cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הוועדה לאנרגיה אטומית
מנכ"לי הוועדה לאנרגיה אטומית
עם הקמת הוועדה לאנרגיה אטומית הועמד בראשה הפרופ' דוד ארנסט ברגמן, שכיהן בתפקידו עד שנת 1966. מאז הנוהג הוא שבראש הוועדה עומד ראש הממשלה, ובכפוף לו מתמנה על ידי הממשלה מנכ"ל הוועדה. להלן רשימת מנכ"לי הוועדה מאז שנת 1966:
צאפריים
הצאפריים (ערבית: صفريين, תעתיק: צפריין) הייתה כת אסלאמית במאות ה-7 וה-8, וחלק מהח'וארג'. הם הקימו את "מדינת מידְראר" בסיג'ילמסה (דרום מערבית לפאס במרוקו של היום).
בתלמסאן, תוניסיה, הבאנו איפרן היו ברברים צאפריים שהתנגדו לשלטון הח'ליפויות אומייה, העבאסית והפאטמית, בעיקר בתנועות התנגדות שהובלו על ידי אבו קוררה (המאה ה-8) ואבו יזיד.
מקור השושלת הוא בזיאד בן אצפר, אך מקורות שונים מציעים אבות מייסדים אחרים.
הח'וראג' התפרק לקבוצות נפרדות כמו הצאפריים, אזארקה, באחאסייה, אג'ארדי, א-נג'דאת ואיבאדיה. רק האיבאדיה ממשיך להתקיים בימינו.
נייטרלינו
נייטרלינו (באנגלית: Neutralino) הוא חלקיק יסודי היפותטי, נייטרלי מבחינת מטען חשמלי, המהווה את אחד החלקיקים הצפויים להתקיים על פי תאוריות של סופר-סימטריה. לפי ניסויים קודמים (נכון ל-2008), אם הוא קיים, מסתו גבוהה מ-46 ג'יגה אלקטרון-וולט.
מכיוון שלשותפי-העל הנייטרליים הבאים: בינו, ווינו נייטרלי ושני ההיגסינו, יש את אותם מספרים קוונטיים, הם מתערבבים לארבעה חלקיקי נייטרלינו. חלקיקי נייטרלינו מגיבים רק באמצעות הכוח הגרעיני החלש והכבידה, ועל כן קשה לגלות אותם.
בחלק גדול מהמודלים, הנייטרלינו הקל צפוי להיות החלקיק הקל ביותר מבין שותפי-העל (Lightest SUSY Particle - LSP). בהנחה של קיום סימטריה הקרויה זוגיות-R, ה-LSP יהיה גם יציב. במקרה זה הנייטרלינו הוא מועמד טוב להרכיב את החומר האפל.
נייטרלינו יציב צפוי לחמוק מגילוי ישיר בניסויי מאיצי חלקיקים, דוגמת מאיץ LHC, ובכל זאת הוא ישאיר סימן עבה לנוכחותו בצורת אנרגיה חסרה. אם האנרגיה הנמדדת בגלאי החלקיקים תהיה קטנה באופן משמעותי מהאנרגיה שהושקעה בהתנגשות עצמה, זאת תהיה אינדיקציה עקיפה לכך שחלקיקי נייטרלינו נוצרו בניסוי.
דגל איי בהאמה
דגל איי בהאמה (באנגלית: Flag of the Bahamas, דגל הבהאמס) הוא דגלה הלאומי של איי בהאמה. הוא אומץ ב-10 ביולי 1973. הדגל מורכב משלושה פסים אופקיים בצבע כחול-ים, צהוב, כחול-ים. הצבע הכחול מסמל את הים והצבע הצהוב מסמל את השמש והחול. המשולש השחור מסמל את אחדות תושבי איי בהאמה וניצב על צדו השמאלי של הדגל.
הדגל הימי האזרחי הוא דגל אדום מושחת בצלב לבן, עם דגל בהאמה בקנטון. הדגל הימי הצבאי הוא נס לבן עם דגל בהאמה בקנטון.
נדנדה מאוזנת
נדנדה מאוזנת בסיסית בנויה מלוח ארוך וצר המקובע במרכזו.
עקרון הפעולה הפיזיקלי של נדנדה מאוזנת הוא מומנט כוח, בדומה למאזניים.
יישומים של נדנדות מאזניים:
נדנדה מאוזנת כמתקן שעשועים
נדנדה זו מאוזנת בדיוק במרכזה. בגני שעשועים היא מקובעת לקרקע ובשני קצותיה מצויים לרוב מושבים וידיות אחיזה. עשויה עץ, פלסטיק או מתכת. לרוב איננה חלק ממתקן משחקים משולב.
נדנדה מאוזנת מיועדת לשימוש של זוג מתנדנדים (או מספר זוגות) הישובים בקצות הנדנדה זה מול זה, כשפניהם אל מרכז הנדנדה.
הפעלת הנדנדה מתבצעת לסירוגין על ידי היושבים בקצותיה. כאשר היושב באחד הקצוות מרחיק רגליו מהקרקע - קצה זה מתרומם והקצה הנגדי יורד.
נדנדה לשימוש ביתי מעוצבת בדרך כלל בצורת קשת שחלקה המעוגל מונח על הקרקע. היא עשויה לרוב מפלסטיק או עץ ואינה מקובעת לקרקע. דגמים לפעוטות מיועדים לזוג משתמשים היושבים בשני קצות הקשת או ליחיד היושב על גבי מרכז הקשת. הקשת מעוצבת פעמים רבות בדמות חיה צבעונית ובעלת נפח. דגמים לילדים בוגרים יותר ולנוער מעוצבים כלוח מקושת, לעיתים מרופד, המיועד למשתמש יחיד ומאפשר את נדנודה תוך ישיבה, שכיבה או עמידה על גבי מרכז הקשת.
יישום ביתי שונה של עקרון הנדנדה, כאשר הקשת אינה גוף הנדנדה אלא בסיס של שתי קשתות ומעליהן מושב, מתבטא בצעצוע סוס נדנדה וברהיט כיסא נדנדה.
בטיחות
נפילה מנדנדה, בעיקר מהקצה העליון, עלולה לגרום לפציעות חמורות ואף מוות. נפילות כאלו של היושב בצד המורם, עלולות להתרחש אם המתנדנד הקרוב לקרקע נוחת עליה בעוצמה רבה או עוזב את הנדנדה בבת אחת. נפילות נגרמות גם כשהמתנדנד אינו אוחז בנדנדה בהיותה בתנועה.
כדי להקטין את הפגיעה במקרה של נפילה, מוצבות לרוב נדנדות על משטח בולם זעזועים כגון חול, חצץ, טוף, דשא וגומי. גומי הוא המשטח האידיאלי, שכן דשא אינו מומלץ כבולם זעזועים, חצץ וטוף מהווים סכנת חנק לפעוטות וחול מתאים למטרה זו רק אם עומקו 30 סנטימטר לפחות.
כיום מיוצרות לעיתים נדנדות מאזניים עם קפיץ במרכזן, על מעט להגביל את מהירותן וכך להקטין את הפגיעה במקרה של נפילה. נדנדות שקפיץ בבסיסן קיימות גם בגרסה ליחיד, מיועדות לרוב לילדים צעירים ומעוצבות בדמות בעל חיים או כלי רכב.
נדנדה מאוזנת לאקרובטיקה
נדנדה מאוזנת של אקרובטים משמשת כמקפצה דו צדדית. לרוב משתמשים בה בעמידה. אקרובט אחד ניצב על הקצה שעל הקרקע, השני נוחת על הקצה העליון בקפיצה מגבוה, כך שחברו יוקפץ באוויר.
נדנדה מאוזנת לכלבים
במסלולי מכשולים באג'יליטי, אחד המתקנים הוא נדנדה מאוזנת אשר נקודת האיזון שלה אינה ממש במרכז, כדי שתמיד אותו קצה יחזור למעלה. הכלב עולה על צידה המקורקע וצועד עליה כלפי מעלה, ככל שהוא מתקדם מתרומם הקצה שממנו התחיל לצעוד, בעוד הקצה הנגדי יורד. בהגיעו לנקודת האיזון הנדנדה מקבילה לקרקע, והכלב שמתקדם כעת במורד צועד לכיוון הקצה השני ויורד עמו לקרקע.
נדנדה מאוזנת בספרות
השיר נַדְנֵדָה שכתב חיים נחמן ביאליק הוא אחד משירי הילדים המוכרים והאהובים ביותר, עדיין אופנתי ושגור בפי ילדים, בלחן מאת דניאל סמבורסקי, למרות עשרות השנים שחלפו מאז שנכתב:
היינריך ליסט
היינריך ליסט (בגרמנית: Heinrich List; ) היה חסיד אומות העולם מגרמניה שנתפס בעת ניסיון הצלתו של יהודי בתקופת מלחמת העולם השנייה, נכלא במחנה הריכוז דכאו ונספה.
ביוגרפיה
היינריך ליסט היה איכר קתולי מארנסבאך (Ernsbach) שבמדינת הסן בגרמניה. בנו יעקב לחם בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
בנובמבר 1941, עם תחילת הגירוש של יהודי גרמניה למזרח, העניקו בני הזוג ליסט, היינריך ומריה אשתו, מקלט ליהודי פרדיננד שטראוס, אותו הכירו לפני המלחמה על רקע עסקי. בני הזוג הסתירו את שטראוס עד מרס 1942. פועל שעבד בחוותם של בני הזוג ליסט הלשין עליהם. שטראוס עצמו נמלט לשווייץ וכך שרד בשואה.
ליסט נאסר ונשלח למחנה הריכוז דכאו, שם נרצח באוקטובר 1942. בנו יעקב הוכרז כנעדר בחזית המזרחית באוגוסט 1944. לבני הזוג היינריך ומריה ליסט הייתה בת נוספת, מרגרט.
הנצחה
מורים ותלמידים בתיכון במיכלשטאדט תיעדו את הסיפור וזה הגיע לידיעת יד ושם. בשנת 1992 הכיר יד ושם בהיינריך ומריה ליסט בתור חסידי אומות העולם. בעיר הסמוכה ארבך אים אודנוולד נקרא רחוב על שם היינריך ליסט.
צ'רג'ינו
בפיזיקת חלקיקים, צ'רג'ינו הוא שותף-על טעון, כלומר, פרמיון טעון חשמלית מסוג חדש (עם ספין 1/2), הנחזה על ידי תאוריות של סימטריית-על. ווינו והיגסינו טעון הם דוגמאות לחלקיקים כאלו.
כרמן אלקטרה
טארה לי פטריק (באנגלית: Tara Leigh Patrick; נולדה ב-20 באפריל 1972), המוכרת בשם הבמה כרמן אלקטרה (Carmen Electra), היא דוגמנית, שחקנית, זמרת מנחת טלוויזיה ואישיות טלוויזיונית אמריקאית.
ביוגרפיה
אלקטרה נולדה בשם טארה לי פטריק בעיר שרונוויל, אוהיו שבארצות הברית, בתם של הארי פטריק ופטרישיה. אמה הייתה זמרת ואביה הוא גיטריסט ובדרן. יש לה ארבעה אחים ואחות אחת. היא ממוצא גרמני ואירי. בילדותה, למדה ריקוד בסטודיו לריקוד של לוריה ג'יי סימפסון עד גיל 9, ולאחר מכן נרשמה לבית ספר לאמנויות (SCPA) בסינסינטי. סיימה את לימודיה בתיכון פרינסטון בשרונוויל ב-1990, לאחר שעברה לשם מ-SCPA שנתיים קודם לכן. בנוסף, אלקטרה למדה בבית הספר לדוגמנות ומשחק של ברביזון בסינסינטי.
באוגוסט 1998, אמה של אלקטרה נפטרה מסרטן המוח, ושבועיים לאחר מכן, אחותה הגדולה, דבי, מתה מהתקף לב.
קריירה
ב-1991 אלקטרה עברה ללוס אנג'לס ובתוך שבוע הכירה את המוזיקאי פרינס. פרק זמן קצר לאחר מכן, חתמה על חוזה הקלטות עם חברת פייזלי פארק רקורדס ששייכת לפרינס. קריירת השירה שלה הייתה קצרה שכללה אלבום אחד "Carmen Electra" שיצא ב-1993 ולא זכה להצלחה.
ב-1995 השתתפה אלקטרה בתוכנית טלוויזיה בערוץ ניקלודיאון. במאי 1996 היא הופיעה בעירום למגזין "פלייבוי". מכאן הייתה דרכה סלולה לשורה של תפקידים. בין 1997 ל-1998 גילמה את המצילה לני מקנזי בסדרה הפופולרית "משמר המפרץ".
אלקטרה הופיעה בסרטים רבים ביניהם "משחקי חיזור" ופרודיית סרטי האימה: "מת לצעוק", אשר בסרט הרביעי שלהם זכתה בפרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הגרועה ביותר. היא גם הופיעה כרקדנית בקביעות בלהקת הבורלסק, הפוסיקט דולז, אך עזבה את הלהקה עם קבלת החוזה המוזיקלי של הלהקה.
חיים אישיים
בנובמבר 1998, נישאה אלקטרה לכדורסלן ה-NBA, דניס רודמן בלאס וגאס. תשעה ימים לאחר מכן רודמן הגיש תביעת גירושין. הזוג השלים, אך לבסוף התגרש באפריל 1999. הזוגיות של השניים זכתה לתודעה תקשורתית רבה. בנובמבר 1999, אלקטרה ורודמן נעצרו לאחר שנודע למשטרה על סכסוך ביתי במלון במיאמי ביץ'. הם שוחררו בערבות של $2,500 כל אחד והצטוו להתרחק אחד מהשני. האישומים נגדם בוטלו בסופו של דבר.
ב-22 בנובמבר 2003, אלקטרה התחתנה עם דייב נבארו, גיטריסט להקת ג'יינז אדיקשן בהווה ולהקת רד הוט צ'ילי פפרז בעבר. הזוגיות שלהם תועדה בתוכנית הריאליטי " 'Til Death Do Us Part: Carmen and Dave" ב-2004 בערוץ MTV. ב-17 ביולי 2006 היא הודיעה על פרידתם. אלקטרה הגישה תביעת גירושים נגדו ב-10 באוגוסט של אותה שנה, והתהליך הסתיים ב-20 בפברואר 2007. לאחר מכן יצאה תקופה קצרה עם מפיק הטלוויזיה הבריטי סיימון קאוול.
באפריל 2008, מקורבת של אלקטרה אישרה כי היא נמצאת בזוגיות עם רוב פטרסון, גיטריסט בעבר של להקות הרוק "Otep" ו-"Filter". השניים אף היו מאורסים מספר שנים עד לפרידתם ב-2012.
דגל זימבבואה
דגל זימבבואה אומץ ב-18 באפריל 1980 הציפור על הדגל מסמלת פסלון סטיאטיט של ציפור שנמצא בהריסות זימבבואה הגדולה. היא מסמלת את ההיסטוריה של זימבבואה, ואילו הכוכב האדום מאחריה מסמל את השלום.
צבעים
רשמית, משמעות צבעי הדגל היא כדלהלן:
קפטן מארוול (DC קומיקס)
קפטן מארוול, שידוע גם בשם שהאזאם (באנגלית: Captain Marvel, Shazam) הוא דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה תחילה בחוברות הקומיקס של חברת פאוסט קומיקס ולאחר מכן של חברת DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Whiz Comics #2 מפברואר 1940, ונוצרה על ידי הכותב ביל פרקר והמאייר קלרנס צ'ארלס בק.
קפטן מארוול הוא האלטר אגו של ויליאם ג'וזף "בילי" בטסון, עיתונאי רדיו צעיר שנבחר להיות אלוף הטוב והצדק בידי המכשף שהאזאם. כל אימת שבילי הוגה את שם המכשף, מכה בו ברק קסם שהופך אותו לגיבור-על בוגר ובעל כוחותיהם של שש דמויות מיתולוגיות ואגדתיות - שלמה, הרקולס, אטלס, זאוס, אכילס ומרקוריוס. כמה מחבריו ובני משפחתו, בעיקר מרי מארוול וקפטן מארוול הבן ממשפחת מארוול, מסוגלים לשתף את כוחו של בילי ולהפוך לגיבורי-על בעצמם. בהרפתקאותיו, בטסון מהולל כ"בן-התמותה העוצמתי ביותר בעולם", והוא כונה כ"האדם החשוב האדום הגדול" בידי נבל-העל דוקטור סיבאנה - כינוי אשר אומץ בידי מעריצי הדמות. בהתבסס על היקף המכירות, קפטן מארוול היה לדמות הפופולרית ביותר בשנות ה-40 של המאה ה-20, כאשר חוברותיו עברו את היקף המכירות של סופרמן ושל גיבורי-על אחרים באמצע שנות ה-40. דמותו של קפטן מארוול הייתה גם הראשונה שעובדה למדיות אחרות, בסדרת הסרטונים הקצרים "הרפתקאות קפטן מארוול" של שנת 1941.
קפטן מארוול מדורג במקום ה-50 ברשימת דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי אתר IGN, אשר ציין כי הדמות מהווה תזכורת מתמדת לימים פשוטים יותר. את דמותו בסרטי היקום הקולנועי של DC "שהאזאם" ו"שהאזאם! 2: זעם האלים" מגלם זאקרי לוי, בעוד אשר אנג'ל מגלם את הנער.
פיתוח והשראה
לאחר הצלחתן של דמויות חברת "National Comics" (לימים DC קומיקס) סופרמן ובאטמן, פאוסט הוצאה לאור החליטה להקים מחלקת קומיקס משלה בשנת 1939. החברה שכרה את שירותיו של ביל פרקר ליצור כמה מגיבורי-העל של כותר החברה הראשון שלהם, Flash Comics. נוסף על סיפורים בהם מככבים איביס הבלתי מנוצח, ספיי סמאשר, החץ המוזהב, לאנס או'קייסי, סקופ סמית' והבלש Dan Dare, פרקר גם כתב סיפור על צוות של שישה גיבורי-על, כאשר לכל אחד יש כוח מיוחד שהוענק לו על ידי דמות מיתולוגית. המנהל בפועל של החברה דאז, ראלף דייג', החליט כי מוטב לאחד את שש הדמויות לגיבור אחד שיכיל את כל ששת הכוחות גם יחד. בעקבות כך, פרקר יצר את הדמות וקרא לה "קפטן רעם". המאייר קלרנס צ'ארלס בק נשכר כדי לעצב ולשרטט את דמותו, שסגנון ציורה דמה לעלילון.
השראה לדמותו של קפטן מארוול הגיעה ממספר מקורות. מראהו החיצוני עוצב לפי דמותו של פרד מק'מוריי, שחקן פופולרי של אותה תקופה. עיצובים מאוחרים של סי סי בק דמו לשחקנים נוספים כקרי גרנט וג'ק אואקי. מייסד החברה, וילפורד ה. פאוסט, כונה בשם החיבה "קפטן בילי", שהיווה השראה לשם בילי בטסון ולשם הכותר. אחד המגזינים המוקדמים של החברה, Captain Billy's Whiz Bang, היווה השראה לשם הכותר. בנוסף, פאוסט קומיקס אימצו חלק מהאלמנטים שהפכו את סופרמן לדמות פופולרית (מהירות-על, כוח-על, סיפורים בדיוניים, אלטר-אגו של עיתונאי בעל נימוסים והליכות) ושילבו אותם בדמותו של קפטן מארוול. מנהל ההפצה, רוסקו קנט פאוסט, ציין כי אמר לצוות עובדיו ליצור עבורו סופרמן, אלא שהאלטר אגו שלו הוא ילד בן 12.
כתוצאה מכך, ניתן לקפטן מארוול אלטר אגו של ילד בן 12 בשם בילי בטסון, וסיפור מקורו פורסם בחוברת השנייה. בילי, הומלס צעיר, מובל בידי זר מסתורי למנהרת רכבת תחתית סודית. קרון רכבת עתיק לוקח אותם דרך שבעה פסלים של אויביו הקטלניים ביותר של האדם (גאווה, קנאה, שנאה, אנוכיות, עצלות, ואי-צדק) למאורתו של המכשף שהאזאם, שמעניק לבילי את היכולת להפוך לגיבור-העל קפטן מארוול ומראה לו קורות חייו, לפני שאבן גדולה קורסת מעליו ומוחצת אותו למוות, אם כי רוחו אומרת שהוא יעניק עצות כל עוד מחתה תידלק. כדי להפוך לקפטן מארוול, על בילי להגות את שם המכשף (Shazam), ראשי תיבות של שש דמויות מיתולוגיות שהסכימו להעניק מכוחן - חוכמתו של שלמה, כוחו של הרקולס, סיבולתו של אטלס, עוצמתו של זאוס, אומץ של אכילס ומהירותו של מרקוריוס. אמירת השם מפיקה מכת ברק קסומה ההופכת את בילי לקפטן מארוול, כאשר אמירת השם בשנית מחזירה אותו למצב רגיל.
נוסף להצגת הדמות והאלטר אגו שלה, ההרפתקה הראשונה של קפטן מארוול הציגה גם את נבל-העל דוקטור סיבאנה המרושע, יריבו המר. בילי קיבל עבודה כשדרן חדשות ברדיו. דמותו הפכה להצלחה מיידית, וחוברת הקומיקס הראשונה בכיכובו מכרה כ-500 אלף עותקים. לקראת 1941, הדמות זכתה לכותר משלה, Captain Marvel Adventures, בשעה שהמשיך להופיע ב-Whiz Comics. הוא הופיע גם לעיתים בסיפורים אחרים של החברה, ביניהם Master Comics.
שנות פאוסט: משפחת מארוול, בני ברית ואויבים
דרך הרפתקאותיו, קפטן מארוול צבר מספר אויבים. יריבו השכיח ביותר היה דוקטור סיבאנה, מדען מטורף שרצה לשלוט בעולם, אך מאמציו סוכלו בכל פעם בידי קפטן מארוול. היו לו שני ילדים שאינם רשעים - מאגניפיקוס רב-העוצמה וביוטיה היפה, שאהבה את קפטן מארוול. שני ילדיו הרשעים, ג'ורג'יה וסיבאנה הבן, הוצגו מאוחר יותר בקומיקס, ודמו לאביהם מבחינה פיזית ומנטלית. מבין הנבלים הנוספים נמנים גם קפטן נאצי, מארוול יריב הנקרא אדם השחור (שהצגתו היחידה בתור הזהב של הקומיקס הייתה בחוברת Marvel Family #1), ביריון המונע בידי קסם של נבלים היסטוריים בשם איבאק, ורובוט בעל בינה מלאכותית המונע בידי אנרגיה גרעינית בשם מיסטר אטום. אולם, נבלי-העל הידועים לשמצה של קפטן מארוול הם מיסטר מיינד וחברת מפלצות הרשע שלו. קשת הסיפור שעסקה בקבוצת הנבלים רצה למשך 25 חוברות (#22-46, מרץ 1943-מאי 1945), שבסופה מיסטר מיינד התגלה כתולעת קטנה ותבונתית מכוכב לכת אחר. חבורת המפלצות הייתה הקבוצה הראשונה בתולדות הקומיקס, שגייסה את הנבלים סיבאנה, איבאק וקפטן נאצי, כמו גם נבלים חדשים כהרקימר איש הקרוקודיל והידרה מרובת הראשים. אפילו אדולף היטלר, בניטו מוסוליני והידקי טוג'ו היו חברים בקבוצה בדיונית זו, יחד עם נאצים אחרים. הקבוצה טיכסה כמה וכמה מזימות, בין היתר גנבת פנינים קסומות מגידי עתידות בידי קפטן נאצי ושימוש בתותח עצום כדי להפגיז מדינות שלמות. בסופו של דבר, מיסטר מיינד מוצא להורג בכיסא החשמלי בעוון פשעיו, אך יוצג מחדש שנים לאחר מכן, בחוברת ''Shazam! #2'' של DC קומיקס.
בתחילת שנות ה-40, קפטן מארוול זכה לבני ברית בדמותה של משפחת מארוול, מקבץ של גיבורי-על בעלי כוחות ותלבושות דומים לאלה של קפטן מארוול. חוברת Whiz Comics #21 (ספטמבר 1941) הציגה את סגני מארוול (Lieutenant Marvels), שלישיית בנים הנושאים את שמו של בילי בטסון, ואשר מגלים שכאשר הם הוגים את שמו של שהאזאם באחידות, גם הם נהפכים למארוול. חמש חוברות לאחר מכן, ידיד של קפטן מארוול בשם פרדי פרימן, אשר נפצע אנושות בהתקפה של קפטן נאצי, קיבל את הכוח להפוך לגיבור-העל הצעיר קפטן מארוול הבן, עם חליפה כחולה-זהובה. שנה לאחר מכן, בחוברת Captain Marvel Adventures #18 (דצמבר 1942), בילי ופרדי פגשו באחותו התאומה האבודה של בילי, מרי ברומפילד, שגילתה שביכולתה להפוך לגיבורת-העל מרי מארוול באמירת השם שהאזאם.
קפטן מארוול, מרי מארוול וקפטן מארוול הבן הופיעו בסדרת כותרים חדשה בשם "משפחת מארוול", לצד כותרים נוספים כ-Wow Comics בכיכובה של מרי, Master Comics בכיכובו של הבן, ושני כותרים נוספים הנושאים את שמותיהם. דמויות אחרות ממשפחת מארוול שלא ניחנו בכוחות-על, כמו דוד מארוול הרמאי ואחייניתו פרקלס מארוול (Freckles, "נמשים"), הצטרפו לעיתים להרפתקאות הקבוצה. ספין אוף קומי של "הופי ארנב מארוול" נוצר בשנת 1942 עבור Fawcett's Funny Animals וקיבל לאחר מכן סדרה משל עצמו.
תביעה להפרת זכויות יוצרים וביטול הכותרים
למשך מרבית תור הזהב של הקומיקס, קפטן מארוול היה לגיבור-העל הפופולרי ביותר משאר גיבורי-העל וחוברותיו נמכרו בהיקף נרחב מאחרים, כולל סופרמן. למעשה, הכותר Captain Marvel Adventures מכר למעלה מ-14 מיליון עותקים בשנת 1944 ופורסם במהדורה דו-שבועית, עם מחזור מכירות של 1.3 מיליון עותקים לחוברת. אחת הסיבות לפופולריות הרבה הייתה גורם משיכתה של הדמות לקהל קוראים צעיר על ידי כך שהגשימה משאלות כמוסות, כמו גם איכויות סיפור קומיות וסוריאליסטיות. החוברות השתמשו באלמנט הקיר הרביעי, וזאת כאשר בילי בטסון פנה אל קהל קוראיו דרך תוכניות הרדיו שלו וקריין כל סיפור וסיפור.
חברת Detective Comics (לימים "National Comics") תבעה את פאוסט קומיקס על הפרת זכויות יוצרים בשנת 1941, בטענה שקפטן מארוול היה מבוסס על דמותו של סופרמן של חברתם. לאחר שבע שנות התדיינות, תיק התביעה הגיע לבית המשפט. אף על פי שהשופט מצא שדמותו של קפטן מארוול היא הפרת זכויות, נמצא שחברת DC הייתה רשלנית ברישומן של כמה מרצועות הקומיקס של סופרמן כסימן מסחרי, ולכן הוחלט כי נשיונל קומיקס נטשה את זכויות היוצרים על הדמות. בפסק דין הראשוני בשנת 1951 הוחלט לטובתה של פאוסט קומיקס. נשיונל קומיקס ערערה על החלטה זו, והשופט לרנד הנד החליט ב-1952 כי זכויותיו של סופרמן תקפים. הוא לא מצא כי דמותו של קפטן מארוול מפרה זכויות יוצרים אלא כי סיפורים מסוימים המכילים הישגי-על מהווים הפרה, וכי ניתן יהיה לקבוע את אמיתותו של הדבר בפתיחת התיק מחדש.
מתוך רצון לפתור את העניין מחוץ לכותלי בית המשפט, פאוסט קומיקס הגיעו לפשרה עם נשיונל קומיקס. תיק התביעה לא היה הבעיה היחידה של חברת פאוסט קומיקס. בשעה שחוברות Captain Marvel Adventures היו שיאני המכירות בתקופת מלחמת העולם השנייה, הן סבלו מירידה במכירות מאז שנת 1945, ולקראת 1949 מכרו בחצי מסכום החוברות הראשוני. חברת פאוסט ניסתה להחיות את הזיכיון בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי הצגת אלמנטים של ספרות אימה שהייתה פופולרית באותה תקופה. בהרגישה כי הירידה בפופולריות של ספרות גיבורי-העל אינה מצדיקה את המשך המאבק, החברה הסכימה שלא לפרסם יותר חוברות בהן מופיעות הדמויות למשפחת מארוול ולשלם לנשיונל קומיקס דמי נזיקין בסך 400,000 דולר. פאוסט סגרה את חטיבת הקומיקס שלה באביב 1953 ופיטרה את הצוות הקריאייטיבי שלה. כותר Whiz Comics סיים את הרצתו בחוברת מספר 155 (יוני 1953), Captain Marvel Adventures הסתיים בחוברת מספר 150 (נובמבר 1953), ו-The Marvel Family הסתיים בחוברת מספר 89 (ינואר 1954).
מארוול-מן (מיראקל-מן)
בשנות ה-50, חברת הוצאה לאור בריטית קטנה בשם "ל. מילר ובנו" הדפיסה מחדש מהדורות בשחור-לבן של חוברות קומיקס אמריקאיות, כולל את סדרת כותרי קפטן מארוול. בעקבות התביעה בין פאוסט לנשיונל קומיקס, החומר שעמד לרשותם נקטע באמצעו. ההוצאה לאור ביקשה את עזרתו של הכותב מיק אנגלו, שיצר גרסה פחות מחופשת של גיבור-העל הקרויה מארוול-מן. קפטן מארוול הבן נכתב מחדש כמארוול-מן הצעיר, ומרי מארוול נכתבה מחדש כבחור, קיד מארוול-מן. מילת הקסם "שהאזאם!" הוחלפה ב"קימוטא" ו"אטומיק" במהופך. סדרת הכותרים של הדמויות החדשות לקחה את מיספור החוברות של קפטן מארוול בגרסתו הבריטית, החל מחוברת מספר 25.
מארוול-מן סיים את פרסומו בשנת 1963, אך הוחיה בשנת 1982 בידי הכותב אלן מור מעל דפי Warrior Magazine. הרפתקאותיו של מארוול-מן בשחור-לבן הודפסו מחדש בצבע החל משנת 1985 בידי Eclipse Comics תחת השם החדש "מיראקל-מן" (משום שחברת מארוול קומיקס השתמשה בימים אלה בשם המותג והתנגדה לשימוש בשם זה), והמשיכו להתפרסם בארצות הברית גם לאחר ביטולו של המגזין. בהקשר לסיפורים בה כיכבה הדמות, יצירתו של מארוול-מן/מיראקל-מן התבססה על דמותו של קפטן מארוול, בתחילה בידי אלן מור ולאחר מכן בידי הכותב ניל גיימן.
בשנת 2009, חברת מארוול קומיקס רכשה את הזכויות לדמויות סדרת מארוול-מן משנות ה-50.
קפטן מארוול של מ. פ. תעשיות
בשנת 1966, מ. פ. תעשיות (M. F. Enterprises) יצרו גרסה משלהם לקפטן מארוול: גיבור-על אנדרואיד מכוכב אחר שאחת מיכולותיו הייתה לפצל את עצמו למספר חלקים, כשכל חלק יכול היה לזוז מעצמו. הוא החל את השינוי בכך שצעק "הפרד!" (Split) והרכיב את עצמו בכך שצעק "זם!" (Xam). היה לו משרת ילד בשם בילי בקסטון.
שהאזאם!: החייאת חברת DC קומיקס
חוברות קומיקס של גיבורי-על חזרו להכרה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, במה שנודע כתור הכסף של הקומיקס. קרמיין אינפנטינו, מפרסם חברת DC קומיקס, קנה את הזכויות לדמויות פאוסט קומיקס בשנת 1972, וחברת DC החלה לתכנן את החייאתו מחדש של הזיכיון. משום שחברת מארוול קומיקס ביססה כבר את השם "קפטן מארוול" כשם מסחרי, DC קומיקס פרסמו מאז את הכותר תחת השם !Shazam, וסדרת החוברות הפכה להיות כה מזוהה עם קפטן מארוול עד אשר רבים זיהו את הדמות לפי שם הכותר החדש ולא לפי שמו המקורי.
פרסום החוברת החל בפברואר 1973 והכיל סיפורים ישנים וחדשים משנות ה-40 וה-50. הסיפור הראשון ניסה להבהיר את היעדרה של משפחת מארוול בכך שמרבית דמויות המשנה, כולל דוקטור סיבאנה ובניו נלכדו בהקפאה שנמשכה כעשרים שנה, כאשר משפחת סיבאנה ניסתה ללכוד את משפחת מארוול בהקפאה ושוחררה כשתא ההקפאה נע לכיוון השמש. דניס אוניל היה הכותב הראשי בסדרת הכותרים, והוא הוחלף בידי אליוט ס. מאגין ואדוארד נלסון ברידוול. קלרנס צ'ארלס בק אייר את עשרת הגליונות הראשונים בטרם עזב עקב חילוקי דעות יצירתיים. בוב אוסקנר וקורט שפנברגר היו בין האמנים האחרונים של הכותר.
עם השמת רעיון ה"מולטי-יקום" במהלך תקופה זו, נקבע כי משפחת מארוול חיה ביקום DC מקביל בשם "ארץ-S". אף על פי שסדרת הכותרים החלה בקול תרועה ובהתלהבות, היא קיבלה ביקורות צוננות. הכותר שוכתב מחדש בחוברת מספר 34 (אפריל 1978), כאשר ברידוול כתב סיפורים מציאותיים יותר ובאיורם של אלן וייס וג'ו רובינשטיין ולאחר מכן בידי דון ניוטון ושפנברגר. חרף כך, הגיליון הבא היה גם האחרון, אם כי הזיכיון שמר על רעננותו בהרצת החוברות World's Finest Comics (#253-282 לא כולל #271, אוקטובר-נובמבר 1978). שפנברגר עזב את הכותר בחוברת #259, ומלאכת האיור השתנתה מאמן לאמן. כאשר World's Finest Comics חזר למהדורת 36 דפים, נספחים של שהאזאם! ראו אור בכותרי Adventure Comics #491-492 (ספטמבר-אוקטובר 1982), ו-11 הגליונות הנותרים הכילו חומר שהודפס בשנית. סדרת חוברות !Shazam הציגה סיפורים מתקופת פאוסט קומיקס, למעט חוברות מספר 500 ו-503 של לגיון גיבורי-העל.
עם אירועי המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1985, חברת DC שילבה לחלוטין את הרפתקאותיו של קפטן מארוול לתוך יקומה.
סוף שנות ה-80
הופעתו הראשונה של קפטן מארוול שלאחר המשבר הייתה במיני סדרה "אגדות" משנת 1986. שנה לאחר מכן, הדמות הופיעה כחברה בליגת הצדק, בהרצה המחודשת לסדרת הכותרים בכתיבתו של קית' גיפן ובאיורו של ג'ון מארק דמתיאס, וכן בסדרה משלו. במיני סדרה בת ארבע חוברות, הכותבים רוי ודן תומאס והאמן טום מנדרייק ניסו לאתחל את המיתוס של קפטן מארוול, והחזירו את הדמויות של המכשף שהאזאם, דוקטור סיבאנה ואדם השחור חזרה לתוך יקום DC המודרני, עם סיפור מקור מעט שונה.
השינוי הראוי לציון בהרצה זו היה שמירת אישיותו של בילי בטסון הצעיר בשעה שהפך לקפטן מארוול. שינוי זה נשמר במשך השנים הבאות כהצדקה לאישיותו הססגונית מתור הזהב, בעולם האפל והמודרני של חוברות הקומיקס, וזאת בניגוד לשרטוטו בתור הזהב כאישיות כפולה - גם כבילי בטסון וגם כקפטן מארוול.
גרסה משוכתבת זו של הדמות הופיעה גם בקשת סיפור אחת באנתולוגיית הסיפורים Action Comics Weekly #623-626 (אוקטובר-נובמבר 1988). בסוף הסיפור הוכרז כי הופעותו תוביל לסדרה חדשה משלו, רעיון אשר לא התממש במלואו.
כוחו של שהאזאם!
חברת DC קומיקס רכשה את הזכויות לכל הדמויות של חברת פאוסט קומיקס בשנת 1991. כתוצאה משכתוב כושל במיני סדרה "שהאזאם: התחלה חדשה" משנת 1987, קפטן מארוול שוכתב בשנית בשנת 1994 וניתן לו סיפור מקור חדש ברומן הגרפי "כוחו של שהאזאם!", שנכתב ואויר בידי ג'רי אורדוויי. סיפור מקור זה של הדמות הפך לרשמי שלו ביקום DC.
סיפורו של אורדוויי עקב אחרי שנות פאוסט של הדמות, עם שינויים קלים. לדוגמה, אדם השחור הוא זה שהרג את הוריו של בילי בטסון, והזר המסתורי שמוביל את בילי לאורכה של מנהרת הרכבת התחתית עם פסלי שבעת החטאים והמכשף שהאזאם הוא רוחו של אביו. הרומן הגרפי הפך להצלחה מסחרית והוביל לסדרה שרצה בין השנים 1995-1999. סדרה זו הציגה מחדש את משפחת מארוול, את בני בריתם ואת אויביהם. בתקופה זו הוצגה לראשונה דמותה של רעם, נערה צעירה מהעתיד הרחוק אליה העביר קפטן מארוול המזדקן את כוחותיו כדי שתמשיך את דרכו.
קפטן מארוול הופיע במיני סדרה המצליחה משנת 1996 של ליין "עולמות אחרים", "קץ הממלכה", בכתיבתו של מארק וייד ובאיורו של אלכס רוס. בסיפור, שמתרחש עשרים שנים לתוך העתיד, קפטן מארוול משחק תפקיד חשוב כרגלי של הנבל לקס לות'ר. כאחת הישויות העוצמתיות ביותר על כדור הארץ, עצם נוכחותו משרה אי נוחות על אלה הסובבים אותו, וכעת כשהוא שטוף-מוח, הוא מתכוון לגרום להשמדתו של העולם. בסופו של דבר, הוא מקריב את חייו כמעשה כפרה אחרון וכמרטיר, הופך לסמל של סדר עולמי חדש.
חברת הצדק, 52 והופעות נוספות עד אמצע שנות ה-2000
משפחת מארוול שיחקה תפקיד חשוב באירוע הקרוסאובר המשבר האינסופי משנים 2005–2006, ששימש כיריית הפתיחה למאמציה של חברת DC להחיות את סדרת כותרי !Shazam. במיני סדרה "יום הדין" שהוביל למשבר, המכשף שהאזאם נהרג בידי הספקטר, וקפטן מארוול לוקח את מקומו של המכשף בצוקי הנצח, שנבנו מחדש בידי קבוצת שאדופאקט, אם כי יש לו בעיות עם החטאים הכלואים שם וזאת משום שהוא שומע את קולם.
משפחת מארוול השתתפה במיני סדרה הארוכה "52", שנמשכה כשנה. היא הציגה את אדם השחור כדמות מרכזית ואת משפחת מארוול השחורה, שכללה אותו, את אשתו איזיס, את אחיה אוסיריס ואת סובק, הקרוקודיל המדבר. קפטן מארוול העניק לאיזיס את הקמע שהעניק לה את כוחה, והוא משיא את אדם ואת איזיס. משפחת מארוול הופיעה גם במיני סדרה הדו-חודשית בת 12 החוברות Justice, שנכתבה בידי ג'ים קרוגר ואוירה בידי אלכס רוס, שפורסמה בין השנים 2005–2007. כשאדם השחור מתקיף את העולם לאחר מותם של אשתו ואחיה בידי ארבעת פרשי האפוקליפסה, הוא מכה ללא רחם בקפטן מארוול ובמשפחת מארוול. קפטן מארוול מבקש בתחילה מהאלים המצריים לקחת את כוחותיו של אדם, אך מתברר שהם נתנו לו את ברכתם. בהמשך, מארוול מנסה לשנות את אדם חזרה בעזרת ברקיו.
מבחניו של שהאזאם והמשבר האינסופי
מיני סדרה בת 12 חוברות בשם "מבחניו של שהאזאם!" בכתיבתו של ג'וד ויניק ובאיורם של הווארד פורטר (#1-8) ומאורו קסיולי (#9-12) החלה בפרסום באוגוסט 2006. הסדרה הגדירה מחדש את המיתוס של כותרי שהאזאם, את הדמויות ואת מקומן ביקום DC. בסדרה זו מוצג קפטן מארוול כשהוא לבוש בתלבושת לבנה ובעל שיער לבן ארוך, והוא נוטל את זהות המכשף שהאזאם תחת השם מארוול, בעוד קפטן מארוול הבן ומרי מארוול מאבדים את כוחותיהם. לאחר מכן, פרדי פרימן חסר הכוחות נאלץ להוכיח את ערכו בפני ששת האלים המיתולוגיים המרכיבים את ראשי התיבות "שהאזאם", כדי שיהפוך לאלוף החדש שלהם תחת השם שהאזאם, אם כי המכשפה סאבינה ממועצת מרלין מנסה לקחת את הכוחות ממנו בהוראתו של אביה, מרלין. אטלס נהרג בסדרה זו בידי סאבינה, אך כוחות הריפוי של אפולו משיבים אותו לחיים. מארוול עוזר לפרדי כאשר זה נלכד מתחת למשקל שאותו נשא אטלס.
בשנים 2007–2008, בספירה לאחור לקראת המשבר האחרון, אדם השחור מעניק למרי בטסון חסרת הכוחות את כוחותיו, מה שהופך אותה לדמות רשעית יותר. בהמשך היא מוותרת על כוחותיה ומקבלת את הכוחות מהאלים האולימפיים עצמם, אך מתפתה אחר כוחותיה הישנים המשחיתים. לקראת סוף הסדרה, במשבר האחרון של שנים 2008–2009, מרי מארוול הופכת לנבלת-על כאשר היא נתונה לשליטתו של האל החדש דסאד, ותלבושתה הופכת לשחורה. היא מצטרפת לשורותיו של דארקסייד, אויבו המושבע של סופרמן, ונלחמת גם בסופרגירל וגם בפרדי פרימן/שהאזאם, שהופך אותה חזרה לסורה בעזרת ברקיו.
חברת הצדק של אמריקה
דמותו החדשה של מארוול הופיעה בכותרי קומיקס שונים של החברה למשך שנתיים בטרם חזר לחברת הצדק של אמריקה בחוברת מספר 23 של הכרך השלישי (ינואר 2009). הכותב ג'ף ג'ונס שיתף פעולה עם האמן ג'רי אורדוויי בכתיבת סיפור בן שלושה חלקים שנועד לחדש את זיכיון שהאזאם.
בסיפור זה, מארוול נכנס למארב של אדם השחור ואיזיס, שנחושים בדעתם להשתלט על צוקי הנצח. איזיס גוזלת ממארוול את כוחותיו על ידי אמירת המילה שהאזאם מתוך ספר כשפים השולח ברקים לכיוונו ומגרשת את בטסון חסר הכוחות לפאוסט סיטי. הוא יוצר קשר עם חברת הצדק לעזרה, שנלחמת באדם השחור ובאיזיס. בילי נחטף בידי מרי מארוול הרעה, שמשתפת עמו את כוחותיה והוא הופך לגרסה מרושעת וצעירה של קפטן מארוול. לאחר מכן, בילי מצטרף יחד עם מרי לאדם ואיזיס במלחמתם נגד חברת הצדק. אולם, אדם עובר צד כשהוא מגלה את תוכניתה של איזיס להשמדת האנושות. בעזרתו של ג'יי גאריק, הפלאש של חברת הצדק, ושל רוחו של סי סי בטסון (אביהם של בילי ומרי), נשמתו של המכשף שהאזאם עולה חזרה מממלכת המתים ("צוקי הסופיות") ואדם מעניק מכוחותיו כדי להחיות אותו מהמצב בו הוא כלוא. בעקבות כך, שהאזאם לוקח חזרה אליו את כוחותיהם של שלושת המארוולים השחורים, הופך את אדם ואת איזיס לפסלים מאבן, ומגרש את בילי ומרי מצוקי הנצח בתואנה שאיכזבו אותו. בנוסף, הוא מאיים לרדוף אחר פרדי פרימן, היות שכוחותיו מגיעים כעת מהאלים עצמם. הם נראים לאחרונה כשהם משוטטים חסרי בית בעיר פאוסט סיטי ותוהים על גורלו של אביהם.
בילי ומרי מופיעים בקצרה באירועי הלילה האפל ביותר של שנים 2009–2010 בחוברת ''The Power of Shazam! #48''. הם צופים מרחוק בהתקפתו הרצחנית של אוסיריס, שגופתו המתה הואנשה חזרה לחיים כפקח שחור. החוברת נכתבה בידי אריק ואלאס, שכתב בהמשך מהדורה מוגבלת בינואר 2011 בה מופיעים בילי, מרי, פרדי, אוסיריס ובלייז.
בשנת 2013 חידשה חברת DC קומיקס את הסיפור המקורי, בסדרת ספרים חדשה שצוירה על ידי ג'ף סמית, המאייר של הספר "בון", ונצבעה על ידי סטיב המאקר.
פלאשפוינט
לאחר שדפי ההיסטוריה משוכתבים מחדש בידי פרופסור זום, יריבו של הפלאש, גרסאות קיצוניות של קפטן מארוול ושל משפחת מארוול מוצגות. משפחת מארוול החדשה כוללת שישה ילדים שנלכדו בקרון רכבת שלקח אותם למאורתו של שהאזאם, וכתוצאה מכך כל ילד קיבל יכולת אחת מיכולותיו של המכשף. בילי מקבל את האומץ של אכילס, פרדי מקבל את עוצמתו של זאוס, וילד אסייתי-אמריקני בשם יוג'ין מקבל את החוכמה של שלמה. בנוסף, מרי מופיעה לצד ילדה אפרו-אמריקנית בשם דרלה וילד לטיני בשם פדרו, וכוחותיהם אינם מוגדרים. ששת הילדים מקבלים את היכולת להפוך לקפטן רעם, גרסה של קו הזמן הזה לקפטן מארוול.
כוחות ויכולות
כאשר בילי בטסון הוגה את מילת הקסם "שהאזאם" (Shazam) והופך לקפטן מארוול, מוענקים לו הכוחות הבאים:
בילוהיריה
בילוהיריה (באוקראינית: Білогір'я; עד שנת 1949: Ляхівці (לייחיבצי), בפולנית: Lachowce (לחובצה), ברוסית: Ляховцы (לייחובצי)) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, על גדות נהר הורין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב, אשר נקרא עד שנת 1949 בשם לייחובצי, נוסד בשנת 1441, ובשנת 1583 הוענקו לו זכויות עיר. מסוף המאה ה-19 נעשתה העיירה למרכז מנהלי לסביבתה.
יהודי בילוהיריה
בתחילת המאה ה-20 בין מנהיגי הקהילה היה יעקב בצלאל שניידר.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיים בה קולחוז יהודי.
ב-5 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו מוקף גדר תיל באזור מוזנח בה, אליו הביאו בהמשך יהודים נוספים מהסביבה. מספר יושבי הגטו הגיע לכ-2,300 איש, ורבים מיושביו מתו מרעב, מקור וממגיפות.
ב-27 ביולי 1942 נרצחו כל יושבי הגטו ביער סמוך לעיירה.
ימבול (מחוז)
היסטוריה
ראשית התיישבות אנושית פזורה במחוז מתוארכת לתקופת האבן החדשה. התיישבות מאורגנת החלה במהלך המאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. בהמשך נכבש האזור על ידי פיליפוס השני מלך מוקדון ובראשית המאה ה-1 לפנה"ס על ידי צבא הרפובליקה הרומית. עם הפיצול באימפריה הרומית עבר המחוז לחזקת האימפריה הביזנטית ובשלהי המאה ה-6 הוחרבו יישוביו בפשיטות של אווארים. במהלך המאה ה-7 עבר לשליטת האימפריה הבולגרית הראשונה ובהמשך נשלט גם על ידי האימפריה הבולגרית השנייה. ב-1363 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית ובמשך 500 שנות שלטונה קיבל את צביונה ובכלל זה מבני ציבור שנבנו באדריכלות עות'מאנית כגון מסגדים ושווקים מקורים. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שוחרר המחוז על ידי צבא האימפריה הרוסית, אך מתוקף סיכומי קונגרס ברלין נותר בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-6 בספטמבר 1885 הכריז באופן חד צדדי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה, על איחודו של האזור עם נסיכות בולגריה.
דמוגרפיה
אוכלוסיית המחוז נמצאת במגמת קיטון (תמותה לעומת ילודה) ובין 2004 – 2009 קטנה אוכלוסיית המחוז בשיעור שנתי ממוצע של 6.5%. 89.86% מתושבי המחוז הם ממוצא בולגרי, 6.23% הם צוענים ו-2.68% ממוצא טורקי.
אקלים
במחוז שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכיוון הים השחור. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10oc וערכי הקיצון נעים מ-1oc בינואר ועד 23oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 540 ל-700 מילימטרים.
טרור אבנים פלסטיני
טרור אבנים פלסטיני היא פעולת טרור נפוצה של מחבלים פלסטינים המיידים אבנים על אנשים או על כלי רכב ישראלים בכבישי יהודה ושומרון או בשטחי ישראל, במטרה לפגוע בהם על ידי פציעה מהאבן או גרימת תאונת דרכים, במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. מאז האינתיפאדה הראשונה אירעו עשרות אלפי אירועים של ידוי אבנים, שמרביתם הסתיימו בלא פגיעה או נזק, אלפים מהם הסתיימו בנזק לרכוש או בפגיעה פיזית, וכמה מהם הסתיימו במות המותקפים או התוקפים.
לצד יידוי אבנים בידי פלסטינים, ישנם, בהיקף נמוך משמעותית, מקרים של יידוי אבנים בידי ישראלים על פלסטינים.
רקע
במלחמת ששת הימים, לאחר שביקשה ישראל מירדן שלא תתערב במלחמה אך נענתה בשלילה, כבשה ישראל את שטחי יהודה ושומרון שהוחזקו עד אז בידי הירדנים, ומאז חיים הפלסטינים תושבי אזור זה תחת הכיבוש הישראלי. במהלך השנים הוקמו התנחלויות ומאחזים רבים בשטחי יהודה בשומרון, ונוצרו חיכוכים רבים, בבתי המשפט ובשטח, בין ישראלים לפלסטינים. בעקבות זאת אמר ראש אש"ף, יאסר ערפאת, בשנת 1988: "לאנשים המתמודדים עם משטר כיבוש שמורה הזכות להתנגד בכל האמצעים. האנשים שלנו בגדה המערבית מתנגדים באמצעות אבנים."
פיגועי זריקות אבנים במהלך האינתיפאדה הראשונה
יידוי אבנים היה אחד המאפיינים הבולטים של שנותיה הראשונות של האינתיפאדה הראשונה (שאף כונתה "אינתיפאדת האבנים"), אך התקיים גם קודם לה. אחד האירועים הבולטים של יידוי אבנים במסגרת האינתיפאדה הראשונה הוא מהומות הר הבית, שהתרחשו ב־8 באוקטובר 1990 בהר הבית וכללו יידוי אבנים של מפגינים מוסלמים לעבר מתפללים יהודים ברחבת הכותל המערבי, ממנו נפצעו מספר מתפללים.
התמודדות
לפי הוראות הפתיחה באש בצה"ל, ירי לעבר מיידי אבנים מותר רק כאשר יידוי האבנים מסכן חיילים או אזרחים באופן ממשי ומיידי. גם במקרים אלו דורשות ההוראות כי הירי ייעשה באופן מודרג בהתאם לנוהל מעצר חשוד. עם זאת, כאשר קיימת "סכנה ממשית ומוחשית" שאינה מאפשרת לבצע נוהל מעצר חשוד ניתן לפתוח באש חיה לעבר הרגליים. ההוראות מבהירות שזריקת אבנים על רכב נוסע מהוות סיכון ממשי. לאחר מותו של החייל מבלוק שהושלך עליו מגבוה, חודדו הוראות הפתיחה באש כדי להבדיל בין יידוי אבנים רגיל, לבין אדם המחזיק בידיו אבן גדולה אותה הוא מתכוון להפיל על בן אדם אחר - פעילות אשר בגלל סיכונה מצדיקה ירי מיידי על מנת להרוג את התוקף.
פיצוי
עד שנת 1990 נחשב נפגע מיידוי אבנים בעת שנסע ברכב כנפגע תאונת דרכים לצורך פיצוי על פי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים. עיקרון זה נקבע על סמך השכיחות של מקרי יידוי אבנים, שהפך את ההיפגעות מיידוי אבנים לאחד הסיכונים הטבעיים, המתלווים לתנועה בכבישים. בשנת 1990 שונה החוק באופן הקובע שנפגע מפעולת איבה לא יפוצה כנפגע תאונת דרכים, אלא יזכה לפיצוי אך ורק כנפגע פעולת איבה. בית המשפט קבע שכלל זה תקף בין אם אדם נפגע ישירות מהאבן ובין אם נפגע כתוצאה מאובדן שליטה של הנהג על הרכב בגלל יידוי האבנים.
פיגועי זריקות אבנים במהלך גל הטרור 2015–2016
על פי נתוני דובר צה"ל, בשנת 2015 אירעו 6,090 פיגועי יידוי אבנים, ובשנת 2016 אירעו 4,420 פיגועי יידוי אבנים בגזרת איו"ש.
פיגועי זריקות אבנים בין השנים 2017–2021
על פי נתוני דובר צה"ל, בשנת 2017 אירעו 5,082 פיגועי יידוי אבנים בגזרת איו"ש; בשנת 2018 - 1,881 פיגועי יידוי אבנים בגזרת איו"ש; בשנת 2019 - 3,805 פיגועים; בשנת 2020 - 4,002 פיגועים; בשנת 2021 - 5,532 פיגועים. סך הכל 20,302 מקרי יידוי אבנים בין השנים 2017-2021, במהומות בישראל אירעו מקרים רבים מאוד של יידוי אבנים ברחבי הארץ, הובלטים שבהם היו המהומות בלוד, המהומות בעכו, המהומות בירושלים והמהומות בחיפה.
יידוי אבנים בחווארה
בעיירה חווארה, שדרכה עובר כביש 60 המחבר בין יישובי גב ההר למרכז ישראל ולירושלים, נרשמו במהלך השנים מאות מקרים של יידוי אבנים לעבר כלי רכב ישראלים. רבים מהם הסתיימו בנזק שנגרם לפח או לשמשת הרכב, וכמה מהם הסתיימו בפציעת יושבי הרכב, לעיתים תוך אשפוז בבית החולים.
הרוגים מיידוי אבנים בידי פלסטינים
על פי ההיסטוריון רפאל מדוף, לפחות 14 ישראלים נהרגו כתוצאה מיידוי אבנים בידי פלסטינים עד מאי 2015, בהם שלושה ערבים ישראלים.
תכנות מובנה
תכנות מובנה הוא פרדיגמת תכנות המיועדת לשיפור הבהירות והאיכות של תוכנית מחשב, תוך קיצור משך הפיתוח, באמצעות שימוש נרחב בשגרות, בלוקים ומבני בקרת זרימה מסוג Do while. התכנות המובנה בא לצמצם את השימוש בפקודת goto, היוצרת "קוד ספגטי" קשה להבנה והתמצאות.
המעבר מפקודת goto לתכנות המובנה
פקודת goto הייתה פקודת בקרת זרימה יסודית בשפות תכנות פופולריות של שנות ה-60 של המאה ה-20, כגון COBOL ו-BASIC, והייתה בשימוש נרחב גם בשפות תכנות שבהן הייתה פחות חיונית, כגון Fortran ו-PL/I. הפקודה מאפשרת ביצוע קפיצה ברצף הביצוע של התוכנית, לפי שיקולי המתכנת. בדרך זו ניתן לחסוך שכפול קוד, ולהגיע לביצועים אופטימליים. עם זאת, שימוש מופרז בפקודה goto יוצר תוכנית חסרת מבנה ברור, המכונה "קוד ספגטי" (בשל הקושי לעקוב אחר מסלול הבקרה). תוכנית כזו מקשה על כתיבת קוד נטול באגים, וקשה מאוד לתחזק או להרחיב אותה. בנוסף, קוד אשר משתמש ב־goto עלול ליצור תופעות לוואי שקשה לעקוב אחריהן, ומקשה על הבנה של קוד ירושה.
משפט התכנות המובנה משנת 1966 ומאמרו הנודע משנת 1968 של אדסחר דייקסטרה, "Go To Statement Considered Harmful", הובילו לשלילת השימוש בפקודת goto. לטענת דייקסטרה ורבים אחרים, ניתן לכתוב כל תוכנית מחשב ללא שימוש בפקודת goto. גישתו של דייקסטרה הפכה למקובלת ביותר בעולם התכנות, אך אל מול שלילה מוחלטת של הפקודה הציב דונלד קנות' גישה המתירה שימוש בפקודה במקרים מסוימים, במאמרו "Structured Programming with go to Statements".
מאמרים נוספים, של דייקסטרה, רוברט פלויד, טוני הור, אולה יוהאן דאל ודייוויד גריס, תרמו לביסוסה של פרדיגמת התכנות המובנה, וזו נקלטה בתעשיית התוכנה, תוך פרסום מדריכים למימוש הפרדיגמה בשפות תכנות נפוצות.
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, כחלק ממוסכמות תכנות מקצועי, נחשבת פקודת goto מוקצה מחמת מיאוס, וזאת על מנת להקל על תחזוקה והרחבה של קוד קיים: מוסכמה זו נאכפת לרוב גם בשפות המאפשרות שימוש ב־goto.
עם זאת, במקרים מיוחדים כגון יציאה מקינון מרובה, שימוש ב־goto עשוי להיות הפתרון הנכון והנקי יותר. בשפות תכנות חדשות מסוימות, כגון Java, לא ניתן להשתמש בפקודת goto.
ג'ורדן פארמר
ג'ורדן רוברט פארמר (באנגלית: Jordan Robert Farmar; נולד ב-30 בנובמבר 1986) הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי יהודי שמשחק בעמדת הרכז.
תכנות מובנה
שגרות
שגרה (באנגלית: Subroutine), פרוצדורה (באנגלית: Procedure) או שיטה (באנגלית Method) היא רצף של פקודות המאוגדות יחדיו, במטרה לבצע מטלה מוגדרת, מימוש של אלגוריתם. קריאה לשגרה היא הפעלה שלה תוך כדי פעולת התוכנית. שגרה יכולה שלא לקבל קלט, לקבל קלט יחיד או מספר של קלטים כלשהם. שימוש מושכל בשגרות עשוי לשפר את מבנה התוכנית, את קריאות הקוד ואת מידת הגמישות של התוכנית לביצוע שינויים. שימוש בשגרות מאפשר חלוקה של קוד לחלקים קצרים - שגרות - וכך מקל על וידוא נכונות של כל אחד מחלקי הקוד בנפרד. תוצאה זו מאפשרת להפחית במידה משמעותית את עלויות הפיתוח והתחזוקה של תוכנה.
ג'ורדן פארמר
קורות חיים
פארמר נולד, גדל והתחנך בלוס אנג'לס. הוא בן לשחקן בייסבול מקצועני לשעבר, ממוצא אפרו-אמריקאי ולאם אמריקאית יהודייה. בגיל שנתיים התגרשו הוריו, אמו נישאה בשנית למהגר יהודי מישראל. בשנים 2004–2006 שיחק בליגת המכללות במדי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, והיה לשחקנה המוביל. הוא נבחר במקום ה-26 בסבב הראשון בדראפט ה-NBA 2006 על ידי לוס אנג'לס לייקרס והצטרף לליגת ה-NBA.
תכנות מובנה
בלוקים
בלוק הוא קבוצת פקודות שניתן להתייחס אליהן כאל פקודה אחת. בשפות תכנות התומכות בבלוקים יש תחביר המאפשר לזהות את תחילתו וסופו של בלוק, למשל הצירוף  ב-PL/I, הזחה בפייתון וסוגריים מסולסלים   ב-C ובשפות נוספות.
ג'ורדן פארמר
קורות חיים
בעונת, עונתו הראשונה במדי הלייקרס, פארמר מיעט לקבל דקות משחק. הרכז הראשון באותה עונה בשורות הלייקרס היה סמוש פארקר. במהלך עונה זו הוא קבע תקדים היסטורי כאשר שיחק בשתי קבוצות שונות באותו יום: ב-1 באפריל 2007 שיחק הן במדי קבוצה מה-NBDL, והן במדי הלייקרס מאוחר יותר באותו היום - דבר שלא קרה קודם לכן. במהלך עונה זו קלע פארמר 4.4 נקודות בממוצע למשחק. בקיץ 2006 השתתף במחנה קיץ של ארגון זרעים של שלום, ושנתיים לאחר שזכה להצלחה בליגת ה-NBA, השתתף במחנה של נוער ישראלי ופלסטיני בישראל.
בעונת, קיבל יותר דקות משחק והשתלב ברוטציה של הקבוצה. במהלך עונה זו הוא זכה עם הלייקרס באליפות המערב, בדרך להגעה לגמר ה-NBA שם הפסידה הקבוצה לבוסטון סלטיקס 2-4 בסדרה. במהלך עונה זו ממוצעיו של פארמר עמדו על 9.1 נקודות, 2.3 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים.
פארמר הפגין יכולת טובה בחודשיים הראשונים של עונת כאשר קלע 7.9 נקודות ב-20 דקות בממוצע למשחק, אך נפצע במשחק מול מיאמי היט ב-20 בדצמבר 2008, ועקב כך נעדר לתקופה ארוכה. הוא סיים את העונה עם זכייה עם הלוס אנג'לס לייקרס באליפות ה-NBA הראשונה שלו, לאחר ניצחון בגמר על אורלנדו מג'יק. גם בעונת זכה פארמר באליפות NBA במדי הלייקרס, כאשר העמיד ממוצעים של 7.2 נקודות ו-1.5 אסיסטים ב-18 דקות בממוצע.
בעונת עבר פארמר לניו ג'רזי נטס וחתם ל-3 שנים בקבוצה תמורת 12 מיליון דולר, ושם מספר דקות המשחק של ג'ורדן פארמר עלו משמעותית ליותר מ-25 דקות למשחק, וכך גם כמות הנקודות – 9.6 נק' למשחק והאסיסטים – חמישה אסיסטים למשחק.
בעקבות השביתה ב-NBA לפני תחילת עונת, חתם פארמר במכבי תל אביב. במהלך תקופתו הקצרה בישראל הפגין פארמר יכולת משחק משובחת שלאחריה חזר לניו ג'רזי. ב-3 ביולי הוא הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס כחלק מעסקת ג'ו ג'ונסון. מספר ימים לאחר ביצוע הטרייד ביקש פארמר מהנהלת ההוקס לבצע Buy-Out על חוזהו בקבוצה ולהשתחרר ממנה כדי לחתום בקבוצת אנאדולו אפס הטורקית שהתעניינה בשירותיו.
ב-11 ביולי 2012, חזר פארמר לאירופה כאשר חתם באנאדולו אפס הטורקית לשלוש עונות.
ב-10 ביולי 2013 חתם פארמר על חוזה לשנה בלוס אנג'לס לייקרס ובכך השתחרר מחוזהו באנאדולו אפס הטורקית.
בקיץ 2014 חתם בלוס אנג'לס קליפרס, אך השתחרר מחוזהו בינואר וחתם בדרושפאקה מהליגה הטורקית עד לסיום העונה.
ביולי 2015 חתם לעונה אחת במכבי תל אביב עם אופציה לעונה נוספת. ב-10 בינואר 2016 שוחרר מהקבוצה וכחודשיים וחצי לאחר מכן חזר ל-NBA וחתם בממפיס גריזליס.
לקראת עונת חתם בקבוצת סקרמנטו קינגס אולם נופה מסגל הקבוצה לאחר שני משחקים בלבד.
חיים על נייר זכוכית
חיים על נייר זכוכית הוא ספר מאת יורם קניוק שיצא לאור בשנת 2003 והפך לרב-מכר. הספר היה מועמד לפרס ספיר לשנת 2004.
ג'ורדן פארמר
תארים
קבוצתיים: לוס אנג'לס לייקרס
חיים על נייר זכוכית
עלילתו
"חיים על נייר זכוכית" הוא ספר אוטוביוגרפי בעיקרו, בו מספר קניוק על פרק בחייו, אחרי שהשתקם מפציעה במלחמת העצמאות. הספר מגולל מעין יומן מסע רוחני רווי בתשוקה, רצונות וחוויות מעשור שנות החמישים בארצות הברית בכלל ומניו יורק בפרט. הפרוזה מתחילה כסיפור משלים לתש"ח בתיאור קצר לטראומה של אחרי המלחמה. "ציירתי על הקירות כי הרגתי אנשים לפני שנישקתי בחורה" (ציטוט מהחיים על נייר זכוכית). העלילה מגוללת במקצב משפטים קצר ושוטף את חייו הבוגרים של קניוק כצעיר הרעב לתשוקה ולחיים שונים מזה שידע. קניוק מתאר חוויות משנים סוערות ורוויות בתרבות, מוזיקה ואמנות. הספר מוקדש בין היתר לצ'ארלי פארקר.
תכנות מובנה
יציאה מוקדמת משגרה או מלולאה
אף שעקרונות התכנות המובנה מומשו בשפות תכנות רבות, חריגה בולטת מעקרונות אלה הן פקודות return או yield, המאפשרות יציאה מוקדמת מתוך שגרה (בניגוד לגישה המחייבת יציאה משגרה רק לאחר הפקודה האחרונה שבה), פקודת break, המאפשרת באופן דומה יציאה מוקדמת מתוך לולאה, ופקודת continue, המאפשרת להפסיק איטרציה מסוימת בלולאה תוך מעבר לאיטרציה הבאה (אלה בניגוד לגישה המחייבת יציאה מלולאה רק לאחר הפקודה האחרונה שבה). ריבוי נקודות יציאה עלול ליצור באגים, עקב הימנעות אפשרית מביצוע פעולות שחובה לבצען לפני היציאה. יש התומכים בקיום פקודות אלה, המאפשרות קוד פשוט יותר. לעומתם טען ברטראן מייר שפקודות אלה הן למעשה פקודת goto בשינוי אדרת, והמליץ בתוקף שלא להשתמש בהן.
תש"ח (ספר)
תש"ח הוא ספר מאת הסופר יורם קניוק אשר יצא לאור ב-2010. הספר העניק לקניוק את הזכייה בפרס ספיר לשנת 2010. הספר עובד למחזה ולהצגה במסגרת תיאטרון חיפה בבימוי נויה לנצט.
זיכרון
הספר מגולל את זיכרונותיו של יורם קניוק מתקופת מלחמת העצמאות. המשפט הראשון בספר עוסק בעניין הזיכרון: "היה או לא היה, כך או אחרת... אני יכול לזכור או להמציא זיכרון". בהמשך הספר הוא נדרש לבעיה: "בדברים האלה שאני כותב שוב ושוב, קיימת הלוא...בעיית הזיכרון. את מה שסיפרתי עד כאן אפשר להכניס לתוך פרק זמן של שבועיים... שבועיים ברצף. אבל הלוא אני כותב על חמישה חודשים". בהמשך הוא מוסיף: "אני זוכר למשל שני דברים שונים. שניהם נמצאים בירכתי המוח בבהירות. אחד מהם כנראה שגוי אבל אין לי מושג מה הוא היה באמת". הוא מתייחס גם לזמן הרב שעבר בין האירועים לכתיבת הספר: "שעה שאני כותב את הדברים האלה אני זקן מאד ומוחי ריק...אינני זוכר יותר ממה שאני כותב פה, ואולי חלק מהזיכרונות המצאתי עם השנים... אני יכול לראות בתוך עיני העצומות את הקרבות...אבל את עצמי איני רואה בהם ואין לי מושג מי הייתי זה שהיה שם. האם מה שראיתי אכן ראיתי?...ואולי חלמתי את הכול". לפני תיאור חוויותיו מקרב נבי סמואל, קניוק מזהיר: "כל מה שאכתוב עכשיו אינו נהיר לי לחלוטין. את הקרב שכחתי. יותר משלושים שנה הוא כבה בי". כעבור 30 שנה "צף זיכרון, כמו חדש, שהיה סמוי בי ועד אז סירב לצאת החוצה. הבטתי בו כמו שצופים בסרט...כתבתי את מה שזכרתי. אבל מה שכתבתי אינו בהכרח מה שהיה".
הגיוס לפלי"ם
קניוק מספר על התהליך הסודי של גיוסו להגנה (אחד ממגייסיו היה חיים חפר) ועל אימוניו בפלי"ם בקיבוץ שדות ים. בפלי"ם הכיר את ידידו הטוב "ארי־שם־בדוי". הוא מספר על אירוע מסתורי שהוא וחברו היו עדים לו: ערב אחד ראו בחולות בחור שפניו חרוכים, ככל הנראה חירש ואילם, ובידו סלסילה שבתוכה מונח ראש של בן אדם. האיש, שנראה מבועת, ניסה לדבר ואז נפל ומפיו זלג דם. ארי־שם־בדוי הזעיק עזרה וחזר עם מפקד לא מוכר בשם "קותי", ש"עשה רושם שהוא יודע מי האיש ומה לעשות". הוא בדק אותו, קבע שהוא מת וגילה שאיברי המין שלו מרוטשים. הוא הלך וחזר כעבור שעה ואחריו הגיעו גם שוטרים ורופא, שחיפשו משהו ונראו מודאגים. הם הוציאו אתי חפירה וכולם חפרו בור, קברו את האיש עם הראש שבסלסילה וקותי השביע אותם שלא ראו שום דבר. כעבור יומיים שמעו שקותי נפצע וכששאלו עליו הבינו שעליהם לשתוק.
גרביטינו
גרביטינו (באנגלית: gravitino, מסומן באות G͂) הוא החלקיק יסודי הצפוי תאורטית כשותף-על לגרביטון. הגרביטון מנובא על ידי שילוב התאוריות יחסות כללית וסופר סימטריה. אם הוא קיים, אז הוא פרמיון בעל ספין 3/2 ולכן מתנהג על פי משוואת רריטה-שווינגר.
תש"ח (ספר)
הגיוס לפלי"ם
בזמן שהיה בשדות ים, נשלח עם חבריו בסירות לכבוש את קיסריה, "שהייתה שקועה בחול ורק צריח המסגד והמזח בלטו החוצה". קניוק צפה בתושבי הכפר הבוסנים מגורשים וזיהה ביניהם את ידידו של אביו, מנהל מוזאון העתיקות, ואיתו ילדה. המחזה העציב אותו אך הוא לא עשה דבר: "למה שראיתי לא היה לי עדיין שם ולא היה תואר". כחמישים שנים לאחר מכן, פגש בארצות הברית את מי שהייתה אותה ילדה.
השיירה לירושלים
מיד לאחר אימוניו בפלוגת הים של הפלמ"ח, הועבר קניוק ללחום בהרי ירושלים ובהרי יהודה. הוא צורף לאחת השיירות לירושלים, שעצרה בקיבוץ חולדה להתארגנות. בזמן חנייתם בקיבוץ, הוזעקו כתגבורת לגבעה סמוכה בה התחולל קרב: "שכבו שם גוויות...לא היה איתנו שום מפקד...ראינו מאות ערבים זורמים לקראתנו, רצים ויורים וצועקים". קניוק מתאר את ההתקפה הערבית על השיירה: "משאיות עם מזון לירושלים התפרקו...ממשוריין אחד נשמעו צעקות...לא היה לי שום ניסיון, לא ידעתי איך שורקים קליעים, לא הספקתי לפחד כי הכול נראה כמו סרט...מפקד המשוריין שכל החיילים שבו נפצעו, צעק שהוא לא יכול עוד...והוא לא ייפול בשבי בגלל ההתעללויות". הוא הודיע "שלום חברים, סוף" ופוצץ את המשוריין. כעבור יומיים השיירה יצאה שוב. בשל יכולתו לראות בחושך, הוטל על קניוק ללכת ברגל בראש השיירה, כדי לחפש בכביש חוטים מתוחים המחוברים למוקשים. בצומת כלשהו בדרך, עלה לאחד המשוריינים. בדרך היו חילופי יריות ובמשאבה התחתונה בבאב אל ואד עצרו לנוח. שוב ירו עליהם והפעם רדפו אחרי היורים במעלה ההרים. כשחזרו, עלה קניוק על משאית מזון כמלווה. נהג המשאית נהרג מיריית צלף ואחד הנוסעים רץ לקבינה, עצר את המשאית, השכיב את הנהג על שקי הקמח ונהרג בעצמו. לא היה על המשאית אף אחד שיודע לנהוג, וקניוק, שמעולם לא נהג קודם לכן, נכנס לקבינה ונהג את המשאית על הג'נטים במשך למעלה משעה, תחת אש בלתי פוסקת עד לירושלים. כשהגיעו לירושלים הרעבה, התקבלו במחיאות כפיים, אבל בשכונות החרדיות קבלת הפנים הייתה שונה: "הניפו דגלים לבנים לכניעה ויידו בנו אבנים... הם קיללו אותנו ביידיש וצעקו 'שאבעס' 'שאבעס'". מאוחר יותר בזמן המלחמה, הגיעו קניוק וחברו בטעות למאה שערים. העיר הייתה תחת הפגזות ובכניסה לשכונה היו גוויות שאף אחד לא ניגש אליהן. התגובה למבקרים האקראיים לא הייתה נעימה: "אנשים ראו אותנו וצעקו שאנחנו מחרפי השם ובונים מולדת לכופרים". מישהו אף צעק: "הם באו להחריבנו". קניוק מתייחס לתהום הפעורה בין המגזרים: "את הבוז שלהם כלפינו לא תפסתי. הם לא שנאו את הערבים, הם שנאו אותנו... הלעג שנשמע מפיהם, מול חיילים יהודים צעירים וכופרים, היה מר וזר. היינו שני עמים שונים".