cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרטין אוניל
קריירת משחק
אוניל סיים את דרכו בקבוצה במהלך עונת, לאחר כמעט עשור במדי הקבוצה, כשעזב לנוריץ' סיטי. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגת המשנה, ולקראת עונת עבר אוניל למנצ'סטר סיטי. לאחר חצי עונה בלבד חזר אוניל לנוריץ' וסייע לה להעפיל בחזרה לליגה הבכירה. בעונת עבר אוניל לנוטס קאונטי, וירד איתה לליגת המשנה. הוא ניסה לחזור לכושר לקראת טורניר מונדיאל 1986, כשחתם בשורות צ'סטרפילד ואחריה בשורות פולהאם, אך במדי שתיהן סבל מפציעות ולא רשם כלל הופעות בליגה, בטרם פרש ממשחק פעיל ב-1985, בגיל 33.
נבחרת צפון אירלנד
אוניל היה שחקן קבוע בסגל נבחרת צפון אירלנד במהלך כל הקריירה שלו. הוא החל את דרכו הבינלאומית במדי הנבחרת כשחקן מחליף ב-1971, ושנתיים אחר כך כבר היה לשחקן הרכב וכבש את שעריו הראשונים במדי הנבחרת.
אוניל זכה עם נבחרתו באליפות הבית הבריטית ב-1980, ושנתיים אחר כך הוביל את נבחרתו כקפטן לטורניר מונדיאל 1982 בספרד. בשלב הבתים הדהימה הנבחרת כשסיימה במקום הראשון בבית, לאחר שוויון 0-0 עם, שוויון 1-1 עם וניצחון מפתיע 1-0 על  המארחת. בשלב הבתים השני הודחו אוניל וצפון אירלנד לאחר תיקו 2-2 מול והפסד, יחיד בטורניר, 4-1 ל. אוניל פתח בכל חמשת משחקיה של נבחרתו בטורניר.
שנתיים לאחר טורניר המונדיאל, בהופעותיו האחרונות במדי הנבחרת, הוביל אוניל את נבחרתו לזכייה שנייה בטורניר אליפות הבית הבריטית ב-1984. אוניל ניסה להיכנס לכושר משחק לקראת טורניר מונדיאל 1986, אך לא הצליח וסיים למעשה את דרכו הבינלאומית ב-1984. בסך הכול רשם אוניל 64 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש תשעה שערים.
קריירת אימון
אוניל החל את קריירת האימון בליגות הנמוכות באנגליה. את דרכו הוא החל בקבוצת גרנטהאם טאון בשנת 1987, אותה אימן כשנתיים. לאחר מכן, רשם קדנציה קצרה בקבוצת שפשד צ'רטרהאוס. בפברואר 1990 התמנה לתפקיד המאמן בקבוצת וויקומב וונדררס, תפקיד אותו מילא בהצלחה במשך ארבע וחצי עונות, כשהעלה אותה לליגות המקצועניות לראשונה בתולדותיה.
ביוני 1995, לקראת עונת, התמנה אוניל לתפקיד המאמן בקבוצת נוריץ' סיטי מליגת המשנה, במדיה שיחק בעבר. הוא התפטר מתפקידו בדצמבר 1995, לאחר כחצי שנה בלבד, בעקבות חילוקי דעות עם הבעלים. מיד עם עזיבתו התמנה לתפקיד המאמן בלסטר סיטי, גם היא מליגת המשנה. לאחר שהוביל אותה למקום החמישי בסיום העונה הסדירה, הצליחה לסטר להעפיל את העלייה לפרמייר ליג בזכות ניצחון בחצי גמר הפלייאוף על סטוק סיטי, ובגמר על קריסטל פאלאס (2-1 בהארכה).
בעונתו הראשונה כמאמן בפרמייר ליג, עונת, הוביל אוניל את לסטר לזכייה בגביע הפוטבול ליג לאחר ניצחון בגמר על מידלסברו, ולמקום התשיעי בטבלה, הרחק מקרבות התחתית. הקבוצה שמרה על מקומה במרכז הטבלה לכל אורך תקופתו של אוניל בקבוצה. בעונת הגיעה לסטר עם אוניל עד לגמר גביע הפוטבול ליג אך נוצחה על ידי טוטנהאם הוטספר, ועונה אחר כך הצליחה לזכות בתואר בפעם השנייה תחת אוניל, לאחר ניצחון בגמר על טרנמיר רוברס. בסיום אותה עונה, לאחר ארבע וחצי עונות מוצלחות כמאמן הקבוצה, סיים אוניל את חוזהו במועדון.
לקראת עונת התמנה אוניל לתפקיד מאמן קבוצת סלטיק הסקוטית, והחליף בתפקיד את ג'ון בארנס וקני דלגליש, שהובילו את הקבוצה למקום השני, 21 נקודות מתחת לאלופה והיריבה הגדולה גלאזגו ריינג'רס. בפעם הראשונה בה הוביל אוניל את סלטיק למשחק הדרבי של גלאזגו, ניצחה קבוצתו בתוצאה 6-2, הגבוהה ביותר שלה בדרבי מאז 1957. הייתה זו יריית הפתיחה לעונה מקומית מושלמת של קבוצתו, שהסתיימה בטרבל מקומי, הראשון של הקבוצה מאז 1968. עונה אחר כך, הוביל אוניל את קבוצתו לזכייה שנייה ברציפות בתואר אלופת סקוטלנד, הפעם הראשונה הצליחה סלטיק לעשות זאת מאז.
בעונת הפסידה סלטיק את האליפות לריינג'רס, אך רשמה הצלחה באירופה. היא שיחקה באותה עונה בגביע אופ"א, והדיחה את בלקברן רוברס, סלטה ויגו, שטוטגרט, ליברפול ובואבישטה בדרך לגמר גביע אופ"א, הגמר האירופי הראשון שלה מאז 1970. במשחק הגמר בסביליה הפסידה סלטיק 3-2 לפורטו של המאמן ז'וזה מוריניו בתוצאה 3-2 לאחר הארכה. בעונת החזירה לעצמה סלטיק שני תארים מקומיים, כשזכתה באליפות ובגביע.
ב-25 במאי 2005 הודיע המועדון כי אוניל יסיים את דרכו בסיום העונה כדי לטפל באשתו ג'רלדין שחלתה בלימפומה. משחקו האחרון כמאמן הקבוצה היה גמר הגביע הסקוטי שלושה ימים אחר כך, בסיומו זכתה סלטיק בתואר זה בפעם השלישית תחת הדרכתו של אוניל. הוא היה לאחד מהמצליחים שבמאמני סלטיק, כשניצח 213 מתוך 282 המשחקים של קבוצתו. בחמש עונות כמאמן הקבוצה הוביל אותה אוניל לשלוש אליפויות, שלושה גביעים וגביע ליגה אחד. בשתי העונות בהן לא זכתה הקבוצה באליפות, היה זה בפער של נקודה אחת ושער אחד מהאלופה. כמו כן הוא הוביל את הקבוצה לשבירת שיא ניצחונות רצופים בדרבי של גלאזגו (7), ולשבירת שיא בריטניה בניצחונות ליגה רצופים (25).
לאחר שנה מחוץ למגרשים, חזר אוניל לפרמייר ליג כשהתמנה ב-4 באוגוסט 2006 לתפקיד המאמן באסטון וילה מחליפו של דייוויד אולירי, שהוביל את הקבוצה למקום ה-16. תחילת דרכו כמאמן הקבוצה בפרמייר ליג הייתה מוצלחת. הקבוצה רשמה תשעה משחקי ליגה רצופים מפתיחת העונה ללא הפסד, ולאחר ירידה בכושרה באמצע העונה, החלה הקבוצה בחודש אפריל 2007 רצף זהה של תשעה משחקי ליגה ללא הפסד בסיום העונה. בסך הכהל השיגה הקבוצה שיפור של שמונה נקודות וחמישה מקומות במאזנה מהעונה הקודמת, וניצבה במקום ה-11. עם פתיחת עונת, לאחר כישלון נבחרת אנגליה להעפיל ליורו 2008 תחת סטיב מקלארן, עלה שמו של אוניל כמחליף אפשרי לתפקיד מאמן הנבחרת, אך אוניל לא הביע רצון לקבל אותו. הוא המשיך לאמן באסטון וילה הוביל את קבוצתו לעונה מוצלחת במקום השישי בטבלה, כשהוא מחמיץ את המקום בגביע אופ"א במחזור האחרון של העונה.
עם תחילת עונת העפילה אסטון וילה לגביע אופ"א באמצעות זכייה בגביע האינטרטוטו בעונה האחרונה לקיומו. היא עברה את שלבי המוקדמות ואת שלב הבתים, והגיעה לשלב הנוקאאוט מול צסק"א מוסקבה. במקביל, ניצבה אסטון וילה במקום השלישי בטבלה והתקרבה לשלבי הסיום של העונה עם סיכוי להעפיל לליגת האלופות. אוניל העדיף להתרכז במשחקי הליגה, ועלה למשחק הגומלין מול צסק"א בהרכב משני, שהפסיד וסיים את דרכו במפעל. בעקבות ההפסד, וילה רשמה עשרה משחקי ליגה רצופים ללא ניצחון, ואיבדה את המקום בין ארבע הראשונות המוביל לליגת האלופות. את עונה סיימה הקבוצה במקום השישי בטבלה.
את עונת פתחה הקבוצה עם הפסד בפלייאוף העפלה למפעל החדש של אופ"א, הליגה האירופית, מול ראפיד וינה. למרות זאת, הוסיפה להשתייך לחבורת הצמרת בפרמייר ליג ורשמה ניצחונות ליגה על קבוצות צמרת כמו מנצ'סטר יונייטד, צ'לסי וליברפול. ב-10 בפברואר 2010 שיחקה הקבוצה לראשונה מזה עשור במשחק גמר, לאחר שהצליחה להעפיל לגמר גביע הפוטבול ליג, אך לא הצליחה לזכות בתואר לאחר הפסד 2-1 למנצ'סטר יונייטד. בליגה, הוביל אוניל את קבוצתו בפעם השלישית ברציפות למקום השישי בטבלה. ב-9 באוגוסט 2010, חמישה ימים בלבד לפני פתיחת עונת, הודיע אוניל על התפטרותו מהתפקיד לאחר ארבע עונות.
ב-3 בדצמבר 2011, לאחר יותר מעונה מחוץ למגרשים, התמנה אוניל לתפקיד המאמן בקבוצת סנדרלנד, המועדון אותו אהד מגיל צעיר, כמחליפו של סטיב ברוס שפוטר מתפקידו. עם הגיעו של אוניל ניצבה הקבוצה במקום ה-16, ובמשחקו הראשון סנדרלנד רשמה הפסד 1-0 לבלקברן רוברס. אמנם, בחמשת המשחקים הבאים רשמה סנדרלנד עם אוניל ארבעה ניצחונות, כולל ניצחון מפתיע על מוליכת הטבלה דאז, מנצ'סטר סיטי. בהמשך עלתה סנדרלנד עד למקום התשיעי, תוך שהיא מתמודדת על מקום שיוביל לליגה האירופית. לאחר שלא הצליחה לנצח בשמונה המחזורים האחרונים, סיימה הקבוצה במקום ה-13 בטבלה. העונה שאחר כך החלה עבור סנדרלנד עם שאיפות להתברג בחלק העליון של הטבלה. למרות זאת, הקבוצה סבלה מחוסר יציבות ביכולתה. לאחר שהגיעה עד למקום ה-11 בטבלה, סבלה הקבוצה מרצף של שמונה משחקים ללא ניצחון, עד שב-30 במרץ 2013 פוטר אוניל מתפקידו שבעה מחזורים לסיום העונה, כשהקבוצה במקום ה-16, שני מקומות ונקודה אחת בלבד מעל הקו האדום. הוא הוחלף בפאולו די קאניו שהצליח להצעיד את הקבוצה להישארות בליגה.
ב-5 בנובמבר 2013 מונה אוניל לתפקיד מאמן נבחרת אירלנד, במקומו של ג'ובאני טרפטוני, שאיבד סיכוי להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014. אוניל צירף אליו כעוזר את קפטן הנבחרת לשעבר, רוי קין. משחקו הראשון בתפקיד, עשרה ימים לאחר מינויו, הסתיים בניצחון 3-0 על. בנובמבר 2018 לאחר קמפיין ליגת האומות סיים את חוזהו בנבחרת.
צבי הירש יפה
צבי הירש יפה (י"א בסיוון ה'תרי"ג, 17 ביוני 1853 – י"ח בניסן ה'תרפ"ז, 20 באפריל 1927) היה מתמטיקאי, כרונולוג, עסק בחקר לוחות השנה הכללים ובלוחות השנה העבריים, ממציא.
תולדות חייו
נולד במונאסטירשציזנה מחוז מסטיסלב, פלך מוהילב רוסיה, (רוסיה הלבנה). משפחתו התייחסה לגאון המפורסם מרדכי יפה בעל ה״לבושים״, שהיה בקי גם בהנדסה. אביו, שהתנגד לכל חידוש בתורת ישראל על דרך ההשכלה, נתן לבנו הצעיר חינוך תורני שמרני. עוד בילדותו נודע צבי הירש בכישרונו להנדסה ובעירו יצא לו שם של "בעל חשבון" מופלג. מחוסר ספרי לימוד בעברית ולפי דרכי החינוך בעיירות הקטנות של רוסיה באותם ימים לא ידע עד הגיעו לגיל 20 אפילו את השם אלגברה, ובחשאי הוא היה ממציא לפי תומו, כללים בחשבון. את הצורות ההנדסיות שלמד בעצמו, ידע, לצין רק באותיות האלף בית העברי, ועסק בהמצאת דברים שכבר הומצאו קודם לכן על ידי אחרים. את רוב ידיעותיו שאב מספריהם של פרץ סמולנסקין שהיה בן עירו ושל גבריאל יהודה ליכטנפלד שהיה פרק זמן, חותנו של י"ל פרץ.
בראשית שנת תרמ"א עבר לגור במוסקבה. שנה לאחר מכן (1881) נדפס ברוסית מאמרו החשוב ״מציאת קו ישר השווה בעמדתו לקשת העגול״. בשבתו במוסקבה המציא מכונה להקלת פעולות החשבון בחיבור, חיסור, כפל וחילוק, שהוצגה בעיר בתערוכה בשנת 1882. יפה זכה בשל כך בפרס ובתעודות כבוד. מלבד זאת המציא המצאות שימושיות נוספות כמו לוח תמיד שאליו מחובר מחזיק לעט.
ראובן בריינין כותב עליו בזיכרונותיו: "בשנת 1887 פגשתי את יפה במוסקבה הוא חי בדוחק והיה עסוק ביצירת ה"לוח-תמיד" שלו. כשסידרתי את חברת "שפה ברורה" הצטרף אליה ושם הכיר את יעקב מזא"ה, דר' יחיאל צ'לנוב, מנחם אוסישקין, יחיאל יוסף ליבונטין ואחרים"... "אדם צנוע ביותר, הוא נהג בקפידה ובדייקנות בכל דבר הן בספרות והן בחיים. מעולם לא הרצה אולם השתתפותו בוויכוחים וכן הערותיו הבלשניות בוויכוחים פרטיים הביאו תועלת רבה".
צבי הירש עבר עם משפחתו לוורשה והיה מגיה ב"הוצאת תושיה" וגם עוזר אדמיניסטרציה של ה"ביבליותקה העברית". אסופה זו יצאה לאור באותה ההוצאה, שבבעלותו של בן אביגדור, ובמסגרתה פורסמו ספרים מתורגמים רבים בתחום העיון והספרות היפה. הוא היה בקשר מכתבים הדוק עם חיים יחיאל בורנשטיין, שהיה מורו הרוחני ואף עמית למקצוע, והתייעץ איתו רבות בנושאי העיבור. חיבוריו של צבי הירש בתחום זה: "לוח תמיד אבטומטי לכל ימי השנה ולקביעת הפסחא לפי המנין היוליאני" ולוח כנ"ל לפי הלוח הגרגוריאני, צוינו במאסף מדעי של "חברת הטכניקה הגבוהה" במוסקבה; נכתב שם שבעזרת הלוחות הללו אפשר לפתור שאלות קלנדריות שאי אפשר היה לפתרן קודם לכן. יפה חבר עוד כמה לוחות השוואה לחשבונות הזמנים של העמים העתיקים, ו"לוחות-תמיד" עבריים לפי חשבון העיבור הנהוג בזמננו ולפי חשבונות בזמנים קדומים יותר. התוכן אדולף ריכטר, שהיה גם חוקר תולדות העיבור בישראל, כותב בלוח שלו לשנת 1908 ״בין החוקרים במקצוע הלוח העברי, שמספרם לא מעט, נודע לתהילה זה שנים רבות ה׳ הירש יפה כאיש בעל מוח חריף ושמו מכובד מאד בין החכמים". בשנות חייו האחרונות התאלמן מאשתו, חיי בסמולנסק ושם גם נפטר.
איסלאס מריאס
איי מריה (בספרדית: Islas Marías; "איסלאס מריאס") הם ארכיפלג של ארבעה איים השייכים למקסיקו. הם ממוקמים באוקיינוס השקט, מאה קילומטרים מול חופי מדינת נאיאריט ו-370 קילומטרים דרומית מזרחית לקצה באחה קליפורניה. מבחינה מינהלית, האיים מהווים חלק מהממשל העירוני מוניציפלי של סן בלאס, נאיאריט. האיים שימשו כמושבת עונשין עד 18 בפברואר 2019, כאשר הנשיא אנדרס מנואל לופז אוברדור הורה על סגירת פעולתו של הכלא הפדרלי באיי מריאס.
האירופאי הראשון שגילה את האיים היה דייגו הורטאדו דה מנדוסה, בן דודו של הרנאן קורטס ב-1532, שהעניק להם את השם איי מגדלנס (Islas Magdalenas), על שם מריה מגדלנה. לא נמצאו באי עדויות למגורים קודמים של עמים ילידים.
בשנת 2010 הוגדר הארכיפלג על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית.
גאוגרפיה
האיים הם בשטח כולל (מצרפי) של 244.97 ק"מ, והאוכלוסייה הם היא של 1,116 איש. באיסלה מריה מאדרה נמצאים נכון למפקד 2005 גם כ-8,000 אסירים. שאר האיים אינם מיושבים. היישוב המרכזי הוא פוארטו באלטו, עם 602 תושבים.
האי של האם מריה, "איסלה מריה מאדרה",, הוא הגדול מבין האיים, עם שטח של 145.28 ק"מ. הוא מאכלס את כלא איסלאס מריאס, שהוקם שם ב-1905. שני האיים הגדולים הבאים הם איסלה מריה מגדלנה (70.44 ק"מ), ובהמשך דרומה, איסלס מריה קליאופאס , ( 19.82 ק"מ). הם נקראו על שם שלוש נשים הנקראות מרים בברית החדשה המקראית, מרים, אם ישו, מרים המגדלית ומרים אשת קלופה בהתאמה, והן מכונות ה-Tres Marias, שלוש המריות. אי קטן יותר, סן חואניטו, בשטח של 9.1 ק"מ שוכן מול החוף הצפוני של איסלה מריה מאדרה.
האיים מפורטים מצפון לדרום בטבלה הבאה:
גאולוגיה
מחקרים תומכים בהשערה שאיי מריאס הם שברים של קרום יבשתי שנותרו מההפרדה של חצי האי באחה קליפורניה מהיבשת של מקסיקו. סלעים שנמצאו באיים מתכתבים עם סלעים שנמצאו סביב קאבו סן לוקאס, כמו גם פוארטו ואיארטה.
מזג האוויר
הטמפרטורה הממוצעת של האי היא כ־30 מעלות בממוצע לאורך השנה. בחודשים אפריל, מאי ויוני הטמפרטורות חוצות לפעמים את הגבול של שלושים וחמש מעלות צלזיוס. בדצמבר, ינואר ופברואר הטמפרטורות נשארות לעיתים מתחת לעשרים וחמש מעלות. במקרים נדירים הטמפרטורה עשויה לרדת מתחת לעשרים מעלות צלזיוס. רוב הזמן מזג האוויר נשאר יבש אבל ביולי, אוגוסט וספטמבר עשויים לרדת גשם של עד 10 מ"מ. מהירות הרוח הממוצעת היא בין שנים עשרה לתשעה עשר קמ"ש.
הוריקן וילה
הוריקן וילה עבר באיסלאס מריאס ב-23 באוקטובר 2018. מרכז ההוריקנים הלאומי דיווח על "נחשול סערה מסכן חיים שמתרחש לאורך חופי איי מריאס.
מגדלור
באיים נמצא מגדלור פעיל, הממוקם על רכס מעל פוארטו באלטו באיסלה מריה מאדרה. גובה המגדלור הוא שישים ושניים מטרים, שהם כ־30 קומות. הגלריה הראשית של המגדלור צבועה בלבן ואילו מגדל המגדלור נצבע באדום ולבן. המגדלור עשוי בטון ועם המגדלור נבנה גם בית שומר אחד גדול. הוא מאיר שני הבזקים לבנים כל 10 שניות. קוטר המגדלור הוא שבעה מטרים.
כלא איי מריה
נשיא מקסיקו, אנדרס מנואל לופס אוברדור, הודיע ב-18 בפברואר 2019, כי הממשל בראשותו יסגור את הכלא הפדרלי באיסלס מאריאס, ויחליף אותו במרכז תרבותי חדש שייקרא על שמו של חוסה רבולטאס. בהצהרתו אמר כי הוא רוצה לקדם "יותר בתי ספר ופחות בתי כלא".
בולסלב גולדמן
בולסלב (בולק) גולדמן (נולד ב־29 בספטמבר 1938, בפולאווי, פולין) הוא פרופסור אמריטוס בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. היה רופאם האישי של ראשי הממשלה דוד בן-גוריון, יצחק רבין ואריאל שרון וכן של משה דיין.
כיהן כ-14 שנים כמנהל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר. משנת 2009 עד שנת 2022 שימש יושב ראש הוועד המנהל של מכון גרטנר למדיניות בריאות ואפידמיולוגיה. בשנים 2010–2016 כיהן כנשיא המרכז ללימודים אקדמיים, אור יהודה. משנת 1983 הוא חבר במועצת המנהלים של מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה, באוניברסיטת תל אביב.
ייסד את ועדת הלסינקי העליונה לניסויים רפואיים בבני אדם (מחקר גנטי), וכיהן כיו"ר שלה בשנים 1997–2010. בשנים 2004–2005 היה יו"ר ועדת סל הבריאות לתעדוף טכנולוגיות רפואיות, מטעם משרד הבריאות ומשרד האוצר.
בשנת 2002 קיבל את פרס בן-גוריון על מפעל חיים.
ביוגרפיה
בולסלב גולדמן נולד ב-1938 בעיר פולאווי, פולין. הוא סיים את לימודי היסודי, התיכון ושנה ראשונה בלימודי רפואה עוד בפולין.
בתקופת השואה ניצל הודות לסבתו, שלקחה אותו לוורשה, באמצעות ניירות אריים מזויפים. מכאן מקור שמו בולסלב (שמו המקורי הוא בֶּר). סבתו של גולדמן, הוא ואימו, שהייתה במחנה עבודה בגרמניה ושרדה, הם ניצולי השואה היחידים מקרב בני משפחתו הקרובה. דוד של אימו היה הסופר י"ל פרץ.
בשנת 1957, בגיל 19, עלה לישראל.
בשנים 1957 עד 1963 למד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1964 החל את הסטאז' בבבית החולים תל השומר. ב-1965 התגייס לצה"ל והיה, בין השאר, מפקד יחידה צבאית בבית החולים תל השומר ומפקד קורס קציני רפואה. נפצע קשה במלחמת ששת הימים. במשך 18 שנים שירת בצה"ל עד שהשתחרר ב-1983 בדרגת אלוף-משנה.
בשנים 1970–1971 השתלם בשיטות מעבדה מתקדמות במסגרת קרן פורד במכון ווסטר לביולוגיה ניסויית בארצות הברית.
בין השנים 1976–1977 זכה במלגה מטעם החברה המלכותית הבריטית והאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים והשתלם בגנטיקה ב-, בלונדון.
בשנים 1984–1985 היה פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), ובשנים 1989–1990 היה פרופסור אורח באוניברסיטת לונדון. במהלך השנים, השתלם בקורסים רבים בניהול מערכות בריאות.
פרופסור גולדמן נשוי לד"ר רחל גולדמן, מדענית במכון ויצמן למדע והם הורים לשלושה ילדים.
ניסיון קליני
בשנים 1968–1973 התמחה ברפואה פנימית, ובשנת 1973 הוסמך כמומחה ברפואה פנימית.
בשנת 1987 הוסמך כמומחה בניהול רפואי ובשנת 1988 הוסמך כמומחה בגנטיקה רפואית.
בין השנים 1974–2004 היה מנהל המכון הגנטי במרכז הרפואי שיבא, תל השומר.
מינויים אקדמיים
בין השנים 1974–1978 היה מרצה בכיר בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בין השנים 1978–1985 היה פרופסור חבר, ובין השנים 1985–2006 היה פרופסור מן המניין ומשנת 2006, הוא פרופסור אמריטוס.
ניהול
גולדמן שימש במספר תפקידי ניהול:
פעילות ציבורית
בשנת 1994 מונה לחבר בוועד המנהל של המרכז לניהול מערכת הבריאות קובנס באוניברסיטת תל אביב, הפועל לקידום ההוראה והמחקר בתחום של ניהול רפואי וניהול מערכות בריאות בישראל. שנה לאחר מכן מונה ליו"ר הוועד המנהל ושימש בתפקיד זה עד שנת 1998.
בשנים 2004–2012 היה חבר במועצה הלאומית לביואתיקה.
בשנים 2004–2005, היה יו"ר ועדת סל הבריאות.
כיהן במועצת המנהלים של אוניברסיטת תל אביב בין השנים 2009–2010. משנת 1983 הוא מכהן בהנהלת מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב,
משנת 2003 הוא חבר בחבר המנהלים של מוזיאון תל אביב, משנת 2005 עד שנת 2021 היה חבר בוועד המנהל של הקרן לבריאות וסביבה, ובשנים 2005–2009 - חבר בחבר הנאמנים של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים.
משנת 2011 עד שנת 2020 כיהן כחבר בהנהלת יד ושם. בשנת 2014 נבחר לחבר הוועד המנהל של יד ושם.
פרסומים
כתב כ-200 מאמרים בעיתונות המדעית בתחומי הרפואה, הגנטיקה והאפדימיולוגיה.
חבר בוועדת העורכים של כתב העת למשפט, בריאות וביואתיקה – Journal of Health Law and Bioethics של הקריה האקדמית אונו.
פרסים והוקרה
בשנת 2002 זכה בפרס דוד בן-גוריון על מפעל חיים ברפואה.
אנדורה (מחזה)
אנדורה (Andorra) הוא מחזה אנטי-פשיסטי שכתב מקס פריש מיד אחרי מלחמת העולם השנייה, אולם הוא עלה לראשונה רק בנובמבר 1961 בציריך, ובפברואר 1962 בתיאטרון חיפה. השם "אנדורה" מתייחס לארץ דמיונית ואין לו כל קשר לנסיכות אנדורה האמיתית שבין צרפת לספרד. המחזה החשוב הראשון שנכתב על השואה בגרמנית.
עלילה
המחזה מתרחש בעיר-מדינה דמיונית ומוצג כאגדה טרגית ללא עיגון היסטורי וללא כל הקשר פוליטי או חברתי. המחזה מחולק ל-12 תמונות.
גיבור המחזה הוא אנדרי, נער הסבור שהוא יהודי, הגדל בבית אביו המאמץ, שהציל אותו מידי כוחות ה"שחורים" האנטישמים (רמז לנאצים) שפלשו לאנדורה בילדותו. אנדרי מתאהב בבת אביו המאמץ, ברבלין.
אולם, במהלך המחזה מתגלה כי אנדרי אינו מאומץ כלל אלא שהוא בנו האמיתי של האב ושל "הסניורה", אשה מן ה"שחורים" והוא אינו יהודי כלל. מתברר כי האב המציא את הסיפור משום שהתבייש בממזר שנולד לו מחוץ לנישואין וביקש להציג עצמו כדמות נאצלת. הדבר מסביר גם את נסיונותיו של האב למנוע קשר רומנטי בין אנדרי לברבלין, שהיא למעשה אחותו למחצה. למרות שאינו יהודי, מוצא עצמו אנדרי במרכזן של התנכלויות אנטישמיות, עם איומם של ה"שחורים" לפלוש שנית לאנדורה. על אף שאביו מגלה את הסוד, שהבן אינו יהודי, על מנת להצילו, תושבי אנדורה אינם מוכנים לקבל זאת.
כאשר פולשים לבסוף ה"שחורים" לאנדורה מתאבד האב. אנדרי נלקח ל"מסדר זיהוי" בו מצביעים עליו כעל יהודי, למרות הפצרות ברבלין, אנדרי מסכים לקבל על עצמו את הגורל היהודי ונהרג מידי ה"שחורים". בסוף המחזה ברבלין יוצאת מדעתה.
הדמויות
פרט לאנדרי וברבלין לדמויות האחרות במחזה אין שמות, והם נקראים לפי מקצועם: המורה (הוא האב), הכומר, החייל וכו'. במהלך ההצגה מגיעות דמויות שונות ל"דוכן עדים" ומעידות על מותו של אנדרי, בזמן עבר, כך מגלה הקהל, תוך כדי ההצגה, את הסוף הטראגי. כל "עד" מנסה לנקות את עצמו מאשמה במות הנער, תוך הצגת תירוצים והצדקות ואיש מהם, פרט לכומר, אינו מגלה בושה.
המחזה כתיאטרון אפי
פריש כתב את המחזה באסכולת התיאטרון האפי של ברטולט ברכט. המתאפיין במאפיינים כגון היסטוריפיקציה: מיקום של הדמויות והעלילה באזור ובזמן מרוחק, על מנת ליצור כביכול זרות וניכור. מטרת גישה זו היא להציג לקהל את העוולות המתרחשות במקום ובזמן רחוק מזמנו, כדי שיבין שאותם הדברים קורים גם בחייו כעת, ללא רציונליזציה ותירוצים (כמו הדמויות המעידות). שימוש לא מסורתי בזמן העלילה כי למנוע מהצופים ליצור קשר רגשי לדמויות. בפרט גילוי העתיד לבוא בכל רגע, כדי שהצופה לא יופתע ויתרגש כשהמקרה (הרצח האנטישמי) יקרה. גיבורים בעייתיים מבחינה מוסרית האב שקרן, אנדרי עצמו מבצע כמעט גילוי עריות, כל הדמויות חד-ממדיות ושטוחות במתכוון, הגורל הטראגי הוא גם באשמת הקורבן. שבירת הקיר הרביעי, הדמויות פונות ישירות אל הקהל ובכך מודגש שהמוצג הוא סיפור, משל ומסר ולא אשליה או בידור. סדר מלאכותי, המחזה מחולק בדייקנות ל-12 תמונות, כמעט בסוף כל תמונה יש עדות. בדיוק באמצע המחזה ברבלין נאנסת על ידי החייל. הסידור המלאכותי מיועד גם הוא להזרה וליצירת הריחוק.
קישורים חיצוניים
ביקורות
הכנסת העשרים ושלוש
הכנסת העשרים ושלוש הושבעה ב-16 במרץ 2020 בעקבות הבחירות שנערכו ביום 2 במרץ 2020, ו' באדר ה'תש"ף, וכיהנה עד להשבעת הכנסת העשרים וארבע ב-6 באפריל 2021.
על פי הוראת שעה, שנחקקה עם הקמת ממשלת ישראל ה-35, היו אמורות הבחירות לכנסת העשרים וארבע להתקיים ביום שלישי, 23 במאי 2023, כשלוש שנים מיום הקמת הממשלה, אך בשל אי העברת תקציב המדינה במועד הנקוב בחוק, לראשונה בתולדות הממשלה והכנסת, התפזרה הכנסת באופן אוטומטי, בליל 23 בדצמבר 2020, והבחירות התקיימו יותר משנתיים לפני מועדן המקורי. בשל כך, כהונת הכנסת העשרים ושלוש הייתה הקצרה ביותר מבין כהונות הכנסות שהביעו אמון בממשלה חדשה: מעט יותר משנה.
חברי הכנסת
חברי הכנסת שכיהנו בכנסת זו:
מאפייני חברי הכנסת
הכנסת העשרים ושלוש נבחרה רק כחמישה וחצי חודשים לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושתיים. לפיכך, רבות מהסיעות בחרו לשמור על סדר רשימת חבריהן לכנסת, וגם באחרות לא חלו שינויים מפליגים.
חברי כנסת חדשים
בכנסת העשרים ושלוש כיהנו 19 חברי כנסת שלא כיהנו בכנסות קודמות:
בנוסף חזרו לכהן בכנסת זו 9 חברי כנסת שכיהנו בעבר אך לא בכנסת העשרים ושתיים:
נשים
בכנסת זו כיהנו 38 נשים כחברות כנסת. השיא של מספר חברות הכנסת שכיהנו במקביל היה 33, בין החלת החוק הנורווגי וכניסת מיכל קוטלר-וונש, תהלה פרידמן, עינב קאבלה והילה שי-וזאן, לבין התפטרות אורית פרקש-הכהן, גם כחלק מהחוק הנורווגי לאחר מינוייה לשרת התיירות.
יהודים דתיים וחרדים
בכנסת זו כיהנו 44 חברי כנסת דתיים וחרדים:
לא-יהודים
בכנסת זו כיהנו 18 חברי כנסת לא יהודים, בהם 5 נשים:
מבחינה השתייכות עדתית/דתית של חברי כנסת אלו:
להט"בים
בכנסת זו כיהנו 6 להט"בים:
יוצאי מערכת הביטחון
בכנסת זו כיהנו 11 חברי כנסת בדרגות אלוף-משנה ומעלה בצה"ל:
4 חברי כנסת נוספים מילאו תפקידים בכירים בזרועות הביטחון:
ראשי רשויות מקומיות לשעבר
בכנסת זו כיהנו 11 חברים שכיהנו כראשי עיריות ומועצות בעבר:
דוקטורים ופרופסורים
בכנסת זו כיהנו 10 בעלי תואר דוקטור. בכנסת זו לא כיהנו פרופסורים:
תושבי יהודה ושומרון
בכנסת זו כיהנו 7 תושבי יהודה ושומרון:
בחירת יושב ראש הכנסת
שלושה ימים לפני השבעת הכנסת העשרים ושלוש, הגישו הסיעות כחול לבן, הרשימה המשותפת, ישראל ביתנו והעבודה–מרצ, שמנו יחדיו 61 חברי כנסת, בקשה ליו"ר הכנסת דאז, יולי אדלשטיין לקיים דיון בנושא בחירת יו"ר כנסת חדש. יום לפני השבעת הכנסת הודיע אדלשטיין שלא יקבע בסדר היום הצבעה על בחירת היו"ר כל עוד קיים סיכוי להקמת ממשלת אחדות. הנימוק המשפטי היה הסתמכות על סעיף 2(ב) לתקנון הכנסת, בו נקבע כי יש לקיים את בחירת יו"ר הכנסת עד "המועד שבו כונסה הכנסת לצורך כינון הממשלה", ומועד זה טרם נקבע. בנוסף אדלשטיין נימק את החלטתו ברמה הערכית, בכך ש"מהלכים פוליטיים חפוזים, כמו בחירת יו"ר כנסת קבוע והעברת חקיקה שנויה במחלוקת, מטרתם לסתום את הגולל על האפשרות לאחדות שאותה העם רוצה".
בעקבות זאת עתרו לבג"ץ מספר עמותות ומפלגות, בדרישה לחייב את אדלשטיין לקיים את הדיון. בג"ץ פסק פה אחד שעל אדלשטיין לכנס את מליאת הכנסת לבחירת יושב ראש בהקדם האפשרי ולא יאוחר מ-25 במרץ 2020. ב-25 במרץ הודיע אדלשטיין על התפטרותו מתפקידו כיו"ר הכנסת, ונעל את ישיבת המליאה ללא דיון במינוי יושב ראש חדש. בעקבות זאת פסק בג"ץ באותו יום שעמיר פרץ, ותיק חברי הכנסת, ינהל למחרת את ישיבת מליאת הכנסת לשם בחירת יו"ר קבוע.
למחרת, התגלעו חילוקי דעות בין חברי סיעת כחול לבן בנוגע לזהות יושב-ראש הכנסת החדש. עד אז, היה צפוי שמועמד מפלגת כחול לבן לתפקיד הוא מאיר כהן, ממפלגת יש עתיד. ביום ההצבעה הגיש לוועדה המסדרת אבי ניסנקורן, חבר כחול לבן, מטעם מפלגת חוסן לישראל, את מועמדותו של ראש מפלגתו וראש סיעת כחול לבן, בני גנץ, ליושב ראש הכנסת.
ב-17 במאי 2020 (כ"ג באייר תש"ף), יום השבעת הממשלה ה-35, נבחר יריב לוין ליו"ר הכנסת החדש לאחר התפטרותו של בני גנץ שמונה לרה"מ החלופי ולשר הביטחון בממשלה החדשה.
15 באוקטובר 2020 -
===חקיקה בולטת===
אישור הסכמי שלום
15 באוקטובר 2020 - אישור הסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל, ברוב של 80 ח"כים בעד מול 13 ח"כים נגד.
10 בנובמבר 2020 - אישור הסכם בחריין–ישראל, ברוב של 62 ח"כים בעד מול 14 ח"כים נגד.
התפזרות הכנסת
קבע את המועד האחרון לאישור חוק התקציב, ואם התקציב לא אושר עד למועד זה רואים את הכנסת כאילו החליטה על התפזרותה. ב"פשרת האוזר" תוקן חוק יסוד: הכנסת ונקבע בו שתקציב המדינה לשנת 2020 צריך לקבל את אישור הכנסת עד ל-22 בדצמבר 2020. עד למועד זה הממשלה לא הגישה הצעת תקציב לאישור הכנסת, וכשלו הניסיונות לדחות שוב את המועד האחרון לאישור תקציב המדינה, ולפיכך הכנסת התפזרה ב-23 בדצמבר, והבחירות לכנסת העשרים וארבע נקבעו לתאריך 23 במרץ 2021.
פרשת גל בק
פרשת גל בק עוסקת בתאונת דרכים שהתרחשה בשנת 2005 בתל אביב, ובה נהרג רוכב הקטנוע גל בק, לאחר שמכוניתה של שני פלטי פגעה בו, ובטענות לאי-סדרים בחקירת התאונה שעלו עשר שנים מאוחר יותר. תיק החקירה נסגר ב-2005. לאחר בדיקה מחודשת החליט פרקליט המדינה, שי ניצן, בינואר 2016 שלא להגיש כתב אישום נגד הנהגת הפוגעת.
התאונה, החקירה הראשונה וסגירת התיק בפרקליטות
ב-9 ביולי 2005, לפנות בוקר, נפגע למוות רוכב הקטנוע גל בק, בן 16, בעת פנייה שמאלה בצומת הרחובות שדרות קק"ל, חיים לבנון ורקנאטי בתל אביב. הוא נפגע ממכונית "פולקסווגן גולף", שחצתה את הצומת והתנגשה בו בעוצמה. במכונית נהגה שני פלטי, בת 19. הערכת המשטרה הייתה שלפחות אחד הנהגים לא ציית לרמזור אדום.
במסגרת חקירת התאונה על ידי המשטרה נגבתה עדות מהנהגת הדורסת, שני פלטי ומעדי ראייה נוספים וביניהם, אושרת אלקובי, נהגת מונית, העדה הראשונה, שלדבריה עמדה בצומת, ברחוב רקאנטי בסמוך לגל בק ולחברו. על פי עדות נהגת המונית חצתה הנהגת את הצומת באור ירוק. נהגת המונית סיפרה שגל בק וחברו נכנסו ועמדו בתוך הצומת לפני שהתחלף הרמזור וגל בק דיבר עם חברו ולאחר מכן התחיל לנסוע באור אדום. עדים נוספים, שנחקרו על ידי המשטרה באותו ערב, אישרו שגל בק וחברו נכנסו לצומת באור אדום או צהוב-אדום ורק חברו טען שהם נכנסו לצומת בירוק. פלטי טענה כי נהגה במהירות של 40–50 קמ"ש, ובלמה כשהבחינה בקטנוע, אולם הבוחן המשטרתי העריך כי עוצמת הפגיעה מעידה על מהירות של 87 קמ"ש לפחות. כמו כן, לא נמצאו סימני בלימה בזירת התאונה. המשטרה המליצה להעמיד לדין את הנהגת, שיוצגה על ידי עו"ד שמעון מזרחי, אך כעבור כשבועיים החליטה פרקליטות המדינה לסגור את התיק מחוסר ראיות מספיקות.
טענות לאי סדרים בטיפול בתיק
כעשור לאחר התאונה, הגיש אביו של בק ערר לפרקליטות בדרישה לפתוח מחדש את התיק. בנוסף, פורסם בתוכנית הטלוויזיה "יומן", תחקיר של העיתונאיות יפעת גליק ואילה חסון, בו נחשפו לכאורה אי סדרים בטיפול בתיק החקירה וסתירות בעדותה של נהגת המונית.
נהגת המונית הוקלטה וצולמה בסתר משוחחת על התאונה, על ידי אדם מטעם משפחת בק. על פי החלטת הפרקליטות בערר, במהלך הקלטה זו חזרה הנהגת וטענה שאינה זוכרת את הפרטים, כי עבר זמן רב, אך מראיינה דחק בה ושם מילים בפיה על מנת להשיג גרסה נוגדת לעדותה במשטרה. כעבור שעתיים הנהגת שלחה למראיינה מסרון בו אמרה לו שנזכרה ושבה לגרסה שמסרה למשטרה. למחרת הגיע המראיין בליווי איילה חסון ויפעת גליק ודחק בה לשוב לגרסה הנוגדת את עדותה, אך היא סירבה.
במהלך התחקיר העיתונאי התברר כי פלטי לא עברה בדיקת אלכוהול וסמים וכן לא בוצעה בדיקה של הטלפון הסלולרי שהייתה יכולה לאשש או לשלול שימוש במכשיר בזמן נהיגה. אלקובי טענה בחקירה כי עמדה ברחוב רקאנטי ובק לצדה, אולם מרחוב רקאנטי, לא הייתה יכולה לראות את צבע הרמזור של נתיב הנסיעה של פלטי, עליו העידה שהיה ירוק. עדים נוספים, בהם חברו של בק שרכב על קטנוע לצדו, וכן נהג מונית שהעיד כי פלטי נהגה בפראות עוד לפני התאונה, לא זומנו לחקירה למסור את גרסתם, לפיה בק נכנס לצומת מרחוב קק"ל ולא מרחוב רקאנטי.
ב-14 באוקטובר 2015 הנהגת החשודה ציינה בחקירה חוזרת במשטרה כי בעלה של חסון, שי נשר, ואב המשפחה נדב פלטי היו מסוכסכים.
ב-29 בנובמבר 2015 פרסמה חסון ב"חדשות 10", כי בבית החולים איכילוב נמצא מסמך ובו בדיקות שנעשו לפלטי לאחר התאונה ומהן עולה כי הייתה בגילופין בליל התאונה. המסמך לא היה בתיק החקירה.
לאחר פרסום התחקיר
בעקבות פרסום התחקיר הודיעה הפרקליטות כי לא תפתח מחדש את תיק החקירה, זאת משום שלא ניתן להרשיע את הנהגת בעקבות התיישנות העבירה. בנוסף הכחישה הפרקליטות כי ניתנו עדויות נוספות של עדי ראייה אשר סותרות את עדות נהגת המונית, לפיה נכנס בק לצומת באור אדום והנהגת הדורסת באור ירוק. כשבוע לאחר פרסום התחקיר זומנה אלקובי למסור עדות חוזרת במשטרה ודבקה בעדותה המקורית לפיה הנהגת חצתה את הצומת בירוק, אולם טענה כי ייתכן שעדותה המקורית, לפיה בק עמד לצדה ברמזור ברחוב רקאנטי ולא ברחוב קק"ל, נבעה מבלבול. נהג מונית נוסף אשר היה לדבריו עד לתאונה אך לא זומן למסור עדות במהלך החקירה המקורית הוזמן אף הוא ומסר עדות.
בעקבות התחקיר התעוררה מחאה ציבורית בדרישה לפתיחת התיק מחדש. ב-18 ביולי 2015, מאות אזרחים הגיעו למחאה שקטה, אותה יזמה המשפחה, בצומת הרחובות קק"ל וחיים לבנון. ב-21 ביולי 2015 זומנו למסור עדות במשטרה ארבעה צעירים שלדבריהם היו עדים לתאונה ונתנו את פרטיהם לשוטרים לצורך מתן עדות מיד לאחר התאונה, אך לא זומנו. גם לדבריהם חצה גל בק את הצומת באור ירוק. באותו יום הודיעה חברת הכנסת רויטל סויד כי יזמה, ביחד עם חבר הכנסת יואב קיש, דיון מיוחד בכנסת במטרה לחייב את הפרקליטות לפתוח מחדש את התיק.
ב-22 ביולי 2015 הודיעה שרת המשפטים, איילת שקד, שהפרקליטות חידשה את החקירה. במסגרת החקירה החדשה נודע כי פלטי הייתה כנראה בגילופין בעת התאונה. בדיקת דם המעידה על כך נמצאה בתיק הרפואי בבית החולים, אך לא נכללה בתיק החקירה המקורי.
בתוכנית הרדיו 'הכל דיבורים' טען השופט בדימוס, שלי טימן, כי לדעתו מדובר בטיוח. לעומתו טען העיתונאי רביב דרוקר שאין ראיות לכך. בתגובה לדברי דרוקר חזרה חסון וטענה שעקב עדויות סותרות בתיק היה עליו להגיע לבירור בבית המשפט.
לאחר בדיקה מחודשת שנפתחה בעקבות התחקיר, החליט פרקליט המדינה שי ניצן בינואר 2016 שלא להגיש כתב אישום נגד הנהגת הפוגעת, משום שחלה התיישנות על העבירות שלגביהן ייתכן שקיימות ראיות, ומנגד אין ראיות על העבירות עליהן אין התיישנות, דהיינו 'הריגה'.
הדיון ברשתות החברתיות בפרשת גל בק
תגובות רבות ברשתות החברתיות ובאתרי אינטרנט לידיעות העוסקות בפרשה כללו עוינות רבה כלפי הנהגת הפוגעת ומשפחתה. העיתונאי חן מענית התייחס לכך:
מן העבר השני, תגובות רבות ברשתות החברתיות ובאתרי אינטרנט לידיעות העוסקות בפרשה טענו כי אין מדובר בעוינות, אלא בדרישה לדין שווה. תגובות אלו כללו התייחסות למבחן בוזגלו בחקירת התאונה, ובהחלטה (הראשונה) לסגור את החקירה ללא כתב אישום כנגד הנהגת פלטי.
אריזונה
אריזונה (אנגלית: Arizona ) היא מדינה אשר נמצאת בדרום-מערב ארצות הברית. אריזונה היא מדינה עם אקלים מדברי ברוב שטחה, והיא אחת המדינות החמות ביותר בארצות הברית. הטמפרטורה בקיץ יכולה להגיע ל-52 מעלות צלזיוס ויותר.
מקור השם
ההסכמה הכללית גורסת כי שמה של המדינה נגזר, מהשם הספרדי אריזונאק, שהוא שיבוש של המילה אלי סונק (alĭ ṣonak, "מעיין קטן") בשפת אודהאם, אך ישנן גם סברות שהשם נגזר מהביטוי árida zona (אזור צחיח) בספרדית, או מהביטוי הבסקי aritz ona (האלון הטוב).
היסטוריה
האזור משך אליו מהגרים ספרדים ומקסיקנים כבר מראשית המאה ה-19, בשל אגדות על שפע המינרלים שאפשר לכרות בה.
ב-1853, ביצעה ארצות הברית את רכישת גדסדן, שבמסגרתה סופח לטריטוריית ניו-מקסיקו שטח נוסף, שעבר לאחר מכן לטריטוריית אריזונה, שהפכה לבסוף למדינת אריזונה.
ב-1864, רופא אמריקאי, אשר נשבה על ידי אינדיאנים, ריפא את אחד משוביו, ובתמורה על מעשהו, נלקח למכרה פתוח שבו טען כי "ניתן לאסוף את הזהב מהקרקע". הסיפור הניע משלחת מחקר אמריקאית רצינית ב-1869, אך היא לא מצאה זהב, אבל היא חנתה בחווה שממנה צמחה העיר פיניקס.
גאוגרפיה
אריזונה היא המדינה השישית בשטחה בארצות הברית; לפניה מדורגת ניו מקסיקו ואחריה נבדה. מתוך כלל שטחה של המדינה, רק 15% הם בבעלות פרטית. כמו מדינות אחרות בדרום מערב ארצות הברית, יש בה רכסי הרים ורמות רבות. למרות האקלים הצחיח שלה, כ-27% משטח המדינה הוא מיוער.
האתר המפורסם ביותר בעולם הנמצא באריזונה הוא הגרנד קניון שבצפונה. זהו קניון צבעוני, עמוק ותלול, שנחצה על ידי נהר קולורדו. הוא שוכן בתוך פארק לאומי ענק, שהוא אחד הפארקים הלאומיים הראשונים בארצות הברית. אורך הקניון כ-446 ק"מ ורחבו נע בין 6 ק"מ ל-29 ק"מ. עומקו מגיע ליותר מ-1.6 ק"מ.
באריזונה נמצא מכתש מטאוריטים חשוב, כ-40 ק"מ מערבה מווינסלוו שבמחוז נאווחו. רחבו כ-1.6 ק"מ ועומקו כ-170 מטר.
אריזונה היא אחת משתי המדינות הבודדות בארצות הברית שלא נוהג בה שעון קיץ (יחד עם הוואי), אך בפועל האזורים שבצפון המדינה המשתייכים לטריטוריית נוואחו משתמשים בשעון קיץ.
אריזונה היא מדינה עם סיכון נמוך עד בינוני להתרחשות של רעידות אדמה. הרעידה החזקה ביותר אירעה ב-1956 בעוצמה 5.6.
אריזונה גובלת ביוטה בצפון, בניו מקסיקו במזרח, במקסיקו בדרום, בקליפורניה במערב ובנבדה בצפון מערב.
אקלים
ב-1994 וב־2007 נרשמה הטמפרטורה הגבוהה ביותר אי פעם במדינה עם 53 מעלות באזור אגם האוואסטו,
ממוצע המשקעים בשנה במדינה עומד על 323 מ"מ גשם.
ממשל ופוליטיקה
בראש הרשות המבצעת עומד המושל שנבחר לקדנציה של ארבע שנים. המושל מוגבל לשתי קדנציות רצופות, אך אין הגבלה למספר הקדנציות הכוללת. הבחירות למושל מתקיימות יחד עם בחירות אמצע הקדנציה. אריזונה היא אחת מהמדינות הבודדות בהן לא קיים תפקיד סגן המושל, ובמקרה שהמושל מפסיק למלא את תפקידו מחליף אותו מזכיר המדינה.
האספה המחוקקת של אריזונה מורכבת משני בתים - בית הנבחרים של אריזונה בו יש 60 חברים וסנאט בו יש 30 חברים שכולם נבחרים לקדנציות בנות שנתיים עם רוב לרפובליקנים בשני הבתים מאז 1993. כל בוחר מצביע עבור שני מועמדים לבית הנבחרים ומועמד אחד לסנאט שייצגו את מחוז הבחירות שלו. חברים בבית המחוקקים לא יכולים לכהן יותר מארבע קדנציות רצופות.
בבית המשפט העליון של אריזונה מכהנים חמישה שופטים שממונים על ידי המושל מתוך רשימה שהמרכיבה ועדה דו-מפלגתית. נשיא בית המשפט נבחר על ידי השופטים לקדנציה של 5 שנים.
מאז בחירתו של דווייט אייזנהאואר הרפובליקני ב-1952 ועד 1992 רוב תושבי אריזונה העדיפו את המועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות. הדמוקרט לינדון ג'ונסון היה היחיד שהיה קרוב לניצחון במדינה אך הפסיד ב-5,000 קולות ליליד המדינה בארי גולדווטר. ביל קלינטון סיים מסורת זו כשניצח ב-1996 עם יותר משתי נקודות מהמועמד הרפובליקני, אך מאז בחרה המדינה במועמד הרפובליקני לאורך השנים עד שנשברה המסורת בשנית וב-2020 העדיפו תושבי המדינה את ג'ו ביידן הדמוקרטי על דונלד טראמפ הרפובליקני. למרות זאת, התמיכה של אזרחי המדינה ברפובלקנים מתבטאת בעיקר בבחירות הפדרליות, אולם בבחירות הארציות שניים מששת המושלים האחרונים היו דמוקרטים.
ב-4 במרץ 2008 החליט ג'ון מקיין לייצג את המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ובכך היה המועמד הראשון לנשיאות מהמדינה מאז בארי גולדווטר ב-1964.
לאריזונה ייצוג של 11 אלקטורים בבחירות לנשיאות. הסנאטורים המייצגים את המדינה הן קירסטן סינמה ומארק קלי מהמפלגה הדמוקרטית.
נישואים חד מיניים
בשנת 2006 הייתה אריזונה למדינה הראשונה שדחתה את "הצעה 107" שאוסרת על נישואים אזרחיים מאותו המין ואף על איגוד אזרחי, עם זאת, בשנת 2008 אישרו מצביעי אריזונה את הצעה 102 שאמנם אוסרת נישואים אבל מתירה איגוד אזרחי. סקר שנערך ב-2011 מצא כי 44% מאזרחי המדינה תומכים בנישואים חד מיניים בעוד 45% התנגדו ו-12% לא החליטו. שאלה נפרדת באותו הסקר מצאה כי 72% מהנשאלים תמכו בהכרה משפטית של זוגות חד מיניים.
ב-17 באוקטובר 2014 הודיע היועץ המשפטי לממשלה באריזונה, טום הורן, כי משרדו לא יתנגד עוד להכרה בנישואים של בני זוג מאותו המין ובכך הפכה אריזונה למדינה ה-31 בארצות הברית שמכירה בכך.
כלכלה
התמ"ג של מדינת אריזונה בשנת 2011 היה 259 מיליארד דולר, מה שמציב אריזונה כבעלת כלכלה גדולה יותר משל ניו זילנד, פינלנד, ואירלנד. ענפי התעסוקה הגדולים הם בריאות, תחבורה וממשלה. ההכנסה לנפש באריזונה 40,828 דולר (מדורגת במקום 39 במדינות ארצות הברית). ההכנסה החציונית לבית אב היא 50,448 דולר. לפני שנים רבות היו חמישה ענפי כלכלה בולטים באריזונה: נחושת, כותנה, בקר, הדרים ותיירות. גם בתחילת המאה ה-21 נחושת היא עדיין משאב הטבע החשוב ביותר במדינה, המספקת כשני שלישים מהנחושת הנכרית בארצות הברית כולה.
שיעור האבטלה באריזונה, נכון למרץ 2016, הוא 5.4%.
דמוגרפיה
באריזונה, הלבנים נחשבים רוב האוכלוסייה.
כמו הרבה ממדינותיה של ארצות הברית, באריזונה יש מיעוט היספני שמספרו, גדל במהירות.
קבוצות נוספות כוללים: שחורים, אסייתים, אינדיאנים (תושבים ילידים) ומעורבים.
נכון ל-2009, חמש הקבוצות האתניות הגדולות ביותר באריזונה הן: מקסיקנים (27.4%), גרמנים (16%), אירים (10.8%), אנגלים (10.1%) ואיטלקים (4.6%). נכון ל-2010, 7.9% מהאוכלוסייה הם מהגרים בלתי חוקיים השני בגובהו בארצות הברית שנייה לנבדה עם 8.8%.
הערים הגדולות
בירתה של אריזונה היא העיר: פיניקס, והיא גם העיר הגדולה באריזונה.
דואר בלונים
דואר בלונים הוא סוג של דואר אוויר. זוהי שיטה לשליחת דבר דואר (משיקולי משקל, דבר הדואר הוא לרוב גלויה) הנושא את שמו של השולח, באמצעות בלון ללא אמצעי ניווט, הממולא במימן או בהליום. מאחר שהבלון אינו ניתן לניווט ולשליטה, המשלוח של דואר בלונים מתבסס על רצון הגורל והמזל; לעיתים קרובות אובדות עקבותיהם של הבלון והגלויה שאותה הוא נושא. השולח שולח את דבר הדואר בתקווה שמי שימצא את הבלון במקום נחיתתו, ישלח אותו חזרה אליו (באמצעי דואר רגילים) עם מידע על מקום הנחיתה, כדי שהשולח יוכל לדעת לאיזה מרחק הבלון שלו הגיע. פעמים רבות דואר הבלונים נעשה כחלק מתחרות הפרחת בלונים.
באופן היסטורי, נעשה שימוש בבלונים להעברת דואר במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870-1872. מפריז הנצורה נשלחו 65 בלוני-דואר ללא כל אמצעי ניווט, שנועדו לתקשר עם העולם החיצון, שמחוץ לתחומי המצור; מבין בלונים אלו, אבדו עקבותיהם רק של שני בלונים. שירות דואר זה, הראשון בעולם שעשה שימוש בבלונים, נולד מתוך צורך אמיתי והתאפשר בשל התעוזה של מדענים, ממציאים ואמנים צרפתים. מאז ההכרזה הראשונה על התקרבות הפרשים הפרוסיים לשערי פריז, סירבו הפריזאים להיכנע. במקום זאת, התלכדו בני העיר סביב משטר אזרחי חדש, והחלו לפעול כפי יכולתם להתנגד לפרוסים. גם לאחר שיצאה הרכבת האחרונה מתחנות פריז, המשיכו הפריזאים לתקשר עם העולם החיצון ולהעביר מידע חיוני אל מעבר לקווי האויב, דרך כבלי טלגרף מוסתרים ודרך שליחים שהתנייעו ברגל. עם זאת, לאחר שכוחות פרוסיים נוספים סגרו על העיר והפכו לכוח חזק מדי, נותקו ונחתכו גם כבלי הטלגרף שהוסתרו היטב מתחת לאדמה, והשליחים הרגליים נתפסו, נורו או שבו לפריז. לבסוף, אמצעי התקשורת היחיד שנותר בפני הפריזאים היה השמים הפתוחים, וכך החלו בשליחת דואר בלונים. בדואר בלונים נעשה שימוש גם במלחמת העולם הראשונה, בפשמישל (Przemyśl), פולין (ליד הגבול האוקראיני).
בדואר בלונים נעשה שימוש גם לצורכי הפצת מידע ובפרט תעמולה, למשל שליחת מידע תעמולתי לתושביהן של מדינות דיקטטוריות. הבלון יכול להישלח מחוץ לתחומי ההשפעה של שלטונות אלו, ובתלות ברוח, יכול לרחף גם לאורך כמה מאות קילומטרים. למשל, בשנות ה-50 של המאה ה-20 שלחו פעילים פוליטיים במערב גרמניה עלוני מידע באמצעות דואר בלונים, למדינות ברית ורשה; כמו כן, נשלחו בלוני דואר מקוריאה הדרומית לקוריאה הצפונית, הכוללים מידע על מצבו הבריאותי של המנהיג הצפון-קוריאני, קים ג'ונג-איל.
פוליטיקה של פוסט-אמת
טביעת המונח מיוחסת לבלוגר דייוויד רוברטס, שהשתמש בו בטור שכתב עבור המגזין האמריקאי "Grist" בשנת 2010. במונח נעשה שימוש נרחב על ידי פרשנים פוליטיים שסקרו את פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי ואת ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות בארצות הברית.
במאמר באקונומיסט זוהו מקרים של שימוש בפוליטיקה של פוסט-אמת במגוון רחב של תרבויות פוליטיות, בין השאר באוסטריה, רוסיה, סין, ארצות הברית, אוסטרליה, הממלכה המאוחדת, הודו, יפן וטורקיה.
מקור המונח
על פי מילון אוקספורד השימוש הראשון במונח "פוסט-אמת" נעשה בשנת 1992 במאמר על ידי המחזאי האמריקאי-סרבי סטיב טשיץ' בשבועון "האומה" (The Nation). טשיץ' כתב כי בעקבות האמת המחפירה שהתגלתה בפרשת ווטרגייט, בא סיקור עיתונאי מרוכך יותר לפרשות איראן-קונטראס ולמלחמת המפרץ, אשר הדגים כי "אנו, כאנשים חופשיים, החלטנו ללא כפייה כי אנו רוצים לחיות בעולם פוסט-אמת." בשנת 2004 הסופר האמריקאי רלף קיז השתמש בביטוי "עידן פוסט-אמת" בספר בעל שם זהה. עוד באותה שנה כתב העיתונאי אריק אלטרמן על "אווירה פוליטית של פוסט-אמת" וטבע את המונח "נשיאות הפוסט-אמת", בעת שניתח את ההצהרות המטעות של ממשל בוש לאחר פיגועי 11 בספטמבר. בספר "פוסט-דמוקרטיה" שהתפרסם בשנת 2004 המחבר, קולין קראוץ', עושה שימוש במונח "פוסט-דמוקרטיה", כדי להתייחס לדגם של פוליטיקה שבו "מתקיימות בחירות אמת היכולות להחליף משטרים," אולם "הדיון הציבורי בנושא הבחירות הוא מופע המתוזמר בדייקנות ומנוהל על ידי צוותים יריבים של מומחים מקצועיים בתחום אומנות השכנוע, ועוסק בתחום צר של נושאים אשר נבחרו על ידי אותם צוותים." קראוץ' מייחס ל"מודל תעשיית הפרסום" של הדיון הפוליטי את משבר האמון וההאשמות בדבר חוסר יושר, אשר שנים ספורות אחר כך הפכו מזוהות עם פוליטיקה של פוסט-אמת.
את המונח "פוליטיקה של פוסט-אמת" טבע הבלוגר דייוויד רוברטס בפוסט שפרסם במגזין Grist ב-1 באפריל 2010, שם הגדירו: "תרבות פוליטית שבה הדיון הפוליטי (דעת הקהל והנרטיבים שבתקשורת) מנותקים כמעט לגמרי מהעשייה הפוליטית (חקיקה פרלמנטרית)". השימוש במונח זה התרחב בעת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016 ובמשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי בשנת 2016. מילון אוקספורד בחר במונח "פוסט-אמת" כמילת השנה לשנת 2016 וקבע כי בשנה זו הייתה עליה של 2,000% בשימוש במונח.
ג'ניפר הוכשילד, פרופסור לממשל באוניברסיטת הרווארד, תיארה את צמיחתה של פוליטיקת הפוסט-אמת כחזרה למנהגי הפוליטיקה והתקשורת האמריקאית והבריטית במאה ה-18 וה-19. לדבריה, בתקופה זו נוהלו בארצות אלה מסעות תעמולה נרחבים שכונו "מלחמת העלונים", בהם הודפסו בעלות נמוכה עלונים מכפישים ורוויי שטנה והופצו לקהלים רחבים. התגובות להן זכו בציבור הובילו למהפכות בהן מלחמת האזרחים האנגלית ומלחמת העצמאות של ארצות הברית. רק בתחילת המאה ה-20 התקשורת הפכה למאוזנת ומתונה, ופחת מקומה של הרטוריקה.
מאפייני הפוליטיקה של פוסט-אמת
סימן היכר מובהק של פוליטיקה של פוסט-אמת הוא שהמתדיינים חוזרים שוב ושוב על המסרים שלהם, אף אם הופרכו ונמצא שאינם נכונים על ידי מומחים עצמאיים. לדוגמה, בתקופת הדיון הציבורי שקדמה למשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי, המצדדים בהיפרדות מן האיחוד האירופי שבו וחזרו על הטענה כי החברות באיחוד עולה לממלכה המאוחדת 350 מיליון ליש"ט מדי שבוע, כספים שניתן להעבירם לתקציב הבריאות של הממלכה, אף שמאוחר יותר שינו גרסתם וטענו כי זהו הסכום שהממלכה המאוחדת מעבירה ישירות לידי האיחוד. נתון זה, המתעלם מן ההחזר שקיבלה הממלכה המאוחדת מן האיחוד ומגורמים נוספים, תואר כ"בעל פוטנציאל להטעות" על ידי רשות הסטטיסטיקה הבריטית, רשות ממשלתית שנוסדה על פי חוק. הנתון תואר כ"בלתי הגיוני" על ידי המכון למחקרים כלכליים בלונדון ואף נמצא לא נכון בבדיקה עובדתית שנוהלה על ידי חדשות ה-BBC וחדשות ערוץ 4. למרות פרסומים אלה המשיכו מנהיגי המצדדים בפרישה מן האיחוד להשתמש בנתון זה בנאומיהם עד ליום משאל העם. מיד לאחר שנערך משאל העם הם ניסו להפחית מחשיבות הנתון וטענו כי מדובר בדוגמה בלבד. חברת המפלגה השמרנית בבריטניה וממנהיגות התנועה לפרישה מן האיחוד, שרה וולסטון, פרשה מן התנועה בעיצומו של הדיון שקדם למשאל, וטענה כי מדובר בפוליטיקה של פוסט-אמת.
מייקל דיקון, הכתב הפרלמנטרי הקומי של הדיילי טלגרף סיכם את המסר העיקרי של פוליטיקה של פוסט-אמת: "עובדות הן שליליות. עובדות הן פסימיות. עובדות אינן פטריוטיות." הוא הוסיף כי פוליטיקה של פוסט-אמת יכולה לטעון שהיא מתנגדת לקיטוב מפלגתי ולמסע בחירות שלילי. במסגרת כזו יכולים מנהלי מסעות בחירות לקדם מסע בחירות "חיובי" אוטופי, שאת הניסיונות להפריך את טענותיו אפשר לדחות כניסיונות להכפיש ולזרוע בהלה בציבור, ואת המתנגדים אפשר לתאר כמבקשים להגביר את הקיטוב בציבור.
קיימת חפיפה ניכרת בין שימושים בפוליטיקת פוסט-אמת לתאוריות קשר, בהן מופץ מידע שקרי ש"אויב" חזק כלשהו, בדרך כלל "הממסד" או "כלי התקשורת", מעוניין כביכול להסתיר. מי שמנסה להביע ביקורת על ידי בדיקה עובדתית של הטענות, מואשם בכך שהוא בעצמו שייך לאויב רב-העוצמה, ומטרתו היא בעצם הטיית קולות הבוחרים. כך לדוגמה נפוצו תאוריות הקשר על פיגועי 11 בספטמבר, וקמו תנועות להכחשת שינויי האקלים ותנועות נגד תורת האבולוציה. קיומן של ראיות נרחבות וזמינות השוללות תאוריות אלה לא צמצם את צמיחתן.
במסע הבחירות לנשיאות של מיט רומני בשנת 2012 נטען שברק אובמה קיצץ בהוצאות ההגנה של ארצות הברית ושהוא יצא ל"מסע התנצלויות" בפני אירופה ויפן. אנשי רומני המשיכו לומר דברים אלה גם לאחר שהטענות הופרכו. הניו יורק טיימס התייחס לכך במאמר דעה שכותרתו "קמפיין פוסט-אמת".
מוניצ'יפל בוקרשט
מוניצ'יפל בוקרשט (ברומנית: Clubul Sportiv Municipal Bucureşti) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר בוקרשט, המתמודדת בליגת העל הרומנית.
היסטוריה
הקבוצה מארחת באולם הספורט CSMB המכיל 800 מקומות ישיבה בלבד. הספונסר הראשי של הקבוצה הוא מפעל לייצור חומרי בניין "גרניטול".
בת שבע גרבלסקי
בת שבע גרבלסקי  (באנגלית: Batsheva Grabelsky, 1894 – 1932) הייתה מו"לית, מתרגמת, עורכת, הבראיסטית (פעילה עבור תחיית השפה העברית) ופעילה ציונית יהודייה אמריקאית.
ראשית חייה
ברטה פרידברג נולדה בניו-יורק ב-1894. הוריה, רבי פיליפ (פרץ) ושרה פרידברג (לבית קמחי), היגרו בנפרד לארצות הברית מגרודנו בבלארוס (היום הורדנה) והתחתנו בניו יורק. שני ההורים היו צאצאים למשפחות מסורתיות ופיליפ היה בעל קורא ומורה לעברית ותנ"ך בקהילה היהודית בפרנקפורט לפני הגירתו לעולם החדש. כתוצאה מכך, בת שבע קיבלה חינוך מסורתי בבית, עם דגש על רזי השפה העברית וספרות הקודש.
לימודים ותחילת פעילות ציבורית
בהיותה בת 16 ב-1910 החלה לערוך את קובצי הספרות "פרחים" של אגודת "פרחי ציון". היא ערכה אותם עד לשנת 1918, וגם פרסמה בהם אגדות שכתבה בעברית. ב-1914 החלה ללמוד באוניברסיטת קולומביה לתואר ראשון בספרות אנגלית וחינוך. במקביל למדה עברית באופן פרטי אצל דניאל פרסקי, אשר יהיה לשותפה בהמשך בכמה פרויקטים שמטרתם קידום השפה העברית בארצות הברית. באותה השנה פגשה בת שבע תעשיין צעיר, גם הוא מהגר מבלארוס – בוריס (ברוך) גרבלסקי. השניים התחתנו בטקס שנערך על ידי פרופ' יהודה לייב מאגנס, שהיה ידיד משפחת גרבלסקי. גרבלסקי היה פעיל ציוני שהשתתף בקונגרסים ציוניים והיה פעיל במיוחד בהוצאת השבועון הציוני "דוס יידשע פולק".
שנתיים לאחר מכן, ב-1916, הקימה גרבלסקי ביחד עם קבוצה של סופרים ואנשי חברה יהודים (ביניהם מורה, דניאל פרסקי) את "ההסתדרות העברית באמריקה", ארגון שמטרתו 'קידום ותחיית השפה והתרבות העברית'. ארגון זה, שקם בין השאר כתוצאה מהגירת יוצרים עבריים וציונים רבים ממזרח אירופה לארצות הברית, סימן את עתיד פעילותה הציבורית של גרבלסקי: קידום השפה העברית בארצות הברית יחד עם הרעיון הציוני. עם הקמת ההסתדרות, נהפכה בת שבע באופן רשמי לחלק מהקהילה ההבראיסטית של ניו יורק, שמטרתה טיפוח השפה העברית.
הקמת משפחה
מלבד השתתפותה בהקמת ההסתדרות העברית באמריקה, היו השנים 1915–1921 שנים שקטות מבחינת עשייתה הציבורית. שנים אלו ראו תמורות רבות בחייה האישיים, אשר באו לידי ביטוי לאחר מכן, כאשר חזרה אל המרחב הציבורי. באותן השנים נולדו שלושת ילדיה. באותן השנים גם התעשרו בני הזוג גרבלסקי כתוצאה מפעילותו העסקית של בוריס, והם עברו לבית דירות יוקרתי בווסט אנד של מנהטן. כאשר חזרה בת שבע לזירה הציבורית, הפך הבית למרכז פעילות לקהילה הציונית וההבראיסטית בניו יורק.
חזרה לפעילות ציבורית
1921 סימנה את חזרתה של גרבלסקי לזירה הציבורית, באופן עצמאי ויחד עם בן זוגה בוריס גרבלסקי. היא התמנתה לגזברית ארגון יהודה הצעיר במסגרת הוועידה ה-13 של הארגון. כמו כן, באותה השנה הקימה עם ארבע שותפות את הארגון 'ועד נשים לאומי עבור פלשתינה', שנועד לגייס כספים עבור היישוב. הוועד הוקם בעקבות ביקורה של ורה ויצמן, אשתו של חיים ויצמן (אז נשיא ההסתדרות הציונית) בארצות הברית.
ביתם של בני הזוג גרבלסקי הפך למרכז פעילות עבור הקהילות ההבראיסטיות והציוניות בניו יורק, עם אירועים, קבלות פנים, נשפים ואירועי התרמה. קבלת הפנים לחיים ויצמן נעשתה בביתם עם ביקורו בארצות הברית. ב-1925 החלה גרבלסקי לארגן את ביקורו של חיים נחמן ביאליק בארצות הברית. באיגרת שנשלחה בב' תמוז תרפ"ה מביאליק לגרבלסקי נאמר:
"עדן" עיתון לילדים בעברית
ב-1924 הקימה גרבלסקי את "עדן" – עיתון מאויר לנוער, במימונה המוחלט והבלעדי. דניאל פרסקי, המורה של גרבלסקי לעברית ושותפה להקמת ההסתדרות העברית באמריקה, מונה כעורך הראשון של העיתון.
העיתון אופיין בהדפסה איכותית, עם איורים רבים, והוזמנו להשתתף בו מיטב הסופרים והמשוררים העבריים באותן שנים מרחבי העולם: ח"נ ביאליק, י"ד ברקוביץ', זלמן שניאור, שלום עליכם, שאול טשרניחובסקי, ש. בן ציון, לוין קיפניס, אביגדור המאירי, נחום גוטמן ועוד. העיתון כלל סיפורים ושירים, וגם חידושים כגון התשבץ והקומיקס הראשונים בעברית: שמו של הקומיקס היה "מקרי צלי-מה-לי", והוא צויר על ידי זליג מאוד, ושמו של התשבץ היה "חידת שתי וערב", והוא חובר על ידי מרדכי כהן. גרבלסקי עצמה תרגמה מעשיות לעיתון. העיתון אופיין בעיסוק רב במסורת היהודית, עם אזכור של פרשת השבוע ושאלות הלכתיות, מתוך רצון לחנך את הדור הצעיר בדרכי המסורת, אך ללא חיוב אורתודוקסי הלכתי. פעמים רבות שירים וסיפורים עסקו בהווי העיירה היהודית המזרח אירופית. מבחינה זו היה העיתון מנותק מהווי הקוראים שאותם ביקש לסגל לעצמו – אמריקאים צעירים, בני המהגרים היהודים ממזרח אירופה למרות הדגש על הדפסה איכותית, גרפיקה רבה וכותבים מהשורה הראשונה, לא הצליח העיתון למשוך קוראים. נוסף על כך נשמעה ביקורת על הקו העריכתי של פרסקי, אשר לא שם דגש על משלב גבוה של שפה ופדגוגיה, אלא על יכולת המשיכה ונראותו של העיתון, כמו גם שעשוע והנאה של הקוראים. כבר על הגיליון הראשון כתב ביאליק לגרבלסקי:. שלושה חודשים מאוחר יותר כתב לגרבלסקי ולפרסקי במשותף:
כשנה לאחר תחילת פרסומו, החליפה גרבלסקי את פרסקי כעורך בי"ד ברקוביץ', חתנו של שלום עליכם. עם לקיחתו את התפקיד, שינה ברקוביץ' את המאזן בעיתון וביקש לשים דגש רב יותר על איכות וכמות הטקסט. ביאליק עצמו שם לב לכך וכתב לגרבלסקי: אף על פי שינוי עריכתי זה, לא הצליח העיתון להעלות את מכירותיו, ובאוקטובר 1925, כשנה ושישה חודשים לאחר שהחל להתפרסם, הפסיקה גרבלסקי את הוצאת "עדן" לאור.
המשבר הכלכלי וסוף חייה
ב-1929, עם התרסקות הבורסה בארצות הברית, ירדה משפחת גרבלסקי מנכסיה. ב-1932 התגלה אצל בת שבע סרטן הכבד, והיא נפטרה באותה השנה. בצוואתה היא ביקשה להיקבר בארץ ישראל, וב-1933 הובאה גופתה לקבורה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. קברה נמצא בין קבריהם של ביאליק לאלה של נורדאו ודיזנגוף. לאחר קבורתה, עלו בעלה בוריס וילדיה לארץ ישראל. נכדתה, נילי כהן, בתו של בנה, היא פרופסור למשפטים, שימשה רקטור אוניברסיטת תל אביב, וכיהנה כנשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
קלצק
קלצק (בבלארוסית וברוסית: Клецк, בפולנית: Kleck) היא עיר במחוז מינסק בבלארוס על נהר הלאן.