cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוקה וקס
בארץ ישראל: בתנועה הרוויזיוניסטית והאצ"ל
בדירה של משפחת וקס קיים בגין מפגשים רבים עם חבריו למפקדת האצ"ל, בין השאר עם יעקב מרידור, אריה בן-אליעזר, חיים לנדאו, שמואל כץ, עם חבר המטה ד"ר מאיר ("אלכס") קהאן ואחרים; עם מנהיגי תנועת העבודה, ד"ר משה סנה, שכיהן כרמ"א (ראש מפקדה ארצית של ה"ההגנה") בימי "הסזון" ו"תנועת המרי העברי" המשותפת ל"ההגנה", אצ"ל ולח"י, אשר ניסה להשפיע על בגין מפקד האצ"ל להפסקת פעולות ארגונו נגד יעדים בריטיים; עם ד"ר יצחק גרינבוים, חבר הנהלת הסוכנות היהודית, עם נתן פרידמן ילין-מור, מראשי לח"י; עם נציגי ארצות אמריקה הלטינית: פרופ' חוזה גרסיה גרנדוס מגואטמלה, אוסוואלדו ארניה מברזיל ואנריקה רודריגס פברגט מאורוגווי שגילו אהדה באו"ם להקמת מדינת ישראל. למעשה, נפגש עמהם בגין כדי לבקש עזרה להצלת חייהם של חברי האצ"ל אשר נידונו למוות בעקבות פריצת כלא עכו. כן נערכו בדירת וקס פגישות בין מנחם בגין לבין עיתונאים ואנשי תקשורת.
במדינת ישראל: ציירת ופסלת
בשנות השבעים לחייה, פנתה לוקה וקס אל לימודים ויצירה אמנותית בציור ובפיסול. עבודות הפיסול שלה מתארות זיכרונות ילדות ונעורים במזרח אירופה בטרם השואה. לדברי וקס, היא רצתה לשמר את דמותם של היהודים "את אורח חייהם, את עיסוקיהם, את תלמידי החכמים, יהודים מתפללים, נשים מדליקות נרות, בעלי מקצועות שונים ודמויות יהודיות". במסיבת יום הולדתה המאה, מוקפת בחברים וידידים, אמרה וקס: "אני יהודייה בת אלפיים!".
יצירותיה של לוקה וקס הוצגו בתערוכות בגלריות ובמוזאונים ברחבי הארץ. הן מוצגות בתערוכות קבע במוזאון השואה בניר גלים, ביד יצחק בן-צבי בירושלים, במוזאון למורשת עדות ישראל בלוד ובתערוכה לזכר בעלה ישראל, בחדר העיון ע"ש ד"ר אלי תבין במכון ז'בוטינסקי בתל אביב, שם נפתחה בחנוכה תשס"ט 2008.
האמן יואב דגון כתב בפתח אלבום יצירותיה היהודים שלי, כי העבודות מבטאות: "עולם אילם מלא הבעה אקספרסיבית, עדות זועקת שהיוצרת יוצקת אל ברואיה שוב ושוב כדי להאחז בחיים". פרופ' שבח וייס כתב כי "הדמויות מן העיירה הן הסבתא והסבא שלנו, הורינו, הדודות והדודים, הרחוב היהודי, השכונה והעיירה והמחוז". לדבריו, "את כל אלה הנציחה לוקה וקס, מעשה של חסד ואמנות צרופה". בדברי ברכתו לתערוכת הקבע שלה במכון ז'בוטינסקי אמר מנכ"ל המכון יוסי אחימאיר, כי האמנית והתורמת אמנם ספונה בביתה, אך בתוך עמה היא יושבת, שם היא מציירת ומפסלת: "מציירת – פרחים, מפסלת – אך ורק יהודים. היא יצרה אותם, היא אוהבת אותם, קשה לה להיפרד מהם – כי הם 'כל כך נחמדים', כדבריה. יהודים – לא פסלים!"; אחימאיר ציין, כי "מבחינתה, אין זו רק אמנות, אין זו יצירה פיסולית לשמה, זוהי בריאה, שיחזור העולם שהיה ואיננו עוד, עמך בני עמנו, שואבי מים, חוטבי עצים, קוראי ספר, מתפללים עטופים בטליתות, כליזמרים וכליהם בידיהם, רקדנים, לומדי תורה, נשים בלבושן המסורתי, גברים בדלותם – ומי לא?".
לוקה וקס הייתה ל"יקירת העיר תל אביב-יפו" בשנת תשנ"ח 1998. ראש עיריית תל אביב-יפו רון חולדאי כתב בתעודה שהוענקה לה: "ליווית את תל אביב – יפו מראשיתה, ועיצבת את דמותה. הנחת את היסודות להתפתחותה של העיר: תרבות, חברה, תשתית ומסחר. יצקת תכנים והענקת אופי לעיר שהיום מכנים: 'הבירה של מדינת ישראל' ".
אלכסנדר השני, מלך אפירוס
אלכסנדר השני (ביוונית: Αλέξανδρος Β; ? - 242 לפנה"ס) היה מלך אפירוס. בנו של פירוס הראשון, ואביו של פירוס השני.
תחילת דרכו
אלכסנדר נולד סביב שנת 294 לפנה"ס. הוא היה בנו השלישי של פירוס הראשון מלך אפירוס, ואשתו לאנאסה, בתו של אגתוקלס טיראן סירקוסאי. הייתה לו אחות גדולה למחצה בשם אולימפיאס, ואח גדול למחצה בשם תלמי. כמו כן היה לו אח קטן בשם הלנוס. תלמי נהרג במהלך המצור על ספרטה, כך שהדרך לכתר הייתה פתוחה לפני אלכסנדר.
בשנת 272 לפנה"ס, מת פירוס, ואלכסנדר ירש את מקומו. אלכסנדר נישא לאחותו למחצה אולימפיאס, שהייתה מבוגרת ממנו. מעשה אופייני למלכים הלניסטיים. היא ילדה לו את פירוס ותלמי, ובת בשם פתיה.
מלכותו
אלכסנדר הובס על ידי דמטריוס ובקש לכרות איתו הסכם שלום. בניגוד לשאר אויביו, אנטיגונוס מיצה עם אפירוס את הדין עד הסוף, ונטל ממנה מספר חבלי ארץ חשובים מאוד באזור האגן העליון של נהר אאוס. השפלה זו גרמה לערעור מצבה הפנימי של אפירוס. ממלכת אפירוס הייתה מורכבת משבטים רבים, ומרביתם לא היו מרוצים מבזבזנותו ומסעות המלחמה של פירוס, אביו של אלכסנדר, שהקשו על האוצר. בנוסף על כך התעוררו בממלכה גורמים שדרשו להפוך את אפירוס ממונרכיה לרפובליקה.
כאשר אלכסנדר חזר לאפירוס, התמרדו הרפובליקנים והוא נמלט לאקרנאניה. אפירוס הפכה לרפובליקה למשך זמן קצר, אלא שאז האקרנאנים, בסיוע המלוכנים האפירוטים וייתכן שגם הליגה האיטולית, הצליחו להחזיר את אלכסנדר לכס המלכות. בין פעולותיו בשנות מלכותו האחרונות, ניתן למנות חתימת חוזה עם הליגה האיטולית, שבמסגרתו חולקו ערי אקרנאניה בינו לבין האיטולים. אם כי לאחר מותו, האיטולים הפרו את החוזה. הוא מלך עד מותו בשנת 242 לפנה"ס.
Dahu
השרגול (Dahu בצרפתית) הוא בעל חיים דמיוני פרוע החי באזורים הרריים. האגדה מספרת שהסביבה השפיעה על התפתחותו הגופנית במשך דורות. השרגול ידוע בשמות שונים (Dahu, Dahut) בעיקר ברכס האלפים בדרום מזרח צרפת (Dairi, Darhut, Rülbi), שווייץ וצפון איטליה אך מוכר גם ברכס הפירנאים בקטלוניה ובאנדורה. ישנם למעשה, בכל מקום בצרפת ובשווייץ, סיפורים שונים ומסורת שבעל פה, המספקים תיאורים של כל מה שנוגע לבעל החיים הייחודי הזה ופולחן הציד שלו.
קיומם של שרגולים מוזכר בדרך כלל באזורים כפריים והיה בסיס לסיפורי בדייה הנועדו להתבדח עם אנשים נאיביים במיוחד וילדים. בכל מקום בצרפת ובשווייץ, ישנם סיפורים שונים, ומסורת שבעל פה, המספקים תיאורים מגוונים לכל מה שנוגע לבעל החיים הייחודי הזה כמו החניכה ל"פולחן הציד שלו".
האגדה
לפי האגדה, השרגול הוא בעל חיים בין עז ליעל, בעל קרניים. השרגול הוא צמחוני, אוכל עשב ושורשים. את שעות היום החמות הוא מעביר ברביצה, בעוד שבלילה ובשעות הבוקר המוקדמות הוא עסוק בחיפוש מזון. בעת מרעה ואכילה השרגול הולך על כל ארבע רגליו.
המאפיין הבולט של השרגול הוא ששתיים מארבע רגליו קצרות יותר מהאחרות. אך בשונה מחיות אחרות, שגם להן יש רגליים לא סימטריות, לקנגורו למשל זוג רגליים אחוריות קצרות וזוג רגליים קדמיות ארוכות, לשרגול מיוחסת תכונה ייחודית של זוג רגליים ארוכות בצד ימין וקצרות בצד שמאל.
ההסבר המיתולוגי לאורך הרגליים הלא סימטרי הוא לאפשר לשרגולים להתהלך זקופים לאורכם של מדרונות תלולים. ההסבר ה"מדעי" הוא התפתחות אבולוציונית טבעית שאיפשרה לשרגולים להישמר מפני טורפים ולהתהלך בנוחיות במדרונות ההרים.
יש בעניין זה, וריאנטים שונים שהרי בכל זאת התכונה הזו לכאורה דורשת מהשרגול תמיד לנוע באותו הכיוון ובאותו צד של המדרון, וכך לא יצליח להסתובב. התיאור הדמיוני לעיתים מציע פרטים "לוגיים" של שני תת-מינים (השרגול ה"ימני" והשרגול ה"שמאלי") שחיים בצדדים שונים של רכסי ההרים, אינם נפגשים לעולם ואינם יכולים להתרבות אלו עם אלו.
ההיסטוריה
השרגול (Dahu) הוא מרכיב עיקרי של התרבות הפופולרית הצרפתית של המאה ה -20, הידוע בלורן (Lorraine), ובאזורים ההרריים של מזרח צרפת (Alpes ו-Jura). הפופולריות שלו התבססה לקראת סוף המאה ה-19. מטפסי ההרים שעבדו כמדריכי ציד היו מנצלים את תמימותם של כמה תיירים כדי לפתות אותם ל"ציד שרגולים" (בצרפתית "Chasse au Dahu"). לקראת סוף המאה ה-20, עם התפתחות טכנולוגיות המידע, לא ניתן היה להונות אזרחים תמימים והאגדה משתמרת בעיקר בקרב הילדים ובני הנוער, כך שהאגדה ממשיכה להזין את עצמה כפעילויות נוער במחנות הקיץ ומסגרת תנועות נוער.
כיום ישנם אתרים רבים במרשתת (אינטרנט) המשמרים את המסורת הזו. אתרים אלו, בשפות רבות, מתחזקים את סיפורי הבדייה הללו ומוסיפים טכניקות "ציד" מגוונות ש"פותחו" באזורים שונים על ידי חובבי שרגולים באשר הם.
חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין)
חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין), תשי"ג-1953 בא לקבוע את סמכויות בתי הדין הרבניים בקשר לנישואין, גירושין ועניינים נלווים של בני זוג ששניהם יהודים. החוק קובע כי רק בית הדין הרבני מוסמך לדון בענייני נישואין וגירושין של יהודים בישראל, אזרחי המדינה או תושביה. במקרה של גירושין יש לבית הדין סמכות רחבה יותר והוא מוסמך לדון, בכפוף לתנאים הקבועים בחוק, גם כאשר רק אחד מבני הזוג נמצא בישראל, אף אם איש מהם לא מתגורר בישראל ובלבד ששניהם אזרחים ישראלים. הדינים המסורתיים שהיו נהוגים עד לחוק זה בקרב היהודית ובכללם דיני הנישואין והגירושין האמורים, היו שייכים להלכה היהודית שהיא שיטת משפט עצמאית, ואינה חלק מן המשפט הישראלי במובן זה שהיא אינה נחקקת בבית המחוקקים הישראלי, הכנסת, ואינה מתפרשת, ככלל, בפסיקתם של בתי המשפט הישראלים. החוק הזה נועד למעשה לעשות את הקשר בין בתי המשפט האזרחיים ובית הדין הרבני, שהמדינה קבלה על עצמה את קיומו, זה בצד זה.
Dahu
השרגול בישראל
השרגול עלה לישראל על פי האגדה, בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20 ושמו נגזר מהשמות שארל דה גול (נשיא צרפת לשעבר). נצפה על ידי עולים מצרפת שהכירו את ה- Dahu באזור ירושלים ושפלת יהודה, אך כבר בשנות השמונים "נצפה" ברכסי מדבר יהודה והגליל. השרגול הוא נושא לפעילויות לילה בתנועות הנוער בישראל, תנועת המושבים אימצה את סיפוריו ובשנים האחרונות תנועת האיחוד החקלאי משלבת את אגדות השרגולים במחנות הקיץ ופעילויות הנוער האחרות.
חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין)
תוכן החוק
החוק הוא חוק קצר ומכיל 11 סעיפים. הסעיפים האלה מתחלקים למעשה לשלושה נושאים עיקריים שאותם בא החוק להסדיר בקשר בין בתי המשפט ובתי הדין הרבניים בכל הנוגע למעמד האישי לנישואין וגירושין:
החוק בא להבהיר באיזה מצבים הסמכות נתנה על ידי המדינה באופן אבסולוטי לבתי הדין הרבניים, באיזה מצבים אין סמכות כזו ובאיזה מצבים הסמכות מתחלקת בין בתי הדין הרבניים ובתי הדין לענייני משפחה. סעיף 1 מגדיר במפורש כי "ענייני נישואין וגירושין של יהודים בישראל אזרחי המדינה או תושביה יהיו בשיפוטם הייחודי של בתי דין רבניים". גם עריכת נישואין וגירושין המוגדרת בסעיף 2 ניתנת כולה בסמכות בית הדין הרבני לאמור: "נישואין וגירושין של יהודים ייערכו בישראל על פי דין תורה". סעיף 3 הוא סעיף מותנה הדן במצב של שיפוט אגב גירושין. הסעיף הזה מדגיש את המצב של הקדמת הפנייה לבתי הדין הרבניים באומרו: "הוגשה לבית דין רבני תביעת גירושין בין יהודים, אם על ידי האשה ואם על ידי האיש, יהא לבית דין רבני שיפוט ייחודי בכל עניין הכרוך בתביעת הגירושין, לרבות מזונות לאשה ולילדי הזוג." סעיף 4 מדבר על אפשרות האישה הנשואה ליהודי, להגיש תביעה של מזונות ללא קשר עם גירושין. גם במצב כזה יש ייחודיות לבית הדין הרבני. "הגישה אשה יהודייה לבית דין רבני תביעת מזונות, שלא אגב גירושין, נגד אישה היהודי או נגד עיזבונו, לא תישמע טענת הנתבע שאין לבית דין רבני שיפוט בעניין."
כפייה על מתן גט
סעיף 8 של סופיות הדיון חל גם על סעיף 6 הדן בכפייה על מתן גט וקבלתו הסעיף עבר תיקון ב-1955 ומאז לא שונה. גם הסעיף הזה מטיל על בית המשפט המחוזי את הסמכות לבצע את החלטות בית הדין הרבני, למעשה ללא כל שיקול דעת.
סמכות מבחינה בינלאומית לתביעות גירושין
החוק עבר הרחבה ותיקון בשנת 2005 ולסעיף 4 הוספו 3 תתי סעיפים מפורטים. מטרת הסעיפים האלה הייתה להסדיר את המצב של בני זוג שאינם באותה עת בישראל - ולקבוע את הסמכות הניתנת לבית הדין הרבני גם באותם מקרים שבן הזוג אינו תושב המדינה. אבל החוק מדגיש כי אין זו הקניית סמכות לבית הדין הרבני. אחת ממטרות ההרחבה הייתה להסדיר את הגירושין אצל בני הזוג כאשר הבעל אינו תושב ישראל וחלק מהדיונים נעשים בבתי הדין במקום מגוריו.
בשולי החוק
לגבי חוק זה העלו רבים את התהייה לגבי יצירת אי חופש דמוקרטי עקב חקיקה זו והיו שתהו האם החוק עומד בתנאי הזמן. בצד החוק נוספו חוקים נוספים שניסו להסדיר את המעמד של הנשים במקרים מיוחדים והסמכות הבינלאומית שנובעת מכך. חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו - יצר קושי נוסף בהתמודדות עם המצב שלכאורה אינו ברור בין בית הדין הרבני והאזרחי בנושאים אלה.
ז'אק לאפיט (בנקאי)
ז'אק לאפיט (בצרפתית: Jacques Laffitte; 24 באוקטובר 1767 – 26 במאי 1844) היה בנקאי ופוליטיקאי צרפתי, שכיהן כראש הממשלה וכשר האוצר של צרפת בשנים 1830–1831 בתחילת שלטונו של המלך לואי פיליפ. קודם לכן עלה לאפיט מהר בהייררכיה הבנקאית עד שהתמנה לנגיד הבנק של צרפת (1814–1820). בימי הרסטורציה הבורבונית ובימי שלטונו של לואי פיליפ ("המונרכיה של יולי"), החל מ-1814 ועד יום מותו ב-1844, הוא היה חבר בפרלמנט מטעם המחנה הליברלי. הוא מילא תפקיד מפתח במהפכת יולי 1830 שהביאה את לואי פיליפ לכס המלכות במקום שארל העשירי הבלתי פופולרי. לאפיט נמנה עם מפתחי השיטות הבנקאות החדשות בשלבים המוקדמים של התיעוש בצרפת. בין 2 בנובמבר 1830 – 13 במרץ 1831 כמנהיג "מפלגת התנועה" היה לאפיט למשך 131 יום ראש ממשלה ושר האוצר. גישתו הרפורמיסטית לא מצאה חן בעיני המלך שציפה לנפילתו. בעזיבתו את ראשות הממשלה ואת משרד האוצר לטובת קזימיר פרייה ו"מפלגת הסדר", איבד לאפיט את אמון הציבור והתמוטט מבחינה כלכלית. הוא שיקם את עסקיו בשנת 1836 כשהקים את הבנק Caisse Générale du Commerce et de l'Industrie ("קס ז'נרל" - "הקופה הכללית של המסחר והתעשייה") שהיה סנונית ראשונה בין הבנקים להשקעות של צרפת במחצית השנייה של המאה ה-19, כדוגמת Crédit Mobilier (1852). הבנק Caisse Générale לא שרד את המשבר הכלכלי שנגרם על ידי מהפכות 1848 בצרפת.
ילדות וצעירות
ז'אק לאפיט נולד בשנת 1767 בבאיון בחבל הבסקים הצרפתי, מחוז הפירנאים האטלנטיים של היום, כאחד מעשרת ילדיהם של פייר לאפיט, אומן נגר, ושל אטיינט לבית רוז'ר. שורשי המשפחה היו במעמד החברתי-כלכלי הנמוך. אחרי לימודים בבית ספר יסודי, בגיל 12 עבד לאפיט כשוליה בבית המלאכה של אביו, אחר כך למשך שנתיים שימש כחניך אצל נוטריון בבאיון. בגיל 14 עבד כפקיד אצל סוחר בעיר.
בימי הרסטורציה
בתקופת הרסטורציה הבורבונית, "ז'אק לאפיט ושותפיו" היה אחד הבנקים הפרטיים העשירים בפריז, ונמנה עם כעשרים בנקים פרטיים של פריז הידועים כ"אוט בנק פריזיין" (הבנקאות הפריזאית הגבוהה) הון הבנק עלה מ-2 מיליון ל-6 מיליון פרנק. מקורות ההון של בנקים אלה היו מוגבלים אבל הם התחברו בחתימה למלווים ממשלתיים חשובים ובמימון מיזמים פרטיים מבטיחים. בשנים 1818-1817 חבר לאפיט לבנקאי והתעשיין בנז'מן דלסר (Delessert), אוטנגר, ג'יימס דה רוטשילד ואחרים והתחרו עם בנקים זרים חזקים כמו "האחים ברינג" בלונדון ו"הופ ושותפיו" באמסטרדם על חתימת הלוואות השחרור הצרפתיות. מוקדם יותר, ב-1816 הקימו לאפיט ודלסר את ה"Compagnie Royale d'Assurances Maritimes' (החברה המלכותית לביטוחים ימיים) חברת ביטוח מניות חלוצה שהונה מנה 10 מיליון פרנס. לאפיט עמד בראשה, בעוד קזימיר וסיפיון פרייה נמנו עם מנהליה. ב-1818 יחד עם דלסר מילא לאפיט תפקיד מפתח בהקמת אחד מראשוני הבנקים הצרפתיים לחיסכון - Caisse d'Épargne et de Prévoyance de Paris. כל חברי מועצת המנהלים של הבנק של צרפת התמנו גם בהנהלת הבנק החדש. לאפיט הגיע לשיא כוחו הפיננסי ב-1818. הוא היה מספיק עשיר כדי שיוכל לרכוש את הארמון מזון במחוז איוולין, על יד פריז, שתוכנן ב-1650 על ידי פרנסואה מנסאר. לפני המהפכה, ארמון זה היה בבעלות הרוזן ארטואה, אחיו של המלך לואי השישה עשר. יכולתו לרכוש בניין יוקרתי כזה ולארח בו את נכבדי צרפת סימן עבור לאפיט, הבן של נגר, ניצחון אישי מובהק. ב-1822-1821 היה לאפיט הרוח החיה שעמדה מאחורי "חברת ארבע התעלות" (Compagnie des Quatre Canaux) חברת מניות שגייסה הון של בנקאים גדולים על מנת לממן בניית פרויקטים של תעלות גדולות ביוזמת הממשלה. הקונסורטיום של לאפיט השיג מחצית מערך ההלוואות שהוענקו לממשלה. ארבעת מלווי הצמרת עבור חברת ארבע התעלות היו "ז'אק לאפיט והשותפים'" (11,736,000 פרנק), א. הנץ', בלאן והשותפים (11,736,000 פרנק), פילה-ויל והשותפים (10,976,000 פרנק) ואנדרה וקוטייה (7,870,000 פרנק). בקשתו של לאפיט להעלאת חלקו בהלוואות נדחתה על ידי השר הארכי-מלוכני, הרוזן ז'אן-אנטואן וילל.
ב-1825 תוכניותיו השאפתניות של לאפיט נתקלו שוב בכתף הקרה שהופנתה אליו על ידי ווילל שסירב לאשר את הקמתה של Société Commanditaire de l'Industrie, בנק השקעות פרטי שנועד לספק אשראי בנקאי לפיתוח תעשייתי בקנה מידה גדול ברחבי צרפת. החברה "קומנדיטר" בראשות לאפיט נועדה לגייס 100 מיליון פרנק ונהנתה מגיבוי התעשיינים הצרפתים, רבים מהם בעלי בנקים מובילים בפריז, בלונדון, ז'נבה ופרנקפורט. קזימיר פרייה ותעשיין הצמרת הידוע ויליאם טרנו היו אמורים לכהן כסגני יושבי ראש. החברה הייתה צריכה לסמל את "רוח ההתאגדות" - סיסמה נפוצה בזמנו בקרב הליברלים בתחום קידום הקדמה הכלכלית אבל עיתוי היוזמה היה שגוי מבחינה פוליטית. לאפיט היה אז מנהיג של האופוזיציה הליברלית מול ממשלו של שארל העשירי. כמו כן בעיני העוצרים השמרנים והנגידים של הבנק של צרפת המשפיע היו תוכניות אלה שאפתניות ונועזות מדי. לאפיט נאלץ להמתין ולנסות שוב את מזלו אחרי מהפכת יולי ב-1830.
הקריירה הפוליטית
ההבטחה של רסטורציית המשטר המלוכני הפכה לבסוף לאכזבה גדולה, בלשון המעטה. בהתחלה ראה לאפיט באופן חיובי את שובם של הבורבונים. הוא סיפק גיבוי פיננסי ללואי השמונה עשר (1824-1814) והמשיך בשנים 1820-1814 לכהן כנגיד הבנק של צרפת. ב-1815 נבחר לבית הנבחרים ולאורך תקופת הרסטורציה המשיך להיבחר כחבר בו, פרט לשנים 1827-1824. בדומה לעמיתו חבר הפרלמנט והבנקאי קזימיר פייר פרייה, אימץ לאפיט עמדה ליברלית "שמאלית" ונאם בפרלמנט בעד המונרכיה החוקתית, חופש העיתונות, חופש היוזמה, התחרות במנהל הממשלתי, והשקיפות בניהול אוצר הממשלה. כאשר אחרי 1820 פנה משטר הבורבונים יותר ימינה ונעשה עוד יותר שמרני ואוטוריטרי, כנציג של האופוזיציה הביע לאפיט יותר בתקיפות את אי שביעות רצונו מהשלטון. יחד עם קזימיר פרייה הוביל לאפיט בבית הנבחרים התנגדות יותר נמרצת נגד ניהול מימונה של תוכנית בניית התעלות על ידי הרוזן וילל. אבל ב-1825 הוא איבד את אוהדיו כשהצביע בעד תוכניתו של וילל לפצות את האצילים על האדמות שהופקעו בעת המהפכה, הוא כבש אותם בחזרה כשבתו, אלבין לאפיט נישאה לנפוליאון-ז'וזף נה, בנו של המרשל מישל נה המנוח, שהוכרז בימי נפוליאון דוכס אלכינגן ו"נסיך מוסקבה". המצב התחיל להידרדר במהירות אחרי עלייתו לשלטון של שארל העשירי ב-1824. מתוך פחד מפני האופוזיציה ההולכת וגדלה של הליברלים והרפובליקנים כלפי לממשלו, ב-1829 פעל המלך בצורה אומללה כשמינה כראש ממשלה את הנסיך ז'ול דה פוליניאק המלוכני הקיצוני. כשהאולטרה-מלוכנים הובסו בבחירות ב-1830, הוציא המלך את הצווים הידועים לשמצה מ-25 ביולי 1830, שביטלו את חופש העיתונות, פיזרו את בית הנבחרים ושינו את חוקי הבחירות לטובת האצולה בעלת האחוזות. התוצאה הייתה פריצת מהפכת יולי ב-1830. לאפיט נמנה עם התומכים המוקדמים והנחושים ביותר בהדחתם של שארל העשירי ושל שריו ובהקמת ממשלה חדשה תחת הנהגתו של הדוכס אורליאן, לואי-פיליפ, בנו של פיליפ אגליטה שתמך במהפכת 1789. ביתו של לאפיט בפריז היה למטה של "מפלגת התנועה" שתכננה העלאתו של לואי פיליפ לשלטון כ"מלך אזרח" בראשות מונרכיה חוקתית מסוג חדש. על רקע המרד העממי בפריז והתגברות המהומות בפרובינציה לואי פיליפ עלה לכס המלכות ומינה את לאפיט כראש ממשלה ושר האוצר (2 בנובמבר 1830-13 במרץ 1831). הסתבר שלאפיט היה מוכשר יותר כבנקאי ואיש עסקים מאשר כממליך מלכים או מנהיג פוליטי. ממשלתו, שהייתה קרועה בין הצורך לשמור על הסדר בצרפת והרצון לפייס את ההמון הפריזאי, כשלה בשתי המשימות גם יחד. בעיני הליברלים המתונים בבית הנבחרים כמו קזימיר פרייה ואף בעיני המלך עצמו, הקשר של לאפיט עם דמויות מהפכניות פופולריות כמו הגנרל לפאייט היו עלולים להדוף את צרפת לכיוון הקמת רפובליקה. פרייה הפסיק כל קשר עם ממשלת לאפיט. אחרי 131 ימי מהומות והססנות, נאלץ לאפיט להתפטר והממשלה החדשה הורכבה על ידי "מפלגת הסדר" של פרייה. לאפיט שמר על מושבו בבית הנבחרים אחרי 1831, אבל לעולם לא היה שוב שר או ראש ממשלה.
כניסתו של לאפיט לסבך הפוליטיקה הצרפתית ב-1830 עלתה לו ביוקר מבחינה כלכלית. המהפכה החמירה את מצבה של כלכלת המדינה שכבר הייתה פגועה. לאפיט ושותפיו נחלו הפסדים בשווי של 13 מיליון פרנק ונכנסו בינואר 1831 לחידלון. כדי לעזור בכיסוי ההפסדים דן לאפיט עם נגיד הבנק של צרפת במלווה בנקאי ללא תקדים בשווי 7 מיליון פרנק. הוא מכר את ביתו ברחוב ד'ארטואה בפריז (כיום רחוב לאפיט) ואת אוסף האמנות שלו. עוד יותר משמעותית הייתה מכירת יערות משפחתו בברטיי למלך לואי פיליפ תמורת 6 מיליון פרנק. המלך עזר לו מאוד אבל כשהודיע על העסקה בפומבי, פגע בו גם בזירה הפוליטית וגם במישור העסקי. לאפיט הצליח לשמור לעצמו את הטירה במזון. עם זאת נאלץ לחלק את שטחי הגנים למגרשים שנועדו לבניית וילות למכירה עבור עשירי פריז. היוזמה הזאת הפכה לניסוי יצירתי בפיתוח הנדל"ן בפרברי העיר, כפי שתואר בחוברת מאת דה רובייר, בכותרת " Histoire et description pittoresque de Maisons-Laffitte (1838) (היסטוריה ותיאור ציורי של מזון-לאפיט") לאפיט ואחיו, ז'אן-בטיסט, הקימו קו תחבורה של 15 ק"מ שחיבר בין פריז למזון. אחיינו, שארל לאפיט וחתנו, הנסיך של מוסקבה, הוסיפו מסלול מרוץ סוסים, הראשון בסוגו בצרפת. [2]
שיקום עסקיו
עד 1837-1836 שיקם לאפיט את עסקיו דיו כדי לחדש את תוכניתו להקמת "חברה קומדניטר". ב-15 ביולי 1837 הקים את Caisse Générale du Commerce et de l'Industrie''" ("הקופה הכללית למסחר ולתעשייה"). הון החברה נקבע ל-55 מיליון פרנק. הבנק של צרפת קבע כפה עליה כמה מגבלות מכעיסות - כולל האיסור להשתמש במילה "בנק", אולם פרוצדורת האישור התקדמה בצורה תקינה. שותפיו העיקריים של לאפיט היו אחיו מרטן לאפיט ותעשיין הסוכר פרנסואה לבודי (1863-1799) היסטוריונים ממשיכים לדון בשאלה אם חברה זו הייתה אב טיפוס לבנקים העסקיים הגדולים שפעלו בצרפת במחצית השנייה של המאה ה-19. . נראה שלאפיט עצמו הבין ש"ה-Caisse Générale לא תגשים את חלומו על בנק עסקי אמיתי. הוא כתב בזיכרונותיו: אף פעם לא הייתי מסוגל להקים מוסד אשראי גדול כפי שרציתי. בניתי לפחות מוסד בנקאי גדול שהועיל למסחר ולמשפחתי לזמן ממושך. זהו הישג כביר מספיק עבור בן 70. אף על פי שאחרים אחריי הצליחו להקים מוסדות אשראי גדולים, לי תישאר הגאווה על כף שניסיתי.
חייו הפרטיים
משנת 1801 היה לאפיט נשוי למרין-פרנסואז לאיט (Laeut) (1849-1783), בת של סוחר וחובל מלה אוור. לזוג נולדה ילד יחיד - בת - אלבין-אטיינט מרגריט לאפיט (1881-1805) שהתחתנה עם בנו של המרשל נה, נפוליאון - ז'וזף נה. אחד מאחיו של לאפיט, מרטן לאפיטע היה לימים איש עסקים ופוליטיקאי, וחבר בפרלמנט. שאחד האחיינים, שארל לאפיט, בנו של האח ז'אן בטיסט לאפיט, בלט גם הוא בתחום הבנקאות.
הנצחה
היישוב מזון במחוז איוולין יחד עם הארמון מזון שנבנה בו ב-1650 ונמצא החל מ-1818 בבעלותו של לאפיט נקראו על ידו "מזון-לאפיט" ושמרו שמם זה עד היום.
פרס פרש הברונזה
פרס פרש הברונזה (מאנגלית: Bronze Wrangler) או בקיצור פרש הברונזה הוא פרס שנתי שמוענק על ידי המוזיאון הלאומי לבוקרים ולמורשת המערב. הפרס מוענק לסרטים, סדרות טלוויזיה, ספרות ומוזיקה בנושא המערב הפרוע ובוקרים.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1961. הפרס מעוצב בצורת בוקר יושב על סוס ועשוי מברונזה. את הפרס עיצב האומן ג'ון פרי.
גיוראויבראט
גיוראויבראט (בהונגרית: Győrújbarát) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. הכפר הוקם בשנת 1969 על בסיס שני הכפרים קישבראט (Kisbarát) ונג'בראט (Nagybarát).
הקהילה היהודית
בשני הכפרים חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
סיגמא (פירושונים)
אחר
}}
I Wish You Would
I Wish You Would (בעברית: הלוואי והיית) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה החמישי, 1989. השיר יצא לאור ב-27 באוקטובר 2014, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להגיע למקום ה-56 במצעד השירים הדיגיטליים הקנדיים.
רקע וכתיבה
על המשמעות של השיר דיברה סוויפט באחד ממפגשי ה-"1989 Secret Sessions", שם נודע כי:
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה מתונה במצעדי הבילבורד כאשר הצליח (מבלי שיצא כסינגל), להיכנס למקום ה-56 במצעד השירים הדיגיטליים הקנדיים. השיר שהה במצעד במשך שבוע אחד בלבד ולאחר מכן יצא ממנו. ביוטיוב, צבר קליפ המילים של השיר למעלה ממיליון צפיות.
כמה שנים לצאתו, הועלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות.
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות ומעורבות כאחד, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-166 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
גבעת הקרב (יד מרדכי)
אתר גבעת הקרב ביד מרדכי הוא אתר בקיבוץ יד מרדכי, המשחזר את קרב יד מרדכי, שנערך במלחמת העצמאות בניסיון לעצור את הצבא המצרי הסדיר שנע צפונה לעבר תל אביב.
קרב יד מרדכי
קרב יד מרדכי היה קרב בלימה, שנערך במלחמת העצמאות בניסיון לעצור את הצבא המצרי הסדיר, שנע צפונה לעבר תל אביב. במשך שישה ימים החל מ-18 במאי ועד ל-23 במאי נערכו ניסיונות של חטיבה מצרית סדירה לכבוש את קיבוץ יד מרדכי, עליו הגנו 150 לוחמים עם 75 כלי נשק קלים.
כאשר התברר סופית שהתגבורת שנשלחה לא מצליחה לחדור את הכיתור המצרי, ולאחר שהלוחמים נותרו ללא תחמושת ונשק ראוי וספגו אבדות כבדות, הוחלט על נטישת הקיבוץ.
גבעת הקרב - אתר השחזור
אתר שחזור הקרב מ־1948, הניצב בדרום-מערב הקיבוץ, נפתח למבקרים ב־1965.
באתר, בו מוצגות תעלות ההגנה ושדה הקרב. מדמות דמויות מתכת את הצדדים הלוחמים בשדה הקרב. לעומת שחזורים אחרים, המקום ייחודי, מאחר ששוחזר בו הקרב בקנה מידה 1:1, עם כלי לחימה אמיתיים (חלקם המקוריים מהקרב מול המצרים) ואף דמויות של חיילי הגדוד המצרי שחדרו את גדרות היישוב.
גלריית תמונות
<gallery heights="180" mode="packed"> 2016 WLM - OVEDC - YAD MORDECHAI - 005.jpg|שלט הכניסה 2016 WLM - OVEDC - YAD MORDECHAI - 020.jpg|תעלת הגנה 2016 WLM - OVEDC - YAD MORDECHAI - 038.jpg|מבט אל שדה הקרב 2016 WLM - OVEDC - YAD MORDECHAI - 051.jpg|טנק מצרי 2016 WLM - OVEDC - YAD MORDECHAI - 029.jpg|עמדה מספר 1 </Gallery>
עין על מלזיה
עין על מלזיה (מאנגלית: Eye on Malaysia) היה גלגל ענק נייד במלזיה. הגלגל החל לפעול בקואלה לומפור בשנת 2007, ולאחר מכן עבר למלאקה בשנת 2008. הגלגל הענק התנשא לגובה של 60 מטרים. בשנת 2010, בעקבות סכסוך משפטי בין בעליו לבין מפעיליו, פורק הגלגל.
בקואלה לומפור
הגלגל החל לפעול לראשונה בקואלה לומפור, ולעולים עליו הייתה אפשרות לחזות בתצפית פנורמית של 360 מעלות על מרכז העיר ומעל 20 הקילומטרים שסביבה ואת המבנים שבה, ביניהם מגדל מנרה קואלה לומפור, איסטנה בוודאיה, מגדלי פטרונס ועוד. סיבוב נמשך 12 דקות.
סמל הסן
בדומה לסמל תורינגיה, יורש הסמל את מקורו מסמלו של דוכס תורינגיה מהמאה ה-13, ששלט גם על מחוזות שנמצאים כיום בתחומה של הסן. כמו כן, היו בעברה של המדינה תקופות בהן השתמשו בסמלים בעיצוב זהה או דומה כגון בשנים 1918–1945.
על פי חוקת המדינה, מותר רק למוסדותיה הרשמיים להשתמש בסמל, ועל כן עוצב גם סמל לשימוש אזרחי שכולל רק את האריה בצבע אדום או לבן בלבד.
ניסן יוסט
ניסן יוסט (תרל"ו 1876 - תש"ד 1944) היה מלחין החצר של חסידות ויז'ניץ במזרח אירופה.
היסטוריה
נולד בשנת תרל"ו - 1876 להוריו בעיירה דז'יקוב מחסידיו של רבי יהושע הורוביץ, ה"עטרת ישועה" מדז'יקוב. כבר בצעירותו נודע כבעל קול ערב ובתפילות השבת והחגים היה ניגש לעמוד בבית הכנסת בעיירתו. האדמו"ר רבי ישראל הגר מויזניץ שבאחד מביקוריו בעיירה אצל גיסו העטרת ישועה, שמע אותו והתרשם מתפילתו ביקש מגיסו רשות לקח את ניסן יוסט אליו כפירעון הנודניא שהבטיח לו חותנו האמרי נועם מדז'יקוב, גיסו נעתר לו וכך עבר עם משפחתו להתגורר בעיירה ויזניץ ואף החל לשמש את הרב הגר.בוויזניץ הפך עד מהרה לחזן הראשי בבית הכנסת והחל להלחין יצירות למילות התפילה. יצירותיו נודעו כמרגשות ומעוררות ויהודי הסביבה נהגו לפקוד את ביהכנ"ס כדי לשמוע את שיריו. יוסט הלחין יצירות על פרקי תפילה קבועים בהם הפיוט מנוחה ושמחה עליו הלחין עשרות לחנים וכן על תפילות נוספות בעיקר של ראש השנה. יצירותיו זכו לפופולריות רבה בקרב חצרות החסידים במזרח אירופה והן היו מושרות תדיר בבתי הכנסת החסידים ובטישים של האדמו"רים באותן אזורים.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה ברח ניסן יוסט יחד עם רבי ישראל הגר לגרוסוורדיין ושם המשיך להלחין ולפעול למען הפצת יצירותיו בקרב החסידים, ובשנת 1936 לאחר שנפטר הרב ישראל הגר הפך להיות חסיד של בנו רבי חיים מאיר הגר שמצדו מאוד חבב אותו וקרב אותו.
עם כיבוש הונגריה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה נלקח לגטו יחד עם כל יהודי העיר ובחודש מאי 1944 נספה עם רוב משפחתו במחנה ההשמדה באושוויץ.
בנו הרב מאיר יוסט שרד את המלחמה והיה הרב הראשי להולנד. בן נוסף, יוסף בן ניסן (1913–1978) היה פעיל עלייה בין השאר בסוכנות היהודית, שימש כסמנכ"ל משרד הבריאות, ועוד.
יצירותיו
את רוב לחניו הלחין על פיוטי השבת ובהם מנוחה ושמחה ועוד, יוסט גם הלחין יצירות רבות נוספות בין היתר לפיוטים הנאמרים בימים הנוראים ולפיוט בר יוחאי המושר בל"ג בעומר.
חלק משיריו של יוסט שרדו את המלחמה וזכו לביצוע מחודש ולשימור, בחסידות ויז'ניץ יש מעמד מיוחד ללחניו של יוסט, והם נוהגים לשיר בשבתות כל שנה לחן אחר על הפיוט מנוחה ושמחה שהלחין ניסן יוסט, כמו כן בחגים ובמעמדים חגיגיים מיוחדים מושרים ממיטב יצירותיו של יוסט.
בשנים האחרונות מושקעים מאמצים רבים על מנת לאתר לחנים של יוסט שאבדו במהלך מלחמת העולם השנייה כדי לשמרם.
ביחד בשבילך
ההצטרפות למועדון היא לחברי הסתדרות העובדים הכללית החדשה בלבד, היא כרוכה בהרשמה ומילוי פרטים ואינה עולה כסף. מטרת המועדון היא לפעול לרווחת חבריו והוא מציע לחבריו העובדים והגמלאים הטבות בתחומי פעילות מגוונים, כגון בילוי, תרבות ופנאי, קניות, רכב, ביטוחים ושירותים נוספים. ההסתדרות – בראשותו של יו"ר ההסתדרות, פועלת באמצעות המועדון להוזלת סל הצריכה הבסיסי של משקי הבית והגדלת ההכנסה הפנויה של החברים.
מנכ"ל המועדון הוא איל קרוליצקי, אשר עמד בעבר בראשות מועדון "חבר" ומועדונים נוספים.
המועדון פועל "ללא נייר" עד כמה שניתן – כל ההטבות והטענות הכסף "המוזל", מוטענות על גבי כרטיס החבר, ואין צורך להדפיסן או למשוך ממכונות כרטיסים או ואוצ'רים למיניהם. הקשר עם החברים במועדון נעשה דרך האתר ובאמצעות דיוור ישירים, דף פייסבוק פעיל המונה כ־30,000 חברים, ומעורבות של וועדי העובדים שמהווה מכפיל כוח משמעותי בפעילות. בעמוד הפייסבוק ובדף האינסטגרם של המועדון ניתן להתעדכן על מבצעים והטבות שעולים באתר.
המועדון מציע לחברים בו שורה של סלי מוצרי יסוד בסבסוד ממוצע של 50%, ומשלוחים ישירים עד לבית הלקוח במטרה להקל על יוקר המחיה.
Goodbye Lullaby
Goodbye Lullaby הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הקנדית אבריל לאבין. האלבום יצא לאור ב-2 במרץ 2011. הקלטת האלבום החלה בנובמבר 2008, והסתיימה באוקטובר 2010. שחרור האלבום וההקלטות נמשכו כמעט שנתיים עקב גירושיה המתוקשרים של לאבין עם בעלה דריק וויבלי וסכסוך של לאבין עם חברת התקליטים שלה דאז, תקליטי RCA אשר גרמו לדחיית מועד שחרור האלבום מספר פעמים. רוב השירים באלבום הם שירים אקוסטיים אשר מלווים בעיקר על ידי פסנתר וגיטרה אקוסטית. כל השירים באלבום נכתבו על ידי לאבין עצמה, וחצי מהם נכתבו בשיתוף עם כותבים נוספים. בשבוע הראשון לאחר צאת האלבום, דורג האלבום בטופ 5 בלמעלה מ-15 מדינות כגון ארצות הברית וקנדה ובמקום הראשון ביפן, אוסטרליה, יוון, טאיוואן, קוריאה, סינגפור, הונג קונג וצ'כיה.
נכון ל-2013, האלבום נמכר במעלה מ-373.000 עותקים בארצות הברית, ומעל 2 מיליון עותקים ברחבי האלבום.
TV5Monde
TV5Monde (נודעה בעבר בשם TV5) היא רשת טלוויזיה צרפתית ששידוריה נקלטים במדינות רבות בעולם. לדברי הרשת, היא נמנית, יחד עם CNN ו-MTV, ברשימת שלוש הרשתות הגלובליות הגדולות ביותר.
היסטוריה
הרשת החלה לפעול ב-2 בינואר 1984, בשם TV5, ושדרה בחמישה ערוצים: שלושה בצרפת, אחד בשווייץ ואחד בבלגיה (חמישה ערוצים אלה הם המקור לספרה 5 בשם הרשת). ב-18 בדצמבר 1985 נמנתה הרשת עם ארבעת ערוצי הכבלים הראשונים בצרפת. ב-1 בספטמבר 1988 החלה לפעול רשת "TV5 Québec Canada" בקנדה, וב-1991 החלה לפעול "TV5 Afrique". בינואר 1992 עברה הרשת שינוי נרחב, שכלל מיתוג מחדש בשם TV5Monde, שבה להדגיש את אופייה כרשת גלובלית. הרשת המשיכה להרחיב את שידוריה, לאמריקה הלטינית, לאסיה, לארצות הברית ולמזרח התיכון. ב-1999 פיצלה הרשת את פעילותה באירופה לשתי חטיבות: TV5 France Belgique Suisse פנתה למדינות הדוברות צרפתית באירופה, ו-TV5 Europe פנתה לכל יתר מדינות אירופה.
ב-8 באפריל 2015 הותקפה הרשת בידי האקרים ששייכו עצמם למדינה האסלאמית, ובמתקפת סייבר, שכללה חדירה לרשת המחשבים הפנימית של החברה, השביתו את שידורי הרשת למשך שלוש שעות, והשתלטו על פעילות הרשת בפייסבוק ובטוויטר.
הדיוויזיה ה-376 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-376 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית המזרחית עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב.
הקמה ראשונה
הדיוויזיה הוקמה ב-21 במרץ 1942, והועמדה תחת פיקוד אלכסנדר אדלר פון דניאלס. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-11, ה-8 וה-4 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית, וב-2 בפברואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
הקמה שנייה
ב-11 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בהולנד, ובנובמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מהארמייה השמינית, ואף לחמה עמה בקרב קורסון-צ'רקאסי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב. ב-9 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה באופן רשמי, ושרידיה חולקו בין הדיוויזיה ה-15 לדיוויזיה ה-76.
רנו ריינאסטלה
סך הכול יוצרו 304 יחידות בתצורות סלון, לנדולט וקבריולה.
טמאש סירטש
טמאש סירטש (בהונגרית: Szirtes Tamás; בודפשט, 7 בינואר 1945) היה זוכה פרס קושוט (המקביל ההונגרי לפרס ישראל) במאי תיאטרון, מנהל תיאטרון יהודי-הונגרי זוכה פרס מרי יאסאי, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה
טמאש סירטש נולד במשפחה יהודית מעט לפני תום מלחמת העולם השנייה 11 ימים לפני שחרור גטו בודפשט. בין השנים 1964 לבין 1968 למד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בכיתה של השחקן המפורסם טמאש מיור. בין 1968 לבין 1972 היה חבר בתיאטרון יוז'ף אטילה, ובין 1972 לבין 1973 היה חבר בתיאטרון הלאומי (מישקולץ). הוא עבד כבמאי בתיאטרון מדאץ' מאז 1973. מ-1977 עד 2005 היה מרצה בכיר ולאחר מכן פרופסור חבר באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. החל מ-1 בפברואר 2004, הוא מנהל תיאטרון מדאץ'. החוזה שלו היה עד 1 בפברואר 2022, אך הוא מונה לחמש שנים נוספות בשנת 2021, כך נשאר מנהל התיאטרון עד 2027.
סירטש היה חבר בחבר השופטים של תחרות חיפוש הכישרונות "כוכב נולד" בהונגריה בשנים 2009 ו-2011.
משפחתו
אביו, לאסלו סירטש (1904–1959), היה מנהל הפקה (מפיק קולנוע) בשנות החמישים. אמו הייתה רוזה בלאו-נויבאואר. אשתו היא השחקנית ז'וז'ה לישקה, אותה נשא ב-1970. יש להם שני ילדים: קריסטינה (1972) ואנדראש (1973).
בימויי התיאטרון שלו
מספר הצגות הבכורה שלו הרשומות במאגר התיאטרון : 127
משפט גיבארד-סטרת'ווייט
משפט גיבארד-סטרת'ווייט (על-שם Allan Gibbard ו- Mark Satterthwaite) הוא משפט בתורת ההצבעות, המתייחס למערכת שבה כל מצביע מדרג את המועמדים ותוצאת ההצבעה היא בחירה של מועמד אחד. המשפט קובע שאם יש יותר משני מועמדים, כל שיטת בחירות שאינה דיקטטורית והנותנת לכל מועמד אפשרות לזכות, חשופה להצבעה טקטית; כלומר, בתנאים מסוימים, יש מצביעים שכדאי להם להצביע אחרת מן ההעדפה האמיתית שלהם.
גרסאות חזקות יותר של המשפט מראות שהתוצאה חלה אפילו כאשר מרשים למצביעים לדרג רק באופן חלקי (ולהשאיר אפשרויות שקולות).
לשם השוואה, משפט אי-האפשרות של ארו מתייחס למערכות הצבעה שבהן התוצאה היא דירוג של המועמדים (ולא מועמד זוכה יחיד), וקובע שאין מערכת הצבעה הוגנת שאינה דיקטטורית. משפט דוגן-שוורץ עוסק במערכות הצבעה שבהן התוצאה היא קבוצה (לא ריקה) של זוכים, ללא דירוג פנימי; ואילו משפט הולמשטרום מגביל, באופן דומה למדי, את המערכות האפשריות לתמרוץ סוכנים.
המשפט
תהי A קבוצת האפשרויות לבחירה, ויהי \ P^N וקטור בחירות, כאשר היא קבוצת הבוחרים. אם, ואם היא פונקציית בחירה חברתית המקיימת את עקרונות המונוטוניות ואת עקרון הפה אחד, אז G דיקטטורית.
רעיון ההוכחה
לפי G נגדיר פונקציית רווחה חברתית F. נראה ש-F מקיימת את עקרונות האי תלות באפשרויות לא רלוונטיות, ופה אחד. לפי משפט ארו נקבל ש- F היא דיקטטורה, ובעזרתה נראה שגם G היא דיקטטורה.
סימוני עזר
יהיו P, Q שני יחסי העדפות חזקים. תת-קבוצה של אפשרויות. נסמן ב את יחס ההעדפות המוגדר באופן הבא: בנוסף נסמן:, ,
דוגמה: נניח שקבוצת האפשרויות היא, ו-. אם יחסי ההעדפות Pו- Qמוגדרים באופן הבא:
אז היחס יהיה מוגדר כך:
משפט עזר 1
תהי G פונקציית בחירה חברתית מונוטונית. יהיו P^N, Q^N נתונים. יהי. נסמן, ונניח a\in R, אז נקבל ש-. זה נובע מהגדרת המונוטוניות (לא הרענו את מצבו של a ב- ביחס למצבו ב- P^N ).
מסקנה: אם a\in R וגם, אז נקבל ש-.
משפט עזר 2
תהי G פונקציית בחירה חברתית המקיימת את עקרונות המונוטונית והפה אחד. יהיו נתונים P^N,a,b\in A (יש עוד מועמדים). אם a>_{P_i}b \forall i \Leftarrow.
הוכחה: נסמן, ונסתכל על. אז בגלל עקרון הפה אחד:. מהמסקנה של משפט עזר 1, נסיק ש-.
הגדרה פונקציית הרווחה החברתית F
יהי פרופיל העדפות חזקות כלשהו, קבוע לאורך כל ההוכחה. לכל פרופיל העדפות חזקות P^N נגדיר יחס בינארי באופן הבא:
\Leftarrow \Leftarrow
כדי שהיחס יהיה רפלקסיבי, נגדיר בנוסף: ,.
היחס שלם
כל האפשרויות השונות מ- a ו- b מועדפת פחות מ- a על ידי כל הבוחרים, לכן לפי משפט עזר 2, אף אחת מאפשרויות אלה אינה יכולה להיות. לכן. לפי הגדרת היחס הבינארי נקבל שלכל זוג אפשרויות a ,b שונות זו מזו ב R, מתקיים:  או, כלומר,  הוא יחס העדפות שלם על R. נשים לב גם שאין אדישות ב- , כלומר, או שהחברה מעדיפה ממש את b על a, או שהחברה מעדיפה ממש את a על b.
היחס טרנזיטיבי
נניח בשלילה כי היחס אינו טרנזיטיבי, כלומר קיימים כך ש: , ו- אבל. (האפשרות לא תיתכן, משום שלפי הגדרת, שני איברים הם שקולים אם ורק אם הם שווים, ובמקרה זה נקבל שגם  וגם  מתקיימים ביחד, וזו סתירה להגדרה .)
נשים לב לזהות הבאה:. על יחס הסדר נקבע בשני המקרים על ידי P^N, ועל המשלים של  יחס הסדר נקבע בשני המקרים על ידי W^N. לכן השוויון הנ"ל מתקיים.
מכך ש- נובע כי, ולפי הזהות הקודמת, נקבל ש-. בפרט נקבל ש-, ולפי משפט עזר 1, נסיק כי.
כלומר, הראינו ש- \Rightarrow.
באופן דומה, מכך ש, נקבל ש-.
כמו כן, מכך ש, נקבל ש-.
סך הכל קיבלנו ש- .
אבל אם כך, מתקבל ש-, וזה בסתירה להגדרת הבחירה החברתית G. מכאן שהנחת השלילה שהיחס אינו טרנזיטיבי אינה נכונה, ולכן היחס כן טרנזיטיבי.
הראינו שהיחס הוא שלם וטרנזיטיבי, לכן F היא פונקציית רווחה חברתית.
נראה ש- F מקיימת את עקרון הפה אחד
יהי P^N המקיים a>_{P_i}b,. צריכים להראות ש-. לשם כך יש להוכיח ש-. אכן, נשים לב שביחסים, a ממוקם במקום הראשון לכל i. כיוון ש-G מקיימת את עקרון הפה אחד, אז השוויון מתקיים. לכן F מקיימת את עקרון הפה אחד.
נראה ש- F מקיימת את עקרון האי תלות באפשרויות לא רלוונטיות
יהיו P^N, Q^N, a, b המקיימים: a>_{P_i}b a>_{Q_i}b. יש להוכיח ש- , או באופן שקול:. ואכן זה מתקיים משום ש-, ולכן F מקיימת את עקרון האי תלות באפשרויות לא רלוונטיות.
ממשפט ארו, נקבל ש- F היא דיקטטורית, כלומר קיים i כך ש- \forall P^N מתקיים.
סיום ההוכחה – נראה ש- G היא דיקטטורית, עם אותו דיקטטור i
יהי P^N כלשהו, ותהי a האפשרות בעדיפות ראשונה לפי P_i של בוחר i. יש להוכיח כי.
נניח בשלילה ש-, אז לפי משפט עזר 1 מתקיים ש-. לכן, לפי הגדרת F נקבל שהחברה כולה מעדיפה את b על פני a, או באופן שקול:, וזאת בסתירה לכך ש- i דיקטטור לפי F. לכן קיבלנו שגם G היא דיקטטורית, עם אותו דיקטטור i.
הקונגרס הציוני העולמי השני
הקונגרס הציוני השני של הקונגרס הציוני העולמי, התקיים בבית הקזינו בבזל בימים 31-28 באוגוסט 1898.
השתתפו בקונגרס 385 צירים ו-531 אורחים. צירי הקונגרס נבחרו הפעם על ידי משלמי-מס (שוקלי השקל הציוני) בכ-400 "מחוזות בחירה". בראש הקונגרס עמד בנימין זאב הרצל. השתתפו בו המנהיגים מרדכי אהרנפרייז, מנחם אוסישקין, מכס בודנהיימר, מרקו ברוך, דוד וולפזון, פרופ' עמנואל מנדלשטאם, מכס נורדאו, נחמן סירקין, יחיאל צ'לנוב ויצחק רילף. מרקו ברוך חצה את הרי האלפים ברגל כדי להגיע לקונגרס. בקונגרס נכחו בפעם הראשונה גם חיים ויצמן, סטפן וייז וברנאר לזר.
מספר שעות לפני הפתיחה החגיגית, עברו מתחת לחלונות הקונגרס כמה עשרות סטודנטים שווייצרים בלבוש ססגוני בתהלוכה לכבוד קדוש מקומי. כאשר הבחינו בדגל הציוני הכחול-לבן המונף על הבניין, קראו בקול "הידד ליהודים!" (!Hoch die Juden). מקס נורדאו התרגש מאוד ואמר: "דבר מעין זה לא נתרחש בעולם כולו אלפיים שנה". הרצל הזכיר את התקרית הזו בנאום הפתיחה שלו. הקונגרס נפתח לצלילי "טנהויזר" של ריכרד וגנר. הרצל התייחס בנאומו לביקור קיסר הגרמני בארץ ישראל בחודש הבא וטען כי זו הוכחה לחשיבותה של ארץ ישראל לאנושות כולה. הרצל התייחס בנאומו להתנגדות שקמה לתנועה הציונית, אצל מנהיגים בקהילות היהודיות בעולם, וקרא לפעילות הסברה ותמיכה לתנועה הציונית, וזאת במקביל להכנות ולהתארגנות להתיישבות בארץ ישראל. אחרי הרצל נאם נורדאו, שאמר כי מאז הקונגרס הקודם מצב היהודים בעולם "לא נשתפר בשום מקום. במקומות מסוימים אף הוחמר".
בקונגרס נבחר "ועד פועל" להסתדרות הציונית, שבו היה רוב לציוני רוסיה. חברי "הוועד הפועל" היו הרב שמואל יעקב רבינוביץ, מנחם אוסישקין, פנחס יאמפולסקי, ד"ר ישראל ילסקי, ד"ר יחיאל צ'לנוב, זאב טיומקין, יהושע סירקין, ישראל יסינובסקי, פרופ' עמנואל מנדלשטאם וד"ר יעקב ברנשטיין-כהן.
בקונגרס הציוני השני הייתה הפעם הראשונה בתולדות התנועה הציונית של הרצל, שבה דובר בפומבי על נושא הימצאותה של אוכלוסייה ערבית בארץ ישראל. ליאו מוצקין, שחזר מארץ ישראל בשליחות הוועד הפועל הציוני, מסר לקונגרס דוח רשמי על המצב בה. הדוח שלו דן בעניינים כלכליים, והוא הדגיש בו את "העובדה כי החלקים הפוריים ביותר של ארצנו תפוסים על ידי הערבים". הוא מסר גם שבשנים האחרונות "אירעו הרבה התנגשויות בין יהודים וערבים מוסתים". מוצקין תיאר את הארץ כ"תערובת ססגונית של שממה, תיירות וצליינים". ציר אחר ציין כי אוכלוסיית הארץ דלילה ו"שמית, כלומר קרובה לנו קרבת דם" ולכן "בלי ספק יעלה בידנו לחיות אתם בשלום".
הקונגרס וההכנות להקמתו היו המסגרת למיזמים חדשים ותקדימיים אחדים בתנועה הציונית ובעם היהודי:
גלנטיס
גלנטיס (באנגלית: Galantis) הוא צמד מוזיקלי שוודי, המורכב מכריסטיאן קרלסון ולינוס אקלו.
2012–2014: פריצה בין-לאומית
לאחר שהקימו את הלהקה ב-2012, הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלהם, Raveheart. באמצע 2013, הם הוחתמו בחברות התקליטים אטלנטיק רקורדס וביג ביט רקורדס.
ב-1 באפריל 2014, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלהם, Galantis. בין השירים שנמצאים במיני-אלבום נמצא השיר "You". השיר היה השיר השמיני המושמע ביותר בשזאם. השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-19 במצעד השירים מתחת להוט 100.
ב-5 באוקטובר 2014, הצמד הוציא את השיר "Runaway (U & I)". מאוחר יותר, השיר הגיע לראש המצעדים הגלובליים והוויראליים של ספוטיפיי, לעשרת הגדולים במספר מצעדי מוזיקה ברחבי אירופה, ארצות הברית, ניו זילנד ואוסטרליה.
2015: Pharmacy
ב-23 בפברואר 2015, הצמד הוציא את השיר "Gold Dust". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-26 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-20 באפריל 2015, הצמד הוציא את השיר "Peanut Butter Jelly". השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון במקסיקו ובמצעד הדאנס האוסטרלי, ולמקום השלישי במצעד הסינגלים האוסטרלי, במצעד הסינגלים הסקוטי ובמצעד הדאנס הבריטי.
הצמד יצא לסיבוב הופעות לתמיכה באלבום ברחבי אמריקה הצפונית ואירופה במאי–אוגוסט 2015.
2016–2017: The Aviary
ב-31 במרץ 2016, הצמד הוציא את השיר "No Money". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-88 בבילבורד הוט 100.
ב-11 באוגוסט 2016, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם East & Young, את השיר "Make Me Feel". השיר מופיע בפסקול של הסרט האמריקאי, XOXO. השיר הגיע, בשיאו, למקום התשיעי בשוודיה ולמקום ה-99 באוסטרליה.
ב-30 בספטמבר 2016, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם Hook n Sling, את השיר "Love on Me". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-4 במצעד הדאנס הבריטי.
ב-15 בדצמבר 2016, הצמד הוציא את השיר "Pillow Fight". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-19 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-5 במאי 2017, הצמד הוציא את השיר "Hunter". השיר הגיע, בשיאו, למקום התשיעי בניו זילנד וצ'כיה.
ב-12 ביולי 2017, הצמד הוציא את הסינגל השיווקי "True Feeling". השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון בשוודיה.
ב-1 בספטמבר 2017, הצמד הוציא את הסינגל השיווקי "Girls on Boys". השיר הגיע, בשיאו, למקום השלישי בניו זילנד ושוודיה.
ב-15 בספטמבר 2017, הצמד הוציא את אלבום האולפן השני של הצמד, The Aviary.
2018–2020: Church
ב-13 ביולי 2018, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם MAX, את השיר "Satisfied". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-85 בשוודיה ולמקום ה-39 בניו זילנד.
ב-31 בינואר 2019, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ואן ריפאבליק, את השיר "Bones". השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון בפלנדריה ולמקום הרביעי בגרמניה.
ב-27 בספטמבר 2019, הצמד הוציא את השיר "Holy Water". השיר הגיע, בשיאו, למקום השביעי בשוודיה ולמקום ה-27 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-25 באוקטובר 2019, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם דולי פרטון ו-Mr. Probz, את השיר "Faith". השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון בשוודיה.
ב-13 בינואר 2020, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם צ'ארלי XCX, את השיר "We Are Born to Play".
ב-7 בפברואר 2020, הצמד הוציא את אלבום המוזיקה השלישי שלהם, Church.
2020–הווה: סינגלים חדשים
ב-8 בינואר 2021, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם Jvke, את השיר "Dandelion". השיר הגיע, בשיאו, למקום השביעי בשוודיה.
ב-21 במאי 2021, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם הדי ג'יי הצרפתי, דייוויד גטה, ולהקהת הבנות הבריטית, ליטל מיקס, את השיר "Heartbreak Anthem".
ב-24 בנובמבר 2021, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם יירס אנד יירס, את השיר "Sweet Talker". השיר הגיע, בשיאו, למקום השני בשוודיה.
ב-25 בפברואר 2022, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם הזרמת הבריטית, בקי היל, את השיר "Run". השיר הגיע, בשיאו, למקום השביעי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום התשיעי בשוודיה.
ב-18 במרץ 2022, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם מייבל וג'קס ג'ונס, את השיר "Good Luck". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-45 במצעד הסינגלים הבריטי.
יחסי הודו–סיישל
יחסי הודו–סיישל הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה של סיישל. להודו יש נציבות עליונה בוויקטוריה ואילו לסיישל נציבות עליונה בניו דלהי.
היסטוריה
הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נוסדו כבר בשנת 1976, לאחר מתן העצמאות לסיישל. בשנת 1987 פתחה הודו נציבות עליונה, ואילו בשנת 2008 פתחה סיישל. היחסים בין שתי המדינות נחשבים לידידותיים, ושתי המדינות מקיימות ביקורים רשמיים בדרגים גבוהים מדי פעם. ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי והנשיאים רמזוואמי ונקטרמן ופרטיבה פטיל ביקרו בסיישל, שמצדה ביקרו הנשיאים פרנס-אלברט רנה, ג'יימס מישל ודני פאור. להודו ולסיישל יש יחסים נרחבים שעוסקים במגוון רחב של נושאים, לרבות ביטחון, תרבות, סחר ושיתופי פעולה נוספים.
יחסים כלכליים
היקף הסחר בין שתי המדינות הסתכם בשנים 2010–2011 ב-40 מיליון דולר, והמאזן נטה לטובת הודו. תיירות, דיג, נפט, תקשורת, טכנולוגיית מידע, חינוך, מחשבים ופרמצבטיקה היו נושאים בהם שתי המדינות שיתפו פעולה. הודו וסיישל חתמו בשנת 2010 ו-2012 על הסכמים לקידום ההשקעות הדו-צדדיות במהלך ביקור הנשיאה פרטיבה פטיל בסיישל, והודו העניקה אשראי של 50 מיליון דולר לצד מענק של 25 מיליון דולר.
שיתוף פעולה ביטחוני
להודו ולסיישל יחסים ביטחוניים הדוקים. סיישל נחשבת לבעלת חשיבות אסטרטגית עבור הודו, כיוון שהיא ממוקמת בסמוך לנתיבים הגלובליים של הספנות והמסחר ומהווה בסיס חשוב במאבק בטרור ובפיראטים. ביוני 1986 פרס כוחות בנמל ויקטוריה, על מנת למנוע ניסיון הפיכה נגד הנשיא רנה, שהונהג על ידי שר הביטחון ברלואיס. הודו סייעה למנוע ניסיון הפיכה נוסף של ברלואיס בספטמבר 1986, כשראש ממשלת הודו, רג'יב גנדי השאיל לרנה את מטוסו, כדי שיוכל לשוב למדינתו מכנס בינלאומי בהארארה. רנה קיבל מקלט בנציבות העליונה של הודו שבמאלה שבאיים המלדיביים.
בשנת 2009 פעלה הודו על פי בקשתה של סיישל ושלחה ספינות של חיל הים שלה לשטחה הכלכלי של סיישל על מנת לשמור עליו מפני פיראטים.
ביוני 2018 הודיע ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי כי הודו מגדילה את האשראי של סיישל ל-100 מיליון דולר, על מנת שתוכל לפתח את יכולות ההגנה שלה.
גיורזאמוי
גיורזאמוי (בהונגרית: Győrzámoly) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בגיורזאמוי חיו במהלך השנים מעט יהודים
רונלד ראלדס
רונלד ראלדס בלקאסר (בספרדית: Ronald Raldes Balcázar; נולד ב-20 באפריל 1981 בסנטה קרוס דה לה סיירה) הוא כדורגלן בוליביאני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אוריינטה פטרולרו ובנבחרת בוליביה.
קריירה
ראלדס החל את הקריירה בקבוצת קלוב דסטרוירס בשנת 1998. לאחר שנתיים במועדון, חתם בקבוצת אוריינטה פטרולרו, עימה זכה באליפות ליגת העל הבוליביאנית בשנת 2001. לאחר כמה עונות מרשימות מאוד בליגה הבוליביאנית ובנבחרת, הוחתם ראלדס על ידי המועדון הארגנטינאי רוסאריו סנטראל בשנת 2003.
בשנת 2008, לאחר חמש עונות בארגנטינה, הכריז ראלדס שיעזוב את המועדון ברגע שתסתיים עונת הקלאוסורה, באמצע חודש יוני. זמן קצר לאחר הודעתו, חתם במועדון הסעודי אל-הילאל. ב-20 במרץ 2009, לאחר תקופה קצרה ביותר בערב הסעודית, חתם ראלדס בשורות המועדון המקסיקני קרוס אסול. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במקסיקו ב-22 באפריל 2009, במשחק נגד אטלנטה, במשחק הראשון מבין שניים של גמר ליגת האלופות של CONCACAF. אחרי שתי הופעות ליגה בלבד בקרוס אסול, רונלד החליט לוותר על חוזהו במקסיקו על מנת לחתום במועדון הישראלי מכבי תל אביב בספטמבר 2009, ובמדיה שיחק עונה אחת.
ב-10 במאי 2010 חזר ראלדס לארגנטינה, וחתם בקבוצת קולון דה סנטה פה. ב-9 בינואר 2014 חזר לקבוצה הבוליביאנית אוריינט פטרולרו, במדיה שיחק שלוש שנים נוספות. בפברואר 2017 חתם בקבוצת בוליבר.
קריירה בינלאומית
ראלדס משחק במדי נבחרת בוליביה משנת 2001. הוא היה שותף לסגל נבחרתו במהלך טורניר הקופה אמריקה בשנת 2007 ובשנת 2011. בשנת 2015 פרש ראלדס מהנבחרת ביחד עם מרסלו מורנו בגין חילוקי דעות עם המאמן חוליו ססאר בלדביאסו. בשנת 2016, לאחר שבלדביאסו הוחלף בגיירמו אנחל אויוס, חזרו ואלדס ומורנו לנבחרת.
שמואל וילנסקי (מהנדס)
שמואל (מולה) וילנסקי (1897 - 21 בפברואר 1966) היה מהנדס בניין, מראשי "סולל בונה" ומפקד פלוגת הנדסה 745 של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
תולדות חייו
נולד בקרמנצ'וג לפעיל הציוני יהודה ליב וילנסקי. אחיו הצעירים ממנו היו המשוררת מרים ילן-שטקליס (מירה) והאדריכל עמנואל ילן (מנולי). בין השנים 1912–1914 נשלח שמואל ללמוד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, שם פגש את דוד הכהן, לימים חברו בהנהלת "סולל בונה". לאחר סיום לימודיו שב לרוסיה, למד הנדסה במוסקבה והוסמך ב-1917. ב-1918 הצטרף לצבא הלבן בחרקוב ונלחם נגד הבולשביקים. בשנת 1920 עלו אביו, אחותו ואחיו לארץ ישראל, אך שמואל נותר ברוסיה והמתין עד שאהובתו גניה (הנרייטה) בראון תסיים את לימודי הרפואה בחרקוב. בקיץ 1921 הגיעו שמואל, גניה ואחותה הצעירה אסיה לחופי ארץ ישראל, לאחר שנמלטו דרך רומניה.
שמואל השתלב עד מהרה בתכנון שכונת קריית שמואל בטבריה, גניה עבדה בבית חולים ששירת את המתיישבים החלוצים בעמק הירדן וניהלה את המרפאה בטבריה. לאחר מכן עברו בני הזוג לחיפה, שם גרו יחד עם דוד הכהן ורעייתו. ב-1924 הקימו הכהן ווילנסקי את "מחלקת עבודות ציבוריות" של ההסתדרות, הבסיס ל"סולל בונה". ב-1927 התפרקה החברה עקב המשבר הכלכלי שפקד את הארץ ווילנסקי עבר לנהריים כמהנדס תחנת הכוח של פנחס רוטנברג. ב-1929 היה למפקד ההגנה במקום.
בשנת 1935 הוקמה חברת "סולל בונה" מחדש ומשפחת וילנסקי עברה לשכונת אחוזה, שהייתה אז יישוב מבודד. בתקופת המרד הערבי הגדול (1936-1939) היה וילנסקי אחראי בתוקף תפקידו ב"סולל בונה" על הקמת גדר הצפון וכביש הצפון מטעם ממשלת המנדט ותיאם את הקמת יישובי חומה ומגדל בצפון מטעם ההגנה. ב-1942 יזם את הקמתה של פלוגת הנדסה 745, פלוגת עובדי "סולל בונה" שהתגייסו יחד לשירות חיל ההנדסה המלכותי של הצבא הבריטי, ופיקד עליה בדרגת קפטן. הפלוגה נפרסה בצפון אפריקה ועסקה בהקמת שדות תעופה, מחנות צבא וגשרים. כן תכנן וילנסקי במסגרת זו את הנמל בעיר ביזרטה שבתוניס כהכנות לפלישת בעלות הברית לאיטליה. במרץ 1944 הגיעה הפלוגה לאיטליה. עם תום המלחמה חברו אנשי הפלוגה בחשאי לשאול אביגור, מפקד המוסד לעלייה ב' וסייעו בהעפלה. בתום המלחמה הוענקה לווילנסקי מדליית הצטיינות אישית מצבא הוד מלכותו.