cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סקרמנט
הסמליות והסיבתיות בסקרמנטים של הנצרות הקתולית
בסקרמנטים טבועה סמליות, הנוגעת ביחס אל הכנסייה. חשובה מכך היא הסיבתיות של הסקרמנטים, שכן כל אחד מהם מעניק את החסד בצורתו האופיינית. בתפיסה הנוצרית נתפס סקרמנט ההודיה כסקרמנט המרכזי. תומאס אקווינס טען כי סקרמנט ההודיה הוא התכלית אליה מכוונים הסקרמנטים האחרים, סקרמנט מרכזי סביבו מסתובבים הסקרמנטים האחרים. יתרה מזו סעודת האדון זוכה לכבוד הרב ביותר משום שסקרמנט זה מכיל את ישו בגופו בעוד שבסקרמנטים האחרים החסד מוענק באמצעות כלי של מצווה הנגזרת מישו. סקרמנט ההודיה מסמל את אחדות הקהילה הנוצרית, בהענקת גופו ודמו של ישו למאמינים. סיבתיות סקרמנט ההודיה נמצאת בקבלת גופו ודמו של ישו דרך הלחם והיין, וכתוצאה מפעולתו של ישו על הצלב, מעניקים גופו ודמו חסד.
סקרמנט הטבילה מסמל, דרך שחזור מותו של ישו ולידתו מחדש, את קבלתו של המאמין לקהילה הנוצרית. דרך הטבילה זוכה הנטבל ללידה מחדש, שכן לאחר הלידה הביולוגית של בן אדם ועד טבילתו, נפשו עדיין מתה, כתוצאה מהחטא הקדמון המכתים את האנושות כולה. סיבתיות סקרמנט הטבילה נמצאת בהכנת המאמין להשתתפות בסקרמנט ההודייה ובמשמעות ההודייה, היינו הגאולה. קיים קשר פנימי חזק בין סקרמנט הטבילה לסקרמנט ההודייה.
בדומה לטבילה גם סקרמנט הווידוי מסמל לידה מחדש. במהלך חייו מבצע המאמין חטאים אשר פוצעים את נפשו. הווידוי משול לפעולת הצליבה, המסמלת את מחילת החטאים, את ריפוי הנפש הפצועה מחטא. סיבתיות סקרמנט הווידוי היא יישום אישי של רז הגאולה לחוטאים, פתיחת לב החוטא חזרה אל החסד. סקרמנט האישור מסמל את הגעת המאמין לבגרות ואת כניסתו אל הקהילה. סיבתיות סקרמנט האישור בהפיכת המאמין לעדות חיה לאלוהים ולאמונה הנוצרית. סקרמנט המשיחה האחרונה מסמל את אחדות הקהילה הנוצרית. המאמינים העומדים למות משולים לאבנים הנמצאות תחת האדמה, אשר נושאות את המבנה כולו, הקהילה הנוצרית. סיבתיות סקרמנט המשיחה האחרונה היא בהכנת נפש המאמין לתהליך הגאולה ולקבלת החסד, חיי הנצח בעולם הבא.
סקרמנט הכהונה מסמל את הכניסה לתפקיד בשירות הקהילה הנוצרית, הכנסייה. סיבתיות סקרמנט הכהונה טמונה בהכנת רועים רוחניים לקהילה, אשר יסייעו למאמינים לקבל את החסד. סקרמנט הנישואין מהווה, דרך אהבת החתן והכלה, סמל מיסטי לאהבת האלוהים אל עמו. חיי הזוגיות הם סימנים חיים לאהבת האל. הסיבתיות בסקרמנט החתונה טמונה בהענקת החסד ההכרחית לאלו אשר יגדלו ילדים באהבת האל ויראתו, ילדים אשר יהפכו לחברים קהילה הנוצרית, ותושבים עתידיים בגן עדן.
כלל קהילת המאמינים, הכנסייה, נתפסת אף היא כסקרמנט. קהילת המאמינים מסמלת את קיומו של ישו לאחר מותו ומאפשרת קבלת חסד, הנובע מפעולתו של ישו על הצלב, אל הבאים בשעריה. יש המזהים את הכנסייה עם סקרמנט ההודייה מכיוון ששניהם מקיימים את גופו של ישו ודרכו מביאים חסד למאמינים, ויש הרואים את הכנסייה כסקרמנט גדול אשר כל יתר הסקרמנטים מרומזים ממנו. כמו כן ישנם סקרמנטים אחרים פחותים בחשיבותם, אשר כפי שציינתי לעיל נכנסו תחת השם סקרמנטלים. גם החגים ניתנים להבנה כסקרמנט וקיים הסבר לכל חג.
הסקרמנטים בנצרות הלא-קתולית
כמו הנצרות הקתולית כך גם הנצרות האורתודוקסית מקבלת את העיקרון התאולוגי הגורס כי דרך הסקרמנט עובר אל המאמין חסד אלוהי. בנצרות הפרוטסטנטית נתפסים הסקרמנטים כביטוי חיצוני לחסד פנימי - מעשה סמלי בלבד, ללא קבלת חסד אלוהי. בהתאם לכך מקיימים הפרוטסטנטים רק שניים מהסקרמנטים: הטבילה ואכילת ה'לחם הקדוש' בזמן המיסה.
לותר טען כי הסקרמנטים הם סמלים ועדויות לרצונו הטוב של האל כלפינו ותו לא. הסקרמנטים, בתפיסה הפרוטסטנטית, מלהיבים את האמונה והאמונה גורמת להצדקה בעוד שהחסד הוא פרה-דטרמיניסטי ואין דרך ארצית להשיגו. תפיסת הקלוויניסטים והפרסביטריאנים את הסקרמנטים זהה באופן עקרוני לזו של הפרוטסטנטים, בעוד הצווינגליאנים ממעיטים אף יותר בערך הסקרמנטים ותופסים אותם כסמלים לא של נאמנות האלוהים אל בני האדם אלא של בני האדם אל האלוהים. הפרוטסטנטים מקיימים מבין הסקרמנטים רק את הטבילה וההודיה וכמובן שרק לשם הזיכרון שהם נושאים בקרבם. גם הכנסייה הקתולית גורסת כי הסקרמנטים אינם כורח, משום שאלוהים הכל יכול אינו מחויב להשתמש בטקסים חיצוניים, אולם זו השיטה המתאימה ביותר לבני האדם.
מרדכי קרליץ
אליהו מרדכי (מוטל'ה) קרליץ (נולד ב-4 במרץ 1952) הוא איש ציבור ואיש עסקים חרדי ישראלי. כיהן כראש עיריית בני ברק בין השנים 1998–2003 מטעם מפלגת דגל התורה.
ביוגרפיה
נולד בבני ברק, בנו של הרב נסים קרליץ ולאה, בתו של הרב צבי הירש קופשיץ. למד בישיבת פוניבז'. נישא לשרה, בת הרב חיים קרפ מתל אביב. לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש, שבראשו עמד אביו. בהמשך עמד בראשות כולל ללימודי חושן משפט.
בשנת 1998 נבחר לראשות עיריית בני ברק, כמועמד מוסכם על שלוש המפלגות החרדיות: דגל התורה, אגודת ישראל וש"ס. יזם את פיתוח צפון העיר בני ברק ובפרט את מתחם מגדלי המשרדים ב.ס.ר. בשנת 2003, בעקבות הסכם רוטציה בין דגל התורה לאגודת ישראל, החליף אותו ישכר פרנקנטהל, איש חסידות גור ונציג אגודת ישראל. לאחר פרישתו מראשות העירייה פנה לעסקי יזמות. הוא מעורב בעסקאות נדל"ן ובהן תיווך מכירת מתחם אסם ברחוב השומר בבני ברק לקבוצת יזמים מצרפת.
קרליץ היה ממקורביו של הרב אהרן לייב שטיינמן. בשנת 1999 היה חבר בוועדת טל שחוקקה את חוק טל. בגין פעילות זו למען בני הישיבות קיבל קרליץ מכתב הוקרה מהרב אהרן ליב שטינמן שכתב לו: "באתי בדברים אלה להודות לך על המאמצים הגדולים אשר עשית למען שכל בחור ישיבה יוכל ללמוד תורה כל זמן שירצה בלי שום הגבלה". למכתב צירפו את חתימותיהם 25 רבנים וראשי ישיבות ובהם, חברי מועצת גדולי התורה: הרב נסים קרליץ, הרב גרשון אדלשטיין ואחרים.
בשנת 2001 השתתף בניסוח אמנת כנרת. כשפורסם חלקו בעניין התבטא הרב יוסף שלום אלישיב נגד האמנה והיא ספגה גינויים נרחבים ביתד נאמן. קרליץ אמר בתגובה כי הוא לא חתם על האמנה.
בשנת 2006 הקים קרליץ בהוראת הרב אלישיב והרב שטיינמן את קרן ההסעות של החינוך העצמאי שמממנת את הסעתם של תלמידים למוסדות החינוך החרדים המרוחקים, לאחר שהמדינה הפסיקה את המימון בעקבות פסיקת בג"ץ שהמערך מפלה לטובה תלמידים במוסדות להחזרה בתשובה.
בשנת 2011 הוביל מטעם הרב שטיינמן את השינויים בשליטה בחינוך העצמאי שבעקבותיהם גברה השפעתם של אנשי דגל התורה בארגון. בשנת 2012 עמד מאחורי ביצוע המהפך בשליטה בעיתון יתד נאמן והעברתה לידי איש העסקים שמעון גליק, מקורבו של הרב שטיינמן.
ביוני 2021 מונה לחבר בוועדת החקירה הממלכתית לחקירת האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי  ואף קיבל את תמיכתו של נשיא מועצת גדולי התורה, הרב גרשון אדלשטיין.
קופמן
{{פירושונים|* חיים קופמן – פוליטיקאי ישראלי (1934 - 1995)
ראו גם
}}
אינתה דאיימן
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מורן דוד וסהר חגי, הולחן על ידי דוד גם כן והופק על ידי עידו אוחיון. ב-12 במרץ 2018, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה, רמיקס רשמי שנעשה על ידי דיוטיפרי (לירן כהן) כמה חודשים לפני כן.
בשנת 2016, ביצעו האחיות ג'משיד גרסת כיסוי לשיר.
וידאו קליפ
טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את המילים של השיר וגם את עטיפתו בצורה חלקית. האודיו זכה להצלחה רבה, ונכון ל-21 באוגוסט 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-1.6 מיליון צפיות.
הבחירות הפרלמנטריות באיטליה 2013
הבחירות הכלליות באיטליה הן מערכת הבחירות לפרלמנט האיטלקי, בן 630 הצירים, שהתקיימו ב-24–25 בפברואר 2013. אלה הבחירות למושב הפרלמנט ה-17 של איטליה, לבית הנבחרים ולסנאט האיטלקי.
Wrld on Drugs
Wrld on Drugs (בעברית: העולם על סמים) הוא המיקסטייפ של הראפרים האמריקאים פיוצ'ר וג'וס וורלד. המיקסטייפ יצא לאור ב-19 באוקטובר 2018, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ, אפיק, Grade A ו-Freebandz. ב-15 באוקטובר יצא הסינגל "Fine China" לקידום המיקסטייפ. במיקסטייפ מתארחים בין היתר: יאנג סקוטר, יאנג ת'אג, ליל ויין, יאנג באנס, גאנה וניקי מינאז'.
הבחירות הפרלמנטריות באיטליה 2013
בבחירות זכתה המפלגה הדמוקרטית (איטליה) בהובלתו של פייר לואיג'י ברסאני ב-297 מושבים, מפלגת החירות לעם בהנהגתו של סילביו ברלוסקוני ב-98 מושבים, תנועת חמשת הכוכבים בהנהגתו של בפה גרילו זכתה ב-109 מושבים ומפלגת הבחירה האזרחית בהנהגתו של מריו מונטי ב-37 מושבים.
Wrld on Drugs
רקע
לאחר שיצא לאור השיר "Fine China", חשפו ג'וס וורלד ופיוצ'ר ברשתות החברתיות כי מיקסטייפ משותף של השניים בשם WRLD on Drugs עומד לצאת. המיקסטייפ יצא לאור ב-19 באוקטובר 2018 וכולל 16 שירים, וב-25 באוקטובר הוציא קול בנט וידאו קליפ לשיר "No Issue" מתוך המיקסטייפ ; בקליפ משתתפים ג'וס וורלד ופיוצ'ר ואותו צילמו במדבר, הקליפ עלה לערוץ היוטיוב Lyrical Lemonade. ב-10 בדצמבר 2018 פורסם סרטון מאחורי הקלעים של העבודה על המיקסטייפ.
הבחירות הפרלמנטריות באיטליה 2013
לאחר שברסאני נכשל בהקמת קואליציה הוטלה מלאכת הרכבתה על סגנו אנריקו לטה שהצליח במשימה ונבחר לראשות הממשלה.
Wrld on Drugs
הצלחה מסחרית
המיקסטייפ נכנס למקום ה-2 במצעד הבילבורד 200, כאשר A Star Is Born מונע ממנו להתקדם למקום הראשון.
הבחירות הפרלמנטריות באיטליה 2013
רקע
עקב משבר החוב האירופי, ראש הממשלה האיטלקי סילביו ברלוסקוני התפטר מתפקידו בנובמבר 2011, בנוסף הוא התמודד מול הרשעות פליליות לרבות חשדות לקיום יחסי מין עם זונות. הוא הוחלף על ידי סנאטור טכנוקרט ושר האוצר בעבר, מריו מונטי.
בדצמבר 2012 ברלוסקוני הכריז על רצונו להתמודד לתפקיד ראש הממשלה בפעם הרביעית. מיד לאחר מכן, מפלגתו הכריזה כי מסירה תמיכתה בקבינט של מונטי והלה הכריז על התפטרותו.
בתקופת מונטי איטליה התמודדה מול העלאות מיסים וקיצוצים נרחבים בתקציב המדינה ורפורמות שנועדו לייעל את הכלכלה האיטלקית. כמו כן, האבטלה עלתה ב-2%. מונטי זכה לתמיכה מנהיגים אירופאיים כמו אנגלה מרקל וניקולא סרקוזי שהעריכו מאוד את תפקודו כרה"מ.
אקוומן
אקוומן (מאנגלית: Aquaman, איש המים) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות קומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת More Fun Comics #73 מנובמבר 1941, ונוצרה על ידי הכותב מורט ויזינגר והמאייר פול נוריס. דמותו הופיעה בהתחלה כדמות משנית לדמויות המרכזיות של DC קומיקס, ומאוחר יותר החלה לככב בגיליון משלה. במשך תקופת החייאתם מחדש של גיבורי-העל מסוף שנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20, אקוומן הפך לחבר מייסד של ליגת הצדק. מאז שנות ה-90 ועד היום הפכה דמותו רצינית יותר מאשר הופעותיו הקודמות, עם סיפורים המדגישים את העול בו נושא מלך אטלנטיס.
בתקופה שלאחר המשבר האינסופי מ-2005 ועד לאירועי המשבר האחרון של שנת 2008 חלק בנטל הדמות אדם בשם ארתור ג'יימס קורי, לאחר שעקבותיו של אורין נעלמו. בעקבות אופן תיאור הדמות בסדרות האנימציה "חברי העל" החל משנות ה-60, נוצר הרושם כי היא דמות חלשה והיא נעשתה למושא ללעג מצד קוראי קומיקס ואף מצד סדרות קומדיה, ביניהן "המפץ הגדול". דבר זה הביא את DC להעמקת ולשיפור כוחותיו של אקוומן. סיפורי קומיקס מודרניים מתארים את אקוומן כמהורהר ורציני, אשר נלחם במוניטין הרע שיצא לו.
דמותו של אקוומן מדורגת במקום ה-52 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
תור הזהב
סיפור המקור של הדמות הוצג במילים שלה, בחוברת בה הופיעה לראשונה. לפי סיפור המקור, אורין נולד לחוקר תת-ימי מפורסם, שעם מות אשתו לאחר הולדת בנם ניסה להשקיע את צערו בפתרון מסתורי העולם התת-ימי. תגליתו הגדולה הייתה עיר עתיקת יומין השוכנת במעמקים ואשר אף צוללן לא הצליח להגיע אליה. הוא יצר לעצמו בית באחד הארמונות וגר שם, לומד וחוקר את אלה החיים מתחת לפני הים. הוא זה שלימד את אורין כיצד לחיות במעמקים, לקבל חמצן ממימי האוקיינוס עצמם ולהשתמש בכוחו העצום של הים כדי לחשל את גופו ולהפכו לזריז כדג. לפיכך, אורין הפך לאדם החי ומשגשג מתחת לפני הים, בהשתמשו באימונים שהקנה לו אביו ועל ידי מאות סודות מדעיים.
במהלך הרפתקאותיו בתקופת מלחמת העולם השנייה, רוב יריביו של אקוומן היו מפקדי צוללות נאצים ונבלים ממדינות הציר. בשאר הרפתקאותיו משנות ה-40 וה-50, הוא נאלץ להתמודד עם פושעים ברחבי הימים כמו פיראטים וכאלה אחרים המהווים איום לחיי הים.
תור הכסף והארד
החל משנת 1959, סיפור הרקע של אקוומן שוכתב מחדש. דמויות משנה נוספות הוצגו ונעשו מספר תיקונים לדמות, למקורה, לכוחותיה ולאישיותה.
בחוברת Adventure Comics #260 ממאי 1959 התגלה כי שמו האמיתי של אקוומן הוא ארתור קורי, בנם של טום קורי - שומר מגדלור - ואטלנה, מלכה מנודה מהעיר אטלנטיס האבודה והתת-קרקעית. אקוומן מגלה בגיל צעיר שיש לו כוחות על שונים, יכולת הישרדות מתחת למימי האוקיינוס ותיקשור עם חיי הים. ארתור מחליט להשתמש בכישוריו כדי להפוך למגן האוקיינוסים של כדור הארץ. התגלה כי בהרפתקאותיו המוקדמות ארתור קרא לעצמו בשם "אקווהבוי" (ילד המים), וכי הוא פגש במקרה אחד בסופרבוי. כאשר הוא גדל, ארתור החליט לקרוא לעצמו "אקוומן".
לאחר מותה של אשתו, טום קורי פגש בבת אנוש רגילה ונשא אותה לאישה. לשניים נולד בן בשם אורם קורי, אחיו למחצה של ארתור. אורם היה ילד בעייתי שגדל בצל אחיו, אשר חילץ אותו ללא הרף מהסתבכויות עם החוק. הוא גדל לשנוא את אקוומן משום שמעולם לא היה יכול לקבל כוחות כמו שלו, ומשום שהאמין שאביהם העדיף את ארתור על פניו. עקבותיו של אורם נעלמו לאחר שחלה באמנזיה, והוא צץ לאחר שנים כיריבו המושבע של אקוומן, "אדון האוקיינוס".
יכולתו של ארתור קורי לתקשר עם חיי הים הורחבה עד לתקשורת טלפתית אפילו למרחקים עצומים, וגם פיתח חולשה - עליו לבוא במגע עם מים לפחות אחת לשעה, אחרת ימות.
בני ברית ואויבים
דמותו של אקוומן נכללה ברוב חוברות הקומיקס של ליגת הצדק משנות ה-60 החל מהרפתקאתם הראשונה, וגם היה לחבר מייסד, כפי שנראה בפלאשבק בחוברת Justice League of America #9 מפברואר 1962.
הסדרה משנות ה-60 הציגה אסופת נבלי-על רבים כ"אדון האוקיינוס" (אחיו חולה האמנזיה אורם קורי), "מנטה שחורה", "הדייג", "סירנה", "אוכל נבלות" וארגון הטרור O.G.R.E. חברים נוספים בצוותו של אקוומן כללו את שדת המים קוויספ, המדען האטלנטי נוידיס וולקו - שהיה ליועצו המלכותי של אקוומן וטוּלה (הידועה כאקווגירל), נסיכה אטלנטית ומושא אהבתו של אקוולאד.
לאחר שהפך למלך אטלנטיס, אקוומן החל בתוכנית להציג מחדש לעולם החיצון את אטלנטיס האבודה והסודית. לאחר שהוא נודה מכס המלכות בידי "הכריש", הוא בחר להפוך לגיבור-על רגיל יותר, ודוקטור וולקו תפס את השלטון.
סופו של עידן
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, עם ביטולה הזמני של סדרת אקוומן, הוא הפך למנהיג ליגת הצדק. בקשת סיפור שהציגה את פלישתם של ציידי מאדים החוצניים, אקוומן נאלץ להגן על כדור הארץ לאחר שמרבית מחברי הליגה נעדרו, והוא זה שלקח על עצמו לפרק את הקבוצה. הוא גייס ואימן ארבעה חברים חדשים - ג'יפסי, וייב, ויקסן וקומנדר סטיל ומיקם את בסיס הקבוצה בבונקר תת-קרקעי בדטרויט, מישיגן לאחר שבסיס הלוויין של הליגה הופצץ בעקבות הפלישה. מעורבותו של אקוומן בליגה הופסקה בחוברת מספר 243 מאוקטובר 1985, כאשר הוא עזב לטובת הידוק מערכת יחסיו עם מירה.
העידן המודרני
לאחר המיני סדרה המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1985, כמה מהדורות מוגבלות קצרות החלו בהרצה בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. אקוומן נצפה כשהוא לובש תלבושת כחולה כהה חדשה, וכן מספר אלמנטים מסיפור המקור של תור הכסף הורחבו, כולל מערכת יחסיו עם אחיו החורג "אדון האוקיינוס". המהדורות המוגבלות גם הוסיפו מספר אלמנטים מיסטיים למיתולוגיית הדמות והמציאו מחדש את אדון האוקיינוס כמכשף. אקוומן שב לתלבושתו הרגילה באירוע הקרוסאובר "פלישה" מסוף שנת 1988.
שכתוב סיפור המקור
בשנת 1989, חוברת הספיישל Legend of Aquaman בכתיבתו של רוברט לורן פלמינג ובאיורם של קית' גיפן וקורט סוואן שכתבה מחדש את המיתוס וסיפור המקור של הדמות, אף על פי ששמרה על עיקר ההיסטוריה שלה מתור הכסף. אקוומן מהעידן המודרני נולד כאורין למלכה אטלנה ולמכשף המסתורי אטלן בעיר האטלנטית פוסידוניס. בעקבות שיערו הזהוב - אותו ראו האטלנטים חדורי האמונות הטפלות כסימן לקללה לה קראו בשם "סימנו של קורדאקס" - הוא ננטש במרסי ריף ("שונית החמלה"), הנמצאת מעל למפלס המים בשעת גאות ומאלצת את שוכני הים להיחשף לאוויר, מה שקטלני לתושבי אטלנטיס. היחיד שדיבר בשיבחו של אורין היה וולקו, מדען שלא הייתה לו סבלנות למיתוסים ולאמונות טפלות. למרות שתחינותיו נפלו על אזניים ערלות, וולקו הפך בהמשך לחבר קרוב וליועצו של אורין הצעיר.
אורין גדל כילד פרא בערבות האוקיינוס כשיצורי הים היו לחבריו היחידים. הוא נמצא בידי שומר מגדלור בשם ארתור קורי, אשר קרא לו על שמו. יום אחד, ארתור הבן חזר הביתה וגילה שאביו המאמץ נעלם, לכן עזב והמשיך בחייו לבדו. בצעירותו, ארתור נדד לצפון הרחוק, שם פגש בילדה אינופיאטית בשם קייקו והתאהב בה. בזמן זה הוא רכש את שנאתו של אורם, "אדון האוקיינוס" לעתיד שהתברר בהמשך כאחיו החורג, בנם של אטלן ואישה אנופיאטית. ארתור גורש בטרם נודע לו שקייקו בהריון עם בנם המשותף קוריאק.
לאחר מכן, ארתור חזר לימים ונשאר מחוץ לטווח ראייתה של האנושות, עד אשר גילה את פוסידוניס. הוא נלכד בידי הממשל הדיקטטורי ששלט בעיר באותם ימים והוכנס למחנה כלא. שם פגש בוולקו, אויב המדינה, שלימד את ארתור את שפת האטלנטים ואת דרכם. בשעת לכידתו, ארתור למד שגם אמו הייתה כלואה, ולאחר מותה הוא נמלט משביו. בסופו של דבר הוא הגיע ליבשה והחל להשתמש בזהות "אקוומן" ולהיחשף לציבור כאחד מגיבורי-העל שצצו באותם ימים. בעת חזרתו לפוסידוניס הוא הומלך למלך ופגש במירה, עמה התחתן. מנקודה זו והלאה, היסטוריית הדמות זהה למדי לזו מתור הכסף.
כפי שתואר במיני סדרה Aquaman שרצה למשך חמישה חלקים בין יוני לאוקטובר 1989, ואשר שאלה מספר אלמנטים מחוברת הספיישל, מירה נדחפה לכדי שיגעון ממותו של ארתור ג'וניור והוחזקה בבית חולים פסיכיאטרי בפוסידוניס. מעט לאחר מכן, כוח חוצני כבש את אטלנטיס. ארתור נאלץ להציל את העיר אך מירה מנעה זאת ממנו, לאחר שברחה מהמוסד אליו נלקחה. היא האשימה אותו במות בנם וברגע של זעם עזבה את ממדו של אקוומן.
פרסומו של הסופר פיטר דייוויד "קורות אטלנטיס", אשר סיפר את סיפורה של אטלנטיס מהתקופה שלפני המבול ועד ללידתו של אקוומן, הביא להתעניינות מחודשת בדמויות אטלנטיס העתיקה אורין ואטלן. סדרה חדשה של אקוומן החלה בהרצה מדצמבר 1991 למשך שנה, בה אקוומן החליט להישאר בפוסידוניס ולשמש שוב כמגן העיר. למשך זמן מה הוא שימש כנציג אטלנטיס באומות המאוחדות אך תמיד מצא עצמו שב לתפקיד גיבור-העל. אט אט הוא שקע בעבודתו ובבדידותו, והוא חזר למימי האוקיינוס. הוא היה מעורב בניסיונו של "מנטה שחורה" להשמיד את אטלנטיס על ידי דחיפתה למלחמה עם עולם היבשה.
פיטר דייוויד חזר לכתוב עבור הדמות בסיפור בן ארבעה חלקים בשם Aquaman: Time and Tide ("אקוומן: זמן וגאות") משנים 1993–1994. סיפור זה העמיק וחקר את היסטוריית הדמות, וזאת כאשר אקוומן למד על ההיסטוריה של עמו מכתבים עתיקים שהועברו מדור לדור. הוא למד ששמו האמיתי הוא אורין ואשר הוא ואויבו "אדון האוקיינוס" חולקים את אותו אב - מכשף אטלנטיס העתיקה בשם אטלן. דבר הגילוי גרם לאורין לפרצי זעם ודיכאון אשר יובילו בהמשך לסדרת עימותים עם אויבו, כפי שנחזה בכתבי אטלנטיס ש"שני אחים ילחמו על השליטה באטלנטיס". לסדרה זו ניתן הקרדיט כזו שהעלתה את רף הפופולריות של הדמות בעידן המודרני.
כיוון חדש
אקוומן קיבל סדרה חדשה משלו בשנית באוגוסט 1994, שהחלה בכתיבתו של פיטר דייוויד בעקבות המיני סדרה Aquaman: Time and Tide. סדרה זו הייתה ההרצה הארוכה ביותר של הדמות, ונמשכה כ-75 גליונות עד לינואר 2001. דייוויד פרש ממלאכת הכתיבה בחוברת מספר 46, לאחר שעבד על הסדרה כארבע שנים, והחליפו אותו כותבים כדן אבנט, אנדי לאנינג, אריק לארסן ודן ג'ורגנס.
דייוויד החל כאשר העניק לאקוומן מראה חדש, שכעת נראה עם שיער ארוך והוא מעוטר בזקן. בעקבות תגליותיו כשקרא את "קורות אטלנטיס", אקוומן פורש בחזרה לאוקיינוס. אקוולאד מוצא אותו כמה שבועות לאחר מכן שקוע במחשבותיו במערה, כששערו ארוך וזקנו עבות. מעט לאחר מכן, אקוומן מאבד את ידו השמאלית כאשר הנבל המטורף כריבדיס גוזל את יכולתו לתקשר עם יצורי הים ולוכד את ידו בבריכה ששורצת בדגי פיראניה. הדבר גורם לאקוומן להשתגע, והוא מתחיל לחלום חלומות נבואיים. בחפשו אחר "סמל מסחרי" לעצמו, הוא מחבר ראש חנית עם צלצל במקום ידו החסרה. חולצתו הכתומה הקלאסית נקרעה מעליו בקרב נגד לובו, והוא מחליפה בשריון גלדיאטורי. לאחר השמדתו של הצלצל, ידו של אקוומן מוחלפת בתותב קיברנטי בעל מכניזם המאפשר לו לשלוט בצלצל.
קשת הסיפור העיקרית הגיעה לשיאה בחוברת מספר 25, ונגעה לחמש ערי אטלנטיס האבודות. אקוומן מתמודד מול גזע חוצני פולש שקשור למקורותיהם של האטלנטים, ועליו לחפש את הערים האבודות ולאחד אותן כנגד אותו אויב. קשת הסיפור מקבעת את דמותו כ"המלך הלוחם", והוא הופך לכוח פוליטי משפיע השולט ללא כל עוררין על כל הערים האטלנטיות. יתרת הרצתו של דייוויד מתרכזת באורין המקבל עליו את ירושתו ואת תוארו כמלך. בתקופה זו הוא מגלה שרידים של ספינה חייזרית מתחת לפוסידוניס, משתלט עליה, ומחזיר את פוסידוניס אל מעל לפני הים. השינויים התרבותיים שמתרחשים כתוצאה מכך - כולל תיירות ומחויבויותיו כגיבור וכמלך - מעלים את המתחים בינו לבין הכוחות הפוליטיים בעיר. בתקופה זו אשתו מירה חוזרת מהממד החיצוני בו הייתה כלואה וחזרה לה שפיותה, ואקוומן מונע ניסיון הפיכה של קוריאק ויועצו וולקו. הצלצל השני שלו נהרס אף הוא, והוא מחליף אותו בתותב מוזהב שפותח בידי מדענים אטלנטיים ואשר מסוגל לשנות את צורתו בפקודה. לאחר מלחמה קצרה עם מדינה יבשתית, אקוומן מרחיב את השפעתה של אטלנטיס על ידי סיפוחה של המדינה אליה.
הפסקה בין חוברות
ליגת הצדק גילתה כי העיר עדיין נמצאת, והיא פשוט ממוגנת באורח קסם, אך היא בחורבות וכנראה לא מאוכלסת. האטלנטים היו לכודים בעבר הרחוק, לשם שלח אותם טמפסט (גארת', אקוולאד לשעבר) כמוצא אחרון כשנראה כי העיר תושמד בידי הגשש. אולם, הם שועבדו שם בידי אבותיהם הקדומים, המונהגים בידי המכשפה העוצמתית גאממניי, ואקוומן עצמו נהפך למים חיים ונכלא בבריכה מעוטרת. במשך הזמן, הציוויליזציה קרסה ורק גאממניי שרדה בינות החורבות.
לאחר מספר חודשים (15 שנים עבור האטלנטים), ליגת הצדק שחררה את אקוומן מהבריכה בה היה כלוא, והוא הצליח לנתק את השפעתה של גאממניי מעל העיר החרבה כאשר הטביע את העיר. בזמן שלחם בגאממניי, חברי הליגה החזירו את האטלנטים למקום מושבם הראוי, ואלה החלו בבנייה מחדש של עירם.
חזרה למקורות
כרך שישי של הדמות החל מעט לאחר מכן בכתיבתו של ריק וייץ', שביקש לקחת את הדמות לכיוון מיסטי יותר. הסדרה החדשה רצה למשך 57 גליונות החל מפברואר 2003. אקוומן הואשם על ידי עמו בלקיחתם חזרה בזמן, ונגזר דינו למות. הוא נמלט ופגש בגבירת האגם, שהעניקה לו תותב חדש המורכב ממים מיסטיים ובעל תכונות בלתי רגילות. החל מכאן, אקוומן חזר למראהו הרגיל - חולצה כתומה, שיער קצר וללא זקן, אך הוא לא שב לעירו למשך כמה שנים.
בהמשך, אקוומן הגיע לסן דייגו לאחר שרעידת אדמה השקיעה חצי מהעיר לתוך האוקיינוס השקט. הוא גילה שהרבה אנשים שרדו את האסון וקיבלו את היכולת לנשום מתחת למים, והוא עזר להם לבנות מחדש את החלק השקוע של העיר, לו קראו בשם סאב-דייגו ("דייגו התחתית"). בזמן זה עזרה לאקוומן שותפה חדשה בשם לורנה, שהפכה ברבות הימים לאקווגירל החדשה. היא הייתה היחידה מתושבי דייגו השקועה שיכולה לנשום אוויר ומים גם יחד. גלותו של אקוומן התגלתה כמזימה שאורגנה בידי מעגל מכשפים שעלו לכוח באמצעות ידע שרכשו בעידן הקדום. הוצע לו מעמד המלך אך הוא סירב.
באירוע המשבר האינסופי, אטלנטיס הושמדה בידי הספקטר ורבים מתושביה נהרגו, כולל בנו של אקוומן קוריאק וחברו הטוב וולקו. אקוומן הוביל את השורדים לסאב-דייגו בתקווה ששני העמים האבודים יוכלו לעזור אחד לשני. כאשר "מנטה שחורה" התקיף את העיר השקועה, אקוומן הביס אותו והשאיר אותו למות כשדגים טורפים סובבים אותו.
השנה החסרה והמשבר האחרון
בעקבות אירועי "שנה מאוחר יותר" (החל מגיליון מספר 40 ממאי 2006), סדרת החוברות נקראה מחדש Aquaman: Sword of Atlantis ופנתה לכיוון שונה לגמרי תחת כתיבתו של קורט בוזיאק. אקוומן נעדר ונחשב למת. צעיר העונה לשם ארתור ג'וזף קורי מזומן על ידי שוכן מסתורי מהמעמקים לנטול את זהותו של אקוומן, ובהדרגה מתגלה כי השוכן במעמקים עצמו הוא אקוומן, וכי איבד חלק נכבד מזיכרונותיו, עבר מוטציה מוזרה וקיבל כוחות קסם. שינויים אלה הוסברו רק מאוחר יותר - במהלך השנה החסרה כפי שהוצג בסדרת החוברות החודשיות "52", אקוומן מופיע בקצרה במהלך טקס הזיכרון לסופרבוי. אורין ערך עסקה עם אלוהי הים בניסיון נואש להציל כמה מתושבי סאב-דייגו שאיבדו את היכולת לחיות מתחת לפני הים. אלוהי הים השתמשו בעצמות ידו החסרה של אורין, ובריטואל מכושף העניקו לו את הכוח להעלות את סאב-דייגו אל פני הים. אולם, אורין עבר מוטציה והפך לשוכן המעמקים כתופעת לוואי אחרי שקיבל את הכוחות ואיבד את זיכרונותיו כתוצאה מכך. הגורל אותו חזה עבור ארתור ג'וזף קורי היה למעשה זיכרון עמום מעברו.
הלילה האפל ביותר
בחוברת הראשונה של אירועי "הלילה האפל ביותר", גארת' חוזר לאטלנטיס ואומר לאשתו של אורין, מירה, שהוא כועס על העובדה שגופתו של אקוומן נקברה על היבשה. היא עונה לו שאקוומן חש בבטחה על היבשה וכי זה היה רצונו. זמן מה לאחר מכן, טבעת כוח שחורה נראית כשהיא נכנסת לקברו, וגורמת להאנשת גופתו לחיים. אקוומן עולה מן הקבר יחד עם גיבורות העל אקווגירל ודולפין, ודורש ממירה שתתאחד עמו במוות, ואפילו מציע לה הזדמנות לפגוש את בנה המת. גארת' נהרג ומצטרף לחיל הפקחים השחורים. מירה נלחמת בגופתו המתה של אורין ואינה מכירה בכך שמדובר בבעלה. בשיאם של האירועים, אקוומן הוא מבין אלה אשר מוחזרים לחיים בידי ישות החיים הלבנה, והוא מתאחד עם אשתו. משום שטבעת הכוח השחורה שיחזרה את גופתו של אורין, ידו חוזרת אליו בהחייאתו המחודשת.
היום הבהיר ביותר
אקוומן ומירה מבלים את הלילה יחדיו במגדלור במפרץ אמנסטי, ובבוקר מירה מגלה את ארתור ליד המזח כשהוא מסתכל על הים ותוהה על פשר חזרתו לחיים. היא מנחמת את בעלה ומזמינה אותו לשחות לצידה, אך ארתור מהסס כשהוא צופה בהשתקפותו כפקח שחור במים. מאוחר יותר, הוא ומירה מסכלים את התקפתה של ספינת פיראטים, אולם הוא מגלה שביכולתו לזמן יצורי מים מתים לעזרתו. בוסטון ברנד משתמש בטבעת הכוח הלבנה שלו כדי לצפות מהצד ואינו מסוגל להסביר מדוע אקוומן שמר את אחת מיכולותיו כפקח שחור. בזמן שהם מנקים כתם נפט, אקוומן ומירה מותקפים על ידי חיילים מעולם הבית של מירה. מירה מגלה לו שהיא נשלחה להרוג אותו. היא מגלה כי מוצאה הוא ממושבת עונשין בשם קסבל המחזיקה בדלנים שמרדו בממלכת אטלנטיס, וישות החיים הלבנה מופיעה כאשר דדמן משתלט על הכוח הלבן, ופוקד על אקוומן לאתר את ג'קסון הייד. מירה מגלה כי היא מכירה את ג'קסון והוא בנו של מנטה שחורה, ואקוומן עוצר ממנטה שחורה ואחותה התאומה של מירה לרצוח את אביו המאמץ של הייד, ופוקד על מירה להגן על אטלנטיס מאנשי קסבל.
אקוומן מוצא את ג'קסון, ומביא לו חליפת שריון עתיקה עם תוסף המאפשר לו לשלוט בכוחותיו, ומביא אותו להגן על אטלנטיס. אקוומן, ג'קסון ומירה חוברים לצבא אטלנטיס ומגנים על העיר מצבא קסבל בהנהגת אחותה התאומה של מירה, וג'קסון נדקר בידי מנטה שחורה אך עוצר את הדימום בעוד מירה ואקוומן מביסים את צבא האויב. ג'קסון משתמש בכוחותיו כדי לכלוא את צבא קסבל הנותר ואת אביו במשולש ברמודה. ישות החיים הלבנה מחייה את אקוומן באופן סופי, אך מאדה אותו מיידית. הוא נעשה ליסוד המים, וזאת לצד פיירסטורם כייסוד האש, הוקמן והוקגירל כייסוד האוויר והצייד ממאדים כייסוד האדמה. ישות החיים הלבנה מסבירה להם כי היא איחדה את כולם נגד האוואטר האפל, גרסה של היצור מן הביצה שחיבורו לכוח "הירוקת" היה נגוע בנוכחותו של נקרון. ארבעת היסודות מעכבים את האוואטר האפל בעוד ישות החיים הלבנה מחייה את אלק הולאנד, היצור מן הביצה המקורי ההורס את האוואטר האפל והופך למארח ישות החיים הלבנה. אקוומן חוזר לחיים וידו הכרותה משוחזרת. הוא בוחן את כלי-הנשק של צבא קסבל, ומגלה כי הם האטלנטיים האמיתיים.
ה-52 החדשים
במהלך ציר הזמן "פלאשפוינט" הנוצר בשוגג בידי הפלאש בארי אלן, אומת אטלנטיס בהנהגת אקוומן נלחמה באומת האמזונות בהנהגת המלכה דיאנה לאחר שזו הרגה את מירה. המלחמה התרחשה בשטחי אירופה וגרמה להרוגים רבים, כמו גם ליצירת תנועת מרד בהנהגת לויס ליין. לאחר קרב נגד הפלאש לבין פרופסור זום, יקום DC אותחל מחדש. ביקום החדש שנוצר, אקוומן הוא ארתור קורי, היבריד אנושי-אטלנטי. הוא מגן על תושבי בוסטון כדי לפתח מוניטין חיובי נגד הדימוי השלילי שנוצר לו, ובמקביל כמעט ונוטש את האטלנטים. הוא נעשה לחבר מייסד של קבוצת ליגת הצדק לאחר שעזר להגן על כדור הארץ מפלישתו של דארקסייד. לאחר שאומת אטלנטיס בהנהגת אורם תוקפת את החוף המערבי של ארצות הברית, ארתור נעזר בחברי בליגת הצדק ובפרופסור וולקו כדי להדיח את אורם, להשתלט מחדש על הכס ולבטל את המתקפה.
כוחות ויכולות
כוחו המזוהה ביותר של אקוומן הוא יכולתו הטלפתית לתקשר עם כל יצור מימי חי, אותם הוא יכול לזמן ממרחקים גדולים. למרות שיכולת זו יכולה להשפיע על יצורי הים, היא גם אפשרית על ציפורים כעיטמים ואנשים שמקורם מהאוקיינוס. החל מהאתחול המחודש שנעשה ליקום DC בספטמבר 2011, יכולת תיקשור זו הופחתה בהרבה ונקבע כי יצורי הים אינם תבונתיים מספיק כדי לתקשר עמם.
לאקוומן מספר כוחות-על, שנובעים מעצם הסתגלותו לחיים במעמקי האוקיינוס. יש לו את היכולת לנשום מתחת לפני הים, כוח על-אנושי, שחייה במהירות גבוהה, ובעל סיבולת גבוהה במיוחד לעמוד בלחצי הזרמים והטמפרטורות הקרות של מעמקי האוקיינוס. הדבר עוזר לו לעמוד גם בפני ירי ממכונת ירייה. הוא מסוגל לראות בחשכה מוחלטת ויש לו שמיעה מוגברת המעניקה לו יכולת סונאר מוגבלת. למרות שהוא מסוגל לשהות במים ללא הגבלת זמן וללא תופעות לוואי, הוא הופך לחלש אם הוא נשאר מחוץ למים לטווח ארוך. כאשר באטמן המציא לו חליפת מים מיוחדת, הוא היה מסוגל להלך על היבשה לתקופה ארוכה.
לאחר אובדן ידו השמאלית, אקוומן החליף אותה בתותב קיברנטי נשלף, ולאחר מכן ביד קיברנטית. היד המכנית הוחלפה ביד מיסטית עשויה מים, אותה קיבל מגבירת האגם, ואשר העניקה לו מגוון יכולות כולל האפשרות ליבש את מי שהוא נוגע בו, לשנות את צורת היד לפי רצונו, האפשרות לירות פרצי מים, יצירת שערים לממדים מיסטיים אחרים, וכן יכולות ריפוי. אקוומן מסוגל גם לשלוט במים ולעצב אותם כרצונו. מאז חזרתו לחיים לאחר "הלילה האפל ביותר", ידו של אקוומן חזרה, והוא קיבל יכולות לתקשר עם יצורי מים מתים מזמנו כפקח שחור.
עוגת קייב
עוגת קייב (באוקראינית: торт "Київський) היא עוגה הקרויה על שם העיר קייב שבאוקראינה. העוגה שווקה לראשונה ב-6 בדצמבר 1956 על ידי קונדיטוריה קרל מרקס שבקייב. העוגה נהייתה אהודה במהרה ברחבי ברית המועצות.
העוגה הפכה לאחד מן הסמלים של קייב, בעיקר בשל שמה וכן בעקבות הציפוי המציג את הסמל הלא-רשמי של העיר. לעוגה יש שתי שכבות אווריריות של מקצפת עם אגוזי לוז, זיגוג שוקולד ומילוי דמוי קרם חמאה.
היסטוריה
פעם אחת, אופים בקונדיטוריה שכחו להוסיף חלבוני ביצה לתבנית אפייה. בבוקר שלמחרת, השף קונסטנטין ניקיטוביץ פטרנקו, יחד עם העוזרת שלו בת ה-17 נדיה צ'רנוגור, פיזרו עוגות קפואות עם קרם חמאה לתוך התבנית כדי לחפות על הטעות. היה זה המתכון הראשוני של עוגת הקייב.
המתכון לעוגה השתנה עם השנים. בשנות השבעים האופים שכללו את השיטה של הכנת חלבוני ביצה עם תערובת אגוזים, אז הוסיפו אגוזי לוז לעוגה והחלו להתנסות גם עם בוטנים ואגוזי קשיו. אולם, אגוזים אלה יקרים יותר מאגוזי הלוז ולכן המפעל חזר למתכון המקורי הזול יותר.
סחיפת קרקע
סחיפת קרקע (באנגלית Soil erosion) היא תהליך של הזזת וסחיפת שכבת הקרקע העליונה באמצעות זרימת מים על פני השטח ורוחות, או על ידי כוח הגרביטציה במורד מדרון משופע. זהו תהליך טבעי אך עשוי להיות מוגבר עקב פעילות האדם כגון שימוש בפרקטיקות חקלאיות לא תקינות, בירוא יערות, רעיית יתר ועיור מואץ.
סחיפת קרקע נבדלת מבּלָיָה רגילה, שהיא שבירתם של סלעים שלא באמצעות תנועה. שני תהליכים אלה, סחיפת קרקע ובליה, עשויים להתרחש במקביל.
קרקעות חקלאיות בדרך כלל סובלות מסחיפה יותר מאשר קרקעות בעלות צמחייה טבעית או קרקעות המצויות בשימוש בחקלאות בת קיימא. הגורמים לסחיפת קרקע מואצת הם הרס מבנה הקרקע על ידי חשיפתה לכוחות כמו מים, רוח וקרח ושבירת תלכידים על ידי חריש. כל אלה גורמים להפרדת חלקיקי הקרקע וגורמים לאיבוד שכבת הקרקע העליונה. מחקר ברמת מנשה שבדק את עומק הקרקע בשטחי פלחה, מצא שב-1952 עומק הקרקע הממוצע היה 32 ס"מ ואילו ב-2002 הוא עמד על 20 ס"מ, דהיינו סחיפת קרקע בשיעור ממוצע של 12 ס"מ.
לסחיפת קרקע מואצת ישנן השלכות חמורות: ירידה בתוצרת החקלאית, צמצום שטחי מרעה ושינוי אקלים. לאחרון ישנה חשיבות מכיוון שקרקע סחופה קולטת פחות פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה ולפיכך תהליכים אלו עשויים להגביר את אפקט החממה.
מועצת רואי החשבון
מועצת רואי החשבון היא גוף סטטוטורי, הפועל בישראל במסגרת משרד המשפטים, מתוקף חוק רואי חשבון, תשט"ו-1955.
היסטוריה
מועצת רואי החשבון הוקמה בשנת 1955, כאגף במשרד המשפטים. בתחילה התמקדה בהסדרת ורישוי מקצוע ראיית החשבון בישראל, כולל ניהול מבחני ההסמכה. במשך השנים החלה גם לאכוף את הפיקוח על רואי החשבון.
בינואר 2005, החל את פעילותו המוסד לסקירת עמיתים של לשכת רואי חשבון בשיתוף עם רשות ניירות ערך. המוסד היה מיועד לביצוע ביקורת על עבודתם של רואי החשבון, ובין השאר למנוע התפתחות שערוריות חשבונאיות (דוגמת אנרון ושערוריות בהן מעורבים תאגידי ענק ופירמות בינלאומיות של רואי חשבון). למרות חוסר תפקודו השוטף, פרסם רק שני דוחו"ת מעת הקמתו ועד לשנת 2009, המוסד לסקירת עמיתים לא נסגר.
בשנת 2014, פרסמה המועצה נוסח מעודכן של ההודעה בדבר אמות המידה להתמחות, ובו הורחבו אפשרויות ההתמחות גם למפעלים עסקיים ומוסדות ציבוריים. זוהי רשימה של חברות גדולות, חברות ממשלתיות, בתי השקעות ומשרדי ממשלה, שברובן מאושרת התמחות לשנה אחת בלבד. זאת כחלק ממהלך להגדיל את אפשריות ההתמחות, עקב הקושי של בוגרים המסיימים את לימודיהם למצוא מקום התמחות. עם זאת המועצה התנגדה לפיצול המקצוע, ולקבוע שני סוגים של רואי חשבון: תואר "רואה חשבון"; ותואר "רואה חשבון מבקר", שאותו יקבל מי שסיים התמחות במשרדי רואי חשבון מבקרים.
בשנת 2015, פרסמה רשות ניירות ערך, למרות התנגדותה של מועצת רואי החשבון, טיוטת חוק להקמת גוף פיקוח על משרדי ראיית חשבון המבקרים חברות ציבוריות. הגוף יפקח על עבודת הביקורת של הפירמות, של עובדיהן ושל שותפיהן; ותהיה לו סמכות לקבוע עיצומים כספיים.
סמכויות
תפקידיה העיקריים של המועצה הם:
למועצת רואי חשבון אין סמכויות מקצועיות, כלומר היא אינה קובעת כללים בחשבונאות או בביקורת. למועצת רואי חשבון סמכויות ענישה, למשל בגין התנהגות שאינה הולמת את כבוד המקצוע. העונשים שהמועצה מוסמכת להעניש הם נזיפה, התראה, שלילה זמנית או שלילה לצמיתות של הרישיון. עונשים אלה יכולים להיות מלווים בקנס.
חברי המועצה
המועצה מונה 14 חברים המייצגים את הממשלה, הפיקוח על הבנקים, הרשות לניירות ערך, לשכת רואי החשבון והאקדמיה.
יושבי ראש
בראש המועצה עומד יושב ראש הממונה על ידי שר המשפטים. ראשי המועצה מאז הקמתה הם:
יהודה מוריאל
יהודה מוריאל (כ"ה באדר ב' ה'תר"ע 4 באפריל 1910 - ה' באב ה'תשנ"ח 28 ביולי 1998) היה מורה ואיש חינוך, מרצה באוניברסיטה, מייסד ומנהל מוסדות חינוך בישראל ומחוצה לה.
זכה בפרס יקיר החינוך הדתי בתל אביב ובפרס "לכבודה של תורה", וכן בפרס הרב קוק לספרות תורנית תשמ"ה.
ביוגרפיה
מוריאל נולד כ"יהודה מסינג" בבובריקה שבגליציה המזרחית ב-1910, תחת שלטון הקיסרות האוסטרו-הונגרית. יהודה מוריאל היה בן יחיד לאביו, אבל לאמו נולדו ילדים מבעלה השני, אחים ואחיות למחצה. איש מהמשפחה שנותרה בפולין לא שרד את השואה. את אמו ראה בפעם האחרונה בעת ביקורו בפולין באב תרצ"ט אוגוסט 1939, נפרד ממנה וחזר לארץ ישראל 4 ימים לפני פלישת צבא הרייך השלישי למדינה. בתום המלחמה נודע לו שהיא נקברה חיים על ידי הנאצים בליל הסדר.
בהיותו בן 3 התייתם מאביו ר' דוד מסינג, אמו ציפורה נישאה מחדש ושלחה אותו לגור וללמוד אצל סבו רבי שלמה זלוז'יצער, חסיד הוסיאטין. כשהיה בן 18 נפטר סבו, והוא נותר לבדו. עד גיל 20 חי בפולין וקיבל שם חינוך יהודי, בעיקר בלימודי גמרא. בתקופה זו התחבר לאגודת ישראל והיה עוזרו של הרב משה חיים לאו. כבר בנעוריו ניכר כנואם בחסד וכעוזרו של הרב לאו שנבחר כנציג אגודת ישראל לבית התחתון של הפרלמנט הפולני, היה סובב בעיירות ונואם בענייני הפוליטיקה היהודית. בדצמבר 1930 הגיע לווינה, עמד שם בבחינות הבגרות האקסטרנית בגמנסיה וינה רפורם, ובטבת 1932 התחיל ללמוד בבית המדרש לרבנים ובאוניברסיטת וינה. שם, בשנת 1933 נשא לאשה את בתיה (בלנקה) לבית פירסט.
עמדתו הציונית, והאדמה שהחלה לבעור תחת רגלי היהודים בווינה עם עליית הנאצים לשלטון, גרמו לו לעלות עם רעייתו הצעירה ארצה בנובמבר 1933, מיד לאחר נישואיו. את הסרטיפיקט הוא קיבל מהאוניברסיטה העברית בירושלים, שזה עתה נוסדה, על מנת להשלים כסטודנט את לימודי המ"א בחינוך. שם גם כתב את הדוקטורט שלו בנושא "בדיקת החשיבה ההגיונית אצל הנוער המתבגר בבתי הספר העבריים בארץ". הדוקטורט הוגש בא' בטבת תש"ו. לאחר עלייתו ארצה שינה את שם משפחתו ממסינג ל'מוריאל'.
חינוך והוראה
עם תום לימודיו באוניברסיטה העברית, לימד בבית ספר בעפולה, לאחר מכן לימד בבית הספר היסודי "נצח ישראל" בפתח תקווה, ובשנת תש"ח 1948 נקרא לנהל את בית הספר התיכון לבנות "ישורון" בפתח תקווה. לאחר מכן ניהל את בית המדרש למורות ולגננות "תלפיות" במשך כ-20 שנה. מוסד זה הסמיך מאות מורות וגננות ונודעת לו השפעה רבה על עיצוב דמותו של החינוך הדתי בישראל. בתשכ"ט התמנה למרצה באוניברסיטה בר-אילן, בשנת תשל"ד - למרצה בכיר בה, בשנת תשל"ו, מונה לפרופסור אורח בישיבה יוניברסיטי בארצות הברית (מכון "פרקאוף") למתמחים לקראת תואר שני ושלישי. עסק בגיבוש גישות חדשות לערכי היהדות ודרכי הקנייתם. בתחום זה פרסם עשרות מאמרים בעיתונים וכתבי עת שונים כגון "הד החינוך", "מעיינות", "בשדה חמד", "שמעתין" ו"הצופה".
בשנים תשט"ו-תשט"ז 1956–1957 יצא בשליחות חינוכית מטעם הסוכנות היהודית לדרום אמריקה להקים בה רשת של בתי ספר. הוא יצא לשליחות דומה פעם נוספת, בשנת תשכ"ד 1964. בשליחותו הרבה לחנך לציונות ולשמירת תורה, ודחף את תלמידיו לעלות ארצה. אחד התלמידים הללו, שהכיר לו טובה על כך, הוא פרופ' שלום רוזנברג.
בשנת תש"ך הקים את בית הכנסת לנוער "תלפיות" בתל אביב ושימש כרב בית הכנסת, אך סירב להיקרא בתואר "רב". זאת, עד לשנת תשנ"ה, בה עזב את תל אביב ועבר לירושלים.
למוריאל ואשתו נולדה בת יחידה, בינה מוריאל, בוגרת המחזור השני של אוניברסיטת בר-אילן. היא נישאה ונולדו לה שלושה ילדים, ביניהם הסופרת חיותה דויטש. בינה ליבוביץ (מוריאל) נפטרה בשנת 1972, בהיותה בת 34 שנים בלבד. את ספרו בדרך טובים הקדיש אביה לזכרה.
ספריו
בסוף ימיו החל לחבר פירוש על ספר הכוזרי מאת רבי יהודה הלוי, אך לא זכה לסיימו.
איתי שמח
איתי שמח הייתה תוכנית טלוויזיה רצף לילדים ונוער בהנחיית איתי שגב, ששודרה בשנת 1996 בערוץ הילדים. תוכנית זו נוצרה על מנת להתחרות בתוכניתה של מיכל ינאי, "הקרנבל של מיכל", ששודרה בערוץ 2.
בתוכנית זו איתי שגב מנחה רצועת שידורים לילדים בשבת בבוקר. בתוכנית היו מערכונים קצרצרים לילדים, בין היתר עם דמויות שהופיעו במקור בתוכנית הקומדי סטור, ביניהם דמותה של "הפולנייה", והכלב לוטו, אחיו של טוטו מהמחזמר הקוסם!. אל איתי הצטרף בובה בשם "חבר שלי" (אשר הופעלה בידי מיכאל וייגל). בסוף כל פרק איתי שגב שר ביחד עם חבורת ילדים שיר ילדים מפורסם בסגנון חדש.
מוחמד אל-עוויס
מוחמד אל-עוויס (בערבית: محمد العويس בתעתיק: מחמד אלעויס; נולד ב-10 באוקטובר 1991 בהופוף שבערב הסעודית) הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אל-הילאל מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
קריירת מועדונים
אל-עוויס גדל במחלקת הנוער של א-שבאב. הוא ערך 31 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסעודית.
ב-18 ביולי 2017 חתם באל-אהלי מליגת העל הסעודית, במדיה ערך 92 הופעות ליגה.
ב-30 בינואר 2022 חתם אל-עוויס באל-הילאל מליגת העל הסעודית.
קריירה בינלאומית
ב-28 בדצמבר 2013 ערך אל-עוויס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בתיקו 0-0 נגד נבחרת פלסטין במסגרת אליפות מערב אסיה.
הוא היה חלק מסגל נבחרת ערב הסעודית במונדיאל 2018, בו ערך הופעה אחת, ובגביע אסיה 2019, בו ערך ארבע הופעות.
השמרטפית מכה שנית
השמרטפית מכה שנית (באנגלית: The Babysitter: Killer Queen) הוא סרט אימה-קומי שחור אמריקאי משנת 2020, שביים והופק על ידי מק'גי, עם תסריט שנכתב על ידיו, דן לגאנה, בראד מוריס וג'ימי וורדן. הסרט מהווה סרט המשך לסרט "השמרטפית" משנת 2017 ומככבים בו סמרה ויבינג, ג'ודה לואיס, אמילי אלין לינד, ג'נה אורטגה, האנה מיי לי, רובי אמל, בלה ת'ורן ואנדרו באצ'לור. הסרט ממשיך את סיפורו של קול ג'ונסון, תלמיד תיכון כעת, שעליו להילחם שוב כדי להבטיח את הישרדותו במשך לילה אחד, זאת בזמן שהוא ניצוד על ידי אויבים שטניים ישנים וחדשים.
הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס" ב-10 בספטמבר 2020 וזכה לביקורות מעורבות.
עלילת הסרט
שנתיים לאחר אירועי הסרט הראשון, קול הוא כעת תלמיד כיתה ט', והוא מגלה שהוא לא מסוגל לשכנע אף אחד חוץ מחברתו הטובה, מלאני, שכת שטנית בראשותה של השמרטפית שלו לשעבר, בי, באמת ניסתה להרוג אותו. עם זאת, קול מגלה כי הוריו רשמו אותו לבית ספר פסיכיאטרי, והוא בורח עם מלאני לצד בן זוגה החדש, ג'ימי, וחבריהם בום-בום ודייגו להצטרף למסיבת אגם.
במסיבה, קול פוגש את התלמידה החדשה, פיבי, שהגיעה לאגם לאחר שמצאה את צעצוע הילדות האבוד שלה עם הוראות להגעה לאגם בארונית שלה. עם רדת הלילה, חבריו של קול חוגגים על הסירה כאשר מלאני הורגת את בום-בום לפתע. מלאני מגלה לקול שהיא האמינה לו מכיוון שהיא עצמה הצטרפה לכת במטרה להגשים את חלומה להיות משפיענית מפורסמת, ובמקביל גם ג'ימי ודייגו נחשפים כחברים בכת. עם דמו של בום-בום כקרבן, הם זקוקים לדמו של קול שוב על מנת להגשים את משאלותיהם. חברי הכת המקוריים – סוניה, אליסון, מקס וג'ון, מופיעים גם הם לאחר שקמו לתחייה על מנת שיוכלו להשתתף בטקס עם הזריחה; אחרת יישלחו חזרה לכור המצרף לשנתיים נוספות. עם זאת, פיבי מופיעה פתאום ומאפשרת לקול להתחמק מחברי הכת ולברוח איתה על גבי אופנוע הסקי שלה.
עם הגיעם לחוף, קול מספר לפיבי את כל הקורות אותו, שמאמינה לו. חברי הכת המקוריים והחדשים מצליחים לבסוף להגיע אל החוף ולרדוף אחרי קול ופיבי; שמביסים אותם שוב. קול ופיבי מגיעים לבקתה המשפחתית הישנה של פיבי, שם פיבי מגלה לקול שהוריה נפטרו מכיוון שהיא התנגשה בהם בתאונת דרכים קטלנית. קול מנחם אותה, והשניים מקיימים יחסי מין. מלאני מתקשרת לאביו של קול, ארצ'י, ומרמה אותו בתואנה שהם שיכורים על מנת שיבוא לאסוף אותם, בתקווה לפתות את קול לצאת החוצה. קול ופיבי יוצאים מהבונקר חמושים ומביסים את שארית חברי הכת. בזמן שארצ'י רודף אחרי השניים, מלאני הורגת את אביה. קול מורה לפיבי לברוח בזמן שהוא מתעמת מול אביו, שמסמם אותו, כך שלא יתנגד לשובו הביתה. מלאני ופיבי מתעמתות אחת מול השנייה בדו-קרב שמסתיים בכך שמלאני שובה את פיבי באמצעות פגיון כדי שתוכל לשמש כפיתיון.
בזמן שהם עוצרים בתחנת הדלק, קול חוזר להכרתו, נועל את ארצ'י מחוץ למכונית ונוסע חזרה לאגם על מנת להציל את פיבי. במפרצון, מלאני מחזיקה את פיבי כבת ערובה לפני שקול מופיע ומתנדב להקריב את עצמו. בי מגיחה מהמים וחושפת את עצמה בתור השמרטפית לשעבר של פיבי שהייתה אחראית לתאונת הדרכים שהרגה את הוריה. היא עשתה עסקה עם השטן כדי להציל את חייה של פיבי בתמורה לנפשה. סוניה, אליסון, מקס וג'ון קמים לתחייה מחדש, והארבעה, לצדה של מלאני, שותים את דמו של קול מעורבב עם דמו של בום-בום. עם זאת, מכיוון שקול קיים יחסי מין עם פיבי (ובכך איבד את בתוליו), הפולחן נכשל והחמישה מתמוססים ומתים. בי, שלא שתתה מהדם, מגלה שהיא זו שתיזמנה הכל במטרה לאפשר לפיבי וקול להתאחד ולהביס את הכת, לאחר שליבה השתנה בעקבות וידוי האהבה של קול אליה לאחר תבוסתה הראשונית. עם זאת, מכיוון שבי היא עדיין שדה, היא שותה את הדם ומתמוססת על מנת להציל את השניים. ארצ'י מופיע ועד למותה של בי, דבר שמוביל להבנתו כי קול סיפר את האמת. כשהשמש עולה, קול ופיבי מתאחדים בנשיקה.
בסצנה שלאחר הכתוביות, הספר של בי מוצג על החול, עדיין שלם וקיים.
הפקה
בספטמבר 2019, הוכרז כי ג'ודה לואיס, האנה מיי לי, רובי אמל, בלה ת'ורן, אנדרו באצ'לור, אמילי אלין לינד, לסלי ביב וקן מרינו ישובו לגלם את דמויתיהם מהסרט הראשון בסרט ההמשך, במקביל לשובו של מק'גי כבמאי. באוקטובר 2019, ג'נה אורטגה הצטרפה לצוות השחקנים בתפקיד ראשי.
צילומים
צילומי הסרט התקיימו בלוס אנג'לס, קליפורניה, במהלך שנת 2019.
מוזיקה
המלחין ביר מקרירי הלחין את המוזיקה עבור הסרט.
הפצה
הסרט עלה לשידור שירות הזרמת המדיה של "נטפליקס" ב-10 בספטמבר 2020.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט מחזיק בציון של 41% על בסיס 22 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4.47/10. באתר הביקורות "Metacritic", הסרט מחזיק בציון ממוצע משוקלל של 30 מתוך 100, על בסיס 5 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות לא טובות לרוב."
מגדל (שיר)
מגדל (מעוצב: מּגדל) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת ישראלית מאיה בוסקילה, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, נושמת. השיר יצא לאור ב-22 באפריל 2015, על ידי חברת התקליטים הפי"ל, כסינגל החמישי מתוך האלבום. הסינגל הבא שהוציאה אחריו הוא "זיכרון ישן", שיצא לאור ביולי 2015.
השיר הגיע למקום השני במדיה פורסט והתשיעי ברשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אסף אטדגי והופק על ידי חן יעקובסון וגיא בן חמו. על השיר אמרה: "זה אחד הטקסטים הכי טובים שקיבלתי, אבל אם היית שואלת אותי לפני כמה שנים אם הייתי שרה אותו, התשובה היא לא". בהמשך, הצהירה כי: "זה שיר שאומר 'תבקש שארצה רק אותך ואולי אהיה לשנייה מתמסרת. ואברח ואומר לא ארצה לעולם, ואחר כך אהיה מתייסרת'. זה כל כך אנחנו בתור נשים. אנחנו רוצות אותם ואז כשהם רוצים אותנו, אנחנו אומרות לא ואחר כך מתייסרות".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-18 במאי 2015, חודש לאחר צאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את בוסקילה וגבר נוסף, נכנסים לחדר מסוים. עם זאת, ניתן לראות את הצל שלהם בלבד. בהמשך, ניתן לראות את בוסקילה ולאורכו של הקליפ, ניתן לראות גם נשים נוספות ששרות את השיר.
נכון למאי 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-40,000 צפיות.
נסיכות רויס-גרייץ
נסיכות רויס-גרייץ (בגרמנית: Fürstentum Reuß-Greiz) הייתה נסיכות קטנה בגרמניה, אשר השתייכה לענף המבוגר של בית רויס, אשר התקיים עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1920 צורפה לתורינגיה.
היסטוריה
בשנת 1723 ירש היינריך האחד עשר, רוזן רויס-אוברגרייץ את רוזנות רויס-אוברגרייץ, ובשנת 1768 הוא ירש אף את רוזנות רויס-אונטרגרייץ, ואיחד אותם לרוזנות רויס-גרייץ. בשנת 1778 העניק לו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר נסיך, ובשנת 1800 הוא מת ובנו היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ ירש את נחלותיו ותאריו.
בשנת 1806 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 היא הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1848 פרצו בנסיכות מהומות כחלק ממהפכות אביב העמים, והיינריך העשרים, נסיך רויס-גרייץ הבטיח שיעניק חוקה לנתיניו, אולם לאחר דיכוי המהומות הוא הפר את הבטחתו ולא העניק להם חוקה. בשנת 1859 מת היינריך העשרים, ובנו היינריך העשרים ושנים, נסיך רויס-גרייץ ירש את נחלותיו ותאריו. מכיוון שהיה קטין שלטה אמו קרולינה, נסיכת הסן-הומבורג כעוצרת הנסיכות עד לבגרותו. קרולינה, שהייתה בתו של גנרל אוסטרי ואשתו של קצין אוסטרי, שנאה את פרוסיה, ובשל כך הצטרפה במלחמת אוסטריה–פרוסיה לצד אוסטריה. עד מהרה נכבשה הנסיכות על ידי הצבא הפרוסי, ונשארה תחת כוחות כיבוש עד לאחר תשלום של 100,000 טאלרים.
בשנת 1867 נטל היינריך את מושכות השלטון לידיו, ומיד לאחר מכן העניק לנסיכות את החוקה הראשונה שלה. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד הצבא הפרוסי במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לקיסרות הגרמנית. כמו הוריו נשאר היינריך אנטי פרוסי כל ימיו, ודחה שוב ושוב את הצעדים הפרוסיים כקולטורקמפף ונישואים אזרחיים. היינריך, כמו גם נתיניו ברויס, סירב לקבל את העובדה שלקיסרי גרמניה מבית הוהנצולרן יש עדיפות על פני בתי מלוכה אחרים, וכשנשאל על יחסיו עם הקיסר, היה היינריך פשוט משיב כי הם "הם בעלי ברית להגנה משותפת של הפדרציה הגרמנית". היינריך לא פספס שום הזדמנות להראות את סלידתו מהקיסר, וסירב לאפשר את הקמתו של כל זכר לקיסר וילהלם הראשון, סבו האהוב של וילהלם השני. היינריך גם סירב להתיר הפגנת אבל, רשמית או פרטית, בעת מותם של הקיסרים וילהלם הראשון ופרידריך השלישי, ואף אסר על כל חגיגה של ימי השנה לניצחונות הגרמנים בשנת 1870. היינריך היה עשיר מאוד, שכן חלקו הגדול של השטח ששלט בו היה רכושו הפרטי. בסוף שלטונו, התגוררו ברויס-גרייץ פחות מ-70,000 אנשים, והא השתרעה על שטח של 122 קילומטרים רבועים. בשנת 1902 מת היינריך בגרייץ, ובנו היינריך העשרים וארבעה, נסיך רויס-גרייץ עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיינריך העשרים וארבעה היה לקוי בנפשו כתוצאה מתאונה שעבר בילדותו, שלטו דודניו היינריך הארבעה עשר, נסיך רויס הקו הצעיר ולאחריו היינריך העשרים ושבעה, נסיך רויס הקו הצעיר כעוצרי הנסיכות. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, נאלץ היינריך העשרים וארבעה להתפטר, ובתחומי הנסיכות הוקמה המדינה העממית רויס שהצטרפה בשנת 1920 למדינת תורינגיה.
פרס אמי לבידור בשעות היום
Daytime Emmy Awards
נסים יושע
נסים יושע (3 במרץ 1933 - 6 באפריל 2011) היה חוקר מחשבת ישראל, מחנך ודיפלומט ישראלי. התמחה בהגות היהודית של האנוסים ששבו ליהדות.
חייו האישיים ומשפחתו
על חוויות ילדותו בלב ההווי היהודי ספרדי סיפר בריאיון לפורום תרבות הלאדינו, מתאריך 22.04.2010:
"כילד אני זוכר את ההווי היהודי-ספרדי של השבתות והחגים: החמין של שבת שהיינו מביאים אותו מהתנור לפני גמר התפילה, הכנת מבחר גדול של אטריות למיניהן בבית ופריסתן על המיטות המכוסות בסדינים לבנים,.שבת זכור שלפני פורים שנקראה 'שבת די פ'ולאריס', כאשר אכלנו ביצים קשות בתוך מאפה העשוי ככלוב, שבו ישבו שונאי ישראל, האזכרות לנפטרים שנראו על ידינו 'מילדאדוס', כאשר בירכנו את ברכות העץ, האדמה, שהכול ומזונות. ט"ו בשבט כאשר אכלנו גם חיטה מבושלת וממותקת, וקראנו 'לה שורה' (שורוק וסגול) לאמור ה'עשורה', השפעה מוסלמית על חג יהודי. לילות הסדר שבהם קראנו את כל ההגדה הן בעברית והן בלאדינו ובכללם הפיוטים שאף הושרו בשתי הלשונות. בליל ל"ג בעומר המה בית הכנסת מרוב מתפללים כאשר הודלקו מאות נרות בקעריות (קאראייה) של שמן על שם תנאים, אמוראים וחז"ל, וכל זה בהשפעת הקבלה. אז שרנו בדבקות את בר יוחאי נמשחת בשמן וכו'. כך גם נהגנו בשבועות כאשר קראנו את 'לה כתובה דה לה ליי', כלומר את כתובת התורה בעברית ובלאדינו. ובתשעה באב שישבנו על הרצפה בבית הכנסת וקראנו קינות בשתי השפות"
יושע למד בבית-הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית. כשהיה סטודנט לתואר ראשון בהיסטוריה וביחסים בינלאומיים, עסק בהוראה ובניהול בבית-ספר לנערים עובדים בירושלים. שלט בעברית, לאדינו, אנגלית, ספרדית, צרפתית, איטלקית ולטינית.
יושע היה נשוי לצילה ונולדו להם שלושה ילדים. בנם הבכור, עובד יושע, היה פרופסור בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת תל אביב.
נפטר באפריל 2011 ברחובות, ונקבר שם.
בשירות החוץ
בשנת 1956 התקבל כצוער למשרד החוץ ולאחר הכשרה של שנתיים מילא יושע תפקידים שונים בשירות החוץ. היה מזכיר שני בשגרירות ישראל בהאג, מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בסטוקהולם, קונסול כללי במילאנו, יועץ מדיני בשגרירות ישראל ברומא וממונה על השגרירות, קונסול כללי בסן-מארינו, שגריר ישראל בחוף השנהב, שגריר ישראל בקפריסין. שירותו במשרד נמשך 21 שנים.
במלחמת ששת הימים ואחריה הקים באיטליה את הארגון (UDAI (unione democratica amici d'Israele, האיחוד הדמוקרטי של ידידי ישראל, אשר פעלו בו נציגי כל המפלגות, להוציא את הקומוניסטים ואת הנאו-פשיסטים. ארגון זה פעל בהצלחה רבה לחיזוק הידידות לישראל באיטליה כולה. כאשר היה ממונה על השגרירות ברומא בשנת 1968 ניהל בהצלחה את המשא ומתן עם אלג'יריה, באמצעות איטליה, לשחרור מטוס אל על ונוסעיו שנחטפו על ידי החזית העממית מרומא לאלג'יריה. המטוס, צוותו וכל נוסעיו שבו לישראל בשלום.
בהיותו שגריר בקפריסין, בשנת 1976, דאג לחיזוק מעמדה של ישראל אצל הנשיא מקאריוס. אותו נשיא נמלט תחילה לעיר פאפוס שבמערב קפריסין, אחרי הפיכה צבאית נגדו ופלישת טורקיה לקפריסין.
פעילות חינוכית
עוד כשהיה סטודנט לתואר ראשון בהיסטוריה וביחסים בינלאומיים, עסק בהוראה ובניהול בבית-ספר לנערים עובדים בירושלים.
עם פרישתו ממשרד החינוך והתרבות, בשנת 1989, התמסר יושע להשלמת השכלתו האקדמית ולהרחבת פעילותו בה. הוא למד לתואר שני באוניברסיטה העברית בחוג למחשבת ישראל, והשלים את השכלתו לתואר השלישי באוניברסיטה העברית. בשנים 2000-1994 נמנה עם צוות מקימי שלוחת רחובות של הפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית והיה ממנהלי התוכנית. הוא הִרצה בשלוחה זו ובפקולטה לחקלאות במחשבת ישראל במסגרת התוכנית ללימודי היהדות ולימודי העשרה.
בשנת 2003 התמנה לעמית מחקר במרכז מוסיוף לחקר הקבלה באוניברסיטת בר-אילן.
ארגון יוצאי מקדוניה בישראל
בין השנים 1999–2003 עמד בראש העמותה של דור ההמשך של יוצאי מקדוניה בישראל. במסגרת זאת ניהל מאבק ציבורי שמטרתו הייתה לבטל את האנדרטה שהוקמה ב-"יער בולגריה" של קק"ל (ליד חרובית וכפר מנחם) לכבוד מלך בולגריה בוריס השלישי, שהיה בן בריתו של היטלר במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה הוקמה על ידי פעילים של יוצאי בולגריה בארצות הברית שרצו להנציח את העובדה שיהדות בולגריה גופה לא נשלחה למחנות ההשמדה. ברם, בוריס וממשלתו היו אחראים לשילוחם לטרבלינקה במעבורות וברכבות בולגריות של 11,343 יהודי תראקיה (יוון לשעבר), מקדוניה הווארדרית (לשעבר ביוגוסלביה) והעיר פירוט (לשעבר אף היא ביוגוסלביה). שטחים אלה נמסרו על ידי היטלר לשלטונה הישיר של בולגריה באפריל 1941 ועד ספטמבר 1944 הם היו חלק בלתי נפרד של "בולגריה המאוחדת" הרחבה.
כתוצאה מפעילות העמותה בראשותו של ד"ר יושע, הקימה קק"ל ועדה בראשות השופט ד"ר משה בייסקי לבירור הנושא. החברים האחרים בוועדה היו איש הציבור אריה לובה אליאב ופרופ' דליה עופר מהאוניברסיטה העברית. ביולי 2000 פסקה ועדת בייסקי כי יש לסלק את אנדרטת בוריס ולהקים במקומה אנדרטה לזכר הנספים שהושמדו בטרבלינקה ולזכרם של הבולגרים שסייעו להישרדותם של יהודי בולגריה הישנה. ואכן, הוקמה אנדרטה חדשה ביער בולגריה, על-פי החלטת הוועדה.
פרטי הפרשה מתועדים בספרו של ניר ברוך (עורך), השמדה והישרדות בבולגריה המאוחדת, שיצא לאור בשנת 2003 על ידי העמותה לחקר הקהילות היהודיות בבלקן ולהנצחתן.