cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבחן קבלה (ספר)
רקע לספר
הספר מבחן קבלה נכתב בעקבות סיפור אמיתי של נערה שפגשה הסופרת נאוה מקמל-עתיר באחת מהרצאותיה בבתי הספר בישראל. בסוף אחת מהרצאותיה ניגשה אל הסופרת נערה אשר התעקשה לספר לה את חוויותיה. הנערה סיפרה לסופרת על החרם בבית ספרה ועל מצבה החברתי הקשה. בתגובה לכך, הסופרת אמרה לנערה שהיא תוכל לשלוח לה מכתבים. כך, התכתבו השתיים במשך כשלוש שנים. הנערה סיפרה לסופרת על העלייה לארץ מרוסיה, ועל החרמות שהופעלו נגדה בבית סיפרה. יום אחד, המכתבים הפסיקו להגיע אל הסופרת וזו החליטה ללכת אל ביתה של הנערה ולשאול לשלומה. הסופרת חיכתה מחוץ לביתה ולבסוף אחד השכנים אמר לה שהמשפחה שהתגוררה כאן חזרה לרוסיה. כעבור זמן מה, הגיע מכתב נוסף אל הסופרת אשר מספר על העזיבה לרוסיה.
קוראים רבים התחברו לספר ולסיפור שמאחוריו. יש מקוראי הספר הרגישו כי העלילה מוגשת בצורה מצחיקה אך רצינית, ונוגעת בנושאים נכבדים וקשים. הספר מרגש, סוחף, מציאותי מאוד וכתוב בשפה גבוהה וברורה. קוראים רבים התחברו לדמות הראשית בספר והזדהו עם חוויותיה ורגשותיה.
לורד הים הראשון
הלורד הים הראשון וראש המטה הימי (1SL/CNS) הוא תפקיד סטטוטורי ב, אותו ממלא בדרך כלל אדמירל (בעל ארבעה כוכבים). לורד הים הראשון הוא הקצין הבכיר ב, והוא היועץ הצבאי העיקרי בנושאים הנוגעים לצי ומשמש כסגן מזכיר ההגנה. לורד הים הראשון חבר בועדת ועדת ראשי המטות, ומתוקף תפקיד זה הוא יועץ צבאי ל, לראש ממשלת הממלכה המאוחדת ולמלך. לורד הים הראשון הוא בדרך כלל הקצין הבכיר ביותר בצי הבריטי המשמש בתפקיד פעיל, אלא אם כן ראש מטה ההגנה הוא קצין ימי. אדמירל בן קיי מונה לתפקיד לורד הים הראשון בנובמבר 2021.
התפקיד נוצר ב-1689 ונקרא "לורד הצי הבכיר למועצת האדמירליות". בשנת 1771 חודש שמו של התפקיד ונקרא "לורד הצי הראשון". תואר המשרה שונה ל"לורד הים הראשון" עם מינויו של סר ג'ון פישר לתפקיד, ב-1904. מאז 1923 חבר לורד הים הראשון בוועדת ראשי המטות; נכון ל2023 חבר לורד הים הראשון בבמועצת ההגנה ובמועצת האדמירליות.
אחריות
לורד הים הראשון הוא הראש המקצועי של הצי המלכותי וחבר במועצת ההגנה. הוא אחראי למזכיר המדינה על יעילות הלחימה, היעילות והמורל של השירות הימי. כחבר במועצת ההגנה, אדון הים הראשון תומך במזכיר המדינה בניהול ובהנחיית הכוחות המזוינים באמצעות סמכויות פררוגטטיביות וסטטוטוריות. כחבר בוועדת הרמטכ"לים, הוא מייעץ ל-CDS בנושא אסטרטגיה ומדיניות ימית. יש לו אחריות קולקטיבית לספק כיוון אסטרטגי למחלקה, ניהול ביצועים והבטחה שההגנה מספקת את התפוקות הנדרשות.
הִיסטוֹרִיָה
הלורדים אדמירל מונו מהמאה ה-15; מאוחר יותר הם זכו לסגנון הלורדים האדמירליים הגבוהים עד המאה ה-18, ולורדים נציבי האדמירליות מהמאה ה-17, כמושלים של הצי המלכותי האנגלי ואחר כך הבריטי. משנת 1683 עד 1684, היו שבעה נציבים בשכר, ונציב נוסף אחד ללא שכר. המספר השתנה בין חמישה לשבעה נציבים במהלך המאה ה-18. מעמדם של כל הנציבים היה בתיאוריה זהה, אם כי הנציב הראשון או הלורד הראשון הפעילו עלייה על עמיתיו מתאריך מוקדם.
המשרד המוכר בדרך כלל של לורד הצי הבכיר במועצת האדמירליות הוקם ב-8 במרץ 1689, כאשר המכהן הראשון היה אדמירל ארתור הרברט ; הוא היה גם הלורד הראשון של האדמירליות. ב-20 בינואר 1690 ירש האדמירל הרברט האדמירל סר ג'ון צ'יצ'לי בפיקודו של הלורד הראשון של האדמירליות תומאס הרברט, רוזן פמברוק.
ב-22 במאי 1702 הפסיק מועצת האדמירליות את השליטה בענייני חיל הים והוחלף במועצת הלורד אדמירל. המשרד הקודם של הלורד הימי הבכיר הוחלף בחבר בכיר במועצת האדמירל של הלורדים ; הוא היה בדרך כלל קצין ימי משרת בדרגת אדמירל והיה היועץ הימי הראשי של הלורד אדמירל. זה נמשך עד 8 בנובמבר 1709, כאשר מועצת האדמירליות חידשה את השליטה בענייני הצי ותפקיד הלורד הימי הבכיר חודש.
ב-2 בפברואר 1771 שונה שם משרדו של לורד הצי הבכיר לורד הצי הראשון. בעל התפקיד הראשון היה סגן-אדמירל אוגוסטוס הרווי ; הוא שירת לראשונה תחת הלורד הראשון של האדמירליות ג'ון מונטגו, הרוזן הרביעי מסנדוויץ'. בשנת 1805, בפעם הראשונה, הוקצו תפקידים ספציפיים לכל אחד מהלורדים ה'ימיים', שתוארו כלורדים 'מקצועיים', מה שהותיר לאורדים ה'אזרחיים' את העסק השגרתי של חתימת מסמכים. ב-2 במאי 1827 מועצת האדמירליות הפסיקה פעם נוספת את השליטה בענייני חיל הים והוחלף, עד 1828, במועצת אדמירלים גבוהה.
התואר של לורד הצי הראשון שונה ל- First Sea Lord על מינויו של סר ג'קי פישר בשנת 1904. בשנת 1917 ה-First Sea Lord שונה מחדש ל- First Sea Lord וראש צוות הצי. משנת 1923 ואילך, לורד הים הראשון היה חבר בוועדת הרמטכ"לים, ומ-1923 עד 1959, ברוטציה עם נציגי השירותים האחרים ( ראש המטה הכללי הקיסרי וראש המטה האווירי). ), שימש כיושב ראש ועדה זו וראש כל הכוחות המזוינים הבריטיים. [lower-alpha 1] התואר נשמר כאשר מועצת האדמירליות בוטלה ב-1964 ותפקידי המועצה שולבו במשרד הביטחון.
תחת הארגון הנוכחי, אדון הים הראשון יושב במועצת ההגנה, מועצת האדמירליות ומועצת הצי.
מאז 2012, ספינת הדגל של ה-First Sea Lord הייתה באופן נומינלי ספינת הקו HMS Victory, שהייתה בעבר ספינת הדגל של לורד נלסון.
כריסטיאן סטוון
כריסטיאן סטוון (ברוסית: Христиан Христианович Стевен, בשוודית: Christian von Steven; 19 בינואר (30 בינואר) 1781 – 18 באפריל (30 באפריל) 1863, סימפרופול) היה רופא ובוטנאי רוסי ממוצא שוודי. הוא פעל בדרום רוסיה ותיאר מינים רבים של צמחים.
ביוגרפיה
כריסטיאן סטוון נולד בעיירה קטנה בדרום פינלנד, אז בתחומי האימפריה הרוסית למשפחה בעלת שורשים שוודים. לאחר סיום לימודי בית הספר, בשנת 1792 הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת טורקו בה התמחה ברפואה. בשנים 1795–1797 הוא למד בסנקט פטרבורג ואחר כך באוניברסיטת יינה. בשנת 1798, בהוראת פאבל הראשון כל הסטודנטים רוסים חויבו לחזור לרוסיה. כריסטיאן סטוון סיים קורס לימודים וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1799. הוא עבד במקצוע בבית חולים מספר שנים.
בשנת 1800 הוא קיבל הצעה להיות עוזר של ראש תחום גידולי משי בדרום רוסיה ועזב את העבודה בבית חולים. במשך שלוש שנים סטוון חקר את צפון קווקז תוך דגש על תיאור צמחים וחקר מקורות מים מינרליים באזור. בשנת 1803 הוא הגיע לגאורגיה שרק אז סופחה לתחומי האימפריה הרוסית. גם פה סטיוון תיאר מיני צמחים חדשים. תוצאות עבודתו פורסמו בכתבי עת מדעיים.
בשנת 1806 סטיוון הגיע לחצי האי קרים והתיישב בסימפרופול. במרץ 1812 סטוון מונה למנהל גן בוטני שהוקם ליד ילטה. בניהול של כריסטיאן סטוון גן בוטני "ניקיטסקי" גדל ותרם רבות לפיתוח גידולי עצי פרי באזור. לאור הצלחותיו, סטוון קיבל אישור ותמיכה כספית לסיור מקצועי באירופה בה הוא סייר במשך שנתיים. לאחר חזרתו לקרים, סטוון החל לפעול להסדרת אוספים עשירים של צמחים וחרקים שהיו בבעלותו.
בשנת 1826 כריסטיאן סטוון מונה לראש תחום החקלאות בדרום רוסיה בשטח בין אזור הדנובה ועד לים הכספי. בעקבות אך הוא עזב את ניהול הגן הבוטני ובמקומו מונה הארטוויס (בשנת 1857 סטוון ייתן שם לאלון הארטוויס לממשיך דרכו בניהול הגן).
על פעילותו סטוון קיבל תואר דוקטור כבוד ממספר אוניברסיטאות וקיבל מדליית זהב מהמדינה. כמו כן הוענקו לו עיטורים. הוא נבחר לחבר בהתכתבות באקדמיה רוסית למדעים. מספר רב של צמחים נקראו על שמו. בשנת 1860 סטוון תרם את הספרייה שלו ואוסף צמחים שכללה 2500 מינים לאוניברסיטת הלסינקי.
ננו-נוזל
ננו-נוזל הוא נוזל המכיל חלקיקים בסדר גודל ננו-מטרי (מיליארדית המטר) הנקראים ננו-חלקיקים. ננו-חלקיקים הנמצאים בננו-נוזל עשויים בדרך כלל ממתכות, תחמוצות, קרביד, וננו-צינורות פחמן .
ננו-נוזלים הם בעלי תכונות של קיבול והעברת חום ולכן הם בעלי פוטנציאל יישומי גבוה. הם גורמים לשיפור במוליכות התרמית ובמקדם העברת החום. הוספת ננו נוזלים בקולטי שמש משפרת את העברת החום וכך הופכת את עבודת קולט השמש ליעיל יותר.
חסידות אניפולי
חסידות אניפולי הייתה שושלת חסידית שהחלה בעיירה אניפולי שבאוקראינה, בהנהגת רבי משולם זושא מאניפולי. בהמשך התפשטו רבני השושלת לערים אחרות באוקראינה. משושלת זו יצאה חסידות הורניסטייפול וכן התמזגה בה חצר צ'רני-אוסטראה, כאשר את מקומו של רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה מילא חתנו, בן רבי זושא.
ברית הפועלים (אוונגרד)
ברית הפועלים (אבנגרד) היה שמו של פלג טרוצקיסטי-למברטיסטי שפרש ממצפן בספטמבר 1970.
ההיסטוריה והמצע הפוליטי של ברית הפועלים (אוונגרד)
הארגון הישראלי נוסד בשם "ברית הפועלים" ונודע גם על שם ביטאונו - "אבנגרד". את הארגון הקימו מספר חברים שיצאו ממצפן כמו מנחם כרמי, דניאלה כרמי, סילבן ציפל ויהודה קופפרמן וכמה אנשים שלא היו חברי מצפן קודם לכן כמו יגאל שוורץ ומיכל שוורץ.
הפורשים הלמברטיסטים טענו כנגד "מצפן" קודם כל, שקמה בתוכה סיעה "פאבליסטית" (שהייתה עתידה לפרוש ממצפן ב-1972 ולהקים את הליגה הקומוניסטית המהפכנית (מצפן מרכסיסטי). שאר חברי מצפן הואשמו בכך שהם מושפעים מעמדות "השמאל החדש", הארגון הואשם בהיותו ארגון אופורטוניסטי המורכב מאנשי הזעיר-בורגנות ומקיים פעילויות מחאה ולא מאבק מהפכני ממשי.
בגילוי הדעת הראשון שלהם שפורסם בביטאון "מצפן" תחת הכותרת "מרדיקליזם זעיר-בורגני לבניית המפלגה המהפכנית של מעמד הפועלים" - נטען כי ההטרוגניות הרעיונית בתוך מצפן והיעדר פרוגרמה פוליטית ברורה מבטאים את סירובה של מצפן להכיר "בנחיצות של מפלגה עולמית של הפרולטריון, האינטרנציונל". עוד נטען על ידם, כי זיקתה של מצפן לארגונים ולזרמים "לא פרולטריים" "בעולם כולו ובמזרח התיכון" כמו זיקתם למאבקי גרילה באמריקה הלטינית (ובמיוחד לצ'ה גווארה), למאבקי סטודנטים ול"אנטי-אימפריאליזם" לא מעמדי, לברטרנד ראסל ולז'אן-פול סארטר, ולתנועת העולם הזה - כוח חדש - מעידים על סטייתה של מצפן מרעיון המהפכה הפרולטרית העולמית ומ"עקרונות המרקסיזם המהפכני". בנוסף, נשללה בגילוי הדעת התאוריה של אנשי "מצפן" בדבר המיוחדות של האידאולוגיה הציונית ושל המצב בארץ. הקבוצה קבעה שמדינת ישראל הציונית היא מדינה בורגנית ושמעמד הפועלים הישראלי חייב להיאבק כנגדה בתור שכזו.
בביקורת נוספת ומורחבת יותר של "ברית הפועלים" על "מצפן", שפורסמה בגיליון מס' 1 של "אבנגרד" תחת הכותרת "ביקורת על הארגון הסוציאליסטי הישראלי ("מצפן")" - הותקפו עקיבא אור ומשה מחובר על כך שלא היו מעורים בפעילות בקרב הפועלים, לא באנגליה (בה ישבו) ולא בישראל. כחלק מדבקותה בתפיסת "המהפכה המתמדת" של לאון טרוצקי, שללה הקבוצה את "תורת השלבים" (אותה ייחסה למצפן ולמאבק), תאוריה שבמסגרתה נטען כי תהליך "דה-ציוניזציה" של ישראל הכרחי לפני שתוכל להתממש מהפכה סוציאליסטית של המזרח התיכון כולו. מכאן נבעה גם התנגדותה לרעיון "המהפכה הפאן-ערבית" שהייתה אמורה, על פי גישה שיוחסה על ידם ל"מצפן" ול"מאבק", להתפתח בהכרח לכיוון של מהפכה סוציאליסטית. הקבוצה טענה כי בארצות ערב יבצע מעמד הפועלים מהפכה דמוקרטית משולבת במהפכה סוציאליסטית, ויכונן מיד את הדיקטטורה של הפרולטריון. לטענתם, מעמד הפועלים בארצות ערב תחת הנהגה מרקסיסטית מהפכנית הוא זה שייאבק להחזרת השטחים שכבשה ישראל במלחמת ששת הימים ולהחזרת זכויותיהם של הפלסטינים. על פי התאוריה - מאבק זה ינוהל על ידי כלל מעמד הפועלים על כל ארגוניו ומפלגותיו, כולל המפלגות הסטליניסטיות. מהפכה פרולטרית זו תבצע איחוד לאומי ערבי ותעניק זכות הגדרה עצמית עד להיפרדות למיעוטים לאומיים ובסופה תוקם פדרציה סוציאליסטית של המזרח התיכון שבה תיכלל גם "הרפובליקה הסובייטית הישראלית". בישראל תתממש המהפכה כחלק מהמהפכה הכללית במזרח התיכון ואז ישראל תתנתק מהאימפריאליזם, תכיר בזכויות הפלסטינים ותעבור תהליך של דה-ציוניזציה. הקבוצה לא הייתה מוכנה לקבל את עמדת "מצפן" כאילו מעמד הפועלים בישראל מהווה "מעמד פריבילגיוני" בהשוואה למעמד הפועלים הערבי בארץ ולמעמד הפועלים הפלסטיני בשטחים, הקבוצה טענה שהפרולטריון הישראלי עני ומנוצל ובשל כך ימלא את תפקידו במסגרת המהפכה.
"אבנגרד" ראתה את עיקר מטרתה בחינוך מעמד הפועלים הישראלי לאינטרנציונליזם פועלי ובארגון מעמד הפועלים הישראלי לתוך איגודים מקצועיים ומפלגה מהפכנית.
חבר הנהגת "ברית הפועלים (אבנגרד)", יגאל שוורץ - שגרס כי היהודים-הישראלים אינם קבוצה לאומית, פרש מ"אבנגרד" בסוף 1976 והקים יחד עם אשתו מיכל שוורץ ועם אסף אדיב את "הפרקציה הקומוניסטית הפלסטינית" תוך מטרה מוצהרת להצטרף מחדש אל הוועד הבינלאומי ממנו סולקה "אבנגרד". פרקציה זו הפכה ב-1977 לארגון טרוצקיסטי חדש ששמו היה "דרך הניצוץ".
אחד מפעילי אוונגרד, אליהו קאופמן, שאחר כך חזר בתשובה והיה לרב חרדי, טען בראיון עם יוסי מלמן לעיתון הארץ כי היה למעשה סוכן שב"כ שבין המשימות שקיבל היה לעורר סיכוכים פנימיים ופיצול בארגון, כפי שאכן קרה עם "דרך הניצוץ".
"אבנגרד" עצמה המשיכה לפעול עד לשנת 1979.
ביקורת
מצפן האשימה את "ברית הפועלים (אוונגרד)" בנטיות סטליניסטיות, בדוגמטיות, בפלגנות ובאי-רצון לשתף פעולה עם שאר הזרמים של השמאל המהפכני. בגיליון מס' 57 של "מצפן" תחת הכותרת "דברי תשובה ללאמברטיסטים" נכתב כי "הוועד למען האינטרנציונל הרביעי" שאליו מסונפת קבוצת "אבנגרד" מהווה מכשול בדרך להקמתו של אינטרנציונל אמיתי, עוד נכתב כי סוציאליסט אמיתי אינו פוסל מאבקי גבורה אחרים ש"אינם פרולטריים" (בהתייחס לביקורת על זיקתה של מצפן לצ'ה גווארה). עוד נאמר כי בארצות "העולם השלישי" קיים מצב מיוחד מבחינת סיכויי התממשות המהפכה הפרולטרית, בכלל זה גם בישראל קיים מצב מיוחד זה - ומצפן ביקרה את אנשי "אבנגרד" על כך שאינם מוכנים להביא בחשבון את המצב המיוחד הזה.
אסטון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אזרבייג'ן באירוויזיון 2021
אזרבייג'ן השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Mata Hari", שבוצע על ידי הזמרת האזרית סמירה אפנדי.
לפני האירוויזיון
ב-10 במרץ 2020, רשות השידור האזרית (İTV) הכריזה כי אפנדי נבחרה לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2020, עם השיר "Cleopatra". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-9 במרץ 2021, רשות השידור האזרית אישרה באופן רשמי כי אפנדי תמשיך לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2021. ב-7 בינואר 2021, רשות השידור האזרית פתחה את תקופת הגשת השירים, שנמשכה עד 1 בפברואר 2021. ועדה מיוחדת שהוקמה על ידי רשות השידור האזרית, ניפתה את 229 השירים שנשלחו ובחרה מתוכם שישה שירים שעלו לשלב הבא. ב-13 במרץ 2021, רשות השידור הכריזה כי "Mata Hari" נבחר לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון. . השיר יצא לאור ב-15 במרץ 2021.
באירוויזיון
ב-18 במאי 2021, ביצעה אפנדי את השיר בחצי הגמר של התחרות, ובתום ההצבעות, הגיעה למקום השמיני עם 138 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה אזרבייג'ן למקום ה-20 עם 65 נקודות.
מיקלוש אדלר
מיקלוש (צבי) אדלר (בהונגרית: Adler Miklós; היידושאמשון, 25 באוקטובר 1909 – תל אביב, 20 באוקטובר 1965) היה צייר, וגרפיקאי יהודי-הונגרי, שעלה לישראל בתחילת שנות ה-60, מספר שנים לפני מותו.
קורות חיים
הוא נולד במשפחה יהודית כבנם של בנימין אדלר, בעל מכולת ושל שרולטה קליין. הוא למד בעיר דברצן אצל הצייר וגרפיקאי ההונגרי-יהודי אנדרה ואדאס ואחר כך בין 1929 לבין 1934 בבודפשט, באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות. בבודפשט, מוריו היו הציירים וגרפיקאים אישטוואן רטי ונאנדור לאיוש ורגה. הוא לימד בגימנסיה היהודית בדברצן בין השנים 1934 – 1948. ב-6 ביולי 1937, בדברצן, נשא לאישה את ז'וז'נה בתם של הסוחר נאנדור פרקש ושל אליס טאוב. בעזרת לאסלו פלדיהאזי, איתו ביקר במושבת האומנים באיה מארה בשנת 1936, הוא ארגן בדברצן בית ספר פתוח לציור. הוא עבד ביחד אתו כמורה בבית הספר הפתוח הזה בדברצן. אין פרטים מדויקים על אדלר בשנות מלחמת העולם השנייה, אך הוא שרד את השואה. משנת 1949 (לאחר שהגימנסיה היהודית בדברצן למעשה נסגרה) הוא עבד כמורה לציור במכללה הפדגוגית בעיר אגר. הוא היה חבר ב"גילדת אייטושי דירר", ומאוחר יותר גם בקבוצת "ארגון האמנים החופשיים" בדברצן. בתחילת שנות השישים עלה לישראל. את ההצלחות הגדולות ביותר שלו השיג בעבודות הגרפיקה שלו.
תערוכות
תערוכות יחיד: תערוכות קבוצתיות נבחרות:
עבודותיו
אלבומי חיתוך העץ:
את מרבית עבודותיו מאוספים ציבוריים ניתן למצוא במוזיאון דרי.
ברובייקר
ברובייקר (Brubaker) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1980 בבימויו של סטיוארט רוזנברג, עם רוברט רדפורד בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על ספרם של טום מורטון וג'ו היימס על שערוריית בית כלא בארקנסו אותה חשף מורטון כשהיה מפקד בית כלא ב-1967 ובעקבותיו פוטר.
כותבי התסריט וולטר דיכטר וארתור רוס היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה
הנרי ברובייקר (רוברט רדפורד) מתמנה למפקד בית הסוהר "ווייקפילד" (שם פיקטיבי) בארקנסו. לפני היכנסו לתפקיד הוא נכנס לבית הסוהר כאסיר מוסווה כדי ללמוד מקרוב מה הולך שם. תוך זמן קצר הוא עד להתעללות באסירים, הצלפות בפומבי ללא סיבה, עבודת אסירים כעבדים במנסרה גדולה ובחוות פרטיות, חוסר במזון, אוכל מעופש ומלא תולעים וכל זה בניגוד לכמויות המזון שנקנות. רופא הכלא דורש תשלום מהאסירים על טיפולים.
בית הכלא מנוהל בשיטת "אסירים נאמנים" (Trusties) שהם למעשה אסירים שקבלו זכויות יתר לפקח על חבריהם האסירים וחלק מהם אף מושחתים ואכזרים (כמו קאפוס).
חלק מהאסירים נמצאים בצינוק ואחד מהם וולטר (מורגן פרימן) מעורר שביתה על מצבם.
ברובייקר מגלה את זהותו לתדהמתם של האסירים ומתחיל לעבוד כמנהל הכלא. הוא אוסף את האסירים ומודיע על ביטול ההצלפות. לאסירי הצינוק הוא מאפשר טיול יומי כדי שראייתם לא תיפגע.
תוך זמן קצר הוא רוכש לו אויבים ובעיקר חברי הוועד המנהל ובראשם ג'ון דיץ' (מארי המילטון) שרוים בבית הכלא מקור הכנסה טוב. את המושל מייצגת בוועד ליליאן גריי (ג'יין אלכסנדר) שמעריכה את מעשיו של ברובייקר אבל מזהירה אותו ממעשים פזיזים. הוא מפטר את הרופא המושחת ומפסיק את הקשר עם בעל המנסרה שמציע לו שוחד.
חלק מהאסירים הנאמנים עוזרים לברוקייר ובראשם קומבס (יפת קוטו) ובולן (דייוויד קית'). לעומת זאת יו ראוץ' (טים מקינטייר) מתנגד לו בעיקר לאחר שברובייקר גילה מחסן גדול של מזון שנלקח מבית הסוהר באישור ההנהלה. הוא מחרים את המזון ומעלה באש את המחסן.
האסיר אברהם קוק (ריצ'רד וורד) מגלה לו כי הוא יושב כבר 38 שנים אף על פי שנדון ל-35 שנים. באותה שיחה הוא מגלה לו גם כי בעבר שימש כבונה ארונות מתים וכי בשטח בית הכלא קבורים אסירים שנרצחו ואיש אינו יודע על כך. למחרת נמצא קוק תלוי מול משרדו של ברובייקר. הוא נרצח על ידי האסיר הנאמן ראוץ'. ברובייקר יוצא למרדף אחריו עם הנאמן בולן ובסוף הם נתקלים בו ובחילופי האש נהרגים בולן וראוץ'.
ברובייקר מגייס את האסירים לחפור במקום אותו ציין קוק והם מוצאים ארונות ובהם אסירים שנרצחו. ברובייקר מעיד בפני הוועד אבל הם דוחים אותו ומפטרים אותו. מושל המדינה לא מתערב.
למקום מגיע המנהל החדש המכנס את כל האסירים ומודיע להם על יד קשה שינהיג. ברובייקר יוצא ממשרדו כשכל האסירים מוחאים לו כפיים למרות צעקותיו של המפקד החדש.
בסוף הסרט נכתב כי "שנתיים לאחר פיטורו של ברובייקר הגישו 24 אסירים ובראשם דיקי קומבס תביעה נגד בית הסוהר ווייקפילד. בית המשפט קבע שבית הסוהר נוהל בחריגות מההנחייות והורה על רפורמה או סגירה. מושל המדינה לא נבחר מחדש".
מאט גוקאס
אביו, מאט גוקאס האב, זכה באליפות עונת הבכורה של ה-NBA כשחקן פילדלפיה ווריורס, בעוד גוקאס הבן זכה באליפות עונת כשחקן פילדלפיה 76'; בכך, הפכו לצמד אב-בן הראשון אשר זוכה באליפות הליגה (מאז, השיגו זאת גם ריק וברנט בארי, ביל ולוק וולטון, ומייקל וקליי תומפסון).
קריירת משחק
גוקאס נולד וגדל בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובין השנים 1963–1966 למד באוניברסיטת סנט ג'וזף אשר בפילדלפיה. בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.4 נקודות בממוצע למשחק, תחת המאמן ג'ק רמזי.
בדראפט ה-NBA 1966 נבחר גוקאס על ידי פילדלפיה 76', בבחירה התשיעית. בעונתו הראשונה בפילדלפיה זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA השנייה בתולדותיה, לאחר שגברה על סן פרנסיסקו ווריורס בסדרת הגמר. גוקאס שותף בכל 15 משחקי הקבוצה בפלייאוף ה-NBA, וקלע 4.3 נקודות בממוצע למשחק, כאחד משחקני הספסל הבכירים של הסיקסרס.
ב-9 העונות הבאות שיחק עבור פילדלפיה, שיקגו בולס, סינסינטי/קנזס סיטי קינגס, יוסטון רוקטס ובאפלו ברייבס, ולאורך התקופה רשם ממוצעים כוללים של 6.1 נקודות, 3.1 אסיסטים ו-2.0 ריבאונדים למשחק.
קריירת אימון
לקראת עונת מונה לעוזר מאמן בפילדלפיה 76', תחת המאמן הראשי בילי קנינגהם; השניים שיחקו יחדיו בפילדלפיה בין השנים 1966–1970. בשנת 1985, עם פרישתו של קנינגהם מאימון, מונה גוקאס במקומו כמאמן הסיקסרס. בעונתו הראשונה בתפקיד אימן שישה חברי היכל התהילה לעתיד: מוזס מלון, ג'וליוס ארווינג, צ'ארלס בארקלי, בוב מקאדו, בובי ג'ונס ומוריס צ'יקס. על אף הסגל המרשים, הודחה פילדלפיה מהפלייאוף כבר בשלב חצי גמר המזרח, על ידי מילווקי באקס. בפברואר 1988, כאשר עמד מאזן הקבוצה בעונת על 20 ניצחונות ו-23 הפסדים, פוטר גוקאס מאימון הקבוצה, והוחלף על ידי עוזרו ג'ים ליינאם. לאורך תקופתו כמאמן הקבוצה, רשמה פילדלפיה מאזן חיובי 119–88 (57.5%).
בקיץ 1989 מונה למאמן הראשי של אורלנדו מג'יק, לקראת עונת הבכורה של המועדון. ב-3 עונותיו הראשונות באורלנדו רשמו המג'יק מאזן כולל של 70 ניצחונות ו-176 הפסדים (28.5%), ואת עונת סיימו במרחק ניצחון אחד מהעפלה לשלב הפלייאוף, עם מאזן 41–41. באותה עונה בלט באורלנדו הסנטר שאקיל אוניל, אשר קלע 23.4 נקודות למשחק וזכה בתואר רוקי העונה. לקראת עונת פוטר גוקאס מתפקידו, והוחלף על ידי עוזרו ב-3 העונות האחרונות – בראיין היל.
בת-עדן גולדי
בת-עדן גולדי (שם מדעי: Paradisaea decora) הוא מין של ציפור ממשפחת העדניים המצויה ביערות גינאה החדשה ובכמה איים בקרבתה. היא קרויה על שם אנדרו גולדי (Andrew Goldie), החוקר שגילה אותה ב-1882.
מאפיינים
אורכה של הציפור 33 ס"מ, והיא בעלת זנב ארוך מאוד בצבע אדום המורכב מנוצות מזדקרות עדינות. הגוף צהוב מלמעלה, הכנפיים צהובות-אפורות והראש צהוב עד המקור בצבע התכלת ומתחתיו ישנו שק ירוק המכסה את שאר הפנים.
שיטת קומינסקי
שיטת קומינסקי (באנגלית: Kominsky Method) היא דרמה קומית אמריקאית בפורמט של סדרת טלוויזיה זורמת, שנוצרה על ידי צ'אק לורי, שהוקרנה בבכורה ב-16 בנובמבר 2018 בנטפליקס. בסדרה שבה מככבים מייקל דאגלס, אלן ארקין, שרה בייקר, ננסי טרוויס וקת'לין טרנר, עוקבת אחר מורה למשחק מזדקן, אשר שנים קודם לכן זכה לרגע קצר של הצלחה כשחקן. בינואר 2019 פורסם כי הסדרה חודשה לעונה שנייה, שהוקרנה בבכורה ב-25 באוקטובר 2019. ביולי 2020 חודשה הסדרה לעונה שלישית ואחרונה. הסדרה זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי ומייקל דאגלס זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ב-2019.
תקציר עלילת הסדרה
הסדרה עוקבת אחר "סנדי" קומינסקי, שחקן שלפני שנים זכה להצלחה רבה, אך לזמן קצר בלבד, וכיום הוא מורה למשחק הוליוודי נערץ."
המופע של שביט ונטורה
המופע של שביט ונטורה היא קומדיה ישראלית אשר שודרה בערוץ דיסני.
רקע
הסדרה עוסקת בשביט ונטורה, נערה אשר נבחרה להגיש תוכנית יומית בה היא מראיינת את אורחיה, לרוב אורחים מפורסמים, אשר בכל תוכנית במידה ומזמינים אדם מפורסם אשר ברגע האחרון המפורסם לא מגיע. בנוסף בכל תוכנית ורסנו מתאכזב מהתוכנית ששידר כיוון שהתוכנית לא הייתה מוצלחת ולא היו לה מספיק צפיות. מפיק ויוצר התוכנית הוא מני ורסנו, נער בן 14 אשר בחר בוונטורה באודישנים לתפקיד. יחד איתה ועם אחותו החורגת שילי (העוזרת שלו) מצלם ורסנו את התוכנית במחסן ביתו בפרק האחרון לסדרה מני מציע לשביט חברות וכך נגמרת הסדרה.
האורחים בתוכנית
בכל פרק התארח בתוכנית אורח שונה, להלן הרשימה:
עיטור סופרים (קובץ תורני)
עיטור סופרים הוא קובץ מאמרים תורניים בעריכת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בו פרסמו גדולי רבני ליטא מחידושיהם ההלכתיים וההגותיים. הקובץ הראשון והשני יצאו לאור בזה אחר זה בוילנה, הראשון בשלהי שנת ה'תרמ"ח והשני בתחילת שנת ה'תרמ"ט. קובץ שלישי לא נדפס. זהו הפרסום הראשון שהדפיס הרב קוק.
הוצאה לאור
הראי"ה קוק הגה את ייסוד הקובץ כירחון חודשי בקיץ של שנת תרמ"ז (1887), כאשר התגורר בפוניבז' בבית חותנו האדר"ת רבה של העיר. בתחילת שנת תרמ"ח, בגיל 23, פרסם הראי"ה מודעות ראשונות אודות הקובץ החדש אשר אמור היה להתפרסם כשנתון, "בחלקים קטנים אשר יקבצו לספר שלם". בתחילת חודש שבט תרמ"ח (1888) החל הראי"ה לשמש כרבה של העיירה זיימל, וסמוך לאחר מכן החל לעבוד על עריכת הקובץ.
מלאכת העריכה של החלק הראשון הושלמה בשלהי חודש אב של אותה שנה. לצורך ההדפסה נסע הראי"ה לוורשה ולוילנה. עריכת החלק השני נסתיימה כעבור חודשים מספר, בתחילת חודש חשוון תרמ"ט (1888), והוא נדפס בסמוך. עותקים מן המאסף נשלחו לאישים שונים והאדר"ת סייע בהפצת המאסף. פרסום שני החלקים הראשונים עורר הד ציבורי.
בזמן הדפסת החלק השני של "עיטור סופרים" היה החלק השלישי מוכן לעריכה, אולם בחורף של אותה שנה חלתה אשתו של הראי"ה, הרבנית בת שבע שרה-רבקה אלטה (בתו של האדר"ת), במחלה קשה. היא נפטרה בבוקר י"ג באייר תרמ"ט (14 במאי 1889). במכתב אל הרב חיים חזקיהו מדיני ("השדי חמד") הבהיר הראי"ה כי מחלת רעייתו ולאחר מכן פטירתה, הובילו יחד להפסקת הוצאת הקובץ. "שהיה חליה ארוך בעוונותי הרבים... ומאז השברתי מאוד... ולא היה לאל ידי לצאת המערכה, לערוך בעבודת העיטור סופרים". עוד כתב הרב קוק אל השדי חמד כי אם יזדמן לידו סכום כסף מתאים, ישוב לעריכת הקובץ.
תוכן
בכותרת המשנה של החלק הראשון צוין כי מטרתו "להגדיל תורה ולהאדירה, ולהרחיב גבולי החכמה והדעת עם יראת ד', לאגוד יחד מפלגות ישראל בדרך שלום ואהבת אחים, נוסד ברצון אדירי עם ד' בדורנו, הי"ו". נוסח דומה אולם קצר יותר נקבע גם בפתח הקובץ השני. בחתימת מאמרו "ריהטא דחקלאי" הבהיר הראי"ה שמטרת ייסוד הקובץ היא "בירור הלכה ברורה המזדמנת חדשים לבקרים, על פי רוב דעות של גדולי הדור החיים איתנו".
החלק הראשון נדפס ובראשו הסכמות מאת האדר"ת, הנצי"ב מוולוז'ין מרבותיו של הראי"ה, הרב שלמה כהן רבה של וילנה, הרב יצחק אלחנן ספקטור רבה של קובנה, הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן ("הגדול ממינסק"), הרב יום טוב ליפמן בסליאנסקי (מחבר "מלבושי יום טוב"), הרב מרדכי גימפל יפה (דוד אבי הראי"ה), הרב חיים יהודה ליב ליטווין, ועוד.
בין המאמרים בחלק הראשון: מאמר פתיחה נרחב מאת הראי"ה תחת הכותרת "שער הסופר", ומאמר רעיוני בשם "זוהר אור בהיר" מאת הרב זאב טברסקי (ראו להלן). וכן דיונים תורניים, הלכתיים והגותיים, מאת הנצי"ב, הרב שלמה כהן, הראי"ה, הרב שלמה קלוגר, האדר"ת, ועוד. לאחר מכן נדפס מדור "לשכת הסופר" – הערות העורך הראי"ה על המאמרים השונים. בין הכותבים בחלק השני: המדפיס הוורשאי ר' יצחק סולבסקי, הרב מאיר מיכל רבינוביץ, הרב שלמה קלוגר, האדר"ת, הרב יוסף זכריה שטרן, וכן מאמרים והערות מאת הראי"ה.
לשם הרחבת הקובץ פנו הראי"ה וחותנו האדר"ת אל רבנים נוספים דוגמת הרב צבי הירש הכהן וולק (חתנו של הרב יפה), הרב חיים ברלין, הרב משה נחום ירושלמסקי, הרב אלכסנדר משה לפידות והרב יצחק יעקב ריינס. מאמרים מאת הרב צבי הירש ברוידא, הרב אריה ליבוש באלחובר רבה של זסלב, הרב דוד שור רבה של טולנה, הרב שלמה קלוגר, הרב יוסף שאול נתנזון, הרב יום טוב ליפמן בסליאנסקי, הרב אלכסנדר משה לפידות והרב מאיר מיכל רבינוביץ, עם הערות הראי"ה עליהם, שהיו מיועדים ככל הנראה לפרסום בכרכי הקובץ שלא יצאו לאור, נדפסו לאורך שנים בקבצים שונים.
"זוהר אור בהיר" ו"ריהטא דחקלאי"
בקובץ הראשון נדפס מאמר בשם "זוהר אור בהיר" שכתב הרב זאב טברסקי (בנו של הרב יוחנן טברסקי האדמו"ר מרחמסטריווקה). המאמר פורסם בעילום שם המחבר, אולם ראשי תיבותיו רומזים לזהות מחברו. בשלהי שנת תרנ"ח, כעשור לאחר הפרסום, פנה הרב חיים חזקיהו מדיני ("השדי חמד") אל המחבר ואל הראי"ה, וביקש לכלול את המאמר בתוך סדרת "שדי חמד", בהסכמת המחבר ובצירוף הקדמות חדשות של שניהם. המאמר אכן פורסם מחדש בכרך העשירי של "שדי חמד". הקדמת הרב מדיני נקראת "אילה שלוחה" והקדמת הראי"ה – "ריהטה דחקלאי".
במאמר "זוהר אור בהיר" הציע הרב טברסקי לייסד בגיליונות "עיטור סופרים" מדור בשם הלכתי תחת הכותרת "פעלים לתורה", ובו יפורסמו ארבעה חידושים: פסקי הלכה מעשיים שלא נכללו בספרי מלקטים, בצירוף טעמי הפסיקה; ביקורת על ספרות פסיקה ושו"ת הלכתיים; תשובות אנונימית שיפרסמו גדולי רבני הדור בשאלות הלכתיות עדכניות, ועליהם יגיבו תלמידי חכמים צעירים; וכן תשובות מטעם משיבים קבועים, המומחים בתחומם (כגון איסור והיתר, נדה, דיני ממונות וכיוצא בזה).
במאמר "ריהטא דחקלאי" מגיב הראי"ה בהסתייגות מסוימת על שתי ההצעות הראשונות; את הראשונה הוא מקבל באופן עקרוני, ודן בשאלה אם חובה על פוסק להכיר את טעמי הדין בבואו להכריע הלכה. ביחס לשנייה ביסס את הגישה שביקורת על ספרות הלכתית אמורה להתבצע בידי גדולי ההוראה שבדור, ולא כל תלמיד חכם אמור להידרש לה. כן דן הראי"ה בטענת הרב טברסקי, שבבואו לפסוק הלכה על הפוסק להתאמץ להכיר כל הספרות ההלכתית שנכתבה בתחום. גם כאן הביע הסתייגות מן הקביעה, משום "ספק ספיקא": ספק אם הנושא נידון בעבר, וספק אם עיון בתשובה מוקדמת תשנה את דעתו של הפוסק. הראי"ה לא כלל במאמרו התייחסות לשתי ההצעות האחרונות.
שלושת המאמרים פורסמו כאמור בסדרת "שדי חמד". בעת הפרסום כבר כיהן מחבר "זוהר אור בהיר", הרב טברסקי, כאדמו"ר על מקום אביו (החל משנת ה'תרנ"ה), אולם זהותו נותרה אנונימית. ברבות השנים, לאחר פטירתו, נגלה שמו. שלושת המאמרים נדפסו בשנית ב"ספר עיטור סופרים" (ירושלים תשל"ד), ומאז במקומות נוספים. יצוין כי "זוהר אור בהיר" נדפס בשלישית בקובץ "כרם החסידות", בעילום שם המשפחה של הראי"ה קוק, הגדרת האדר"ת כמייסד "עיטור סופרים", ושגיאות נוספות.
צלה עמידרור
צִלה עמידרור (הֶלֶר) (דצמבר 1916 - 18 בפברואר 2017) הייתה ממפקדות בית"ר ולוחמות אצ"ל ומאסירות אצ"ל שנכלאו על ידי הבריטים בבית הסוהר לנשים בבית לחם. יקירת תל אביב.
ביוגרפיה
צִלה הֶלֶר נולדה בפולין לבנימין ולמלכה הלר. בשנת 1921 עלתה עם משפחתה לארץ ישראל. בשנת 1931, בהיותה בת 15, הצטרפה לבית"ר והייתה פעילה בסניף התנועה בתל אביב, במקום שבו ניצב כיום בניין מצודת זאב. היא התמנתה למפקדת בבית"ר הצעירה.
בשנת 1935, בהיותה בת 19, התגייסה לאצ"ל. כעבור שנה נישאה לאריה טפליצקי, לימים עמידרור. בשנת 1940 התגייס בעלה לצבא הבריטי ונשלח ליוון, שם נפל בשבי הגרמני למשך חמש שנים, עד תום מלחמת העולם השנייה.
בתחילת שנות ה-40 השתתפה בקורס מפקדים בשוני. היא פיקדה והשתתפה בפעולות שונות מטעם הארגון. בדצמבר 1941 נעצרה בידי הבריטים. היא נלקחה לבית הסוהר ביפו וכעבור מספר ימים הועברה לבית הסוהר לנשים בבית לחם. במשך תקופה הייתה האם היחידה בבית הסוהר. במהלך שהותה במעצר סרגה בובה כדי להעביר את הזמן, וכיום מוצגת הבובה במוזיאון אסירי המחתרות.
בשנת 1961 פרסמה את זיכרונותיה מימי מעצרה בספר "במעצר בבית-לחם" בהוצאת מכון ז'בוטינסקי (עם הקדמה מאת מנחם בגין). הספר תורגם לאנגלית בשנת 1999 (Tzila Amidror Heller, Behind Prison Walls: a Jewish Woman Freedom Fighter for Israel’s Independence) ויצא לאור בהוצאת "כתב".
לאחר קום המדינה הייתה מראשי "המשפחה הלוחמת" של יוצאי אצ"ל. במשך שנים רבות הייתה חברת מרכז תנועת החרות ומרכז הליכוד. יקירת תל אביב לשנת תשמ"ט (1989).
לודוויג פרדיננד קלאוס
לודוויג פרדיננד קלאוס (בגרמנית: Ludwig Ferdinand Clauß; 8 בפברואר 1892, אופנבורג – 13 בינואר 1974, הופרט (Huppert (Heidenrod)), גרמניה) היה פסיכולוג גרמני ותאורטיקן של תורת הגזע בשנות ה-20 ובתקופת המשטר הנאצי.
ביוגרפיה
במלחמת העולם הראשונה גויס קלאוס ל אך שוחרר עקב חוסר התאמה.
קלאוס למד פילוסופיה, פסיכולוגיה ופילולוגיה באוניברסיטת פרייבורג. בין 1917–1929 היה תלמידו ועוזרו של הוסרל.
במאי 1933 הצטרף קלאוס ל וסייע בהקמת התנועה הפולקיסטית "תנועת האמונה הגרמנית" (Deutsche Glaubensbewegung). הוא היה ממייסדי כתב העת של התנועה והיה אחד העורכים עד 1937. בשנים 1936–1941 הרצה על פסיכולוגיה של הגזע באוניברסיטת ברלין. בשנת 1941 מונה בתור פרופסור לתורת הגזע ולפוליטיקה גזעית באוניברסיטת פוזן ועמד להשתתף בחקר גזעי איטליה, אך משרד התעמולה של אלפרד רוזנברג מנע את מינויו ואת השתתפותו במחקר עקב יריבות עם ולטר גרוס, ראש משרד מדיניות הגזע ברייך, ועקב חשדות לקשר רומנטי שלו עם עוזרת המחקר שלו, היהודייה מרגרט לנדה. ב-1943 הודח קלאוס מהמפלגה הנאצית.
הגותו
בתורתו, "תורת הנפש הגזעית" (Rassenseelenkinde), ביקש קלאוס "לחפות על הכישלון שנחלה תורת הגזע בניסיונותיה להוכחת השונות הנפשית-גזעית במסגרת מדעי הטבע ובכלים שאינם מקנים גישה אל התחום הנפשי", ולספק בסיס מדעי לחינוך הפולקי הגרמני. ספריו הודפסו בתפוצה רחבה. ספרו גזע ונפש (Rasse Und Seele) מ-1926 נמכר בלמעלה מ־116,000 עותקים. ספר אחר שלו הופץ בעשרות אלפי עותקים על ידי "חזית העבודה הגרמנית" (Deutsche Arbeitsfront).
הנצחה
ב-1979 החליט יד ושם להעניק לקלאוס את אות חסיד אומות העולם עקב מעורבותו בהגנה על היהודיה מרגרטה לנדה. בשנת 1996 בוטל האות לאחר שהתגלתה השפעתו על השיח הגזעני והאיגני בגרמניה הנאצית.
פלגת הארמייה נארווה
פלגת הארמייה נארווה (בגרמנית: Armeeabteilung Narwa) הייתה פלגת ארמייה קצרת ימים של הוורמאכט, שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
לאחר מתקפת הנגד של חזית לנינגרד בינואר 1944, נסוגו היחידות הגרמניות מערבה. שרידי דיוויזיית הרגלים ה-227, דיוויזיית הרגלים ה-61 וקורפוס הפאנצר אס אס ה-3 נסוגו לאסטוניה. הם הובלו על ידי גנרל חיל הרגלים אוטו שפונהיימר, מפקד קורפוס הפאנצר ה-56. הכוח כונה "קבוצת שפונהיימר". בסוף ינואר 1944 התמקמה הקבוצה לאורך הנארווה. דיוויזיית הרגלים ה-61 התרעננה בנארווה. ב-13 בפברואר 1944 קיבל הגנרל וילהלם ברלין את הפיקוד על "קבוצת שפונהיימר", ששמה שונה לפלגת הארמייה נארווה ב-23 בפברואר. באותו יום קיבל גנרל לויטננט יוהנס פריסנר את הפיקוד על הכוח. עמדת הפיקוד הייתה ב-Jöhvi, ומה-4 במרץ ב-Püssi. בצפון היווה החוף הבלטי את הגבול השמאלי של גזרת היחידה, בדרום, החוף הצפוני של אגם פייפוס. בצפון ניצב קורפוס הפאנצר אס אס ה-3, באמצע הקורפוס ה-43 ובדרום הקורפוס ה-26. בחודשים פברואר ומרץ 1944 ניסה הצבא האדום מספר פעמים לפרוץ את חזית פלגת הארמייה נארווה. בדרום קרסו השרידים הקטנים של כמה דיוויזיות תחת מתקפה סובייטית חדשה זמן קצר לאחר מכן, כך שב-24 בפברואר השתלט הצבא האדום על קו הרכבת הראשי שאבטח את האספקה של הכוח ואיים לכתר את קורפוס הפאנצר אס אס ה-3. שרידי דיוויזיית הרגלים ה-61 לא הצליחו לעצור את ההתקדמות הרוסית, כך שהיה צורך להשתמש בעתודת פלגת הארמייה (דיוויזיית הפאנצרגרנדיר פלדהרנהאלה וגדוד הפאנצר הכבד ה-502) לתיקון המצב. ב-26 במרץ 1944 החל הקורפוס ה-43 עם דיוויזיות הרגלים ה-11 וה-227 בהתקפת נגד. במהלך לחימה מרה נדחקו הכוחות הסובייטים לאחור לעבר הנהר בדרום. רק את ראש הגשר הסובייטי מדרום-מערב לנארווה לא ניתן היה לחסל גם לאחר קרבות קשים. בחודשים שלאחר מכן נרגעה החזית באזור פלגת הארמייה. ביוני 1944 שוב התגברו ההתקפות הרוסיות על פלגת הארמייה. ב-24 ביולי 1944 החלה המתקפה הרוסית החדשה נגד פלגת הארמייה. הלחימה הקשה נמשכה עד סוף יולי, במהלכה הצליחה פלגת הארמייה לשמור על חזיתה. עם זאת, היא נאלצה לוותר על כוחות נוספים לדרום על מנת לתמוך בזרוע הדרומית הנצורה של קבוצת ארמיות צפון. בנוסף, נאלצה פלגת הארמייה להרחיב את חזיתה מערבה עד ל-Wirzsee על מנת לתגבר את החזית הגרמנית דרומה. הם עברו לעמדת אמבאך (האמבאך זורם מ-Wirzsee לתוך פייפוסי), שהותקף קשות על ידי הצבא האדום מה-21 באוגוסט. יחידת השריון של גראף שטראכוויץ שובצה בפלגת הארמייה על מנת להדוף את ההתקפות הרוסיות. המערך הרוסי הצליח לפרוץ בין פלגת הארמייה נארווה לארמייה ה-18 ולהתקדם לכיוון פרנאו. תחת קרבות קשים הצליחה פלגת הארמייה להחזיק בעמדותיה. ב-18 בספטמבר 1944 החל "מבצע אסטר", נסיגת פלגת הארמייה מעמדת נארווה, וב-25 בספטמבר 1944 שונה שם הפיקוד לפלגת הארמייה גרסר.
אטומיק בטי
אטומיק בטי (באנגלית: Atomic Betty) היא סדרה מצוירת לילדים אשר משודרת במקור בקנדה ובצרפת החל מ-29 באוגוסט 2004. הסדרה שודרה בישראל בין השנים 2004-2008 בערוץ הילדים.
עלילה
בטי בארט היא נערה מתבגרת טיפוסית שלומדת בבית ספר, ושרה בלהקה. היא גרה במוס ג'ו הייטס, חבריה ובני משפחתה לא יודעים זאת אך היא שוטרת גלקטית, שתפקידה לשמור על השלום בגלקסיה ולאכוף את החוק. בעזרת ספארקי העוזר שלה, ורובוט בשם X-5, היא נלחמת במקסימוס אדון רשע ומינימוס העוזר שלו, למרות היותה ילדה רגילה על פני כדור הארץ, אטומיק בטי היא גיבורה גדולה ברחבי הגלקסיה ואפילו יש לה מועדון המעריצים.
בכל פרק, משבר מתרחש אי שם בגלקסיה, בדרך כלל תוך כדי שבטי נהנית מפעילות כלשהי עם חבריה. צמידה מתחיל לצפצף, והיא בורחת כדי להציל את הגלקסיה יחד עם צוותה בחללית.
IOS 7
iOS 7 היא הגרסה השביעית של מערכת ההפעלה הניידת של אפל - iOS, והעוקבת ל-iOS 6. המערכת הוצגה בכנס המפתחים העולמי של אפל, ה-WWDC, ב-10 ביוני 2013, והגרסה הסופית שוחררה למכשירים התומכים ב-18 בספטמבר, לאחר 6 גרסאות בטא וגרסת GM אחת (Golden Master - גרסה ניסיונית ואחרונה לפני הגרסה שמשתחררת לקהל). השינויים העיקריים הם ממשק המשתמש החדש ומספר שיפורים לפונקציונליות של מערכת ההפעלה. העיצוב של האלמנטים החדשים של הגרסה הובל על ידי ג'ונתן אייב, סגן הנשיא של אפל לעיצוב.
היסטוריה
iOS 7 הוכרזה ב-10 ביוני 2013, ולאחר הנאום המרכזי ב-WWDC, שוחררה בטא 1 למפתחים. בטא 1 תמכה באייפוד טאצ' 5 ובאייפון 4 ומעלה. בטא 2 שוחררה ב-24 ביוני ותמכה בנוסף גם באייפד מיני ובאייפד 2 ומעלה. בטא 3 שוחררה ב-8 ביולי. עד בטא 3, אפל שחררה גרסת בטא כל שבועיים אבל בטא 4 שברה את הדפוס הזה בכך ששוחררה ב-29 ביולי, שלושה שבועות אחרי גרסת הבטא הקודמת. יש ספקולציות שחושבות שבטא 4 עוכבה בשבוע בגלל ניסיון פריצה לשרתי המפתחים של אפל שנערכו ארבעה ימים בלבד לפני מועד שחרורו הצפוי. גרסת הבטא האחרונה, בטא 6 שוחררה ב-15 באוגוסט, והוסיפה הבאת תיקונים ל-iTunes, לענן ושיפורי מהירות ויציבות. ב-10 בספטמבר 2013, באירוע ההכרזה של אפל, אפל הודיעה כי iOS 7 תשוחרר לציבור בגרסתה המלאה ב-18 בספטמבר. באותו יום השתחררה גרסת (Golden Master (GM למפתחים על-מנת להשלים בדיקות תוכנה אחרונות לפני השחרור המלא לציבור.
תגובות
iOS 7 קיבל ביקורות חיוביות. הניו יורק טיימס שיבח וכתב שהמשתמשים יתרגלו לממשק שהשתנה באופן דרמטי ויהנו מהתכונות החדשות. הוא גם ציין כי iOS 7 הוא השינוי הגדול ביותר לכל מכשירי ה-iOS ולא רק האייפונים.
יעקב טייטל
יעקב (ג'ק) טייטל, הידוע גם בכינויו "הדוב השחור" (נולד בנובמבר 1972) הוא טרוריסט ישראלי שהורשע ברצח שני פלסטינים ב-2009. מלבד זאת, טייטל הודה לאורך השנים בתכנון וביצוע מעשי טרור ופשעי שנאה שונים נגד פלסטינים, הומוסקסואלים, שמאלנים, נוצרים ושוטרים. טייטל נידון למאסר עולם, אותו הוא מרצה כעת נכון ל-2023.
IOS 7
תגובות
אבל זמן קצר אחרי שהושקה ה-iOS 7 לבעלי האייפונים והאייפדים כבר נחשפה פרצת אבטחה במסך הנעילה שלה, הפרצה מאפשרת לכל אחד במספר לחיצות לעקוף את קוד הנעילה והפתיחה של המכשיר ולגשת למייל, לחשבונות הטוויטר, פייסבוק, הבעיה נפתרה בעדכון ה7.0.2.
יעקב טייטל
ביוגרפיה
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 החל לבקר בישראל באופן תדיר ואף התגורר תקופה קצרה בכפר תפוח. באותה תקופה, טייטל החל לאסוף ולצבור כלי נשק רבים, שאת חלקם הבריח מארצות הברית, בהם רובה צלפים מסוג רוגר, רובה M-16 ואקדח גלוק. טייטל חזר לאחר מכן לארצות הברית, שם עבר קורס מחשבים במיקרוסופט, והחל לעבוד כטכנאי מחשבים.
הגירה לישראל
ב-2000 עלה טייטל לישראל ועבר להתגורר בשבות רחל, שנה לאחר מכן עלו גם הוריו ואחותו, שעברו להתגורר בביתר עילית. ב-2002 פגש טייטל את רבקה פפרמן, שהייתה מורה לריקוד שעלתה ממנצ'סטר ב-1981. שנה לאחר שהכירו, נישאו השניים ונולדו להם ארבעה ילדים. טייטל היה נחשב למנודה ול"זאב בודד" בשבות רחל, בעיקר בשל בקיאותו המוגבלת בעברית והתנהגות מתבודדת.
פעולות טרור ומעצרו
לדברי השב"כ, סיפר טייטל לחוקריו כי ב-2001 הוא הניח ארבעה מוקשים ליד אבו גוש, הוא טען שגם במרץ 2003 הניח מטען ליד בית פלסטיני בסינג'יל, שבסמוך לרמאללה.
ב-7 באוקטובר 2009 נעצר טייטל בשכונת הר נוף שבירושלים לאחר שפרסם כרוזי תמיכה בטבח בברנוער, הנושאים את כינויו. במהלך המרדף אחריו, טייטל זרק תיק בצבע שחור-צהוב ושקית ובה שני אקדחים. לאחר מעצרו, פשטה המשטרה על ביתו, שם נמצא מצבור גדול של אקדחים, חלקים של מטעני חבלה, משקפת ועלונים שהכילו הסתה נגד הקהילה הגאה (בין היתר טייטל הציע כ-20,000 שקלים למי שיגרום למותו של "סדום ועמורה" ואף הסביר בעלונים כיצד ליצור בקבוק תבערה). בחיפוש נוסף בביתו נמצא גם מטען חבלה טמון בחצר האחורית.
לאחר מעצרו, הודה טייטל בשורה של פיגועים וניסיונות פיגוע שביצע. ראשית, טייטל הודה כי ב-8 ביוני 1997 הוא רצח את סמיר בלביסי, נהג מונית פלסטיני ושכחודשיים לאחר מכן, רצח גם את רועה הצאן הפלסטיני עיסא ג'ברין בסוסיא. בעקבות הרציחות, קיצר טייטל את שהותו בישראל ומספר ימים לאחר רצח ג'ברין ברח טייטל לארצות הברית.
בנוסף לרצח שני הפלסטינים, טייטל הודה כי במאי-יוני 2007 הניח מטעני חבלה בסמוך לניידות משטרה כדי "להרתיע" את השוטרים מלאבטח את מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים. מלבד זאת, בפורים 2008 הוא שלח משלוח מנות ממולכד לבית משפחה של אחד מראשי קהילת היהודית משיחית באריאל ופצע באופן קשה מאוד את אחד מילדי המשפחה. עוד באותה השנה, הניח טייטל מטען חבלה בפתח ביתו של ההיסטוריון זאב שטרנהל, שנפגע קל, טייטל ביצע את הפיגוע בטענה כי שטרנהל מצדיק פיגועים כנגד מתנחלים. מלבד מעשים אלו, טייטל גם תכנן לבצע פיגוע בגיי בר בירושלים וחשב לירות פצצת מרגמה על מסגד אל-אקצא, אך זנח את תוכנית זו מחשש שיפגע ביהודים שמבקרים בהר הבית. מעשה מרכזי נוסף שתכנן טייטל היה הפעלת מטוס קטן מופעל על-ידי שלט רחוק לחבר למטוס הקטן מטען חבלה ולהפעיל אותו כנגד הצועדים במצעד הגאווה אך וויתר על כך בשל העלויות והבעיות הלוגיסטיות.
ב-10 בנובמבר 2009 הכריזה פרקליטות מחוז ירושלים כי יוגש נגד טייטל כתב אישום על שני מעשי רצח בכוונה תחילה, שלושה ניסיונות רצח, החזקת נשק, ייצור נשק והסתה לאלימות. עורכי דינו של טייטל היו אנשי ארגון חוננו, שטענו כי טייטל לא יציב נפשו ולא כשיר לעמוד לדין. במאי 2010 קבע הפסיכיאטר של מחוז ירושלים כי טייטל אינו כשיר לעמוד לדין. עם זאת, מספר חודשים לאחר מכן, הוגשה חוות דעת חדשה שקבעה כי טייטל כן כשיר לעמוד דין.
הסדר טיעון, הרשעתו ומאסרו
בפברואר 2012 הגיעה הפרליקטות להסדר טיעון עם עורכי דינו של טייטל. לפי הסדר הטיעון, חלק מהאישומים נגד טייטל הושמטו מכתב האישום ובצעד חריג, סנגוריו של טייטל, יודו בשמו בשתי עבירות הרצח בכתב האישום וזאת מאחר שטייטל מסרב להכיר בסמכות בית המשפט.
כמעט שנה לאחר ההגעה להסדר הטיעון, בינואר 2013, הורשע טייטל בשני רציחות (רצח הנהג בלביסי, רצח רועה הצאן ג'ברין), בהסתה לאלימות (בגין העלונים שהדפיס שקראו לרציחת אנשי הקהילה הגאה), בהטמנת מטען חבלה שנשלח לזאב שטרנהל ובניסיון הרצח של עמי אורטיז, נער מקהילת היהודים המשיחיים באריאל. באפריל של אותה השנה, נגזרו על טייטל שני מאסר עולם ו-30 שנים נוספות. בנסף לכך, בית המשפט הורה לטייטל לפצות את בני משפחות שני הנרצחים ב-180 אלף ש"ח וכן שני אנשים שאותם ניסה לרצוח ב-150 אלף שקלים כל אחד. מספר שבועות לאחר מכן, החלה לרצות את עונשו בבית הסוהר איילון. ביוני 2016 ולאחר שהגיש ערעור הן על עונשו ועל הרשעתו, דחה בית המשפט העליון פה אחד (השופטים ניל הנדל, נעם סולברג ואורי שוהם) את ערעורו של טייטל. מספר חודשים לאחר מכן, הועבר טייטל לכלא רימונים. בכלא רימונים, טייטל שבת רעב במשך שבועיים בטענה כי בעקבות העברתו לכלא רימונים, לא מאפשרים לו לקיים את אורח חייו הדתיים וכי נמנעים ממנו ביקורים סדירים של ילדיו ואשתו.
במאי 2017, ניסה לדקור טייטל אסיר ששוהה איתו בכלא, על פי החשד, טייטל התיידד עם אנשי ארגון פשע גדול בכלא וקיבל מהם משימה לדקור את האסיר, בטענה כי הוא משתף פעולה עם שירות בתי הסוהר.
בינואר 2021 נפצעה קשות אשתו, רבקה, בפיגוע יידוי אבנים בסמוך לנווה צוף.
מנוחה רחל סלונים
הרבנית מנוחה רחל סלונים (שניאורסון) (י"ט בכסלו ה'תקנ"ט, 27 בנובמבר 1798 - כ"ד בשבט ה'תרמ"ח, 6 בפברואר 1888) הייתה בתו של האדמו"ר האמצעי מחסידות חב"ד. היא מכונה "אם היישוב היהודי בחברון" ו"סבתא".
ביוגרפיה
מנוחה רחל נולדה לרבי דובער שניאורי, בנו של רבי שניאור זלמן מלאדי, האדמו"ר הראשון מחב"ד. היא נולדה ביום שבו שוחרר רבי שניאור זלמן מבית הסוהר. הוא התבשר שנולדה לו נכדה והעניק לה את השם מנוחה רחל. רחל, על שם בתו שנפטרה קודם לכן, ומנוחה, משום שאמר: "מנוחה תהיה לנו". בעלה היה הרב יעקב כולי סלונים.
בשנת תקע"ה (1815) שלח אביה קבוצות חסידים כדי לחזק את היישוב היהודי בחברון ולייסד את קהילת חב"ד בחברון. הוא יזם את קניית בית הכנסת הקטן שליד בית הכנסת אברהם אבינו וחלקות נוספות במקום. לאחר פטירת אביה קיבל גיסה, הצמח צדק, את נשיאות חב"ד. בעצתו עלתה לשם גם סלונים בשנת תר"ה (1845) עם משפחתה. התגוררה במבנה המוכר כבית שניאורסון.
היישוב היהודי בחברון היה קטן ומשפחת סלונים תפסה בו מקום מרכזי. הרבנית מנוחה רחל התפרסמה כבעלת מופתים ורבים באו לבקש את ברכתה. מסופר כי אף תושבי חברון הערבים ביקשו את ברכותיה, והיא התנתה אותן בכך שהם לא יפגעו בשכניהם היהודים.
הרבנית מנוחה רחל נפטרה בכ"ד בשבט ה'תרמ"ח, ונטמנה בבית העלמין העתיק בחברון. ציון קברה נהרס בידי ערבים אחרי פרעות תרפ"ט. מקומו זוהה על ידי פרופ' בן ציון טבגר, שבנה מחדש את תל האבנים מעל קברה. הקבר שוקם על ידי מחדשי היישוב היהודי בחברון, בתרומתו של יוסף יצחק גוטניק וביוזמת איגוד צאצאי רבנו הזקן.
בשנת ה'תשמ"ב יזם הרב שמואל אלעזר היילפרין את חידוש העלייה לקברה ביום השנה לפטירתה, ומאז בכל שנה עולים מאות מחסידי וחסידות חב"ד לקברה. ישנה גם תופעה של נתינת שמות לבנות על שמה.
צאצאיה
בניה ובנותיה: יהודה לייב, מרדכי דובער (בנו הוא שניאור זלמן סלונים), לוי יצחק, שטערנא ריזה קזרנובסקי, רוזה מינא אפרת, שרה פרידא ריבלין.
ג'יימס מלוויל
ג'יימס מלוויל (באנגלית:Sir James Melville, 1535–1617) היה דיפלומט וסופר סקוטי.
ביוגרפיה
ג'יימס מלוויל נולד בשנת 1535 והיה הבן השלישי של ג'ון מלוויל ליירד מריית'. הוא הואשם בבגידה והוצא להורג בשנת 1548. ג'יימס הצעיר בשנת 1549 עבר לצרפת והיה המשרת האישי של מרי סטיוארט. בשנת 1557 הוא השתתף בקרב כחלק של כוחות צרפת ונפצע. כמו כן הוא ביצע מספר שליחויות דיפלומטיות עבוד אנרי השני, מלך צרפת.
Nvidia GameWorks
Nvidia GameWorks היא תווכה המהווה אוסף של תוכנות המפותחות על ידי Nvidia לצורך שימוש ברינדור גרפיקת תלת-ממד, בעיקר במשחקי וידאו. ערכות הפיתוח תוכנה של רכיבי ה-VisualFX, PhysX ו-Optix מביאים מגוון רחב של שיפורים המותאמים במיוחד למעבדים גרפיים תוצרת Nvidia. GameWorks היא בחלקה קוד פתוח. התווכה המתחרה ל-GameWorks היא GPUOpen תוצרת AMD, אשר חופשית ומופצת תחת רישיון MIT.
ג'יימס מלוויל
ביוגרפיה
בשנת 1561 ביחד עם מרי סטיוארט מלוויל חזר לסקוטלנד. הוא קיבל ממנה מלגה והמשיך לבצע עבורה שליחויות שונות. בין היתר הוא היה השליח המיוחד לאליזבת הראשונה, מלכת אנגליה בעניינים הקשורים לחתונה של הנרי סטיוארט, לורד דרנלי.
Nvidia GameWorks
רכיבים
התווכה מכילה 4 רכיבים עיקריים:
ג'יימס מלוויל
ביוגרפיה
ביוני 1566 הוא ביקר את מרי באדינבורו ולאחר לידת בנה ג'יימס נסע ללונדון עם הבשורות. בשנת 1567 בעקבות רצח של לורד דרנלי, מלוויל הזהיר את מרי סטיוארט על הסכנות הצפויות. בהמשך הוא ביצע מספר שליחויות שקיבלו הכרה מג'יימס כאשר הוא הגיע לשלטון.
Nvidia GameWorks
רכיבים
בנוסף, האוסף מכיל קטעי קוד לדוגמה למפתחי DirectX ו-OpenGL וכן כלים לניפוי שגיאות, פרופיל ואופטימיזציה וכן כלי פיתוח למערכת ההפעלה אנדרואיד.
ג'יימס מלוויל
ביוגרפיה
ביום הכתרת אן, נסיכת דנמרק בשנת 1590 ג'יימס מלוויל קיבל תואר אצולה ומתנה מיוחדת מהמלך. מלוויל היה בצוות ששירת את המלכה, אך כאשר בשנת 1593 מונה צוות יועצים חדש הוא לא נכלל בו.
ג'יימס מלוויל קיבל אחוזה כירושה ובשנת 1603 פרש מהשרות. זאת אף על פי שג'יימס הראשון ביקש ממנו לעבוד ללונדון ולהמשיך בשרות הממלכתי. בהיותו באחוזה הוא כתב ספר זיכרונות על פעילותו. הספר התגלה רק בשנת 1660 ופורסם בשנת 1683.
ג'יימס מלוויל נפטר באחוזתו ב-13 בנובמבר 1617.
ג'יימס מלוויל היה נשוי לכריטינה בוסוול. לזוג נולד בן ושתי בנות. המשוררת אליזבת מלוויל היא ביתו.
אניגמה – סוד הצופן הגורלי
"אניגמה – סוד הצופן הגורלי" הוא מותחן לנוער שנכתב על ידי הסופרת אורה מורג ויצא לאור על ידי הוצאת ידיעות ספרים בשנת 2007. הספר הוא חלק מסדרת המתח ההיסטורית על שם טוביה מורג, אחיה של הסופרת.
תקציר העלילה
עלילת הספר מתרחשת בתקופת המנדט הבריטי בשנים 1943–1945 במהלך מלחמת העולם השנייה.
דמויות
רמי – גיבור הספר גר בשכונת בת גלים שבחיפה. הוא בן שלוש עשרה וחצי בתחילת הסיפור, ובן חמש עשרה עם סיומו. הוא ילד שמנמן, מנומש, ממושקף, וחכם מאוד. הוא מתאפיין ביכולות מתמטיות גבוהות ויש לו גם כישרון רב לפתרון תשבצים. בספר הוא מתאר ש"המספרים פשוט מדברים אליו". הוריו עלו מברלין בשנת 1933, אך למרות ניסיונותיהם לא הצליחו ללמוד את השפה העברית. לכן, בביתו של רמי מדברים גרמנית, והוא גם מדבר אנגלית שוטפת. אביו של רמי עובד במערכת העיתון פלסטיין פוסט (The Palestine Post). בספר, רמי תורם למאמץ המלחמתי על ידי פיצוח ההודעות המוצפנות של גרמניה.
מרי אן – נערה כבת גילו של רמי המשתתפת בצוות הפיצוח בבלצ'לי פארק. היא הצטרפה לצוות כחודש לפני רמי. יש לה שיניים לבנות צחורות וזוג גומות חן עמוקות. היא גרה בלונדון, אך נולדה בעיר בריסטול שבאנגליה. מרי אלן הפכה לחברה טובה של רמי בעקבות העבודה המשותפת לפיצוח הצפנים.
אלן טיורינג – מנהל צוות פיצוח האניגמה, והחונך של רמי. בספר הוא מתואר על ידי אנשים רבים כאדם מבריק, אך מוזר. הוא הממציא של מכונת הבומב – אשר יכולה לבדוק צירופים רבים ושונים של קודים עד לפיצוח המלא של הצופן. בספר גם מופיע תיאור של טיורינג רוכב על אופניים עם מסכת גז ברחבי בלצ'לי פארק, מה שמבסס את הטענה של רבים בבלצ'לי פארק שהוא לא בדיוק "נורמלי".
אדוארד בראון – מפקד בלצ'לי פארק. במהלך הסיפור בראון מנסה לסכל את ניסיונותיו של רמי לחלוק עם הצבא את ההודעות שגילה בנושא השמדת היהודים, בטענה שהן אינן דחופות.
רקע היסטורי
הסיפור מתרחש בשנת 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה. נכון לאותה תקופה שלטו הבריטים בישראל, במסגרת המנדט הבריטי. בעקבות סיפורי הזוועות אשר הגיעו מאירופה על השמדת היהודים, אנשים רבים מארץ ישראל התנדבו לסייע לבריטים במאבקם כנגד גרמניה הנאצית.
על אף שלא נשלח ילד חיפאי לתרום לפיצוח הצופן הגרמני, חלקים גדולים מהספר התרחשו באמת. הבריטים אכן עמלו על פיצוח הקוד הגרמני שהוצפן במכונת האניגמה בזמן מלחמת העולם השנייה. גם דמותו של אלן טיורינג מבוססת על אישיות אמיתית – מדובר במדען בריטי שנטל תפקיד חשוב בפיצוח האניגמה באמצעות מכונות ה"בומב" שתכנן. במהלך המלחמה השתתף מדען מארץ ישראל – פרופסור יוסף ניליס מהמחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן – בפענוח צופן האניגמה בבלצ'לי פארק.
מפלגת הירוקים (רוסיה)
המפלגה האקולוגית הרוסית "הירוקים" (ברוסית: Российская экологическая партия «Зелёные») היא מפלגה פוליטית רוסית שהוקמה ופורקה מספר פעמים (התקיימה בשנים 1992–2002, 2008–2012). היא הוקמה מחדש בשנת 2012 ומהווה לתנועה חברתית בתחום הסביבה. המפלגה דוגלת בסביבתנות, קיימות, הישענות על דמוקרטיה שורשית, אי-אלימות, וצדק חברתי ומהווה למפלגה ירוקה.
המפלגה חרתה על דגלה את נושא איכות הסביבה, בעבר הייתה המפלגה מזוהה עם רעיונות כגון שיפור מעמד העובדים והפועלים, שיפור זכויות האזרח והמהגרים, מניעת התערבות בסכסוכים אלימים בעולם (למעט למטרות הומניטריות), קידום מעמד האישה ועוד. המפלגה זוכה לתמיכה בעיקר בערים הקטנות ובמחוזות דרום רוסיה.
היסטוריה
המפלגה הוקמה לראשונה בשם המפלגה האקולוגית השמרנית KEDR בשנת 1992 ביוזמתו של יבגני בליאייב, שכיהן כרופא התברואה הראשי של רוסיה משנת 1990 ועד 1996, בתפקיד שלא ניתנה לו חשיבות רבה.
ב-2002 הפכה למפלגה האקולוגית הרוסית "הירוקים" והשתתפה בבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה וגרפה 7.58% במחוז סמרה וזכתה לנציגים בדומה המחוזית. עד 2007 נאסר על המפלגה להתמודד בבחירות הפרלמנטריות ברוסיה בשל מספר גדול של חתימות מזויפות (17% יותר מ-5% המותרים) ברשימות התמיכה שלהם. ב-2008 הוחלט בקונגרס המפלגה להפוך המפלגה לתנועה אקולוגית וחברי המפלגה התפקדו לתנועת רוסיה הוגנת.
בשנת 2012 חברי התנועה החליטו לרשום את התנועה כמפלגה פוליטית ולא כתנועה חברתית. למפלגה שלושה נציגים בלבד במחוזות רוסיה. בממשל הפדרלי היה למפלגה את גנאדי אונישצ'נקו כנציג בכיר, הוא עמד בראש השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן והיה רופא התברואה הראשי של רוסיה והפוליטיקאי הירוק שהגיע לתפקיד הבכיר ביותר בתולדות המפלגה. אחד מחברי המפלגה הידועים הוא מנחה הטלוויזיה היהודי לאוניד יעקובוביץ' והאוליגרך אלכסנדר לבדב.
בבחירות לנשיאות רוסיה המפלגה תמכה לאורך השנים במועמדי השלטון, בין אם היו אלה בוריס ילצין, דמיטרי מדבדב או ולדימיר פוטין.
ברמה הפדרלית הישג השיא של המפלגה היה במהלך הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 1995, כאשר הצביעו לה 962,195 איש שהעניקו לה 1.39%, אך זה לא הספיק כדי לעבור את אחוז החסימה והצלחתה הוא בעיקר ברמה האזורית והמחוזית. כך למשל, בבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה שנערכו בספטמבר 2018 המפלגה גרפה 6.63% בבחירות למועצת העיר קרסנויארסק וקיבלה מנדט אחד. בבחירות למושל חברובסק המפלגה שלחה מועמד מטעמה. בישיבת המועצה המרכזית של המפלגה צורפה לשורות המפלגה סגנית השר למשאבי טבע ואיכות הסביבה של מחוז קלינינגרד ליודמילה פופלאבסקאיה.
וילוובי נורי, ברון נורי הראשון
לוטננט גנרל צ'ארלס וילוובי מוק נורי, ברון נורי הראשון (26 בספטמבר 1893 – 25 במאי 1977) היה קצין בכיר בצבא הבריטי שלחם בשתי מלחמות העולם ולאחריהן הוא כיהן כמושל אוסטרליה הדרומית וכמושל הכללי של ניו זילנד.