cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניית המערכה קירישימה
1941-1934: אוניית מערכה מהירה
גם שריון האונייה עבר מקצה שיפורים. חגורת שריון בעובי 320 מ"מ הקיפה את גוף הספינה, לוחות שריון בעובי 254 מ"מ הגנו על צריחי התותחים, ושריון בעובי 102 מ"מ הגנו על הסיפונים. מקצה השיפורים הסתיים ביוני 1936, ובסופו סווגה מחדש קירישימה כאוניית מערכה מהירה, עם מהירות של 30.5 קשרים (56.5 קמ"ש.
מ-1936 ועד 1939 פעלה קירישימה עם אוניות מערכה אחרות מול חופי סין, ושימשה בעיקר כנושאת חיילים במהלך מלחמת סין–יפן השנייה. בנובמבר 1939 שבה קירישימה ליפן כדי לעבור שיפוצים נוספים.
ב-26 בנובמבר 1941 יצאה קירישימה ממפרץ הִיטוֹקַאפּוּ בחופו המזרחי של האי איטורופ שבאיים הקוריליים, ביחד עם אוניית המערכה היאיי ושש נושאות מטוסים מהצי האווירי הראשון בדרכן להוואי. ב-7 בדצמבר 1941 תקפו מטוסי הצי הקיסרי את בסיס הצי האמריקני בפרל הארבור, וטיבעו ארבע אוניות מערכה אמריקניות וכלי שיט נוספים. בסוף המתקפה, ולאחר שהאימפריה היפנית הכריזה מלחמה על ארצות הברית, שבה קירישימה ליפן.
1942: פעילות מבצעית וטביעה
ב-8 בינואר 1942 עזבה קירישימה את יפן והפליגה לבסיס הצי הקיסרי בלגונת טרוק שבאיי קרוליין. לאחר מכן ליוותה את מבצעי כיבוש בריטניה החדשה, ובסופם שבה לטרוק. בחודש מרץ השתתפה קירישימה בפעולות הצי הקיסרי באיי הודו המזרחיים, ובמהלכן הפגיזו קירישימה והיאיי את המשחתת האמריקנית אדסול, אך לא פגעו בה. לאחר שמטוסים מנושאות מטוסים יפניות הסבו למשחתת נזק כבד, המשיכו אוניות המערכה להפגיזה, ובסופו של דבר טיבעו אותה.
באפריל הפליגה קירישימה כחלק מכוח משימה שכלל חמש נושאות מטוסים ושתי סיירות בהתקפות על בסיסים בריטיים באוקיינוס ההודי. ב-5 באפריל תקפו מטוסי נושאות מטוסים את נמל קולומבו שבציילון, ולאחר מכן טיבעו שתי סיירות בריטיות. ב-8 באפריל תקפו מטוסים יפנים את הבסיס הבריטי בטרינקומלי, אך כל הספינות הבריטית נסוגו משם מבעוד מועד. למרות זאת, טיבעו מטוסים יפנים את נושאת המטוסים אה"מ הרמס. בסוף הפשיטה שבה קירישימה ליפן לטיפולים תקופתיים, ותוחי נ"מ נוספים הותקנו על סיפונה.
ביוני 1942 הפליגה קירישימה בכוח החיפוי של כוח נושאות מטוסים בפיקודו של צ'ואיצ'י נגומו במסגרת ההתקפה על אטול מידוויי הסמוך להוואי. בקרב מידוויי שהתפתח איבדו היפנים ארבע נושאות מטוסים, ותרומה היחידה של קירישימה בקרב היית במשיית ניצולים מהמים לפני ששבה ליפן.
באוגוסט 1942 העביר הצי הקיסרי היפני את קירישימה, את היאיי, שלוש נושאות מטוסים, שלוש סיירות ו-11 משחתות לאיי שלמה בתגובה לנחיתת בעלות הברית בגוודלקנל. קירישימה ליוותה את נושאות המטוסים בקרב איי שלמה המזרחיים, במהלכו איבדו היפנים את נושאת המטוסים הקלה ריוג'ו. לאחר הקרב שבה קירישימה לטרוק, אך שבה לאזור איי שלמה כדי להשתתף בקרב איי סנטה קרוז, במהלכו הייתה חלק מכוח החלוץ שחיפה על כוח נושאות המטוסים של נגומו. ב-26 באוקטובר תקפו אותה מפציצי צלילה אמריקנים, אך לא הסבו לה כל נזק.
ב-10 בנובמבר 1942 עזבה קירישימה, עם היאיי ו-11 משחתות, את טרוק במטרה להפגיז את שדה הנדרסון — שדה התעופה האמריקני בגוודלקנל — כהכנה לנחיתת כוחות הצבא היפני הקיסרי באי. האמריקנים, שגילו את פרטי התוכניות היפניות, הציבו בדרכן כוח שכלל שתי סיירות כבדות, שלוש סיירות קלות ושמונה משחתות תחת פיקודו של אדמירל משנה דניאל קאלהן. בשעה 01:24 ב-13 בנובמבר זיהה הכוח האמריקני את הכוח היפני במרחק 26 קילומטרים, ומספר דקות לאחר מכן זיהו היפנים את הספינות האמריקניות, אך מפקדי שני הצדדים היססו לפתוח באש. בשעה 01:48 היו שני הכוחות בטווח קרוב מאוד, והאמריקנים פתחו באש לעבר אוניית המערכה היאיי. הדבר איפשר לקירישימה לפגוע מספר פעמים בסיירות הכבדות "סן פרנסיסקו" ו"הלנה" ולהסב להן נזק כבד, שאף הביא למותו של קאלהן. בסוף הקרב, ולאחר שהיאיי ספגה נזק למערכת ההיגוי שלה, נסוגו קירישימה ושאר המשחתות צפונה. בבוקר ה-13 בנובמבר שבה קירישימה כדי לגרור את היאיי בחזרה לנמל, אך בשל התקפות אוויר מגוודלקנל בוטלו ניסיונות הגרירה והיאיי טובעה.
בערב ה-13 בנובמבר חברה קירישימה לכוח סיירות ומשחתות בפיקודו של אדמירל נובוטאקה קונדו שהפליג לגוודלקנל במטרה להפגיז את שדה הנדרסון בלילה הבא, ובאותו לילה הפגיזו את שדה הנדרסון כוח אחר של סיירות ומשחתות. מפקד כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט, אדמירל ויליאם הלסי, חיזק את כוחותיו באזור גוודלקנל בכך ששלח לאזור את אוניות המערכה דקוטה הדרומית ווושינגטון. שני הכוחות איתרו זה את זה ב-14 בנובמבר בשעה 23:01, וכרבע שעה לאחר מכן פתחו הצדדים באש תותחים וטורפדו. בקרב שהתפתח ספגו ארבע משחתות אמריקניות נזק כבד (שלוש טבעו מאוחר יותר) ומשחתת יפנית טבעה.
בשעה 23:40 דקוטה הדרומית סבלה מבעיות במערכת החשמל שהותירה אותה ללא מכ"ם וללא מערכת בקרת אש. היא הפליגה בין אחת מהמשחתות האמריקניות הבוערות לבין הכוח היפני, והיא בלטה היטב על רקע הלהבות. האוניות היפניות, וקירישימה בראשן, החלו להפגיז אותה ולשגר לעברה מטחי טורפדו. כל הטורפדו החטיאו את מטרתם, אך דקוטה הדרומית ספגה פגיעות פגזים רבות, בהן לפחות שלושה מטחים של פגזי 360 מ"מ, שהסבו לה נזק כבד. הספינות היפניות המשיכו להתמקד בדקוטה הדרומית ולירות לעברה, בזמן שוושינגטון התקרבה למרחק 5 קילומטרים. אוניית המערכה האמריקנית קירישימה ספגה לפחות תשעה פגזים מהסוללה הראשית של וושינגטון, וכארבעים פגזים מהסוללות המשניות, שהעלו אותה באש והוציאו את מרבית תותחיה מכלל פעולה. אוניית המערכה נפגעה מתחת לקו המים, וכן הגה הכיוון נפגע, דבר שגרם לה לשוט במעגלים לצד שמאל. ניסיונות לגרור את קירישימה הרחק משדה הקרב עלו בתוהו, מכיוון שהנזק שספגה היה כבד מדי. לפיכך ננטשה קירישימה, והכוח היפני נסוג חזרה צפונה. קירישימה התהפכה ושקעה בשעה 03:25 ב-15 בנובמבר, יחד עם 212 מאנשי הצוות שלה.
השפעות של קנאביס
פגיעה בדרכי הנשימה
מאמר סקירה מ-2004, שבחן מספר גדול של מחקרים בתחום, מעלה כי הסיכוי להתפתחות גידולים קדם-סרטניים בדרכי הנשימה עולה אצל מעשני קנאביס, כאשר הסיכוי לסרטן עולה ככל שגובר מינון צריכת הקנאביס. נראה שמסקנות אלו רלוונטיות בעיקר עבור צרכני קנאביס שמעשנים אותו במקביל לטבק, שכן מחקרים משלימים, שגובו בהמשך על ידי הדו"ח של האקדמיה הלאומית, הראו שעישון של קנאביס שאינו מעורב בטבק אינו מעלה את הסיכון לפריצת נפחת או סרטן.
עם זאת, יש ראיות לכך שמעשני קנאביס כבדים עלולים לסבול מהשפעות שליליות כגון דלקת סימפונות או שיעול, בדומה למעשני טבק. סדרת מחקרים מהשנים 1988–1995 הראו שבהשוואה לסיגריות טבק רגילות, מעשני סיגריות קנאביס חשופים לריכוז קרבוקסי-המוגלובין גבוה פי חמישה, וכמות זפת גבוהה פי שלושה - בעקבות השאיפות הארוכות ללא מסנן. המחקרים הראו שעישון 3–4 סיגריות קנאביס ביום עלול להגביר סיכוי להיווצרות של דלקת סימפונות כרונית חריפה באופן השווה להשפעה שהייתה נגרמת מעישון של כ-20 סיגריות טבק רגילות ליום. דו"ח האקדמיה הלאומית משנת 2017 חיזק מסקנות אלו וקבע שיש ראיות חד משמעיות לכך שעישון קנאביס מגביר תדירות ותכיפות של סימפטומים של דלקת סימפונות.
מחלות לב וכלי דם
קנאביס יוצר תופעה של טכיקרדיה, היא מצב של קצב לב העולה על הקצב הנורמלי בזמן מנוחה. תופעה זו לשעצמה לא מזיקה בהכרח, אולם עלולה להיות מסוכנת ביותר לאנשים עם רקע של מחלת לב. מחקר משנת 1973 הראה שאצל צרכני קנאביס קבועים הגוף מתרגל לתופעה זו ונוצר נרמול. מחקר על השפעות הקנאביס משנת 2009 הגדיר את מחלות הלב וכלי הדם כאחת מתופעות הלוואי השליליות הנפוצות של שימוש בקנאביס.
השפעות קוגניטיביות
מחקרים רבים מראים שמשתמשים כבדים לאורך שנים השיגו תוצאות פחות טובות מקבוצת הבקרה בסדרת מבחנים נוירופסיכולוגים שבחנו ריכוז, זיכרון, ותפקוד ביצועי, גם לאחר שפג שכרון הסם. פגיעה זו עלולה להימשך שבועות או חודשים, אך העדויות באשר להשפעה ארוכת טווח שאינה חולפת אינן מספקות מסקנה ברורה.
ב-2012 פורסמו תוצאות מחקר שהחל ב-1973 בהשתתפות 1,000 ילדים בני 13, כאשר רק אצל אלה שהחלו לעשן מריחואנה לפני שהגיעו לגיל 18 התגלתה ירידה ברמת האינטליגנציה. מסקנת החוקרים הייתה שהחומר פוגע במוח שנמצא בשלבי התפתחות. מחקר זה גרר ביקורת באשר לתקפותו ומחקר מקיף יותר שהקפיד על בידוד משתנים סוציו-אקונומיים לא מצא מתאם בר מדידה בין שימוש מתון בקנאביס וירידה באינטליגנציה, אך מצא ירידה (3%) באינטליגנציה עבור משתמשים שצרכו קנאביס לפחות 50 פעמים.
מחקרים רבים, ביניהם הדו"ח של האקדמיה הלאומית משנת 2017, מצביעים על ראיות חד משמעיות הקושרות צריכת קנאביס להגברת הסיכוי לביצוע תאונת דרכים, כאשר הקשר גדל באופן המובהק ביותר כאשר משלבים צריכת קנאביס עם צריכת אלכוהול. מחקר משנת 1991 שבדק 9 טייסים מנוסים שהשתתפו בסימולטור טיסה הראה שהטייסים שצרכו קנאביס הפגינו ירידה בכישורי הטיסה שלהם, בהשוואה לאלו שנטלו חומר פלצבו. לאחר המחקר הטייסים שצרכו קנאביס הפגינו חוסר מודעות לגבי הירידה בתפקוד.
מחקרים שונים ניסו לקחת את המסקנות צעד קדימה ולבחון קשרים סטטיסטיים בין שימוש בקנאביס לבין ירידה בהישגים לימודיים, עלייה באבטלה, ותפקוד חברתי לקוי. הראיות שעלו במחקרים אלו הצביעו אמנם על קשר, אולם הקשר היה מוגבל, כך שלא ניתן לבסס עליו מסקנות ממשיות.
הקשר למחלות נפש
קיים מתאם מובהק בין שימוש בקנאביס לסיכוי של אדם הצורך אותו - בעיקר כאשר נצרך מגיל צעיר - לחלות בסכיזופרניה, אך שאלת הגורם והתוצאה בעייתית להוכחה. נתונים שנאספו בנושא זה הראו, באופן עקבי ולאורך זמן, על שכיחות גבוהה יותר של סכיזופרניה בקרב צרכני קנאביס. המדענים התקשו לברר את מערכת היחסים הסיבתית באופן מלא, בשל הקושי לבודד את האפשרות ששימוש בסמים מעלה את הסיכון לסכיזופרניה, מהאפשרות ההפוכה - שפגיעות לסכיזופרניה מעלה את השכיחות לשימוש בסמים, אך עדיין קיימת בנושא הסכמה רחבה למדי שהקשר הסיבתי הוא שהקנאביס הוא זה שמעודד, בקרב אנשים מסוימים, נטייה לסכיזופרניה, ולא להפך. בין הקולות שיצאו כנגד הסכמה זו, נמצא ד"ר מוטי משיח, סגן מנהל בית החולים הפסיכיאטרי אברבנאל, שאמר בדיון בכנסת כי לפי הנתונים שבידיו קנאביס (כמו שלל סיבות נוספות) אומנם עלול להוות טריגר להתפרצות סכיזופרניה, אך אחוז צרכני הקנאביס הלוקים בסכיזופרניה הוא 1%, בדומה לשיעור אחוז הלוקים בסכיזופרניה באוכלוסייה הכללית. משמעות אפשרית של דבריו היא שצריכת קנאביס אינה יוצרת סכיזופרניה, אך יחד עם טריגרים נוספים עלולה לגרום התפרצות אצל אנשים עם סכיזופרניה סמויה.
מחקרים אחרים מצאו ששימוש ממושך וגבה-מינון בקנאביס בגיל ההתבגרות, קשור סטטיסטית לקשת של מחלות נפש ותוצאות, המשתרעת בין אפיזודות פסיכוטיות לסכיזופרניה קלינית.
דו"ח האקדמיה הלאומית משנת 2017 הראה גם ראיות מתונות שעשויות להצביע על כך שקנאביס מגביר תסמינים של מאניה והיפומאניה בקרב אנשים הלוקים בהפרעה דו־קוטבית, וכן את הסיכוי להיווצרות הפרעת חרדה חברתית.
נזקי השימוש בזמן הריון
קיים קושי ברור לחקור את הנזקים שגורם שימוש של נשים הרות בקנאביס, על העוברים. למרות זאת, עדויות שונות מראות קשר סטטיסטי חלש אך קבוע שעשוי להראות פגיעה קבועה בזיכרון, בעיבוד מידע וביכולות הביצוע המנטליות אצל ילדים לנשים שהשתמשו בקנאביס בזמן הריון, ורופאים ממליצים להימנע משימוש בקנאביס בזמן ההריון.
דו"ח האקדמיה הלאומית מצא ראיות חד משמעיות לכך שלנשים הרות שצרכו קנאביס נולדו באופן סטטיסטי ילדים עם משקל גוף נמוך יותר. הדו"ח הראה שנכון לשנת 2017 אין שום ראיות מספקות התומכות בהשפעות שליליות לאורך התפתחותם של ילדים לאמהות שצרכו קנאביס בזמן ההריון. עם זאת, מחקר שפורסם בשנת 2022 בכתב העת JAMA Pediatrics, שבחן ילדים לקראת גיל ההתבגרות, כן מצא סיכוי גבוה יותר להפרעות פסיכופתולוגיה, דוגמת חרדה או דיכאון, בקרב ילדים שנחשפו כעוברים לקנאביס.
מחקרים נוספים הציעו שהשפעה של קנאביס על הסיכון לפגמים לידתיים או לעיכוב התפתחותי, קטנה מאשר זו של סמים מסוכנים אחרים (כגון אלכוהול וקוקאין).
השפעות נוספות
סקירת מחקרים שנעשתה בשנת 2019 קושרת שימוש בקנאביס אצל גברים כגורם אפשרי לאין אונות. נמצא כי בקרב גברים המשתמשים בקנאביס הסבירות לסבול מאי אונות גבוהה פי שתים מאשר בקרב גברים אשר לא משתמשים בקנאביס.
מחקרים שונים קושרים שימוש בקנאביס למגוון תופעות נוספות, ביניהן השפעה על המערכת האנדוקרינית ועל המערכת החיסונית, אולם המחקר בנושאים אלו יחסית ראשוני, ונכון לשנת 2001 לא יכלו החוקרים להצביע על מסקנות מובהקות בנושאים אלו.
כמות גדולה של נתונים שנאספו במחקרים רבים בסוף המאה ה-20, הביאו חוקרים להערכות שכ-10-7% מהמשתמשים שהוגדרו כ"לא כבדים" יחושו התמכרות פיזית או התנהגותית, כאשר הסיכוי גובר עם עלייה בצריכה. ראיות מתונות מצביעות על כך שקנאביס עשוי לגרום לפגיעות שונות של מנת יתר, ביניהן מצוקה נשימתית, בקרב קטינים, וכן על קשר בין שימוש קבוע בקנאביס לבין התמכרות לחומרים ממכרים אחרים, כמו סמים קשים, טבק או אלכוהול.
בעיות עבורן נמצאה אפקטיביות
המחקר מצא ראיות מתונות לכך שהקנאביס עשוי להיות יעיל גם עבור:
ישנם מספר היבטים אחרים שלגביהם המחקר מצא ראיות מוגבלות בלבד, ולפיכך לא ניתן עדיין להגיע לגביהם למסקנות ברורות. היבטים אלו כוללים שיפור אפשרי של קנאביס או קנבינואידים עבור סימפטומים רחבים יותר של טרשת נפוצה, שיפור סימפטומים של תסמונת טורט, שיפור תסמיני חרדה במקרים של חרדה חברתית, שיפור סימפטומים של הפרעת דחק פוסט טראומטית, התאוששות והשרדות במקרים של דימום תוך-גולגולתי או פגיעה מוחית טראומטית, שיפור סימפטומים הקשורים בדמנציה, שיפור לחץ תוך עיני הקשור לגלאוקומה, וצמצום סימפטומים דיכאוניים עבור אנשים עם כאב כרוני או טרשת נפוצה.
בעיות עבורן לא נמצאה אפקטיביות
בעקבות שמועות שונות המופצות על ידי גורמי אינטרס משני צידי הוויכוח סביב נושא הלגליזציה של הקנאביס, הקדישה האקדמיה הלאומית בדו"ח משנת 2017 פרקים לטיפולים וסכנות עבורם לא נמצאו ממצאים רציניים המצביעים על אפקטיביות אפשרית של הקנאביס.
על פי דו"ח האקדמיה הלאומית לא נמצאו שום עדויות רציניות לכך שקנאביס או קנבינואידים עשויים לטפל בבעיות הבאות:
שימוש רפואי
כתרופה, הקנאביס משמש לדיכוי בחילה (אנטיאמיזיה), וכמו כן הוא מעודד תיאבון, משפר מצב רוח, ומשכך כאבים חלש (אנלגזיה), ועל כן יעיל להקלת התסמינים אצל מטופלים הסובלים מאיידס ומסרטן, הסובלים לרוב מדיכאון קליני ומבחילות (ומאובדן משקל הנובע מכך) כתוצאה מכימותרפיה וטיפולים אחרים בעלי סימפטומים דומים. ניסוי קליני הראה שלא בכל המקרים קנאביס מסייע לשיפור תיאבון או שיפור מצב הרוח. בניסוי חולקו חולי סרטן, שפיתחו אנורקסיה עקב מחלתם, לשלוש קבוצות: קבוצה אחת טופלה בתמצית קנאביס, קבוצה שנייה ב-THC שבודד מצמח הקנאביס וקבוצה שלישית פלסבו, כל הטיפולים ניתנו בצורה אוראלית. נמצא כי לטיפולים השונים אין השפעה על תיאבון, מצב הרוח או איכות החיים של החולים.
גרסה סינתטית של THC נמכרת במדינות רבות בצורת גלולה למתן אוראלי בתור תרופת המרשם דרונאבינול (שם מסחרי - מרינול), שבין השפעותיה הגברת תיאבון, הרגעה, והגברת עייפות.
תרסיס למתן תת-לשוני המופק מתמצית של קנאביס (מכיל THC וקנאבידיול) אושר לטיפול בתסמינים של טרשת נפוצה בקנדה, בתור תרופת המרשם סטיבקס.
חברות שונות ומרכזים רפואיים עורכות ניסויים שונים - שנכון לשנת 2017 נמצאים עדיין בשלב מוקדם של המחקר - בתקווה לייצר בעתיד תרופות שמתבססות על קנאביס או רכיביו. ניסויים בעכברים הצביעו על האפשרות שקאנביס יכול להפחית את הטקסים של הסובלים מהפרעה טורדנית-כפייתית (OCD), ולהפחית טרשת עורקים. ניסויים נוספים הצביעו על קשר חיובי אפשרי בין נטילת קנאביס על ידי העכברים להקלות בתסמינים של מחלת אלצהיימר.
התמכרות ורעילות
קיימת מחלוקת בין החוקרים האם קנאביס ראוי להחשב "סם ממכר". קיימים מחקרים המגבים את טענות שני הצדדים בוויכוח, ושני הצדדים מאשימים את מפרסמי המחקרים שמנגד במניעים זרים.
כמות גדולה של נתונים שנאספו במחקרים רבים בסוף המאה ה-20, הביאו חוקרים להערכות שכ-10-7% מהמשתמשים שהוגדרו כ"לא כבדים" יחושו התמכרות פיזית או התנהגותית. צריכה רציפה של קנאביס, על בסיס יומי או שבועי, מגבירה את הסיכוי להתמכרות. מחקרים מאותה התקופה הצביעו על תופעה של צרכני חשיש שמחפשים אחר סיוע בהתמודדות עם קשיי הגמילה מצריכת חשיש. גמילה מקנאביס, הפסקה מוחלטת אחרי שימוש תכוף וארוך טווח, מאופיינת בנדודי שינה, חוסר מנוחה, איבוד תיאבון, עצבנות, כעס ואגרסיביות, כתוצאה מפיתוח סבילות פיזיולוגית.
הדו"ח של האקדמיה הלאומית משנת 2017 מצא ראיות מתונות לכך שהקנאביס עשוי לגרום לפגיעות בשל מנת יתר, ביניהן מצוקה נשימתית, בקרב קטינים שצרכו קנאביס במדינות שבהן הוא הפך לחוקי. באף מקרה לא נמצאו עדויות למוות שנגרם בעקבות מנת היתר. בנוסף, הצביע הדו"ח על ראיות מתונות שעשויות להראות שקיים קשר בין שימוש קבוע של קנאביס לבין התמכרות לחומרים ממכרים אחרים, כמו סמים קשים, טבק או אלכוהול.
ניסויי התמכרות בבעלי חיים
מחקר בבעלי חיים, וכמו כן דיווחים אנקדוטליים, הראו כי קיים סיכון לפיתוח תלות נפשית בקנאביס (בייחוד אצל אנשים עם נטייה להתמכרות), בעלת תסמיני גמילה נפשיים מתונים.
מניסוי שנערך על עכברים עולה, כי סבילות (שנמדדה על ידי הגבה לכאב ופעילות ספונטנית) שנבנתה לאחר 6.5 ימים בהם קיבלו העכברים 2 מנות THC בהזרקה תת-עורית (13 מנות), נעלמה בהדרגה בימים לאחר מכן, כשלא נמדדה שום סבילות אחרי 11.5 ימים.
השוואה לסמים אחרים
דו"ח ממשלתי צרפתי מ-1998 שהוגש על ידי שר הבריאות ברנאר קושנר דרג סמים לפי רעילות עצבית וסכנת התמכרות. הוא מיקם את ההרואין, הקוקאין והאלכוהול בקטגוריות הקטלניות והממכרות ביותר; בנזודיאזפינים, הלוצינוגנים וטבק בקטגוריה הבינונית, וקנאביס בקטגוריה האחרונה. הדו"ח קבע ש"התמכרות לקנאביס לא קשורה לרעילות עצבית כמו שהוגדר בסעיף 3 של קריטריונים נירואנטומיים, נוירוכימיים והתנהגותיים. לפיכך, תוצאות קודמות המראות שינויים אנטומיים במוח אצל משתמשים כרוניים בקנאביס, שנמדדו על ידי טומוגרפיה ממוחשבת, הופרכו על ידי טכניקות דימות תהודה מגנטית מודרניות. נוסף על כך, פגימה מורפולוגית בהיפוקמפוס (לו חלק חשוב בזיכרון והריכוז) אצל חולדות להן ניתנו מנות גבוהות במיוחד של THC לא נמצאה." שר הבריאות ברנרד קושנר סיכם וקבע כי "עובדות מדעיות מראות ששום רעילות עצבית לא נגרמת על ידי קנאביס, בניגוד לאלכוהול וקוקאין." מחקרים שפורסמו בשנת 2018 הראו שהשינוי במוח אכן מתרחש, בקרב בני נוער, גם אם צרכו כמות קטנה מאוד של קנאביס בלבד.
לפי המועצה המייעצת בענייני שימוש בסמים, גוף בריטי ממשלתי, שימוש בקנאביס פחות מסוכן משימוש בטבק ובאלכוהול, מבחינה חברתית, בריאותית, והתמכרותית.
חומרים פעילים, מטאבוליזם, ודרך פעולה
מתוך יותר מ-400תרכובות הנמצאות בקנאביס, בהן יותר מ-60 סוגי קנבינואידים, הרכיב הפעיל העיקרי הוא Δ9-tetrahydrocannabinol, הידוע לרוב בקיצורים Δ-9THC או פשוט THC, והוא היוצר את רוב ההשפעות המשכרות והרפואיות של הצמח. ל-THC ישנן כמו כן השפעות נוירופרוטקטיביות (הגנה על תאי עצב) נגד אקסיטוטוקסיסיות (הריגת תא עצב על ידי הפעלת יתר של קולטוניו), ועל כן מונע נזק עצבי מרעלים עצביים מסוימים וכמו כן מגן על תאי עצב (נוירונים) ממחלות התנוונותיות פרוגרסיביות. THC עלול להפוך לקנבינואידים אחרים, כמו קנאבינול (CBN), תוצר חימצון לא פסיכואקטיבי של THC, וקנאבידיול (CBD), איזומר מבני של THC הגורם לאדם להיות ישנוני ומבולבל (השפעה המזוהה עם הביטוי stoned באנגלית), ובנוסף נראה שהוא ממתן את השפעת ה-THC ומאט את פירוקו בכבד. נראה ש-CBD מקל פרכוסים, דלקת, חרדה ובחילה. קנבינואיד אחר המצוי בסם ולו השפעה משמעותית הוא ה-THCV (Tetrahydrocannabivarin), האנלוגי ל-THC עם שרשרת צד קצרה בשתי קבוצות מתילין (CH2). הקנבינואידים נצמדים לקולטני קנבינואידים, מסוג CB1,הנמצאים בחלקים רבים במוח ומערכת העצבים, ו-CB2, הנמצאים בעיקר על תאי T, מערכת החיסון, תאי B, ומקרופאג'ים. נראה שקנאבידיול לא משפיע על אף אחד מהקולטנים הנ"ל, דבר המצביע על כך שאולי ישנו סוג נוסף של קולטני קנבינואידים שעוד לא התגלה.
ל-THC יש אפקט על ויסות המערכת החיסונית, דבר העלול לגרום לאפקט על תאים ממאירים, אך אין מספיק מחקר מדעי כדי לקבוע אם זה עלול לקדם או להגביל את הגורם לסרטן, אך כפי שצוין שני מחקרים סטטיסטיים חשובים הראו שאין מתאם (קורילציה) חיובי בין צריכת קנאביס לסרטן.
ישנם קולטני קנבינואידים גם במערכת הרבייה האנושית, אבל אין מספיק מחקר מדעי כדי לקבוע באופן חד משמעי את ההשפעות של קנאביס על הרבייה - בעוד מחקרים מסוימים על בעלי חיים דיווחו על ירידה (זמנית) ברמת הטסטוסטרון, ייצור, כושר תנועה, וחיות של הזרע והפרעה בווסת, מחקרים אחרים הראו תוצאות הפוכות, וייתכן שמתפתחת סבילות לתופעות האלו.
אצל חלק קטן באוכלוסייה קנאביס עלול לעורר תגובות אלרגיות מתונות.
זמינות ביולוגית
בשאיפה של עשן או אדי קנאביס היחס בין כמות ה-THC הנמצא בחומר לזו הנספגת במחזור הדם משתנה בין אדם לאדם, בטווח שבין 1% ל-24%. רמת הספיגה הנמוכה והפכפכותה המתמיהה נובעת מכמה גורמים, ביניהם: עשן המתפזר באוויר, הבדלים בטכניקות העישון בין משתמש למשתמש, נשיפת העשן כשעוד יש בו THC, והבדלים במטבוליזם ופירוק קנבינואידים בריאות בין אדם לאדם.
מחקר הראה שלהחזיק עשן קנאביס בריאות לא בהכרח מגביר את השפעות ה-THC במבחן ביצוע פסיכולוגי. ברם, מחקר חדש יותר שנערך על ידי אותם מחברים מראה שהחזקת העשן לאורך זמן רב יותר מגבירה את הדירוג הסובייקטיבי של ה"היי". המחקר הנ"ל מצא כמו כן שהחזקת העשן לאורך זמן רב יותר, מפחיתה את הדירוגים הסובייקטיבים של "רוגע" יותר מאשר החזקה קצרה של העשן.
מדידת הזמינות הביולוגית של הסם בצריכה אוראלית מאוד קשה, בשל הקושי בביצוע טיטור בצריכה אוראלית.
מנת יתר
הרעילות של THC נמוכה מאוד (נמוכה עשרות מונים משל קפאין לדוגמה), משום שבחלקים במוח השולטים בפעולות חיוניות של הגוף, כמו נשימה ודופק, יש פחות קולטני קנבינואידים, כך שהם נשארים אדישים יחסית אפילו למנות גדולות. בנוסף, כדי להתקרב לעשירית מרף הרעילות, אדם יצטרך לעשן קילוגרמים של מסה אורגנית בתוך מספר שעות, בזמן שרף ההרדמות ממנה גדולה נמוך הרבה יותר. מסיבה זו לא תועד מעולם מקרה מוות כתוצאה ישירה של מנת-יתר של קנאביס. ראיות מתונות קושרות מקרים של מנת יתר של קנאביס לתופעות פיזיות אחרות כמו מצוקה נשימתית, בעיקר בקרב קטינים.
לפי אינדקס מרק, המהדורה ה-12, ה-LD50 (מינון סמי לתלי) של THC בחולדות, או המינון (במקרה זה הכוונה היא לרמת הTHC בדם, כשכפי שצוין בין 1% ל-24% מה-THC הנמצא בחומר נספג בדם) הקטלני בשביל 50% מקבוצת חולדות שנבדקו בשאיפה, הוא 42 מ"ג לק"ג של משקל גוף. זה שווה ערך לאדם השוקל 75 ק"ג, ושואף את כל ה-THC בלכל הפחות (כלומר, אם הספיגה שלו היא הגבוהה ביותר שנמדדה) 87.5, ולכל היותר (כלומר, אם הספיגה שלו היא הנמוכה ביותר שנמדדה) 2,100 סיגריות מלאות גרם אחד של קנאביס בעל פוטנציה גבוהה במיוחד של 15% THC (יותר מפי 3 ממריחואנה ממוצעת), באותו רגע. מנה זו גדולה ביותר מפי 1,000 מהמנה האפקטיבית - כמות הסם הנדרשת כדי לקבל השפעה נורמלית (חשוב לציין, שהרעילות הנמדדת במחקרים על בעלי חיים לא בהכרח מדויקת אצל בני אדם. תפוצת קולטני הקנבינואידים במערכת העצבים המרכזית של חולדות שונה מזו אצל בני אדם, ולכן הרעילות אצל בני אדם עלולה להיות מעט שונה מזו המתפרסמת במחקרים על בעלי חיים).
רק במתן תוך ורידי רמה רעילה של THC בגוף אפשרית באופן תאורטי.
היחס בין כמות הקנאביס הדרושה להרוות קולטני קנבינואידם לכמות הקנאביס הדרושה כדי לגרום למנת יתר קטלנית הוא 1:40,000.
קרב קרשניק
מהלך הקרב
בתחילת הקרב לאוסטרים היה כוח רב יותר שפעל במיקום אסטרטגי טוב יותר. הארמייה האוסטרית הראשונה הייתה מורכבת מכוח בגודל עשר וחצי דיוויזיות רגלים ושתי דיוויזיות פרשים, בעוד הארמייה הרוסית הרביעית בפיקודו של הברון זלצה העמידה שש וחצי דיוויזיות רגלים ושלוש וחצי דיוויזיות פרשים.
רמטכ"ל צבא אוסטרו-הונגריה קונרד פון הצנדורף הורה לארמייה הראשונה להעביר את כובד המשקל של הכוחות מערבה, בניגוד למה שציפו הרוסים. במאמץ מהיר לשפר את עמדותיו, הורה הרמטכ"ל הרוסי לארמיות הרביעית והחמישית להתכונן להגנה אגפית. למרות שפקודה זו ככל הנראה מנעה מהרוסים הפסד אפשרי גדול יותר, היא נכשלה במטרתה למנוע את תוצאות הקרב.
המערכה לא אופיינה במלחמת חפירות כבחזית המערבית, כיון שהצדדים בחזית המזרחית לא הספיקו להתמקם לטווח ארוך ולעסוק בעבודות בנייה וחפירה. כתוצאה מכך, סערה ביומיים הבאים המערכה והכוחות הגדולים של הפרשים שהיו מעורבים בה, גרמו לחוסר יציבות בקו החזית.
לא טיפוסי
לא טיפוסי (באנגלית: Atypical) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית של שירות הזרמת המדיה נטפליקס מסוגת הדרמה קומית שנוצרה על ידי רוביה ראשיד. הסדרה מתמקדת בחייו של סם גרדנר בן ה-18, הנמצא על הספקטרום האוטיסטי.
בפברואר 2020 פורסם כי הסדרה תחודש לעונה רביעית ואחרונה, שעלתה לשידור ב-9 ביולי 2021.
עונה 1
סם גרדנר, נער בן 18 מקונטיקט, אוטיסט בתפקוד גבוה, מכריז כי הוא רוצה להתחיל לצאת לדייטים. אביו, דאג, נאבק כדי ליצור קשר עם סם והא נרגש כשסם ניגש אליו לקבלת ייעוץ. דאג מגלה שסם מאוהב בג'וליה, המדריכה לכישורים חברתיים בת ה-26 של סם. סם מחליט שהוא צריך למצוא "חברה לאימון", ובסיועם של חברו ובני משפחתו הוא מתחיל לגלות את עולם ההיכרויות.
כשסם מפתח עצמאות, אמו, אלזה, נאבקת למצוא חיים מחוץ להיותה המשגיחה שלו. במהלך יציאה לילית עם חברים, אלזה פוגשת את ברמן בשם ניק ומקיימת עימו רומן קצר. אחותו הצעירה של סם, קייסי, שוברת שיא בריצה לרוחק ומקבלת מלגה לתיכון יוקרתי אך רחוק מהבית. אף על פי שהיא רוצה ללמוד בו, היא מודאגת מההשפעה של הדבר על סם. החששות שלה מחריפים כאשר היא מגלה כי דאג נטש את המשפחה שלהם במשך זמן מה לאחר האבחון של סם ושאלזה מקיימת רומן עם מישהו אחר.
בינתיים, ג'וליה מוצאת בביתה תות שסם השאיר בטעות אחרי ביקורו. היא חושבת שהחבר שלה בגד בה ומאשימה אותו, מה שמוביל אותו להיפרד ממנה. אחרי שהוא עוזב את הבית, ג'וליה מגלה שהיא בהיריון ממנו.
עונה 2
כאשר דאג מתוודע לפרשת הבגידה של אלזה, הוא לא מאפשר לה לחזור לבית. מאוחר יותר דאג מאפשר לה לחזור, תחת הקווים המנחים שלו, אם כי הוא שומר ממנה מרחק. סם, שכבר אינו מורשה לראות את ג'וליה, לא מצליח למצוא מדריך חדש שהוא מרגיש איתו בנוח. יועצת בית הספר, גברת וויטאקר, מעודדת את סם להגיש מועמדות לאוניברסיטה ולהצטרף לקבוצת תמיכה בהנחייתה לתלמידים על הספקטרום, אשר מכינה אותם לקראת סיום הלימודים וכניסה לחייהם העצמאיים.
זיו דשא
זיו דשא (נולד ב-22 באוגוסט 1968) הוא ראש מועצת זכרון יעקב מאז יולי 2016.
ביוגרפיה
דשא עבד בתכנון וניהול פרויקטים הנדסיים, בתחום התשתיות העירוניות וב-16 השנים שלפני היבחרו, עסק בתפקידי ניהול שונים בהיי טק. בו זמנית, הוא היה חבר מועצת זכרון יעקב ויושב ראש ועדת הביקורת של המועצה. הוא היה גם חבר הנהלות בעמותות ומטות מאבק ציבוריים שונים וחבר הנהלת בנק הלוואה וחסכון, המסייע לחבריו בתמיכה כלכלית בעת הצורך.
דשא נבחר בבחירות לראשות המועצה, שהתקיימו בלא בחירות למליאת המועצה, לאחר שקודמו לתפקיד, אלי אבוטבול, התפטר מתפקידו, בעקבות המלצת המשטרה להעמידו לדין, בחשד לאיומים. דשא גבר על המועמדת עלוית פרוינד, לאחר שארבעת המועמדים האחרים הסירו את מועמדותם לקראת יום הבחירות. אחוזי ההצבעה עמדו על קרוב ל-50%.
אחת המשימות הראשונות של דשא בתפקידו, במהלך גל השרפות בישראל, בסוף נובמבר 2016, הייתה התמודדות עם שרפה בזמן אמת, ושיקום נזקיה.
באוקטובר 2018 נבחר דשא כמועמד בתמיכת הליכוד לקדנציה שנייה כראש מועצת זכרון יעקב ברוב של 50.01% מול שני מועמדים אחרים.
לאחר הפעלת תוכנית הבראה כלכלית שזכתה לתמיכת כל המועצה, התייצב מצבה הכלכלי של המועצה. סקר נכסים שנעשה על פי חוק, העביר את המועצה למצב של שיפור מתמיד, הן בחזות, בניקיון ובאירועי תרבות שזכו לכיסוי בתקשורת.
חיים אישיים
דשא נשוי לדפנה ואב לארבעה ילדים.
גיל 110
גיל 110 הוא גיל שמגיעים אליו בערך אחד מכל 1,000 אנשים שהגיעו לגיל 100. אנשים שמגיעים לגיל 110 חיים בדרך כלל חיים נטולי מחלות הקשורות לגיל, עד זמן קצר לפני השגת תוחלת החיים המקסימלית שלהם.
המונח המתאר אנשים שחצו את גיל 110 הוא Supercentenarian.
שכיחות
אוספת נתונים על גילים של אנשים מבוגרים, ומתחזקת בכל עת רשימה של 30–40 האנשים החיים המבוגרים ביותר שגילם מאומת. בהתבסס על שיעור האנשים שגילם מעל ל-100 שנים שעוברים את גיל 110, שעומד על 0.15% עד 0.25%, החוקרים מעריכים כי אמורים להיות בין 300 ל-450 אנשים חיים שגילם מעל ל-110 שנים.
מחקר שנערך בשנת 2010 על ידי מכון מקס פלאנק למחקר דמוגרפי אימת את גילם של 663 אנשים, חיים ומתים, בני מעל ל-110 שנים. המחקר הראה שהמדינות עם המספר הכולל הגבוה ביותר של אנשים המגיעים לגילים כאלו (בסדר יורד) היו ארצות הברית, יפן, אנגליה, צרפת ואיטליה.
האדם הראשון בהיסטוריה שגילו אומת ונמצא שהוא בן מעל ל-110 שנים היה הולנדי בשם חירט אדריאנס בומחארט שנפטר בגיל 111 בשנת 1899. רק בשנות ה-80, הגיל המאומת המבוגר ביותר עבר את ה-115 שנים.
הגבר המבוגר ביותר שגילו אומת היה היפני ג'ירואמון קימורה, שנפטר ב-2013 בגיל 116 שנים. האישה המבוגרת ביותר שגילה אומת היא ז'אן לואיז קלמן, שנפטרה ב-1997 כשהייתה בת 122 שנים ו-164 ימים.
המונח
המונח המשמש לתיאור אנשים שחצו את גיל 110 הוא Supercentenarian. הוא נמצא בשימוש לפחות מאז המאה התשע עשרה. המונח המקביל, Semisupercentenarian, משמש לתיאור טווח הגילים של 105–109 שנים.
מונח נוסף שמשמש לתיאור אדם שגילו הרבה יותר מ-100 הוא Ultracentenarian. נוריס מק'וירטר, עורך גינס שיאי עולם, השתמש בו בהתכתבות עם חוקר הגיל א. רוס אקלר ג'וניור ב-1976.
התייחסויות מוקדמות ל-Supercentenarian משתמשות במונח במשמעות "אדם שגילו גדול בהרבה מ-100", אך הסף של 110 שנים ומעלה הוא הקריטריון המקובל אצל חוקרי דמוגרפיה.
היסטוריה
בעוד שהטענות על גיל מופלג החלו בתקופות מוקדמות בהיסטוריה, האדם הראשון שגילו היה מעל ל-110 שנים שהתקבל על ידי שיאי גינס הוא תומאס פיטרס ההולנדי (לפי הדיווחים, הוא חי בין השנים 1745–1857). לעומת זאת, חוקרים כמו הדמוגרף הצרפתי ז'אן-מארי רובין מחשיבים את חירט אדריאנס בומגארד, שגם הוא מהולנד, כמקרה הראשון שניתן לאימות, שכן הראיות לגבי פיטרס ככל הנראה אבדו.
עדויות קדומות יותר התומכות בכך שהאנגלי ויליאם הילנד הגיל לגיל 112 (לפי הדיווחים, חי בין השנים 1620–1732) אינן עומדות בסטנדרטים הנדרשים על פי ספר השיאים של גינס.
מרישומי הכנסייה בנורווגיה, שדיוקם שנוי במחלוקת, עולה כי במהלך המאות ה-16 וה-17 חיו מספר בני אדם שחצו את גיל 110 בחלק הדרומי-מרכזי של נורווגיה. הרישומים כוללים את יוהנס טורפ (1549–1664), ואת קנוד ארלנדסון אטון (1659–1770), שניהם תושבי אופלנד.
בשנת 1902, מרגרט אן ניב שנולדה ב-1792, הייתה לאישה הראשונה שאומתה בוודאות כמי שהגיעה לגיל 110. נכון לשנת 2015, מעל ל-1700 איש בהיסטוריה תועדו כמי שחצו את גיל 110. אנשים רבים נוספים טוענים (או שנטען לגביהם) כי הגיעו לגיל 110, אולם רובם לא אוחז בתיעוד תומך הניתן לאימות מלא. מגמה זו משתנה ברבות השנים שכן רבים מהטוענים נולדו לאחר שהחלה סטנדרטיזציה בנושא תיעוד ומרשם לידה במדינותיהם.
מבין הישראלים שחצו את גיל 110, זכו לפרסום זכריה בראשי וישראל קרישטל, שקיבל את תואר הגבר המבוגר החי בעולם בזמן מסוים, ונפטר בגיל 113.
מחקר
מחקר סביב אותם אנשים שמגיעים לגיל 110, מהווה כר פורה להבנה מדעית של הדרכים האפשריות להארכת תוחלת החיים. ישנם ארגונים ייעודיים העוסקים במחקר מהסוג הזה, דוגמת הקבוצה הגלובלית לחקר גרונטולוגיה ו-Supercentenarian Research Foundation. במאי 2021, פורסמה אנליזה הכוללת ריצוף גנומי מלא של 81 איטלקים שהגיעו לגיל 105 ולגיל 110, בהשוואה לקבוצת ביקורת ובה 36 איטלקים בגיל מתקדם כלשהו.
תחלואה
מחקר שנעשה לגבי תחלואה בקרב אנשים שחצו את גיל 110, מצא כי הם הצליחו לחמוק מהמחלות המרכזיות הכרוכות בהזדקנות (כגון שבץ, מחלות קרדיו-וסקולריות, דמנציה, מחלת פרקינסון וסוכרת) וכי הסיבה למותם הייתה קשורה בהתשה תפקודית של האיברים והרקמות. כ-10% מבין החוצים את גיל 110 שורדים עד לשלושת החודשים האחרונים לחיים מבלי לחלות במחלות האופייניות לקשישים, וזאת בהשוואה ל-4% מבין החוצים את גיל 105 ול-3% מהחוצים את גיל 100.
מחקר גנומי שבוצע בשנת 2021 זיהה תכונות גנטיות המגינות מפני מחלות תלויות-גיל אצל אנשים שהגיעו לגיל 110, ובפרט וריאנטים אשר משפרים את תיקון ה-DNA. חמישה מבין הווריאנטים נמצאו כמשמעותיים. כמו כן, אצל אנשים שחצו את גיל 110 נמצאה רמה נמוכה מהצפוי של מוטציות סומטיות.
נתיב ימי
נתיב ימי, או "נתיב שיט", הוא מסלול מותווה ומוסכם לתנועת כלי שיט בים, אוקיינוס או גוף מים גדול אחר. נתיב השיט נבחר תוך התחשבות ברוחות (כגון רוחות הסחר), זרמי ים ומכשולים (כגון שרטונים, קרחונים ואיים). הנתיב הימי מחייב לעיתים מעבר בנקודות מפתח (מצרי ים, מעברים בין איים וכדומה). בנקודות המפתח בנתיבי הסחר התפתחו נמלים מחד (למשל נמל סינגפור), ואתרי סיכון לשוד ים, מאידך.
היסטוריה
בעת העתיקה התבצע חלק ניכר של השיט סמוך לחופים, לשם בטיחות וקלות ניווט. עם זאת היו מסעות ימיים שנעזרו בסחף זרמי ים וידע לגבי משטר רוחות שסייע לניווט ותנועה למרחקים נרחבים יותר (למשל על ידי הויקינגים או מתיישבים פולינזים).
החל משלהי המאה ה-15 נעזרו אירופאים, מגלי ארצות וסוחרים במשטר "רוחות הסחר" על מנת לחצות אוקיינוסים ולהגיע לחופי מערב אפריקה ואמריקה הדרומית והצפונית. ספינות המפרש היו זקוקות לרוחות ונעזרו גם בזרמי ים וכך נעו בנתיבים מוגדרים, דבר שאיפשר גם את התפתחותו של שוד ימי, כאשר שודדים יכלו לארוב לספינות עמוסות סחורות בנקודות מעבר ידועות ובמצרי ים הכרחיים למעבר (למשל באזור האיים הקאריביים ובמצר מלאקה). גם לאחר זניחת ספינות המפרש לטובת שימוש בקיטור עדיין היה ערך רב להסתייעות במשבי הרוח וזרמי הים וכן למעבר בנתיבים בעלי עומק ורוחב מספיק לספינות שהלכו וגדלו.
באוקטובר 1854 אירעה התנגשות ימית בין הספינה האמריקאית SS Arctic לבין הספינה הצרפתית SS Vesta מול חופי ניופאונדלנד בעת ערפל כבד. בתאונה שקעה ה-Arctic ולמעלה מ-350 איש מצאו את מותם. בעקבות התאונה פותחו בארצות הברית תקנות רבות הנוגעות לבטיחות תנועת ספינות קיטור (בהן צפירה בצופר ערפל, נשיאת סירות הצלה וחגורות הצלה לכל הנוסעים ועריכת תרגולי הצלה לצוות) במקביל עלתה החשיבות של ניהול והסדרה של התנועה הימית. בשנת 1855 פרסם מת'יו מורי מטעם הצי האמריקאי חוברת הדרכה רשמית בשם Sailing Directions, אשר כללה תוכנית מפורטת לנתיבי שיט מומלצים ומחייבים באוקיינוס האטלנטי, תוך התמקדות בקווי הרוחב מעל 42 (שם סכנת הערפל והקרחונים, בצירוף עם עומס התנועה הימית, הפכה משמעותית ומסכנת-חיים). בשנת 1898 חיבר הצי האמריקאי, בצוותא עם חמש מפעילות קווי הספנות הגדולות בעולם (קונארד ליין, וייט סטאר ליין, אינמן ליין, נשיונל ליין וגויון ליין) אמנה לא-מחייבת בשם North Atlantic Track Agreement (הסכם הנתיבים הצפון- אטלנטיים) שקבעה נתיבי שיט מומלצים. להסכם נוספו עם הזמן חברות נוספות והוא קיבל תוקף של תקנה עם כינון האמנה הבינלאומית לבטיחות החיים בים. הנתיבים המקוריים שהוצעו נשארו ללא שינוי ניכר עד 1924 ורבים מהם משמשים אף כיום.
אחת הסיבות שאיפשרו כינונם של נתיבי שיט מוסכמים ובטוחים ברחבי העולם הייתה העובדה שבמאה השנים שבין 1815 ל-1914 שלטה בריטניה בכל נתיבי השיט החשובים. הצי הבריטי הגן על נקודות מעבר קריטיות והחברות הבריטיות שלטו בנתיבי הסחר והסדירו את התנועה הימית.
מעברים ימיים
על מנת לקצר נתיבי שיט, למנוע מעקפים גדולים, להוזיל על ידי כך את עלויות המשלוח הימי ולצמצם את סכנותיו, נחפרו תעלות קישור המחברות גופי מים. המעברים נוצרו הן ברמה מקומית, כגון תעלת קורינתוס ביוון והן ברמה גלובלית כמו תעלת סואץ (נחנכה ב-1869) המשמשת למעבר אוניות ממזרח אסיה, האוקיינוס ההודי והים האדום, לים התיכון ולאירופה וחוסכת את הקפת אפריקה. כמו כן, תעלת פנמה (1914) המחברת את האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט וחוסכת את הקפת אמריקה.
דרך נוספת ל"קיצור דרך" בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט היא פיתוחם של מעברים דרך אוקיינוס הקרח הצפוני: המעבר הצפון-מזרחי והמעבר הצפון-מערבי. מעברים אלה אמנם פתוחים זמן קצר בשנה בשל חסימתם בקרח, אך הם מהווים קיצור ניכר בזמן מסע ימי בין נקודות בצפון כדור-הארץ.
WWE Worlds Collide
WWE Worlds Collide (בעברית: "התנגשות העולמות") הוא אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות, ה-WWE, המשודר בערוץ הטלוויזיה של ה-WWE Network.
Boggy Depot
Boggy Depot ("מחסן בוצי") הוא אלבום הבכורה של גיטריסט אליס אין צ'יינס, ג'רי קאנטרל. מנגנים בו בין השאר שון קיני ומייק אינז מאליס אין צ'יינס, לס קלייפול מפרימוס, רקס בראון מפנטרה ונורווד פישר מפישבון. האלבום נחשב בעיני מעריצי אליס אין צ'יינס רבים כמעין "אלבום אבוד" של הלהקה, כי הוא הראשון שיצא לאחר יציאתו של אלבום האולפן האחרון שהוציאה אליס אין צ'יינס ב-1995. גם מפני שניגנו בו כל חברי הלהקה מלבד ליין סטאלי, שנאבק בהתמכרותו להרואין. "Cut You In" יצא כסינגל ראשון.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי קאנטרל.
קטפרס אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה
קטפרס אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה הוא כלל יסוד בהלכות טומאה וטהרה ונידון בעיקר בהלכות מקוואות. כלל זה מופיע במסכת טהרות, והוא אומר שמים המונחים על מקום מדרון (למשל הר תלול) אין להחשיבם כמחוברים זה לזה, לא לטומאה, שאם נגע טמא במים הוא לא טימא את טיפות המים האחרות שאינן נחשבות כמחוברות לשאר המים, ולא לטהרה - לעניין מים טמאים שהשיקם למקווה דרך קטפרס או לעניין חיבור שני מקוואות זה לזה, שמחוברים על ידי מים כאלו המונחים באופן קטפרס.
כלל דומה לכלל זה הוא הכלל ניצוק אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה, שבו מדובר במשקה הניצוק באוויר מכלי אל כלי (בשונה מקטפרס הנוזל במורדות הר או שיפוע אחר, אך לא באוויר).
משמעות המילה "קטפרס" מורה על מקום ירידה תלולה.
הסבר
ההסבר על הפסול של זוחלין, מובא בפוסקים אחרים המפרשים ש"זוחלין אינם חיבור", מים שאינם נמצאים על מקומם בקביעות אינם נחשבים למחובר זה לזה, וממילא אין שיעור של ארבעים סאה למים, שהרי כל טיפה וטיפה עומדת בפני עצמה ואינה מחוברת לחברתה.
שיטות חכמי התוספות
לכלל של קטפרס אינו חיבור ישנה סתירה לכאורה: קיימת משנה האומרת כי לפי הכלל גוד אחית (משמעותה היא "גוד" משוך "אחית" והורד) כאשר ישנן שלושה בורות החפורות במדרון של הר, ושלולית מים שנוזלת על מדרון ההר, עוברת מעל שלושה בורות המים, ובכך מחברת את שלושת ריכוזי המים מלמעלה, נחשבים השלושה למחוברים באופן חלקי, לפי רבי יהודה ניתן להטביל כלים במקווה התחתונה, על ידי הכלל "גוד אחית" שעל פיו ניתן להחשיב את כל המים כאילו מונחים בבור התחתון, ולפי רבי מאיר ניתן להטביל כלים אף בעליונה, שכן ניתן להחשיב את כל המים כאילו מונחים בבור העליון, שכשם שאומרים "גוד אחית" כך ניתן להחשיב את המים למעלה על ידי "גוד אסיק" (משוך והעלה את המים למעלה).
בנוסף, יש אופן נוסף שבו מים הנחשבים ל"קטפרס" נחשב למחוברים למקווה: בור שהיו בו מים בשיעור של ארבעים סאה בדיוק, והלך אדם וטבל בו ועלה המים, ברור שכמה טיפות מהמים נדבקו בגופו ונמשכים עמו כך שלא נותרו במקווה ארבעים סאה. למרות זאת, לפי שיטת רב יהודה ניתן לצרף את טיפות המים שעל גופו לשיעור המקווה. ההסבר הוא מכיוון שהמים עומדים לרדת למקווה, ניתן לצרפם למרות שבאופן זמני הם לא מחוברים למקווה.
הסבר
האחרונים מסבירים כי לפי שיטת רבינו תם, פסול ה"קטפרס" פוסל את המקווה מפני שאין המים מונחים על מקום אחד, ואילו שם התואר "מקווה" מתאר מים שנאספו אל מקום אחד ("אשבורן"), כאמור בפסוק. מסיבה זו, לעולם לא יחול תואר "מקווה" על המים הזורמים על גבי מדרון ואינם מכונסים יחד, כך שלא שייך שיחול תואר מקווה על ידי ארבעים סאה שאינם יחד בבור אחד. לעומת זאת, לאחר שחל שם המקווה על הבור שבו יש ארבעים סאה מים מכונסים, ויש בור אחר סמוך שבו יש פחות מארבעים סאה - אך הוא מחובר לבור שיש בו ארבעים סאה דרך קטפרס, ניתן להחשיב את הבור המחובר למקווה מדין "המחובר לטהור", כלומר כאשר דבר מחובר אל דבר אחר טהור, גם הוא טהור, (שמסיבה זו כשרים מים שאובים כאשר הם מושקים אל מי מקווה).
שיטת הר"י, לעומת זאה, אחרת, וניתן לומר - אף הפוכה: ניתן לצרף אל שיעור ארבעים סאה גם מים שאינם מכונסים יחד בבור אחד, מכיוון שגם דרך קטפרס המים מכונסים יחד (פיזית). לעומת זאת, כדי להשיק מים זה לזה ולטהרם, יש צורך שהמים יהיו מחוברים יחד, שהרי אנו רוצים להשפיע על כל המים דרך נגיעה, ששייכת רק בגוף אחד. הפני יהושע מסביר, כי קל יותר (רוחנית ומשפטית) לצרף המים זה לזה (להשלים את שיעור המקווה), מאשר להפוך את שני הבורות למקווה אחד (בהשקה) שלכך נצרך ששני המקוואות יהפכו להיות אחד ממש, שזה לא ייתכן על ידי קטפרס.
גדרי הכלל: מהו קטפרס
נחלקו הראשונים מהו גדר קטפרס. בתוספות רי"ד על מסכת גיטין מובאת מחלוקת ראשונים, האם קטפרס הוא רק כאשר המים נעים וזורמים על מקום שיפוע, או גם כאשר הם נאספו יחד במקום מקוער שבנוי בצורת שיפוע. דעת התוספות רי"ד היא שכאשר המים מכונסים יחד אין את בעיית הקטפרס (וכך היא גם דעת הריב"ש כמובא לעיל. הוא מביא גם דעתם של חכמי צרפת, שגם במקרה כזה נחשבים המים לזוחלים.
שיטת רבי חיים מצאנז
שיטת רבי חיים מצאנז היא המחמירה ביותר ב"קטפרס",, והוא מסביר שיסוד הכלל שקטפרס אינו חיבור הוא שאין המים מתחברים אלא כאשר הם נאספו ונקוו בשטח ישר ולא משופע. לפי הסברו, "אשבורן" הוא תיאור מים שנאספו במקווה, הוא תיאור למים שנאספו יחד על אותה קרקע ונחים יחד על אותה קרקע משותפת, במקרה כזה, נחשבים המים כמחוברים יחד וכגוף אחד. לעומת זאת, כאשר המים נמצאים על מקום משופע, אין הם נחים על המקום המשופע, אלא הם נמצאים שם באופן ארעי על ידי דבר צדדי המכריח אותם (המים שמתחתיהם), שלולי הדבר המכריח ומסייע להם להישאר במקום המשופע היו יורדים ונוזלים למקום אחר - למטה מהשיפוע. במצב כזה, נמצא שהמים אינם נחים כלל על הקרקע והרי הם כנמצאים באוויר, ולכן אין חיבור ביניהם.
לדבריו, כן היא דעת רוב הראשונים, הר"ש, הריב"ש והרמב"ם. כך למשל הוא מפרש את דברי הרמב"ם:. כלומר, על המים להיות יחד בשטח משותף.
נחלקו האחרונים בהסבר דבריו, ובהתאם נחלקו האם גם מקווה שבנוי בשיטת בור על גבי בור, פסול לפי שיטת הדברי חיים. יש שסברו שגם באופן כזה המקווה פסול, מכיוון שיסוד קטפרס הוא שהמים אינם מונחים יחד בקרקע שווה וגם כאן המים מונחים בשני בורות שאינם בקרקע שווה, ויש שסברו שבאופן כזה גם הדברי חיים מודה שהמקווה כשר, כי הפסול הוא דווקא כאשר המים שבשני הבורות אינם מחוברים זה לזה באופן טבעי, מכיוון שהמים שבצינור אינם מחוברים לבור התחתון ב"אשבורן" (ההפך מקטפרס) אלא ב"קטפרס", שהרי הם אינם מונחים באופן טבעי על הקרקע של המקווה התחתונה, ורק הצינור הוא זה שמגבילם שיעמדו שם, אך כאן המים המחוברים בין שני הבורות מחוברים זה לזה באופן טבעי לכל הדעות, ואין צורך בצינור שיחבר ביניהם, שהרי הם סמוכים זה לזה באופן מוחלט, ולכן למרות ששאר המים אינם מחוברים יחד, די בחיבור זה.
מנהג חב"ד כיום הוא לעשות בור על גבי בור, אם משום שלא סוברים כשיטת רבי חיים מצאנז, אם מפני שסוברים שדבריו אינם נסובים על מקווה כזה. הרב עובדיה יוסף פוסק כי מותר ואף מהודר לטבול במקווה כזה ללא חשש, ואף כתב שרבי שלמה קלוגר, האבני נזר, ובדורינו הרב יצחק יעקב ווייס והרב שמואל וואזנר ועוד פוסקים סוברים כך.
עם זאת, יש שסוברים שגם רבי שלום דובער שניאורסון, מייסד תקנת בור על גבי בור, חשש לשיטת רבי חיים מצאנז. לדבריהם, זה ההסבר גם לכך שהוא ציווה שחור ההשקה המחבר בין הבור העליון לבור התחתון יהיה בגודל טפח על טפח, שזהו שיעור "מוציא רימון" לפי שיטת בעל התניא. רבים נתחבטו להבין את השיעור של "מוציא רימון", שאמור להיות תקף לכאורה רק כדי לבטל כלי שלא יקבל טומאה ולא לערב בין שני מקוואות, שעל כך ישנה הלכה למשה מסיני ידועה שהשיעור הוא כשפופרת הנוד. אך לפי דבריהם, הרש"ב סבר כי ייתכן שיש כאן חשש של "קטפרס" כאשר קרקעית שני המקוואות אינה שווה, וייתכן ששיעור "שפופורת הנוד" אינו מועיל לבטל את מחיצת המקווה המפרידה בין שני המקוואות אלא היא רק מערבת את המים של שני מקוואות שמונחים בזווית שווה. ומסיבה זו ציווה לעשות שיעור של מוציא רימון, שיש הסוברים שהוא מועיל כדי לבטל את מחיצות המקווה.
איוואן דולגיך
איוון איליץ' דולגיך (ברוסית: Ива́н Ильи́ч Долги́х; 1904 – 1 באוקטובר 1961) היה סגן אלוף, ראש הגולאג (1951–1954), חבר המפלגה הקומוניסטית מאז נובמבר 1931 וחבר הסובייט העליון של ברית המועצות.
קורות חיים
נולד בכפר מאטבייבקה במחוז אוריול למשפחת איכרים.
בשנת 1918 הוא סיים בית ספר.
שינש, כמזכיר מועצת הכפר (מרץ 1920 - דצמבר 1922) והממונה (ינואר 1923 - דצמבר 1925) במאטבייבקה ואז פקיד הוועדה המקומית של איגוד עובדי הרכבות (ינואר 1926 - מרץ 1928).
היה פקיד, סוכן ועוזר במחלקה הכלכלית של אוגפא"ו, במרץ 1928-1931; נציב המחלקה הכלכלית של מחלקת התחבורה הדרומית במשטרה החשאית, 1931 - אפריל 1932 ונשלח למספר מקומות לנהל מחלקות דומות.
את הקפיצה המטאורית בקריירה קיבל עם מינויו לתפקיד שר הפנים של הרפבוליקה הקזחית מינואר 1949 ועד ינואר 1951; לאחר מכן מונה לראש הגולאג מינואר 1951 ועד אוקטובר 1954והיה חבר הנהלת משרד הפנים של ברית המועצות עד 1953;
בשנת 1954 פוטר מתפקידו כראש הגולאג ומונה למפקח בכיר במחלקת הפיקוח במשרד הפנים של ברית המועצות, תפקיד שמילא עד 1956. ב-24 באפריל 1956 גורש מהמפלגה על בעוון "פגיעה בוטה בחוקיות הסוציאליסטית".
ביוני 1956 נשללה ממנו דרגת סגן אלוף על בסיס צו של מועצת השרים של ברית המועצות מס '798-444 "על הפרת החוקיות הסוציאליסטית בביצוע חקירות וזיוף תיקי חקירה."
מת ב-1961.
IS-7
IS-7 (יוסיף סטלין, ИС-7) היה טנק סובייטי כבד, אשר פותח מעט לאחר מלחמת העולם השנייה. משקלו של הטנק הגיע ל-68 טונות, והוא היה לטנק הכבד ביותר שבנתה ברית המועצות. ה-IS-7, אשר היה חמוש בתותח עוצמתי בקליבר 130 מילימטר, בעל שריון עבה ביותר לתקופה ונהנה מניידות טובה, נחשב כנראה לטנק החזק בשעתו בעולם. למרות זאת, הוא מעולם לא נכנס לייצור סדרתי בגלל גודלו ומשקלו.
פיתוח
בקיץ 1945, החלו המהנדסים הסובייטים של מפעל קירוב שבלנינגרד לעבוד על פרויקט לטנק כבד חדש תחת הציון "Object 260" (אובייקט 260), שקיבל מאוחר יותר את השם הרשמי IS-7. על אף שהטנק החדש היה בבסיסו המשך לטנק הכבד IS-3 שנכנס לייצור במאי 1945, הוא הכיל מספר מאפיינים חדשניים ועיצובו היה שונה מזה של טנקים אחרים שפותחו בזמן מלחמת העולם השנייה. דגם אב טיפוס ראשון הושלם ב-8 בספטמבר 1946 והשני ב-25 בדצמבר 1946, ואלה עברו את מבחני השדה בהצלחה.
תיאור
רמת המיגון של ה-IS-7 הייתה גבוהה מאוד לטנקים אחרים בשעתו. זה הושג לא רק בזכות עיבוי לוחות השריון, אלא גם הודות לזוויות החדות בהן הונחו אשר שיפרו את המיגון הבליסטי של הטנק. עיצוב השריון הקדמי היה זהה במידת מה לזה של ה-IS-3, ועוביו הגיע ל-150 מילימטר. צריח הטנק היה גדול מאוד, אך בעל צללית נמוכה עם מיגון של 210 מילימטר בחזית ו-350 מ"מ בבסיס התותח. במבחני שדה שנערכו בקיץ 1948, שריון הטנק הוכיח עצמו כחסין כנגד פגזים חודרי שריון של תותחי הנ"ט החזקים ביותר בתקופה (ביניהם התותח הגרמני בקוטר 128 מ"מ אשר שימש את משחית הטנקים יאגדטיגר, וגם התותח הסובייטי בקוטר 130 מ"מ של ה-IS-7 עצמו).
בקיץ 1948 הושלמו ארבעה טנקי IS-7 במפעל קירוב שבלנינגרד, ואלו נשלחו למבחני שדה ממשלתיים. הטנק הותיר רושם חזק על חברי הוועדה הבוחנת; על אף שמשקלו הגיע ל-68 טונות, הוא הצליח לפתח מהירות סבירה ביותר, היה כמעט חסין לתותחי הנ"ט של התקופה, והיה חמוש בתותח עוצמתי. ב-1949 הורה הצבא למפעל קירוב לייצר כ-50 יחידות של ה-IS-7. אולם מאוחר יותר באותה שנה, הוחלט לעצור את כל ייצור הטנקים שמשקלם מעל 50 טונות, ביניהם ה-IS-7.
בעיית k המרכזים
בתורת הגרפים, בעיית k המרכזים היא בעיית אופטימיזציה, המבקשת להקים ברשת נתונה מספר קבוע מראש של "מרכזי שירות", כך שהמרחק של ה"לקוח" הרחוק ביותר מכל המרכזים יהיה קטן ככל האפשר.
פורמלית, הבעיה מקבלת גרף ממושקל בעל n צמתים ומטרתה למצוא תת-קבוצה בגודל k, המביא למינימום את המרחק בין כל צומת בגרף לאחד הצמתים בקבוצה k. האלגוריתמים הידועים לבעיה מניחים שהמרחקים בגרף מקיימים את אי-שוויון המשולש.
סיבוכיות
בעיית k המרכזים ידועה כבעיה NP שלמה מכיוון שניתן באמצעות רדוקציה חישובית להראות שבהינתן פתרון לבעיית k המרכזים ניתן למצוא פתרון לבעיית הקבוצה השולטת (Dominating set) בגרף כלשהו.
אלגוריתמי קירוב
אלגוריתם קירוב נוסף בעל שגיאה דומה מבצע רדוקציה לבעיית מציאת קבוצה בלתי תלויה מקסימלית (Maximal independent set) בגודל k בגרפים המתקבלים על ידי הוספת צומתי G לקבוצה הריקה, העלאת G בחזקה (Power Graphs) ומציאת הגרף הקטן ביותר עבורו ניתן למצוא קבוצה שולטת מלאה בגודל k.
כחלון האפון
כַּחְלוֹן הָָאָפוּן (שם מדעי: Lampides boeticus, שם קודם: כחליל האפון) הוא פרפר יום המשתייך למשפחת הכחליליים. הוא אחד ממיני הפרפרים הנפוצים בעולם. כחלון האפון הוא מין נודד ותפוצתו החובקת תבל מוסברת ביכולת ההסתגלות שלו למיני צמחים פונדקאים רבים המשתייכים למשפחת הפרפרניים, וליכולת ההסתגלות שלו לאזורי אקלים שונים כולל יערות גשם.
כחלוני האפון בולטים בצבעם הכחול ובמעופם התזזיתי. הם בעלי דו-פרצופיות או דו-צורתיות זוויגית. הזכרים כחולים-סגולים בגוון מתכתי בוהק, כנפי הזכרים מסתיימות בשפה חומה. הנקבות חומות עם רקע כחלחל. חלקן התחתון בהיר בגוון קרמי ומעוטר במעין דגם שיישי ובפס לבן לכל אורכו, בקצה הכנף התחתון ישנם שני כתמים שחורים בולטים כמעין עיניים מדומות המסתיימות במחושים מדומים, זאת כדי להשלות טורפים פוטנציאלים אשר ינסו לתפוס חלק זה של הפרפר - זה האחרון ינוס במהרה ויינצל, לא פעם תוך אובדן חלק מכנפו.
תצפיות שערך דובי בנימיני על תנועת כחלון האפון הובילו אותו לזיהוי מאפיין התקדמות ייחודי של הפרפר, טקטיקת דילוגים מפונדקאי פורח למישנהו לאורך השנה - עדות נוספת ליכולת ההשרדות הבולטת של המין.
שם הסוג נגזר מהמילה היוונית lamnph שמשמעותו "קצף" - אולי בשל הדגם שעל כנפיו התחתונות הדומה לקצף, ושם המין הוא כפי הנראה על שם האזור Baetica שמו הרומי של חבל ארץ בדרום ספרד.
הביצה
הנקבה מטילה ביצים בודדות. הביצה עגולה ופחוסה, בעלת דגם מרושת וצבעה צהבהב-ירקרק.
גנאדי פדאלקה
קולונל חיל האוויר הרוסי גנאדי איוואנוביץ' פדאלקה (ברוסית: Генна́дий Ива́нович Па́далка; נולד ב-21 ביוני 1958, קרסנודאר) הוא קוסמונאוט רוסי, גיבור הפדרציה הרוסית, המחזיק בשיא עולמי מבחינת משך השהייה הכולל בחלל - 878 ימים.
כחלון האפון
הזחל
לזחל שני מופעים עיקריים: 1. גוף ירקרק, המקנה לו הסוואה על-גבי העלים. 2. גוף חום-ורדרד. ראשו שחור. לאורך גבו קו אדמדם ובצדיו פס ירוק. הזחל ניזון מעלי הפרחים ומפירות. הצמחים הפונדקאים העיקריים ממשפחת הפרפרניים הם: אחירותם החורש, האפונה, הקרקש, התורמוס, הלוביה, הלוטוס, הביקיה, האספסת ומינים רבים נוספים המאפשרים את השרדותו של כחלון האפון באזורים נרחבים של העולם.
מסביב לשיחי הקרקש הצהוב מעופפים שני מיני כחליל: כחלון האפון וקרקשי הסנה - זה האחרון גדול יותר.
גנאדי פדאלקה
ביוגרפיה
באפריל 1989 הוא התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
כחלון האפון
הגולם
בדומה לגלמי מיני כחליליים רבים גם גולם כחלון האפון הוא מטיפוס גולם החגורה. גלמי כחלון האפון משמיעים קולות, בעיקר בשלב הצעיר של הגולם. השמעת הקולות משמשת כפי הנראה כאמצעי להגנה. גלמי כחלון האפון אינם היחידים המשמיעים קולות מבין מיני הכחליליים וישנם מינים נוספים שגלמיהם משמיעים קולות דוגמת, כחליל הרימון, כחלון השיטה וכחליל השברק.
גנאדי פדאלקה
ביוגרפיה
פדאלקה השתתף במס' טיסות לחלל והיה מפקד משלחת קבועה מס' 9 לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא שהה בחלל 878 ימים וביצע 10 פעילויות חוץ רכביות.
באפריל 2017 החליט גנאדי פדלקה לעזוב את יחידת הקוסמונאוטים. לאחר העזיבה פרסם גנאדי פדלקה מכתב פתוח ובו ביקר את ראש מרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים, יורי לונצ'קוב, וקרא לפטר אותו.
הוא מתגורר עם משפחתו בעיר הכוכבים.
סויוז TM-28
גנאדי פדאלקה עשה את טיסתו הראשונה כמפקד סויוז TM-28 עם סרגיי אבדייב ויורי בטורין, ששוגרה ב-13 באוגוסט 1998. מ-15 באוגוסט 1998 ועד 27 בפברואר 1999 - שהה בתחנת החלל מיר. עם איוואן בלה חזר לכדור הארץ בחללית סויוז TM-28 ב-28 בפברואר 1999. משך שהייתו הראשונה בחלל היה 198 יום 16 שעות 31 דקות.
סויוז TMA-4 / ISS-9
ב-21 בפברואר 2002 מונה פדלאקה למפקד משלחת 9 לתחנת החלל הבינלאומית. בנובמבר 2003 הצוות הורכב מחדש. בפברואר 2004 הוחלט להחזיר את פדאלקה (רוסקוסמוס) ואדוארד פינק (נאס"א) לצוות הראשי, כמו גם את אנדרה קויפרס (ESA), חבר תוכנית המשלחת EP-6. במהלך המשימה הם ביצעו ארבע פעילויות חוץ-רכביות. מ-19 באפריל עד 24 באוקטובר 2004 מפקד סויוז TMA-4 שהה בחלל 187 יום 13 שעות 22 דקות.
סויוז TMA-14 / ISS-19, ISS-20
ב-26 במרץ 2009, יצא לחלל בפעם השלישית כמפקד חללית סויוז TMA-14 וצוות תחנת החלל הבינלאומית במסגרת משלחות ISS-19 ו-ISS-20 הוא שהה בחלל עד 11 באוקטובר 2009.
סויוז TMA-04M / MKS-31, MKS-32
ב-15 במאי 2012 החל כמפקד חללית סויוז TMA-04M וצוות תחנת החלל הבינלאומית במסגרת משלחות ISS-31 ו-ISS-32. ב-17 בספטמבר 2012 בשעה 06:52 שעון מוסקבה, 86 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר ארקאליק בקזחסטן, נחת עם סויוז TMA-04M. בפעם זו שהה בחלל 125 יום.