cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שייח' באדר
התקופה הרומית
במסגרת חפירות הצלה לפני הקמת פרויקט הכניסה לעיר, נמצא עמוד אבן, מהמאה ה-1, בו כתובת "חנניה בן דודלוס מירושלים" שמה המלא של העיר כפי שהוא נכתב היום, לעומת "ירושלם" בעת העתיקה. השם המלא היה נדיר מאוד בתקופות קדומות ומופיע פעמים ספורות במקרא לעומת למעלה מ-650 מופעים של השם "ירושלם". השם ירושלם הוא חיבור בין שתי מילים כנעניות – "ירו", שפירושה ייסד ו"שלם", שהוא שם האל הכנעני שלם. סביר להניח שחנניה בן דודלוס היה קדר אומן, בן לקדר אומן, שאימץ לעצמו כינוי מן המיתולוגיה היוונית, בעקבות דדלוס, דמות במיתולוגיה היוונית של אמן, ממציא ואדריכל.
התקופה הביזנטית
במקום נחשפו שרידי כנסייה ומנזר המוקדשים לג'ורג' הקדוש, לפי כתובת יוונית שנחשפה בפסיפס מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל. כמו כן, מצאו החופרים מספר בורות לפסולת ומתקנים אחרים שתוארכו גם לתקופה הביזנטית. בתקופה הביזנטית הפך האתר ממרכז לייצור כלי חרס למתחם נזירי חקלאי, והוא המשיך להיות חקלאי באופיו עד שנת 1948.
התקופה העות'מאנית
בחפירות הצלה שערכה רשות העתיקות בחודש אוגוסט 2005 בשטח הכפר, נתגלו ממצאים המיוחסים לתקופה העות'מאנית; שרידים אלו כוללים בור מים ומטבע מימי הסולטאן מהמוט השני (1808–1839), שאותם מיחסים החופרים לתושבי הכפר. בור המים נחצב על גבי שרידים של מערת קבורה – אחת ממספר שנתגלו במצב השתמרות קשה באתר, ואחת מרבות שנתגלו באזור.
תושבי הכפר התפרנסו מחקלאות, ומכרו את תוצרתם לתושבי ירושלים. המקום שבו נמכרה הסחורה הפך לשוק מחנה יהודה, שהחל להתגבש אט-אט בשלהי התקופה העות'מאנית בסוף המאה ה-19, כאשר פלאחים (איכרים) ערבים מן הכפרים ליפתא, דיר יאסין, שייח' באדר ואחרים שממערב לירושלים, החלו מביאים את תוצרתם החקלאית למכירה בדרך יפו.
חידוש תעשיית הרעפים והלבנים באזור
בשנת 1879 נפתחה בבית היתומים שנלר, הממקם פחות מקילומטר מצפון לבית מלאכה הרומי לכלי חרס, סדנת קדרות קטנה בראשות אומן ערבי-נוצרי מקומי. בשנת 1884 מונה לראשותה קדר גרמני בשם האברשטרו (Haberstroh). האברשטרו נסע לווינה ושהה שם בין השנים 1895-1889, שם התמחה בייצור מתועש של מוצרי חרס לבנייה. עם שובו לירושלים הביא עמו מכבש לייצור לבנים חלולות (Ziegelpresse). מוצרים נוספים שייצר בית החרושת כללו לבנים מלאות, אריחי קרמיקה, אריחים לקמין וצינורות חרס. בנוסף, המשיכה לפעול לצדו סדנת קדרות קטנה שייצרה כלי בית. בשנת 1897 החל בית החרושת לעשות שימוש במנוע בן 12 כוחות-סוס, שפעל על קרוסין (נפט). בשנת 1905 נבנה מפעל חדש, שהחל לפעול בשנת 1910. מפעל זה פעל עד לשנת 1936 ובשיאו העסיק כ-90 פועלים ובתפוקתו הממוצעת מנתה כמיליון לבנים וכרבע מיליון רעפים לשנה.
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת המנדט, ועם הגידול באוכלוסיית העיר ירושלים, גדלו גם הכפרים הסמוכים לעיר, הכפר ליפתא הלך והתפשט ותושביו הקימו את "ליפתא עילית". מדרום הלך וגדל הכפר שייח' באדר, ותושבים אמידים יוצאי הכפר החלו בונים בתים פרטיים לאורך רחוב יפו למטרות השכרה. באזור זה התגוררו זה בצד זה יהודים וערבים במשך כל תקופת המנדט. נשיאה החמישי של מדינת ישראל, יצחק נבון גר בשכונה בשנות ה-30. באוטוביוגרפיה כתב על יחסי השכנות הטובים בינו ובין הערבים. בעל הבית בו גרה משפחתו היה ערבי ובכיתה א' נשלח לבית ספר ערבי כדי ללמוד את השפה. נבון כתב:, כתב. .
סכסוך קרקעות קשה פרץ באותם ימים בין שני קרובי משפחה ערבית מהכפר שייח' באדר לבין שייח' כאסם מוסא מהכפר ליפתא. המתווך ביניהם היה עורך הדין יום-טוב המון. לפי גרסה אחת פסק המתווך כי עליהם למכור את שטח המריבה, וכך הצליח לרכוש את המקום במטרה להקים בה שכונה יהודית. על פי גרסה אחרת, לאחר השכנת השלום הסכימו המתדיינים למכור לעורך הדין חלק מאדמות המריבה ועליהן נוסדה שכונת רוממה.
בראשית המאה ה-20 סייעו תושבי שייח' באדר לעולים מהעיר שיראז שבפרס בהקמת בית הכנסת שלהם בשכונת נחלאות.
במלחמת העצמאות
במהלך מלחמת העצמאות, כחלק מהמאבק להשתלט על כל מרחב צפון-מערב ירושלים ולהבטיח תנועה חופשית מהעיר לשפלה, פעלו ארגוני "ההגנה", אצ"ל ולח"י נגד הכפרים הערביים ליפתא ושייח' באדר. ישראל עמיר, מפקד אזור ירושלים של "ההגנה", כתב בספרו על הלחימה באזור בתחילת המלחמה:. ב-11 בינואר 1948 תקפו לוחמים יהודים את הכפר ופוצצו בו את בית המוכתר. מקור מודיעין בריטי דיווח כי לאחר יום של צליפות מצד הערבים, "נטלה ההגנה את העניינים לידיה ופוצצה את ביתו של חאג' סולימאן חמיני, המוכתאר של הכפר". התקפה נוספת על הכפר נערכה ב-13 בינואר. נראה כי בהתקפות היו מעורבים גם אנשי הלח"י בפיקודו של יהושע זטלר.
לאחר שתי התקפות אלו ננטש הכפר באופן סופי. לגבי אופן עזיבתם של תושבי הכפר וזמנו המדויק קיימות מספר גרסאות. יואב גלבר כותב כי יום לאחר הכרזת השביתה הכללית, ב-3 בדצמבר 1947, דיווחו תצפיות של ההגנה כי ערביי הכפר עוזבים את הכפר במשאיות בטנדרים ובחמורים לכפר הסמוך והגדול יותר אל-מאלחה. לדבריו, אחרוני התושבים עזבו את הכפר באמצע ינואר ואת מקומם תפסו לוחמי הנג'אדה. הוא מזכיר גרסה נוספת ופרו-פלסטינית, לדבריו, שלפיה עזבו התושבים רק בינואר אחרי ש"הוכרחו על ידי היהודים לעזוב את בתיהם". גרסה זו מביא גם בני מוריס שמסתמך גם על מסמך מאוסף התעודות של ישראל גלילי (ראש המפקדה הארצית של "ההגנה"), שנמצא בארכיון הקיבוץ המאוחד. המסמך מתעד ישיבה בה דווח כי ב-13 בינואר התקיפה ההגנה שוב את השכונה, פגעה בכ-20 בתים וציוותה על תושביו לעזבו, וב-16 בינואר פשט המון יהודי על הכפר ובזזו.
בסוף חודש ינואר יושבו בכפר על ידי ועדת השיכון של ירושלים 25 משפחות יהודיות שהתפנו משכונת שמעון הצדיק בתחילת המלחמה, ביניהם משפחתו של השופט המחוזי מיכאל בן יאיר. ההגנה ביקשה להחזיק במקום חיל מצב. מפקד מחוז ירושלים, ישראל עמיר, חשש כי השתלטות אצ"ל ולח"י על הכפר תגרום להופעת הבריטים, וכך ייכשל ניסיונה של ההגנה ליצור קשר בין השכונות היהודיות במערב העיר. מפקד הגדנ"ע בירושלים, יהושע אריאלי, הציע לעמיר להציב כוח של מפקדי גדנ"ע בשייח' באדר, שיוכל לגור ולאמן שם את 1,500 הגדנ"עים הירושלמיים. עמיר נענה להצעה, ובינואר 1948 הוקם בסיס גדנ"ע בשייח' באדר. דוד רשף, מפקד הגדנ"ע הארצי, טבע שם זמני לבסיס: "כפר הנוער", אך בעצה אחת החליפו מפקדי הגדנ"ע בירושלים, יהושע אריאלי וצבי אנקורי, את השם ל"גבעת ריכוז מפקדים". מטעמי נוחיות שבראשי התיבות, קבעו אריאלי, אנקורי וסגל מפקדי הבסיס כי שם הבסיס יהיה "גבעת ר"ם". במפות הופיע שם הבסיס כ'ר"מ', ובהמשך הפך השם ל"רם". גרסה אחרת טוענת כי במלחמה רוכזו בגבעה זו המתגייסים החדשים של צה"ל, וראשי התיבות הם של "רמת מגויסים"
מתחם משרד החוץ
במהלך 1952 פונו העולים החדשים ששוכנו בבתי הכפר לטובת שיכון משרדי משרד החוץ, שהיו עד אז בתל אביב, זאת כחלק מתוכנית כוללת להעביר את כל משרדי הממשלה לירושלים. בשטח הריק בין הבתים הוקמו במהירות 25 מבנים נוספים, חד קומתיים, בבנייה טרומית, ששימשו כמשרדים לרשות הפיתוח, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ומשרדי ממשלה נוספים.
משכנות האומה
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הוחלט להקים בניין חדש למשרד החוץ במקום המתחם בשייח' באדר. בעיות במימון הפרויקט הביאו להחלטה לממן את הבנייה בעסקה סיבובית. אדמת מתחם משרד החוץ, תועבר לידי קבלן שיקים במקום שכונה מיוחדת לדיפלומטים זרים וישראלים, על פי התוכנית המקורית במקום היה אמור לקום גם בית ההארחה הרשמי של מדינת ישראל (דוגמת הבלייר האוס שבוואשינגטון) ושני בתי מלון עם 600 חדרים בסך הכל. בכסף ששולם בעבור אדמת מתחם משרד החוץ מומנה בנייתו של הבניין החדש. בשנת 2004 עבר משרד החוץ לבנייו החדש שהוקם ומינהל מקרקעי ישראל החל בשיווק הקרקע במתחם. חברת ב. יאיר זכתה במכרז על רוב השטח, תמורת 435 מיליון שקל, והחלה בהקמת פרויקט "משכנות האומה" בשנת 2007. בשנת 1999 הוחל גם בהקמתו של פרויקט "חניון הלאום" בחלקו הדרומי של המתחם, חניון תת-קרקעי בן 1,200 מקומות חנייה. מעל החניון, שממוקם מול בית המשפט העליון, הוקם מתחם סינמה סיטי ירושלים שהושלם בשנת 2015. המגרש הפנוי האחרון במתחם נמכר לחברת רסקו בשנת 2013, שהחלה בפיתוח השטח והריסת הבתים האחרונים ששרדו משייח' באדר.
"מתחם הרכב"
ברחוב יפו, טור של מבנים, שמספריהם 181–189 מול התחנה המרכזית, שהיה בבעלות תושבי שייח' באדר הוכרזו גם הם כנכסי נפקדים. המבנים מאבן, בני שתיים או שלוש קומות, עם מרפסות הפונות לחזית רחוב יפו, קומת הקרקע שימשה למסחר והקומה העליונה למגורים. הבתים נבנו בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 והם הושכרו למשפחות ערביות ויהודיות, שחלקם ניהלו את החניות שבקומות הראשונות בבניין. בשנות ה-50 של המאה ה-20 שימשו המבנים במתחם את מנהל הרכב הממשלתי וכך קיבל את כינויו "מתחם הרכב". בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ננטש המתחם, והוא תוכנן לשימור והתחדשות אורבנית כחלק מפרויקט הכניסה לעיר. התוכנית הציעה לשמר את מתחם הרכב וכן את שכונת עץ חיים הסמוכה לגשר המיתרים. ביולי 2012 הוכרזו מבני "מתחם הרכב" לשימור על ידי ועדת השימור וכן על ידי הועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בעת הפקדת תוכנית הכניסה לעיר. בשנת 2013, אושרו מגדלים מדרום למתחם, המותנים בשימור בנייני המתחם. בינואר 2018, קיבלו עיריית ירושלים ועדן, חברה לפיתוח מרכז ירושלים, החלטה להרוס את ארבעה מהמבנים כדי ליצור רחבה בין תחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון לתחנה המרכזית. במרץ 2018 קיבלה הוועדה המחוזית את ערעור המועצה לשימור אתרים נגד התוכנית, וקבעה שיתקיים דיון נוסף למציאת חלופות להריסה. אולם ראש עיריית ירושלים ניר ברקת התנגד לפשרה, ובינואר 2019 אושרה התוכנית בוועדה המקומית לתכנון. באוקטובר 2020 החליטה הוועדה המחוזית לתכנון שיש לשמר שישה מבנים במתחם
בית העלמין
בית העלמין גבעת רם ידוע גם בשם בית העלמין שייח' באדר ממוקם במדרון מעל גן סאקר ולמרגלות בניין בית המשפט העליון. בית העלמין שייח' באדר נפתח לראשונה באמצע 1948 כאתר קבורה זמני עד אשר אפשר יהיה לשוב לבית הקברות בהר הזיתים. הקבורה בחלקה זו בוצעה כאופן זמני ולכן היו בה תקדימים לא מקובלים: קבורת הנפטרים בארונות, קבורה בשתי קומות ועליהם אדמה, תינוקות וחללים נקברו יחד באותו ארון, בקבורת אנשי ההגנה נעשה הרישום וההודעה למשפחות על ידי יחידות ההגנה שנקראו "נצח".. עד סוף נובמבר 1948 נקברו בשייח באדר מעל 900 נפטרים בארונות. אתר קבורה זה כונה "שייח' באדר א'".. לאחר מלחמת השחרור התנהל דיון אם לפנות את בית העלמין לשם הקמת בנייני האומה. הרבנים הראשיים לישראל באותם ימים אסרו את פינוי בית העלמין, בסוף שנת 1948, ועם התגבשות הקו העירוני, התברר כי אין אפשרות לשוב ולקבור בהר הזיתים, שנותר בשליטת ממלכת ירדן. בשל כך החלה קבורת שדה רגילה בבית העלמין, באתר שכונה "שייח' באדר ב'", עד מציאת אתר קבורה שישרת את תושבי העיר באופן קבוע. שטחו הכולל של בית הקברות היה שמונה דונם. בין אלו שנקברו בבית הקברות היו מחללי קרבות בית עפה שהיו נעדרים וגופותיהם אותרו לקראת סוף 1949. נקברים נוספים היו שרה יוסף, אשתו של דב יוסף, הרב מאיר בר-אילן שהובא לקבורה בארון מתכת מיוחד כדי לאפשר את פינויו לקבורת קבע כשהדבר יתאפשר וכן האדמו"ר מזעווהיל שאלפים עולים לקברו להתפלל.
אגדת כד הזהב
בירושלים מוכרת אגדה אורבנית אודות משפחת קבלנים בשם משפחת אלה, שעלתה מכורדיסטן לישראל בשנות החמישים ושוכנה במערה נטושה בשכונת שייח' באדר. על פי האגדה, חפר אבי המשפחה במערה ומצא כלי קבור באדמה. כשפתח אותו מצא בו אוצר זהב שהוא, על פי האגדה, בסיס עושרה של המשפחה.
על פי גרסה אחרת של הסיפור, כרעה אם המשפחה ללדת על רצפת הבית ובגבור הכאבים דפקה בידיה על הרצפה, וכך התגלה חלל מתחת לבית שבו נמצאו כלים ובהם מטבעות זהב. משנודע בשכונה על האוצר, החלו תושבים אחרים לחפור מתחת לבית ואף להרוס קירות בתקווה למצוא אוצרות נוספים.
בני המשפחה נהגו להכחיש את הסיפור, אך הוא נשאר חלק מהפולקלור המקומי.
סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה
סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה (באוקראינית: Державне космічне агентство України, בעבר סוכנות החלל הלאומית Національне космічне агентство) היא הגוף המנחה והמתאם את פעילויות החלל השונות של אוקראינה, ומהווה את הזרוע הממשלתית בנושאי החלל.
משימות עיקריות
משימותיה הרשמיות העיקריות של הסוכנות הן:
פעילויות בתחום הלוויינות
אוקראינה פעילה בשוק בניית הלוויינים, ומציעה ללקוחות זרים מספר פלטפורמות עיקריות של לוויינים, בהם לווייני תקשורת גבוהי מסלול ומגוון לוויינים למסלול נמוך, כולל לווייני תצפית. הלוויין המצרי איג'יפטסאט 1 פותח ונבנה על ידי חברת יוז'נוי האוקראינית.
ביחד עם רוסיה הוקם מיזם משותף להמשך שיגורים של לוויינים מסדרה אוקיאן שפותחה בתקופת אוקראינה הסובייטית.
פעילויות בתחום המשגרים
חלק ממשרדי התכנון הסובייטיים שעסקו בתחום המשגרים ממוקמים באוקראינה. כתוצאה מכך, אוקראינה ממשיכה למלא תפקיד חשוב בייצור משגרי חלל, וכן בפיתוח דגמים חדשים של משגרים.
תוכניות חלל מאוישות
קוסמונאוטים אוקראינים טסו לחלל במשך השנים כחלק מתוכנית החלל של ברית המועצות. לאחר התפרקות ברית המועצות הוחלט להמשיך את תוכנית החלל המאוישת של המדינה, ואסטרונאוט אוקראיני ראשון לאחר התקופה הסובייטית טס לחלל בשנת 1997, במשימת החלל האמריקנית STS-87.
שיתוף פעולה בינלאומי
ב־9 באוקטובר 2015, סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה השעתה את שיתוף הפעולה עם רוסיה ברמה הבין-ממשלתית, תוך המשך עבודה על פרויקטים של שיתוף פעולה בינלאומיים.
ב-13 בנובמבר 2020 חתמה סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה על הסכם במסגרת תוכנית ארטמיס של נאס"א על עקרונות שיתוף הפעולה בחקר אזרחי ושימוש בירח, מאדים, שביטים ואסטרואידים למטרות שלום.
דגל סנט קיטס ונוויס
דגל סנט קיטס ונוויס אומץ ב-19 בספטמבר 1983, לאחר שנבחר בתחרות מקומית. הדגל מורכב מהצבעים הכלל-אפריקאיים אף על פי שרשמית לצבעים ישנה משמעות אחרת:
השירות לתקשורת מיוחדת ומידע של רוסיה
השירות לתקשורת מיוחדת ומידע (ברוסית: Служба специальной связи и информации, Спецсвязь России) הוא ארגון הביון הממשלתי העיקרי בתחום מודיעין אותות ואבטחת התקשורת הממשלתית ברוסיה.
השירות מהווה חלק משירות האבטחה הפדרלי של רוסיה והוא היורש העיקרי לסוכנות הפדרלית לתקשורת ממשלתית ומודיעין. נחשב למקבילה הרוסית של ה-NSA ויחידה 8200.
היסטוריה
המערכת לתקשורת הממשלתית מאובטחת הוקמה בברית המועצות ב-1928, כמערכת ВЧ-связь (תקשורת בתדירות גבוהה) שתפקדה כמערכת התקשורת הצבאית והממשלתית.
בעת הקמתה, פעלה מערכת התקשורת כרשת של קווי טלפון פנימיים מוצפנים. המערכת שירתה את בכירי הצבא האדום ומדינאי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ובעיקר חברי הפוליטביורו. בתקופת מלחמת העולם השנייה, שירתה המערכת את הפיקודים הצבאיים השונים, ובחלוף השנים קושרו כל השגרירויות הסובייטיות והמדינות הסוציאליסטיות. האחריות על תפקוד המערכת הוטלה על הק.ג.ב ובעיקר על המחלקה השמינית (תקשורת ממשלתית) ומחלקה ה-16 (מודיעין אלקטרוני).
בשנות ה-90, לאחר התפרקות ברית המועצות, הוקמה הסוכנות הפדרלית לתקשורת ממשלתית ומודיעין שנטלה על עצמה את תפקיד אבטחת התקשורת הממשלתית והנשיאותית וניהול מודיעין אלקטרוני. היא פעלה כארגון עצמאי עד שב-11 במרץ 2003 הוקם השירות לתקשורת מיוחדת ומידע אשר פועל בתחום אבטחת התקשורת, לצד תפקידי איסוף מודיעין אותות, בשיתוף פעולה עם המודיעין הצבאי ופס"ב.
נס
נס הוא כינוי למאורע אשר חורג מדרך הטבע וההתנהלות הטבעית של העולם, ומיוחס להתערבות של ישות עליונה כדוגמת התערבות אלוהית או של שליחי האל. מושג הנס הוא מושג מרכזי בדתות רבות, כשבדתות שונות ולעיתים אף באותה דת, קיימות תפישות שונות למושג. ישנם מאמינים הרואים בנס הוכחה לקיומו של האל, או אישוש לקיומו של שליח האל.
מקור השם
המילה נס בעברית היא מילה נרדפת לדגל. נס הוא אירוע שמסמל או מצביע על התערבות על-טבעית במציאות, במיוחד אירוע של הצלה, ריפוי, או ניצחון.
נסים ביהדות
ביהדות מבחינים בין שלושה סוגי נסים:
בסיפורי התנ"ך מתוארים כמה ניסים שהם "נסים גלויים", למשל:
גאנד (אי)
האי גאנד או האי גנט (באנגלית: Gand Island או Ghent Island; או בהולנדית: Genteiland) הוא אי מכוסה קרח, הממוקם בין האי אונוור והאי בראבנט, בארכיפלג פאלמר, שנמצא למול חוף חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
נס
נסים ביהדות
באופן כללי, נהוג להבדיל בין היחס לאדם פרטי לבין עם ישראל בכללו.
גאנד (אי)
האי נמצא בקצה הצפוני של מצר שולאר.
נס
נסים ביהדות
גישות מרכזיות ביהדות ביחס לנס:
בניגוד לנצרות (להלן), ביהדות עשיית ניסים אינה תנאי להכרה בצדיקותו או בקדושתו של צדיק - הניסים תופסים מקום של עניין בהגות היהדות אך משניים לעיקר אישיות האדם (חכמה, דקדוק במצוות, ידיעת ולימוד התורה, מידות ודרך ארץ).
גאנד (אי)
שטחו של האי 9.30 קמ"ר.
נס
נסים ביהדות
ניתן להבחין בשתי גישות בסיסיות ביהדות לקיומו של נס ולהתערבותו של אלוהים בטבע.
גאנד (אי)
גילוי האי
האי התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899, בראשותו של אדריאן דה ז'רלאש.
נס
נסים ביהדות
מחד גיסא, עומד הרמב"ן. לדעתו, כל המציאות סביבנו היא נס. הוא רואה בנסי יציאת מצרים לא חריגה מהטבע אלא הוכחה לכך שאין טבע כלל, "ומן הנסים הגדולים המפורסמים אדם מודה בנסים הנסתרים שהם יסוד התורה כולה, שאין לאדם חלק בתורת משה רבנו עד שנאמין בכל דברינו ומקרינו שכולם נסים אין בהם טבע ומנהגו של עולם" (פירוש הרמב"ן על התורה, שמות יג, טז)
גאנד (אי)
מקור השם
ז'רלאש קרא לאי "גאנד" בצרפתית שמה של העיר של גנט שבבלגיה שסייעה במימון משלחת החקר שהנהיג.
נס
נסים ביהדות
מאידך גיסא, גישת הרמב"ם היא שהנס נוצר בתוך מערכת הטבע בששת ימי בראשית, ואין התחדשות ניסית בזמן מסוים, אלא הכל תוכנית אלוהית מששת ימי הבריאה כחלק מהמערכת הטבעית עצמה. "כל המופתים היוצאים מן הרגיל, שהיו ושיהיו על פי היעוד''', כולם קדם להם החפץ בששת ימי בראשית. והושם בטבע''' הדברים מאותה שעה ואילך, שיתרחש בהם מה שיתרחש. וכשהתרחש בזמן שהיה צריך חשבוהו לדבר שנתחדש עתה ואינו כך.." (שמונה פרקים לרמב"ם- פרק שמיני).
ניסים כהוכחה לנבואה
בהלכה מבדילים בין נביא אמת ונביא שקר על פי ניסים שהם בעצם חזיית העתיד שמתגשמת. הרמב"ם מפרט על מספר ההוכחות הנדרשות עניינן וכו'.
ישנה מחלוקת ראשונים איזה מופת נצרך לצורך הוכחה לנבואה:
על פי הרמב"ם, המופת הנצרך מנביא הוא חזיית מאורע עתידי חיובי. אמנם חזיית מאורע שלילי אינה הוכחה לנבואה, כיוון שנבואה כזו יכולה להתבטל על ידי תשובה ורחמי האל. ראייתו של הרמב"ם היא מהפסוקים הבאים:
אמנם הרמב"ם אינו מתייחס בזלזול לנס גלוי. ההפך הוא הנכון, הרמב"ם אינו מצריך דבר גדול כל-כך, כנס גלוי, מכל נביא ונביא.
על פי רבי יהודה הלוי, המופת הנצרך מנביא הוא נס גלוי. ראייתו מביא מרבו של נביאים, משה רבנו בעצמו.
הוכחה לקיום האל
הוגי דעות מרכזיים ביהדות ראו ביציאת מצרים, מעמד הר סיני וירידת המן נסים המוכיחים את קיום האלוהות, והתגלות לעם ישראל. על פי הוגים אלו, למרות שבתנ"ך מתוארים נסים נוספים, הם היו עלולים להיות מזויפים (כמו הנסים בדתות אחרות), ואילו מהימנותם של יציאת מצרים ומעמד הר סיני, שהיו לעיני מיליוני אנשים, לפי מסורת מדור לדור, מוצקה ולכן הוא ההוכחה לדת. לא ניתן להמציא עובדה ולומר שהיא התרחשה לעיני עם שלם אם אין היא אמיתית, שכן השומעים יכחישו את העובדה וכולם ידעו שהמספר שקרן.
לפי הרמב"ם במשנה תורה, דווקא מעמד הר סיני הוא ההוכחה האמונית החזקה ביותר, מכיוון שאינו נסמך על נסים, אלא גם ראינו בעצמינו את דיבור ה' אל משה.
אמונה בנסים בתקופת חז"ל
בתנ"ך ובכמה מאגדות התלמוד ובמדרש, מיוחס לחכמים אחדים הכוח להחיות ולהמית. לעיתים הפעולה היא סבילה, בעוד החכם אינו מתכוון לכך ישירות, ולעיתים היא פעילה ומכוונת לתוצאה המבוקשת.
אף שהדבר אינו נאמר במפורש בחלק מהסיפורים, לאור גישת היהדות לכשפים, אין הכוונה לכוח עצמאי של חכמים העוסקים במעשי כשפים ובאמצעותם מחיים וממיתים, אלא שהאל מייחס משקל רב לתפילותיהם ולמחשבותיהם של צדיקים, אך הוא היחיד שמסוגל להמית ולהחיות.
ברוב הדוגמאות העוסקות בהשבה לחיים, טכניקת ההשבה לחיים זהה: החכם מבקש רחמים על המת, ותפילתו נענית והמת חוזר לחיים. הכוח להחיות הוא כוחו של האל, שאליו מופנות תפילותיהן של חכמים, וכאשר חכם מתפלל להשיב את המת לחיים, תפילתו נענית. בעוד שהבקשה להשבה לחיים היא בקשה מפורשת שמפנה החכם לקב"ה, ההמתה מתרחשת בלא שתהיה בקשה מפורשת להמית - התלמוד אינו מציג את החכמים כצמאי דם הגורמים למוות במחשבתם. ההמתה היא לעיתים תגובה של הקב"ה לצערו וכאבו של החכם - הקב"ה הוא הגוזר מיתה על מי שפגע בכבוד חכמים וציערם.
אין סומכין על הנס
(הסיפור בעברית: רבה ורבי זירא ערכו סעודת פורים ביחד, והשתכרו. קם רבה ושחט את רבי זירא. למחרת ביקש רבה רחמים, ורבי זירא קם לתחייה. כעבור שנה פנה רבה לרבי זירא והזמין אותו לערוך שוב סעודת פורים יחדיו. ענה לו רבי זירא: לא בכל שעה ושעה מתרחש נס).
גישות ביהדות בת זמננו
בעדות המזרח מקובל יותר יחס מיסטי לצדיקים והכרה בניסים שיעשו (כמו בסיפורים שסופרו אודות הבבא סאלי ועוד). גם ביהדות החסידית התייחסות רבה לניסים של צדיקים (שם הם מכונים ״מופתים״ ולא ניסים).
לעומת זאת ביהדות הליטאית (בעיקר בתקופה שבה הייתה המחלוקת בין החסידים למתנגדים חריפה) התנגדות חריפה. כיום הגישה השתנתה ולכלל היהדות החרדים חדרו מונחים מיסטיים של שימוש במופתים ״סגולות״ שונות וכולי.
ביהדות תימן יש שני זרמים: הזרם העיקרי, שדעותיו כמו שאר עדות המזרח בהן יש שימוש בקמעות וכדומה על מנת לחולל ניסים. הזרם השני הנקרא הדרדעי, מתנגדים נחרצות לכל העיסוק במיסטיקה ובוודאי לכל טענה של עשיית ״מופתים״ בדורות אלו.
נסים בנצרות
על פי הנצרות, ההכרה במעמדו של ישו כבעל תכונות אלוהיות נבעה משורה של נסים שבוצעו על ידיו. הראשון ביניהם מכונה החתונה בקנה ובו על פי האמונה הנוצרית, השתתף ישו בחתונה רבת משתתפים ביישוב קנה שבגליל, שהוא, כפי הנראה, כפר כנא של ימינו. בחתונה ביצע ישו את הנס הראשון שלו ובו הפך מים ליין. במקום התרחשות הנס נצבת כיום כנסיית החתונה הפרנציסקנית. נסים נוספים מתארים כי ישו הלך על המים וריפא חולים באמצעות נגיעה בהם בלבד. עם זאת, הנס המרכזי בחייו של ישו ובאמונה הנוצרית הוא תחיית ישו שלושה ימים אחרי צליבתו.
גם בהמשך ההיסטוריה של הנצרות מתוארים נסים רבים שקרו בדרך כלל לאנשים שהוכרזו כקדושים ולמעשה אחד מהתנאים של הכרזת לקדוש היא האמונה בקיום נסים על ידיו.
נסים ומדע
המתמטיקאי ג'ון אדנזור ליטלווד טבע את חוק ליטלווד, שקובע שכל אדם צריך לצפות שיקרה לו נס בקצב של בערך פעם בחודש.
ביהדות היו הוגי דעות רבים, במיוחד מחוגי הקבלה והחסידות, שטענו שלמעשה היקום הוא נס שהרי אינו יכול להתקיים בלי שאלוהים יקיים אותו. טענה דומה העלה הפילוסוף יובל שטייניץ בספרו "טיל לוגי מדעי לאלוהים ובחזרה", שם הוא ניסה להראות שמאז דחיית העקרונות האריסטוטליים בפיזיקה, לא ניתן להסביר שום שינוי, במרחב או בזמן, אלא על ידי ישות לא גשמית.
הטיעון החזק ביותר של הפילוסוף דייוויד יום כנגד אמונה בנסים, פותח בעקבות טיעון של ג'ון טילוטסון, הארכיבישוף מקנטרברי. טילוטסון ואחרים, כדוגמת ויליאם קלינגוורת' לפניו ובן דורו הבישוף אדוארד סטילינגפליט, טענו כי הם מגינים על "השכל הישר" של הנצרות, כלומר על הכנסייה האנגליקנית. הטיעון של טילוטסון כנגד הדוקטרינה הקתולית של הטרנסובסטנציה (המרה) בנצרות (האמונה שלחם ויין הקודש הופכים לבשרו ודמו של ישו) או "הנוכחות האמיתית של אלוהים" היו פשוטות וישירות. הרעיון נגד את השכל הישר, אמר.
הדוקטרינה טוענת כי הלחם והיין שימשו בטקסי השיתוף הכנסייתיים השתנו בישותם כך שהלחם והיין הפכו בחושי המאמינים לגוף ולדם של ישו. אם זה נראה כמו לחם, מריח כמו לחם ויש לזה טעם של לחם, לפיכך זה לחם. כדי להאמין אחרת משמעותו לוותר על הבסיס לכל הידע המבוסס על ניסיון החושים. כל דבר יכול להיות שונה ממה שהוא נראה לחושים. לטיעון זה אין דבר עם הטיעון הספקני על אודות אי הוודאות של ידע החושים. טיעון זה איננו על אודות ביטחון במה שאנחנו חשים אלא על אודות אמונה הגיונית. אם הקתולים צודקים אודות ההמרה, אזי ספר יכול להיות בישוף, או שאגס יכול להיות קתדרלת וסטמניסטר. כל דבר שאנו תופסים יוכל להיות לא שייך למה שהוא נראה לנו. עולם כזה יהיה בלתי הגיוני ואינו ראוי לאלוהים. אם לא ניתן להאמין בחושים במקרה ספציפי זה, אי אפשר להאמין להם בשום מקרה. כדי להאמין בהמרה, יש צורך לזנוח את הבסיס לכל הידע - ניסיון החושים.
ז'אן טאובנהאוס
ז'אן טאובנהאוס (בצרפתית: Jean (Jan) Taubenhaus; 14 בדצמבר 1850, ורשה – 14 בספטמבר 1919, פריז) היה שחמטאי יהודי-פולני-צרפתי.
ביוגרפיה
טאובנהאוס היה שחמטאי מוביל בוורשה בשנות ה-70 המאוחרות של המאה ה-19. בשנת 1880 השתקע בפריז. בתחרות של איגוד השחמט הגרמני, בהמבורג ב-1886 הגיע למקום ה-14. תוצאתו הטובה ביותר הושגה באותה שנה בתחרות לונדון, שם חלק מקום שלישי-רביעי עם איזידור גונסברג אחרי ג'וזף הנרי בלקברן ועמוס ברן. לטאובנהאוס היו ניצחונות משכנעים מול בלקברן, השחמטאי המוביל בשחמט האנגלי, ומול גונסברג, מתחרהו של וילהלם שטייניץ על תואר אלוף העולם. בשנת 1886 גם הגיע למקום השישי בתחרות נוטינגהאם. בשנת 1887 הגיע למקום ה-19 בתחרות פרנקפורט. בשנת 1888 הגיע למקום השמיני בתחרות ברדפורד. ב-1889 חלק מקום 12-13 בתחרות ניו יורק, וב-1890 הגיע למקום העשירי בתחרות מנצ'סטר.
טאובנהאוס חי בפריז, ולימד שעורי שחמט בקפה דה לה רז'אנס, שם שיחק מדי יום. בשנת 1890 הגיע למקום השני, אחרי אלפונס גץ באליפות המועדון. בשנת 1892 הגיע למקום התשיעי באותה תחרות. בין השנים 1893-1895 שהה באמריקה. באוקטובר 1893 הגיע למקום השמיני בתחרות ניו יורק, לאחר מכן שיחק בארגנטינה ובקובה. בשנת 1899 השתתף בתחרות בוורשה.
בשנת 1901 הגיע טאובנהאוס למקום השלישי, לאחר סטניסלאוס סיטנפלד ואדולף אלבין בתחרות פריז. בשנת 1902 הגיע למקום השני, אחרי דוד ינובסקי בתחרות פריז. בשנת 1903 חלק מקום 10-11 בתחרות מונטה קרלו. בשנת 1905 הגיע למקום ה-14 בתחרות אוסטנדה. בשנת 1905 ניצח בתחרות פריז. בשנת 1906 הגיע למקום השביעי בתחרות אוסטנדה. בשנת 1913/14 הגיע למקום ה-14 בתחרות סנקט פטקרסבורג.
טאובנהאוס שיחק במספר דו-קרבות. הוא סיים בתיקו עם סטניסלאוס סיטנפלד בפריז, 1891, הפסיד לזיגברט טאראש בנירנברג, בשנים 1891-1892, הפסיד לז'ק מיזס בגלאזגו 1895, הפסיד לדוד ינובסקי בפריז, בשנים 1903 ו-1905, וניצח את אדולף אלבין בפריז 1901, את בניטו וילגאס בבואנוס איירס בשנת 1907 ואת ריצ'רד טייכמן בפריז, בשנת 1911.
טאובנהאוס כתב את הספר Traité du Jeu d’Échecs שיצא לאור בשנת 1910.
מפיסטו
טאובנהאוס היה המפעיל של המכונה הפסבדו-אוטומטית מפיסטו ששיחקה שחמט. בובה מכנית זו הייתה השלישית בסדרה אחרי הטורקי ו-Ajeeb. בניגוד לשתי קודמותיה, לא היה מפעיל מוסתר בתוך המכונה אלא היא הופעלה על ידי מנגנון אלקטרו-מכני. מפתח המפיסטו, גומפל, השקיע בפיתוח מספר שנים והציג אותה לראשונה בשנת 1876 בלונדון. מפיסטו הייתה המכונה הראשונה שניצחה בתחרות שחמט (לונדון 1878). בתחילה תפעל את המכונה איזידור גונסברג ולאחר מכן המפעיל היה טאובנהאוס. בין היתר טאובנהאוס הפעיל את המכונה בתערוכה העולמית של פריז (1889). לאחר שנה זו פורקה המכונה ועקבותיה אבדו.
אוניברסיטת ווריק
אוניברסיטת ווריק (באנגלית: The University of Warwick; בקיצור: Warw) היא אוניברסיטה בקובנטרי, בריטניה שנוסדה ב-1965 כחלק מיוזמה ממשלתית להרחבת הנגישות להשכלה גבוהה.
קמפוס האוניברסיטה נבנה על שטח בגודל של כ-290 דונם בפאתי קובנטרי שבאנגליה. האוניברסיטה חברה במספר ארגונים: חברה בקבוצת ראסל, בחדשנות מידלנדס, בגילדת אוניברסיטאות אירופאיות עתירות מחקר וחברה מייסדת של מכון אלן טיורינג בלונדון.
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1965, כ-3.5 ק״מ מהעיר קובנטרי שבאנגליה.
בשנת 2000, נפתח באוניברסיטה בית הספר לרפואה החדש.
בדצמבר 2000, בחר נשיא ארצות הברית ביל קלינטון להיפגש בפגישתו האחרונה עם ראש הממשלה הבריטי טוני בלייר באוניברסיטת ווריק. היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית, סנדי ברגר הסביר את הבחירה באוניברסיטה זו כמקום המפגש: "ווריק היא אחת מאוניברסיטאות המחקר החדשניות ביותר בבריטניה, אשר נבחרה על ידי ראש הממשלה בלייר כמודל של מצוינות אקדמית ועצמאות מהממשלה".
חזקיהו
חִזְקִיָּהוּ (או חִזְקִיָּה) הוא דמות מקראית, מלך יהודה החל משנת 727 לפנה"ס או 715 לפנה"ס עד 698 לפנה"ס או 686 לפנה"ס. בתקופת מלכותו החריבה האימפריה האשורית החדשה את הממלכה השכנה, ממלכת ישראל, ואף כבשה חלקים מממלכתו. חזקיהו מתואר במקרא כמלך שלחם בפלשתים, מרד באשור, ביטל את פולחן האלילים ואת הפולחן מחוץ למקדש שבירושלים.
אטימולוגיה
פירוש שמו של חזקיהו הוא ה' חזק, או ה' הוא חוזקי. שמו של חזקיהו חוזר על עצמו 44 פעמים בספר מלכים, בשלוש צורות שונות: חזקיהו (35 פעמים), חזקיה (8 פעמים) ויחיזקיהו (פעם אחת).
מקורות לדמותו
דמותו של חזקיהו וקורות מלכותו מתוארים בהרחבה במקרא. בספרות ההיסטוריוגרפית של המקרא הוא מתואר בספר מלכים (בפרקים יח-יט-כ שבמלכים ב') ובספר דברי הימים, שם הוא מכונה "יחזקיהו" (בפרקים כט-ל-לא-לב בדברי הימים ב'), ובספרות הנבואה שבמקרא הוא מתואר בספר ישעיהו (הנביא ישעיהו מתואר במקרא כבן תקופת חזקיהו). חזקיהו מוזכר גם באילן היוחסין של ישו בבשורה על-פי מתי בברית החדשה.
בנוסף, מוזכרת דמותו של חזקיהו במקורות אשוריים שונים, כמו הכתבים האשוריים של סרגון השני ושל סנחריב שמלכו באותה תקופה. מקורות אלה מתייחסים גם לכיבושים האשוריים המוזכרים במקרא, למשל כיבוש רוב ממלכת יהודה הנזכר במנסרת סנחריב. ב-2015 נמצאה גם בולה עם טביעת חותמו באזור העופל. הייתה זו הפעם הראשונה שטביעת חותם של מלך ממלכי יהודה וישראל התגלתה באתרה בחפירה ארכאולוגית מדעית, ומשום כך היא נחשבת לממצא אמין.
תקופת מלכותו
מנגד, על תקופת מלכותו המדויקת אין בידינו עדויות חוץ מקראיות, ואילו במקרא עצמו ישנם נתונים סותרים. על פי ספר מלכים התרחש כיבוש שומרון בשנה ה-6 למלכות חזקיהו, כיבוש שומרון מתוארך לשנת 722 לפנה"ס ומכאן שחזקיהו החל למלוך בשנת 728 לפנה"ס, אולם מנגד בהמשכו של אותו פרק בספר מלכים (חלק מספר נבואי) נאמר כי מסעו של סנחריב התרחש בשנה ה-14 למלכות חזקיהו, , מסעו של סנחריב מתוארך על פי המקורות האשוריים לשנת 701 לפנה"ס, ומכאן שחזקיהו החל למלוך בשנת 715 לפנה"ס.
מסע סנחריב
ב-701 לפנה"ס יצא סנחריב במסע צבאי במטרה לדכא מרד רחב היקף בו השתתפו ממלכות רבות באזור סוריה וארץ ישראל. במהלך ההכנות למרד חזקיהו כבש והכניע את ערי הפלשתים שהתנגדו לו. כדי להכין את ירושלים למצור הצפוי חזקיהו חצב את נקבת השילוח ועיבה את חומת ירושלים באבנים מבתי העיר. המרד נכשל וסנחריב הכניע את הממלכות המורדות זו אחר זו, כבש את הערים המבוצרות ביהודה – כולל העיר לכיש, וצר על ירושלים.
בספר מלכים מסופר כי חזקיהו שלח אל סנחריב, בעודו בלכיש, ממון רב מאוצרות המקדש כדי שלא יכבוש את ירושלים, אך כנראה שוחד זה לא הועיל. בישעיהו ובדברי הימים לא מוזכרת שליחת הזהב. במנסרת שיקגו, כתובת הניצחון של סנחריב בעקבות המסע, מוזכרת כמות דומה מאוד של זהב וכסף שנשלחת על ידי חזקיהו כמס (קנס שמשלם המפסיד במלחמה). בתואם לכתוב במקרא המנסרת מתארת את כיבושיו בערי יהודה, לעומת זאת כלפי ירושלים נכתב, "וספרתי כשלל. (חזקיהו) עצמו, כציפור בכלוב". ומהיעדר תיאור כיבוש, משתמע שהוא כשל בכיבוש ירושלים ככתוב במקרא.
נאום רבשקה
בזמן המצור על ירושלים נשלחו אל ירושלים שלושה שרים אשורים – תרתן, רב-סריס ורבשקה במטרה לשכנע את יושבי ירושלים להיכנע לאשור, ואם חזקיהו יתנגד – אף למרוד בו. הדובר העיקרי במשלחת היה רבשקה, שם שמשמעותו כנראה היא שר המשקים, והוא נשא נאום ארוך בו קרא אל העם שלא לשעות לעידודיו של חזקיהו ולהיכנע למלך אשור. רבשקה הכיר היטב את השפה בה דיברו אנשי ירושלים, "יהודית" (העברית המקראית), והתעקש לדבר בה במקום בשפה הבינלאומית דאז, הארמית. רבשקה הכיר גם את הרפורמה הדתית שביצע חזקיהו, שבמרכזה עמדה הסרת הבמות, ואת הדעות שכנראה רווחו בעם שהתייחסו למעשה זה כפגיעה בעבודת ה' וחילול הקודש. כאשר חזקיהו שמע את הנאום משריו, הוא עלה והתפלל במקדש ושלח שליחים אל ישעיהו בן אמוץ הנביא שיתפלל גם הוא לישועה. ישעיהו הרגיע אותו וניבא לו שסנחריב ישוב לארצו וימות שם. רבשקה שלח שוב שליחים אל חזקיהו, עם מכתבים החוזרים על הטענה שהשמיע בנאומו, וחזקיהו חזר והתפלל במקדש. בעקבות תפילתו שלח אליו ישעיהו מכתב, בו ניבא כי צבאו של סנחריב יובס באופן ניסי ולא יפגע בירושלים. מסופר כי באותו לילה יצא מלאך והרג 185,000 חיילים ממחנה אשור. סנחריב חזר לארצו לאחר תבוסתו למלך יהודה חזקיהו, וב-680 לפנה"ס נרצח על ידי בניו.
הצלתה של ירושלים ממלך אשור, בזמן שכל שאר ערי הארץ נחרבו, חיזקה את התחושה העממית שעודד ישעיהו כי האל מגן על ירושלים ועל מקדשו ולא ייתן להם להיפגע. האידאה הזו טופחה במשך שנים עד אשר בתקופת החורבן, כ-150 שנים מאוחר יותר, ירמיהו הנביא נאבק נגד האומרים "היכל ה'" שטענו שהאל לא יפגע במקדשו. לאנשים האלו הוא קרא להיזכר בחורבן משכן שילה.
המערכה על לכיש
בשנת 701 לפנה"ס פלשו האשורים לממלכת יהודה במסגרת מסע המלחמה של סנחריב. בשלב הזה החליטו המצרים תחת שלטון הנובים להתערב, כפי שמסופר בספר מלכים: "וַיִּשְׁמַע אֶל תִּרְהָקָה מֶלֶךְ כּוּשׁ לֵאמֹר הִנֵּה יָצָא לְהִלָּחֵם אִתָּךְ...".
שני הצבאות התנגשו בסמוך לעיר המקראית אלתקה (בסמוך למושב גאליה של ימינו). אומנם לפי המקורות האשוריים מסופר על ניצחון מזהיר של סנחריב על צבא מצרים בפיקודו של מי שמוזכר בתיאורם כארור כל האלים הגדולים, היה זה לדעת רוב החוקרים תרהקה או כפי שמופיע בסיפור התנ"כי – תִּרְהָקָה, אשר הצליח בכל זאת לגרום לצבא האשורי נזק בקנה מידה משמעותי, שכן מסופר בהמשך אותו הפרק על השמדת מחנה הצבא האשורי באורח פלא: "וַיְהִי בַּלַּיְלָה הַהוּא וַיֵּצֵא מַלְאַךְ ה' וַיַּךְ בְּמַחֲנֵה אַשׁוּר מֵאָה שְׁמוֹנִים וַחֲמִישָׁה אָלֶף וַיַּשְׁכִּימוּ בַבֹּקֶר וְהִנֵה כֻּלָּם פְּגָרִים מֵתִים."
אירועים נוספים על פי המקרא
במקרא יש שלושה מקורות עיקריים למאורעות שאירעו במהלך מלכותו של חזקיהו. המקור הראשון הוא, המתאר את נפילת ממלכת ישראל, ופרקים – המתארים את מלכותו של חזקיהו. המקור השני הוא ספר ישעיהו פרקים עד  שמקבילים, בשינויים, למלכים ב' מ עד סוף. המקור השלישי הוא עד, שמלכות חזקיה מתוארת בו באופן כרונולוגי, בניגוד לשני המקורות האחרים. בנוסף מספר נבואות מספר ישעיהו משקפות כנראה אירועים מימי חזקיהו.
המלחמה בפלשתים
בספר מלכים בתיאור מלכותו של חזקיהו, מסופר על ניצחונו במלחמה עם הפלשתים.
מלחמה זו אינה מוזכרת בתיאור מלכותו בספר דברי הימים, אולם ייתכן שיש סֶמֶךְ לקיומה במקום אחר באותו הספר. בתיאור צאצאי שבט יהודה נאמר,, ובנוסח תרגום השבעים גורסים "גרר" במקום "גדר". העיר גרר ניצבה על אם הדרך בין עזה לבאר שבע, והייתה נתונה תחת שלטונה של עזה הפלשתית.
אישוש נוסף לשליטתו של חזקיהו בפלשת ניתן למצוא במקורות האשוריים. במנסרת סנחריב נאמר על אנשי עקרון כי הסגירו את פַּדִי מלכם לידי חזקיהו מלך יהודה, וכי כתוצאה ממעשה זה סנחריב העניש אותם, חילץ את פדי מירושלים והחזיר אותו למלכותו על עקרון. בנוסף נמצאו בעקרון שתי חותמות למלך שמקורן בממלכת יהודה.
הרפורמה הדתית
הפולחן בתקופה זו היה נפוץ הן במתכונות משפחתיות-שבטיות והן במתכונות ציבוריות ממלכתיות. מקדשים גדולים היו קיימים הן בעיר הבירה ירושלים, והן בערים הגדולות בית אל, לכיש, באר שבע וערד.
לפי הגישה הרווחת בחקר המקרא, במקרא עצמו מצויות שתי גישות נוגדות בקשר לפולחן הדתי, גישה אחת תומכת בהפצת הפולחן, והשנייה מצווה על ריכוז הפולחן, ואוסרת על קיומו מחוץ למקום המרכזי בירושלים; הגישה האחרונה מוכרת בשם הגישה הדויטרונומיסטית.
חזקיהו מתואר במקרא כמלך צדיק, זאת מכיוון שיישם לראשונה את ריכוז הפולחן. על פי המקרא הוא עקר את האשרות שהיו עבודה זרה שנפוצה ביהודה והיה הראשון שביטל את עבודת הבמות, ברוח הציווי הדויטרונומיסטי. חזקיהו כיתת את נחש הנחושת שבנה משה, כיוון שהעם ראה אותו כאלהות עצמאית, והקטיר לו קטורת. תיאור זה תואם את הגישה הדאוטרונומיסטית הרואה בהפצת הפולחן חטא.
הארכאולוג יוחנן אהרוני ניסה לקשור את חורבנו של המקדש והמזבח בבאר שבע ואת ביטול הפולחן במקדש בערד למהפכת חזקיהו, אולם ממצאיו שנויים במחלוקת רבה בין הארכאולוגים, בין היתר משום שייתכן כי הם נחרבו במסע הכיבוש של סנחריב שהתרחש באותה תקופה ולא בגלל פעילותו של חזקיהו.
על עצם קיומה של אותה מהפכה יש עדויות סותרות, כמו התבליט האשורי של חורבן לכיש המתאר חיילים הנושאים כלי פולחן, ומכאן שהפולחן בלכיש לא פסק לגמרי בתקופתו של חזקיהו. עם זאת בעת חפירות בשנת 2016 שנערכו בתל לכיש סביב לשער העיר, נתגלה מקדש ובו מזבח שקרנותיו נופצו ובקודש קודשיו הוצבה מחראה, הנקשרים לרפורמה הדתית של חזקיהו. על פי האסכולה הדויטרונומיסטית, המחבר המקראי ייחס לחזקיהו את המהפכה בהשראת מהפכת יאשיהו, שהתרחשה סמוך לתקופת חיבור ספר מלכים, זאת כדי להצדיק את תיאורו במקרא כצדיק, וללא כל ביסוס היסטורי לקיומה של אותה מהפכה.
פסח חזקיהו
לאחר חורבן ממלכת ישראל בסביבות שנת 720 לפנה"ס, היריבות ההיסטורית בין ישראל ליהודה נגוזה ונוצרה הזדמנות לאיחוד מחודש של שרידי ממלכת ישראל עם יהודה. על פי ספר דברי הימים, חזקיהו ניצל את ההזדמנות וקרא לכל שבטי ישראל לבוא ולהקריב את קורבן הפסח במקדש בירושלים. חזקיהו אף דחה את הפסח בחודש "כִּי הַכֹּהֲנִים לֹא הִתְקַדְּשׁוּ לְמַדַּי וְהָעָם לֹא נֶאֶסְפוּ לִירוּשָׁלָ‍ִם". קריאתו של חזקיהו נענתה באופן חלקי. אנשים רבים מממלכת ישראל הגיעו לירושלים, לראשונה זה שלוש מאות שנה להקריב את הפסח, בעוד אחרים התעלמו מקריאתו ובזו לה.
המחלה
שלושה ימים לפני שסנחריב נרצח על ידי אדרמלך ושראצר בניו, ישעיהו הנביא בא אל חזקיהו שחלה בשחין ונטה למות. ישעיהו ניבא לו שהוא ימות ואף המליץ לו להכין צוואה. חזקיהו התפלל, וישעיהו חזר אליו וניבא לו שתפילתו נענתה – הוא יירפא ממחלתו ואף יינצל ממלך אשור המתקרב. באותו מעמד הבטיח לו ישעיהו על ידי ה' שירושלים תהיה מוגנת ויתווספו לו 15 שנה לחייו. הנביא הורה לו להניח דבלת תאנים על עורו שתביא לריפויו.
בעקבות השמועה על מחלתו שלח מראדך בלאדן בן בלאדן מלך בבל שליחים אל חזקיהו. השליחים הגיעו אל חזקיהו לאחר שהבריא, והוא סייר איתם והראה להם את אוצרותיו במטרה לכרות ברית עימם. ישעיהו זעם עליו וניבא לו שאוצרותיו יילקחו לבבל ובניו יהפכו לסריסים בבית מלך בבל.
ההערכה כלפיו
חזקיהו מושווה לדוד המלך כי דאג לרכז את הפולחן, ולמנוע עבודה של אלילים זרים. ההשוואה לדוד המלך אינה נפוצה, ומופיעה בתיאור מלכותם של שני מלכים נוספים בלבד – אסא ויאשיהו. במלכים ב פרק י"ח נכתב עליו:
הרפורמה הדתית
התיאור הייחודי של הרפורמה הדתית של חזקיהו בספר מלכים הותיר רושם עז על חז"ל שתיארו את דורו כדור בו כל העם היו תלמידי חכמים. על פי המדרש חזקיהו נעץ חרב בכניסה לבית המדרש והכריז כי כל מי שלא ילמד תורה יידקר בחרב, וכתוצאה מכך לא היה בכל ממלכת יהודה ילד או ילדה שלא היו בקיאים בהלכות טומאה וטהרה.
בתלמוד מובא, שביקש הקב"ה למנות את חזקיהו למלך המשיח אלא שהחמיץ חזקיה הזדמנות זאת כי לא אמר שירה והודיה על מפלת סנחריב.
המחלה
בתלמוד הבבלי במסכת ברכות מתוארת המחלה של חזקיהו כעונש על כך שהוא לא נשא אישה והוליד ילדים, בניגוד לצו פרו ורבו. נבואתו של ישעיהו הנביא, "צו לביתך כי מת אתה ולא תחיה" מועצמת – "כי מת אתה" בעולם הזה "ולא תחיה" – לעולם הבא. כאשר ישעיהו מודיע לו כי הסיבה לעונש החמור היא הימנעותו מהולדת ילדים, עונה לו חזקיהו כי הוא ראה ברוח הקודש שבניו יהיו רשעים. ישעיהו משיב לו: "בהדי כבשי דרחמנא למה לך? מאי דמפקדת, איבעי לך למעבד. ומה דניחא קמיה קודשא בריך הוא, ליעביד!" (תרגום: למה לך להיכנס לחשבונותיו הכבושים (הנסתרים) של אלוהים? מה שצוּוית עשה, ומה שרוצה הקב"ה לעשות הוא יעשה). חזקיהו מבקש מהנביא שישיא לו את בתו לאישה, ואולי זכות הנביא וזכותו שלו תעמוד להם והעתיד של בניו ישתנה, אבל ישעיהו מתנגד ואומר לו שכבר נגזרה גזירה שימות. חזקיהו עונה לו: "בן אמוץ, כלה נבואתך וצא. כך מקובלני מבית אבי אבא, אפילו חרב חדה מונחת על צווארו של אדם אל ימנע עצמו מן הרחמים".
חזקיהו נרפא, נשא את בתו של ישעיהו, ונולדו להם בנים, ביניהם רבשקה ומנשה. בספר עין יעקב ובהגהות הב"ח (על אתר) מובא המשך למדרש, ומסופר שכשגדלו שני בניו של חזקיהו המלך, רבשקה ומנשה, הוא הוליך אותם על כתפיו לבית המדרש ללמוד תורה. בזמן הליכתם שמע חזקיהו את שני בניו מתלוצצים עליו, רבשקה הציע לטגן חביתה על ראשו הקרח ומנשה הציע להקריב קורבן לעבודה זרה. חזקיהו השליך אותם לקרקע. רבשקה נהרג ומנשה חי והפך למלך יהודה. לפי גרסה זו רבשקה המתואר במדרש איננו רבשקה שליחו של סנחריב, שכן הוא מת בילדותו.
שישה מעשים
במסכת פסחים מובאת ברייתא המתארת שישה מעשים של חזקיהו, מתוכם לשלושה חכמי דורו הסכימו ולשלושה התנגדו. ברייתא זו חדרה למשנה ומופיעה במשניות הנדפסות כמשנה האחרונה בפרק הרביעי בפסחים. המעשים שהסכימו להם הם: 1. "גנז ספר רפואות". 2. "כתת נחש הנחושת", הוא נחש הנחושת שיצר משה רבנו במדבר ואנשים עבדו אותו בתור אליל. 3. "גרר עצמות אביו על מטה של חבלים": אביו הוא אחז הרשע.
מעשים שלא הסכימו להם: 1. "סתם מי גיחון", כדי שלא יבוא צבא אשור וימצאו מים לשתות, ובכך מנע מים גם מתושבי ירושלים. 2. "קצץ דלתות היכל ושגרם למלך אשור". 3. "עיבר ניסן בניסן", כלומר, לאחר שנכנס ניסן עיבר את השנה והחליט שאותו החודש יהיה אדר ב' הפסח יעשה רק חודש מאוחר יותר.
הבוקר עם טל ואביעד
"הבוקר עם טל ואביעד", שבעבר נקראה "תוכנית הבוקר", הייתה תוכנית רדיו יומית בהנחיית טל ברמן ואביעד קיסוס ששודרה בתחנת הרדיו "אקו 99 FM", בסינדיקציה ברדיו קול רגע וברדיו צפון ללא הפסקה.
התוכנית שודרה בימי א'-ה' בין השעות 7:00-9:30. בין אוגוסט לאוקטובר 2019 התוכנית התארכה בחצי שעה ושודרה בין 7:00-10:00. כאשר אחד המגישים נעדר, השני משדר לצד מנחה מחליף - לרוב אחד מבין שחר סגל, נעמי לבוב, שרון דוידוביץ' או חגית גינזבורג.
התוכנית עסקה באקטואליה רכה, בבידור, ובתכנים מהרשתות החברתיות. חלק מהדיונים בתוכנית עסקו באירועים יום-יומיים – החל ממשאית הזבל שהפריעה בכל בוקר לטל ברמן, ועד ללוח הזמנים של אביעד קיסוס בימי חמישי.
היסטוריה
תוכנית הבוקר בהנחייתם של טל ברמן ואביעד קיסוס עלתה לאוויר ב-7 ביולי 2002 ברדיו תל אביב. בשבועות הראשונים שימש ברמן כמגיש העיקרי, בעוד קיסוס היה אחד משלושה מגישים מתחלפים ששימשו כ"סייד-קיק" לברמן, לצד יובל אברמוביץ' וגליה אלוני-דגן. אלוני-דגן פרשה כעבור מספר שבועות, אברמוביץ' כעבור שנה וברמן וקיסוס הפכו למגישים שווי מעמד. כבר בשנה הראשונה לתוכנית, ברמן וקיסוס זכו בפרס "אנשי השנה" בתחום הרדיו.
לקראת סוף 2009, שידור התוכנית הופסק ברדיו תל אביב. לאחר כשנה, התוכנית חזרה לאוויר בתחנת הרדיו "אקו 99FM", ומאז שודרה שם באופן קבוע עד לתוכנית האחרונה, במאי 2023.
ביולי 2015 חגגה התוכנית 13 שנות שידור ב-"ספיישל בר-מצווה" חגיגי, במהלכו ברכו אנשים חשובים, ובהם נשיא המדינה, את המגישים. בשבוע שבו שודרה תוכנית הספיישל נתבקשו המאזינים להעלות לדף הפייסבוק של התוכנית תמונות מביכות מבר המצווה שלהם, כשהתמונה המביכה ביותר זיכתה את מעלה התמונה בטיול משפחתי לאירופה.
במהלך 2015 הגיש איל גולן תביעת לשון הרע כנגד ברמן, קיסוס ורדיו אקו 99 FM בשל אמירותיהם של השדרנים בנוגע לפרשת משחקי חברה אשר במסגרתה גולן ואחרים נחשדו בניצול מיני של קטינות ובמסגרתה דני ביטון, אביו של גולן הורשע בסרסור בקטינות ונגזרו עליו שנתיים בכלא בשל כך. לאחר הגשת התביעה גולן הגיע לפשרה מחוץ לבית המשפט עם ברמן וקיסוס אך בעקבות דבריהם של השדרנים בתוכניתם על כך שהתביעה נגדם נמשכה החליט גולן בקשה לבית המשפט להפוך את ביטול התביעה. פנייתו של גולן נדחתה על בית המשפט והוא חויב בתשלום הוצאות משפט לנתבעים.
ב-5 בפברואר 2023, לאחר 20 שנה, הודיעו הצמד על סיום התוכנית במאי 2023.
התוכנית האחרונה שודרה ב־4 במאי 2023. החל מ-7 במאי החל ברמן לשדר באותה משבצת שידור בתחנה תוכנית בוקר חדשה, בשם "בוקר חדש", לצד תם אהרון ואביה פרחי.
אלכסיי גוברב
אלכסיי אלכסנדרוביץ' גוברב (ברוסית: Алексей Александрович Губарев; ) היה קוסמונאוט סובייטי, שטס לחלל בשתי משימות כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6.
הבוקר עם טל ואביעד
נתוני האזנה
לפי נתוני סקר TGI, בסוף 2015, עמדו נתוני ההאזנה של התוכנית על כ-270,000 מדי יום. בחצי השני של 2016 היו לתוכנית 285,000 מאזינים. בחצי הראשון של 2017 האזינו לתוכנית 248,000 אנשים. בחצי השני של אותה שנה האזינו לה 270,000 מדי בוקר. בחצי הראשון 2018 משכה התוכנית 295,000 מאזינים. זו הייתה תוכנית הבוקר בעלת אחוזי ההאזנה הגבוהים ביותר ברדיו האזורי בישראל.
סיפורים
בכל תוכנית 4 מאזינים (2 מאזינים בכל שעה) עלו לשידור על מנת לספר סיפור שעוסק בנושא כלשהו המנוסח כשאלה שאותה הגדירו המגישים בראשית התוכנית (למשל: "כיצד נפצעתם בצורה מוזרה?" או "למה אתם לא מעוניינים ללכת לארוחת החג השנה?"). לעיתים פינה זו לא התקיימה ובמקומה התבקשו המאזינים המעוניינים בכך לעלות לשידור במסגרת משחק חידון משתנה. במקרים אלו לעיתים התחרו מספר מאזינים על הפרס הכספי. הפרסים בפינה מומנו לרוב באמצעות תוכן שיווקי.
אלכסיי גוברב
קורות חיים
אלכסיי גוברב נולד בכפר מחוז קויבישב למשפחת איכר. בשנת 1936 לאחר מות אביו המשפחה עברה לכפר באזור מוסקבה. בשנת 1950 הוא סיים בית הספר והחל ללמוד בבית הספר הטכני של חיל האוויר. במקביל הוא עבר קורס טיס ובשנת 1952 החל לשרת בחיל האוויר הסובייטי. הוא שירת ביחידות שונות שתמכו בפעילות של הצי.
הבוקר עם טל ואביעד
שליחת מסרונים או תגובות בפייסבוק
בכל יום, לאחר אחד הדיונים שהתקיימו בתוכנית ביקשו המגישים מהמאזינים לשלוח דוגמאות כתובות או תמונות בנושא שקשור לדיון בתוכנית. המאיזינים התבקשו לרוב לשלוח את תגובותיהם ב-SMS, ולעיתים כתגובה לפוסט שהועלה לדף הפייסבוק של התוכנית.
אלכסיי גוברב
קורות חיים
בשנת 1963 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות לטיסת חלל.
בשנת 1975 הוא טס לחלל בחללית סויוז 17 לצד גאורגי גרצ'קו.
הבוקר עם טל ואביעד
משחק 21 שאלות
באוגוסט 2019 נחנכה פינה קבועה ששודרה בסוף התוכנית, במסגרתה המגישים משחקים "21 שאלות" עם מאזין או מאזינה. במהלך המשחק על המתחרה לזהות דמות, הקשורה לרוב לאירועי השבוע, באמצעות שאילת 21 "שאלות כן/לא". למאזין המתחרה ניתנים שני רמזים - האחד רמז ציטוט שנאמר על ידי הדמות בעבר, השני רמז שיר שקשור אל הדמות בדרך כלשהי. לרשות המאזין שתי דקות לנחש את הדמות, ובעשר השניות האחרונות הוא זכאי לקבל חצי דקה נוספת היה והצליח לשאול שאלה שהתשובה עליה היא "כן". על מנת לעלות לשידור ולהתחרות יש לענות נכונה באמצעות SMS על שאלה שעוסקת באחד מתכני התוכנית של אותו היום. הפינה נושאת פרס כספי שנצבר ליום המחרת אם המאזין לא הצליח לזהות את הדמות.
אלכסיי גוברב
קורות חיים
בשנת 1978 אלכסיי גוברב טס לחתת בחללית סויוז 28 לצד הקוסמונאוט הצ'כי הראשון ולדימיר רמק.
בשנת 1981 הוא עזב את יחידת הקוסמונאוטים וכיהן בתפקידי ניהול במערך הכנת הקוסמונאוטים. בשנים 1982–1988 הואכיהן בתפקיד ניהולי במכון המחקר של חיל האוויר הסובייטי. בשנת 1988 אלכסיי גוברב עזב את חיל האוויר הסובייטי בדגרת גנרל מיור.
גוברב התגורר עם משפחתו בעיר הכוכבים.
סינת'-פופ
סינת'-פופ (באנגלית: Synth-pop) הוא ז'אנר של מוזיקת הגל החדש, אשר פרח בסוף שנות ה-70 והפך לדומיננטי במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20.
סינת'-פופ הוא פופ של סינתיסייזרים כפי שעולה משמו. הז'אנר במובנים רבים פרץ את הדרך למוזיקה אלקטרונית שבאה לאחר מכן.
היסטוריה
בין חלוצי הז'אנר ניתן למנות את קרפטוורק (Kraftwerk), דוראן דוראן (Duran Duran), היומן ליג (The Human League) ודפש מוד (Depeche Mode). רבים מן ההרכבים היוצרים סינת'-פופ מזוהים עם תרבות הדארק.
מדובר ביוצרים שבחרו לנסות ליצור מוזיקה מצלילים סינתטיים לחלוטין ולא לצרף כלים נוספים מעבר לסינתיסייזרים שלהם, לפחות בתחילת דרכם.
מאחר שמכשירים אלו לא היו מפותחים אז כשם שהם היום, נשמעו הצלילים צורמים ומוזרים, ולא היה שינוי משמעותי בגון הצליל בין שיר לשיר מאחר שלסינתיסייזרים לא היה מבחר צלילים עשיר. עם השנים עברו האמנים למכשירים משוכללים יותר ולסימפול צלילים (הקלטת דגימות והכנסתם לקטע מוזיקלי כמקצב, כמוזיקה תווית של ממש ואף כקטע בפני עצמו). הצליל הפך חם יותר, והסינת'-פופ נכנס לתקופתו הפחות פופית והיותר דרמטית ואף גותית במקרים מסוימים.
בתקופה הזו הצליח לברוח הסינת'-פופ מעט הצידה מתדמית הפופ הנערית שהוצמדה לו ונכנס לנישות יותר "איכותיות" של מוזיקה מיוחדת וטקסטים עמוקים יותר.
לאט לאט לקחו על עצמם אמנים רבים בשנות השמונים את הסינת'-פופ כז'אנר מוביל ויצרו מה שנחשב ליצירות מופת במוזיקה של שנות השמונים. ביניהם, מעבר לאמנים שהוזכרו כבר, אן קלארק (Anne Clark), תומאס דולבי (Thomas Dolby), ניו אורדר (New Order), יורית'מיקס (Eurithmics), אולטראווקס (Ultravox), סופט סל (Soft Cell), Trans-X, אלפאוויל (Alphaville) ורבים אחרים. לקראת תחילת שנת 2008 האלקטרופופ, שהוא גרסה אלקטרונית יותר של סינת'-פופ, חזר להופיע בשירים בעיקר בזכות חלוצת האלקטרופופ הזמרת השוודית MO. בין השירים עליה היא חתומה הם kamikaze והשיר שבו השתתפה lean on אשר צבר למעלה ממיליארד צפיות.
סינת'-פופ בישראל
בסגנון הסינת'-פופ בישראל פעילות בעיקר הלהקות אתניX ומטרופולין. בעבר הייתה פעילה גם להקת אולטראס שהפסיקה את פעילותה לאחר כמה שנים של פעילות.
טיק
טיק הוא תגובה לא רצונית של שריר. תגובה זו יכולה להיות תנועה (טיק מוטורי) או קול (טיק קולי). הטיקים אינם רצוניים, פתאומיים, חוזרים וחסרי קצב קבוע, חוסר הקצב הקבוע קשור בתזוזות לא רציפות של שרירים. טיק יכול להיות סמוי מעיני הצופה (לדוגמה התכווצות של שרירי הבטן או האצבעות ברגליים) ואילו תנועות של אחד משאר השרירים בגוף יכולות להיות גלויות. הפרעות (כמו אוטיזם) כוללות תנועות שיכולות להדמות לטיקים, אך תנועות אלו אינן טיקים. מאידך לעיתים רבות יש להפרעות שונות (כמו אוטיזם) הפרעות נלוות נוספות כגון טיקים.
טיקים מתוארים כהפרעה שהיא בין הפרעה רצונית להפרעה לא רצונית. זאת משום שאינן לגמרי לא רצוניות - יכולים להתנסות בהם כתגובה רצונית למשהו לא רצוי כדחף מזהיר. היבט יחיד במינו של הטיקים, הקשור להפרעות תנועתיות, הוא האפשרות לדיכוי של התופעה, אך חוסר העמידה בפיתוי; הם חווים את זה כדחף שלא ניתן לעמוד בו, שחייב לבוא לידי ביטוי. חלק מהאנשים יכולים לא לדעת על הטיקים מראש. לילדים יכול להיות דחף מזהיר שהם לא יקשרו לטיקים או שיקשרו אותו פחות מהמבוגרים בעלי הדחף המזהיר, המודעות לדחפים הללו מתגברת עם הבגרות.
תיאור ומיון
טיק ממוין כהפרעה מוטורית או הפרעה קולית וכהפרעה פשוטה או הפרעה מורכבת.
טיקים פשוטים
טיקים פשוטים הם הסוג השכיח יותר של טיקים. הם יכולים להיות מוטוריים או קוליים.
טיקים מורכבים
הטיקים המורכבים יכולים להיות מוטוריים או קוליים.
אנשים עם טיקים מורכבים לרוב מראים תסמינים של טיקים פשוטים בנוסף על המורכבים.
גורמים שיכולים להשפיע על טיקים
הטיקים יכולים להתגבר כתוצאה מדחק, עייפות או רגשות עתירי אנרגיה. רגשות עתירי אנרגיה יכולים לכלול רגשות שליליים (כגון דאגה), או רגשות חיוביים כמו התרגשות או ציפייה. רגיעה יכולה לגרום להחלשת הטיק או להתגברותו, בעוד שהתרכזות בפעילות מעניינת לעיתים קרובות מובילה להחלשות הטיק. הנוירולוג אוליבר סאקס מתאר מצב קשה של מנתח הסובל מתסמונת טורט שבו הטיקים הופחתו כמעט לחלוטין כאשר הוא ביצע ניתוח.
לילה מוטרף במוזיאון: שובו של קאמונרה
לילה מוטרף במוזיאון: שובו של קאמונרה (באנגלית: Night at the Museum: Kahmunrah Rises Again) הוא סרט הרפתקאות מונפש משנת 2022 שבוים על ידי מאט דאנר על פי תסריט מאת ריי דלורנטיס וויליאם שיפרין. סרט זה הוא הרביעי בזיכיון המדיה "לילה מוטרף במוזיאון", והמשך לסרט "סוד הקבר".
הסרט עלה לשירות הסטרימינג "דיסני+" ב-9 בדצמבר 2022.
תקציר העלילה
לאחר שניק דיילי, בנו של לארי, הופך לשומר הלילה החדש של המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, הוא מגלה שעליו להתעמת שוב מול קאמונרה, ששב לנקום לאחר תבוסתו במוזיאון הסמית'סוניאן.
הפקה
בשנת 2016, נמסר כי אולפני "Alibaba Pictures Group" שוקדת על פיתוח עיבוד מחודש לסדרת סרטי הזיכיון "לילה מוטרף במוזיאון". באוגוסט 2018 הודיעה מנכ"לית "פוקס המאה ה-20", סטייסי סניידר, כי פיתוחו של העיבוד המחודש הפך לעיבוד טלוויזיוני שיתבסס על סדרת הסרטים. באוגוסט 2019, לאחר רכישת האולפנים על ידי חברת וולט דיסני, אושר כי הפרויקט עדיין נמצא בפיתוח, הפעם כסרט בלעדי שיופק ויופץ בשירות הסטרימינג "דיסני+".
באוקטובר 2020, נמסר כי הסרט יהיה מונפש, וכי עלילתו תתמקד בבנו של לארי, ניק, אשר מהסס ללכת בדרכו של אביו כשומר לילה. עוד נמסר כי בנוסף לדמויותיהם של ניק וקאמונרה, בסרט יופיעו גם דמויותיהם של ג'דדיה סמית, אוקטביוס, תאודור "טדי" רוזוולט, סקאג'וויה וז'אן ד'ארק. באוגוסט 2021, הצהיר שון לוי כי הסרט יופץ במהלך שנת 2022. בספטמבר 2022, חשף מאט דאנר שהוא היה אמון על בימוי הסרט.
על פי הדיווחים, את האנימציה עבור הסרט הפיקה חברת "Atomic Cartoons"; הסרט מונפש בסגנון הנפשה דו-ממדי; והוא סרט ההנפשה הדו-ממדי הראשון שהופק על ידי אולפני וולט דיסני מאז "פו הדב".
מוּזיקה
במרץ 2022, חשף ג'ון פאזאנו כי הוא יהיה אמון על הלחנת הפסקול עבור הסרט. ב-29 באוגוסט 2022, אושר רשמית כי פסקול הסרט יולחן על ידי פאזאנו, שיחליף את המלחין אלן סילבסטרי שהיה אמון על הלחנת שלושת הסרטים הקודמים.
הפצה
הסרט עתיד לעלות לשירות הסטרימינג "דיסני+" ב-9 בדצמבר 2022 כסרט מקורי של השירות, זאת לאחר שבמקור התעתד לעלות לשירות במהלך שנת 2021. על הפצת הסרט יהיו אמונים אולפני וולט דיסני, זאת למרות שהפקת הסרט החלה אצל אולפני המאה ה-20.
מונטיפיורי
מונטיפיורי הוא שם משפחה יהודי-איטלקי.
אסלאם
אִסְלַאם (בערבית: إِسْلاَم, , בעברית: השלמה) היא דת מונותאיסטית אברהמית שמהותה כניעה מלאה לאל (בערבית: אללה) והקפדה על סונת מוחמד, כלומר, משנתו של מוחמד בן עבדאללה, הנחשב בקרב כלל המוסלמים כנביא החשוב והאחרון אי פעם ("חותם הנביאים"), שפשטה במזרח התיכון אחר מותו.
הדת מבוססת על סונת מוחמד, כפי שהיא מתועדת בספרות הסירה (سيرة رسول الله), ובספרות החדית' (כלל החדית'ים הנחשבים לאמינים - צחיח, صَحِيح, אם כי ההסתמכות משתנה בין זרמים שונים) וכן גם על ספר הקוראן (القـُرْآن), אשר לפי המוסלמים, ניתן על ידי אַלְלַּה, באמצעות המלאך ג'יבריל (בעברית: גבריאל), פסוקים פסוקים, במשך כ-23 שנים, אל מוחמד, אשר הכתיב אותם למאמיניו. פעמים רבות הקוראן אינו מובן כפשוטו אלא לפי ספרות התפסיר. על פי הסונה, החדית', הקוראן והתפסיר נפסקת השריעה, ההלכה המוסלמית, המורה למוסלמי כיצד להתנהל במקרי חיים מסוימים.