cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
העימות במתחם שייח' טברסי
ההתבצרות והקרבות
חלק מההרוגים בעימות נחשבים בעיני הבאבים והבהאים כמרטירים. בין ההרוגים היו שמונה מבין "אותיות הח"י"; קודוס, האחרון באותיות הח"י, נכלא בעיר הסמוכה בארפורוש ולאחר זמן קצר נרצח על ידי המון זועם בעיר. ההרוגים בין "אותיות הח"י" היו : קודוס, מולא חוסיין בושרואי, מירזא מוחמד חסן בושרואי (אחיו של מולא חוסיין), מירזא מוחמד באקר בושרואי (אחיינו של מולא חוסיין), מולא מחמוד ח'ואי, מולא יוסוף ארדבילי, מולא ג'ליל אורומי, מולא אחמד מראע'י, מירזא מוחמד עלי קזויני.
מטרותיהם של הבאבים בעימות
מטרותיהם של הבאבים בעימות אינן ברורות לגמרי, אך ישנן כמה עדויות שיכולות להצביע עליהן. לפי עדות של אחד הבאבים, כאשר הם הגיעו לקבר השייח' טברסי, בושרואי אמר להם שאין להם ברירה אלא למות כמרטירים. לפי אותה עדות, באחת ההתכתבויות שלו במהלך המצור עם מושל מאזנדראן, מהדי קולי מירזא, בושרואי אמר שהם יצאו ממשהד במטרה להפיץ את האמת, בין אם על ידי שכנוע או באמצעות החרב, או למות כמרטירים. כמו כן, בחלק מהמכתבים למושל, בושרואי גידף את השאה והתבטא כנגד השלטונות באופן חריף. לעומת זאת, כאשר המושל האשים את הבאבים שמטרתם היא להפיל את השאה, בושרואי אמר שאין להם עניין בשלטון בעולם הזה. בעדויות השונות מהאירוע, ישנן התייחסויות של בושרואי ושל הבאבים למאבקם נגד השלטונות כג'יהאד, ולשלטונות כ"כופרים" ו"עובדי אלילים". לפי עדויות אלה נראה כי לבאבים היו רגשות דתיים עזים והם שאפו להפיץ את אמונתם, וכי הם היו מוכנים להילחם בשלטונות ואף להקריב את חייהם. נראה גם כי השלטונות ראו את מעשיהם של הבאבים כמרידה בהם.
חלק מהחוקרים תיארו את העימות בשייח' טברסי ואת העימותים הנוספים בין הבאבים לשלטון כמרידות או התקוממויות של הבאבים. הבהאים, לעומת זאת, מציגים את פעולותיהם של הבאבים כהגנה עצמית כנגד הרדיפה הדתית שהם סבלו מצד השלטונות ואנשי הדת השיעים. הבהאים גם מדגישים כי לבאבים לא הייתה כל כוונה לפעול נגד השלטונות. החוקר דניס מק'יואן טוען שהבאבים לא הכריזו בשום שלב על ג'יהאד התקפי נגד השלטונות, בין היתר בשל סיכויי ההצלחה הנמוכים שלהם. עם זאת, הוא טוען שסירובם להכיר בסמכויות של השלטון ושל אנשי הדת הביאו לעימותים בין הצדדים, ומשהסלימו העימותים החלו הבאבים להשתמש במונחים של ג'יהאד הגנתי ושל מרטיריות.
לאחר העימות
העימות במתחם שייח' טברסי היה הראשון והחשוב בסדרה של עימותים בין הבאבים לבין השלטונות, כאשר לאחריו היו עימותים נוספים בעיר זנג'אן בין מאי 1850 לינואר 1851, ושני עימותים בעיר נייריז – הראשון בשנת 1850 והשני ב-1853. עימותים אלה גם הם גבו את חייהם של באבים רבים, ובין השנים 1850-1848 נהרגו כ-5,000-4,000 באבים. בשנת 1850 השלטונות הוציאו את הבאב להורג.
אווה קופאץ'
אווה בוז'נה קופץ' (בפולנית: Ewa Bożena Kopacz; נולדה ב-3 בדצמבר 1956) היא פוליטיקאית ורופאה פולנייה, שכיהנה כראש ממשלת פולין וכיושבת ראש הסיים. מאז 2019 היא מכהנת כסגנית נשיא הפרלמנט האירופי.
היא חברת מפלגת המצע האזרחי מאז 2001 ומנהיגת המפלגה בין השנים 2016-2014. כיהנה כשרת הבריאות בין השנים 2011-2007.
ביוגרפיה
אווה קופאץ' (נולדה בשם אווה ליס) נולדה בעיר סקרישב ב-3 בדצמבר 1956. היא בתם של מייצ'יסלב וקריסטינה ליס. אביה היה מכונאי ואמה עבדה כחייטת. היא גדלה והתחנכה בעיר ראדום, שם היא סיימה את לימודיה בבית הספר תיכון. בשנת 1981 היא סיימה את לימודיה הגבוהים ברפואה באוניברסיטה הרפואית של לובלין. היא התמחתה ברפואת משפחה בדגש על רפואת ילדים. עד שנת 2001 עמדה בראש מתקן הבריאות המקומי בשידלובייץ.
בשנת 1980, הצטרפה קופאץ' למפלגת האזרחים המאוחדת. היא נכנסה לפוליטיקה של פולין כפעילה לאחר שבעלה המנוח, מארק קפאץ', תובע במקצועו שניסה להיבחר לסיים ללא הצלחה. בבחירות מקומיות שנערכו בשנת 1998 במזוביה, היא הייתה לחברת המועצה האזורית.
בשנת 2001, קופאץ' עזבה את תפקידה כחברת המועצה האזורית במזוביה והצטרפה למפלגת המצע האזרחי. לאחר מכן היא נבחרה לסיים בשנת 2005, שם היא כיהנה כראש ועדת הבריאות.
שרת הבריאות
קופאץ' כיהנה כשרת הבריאות של פולין בקבינט של ראש ממשלת פולין דונלד טוסק בין השנים 2011-2007.
בשנת 2009 קופאץ' צברה שם בינלאומי לאחר שתבעה במספר חברות תרופות להציג את יתרונות החיסונים נגד שפעת החזירים ודרשה מהן לקחת אחריות מלאה על תופעות הלוואי. לאחר מכן, בנובמבר אותה שנה הודיעה קופאץ' שהיא לא תרכוש את החיסון לשפעת החזירים לעם הפולני, משום שלא נערכו לו בדיקות בטיחות מתאימות.
ראש ממשלת פולין
בשנת 2014 נבחר דונלד טוסק לנשיאות המועצה האירופית, וקופאץ' נבחרה על ידי הפרלמנט להחליפו בתפקיד. קופאץ' היא האשה השנייה המכהנת בתפקיד זה, אחרי חנה סוחוצ'קה. היא הרכיבה בהצלחה את הקבינט של פולין והושבעה לתפקיד ב-22 בספטמבר 2014.
באוקטובר 2014 ביקר בפולין נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין. במהלך הביקור הוא נועד עם קופאץ', שאמרה כי "הידידות בין ישראל ופולין תמשיך ותעמיק על בסיס שותפות האינטרסים והעניין הכלכלי-ביטחוני המתפתח בין המדינות".
בספטמבר 2015, בעקבות משבר ההגירה באירופה, אמרה קופאץ' כי פולין תקלוט מספר מצומם של פליטים, על אף הבטחותיה של פולין לקליטת 2,000 פליטים. עוד אמרה קופאץ' בנוגע לפליטים: "ברגע שאקבל סימן כלשהו לאיום על ביטחון הגבולות, פולין תתחיל להגביר את האבטחה. אנו נקבל רק את כמות הפליטים שאנו יכולים, לא יותר ולא פחות".
בבחירות הכלליות שנערכו בפולין ב-2015 זכתה המפלגה הלאומנית חוק וצדק ברוב בסיים ובנשיאות פולין. ביאטה שידלו החליפה אותה בתפקיד.
סגנית נשיא הפרלמנט האירופי
בשנת 2019 התמודדה בבחירות לפרלמנט האירופי. מאז שנכנסה כחברת הפרלמנט האירופי היא משמשת כאחד מסגנינשיא הפרלמנט האירופי. בתפקיד זה היא מהווה חלק מהנהגת הפרלמנט בראשות הנשיא דוד ססולי. היא פעילה במסגרת קבוצת מפלגת העם האירופית המרכזית-ימנית (EPP), והיא חלק מצוות ההנהגה של היו"ר מנפרד וובר. בשנת 2020 הצטרפה גם לוועדה המיוחדת של הפרלמנט האירופי למאבק בסרטן.
חיים אישיים
הייתה נשואה למארק קופאץ' עד 2008 ויש לו בת מנישואיה אלו.
בוב הריסון
רוברט ויליאם "בוב" הריסון (באנגלית: Robert William "Bob" Harrison; נולד ב-12 באוגוסט 1927) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1949–1958. לאורך הקריירה זכה ב-3 אליפויות NBA כשחקן מיניאפוליס לייקרס, השתתף פעם אחת במשחק האולסטאר כשחקן סנט לואיס הוקס, ורשם ממוצעים כוללים של 7.2 נקודות, 2.7 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק
בין השנים 1945–1949 למד באוניברסיטת מישיגן, ולאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 10.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1947/1948 הוביל את הקבוצה להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות, אך במשחק הראשון של הטורניר הפסידה מישיגן מול אוניברסיטת הולי קרוס, בה שיחק בוב קוזי.
בדראפט ה-NBA 1949 נבחר הריסון על ידי קבוצת מיניאפוליס לייקרס, במדיה שיחק ב-4 וחצי עונותיו הראשונות ב-NBA. לאורך תקופתו במיניאפוליס שימש כמחליפו מהספסל של הרכז סלייטר מרטין, וזכה עם הקבוצה ב-3 אליפויות NBA בעונות, ו-. במשחק השביעי והמכריע של סדרת הגמר 1952, מול ניו יורק ניקס, הצטיין הריסון כשקלע 14 נקודות בניצחון הלייקרס בתוצאה 82–65.
במהלך עונת נמכר הריסון למילווקי הוקס. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לצד חברו לקבוצה בוב פטיט, על אף שהציג ממוצעים צנועים של 8.6 נקודות ו-3.8 אסיסטים למשחק. בדצמבר 1956 נמכר על ידי ההוקס לקבוצת סירקיוז נשיונלס. בסיום עונת עזב את הנשיונלס ופרש ממשחק, בגיל 30.
קריירת אימון
בין השנים 1958–1968 אימן את קבוצת הכדורסל של מכללת קניון, אשר באוהיו.
בשנת 1968 מונה למאמן קבוצת אוניברסיטת הרווארד, וב-5 עונותיו בתפקיד רשמה תחתיו הקבוצה מאזן כולל של 59 ניצחונות ו-70 הפסדים (45.7%). בסיום עונת 1972/1973 הוחלף כמאמן הקבוצה על ידי סאץ' סנדרס.
יחסי מקסיקו–פינלנד
יחסי מקסיקו–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים בין פינלנד למקסיקו. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ובאו"ם.
היסטוריה
ב-13 ביולי 1920, מקסיקו הכירה בעצמאות פינלנד מרוסיה. ב-2 באוקטובר 1936 חתמו פינלנד ומקסיקו על חוזה ידידות בוושינגטון די. סי., ארצות הברית, שכונן רשמית יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. בדצמבר 1939, במהלך מלחמת החורף, שלח נשיא מקסיקו לאסרו קארדנאס הודעה של סולידריות לעם הפיני.
בשנת 1949, כמה שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה, פינלנד ומקסיקו הסמיכו רשמית שגרירים במדינות זו, בהתאמה. השגרירות המקסיקנית הראשונה שהוסמכה לפינלנד התבססה בסטוקהולם, שוודיה, כאשר גילברטו בוסקס סאלדיבר הפך לשגריר מקסיקו הראשון שהוסמך לפינלנד. השגרירות הפינית הראשונה שהוסמכה למקסיקו התבססה בוושינגטון די. סי.. בשנת 1964 הוקמו שגרירויות תושבות בבירות זו, בהתאמה. בפברואר 1999 הפך הנשיא מרטי אהטיסארי לראש המדינה הפיני הראשון שערך ביקור במקסיקו. באוקטובר 2016 ערך ראש ממשלת פינלנד, יוהה סיפילה, ביקור רשמי במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו. במהלך הפגישה הדגישו המנהיגים את המצב המצוין של הדיאלוג הפוליטי הדו-צדדי ואת חשיבות הביקור הממלכתי של הנשיא סאולי ניניסטו במקסיקו במאי 2015 כדי לתת תנופה מחודשת לקשרים בין מקסיקו לפינלנד.
בשנת 2016 חגגו שתי המדינות 80 שנה של יחסים דיפלומטיים והודיעו על טיסות ישירות בין הלסינקי לפוארטו ואיארטה עם פינאייר שהחלו בנובמבר 2017.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מפינלנד למקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לפינלנד
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים כמו הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכנולוגי (1975); הסכם על חילופי דברים בין תרבותיים (1983); הסכם למניעת מיסוי כפול (1999); הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות (2000); מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה בשימור יערות (2011); מזכר הבנות בשיתוף פעולה בניהול מים (2011); מזכר הבנות בין מכון המשאבים הטרופיים Viikki (VITRI) מאוניברסיטת הלסינקי לבין נציבות היערות הלאומית המקסיקנית (CONAFOR) (2015); מזכר הבנות לשיתוף פעולה אשראי ייצוא בין Finnvera של פינלנד BancoMext של מקסיקו (2015) ומזכר הבנות בין FINPRO ו-ProMéxico (2015).
תיירות ותחבורה
בשנת 2015 ביקרו במקסיקו 14,000 אזרחים פינים למטרות תיירות. קיימות טיסות ישירות בין פינלנד למקסיקו עם חברות התעופה פינאייר ו-TUI איירווייז.
Souled Out (1998)
(1998) Souled Out היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-World Championship Wrestling (WCW). האירוע נערך ב-24 בינואר 1998, בהארה ארנה שבטרוטווד, אוהיו. האירוע היה האירוע השני בסדרת אירועי Souled Out.
תשעה קרבות התנהלו באירוע. האירוע כלל שני קרבות מרכזיים. בראשון, ברט הארט, שערך את קרב הבכורה שלו בארגון, ניצח את ריק פלייר בהכנעה. בקרב המרכזי השני, נציג WCW, לקס לוגר ניצח את נציג nWo, רנדי סאבאג' בהכנעה.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Monday Nitro וגם מ-Thunder.
בסטארקייד, רנדי סאבאג' הסיח את דעתו של לקס לוגר במהלך הקרב של האחרון נגד חברו של סאבאג', באף באגוול, מה שאיפשר לבאגוול להשיג את הניצחון בקרב. לוגר ניצח את באגוול בקרב החוזר ביניהם לילה לאחר מכן בתוכנית Nitro ולאחר מכן איתגר את סאבאג' לקרב. שבוע לאחר מכן בתוכנית Nitro, לוגר ניצח את סאבאג' בקרב קצר. לוגר גרם לסאבאג' להפסיד לכריס אדמס לאחר שהוא הכה את סאבאג' בעזרת כיסא בפרק הבכורה של התוכנית Thunder.
אירוע
אחד מהרגעים הזכורים של הערב היה כשקווין נאש ניסה לבצע על הענק את מהלך הג'קנייף פאוורבומב. נאש לא הצליח להרים אותו מספיק גבוה באוויר, מה שגרם לענק לנחות על ראשו. צוות השידור היה המום כאשר חשב כי הענק ספג פציעה קשה בצוואר. בזמן שהוא בסופו של דבר התאושש, נאש והענק הפכו את רגע זה לצעד מכוון מצד נאש כדי לנסות לשבור את צווארו של הענק.
יהודית והולופרנס (גויה)
יהודית והולופרנס (בספרדית: Judith y Holofernes) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר פרנסיסקו דה גויה שצויר בין השנים 1819–1823 ומתאר את יהודית בזמן עריפת ראשו של הולופרנס. היצירה מוצגת במוזיאון הפראדו במדריד.
היסטוריה ורקע
ציורי הקיר שעיטרו את הבית המכונה "לה קווינטה דל סורדו", בו התגורר גויה, התפרסמו כציורים השחורים, הן מכיוון שהוא השתמש בהם בכל כך הרבה פיגמנטים כהים, והן בגלל נושאיהם הקודרים. הפרטיות והאינטימיות של אותו בית אפשרה לאמן להתבטא בחופשיות רבה. הוא צייר ישירות על הקירות בטכניקה מעורבת ככל הנראה, שכן ניתוח כימי מגלה שימוש בשמנים בעבודות אלו. הברון אמיל'ה ארנגר רכש את "לה קווינטה דל סורדו" בשנת 1873 והעביר את הציורים לבד. העבודות סבלו מאוד בתהליך, ואיבדו כמות גדולה של צבע. לבסוף תרם הברון את הציורים הללו למדינה והם נשלחו למוזיאון הפראדו, שם הם מוצגים מאז 1889.
יהודית היא הדמות ההיסטורית היחידה אשר ניתנת לזיהוי ודאי מבין הדמויות בציורים השחורים. יצירה זו הייתה ממוקמת על הקיר ממול "לה לאוקרדיה", בקומת הקרקע לצד סטורן טורף אחד מבניו. הנושא של יהודית כבר נקשר לסטורן בתקופת הרנסאנס, כאשר נושאים מן הביבליה שולבו עם נושאים מיתולוגיים. בשני המקרים הם קשורים לפחד מאיבוד השלטון וקטיעת איברים, וזה הרי מה שקרה לגנרל האשורי. נסיבות אלה ככל הנראה מוכיחות כי גויה לא צייר את היצירות ב"לה קווינטה דל סורדו" ללא שום תוכנית מוקדמת, למרות ההסברים המרובים שהציעו חוקרי תולדות האמנות. עבודות אלו ממשיכות להיות מסתוריות וחידתיות והן בעלות משקל מכריע בהערכה המודרנית של צייר זה מאראגון.
תיאור היצירה
התאורה בציור תיאטרלית מאוד וממוקדת, נראה שהיא משקפת סצנת לילה המוארת על ידי לפיד, אשר מאיר את פניה וזרועה המבצעת של יהודית ומשאיר את פניה של השפחה הזקנה בצל, כאשר היא מתפללת. משמעות הדבר כי גם הולופרנס וגם הדם הניתז מצווארו לא מוצגים, בקומפוזיציה מקורית מאוד. לוח הצבעים המשמש בציור זה, כמו בכל הסדרה, הוא קטן מאוד. במקרה זה גויה השתמש בשחור, אוכרה ונגיעות עדינות של אדום, אשר נצבעים תוך כדי משיכות מכחול מאוד חופשיות, רחבות ואנרגטיות. ציור זה הוא בסגנון שיתואר במאה ה-20 כאקספרסיוניסטי.
זכריה חומרי
הרב זכריה חומרי (א' בכסלו תרס"ח 7 בנובמבר 1907 - א' באלול תשע"ד 27 באוגוסט 2014) היה מקובל ישראלי שזכה לזקנה מופלגת. נודע בין היתר כבקי גדול בכל חלקי הש"ס, נוסף של שליטתו וידיעותיו בכל ספרי הקבלה, ברפואות עתיקות, ובעריכת קמיעים.
ביוגרפיה
נולד בתימן ליפת ולחנה.
עלה לישראל ונמנה עם תלמידיו של הרב חיים סינואני. עסק בתרופות וסגולות, נודע כבקי בתורת הקבלה, וכונה בקרב תלמידיו ״מורי חומרי״.
יעקב לוקסנבורג
יעקב לוקסנבורג (לוקסי) (נולד ב-9 באוגוסט 1956) הוא איש עסקים ישראלי ובעל השליטה בחברת "לפידות קפיטל", העוסקת בביצוע קידוחי נפט ומים בשדה הנפט חלץ.
זכריה חומרי
ביוגרפיה
בין תלמידיו: הרב אברהם רובין מרחובות, הרב משה נחשוני (בנו של יהודה נחשוני), רב שכונה בראשון לציון וראש מחלקת הכשרות בעיר והרב אריה שכטר.
יעקב לוקסנבורג
חיים אישיים
נולד בגבעתיים. למד בתיכון עירוני ט' שבתל אביב. שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון וסיים כמדריך ספורט בווינגייט. כשהשתחרר מצה"ל למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובמקביל עבד לפרנסתו כברמן בבית מלון תל אביבי. בהמשך סיקר מסעדות עבור העיתון "ידיעות אחרונות". כשסיים את לימודיו עבד ככלכלן בחברת נייר חדרה ובכמה חברות השקעה בתחומים הפיננסים כלכליים. בגיל 30 נכנס לשוק ההון והחל לבנות את עצמו כאיש עסקים.
זכריה חומרי
ביוגרפיה
נותר בריא עד סוף ימיו בדעה צלולה. נפטר בגיל 106 בראשון לציון ונקבר בבית הקברות בעיר.
יעקב לוקסנבורג
חיים אישיים
כיום גרוש עם שני ילדים בוגרים ומתגורר במתחם "סי אנד סאן" שבצפון תל אביב.
בתו הבכורה היא הקומיקאית שרון לוקסנבורג.
פעילות עסקית
ב-1987 התחיל לעבוד כמנהל תיקים בבית ההשקעות "בטוחה". ב-1993 הקים משרד עצמאי בשם "לוקסנבורג השקעות" שהתחרה ב"בטוחה". בספטמבר 1996 רכש מניות חברת "גבור ספורט" ולאחר כשלושה חודשים מכר אותן לסגיאל החזקות, ברווח של 4.9 מיליון שקל. ב-1998 רכש אג"ח של חברת בלנטיין. ב-1999 השתלט על דירקטוריון בלנטיין וזמן קצר לאחר מכן מכר אותה לעמי גניש, ברווח של עשרה מיליון שקלים.
במהלך שנת 2000 החל לרכוש מניות "לפידות" בבורסה והגיע עד לאחזקה של 20%. בנובמבר 2000 רכש מאיש העסקים ברוך רפפורט כ-60% ממניות לפידות תמורת 8.6 מיליון דולר והגיע לאחזקה של כ-88% ממניות החברה. בשנת 2003 רכש מיצחק תשובה את מלוא החזקותיו בחברת הנדל"ן אינוונטק (כ-16%). באוקטובר 2009 מכר 74% ממניות אינוונטק לחברת CEE שהייתה בבעלות יולי עופר. בנובמבר 2009 מונה ליו"ר "לפידות". במאי 2012 רכש אג"ח של "סאני אלקטרוניקה" ו"סקיילקס" ב-35 מיליון ש"ח. באוגוסט 2012 רכש 2% ממניות "שמן גז ונפט" תמורת 10 מיליון שקל. ביוני 2014 השתלט על דירקטוריון "סקיילקס" ומאז מכהן בה כדירקטור.
ב-2004 הורשעו לוקסנבורג וחברת לוקסנבורג חיתום בע"מ בעבירות על חוק ניירות ערך. החוק אוסר על אדם שהורשע בעבירות עליו לכהן בדירקטוריון חברה ציבורית במשך חמש שנים ולוקסנבורג התפטר מתפקידו כדירקטור בחברת "לפידות" ובקרן ההון סיכון "אינוונטק". ב-2009 זוכה מעבירות אלה.
עלי סביח
עלי סביח (בסומלית: Cali Sabiix; בערבית: علي صبيح) היא עיר שנמצאת במחוז עלי סביח שבג'יבוטי.
גאוגרפיה
העיר נמצאת כ-8.5 ק"מ מאתיופיה, כ-32 ק"מ מסומליה, וכ-61 ק"מ מבירת ג'יבוטי, ג'יבוטי.
אקלים
בעלי סביח אקלים צחיח למחצה חם. גובה היישוב, מעל 750 מטר מעל פני הים, ממתן במקצת את האקלים. הטמפרטורה הממוצעת היא 28 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (34 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 270 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (72 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיר נמצאת ליד הכביש RN5. בנוסף, שדה התעופה עלי סביח נמצא בסמוך לעיר. העיר נמצאת על קו הרכבת של אדיס אבבה וג'יבוטי.
תרגילי תפילה
תרגילי תפילה היא שיטת תרגול של מפרקי הגוף לשמירת חיוניותם. השיטה פותחה במרכז לשתילת מפרקים בבית החולים 'בני ציון' בחיפה על ידי האורתופד דוד ג'ורג'יו מנדס והפיזיותרפיסטים קובי שורץ ודני קלמן ונוסתה בהצלחה רבה במשך שנים של טיפול במאות חולים לאחר שנותחו להחלפת מפרקי הירכיים במישתלים מלאכותיים. הכינוי תרגילי תפילה ניתן בגלל הדמיון לתנועות תפילה ובגלל ההתמדה שנדרשת בביצועם. תרגילי תפילה מיועדים לשיפור התנועה של מפרקי הגוף לסובלים מדלקת מפרקים ניוונית או דלקת מפרקים או למחלימים מניתוחי שתילת מפרקים.
היסטוריה
בשנות השישים של המאה העשרים תיאר ד"ר רוברט סולטר, אורתופד מטורונטו, שיטה ממוכנת של 'תנועת פסיבית מתמדת' לשיקום שלאחר ניתוחי מפרק הברך. בחיות מעבדה הראה שהתנועה שומרת על חיוניות סחוס מפרקי שניזוק. תרגילי התפילה הם פיתוח של הרעיון של שמירת חיוניות הסחוס על ידי תנועה עצמונית של המפרק שנעשית בטווח מלא וללא עומס.
החשיבות של שמירה על טווח תנועה מלא נלמדה משגרת התנוחה של תושבי מדינות במזרח הרחוק שמבוססת על כריעה עם כפוף מלא של ירכיים וברכיים או בישיבה מזרחית עם פישוק מלא של ירכיים וכפוף ברכיים משוכלות. שכיחות שחיקת סחוס של הירך במדינות אלו נמוך מאד.
בסיס מדעי
חשיבות התנועה למפרק מוסברת בשמירת חיוניות סחוס המפרק הודות לסיכה עם נוזל סינוביאלי שמזין אותו ומנקה את תוצרותיו על ידי לחץ והרפיה פיזיולוגים לסירוגין. הנקבוביות המאפיינת את הסחוס מאפשרת את חדירת הנוזל לתוכו ויציאתו.
דלקת של המפרק גורמת להתעבות ולהתכווצות של הקופסית ולהגבלה של תנועת המפרק. השרירים מאבדים את יכולתם לתפקד בכל טווח התנועה הנורמלי. הכאב שמלווה את התהליך הדלקתי גורם להימנעות מלהשתמש בתנועות שמכאיבות ותפקוד המפרק מדרדר. תנועה פסיבית מתמדת (CPM) מגרה את תאי הסחוס לייצר מולקולות של פרוטאוגליקן שמכונה lubricin PRG4 בנוזל הסינוביאלי ופעילותו היא של סיכה והגנה של משטח פני הסחוס.
פרסום
ספר תרגילי תפילה במהדורה עברית פורסם בשנת 2007, ובמהדורה אנגלית פורסם בשנת 2012 תחת השם "Mendes system of Praying Excercises for the hip joints"
שביל חיפה
שביל חיפה הוא טרק עירוני מעגלי באורך של 70 ק"מ בתחומי העיר חיפה, אשר נחנך בסוף שנת 2011.
בשלב הנוכחי, השביל אינו כולל את חלקיה המזרחיים של העיר (משמע, פארק הקישון וקריית חיים), המנותקים מיתר חלקי העיר על ידי אזורי תעשייה ומתקני נמל חיפה.
מקטעי השביל
השביל מעגלי ומחולק ל-21 מקטעים:
Thick
רקע וכתיבה
השיר במקור נכתב על ידי די ג'יי צ'וז ביחד עם ביט-קינג שגם ביצעו אותו. בהמשך, יצא הרמיקס הרשמי שלו בו משתתפת מייגן די סטליון, שהתווספה לקרדיטים שלו כאחת מכותבותיו. השיר לא זכה להצלחה בצאתו, אך בהמשך הפך לוויראלי בטיקטוק, מה שהוביל אותו להצליח ברחבי העולם.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-22 מיליון השמעות.
רמיקס
הרמיקס הרשמי של השיר יצא לאור ב-30 באוקטובר 2020, תוך שזכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-3.5 מיליון השמעות בספוטיפיי.
ויקטור עזריה
ויקטור עזריה (באנגלית: Victor Azarya; נולד ב-1 במרץ 1946) הוא פרופסור אמריטוס לסוציולוגיה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
עזריה נולד באיסטנבול, טורקיה ללוסי ואמיל עזריה, וגדל והתחנך שם. אמו הייתה עקרת בית ואביו עסק בסחר טקסטיל. אחותו הצעירה, זיוה דה אסקינזיס, הייתה מורה למתמטיקה בתיכון צרפתי לבנות (Notre Dame De Sion), ומתגוררת באיסטנבול. בשנים 1952–1957 למד בבית ספר יסודי (Sisli Terakki Lisesi), בית ספר פרטי שהוקם על ידי מהגרים מסלוניקי והיה ידוע כבית ספר פרוגרסיבי. בשנים 1957–1960 למד בחטיבת הביניים (College St. Michel), בית ספר קתולי שנוהל על ידי אנשי דת צרפתיים ושפות ההוראה בו היו צרפתית וטורקית. בשנים 1960–1964 למד בבית הספר התיכון האמריקאי, ששפות ההוראה בו היו אנגלית וטורקית. השפות השונות בהן התחנך, בנוסף לשפת הלאדינו ששמע בבית הוריו, הקנו לו מגיל צעיר, שליטה בארבע שפות: אנגלית, צרפתית, ספרדית וטורקית.
לאחר סיום התיכון הגיע לישראל והחל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1964–1968 למד לתואר ראשון בסוציולוגיה ומדע המדינה. בשנים 1968–1970 למד לתואר שני בלימודי אפריקה.
לאחר מכן נסע לארצות הברית ולמד בשנים 1970–1973 לתואר שלישי באוניברסיטת שיקגו. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בבני הפולבה (Fulbe) בצפון קמרון, ולצורך עבודת השדה הוא שהה באזור זה באפריקה. עבודת הדוקטורט התפרסמה מאוחר יותר גם כספר.
בשנת 1973 חזר לישראל כעולה חדש והתמנה למרצה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית. בשנים 1974–1975 שירת שירות סדיר בצבא בחיל התותחנים.
בשנים 1987–1991 שימש כראש המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1991 הופקד על הקתדרה ע"ש רוז אייזקס בסוציולוגיה.
בשנת 2006 פרש לגמלאות, אך הוא ממשיך את פעילותו המחקרית-אקדמית, כולל השתתפות בכנסים בארץ ובחו"ל והדרכת תלמידי מ.א. ודוקטורט. בין תלמידי הדוקטורט שהנחה בעבר ניתן למנות את פרופ' דפנה בירנבוים-כרמלי, ד"ר דריה מעוז וד"ר עידן ירון. הסטודנטית האחרונה שהנחה בעבודת הדוקטורט הייתה מויה טניס, נינתו של פרדיננד טניס, אחת מהדמויות המרכזיות בסוציולוגיה הקלאסית.
במהלך השנים שהה במעמד של פרופסור-אורח במחלקות לסוציולוגיה בכמה אוניברסיטאות בארצות הברית: באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1978-1979), באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל (1985-1986), באוניברסיטת פנסילבניה (1986-1987), ובמחלקה לאנתרופולוגיה ב בווינסטון סיילם (2001-2002). כמו כן שהה במעמד של עמית-אורח ב (1994-1995) ובמרכז ללימודים אפריקניים באוניברסיטת ליידן, הולנד (1995-1996).
בשנים 2003–2006 כיהן כנשיא ה-13 של האגודה הסוציולוגיה הישראלית.
מחקרו
עזריה חקר בעיקר חברות בארצות אסיה ואפריקה והתמקד באופי היחסים בין המדינה בהתהוותה לבין מגזרים שונים בחברה, מידת שילובם של מגזרים אלה במדינה או התרחקותם ממנה, וביחס המדינה ליזמות כלכלית ולפלורליזם תרבותי. חקר גם את השפעת האתניות על ניהול קונפליקטים. בנוסף לכך חקר קהילות אתניות ודתיות בירושלים (במיוחד ברובע הארמני בעיר העתיקה), והתמקד במיוחד בעירוב בין קודש וחול בחיי היום יום של העיר.
שירותו הצבאי עורר אצלו עניין בחקר יחסי צבא וחברה בישראל ומקומו של הצבא בהיווצרות תרבות ישראלית.
במהלך השנים מאז כתיבת עבודת הדוקטורט הוא המשיך לגלות עניין מחקרי רב בעמים נוודים ובחברות פסטורלי ות (חברות של רועים) ובמידת שילובם במדינות החדשות השונות שקמו בטריטוריות הוותיקות בהן התגוררו.
בשנים האחרונות התמקד בהשפעת התיירות הבינלאומית על גלובליזציה ושוליות (מרגינליות). כחלק מעניינו המחקרי וסקרנותו לתרבויות ולעמים שונים הוא ביקר ביותר מ-100 ארצות שונות בכל יבשות העולם.
בתקופת כהונתו כנשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית חקר גם את הפרקטיקה הסוציולוגית בתוך האקדמיה הישראלית ומחוצה לה.
משפחתו
נשוי למיריי לבית סלטי, ילידת טורקיה גם היא, שעבדה, עד יציאתה לגמלאות, כעובדת סוציאלית בסוכנות היהודית והייתה מעורבת בעליית יהודי אתיופיה לישראל. אב לשניים (בן ובת).
מתגורר בשכונת תלפיות, ירושלים.
מבחר ממאמריו
עזריה פרסם יותר מ-40 מאמרים. להלן מבחר מהם:
מתיאס הרגט
מתיאס הרגט (בגרמנית: Matthias Herget, נולד ב-14 בנובמבר 1955 באנאברג-בוכהולץ שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק במספר קבוצות בגרמניה ובעיקר בבאייר אורדינגן בה שימש קפטן, ובנבחרת גרמניה המערבית, בעמדות הבלם והקשר. עם נבחרת גרמניה המערבית השתתף במונדיאל 1986 וביורו 1988.
קריירת מועדונים
הרגט החל את קריירת הבוגרים שלו בבוכום בעונת 1976/77. הרגט שיחק בבוכום כבלם במשך שתי עונות כאשר הקבוצה שיחקה בבונדסליגה, ובשתיהן היה שחקן מפתח בקבוצה. בקיץ 1978 עזב הרגט את בוכום, וחתם ברוט-וייס אסן מליגת הבונדסליגה השנייה. באסן הרגט שיחק בתפקיד התקפי יותר, והבקיע מספר רב של שערים, 34 שערים בארבע עונות, אך לא הצליח להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה.
לקראת עונת 1982/83 חתם הרגט בבאייר אורדינגן מהבונדסליגה השנייה, ושב לשחק בעמדת הבלם, בה שיחק בבוכום, וכך גם הבקיע פחות שערים, אך תפס תפקיד חשוב בהגנת הקבוצה. כבר בעונתו הראשונה באורדינגן, הרגט העפיל עם הקבוצה לבונדסליגה. בעונת 1984/85 זכה הרגט עם באייר אורדינגן בתואר היחידי בהיסטוריה של המועדון, הגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על באיירן מינכן, בו שיחק הרגט 90 דקות. בעונת 1985/86 הגיע הרגט עם אורדינגן למקום השלישי, שהוא מיקום השיא של הקבוצה בבונדסליגה, מרחק ארבע נקודות מהאלופה באיירן מינכן ומסגניתה ורדר ברמן. עונת 1988/89 הייתה האחרונה של הרגט באורדינגן. בתום עונה זו, עזב הרגט את אורדינגן לאחר שבע עונות, בהן הבקיע 29 שערי ליגה ב-208 הופעות, ועבר לעונת פרישה בשאלקה 04, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. הרגט הופיע בעונה זו 19 פעמים, ולא הצליח לעלות עם הקבוצה לבונדסליגה. בתום עונת 1989/90 פרש הרגט ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
הופעת הבכורה של הרגט בנבחרת גרמניה המערבית נערכה באוקטובר 1983 בניצחון 5-1 על נבחרת טורקיה במוקדמות יורו 1984. במשחק זה החליף הרגט את האנס-פיטר בריגל. הרגט השתתף עם נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל 1986, בו סיימה הנבחרת במקום השני לאחר הפסד 3-2 במשחק הגמר לנבחרת ארגנטינה, אך שותף רק פעם אחת, בהפסד 2-0 לנבחרת דנמרק בשלב הבתים. הרגט השתתף עם נבחרת גרמניה המערבית גם ביורו 1988 הביתי, בו שיתף פעולה בהגנה עם יורגן קולר, והנבחרת הודחה בחצי הגמר. לאחר הטורניר, לא שיחק עוד בנבחרת. להרגט 39 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע ארבעה שערים.
קריירת אימון
הרגט אימן לאחר פרישתו מספר מועדוני חובבים, ובעונת 1997/98 אימן את פ.צ. בוכהולט.
תארים
עם באייר אורדינגן:
ביר גפגפה
שדה התעופה ביר גפגפה או מליז (החלק הצבאי) או בארדאוויל (החלק האזרחי) (ידוע גם בשמות ביר ג'פג'פה, ביר ג'יפג'פה ורפידים) הוא שדה תעופה במדבר סיני שבמצרים, הממוקם בחלקו הצפוני של חצי האי סיני, במחוז "אל-חסאנה", 76 קילומטרים ממזרח לקצה הצפוני של האגמים המרים, וכ-66 קילומטרים דרומית לימת ברדוויל. בשנות השישים והשבעים היה לשדה תעופה זה תפקיד משמעותי בסכסוך בין ישראל למצרים.
שם המקום
השם "ביר גפגפה" נגזר ככל הנראה משם הצמח פרעושית מסולסלת (Pulicaria crispa) (בלשון הבדואים בסיני: ג'פג'אף). המילה 'ביר' משמעותה 'באר' בעברית.
ההגייה הישראלית הנפוצה של השם, הנמצאת בשימוש מאז 1956, היא בִּיר גַּפְגָּפָה (Bir Gafgafa). בעבר הופיעו בעברית באופן נדיר, הגיות שונות כמו למשל "ביר גִפְגֶפֶה" ו"ביר כפכה".
ההגייה בערבית מצרית שונה מזו שבערבית ארץ ישראלית או מזו שבערבית השגורה בפי הבדואים המתגוררים בסיני. בערבית מצרית הוגים את העיצור 'ג' [ɡ] בדומה להגיית גימ"ל בעברית, בעוד שבשאר הלהגים הערביים הוא נהגה [dʒ] או [ʒ] (כמו ג' בשם ג'ורג', או כמו ז' בשם ז'אק), מכך נובע ההבדל בהגיית השמות בערבית – גיפגפה או גפגפה בלהגים מצריים, ג'יפג'פה או ג'פג'פה בלהגים ערביים אחרים.
גם בשפות אחרות ניתן למצוא גרסאות שונות לשם ביר גפגפה, כתלוי בשפה או בלהג שתורגמו ובשפה המקבלת.
הקמה
שדה התעופה הנטוש ההיסטורי, הנמצא כ-2,280 מטר צפון-מערבית לנוכחי, נבנה על ידי השלטון הבריטי במצרים, לפני מלחמת העולם השנייה, ושימש את חיל האוויר המלכותי ואת חילות האוויר של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. לאחר שנכבש האזור על ידי ישראל בעת מבצע קדש, "נחרש" השדה ומתקניו נהרסו על ידי צה"ל.
שדה התעופה החדש (שנבנה בקרבת הישן) נבנה על ידי כוחות ההנדסה של צבא מצרים בשנת 1956 וקיבל את המספר 244. תפקידו היה לתת סיוע אווירי ליחידות שריון ורגלים שפעלו במדבר סיני. כלקח ממלחמת סיני, הורחב הבסיס ונבנו בו מתקנים נוספים, רחבות חניה גדולות למטוסים ודירי מטוסים פתוחים. בימי רגיעה פעלה בבסיס טייסת 20 של חטיבה אווירית 15, שהפעילה מטוסי מיג 19.
מלחמת ששת הימים
ב-22 במאי 1967, כאשר ישראל ושכנותיה הערביות החלו להתקרב לעבר עימות, ביקר נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר בבסיס חיל האוויר המצרי באבו סואר שממערב לתעלה ונפגש עם טייסים ומפקדים של חיל האוויר המצרי. בפני קהל רב, הכריז נאצר על כוונתו לסגור את מצרי טיראן בפני ישראל והצהיר "כעת אנו עומדים לקראת עימות עם ישראל" והוסיף, "אם היהודים מאיימים עלינו במלחמה, אני אומר להם בבקשה, אנו ערוכים למלחמה".
בסיס חיל האוויר המצרי בביר גפגפה היה החשוב ביותר בסיני. לפני המלחמה העביר אליו חיל האוויר המצרי, גף של חטיבה אווירית 15. יחידה זו הפעילה מטוסי קרב מהדגמים מיג 17, מיג 19 ומיג 21. בנוסף היו בבסיס גם מטוסי תובלה מדגם איליושין Il-14 ומסוקי תובלה מדגם מיל מי-6. מטוסי הקרב שבבסיס היו האיום העיקרי על פעולתו של חיל האוויר הישראלי, ולפיכך השמדתם ונטרול הבסיס היו יעד מרכזי במבצע מוקד. תוכנית המבצע הקצתה לתקיפת הבסיס שש רביעיות - ארבע רביעיות של מטוסי דאסו אוראגן מטייסת 113 מבסיס חצור ושתי רביעיות של מטוסי דאסו מיסטר IV מטייסת 109, מבסיס רמת דוד. מטוסי האוראגן והמיסטר היו נחותים בביצועיהם לעומת מטוסי הקרב המצריים שהיו בשדה, אך מתכנני המבצע קיוו שההפתעה תסייע לתוקפים במילוי משימתם. תכנוני המלחמה המצריים הטילו על טייסת 20 שבבסיס ביר גפגפה את השמדת בסיס חצור של חיל האוויר הישראלי.
ב-5 ביוני 1967 פתחה ישראל במבצע מוקד, שנועד להשמדת חילות האוויר של מדינות ערב. גלי התקיפה הראשונים היו נגד חיל האוויר המצרי, החזק והגדול ביניהם. הרביעייה הראשונה שיצאה לכיוון ביר גפגפה המריאה בשעה 07:14 מבסיס חצור, והייתה מורכבת מארבעה מטוסי אוראגן, בפיקודו של סרן. הייתה זו גם הרביעייה הראשונה שהמריאה מהבסיס במבצע מוקד. המטוסים הגיעו ליעדם בתוך חצי שעה, פגעו במסלול ההמראה והשמידו מספר מטוסים בעודם על הקרקע. מיג 21 שניסה להמריא, הופל על ידי סרן - הפלה יוצאת דופן למטוס האוראגן, שהיה כאמור, נחות בהרבה מיריבו. יריב הופל זמן קצר לאחר מכן על ידי אש נ"מ ונהרג. מטוסו של מוביל הרביעייה, אלון, נפגע גם הוא מאש נ"מ ונאלץ לנחות נחיתת אונס בבסיס רמת דוד. טייסו של המטוס השלישי, סרן, הפיל מטוס מיג 17 אך נפגע מן ההתפוצצות ונאלץ לנטוש את המטוס מעל הים התיכון. הוא שחה אל חוף עזה, שם נפל בשבי חיילים מצריים.
רביעית אוראגנים שנייה, בפיקוד גיורא פורמן (לימים תת-אלוף) תקפה מיד אחרי רביעייה זו והשמידה את המטוסים האחרונים שעוד נותרו שלמים, ביניהם שני מטוסי מיג 21 שהוכנו על ידי הצוותים המצריים להמראה מיידית. שתי הרביעיות הבאות שתקפו את השדה היו של מטוסי מיסטר. הראשונה בהן תקפה את מסלולי ההמראה בפצצות פיצוח מסלולים, אך התוצאות היו מאכזבות. התותחים נגד מטוסים שהיו בביר גפגפה, עדיין ירו אש כבדה אל התוקפים, וכמה מן המטוסים ניזוקו. מבנה אוראגן שלישי הגיע אחרי שני המבנים הללו, והיה המבנה האחרון בגל התקיפה הראשון. עד 9:05 השלימו מטוסי חיל האוויר את הגל הראשון של התקיפות על בסיסי חיל האוויר המצרי.
כשעה לאחר סיום תקיפות הגל הראשון, החל גל התקיפות השני. מטוסי מיסטר מטייסת 116 שנועדו לתקוף את בסיס חיל האוויר המצרי בג'בל ליבני, הופנו לתקיפת תחנת מכ"ם מצפון לביר גפגפה. רביעיית מיסטר נוספת, הפעם מטייסת 109, תקפה שוב את ביר גפגפה בשעה 09:55. לדברי הטייסים, כבר לא היו בשדה מטרות. רביעיית מטוסי סופר מיסטר מטייסת 105, תקפה את הבסיס בשעות אחר הצהריים, אך לא מצאה בו מטרות ונתקלה רק במעט אש נגד מטוסים. חיל האוויר המצרי איבד מטוס מיג-15, 4 מסוקי קרב מיל Mi-6 ולא פחות מ-20 מטוסי קרב מדגם מיג-21.
בביר גפגפה חנו גם כוחות חיל רגלים ושריון של הצבא המצרי, אך אלו נטשו את ביר גפגפה בהבינם כי לא יוכלו לקבל סיוע אווירי. אוגדה 84, אוגדת טל, השתלטה על הבסיס ב-7 ביוני. לאחר ההשתלטות על הבסיס, החלו מטוסי תובלה מדגם נורד 2501 נוראטלס ודקוטה, בטיסות לבסיס עם מטעני נשק ואספקה. כמו כן הועברה לבסיס סוללת טילי נ"מ הוק. בבסיס נמצא מספר רב של טילי אוויר-אוויר מדגם וימפל K-13 ו-9 משגרי טילים נגד מטוסים. טילי הוימפל הותאמו לנשיאה על ידי מטוסי מיראז' 3 של טייסת 119 והותקנו בהם בדצמבר 1967.
בסיס רפידים
עם סיום מלחמת ששת הימים וכיבוש חצי האי סיני, נקבע גבול חדש בין ישראל למצרים, שהיה במרחק רב מבסיסי חיל האוויר הקיימים. חיל האוויר החליט להפוך את בסיס ביר גפגפה לבסיס אווירי קדמי בשם רפידים, על שם התחנה בה עצרו בני ישראל בדרכם במדבר, ממצרים לארץ ישראל. מספרו הצבאי של הבסיס היה בח"א 3. חנוכתו הרשמית התקיימה במאי 1968, אך כבר ב-26 ביולי 1967 נשלחה לבסיס רביעייה ראשונה של מטוסי דאסו מיראז' 3 ("שחק") של טייסת 101.
בשנים הבאות הפך בסיס רפידים למחנה גדול בו שכנה מפקדת אוגדת סיני, מפקדות של יחידות חיל השריון, חיל התותחנים, יחידות מיוחדות שונות, מרכז של חיל הקשר, יחידות מחיל ההספקה ועוד. הבסיס שימש גם כבסיס אספקה ותובלה ששירת את היחידות השונות במרחב סיני. בנוסף לפעילות הקרבית, שימש שדה התעופה גם כמרכז תובלה וכן כמוקד רפואי, אליו פינו מסוקים פצועים מקו תעלת סואץ. מצפון לבסיס מוקמה יחידת הבקרה האווירית 511 וסמוך לה סוללת טילי נ"מ ותותחי נ"מ.
עם העלייה במספר החדירות האוויריות המצריות מסיני, החל חיל האוויר הישראלי להציב באופן קבוע ארבעה מטוסי קרב ברפידים (באותה תקופה - מטוסי מיראז' 3), ומאוחר יותר שישה. רבות מהפלותיו של חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה, בין השנים 1967 עד 1973, הושגו על ידי טייסים שהיו בכוננות זו ברפידים, ומבצעים אוויריים רבים החלו ממנו. רפידים היה הבסיס הקרוב ביותר בו היו יכולים לנחות מטוסים פגועים או חסרי דלק, לאחר פעילות מבצעית במצרים.
בדקות הראשונות של מלחמת יום הכיפורים, הותקף הבסיס על ידי מטוסי סוחוי 7 מצריים. המסלול הראשי ניזוק קשות ואילו המשני נפגע קלות בלבד. כבר לאחר 30 דקות, הושב המסלול המשני המקביל לפעילות. המסלול הראשי שנפגע בהתקפה זו, ספג 10 פגיעות הפצצה, אך שופץ תוך 4 שעות. הבסיס היה פעיל מאוד בהמשך המלחמה במגוון משימות.
הסכמי קמפ דייוויד וחזרה לשלטון מצרים
בעקבות הסכמי קמפ דייוויד, שנחתמו ב-27 בספטמבר 1978, החלה ישראל בפינוי חצי האי סיני. רפידים היה בסיס חיל האוויר הראשון אותו פינתה ישראל בשנת 1980.
פתיחת השדה מחדש והרחבתו
במשך שנים רבות, מאז החזרת סיני למצרים ועד שנת 2015, היה שדה התעופה כמעט ללא שימוש, ומתקניו הוזנחו במשך 36 שנים. בשנת 2015 החלו המצרים בשיפוץ מקיף לשדה, הרחבתו והשמשתו כשדה תעופה צבאי ואזרחי, כך שהשדה היום (נכון ל-2019) הוא הגדול ביותר בחצי האי סיני, זאת על אף שהסכם השלום בין ישראל למצרים קובע כי מצרים מנועה מלבנות תשתיות צבאיות באזור זה – אזור B, אינה יכולה להפעיל בו כלי טיס קרביים, ויכולה להחזיק בו עד שמונה מטוסי תובלה לא חמושים בלבד, בכל אזור B כולו.
מהות ההרחבה והשיפוץ
להלן מיזמי הבנייה, ההרחבה והשיפוץ שבוצעו בשדה החל משנת 2015:
כלי טיס המוצבים בבסיס הצבאי
על פי אתרי אינטרנט העוסקים בנושאי ביטחון, צילומי לוויין וגוגל ארת', ניתן ללמוד שבבסיס אל-מליז מוצבים (או נמצאים בפריסה) כלי טיס צבאיים וקרביים (האסורים בהחזקה באזור זה לפי חוזה השלום עם ישראל) מהסוגים הבאים:
פארק אזורים
פארק אזורים או פארק עופר פתח תקווה הוא פארק ואזור תעשייה ותעסוקה הנמצא בצפון מערב פתח תקווה, על יד אזור התעשייה קריית אריה.
היסטוריה
הקמת הפארק החלה בשנת 1997 על ידי חברת "נכסי אזורים", חברת בת של "אזורים", שהחזיקה ב-51% מהפרויקט, וחברת "אזורי מל"ל תעשיות בע"מ" (שהחזיקה ב-49% מהפרויקט), על קרקע חקלאית שהייתה שייכת למושב כפר מל"ל. הקרקע הופשרה לבנייה בשנת 1995 במסגרת החלטה 717 של מינהל מקרקעי ישראל. הבניין הראשון בפארק אוכלס בסוף 1999. בנובמבר 2000, רכשה חברת "נכסי אזורים" 19 דונם נוספים, כדי להקים עליהם את השלב השני בפארק.
בשנת 2010, רכשה חברת מליסרון (שבבעלות ליאורה עופר) את חברת "בריטיש ישראל", ושם הפארק שונה ל"פארק עופר". בשנת 2016, רכשה חברת מליסרון 24% נוספים מהבעלות מידי חברת "אזורי מל"ל תעשיות בע"מ" של כפר מל"ל תמורת עוד 192 מיליון שקל, כך ששיעור האחזקה של מליסרון עלה לכ-74%, ואילו המושב נותר עם אחזקה של 26%.
מבנה הפארק
בפארק, המשתרע על פני 40 דונם, בנויים 70,000 מ"ר משרדים והוא כולל 3,000 מקומות חניה. בין החברות הפועלות באזור התעשייה נמנות אלקטל, מארוול טכנולוגיות, קודאק והמשרדים הראשיים של יבמ ישראל.
בפארק ניתן למצוא מסעדות, בית כנסת, מספרה, חנות נוחות. בסמוך למתחם, ממזרח לו, נמצאת תחנת הרכבת פתח תקווה קריית אריה וכן אצטדיון המושבה.
בסמוך לפארק נבנית תחנת אם המושבות של הקו האדום של הרכבת הקלה.
רונלד פורבס אדם
סר רונלד פורבס אדם, הברונט השני (באנגלית: Sir Ronald Forbes Adam, 2nd Baronet; 30 באוקטובר 1885 – 26 בדצמבר 1982) היה קצין בצבא הבריטי, שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה ושימש לאחר מכן בסגן ראש המטה הכללי הקיסרי.
ראשית חייו
אדם נולד ב-30 באוקטובר 1885 בבומביי, לפרנק פורבס אדם, שהיה נשיא בנק בומבי והועלה לדרגת ברונט, ב-15 בפברואר 1917, ואשתו רוז פרנסס קמבל. אחיו הצעיר אריק פורבס אדם היה שחקן קריקט ודיפלומט, בעוד אחיו הצעיר ממנו קולין פורבס אדם היה מספר שנים סגן המנהל של קינגסטון אפון האל. אחותו היחידה הטה ריי קליפורד פורבס אדם קיבלה תואר חברת מסדר האימפריה הבריטית (MBE). מכיוון שתמותת התינוקות הייתה גבוהה בהודו, הוא נשלח לאנגליה לחיות עם קרובי משפחה כשהיה בן שלוש. הוא התחנך בפרייברג, גרמניה ובתיכון בסאסקס, ולאחר מכן למד במכללת איטון.
קריירה צבאית
ב-27 ביולי 1905 הוא התגייס ל, והצטרף לרגימנט ארטילריית השדה המלכותית, ובמאי 1911 יצא לסבב שירות בהודו הבריטית. בשנת 1913 הוא התארס במהלך חופשה עם אנה דורותי פיטמן, בתו של פרדריק I. פיטמן. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הפליג לצרפת דרך תעלת סואץ, והצטרף לחיל המשלוח הבריטי. אדם לחם בקרבות החזית המערבית, למעט למשך תקופה קצרה שבה לחם בחזית האיטלקית. בינואר 1915 הוא התחתן עם דורותי פיטמן, ממנה נולדו לו 4 בנות. במרץ 1918 הוא מונה לקצין אג"ם של הקורפוס ה-14, ולאחר מכן מונה לקצין אג"ם של הדיוויזיה ה-23.
לאחר המלחמה הוצב אדם במחוז מס' 5, פיקוד אלדרשוט כקצין אג"ם חטיבתי, ובשנת 1920 הוא נשלח לימודים במכללה לפיקוד ומטה בקימברלי. בשנת 1926 הועלה לדרגת לוטננט קולונל וירש את התואר הברונט פורבס אדם השני במותו של אביו ב-22 בדצמבר 1926. ב-9 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת קולונל, ולאחר מכן הוא שימש כמדריך בקימברלי עד שנת 1935. מדריכים אחרים שהיו שם בשלב זה כללו את לורד גורט, ברנרד מונטגומרי, פיליפ נים, ברנרד פאג'ט וסר אנדרו ת'ורן. לאחר מכן הוא הוצב בחזרה משרד המלחמה כקצין מטה באגף המבצעים צבא ומודיעין, והפך לסגן מנהל אגף מבצעים (DDMO) בדרגה זמנית של בריגדיר כאשר המנהלה אורגנה מחדש ב-1 באוקטובר 1936. באותה שנה מונה למפקד הארטילריה של הדיוויזיה ה-1, ובשנת 1937 מונה למפקד המכללה לפיקוד ומטה בקימברלי והועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בשנת 1938 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי הקיסרי והועלה לדרגת לוטננט גנרל, ובמהלך תפקידו חיזק מאוד את יחידות השריון והנ"מ כהכנה למלחמה.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה רצה לורד גורט למנותו לראש מטה חיל המשלוח הבריטי, אולם לסלי הור-בלישה סירב לכך. באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-3, אשר היה אמור להישלח לסקנדינביה, אולם לבסוף נשאר בצרפת ולחם עם הקורפוס במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ובמהלך מבצע דינמו. לאחר שובו לבריטניה מונה אדם למפקד פיקוד הצפון, ובשנת 1941 מונה לראש אגף כוח אדם, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1946. בשנת 1946 הוא קיבל את תואר אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט, ובשנת 1947 קיבל את עיטור לגיון ההצטיינות האמריקני.
לאחר המלחמה
לאחר פרישתו מהצבא הוא היה יו"ר ומנכ"ל המועצה הבריטית בשנים 1946–1954, וכן יו"ר המכון הלאומי לפסיכולוגיה תעשייתית בין השנים 1947–1952, במועצת מכון החינוך באוניברסיטת לונדון בין השנים 1948–1967, ויו"ר הוועד המנהל של ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (אונסק"ו). בנוסף הוא מילא תפקידים בכירים במערכת החינוך הבריטית. בסוף שנות ה-60 חלתה אשתו ואחותו היי עברה לגור עמם, ובשנת 1972 מתה אשתו. בשנת 1977 מתה גם אחותו, וב-26 בדצמבר 1982 מת אדם בביתו בפייגייט, מערב סאסקס.
כל כך רייבן
תקציר העלילה
רייבן ו. בקסטר היא נערה פופולרית מן העיר האמריקאית סן פרנסיסקו. רייבן מתגוררת בבית יחיד עם אחיה הקטן קורי, אמא טניה ואביה ויקטור, המרכיבים יחד איתה משפחה אפרו-אמריקנית טיפוסית, כלפי חוץ בלבד. רייבן קיבלה את היכולת הבלעדית לראיית חזיונות, אשר מסבכים או מסייעים לה ולחבריה בהתאם. חבריה הטובים הם אדי תומאס וצ'לסי דניאלס.
כל כך רייבן בישראל
כל כך רייבן שודרה לראשונה בערוץ הילדים כל העונות במקביל לארצות הברית. עם כניסתו של ערוץ דיסני לישראל הופסקו שידורי כל כך רייבן בערוץ הילדים ועברה לידיה של דיסני.
כל כך החיים היפים של האנה מונטנה
כל כך החיים היפים של האנה מונטנה היה פרק קרוס אובר בעונה הרביעית של כל כך רייבן, בעונה הראשונה של האנה מונטנה ובעונה השנייה של החיים היפים של זאק וקודי. רייבן מייצגת את דונה קאבונה, המנהלת שלה בתצוגת אופנה.
קורי בבית הלבן
קורי, אחיה הלא-יוצלח של רייבן יוצא עם אביה שנבחר לשף הבית הלבן, לעיר הבירה וושינגטון. קורי מכיר שם חברים חדשים ומתקשה להשתלב בחבורת השגרירים והמנהיגים לעתיד. בפרק 14 של סדרה זו, הנקרא כל כך בבית מבקרת רייבן את אביה ואחיה בבית הלבן, ואף מסתבכת עם הנשיא.
הבית של רייבן
רייבן וצ'לסי הן עכשיו שתי אימהות גרושות אשר עוברות לגור ביחד ביחד עם כל ילדיהם. הסדרה יצאה בארצות הברית ב-21 ביולי 2017, ובישראל יצאה ב-30 באוקטובר 2017.
אדם אונדרה
אדם אונדרה (בצ'כית: Adam Ondra; נולד ב-5 בפברואר 1993) הוא מטפס צ'כי מקצועי, זוכה גביע העולם (7 פעמים), אלוף העולם (4 פעמים) ואלוף אירופה (פעמיים), הן בהובלה והן בבולדרינג. המטפס היחיד בעולם שזכה באליפות העולם באותה שנה (2014) בהובלה ובבולדרינג.
אונדרה הצליח לסיים יותר מ-1,550 מסלולים המדורגים בין 8a ל-9C. הוא סיים מסלול אחד 9C, ו-3 מסלולים בדירוג 9b+.
ביוגרפיה
אונדרה נולד בברנו. הוא התחיל לטפס בגיל 6 בעקבות הוריו המטפסים, וכבר בגיל 6 נרשמה ההצלחה הראשונה של אדם כאשר צלח מסלול 6a בקרואטיה.
כבר בגיל 13 הצליח אונדרה הצליח לסיים מסלול 9a וצבר לעצמו שם כמטפס שמצליח לסיים את המסלולים המאתגרים ביותר בעולם בקלות.
בגביע העולם שנערך ב-2009 בהיותו בן 16 התחרה בפעם הראשונה כבוגר וזכה בשתי מדליות זהב בענף ההובלה ובמשולב. שנה לאחר מכן ב-2010 זכה בשתי מדליות זהב בענף הבולדרינג ובמשולב וכך הפך להיות המטפס הראשון בהיסטוריה שזכה בשני ענפים (הובלה ובולדרינג).
באליפות העולם שנערכה ב-2014 זכה בשתי מדליות זהב בהובלה ובבולדרינג ובכך ההיה למטפס הראושן בעולם שזכה בשני ענפים אלה באותה אליפות.
ב-3 בספטמבר 2017 טיפס במערה בנורווגיה, כאשר צלח את מסלול ה-Silence המדורג 9C בגובה 45 מטר והפך למטפס הראשון בעולם שסגר מסלול 9c ללא עצירה (Red Point).
באולימפיאדת טוקיו (2020) נערכה לראשונה תחרות טיפוס. הוא סיים בענף speed במקום רביעי, בענף הבולדרינג במקום שישי, בענף ההובלה סיים במקום שני ובסיכום הכללי סיים במקום שישי ולא זכה במדליה למרות כל הציפיות.
אדם אונדרה ותרומה שלו בישראל
ב-27 בנובמבר 2017 טיפס על צוק מנרה לאחר שהוזמן על ידי המטפס עופר בלוטרייך בכדי לייצר יותר מודעות ולחזק את ענף הטיפוס בארץ. בעקבות ביקורו זכה להיות המטפס הראשון שמסיים ב'פלאש' את ה-9a הראשון בישראל וזכה לבחור שם למסלול, הוא בחר לקרוא למסלול Climb Free.
ההצגה במקדש (אמברוג'ו לורנצטי)
"ההצגה במקדש" (1342) הוא ציור מאת אמברוג'ו לורנצטי.
תיאור
ציור זה הוא אחת מן העבודות הגדולות שיצר לורנצטי, ואחת מחמש עבודות שבהן מופיעה חתימתו. הציור הוזמן כחלק ממחזור של עבודות בנושא מרים, אם ישו, שהוזמנו בין השנים 1350-1330 מאמנים שונים עבור קתדרלת סיינה, ובהן "הבשורה עם מרגרט הקדושה ואנסאנוס הקדוש", "לידת הבתולה" וה"מאסטה". שני מקורות מן המאה ה-15 מתארים את העבודה כטריפטיך, שצדדיו מתארים את המלאך מיכאל והמרטיר קרסצנטיוס הקדוש, שהחזיק את ראשו הערוף בידיו.
העתקים של הציור נוצרו על ידי האמנים ג'ובאני די פאולו וברטולו די פרדי. בשלב כלשהו פורק הציור, וחלקו המרכזי הוצג במנזר בסיינה. פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, העביר את הציור לטוסקנה בשנת 1822, והחל משנת 1913 הוא נמצא באוסף גלריית אופיצי.
נושא הציור הוא הבאתו של ישו אל בית המקדש השני על ידי מרים ויוסף הקדוש. במישור הקדמי שש דמויות: הדמות השמאלית היא יוסף, המופיע מאחורי שתי נשים. לפניהן מתוארת מרים, כשהיא אוחזת בבד לבן שבו היה עטוף התינוק. מן העבר השני מתואר שמעון הקדוש, האוחז את ישו התינוק בידיו, וחנה הנביאה. במישור האחורי מתואר מזבח ולצדו שתי דמויות העוסקות בפולחן ובהקרבת יונה. התיאור מתרחש במבנה כנסייה מפוארת. היא מרוצפת שיש בדגם גיאומטרי בן שלושה צבעים, ותקרתה היא סדרה של קמרונות צולבים ועליהם דוגמה של כוכבים. בדומה לעיטורי כנסיות רבות, גם צערך העיטור בציור זה מצביעה על פרשנות נוצרית של פרה-פיגורציה לסיפורי התנ"ך, המהווים רקע להבאתו של ישו לבית המקדש. על אחת הלונטות שבכנסייה מופיע תיאור של מלאכים האוחזים מעין מדליון ובו דמותו של ישו. תיאורים נוספים הם של שני פסלים - של משה האוחז את לוחות הברית ויהושע בן נון, האוחז כגלגל השמש. אלו מתוארים כפסלי שי על גבי העמודים. מעל הכניסה מופיעות עוד שתי דמויות - אלו הם משה ומלאכי, האוחזים בידיהם מגילות ובהן פסוקים מן הברית הישנה.
יחסי לוקסמבורג–מקסיקו
יחסי לוקסמבורג–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג והמדינות המקסיקניות המאוחדות. שתי המדינות הן חברות ה-OECD והאו"ם.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין לוקסמבורג למקסיקו כוננו בשנת 1947. בשנת 1980 ערך ראש ממשלת לוקסמבורג, פייר ורנר, ביקור רשמי במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו חוסה לופז פורטילו. במהלך ביקורו במקסיקו, שתי המדינות דנו והדגישו את שיתוף הפעולה האנרגטי, במיוחד בענף הברזל והפלדה, ואת השתתפותה של לוקסמבורג בפרויקט הפלדה של לאס טרוצ'אס במדינת מיצ'ואקאן המקסיקנית. במרץ 1991 ביקר שר החוץ ז'אק פוס במקסיקו. באפריל באותה השנה ערך שר החוץ המקסיקני פרננדו סולאנה ביקור רשמי בלוקסמבורג, והפך לנציג היחיד ברמה הגבוהה ביותר של ממשלת מקסיקו שביקר בלוקסמבורג.
באפריל 2019 ערך ראש ממשלת לוקסמבורג קסאבייה בטל ביקור רשמי במקסיקו שם נפגש עם הנשיא אנדרס מנואל לופס אוברדור. במהלך הביקור הסכימו שני המנהיגים להעמיק את חילופי המסחר והשקעות בין שתי המדינות. הם גם הסכימו על חשיבות המודרניזציה של ההסכם הגלובלי בין מקסיקו לאיחוד האירופי. ראש הממשלה בטל פנה גם לסנאט המקסיקני וקרא למחוקקים לקדם את זכויות הלהט"בים ואת זכויות הנשים במקסיקו.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מלוקסמבורג למקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו ללוקסמבורג
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים, כמו הסכם לביטול דרישות הוויזה לבעלי דרכון רגילים (1975); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי (1984); הסכם תובלה אווירית (1996); הסכם לקידום והגנה הדדית של השקעות (1998); הסכם למניעת מיסוי כפול (2000) והסכם לשיתוף פעולה תרבותי, חינוכי, נוער וספורט (2006).
יחסי סחר
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את לוקסמבורג). בשנת 2018 הסתכם המסחר בין לוקסמבורג למקסיקו ב-170 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של לוקסמבורג למקסיקו כולל: מעגלים מודפסים; ברזל; פלדה; מכונות ורפואה. הייצוא העיקרי של מקסיקו ללוקסמבורג כולל: מכשירים רפואיים, מכשירי ניתוחים, רפואת שיניים או וטרינריה; מחשבים וחלקים; טלפונים וטלפונים ניידים; ופוליקרבונט.
במקסיקו פועלות 82 חברות לוקסמבורגיות. בשנת 2018, לוקסמבורג השקיעה במקסיקו 303 מיליון דולר. חברת הפלדה בלוקסמבורג ArcelorMittal פועלת במקסיקו. חברת קרגולוקס הלוקסמבורג מפעילה גם טיסות מטען מתוזמנות בין שתי המדינות. חברות רב-לאומיות מקסיקניות כמו אלזאה וסמקס פועלות בלוקסמבורג.
טאג'ורה
טאג'ורה (בעפרית: Tagórri; בערבית: تاجورة; בסומלית: Tajuura) היא עיר שנמצאת במחוז טאג'ורה, שבג'יבוטי.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 31 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ספטמבר (34 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא דצמבר (26 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 536 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש הגשום ביותר (123 מ"מ גשם), וחודש נובמבר הוא החודש היבש ביותר (9 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיר נמצאת ליד הכביש RN9. שדה התעופה טאג'ורה נמצא בסמוך לעיר.
פרסי ועיטורי פלסטין
פרסי ועיטורי פלסטין הם סדרה של פרסים, עיטורים ומדליות המוענקים על ידי הרשות הפלסטינית, במסגרת התהליך של בניית מוסדות המדינה הפלסטינית העתידית.
במהלך השנים, עשרות ראשי מדינות וממשלות, דיפלומטים ואישים בולטים מהעולם זכו בפרסים אלה, כהוקרה על תרומתם בתמיכה בעניין הפלסטיני ובשלום הצודק באזור. גם אישים פלסטינים רבים אחרים, שתרמו להעלאת מעמדה של פלסטין בתחומים שונים, זכו לכבוד.
היסטוריה
כבר עם הקמת הרשות הפלסטינית בשנת 1993 יזם ראש הרשות יאסר ערפאת את "פרס פלסטין". בין השאר קיבלו את הפרס הזמרת רים בנא, והשחקן והבמאי פרנסואה אבו סאלם מייסד התיאטרון הפלסטיני תיאטרון אל-חכוואתי במזרח ירושלים. בין השנים 1995–2004 העניק נשיא הרשות ערפאת מדליות ופרסים למספר רב של אישים זרים ופלסטינים. "קולר בית לחם 2000" הוענק למספר ראשי מדינות וממשלות, שביקרו בבית לחם, במהלך חגיגות שנת המילניום, וכן העניקו כ-100 מדליות ומדליונים לאישים פלסטינים וזרים.
בשנת 2005, הוסדר נושא הענקת עיטורים, מדליות ופרסים של פלסטין עבור שירות צבאי ואזרחי, ותרומה למדינת פלסטין באופן רשמי בחוק שחוקקה הרשות.
בתחילת 2009, במסגרת תהליך של בניית מוסדות המדינה, לקראת הקמת מדינה פלסטינית עצמאית, מינה נשיא הרשות מחמוד עבאס, את השר מג'די חלדי, היועץ הדיפלומטי של הנשיא לאחראי על המסדרים, העיטורים והמדליות של מדינת פלסטין. חלדי הוביל את המאמצים לביסוס שיטת הפרסים הפלסטינית, ולהוציא לפעולה. שיטת הענקת הפרסים והעיטורים הוקמה בהדרגה בשלושה שלבים, ושלושה צווים נשיאותיים הוצאו בשנים 2013, 2016 ו-2018, בעקבות התייעצויות ומאמצים נרחבים בראשות השר חלדי, לאחר סקירת הפרסים הפלסטינים הקודמים, וההיסטוריה של מערכות דומות בעולם.
בתחילת שנת 2010 הונפקו מספר פרסים בכירים למלכים וראשי מדינות וממשלות, מכיוון שהם היו הקטגוריות הראשונות שנוסדו. במתן שמות של פרסים אלה, נעשה שימוש בשמות פלסטין, ירושלים ובית לחם, והם: "מסדר כוכב פלסטין", "מסדר ירושלים", "מדליית כוכב הכבוד" ו"קולר בית לחם". צווים רבים שהוצאו אחר כך, הסדירו את הרמות המוענקת לקטגוריות שונות של אישים פלסטינים, ערבים ובינלאומיים.
שני המסדרים המצוינים ביותר (הבכירים ביותר) בין השנים 2009–2016 היו "כוכב פלסטין" (גראנד קורדון), אשר הוענק לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נשיא איטליה ג'ורג'ו נפוליטנו, נשיא צרפת פרנסואה הולנד, נשיא דרום אפריקה ג'ייקוב זומה, וה"קורדון הגדול של מסדר ירושלים", אשר הוענק לסבאח הרביעי, אמיר כווית, למלך ירדן עבדאללה השני, ולראשי מדינות וממשלות רבים נוספים מכל רחבי העולם.
בנוסף נוסדו פרסים לאישים ומוסדות פלסטיניים בכמה תחומים: פוליטיקה, ספרות, אמנות ומדע. "מסדר ההצטיינות" (רמות זהב וכסף) הוקם בשנת 2010, ולאחר מכן עודכן ב-2016. כמו כן הונהגה "אזרחות כבוד של פלסטין" שניתנת לאנשים שיש להם קשר מיוחד וחזק עם פלסטין. ואותות ועיטורים צבאיים של פלסטין.
מסדרי מדינת פלסטין
ניתן להעניק את הצווארון הגדול של מדינת פלסטין בהוראת הנשיא למלכים, ראשי מדינות וממשלות ולבעלי מעמד דומה. ניתן להעניק אותו גם לאישים פלסטינים וזרים בולטים שסיפקו שירותים יוצאי דופן לפלסטין. ניתן להעניק את הקורדון הגדול בהוראת הנשיא למלכים, ראשי מדינות וממשלות ולבעלי מעמד דומה. ניתן להעניק אותו גם לאישים פלסטינים וזרים בולטים שסיפקו שירותים יוצאי דופן לפלסטין.
כוכב ההצטיינות הוא רמה ייחודית שניתן להעניק בהוראת הנשיא, לשרים, שגרירים, שליחים, מושלים, חברי פרלמנט, נציגי מפלגות ובעלי מעמד דומה. כוכב החירות הוא רמה מיוחדת בצו זה שניתן להעניק בהוראת הנשיא לפעילים פלסטינים וזרים הפועלים למען השלום. ניתן להעניק אותו גם לחברי פרלמנטים, נציגי מפלגות התומכים בחופש ובעצמאות של מדינת פלסטין. ניתן גם להעניק אותו למוסדות ופקידים פלסטינים וזרים, אנשי עסקים ונציגי החברה האזרחית, כהוקרה על שירותים יוצאי דופן למדינת פלסטין.