cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סהיד באלוגן
ביוגרפיה
סהיד באלוגן נולד בכפר בדרום-מזרח ניגריה. הוא סיים לימודי הנדסה, אך התחיל בקריירה של משחק. בשנת 1978 הוא הנחה תוכנית טלוויזיה. בשנת 1989 הוא הפיק את סרטו הראשון.
בהמשך הוא שיחק בסרטים ניגרים רבים. בשנת 2018 ו-2019 הוא ביים שני סרטים בהפקת אדוני אדה.
2023 בישראל
2023 היא השנה בה מדינת ישראל ציינה 75 שנים להקמתה.
גואנגג'ואו (כדורגל)
מועדון הכדורגל גואנגג'ואו (במנדרינית: 广州足球俱乐部) הוא מועדון כדורגל סיני המשחק בליגת העל הסינית מהעיר גואנגג'ואו. המועדון נמצא בבעלותן של קבוצת עליבאבא וקבוצת אוורגראנד.
על פי פורבס, זהו מועדון הכדורגל העשיר ביותר ברפובליקה העממית של סין עם שווי הכנסות של 282 מיליון דולר ורווח של 57 מיליון דולר בשנת 2015.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1954 כמועדון חובבים. בשנת 1993 הפך למועדון מקצועני.
בשנת 2007 עלה המועדון לליגת העל הסינית לאחר 10 שנים בליגה השנייה. בשנת 2009 המועדון נרכש על ידי קבוצת הנדל"ן אוורגראנד, Evergrande Group. בשנת 2011 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו והוא שמר על התואר גם בחמש השנים שלאחר מכן.
בשנת 2013 המועדון הפך למועדון הסיני הראשון שזוכה בליגת האלופות האסיאתית והשתתף באליפות העולם לקבוצות כדורגל 2013 אותה סיים במקום הרביעי. בשנת 2015 זכה המועדון שנית בליגת האלופות האסיאתית.
הקומפלקס האדום
הקומפלקס האדום הוא קבוצה של חיידקים אשר מסווגים יחד על סמך הקשר שלהם עם מחלות חניכיים חמורות. הסיווג של הקומפלקס האדום (ושל קומפלקסים נוספים) בוצע על ידי זיגמונד סוקרנסקי ב-1998.
העשור השני של המאה ה-9
העשור השני של המאה ה-9 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 810 והסתיים ב-31 בדצמבר 819.
המשטרה הצבאית המלכותית (הממלכה המאוחדת)
המשטרה הצבאית המלכותית (באנגלית: Royal Military Police או בראשי תיבות: RMP) היא יחידת ז'נדרמריה בריטית הכפופה למשרד ההגנה הבריטי. היא משמשת הן כיחידת משטרה אזרחית והן כמשטרה הצבאית של הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת. אחראי על עבודות השיטור של אנשי שירות הצבא ועל מתן נוכחות משטרתית צבאית הן בבריטניה והן בזמן שאנשי שירות פרוסים מעבר לים למבצעים ותרגילים. השוטרים ידועים לעיתים קרובות בשם "כובעים אדומים" בגלל כיסויי הארגמן על כובעיהם והכומתות בצבע ארגמן.
היסטוריה
המשטרה הצבאית המלכותית החלה עוד ב, אך רק בשנת 1877 הוקם חיל סדיר של משטרה צבאית עם הקמת משטרת הפרשים הצבאית (Military Mounted Police), שבעקבותיה הגיעה המשטרה הצבאית הרגלית (Military Foot Police) בשנת 1885. למרות היותם גופים עצמאיים הם פעלו יחד ובשנת 1926, הם אוחדו במלואם כדי ליצור את חילות המשטרה הצבאית (Corps of Military Police, CMP). כהוקרה על שירותם במלחמת העולם השנייה, הם הפכו לקורפוס של המשטרה הצבאית המלכותית ב-28 בנובמבר 1946.
בילי וייטלו
בילי הונור וייטלו, CBE (באנגלית: Billie Honor Whitelaw; 6 ביוני 1932 - 21 בדצמבר 2014) הייתה שחקנית אנגלייה. היא עבדה במשך 25 שנים בשיתוף פעולה עם המחזאי האירי סמואל בקט, ונחשבה לאחת המפרשות הבולטות של יצירותיו. עוד הייתה מוכרת מהופעתה בדמות גברת ביילוק, האומנת השטנית, בסרט האימה "אות משמים" משנת 1976.
ב-1991 הוענק לווייטלו תואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית במסגרת חלוקת תוארי הכבוד ביום ההולדת של המלכה.
קריירה
וייטלו למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), והופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה בשנת 1950 בגיל 18. ב-1954 שיחקה לראשונה בקולנוע בסרט "The Sleeping Tiger". בהמשך הופיעה בסרט "Carve Her Name with Pride" מ-1958, ובסרט "Hell Is a City" מ-1960. עד מהרה הייתה לשחקנית קבועה בסרטי קולנוע בריטיים של שנות החמישים והשישים של המאה העשרים. היא התמחתה בדמויות של הבלונדיניות והמזכירות, אבל שיחקה גם בתפקידים דרמטיים שהחלו בסוף שנות השישים. ב-1967 כיכבה לצדו של אלברט פיני בסרט "צ'ארלי באבלס" עליו זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה. היא זכתה בפרס באפט"א השני שלה על הופעתה בתפקיד אמה של היילי מילס במותחן הפסיכולוגי "Twisted Nerve" משנת 1969. תפקידים נוספים שלה בקולנוע היו בסרט "Leo the Last" (מ-1970), "התחילו את המהפכה בלעדי" (1970), "אדי הבלש" (1971) וסרט המתח של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" (1972).
ב-1976 זכתה וייטלו להכרה בינלאומית כשהופיעה בתפקיד המצמרר בדמות גברת ביילוק, השומרת הזדונית של הילד השטן דמיאן, בסרט "אות משמים". על הופעתה זו זכתה בפרס הקולנוע הבריטי של עיתון האיבנינג סטנדרד לשחקנית הטובה ביותר. עוד בקולנוע דיבבה את אוגרה בסרט "הקריסטל האפל" ושיחקה בתפקיד גברת הול הנאיבית בסרט "מוריס" משנת 1987. יחד עם ג'ואן פלורייט גילמה את אחת משתי האחיות הנאבקות לשרוד בליברפול בתקופת המלחמה בסרט "נלי, מרגו וריטה" מ-1988. ב-1990 שיחקה בתפקיד האם השתלטנית והמגוננת של האחים הפסיכופתים "האחים קריי", והייתה מועמדת לפרס באפט"א על תפקיד זה. ב-1996 הופיעה בתפקיד גרייס פול בסרט "ג'יין אייר", ובשנת 2000 שיחקה בדמות הכובסת העיוורת בסרט "עט הסקנדל". ב-2007 חזרה להופיע בקולנוע בסרט הקומי "שוטרים לוהטים" בתפקיד ג'ויס קופר.
ב-1970 הייתה וייטלו חברה בצוות השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
ב-1963 פגשה בילי וייטלו את המחזאי האירי סמואל בקט. בין השניים נרקמה מערכת יחסים מקצועית אינטנסיבית עד למותו ב-1989. הוא כתב רבים ממחזותיו הנסיוניים במיוחד עבורה, והתייחס אליה כאל "שחקנית מושלמת". וייטלו הייתה המוזה של בקט, והוא יצר, כתב ושכתב כל מחזה כאשר היא משחקת כל תנועה לפעמים עד כדי תשישות מוחלטת.
בשנים 1964 עד 1966 הייתה וייטלו חברה בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-1965 החליפה את מגי סמית' בתפקיד דזדמונה במחזה "אותלו" בכיכובו של לורנס אוליבייה.
וייטלו הופיעה לעיתים קרובות גם בטלוויזיה וזכתה לשבחים על עבודתה. ב-1955 שיחקה בעונה הראשונה של הסדרה המשטרתית "Dixon of Dock Green" בדמות מרי דקסון, בתו של ג'ורג' (ג'ק וורנר). ב-1957 הופיעה בתפקיד אשה שמנסה להצטרף לחבורתו של רובין הוד בפרק "The Bride of Robin Hood" בסדרה "הרפתקאותיו של רובין הוד". ב-1972 זכתה וייטלו בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסדרה "The Sextet". ב-1958 ו-1959 שיחקה בסיטקום "Time Out for Peggy". ב-1970 הופיעה בפרק בסדרה "Wicked Women". ב-1973 השתתפה בעיבוד של ה-BBC ל"סיפורי וסקס" מאת תומאס הרדי. ב-1980 גילמה את מאדאם ד'פארז' בסרט הטלוויזיה "בין שתי ערים". עוד בטלוויזיה הופיעה בדרמה הקומית "טוראי שולץ" (1982), בסרט הטלוויזיה "רצח מתוחכם" (1991), ב-"Duel of Hearts" (מ-1991), בסדרה "Firm Friends" (מ-1992 עד 1994), בדרמה "Born to Run" (מ-1997), במיני-סדרה "מרלין" (1998) וב-"A Dinner of Herbs" (מ-2000).
חיים אישיים
בשנים 1952 עד 1966 הייתה וייטלו נשואה לשחקן פיטר ווהן. אחר כך התחתנה עם מבקר התיאטרון רוברט מולר והייתה נשואה לו עד למותו ב-1998. לבני הזוג נולד בן. הספר יצא לאור בהוצאת St. Martin's Press בשנת 1966. בשנותיה האחרונות חיה וייטלו בבית אבות בהמפסטד שבלונדון. ב-21 בדצמבר 2014 היא נפטרה בגיל 82.
אמבראר ERJ 145
אמבראר ERJ 145 היא סדרת מטוסי נוסעים אזוריים, מתוצרת יצרנית המטוסים הברזילאית אמבראר. הסדרה כוללת את הדגמים: ERJ 135 המכיל 37 נוסעים,  ERJ 140 המכיל 44 נוסעים, ERJ 145 המכיל 50 נוסעים, מטוס המנהלים לגסי 600, והמטוס הצבאי R-99.
מנצורה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
אמבראר ERJ 145
כל מטוסי הסדרה מונעים על ידי מנועי מניפה, המתחרים העיקרים למטוס הם סדרת מטוסי ה-CRJ של בומברדיה איירוספייס.
בישראל מופעלים שני מטוסים מדגם ERJ 145 על ידי חברת עיט תעופה.
תכנון ראשוני
אמבראר הכריזה על כוונתה לייצר מטוס שיחליף את מטוס הטורבו-פרופ שלה ה-EMB 120, בסלון האווירי בפארנבורו שנערך בשנת 1989. התוכנית שהוצגה כללה: כנף ישרה עם כנפונים, שני מנועי סילון צמודים לאחוריו, טווח מוגדל של 2,500 קילומטרים, ו-75% חלקים זהים ל-EMB 120.
עיצוב ביניים
לאחר בדיקות שערכו מהנדסי אמבראר במנהרת רוח בשנת 1990, הוחלט לשנות את עיצוב המטוס באופן משמעותי מה-EMB 120. העיצוב המחודש כלל כנף בזווית של 22.3 מעלות, ומנועים קבועים לתחתית הכנף.
עיצוב זה היה יעיל יותר מבחינה אווירודינמית, אולם מיקום המנועים מתחת לכנפיים גרמו למטוס להיות גבוה בהרבה מהתכנון המקורי.
ייצור
עיצוב המטוס נמשך עד סוף שנת 1991. למרות השינויים הרבים שעבר המטוס לפני שהושלם, נשמרו מקצת השפעות של ה-EMB 120, כתצורת הישיבה 2-1 בשורה.
נגזרות
ב-ERJ 145 יש 50 מושבים, ב-ERJ 140 44, וב-ERJ 135 יש 37 מושבים. ה-ERJ 140 תוכנן עם פחות כיסאות כדי לענות על צורכיהם של חברות תעופה אמריקאיות, החתומות על הסכמים עם איגוד הטייסים המגבילים את מספר המטוסים בהם יש יותר מ-45 כיסאות.
בשנת 2003 הקימו אמבראר ויצרנית המטוסים הסינית חרבין איירקראפט, חברה משותפת בשם חרבין-אמבראר. החברה מייצרת ברישיון, מטוסי ERJ 145 עבור השוק המקומי.
תפעול
טיסת הבכורה של המטוס התקיימה ב-11 באוגוסט 1995, והוא נכנס לשירות בדצמבר 1996. המטוס הוצג בסלון האווירי בפריז ב-1997 והעיתונות המקצועית יצאה בביקורות נלהבות. חברות התעופה האזוריות בארצות הברית התלהבו מהאיכות ומהמחיר הנמוך של המטוס, והוא זכה להזמנות ל-133 מטוסים עם השקתו. המטוס הכניס את חברת אמבראר בהצלחה לתחום מטוסי הנוסעים הסילוניים.
החברה הראשונה שהפעילה את המטוס הייתה אקספרס ג'ט, אז החטיבה האזורית של קונטיננטל איירליינס. כיום מפעילה אקספרס ג'ט כ-270 מטוסים, והיא המפעילה הגדולה ביותר של מטוסי הסדרה. המפעילה השנייה בגודלה היא אמריקן איגל איירליינס, המחזיקה בצי המטוסים שלה כ-206 מטוסים.
גרסה זו משווקת כ-ERJ 140, אולם במסמכים הפנימיים של החברה וברישום רשות התעופה הפדרלית האמריקאית, נקרא המטוס EMB 135KL.
דגמים אזרחיים
כלל מטוסי הסדרה מונעים במנועי רולס-רויס AE 3007. השוני בין המנועים הוא בעיקר ב-FADEC; רמת המחשוב של המנוע. הדגמים לטווחים מורחבים (ER) מצוידים במנועים חזקים יותר מדגם 3007A1.
המטוסים לטווחים הארוכים במיוחד (LR) מצוידים במנועי 3007A1 משופרים, הכוללים דחף גבוה יותר, ומאופיינים ביצועים משופרים בטמפרטורות גבוהות.
למרות השוני בין הדגמים, יכול טייס שהוסמך להטיס אחד מהדגמים, להטיס את כל מטוסי הסדרה.
אוניברסיטת באת'
אוניברסיטת באת' (באנגלית: University of Bath) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בבאת' שבממלכה המאוחדת אשר הוקמה בשנת 1885.
האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי ובארגון ברית GW4. מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את אדוארד לוואסה, אן מקליין, פלאח מוסטפא בכיר ופלורנס ואמבוגו.
היסטוריה
שורשי האוניברסיטה טמונים בבתי ספר טכניים שנוסדו באזור בשנים 1595. מכללה נוספת נוסדה בבריסטול ב-1885. בשנת 1907 נוסד בית ספר לרוקחות שסופח למכללה בשנת 1929. כלל המוסדות האקדמיים קיבלו מעמד אוניברסיטאי בשנת 1966.
מבנה
האוניברסיטה מחולקת לארבע פקולטות וכל פקולטה מחולקת לחוגים שונים:
Spooky (שיר)
Spooky (בעברית: מַפְחִיד או מַבהִיל) היה במקור שיר אינסטרומנטלי שביצע הסקסופוניסט מייק שארפ (שפירו). השיר נכתב על ידי שפירו והארי מיטלברוקס ג'וניור והופץ לראשונה כסינגל בשנת 1967, תוך שהגיע למקום ה-57 במצעד שירי הפופ של בילבורד. הגרסה הידועה ביותר שלו נוצרה על ידי ג'יימס קוב והיא הוקלטה על ידי קלאסיקס IV עם הזמר דניס יוסט.
השיר נודע בזכות האפקטים של הצלילים המוזרים שלו, שמתארים ילדה קטנה ומפחידה. הוא הפך לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם ליל כל הקדושים.
גרסאות נוספות
בשנת 1979 מדור הקצב באטלנטה הפיץ גרסה חדשה של השיר, שזכתה להצלחה רבה כאשר דורגה במקום ה-17 במצעד הבילבורד הוט 100. בנוסף, דורג השיר במקום ה-48 במצעד הסינגלים הבריטי והפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר של מדור הקצב באטלנטה. הזמרת פופי (זמרת) הקליטה את השיר בשנת 2012.
בשנת 2018, הקליטה אשלי מארי את השיר מחדש והוא הופיע בפרק מתוך העונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "ריברדייל".
תיק ביטוח
תיק ביטוח של גוף מסוים (אדם, משק בית או תאגיד) הוא כלל פוליסות הביטוח של אותו גוף.
תיק ביטוח של אדם כולל ביטוח רכוש (ביטוח רכב, ביטוח דירה), ביטוח חיים, ביטוח פנסיוני, ביטוח סיעוד, ביטוח אובדן כושר עבודה, ביטוח אחריות מקצועית, ביטוח רפואי פרטי וכדומה. תיק ביטוח של תאגיד כולל ביטוח רכוש לנכסים המוחשיים של התאגיד וביטוח אחריות מקצועית לנושאי משרה בתאגיד.
בעיות אפשריות בתיק ביטוח
תיק ביטוח נועד להגן על המבוטח מפני סיכונים שלא יוכל לעמוד בהם. לתיק ביטוח יש מחיר (הפרמיה המשולמת תמורת הביטוח). תיק ביטוח מורכב מביטוחים הנמכרים על ידי מבטחים שונים, ולכן מתקיים חשש לכפל ביטוח. אף אדם סביר לא יבטח את מכוניתו פעמיים, אך בסוגי ביטוח אחרים קורה לפעמים מצב של כפל ביטוח, שפירושו בזבוז כסף ללא תועלת. דוגמאות: בעת בדיקת התיק הביטוחי, נבדק מצב של תת-ביטוח (ביטוח חסר) בו סכום הביטוח נמוך משווי הנכס המבוטח. דוגמה: לאחר הולדת בנה הבכור רכשה אישה ביטוח חיים, שיסייע לתינוק ולאביו להתגבר על הבעיה הכלכלית שיגרום מותה האפשרי. ביטוח זה נבנה על בסיס ההנחה שיש לאישה ילד יחיד. בהמשך חייה ילדה האישה עוד שני ילדים, אך לא עדכנה את סכום ביטוח החיים, וכך נמצאת המשפחה בתת-ביטוח. מצב הפוך מכונה ביטוח יתר, כאשר סכום הביטוח (בחוזה) עולה על שווי הנכס בפועל, למשל ביטוח רכב בסכום הכפול משוויו, כאשר בעת תביעת הביטוח תשולם רק עלות הנזק (ללא קשר לפרמיה הגבוהה ששולמה).
בעיה נוספת, אופיינית לביטוח פנסיוני, היא פיצול הביטוח הפנסיוני בין מבטחים אחדים, ללא צורך. בעיה זו בלטה בעבר, כאשר המבטח הפנסיוני נבחר על ידי המעסיק, כך שהחלפת מקום עבודה הובילה לבחירת מבטח פנסיוני נוסף. מאז רפורמת בכר, שהעבירה את בחירת המבטח הפנסיוני אל העובד, הבעיה פחות חריפה, אך עודנה קיימת, ולפעמים אדם אינו מודע לשלל הביטוחים הפנסיוניים שלו.
בנוסף לביטוחים שאדם רוכש באופן אישי, ולכן סביר שהוא מודע לקיומם, ייתכן שהוא מבוטח בביטוחים קולקטיביים, כחלק מחברותו בארגון מסוים, ולא בהכרח מודע לקיומו של ביטוח זה. דוגמה: תלמידים במערכת החינוך בישראל מבוטחים בביטוח תאונות אישיות, לפגיעות שנגרמות להם בכל שעות היממה, אך לא בהכרח כל תלמיד (או הורה לתלמיד) מודע לכך.
בדיקת תיק ביטוח
להתמודדות עם בעיות אלו, נדרשת בדיקה תקופתית (בכל שנתיים-שלוש) של תיק הביטוח שתוודא שיש בו מענה הולם לצרכים הביטוחיים ובהם תכנון פרישה לגמלאות. במהלך בדיקת תיק ביטוחי נבחן התיק הביטוחי כפי שהוא בהווה, תוך מבט אל העתיד. מטרות בדיקת תיק ביטוחי הן לבדוק ולמנוע כפל ביטוחים, לצמצם חבויות מס באמצעות תכנון מס, ולהפחית דמי ניהול, עמלות ופרמיות. בנוסף נשקלים שינויי מסלולי ניהול בקרנות הפנסיה, והמשכנתא לצורך הגדלת התשואה והפחתת הסיכון. הבדיקה מבוצעת גם לאחר רפורמות בענף הביטוח, החיסכון ושוק ההון כגון רפורמת רפורמת בכר, החלת חוק פנסיה חובה, רפורמת פברואר 2019 בביטוחי חיים, שינויים במקדמי המרה בקרנות פנסיה ועוד. הבדיקה מומלצת גם לאחר שינוי במצב האישי או המשפחתי כגון נישואין והולדת ילדים, גירושין, פיטורים, מחלה קשה, יציאה לגמלאות, מוות במשפחה וכו'.
מיזמים אחדים של משרד האוצר נועדו לסייע לאדם בניהול תיק הביטוח שלו:
בגופים הפעילים בענף הביטוח
בהתייחסות לסוכנות ביטוח ולחברת ביטוח, תיק ביטוח הוא כלל הפוליסות שמנהל גוף מבטח זה (או כלל הפוליסות בענף מסוים, למשל ביטוח רכב, שמנהל גוף מבטח זה). גודלו של תיק הביטוח והרכבו משמשים לקביעת שווי של גוף מבטח, בפרט בעת מכירה של תיק זה. קיימות מספר שיטות חישוב להערכת הכיסוי הביטוחי בתיק ופוטנציאל הרווח הגלום בו (מהפרמיות הקיימות והתאמתו להגדלת הרווח).
יצחק ורסנו
יצחק (איזי) ורסנו (נולד ב-24 במאי 1933), הוא פרופסור לרפואת ילדים. כיהן במשך שנים רבות כמנהל מחלקה בבתי החולים השרון, שניידר ומעייני הישועה.
ביוגרפיה
ורסנו נולד בסופיה שבבולגריה. אביו (בוקו) היה רופא, אמו (בוקה) הייתה עקרת בית. יצחק, בן יחיד, והוריו התגוררו בסופיה עד תחילתה של מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה הם עזבו את סופיה והסתתרו באזורים הכפריים בבולגריה בהם אביו שירת כרופא. בוגר בית הספר טכניקום בסופיה במגמת מכונות. בגיל 18, בשנת 1951 עלה לישראל עם הוריו. עם עלייתם לארץ הם התגוררו במעברת כפר שלם (שכונת התקווה).
בין השנים 1951–1953 שירת בצה"ל. בשירותו הצבאי ניצל את הכישורים שרכש בבית הספר התיכון ושירת כשרטט בחיל החימוש. לאחר שחרורו מצה"ל (בשנת 1954) התחיל את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים את לימודי הרפואה בשנת 1960 (מחזור 8). לאחר גמר הלימודים התחיל סטאז' ב-1961 ואת ההתמחות התחיל ב-1962 בבית החולים בילינסון במחלקה ברשותו של ד"ר יונס. לאחר תקופת ההתמחות, ב-1967 עבד כרופא ילדים ביישובי המשולש (טייבה, טירה, קלנסווה) שם נדרש לעבוד ללא אמצעים מתקדמים כגון: מעבדה, רנטגן, יועצים ונאלץ להתבסס רק על הקליניקה, תקופה זו עיצבה את היותו רופא הודות לידע ולניסיון הקליני הרב שרכש שם. כמו כן, תקופה זו גרמה לו להעריך את החשיבות של הרפואה הקהילתית האמבולטורית שלימים הובילה את החלטתו להקים את ארגון חיפ"א (חברה ישראלית לפדיאטריה אמבולטורית). בשנת 1970 מונה לרופא בכיר וסגן מנהל מחלקת ילדים בילינסון תפקיד אותו מילא עד שנת 1979. בשנת 1975 ייסד את המחלקה הראשונה לאשפוז יום ילדים במדינת ישראל, אותה ניהל עד שנת 1985. בשנת 1985 מונה לנהל את מחלקת ילדים השרון, לאחר הקמת מרכז שניידר לרפואת ילדים, בשנת 1993 הקים ורסנו עם כל צוותו את מחלקת אשפוז ג' בשניידר וניהל את המחלקה עד שנת 1998. ב-1998 פרש לגמלאות אך המשיך את פועלו ביחידה לניהול סיכונים ובטיחות. בשנת 2000 הקים וניהל את מחלקת הילדים בבית החולים מעייני הישועה, ומשנת 2005 שימש כרופא בכיר במחלקה. במהלך עבודתו חינך דור של רופאי ילדים וצוותי הוראה, רופאים עולים ואחיות. מעל 40 מתלמידיו מכהנים כפרופסורים וכמנהלי מחלקות ומכונים. ושימש כיו"ר שלושת ארגוני הפדיאטריה העיקריים: איגוד רופאי הילדים, החברה הישראלית לפדיאטריה קלינית (חיפ"ק), חברה ישראלית לפדיאטריה אמבולטורית (חיפ"א). חבר בוועדות שונות: ועדת הלסינקי, ועדת תרופות של שירותי בריאות כללית ומשרד הבריאות, ועדות של מועצה מדעית של הר"י.
פועלו זכה להערכה רבה, נבחר כיקיר החברה הישראלית לפדיאטריה קלינית (חיפ"ק), והן ליקיר על ידי ארגון חיפ"א (חברה ישראלית לפדיאטריה אמבולטורית) וזכה להוקרה על פעילותו מהאיגוד לאלרגיה ואימנולוגיה.
ורסנו נשוי לרבקה (ריבה) לבית סלמון, מתגורר בתל אביב, להם שני ילדים ושבעה נכדים.
דיוויזיית הפאנצר אס אס התשיעית
דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית הוהנשטאופן (גרמנית: Hohenstaufen) הייתה דיוויזיה משוריינת של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה בתחילת 1943 על ידי מתגייסים מגרמניה (רובם בגיל 18), עם שדרת פיקוד מנוסה שהגיעה מדיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה. כינוי הדיוויזיה; "הוהנשטאופן" ניתן לה על שם בית מלוכה גרמני מהמאה ה-12 וה-13, ככל הנראה ההתייחסות היא למלך פרידריך ברברוסה.
הקמת הדיוויזיה
ב-31 בדצמבר 1942 ניתנה הפקודה להקמת הדיוויזיה ובפברואר 1943 היא הוקמה יחד עם הדיוויזיה התאומה שלה דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית (פרונסברג), ולמפקדה מונה וילהלם ביטריך. שתי הדיוויזיות הוקמו בצרפת הכבושה, שם הוצבו למספר חודשים (כמעט שנה) של אימונים ראשוניים. דיוויזיית הוהנשטאופן הוקמה כאמור בעיקר ממגויסים בני 18 מרחבי גרמניה, כאשר אלו תוגברו בקצינים מנוסים שהגיעו מדיוויזיית האס אס הראשונה (לייבשטנדרטה).
החזית המזרחית
הדיוויזיה נשלחה לחזית, יחד עם דיוויזיית האחות שלה 'פרונסברג', במרץ 1944. היא הצטרפה ללחימה באוקראינה בניסיון להציל את ארמיית הפאנצר הראשונה מכיתור, שתי הדיוויזיות נלחמו בתור קורפוס הפאנצר אס אס השני. לאחר כחודש של לחימה קשה ואחרי שהדיוויזיה ספגה אבדות קשות, היא ירדה מהחזית להתארגנות מחודשת ויחד עם הקורפוס השני פעלה בתור עתודה לקבוצת ארמיות צפון אוקראינה.
נורמנדי
ב-12 ביוני 1944, מספר ימים לאחר שנחתו כוחות בעלות הברית בנורמנדי, נשלחה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס לצרפת, אזור קאן. בדרך לחזית במערב, ספגה הדיוויזיה אבדות מהפצצות מטוסי בעלות הברית והגיעה לבסוף רק ב-26 ביוני. לאחר שהבריטים כבשו את קאן, תוכנית הפעולה המקורית של הדיוויזיה שכללה תקיפה לכיוון אזורי הנחיתה, הפכה לבלתי אפשרית, במקום הדיוויזיה הוצבה בפאתי העיר כדי לסייע לכוחות הגרמנים שם. לאורך הקרבות עם הבריטים באזור קאן, איבדה הדיוויזיה כ-1,200 חיילים והיא הוצאה שוב מהחזית ב-10 ביולי כדי לשמש עתודה.
הולנד
עם הגעת הדיוויזיה לאזור ארנהם בהולנד, היא החלה במלאכת התחזוקה והתארגנות מחדש. מרבית הכלים המשוריינים הוכנו למשלוח לסדנאות שיקום וטיפול, מלבד גדוד הסיור של הדיוויזיה ששמר על הכלים המשוריינים שלו בהולנד. ב-17 בספטמבר 1944, התחילו בעלות הברית במבצע מרקט גארדן אשר כלל הצנחה של כוחות במספר מוקדים בהולנד ומאמץ קרקעי, בין מוקדים אלו נבחר גם אזור ארנהם, היכן שישבה הדיוויזיה.
כוחות מהדיוויזיה המוטסת הבריטית הראשונה צנחו באוסטרביק מערבית לארנהם, והדיוויזיה החלה בהכנות לקראת בלימת ההתקפה. כלי השריון שהוכנו למסע לסדנאות הטיפול, הורדו מהקרונות והוכנו במהרה לקרב (בין היתר הוחזרו להם השרשראות אשר הוסרו לטובת ההעברה). תפקידה של הדיוויזיה בפיקוד ולטר הרצר, כחלק מהקורפוס השני (שכלל גם את פרונדסברג), היה להחזיק את העיר ארנהם ואת גשר ארנהם שהיה יעד אסטרטגי חשוב. הדיוויזיה עשתה את דרכה לכיוון העיר תוך קרבות כנגד הצנחנים הבריטים, גדוד הסיור נשלח בינתיים דרומית מעבר לגשר כדי לקבל תמונת מצב על ההתקפה לכיוון ניינמייגן. בינתיים הבריטים התמקמו בצד הצפוני של הגשר בעמדת הגנה, ב-18 בספטמבר חזר גדוד הסיור וחצי ממנו (עם כ-22 כלים משוריינים ורכבים) נשלח קדימה לכבוש מחדש את הגשר, התקפה שהייתה לכישלון מוחץ. חצי מהכלים הושמדו וכ-70 חיילים גרמנים נהרגו בלחימה, כולל מפקד הגדוד ויקטור אברהרד גריבנר. קרב זה אשר מוכר כיום בתור הקרב על ארנהם, מתואר בספר ובסרט משנת 1974 גשר רחוק מידי.
בהמשך הלחימה הצליחה הדיוויזיה להביס את הכוחות הבריטים ולשבור את כיסי ההתנגדות באזור. הקרב היה להצלחה מצד הגרמנים, במהלכו הם פיתחו הערכה מסוימת לתעוזה ורוח הלחימה של הצנחנים הבריטים בהם הם נלחמו. למיירב העדויות, מלבד מקרים בודדים, הצנחנים הבריטים שנפלו בשבי זכו לייחס טוב ומכבד.
הקרב על הבליטה, החזית המזרחית וכניעה
לאחר הקרבות בהולנד, נשלחה הדיוויזיה להתרעננות והתארגנות מחדש בפאדרבורן, מרכז גרמניה. ב-12 בדצמבר, לאחר מספר חודשי מנוחה, נשלחה הדיוויזיה לשמש עתודה כחלק מארמיית הפאנצר השישית במאמץ ההתקפי הגרמני שמוכר כיום כקרב על הבליטה. בשלבים הראשונים של הלחימה, רק יחידות הארטילריה והסיור של הדיוויזיה השתתפו בלחימה, אך ב-21 בדצמבר הוכנסה הדיוויזיה כולה ללחימה. כאשר מאמץ ההבקעה בצפון של הארמייה השישית נבלם, נשלחה הדיוויזיה לסייע במאמץ בדרום ההתקפה, באזור. ב-7 בינואר, לאחר חוסר ההצלחה בהבקעת קו ההגנה של בעלות הברית, נסוגו היחידות הגרמניות בהוראת היטלר והדיוויזיה נסוגה אף היא והתרכזה באזור לונגצ'מפס.
במהלך חודש ינואר, לאחר כישלון הקרב על הבליטה, עסקה הדיוויזיה בלחימה תוך נסיגה לעבר הגבול הגרמני. בסוף החודש הוצאה הדיוויזיה מהחזית להתארגנות ובסוף חודש פברואר נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, להונגריה להילחם בשנית תחת ארמיית הפאנצר השישית בפיקודו של יוזף דיטריך. הדיוויזיה השתתפה במבצע נרחב של הצבא הגרמני בהונגריה; מבצע התעוררות אביב, מבצע שאפתני שנועד לשחרר את הכוחות המכותרים באזור בודפשט ולהגיע לשדות הנפט במזרח. המבצע החל ב-6 במרץ 1945, תנאי האדמה הבוצית והלחימה הסובייטית העיקשת הביאו לתבוסה גרמנית קשה בהשגת היעדים. התקפת הנגד הסובייטית איימה לכתר את הארמייה השישית שהייתה חוד החנית של ההתקפה, הדיוויזיה נלחמה בקרבות קשים כדי להחלץ מהכיתור ולבסוף ב-6 באפריל שרידי הדיוויזיה ניצלו מהכיתור.
ב-1 במאי נשלחו שרידי הדיוויזיה מערבה והיא קיבלה פקודה לעצור את הכוחות האמריקאים מבלי להשתמש הכוח (כדי לא לסכן את מאמצי שביתת הנשק). ב-5 במאי, נכנעה הדיוויזיה באופן רשמי לכוחות האמריקאים.
Halloween Night
Halloween Night (בעברית: ערב ליל כל הקדושים) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת בנות הג'יי-פופ היפנית, AKB48. הגרסה של AKB48 ו-JKT48 יצאה לאור ב-26 באוגוסט 2015, בעוד הגרסה של SNH48, יצאה לאור ב-12 באוקטובר 2015, בסמוך לליל כל הקדושים. את השיר כתב והפיק יסושי אקימוטו.
השיר הגיע למקום הראשון בשני המצעדים הראשיים של יפן.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ הרשמי של השיר ביים קאזואקי סאקי, שביים בעבר קליפים עבור מספר אמנים יפנים אחרים.
אלפונס חלימי
אלפונס חלימי (בצרפתית: Alphonse Halimi; 18 בפברואר 1932 – 12 בנובמבר 2006) היה מתאגרף יהודי-צרפתי ממוצא אלג'יראי, אלוף העולם באגרוף במשקל תרנגול.
חלימי כונה "הטרור הקטן" (la Petite Terreur). הוא עוטר במדליית לגיון הכבוד שהוענקה לו על ידי שארל דה גול, וזכה להנצחה ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט.
חייו
כבר בתחילת דרכו כמתאגרף הבליט חלימי את יהדותו כאשר על מכנסיו רקם את סמל המגן דוד.
קריירת האיגרוף
חלימי קיים כ-100 קרבות באלג'יר עד שאותר כבעל פוטנציאל והוזמן לעבור לצרפת. בשנים 1953 ועד 1955 זכה באליפות צרפת לחובבים במשקל תרנגול. בשנת 1955 זכה גם באליפות משחקי הים התיכון ולאחריהם הפך למקצוען.
ב-1 באפריל 1957 זכה חלימי בתואר אלוף העולם באיגרוף במשקל תרנגול לאחר ניצחון על האלוף המכהן, האיטלקי מריו ד'אגטה, לאחר החלטה שנויה במחלוקת להמשיך את הקרב למרות פציעתו של ד'אגטה מכוויות שנוצרו כתוצאה מפיצוץ זרקור.
בתקופה זו ניהל חלימי חיים בלתי ספורטיביים, התרועע עם עבריינים והיה מעורב בהימורים. בשנת 1959 הפסיד בקרב בלוס אנג'לס את כתר אליפות העולם לחוזה בסרה, אך בשנת 1960 הפך לאלוף אירופה לאחר ניצחון בלונדון על פרדי גילרוי.
ב-26 ביוני 1962 התמודד חלימי שוב על תואר אלוף אירופה בקרב המקצועני הראשון והיחיד שהתקיים בתל אביב מול פיירו רולו, ניצח והפך שוב לאלוף אירופה באיגרוף במשקל תרנגול.
השבועון טיים כתב על חלימי כי:
.
עד שנת 1989 וזכייתו של רנה ז'אקו במשקל קל-בינוני, לא הוכתר אלוף עולם צרפתי נוסף באיגרוף.
פרויקט הגנום האישי
פרויקט הגנום האישי (באנגלית: Personal Genome Project, בראשי תיבות: PGP) הוא מחקר עוקבה ארוך-טווח, אשר שם לו למטרה לרצף ולפרסם את רצף הגנום השלם של 100,000 מתנדבים לצד הרשומה הרפואית המלאה שלהם. חזון הפרויקט, שהחל בשנת 2005, הוא לאפשר התקדמות במחקר הגנומיקה האישית ופיתוח הרפואה המותאמת אישית.
הפרויקט החל ביוזמתו של ג'ורג' מ. צ'רץ' מאוניברסיטת הרווארד.
הפרויקט יפרסם את הגנוטיפ - רצף הגנום המלא - של כל אחד מהמתנדבים, לצד מידע רב אודות פנוטיפ כגון: מידע רפואי, מדידות שונות (מידות גוף, למשל), הדמיות MRI ועוד. המידע שייאסף יהיה נגיש לכל באמצעות רשת האינטרנט, ויוגדר כנחלת הכלל. מידע שכזה יוכל לאפשר לחוקרים לבחון היפותזות שונות על הקשר בין פנוטיפ מסוים לגנוטיפ ולתנאים הסביבתיים.
חלק מרכזי בפרויקט יהיה בחינת הסיכונים השונים אליהם נחשפים המתנדבים בעת השתתפות במיזם מסוג זה, כגון הפליה על ידי חברות ביטוח או מעסיקים במקרים בהם הרצף הגנטי של המתנדב מצביע על סיכוי מוגבר לחלות במחלה מסוימת.
ועדת האתיקה של בית הספר לרפואה של הרווארד ביקשה כי סבב המתנדבים הראשון למיזם יכלול את ג'ורג' צ'רץ' עצמו וכן יכלול בעלי עניין נוספים לעניין הגנומיקה האישית מתחומי המדע, הרפואה והחברה, וזאת משום שהם בעלי מעמד והשכלה מספקים על מנת לתת את הסכמתם מדעת להשתתפות בפרויקט. כעת, ומשהסבב הראשון, שמנה עשרה מתנדבים, תם, מקווים שמספר רב של מתנדבים מכל גוני האוכלוסייה ייקחו חלק בפרויקט.
בטווח הארוך הציבו יוזמי הפרויקט כיעד את הפיכת רצף הגנום האישי זמין לכל אחד ואחד באוכלוסייה. זהו יעד שהופך אפשרי יותר ויותר, בפרט לאור כניסתן לשימוש של שיטות ריצוף DNA מהדור החדש (next-generation sequencing), ולאור ההוזלה המתמשכת במחירי הריצוף. התקווה היא שידעת הגנוטיפ של כל אדם תאפשר התאמת טיפולים במסגרת רפואה מותאמת אישית.
על המעוניינים להתנדב לפרויקט לעבור סדרה קצרה של מבחנים מקוונים על-מנת לאשר כי הם כשירים לספק הסכמה מדעת. נכון לנובמבר 2017 מעל 10,000 מתנדבים נרתמו למיזם, והמידע אודותיהם זמין באתר האינטרנט של הפרויקט.
העקרבים (דרום אפריקה)
העקרבים (באנגלית: Scorpions), הוא כינויו הנפוץ של המינהל למבצעים מיוחדים (באנגלית: The Directorate of Special Operations; באפריקנס: Direktoraat van Spesiale Operasies, ראשי תיבות: DSO), שהייתה סוכנות ממשלתית רב-תחומית עצמאית שעסקה בחקירה והעמדה לדין על פשע מאורגן ושחיתות משנת 1999 ועד לפירוקה בשנת 2008. נודע בכינוי "האף-בי-איי הדרום אפריקני".
זו הייתה יחידה רבת-עוצמה של רשות התביעה הלאומית של דרום אפריקה. צוות העובדים שמנה 536 עובדים כלל כמה תובעים, מומחי משטרה, כלכלנים ומומחים למודיעין פלילי. הארגון היה אחראי לניהול ופיקוח על כל החקירות בדרום אפריקה.
הגוף פורק רשמית בסוף ינואר 2009 על ידי נשיא דרום אפריקה קגאלמה מוטלנטה, לאחר שנקלע לעימות עם ראש שירות המשטרה הדרום אפריקני דאז, ג'קי סלבי.
משימות ויעדים
העקרבים הוקמו רשמית בגוגולטו, קייפטאון ב-1 בספטמבר 1999. בתחילה הם נקראו מינהל החקירות (Directorate of Investigations, DSI) ותוך מספר שבועות שונה השם הרשמי למינהל המבצעים המיוחדים (Directorate Special Operations, DSO).
למינהל החקירות הייתה יכולת לחקור התנהלות פלילית או בלתי חוקית במיוחד שנעשתה בצורה מסודרת, או עבירות מסוימות או התנהגות בלתי חוקית בשורות הממשל. מטרתו הייתה להעמיד לדין עבירות מסוג זה ולחקור התנהלות בלתי חוקית באופן היעיל ביותר. כסוכנות רב-תחומית, הסוכנות עסקה בחקירה והעמיד לדין עבריינים שהיו מעורבים בפשע מאורגן ושחיתות.
הארגון היה מוסמך במיוחד להתמודד עם פשעים שבוצעו בממשל והוא יזם מספר פרויקטים מתואמים למאבק בפשע מאורגן. אלה כוללים חקירות בנושאים כמו:
היסטוריה
ביוני 1999 הודיע נשיא דרום אפריקה תאבו מבקי כי "תוקם בדחיפות יחידת חקירה מיוחדת ומאוישת ומאובזרת, שתטפל בכל הפשע החמור ברמה הלאומית, כולל שחיתות משטרתית". בספטמבר 1999 הוקמה מינהל המבצעים המיוחדים, עם פרנק דוטון כמנהל ראשון. עד מהרה הפכו העקרבים לגוף ידוע לשמצה בגלל פשיטותיהם על בתים של פוליטיקאים בכירים בתוך מפלגת ANC. בעקבות חקירות השחיתות לכאורה במקרה של עסקת הנשק בדרום אפריקה, החלו פשיטות על בתיהם של סגן הנשיא ג'ייקוב זומה, שר התחבורה לשעבר מק מהארג' ואיש העסקים מדרבן, שאביר שייק.
לאחר הרשעתו של שייק ב-8 ביוני 2005, העקרבים פשטו על ביתו ב-18 באוגוסט. הפעם זה היה חלק מכמה פשיטות במסגרת חקירה על משפט השחיתות של זומה, שהחל באוקטובר 2005. פשיטות נערכו גם על בתים של ג'ייקוב זומה עצמו. על הפשיטות הללו נמתחה ביקורת קשה על ידי קונגרס איגודי המסחר (COSATU), בהאשמה כי מערכת המשפט מסוגלות לתמרן ולהשפיע על קבלת ההחלטות בממשלה. ימים ספורים לפני הפשיטות, קונגרס איגודי המסחר, COSATU, ביקש מהממשלה למשוך את האישומים נגד סגן הנשיא לשעבר, ג'ייקוב זומה ולהשיב אותו לתפקידו.
המינהל היה חלוץ בגישה חדשה, שמשלבת בין מודיעין, חקירה ותביעה. עם הצלחתו של המינהל בתיקים בעלי פרופיל גבוה, גבר אמון הציבור ביכולתו של המינהל להשפיע על המאבק בפשע מאורגן. תיקי הלבנת הון וסחטנות וספו לסדרי העדיפויות של הגוף, שהצליח להשיג את ההרשעות הראשונות אי פעם על סחיטה בדרום אפריקה.
בפברואר 2004, המינהל השלים 653 תיקים, שכללו 273 חקירות ו-380 העמדות לדין. מבין 380 העמדות לדין, 349 הביאו להרשעות, שהן ייצוג הרשעה ממוצע של 93,1%.
מיזוג עם המשטרה
ה-ANC החליט למזג את "העקרבים" עם שירות המשטרה של דרום אפריקה בעקבות המלצות ועדת חאמפפה מיוני 2008, תוך הפחתה בכוח האדם. על הפירוק המליץ שר הביטחון והבטיחות של דרום אפריקה, צ'ארלס נקאקולה.
ההחלטה הייתה שנויה במחלוקת וזכתה להתנגדות רוב אזרחי המדינה וקבוצות אינטרס שנעו בין מפלגות אופוזיציה לעסקים מאורגנים. הברית הדמוקרטית האשימה את הקונגרס האפריקני הלאומי במיזוג העקרבים עם שירות המשטרה הדרום אפריקני במטרה להקשות על החקירות ולהגן על פקידי מפלגה מושחתים.
ב-23 באוקטובר 2008 ביטל הפרלמנט של דרום אפריקה רשמית את העקרבים. בהצבעה 252 הצביעו בעד עם 63 שהתנגדו. נערכו הכנות לשאר חברי העקרבים להתחיל בעבודה במטה של מינהל המשטרה לחקירת פשע חמור (DPCI). היחידה החדשה שהחליפה אותו ידועה בשם "הנצים". בהמשך, הנצים עצרו את החקירות שביצעו העקרבים באשר למתן שוחד בקרב בני בריתו של זומה במסגרת עסקת נשק בשווי מיליארדי ראנד.
פסק הדין של בית המשפט החוקתי
בית המשפט החוקתי בדרום אפריקה קבע כי החקיקה, שנועדה להביא להחלפת "העקרבים" ביחידת "הנצים", הייתה "פסולה מבחינה חוקתית". הסיבה לכך היא שהיחידה החדשה "פגיעה להתערבות פוליטית." עקב כפיפותה למשטרה.
תיק זה הועמד לדין על ידי אדם פרטי (איש העסקים יו גליניסטר) תוך שימוש בכספו האישי (3.5 מיליון ראנד דרום אפריקני) למימון החקירה. השופטים בתיק השעו את תקפות פסק הדין למשך 18 חודשים כדי לאפשר זמן לפרלמנט לנקוט בפעולה מתקנת. בתגובה העביר הפרלמנט הדרום אפריקני את התיקון לחוק שירות משטרת דרום אפריקה, אולם פסק הדין של בית המשפט הגבוה מצא שוב כי החוק אינו מרחיק לכת כדי להבטיח עצמאות עבור ההנצים. שמונה שנים אחר כך הודיע שר המשטרה, בקי סלה, כי חוק שירות המשטרה ייבדק ויבחן מחדש את עצמאותה של יחידת "הנצים".
הקמה מחדש
במאי 2019 הנשיא סיריל רמפוזה יזם את הקמת מינהל החקירות של רשות התביעה הלאומית ( Investigating Directorate in the Office of the National Director of Public Prosecutions), בראשה העמיד את התובעת הרמיון קרונג'ה.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה בדרום אפריקה הממשלה יזמה את הקמת גוף מרכזי שאיגד שישה סוכנויות ממשלתיות שנועד לבחון את יעילות הטיפול במגפה ואופן יישום המימון. הגוף החדש, שכונה Hub, כלל גופים כמו מרכז המודיעין הפיננסי (FIC), מינהל החקירות של המשטרה, רשות התביעה הלאומית, הנצים, שירות הבילוש והחקירות של המשטרה, שירות המיסים הדרום אפריקני, יחידת החקירות המיוחדת וסוכנות ביטחון המדינה.
איניאקי גודוי
אינאקי גודוי (בספרדית: Iñaki Godoy; נולד ב-25 באוגוסט 2003) הוא שחקן מקסיקני.
קריירה
בשנת 2018 הוא הופיע במיני-סדרה "Por la Máscara: La Serie Web".
בשנת 2019 הוא שיחק את התפקיד של "אל צ'ינוס" באחד עשר פרקים של סדרת הטלוויזיה "Sin miedo a la verdad" והופיע בפרק אחד של סדרת הטלוויזיה "Los elegidos".
בשנת 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט ב-"Go Youth!". בשנת 2021 שיחק ב־13 פרקים של סדרת נטפליקס, מי הרג את שרה?.
בנובמבר 2021 פורסם כי גודוי לוהק לתפקיד מונקי די. לופי בסדרת הטלוויזיה וואן פיס.
סימפוניה מס' 36 של מוצרט
הסימפוניה מס' 36 בדו מז'ור קכל 425 מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט, נכתבה על ידו בשנת 1783, בעצירת ביניים בעיר לינץ, ועל שמה היא מכונה סימפוניית לינץ. הסימפוניה נכתבה בתוך ארבעה ימים, כדי לעמוד בציפייתו של רוזן העיר, שהודיע על קיום קונצרט עם היוודע לו בואו של מוצרט. הסימפוניה הושמעה לראשונה בלינץ ב-4 בנובמבר 1783, ובווינה היא הושמעה לראשונה ב-1 באפריל 1784. כתב היד המקורי של היצירה לא שרד.
מבנה
הסימפוניה כתובה לשני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, ,תופי דוד וכלי קשת. ליצירה ארבעה פרקים: כל הפרקים ביצירה, למעט המנואט, כתובים בצורת סונאטה.
אלישע שינבוים
חייו ומפעליו
נולד וגדל בוורשה, בן זקונים לאברהם חיים וגיטה רחל שינבוים, אח למשה ושושנה (לב). בשנת הלימודים ה'תרצ"ד (1933–1934) החל את לימודיו במכינה לבית המדרש לרבנים "תחכמוני" בוורשה, ושמו הלך לפניו כעילוי כבר בגיל 12. בשנת 1936 עלה אלישע עם הוריו ואחותו לארץ ישראל: הבן הבכור משה קיבל סרטיפיקאט לעליה ארצה כיוון שנרשם ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים, המשפחה הצטרפה אליו, והשתקעה ברחוב ברדיצ'בסקי 20 בתל אביב וכך ניצלה מהשואה.
אלישע החל ללמוד במחזור הראשון בישיבת היישוב החדש תחת שם המשפחה המעוברת "אילן נאה". בהמשך למד גם בישיבת חברון ובהיותו בן 20 הוסמך לרבנות ("יורה יורה ידין ידין") על ידי הרב יעקב משה חרל"פ, הרב משה אביגדור עמיאל, הרב יוסף בלומנפלד והרב אליהו ראם בפסח ה'תש"ב (1942).
בשנת 1953 קיבל שינבוים רישיון לעסוק כטוען רבני ומכאן ואילך החל להופיע במשפטים בענייני אישות, הן בבתי דין רבניים והן בבתי משפט אזרחיים ובשנת 1954 קיבל רישיון עריכת דין. כ-12 שנה שימש כמורה מן החוץ בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. בהמשך לימד את קורסי היסוד בדיני משפחה, משפט עברי ודיני ירושה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן, וכן סמינריונים מתקדמים באוניברסיטת תל אביב בפקולטה למשפטים שם גם הדריך תלמידים לתואר שני במשפטים. שינבוים חיבר ספרות משפטית, פרסם מאמרים בעיתונות היומית בשאלות חוק שונות וכן התפרסמו קבצי הרצאותיו לסטודנטים. שינבוים גידל דור תלמידים ומתמחים רבים שנקשרו אליו בקשרים נפשיים עמוקים. גם באופן בו הנחה את המתמחים שלו אפשר לראות דאגה כנה לציבור, שכן הנחה אותם לפעול באחריות, בכובד ראש ויושר תוך דאגה מירבית ללקוחותיהם.
היה מזכיר החזית הדתית המאוחדת ב, מזכיר שני של הפועל המזרחי במחלקה המוניציפלית, ויו"ר ועדת הביקורת של הפועל המזרחי.
ב-23 באוגוסט 2021, נחנך גן על שמו בעיר פתח תקווה.
כהונתו כשופט ומורשתו
בשנת 1969 מונה שינבוים לשמש כשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ומכאן ואילך עסק בשיפוט במשך 20 השנים הבאות, עד לפטירתו. מיוני 1982 ועד ספטמבר 1982 במשך שלושה חודשים כיהן שינבוים בבית המשפט העליון במינוי זמני. בפסקי הדין שלו ניכרים הן בקיאותו במשפט העברי לדורותיו, והן מאמץ נחוש לדין צדק, גם כאשר החוק הכתוב אינו מספק פתרון. כך, למשל, בפרשת גלפנשטיין נ' אברהם שבה באמצעות פרשנות חוזית לא אפשר שימוש בזכות שלא בתום לב על ידי צד שביקש לבטל חוזה מהטעם שהצד השני לא מילא חיוב, אשר היה תלוי כתנאי־בלעדיו־אין במעשה כלשהו של מבקש הביטול, ומבקש הביטול לא מילא חובתו לעשות מעשה זה. פסקיו וכתביו מאוזכרים בספרות המשפטית ונעשה בהם שימוש בהחלטות ובפסקי דין, בבתי המשפט ובבתי הדין הרבניים במדינת ישראל, עשרות שנים לאחר הינתנם.
כשופט המשיך שינבוים להתמחות בתחום בו עסק גם כעורך דין והרבה לדון ולכתוב פסקי דין בענייני אישות ומעמד אישי. מבחינת מזגו השיפוטי, שינבוים נטה למעט בשיפוט אדברסרי ועשה שימוש רב בהליכי גישור וכן בעיירהים המתוארות כיום כ"שיפוט טיפולי" (Therapeutic Jurisprudence). וכך תוארה לימים דרכו השיפוטית:
את נטייתו לגישור, מנגנון המוכר ככזה העלול לנטות לרעתם של צדדים חלשים, איזנה פעילותו האקטיביסטית למען זכויות נשים במשפחה וכנגד בעלים סרבנים או אלימים. בפסק דין תקדימי קבע בזכות האישה למזונות את הזכות למדור שקט ושליו. שינבוים היה השופט הראשון שהוציא צו מניעה להרחקת בעלים אלימים מביתם, ובפסק דין אחר אסר על בעל שחי עם פילגשו לבקר בבית משפחתו. חלק מפסיקות אלו נהפכו לימים על ידי בית המשפט העליון, עם עליית קרנה של הזכות החוקתית לקניין, זכות שעוגנה בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. אף על פי כן, פסיקותיו התקדימיות, ובקיאותו בדיני המשפחה ובמשפט העברי הובילו למינויו לבית המשפט העליון וכן להעמדתו בראש הוועדה אשר דנה ברפורמה הנדרשת בדיני המשפחה.
ועדת שינבוים
השופט שינבוים עמד בראש הוועדה לבחינת ויישום דיני המשפחה אשר הוקמה בשנת תשמ"ה 1985: "לבחינת ויישום דיני המשפחה". מסקנות הוועדה התפרסמו בחודש דצמבר 1986 ובהן הומלץ על הקמת בית המשפט לענייני משפחה. העיקרון שעמד לנגד עיני הוועדה היה "משפחה אחת, שופט אחד".
הוועדה המליצה על ריכוז כל ההליכים המשפטיים אשר כרוכים במשבר משפחתי לסוגיו; כמו סכסוך על רכוש משותף, גירושין, מחלוקת ומאבק על משמורת הילדים, תחת קורת גג משפטית אחת. זאת, מאחר שהמבקשים להתדיין במשבר בין בני משפחה, סבלו מאוד מביזור ערכאות הדין השונות (בית משפט לתביעות קטנות, בית משפט מחוזי, בית דין רבני) הקבועות על פי חוק במדינת ישראל. הוועדה קבעה כי "ריכוז סמכויות ייעל את המערכת, יימנע כפילויות בדיון ובהכרעות שיפוטיות, יאפשר פתרון שיטתי ומגובש יותר, יקצר את ההתדיינות, וכפועל יוצא יביא לפתרונות טובים יותר".
מסקנות הוועדה הבשילו לכדי הצעת חוק אשר נוסחה על ידי השופט יהושע גייפמן בשנת 1994, התקבלה בכנסת ב-7 באוגוסט 1995 תחת השם חוק בית המשפט לענייני משפחה, התשנ"ה-1995 והביאה להקמת בית משפט לענייני משפחה בישראל.
הודי להב
ביוגרפיה
להב שירת כנווט קרב בחיל האוויר. ב-2005 מונה למפקד טייסת המזל"טים הראשונה (טייסת 200), במהלך כהונתו פיקד על גדוד בעת ביצוע תוכנית ההתנתקות, בטייסת נקלטו כטמ"מים מדגם שובל. ב-2008 מונה למפקד בסיס עובדה. באוגוסט 2011 מונה לנספח צה"ל בצרפת תפקיד אותו מילא עד שחרורו באוגוסט 2014.
לאחר שחרורו עבד בהתעשייה האווירית לישראל כמנהל שיווק, ב-2018 מונה למנהל מפעל רקיע וסגן מנהל חטיבת כלי טיס צבאיים. ב-2020 מונה למנהל הפעילות העסקית (CBO) בחברת NSO.
ב-2021 מונה לסמנכ"ל שיווק של התעשייה האווירית.
להב בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במנהל עסקים בתוכנית קלוג רקנאטי באוניברסיטת תל אביב.
פולטת שכבת זרע
בהלכה, פולטת שכבת זרע היא אישה שיוצאת מנרתיקה שכבת זרע לאחר קיום יחסי אישות, שמחילה עליה טומאה למשך יום אחד, כטומאת בעל קרי. ישנה מחלוקת תנאים למשך כמה זמן הזרע הנפלט נחשב עדיין כ"זרע" שראוי להזריע, יש אומרים יממה וחצי, ויש אומרים שלוש יממות, ויש דעות נוספות.
אחת המשמעויות העיקריות לדין של פולטת שכבת זרע היא לעניין סתירת מניין שבעה נקיים שאותם סופרת זבה גדולה. וכיוון שכיום, לאחר חומרת רבי זירא, ההלכה היא שכל אשה צריכה להחשיב עצמה כספק זבה, דין זה נעשה רלוונטי עבור כל אשה הטמאה טומאת נידה.
משמעות הלכתית נוספת לדין זה היא עליית נשים להר הבית, שכן מקובל להורות שאסור לבעל קרי ולפולטת שכבת זרע לעלות להר הבית. גברים בעלי קרי יכולים להיטהר בטבילה במקווה בלבד, אך נשים צריכות בנוסף לכך להמתין שתיפסק פליטת הזרע, ורק לאחר מכן יכולות הן לטבול במקווה ולהיטהר. בשל הלכה זו נשים נשואות רבות נמנעות מעלייה להר הבית.
מקור במקרא ובמשנה
בברייתא מפורשות שלוש דעות אודות דין זה:.
בבית מדרשו של רב פפא פירשו החכמים את המשנה. רבי אלעזר בן עזריה סבור כי האזהרה ניתנה ביום חמישי, ובשלושת הימים ניתן למנות גם את היום שבו ניתנה האזהרה, על פי הכלל מקצת היום ככולו, וגם את יום השבת, על פי הכלל הנ"ל, וממילא נראה שהפולטת ביום השלישי, לאחר שכבר עברו יומיים - טהורה. רבי ישמעאל סבור גם הוא שמקצת היום ככולו, אלא שהוא סבור שהאזהרה ניתנה ביום רביעי, והכלל הוא שהפולטת ביום השלישי טמאה, ורק הפולטת ביום הרביעי טהורה. לעומת זאת, רבי עקיבא סבור שהאיסור אינו נקבע לפי מספר הימים אלא לפי מספר ה"עונות" (עונה היא יום או לילה), ולאחר חמש עונות, האשה אינה מטמאה יותר. לפי כל הדעות, הנשים טבלו בליל שבת, מכיוון שבליל שבת כבר עבר הזמן שבו אם האישה פולטת זרע היא טמאה.
בהמשך הגמרא מובאת פסיקה הלכתית: "זו דברי רבי ישמעאל ורבי עקיבא, אבל חכמים אומרים: שש עונות שלמות בעינן [=צריכים אנו]". ויש גורסים "שלוש עונות שלמות בעינן". ממחלוקת גרסאות זו נובעת המחלוקת ההלכתית להלן.
מחלוקת רמי בר חמא ורבא
במסכת נידה מובא דיון בין רמי בר חמא ורבא, האם דינה של אישה שפלטה שכבת זרע שווה לאישה שראתה דם זיבה שסותרת את ספירת השבעה נקיים, צדדי הספק הם האם הטומאה שחלה עליה היא משום שהזרע יצא מגופה והריהו מטמא אותה באותו אופן שהוא מטמא זכר שיצאה מגופו שכבת זרע שהוא טמא טומאת ערב, או שמא הטומאה שחלה עליה הוא רק מדין טומאת מגע, על ידי נגיעת השכבת הזרע בגופה, ואין בכוח טומאה זו לסתור את ספירת הנקיים:
רבא הקשה על שאלת רמי בר חמא: מחד לא ניתן לטעון שתסתור בראיית הזרע את כל שבעת הנקיים, כי אפילו הבעל עצמו שיצאה שכבת זרע מגופו אינו סותר את כל שבעת הנקיים. מאידך, לא ניתן לומר שראיית הזרע תסתור רק יום אחד, שהרי אמרה התורה "ואחר תטהר" - שלא טומאה מפסקת ביניהם. אך חכמי התלמוד דחו את דבריו של רבא, והביאו ראיה מזב שסותר יום אחד אף על פי שגם בו נאמר שאסור שתהא טומאה מפסקת בין שבעת הנקיים לטהרתו.
לעומת זאת, בהמשך המסכת נכתב כי פולטת שכבת זרע מטמאה מדין "רואה" ולא מדין נוגעת, לדעת רוב החכמים. בברייתא, למדו זאת מהפסוק. המילים "דם יהיה זובה בבשרה" נראים מיותרים לכאורה, ומכאן למד בברייתא כי גם כאשר הדם הוא בבשרה ולא יצא עדיין לחוץ הוא גורם לה טומאה. . מכאן נראה לכאורה, כי דינה של הפולטת שווה לדם נידה, שאינו נטמא מדין טומאת מגע שאינו קיים על ידי נגיעה במקום "בית הסתרים" הנחשב כחלק הפנימי של הגוף, אלא מדין ראייה הדומה לראיית דם נידה.
הסוברים שמשך הפליטה שלוש עונות
לדעת רבנו חננאל, מאירי, ורבים בדעת הרמב"ם, להלכה משך הפליטה הוא שלוש עונות, כלומר יממה וחצי. וממילא ניתן להתחיל לספור שבעה נקיים לאחר שיעברו 36 שעות מקיום היחסים, כלומר החל מהיום השלישי.
הסוברים שמשך הפליטה שש עונות
לדעת הרוקח, התרומה, הרא"ש, המרדכי ושולחן ערוך להלכה משך הפליטה הוא שש עונות, ולכן את שבעת הנקיים תוכל להתחיל לספור רק לאחר שיעברו 72 שעות מקיום היחסים, כלומר החל מהיום החמישי.
אחרי חומרת רבי זירא
כיוון שמאז ימי האמוראים כל אשה נידה צריכה להתייחס לעצמה כאל ספק זבה, משום חומרת רבי זירא, נפסק להלכה שכל אשה צריכה להמתין לפחות שלוש יממות תמימות לפני תחילת ספירת שבעת הנקיים, ובפועל, המשמעות היא שיש להמתין ארבע יממות (כיוון שהיממה השלישית מסתיימת במהלך היום ולא בדיוק בסופו).
אמנם, דעתו של רבי אליעזר ממיץ היא שאין פולטת שכבת זרע צריכה להמתין לפני תחילת שבעת הנקיים מחמת חומרא דרבי זירא, ורק כאשר הצורך שלה בשבעה נקיים נובע מחמת תקנת רבי בשדות. בפועל, לדעתו, צריכה אשה להמתין מחמת חשש פליטת זרע רק במקרה שהאשה ראתה דם במשך 3 ימים בדיוק, כיוון שבראייה של יום או יומיים - לא תיקן רבי לשבת שבעה נקיים, ובראייה שנמשכת יותר מעל 3 ימים - כבר עברו שש עונות מאז התשמיש. ברם, אם אירע שאשה שימשה בעודה נדה, אף לדעתו יש להמתין שש עונות משום פליטת זרע.
בדומה לכך, כתב רבי יחזקאל לנדא בדעת הרי"ף, הרמב"ם והגאונים, שדין פולטת לא הוחל על חומרת רבי זירא. (אך הוא עצמו סבר שאין לסמוך על כך למעשה).
ברם, כאמור, אין שיטות אלו מקובלות על דעתם של מחבר השולחן ערוך ורוב פוסקי ההלכה.
מנהג החומרה באשכנז מאז סוף תקופת הראשונים
באשכנז נהגו להמתין ארבע יממות שלמות, כך שאת ההפסק ניתן לעשות בסיום היום החמישי לתחילת ראיית הדם. הטעם שניתן למנהג נעוץ בחשש למקרה בו קיום היחסים היה בין השמשות, במקרה כזה עלולים בני הזוג לשייך את התשמיש ליום הקודם, ולהתחיל למנות 7 נקיים לאחר שלושה ימים שלמים, בעוד שעל פי ההלכה זמן זה נחשב לספק לילה. בנוסף נהגו באשכנז, למנות את העונות מזמן ראיית הדם גם אם לא שימשו בימים שקדמו לראיית הדם, וזאת על מנת להימנע מבלבולים.
עניין נוסף בו מחמירים בני אשכנז בהקשר זה הוא שטיפה של שאריות הזרע: רוב הראשונים והשולחן ערוך פוסקים שהאשה יכולה לנקות את שאריות הזרע, על ידי שטיפה וניגוב, ובכך להיפטר מחובת ההמתנה לפני ספירת 7 נקיים. הרמ"א, לעומתם, פוסק שאין מספיק בקיאות בימינו כיצד יש לבצע שטיפה זו, ולכן אין לסמוך על ניקיון שאריות הזרע, אלא יש להמתין בכל מקרה 4 יממות שלמות מזמן ראיית הדם, ורק לאחריהן ניתן לקיים הפסק טהרה ולספור שבעה נקיים.
מנהג אוסטרייך למנות שישה או שבעה ימים לפני הספירה
במספר ראשונים מובא תיעוד לכך שבאוסטרייך (אוסטריה) נוהגות הנשים להמתין שישה או שבעה ימים בטרם תתחלנה לספור שבעה נקיים. הרמב"ם יצא כנגד מנהג זה וכתב:
לוקאס קראנאך הבן
לוקאס קראנאך הבן (בגרמנית: Lucas Cranach der Jüngere; 4 באוקטובר 1515 – 25 בינואר 1586) היה צייר גרמני, בנו של לוקאס קראנאך האב.
ביוגרפיה
לוקס קראנאך הבן נולד בויטנברג, גרמניה בשנת 1515. לצייר לוקאס קארנאך ולרעייתו, ברברה ברניבר (Barbara Brengebier). הוא החל לעסוק בציור בשולייה בסדנה של אביו, יחד עם אחיו האנס קראנאך. ב-20 בפברואר 1541 נישא לברברה ברוק (Barbara Brück). בשנת 1550, בעקבות עזיבתו של אביו לגלות, יחד עם פטרונו יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, קיבל קראנאך הצעיר את האחריות על הסדנה המשפחתית. ב-24 במאי 1551 נישא בשנית למגדלנה שרף (Magdalena Schurff). מרעייתו הראשונה היו לו שלושה בנים ובת, ואילו מרעייתו השנייה נולדו לו חמישה ילדים, בהם הצייר אוגוסטין קראנאך. קראנאך נפטר ב-25 בינואר 1586 ונקבר בכנסייה העירונית של ויטנברג.
אסתי קוסוביצקי
אסתר (אסתי) קוסוביצקי (נולדה ב-16 בפברואר 1950 בכפר מל"ל) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בכפר מל"ל. רקדה מגיל חמש עד גיל 18. על לימודי הבלט סיפרה: "רקדתי בלט עד גיל 18 וחלמתי להיות פרימה בלרינה השיעורים ניתנו בבית העם בכפר. המורות לבלט היו מגיעות מתל­ אביב". בהיותה בת 12 נערכה מסיבת שנת ה­-40 לייסוד כפר מל"ל ונתנו לה את התפקיד הראשון בהצגה על החלוצים. בגיל 17 החלה לשיר, ועל כך סיפרה: "שלמה ארצי, שהיה אז בלהקת התותחנים בא לשמוע אותי והתחברנו, ובהמשך הלכתי בטבעיות ללהקה צבאית".
בצה"ל שירתה בצוות הווי חטיבת הצנחנים לצד אברהם זיגמן, דודו זכאי ואורי שבח.
לאחר שחרורה מצה"ל החלה ללמוד משחק באוניברסיטת תל אביב והיא בעלת תואר ראשון מן החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. לאחר סיום הלימודים החלה לשחק בתיאטרון באר שבע, זמן קצר לאחר שהוקם.
קוסוביצקי החלה את הקריירה כזמרת ב"חבורת בימות" ששרה משירי נעמי שמר.
קריירה בתיאטרון
ב-1974 השתתפה במחזמר "טוב לאהוב" במסגרת התוכנית "מועדון הצועני השורק" של דן אלמגור. מיד אחר כך הצטרפה לצוות שחקני תיאטרון באר שבע למשך כארבע שנים, ובקאמרי למשך כחמש שנים.
בתיאטרון הבימה השתתפה ב-1985 בהצגה "טייבלע והשד שלה" שכתבו יצחק בשביס-זינגר ואיב פרידמן וביים חנן שניר.
בפסטיבל עכו: ב-1990 שיחקה לצד מיכל ינאי, קרן מור, מיכה מורים ודור צויגנבום בהצגה "ממשלת נשים" מאת נסים אלוני שביימה פרידה רפאל. ב-1992 שיחקה לצד דליה שימקו בהצגה "עביר" שכתבה וביימה חגית יערי. ב-1996 שיחקה לצד שלמה סדן בהצגה "יונה יונה" מאת ובבימוי חגית רכבי ניקוליבסקי (על-פי הביוגרפיה "יונה וולך" מאת יגאל סרנה). ההצגה קיבלה ציון לשבח בפסטיבל עכו.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחקה בין השנים 1999–2004 בהצגה "רכבת ההצלה" מאת דיאן סמואל שביים רמי דנון. ב-2004 שיחקה בהצגה "העדי של עדי" מאת נאוה מקמל עתיר שביימה דדי ברון. ב-2006 שיחקה בהצגה "צבעים בחול", המספרת את סיפור נעוריו של נחום גוטמן, שכתבו אורי וייל וצביה הוברמן שגם ביימה. ב-2012 שיחקה במחזה "הרפתקה בחולות" שכתבה וביימה שלומית ארנון בר-לב.
ב"צוותא": ב-1989 השתתפה לצד דליק ווליניץ ושלמה סדן בהצגה "אפרים חוזר לצבא" שכתב יצחק לאור וביימה אתי רזניק. בשנת 2002 גילמה את תרצה לצד עפרה ויינגרטן ואורי אברהמי בהצגה "חופשה בפראג" שכתב אפי כהן וביים ישראל פוליאקוב (פולי). השתתפה בהצגה "אשה כמו ג'ירפה" שכתבה וביימה גורן אגמון.
ב-1986 שיחקה בתיאטרון בית ליסין במחזה "יצרים" מאת ויליאם מסטרוסימון.
ב-2010 שיחקה לצד מיכאל כורש בהצגה "רקוויאם לדניאל" שכתב וביים עודד ליפשיץ. ההצגה נכתבה בעקבות סיפורו של גלעד שליט, והוקדשה לשחרורו. ההצגה עלתה ב"פסטיבל אקט 2" לתיאטרון פרינג' בחיפה.
הופיעה בתוכנית יחיד "בנויה לאהבה" ובה שירים מתוך התיאטרון.
החל מ-2016 שיחקה במחזה "ערב שקופיות" מאת יפתח קליין ובבימויו בפסטיבל עכו הבינלאומי לתיאטרון אחר ולאחר מכן ברחבי הארץ.
בתיאטרון באר שבע
ב-1974 שיחקה בהצגה "פנדו וליז" מאת פרננדו ארבאל שביים תיאודור תומא, וגילמה את מריאן בהצגה "טרטיף" מאת מולייר שביימה עדנה שביט.
ב-1976 גילמה את אמיליה בהצגה "בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביים יורם פאלק. באותה שנה גילמה את לולו בהצגה "מסיבת יום הולדת" מאת הרולד פינטר שביים חנן שניר.
ב-1977 גילמה את פולי פיצ'ם במחזמר "אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט שביים אפרים סטן, וגילמה את הלן בהצגה "הבט אחורה בזעם" מאת ג'ון אוסבורן שביים ערן בניאל.
ב-2005 שיחקה לצד שמיל בן ארי בהצגה "ברוקלין בוי" מאת דונלד מרגוליס שביים נתן דטנר, ולצד עמוס לביא בהצגה "לא על זמירים" מאת טנסי ויליאמס שביים רועי הורוביץ.
ב-2007 שיחקה בהצגה "הנערה מן הכפר" מאת יעקב גורדין שביים משה קפטן.
ב-2008 גילמה את אמה של שרה (לילך זינו) בהצגה "ילדים חורגים לאלוהים" מאת פרנק מדוף שביימה נויה לנצט.
ב-2009 גילמה את פולינה בהצגה "השחף" מאת צ'כוב שביים נתן דטנר.
בתיאטרון הקאמרי
ב-1979 גילמה את פולצ'ינלה בהצגה "נפוליון - חי או מת!" שכתב וביים נסים אלוני, וגילמה את והשמיים צחקו בהצגה "הוצאה להורג" שכתב וביים חנוך לוין.
ב-1980 גילמה את אינה בהצגה "החתונה" מאת ברטולט ברכט שביים עמרי ניצן.
ב-1982 גילמה את קונסטנצה בהצגה "אמדאוס" מאת פיטר שאפר שביים היי קיילוס, וגילמה את הזמרת בהצגה "טוב" מאת ססיל פיליפ טיילור שביים אילן רונן. על משחקה בהצגות אלו זכתה בפרס לשחקנית המצטיינת ע"ש אברהם בן-יוסף לשנת 1982.
ב-1983 שיחקה בהצגה "הצלצול האחרון" מאת סיימון גרי שביים היי קיילוס, וגילמה את בלה בהצגה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין בבימויו של מייקל אלפרדס.
ב-1987 גילמה את בסי בהצגה "מהגוני" מאת ברטולט ברכט שביים מארק גז'שינסקי. ב-1989 גילמה את צשה בהצגה "שיץ" מאת חנוך לוין שביים אהרון אלמוג. ב-2011 שיחקה בהפקה מחודשת של "שיץ".