cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dancing on My Own
הפקת השיר
מקס ויטלי ביים את הווידאו קליפ של השיר, בהשראתה של השחקנית האמריקאית, רוזי פרז. הווידאו קליפ יצא לראשונה ב-21 במאי 2010, שהראה את רובין מגלמת את הגיבורה במילות השיר במסגרות שונות של מועדוני לילה וחזרות. מאוחר יותר, השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית הקלטת הדאנס/אלקטרונית הטובה ביותר, אך הפסיד ל-"Only Girl (In the World)" של ריהאנה. בנוסף, השיר זכה בפרס גרמיס בקטגוריית שיר השנה. השיר הופיע במדיות שונות, בין היתר בסאטרדיי נייט לייב, קונצרט פרס נובל לשלום לשנת 2010, Love Lockdown: Video Mixtape של מארק רונסון, רק רוצה לשיר, מה הסיכוי? , Swan Song , המרוץ לדראג של רו פול, אחת שיודעת, בנות, כתום זה השחור החדש, ואמת או חובה.
"Dancing On My Own" זכה לגרסאות כיסוי של אמנים ולהקות רבים, בין היתר גרסת רוק דרומי של קינגס אוף ליאון (מעולם לא יצא כסינגל), וגרסת מוזיקה עכשווית למבוגרים של קאלום סקוט (יצא כסינגל ב-15 באפריל 2016). השיר של קאלום היה להיט רדום ברחבי אירופה, על אף שזכה להצלחה גדולה בבריטניה. על אף שגרסת הכיסוי זכתה לשבח מרובין, מבקרי מוזיקה רבים השוו באופן שלילי למקור. הווידאו קליפ של גרסת הכיסוי של קאלום סקוט יצאה ב-15 באפריל 2016, תוך שנצפה למעלה מ-400 מיליון פעמים ב-4 שנים.
הגרסה של קאלום סקוט
הזמר קאלום סקוט ביצע את השיר שלו כחלק מהאודישן שלו ב-Britain's Got Talent ב-2015, ויצא כסינגל ב-15 באפריל 2016.
ב-2017, השיר היה מועמד בקטגוריית סינגל בריטי בפרסי המוזיקה הבריטית.
וושינגטון (מיין)
וושינגטון (באנגלית: Washington) הוא מחוז במיין שבארצות הברית. נכון לשנת 2010 האוכלוסייה בו מנתה 32,856 איש. עיר המחוז שלו היא מצ'יאס. מחוז וושינגטון נוסד ב-25 ביוני 1789, ונקרא על שמו של ג'ורג' וושינגטון.
לעיתים מכונה "מחוז הזריחה", זאת משום שהוא המחוז המזרחי ביותר במיין ובארצות הברית כולה. יישובים רבים לאורך החוף מתפרנסים בעיקר מדיג; תיירות היא מרכיב נוסף בכלכלת המחוז אך לא מרכיב מרכזי כמו במחוזות אחרים. מחוז וושינגטון ידוע ביבולי האוכמניות שלו, וכמעט 85% מאספקת האוכמניות בעולם מגיעה ממחוז וושינגטון.
גאוגרפיה
לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, שטחו הכללי של מחוז וושינגטון הוא 8,430 קמ"ר, כאשר 6,652.3 קמ"ר (78.91%) הם אדמה והשאר (1,777.9 קמ"ר; 21.09%) הם מים.
מחוזות סמוכים של ארצות הברית:
מחוזות סמוכים של קנדה:
פוליטיקה
מחוז וושינגטון נחשב למחוז "מתנדנד". ב-2004 הוא היה אחד משני המחוזות היחידים במיין שהצביעו למועמד הרפובליקני ג'ורג' בוש שהתמודד מול ג'ון קרי. בוש ניצח וקיבל 49.79% מהקולות, לעומת קרי שקיבל 48.47% מהקולות. בשנת 2008, המועמד הדמוקרטי ברק אובמה בקושי הצליח להביס את יריבו ג'ון מקיין, 49.51% לעומת 48.50%, ושוב בשנת 2012 כשניצח אובמה את יריבו מיט רומני, 49.27% מהקולות לאובמה לעומת 47.68% מהקולות לרומני.
דמוגרפיה
חלוקת תושבי וושינגטון על פי קבוצות מוצא:
דוד די סילוה
רבי דוד די-סילוה (רד"ס) היה בנו של רבי חזקיה די סילוה, ונכדו של הרופא רבי רפאל מרדכי מלכי. חי בירושלים במאה ה-18 ונחשב לרופא מומחה. רד"ס מייצג את תקופת המעבר בין שלהי שלטונה של הרפואה הגאלנית-ערבית המסורתית ובין ניצני חדירת הרפואה המודרנית ובכך הוא מהווה מקור חשוב למחקר תולדות הרפואה.
במהלך חייו הוא ערך שני מסעות בארצות המערב ושם הוכשר לרופא מוסמך. רד"ס הוא כנראה הרופא היהודי הארץ-ישראלי הראשון שלמד רפואה 'מודרנית' באירופה. כאשר חזר לירושלים עסק לפרנסתו ברפואה פרטית ואת שירותיו העניק לבני כל הדתות.
רבי דוד די-סילוה כתב חיבור בשם "פרי הדס" (נמצא עדיין בכתב יד), העוסק בעניינים שונים בנושא הרפואה. חיבורו מהווה מעין יומן ובו הוא מספר על מנהגים ורשמים שחווה בעת ביקורו באירופה עם השוואה לנעשה בירושלים. מעבר לכך הוא מביא דוגמאות לטיפולים שנתן לחולים בישראל ומחוצה לה, דבר המאפשר הצצה יוצאת דופן לשגרת עולמו של רופא בירושלים ועל חיי היום יום של הקהילה היהודית בעיר זו לפני כשלוש מאות שנה. החוקר זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן פרסם פרק מספר זה המכיל רשימת חומרי רפואה ומזונות, שמותיהם וסגולותיהם הרפואיים לפי סדר האלף-בית.
מרכז מורשת יהדות בבל
מרכז מורשת יהדות בבל הוא מוזיאון ומרכז מחקר באור יהודה.
היסטוריה
נוסד בשנת 1973 כמוסד ללא כוונת רווח במטרה לאסוף, לשמר, להנציח את מורשת יהדות בבל. למטרה זו מפעיל "המרכז" מכון מחקר, הוצאה לאור, ספרייה וארכיונים. במסגרת המכון נערכים כנסים אקדמיים, מחקרים שחוקר אספקטים של שירה, פרוזה, מוזיקה, ריקוד ומחזאות, לבוש שהם חלק ממורשת יהדות בבל.
המרכז מפעיל גם את "מוזיאון יהדות בבל" שנפתח לציבור בשנת 1988, ומציג תערוכות קבועות ומתחלפות.
אגפי המרכז
האגף ההיסטורי מספר את תולדותיה של יהדות בבל. האגף האתנוגרפי מציג את אורח חייהם של היהודים, מנהגים ההווי והתרבות החומרית. אגף זה עוסק אף באיסוף חפצים ופרטי לבוש של יהדות עיראק לצורכי שימור ותיעוד. הגלריה לאומנות פלסטית מציגה תערוכות מתחלפות המתכתבות עם המורשת והתרבות של יהודי בבל. במסדרונות המרכז מוצגים ציורים של שלמה כדורי המתארים את יהדות בבל.
מוזיאון יהדות בבל
המרכז מפעיל גם את "מוזיאון יהדות בבל" שנפתח לציבור בשנת 1988. במוזיאון מוצגים ממצאים שונים, החל מתמונות ועד חפצים היסטוריים של עולי עיראק. במוזיאון מוצגים למבקרים פרקים מתולדות יהודי בבל לדורותיהם במשך למעלה מ-2600 שנה.
באמצעות תערוכות הקבע, מוצגות תרומתן של ההנהגה הרוחנית של הישיבות הגדולות וההנהגה הגשמית של ראשות הגולה לקיומו של העם היהודי, כמו גם יחסי הקהילה עם השלטון והחברה הסובבת בתקופות השונות. התערוכות במוזיאון מפנות זרקור לעבר הקהילות השונות המרכיבות את יהדות בבל ולתמורות שחלו בהן במאות השנים האחרונות, כמו גם לעבר המוסדות העצמאיים שהקימו.
במוזיאון תערוכות מיוחדות המוקדשות למאורעות המרכזיים בחייהם של יהודי עיראק במאה ה-20, הפרהוד (פרעות חג השבועות 1941), הקמת התנועה הציונית בגלוי ובמחתרת העלייה ההמונית וההשתלבות במדינת ישראל.
המוזיאון מארגן גם חוגים לבני נוער בנושא שירה וריקוד ממורשת יהדות בבל במטרה להנחיל לדור הצעיר את ערכי המורשת.
מבנה המוזיאון עוצב סביב מוטיב הבית היהודי המסורתי בעיראק, כשבלבו החצר הפנימית. כמו כן, שוחזרו סמטה ברובע היהודי ובית הכנסת הגדול בבגדאד.
.
Hallo 015
hallo 015 היא חברת טלפוניה שהוקמה כמותג של חברת היל"ת (החברה הישראלית לתקשורת) בינואר 2012 על פי רישיון משרד התקשורת. החברה הפעילה שירותי שיחות טלפון בינלאומיות ומאוחר יותר ניסתה לשווק חבילות שיחות סלולריות, פורקה ונמכרה לחברת רמי לוי תקשורת.
פעילות
hallo 015 ניסתה לשנות את הנוהג הקיים בשוק השיחות הבינלאומיות, כשהציעה תעריפים מוזלים לשיחות לחו"ל ללא חבילות וללא דמי מנוי. בנוסף, החברה שיווקה מרכזיות PBX עבור עסקים.
hallo 015 השיקה בשנת 2015 יישומון למכשירי אנדרואיד ואייפון/אייפד המאפשרת חיוג מקומי בכל מקום בעולם.
פרזנטור החברה בפרסומיה הראשונים היה אלון דה לוקו, זוכה תוכנית הריאליטי "חי בלה לה לנד".
יורם שכטר ומשפחת שכטר החזיקו בכ-50% ממניות החברה. ברוריה זבולוני החזיקה 23 אחוזים ומטיאס פרנקל החזיק ב-23 אחוזים. ביתה של זבולוני, שרי, הייתה משנה למנכ"ל, ובנוסף היה מעורב בחברה דודי שטרנברג, שהיה בעלה של שרי זבולוני, הסתבך במספר עסקים כושלים בעברו ואף הועמד לדין על עבירות זיוף ומרמה. לאחר פרסום שירות החבילות הסלולריות של החברה הסתבר כי לחברה אין הסכם אירוח תקף עם אף אחת ממפעילות הסלולר בישראל, כך שבפועל לא היה ביכולתה להשיק את השירות. החברה קרסה ולבסוף נרכשה על ידי רמי לוי תקשורת. בדו"ח שכתבו מפרקי החברה התברר כי בחברה הועסקו ברמות שכר גבוהות מקורבים לבעלי השליטה רובם חסרי ניסיון מתאים.
בין השירותים שהחברה מציעה ב-2020 ניתן למנות: שיחות סלולריות, שיחות בינלאומיות, ספק שירותי אינטרנט, מרכזייה בענן, מספרים וירטואליים, כוכבית לעסקים, וכרטיס סים לנוסעים לארצות הברית.
החל מינואר 2022 הפסיקה החברה לשמש כספק שירותי אינטרנט.
נכון לשנת דצמבר 2022 החברה ממשיכה לעבוד ולהציע ללקוחות שיחות סלולריות, שיחות בינלאומיות, מרכזייה בענן, מספרים וירטואליים, כוכבית לעסקים, וכרטיס סים לנוסעים לארצות הברית.
ויקטור גרטלר
ביוגרפיה
גרטלר נולד במשפחה יהודית. אביו היה אדולף גרטלר, סוחר יליד ארשקאויוואר ואמו הייתה פרידריקה (פרידה) ברגר (1880-1943). סבו וסבתו מצד אביו היו יוז'ף גרטלר (1837-1920) סוחר, ובטי שלזינגר, ומצד אמו סבו היה פילפ ברגר וסבתו ברטה פייגל. לאחר סיום בחינות הבגרות התחיל לעבוד כפקיד בנק. בהמשך למד שירה ואחר כך סיים את לימודי המשחק בבית הספר לדרמה של סידי ראקושי. הוא סיים את לימודיו בשנת 1923 וחתם חוזה בתיאטרון הלאומי של פץ'. בנוסף למשחק, החל גם לביים. הוא נסע לברלין בשנת 1927 כדי לצלם סרטים. במפעל הקולנוע הגרמני UFA, הפך תחילה לעוזר, לימים לעורך ולאחר מכן לבמאי. הוא חזר להונגריה עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933. בשנת 1934 התחתן עם ארז'בט שרש בבודפשט. סרטו העלילתי הראשון היה "האחות מריה", שצולם בשנת 1936. הוא התגורר בבריסל במהלך מלחמת העולם השנייה וחזר להונגריה לאחר סיום המלחמה. בשנים 1945–1947 ניהל בית ספר לקולנוע בבודפשט ובין תלמידיו הרבים היה גם במאי הקולנוע היהודי הונגרי יאנוש הרשקו. אחר כך היה מרצה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בין 1948 ל-1954.
כעורך
בגרמניה ובאוסטריה:
השטעטל הווירטואלי
פורטל השטעטל הווירטואלי (בפולנית: Wirtualny Sztetl, בתרגום חופשי לעברית: העיירה הווירטואלית) לתולדות יהדות פולין, הוא פורטל אינטרנט רב-לשוני (בשפות פולנית, אנגלית, עברית וגרמנית), מייסודה של אגודת המכון להיסטוריה יהודית בפולין, המוקדש להיסטוריה, למורשת, ולתרבות יהודית בפולין בעבר ובהווה. הפרויקט הוקם ב-2009 ביוזמת ההיסטוריון אלברט סטנקובסקי. בשנת 2012 הועבר הפורטל לניהולו של המוזיאון לתולדות יהודי פולין.
הוא אחד ממאגרי המידע הגדולים בנושא היסטורית הקהילות היהודיות בפולין ובמדינות השכנות. וברשותו כ-90,000 תמונות, כ-1000 קובצי וידאו ושמע, ומעל ל-30,000 עמודי טקסט המכילים מידע על 2246 ערים ועיירות. בנוסף הפורטל הוא שיתופי ומעודד משתמשים לקחת חלק במלאכת התיעוד של החיים היהודיים באזור לפני, בזמן ואחרי השואה ולתרום תמונות וידע אודותם.
פעילות
בנוסף לדיווחים היסטוריים וחומרי ארכיון הנוגעים לקהילות יהודיות בפולין, הפורטל מביא גם מסמכים עדכניים, מפות, תמונות, קובצי ווידאו ושמע ומאמרים אקדמיים. המידע מובא מידי אקדמאים, פעילים מקומיים, ושלל אנשים אשר רוצים לשתף את העבר היהודי של עיירותיהם עם אחרים. המשתתפים לא רק תורמים מידע לאתר, אלא גם תומכים בפעילויות חינוכיות מקומיות, מקדמים דיאלוג מקומי, ונוטלים חלק בפעילויות שימור מורשת. כפרויקט חינוכי, השטעטל הווירטואלי מעודד למידה פעילה. חומרי לימוד המיועדים למורים ולתלמידים זמינים באתר. כפורטל חדשותי, הפורטל הוא אחד המקורות העדכניים ביותר למידע אודות פרויקטים ואירועים הקשורים למורשת יהודית ולחיים היהודיים בפולין ובמדינות השכנות כיום.
מדורי הפורטל
הפורטל מכיל מספר מדורים:
ג'ורג' קייסי
ג'ורג' ויליאם קייסי הבן (באנגלית: George William Casey Jr.; 22 ביוני 1948) הוא גנרל אמריקאי בדימוס, שירת כראש מטה צבא ארצות הברית.
קריירה צבאית
לקייסי תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מטעם אוניברסיטת ג'ורג'טאון. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צבא ארצות הברית והוסמך כקצין בדרגת לוטננט. עם סיום לימודיו בשנת 1970 התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס סיירים, אותו סיים בהצטיינות, והסמכה כצנחן. לאחר מכן שירת בשורה של תפקידי פיקוד ומטה יחידות חיל רגלים ממוכן. בין היתר שימש כמפקד גדוד חיל רגלים ממוכן, כמפקד החטיבה ה-3 בדיוויזיית הפרשים הראשונה וכמפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה. לאחר מכן שימש כראש אגף התוכניות והמדיניות האסטרטגיות במטות המשולבים ובשנת 2003 מונה לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית. בשנים 2004-2007 שימש כמפקד הכוחות בעיראק. בשנים 2007-2011 שימש כראש מטה צבא ארצות הברית.
הרס
הרס (באנגלית: Herse) הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק. הרס התגלה ב-8 בפברואר 2003 על ברט גולדמן וג'ון קוולרס וקוטלג בשם S/2003 J 17. את שמו הרס, קיבל ב-11 בפברואר 2009 על שם בתם של זאוס וסלנה על פי המיתולגיה היוונית.
קוטרו של הרס הוא 2 קילומטרים ומהירות הקפתו במסלולו סביב צדק היא 2.34 ק"מ לשנייה. רדיוס מסלולו של הרס סביב צדק הוא 22,134,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 672.752 ימים.
הרס משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה, קבוצה זו היא קבוצה של ירחים שהמשותף להם הוא היותם ירחים לא-רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23–24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ-165°.
יחסי ברזיל–ניגריה
היסטוריה
במהלך סחר העבדים האטלנטי העבירה פורטוגל עבדים אפריקאים רבים מניגריה לברזיל, בעיקר למדינה הברזילאית באהיה. במאה ה-19 נסעו אפרו-ברזילאים חופשיים למערב אפריקה על מנת להתיישב באזור. הברזילאים בניגריה נודעו כ"אגודס" והקימו רובע משל עצמם בעיר לאגוס. במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1888 על ידי הממשלה הקולוניאלית הבריטית בניגריה נרשמו 3,221 ברזילאים בעיר.
באוקטובר 1960 קיבלה ניגריה את עצמאותה מבריטניה. ברזיל הייתה המדינה היחידה בדרום אמריקה שהוזמנה להכרזת העצמאות של ניגריה. מיד לאחר מכן שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים. בשנת 1961 פתחה ברזיל שגרירות בלאגוס ובשנת 1966 ניגריה פתחה שגרירות בברזיליה. בתחילה היחסים נותרו ברמה בסיסית והתרכזו בעידוד קשרים תרבותיים בין המדינות ולא בעידוד הסחר.
בשנת 1983 הנשיא ז'ואאו פיגיירדו הפך לראש המדינה הברזילאי הראשון שביקר בניגריה. בשנת 2005 נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה ערך ביקור בניגריה וחנך את השגרירות שהועברה לאבוג'ה. באותה שנה, הנשיא אולוסגון אובסנג'ו הפך לראש המדינה הניגרי הראשון שביקר בברזיל. בשנים שלאחר מכן היו ביקורים מדיניים נוספים בשתי המדינות.
גם כיום ברזיל וניגריה ממשיכות לשמור על קשרים תרבותיים הדוקים. בדצמבר 2019 שר החוץ הברזילאי ארנסטו אראוג'ו ביקר בניגריה ונפגש עם שר החוץ ג'פרי אוניאמה. במהלך ביקורו טען שר החוץ אראוג'ו כי ישנם שלושה יסודות לעשייה הדיפלומטית בין שתי המדינות: כלכלה (מסחר והשקעות), הגנה וביטחון ושיפור היחסים התרבותיים. יתר על כן, הודגש הפוטנציאל בשיתוף פעולה חקלאי וטכנולוגי.
ביקורים מדיניים בולטים
ביקורים בניגריה
הסכמים הדדיים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים, ובהם הסכם לשיתוף פעולה תרבותי וחינוכי (2000); הסכם מסחר והשקעות (2005); הסכם לשיתוף פעולה טכנולוגי (2005); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (2005); הסכם לשיתוף פעולה בתחום האנרגיה (2009); מזכר הבנות דיפלומטי (2010); הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני (2010) ומזכר הבנות ליצירת מנגנון דיאלוג אסטרטגי הדדי (2013).
No Matter What
No Matter What (בעברית: לא משנה מה) הוא סינגל של קאלום סקוט.
רקע
סקוט מתאר את "No Matter What". השיר מספר את סיפורו של סקוט שיצא מהארון בפני הוריו ותגובותיהם על כך היו שהם אוהבים אותו "לא משנה מה". סקוט אמר כי: בנוסף, הוא הוסיף כי:
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי אוזי פלין יצא ב-8 בנובמבר 2018 בחשבון היוטיוב של סקוט.
ביקורת
קתרינה ריס מ-CelebMix כינתה את השיר.
תהילים פ"ט
תהילים פ"ט הוא המזמור ה-89 בספר תהילים והמזמור היחיד שמיוחס לאיתן האזרחי.
תוכן המזמור
מזמור פ"ט מורכב מחמישים ושלושה פסוקים ומחולק לחמישה חלקים:
א'-ה'
המזמור נפתח בשיבוחו של אלוהים על ידי המשורר והזכרת נושאים עליהם יפרט בהמשך המזמור: "חַסְדֵי ה' עוֹלָם אָשִׁירָה לְדֹר וָדֹר אוֹדִיעַ אֱמוּנָתְךָ בְּפִי" (ב'), "כִּי אָמַרְתִּי עוֹלָם חֶסֶד יִבָּנֶה שָׁמַיִם תָּכִן אֱמוּנָתְךָ בָהֶם" (ג'), "כָּרַתִּי בְרִית לִבְחִירִי נִשְׁבַּעְתִּי לְדָוִד עַבְדִּי" (ד'), "עַד עוֹלָם אָכִין זַרְעֶךָ וּבָנִיתִי לְדֹר וָדוֹר כִּסְאֲךָ סֶלָה" (ה').
ו'-י"ט
חלקו השני של המזמור נפתח בהצהרת המשורר כי אין כמו האלוהים: "כִּי מִי בַשַּׁחַק יַעֲרֹךְ לַה' יִדְמֶה לַה' בִּבְנֵי אֵלִים" (ז'), "אֵל נַעֲרָץ בְּסוֹד קְדֹשִׁים רַבָּה וְנוֹרָא עַל כׇּל סְבִיבָיו" (ח').
המשורר מוסיף שאלוהים מושל גם בים, ביבשה וגם שהוא ברא את העולם: "אַתָּה מוֹשֵׁל בְּגֵאוּת הַיָּם בְּשׂוֹא גַלָּיו אַתָּה תְשַׁבְּחֵם" (י'), "לְךָ שָׁמַיִם אַף לְךָ אָרֶץ תֵּבֵל וּמְלֹאָהּ אַתָּה יְסַדְתָּם" (י"ב). המשורר מדגיש כי אלוהים נוהג בצדק ומשפט ומשבח את עם ישראל שהולכים בדרכו: "אַשְׁרֵי הָעָם יֹדְעֵי תְרוּעָה ה' בְּאוֹר פָּנֶיךָ יְהַלֵּכוּן" (ט"ז).
כ'-ל"ח
בחלקו השלישי של המזמור מזכיר המשורר את בחירת דוד המלך ואת ההבטחות שלוו לכך: "אָז דִּבַּרְתָּ בְחָזוֹן לַחֲסִידֶיךָ וַתֹּאמֶר שִׁוִּיתִי עֵזֶר עַל גִּבּוֹר הֲרִימוֹתִי בָחוּר מֵעָם" (כ'), "מָצָאתִי דָּוִד עַבְדִּי בְּשֶׁמֶן קׇדְשִׁי מְשַׁחְתִּיו" (כ"א). המשורר גם מעיד על הבטחת אלוהים שישמור את הברית עם בית דוד לנצח: "וְשַׂמְתִּי לָעַד זַרְעוֹ וְכִסְאוֹ כִּימֵי שָׁמָיִם" (ל'), אך במקרה שצאצאיו של דוד לא ילכו בדרך ה' - הוא יעניש אותם: "וּפָקַדְתִּי בְשֵׁבֶט פִּשְׁעָם וּבִנְגָעִים עֲוֺנָם" (ל"ג), אך גם עם זאת: "וְחַסְדִּי לֹא אָפִיר מֵעִמּוֹ וְלֹא אֲשַׁקֵּר בֶּאֱמוּנָתִי" (ל"ד), "לֹא אֲחַלֵּל בְּרִיתִי וּמוֹצָא שְׂפָתַי לֹא אֲשַׁנֶּה" (ל"ה).
ל"ט-נ"ב
בחלקו הרביעי של המזמור המשורר מתלונן על רעות שקרו לבית דוד: "וְאַתָּה זָנַחְתָּ וַתִּמְאָס הִתְעַבַּרְתָּ עִם מְשִׁיחֶךָ" (ל"ט). המשורר תוהה בפני אלוהים עד מתי הוא ימשיך להסתר ולכעוס על בית דוד: "עַד מָה ה' תִּסָּתֵר לָנֶצַח תִּבְעַר כְּמוֹ אֵשׁ חֲמָתֶךָ" (מ"ז). הוא מזכיר את השבועה של אלוהים לדוד בפסוקים הקודמים ושואל: "אַיֵּה חֲסָדֶיךָ הָרִאשֹׁנִים אֲדֹנָי נִשְׁבַּעְתָּ לְדָוִד בֶּאֱמוּנָתֶךָ" (נ').
בשל כך, יש המייחסים מזמור זה לתקופת עתליה שבה פסקה מלכות בית דוד לשש שנים.
נ"ג
לאחר הטענה של המשורר כביכול נגד אלוהים בחלק הרביעי, הוא מביא את הפסוק המסיים של הפרק: "בָּרוּךְ ה' לְעוֹלָם אָמֵן וְאָמֵן", שאומר שלמרות כל הרעות שקרו לבית דוד, עדיין ה' הוא מבורך לנצח, ובכך הוא גם חותם את הספר השלישי בתהילים.
בתפילה היהודית
ברכת ברוך ה' לעולם היא ברכה הנאמרת בחלק מנוסחי התפילה היהודיים בתפילת ערבית של חול לאחר ברכת השכיבנו או כחלק ממנה. מבנה הברכה מורכב ממספר פסוקים שהפותח שבהם הוא הפסוק הנ"ג בפרק ומכאן שמה. הברכה כוללת שמונה עשרה פעמים את שם ה' ובסופם חתימה בברכה.
בנוסחים שמקורם בארצות אירופה ברכה זו היא ברכה עצמאית לאחר ברכת השכיבנו, בעוד שבנוסחים שמוצאם בארצות המזרח היא משולבת כחלק מברכת השכיבנו. לאמירת ברכה זו קמו התנגדויות שונות במהלך הדורות, וכיום אמירתה נהוגה רק במספר מצומצם של קהילות.
Holy
Holy (בעברית: קדוש) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הקנדי ג'סטין ביבר, בשיתוף הראפר האמריקאי צ'אנס הראפר. השיר יצא לאור ב-18 בספטמבר 2020, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השישי של ביבר, Justice, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-18 בספטמבר 2020, בסמוך לצאתו של הסינגל, בשידור בכורה בערוץ היוטיוב של ביבר. הקליפ צולם במהלך טיול של ביבר יחד עם אשתו היילי בולדווין ברחבי ארצות הברית, ולצידם מופיעים בקליפ גם השחקנים ראיין דסטיני ווילמר ולדראמה.
הצלחה
השיר הגיע היישר אל המקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. במצעד הקנדה הוט 100, הגיע השיר למקום הראשון. בשבוע השני לעלייתו, הגיע השיר למקום השלישי במצעד הבילבורד גלובל 200, המורכב מנתוני השמעות ומכירות של למעלה מ-200 מדינות שונות, ולמקום החמישי במצעד הבילבורד גלובל ללא ארצות הברית, הפועל על אותו עיקרון, ללא נתוני הזרמות מארצות הברית.
במצעד הגלובלי היומי של ספוטיפיי הגיע השיר בשיאו למקום השישי. נכון למרץ 2022, השיר עומד על כ-560 מיליון השמעות בפלטפורמה. מה שהופך את השיר לשיר ה-18 של ביבר שחוצה ציון זה.
רשימות סוף שנה וכל הזמנים
"Holy" נחשב בעיני מבקרים רבים לאחד השירים הטובים ביותר בין השנים 2020-2021, ונכלל במספר רשימות סוף שנה של השירים הטובים ביותר של בין השנים הללו. צוות הרולינג סטון דירגו את השיתופי הפעולה הפופ הטובים ביותר לשנת 2020, באומרם כי אחרי שנה שהייתה מסומנת בעיקר על ידי בידוד, הסגר עצמי ותחושות בדידות עקב מגפת הקורונה שהחלה בתחילת שנה שעברה, "מצאנו דרכים לשתף פעולה שהביאו לנו כמה ויברציות נהדרות ומצבי רוח לגיטימיים שיעבירו אותנו דרך 2020 ....  אבל הדבר הכי חשוב הוא שגם למרות מגפת הקורונה והסגר המוזיקה הוכיחה שאנשים מכל מרחקי העולם יכולים למצוא שותפויות יצירתיות". השיר "Holy ניגש לישועה דתית באותה התלהבות תמימה ונעורים זה היה במקור לב ליבה של הפנייה של ביבר. גם ההתייחסות האקוסטית שלהם לשיר הייתה נחמדה".
המארב לחטיבה 25 המצרית
המארב לחטיבה 25 המצרית היה קרב במלחמת יום הכיפורים שניטש ב-17 באוקטובר 1973 בין צה"ל לבין הצבא המצרי ממזרח לאגם המר הגדול בסיני. בקרב זה השמידו כוחות שריון ישראלים מן המארב את עיקר כוחה של חטיבת שריון מצרית, שניסתה לקטוע את פעולת הצליחה הישראלית לגדה המערבית של תעלת סואץ.
רקע
מלחמת יום הכיפורים בחזית הדרום נפתחה ב-6 באוקטובר, כאשר הצבא המצרי צלח את תעלת סואץ ממערב למזרח לכל אורכה. המחצית הצפונית של חזית הצליחה הייתה נתונה לאחריותה של הארמייה המצרית השנייה, והמחצית הדרומית הייתה באחריותה של הארמייה המצרית השלישית.
לאחר תשעה ימים של קרבות בלימה פתחו כוחות צה"ל ב-15 באוקטובר במבצע אבירי לב – פעולה שמטרתה הייתה להקים ראש גשר ישראלי בגדה המערבית של התעלה, מתוך כוונה לשנות את מהלך המלחמה בזירה זו. כזירת הצליחה נקבע קטע התעלה המצוי מצפון לאגם המר הגדול ובצמוד אליו – ממש בגבול בין גזרות האחריות של שתי הארמיות המצריות.
ב-16 באוקטובר לפנות בוקר הוקם ראש הגשר הישראלי ממערב לתעלה. במהלך יום זה התחוור לפיקוד המצרי בהדרגה כי צה"ל פתח בצליחה, והוא החל לנקוט בפעולות לסיכולה. במהלך היום תכנן המטכ"ל המצרי לפתוח במתקפה משני כיוונים על בסיס הצליחה הישראלי בצידה המזרחי של התעלה, במטרה לסתום את הפרצה שנוצרה בין הארמיות. למאמץ הצפוני הוקצו כוחות מדיוויזיית השריון 21, שתקפו מצפון ב-17 באוקטובר בבוקר את כוחות צה"ל באזור החווה הסינית. התקפה זו נהדפה על ידי טנקים מחטיבה 14 שתפסו את האזור.
המאמץ הדרומי הוטל על הארמייה השלישית, והפיקוד המצרי הורה לה לצאת להתקפה מדרום לצפון בגדה המזרחית של התעלה באמצעות חטיבת הטנקים העצמאית ה-25, שעמדה תחת פיקודה ושטרם לקחה חלק משמעותי בקרבות. ב-16 באוקטובר בשעה 17:00 לערך החל המח"ט עמיד אחמד חלמי בדווי חסן בנוהל הקרב ובשעה 18:00 התחילו כוחות החטיבה בהתארגנות לקראת יציאה.
ב-17 אוקטובר לפנות בוקר נקלטה בבסיס המרכזי של יחידה 848 (כיום 8200) בסיני ידיעה על התארגנות חטיבה 25 המצרית לצלוח את התעלה ולנוע מדרום לצפון בגדה המזרחית לעבר ראש הגשר של צה"ל. הידיעה הועברה אל קצין הבינה הרשתית ששירת במחלקת ההאזנה שסופחה לאוגדה 162 וסיפקה לה מודיעין רציף במהלך הלחימה.
בצהרים של אותו יום נערכה פגישת מפקדים ישראלית ממזרח לאתר הצליחה של צה"ל לשם קביעת המשך המהלכים במערכת הצליחה. בדיון השתתפו מפקדי שלוש האוגדות הישראליות שבחזית (162, 143 ו-252) וכן מפקד החזית רב-אלוף חיים בר-לב, הרמטכ"ל דוד אלעזר ושר הביטחון משה דיין. באותה עת כבר נודע על ההתקפה הממשמשת ובאה של חטיבה 25 המצרית שהייתה כבר בתנועה צפונה. בדיון נקבע בין השאר כי אוגדה 162, בפיקודו של האלוף אברהם אדן, תצלח לגדה המערבית של התעלה, אך תשמיד קודם לכן את החטיבה המצרית המתקדמת מדרום.
הקרב
בשעה 06:30 עם שחר, יצאה חטיבה 25 המצרית והתקדמה בטור להתקפה משפת האגם המר הקטן (שנמצא מדרום לאגם המר הגדול) לכיוון צפון. היו בה שלושה גדודי טנקים מדגם T-62 - הטנק החדיש ביותר שעמד לרשות מצרים - וכן גדוד חרמ"ש רכוב על נגמ"שים, גדוד תותחי 85 מ"מ, גדוד נ"מ ופוג' נ"מ. בסוף השיירה נעו משאיות הדרג המנהלתי שנשאו תחמושת ודלק ומספר רכבי פינוי. הכוח המצרי נע כשאגפו השמאלי מוגן על ידי האגם המר הגדול ומימינו דיונות שהשתרעו לרוחב של כשלושה קילומטרים לכיוון מזרח.
בשעה 8:00 נצפתה לראשונה תנועת החטיבה על ידי כוחות צה"ל. אוגדה 162 התכוננה להשמיד את החטיבה המצרית בשיטה של "מארב מזנק". היא הכניסה לקרב נגדה שתיים מחטיבותיה - חטיבה 217 וחטיבה 500 (החטיבה השלישית - 460 - הייתה מועסקת באותה עת מדרום לחווה הסינית בטיהור של ציר התנועה שהוביל ממזרח אל אתר הצליחה הישראלי על גדת התעלה ואבטחתו). בכל אחת משתי החטיבות היו באותה עת שניים משלושת גדודי הטנקים שלה.
בשעה 15:00 נעו טנקי חטיבה 217 מערבה וגלשו במורדות הדיונות שממזרח לחטיבה המצרית. מדרום להם ואחריהם החלו לפעול כך גם גדודי חטיבה 500. יחד יצרו חזית אוגדתית ברוחב של כ-12 קילומטרים. הטנקים החלו לצלוף על כלי הרכב המצריים. המצרים מצאו את עצמם במלכודת: דרכם צפונה נחסמה על ידי טנקי חטיבה 14, הם ספגו אש כבדה מן האגף הימני, משמאלם השתרע האגם המר הגדול ואילו הגדוד הדרומי של חטיבה 500 חסם את דרך הנסיגה שלהם דרומה. חלק מהטנקים המצריים ניסה להסתער מזרחה והושמדו וחלק נמלטו לעבר מעוז "בוצר" הישראלי הנטוש, שנמצא על חוף האגם המר הגדול בדרום גזרת הלחימה. שם נחתה עליהם אש ארטילרית שירתה מדרום אוגדה 252, לבקשת מפקדת אוגדה 162.
בשעה 16:20 הפעילו המצרים שתי רביעיות של מטוסי תקיפה אך תקיפתם לא הייתה אפקטיבית ומטוס מצרי אחד הופל.
בתוך זמן קצר הוכרע הקרב. המצרים איבדו לפחות שישים טנקים. בנוסף לאלו השמיד צה"ל נגמ"שים, תותחים ומשאיות אספקה רבות. 22 טנקים מצרים, 7 נגמ"שים שלוש שריוניות ובהם כ- 280 חיילים מצרים הצליחו להימלט אל תוך מעוז בוצר.
עם רדת החשיכה פסק הקרב, שני הצבאות ניתקו מגע זה מזה, ואוגדה 162 החלה להתארגן לצליחת התעלה. שרידי כוחות חטיבה 25 נמלטו לאחר הקרב דרומה אל המתחם המוחזק על ידי הארמייה השלישית.
מארב השריון הישראלי עלה יפה והוצא לפועל כפי שתוכנן. רק שלושה טנקים ישראלים (מחטיבה 500) נפגעו במהלכו - אחד מטיל נ"ט ושני האחרים ממוקשים (ישראלים), שעליהם עלו ברדיפתם אחרי המצרים ליד מעוז "בוצר".
חברת הנשק בארט
חברת הנשק בארט (באנגלית: Barrett Firearms Manufacturing) היא חברה אמריקאית שמפתחת ומייצרת כלי ירייה ותחמושת. ההתמחות של החברה היא רובי צלפים כבדים ורובים נגד ציוד. היא ידועה בעיקר בזכות רובה הבארט M82A1 שלה, רובה צלפים/נגד ציוד חצי-אוטומטי בקליבר 0.5 אינץ' (12.7x99 מ"מ נאט"ו) שהפך להצלחה המסחרית הראשונה של החברה ונחשב לאחד הרובים הנפוצים בעולם מסוגו. את החברה ייסד רוני בארט ב-1982 והוא עומד בראשה מאז.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1982 על ידי רוני בארט, מהנדס ומפתח כלי נשק, במטרה לפתח רובי צלפים כבדים חצי-אוטומטיים בקליבר 0.5 BMG (קליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו המשמש מקלעים כבדים דוגמת ה-M2 בראונינג). הרובה הראשון שפיתח רוני בארט היה הבארט M82, כאשר הציון M82 מרמז על שנת פיתוחו. בשנת 1986 שיפר בארט את הרובה לדגם הנפוץ ביותר כיום, בארט M82A1. רק ב-1989 זכה הרובה להצלחה מסחרית, כאשר נרכש על ידי צבא שוודיה. זמן קצר לאחר מכן נרכש הרובה גם על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית תחת הציון M107 SASS ושירת במלחמת המפרץ ב-1991. הרובה מילא נישה שהייתה חסרה אז וקנה לעצמו מהר מאוד מוניטין שהביא צבאות רבים ברחבי העולם לרכוש את הבארט.
גם צה"ל רכש את הבארט M82A1, בהתחלה בשביל חיל ההנדסה הקרבית ויחידת סילוק הפצצות של יהל"ם, ובהמשך גם עבור צלפי חיל הרגלים. במשך שנים כל פלוגה מסייעת כללה מחלקת צלפי בארט, והרובה זכה להערכה בזכות כוח האש שלו ויכולתו לחסל מחבלים, גם כאלה שמסתתרים מאחורי מחסה, כגון קיר. ב-2008 הוחלט להוציא את ה-M82A1 ממערך הצליפה של החי"ר ולהשאירו בשימוש חיל ההנדסה הקרבית כרובה נגד ציוד. הסיבה לכך הייתה ארגונומיה גרועה ודיוק יחסית נמוך לעומת רובי צלפים מתחרים (ה-M82A1 מקבץ בדיוק של 3–1 דקת קשת, בעוד שרובה צלפים נדרש לקבץ מתחת לדקת קשת אחת).
הבארט M82A1 שימש גם את המחתרת האירית, ה-IRA, במלחמת הגרילה שלהם נגד צבא בריטניה. הבארט היה מסוגל לחדור את שכפ"ץ הקוולר הסטנדרטי וגרם לאבדות רבות בקרב הבריטים ולדה-מורליזציה של החיילים, שנאלצו ללבוש אפוד מגן קרמיים כבדים במיוחד כדי להתגונן בפני הבארט.
בעקבות ההצלחה של הבארט, החלה החברה לפתח רובי 0.5 נוספים, בחלקם במקום פעולה חצי-אוטומטית נעשה שימוש בפעולה בריחית על מנת להגדיל את הדיוק ולהפחית את עלויות הייצור ומחיר הכלי.
בנוסף פיתחה החברה גם רובים וכלי ירייה בקליברים קטנים יותר, אך הם זכו לפחות הצלחה.
בעקבות עלייה בפופולריות של רובי צלפים בקליבר 0.338 לפואה מגנום, תחמושת שהיא מצד אחד בעלת טווח ועוצמה גדולים באופן ניכר מתחמושת ה-7.62x51 מ"מ נאט"ו ומצד שני קלה יותר ומדויקת יותר מתחמושת ה-12.7x99 מ"מ נאט"ו, החלה גם חברת בארט לעסוק בתחום. כריס בארט, בנו של רוני בארט, פיתח את רובה הבארט M98 וגרסה משופרת שלו, הבארט M98B, רובה 0.338 בריחי. על בסיס רובה זה פיתח כריס בארט את הבארט MRAD, רובה צלפים בריחי מודולרי התומך במספר קליברים, שהתמודד במכרז PSR של הצבא האמריקני עבור רובה הצלפים העתידי שלו. ה-MRAD לא זכה במכרז אך זכה לשבחים, בהם פרס "רובה השנה 2012" של איגוד הרובאים הלאומי (NRA) של ארצות הברית, ונרכש על ידי הימ"מ של ישראל.
ב-26 בפברואר 2016 הכריזה טנסי על רובה הבארט M82A1 כ"רובה הרשמי" של המדינה.
בעקבות הביקורות החיוביות על הבארט MRAD מצלפי הימ"מ, צה"ל רכש את הרובה ב-2018 עבור היחידות המובחרות והמיוחדות. ב-2019 נבחר הבארט MRAD כרובה הצלפים של פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית (SOCOM) תחת הציון Mk 22 ASR. ב-2020 הגישו צבא ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית בקשה להצטייד בבארט MRAD כרובה הצלפים התקני שלהם.
ב-2020/2021 הצטיידו צה"ל ויחידות הימ"ס של משמר הגבול בבארט REC10 כרובה צלפים חצי-אוטומטי, שנועד להחליף את רובי ה-SR-25 Mk 11 השחוקים.
ב-17 בינואר 2023 נרכשה חברת בארט על ידי קבוצת NIOA האוסטרלית. החברה תמשיך לפעול כחטיבה נפרדת בארצות הברית ותסייע ל-NIOA להיכנס לשוק האמריקאי.
שלוחת דיץ'
שלוחת דיץ' או שלוחת דיש (באנגלית: Disch Promontory) היא שלוחה גבוהה, המכוסה קרח, הבולטת מצדה המזרחי של רמת הנסיך אנדרו, ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכה של השלוחה 11 קילומטרים.
מקור השם
שמה של השלוחה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
השלוחה נקראת על שמו של קארל ר. דיץ' (Carl R. Disch), פיזיקאי יונוספרה מהתוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, שאבד בתחנת בירד ב-8 במאי 1965.
לקריאה נוספת
• Gondwana Symposium (6, 1985, Columbus, Ohio), Gondwana Six: Stratigraphy, Sedimentology, and Paleontology, Volume 2, P 57
בית הכנסת בית יעקב (מדריד)
בית הכנסת בית יעקב (בספרדית:Sinagoga de Madrid; באנגלית: Beth Yaacov Synagogue (Madrid)) הוא בית הכנסת השני שנבנה בספרד לאחר גירוש ספרד באופן רשמי. הוא נבנה בשנת 1968, לאחר שאושר סופית בספרד "חוק חופש הדת" בשנת 1967. בית הכנסת ממוקם ברחוב באלמס 3, מדריד. נוסח התפילה בבית הכנסת הוא ספרדי.
היסטוריה
בשנת 1869 בוטל צו אלהמברה, האוסר על היהודים לשהות בספרד שהביא לגרוש יהודי ספרד, שהוציאו פרננדו השני מלך ארגון ואשתו המלכה איזבלה הראשונה מקסטיליה במרץ 1492. לאחר ביטול צו אלהמברה שיבת היהודים לספרד הפכה לאפשרית מבחינה חוקית, והיהודים החלו להתיישב בה מחדש בקבוצות קטנות. גם במדריד התיישבו יהודים וכבר בשנת 1917 יהודי מדריד, הקימו לעצמם בית כנסת אך לאחר שהממשלה הרפובליקנית הובסה על ידי כוחותיו של פרנקו במלחמת האזרחים בספרד (1936-39), הוכרזה הקתוליות כדת המדינה הרשמית ובתי הכנסת שהוקמו ברחבי ספרד, נסגרו.
החל מאמצע המאה העשרים משפחות יהודיות שהגיעו ממרוקו, הקימו בתי כנסת לא רשמיים בספרד. בשנת 1954 יהודי ברצלונה הקימו את בית הכנסת הרשמי הראשון לאחר גירוש ספרד. בשנת 1967, אושר סופית בספרד "חוק חופש הדת". בשנת 1964 יהודי מדריד החלו בבנייה של בית הכנסת וב-16 בדצמבר 1968, הוא נפתח באופן רשמי, ברחוב בלמס 3, מדריד - (3 Balmes Street).
אולם התפילה מעוטר בכתובות בעברית שהועתקו מבית הכנסת אל טרנסיטו, שבטולדו. לקהילה יש מקווה, קצבייה כשרה ובית ספר.
פליקס קולמר
פליקס קולמר (3 במאי 1922 – 5 באוגוסט 2022) היה פיזיקאי יהודי-צ'כי, ניצול השואה, שהתמחה בתחום האקוסטיקה. במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה הוא היה פעיל במחתרת הצ'כית והיה בין הבודדים שהצליחו להימלט מאושוויץ.
ביוגרפיה
קולמר נולד בפראג בשנת 1922 למשפחה יהודית מתבוללת. אביו נפטר בשנת 1932. הוא בילה חופשות באוסטריה אצל דודו. כתוצאה מכך הוא היה באוסטריה במהלך הפלישה הנאצית לצ'כוסלובקיה.
בטרזין
קולמר נבחר להיות חלק מעובדי הכפייה שבנו את גטו טרזיינשטט, ונשלח בטרנספורט הראשון לטרזין. הטרספורט כלל גברים יהודים צעירים בעלי כושר עבודה, מתוך כוונה שהגברים יסייעו בבניית הגטו. בטרזין הוא נאלץ במיוחד לבנות מיטות קומתיים, מכיוון שהיה לו ניסיון בנגרות. בשלב מסוים הוא נכלא במבצר הקטן, והיחס לאסירים על ידי האס אס, הביא אותו להצטרף לתנועת ההתנגדות. הוא מצא מסלול מילוט מחוץ לטרזין, אך מעולם לא השתמש בו בעצמו; המסלול שימש כמה אסירים מאוחר יותר. הוא הצליח להשתמש במעמדו כדי להגן באופן זמני על כמה מבני משפחתו, כולל סבתו, אמו וארוסתו. אמו נפטרה בטרזיינשטט בשנת 1941.
גירוש לאושוויץ ובריחה
באוקטובר 1944 נשלח קולמר לאושוויץ-בירקנאו. על פי זיכרונותיו המאוחרים הוא הגיע לטרנספורט עם 1,500 איש, מהם 1,250 נשלחו מיד לתאי הגזים על ידי יוזף מנגלה. קולמר שרד רק את הבחירה הראשונית הזו מכיוון שאסיר שלא הכיר אמר לנאצים שהוא עובד מתכת. ביחד עם חבר הוא הצליח להימלט מאושוויץ בקפיצה לרכבת, שפניה היו למחנה גרוס-רוזן, והגיע למחנה המשנה פרידלנד.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה עבד קולמר כמהנדס חשמל והפך למומחה לאקוסטיקה. קולמר החל להרצות לא רק בתחום התמחותו, אלא גם על מלחמת העולם השנייה. הוא קיבל כמה פרסים על פעילותו בתנועת ההתנגדות, מחקרו המדעי וגבורתו. הוא גם סייע לקורבנות הנאצים שביקשו פיצויים. היה סגן נשיא הוועד הבין לאומי של אושוויץ.
נפטר ב-5 באוגוסט 2022.
שרה קאהאן
שרה קאַהאַן (בכתיב סובייטי: סאַרע קאַהאַנ; 3 ביולי 1885, הכפר מקסימוביצ'י, פלך מינסק - 1941, גטו מינסק) הייתה סופרת ומשוררת יידית סובייטית בלארוסית.
ביוגרפיה
שרה קאהאן נולדה ב-1885 בכפר מקסימוביצ'י שבפלך מינסק באימפריה הרוסית (כיום במחוז מוהילב בבלארוס).
היא ניהלה את הספרייה העירונית בבוברויסק. ב-1935, בהצעת המחלקה היהודית של איגוד הסופרים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית (היא הייתה האישה היחידה במחלקה זו), שבה עם משפחתה לעיר מינסק. במינסק היא למדה בפקולטה לפילולוגיה של האוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית של בלארוס.
קאהאן החלה ביצירתה לאחר מהפכת אוקטובר. לפני הפלישה הגרמנית לברית המועצות היא פרסמה קובצי שירים וסיפורים קצרים: "אינ וועג" (בדרך), "מיינ היימלאנד" (מולדתי), "די ערשטע פרעמיע: א מאנאלאג פונ אנ עלטערער פרוי" (הפרמיה הראשונה: מונולוג של אישה זקנה), "אונדזערע מענטשנ" (האנשים שלנו) ורומן: "דער פידלער" (הכנר). בזכותו של זמיטרוק ביאדוליה (שם העט של שמואל פלבניק), שהיה סופר בלארוסי-סובייטי, חיבוריה תורגמו לבלארוסית ופורסמו לפני הפלישה הגרמנית. קאהאן הייתה חברת המערכת של כתב העת הספרותי "שטערן".
לאחר הפלישה הגרמנית נכלאו קאהאן, בעלה ובנה הצעיר בגטו מינסק, שם הם גם נספו. בנה הבכור נהרג בקרב על לנינגרד.
ברטהולד, דוכס בוואריה
ברטהולד, דוכס בוואריה (900 - 23 בנובמבר 947), משושלת לויטפולדינג, היה דוכס בוואריה בין השנים 938–947.
ביוגרפיה
ברטהולד נולד בשנת 900 והיה בנם הצעיר של לואיטפולד, מרקיז בוואריה וקוניגונדה, אחותו של ארכאנגר, דוכס שוואביה. הוא ירש את אחיינו אברהרד כדוכס בוואריה בשנת 938.
ידוע כי ברטולד היה רוזן במרקיזות קרינתיה בשנת 926 ואילו אחיו הבכור ארנולף הרע היה דוכס בוואריה. בשנת 927 המלך הגרמני היינריך הצייד הקנה לו זכויות דוכסיות בקרינתיה. כאשר בשנת 938, בנו של ארנולף ויורשו אברהרד ניסו לשמור על מעמדה האוטונומי של הדוכסות הבווארית, הוא הורחק וגורש על ידי המלך אוטו הראשון, שמינה את ברטהולד במקומו.
בניגוד לדוכס המנוח החזק ארנולף, לברטהולד לא ניתנה הזכות למנות בישופים או לנהל רכוש מלכותי, אך הוא נשאר נאמן לשושלת האוטונית לאורך כל תקופת שלטונו. הוא אף תכנן להינשא לאחותו של אוטו גרברגה, אלמנתו של הדוכס גילברט מלורן, ומאוחר יותר הדוויג, אחות נוספת, אך תוכניות אלה נפלו. במקום זאת נישא לבילטרוד, אצילה בווארית, בערך בשנת 939. בשנת 943, הוא הביס את המגיארים בקרב ולס (12 באוגוסט) והדף את התקפותיהם לזמן מה, כפי שעשה ארנולף לפניו.
עם הצטרפותו של ברטהולד לכס המלוכה התאחדו שוב בוואריה ומרקיזות קרינתיה. אולם, עם מותו בשנת 947, המלך אוטו הראשון לא מסר את הדוכסות לבנו הקטן של ברטהולד היינריך הצעיר, אלא נתן אותה לאחיו שלו היינריך הראשון, שהתחתן עם בתו של ארנולף יודית. בשנת 976 קיבל היינריך הצעיר כפיצוי את דוכסות קרינתיה.
הדוכס ברטהולד קבור במנזר נידרלטאך.
אדון האוקיינוס
אדון האוקיינוס (באנגלית: Ocean Master) הוא דמות בדיונית של נבל-על, המופיעה בחוברות הקומיקס אקוומן של חברת DC קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בתור הכסף של הקומיקס בחוברת Aquaman #29 מאוקטובר 1966, ונוצרה על ידי הכותב בוב הייני והמאייר ניק קרדי. אדון האוקיינוס הוא אויבו המושבע של אקוומן, אחיו למחצה, וכן יריבם של קבוצת ליגת הצדק - קבוצה שאחיו היה החבר המייסד שלה.
אדון האוקיינוס הוא האלטר אגו של אורם מריוס, אחיו למחצה של ארתור קורי, גיבור-העל שידוע בכינויו אקוומן. בהמשכיות שלפני המשבר בעולמות האינסופיים, אורם היה בנו האנושי של טום קורי (אביו של ארתור) ושל אישה בשם מרי או'סוליבן. הוא גדל בצילו של אחיו הגיבור ונטר לו טינה שלא היו לו כוחות על-אנושיים כמוהו. בשלב מסוים הוא התדרדר לחיי פשע וסבל מאמנזיה שגרמה לו לשכוח את עברו. מספר שנים לאחר מכן, הוא צץ מחדש תחת הכינוי "אדון האוקיינוס" כפיראט בעל אמצעים טכנולוגיים שתקף ספינות והמשיך ליצור אסונות טבע כדי להחזיק את ממשלות העולם תחת כופר. אקוומן ואקוולאד נלכדו על ידו אך הצליחו להימלט, לא לפני שאקוומן הבין ששוביו הוא אחיו למחצה. בהופעותיו המאוחרות יותר, אדון האוקיינוס האמין שאקוומן מפחד ממנו והחליט להפיל אותו מכס המלוכה והחליפו כמלך אטלנטיס. אולם, הוא לא היה יכול לשרוד מתחת לפני הים ולכן יצר לעצמו חליפה מיוחדת וקסדה שתאפשר לו לנשום מתחת למים.
דמותו של אדון האוקיינוס זכתה למספר עיבודים למדיות אחרות. הוא הופיע בסדרות האנימציה "ליגת הצדק", "ליגת הצדק - הדור הבא" ו"באטמן: האמיצים והנועזים" וסרטי האנימציה "ליגת הצדק: פרדוקס פלאשפוינט" ו"ליגת הצדק: כס אטלנטיס". הדמות הופיעה בהופעת הבכורה הקולנועית שלה בסרט היקום הקולנועי של DC "אקוומן" בגילומו של השחקן פטריק וילסון.
פרס הפיצ'יצ'י
הפיצ'יצ'י אינו מוכר רשמית על ידי הגוף המנהל של הליגה, ליגה דה פוטבול פרופסיונל (LFP). כיוון שהוא מבוסס על קריטריונים שקובע עיתון המארקה שעשוים להיות שונים מהקריטריונים של ה-LFP. השחקן שמחזיק בשיא הזכיות הוא ליונל מסי, עם שמונה כאלה.
המושל הכללי של פקיסטן
המושל הכללי של פקיסטן (באנגלית: Governor-General of Pakistan, באורדו:  گورنر جنرل پاکستان) היה תוארו של נציג המונרך הבריטי בפקיסטן (למעשה מלך/מלכת פקיסטן). פקיסטן הייתה דומיניון מקבלת עצמאותה ב-1947 ועד להכרזתה כרפובליקה ב-1956, אז בוטלה משרת המושל הכללי, והאחרון שכיהן בתפקיד זה, איסכנדר מירזא, המשיך לכהן כנשיא פקיסטן.
רלי דה פריס
רלי דה פריס (נולדה ב-8 ביוני 1952) היא אמנית ואדריכלית נוף ישראלית. יצירותיה עוסקות בשאלות של מקום, מרכיבי מרחב הזמן שלו והיבטיהם הגאופוליטיים, הפיזיים והתרבותיים.
ביוגרפיה
דה-פריס נולדה בישראל בשנת 1952. למדה אמנות ותפאורה באוניברסיטת תל אביב וארכיטקטורה בטכניון. מתגוררת בתל אביב. נשואה לדוד דה פריס. בתה, רותי דה פריס, היא אמנית ומורה לאמנות.
יצירתה
עבודותיה של דה-פריס עוסקות בחקר המקום, בכוחות הפועלים עליו ובתוכו, ובזיקות בין מרכיבים טבעיים, גאולוגיים ובוטניים לבין היבטים פוליטיים ותרבותיים. היא בונה מיצבים הכוללים פיסול, רישום, כתיבה ועוד שלל טכניקות וחומרים. עבודותיה, רובן ככולן, ממוקמות באופן מודע בקו אופק טבעי ולא מונומנטלי או מעל לגובה העיניים. עבודותיה מושתתות על ידע ועל המתח שבין הידע לבין המבט.
תערוכת היחיד הראשונה של דה-פריס התקיימה ב-1993 בגלריה נגא לאמנות עכשווית בתל אביב, ונקראה "תלכידים", במסגרתה הציבה סדרת פסלים אשר הונחו ברובם על הרצפה, והיו עשויים חומרים מחוספסים וקשים כמו חצץ, מלט ואספלט.
תערוכתה המוזיאלית הראשונה הייתה "רקונסטרוקציה בשלושה חלקים" במוזיאון ינקו דאדא שבעין הוד בשנת 1994. דה-פריס השתמשה בשלושת חללי המוזיאון – האכסדרה, המרפסת וגרם המדרגות - כבמעין מעבדה, בה הציבה מכשירי מדידה כגון שעונים, מדחום ומיקרומטר. כמו בפרויקטים רבים ונוספים של האמנית, גם בתערוכה זו ביקשה להתייחס למקום הגאוגרפי בו יצרה וגם לעברו הטופולוגי, הטופוגרפי והפוליטי. שם התערוכה אפוא נועד להצביע על פעולה של שחזור וניסיון לחזור למצב קודם. עבודתה למעשה הציעה קריאה של השתלשלות האירועים שהתרחשו במרחב שבו ממוקם המוזיאון; כפר עין הוד נבנה על יסודותיו של הכפר הערבי עין ח'וד, ותושביו גורשו ב-1948. האזור הפך לכפר אמנים על ידי ינקו דאדא ב-1953. העבודה של דה-פריס ביקשה אם כן להוות מוזיאון אלטרנטיבי להיסטוריה של המקום שנדחקה ושלדעת האמנית אינה נוכחת בהוויית המקום. האתר כמו הפך לשדה ניסוי ומחקר של האירועים והנתונים וביקש להמשיך את פענוחם במקום לנסות לטשטשם.
במאה ה-21, ניתן לראות ביצירתה של דה-פריס שלוש תמות עיקריות, שמהוות פרויקטים ארוכי טווח המורכבים ממגוון עבודות: ממזרח לים התיכון (קו רוחב 32), צמחים וערימות בנייה.
ממזרח לים התיכון
ב-2011 הציגה דה-פריס תערוכת יחיד במשכן לאמנות בעין חרוד, באוצרותה של גליה בר אור בשם "אוריינטציה2". במסגרת מיצב זה, התייחסה לקו רוחב 32 – ממזרח לים התיכון. האמנית סימנה חתך רוחב מהים התיכון המזרחי, סימון הפוך מהמבנה הפיזי האינטואיטיבי, ובכך הציעה קריאה אלטרנטיבית של החלל.
קמר
בדצמבר 2017, לאחר קריאתו של שר הביטחון אביגדור ליברמן להחרים את אום-אל פחם ואת עסקיה, יצאה קריאה בעיתון "הארץ" לפקוד את החנויות והמסעדות באום אל פחם כתרומה לכלכלה המקומית. בתקופה זו נסעה דה-פריס לאום אל פחם וביקרה בעיר במשך חודש. באותו קו המאפיין את עבודותיה, ביקשה האמנית להתייחס לסביבה בה היא יוצרת ובנתה עבודה בגלריית אום אל פחם, אשר בבסיסה עמדו החומר והגאולוגיה. במסגרת העבודה, יצרה האמנית מבנה קמור של שכבות סלע אשר התרוממו עקב לחץ של כוחות טקטוניים (אשר קרוי "קמר"). הקמר שעליו בנויה אום אל פחם תחום בין שני קווים, כביש ואדי עארה ממערב וגדר ההפרדה ממזרח. האמנית יצרה ייצוג של הקווים, גבולות הגזרה, אשר מבוסס על קימורי הטבע. דה-פריס ביקשה להתייחס אפוא למקום הגאוגרפי וחומריו ולא לייצוג המקום ותושביו, אולם בסופו של דבר גם חיפשה את ההדהוד החומרי על האנושי. במסגרת תערוכת "קמר" הציגה מספר יצירות בחלל, ביניהן היצירה "המסננת הגדולה": חלקיקי סלעים של גיר ודולומיט, חומרי היסוד המרכיבים את הקמר של אום אל פחם, אשר מביעים זמן גאולוגי רחוק, נאספו ופוררו עד לחול. על גרגרי הסלעים חלו תנועות חיצוניות במשך מיליוני שנים שהטביעו עליו את חותמן, כמו תנועות מים או רוח, ואותן היסטוריות ארוכות הגלומות באבן סוננו ומוינו למספר שכבות. האמנית ביקשה להתבונן בשינויים הגאולוגים המתמידים שחלים בעולם וספציפית באזור אום אל פחם.
צמחים
במסגרת פרויקט ארוך טווח זה ביקשה דה פריס להתמקד בנוכחות של הצמחים בחלל, לספק ידע על התנהגותם של צמחים והשפעותיהם על מקום, גאוגרפיה, דמוגרפיה, תרבות וזהות. היא בחנה את הנסיבות בהן גדלים הצמחים ואת המבנים הבוטניים אותם הם יוצרים כדי לשרוד.
כך לדוגמה, בעבודתה "מבוכת הצמחים" משנת 2006 אשר הוצגה בתחנת הכוח רידינג, יצרה האמנית מבוך צמחי אשר התפשט על הכביש שמחוץ לבניין תחנת הכוח ועד למבואה שבתוכו. בפרויקט נוסף משנת 2019 בשם "הלחשנית" אשר הוצגה במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון, התחקתה האמנית אחר צמח "הלחשנית", עכובית הגלגל (בערבית, عكوب [עַכּוּבּ]) המשמש למאכל במטבח הפלסטיני והוגדר לפני כ-15 שנה כצמח מוגן ישראלי. דה-פריס יצרה מיצב וידאו על שלושה מסכים: הראשון, כתבה טלוויזיונית בעניין המאמצים של הרשויות הישראליות למנוע מנשים פלסטיניות לקטוף את הצמח; השני, עלה הצמח המתגלגל ברוח, והשלישי, טקסט המערב את שני הנרטיבים המתחרים והסותרים.
ערימות בנייה והרס
במסגרת נושא זה ביקשה האמנית להתייחס לאופן בו ערימות הופכות לחלק מהנוף – ערימות כמושג וכאובייקט פיזי, המשקף מצב בתוך הנוף. מחקרים רבים שערכה לגבי מושג זה, כמו גם טקסטים ספציפיים שפרסמה, ביקשו לבאר את רעיון הערימה.
רועי גליץ
רועי גליץ (נולד ב-20 בנובמבר 1980) הוא צלם טבע ישראלי ויזם בתחום הצילום והסביבה בישראל. מזה למעלה מעשור, גליץ מגיע אל קצוות העולם כדי לתעד את הטבע הפראי ואת בעלי החיים החיים בו. צילומיו הופיעו בתערוכות מקומיות ובינלאומיות, במגזינים מקצועיים ובתחרויות צילום גלובליות. הוא מרצה בכנסים וארגונים שונים, כדי להעלות מודעות למצבם של בעלי חיים הנמצאים בסכנת הכחדה. בין היתר הרצה באירועי TEDx בפינלנד, סקוטלנד ואירלנד. במסגרת שיתוף פעולה עם ארגון גרינפיס, גליץ משמש כשגריר בקמפיין להצלת הקוטב הצפוני. בנוסף, גליץ הוא "שגריר" של חברות הצילום המובילות ניקון ו-DJI, של חברת WIX ושל G-tech מבית Westren Digital. גליץ ייסד והוא המנכ"ל של גליץ בית הספר לצילום וחברת פוטוטבע, מייסד ומנחה כנס הצילום השנתי של ישראל. הוא פרסם סדרת כתבות במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות והגיש פינה קבועה בתוכנית "רואים עולם" בערוץ הראשון. ב-2018 זכה, כחבר בצוות הצילום של הפקת הBBC ״דובי הקוטב״ (Snow Bears), בפרס הGTC הבריטי. ב-2017 נבחר לאחד מ40 הצעירים המבטיחים של מגזין דה-מרקר.
ביוגרפיה
את דרכו כצלם החל גליץ בשנת 2002, לאחר שהשתחרר משירותו כקצין מודיעין בצה"ל. בשנת 2006 החל ללמד צילום, וכשנה לאחר מכן הקים את "גליץ בית הספר לצילום" במתחם הבורסה ברמת גן. כיום, לאחר עשור של פעילות, גליץ הוא בית-הספר לצילום הגדול בארץ, עם למעלה מ-22 אלף בוגרים בקורסי צילום בסיסיים ומתקדמים.
בפברואר 2009 ייסד גליץ את מגזין הצילום "קומפוזיציה", שהופץ בחינם באינטרנט בגרסת Pdf עבור למעלה מ-16,000 מנויים.
בדצמבר 2009 הקים גליץ את "פוטוטבע - מסעות בעולם", חברת טיולי הצילום הגדולה בישראל ובין הגדולות בעולם. במסגרת פעילותה של פוטוטבע, למעלה מ-1000 מטיילים חובבי צילום והרפתקאות יוצאים בליווי שלושים מדריכים ליעדים שונים מסביב לעולם.
ביולי 2010 הקים את "גליץ מועדון צילום" המציע פעילות חודשית בנושאי צילום הכוללת הרצאות, טיולים ומפגשי צילום.
כחלק מפעילותו לקידום תחום הצילום בישראל, יזם גליץ את כנס הצילום של ישראל, המתקיים מדי שנה מאז 2011. בכנסי הצילום מתארחים צלמים מובילים מהארץ ומהעולם ומעבירים הרצאות בנושאים שונים בתחום הצילום. ב-2011 השתתפו בכנס כ-1,500 צלמים וחובבי צילום, ב-2012 התקיים בהיכל נוקיה בהשתתפות כ-3,200 איש ובו התארח גם הצלם ספנסר טוניק. ב־2013 כנס הצילום עסק בצילום אקסטרים, ב-2014 התמקד במסלולי קריירה של צלמים מובילים, ב-2015 נושא הכנס היה הפן האנושי בצילום, וב-2016 היה סיפורים מצולמים. בנוסף לכנסים, התקיים "קונגרס הצילום הישראלי", במהלכו התקיימו הרצאות וסדנאות צילום במשך שלושה ימים באילת.
בשנת 2017, הקים גליץ, יחד עם שותפותיו דליה הוכברג ורותם שביט, את TalkMaster, בית הספר לדיבור בפני קהל. בית-הספר הושק בכנס המרצים הראשון של ישראל, אותה גליץ הנחה.
במהלך 2015, גליץ צילם דובת קוטב צדה כלב ים דרך חור נשימה בקרח. צילומי הצייד זכו לפרסום במגזינים בנושא טבע ומדע ברחבי העולם ובטלוויזיה. צילום טבע נוסף שלו, צ'יטה רודפת אחרי צבי בטנזניה, זכה לציון לשבח בתחרות הצילום הבינלאומית "Siena International Photo Awards", ושניים נוספים מצילומיו זכו לציון לשבח בתחרות הצילום הבינלאומית "Global Arctic Awards" ב-2016 זכה במקום השלישי בתחרות International Photography Awards בזכות סדרת צילומיו המתעדת דובי קוטב בשפיצברגן.
רועי גליץ מתגורר בגבעתיים, נשוי ואב לארבעה.
תערוכות צילום
תערוכות יחיד:
תערוכות קבוצתיות:
מנזר אוטובוירן
מנזר אוטובוירן (גרמנית: Kloster Ottobeuren) הוא מנזר בנדיקטיני שנמצא באוטובוירן, בוואריה שבגרמניה והוא ידוע בעיקר בגלל הכנסייה בסגנון הרוקוקו שנמצאת בו.
היסטוריה
המנזר נוסד ב-764 על ידי טוטו המבורך והוקדש למרטיר אלכסנדר הקדוש. לא הרבה ידוע על ההיסטוריה הקדומה של המנזר מלבד זאת שטוטו, אב המנזר ומייסדו מת בערך ב-815 ושאולריך הקדוש היה אב המנזר ב-972. במאה ה-11 החל האב אדלהלם (1082-1094) לפעול לשימור הבניין שהיה רעוע, תהליך אותו סיים ממשיכו האב רופרט (1102-1145) בתוספת בניית מנזר לנשים ממשפחות אצולה. המנזר נשרף פעמיים, ב-1153 וב-1217. במאות ה-14 וה-15 התדרדר מעמדו עד כדי כך שבעת כניסתו לתפקיד של האב יוהאן שדלר (1416-1443) שהו במקום רק שישה או שמונה נזירים וההכנסה השנתית לא עלתה על 46 מרק כסף. תחת ניהולו של האב לאונרד ויידמן (1508-1046) החל המנזר לפרוח: הוא הקים בית דפוס ובית ספר שבו למדו בנדיקטנים מכל רחבי שוואביה. עם זאת, לאחר זמן לא רב, נפגע בית הספר במלחמת שלושים השנים ונסגר. הוא הוכר כמנזר אימפריאלי (מעמד שמקנה לו עצמאות משלטון המחוז והוא כפוף ישירות לקיסר) ב-1299, אך איבד את מעמדו זה לאחר שהנסיך-בישוף של אאוגסבורג הפך לפוגט של המנזר. ב-1710 קיבל המנזר בחזרה את מעמדו האימפריאלי, אך לא היה חלק מאחוזת המעגל השוואבי.
תקופתו הטובה ביותר של המנזר החלה עם כניסתו לתפקיד של האב רופרט נס (Rupert Ness) (1710-1740) שבנה את המבנה הנוכחי והחל בהקמת הכנסייה, אותה סיים ממשיכו ב-1766.
הכנסייה
כנסיית אלכסנדר הקדוש ותאודור הקדוש נבנתה כבזיליקה בסגנון הרוקוקו בין השנים 1737-1766. בניגוד לרוב הכנסיות שפונות מזרחה, היא פונה דרומה. אורכה 89 מטרים, גובהה 36 מטרים, רוחבה 41 מטרים ובחזיתה שני מגדלים שגובהם 82 מטרים. הכנסייה מעוטרת בפאר רב, וכוללת קישוטי סטוקו, פרסקאות ופסלים רבים. הצבע השולט בה הוא לבן, העמודים והמזבחות עשויים שיש צבעוני, והקירות והתקרה מעוטרים בדוגמאות צמחים, צדפות ופיתולים. ב-1926 העניק לה האפיפיור פיוס ה-11 את התואר "בזיליקה קטנה".
מוזיקה
בכנסייה מתקיימת תוכנית מוזיקה עשירה במיוחד שכוללת קונצרט מדי יום ראשון, בהם הופיעו ומופיעים גם מנצחים מהשורה הראשונה בעולם, בהם הרברט פון קאראיין, ליאונרד ברנשטיין וקרל ריכטר שגם הופיע בנגינת עוגב. רוב הקונצרטים מביאים לידי ביטוי לפחות את אחד העוגבים הידועים שבמנזר. העוגב הישן, יצירת מופת של בונה העוגבים קרל יוזף ריפ (Karl Joseph Riepp) (1710-1775) מורכב למעשה משני עוגבים והוא אחד העוגבים ההיסטוריים הנחשבים ביותר באירופה. ב-1957 נבנה עוגב נוסף על ידי G. F. Steinmeyer & Co, והוא שופץ והורחב כך שכעת הוא בעל 100 משלבים ששולטים בחמש מקלדות. כל העוגבים בנויים בסגנון הצרפתי.
גיבנניים
כל המינים במשפחה מייצרים קור צמרירי ומשונן. הם אינם מצפים את הקורים בדבק, והסיבים הדקים על הקורים שלהם מסייעים בלכידת הטרף. רשתותיהם של עכבישים אלה מעוטרות לעיתים קרובות בדוגמאות זיג-זג.
תפוצה
משפחה זו נפוצה כמעט בכל העולם. רק שני מינים ידועים בצפון אירופה: Uloborus walckenaerius ו-Hyptiotes paradoxus. המין Uloborus glomosus קיים בחלקה הצפוני של אמריקה הצפונית.
עליקה
גאוגרפיה
כקילומטר מדרום-מערב לכפר עליקה הנטוש, נמצא קברו של השיח' מרזוּק, מבנה מלבני בעל כיפה על גגו. באזור זה בעונת האביב ישנה פריחה של מרבדי אירוס החרמון.
כיום מבני הבסיס הסורי הנטוש משמשים את מפקדת חטיבה 188 וגדוד שריון נוסף (בסבב רוטציה). לצד הכביש בצמוד לבסיס, נמצאה כיום חניון חטיבת ברק ובו אתר הנצחה לזכר נופלי חטיבה 188.
מונום
במתמטיקה, מונום (חד-איבר) הוא ביטוי מהצורה ax^n, כאשר x משתנה, a המקדם שלו ו-n מספר טבעי שנקרא המעלה או הדרגה של המונום. מונומים הם אבני הבניין המרכיבים פולינומים. כל פולינום הוא סכום של מונומים ממעלות שונות.
7x^5 ו-x^3 הם דוגמאות למונומים (לשני יש מקדם השווה ל-1). גם המספר 6 הוא דוגמה למונום כי 6x^0=6.
הערה: לעיתים נוח להגדיר מונומים כביטויים מהצורה x^n בלבד (כלומר דורשים a=1). במקרה זה נקרא למונום כזה מונום מתוקן.
מונומים כבסיס
המונומים המתוקנים מהווים בסיס למרחב הפולינומים ממעלה n ומטה, כמרחב וקטורי מעל שדה המקדמים. הקבוצה האינסופית היא בסיס למרחב הפולינומים כולו מעל השדה.
אם מתירים גם צירופים ליניאריים אינסופיים המונומים המתוקנים מהווים בסיס למרחב טורי החזקות הפורמליים מעל השדה.
מונומים בכמה משתנים
מונום בכמה משתנים הוא ביטוי מהצורה כאשר  משתנים. למשל 2x^2y^5 ו-xyz^4.
המעלה של מונום בכמה משתנים מוגדרת כסכום המעריכים בביטוי. למשל מעלות הדוגמאות שנתנו הן 7 ו-6 בהתאמה.
נילאם סנג'יווה רדי
נִילְאָם סֶנְגִ'יווָה רֵדִי (בהינדי: नीलम संजीव रेड्डी, בטלוגו: నీలం సంజీవరెడ్డి; 19 במאי 1913 – 1 ביוני 1996) היה נשיא הודו השישי, כיהן בין השנים 1977–1982. נילאם היה חבר הקונגרס הלאומי ההודי והיה עוד בצעירותו פעיל במסגרת תנועת העצמאות ההודית שקראה לעצמאות הודו משלטון האימפריה הבריטית.
נילאם היה ראש ממשלת מדינת אנדרה פרדש ויו"ר מפלגת הקונגרס בתחילת שנות השישים. מאוחר יותר שירת שתי קדנציות לא רציפות בתפקיד דובר הלוק סבהה. לאחר פטירתו של פקרודין עלי אחמד בעודו בתפקיד נשיא, מונה נילאם ברוב קולות להיות הנשיא ההודי הצעיר ביותר. נילאם, כמו קודמו, היה מעורב בתוך הפוליטיקה ההודית גם בעודו נשיא. בתום כהונתו כנשיא יצא לגמלאות. ונפטר בשנת 1996.
שנותיו הראשונות
נילאם נולד ב-19 במאי 1913 בכפר אילור במחוז אננטפור שבנשיאות מאדרס (כיום במדינת אנדרה פרדש), הראג' הבריטי. נִילְאָם סֶנְגִ'יווָה רֵדִי השתייך למשפחה ממעמד הקאסטות הבינוני אשר הייתה מקושרת לפיתוחים התעשייתיים שהביאו איתם הבריטים. את לימודיו היסודיים עבר בבית הספר אדייר, שנחשב להיות מבין הטובים בבתי הספר בעיר מאדרס (כיום צ'נאי). האווירה הרוחנית של בית הספר (אשר כללה לימודי הינדואיזם) הותירה השפעה עמוקה על נילאם הצעיר. מאוחר יותר הוא הצטרף למכללה הממשלתית לאמנויות באננטפור ללימודיו הגבוהים.