cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המחלוקת סביב האפוטרופסות על בריטני ספירס
השעיית ג'יימי מהתפקיד באופן רשמי ודיון לגבי סיום אפוטרופסות
ב-29 בספטמבר התקיים דיון רשמי לגבי השעיית ג'יימי מהתפקיד והחלפתו בגורמים אחרים. יום למחרת הוחלט באופן רשמי כי ג'יימי אכן יושעה מהתפקיד וכי ג'ודי מונטגומרי כעת תשמש כאפוטרופוסית הראשית של עניינה הפרטיים של בריטני ואילו זאבל ישמש כמנהל עניינה הכספיים. ב-12 בנובמבר צפוי להתקיים דיון נוסף לגבי הפסקת האפוטרופסות לגמרי.
ב-15 באוקטובר אחותה למחצה של ג'יימי לי אן ספירס רת'ר מתחה ביקורת על מעורבותם של האחים שלה באפוטרופסות וכינתה אותם כ"ברברים". היא טענה כי ג'יימי לא היה מספיק אחראי בשביל לשמור על בריטני ואף מתחה ביקורת על המעורבות המועטה של אימה בפרשה.
ב-2 בנובמבר נחשף כי רוזנגרט הגיש לבית המשפט מסמכים לקראת הדיון של 12 בנובמבר. במסמכים נחשפו החקירות שביצע רוזנגרט בהיבט הפיננסי של ההסדר, במיוחד בהקשר של לו טיילור, החברה שלה Tri Star Sports & Entertainment Group ורובין גרינהיל. בנוסף רוזנגרט ביקש מסמכים הקשורים לעידן ימיני ולחברה שלו Black Box Security אשר מוכיחות כי היו מואשם בעבר במעקב בלתי חוקי אחר אנשים. עוד באותו היום ספירס האשימה באופן מפורש את אימה ואת לו טיילור בפרשה בפוסט שכתבה בחשבון האינסטגרם שלה שמאוחר יותר נמחק.
ב-3 בנובמבר אימה של בריטני, לין, ביקשה כי בריטני תשלם לה 600 אלף דולר על הוצאות משפטיות מאחר שהיא נאלצה לזכור עורך דין מכספה האישי על מנת להגן על עצמה במסגרת המשפט. בנוסף באותו היום ג'יימי עתר לבית המשפט על סיום התפקיד שלו כאפוטרופוס הרשמי של בריטני בטענה כי כל מה שעשה היה על מנת לשרת את האינטרסים האישיים של בריטני.
ב-5 בנובמבר לו טיילור הכחישה באופן רשמי את ההאשמות נגדה.
ב-12 בנובמבר השופטת קבעה כי בריטני לא תצטרך יותר אפוטרופוס וכי כל נכסיה וכספה יועברו לקרן נאמנות.
דיונים בנושא
פרסום הנושא הביא לדיונים רבים על התעללויות של אפוטרופוסים. על פי הגרדיאן בשנת 2005 לוס אנג'לס טיימס ערכה תחקיר בשנת 2005 ובה גילתה כי קשישים רבים הפכו למטרות רווח בקרב קרובי משפחה או עורכי דין העוסקים בנושא. בדו"ח של המועצה הלאומית למוגבלות בשנת 2018 נמצא כי לעיתים קרובות מיושמים הסדרי אוטרופוסות מבלי לבחון אפשרויות פחות מגבילות לטיפול.
ב-2020 האיגוד האמריקני לחירויות אזרחיות הביע את תמיכתם בספירס על רקע הפופולריות שהלכה וגברה סביב תנועת לשחרר את בריטני בטיקטוק ובטוויטר. עורכת הדין זואי ברנן-קרוהן מפרויקט "פרויקט זכויות הנכים של ACLU" ציינה כי המקרה של ספירס הוא מקרה אחד מתוך אלפים. כמו כן הפרויקט תמך בפתרונות חלופיים להסדר מבלי לפגוע בזכויות האזרח של הזמרת.
דיונים בנושא התעללות של אפוטרופוסים הגיעו עד לגופים ממלכתיים ופדרליים בארצות הברית. בקליפורניה הסנטור בן אלן הציג את הצעת החוק 724 של הסאנט המעניקה לאנשים הנמצאים תחת השגחה של אפוטרופוס את הזכות לקבל ייעוץ לפי בחירתם גם אם המצב הנפשי של אותו אדם נחשב ירוד. חוק זה הוצע לאחר שנודע כי ספירס שכרה עורך דין משלה בשנת 2008 אך בית המשפט פיטר אותו בטענה כי היא אינה מורשית לבחור עורך דין משלה. אלן הציג את החוק לצד הסנטור ג'ון לירד וחבר האספה של קליפורניה אוואן לואו. את החוק הם הציגו לבסוף תחת סעיף AB-1194.
תנועת לשחרר את בריטני
התנועה קראה לסיום ההסדר לאחר שטענה כי כתוצאה מההסדר נשללו מספירס זכויות בסיסיות וכי הצוות שאחראי על ספירס מרוויח כספים על חשבונה. בנוסף מטרת התנועה היא גם להעלות את המודעות בנושא עבור כל מי שנמצא במצב של ספירס. התנועה החלה את דרכה ברשתות החברתיות אך בהמשך חבריי התנועה קיימו הפגנות במקומות שונים ברחביי ארצות הברית.
התנועה זכתה לפופולריות רבה במגוון רשתות חברתיות ביניהם טוויטר, טיק טוק ואינסטגרם שם משתמשים רבים שיתפו את ההאשגטאג של התנועה והאשגטאג נוסף בשם "Britney Speaks". תחילה נמתחה ביקורת על התנועה על כך שהפיצו תאוריות קונספירציה אם כי לאחר עדותה של ספירס ב-23 ביוני 2021 דבריי התנועה אושרו כביכול באופן רשמי.
הדיונים סביב הפרשה נגעו בנושאים כמו מיזוגניה ודעות קדומות כלפי נשים במיוחד לאחר שחרור את הסרט התיעודי לשחרר את בריטני. ההיטפלות של התקשורת וצלמי הפאפרצי כלפי ספירס כפי שתועדו בסרט תוארו לעיתים קרובות כאחד המקרים אשר חיזקו סביב תהילה, מיניות, אמהות ובריאות נפשית.
בנוסף אנשים רבים בעקבות הפרשה התנצלו בפניי ספירס דרך הרשתות החברתיות. למשל הזמר ג'סטין טימברלייק אשר ניהל מערכת יחסים עם ספירס בתחילת הקריירה שלה הותקף ברשתות החברתיות על ידי מעריציה של הזמרת לאחר שסרט הדוקו הציג את יחסה של טימברלייק כלפי ספירס אחריי הפרידה ביניהם, צורה שהתפרשה כפוגענית על ידי צופי הסרט. כתוצאה מכך טימברלייק התנצל באופן פומבי בפניי ספירס ובאותה הזדמנות גם בפניי ג'נט ג'קסון בעקבות המחלוקת על מופע המחצית של הסופרבול ה-38.
חקיקה
לאחר עדותה של ספירס ב-23 ביוני 2021, השמיעה קבוצת מחוקקים דו-מפלגתית בקונגרס את ביקורתם על ההסדר אשר כללה בין היתר את הסנטור טד קרוז. רוב הביקורת שלהם הופנתה כלפי העובדה כי ספירס העידה כי לא אפשרו לה להוציא התקן תוך רחמי. מספר פוליטיקאים נוספים הביעו את תמיכתם בטענותיהם ביניהם בארי מור, חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית ואף כוכבת משפחת קרדשיאן לשעבר והפוליטיקאית בהווה קייטלין ג'נר.
ב-סנאט הסנטורים אליזבת' וורן ובוב קייסי ביקשו מידע ממשרד הבריאות, שירותי האנוש וממשרד המשפטים האמריקאי בנוגע לאפוטרופסות בתוך ארצות הברית. שני הסנאטורים הביעו את דאגתם מכך שסוגיות במערכת האפוטרופסות עלולות "ליצור הזדמנויות משמעותיות להזנחה, ניצול והתעללות", והדגישו כי נתונים לא מספקים מעכבים מאמצים לקבלת "המלצות מדיניות". המכתב לסוכנויות הממשלתיות נכתב בתגובה ישירה לעדותה של ספירס ב-23 ביוני, תוך ציון כי המקרה שלה "האיר אור על חששות ארוכי שנים [...] בגין הפרות כלכליות וזכויות אזרחיות של אנשים שהוכנסו להשגחה [...] עליהם".
ב-28 בספטמבר 2021 הסנאטורים האמריקנים ריצ'רד בלומנטל וטד קרוז ערכו דיון דו-מפלגתי בוועדת המשנה לשפיטה של הסנאט בנושא אפוטרופסות. שני הסנאטורים ציינו את המקרה של ספירס כבעל השפעה מרכזית בדיון החקיקתי. הדיון קיבל את השם "Toxic Conservatorships: The Need for Reform", בהתייחס לשירה של ספירס "Toxic".
ב-30 בספטמבר 2021 מושל קליפורניה גאווין ניוסום, חתם על הצעת החוק "#FreeBritney" שנוסחה על ידי חבר האספה אוון לואו ובמסגרתה יש ליישם הליכים הבודקים ניגוד עניינים פיננסי ואישי ולבדוק את האחראים על האפוטרופוס בקפידה. הצעת החוק צפויה להיכנס לתוקף ב-2023 או ב-2024.
על מנת לתמוך בתנועה, בבניין של הקונגרס הלאומי של ברזיל הבניין הואר באורות שיצרו את הכיתוב של המילים "לשחרר את בריטני" בצבעים של דגל הגאווה על מנת לתמוך במקביל בחודש הגאווה.
תעשיית הבידור
אישים רבים בתעשיית הבידור הביעו תמיכה בספירס ואת דאגתם למצבה כאשר חלקם גם הביעו תמיכה בתנועת לשחרר את בריטני ביניהם מיילי סיירוס, ג'ניפר פארלי, טס הולידיי, היילי קיוקו, ליסה רינה, איב, בלה ת'ורן, ניקול פוליצי, אריאל וינטר, טארין מנינג, טינשיי, פריס הילטון, שר, רוז מק'גוון, קארדי בי, מיסי אליוט, לינדזי לוהן, קורטני לאב וג'פרי סטאר. בשנת 2008 גם מדונה הביעה תמיכה בפירס כאשר ספירס התארחה בסיבוב ההופעות של מדונה נראה ברקע סרטון של בריטני לכודה בתור מעלית כשהיא בועטת ומכה בקירות כהעברת ביקורת על ההסדר.
כאשר הסרט אודות הפרשה פורסם ספירס קיבלה בשנית תמיכה מידוענים רבים ביניהם: שרה ג'סיקה פרקר, צ'ארלי פות', שרון סטון, להקת Garbage, בט מידלר, אנדי כהן, כריסטינה מילאן, ואלרי ברטינלי, תאמרון הול, אלי גולדינג, היילי ויליאמס, סם סמית', קייסי מאסגרייבס, ליז פייר, ונסה קרלטון, אמבר טמבלין, לוסי הייל ואף בן זוגה הנוכחי סאם אשגארי.
לאחר עדותה של ספירס ב-23 ביוני ידוענים נוספים הצטרפו לתמיכה ובניהם ג'סטין טימברלייק, מדונה, מריה קארי, ברנדי נורווד, הלסי, כריסטינה אגילרה, ג'סי טיילר פרגוסון, ביל מאהר, סטיבן קולבר, פול בוטש'ר, אלכסה ניקולס, איגי אזליה, אילון מאסק, ויל.איי.אם, אלכסנדר מקלין, אריאנה גרנדה ומישל ויסאז'. גם אחותה הקטנה ג'יימי לין ספירס יצאה להגנתה אם כי מאוחר יותר ספירס תקפה אותה ברשתות החברתיות. גם בעלה לשעבר של ספירס קווין פדרליין הביעה תמיכה בה וכמו כן גם סם לוטפי, ג'קלין בוצ'ר וג'ייסון אלכסנדר. ביולי נודע כי ספירס שכרה את העורך הדין מתיו ס. רוזנגרט אשר ייצג בעבר את שון פן.
בטלוויזיה
הפעם הראשונה בה היה אזכור בטלוויזיה על נושא האפוטרופסות היה בסרט הדוקומנטרי Britney: For the Record, סרט תיעודי של MTV שצולם ב-2008 על חייה של בריטני לאחר הסערה סביבה באותה שנה. שם ספירס דיברה על ההסדר וכבר אז הביעה את חוסר שביעות רצונה ממנו. בפברואר 2021 יצא הסרט הדוקומנטרי לשחרר את בריטני של הניו יורק טיימס אשר סקר את האירועים שקדמו ליצירת ההסדר ואת השלבים הראשונים בקריירה של ספירס תוך כדי התייחסות לפרשה בהווה וראיונות עם מעריצים מהתנועה. הסרט הועמד לשני פרסי אמי. כחודשיים לאחר מכן יצא הסרט "הקרב על בריטני", סרט המשך לסרט הקודם ובו עיתונאי חוקר את המקרה יותר לעומק ומנסה להבין את שורש העניין. בנוסף באותה תקופה נודע כי נטפליקס עובדים על סרט משלהם עם ספירס עצמה.
בנוסף בשנת 2020 לנטפליקס יצא סרט בדיוני בשם אכפת לי אשר עוסק גם הוא בנושא האפוטרופסות ובדרך בה עורכי דין העוסקים בנושא מנצלים קשישים על מנת להשתלט על הונם. לא ברור האם הסרט נעשה בהשראת הפרשה אך אנשים רבים מצאו את עצמם משווים את הסרט למקרה של ספירס. בנוסף הרבה השוו את הפרק רייצ'ל, ג'ק ואשלי טו במראה שחורה למצב של בריטני אף על פי שהפרק צולם לפניי שהפרשה התפוצצה. ב-22 בספטמבר 2021 נטפליקס הוציאו טריילר ראשון לסרט דוקו אשר הכינו בעצמם אודות הפרשה כשנה קודם לכן. ב-24 בספטמבר יצא סרט דוקומנטרי נוסף, מטעם הניו יורק טיימס תחת השם "Controlling Britney Spears" אשר מהווה המשך לסרט הקודם שלהם. בסרט נערך בין היתר ריאיון עם אחד מחבריי צוות האבטחה של הזמרת אשר טען כי נדרש ממנו במסגרת עבודתו להקליט את שיחות הטלפון של הזמרת, לאכן את הטלפון שלה, להיכנס לחשבון האיי קלאוד שלה ועוד. בנוסף נטען כי הותקנו בתוך החדר שינה שלה מכשירי הקלטה שהקליטו שיחות שלה עם בן זוגה וילדיה. ב-26 בספטמבר יצא תשדיר מיוחד של ה-CNN אשר עסק גם הוא בפרשה. במסגרת התשדיר דן ג'ורג' אשר היה מנהל השיווק של בריטני והופיעה גם בסרט של הניו יורק טיימס טען שוב כי היה על בריטני מעקב בניגוד לרצונה. בנוסף הוא גם טען כי בריטני יכלה לקרוא רק ספרים נוצריים וכי גם לו טיילור הייתה חלק מההתעללות שנגעה להסדר. ב-28 בספטמבר יצא הסרט של נטפליקס באופן רשמי תחת השם "בריטני נגד ספירס". בסרט היו ראיונות עם מספר אנשים ביניהם סאם לוטפי, עדנן גלאב, אדם סטרייסנד וכו'. בסרט טען לוטפי כי בניגוד לשמועות הוא לא סימם את בריטני אך בכל זאת קיבל ממנה צו הרחקה. בנוסף נטען בסרט כי כל הוצאה כספית שבריטני רצתה לעשות דרשה אישור מצוות האפוטרופסות של כמה ימים קודם לכן וכל יציאה שלה מהבית הצריכה אישור של לפחות 20 דקות קודם לכן. בנוסף גם הודלפה הקלטה ובה בריטני ביקשה עזרה מעורך דין אחר לסיים את האפוטרופסות ובהקלטה טענה כי אבא שלה איים עליה לשלול ממנה את הזכות לראות את ילדיה.
שארטרז (ליקר)
שארטרז (מצרפתית: Chartreuse) הוא ליקר על בסיס עשבי תיבול המיוצר בצרפת מיין מזוקק ומתובל ב-140 סוגי עשבים לערך. הליקר נקרא על שם מנזר "גראנד שארטרז" (הנמצא בהרי שארטרז, הנקראים על שם המנזר), בו הוא מיוצר על ידי נזירים מהמסדר הקארטוזיאני.
סוגים
לליקר ישנם שני סוגים עיקריים: ירוק וצהוב. ההבדל ביניהם הוא כמשתמע – בצבע, אך גם במידת האלכוהול בנפח. בעוד שבשארטרז הירוק ישנם 55% אלכוהול, הצהוב, אשר מקבל את צבעו מתבלין הזעפרן, מכיל 40% או 43% אלכוהול "בלבד" והוא בעל ארומה וטעם מעודן ומתוק יותר.
סוגים אחרים של הליקר הם שארטרז VEP – אשר מיוצר באותם תהליכים ותרכובות כמו הליקר המקורי, אך בנוסף הוא מיושן בחביות עץ אלון אשר מעניקות לו איכות מיוחדת. סוג זה קיים הן בצבע ירוק והן בצבע צהוב. כמו כן ישנו סוג בשם "שיקוי הצמחים של הגראנד שארטרז" (Elixir Végétal de la Grande-Chartreuse), למעשה השיקוי המקורי, אשר מיוצר מ-130 סוגי עשבים ארומטיים ורפואיים, שיחדיו יוצרים ליקר חזק (בעל 71% אלכוהול בנפח) ומאוד "אפקטיבי".
היסטוריה
על פי המסורת, הליקר הומצא לראשונה בשנת 1605, כאשר המרשל של הארטילריה של המלך אנרי הרביעי, פרנסואה חניבעל ד'אסטרה, הביא לנזירים הקארטוזיאנים באזור פריז שבצרפת מתכון של "שיקוי לחיים ארוכים". משקה זה היה חזק ביותר ובעל 71% אלכוהול בנפח. המתכון הגיע לבסוף להנהגת המסדר, במנזר גראנד שארטרז בהרים שמצפון לעיר גרנובל. אז החל ייצור השארטרז. בשנת 1737, לאחר שנים של שיפור ופיתוח, שופר המתכון על ידי האח ז'רום מובק והוחל בייצור נרחב יותר. הליקר נהיה פופולרי במהירות, ובשנת 1764 הנזירים עיצבו אותו למוצר חדש ומעודן יותר, בעל 55% אלכוהול "בלבד" – שארטרז ירוק. בשנת 1793, במהלך המהפכה הצרפתית, גורשו הנזירים מצרפת והדבר הוביל להפסקת הייצור של המשקה. מספר שנים לאחר מכן הם הורשו לחזור למנזר. האגדה מספרת, שעד שנת 1838 ייצרו הנזירים מן המשקה רק עבור עצמם. בשנה זו עצרו למנוחה במנזר פרשים של הצבא הצרפתי, טעמו מן המשקה והוציאו את שמו לתהילה. באותו זמן פותחה גרסה מתוקה ומעודנת יותר של המשקה – שארטרז צהוב. בשנת 1903 גורשו הנזירים שוב, וכל רכושם, כולל המנזר, הולאם על ידי הממשלה.
בספר משנת 1900: "The Practical Hotel Steward", נכתב כי שארטרז ירוק מכיל "קינמון, פפרמינט, פרחי ארניקה ועוד".
עם זאת, הנזירים לא קפאו על שמריהם, וכאשר מצאו מקום מפלט בספרד, הם התחילו לייצר את הליקר שם, על פי המתכון הסודי שהביאו. ההבדל היחיד היה בתווית נוספת על הבקבוק אשר ציינה כי הוא "יוצר בספרד על ידי האבות הקארטוזיאנים".
באותו זמן, ניסתה הממשלה הצרפתית לייצר את המשקה שוב ושוב על פי המתכון. התוצאה הייתה הרת אסון. ב-1927 פשטה חברת הייצור של המשקה את הרגל. קבוצה של אנשי עסקים מקומיים מווארון (Voiron) שבאזור הרי שארטרז קנתה את מניות החברה במחיר אפסי והעניקה אותן במתנה לנזירים הקארטוזיאנים בספרד.
יחד עם המניות שברשותם, שבו הנזירים לצרפת והחלו שנית בייצור המשקה במושבו המקורי. אף על פי שעל פי החוק הצרפתי הם נחשבו לשוהים בלתי חוקיים, כאשר מפולת בוץ החריבה את המזקקה ב-1935, שלחה הממשלה הצרפתית מהנדסים צבאיים לבנות את המזקקה מחדש בווארון, היכן שהייתה גישה לפסי רכבת על מנת לאפשר את ההפצה של המשקה ביתר קלות. לאחר מלחמת העולם השנייה, העניקה הממשלה מחדש לנזירים את אזרחותם.
כיום מיוצר המשקה מתערובת עשבים אשר נעשית על ידי שלושה נזירים במנזר בווארון. משקאות אלכוהוליים אחרים מיוצרים גם הם במנזר זה. המתכונים המדויקים של הסוגים השונים הם סוד מסחרי. עם זאת, ניתן להבחין באזוב כמרכיב עיקרי במשקה.
קוקטיילים על בסיס שארטרז
בליקר ייחודי זה נעשה שימוש על פי רוב בקוקטיילים ובבישול, אולם ניתן להגישו גם בצורתו ה"נקייה", בכוסות ליקר.
חלק מן הקוקטיילים המומלצים מובאים להלן:
איוואסקה
איוואסקה (באנגלית: Ayahuasca או Ayawaska) הוא משקה אנתאוגני, פסיכואקטיבי, שאינו ממכר, מאגן האמזונס שבדרום אמריקה, המופק בתהליך בישול ממושך של גזע של צמח מטפס, ששמו הבוטני בניסטריופסיס קאפי (Banisteriopsis caapi), או איוואסקה בשפת הקצ'ואה (בתרגום לעברית, גפן הרוחות), בדרך כלל בשילוב עם עלי שיח ממשפחת הקפה, פסיכוטריה וירידיס (Psychotria viridis), או תחליפים אחרים, ועשוי להכיל גם מרכיבים נוספים (תועדו 120 צמחים מהם ניתן להכין איוואסקה ולמעלה מ-5,000 שילובים). השיקוי משמש לצורכי פולחן וריפוי.
אנשים ששתו איוואסקה מדווחים על תחושות של שביעות רצון, שמחה, ורגיעה ביחס למצבם לפני צריכת הסם. המשקה מאפשר, לטענת המשתמשים בו, כניסה למציאות קסומה, הכוללת חזיונות (אימתניים לעיתים) שיופיים עולה על כל דמיון, תובנות אינטלקטואליות עמוקות וחוויות רוחניות ומיסטיות, המקנות תחושה של גילוי סודות היקום והבנת משמעות הקיום האישי.
שיקוי איוואסקה נמצא בשימוש מימי קדם בקרב הילידים ברחבי האמזונס העליון, לצורכי פולחן וריפוי. שתיית המשקה מאפשרת גישה לעולם הרוחני של החזיונות או המיתולוגיה, המאפשר התגלות, ברכה, ריפוי ונחמה אונטולוגית. השימוש בשיקוי מקובל בעיקר בטקסים שמאניים, וכן כסקרמנט בדתות סינקרטיות, כמו סנטו דיימי ואוניאו דו וג'טאל (União do Vegetal או UDV). באופן מסורתי הסם משמש גם למטרות רפואיות ולגמילה מסמים. איוואסקה הוא משקה מר חמוץ, מעורר תחושות של גועל ולעיתים גורם להקאות ולתגובות גופניות ותודעתיות שונות, שכוללות חזיונות בהירים, עם עלילה עשירה ומורכבת, הזיות תחושתיות, כולל תובנות אישיות, רעיונות אינטלקטואליים, תגובות רגשיות וחוויות רוחניות ומיסטיות עמוקות. יתר על כן, איוואסקה מפגיש את המשתמש בו עם מה שנחווה כמציאות אחרת. המשתמש עשוי לחוש כי הוא מקבל גישה למקורות ידע חדשים וכי המסתורין והאמיתות האולטימטיביות של היקום נחשפות בפניו. כל זה משולב לעיתים קרובות עם מה שהמשתמשים מתארים כמפגש עם האלוהי. במישור הפילוסופי, החוויות כופות על מתנסים רבים השקפת עולם מטאפיזית כוללנית. המציאות נתפסת כמכוננת על ידי ישות לא־חומרית – מעין תודעה קוסמית או אלוהית, שממנה נגזרת התודעה האנושית האינדיבידואלית. המשתמשים מודעים לכך שהחזיונות נגרמים מהמשקה, והם בדרך כלל נעלמים כאשר העיניים פקוחות או כאשר תשומת הלב מופנית לרמזים חיצוניים. כך שהיכולת של הפרט לקיים אינטראקציה עם סביבתו נשמרת באופן משמעותי.
השימוש באיוואסקה רווח במיוחד באגן האמזונס, בקרב יותר משבעים קבוצות אתניות שונות, ומוכר ביותר משבעים שמות (כמו: קאפי, יאגה, נאטם, הואסקה, דיימי, וג'טאל), חלקם בהתאם לצמחים השונים המשמשים להכנת השיקוי. בעולם המערבי מופק המשקה כתרופה, ומוכר בשם.
היסטוריה
במאה ה־16, מיסיונרים מספרד נתקלו לראשונה בילידים באגן המערבי של האמזונס (פרו ואקוודור המודרנית) שהשתמשו באיוואסקה; הם תיארו זאת כ"עבודת השטן" או כאמצעי רב עוצמה לתקשר עם השטן המרמה את הפרט עם הזיות. השמאניזם, ככלל, לא התקבל בברכה על ידי הפולשים הקולוניאליים, ספרדיים ופורטוגזים, ובשנת 1616 הכנסייה הקתולית אסרה על שימוש בצמחים הלוצינוגניים על ידי אוכלוסיות ילידים, והענישה אותם בעינויים או במוות.
יש המשערים כי ה"מקור" של האיוואסקה, כפי שהוא מוכר היום, הוא מהשפלה הצפון מערבית של האמזונס סביב נהר נאפו, והוא כנראה התגלה על ידי אוכלוסיות טוקאנויות מערביות או קודמותיהן. מהם הוא הופץ לעמים אחרים בצפון מערב אמזוניה לפני כשלש מאות שנה, אך אין ודאות עד כמה השימוש בו היה נפוץ בקרב הילידים. גורם מדרבן בהפצת השימוש באיוואסקה הייתה תעשיית הגומי שהביאה פועלים רבים לאזור בסוף המאה ה-19. אלה הסתייעו במרפאים המקומיים שהשתמשו באיוואסקה לטיפול במחלותיהם. מקרב פועלי גומי אלו צמחו במאה ה-20 שלוש דתות האיוואסקה הברזילאיות.
בשנת 1851 הבוטנאי ריצ'רד ספרוס (אנ'), הגדיר את צמח האיוואסקה ונתן לו את שמו הבוטני. מאז יש דיווחים אתנוגרפיים על המאפיינים המשכרים של המשקה ובהמשך החל מחקר של המרכיבים הכימיים של הצמחים מהם מכינים את המשקה והשפעותיהם. מחקר זה קיבל תנופה במהלך המאה ה־20 ונמשך ביתר שאת עד ימינו. במהלכו נחשפו הממצאים הפרמקולוגיים שמסבירים את ההשפעות ההלוצינוגניות של האיוואסקה. מרבית המחקרים המדעיים על איוואסקה מתחלקים לשתי קטגוריות. הראשונה היא זו של מדעי הטבע: בוטניקה ואתנובוטניקה, פרמקולוגיה, ביוכימיה ופיזיולוגיה מוחית. הקטגוריה השנייה היא זו של מדעי החברה – בעיקר אנתרופולוגיה ופסיכולוגיה.
פרופסור ריצ'רד אוונס שולטס (אנ'), מי שנחשב לאבי האתנובוטניקה המודרנית, נחשב לסמכות הגדולה ביותר בהיסטוריה על השימוש החוצה תרבויות באיוואסקה. הוא עשה יותר מכל אדם אחר כדי להביא את האיוואסקה לתשומת לבם של המדענים. שולטס בילה שבע עשרה שנים בחקר האמזונס העליון בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה־20, ביקר בשבטים שונים שמשתמשים באיוואסקה, צפה בקפידה והקליט את השימוש באיוואסקה וצמחים אחרים. האחים טרנס ודניס מק'קנה (אנ'), הקנו לאיוואסקה פופולריות לאחר שפרסמו את חוויותיהם בשימוש בסם.
במאה ה־20 צצו בברזיל מעל שמונה תנועות דתיות מודרניות המבוססות על השימוש באיוואסקה, בדרך כלל בהקשר אנימיסטי שעשוי להיות שמאני ואחרות, שמשולבות בנצרות הקתולית ובאמונות אפרו־ברזילאיות. המפורסמות ביותר הן סאנטו דיימי וה־UDV. בטקסים הדתיים של סאנטו דיימי ו־UDV יש לאיוואסקה תפקיד מרכזי. השיקוי נחשב להוויה אלוהית, מקור החיים או אפילו האל עצמו. מייחסים לה חיוניות ובריאות וכן יש בה את כל הידע והחוכמה העליונה. הסינקרטיזם הניכר בדתות האיוואסקה הברזילאיות יצר מערכת חדשה של טקסים, דת ותרבות הקשורים לשימוש באיוואסקה. יצירת דתות אלה מיסדה למעשה את השימוש באיוואסקה ותרמה לגלובליזציה של השימוש בו. ואכן בהמשך, גם בארצות הברית ואירופה הופיעו קבוצות דתיות חדשות המשתמשות באיוואסקה לצורכי פולחן.
בעשורים האחרונים השימוש באיוואסקה זכה לפרסום על ידי סופרים ומחברים שונים וכמה מערביים חברו לשמאנים באזורי יער האמזונס ויצרו תיירות איוואסקה שמכוונת לטיפול רוחני בסם. לטענתם הם מסוגלים לרפא מחלות נפשיות ופיזיות ומאפשרים תקשורת עם עולם הרוח. כיום ניתן למצוא שימוש באיוואסקה ברבים מהמרכזים העירוניים הגדולים ברחבי העולם.
מחקר אנתרופולוגי ושימושים טקסיים
מלכתחילה השימוש באיוואסקה היה בטקסיים שבטיים ויש לו חשיבות רבה בחייהם של הילידים הדרום אמריקאים גם היום. במזרח פרו נוטלים אנשי רפואה את התרופה לצורך אבחון וטיפול במחלות, ובשנת 2008 הוכרז איוואסקה כמצרך מורשת תרבותית של פרו, בשל השימוש הקדום בו כתרופה מסורתית. בקולומביה ובברזיל התרופה משמשת בטקסים דתיים ששורשיהם במיתולוגיה השבטית. למשל, בטקס יורופארי – טקס ההתבגרות של הילידים הטוקאנים של קולומביה באמזונס, התרופה ניתנת כדי לחזק את אלה שחייבים לעבור את המסע הכואב ביותר המהווה חלק מהטקס.
ההשתכרות מהסם אצל ילידים אלו נחשבת כמייצגת חזרה למקורם של כל הדברים: המשתמש "רואה" אלים שבטיים ואת תהליך יצירת היקום, האדם ובעלי החיים. חוויה זו משכנעת את הילידים באמיתות אמונותיהם הדתיות, משום שהם "ראו" את כל מה שעומד בבסיסם. מבחינתם חיי היומיום הם לא אמיתיים, ומה שהסם מעלה הוא האמת לאמיתה.
בעבר שימש האיוואסקה בקבלת כל ההחלטות העיקריות של שבט, בין אם לאיתור החיות לציד או אפילו סיבה להכרזת מלחמה. הילידים האמינו כי השיקוי מאפשר לראות מקומות רחוקים ולנבא את העתיד. גם כיום איוואסקה הוא התכשיר הבסיסי של שמאנים באזור כולו. השיקוי מאפשר לשמאן לראות את פנימיותם של מטופליו, ובזכות זאת לבסס את האבחנה שלו; כמו כן, המשקה מביא את השמאן במגע עם ישויות חכמות וגורמים מנחים שמעבירים מידע לשמאן לגבי הטיפול המתאים. בנוסף, יש המאמינים שאיוואסקה מאפשר לשמאן להיות בקשר עם הרוחות – יצורי עולמות אחרים ומתים. עבור רבים איוואסקה אינו רק שיקוי או צמח אלא גם ישות בעלת איכויות מיוחדות, ייחודיות או אפילו אלוהות.
איוואסקה וצמחים קדושים אחרים נחשבים בקרב כמה קבוצות ילידים כמקדמי סדר חברתי. הם מקנים את אורח חייהם ואת הכללים שלפיהם הם צריכים לחיות. מסייעים במניעת התנהגות אנטי חברתית, משפרים את רווחתם ובריאותם, מקדמים ברכישת הידע, ומשפרים את כישוריהם בעיסוקיהם ובתפקידיהם השונים. כמו כן מלמדים אותם כיצד לחשוב היטב תוך חיבור בין הגוף, הרגשות והאינטלקט בהתאם להתגלות שהם חווים במהלך הטרנס. בקרב מאמיני UDV נהוג לחשוב כי שתייה חוזרת ונשנית של איוואסקה מטפלת בהיגיינה הנפשית. נוצר תהליך בו תודעתו של האדם עוברת סדרה של "מסננות" אשר מסננות תפיסות שגויות, חולשות אנוכיות ומחשבות לא ראויות, מכשולים שיש להתעלות עליהם בדרך אל האור האמיתי.
השימוש באיוואסקה נפוץ בעיקר במדינות דרום אמריקה והשימוש הרפואי רווח גם במרכזים עירוניים.
תועלות
השימוש באיוואסקה הוכיח את עצמו כיעיל למטרות טיפוליות ורפואיות שונות. המרכיבים הכימיים של איוואסקה עולים בקנה אחד עם תרופות שנמצאות כבר בשימוש לטיפול פסיכיאטרי בדיכאון. הטיפול באיוואסקה נמצא יעיל במיוחד בדיכאון חזרתי וכזה העמיד לטיפול תרופתי. נדרש עדיין מחקר נוסף כדי לאפשר את השימוש באיוואסקה, אך מעמדו הלא חוקי במדינות רבות מעכב את ביצועו.
אחד השימושים באיוואסקה הוא בטיפול במכורים לסמים. שיטות הריפוי המסורתיות משולבות בפגישות פסיכותרפיה פרטניות וקבוצתיות וכן פיקוח רפואי מערבי. יש עדות שטיפול זה הביא לשיעור הצלחה משמעותי בעבודות השיקום, הפחית את התלות והתשוקה לסמים, וכן נמצא כי שימוש מתמשך באיוואסקה הפחית את תסמיני הדיכאון, החרדה והבהלה.
ראיונות עם אנשים שעברו טיפולים באיוואסקה מעידים שהטיפול סייע להם להיגמל מסמים, קיצר את התהליך, הפחית את התלות, ועזר להם להבין באופן אינטרוספקטיבי את הסיבות להתמכרות שלהם, וכן אפשר להם לעבד סוגיות פסיכולוגיות אתן התמודדו.
מחקרים שונים מעידים כי איוואסקה מסייע בשיפור התפקוד הקוגניטיבי, ביצירתיות ובהתמודדות עם אבל. אחרים מראים כי האיוואסקה יכול להציע יתרונות טיפוליים עבור הפרעות הקשורות לתגובות נוירו־דלקתיות. השפעותיו הופכות שיקוי זה לאסטרטגיה טיפולית מבטיחה למחלות נוירולוגיות, פסיכיאטריות וכן לכאב. נוירו־דלקת היא אחד המנגנונים הפתו־פיזיולוגיים העיקריים במספר מחלות נוירולוגיות ופסיכיאטריות, כולל מחלות ניווניות כרוניות ומחלות הקשורות לפציעה חריפה, כולל איסכמיה מוחית, טרשת נפוצה, מחלת אלצהיימר, מחלת פרקינסון וטרשת אמיוטרופית צידית (ALS). במחקרי מבחנה נמצא גם כי החומרים הפעילים באיוואסקה מעורבים בנוירוגנזה, וכן הם משמשים כחומרים שמגנים על התאים מפני מוות ומסייעים בצמיחה של תאי עצב.
מחקר שבדק את ההשפעה של שימוש ארוך טווח באיוואסקה על בריאות הנפש מנקודות מבט שונות (אישיות, פסיכופתולוגיה, נוירופסיכולוגיה, עמדות חיים ורווחה פסיכו-סוציאלית), לא מצא עדות לשינויים פתולוגיים באף אחד מהתחומים שנחקרו. יתר על כן, משתמשי איוואסקה הראו נוכחות נמוכה יותר של סימפטומים פסיכופתולוגיים בהשוואה לקבוצת ביקורות. הם הפגינו הישגים טובים יותר במבחנים נוירופסיכולוגיים, השיגו ציונים גבוהים יותר ברוחניות, והראו הסתגלות פסיכו-סוציאלית טובה יותר.
מחקרים עם מתנדבים בריאים הראו גם כי איוואסקה אינה מייצרת סבילות, ולכן אין צורך להעלות את המינון כדי להשיג את ההשפעות הרצויות, אשר יחד עם השפעות ההקאה, מגנים על הצרכנים מפני מנת יתר.
מרכז הפעולות
מרכז הפעולות (בעבר היה ידוע כמרכז האבטחה) הוא רכיב תוכנה במערכות ההפעלה של מיקרוסופט, חלונות XP (החל מחבילת שירות 2), ויסטה, 7, ו-8. התוכנה מאפשרת למשתמש לצפות במצב הגדרות ושירותי האבטחה במחשב. מרכז הפעולות מנטר באופן קבוע שינויים בהגדרות האבטחה, ומידע את המשתמש באמצעות הודעת בלון עזרה אם מתגלה בעיה. בחלונות 7 שונה שם התוכנה למרכז הפעולות, משום שנוספו לה תפקידי תחזוקה בנוסף לאבטחה. שם השירות האחראי על התוכנה הוא "wscsvc".
איוואסקה
תועלות
אף על פי שישנם כמה מקרים המתארים סימפטומטולוגיה פסיכיאטרית אצל משתמשים באופן קבוע בהקשרים פולחניים, נראה כי מספרם נמוך מהשכיחות של בעיות פסיכיאטריות באוכלוסייה הכללית. כמו כן נמצא ששימוש מתמשך באיוואסקה הביא משתתפים רבים בטקסים של כנסיית UDV להפסיק להשתמש באלכוהול ובסמים אחרים, לאחר שהחלו להשתתף בטקסים בכנסייה. כך שניתן לומר כי איוואסקה פועלת כגורם מגן מפני צריכה של אלכוהול וסמים אחרים ויכולה להביא לעלייה באיכות החיים.
מרכז הפעולות
ב-25 באוגוסט 2004 ה-PC Magazine פרסם מאמר אודות מרכז האבטחה של XP, וטען כי הוא מאפשר להפוך את המחשב לפגיע יותר, אם יצליחו נוזקות להשתלט עליו ולהציג כאילו המצב הנוכחי תקין, ואינו דורש כל פעולת הגנה. לשם ביצוע פעולה שכזו על ידי נוזקה, היא נדרשת לספק הרשאות ניהוליות.
איוואסקה
תועלות
מחקר שנערך בהולנד ופורסם ב-2022, מעיד על כך שבהשוואה לנתונים על הולנדים נורמטיביים, משתתפים קבועים בטקסי איוואסקה הראו רווחה כללית טובה יותר, פחות מחלות כרוניות או כאלה שקשורות לאורח חיים, יותר פעילות גופנית ותזונה מאוזנת יותר. המשתתפים השתמשו בפחות אלכוהול, ואף שהשתמשו בסמים לא חוקיים יותר מהאוכלוסייה הכללית, הם לא דיווחו על נזקים נלווים. המאמר מסכם מחקרים קודמים המעידים כי הלוצינוגנים עשויים לקדם התנהגויות בריאות, ועשויות להפחית את הסיכון לפתח "מחלות אורח חיים" כגון סוכרת, כולסטרול גבוה ויתר לחץ דם, התורמים לסבל אישי, תמותה מוקדמת ולעלויות בריאות הציבור. כמו כן נמצא שהסיכויים נמוכים יותר לעודף משקל או השמנת יתר, ואפילו לסרטן.
ג'וני
ג'וני היא קומדיית מצבים ישראלית, שהופקה על ידי חברת JCS עבור זכיינית הטלוויזיה טלעד, אשר שודרה בערוץ 2 בשנים 2002–2003. הסדרה עוסקת בקורותיו של ג'וני (נאג'י) מועלם (קוניאק), מעצב אופנה הומוסקסואל הגר ברמת גן בשכנות לאמו השתלטנית דוריס (איציק כהן). את הסדרה ביים איתן ענר.
את הסדרה יצרו יונתן קוניאק ואיציק כהן, והם גם מככבים בתפקידים הראשיים וגם שרים את שיר הנושא.
דמויות משנה
בסדרה התארחו ידוענים ישראלים אחדים, וכמה מהם הופיעו בתפקיד עצמם (או, ליתר דיוק, בפרודיה עצמית): גלית גוטמן, צביקה פיק, דני שטג, מרגלית צנעני, דנה אינטרנשיונל, ורדה רזיאל-ז'קונט, מורן אייזנשטיין, אילנה אביטל, תקווה עזיז ורבקה בכר.
איוואסקה
סכנות
נטילת איוואסקה יכולה להעלות את קצב הלב ואת לחץ הדם בפרק הזמן שנמצאים תחת השפעתה, מה שעלול לגרום לתופעות לוואי מסוכנות לחולי לב, לחץ דם וכלי דם. כך גם לחולי כליות וכבד משום רגישותם למעכבי MAO. מעולם לא דווח על מקרה מוות בניסוי קליני. הסיכוי למות מהשיקוי נמוכה משום שכבר במינונים נמוכים הוא גורם להקאות. עם זאת יש עדויות לכך, ששימוש מופרז במשקה יכול לגרום להרעלת סרוטונין, אך אין עדות כזו לגבי המשתתפים בטקסי איוואסקה. שימוש בתרופות פסיכיאטריות מסוימות בחודשים שלפני הטקס עלול אף הוא לגרום להרעלת סרוטונין. זאת מכיוון שמעכב ה-MAO הנמצא בשיקוי איוואסקה גורם לאי ויסות הסרוטונין, ואילו תרופות פסיכיאטריות (כגון משפחת SSRI) מעלות את רמת הסרוטונין, מה שגורם לתופעה המסוכנת של עודף סרטונין.
ג'וני
בעקבות הסדרה
ביוני 2003 הוקרן פרק מתוך הסדרה בפסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי "פריימליין" בסן פרנסיסקו וב"ניו-פסטיבל" בניו יורק.
במאי 2013 הסדרה שבה לשידורים חוזרים בערוץ הוט קומדי סנטרל.
איוואסקה
סכנות
לבטא-קרבולינים שנמצאים באיוואסקה יש פוטנציאל ליצור אינטראקציה מסוכנת עם תרופות אחרות כגון, אמפטמינים ו-MDMA (אקסטזי), וכן תרופות נוגדות דיכאון וחרדה. כמו כן ידוע שישנן אינטראקציות עם מזונות שונים שעלולות לגרום לבעיות, בעיקר מזונות המכילים כמות גבוהה של טיראמין (en). מזונות מותססים או מעובדים עם חיידקים, שמרים ומלח. וכן עם מוצרים עתירי חלבונים ומוצרי סויה ופול.
ג'וני
בעקבות הסדרה
ב-11 באוקטובר 2020 הסדרה שבה לשידורים חוזרים בערוץ 24 החדש.
קישורים חיצוניים
ביקורות
איוואסקה
סכנות
אף על פי שבמחקרים שונים נמצא שאפיזודות פסיכוטיות הן נדירות בעקבות שימוש באיוואסקה, ולאלה המדווחות נמצא רקע פסיכיאטרי קודם, הקשר הסיבתי בין השימוש באיוואסקה להופעת אפיזודות פסיכוטיות לא תמיד ברור. על כן, אנשים עם היסטוריה אישית או משפחתית של הפרעות פסיכוטיות שונות צריכים להימנע מצריכת איוואסקה. עם זאת מכיוון ששיקול הדעת תחת השפעת הסם נפגע, המשתמש יכול להיפגע במצבים מסוימים אם אין השגחה של מרפא מנוסה.
סכנה אפשרית במקרים בהם מוסיפים למשקה צמחים אחרים שטרם נחקרו. בכל מקרה אין להשתמש בשיקוי לצורכי בילוי וללא ליווי של אנשים מיומנים היטב בטיפול והשלכותיו. תיירות האיוואסקה שהתפתחה בשנים האחרונות הביאה להופעתם של נוכלים חסרי הכשרה בטיפול ובריפוי וללא ידע נדרש, שמונעים מרווח קל, משום שתיירים מוכנים לשלם סכומים גבוהים עבור ההתנסות באיוואסקה. נכון להיום, יש עדיין חששות עזים, דעות קדומות ופחדים לגבי השימוש בחומרים פסיכדליים. נטילת איוואסקה היא תובענית מדי מבחינה פסיכולוגית, מאתגרת מדי מבחינה פיזית ועל כן, לא סביר שהמשקה יהפוך לסם פנאי.
חוקיות
מכיוון שהאיוואסקה מכילה את התרכובת הפסיכואקטיבית דימתילטריפטמין (DMT), חוקיות השימוש בה שזורה בחוקיות השימוש ב-DMT. ה-DMT מופיע באמנה של האו"ם על חומרים פסיכוטרופיים משנת 1971, ולפיכך מדינות רבות כוללות אותו גם בחקיקה הלאומית שלהן. למרות זאת, המועצה הבינלאומית לבקרת סמים, שהוא גוף בקרה מעין-משפטי ליישום אמנות הסמים של האו"ם, הצהיר במספר הזדמנויות כי איוואסקה - כמו גם צמחים פסיכו-אקטיביים אחרים - אינו נתון לפיקוח בינלאומי. כך גם האלקלואידים הקיימים בגפן בניסטריופסיס קאפי אינם נתונים לפיקוח בינלאומי. עם זאת אין הסכמה כללית בין שופטים וגורמי אכיפת החוק בעולם לגבי חוקיות האיוואסקה.
עד שנות השישים של המאה העשרים השימוש ב-DMT היה חוקי ברחבי העולם, ועל כן גם המחקר בתחום באותן שנים היה פורה מאוד. אך בסערת התרבות והפוליטיקה של התמורות של שנות השישים הסוערות בארצות הברית (השימוש בקנאביס ובסמי פנאי אחרים בקרב צעירים, הפגנות על איכות הסביבה, זכויות נשים, צעדות זכויות אזרח ובמיוחד הפגנות נגד מלחמת וייטנאם), הן נחשבו כגורם לתסיסה חברתית. האקלים החברתי, שאפשר את השימוש והמחקר על סמים פסיכדליים, השתנה. תשומת הלב התקשורתית הופנתה, באופן בלעדי כמעט, לצד האפל של החומרים הפסיכדליים (טריפים רעים, התפרצויות פסיכוטיות, פלשבקים והתאבדויות). ההתלהבות הגדולה שליוותה את הסמים הללו עד אז, פינתה את מקומה לבהלה מוסרית. הממסד הגיב בחקיקת חוקים חדשים שהגבילו את השימוש ואת יכולתם של החוקרים לחקור את התרופות, משום שמקורות המימון למחקר פסקו. עם תום העשור הפכו הסמים הפסיכדליים, אשר עד אז היו חוקיים לגמרי במקומות רבים, לבלתי-חוקיים בעליל בארצות הברית ובהמשך לכך ברוב מדינות העולם.undefined
מצב זה החל להשתנות בשנות השמונים של המאה העשרים, עם מאמציהן של כנסיות סנטו דיימי ו-UDV לזכות בלגליזציה ולאפשר שימוש באיוואסקה לצורכי פולחן בברזיל. נכון להיום, השימוש באיוואסקה באגן האמזונס, בין אם בהקשר של ילידים ובין אם בהקשרים של דתות סינקרטיות מודרניות שונות, הוא חוקי. בברזיל, בתקופת שלטון הדיקטטורה הצבאית (בסוף שנות השמונים), היה ניסיון של הרשויות לשנות מעמד חוקי זה, אך בסופו של דבר זה לא אושר. בעולם המערבי המצב אינו חד משמעי. כשלעצמו, DMT נמצא ברשימת הסמים בפיקוח, וככזה הניהול והצריכה שלו בארצות הברית (ובמשתמע, במדינות רבות אחרות, כולל בישראל) אינם חוקיים. בשנת 2001, בעקבות פשיטה משטרתית על טקס בכנסיית סנטו דיימי בהולנד, זכתה הכנסייה בתביעה, וכתוצאה מכך השיגה לגליזציה רשמית של השימוש באיוואסקה בהקשר לטקסים הדתיים שלה. בצרפת ובאיטליה השימוש באיוואסקה אינו חוקי, בארצות הברית ובקנדה האיוואסקה נחשב לסקרמנט, ועל כן הותר השימוש בסם לצורכי פולחן דתי אך הוא אסור לשימוש אחר. תהליך דומה חל גם במדינות אחרות באירופה ואסיה.
המצב החוקי בישראל
איוואסקה לא מופיעה במפורש בחוקי הסמים של ישראל, עם זאת, DMT רשום כבלתי חוקי על פי חוק הסמים המסוכנים של ישראל מאז שנת 1973. עם זאת, יבוא של צמחים או משקאות המכילים DMT, כמו איוואסקה, לישראל אסור ועלול לגרור עונשים פליליים. מספר אנשים כבר הואשמו והועמדו לדין בגין יבוא והפצה של איוואסקה בישראל.
החוק הישראלי אכן מקל עם משתמשים לראשונה, שאין להם עבר פלילי קודם, אך הוא מחמיר עם אלה שנידונו בעבר. עם זאת, תרבות האיוואסקה חיה בישראל, עם מחקרים מדעיים רבים וחוגים מחתרתיים של אנשים הקשורים לצמחונות פרואנית וקבוצות הקשורות לסנטו דיימי. כמה קבוצות תיארו את עבודתן כ"רוחנית" שכוונתן ליצור גשרים בין אוכלוסיות יהודיות ופלסטיניות, וכמה ותיקי מלחמה טענו שהם שותים איוואסקה לריפוי מ-PTSD.
ממצאי המחקר הפרמקולוגי וההשפעות השונות
התפשטות השימוש באיוואסקה ברחבי העולם העלתה חשש לגבי הרעילות האפשרית של השיקוי מצד אחד ותקוות לפוטנציאל טיפולי מצד שני. משום כך, בעשורים האחרונים נערך מחקר נרחב כדי לבחון את ההשפעות המידיות וארוכות הטווח של הסם כדי להעריך את יעילותו, בטיחותו ורעילותו. כיום מספר הולך וגדל של מחקרים מעידים על התכונות הפסיכותרפויתיות של איוואסקה ובטיחות בשימוש בו. הממצאים של המחקרים מעידים כי קיים מגוון רחב ומשתנה של סימנים וסימפטומים המופיעים בתחום הפיזיולוגי, הרגשי והקוגניטיבי, וכן בשדה התפיסתי.
פעילות ביוכימית
מחקר שנערך לאחרונה כימת 2419 תרכובות במִרתח של איוואסקה. מבחינה ביוכימית, המרכיבים הפעילים העיקריים בשיקוי האיוואסקה הם האלקלואידים דימתילטריפטאמין (DMT – שמקורם בפסיכוטריה וירידיס או תחליפיה), ומה שמכונה האלקלואידים של הרמלה – בעיקר, הרמין, הרמלין וטטרהידרוהרמין (שמקורם בצמח האיוואסקה); אלה האחרונים הם כולם בטא קרבולינים שהם מעכבי מונו־אמין אוקסידאז.
ה־DMT הוא הלוצינוגן רב עצמה המגביר את ההפעלה של המוליך העצבי סרוטונין. בצריכה אורלית, השפעתו מתבטלת משום שהמונו־אמין אוקסידאז (MAO) שנמצא במערכת העיכול מפרק את ה־DMT. על כן, נדרשים מעכבי ה־MAO שמופקים מגזע האיוואסקה ומגנים על ה־DMT בשלמותו ובכך הופכים אותו לפעיל גם בצריכה אורלית. מכאן גם הצורך בשני הצמחים כדי להפיק מהם את האפקט הסינרגטי שמאפשר את הפעילות העוצמתית הנדרשת. ההשפעה המקסימלית של DMT טהור חזקה בערך פי שניים מזו של איוואסקה במינונים מקבילים, מה שהופך את ההשפעות של איוואסקה הרבה יותר ניתנות לשליטה מאשר DMT.
מסתבר כי ה-DMT בצורתו הטבעית נמצא במינים רבים של בעלי חיים וכן בשתן, בדם ובנוזל המוחי של בני אדם, אך תפקידו הפיזיולוגי עדיין לא ידוע.
שינויים פיזיולוגיים
איוואסקה בטוחה מבחינה פיזיולוגית. השינויים הפיזיולוגים הנפוצים בזמן השפעת האיוואסקה כוללים הרחבת אישונים, עלייה קלה בלחץ דם דיאסטולי, עלייה במחזורי נוירואפינפרין והורמוני סטרס, כגון: קורטיזול ופרולקטין. כמו כן תחושות צריבה בבטן, עקצוצים, בחילות והקאות. הנוכחות של ה-DMT והרמלין (MAOIs) בפלזמה, נעלמת מהאורגניזם לאחר שמונה שעות.
החוויות הנלוות
החוויות הסובייקטיביות הנפוצות בזמן ההשפעה כוללות: שינויים בתפיסה התחושתית, השמיעתית ותפיסת הגוף וכמו כן חזיונות ויזואליים עוצמתיים, שינויים במצב הרוח, הצפה של זיכרונות ישנים, שינויים בתפיסת הזמן והמרחב ושינויים בתפיסת העצמי. חוויות סובייקטיביות נוספות כוללות עייפות קלה, הגברה של מצבים רגשיים קיימים, רגישות מוגברת לסביבה ולאחר, תובנה והבנות פילוסופיות או רוחניות, פחד מאובדן שליטה, חרדה, מחשבות שווא, התרופפות האגו והרגשה של חיבור לטבע.
ההשפעות על המוח
ממצאי מחקרים מעידים על כך, שבזמן השפעת איוואסקה, אזורים מוחיים קדמיים הקשורים בבקרה וניהול מאבדים את השפעתם על אזורים אחרים במוח ומאפשרים למידע סנסורי־מוטורי גישה יתרה למודעות, וכן מסירה עכבות ובקרה. זרימה מוגברת של דם מגיעה לאזורים הקשורים לעיבוד מידע רגשי ולאינטרוספקציה. לכן, בנוסף לאפקטים חזותיים ושמיעתיים, האיוואסקה מגבירה את מהירות המחשבה ומאפשרת אסוציאציות חדשות. המצב האינטרוספקטיבי המושרה על ידי האיוואסקה מעורר הרהורים בנושאים אישיים, והזיכרונות האישיים עשויים לעורר רגשות עזים. יחסי גומלין אלה בין מחשבות, זיכרונות ורגשות חשובים מאוד למשתמשי איוואסקה. הם סבורים כי החוויה יכולה לספק תובנות חדשות לגבי חששות אישיים, ולא נדיר שהם מאפיינים את החוויה המושרה על ידי איוואסקה כמקבילה להתערבות פסיכותרפויטית.
מחקרים אחרים מעידים כי שימוש מתמשך באיוואסקה יוצר גם שינויים מוחיים מבניים ולא רק תפקודיים. מחקר שנערך על משתמשי איוואסקה לאורך זמן מצא הבדלים מוחיים מבניים בשני אשכולות עיקריים של המוח. בניתוח תמונות של תהודה מגנטית נמצאה צמצום בעובי קליפת המוח בפיתול החגורה האחורי ובאזורים הסמוכים. וכן, עלייה בעובי קליפת המוח באונות הקדמיות המדיאליות, במיוחד בפיתול החגורה הקדמי. משערים כי שינויים אלה קשורים לשינויים משמעותיים בעמדות ובאינטרסים של המשתמשים, אימוץ ערכים פחות מטריאליסטיים, פתיחות מחשבה גדולה יותר ואפילו לתחושות מיסטיות. שינויים מבניים אלה לא קשורים להשפעה רעילה על המוח, אלא לשינויים באישיות שפשוט משקפים "הוויה שונה", אך לא פתולוגית. שינויים אלה ידועים גם כמיוצרים באמצעות אימון ותרגול בפעילויות רבות, כגון לימוד מוזיקה, ומוכרים כפלסטיות מוחית - תופעה נורמלית המתרחשת במוח שלנו ברציפות לאורך חיינו.
שימוש באיוואסקה משפיע גם על רשת ברירת המחדל במוח (Default mode network). רשת ברירת המחדל נחשבת בספרות כמנגנון הביולוגי המייצר את תחושת “העצמי”. שינויים ברשת זו יכולים להסביר את השינויים התפיסתיים והחשיבתיים לגבי העצמי והעולם בזמן החוויה הפסיכדלית למשל תחושת אובדן האגו או העצמי. מתוך הספרות עולה כי שימוש באיוואסקה יוצר הפחתת פעילות באזורים של רשת ברירת המחדל ולאחריה נראית גם עליה בקישוריות שבין רשת ברירת המחדל לרשת חיובית למשימות (Task-positive network).
ממצאים מצטברים בחקר רשת ברירת המחדל וחומרים פסיכדליים שונים הובילו לחשיבה חדשה לפיה חומרים פסיכדליים יוצרים שינוי זמני באופן עיבוד המידע במוח, זאת תוך מיקוד בעיבוד רגשי, זיכרונות ושינויים בתחושת העצמי. שינויים מוחיים אלו מאפשרים עיבוד מחדש של מידע בנוגע לעולם ולתחושת העצמי (למשל מחשבות, רגשות, זיכרונות) באופן שנותר גם לאחר שההשפעה האקוטית הפרמקולוגית שוככת. במסגרת טיפולית מיטיבה, עיבוד מחדש של מידע ותוך כדי חוויה רגשית ואינטנסיבית הוא חלון הזדמנויות ייחודי לטיפול בפסיכו־פתולוגיות מסוימות. לאיכות ולאינטנסיביות החוויה הפסיכדלית יש קשר לאפקט הטיפולי הנוצר בעקבותיה. במחקרים רבים נמצא קשר בין עליה בעוצמת החוויה הפסיכדלית הפנומנולוגית (למשל דיסוציאציית אגו או חוויות רוחניות משמעותיות) לבין הטבה ארוכת הטווח במדדים נפשיים.
לגבי פוטנציאל הניצול לרעה של איוואסקה, במחקרי הדמיה עצבית עם מתנדבים בריאים, לא נצפתה הפעלה של אזורי מוח הקשורים למערכות התגמול - אזורי המוח המופעלים על ידי סמים עם פוטנציאל להתמכרות. כך שהמסקנה העיקרית של מחקרים אלה היא ששימוש מכבד ומבוקר באיוואסקה שנלקח במסגרות קהילתיות יכול להשתלב בחברה המודרנית עם יתרונות לבריאות הציבור.
הפשיטה הערבית-מוסלמית על רומא
הפשיטה הערבית-מוסלמית על רומא התרחשה בשנת 846 לספירה. הפולשים המוסלמים בזזו את כנסיית סנט פטרוס הקדוש ואת בזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות אך נמנעו מלפלוש לתוך העיר עצמה שהייתה מוגנת על ידי חומת אורליאנוס.
רקע היסטורי
בשנות ה-20 של המאה ה-9 האע'לבים המוסלמים ששלטו על חלקים מצפון אפריקה (כונו סרצנים על ידי האיטלקים בימי הביניים) החלו את כיבוש סיציליה. ב-842, כוחות ערביים בפיקודו של מוחמד אבו אלעבאס כבשו את מסינה הסיציליאנית.ישנה מחלוקת בין המקורות השונים לגבי מוצאם של הפולשים שתקפו את רומא על אף שמרבית המקורות גורסים שמדובר בסרצנים. בסביבות שנת 842 לספירה, מתארים המקורות את כיבושם של איי פונטיין ושל האי ליקוזה על ידי סרצנים מסיציליה אך הללו נהדפו על ידי שליט נאפולי סרג'יוס ה-I וקואליציה של הערים אמלפי, גאטה וסורנטו. עם זאת הסרצנים הצליחו להשתלט על נמל מיסנום סמוך לנאפולי, משם ישגרו את מתקפתם על רומא.
הפשיטה על רומא
ב-846 נחת כוח מוסלמי גדול באוסטיה על שפך הטיבר והשמיד את צבאה. המוסלמים התקדמו לכיוון רומא כאשר הכוחות הרומאיים נסוגים בחיפזון אל תוך רומא ומסתגרים מאחורי חומותיה הבטוחות. באותו הזמן כוחות ערביים נוספים נוחתים בצ'יוויטווקיה משם הם מתקדמים לכיוון רומא.חלק מהכנסיות כגון כנסיית סנט פטרוס וכנסית סנט פאולוס היוו מטרות קלות משום ששכנו מחוץ לחומות רומא. המוסלמים חיללו את הכנסיות ובזזו את אוצרותיהם שהבולטים שבהם היו צלב הזהב שניצב מעל הקבר המיוחס לפטרוס ושולחן הכסף שנתרם לכנסייה על ידי קרל הגדול, ומעוטר בתצוגה של קונסטנטינופול. חלק מההיסטוריונים סבורים שלפולשים היה מידע מדויק היכן למצוא את האוצרות היקרים ביותר.בינתיים התקדם צבאו של הדוכס הלומברדי גיא הראשון מספולטו במטרה לסייע לרומא המותקפת. הצבא תקף את הערבים בסמוך לחומות העיר כשהוא לוקח שלל ושבויים רבים ורדף אחרי חלק מהכוחות המוסלמים עד צ'יוויטווקיה, בעוד חלקם מנסים להגיע למיסנום דרך היבשה. הסרצנים מצליחים לעלות על ספינותיהם בנמל אוסטיה, אולם סערה שפורצת מטביעה רבים מהם ואל החוף נסחפות גופות רבות חלקן עטויות בתכשיטים שנבזזו. לאחר מכן הצבא הלומברדי פונה דרומה ובגאטה מתחולל קרב נוסף. בסופו של דבר מגיעה תגבורת של צזאריוס בנו של סרג'יוס דוכס נאפולי שמכריעה קרב זה לטובת הנוצרים.
תוצאות הפשיטה
זמן קצר לאחר הפשיטה, האפיפיור ליאו הרביעי מקים את החומה הליאונינית בגדה הימנית של הטיבר המקיפה ומגינה על כנסיית סנט פטרוס. הטריטוריה המוקפת המוגנת על ידי מבצר סנט אנג'לו נקראת ליאונינית על שם האפיפיור ונחשבת לעיר נפרדת עם מנהל משלה. במאה ה-17 היא מצורפת לרומא והופכת לרובע ה-14 של העיר. ב-849 מתחולל ניסיון פלישה נוסף של הערבים על נמל אוסטיה אך ניסיון זה נהדף והעיר לא תשוב מאז להיות מותקפת על ידי צי מוסלמי.
בתרבות הפופולרית
ביזת רומא על ידי המוסלמים מתוארת ברומן ההיסטורי "האפיפיורית יוהנה" משנת 2009 שנכתב על ידי דונה וולפולק קרוס.
אפולו 13
אפולו 13 הייתה המשימה המאוישת השמינית בתוכנית אפולו. היא ארכה שישה ימים, בין 11 ל-17 באפריל 1970, והתפרסמה בכך שלא הצליחה להשלים את משימתה ולנחות על הירח. בדרכה לירח התפוצץ מכל חמצן על סיפון החללית, וצוותה ביצע אלתורים שונים במטרה לחזור לכדור הארץ בשלום. על בסיס סיפורה של אפולו 13 הופק סרט הקולנוע "אפולו 13" משנת 1995. אפולו 13 היא הטיסה שהגיעה לנקודה הרחוקה ביותר מכדור הארץ מכל שאר הטיסות המאוישות לחלל.
המשימה
אפולו 13 שוגרה ב־11 באפריל 1970 ממרכז החלל ע"ש קנדי, במטרה לנחות על הירח, לאחר שתי נחיתות קודמות מוצלחות - אפולו 11 ואפולו 12.
ב־24 במרץ אותה שנה בוצע מבחן ספירה לאחור לחללית. במהלך מבחן זה התגלתה בעיה באחד משני מכלי החמצן בתא השירות. מכלים אלה, בני 145 ק"ג כל אחד, הכילו חמצן, ששימש לשתי מטרות: האחת, לנשימה עבור הצוות שבתא הפיקוד, והשנייה, בצירוף מימן, לייצור חשמל בעזרת שלושה תאי דלק, שהיו מקור החשמל העיקרי של החללית. תאי הדלק גם ייצרו מים כתוצר לוואי, ששימשו לשתייה ולקירור רכיבים אלקטרוניים. בכל מכל חמצן כזה היה, בין היתר, שסתום ביטחון לשחרור עודפי לחץ, שתוכנן להיפתח בלחץ העולה על 1,000 PSI. שני המכלים הותקנו על מדף בתא השירות, בין תאי הדלק ומכלי המימן.
במהלך הספירה לאחור התגלה שכאשר הלחץ במכלים הועלה, תפקד מכל מספר 1 כהלכה, אך השני שחרר רק 8% מן הלחץ שבו, במקום 50%. המהנדסים החליטו לבדוק את הנושא מאוחר יותר. למחרת, לאחר שמהנדסי מרכז קנדי התייעצו עם יצרני המכלים, יצרני תא השירות ואנשי מרכז רכבי החלל המאוישים (לימים מרכז החלל ע"ש ג'ונסון), הם ניסו לרוקן את המכל שוב, ללא הצלחה. לאחר התייעצויות נוספות, הגיעו למסקנה שככל הנראה צינורית המילוי הייתה רופפת, ואפשרה ללחץ להשתחרר בדרך אחרת. בסופו של דבר ניסו לרוקנו על ידי חימומו, והתברר שהתהליך אורך 8 שעות עד ריקונו המלא. הוחלט שאם ניתן יהיה למלא את המכל, לא יגרמו בעיות בזמן הטיסה.
לנוכח הקושי בהחלפת המכל, והסכנה של פגיעה ברכיבים אחרים במהלך ההחלפה, הוחלט להשאיר את המכל הלקוי במקומו.
עקב השיבוש בקריאת הטלמטריה זמן קצר קודם לכן, התקשו אנשי בקרת הקרקע לקבוע אם הקריאות שהם מקבלים נכונות, או נובעות ממתח נמוך בגלאים. עם זאת, תוך זמן קצר הבינו הן הצוות והן בקרת הקרקע שמכל מספר 2 התרוקן לגמרי, מכל מספר 1 מאבד את תכולתו לאיטו, ותוך זמן קצר יישאר תא הפיקוד ללא חמצן וללא חשמל. ההחלטה הראשונה שהתקבלה הייתה לכבות תא דלק אחד ולכבות את המערכות הלא חיוניות בתא הפיקוד כדי לחסוך בחשמל. תוך זמן קצר כובה גם תא הדלק השני. כאשר יאזל החמצן שנותר, יישאר תא הפיקוד "מת". מקור האנרגיה היחידי שייוותר לו הוא שלוש סוללות האמורות לשמש בעת הכניסה לאטמוספירה, המספקות 120 אמפר-שעה, ואשר היה צורך לשמור עליהן לצורך שלב החזרה הקריטי.
שעה וחצי לאחר שנשמע הפיצוץ, הודיע מרכז הבקרה הקרקעית לצוות, שהם "מתחילים לחשוב על סירת ההצלה", בעזרת רכב הנחיתה הירחי והאספקה שהייתה עליו, כדי להחזיק את הצוות למשך שארית המשימה. תוכניות למקרה חירום מסוג זה נבדקו במשך מספר שנים, אף על פי שאף אחת מהן לא צפתה מצב חמור כמו זה של אפולו 13. מחקרים אלה נשלפו עתה, והותאמו למצב הקיים תוך כדי ההתפתחויות.
זמן קצר לאחר שנשמע הפיצוץ דיווח ג'יימס לוול, מפקד המשימה, על צביר של חלקיקים המקיף את החללית. דבר זה גרם לבעיה נוספת, משום שניווט החללית התבסס על הכוכבים ועל סקסטנט, וקל היה להתבלבל בין החלקיקים וכוכבים. כוונות הניווט שעל רכב הנחיתה הירחי היו קשות לשימוש גם כך, כל עוד היה צמוד לתא הפיקוד. בקרי הטיסה החליטו לתאם את מערכת הניווט של רכב הנחיתה הירחי עם זו של תא הפיקוד, כל עוד היה לתא הפיקוד זרם חשמל. לאחר שזה בוצע, תא הדלק האחרון וכל המערכות של תא הפיקוד כובו, והצוות עבר אל רכב הנחיתה הירחי. הישרדותם הייתה תלויה עתה באספקת החמצן והמים של רכב זה, מערכת הניווט שלו, ומערכת ההנעה שלו, שאמורה הייתה להנחית אותו על הירח. בתנאים רגילים, הניווט היה אמור להתבצע בעזרת מערכת ההנעה של תא השירות, אך אפשרות זו נפסלה, משום שמערכת זו צרכה יותר חשמל ממה שהיה זמין, ולא היה ידוע אם נגרם נזק מבני לתא השירות.
זמן קצר לאחר היוודע דבר התאונה, התקבצו עובדי נאס"א במרכז הבקרה ביוסטון ובמרכזי נאס"א ברחבי ארצות הברית, כדי להיות לעזר במקרה הצורך. אסטרונאוטים נכנסו לסימולטורים ובדקו אפשרויות פעולה שונות, ומומחים שונים ניסו לחזות את הבעיות בהם עלול הצוות להיתקל בהמשך, ולמצוא להן פתרונות.
זמן קצר לאחר הפיצוץ נקבע שאף כי יש לצוות מספיק חמצן, אין לו מספיק אמצעים לפנות את הפחמן הדו-חמצני מהאוויר. שתי המערכות לסילוק הפחמן הדו-חמצני של תא הפיקוד ורכב הנחיתה הירחי לא היו תואמות, ולא ניתן היה להחליף בין המכלים של חומר הסינון (ליתיום הידרוקסיד) בין שתי המערכות. צוות ביוסטון החל מיד בחיפוש דרך לאלתר החלפה בין שני המכלים, ולאחר מספר שעות הכין הוראות הכנה מפורטות, שאיפשרו לצוות החללית לבנות מערכת סינון בעזרת מכלי הסינון של תא הפיקוד וחומרים שהיו בחללית.
כעת, הורה צוות הקרקע לאסטרונאוטים להפעיל את מנוע הנחיתה שברכב הנחיתה הירחי כדי להיכנס למסלול שיביא אותם בטיסה חופשית אל כדור הארץ. מסלול זה הקיף את הירח, וחזר אל כדור הארץ בעזרת כוח המשיכה של הירח. עתה היה עליהם להחליט על מסלול החזרה המדויק, שיקבע כעבור 18 שעות, שעתיים לאחר שיעברו בנקודה הקרובה ביותר לירח. לרשות צוות הקרקע עמדו מספר אפשרויות, החל מטיסה חופשית שתארך 155 שעות ותנחית את הצוות באוקיינוס ההודי, ועד תיקון מסלול שיקצר את הטיסה ל־118 שעות, ותנחית אותו במרכז האוקיינוס השקט. לבסוף הוחלט על מסלול שיארך 143 שעות שיביא את תא הנחיתה אל מרכז האוקיינוס השקט, שם גם היה פרוס כבר מערך החילוץ.
קביעת מסלול החזרה קבעה גם את לוח הזמנים להכנות. סדר הפעולות לכניסה לאטמוספירה נבדק במשך הזמן שבין הפעלת מנוע רכב הנחיתה הירחי ועד 35 שעות לפני הכניסה, ונשלח אל הצוות כ־15 שעות לפני הנחיתה.
החיסכון בחשמל התגלה כמשתלם. בבוקר הנחיתה התברר שנותר די מתח בסוללות, מה שהותיר די שהות לביצוע הפעולות הנדרשות: הפעלת מערכות תא הפיקוד, תיאום מערכת הניווט, השלכת תא השירות, ולבסוף שחרור רכב הנחיתה הירחי. תא הפיקוד נחת במרחק כמייל אחד מספינת החילוץ, עם כ־20% מתח נותר בסוללות. שלושת האסטרונאוטים הועלו ב־17 באפריל על סיפון האיוו-ג'ימה והוטסו אל הוואי.
ועדת החקירה
מיד לאחר הנחיתה כינסה נאס"א ועדת חקירה בראשות אדגר מ' קורטרייט, ראש מרכז המחקר לנגלי של נאס"א, כדי לחקור את נסיבות התאונה. לרשות הוועדה עמד מידע מועט יחסית, משום שרכב החלל בו התרחש הפיצוץ הושמד באטמוספירה עם חזרת רכב הפיקוד, והצילומים שהצוות הצליח לצלם היו באיכות נמוכה. רוב המידע היה נתוני הטלמטריה של הרכב ששודרו אל הקרקע במהלך הטיסה, ותיעוד ההיסטוריה של מכלי החמצן, מרגע שירדו מפס היצור ועד השיגור. החקירה, שנמשכה מספר שבועות, העלתה שרשרת של טעויות אנוש ורשלנות שהובילה אל התקלה בטיסה.
מכל החמצן עזב את מפעל ביץ' איירקראפט ב־3 במאי 1967 לאחר שעבר את כל הבדיקות, והותקן לאחר חודש בתא שירות מס' 106. שינויי תכנון של המדף עליו הותקן המכל הצריכו מאוחר יותר את הסרת המדף. במהלך ההסרה, הטכנאים לא שמו לב לבורג שחיזק את המדף למקומו. כתוצאה מכך, המתקן ששימש להסרתו נשבר והמדף נפל מגובה 10 ס"מ. הוועדה קבעה שייתכן ונפילה זו רופפה צינורית מילוי שלא הותאמה היטב למקומה. לאחר השינויים, המכל נשלח למרכז קנדי להתקנה בתא שירות מס' 109, של אפולו 13.
מה שלא היה ידוע הוא שלמכל הותאמו מתגים תרמוסטטיים, שתוכננו לפעול במתח ישר של 28 וולט. ב־1965 הדרישה שונתה ל־65 וולט כדי להתאים לציוד הבדיקה שבמרכז קנדי. מכלים שיוצרו מאוחר יותר התאימו לדרישה החדשה, אך מכל זה, שהיה צורך לשנותו כדי שיתאים לה, לא שונה ולא התאים למתח החדש. בבדיקה רגילה לא היו שמים לב לחוסר ההתאמה, משום שהמתגים לא מופעלים בפעולה רגילה. אך האלתור שנעשה כאשר המכל לא התרוקן, כתוצאה מצינורית משוחררת, כפי שצוין לעיל, גרם להעלאת הטמפרטורה ל־27 מעלות צלזיוס, ולפתיחת המתגים. בדיקות שנעשו במהלך החקירה הראו שתחת המתח הגבוה יותר פתיחת המתגים גרמה ליצירת קשת חשמלית בין נקודות המגע, שריתכה אותם זה לזה ומנעה את פתיחתם שוב לאחר שהטמפרטורה ירדה. תקלה זו לא אובחנה בעת הבדיקות במרכז החלל קנדי, אף על פי שניתן היה להבחין בה אם מישהו היה שם לב לזרם התקן החימום, שהמשיך לפעול גם כאשר הוא היה אמור להיות כבוי. כתוצאה מכך, התקן החימום פעל באופן רצוף במשך 8 שעות פעמיים, וכתוצאה מכך, הגיעה צינורית החימום לטמפרטורה של יותר מ־500 מעלות שפגעה בבידוד הטפלון של חוטי המתח של המאווררים וחשפה אותם. הטפלון הופך דליק בטמפרטורה גבוהה מספיק בסביבה של חמצן נקי, והמכל הכיל גם חומרים דליקים אחרים.
בטיסת אפולו 13, המכל פעל כרגיל במשך 56 השעות הראשונות. בנקודה זו, ככל הנראה, קשת חשמלית כתוצאה מקצר הציתה את הטפלון, והעלייה החדה בלחץ כתוצאה מהדליקה גרמה לפיצוץ המכל או לפגיעה במוליך שהוביל כבלי חשמל אל תוך המכל, ולפליטת חמצן בלחץ גבוה. הוועדה קבעה כי עליית הלחץ העיפה את כיסוי החללית מעל המכל ופגעה באנטנה הכיוונית שלו, וגרמה לשיבוש בקליטת הטלמטריה ביוסטון. היא פגעה גם במערכת פיזור החמצן ובמכל השני, מה שגרם לאובדן כל אספקת החמצן.
הוועדה קבעה שאף שהתקלה נבעה מרצף אירועים שסבירותם נמוכה, ואף שהמערכת פעלה היטב ב־6 משימות קודמות, יש לשנות את המכל כך שלא יהיו שום חומרים דליקים במגע עם חמצן, ושכל נוהלי הבדיקות יבדקו כדי לוודא את התאמתם לצרכים.