cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Compact Memory
בשנת 2004 הוכר Compact Memory על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמי דיגיטלי.
שמעון שפירא (מזרחן)
שמעון שפירא (נולד ב-1952) הוא עמית מחקר במרכז הבינתחומי הרצליה ובמרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה; היה מנכ"ל "מעריב אינטרנט". שירת בצה"ל באגף המודיעין וכיהן כמזכיר הצבאי של ראש הממשלה בנימין נתניהו, בדרגת תת-אלוף.
קורות חיים
שפירא נולד בישראל ב-1952. בגיל 18 התגייס לצה"ל כחוקר במשטרה הצבאית. לאחר שלמד באוניברסיטה עבר לחטיבת המחקר באגף המודיעין. בשנת 1987 יצא ללימודים לתואר שני בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב, ושנה לאחר מכן מונה לעוזר מודיעיני לראש אמ"ן, אמנון ליפקין-שחק. בפברואר 1989 הקים את ענף עיראק-איראן בחטיבת המחקר ועמד בראשו. באותה תקופה עבד על עבודת הדוקטורט שלו בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב, וב-1995 קיבל תואר דוקטור. עבודת הדוקטור שלו עסקה במדיניות האיראנית בלבנון בין השנים 1958-1995, ולאחר כעשור התבסס עליה ספרו "חזבאללה בין איראן ללבנון", העוסק בקשריה של חזבאללה עם האיראנים והסורים מחד ועם העם הלבנוני מאידך. בספר מנתח שפירא כיצד הפכה חזבאללה לתנועה המובילה את המאבק המזוין עם ישראל.
בשנת 1995 מונה לעוזר הצבאי של ראש הממשלה יצחק רבין ואחר כך גם של שמעון פרס. בשנת 1997 קודם לתפקיד המזכיר הצבאי של ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בשנת 2000 השתחרר מצה"ל וכיהן כמנכ"ל חברת "מעריב אינטרנט" ואחר כך כעוזר יושב ראש הכשרת הישוב.
בשנת 2017 הסתייע הלובי למען קטר, הפועל בארצות הברית, בחוות דעתו של שפירא, שכתב לקונגרס:
כיום עומד שפירא בראש מיזם להפקת חשמל עבור ירדן וישראל מתוך מטרה לחזק את השלום ולהגביר את שיתוף הפעולה בין המדינות.
אפרים שטיינברג
ביוגרפיה
שטיינברג נולד בשכונת מאה שערים בירושלים. בן ליצחק (ישראל) שטיינברג ורבקה לבית רוזנטל-גלאס. בשנת 1940 הצטרף לתנועת בית"ר ומכיוון שניגן בחצוצרה, הפך מיד למחצצר של בית"ר. בשנת 1945 גויס למחתרת האצ"ל. ב-20 ביולי 1948, נשלח מטעם האצ"ל לאייש עמדה בהר ציון, ונפצע בעיניו מפיצוץ. בשנת 1950 התגייס לצה"ל ושירת בפיקוד מרכז בחיל הקשר.
ב-28 באוגוסט 1956 נשא לאשה את קלרה לבית אליאס. בשנת 1962 הצטרף שטיינברג לארגון הבונים החופשיים בסניף ירושלים ובהמשך הגיע לעמדת סגן נשיא לשכה. נפטר בביתו בירושלים, ב-29 באוגוסט 2013.
תקיעת שופר בכותל המערבי ביום כיפור תש"ו 1946
הימים ימי קום המדינה. השלטון הבריטי אוסר על יהודים לתקוע בשופר בכותל המערבי. באותם ימים, הייתה רחבת הכותל באורך 30 מטר בלבד וברוחב של פחות מעשרה מטר. תנועת בית"ר וארגון האצ"ל חברו להפרת הגזירה ולמרות הסכנה הכרוכה בכך, לתקוע בשופר, כנהוג, במוצאי יום הכיפורים.
אפרים שטיינברג, בגיל 15 בלבד, בעל ותק של 6 שנים ב"צרור יהודה" (בתנועת בית"ר כינו את ה"קן", צרור) ומגויס לחת"ם (חיל תועמלנים) של האצ"ל, נקרא עם שני חבריו: שמואל בג'איו ומוישל'ה קרוואני, אל אהרון המפקד שביקשם להתנדב לתקוע בשופר בכותל במוצאי יום כיפור. לאור הסכמתם המיידית, נשלחו אל "בעל התקיעות" בבית הכנסת "צעירי פרס" שברחוב אגריפס כדי ללמוד את מלאכת התקיעה.
בביתה של המפקדת שרה, פגשו שלושת המתנדבים, שתי נערות שהוטל עליהן להחביא את השופרות תחת בגדיהן ולהעבירן לכותל מבעד למשמרות המתוגברים של הבריטים ועינם הפקוחה של שליחי המופתי והמועצה המוסלמית העליונה.
כיוון שהבריטים הציבו במפתיע עמדת משמר מאוישת בירידה לרובע היהודי, נמנע מהקבוצה להמשיך לעבר הכותל לפיכך, המשיכו את מסעם לעבר הכותל על הגגות. בהגיעם קרוב מאוד לרחבה, גילו שעליהם לקפוץ מראש הגג מטה, גובה ארבעה מטרים. קפצו ונדחקו מיד לתור המתפללים העושים דרכם אל הכותל. הכניסה לכותל הייתה מלאה בשוטרים בריטים חמושים בתת-מקלע טומיגאן. שתי הנערות העבירו אל שלושת הנערים את השופרות. וביניהם שופר עתיק שעבר מדור לדור במשפחתו של קרוואני והובא לארץ מתימן, על ידי סבו.
בתום תפילת הנעילה בכותל, עת יצאו שלושה כוכבים, תקע שטיינברג ראשון בשופרו, בפינה הדרומית של הרחבה ומיד שמט את השופר, בהתאם להוראות שקיבל. אחריו תקע בג'איו במרכז הרחבה וגם הוא הטיל את השופר. בזמן שרצו לכיוונם השוטרים הבריטיים החמושים כדי לתופסם, תקע קרוואני בדבקות בשופרו מתוך מניין התימנים בצפון הרחבה, עד שנתפס והובל אחר כבוד למטה הבולשת (CIDׂׂ). קרוואני עמד בכל מסכת החקירות בבולשת ובסיומם חזר אל חבריו.
בערב מספרי סיפורים שהתקיים בשנת 2006 בתיאטרון שרובר בירושלים, סיפר ישראלי ששהה באנגליה, כיצד ניגש אליו קשיש אנגלי מכובד במסעדה בה היה, וביקש ממנו להתלוות אליו משום "שיש לו משהו חשוב מאוד לתת לו". באחוזתו שבסקוטלנד גולל את מסכת חייו וסיפר שהיה חיל בריטי בפלשתינה, שנשלח למשימה אזרחית חד פעמית: לתפוס תוקעי שופר בכותל. הוא ביקש להחזיר את השופר שהחרים מידיו של אותו ילד יהודי, לפני 60 שנה, לבעליו החוקיים. כך הגיע אותו שופר עתיק שעבר במשפחתו של קרוואני, חזרה לישראל. כיום השופר מוצג במוזיאון האצ"ל – בית גידי שבמצודת זאב בתל אביב.
רימונים בתוך תפוזים
בשנת התש"ז, טרם עלייתם הצפויה לגרדום של מאיר פיינשטיין ומשה ברזני, העבירו הללו פתק זעיר מוצפן בקליפת בננה ובו ביקשו מחבריהם למחתרת שיעבירו להם שני רימונים האחד, כדי לפוצצו על המשלחת שתקחם לגרדום ובשני, להתאבד.
באותם ימים, אפרים שטיינברג בעל פני הילד, היה אחראי על הובלת עגלת האוכל לעצורים בכלא שבמגרש הרוסים. אפרים העביר את חלקי הרימונים מוסלקים בתוך שני תפוזים לתוך הכלא שם הורכבו על ידי לוחם האצ"ל אליעזר בן עמי ונמסרו לשני עולי הגרדום.
זכויות להט"ב בארצות הברית
זכויות לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בארצות הברית התפתחו בעשורים האחרונים. עם זאת, אזרחים ותושבים של ארצות הברית המשתייכים לקהילה הגאה עדיין מתמודדים עם קשיים חברתיים ומשפטיים אשר אזרחים ותושבים שאינם להט"בים אינם מתמודדים איתם, במיוחד במדינות ארצות הברית בהן יש אוכלוסיות גדולות של שמרנים, למשל חגורת התנ"ך, הדרום העמוק והמערב התיכון; באזורים כפריים; ובחלק משטחי הילידים האמריקאים.
זכויות להט"ב רבות בארצות הברית קיימות כתוצאה מפסיקות של בית המשפט העליון של ארצות הברית. בחמישה פסקי דין תקדימיים בין השנים 2020-1996, בית המשפט העליון פסל חוק האוסר על הכרה מעמדית מוגנת על בסיס הומוסקסואליות, פסל חוקים האוסרים מעשי סדום בהסכמה בין בגירים, פסל סעיף בחוק ההגנה על נישואין (ובכך, הפך לחוקיים נישואים של בני-זוג מאותו המין), ואסר אפליה תעסוקתית נגד עובדים הומואים וטרנסג'נדרים.
חוקים נגד אפליית להט"ב בנוגע לדיור ושירותים ציבוריים ופרטיים משתנים ממדינה למדינה, ומותירים תושבים של מדיניות מסוימות ללא הגנה. ב-23 מדינות, בוושינגטון די. סי., בגואם ובפוארטו ריקו הוציאו מחוץ לחוק אפליה על רקע נטייה מינית; ב-22 מדינות ובוושינגטון די. סי. הוציאו מחוץ לחוק אפליה על רקע זהות מגדרית. החוק לשוויון, שבימים אלו נמצא בתהליכי חקיקה בקונגרס, יאסור על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בכל תחומי ארצות הברית.
גם דיני משפחה משתנים ממדינה למדינה. אימוץ על ידי בני-זוג מאותו המין הוא חוק בפריסה ארצית מאז יוני 2015, בעקבות פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס (למעט במדינת מיסיסיפי, שבה בוטלה האפליה נגד בני-זוג מאותו המין בנוגע לאימוץ רק במרץ 2016). מדיניות הנוגעת לאימוץ משתנה מאוד בין תחומי השיפוט. חלק מהמדינות מאפשרות אימוץ על ידי כל הזוגות, ואילו אחרות אוסרות על אימוץ על זוגות שאינם נשואים.
פשעי שנאה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית הם ברי ענישה על פי החוק הפדרלי, מכוח חוק מתיו שפרד וג'יימס בירד ג'וניור למניעת פשעי שנאה משנת 2009, אולם במדינות רבות עדיין חסרים חוקים ברמת המדינה כנגד פשעים שכאלו. שיעורי האפליה ופשעי השנאה כנגד להט"בים שאינם לבנים הם גבוהים יותר, בפרט נשים שאינן לבנות.
ארגונים רבים בארצות הברית פועלים למען זכויות אזרחיות ללהט"בים בהיבטים שונים, לרבות הפוליטי והמשפטי. בין ארגונים אלו נמנים הקמפיין לזכויות אדם, למדה ליגל, GLAD , האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, המרכז הלאומי לשוויון טרנסג'נדרי , והמרכז הלאומי לזכויות לסביות.
יחסי-מין של בני-זוג מאותו המין
]] ב-26 ביוני 2003 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין לורנס נגד טקסס כי התנהגות מינית אינטימית בהסכמה מוגנת על ידי התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. על פי דעת הרוב, שנכתבה על ידי השופט אנתוני קנדי, בוטל פסק דין באוורס נגד הארדוויק משנת 1986, שקבע כי חוקים האוסרים קיום מעשי סדום הם חוקתיים. למרות פסק דין זה, מדינות מסוימות בארצות הברית לא ביטלו חוקים מקומיים האוסרים על קיום מעשי סדום, וגורמי אכיפת חוק מקומיים השתמשו בחוקים אלה על מנת להטריד או לעצור גברים להט"בים.
לפני פסק דין לורנס נגד טקסס ב-2003, קיום יחסי-מין של בני-זוג מאותו המין הייתה בלתי חוקית ב-14 מדינות בארצות הברית, בפוארטו ריקו ובצבא ארצות הברית. עד 2003, 29 מדינות, מחוז קולומביה וחמש טריטוריות ביטלו את החוקים האוסרים על מעשי סדום במדינתם באמצעים חקיקתיים. לאחר ביטול מדיניות "אל תשאל, אל תספר" בשנת 2010, הקונגרס האמריקני ביטל את החוקים האוסרים על מעשי סדום בצבא ארצות הברית בשנת 2014. ב-12 מדינות בית המשפט העליון או בית הדין לערעורים של המדינה פסק כי החוקים האוסרים מעשי סדום אינם חוקתיים. במדינות ג'ורג'יה, לואיזיאנה, מסצ'וסטס ומינסוטה בוטלו החוקים האוסרים על מעשי סדום על ידי בתי המשפט, והמחוקקים במדינות אלו לא ביטלו אותם. ב-18 באפריל 2018 חתם מושל מונטנה על הצעת חוק שמבטלת את חוק המדינה האוסר על מעשי סדום; קודם לכן החוק בוטל על ידי בית המשפט העליון במונטנה. ב-23 באפריל 2014 חתם מושל וירג'יניה על הצעת חוק המבטלת את חוק המדינה האוסר על מעשי סדום. ב-1 באוקטובר 2020 תיכנס לתוקף הצעת חוק המבטלת את חוק מדינת מרילנד האוסר על מעשי סדום, ללא חתימת מושל מרילנד.
14 מדינות טרם ביטלו באופן רשמי את חוקיהן האוסרים פעילות מינית בהסכמה בקרב בני-אדם בוגרים, או שלא עידכנו אותן כדי לשקף במדויק את משמעות פסק דין לורנס נגד טקסס. לעיתים קרובות, במונח מעשה סדום נעשה שימוש הכולל גם צורות אחרות של התנהגות מינית (שאיננה בהסכמה בין בני-אדם בוגרים) כגון משכב בהמה, ועד כה לא צלח שום ניסיון להפריד בין המונחים. תקנות של 12 מדינות אוסרות כל צורה של מעשי סדום, חלקן כוללות איסור על מין אוראלי, וזאת ללא קשר למגדר של המשתתפים/ות: פלורידה, ג'ורג'יה, איידהו, לואיזיאנה, מסצ'וסטס, מישיגן, מינסוטה, מיסיסיפי, צפון קרוליינה, אוקלהומה ודרום קרוליינה. שלוש מדינות מתייחסות בחקיקות שלהן באופן ספציפי ליחסי מין של בני-זוג מאותו המין: קנזס, קנטקי וטקסס.
בארצות הברית, גיל ההסכמה (בין שני קטינים, בין קטין ובגיר, בין שני בגירים) עשוי להשתנות בין תחומי שיפוט שונים, אך בכל תחומי השיפוט בארצות הברית - גיל ההסכמה עבור יחסי מין של בני-זוג מאותו המין זהה לגיל ההסכמה עבור יחסי מין הטרוסקסואליים.
נישואים
פעילות ציבורית להשגת הכרה בנישואים אזרחיים בין בני-זוג מאותו המין, לרבות שוויון זכויות והטבות, החלה בשנות השבעים אך לא רק שנותרה לא הצלחה במשך ארבעים שנה, גררה אף תגובת נגד. בשנת 1996 הקונגרס האמריקני חוקק את חוק ההגנה על הנישואים (בראשי תיבות: DOMA), שאסר על הממשל הפדרלי להכיר בנישואים של בני-זוג מאותו המין וביטל את חובתן של מדינות ארצות הברית להכיר באיחודים של בני-זוג מאותו המין שבוצעו בתחומי שיפוט אחרים. לאחר שעבר DOMA בשנת 1996, מחוקקים מקומיים רבים חוקקו תקנות מדינה, שכונו "mini-DOMA's", האוסרות על נישואים של בני-זוג מאותו המין. החל משנת 1972 במדינת מרילנד, כל מדינות ארצות הברית למעט ניו מקסיקו קבעו חוקים האוסרים על נישואים של בני-זוג מאותו המין.
ב-17 במאי 2004 הפכה מדינת מסצ'וסטס למדינת ארצות הברית הראשונה ולתחום השיפוט השישי בעולם שאיפשר נישואים של בני-זוג מאותו המין, וזאת בעקבות פסיקת בית המשפט העליון של המדינה שהתקבל כשישה חודשים קודם לכן. בעקבות החלטת מסצ'וסטס, 14 מדינות שינו את חוקתן כך שתאסור הכרה בנישואים של בני-זוג מאותו המין. מדינות רבות אסרו גם איחודים אזרחיים.
לאורך השנים, 28 מדינות העבירו תיקונים בחוקה של המדינה שאסרו על נישואים של בני-זוג מאותו המין: אלבמה, אלסקה, אריזונה, קליפורניה, קולורדו, פלורידה, ג'ורג'יה, איידהו, קנזס, קנטקי, לואיזיאנה, מישיגן, מיסיסיפי, מיזורי, מונטנה, נברסקה, נבאדה, צפון קרולינה, צפון דקוטה, אוהיו, אוקלהומה, אורגון, דרום קרוליינה, דרום דקוטה, טנסי, טקסס, יוטה, וירג'יניה וויסקונסין. מצביעים בהוואי אישרו תיקון חוקתי צר יותר, שמאפשר למחוקקים לקבוע חוקים בנוגע לנישואים של בני-זוג מאותו המין, דבר שנעשה כבר בשנת 1993. ב-6 בנובמבר 2012 הפכה מינסוטה למדינה הראשונה שהצביעה על הצעת תיקון לחוקה האוסר על נישואים של בני-זוג מאותו המין. התיקון זכה לתמיכה של 48.1% בלבד (מול 51.9% מתנגדים) ולא עבר.
ב-26 ביוני 2013 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין ארצות הברית נגד וינדזור כי סעיף 3 של DOMA ("הגדרת נישואין") איננו חוקתי.
עוד לפני הפסיקה הנ"ל, שהכירה בנישואים של בני-זוג מאותו המין בכל ארצות הברית, נישואים אלו היו חוקיים ב-36 מדינות; ב-24 מדינות על פי פסיקת בית משפט, ב-9 מדינות על ידי פעולות חקיקה וב-3 מדיניות על ידי משאל עם. במדינות מסוימות, נישואים אלו התאפשרו ביותר מדרך אחת.
אימוץ
בעקבות פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס, בני-זוג מאותו המין מורשים לאמץ במדינות ארצות הברית ובשטחים אחרים שבתחום שיפוטה. לפני פסק דין זה, מספר מדינות איפשרו אימוץ לבני-זוג מאותו המין, בעקבות חקיקה או פסיקת בית משפט.
אזרחות
אזרחי ארצות הברית, אשר ילדיהם הביולוגיים נולדו מחוץ לגבולות ארצות הברית, עלולים שלא להיות מסוגלים לקבל אזרחות אמריקאית לילדיהם, גם אם בן-זוגם הוא אזרח אמריקאי בעצמו. ההשפעה של חוקי האזרחות האמריקאים פוגעת בזוגות להט"ביים באופן לא פרופורציונלי, נוכח העובדה שבדרך כלל רק אחד מבני-הזוג הוא ההורה הביולוגי של הילד המשותף.
חוקים נגד אפליה
החוק הפדרלי בארצות הברית אינו כולל במפורש הגנות מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. ביוני 2020, קבע בית המשפט העליון בארצות הברית כי נטייה מינית וזהות מגדרית נכללים תחת "מין" באיסור לאפליה תעסוקתית הקיים בחוק זכויות האזרח משנת 1964. פסק הדין עשוי להשפיע על זכויות אזרחיות פדרליות אחרות המונעות אפליה של מין בחינוך, שירותי בריאות, דיור ואשראי פיננסי.
הגנה מפורשת ומקיפה נגד אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית נשקלת על ידי הקונגרס של ארצות הברית, והיא חלק מהחוק לשוויון שהליך חקיקתו החל במרץ 2019, וטרם הושלם.
תעסוקה
400px|ממוזער|שמאל| הגנות מפני אפליה בתעסוקה על רקע [[נטייה מינית או זהות מגדרית לפי מדינה:
]] אפליה בשוק העבודה מתייחסת לנוהגים מפלים הקיימים בתחום התעסוקה, למשל (אך לא רק): הטיה בקבלה לעבודה, קידום, הטבות, פיטורים, פיצויים וכיוצ"ב; וסוגים שונים של הטרדות.
אין אף חוק פדרלי המתייחס במפורש לאפליה בשוק העבודה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. עם זאת, ביוני 2020, קבע בית המשפט העליון בארצות הברית כי נטייה מינית וזהות מגדרית נכללים תחת "מין" באיסור לאפליה תעסוקתית הקיים בחוק זכויות האזרח משנת 1964. באופן מעשי, פירוש הדבר הוא שבארצות הברית אף מעסיק אינו יכול לפטר עובד על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית.
ב-24 מדינות, במחוז קולומביה, בפוארטו ריקו, בגואם ובלמעלה מ-140 ערים ומחוזות חוקקו איסורים על אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מינית. בנוסף, במדינות מסוימות חוקקו חוקים או תקנות האוסרים על אפליה בשוק העבודה על רקע זהות מגדרית או נטייה מינית בשירות הציבורי בלבד.
מספר נשיאים קבעו הגנות מסוימות עבור חלק מעובדי הממשלה הפדרלית באמצעות צו נשיאותי. בשנת 1995, צו נשיאותי מס' 12968 של הנשיא ביל קלינטון, אשר קבע קריטריונים להוצאת אישורי ביטחון, כלל לראשונה נטייה מינית בשפת אי-האפליה שלו: "ממשלת ארצות הברית אינה מפלה על בסיס גזע, צבע, דת, מין, לאום, נכות או נטייה מינית במתן גישה למידע מסווג". עוד נכתב כי "לא ניתן להעלות" שום מסקנה "לגבי התאמת גישה למידע מסווג" רק על רקע הנטייה המינית של העובד". צו נשיאותי מס' 13087 של קלינטון משנת 1998 אסר אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקת כוח האדם האזרחי הפדרלי. היא חלה על הרוב הגדול של העובדים הפדרליים, אך לא על שירותים חריגים כמו צבא ארצות הברית.
בתחילת 2010, ממשל הנשיא ברק אובמה כלל זהות מגדרית בקרב המחלקות המוגנות מפני אפליה בסמכות הוועדה לשוויון הזדמנויות בעבודה (EEOC). בשנת 2012, ה-EEOC קבע כי סעיף 7 לחוק זכויות האזרח משנת 1964 אינו מתיר אפליה בשוק העבודה על רקע זהות מגדרית, מכיוון שזו סוג של אפליה מינית.
ב-21 ביולי 2014 חתם הנשיא אובמה על צו נשיאותי מס' 13672 והוסיף "זהות מגדרית" אל המחלקות המוגנות מפני אפליה בגיוס עובדים בכוח העבודה האזרחי הפדרלי, וגם "נטייה מינית" ו-"זהות מגדרית" אל המחלקות המוגנות מפני אפליה בגיוס ובהעסקה מצד קבלני ממשל פדרליים וקבלני משנה. צו נשיאותי מס' 13673 חייב את הקבלנים הפדרליים להוכיח שהם עומדים בחוקי העבודה, אך הנשיא דונלד טראמפ ביטל דרישה זו ב-27 במרץ 2017.
החל מה-15 ביוני 2020, כל העובדים אצל מעסיקים המעסיקים יותר מ-15 עובדים מוגנים מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית באמצעות הפסיקה התקדימית של בית המשפט העליון במקרה בוסטוק נגד מחוז קלייטון. שני שלישים מהמצביעים הרשומים בארצות הברית מסכימים עם החלטת בית המשפט העליון לפיה חוקים למניעת אפליה בתעסוקה צריכים להגן על להט"בים, על פי סקר HuffPost / YouGov שנערך מספר ימים לאחר מכן.
דיור
400px|ממוזער|שמאל| הגנות מפני אפליה בדיור על רקע [[נטייה מינית או זהות מגדרית לפי מדינה, מעבר לתקנות פדרליות של משרד השיכון, אשר מחייבות את כל ספקי הדיור המקבלים מימון מהמשרד שלא להפלות על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית:
]] המשרד לשיכון הוגן ושוויון הזדמנויות (באנגלית: Office of Fair Housing and Equal Opportunity, ובראשי תיבות: FHEO) הוא סוכנות במחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית. FHEO אחראית על ניהול ואכיפת חוקי דיור הוגנים פדרליים וקביעת מדיניות שמוודאת שלכל האמריקאים יש גישה שווה לדיור לפי בחירתם. אפליית דיור מתייחסת לאפליה של דיירים פוטנציאליים או דיירים נוכחיים. בארצות הברית אין חוק פדרלי נגד אפליה כזו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, אך לפחות 22 מדינות וערים גדולות רבות חוקקו חוקים האוסרים עליה. ראו, למשל, הצעת חוק 2661 של דיור במדינת וושינגטון.
בשנת 2012 פרסם המשרד לשיכון הוגן ושוויון הזדמנויות תקנה בשם "גישה שווה" (Equal Access) שנועדה לאסור אפליה של להט"בים בתוכניות דיור בסיוע פדרלי. התקנה מבטיחה שתוכניות הליבה של המשרד יהיו פתוחות לכל הזכאים, ללא קשר לנטייה מינית או זהות מגדרית. אולם בשנת 2019 היה ניסיון להחליש את הרגולציה.
משרד השיכון ההוגן ושוויון ההזדמנויות אחראי על אכיפת מגוון חוקי דיור הוגנים, האוסרים על אפליה בדיור בבעלות פרטית ובסיוע ציבורי, בהם:
בין התביעות האזרחיות התקדימיות הבולטות ביותר בנושא זכויות להט"ב בתחום הדיור ניתן למנות את בראשי נגד סטהל ושות' . בשנת 1989, בית הדין לערעורים של מדינת ניו יורק קבע כי התובע מיגל בראשי, שהיה במערכת יחסים של בני-זוג מאותו המין עם לזלי בלאנשארד שנפטר מאיידס בשנת 1986, ייחשב כ-"בן משפחה" של בלאנשארד. על פי החוק, בראשי יהיה רשאי להמשיך ולהתגורר בדירתו של בן-זוגו המנוח, באותם התנאים (שכר דירה מפוקח).
בריאות
ב-14 באפריל 2010 הנשיא ברק אובמה הוציא צו מנהלי שהנחה את מחלקת הבריאות ושירותי האנוש לנסח תקנות חדשות לכל בתי החולים המקבלים תקציבים פדרליים (באמצעות מדיקר או מדיקאייד). תקנות אלו יחייבו מוסדות אלו להעניק זכויות ביקור וקבלת החלטות רפואיות לבני-זוג של להט"ביים, וכן לאלמנים ואלמנות. זכויות אלו אינן מוגנות על ידי החוק במדינות רבות. אובמה אמר כי הוא קיבל השראה ממקרה של משפחה בפלורידה, שם נפטרה אחת האמהות בזמן שנמנעו ממנה ביקורים בבית החולים של בת זוגה וארבעת ילדיהם. ב-12 ביוני 2020 פרסם ממשל טראמפ תקנה חדשה, הקובעת כי נטייה מינית וזהות מגדרית אינן מכוסות במסגרת ההגנות נגד האפליה של חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. לא ברור עדיין כיצד תקנה זו מושפעת מפסיקת בית המשפט העליון בארצות הברית בבוסטוק נגד מחוז קלייטון.
חוקים נגד פשעי שנאה
400px|ממוזער|שמאל| חוקים נגד [[פשע שנאה|פשעי שנאה (הן על רקע נטייה מינית והן על רקע זהות מגדרית) לפי מדינה:
]] חוקים נגד פשעי שנאה מגינים מפני פשעים המונעים על ידי רגשות איבה נגד מעמדות מוגנים. עד לשנת 2009, החוק הפדרלי משנת 1969 הגדיר פשעי שנאה כפשעים שבוצעו על בסיס גזע, צבע עור, דת או לאום. באוקטובר 2009 העביר הקונגרס את חוק מתיו שפרד, שהרחיב את ההגדרה של פשעי שנאה לכלול גם מגדר, נטייה מינית, זהות מגדרית ונכות. חקיקה זו הסירה את הדרישה כי קורבן עבירת שנאה יהיה מעורב בפעילות מוגנת פדרלית. הנשיא אובמה חתם על החוק ב-28 באוקטובר 2009.
בפסק הדין וויסקונסין נ' מיטשל (1993) בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע פה אחד כי חוקים המחמירים ענישה על פשעי שנאה הם חוקתיים והם אינם מפרים את חופש המחשבה או את חופש הביטוי המעוגנים בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
חוקים נגד הגנת "Gay panic"
הגנת "Gay panic" היא אסטרטגיה משפטית שבה נאשם בעבירת תקיפה או רצח טוען לחפותו מאחר שביצע את העבירה כאשר היה במצב של אי שפיות זמנית וזאת בשל התנהגות מינית הומוסקסואלית לא רצויה מצד קורבן העבירה. בשנת 2018 הציגו הסנאטור אד מרקי וחבר הקונגרס ג'וזף קנדי השלישי (שניהם נציגי המפלגה הדמוקרטית ממסצ'וסטס) שתי הצעות חוק, אשר אוסרות על נאשם במשפט פלילי פדרלי לטעון, כהגנה, כי התנהגות מינית לא אלימה של קורבן העבירה מצדיקה אותה, או מקלה על חומרתה. שתי ההצעות לא התקבלו. ביוני 2019 הוצגה בשני בתי הקונגרס הצעת חוק חדשה בנושא.
נכון ליולי 2020, ב-11 מדינות בלבד קיימים חוקים נגד הגנת "Gay panic", והן: קליפורניה, אילינוי, רוד איילנד, קונטיקט, הוואי, מיין, נבאדה, ניו יורק, ניו ג'רזי, וושינגטון וקולורדו.
שירות צבאי
לאורך המאה ה-18 והמאה ה-19 צבא ארצות הברית שחרר משירות חיילים בגין הומוסקסואליות, זאת אף על פי שהחוק הצבאי לא אסר זאת במפורש עד ל-4 בפברואר 1921. ב-5 במאי 1950, העביר הקונגרס את "החוק האחיד של צדק צבאי", שנחתם על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן ונכנס לתוקף ב-31 במאי 1951. סעיף 125 בחוק זה אוסר על קיום מעשי סדום בקרב כל אנשי הצבא, וקובע כי "כל אדם הכפוף לפרק זה העוסק בהִזדַוְגוּת מינית לא טבעית עם אדם אחר, מאותו המין או מהמין הנגדי, או עם בעל חיים - ימצא אשם במעשה סדום. חדירה, ככל שתהיה קלה, מספיקה כדי לבסס את ביצוע העבירה". היישום של סעיף 125 הוגבל מאוד על ידי החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית מ-2003 בפסק דין באוורס נגד הארדוויק, והוא בוטל לבסוף ב-26 בדצמבר 2013, כאשר הנשיא ברק אובמה חתם על חוק אישור ההגנה הלאומי לשנת הכספים 2014.
עד שנת 1993, לא הותר להומואים וללסביות לשרת בצבא ארצות הברית. בשנה זו נחקקה מדיניות "אל תשאל, אל תספר" (באנגלית: "Don't ask, don't tell"), על פיה הומואים ולסביות הורשו לשרת אבל רק בתנאי שהם יהיה בארון ולא יהיו גלויים בנוגע לנטייה המינית שלהם. בשנת 2010 בוטל חוק זה, באמצעות חקיקת חוק חדש המתיר להומואים וללסביות גלויים לשרת בצבא. מאז 20 בספטמבר 2011, הומואים, לסביות וביסקסואלים גלויים משרתים בצבא ארצות הברית.
נשים טרנסג'נדריות, וא. נשים אחרים שייעודם המגדרי בעת לידתם.ן נקבע להיות "זכר", עדיין נדרשים להירשם למערכת השירות הסלקטיבי.
ב-13 ביולי 2015, מזכיר ההגנה אשטון קרטר אמר כי התקנות הנוכחיות, האוסרות על שירותים טרנסג'נדרים, הן מיושנות והודיע כי ייערך מחקר בן חצי שנה כדי לקבוע האם לביטול האיסור הזה תהיה השפעה כלשהי על יעילות הצבא. ב-30 ביוני 2016 הודיע קרטר כי הוסר האיסור על טרנסג'נדרים גלויים מלשרת בצבא. המדיניות נכנסה לתוקף ב-1 באוקטובר 2016, ויישומה החל כחודש לאחר מכן.
ב-24 באוקטובר 2016, עשרה חיילים בצבא ארצות הברית הפכו לראשונים שעתרו בגלוי להתאמה מגדרית מאז בוטל האיסור על שירות א. נשים טרנסג'נדרים.
בידוד
למעלה מ-8,400 מהגרים - אשר נעצרו במשך תקופה של חמש שנים המשתרעת על פני ממשל אובמה וטראמפ - הושמו בבידוד, מהלך אשר הפך לנוהג מתמשך מאז מאי 2019. במחצית מהמקרים ההכנסה לבידוד נעשה כאקט ענישתי כלפי העצורים, אך בשאר המקרים - ההכנסה לבידוד נעשתה על רקע מחלת נפש, נכות גופנית או נטייה מינית. עיתונאים זיהו 6 מקרים של התאבדויות בקרב אוכלוסייה זו.
ביקורי התייחדות
בארצות הברית, ארבע מדינות מתירות ביקורי התייחדות לאסירים: קליפורניה, קונטיקט, ניו יורק ווושינגטון; כל ארבע מדינות אלו אישרו נישואים של בני-זוג מאותו המין ביוני 2015. ביוני 2007, קליפורניה (לאחר שבשנת 2005 נחקק חוק המחייב את הרשויות להעניק את אותן הזכויות לידועים בציבור כמו לזוגות נשואים) הפכה למדינה האמריקאית הראשונה שהתירה ביקורי התייחדות של בני-זוג מאותו המין. הכללים החדשים התירו ביקורי התייחדות רק לזוגות רשומים (כנשואים או כידועים בציבור), ובתנאי שהרישום נעשה לפני כליאתו של האסיר. בניו יורק, לפני שנערכה הצבעה על ביקורי התייחדות של בני-זוג מאותו המין, המדינה איפשרה ל-27 מתוך 60 מתקני הכליאה שלה לאפשר ביקורי התייחדות של בני-זוג מאותו המין, אולם חוק זה לא נאכף ברחבי המדינה עד לאפריל 2011. בשנת 2014, מדינות ניו מקסיקו ומיסיסיפי אסרו על ביקורי התייחדות.
זכויות טרנסג'נדרים
שיעורי האפליה בקרב הקהילה הטרנסג'נדרית הם גבוהים מאוד, בפרט בקרב טרנסג'נדרים שאינם לבנים. ישנם תחומים רבים מאוד בהם מתבטאות אפליה וצורות דיכוי אחרות כנגד הקהילה הטרנסג'נדרית, בהם: אלימות ופשעי שנאה, מחסור בית, עוני, תקיפה מינית,   אפליה בדיור, אפליה בשוק העבודה, הטרדה, בריונות, שיעורי מעצר וכליאה לא פרופורציונליים, אלימות והתנכלויות במערכת הכליאה ובשירותי ההגירה, השפלות במהלך בידוק ביטחוני בשדות תעופה,  אי-שוויון בשירותי הבריאות בכלל,  ובטיפול ב-HIV / איידס בפרט, חסמים ממשלתיים / ביורוקרטיים למי שנמצאים בתהליכי התאמה מגדרית, חסמים כלכליים וחברתיים למי שנמצאים בתהליכי התאמה מגדרית (כגון: העלויות הגבוהות של הטיפול הרפואי, סירוב להעניק טיפול רפואי),  ועוד. חלק מחברי הקהילה הטרנסג'דנרית (אך לא כולם), נתקלים במעסיקים המסרבים להעסיק אותם רק בשל היותם טרנג'נדרים, ועל כן הם נאלצים לפנות לפשע על מנת לשרוד, חלקם אף מתדרדר לזנות, רק על מנת שתהיה להם הכנסה כלשהי, וזאת כתוצאה ישירה מאפליה ומדיכוי כלכלי. עם חקיקת חוקים להפסקת סחר בבני אדם למטרות מין, הכוללים גם איסור על שירותי מין המוצעים בצורה מקוונת, אותם אנשים שנאלצים לפנות לעבודה בזנות מוצאים עצמם בסכנה רבה יותר, מכיוון שהם מוכרחים לחזור לשיטות מסוכנות יותר למצוא את לקוחותיהם, כגון באמצעות סרסרות או זנות רחוב, וזאת בניגוד לשימוש בפורומים אינטרנטים, בהם הצליחו לסנן את לקוחותיהם.
לעיתים קרובות, התקשורת והפוליטיקאים (וכתוצאה מכך, גם החברה) מתייחסים בחוסר רגישות לזהויות הטרנסג'נדרים, ובכך מעודדים את דיכוי הקהילה הטרנסג'נדרית. בתגובה למגמה זו, בשנת 2016 קמה התארגנות של למעלה מ-250 ארגונים הפועלים כנגד תקיפות מיניות ואלימות במשפחה, שפרסמה מכתב משותף היוצא נגד המגמה של הצגת אנשים טרנסג'נדרים בצורה שלילית (למשל, כטורפים מיניים). כמו כן, GLAAD פרסמה מדריך שנועד לעודד עיתונאים לסקר את הקהילה הטרנסג'נדרית בצורה מאוזנת יותר.
פעילים למען זכויות טרנסג'נדרים פועלים למען שינוי שירותים ציבוריים ממוגדרים (חלוקה והפרדה בין שירותי גברים לשירותי נשים) כך שיהיו "יוניסקס" (לא ממוגדרים), וזאת בסך הכל על ידי שינוי השילוט הקיים. הסיבה לכך היא שיעור גבוה של מקרי הטרדות ואף אלימות כנגד חברי הקהילה הטרנסג'נדרית. שירותי יוניסקס עשויים להועיל גם לאמהות מניקות, הורים לילדים ממגדרים שונים ולאנשים עם מוגבלויות. פעילים למען זכויות טרנסג'נדרים מצדיקים את עמדתם בכך שמדובר בסוגיה של בחירה, ביטחון אישי, פרטיות וכבוד.
מסמכים ותעודות
400px|ממוזער|שמאל| דרישות החוק להתאמה מגדרית ב[[תעודת לידה|תעודת הלידה לפי מדינה:
]] ישנם נהלים שונים ודרישות שונות על מנת לשנות פרטים אישיים, כגון שם או מגדר, במסמכים רשמיים או בתעודות זיהוי, כגון תעודת לידה, רישיון נהיגה, מספר זיהוי בביטוח לאומי, דרכון ועוד; נהלים ודרישות אלו עשויים להיות לא עקביים. מדינות רבות מונעות שינוי שם או מגדר במסמכים רשמיים למי שלא עברו ניתוח להתאמה מגדרית. כמו כן, מסמכים שונים שאינם תואמים זה לזה עלולים להערים קשיים בניהול עניינים אישיים בחיי היום-יום - במיוחד כאלה הדורשים צורות זיהוי מרובות ותואמות. יתר על כן, מסמכים שאינם תואמים את הצגתו המגדרית של האדם עלולים להוביל למקרי הטרדה או אפליה.
תעודות לידה
כל אחת ממדינות ארצות הברית קובעת לעצמה את חוקיה בנוגע לתעודות לידה, ובתי משפט של המדינות השונות מוציאים פסקי דין מגוונים בנוגע לטרנסג'נדרים.
מרבית המדינות מאפשרות לשנות את השם ואת המין בתעודת הלידה, על ידי תיקון תעודת הלידה הקיימת או על ידי הנפקת שם חדש, אם כי יש מדינות הדורשות לשם כך המצאת מסמך רפואי המעיד על ביצוע ניתוח להתאמה מגדרית.
לפחות שתי מדינות - אוהיו וטנסי (נכון ליוני 2019 ) - כלל לא מאפשרות לשנות את המין בתעודת לידה. בפברואר 2020 העביר בית הנבחרים באיידהו הצעת חוק האוסרת על טרנסג'נדרים לתקן את המין בתעודות הלידה שלהם.
רישיונות נהיגה
400px|ממוזער|שמאל| מדינות שבהן ניתן לסמן "X" במקום [[מגדר ברישיונות נהיגה:
]] כל מדינות ארצות הברית מאפשרות לשנות את המגדר ברישיון נהיגה, אם כי הדרישות לכך משתנות בהתאם למדינה. לעיתים קרובות, הדרישות לשינוי רישיון הנהיגה פחות מחמירות מאלו להחלפת הסמן בתעודת הלידה.
לעיתים, דרישות המדינות השונות וחוקיהן מתנגשות ותלויות זו בזו; לדוגמה, אישה טרנסג'נדרית שנולדה באוהיו אך גרה בקנטקי לא תוכל לשנות את המגדר, כפי שהוא מופיע ברישיון הנהיגה שלה בקנטקי, זאת בשל העובדה שקנטקי דורשת תעודת לידה מתוקנת המשקפת את מגדרו המדויק של האדם, אך מדינת אוהיו כלל אינה מאפשרת לשנות את המגדר בתעודות הלידה.
דרכונים
מחלקת המדינה של ארצות הברית קובעת איזה מידע ביוגרפי מזהה יכלל בדרכונים אמריקאיים. ב-10 ביוני 2010 תוקנה המדיניות בנושא שינויים במגדר, על מנת לאפשר לבצע שינוי קבוע במגדר, כפי שהוא מופיע בדרכון, בהתאם להצהרת רופא מטפל כי "המבקש עבר טיפול קליני הולם לשינוי מגדר למגדר החדש". במדיניות הקודמת נדרשה הצהרה של רופא מנתח כי המבקש עבר ניתוח להתאמה מגדרית.
מגדר שלישי
נכון ל-2017, הממשל הפדרלי האמריקאי אינו מכירה באופציה מגדרית שלישית בדרכונים או בתעודות זיהוי לאומיות אחרות, אם כי מדינות אחרות, כולל אוסטרליה, ניו זילנד, הודו, נפאל, פקיסטן, בנגלדש, גרמניה, מלטה וקנדה החלו להכיר בכך. באופן מסורתי, מגדר שלישי הוכר על ידי מספר תרבויות של העמים הילידים בארצות הברית כ-"Two-spirit", בעמים הילידים של הוואי כ-"Māhū", ובעמי סמואה האמריקנית כ-"Fa'afafine". באופן דומה, מהגרים מתרבויות מסורתיות שמכירים במגדר השלישי צפויים להרוויח מרפורמה כזו, לרבות ה-Muxe מדרום מקסיקו וההיג'רה מדרום אסיה.
ב-10 ביוני 2016 קבע בית משפט באורגון כי התושב ג'יימי שופה יוכר כבעל מגדר שאינו בינארי. הארגון למען זכויות טרנסג'נדרים Transgender Law Center סבור כי מדובר ב-"פסק הדין הראשון מסוגו בארצות הברית".
יום הזיכרון הטרנסג'נדרי
יום הזיכרון הטרנסג'נדרי נוסד בשנת 1999 על ידי גוונדולין אן סמית', אישה טרנסג'נדרית, כדי להנציח את ריטה הסטר, אישה טרנסג'נדרית שנרצחה באלסטון, מסצ'וסטס. בתחילה, האירוע צוין בעיקר בצורה מקוונת, אך עם השנים הפך ליום המצוין בדרכים שונות ברחבי העולם, ב-20 בנובמבר, לזכרם של כלל חברי הקהילה הטרנסג'נדרית אשר נרצחו על רקע טרנספובי.
זכויות אינטרסקסים
לאינטרסקסים בארצות הברית יש את אותן הזכויות כמו לאחרים, אך עם זאת קיימים פערים משמעותיים, במיוחד בהגנות מפני התערבויות רפואיות קוסמטיות שלא בהסכמה, אלימות ואפליה. ניתוחים רפואיים רבים נערכים שלא בהסכמה, על מנת "לתקן" אנשים אלה כאשר הם נולדים או עדיין צעירים. חלקם נוטלים הורמונים על מנת להבטיח שגופם יתפתח בהתאם למין שהוקצה להם. באוגוסט 2018, בית המחוקקים של מדינת קליפורניה העביר חוק כנגד ניתוחים מסוג זה. חוק זה מקנה זכויות לאינטרסקסים קטינים להיות מעורבים בהחלטות המתקבלות לגבי ניתוחים המבוצעים בגופם, ובכך הניתוחים נדחים עד שהם מבוגרים מספיק כדי להבין ולהשתתף בתהליך קבלת ההחלטות. ארגונים למען אינטרסקסים פועלים במטרה להפסיק שימוש בשיטות מזיקות ופוגעניות, וכן לקדם קבלה חברתית ושוויון. בשנים האחרונות, פעילים הצליחו להגיע להישגים כגון הכרה משפטית.
HIV/איידס
מחלת האיידס, הנגרמת בעקבות הידבקות בנגיף ה-HIV, נתגלתה לראשונה בעולם המערבי בשנות ה-60. בארצות הברית, המחלה החלה להתפשט במהלך שנות השמונים, אז דווח על מחלה חדשה המועברת באמצעות דם נגוע ומגע מיני, וכי קבוצות הסיכון להידבקות במחלה הם הומוסקסואלים וצרכני סמים. אחת המרפאות הראשונות שטיפלו במחלה הופעלה בעיר ניו יורק על ידי ד"ר ג'וזף סונאבנד. עד 1985 אלפי בני-אדם בארצות הברית מתו מהמחלה. ארגוני רבים למען זכויות להט"ב החלו לפעול להגברת המודעות למחלה ולגיוס כספים לטיפול בחולים ולמציאת תרופה.
תרומות דם
בארצות הברית, ההנחיה הנוכחית של מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) היא לדחות קבלת תרומת דם מכל גבר אשר קיים יחסי מין עם גברים במהלך שלושת החודשים שקדמו למועד התרומה. יתר על כן, בנוגע לתרומת דם של טרנסג'נדרים - ה-FDA ממליץ למוסדות המתרימים דם כי בעת מילוי השאלון לקראת מתן תרומת דם, המגדר של התורמ/ת ייקבע על פי זהותו/ה המגדרית, כפי שהוא/היא מצהיר/ה.
טיפולי המרה
טיפול המרה הוא ניסיון לשנות את הנטייה המינית או הזהות המגדרית של אדם.
בעשרים מדינות בארצות הברית, במחוז קולומביה ובפוארטו ריקו קיימים חוקים האוסרים על ביצוע טיפול המרה בקטינים. ב-72 ערים ומחוזות נוספים קיימים איסורים על טיפולי המרה בקטינים. במדינת ניו יורק עברה חקיקה האוסרת טיפולי המרה הן בקטינים והן בבגירים.
בוושינגטון הועלו מספר הצעות לאסור טיפולי המרה באמצעות חקיקה פדרלית.
היסטוריית פסיקות בית המשפט העליון בנושא זכויות להט"ב
במרץ 1956 קבע בית משפט מחוזי פדרלי כי המגזין הפרו-גיי "" מכיל תוכן מגונה, ועל כן הוא מפר את חוקי קומסטוק האוסרים על פרסום גסויות, ובהתאם לכך לא ניתן להפיצו באמצעות שירות הדואר של ארצות הברית. פסק דין זה אושר על ידי בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים, אולם בשנת 1958 פסק בית המשפט העליון את הפסיקה התקדימית "פסק דין One, Inc. נגד אולסן", שביטלה את הפסיקות הקודמות, ונשענה על הפסיקה במקרה של רות' נגד ארצות הברית. כתוצאה מכך, עיתונים, מגזינים ופרסומים גאים אחרים יכולים היו להיות מופצים כדין באופן חוקי באמצעות שירותי הדואר הציבורי.
בשנת 1972, מורה בטקומה, וושינגטון, בעל ותק ללא כל רבב של 12 שנות עבודה, פוטר מעבודתו לאחר שתלמידו לשעבר חשף את זהותו המינית בפני סגן מנהל בית הספר. בית המשפט העליון בוושינגטון קבע כי הומוסקסואליות אינה מוסרית ועל כן פוגעת ביעילותו המקצועית של המורה. בית המשפט הצדיק את עמדתו בדרכים שונות, לרבות תוך שימוש בהגדרת ההומוסקסואליות באנציקלופדיה הקתולית החדשה, כי התנהגות הומוסקסואלית היא פלילית מטבעה, וקבע כי לא ניתן לסמוך על אדם "לא מוסרי" להיות מורה לתלמידים מכיוון שנוכחותו היא משבשת מטבעה. ב-3 באוקטובר 1977, בית המשפט העליון סירב להוצאת צו עיון מחדש, אף על פי שהשופטים ברנן ומרשל היו עושים זאת. זו הייתה ההחלטה הראשונה על אפליה כנגד הומוסקסואלים ששודרה בחדשות ברשתות בפריסה כלל-ארצית. למעשה, היא שודרה בו-זמנית בשלוש תוכניות חדשות הערב של שלוש רשתות שונות, והגיעה לכ-60 מיליון צופים.
בשנת 1985, בית המשפט העליון דן במקרה כוח המשימה הגאה הלאומי נגד מועצת החינוך, שעסק בחוקתיותו של חוק המאפשר לבתי ספר לפטר מורים רק בשל התנהגות הומוסקסואלית פומבית. לאחר שבין הדין לערעורים אישר את החוק, בבית המשפט העליון לא התקבלה הכרעה (השופטים היו חצויים 4-4 בעוד השופט לואיס פאוול נמנע), ובכך אישר בית המשפט העליון את פסק הדין של בית הדין לערעורים.
עוד בשנת 1985, סירב בית המשפט העליון לדון בערעור של שירותי סטודנטים גאים נגד אוניברסיטת טקסס A&M והותיר על כנו פסיקת בית הדין לערעורים, המורה על אוניברסיטת טקסס A&M להכיר באופן רשמי באגודת הסטודנטים ההומוסקסואלים.
ב-30 ביוני 1986 פסק בית המשפט העליון במקרה של פסק דין באוורס נגד הארדוויק, וקבע כי החוק לפיו מין אוראלי או מין אנאלי בין שני בוגרים הוא עבירה פלילית הוא חוקתי ולא מהווה פגיעה בזכות לפרטיות המוגנת על ידי התיקון ה-14.
ב-20 במאי 1996 פסק בית המשפט העליון בפסק דין רומר נגד אוונס כנגד תיקון לחוקה של מדינת קולורדו, שאילו היה מתקבל - היה מונע מכל עיר, עיר או מחוז במדינה לנקוט בצעדים חקיקתיים, ביצועיים או שיפוטיים כלשהם על מנת להגן על אזרחים הומוסקסואלים או ביסקסואלים מפני אפליה על רקע נטייה מינית.
ב-4 במרץ 1998 קבע בית המשפט העליון בפסק דין אונקייל נגד Sundowner Offshore Services כי חוקים פדרליים האוסרים על הטרדה מינית במקום העבודה חלים גם כאשר שני הצדדים הם מאותו המין.
ב-28 ביוני 2000 קבע בית המשפט העליון בפסק דין תנועת הצופים הבנים של אמריקה נגד דייל כי זכותה של תנועת הצופים הבנים של אמריקה, על פי התיקון הראשון, להדיר אנשים משורותיה על בסיס נטייה מינית, ללא קשר לחוקים המגינים על זכויות אזרח.
ב-26 ביוני 2003 קבע בית המשפט העליון בפסק דין לורנס נגד טקסס כי קיום יחסי מין הומוסקסואליים בהסכמה בין שני בגירים הוא חלק מהחירויות המוגנות על פי התיקון ה-14. דעת הרוב, שנכתבה על ידי השופט אנתוני קנדי, ביטלה במפורש את פסק דין באוורס נגד הארדוויק, החלטה מ-1986 שקבעה כי חוקים האוסרים על יחסים שכאלה הם חוקתיים.
עשר שנים לאחר פסק דין לורנס נגד טקסס, קבע בית המשפט העליון ב-26 ביוני 2013, בהצבעה של 5–4, בפסק דין ארצות הברית נגד וינדזור, כי סעיף 3 לחוק הגנת הנישואין (DOMA) , אשר אוסר על הממשל הפדרלי האמריקאי להכיר בנישואים של בני-זוג מאותו המין מהווה הפרה של התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית. לאחר הפסיקה, הממשל הפדרלי החל להכיר בנישואים של בני-זוג מאותו המין ולהעניק זכויות והטבות פדרליות לזוגות נשואים מאותו המין.
ב-26 ביוני 2015 קבע בית המשפט העליון בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס כי מדינות ארצות הברית אינן רשאיות לאסור על נישואים של בני-זוג מאותו המין. כתוצאה מכך, נישואים של בני-זוג מאותו המין מורשים ומוכרים כתקפים וניתנים לאכיפה בכל המדינות והאזורים הכפופים לסמכותה של החוקה האמריקאית.
ב-15 ביוני 2020 קבע בית המשפט העליון בארצות הברית כי ההגנות הניתנות על ידי חוק זכויות האזרח (1964) בנוגע לאפליה בשוק העבודה כוללת גם את חברי הקהילה הלהט"בית, ובכך אוסרים על מקומות עבודה עם 15 עובדים ומעלה להפלות עובדים על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית. ההחלטה נתקבלה בשלושה תיקים מאוחדים, שהיו אלטיטוד אקספרס נ' זארדה ; בוסטוק נ' מחוז קלייטון; ואר. ג'י. את ג'י. אר. האריס בתי לוויות נ' נציבות שוויון ההזדמנויות בתעסוקה . לאחר הפסיקה, USA Today צפה כי מעבר למניעת האפליה התעסוקתית כנגד קהילת הלהט"ב, "לפסיקה של בית המשפט עשויה להיות השפעה גורפת על חוקי זכויות האזרח הפדרליים המונעים אפליה מינית גם בתחומי החינוך, הבריאות, הדיור והאשראי".
תמיכה
התומכים העיקריים במערכת הפוליטית האמריקאית בזכויות להט"ב היו בדרך כלל ליברלים וליברטריאנים. התמיכה בתנועת למען זכויות הלהט"ב הייתה חזקה ביותר בצפון-מזרח, בחוף המערבי ובמדינות אחרות עם אוכלוסיות עירוניות גדולות. המפלגה הדמוקרטית מחזיקה באופן רשמי בעמדות התומכות ברוב היוזמות למען זכויות להט"ב מאז 2012. עם זאת, ישנם גם מספר זרמים בתוך המפלגה הרפובליקנית התומכים בסוגיות למען הקהילה הלהט"בית, לרבות לוג קאבין רפובליקנס, GOProud, צעירים שמרנים בעד החופש להינשא, ו-College Republicans מאוניברסיטת פנסילבניה ומאוניברסיטת קולומביה. סקר שנערך במרץ 2014 מצא כי 40% מהרפובליקנים תומכים בנישואים של בני-זוג מאותו המין, נתון אשר עלה ל-44% בשנת 2018. בשנת 2013, 52% מהרפובליקנים ומהעצמאיים הנוטים להצביע למפלגה הרפובליקנית, בין הגילאים 18–49, הביעו תמיכה בנישואים של בני-זוג מאותו המין, בסקר משותף של הוושינגטון פוסט ו-ABC News. סקר של מרכז המחקר פיו משנת 2014 הראה כי מוסלמים אמריקאים נוטים יותר מאוונגליסטים לתמוך בנישואים של בני-זוג מאותו המין - 42% לעומת 28%, נתונים שעל פי PRRI עלו בשנת 2018 ל-51% ו-34%. על פי סקר של מרכז המחקר פיו משנת 2017, הנתונים גבוהים עוד יותר בקרב אוונגליסטים לבנים צעירים מדור ה-X ומדור ה-Y, שנולדו לאחר 1964, ושיעור תמיכם בנישואים של בני-זוג מאותו המין עומד על 47%. סקר של מרכז המחקר פיו משנת 2017 הראה כי 64% מהאמריקנים הלבנים, 60% מהאמריקאים ההיספנים והלאטינים ו-51% מהאפרו-אמריקאים תומכים בזכותם של זוגות להט"ביים להינשא.
התנגדות
המתנגדים העיקריים במערכת הפוליטית האמריקאית לזכויות להט"ב היו בדרך כלל דתיים פונדמנטליסטיים. על פי סקר של מרכז המחקר פיו, 59% מהפרוטסטנטים האוונגליסטים מתנגדים לנישואים של בני-זוג מאותו המין. בין השנים 2016 ל-2017, אוונגליסטים לבנים מבוגרים, מדור הבייבי בום ומהדור השקט, שנולדו לפני 1964, לא הראו כמעט שום שינוי בעמדותיהם ביחס לנישואים של בני-זוג מאותו המין (עלייה מ-25% אז ל-26% כעת). השמרנים מצדיקים את עמדותיהם כנגד זכויות להט"ב באמצעות ציטוטים שונים מהתנ"ך, מהברית הישנה ומהברית החדשה. ההתנגדות לזכויות להט"ב היא החזקה ביותר בדרום ובמדינות עם אוכלוסייה כפרית ושמרנית גדולה, במיוחד בחגורת התנ"ך.
המפלגה הדמוקרטית
המפלגה הדמוקרטית החלה לתמוך בחלק מזכויות הלהט"ב בשנות התשעים. אף על פי שב-1996 חתם על חוק ההגנה על הנישואים (בראשי תיבות: DOMA), נשיא ארצות הברית ביל קלינטון היה הנשיא הראשון שתמך בגלוי בזכויות הלהט"ב; במהלך כהונתו הוא מינה מספר להט"בים גלויים למשרות ממשלתיות בכירות. בכנס הלאומי של המפלגה לשנת 2012  המפלגה הדמוקרטית הביעה תמיכתה בביטול DOMA וב-"אחריות שווה, הטבות והגנות" לזוגות חד מיניים; הנשיא ברק אובמה הביע תמיכתו בנישואים של בני-זוג מאותו המין ב-2012. המפלגה הדמוקרטית תומכת במפורש בנישואים של בני-זוג מאותו המין.
במצעה, המפלגה הדמוקרטית מביעה תמיכתה ב:
במצעה, המפלגה הדמוקרטית מביעה התנגדותה ל:
במצעה של המפלגה הדמוקרטית, בסעיף אודות HIV/איידס, כתוב:
פיט בוטיג'ג', אשר התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית 2020, הוא ההומוסקסואל הגלוי הראשון בארצות הברית אשר התמודדות לתפקיד מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיא ארצות הברית.
המפלגה הרפובליקנית
המפלגה הרפובליקנית מתנגדת לרבות מזכויות הלהט"ב, ובעיקר מתמקדת בנישואים של בני-זוג מאותו המין ובזכויות טרנסג'נדרים. בקרב התומכים או הנוטים לתמוך במפלגה הרפובליקנית, יותר ממחצית אומרים שהחברה צריכה לקבל הומוסקסואליות (54%, בסקר של מרכז המחקר פיו שפורסם באוקטובר 2017) וכמעט מחציתם אומרים כי נישואים של בני-זוג מאותו המין צריכים להיות חוקיים (44%, בסקר של מרכז המחקר פיו שפורסם במאי 2019).
בכנס הלאומי של המפלגה לשנת 2016, המועמד לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית דונלד טראמפ השתמש בראשי התיבות "LGBT" בהתייחסותו אל פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו שהתרחש כחודש לפני כן. טראמפ, כנשיא ארצות הברית, הוציא באוגוסט 2017 איסור על טרנסג'נדרים מלהתגייס לשירות צבאי.
במצעה לשנת 2016, המפלגה הרפובליקנית מביעה התנגדותה ל:
פרד קרגר, אשר התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית 2012, הוא ההומוסקסואל הגלוי הראשון בארצות הברית אשר התמודדות לתפקיד מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיא ארצות הברית.
מפלגות אחרות
במפלגת הירוקים בארצות הברית יש תמיכה גורפת בזכויות להט"ב מאז נוסדה המפלגה ב-2001. הקואליציה הבלתי רשמית יותר של המפלגות הירוקות במדינות ארצות הברית, שהתקיימה בין השנים 1983 ל-2000, תמכה גם היא בזכויות הלהט"ב.
מפלגת החוקה מתנגדת בתוקף לזכויות הלהט"ב, ותומכת בחוקים פליליים נגד הומוסקסואליות וקרוס-דרסינג. המפלגה שמרנית מאוד ובעלת קשרים לתנועת הרקונסטרוקציה הנוצרית, תנועה פוליטית ימנית-קיצונית בתוך כנסיות נוצריות שמרניות.
בעוד שמפלגות פוליטיות סוציאליסטיות וקומוניסטיות אמריקאיות רבות העדיפו בתחילה להתעלם מהנושא, רובן תומכות כיום בזכויות להט"ב. קבוצות סוציאליסטיות משלבות בדרך כלל גישה חזקה יותר לנושאי זהות מגדרית מאשר מפלגות המיינסטרים. המפלגה הסוציאליסטית ארצות הברית מינתה הומוסקסואל גלוי, דייוויד מקריינולדס, כמועמד הראשון (הן של המפלגה והן של אמריקה) לנשיאות ב-1980.
טבלת סיכום זכויות להט"ב בארצות הברית
טבלה זו נועדה לפשט את מצב זכויות הלהט"ב בארצות הברית לצורך השוואה מול מדינות אחרות שלגביהן קיים ערך בוויקיפדיה בנושא זכויות להט"ב. הסימן מציין שהזכות קיימת, ואילו הסימן  מציין שהיא לא; הסימן / מציין שהזכויות משתנות ממדינה למדינה.
אברהם מאיר שלוש
הרב אברהם מאיר שלוש (נולד ב-25 ביולי 1973) הוא רב ישראלי המכהן כראש אבות בתי הדין בחיפה מאז אוקטובר 2015 (חשוון תשע"ו).
ביוגרפיה
אברהם מאיר נולד לרב שלמה שלוש (רב) בכ"ב בתמוז ה'תשל"ג בירושלים, למד בישיבת כנסת חזקיהו ברכסים. ולאחר מכן המשיך בישיבת חברון כנסת ישראל. תקופה למד בישיבת חזון עובדיה, שם הגיה את ספריו של ראש הישיבה הרב יצחק יוסף 'ילקוט יוסף' במהדורה ראשונה.
בשנת תשנ"ד נשא את בתו של הרב אליהו סויסה, לאחר נישואיו למד בכולל של הרב יוסף בר-שלום רבה של בת ים ואצל הרב הלל הלוי מחבר ספר משפטי הלוי, וקיבל סמיכה לדיינות מהרבנות הראשית. לאחר מכן שימש כדיין בבית הדין הפרטי של הרב שלמה בן שמעון בחולון - הוראה ומשפט.
תפקידים
בגיל 37 נבחר לכהן כדיין בבתי הדין הרבניים. בתחילה כדיין באשדוד. לאחר מכן בפתח תקווה. ואחר פטירת אביו מונה לכהן כראש אבות בתי הדין בחיפה. מכהן בנוסף כרבה של קהילת מורשה בחיפה ועומד בנשיאות הכולל 'עמל התורה' בחריש.
יאיר גבאי
יאיר זאב גבאי (נולד ב-3 בדצמבר 1971) הוא חבר מועצת העיר ירושלים לשעבר, איש ציבור ופעיל חברתי.
קורות חיים
גבאי נולד וגדל בירושלים. אביו, אליהו גבאי כיהן כחבר כנסת מטעם המפד"ל וכסגן ראש העיר ירושלים. גבאי הוא בוגר ישיבת "נתיב מאיר", למד בישיבת הסדר ובשירותו הצבאי שירת כלוחם בצנחנים. לאחר השירות הצבאי למד משפטים באוניברסיטת בר-אילן והוסמך כעורך דין. בנוסף, לגבאי תואר שני במנהל עסקים. גבאי מרצה בנושא ירושלים ובעבר עסק כעורך ומגיש תוכנית האקטואליה "שולחן עגול" ברשת מורשת.
גבאי נשוי, לזוג חמישה ילדים והם מתגוררים בירושלים.
פעילות פוליטית ומוניציפלית
החל את פעילותו הפוליטית במפלגת המפד"ל ובשנת 2003 נבחר לראשונה לחבר מועצת העיר ירושלים מטעמה. בבחירות לעיריית ירושלים ב-2008 נבחר שוב למועצת העיר מטעם המפד"ל. בשנת 2009 פרש גבאי מהמפד"ל.
כחבר מועצת העיר ירושלים כיהן גבאי כיו"ר הוועדה להנצחת נרצחי טרור וכחבר הוועדה המקומית והמחוזית לתכנון ובנייה בירושלים. במהלך כהונתו פעל גבאי למען שחרורו של המרגל הישראלי יונתן פולארד כמו כן ניהל מאבק למען הנצחת שמותיהם של חללי צה"ל ברחובות העיר.
גבאי עסק במאבקים של עמותות ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים כגון, אלע"ד, עטרת כהנים ושכונת שמעון הצדיק. בין השאר הוביל גבאי את התוכנית להקמת שכונה חדשה בקדמת ציון במזרח העיר והצליח לשלבה בתוכנית המתאר החדשה של העיר ירושלים. מלבד עיסוקיו המוניציפליים גבאי גם שימש כחבר הוועד המנהל של מרכז מורשת מנחם בגין החל משנת 2011 וכן כחבר דירקטוריון "מוריה", בה הוא כיהן גם כחבר ועדת הביקורת.
ביולי 2013 פרש גבאי ממועצת העיר ירושלים.
בפברואר 2019 התמודד גבאי בפריימריז של מפלגת הליכוד אך לא נכנס לרשימה. שנתיים לאחר מכן שוריין במקום ה-36 בליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע.
שאנדור שאשדי
שאנדור שאשדי (במקור טינטנר, בהונגרית: Sásdi Sándor; וארגה, 3 בספטמבר 1898 – בודפשט, 23 במאי 1992) היה סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי זוכה פרס אטילה יוז'ף (1955) שהוא הפרס הספרותי הממלכתי הגבוה בהונגריה. עשרות מיצירותיו פורסמו.
קורות חייו
שאנדור טינטנר נולד במשפחה יהודית כבנם של בלה טינטנר, בעל בית מרזח יליד וארגה ושל פאולה האן, ילידת בונהאד. הוא היה בן תקופת הדור הגדול של "סופרי העם" (סופרי העם או תנועת העם היו זרם אידאולוגי, ספרותי ואמנותי רדיקלי של שנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20 שחצה את גבולות הונגריה, ואף היה בעל השפעה בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה). הוא השלים את בית הספר היסודי שלו בשאשד (כפר גדול ליד כפר הולדתו שמשם אימץ את שמו מאוחר יותר). הוא למד בבית ספר תיכון בעיר פץ', לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כעיתונאי בבודפשט. ב-1923 הפך לעובד ב"יומן פץ'" ( Pécsi Napló), וב-1928 מונה לסגן העורך הראשי של העיתון. ב-1924, יחד עם בלה פלדש (במקור וייס), ערך את המגזין הספרותי "כתבים חדשים" (Új Írások). הרומן הראשון שלו נקרא "קרקע של שמונה הולד" (Nyolc hold föld) ("הולד" הוא מידת שטח הונגרית. 1 הולד הוא 5.755 דונם). הספר זכה לשבחים בתחרות הכתיבה של כתב העת הספרותי ואמנותי החשוב ניוגט. הוא הקים הוצאת ספרים עם אוסקר ז'אדאני (Oszár Zsadányi) וכן לקח חלק בעריכת אלבום אמנות יפה. ב-1943 פוטר מיומן פץ' בגלל מוצאו היהודי. ב-4 בנובמבר 1944 גורש למחנה הריכוז דכאו. הוא הצליח לשרוד וחזר להונגריה ביוני 1945.
שאשדי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה, בהלווייתו נפרד ממנו הרב ראשי דאז של הונגריה יוזף שווייצר.
כתביו
בהונגרית
בתרגום לעברית
שאנדור שאשדי באתר IMBd עם שני סרטי טלוויזיה על פי הרומנים שלו
אדוני (עיר)
אדוני (בהונגרית: Adony; שם רומי: Vetus Salina) היא עיר במחוז פייר בנפת דונאויווארוש בהונגריה. העיירה יושבת על הגדה המערבית של הדנובה ויש בה נקודת מעבורת קבועה למעבר לגדה המזרחית של הנהר.
מיקום
אדוני ממוקמת בקצה המזרחי של מחוז פייר, 15 ק"מ דרומית לארצ'י, לאורך הדנובה כאמור. היישובים הסמוכים הם קולץ' (7 ק"מ), פוסטסאבולץ' (8 ק"מ), פרקאטה ו- ראצאלמאש (כל אחד 12-12 ק"מ). הכביש הראשי מספר 6 עובר בשוליה המזרחיים של העיירה, וכביש המהיר M6 בקצה המערבי. תחנת הרכבת של אדוני שוכנת בחלק הדרומי-מערבי של היישוב. ניתן להגיע אליה באוטובוס.
היסטוריה
אדוני היא יישוב מתקופת הברונזה, אשר בזכות מיקומו הגאוגרפי, תמיד הייתה זירה משמעותית למפגש השלו או הלוחמני בין עמים ובין תרבויות שונות.
במהלך מאה וחמישים שנות הכיבוש הטורקי - היישוב ששימש אז כמבצר טורקי בשם יאנקורטרן - נהרס והתושבים ההונגרים המקוריים ברחו ובחלקם ונספו. לאחר סיום הכיבוש הטורקי התיישבו במקום הונגרים וגרמנים. בשנת 1891 התגוררה באדוניה ככפר גדול 4,426 תושבים, מתוכם 3,372 בעלי לאום הונגרי וכ־1,002 לאום גרמני. המראות הפופולריים ביותר של היישוב הם פארק הטירות, גבעת הגפן, בריכות הדגים והדנובה.
מיקרוקוסמוס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ברנדון ראות'
ברנדון ג'יימס ראות' (באנגלית: Brandon James Routh; נולד ב-9 באוקטובר 1979) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, שהתפרסם בעיקר בשל כיכובו כקלארק קנט בסרט "סופרמן חוזר" (2006), ובשל תפקידו כריי פאלמר בסדרות "החץ" ו"אגדות המחר".
ביוגרפיה
ראות', השלישי מבין ארבעה ילדים, נולד בנורווק, איווה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-מתודיסטית ממוצא בריטי, גרמני, והולנדי. אמו קת'רין לה-וון (לבית ליר) היא מורה ואביו רונלד ריי ראות' נגר. למד באוניברסיטת איווה במשך שנה במטרה להיות סופר, ובתקופה זו עסק באופן מזדמן בדוגמנות ובמשחק כדי לממן את הוצאות שכר הלימוד.
ב-1999 עבר למנהטן, ואחר כך ללוס אנג'לס, כדי להתמקד בקריירת המשחק.
פרס המשחק ההוגן של פיפ"א
פרס המשחק ההוגן של פיפ"א, הוא פרס כדורגל יוקרתי שנוסד ב-1987 ביוזמת פיפ"א. הפרס מוענק לאדם או לארגון שעוסקים בכדורגל, ושהפגינו התנהגות ספורטיבית ויוצאת דופן בפעילותם ברחבי העולם. הפרס מוענק מדי שנה לפחות לזוכה אחד, למעט 1994 - בה לא הוענק הפרס בכלל. בין זוכי העבר ניתן למצוא כדורגלנים, מאמנים, מועדונים, התאחדויות, אוהדים וצופים. כיום, מוענק הפרס בערב פרסי השנה של פיפ"א.