cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגון
האגונים היו תמיד אופייניים לאורח החיים היווני, וברומא הם נערכו לראשונה ב-186 לפנה"ס. עם עליית הנצרות נעלמו האגונים בהדרגה (מאחר שכעת האמינו באלוהים האחד ובישו, ולא באלים האולימפיים), והמשחקים האולימפיים הופסקו בשנת 393 לספירה.
קבוצת אלינגהי
קבוצת אלינגהי (אנגלית: Alinghi Team) היא קבוצת שיט יאכטות שווייצרית מן המובילות בעולם.
הקבוצה מונה מאה אנשי צוות מעשרים ואחת מדינות ביניהן: ישראל, שווייץ, ארצות הברית, הולנד, ספרד, עיראק וקנדה. בין אנשי הצוות ישנם מומחים בנושאי שיט ימי, רופאים, מאמנים ותזונאים.
מנהיג הקבוצה וסגן הנשיא שלה הוא הסקיפר בראד באטרוורת' (Brad Butterworth).
ראש הקבוצה הוא ארנסטו ברטלי (Ernesto Bertaeli), המשמש אף כנווט.
הישגים בגביע אמריקה
ב-2 במרץ 2003 זכתה קבוצת אלינגהי בגביע אמריקה ה-31, בניצחון 5-0 על מחזיקת הגביע הקודם קבוצת ניו זילנד. זוהי הזכייה האירופית הראשונה מאז 1851 בגביע והקבוצה הראשונה אשר זוכה בו שהגיעה מארץ ללא חוף ים - שווייץ.
בשנת 2010 הפסידה הקבוצה בגביע אמריקה ה-33, לאורקל מרוצים בתוצאה 2-0.
נמייה ארוכת-אף
נמייה ארוכת-אף (שם מדעי: xenogale naso) היא מין של גדולה יחידה בסוגה ממשפחת הנמייתיים (בעבר השתייכה לסוג נמייה) החיה בטבע באפריקה והיא קיבלה את שמה עקב האף המוארך שלה.
מאפיינים
לנמייה זו פרווה חומה והיא מגיעה לאורך 32-42.5 ס"מ. משקלה הממוצע 1.9-4.5 ק"ג והזכרים גדולים מעט מהנקבות. כפי ששמה מעיד היא בעלת חוטם מוארך מעט העוזר לה לרחרח את הסביבה.
הנמייה חיה בטבע ביערות מניגריה עד לגבון דרך יערות קונגו. היא מצויה בעיקר באזורים עם סביבה מיימית שם היא צדה יצורים מימיים קטנים כמו דגים, צפרדעים, חרקי מים, עופות מים ועכברים.
תפוצת הנמיה במדינות: קמרון, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גינאה המשוונית, גבון, קניה, ניגריה וטנזניה.
הנמייה נפגעת על ידי ציידים ילידים הצדים אותה לבשר וכן נפגעת מכריתת היערות הגדולים. עם זאת כרגע היא אינה בסכנת הכחדה.
Friends in the Corner
Friends in the Corner הוא מיני-אלבום של הזמרת-יוצרת הבריטית פוקסס. המיני-אלבום יצא לאור ב-1 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים PIAS Group. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים.
רקע והכרזה
לאחר צאת אלבומה השני All I Need, פוקסס החליטה לקחת הפסקה ממוזיקה למשך ארבע שנים. בפברואר 2018, פוקסס פרסמה ברשותיה החברתיות מכתב, ובו נכתב: "תודה על סבלנותכם לצאת התקליט הבא... אני אוציא השנה מוזיקה חדשה ואני לא יכולה לחכות לחלוק אותה איתכם".
ב-19 במרץ 2021, הכריזה פוקסס על יציאת המיני-אלבום, וכעבור מספר ימים האלבום נהפך לזמין בהזמנה מראש.
סינגלים
הסינגל הראשי מתוך המיני-אלבום "Love Not Loving You", יצא לאור ב-20 במאי 2020. זהו השיר הראשון של פוקסס מזה ארבע שנים וגם תחת חברת התקליטים החדשה שלה, PIAS. הסינגל השני, "Woman", יצא לאור ב-29 ביולי 2020. ב-2 בספטמבר 2020, יצא לאור הסינגל השלישי "Friends in the Corner". ב-4 בדצמבר 2020, יצא לאור הסינגל הרביעי "Hollywood". ב-17 במרץ 2021, יצא לאור הסינגל החמישי "Kathleen".
ורנון דיוק
ורנון דיוק (ולדימיר דוקלסקי) ((Vladimir Dukelsky) Vernon Duke; 10 באוקטובר 1903 - 16 ביוני 1969) היה מלחין ופזמונאי אמריקאי-רוסי. כתב בעיקר מוזיקה פופולרית, אך גם מוזיקה קלאסית ושירה. נודע בעיקר בזכות שיריו I Can't Get Started (מילים: איירה גרשווין), Autumn in New York (מילים ולחן) ו-April in Paris (מילים: יפ הרבורג), כולם להיטי ענק בשנות השלושים וסטנדרטי ג'אז פופולריים. את המוזיקה שלו ביצעו מוזיקאים כקאונט בייסי, צ'ארלי פארקר, וינטון מרסליס, בילי הולידיי, בני גודמן, פרנק סינטרה ות'לוניוס מונק. בין שותפיו לכתיבת תמלילים ניתן למנות את איירה גרשווין, אוגדן נאש, ג'וני מרסר ואחרים.
תולדות חייו ועבודתו
ולדימיר אלקסנדרוביץ' דוקלסקי נולד בפרפיאנוב שבבלארוס (דאז באימפריה הרוסית, למשפחה מן האצולה שמוצאה מגאורגיה, ספרד, אוסטריה ורוסיה. הוא גדל בקייב ובקיץ 1915 ביקר במוסקבה וסנקט פטרבורג, ביקור שהותיר עליו רושם רב ושאותו תיעד שנים לאחר מכן באורטוריה שלו "סופה של סנקט פטרבורג" (1931–1937). החל מגיל 11 למד הלחנה בקונסרבטוריון של קייב. ב-1919 נמלטה משפחתו ממלחמת האזרחים ברוסיה והגיעה לאליס איילנד, ניו יורק ב-1921, לאחר שנה וחצי של המתנה בקונסטנטינופול. פחות משנה לאחר מכן התחבר דוקלסקי עם ג'ורג' גרשווין, חברות שתמשך עד מותו של גרשווין. היה זה גרשווין ששכנע את דוקלסקי לשנות את שמו לשם אמריקאי יותר, דוקלסקי שינה את שמו לדיוק אולם שמר על שמו הרוסי כאשר חתם על יצירותיו בשירה רוסית. רק ב-1939 עם התקבלותו הסופית כאזרח אמריקאי נטל לעצמו את השם ורנון דיוק כשמו הרשמי.
ב-1924 נסע דיוק לפריז שם קיבל הזמנה מסרגיי דיאגילב לחבר בלט. הבלט שולב בתוכנית ה"בלט רוס" (Ballets Russes) של 1925 עם כוריאוגרפיה מאת לאוניד מאסין ותפאורה של ז'ורז' בראק. הבלט זכה לשבחים מפיו של סרגיי פרוקופייב, לדבריו היו בבלט מלודיות והרמוניות נפלאות, ו"לא יותר מדי מודרניות." בין דיוק לפרוקופייב המשיכה להתנהל חליפת מכתבים ענפה.
בפריז כתב דיוק גם את הסימפוניה הראשונה שלו שעל בכורתה ב-1928 ניצח סרגיי קוסביצקי. במקביל לפיתוח הקריירה הקלאסית הרצינית שלו בפריז עסק דיוק בכתיבה למחזות זמר בלונדון. ב-1929 שב לארצות הברית. במהלך העשור הבא שילב בין קריירת הלחנה קלאסית וכתיבת לחנים למחזות בברודוויי, בהם מיטב להיטיו שהוזכרו. בשנת 1934 כתב מוזיקה עבור הפקת עונת "שגיונות זיגפלד" (Ziegfeld Follies) של אותה שנה, בהפקת פלורנץ זיגפלד, בכיר אמרגני ברודוויי. ב-1937 התבקש להשלים את עבודתו האחרונה של ג'ורג' גרשווין, אותה לא הספיק להשלים לפני מותו, פסקול לסרט The Goldwyn Follies. ההצלחה הגדולה ביותר שלו בברודוויי הייתה מופע הריקוד "ביקתה ברקיע" (Cabin in the Sky) מ-1940 שהוצגה על ידי צוות מופיעים שכולו אפרו אמריקאי, לכוריאוגרפיה של ג'ורג' בלנשין וליברית מאת יפ הרבורג. כמו גרשווין נטל דיוק שיעורים אצל מורה המוזיקה יוסף שילינגר.
קריירת המוזיקה הרצינית שלו נתמכה על ידי קוסביצקי שהזמין ממנו יצירות עבור התזמורת הסימפונית של בוסטון. בין יצירותיו מהתקופה ניתן למנות קונצ'רטו לפסנתר ולתזמורת עם סופרן אובליגטו (Dédicaces; 1935–1937) והאורטוריה "סופה של סנקט פטרבורג" שהוזכרה.
ב-1946 הקדיש את הסימפוניה השלישית שלו לזכרה של אשתו של קוסביצקי, נטליה. בני הזוג קוסביצקי, היו עבור דיוק משפחה מאמצת ולכן נפגע מאוד כאשר סירב קוסביצקי לבצע את היצירה. דיוק עזב את ארצות הברית ועבר לצרפת, שם המשיך בקריירה דואלית של מלחין רציני ופופולרי. ב-1948 חזר לארצות הברית, הפעם לקליפורניה, שם חי עד מותו מסרטן הריאות. ב-1957 נשא לאשה את הזמרת קיי מק'קרקן (Kay McCracken).
המוזיקה שלו הושפעה במלודיות שלה בעיקר מפרוקופייב, בעוד המוזיקה שכתב למחזות ולסרטים דמתה לזו של חברו ג'ורג' גרשווין.
אוסף ורנון דיוק
דיוק היה אספן ובעזבונו נמצא מכלול התכתבויותיו עם האחים גרשווין, פרוקופייב, קוסביצקי, ג'וני מרסר, אוגדן נאש, ג'ינג'ר רוג'רס ורבים אחרים. באוספו נמצאו גם תווים מקוריים של אהרן קופלנד וג'ורג' גרשווין, רשימות שערך לעצמו ודפי התווים המקוריים של רבים ממחזות הזמר של ברודוויי וסרטים הוליוודיים.
האוסף, הכולל כ-17,500 פריטים, נתרם על ידי משפחתו של דיוק לספריית הקונגרס ונפתח לעיון הקהל מ-2007.
תיאה פון הארבו
תיאה גבריאל פון הארבו (גרמנית: Thea Gabriele von Harbou; 27 בדצמבר 1888 – 1 ביולי 1954) הייתה שחקנית, סופרת ותסריטאית גרמנייה בת לבית אצולה פרוסי, שנודעה בשיתוף הפעולה שלה עם בעלה, הבמאי פריץ לאנג.
ביוגרפיה
הארבו החלה לכתוב בעודה תלמידה, ופרסמה את יצירתה הראשונה בגיל 17, בשנת 1905. הספר "Deutsche Roman-Zeitung", היה לרב מכר, אך בה בעת החלה הארבו בקריירת משחק מצליחה, בתחילה על במת התיאטרון בדיסלדורף ולאחר מכן בויימאר משנת 1908. בשנת 1913 כאשר שיחקה בתיאטרון באאכן פגשה בבעלה הראשון, השחקן והבמאי רודולף קליין רוגה, ונישאה לו בשנת 1914. ב-1918 הגיעה עם קליין-רוגה לברלין, שם החל קליין-רוגה בקריירת משחק בסרט האילם, ובמיוחד בסרטי הבמאי פריץ לאנג.
בשנת 1920 כתבה את תסריטה הראשון, "Das indische Grabmal" (הקבר ההודי), בשיתוף פעולה עם לאנג. היא נפרדה מקליין-רוגה, ונישאה ללאנג בשנת 1922 (אם כי רוגה המשיך להופיע בסרטים אותם ביים לאנג ואשר את התסריט להם כתבה הארבו, ובהם סדרת "ד"ר מאבוזה", סדרת "הניבלונגים" והסרט "מטרופוליס".)
במהלך שנות ה-20 עבדה הארבו כתסריטאית עבור גדולי הבמאים בגרמניה, ובהם במאים מובילים בקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני, כפרידריך וילהלם מורנאו, ג'ו מאי, ארתור פון גרלאך וקארל תיאודור דרייר. במקביל כתבה את התסריטים לכל סרטיו של לאנג עד שנת 1933, ובהם "מטרופוליס" ו"M". תסריטיה של הארבו שיחקו תפקיד חשוב בתנועה האקספרסיוניסטית בקולנוע הגרמני.
בשנת 1931 נפרדה מלאנג, אך השניים המשיכו בעבודה משותפת. בשנת 1932 הצטרפה למפלגה הנאצית וזאת שנה בטרם עלה אדולף היטלר לשלטון. הצטרפותה למפלגה הנאצית, ועליית המפלגה לשלטון הובילו לגירושיה מלאנג באופן סופי בשנת 1934 ולעזיבתו של לאנג את גרמניה באפריל של אותה שנה. סרטם המשותף האחרון "צוואתו של ד"ר מבוזה" הוכרז כבלתי חוקי בגרמניה בשל הביקורת שמתח על האידאולוגיה הנאצית.
תחת השלטון הנאצי המשיכה הארבו בעבודתה, כתבה תסריטים וביימה סרטים. בשנת 1937 ביימה את הסרט "השליט" (Der Herrscher), סרט המהלל את הכניעה הבלתי מותנית למשטר הדיקטטורי, ואת הניצחון הטוטאלי שהיא מביאה. בסרט כיכב אמיל יאנינגס. במקביל המשיכה בכתיבת קומדיות קלילות עבור במאים הידועים בחיבתם למשטר הנאצי כפייט הרלן והאנס שטיינהוף. הרלן הוא האחראי ליצירה האנטישמית "היהודי זיס".
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה נעצרה בידי הממשל הצבאי הבריטי. זמן מה עבדה בעבודות פיזיות כפינוי הריסות. לאחר קבלת רישיון עבודה ביצעה הגהה לתסריטים, וכתבה מספר ספרים המוגדרים כ"רומנים בפרוטה", ולבסוף כתבה שלושה תסריטים נוספים, בטרם מתה בשנת 1954 בברלין.
לאחר מותה, בשנת 1959 צילם לאנג את הסרט "הנמר מבנגל" שהיה מבוסס על תסריטים שכתב עם הארבו בשנות העשרים. כן צילם מחדש באותה שנה גרסה מדברת לסרט "הקבר ההודי".
בבית של איסטווד
בבית של איסטווד (באנגלית: Mrs. Eastwood & Company, מילולית "גב' איסטווד ושות'") היא סדרת מציאות בת עשרה פרקים ששודרה בערוץ הבידור בשנת 2012. הסדרה מתמקדת בחייהן של דינה איסטווד, אשתו של השחקן והבמאי קלינט איסטווד, ובנותיו פרנצ'סקה-רות ומורגן, בבית המשפחה בכרמל, קליפורניה. דינה איסטווד מנהלת להקת א-קפלה בשם אוברטון, שבה שישה זמרים.
בסיס חיל האוויר בקוניה
בסיס חיל-האוויר קוניה הוא בסיס של חיל האוויר הטורקי ונמל תעופה אזרחי השוכן בסמוך לעיר קוניה, במרכז אנטוליה, כ-250 ק"מ מדרום לאנקרה, בירת טורקיה.
הבסיס משמש בדרך כלל לאימון מתקדם של טייסי F-4 פנטום ו-F-5 טורקים. הבסיס מארח גם את תרגיל ה"אנטוליאן איגל" לאימון בלוחמה אווירית. סמוך לבסיס שוכן מיטווח קוניה ששיטחו כ-7,600 מייל רבוע.
קישורים חיצוניים
בסיס חיל-האוויר קוניה, באתר Global Security
מסריק
התחלת מלחמת עולם ראשונה
דינו גראנדי
דינו גראנדי, הרוזן (Conte) ממורדאנו (4 ביוני 1895 - 21 במאי 1988), היה פוליטיקאי איטלקי בימי המשטר הפשיסטי. גראנדי היה בתחילה מתומכיו הראשיים של מוסוליני אך לאחר מכן היה בעל תפקיד חשוב בהדחתו.
קריירה מוקדמת
גראנדי נולד במורדאנו, באזור בולוניה ולמד באוניברסיטת בולוניה כלכלה ומשפטים. לאחר ששירת במלחמת העולם הראשונה, החל בשנת 1919 קריירה כעורך דין. אם כי בתחילה פעל בשורות השמאל, הצטרף עד מהרה לתנועתו הפאשיסטית של מוסוליני, עמו נפגש עוד בשנת 1914. בשנת 1920 הצטרף לארגון החולצות השחורות, המיליציה הצבאית למחצה של מוסוליני, שמטרתה הייתה להטיל אימה על מתנגדיו, והיה לאחד מהצירים הפשיסטים שנבחרו ביחד עם מוסוליני, בשנת 1921 לבית הנבחרים האיטלקי. בשנת 1920 ניצל מניסיון התנקשות שביצעו אנשי השמאל.
בשירות הפאשיזם
לאחר המצעד על רומא ב-28 באוקטובר 1922, בו "השתלטו הפשיסטים על איטליה, הפך גראנדי לחבר בממשלה החדשה. בתחילה כתת-שר הפנים בשנת 1923, ולאחר מכן כשר החוץ בשנת 1929. הייתה זו תקופה של ועידות בינלאומיות בז'נבה לוקרנו ולונדון. בעוד שמוסוליני הצטייר כבריון בינלאומי, המחרחר ריב ומדון, דיבר גראנדי במתינות ובקסם אישי בלתי מבוטל על פירוק החימוש ליד שולחן הדיונים בלוקרנו ובמועצת חבר הלאומים. בשנת 1931 ביקר בארצות הברית וזכה לפגישה עם הנשיא הרברט הובר. בביקור זה נתקבל בכבוד גדול, ואף זכה להופיע על שער השבועון טיים.
בשנת 1932 נשלח כשגריר איטליה לבריטניה, שם שהה עד שנת 1939. יש שראו בכך ניסיון של מוסוליני להרחיקו ממוקדי הכוח. תקופה זו הייתה תקופה רגישה ביותר ביחסי בריטניה ואיטליה, התקופה בה פתחה איטליה במלחמתה כנגד אתיופיה. גראנדי עשה ככל שביכולתו על מנת למנוע תגובה בריטית קיצונית. על מאמצים אלו זכה בשנת 1937 בתואר האצולה "הרוזן ממורדאנו". כאשר הותר לו לשוב לאיטליה מונה לשר המשפטים. גראנדי היה מזוהה עם הפלג הקיצוני ביותר של הפשיסטים האיטלקים, הקיף עצמו תמידית באנשי החולצות השחורות, וניצל מעמדו זה על מנת להשמיע ביקורת על מוסוליני, אשר חשד כי גראנדי זומם להחליפו במשורר גבריאלה ד'אנונציו.
כדיפלומט, יצר גראנדי מערכת מסועפת של קשרים, וניצל אותה לטובתו. כך שכנע את המלך ויטוריו אמנואלה השלישי להעניק לו את תואר "הרוזן ממורדאנו", והצליח לשמש בתפקידים נוחים עד שנשלח על ידי מוסוליני לשרת בצבא במהלך המלחמה עם יוון בשנת 1941.
ההפיכה ולאחריה
גראנדי התנגד מלכתחילה לכניסתה של איטליה למלחמת העולם השנייה, וראה כיצד איטליה מפסידה במערכה אחר מערכה, והופכת ממדינה ריבונית בעלת מדיניות חוץ עצמאית, לגרורה נאצית. בשנת 1943 לאחר התבוסה בקרב סטלינגרד שעלתה בחייהם של אלפי איטלקים, ולאחר התבוסה במערכה בצפון אפריקה, נראה מצבו של הפאשיזם האיטלקי כחמור למדי. פלישת בעלות הברית לסיציליה ביולי 1943, נראתה, כפי שאכן הייתה, כמבצע מקדים לפלישה לאיטליה היבשתית עצמה.
המועצה התכנסה ביום שבת, ה-24 ביולי 1943, ימים מספר לאחר נחיתת בעלות הברית בסיציליה והפצצתה של רומא. הכינוס נפתח בקריאה "יחי הדוצ'ה" ובנאום בן שעתיים של מוסוליני. או אז יצא גראנדי בהתקפה חריפה ביותר על מוסוליני, והעלה הצעה לפיה המלך ויטוריו אמנואלה ידיח אותו ויקבל לידו את סמכויותיו. כאשר הביע צ'אנו את תמיכתו בהצעה, נראה היה שגורלו של מוסוליני נחרץ. לאחר 9 שעות של דיונים התקבלה הצעתו של גראנדי ברוב של 19 לעומת 7, ונמנע אחד. מוסוליני הודח ממשרתו, ולמחרת נאסר.
כאשר בעלות הברית כבשו את דרום איטליה, והנאצים השתלטו על צפונה, הוקמה ממשלת בובות נאצית, בראשות מוסוליני, בצפון, שכונתה "הרפובליקה של סאלו". ממשלה זו קיימה בינואר 1944 משפטי ראווה לאישים שהיו מעורבים בהדחתו של מוסוליני. המשפטים, שכונו "משפטי ורונה" הסתיימו בדרך כלל בגזר דין מוות לנאשמים, ובהם אישים רמי מעלה כגליאצו צ'אנו, חתנו של מוסוליני, ושר החוץ לשעבר. גראנדי נדון למוות שלא בפניו, אך הצליח לחמוק מבעוד מועד לספרד שהייתה תחת שלטונו של הרודן פרנסיסקו פרנקו, עוד באוגוסט 1943. לאחר מספר חודשים עבר לפורטוגל ושם חי עד שנת 1948. בשנה זו עבר לברזיל שם חי עד שנות ה-60, כאשר שב לאיטליה. בשנת 1983 פרסם את זכרונותיו, להם קרא "ה-25 ביולי 1943", התאריך בו סייע בהדחת מוסוליני. הזכרונות נכתבו בשנת 1943 כאשר שהה בפורטוגל אך רק לאחר 40 שנה הסכים לפרסמם. גראנדי מת בבולוניה בשנת 1988.
נמייה הודית אפורה
נמייה הודית אפורה (שם מדעי: Herpestes edwardsii) היא טורף ממשפחת הנמייתיים השייכת לסוג נמייה והיא קרובה רחוקה של המין נמייה מצויה המצויה בישראל. כפי שמשתמע משמה הנמייה חיה באזור תת-היבשת ההודית במדינות הודו, פקיסטן, נפאל, סרי לנקה,איראן, ערב הסעודית, בנגלדש, ובהוטן.
הפרווה של נמייה זו צהבהבה אפורה ומלמטה היא חומה. זנבה שעיר וקצהו אדום כהה. אורכה של הנמייה 36-45 ס"מ ומשקלה 0.9-1.7 ק"ג. הנמיות הם יצורים אינטליגנטיים ובעלי חושים מחודדים. בשונה מרוב היונקים, הנמייה אינה עיוורת צבעים. היא משתמשת גם בחוש הריח הרגיש שלה לתפיסת דברים בסביבה.
בטבע, הנמיות חיות ביערות, סוואנות ואזורים הרריים שונים. הם צדים בלילה לבדם וניזונים ממכרסמים קטנים, חרקים, עקרבים, צפרדעים, עופות, זוחלים (כולל נחשים ארסיים). הם ניזונים גם מביצים אותם הם יודעים לשבור על ידי זריקת אבן מעליהם. הנמייה נושכת את טרפה בצווארו באופן שהורג אותו במקום. באזורים מסוימים הם גם למדו לדוג. הנמייה ידועה בציד נחשים כולל נחשים ארסיים מרשימים כמו הקוברה והיא גם חסינה לארס שלהם.
בשל תפוצתה הרחבה היא אינה בסכנת הכחדה.
טירת קנטרברי
טירת קנטרברי (באנגלית: Canterbury Castle) היא טירה אנגלית נורמנית ימי ביניימית בעיר קנטרברי, קנט, אנגליה.
טירת קנטרברי היא אחת משלוש הטירות המלכותיות המקוריות של קנט (לצד טירת דובר וטירת רוצ'סטר), שנבנו כולן זמן קצר לאחר קרב הייסטינגס, על הדרך הראשית בין דובר ולונדון (דרך ווטלינג סטריט). דרך זו נכבשה על ידי ויליאם הכובש באוקטובר 1066 ולאורכה נבנו הטירות כ"טירות מוטה וביילי" (טירת הגנה הבנויה על גבעה) על מנת לשמור ולהגן על דרך ווטלינג סטריט באזור קנט.
התקופה הנורמנית
טירת "מוטה וביילי" עשויה עץ הוקמה בשנת 1066, ככל הנראה על הגבעה על יד גני דיין ג'ון, בסמוך לחומת טירת האבן המאוחרת יותר (אף שהגבעה יכולה גם להיות קבר רומי), כשהשם דיין ג'ון (באנגלית Dane John) נגזר מהמילה בצרפתית קדומה donjon, שפירושה מגדל העוז.
טירת אבן
במהלך המאה ה-19 היא נרכשה על ידי חברת גז שהשתמשה בטירה לאחסון במשך שנים רבות, דבר שגם להרס הקומה העליונה של המגדל.
אתר תיירותי
כיום (המאה ה-21) הטירה שייכת לשלטון המקומי בקנטרברי ופתוחה לקהל בכל ימות השנה והיא אחת המקומות הפופולריים ביותר בעיר, מלבד הקתדרלה.
Synaptic
סינפטיק (אנגלית: Synaptic) היא תוכנה חופשית, מבוססת קוד פתוח ומהווה ממשק משתמש גרפי לטיפול בחבילות תוכנה באמצעות APT.
מערכת ניהול החבילות המשמשת את דביאן גנו/לינוקס ונגזרותיה, נכתבה בעזרת ספריית GTK+ ופותחה על ידי מייקל ווגט (Michael Vogt) גוסטבו נימייאר (Gustavo Niemeyer) ואלפרדו קוימה (Alfredo Kojima). תחזוקת התוכנה נעשית על ידי חברת קנוניקל ונחשבת לאחד ממיזמיה.
מאפיינים
התוכנה מיועדת לטיפול בחבילות פורמט Deb אך יכולה לטפל גם בחבילות עם פורמט RPM וכמו כן מאפשרת לבצע את הפעולות הבאות:
מסכת כלים
מסכת כלים היא המסכת הראשונה בסדר טהרות, שהוא הסדר השישי והאחרון במשנה. יש בה שלושים פרקים ובכך היא למעשה המסכת הארוכה ביותר במשנה. התוספתא על מסכת זו בעלת 25 פרקים ומחולקת ל"בבא קמא" "בבא מציעא" ו"בבא בתרא". מסכת זו דנה בפרטי דיני הטומאה והטהרה של כל סוגי הכלים.
על המסכת אין תלמוד בבלי ואין תלמוד ירושלמי.
מסכת כלים שבפנינו מסתיימת באמרתו של רבי יוסי: "אשריך כלים שנכנסת בטומאה ויצאת בטהרה", בכוונו לכך שהמסכת מתחילה במילים "אבות הטומאות" ומסתיימת במילים "והאפרכס של זכוכית טהורה". דברים אלו מוכיחים שכבר בדורו של רבי יוסי, דור אחד לפני מסדר המשנה רבי יהודה הנשיא, הייתה קיימת מסכת עם סידור של מילותיה.
מיקומה של המסכת בסדר טהרות
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, מסכת כלים נכללת בסדר טהרות מכיוון שהיא כוללת פירוט של עיקרי הטומאות ומתוך כך שמובאים בה הדברים שמקבלים טומאה והדברים שאינם מקבלים, היא מלמדת אותנו על כל מה שטמא ומה שלא.
אוג'י אנונובי
אוגוגוה "אוֹג'י" אָנוּנוֹבּי הבן (באנגלית: .Ogugua "OG" Anunoby Jr; נולד ב-17 ביולי 1997) הוא כדורסלן בריטי-ניגרי-אמריקאי, המשחק בקבוצת טורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד. נחשב לשחקן הגנה מצוין בזכות יכולותיו האתלטיות ומוטת ידיו הארוכה (2.29 מטרים), ובולט גם כקלעי שלשות.
נעורים ומכללות
אנונובי נולד בלונדון שבאנגליה, וגדל בעיר ג'פרסון סיטי שבמיזורי, בה שימש אביו כמרצה לעסקים (באוניברסיטת לינקולן).
בשנת 2015 החל ללמוד ולשחק באוניברסיטת אינדיאנה, ובסיומה של עונת סולידית פרץ לתודעה של סקאוטים רבים במהלך טורניר אליפות המכללות הודות לתצוגות הגנתיות מרשימות. בעונתו השנייה באינדיאנה הפך לשחקן חמישייה קבוע וקלע 11.1 נקודות בממוצע למשחק, אך באמצע העונה נפצע בברכו הימנית ונאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו עד סיום העונה. באפריל 2017, לאחר שנתיים בלבד באוניברסיטת אינדיאנה, הודיע כי החליט לוותר על המשך לימודיו לטובת רישום לדראפט ה-NBA.
קריירה ב-NBA
בדראפט ה-NBA לשנת 2017 נבחר אנונובי בבחירה ה-23 על ידי טורונטו ראפטורס. כבר לאחר 12 משחקים עם הראפטורס, בהם הרשים את המאמן דוויין קייסי, קנה את מקומו הקבוע בחמישייה הפותחת של הקבוצה. במהלך עונתו השנייה ב-NBA נבחר להשתתף במשחק הכוכבים העולים, כשחקן "קבוצת העולם".
ימים ספורים לפני פתיחת פלייאוף 2019 עבר אנונובי ניתוח אפנדקטומיה בשל דלקת בתוספתן, ונאלץ להחמיץ את שלוש סדרות הפלייאוף הראשונות של קבוצתו, אשר העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר ה-NBA. מאוחר יותר דווח כי אנונוני סבל מקרע בתוספתן לפני הניתוח, וכי התפתח באזור זיהום אשר האט את קצב החלמתו. בהיעדרו של אנונובי זכתה טורונטו באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על גולדן סטייט ווריורס.
בדצמבר 2020 חתם בטורונטו על הארכת חוזה ל-4 עונות נוספות, החל מעונת, בסך כ-72 מיליון דולר.
מישל ניקסטרו
מישל ניקסטרו (באנגלית: Michelle Nicastro; 31 במרץ 1960 – 4 בנובמבר 2010) הייתה שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
ניקסטרו נולדה בוושינגטון די. סי., אביה היה רופא עיניים. ב-1984 שיחקה בסרט הריקודים "Body Rock".
בסרט "כשהארי פגש את סאלי..." היא שיחקה את חברתו מהאוניברסיטה של הארי.
היא דיבבה את הנסיכה אודט בסרט "סוד הממלכה הקסומה", היא המשיכה לדבב אותה גם בשני סרטי ההמשך הראשונים בסדרה סוד הממלכה הקסומה. בנוסף היא גם הייתה מועמדת לדיבוב "בל" בסרט "היפה והחיה".
בנוסף למשחק היא הקליטה מספר שירים כזמרת, היא גם ביצעה תפקיד שירה בפרק של זינה הנסיכה הלוחמת.
היא נישאה למפיק סטיב סטארק ונולדו להם שתי בנות.
מערכת הפעלה
מערכת הפעלה היא תוכנה המנהלת את משאבי החומרה והתוכנה במחשב. בנוסף, מערכת ההפעלה מספקת את התשתית הנחוצה להרצה של יישומי ההפעלה המתבצעת עם הדלקת המחשב, הקרויה אתחול. מערכת ההפעלה היא רכיב חיוני בכל מחשב. הנפוצה ביותר למחשבים היא ווינדווס ולטלפונים זו אנדרואיד
מערכת ההפעלה מספקת שלושה ממשקים:
ניתן למנות שלושה תפקידים עיקריים של מערכת ההפעלה:
חלקי מערכת הפעלה
החלקים העיקריים של מערכת הפעלה הם:
ממשק משתמש
בשל הקושי והסרבול בתקשור עם מערכת ההפעלה באמצעות שורת הפקודה פותחו ממשקי משתמש גרפיים (GUI). לרוב מערכות ההפעלה המודרניות כיום יש ממשק משתמש גרפי, שמאפשר תצוגה של אותיות, סמלים וציורים, ותקשור אינטואיטיבי וקל של המשתמש עם מערכת ההפעלה. דוגמאות נפוצות לממשק משתמש גרפי נראות במערכות הפעלה כמו Windows של חברת מיקרוסופט, Mac OS מחברת אפל, ממשקים גרפיים חופשיים ללינוקס כמו KDE ו־GNOME, או סביבות לטלפונים חכמים כמו iOS ואנדרואיד. ממשקים גרפיים מאפשרים למשתמש לשלוט בכל הנעשה במחשב בעזרת העכבר (או מסך המגע) והמקלדת, ובעזרת צלמיות (Icons) ורכיבי מסך כמו לחצנים, תיבות טקסט, רשימות נגללות וכן הלאה. זאת ללא צורך לכתוב פקודות וללא ידע בשפת מחשב.
מערכות הפעלה רבות יודעות לשמור פרופיל משתמש המכיל התאמות אישיות שהוא ביצע לממשק המשתמש, ובכך לשמור את ההגדרות האלו מהפעלה להפעלה.
ממשק החומרה
ממשק החומרה הוא החלק במערכת ההפעלה המתרגם פעולות של רכיבי חומרה לשימוש התוכנה. למשל, הזזה של העכבר המייצרת אות חשמלי תתורגם לרצף נתוני תוכנה כך שהתוכנה תזיז את סמן העכבר למקום המתאים. כאשר משתמש פותח תוכנה חדשה, מערכת ההפעלה מעבירה לצג רשימה של הוראות להדלקה וכיבוי פיקסלים על מנת להציג את התמונה הנכונה.
ממשק תוכנה (API)
API (ראשי תיבות של Application Programming Interface – ממשק תכנות יישומים) – ממשק זה מאפשר לכותבי היישומים להשתמש בשירותיה של מערכת ההפעלה, כמו ציור של חלונות על המסך, אחסון מידע בקבצים, ושימוש בזיכרון המחשב (RAM), מבלי שיזדקקו לנהל פעולות אלו בעצמם. כך, כותבי היישומים יכולים להתמקד במטרת היישום כמו עיבוד תמלילים, נגינת קובצי MP3, הכנת אלבום תמונות, ניהול חשבונות וכדומה.
את ממשק היישומים מממשת בדרך כלל רשימה של פונקציות שכותב היישום יכול להפעילן מתוך התוכנית שהוא כותב. פונקציות אלו עשויות להפעיל רכיב בממשק המשתמש, רכיב חומרה דרך ממשק החומרה, או שירות אחר שנותנת מערכת הפעלה כמו קשר עם יישומים אחרים.
מערכות הפעלה ממשפחת מיקרוסופט
מערכת ההפעלה הראשונה של חברת מיקרוסופט הייתה MS-DOS מערכת זו הייתה מערכת אצוות לא גרפית. בהמשך ניתן היה להלביש על מערכת הפעלה זו ממשק גרפי שנקרא Microsoft Windows 3.0 וגרסאות 3.1 ו־3.11 שלו. סדרת מערכות הפעלה עוקבת הייתה, חלונות 95, חלונות 98 וחלונות ME שהגרעין שלהם עדיין התבסס בחלקו על DOS. במקביל החל פיתוח חלונות NT בגרסאות 3.1, 3.5, 4.0 ו־5.0 הידועה גם בשם חלונות 2000 עבור מחשבים אישיים ו־Windows 2000 server לשרתים. הגרסה הבאה הייתה NT 5.1 הידועה גם כחלונות XP ו־Windows 2003 server. בנובמבר 2006 השיקה מיקרוסופט את חלונות ויסטה למחשבים אישיים ובאפריל 2008 השיקה את גרסת השרתים שנקראת Windows 2008 Server. באוקטובר 2009 השיקה מיקרוסופט את Windows 7 למחשבים אישיים ובמקביל את גרסת השרתים Windows 2008 R2 עם ממשק משתמש דומה. באוקטובר 2012 הושקה Windows 8 המתאימה גם למעבדי ARM (האופייניים למחשבי לוח וטלפונים חכמים), שולחן העבודה המסורתי הוחלף בממשק אריחים המותאם למסך מגע.
בנוסף ישנן גם מערכות הפעלה המנסות לחקות את פעולת מערכות ההפעלה ממשפחת מיקרוסופט, כדוגמת ReactOS ו־Haiku.
משפחת IBM/360
מערכת ההפעלה הראשונה של משפחה זו הייתה IBM/360 ושווקה בתחילת שנות ה־60. מערכת הפעלה זאת הייתה מיועדת למחשבי Mainframe. IBM עדיין משווקת מערכות הפעלה תחת משפחה זו. מערכות הפעלה אלה כוללות את IBM/370 ,IBM/4300, IBM/3080 ו־IBM/3090.
מערכות הפעלה אחרות
קיימות מערכות הפעלה רבות נוספות. חלקן בשימוש נרחב בעוד האחרות נכתבות עבור שימושים ספציפיים. iOS, אנדרואיד וסימביאן (לטלפונים חכמים) ו־PalmOS (למחשבי כף יד) הן שתי דוגמאות.
סוג נוסף של מערכות הפעלה דוגמת INtime מיועדות לטיפול במערכות קריטיות בזמן אמת.
קיימות מערכות הפעלה שיצורן הופסק מסיבות היסטוריות או שאוחדו לתוך מערכות הפעלה אחרות. בין אלה ניתן למצוא את CP/M, Mac OS, OS/2 וכולי.
פרצות אבטחה
לעיתים מתגלות במערכות הפעלה פרצות אבטחה המאפשרות להזיק למשתמש בהן. ניתן להתגונן מפני פרצות אלו על ידי התקנת טלאי אבטחה המסופקים על ידי יצרן מערכת ההפעלה.
מוזיקה פסיכדלית
מוזיקה פסיכדלית היא מוזיקה שמושפעת מחוויות פסיכדליות, כלומר מהשפעת סמים (ובעיקר סמים). המונח מתייחס למגוון סגנונות וסוגות מוזיקליים, אשר כוללים רוק פסיכדלי, פולק פסיכדלי, פופ פסיכדלי, מוזיקת נשמה פסיכדלית, אמביינט פסיכדלי, וטראנס פסיכדלי, כמו גם סגנונות אחרים של מוזיקה (למשל, תת-ז'אנר של הרוק הפסיכדלי, אסיד רוק). יש הטוענים שמוזיקה פסיכדלית יכולה להתקיים בכל סוגה - כולל אפילו מוזיקה קלאסית.
קיימת היסטוריה ארוכה לשימוש טקסי בסמים בליווי מוזיקה, למשל בטקסים של שמאנים בצפון אמריקה. ניצני המוזיקה הפסיכדלית המודרנית, מכל מקום, מצוים בתרבות ילדי הפרחים בארצות הברית (בעיקר קליפורניה) ובריטניה של המחצית השנייה של שנות ה־60 של המאה ה־20. בשנות ה־80 פותחו סוגים חדשים, אלקטרוניים, של מוזיקה פסיכדלית (אמביינט, טכנו).
השימוש בחומרים פסיכדליים כמקור השראה נתון במחלוקת גם בקרב המוזיקאים. מצד אחד, אמנים מוערכים רבים היו ידועים בשימוש בסמים שונים, ביניהם ג'ימי הנדריקס, ג'ים מוריסון, ג'ניס ג'ופלין, לד זפלין, הביטלס (בחלק מתקופת פעילותם), פינק פלויד ועוד. חלקם ייחסו את היצירתיות שלהם, לפחות בחלקה, לחומרים אלו.
מצד שני, גורלם של רבים מאמנים אלה גרם לאמנים אחרים לנסות להתרחק מהמעגל ההרסני של השימוש בחומרים אלו. דוגמאות לתוצאות הרסניות של חומרים פסיכדליים ישנן בשפע - סיד בארט, מנהיגה של פינק פלויד בתחילת דרכה, הוא דוגמה אופיינית של אמן מוכשר-שלקה בנפשו בעקבות התמכרות לחומרים פסיכדליים.
גוסטב, נסיך דנמרק
גוסטב, נסיך דנמרק (בדנית: Prins Gustav at Danmark; 4 במרץ 1887 – 5 באוקטובר 1944), היה בנו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק.
ביוגרפיה
גוסטב נולד ב-4 במרץ 1887 בארמון שרלוטנלונד, קופנהגן, לפרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, בנו הבכור של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, וללוביסה, נסיכת שוודיה, בתם של קרל החמישה עשר, מלך שוודיה ולואיזה, נסיכת הולנד. בשנת 1906 מת סבו כריסטיאן התשיעי, ואביו עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1935 היה גוסטב סנדקו של אלכסנדר פון שאלבורג, בנו של כריסטיאן פרדריק פון שאלבורג, יחד עם בת דודתו אולגה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה ובעלה ניקולאי קוליקובסקי. גוסטב נותר רווק כל חייו, וב-5 באוקטובר 1944 הוא מת בקופנהגן.
לינוקס
לינוקס (באנגלית: Linux) היא משפחה של מערכות הפעלה, המבוססות על ליבת לינוקס. מערכת לינוקס שכוללת רכיבים וספריות ממיזם גנו נקראת לעיתים גנו/לינוקס (GNU/Linux).
הפיתוח הראשוני החל בשנות ה־80. בשנות ה־90 המוקדמות, מפתחי ליבת לינוקס ואנשים נוספים החלו לעבוד על לינוקס. בסוף שנות ה־90 קיבלה לינוקס גם את תמיכתן של IBM, היולט פקארד, נובל וסאן מיקרוסיסטמס.
לינוקס היא דוגמה חשובה לפיתוח תוכנה חופשית וקוד פתוח. קוד המקור של ליבת לינוקס זמין לשימוש, לשינוי ולהפצה בחינם לכל אחד. יש מקרים שמערכת הפעלה שלמה מורכבת מתוכנות חופשיות או מתוכנות קוד פתוח.
ישנן אין ספור הפצות לינוקס חלקן מיועדות לשרתים וחלקן למשתמשים פרטיים.
אנדרואיד היא דוגמה למערכת הפעלה המבוססת על ליבת לינוקס. היא רצה בעיקר על טלפונים חכמים ומחשבי לוח, ומפותחת על ידי גוגל.
היווסדות
להיסטוריית לינוקס קשר הדוק עם היסטורית גנו. התוכניות עבור גנו החלו ב־1983, ובספטמבר של אותה שנה, הוכרז מיזם גנו על ידי ריצ'רד סטולמן. גנו הייתה מערכת הפעלה שלמה "דמוית יוניקס" המורכבת רק מתוכנות חופשיות.
הפיתוח החל בינואר 1984 וכבר בתחילת שנות ה־90, המיזם אסף ויצר את רוב הרכיבים הדרושים עבור מערכת ההפעלה שכללו ספריות, מהדרים, עורכי טקסט ו"מעטפת יוניקס". באמצעות צורת הפיתוח ההדרגתית הזו פיתוח גנו כמעט הושלם. הרמה העליונה של מערכת ההפעלה סופקה על ידי מנהל החלונות X, אך חלקי הרמה התחתונה, שהייתה מורכבת מהליבה, מנהלי התקנים וכדומה, היו חסרים ברובם. ב־1990 מיזם גנו החל לפתח ליבה עבור מערכת ההפעלה, אך הפיתוח התגלה כמסובך והתקדם באטיות רבה.
צמיחה
תשתית זו יצרה את הבסיס עבור מערכת הפעלה שהושלמה על ידי פעילות של קהילות התוכנה החופשית והקוד הפתוח. אבני דרך חשובות:
בהווה
כיום משתמשים בלינוקס בתחומים רבים, החל ממערכות משובצות מחשב וכלה במחשבי-על. לינוקס השיגה עמדת כוח בתחום השרתים עם חבילת התוכנה הפופולרית LAMP. טורבאלדס ממשיך לפתח את ליבת הלינוקס. סטולמן מוביל את המוסד לתוכנה חופשית, שבתורו מפתח רכיבי גנו. ולבסוף, אנשים פרטיים ותאגידים מפתחים רכיבי צד שלישי "לא גנו". אותם רכיבי צד שלישי יכולים להיות מודולים לליבה, תכונות וספריות. מפיצי לינוקס משלבים ומפיצים את הליבה, את רכיבי הגנו ורכיבי ה"לא גנו" בתוספת תוכנה לניהול חבילות תחת המושג הפצת לינוקס.
פיתוח ויצירה של קוד המקור
בדיקה משנת 2001 של גרסה 7.1 של Red Hat Linux מצאה שהפצה זו מכילה 30 מיליון שורות קוד. הבדיקה העריכה שהזמן הנדרש לפיתוח ההפצה הוא כ־8,000 שנות אדם. הבדיקה מצאה גם שאם כל הפיתוח היה פיתוח מסחרי בארצות הברית, הוא היה עולה כ־1.08 מיליארד דולר (אמריקני, שנת 2000).
רוב קוד המקור (71%) נכתב בשפת C, אך נעשה שימוש בשפות רבות אחרות, ובהן C++ ,Lisp, שפת סף, Perl ,Fortran, פייתון ועוד מגוון של שפות תסריטי מעטפת. קצת יותר מחצי מקוד המקור משוחרר תחת רישיון GPL. ליבת הלינוקס הכילה כ־2.4 מיליון שורות קוד, או 8% מהסך הכל, דוגמה מצוינת לעובדה כי עיקר הקוד איננו שייך לליבה.
נתח שוק
יש מחקרים רבים המתמקדים בנושאי נתח שוק ואמינות של קוד פתוח, כשמחקרים רבים בוחנים את לינוקס. שוק הלינוקס גדל במהירות ומשוער שההכנסות משרתים, שולחנות עבודה ותכונות מוכנות המריצות לינוקס יגיע ל־35.7 מיליארד דולר ב־2008. השימוש בלינוקס בקרב שולחנות עבודה הוא נמוך יותר מבשרתים, חישוב אחוז המשתמשים בדרך כלל מציג מספרים בין 0.3% ו־3% מה שמשמש כמדגם קבוע. אבל לפי סקר שוק שבוצע על ידי IDC ב־2004, ש־25% מהשרתים ו־2.8% משולחנות העבודה מריצים לינוקס. ההערכה היא שההבדל נובע מניתוח שגוי של סטטיסטיקות מאתרי אינטרנט, שיכול לנבוע משני גורמים. הראשון, מספר דפדפנים משנים את דרך ההזדהות מול שרתי האינטרנט כברירת מחדל או ידנית כדי לא להיחסם על ידי אתרים שמסרבים לפעול עם דפדפנים שהם לא אינטרנט אקספלורר תחת חלונות, זה מבוצע על ידי שינוי מחרוזת סוכן המשתמש ("User Agent string"). השני, יכול להיות שמערכת הלינוקס מוגדרת לא לשלוח נתונים כאלו לאתרים כיוון שיש בכך בעיות של אבטחה ופרטיות.
מחלוקת סביב השם
השימוש בשם לינוקס נובע משימוש בליבת לינוקס. כאמור, יציאת רכיב הליבה הפך הלכה למעשה את רכיבי פרויקט גנו מתוספים מודולריים לא רשמיים של מערכות קנייניות לחלק מקורי ואינטגרלי במערכת הפעלה עצמאית. הקפיצה בכמות הנחשפים למערכת החדשה לא הייתה בשליטתם של אנשי פרויקט גנו אלא בידי מאות משתמשים שהחלו לבנות הפצות סביב הליבה החדשה ו"לינוקס" היה המותג שדבק באופן בלתי הפיך במערכת פשוט מתוך שיח ההמונים שנוצר במערכת Usenet. לאחר אמצע שנות התשעים הסתמנה מגמת עניין מסחרי במערכת, חברים בקהילה בחרו במותג החדש "קוד פתוח" כדי להימנע מתדמית ה"מוצר בחינם" שהפריע לקדם את המערכת בצורה מסחרית. במקביל, כדי להקל על התאמת המערכת ליותר תצורות חומרה מובילות בשוק השרתים, פרסם טורבאלדס כי פירושו את ה-GPL אינו סותר מודולים "סגורים" לתמיכה באפשרויות חומרה שונות. המוסד לתוכנה חופשית החל להתבטא בגנות המגמה הפרגמטית הזו בטענה כי המיתוג החדש לקראת הפריצה לשוק המסחרי סלחני ופשרני מדי ויעלים מעין המשתמשים החדשים בהפצות את האידאולוגיה של חירות המשתמש שהחלה את פרויקט גנו, והמערכת תקבל תדמית ויחס של מערכות יוניקס קנייניות ו"סגורות". אנשי המוסד רואים את מבחר הפצות "לינוקס" כהמשך הטבעי של חזון מערכת "גנו", ומבקשים כפשרה שלמערכות ההפעלה האלו יקראו גנו/לינוקס (GNU/Linux) או "גרסה של מערכת גנו המבוססת על לינוקס" (Linux-based version of the GNU system). עניין השם עודנו שנוי במחלקת. אמצעי תקשורת ורוב האוכלוסייה מתייחסים לקבוצת מערכות ההפעלה האלו בשם לינוקס ללא ציון מערכת "גנו". למרות זאת, ישנן הפצות שמקפידות בכל זאת לכלול את "גנו/לינוקס" כחלק משמם. הבולטת בהם היא דביאן עם ההפצה דביאן GNU/לינוקס שדבקה בעקרונות פרויקט גנו (למשל מקפידה לנפות מההפצה כל זכר לתמיכה "סגורה" בחומרה קניינית).
מותג "גנו/לינוקס" לא השתרש והשימוש בו מחוץ לקהילות אידיאליסטיות כגון דביאן הוא נדיר. טורבאלדס כיום מייצג את הצד הפרגמטי בקהילה וצוטט כי שימוש קבוע בשם גנו/לינוקס "פשוט מגוחך" וכי הבחנה זו בין ליבת לינוקס לבין ההפצות המבוססות עליה ובין מערכת גנו מהווה לעיתים מקור לבלבול אצל משתמשים חדשים.
סמל מסחרי
בארצות הברית השם לינוקס הוא סמל מסחרי שרשום על שמו של לינוס טורבאלדס. תחילה, השם לא היה רשום כסימן מסחרי של אדם או גוף מסוים, עד שב־15 באוגוסט 1994, ווילאם דלה קרוק רשם תחת שמו את השם לינוקס, ודרש תמלוגים ממפיצי לינוקס. ב־1996, טורבאלדס ומספר ארגונים שהושפעו מן הדבר תבעו שהסימן המסחרי יועבר לידי טורבאלדס, ב־1997 התביעה הסתיימה בניצחונו של טורבאלדס. את ההרשמה בשימוש בסמל המסחרי מנהל Linux Mark Institute. טורבאלדס הצהיר שהוא רשם את השם המסחרי לינוקס רק כדי למנוע מאחרים להשתמש בו, אבל ב־2005 הוא חויב על ידי חוק הסחר האמריקני להפעיל אמצעים שיכפו את הסמל המסחרי. כתוצאה מכן LMI שלח מספר מכתבים למפיצי לינוקס המבקש מהם לשלם עמלה על השימוש בשם לינוקס, ומספר מסוים של חברות נענו בחיוב. הדמותג של לינוקס הוא הפינגווין טקס.
זכויות יוצרים ורישיונות
ליבת לינוקס ורוב תכונות גנו מופצות תחת גרסה 2 של הרישיון הציבורי הכללי של גנו (GPL). רישיון GPL דורש שכל השינוי לכל קוד מקור, או לתוכן הבנוי ממנו יהיה גם תחת GPL, ולפעמים גם כ"סעיף שיתוף לשיתוף" או "copyleft". ב־1997 לינוס טורבאלדס הצהיר ש־"הוצאת לינוקס תחת רישיון GPL היה ללא ספק הדבר הטוב ביותר שעשיתי". תוכנות אחרות יכולות להשתמש ברישיונות אחרים; ספריות רבות משתמשות ברישיון הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (LGPL), גרסה יותר מתירנית של GPL, מנהל החלונות X משתמש ברישיון של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. לאחר יותר מעשר שנים המוסד לתוכנה חופשית הכריזו שהם ישדרגו את רישיון GPL לגרסה 3 כיוון שיש חששות פטנטים בתוכנה והגבלת סעיף ה־DRM למצבים בהם נעשה בטכנולוגיה מסוג זה שימוש כדי למנוע שיתוף ושינוי קוד ששוחרר עם רישיון ה־GPL (כלומר מניעת האפשרות להוסיף מגבלות מעבר לאלו שמוכתבות על ידי הרישיון במקור). במיוחד כיוון ש־DRM התחיל להופיע בתוכנות המריצות תוכנות. לינוס טורבאלדס הודיע שהוא לא יעביר את ליבת לינוקס לרישיון, בעיקר כיוון שהתנאים ל־DRM.
משפט SCO
במרץ 2003, חברת SCO הגישה תביעה משפטית נגד IBM, בטענה שחברת IBM תרמה חלקי קוד מקור של UNIX, ששייכים לחברת SCO, לליבת לינוקס, פעולה שהפרה את רישיון השימוש של IBM ביוניקס. התביעה עצמה התבררה בדיעבד כחסרת בסיס. כמו כן לתמונה נכנסה חברת נובל, והתברר שזכויות היוצרים שייכות בכלל לה ולא לחברת SCO.
ההליכים המשפטיים לא הסתיימו לחלוטין, אולם הם הושעו ברובם עקב פשיטת הרגל של חברת SCO.
ההתערבות המפתיעה של נובל גרמה לכך שהטענות המקוריות מעולם לא עמדו למבחן בבית המשפט. אולם עצם העלאתם גרם להעלאת המודעות לרישום מדויק יותר של זכויות יוצרים בקוד (מה שהתאפשר גם בעזרת מערכות בקרת תצורה). כמו כן הוא העלה את האפשרות שחברה ידידותית (SCO הייתה בעצם קלדרה לשעבר: אחת ממפתחות הלינוקס הוותיקות) תהפוך את עורה.
תוכנה חופשית
לינוקס היא תוכנה חופשית – תוכנה שכל אחד יכול להשתמש בה, לשנותה ולהעתיק. כמו כן חלקים חשובים ממנה הם ברישיונות copyleft כגון רישיון GPL.
תאימות
לינוקס שואפת לתאימות עם מערכות הפעלה אחרות על ידי הרחבת תוכנות שרצות תחת לינוקס. לינוקס שואפת לתאימות עם הפצות נוספות של לינוקס ותוכנות של מערכות הפעלה אחרות. הסיבות לכך הן רבות. סיבה אחת, מנקודת מבט של תוכנה חופשית, התאימות מספקת את החירות הראשונה מתוך הארבע, על ידי נתינת חופש לבחור תוכנות וסוגי מידע ובאותו זמן לא להגביל את המשתמש כתוצאה מהבחירה. סיבה נוספת, מנקודת מבט מסחרית, היא שלינוקס היא מערכת הפעלה שנכנסה לשוק במצב נחות, המתחרה בזרם המיינסטרים של מערכות ההפעלה והיא לא יכולה להסתמך על יתרון המונופול. כדי שלינוקס תהיה נוחה למשתמשים בעלי ערך כלכלי, לינוקס חייבת לתקשר עם מערכות שהן לא לינוקס.
ההעדפה היא לתקנים פתוחים, מפרטים ציבוריים ומידע שזמינים לכל דורש וחופשיים לשימוש, כשהמטרה היא להסיר את התלות במפרטים קבועים. כל זה נוגד את התקנים הסגורים, שהם או בעלי תיעוד עלוב או שהם לא מתועדים בכלל כלפי המשתמש, וקיומם לא מוסכם בין חברות מתחרות. כשקיימים תקנים לתקשורת, סוגי קבצים, ממשקי תוכנות יישומים (API's), הם תורמים להתקדמות ואימוץ לינוקס. בחלק מהמקרים, פרויקטים חופשיים מהווים דוגמה לשילוב התקנים הללו, כמו Apache HTTP Server והישום של מנהל החלונות X ב־X.org.
דוגמאות נוספות לשילוב התקנים כוללים את מוזילה פיירפוקס שנצמד בקפידה להמלצות W3C, פרוטוקול התקשורת Jabber שיצר את הבסיס ל־XMPP שמזוהה על ידי IETF בתחום המסרים המיידיים, חבילות היישומים המשרדיים ליברה אופיס ו־KOffice שהביאו לאור את תקן OpenDocument. מערכות לינוקס דבקות בתקנים של POSIX ,SUS, ISO ו־ANSI ככל האפשר, אף שנכון להיום רק הפצת לינוקס אחת עומדת בתקן POSIX.1.
בתחומים אחרים, אין תקנים רשמיים ואין ארגונים שינהלו אותם. לכן השוק מפוצל בין תכונות המנסות לשתף פעולה ככל שניתן לבין כאלו שמנסים ליצור בשוק תלות בתוכנה, או בכאלה שמשתמשים בתקנים סגורים או בפרוטוקולי תקשורת. הדוגמה הטובה ביותר לקטגוריה הראשונה היא מלחמת המסרים מיידיים, שבה מנצחות תוכנות המסרים שמתחברות במקביל למספר שירותים כמו Kopete, Pidgin וטריליאן. הקטגוריה השנייה מודגמת על ידי מיקרוסופט אופיס והשימוש הרחב בסוגי קבצים סגורים, ושימוש בפרוטוקול SMB המאפשר לחלוק קבצים ומדפסות בין מחשבים שונים ברשת מחשבי חלונות.
בעיה נוספת מעבר להנדסה הפוכה היא כאשר נדרשת תאימות לפרוטוקול או סוג קובץ שמחויב על ידי ניהול זכויות דיגיטלי או מחשוב אמין, מוגבל על ידי פטנטים או מוגבל על ידי החוק.
ניידות
לינוקס היא מערכת הפעלה ניידת, כזו שרצה על מגוון רחב מאוד של חומרה. לינוקס רצה על המגוון הגדול ביותר של ארכיטקטורות מחשבים – יותר מכל מערכת הפעלה אחרת. אחת מהמטרות המקוריות של מערכת גנו הייתה ניידות, על אף שליבת הלינוקס תוכננה במקור עבור מעבדי Intel 80386, כעת היא תומכת בארכיטקטורות מחשבים רבות. לינוקס מסוגלת להריץ התקנים משובצי מחשב החל משרתים מרובי מעבדים, מחשבים אישיים, טלפונים סלולריים, שעונים, ממירים לטלוויזיה רב-ערוצית ועד מחשבי-על, יש לה דריסת רגל במחשבים אישיים ובמערכות הפעלה בשוק הארגוני.
קהילה
לינוקס מונעת בעיקר על ידי קהילת המפתחים והמשתמשים שלה. בצרפתית, משתמש לינוקס יכול להיקרא גם "לינוקסיאן" ("Linuxien"); ברוסית "לינוקסאויד" ("Linuxoid"); בעברית משתמשי לינוקס נקראים לינוקסאים. חלק ממפיצי הלינוקס מממנים ומפתחים את ההפצות שלהם על בסיס התנדבותי, דביאן היא אחת הידועות ביותר שפועלות בדרך כזאת. אחרים מתחזקים הפצה קהילתית של הגרסה המסחרית שלהם, כמו ש־Red Hat עושה עם פדורה.
בערים רבות ובאזורים רבים, ארגונים מקומיים הידועים כ"קבוצות משתמשי לינוקס" מנסים לקדם את לינוקס והרחבת התוכנה החופשית. הם מקיימים מפגשים ומספקים הדגמות, הכשרה, תמיכה תוכנית, והתקנת מערכת הפעלה למשתמשים חדשים. יש גם קהילות באינטרנט המנסות לספק תמיכה למפתחים ולמשתמשי לינוקס. לרוב הפצות הלינוקס ולפרויקטי הקוד הפתוח יש חדר צ'אט ברשת IRC הפופולרית שפתוחה לכל אחד עם לקוח IRC. פורומים באינטרנט הם דרך נוספת לתמיכה, דוגמה נוספת היא LinuxQuestions.org והפורומים של ג'נטו. לבסוף לכל פרויקט תוכנה חופשית מבוסס יש רשימת תפוצה, שבהן יהיה בדרך כלל נושא שיתייחס לשימוש או פיתוח עבור הרשימה. רשימות התפוצה של ליבת לינוקס היא רשימה גדולה שבה נעשה רוב פיתוח ליבת הלינוקס. GNU Savannah ,SourceForge וקרן התוכנה אפאצ'י מארחים פרויקטי קוד פתוח תוך שימוש בתוכנות שיתופיות.
קבוצות שמדווחות על חדשות (באנגלית: "newsgroups") עבור לינוקס זמינים דרך קבוצות הדיון של גוגל וגם דרך קוראי חדשות. יש גם מספר אתרי טכנולוגיה עם התמקדות בלינוקס. Linux Weekly News הוא מאגר של חדשות הקשורות ללינוקס; Linux Journal הוא מגזין ברשת שבו מפורסמים מאמרים הקשורים ללינוקס; Slashdot הוא בלוג עם סיפורים על לינוקס ותוכנות קוד פתוח; ב־Groklaw נסקרו לעומק הליכים משפטיים הקשורים ללינוקס; ויש עוד מאמרים הקשורים ללינוקס באתר של המוסד לתוכנה חופשית.
קהילות ישראליות
בישראל יש מספר קבוצות פעילות של משתמשי לינוקס. ביניהן:
התמסחרות
לבסוף, אף על פי שלינוקס בדרך כלל זמינה בחינם, מספר תאגידים גדולים ביססו מודלים עסקיים שכוללים מכירה, תמיכה ותרומה בלינוקס ותוכנה חופשית. אלה כוללים את IBM, היולט פקארד, נובל, סאן מיקרוסיסטמס ו-Red Hat. הרישיון שלינוקס משתמש בו מפורש כמעודד התמסחרות; מערכת היחסים בין לינוקס לבין ספקים פרטיים יכולה להיראות כסימביוזה. המודל העסקי של ספקים מסחריים בדרך כלל תלוי בגביית כסף על תמיכה, במיוחד למשתמשים ארגוניים. מספר חברות המספקות הפצות לינוקס מסחריות במקביל לקהילתיות, מוסיפות תמיכה קניינית בחבילות וכלים לניהול מספר גבוה של התקנות או פישוט משימות ניהול.
ביקורת לגבי מימוש המודל המסחרי לפי מודל רישיונות קנייניים מקובל
מצידו השני של המטבע, הצלחת ההפצות המסחריות בחדירה לארגונים נסמכה במיוחד על הסכמים והבטחת תאימות נוקשה מול יצרניות החומרה והשרתים הנ"ל וחברות תוכנה כגון אורקל ו-SAP. בכך נתממש חששם של אנשי המוסד לתוכנה החופשית כי משתמשים רבים שאכן מכירים רק את הגילגול המסחרי של הפצות אלו, מקפידים להצמד רק לתצורת התוכנה והליבה שמסופקות על ידי החברה היוצרת את ההפצה. רבים מהמשתמשים אכן לא מודעים לאפשרות של שדרוג ותוספות חופשיות לליבה ורכיבי המערכת, או מקבלים ללא ביקורת הגבלות שימוש. הדוגמה הנפוצה היא דרישת רד האט להגביל את מספר ההתקנות לפי כמות "זכויות ההתקנה" שרכשת. הגבלות אלו סותרות את רוח המוסד לתוכנה חופשית ולכן מנומקות בנוסחים משפטיים לא שגרתיים.
הפצה
התכונה הייחודית למערכות הפעלה חופשיות ומערכות הפעלה בקוד פתוח כמו לינוקס היא שיש הפרדה חדה בין הפקת התוכנה לבין ההפצה. פרויקטים של תוכנה חופשית, אף שפיתוחם נעשה בצורה שיתופית, לעיתים קרובות הפקת הפרויקטים נעשית באופן עצמאי. בכל אופן, כיוון שרישיון התוכנה מתיר הפצה מחדש, פרויקטים גדולים יותר אוספים את הפרויקטים העצמאיים והופכים אותם לזמינים כהפצת לינוקס.
הפצת לינוקס, או בשם הנפוץ "הפצה" (באנגלית:"distro"), הוא פרויקט המנהל אוסף מרוחק של תוכנות ועזרים להתקנות למערכות הפעלה מסוג לינוקס. ההפצות מתוחזקות על ידי אנשים פרטיים, קבוצות מפתחים, מוסדות התנדבותיים ומסחריים. ההפצות כוללות תוכנות וחבילות יישומים בצורת חבילות, תוכנות המותאמות להפצה שעוזרות בתהליך ההתקנה הראשונית וגם תוכנות עבור התקנת עדכונים וחבילות. הפצה אחראית להגדרות ברירת המחדל של מערכות לינוקס, אבטחת המערכת ושילוב של אלפי חבילות תוכנה.
מספר הפצות לינוקס ידועות:
הסכמים עם ספקי מחשבים
מחשבים בדרך כלל נמכרים ביחד עם מערכת הפעלה מותקנת. לא שגרתי שמערכת הפעלה זו תהיה לינוקס, למרות העובדה שהניידות של לינוקס מאפשרת לה לעבוד על רוב המחשבים. במחשבי IBM מערכת ההפעלה היא בדרך כלל חלונות; במחשבי מקינטוש תמיד תהיה מערכת הפעלה מבית אפל, שכרגע מפיצה את Mac OS X; סאן מיקרוסיסטמס מוכרת מחשבי SPARC עם סולאריס; קונסולות משחקים כמו Xbox ,פלייסטיישן ונינטנדו גיימקיוב יגיעו עם מערכת הפעלה משלהם. העובדה שלינוקס לא מותקנת כברירת מחדל מגבילה את נתח השוק של לינוקס: בדרך כלל אין מודעות בקרב הצרכנים שיש חלופות, צרכנים צריכים לעשות מאמץ מכוון כדי לקבל מערכת הפעלה אחרת ועליהם לבצע את תהליך ההתקנה בעצמם, או להסתמך על עזרה מחבר, קרוב משפחה או איש מחשבים.
בכל זאת, יש אפשרות לקנות מחשבים עם לינוקס מותקנת מראש. היולט-פקארד ודל מוכרים מחשבים ניידים עם לינוקס, יצרני מחשבים לפי הזמנה מאפשרים התקנת לינוקס. Terra Soft מוכרים מחשבי מקינטוש וקונסולת פלייסטיישן 3 עם Yellow Dog Linux מותקן מראש. וכן נפוץ למצוא את לינוקס כמערכת ההפעלה מוטמעת, לדוגמה בנתב NSLU2 של חברת Linksys, מכשירי וידאו של טיבו, טלפונים סלולריים מבוססי לינוקס, מחשבי כף יד ונגני מוזיקה ניידים.
כמו כן בשלהי 2007 פרצו שלל דגמים של מחשבים ניידים קטנים שהשוק אימץ תחת הסיווגים MID ו־Netbook המריצים בתצורות שונות הפצות לינוקס כדוגמת Xandros או חלונות XP. לאורך שנת 2008 הצביעו נתוני המכירות באתרים גדולים כגון אמזון כי ניכרת העדפה לטובת תצורות המריצות לינוקס. המגמה מפורשת על ידי רבים בקהילה והתעשייה כסימן מעודד לשיפור מואץ בהיכרות ואמון הקהל הרחב במותג הלינוקס וקידום התחרותיות והתקניות של מוצרי "חלונות".
ממשק שורת הפקודה
אחד הממשקים הנפוצים ללינוקס הוא ממשק שורת פקודה. לרוב משתמשים בבאש. הפקודה רצה מול מסוף מחשב מסוג זה או אחר: בסביבה הגרפית: לרוב מדמה מסוף. אפשר לעבוד מול המחשב המקומי או להתחבר למחשב אחר (לרוב דרך SSH).
ממשק שורת הפקודה נחשב למינימליסטי: הוא לא צורך משאבים רבים מהמחשב. הוא גם לא יוצר תעבורה רבה ולכן יכול לעבוד בצורה יעילה גם בחיבורים איטיים.
יתרון נוסף של ממשק שורת הפקודה הוא שקל מאוד לשלב פקודות שונות לפקודות מורכבות ואף לתסריטים פשוטים ובכך ליצור אוטומטיזציה של העבודה.
לינוקס, מעצם תכנונה כמערכת דמוית יוניקס, כוללת ממשק שורת-פקודה יעיל ועשיר. בדרך כלל משתמשים בחבילות מבית גנו, (לדוגמה: coreutils ובאש). במערכות משובצות ומערכות קטנות אחרות מחליפים אותם לפעמים ב־BusyBox.
מנהלי החלונות X
ממשק גרפי מסורתי ללינוקס יהיה מנהל חלונות X כמו Enlightenment ,FVWM או Window Maker עם מגוון של תוכנות שרצות תחתיו. מנהל החלונות מספק שליטה על מיקום ומראה החלונות ביישומים שונים. דרגה גבוהה של גמישות מאפשרת התאמה אישית נרחבת, וכך דרישות המשאבים מהמעבד, ומהזיכרון וצריכת הזיכרון בכונן הקשיח נמוכים מאשר במערכות הפעלה עצמאיות.
המודל הזה מנוגד לפלטפורמות כמו Mac OS, שפותחה באותה תקופה שבה פותח מנהל החלונות X. תחת פלטפורמות כאלו, ממשק המשתמש מאוחד בעזרת ערכת כלים אשר מספקת את כל האפשרויות הגרפיות, מכפתורים ועד קישוטים על חלונות כמו פס הכותרת.
סביבות שולחן עבודה
השימוש במנהלי חלונות עצמם קטן עם עליית סביבות שולחנות עבודה בלינוקס. הם משלבים את מנהלי החלונות עם ערכה של יישומים בסיסיים אשר דבקים ב־"קווים המנחים לממשק אנושי". מבין שולחנות העבודה המוקדמים בלט, CDE היה זמין כפתרון קנייני, אך מעולם לא היה פופולרי במערכות לינוקס בעקבות מחירו והגבלות הרישיון. ב־1996 נוסד פרויקט KDE, ואחריו בשנת 1997 נוסד פרויקט GNOME, שניהם שולחנות עבודה חופשיים. כמו כן, בשנת 1997 נוסד פרויקט Xfce שהוא פרויקט קטן המתמקד במהירות ובמודולריות. שולחן עבודה נוסף הוא LXDE שפיתוחו החל בשנת 2006.
שולחן עבודה
תחת לינוקס, יש דרישה גבוהה לתוכנות איכותיות; דרישה זו כוללת תוכנות כמו מעבדי תמלילים, גיליונות נתונים, לקוח דואר ודפדפנים.
בין התוכנות הפופולריות בלינוקס:
אף שביישומים בתחום ההוצאה לאור השולחנית ובאודיו מקצועי ייתכן חיסרון ביישומים מסחריים, משתמשים המהגרים מ־Mac OS X ומחלונות יכולים למצוא יישומים שווי ערך לרוב הפעולות. יתר על כן, כמעט כל פרויקט תוכנה חופשית שעובד תחת חלונות או OS X, מופץ גם במהדורת לינוקס. תוכנות קנייניות רבות נתמכות בלינוקס, בהן: אדובי פלאש, אדובי אקרובט, אופרה, סקייפ ו־נרו. גם יישומים וחבילות תוכנה שאין להם מהדורת לינוקס, כמו מיקרוסופט אופיס ופוטושופ, ניתן להריץ בלינוקס בעזרת תוכנות סימולטור המדמות סביבת חלונות, כמו תוכנת הקוד הפתוח Wine, או הפרויקט המסחרי Crossover Office המבוסס עליה.
דולר ליברטי
דולר ליברטי או דולר החירות (Liberty Dollar 1998–2007) היה מטבע פרטי הקיים בצורת מטבעות זהב וכסף, שטרות וקרדיט אלקטרוני. דולר ליברטי הוטבע על ידי נורפד (NORFED) שהם ראשי תיבות חלקיים של "הארגון הלאומי לביטולה של פקודת הרזרבות הפדרלית וקוד ההכנסה הפנימית" (National Organization for the Repeal of the Federal Reserve Act and the Internal Revenue Code), ארגון ללא מטרות רווח שבסיסו היה באוונסוויל, אינדיאנה. נורפד נוסד בידי ברנרד פון נוטהאוס, ראש המטבעה המלכותית בהוואי לשעבר.
שער חליפין ושווי ממשי
מאז שהופיע לראשונה ב-1 באוקטובר 1998 ועד ה-23 בנובמבר 2005 היה שער החליפין בין דולר ליברטי לדולר אמריקני ביחס של 1:1. ב-24 בנובמבר נורפד העלה את היחס ל-2:1 כדי לפצות על החלשות הדולר האמריקני. ניתן להחליף מטבעות ישנים יותר תמורת תשלום סמלי. נורפד לא הבטיחה את החלפת דולר הליברטי בחזרה לדולר אמריקני אלא הבטיחה את פדיונו תמורת זהב וכסף פיזיים. באינטרנט היה ניתן למצוא רשימה מצומצמת של סוחרים שקיבלו את דולר הליברטי.
מאפיינים
מאז חג ההודיה של 2005, שטרות הכסף הישנים אינם בשימוש והם הוחלפו בזהב. ישנם דמי הטבעה מחדש כדי להחליף מטבעות ישנים בחדשים אך אין דמי החלפה על שטרות. כמו האירו, צבע וגודל השטרות משתנה עם הערך, אבל שלא כמו האירו רק האורך גדל ולא הרוחב, בדומה לשטרות הין היפני, ככל שערך השטר גבוה יותר כך הוא ארוך יותר.
בצדדיו של השטר מופיעים: לעין הבלתי מזוינת הם נראים כנקודות אבל הטקסטים ניתנים לקריאה בעזרת זכוכית מגדלת.
למטבעות הזהב והכסף יש עיצוב דומה מלבד פרטים כמו ערך ותאריך הטבעה. מכיוון שזהב דחוס יותר מכסף, קוטר המטבע קטן יותר במטבעות הזהב החדשים. לשני הסוגים היו בקצוותיהם שוליים שמונעים קיצוץ מטבעות למטרת חיתוך חלק מהמטבע ומכירתו בעבור רווח.
כל סוגי השטרות והמטבעות נושאים, בנוסף למשקלם וערכם הנקוב בדולר ליברטי, מספר טלפון חינם וכתובת אתר האינטרנט של נורפד. מטרתם של אלה היא לאפשר לנושאי הכסף לתקשר עם נורפד או עם נציג מקומי של דולר הליברטי.
אמצעים נגד זיוף
שטרות דולר הליברטי כוללים מאפיינים נגד זיוף כמו הולוגרמות, הדפסת מיקרו, עיטור בדיו אולטרא סגולי פלואורסצנטי, החתמה בזהב חם וחוט אבטחה בלתי נראה שמושחל בתוך השטר.
סופו של דולר ליברטי
ב-14 בנובמבר 2007 פשטו לשכת החקירות הפדרלית והשירות החשאי של ארצות הברית על משרדי דולר ליברטי והחרימו את כל הכסף, הזהב והפלטינה שהיו ברשות משרדי דולר ליברטי, בנוסף הוחרמו גם את כל השרתים ואיתם גם כל חשבונות האלקטרונים של לקוחות דולר ליברטי, ובכך בא סופו של דולר ליברטי.
ב 18 במרץ 2011 הורשע ברנרד פון נוטהאוס, מייסד דולר ליברטי במספר סעיפים ביניהם, הלבנת כספים, זיוף וקשירת קשר נגד ממשלת ארצות הברית, וצפוי לרצות 15 שנה מאסר בכלא ולקנס של כ-$250,000 דולר.
פדור סולנצב
פדור סולנצב (ברוסית: Фёдор Со́лнцев; 26 באפריל 1801 – 15 במרץ 1892) היה היסטוריון של ציור רוסי. יצירות האמנות שלו היו תרומה מרכזית בשימור התרבות הרוסית של ימי הביניים, שהייתה נושא נפוץ בציוריו. הוא היה המעצב הראשי של ארמון הקרמלין הגדול במוסקבה.
ביוגרפיה
פדור סולנצב נולד בכפר ליד ריבינסק במחוז ירוסלב. הוריו היו צמיתים של הרוזן איבן מוסין-פושקין. אביו, גריגורי סולנצב, עבד כקופאי בקופות של התיאטראות הקיסריים בסנט פטרסבורג ונסע לכפר לעיתים רחוקות מאוד. עוד אמו, אליזבטה סולנצבה חיה כל חייה בכפר. פדור בילה את חייו המוקדמים עם אמו ואחיו. לאחר שגילה את יכולתו האמנותית, שחרר אדונו את משפחת סולנצב, מה שאפשר לפדור להיכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג ב-1815 והפך לתלמידם של אלכסיי יגורוב וסטפן שצ'וקין. מאוחר יותר, אחיו הצעיר יגור סולנצב, סיים גם הוא את לימודיו באקדמיה הקיסרית לאמנות והפך לצייר.
פדור סיים את לימודיו באקדמיה בשנת 1824 וקיבל "מדליית זהב קטנה" על ציורו "משפחת איכרים". בשנת 1827 הוא קיבל את "מדליית הזהב הגדולה" מהאקדמיה על ציורו ״עיבוד לקיסר״.בשנת 1836 הוא הפך לחבר באקדמיה הקיסרית לאמנויות. בשנת 1876 מונה סולנצב לפרופסור של האקדמיה.