cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליאס נח'לה
ביוגרפיה
נח'לה נולד בראמה, בן למשפחה יוונית קתולית. אביו היה מוכתר העדה בכפר. את לימודיו סיים בתיכון הסקוטי בצפת. בשנים 1930–1948 שירת בחיל הספר העבר-ירדני והגיע לדרגת קפטן. בתקופת מלחמת העצמאות היה חבר בצבא ההצלה ועסק בשטח סוריה בהדרכת המתנדבים, לאחר מכן חזר עם יחידתו לגבולות ישראל והשתתף בקרב רמת יוחנן.
לאחר מבצע חירם היה בין העוזבים ללבנון והשתתף בקרבות מלכיה ובקרב במג'ד אל-כרום. חזרתו לישראל התאפשרה רק בשנת 1952 במסגרת הסכם איחוד משפחות. בשנת 1953 נבחר לחבר המועצה המקומית בכפר ראמה. לקראת הבחירות לכנסת הרביעית התמודד לכנסת מטעם מפלגת קידמה ופיתוח.
כהונתו בכנסת נמשכה לאורך ארבע כהונות רצופות, שבמהלכן היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת החינוך והתרבות. בכנסת השביעית כיהן כסגן יושב ראש הכנסת.
קיביה
קיביה (בערבית: قبية או قبيا) הוא עיירה הנמצאת בנפת רמאללה ואל-בירה, ברשות הפלסטינית. באמצע שנת 2016 העיירה מנתה 6,272 תושבים. אדמות הכפר משתרעות על פני 5,130 דונם.
מיקום
קיביה ממוקמת בצמוד לתוואי הקו הירוק, כ-2 קילומטר ממזרח לשוהם ושלושה קילומטר צפונית לעיר מודיעין עילית. על גבעה שפסגתה 256 מטר מעל פני הים.
היסטוריה
לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר היה מיושב כבר מתקופת הברזל II. הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים, מצפון מערב, ממוקמת ח'רבת אבו אל-פַחם, ממערב תל דלית, ח'רבת אל-ביידא, וח'רבת בעינה. בשנת 1863, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן באתרים אלו, וכתב:.
בסקר ארכאולוגי שערך ישראל פינקלשטיין בשטחי הכפר התגלו חרסים מהתקופה הרומית, התקופה הביזנטית, התקופה הממלוכית והתקופה העות'מאנית הקדומה.
גרעין הכפר הנוכחי הוקם מסביב לקבר שייח' ("שייח' חמדאן").
התקופה העותמאנית
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, ועיזים. 29 משפחות התגוררו בכפר. לפי ויקטור גרן, גרו בכפר 141 תושבים בשנת 1863.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר קטן על ראש גבעה, מוקפת במטעי זיתים".
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, בקיביה הייתה אוכלוסייה של 694 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 204 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 909 תושבים, כולם מוסלמים.
בשנות ה-30 הוקמה מערכת אספקת מים משותפת לכפרים באזור, כולל קיביה. עד אז קיבל הכפר את אספקת המים מבורות מים ומעיינות.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 1,250 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 16,504 דונם. אשר מתוכם הוקצו 4,788 לגידולי דגנים.
בשליטת ירדן
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בליל ה-14 עד 15 באוקטובר 1953 ביצע צה"ל פעולת תגמול בכפר. בפעולת קיביה פוצצו החיילים כ-45 בתים והרגו כ-60 מתושבי הכפר שהסתתרו בהם, רובם נשים וילדים. הפעולה בוצעה על ידי חיילי יחידה 101 וגדוד 890 של הצנחנים בפיקודו של אריאל שרון ועוררה סערה בין לאומית ומחלוקת פנימית במדינה. דוד בן-גוריון תירץ את הפעולה ותוצאותיה כפעולה שבוצעה על ידי אזרחים כתגמול על רצח אם ושני ילדיה ביהוד, שבוצע על ידי מסתננים.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה העיירה משליטה ירדנית לישראלית.
בעקבות הסכם אוסלו, 21.5% מאדמות העיירה נמצאות בשטח B, ו-78.5% הנותרים נמצאים בשטח C.
בשנת 2005 הופקעו כ-1,500 דונם מאדמות העיירה לצורך בניית גדר ההפרדה שעוברת לאורך 3 ק"מ על אדמות קיביה.
ריצ'רד טיילור (מתמטיקאי)
ריצ'רד לורנס טיילור (באנגלית: Richard Lawrence Taylor; נולד ב-19 במאי 1962) הוא מתמטיקאי בריטי העוסק בתורת המספרים.
טיילור קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1988. משנת 1995 עד 1996 עמד בראש החוג למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד. נכון להיום מכהן כפרופסור בחוג למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד.
בעבודה נוספת, טיילור (ביחד עם מיכאל האריס) הוכיח את השערת לנגלנדס המקומית עבור החבורה הליניארית הכללית מעל שדות מקומיים ממאפיין אפס. כן נמנה טיילור עם המתמטיקאים שהשלימו את ההוכחה להשערת טניאמה-שימורה. בשנת 2008 סיפקו טיילור, קלוצל, האריס ושפרד־ברון הוכחה חלקית להשערת סאטו-טייט, ובשנת 2011 השלים את ההוכחה, ביחד עם Barnet-Lamb ו־Geraghty.
טיילור זכה בפרס אוסטרובסקי לשנת 2001, זכה בפרס קול של החברה האמריקאית למתמטיקה בשנת 2002, בפרס שאו (במשותף עם רוברט לנגלנדס) בשנת 2007 ובפרס פריצת הדרך במתמטיקה לשנת 2015.
נשוי לכריסטינה, ולהם שני ילדים.
יעקב יגר
יעקב יגר (Yaacov Yeager; 8 בנובמבר 1902 - 1 בדצמבר 1978) היה מורה למקצועות יהודיים, מחנך, מנהל בתי ספר יסודיים, ואחר-כך מפקח על בתי הספר היסודיים באזור הצפון ובחיפה; במקביל, היה בלשן עברי וחוקר השפה העברית שבמיוחד התמקד בחקר השפה המדוברת ("הלשון העממית") ובתרבות הכתיבה והדיבור אצל התלמידים.
חייו
יעקב יגר נולד בעיירה גליניאני שבגליציה המזרחית בנעוריו למד שנים אחדות אצל הרב יהודה מאיר שפירא, לימים מייסד וראש ישיבת חכמי לובלין. ב-1926 סיים בית ספר תיכון פולני בעיר לבוב, ובשנת 1929 סיים באותה עיר גם את הסמינר העברי למורים בלבוב והוסמך כמורה למקצועות עבריים. במקביל, למד גם פילוסופיה, היסטוריה ושפות שמיות באוניברסיטת ע"ש יאן קזימיר, בלבוב. בשנת 1929, נשא יגר לאשה את חוה לבית צייזל-קליין (26 בדצמבר 1904 - 17 בדצמבר 1973), שלמדה משפטים באוניברסיטה בלבוב, וכבר באותה שנה עזבו בני הזוג את פולין ונסעו לבואנוס איירס, ארגנטינה. יגר ייסד בעיר זו, ביחד עם גיסו משה קליין ועם עוד מורה יהודי מקומי, את "בית הספר העברי הראשון שנקרא ע"ש חיים נחמן ביאליק ולאחר מכן ניהל את גן-הילדים ובית הספר העברי בקוריינטס, עיר הבירה של פרובינציית קוריינטס בארגנטינה (1929 – 1935).
ב-12 בספטמבר 1935 עלו יגר ומשפחתו לארץ ישראל. שבוע לאחר מכן החל לעבוד כמורה בבית הספר היסודי בזכרון יעקב ולימד בו עד שנת 1941. משם עבר ללמד בבית הספר היסודי באחוזה – חיפה (1942 – 1943), בבית ספר "גאולה" בהדר הכרמל, חיפה (1944), ובבית הספר בשכונת בת-גלים, חיפה (1945). אז מונה למנהל בית הספר היסודי באחוזה, חיפה (1946 – 1947), ולמנהל בית הספר בבת-גלים (1948 – 1954). בשנים 1955 – 1961 שימש כמפקח על בתי הספר היסודיים במחוז הצפון, ובשנים 1962 – 1967 כמפקח על החינוך היסודי במחוז חיפה. אחר פרישתו לגמלאות עסק הרבה בהכשרת מורים בישראל ושיפור דרכי ההוראה.
יגר נפטר בסוף שנת 1978 והותיר אחריו בן, משה יגר, דיפלומט והיסטוריון, ובת, שרה אליאש, מחנכת.
מחקר
עוד בהיותו בארגנטינה פרסם יגר בעיתונות האידית שם מאמרים אחדים בענייני ספרות, חגים ומועדים. בכל שנות פעילותו בהוראה בארץ ישראל עסק, במקביל, במחקרים עיוניים בענייני חינוך, תנ"ך, הוראת המקרא והמשנה ובלשנות עברית ופרסם מאמרים וספרים עיוניים בנושאים אלה. התעניינותו המיוחדת הייתה בבעיות תחייתה של השפה העברית והוראתה בבית-הספר העברי. הוא היה ער לעובדה ששפה היא תופעה חברתית ושם לב למקום המרכזי שתופס הדיבור בהתפתחות השפה . יגר חקר במיוחד את התפתחות השפה המדוברת ותרבות הכתיבה אצל התלמידים. גישתו אל הבעיות הפילולוגיות הייתה לימודית ולא עיונית-תאורטית בלבד. הוא עסק במהותן של תופעות לשון וערכן בתקופות שונות ובהתפתחותן של תופעות לשוניות אלה. מטרה מיוחדת במחקריו הייתה לברר את המושג "לשון עממית", ולברר את מהותה ואת תכונותיה בהתפתחותה של השפה העברית.
גריסקירכן (מחוז)
גריסקירכן הוא מחוז בצפון מערב מדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה. בירתו והעיירה הגדול בו היא העיירה גריסקירכן, ויש בו 34 עיירות. שכניו הם המחוזות: שרדינג בצפון מערב, רוהרבאך בצפון, אורפאר במזרח, מחוז לינץ בדרום מזרח ומחוז ולס בדרום. המחוז משתרע על 579 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 42,000 תושבים.
מקוק מזוקן
מקוק מזוקן או מקוק זנב־האריה (שם מדעי: Macaca silenus) הוא מין קוף, החי רק בהרי גהט המערביים שבדרום הודו.
מאפיינים פיזיים
אורך תקופת ההיריון הוא שישה חודשים לערך. הצעירים יונקים למשך שנה אחת. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל ארבע שנים; הזכרים בגיל שש שנים.
התנהגות
מקוק מזוקן הוא שוכן ביערות טרופיים ופעיל יום. הוא מטפס היטב ומבלה את רוב חייו בצמרות העצים העליונות של היערות הטרופיים, הלחים וירוקי העד. שלא כמקוקים אחרים, הוא נמנע ממפגש מבני אדם. הוא דומה מאוד למקוקים אחרים בהתנהגות קבוצתית: הוא חי בקבוצות מדרגיות שכוללות 10 עד 20 קופים, שמכילות מעט זכרים והרבה נקבות. קוף זה הוא מגן בחירוף על הטריטוריה שלו, בין היתר בעזרת צעקות רמות לעבר הקופים הפולשים ומגע פיזי במידת הצורך.
אוכלוסייה
לפי אומדן של איגוד השימור העולמי נותרו בין 3,000 ל-3,500 קופים מפוזרים בכמה אזורים בקרנאטקה, בקראלה ובטמיל נאדו. מקוק מזוקן מדורג בין הפרימטים הנדירים והמאוימים ביותר. אזור תפוצתם הפך למבודד ולבלתי-רציף בשל התפשטות החקלאות, גידולי התה, הקפה, הטיק והקינצ'ונה, הקמת מאגרי מים לשם הפקת חשמל והשקייה, והתיישבות בני האדם כדי לתמוך בפעילויות אלו. קופי המקוק לא חיים, אוכלים או מסיירים במטעים. הרס בית גידולם והעובדה שהם נמנעים ממפגש עם בני אדם הובילה לירידה הדרסטית בגודל האוכלוסייה.
בין 1977 ל-1980 דאגת הציבור לגבי מקוק מזוקן שמצוי בסכנת הכחדה הפכה לנקודה הפוקאלית של הצלת עמק השקט, העימות הסביבתי האכזרי ביותר בהודו בעשור האחרון. בין 1993 ל-1996 נמנו 14 פלוגות של מקוקים מזוקנים בפארק הלאומי עמק השקט, קראלה, אחד מבתי הגידול היחידים של המקוק שלא הפריעו לו. גני חיות רבים לוקחים חלק בתוכנית זיווג בשבי כדי לעזור להבטיח את המשך קיומו של המין הזה, כדוגמת הספארי ברמת גן.
קורי שינה
קורי שינה או לִפְלוּף הוא מונח המתאר הפרשה רירית טבעית מהעיניים. ההפרשה יוצרת קרום על העפעפיים או מצטברת בפינת העין במהלך השינה (בניגוד להפרשה מוגלתית). ההפרשה נוצרת כתוצאה משילוב ריר (המורכב מרירן המופרש מהקרנית או מהלחמית), דמעות, תאי דם, תאי עור מהעפעפיים ואבק.
בדרך כלל פעולת המצמוץ גורמת לקורי השינה להישטף עם הדמעות. היעדר המצמוץ במהלך השינה גורם לכמות קטנה של קורי שינה יבשים להצטבר בפינות העיניים גם בקרב אנשים בריאים, בעיקר ילדים. עם זאת, היווצרות כמות גדולה של קרום או נוכחות של מוגלה בתוכו עשויה להעיד על יובש בעיניים או על בעיה יותר חמורה כמו זיהום או דלקת כדוגמת דלקת הלחמית או דלקת הקרנית. מבוגרים וילדים בוגרים יכולים להסיר בקלות את קורי השינה באמצעות שטיפת העין במים או באמצעות שימוש באצבעותיהם. בקרב ילדים צעירים, לעומת זאת, הצטברות קורי השינה עשויה להיות כל כך חמורה עד כדי קושי או חוסר אפשרות לפקוח את העיניים בתהליך ההתעוררות ללא שטיפת העין.
טירת לדלו
טירת לדלו (באנגלית: Ludlow Castle) היא טירה גדולה, הרוסה בחלקה ובלתי מיושבת ליד העיירה לדלו בשרופשייר, במערב אנגליה, סמוך לגבול ויילס. הטירה ממוקמת בראש גבעה המשקיפה על הנהר ת'יים. בין השנים 1461–1648 שימשה כארמון של בית המלוכה הבריטי וכנחלתו המסורתית של יורש העצר, הנסיך מוויילס.
היסטוריה
הטירה הוקמה במאה ה-11 כמבצר-גבול על גבול ויילס על ידי הלורד רוג'ר דה לייסי. היא מוזכרת לראשונה בכרוניקה משנת 1138, כאשר סטיבן, מלך אנגליה עצמו צר עליה במסגרת מלחמת האזרחים.
בשנת 1224 נחתם בטירה הסכם בין הנרי השלישי, מלך אנגליה למנהיג הוולשי ל'ואלין הגדול בתיווכו של הארכיבישוף מקנטרברי, סטיבן לנגטון. במאה ה-14 הגדיל רוג'ר מורטימר את הטירה והפך אותה לארמון מפואר.
בעת מלחמת השושנים הייתה הטירה מעוז חשוב והמרכז האדמיניסטרטיבי של האזור. היא נפלה בידי בית לנקסטר ב-1459 לאחר קרב גשר לדפורד שנערך בסמוך לעיירה לדלו. שנתיים מאוחר יותר עברה לידי בית יורק והפכה לארמון של בית המלוכה. אדוארד הרביעי, מלך אנגליה העניק את הטירה כנחלה ליורש העצר ונסיך ויילס אדוארד החמישי ואחיו, ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק (שנודעו כ"נסיכים שבמצודה"). ב-1501 התגוררו בטירה ארתור, נסיך ויילס ורעייתו קתרין מאראגון, עד למותו של ארתור. מרי, בתם של הנרי השמיני, מלך אנגליה וקתרין מאראגון, קיבלה את הטירה כנחלה מידי אביה (עובדה שביססה את מעמדה כיורשת עצר) ושהתה בה לסירוגין בין 1525 ל-1528. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה מסרה את הטירה לסר הנרי סידני שהרחיב אותה. בעת מלחמת האזרחים האנגלית הייתה הטירה מעוז מלוכני וכוחות הפרלמנט צרו עליה.
בעת שלטון ויליאם מאוראנז' ומרי השנייה הועבר המרכז האדמיניסטרטיבי של האזור מהטירה וכך החל תהליך ארוך של נטישה והתפוררות שלה.
מבנה וארכיטקטורה
הטירה משלבת מספר סגנונות אדריכליים לפי שלבי ההקמה שלה, אדריכלות נורמנית, אדריכלות גותית אנגלית וסגנון טיודור.
המבנה המבוצר מקיף חצר פנימית רבועה, בה הוקמו מבני המגורים וקפלה המזכירה בתבניתה העגולה הבלתי שגרתית את כנסיית טמפל בלונדון. הכניסה מוגנת על ידי חפיר עם גשר ומגדל שמירה מבוצר הנקרא "מגדל מורטימר".
מבצע טננברג
מבצע טננברג (בגרמנית: Operation Tannenberg) היה שם קוד לאחת מפעולות ההשמדה של גרמניה הנאצית נגד הפולנים בשלבי הפתיחה של מלחמת העולם השנייה באירופה, כחלק מתוכנית-האב למזרח שנועדה ליישוב גרמנים במזרח אירופה. הירי בוצע תוך שימוש ברשימות פולנים שיועדו להיחקר (Sonderfahndungsbuch Polen), רשימות שאסף הגסטפו החל משנתיים לפני הפלישה לפולין ב-1939.
הרשימות היו סודיות ובהן הופיעו שמותיהם של יותר מ-61,000 חברי האליטה הפולנית: אקטיביסטים, אנשי אינטליגנציה, חוקרים, אנשי דת, שחקנים, קצינים לשעבר ואחרים, שהיו אמורים להיכלא או להיירות. בני המיעוט הגרמני המתגוררים בפולין סייעו בהכנת הרשימות. מספרם מוערך ב-20,000 גרמנים שחיו בפולין והשתייכו לארגונים המעורבים בצורות שונות של חתרנות. לאחר מבצע טננברג החל אקציית האינטליגנציה, שלב שני של מבצע טננברג בניהולו של השליח המיוחד (Sonderreferat) של היידריך מברלין, מבצע שנמשך עד ינואר 1940. בפומרניה נרצחו 36,000–42,000 פולנים, כולל ילדים, עד סוף 1939.
הוצאה לפועל
את התוכנית קבע במאי 1939 המשרד המרכזי II P (לענייני פולין). בהוראת אדולף היטלר הוקמה יחידה בשם "טננברג" במשרד הראשי לביטחון הרייך. היחידה פיקדה על יחידות איינזצגרופן ובהן קציני גסטפו, קריפו, אס דה ויחידות שהיו אמורות לצעוד בעקבות הוורמאכט לשטחים כבושים. המשימה שלהם הייתה לאתר ולעצור את כל האנשים שברשימות האיסורים שנערכו לפני המלחמה.
השלב הראשון של הפעולה התרחש באוגוסט 1939 כאשר כ-2,000 פעילים של ארגוני מיעוטים פולניים בגרמניה נעצרו ונרצחו. השלב השני של הפעולה החל ב-1 בספטמבר 1939 והסתיים באוקטובר. היו בו לפחות 20,000 הרוגים ב-760 הוצאות להורג המוניות על ידי יחידות משימה מיוחדות של איינזצגרופן בסיוע יחידות ורמאכט. יחידות מיוחדות נוצר מהמיעוט הגרמני המתגורר בפולין, יחידות ההגנה העצמית (Selbstschutz), שחבריהן התאמנו בגרמניה לפני המלחמה בפעולות הסחה ובלחימת גרילה (חלקם היו חברים ב"איגוד העם הגרמני בפולין", Deutscher Volksverband). יחידות אלה היו אחראיות למעשי טבח רבים ובשל המוניטין הרע שלהן, פירקו אותן השלטונות הנאצים לאחר ספטמבר והעבירו את אנשיהן לתצורות חמושות אחרות.
טבח מאושפזים בבית חולים
במבצע טננברג רצחו אנשי איינזצגרופה D בראשות הרברט לנגה, שהיה תחת פיקודו של אריך נאומן, חולים שהיו מאושפזים בבתי חולים פולניים בוורתגאו. זמן קצר לאחר מכן מונה לנגה למפקד מחנה ההשמדה הראשון, חלמנו. עד אמצע 1940 רצחו לנגה ואנשיו כ-1,100 חולים באוינסקה (Owińska), 2,750 חולים בקושיאן (Kościan), 1,558 חולים ו-300 פולנים בדזיאלדובו (Działdowo) שנורו בעורף ומאות פולנים בפורט השביעי בפוזנן, שם פותחו תא הגזים הנייד (Einsatzwagen) ובונקר הגז הראשון.
לפי ההיסטוריון פיטר לונגריך, מעשי הטבח בבית החולים נערכו ביוזמת האיינזצגרופן ולא הימלר. בשל ניסיונו של לנגה בהרג המוני של פולנים במהלך מבצע טננברג, ארנסט דמזוג, מפקד משטרת הביטחון והאס דה בפוזנן (פוזן) הכבושה, הציב אותו כאחראי על יחידות גולגולת המת שביצעו המתות המוניות של יהודים מגטו לודז'.
יריב מוזר
יריב (מרדכי) מוזר (נולד ב-17 בפברואר 1978) הוא מפיק ובמאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
יריב מוזר נולד בעיר תל אביב-יפו וגדל בעיר הרצליה. בנם של חני וגיורא מוזר, שניהם גמלאי שירות הביטחון הכללי. אביו גיורא, יליד העיר עפולה, הוא בנם של רות (אחותו של [אלוף במיל' אורן שחור) ואליהו מוזר, שהיה גם הוא בכיר בשב"כ. אמו חני, ילידת העיר באר שבע, היא בתם של גיזה ויהושע נשרי, שניהם ניצולי שואה שברחו במהלך מלחמת העולם השנייה. נשרי שימש בשנות ה-60 נספח כלכלי של ישראל ביפן והיה מניצוליו של צ'יאונה סוגיהארה, הקונסול היפני בליטא במלחמת העולם השנייה. יהושע נשרי פעל בשנת 1968 כדי להעניק לסוגיהרה תואר חסיד אומות העולם.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון.
בין מוריו בבית הספר היו אנשי התיאטרון: לאה אברהם, דדי ברון, אורנה בן חורין, גדעון ירון, מושיק יוסיפוב, ורויטל איתן.
בצבא שרת כקצין חימוש בחיל התותחנים וסיים את שירותו הסדיר כקצין חימוש גדוד "אייל" (403). לאחר שירותו במלחמת לבנון השנייה הועלה לדרגת רב-סרן במיל'. מוזר הוא בוגר בהצטיינות של החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בין מוריו בחוג לקולנוע: רפי בוקאי, דוד פרלוב, נחמן אינגבר, ראובן הקר ורות דייכס.
מוזר ניהל את הפסטיבל הבינלאומי ה-10 לסרטי סטודנטים בתל אביב, בשנת 2004. הפסטיבל אירח בישראל את: ריצ'רד גיר, פטריס לקונט, קתרין ברייה, נביל עיוש, תומאס וינטרברג ואדם גרינברג.
בין השנים 2005–2007 שימש מפיק ראשי של חברת עלמה הפקות של המפיק אריק ברנשטיין.
בין השנים 2007–2011 עמד בראש מגמת הפקה-יוזמת של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
מוזר הוא המקים והמנהל של חברת מוזר פילמס בע"מ שהוקמה בשנת 2006. בשנת 2008 יצא סרטו התיעודי "המלחמה הראשונה שלי", על ההתנסות האישית שלו במלחמת לבנון השנייה, הסרט זכה באותה שנה בציון לשבח בפסטיבל דוקאביב. בשנת 2009 ביים עבור רשות השידור את הסרט התיעודי "בדרך אחרת", שעקב אחר מסען של אחינועם ניני ומירה עווד לאירוויזיון במוסקבה ובשנת 2012 ביים את הסרט התיעודי "גברים בלתי נראים" על הומוסקסואלים פלסטינים, שזכה באותה שנה בציון לשבח בפסטיבל דוקאביב ובפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי של סן פרנסיסקו.
בשנת 2010 נבחר לישראלי הראשון שהתקבל לתוכנית המפיקים האירופאית EAVE וכן סיים הכשרה במשחק מול מצלמה במסגרת סדנת המשחק של רות דייכס. כמו כן, שימש במאי אורח בתוכנית התחקירים "מבט שני" ברשות השידור בשנים 2010 ו-2015. בשנת 2011 הפיק את הסרט התיעודי "ג'נט" של הבמאית רות ולק.
סרטו העלילתי הראשון "שבלולים בגשם" עלה לאקרנים בשנת 2013, והיה לסרט הפותח של הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה. בנוסף השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במונטריאול ופסטיבל הקולנוע הבינלאומי בשיקגו. הסרט הופץ בארצות הברית, אנגליה, צרפת, גרמניה, פולין, הולנד ועוד. סרטיו "גברים בלתי נראים" ו"שבלולים בגשם" נבחרו על ידי מגזין GAY UK כחלק מעשרת סרטי הקולנוע הגאים הישראליים הטובים ביותר.
בשנים 2014–2016 היה חבר הנהלת פורום היוצרים הדוקומנטריים וחבר הנהלת האקדמיה הישראלית לקולנוע. במסגרת זו היה אחד מנציגי היוצרים בוועדת הכנסת שחוקקה את חוק תאגיד השידור הציבורי.
בשנת 2016 הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, סרטו התיעודי, במשותף עם העורכת יעל פרלוב, "בן-גוריון, אפילוג", על השנים האחרונות בחייו של דוד בן-גוריון. בסרט נחשף לראשונה ראיון ארוך עם דוד בן-גוריון, בו הוא מתבטא בחופשיות על המדינה ועל חייו. הסרט זכה בפרס אופיר של האקדמיה הישראלית לקולנוע עבור הסרט התיעודי הארוך הטוב ביותר לשנת 2017 והופץ מסחרית בבתי הקולנוע. הסרט הוקרן בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם וזכה לשבחי הביקורת בעיתונים שונים, בהם הארץ, הניו יורק טיימס, לוס אנג'לס טיימס והוליווד ריפורטר.
החל משנת 2018 מלמד בבית הספר לקולנוע ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב, קורס הפקה שנה ד. בשנה זו שודר בערוץ כאן 11 סרטו התיעודי "לטעות זה אנושי", העוסק במוות מרשלנות רפואית מנקודת מבטו של הצוות הרפואי.
בשנת 2019 יצא סרטו "איזנקוט." המתלווה אל רא"ל גדי איזנקוט בחודשים האחרונים שלו על מדים. מוזר קיבל גישה לתפקידו של הרמטכ"ל כפי שמתועד בסרט ששודר בכאן 11 והופק על ידי דובר צה"ל.
בינואר 2021 יצא סרטו 'הפנקס האדום' לציון מאה שנות ההסתדרות הכללית. הסרט סוקר את ההיסטוריה של הארגון - החל משנותיו הראשונות ותפקידי המפתח שמילא טרם הקמת המדינה, דרך תהליכי ההתנוונות והבירוקרטיזציה שעבר והובילו לשקיעתו, ועד לתהליכי ההתחדשות שעבר בעשור השני של המאה ה-21. במסגרת הסרט נחשפו לראשונה קטעי ארכיון רבים וסרטונים שהופקו על ידי ההסתדרות בשיתוף עם מכון לבון, ורואיינו חמישה ראשי הסתדרות לשעבר לצד היסטוריונים.
מוזר הוא חבר האקדמיה האירופית לקולנוע, חבר פורום היוצרים הדוקומנטריים וחבר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. בשנת 2022 שודרה הסדרה הדוקומנטרית ״אייכמן: הקלטות האבודות״ שביים עבור תאגיד השידור הציבורי.
חיים אישיים
מוזר הוא הומוסקסואל.
קרן הכרמל
קרן הכרמל (ערבית دَيْر المحرقة, תעתיק: דַיְר אלְמֻחְרַקַה - "מנזר השריפה") היא פסגה ברכס הכרמל, והיא מתנשאת לגובה של 474 מטר מעל פני הים. הפסגה שוכנת בצידו הדרום-מזרחי של רכס הכרמל, כ-2.5 ק"מ צפונית-מערבית ליקנעם עילית, וכארבעה קילומטרים דרומית-מזרחית למרכז היישוב דלית אל-כרמל. על פי המסורת, במקום זה התחולל העימות בין אליהו לבין נביאי הבעל, כשאש ירדה מן השמים ורק קורבנו של אליהו נענה. מסיבה זו הוקם במקום בשנת 1867 מנזר על ידי נזירים כרמליתים שהגיעו מאירופה, ואשר ראו באליהו מודל לנזירות, לקנאות דתית ולמסירות טוטלית לאל, תכונות שבאו לידי ביטוי בין היתר במלחמתו בנביאי הבעל.
אל המנזר מוליך כביש, אך המקום אינו מחובר אל מערכת החשמל הארצית וניזון מגנרטור מקומי.
היסטוריה
האתר משך אליו במהלך ההיסטוריה עולי רגל יהודים, מוסלמים ונוצרים. לפי עדויות שונות, שהמוקדמת שבהן היא של רבי בנימין מטודלה, מאמצע המאה ה-12, עמד במקם מבנה שהנציח את המזבח שהקים אליהו, אם כי נראה שמטודלה מתייחס אל קצה ההר המערבי(כיום "סטלה מאריס").
לורנס אוליפנט שנודע, בין היתר, כדיפלומט וכעיתונאי שנון, התגורר בסוף המאה ה-19 עם אשתו בכפר הדרוזי דלית אל-כרמל, הסמוך לאתר. באחת מכתבותיו לעיתון ה"סאן" הבריטי, דיווח אוליפנט כי להקמת המנזר החדש משתמשים הכרמליתים גם באבנים שיש להן כנראה ערך ארכאולוגי. ביקורתו של אוליפנט לא עיכבה את העבודות, וב-1883 הושלמו הקמתו של גרעין המנזר, ובו קפלת תפילה קטנה. המקום אוכלס תחילה על ידי נזירים בודדים, וב-1907 פעל באתר גם סמינר תאולוגי. על רקע המתיחות הגוברת באזור, ימי פעילותו של הסמינר, שיועד בעיקר לתלמידים מלבנון, היו קצרים. המנזר הוגדר ב-1911 כקהילה במסגרת המסדר הקתולי הכרמליטי, אך הוא נסגר עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והנזירים נאלצו לעזוב את המקום. הכנסייה הקטנה שופצה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
פסל אליהו
חצר המנזר מטופחת, ובה גן קטן. בגן פינת התכנסות ושולחן דרשה, ומספר פסלים עשויים מאבן. הפריט הבולט ביותר בחצר המנזר הוא פסל אליהו, שהיה לסמלו של המקום. הפסל נעשה בשנת 1958 על ידי האמן הנצרתי, נג'יב נוּפִי. . נוּפִי פיסל את אליהו לפי התפיסה הרווחת בנצרות, והוא מתואר כנביא לוחם מלא חרון הכופה את האמונה הדתית באמצעות חרב שלופה נוטפת דם שהוא נושא בידו המונפת, ורגלו דורכת על ראשו הכרות של אחד מנביאי הבעל. הפסל פונה אל מבנה המנזר וניצב בקו ישר עם דלת ומזבח הכנסייה. על בסיס הפסל מופיעים פסוקים בלטינית, ערבית ובעברית. בחזית הבסיס רשום: בצידו הימני מופיע הפסוק:
משמאלו רשום:
מאחור רשום:
הכנסייה
הכנסייה הקטנה במנזר עשויה מחלל בודד, והיא מקורה בתקרת קמרון. אור חודר אליה דרך דלת הכניסה ודרך חלון עגול הקבוע בקיר מעליה. קירות הכנסייה צבועים בלבן ומעוטרים בשורה של אבנים חומות המקיפות את האולם בבסיסו של הקמרון. במוקד הכנסייה מזבח שמורכב מ-12 אבנים לא-מסותתות, כמו המזבח שלפי הסיפור המקראי בנה אליהו במקום. מאחורי המזבח צלב עץ פשוט. על אחד הקירות יש תבליט שמתאר את המלאך שסיפק לאליהו מזון בבורחו למדבר במצוות האל, לאחר שהודיע למלך אחאב על הבצורת הקשה שתפגע בממלכתו. מימין למזבח קפלה ובה נראים המדונה והילד. שני טורים של ספסלי עץ פשוטים משמשים את קהל המאמינים. בקיר בו נמצאת הכניסה לכנסייה, תלויים שני ציורים המתארים את אליהו, ומעל לפתח מופיעים בעברית ובערבית דבריו של הנביא:
על הקירות הצדדיים של האולם מופיעים פסוקים נוספים בעברית ובערבית, שנלקחו מסיפור העימות בין אליהו לבין נביאי הבעל.
גג המנזר והנוף מהמקום
הגישה אל גג המנזר היא דרך חנות מזכרות קטנה שמפעילים הנזירים. בכניסה לחנות שלושה תבליטים המתארים את מאבקו של אליהו בנביאי הבעל. הגג עצמו רחב ידיים; שושנת רוחות גדולה מצוירת על רצפתו, והשמות בה מופיעים באנגלית ובעברית. מהמקום נגלה נוף עוצר נשימה. במזרח נראים הגלבוע, גבעת המורה, הר תבור והרי ירדן; בצד דרום נראה המשכו של רכס הכרמל וחוף הים התיכון; ולכיוון צפון ניתן להבחין בגליל ובחרמון.
אבחון הפרעת קשב
אִבְחוּן הַפְרָעַת קֶשֶׁב הוא הליך אבחנה הבודק קיום הפרעת קשב והיפראקטיביות. את האבחון מבצע נוירולוג, פסיכיאטר או פסיכולוג, אשר הוא יכול להיעזר בחוות דעתם של אנשי מקצוע טיפוליים וחינוכיים נוספים.
חשיבות האבחון המוקדם
אבחון מוקדם ונכון של הפרעת קשב הוא חיוני לצורך בניית תוכנית טיפול מתאימה ומניעת בעיות נלוות בהמשך. הסתגלות חיובית להפרעת קשב מקושרת לאבחון בגילאים צעירים. עם זאת אנשים רבים מגיעים לאבחון הפרעת קשב בשלב מאוחר, כאשר הם סובלים כבר מדימוי עצמי נמוך, מהישגים לימודיים נמוכים, מקשיים חברתיים ומבעיות בהתנהגות. למעשה, נכון לשנת 2019 אנשים עם הפרעת קשב סובלים מתת-אבחון וממחסור בטיפול הולם.
יש לפנות לאבחון בכל מקרה בו מועלה חשד כלשהו לקיומה של הפרעת קשב. החשד הראשוני לרוב מתעורר בעקבות גורמים לא מקצועיים כגון - האדם עצמו, הורים, מורים וכו'. לעיתים קרובות ההתנהגויות המאפיינות הפרעת קשב יבלטו לראשונה או יפריעו בעצמה הגבוהה ביותר בהקשר הכיתתי, על כן למורה יש תפקיד משמעותי באיתור מוקדם של הפרעת קשב. בין המצבים הנפוצים שבעקבותם מפנים לאבחון נמצאים: הנמכה בהשגים הלימודיים, בעיות התנהגות המפריעות לסביבה, קשיי קשב, בעיות חברתיות, הערכה עצמית נמוכה ועוד.
בדרך כלל לא עולה חשד להפרעת קשב לפני גיל שנתיים. רוב האבחונים נערכים במהלך בית-הספר, בכיתות היסוד ולפני בגרויות. לבנים יש סיכוי גדול פי 10 לקבלת אבחנה של הפרעת קשב בגילאי הילדות, אך בבגרות היחס יורד ל-2:1. דבר זה מצביע על כך שבנות רבות בעלות הפרעת קשב לא מאובחנות בגילאי הילדות.
השאיפה לאבחנה מדויקת
אבחון הפרעת קשב הוא תהליך מורכב לנוכח האופי הרב-ממדי שלה. לכן תהליך האבחון של הפרעת קשב כולל התייחסות למרכיבים רגשיים, חברתיים, לימודיים והתנהגותיים.
בשנים האחרונות חלו שינויים רבים בחברה ובחינוך אשר הובילו לעלייה במספר ההפניות לאבחון הפרעת קשב. הסיבות לכך הן:
קיימות טענות בציבור נגד העלייה במספר הילדים המאובחנים עם הפרעת קשב. בהתאם לזאת, ישנה חשיבות רבה שאופן מתן האבחנה של הפרעת קשב ימזער מצבים לא רצויים של תת-אבחון ואבחון יתר, על פי מדדים לבדיקות אבחון המקובלים בתורת המבחנים. בעקבות החשיבות הרבה של תהליך האיתור וההערכה, משרד הבריאות מצהיר שיש לתת לאבחון סדר עדיפויות גבוה בקביעת מדיניות הבריאות הלאומית ומפרט מה הדרישות לקביעת אבחנה על פי חוק. ניתן למזער את ההשפעות של מרבית הגורמים לאבחון שגוי על ידי תהליך הערכה יסודי ומקיף. על מנת לענות על מלוא דרישות האבחון עליו להמשך לפחות לפרק זמן סביר של 45–60 דקות, כאשר ניתן ורצוי להאריכו ככל הנדרש.
התייחסות לתחום הלימודי
כדי לקבוע אבחנה של הפרעת קשב הסימפטומים צריכים לפגוע באופן משמעותי בתפקוד ולהופיע לפחות בשתי סביבות שונות. כלומר, אסור לאבחן על סמך קושי בתפקוד לימודי בלבד אם לא נראות בעיות אחרות. בנוסף, משום שהדגש כאן הוא כמות הסביבות ולא אופיין, ניתן לאבחן גם במצבים בהם לא נראה כל קושי לימודי, אם נראים קשיים לפחות בשני תחומים אחרים, כגון - משפחה, חברה עבודה וכו'.
שלילת מצבים המדמים הפרעת קשב
קיימות תסמונות רפואיות ומצבים שונים המחקים תסמינים של הפרעת קשב, אך דורשים טיפול ספציפי שונה. זאת משום שתסמין מסוים יכול להיגרם על ידי תהליכים פתולוגים שונים. לאור זאת, בשלב האבחון ישנה חשיבות רבה לוודא שאכן מדובר בהפרעת קשב ושהתסמינים אינם נובעים מהפרעות ובעיות אחרות. זאת משום שאבחון שגוי יוביל לטיפול בלתי מתאים. זוהי בעיה חריפה משום שבמקרה הטוב טיפול בלתי מתאים לא ישפר את המצב משום שהוא אינו נותן מענה למקור הקשיים. במקרה הגרוע יותר טיפול בלתי מתאים עלול להוביל להחמרה של המצב ולהתפתחותן של בעיות נלוות שהיה ניתן להימנע מהן.
חשוב לזכור שרבים מהמצבים האלו יכולים להתקיים לא רק לבדם, אלא גם בנוסף להפרעת קשב ובכך ליצור מצב של תחלואה נלווית להפרעת קשב. במהלך האבחון חשוב מאוד לברר באיזה מקרה מדובר. יש לבדוק באופן מפורט את כל האפשרויות, משום שעצם קיומו של מצב המדמה הפרעת קשב אינו שולל קיומה.
איתור תחלואה נלווית
משום שלהפרעת קשב קיימת תחלואה נלווית מרובה ומסועפת, האבחון חייב לכלול התייחסות לתחלואה זו במסגרת אבחנה מבדלת. כלומר, יש לבדוק האם קיימים גורמים נוספים הפוגעים בתפקוד מלבד הפרעת הקשב ולהעריך אותם, אם נמצאו. זאת משום שישנה חשיבות קלינית עליונה לאבחון מדוקדק של ההפרעות הנילוות עקב השפעתן על חומרת התסמינים הבסיסיים, בחירת אסטרטגית הטיפול והתגובה עליו, מהלך ההפרעה והפרוגנוזה.
במקרים קיצוניים החומרה של הפרעת הקשב תקשה על איתורם של מצבים נוספים לפני התחלת התוכנית הטיפולית, אך תתאפשר במהלכה בעקבות שיפור בתסמיני הליבה או חיפוש הסברים לחוסר השפעה.
איש המקצוע המאבחן
אבחון הפרעת קשב חייב להיעשות על ידי רופא מומחה ואנשי צוותו בלבד.
בעוד שרק מאבחנים מומחים אלו יכולים להיות אחראים על האבחון, הם יכולים להיעזר באנשי מקצוע נוספים על פי צורך. בין הגורמים אשר יכולים לספק מידע אשר יתרום לתהליך האבחון נכללים: עובדים סוציאליים, מאבחנים דידקטיים, מרפאים בעיסוק, פיזיותרפיסטים וקלינאי תקשורת. עבור אבחון ילדים, מחנך הכיתה לרוב מכיר את התנהגות התלמיד טוב יותר מאנשי סגל אחרים ולכן רצוי לבקש שהדיווח יכתב על ידו. המנהל או היועצת יכולים לסייע בתיאום איסוף ומסירת המידע.
קריטריונים לאבחנה על פי ה-DSM
הפרעת קשב היא אחת ההפרעות הקשות להגדרה בתחום הפסיכיאטריה. ה-DSM המפורסם על ידי האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית הוא ספר אבחנות שנועד להנחות אנשי מקצוע וליצור אחידות במונחים של השפה המקצועית. ארגונים וגופים ממשלתיים רבים כמו משרד הבריאות הישראלי וה-AAP האמריקאי, ממליצים או מחייבים את השימוש בקריטריונים שהוא מפרט לצורך קביעת אבחנה של ADHD.
המהדורה הרביעית המתוקנת DSM-IV-TR יצאה לאור בשנת 2000 וזכתה לשימוש נרחב. במאי 2013 יצאה לאור המהדורה החמישית - DSM V. משום שהפרסום שלה טרי יחסית לא כל הגופים המאבחנים התאימו את עצמם להנחיות החדשות, תהליך שסביר שיושלם עם הזמן. לאור זאת יוצגו בהמשך ההנחיות על פי המהדורה הקודמת שעדיין נמצאת בשימוש ולאחריה ההנחיות העדכניות על פי המהדורה החדשה.
מגבלות הגדרת ה-DSM-IV-TR
המורכבות של אבחנת ADHD דורשת מהמאבחן ליישם את העקרונות הקליניים המתוארים ב-DSM, תוך הפעלת שיקול דעת בהתאם להקשר שבו היא מתבצעת.
הגדרת הפרעת קשב על פי ה-DSM-IV-TR
הקריטריון לאבחון ADHD על פי ה-DSM IV (מהדורה מתוקנת) הוא שאחד מתוך שני התנאים הבאים מתקיים עבור האדם הנבדק:
תנאי ראשון - שישה או יותר מהתסמינים הבאים של חוסר קשב התקיימו במהלך ששת החודשים האחרונים לפחות בצורה שהיא לא הסתגלותית ולא תואמת את רמת ההתפתחות של הנבדק:
תנאי שני - שישה או יותר מהתסמינים הבאים של היפראקטיביות ואימפולסיביות התקיימו במהלך ששת החודשים האחרונים לפחות בצורה שהיא לא הסתגלותית ולא תואמת את רמת ההתפתחות של הנבדק:
היפראקטיביות
בנוסף, על-מנת שהקריטריון יתקיים יש צורך ש:
אם הקריטריון לאבחון ADHD מתקיים עבור האדם שנבדק, ניתן להגיד שאותו אדם הוא בעל הפרעת קשב ריכוז והיפראקטיביות וההפרעה שלו מסווגת כ:
אבחון הפרעת קשב על פי המהדורה החמישית - DSM V
אחד השינויים המרכזיים במהדורה החמישית של ה-DSM בהשוואה למהדורות הקודמות הוא מתן הנחיות הולמות לאנשי המקצוע אודות תהליך האבחון של מבוגרים עם הפרעת קשב. שינוי זה נעשה מתוך מטרה לאפשר לילדים עם הפרעת קשב לקבל את המענה המתאים לאורך כל חייהם ולא רק לתקופת הילדות.
הקריטריונים לאבחון הפרעת קשב עודכנו במהדורה החמישית של ה-DSM כדי לאפיין בצורה מדויקת יותר את הביטויים שלה בגילאי הבגרות. בעוד שעבור ילדים יש צורך בהצגה של 6 סימפטומים כדי לענות על ההגדרה של אחת הקבוצות, למבוגרים מעל גיל 17 נדרשים רק 5. כמו כן, צורפו דוגמאות של צורות שונות בהן אותם הסימפטומים יכולים לבוא לידי ביטוי בגילאי הילדות, ההתבגרות והבגרות.
שינוי נוסף הוא שכדי לקבוע אבחנה של הפרעת קשב חלק מהתסמינים צריכים להיות נוכחים רק לפני גיל 12. זאת בהשוואה לדרישה שהתסמינים יופיעו לפני גיל 7, אשר הופיע במהדורות הקודמות. השינוי התבסס על מחקר מקיף שהראה כי לא נמצאו הבדלים בין ילדים שהתסמינים שלהם החלו לפני גיל 7 או בשלב מאוחר יותר, מבחינת מהלך ההפרעה, חומרתה, תוצאותיה והתגובה לטיפול.
כלי אבחון
התרשמות קלינית כללית או תיאור כללי של תחומי הקשב וההתנהגות אינם מספיקים לצורך קביעת אבחנה של הפרעת קשב. באופן כללי כלי האבחון נועדו לספק למאבחן את המידע הנדרש לכתיבת האבחון ומתן אבחנה על פי הנדרש בחוק על ידי מדידה והערכה. כדי להחליט אם כלי מסוים מתאים לצורכי אבחון יש לבדוק את תחום הערכה שלו לאור המדדים לבדיקות אבחון של תורת המבחנים. כמו כן, כדי לדעת האם הערכים שנמדדו תקינים או לא ביחס להתפלגות נורמלית באוכלוסייה חייבת להיות אפשרות להשוות אותם לנורמה.
עם זאת, אין מבחן מובהק המאשר או שולל חד משמעית את קיומה של הפרעת קשב. זאת משום שקיים קושי לפתח כלי מדידה תקפים ומהימנים לצורך אבחון ההפרעה במסגרת קלינית. לכן הקריטריונים האבחנתיים להפרעת קשב מתבססים בעיקר על הפנומנולוגיה שהיא תיאור ההתנהגויות החריגות, ועל דיווח סובייקטיבי של האדם עצמו ושל אנשים בוגרים הקרובים אליו. ישנם כלים אבחנתיים היכולים לשמש ככלי עזר להשלמת התמונה האבחונית, אך יש לזכור שאלה הם כלי עזר בלבד.
לצורך בדיקה וכימות המאפיינים ההתנהגותיים של הפרעת קשב פותחו שאלונים וסולמות דירוג ספציפיים להפרעה זו, אשר הראו יכולת הבחנה טובה בתנאים אידיאליים. כלים אלו עלולים לתפקד בצורה פחות טובה בתנאי שטח שונים. בנוסף, השאלונים מתבססים על שאלות סובייקטיביות ולכן הן עלולות ליצור הטיה. משום שתוצאות שאלונים אלו עלולות שלא לשקף את המציאות בצורה מדויקת ויש לנתח אותן תוך התחשבות בהקשר של ההערכה הכללית. בארץ מקובל להשתמש בשאלון קונרס (CONNERS) הניתן להורים ולמורים למילוי ידני. כאמור, גם שאלון זה הוא סובייקטיבי. בנוסף, הוא מתמקד בהתנהגות הנצפית יותר מאשר בקשב, דבר הגורם להתמקדות יתר בהיבט ההיפראקטיבי הבולט לעין.
פרדיגמות מסוג Go/No-Go task יכולות להעריך את יכולת דיכוי התגובה. אף על פי שהגיוני להניח שאנשים עם הפרעת קשב יטעו בהם יותר, מבחני התנהגות קצרי טווח מסוג זה לא בהכרח יהיו רגישים מספיק על מנת להעריך יכולות ניהוליות (executive functions) או את יכולת הוויסות העצמית (self-regulation).
משום שכל כלי מספק מידע מסוג מסוים בלבד, אסור לקבוע אבחנה על סמך ממצאים של כלי בודד. עיקרון זה חשוב ביותר בהקשר של הפרעת קשב משום שהיא יכולה לבוא לידי ביטוי בצורה שונה מאוד ממצב למצב. חוסר התאמה בין דיווחי הורים ומורים יכול לשקף את השוני באופי ובדרישות של סביבת הבית מול סביבת בית הספר, לכן אין הוא מונע אבחנה של הפרעת קשב. כדי לישב סתירות מסוג זה ניתן לאסוף מידע נוסף מגורמים אחרים.
בהתחשב במצב הקיים, משרד הבריאות קבע שכל אבחון של ADHD חייב לכלול:
מבחנים ממוחשבים
כאמור, על פי הנחיות משרד הבריאות מבחנים ממוחשבים אינם חיוניים לצורך אבחון הפרעת קשב ואין חובה להשתמש בהם. במקרים מסוימים המאבחן יכול להפעיל את שיקול דעתו אם הוא סבור שבדיקה ממוחשבת כלשהי יכולה לספק מידע נוסף אשר יתרום לתהליך האבחנה.
במקרים רבים נעשה שימוש בבדיקה ממוחשבת מסוג "מטלת תפקוד מתמשך". מדובר בקבוצה של מבחנים הידועה בקרב אנשי המקצוע כ-CPT שהם ראשי תיבות של Continuous Performance Task. מבחנים אלו בודקים ישירות את הנבדק ויכולתו להתמודד לאורך זמן עם מטלה חדגונית ומשעממת. לרוב הם דוגמים את התנהגות הנבדק על ידי מדידה של מוסחות או עירנות, אשר עשויות לשקף התנהגויות המקושרות להפרעת קשב. על השערה זו התבסס הניסיון להשתמש במבחנים מסוג זה לצורכי אבחון, במסגרת השאיפה לפתח כילים אובייקטיביים להערכת מרכיבי הקשב. לעיתים אף נקבעת האבחנה על ידי ההפרש שבין רמת הביצוע במבחנים אלו עם וללא ריטלין. עם זאת, הניסיון לא עבר את מבחן השטח. המידע העולה מן המחקר אינו תומך בשימוש של מבחני CPT לצורך אבחון הפרעת קשב. כמו כן, אנשים עם אינטליגנציה גבוהה מתפקדים טוב יותר במבחנים אלו ולכן קשה יותר לאתר אצלם קשיי קשב בדרך זו. בהתאם לכך, בארצות הברית השימוש בהם הולך ומצטמצם לנוכח בעיות ברגישות וספציפיות של האיבחון.
למרות הבעייתיות ביכולת האבחונית של מבחני CPT, הם יכולים לשמש להערכת היעילות של הטיפול התרופתי והמעקב אחריו. מסיבה זו מבחנים אלו נעשים לרוב בשני שלבים - הבדיקה הממוחשבת נערכת תחילה בלא השפעת תרופות כדי להתרשם מרמת הבסיס של הנבדק ובמקרה הצורך נערכת גם העברה שנייה של אותה מטלה בהשפעת תרופות להקלה זמנית של תסמיני ADHD. כך ניתן ליצור השוואה מול רמת הבסיס של התפקוד הראשוני ולקבל הערכה ראשונית על יעילות הטיפול התרופתי. גם במסגרת אבחון או בדיקה חד פעמית, כל מתן של תרופה מצריך אישור ומעקב של רופא מומחה. כמו כן, בדיקת התפקוד תחת השפעה תרופתית אינה חיונית למתן אבחנה ולא ניתן לחייב נבדקים לעבוד שלב זה אם אין רצונם בכך. במקרים אלו יועבר השלב הראשון בלבד.
במקרים בהם הועברו שני חלקי הבדיקה ונראה שיפור תחת השפעת התרופה לרוב יומלץ עליה כחלק ממערך הטיפול העתידי. עם זאת, גם לאחר מתן ריטלין קשה לדעת האם האדם הגיע לרמת הביצוע המיטבית שלו. בנוסף, חוסר שיפור תחת השפעת התרופה במבחנים מסוג זה לא בהכרח מעיד על חוסר יעילות של טיפול תרופתי עבור אדם מסוים. זאת משום שלא ניתן לדעת בשלב הבדיקה האם הכדור שניתן מתאים לאותו אדם באופן ספציפי. למעשה, כרבע מהנבדקים אינם מושפעים מכדור ריטלין "סטנדרטי" מהסוג הניתן בעת ביצוע מבדקים ממוחשבים להפרעת קשב. מסיבות אלו אין די בבדיקה חד פעמית של ההבדל הנוצר בעקבות מינון מסוים, על מנת להעריך את היעילות הפוטנציאלית של הטיפול התרופתי בכללותו. אם לא נראה שיפור ייתכן שהנבדק פשוט אינו מגיב לתרופה זו במינון שניתן לו וייתכן שיש לבדוק את ההשפעה של תרופות שונות במינונים שונים.
אחת הבדיקות המוכרות יותר בתחום זה היא ה-TOVA, אשר מודדת את עקביות זמן התגובה, טעויות והשמטות. חשד להפרעת קשב עולה בקרב נבדקים שהביצוע שלהם נמוך מהמצופה מבני גילם באחד או יותר מממדדים אלו. כמו כל אמצעי אבחון, ה-TOVA יכול לאבחן בריא כבריא, בעל הפרעה כבעל הפרעה, בריא כבעל הפרעה ובעל הפרעה כבריא. באמצעי אבחון מוצלח השגיאות נדירות. בבדיקת TOVA אחוז האנשים עם הפרעה המאובחנים בטעות כבריאים הוא מעט גבוה מהמקובל. לכן בדיקת TOVA משמשת בעיקר לחיזוק חשד ב-ADHD ופחות להחלשת חשד כזה והיא אינה יכולה להיות אמצעי אבחון יחיד. למעשה משמשת הבדיקה בעיקר להתאמת טיפול תרופתי, וההמלצה היא כי האבחון צריך להתבצע באמצעות רופא.
כלי עזר ממוחשב נוסף הוא מבדק ה-MOXO.
מחסור בבדיקה רפואית-ביולוגית
לא קיימת בדיקת מעבדה רפואית-ביולוגית עבור הפרעת קשב ולכן האבחנה מבוססת על תסמינים התנהגותיים הניתנים לצפייה.
בדיקה גנטית
נתגלה קשר בין אללים פגומים לגנים הקשורים לדופמין לבין תסמיני ADHD שונים והתגובה לתרופות מקלות תסמינים (ראו אטיולוגיה של הפרעת קשב). לכן ייתכן שבעתיד הקרוב יעזרו בבדיקה גנטית לאבחון ADHD ולהחלטות בקשר לטיפול בו.
הדמיה מוחית
מחקרים אנטומיים העושים שימוש בדימות תהודה מגנטית (MRI) מתאימים לצורכי מחקר, אך הם עדיין לא מסוגלים לתרום לאבחנה של הפרעת קשב.
אקספרס הכדור האדום
אקספרס הכדור האדום היה השם שניתן למערכת תובלת חירום שהפעיל צבא ארצות הברית בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה, במטרה להעביר אספקה מספקת לכוחותיו, אשר התקדמו במהירות מחופי הפלישה בנורמנדי אל תוך מרחבי צרפת. במסגרתה הוקם נתיב נסיעה דו-סטרי לכלי רכב שהובילו אספקה מנורמנדי ועד לקרבת פריז ואף מעבר לה, ומשם בחזרה לנקודת המוצא. נתיב הנסיעה היה שמור לרכבי האספקה בלבד, שנסעו בו במשך 24 שעות ביממה. מערכת זו פעלה מה-25 באוגוסט 1944 ועד ה-16 בנובמבר באותה שנה.
רקע
האספקה עבור כוחות בעלות הברית הובאה בדרך הים מבריטניה לחופי נורמנדי, והחל מתחילת חודש אוגוסט – גם לנמל שרבור, שנכבש מידי הגרמנים. כל עוד הייתה התקדמות כוחות בעלות הברית איטית, היה המרחק בינם לבין מצבורי האספקה קטן והוא לא הציב קושי בהבאת האספקה אליהם. כאשר החלה התקפת בעלות הברית להתקדם, גדלו במהירות המרחקים בין מצבורי האספקה והכוחות הקדמיים (כך, בשבוע הראשון של ספטמבר כבר נמצאו כוחות אמריקניים קדמיים במרחק של 750 קילומטר מנמל שרבור). עקב התארכות המרחק נוצר קושי גדל והולך להביא אליהם את האספקה בהיקף שנדרש להם. כבר באמצע אוגוסט התחולל עקב כך משבר אספקה חריף – בעיקר מחסור בדלק - אשר האט את התקדמות כוחות בעלות הברית בצרפת. תשתית הרכבות הצרפתית הייתה הרוסה, באופן שתובלה ברכב הייתה האפשרות היחידה שעמדה לרשות בעלות הברית באותו זמן.
מערכת התובלה
על מנת לאפשר הזרמת אספקה רבה ככל האפשר בעיצומו של משבר האספקה, נקבעו שני נתיבי תנועה מיוחדים עבור כלי רכב נושאי אספקה בין נמל שרבור לבין הבסיס הלוגיסטי הקדמי שהקים הצבא האמריקני בעיר שארטר, כ-80 קילומטר מדרום מערב לפריז. בנתיב הצפוני מביניהם נעה התנועה מזרחה בלבד, והתנועה החוזרת מערבה נעה בנתיב האחר. שני נתיבי התנועה נסגרו בפני כלי רכב אזרחיים. אורך הנתיב היה כ-300 קילומטר לכל כיוון. בהמשך הוארך הנתיב מזרחה והשתרע לאורך של למעלה מ-600 קילומטר (יש לציין שהתארכות הנתיב הגדילה את צריכת הדלק של שיירות האספקה עצמן, באופן שהתועלת שהופקה מפעולתן מבחינת הובלת האספקה קדימה הלכה ופחתה).
נקבע כי כלי רכב נושאי אספקה ינועו בנתיבי התנועה בשיירות של חמישה כלי רכב לפחות, כשהם מלווים בג'יפים מלפנים ומאחור. בפועל נעו בנתיב גם משאיות בודדות. על הנהגים היה לשמור מרווח של 60 יארד (כ-54 מטר) בין כלי הרכב, ולקיים מהירות קבועה של 40 קילומטר לשעה (בפועל, חלק מן הנהגים נהגו מהר יותר ואף נטרלו את המנגנון במנועי משאיותיהם אשר הגביל את מהירותן המקסימלית). הנהיגה בשעות החושך נעשתה על אף הקושי שיצרו הוראות ההאפלה.
לצורך הפעלת המערכת גויסו נהגים מיחידות צבא עורפיות, כאשר כשלושה רבעים מן הנהגים שהפעילו את משאיות הנתיב היו אפריקאים אמריקאים. נעשה מאמץ לאייש כל כלי רכב בשני נהגים, על מנת שיוכל לנוע במשך זמן רב ככל האפשר. הנהגים נצטוו לעצור את רכביהם למנוחה ל-10 דקות לפני כל שעה עגולה (כלומר למנוחה של 10 דקות בכל 60 דקות). כמו כן הוקמו אזורי מנוחה באתרים שונים לצידי הנתיבים, שבהם יכלו הנהגים לעצור כדי לנוח ולאכול ארוחה חמה.
בסיוע לכלי הרכב פעלו יחידות הנדסה אשר תיחזקו את נתיבי הנסיעה, ושוטרים צבאיים אמריקאיים אשר כיוונו את התנועה בה בנקודות מפתח. כלי רכב שהתקלקלו נדחפו אל שולי הדרך ותוקנו שם על ידי מכונאים.
שלטים מאירי עיניים הוצבו לאורך נתיבי התנועה כדי לכוון את הנהגים, והם שימשו גם כדי לפרסם את הטונאז' היומי שהובילה המערכת.
בשיא פעולתה של המערכת פעלו במסגרתה 132 פלוגות הובלה – כ-6,000 כלי רכב - אשר הובילו מדי יום 12,500 טון אספקה. בסך הכל הובילה המערכת בתקופת פעולתה 412,000 טון אספקה.
שיירות אקספרס הכדור האדום היו חשופות להתקפות גרמניות מן האוויר, אך אלו היו מעטות, הגורמים המשמעותיים שהפריעו לפעולת מערכת האספקה היו הבלאי הגדול של כלי הרכב שפעלו במסגרתה והצורך שלהם בתחזוקה עקב כך, הקושי לגייס נהגים במספר מספיק והמחסור שלהם בשעות מנוחה מן הנהיגה. בעיה נוספת הייתה מחסור בג'ריקנים – כלי חיוני בהובלת דלק באמצעות מערכת זו - אשר הושלכו על ידי הכוחות הלוחמים בחוסר תשומת לב לכל אורך הנתיב מחופי הפלישה ועד מזרח צרפת (עד כדי כך שהצבא פרסם פניה לאזרחים הצרפתים ללקט ולהביא אליו ג'ריקנים נטושים, ואף הציע להם תמריץ כספי לכך).
פעולת מערכת האקספרס האדום גררה תשומת לב אליה מצד נציגי כלי התקשורת של בעלות הברית שסיקרו את המלחמה בצרפת, תופעה שאנשי הדרגים העורפיים לא היו רגילים אליה.
מערכת אקספרס הכדור האדום נועדה לפעול רק עד לתחילת ספטמבר 1944. בפועל היא המשיכה לפעול לאחר מועד זה ופעולתה הופסקה רק ב-16 בנובמבר, לאחר פתיחתו לשימושן של בעלות הברית של נמל אנטוורפן בבלגיה.
המגזר השלישי
המגזר השלישי, הידוע גם בשם מגזר ההתנדבות, הוא כינוי לארגונים הפועלים ללא כוונה ליצירת רווח לבעלי המניות ואינם חלק ממוסדות המדינה או השלטון המקומי. המגזר השלישי כולל עמותות, אגודות שיתופיות, חברות לתועלת הציבור, הקדשות, ארגוני צדקה, ארגונים בינלאומיים ואחרים. ארגוני המגזר השלישי נקראים לפעמים ארגונים לא-ממשלתיים. אולם, ישנם ארגונים ללא מטרת רווח שהוקמו על ידי מדינות או משמשים זרוע ביצועית של המדינה בתחומי הרווחה והחינוך למשל. מעבר לארגונים, רבים רואים במגזר השלישי זירה לפעילות של פרטים וכן מערכת ערכים ונורמות התנהגות.
השם "המגזר השלישי" קשור לתאוריית שלושת המגזרים ומשם בא גם שמו, שנועד להבדיל ארגונים אלו מהמגזר העסקי ("המגזר השני"), הפועל למטרות רווח, ומהמגזר הציבורי ("המגזר הראשון"), המורכב ממוסדות המדינה והרשויות המקומיות.
הגדרה
"המגזר השלישי" הוא מושג תאורטי שהתגבש בשנות השבעים של המאה הקודמת. ארגונים ללא מטרת רווח ולא ממשלתיים היו פעילים לפני שהוכנסו תחת הגדרה זו, ואף היו כפופים כבר לחוקים ותקנות במדינות השונות. אך הרעיון להכניס את הגופים הללו תחת אותה מטרייה תאורטית לא נעשה קודם לכן. ההכרה במגבלות המדינה והסקטור הפרטי הובילו חוקרים לחיפוש אחר דרך שלישית. בארצות הברית המלצותיה של ועדת פרי (Commission on Private Philanthropy and Public Needs) ב-1976, שעסקה בפילנתרופיה והקמת תוכניות לארגונים ללא מטרת רווח באוניברסיטת ייל, יצרו את הבסיס התאורטי להמשגה: ארגונים ללא כוונת רווח והמגזר השלישי. גם בבית הספר לכלכלה של לונדון הוקמה תוכנית לארגונים ללא מטרת רווח ב-1978.
למגזר השלישי אין הגדרה אחת והוא מושפע בכל מקום מהגדרות משפטיות ספציפיות, ירושות תרבותיות ומדיניות בחברות לאומיות שונות.
מאפייני המגזר השלישי
הגדרה מבנית תפעולית מגדירה חמישה סוגי ארגונים המרכיבים את המגזר השלישי: ארגונים פורמליים, ארגונים פרטיים, ארגונים עצמאיים, ארגונים שאינם מחלקים רווחים, ארגונים שיש בהם יסוד התנדבותי שבא לידי ביטוי במנהיגות מתנדבת, קבלת תרומות, מתנדבים מפעילים שירותים של הארגון, פעילות התנדבותית של מתנדבים למען עצמם או אחרים. ארגונים רבים במגזר השלישי עונים על יותר מסוג ארגון אחד. למשל ארגוני חלוקת מזון נותנים שירות של חלוקת מזון ופועלים לשינוי המדיניות בתחום הרווחה (סינגור).
מאפייני ארגון מגזר שלישי
סלמון ואנהייר פיתחו הגדרה בינלאומית בעלת חמישה תנאים לארגון כדי להיכלל במגזר השלישי:
יחסים בין מגזריים
שותפויות בין מגזריות החלו בעקבות מספר תהליכים:
התפתחות היסטורית
לאחר שהשלטון הדמוקרטי התחזק באירופה, החלו לקום התאגדויות מודרניות. ההתאגדות נתפסה בתחילה כקשורה לאזרחות ולפעילות סוציו-פוליטית. בממלכה המאוחדת, במאה התשע-עשרה, היה מושג ארגוני הצדקה קשור לדיון על האזרחות; צדקה הייתה עקרון חברתי ומרכיב חיוני בחברה דמוקרטית. מטרת הממשלה באנגליה הוויקטוריאנית היה לספק מסגרת של כללים והנחיות שיאפשרו לחברה לנהל את עצמה במידה רבה ככל האפשר. כתוצאה מכך, התאגדויות ופעילויות צדקה לא מומנו על ידי הממשלה אלא נוהלו ברמה גבוהה של אוטונומיה; במקביל נוצרו קשרי שיתוף פעולה עם הרשויות האחראיות.
עד שנות השבעים של המאה חוקרים זיהו תלות הדדית בין ארגוני המגזר השלישי לבין הממשלה, הקיצוץ בתקציב הממשל הפדרלי החל מתקופתו של רייגן ובישראל הפרטת שירותי הרווחה יצרה יחסים חדשים בין המגזרים.
אנהייר וסלמון, טוענים כי למגזר הראשון יש השפעה מכרעת על המגזר השלישי, ועל מקומו, פעולתו ומשקלו של המגזר השלישי במדינה מבחינה כלכלית. הם מזהים ארבעה סוגי התערבויות מרכזיים:
בעולם
מעריכים שמספר הארגונים החוץ-ממשלתיים הבינלאומיים, שאינם קשורים במדינה מסוימת, הוא למעלה מ-40,000. במדינות שונות בעולם מספר הארגונים החוץ-ממשלתיים יכול להגיע למאות אלפים, ואף מיליונים. (ברוסיה מעריכים שיש 277,000 ארגונים, ובהודו 3.3 מיליון – יותר מארגון לכל 400 אזרחים הודים). ארגונים חוץ-ממשלתיים בעולם סופגים ביקורת מצד ממשלות ותומכיהן, שלעיתים מגיעה לאלימות.
בעקבות תמיכת ארצות הברית וממשלות מערביות אחרות, הארגונים החוץ ממשלתיים שולבו וצברו השפעה באו"ם ובמוסדות פוליטיים אחרים. כשתקציביהם גדלו הארגונים הלא ממשלתיים לזכויות אדם הפכו לשחקנים בינלאומיים רבי עוצמה. עם סיומה של המלחמה הקרה הוגדרו מטרות חדשות לארגונים אלו, בטענה שהם מומחים בלוחמה אסימטרית, בטכנולוגיה צבאית מתקדמת ומומחים למשפט בינלאומי, זכויות האדם, צורך צבאי, ומידתיות. שינוי זה יחד עם היסודות הפוליטיים של מוסדות המשפט הבין-לאומי, ומקורות הלגיטימציה של הארגונים החוץ ממשלתיים אפשרו להם להגביר את השפעתם בתקשורת ובתחום הדיפלומטי.
המגזר השלישי בישראל
בשנת 2007 היו רשומות 43,000 עמותות, על פי נתוני המרכז הישראלי לחקר המגזר השלישי באוניברסיטת בן-גוריון, בשנת 2011 היו רשומים 34,398 ארגונים ללא מטרות רווח. ב-2016 היו רשומים 39,327 ארגונים והערכה על פי ארגון מידות שרק 13,000 פעילות ומדווחות לרשם העמותות.
פעילות
בשנת 2012 פעלו בישראל 35,974 ארגונים בתחומי ב-11 תחומי פעילות מרכזיים: איגודים מקצועיים – 1,067; איכות הסביבה – 296 ; ארגוני אזרחים – 2,239, ארגונים בינלאומיים – 261 ; בריאות – 899 ; דת – 9,149 ; חינוך ומחקר – 7,059 ; פילנתרופיה – 1,754 ; רווחה – 5,293 ; שיכון ופיתוח – 1,218 ; תרבות ופנאי – 6,265 ; אחר – 474.
דרך נוספת לסיווג ארגוני המגזר השלישי היא על פי תפקידם כלפי אוכלוסיית הידע אותה הם משרתים:
מקורות מימון
בשנת 2016 מקורות המימון של המגזר השלישי היו: העברות מממשלה – 50.3%; ההכנסות ממכירת שירותים – 34.1%; תרומות מחו"ל – 7.8% ותרומות ממשקי בית, מעסקים בישראל 6.9%. החלקים היחסיים השונים במקורות המימון לארגוני מגזר שלישי כמעט לא השתנו בשנים 2017–2018. על פי נתוני ועדת גלנור מ-2008, ב-2002 המדינה תמכה בארגונים בסכום של 2.2 מיליארד ש"ח (2005), רכשה שירותים ב-3.2 מיליארד ש"ח (2002), ונתנה הטבות מס בשווי 160 מיליון ש"ח (2006). על פי נתוני מכון ראות חלקו של המגזר השלישי בשוק התעסוקה בישראל הוא כמעט כפול מהממוצע ב-22 מדינות מפותחות. בשנת 2009 תוצר המלכ"רים היווה 5.9% מהתוצר המקומי הגולמי, ב-2016 5.3% ובשנים 2017 ו-2018 5.4% מהתמ"ג.
כוח עבודה במגזר השלישי
כוח העבודה במגזר השלישי כולל עובדים בשכר ומתנדבים. בשנת 2016 עבדו מעל 473,000 איש והתנדבו כמעט 480,000 איש.
דמוגרפיה
68% מהעובדים בארגוני המגזר השלישי ב-2009 היו נשים והעסקת נשים אחראית ל-70% מהגידול בהיקפי ההעסקה של המגזר השלישי בין שנת 2000 לשנת 2009. 91% מהמועסקים ב-2009 היו יהודים. 74% מכוח האדם היו ילידי ישראל, 8% היו ילידי ברית המועצות ו-2% ילידי ארצות הברית. ל-61% מעובדי המגזר השלישי היה תואר אקדמי.
תנאי עבודה ושכר
על פי מחקר שנעשה ב-2013 באוניברסיטת בו גוריון עולה שתחלופת העובדים בארגוני המגזר השלישי גבוהה: כשני שלישים מהמועסקים הם בעלי וותק של עד שנתיים בארגון, ורק רבע מכוח האדם עובד בארגונים מעל לשש שנים. בשנים 2000 עד 2009 רק כשליש מכלל המועסקים בארגוני המגזר השלישי הועסקו שנים-עשר חודשים רצופים במהלך שנת עבודה. 6.4% בלבד מכלל כוח האדם הועסק בתפקידי ניהול. ממוצע השכר החודשי בקרב מועסקים במגזר השלישי עמד בשנת 2009 על 4,230 ש"ח למשרה בפועל. בשנת 2008 יחס השכר הממוצע (חלקו של השכר מעבודה במשרה המדווחת בהשוואה לכלל השכר של אותו אדם) במגזר עמד על 0.62 נתון המעיד על "השלמת הכנסה" של עובדי המגזר במשרות נוספות. תחום הבריאות הוא התחום שבו השכר הממוצע היה הגבוה ביותר ועמד על 7,904 ש"ח בממוצע בעוד השכר בתחומים "דת", "ארגוני אזרחים" ו"תרבות ופנאי" היה הנמוך ביותר – כ-3,100 שקלים. שכר הגברים במגזר השלישי גבוה משכר הנשים: השכר הממוצע לאישה בשנת 2009 היה 3,667 ש"ח והשכר הממוצע לגבר היה 5,410 ש"ח. שכר המנכ"לים הממוצע בתקופה הנחקרת היה 17,000 ש"ח. ב-2010, על בסיס דיווח לרשם העמותות של חֲמֵשֶׁת מקבלי השכר הגבוה, ממוצע השכר עמד של 8,777 ש"ח.
מיסוי
ארגונים במגזר השלישי רשומים כמלכ"רים לצורך חוק מס ערך מוסף, ובהתאם לכך אינם גובים מס ערך מוסף על שירותים שהם מספקים בתשלום, וחייבים בתשלום מס שכר על המשכורת שהם משלמים לעובדיהם.
בפקודת מס הכנסה נחשבים רבים מארגוני המגזר השלישי ל"מוסד ציבורי", כהגדרתו, שהוא מוסד הפועל למטרה ציבורית – "מטרה שעניינה דת, תרבות, חינוך, מדע, בריאות, סעד או ספורט וכן מטרה אחרת שאושרה על ידי שר האוצר כמטרה ציבורית". הכנסה של מוסד ציבורי, כאשר לא הושגה מעסק, פטורה ממס הכנסה. תרומות למוסד ציבורי, שאושר לעניין זה, מעניקות לתורם זיכוי ממס הכנסה.
פעילות בינלאומית
מאז מלחמת ששת הימים, דרך הסכמי אוסלו החל ב-1993 ומאז תוכנית ההתנתקות ב-2005, חלה עלייה במספר הארגונים הפוליטיים ובעלי צד בוויכוח הציבורי והפוליטי על מדיניות הממשלה ביחס לגבולותיה. נוצר מצב של "נקיטת צד", התגייסות ארגונים לפי המפה הפוליטית לשמאל וימין.