cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טיגריס כספי
שיחזור
מכיוון שהטיגריס הכספי זוהה כבעל גנטיקה קרובה מאוד לטיגריס הסיבירי, היו דיונים רבים האם כדאי להקים אזור מוגן ובטוח באזור התפוצה ההיסטורי של הטיגריס הכספי במרכז אסיה ולהביא לשם פרטים של טיגריס סיבירי. אחד מהמקומות שהוצעו לפרויקט השחזור, כאזור פוטנציאלי להקמת אוכלוסייה של תת-המין היה הדלתא של נהר אמו דריה. מבדיקה של יזמים וחוקרים מטעם ארגוני השימור עלה, כי על מנת להחזיק אוכלוסייה משמעותית של כ-100 פרטים סיבירים, יידרש שטח של לפחות 1,900 קמ"ר הכולל בתי גידול מתאימים עם אוכלוסיות עשירות של טרף לטיגריסים. מכיוון ששטח כזה אינו זמין בעקבות החקלאות באזורים הפוטנציאלים בדלתא, ההצעות של שיחזור האוכלוסייה אינן ישימות בשלב זה.
בשבייה ובמוזאונים
אף על פי שהטיגריס הכספי הוחזק בתקופות מסוימות בשבי - כפי שניתן לראות את התמונות משנת 1899 בגן החיות של ברלין, לא נעשו פעולות להקמת אוכלוסיית-רבייה בשבי. טיגריס כספי שבוי תועד גם אצל המלך האפגני - ראזי מוחמד איוב חאן; הלה קיבל במתנה גור טיגריס מאחד מנכדיו של השאה נאסר א-דין שאה קאג'אר - הנסיך הפרסי ג'יסאר מסעוד. ישנה תמונה של המלך האפגני לצד גור הטיגריס בביתו בטהראן, לאחר שהלה נמלט מאפגניסטן כתוצאה מהמלחמה האנגלו-אפגנית השנייה.
אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי
אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי המוכר יותר בכינוי המונומנטל הוא אצטדיון כדורגל בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה. המונומנטל משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל הארגנטינאית ריבר פלייט וכמגרש הלאומי של נבחרת ארגנטינה בכדורגל, והוא האצטדיון הגדול ביותר באמריקה הדרומית.
היסטוריה
האצטדיון נבנה במהלך השנים 1936 עד 1938 ונחנך רשמית ב-25 במאי 1938 במשחק בין ריבר פלייט לפניארול מאורוגוואי בו ניצחה ריבר פלייט 1:3. במהלך השנים עבר האצטדיון שיפוצים והרחבות כשהבולטים ביניהם היו לקראת משחקי מונדיאל 1978 שנערכו בארגנטינה וכן בשנים האחרונות במסגרתו מימנה חברת "קוקה-קולה" את השיפוצים תמורת הענקת חסות.
בשנת 2020 עם השבתת הליגה בעקבות מגפת הקורונה בארגנטינה, הוחל בשיפוץ רב שלבי של האצטדיון. קרקע המשטח הונמכה, נשתל דשא חדש (95% טבעי ו-5% סינתטי) ובוצעו שינויים ביציעים, כך שהוגדלה כמות המושבים. מסלול האתלטיקה שהקיף את הדשא בוטל והיציעים התחתונים מגיעים כעת עד לגובה הקרקע. במהלך העבודות גדל מספר המקומות אל מעבר ל-86 אלף, אך עם סיום התקנת המושבים החדשים כמות המקומות צפויה להגיע ל-84,567.
מתקנים
האצטדיון מכיל 72,054 מקומות ישיבה ונחשב לגדול מבין אצטדיוני ארגנטינה. במהלך משחקי מונדיאל 1978 עמדה תכולת האצטדיון על 76,600 בזכות יציעי עמידה שבוטלו מאוחר יותר בשל תקנות בטיחות. קומפלקס האצטדיון מכיל בנוסף גם מגרשי טניס, כדורסל וענפי ספורט נוספים. בנוסף, הקומפלקס כולל גם מגורים לשחקני מחלקות הנוער של ריבר פלייט, תיאטרון, מוזיאון וחנויות.
שימושים נוספים
בנוסף לקיום משחקי כדורגל, האצטדיון משמש גם את נבחרת הרוגבי הארגנטינאית (המכונה "הפומות" - Los Pumas). האצטדיון גם מארח קונצרטי מוזיקה גדולים.
משחקי מונדיאל 1978
במהלך משחקי מונדיאל 1978 אירח האצטדיון 9 משחקים ביניהם משחק הפתיחה, המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר. המארחת ארגנטינה שיחקה 4 ממשחקיה במגרש בה זכתה בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע העולמי בכדורגל.
בוסתנאי אבולעפיה
בוסתנאי (ידידיה) אבולעפיה (י"א בתשרי תר"ס, 15 בספטמבר 1899 – י"ט באייר תשל"א, 14 במאי 1971) היה מראשוני המהנדסים בארץ ישראל, ממקימי נמל יפו ומסוללי כבישי ישראל. התמחה בתחום חומרי הבנייה והחדיר לישראל את שיטת טרקריט לבנייה ולסלילת כבישים.
קורות חיים
עם שובו לישראל הועסק על ידי ממשלת המנדט בעבודות הנדסה ובסלילת כבישים בעבר הירדן. היה חבר ההגנה. בשנות ה-30 היה ממקימי נמל תל אביב. בתקופת מלחמת העולם השנייה השתתף בתכנונם ובבנייתם של מצודות "טגארט" של משטרת המנדט. כיהן כמפקח הנדסי בבתי הזיקוק בחיפה. היה אחראי על בניית כבישים שונים בישראל ובהם כביש החוף החדש וכביש הסרגל.
היה חבר בבונים החופשיים ומוותיקי תנועת מכבי.
משפחתו
לבוסתנאי אבולעפיה היו שלושה ילדים, ביניהם דליה אביאל שנישאה לצבי אביאל, מחנך ומשורר.
ויצ'נצה (נפה)
נפת ויצ'נצה (באיטלקית:  Provincia di Vicenza ) היא נפה במחוז ונטו שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 320 קמ"ר, ובשנת 2011 התגוררו בה 872,109 נפש. בירתה של הנפה בעיר ויצ'נצה.
הנפה גובלת בנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה במערב ובצפון. בצפון-מזרח הנפה גובלת בנפת בלונו בדרום-מזרח הנפה גובלת בנפת פדובה ובנפת ורונה במערב.
ולינגראד
וֶלִינְגְרָאד (בבולגרית: Велинград) היא עיר בדרום מערבה של בולגריה, השנייה בגודלה מבחינת כמות האוכלוסין במחוז פאזארדז'יק ושוכנת כ-93 קילומטרים מהבירה סופיה, 34 קילומטרים מבירת המחוז פאזארדז'יק על מורדות הרי רודופי. העיר נודעת בבולגריה במעיינות המרפא המצויים בסביבתה.
היסטוריה
ראשית התיישבות אנושית מאורגנת במקום מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. ב-46 נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית בהנהגת הקיסר קלאודיוס והרומים הקימו במקום ישוב מבוצר וסנטוריום. בהמשך עבר האזור לשליטת האימפריה הביזנטית ובמהלך המאה ה-6 החלה הגירה נרחבת של שבטים סלאבים. ב-821 נכבש המקום על ידי מאלאמיר חאן האימפריה הבולגרית הראשונה והוקם ישוב בשם גראדוט הממוקם כ-2.5 קילומטרים מהעיר המודרנית. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום נתגלו מטבעות זהב מתקופתו של איוון אלכסנדר, קיסר האימפריה הבולגרית השנייה.
ב-1371 נכבש האזור על ידי צבאותיו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. בתקופת שלטונו של מהמט הרביעי ניסו העות'מאנים להמיר את דתם של התושבים באזור מנצרות אורתודוקסית לאסלאם סוני תוך התנגדות אלימה של תושבי הכפרים צ'פינו, לדז'נה וקמניקה, אשר שמם מתועד לראשונה בעת ההיא בתעודות עות'מאניות. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ולאחריה בוצע טרנספר נרחב של אוכלוסייה מוסלמית. לאחר המלחמה נותר האזור חלק מהמחוז האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 הוא אוחד עם נסיכות בולגריה.
ב-28 בינואר 1948 הוחלט לאחד את הכפרים צ'פינו, לדז'נה וקמניקה לעיירה אחת אשר מ-1977 ידועה בשם ולינגראד. בראשית שנות ה-90 זכתה למעמד של עיר. איוון לבנוב, שהיה ראש העיר ולינגראד בשנים 2015-2007, זכה במדליית ארד באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) והיה לבולגרי הראשון שזכה במדליה במשחקי החורף האולימפיים.
כלכלה ודמוגרפיה
בעיר מגמה מאוזנת של תמותה לעומת ילודה וכן מאזן הגירה מאוזן וכך כמות האוכלוסין יציבה בעשור הראשון של המאה ה-21. 70.5% מהאוכלוסייה הם ממוצא בולגרי, 23.9% ממוצא טורקי ו-5.1% הם צוענים. 36.4% הם בעלי השכלה תיכונית או על תיכונית, 34.9% הם בעלי השכלה יסודית או סיימו חטיבת ביניים ו-25.7% הם בעלי השכלה יסודית לא מלאה. 2.8% מהאוכלוסייה אינה אוריינית. דרך העיר עובר כביש בין עירוני מהיר אחד שמספרו II-82. בעיר תחנת רכבת קטנה ובה מסילה אחת. בסביבות ולינגראד מרחצאות מרפא המהווים יעד תיירותי וכן מספר מפעלי טקסטיל ומזון.
אקלים
בעיר שורר אקלים ממוזג הררי כאשר הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 9oc וערכי הקיצון נעים ממינוס 3oc בינואר ועד 19oc ביולי.
הקהילה היהודית
בראשית המאה ה-18 תקופת שלטונו של אהמט השלישי סולטאן האימפריה העות'מאנית מתועדת קהילה יהודית מאורגנת בכפר צ'פינו באניה (בימינו חלק מוולינגראד). בניה היו ברובם סוחרים שהיגרו מסרביה, בעיקר מאזור בלגרד לאחר כיבושה בידי ממלכת הבסבורג האוסטרית במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718). התיעוד מופיע בספרי שאלות ותשובות ובפסקי הלכה של רבנים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) פסק התיעוד לגבי הקהילה במקום ומניחים שחדלה מלהתקיים. ב-20 ביולי 1928 פתח ארגון מכבי בבולגריה את מחנה הקיץ הארצי של חניכיו בכפר צ'פינו באניה והכפר שימש במשך שנים אחדות את הארגון לעניין זה.
IEEE 802.11
משפחת התקנים פותחה על ידי קבוצה 11 של הוועדה לתקני LAN/MAN של ארגון IEEE (ועדה IEEE 802) ומכאן שמם. 802.11 כוללת שש שיטות אפנון לשידור באוויר שמשתמשות באותו פרוטוקול תקשורת.
התקנים הנפוצים ביותר הם אלה שמסומנים על ידי g ו-n. תקנים אחרים במשפחה (c–f, h–j) הם שיפורים והרחבות או תיקונים לתקן המקורי. התקן הראשון שנכנס לשימוש נרחב היה 802.11b. אחריו קיבל תפוצה רחבה תקן 802.11g. רכיבים תואמי 802.11a (שיצא אחרי תקן 802.11b) זמינים אך אינם נפוצים. מרבית הרכיבים הנפוצים היום תואמים את תקן 802.11n, שיצא ב-2009.
תקנים 802.11b ו-802.11g מגדירים שימוש בתדרים ללא רישוי באזור 2.4 גיגה הרץ (GHz). פעולה בתחום תדרים זה עלולה להיות חשופה להפרעות מתנורי מיקרוגל, מטלפונים אלחוטיים מסוימים וממכשירי חשמל אחרים שפועלים באותו תחום תדרים. בניגוד להם, תקן 802.11a מגדיר פעולה בסביבות 5 גיגה הרץ. תקן 802.11n מגדיר פעולה הן באזור תדר 2.4GHz והן באזור 5GHz. השיטה שמאפשרת שימוש בתקנים אלו מכונה OFDM.
משפחת תקנים זו משמשת לעיתים גם ליצירת קשר נקודה לנקודה אלחוטי, המכונה גם Direct Link Setup.
802.11 legacy
הגרסה המקורית של תקן IEEE 802.11 ששוחררה ב-1997 מפרטת קצבי העברת מידע של 1 ו-2 מגהביט לשנייה על גבי גלי תת-אדום לשימוש בתחומי רפואה, תעשייה ומדע. על אף שתת-אדום נשאר חלק מהתקן, אין לו מימוש מסחרי.
התקן המקורי מגדיר גם שיטת Carrier Sense Multiple Access עם הימנעות מהתנגשויות (CSMA/CA) בתור השיטה לגישה לתווך התקשורת. חלק רב מרוחב הפס מוקרב (בגלל שימוש בשיטת CSMA/CA) כדי לשפר את אמינות העברת המידע תחת תנאים שונים.
לפחות חמישה מכשירים מסחריים שונים של חברות כמו Alvarion, Netwave Technologies ו-Proxim משתמשים בתקן המקורי. חסרונו של תקן זה הוא שהותיר חופש בחירה רב לחברות שמימשו אותו, ולכן קשה היה להגיע לתאימות של מכשירים מתוצרת חברות שונות לעבוד יחד. זמן קצר לאחר השלמת התקן החלה העבודה על גרסה משופרת שלו - 802.11b.
802.11b
שינוי זה לתקן המקורי אושר ב-1999. קצב העברת המידע המקסימלי של 802.11b הוא 11 מגהביט לשנייה והוא מגדיר אותה שיטת גישה למידע שהוגדרה בתקן המקורי - CSMA/CA. בגלל השימוש בפרוטוקול זה, היה קצב העברת המידע המקסימלי בפועל רק 5.9 מגהביט בשימוש ב-TCP או 7.1 מגהביט ב-UDP, כלומר תקורת הפרוטוקול הייתה כמעט 40%.
זמן קצר לאחר הגדרת התקן החדש, שודרגו מוצרים קיימים כך שיתמכו בו, ומוצרים חדשים המבוססים עליו הופיעו בשוק. הדבר התאפשר מפני שתקן 802.11b הוא הרחבה ישירה של שיטת האפנון DSSS שהוגדרה בתקן המקורי. העלייה המשמעותית בקצב העברת המידע (ביחס לתקן המקורי), ביחד עם הורדות מחירים, הובילו לתפוצה רחבה של 802.11b.
802.11b משמש לרוב בתצורה של נקודה לנקודות מרובות (point to multi-point), שבה נקודת גישה מתקשרת, דרך אנטנה כל כיוונית, עם לקוח אחד או יותר שנמצאים בתחום הכיסוי של האנטנה. באנטנות בעלות שבח גבוה ניתן להשתמש בתצורה נייחת של נקודה לנקודה לטווחים של עד 8 ק"מ, אף על פי שהיו הצלחות בשימוש בתצורה זו גם בטווחים של 80 - 120 ק"מ, כשהיה קשר עין עם המשדר. שימוש בתצורה זו החליף לרוב שימוש בקווים שכורים או תקשורת מיקרוגל מגושמת.
כרטיסי 802.11b מסוגלים לפעול בקצב 11 מגהביט לשנייה, אבל אם איכות האות נמוכה, ירד קצב הפעולה ל-5.5, אחר כך ל-2 ואז ל-1 מגהביט לשנייה. מפני שבקצבי העברת מידע נמוכים משתמשים בשיטות אימות נתונים טובות יותר, הם פחות רגישים לרעשים והנחתת האות. הרחבות לתקן 802.11b הגדילו את קצב העברת המידע למהירויות של 22, 33 ו-44 מגהביט לשנייה, אולם ההרחבות לא אושרו על ידי ה-IEEE. מספר חברות ייצרו גרסה משופרת בשם "802.11b+". הרחבות אלה לא נחלו הצלחה מרובה בגלל פיתוח תקן 802.11g, המציע קצב העברת מידע של עד 54 מגהביט לשנייה ותאימות לאחור לתקן 802.11b.
השימוש המסחרי הנפוץ הראשון בתקן 802.11b לתקשורת היה על ידי חברת אפל, במותג "AirPort". בשאר השוק מובילות חברות כגון Linksys (סיסקו), בלקין או Netgear.
802.11a
תיקון 802.11a לתקן המקורי אושר בשנת 1999. תקן 802.11a משתמש באותו פרוטוקול מרכזי כמו התקן המקורי, פועל בתדר 5 גיגה הרץ ומשתמש בשידור מרובה ערוצים
(OFDM) של 52 תתי ערוצים בקצב מקסימלי של 54 מגהביט לשנייה, שמגיע לקצב מעשי של 20 - 30 מגהביט לשנייה. התקן מגדיר ירידה בקצב השידור ל-48, 36, 24, 18, 12, 9 ולבסוף 6 מגהביט לשנייה כאשר האות חלש או ההפרעות מרובות. בתקן 802.11a מוגדרים 12 ערוצים לא חופפים, 8 ערוצים לשידור במרחב סגור ו-4 לשידור נקודה לנקודה. התקן אינו תואם לתקן 802.11b.
הואיל ותדרים באזור 2.4 גיגה הרץ נמצאים בשימוש רב, שימוש בתדר 5 גיגה הרץ מעניק לתקן 802.11a יתרון בכך שהוא סובל פחות מרעשים. אולם לשימוש בתדר כה גבוה יש גם חסרונות, שנובעים מהגבלת השימוש בתקן רק בקו הראייה, וכך עולה הצורך בנקודות גישה נוספות.
מדינות שונות הגבילו במידה רבה את השימוש בתקן 802.11a. במספר מדינות (למשל: ארצות הברית ויפן) אושר התקן במהרה, אבל באזורים אחרים, כמו באיחוד האירופי, עבר זמן רב עד שהושג אישור לשימוש בתקן. רשויות ההגבלים באירופה שקלו את השימוש בתקן HIPERLAN במקום IEEE802.1a, אבל בסופו של דבר, באמצע 2002, אושר התקן גם באירופה.
מתוך 52 תתי-הערוצים של התקן, 48 משמשים למידע ו-4 תתי-ערוצים לסינכרון עם הפרדה של 0.3125 מגה הרץ ביניהם. האפנון בכל אחד מתתי-הערוצים יכול להיות BPSK, QPSK, 16-QAM או 64-QAM. רוחב הפס הכולל של כל ערוץ הוא 20 מגה הרץ, עם רוחב פס של 16.6 מגה הרץ בשימוש. משך האות הוא 4 מיקרו שניות עם Guard Interval של 0.8 מיקרו שניות. ההפקה והקידוד של הרכיבים האורתוגונליים של האות נעשים בפס הבסיס בעזרת DSP. לאחר מכן נשלח האות בתדר 5 גיגה הרץ מהמשדר. כל אחד מתתי-הערוצים ניתן לייצוג כמספר מרוכב. הפקת האות בממד הזמן נעשית על ידי התמרת פורייה הפוכה (IFFT). בהתאם, המקלט דוגם בקצב של 20 מגה-הרץ ומבצע התמרת פורייה (FFT) כדי לשחזר את האות המקורי. היתרונות בשימוש ב-OFDM כוללים חסינות לרעשים והגדלה של כמות המידע שניתן לשדר ברוחב הפס בשנייה.
שיווק מוצרים בתקן 802.11a החל בשנת 2001. קצב המכירות לא היה גבוה בגלל מחסור ברכיבים בתדר 5 גיגה הרץ, הנדרשים ליישום התקן. תקן 802.11a לא זכה לתפוצה רחבה מכמה סיבות: קבלת האישורים הנדרשים ארכה זמן רב בגלל תחום התדרים החדש, תקן 802.11b כבר תפס נתח גדול מהשוק, והתקן החדש סבל ממימוש לא יעיל, שגרם לטווח שלו להיות קצר. יצרני רכיבים בתקן 802.11a הגיבו בשיפור הטכנולוגיה, בהגדלת טווח הקליטה של המוצרים (כיום טווח הקליטה של תקן 802.11a דומה לזה של תקן 802.11b) ובייצור מוצרים שמסוגלים לפעול תחת כמה תקני 802.11. יש מוצרים דו-מצביים או תלת-מצביים שתומכים בתקן 802.11a ו-b, או 802.11a, b, g. כמו כן, יש נקודות גישה שתומכות בכל התקנים האלה במקביל.
802.11g
תקן 802.11g אושר ביוני 2003. התקן פועל בתדר 2.4 גיגה הרץ (כמו 802.11b) אבל מסוגל להעביר נתונים לא מעובדים בקצב 54 מגהביט לשנייה או בתפוקה נטו של 24.7 מגהביט לשנייה, כמו תקן 802.11a. תקן 802.11g תואם לאחור לתקן 802.11b ומשתמש באותו תחום תדרים. נעשה מאמץ רב לגרום למוצרים התומכים רק בתקן 802.11b לפעול יחד עם מוצרים התומכים בתקן 802.11g, אולם נוכחות של אפילו רכיב יחיד בתקן 802.11b מאטה משמעותית (בחלק מהרשתות, בעיקר הישנות יותר) את כל רכיבי 802.11g ברשת.
תקן 802.11g סחף את עולם הצרכנים החל מינואר 2003, עוד לפני אישורו. צרכנים עסקיים ויצרנים גדולים חיכו לאישורו הסופי של התקן. בקיץ 2003 הגיע ההכרזה על התקן והוא אושר. רוב הרכיבים הדו-מצביים שתמכו בתקנים 802.11a/b הפכו לתלת-מצביים שתומכים בתקן a,b,g בכרטיס יחיד או בנקודת גישה אחת.
הציפייה מתקן 802.11g הייתה שיהיה מהיר יותר, אבל התוצאות האמיתיות היו שונות, בגלל מספר סיבות: תאימות נמוכה עם מוצרים שפועלים בתקן 802.11b בלבד, חשיפה לאותן הפרעות כמו של תקן 802.11b, מספר ערוצים נמוך (3 ערוצים לא חופפים, כמו בתקן 802.11b) והעובדה שקצבי העברת המידע המהירים של תקן 802.11g רגישים יותר להפרעות מאשר תקן 802.11b, דבר שמביא להורדת קצב העברת המידע על ידי המכשיר לקצבים דומים לשל תקן 802.11b. המעבר למוצרים דו-מצביים ותלת-מצביים מביא להוזלה בעלויות (למשל בגלל שילוב כל התקנים בשבב יחיד). שימוש במוצרים תלת-מצביים מבטיח תפוקה מקסימלית בכל סביבה שהיא.
בחלק מנקודות הגישה שולב מוצר קנייני בשם Super G. במוצרים אלה מהירות הרשת מואצת עד לקצב של 108 מגהביט לשנייה. מוצרים אלה עלולים לשבש רשתות אחרות ולא לתמוך בכל כרטיסי b ו-g תקניים. כמו כן, בחלק מהמוצרים מיושמות שיטות Packet Bursting, שמגדילות את קצב התעבורה, אך מוצרים אלה אינם תואמים את כל המכשירים הקיימים.
היצרן הגדול הראשון שהשתמש בתקן 802.11g היה אפל, במותג "AirPort Extreme". חברת סיסקו קנתה את חברת Linksys, שמימשה את התקן והציעה כך התקן רשת אלחוטי משלה בשם Aironet.
802.11n
בינואר 2004 הודיע ה-IEEE על יצירת צוות משימה חדש לפיתוח הרחבה לתקן 802.11 לרשתות מקומיות בתקשורת אלחוטית.
תקן 802.11n נבנה על התקנים הקודמים, כלומר הן בתדרים סביב 2.4GHz והן בתדרים סביב 5GHz, אך תוך שימוש בריבוי אנטנות - MIMO (multiple-input multiple-output). האנטנות הנוספות של המשדר והמקלט מאפשרות תפוקה גבוהה באמצעות ריבוב מרחבי וטווח מוגבר באמצעות שינוי האות במרחב (Spatial Diversity), על ידי שיטות קידוד כמו קידוד Alamouti, ובעל טווח הקליטה גדול יותר: כ-70 מטרים בתוך מבנה.
עוד לפני צאת האישור הרשמי לתקן, בספטמבר 2009, יצאו לשוק מוצרים של יצרנים רבים המבוססים על הטיוטה הראשונה והשנייה של התקן, שכונו "pre-N" (הראשונים שבהם הופיעו ב-2004). כיום זהו התקן הנפוץ ביותר.
קצב נתונים
תקן זה משתמש בקידוד OFDM על מנת להגדיל את הקצב המידע בשימוש של אותו רוחב פס.
מטרת התקן היא להגדיל את תעבורת הרשת ביחס לשני הסטנדרטים הקודמים 802.11a ו 802.11g על ידי הגדלה משמעותית של קצב הנתונים ל54Mbit/s עד 72Mbit/s עבור זרם נתונים בודד (נקרא stream) בערוץ של 20MHz, ו 600Mbit/s בשימוש של 4 סטרימים עם מודולציה מקסימלית של 64-QAM וערוץ של 40MHz, כלומר, התקן מהיר פי 4–5 מתקן 802.11a או 802.11g ופי 20 מתקן 802.11b.
802.11ac
תקן תקשורת אלחוטי במהירות גבוהה בתדר של 5 גיגה הרץ. קצב השידור שלו מגיע עד 1.3 גיגה ביט בשנייה. התקן החדש, מציע תאימות לאחור. התקן מסוגל לשדר במספר ערוצים בו זמנית. ב-20 בינואר 2011 אושרה טיוטה 0.1 של התקן על ידי וועדת 802.11 של ארגון IEEE. התקן אושר בתחילת שנת 2014, אך כבר בסוף 2011 חברת Quantenna וחברת ברודקום הוציאו לשוק פתרונות ושבבים שתומכים בתקן. בינואר 2012 הציגו חברות באפלו וטרנדנט נתבים המבוססים עליו. הנתב של באפלו תומך בקצב של עד 800 מגה ביט, ואילו הנתב של טרנדנט תומך בקצב של עד 1.3 גיגה ביט בשני ערוצי שידור.
802.11ax
תקן 802.11ax (נקרא Wi-Fi 6 או HE - High Efficiency) מטרתו העיקרית של התקן היא שיפור יעילות על ידי שיפור קצב העברת נתונים עבור שטח נתון בצפיפות גבוהה, כמו משרדים, קניונים ובנייני דירות צפופים
802.11ad
תחום התדרים: 60GHz, קצב תעבורה: עד 7 גיגהביט בשנייה.
תקנים עתידיים
תקנים עתידיים שנמצאים בשלבי גיבוש או מימוש:
הרחבות נוספות
להלן הרחבות עתידיות העוסקות בשיפורים נוספים לתקן:
נורי יאמוט
נורי יאמוט (בטורקית: Mehmet Nuri Yamut; 1890 – 5 ביוני 1961) היה איש צבא טורקי, ששימש בו כרמטכ"ל.
נורי נולד בסלוניקי. הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה בקרבות גליפולי ולאחריה במלחמת העצמאות של טורקיה.
בין השנים 1925–1928 שימש כמנהל האקדמיה הצבאית של טורקיה. משנת 1949 היה סגן הרמטכ"ל הטורקי ומשנת 1950 עד שנת 1954 היה הרמטכ"ל (במקומו מונה נורטין בראנסל). במהלך מהפכה שלטונית של שנת 1960 בטורקיה הוא נעצר והוצא להורג בשנת 1961.
מחנה העולים בקריית שמואל
מחנה העולים בקריית שמואל היה מחנה העולים הראשון שהוקם על ידי הסוכנות היהודית לצורך קליטת גלי העלייה הצפויים ממחנות העקורים באירופה.
כבר בשנת 1945 יושבו עולים מתימן במחנה אוהלים ליד קריית שמואל בהיעדר שיכון זמין אחר עבור העולים. כדי להתמודד עם המחסור בדיור בגלל מלחמת העולם השנייה ובמיוחד לאור טענות הבריטים שלא ניתן לאפשר עלייה נוספת לאור המחסור בדיור בארץ ישראל, הקימה הסוכנות היהודית מקבצי דיור זמני שנקראו מחנות מעבר במקומות שונים ברחבי הארץ, אחד מהם בקריית שמואל. במחנה המעבר ניתן לעולים דיור מסובסד לתקופה שאמורה להיות עד ששה חודשים, וסיוע במציאת עבודה, אך העולים נדרשו לנהל את חייהם בעצמם.
המחנה עצמו הוקם לקראת ראשית 1947 ופעל עד הקמת מדינת ישראל באופן דומה למחנה המעצר בעתלית בשיתוף פעולה עם שלטונות המנדט כמחנה מעצר לעולים שהמתינו להגעת תורם להשתחרר על פי מכסת הסרטיפיקטים שהקציבו שלטונות המנדט הבריטי. על פי ההסדר עם שלטונות המנדט, המחנות תופעלו בפנים על ידי הסוכנות היהודית וארגון הדסה שסיפק שירותי רפואה, אך נשמרו מבחוץ על ידי שוטרים בריטיים שאסרו את יציאת העולים עד הגיע תורם להשתחרר. מחנה העולים בקריית שמואל היה בעל תנאים טובים בהרבה מאלו של המחנה בעתלית שהוקם כמחנה מעצר, וקיבולתו הייתה קטנה יותר והגיעה לכ-700 נפש. בנוסף, על מחנה העולים בקריית שמואל שמרו שוטרים יהודים ממשטרת המנדט שנתנו לעולים תחושה שהם בבית בארצם. לרוב, למחנה העולים בקריית שמואל הובאו עולים ממחנה המעצר בעתלית במסגרת הליך מדורג של שחרור, אולם לעיתים הובאו אליו עולים ישירות ממחנות המעצר בקפריסין. בנוסף, מדי פעם הובאו אליו עולים שנתפסו בארץ ישראל עצמה. למשל, בינואר 1948 הובלו למחנה העולים בקריית שמואל עולים בלתי לגליים שהצליחו לעלות לחוף בנהריה.
לאחר קום המדינה נחשב מחנה העולים בקריית שמואל, בה היו שיכונים שנבנו עבור משפחות, לבעל תנאים טובים יחסית למחנות אחרים בהם שוכנו העולים באוהלים וצריפים של הצבא הבריטי. לקראת סוף 1949 היה מחנה העולים בקריית שמואל לאחד ממחנות העולים הראשונים שהוסב למחנה עבודה בו נדרשו העולים לצאת לעבודה. בספטמבר 1949 היו במחנה 268 משפחות ובדצמבר אותה שנה היו בה 950 נפש. המחנה המשיך להתקיים כמעברה (שכונה גם מחנה עולים) עוד שנים רבות ועדיין התקיים בשנת 1959.
הירמון
הירמון היא פעולה מוזיקלית שבה מוסיפים למלודיה לפחות עוד שני קולות, ובכך הופכים את המלודיה להרמוניה.
הירמון נעשה לעיתים בשירים גם על ידי הוספת אקורדים למנגינה קיימת.
באך הירמן שירי עם. הוא לקח שירי עם פשוטים שמקורם מחוץ לכנסייה,  הוסיף להם קולות שונים וכך יצר הרמוניה. הרמוניות אלו הושרו בכנסיות על ידי מקהלה. כך יצר לדוגמה את הכוראלים שלו, המורכבים ממנגינה ושלושה קולות מלווים. באך כתב את הכוראלים שלו על-מנת להגדיל את הפופולריות של הכנסייה בקרב העם, ועל-מנת להפוך את התפילות הנוצריות לקלות יותר לזכירה.
יש להבדיל בין הירמון לבין עיבוד מוזיקלי. עיבוד מוזיקלי פירושו שינוי מאפיינים מסוימים במוזיקה, על מנת ליצור פנים חדשות ליצירה מוזיקלית קיימת. כלומר, ניתן לעבד שירים ויצירות קיימות בעזרת שינוי התזמור, ההרמוניה ומאפיינים מוזיקליים נוספים. התזמור יכול לכלול שינוי של כלים קיימים, הוספת או הסרת כלים מהעיבוד הנוכחי של היצירה המוזיקלית.
חיה קציר
חיה קציר (נולדה ב-15 במרץ 1955) היא אשת עסקים ישראלית-אמריקאית. בעבר הייתה דוגמנית ושחקנית קולנוע ישראלית. "נערת ישראל" לשנת 1973.
קורות חייה
קציר נולדה בצפון תל אביב בשם חיה קצובס, בת אמצעית במשפחה בה אביה, חיים, היה נהג אוטובוס בחברת דן ואמה, אסתר, ניצולת שואה, הייתה עקרת בית. למדה בסמינר הקיבוצים.
בשנת 1973, בגיל 17, זכתה בתואר "נערת ישראל" (כמלכת היופי נבחרה לימור שריר); לקראת התחרות שונה שמה הרשמי ל"חיה קציר". היא נשלחה לייצג את ישראל בתחרות מיס עולם, שהתקיימה באולם אלברט הול בלונדון בנובמבר 1973, והוכתרה בה כסגנית שלישית. שירתה בצבא כפקידה בקריה.
בשנת 1974 החלה קציר לשחק בסרטי קולנוע שנוצרו באותה תקופה. גילמה בין היתר את גילה זוהר, בת העשירים שמתאהבת בצ'רלי, הנוכל השרמנטי (אותו מגלם יהודה ברקן) בסרט הפולחן "צ'רלי וחצי" בבימויו של בועז דוידזון; ואת בתיה בסרט "שרית" של ג'ורג' עובדיה, לצידו של יגאל בשן. בעקבות התחרות והסרטים עבדה בדוגמנות. קציר לא יועדה במקור לשחק את גילה זוהר ב"צ'רלי וחצי". תחילה נבחרה הזמרת עדנה לב לתפקיד, אך אף על פי שהיא עברה את הבחינות, הבמאי החליט כי הוא מעביר את התפקיד לזמרת אילנית. אותו המקרה אירע גם לאילנית, והבמאי החליט כי קציר תשחק במקומה. בהמשך ויתרה על תפקיד בסרט "דיזנגוף 99".
בשיא הצלחתה, בשנת 1976, עזבה את ישראל לארצות הברית, בעקבות בן זוגה, שם היא חיה מאז. כיום מתגוררת קציר בלוס אנג'לס; היא גרושה ואם לשתי בנות, ומנהלת עסק שהקימה בתעשיית המכוניות.
חאן רמת ישי
חאן רמת ישי הוא מבנה בולט בשולי כביש 75 (מחיפה לנצרת), בתחום היישוב רמת ישי. הבניין נבנה בתחילת המאה ה-20 על קרקע שהייתה שייכת למשפחת סורסוק הלבנונית להלנת אריסי המשפחה. המקום נקנה על ידי גואלי קרקעות העמק ושימש למגורים זמניים של תושבי היישוב וקבוצות חלוציות שונות. המבנה מוגדר כאתר מורשת ומשמש כסמלה של רמת ישי.
ההיסטוריה של המקום
החאן נבנה בין השנים 1896–1902 על ידי משפחת סורסוק מלבנון כחלק מהכפר ג'ידה (אולם יש עדויות שהמבנה היה כבר קיים בתקופת הגעתו של נפוליאון לארץ ב-1799). המבנה יועד לפועלים שעיבדו את אדמות המשפחה בעמק יזרעאל.
בשנים 1920–1923 רכשה קהילת ציון אמריקאית את אדמות הכפר ואת החאן. לאחר הרכישה שימש המקום למגורי אנשי גדוד העבודה מהעלייה השלישית שעסקו בסלילת כביש חיפה - נצרת, בייבוש ביצות העמק ובהכשרת קרקע. בהמשך גרו במקום אנשי השומר הצעיר שהגיעו מביתניה עילית ועברו בהמשך לבית אלפא.
עם ייסוד רמת ישי ב-1925 שימש המקום למגורי המשפחות הראשונות שהתיישבו במקום עד להקמת בתי הקבע. בהמשך הוקם בחאן מפעל אריגה "נול".
בתקופת המאורעות (1936-1939) שימש המקום כתחנת נוטרים והתושבים ביצרו את המקום על מנת שישמש כעמדת מגן. 2 נוטרים נפלו במקום (מרדכי פלדמן מיגור וצבי לוין תושב המקום).
המבנה
מבנה בן 3 קומות עשוי מאבני כורכר. שימש במשך זמן רב חלק ממתחם משחטת "עוף העמק" (משרדים). ניכר שהקומה השלישית וחלק מהאגף המזרחי הן תוספות מאוחרות יותר (או שאלו תיקונים נרחבים של קירות שנפגעו מירי או משיני הזמן). כמו כן ניכר שהתוספות/תיקונים נעשו מתוך כוונה לשמר את אופי המבנה. הבניה מאופיינת בקשתות (גם של הדלתות והחלונות וגם של חלק מהחדרים הפנימיים). הבניין מיועד לשימור.
טריוז פוספט איזומראז
טריוז פוספאט איזומראז (באנגלית Triose-phosphate isomerase, ראשי תיבות: TIM או TPI) הוא אנזים, שמקטלז את הריאקציה ההפיכה של דיהידרוקסיאצטון פוספאט (dihydroxyacetone phosphate) ודי-גליצראלדהיד-3-פוספאט (D-glyceraldehyde-3-phosphate). לטריוז פוספאט איזומראז תפקיד חיוני ביצור יעיל של אנרגיה בגליקוליזה. אנזים זה מצוי כמעט בכל האורגניזמים החל מיונקים ועד חרקים וכלה גם בפטריות, בצמחים ובחיידקים. למרות הימצאותו הרחבה בכל עולם החי, למדע מוכרים חיידקים, אשר לא מבצעים גליקוליזה, כמו חיידקי אוראפלזמה אוראליטים (Ureaplasma Urealyticum), החסרים אנזים זה.
בבני אדם, מחסור בטריוז פוספאט איזומראז מתקשר לגרימת הפרעה נוירולוגית קשה, ששמה באנגלית הוא "Triose Phosphate Isomerase Deficiency".
מבנה האנזים
טריוז פוספאט איזומראז הוא דימר בעל תת-יחידות זהות, כשכל תת-יחידה מורכבת מ-250 חומצות אמינו. המבנה המרחבי של תת-היחידה היחידה מכיל 8 סלילי אלפא הליקס (α-helix) חיצוניים (מסומנים ב טורקיז וב אדום ) ו-8 גדילי בטא מקבילים (parallel β-strands) פנימיים (מסומנים ב סגול וב צהוב ). מבנה משותף זה נקרא אלפא-בטא-ברל (αβ-barrel). צורת קיפול החלבונים של מבנה זה היא השכיחה ביותר מבין כל הצורות. האתר הפעיל של האנזים נמצא במרכז. שיירי חומצה גלוטמית מעורבים במנגנון הקטליטי. הרצף סביב האתר הפעיל נשמר בכל אנזימי הטריוז פוספאט איזומראז הידועים.
פלאשמורה
פלאשמורה הוא הכינוי לצאצאי ביתא ישראל שהתנצרו החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19.
אטימולוגיה
הכינוי המקורי כלפי המומרים של החברה הלונדונית מביתא ישראל היה "פרס מוקרה" אשר ממנו נגזרו הכינויים "פלס מוקרה", "פרס מורה" ו"פלס מורה" שבהם האותיות ר' ול' מתחלפות והאות ק' נופלת. משמעות הכינוי פרס מוקרה הוא "סוס העורב" כאשר המילה "עורב" מתייחסת למיסיונר מרטין פלאד שנהג לעטות גלימה שחורה, והמילה "סוס" מתייחסת לאלו מביתא ישראל שהתנצרו בעקבות פעילותו.
היהודים באזורים דוברי התגרית כינום בשמות "קאסטינו" ("יהודי מומר"), "קיסטינארה" ("בחר בנוצרים") או "ש'קריסיאן" ("הלך לנוצרים").
הקבוצה כונתה על ידי יהודים שאינם מהקהילה "פלאשה מרנוס". על בסיס הכינוי "מרנוס" שניתן לאנוסים בחצי האי האיברי.
הגדרה
לפי הלכת ביתא ישראל יהודי הוא מי שמוכר כיהודי על פי הקהילה, נולד וגדל בתוכה, אך ההכרה ביהדותו של אדם מסוים אינה ניתנת מכורח לידתו להורים יהודים אלא מתוך קיום המצוות. הגדרה זו אינה עולה בקנה אחד עם ההגדרה של המשפחה המורחבת בביתא ישראל שכוללת שבעה דורות שלמים. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 החברה בביתא ישראל נחלקה לשניים:
אי החפיפה בהגדרה בין הדת למשפחה יצר מצב שבו היו קשרי שארות רבים בין פלאשמורה לבין אוריתאווי.
היסטוריה
החל ממחצית המאה ה-19 החלו לפעול מיסיונרים מטעם החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים בקרב ביתא ישראל באישור הממשל האתיופי שנתן לפעול בקרב לא-נוצרים. המיסיון עצמו לא הורשה להקים כנסייה נפרדת ונכפה עליו לצרף את המומרים לתוך הכנסייה האורתודוקסית האתיופית, אולם המומרים תויגו בקרב הנוצרים הוותיקים כ"פרוטסטנטים אנגליים" והורחקו מקהילותיהם.
בשנת 1878 הוצא צו ברו מדה בהוראת הקיסר יוהנס הרביעי הדורש מהנתינים הלא-נוצרים באתיופיה להיטבל לכנסייה האתיופית. ביתא ישראל הוצאו מן הדרישה אחרי מאבק ארוך שכלל כליאה של מנהיגיהם. אך רבים מתנצרים מכיוון שהצו מאפשר למתנצרים להשיג רסת (זכות ירושה על אדמה) ובכך לצאת מהסטטוס החברתי של הקהילה. במהלך הזמן הרע (1895-1888, שבע שנים רצופות של בצורת, מלחמות ומגפות ובו נספו בין חצי לשני שלישים מהיהודים) עזבו רבים את כפריהם בחיפוש אחר מזון ומקלט, לכך הם התיישבו בקרב אוכלוסיות לא-יהודיות, המירו את דתם מרצון והתקבלו לכנסייה האתיופית.
במהלך המאה ה-20 החל יעקב פייטלוביץ' בפעילות נגד המיסיון בקרב הקהילה. פייטלוביץ' העביר מסר כפול לקהילה, בעוד שהוא שימש כמיסיונר נגדי הוא יצא כנגד ממנהגי ביתא ישראל, לרבות מנהג הנזירות והקרבת הקורבנות. הפולמוס בדבר מנהגים אלו החליש מאוד את המנהיגות הרוחנית של הקהילה ורבים המרו את דתם. פייטלוביץ' עצמו שלח לבתי ספר יהודים באירופה נערים מביתא ישראל כדי שאלו ישמשו כקונטרה מיסיון וב-1913 נפתח בית ספר בדמביה בהנהלת גטה ירמיהו.
בשנת 1946 ביקר באתיופיה וולף לסלאו ודיווח שאין בקרב ביתא ישראל תודעה יהודית לאומית אלא רק דתית.
ב-1948 חזר המיסיון האנגלי לפעול בקרב הקהילה שבראשו אריק פיין, המיסיון הקים בית ספר ומרכז רפואי. באמצע שנות ה-50 הצליח המיסיון לנצר את הכהן היהודי אסרס יאייך מהכפר ברה שבוגרה שהחל לפעול בעצמו כמיסיונר. הפעולה הזו גרמה לשבר עמוק בתוך קהילת האוריתאווי.
בשנות החמישים פתחה הסוכנות היהודית רשת של בתי ספר לביתא ישראל כקונטרה מיסיון, ורבים מהפלאשמורה ביקשו ללמוד בהם וחלק מהם נענו בחיוב ועזבו את בתי הספר של המיסיון כדי ללמוד בבתי הספר של הסוכנות. בשנות השישים כאשר נפתחו מרפאות ליהודים במימון האגודה לרווחת הפלאשים חלק מהפלאשמורה שבו ליהדות.
ב-1963 נשלח רוג'ר ונמן קוולי מטעם המיסיון ועבד באתיופיה עד לשנת 1978.
באמצע שנות ה-60, לאחר שבקשת ביתא ישראל להגנה קיסרית נדחתה על ידי הקיסר, מנהיגי הקהילה פנו לעזרת יהודי העולם בבקשה לעזרה הומניטרית ולעלייה מידית. חלק ממתנגדי העלייה וההכרה בישראל ראו בחיוב את התנצרותם של כל היהודים שכן אז מדינת ישראל לא תצטרך להתמודד עם עליית הקהילה.
במרץ 1968 דחה בית המשפט העליון עתירה נגד הרבנות הראשית שקבעה כי הפלשים אינם יהודים וסרבה לרשום אותם כיהודים בלא שיתגיירו.
עלייה
בזמן מבצע שלמה ערכו הגורמים הישראליים באתיופיה שיחות עם הראשון לציון מרדכי אליהו והרב עובדיה יוסף ושר הפנים אריה דרעי שאישרו את יהדותם. שיחות נוספות נערכו עם מפקדי המבצע אהוד ברק ואמנון ליפקין-שחק וכן גם עם אריאל שרון ששוחחו עם ראש הממשלה יצחק שמיר ולחצו לכלול את הפלאשמורה. בשיחות אלו נוצר קשר עם הפקידים הישראליים באתיופיה שהשיבו כי לא ניתן לכלול את הפלאשמורה מחוסר רשימת עולים מסודרת. בליל שבת קיבל ליפקין-שחק הודעה ממשרד ראש הממשלה שיש לכלול גם את הפלאשמורה במבצע ולאחר זמן קצר קיבל הודעה שבה נאמר "קודם את היהודים ואת השאר לאחר מכאן". בעקבות זאת פנו הגורמים הישראלים לנקוג' כדי שתיקח על עצמה את הטיפול בפלאשמורה.
עם סיום השתלטות צבא אתיופיה על קבוצת המורדים יחאפה בצפון-מערב אתיופיה וסיום מלחמת האזרחים, החלו יהודי האזור, לרבות יהודי קווארה וכן אלפים מהפלאשמורה לנהור לאדיס אבבה כדי לעלות לישראל.
החלטה 2948
ב-16 בפברואר 2003 קיבלה ממשלת ישראל את החלטה 2948 בדבר עליית הפלאשמורה. בהחלטה נאמר שמשרד הפנים והרבנות הראשית יערכו רישום מפורט של כל הממתינים במחנות ואלו שהם צאצאי אמהות יהודיות יוכלו לעלות לישראל על פי חוק הכניסה. בדצמבר אותה השנה הגיעה לאתיופיה משלחת של הסוכנות היהודית בראשות גיורא רום שהמליצה על הכנת הרישום המפורט ובפברואר 2004 הורה משרד הפנים להתחיל ברישום. במאי הסתיימה הכנת הרשימה ופקידי משרד הפנים החלו בהנפקת אישורי כניסה. ב-17 בנובמבר 2004 החליטה ועדת השרים לעניין שארית יהודי אתיופיה להקים צוות של הרבנות הראשית, כהני ביתא ישראל ומשרד הפנים שיעברו על הרשימה ויוודאו כי אכן הרשומים זכאים לעלות.
בשנת 2009 החלה התעוררות של קהילות הפלאשמורה במדינת תיגראי שעד אז זכתה להתעלמות. הפלאשמורה מתגראי יחד עם קרובי משפחתם בישראל פנו לרבנות ולממשלת ישראל ואלו שלחו נציג לאזור כדי לבדוק את זכאותם לעלייה.
בחודש נובמבר 2010 החליטה ממשלת ישראל להעלות את 7846 בני הפלאשמורה שהמתינו להעלאתם בגונדר, והכריזה כי בזה תסתיים ההעלאה המאורגנת.
ב-29 באוקטובר 2012 יצא לדרך מבצע "כנפי יונה" להעלאת בני הפלאשמורה שלא מצד שושלתם האמהית. המבצע הסתיים באוקטובר 2013 ובמסגרתו הועלו כחמשת אלפים נפש ממחנה הממתינים בגונדר. סגירת העלייה הובילה ליצירת מטה המאבק להעלאת יהודי אתיופיה שקיימה ביום סגירת העלייה הפגנה של כ-700 ישראלים בני הפלאשמורה אשר להם משפחה מדרגה ראשונה באתיופיה ולטענתם הם יהודים.
בנובמבר 2015 החליטה הממשלה שחרף ההחלטה הקודמת, יועלו לישראל תוך חמש שנים "בני קהילות" "יוצאי זרע ישראל" שעזבו את כפרם והצטרפו לקהילות הממתינים עד תחילת 2010, והכריזה כי בזה תסתיים ההעלאה המאורגנת. הובטח כי כולם יגיעו ארצה עד סוף 2020. עד 2017 עלו 1,300 מהם. על רקע מחאה ציבורית, הממשלה אישרה באוקטובר 2018 את הבאתם לארץ של כ-1,000 איש מתוך 8,000 שהמתינו לעלייה בגונדר ובאדיס אבבה. על פי הצעת ההחלטה שהגישו ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר האוצר משה כחלון, תאושר עלייתם לישראל של בני הקהילה שהוכיחו כי הם מזרע ישראל מצד אביהם ומעוניינים להתגייר, ושילדיהם כבר נמצאים בארץ והגישו בקשה להעלותם. הוקצה תקציב של 184 מיליון שקלים. בתחילת ספטמבר 2020, אישרה הממשלה הקצאה של 370 מיליון שקל לצורך העלאה לישראל וקליטה של 2,000 בני הפלאשמורה מתוך קהילת הממתינים. מבצע העלייה אושר בהחלטת ממשלה באוקטובר והחל בסוף נובמבר 2020. גם לאחר המבצע הנוכחי 7,000 ממתינים לעלייה יישארו באתיופיה. המבצע תם במרץ 2021 והועלו 2,000 עולים.
ביתא ישראל
הליקה כהנת אורי בן ברוך מגדולי כהני ביתא ישראל פסק כי יש להשיבם ליהדות וכמהו גם הליקה כהנת הדנה טקויה פסק כי הפלאשמורה הם יהודים לכל דבר.
עם סיום מבצע שלמה פנו כהני ביתא ישראל לממשלת ישראל בדבר הפלאשמורה ודרשו לשלוח משלחת כהנים לבדיקת העניין. הרבנות אינה מכירה בסמכות כהני ביתא ישראל. חלק מהפלאשמורה מוכרים כיהודים מבחינת הרבנות, בעוד הכהנים מתנגדים לעלייתם. כך למשל טען הרב יצחק זגיה כי "ישראל מעלה אזרחים אתיופים נוצרים רבים שמתחזים לפלאשמורה, למרות שאין להם שום זיקה לעם היהודי".
דעות בעניין העלייה
הרב הראשי לישראל שלמה משה עמאר פסק בהסכמת הרב עובדיה יוסף "כי אין להטיל ספק ביהדותם של אנשי הפלאשמורה" ושיש להחיל על הפלאשמורה את חוק השבות, דבר שממשלת ישראל מתנגדת לו. הרב שלמה עמאר כתב בעניין: "בעניין עלייתם של הזוגות המעורבים צריך לקבוע כללים את מי להעלות ואת מי לא. כן צריך לברר היטב הטענה הנשמעת מפי רבים מאלה המטפלים בקליטת הפלאשים, הטוענים כי העסקנים אומרים בכל פעם שזו הקבוצה האחרונה, ואחר כך מכינים עוד קבוצה גדולה יותר וחוזר חלילה, וחוששים שמא יש בזה חס וחלילה דבר רמאות".
בקרב שתדלנים יהודים למען העלייה מאתיופיה הובעו דעות מעורבות בנוגע לעליית הפלאשמורה. פרופ' הווארד לנהוף ונתן שפירו, לשעבר נשיאי האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה, הציעו לאפשר עלייה מאתיופיה רק למועמדים הזכאים לכך על פי חוק השבות, ולמקד את מאמצי הסיוע בקהילת העולים לישראל. לדבריהם, אלה שהמירו את דתם במרוצת המאה ה-20 רצו לשפר את מצבם הכלכלי, החברתי או החינוכי, מבלי שנכפה עליהם לעשות זאת. מנגד צידדה ברברה גורדון, מייסדת ומנכ"ל הועידה הצפון-אמריקאית למען יהדות אתיופיה, בזירוז העלייה מאתיופיה של כלל הפלאשמורה, עמדה שאותה ייחסה בין היתר גם לאלי ויזל, לארוין קוטלר, לאלן דרשוביץ ולמנהיגי הזרמים האורתודוקסיים, הקונסרבטיביים והרפורמיים ביהדות ארצות הברית.
התנגדות
ההתנגדות לעליית הפלאשמורה מגיעה בעיקרה מגורמים שאינם דתיים ומעלים שוב ושוב את שאלת יהדותם.
על פי טענת ויקטור בריילובסקי, ח"כ לשעבר מטעם מפלגת שינוי והח"כית ממפלגת העבודה קולט אביטל תמיכתם של אנשי הדת בעליית הפלאשמורה היא רצונם לזכות בכוח אלקטוראלי אשר עשוי לחזק את מפלגת ש"ס.
שגריר ישראל לשעבר באתיופיה, אבי גרנות כתב לראש מנהל הגיור: "בביקוריי במתחם, באותם מקרים שבהם הביקור לא היה מתוכנן, לא מצאתי אותם מנהלים חיים יהודיים. תפילות שחרית הומות אדם התקיימו רק כאשר הביקורים היו מתוכננים מראש. רבים מאוד מתושבי אתיופיה הענייה מצפים למצוא עתיד טוב יותר בעולם הגדול, וישראל מהווה אטרקציה מבוקשת".
על פי העיתונאי והפובליציסט בן דרור ימיני עצם ההשוואה בין הפלאשמורה לבין הלא-יהודים ממדינות ברית המועצות לשעבר נובע מבורות שכן אלו מברית המועצות לשעבר מגיעים תחת חוק השבות, ואילו רובם של הפלאשמורה כלל אינם נכללים תחת אותו החוק. לטענתו עלייתם תחת חוק הכניסה לישראל ועל סמך החלטות מיוחדות של הממשלה היא אפליה לטובה.
אנטישמיות
היחס של הממשל האתיופי כלפי היהודים איננו מפלה, וכמעט ואין בנמצא אירועים בעלי אופי אנטישמי. ממשלת אתיופיה ביקשה כי ישראל תעגן בחקיקה את החלטתה להעלות את בני הפלאשמורה עד סוף 2007; החלטה שלא יושמה במציאות. כיוון שלבני הפלאשמורה יש אפשרות לעלות לארץ, הם נאלצים למכור את כל רכושם לשכניהם, קודם לקבלת האישור הסופי לעלייתם. בני הפלאשמורה שבקשת העלייה שלהם לא מאושרת נאלצים לחזור למקום מגוריהם ולקנות בחזרה את רכושם, דבר הגורם לעיתים לסכסוכים ולאנטגוניזם.
בחודש מאי 1998 ביקר דניאל פקדו, יועץ ראש הממשלה דאז לענייני יהודי אתיופיה, באזור גונדר. בדו"ח שכתב תיאר את מצבם הקשה של הפליטים בעיר גונדר, וגם ציין את תחילת תופעת המנוסה מהכפרים לכיוון אדיס אבבה ואת הפגיעות בכפרים ביהודים, מצד הנוצרים הדוחקים בהם לעזוב. הוא הציע לפעול בדחיפות לסייע ולהעלות את הפליטים מגונדר. הדו"ח לא נחשף לציבור הישראלי. בעקבות הדיווחים ביקרו אברהם נגוסה ואבשלום אליצור ביישובי פלאשמורה באזור גונדר, ודיווחו על התנכלויות ורדיפה ליהודים.
קישורים חיצוניים
מאמרי דעות ועיתונות
ערפילית עין החתול
ערפילית עין החתול (באנגלית: Cat's Eye Nebula, נקראת גם NGC 6543) היא ערפילית פלנטרית הנמצאת בקבוצת הכוכבים דרקון.
עין החתול היא אחת הערפיליות המורכבות ביותר (מבחינת המבנה) הידועות. תצפיות טלסקופ החלל האבל ברזולוציה גבוהה חשפו מבנים יוצאי דופן, כגון קשרים, סילונים ומאפיינים דמויי קשת.
הערפילית התגלתה על ידי ויליאם הרשל ב-15 בפברואר 1786 והייתה לראשונה שהספקטרום שלה נחקר על ידי האסטרונום החובב האנגלי ויליאם האגינס ב-1864.
מחקרים מודרניים חושפים מספר תעלומות. ישנה אפשרות שחלק ממורכבות הצורה נגרם על ידי חומר הנפלט ממערכת כפולה של ננסים לבנים, אך נכון לעכשיו, אין הוכחות ישירות לטענה זו. בנוסף, מדידות של נוכחות יסודות שונים חושפות סתירה גדולה בין המדידות שנעשו בשתי שיטות שונות, כאשר הגורם לכך אינו ברור.
אניליוס
נחש האָנִילְיוּס או האניליס (שם מדעי: Anilius scytale) הידוע גם כנחש אלמוגים חקיין, הוא מין יחידי במשפחת האניליים (Aniliidae), החי בדרום אמריקה ביערות גשם ואזורים לחים. על אף הדמיון לכמה מיני פתנים כמו פתן אלמוגי, הוא איננו ארסי כלל. הוא מקורב יחסית למשפחת הסילינדרופיים ובעבר נחשב כבן למשפחה זו שחיה באסיה הטרופית. שתי המשפחות נחשבות לפרימיטיביות מאוד ודמויות לטאות.
מאפיינים
האניליוס הוא נחש בינוני שאורכו עד 70 ס"מ והוא מצוי בעיקר על קרקע היער של יער האמזונאס מוונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית ובאזור האמזוניה בקולומביה, אקוודור, פרו וברזיל. הוא נפוץ גם בטרינידד וטובגו. גופו של הנחש צר יחסית, זנבו קצר מאוד וגולגולתו מזכירה מעט לטאה. הוא בעל לשון היכולה לחוש את הסביבה כמו רוב הנחשים והוא בעל ראייה טובה.
הנחש הוא פעיל יום וניזון מטרף קטן שהוא מוצא ביער כמו צפרדעים שונות, לטאות כמו המטבעון ונחשים קטנים יותר וגם חיפושיות, דגים ותולעניים.
נחש זה לא מטיל ביצים, אלא משריץ צאצאים לעולם אחרי שבקעו בגוף הנקבה.
תת-מינים
לאניליוס שני תת-מינים מוכרים:
ציקלופדיית צ'יימברס
ציקלופדיית צ'יימברס (באנגלית: Cyclopedia, or, An Universal Dictionary of Arts and Sciences; תרגום מילולי: ציקלופדיה, או, מילון לאמנויות ומדעים) היא אנציקלופדיה בעלת שני כרכים, במקור, אשר הופצה על ידי אפרים צ'יימברס (Ephraim Chambers) בלונדון בשנת 1728 ונדפסה מחדש במספר מהדורות במאה ה-18. ה"ציקלופדיה" הייתה אחת מהאנציקלופדיות הכלליות החלוציות שהופקו באנגלית. הציקלופדיה היוותה השראה לאנציקלופדיה הגדולה של דידרו וד'אלמבר, ושתיהן נחשבות לאבן דרך בתולדות האנציקלופדיות המודרניות.
מהדורת 1728 לוותה בפסקה המגדירה את מטרת המחבר:
תרגום:
היסטוריית המהדורות
מהדורה שנייה ראתה אור ב-1738, ספר בעל שני כרכים ו-2,466 עמודים. מהדורה זו לוטשה ותוקנה באלפי מיקומים ומספר ערכים הוספו והורחבו. צ'יימברס נמנע מלעשות יותר, משום שבפרלמנט נדונה הצעת חוק המחייבת את המפיצים המעוניינים להדפיס הרחבות למהדורות, להדפיס את השיפורים בנפרד. ההצעה, לאחר שאושרה בבית התחתון, נדחתה בבית הלורדים, אך מחשש כי תעלה מחדש על סדר היום, המוכרים העריכו כי עדיף לשמור על פרופיל נמוך, אף כי יותר מ-20 גליונות הודפסו.
פורמולה 1 עונת 1992
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1992 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה הבריטי נייג'ל מנסל ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת ויליאמס-רנו.
ציקלופדיית צ'יימברס
היסטוריית המהדורות
חמש מהדורות נוספות הופצו בלונדון, מ-1739 עד 1751 (או 1752). מהדורה נדפסה גם בדבלין ב-1742; מהדורה זו והמהדורות הלונדוניות היו בעלות שני כרכים. תרגום לאיטלקית הופיע בוונציה (1748-1749), בתשעה כרכים, והיה לאנציקלופדיה האיטלקית השלמה הראשונה. כשצ'יימברס היה בצרפת ב-1739, דחה הצעות מאוד נדיבות להפצת מהדורה צרפתית המוקדשת ללואי ה-15 (המהדורות האנגליות, החל במהדורה הראשונה, הוקדשה לכבוד מלך אנגליה במאמרי פתיחה מכובדים).
עבודתו של צ'יימברס נעשתה באופן צודק, בכנות, בדקדקנות וביסודיות, ושימרה את הפופולריות שלה לזמן רב. על כל פנים, היו בה מספר פגמים וחוסרים, אשר צ'יימברס היה מודע אליהם; עד מותו, ב-15 במאי 1740, אסף וערך חומרים ל-7 כרכים נוספים. ג'ון לואיס סקוט הועסק על ידי סוחרי הספרים לאיתור ערכים המתאימים לדפוס, אבל הוא עזב טרם סיום תפקידו. המטלה ניתנה לדוקטור (לימים סר) ג'ון היל. ההרחבה הופצה בלונדון ב-1753, והייתה גם היא בעלת שני כרכים, 3,307 עמודים ו-12 אוגדים. משום שהיל היה בוטנאי, תחום הבוטניקה בציקלופדיה, שהיה עמוס בפגמים טכניים, שופר מאוד.
פורמולה 1 עונת 1992
עונה זו נשלטה בצורה ברורה למדי על ידי מנסל שניצח בתשעה מהמרוצים. שיא זה הושווה על ידי מיכאל שומאכר ב-1995 ונשבר גם כן על ידי שומאכר בעונת 2002. בעונה זו גם זכה שומאכר במרוץ הראשון שלו בקריירה. קבוצת מקלארן השיקה מנוע חדש רק באמצה העונה כך שלא יכלה לעמוד בתחרות בתחילתה, וגם המנוע החדש סבל מחוסר אמינות. גם פרארי לא הצליחו להעמיד מכוניות תחרותית וג'אן אלזי שהיה הנהג הבכיר שלהם נאלץ לנטוש בעשרה מרוצים. אלן פרוסט לא השתתף בעונה זו, אך חזר בעונה שלאחר מכן. הוא שימש כפרשן לערוץ טלוויזיה צרפתי ששידר את המרוצים.
ציקלופדיית צ'יימברס
היסטוריית המהדורות
אברהם ריס (1743-1825), כומר בכנסייה היוניטארית, פרסם מהדורה מחודשת ומורחבת ב-1778–1788, עם ההרחבות והשיפורים המודרניים לאנגלית ברוח התקופה, שהופצה בלונדון כספר בעל שני כרכים, 5,010 עמודים ו-159 אוגדנים. ריס טען לפרסום 4,400 ערכים חדשים. בסוף המהדורה הוא פירט אינדקס לערכים, הסדורים על פי 100 נושאים, המונה כ-57,000 ערכים והנפרש על גבי 80 עמודים. הכותרות, בעלות 39 הפניות מוצלבות, סודרו באופן אלפביתי.
פורמולה 1 עונת 1992
כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו:
ציקלופדיית צ'יימברס
תכנים ראויים לציון
תכנים ראויים לציון במהדורה הראשונה כוללים שימוש בהפניה מוצלבת (cross-reference); ההקדשה למלך, ג'ורג' השני; תחריט הפתיחה, המכיל עשרות אזכורים לגדולי אמנות ומדע, ו"תוכנית העבודה" של המהדר, בהקדמה של הכרך הראשון.
צ'יימברס השתמש לראשונה בשיטת הפניות לקישור הערכים הפזורים. בהקדמתו, נותן סקירה עניינית לחלוקת הידע ל-47 נושאים ראשיים, לצד רשימות סדורות לערכים הקשורים לנושא, במטרה לשמש כתוכן עניינים וכרשימה, המנחה לסדר הקריאה המומלץ של הערכים.
מעיין כפיר
מעיין כפיר (בערבית: عين الكبيرة, תעתיק: עין אל כבירה, תרגום: המעיין הגדול) הוא מעיין שכבה קדום הסמוך להתנחלות אלון מורה.
ככל הנראה, כבר בשלהי תקופת בית שני השתמשו תושבי הסביבה השומרונים במעיין (זאת לפי ממצאים של חרסים שנמצאו במקום החל מתקופה זו). ליד המעיין קיימת ניקבה עתיקה מהתקופה הביזנטית ולצידה בריכה, ששימשו להגברת זרימת המים. אורך הניקבה כ-70 מטר, היא מצופה אבנים מסותתות ומקורה בקשתות ובקמרונים מחודדים מאבן. כמו כן, ישנם שרידים עתיקים של אמת מים שהובילה מים לעיר שכם ו-5 ברכות גדולות (כ-100 קוב כל אחת). גובה קמרונות הנקבה נע בין 1 ל-2 מטרים ורוחבה כחצי מטר. משערים כי הסיבה להשקעה הרבה בנקבה למרות ספיקת המים הנמוכה של המעיין היא העובדה שהמעיין הוא מקור המים היחיד הנובע במורדותיו המערביים של הר כביר וכתוצאה מכך היה בעל חשיבות לתושביהם הקדומים של הכפרים סאלם, בית דג'ן, דיר אל-חטב ועזמוט.
ב-2009 שופצו המעיין וסביבתו בידי תושבי אלון מורה. במסגרת השיפוץ נבנתה ללא אישור בריכת בטון, ניטעו סביבה עצים והוקמו שולחנות פיקניק. שיפוץ המעיין נעשה לזכרו של, חייל צה"ל תושב אלון מורה, שנהרג בלבנון בדרך לבופור ב-19 במרץ 1997, בעת ששימש חובש קרבי ובעקבות השיפוץ החלו התושבים לכנות את המעיין "עין כפיר". בנובמבר 2010 הרס המנהל האזרחי את הבריכה. באפריל 2011 במהלך אירועי חול המועד פסח נחנכה בריכה חדשה וגדולה יותר במיקום מאושר ומוסדר, במרחק 50 מטר מהבריכה הקודמת.
הערות שוליים
__ללא_תוכן__
Dongfeng Fengxing Jingyi S50
Dongfeng Fengxing Jingyi S50, קרוי גם: Dongfeng Fengxing Jingyi S50 ev (גרסה מנוע חשמלי משנת 2017) היא מכונית משפחתית קומפקטית מסדרה Dongfeng Fengxing Jingyi מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Dongfeng Motor Corporation, (שם בסינית: 东风风神) אשר מיוצרת משנת 2014 בסין ובתוניסיה
ננומאה
ננומאה (בטובאלואנית: Nanumea) הוא אטול השוכן בקצה הצפון-מערבי של מדינת האיים טובאלו. האטול משתרע על פני 640 ק"מ במרחק קצר מדרום לקו המשווה ומערבה מקו התאריך הבינלאומי ושטחו הוא 4 קמ"ר. אוכלוסייתו של ננומאה מנתה 664 תושבים בשנת 2002.
Dongfeng Fengxing Jingyi S50
מתיחות פנים
המנוע הנוסף שהורכב בדגם "Dongfeng Fengxing Jingyi S50" החל ממרץ 2015 הוא מנוע בנזין בנפח 2.0 כ"ס בנפח 147 כ"ס שמקורו בקבוצת PSA הצרפתית.
בשנת 2018 עבר הדגם מתיחת פנים. השינוי היה באלמנטים קדמיים ואחוריים, המשלבים מנורות הלוגן מעורבות, חלל פנים חדש בהשראת מכוניות גרמניות ובחומרים.
ננומאה
גאוגרפיה
ננומאה ממוקם בקצהו של מה שקרוי "המשולש הפולינזי", מדרום לאיי גילברט. ננומאה הוא אטול קלאסי, סדרה של איונים הניצבים על שונית אלמוגים ומקיפים לגונה. אורכו הכללי של האטול הוא 12 ק"מ, רוחבו הוא 2.5 ק"מ ושטח אדמתו הוא 4 קמ"ר. 2 קמ"ר משטח הלגונה יחד עם שני איונים מהווים שמורת טבע ימית.
Dongfeng Fengxing Jingyi S50
דגם מנוע חשמלי "Dongfeng-Fengxing Jingyi S50 EV"
במאי 2016 בתערוכת הרכב בבייג'ינג, חשפה היצרנית "Dongfeng Motor Corporation " את הדגם החשמלי "Dongfeng-Fengxing Jingyi S50 EV", המבוסס על דגם הסדאן ה- "Fengxing Jingyi S50" לפני מתיחת הפנים.
ננומאה
גאוגרפיה
רוב רובה של אוכלוסיית האטול מתגוררת בכפר באיון הגדול ביותר שבקצהו הצפון-מערבי.
Dongfeng Fengxing Jingyi S50
דגם מנוע חשמלי "Dongfeng-Fengxing Jingyi S50 EV"
מאז נובמבר 2017 היצרנית משווקת את המכונית גם כגרסת S50ev חשמלית. הרכב הופעל בתחילה על ידי מנוע חשמלי סינכרוני מגנט קבוע של 120 כ"ס המואץ ל -50 קמ"ש תוך 3.6 שניות. היצרן מציין את המהירות המרבית של 150 קמ"ש והטווח החשמלי הוא 255 ק"מ. סוללת ליתיום-יון קיבולת של 38.09 קוט"ש. תאוצה בין 0–100 היא 11.0 שניות.
הגרסה החשמלית שופרה בסתיו 2019. לצד העדכון, המנוע קיבל הספק של 163 כ"ס וקיבולת סוללת ליתיום-יון הוגדלה ל -56.9 קוט"ש. תאוצה בין 0–100 היא 10.0 שניות.
ננומאה
היסטוריה
במלחמת העולם השנייה בנו האמריקנים שדה תעופה באטול
פיגוע הירי בנגוהות
הפיגוע
בליל ראש השנה, ה-26 בספטמבר, בסביבות השעה 21:15, חדר חמדאן ליישוב נגוהות כשהוא חמוש ברובה M-16, הגיע לקרוואן של איל ושרה יברבוים, שישבו עם אורחים לסעודת החג, ונקש בדלת. אי־הזדהותו של חמדאן בדלת העלתה חשד בקרב המסובים, הם לא פתחו לו ואיל ניגש לדלת עם נשק דרוך ונעל אותה. חמדאן ירה מבעד לדלת, וכתוצאה מכך נהרגו איל יברבוים ושקד אברהם, תינוקת בת חצי שנה של האורחים, וכן נפצעו קל שני אנשים נוספים. אחד מהאורחים פתח במרדף אחר חמדאן עם נשקו האישי, ואילו חמדאן המשיך לירות על בתים נוספים ביישוב תוך כדי מנוסתו. לאחר מספר דקות, נורה חמדאן על ידי חייל מילואים ששירת במקום ונהרג.
לשניים מחברי הכוח שהרג את המחבל הוענק צל"ש מפקד האוגדה: סא"ל חיים שצ'ופק וסמל בן ציון ורון.
המחבל
מוחמד חמדאן היה מוסלמי בן 21 מהכפר ח'רבת אל-טבקה שבדרום הר חברון. חודשיים לפני הפיגוע שוחרר חמדאן מהכלא הישראלי, בו היה אסור במשך כ-14 חודשים בעוון תכנון פיגועים עבור הפת"ח.
רוביגו (נפה)
נפת רוביגו (באיטלקית:  Provincia di Rovigo ) היא נפה במחוז ונטו שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 1,789 קמ"ר, ובשנת 2014 התגוררו בה 244,062 נפש. בירתה של הנפה בעיר רוביגו.
הנפה גובלת בנפת ורונה ובנפת פדובה ובנפת ונציה בצפון וב נפת מנטובה במחוז לומברדיה בדרום-מערב. בדרום הנפה גובלת בנפת פרארה במחוז אמיליה-רומאניה.
אנדרה משטר
אֶנְדרֶה מֶשְטֶר (במקור קאופמן, בהונגרית: Mester Endre; בודפשט, 20 בנובמבר 1903 – בודפשט, 30 במרץ 1984) היה רופא יהודי-הונגרי, חלוץ הטיפול בלייזר. ממציא הלייזר הרך.
ביוגרפיה
אנדרה קאופמן נולד במשפחה יהודית כבנם של רז'ה קאופמן (1876–1943) סוחר במוצרי אופנה, ושל שרולטה מסר (1878–1959). הוא למד רפואה באוניברסיטת פץ' עד 1927, ולאחר מכן למד כירורגיה באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) בבודפשט, בתקופה זו עבד עם ד"ר לאיוש אדם. הוא התמחה הן בכירורגיה והן ברדיולוגיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבד ככירורג בבית החולים הציבורי סנט יאנוש, ולאחר מכן כאיש מחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בבית החולים החירום הכירורגי (Székesfővárosi Sebészeti Szükségkórház), ובכך הצליח להימנע מלשלוח אותו לחזית המזרחית. משנת 1947 ניהל משטר את המחלקה הכירורגית של בית החולים על שם בייצ'י ז'ילינסקי עד 1963. הוא בירך בפומבי על המרד ההונגרי נגד הקומוניזם ב-1956, ולא נרדף לאחר כישלון המרד בשל עבודתו הרפואית החשובה.
בשנת 1963 הוא הפך לפרופסור וראש המחלקה באוניברסיטת זמלווייס ועבד שם עד פרישתו ב--1973. בין נובמבר 1963 לבין פברואר 1964, הציל את חייו של האלוף האולימפי ביידוי פטיש דיולה ז'יבוצקי במרפאה הכירורגית מס' 1 של האוניברסיטה בסדרת ניתוחים תלת שלבים, קשים מאוד.
בשנת 1967 קיבל את פרס בלשה במהלך הרצאתו שכותרתה הייתה "מאמצים חדשים בניתוחי דרכי המרה". ב-1971 קיבל את התואר דוקטור של האקדמיה ההונגרית למדעים מהאקדמיה ההונגרית למדעים. ב-27 בספטמבר 1972 קיבל תואר דוקטורט (PhD) במדעי הרפואה (בנוסף ל-MD).
משטר היה מרצה אורח במקומות רבים בעולם, כגון: וינה, לונדון, פריז, מוסקבה, ברלין, טוקיו, אתונה, מילאנו, מינכן, קייב, ברצלונה, לייפציג, אוטרכט, גראץ ופירנצה.
מחקרי הלייזר שלו
פרסומיו על ההשפעות הביולוגיות של לייזרים בעצימות נמוכה החלו ב-1967. הוא ערך ניסויים מדעיים על ההשפעות הביולוגיות של קרינת לייזר. ב-1967 פרסם את תצפיתו שבהשפעת לייזר בעוצמה נמוכה, שיער צמח מהר יותר בעכברים (עם גב מגולח) מאשר אצל עמיתיהם הלא מטופלים. משנת 1971 טיפל בהצלחה בלייזר בעצימות נמוכה בכיבים ברגליים שהיו קשים לריפוי לפני כן של מטופליו הרבים. משטר פרסם יותר מ-100 מאמרים בתחומי המחקר שלו. שני בניו, אדם משטר, רופא, רדיולוג ואנדראש משטר, רופא, מומחה לאף-אוזן-גרון, עזרו לו מאוחר יותר בעבודתו.
ברשה (כדורגל)
ברשה קלצ'ו (באיטלקית: Brescia Calcio) הוא מועדון כדורגל מברשה שבאיטליה. המועדון נוסד ב-1911 וקבוצת הכדורגל שלו משחקת בסרייה ב'. צבעי תלבושת הבית של הקבוצה הם כחול ולבן. אצטדיון הקבוצה, סטאדיו מריו ריג'מונטי, מכיל 16,308 מושבים.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1911 בשם "Brescia Football Club" - מועדון הכדורגל ברשה כשנה לאחר הקמת המועדון, העפילה הקבוצה לסרייה א' בפעם הראשונה בתולדותיה. בשבעים השנים הקרובות שיחקה ברשה בשתי הליגות הראשונות לסירוגין, כשהישגה הגדול ביותר בליגה היה מקום רביעי בעונת. ב-1982 ירדה לליגה השלישית באיטליה. הקבוצה חזרה לסרייה ב' כעבור שלוש שנים.