cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטרומטוליט
סטרומטוליטים במים מלוחים
סטרומטוליטים מודרניים מצויים כיום בעיקר באגמי מלח ולגונות ימיות שבהם התנאים הקיצוניים בשל רמת המליחות הגבוהה מונעים פעילות של בעלי חיים אוכלי צמחים. המקום הידוע ביותר הוא שמורת הטבע הימית בריכת המלין (Hamelin Pool Marine Nature Reserve) במפרץ הכרישים (Shark Bay) באוסטרליה המערבית, אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, שבו ניתן לצפות כיום בדוגמאות במצב מצוין. מקום נוסף הוא לגואה סלגדה (Lagoa Salgada), במדינת ריו גראנדה דו נורטה בברזיל, שם ניתן לחזות בסטרומטוליטים מודרניים בצורת כיפה. סטרומטוליטים החיים בתוך היבשת ניתן למצוא במים המלוחים של קוואטרו סייאנחס (Cuatro Ciénegas), מערכת אקולוגית ייחודית במדבר המקסיקני, ובאגם אלצ'יצ'יקה (Alchichica), אגם בתוך מאר באגן המזרחי (Cuenca Oriental) של מקסיקו. הסביבה הימית הפתוחה היחידה שבו ידוע שסטרומטוליטים משגשגים הם באיי אקסומה (Exuma Cays ) בקבוצת איי בהאמה.
ב-2010 פרסמה קבוצת חוקרים בראשות ד"ר מין צ'ן, ביולוגית מאוניברסיטת סידני, מחקר שעל פיו נתגלה לראשונה מזה 60 שנה סוג חדש של כלורופיל המכונה "כלורופיל f" שייחודו, היכולת לבצע פוטוסינתזה בתחום התת-אדום. כלורפיל זה מוצה מסטרומטוליטים במפרץ הכרישים שבאוסטרליה המערבית. תגלית שבגינה זכתה מין צ'ן בפרס מדען השנה של אוסטרליה לשנת 2011.
סטרומטוליטים במים מתוקים
בלגונה בקאלאר (Laguna Bacalar) במדינת קינטנה רו בחצי האי יוקטן שבדרום מקסיקו יש מבנה נרחב של מיקרוביאליטים (כלומר סטרומטוליטים או תרומבוליטים) חיים ענקיים. מרבד המיקרוביאלטים משתרע לאורך 10 קילומטרים והוא מתרומם בכמה מקומות לגובה של כמה מטרים. אלו הם ככל הנראה המיקרוביאלטים החיים של מים מתוקים הגדולים ביותר בעולם, וקרוב לוודאי מושבת האורגניזם הגדולה בעולם.
מרחק קצר דרומה, קיימת רצועה באורך של קילומטר וחצי של סטרומטוליטים יוצרי שונית (בעיקר מהמין Scytonema) במפרץ צ'טומל (Chetumal Bay) בבליז, מרחק קצר דרומית לשפך הריו הונדו והגבול המקסיקני.
סטרומטוליטים של מים מתוקים באגם סאלדה, אגם לוע בדרום מערב טורקיה. מי האגם עשירים במגנזיום ומבני הסטרומטוליטים עשויים מהידרומגנזיט (Mg5(CO3)4(OH)2•4H2O).
זוג נוסף של דוגמאות לסטרומטוליטים של מים מתוקים הם באגם פביליון (Pavilion Lake) ובאגם קלי (Kelly Lake) בקולומביה הבריטית בקנדה. באגם פבליון גדלים הסטרומטוליטים הגדולים ביותר בעולם של מים מתוקים ונאס"א חקר אותם כחלק ממחקר באסטרוביולוגיה. נאס"א, סוכנות החלל הקנדית ומספר אוניברסיטאות מרחבי העולם משתפים פעולה במיזם הממוקד במחקר חיי המיקרוביאליטים באגמים. מטרת המיזם, הקרוי "מיזם המחקר של אגם פבליון" (Pavilion Lake Research Project), לחקור מהם התנאים הטובים ביותר הצריכים להתקיים בתחתית האגמים על מנת לתמוך בקיום חיים ולפתח השערה טובה יותר כיצד גורמים סביבתיים משפעים על חיי המיקרובילאטים באגמים. המטרה הסופית של המיזם היא להבין טוב יותר מהם התנאים הסבירים יותר לקיום חיים על כוכבי לכת אחרים. בנוסף סוכנות נאס"א הקימה מיזם מדע ציבורי מקוון המכונה "MAPPER" שבו יכול כל אחד לעזור במעבר על אלפי הצילומים של תחתית האגמים ולסמן מיקרוביאליטים, אצות ומאפיינים אחרים של תחתית האגמים.
מיקרוביאליטים התגלו באגם בתחתית מכרה פתוח במכרה אזבסט נטוש בסמוך לעיר המכרות קלינטון קריק (Clinton Creek) בטריטוריה יוקון בקנדה. מיקרוביאליטים אלו צעירים מאוד וככל הנראה החלו להיווצר מיד לאחר שהמכרה נסגר ב-1978. הצירוף של קצב השקעה איטי, קצב הסתיידות גבוה, וקצב נמוך של גידול מיקרואוגניזמים גרמו להיווצרות מיקרוביאליטים אלו. מיקרוביאליטים באתר מכרות היסטורי מוכיחים שסביבה שהיא מעשה ידי אדם יכולה לעודד היווצרות של פחמה ממקור מיקרואוגניזמי. לכך יש השלכות על יצירת סביבות מלאכותיות לשם יצירת מיקרוביאליטים מודרניים, כולל סטרומטוליטים.
סוג נדיר מאוד של סטרומטוליטים שאיננו שוכן באגמים חי במערת נטל (Nettle Cave), אחת ממערות ג'נולאן (Jenolan Caves) בהרים הכחולים בניו סאות' ויילס באוסטרליה. הכחוליות חיות על פני אבן הגיר, ומתקיימות מהמים המטפטפים לאורך האבן והעשירים בסידן, המאפשרים להם לגדול כלפי שני הפתחים של המערה המספקים אור.
ג'יימס קמפבל (מושל אוהיו)
ג'יימס אדווין קמפבל (באנגלית: James Edwin Campbell; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1884–1889, וכמושל אוהיו ה-38 בשנים 1890–1892.
ראשית חייו
ג'יימס קמפבל נולד בעיר מידלטאון שבאוהיו, שם התחנך בבתי הספר המקומיים, ולאחר מכן למד באוניברסיטת מיאמי שבאוקספורד, אוהיו.
במלחמת האזרחים שירת קמפבל בצבא האיחוד והיה מוצב בפלגת נהר המיסיסיפי. הוא שירת כעוזר רב חובלים (master's mate) על סיפון ספינות התותחים "אלק" ו"נאיאד" עד שבריאותו התדרדרה והוא שב לביתו שהוא כחוש ורזה.
ב-1865 התקבל קמפבל ללשכת עורכי הדין ושנתיים לאחר מכן החל לעסוק במקצועו בהמילטון, אוהיו. ב-1870 הוא נשא לאישה את מוד אליזבת אוונס מהמילטון. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
קמפבל היה רפובליקני, והצביע עבור הנשיאים אברהם לינקולן ויוליסס ס. גרנט, אך לאחר 1872 עבר לשורות המפלגה הדמוקרטית.
חבר בית הנבחרים
לאחר ששימש כתובע של מחוז באטלר באוהיו בשנים 1876–1880, נבחר קמפבל מטעם הדמוקרטים לבית הנבחרים של ארצות הברית, פעמיים מטעם מחוז הבחירה השביעי של אוהיו, ופעם אחת מטעם מחוז הבחירה השלישי, מושב שבעבר אויש על ידי דודו, לואיס קמפבל. בבית הנבחרים כיהן קמפבל בשנים 1884–1889. בשנים 1885–1884 שימש קמפבל כיושב ראש ועדת בית הנבחרים לסחר במשקאות חריפים.
מושל אוהיו
ב-1889 נבחר קמפבל כמושל אוהיו, וכיהן בתפקיד בשנים 1890–1892. בבחירות לכהונה שנייה ב-1891 לא עלה בידו להיבחר והוא נוצח על ידי מי שלימים כיהן כנשיא ארצות הברית, ויליאם מקינלי. במהלך כהונתו כמושל הוא חתם על חוק לקיום הצבעה חשאית בבחירות באוהיו. הוא כינס מושב מיוחד של האספה הכללית של אוהיו כדי להדיח את ממשל העיר המושחת של סינסינטי. צעד זה עלה לו באובדן התמיכה מצד הדמוקרטים בחלק זה של המדינה, ומנע ממנו את הבחירה לכהונה שנייה. ב-1895 הוא ניסה שוב להיבחר כמושל, אך שוב ללא הצלחה.
שנותיו האחרונות
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים ב-1892 הוא שב לעיסוקו בעריכת דין בקולומבוס.
בשנים 1895–1896 היה קמפבל חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת המדינה של אוהיו. הוא נותר פעיל בפוליטיקה, והיה נציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית ב-1892, 1920 ו-1924. בשנים 1908–1911 הוא היה חבר בוועדה לארגון ספר החוקים של אוהיו.
ב-1906 היה קמפבל שוב מועמד לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך נוצח בבחירות. ב-1908 הוא היה מועמד מפלגתו לסנאט של ארצות הברית, אך גם אז נוצח בבחירות. ב-1913 מונה קמפבל כנאמן של החברה הארכאולוגית וההיסטורית של אוהיו, וב-1925 הוא נבחר פה אחד על ידי מועצת הנאמנים כנשיא החברה, תפקיד בו הוא שימש עד למותו.
קמפבל היה חבר הבונים החופשיים, במסדר האייל הקנדי, במועדון קולומבוס, במועדון סקיוטו, בכנסייה הפרסביטריאנית, בצבא הגדול של הרפובליקה, בלגיון האמריקני, ובמועדון קיט קט של קולומבוס.
ג'יימס קמפבל נפטר בקולומבוס ב-8 בדצמבר 1924. הוא נטמן בבית הקברות גרין לון שבעיר.
Bombs Away
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי כריס מוריי, לייקמיינדס ואולמנסקי, שגם הפיקה אותו. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-150 אלף השמעות. לא הופק עבורו וידאו קליפ רשמי, אך קטע אודיו שלו פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של אולמנסקי. ב-23 בנובמבר יצאה גרסה אקוסטית לשיר, שזכתה להצלחה גבוהה. היא אף הגיע למקום התשיעי ב.
אילני
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שירים שהוקלטו על ידי דנה אינטרנשיונל
הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל הקליטה שירים לשמונה אלבומי אולפן, שני אלבומי אוסף ומארז תקליטורים אחד בסך הכול. מעבר לכך, היא סיפקה שירת רקע והופעות אורח בשירים שונים שהוקלטו על ידי אמנים ומוזיקאים אחרים, כמו גם הופיעה ברצועות של אמנים אחרים במהלך הקריירה שלה; חלקן הופצו כסינגלים ברחבי מדינת ישראל.
אחרי שהוציאה את להיטי המועדונים "סעידה סולטנה" ו"דנה אינטרנשיונל", דנה אינטרנשיונל החליטה לשלוח לרדיו באמצעות IMP דאנס (חברת-בת של IMP רקורדס) את "פטה מורגנה" ו"משחק הדמעות" ובסמוך לכך להוציא את אלבום הבכורה שלה, דנה אינטרנשיונל (1993). היא הקליטה שירים במספר שפות שונות במסגרת האלבום, ביניהן עברית וערבית. אחרי דנה אינטרנשיונל יצאו לאור אומפטמפה (1994) ואיפיטמפה (1995) שזכו להצלחה ארצית. מכאן ואילך, היא הוציאה שורה של אלבומים שזכו להצלחה גדולה, ביניהם מגנונה (1996) ודיווה – האוסף (1998) שזכו להצלחה בין-לאומית. אינטרנשיונל שיתפה פעולה עם מספר כותבי שירים ומפיקים מוזיקליים לאורך הקריירה שלה, כאשר רבים משיריה הגיעו למקום הראשון במצעדי השירים בישראל, ביניהם: "ישנן בנות", "אני לא יכולה בלעדיך", "בתולה", "לילה טוב אירופה", "אני רוצה לחיות", "מי שלא רוקד עומד", "מנפנפת", "דון קיחוטה", "דיווה", "Love Boy" ו"סרט הודי" (שהוקלט ביחד עם עידן יניב).
כמו כן, הקליטה אינטרנשיונל שירים ופיוטים נוספים ביניהם "מי האיש" הלקוח מתהילים. גרסתה לוותה בווידאו קליפ נלווה שפורסם בשנת 2018 וצולם ביחד עם סימפונט רעננה. היא גם הקליטה את "דרור יקרא" מאת דונש בן לברט, לאלבום האולפן השני שלה משנת 1994, אומפטמפה. במהלך הקריירה המוזיקלית שלה שיתפה פעולה עם זמרים, מפיקים מוזיקליים ופזמונאים נוספים כמו עופר ניסים, מאיה סימנטוב, אלון אולארצ'יק, צביקה פיק, איגי וקסמן, קורין אלאל ורונה קינן ("וזה לא מה ש..."), סטטיק ובן-אל תבורי, אלי אברמוב, דני דותן, אסתר שמיר ואהוד מנור.
רביעיית המיתרים ברקשייר
רביעיית המיתרים ברקשייר (באנגלית: Berkshire String Quartet הייתה הרכב קאמרי אמריקאי, שייסדה ומימנה פטרונית האמנויות אליזבת ספראג קולידג' בשנת 1916, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. הרביעייה נקראה במקור "רביעיית המיתרים קורצ'ק", על שם הוגו קורצ'ק (1957-1884), נגן בתזמורת הסימפונית של שיקגו מ-1907 עד 1914 (משנה לקונצרטמייסטר מ-1910 עד 1914). קורצ'ק מילא תפקיד ראשון במעלה בארגון פסטיבל ברקשייר למוזיקה קאמרית שייסדה קולידג'. רביעית ברקשייר המקורית התפרקה לאחר 1941.
חברים אחרים בפיטספילד
בשנת 1917, גויס הרמן פלבא לצבא ארצות הברית; אדואר דטייה מניו יורק תפס את מקומו.
צפיה
צפיה (בערבית: صفية; 610–670 בערך) הייתה אחת מנשותיו של מוחמד, אשתו היהודיה שנלקחה כשלל לאחר שבעלה היהודי ושבטם נרצחו בידי מוחמד וצבא המאמינים שלו ("המוסלמים הראשונים").
ביוגרפיה
לאחר מצור ממושך, החליטו בני קוריט'ה להיכנע. לפני הכניעה הצליחו צפיה ובעלה לצאת מאַל-מַדִינָה ולברוח לח'ייבר. כאשר פתחו בני קוריט'ה את השערים, אסרו הערבים את כל הגברים. מוחמד יצא אל השוק באַל-מַדִינָה, חפר חפירות וציווה לכרות את ראשו של כל גבר יהודי שיסרב לקבל את האסלאם. הגברים הובאו אליו אחד אחד לפי הצו. הטבח נעשה בפני מוחמד עצמו. המתת היהודים נמשכה יום שלם. עלי בן אבי טאלב, בן-דודו וחתנו של מוחמד, קיים את זוועת השחיטה בידיו ממש. הראשים הותזו והגופות הושלכו אל בור מחוץ לעיר. כשנקרא אביה של צפיה, חי בן אח'טב, היה לבוש משי בשלל צבעים. הוא קרע את לבושו למען לא יחלקוהו המוסלמים ביניהם. ידיו היו כבולות אל ערפו. כשראה את מוחמד אמר: "באלוהים אין אני מאשים את עצמי בגלל שנאתי אותך. אולם אשר יבגוד באלוהים יעכרנו האלוהים". אחרי כן צנח. ראשו נכרת. הטבח נמשך בלילה לאור הנרות. הגופות הושלכו אל הבורות ונערמו עליהם ערמות של עפר. כל מי שהגיע לבגרות הוצא להורג. הנשים והילדים נמכרו לעבדות. הביזה הגדולה, אדמות, נשק, ילדים ונשים העמידו בידי מוחמד, שהיה חסר מקורות מחיה, אמצעים לשלוט על אל-מדינה ולהמשיך במסע כיבושים בכל ערב.
היישוב היהודי הבא שנכבש על ידי מוחמד היה ח'ייבר, נווה המדבר העשיר והפורה בערב. ח'ייבר הייתה מיושבת ביהודים מקומיים וחלק מיהודי נד'יר עברו לשם. בין השבויות שנתפסו לאחר כיבוש ח'ייבר הייתה צפיה, בתו של חי בן אח'טב שנרצח בליל הטבח של קוריט'ה. מוחמד בחר בה מבין השבויות ולקחה לאישה כשלל מלחמה.
בעלה, כנאנה אבן אבי אלרביע, נלקח אף הוא בשבי. מוחמד רצה להתנקם בו נקמה אכזרית. הוא ציווה להביאו אליו ודרש ממנו למסור לו את אוצרות משפחת אבי אלחוקיק שהכילו מרגליות וכלי הזהב ועדיים. כנאנה סירב. מוחמד ציווה לענותו ולסרוק את בשרו במסרקות ברזל ובשיפודים לוהטים. אחרי כן התיזו את ראשו. מוחמד ציווה לרצוח גם את אחיו סאלם. את צפיה, אשת הנרצח, הכריח לעבור ולצפות בגופות ההרוגים.
צפיה הייתה יפת מראה. מוחמד הכיר אותה עוד בצאתה לגלות עם בני נד'יר מאַל-מַדִינָה. את הנישואין עם צפיה חגג מוחמד בח'ייבר. בליל הכלולות אישה בשם אום סולים בת מילחאן אם אנס בן מאלכ מונתה לטפל בה. היא קישטה אותה וסירקה אותה. אחד מאנשי מוחמד, אבו איוב ח'אלד בן זיד אחי בני אלנג'אר, מונה כשומר אישי עליה. אבן הישאם מספר כי משראה ח'אלד שמוחמד בחר בה לאישה, הזהיר אותו מפניה ואמר לו שעליו להיזהר מאישה מבין הכופרים שהרג את אביה, את בעלה, ואת בני עמה, פן תעשה לו רעה. אז נתן לו מוחמד את התפקיד לשמור עליה ומפניה. נשי מוחמד היו ממררות את חייה; הן קראו לה "הנערה היהודייה". אך מוחמד היה מנחמה ואמר: אל תבכי, כי אביך אהרן ודודך משה שליח האלוהים.
המלחמות הפרתיות
בשנת 114 יצא טראיאנוס למסע המלחמה האחרון שלו, המלחמות הפרתיות. על פי הסכמים קודמים, היה על האימפריה הפרתית להתייעץ עם רומא בטרם ימונה מלך ארמניה. הפרתים הפרו הסכם זה ומינו מלך שלא היה מקובל על הרומאים. בשנת 114 כבש טראיאנוס את ארמניה והדיח את מלכה. משם המשיך דרומה אל האימפריה הפרתית עצמה, וכבש את צפון מסופוטמיה, חדייב ודרום מסופוטמיה בשנת 115, ולבסוף את הבירה קטסיפון בשנת 116. הוא המשיך דרומה אל המפרץ הפרסי, והכריז על מסופוטמיה כפרובינקיה חדשה באימפריה. בשנת 116 חצה את הגבול לתוך פרס וכבש את העיר סוסה, הדיח את מלך הפרתים אוסורס הראשון והציב במקומו שליט בשם פרתמספטס. היה זה ההישג הגדול ביותר שהשיגו הרומאים בהתקדמותם במזרח, הישג שאף שליט רומי מאוחר יותר לא הגיע אליו.
מרד התפוצות
באותה העת החלו היהודים במרד המכונה "מרד התפוצות", שכלל התקוממות כנגד התושבים היוונים וכנגד הרומאים בערים רבות במסופוטמיה, לוב, אלכסנדריה וקפריסין. טראיאנוס נאלץ להקצות רבים מכוחותיו לדיכוי המרד. המרד פרץ, כפי הנראה, בקירנאיקה, היא לוב של ימינו. חבל ארץ זה הוחזק על ידי חיילים רומים מעטים, שכן הלגיונות ששהו בו דרך קבע נשלחו למלחמה במזרח. המורדים המשיכו מלוב מזרחה, והגיעו לאלכסנדריה. במקביל התקוממו יהודי קפריסין. כן התקוממו יהודי מסופוטמיה, אשר נכבשה זמן לא רב לפני המרד על ידי צבאות טראיאנוס.
לדיכוי המרד במצרים נשלח קווינטוס מרקיוס טורבו, שהצליח בעזרת כוח רב לחסל את המרד. הקהילה העשירה והמשגשגת ביותר בתפוצות, קהילת אלכסנדריה, חרבה, ובית הכנסת המפואר שהיה בה הושמד. רבים מאוד נהרגו, והקהילה לא שבה לעולם למצבה הקודם. גם קהילת קפריסין חרבה, וכן חרבו קהילות נוספות, מארם נהריים ועד לוב. מדכא המרידה הפרתית במסופוטמיה היה לוסיוס קווייטוס. קווייטוס ויחידתו לקחו חלק בפלישה של טראיאנוס לאימפריה הפרתית בשנת 115, הוא הצליח ללכוד את העיר סינגרה ללא קרב והוביל את דיכוי המרד של האוכלוסייה בארם נהריים (שסופחה לא מכבר כפרובינקיה "מסופוטמיה"). במסעו טבח קווייטוס מספר רב של יהודים, ככל הנראה כדי שלא יתמרדו בדומה לשאר היהודים בתפוצות. במהלך דיכוי המרד הוא כבש מחדש את נציבין והחריב את אורפה. מרד התפוצות פגע בסיכויי הקיסר טראיאנוס להכות בפרתים ולכבוש את המזרח.
פולמוס קיטוס
באותו הזמן בפרובינקיה יודיאה התרחש פולמוס של קיטוס – הכינוי מדברי חז"ל להתקוממות שהתרחשה בזמן מרד התפוצות בארץ ישראל. המרידה התרחשה במקביל למרד התפוצות, והמקורות על אודותיה הם קלושים ביותר. התלמוד מזכיר מרד יהודי שהתרחש בין המרד הגדול למרד בר כוכבא; ה"היסטוריה אוגוסטה", שלרוב אינה נחשבת כמקור מהימן, מזכירה שארץ ישראל "גילתה רוח מרדנות" באותה העת. לבסוף קיימת עדות אפיגראפית על כך שהתנהלה לחימה בארץ ישראל בשנים הללו. מכיוון שהמרד לא הותיר את רישומו בהיסטוריה יש הסכמה בקרב החוקרים שהיה מדובר במרד בעל היקף קטן. לא ידוע לנו על סדר המאורעות המדויק, אולם ידוע כי בשנת 116 נשלחה יחידה של הלגיון השלישי 'קיראניקה' לירושלים, לחזק את חיל המצב המקומי. אולם העדות החשובה ביותר למהומות בפרובינקיה היא השינוי המנהלתי שחל בה לאחר מכן.
בשנת 117 מינה הקיסר טראיאנוס את לוסיוס קווייטוס, שדיכא את המרידות במסופוטמיה, למושל יהודה, והוא הגיע עם חייליו המאורים הנאמנים והוסיף לגיון שני למצבת כוח האדם הרומאי בפרובניקיה (ככל הנראה היה זה הלגיון השני 'טראיאנה'). יש להניח שקווייטוס קיבל את מינויו כדי להשקיט את יהודה ולדכא את המרד היהודי. דבר זה הפך את יהודה לפרובינקיה פרו-קונסולרית (כלומר פרובינקיה שנציבה היה קונסול לשעבר). בשלב זה התערערה בריאותו של טראיאנוס עד כדי שנאלץ לפרוש מן המלחמה, והוא מת ב-9 באוגוסט 117 בטרסוס שבקיליקיה.
זאבול
זאבול (בפרסית/דארי/פשטו: زابل) הוא אחד מתוך 34 מחוזות אפגניסטן. בשנת 1963 נוצר המחוז כפיצול של המחוז השכן קנדהאר וגבולותיו לא השתנו מאז. גודלו של המחוז 17,343 קילומטר רבוע. רוב אוכלוסייתו של מחוז זאבול המונה 289,300 איש אינה חיה באזורים עירוניים אלא בשטחים הכפריים. למחוז גבול בינלאומי עם הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן מדרום-מזרח. המחוז ממוקם על אזור היסטורי, גאוגרפי ותרבותי בשם זאבולסתאן (בפרסית: زابلستان).
גאוגרפיה
מחוז זאבול ממוקם בדרום אפגניסטן; זאבול גובל בפקיסטן ובקנדהאר בדרום ובמערב, במחוז אורוזגאן בצפון-מערב, במחוז ע'זני ובמחוז פכתיכא במזרח. הטופוגרפיה מאופיינת על ידי שטח הררי וצחיח בצפון ובמזרח ושטח מישורי ומדברי מדרום ובמערב. מקורות המים המרכזיים במחוז הם הנהרות ארגנדאב וטרנק הזורמים לאורכו מעבר רכס ההרים הינדו-כוש מצפון-מזרח.
טליבאן
למרות הטענות הרשמיות של הממשלה האפגנית בקאבול כי התמיכה בטליבאן חלשה או נאלצת בכפייה באזור המחוז, ישנה תמיכה חזקה, בייחוד מצד היישובים הכפריים ברחבי המחוז. מראיון של רדיו אירופה החופשית עם תושב קלאת, בירת המחוז המונה 45,000 איש נאמר בפי התושב כי: פאיז מוחמד אחמדזאי, פעיל אזרחי בקלאת, טען כי המחוז נשכח על ידי הממשלה, שלטענתו מיקדה את מאמציה הצבאיים וההתפתחותיים במחוזות שכנים גדולים ואסטרטגיים יותר כמו קנדהאר, אורוזגן והלמנד. לדברו: זאבול חשובה מבחינה אסטרטגית לטליבאן שכן היא עוברת בדרך קישור בין מחוזות גדולים כגון ע'זני, קנדהאר ואחרים, אך גם משום שהיא משמשת אסטרטגית לתנועת כוחות אל תוך מרכז המדינה ואל הבירה קאבול.
מחוז זאבול נחשב ל"מעוז הטליבאן" בדרום אפגניסטן. במחוז ישנה נוכחות חלשה של ממשלת אפגניסטן, המוגבלת לעיר הבירה, בעוד שרוב האוכלוסייה מתגוררת כאמור בכפרים הרבים המפוזרים. מלבד מורדי הטליבאן המקומיים, על פי הדיווחים לוחמי ארגוני מורדים ובדלנים שונים פעילים בכמה נפות במחוז. שמונה נפות מתוך המחוז מסווגות כחלוקות בין כוחות הממשלה לגופים שונים, מחוז הבירה קלאת נמצא תחת שליטה יציבה של הממשלה האפגנית, וישנן שתי נפות הנמצאות תחת שליטה מלאה של הטליבאן. 117 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 2 תקריות בשבוע).
דוגמאות לתקריות כוללות פשיטות ליליות ותקיפות אוויריות. מורדי הטליבאן ביצעו פעילויות הקשורות לטרור כמו ירי ופיגועי התאבדות בכמה נפות ברחבי המחוז. יתר על כן, דווח כי אירועים ביטחוניים הקשורים לסכסוך כגון קבוצות חמושות בלתי חוקיות שתוקפות עמדות של המשטרה ומפוצצות מטעני חבלה התרחשו לאורך כמה קטעי כביש מהירים במחוז. התקפות אוויריות של כוחות ארצות הברית התרחשו גם כן והרגו את מנהיגי ומפקדי הטליבאן, בהם נהרג בשנת 2015 המושל המחוזי מטעם הטליבאן. תועדו 293 נפגעים אזרחיים (57 הרוגים ו-236 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 79 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. זו ירידה של 12% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו פיגועים באזורים מיושבים, ואחריהם הטלת מטעני חבלה ומוקשים. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 902 אנשים מהמחוז.
חלוקה מנהלית
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז זאבול ואוכלוסייתן.
פרידריך פפר
פרידריך ("פריץ") פפר (30 באפריל 1889 – 20 בדצמבר 1944) היה פליט מלחמה יהודי-גרמני שעיקר פרסומו נובע מהעובדה כי התחבא מאימת הנאצים עם משפחת פרנק באמסטרדם. עם גילוי המחבוא והמעצר של המסתתרים בו הועבר פפר למתקני כליאה שהאחרון שבהם מחנה הריכוז נוינגמה בו הוא נפטר. דמותו מופיעה ביומנה של אנה פרנק בשם הבדוי אלברט דיסל.
עד לכניסה למחבוא
פרידריך פפר נולד בגרמניה בעיר גיסן בן לסוחרי טקסטיל יהודים-גרמנים. בשנת 1911 הוא סיים את לימודי רפואת שיניים ושנה לאחר מכן פתח מרפאה בברלין. פפר שירת בצבא הקיסרות הגרמנית ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1921 הוא נשא לאישה את וורה בייטינר (31 במרץ 1904 – 30 בספטמבר 1942), ביום 3 באפריל 1927 נולד וורנר פיטר פפר ובשנת 1932 התגרש פרידריך מאשתו וקיבל חזקה בלעדית על ילדם המשותף. שנה לאחר מכן עלתה המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה ובשנת 1938 החליט פפר לשלוח את בנו לאנגליה לחיות עם אחיו (דוד של וורנר) ארנסט.
בשנת 1936 פגש פפר אשה לא יהודייה, גרושה וצעירה ממנו שרלוטה קלטה (1910–1985) הזוג לא יכול היה להתחתן מאחר שחוקי נירנברג ששללו מפפר את כל זכויותיו ואסרו על נישואים בין יהודים ללא יהודים. לאחר ליל הבדולח החליטו בני הזוג לברוח להולנד הנייטרלית, פפר הקים מרפאת שיניים באמסטרדם וכך נוצר הקשר עם אוטו פרנק ולאחר מכן עובדיו בחברת אופקטה. ב-10 במאי 1940 תקפה גרמניה הנאצית את הולנד ובלגיה. הולנד נכבשה תוך חמישה ימים ונכנעה ב-15 במאי. מיד לאחר הפלישה הגרמנית החלו גזירות נגד יהדות הולנד, שמנתה אז כ-140,000 איש (וכן כ-30,000 פליטים מגרמניה) וחוקי הגזע הגרמניים הועתקו למערכת החוקים ההולנדית. פרידריך פפר נאלץ להפרד משרלוטה ולהרשם כדייר בכתובת אחרת.
במחבוא
בסתיו של שנת 1942 החליט פפר למצוא מקום מחבוא ופנה למיפ חיס שהתייעצה עם אוטו פרנק והלה הסכים להכניס את פפר למחבוא בחלק האחורי של בית המשרדים של חברת אופקטה ברחוב פרינסנחראכט (Prinsengracht) 263, למרות הצפיפות החליט אוטו פרנק כי השכלתו הרפואית של פפר עשויה להועיל למתחבאים. הוא הותיר מכתב פרידה לשרלוטה ובמהלך שהותו במחבוא הם שמרו על קשר דרך מיפ חיס.
מרגוט פרנק שחלקה במחבוא חדרון עם אחותה אנה פרנק עברה להתגורר עם הוריה ופפר חלק את החדר עם אנה פרנק. מערכת היחסים המתוחה והעכורה בין שתי הדמויות תוארה בהרחבה ביומנה של אנה פרנק. על המתחים שמקורם בכליאה בחלל קטן ללא פרטיות נוספו הבדלי הגילאים והטמפרמנט וככל הנראה אי הנוחות הקיצונית שחוותה אנה פרנק שהייתה בעיצומו של תהליך ההתבגרות וההבשלה המינית. עובדות אלו הביאו לחיכוחים בלתי פוסקים בין השניים ול"הופעה" לא מחמיאה (בלשון המעטה) של פפר ביומנה של אנה פרנק ביטוי לכך הוא שמו הבדוי ביומן דיסל שפירושו בגרמנית "טיפש".
בבוקר של 4 באוגוסט 1944, פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר (בגרמנית: Ordnungspolizei, הייתה ידועה בקיצור אורפו) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד אוברשארפיהרר אס אס (סמל) קרל זילברבאואר, איש האס דה ואיתו עוד 3 קציני משטרה נוספים. פרידריך פפר ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק. ביום 3 בספטמבר הוא הועבר, עם שאר דיירי המחבוא לשעבר, למחנה המוות אושוויץ. ביום 29 באוקטובר הוא נשלח עם עוד 59 אנשי רפואה אחרים למחנה זקסנהאוזן - מחנה הריכוז הראשי לאזור ברלין בתקופת המשטר הנאצי. משם, בתאריך לא ידוע, הוא הועבר למחנה הריכוז נוינגמה ושם נפטר מזיהום במעיים ביום 20 בדצמבר 1944.
לאחר מותו
על פי מחקרה של מליסה מולר "הנערה אנה פרנק" (באנגלית: Anne Frank : the biography) שרלוטה רשמה עצמה כאשתו החוקית של פפר בשנת 1950, אך התרחקה מבנו וורנר, אך הם היו מאוחדים באי שביעות הרצון כלפי הדרך בה נשתמר זכרו ביומנה של אנה פרנק, ואף הביעו במפורש את השגותיהם למפרסם היומן – אביה של אנה פרנק אוטו פרנק. אי שביעות רצונם גברה לאחר עליית המחזה יומנה של אנה פרנק מאת גודריך והקט והסרט שהופק בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 שהציג את פפר באופן נלעג וגולם על ידי הקומיקאי היהודי-אמריקאי אד וין (Ed Wynn) זאת ועוד, מר דיסל במחזה הוא אדם המרוחק מהיהדות בניגוד לדמותו האמיתית של פפר שהיה דובר עברית רהוטה ואדם דתי בעל רקע אורתודוקסי, הקרע בין אוטו פרנק וקרן אנה פרנק למשפחתו של פפר לא אוחה לעולם. בשנת 1995 הופיע וורנר פפר בריאיון עם מיפ חיס בה הוא הודה לה על ניסיונה להציל את אביו.
תנין פיליפיני
תנין פיליפיני (שם מדעי: Crocodylus mindorensis) הוא מין של תנין ממשפחת התניניים החי בפיליפינים ובעבר נחשב לתת-מין של תנין גינאה החדשה.
תנין זה הוא אחד משני התנינים החיים בפיליפינים, יחד עם תנין הים הענקי. הוא עצמו קטן יחסית לתנין ואורכו רק 1.5 מ' עם אורך מקסימלי של 3.1 מ' ומשקלו 15 ק"ג בבגרות כשיכול להגיע עד למשקל 75 ק"ג. הנקבות קטנות יותר מהזכרים. צבע הקשקשים חום-זהוב אשר הופך לכהה יותר בבגרות. כמו רוב התנינים שיניהם בולטים גם כשהפה סגור.
הם חיים בנהרות ובביצות בפיליפינים. הוא ניזון בעיקר מדגים וגם מדו-חיים, עופות, נחשים, צבים ולעיתים גם יונקים.
התנין נפגע מאוד בטבע, בעיקר כתוצאה משיטות דיג הרסניות, כמו דיג בדינמיט ומציד ומספרו הופחת מאוד בטבע. כיום הוא מין מוגן וחל איסור מוחלט להרוג אותו במדינתו.
אירן גאל
אירן גאל, (במקור גרין עד 1900, בהונגרית: Gál Irén; נאג'אנד, 14 בדצמבר 1890 – בודפשט, 17 בספטמבר 1974) הייתה מורה לפסנתר, יהודייה-הונגרייה קומוניסטית, אשתו של בלה קון (ששמו היה מקודם קוהן - הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן) המנהיג הקומוניסטי שעמד בראש הרפובליקה הסוביטית ההונגרית בשנת 1919.
ביוגרפיה
אירן גאל נולדה במשפחה יהודית בורגנית שעסקה רבות בפוליטיקה והתרוששה עד הולדתה. בסיום לימודיה בבית הספר הגבוה לבנות בקולוז'וואר (כיום שמה קלוז'-נאפוקה משנת 1971), למדה בקונסרבטוריון המקומי ועסקה בזמן הזה גם במתן שיעורים פרטיים. היא הופיעה בעיר בקונצרטים מספר פעמים, דרכם זכתה להכרה מסוימת. הנערה, שהייתה פעילה בנושאים חברתיים, האזינה להרצאותיו של מניהרט פלאדי (מקודם: מנחם זילברשטיין) באוניברסיטה, ודעותיה היו הקרובות ביותר לאלה של פרדיננד לסל. היא פגשה את בלה קון (מקודם קוהן-כהן) שהיה עיתונאי בקולוז'וואר בשנת 1912 אצל אחת מחברותיה, ומצאה שותף רוחני מתאים. קון הציג לה את הרעיונות של אוגוסט בבל. למרות הטינה של משפחת גאל, הם התחתנו בשנת 1913. ילדם הראשון (אגנש קון בלידתה כהן) נולדה שנתיים לאחר מכן. לימים היא הפכה לאשתו של אנטל הידאש.
מסוף נובמבר 1918 חיה באופן בלתי חוקי אצל ארנה זיידלר, תחת השם הבדוי אמילה שבשטין. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עבדה בקומיסריאט העממי לחינוך ציבורי מאפריל 1919, במחלקה למוזיקה ולתיאטרון בהנהגתה של בלה רייניץ. לאחר נפילת הרפובליקה התגוררה תחילה באוסטריה לאחר מכן באיטליה, ולבסוף נסעה לברית המועצות, שם הצטרפה לבעלה. בשנים 1924–1926 עבדה בארגון "הסיוע האדום הבינלאומי", ובשנים 1926–1937 במכון מרקס-אנגלס-לנין. בעלה נעצר נשפט במשפט ראווה והוצא להורג ב-29 ביולי 1938. היא נכלאה, מאוחר יותר שוחררה וטוהרה מכל אשמה. היא הורשתה לשוב להונגריה רק בשנת 1959 והחלה לכתוב את זכרונותיה.
בתה, אגנש קון, הייתה מתרגמת ואשתו של אנטל הידאש.
עזרת כהן
עזרת כהן הוא ספר שאלות ותשובות בנושאי חלק אבן העזר של השו"ע מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי לארץ ישראל וראש ישיבת מרכז הרב. הספר מכיל 109 תשובות בענייני הלכות אישות והנלווה להן.
הספר נערך על ידי בנו הרב צבי יהודה הכהן קוק. הוא יצא לראשונה בהוצאת מוסד הרב קוק, בשנת תשכ"ט. את סידור המפתחות לספר עשה הרב יעקב פילבר. המהדורה האחרונה יצאה במוסד הרב קוק בשנת תשנ"א.
שודדי ים יהודים
שודדי ים יהודים היו יורדי ים ממוצא יהודי אשר עסקו בשוד ימי. אמנם קיימים אזכורים מסוימים לתופעה זו כבר בעת העתיקה, ובמיוחד בתקופה החשמונאית, אך לפי תיעודים שונים, נראה כי רוב הפיראטים היהודים פעלו בעיקר בשנים שלאחר גירוש ספרד ופורטוגל.
בעקבות הגירוש מחצי האי האיברי, הפיראטים היהודים תקפו ספינות משלוח שהשתייכו לאימפריה הספרדית. הם ראו בפעולות אלה נקמה על הגירוש והרדיפה הדתית המתמשכת של האינקוויזיציה בעולם הישן וחדש.
הפיראטים היהודיים סייעו בכמה אירועים היסטוריים בעלי חשיבות ובהם, הבסת הצי הספרדי-קיסרי בקרב פרבזה (1583), לכידת צי האוצר הספרדי בשנת 1628, כיבוש חלק מברזיל על ידי הולנד מידי פורטוגל וסיוע לבריטים בכיבוש ג'מייקה הספרדית.
פיראטיות בעולם העתיק: שודדי יפו
בתחילת ההתיישבות של ממלכת ישראל בארץ ישראל התיישבו היהודים בעיקר סביב האזור ההררי של יהודה ושומרון, הממוקם במרחק מה מהים התיכון, ומכאן תחום הימאות והניווט טרם פותח כראוי. לאחר שנת 142 לפנה"ס, בתקופת החשמונאים נכבשו מספר ערי נמל (ובהם: יפו, אשדוד ועזה) ויהודים נהיו למלחים וליורדי ים.
פיראטים יהודים הוזכרו לראשונה על ידי יוסף בן מתתיהו:
קיים ציור המתאר ספינת פיראטים העוקבת אחר שתי ספינות סוחר בקבר יאסון בירושלים. הציור מציג שלוש ספינות, האחת ספינת מלחמה שיאסון עומד בה כשבידו חץ וקשת ומתכונן לירות. הציור מתוארך לתחילת המאה ה-1 לפנה"ס. כתוצאה ממרד החשמונאים דעכה הממלכה הסלאוקית, ובעקבותיה גברה תופעת הפיראטיות היהודית, כמו הפיראטיות הערבית שהגיעה מאזור הלבנט. מסעו של פומפיוס ליהודה עשוי להצביע על קשר בין פיראטים יהודים לסיציליאנים. למעשה, מאחר שהיו כל כך הרבה יהודים בים, שחלקם היו פיראטים, בתקופתו של פומפיוס הואשם מתתיהו אנטיגונוס השני בשליחתם בכוונת תחילה.
בסופו של המרד הגדול, יהודים שגורשו מהגליל בנו מחדש את יפו, שנהרסה קודם לכן על ידי קסטיוס גאלוס. מוקפים ומנותקים על ידי הרומאים הם בנו מחדש את חומות העיר, והשתמשו בספינות קלות כדי לתקוף ולערער את המסחר ולהפסיק את אספקת התבואה מאלכסנדריה לרומא.
ביולי 67 תקף אספסיאנוס את יפו. אנשי יפו יצאו לים, אולם סערה שהחלה לפני עלות השחר החריבה את הספינות. רבים טבעו, אחרים התאבדו. כ-4,200 איש אשר ניצלו מטביעה נהרגו על ידי הרומאים ויפו נחרבה שוב.
לאחר חורבן יפו בפעם השנייה, אספסיאנוס בנה בה מצודה כדי למנוע מהפיראטים היהודים להשתלט על העיר בפעם השלישית. הרומאים האדירו את ניצחונם על הפיראטים של יפו והנציחו אותו בהנפקת מספר גדול של מטבעות ובו הכיתוב "navalis Judea" (יהודה הימית). קיימת גרסה נוספת שבה רואים את ויקטוריה, אלת הניצחון, עם הכיתוב Victoria Navalis ("ניצחון ימי").
פיראטים יהודים ספרדיים
בין הגורמים שהובילו להתפתחותה של הפיראטיות היהודית בעידן זה היו: הידע והמיומנויות בניווט ספינות שכבר היו קיימות בקרב יהודים רבים; יחד עם אלמנט הגירוש מחצי האי האיברי והפיכת היהודים שהוגלו לאויבי המדינה. עידן התגליות התאפשר בחלקו על ידי התקדמות חיונית בניווט שפותחה בבית הספר לקרטוגרפיה מיורקה שהיה בעיקר יהודי, כמו גם בזכות האפמריס של אברהם זכות. זכות היה אסטרונום מלכותי והיסטוריון של פורטוגל עד שנמלט מהאינקוויזיציה. ואסקו דה גאמה אפילו השאיל את שמו לנתבו היהודי גשפר דה גמה. יהודים רבים עבדו גם כנווטי ספינה.
לאחר גירוש היהודים מספרד ופורטוגל, רבים מהם התיישבו באדמות מוסלמיות לחופי הים התיכון, שם זכו ליחס ידידותי יותר. בדומה למוסלמים, שגורשו גם כן מספרד ופורטוגל. בשנת 1492, היהודים חיפשו אחר דרך לנקום על אכזריות האינקוויזיציה. הדרך בה בחרו הייתה לשתף את המוסלמים בטכניקות צבאיות חדישות ובחשיפת סודות שהיו בשימוש ספרד ופורטוגל. בנוסף, הם הצטרפו לפיראטיות האנטי-נוצרית במימי הים התיכון. בין הפיראטים נמנו אישים כמו סנאן ראיס ודון שמואל פאלאג'י. לאחר התקיפות, נהגו היהודים למצוא מקלט במושבות העות'ומאניות, כפי שעשו שודדי הים הברברים. בנוסף, נהגו הפיראטים היהודים לתקוף פריבטירים שנשאו כתבי הרשאה מיריבים ספרדיים. בתקופה זו, יהודים רבים היו מעורבים בגיבוי כלכלי של פריבטירים אנטי-ספרדיים.
הפיראטים היהודים של ג'מייקה
היום רק כ-200 יהודים מתגוררים בג'מייקה. עם זאת, בשנת 1720 כ-18% מאוכלוסיית קינגסטון הייתה ממוצא יהודי-ספרדי-פורטוגזי, וספניש טאון אף נוסדה על ידי פליטים יהודים. היהודים הראשונים נחתו באי בשנת 1530 רק 40 שנה לאחר שהתגלה על ידי כריסטופר קולומבוס. בתקופת שלטון משפחתו של קולומבוס הורחקה האינקוויזיציה מהאזור. אולם, כשכוחם נשחק והכנסייה החלה לאיים על האנוסים, הם סייעו לכיבוש האי על ידי בריטניה. תחת הבריטים, פורט רויאל ג'מייקה הייתה בית לא רק לפריבטירים אשר נשאו כתבי הרשאה לפעולה נגד הספרדים, שחלקם היו יהודים, אלא הייתה גם ביתה של קהילה יהודית גדולה שגיבתה כלכלית את הפשיטות נגד הספרדים.
בשנת 2008 בתי קברות יהודים ישנים התגלו מחוץ לקינגסטון. בחלק מהמצבות קיימים בנוסף לכיתוב עברי גם סימן הפיראטים - עצמות וגולגולות.
הפיראטים היהודים של ג'מייקה קראו לספינותיהם על שם גיבורים יהודים עתיקים ונביאים כמו שמואל הנביא, אסתר המלכה ומגן אברהם. הם התמקדו בספינות סוחר ספרדיות ופורטוגזיות. אחד משודדי הים היהודים המפורסמים ביותר של ג'מייקה היה משה כהן הנריקס, שב-1628 הוביל עם פיט פיטרסזון היין את הלכידה המוצלחת היחידה של צי אוצר הספרדי. הוא המשיך בסיוע לכיבוש ההולנדי של צפון-מזרח ברזיל מידי פורטוגל.
היהודי הגדול
סנאן ראיס, אשר נקרא "היהודי הגדול" על ידי הספרדים, היה פליט יהודי. משפחתו היגרה מספרד לאימפריה העות'מאנית. הוא הפליג כשודד ים ברברי תחת ח'יר א-דין ברברוסה. מורשתו כוללת את התבוסה של הצי הספרדי-הקיסרי בשנת 1538 בקרב פרבזה.
יעקב קוריאל
יעקב קוריאל נולד למשפחה יהודית שהתנצרה לאחר גירוש ספרד, כאשר היה ילד. כאיש צעיר, יעקב היה לקפטן בצי הספרדי עד אשר נתפס על ידי האינקוויזיציה. הוא שוחרר על ידי מלחיו, שרובם היו אנוסים בעצמם. גם לאחר המקרה, במשך שנים רבות, המטרה היחידה שלו הייתה נקמה. היו לו שלוש ספינות פירטים תחת פיקודו. מעט מאוד ידוע על מה שקרה לו מאוחר יותר. לפי סיפור המיוחס למקובל ר' חיים ויטאל, באחרית ימיו הוא חזר בתשובה, עלה לארץ, למד קבלה בגליל ואף זכה להיקבר ליד האר"י בצפת.
ארכנגלסק (ספר)
עלילה
בעת שהשתתף, בשנת 1998, בכנס של היסטוריונים במוסקבה פוגש ההיסטוריון כריסטופר קלסו ברוסי זקן בשם פאפו רפאבה, המספר לו כיצד נכח, כמאבטח, בשעותיו האחרונות של שליט ברית המועצות, יוסיף סטלין. מיד לאחר מות סטלין סייע רפאבה ללברנטי בריה לקחת מהכספת של סטלין מחברת שחורה, שהיא כנראה יומנו של סטלין, ולהטמין אותה במקום סתר. רפאבה נשלח ל-15 שנות מאסר בקולימה, לאחר שסירב למסור מידע על מקום המחברת. רפאבה הסתלק קודם שמסר לקלסו את מיקום המחברת.
קלסו יוצר קשר עם בתו של רפאבה, זיניידה, סטודנטית למשפטים שהתפרנסה מזנות, והיא מובילה אותו לבית אביה. קלסו נכנס לבדו לדירה, ומוצא שרפאבה נרצח בעינויים. לקלסו מתברר שרפאבה מסר לבתו פתק ובו רמז למקום הימצאה של המחברת, ולפי רמז זה השניים מוצאים את המחברת. אובראיין, עיתונאי של רשת טלוויזיה אמריקאית, עקב אחריהם, והצטרף אליהם עם מציאת המחברת. מעיון במחברת התברר שזהו יומנה של אנה ספנובה, צעירה בת 19 מארכנגלסק, שנקראה להיות משרתת בביתו של סטלין, וייתכן שהרתה לו.
אף שתוקף האשרה של קלסו עומד לפוג, ועליו לשוב עם עמיתיו לארצות הברית, אובראיין משכנע אותו שעליהם לנסוע לארכנגלסק, כדי למצוא מידע נוסף על אנה ספנובה. השניים נוסעים לשם במכוניתו של אובראיין, העמוסה בציוד צילום ובטלפון לווייני, ופוגשים את ווארה ספנובה, אמהּ הזקנה של אנה, המספרת להם שבתה ההרה שבה אליה, ונפטרה בלידה. הבן שנולד נמסר לאימוץ למשפחה שהתגוררה בכפר באזור ארכנגלסק.
אובראיין וקלסו נסעו לכפר שתיארה להם ווארה ספנובה, ומצאו שכל בתיו נטושים לאחר שדייריהם מתו, אבל אדם אחד התגורר בבקתה בשולי הכפר, ודמיונו לסטלין, יחד עם מזכרת התואמת את זו שנמצאה במחברת השחורה, לא הותירו ספק - זהו בנו של סטלין. שלושה אנשי ספצנאז נשלחו לחסל את סטלין הבן, אך הוא נערך לכך, ובזכות מלכודות שפיזר סביב ביתו והיכרותו את היער הרג את המתנקשים.
הוא משיט בסירתו את אובראיין וקלסו לארכנגלסק, שם השניים מתחמקים ממנו ועולים לרכבת למוסקבה. במהלך הנסיעה מתברר להם שגם סטלין הבן עלה לרכבת זו, ושדבר קיומו נודע לעולם לאחר שאובראיין הספיק לשדר, לרשת הטלוויזיה שבה עבד, כתבה על ממצאיו המדהימים. בכל תחנה של הרכבת זוכה סטלין הבן להערצת ההמונים, השמחים ללידתו מחדש של המנהיג שעדיין רבים מעריצים.
עיבוד לטלוויזיה
הספר עובד לסרט טלוויזיה בן שני פרקים, ששודר בשנת 2005 בערוץ BBC One, ובו גילמו דניאל קרייג את קלסו, גבריאל מאכט את אובראיין, יקטרינה רדניקובה את זיניידה רפאבה ואווטנדיל מחרדזה את סטלין הבן.
משה לארי
משה לארי (נולד ב-1971) הוא רואה חשבון ישראלי, מנכ"ל בנק מזרחי טפחות.
ביוגרפיה
משה לארי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. הוא רואה חשבון בהכשרתו.
בתחילת המאה ה-21 הצטרף לבנק טפחות, ושימש בו כחשבונאי הראשי. בשנת 2005 התמזג בנק טפחות עם בנק המזרחי המאוחד ליצירת בנק מזרחי טפחות. לארי שימש בבנק מזרחי טפחות, בין השאר, כמנהל החטיבה לחשבות. בשנת 2009 מונה לסמנכ"ל ולחבר הנהלה, תחילה בתפקיד מנהל סיכונים ראשי (CRO) ובהמשך מנהל החטיבה לתכנון, תפעול ונכסי לקוחות. באוגוסט 2013 מונה למנהל החטיבה הפיננסית ולמנהל כספים ראשי (CFO) של הבנק. ב-16 בספטמבר 2020 החל לשמש כמנכ"ל הבנק. בספטמבר 2020 רכש בנק מזרחי טפחות את כל מניות בנק אגוד. בנוסף לתפקידו כמנכ"ל בנק מזרחי טפחות מונה לארי ליו"ר דירקטוריון בנק אגוד והוביל את תהליך מיזוגו לבנק מזרחי טפחות.
בשנת 2021 הכפיל הבנק את רווחיו, לשיא של 3.2 מיליארד ש"ח, שהם תשואה של 15.8% על ההון העצמי.
אוליבייה-מאקסנס פרוספר
אוליבייה-מאקסנס פרוספר (בצרפתית: Olivier-Maxence Prosper; נולד ב-25 בפברואר 2003) הוא כדורסלן קנדי המשחק בעמדות הסמול והפאוור פורוורד בדאלאס מאבריקס.
מייקל רול
מייקל ברנדון רול (באנגלית: Michael Brandon Roll; נולד ב -12 באפריל 1987) הוא כדורסלן אמריקאי-תוניסאי. הוא הצטרף לנבחרת תוניסיה לאחר שהתאזרח בשנת 2015, והודח ממנה לאחר הצטרפותו למכבי תל אביב. בשנת 2018 חזר לנבחרת.
איגלנה
אֵיגְלֵנָה (שם מדעי: Euglena) הוא סוג של פרוטיסט חד תאי. פרוטיסט זה הוא הנחקר ביותר במערכה Euglenozoa, הכוללת 44 סוגים ויותר מ-800 מינים.
מייקל רול
תיכון וקולג'
רול נולד במישן וייהו, קליפורניה שבארצות הברית ושיחק כדורסל בבית הספר התיכון אליסו ניגל הוביל אותה לאליפות אזור הדרום של ה-CIF, דורג כקלע המוביל.
איגלנה
מיני סוג זה חיים במקורות מים מתוקים ומלוחים כדוגמת שלוליות. מיני סוג זה הם בעלי שני שוטונים, ומרביתם מייצרים כלורופלסטים ומסוגלים לבצע פוטוסינתזה. יכולתן של האיגלנות להשיג את מזונן בפוטוסינתזה הופכת אותן לאוטוטרופים, בדומה לצמחים, אך הן מסוגלות בנוסף לכך להשיג את מזונן כהטרוטרופיות בדומה לבעלי חיים. עובדה זו הקשתה על הטקסונומים הראשונים אשר עבדו על פי המיון של ליניאוס שבו רק שתי ממלכות, בעלי חיים וצמחים, ושהתקשו לסווג את האיגלנות. בעיות אלו בסיווגם של יצורים הביאו את ארנסט הקל להציע את ממלכת הפרוטיסטה.
אוליבייה-מאקסנס פרוספר
קריירה
פרוספר נולד במונטריאול, קנדה, לאב שנולד בהאיטי ולאם קנדית, שניהם כדורסלני עבר. הוא למד בתיכון מקומי, שלא הייתה לו קבוצת כדורסל, ובגיל 16 עבר לאילינוי כדי לשחק כדורסל בתיכון שם. לאחר מכן עבר לאקדמיית ה-NBA במקסיקו סיטי. הוא בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קלמסון, אך מיעט לשחק  ועבר לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מרקט. בעונתו הראשונה הוא העמיד ממוצעים של 6.6 נקודות ו-3.3 ריבאונדים למשחק, ובעונתו השנייה השתפר ורשם 12.5 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-0.9 חטיפות למשחק.
ב-12 באפריל 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA. בדראפט נבחר פרוספר בבחירה ה-24 על ידי סקרמנטו קינגס, אך הועבר בטרייד לדאלאס מאבריקס, יחד עם רישון הולמס. ב-16 ביולי חתם על חוזה רשמי בדאלאס.
איגלנה
בין המינים המוכרים ביותר בסוג זה הם העינן הירוק (E. viridis) ו-E. gracilis המשמש כאורגניזם מודל.
מייקל רול
תיכון וקולג'
בעונת 06–2005 הצטרף לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). על אף ששיחק כמחליפם של ארון אפללו וסדריק בוזמן באותה עונה, העמיד רול ממוצע של 15 דקות למשחק, בעונה הבאה, הוא שיחק כמחליף של אפללו וג'וש שיפ בעוד יו.סי.אל. איי חזרה הפיינל פור, אבל העונה של רול הסתיימה בטרם עת אחרי שסבל מפציעות. רול הפך למנהיג הקבוצה ב-10–2009, העונה של UCLA הסתיימה בהפסד 72–85 בחצי הגמר של טורניר ה-Pac-10 לברקלי, על אף שיא קריירה של 27 נקודות של רול. רול נבחר לחמישיית העונה של ה-Pac-10, והוביל את הקבוצה עם ממוצע של 14.1 נקודות למשחק ו-3.6 אסיסטים למשחק וקבע שיא קבוצתי במספר המשחקים של שחקן אחד בקריירה (147),
קריירה מקצועית
רול החל את הקריירה שלו מחוץ לארצות הברית בקבוצת בורנובה בלדייה מטורקיה, ולאחר מכן עבר לאנטוורפ ג'יינטס מבלגיה. בעונת 2012/13 הוא הצטרף לסראגוסה הספרדית איתה הגיע לחצי גמר הפלייאוף של הACB ולרבע הגמר של הקופה דל ריי.
רול חתם בטורק טלקום מהליגה הטורקית הכדורסל ה-15–2014, ובעונה הבאה הצטרף לבויוצ'קמסה, והשתתף באולסטאר הטורקי 2016. הוא חתם בבאסקוניה (ספרד) לפלייאוף, אבל עזב את הקבוצה בסוף הפלייאוף. ב-19 ביולי 2016, החתם במועדון הטורקי בשיקטש לעונת 17–2016, והגיע איתה עד לגמר.
ב-3 ביולי 2017, רול חתם על חוזה לשנה במכבי תל אביב.
בקיץ 2019 חתם באולימפיה מילאנו.
נבחרת תוניסיה
רול התאזרח בתוניסיה ביולי 2015 בעקבות יחסיו הטובים עם חברו התוניסאי באנטוורפ ג'יינטס סאלח אל-מאג'רי, מה שאיפשר לו להצטרף לנבחרת הכדורסל הלאומית ולהתחרות באליפות אפריקה בכדורסל 2015, שאירחה תוניסי. רול זכה איתה במדליית הארד (מקום שלישי). ב-3 ביולי 2017, בעקבות חתימתו במועדון הכדורסל הישראלי מכבי תל אביב, הודיע עלי בנזארטי, נשיא איגוד הכדורסל התוניסאי (FTBB) כי רול הודח מהנבחרת של תוניסיה עקב החתימה שלו בשורות "מועדון ציוני". כעבור שנה, רול זומן חזרה לנבחרת.
מיכאל פייגה
מיכאל פייגה (באנגלית: Michael Feige; 5 ביולי 1957 – 8 ביוני 2016) היה פעיל שלום עכשיו ומרצה בכיר לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נרצח בפיגוע ירי במתחם שרונה שבתל אביב.
ביוגרפיה
פייגה נולד בירושלים, בן בכור להוריו יהודה, פיזיקאי גרעין ומומחה לקרינה רדיואקטיבית ולפיתוחים רפואיים קשורים, ולשרה ממשפחת בן-צור. כשהיה כבן שלוש עברה המשפחה מירושלים לרחובות, שם למד בבית הספר היסודי סמילנסקי ובתיכון דה שליט. בצבא שירת בהנדסה קרבית, בתחום של לוחמת אב"כ, ולאחר מכן החל בלימודיו לתואר ראשון בסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר סיום התואר המשיך בלימודיו לתואר שני, ובשנת 1995 השלים פייגה את עבודת הדוקטורט שלו, "תנועות חברתיות, הגמוניה ומיתוס פוליטי: בחינה משווה של האידאולוגיות של גוש אמונים ושלום עכשיו", שאותה כתב במסגרת לימודיו באוניברסיטה העברית.
פייגה ערך יחד עם פרופסור פנינה מוצפי-האלר את כתב העת "הגר" (Hagar), היוצא לאור בשפה האנגלית בישראל ועניינו לימודי חברה.
ב-8 ביוני 2016 נרצח בפיגוע הירי במתחם שרונה.
משפחתו
פייגה היה נשוי לנורית, ולהם שלוש בנות. התגורר עם משפחתו ביישוב הקהילתי מדרשת בן-גוריון ואחר כך ברמת גן. אחיו, אוריאל פייגה, הוא מדען מחשב במכון ויצמן למדע.
פרסים
בשנת 2010 זכה פייגה בפרס שפירא לספר הטוב ביותר בלימודי ישראל שיוצא לאור מדי שנה, על ספרו "שתי מפות לגדה: גוש אמונים, שלום עכשיו ועיצוב המרחב בישראל" שבחן את תופעת ההתיישבות האידאולוגית דרך בחינת התנועה הלאומית דתית גוש אמונים.
קישורים חיצוניים
עם מותו:
מחלף (ציור)
רקע
השלמת ציור השמן שכותרתו "מחלף" התרחשה בשנת 1955, בעשור בו דה קונינג התרכז חלק ניכר משנות ה-50 המוקדמות, בעיבוד מחדש של עבודות לימוד דמויות מופשטות של הדמות הנשית שהחל בשנת 1948. אלה היו קשורים לתערוכת היחיד שלו בשנת 1953 שכונתה "ציורים על נושא האישה" שנפתחה בעיר ניו יורק באותה שנה. חלק מהכותרות ליצירות אלה נקשרו במצבים שונים של "אישה I", "אישה III" ו"אישה", וכן "שתי נשים עומדות".
בשנת 1955, דה קונינג התרחק מהצורה האנושית, והמשיך עם העיבוד המופשט של האדריכלות והקהילות בסביבתו במרכז העיר ניו יורק. הכותרות של כמה מציורי השמן של דה קונינג משנת 1955 הבולטים באותה תקופה היו "עיתון המשטרה", "קומפוזיציה", "חדשות גוטהאם", "מוצאי שבת" ויום "הפסחא". במהלך שנת 1956 צייר דה קונינג "את זמן האש" בשנה לאחר סיום הציור "מחלף".
כפי שדה קונינג הצהיר בנוגע לנטייתו לתת שמות לעבודות השמן שלו בתקופה זו, "אני מרגיש יותר בבית (בעיר) במרכז העיר ניו יורק, כי הייתי מרגיש ... גר בפארק אווניו. אין לכך שום התייחסות חברתית. זה רק שהרחובות כל כך שקטים לעזאזל. כלומר אתה לא יכול למצוא כלום. אולי זה קשור לחינוך שלי, אני לא יודע, אבל אני נמצא בעיני האדם הממוצע. אני (לא ארצה) לעלות לאולפן שלי בקדילק." העדפותיו לבחירת שמות לציורי השמן שלו כנראה התייחסו להתייחסויות לשכונה בה התגורר באותה תקופה במרכז העיר ניו יורק, למשל "מחלף".
הציור המקורי
דה קונינג מכר את הציור זמן קצר לאחר השלמתו. הוא נרכש תמורת 4,000 דולר על ידי האדריכל אדגר קאופמן הבן, שאביו אדגר ג'יי קאופמן היה הבעלים של חנות הכלבו של קאופמן בפיטסבורג. מנהלי העיזבון של קאופמן מכרו את הציור, לצד יצירות אחרות מאוסף האמנות שלו, בסות'ביס בניו יורק בנובמבר 1989, שם הציור נקנה על ידי סוחר האמנות היפני שיגקי קמיאמה, הבעלים של גלריית ההרים בהר בטוקיו, תמורת 20.7 מיליון דולר, וכך קבע מחיר שיא עבור אמן חי (מאז השיא נשבר). קמיאמה טען שהקונה המיועד נסוג מהרכישה, והוא נאלץ למכור ציורים אחרים כדי לשלם את המחיר שעליו התחייב. היצירה נמכרה לדייוויד גפן לאחר 1990 בהפסד ניכר.
בספטמבר 2015 גפן מכר את "מחלף" תמורת 300 מיליון דולר למיליארדר קרנות הגידור קן גריפין. גריפין שילם 500 מיליון דולר עבור שתי יצירות אמנות, והשנייה "מספר 17A" של ג'קסון פולוק, שיוחסו אליה 200 מיליון דולר. נכון לשנת 2017 זהו המחיר השני בגובהו ששולם עבור ציור, אפילו כשלוקחים בחשבון את האינפלציה, כמעט זהה למכירת מכירת הציור "מתי תינשאי?" של פול גוגן, בפברואר 2015 תמורת קרוב ל-300 מיליון דולר, ורק על ידי "מושיע העולם" של לאונרדו דה וינצ'י, שנמכר ב -450.3 מיליון דולר בנובמבר 2017.
"מחלף", יחד עם כמה דוגמאות נוספות לציוריו של דה קונינג, נמכרו במאה ה-21 במחירי שיא כמעט. בנובמבר 2006 מכר דייוויד גפן את ציור השמן שלו "אישה III" לסטיבן א. כהן תמורת 137.5 מיליון דולר, מעט מתחת לשיא באותה עת של 140 מיליון דולר, שכלל אותם אנשים באותו חודש עבור "מספר 5" של ג'קסון פולוק. חודש קודם לכן כהן כבר שילם לגפן 63.5 מיליון דולר עבור "רשות המשטרה" על ידי דה קונינג.
דורה גאבה
איזידורה פטרובה גאבה (בבולגרית: Изидора Петрова Габе; 28 באוגוסט 1888, דאבובניק, מחוז דובריץ', נסיכות בולגריה – 16 בנובמבר 1983, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) הייתה משוררת, סופרת ומתרגמת יהודיה נודעת שפעלה בבולגריה.
ביוגרפיה
דורה גאבה נולדה בכפר דאבובניק הסמוך לעיר דובריץ' לפטר גאבה שהיגר מרוסיה לבולגריה. ב-1894 נבחר פטר גאבה לאספה הלאומית הבולגרית ונשבע אמונים. ב-15 בדצמבר 1894, באחד הגילויים הבולטים הראשונים של אנטישמיות ממוסדת בנסיכות הצעירה, סולק גאבה בהצבעה מהאסיפה הלאומית על רקע היותו יהודי ובמקומו נבחר חבר פרלמנט נוצרי.
דורה גאבה רכשה השכלה יסודית בווארנה, בהמשך למדה מדעים באוניברסיטת סופיה והשלימה לימודי צרפתית בז'נבה וגרנובל. ב-1907 לימדה צרפתית בדובריץ'. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה והעברת חבל דרום דוברוג'ה לחזקת ממלכת רומניה מתוקף חוזה ניי, הייתה דורה גאבה פעילה בולטת במאבק לשמירת זכויות התושבים הבולגרים והיהודים בחבל. גאבה ערכה את עיתון הילדים "החלון". במהלך מלחמת העולם השנייה נתונה הייתה גאבה להתקפות אנטישמיות. במאי 1943, לאחר גירוש יהודי סופיה לערי השדה וכישלון גירושם מחוץ לגבולות בולגריה, פרסם ארגון ראטניק כרוז שטנה בבולגריה בו נכתב בין השאר, כי "קיימת השפעת יהודונים גם על התרבות הבולגרית, כאשר דורה גאבה כותבת ללא הפרעה וכתיבתה נקראת על ידי ילדי בולגריה". לאחר מלחמת העולם השנייה, בין 1947 ל-1950, כיהנה גאבה כנספחת התרבות של שגרירות בולגריה בפולין. ב-1968 היא זכתה לאזרחות כבוד של העיר דובריץ'. עוד זכתה גאבה בעיטור על תרומתה הייחודית לתרבות הפולנית (פולנית: Order Odrodzenia Polski). דורה גאבה הלכה לעולמה ב-1983 בסופיה והיא בת 95 שנים.
יצירתה
ב-1900 פרסמה דורה גאבה את שירה הראשון "אביב" שפורסם במגזין בעיר שומן. מראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, פרסמה גאבה ספרי שירה לילדים ולמבוגרים, סיפורים קצרים וסדרות מאמרים שעסקו בביקורת ספרות ותיאטרון. שיריה הולחנו על מיטב מלחיני בולגריה כגון פאנצ'ו ולדיגרוב. גאבה הפכה לסופרת ומשוררת נערצת במיוחד על ידי ילדים ובני נוער בבולגריה. במקביל, עסקה דורה גאבה בתרגום יצירות מפולנית, צ'כית, רוסית, יוונית וצרפתית לבולגרית ובכללם מיצירותיהם של אדם מיצקביץ', יוליוש סלובצקי, ולדיסלב ריימונט, קארל צ'אפק וסמואיל מרשק.
סיסטמי
סִיסְטֶמִי או מַעֲרַכְתִּי מתייחס לדבר המתפשט לכל רוחב המערכת, משפיע על מספר קבוצות מערכתיות, כגון הגוף, הכלכלה, השוק או החברה. ברפואה, סיסטמי מתייחס להשפעה על כל הגוף, או לפחות מספר מערכות איברים, בניגוד להשפעה מקומית.
סטייסי בנט
היא שימשה כמנהלת של מרכז "תומקט" (TomKat) לאנרגיה מתחדשת באוניברסיטת סטנפורד ודיקנית עמית בכירה בבית הספר להנדסה באוניברסיטת סטנפורד עד שנת 2019.
בנט זכתה בפרסים רבים על מחקריה, והיא ידועה בעיקר בזכות תרומתה הרבה בתחומים של הנדסת חומרים, מדע פני השטח ועיבוד מוליכים למחצה. עבודתה כיום מיושמת במוליכים למחצה, פאנלים סולאריים וזרזים.
משפט ארבעת הריבועים של יעקובי
היסטוריה
המשפט הוכח ב-1834 על ידי קרל גוסטב יעקב יעקובי.
סטייסי בנט
חינוך וקריירה
בנט סיימה את לימודי התואר השני בהנדסה כימית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1987 וסיימה את עבודת הדוקטורט שלה באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1992.
משפט ארבעת הריבועים של יעקובי
המשפט
שתי הצגות נחשבות לשונות אם הסדר של האיברים בהן שונה או אם המספרים השלמים שמעלים בריבוע שונים (לא רק ערך הריבוע עצמו); למשל, אלו הן 3 מתוך 8 ההצגות האפשריות של 1 כסכום של ארבעה ריבועים:
המשפט של יעקובי קובע שמספר ההצגות של n כסכום של ארבעה ריבועים שווה לשמונה פעמים סכום המחלקים של n אם n אי-זוגי ול-24 פעמים סכום המחלקים האיזוגיים של n אם n זוגי:
סטייסי בנט
חינוך וקריירה
בנוסף, היא הייתה יושבת ראש המחלקה להנדסה כימית בסטנפורד מ-2015 עד 2016 ומקורבת דיקן בבית הספר להנדסה בסטנפורד בשנים 2016 עד 2019, לפני עבודתה הנוכחית כסגנית ראש האוניברסיטה.
היא הייתה המנהלת מרכז Tomcat לאנרגיה מתחדשת בשנים 2010 עד 2019. בנוסף היא עמיתה בכירה במכון סטנפורד על שם "פרקורוט" לאנרגיה ועמיתה בקהילת הכימיה האמריקאית (ACS) ובקהילת הוואקום האמריקאית (AVS). היא מנהלת לשעבר של המרכז להמרה לאנרגיה יעילה (CNEEC)
משפט ארבעת הריבועים של יעקובי
סקירה של ההוכחה
ההוכחה בקווים כללים:
סטייסי בנט
חינוך וקריירה
בנט נבחרה כחברה בארגון האקדמי להנדסה בארצות הברית בשנת 2020.
משפט ארבעת הריבועים של יעקובי
סקירה של ההוכחה
ההוכחה עושה שימוש בשיטות מתורת הפונקציות האליפטיות כדי להראות שפונקציית תטא המקושרת לסריג Z4 היא תבנית מודולרית מרמה מסוימת, ולכן שווה לצירוף ליניארי של טורי איזנשטיין. הטכניקות הללו אפשרו ליעקובי לגזור את הזהות הקריטית, כאשר הפונקציה היוצרת (אגף ימין של הזהות) של החזקה הרביעית של פונקציית תטא (אגף שמאל של הזהות) היא כזו שהמקדם ה-i בה שווה למספר ההצגות של i כסכום של ארבעה ריבועים r_4(i).
סטייסי בנט
חיים אישיים
בנט נשואה לברוס, ולהם שני ילדים ביולוגים: רייצ'ל ודרו ושני ילדים חורגים: דניאל ואנדרו.
משפט ארבעת הריבועים של יעקובי
סקירה של ההוכחה
קבלת הנוסחה המפורשת של יעקובי מן הזהות:
סטייסי בנט
מחקר
עבודתה של בנט מתמקדת בעיקר בכימיה עילית וסינתזה של חומרים עם יישומים בייצור מוליכים למחצה, ננוטכנולוגיה, מיקרואלקטרוניקה ואנרגיה מתחדשת.
התזה שלה עסקה בהבנת הדינמיקה של אטומי מימן בסביבות עשויות סיליקון, והיא ממלאת תפקיד משמעותי בהבנת ההתנהגות של מימן בסביבה עשויה סיליקון.
משפט ארבעת הריבועים של יעקובי
סקירה של ההוכחה
כאשר מקבלים זהות זאת כנכונה, התוצאה של יעקובי נובעת אז מביצוע מניפולציות מסוימות על אגף ימין; מתקיים: , כאשר המעבר נובע מנוסחת הסכימה לטור הנדסי אינסופי (כאשר q < 1). המקדם של החזקה ה-i בטור המתקבל מתקבל כמובן מכל אותם מחוברים מהצורה: b\cdot q^i כאשר b מספר שלם כלשהו. כעת נבחין כי עבור כל n, הביטוי מניב רק מחוברים שהמעריך שלהם מתחלק ב-n. זה מרמז על כך שהתרומות למקדם של q^i נעשות רק על ידי מחוברים מהצורה כאשר n מחלק את i (שכן i = kn). לכן מתקבל שבשקלול שתי הסכימות, המקדם של q^i שווה ל-: .
סטייסי בנט
מחקר
בנט מנהלת קבוצת מחקר - Bent research group אשר מתמקד בהבנה ובשליטה בכימיה העילית ויישום אלה על מגוון בעיות בייצור מוליכים למחצה, מיקרו-אלקטרוניקה, ננו-אלקטרוניקה, ננו-טכנולוגיה אנרגיה מתחדשת, ומשתמשת במערכות הנחת שכבה אטומית (ALD), משטחי מוליכים למחצה, חומרים בקנה מידה מיקרוסקופי לספיגת אור ופיתוח זרזים אלקטריים.
משפט ארבעת הריבועים של יעקובי
סקירה של ההוכחה
כעת נראה כי הביטוי הזה נותן את הנוסחה המפורשת שהופיעה לעיל. נוכיח באינדוקציה על p שהביטוי הזה נותן את הנוסחה המפורשת של יעקובי עבור i = 2^p m כאשר m אי זוגי. כאשר i אי זוגי כל מחלקיו אי זוגיים, לכן תמיד ולפיכך הסכום הוא על כל המחלקים של i, ובכך תמו הוכחת החלק הראשון של הנוסחה של יעקובי ובדיקת בסיס האינדוקציה (p = 0). עבור כל מחלק אי זוגי o של i ניתן לייצר מחלקים זוגיים של i על ידי הכפלתו בחזקות של 2 עם מעריך שקטן או שווה ל-p. מבדיקת זוגיות המעריך של 1- נקבל, שפרט למקרים של d = 1,i, עבור כל המחלקים הזוגיים שנוצרים על ידי מחלק אי זוגי פרימיטיבי o המעריך של 1- הוא אי זוגי, לכן מתקבלת התוצאה למספר ההצגות: .
סטייסי בנט
פרסים
בנט קיבלה פרסים רבים בזכות מחקריה ועבודתה, ביניהם פרס בקמן יונג לחוקרים, פרס המורה של קמיל דרייפוס, פרס הזיכרון לפיטר מארק, פרס ארגון הכימיה של ארצות הברית לקריירה, פרס טאו בטא פאי עבור מצוינות בהוראת תואר ראשון והפרס בכימיה עילית של החברה הכימית בארצות הברית.