cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם שרוני
ביוגרפיה
לאחר שחרורו הקים באוניברסיטת תל אביב את היחידה להוראת ערבית למשרתי ציבור. ב-1976 פנה אליו אל"ם אפרים לפיד וביקש ממנו לעמוד בראש צוות הוצאה לאור של מילון ערבי-עברי, שנודע לימים כמילון שרוני. כתיבת המילון נמשכה מפברואר 1977 עד יולי 1980. עיכוב בניקוד המילים הביא לדחייה בהוצאתו לאור עד 1987, תחילה במהדורה ארוכה בת שלושה כרכים, וב-1991 במהדורה מקוצרת בת כרך בודד. גם לאחר הוצאתו לאור של המילון המשיך שרוני באיסוף מילים נוספות למילון, ובעשרים השנים שחלפו מאז צאתו לאור נוספו למילון כ-3,000 ערכים חדשים וכ-12,000 משמעויות חדשות לערכים קיימים.
בשנת 2008, בהגיעו לגיל 90, הועלה לדרגת אלוף-משנה.
ב-1950 נישא שרוני לעדנה גולומב, עולה חדשה מארצות הברית ששירתה אף היא ביחידת ההאזנה, ולזוג ארבעה ילדים.
קרן שרוני
בשנת 2019 הוקמה ביוזמת המשפחה "קרן שרוני" על שמו במרכז למורשת המודיעין. בראש הקרן עמד תא"ל (מיל') ד"ר אפרים לפיד. מטרות הקרן הן לעודד אנשים ומעשים בתחומים של הוראת השפה הערבית לדוברי עברית במערכות החינוך וההדרכה בארץ; לקדם את ידע השפה הערבית ושפות מזרח-תיכוניות נוספות; לקדם את נושא המילונאות בשפות הערבית והפרסית ולהגיהן; לטפח פעילות יצירתית לשיפור תפעול המודיעין ועשייה אישית או קבוצתית שיש בה תרומה לקהילה בהקשר המודיעיני.
אירוע ראשון בו חולקו פרסים של הקרן נערך במרכז למורשת המודיעין ב-11 באפריל 2019. בראש חבר השופטים עמד תא"ל (מיל') ראובן ירדור והיו חברים בו פרופ' אליעזר שלוסברג, ד"ר חיים ניסים, וסא"ל (מיל') ז'קלין בן בסט. הזוכים בפרס היו פרופ' מנחם מילסון, האח יוחנן אליחי, המורה מנאל תתר עיסאוי, המורה יצחק רוטנשטרייך, ד"ר אתי אמויאל, וחן ראובני.
בפעם השנייה, ב-19 במאי 2021, חילקה הקרן ארבע מלגות, על פי המלצת חבר השופטים בראשות תא"ל (מיל) דני הררי, לגב' סונדוס אלחות, לד"ר אלון פרגמן, לרועי שלומי ולרות בן אבי על מפעל חיים. הם נבחרו לציון תרומתם לקידום החינוך וטיפוח השפה הערבית, הן במסגרת מערכת החינוך והן באקדמיה.
יו"ר הקרן עתה היא סא"ל (מיל') קרן בר, בוגרת יחידה 8200. הקרן מפרסמת אחת לשנה הזמנה להצגת מועמדות לקבלת המלגות.
ברנדשטטר
ברנדשטטר הוא שם משפחה ממקור גרמני (Brandstätter או Brandtstädter).
חיזוק גרדיאנט
Gradient boosting (מילולית: הגברת גרדיאנט) היא טכניקת למידת מכונה המשמשת בין היתר במשימות רגרסיה וסיווג. היא נותנת מודל חיזוי בצורה של תמהיל (ensemble) של מודלי חיזוי חלשים, שהם בדרך כלל עצי החלטה. כאשר עץ החלטות הוא הלומד החלש (weak learner), האלגוריתם המתקבל נקרא עצים מחוזקי שיפוע, והוא בדרך כלל מתעלה ביעילותו על יער אקראי (random forest). מודל עצי-מחוזק שיפוע בנוי בצורה שלבית כמו שיטות boosting אחרות, אבל זה מכליל שיטות אחרות בכך שהוא מאפשר אופטימיזציה של פונקציית הפסד גזירה שרירותיות.
הקדמה לא רשמית
בדומה לשיטות חיזוק אחרות, חיזוק שיפוע משלבת "לומדים" חלשים ללומד חזק יחיד בצורה איטרטיבית. המקרה הפשוט ביותר הוא בהגדרת הרגרסיה על ידי קריטריון של ריבועים מינימליים, שבה המטרה היא "ללמד" מודל F לחזות את ערכי הצורה על ידי מזעור השגיאה הממוצעת בריבוע, כאשר i אינדקסים מעל סט אימונים כלשהו בגודל n של ערכים בפועל של משתנה הפלט y :
כעת, הבה נבחן אלגוריתם להגברת שיפוע עם M שלבים. בכל שלב m של הגברת שיפוע, נניח מודל לא מושלם F_m (עבור m נמוך, ייתכן שהדגם הזה פשוט יחזור, שבו ה- RHS הוא הממוצע של y). כדי לשפר את F_m, האלגוריתם שלנו צריך להוסיף איזשהו אומדן חדש, h_m(x). לכן,
או, באופן שווה,
לכן, הגברת שיפוע תתאים את h לשארית y - F_m(x). כמו בגרסאות חיזוק אחרות, כל F_{m+1} מנסה לתקן את השגיאות של קודמו F_m. הכללה של רעיון זה לפונקציות הפסד שאינן שגיאה בריבוע, ולבעיות סיווג ודירוג, נובעת מהתצפית ששאריות h_m(x) עבור מודל נתון שוות ערך (פרופורציונלית) לשיפועים השליליים של פונקציית ההפסד הממוצעת בריבוע (MSE) (ביחס ל F(x)):
פליפ סונדרס
פיליפ "פליפ" סונדרס (באנגלית: Phillip "Flip" Saunders; 23 בפברואר 1955 - 25 באוקטובר 2015) היה מאמן כדורסל ובעלים חלקי של קבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA. סונדרס אימן את הטימברוולבס וכן את הקבוצות דטרויט פיסטונס ווושינגטון ויזארדס.
ראשית חייו
סונדרס נולד בקליבלנד, אוהיו. בליגת התיכונים קלע סונדרס 32 נקודות בממוצע למשחק וזכה בפרס השחקן המצטיין של אוהיו. מאוחר יותר שיחק סונדרס באוניברסיטת מינסוטה שם פתח בחמישייה ב-101 משחקים מתוך 103 בהם שיחק. ביחד עם קווין מקהייל, ריי ויליאמס ומייקל תומפסון הוביל את האוניברסיטה למאזן הטוב ביותר שלה אי פעם, 24-3.
מכללות
סונדרס החל את קריית האימון שלו בקולג' הלותרני של גולדן ואלי (Golden Valley Lutheran College). בארבע עונות צבר עם המכללה מאזן של 92-13, כולל 56-0 במשחקי בית. ב-1981 מונה לתפקיד עוזר המאמן באוניברסיטת מינסוטה בה שיחק ולמד לפני כן. לאחר חמש עונות במינסוטה שימש במשך שתי עונות כעוזר מאמן באוניברסיטת טולסה.
מינסוטה טימברוולבס
סונדרס הצטרף למינסוטה טימברוולבס ב-11 במאי 1995 בתור ג'נרל מנג'ר. ב-18 בדצמבר 1995 מונה למאמן הקבוצה במקומו של ביל בלייר. סונדרס הוביל את הקבוצה לפלייאוף ראשון בתולדותיה בעונת 1996/97, שהייתה העונה המלאה הראשונה שלו כמאמן NBA, ולמאזן הטוב ביותר של המועדון אי פעם, 50-32, בעונת 1999/2000 (הישג זה שופר בהמשך). אחרי ההצלחה של עונת 2003/04, בה הגיעה הקבוצה לגמר המערב, הקבוצה התקשתה לנצח בעונת 2004/05, ולראשונה מזה תשע עונות נותרה מחוץ לפלייאוף. ב-12 בפברואר 2005 פוטר סונדרס והוחלף בקווין מקהייל.
דטרויט פיסטונס
סונדרס הצטרף לדטרויט פיסטונס והחליף את לארי בראון בתפקיד המאמן ב-21 ביולי 2005. תחת הדרכתו של סונדרס העמידה הקבוצה שיא מועדון חדש לניצחונות בעונה הסדירה וסיימה עם מאזן 64-18. סונדרס אימן את נבחרת המזרח במשחק האולסטאר של עונת 2006 שנערך ביוסטון, טקסס. סונדרס פוטר ב-3 ביוני 2008 לאחר שהפסיד לבוסטון סלטיקס בגמר המזרח. מנהל הקבוצה, ג'ו דיומרס, נימק את הפיטורים בכך שלטענתו הקבוצה זקוקה ל"קול חדש".
וושינגטון ויזארדס
ב-14 באפריל 2009 מונה בונדרס למאמן וושינגטון ויזארדס. שכרו הוערך בכ-18 מיליון דולר לארבע עונות. סונדרס פוטר ב-24 בינואר 2012 והוחלף ברנדי ויטמן. מאזנו הכולל של סונדרס בוושינגטון הוא 51-130.
קדנציה שנייה במינסוטה
ב-6 ביוני 2014 חזר סונדרס לאמן את מינסוטה טימברוולבס בפעם השנייה.
בוסטון סלטיקס
ב-29 באפריל 2012 הצטרף סונדרס לבוסטון סלטיקס בתור יועץ.
חיים אישיים
סונדרס נשוי לדבי, להם ארבעה ילדים. בנו ראיין מאמן את מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA (בה אימן פליפ סונדרס בעצמו ובנו ראיין שימש כעוזרו).
לטענתו, הוא עמד כ-18 מטרים מהתרסקות גשר מיסיסיפי ב-1 באוגוסט 2007.
ב-25 באוקטובר 2015 נפטר סונדרס בגיל 60 ממחלת הסרטן.
אקים טמירוף
אקים מיכיילוביץ' טמירוף (באנגלית:  Akim Mikhailovich Tamiroff; 29 באוקטובר 1899 - 17 בספטמבר 1972) היה שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא ארמני, זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד שני פרסי האוסקר על תפקידיו בסרטים "למי צלצלו הפעמונים" ו"הגנרל מת בשקיעה".
ביוגרפיה
טמירוף נולד בעיר טביליסי ששכנה בשטח האימפריה הרוסית (כיום גאורגיה). הוא התאמן לראשונה במשחק מקצועי ב"תיאטרון האמנותי של מוסקבה" תחת השחקן הרוסי האגדי קונסטנטין סטניסלבסקי והחל את דרכו בתיאטרון הרוסי. במהלך מסע הופעות עולמי בו השתתף טמירוף הגיע לברודוויי והחליט להישאר ולנסות את מזלו בתחום בארצות הברית. טמירוף עבד במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 בתעשיית התיאטרון האמריקאית ועל אף המבטא הרוסי הכבד שלו הוא הצליח לבסס את מעמדו כשחקן מן המניין. הוא החל את דרכו בתעשיית הסרטים בהוליווד בתחילת שנות ה-30 בתפקידים קטנים. הוא התגלה ב-1935 בזכות תפקיד קטן תחת בימויו של ויליאם ויילר בסרט "ההונאה העליזה" ובזכות תפקיד קטן בו השתתף בדרמה המוזיקלית "מריאטה השובבה".
בשנת 1936 טמירוף זכה למעמד של כוכב בזכות משחקו במותחן הפשע של לואיס מיילסטון "הגנרל מת בשקיעה" בתפקיד הגנרל הסיני יאנג עליו הוא הועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בנוסף השתתף בלהיטי הקולנוע של אותה השנה "אנתוני אדוורס" של מרווין לרוי ו"סיפורו של לואי פסטר" של ויליאם דיטרייל. כשחקן מצליח הוא לוהק לסרטיו של ססיל ב. דה-מיל "North West Mounted Police", "יוניון פסיפיק" ו"הפיראט" ולסאטירה הפוליטית "מק'גינטי הגדול" בתפקיד הבוס.
בשנת 1943 היה טמירוף לשחקן הקולנוע הראשון שזוכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור פבלו בעיבוד הקולנועי של סם ווד לספר "למי צלצלו הפעמונים", על תפקידו בסרט היה מועמד בפעם השנייה לפרס האוסקר. כמו כן הוא הופיע בסרטו השלישי של בילי ויילדר "חמישה קברים לקהיר" בתפקיד פאריד בעל המלון ובדרמה "זרע הדרקון" בתפקיד הסוחר וו ליין.
בשנות ה-50 הופיע טמירוף בסרטיו של אורסון ולס "מגע של רשע" בתפקיד דוד ג'ו גראנדי ו"מר ארקדין". בנוסף שיחק בדרמה ההיסטורית "אנסטסיה" בתפקיד בוריס צ'רנוב ובקומדיית המלחמה "יעקובובסקי והקולונל".
בשנות ה-60 הרבה טמירוף להשתתף בסרטים אירופאים כשהבולט מכולם היה הסרט המדע בדיוני הצרפתי של ז'אן-לוק גודאר "אלפאוויל", שבו שיחק בתפקיד הסוכן החשאי הנרי דיקסון. טמירוף שיחק גם בסרט הפשע "האחד עשר של דני אושן", בדרמה המשפטית של אורסון ולס "המשפט" ובהפקה המצליחה של וולט דיסני "לויטננט רובינזון קרוזו".
טמירוף היה נשוי במשך כ-40 שנה לשחקנית הרוסייה תמרה שיין עד למותו ב-17 בספטמבר 1972 ממחלת הסרטן בגיל 72. הונצח בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ואסיל ספאסוב
ואסיל ספאסוב (בבולגרית: Васил Спасов; 30 בדצמבר 1919, סופיה, ממלכת בולגריה – 16 בנובמבר 1996, סופיה, בולגריה) היה כדורגלן ומאמן בולגרי שאימן בישראל בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 ובהמשך את נבחרת בולגריה בכדורגל.
קריירה
ואסיל ספאסוב נולד בכפר בורובו הסמוך לסופיה למשפחה קשת יום, ובילדותו היגרה משפחתו לסופיה. בנעוריו החל לשחק כדורגל וב-1940 הוחתם בקבוצת לבסקי סופיה. ב-1949 עבר לשחק בקבוצת אקדמיק סופיה, לקראת תחילת לימודיו האקדמיים. הוא הוסמך במשפטים באוניברסיטת סופיה ולאחר לימודיו שב ללבסקי סופיה לעונה אחת ולאחריה פרש ממשחק פעיל. ביחד עם לבסקי סופיה זכה ב-5 תוארי אליפות הליגה הבולגרית וב-4 גביעים. לאחר "שתלה את נעליו" אימן את קבוצת לבסקי סופיה בין השנים 1953 - 1955 ולאחר מכן בין 1957 - 1959 אימן את אקדמיק סופיה.
באוגוסט 1959 הגיע לישראל כדי לאמן את מכבי יפו. ספאסוב אימן את מכבי יפו עד 1963, ובעונת 1961/1962, הוביל אותה למקום השני בליגה הבכירה, 2 נקודות מתחת לאלופה הפועל פתח תקווה. ב-1963 עבר לאמן את מכבי חיפה, ולאחר שנתיים סיים את תפקידו לאור אי הצלחת הקבוצה.
לאחר שעזב את ישראל, אימן ספאסוב את קבוצות בוטב פלובדיב וספרטק סופיה, וב-1970 מונה למאמן נבחרת בולגריה בכדורגל. בולגריה העפילה למונדיאל 1970 ובו לא עברה את השלב הראשון. בהמשך, אימן מספר שנים את אומוניה ניקוסיה מקפריסין וכן את נבחרת קפריסין בכדורגל. בתווך, בשנים 1976 - 1977 אימן שוב את לבסקי סופיה וזכה עימה ב"דאבל" הבולגרי, אליפות וגביע.
ב-1989 הגיע שוב לישראל לאימון מכבי יפו במטרה להעלות אותה מהליגה הארצית בכדורגל לליגה הלאומית שהייתה אז הליגה הבכירה. לצידו מונה כעוזר מאמן צ'וצ'קו לוי. בשל מצב בריאותה של רעייתו, נאלץ ספאסוב לעזוב את ישראל לאחר מספר חדשים, ושמואל צ'וצ'קו לוי אימן את מכבי יפו עד לסיומה של העונה.
ואסיל ספאסוב הלך לעולמו בסופיה ב-1996 והוא בן 76 שנים.
עונת 1982/1983 בסרייה א'
עונת 1982/1983 בסרייה א' הייתה העונה ה-81 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-12 בספטמבר 1982 והסתיימו ב-15 במאי 1983.
בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
הלאס ורונה, סמפדוריה ופיזה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
רומא זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו קליארי, צ'זנה וקטנזרו. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו מילאן, לאציו וקטניה.
כדורגלנים מצטיינים
מישל פלאטיני שחקנה של יובנטוס, כבש 16 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
אושנו
אושנו (בקצ'ואה: Ushnu) הוא מבנה מדורג בצורת פירמידה, ששימש את האינקה לניהול הטקסים החשובים ביותר של אימפריית האינקה. מבנים כאלו הוקמו בקוסקו, בירת האימפריה, ובערים העיקריות, או על פסגות ההרים לצד מערכת הדרכים של האינקה.
מעט מאוד ידוע על השורש בקצ'ואה של המונח אושנו, אך נראה שפירושו "מקום האבנים שבו המים מסוננים". הם שימשו כנראה את האוכלוסיות הפרה-היספניות, כאשר נאלצו לערוך טקסים שבהם הקריבו נוזלים, בעיקר משקה תירס אלכוהולי, כקורבן.
האושנו הוקם בכיכר המרכזית של העיר, או על פסגות ההרים שמהם אפשר היה לחלוק כבוד לאלי ההרים, הוואמני (Wamani). המבנה הוא פירמידה מלבנית שנוצרה על ידי חמש פלטפורמות, שנבנו ברציפות לחלק הגבוה ביותר עבור גרם מדרגות חיצוני. הכל נבנה באבן. בחלק העליון ניצבה כורסה כפולה מעובדת באבן, שעל פי המסורת המקומית כוסתה ביריעות מוזהבות. זה היה המקום שבו ישבו הסאפה אינקה והקויה (אשתו) לשפוט ולנהל את הטקסים והפולחנים שהתבצעו בכיכר. הטקסים והפולחנים הפכו מורכבים יותר ויותר והאושנו בתקופת אינקה היה לא רק המקום המיועד לנסך של צ'יצ'ה, אלא גם לקורבנות של ילדים, בעלי חיים, כמו גם עם שריפת בדים ומנחות אחרות.
Sledgehammer (שיר של פיטר גבריאל)
Sledgehammer (בתרגום חופשי לעברית: קורנס) הוא שיר של מוזיקאי הרוק האנגלי פיטר גבריאל. הוא יצא כסינגל מאלבום האולפן החמישי שלו, So, ב-21 באפריל 1986. הוא הופק על ידי גבריאל ודניאל לאנויס. הסינגל היה במקום הראשון בקנדה במשך ארבעה שבועות, מקום ראשון במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית ומקום רביעי במצעד הסינגלים הבריטי, בין היתר הודות לקליפ שלו. הסינגל היה הלהיט הגדול ביותר של פיטר גבריאל בצפון אמריקה.
הקליפ של השיר, שנוצר בין היתר באמצעות טכניקת סטופ מושן, זכה ב-9 פרסים בפרסי הווידאו קליפים של MTV ובקליפ הבריטי הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה הבריטית ב-1987.
ז'ול דאסן
ז'ול דאסן (באנגלית: Julius "Jules" Dassin; 18 בדצמבר 1911 - 31 במרץ 2008) היה שחקן, מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי. החל את עבודתו בהוליווד, ולאחר שנכנס לרשימה השחורה של הוליווד עבר לאירופה.
קורות חיים
נולד במידלטון שבקונטיקט, אחד משמונת ילדיהם של ברתה פוגל ושמואל דאסין, יהודים ממוצא אוקראיני ופולני. ב-1930 הצטרף למפלגה הקומוניסטית האמריקאית, וממנה פרש ב-1939 עם כריתת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. הוא שיחק בתחילה בתיאטרון יהודי ביידיש במחזות של שלום עליכם.
ב-1944 ביים את הרוח מטירת קאנטרוויל בו כיכב צ'ארלס לוטון.
דאסן החל לביים סרטי פשע אפלים בהוליווד והתפרסם בתקופה לאחר מלחמת העולם השנייה, אולם בגלל עברו הקומוניסטי הוא הוכנס לרשימה השחורה ונאלץ להפסיק לביים. סרטו האחרון בתקופה זו היה "לילה והעיר" (1950). לאחר שהיה מספר שנים ללא עבודה עבר לצרפת.
סרטו הראשון בצרפת היה "ריפיפי" (1955) כבמאי, שחקן ותסריטאי. עבור הבימוי בסרט זה זכה בפרס בפסטיבל קאן.
ב-1960 ביים ושיחק בסרט "רק בימי חול" (Never on Sunday) עם מלינה מרקורי. הסרט הצליח מאוד ובעקבותיו נישאו שניהם. היא שיחקה בעוד סרטים שלו שהמוצלח מהם היה "טופקאפי" (1964).
ב-1968 ביים את הסרט "המלחמה על השלום".
ב-1970 מרקורי שיחקה בסרט שלו "הבטחה עם שחר" ביחד עם אסי דיין.
דאסן התאהב ביוון ובתרבותה ופעל להחזרת ממצאים ארכאולוגיים כמו שיש אלגין מבריטניה ליוון.
משפחה
היה נשוי לכנרת היהודיה ביאטריס לאונר בשנים 1937–1962 ונולדו להם בן ושתי בנות. בנו הבכור היה השחקן והזמר ג'ו דאסן (1938–1980).
אשתו השנייה הייתה מלינה מרקורי, שלה היה נשוי מ-1966 ועד מותה ב-1994. היא כיכבה בחלק מסרטיו. בתחילה גרו במנהטן אבל לאחר ההפיכה שסילקה את שלטון הקולונלים הם חזרו ליוון שם מונתה מרקורי לשרת התרבות.
תנגיז סולכוולידזה
תֵנגיז סוּלַכּווֵלידזֵה  (בגאורגית: თენგიზ სულაქველიძე; נולד ב-23 ביולי 1956) הוא כדורגלן עבר גאורגי מתקופת ברית המועצות. הוא שיחק בעמדות מגן וקשר. לאחר סיום קריירת המשחק מילא תפקיד ניהולי בהתאחדות הכדורגל הגאורגית, וכן פנה לקריירת אימון של בני נוער.
ביוגרפיה
תנגיז סולכוולידזה נולד בשנת 1956 בעיר כותאיסי, כאשר גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות. הוא החל ללמוד כדורגל בקבוצת הילדים של מועדון קוֹלחידַה כותאיסי, שאותה אימן מיכאֵיל לוֹסַבֵּרידזֵה. אחר כך עבר לבית הספר לכדורגל של טורפדו כותאיסי, שנוהל על ידי המאמן קַרלוֹ חוּרצידזֵה.
בשנים 1978-1974 שיחק סוכוולידזה בקבוצת טורפדו כותאיסי, שהופיעה בליגת המשנה של ברית המועצות; הוא הופיע במדיה ב-138 משחקים והבקיע שני שערים לזכותה.
במהלך עונת הכדורגל של שנת 1978 עבר סולכוולידזה לדינמו טביליסי מליגת העל הסובייטית וזכה איתה באליפות ברית המועצות השנייה של הקבוצה. בשנת 1979 זכה עם קבוצת "דינמו" גם בגביע ברית המועצות השני שלה.
באולימפיאדת 1980 במוסקבה, סולכוולידזה הופיע בכל ששת המשחקים של הנבחרת האולימפית של ברית המועצות וזכה איתה במדליית ארד אולימפית (אחרי ניצחון 0:2 על הנבחרת האולימפית של יוגוסלביה במשחק על המקום השלישי).
בשנת 1980 סולכוולידזה הגיע עם דינמו טביליסי, בפעם השנייה, לגמר הגביע הסובייטי; למרות ההפסד במשחק, הקבוצה הגאורגית נשלחה למפעל גביע מחזיקות הגביע האירופי, כי המנצחת סיימה במקום השני בליגת העל הסובייטית וקיבלה את הזכות להתמודד בגביע אופ"א; באותה שנה סולכוולידזה זכה בתואר אמן ספורט ברמה בינלאומית של ברית המועצות.
בשנים 1981-1980 סולכוולידזה השתתף במשחקיה של דינמו טביליסי בגביע אירופה למחזיקות הגביע; ב-13 במאי 1981 הוא זכה איתה בגביע האירופי; בנוסף, בשנת 1981 סולכוולידזה זכה עם קבוצתו במדליית ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית.
בשנים 1980–1981 סולכוולידזה השתתף בשישה מתוך שמונת המשחקים של נבחרת ברית המועצות במוקדמות מונדיאל 1982 (מול איסלנד, ווילס, טורקיה וצ'כוסלובקיה).
בשנים 1980 ו-1981 סולכוולידזה נכלל פעמיים ברציפות ברשימת 11 המצטיינים של עונת האליפות בברית המועצות (כשחקן המצטיין בעמדה שלו); בשנת 1981 הוא גם זכה בתואר אמן ספורט נכבד של ברית המועצות.
במונדיאל 1982 בספרד, סולכוולידזה השתתף בארבעה מחמשת המשחקים של ברית המועצות (מול ברזיל, ניו זילנד וסקוטלנד בשלב הבתים הראשון; מול פולין בשלב הבתים השני).
בשנת 1983 סולכוולידזה הופיע בחמישה מששת משחקיה של נבחרת ברית המועצות במוקדמות אליפות אירופה 1984 (מול פורטוגל, פולין ופינלנד); בשנת 1984 הוא נכלל בפעם השלישית ברשימת 11 המצטיינים של ליגת העל הסובייטית (כשחקן המצטיין בעמדה שלו).
בשנת 1986 קבוצתו של סולכוולידזה, דינמו טביליסי, זכה במקום החמישי בליגת העל הסובייטית (מיקום זה הקנה לה את הזכות להתמודד במשחקי גביע אופ"א של עונת 1988-1987); בשנת 1986 סולכוולידזה הוכר כשחקן השני בטיבו של אותה עונת אליפות סובייטית (כסגן ראשון של אחד מ-11 המצטיינים); באותה שנה הוא הבקיע שער במשחק התיקו (1:1) של נבחרת ברית המועצות מול איסלנד במוקדמות אליפות אירופה 1988.
בשנת 1987 סולכוולידזה השתתף במשחק נוסף של הנבחרת הסובייטית במוקדמות אליפות אירופה; הוא הופיע גם במשחקיה של דינמו טביליסי בגביע אופ"א והגיע איתה עד שמינית הגמר (השלב השלישי).
באליפות אירופה 1988 במערב גרמניה, סולכוולידזה השתתף בשניים מחמשת משחקיה של נבחרת ברית המועצות; שניהם היו בשלב הבתים: משחק הניצחון (0:1) על הולנד ומשחק התיקו (1:1) מול אירלנד; באותה אליפות ברית המועצות הפסידה בגמר להולנד, וסולכוולידזה זכה במדליית כסף על סגנות אליפות אירופה כחלק מהנבחרת הסובייטית.
המשחק מול אירלנד באליפות אירופה, הייתה משחקו האחרון של סולכוולידזה במדי נבחרת ברית המועצות; בסך הכול, הוא הופיע במדיה ב-49 משחקים והבקיע שני שערים לזכותה.
עונת 1988 הייתה עונתו האחרונה של סולכוולידזה בדינמו טביליסי; בסך הכול, הוא הופיע במדיה ב-279 משחקים והבקיע 21 שערים לזכותה.
בשנת 1989 סולכוולידזה שיחק בקבוצת יפ"ק הולמסונד מליגת המשנה של שוודיה; הוא הופיע במדיה ב-14 משחקים והבקיע שער יחיד לזכותה; אחרי עונת כדורגל זו, סולכוולידזה סיים את קריירת המשחק.
בשנים 1998-1990 סולכוולידזה מילא תפקיד ניהולי בהתאחדות הכדורגל הגאורגית; הוא גם עסק באימון במגוון מסגרות: אקדמיית כדורגל פרטית שהקים בשנת 1991, קבוצת הנערים (עד גיל 14) של מועדון "נוֹרצ'י דינַמוֹאֵלי" טביליסי, נבחרת הנערים (עד גיל 16) של גאורגיה (1995-1994, 2000).
תארים ופרסים
נבחרת ברית המועצות
דינמו טביליסי
אישיים
יאל קסטיו
יאל ארנסטו קסטיו ורטה (בספרדית: Yahel Ernesto Castillo Huerta; נולד ב-6 ביוני 1987 בגוודלחרה) הוא קופץ למים מקסיקני, המתחרה בקפיצות מ-3 מטרים וממטר אחד. בקפיצות הסינכרוניות, בן זוגו של קסטיו הוא חוליאן סאנצ'ס.
קריירה
קסטיו השתתף לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת בייג'ינג (2008), בה סיים במקום השביעי בקפיצה מ-3 מטרים. במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו במאיאגואס שבפוארטו ריקו בשנת 2010, זכה בשתי מדליות זהב בקפיצה מ-3 מטרים (בקפיצה הסינכרונית בן זוגו היה חוליאן סאנצ'ס) ובמדליית כסף בקפיצה ממטר אחד.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי ב-2011 זכו קסטיו וסאנצ'ס במדליית ארד בקפיצות הסינכרוניות מ-3 מטרים, ובמקצה היחידים סיים קסטיו במקום השישי. באותה שנה זכה בשתי מדליות זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בעיר הולדתו, גוודלחרה, בקפיצות מ-3 מטרים.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים קסטיו במקום השישי במקצה היחידים, ויחד עם סאנצ'ס סיים במקום השביעי בקפיצות הסינכרוניות. באליפות העולם שנערכה בברצלונה ב-2013 התחרה רק במקצה היחידים, וזכה במדליית הארד.
קאלידו קוליבאלי
קאלידו קוליבאלי (בצרפתית: Kalidou Koulibaly; נולד ב-20 ביוני 1991) הוא כדורגלן סנגלי יליד צרפת, המשחק בעמדת הבלם באל-הילאל ובנבחרת סנגל.
קריירה
קוליבאלי נולד בסן-דייה-דה-ווז' שבצרפת, להורים מהגרים מסנגל. הוא מוסלמי, ושמו נגזר מהקוראן.
החל את דרכו המקצועית בכדורגל בספורטינג סן-דייה, מועדון מקומי בצרפת. בנעוריו שיחק קוליבאלי במחלקות הנוער של ספורטינג סן-דייה ושל מץ שנחשבה לבכירה יותר בצרפת.
בשנת 2010 הועלה לסגל הבוגר של מץ הצרפתית, חתם על חוזה בקבוצה לעונה אחת. את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של המועדון, ערך ב-20 באוגוסט 2010. במהלך שנתיים בקבוצה הבוגרת של מץ רשם 42 הופעות ליגה וכבש שער אחד.
ב-29 ביוני 2012 חתם על חוזה לארבע עונות בגנק הבלגית. ב-23 באוגוסט 2012 ערך קוליבאלי את הופעת הבכורה שלו במדי גנק בשלב הפלייאוף של הליגה האירופית בהפסד 1–2 ללוצרן השווייצרית. ב-23 בדצמבר, כבש את שער הבכורה שלו במדי גנק בהפסד קבוצתו 2–4 לאנדרלכט במסגרת הליגה הבלגית. הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בגנק והיה לאחד הבלמים הבולטים של הקבוצה ורשם 64 הופעות ליגה בהן כבש שלושה שערים.
ב-2 ביולי 2014 חתם על חוזה לחמש עונות בנאפולי מהסרייה א' האיטלקית, ששילמה עבורו שישה וחצי מיליון ליש"ט. ב-19 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נאפולי במסגרת שלב הפלייאוף בליגת האלופות בתיקו 1-1 נגד אתלטיק בילבאו הספרדית. ב-24 בספטמבר, כמעט חודש לאחר שערך את הופעת הבכורה שלו במדי נאפולי, כבש קוליבאלי את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 3-3 עם פלרמו. ב-22 באפריל 2018 כבש שער ניצחון בדקה ה-90 נגד יובנטוס. שער זה קירב את קבוצתו לנקודה אחת בלבד מיובנטוס שבמקום הראשון בסרייה א'. ב-31 באוגוסט 2019 כבש קוליבאלי שער עצמי בדקה ה-90 נגד יובנטוס שהעניק לה ניצחון 3–4, זאת אחרי שקבוצתו נאפולי חזרה מפיגור 0–3 עד כדי שוויון 3-3.
ב-16 ביולי 2022 חתם לארבע שנים בצ'לסי מהפרמייר ליג האנגלית. ב-6 באוגוסט ערך הופעת בכורה בניצחון 0–1 על אברטון. שבוע לאחר מכן כבש שער בכורה בתיקו 2-2 נגד טוטנהאם הוטספר.
ב-25 ביוני 2023 חתם קוליבאלי באל-הילאל הסעודית.
קריירת נבחרות
קאלידו קוליבאלי נולד וגדל בצרפת להורים סנגלים, ולכן היה רשאי לבחור אם לייצג את נבחרת סנגל או נבחרת צרפת. בשנת 2011 החל לשחק עם נבחרת צרפת הצעירה עד גיל 20.
ג'ון הופ
ג'ון אדריאן לואיס הופ, ארל הופטון השביעי (באנגלית: John Adrian Louis Hope, 7th Earl of Hopetoun; 25 בספטמבר 1860 – 29 בפברואר 1908) היה אציל, פוליטיקאי ופקיד קולוניאלי סקוטי. הוא ידוע בעיקר בשל תקופת כהונתו הקצרה והשנויה במחלוקת כמושל הכללי הראשון של אוסטרליה. בעת מינויו לתפקיד זה הוא היה בן 40 ועד היום הוא הצעיר מבין כל המושלים הכלליים של אוסטרליה. מבין כל המושלים הכלליים של אוסטרליה הוא זה שמת בגיל הצעיר ביותר, 47. באוסטרליה הוא זכור בשם לורד הופטון.
ראשית חייו
ג'ון הופ נולד בעיירה קווינספרי שבמחוז מערב לותיאן שבסקוטלנד, כבנם הבכור של ג'ון הופ, ארל הופטון השישי ושל אשתו, אתלרד אן הופ. הוא התחנך באיטון קולג' ובמכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, אך לאחר סיום לימודיו הוא לא התגייס לצבא. מאוחר יותר הוא הסביר את צעדו זה בצורך לטפל בענייני האחוזה המשפחתית שירש בהיותו בן 13. בהמשך לכך הוא הקדיש את עצמו לניהול אחוזת המשפחה בשטח של 170,000 דונם באזור לשון הים של פורת'.
ב-18 באוקטובר 1886 נשא הופ לאישה את בת השכנים, הרסי אליס מולינס, בתו של ברון ונטרי הרביעי, אז בת 19. לזוג נולדו שני בנים ושתי בנות, שאחת מהן מתה בינקותה. בנם השלישי ויקטור, היה בין השנים 1936 – 1943 המשנה למלך בריטניה בהודו הבריטית.
ב-1883, נבחר הופ להיות מצליף סיעת השמרנים בבית הלורדים. מיוני 1885 ועד ינואר 1886 ומאוגוסט 1886 ועד אוגוסט 1889 הוא נמנה עם אנשי חצר המלכות של המלכה ויקטוריה (תפקיד טקסי). בין השנים 1887 – 1889 הוא שימש כנציגה של המלכה (Lord High Commissioner) לאספה הכללית של הכנסייה של סקוטלנד.
מושל ויקטוריה
ב-1889 מונה הופ להיות מושל המושבה ויקטוריה, תפקיד אותו מילא עד 1895. מינויו היה בעיצומו של תהליך של שינוי באופי תפקידם של המושלים הקולוניאליים, שהשתקף בעניין גובר והולך של בריטניה במושבות. שינוי זה השתקף במינויים של בני אצולה צעירים ועשירים לתפקיד במקום של אנשי קריירה במנהל הקולוניאלי.
תקופת כהונתו של הופ עמדה בסימן שינוי זה. עד מהרה הוא רכש לעצמו מוניטין של איש חברה משעשע ומרהיב. על אף בריאותו הלקויה, הוא היה צעיר נלהב שרכש לו ידידים רבים במושבה. כהונתו התרחשה במקביל לקשיים שעברו באותה תקופה על המושבות. השגשוג הכלכלי של המושבה דעך עם פרוץ המשבר הכלכלי של 1891, שהוביל לעשור של מיתון, קריסת הבנקים, האטה בפעילות התעשייתית ואי יציבות פוליטית. בניגוד לבעיות שאיתן התמודדו מושלי המושבות האחרות, הצליח הופ להתמודד בהצלחה עם המצב הקשה ובסופו של דבר הוארכה כהונתו מעבר למקובל. יחד עם זאת, המציאות של העשור האחרון של המאה ה-19 הכתיבה את אובדן הסמכויות המעשיות של המושלים ובהדרגה נעשו תפקידיהם סמליים יותר.
תקופת כהונתו של הופ גם עמדה בסימן התנועה לאיחוד אוסטרליה. הקריסה הכלכלית והבעיות הפוליטיות והחברתיות שנבעו ממנה, חשפה את חוסר היעילות של המערכת הקולוניאלית והניעה מחדש את התנועה לאיחוד אוסטרליה. הופ היה תומך פעיל בתנועת האיחוד, הוא הופיע במספר רב של כינוסים ונשא נאומים בזכות האיחוד. באחד מכינוסים אלה הוא אף הציע את עצמו בתור המושל הכללי הראשון של אוסטרליה. עם סיום כהונתו כמושל ויקטוריה ושובו לבריטניה ב-1895, היה הופ דמות שזכתה לאהדה ציבורית בוויקטוריה ובניו סאות' ויילס.
המושל הכללי של אוסטרליה
בשובו לבריטניה מונה הופ להיות חבר במועצה המלכותית. בין השנים 1895 – 1898 הוא שימש כחשב (Paymaster-General) של ממשלת בריטניה ולאחר מכן ועד 1900 הוא מונה להיות הלורד צ'מברלין. באותה שנה הוא נהיה אביר מסדר הדרדר ואביר המסדר הוויקטוריאני המלכותי.
לאחר הסכמתן של מושבות אוסטרליה להתאחד הן הפכו להיות דומיניון ב-1 בינואר 1901. הפופולריות של הופ בוויקטוריה וידידותו עם הפוליטיקאים האוסטרלים המובילים הפכו אותו לבחירה ההגיונית להיות המושל הכללי הראשון של אוסטרליה. בבקשה שהוא הגיש למלכה ביולי 1900, תיאר שר המושבות ג'וזף צ'מברלין את הופ כ"מוכשר במיוחד כדי למלא את המטלות של תפקיד חשוב זה בחריצות וביעילות" והוא ציין שהוא "יתקבל בלבביות" באוסטרליה. קשריו ההדוקים עם המלכה ועם הממשל הבריטי של אותה תקופה היו שיקולים חשובים למינויו. מינויו של הופ אושר על ידי המלכה ב-14 ביולי 1900 וב-29 באוקטובר הוצא מכתב ההרשאה שפירט את תיאור המשרה. ב-15 בדצמבר הגיע הופ לסידני, כשהוא עובר בדרכו בהודו, שם הוא חלה בטיפואיד ואשתו במלריה. על רקע בריאותו הלקויה גם כך, צמצם מסע זה את יכולותיו של הופ.
היריבויות שבין המושבות והחשד המסורתי של סידני כלפי ההשפעה המופרזת של מלבורן בסוגיות לאומיות, גרמו לכמה תמרונים מורכבים בעת הגעתו של הופ. אף על פי שבתחילה הוא היה אמור להגיע למלבורן, עמדו הפוליטיקאים המקומיים על כך שהמושל הכללי ירד מהאנייה בפרת' לפני שיגיע לסידני. תחלואים וביש מזל שנבעו מהעצירה בהודו, שיבשו את מסעו של הופ והקשו על השלמת הגעתו. אשתו של הופ סבלה מסיבוך במצבה הבריאותי במהלך המסע לאורך אוסטרליה.
המשגה של הופ
משימתו הראשונה של הופ כמושל הכללי הייתה למנות ראש ממשלה שירכיב ממשלה זמנית שתכנס לכהונתה ב-1 בינואר 1901. מאחר שהבחירות הכלליות הראשונות היו אמורות להתקיים רק במרץ, לא יכול היה הופ לפעול על פי הנוהג הרגיל של מינוי מנהיג המפלגת הרוב בפרלמנט. ב-19 בדצמבר 1900, בחר הופ את סר ויליאם ליין, ראש ממשלת ניו סאות ויילס, להרכיב את הממשלה הראשונה. בחירה זו גרמה להפתעה גמורה בקרב החוגים הפוליטיים האוסטרלים והבריטים. ההנחה באוסטרליה הייתה שלתפקיד זה יבחר דווקא אדמונד ברטון, שהיה מנהיג מפתח של התנועה לאיחוד אוסטרליה וממנסחי החוקה. מבחינת כללי הפרוטוקול ניתן היה להגן על החלטתו של הופ, אך קשה היה שלא להתעלם מכך שלליין הייתה התנגדות חזקה לרעיון האיחוד עד לרגע האחרון לפני ביצועו והוא היה בלתי אהוד על חוגי הפוליטיקאים שתמכו באיחוד. ההסברים למינוי התבססו על התקדים של איחוד קנדה, שאז מונה ג'ון אלכסנדר מקדונלד, ראש הממשלה של המושבה הבכירה, אונטריו, להיות ראש ממשלת קנדה. כמו כן, ברטון לא היה חבר בשום פרלמנט (הוא התפטר מהפרלמנט של ניו סאות' ויילס מוקדם יותר באותה שנה) ועל אף שהיה לו ניסיון פוליטי משמעותי, הוא נחשב בחוגים מסוימים כבלתי מתאים מבחינה פוליטית. לעומתו, ליין זכה להכרה כפוליטיקאי קשוח ומנוסה.
אף על פי כן, עד מהרה התבהר שליין לא יצליח להרכיב את הממשלה הראשונה. אלפרד דיקין ופוליטיקאים בולטים אחרים, במיוחד אלה מוויקטוריה, יידעו את הופ שהם לא ישרתו בממשלה תחת ליין. ב-24 בדצמבר החזיר ליין את המינוי והופ הטיל את תפקיד ראש הממשלה הראשון של אוסטרליה על אדמונד ברטון, מנהיג תנועת האיחוד והאיש שכולם סברו שהוא ראוי לתפקיד. ברטון הרכיב באופן מוצלח ממשלה, שליין היה חבר בה, וב-1 בינואר 1901 היא הושבעה על ידי הופ. באותו יום התכנסה הממשלה יחד עם הופ בבניין הממשלה בסידני.
הופ, שחשש שמעשהו יהווה תקדים לאומה החדשה, יישר קו באופן כללי עם הדוגמאות הבריטיות והקנדיות לתפקידיו החוקתיים. הייתה לו היכרות קרובה עם רבים מחברי הממשלה והוא יצר קשרים אישיים קרובים עם ברטון והצליח ליצור עבורו עמדה של כבוד והשפעה בקרב הפוליטיקאים הפדרליים החדשים. הוא נועץ באופן קבוע עם ברטון ועם ג'ורג' רייד, שהיה אז מנהיגה החזק של האופוזיציה, לקראת הבחירות הראשונות שהתקיימו במרץ.
הוויכוח על תפקיד המושל
בעיות נוספות צצו עד מהרה על יצירת המכניזם של הממשלה החדשה. הופ הביא עמו את מזכירו האישי, קפטן אדוארד ויליאם וולינגטון, שטיפל בכל הקשרים של הופ עם לונדון. לוולינגטון היה ניסיון רב במנהל הקולוניאלי האוסטרלי. עוד קודם לכן הוא היה יועץ של מושלים רבים וזכה במוניטין כמומחה בניהול הקשר עם משרד המושבות בלונדון. למרות שהאוסטרלים סלדו מהאפשרות שאנגלים יקבלו את האחריות על ענייני המדינה, ומהעובדה שלוולינגטון לא הייתה כל אחריות כלפי הפרלמנט האוסטרלי למרות עמדתו המשפיעה בממשלה.
בעיות נוספות צצו בנוגע ליחסים שבין המושל הכללי החדש לבין מושלי המושבות שהפכו להיות מושלי המדינות. חיכוכים התגלו בין הופ לבין כמה מהם, במיוחד עם מושל אוסטרליה הדרומית, הלורד טניסון, שירש את הופ בתפקידו כמושל הכללי, על זכותו של המושל הכללי לקבל גישה לתכתובות של מושלי המדינות. שאלת עצמאותן של המדינות הועלתה והיה חשש מהשתלטות של הממשלה הפדרלית על ענייניהן של המדינות, עד אשר הושגה פשרה, על פיה סוכם על כפיפות במידה מסוימת של מושלי המדינות למושל הכללי. הופ המשיך להיאבק כנגד גישות מיושנות שרווחו במדינות, למרות שמעמדו הציבורי השתפר לאין ערוך בעקבות הצלחתו בארגון ביקורם המלכותי של הנסיך ג'ורג', דוכס קורנוול ויורק, לימים המלך ג'ורג' החמישי ואשתו מרי מטק. התנהלותו המנומסת עם מושלי המדינות ויכולות הגישור שלו סייעו להבטיח את מעמדו בשנים הראשונות של האיחוד האוסטרלי.
הייתה גם תרעומת על גינוני המלכות שעל פיהם נהג הופ במלאו את תפקידו, ועל ההוצאות שהיו כרוכות בכך. ביקוריו הרשמיים במדינות גרמו לעיתים קרובות להוצאות מצדן של הממשלות המקומיות שלא כוסו על ידי הממשלה הפדרלית, וגרמו לחילוקי דעות ביחסים בין המדינות לממשלה הפדרלית, חילוקי דעות שיושבו רק ב-1905, לאחר סיום כהונתו של הופ.
השפעתו על ממשלת ברטון
בתפקידו החדש הוכיח הופטון את עצמו כבעייתי ביחסי הציבור שלו. למרות שדבריו בנושאים שנויים במחלוקת היו ברורים למדי ולמרות שהוא חתר לאחדות לאומית בחודשי כהונתו הראשונים, הוא ביצע כמה משגים בסוף שנת 1901 ובתחילת 1902 בנקיטת עמדה פומבית בכמה נושאים מדיניים. המשגה הבולט ביותר היה בנאום שנשא בפני אגודת ילידי אוסטרליה בינואר 1902. הופ בחר לדון בנאומו במדינות הממשלה בנוגע למלחמת הבורים. הוא הגן על החלטתו של ברטון להתחייב לסיוע במלחמה זו, הדגיש את חלקו האישי בהגעה להחלטה זו בשיתוף עם ברטון ודגל בדעה שזוהי חובתה של אוסטרליה לעמוד מאחורי ממשלת בריטניה במלחמה.
למרות שברטון ורוב הנוכחים באירוע זה היו שבעי רצון מנאום פטריוטי זה, התייחס מנהיג האופוזיציה, ג'ורג' רייד, לסוגיה זו כדוגמה להתערבות בלתי ראויה מצדו של המושל הכללי בסוגיות פוליטיות שהיו עניינו הבלעדי של הפרלמנט. דיון נוקב על הפרשה התנהל בפרלמנט וגרם לביקורת על ממשלת ברטון. השבועון The Bulletin סיכם את דעתה של האופוזיציה במאמר המערכת שלו מה-8 בפברואר: "מאז יום הגעתו של המושל הכללי, הוא הפגין, באישורו של מר ברטון, סמכויות שעומדות לחלוטין בניגוד לזכויות של אומה בעלת ממשל עצמאי".
למרות שמנהיגים אחרים לא הביעו הסתייגויות כה חריפות ממעשיו של הופ, הם ניהלו ויכוחים על אופי תפקודו של המושל. ברטון עצמו הודה שבמידה מסוימת הוא היה מושפע מהופ. למרות שבתחילה הוא לא היה מוכן להתחייב לסיוע לבריטניה במלחמת הבורים, חשפו תכתובות של הופ למשרד המושבות בדצמבר 1901, שעמדתו של ברטון בסוגיה השתנתה ככל הנראה עקב מאמציו של הופ.
להופ גם הייתה השפעה על חקיקתו ב-1901 של חוק הגבלת ההגירה ועל תוכנו. הנחיות ממשרד המושבות חשפו את העובדה שבנוסח הראשוני של החוק, הוא היה בלתי מקובל על ממשלת בריטניה ושהופ קיבל הוראה לא להעניק את ההסכמה המלכותית עד אשר יוכנסו בו שינויים. הופ מצא את עצמו בהתלבטות קשה. החששות מפני ההגירה רווחו אז מאוד בדעת הקהל האוסטרלית והחוק זכה לאהדה ציבורית, למרות חוסר שביעות רצונה של ממשלת בריטניה מנוסח החוק. לאחר מכן הגיעה תקופה שבה היה על הופ לנקוט בעמדה עצמאית בהיעדר הוראות נוספות מלונדון בנוגע להסכמתו על התיקונים לחוק והיה עליו לאזן בין האינטרסים של אוסטרליה לבין האינטרסים של משרד המושבות. סמכותו של הופ לתת את הסכמתו לתהליכי החקיקה הייתה אפקטיבית ויושמה בחוכמה כדי להימנע מעימות עם הצבור על הסוגיה.
הופ קשר קשרי ידידות מעניינים עם האנרכיסט ופעיל האיגודים המקצועיים ממלבורן, ג'ון "צ'אמי" פלמינג. במאי 1901, מחה פלמינג כנגד מצב האבטלה במלבורן על ידי כך שהסתער על גשר הנסיך בעיר וחסם את מרכבתו של המושל הכללי שחצה אותו. על פי כמה דיווחים, בעקבות האירוע דחף הופ את הממשלה להגדיל את היקף העבודות הציבוריות בעיר.
המחלוקת הכספית וההתפטרות
כהונתו של הופ כמושל הכללי באה לסיומה באופן פתאומי ומביך באמצע שנת 1902 לאחר מחלוקת על הסידורים הכספיים הנוגעים לתפקידו. בכינוסים החוקתיים של שנות התשעים של המאה ה-19 הוגדרה משכורתו של המושל הכללי בסכום הנדיב של 10,000 ליש"ט, סכום שנקבע בהתאמה למשכורתו של המושל הכללי של קנדה. אך בקנדה הוקצו תקציבים נפרדים להוצאות נסיעה, מגורים ופנאי, סכומים שלא הועמדו לרשותו של הופ.
דיונים על סוגיה זו עוררו את היריבויות המסורתיות בין ניו סאות' ויילס לבין ויקטוריה, כשכל אחת מהמדינות טענה שמקום מושבו של המושל הכללי צריך להיות בעיר הבירה שלה. בסופו של דבר הוקצו מעונות עבור המושל הכללי בשתי המדינות והציפיות היו שהוא יבלה את זמנו בשני המקומות. יחד עם זאת, תקציבים למימון שני מעונות רשמיים גדולים כאלה במקביל לתכנון מעון שלישי בבירה הפדרלית העתידית, היו נושאים לוויכוחים ממושכים בין הממשלה הפדרלית לבין ממשלות המדינות.
הן ויקטוריה והן ניו סאות' ויילס נמנעו מדיון בנושא ולא הצליחו להעביר חוקים שיבטיחו את מימון שהותו של המושל בתחומן. עם כניסתו לתפקיד ב-1901, לא אושרו עדיין להופ הקצבות רשמיות להוצאותיו, אך בשיחה אישית עם ברטון, הובטח לו כי לפחות 8000 ליש"ט לשנה יוקצו לו להוצאות הקשורות במילוי תפקידו.
משרד המושבות יעץ להופ להגביל את הוצאותיו כל עוד המצב לא ברור, אך הופ היה בזבזן מטבעו בהתנהלותו הציבורית וסכומים משמעותיים הוצאו על ידו לנסיעות ולאירוח הביקור המלכותי של הנסיך ג'ורג'. בינתיים השהה ברטון את חקיקתו של חוק לכיסוי ההוצאות עד לאמצע שנת 1902. באותה עת הסתיימה כבר האופוריה בעקבות הביקור המלכותי ותשומת הלב של החוגים הפוליטיים ניתנה למיתון הכלכלי והבצורת שעדיין נמשכו ותבעו מחיר מהכלכלה האוסטרלית. נאומו של ברטון לטובת התקציב של ה-8000 ליש"ט היה רפה וכל האחרים שהשתתפו בדיון התנגדו לנוסח החוק, שבהמשך תוקן כדי לכסות את ההוצאות של הביקור המלכותי. הפרלמנט הבהיר שלא תאושר הקצבה נוספת למימון פעילותו של הופ בנוסף למשכורת שכבר אושרה לו. הופ היה המום. הוא כבר הוציא כספים רבים על חשבונו כדי לממן הוצאות הקשורות לתפקידו והדבר גרם לו לגרעון אישי.
כשהוא מושפל ציבורית מנזיפת הפרלמנט, וכשבריאותו עדיין לא תקינה באופן יחסי, הודיע הופ ב-5 במאי למשרד המושבות על רצונו להשתחרר מתפקידו. משרד המושבות הביע את חוסר שביעות רצונו ממעשיה של ממשלת ברטון וקיבל את רצונו של הופ.
למרות שהתקשורת והפוליטיקאים היו חלוקים בדעותיהם על מי רובצת האשמה על ההתפטרות הפתאומית של הופ, ורבים ניסו להניא אותו מכוונתו, בסופו של דבר היה ברור שתחושתו של הופ שתפקיד המושל הכללי אמור להיות מקביל לזה של המשנה למלך בהודו. ניסיונו של הופ לשרת את אוסטרליה כדמות זוהרת מטעם האימפריה הבריטית גרמה לו להיכנס לעימות עם הפוליטיקאים המקומיים ובסופו של דבר גרמה לו לסוף מביך של תקופת כהונתו. למרות שתקופת כהונתו הקצרה ורצופות החיכוכים של הופ גרמה לעימותים על השאלה אם המינוי לתפקיד צריך לבוא מקרב האוכלוסייה המקומית של אוסטרליה, הבינו יורשיו עד מהרה את הצניעות הנדרשת לתפקיד ויישמו אותה.
הופ ומשפחתו הפליגו מבריזביין ועזבו את אוסטרליה ב-17 ביולי 1902, למרות שבאופן רשמי הוא המשיך להיות המושל הכללי של אוסטרליה עד ה-9 בינואר 1903. למרות הסיום הצורם של כהונתו, הוא זכה לאהדה ציבורית באוסטרליה ונערכו לכבודו פרידות מרגשות בסידני ובמלבורן. עם שובו של הופ לבריטניה, הוקיר לו המלך אדוארד השביעי תודה על שירותו והעניק לו את התואר המרקיז מלינלית'גו.
שנותיו האחרונות
למרות רצונו העז להתמנות תפקיד המשנה למלך הודו, נמנע מהופ המינוי על רקע בריאותו הרופפת ועקב התפתחויות פוליטיות שמנעו זאת. למרות זאת, בנו, ויקטור הופ, מונה לתפקיד זה (לאחר שדחה את תפקיד המושל הכללי של אוסטרליה) וכיהן בו בין השנים 1936 – 1942.
תפקידו הפוליטי האחרון של הופ היה מזכיר המדינה לענייני סקוטלנד, בחודשים האחרונים לכהונתו של ארתור ג'יימס בלפור ב-1905. ג'ון הופ מת באופן פתאומי מאנמיה ממארת בפו שבצרפת, ב-29 בפברואר 1908.
דינה דינה
"דינה דינה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי פאר טסי. הוא יצא לאור ב-9 באוגוסט 2014, על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music, כסינגל השלישי מתוך אלבומו כוחה של אהבה.
על השיר
השיר נכתב והולחן על ידי אבי אוחיון והופק על ידי יעקב למאי. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-620 אלף השמעות. ל"דינה דינה" לא הופק וידאו קליפ אך הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של טסי קטע אודיו שלו. "דינה דינה" הגיע למקום החמישי במצעד המדיה פורסט ולמקום השישי במצעד רדיו לב המדינה.
יגל הרוש
ביוגרפיה
נולד וגדל בדימונה בבית דתי. כשגדל עזב את חיי הדת, וב-2005 למד לתואר ראשון בפילוסופיה ומחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון. במהלך לימודיו באוניברסיטה, הגיעה הצעה מארגון "הלל ישראל" להצטרף לפרויקט בו מוזיקאים מבצעים מחדש פיוטים וניגונים ישנים. הרוש חבר לקבוצת מוזיקאים, שיחד החילו לעבוד על הפיוט "ידידי השכחת" של רבי יהודה הלוי שעל שמו נקרא הפרויקט. על השתתפותו בפרויקט זה סיפר:
כחלק מאיסוף החומרים לפרויקט הפיוטים, ובהמלצתו של חבר, החל הרוש לפקוד את בית הכנסת בדימונה כדי ללקט שם פיוטים משירת הבקשות. שם גם החל תהליך התקרבותו חזרה לבית אבא.
אקדמיה
בוגר מגמת ביצוע של המחלקה למוזיקה מזרחית באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. זוכה מלגה על שם המלחין דאוד אל-כוויתי למבצעים. למד מוזיקה ערבית אצל פרופסור תייסיר אליאס, ואצל נאסים ד'כוואר, מוזיקה טורקית סופית אצל פרופסור וולטר פלדמן, מוזיקה פרסית ואזרית אצל פרופסור פרץ אליהו ואצל בנו - מארק אליהו.
בעל תואר ראשון ושני בפילוסופיה מאוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 2020 הגיש את עבודת התזה שלו: "המיסטיקה הפילוסופית של ר' עובדיה מימוני נכד הרמב"ם", תחת הנחייתה של פרופ' חביבה פדיה. התזה עוסקת בין היתר באופנים בהם התמזגו בהגותו של ר' עובדיה תורות מן המיסטיקה הצופית ככלי פרשני לתורות הפילוסופיות של הרמב"ם.
פרויקטים מוזיקליים
2020 – הוציא את האלבום – "שירים לחצות הליל", קומפוזיציות חדשות על בסיס מקאם "נאווה", לפיוטים שכתב מתוך קובץ השירים "דיוואן יגל בן יעקב – שירים לחצות הליל".
2016 – הקים את אנסמבל "שיר ידידות", המבצע ומחדש משירת הבקשות של יהודי מרוקו. אחראי על עיבוד מוזיקלי, שירה, נגינה (קמנצ'ה, עוד, נאי, גיטרה), ומחקר אודות מסורת שירת הבקשות של יהודי מרוקו. במסגרת האנסמבל יצא אלבום בשם "אעירה שחר" ואתו מופע נלווה. בדיסק ובמופעים מתארחים הזמרים דוד ד'אור, ארז לב ארי וישי ריבו, ועוד מוזיקאים מתחום המוזיקה מן המזרח.
ההרכב ערך סיבוב הופעות נרחב, בין היתר הופיע בפסטיבל הפיוט בירושלים בו ארח את הפייטן ר' חיים לוק ואת ארז לב ארי, פסטיבל פיוט בירוחם, פסטיבל אינידינגב, ועוד. ההרכב גם לקח חלק ב"מיזם השבת" בהפקת נענע דיסק.
לצד שילוב של אלמנטים ממוזיקת פולק, הרמוניה מערבית ועוד, מבקש האנסמבל לשמר את הסאונד העדין והייחודי למוזיקה מן המזרח. עיקר החזון הוא להשיב לתרבות שלנו את אחד המאגרים הפואטיים והמוזיקליים העשירים ביותר בתרבות העברית. התכנים של הפיוטים - שירת געגועים לארץ ולשלמות היחיד והאומה, בקשה לקרבת אלוהים ואדם - רלוונטיים לחיינו כאן. בכך אנו מבקשים לצעוד צעד נוסף בשיבת העם לארצו - לא רק שיבה גופנית, אלא שיבה של תרבות מסורת ורוח שנשארה בינתיים הרחק בניכר.
2015 – נגן יוצר (תמלילן, מלחין ומעבד) באנסמבל ניגון ירושלמי. במסגרת האנסמבל יצא האלבום "שפת היום", בו, בין היתר, כתב והלחין.
עוד בשנת 2015 כתב ועיצב את פסקול סרט הסטודנטים "בינתיים מזל" שביימה מזל בן ישי.
שירה
2018 – מוציא לאור את ספר הביכורים שלו: "דיוואן יגל בן יעקב – שירים לחצות הליל" המבקש להיות נדבך נוסף בתחיית עולם הפיוט בתרבות הישראלית המתהווה. "דיוואן יגל בן יעקב – שירים לחצות הליל" הוא קובץ פיוטים מקוריים וחדשים המיועדים לביצוע כחלק מ"תיקון חצות" - אחד הריטואלים העתיקים והמסעירים של השירה הלילית.
שיתופי פעולה מוזיקליים
לצד הפרויקטים האישיים, מנגן הרוש עם אמנים נוספים. הוא מופיע כמעט דרך קבע כנגן וכמפיק מוזיקלי בהרכבים שונים במסגרת פסטיבל פיוט ופסטיבל העוד בירושלים. בין היתר מקליט ומופיע דרך קבע עם האמן הבינלאומי דוד ד'אור, הופיע עם אהוד בנאי במסגרות שונות, ביניהן – פסטיבל פיוט בירושלים. הקליט והופיע עם הפייטנית והיוצרת מורין נהדר.
ב-2018 הופיע כסולן עם התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, שם הציג לראשונה את היצירה פרי עטו "רצוא ושוב" – יצירה לקמנצ'ה ותזמורת. הופיע במסגרת אנסמבל היונה, המבצע משירת ר' ישראל נג'ארה, אותו הקימה פרופ' חביבה פדיה. הופיע עם "הלב והמעיין", ברי סחרוף, יהונתן רזאל, מאיר בנאי, ליאור אלמליח ועוד.
פרויקטים חינוכיים
2019 – הקים את "בית מדרש למקאם ופיוט" באקדמיה למוזיקה מן המזרח "מקאמאת" בצפת.
2018 – ראש מסלול מוזיקה וממקימי המסלול למוזיקה מן המזרח במסגרת שיתוף פעולה בין מכללת ספיר ל"כולנא" בירוחם, במסגרתו לומדים הסטודנטים לתואר ראשון ביצירה תרבות והפקה. התכנית מתמקדת בהוראה של מוזיקה מן המזרח על שלל הקשריה לתרבות היהודית, והמזרחית הכללית.
2017 – הקמת "בית המדרש למקאם ופיוט" במרכז "חיבה" בירושלים. במסגרת בית המדרש לומדים התלמידים על תורת הנגינה דרך מקורות יהודיים (מקרא, תלמוד, פילוסופיה יהודית, זוהר וחסידות), לצד לימוד המקאם דרך מערכת ה"ראדיף" – המקאם העתיק.
2016 – הקמת בית ספר למוזיקה מן המזרח בירוחם. אחראי על ניהול המגמה – בה לומדים עוד, קמנצ'ה, נאי וכלי הקשה מן המזרח. הדרכה ניצוח ועיבודים לאנסמבל של המגמה.
המל המפסטד (מחוז בחירה לפרלמנט הבריטי)
המל המפסטד (באנגלית: Hemel Hempstead) הוא מחוז בחירה לבית הנבחרים הבריטי. הציבור במחוז בוחר נציג אחד לפרלמנט. חבר הפרלמנט הנוכחי מטעם המחוז הוא מייק פנינג. מחוז הבחירה חופף למחוז הבחירה מזרח אנגליה לפרלמנט האירופי. המחוז הוא חלק ממחוז הרטפורדשייר.
גבולות המחוז
לקראת הבחירות הכלליות בבריטניה בשנת 1997, החליטה ועדת הגבולות לפצל את מחוז מערב הרטפורדשייר לשניים:דרום מזרח הרטפורדשייר והמל המפסטד, על מנת לשקף את מסת האוכלוסייה מסביב ללונדון.
סטארקוויל
סטארקוויל (באנגלית: Starkville) היא עיר במדינת מיסיסיפי בארצות הברית שמונה כ-25 אלף תושבים. בצמוד לעיר ממוקמת אוניברסיטת מיסיסיפי.
השטח שעליו נבנתה העיר אוכלס מאות שנים על ידי שבטים אינדיאניים. בהתאם להסכם שנחתם בשנת 1830 האינדיאנים פונו מהשטח. המתיישבים החדשים התפרנסו בעיקר מיצירת לוחות עץ ולכן שם היישוב שהוקם בשנת 1834 היה "Boardtown". בשנת 1835 היישוב הפך למרכז המחוז ושמו שונה לסטארקוויל לכבוד ג'ון סטארק, מאלופי מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
תושבי העיר התפרנסו בעיקר מחקלאות וגידולי בקר. מפעלי התעשייה של העיר כוללים בין היתר "MFJ אנטרפרייזס" לייצור ציוד לרדיו.
בעיר ממקומות מוסדות ומגורי סטודנטים של אוניברסיטת מיסיסיפי. 22 אתרים בעיר רשומים ב"רשם מקומות היסטוריים הלאומי".
יו סטאבינס
סטאבינס נולד בבירמינגהאם, אלבמה, ארצות הברית, ולמד במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה לתואר ראשון באדריכלות. את התואר השני באדריכלות רכש באוניברסיטת הרווארד. הוא נשאר באוניברסיטה כחבר הפקולטה עד 1972.
סטאבינס הקים את חברת האדריכלות "יו סטאבינס ושות'" (Hugh Stubbins and Associates). החברה שהמשיכה את דרכה, The Stubbins Associates, מוזגה ב-2007 עם חברת קלינג (Kling) הפילדלפיה, תחת השם "קלינג-סטאבינס" (KlingStubbins).
עם המבנים הבולטים שתכנן ניתן למנות את:
המשרד לשירותים אסטרטגיים
המשרד לשירותים אסטרטגיים (באנגלית: Office of Strategic Services; בראשי תיבות: OSS) היה ארגון הביון, המודיעין הצבאי והמבצעים המיוחדים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ראשיתו של המשרד בשנת 1942 עבר איסוף המודיעין מצבא ארצות הברית לידי סוכנות ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים), אשר עיבדה את המידע והציגה אותו בפני ממשל המדינה. כחצי שנה לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה החליט הנשיא פרנקלין רוזוולט להקים משרד מיוחד לאיסוף מודיעין ממדינות האויב. בראש המשרד עמד ויליאם ג'יי. דונובן. דונובן היה פרקליט מצליח וחבר אישי של רוזוולט, אשר שימש במלחמת העולם הראשונה כמפקד גדוד בחטיבת החי"ר ה-69 של המשמר הלאומי, ובהמשך מונה למפקד החטיבה בדרגת קולונל. על פועלו במלחמת העולם הראשונה הוענקו לדונובן מדליית הכבוד, צלב השירות המצוין ועיטור לב הארגמן.
עם מינויו הועלה דונובן לדרגת גנרל. בשיא תקופתו מנה הארגון שבראשו עמד כ־12,000 אנשי צוות. בין היתר הפעיל הארגון סוכני שטח, אשר הצניח ברחבי אירופה. הסוכנים, אשר פעלו במסגרת מבצע ג'דבורו, על שום העיר ג'דבורו שבסקוטלנד שבסמוך לה הוכשרו הסוכנים, שימשו כקציני קישור למחתרות כמו המחתרת הצרפתית וגייסו סוכנים ומרגלים. כמו כן פעלו כיחידות קומנדו וביצעו פשיטות על מטרות צבאיות של גרמניה הנאצית. אנשי המשרד עברו הכשרה נרחבת בתחומים כגון: לוחמת גרילה, חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה.
לזכות המשרד נזקפו הצלחות רבות בתחום המודיעין. בין היתר ניתן למנות את גיוס מדענים העוסקים בפיתוח האטום, הפעלת הסוכן פריץ קולבה, אשר סיפק מידע על מרגלים גרמנים ועל מטוס הסילון הגרמני החדשני מסרשמיט 262 וכן את הקמתו של כוח של לוחמי גרילה עליו פיקדו אנשי המבצעים של המשרד במערכה על בורמה. כמו כן ביצעו אנשי המשרד במהלך המלחמה גם את מבצע פייפרקליפ לגיוס מדענים גרמנים וסובייטים.
הארגון פורק בתום המלחמה, ב-20 בספטמבר 1945. בין האישים שעבדו בשירות המשרד היו בין היתר אלן דאלס וויליאם קולבי (אשר שירתו בהמשך כראשי ה-CIA), ל. פלטשר פראוטי, באד שולברג, ולטר לנגר, קרל צוקמאייר, ברינגטון מור, אהרון בנק (איש צוותי הג'דבורו אשר פיקד על קבוצת הכוחות המיוחדים הראשונה), אריק אריקסון.
לאחר פירוק הארגון החליט הנשיא הארי טרומן, בשנת 1947, להקים את סוכנות הביון המרכזית, כסוכנות האמונה על הריגול המודיעיני של ארצות הברית, הפועלת לאיסוף מידע ביטחוני מחוץ לגבולות ארצות הברית. המשרד היווה את הבסיס להקמתן של יחידות כוחות מיוחדים רבות ובהן הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, האגף לפעולות מיוחדות ואריות הים.
בשנת 1992 נחנכה אנדרטה לחללי המשרד, שהוקמה במטה סוכנות הביון המרכזית במדינת וירג'יניה.
במרץ 2018 העניק הקונגרס האמריקאי את מדליית הזהב של הקונגרס לכבוד אנשי הארגון.
דיני התכנון והבניה (עוקדן)
דיני התכנון והבניה הוא עוקדן בן ארבעה כרכים, המתעדכן בתכיפות ויוצא לאור בהוצאת סדן. העוקדן כולל סקירה מקיפה של החקיקה והפסיקה בתחומי התכנון והבניה. החקיקה המלאה מבוארת ומודגמת על ידי הצגת מאות מקרים אשר ניתנה להם תשובה בפסיקת בתי המשפט.
המהדורה הראשונה ראתה אור בשנת 1981. המהדורות הראשונות נכתבו על ידי ד"ר שמואל רויטל. מאז פטירתו של רויטל ב-2015, ממשיך עו"ד איל ד' מאמו בכתיבת הספר ועריכתו.
תוכן הספר
עוקדן דיני התכנון והבניה משלב את עיקרי הפסיקה לצד כל דברי החקיקה. החקיקה המלאה מבוארת ומודגמת על ידי הצגת מאות מקרים אשר ניתנה להם תשובה בפסיקת בתי המשפט.
בכרך הראשון מובאים חוק התכנון והבניה, והתוספת הרביעית לחוק (סעיף 76א). כרך ראשון-המשך כולל את המשך סעיפי חוק התכנון והבניה והתקנות בנושאים: חישוב אחוזי בניה, שימוש חורג ומתן הקלה, סטיה ניכרת מתוכנית, קרקע חקלאית, שטחים פתוחים ומימי חופים, וכן מובאות כל תקנות התכנון והבנייה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות) על תיקוניהן (התשס"ח-2008), ובהן בטיחות אש בבניינים.
כרך שני כולל את המשך סעיפי חוק התכנון והבניה, כולל תמ"א 35, התוספת השלישית לחוק (סעיף 196א), חוק לקידום הבניה במתחמים מועדפים לדיור, וכן הובאו סעיפים מתוך חוקים רלווטיים הקשורים בהוראות חוק התכנון והבניה.
הכרך השלישי כולל את חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, חוק פינוי ובינוי (עידוד מיזמי פינוי ובינוי), חוק המקרקעין, חוק בתי משפט לעניינים מינהליים, חוק המהנדסים והאדריכלים, חוק רישום קבלנים לעבודות הנדסה בנאיות, חוק דיני רכישה לצורכי ציבור, פקודת הקרקעות, חוק גנים לאומיים, וכן הוראות למתקני תברואה (הל"ת - כולל השינויים מתשס"ז-2007) וחקיקה בעניין מקלטים.
פרסים
ד"ר רויטל זכה בפרס השלטון המקומי על הספר "דיני התכנון והבניה".
What Do You Think About the Car?
(בעברית: מה אתה חושב על המכונית?) הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר האנגלי דקלן מקנה. הוא יצא לאור ב-21 ביולי 2017 ברחבי העולם על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
הרכב
הוא אלבום אינדי רוק. ב-2015, בגיל 15, מקנה זכה בתחרות הכישרונות העולים (Emerging Talent Competition) של פסטיבל גלסטונברי, ומייד לאחר מכן החל בכתיבת שירים עבור האלבום, כשעדיין היה בבית הספר. הכתיבה ארכה שנתיים. מקנה סיפר ש"היו שינויים רבים, ואני חושב שאתם יכולים לשמוע את זה בכמה מהשירים שבתקליט. חלק די גדול מהאלבום הוא על שינוי ובלבול". הוא חיבר את רוב האלבום בחדרו, מלבד את "Listen To Your Friends", אותו כתב בלוס אנג'לס. את השיר "Brazil" הוא כתב בגיל 15. "האלבום מספר על היותי עליז וחיובי ולא בהכרח על נושאים שמחים ... זה מה שאני בתור דמות. אני מנסה לא להיות רחוק מדי מנושאים רציניים גם כן. שני הדברים באים ביחד", אמר מקנה. "Paracetamol" נכתב אחרי ששמעתי על התאבדותה של הנערה הטרנסג'נדרית לילה אלקורן ועל הייצוג במדיה של קהילות הלהט"ב באופן כללי.
שם האלבום
כשמקנה היה בן 4, משפחתו קנתה מכונית טויוטה פריוויה. בסרטון ביתי שתיעד את הרגע, אחותו של מקנה שאלה אותו "דק, מה אתה חושב על המכונית?" והוא ענה "אני חושב שהיא טובה מאוד, ועכשיו אני הולך לשיר את האלבום החדש שלי". שיר הפתיחה של האלבום, "Humongous", כולל בתחילתו את קטע הקול של השיחה הזו.