cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולגה נזרובה
אולגה נזרובה (ברוסית: Ольга Назарова; נולדה ב-1 ביוני 1965) היא אצנית סובייטית בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת שלוש מדליות, מהן שתיים זהב, אלופת עולם ושיאנית עולם הנוכחית (2017) בריצת שליחות 4x400 מטר.
ביוגרפיה
נזרובה נולדה בטולה שבמחוז טולה.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 סיימה נזרובה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.76 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם אליטה יורצ'נקו, מריה פיניגינה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:19.50 דקות, אחרי מזרח גרמניה (3:18.63 דקות) ולפני ארצות הברית (3:21.04 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.20 שניות.
אלופה אולימפית ושיאנית עולם
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה נזרובה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם טטיאנה לדובסקאיה, מריה פיניגינה ואולגה בריזגינה וקבעה שיא עולם חדש של 3:15.17 דקות (שיא העולם הנוכחי 2017), לפני ארצות הברית (3:15.51 דקות) ומזרח גרמניה (3:18.29 דקות). הזמן הבילתי רשמי שנמדד לה היה 47.82 שניות. מדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.90 שניות, אחרי בת ארצה בריזגינה (48.65 שניות) ופטרה שרזינג ממזרח גרמניה (49.45 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 49.11 שניות.
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה נזרובה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם טטיאנה לדובסקאיה, לודמילה ג'יגלובה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:18:43 דקות, לפני ארצות הברית (3:20.15 דקות) וגרמניה (3:21:25 דקות).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה נזרובה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם ילנה רוזינה, לודמילה ג'יגלובה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:20.20 דקות, לפני ארצות הברית (3:20.92 דקות) ובריטניה (3:24.23 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.69 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה נזרובה במקום 18 בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.83 שניות.
לואיג'י קרלו פאריני
ביוגרפיה
פאריני נולד ברוסי, ליד רוונה, ממלכת איטליה הנפוליאונית, ב-22 באוקטובר 1812. לאחר שסיים קורס אוניברסיטאי בבולוניה בהצטיינות (שאותו קטע כדי לקחת חלק במהפכה של 1831, בהנהגת הקרבונארי), עסק כרופא ברוסי וברוונה. הוא רכש לעצמו מוניטין ניכר, אך בשנת 1843 דעותיו הפוליטיות שקראו לאיחוד איטליה הביאו לגירושו ממדינת האפיפיור. הוא התגורר בין פירנצה ופריז, ונע ברחבי אירופה כרופאו הפרטי של ז'רום בונפרטה (אחיו של נפוליאון בונפרטה). כאשר פיוס התשיעי נבחר לכס הקדוש והחל את שלטונו במגמות ליברליות ולאומיות לכאורה, שב פאריני לחצי האי האפניני (איטליה) ומונה למזכיר הכללי של משרד הפנים האפיפיורי.
הוא כיהן בתפקיד במשך קצת יותר מחודש, שכן כמו כל הליברלים האיטלקים האחרים הוא הסתייג מן האפיפיור אשר סירב לאפשר לחייליו להילחם נגד האימפריה האוסטרית, והתפטר עם שאר הממשלה ב-29 באפריל. פיוס התשיעי, שרצה לנטרל את השפעתם של הליברלים, שלח את פאריני לקרלו אלברטו, מלך סרדיניה, למסור לידיו את הפיקוד על חלק מהמשמר השווייצרי. פאריני שב ונבחר כחבר פרלמנט האפיפיורי מטעם פנצה, שוב מונה למזכיר משרד הפנים בקבינט מאמיאני, ומאוחר יותר המזכיר הכללי של משרד הבריאות הציבורי. הוא התפטר מתפקידו לאחר בריחתו של האפיפיור בשנת 1849 במהלך אביב העמים, ושב לתפקידו עם השבת הסדר למדינת האפיפיור בתמיכת הצבא הצרפתי. בהמשך, עם נטיית האפיפיור לעבר מדיניות שמרנית וריאקציונרית יותר מקודם לכן, התפטר וגלה לטורינו.
בהיותו בטורינו השתכנע שרק באמצעות בית סבויה ניתן לאחד את איטליה, והוא פרש את דעותיו הליברליות במספר עיתונים אשר היו נתונים להחזקתו של קמילו בנסו די קאבור. הוא גם כתב את יצירתו ההיסטורית הראשית: המדינה הרומאית בין 1815 ל-1850 (Lo Stato Romano dal 1815 al 1850), בארבעה כרכים (טורינו, 1850). בשנת 1851 מונה לשר ההוראה הציבורית בקבינט ד'אג'ליו, משרה בה כיהן עד מאי 1852. כחבר הפרלמנט של סרדיניה וכעיתונאי פאריני היה אחד התומכים החזקים ביותר של קאבור, וכן תמך במעורבותה של סרדיניה במלחמת קרים.
בשנים 1856–1857 פרסם שני מכתבים למדינאי הבריטי ויליאם גלאדסטון בנושא איחוד איטליה. כאשר עם פרוץ מלחמת העצמאות האיטלקית השנייה גורש פרנץ החמישי, דוכס מודנה, והוקמה ממשלה רפובליקנית זמנית, נשלח פאריני כנציב סרדיניה למודנה; בסופה של המלחמה הפך לשליט רודני של העיר ופעל לספח אותה לתוך סרדיניה. הוא ניהל משא ומתן על ברית עם דוכסות פארמה, רומאניה והדוכסות הגדולה של טוסקנה, והפקיד בידי הגנרל פנטי את ארגון הצבא המאוחד של הליגה המרכז-איטלקית הזו. על אף התנגדותו של נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים, ארצות הליגה המרכז איטלקיות סופחו לכדי ממלכת סרדיניה.
לאחר שסיים את תפקידו באיחוד מרכז איטליה עם סרדיניה, שב פאריני לטורינו, איפה שהוענק לו עיטור כבוד מצידו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה וראש הממשלה קאבור מינה אותו לשר הפנים ביוני 1860. לאחר מסע האלף של ג'וזפה גריבלדי אל ממלכת שתי הסיציליות, פאריני התמנה למשנה למלך סרדיניה בנאפולי וזמן קצר לאחר מכן הוקמה ממלכת איטליה המאוחדת. פאריני התפטר מתפקידו כמשנה למלך זמן קצר לאחר מינויו עקב קשיים בריאותיים.
קאבור נפטר בשנת 1861, בעת כהונתו כראש ממשלת איטליה הראשון, ובשנה שלאחר מכן ירש פאריני את אורבנו רטאצי כראש ממשלה מטעם סיעת הימין (לימין נודעה בתור הימין ההיסטורי), ובמסגרת כהונתו בראשות ממשלת איטליה ניסה לקדם את מדיניותו של קאבור. ב-24 במרץ 1863 התפטר פאריני מתפקידו בראשות הממשלה עקב קשיים בריאותיים כאשר הספיק לקדם מעט מאוד מתוך הרפורמות להן ייחל. ב-1 באוגוסט 1866 נפטר פאריני לאחר שנים רבות של קושי בריאותי אשר בסופו של יום הוביל לנפילת הקריירה הפוליטית שלו. הוא נקבר בטורינו, אך בשנת 1878 שרידיו הועברו לכפר הולדתו רוסי. בנו דומניקו פאריני ניהל במהלך חייו קריירה פוליטית גם כן והיה לתקופה מסוימת נשיא בית הנבחרים של איטליה.
צ'רודה
צ'רודה (בהונגרית: Csaroda) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי צ'רודה
יהודים חיו בצ'רודה בתקופות זמן שונות, רבים מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
אבשאר
כמו יישובים רבים באירופה גם באבשאר מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 3,167 ובשנת 2021 רק 2,541 תושבים.
האזור היה מיושב לסירוגין על פי עדויות ארכאולוגיות כבר מסביבות 2500 לפני הספירה והוזכר לראשונה בכתבים משנת 1261. בשנת 1950 התאחד הכפר עם פאלושוורשמרט ובשנת 2006 התפצלו בחזרה לשני כפרים נפרדים.
יהודי אבשאר
יהודים חיו באבשאר במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה
שושנה בורוכוב
שושנה בורוכוב (9 בספטמבר 1912 – 18 בנובמבר 2004) הייתה בתו של דב בר בורוכוב, מאבות הציונות הסוציאליסטית. נודעה בשל כך שבמשך 11 שנים הייתה בת זוגו של תומאס ג'יימס וילקין, קצין הבולשת של משטרת המנדט בארץ ישראל שנורה ונהרג על ידי אנשי לח"י בשנת 1944.
ילדותה
לרגל פעילותו הציונית נדד אביה של שושנה, דב בר בורוכוב, בין בירות אירופה. בין היתר השתתף בקונגרס הציוני השביעי שנערך בשנת 1905 בבזל. לפני נסיעתו לקונגרס נשא לאשה את ליובה, בת למשפחת רבנים שלמדה שפות באוניברסיטת מוסקבה. בתום הקונגרס המשיך בנדודיו בין רוסיה לבין הבירות השונות. בשנת 1909 הגיע לווינה ושהה בה עם אשתו ליובה עד לשנת 1914. בשנת 1912 נולדה להם שושנה בווינה.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עבר בורוכוב עם אשתו ובתו לאיטליה ומשם הפליגו לארצות הברית, שבה התגוררו בניו יורק. עם פרוץ המהפכה ברוסיה ב-1917 חזר בורוכוב עם ליובה ושושנה לרוסיה. אחרי מהפכת אוקטובר, בדצמבר 1917, נפטר בורוכוב בקייב מדלקת ריאות, והוא בן שלושים ושש.
בארץ ישראל
בשנת 1925 עלתה ליובה, עם שני ילדיה, שושנה בת השלוש עשרה ודוד בן השמונה, לארץ ישראל והתגוררה עימם בדירה במעונות עובדים ברחוב דב הוז בתל אביב. לפרנסתה עבדה האם תחילה בהנהלה הציונית ולאחר מכן בוועד הפועל של ההסתדרות הכללית.
שושנה למדה בגימנסיה הרצליה וסיימה את לימודיה במחזור י"ח של הגימנסיה בקיץ 1930. מצבם הכלכלי של ליובה בורוכוב ושני ילדיה היה קשה, ושושנה, שרצתה להמשיך בלימודיה באוניברסיטה, נחלצה לעזרה וחיפשה מקום עבודה. בעזרתו של יצחק בן-צבי, יושב ראש הוועד הלאומי, השיגה שושנה עבודה כפקידה במרכז החקלאי. להשלמת הכנסתה נתנה שיעורים באנגלית לילדי השכנים וכתבה כתבות ורשימות בענייני נשים בעיתון דבר.
וילקין
תומאס ג'יימס וילקין נולד באנגליה בשנת 1909. הצטרף למשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל בשנת 1930. בתחילה עבר קורס שוטרים ולאחר מכן שירת מספר חודשים במשטרת בית לחם. במשך שמונה השנים שלאחר מכן שירת במשטרת יפו.
היכרותם – גרסת רם אורן
הסופר רם אורן תיאר בספרו "ימים אדומים" את סיפור אהבתם של וילקין ושושנה. ההיסטוריונית דניאלה רייך, שספרו של רם אורן התבסס בין היתר על מחקר שערכה על קשריהן של נשים יהודיות עם קצינים בריטים, סיפרה לאתר ynet: "המילה פיקציה יכולה להתפרש כמשהו מצוץ מן האצבע, ובמקרה הזה אני מעדיפה להתייחס לזה כאל פיתוח ספרותי. הקשרים בין שושנה בורוכוב לתומאס וילקין הם עובדה, אבל אנחנו לא יודעים למשל איך הם הכירו אז פה אפשרנו לעצמנו לדמיין. הפרטים המהותיים בספר מדויקים, אבל כל מה שקשור לאווירה ולזרימה סיפורית שלא מהותי להיסטוריה ולא משנה אותה, הוא חלק מכתיבה ספרותית."
גרסתו של רם אורן בספרו על נסיבות ההיכרות היא כי לראשונה פגש וילקין את שושנה בורוכוב כאשר בסוף השבוע הראשון לשירותו ביפו יצא עם חבריו לסייר ברחובות תל אביב. הם נכנסו לבית הקפה "תרשיש" ששכן מול קזינו גלי אביב. שושנה ישבה ליד שולחן עליו כתבה מאמר לעיתון דבר. שושנה משכה את תשומת לבו והוא ניגש להתוודע אליה, אך היא דחתה אותו מעליה, כשנתיים לאחר מכן הוא נתקל בה שנית במרץ 1933 בנשף פורים תרצ"ג של ברוך אגדתי שנערך בקולנוע עדן. הוא ניגש אליה, הזכיר את פגישתם הקודמת, וניסה לקשור אתה שיחה, אך היא הגיבה בקרירות. לאחר גמר התוכנית האמנותית החלה התזמורת בנגינה ומשתתפי הנשף החלו בריקודים. וילקין חזר אל שושנה והזמין אותה לרקוד איתו. לאחר היסוס היא נענתה. תוך כדי הריקוד קשר עמה שיחה. כשנוכח שהאנגלית שלה מצוינת, שאל אותה אם תוכל ללמד אותו את השפה העברית בתשלום. שושנה השיבה כי תחשוב על כך ותודיע לו על החלטתה במכתב שתשלח אליו לפי כתובתו שימסור לה. כעבור ימים אחדים שיגרה אליו מכתב בו הודיעה לו על הסכמתה ללמדו עברית והזמינה אותו לביתה. כך החל קשר הזוגיות ביניהם שנמשך אחת עשרה שנים עד להריגתו על ידי לח"י בשנת 1944.
קצין בבולשת
לאחר מספר חודשי לימוד אצל שושנה הגיע וילקין לרמת שליטה טובה בעברית. הוא נהג לשבת בבתי קפה יחד עם יהודים ולאסוף כך מידע רב. וילקין נחשב במשטרה הבריטית כקצין מצטיין וקיבל שלושה עיטורי הצטיינות. בשנת 1938 עבר וילקין לשרת במטה הבולשת הבריטית בתל אביב. כקצין בולשת השולט בעברית, נחשב וילקין כאויב מסוכן במיוחד של ארגוני המחתרת אשר העריכו את כישוריו וחששו ממנו. וילקין היה מעורב בחקירתם בעינויים של חברי האצ"ל ולח"י ובמעצר מטה האצ"ל בשנת 1939, והיה יד ימינו של קצין הבולשת ג'פרי מורטון, אשר ב־12 בפברואר 1942 רצח ביריית אקדח את מפקד לח"י אברהם שטרן (יאיר).
בכל אותה עת הלכו והתהדקו קשריו עם שושנה. דבר הקשר ביניהם היה ידוע ברבים, ושושנה קיבלה על כך איומים בעל פה ובכתב. אחיה דוד לא ידע את נפשו, משום ששידר בשירות הקשר של ההגנה וחשש שווילקין יסגיר אותו. מנהל המרכז החקלאי דרש ממנה לנתק את קשריה עם וילקין, וכשסירבה, פיטר אותה מעבודתה. מקור פרנסתה היחיד נותר שיעורי האנגלית שנתנה לילדי השכנים.
הריגתו של וילקין
בשנת 1943 עבר וילקין לשרת במטה הבולשת בירושלים כאחראי על המחלקה היהודית. הוא התגורר במתחם הכנסייה האורתודוקסית הרומנית ברחוב שבטי ישראל בירושלים ובני הזוג לא הצליחו להיפגש תכופות כמקודם, אך אהבתם עמדה במבחן והם החליטו להינשא.
אנשי לח"י המשיכו לעקוב אחרי וילקין בירושלים במטרה להורגו כנקמה על רצח יאיר. ב־29 בספטמבר 1944 הצליחו האורבים לירות בווילקין בלב ירושלים ליד הכנסייה הרומנית ולהורגו. את דבר מותו בישרו לשושנה רופא וקצין שהגיעו לביתה. לשמע הבשורה צנחה שושנה מתעלפת והרופא הזריק לה זריקת הרגעה.
שלטונות המנדט ערכו לוילקין הלוויה בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון בירושלים, בה השתתפו מאות אנשים מראשי הממשל והמשטרה ובהם המזכיר הראשי של ממשלת המנדט (שהיה השני לנציב העליון בהיררכיה המנדטורית) וכן מפקד משטרת המנדט ג'ון מורי ריימר-ג'ונס. בין ההולכים אחר ארונו הייתה גם שושנה. היא התבוננה בארון כשדמעות בעיניה. מפקד הבולשת ארתור פרדריק ג'יילס ניגש אליה, הביע השתתפות בצערה ונתן לה שרשרת כסף שנמצאה בין חפציו, והיא ענדה אותה על צווארה.
חייה לאחר מות וילקין
לאחר מותו של וילקין הגיעה לשושנה האבלה הזמנה ממפקד הבולשת ג'יילס לבוא ללשכתו לפגישה עמו. בפגישה הציע לה ג'יילס לנסוע לאנגליה להיפגש עם הוריו של וילקין. היא נעתרה לבקשה ומפקד הבולשת ארגן את נסיעתה. היא הגיעה לבית הוריו של וילקין בעיר אלדבורו, שם פגשה את הוריו ואחותו של וילקין וסיפרה להם על הקשר שלה עם וילקין. אחותו של וילקין הציעה לה להישאר ולגור באלדבורו, אך היא דחתה את ההצעה ושבה לארץ ישראל.
בשנת 1945 נישאה שושנה לארתור שטראוס, יהודי שנולד בגרמניה בשנת 1901 ועלה לארץ ישראל בשנת 1935, שאותו הכירה בעת שנתנה לו שיעורים פרטיים בעברית. בשנת 1948 נולדה לבני הזג בת, שנישאה לשאול משעל, ונולדו להם שלושה ילדים. בשנת 1994 נפטר ארתור, ובשנות חייה האחרונות התגוררה שושנה בבית אבות בכרמיאל שם נפטרה שושנה ונקברה לצד בעלה במטולה.
פסגת מאטוצ'ינה
פסגת מאטוצ'ינה או פסגת מטוצ'ינה (באנגלית: Matochina Peak; בבולגרית: връх Маточина) היא פסגה בקצה הצפוני של רכס אימאון, שבמרכז האי סמית' שבאיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
פסגת מאטוצ'ינה ממוקמת 3.3 קילומטרים מערבית - דרום-מערבית לכף סמית';
פסגת מאטוצ'ינה ממוקמת 3.2 קילומטרים צפונית-מזרחית להר כריסטי.
פסגת מאטוצ'ינה מתנשאת מעל קרחון סאפארבו שממוקם מערבית ודרומית-מערבית לה;
פסגת מאטוצ'ינה מתנשאת מעל מפרצון ודנה שממוקם ממערב לה;
פסגת מאטוצ'ינה מתנשאת מעל מפרצון גלוז'נה שממוקם צפונית-מזרחית לה.
היסטוריה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 2009, על ידי הממפים הבולגריים. הפסגה נקראת על שם המצודה מימי הביניים מאטוצ'ינה (Маточинска крепост) שבדרום-מזרח בולגריה.
בסיליסקיים
משפחה זו היא קרובה רחוקה של האיגואנות ושל הזיקיות והמינים בה בעלי "כתר" על ראשם ועל צידי גופם הירוקים או החומים. הם חיים בטבע לצד גופי מים גדולים כמו נהרות או אגמים וכשמגיע טורף הם יכולים לרוץ על המים על ידי אצבעותיהם הגדולות ולא לשקוע, אם כי הם יודעים גם לצלול ולשחות בעת הצורך. אורכם יכול להגיע עד 90 ס"מ ומשקלם ל-500 גרם.
אלפא רומיאו אלפא 6
אלפא רומיאו אלפא 6 (באיטלקית: Alfa Romeo Alfa 6) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו, חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט, אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1979–1986.
גלקסיית המחוגה
גלקסיית המחוגה (נקראת גם ESO 97-G13) היא גלקסיה ספירלית אשר נמצאת בקבוצת הכוכבים מחוגה והיא אחת מהגלקסיות הקרובות ביותר לשביל החלב. הגלקסיה נמצאת רק 4 מעלות מתחת למישור הגלקטי ומרוחקת 13 מיליון שנות אור משביל החלב. הגלקסיה נמצאת תחת שינויים סוערים, כמו טבעות גז אשר נפלטות ממנה. הטבעת החיצונית ביותר נמצאת במרחק של 700 שנות אור ממרכז הגלקסיה והטבעת הפנימית ביותר נמצאת במרחק של 130 שנות אור ממרכז הגלקסיה. למרות שהגלקסיה ניתנת לצפייה בעזרת טלסקופ קטן, היא לא התגלתה עד שנת 1977, מכיוון שהיא נמצאת קרוב מאוד למישור הגלקטי של שביל החלב באזור שמוסתר על ידי אבק גלקטי מה שמקשה מאוד על הצפייה בה. הגלקסיה מסווגת כגלקסיית סיפרט מסוג II והיא אחת הגלקסיות הפעילות הקרובות ביותר לגלקסיית שביל החלב, מה שהופך אותה ליעד למחקר בנושא של גלקסיות פעילות. ככל הנראה הגלקסיה רחוקה מעט יותר מהגלקסיה קנטאור A ואינה שייכת לקבוצת קנטאור A.
Like It Is
Like It Is הוא סינגל שהוקלט על ידי התקליטן הנורווגי קייגו בשיתוף הזמרת השוודית זארה לארסון והראפר טייגה. השיר יצא לאור ב-27 במרץ 2020, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק, כסינגל שני מתוך האלבום Golden Hour.
גלקסיית המחוגה
בגלקסיית המחוגה התרחשה סופרנובה 1996cr אשר זוהתה רק אחרי יותר מעשור בצילום של טלסקופ החלל צ'נדרה.
Like It Is
רקע וכתיבה
השיר נכתב במקור על ידי הזמרת דואה ליפה והחבר הטקסי ג'רארד קונל לאלבום הבכורה שלה. קטע מותך השיר הופיע לראשונה בעמוד האינסטגרם שלה ב-16 במאי, כשהשיר המלא דולף ב-26 במאי. את השיר עצמו שמע קייגו לאחר ההדלפה והחליט לרכושו מליפה, לאחר הרכישה החליט קייגו לשתף פעולה עם הזמרת זארה לארסון והראפר וטייגה.
ב-24 במרץ 2020, קייגו הכריז במדיה החברתית שלו, כי אלבום האולפן השלישי שלו מוכן כבר, וכי הסינגל הראשי ייצא ביום שישי של אותו השבוע. קייגו חשף גם על התקופה שלו בבית בשל התפרצות מגפת הקורונה וסיפר כי "נאשר חיובי בזמנים קשים אלה"; האתר אסטרונאוט טען שהודעות של קייגו הגיעה בתקופה בה אנשים בהסגר עצמי "מקווים להביא קצת אור בימי ההסגר האפלים האלה".
גלקסיית המחוגה
גלקסיית המחוגה היא אחת מתוך 12 גלקסיות גדולות אשר מקיפות את הקבוצה המקומית ומכונות "מועצת הענקים", האחרות הן מאפיי 1, מאפיי 2, IC 342, גלקסיית הפסל, M64, M81, M82, M83, M94, NGC 4945 וקנטאור A.
בחירות אמצע הכהונה (ארצות הברית)
בחירות אמצע הכהונה בארצות הברית (באנגלית: United States midterm elections) הוא כינוי הניתן לבחירות לקונגרס הנערכות בחודש נובמבר כל ארבע שנים, סמוך לאמצע כהונת הנשיא שנבחר שנתיים קודם לכן ומכהן במשך 4 שנים. הבחירות לקונגרס נערכות אחת לשנתיים, אך מכונות "בחירות אמצע" רק כאשר לא מתקיימות באותו המועד גם הבחירות לנשיאות. בבחירות האמצע נבחרים כל חברי בית הנבחרים (435 נכון ל-2022) ושליש מחברי הסנאט (33 או 34 מתוך 100 נכון ל-2022).
בנוסף, 34 מתוך 50 מדינות ארצות הברית בוחרות את המושלים שלהן לכהונה בת ארבע שנים במהלך בחירות אמצע הכהונה, בעוד המדינות ורמונט וניו המפשייר בוחרות מושלים שמכהנים במשך שנתיים ונבחרים גם בעת בחירות האמצע וגם בעת הבחירות לנשיאות. לפיכך, 36 מושלים נבחרים במהלך הבחירות. מדינות רבות גם בוחרות את המחוקקים המדינתיים ונערכות גם בחירות במישור העירוני לראשות הערים. בהצבעה ישנם ראשי ערים רבים, משרות ציבור אחרות ועוד מגוון רחב של משרות ויוזמות אזרחיות, כמו משאלי עם והצבעה ציבורית על חוקים.
בחירות מיוחדות נערכות לעיתים קרובות בשילוב עם הבחירות הקבועות, כך שסנאטורים נוספים, מושלים או פקידים מקומיים אחרים עשויים להיבחר לכהונות חלקיות.
תיעוד היסטורי
בחירות אמצע הכהונה נחשבות לעיתים כמשאל עם על ביצועי הנשיא המכהן או מפלגתו. מפלגת הנשיא המכהן נוטה לאבד מכוחה במהלך בחירות אמצע הכהונה: ב-21 בחירות האמצע האחרונות, איבדה מפלגת הנשיא בממוצע 30 מושבים בבית הנבחרים וארבעה מושבים בסנאט; יתר על כן, רק בשתי מערכות בחירות אמצע בדור האחרון, זכתה מפלגת הנשיא המכהן ברוב בשני הבתים.
נכון ל-2018, הרוב הדרוש בבית הנבחרים הוא 218 מושבים, ובסנאט דרוש רוב של 51 או 50 למפלגת הנשיא. המספרים מציינים את מספר חברי מפלגת הנשיא המכהן והשינוי בהשוואה למצב קודם הבחירות.
ג'וליאן ריימונד
ג'וליאן ריימונד (באנגלית Julian Raymond) הוא כותב שירים ומפיק מוזיקלי אמריקאי. הוא עבד עם מוזיקאים רבים, כגון Insane Clown Posse, גלן קמבפל, צ'יפ טריק, ג'ניפר נטלס, טיילור סוויפט, פאסטבול, אלברט לי, פליטווד מק, קוטנמאוט קינגס ועוד רבים. ריימונד הפיק הרבה מהאלבומים של להקת צ'יפ טריק.
הוא כתב והפיק את השיר "I'm Not Gonna Miss You" לפסקול של הסרט התיעודי "גלן קמבפל: אני אהיה אני" (2014). השיר הועמד בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי אוסקר ה-87; המועמדות חולקה עם גלן קמבפל. השיר זכה גם בקטגוריית "שיר הקאנטרי הטוב ביותר" בטקס פרסי הגראמי, וקיבל מועמדות בקטגוריית "השיר הטוב ביותר שנכתב עבור מדיה חזותית".
בריגיטה בירליין
בריגיטה בירליין (בגרמנית: Brigitte Bierlein; נולדה ב-25 ביוני 1949) היא משפטנית, שופטת ופוליטיקאית אוסטרית. היא כיהנה כקנצלרית של אוסטריה מיוני 2019 עד ינואר 2020 והיא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה; קודם לכן כיהנה כסגנית נשיא וכנשיאת בית המשפט החוקתי של אוסטריה וכפרקליטה הכללית בבית המשפט העליון של אוסטריה.
ביוגרפיה
בירליין נולדה ב-25 ביוני 1949 בווינה. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים היא למדה משפטים באוניברסיטת וינה וקיבלה תואר דוקטור ב-1971.
כעבור 4 שנים הוסמכה כשופטת והחלה לכהן כשופטת בבית המשפט המחוזי של רובע אינרה שטאדט בווינה למשך כשנתיים. בהמשך החלה לכהן בתפקידים שונים בתביעה הציבורית בווינה ובתביעה הציבורית הפדרלית באוסטריה, עד שמונתה ב-1990 לפרקליטה הכללית בבית המשפט העליון האוסטרי.
ב-2002 המליצה ממשלתו של הקנצלר וולפגנג שיסל למנות אותה לשופטת וסגנית נשיא בית המשפט החוקתי של אוסטריה. המינוי נכנס לתוקפו ב-2003, ובירליין הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה שנשאה בתפקידים אלו. בסוף 2017 נשיא בית המשפט גרהרט הולצינגר נאלץ לפרוש בשל מגבלת גיל ובירליין החליפה אותו כנשיאה זמנית, האישה הראשונה בתפקיד זה. כעבור כחודשיים, ביוזמתה של מפלגת החירות האוסטרית, המליצה ממשלת הקנצלר סבסטיאן קורץ על מינויה לתפקיד באופן קבוע.
בעקבות פרשת איביזה במאי 2019 שגרמה לקריסת ממשלתו של קורץ, ב-3 ביוני היא מונתה על ידי נשיא אוסטריה אלכסנדר ואן דר בלן כקנצלרית עד הקמת ממשלת קבע חדשה. בעקבות הבחירות למועצה הלאומית של אוסטריה שהתקיימו בחודש ספטמבר, ב-7 בינואר 2020 הוקמה ממשלה חדשה בראשותו של קורץ ובירליין סיימה את תפקידה.
חיים אישיים
בירליין חיה בשותפות עם השופט בדימוס ארנסט מאורר עד פטירתו ב-2021 ואין לה ילדים.
קופלציה
קופלציה (באנגלית: Cupellation) הוא תהליך זיקוק במטלורגיה, שבו עפרות או סגסוגות מתכת מטופלים תחת טמפרטורות גבוהות מאוד ועוברות פעולות במטרה להפריד מתכות אצילות, כמו זהב וכסף, ממתכות בסיס, כמו עופרת, נחושת, אבץ, ארסן, אנטימון, או ביסמוט, הנוכחים בעפרות. התהליך מבוסס על העיקרון שמתכות יקרות אינן מתחמצנות או מגיבות כימית, בניגוד למתכות הבסיס, ולכן כאשר הן מחוממות בטמפרטורות גבוהות, המתכות היקרות נשארות בנפרד, בעוד האחרות מגיבות ויוצרות סיגים או תרכובות אחרות.
קופלציה בקנה מידה גדול
כסף טהור הוא יסוד נדיר, אם כי הוא קיים ככזה. הוא נמצא בדרך כלל בטבע בשילוב עם מתכות אחרות, או במינרלים המכילים תרכובות כסף, בדרך כלל בצורה של סולפידים כגון גלנה (עופרת גופרית) או צרוסיט (עופרת פחמתי). לכן הייצור העיקרי של כסף דורש התכה ואז קופלציה של עפרות עופרת ארגנטיפריות.
עופרת נמסה ב-327 מעלות צלזיוס, תחמוצת עופרת ב 888 מעלות צלזיוס וכסף נמס ב-960 מעלות צלזיוס. כדי להפריד את הכסף, הסגסוגת מומסת שוב בטמפרטורה הגבוהה של 960 מעלות צלזיוס עד 1,000 מעלות צלזיוס בסביבה מחמצנת. העופרת מתחמצנת לעופרת חד-חמצנית, המכונה ליטרג', הלוכדת את החמצן ממתכות אחרות. תחמוצת העופרת הנוזלית מוסרת או נספגת בפעולה נימית לתוך רפידות הכבשן. ניתן לראות את התגובה הכימית כ:
בסיס הכבשן נחפר בצורת סיר, ומכוסה בחומר אינרטי ונקבובי עשיר בסידן או מגנזיום כמו קליפות, סיד או אפר עצם. הבטנה חייבת להיות גירנית מכיוון שעופרת מגיבה עם סיליקה (תרכובות חרס) ליצירת סיליקט עופרת צמיג המונע ספיגה נדרשת של ליטרג', ואילו חומרים גירניים אינם מגיבים עם עופרת. חלק מהליטרג' מתאדה, והשאר נספג בטנת האדמה הנקבובית ויוצר "עוגות ליטרג'יות".
עוגות ליטארג' בדרך כלל עגולות או קעורות קמורות, בערך 15 קוטר ס"מ. הם העדויות הארכאולוגיות הנפוצות ביותר לקופלציה בתקופת הברונזה. על פי ההרכב הכימי, ארכאולוגים יכולים לדעת איזה סוג של עפרות טופל, את מרכיביו העיקריים ואת התנאים הכימיים ששימשו בתהליך. זה מאפשר תובנות לגבי תהליך הייצור, המסחר, הצרכים החברתיים או המצבים הכלכליים.
קופלים - כוסות
הכלי העיקרי לקופלציה בקנה מידה קטן הוא בצורת כוס ומעכונה קופל (Cupel). קופלים יוצרו בזהירות רבה. הם היו בעבר כלים קטנים בצורת חרוט קטום הפוך, העשוי מאפר עצם. על פי גאורגיוס אגריקולה, החומר הטוב ביותר הושג מקרניים של צבאים שרופות, אף על פי שקוצי דגים יכלו להתאים גם כן. יש לטחון את האפר לאבקה דקה והומוגנית ולערבב עם חומר דביק כלשהו ליצירת הכוסות. תבניות היו עשויות מנחושת ללא תחתית כדי שאפשר יהיה להוריד את הכוסות. שקע רדוד במרכז הכוס נוצר באמצעות עצב מעוגל. גודלי הגביע תלויים בכמות החומר שיש לבחון. אותה צורה נשמרה עד היום.
פיני שטיינדלינג
רודלפינה (פיני) שטיינדלינג (10 בספטמבר 1934 - 27 באוקטובר 2012), הייתה אשת עסקים אוסטרית-יהודית ונדבנית, שהואשמה בגנבת כרבע מיליארד יורו.
ביוגרפיה
בין השנים 1959 ל-1969 הייתה חברה במפלגה הקומוניסטית האוסטרית, ואף כונתה "פיני האדומה". בשנת 1973 מונתה למנהל חברת Novum, ושימשה כנאמנה היחידה של החברה בין השנים 1978 ל-1992. החברה הייתה רשומה במזרח גרמניה הקומוניסטית, ושימשה כצינור לחברות ואנשי עסקים מהמערב שרצו לעשות עסקאות במזרח גרמניה. לאחר איחוד גרמניה, במשך שנים נחשבה לתורמת ולמקורבת לחוגי השמאל בישראל וכן לאיש העסקים מרטין שלאף.
פיני הואשמה בהברחת כספים מחברה, שהייתה בבעלות המדינה, לחשבונות פרטיים בשווייץ. בשנת 2010 פסק בית משפט שעל שטיינדלינג להחזיר סכום של כ-230 מיליון יורו מחשבון בנק בשווייץ לגרמניה.
בעלה, דולי שטיינדלינג, היה בנעוריו לוחם במחתרת בצרפת כנגד הנאצים. בשנת 2003 פרסם בהוצאת יד ושם ספר על קורותיו, בעריכת פרופסור חיים אבני, חתנו.
אנל אחמדהוג'יץ'
אנל אחמדהוג'יץ' (בבוסנית: Anel Ahmedhodžić; נולד ב-26 במרץ 1999 במאלמה שבשוודיה) הוא כדורגלן בוסני-שוודי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת שפילד יונייטד ובנבחרת בוסניה והרצגובינה.
תחילת הקריירה
אחמדהוג'יץ' נולד במאלמה שבשוודיה, וגדל במחלקת הנוער של מאלמה המקומית.
נוטינגהאם פורסט
ב-15 בינואר 2016 חתם אחמדהוג'יץ' בנוטינגהאם פורסט מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-30 בדצמבר ערך את הופעתו היחידה במועדון, בהפסד 1–3 לניוקאסל יונייטד במסגרת המחזור ה-24 לעונת.
מאלמה
ב-28 בינואר 2019 חתם אחמדהוג'יץ' על חוזה לשלוש עונות במאלמה מליגת העל השוודית, המועדון בו גדל. ב-2 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על הלסינגבורג במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו.
החזרה למאלמה
בחודש אפריל 2020 האריך אחמדהוג'יץ' את חוזהו במאלמה עד לחודש דצמבר 2023. ב-5 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על הלסינגבורג במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת. הוא ערך 29 הופעות ליגה והבקיע שני שערים בעונה זו, בה זכתה מאלמה באליפות שוודיה.
ב-14 בספטמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–3 ליובנטוס במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
השאלה לבורדו
בינואר 2022 הושאל לבורדו מהליגה הצרפתית עד לסיום העונה עם אופציה לרכישה.
נבחרת בוסניה והרצגובינה
בחודש אוגוסט 2020 הודיע אחמדהוג'יץ' כי הוא מעוניין לייצג בעתיד את נבחרת בוסניה והרצגובינה, וחודש לאחר מכן בקשתו אושרה על-ידי פיפ"א. ב-8 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה, בהפסד לנבחרת צפון אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 2020. ארבעה ימים לאחר מכן כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד נבחרת אוקראינה.
גדי זהר
ביוגרפיה
את לימודי התיכון עשה בבית הספר הריאלי בחיפה. בין השנים 1970–1972 למד לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב.
זהר שירת למעלה מ-30 שנה בצה"ל. בין השאר, היה שליש הרמטכ"ל דוד אלעזר בזמן מלחמת יום הכיפורים, שימש ראש זירת טרור ופלסטינים בחטיבת המחקר באמ"ן, נספח צבאי בשגרירות ישראל בוושינגטון, מפקד יחידה 504 וראש המנהל האזרחי.
לאחר אסון השייטת מונה לעמוד בראש ועדת חקירה שניסתה להסביר מה גרם לפיצוץ - מארב של כוח עוין או תאונה, ובהנחה שהיה מדובר בכוח עוין, האם וכיצד הושג המודיעין על הפעולה.במסקנות הוועדה נקבע, לפי כמות הפיצוצים וממצאים על סמך הרכּב המטענים שהתפוצצו, כי באירוע הייתה מעורבות של מטען זר; המטענים שנשא הכוח היו תקניים, ולא הכילו רכיבים דומים לאלה אשר גרמו לרוב המכריע של הפציעות אצל לוחמי הכוח; ישנה "סבירות בלתי מבוטלת" כי האירוע במהותו היה פעילות מבצעית יזומה מבעוד מועד של חזבאללה, ולא מארב אקראי שהתמקם בשטח, וזאת על רקע חשש של ארגוני המחבלים מפני פעילות צהל"ית צפויה על-פי ניתוח של הערכת מצב. הוועדה הוקמה בשביל להשלים את עבודתה של ועדת אופיר בתחומי המודיעין והחבלה. בסיכומי ועדת זהר נאמר במפורש:
במסקנות הוועדה נאמר כי אם השידורים הגלויים של גיחות המזל"ט נקלטו, אפילו בחלקם, על ידי החזבאללה, היה בכך כדי לחשוף באופן מובהק את מתווה הפעולה של השייטת.
קבעה הוועדה. הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק לא קיבל את מסקנות ועדת זהר, וכך נותר דו"ח ועדת אופיר – הקובע שמדובר היה במארב אקראי – כמסקנה הרשמית שאין עליה עוררין.
זהר היה חבר במועצה לשלום ולביטחון.
בשנת 1995 ייסד את חברת Netacs Security.
MIL-STD-704
MIL-STD-704 או בכותרת שמו "Aircraft Electrical Power Characteristics", הוא תקן של צבא ארצות הברית, המגדיר ממשק חשמלי סטנדרטי בין כלי טיס צבאי והציוד או שאר רכיבים או ציוד היקפי. תקן זה מכסה נושאים כמו מתח, תדר, פאזה, מקדם הספק, ריפל חשמלי, זרם מקסימלי, רעש חשמלי ותנאים לא תקינים (מתח יתר ומתח נמוך), עבור מערכות AC וגם DC.
מכשירים שעומדים בתקן זה צריכים לעמוד גם בתקן MIL-STD-461.
הופלוצרטיים
הופלוצרטיים (שם מדעי: Hoplocercidae) היא משפחה של לטאות מסדרת הקשקשאים, וקרובה רחוקה של האיגואנות.
לטאות אלה שוכנות עצים ביערות הגשם של אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. הן מזכירות במראם איגואנה קטנה, בעלת ראש קטן ומפרש עור גדול מתחת לצווארם. לטאות אלה קטנות ביותר ורק לעיתים רחוקות גודלן עולה מעל 16 ס"מ. מזונם העיקרי של מינים אלו הוא חרקים גדולים וחלקם ניזונים על טרמיטים.
מיון
במשפחה זו 3 סוגים ו-16 מינים:
יחסי דרום אפריקה–מלזיה
יחסי דרום אפריקה–מלזיה הם יחסי החוץ בין מלזיה לדרום אפריקה. היחסים בין שתי המדינות הם טובים מאוד וממשיכים להשתפר, כאשר שתי המדינות רואות את עצמם כשותפות קרובות בעולם המתפתח. שתי המדינות חברות מלאות בחבר העמים הבריטי.
היסטוריה
לאחר עצמאותה, מלזיה (אז פדרציית מלאיה) תמכה במהלכים לבידוד ממשלת המיעוט הלבן בדרום אפריקה ומדיניות האפרטהייד, מה שהוביל לפרישת דרום אפריקה מחבר העמים הבריטי בשנת 1961. היא גם הטילה איסור נסיעה על נסיעות לדרום אפריקה וממנה, שהוסר ב-1991, כאשר משרד הקישור הוקם ביוהנסבורג בשנה שלאחר מכן. טיסות ישירות שבועיות בין קואלה לומפור ליוהנסבורג החלו ב-26 באוקטובר 1992. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-8 בנובמבר 1993. במרץ 1997 ערך נשיא דרום אפריקה נלסון מנדלה ביקור ממלכתי במלזיה כדי לחזק את הקשרים הכלכליים בין השניים עם חתימתם על כמה הסכמים כלכליים.
יחסים כלכליים
בשנת 2003 ביקשה דרום אפריקה השקעות וסיוע רב יותר לבניית כלכלתה ומשאבי אנוש. עד אז מלזיה הייתה כבר המשקיעה השלישית בגודלה במדינה עם השקעותיה בעיקר בתחום הטלקומוניקציה, הנפט והגז והתיירות. בשנת 2010 הייתה מלזיה המשקיעה החדשה הרביעית בגודלה בדרום אפריקה. באותה שנה, מלזיה הייתה שותפת הסחר ה-20 בגודלה בדרום אפריקה עם נפח של כ-4.8 מיליון ראנד.
כרונוגרפיה (תאופאנס המודה)
הכרונוגרפיה (ביוונית: Χρονογραφία) היא חיבור היסטורי שנכתב על ידי הנזיר וההיסטוריון הביזנטי תאופאנס המודה בין השנים 811–815, המתעד בסדר כרונולוגי את קורות האימפריה הרומית (ובהמשך, הביזנטית) ושכנותיה בין השנים 284–813. החיבור מהווה המשך והשלמה לכרוניקה ההיסטורית הידועה בשם "תמצית הכרונוגרפיה" (ביוונית: Ἐκλογὴ Χρονογραφίας) של הנזיר גאורגיוס סינקלוס, חברו הקרוב של תאופאנס המודה. ה"כרונוגרפיה" מהווה אחד מן המקורות החשובים ביותר לתולדות האימפריה הביזנטית מראשית המאה ה-7 ועד ראשית המאה ה-9 לספירה, והיא כוללת את התיעוד המקיף והשלם בנמצא לראשיתו וחלקו הראשון של ה"איקונוקלאזם" – המאבק בשימוש הדתי באיקונות (ביוונית: Εικονομαχία, ידוע גם כ"משבר האיקונוקלאזם") בין השנים 726–787. על אף ביקורת במחקר על אמינותה ההיסטורית, הכרונוגרפיה הייתה ועודנה בעלת השפעה מכרעת על תפישתה ומחקרה של תקופת המעבר בין העת העתיקה לימי הביניים באימפריה הרומית המזרחית.
נסיבות כתיבת הכרונוגרפיה ומסירתה
על פי ההקדמה של תאופאנס, נתבקש זה על ידי חברו הקרוב גאורגיוס (הידוע בשם ׳סינקלוס׳, על שם תואר כנסייתי שנשא) ערב מותו להשלים את הכרוניקה המונומנטלית שלו, אשר נועדה לתעד את קורות העולם מראשית הבריאה, אך הספיק לכתוב רק עד שנת עלייתו של הקיסר דיוקלטיאנוס לשלטון (284 לסה״נ). תחת ידו של תאופאנס, הושלמה הכרונוגרפיה עד פרישתו של הקיסר מיכאל הראשון רנגבה מן הקיסרות, בשנת 813. מסינקלוס אנו למדים כי כתיבת הכרונוגרפיה שלו החלה בשנת 807/8 וכי הוא הספיק לכתוב כמחציתה עד שנת 809/10, כך שיש מקום לשער שתאופאנס החל לכתוב את השלמתו סביב שנת 811/12. היות שהקיסר לאון החמישי, שפצח בסבב חדש של איקונוקלאזם בשנת 815 (אשר נמשך עד שנת 842), מוצג על ידי תאופאנס האיקונופיל באור חיובי, ניתן לקבוע שנה זו כ-Terminus Post Quem של הכרונוגרפיה (התאריך המאוחר האפשרי לכתיבתה).
על אף השלמתה סמוך לשנת 815, הכרונוגרפיה לא פורסמה ברבים ככל הנראה עד לאחר שנת 842, היא שנת התבוסה הסופית של הסיעה האיקונוקלאסטית וסופו של מאבק האיקונוקלאזם באימפריה. לאחר פרסומה זכתה הכרונוגרפיה לתפוצה נרחבת, דבר הנלמד בין השאר מציטוטים רבים של הטקסט בכתבים מאוחרים. עם זאת, עקב השימוש הנרחב השתבש הטקסט המקורי באופן משמעותי לאורך המאה התשיעית והעשירית, כך שמעט כתבי יד שלמים ובאיכות טובה נשתמרו בידינו. על מנת לשחזר את הנוסח המקורי של הכרונוגרפיה, חוקרים נאלצו להסתמך על תרגום לטיני מן המאה ה-9 של אנסטסיוס ביבליותקריוס, שהסתמך על כתבי יד יווניים באיכות גבוהה שלא נשתמרו. בסך הכל קיימים כיום פחות מעשרים כתבי יד (כולל תרגומו של אנסטסיוס) של הכרונוגרפיה, כאשר רובם מצויים באוסף הוותיקן או באוסף הספרייה הלאומית של צרפת.
מבנה כרונולוגי
אחד המאפיינים הבולטים והייחודים בכרונוגרפיה (ולא נוכח בחיבורו של סינקלוס) הוא הקטלוג הכרונולוגי בה. בראש כל שנה מוצמדת בטקסט ׳רובריקה׳ אשר כוללת אחד או יותר מתשעה מניינים שונים (לעיתים בצורה מפורטת, לרוב רק במספרים): מניין השנים לבריאת העולם (Anno Mundi), מניין השנים להתגלותו של ישו (שהן מניין השנים מבריאת העולם פחות 5500 שנים), מניין שלטונם של הקיסר הרומאי ושליט המזרח (המלך הפרסי; מן המאה ה-7 מוחמד ולאחריו הח'ליפה) וכן מניין כהונתם של חמשת הפטריארכים: של קונסטנטינופוליס, רומא (האפיפיור), אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים. מניין נוסף הנזכר לעיתים בגוף הטקסט הוא שנת ה׳אינדיקציה׳ (מלטינית indictio), מחזור של 15 שנים לצורך חישוב והערכה מחדש של מיסים.
בזמן חיבור הכרונוגרפיה לא הייתה מקובלת באימפריה שיטת מספור שנים אחידה (בדומה ללוח ההיג'רי המוסלמי לדוגמה), ובפרט לא שררה הסכמה בדבר תיארוכה של בריאת העולם, כך שעל מנת לסדר את הכרונוגרפיה במסגרת כוללת של Anno Mundi, נדרש תאופאנס להתאים, לסדר ולזקק ציר כרונולוגי אחיד ממקורות אשר השתמשו במסגרות תאריכים שונות ומגוונות. כתוצאה מכך, במקרים רבים ישנן סתירות בין מניין ה-Anno Mundi למניינים האחרים, וכן חוסר עקביות בתוכו עצמו.
האיקונוקלאזם הראשון (726–787) בראי הכרונוגרפיה
הכרונוגרפיה של תאופאנס היא המקור השיטתי והמקיף ביותר בידינו לנעשה באימפריה הביזנטית, ובפרט בקונסטנטינופוליס הבירה, במהלך מה שמכונה השלב הראשון של מאבק או משבר האיקונוקלאזם, תחת שלטונם של הקיסרים לאון השלישי וקונסטנטינוס החמישי בין השנים 726–787. ככזו, דרכי ההבנה והניתוח של תקופה זו תלויים במידה רבה באופני הפרשנות והניתוח של הכרונוגרפיה. אלו מעלים אתגרים לא פשוטים בפני החוקר, ולו רק מפאת שתאופאנס כותב מתוך עמדה איקונופילית (תומכת איקונות) מובהקת, ותיאורו את הקיסרים האיקונוקלאסטים ומדיניותם נגועים בבירור במגמתיות והגזמה.
מקורות האיקונוקלאזם
על פי תאופאנס, בשנת 722/3 פנה ׳מכשף יהודי׳ (Ἰoυδαἵόυς τις ὁρμῴμενος) אל הח׳ליף המוסלמי יזיד השני (שלט בשנים 720–724), עם הבטחה בפיו שאם זה ישמיד את האיקונות הנוצריות, יזכה לשלוט על הערבים ארבעים שנה. יזיד אכן ציווה על הריסת האיקונות, אך מת לאחר פחות משנה. הקיסר לאון השלישי, בצוותא עם בסר, נוצרי מומר שספג ׳את דרכיהם של הערבים׳ (τοις Αραβων δογμασιν), גמר בדעתו לאמץ מדיניות איקונוקלאסטית, שהחלה בפועל לאחר מה שנראה כהתפרצות הר געש בים האגאי, שהתפרשה על ידי הקיסר כראיה לתמיכה אלוהית בצעדיו.
קטעים אלו אצל תאופאנס, התולים את ראשית מאבק האיקונוקלאזם באימפריה הרומית המזרחית בהשפעה יהודית וערבית (תאופאנס מכנה לרוב את הקיסר σαρακηνοφρως, או Saracen-minded), עוררו מחלוקת במחקר. ישנם אלו הרואים בלב תיאור הכרונוגרפיה יסוד היסטורי, ומסכימים במידה מסוימת שמאפיינים אנטי-ייצוגיים באסלאם המוקדם, דוגמת המעבר למטבעות ללא תמונה בזמן שלטונו של הח'ליף עבד אל-מלכ (שלט בשנים 685–705), היעדר ייצוגים אנושיים בארכיטקטורה מוסלמית מוקדמת (דוגמת כיפת הסלע בירושלים או המסגד הגדול בדמשק) או הצו האיקונוקלאסטי של יזיד השני, השפיעו על פריצת מאבק האיקונוקלאזם בביזנטיון. ישנם אלו מנגד הדוחים את תיאורו של תאופאנס כלא יותר מכלי ספרותי הנועד להשחיר את הקיסרים האיקונוקלאסטים ולעמעמם את עוצמת העמדה האיקונוקלאסטית בתוך הקהילה הנוצרית עצמה. חוקרים אלו מצביעים על כך שככלל האסלאם המוקדם היה רחוק מלהיות ׳איקונוקלאסטי׳ במובן הביזנטי של המושג, וכי מופעים אנטי-ייצוגים יכולים להתפרש בהקשרים שונים הזרים לסביבה הדתית/תרבותית ברומא.
היקף ועוצמת האיקונוקלאזם
תאופאנס מציג את מדיניותם של לאון השלישי, וביתר שאת של בנו קונסטנטינוס החמישי, כמאבק תקיף, אלים ובלתי מתפשר. כך לדוגמה, ליאון ׳אויב האלוהים׳ (Θεομαχου) ניהל ׳מלחמת חורמה׳ נגד האיקונות, ורדף את תומכיהן במידה כזו שהובילה ל״הכחדת בתי הספר והחינוך הקדוש אשר שרר בעיר מאז ימי הקדוש קונסטנטינוס הגדול״. צעדיו של לאון אף הובילו למרידה משמעותית ביוון, אשר הציבה בראשה קיסר מתחזה ואף הגיעה לחומות הבירה עצמה. שלטונו של לאון התאפיין גם לפי תאופאנס בשלל אסונות טבע ופלישות אויבים (לרוב מוסלמים) מן החוץ. שיא האיקונוקלאזם הקיסרי הגיע כאמור תחת שלטונו של קונסטנטינוס החמישי, המכונה על ידי תאופאנס ״איש הגללים״ (Κοπρώνυμος, באנגלית ״Dung-Named״), עקב כך שלכאורה עשה את צרכיו בקערת הטבילה בהיותו תינוק. על פי תאופאנס, קונסטנטינוס רדף באכזריות את תומכי האיקונות. רדיפות אלו כללו השפלות, עינויים והוצאות להורג פומביות בהיפודרום. כך לדוגמה, הורה הקיסר על הריגתו הפומבית בהצלפה של הנזיר אנדריאס, וזריקת גופתו לבוספורוס (דבר שנמנע על ידי אחיותיו של ההרוג), או מאוחר יותר על גרירת אחד סטפנוס ברחבי העיר, הוראה שמשרתי המלך פירשו באופן נרחב כאשר לאחר ההשפלה קרעו את סטפנוס לגזרים וזרקו את גופתו במקום משכנם של הרוגי המלכות. באחד ממפגני הכח הבולטים של שלטונו, ציווה הקיסר שכל נזירי העיר יצעדו שלובי יד עם נשים לקול מצהלות ההיפודרום, השפלה פומבית וחריפה של מוסד הנזורה. תאופאנס מדגיש שרדיפות אלו לא היו תחומות לקונסטנטינופוליס, אלא זלגו, במצוות הקיסר או בהשראתו, לרחבי האימפריה. תאופאנס מתאונן כי עוולותיהם של המושלים האיקונוקלאסטים בפרובינציות (או במינוח הביזנטי, תמות) היו כה רבות, עד כי ״אם אחד היה מעוניין לכתוב את כל מעלליהם שעשו במטרה לזכות בטובת הקיסר, לא יהיה זה מופרך לומר בשם כתבי הקודש כי כל העולם כולו לא יכיל את הספרים שיכתבו״.
בעקבות תאופאנס, חוקרים רבים ראו את מאבק האיקונוקלאזם (או לכל הפחות חלקו הראשון) כוויכוח תאולוגי-דוקטרינרי במהותו; כמאבק מר ואלים אשר כלל רדיפות חמורות והרס המוני של איקונות; וכמאבק רחב, אשר התחולל ברחבי האימפריה והשפיע על שכבות רבות של האוכלוסייה. עם זאת, ישנם כאלו הנוקטים גישה ביקורתית יותר כלפי תאופאנס, ודרכו כלפי מאבק האיקונוקלאזם בכללותו. בולטת בהקשר זה לזלי ברובייקר (Leslie Brubaker), אשר מבקשת להציע תיאור רוויזיוניסטי חלופי של כל התקופה. לדעת ברובייקר ואחרים, אף אחד מן המאפיינים שנמנו לעיל לא היה מרכזי למאבק האיקונוקלאזם. לגישתם, סוגיית האיקונוקלאזם הייתה ויכוח פוליטי במהותו בין חצר הקיסרות לחוגים מסוימים בקרב הנזורה; אין ראיות כי הקיסרים האיקונוקלאסטים הורו על הרס המוני של איקונות, או רדיפות נרחבות הקשורות באופן בלעדי לשאלה הדתית (להבדיל ממאבקים פוליטיים); מדובר בסוגיה שגבולותיה היו תחומים הן מבחינה חברתית הן מבחינה גאוגרפית, כאשר השפעת המאבק מחוץ לאליטה הקונסטנטינופוליטנית קטן יחסית.
ריקו פריימוט
ריקו פריימוט (בגרמנית: Rico Freimuth; נולד ב-14 במרץ 1988) הוא אתלט גרמני, סגן אלוף העולם (לונדון 2017) ובעל מדליית ארד (מוסקבה 2015) בקרב עשר.
ביוגרפיה
פריימוט נולד בהאלה שבמזרח גרמניה. דודו אובה פריימוט היה אתלט שהתחרה בקרב עשר וייצג את מזרח גרמניה באולימפיאדת סיאול (1988) ודודו ירג פריימוט היה אתלט שזכה במדליית ארד בקפיצה לגובה באולימפיאדת מוסקבה (1980).
ב-2007 זכה פריימוט במדליית ארד בקרב עשר באליפות אירופה לנוער. ב-2011 ייצג את גרמניה באליפות העולם שנערכה בטגו קוריאה הדרומית אבל פרש במהלך התחרות. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום השישי בתוצאה של 8320 נקודות. באליפות העולם באתלטיקה 2013 סיים במקום השביעי בשיא אישי של 8382 נקודות.
ביולי 2017 קבע את שיאו האישי 8,663 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכה במדליית כסף בתוצאה של 8,564 נקודות, לאחר המנצח קווין מאייר מצרפת (8,768 נקודות).
אווה רויין
אווה רויין (בנורווגית: Eva Røine; נולדה ב-11 בדצמבר 1928) היא פסיכולוגית וסופרת נורווגית. בעברה הייתה שחקנית ודוגמנית.
ביוגרפיה
רויין נולדה במייסן שבדרום נורווגיה, ב-1952 הוכתרה לתואר מיס נורווגיה ובכך גם הייתה הראשונה לייצג את נורווגיה בתחרות מיס תבל, בשנה זו גם שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Trine!".
היא למדה שנתיים בבית ספר לתיאטרון בלונדון ולאחר מכן החלה לעבוד בתיאטרון במדינתה, מ-1955 ועד 1959 עבדה כעיתונאית בדאגבלדט, אחד העיתונים המובילים בנורווגיה, מ-1963 ועד 1968 שימשה כמזכירת העיתונות של התיאטרון הלאומי הנורווגי.
היא עשתה תואר בפסיכולוגיה וקרימינולוגיה וב-1985 הוסמכה כמומחית לפסיכולוגיה קלינית, ב-1986 ייסדה בית ספר לפסיכודרמה, עד 2004 שימשה כמנהלת בית הספר, היא עבדה בפסיכודרמה זה במדינות שונות, בנוסף היא כתבה שני ספרים בתחום.
דיוניסיוס השני (טיראן סירקוסאי)
דיוניסיוס השני או דיוניסיוס הצעיר (ביוונית: Διονύσιος ο νεότερος; 397 לפנה"ס - 343 לפנה"ס) היה טיראן העיר סירקוסאי שבסיציליה בין השנים 367 - 357 לפנה"ס ו-346 - 344 לפנה"ס. היה בנו של דיוניסיוס הראשון.
ביוגרפיה
בתחילת תקופת שלטונו, נשלט דיוניסיוס בידי חבורת יועצים. על פי טענת פלוטרכוס, כדי לשלוט בדיוניסיוס, אותם יועצים סיפקו לו משתאות, תענוגות ובילויים, וכך צמצמו את מעורבותו בענייני המדינה. הוא כותב:. עובדה זו גרמה לכך שהשלטון בסירקוסאי היה רשלני ורפה ידיים, אך גם הפכה אותו לפופולרי יותר בעיני התושבים, אשר מאסו במדיניות "כבלי הפלדה" של דיוניסיוס הראשון. דיון היה מוטרד מאוד מהמצב שנוצר, והוא פנה למורו אפלטון בבקשה שיבוא לסרקוסאי וינסה להשפיע על דיוניסיוס ועל המדינה כולה. אפלטון עצמו כותב באיגרת השביעית שלו, שנענה לבקשה בעיקר כדי שלא יראה כאדם שרק מטיף לתיקונים אולם בפועל חושש לנסות לבצע אותם.
אפלטון התקבל בכבוד גדול בידי דיוניסיוס, והחל לפעול להפצת תורותיו בסירקוסאי. עם זאת, היחסים בין דיוניסיוס לבין דיון עצמו התערערו במידה ניכרת בשל אויביו הפוליטיים של דיון (ביניהם ההיסטוריון פיליסטוס), אשר לא חדלו מלהשמיץ אותו בפני דיוניסיוס. בשנת 366 לפנה"ס גירש דיוניסיוס את דיון ליוון, ואת אפלטון כלא במצודה תחת משמר בתואנה של שמירה על ביטחונו. באותה שנה הוא אף החזיר את אפלטון לאתונה, אולם ב-361 לפנה"ס הזמין אותו מחדש לסירקוסאי. אולם כאשר ניסה אפלטון לשוחח עמו על החזרת דיון מגלותו, כעס דיוניסיוס, מכר את נכסיו של דיון, הכריח את אשתו להינשא לאיש אחר, וכלא את אפלטון בשנית. ידידי אפלטון הצליחו להביא לשחרורו, אולם דיון הזועם החל לתכנן הפיכה להפלת שלטונו של דיוניסיוס. הוא גייס כוח קטן יחסית, כמה מאות שכירי חרב ומתנדבים (חלקם מהאקדמיה האפלטונית). הוא בנה על תמיכה מתושבי סיציליה - רבים מאוד באי אהדו את דיון והתנגדו לדיוניסיוס.
דיון קיבץ את הכוח בזקינתוס, ובקיץ 357 לפנה"ס הוא נחת בסיציליה. דיוניסיוס עצמו יצא באותו זמן למסע מלחמה לסיציליה. טימוקראטיס, שאותו הפקיד על העיר, ניסה לשלוח לו מכתב כדי שיחזור, אולם לא הצליח ליצור עמו קשר. דיון השתלט על סירקוסאי בקלות, וכונן בה שלטון דמוקרטי. דיוניסיוס חזר לסיציליה עם צבא שכירים, והציע לדיון להחזירו לשלטון בתנאים נוחים יותר. דיון השיב שהדבר תלוי בדעתם של אזרחי העיר, אשר דחו את ההצעה מכל וכל. דיוניסיוס העמיד פנים שהוא רוצה להמשיך במשא ומתן, אולם בפועל כלא את שליחיו של דיון ושלח את שכיריו לתקוף את העיר. המתקפה נכשלה, אולם דיוניסיוס המשיך להחזיק במצודה של העיר. הוא עצמו עזב את סיציליה ועבר ללוקרי, והותיר את הגנת המצודה בידי בנו. זה האחרון הצליח להחזיק מעמד זמן רב תודות לכך שרבו הפילוגים בין האזרחים. בסופו של דבר נפלה גם המצודה, ומשפחתו של דיוניסיוס הצטרפה אליו בלוקרי. באמצעות שכיריו, הצליח דיוניסיוס להשתלט על לוקרי ולהפוך לטיראן שלה.
בשנת 354 לפנה"ס נרצח דיון, רצח אשר גרר אנרכיה, רציחות וחילופי שליטים מהירים. בשנת 346 לפנה"ס גייס דיוניסיוס 10,000 שכירי חרב, וניצל את המבוכה כדי לחזור לשלטון בסירקוסאי. מיד כשעזב את לוקרי, התמרדו אזרחי העיר כנגד חיל המצב שהשאיר, ורצחו את כל משפחתו שנותרה שם. דיוניסיוס הנהיג בסירקוסאי שלטון אימה אכזרי, וגולים ממנה ביקשו עזרה מהיקיטאס, טיראן העיר הסיציליאנית לאונטיני. היקיטאס הביס בקרב את כוחותיו של דיוניסיוס, וצמצם את תחומי שלטונו לאי אורטיג'יה בלבד. קרתגו ניצלה את המהומה והחלה לתפוס שטחים נוספים בסיציליה. התוהו ובוהו שנוצר גרם בשנת 344 לפנה"ס לכך שמשלחת של אזרחי סירקוסאי ביקשה עזרה מהעיר קורינתוס שביוון. הקורינתים הכינו משלחת צבאית בפיקודו של טימוליאון, אשר על אף קוטנה זכתה עד מהרה להצלחות ניכרות. דיוניסיוס התייאש מהתקווה לחזור לשלטון, ושלח שליח להודיע שהוא נכנע בפני טימוליאון ומפקיד את מבצרו ואנשיו בידיו. טימוליאון הגניב 400 אנשים אל מבצר אורטיג'יה, ודיוניסיוס עצמו התגנב מהמבצר והגיע אל מחנהו. טימוליאון שלח אותו לקורינתוס, שם חי דיוניסיוס את שארית חייו כאזרח פשוט.
פלוטרכוס מתאר שכאשר הגיע דיוניסיוס לקורינתוס, "לא היה אף יווני אחד שלא נתאווה לראותו ולדבר עמו". פלוטרכוס טוען כי הוא התרגל היטב לחייו החדשים, ואף מביא סיפורים שונים שקרו עמו בתקופה זו. בין היתר הוא מספר שאזרח קורינתי אחד רצה ללעוג לדיוניסיוס, וכאשר נכנס לביתו, ניער בפניו את בגדיו כדי להראות שהוא אינו נושא נשק, כפי שמקובל לעשות בפני שליט. דיוניסיוס השיב לו שיעשה כן גם ביציאתו, כדי לוודא שהוא אינו גונב מכלי הבית.
חרב דמוקלס
קיקרו מספר על דמוקלס, אחד מאנשי חצרו של דיוניסיוס השני. על פי קיקרו, בניסיון להחמיא לדיוניסיוס ולהתחנף אליו, ציין דמוקלס כי כאדם בעל עושר וכוח עצומים, אשר חי את חייו במותרות ופאר, דיוניסיוס ודאי מרגיש בר-מזל ומאושר מאוד. בתגובה, הציע דיוניסיוס לדמוקלס להתחלף בתפקידים ליום אחד, ודמוקלס הסכים מיד. באותו ערב נערכה סעודה, ודמוקלס נהנה מהיחס המלכותי לו זכה המלך: הוא הושב על כיסא מפואר, והוגשו לו מאכלים ומשקאות על ידי נערים יפים. בעיצומו של האירוע, הוא הבחין לפתע כי מעל ראשו תלויה חרב על שערת סוס יחידה. טעמם של המאכלים סר בעיניו, וכל היופי והעושר שסביבו לא עניינו אותו עוד. לבסוף, התחנן דמוקלס בפני דיוניסיוס שיתחלפו בחזרה, מכיוון שהוא איננו מעוניין עוד להיות עשיר. מכאן מקור הביטוי "חרב דמוקלס".
ילנה אנטולייבנה איליוחינה
ילנה אנאטולייבנה אליוחינה (ברוסית: Елена Анатольевна Илюхина) היא כלכלנית ואשת עסקים רוסייה, המכהנת כסמנכ"לית נשיא תאגיד גזפרום נפט לענייני תאגיד ומשמשת במקביל גם כיושבת ראש דירקטוריון מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, נשיאת פדרציית הכדורגל של העיר סנקט פטרבורג וחברה בוועד המנהל של התאחדות הכדורגל הרוסית.
ביוגרפיה
ילנה נולדה ב-5 בפברואר 1969. בשנת 1993 סיימה את לימודיה באוניברסיטה הכלכלית של סנקט פטרבורג והוכשרה ככלכלנית בשנת 2001.
בשנים 1993–1996 שימש כמנכ"לית חברת OSTO ובהמשך כמנכ"לית חברת פירמה אונגה פלוש עד 1999. היא עבדה במספר חברות השקעות ובתחום הבנקאות וייעצה לחברות בתחום המשפטי. בשנת 2008 מונתה לחברה בדירקטוריון תאגיד גזפרום נפט. בשנת 2009 מונתה ליישם את פרויקט מרכז לאחטה כמנכל"ית המתחם.
בשנת 2019 מונתה ליושבת ראש דירקטוריון מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג ולחברה בפדרציית הכדורגל של העיר סנקט פטרבורג, המנהלת את אליפות העיר. באוקטובר 2020 התמודדה לתפקיד נשיאת האיגוד הבין-אזורי של פדרציות הספורט האזוריות לכדורגל "צפון-מערב", המנהל את טורנירי הכדורגל של צפון מערב רוסיה ומאגד את פדרציות הכדורגל של רפובליקת קרליה, קומי, הניינץ, מחוזות ארכנגלסק, קלינינגרד, מורמנסק, נובגורוד, פסקוב ופדרציית הכדורגל של סנקט פטרבורג. בדצמבר 2020 נבחרה לנשיאת פדרציית הכדורגל של העיר סנקט פטרבורג.
פלורוזאורוס
פלורוזאורוס (שם מדעי: Pelorosaurus; משמעות שמו: "לטאה מפלצתית") הוא סוג של דינוזאור זאורופודי שחי באנגליה בקרטיקון התחתון שלפני 132 מיליון שנה מזמננו.
דינוזאור זה היה קרוב של הטיטאנוזאורים ושל הברכיוזאוריים וחלק מהחוקרים משייכים אותו אליהם. על פי תומאס ר. הולץ הבן הדינוזאור הגיע לאורך של 24 מטרים ומשקל של 30 טונות והיה בעל גפיים חזקות וארוכות, צוואר ארוך וגבוה ועור קשקשי נוקשה.
מחקר
הממצאים שלו התגלו לראשונה באנגליה ובפורטוגל, אך נחשבו לממצאי צטיוזאורוס בעוד ממצאים נוספים שזוהו אליו היו שייכים לסוג של איגואנודון. הוא תואר ב-1850 בידי החוקר האנגלי גדעון מנטל, בהתבסס על מספר הבדלים עם הצטיוזאורוס. היה זה הזאורופוד השני שתואר לאחר הצטיוזאורוס שתואר בידי ריצ'רד אוון ב-1849, אך הוא סבר שמדובר בתנין יבשתי עצום ממדים. רק מנטל הוכיח שהזאורופוד שנמצא לא היה תנין והוא חי ביבשה, זאת מניתוח של מבנה החוליות שלו. מאובנים רבים שלו התגלו במשך הזמן, כמו בשטחי Wealden Group בדרום אנגליה.
במשך השנים הכלילו כמה מינים לסוג זה, כשאלה הועברו לסוגים דומים כמו אורניתופסיס, ו-Haestasaurus. חלק מהמדענים ראו בו קרוב של הקמרזאוריים, בעוד אחרים הכלילו אותו עם הברכיוזאוריים או הצטיוזאוריים. כיום הוא נחשב לטקסון ללא מקור בקבוצת המקרונריה.
הטבח בנוב עיר הכהנים
הטבח בנוב עיר הכהנים הוא אירוע מקראי, המתואר בספר שמואל א' בו הורג דואג האדומי 85 כהנים בנוב עיר הכהנים בציוויו של שאול המלך שרואה בכהני נוב סייענים לדוד לברוח מפניו, מה שנתפס בעיניו כחתרנות תחת מלכותו בשל הרוח הרעה ששרתה עליו מאז מלחמת דוד וגוליית.
רקע
לאחר בריחת דוד מארמון חותנו המלך שאול, הוא מגיע אל נוב עיר כהנים הנמצאת בנחלת שבט בנימין, ושבה נמצא המשכן. בנוב פוגש דוד את הכהן הגדול אחימלך בן אחיטוב, ומבקש ממנו אוכל ונשק מבלי לפרט את הסיבה לכך. בנוסף הוא מבקש מאחימלך שלא יוודע הדבר. אחימלך מופתע מהבקשה, אך הוא נותן לדוד לחם מלחם הפנים, ואת חרב גליית. דוד לוקח את הצידה וממשיך בבריחתו לארץ הפלשתים.
הטבח
במהלך שהותו של דוד בנוב נמצא שם גם דואג האדומי אביר רועיו של שאול. דואג חוזר לארמון שאול ומספר לו על הגעת דוד לנוב, ועל כך שאחימלך נתן לדוד לחם וחרב. שאול הכועס מבקש להביא את אחימלך ואת שאר הכהנים שבנוב אליו לשם בירור העניין. כאשר מגיעים אליו הכהנים שאול חוקר את אחימלך ושואל אותו מדוע דוד והוא תכננו למרוד בו. אחימלך, שלא ידע דבר על המתיחות בין שאול לבין דוד, עונה לשאול שהוא סייע לדוד בחושבו שדוד, חתנו ושר צבאו של שאול, בסך הכל היה בדרכו למשימה בשליחות המלך. שאול, שהרוח הרעה ששרתה עליו שיבשה את שיקול דעתו, לא מאמין לאחימלך ומורה למשרתיו להרוג את אחימלך ואת שאר הכהנים. המשרתים מסרבים להרוג את כהני ה', ושאול מעביר את המשימה לדואג - שהורג 85 כהנים ולאחר מכן את שאר תושבי העיר ואף את הצאן והבקר ששם.
לאחר הטבח
מהטבח מצליח לברוח רק אביתר בנו של אחימלך. הוא בורח אל דוד ומצטרף לנדודיו בעקבות הבריחה משאול. אביתר מודיע על הטבח לדוד שלוקח אחריות על האסון.
פרנילה מונסון קולט
פרנילה מונסון קולט (בשוודית: Pernilla Månsson Colt; נולדה ב-23 בדצמבר 1966) היא עיתונאית ומנחת טלוויזיה שוודית.
ביוגרפיה
קולט נולדה בעיר ארברו שבשוודיה.
בגיל 16 החלה לעבוד בתחנת רדיו מקומית בעיר שלה, בגיל 24 עברה לעבוד ברשת השידור הציבורית השוודית.
ב-1995 הנחתה את המלודיפסטיבלן וגם סיפקה פרשנות לטלוויזיה השוודית עבור תחרות האירוויזיון, ב-1998 ביצעה בשנית את שני תפקידים אלו, היא הייתה גם פרשנית אירוויזיון 2000 שנערך בסטוקהולם.
ב-2009 החלה להפיק את התוכנית "Antikrundan" במסגרתה מבקרים ברחבי שוודיה ומומחים לענתיקות מביאים לאנשים את שווי הפריטים בו הם מחזיקים.
במסגרת אירוויזיון 2013 שהתארח במאלמה הנחתה את טקס הגרלת מיקום השירים בחצי הגמר שנערך בבית עיריית מאלמה ואת אירוע פתיחת האירוויזיון מבית האופרה של מאלמה.
היא בעלת טור בעיתון "Drömhem & Trädgård".
חיים אישיים
היא נשואה למוזיקאי סטלאן קולט ולה שני בנים.
מרקו קרון
מרינוס יוהנס "מרקו" קרון (בהולנדית: Marinus Johannes "Marco" Kroon; נולד ב-15 ביולי 1970) הוא מאיור בכוחות המיוחדים של צבא הולנד, אשר עוטר בדרגת אביר במסדר הצבאי של וילם על אומץ ליבו במהלך מלחמת אפגניסטן. המסדר הצבאי של וילם הוא העיטור הצבאי הבכיר ביותר בהולנד. קרון הוא החייל הראשון שזכה בעיטור מזה למעלה מחצי מאה, והוא אחד מארבעת האבירים היחידים של המסדר החיים כיום.
ביוגרפיה
קרון נולד בדן בוס ב-15 ביולי 1970. ב-1989, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בעיר הוא התגייס לחיל הנחתים המלכותי. ב-1991 הוא השתתף במבצע סיפוק נוחות אשר נועד להעניק סיוע המוניטרי למורדים הכורדים בצפון עיראק. לאחר מכן הוא הוצב במשך שנה בארובה - טריטוריה הולנדית בים הקריבי. ב-1993 הוא נשלח לקמבודיה כחלק מכוח הסיוע של האו"ם.