cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגריפס נגד נמרוד
רקע
המאמר פורסם ב-1 ביולי 1988 במוסף תרבות של העיתון "ידיעות אחרונות". את הרקע לכתיבת המאמר ניתן למצוא בשני רבדים. ראשית, שתי יצירות האמנות שבמרכז המאמר עלו לכותרות זמן קצר טרם כתיבתו. ב-25 במאי 1988 נמכר "רחוב אגריפס" במכירה פומבית שערכה גלריה גורדון בשטח מרכז הירידים והקונגרסים בישראל, ומכירה זו זכתה להד ציבורי גדול במיוחד. הציור הוערך בכ-45,000-35,000 דולר ונרכש במשותף על ידי מוזיאון ישראל ומוזיאון תל אביב לאמנות תמורת סכום של 48,400 דולר, שהושגו בתרומת בני הזוג וולטר ומאריאנה גריסמן מאנגליה. ב-14 במאי נפתח פסטיבל ישראל, ובכרזה שיצר עבורו אלדד זיו נעשה שימוש בדימוי של הפסל "נמרוד". שנית, ברייטברג-סמל ביקשה כנראה לפתח וליישם את התזה שבבסיס טקסט התערוכה "דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית", שהוצגה בשנת 1986 במוזיאון תל אביב, וזכתה לפופולריות רבה כסגנון "דלות החומר". על פי תזה זו ה"ישראליות" מתבטאת בחיבור בין המסורת היהודית לבין פלורליזם חילוני, ומתגלמת בראייה ביקורתית של המציאות הישראלית.
הביקורת שבמאמר
ב"אגריפס נגד נמרוד" מבקרת ברייטברג-סמל את התפיסה הקאנונית של הפסל הכנעני "נמרוד", כמייצג אולטימטיבי של ה"ישראליות". במקומו מציעה ברייטברג-סמל לבחון את "רחוב אגריפס" כמודל ישראלי חלופי ופלורליסטי יותר:
פרסומים
מאז הופעתו המקורית, פורסם המאמר פעמים נוספות. בינואר 1989 הופיע המאמר בגיליון מס' 9 של כתב העת "קו". בשנת 2003 הופיע בקובץ מאמרים וראיונות בנושא אריה ארוך ויצירתו בהוצאת בבל.
אברהם טל (שופט)
אברהם טל (נולד ב-1949) הוא משפטן ישראלי שכיהן עד שנת 2019 כנשיא בית המשפט המחוזי מרכז השוכן בלוד.
ביוגרפיה
אברהם טל נולד בשנת 1949 בישראל. ב-1967 סיים טל את לימודיו התיכוניים בבית ספר תיכון "אהל שם" ברמת גן. בין השנים 1974–1976 עבד כאזרח עובד צה"ל. ב-1975 סיים את לימודיו הגבוהים במשפטים בפקולטה למשפטים שבאוניברסיטת תל אביב.
בחודש יולי 1990 מונה לכהונת שופט בית משפט השלום ברמלה. בינואר 1994 מונה לסגן נשיא בית משפט השלום בתל אביב. בספטמבר 2000 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו. בינואר 2008 מונה לכהונת סגן נשיא בית המשפט המחוזי מרכז. באפריל 2014 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי מרכז בלוד כמחליפה של הילה גרסטל, שעזבה את תפקידה כשופטת לאחר שנבחרה לנציבת הביקורת על הפרקליטות.
ב-2 ביוני 2019 פרש לגמלאות.
בנובמבר 2020 מונה לשופט עמית בבית המשפט המחוזי מרכז.
בתי המשפט של הממלכה המאוחדת
בתי המשפט של בריטניה מופרדים לשלוש רשויות שיפוט נפרדות, בתי המשפט של אנגליה וויילס, בתי המשפט של סקוטלנד ובתי המשפט בצפון אירלנד, כיוון שבריטניה אינה מצויה במערכת משפטית מאוחדת אחת.
עם זאת, בתחום דיני ההגירה, אזורי השיפוט של בית הדין למקלט ולגירה וועדת העררים להגירה מיוחדת מכסים את כל בריטניה; במשפט התעסוקה, בתי הדין לעבודה ובית הדין לערעורים תעסוקתיים יש סמכות שיפוטית בכל רחבי בריטניה (כלומר לא בצפון אירלנד).
על פי חוק הרפורמה החוקתית 2005, הסמכויות השיפוטיות של בית הלורדים כמו גם הוועדה המשפטית של המועצה הפרטית יועברו לסמכותו הבלעדית של בית המשפט העליון. בית המשפט העליון החל את עבודתו בשנת 2009, והוא משמש בית המשפט הגבוה ביותר לערעורים באנגליה ובוויילס ובצפון אירלנד ובמקרים אזרחיים בסקוטלנד.
VEB
בנק לענייני כלכלת חוץ (1922-2007)
בשנת 2002, הבנק עבר ארגון מחדש והגביר את מאמציו לשרת בתוכניות ממשלתיות, צמצם את היקף עסקיו המסחריים והעניק עדיפות גבוהה יותר לתמיכה ברפורמות המבניות של הממשלה. באפריל 2002 מונה הבנק לגוף המרכזי להשקעות בנכסי קרן הפנסיה בניירות ערך הנקובים במטבע חוץ ובינואר 2003 הוקמה יחידה מבנית מיוחדת לטיפול בקרנות פנסיה; בהמשך הפך הבנק לחברה לניהול נאמנות האחראית על השקעת קרנות הפנסיה של רוסיה.
בשנים 2005–2006, הן נכסיו והן התחייבויותיו של הבנק הוכפלו מסכום של כ-6 מיליארד דולר ל-12 מיליארד דולר והכנסותיו עלו מ-239 מיליון דולר ל-301 מיליון דולר.
בנק הפיתוח (2007–2018)
באפריל 2007, הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית העבירה את החוק הפדרלי "אודות הבנק לפיתוח", שהסדיר את התנאים החוקיים לפעולותיו של הבנק והפך אותו לבנק ממלכתי לפיתוח. ולדימיר פוטין הגדיל את ההלוואות שהבנק העניק כאשר במקביל למינויו לתפקיד ראש ממשלת רוסיה שימש כיו"ר מועצת הפיקוח של הבנק בשנת 2008. בסוף 2009, הבנק הגדיל פי ארבעה את נכסיו לשווי של כמעט 2 טריליון רובל (65 מיליארד דולר), הממשלה אפשרה לממן את הבנק מתוך כספים מחוץ לתקציב הפדרלי, המשמשים לדחיית הוצאות התקציב.
ביולי 2014, מחלקת האוצר של ארצות הברית הטילה סנקציות כלכליות שהגבילו מאוד אנשים וגופים אמריקאים לנהל יחסים עם הבנק לאחר המעורבות הרוסית בשנת 2014 באוקראינה. בשנים 2014–2017 הוציא משרד האוצר הרוסי 10 מיליארד דולר לצורך מימון תקציב הבנק. בשנת 2015 נציג הבנק בארצות הברית יבגני בוריאקוב נעצר והואשם בריגול. הנהלת הבנק טענה שיש לו חסינות בהיותו "עובד ממשלת רוסיה".
בשנים הבאות הבנק ספג הפסדים עצומים, בייחוד בשנים 2014–2015, מה שהוביל תוכנית לחילוץ של 330 מיליארד רובל בשנת 2015 ואחריו הוזרמו 150 מיליארד רובל נוספים בשנת 2016 וסכום דומה בשנת 2017. הבנק היה הגוף הפיננסי העיקרי שסיפק הלוואות במהלך אולימפיאדת החורף 2014 ורבות מההלוואות שמקורן במשחקים החמיצו את תחזיות ההחזר המקוריות, או שנאלצו לעבור תכנון מחודש.
במרץ 2016 הובטח לבנק חילוץ של 2.2 מיליארד דולר מממשלת רוסיה. סרגיי גורקוב, בכיר לשעבר בסברבנק, מונה להוביל את VEB ולקדם אסטרטגיה מהפכנית, שכללה מכירת נכסים. הממשלה הציעה במקור את התפקיד להרמן גרף, שדחה את התפקיד והמשיך לשמש כמנכ"ל סברבנק.
במרץ 2017 הטילה אוקראינה סנקציות על הבנק (ובנקים אחרים בבעלות רוסיה שפעלו באוקראינה כמו סברבנק, VTB, בנק VS, "פרומאינווסט בנק" ובנק BM) כחלק מהמשך הסנקציות שלה על רוסיה בגין סיפוח חצי האי קרים ומעורבותה של הממשלה במלחמה בדונבאס. לאחר מכן, הבנק ניסה למכור את חברת הבת האוקראינית שלה, אך ללא הצלחה.
בשנת 2017 עמד חוב הבנק על 17 מיליארד דולר, כולל 14.2 מיליארד דולר באוקראינה. בינואר 2017 פרסם גורקוב את "אסטרטגיית 2021" של הבנק, שחזה הקלה בסנקציות, חידוש ההלוואות בארצות הברית והעברת הסיכונים מתקציב הממשלה. על פי דו"ח שפרסם הניו יורק טיימס במאי 2017, 40% מהלוואות הבנק היו בסכנת חדלון.
ריטה גוארה
ריטה מריה דה אזבדו, הידועה בכינויה ריטה גוארה (נולדה ב-22 באוקטובר 1967) היא זמרת פורטוגלית. ריטה ייצגה את פורטוגל באירוויזיון 2003 שם שרה את השיר " Deixa-me sonhar " וסיימה במקום ה-22.
VEB
התאגיד הממשלתי לפיתוח (משנת 2018)
במאי 2018 מונה איגור שובאלוב, לשעבר סגן ראש ממשלת רוסיה, להחליף את גורקוב כיו"ר החדש של VEB. ביולי 2018 ביקש הבנק חילוץ נוסף בסך 16 מיליארד דולר מממשלת רוסיה ובאוקטובר 2018 הודיע הבנק על תוכניות מיתוג מחדש ושינוי מו ל"VEB.RF - המכון הממלכתי לפיתוח" (ברוסית: государственную корпорацию развития «ВЭБ.РФ») ואישר כי יוענק לו סובסידיות בסך 600 מיליארד רובל (9.1 מיליארד דולר) מהתקציב הפדרלי עד שנת 2024, בנוסף ל-125 מיליארד רובל שהתקבלו בשנת 2018.
הרווח הנקי לשנת 2018 הסתכם ב-3.85 מיליארד רובל לאחר הפסד של 200,4 מיליארד רובל שנה קודם לכן. הרווח הנקי ברבעון הראשון של 2019 עמד על 17.6 מיליארד רובל. בשנת 2019, לאחר תקופה ארוכה שבה VEB.RF במקום לממן פרויקטים חדשים עסקה בטיפול בנכסים במצוקה, החלו להופיע פרויקטים חדשים של השקעות. VEB.RF החלה להשקיע במשאבים טבעיים והשקיעה 490 מיליון דולר במטמון הנחושת של אודוקאן, 8.5 מיליארד רובל בייצור חומצה גופרתית בחברת "קויבישב אזוט" והרחבת הקיבולת לייצור מתנול. VEB.RF החלה במימון פרויקט הקמתן של שש ספינות גדולות במספנת "זווזדה" ליד ולדיווסטוק. כמו כן, VEB.RF, גזפרום בנק וסברבנק הודיעו על מימון פרויקט פיתוח במטמון האשלג בטליצקי ובוורנקנקסק שבפרם. VEB.RF וסברבנק העניקו הלוואה לצורך עבודות מודרניזציה של שדות התעופה האזוריים של קבוצת "נובפורט" בשישה ערים ברוסיה. איגור שובאלוב הסכים גם להעברה ללא תמורה של בנק סוויאז לידי המדינה ובלבד ש-VEB.RF תיקח את כל הנכסים הבעייתיים מהבנק. החוב לבנק המרכזי עמד על 212 מיליארד רובל. המדינה, לאחר שקיבלה את סוויאז-בנק, העבירה אותו לאחריות בנק אחר בשם פרומסוויאזבנק.
ריטה גוארה
ביוגרפיה
גוארה נולדה וגדלה בליסבון, פורטוגל. היא התמודדה מספר פעמים בבחירה המקדימה הלאומית של פורטוגל בתחרות האירוויזיון. היא השתתפה לראשונה בשנת 1992, והגיעה לגמר הלאומי כששירה "Meu amor inventado em mim" הגיע למקום השני. היא שרה בתחרות האירוויזיון 2003, בריגה, לטביה, שם סיימה במקום ה -22 עם 13 נקודות. אחיה של גוארה נפטר ממחלת הסרטן יום קודם לתחרות, את הודעה על פטירתו גילתה מייד לאחר הופעתה. גוארה התחתנה עם המלחין של השיר פאולו מרטינס שהיה גם אחראי על הפקת אלבומה האחרון בשם Rita שיצא ב־20 ביוני 2005.
VEB
התאגיד הממשלתי לפיתוח (משנת 2018)
ב-23 בנובמבר 2020 הודיע ראש ממשלת רוסיה מיכאיל מישוסטין על תחילת הרפורמה במוסדות הפיתוח ברוסיה, מה שיהפוך את מוסדות הפיתוח ליעילים יותר להשגת יעדי הפיתוח הלאומיים של רוסיה. הרפורמה כוללת הקמת חסם השקעות גדול על בסיס VEB.RF. התאגיד הממלכתי ינהל את התאגיד לפיתוח עסקים קטנים ובינוניים, מרכז היצוא הרוסי, הסוכנות הרוסית לביטוח אשראי יצוא והשקעות (EXIAR), רוסננו, מרכז החדשנות סקולקובו, הקרן לסיוע בפיתוח עסקים קטנים בתחום המדע, קרן לתשתיות ותוכניות חינוך והקרן לפיתוח תעשייתי.
ריטה גוארה
ביוגרפיה
ריטה דיבבה את סרטי האנימציה "הרקולס", " מלך האריות", " נסיך מצרים", " בת הים הקטנה" ועוד בפורטוגזית.
VEB
התאגיד הממשלתי לפיתוח (משנת 2018)
ב-1 במרץ 2022, כחלק מהסנקציות נגד רוסיה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הבנק נותק ממערכת הסליקה SWIFT.
השקעות
בשנים 2005–2006 גדלו התחייבויות הבנק מ-6 מיליארד ל-12 מיליארד דולר והכנסתו גדלה מ-239 מיליון ל-301 מיליון דולר אמריקאי. בשנים 2014–2015 ספג ירידה משמעותית בהכנסות בשל הסנקציות שהטילו מדינות המערב על כלכלת רוסיה. משנת 2007 הבנק נחשב לתאגיד מדינה, בהתאם לחוק "אודות בנק הפיתוח" מ-17 במאי 2007. ב-2018 אורגן מחדש בשם VEB.RF.
התאגיד היה מעורב בבניית מבנים, פרויקטים ותשתיות עבור משחקי החורף האולימפיים שנערכו בסוצ'י בשנת 2014 והוא אחד הספונסרים של מועדון הכדורגל צסק"א מוסקבה ומאז 2019 מהווה לאחד ממחזיקי המניות העיקריים בקבוצה.
ריינר פורסט
ריינר פורסט (בגרמנית: Rainer Forst; נולד ב-15 באוגוסט 1964) הוא פילוסוף ותאורטיקן פוליטי גרמני, זוכה בפרס לייבניץ לשנת 2012, שבהענקתו כונה "הפילוסוף הפוליטי החשוב ביותר בדורו". כיום הוא מכהן כפרופסור לתיאוריה פוליטית במחלקה למדעי החברה באוניברסיטת גתה בפרנקפורט. לעיתים קרובות הוא מזוהה עם הדור החדש של חוקרים המזוהים עם תאוריה ביקורתית ועם אסכולת פרנקפורט. עבודת הדוקטורט נכתבה בהנחיית יורגן הברמאס בשנת 1993.
פילוסופיה
תחומי המחקר העיקריים שלו הם תיאוריה פוליטית, פרגמטיזם, סובלנות וצדק פוליטי וחברתי. ספרו הראשון שפורסם באנגלית (הקשרים של צדק) משלב אלמנטים של ליברליזם וקהילתנות אנגלו-אמריקאיים עם תיאוריה ביקורתית ועם תיאוריה חברתית גרמנית.
הדיון של פורסט ב"צדק", בדומה לאקסל הונת, יוצא מתוך הגדרה של אי־צדק. לפי ד"ר נוה פרומר "פורסט מגדיר 'אי־צדק' כמצב של שליטה שרירותית. כלומר, מצב בו אנשים מסוימים כפופים ליחסים או למבנים שרירותיים וחסרי הצדקה מבחינתם. כלומר, אי צדק הוא מה שהוא בלתי מוצדק עבור חלק מהמשתתפים במסגרת החברתית פוליטית. דהיינו, אותם יחסים או מבנים יחסיים אשר או שאינם זוכים כלל להצדקה, או שאינם מוצדקים באופן כביל על חלק מהמשתתפים. לכן השאלה המרכזית של פורסט הופכת למהי הצדקה תקינה."
Enemies (שיר של שיינדאון)
"Enemies" (בעברית: אויבים) הוא הסינגל השלישי מתוך Amaryllis, אלבומה הרביעי של להקת הרוק שיינדאון. השיר יצא לאור ב-17 ביולי 2012.
וידאו קליפ
הקליפ מציג את הלהקה כשהיא יושבת בפגישה פרטית בלב חדר ריק. מילות השיר מדמות את השיחה המתנהלת, ומראות כיצד היא מביאה ל"קרב" שמתפתח.
נכון לאפריל 2022 זכה הקליפ ל-55.6 מיליון צפיות ביוטיוב.
בתרבות הפופולרית
השיר שימש כנעימת הפתיחה של "WWE Raw" מ-25 ביולי 2016 ועד ל-22 בינואר 2018. כמו כן הופיע במשחק המחשב "WWE 2K18".
חג'י בקטש ולי
הקדוש חג' בֶּקטַש וֶלי (טורקית: Hacı Bektaş-ı Veli, פרסית: حاجی بکتاش ولی) היה מייסדה של הטריקה הסופית באקטשי, ואחת מהדמויות המרכזיות בזרם האַלֶווי. נולד ככל הנראה בנישאפור שבח'ורסאן באמצע המאה השלוש עשרה, אך עבר לאנטוליה, שם חי ולימד. ישנה מחלוקת לגבי התאריכים המדויקים של לידתו ומותו. שמו, אשר ככל הנראה נתנו לו מאמיניו, מצביע כנראה על כך שביצע את החאג', וניתן לתרגם את שמו "העולה לרגל הקדשו בקטש". דמותו אפופה מסתורין וישנן מחלוקות לגבי יחסו אל השריעה, מוצאו, והשושלת המשפחתית שלו. המקור המפרט אודות חייו של חג'י בקטש באופן הנרחב ביותר הוא הוילאיאתנאמה.
ביוגרפיה
לפי המסורת, חג'י בקטש ולי הוא צאצא של עלי. בוילאיאתנאמה נכתב כי חג'י בקטש הוא בנו של סעיד מחמד אבן מוסא, ונינו של מוסא אלכאט'ם, האימאם השביעי על פי המסורת השיעית. אך, גנאלוגים אשר חקרו את שושלתו טענו כי מידע זה אינו מהימן, וזאת משום שאנו יודעים כי הוא חי במאה ה-13, דבר שאינו עולה בקנה אחד עם הטענה כי אלו הם אביו וסבו. בוילאיאתנאמה מצוין כמו כן כי חג'י בקטש נולד בנישאפור שבח'ורסאן (כיום איראן). אמנם אין הוכחה לכך, אך קיימת סבירות גבוהה שחג’י בקטש אכן היגר מאזור זה לאנטוליה לאחר הפלישה המונגולית. ככל הנראה לאחר הגעתו של חג'י בקטש לאנטוליה הוא הפך לחסידו של באבא רסול אללה, והתחיל את פעילותו תחת חסותו. במספר מקומות מופיעה שנת 1270-1271 (669 לפי הלוח ההיג'רי) כשנת מותו של חג'י בקטש, ואילו במקורות אחרים נכתב כי הוא מת בשנת 1291–1292 (691 לפי הלוח ההיג'רי).
חייו של חג'י בקטש סוכמו על ידי מאמיניו ב-4 משפטים, כאשר ערכה הגימטרי של מילה מסוימת בכל משפט מסמל תאריך או מספר כלשהו בחייו של חג'י בקטש. א.	Hazreti Pirin veladeti murüvet - לידתו של הקדוש, נדיבותה של הנשמה ערכה הגימטרי של המילה murüvet הוא 646, ותאריך זה מייחסים באופן מסורתי ללידתו (לפי הלוח ההיג'רי). ב.	Horasandan Ruma teşrif eder, reft - הוא הגיע מח'וראסאן לרום ערכה הגימטרי של המילה reft הוא 680, ולשנה זו מייחסים להגעתו לאנטוליה, בגיל 34 (לפי הלוח ההיג'רי). ג.	Müddeti ömrü Muhammad dir cemali - אורך חייו הוא היופי של מחמד. ערכה הגימטרי של המילה Muhammad הוא 92, ולערך זה מייחסים את שנות חייו. ד. Bektaşiye tarih asvabi rihlet - תאריך מותו של הבקטשי ערכן הגימטרי של המילים Bektashi ו rihlet הוא 738, ושנה זו מייחסים למותו (לפי הלוח ההיג'רי) (Birge 1994: 34-35).
הקשר של חג'י בקטש ולי ליניצ'רים
לפי המסורת, היה זה חג’י בקטש אשר ייסד את מוסד היניצ'רים והעניק לו את שמו. עם זאת, לסופים במאה ה-13 לא היה קשר ישיר לגורמי הצבא, חג'י בקטש חי ופעל לפני ייסודה של הנסיכות העות'מאנית, ולמיטב ידיעתנו חיל היניצ'רים נוסד שנים רבות לאחר מותו. בואילאיטנאמה מצוין כי חג’י בקטש העניק לחיילים עות'מאנים צעירים סמל על מנת שיענדו אותו. למרות שאין ציון מפורש לכך שמדובר ביניצ'רים, רבים קישרו בין השניים. הקשר המיתולוגי הזה השפיע על התפיסה העות'מאנית את דמותו של חג’י בקטש והביא לדיעה חיובית כלפי הבקטשיה, דבר אשר ישתנה מאוחר יותר במאה ה-19.
הקשר של חג'י בקטש ולי לאלווים בטורקיה
האלוויזם הוא זרם מיסטי הקשור באופן רופף לשיעה. סונים רבים טוענים כי האלווים אינם מוסלמים. לקבוצה אין דוקטרינה משותפת או פולחן משותף. הדת התפתחה באזורים הכפריים של אנטוליה סביב דמויות קדושות אשר העבירו את משנתן הדתית באמצעות מוזיקה, שירה וטקסים. האלווים מייחסים חשיבות רבה לקדוש חג’י בקטש. עדות לחשיבותו ניתן לראות במנהג לעלות לקברו. נהוג לבצע עלייה לרגל זו כל שנה ב-16 באוגוסט. גם כיום קיימים מוסדות רבים בטורקיה אשר מטרתם לשמר את המסורת של האלווים, ובתוכה גם את זו של חג’י בקטש.
שירים
חג'י בקטש כתב שירים רבים בחייו, להלן שתי דוגמאות לשיריו.
For those who have Awareness,
a hint is quite enough.
For the multitudes of heedless
mere knowledge is useless.
לאלו בעלי המודעות,
רמז הוא די והותר,
ידע בלבד הוא חסר תועלת.
Path to God, Child of Ali
Peace be to You, O Axis of Creation.
שלום עליך, הו המדריך
בדרכו של האל, ילדו של עלי
שלום עליך, הו ציר היצירה
La Résidence Ylang Ylang
La Résidence Ylang Ylang הוא סרט עלילתי קצר קומורי משנת 2008, בבימויה של השימיה אחמדה. את הדמות הראשית, ג'יבריל, גילם אבידין סעיד מוחמד. הסרט נבחר להקרנה ב"שבוע המבקרים" בפסטיבל הקולנוע בקאן, וזכה בפרסים במספר פסטיבלים בינלאומיים אחרים.
רקע
הסרט, שהוא הסרט הקומורי הראשון, הוקרן ביותר מ-60 פסטיבלי קולנוע בינלאומיים, ביניהם פסטיבל הקולנוע בקאן (בשבוע המבקרים), פסטיבל סרטי הנשים בצ'נאי, הודו, ופסטיבל הסרטים השחורים הבינלאומי במונטריאול, קנדה. בין הפרסים הרבים שזכה הסרט היו הגראן פרי לסרט קצר בפסטיבל Quintessence בבנין, התסריט הטוב ביותר בפסטיבל הפרנקופוני וו, בצרפת, ווציון לשבח מיוחד של השופטים בפסטיבל הקולנוע של אפריקה, אסיה ואמריקה הלטינית במילאן.
תקציר העלילה
בכפר קומורי, ג'יבריל מטפל בווילה ריקה, שניטשה על ידי בעליה המתגוררים בצרפת. בזמן שהוא עובד שם, הבקתה שלו בכפר עולה באש. חסר בית, הוא חייב למצוא מקום לגור.
רומולה גראי
רומולה סיידי גראי (באנגלית: Romola Sadie Garai; נולדה ב-6 באוגוסט 1982) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה בריטית מועמדת שני פרסי גלובוס הזהב. התפרסמה בזכות הופעותיה בסרטים "כפרה", "ריקוד מושחת 2: לילות הוואנה" ו"רוחות של חופש" (Amazing Grace).
קורות חייה
גראי נולדה בהונג קונג לג'נט, עיתונאית ולאדריאן גראי, בנקאי במקצועו, ממוצא יהודי. השלישית מבין שלושה ילדים. גדלה בילדותה בסינגפור. בגיל שמונה עברה עם הוריה להתגורר בלונדון. בשנת 2009 סיימה גראי את לימודיה ב"אוניברסיטה הפתוחה" שבמילטון קיינס, בקינגהאמשייר עם תואר בספרות אנגלית. למדה משחק בנערותה בתיאטרון הנוער הלאומי בו התגלתה על ידי סוכן כישרונות שסידר לה את התפקיד הראשון שלה.
קריירה
גראי זכתה לתפקיד הפריצה שלה בגיל 18 בדרמת הטלוויזיה "The Last of the Blonde Bombshells" בה שיחקה בתפקיד אליזבת (ג'ודי דנץ') בצעירותה. בהופעה זו צדה גראי את עיניו של הבמאי טום הופר שבחר בה לתפקיד הראשי של המהמרת הכריזמטית גוונדלין הארלת' לצידו של יו דנסי במיני סדרה התקופתית "דניאל דרונדה".
ב-2002 ערכה את הופעתה הראשונה בקולנוע הבריטי בעיבוד הקולנועי לרומן "ניקולס ניקלבי", בתפקיד קייט ניקלבי אחותו של הדמות הראשית.
גראי נחשבה לאחת הפריצות המבטיחות ביותר בבריטניה בשנת 2003 לאחר שהופיעה בדרמה "אחוזת אהבה" בתפקיד הצעירה קסנדרה מורטמיין.
ב-2004 זכתה לביקורות אוהדות ממבקרי סרטים במולדתה על הופעתה בדרמה "בפנים אני רוקד" בתפקיד הצעירה סייובאן המטפלת בשני המוגבלים רורי אוש'ה (ג'יימס מק'אבוי) ומייקל קונלי. בנוסף שיחקה גראי בתפקיד ראשי בסרט ההמשך לדרמה המוזיקלית המצליחה "ריקוד מושחת", "ריקוד מושחת 2: לילות הוואנה" ובדרמה "יריד ההבלים" בתפקיד אמיליה אוזבורן חברתה של בקי שארפ (ריס וית'רספון).
ב-2007 הופיעה גראי בדרמה המצליחה של ג'ו רייט "כפרה" בעלילה השנייה בתפקיד בריוני טליס הבוגרת. גראי שיחקה בשנה זו גם בסרטו של פרנסואה אוזון "אנג'ל". ב-2009 הועמדה גראי לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתפקיד אמה וודהאוס במיני סדרה טלוויזיונית המבוססת על הרומן "אמה". ב-2011 הועמדה לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בתפקיד המפיקה בל רווליי בסדרת הדרמה "השעה" ולפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה על הופעתה בסדרה "עלה הארגמן". בקולנוע שיחקה לאחרונה בדרמה "יום אחד" בתפקיד סילבי ארוסתו של דקסטר.
במאי 2021 לוהקה גראי לתפקיד בסדרת הטלוויזיה להיות אליזבת.
Gloomy Sunday
"Gloomy Sunday" (בהונגרית: Szomorú vasárnap, "יום ראשון עגמומי" או "יום ראשון העצוב"), הידוע גם בשם "שיר ההתאבדות ההונגרי" הוא שיר פופולרי משנת 1933 שהלחין הפסנתרן והמלחין היהודי-ההונגרי רז'ה שרש.
המילים שנכתבו על ידי המשורר לאסלו יאבור מתארות גיבור שרוצה להתאבד בעקבות מות אהובתו. השיר הוקלט לראשונה בהונגרית על ידי פאל קלמר ב-1933, תורגם לאנגלית ב-1935 והתפרסם מאוד בגרסתה של בילי הולידיי משנת 1941. במשך השנים הפך לסטנדרט של ג'אז, עם עשרות גרסאות בשפות שונות, ובוצע על ידי אמנים רבים. השיר התפרסם בין היתר בגלל שמועה שנפוצה כי אנשים רבים התאבדו בעקבות שמיעת השיר.
כתיבת השיר והקלטות
רז'ה שרש היה פסנתרן וכותב שירים אוטודידקט, ובשנות ה-20 אחד מכותבי השירים והמבצעים החשובים ביותר בבודפשט. בין השנים 1923–1933 כתב יותר מ-60 שירים. "Szomorú vasárnap" נכתב בשנת 1933 למילים של לאסלו יאבור, אז כתב פלילי ב"עיתון השעה 8" (Órai Újság 8), שביקש משרש להלחין אותן. שרש עבד על היצירה במשך מספר חודשים. הזמר הנודע פאל קלמר הקליט את השיר באותה שנה בווינה.
במהרה החל השיר להתפרסם מחוץ להונגריה. ב-1935 הוקלטה גרסה רוסית על ידי פיוטר לשצ'נקו, וגרסה באנגלית של פול רובסון עם מילים של דזמונד קרטר. ב-1936 הוקלטה גרסה נוספת באנגלית על ידי האל קמפ עם מילים של סם מ. לואיס, ובצרפתית על ידי הזמרת דאמיה ובביצוע של התזמורת של ריי ונטורה, בה ניגן פול מיסרקי.
השיר הפך ללהיט אמיתי בביצוע הג'אז של בילי הולידיי משנת 1941. בגרסה זו נוסף לשיר בית שלישי שבו הגיבור חוזר בו מנטיותיו האובדניות, ואומר שהכל היה בעצם חלום, ובכך מדלל את המסר האובדני ומפיג את המתח הרגשי של השיר.
במהלך השנים השיר תורגם לשפות רבות, נעשו לו פרשנויות שונות, במספר ז'אנרים מוזיקליים. לפי הערכות ישנן לפחות 79 גרסאות של השיר. בין המבצעים הבולטים שלו: ריקי נלסון (1958), מל טורמה (1958), שרה ווהן (1961), ריי צ'ארלס (1969), אלביס קוסטלו (1981), סרז' גינזבורג (1981), מריאן פיית'פול (1987), דיאמנדה גאלאס (1992), שינייד או'קונור (1992), הת'ר נובה (1999) וביורק (1999).
אגדות אורבניות
מחקר מ-2008 ניסה לבחון האם השיר אכן גרם למגפה של התאבדויות. המחקר מציין כי שנות ה-30 היו תקופה של משבר כלכלי קשה בכל העולם – פיחות בערכו של המטבע הלאומי יכול היה לקרות בכל יום, והאבטלה הייתה גבוהה. מצב זה השפיע לא רק על הפועלים ועובדי האדמה אלא גם על אנשי המעמד הבינוני המשכילים. עם זאת המשבר הכלכלי בהונגריה היה חמור במיוחד בגלל חוזה טריאנון שבעקבותיו איבדה הונגריה חלק משמעותי משטחה. תחושת האובדן יחד עם המצב הכלכלי והפוליטי גרמו למצוקה כללית קשה. על פי המחקר שיעור ההתאבדויות בהונגריה בין מלחמות העולם, וברוב המאה ה-20, הוא הגבוה ביותר בעולם. שיעור ההתאבדות בהונגריה בשנת 1933 היה 32 איש לכל 100,000 תושבים, ו-31 בשנת 1936. לטענת החוקרים אף אם היו יותר התאבדויות בעקבות השיר, אין לראות בשיר את הגורם אלא לכל היותר אינטראקציה בינו לבין המצב במדינה בתקופה והמאפיינים הייחודיים של התרבות ההונגרית הנוגעים להתאבדות.
אגדה אורבנית נוספת היא כי ההשראה למילות השיר היא התאבדותה של חברתו של כותב השיר. למעשה, יאבור התאהב ברקדנית אך היא קיבלה עבודה בארץ אחרת, ומילות השיר נכתבו בעקבות הפרידה ממנה. יאבור מכר את זכויות הטקסט להוצאת צ'רדש, שמכרו אותן זמן קצר לאחר מכן מסיבות כלכליות לחברה בארצות הברית. השיר לא זכה לתשומת לב רבה עד שעיתונאי בפריז "גילה" את האפקט האפל והדמוני שלו. השיר תורגם לצרפתית ונוגן בהופעות על במה שהייתה כולה בשחור. השמועה לגבי השיר כנראה הועצמה בזכות הופעות אלה. ב"עיתון השעה 8" פורסם ב-30 באפריל 1936 כי "בהופעות החיות של תזמורת ונטורה בפריז השיר מוצג עם סטטיסטיקת התאבדות – באיזו עיר, כמה אנשים, ואיך הם שמו קץ לחייהם – ואז הם מתחילים. לאחר הפזמון הראשון, המתופף מוציא אקדח, ויורה לעצמו בראש. אחרי המתופף, החצוצרן דוקר את עצמו בחזה בסכין. נגן הסקסופון מזמין כוס רעל מהמלצר, ושותה אותה. לאט לאט כל הלהקה מתה, נשאר רק הכנר הראשי, שמנגן לבדו Gloomy Sunday, והנגינה שלו מסתיימת כשיורד חבל מהתקרה. ריי ונטורה תוקע את ראשו בלולאה, ועם ה"התאבדות" הזה מסתיים "יום ראשון העצוב" בפריז".
עוד אגדה אורבנית שהתפתחה במהלך השנים בנוגע לשיר היא שנאסר על רשתות רדיו לנגן אותו משום שהוא גורם להתאבדות. בפועל, רק השיר בגרסתה של בילי הולידיי הוחרם בזמן מלחמת העולם השנייה על ידי ה-BBC מתוך תפיסה שהוא פוגע במורל הלאומי ואיסור זה נשאר בתוקף עד 2002, אך אין עדות לכך שהשיר הוחרם במקומות נוספים.
סבו
סֶבּוּ (בסבואנו: Lalawigan sa Sugbo; בפיליפינית: Lalawigan ng Cebu) הוא אי בקבוצת איי ויסאיאס בפיליפינים. האי הוא גם פרובינציה במדרג של "פרובינציית אי בעלת רמת הכנסה ראשונה", הממוקם במחוז המנהלי מרכז ויסאיאס, ומכיל את האי המרכזי עצמו ועוד 167 איים קטנים יותר. בירת האי היא סבו סיטי (אף על פי שמבחינה מנהלית היא עצמאית מהפרובינציה), העיר העתיקה ביותר והבירה הראשונה של הפיליפינים, המהווה חלק של מטרופולין סבו יחד עם ארבע הערים השכנות (דנאו סיטי, לאפו-לאפו סיטי, מנדאואה סיטי וטליסאי סיטי) ושמונה יחידות שלטון מקומי אחרות. נמל התעופה הבינלאומי מקטן-סבו, הממוקם באי מקטן, הוא נמל התעופה השני העמוס ביותר בפיליפינים.
סבו היא אחת הפרובינציות המפותחות ביותר בפיליפינים, עם סבו סיטי כמרכז ראשי של מסחר, חינוך ותעשייה בוויסאיאס. בעשור הפך האי למרכז עולמי עבור ייצור רהיטים, תיירות, עסקים ותעשייה כבדה.
היסטוריה
בין המאות ה-13 וה-16, סבו שהיה ידוע אז בשם Zubu (או Sugbo) היה מיושב על ידי הינדים, בודהיסטים, מוסלמים, הנשלט על ידי רג'ות ודאטוים.
אל-פארוק אמינו
אל-פארוק אג'ידה אמינו (באנגלית: Al-Farouq Ajiede Aminu; נולד ב-21 בספטמבר 1990) הוא כדורסלן ניגרי-אמריקאי, שמשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. חבר בנבחרת ניגריה בכדורסל.
לוס אנג'לס קליפרס
אמינו נבחר בבחירה השמינית של דראפט ה-NBA לשנת 2010, על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 5.6 נקודות בממוצע למשחק, לרוב כמחליפו של ראיין גומס בעמדת הסמול פורוורד.
ניו אורלינס הורנטס/פליקנס
בסיום עונת הרוקי שלו נשלח אמינו בטרייד לניו אורלינס הורנטס, יחד עם אריק גורדון, כריס קיימן ובחירת דראפט עתידית, בתמורה לרכז כריס פול. בשלוש העונות הבאות הפך אמינו לשחקן קבוע ברוטציית הקבוצה, בעיקר הודות ליכולותיו ההגנתיות, אך ניו אורלינס לא העפילה לפלייאוף ה-NBA בתקופה זו ורשמה מאזן כולל של 82 ניצחונות לעומת 148 הפסדים (36%).
דאלאס מאבריקס
לקראת עונת חתם אמינו על חוזה לעונה אחת בדאלאס מאבריקס, עבור כמיליון דולר. לאורך אותה עונה שימש כמחליפו של הסמול פורוורד הפותח צ'נדלר פארסונס, ובסיומה העפיל עם קבוצתו לפלייאוף ה-NBA מהמקום השביעי באזור המערבי. בפלייאוף עצמו הודחו המאבריקס כבר בסיבוב הראשון, כשהפסידו ליוסטון רוקטס בתוצאה 4–1.
פורטלנד טרייל בלייזרס
בסיום עונת 2014/2015 חתם אמינו על חוזה ל-4 עונות בפורטלנד טרייל בלייזרס, עבור כ-30 מיליון דולר. ב-31 במרץ 2016 קלע שיא קריירה של 28 נקודות, כולל שיא נוסף של 6 שלשות, בניצחון קבוצתו על בוסטון סלטיקס. את עונת סיימו הטרייל בלייזרס עם מאזן ניצחונות חיובי 44–38, שהציב אותם במקום החמישי במערב וזימן להם מפגש עם הקליפרס בסיבוב הפלייאוף הראשון. במשחק הרביעי מול הקליפרס התעלה אמינו כשקלע 30 נקודות, הוריד 10 ריבאונדים ועזר לקבוצתו לנצח במשחק ולהשוות את תוצאת הסדרה ל-2–2. פורטלנד ניצחה גם בשני המשחקים הבאים והעפילה לשלב הפלייאוף השני, בו הפסידה לגולדן סטייט ווריורס בתוצאה 4–1.
בפלייאוף העפיל עם הטרייל בלייזרס לגמר האזור המערבי, אך קבוצתו הפסידה מול גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 0–4. אמינו פתח בכל 16 משחקי קבוצתו בפלייאוף, וקלע 7.4 נקודות בממוצע למשחק.
שיקגו בולס
במרץ 2021 הועבר יחד עם ניקולה ווצ'ביץ' בטרייד לשיקגו בולס, תמורת ונדל קרטר, אוטו פורטר ושתי בחירות דראפט עתידיות.
באוגוסט 2021 הועבר עם ת'דאוס יאנג ו-3 בחירות דראפט עתידיות בטרייד לסן אנטוניו ספרס, תמורת דמאר דרוזן. באוקטובר 2021 שוחרר מסן אנטוניו, בטרם שיחק במדיה.
בוסטון סלטיקס
ב-26 בדצמבר 2021 חתם על חוזה לעשרה ימים בבוסטון סלטיקס.
נבחרת לאומית
בשנת 2012 השתתף אמינו באולימפיאדת לונדון כשחקן נבחרת ניגריה, ובאליפות אפריקה בכדורסל לשנת 2015 הוביל את נבחרתו לזכייה במדליית הזהב. בשבעת המשחקים של נבחרתו רשם ממוצעים של 12.0 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק, ובסיום האליפות נבחר לאחד מחמשת מצטייני הטורניר. בטורניר גביע העולם בכדורסל 2019 קלע אמינו 8.2 נקודות בממוצע למשחק, ונבחרתו סיימה במקום ה-17.
היריבות בין דינמו קייב לבין שחטאר דונצק
שתי הקבוצות מהוות לכח המוביל בליגה הבכירה ובעלות יריבות מרה, בעיקר מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21. אף על פי שהמשחק ביניהן אינו דרבי במובן הרגיל של המילה, מכיוון ששתי הקבוצות לא מגיעות מאותה עיר ואף לא מאותו אזור גאוגרפי, השם "הדרבי של אוקראינה" נקשר למשחק בשל החשיבות הגדולה שיש למשחקים ביניהן. כל מפגש בין הקבוצות גורר עימותים סוערים בין אוהדי שתי הקבוצות ואף בין שחקני שתי הקבוצות עצמן. המשחק זוכה לסיקור תקשורתי רב והוא אחד משידורי הכדורגל הפופולרים באוקראינה.
רקע
היריבות בין הקבוצות גדלה מאוד מאז שנת 2000. אם בעבר היוותה דינמו קייב לקבוצה הדומיננטית בליגה האוקראינית ששלטה בה ללא עוררין ובשנת 1999 אף גברה על ריאל מדריד ברבע גמר ליגת האלופות, הרי שמאז שנת 2000 קייב לא הצליחה להציג כדורגל משכנע במפעלים האירופיים, בעוד שחטאר הופכת למועדון הכדורגל האוקראיני הראשון שזוכה בתואר אירופי (הליגה האירופית 2009), זאת מבלי להחשיב את התואר האירופי שדינמו קייב השיגה בתקופה הסובייטית, עם זכייתה בגביע המחזיקות.
תולדות המפגשים
דינמו קייב ושחטאר דונצק נפגשו לראשונה במסגרת ליגת העל הסובייטית בכדורגל, כששחטאר עוד נקראה סטאלינו.
הקבוצות נפגשו לראשונה בשנת 1938, כשדינמו גברה על דונצק. באותה עת, דינמו הייתה הנציגה העיקרית מאוקראינה הסובייטית בליגת העל הסובייטית, בעוד דונצק התקשתה לשמור על מקומה בליגה. ברם לאורך כל השנים הקבוצה נחשבה למייצגת האזורים והמחוזות התעשייתיים של אוקראינה וכאלטרנטיבה אפשרית לדינמו קייב, אך עדיין מפגשים ביניהן לא היו פופולריים כל כך בתקופה הסובייטית, ודאי לא בהשוואה ליריבות בין דינמו קייב לבין ספרטק מוסקבה.
לאחר התפרקות ברית המועצות היריבות בין המועדונים גדלה והמועדונים חלקו ביניהם את אליפות ליגת העל האוקראינית בכדורגל והמשחקים ביניהן הפכו למתוחים ומושכים קהל רב למגרשי הכדורגל.
כל מפגש בין הקבוצות מעורר מתיחות בין אוהדי הקבוצות ואלימות אף גולשת למגרשים, כך למשל בגמר הגביע האוקראיני בשנת 2008. המשחק שנערך בחרקוב היה כה מתוח שהשופט נאלץ לשלוף 5 כרטיסים אדומים. אותו המשחק הסתיים בניצחון דונצק בתוצאה 2:0.
אחד המשחקים החשובים בין הקבוצות היה המשחק בשלב חצי גמר גביע אופ"א בעונת 2008/2009 כשהקבוצות נפגשו ביניהן ב-30 באפריל 2009 בקייב במשחק, שהסתיים בשוויון 1:1, אך ב-7 במאי דונצק אירחה את קייב וגברה עליה בתוצאה 1:2.
ב-28 באוקטובר 2009 הקבוצות נפגשו לראשונה במסגרת הגביע האוקראיני כשהן התמודדו בשלב רבע גמר הגביע כששחטאר גברה על דינמו במגרשה הבייתי — דונבאס ארנה.
ב-23 בספטמבר 2012 שוב נפגשו הקבוצות במסגרת הגביע, כששחטאר גוברת על יריבתה, במשחק שבעקבותיו פוטר מאמן דינמו ולאחריו מונה אולג בלוחין.
בעונת 2001/2002 בליגה האוקראינית דונצק גברה על יריבתה מבלי להבקיע אף שער, שני השערים הובקעו בשער עצמי של שחקני דינמו קייב.
בעונת 2016/17 המפגש בין הקבוצות שבר שיא שערים: במשחק שנערך ב-12 בדצמבר 2016 הובקעו 7 שערים במשחק שהסתיים בניצחון שחטאר בתוצאה 3:4. בעונת 2019/2018 דינמו גברה על דונצק פעמיים, במשחק הסופר קאפ האוקראיני ובמשחק ליגה בתוצאות 0–1 ובשנים 2014–2020 הן נפגשו מדי שנה במסגרת הסופר קאפ האוקראיני.
רז'ה שרש
רֶזֶ'ה שֶרֶש (במקור שפיצר, בהונגרית: Seress Rezső (תעתיק:[ˈʃɛrɛʃː ˈrɛʒøː]) 3 בנובמבר 1889 או 1899 – 12 בינואר 1968) היה פסנתרן ומלחין יהודי-הונגרי שהתפרסם בזכות שירו "יום ראשון עצוב" באנגלית התפרסם כ-"Gloomy Sunday", שהפך לסטנדרט של ג'אז, זכה לאינספור ביצועים, ונודע לשמצה בתור "שיר ההתאבדות ההונגרי".
ביוגרפיה
נולד בשנת 1889 (לפי מקורות מסוימים ב-1899) בשם רודולף ("רודי") שפיצר למשפחה יהודית ברובע השמיני של בודפשט, שהיה בתקופה ההיא מאוכלס בסופרים, אמנים, מוזיקאים צוענים ומשפחות יהודיות עניות. בגיל צעיר שינה את שמו לשם ההונגרי רז'ה שרש, נשר מהלימודים בתיכון, והצטרף לקרקס נודד כאמן טרפז. במהלך אימון הוא נפל מהטרפז מגובה רב אך שרד בדרך פלא את התאונה, ולאחר חודשים של החלמה החליט לנסות את מזלו כשחקן תיאטרון. במשך תשע שנים התפרנס בדוחק כשחקן בתיאטרון "Városligeti Műszínkör", מעין תיאטרון וודויל שפעל בפארק העירוני של בודפשט. שרש לימד את עצמו לנגן על פסנתר, ומנהל התיאטרון גילה את כישרונו ואישר לו לנגן גם שירים שכתב בעצמו. במהלך שנות ה-20 נהיה שרש אחד מכותבי השירים והמבצעים החשובים ביותר בבודפשט. בין השנים 1923–1933 כתב שרש יותר מ-60 שירים. להיטו הראשון "Még egy éjszaka" (עוד לילה אחד) בשנת 1925 מכר יותר כ-18,000 עותקים. הוא עזב את התיאטרון והחל להופיע במקומות כמו מסעדת קוּלאץ' ומסעדת קישפיפה.
היצירה המפורסמת ביותר שלו "Szomorú Vasárnap" ("יום ראשון עצוב") נכתבה בשנת 1933 למילים שכתב המשורר לאסלו יאבור, אז כתב פלילי ב"עיתון השעה 8" (Órai Újság 8), והוקלטה על ידי פאל קלמר. השיר תורגם לאנגלית ב-1935 והתפרסם מאוד בגרסתה של בילי הולידיי, משנת 1941. במשך השנים הפך לסטנדרט של ג'אז, עם עשרות גרסאות בשפות שונות, ובוצע על ידי אמנים רבים. השיר התפרסם בין היתר בגלל שמועה שנפוצה כי אנשים רבים התאבדו בעקבות שמיעתו.
שרש עצמו לא זכה להנות מההצלחה הבינלאומית של השיר. ב-1938 החלה חקיקה אנטי-יהודית בהונגריה, ובשנת 1941 הוא נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הצליח לשרוד בין היתר בזכות קצין חובב מוזיקה ששמע אותו בעבר מנגן במסעדת קולאץ'. לאחר תום המלחמה חזר לבודפשט, אך השלטון הקומוניסטי ראה בו תומך במיקלוש הורטי והוא לא הורשה לנגן את שיריו. אף על פי ששירו הצליח ברחבי העולם והוקלט פעמים רבות, לא הייתה לו אפשרות לאסוף את התמלוגים עבורו, והוא המשיך לנגן לפרנסתו במסעדת קישפיפה, וסבל מעוני ודיכאון. בינואר 1968 התאבד בקפיצה מחלון ביתו.
פני דרדפול
כותרת הסדרה מתייחסת לחיבור ספרותי באותו השם שנכתב במאה ה-19. הסדרה עצמה שואבת השראה מיצירות האימה המפורסמות בימינו, ומציגה את דוריאן גריי, מינה הארקר, אברהם ואן הלסינג, ד"ר סיוארד, רנפילד, הרוזן דרקולה, ד"ר ויקטור פרנקנשטיין, וד"ר הנרי ג'קיל.
סקירת העלילה
כמה מהדמויות המפורסמות והמבעיתות ביותר בתולדות הספרות – ביניהן המפלצת של פרנקנשטיין ויוצרו, דוריאן גריי, דרקולה, ד"ר ג'קיל ומר הייד ועוד דמויות אייקוניות מספרי האימה – מתגנבות בפינותיה החשוכות של לונדון הוויקטוריאנית של 1891. המותחן הפסיכולוגי האפל שוזר את סיפורי האימה הקלאסיים לדרמה טלוויזיונית, בעוד הגיבורים נאבקים בהפרעה המפלצתית שלהם.
פיתוח והפקה
חואן אנטוניו ביונה הוכרז כבמאי שני הפרקים הראשונים, והפרקים הנותרים של העונה הראשונה בוימו על ידי דירבלה וולש, קוקי גיארויק, וג'יימס האווס.
במרץ 2013, הוכרז כי צילומי הסדרה יתרחשו בבריטניה; בעקבות זיכוי המס החדש בבריטניה להפקות טלוויזיה מתקדמות המציע הנחה של 25%. עם זאת, נמסר באוגוסט כי ההפקה תתקיים במקום זאת באולפני "Ardmore" שבעיירה בריי ובמקומות אחרים ברחבי דבלין, אירלנד, משום חוק תמריצי המס של המדינה. צילומים החלו ב-7 באוקטובר ונמשכו חמישה חודשים. על פי דיווחים, השינוי בוצע משום שחלל הבימתי של קליבר לא היה מספיק זמין בשל צילומי סרטי קולנוע גדולים אחרים בלונדון.
בדצמבר 2013, "שואוטיים" הודיעה על ההפקה הראשונה שלה בבלוג עבור הסדרה עם השקת "בלוג ההפקה של פני דרדפול". הבלוג איפשר לצופים באינטרנט לצפות במאחורי הקלעים על ההפקה משלביה המוקדמים של הצילומים באירלנד עד לסוף העונה הראשונה, הכוללים ראיונות עם שחקנים ואנשי צוות. בפברואר 2014, "שואוטיים" שיחררו טריילר באורך מלא עבור הסדרה.
בכנס הקומיק-קון שבסן דייגו לשנת 2014, לוגן חשף כי בעת תכנון הסדרה, הוא חשב על שילוב ספר המדע הבדיוני "האי של ד"ר מורו" לשימוש עתידי באחת העונות. בראיון שנערך לפני הקרנת הבכורה של העונה השלישית, לוגן הצהיר כי ד"ר הנרי ג'קיל נוסף לסדרה משום שהזכויות על ד"ר מורו לא היו זמינות.
זמן קצר לפני תום העונות הראשונה והשנייה, "שואוטיים" הודיעו כי בכורת העונה השלישית תתקיים במאי הקרוב. עם זאת, באמצע העונה השנייה, לוגן החליט כי העונה השלישית צריכה להיות האחרונה ולסגור את כל הקצוות שנשארו פתוחים, והוא ביקש מדייוויד נווינס לא לפרסם את המידע הזה עד אחרי סיום העונה האחרונה. נווינס הצהיר, "ידעתי שהסוף של פני דרדפול עומד להיות מורגש, כמו ספוילר מאסיבי, וזה הרגיש כבוד גדול לחוות את החוויה הזו עם אנשים אחרים". לוגן אמר לגבי אי-שחרור המידע: "זה מה שהסוף של הסדרה הזאת אמור להיות: זה אמור להיות סוף חזק, מודגש ותיאטרלי, כי אני חושב שזה מה האוהדים שלנו רצו וילהמעיט את הרגש הזה עם הודעה על כך הרגיש לי מעשה של חוסר תום לב".
ביקורת
העונה הראשונה של פני דרדפול התקבלה בביקורות חיוביות ממבקרים, כשמהאתר "Metacritic", העונה קיבלה את הציון 70 מתוך 100, בהתבסס על 37 ביקורות; הציון 79% מהאתר "Rotten Tomatoes", עם ציון ממוצע של 7.4 מתוך 10, בהתבסס על 56 ביקורות, יחד עם קביעת קונצנזוס האתר כי הסדרה "מצולמת במיומנות ומשוחקת להפליא; פני דרדפול מתמידה בדרך טובה - גם אם זה קצת מרגיש טיפשי לפעמים". העונה הראשונה תוארה על ידי הכתב בן יואיט מהאתר "The Guardian" כ"מתפרעת באופן מגוחך ולוקח את המקאבריות לגבהים (או למעמקים) חדשים".
העונה השנייה גם היא קיבלה ביקורות חיוביות ממבקרים. באתר "Metacritic", העונה השנייה קיבלה את הציון 77 מתוך 100 בהתבסס על 14 ביקורות, דבר המציין "ביקורות חיוביות בדרך כלל". ב-"Rotten Tomatoes", העונה קיבלה ציון של 100% עם ציון ממוצע של 7.6 מתוך 10 בהתבסס על 19 ביקורות, עם קביעת הקונצנזוס של האתר כי "עונתה השנייה של 'פני דרדפול' שומרת על הדרמה האינטנסיבית והעקוב מדם של הסדרה, תוך ניצול מערך עצום של דמויות ומקומות מרתקים על מנת לספר סיפור ייחודי".
העונה השלישית זכתה לביקורות חיוביות מאוד ממבקרים. האתר "Metacritic" נתן לעונתה שלישית של הסדרה את הציון 83 מתוך 100 בהתבסס על 9 ביקורות, דבר המציין "שבח". ב-"Rotten Tomatoes", העונה השלישית מחזיקה בציון 100% עם ציון ממוצע של 8.1 מתוך 10 בהתבסס על 11 ביקורות, עם קביעת הקונצנזוס של האתר כי "פני דרדפול חזרה לעונה שלישית המרחיבה באופן יפה ומדמם את התעלומות והזוועות הגותיות". הכתב בן טראוורס מהאתר "Indiewire" נתן לעונה את הציון "B +" וכתב כי "הסצנות האמריקאיות של עלילת העונה השלישית שוברת יפה את ההתרחשויות העניינים עם כמה אלמנטים מערביים קלאסיים המעורבים בזוועות", וכי "האסתטיקה של ההפקה מעולם לא נראתה טוב יותר".
תערוכת הרכב של טורינו
תערוכת הרכב של טורינו (באיטלקית: Salone dell'Automobile di Torino) הייתה תערוכת רכב שנתית התקיימת באיטליה.
בשנת 2002 התערוכה ה-69 בוטלה לאור מיעט המשתתפים. כתוצאה מכך אירוע התערוכה השנתית האיטלקית עברה לבולוניה.
בשנים 2015–2019 בטורינו נערכה תערוכה באוויר הפתוח. תערוכה של 2020 בוטלה בעקבות מגפת הקורונה. תערוכת 2021 נערכה במילנו בהשתתפות 63 יצרני רכב.
במרוצת השנים מספר יצרנים איטלקים הציגו בתערוכה את המודלים החדשים שצפויים לצאת לשוק ומכוניות קונספט. המסורת החלה בשנת 1902 כאשר הוצגה אדמי. היא נמשכה עם לנצ'יה אלפא (1908), פיאט זירו (1913), פיאט 501 (1919), אלפא רומיאו 1900 (1950), בנדיני סלונצ'ינו (1968) ועוד.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-19
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-19 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1966, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1965.
הסרט הטוב ביותר
גבירתי הנאווה
השחקן הזר הטוב ביותר
לי מרווין – קט בלו והרוצחים
השחקן הבריטי הטוב ביותר
דירק בוגרד – דרלינג
השחקנית הזרה הטובה ביותר
פטרישה ניל – In Harm's Way
השחקנית הבריטית הטובה ביותר
ג'ולי כריסטי – דרלינג
התסריט הבריטי הטוב ביותר
דרלינג - פרדריק רפאל
הסרט הבריטי הטוב ביותר
תיק איפקרס
<!--
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1985
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 1985 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
מחוז צפון טיפררי
מחוז צפון טיפררי (באנגלית: County North Tipperary, באירית: Contae Thiobraid Árann Thuaidh) היה מחוז באירלנד שבוטל ב-3 ביוני 2014 ואוחד עם מחוז דרום טיפררי ליצירת מחוז טיפררי. המחוז היה ממוקם בפרובינציית מנסטר, ובירת המחוז הייתה העיר נינה, בו היא העיר הגדולה ביותר. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2011, התגוררו במחוז כ-70,322 תושבים, רובם נוצרים קתולים. המחוז גבל במחוז אופאלי מצפון, במחוז ליש מצפון מזרח, במחוז קילקני מדרום מזרח, במחוז לימריק מדרום מערב, במחוז קלייר ממערב, במחוז גולוויי מצפון מערב ובמחוז דרום טיפררי מדרום.
ברברה הרשב
ברברה הַרשָׁב (אנגלית: Barbara Harshav; נולדה ב-1940) היא מתרגמת אמריקאית, ידועה בתרגומיה לאנגלית מיידיש ועברית. מתרגמת לאנגלית ספרות יפה, מחזות, שירה וספרי עיון, מעברית, יידיש, צרפתית וגרמנית. בין תרגומיה הבולטים: שירה יידית (בין היתר של אברהם סוצקבר), שירת יהודה עמיחי, הרומן "תמול שלשום" לש"י עגנון, מחזות משל חנוך לוין, הרומנים "עשו" ו"כימים אחדים" למאיר שלו, זיכרונותיהם ממרד גטו ורשה של שמחה רותם ("קאז'יק") ויצחק צוקרמן ("אנטק"), ויומן גטו וילנה של הרמן קרוק.
ביוגרפיה
בשנת 1964 כיהנה כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת טסקיגי שבאלבמה. בשנים 1965–1966 הייתה מרצה להיסטוריה של ארצות הברית באוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו (קליפורניה). לאחר מכן כיהנה כמרצה בכירה (assistant professor) להיסטוריה של ארצות הברית באוניברסיטה המרכזית של קרוליינה הצפונית (North Carolina Central University) (ב-1967–1969) ובאוניברסיטה של מחוז קולומביה (University of the District of Columbia) בוושינגטון הבירה (1969–1975). במקביל, בשנים 1971–1975, עבדה כמנהלת תוכנית ב-Upward Mobility College של משרד הבריאות, החינוך והרווחה האמריקאי.
משנת 1978 עובדת כמתרגמת עצמאית. בשנים 1978–1986 עבדה עם יד ושם, וב-1988–1989 הייתה מתרגמת הבית של מכון ייווא שבניו יורק.
מאז שנת 2000 מעבירה סמינרים וסדנאות לתרגום כמרצה מן החוץ במחלקה ספרות השוואתית של אוניברסיטת ייל.
חברת האגודות Pi Gamma Mu ו-Phi Beta Kappa, חברת ארגון הסופרים הבינלאומי (PEN), האגודה לשפות מודרניות והאגודה האמריקאית למתרגמי ספרות יפה (American Literary Translators Association, ALTA), שבשנים בשנים 2007–2009 כיהנה כסגנית נשיאתה ובשנים 2009–2011 כיהנה כנשיאתה.
בשנת 1997 קיבלה יחד עם בעלה בנימין הרשב מדליית כסף מאוניברסיטת תור ורגטה של רומא עבור תרגומיה. ב-2004 זכתה בפרס TLS-Porjes לתרגום מעברית לאנגלית, על תרגומה The Labor of Life: Selected Plays, קובץ של 8 מחזות משל חנוך לוין.
מתגוררת בעיר ניו הייבן שבקונטיקט.
תרגומיה
בנוסף, תרגומיה הופיעו במספר אנתולוגיות של מחזות ישראליים, סיפורים קצרים עבריים, סיפורת ושירה. חלק מתרגומיה מופיעים תחת השם Barbara Benavie.
מחוז ארמה
מחוז ארמה (באנגלית: County Armagh, באירית: Contae Ard Mhacha) הוא אחד מששת מחוזות צפון אירלנד שבממלכה המאוחדת. כמו כן, הוא אחד מ-32 מחוזות אירלנד המסורתיים, כחלק מפרובינציית אלסטר.
גאוגרפיה
בירת המחוז היא העיר ארמה, על שמה הוא נקרא, על אף שהעיר הגדולה בתחומו היא העיר קרייגבון. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2011, מתגוררים במחוז כ-174,792 תושבים, רובם משתייכים לנצרות הקתולית. המחוז גובל במחוז דאון ממזרח, ובמחוז טיירון מצפון מערב, שני האחרונים בצפון אירלנד, ובמחוז לאות' מדרום ובמחוז מונאהן ממערב, שני האחרונים מחוזות באירלנד. כמו כן, הוא גובל בים האירי מדרום מזרח. שם המחוז הוא הצלבתן של שתי מילים - המילה האירית Ard שמשמעותה ״גבוה״ או ״מקום גבוה״, ושם האלה ״מחה״ מהמיתולוגיה האירית.
במהלך תקופת הצרות, היה דרום המחוז למעוז תומכיו של ה-IRA, שהתנגד לשלטון הבריטי בצפון אירלנד. יש הטוענים כי התקשורת הצמידה תווית זו לתושבי דרום ארמה על לא עוול בכפם וגרמה לדמוניזציה של האזור. ב-10 במרץ 2009, צלף של תנועת הממשך של ה-IRA ירה למוות בשוטר ממשטרת צפון אירלנד - הפגיעה הראשונה והאחרונה בשוטר בצפון אירלנד מאז הסכם יום שישי הטוב ב-1998.
מטרובוס
מטרובוס (טורקית Metrobüs) היא מערכת אוטובוסים מהירה הפועלת באיסטנבול שבטורקיה מאז שנת 2007. המערכת בנויה ממת"צ נפרד לאוטובוסים בין גורפינר (Gürpınar) במערב החלק האירופי של העיר, וזינג'ירליקויו (Zincirlikuyu) סמוך לצד האירופי של גשר הבוספורוס. במקום זה משתלבים האוטובוסים בנתיבי התחבורה הכלליים החוצים את הגשר, לאורך של כ-1.7 ק"מ, והם נפרדים מהם בשנית בצידו האסיאתי. משם ממשיך המת"צ עד סאוטלוצ'שמה (Söğütlüçeşme) שבקדיקוי, סמוך לכניסה הדרום-מזרחית למצרי הבוספורוס. אורך המת"צ הוא 49 ק"מ ואורך המערכת כולה עומד על 50.5 ק"מ.
היסטוריה
הקמת המערכת החלה בשנת 2005 והקטע הראשון שלה באורך של 18.3 ק"מ, מאווג'לר לטופקפי שבחלק האירופי של העיר, נחנך ב-17 בספטמבר 2007. מאז הוארכה המערכת שלוש פעמים: ב-8 בספטמבר 2008 נחנך הקטע המרכזי באורך של 10.8 שממשיך מטופקפי עד גשר הבוספורוס, ב-3 במרץ 2009 נוסף הקטע המזרחי בתחומי יבשת אסיה, שאורכו 11.2 ק"מ, וב-12 ביולי 2012 נחנך קטע נוסף באורך של 9.7 ק"מ בצידה המערבי של המערכת, מאווג'לר (Avcılar) למרכז טויאפ פואר (Tüyap Fuar Merkezi) בגורפינר.
המערכת ופעולתה
אורכה הכולל של המערכת הוא 50.5 ק"מ ובה 45 תחנות שהמרחק הממוצע ביניהן הן הוא 1.1 ק"מ. הנתיב עובר ברובו בין מסלוליו של כביש הטבעת הפנימי של איסטנבול, המוכר כ"כביש ההיקפי של איסטנבול" (İstanbul Çevreyolu), ומסומן ככביש D100 וככביש מהיר O1. הגישה אל התחנות היא בדרך כלל באמצעות גשר עילי מעל מסלולי הנסיעה של הכביש. האוטובוסים נעים במת"צ נגד כיוון הנסיעה הנוהג בטורקיה, היינו בצידה השמאלי של הדרך, כדי שדלתותיהם יפנו בתחנות אל רציף משותף לתנועה בשני הכיוונים ("רציף אי"). בשל כך, בשני צדדיו של גשר הבוספורוס, הוקמו מחלפים המאפשרים לאוטובוסים להשתלב בתנועה הכללית הנעה עליו בימין הדרך.
המערכת נפגשת עם חלק מאמצעי התחבורה המסילתית של איסטנבול ובהם הרכבת הקלה של איסטנבול (M1 ו-T4), הרכבת התחתית (M2) ורכבת הפרברים בצד האסיאתי (B2).
לאורך המערכת פועלים 315 אוטובוסים העושים כ-3,300 נסיעות יומיות בימי עבודה. המערכת מסוגלת להסיע כ-40,000 נוסעים בשעה בכיוון, ובשעות העומס עושים בה שימוש יותר מ-70,000 איש בשני הכיוונים. בשעות העומס נעים האוטובוסים לאורך הנתיב בתדירות של 15–20 שניות, בשעות אחרות כל 45–60 שניות, ובשעות הלילה (בין 0100–0500) אחת לשלושים דקות. המערכת פועלת בארבעה קווים המכסים את כל אורכה או חלקים ממנה: המספר 34 נבחר מכיוון שזהו המספר המסמל את נפת איסטנבול. בשנת 2011 הסיעה המערכת 194,443,817 נוסעים, לעומת 174,652,780 בשנת 2010 ו-135,722,969 בשנת 2009.
ציוד נייד
מטרובוס מפעילה שלושה דגמי אוטובוסים:
בית הקברות היהודי בסקווייז'ינה
בית הקברות היהודי ב - הוא אחד מבתי הקברות היהודיים הגדולים במחוז לובוש שבפולין. בית הקברות משתרע על שטח של כ-2.23 דונם, ונמצאות בו 247 מצבות. בית הקברות משמש כמוזיאון לתולדות יהדות העיר ותיירים רבים מבקרים בו.
המצבות העתיקות ביותר שהשתמרו בבית הקברות מקורן בתחילת המאה ה-18, אם כי בית הקברות היה קיים כנראה מהמאה ה-15. בית הקברות פעל עד שנות ה-30 של המאה ה-20 והוא אחד הבודדים שלא נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה. רק בשנות ה-70 החלו הרשויות המקומיות לנקות את שטח בית העלמין, אך הניקוי רק הזיק למקום. ניסיונות לשפץ את בית העלמין נעשו בשנת 1992, אך לא היה אז מימון לכך. רק התמיכה הכלכלית והארגונית של כמה מוסדות צדקה אפשרה לבנות מחדש את בית העלמין ב-2002. שנה לאחר מכן, בית הקברות נהרס שוב על ידי עבריינים אלמונים. פעולות שיקום נוספות בוצעו בשנים הבאות.
היסטוריה
התאריך המדויק של הקמת בית הקברות אינו ידוע. לפי תארוך המצבה העתיקה ביותר ניתן לשער כי החלו לקבור בו בתחילת המאה ה-18. ההערכה היא שעוד מראשיתה של הקהילה היהודית בסקווייז'ינה במאה ה-15, שכן במקום בית קברות יהודי עתיק יותר, שהיה ממוקם ליד בית הקברות הפרוטסטנטי הישן, ששרידיו עדיין קיימים.
אחרוני הנפטרים נקברו שם בשנות ה-30 של המאה העשרים, כאשר כמעט ולא היו יהודים בעיר. בית הקברות שרד את השואה כמעט בשלמותו. מצב עניינים זה נמשך עד אמצע שנות ה-60.
בשנות ה-60 וה-70 הייתה פעילות מאורגנת של הרשויות המקומיות שמטרתה הייתה "לסדר" באופן רשמי את בית הקברות, או למעשה להרוס אותו כליל. במשך זמן מה פורקו ויוצאו מצבות - חלקן אף הלכו לפוזנן ושצ'צ'ין, שם שימשו לצורכי בנייה. בתחילת שנות ה-70 פירקה החברה מצבות יקרות ערך במיוחד, קברים משפחתיים משיש שוודי שחור וגדרות מתכת.
בנוסף, בית הקברות נהרס על ידי תושבים מקומיים. רבות מהמצבות נגנבו על ידם ושימשו יסודות לבתים צמודי קרקע סמוכים. בית הקברות כוסה בהדרגה בשיחים, וגרוע מכך, המקום הפך למקום מפגש של נערי השוליים המקומיים. בעקבות זאת רוב המצבות נפלו או נסדקו. הניקיון התקופתי של שטח בית הקברות שבוצע על ידי תלמידים מבתי הספר של סקוויז'ינה בפיקוח מורים לא הספיק. מלבד הרס וגניבת המצבות, נחפרו קברים רבים בחיפוש אחר חפצים יקרי ערך שהמנוחים נקברו איתם.
בשנת 1992 נכנס ולדמיר כרוסטובסקי, האחראי המחוזי על שימור אנדרטאות, לבית הקברות למטרת רישום האנדרטאות. בהוראתו, נבדק בית הקברות על ידי הנריק גרקי ותועדו 162 מצבות. התרגום של הכתובות על המצבות נערך על ידי פאוול ורונצ'ק, והתיעוד של הרישום נשלח, בין היתר, להמכון ההיסטורי היהודי בוורשה.
ביוני 2002, ביוזמת אגודת סקוויז'ינסקי לפיתוח כלכלי ובתמיכתם הכספית של קרן פורד והאקדמיה לפיתוח פילנתרופיה בפולין, הוקם פרויקט "להחזיר את הזיכרון" (שוויו הסתכם ב-26.5 אלף זלוטי). השטח נוקה, המצבות שהתהפכו נוקו והוסדרו מחדש. באזור בית הקברות הוצבו לוחות עזרה עם מידע על ההיסטוריה של יהודי סקוויז'ינה, ונבנו מדרגות עץ כדי להקל על הגישה לאחד המדרונות החוליים של הגבעה. בנוסף לעובדים שכירים ותלמידים מבתי ספר תיכוניים מקומיים, עבדו גם צעירים גרמנים מגימנסיה מאוריציוס בבורן ליד פאדרבורן.
פתיחת בית הקברות המשוחזר, נערכה בהשתתפות נציגי הקהילה הדתית היהודית משצ'צ'ין, שולבה בכנס מדעי ובתערוכת תצלומים המציגים את בית הקברות.
שנה לאחר מכן, בלילה שבין 9 ל-10 בנובמבר 2003, נהרס הבית הקברות על ידי פורעים. באתר האינטרנט של הארגון האנטי-גזעני Never Again, "הספר החום", האירוע תואר כך:
מצבות רבות הופלו או נופצו. רוב הכתובות שנעשו על ידי הפורעים הוסרו, אך לקופת העירייה עדיין חסר כסף לשיפוץ מלא של בית העלמין. מבצעי ההרס לא אותרו, והעניין הוזנח במהירות. והמצב בבית הקברות שוב מתדרדר. למרות זאת, צעירים מהתיכון המקומי מנקים אותו באופן קבוע, ואוספים אשפה ועלי שלכת.
ביולי 2014 שיפצו הרשויות של קומונה סקוויז'ינה את המדרגות המובילות לנקרופוליס ממרכז העיר. העלות הכוללת של פרויקט זה הסתכמה בכמעט 29 אלף זלוטי, מתוכם כ-15 אלף היו מענק מתוכנית פיתוח הכפר של האיחוד האירופי.
באפריל 2015 נוקה בית הקברות על ידי קבוצת מתנדבים מהאגודה הגרמנית "זנאקי פוקוטי". הם ניקו חלק מהמצבות, אספו אשפה וסידרו מצבות הפוכות.
כדורעף במשחקים האולימפיים
תחרויות כדורעף נערכות כחלק מהמשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964).
בית הקברות היהודי בסקווייז'ינה
כיום
נכון לעכשיו, בית הקברות היהודי בסקווייז'ינה הוא הזכר הפיזי היחיד שנשמר לנוכחותם בת מאות שנים של יהודים בעיר זו. על פי המסורת היהודית הקהילה הייתה ממוקמת על גבעה שלפני המלחמה נקראה בגרמנית "יודנברג" כיום היא לא נקראת בשם זה.
כדורעף במשחקים האולימפיים
היסטוריה
בטורניר הראשון שנערך באולימפיאדת טוקיו (1964), השתתפו עשר נבחרות של גברים ושש נבחרות של נשים. כל הנבחרות שיחקו נגד כולן, ודירוגן היה בהתאם לתוצאות המשחקים שלהן. האלופה האולימפית הראשונה בטורניר הגברים הייתה נבחרת ברית המועצות, ואלופת הנשים הייתה נבחרת יפן. לקראת אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), שקל הוועד האולימפי הבינלאומי לבטל את הטורניר, אך בסופו של דבר הוא התקיים, במתכונת דומה, אך מספר נבחרות הנשים עלה לשמונה.
בית הקברות היהודי בסקווייז'ינה
כיום
בית הקברות ממוקם ברחוב מיקביצ'צה, בסמוך לכביש הגישה למידזירץ. ידוע כי גם יהודים ממורזינובו השכנה נקברו שם. .