cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבולים של קיונגה
הנפקת הבולים
ב-29 במאי 1916 הונפקה סדרה בת ארבעה בולים, וזאת באמצעות הוספת הדפס רכב על בולים ישנים של המושבה הפורטוגלית לוֹרִנְסוּ מֶרְקֵיש שנותרו במחסני הדואר.
הבולים המקוריים של לורנסו מרקיש
בין השנים 1898 עד 1903 הנפיקה פורטוגל בהדרגה סדרת בולים חדשה לשימוש במושבה לורנסו מרקיש. בסיום תהליך ההנפקה כללה הסדרה 23 בולים שונים בערכים נקובים שבין חצי ראיס עד 700 ראיס. הבולים, עליהם הופיעה דמותו של המלך קרלוש הראשון, הודפסו בכמויות גדולות מאוד ושימשו במהלך השנים שלאחר מכן כתשתית להוספת הדפסי רכב מסוגים שונים. בין הבולים שהודפסו בתחילת תהליך ההנפקה, בשנת 1898, נכלל בול בצבע כחול שערכו הנקוב 100 ראיס.
המלך קרלוש הראשון נרצח יחד עם בנו בשנת 1908, ובשנת 1910 הפכה פורטוגל לרפובליקה. בעקבות זאת התווספו על בולי פורטוגל ומושבות האימפריה הפורטוגזית הדפסי רכב עם המילה "רפובליקה". בשנת 1911 הוטבע הדפס רכב דומה גם על הבולים של לורנסו מרקיש.
בשנת 1913 שונתה שיטת המטבע בפורטוגל ובמושבותיה. השיטה הישנה שהתבססה על מטבע בשם מילראיס שהתחלק ל-1000 ראיס הוחלפה במטבע בשם אסקודו שהתחלק ל-100 סנטבוס. בעקבות זאת הונפקו בולים חדשים שערכיהם נקובים באסקודו, ורבים מן הבולים הישנים נותרו במחסני הדואר ללא שימוש. בשנת 1916 הוחזרו חלק מן הבולים לשימוש תוך כדי הוספת הדפס רכב עם המילה "רפובליקה".
הבולים שהונפקו עבור קיונגה
כשנדרשו אנשי הדואר להכין במהירות בולים עבור המושבה החדשה קיונגה, לא היה להם מספיק זמן להדפיס בולים חדשים, והם בחרו בפתרון הפשוט ביותר. במחסני הדואר של המושבה הפורטוגלית הקרובה ביותר, לורנסו מרקיש, היה מלאי גדול מאוד של בולים ישנים מן הטיפוס שהונפק בשנת 1898, בערך נקוב של 100 ראיס. על בולים אלו נוספו שלושה הדפסי רכב: לא ברור מה היה סדר הטבעת ההדפסים השונים, אולם לדעת מרבית החוקרים הסדר היה: "רפובליקה", "ערך נקוב", "קיונגה".
ארבעת הערכים הנקובים שהונפקו נועדו לשמש למטרות הבאות:
השימוש בבולי קיונגה
בולאים בכל רחבי העולם גילו בתקופת מלחמת העולם הראשונה עניין רב בהנפקות שבוצעו כחלק ממהלכי הקרבות, ובבולים שנועדו לשימוש באזורים שנכבשו על ידי הצבאות השונים. גם בולי קיונגה זכו להתעניינות רבה, ואלפי עותקים מן הבולים החדשים נמכרו לסוחרי בולים שהציעו אותם ללקוחותיהם.
רוב המעטפות שנשלחו מן המושבה הפורטוגלית לחו"ל הועברו אל המושבה לורנסו מרקיש, שם נבדקו על ידי הצנזורה הצבאית (כמתחייב מתנאי המלחמה). מלורנסו מרקיש הועברו המכתבים בספינות הדואר אל מרכזי המיון באירופה ובארצות הברית.
הפסקת השימוש בבולי קיונגה
בתום מלחמת העולם הראשונה עלתה שאלת הבעלות על חבל קיונגה לדיון כחלק מועידת השלום שהתקיימה בפריז. במסגרת חוזה ורסאי נקבע כי נהר רובומה ישמש כגבול בין המושבות הפורטוגליות שמדרום לנהר ובין המושבות הבריטיות שמצפון לו. ביום 10 בינואר 1920 הוענק לפורטוגל על ידי חבר הלאומים מנדט על משולש קיונגה.
ביום 2 באפריל 1920 נחקק רשמית בפורטוגל חוק המטמיע את אזור משולש קיונגה כחלק ממוזמביק.
פורטוגל לא המתינה לסיום הדיונים ברמה הבינלאומיות, ובחודש ספטמבר 1919 היא העבירה את האחריות לניהול המושבה אל המרכז במוזמביק. החל ממועד זה בוטל השימוש בבולי קיונגה והם הוחלפו בבולי מוזמביק.
מעמד בולי קיונגה בקרב האספנים
הפופולריות של בולי קיונגה בקרב האספנים בתקופת מלחמת העולם הראשונה ומיד לאחריה הובילה להנפקה של אלפי עותקים מן הבולים, ורבים מהם נשמרו. ניתן לרכוש את ארבעת הבולים, חתומים או לא חתומים, במחיר של כמה עשרות דולרים.
מרבית הבולים שנלקחו מן המחסנים בלורנסו מרקיש ושימשו להדפסת בולי קיונגה היו ללא שכבת דבק בצדם האחורי, וזאת עקב תנאי הלחות באזור. רק לחלק קטן מן הבולים הייתה שכבת דבק בצדם האחורי, ואלו זוכים לביקוש גבוה יותר בקרב האספנים. בקטלוגי הבולים מוערך מחירם של בולים עם דבק בכ-50 אחוזים יותר מן הבולים חסרי הדבק.
בשוק הבולאי ידועים כיום כ-50 מעטפות וגלויות המבוילות בבולי קיונגה ונותרו בשלמותן. לפחות כ-30 מהן נשלחו בפועל באמצעות הדואר (דבר הניכר מן החותמות וסימני הצנזורה המוטבעים עליהן) והיתר הוכנו ככל הנראה כמחווה עבור אספני בולים. פריטים אלו זוכים לביקוש גבוה והם קשים להשגה.
המרחב המשיק
הגדרה על ידי נגזרות כיווניות
במרחב האוקלידי למונח "הכיוונים השונים שבהם ניתן להתקדם מהנקודה" יש פירוש אינטואיטיבי כמרחב כל הנגזרות הכיווניות בנקודה. זהו מרחב וקטורי שאיזומורפי למרחב האוקלידי עצמו (על ידי האיזומורפיזם הטבעי שמעביר את הנגזרת הכיוונית לפי הווקטור v לווקטור v עצמו). את מרחב הנגזרות הכיוונות בנקודה p ניתן להציג כאוסף של פונקציונלים: משמעות התנאי היא ש-v הוא פונקציונל ליניארי על מרחב הפונקציות החלקות (\,C^\infty), שמקיים בנוסף לליניאריות תנאי גזירה מסוים (שלעיתים מכונה "כלל לייבניץ") לגבי הפעולה שלו על מכפלה. אוסף זה מכונה המרחב המשיק בנקודה p ואיבריו מכונים וקטורים משיקים. ניתן לראות מההגדרה של האוסף שהוא מרחב ליניארי ומקיים, לפי כלל לייבניץ, שלכל וקטור משיק \ v(1)=0, כלומר כל הווקטורים המשיקים מתאפסים על פונקציות קבועות.
אם מערכת קואורדינטות מקומיות בנקודה p אז הווקטורים המשיקים  הם בסיס למרחב המשיק בנקודה (כאשר הם מוגדרים  ו- ti הוא הציר ה-i-י במערכת הצירים ב- ).
ביריעות שגזירות רק k פעמים (כלומר שלכל שתי מפות הפונקציה גזירה k פעמים אבל לא בהכרח חלקה) ההגדרה הנ"ל יכולה ליצור מרחב מממד אינסופי ולכן מגדירים את המרחב המשיק ביריעות האלו כמרחב שנפרש על ידי הווקטורים המשיקים  שמוגדרים באותה צורה.
הגדרה על ידי מסילות חלקות
ניתן להגדיר את המרחב המשיק מכיוון יותר גאומטרי: אם נלך לאורך קו מסוים על היריעה (שניתן על ידי עקומה חלקה) וניקח פונקציה חלקה כלשהי, אז לאורך אותו עקום הפונקציה החלקה הזו תיוצג כפונקציה ממשית במשתנה אחד. את הפונקציה הזו אפשר לגזור בצורה הרגילה וכך לראות איך היא משתנה לאורך אותו קו (גדלה, קטנה וכו'). באופן פורמלי: תהי \!\ \gamma עקומה חלקה. נגדיר את הווקטור המשיק ל-\!\ \gamma בנקודה \ \!\ t_0 (על ידי הפעולה שלו על פונקציה חלקה): זהו וקטור משיק (לפי ההגדרה הקודמת- כלומר פונקציונל ליניארי שמקיים את כלל לייבניץ). יתר על כן- כל וקטור משיק ניתן להצגה כמשיק של עקום חלק כלומר זו הגדרה שקולה להגדרה הקודמת של המרחב המשיק.
האגד המשיק
האגד המשיק הוא איחוד כל המרחבים המשיקים על פני כל היריעה, מסומן ב \ T M. איחוד זה הוא איחוד זר כיוון שכל וקטור משיק שייך למרחב משיק של נקודה אחת בלבד, מעצם ההגדרה שלו (בעצם כל וקטור הוא מהצורה \ (p,v) כאשר \ p \in M, ). על האגד המשיק קיים מבנה טבעי של יריעה שנוצר על ידי המפות: כאשר n הקוארדינטות הראשונות פועלות על p ו-n האחרונות על v, ו- היא מפה שמכילה את p. האגד המשיק הוא יריעה חלקה בממד כפול מממד היריעה. פונקציות מהיריעה לאגד המשיק נקראות שדות וקטורים. כאשר הפונקציות האלו חלקות אומרים שזהו שדה וקטורי חלק (או \ C^\infty) בדרך כלל מתעסקים בשדות וקטוריים חלקים בלבד וכאשר אומרים "שדה וקטורי" הכוונה היא לשדה וקטורי חלק אלא אם אומרים במפורש אחרת. לשדות הווקטוריים יש חשיבות בהכללת אלמנטים מהמרחב המשיק שבכל נקודה לאגד המשיק כולו בצורה חלקה, כמו במטריקת רימן ובמערכת משוואות דיפרנציאליות על יריעות. אם מערכת קואורדיטות מקומיות, אז ב-U ניתן להציג את השדה הווקטורי V על ידי:
מההצגה הזו ניתן לראות את השדות הווקטוריים כאופרטורים על הפונקציות החלקות שמהווים הרחבה של הווקטורים המשיקים הנקודתיים ליריעה כולה. (כאשר אם g היא הפונקציה אז נגדיר \ V(f)=g ומההצגה של השדה הווקטורי כסכום- g חלקה.)
האגד המשיק הוא מקרה פרטי של אגד וקטורי מעל היריעה.
המרחב הקו-משיק
המרחב המשיק הוא מרחב וקטורי מממד סופי, ולכן המרחב הדואלי שלו הוא גם כן מרחב וקטורי מאותו ממד. מרחב זה נקרא המרחב הקו-משיק ומסומן Tp*M. באמצעות מרחב זה מגדירים את מושג האינטגרל על היריעה.
עבור כל פונקציה חלקה f הדיפרנציאל של f, שמסומן df, הוא וקטור במרחב הקו-משיק שמוגדר על ידי הפעולה שלו על הווקטורים המשיקים: הבסיס הדואלי לבסיס הוא \ dx_i ולפי הנוסחאות של מרחבים דואליים מממד סופי: קל לראות שכל וקטור קו-משיק ניתן להצגה כדיפרניציאל של פונקציה חלקה, ומכאן נובעת הגדרה שקולה למרחב הקו-משיק, על ידי פיתוח טיילור: נגדיר אידיאל בחוג (חוג הפונקציות החלקות בסביבת הנקודה p) על ידי: זהו האידיאל של כל הפונקציות החלקות שמתאפסות ב-p. מתוכו ניקח אידיאל קטן יותר - I^2 - שהוא האידיאל שנוצר על ידי כל הפונקציות שמתאפסות פעמיים כלומר כל הפונקציות שהן מכפלה של שתי פונקציות מ-I. פונקציות אלו מאפסות כל וקטור משיק. ביריעה חלקה ניתן להציג כל פונקציה חלקה על ידי טור טיילור המתאים לה, לדוגמה עבור יריעה מממד 2: כאשר. למעשה, בנוסחה למעלה הקואורדינטות x ו-y הן קואורדינטות מקומיות ולכן ההצבה שלהם בתוך הפונקציה f היא סימון מקוצר; f מקבלת ערכים מתוך היריעה עצמה ולא מהמישור האוקלידי, והכוונה היא לנקודה על היריעה שהקואורדינטות המקומיות שלה הן x,y. חוג המנה I/I^2 איזומורפי באופן טבעי למרחב הקו-משיק, על ידי ההגדרה: כאשר \psi היא פונקציית האיזומורפיזם בין I/I^2 למרחב הקו-משיק. בדרך זו גם ניתן להראות שממד המרחב המשיק הוא כממד היריעה.
דיפרנציאל של העתקה בין יריעות
כל העתקה חלקה (דיפרנציאבלית) φ : M → N בין יריעות חלקות (דיפרנציאביליות) משרה מפה ליניארית בין המרחבים המשיקים אם המרחב המשיק מוגדר על ידי עקומות, מפה זו מוגדרת אם המרחב המשיק מוגדר על ידי דריבציות, אז
ההעתקה הליניארית dφx נקראת לעיתים קרובות "דיפרנציאל" אך גם "נגזרת" או "total derivative" או ה"pushforward" של φ בנקודה x, ומסומנת במספר סימונים שונים, בהם
במובן מסוים, הדיפרנציאל הוא הקירוב הליניארי הטוב ביותר ל-φ ליד x. כאשר, המפה dφx : TxM→R היא הדיפרנציאל הרגיל של φ במובן של חשבון אינפיניטסימלי. בקואורדינטות מקומיות הנגזרת של ƒ נתונה על ידי מטריצת יעקבי.
תוצאה חשובה לגבי הדיפרנציאל היא המשפט הבא: משפט זה הוא הכללה של משפט הפונקציה ההפוכה לפונקציות שהן העתקות בין יריעות.
אלפרד סטארק
אלפרד סטארק או סטורק (נולד בסביבות 1923) היה חייל גרמני, ששירת בוורמאכט בתקופת מלחמת העולם השנייה והורשע בגין השתתפות בפשעי מלחמה ביוון הכבושה.
בשנת 2015 הוא הוצב במקום השלישי ברשימת הפושעים הנאצים המבוקשים ביותר של מרכז שמעון ויזנטל. בשנת 2011, בית משפט איטלקי הרשיעו שלא בפניו וגזר עליו מאסר עולם בגין נטילת חלק בטבח של 117 חיילים איטלקים ב-1943 על האי היווני קפאלוניה. הטבח התרחש לאחר שהממשלה החדשה של ממלכת איטליה, בראשות המרשל פייטרו באדוליו, הכריזה מלחמה על הרייך השלישי.
סנאי קרקע בלדינג
מאפיינים
אורכו של סנאי זה 230–300 מ"מ עם זנב קטן באורך 44–76 מ"מ ומשקלו עד 290 גרם בלבד. הסנאי חום-זהוב עם בטן בהירה ושיער הגב והזנב חום-קינמון. הוא בעל אוזניים קצרות וזנב קצר ועגלגל. לסנאי לחיים קטנות אך עיניים גדולות והוא מזדקף לעיתים קרובות על שניים.
הסנאים משמשים טרף עיקרי לבעלי חיים רבים: שונר מצוי, זאב אפור, סמורים, גירית אמריקאית ועיטים. הסנאים חיים בקבוצות קטנות עם זקיפים העומדים על המשמר בחיפוש טורפים. כאשר זקיף רואה טורף מתקרב הוא שולח אותות אזעקה קוליים. אותו אלה מורכבים משני סוגים: הסוג הראשון מיועד ליידע על טורפים שאינם מהווים סכה מיידית, כמו חתולים המנסים לארוב לקרבנם. מהרגע שטורף כזה התגלה בדרך כלל הוא כלל איננו מאיים עליהם והם רק צריכים להיות ערניים. הסוג השני המופעל על טורפים מאיימים יותר כמו עיטים, היכולים לעוט עליהם בכל רגע והמסר מהאות הוא לברוח למאורות.
תקיפת היפגשות באמצע
בקריפטואנליזה, תקיפת היפגשות באמצע או תקיפת נפגשים באמצע (באנגלית: meet-in-the-middle attack) בקיצור MITM, היא התקפת כוח גס גנרית בשיטת איזון זמן/זיכרון נגד סכמות הצפנה מרובה. התקפה זו היא הסיבה מדוע הצפנת DES כפול עם שני מפתחות שונים אינה משיגה ביטחון כפול כמצופה ולכן משתמשים בגרסת DES משולש כדי להשיג ביטחון כפול. התקפה זו ישימה גם נגד הצפנה יחידה אם מתייחסים לחלקים שונים של הצופן כאילו היו הצפנה מרובה.
תיאור כללי
התקפת היפגשות באמצע היא התקפת כוח גס גנרית שאינה מסתמכת על המבנה הפנימי של הצופן המותקף והיא מאתגרת את ההנחה שאם מצפינים פעמיים משיגים ביטחון כפול. היא פועלת לפי מודל התקפת גלוי-ידוע, ההנחה היא שהמתקיף הצליח להשיג בדרך כלשהי בלוק טקסט גלוי p ובלוק טקסט מוצפן c המתאים לו, דהיינו שהוצפן עם שני מפתחות סודיים באמצעות האלגוריתם אותו הוא מעוניין לשבור ותפקידו לנחש את המפתחות. הרעיון הוא פשוט, תחילה מכינים שתי טבלאות. בראשונה מאחסנים את תוצאות הצפנה של הבלוק הגלוי p עם כל המפתחות האפשריים וממיינים אותה לפי הטקסט המוצפן. בשנייה מאחסנים את תוצאות פענוח הבלוק המוצפן c עם כל המפתחות האפשריים וממיינים לפי הפלט ואז משווים בין שתי הטבלאות ומנסים למצוא התאמה. אם נמצאה התאמה יש סיכוי שהמפתחות המאוחסנים באותן כניסות שבהן קיימת ההתאמה הם המפתחות הסודיים שאיתם השתמש המצפין. צריך לזכור שיכול להיות מצב שבו אף על פי שיש התאמה המפתחות אינם אילו שהשתמש בהם המצפין (כי קיימים מפתחות רבים שאם מצפינים איתם את הבלוק האמור מתקבל פלט זהה). אם משווים את התוצאה עם זוגות נוספים של קלט/פלט רוב הסיכויים שהמפתחות שיתאימו בכולם יהיו המפתחות בהם השתמש המצפין. המאמץ הדרוש בשלב השני לניחוש המפתחות אינו עולה על המאמץ הדרוש לנחש מפתח אחד כי החיפוש בטבלה הממויינת עם טלבאות גיבוב רגילות אינו דורש מאמץ משמעותי ואפשר להתייחס אליו כאילו היה בסיבוכיות O(1). אך זאת במחיר כמובן של תוספת טבלה המכילה את כל ההצפנות האפשריות של הבלוק הגלוי p. עבור בלוק באורך n הזיכרון הדרוש הוא 2^n.
התקפת היפגשות באמצע מנסה למצוא את המפתחות משני הצדדים, מהצד של הטקסט הגלוי ומהצד של הטקסט המוצפן והפתרון נמצא אי שם באמצע (ומכאן שמה). כלומר מנסים לנחש תוצאה של הרכבה של מספר פונקציות אקראיות על ידי מיפוי לפנים ומיפוי לאחור ומנסים למצוא ערך אמצעי שמקיים את שני המיפויים או שני האגפים. כי אם f_1 ו-f_2 הן שתי פונקציות פסאודו-אקראיות הפיכות כלשהן, בהינתן חייבים להיות ערכים המקיימים.
התקפת נפגש באמצע רב-ממדית היא הרחבה של ההתקפה הקלאסית של דיפי והלמן. בהתקפה זו מנסים מספר רב של ממדים או מיפויים בו זמנית, בתקווה שהפתרון יימצא בנקודות מרובות כלשהן באמצע. התקפה זו ישימה במיוחד נגד צפני בלוקים קלי משקל כי בצפנים אילו מטעמים של יעילות משתמשים בבלוק קצר לכן אפשר לחלק את הצופן לסדרה של תת-צפנים קטנים יותר ולהתייחס אליהם כאילו היו הצפנה מרובה עם מפתחות שונים.
תיאור האלגוריתם
סיבוכיות ההתקפה המתוארת היא O(2^n). הכנה ומיון של שתי הטבלאות L_1 ו-L_2 מתבצעת בזמן של בערך 2^n. אם הטבלאות ממויינות כל ההתאמות ביניהן ניתנות לאיתור בזמן של. ניחוש המפתחות אם משתמשים בשני זוגות קלט/פלט מתבצעת בזמן של O(|S|)=2^n, כך שסיבוכיות הזמן של ההתקפה האמורה היא O(2^n).
שיפורים
אבן וגלודרייך הציעו שיפור של האלגוריתם. אפשר להגביל את דרישות הזיכרון ל-w, מחלקים את הטווח L_1 לתת-קבוצות בגודל w. עבור כל תת-קבוצה מחשבים ומאחסנים את הזוג ועבור כל k_2 מחשבים את  ומחפשים בטבלה L_1 התאמה. זמן הריצה הצפוי במקרה זה הוא פעולות הצפנה.
מייקל ויינר ופול ואן-אורשוט הציעו שיפור נוסף על ידי שימוש באלגוריתם חיפוש התנגשויות מקבילי וצמצום דרישות הזיכרון באופן ניכר. לפי הרעיון שלהם התקפה נגד DES בשיטת היפגשות באמצע נחשבת מעשית מבחינת היקף המשאבים הדרושים לה.
התקפת היפגשות באמצע רב-ממדית
אפשר להרחיב את ההתקפה הקלאסית של דיפי והלמן לממדים נוספים. בהינתן מספר זוגות תואמים של בלוק גלוי p ובלוק מוצפן c כך שמתקיים c=E_k(p) ונניח שהצופן E ניתן לפירוק לשני צפנים עוקבים ו- כך שמתקיים. מתייחסים למנגנון הפנימי של הצופן כאילו היה הצפנה מרובה ומנסים לנחש את ערכי הביניים באמצעות שתי התקפות היפגשות באמצע. המפתחות k_f ו-k_b הם תת-מפתחות של E_f ו-E_b בהתאמה. (כאן f ו-b הם קיצור של קדימה ואחורה). לצורך הפשטות ההתקפה המתוארת כאן אינה יעילה אלא נועדה לצורך ההסבר.
התקפת היפגשות באמצע דו-ממדית
נניח שמנסים לנחש תחילה מצב ביניים פנימי של הצופן המסומן ב-g באמצעות שתי התקפות MITM על תת-הצפנים שאורך הבלוק שלהם מתחלק ב-g. היא נקראת התקפת נפגש באמצע דו-ממדית המסומנת בקיצור 2D-MITM. מניחים שהצופן מורכב משני שלבים, בשלב הראשון הבלוק מוצפן עם זוג תת-המפתחות הנגזרים מהמפתח הראשי ובשלב השני הבלוק מוצפן שוב עם תת-המפתחות  שגם הם נגזרים מהמפתח הראשי. למען הפשטות נניח שתת-המפתחות האמורים אינם חופפים. כלומר אינם משתפים ביניהם סיביות זהות של מפתח המאסטר k. ההתקפה מתנהלת כדלהלן.
התקפת נפגש באמצע רב-ממדית
אפשר לנסות לנחש מצבי ביניים נוספים של הצופן ולחלק את הצופן למקטעים קטנים יותר. התקפת היפגשות באמצע רב ממדית הנקראת MD-MITM או היא הכללה של הטכניקה המתוארת. הצעדים הדרושים באופן כללי להתקפה הכללית הם:
פרדו
פרדו הוא שם משפחה יהודי-ספרדי שמשמעותו היא "טאופ". קיימים גם יישובים בספרד ששמם הוא פרדו, אחד הוא פראדו (Prado) שבקסטיליה והשני הוא פרדו (Pardo) שבמחוז קדיס.
פיאט פילה
פיאט פילה (באיטלקית: Fiat Phylla) היא מכונית קונספט, 2 מושבים, בתצורת מכונית מיקרו, אשר מוגדרת כמכונית ירוקה, בגלל היותה מצוידת בתאים סולארים, , ובמנוע חשמלי מונע מצבר, מופעלת דלק מימן. "פיאט פילה" הוצגה על ידי קונצרן הרכב האיטלקי פיאט בשנת 2008.
פיאט פילה תוכננה להיות "מכונית עירונית", בממדיה קטנה יותר מדגם פיאט 500.
תאוצת דגם "פיאט פילה" בין 0 - 48.3 קמ"ש היא 6.0 שניות.
תאוצת דגם "פיאט פילה" בין 0 - 100 קמ"ש היא פחות מ-12.0 שניות.
לילי רייך
לילי רייך (בגרמנית: Lilly Reich; 16 ביוני 1885 – 14 בדצמבר 1947) הייתה מעצבת מודרניסטית גרמנייה. היא עבדה בשיתוף פעולה קרוב עם לודוויג מיס ון דר רוהה במשך יותר מעשור שנים בסוף שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
רייך הייתה דמות בתנועה המודרנית המוקדמת בארכיטקטורה. היא התפרסמה לאחר מותה בגלל קשריה עם אחד האדריכלים המפורסמים ביותר במאה ה-20.
ביוגרפיה
לילי רייך נולדה בברלין, גרמניה. בשנת 1908 נעזרה בהכשרתה בתחום הרקמה כשנסעה לווינה לעבוד ב"סדנת וינה" של האדריכל והמעצב האוסטרי יוזף הופמן, שעסקה בהפקת אמנות חזותית של מעצבים, אמנים ואדריכלים. היא שבה לברלין ב-1911, שם החלה לעצב רהיטים ובגדים. באותה תקופה עבדה גם כמעצבת חלונות ראווה. בשנה שלאחר מכן הצטרפה לוורקבונד – האיגוד המקצועי הגרמני של מעצבים, אדריכלים ותעשיינים, קבוצה דומה לסדנת וינה שמטרתה לסייע בשיפור התחרותיות של חברות גרמניות בשוק העולמי. באותה שנה היא תכננה דירה לדוגמה עבור מעמד הפועלים בבית האיגודים המקצועיים של ברלין, שזכתה לשבחים רבים על הבהירות והפונקציונליות של הריהוט. היא תרמה עבודות לתערוכת ורקבונד בקלן בשנת 1914. בשנת 1920 הפכה לילי לאישה הראשונה שנבחרה לוועד המנהל של ה-וורקבונד הגרמני.
בין השנים 1924–1926 עבדה במשרד הירידים, בפרנקפורט. שם הייתה אחראית על ארגון ועיצוב ירידים. שם פגשה את לודוויג מיס ון דר רוהה, סגן נשיא ארגון ורקבונד הגרמני. מפגש זה הוליד פרק של עיצוב רהיטים עבור ואן דר רוהה כאשר השניים שיתפו פעולה בפרויקטים רבים יחד. בשנת 1927 עבדו השניים על תערוכת "הדירה" ("Die Wohnung") בשטוטגרט עבור האיגוד המקצועי הגרמני. היא עיצבה חללי פנים רבים לתערוכה זו, כולל "חלל מגורים בזכוכית מראה". במהלך הקריירה שלה עיצבה חלונות ראווה, חללי תצוגה ואופנה. בשנת 1929 היא הפכה למנהלת האמנותית של התרומה הגרמנית לתערוכת העולמית של ברצלונה (1929), שם תכנן ואן דר רוהה את הביתן המפורסם בעולם שלו. כאן הופיע לראשונה כיסא ברצלונה המפורסם. ביתן זה נחשב לגולת הכותרת של מאמצי העיצוב המשותפים שלהם.
בשנת 1932 התבקשה לילי על ידי ואן דר רוהה ללמד בבאוהאוס ולהנחות את סדנת עיצוב הפנים. הבאוהאוס נסגר זמן קצר לאחר מכן בשנת 1933 על ידי הנאצים שראו ביצירתם "אמנות מנוונת, שכנראה מושפעת מיהודים". היא לימדה באוניברסיטה לאמנויות בברלין דר קונסט, לאחר מלחמת העולם השנייה, אך פרק זה לא נמשך זמן רב משום שהיא חלתה ונאלצה להתפטר. היא נפטרה כעבור כמה שנים בשנת 1947 בברלין.
ניסיון מקצועי מכונן
לילי רייך נולדה בברלין. היא החלה את דרכה כמעצבת טקסטיל ובגדי נשים. חוויה זו הייתה מכוננת עבורה ועוררה בה עניין מיוחד בטקסטורות וחומרים ניגודיים, כמו גם במיומנויות ספציפיות בכל הקשור לשימוש בטקסטיל ברהיטים.
היא עבדה בסטודיו של יוזף הופמן בווינה משנת 1908. הופמן היה מעצב מודרניסטי מהולל, האחראי על עיצובים כמו כיסא קובוס (1918), הקבינט (1915 בקירוב), קולר (1911), וכיסאות ברונציה (1912).
בשנת 1912 היא הצטרפה לוורקבונד, הארגון שמומן על ידי ממשלת גרמניה והתמקד בקידום מוצרים ועיצובים מתוצרת גרמנית. זה הפך למושא תשוקה מתמשך עבורה ונושא חוזר בקריירה שלה.
הוקרה ושם בינלאומי
בשנים 1921–1922, לילי רייך ארגנה והפיקה שתי תערוכות גדולות שהוצגו במוזיאון ניוארק בניוארק, ניו ג'רזי. התערוכה הראשונה, שכותרתה "האמנויות היישומיות", התמקדה כולה בלבוש ואביזרי נשים, שתכליתה היה לקדם את תחיית האופנה הגרמנית ולהגביר את שיתוף הפעולה בין אמנים ליצרנים. התערוכה השנייה הייתה מיזם עצום שכלל למעלה מ-1,600 פריטים, שרובם נבחרו על ידי לילי רייך, במטרה להציג את האיכות והמגוון של העיצוב התעשייתי הגרמני. למעלה מ-4,000 איש ביקרו בתערוכה בין התאריכים 18 באפריל ל-31 במאי 1922 ומוזיאון ניוארק רכש למעלה מ-65 פריטים מהתערוכה, כולל עיצוב בגדי ילדים של רייך עצמה. התערוכה לא נדדה ברחבי ארצות הברית כפי שקיוו, לאור הרגש האנטי-גרמני החזק שהתפתח שם בעקבות מלחמת העולם הראשונה. עם זאת, לתערוכה הייתה השפעה עמוקה על העיצוב האמריקני והיא ניכרת בעבודתם של מעצבים אמריקאים לאחר תאריך זה.
לילי רייך ולודוויג מיס ואן דר רוהה
באמצעות מעורבותה בורקבונד פגשה לילי גם את לודוויג מיס ון דר רוהה. בשנת 1926 היא עברה מפרנקפורט לברלין לעבוד עימו והייתה לבת זוגו האישית והמקצועית של ואן דר רוהה במשך 13 שנים – משנת 1925 ועד הגירתו של ואן דר רוהה לארצות הברית בשנת 1938. נאמר עליהם שהם היו בני לוויה קבועים האחד לשני, שעבדו יחד על אוצרות תערוכות והפקתן עבור הוורקבונד, וכן תכננו רהיטים מודרניים כחלק ממשימות אדריכליות גדולות יותר שעסקו בהן, כמו ביתן ברצלונה בשנת 1929 ווילה טוגנדהאט בברנו, צ'כיה. שניים מעיצובי הרהיטים המודרניים הידועים ביותר שלהם מתקופה זו הם כיסא ברצלונה וכיסא ברנו.
אושי גרוס
קורות חייו
אושי נולד בירושלים (וגר שם עד היום) לרופא הילדים שמואל גרוס והאחות מלכה גרוס. כילד גדל בימית עד עקירתה. בילדותו סבל מהפרעות קשב וריכוז. לקות זו הקשתה עליו גם חברתית.
לילי רייך
לילי רייך ולודוויג מיס ואן דר רוהה
אלברט פייפר, סגן נשיא לעיצוב וניהול בקנול, חוקר ותיק ומרצה על לילי רייך מזה זמן, מציין כי: "זה היה יותר מאשר מקרי שמעורבותו והצלחתו של מיס ואן דר רוהה בתערוכות עיצוב החלה בה בעת בו החלו יחסיו עם לילי רייך... מעניין לציין ש-ון דר רוהה לא פיתח בהצלחה אף רהיט בן זמננו לפני ואחרי שיתוף הפעולה שלו עם רייך.
אושי גרוס
קורות חייו
בגיל 16 הופיע בלהקת הייצוג של בני עקיבא צוות הווי. בשירותו הצבאי היה גם סולן בלהקת הרבנות הצבאית.
לילי רייך
לילי רייך ולודוויג מיס ואן דר רוהה
כאשר מיס ואן דר רוהה הפך למנהל בית הספר לעיצוב ואדריכלות – הבאוהאוס בשנת 1930, לילי רייך הצטרפה אליו כאחת המורות המעטות בצוות. רייך לימדה עיצוב פנים ועיצוב רהיטים.
בשנת 1996 הציג המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק תערוכה על עבודתה "לילי רייך: מעצבת ואדריכלית" שעוררה לראשונה תשומת לב למעצבת משפיעה אך כמעט נשכחת זו. רייך החלה את דרכה בעיצוב טקסטיל שהייתה הדרך המקצועית המקובלת עבור מעצבות בתחילת המאה ה-20. היא מילאה חלק בלתי נפרד במהלך תנועת הבאוהאוס בדסאו ובברלין בגרמניה וכיהנה בדירקטוריונים מקצועיים, כמו התאחדות העבודה הגרמנית. לילי רייך ניהלה חברת עיצוב פנים משלה והייתה חברת סגל באוניברסיטת ברלין לאמנויות.
אושי גרוס
קורות חייו
גרוס נשוי לפלגית והוא אב לשלושה ילדים - רוני, נעם ודורון. במשך שש שנים הם אימצו 36 ילדים כמשפחת אומנה. החוויות מתקופה זו הן נושא ההצגה שלו "הילדים של החיים".
לילי רייך
לילי רייך ולודוויג מיס ואן דר רוהה
לילי רייך שיתפה פעולה ועיצבה בשיתוף עם מיס ואן דר רוהה את כיסא ברנו, כיסא ברצלונה המפורסם, ואת ביתן ברצלונה מטעם ממשלת גרמניה בתערוכה העולמית של ברצלונה, ספרד בשנת 1929. ביתן ברצלונה נחשב ליצירת מופת של עיצוב מודרני, אולם לעיתים נדירות מוזכרת לילי רייך בספרי הלימוד, והיא גם אינה זוכה לקרדיט הולם על תרומתה. היא גם עבדה עם יוזף הופמן האוסטרי על עיצוב הכורסה והספה של קובוס.
אושי גרוס
קורות חייו
בשנת 2013 סיים תואר במשפטים.
לילי רייך
לילי רייך ולודוויג מיס ואן דר רוהה
בשנת 2018, קרן מיס ואן דר רוהה בספרד הציגה את המהדורה הראשונה של מענק לילי רייך לשוויון בארכיטקטורה. המענק יועד במיוחד לחקר יצירתה של לילי רייך עצמה, ולהתעמקות בידע והפצה של דמות מהותית בתולדות האדריכלות המודרנית.
תערוכות ומיצגים
בשנת 1911, לאחר שעבדה ברבות מחנויות הכלבו האופנתיות ביותר בברלין, עיצבה רייך מתקני בגדים עבור ורטהיים. היא גם הייתה חברה ב-ורקבונד מאז 1912, ועבדה בשיתוף פעולה עם קמעונאים גרמנים לייצור תצוגת חלונות מודרניות. שנתון 1913 שלהם מציג תצלומי סדרה שכללו תצלום אחד מאת רייך. אחת המיצגים הגדולים שלה היה במהלך התערוכה הבינלאומית בשנת 1929 בברצלונה. במהלכה היא הדגישה את הצורך בחיבור לתעשייה וליצור סדרתי. בהתאם, היא יצרה אובייקטים לייצור המוני, שנערמו זה לצד זה במאות בחיבורים אלגנטיים ומותאמים, רייך למעשה העלימה ומוססה את יצור היחידה האינדיבידואלית באופן מופשט ועולמי.
אושי גרוס
קורות חייו
בסוף שנת 2014 הוסמך כעורך דין.
לילי רייך
תערוכות ומיצגים
מאוחר יותר, בשנת 1937, הציגה רייך את המתקן שיצרה לייצור המוני בתערוכה העולמית של פריז בשנת 1937. המיצג שלה הפך בסופו של דבר לחלק מהביתן הנאצי של אלברט שפר, במהלך יריד עולמי מתוח במיוחד.
אושי גרוס
יצירותיו
התוכנית מוגשת כל יום שישי לפני כניסת השבת, בה הוא מספר בהומור את פרשת השבוע.
לילי רייך
תערוכות ומיצגים
עבודות אחרות שלה כוללות:
שנות המלחמה
הסטודיו שלה הופצץ בשנת 1943 והיא נשלחה למחנה עבודות כפייה בו שהתה עד 1945. לאחר שחרורה בסוף המלחמה, היא סייעה לתחייתו של הוורקבונד הגרמני, אך נפטרה בברלין לפני הקמתו הרשמית מחדש ב-1950.
Rina
Rina (בעברית: רינה) הוא מיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת היפנית-בריטית רינה סאוואיאמה. האלבום יצא לאור ב-27 באוקטובר 2017, על ידי הוצאת עצמאית. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
יוקאטה
יוקאטה (ביפנית: 浴衣) הוא סוג של קימונו קיצי. להבדיל מהקימונו, העשוי משי, היוקאטה מיוצר בדרך כלל מכותנה או מסיבים סינתטיים והוא חסר בטנה. מלבוש זה משמש הן נשים והן גברים
את היוקאטה לובשים בחגיגות של זיקוקי די נור ואירועי קיץ אחרים ביפן. היוקאטה משמש גם כחלוק רחצה ולמרות שאינה משמשת רק לפני או אחרי רחצה, משמעות השם היא "חלוק רחצה".
היוקאטה מיוצר עם שרוולים רחבים ותפרים ישרים. באופן מסורתי היו מייצרים יוקאטה מבדים בצבע אינדיגו, אך כעת ניתן למצוא יוקאטה בצבעים שונים וככל שהלובש צעיר יותר, הצבעים יותר חיים והאיור על הבד נועז יותר.
אוניברסיטת מינסוטה
אוניברסיטת מינסוטה (באנגלית: The University of Minnesota; בקיצור U of M) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית שנמצאת במיניאפוליס ובסיינט פול שבמדינת מינסוטה בארצות הברית. נכון לשנים 2009–2012, קמפוס האוניברסיטה היה הרביעי בגודלו בארצות הברית ובשנים 2019–2022 היה התשיעי בגודלו לפי כמות הסטודנטים בקמפוס.
אוניברסיטת מינסוטה היא הגדולה והוותיקה ביותר ב. האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, שהוא ארגון המאגד את אוניברסיטאות המחקר בצפון אמריקה. צבעי הדגל של האוניברסיטה הם חום-ערמוני וזהב.
הקמפוס המקורי של האוניברסיטה הוקם ליד על נהר המיסיסיפי ועבר מאוחר יותר למיקומו הנוכחי, במרחק של כ־1,6 ק"מ במורד הנהר. האוניברסיטה הוקמה בתור בית ספר תיכון. במהלך תקופת מלחמת האזרחים בארצות הברית נסגר המוסד אבל הוקם מחדש ב־1867 ושנתיים מאוחר יותר הפך למוסד לחינוך גבוה.
העובדה שקמפוס האוניברסיטה מחולק למעשה בין שתי ערים, ונהר מפריד ביניהן, מצריכה היערכות לוגיסטית מיוחדת של האוניברסיטה. ה־Gopher Way מקשרת בין רוב מבני כיתות הלימוד, במערכת רחבה ומסועפת ומאגדת מבנים במתחמים נפרדים בשתי גדותיו של נהר המיסיסיפי, המשלבת גם כמה מעברי־על בין המבנים, כך שלעיתים נדרשים ההולכים בנתיביה לעלות עד לקומה ה־5 כדי לעבור בין הבניינים. בנוסף, האוניברסיטה מפעילה קו אוטובוס חינם בין שני חלקי קמפוס האוניברסיטה, הנמצא בשתי הערים.
דירוג אקדמי
בשנת 2021, דורגה אוניברסיטת מינסוטה במקום ה־40 בין 1000 האוניברסיטאות המובילות בעולם על ידי הדירוג האקדמי של האוניברסיטאות בעולם (ARWU). מדד Nature Index לשנת 2021, דירג את מינסוטה במקום ה־53 בעולם בהתבסס על נתוני פרסום מחקרים משנת 2020. U.S. News & World Report דירג את מינסוטה כאוניברסיטה העולמית ה־55 הטובה ביותר לשנת 2022. דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנת 2022 מיקם את מינסוטה במקום ה־86 בעולם, המבוסס בעיקר על הוראה, מחקר, העברת ידע והשקפה בין־לאומית.
בשנת 2021, מינסוטה דורגה כאוניברסיטה ה־24 הטובה ביותר בארצות הברית על ידי הדירוג האקדמי של האוניברסיטאות בעולם. תוכנית התואר הראשון של מינסוטה דורגה במקום ה־68 מבין האוניברסיטאות הלאומיות לפי US News and World Report לשנת 2022, ובמקום ה־26 במדינה בקרב קולג'ים ואוניברסיטאות ציבוריות.
ראו גם
סגל אוניברסיטת מינסוטה
דאלי (יישוב)
דאלי (ביוונית: Δάλι) הוא כפר גדול בקפריסין, הממוקם דרומית־מזרחית לבירה ניקוסיה ובסמוך לעיר העתיקה אידליון. בשנת 2011 ישבו בכפר 10,466 תושבים.
העת העתיקה
היישוב העתיק אידליון הוקם בתקופות קדומות לסחר בנחושת. העיר ומלכהּ היו כפופים למלכי האימפריה האשורית החדשה אסרחדון ואשורבניפל. לאחר מכן הוכפפה העיר לממלכת כתיון הפיניקית בחסות פרסית והייתה למרכז מנהלי חשוב. חשיבות העיר המשיכה גם תחת שלטון בית תלמי על קפריסין, אך היא דעכה במהלך התקופה הרומית באי.
ברווז שורק שחור-בטן
ברווז שורק שחור-בטן (שם מדעי: Dendrocygna autumnalis) הוא מין של ברווז מהסוג ברווז שורק הנפוץ בדרום אמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. לברווז זה 2 תת-מינים:
אורכו של הברווז 47–56 ס"מ ומשקלו 650–1020 גרם. הברווז בעל רגליים ארוכות ומקור ארוך ורחב בצבע ורוד. ראשו והחלק העליון של הצוואר אפור, עם עורף שחור והחלק התחתון של הצוואר והכנפיים חומים. החזה והחלק החיצוני של הכנפיים בצבע קרם, הבטן שחורה והרגליים ורודות.
דאיניוס אדומייטיס
דאיניוס אדומייטיס (בליטאית: Dainius Adomaitis; נולד ב-19 בינואר 1974) הוא כדורסלן עבר ליטאי ומאמן בהווה. בעברו אימן את הפועל ירושלים.
קריירה כשחקן
אדומייטיס שיחק בעמדת הסמול פורווד.
במהלך הקריירה שלו שיחק אדומייטיס בקבוצות רבות בליטא, ביניהן ז'לגיריס, עמה זכה באליפות היורוליג בשנת 1999.
מפגשים נגד ישראליות
אדומייטיס נפגש נגד קבוצות ישראליות רבות וגם נגד נבחרות ישראל למיניהן, כדוגמה: נבחרת העתודה, נבחרת ישראל, מכבי תל אביב, עירוני נהריה ומכבי ראשון לציון.
קריירה כמאמן
לפני שהתמנה למאמנה של הפועל ירושלים, אימן אדומייטיס את ריטאס וילנה ונבחרת ליטא.
אנטישמיות בימי המוות השחור
אנטישמיות בימי המגפה השחורה – מגפת הדבר המכונה המוות השחור, אשר התפשטה באירופה באמצע המאה ה-14, קטלה למעלה משליש מאוכלוסיית היבשת. במצוקתם ובאסונם הפנו לעיתים הנוצרים באירופה, בראש ובראשונה בגרמניה ובסביבתה, אצבע מאשימה לעבר היהודים ואלו נטבחו בהמוניהם, בעיקר בשנים ה'ק"ח–ה'ק"י (1348–1349). הגירתם מאימת הרציחות יצרה את הבסיס לקהילות מזרח אירופה, בעיקר פולין, שבה היהודים קיבלו את הגנת שליטה קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, ושבה היו מעט תושבים יהודים ללא רקע לאותה אנטישמיות, שכן מגפת המוות השחור הייתה קלה יותר בפולין.
העלילה ומקורה
עלילת הרעלת הבארות התפתחה במאה ה-12 בגרמניה ועלתה על פני השטח מפעם לפעם. לאחר התפרצות המגפה, ובעיקר לאחר התבררות ממדיה האדירים, הואשמו היהודים בכך שהרעילו את הבארות ובכך גרמו לפריצת המגפה. האשמה זו חוזקה בעדויות שנגבו מיהודים שהודו, לאחר עינויים קשים, בכך שזיהמו את מקורות המים משנאתם לנוצרים. כמה מהם סיפרו אף שההרעלה היא חלק מקנוניה שרוקם ארגון יהודי שמרכזו בעיר טולדו ומטרתו כינון שלטון יהודי כלל עולמי. כך למשל, ב-1348 רופא יהודי בשיון "הודה" כי נשלח על ידי רב מטולדו להרעיל את הבארות. היו שטענו כי הם מוענשים בידי האל, בשל כך שהם נותנים מחסה בקרבם ליהודים "שנואי האל".
אגדה אורבנית רווחת מספרת כי במגפה נספו פחות יהודים מנוצרים, וזאת בשל הרגלי ההיגיינה הטובים יותר של היהודים (ובהם נטילת ידיים וטבילה), ועל כן נפל עליהם החשד. כבר בזמן הפרעות, אחת הטענות שהועלו כדי להגן על היהודים הייתה, ששיעור התמותה בקרבם גדול גם כן.
יש הרואים באנטישמיות בעת "המוות השחור" גרסה מוקדמת של האנטישמיות הגזענית החדשה, שכן אופציית המרת הדת לא הודגשה, ונראה שגם טבילה לנצרות לא הייתה מועילה ליהודים בהרבה מקרים אם כי הועילה בחלקם. עושרם של היהודים ועיסוקם בהלוואה בריבית הגבירו את השנאה כלפיהם.
לגלי האנטישמיות תרמה הופעת כת הפלגלנטים, 'תנועת סופגי המלקות', הללו שעיקר פולחנם הדתי היה הלקאת עצמם, היו באים ויוצאים בערי גרמניה, ופעולתם חוללה תסיסה רצחנית.
הפרעות ותגובת השלטונות
עיקר הרדיפות היו בצרפת, שווייץ וגרמניה. לאחר שיהודים אולצו בעינויים להודות בהרעלת הבארות, ההמון האמין שהם אכן אשמים. בקהילת בזל שמנתה כשש מאות יהודים, נשרפו למוות כל בני הקהילה, בתוך בניין עץ שנבנה במיוחד לצורך זה. בטבח שטרסבורג הם נשרפו בבית הקברות שלהם, והוחלט לגרשם משם למשך מאה שנה. בכל הערים שעל נהר הריין נשרפו יהודים למוות ולעיתים, כמו במקרה של קהילת פרנקפורט דמיין, הקדימו היהודים והעלו את עצמם באש, כדי לא ליפול בידי הנוצרים. במיינץ, התאגדו היהודים כדי להגן על עצמם, אספו נשק והצליחו להרוג 200 אנשים מן האספסוף שבא להורגם. בסופו של דבר, הצליחו תושבי העיר הנוצרים להכניע את היהודים וטבחו בהם בהמונים. אלו ששרדו, העלו את עצמם באש בבתיהם. ההערכה היא כי ב-24 באוגוסט 1349, מתו כ-6000 יהודים במיינץ. קהילת ארפורט שמנתה כ-3000 יהודים, הושמדה כליל.
האפיפיור קלמנס השישי יצא באביניון להגנת היהודים בבולה אפיפיורית ששלח לראשי הכמורה ב-1.10.1348.
גם בספרד קם ההמון נגד היהודים בכמה מקומות, אך יחסו של המלך, פדרו הרביעי, היה אוהד, והוא ייסד מינסטריון להגנת היהודים.
כמו פורענויות רבות אחרות בימי הביניים, לעלילה בימי "המוות השחור" היה אחראי בעיקר ההמון (לעיתים קרובות משולהב על ידי מטיפים). האפיפיור יצא כנגדה בתוקף, והפלגלנטים, שיש האומרים כי הם היו מהאחראים העיקריים לה, נמנו על גדולי אויביו. באזורים שהיו נתונים להשפעתו של האפיפיור, כמו באיטליה, נשמרו חיי היהודים. באיגרת ששלח הדגיש האפיפיור כי "המוות השחור" אינו אלא גזירה מן השמים, ורציחות היהודים נובעות בעיקר מרצונם של חייבים למחוק את חובותיהם. "שוקדים אנו על כך שיש לקיים את היהודים בחיים משום שישעיהו הנביא העיד ששאריתם צריכה להיוותר".
חורבן הקהילות
תוצאת הרדיפות והגירושים הייתה שבסוף המאה ה-14 קהילות רבות נחרבו ומערב אירופה התרוקנה כמעט מיהודיה. על הירידה הרוחנית והתורנית בעקבות הגזירות ניתן ללמוד מדברי מהרי"ל: "זה המחבר (בעל האגודה) היה קודם הגזירות שידוע שאז היו גאוני ארץ, ועתה הדור היתום הזה שאין בו יודע בין ימינו לשמאלו". סמוך יותר לאחר הגזירות מעיד רבי מנחם ממירזבורק: "מעט מזעיר יש לומדי תורה במדינה זו, וברוב מקומות אין שום למדן".
אגודת הנערות הגרמניות
אגודת הנערות הגרמניות (בגרמנית: Bund Deutscher Mädel, בראשי תיבות: BdM) הייתה תנועת נוער משנית בתוך הנוער ההיטלראי.
זו הייתה תנועת הנוער היחידה לבנות בגרמניה הנאצית. התלבושת האחידה של אגודת הנערות הגרמניות הייתה חצאית כחולה, חולצת מלחים לבנה ועניבה שחורה.
עם כניעת גרמניה הנאצית ב-1945 הוצא הארגון מחוץ לחוק על ידי בעלות הברית.
הדרכה ופעילויות
אגודת הנערות הגרמניות לימדה את חברותיה פולקלוריזם גרמני נאצי, מסורת גרמנית וחוגי ספורט (שחייה, אקרובטיקה, ריצות ועוד) כדי לאמן אותן לשמור על בריאות ואיכות חיים גבוהה, שתשרת אותן בחברה הגרמנית הנאצית. המטרה היתה שנערות אלה יהיו להיות רעיות, אמהות ועקרות בית.
חשיבות ההקרבה העצמית למען גרמניה הנאצית הוטמעה היטב בקרב הנערות.
באגודת הנערות הגרמניות הודגשה חשיבות רבה למניעת ערבוב בין גזעי ושמירת הטוהר של הגזע הארי.
ההיטלר יוגנד והאגודה לנערות גרמניות ראו חשיבות רבה לעזרה לזולת (לגרמנים ארים) ומימנו והפעילו חופשות סקי ומחנות קיץ למיניהם למשפחות עניות.
המחלקה הראשונה של הנערות (10–14) עסקו בתרומה לקהילה וגם בהעצמת המפלגה הנאצית.
"עבודה, אמונה ויופי" (Werk, Glaube und Schönheit) הציעה לימודים אקדמיים בתחומים שונים כגון: כלכלת בית, עיצוב בגדים, ספרות, פיסול.
היסטוריה
אגודת הנערות הגרמניות החלה לפעול בשנת 1920 תחת השם "אחוות הנשים של ההיטלר יוגנד" (Schwesternschaften der Hitler-Jugend). האגודה נוסדה מחדש בשנת 1930 בתור האגף השני בתוך ההיטלר יוגנד. תחילה, עד ינואר 1933, תנועת נוער זו לא משכה אחריה הרבה נערות וילדות. בשנת 1933 עלה היטלר לשלטון וקבע שהשתתפות בתנועת נוער זו היא בגדר חובה. כדי להיכנס לאגודה היה על הנערה להיות גרמנייה אתנית, לא נשואה, ללא ילדים ובלי מחלות. נערות השתלבו בתנועת הנוער כבר מגיל 10. האגודה התנהלה ישירות על ידי מנהיג ההיטלר יוגנד באלדור פון שיראך עד יוני 1934, אז מונתה טרוּדֶה מור (Mohr) למנהלת אגודת הנערות הגרמניות (BDM-Reichsreferentin).
בשנת 1937 התבקשה מור להתפטר לרגל נישואיה (שכן מנהיגי התנועה והחניכים נדרשו להיות רווקים ללא ילדים). במקומה מונתה יוטה רידיגר (Jutta Rüdiger), דוקטור לפסיכולוגיה, וזו ניהלה את האגודה עד לפירוקה בשנת 1945. בתחילה כללה האגודה שתי מחלקות, שהייתה חובה להשתתף בהן: הראשונה לבנות 10–14, והאחרת לבנות 14–18.
בשנת 1939 הוקמה מחלקה שלישית, שנקראה "עבודה, אמונה ויופי" (Werk, Glaube und Schönheit), שהותאמה לגילאים 17–21 והייתה התנדבותית בלבד. מחלקה זו שימשה כאמצעי גישור בין אגודת הנערות הגרמניות לבין המפלגה הנאצית (רק מגיל 18 אפשר היה להתקבל למפלגה), וגם שימשה להכין את הנשים לנישואין, לשליטת הגבר בחיי היומיום ולקריירות עתידיות.
על פי האידאולוגיה המפלגתית, היה צורך להכין את הנשים לנישואין וללדת ילדים כשיגיעו לגיל שיוכלו לנהל משק בית, אך עדיין נודעה חשיבות גם להכנה לעבודה והשכלה.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ מלחמת העולם השנייה תפקידן של הנערות באגודה היה שונה מתפקידם של הבנים בהיטלר-יוגנד שהיה ברובו להיכנס בין שורות הלוחמים ולסייע להם בלחימה כשהם מגיעים לגיל 18.אגודת הנערות הגרמניות עזרה ללחימה בכל מיני אופנים: הנשים הצעירות עזרו בגיוס כספים ? גם בגדים לחיילים בשדה הקרב, בנות בוגרות סייעו לבתי החולים הצבאים בתור אחיות שעזרו לפצועים בשדה הקרב וגם לשבוי מלחמה. קבוצות רבות של מקהלות ותזמורות ביקרו חיילים פצועים בבתי החולים, קבוצות אחרות שלחו מתנות לחיילים בשדה הקרב.
כאשר ערים גרמניות הותקפו לקראת סוף המלחמה (מ-1943) גויסו נערות האגודה לחייל האוויר הגרמני בתור חיילות נ"מ (נגד מטוסים). הבנות הבוגרות מהאגודה, יחד עם הבנים מההיטלר יוגנד, נשלחו לפולין לסייע לגרמניזציה, והיו אחראים להאיץ את תהליך גירוש הפולנים מבתיהם.
לאחר כניעת גרמניה הנאצית החליטו בעלות הברית להטיל על הגרמנים סנקציות, ביניהן סנקציה מס' 2 "Kontrollratsgesetz", שהוציאה אל מחוץ לחוק את המפלגה הנאצית, וכל תתי הארגונים, ובמקביל כל רכוש מוסדותיהם הוחרם.
אליהו ויינשטיין
אליאס אליהו וינשטיין (1888, סירט, בוקובינה, האימפריה האוסטרית – 28 בפברואר 1965, פרנקפורט על מיין, גרמניה) היה פובליציסט ופעיל ציוני ברומניה בין 1918 ל-1940.
קורות חיים
למד בבית הספר התיכון בסירט, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. היה חבר בתקופת לימודיו באגודת סתרים ציונית. למד משפטים באוניברסיטת צ'רנוביץ, שם יסד אגודה יהודית-אקדמית לסטודנטים בשם "חשמונה". בשנות מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר המלחמה הוא שב לצ'רנוביץ שהפכה אותה עת לחלק מרומניה ושם ביחד עם עמיתו, העיתונאי יוליוס וובר, הוא ייסד את העיתון היהודי הליברלי בשפה הגרמנית Czernowitzer Morgenblatt. לאחר כניסתו של הצבא האדום לצ'רנוביץ, ב-28 ביוני 1940, העיתון הפסיק להופיע.
וינשטיין עבד לזמן מה בבית ההוצאה שלום-עליכם במוסקבה תחת פיקוחם של הסובייטים. הוא הוציא לאור וערך ספרים רבים ואף כרכים של שירה ביידיש.
בחודש מרץ 1944 הוא הצליח לברוח לארץ ישראל על ספינה בולגרית. לאחר הגעתו לישראל, הוא המשיך את הפעילות של הפובליציסטיקה בתל אביב, בעיקר בעיתון ויאצה נואסטרה (Viaţa Noastră), לעולי רומניה.
ארגן את ניצולי בוקובינה בישראל והיה ממיסדי "ארגון עולי מרכז אירופה בישראל" אשר שאף לאגד את כל העולים דוברי הגרמנית. כעיתונאי, חידש את הופעת כתב העת בגרמנית של יוצאי בוקובינה "Die Stimme" (הקול).
גופתו הועברה לישראל והוא נקבר ב-9 במרץ 1965 בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
הלו (חברת תעופה)
הלו (Hello AG) הייתה חברה שווייצרית לטיסות שכר, החברה פעלה משלושת שדות התעופה העיקריים של שווייץ. בשנת 2007 היו לחברה 154 עובדים.
החברה נוסדה בשנת 2003, והחלה לפעול באוגוסט 2004. בתחילה הפעילה טיסות סדירות, אך במאי 2005 הפכה לחברת שכר. ב-21 באוקטובר 2012, פשטה החברה את הרגל.
המסך המפוצל
המסך המפוצל (או "השידור המפוצל") הוא כינויה של החלטת טלעד לשדר את הפיגוע בשכונת בית ישראל בירושלים ולהמשיך בשידור משחק כדורגל זה לצד זה. שידור זה היווה נקודת ציון בהתנגשות בין רייטינג ואחריות לאומית, וכן בשאלת ההתמודדות עם הטרור.
תיאור האירוע
ב-2 במרץ 2002 שודר משחק הכדורגל בין מכבי חיפה, שזכתה באליפות הליגה שנה קודם והייתה אז במקום הראשון, ומכבי קריית גת, שעלתה בעונה זו לליגת העל, ודורגה באותה עת במקום האחרון בטבלה. לאחר שלושים דקות של משחק הובילה קריית גת בתוצאה 0–3, במה שהסתמן כאחד ממשחקי הכדורגל יוצאי הדופן של אותה תקופה. באותו זמן החלו להגיע ידיעות על פיגוע. במקום לעבור לשידור הפיגוע, או לחלופין להמשיך בשידור המשחק, בחרה טלעד בחלוקת המסך. בשליש הימני נמשך שידור המשחק, ובשני השלישים הנותרים שודר הדיווח על הפיגוע. הפסקול כלל רק דיווחים על הפיגוע. לאחר כעשר דקות הופסק השידור המפוצל, והמסך יוחד כולו לדיווח על הפיגוע.
ביקורות ותגובות
בתגובה, החליטה מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו "לגנות בכל לשון של גינוי את התנהגותה הנואלת של 'טלעד' ומנהלה עוזי פלד, ברגעים הקריטיים של פיגוע הדמים ההמוני בירושלים". בנוסף המליצה לנקוט צעדי ענישה חמורים כנגד הזכיינית (דבר שלא יצא לפועל). עוד ציינה הרשות כי החלטה זו באה בהמשך להחלטות קודמות של טלעד להימנע מקטיעת משחקי כדורגל, לטובת דיווח על פיגועים.
החלטה זו היוותה נקודת שפל בתדמית של ערוץ 2, ושל טלעד בפרט. היא גררה תגובות חריפות הן מצד עיתונאים, והן מצד ציבור הצופים. יש אף המקשרים בינה ובין אובדן הזכיינות, שלוש שנים מאוחר יותר.
הלן לינד
בנוסף לכתיבת המחקרים '' Middletown: A Study in American Contemporary Culture" ו-"Middletown in Transition: A Study in Cultural Conflicts", בשיתוף עם בן זוגה, מחקרים שנחשבים לקלאסיקה סוציולוגית, לינד כתבה מחקרים רבים נוספים, רובם עוסקים בחקר משמעות ופעולות האדם.
לינד עבדה גם בתור מרצה במכללת וואסר ובתור פרופסורית במכללת שרה לורנס.
ביוגרפיה
הלן מרל לינד, נולדה בשם הלן מרל (Helen Merrell) ב-17 במרץ 1896 בלה גראנג' אילינוי, ארצות הברית. לאחר שסיימה את בית הספר התיכון, משפחתה עברה למסצ'וסטס, בעקבות אב המשפחה שהחליף את עבודתו. שם היא החלה ללמוד פילוסופיה במכללת ולסלי. בשנת 1919, סיימה את לימודי התואר הראשון שלה, ובשנת 1921 נישאה לסוציולוג רוברט לינד. לבני הזוג לינד נולדו שני ילדים, סטטון קרייג לינד, עורך דין, היסטוריון ופעיל חברתי ואנדראה מרל נולד.
בשנת 1920, לינד סיימה את לימודי התואר השני שלה באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1924 החלה לעבוד על פרויקט ה "Middletown Studies" ביחד עם בן זוגה. משנת 1926 ועד 1928 היא עבדה כמחנכת בבית הספר החדש ע"ש לינקולן בניו יורק. בשנת 1929 היא החלה ללמד בשרה לורנס קולג', ובו בזמן לינד גם עבדה כמרצה במכללת ואסר עד שנת 1930. בשנת 1944 לינד סיימה את לימודי הדוקטורט שלה, בהיסטוריה של הרעיונות, גם מאוניברסיטת קולומביה. לינד לימדה במכללת שרה לורנס עד יציאתה לגמלאות בשנת 1964 ושימשה כפרופסור אמריטה לפילוסופיה חברתית עד מותה בשנת 1984 בוורן, אוהיו, ארצות הברית בגיל 85.
'' Middletown”
בשנת 1924 הלן מרל לינד ורוברט ס' לינד הגיעו למאנסי, אינדיאנה כדי לחקור את החיים בעיירה אמריקאית ממוצעת.
המחקר שלהם, '' Middletown: A Study in American Contemporary Culture" שפורסם בשנת 1929 נחשב לפורץ דרך ועד מהרה קיבל מעמד של קלאסיקה בתחום הסוציולוגיה.
במחקר, הלן ורוברט היו בין הראשונים להשתמש בשיטות של סקרים חברתיים. הם תכננו שאלות ולוחות זמנים שנענו על ידי אנשי העיירה.
בנוסף, הם היו הראשונים לחקור את החיים היום יומיים בעיירה מערבית ממוצעת.
במחקר, בני הזוג ניסו למדוד את השפעת המהפכה התעשייתית על ארצות הברית על ידי השוואה בין מאנסי ב-1890 למאנסי בשנות העשרים.
במחקר, הם מחלקים את החיים החברתיים לשישה חלקים: פרנסה, בניית בית, חינוך הצעירים, פעילויות פנאי, לקיחת חלק בפעילויות דתיות וקהילתיות.
בשנת 1935, בני הזוג חזרו למאנסי כדי לבצע מחקר חדש. בשנת 1937 התפרסם המחקר החדש "Middletown in Transition: A Study in Cultural Conflicts" שחקר את השפעות השפל הגדול על קהילה אמריקאית ממוצעת.
פעילות פוליטית
לינד הייתה גם אקטיביסטית פוליטית בנוסף להיותה חוקרת וסוציולוגית. במהלך תקופת המקראת'יזם בארצות הברית לינד סבלה מהטרדות ודרשו את פיטוריה ממכללת שרה לורנס. היא הואשמה בחברות במפלגה הקומוניסטית, הועמדה לדין בפני ועדה ממשלתית ואפילו הייתה צריכה להעיד בפני הקונגרס שהיא אינה קומוניסטית. עוד לפני זה, לינד פרסמה כתב מחאה במגזין "American Scholar" על פיטורי מלומדים וכתבה על החשיבות של חופש אקדמי.
מורשת
בעקבות לינד ובן זוגה, עשרות רבות של חוקרים הגיעו למאנסי וחקרו את תושבי העיר במהלך המאה, שם נפתח "The Center for Middletown Studies" בשנת 1980 שנועד להמשיך את החקר בעיר. בשנת 1984 המרכז הפך לחלק מ-"Ball State University".
בין 1979 ל-1982 פיטר דייוויס, יוצר סרטים אמריקאי, יצר סדרה דוקומנטרית בת שישה פרקים בשם "Middletown" שעלתה לאוויר ברשת PBS.
אשרף גורבאל
אשרף עבדל לטיף ע'ורבאל (נהגה בעברית "גורבאל") (מאי 1925 - 30 בנובמבר 2005) היה דיפלומט מצרי.
ביוגרפיה
גורבאל נולד באלכסנדריה שבמצרים. הוא למד באוניברסיטת קהיר ובאוניברסיטת הרווארד. משנת 1949 הוא כיהן במשלחת המצרים לאו"ם.
עם חידוש יחסי ארצות הברית–מצרים, בנובמבר 1973, מונה גורבאל לשגריר מצרים בארצות הברית. באפריל 1974 הוא הגיש את כתב האמנתו לנשיא ניכסון. הוא שירת בתפקיד זה עד 1984 - שלוש שנים אחרי שחוסני מובארכ מונה לנשיא מצרים לאחר רצח סאדאת. במסגרת שירותו בשגרירות היה גורבאל חבר הצוות המצרי בשיחות קמפ דייוויד בשנת 1978, שהובילו להסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979. עם התחממות היחסים בין ישראל למצרים קשר גורבאל קשרים עם שגריר ישראל בארצות הברית, אפי עברון, והשניים הופיעו ביחד באירועים רבים.
ב-1987 חזר גורבאל לארצות הברית כמרצה אורח באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
פנגסיוס פאנגס
פנגסיוס פאנגס (שם מדעי: Pangasius pangasius) הוא מין של דג גדול מהמשפחה שפמנוני כריש, החי במים מליחים ומתוקים לאורך דרום אסיה בהודו, בנגלדש, מיאנמר ופקיסטן ואולי גם בקמבודיה ווייטנאם והוא קרובו של המין פנגסיוס ענק ולעיתים מבלבלים ביניהם.
דג גדול זה נפוץ באורך 40 סנטימטרים, אך יכול להגיע לאורך מרבי של 3 מטרים ולמשקל של עד 100 קילוגרם. בניגוד למרבית השפמנונים הוא בעל אונות סנפיר חדות וארוכות איתם הוא שוחה ביעילות במים. הוא בעל צבעים כהים וכסופים והראש קטן יחסית עם עיניים גדולות ופה קטן פונה מעט מעלה ולצידיו 3–4 זיפים ארוכים העוזרים לו לחוש בזרמי המים.
הדג יכול לחיות בטבע מעל 10 שנים ומגיע לבגרות מינית באורך 60 סנטימטרים. הפרטים הצעירים בוקעים מביצים במים רדודים, בהם יש מיעוט טורפים אך עם גדילתם הם נודדים לאתרים עמוקים ושוצפים יותר, בהם יש יותר מזון. השפמנון ניזון מדגים אחרים, רכיכות וסרטנים ועוד חסרי חוליות שהוא לוכד סביב הקרקעית.
זהו דג מאכל נפוץ אצל תושבי דרום אסיה.
השדרה בגשם
השדרה בגשם (באנגלית: The Avenue in the Rain היא יצירה בשמן על בד, שנוצרה על ידי הצייר האמריקאי צ'יילד האסאם בשנת 1917. בציור מתוארת השדרה החמישית שבניו יורק המכוסה בדגלי ארצות הברית ביום גשום. זוהי אחת משש יצירות של האסאם שנמצאות בתערוכה קבועה בבית הלבן, וושינגטון די. סי.
אודות היצירה
בין השנים 1916 עד 1919 האסאם השלים כ-30 ציורים של רחובות עם דגלי ארצות הברית. יצירה זו הושלמה ב-1917, קצת לפני שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה. חודש לפני כן, גרמניה הטביעה ספינות של ארצות הברית. בסוף פברואר 1917, נחשף מברק צימרמן וב-16 באפריל ארצות הברית הכריזה על הצטרפותה למלחמה.
היצירה נתרמה לבית הלבן ב-1963. הציור היה תלוי בין חדר השינה של ג'ון קנדי לבין חדר האוכל הנשיאותי במשך שנים רבות. בתקופות כהונתם של ביל קלינטון, ברק אובמה ודונלד טראמפ הציור נתלה בחדר הסגלגל.
את ואני והמלחמה הבאה
"את ואני והמלחמה הבאה" הוא "קברט סאטירי על המלחמה" מאת המחזאי הישראלי חנוך לוין, שהוצג לראשונה באוגוסט 1968, כשנה לאחר מלחמת ששת הימים. המחזה מביע ביקורת סרקסטית על המלחמה, ערכיה ותוצאותיה.
חלקי היצירה
היצירה מורכבת מארבעה עשר קטעים – חלק משוחקים וחלקם מושרים. כמלות פתיחה ליצירה כותב לוין:
הצגת הבכורה
חזרות על ההצגה נעשו באולם "צוותא", אך לקראת העלאת ההצגה פסלו מנהלי "צוותא" את ההצגה, והיא הועלתה לראשונה במועדון בר-ברים בתל אביב באוגוסט 1968 בבימויה של עדנה שביט. חברי הלהקה כללו ארבעה מבוגרי החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב תחת עדנה שביט, בהם בת-שבע צייזלר וגד קינר (כשלעיתים החליף אותו יאיר רובין), המוזיקה לשירים נכתבה בידי אלכס כגן ובני נגרי, ועל ההפקה היה אמון דני טרץ'. בהופעה מוקדמת בקיבוץ נצר סרני התחוללה שערורייה כשוותיקי הקיבוץ, שזעמו על תכניו של הקברט, פירקו את הבמה, צרחו על השחקנים ונהגו עמם באלימות. עקב התגובות, מיתנה הבמאית עדנה שביט את ההצגה, הוציאה ממנה את אחד השירים שעוררו את הזעם הגדול ביותר, "בלדה על כיבוש הכותל המערבי", וביקשה מהשחקנים להופיע באופן רך יותר. באוגוסט 1968 הועלתה הבכורה הרשמית במועדון "בר-ברים". הביקורות היו רעות, הקהל מיעט להגיע, המופע ירד, חזר להופיע, ושוב ירד.
הוצגה מחדש, בשנים 2004 עד 2008, בהשתתפות המבצעים המקוריים: שפרה מילשטיין, רמי פלג, בת-שבע צייזלר, גד קינר, כשליד הפסנתר ברט ברמן. בהרכב זה המחזה הוקלט ויצא על גבי תקליטור.
סאונדהאונד
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2005 על ידי קייוואן מוהאג'ר. מועמד לדוקטורט באוניברסיטת סטנפורד שלמד זיהוי דיבור. בשנת 2009, אפליקציית Midomi של החברה מותגה מחדש כ-SoundHound אך עדיין זמינה כגרסת אינטרנט באתר midomi.com. בשנת 2012 הודיעה SoundHound כי יש לה מעל 100 מיליון משתמשים ברחבי העולם. בשנת 2014, SoundHound הפכה למוצר חיפוש המוזיקה הראשון שניתן להשיג כלביש. מאוחר יותר, SoundHound הפכה לשירות זיהוי המוזיקה הראשון ברכבים, בשותפות עם יונדאי, ביונדאי Genesis משנת 2015. עד מאי 2016 היו ל-SoundHound למעלה מ-300 מיליון משתמשים ברחבי העולם. בשנת 2018 הודיעה SoundHound Inc. על שותפויות עם יונדאי, מרצדס-בנץ והונדה כדי לספק אינטראקציה קולית למוצריהן באמצעות פלטפורמת ה-AI הקול של Houndify.
מימון
על פי מאמר מיוני 2015, SoundHound Inc גייסה סך של 40 מיליון דולר במימון מצד Global Catalyst Partners, טרנסלינק קפיטל, וולדן וונצ'ר קפיטל ומשקיעים אחרים. הסכום כלל 7 מיליון דולר במסגרת גיוס סדרה ב' שהחברה הבטיחה באוקטובר 2008, והביא את סך הכספים לגובה של 12 מיליון דולר בשלב זה. את הסבב הובילה טרנסלינק קפיטל בהשתתפות JAIC אמריקה ומשקיע סדרה א - Global Catalyst Partners. בשנת 2009 היא משכה מימון נוסף של לארי מרקוס בחברת וולדן וונצ'ר קפיטל, שהשקיע בעבר בסטארט-אפים למוזיקה כמו פנדורה וסנוקאפ. את סבב המימון בסך 4 מיליון דולר הובילה וולדן וונצ'ר קפיטל VII, בהשתתפות יצרניות מכשירים נוספות.
בינואר 2017 גייסה החברה 75 מיליון דולר נוספים בסבב השקעות שכלל את Nvidia, סמסונג, Kleiner Perkins Caulfield & Byers ואחרים.
במאי 2018 הכריזה סאונדהאונד על גיוס נוסף של 100 מיליון דולר שהובל על ידי טנסנט ואליו הצטרפו דיימלר AG, יונדאי מוטור, קבוצת מידאה ואורנג' עם מימון זה, הערכת השווי של החברה הגיעה למיליארד דולר.
רפי איתן
רפאל (רפי) איתן (23 בנובמבר 1926 – 23 במרץ 2019) היה לוחם ואיש קהילת המודיעין הישראלית, ששירת בשירות הביטחון הכללי ובמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, ולאחר מכן איש עסקים ויושב ראש מפלגת גיל בכנסת השבע עשרה. כיהן כחבר הכנסת, כשר לענייני גמלאים ולענייני ירושלים וכיושב ראש המועצה הלאומית המייעצת להשבת זכויות ורכוש יהודי במשרד ראש הממשלה, יושב ראש מפלגת הגמלאים "דור". איתן נודע בהיותו אחד ממפקדי מבצע לכידת אדולף אייכמן בארגנטינה והבאתו למשפט בישראל.
ילדותו
נולד בקיבוץ עין חרוד ליהודית ונח הנטמן, אנשי תנועת החלוץ שעלו מרוסיה, בני העלייה השלישית. הוא גדל כבכור, אך בפועל היה הילד השלישי שילדה אמו – שני הילדים שנולדו לפניו נפטרו בטרם נולד.