cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זיגברט טאראש
כשחמטאי
לאחר שעמנואל לסקר נהיה אלוף עולם בשנת 1894, לא היה טאראש מסוגל לגבור עליו. האמן וסופר השחמט פרד ריינפלד כותב: "לאחר מכן טאראש ניגן תמיד ככינור שני".
כאשר לסקר הסכים לבסוף לקיים דו-קרב בשנת 1908, הוא ניצח את טאראש באופן משכנע +8 -3 =5. טאראש נשאר יריב רב עוצמה, והביס את פרנק מרשל +8 -1 =8 בדו-קרב בשנת 1905; כמו כן, ניצח בתחרות אוסטנד בשנת 1907 לפני קרל שלכטר, דוד ינובסקי, מרשל, איימוס ברן ומיכאל צ'יגורין.
כאחד מחמשת הראשונים בתחרות הקשה שהתקיימה בעיר סנקט פטרבורג בשנת 1914, הוא קיבל את התואר רב-אמן כאחד מחמשת רבי האמנים הראשונים בעולם. זו הייתה כנראה שירת הברבור שלו, מכיוון שהקריירה השחמטאית שלו לא הייתה מוצלחת לאחר מכן, הגם ששיחק מספר משחקים ברמה גבוהה מאוד.
כסופר ומורה שחמט
טאראש היה כותב משפיע מאוד, ונקרא Praeceptor Germaniae, דהיינו "המורה של גרמניה". הוא כתב מספר ספרים, לרבות "משחק השחמט המודרני" ואוסף של 300 משחקי שחמט. אף על פי שכתביו התפרסמו ברחבי עולם השחמט, הם תורגמו רק לאחרונה לשפה האנגלית.
טאראש הצהיר את שידוע כחוק טאראש: הצריחים צריכים להיות ממוקמים מאחורי רגלי עובר, בין אם הוא שלך או של יריבך. אנדרו סולטיס מצטט את טאראש כמי שאמר "מקם תמיד את הצריח מאחורי הרגלי, חוץ במקרים שיהיה שגוי לעשות זאת".
טאראש הוא זה שטבע את הביטוי עיוורון שחמטאי.
עימות עם הגישה ההיפרמודרנית
טאראש היווה יעד להתקפה מהמצדדים בגישה ההיפרמודרנית, שהובילו ריצ'רד רטי, אהרון נימצוביץ' וסבלי גריגורייביץ' טרטקובר, כולם הגדירו את רעיונותיו כדּוֹגְמָטִיים. אמנים מודרניים רבים לא מתייחסים למשחקיו של טאראש כאל דוגמטיים כל כך.
תרומה לתאוריית הפתיחה
מספר פתיחות בשחמט נקראות על שמו של טאראש:
לבן: זיגברט טאראש שחור: ז'אק מיזס לייפציג 1888
במשחק זה שותפו עוד מספר שחקנים, כיועצים לשחקנים הראשיים.
במשחק זה נעשה שימוש יפה בטורים הפתוחים, ב' ו-ג' ושתילת הצריח ב-ב-7. משחק שעיקרו באגף המלכה הניב רגלי מסוכן בצידו השני של הלוח ולבסוף הפרש השחור שמצא עצמו כלוא ב-ב8 והמלך השחור שאיננו מצליח להתמודד עם כל האיומים.
לבן: זיגברט טאראש שחור: אדמונד סורולד Edmund Thorold מנצסטר 1890
במשחק הזה, בסיוע צריח פעיל שלוחץ את היריב ללא הפסקה, המלך של טאראש ורגלי המעבר מתקדמים בצורה שיטתית במעלה הלוח. ככל שהם מתקדמים כלי היריב נסוגים עוד ועוד עד לקצה הלוח ומשם אין להם אפשרות להתנגד התנגדות של ממש להתקדמות רגלי המעבר. הפשטות הקלאסית של הטכניקה של טאראש מרשימה ביותר.
בעמדה לאחר המסע ה-25 ללבן יתרון רגלי והוא יכול לזכות בשני רגלים נוספים (רגלי ז' ורגלי ח') תמורת הרגלי ב-ד3. אז יש לשחור סיכוי לתיקו לאחר שיזכה ברגלי ב'. המסע 26. צה3! מגן על רגלי המעבר ומונע את חדירת הצריח השחור.
המסע 29. מה3 משיג את נסיגת הצריח השחור שהמלך מתקיף, בו זמנית המלך מגן על רגלי ג', מתקרב למרכז הלוח ומאפשר לרגלי המעבר להתחיל להתקדם.
לבן: זיגברט טאראש שחור: תיאודור פון שווה לייפציג 1896
בדרך כלל מתכננים תוכנית למספר מסעים קדימה, אך במשחק זה נוצר הרושם כי לאחר המסע השביעי של השחור הלבן מתכנן את התוכנית עד לסיום המשחק. ההתקפה על הרגלי כופה חילופי כלים שפותחת את טור ז'. בטור זה שבו ניצב המלך השחור מציב טאראש את שני הצריחים, מעביר את המלכה לאגף המלך ומציב אותה בטור ח' וכלים כבדים אלה ממוטטים את הגנת השחור.
בהערה על המשחק מציין טאראש כי לדעתו 7..פה4 היא הטעות המכרעת במשחק. לאחר חילופי הפרשים הרגלי ב-ה4 חלש ומצריך את המסע ו5 כדי להגן עליו. 16. ו3 תוקף אותו פעם נוספת וכך נפתח טור ז' עם ההתקפה הגדולה על המלך השחור.
לבן: זיגברט טאראש שחור: ג'קסון שוואלטר וינה 1898.07.15
במשחק זה טאראש מצליח לנטרל לחלוטין את עמדת השחור. כליו נכים ולא מצליחים להתפתח, ועמדתו סגורה לגמרי. טאראש לא מאפשר ליריבו לפתח כלים ומנטרל כל רעיון התקפה של השחור עוד לפני שהבשיל. כבר במסע החמישי 5. ד5 מתחילים לחוש בגישה של טאראש של חסימת כלי היריב. המסע השישי 6. רד3 שלכאורה נוגד עקרון פתיחה שלא להזיז את אותו כלי פעמיים נועד אף הוא לסגירת עמדת השחור על ידי האפשרות של ג4 כדי לשמור על שרשרת הרגלים גם אם השחור יבצע החלפות. 8. ח3 מבטל את האפשרות של רז4 ומאלץ את השחור לשחק רד7.
=== לבן: זיגברט טאראש שחור: ס. ווגל נירנברג 1910 ===
פתיחה ספרדית, הגנת שטייניץ הישנה
הפרש הלבן הוא ליבו של המשחק הזה. מתוך 37 המסעים במשחק, הפרש עשה 13 מסעים. הוא ריתק את הצריחים השחורים, הכה את הרגלים השחורים ולבסוף פילס את דרכו של רגלי א' לערוגת ההכתרה.
לבן: עמנואל לסקר שחור: זיגברט טאראש סנקט פטרבורג 1914
רגלי בודד, מנותק מיתר הרגלים נראה חלש שכן ניתן להגן עליו רק עם כלים. למרות זאת לא תמיד קל ללכוד רגלי כזה. על כל כלי שמאיים ללכוד אותו, ניתן להביא כלי שיגן עליו. לסקר מוצא דרך לעשות זאת - הוא מתחיל בהתקפה ישירה על הרגלי, ולאחר שזו לא מצליחה הוא פותח בהתקפה על הכלים שמגינים על הרגלי. לאחר שהתקפה זו נהדפת, הוא מתחיל בהתקפה על הרגלים שמגינים על הכלים שמגינים על הרגלי. לאט לאט נוצרות חולשות במחנה המגן, ובסופו של דבר מושג יתרון חומרי. במקרה זה זוכה לסקר בצריח תמורת פרש ושני רגלים, יתרון זעיר, אך די בכך לאלוף העולם כדי להכריע את המשחק.
בעמדה לאחר המסע ה-14 של השחור, לשחור יתרון רגלים באגף המלכה. במשחק טאראש בכלים השחורים היטיב לשחק, לאחר המסע ה-22 כפה על הלבן את החלפת הצריחים, ובכך הביא לביטוי את יתרון הרצים מול החולשה של הרגלי הכפול בטור ב'. לאחר המסע ה-27 לשחור הייתה עמדה זכויה לחלוטין והמסע 37...רה6+ 38. מו8 ר:ז7+ 39. מ:ז7 ר:ב3 ולשחור עמדה זכויה לחלוטין. השחור בחר באפשרות אחרת ורק המסע האטיודי 41. מז6! אפשר ללבן לסיים בתיקו.
מסעים מפורסמים של טאראש
במשחק עצמו נכנע השחור לאחר מסע מרהיב זה.
דן מלר
דן מלר (נולד ב-1933) הוא מנתח פלסטי, פסל ופעיל חברתי לקידום חילוניות ואתאיזם. מלר הוא אתאיסט ופעיל במספר מוסדות שעיסוקם ביהדות חילונית והומניסטית. הוא ממקימי עמותת "עלה חופש" (היום עמותת "חופש") ומפלגת אור.
ביוגרפיה
מלר נולד בתל אביב והוא בוגר המחזור השני של תיכון עירוני א'. לאחר השירות הצבאי כקצין בחטיבת גולני למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, הוסמך כרופא בשנת 1962, התמחה בכירורגיה פלסטית בבית החולים רמב"ם במחלקתו של ברנרד הירשוביץ, ושימש מנתח פלסטי שנים רבות. במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגת רפואה בחטיבת השריון 37. לאחר 12 שנים בבית החולים רמב"ם בחיפה מונה למנהל המחלקה הפלסטית במרכז הרפואי סורוקה בבאר שבע, וכיהן כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשנים 1975 עד 1987. מספר שנים שימש גם יושב ראש החטיבה הכירורגית ודיקן בית הספר רקנאטי למקצועות בריאות קהילתיים. עיסוקו הרפואי כיום (יולי 2010) הוא ייעוץ בתחומי מקצועו, ובעיקר חוות דעת רפואיות לנפגעים, עורכי דין, חברות ביטוח ובתי משפט. מלר פרסם כ-130 מחקרים מדעיים בנושאים שונים של הכירורגיה הפלסטית.
משנת 1984, לאחר שבנו חזר בתשובה החלו מלר ואשתו (צופיה מלר) לפעול בארגונים שונים למען חופש מדת ולמניעת כפייה דתית. היה חבר הנהלת "תחיל"ה" – תנועה ליהדות חילונית הומניסטית (1990–2003) ויושב ראש עמותת "עלה חופש" שדגלה בחופש מדת (1986–2004). הוא פרסם עשרות מאמרים פובליציסטיים בעיתונות ובאתר האינטרנט "חופש", שעניינם חופש מדת ומאבק בכפייה הדתית.
החל בשנת 1988 החל מלר ללמוד ציור ופיסול ולעסוק בתחומים אלו. מיולי 2010 הוא עוסק בפיסול, בעיקר באבן ויציקות בברונזה, באלומיניום ובפוליאסטר. הוא מעיד על יצירתו הפיסולית שהיא פיגורטיבית-אקספרסיוניסטית, אנושית-רגשית, כשדמות האדם ורגשותיו, בייחוד היחסים והמגע הגופני שבינו לבינה, מאפיינים את רוב פסליו. חלק ניכר מהדמויות המופיעות בפסלים אלו לקוחות מן המקרא.
מלר נשוי לצופיה מלר מאז 1959 ומתגורר עמה בתל אביב. לזוג ארבעה ילדים.
ג'לואיט
ג'לואיט (במרשלית: Jaluit) הוא אחד האטולים של איי מרשל שבאוקיינוס השקט. נמצא כ-220 ק"מ דרומית מערבית לאטול מג'ורו בו ממוקמת בירת איי מרשל.
האטול כולל 144 איי אלמוגים, השטח היבשתי שלו הוא 11.34 קמ"ר, רוב השטח היבשתי נמצא באי הגדול ביותר שגם שמו ג'לואיט. שטח הלגונה 689.74 קמ"ר. בג'לואיט חיים 1788 תושבים (נכון ל-2011).
ב-1874 הכריזה ספרד על בעלותה על איי מרשל כולם וג'לואיט בכללם. ב-1884 העבירה ספרד את בעלותה על האיים לאימפריה הגרמנית שהחזיקה בהם במסגרת גינאה החדשה הגרמנית. בתקופת השלטון הגרמני הוקמו על האטול מספר תחנות סחר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האטול במנדט הדרום-פסיפי שהעניק חבר הלאומים ליפן. בעקבות מלחמת העולם השנייה עבר האטול לשליטתה של ארצות הברית, עד למתן העצמאות לאיי מרשל בשנת 1986.
תחבורה
באטול קיים מנחת, מרובד חצץ, באורך כ-1500 מטר. את המנחת משרתת חברת התעופה של איי מרשל.
אמנת ראמסאר
ב-13 ביולי 2004 נקבעה ג'לואיט כאתר מים בעל חשיבות בינלאומית במסגרת אמנת ראמסאר.
פקק שעם
פקק שעם הוא פקק נפוץ לאטימת בקבוקי יין. הפקק הוא אטם שצורתו בדרך כלל קונית או גלילית ומשמש לסגירת מכלים. בניגוד למכסה שסוגר את המכל באופן חיצוני מבלי לגרוע מהנפח הפנימי, פקק השעם מוכנס פנימה לתוך המכל באופן חלקי או מוחלט. פקקי שעם משמשים גם לסגירת צנצנות וחביות.
החומרים המשמשים לייצור הפקק הם שעם טבעי או חומרים סינתטיים שונים.
היסטוריה
ממצאים שמעידים על שימוש בפקקי שעם נמצאו בקברים במצרים העתיקה.
ייננים צרפתיים לא השתמשו בפקקי שעם עד לאמצע המאה ה-17, אלא אטמו את הבקבוקים בפיסות בד שהוספגו בשמן והוכנסו בלחץ לתוך צוואר הבקבוק. פקק השעם נכנס לשימוש בשנת 1600 לערך.
בעיית השיעום
שיעום הוא מצב בו ליין יש מאפיינים של ארומה או טעם לא נעימים, הנובעים מפעילות חיידקית המתרחשת בתוך פקק השעם האוטם את הבקבוק. הבעיה קיימת רק בפקקי שעם טבעי.
אמורי נולסקו
אמורי נולסקו גארידו (בספרדית: Amaury Nolasco Garrido; נולד ב-24 בדצמבר 1970) הוא שחקן ומפיק טלוויזיה וקולנוע פוארטו-ריקני. ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של פרננדו סוקרה בסדרה "נמלטים" של רשת FOX.
ביוגרפיה
נולסקו נולד בווייקס שבפוארטו ריקו, שם הוא למד ביולוגיה במטרה להיות רופא. לאחר מספר תפקידי משחק קטנים עבר נולסקו להתגורר בעיר ניו יורק.
קריירה
מעט אחר כך, נולסקו שיחק במספר סדרות; "ER", "CSI", "ג'ורג' לופז" ו"ארליס". הוא שיחק גם בסרטים "מהיר ועצבני" (עם פול ווקר), "מר 3000" ו"רובוטריקים". בשנת 2006 שיחק בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן. בשנת 2008 שיחק בסרט "מקס פיין", אשר מבוסס על זיכיון משחק הווידאו מקס פיין, ובסרט הפשע "מלכי הרחוב" לצד קיאנו ריבס. בשנת 2009 שיחק את פלמר בסרט "משוריין". בשנת 2010 גילם את מרקו מרטינז בסדרה הטלוויזיה הפוליטית "מרדף" ב-NBC.
בסדרה "נמלטים" הוא גילם את פרננדו סוקרה מתחילת הסדרה ב-2005 ועד לעונה החמישית ב-2017.
ב-2014 שיחק בסרט "בדם ובאש" בכיכובה של ג'ינה קראנו, וגילם את מת'יאס בסדרה "כנופיות אל-איי" של רשת FOX. בשנת 2015 כיכב לצד אווה לונגוריה בסיטקום "טלנובלה" ברשת NBC בתור רודריגו סוארז.
בשנת 2016 שיחק בדרמת הפשע "קרימינל".
חיים אישיים
השחקנית והדוגמנית ג'ניפר מוריסון הייתה בת זוגו בין השנים 2008–2011.
בשנת 2008 הוא השתתף בקליפ תמיכה בנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
סויוז 5
סויוז 5 (ברוסית: Союз 5, "ברית 5") הייתה משימת חלל מאוישת במסגרת תוכנית החלל סויוז של ברית המועצות. מפקד החללית מסוג סויוז היה הקוסמונאוט בוריס וולינוב, עמו בחללית היו הקוסמונאוטים אלכסיי יליסייב ויבגני חרונוב. החללית המריאה מקוסמודרום בייקונור ב־15 בינואר 1969.
משימת החללית
משימת החללית הייתה להתחבר עם החללית המאוישת סויוז 4, שעליה הקוסמונאוט ולדימיר שאטאלוב. לאחר ששתי החלליות עגנו, יצאו שני קוסמונאוטים מחלליתו של וולינוב לריחוף בחלל, ועברו לחללית סויוז 4, ושבו לכדור הארץ. וולינוב נותר לבדו בחללית וחזר עמה לכדור הארץ ב־18 בינואר 1969. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של הטיסות לחלל ששתי חלליות מאוישות עגנו יחדיו בחלל, ובוצעו חילופי צוותים.
כמעט אסון בחלל
לאחר שהפעיל וולינוב את מנועי הבלימה של חלליתו, תא החזרה לכדור הארץ היה צריך להתנתק מתא השירות של החללית, אך עקב תקלה ניתוק זה לא התבצע. החללית של וולינוב החלה בנפילתה אל כדור הארץ כשחרטום החללית מופנה קדימה במקום מגן החום. הטמפרטורה עלתה באופן ניכר, ותא החללית של וולינוב החל להתמלא בעשן כתוצאה מאטמי הגומי של הפתח, שהחלו נשרפים. דלת התא, העשויה טיטניום, החלה להתעוות מהחום, ושניות שלפני שהחללית החלה להישרף ולהתפרק, נותק תא השירות ותא הפיקוד של החללית החל לייצב עצמו עם מגן החום כלפי מטה.
נחיתה קשה
עקב הסחרור של החללית, משנפרש המצנח שלה, הוא לא התנפח כראוי, והחללית צנחה במהירות רבה הרבה יותר מהמתוכנן. החללית פגעה בקרקע בעוצמה רבה, ולוולינוב נגרמו פציעות מרובות, ובהם שברים בצלעות, בלסת, ורוב שיניו נשברו. כשהוא פצוע קשה, יצא מחלליתו על מנת לגלות כי נחת בהרי אורל, בשלג עמוק, עקב תקלה במערכת הניווט של החללית. הטמפרטורה הייתה 38 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, וולינוב הבין כי אם ימתין לחילוץ, סביר שלא ישרוד, לכן יצא למסע מילוט רגלי, ולאחר כעשרה קילומטרים הגיע לבית של אזרח מקומי, שם קיבל מחסה, והוזעקה עזרה.
סיפור הנחיתה הקשה, שכמעט הסתימה באסון לא פורסם עד שנת 1997, אז התראיין וולינוב לראשונה. פרטים מלאים על קורותיו במשימת חלל זו נתן וולינוב בראיון מקיף בשנת 2003, עת ביקר בישראל.
Sua Cara
Sua Cara (באנגלית: Your Face, ובעברית: הפנים שלך) הוא סינגל של הרכב המוזיקה האלקטרונית האמריקאי מייג'ור לייזר, בשיתוף הזמרות הברזילאיות אניטה ופאבלו ויטאאר.
השיר יצא לאור ב-30 ביולי 2017, תחת חסותן של חברות התקליטים מאד דיסנט ומוזיקת בגלל, כסינגל השני מתוך המיני-אלבום הרביעי שלהם, Know No Better.
במצעדים זכה השיר להצלחה מתונה כאשר נכנס בשיאו היישר אל המקום ה-49 במצעד הברזילאי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ שיצא לסינגל זכה להצלחה עולמית, וביומו הראשון ביוטיוב מונה הצפיות שלו עמד על למעלה מ-25 מיליון צפיות. דבר אשר הופך אותו לקליפ השלישי הנצפה ביותר בכל הזמנים ב-24 שעות ביוטיוב, ול-9 הנצפה ביותר בכל הזמנים סביב כל פלטפורמה אינטרנטית אפשרית. דבר בולט נוסף שהצליח לעשות הוא שהפך לווידאו קליפ ה-20 שהגיע הכי מהר ל-100 מיליון צפיות.
נכון לאוקטובר 2017, מונה הצפיות שלו עולה על למעלה מ-200 מיליון צפיות. הקליפ צולם במדבר, בו ניתן לראות את אניטה ופאבלו רוקדות וזזות בקצב אחיד לצלילי המוזיקה, כשברקע אופנוענים נוסעים סביבן במהירות רבה ומפזרים אבק לכל עבר.
כיף (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חפציבה מנוחין
חפציבה מנוחין (באנגלית: Hephzibah Menuhin; 20 במאי 1920 – 1 בינואר 1981) הייתה פסנתרנית יהודייה-אמריקאית ופעילה למען זכויות אדם. אחותם של הכנר יהודי מנוחין והפסנתרנית, הציירת והמשוררת ילטה מנוחין.
קורות חיים
בתו של משה מנוחין. נולדה וגדלה בסן פרנסיסקו. בילדותה הוריה לימדו אותה קרוא וכתוב, והיא לא למדה בבית הספר. כילדה הופיעה עם אחיה הבכור יהודי, ובגיל 12 הקליטה את תקליטה הראשון ביחד עם אחיה (16). נישאה ללינדסיי ניקולאס, בוקר אוסטרלי ובנו של ג'ורג' ניקולאס (ממייסדי חברת התרופות שפיתחה את האספירין). היא עברה יחד איתו לאחוזת Terrinallum במערב ויקטוריה, שם הקימה ספרייה ניידת לילדים, וילדה את שני ילדיה: קרונרוד ומרסטון ניקולאס. כמו כן, האגודה האוסטרלית - מוזיקה ויוה - נולדה בסלון ביתה. אחיה, יהודי מנוחין, התחתן עם נולה ניקולאס, אחותו של לינדסיי, אך נישואי שני הזוגות לא החזיקו מעמד והם התגרשו.
מאוחר יותר התחתנה חפציבה עם ריצ'רד האוזר, סוציולוג אוסטרי ואביה של אווה קוקס. הם עברו עם בתם קלרה מנוחין-האוזר לאנגליה, שם אימצו למשפחתם את מישל אלכסנדר מורגן. הם הקימו את ה'מוסד לזכויות אדם ואחריות' ואת ה'מרכז למחקרים חברתיים'. הזוג ניהל יחד בדרום לונדון מקלט למשפחות חסרות בית, אסירים משוחררים ועוד. לבסוף, עברו לביתם הקבוע בקצה המזרחי של לונדון. חפציבה וריצ'רד האוזר הקימו בית-מחסה לזכויות אדם בביתם שבפילמיקו. הם פעלו למען פיוס הדרגתי וניסו לעזור למיעוטים ברחבי העולם.
ב-1 בינואר 1981 נפטרה לאחר מחלה ממושכת. נקברה בבית הקברות היהודי בצפון לונדון.
דייב
ראו גם
}}
יוסף בן לב
רבי יוסף בן דוד אִבן לב (1505–1580 לערך) היה מחכמי סלוניקי שבאימפריה העות'מאנית במאה ה-16. ידוע יותר בראשי התבות של שמו מהר"י בן לב או מהריב"ל (לעיתים גם ריב"ל).
קורות חייו
רבי יוסף בן דוד אבן לב נולד במונאסטיר שבאזור מקדוניה, בסביבות שנת רס"ג (1503 לספירה). אביו דוד אבן לב כיהן כרב בקהילת ביטולה, כפוסק בבית הדין הרבני וניהל בה בית מדרש. ככל הנראה עמד גם המהר"י בן לב עצמו בראש בית המדרש שבעיר וכיהן כפוסק בבית הדין הרבני. הוא עזב את מונאסטיר בעקבות סכסוך בין דייני בית הדין הרבני לא יאוחר מ-1534. לא ידועים פרטים רבים נוספים על ימי נערותו, או על רבותיו. בגיל צעיר נתמנה לדיין בסלוניקי, והקים שם ישיבה. מתלמידיו התפרסם רבי שלמה לבית הלוי (הזקן). מהר"י בן לב נודע באישיותו התקיפה ובפסיקת הלכה בלתי מתפשרת; בתפקידו כאב"ד התפרסם בכך שיצא כנגד עשירי העיר ותקיפיה. פסיקה ברוח זו, נגד אחד מעשירי העיר, ברוך, הביאה עליו אסון; העשיר שכר רוצחים, שרצחו את בנו של מהר"י, ר' דוד, בעת ששהה מחוץ לעיר. ר' דוד היה בן 28, והיה כישרון תורני מבטיח. סמוך לאסון זה אירע למהר"י בן לב אסון נוסף: בנו השני, יוסף, טבע בנחל בעת טבילה לכבוד שבת. אסונות אלו ומחלוקות עם חכמי העיר גרמו לו לעקור מסלוניקי ולהתיישב באיסטנבול, בה שימש כראש ישיבה, תחת חסותה של דונה גרציה נשיא, עד מותו בשנת ש"מ, (1580) לערך.
דרכו ההלכתית
מהר"י בן לב נחשב אחד מגדולי דורו ומהחריפים שבהם. הוא עמד בקשרים עם ר' יוסף קארו, ר' יוסף טאיטאצאק ומהרשד"ם. מהר"י בן לב הצטרף למאמציה של דונה גרציה נשיא וחתנה דון יוסף נשיא, בשנת שט"ז (1556), להטיל חרם יהודי על העיר אנקונה, באיטליה; דונה גרציה פעלה להטלת החרם כדי למנוע את הוצאתם להורג של אנוסים שנכלאו בעיר, ביוזמת האפיפיור פאולוס הרביעי. מהר"י בן לב, יחד עם חכמים רבים בקושטא, כתב תשובה הלכתית ובה דרש להחרים את המסחר עם העיר.
תשובותיו ההלכתיות הרבות שהשיב לשואלים שונים מעידה על פוסק חריף, בעל בקיאות רבה בספרות ההלכה; בתשובות שונות הוא אינו מהסס להכריע בבהירות גם בנושאים קשים ומעוררי מחלוקת. עוד בחייו נדפסו 2 כרכים מתשובותיו בשם "שו"ת מהריב"ל" (קושטא, שכ"א-של"ג - 1561-1573). לאחר מותו יצא החלק השלישי של תשובותיו (ונציה, שס"ו - 1606). בספרים נכללו, מלבד תשובותיו הלכתיות, גם חידושיו למספר מסכתות מהתלמוד הבבלי. חידושי בנו, ר' דוד נכללו גם הם, ואף הורחבו על ידו, כהנצחה לבנו. מסיבה זו יש שייחסו את חידושי הבן למהריב"ל עצמו.
דייוויד טננט
דייוויד טננט (באנגלית: David Tennant; נולד ב-18 באפריל 1971 בשם דייוויד ג'ון מקדונלד) הוא שחקן סקוטי. הוא מוכר בעיקר בזכות הופעותיו עם הלהקה השייקספירית המלכותית, כמו גם בגלל גילום הדוקטור העשירי בסדרה "דוקטור הו" ודמותו של ברטי קראוץ' הבן בסרט "הארי פוטר וגביע האש". בנוסף, גילם את השד קראולי בסדרה "בשורות טובות".
ביוגרפיה
דייוויד טננט נולד בשם דייוויד מקדונלד בבאטגייט וגדל בראלסטון שבפלך רנפרושייר, סקוטלנד. אביו אלכסנדר מקדונלד היה כומר רם-דרג בכנסייה הסקוטית, וכיהן כנשיא האספה הכללית של הקירק. בנוסף הוא למד באקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ולדרמה, שם התחבר עם לואיז דאלאמר. כשהיה בן 3 אמר להוריו שהוא רוצה להיות שחקן, כי העריץ את תוכנית הטלוויזיה "דוקטור הו". מכיוון שהיה שחקן נוסף בשם דייוויד מקדונלד, החליף את שמו לדייוויד טננט, בהשפעת המוזיקאי ניל טננט, סולן להקת פט שופ בויז. הבחירה השנייה שלו לשם במה הייתה "דייוויד ברנדון" והבחירה השלישית "כריס מקדונלד".
הוא הכיר את אשתו ג'ורג'יה מופאט על הסט של דוקטור הו כששיחקה את ביתו של הדוקטור, והיא בעצמה ביתו של פיטר דיוידסון שגילם את הדוקטור החמישי, ב-2011 נישאו, ונולדו להם 4 ילדים בנוסף לבנה מלפני הנישואים טיי טננט שאותו אימץ.
קריירה
טננט שיחק בדרמות טלוויזיוניות עבור רשת ה-BBC כמו "הוא ידע שהוא צודק", "בלקפול", "קזנובה" (לצדו של פיטר או'טול המופיע בתפקיד קזנובה הזקן), ובסדרה "The Quatermass Experiment". בקולנוע הופיע בסרטו של סטיבן פריי "צעירים יפים ומבריקים" ובתפקיד ברטמיוס קראוץ' הבן בסרט "הארי פוטר וגביע האש". אחד התפקידים הראשונים שלו בקולנוע היה בסרט "ג'וד" (לפי רומן של תומאס הרדי ג'וד האלמוני) בכיכובו של כריסטופר אקלסטון, שקדם לו בתפקיד הדוקטור בדוקטור הו. ב"ג'וד" גילם את דמותו של סטודנט שיכור המאתגר את ג'וד שיראה את ידיעותיו בלטינית.
כשהסדרה "דוקטור הו" הועלתה מחדש ב-2005 עלה שמו של טננט כמועמד אפשרי לתפקיד הדוקטור התשיעי, אך לבסוף נבחר כריסטופר אקלסטון. במרץ 2005, כשהודיע אקלסטון שהוא לא ימשיך לשחק עונה נוספת בסדרה, אישרו ב-BBC שטננט יחליף אותו בתפקיד הדוקטור העשירי. טננט הופיע לזמן קצר בפרק האחרון של העונה בסצנת "ההתחדשות" (מותו של הדוקטור ותחייתו מחדש בגוף שונה). הוא הופיע שוב בפרק מיוחד של הסדרה עבור ילדים במצוקה, ששודר ב-18 בנובמבר 2005. צילומי העונה החדשה של "דוקטור הו" החלו ביולי 2005. הופעתו העיקרית בסדרה החלה בפרק מיוחד לחג המולד באורך שעה, "הפלישה בחג המולד", ששודר לראשונה בחג המולד 2005. בתחילת דצמבר 2005 הופיע בדרמת הטלוויזיה "Secret Smile" של רשת ITV. במהלך טקס פרסי הטלוויזיה הבריטית ה-2008 הוא הכריז כי הוא עוזב את "דוקטור הו" לאחר 4 פרקים מיוחדים. טננט טען כי אם הוא לא יעזוב עכשיו "יאלצו לגרור אותו מהסט כשהוא יהיה בן 80 עם כיסא גלגלים".
בשנים 2008/2009 הופיע בתיאטרון במחזה "המלט" של שייקספיר בסטרטפורד אפון אייבון ובווסט אנד בלונדון. ב-2010 שיחק טננט בסדרת הדרמה "אב יחיד", בתפקיד דייב, גבר שאשתו נהרגה בתאונה והוא נאלץ להתמודד עם גידול חמישה ילדים. על תפקידו זה היה מועמד לפרס "Royal Television Society" כשחקן הטוב ביותר.
ב-2013 השתתף בסדרת הטלוויזיה הבריטית "ברודצ'רץ'" בתפקיד המפקח- בלש אלק הארדי. וגם חזר לגלם את הדוקטור העשירי בספיישל חמישים שנה לדוקטור הו "יומו של הדוקטור".
במאי 2014 יצא לאקרנים הסרט "יצאת כוכב", בו דיבב את וו'ילף. באוקטובר של אותה שנה השתתף בסדרה Gracepoint, גרסה אמריקאית ל"ברודצ'רץ'", ושם כמו בסדרת המקור מגלם את התפקיד הראשי, עם מבטא אמריקני מאולץ.
בשנים 2017 וב-2020 הוא היה קריין של סדרת חיות ריגול. בשנת 2020 עם הסגרים של מגפת הקורונה יצר ביחד עם מייקל שיין סדרה בהפקה ביתית המתארת שני שחקני במה עושים חזרות להופעה שלהם דרך זום בשם "מבוימים".
בשנת 2021 דיבב את אנגוס ב"סרט הרעשנים", המבוסס על סדרת הטלוויזיה "הרעשנים". בהמשך השנה גילם את הדמות הראשית, פיליאס פוג בסדרה של רשת BBC "מסביב לעולם בשמונים יום" המבוסס על הספר באותו שם מאת ז'ול ורן.
ב-2022 הופיע במיני סדרה מבפנים של ה BBC. בתור כומר המסתבך בזמן שמנסה להגן על בנו.
אוניברסיטת סיני
אוניברסיטת סיני (בערבית: جامعة سيناء) היא אוניברסיטה פרטית הממוקמת בעיר אל עריש שבחצי האי סיני, מצרים. האוניברסיטה הוקמה בשנת 2006. נכון לשנת 2014 נשיא האוניברסיטה הוא פרופסור חאתם מוסטפא אל-בולוק, ויו"ר חבר הנאמנים שלה הוא איש העסקים המצרי חסן כמאל ראתב.
לאוניברסיטה שני קמפוסים; קמפוס בקנטרה (המזרחית) וקמפוס באל-עריש.
האוניברסיטה מדורגת מבחינה אקדמית במקום ה-14,493 מבין כלל האוניברסיטאות בעולם, ובמקום ה-41 מבין האוניברסיטאות במצרים.
פקולטות האוניברסיטה
האוניברסיטה כוללת 7 פקולטות:
ערב א-נעים
ערב א-נעים (בערבית: عرب النعيم, תעתיק מדויק: ערב אל נעים) הוא כפר בדואי בגליל התחתון השייך למועצה האזורית משגב. הכפר שוכן סמוך ליישובים אשחר ואשבל, צפונית לעיר סח'נין ודרומית לכרמיאל.
ערב א-נעים מונה כ-650 תושבים, וקיבל הכרה ממשלתית כיישוב בשנת 1999.
תשתיות
במשך שנים רבות נחשבו התנאים הפיזיים והכלכליים בכפר לירודים ביותר, וחסרו: חשמל, מים, תשתיות, ביוב, כבישים ועוד. בעשור הראשון של המאה ה-21 נבע הדבר בעיקר מכך שלכפר לא הייתה תוכנית מתאר מאושרת, ולכן לא ניתן היה לבנות תשתיות באופן חוקי.
בהתערבותו של השר פואד בן אליעזר, אשר ביקר במקום ולא שבע רצון מתנאי הקיום של תושביו, זכו גן הילדים שהוקם מתרומה ותחנת טיפת חלב המאולתרת בחיבור לחשמל, חיבור אשר מספק חשמל בעומסים נמוכים ואינו מאפשר אפילו חימום כראוי בחודשי החורף הקרים באזור.
ב-19 בינואר 2010 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה את תוכנית המתאר של היישוב, לאחר עיכובים רבים. בכך אושרה תוכנית הבנייה האחרונה של הכפרים הבדואים במשגב. תהליך זה כלל תיאום של גורמים רבים, בהם: מינהל מקרקעי ישראל, רשות הטבע והגנים, קק"ל, משרד הפנים ומשרד הבינוי והשיכון.
חינוך ותרבות
ביישוב מעל 350 ילדים ובני נוער, עשרות מהם חרשים. תלמידי בית הספר היסודי בכפר לומדים בכמאנה ובסלאמה, בעוד תלמידי החינוך העל-יסודי נשלחים לבתי ספר בסח'נין, בהם רוב התלמידים אינם בדואים (דבר היוצר מקרים של ניתוק ותחושות נחיתות בקרב תלמידי הכפר). מאפיין תרבותי מעניין הוא שבכפר התפתחה שפת סימנים ייחודית שמשמשת את החרשים בכפר.
את הפעילות החינוכית ביישוב מפעיל רכז נוער מטעם המועצה. בשנים האחרונות מפעילים חברי קיבוץ אשבל בשותפות עם רכז הנוער מרכז למידה, מועדון חברתי לילדים ולנוער, קבוצות נשים וקבוצות מנהיגות, העוברות הכשרה בקיבוץ אשבל. כמו כן, קיימת פעילות של קידום נוער ביישוב.
Process Monitor
פרוסס מוניטור הייתה מפוצלת לשתי תוכנות נפרדות FileMon ו-RegMon, שמוזגו לתוכנה אחת. הגרסה העדכנית ביותר הניתנת להורדה, היא גרסה 3.31 שוחררה בתאריך 29 באוגוסט 2016.
התוכנה מאפשרת למשתמש לעקוב אחר שינויים במערכת הקבצים ועורך הרישום ומציגה מידע מפורט ומדויק כגון:
קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון
קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון הידועה בכינוייה עיר הבה"דים, או בשם מחנה שרון (על שם אריאל שרון), היא מתחם הנמצא דרומית לבאר שבע בסמוך לצומת הנגב, ומאכלס שמונה בסיסי הדרכה (בה"דים) ופעילות של אלפי חיילים.
הבסיס משתרע על שטח של 2,500 דונם, שבהם 250 אלף מטר רבוע בנוי, ובו מבנים ומתקנים, ביניהם כיתות הדרכה משוכללות, מכלול הסעדה מתקדם לכ-10,000 סועדים, מגורי חיילים, מאמנים ממוחשבים (סימולטורים), מרכז ספורט, אולם אירועים, מרכז מסחרי, ושלושה בתי כנסת.
מיזם הקמת עיר הבה"דים הוא חלק מתוכנית העתקת בסיסי צה"ל לנגב, שמטרותיה הן להעביר שטחים יקרים במרכז המדינה למינהל מקרקעי ישראל, להקים בסיס שבו טכנולוגיות ותשתיות מתקדמות, ליצור שינוי ארגוני ביחידות השונות, ולהביא לפיתוח הנגב באמצעות אלפי מקומות עבודה שתיצור התוכנית. התוכנית תכלול את פירוקם של מחנה מקלף (שלישות רמת גן), מחנה סירקין, מחנה דורי (תל השומר) ברמת גן, מחנה ידין (צריפין) ואת חלקיו הדרומיים של מחנה רבין (הקריה).
תג היחידה מכיל בתוכו את כל צבעי החילות הפועלים בקריית ההדרכה וכן חרב, ספר ועלה זית. בה"ד 13 הוא הבה"ד הראשון שעבר למתחם, במאי 2015.
מפקד קריית ההדרכה הנוכחי הוא אל"ם חי כפיר מגנאזי.
הקמת קריית ההדרכה
בשנת 2002 החל אגף התכנון של צה"ל להכין תוכנית רב-שנתית, בשם פרויקט עיר הבה"דים, שמטרתה העברת שמונה בסיסי הדרכה (בה"דים) לאזור בסמוך לצומת הנגב שבנגב הצפוני. ב־1 בדצמבר 2003 הונחה אבן הפינה לפרויקט, שהועבר לאחריות החטיבה הלוגיסטית באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל). באפריל 2007 אישרה ממשלת ישראל את הפרויקט.
בשנת 2003 פרסם משרד הבריאות דו"ח שבו צוין כי מיקום עיר הבה"דים בסמיכות למפעלי רמת חובב, יהפוך אותה לפגיעה לנזקי ריח, לזיהום אוויר ואף לקרינה רדיואקטיבית. המשרד המליץ למצוא לעיר מיקום חלופי. ב־2004 החליטה הממשלה לשקם את האתר עד 2010 על מנת שלא לפגוע בפרויקט. גם גופים ירוקים הביעו התנגדות לפרויקט עקב קרבתו לרמת חובב, ודרשו קיום הליכי תכנון מלאים, לרבות תסקיר השפעה על הסביבה. משרד הביטחון נענה לדרישה והכין תסקיר השפעה על הסביבה ותוכנית מיתאר שנדונה ואושרה בוועדה המחוזית דרום. התנגדות נוספת לפרויקט נרשמה מגופים שונים, שטוענים שאין להקים יישוב חדש, אלא למקם את הפרויקט בסמוך ליישוב קיים, כמו מצפה רמון או באר שבע, ובכך לתרום לפיתוחם.
בנובמבר 2008 פרסם משרד הביטחון את המכרז המקדים לפרויקט. בשנת 2010 הודיע משרד הביטחון כי חמש קבוצות צלחו את שלב המיון המוקדם (PQ) והתחרו במסגרת המכרז המרכזי לזיכיון לתכנון, הקמה, מימון, תפעול ותחזוקה של עיר הבה"דים במשך כ-25 שנים בשיטת שותפות ציבורית-פרטית. ועדת מכרזים ייעודית, משותפת למשרד הביטחון ולמשרד האוצר פיקחה על המכרז ובחנה את ההצעות באמצעות מספר ועדות משנה וצוותים מקצועיים. בראש ועדת המכרזים הייעודית עמד היועץ הכספי לרמטכ"ל, מהרן פרוזנפר. בפברואר 2012 בחרה ועדת המכרזים את חברת "מבט לנגב", קונסורציום שמורכב מהחברות מנרב, אלקטרה ורד בינת, כאשר בחודש ספטמבר 2012 הצטרפה לבעלי המניות בזכיין קרן נוי.
במסגרת ההליך המכרזי בוצעה לראשונה בישראל סגירה פיננסית כחלק מההליך המכרזי. במסגרת תהליך זה שתי ההצעות הסופיות הוגשו לוועדת המכרזים בצירוף ליווי בנקאי. חברת "מבט לנגב" הגישה את הצעתה מלווה בגיבוי בנק הפועלים, ששימש כמארגן החוב ונציגם של יתר הגורמים המממנים.
בנובמבר 2014 הושקה רשמית מפקדת קריית ההדרכה, אשר אחראית על תחומי המנהלה, האבטחה, הלוגיסטיקה וההדרכה. התכנים המקצועיים יהיו באחריות קציני החיל הראשיים של החילות אליהם משתייכים הבה"דים השונים.
הבסיס משתרע על שטח של 2,500 דונם, שבהם 250 אלף מטר רבוע בנוי, ובו מבנים ומתקנים, ביניהם כיתות הדרכה משוכללות, מכלול הסעדה מתקדם לכ-10,000 סועדים, מגורי חיילים, מאמנים ממוחשבים (סימולטורים), מרכז ספורט, מרכז מסחרי, אולם אירועים וכנסים ושלושה בתי כנסת.
המחלוקת על תחום השיפוט
עיר הבה"דים ממוקמת בסמוך לצומת הנגב, כשני קילומטרים מהעיירה ירוחם, בתחום השיפוט של מועצה אזורית רמת נגב.
בין המועצה המקומית ירוחם למועצה האזורית רמת נגב התקיים עימות קשה בנוגע לתחום השיפוט שאליו שייכת עיר הבה"דים. המאבק החל עם תכנון העיר, ונמשך לאורך שנים. שיאו של המאבק היה בדיון בבג"ץ.
המועצה האזורית רמת נגב היא הגדולה בארץ מבחינת שטחה. עקב ריבוי בסיסים צבאיים בנגב, שרבים מהם ממוקמים בשטחה ומשלמים ארנונה, רמת נגב היא מועצה אזורית מבוססת מבחינה כלכלית. מצד שני, המועצה המקומית ירוחם הייתה ענייה יותר במשאביה, באופן משמעותי.
מבחינה כספית, העברת שטח עיר הבה"דים לתחום השיפוט של ירוחם, הייתה אמורה לאפשר לה הכנסה של 3.9 מיליון ש"ח מדי שנה, מהארנונה של עיר הבה"דים, בעלת השטח הגדול. ויתור מצד המועצה האזורית רמת נגב על השטח, משמעו אובדן הכנסה שנתית בסכום זה.
שר הפנים תמך בעמדת ירוחם (וכן בעמדות של הרשויות המקומיות הנוספות שביקשו לקבל את הארנונה של הבסיסים הצבאיים הסמוכים אליהם, היישובים מצפה רמון, דימונה, ערד), והורה על העברת המתחם לתחום השיפוט של ירוחם.
מועצה אזורית רמת נגב עתרה לבג"ץ כנגד החלטת שר הפנים וערעורה נדחה. בשנת 2014 נחתם הסכם יוצא דופן בין ראש המועצה האזורית רמת נגב, שמוליק ריפמן, לבין ראש המועצה המקומית ירוחם, מיכאל ביטון. רמת נגב ויתרה מרצונה על תחום השיפוט של עיר הבה"דים והסכימה להעבירו באופן מלא לירוחם. ההסכם קיבל תוקף חוקי על ידי ועדת הגבולות של משרד הפנים.
רמת נגב הגיעה להסכמות ופשרה גם עם הרשויות הנוספות שהוזכרו באותו בג"ץ. הוסכם להקים שטח נרחב מצומת הנגב ועד למכתש הגדול, שבו הרשויות השונות יפעלו יחד לפיתוח מיזמים חדשים, בהם תחנת רכבת, וכל רשות תקבל 50% מהרווחים. כמו כן הוסכם לקדם את שיתוף הפעולה בנושאי תרבות וחינוך.
בסיסי הדרכה הפועלים בקריית ההדרכה
התוכנית כוללת, בין היתר, העברת בסיסי היחידות הבאות:
The Who
The Who (בעברית: הַמִּי) היא להקת רוק קלאסי בריטית שהוקמה ב־1964, ונחשבת לאחת מלהקות הרוק המשפיעות ביותר בכל הזמנים.
בתחילת דרכה לקחה הלהקה חלק פעיל ברוח הנוער של המודים (Mods) ויצירותיהם ייצגו את תחושות הדור הצעיר, כמו מרדנות, אהבה ובלבול, וכן גם הופעותיהם היו הרסניות, במיוחד באופן בו החריבו את כלי הנגינה שלהם. אולם ההתפתחות המוזיקלית שלה עם מופעים ססגוניים ומלאי אגרסיות וכן ניסיונות מוזיקליים שונים, ובמיוחד של פיט טאונסנד, הגיטריסט ומנהיג הלהקה, היוו חלק חשוב מצמיחת זרמי הפאנק והרוק הכבד.
שנות ה־60: הדור שלהם
תחילתה של הלהקה החלה ב־1962. רוג'ר דלטרי, פיט טאונסנד וג'ון אנטוויסל היו חברי ילדות, וגדלו יחדיו בעיירת הפועלים צ'יסוויק הסמוכה ללונדון. טאונסנד ואנטוויסל היו יחד בתזמורת בית ספרם שם ניגנו בסגנון הדיקסילנד ג'אז. טאונסנד ניגן על בנג'ו ואנטוויסל על חצוצרה. בהמשך נעוריהם פעלו השניים ביחד בלהקה, אך ב־1962 עזב אנטוויסל את ההרכב לטובת להקה בה פעל דלטרי כגיטריסט, שעבד באותה תקופה בתור נפח לפרנסתו. הלהקה נקראה Detours (מעקפים) ומאוחר יותר הצטרף גם טאונסנד ללהקה והחליף את דלטרי בתפקיד הגיטריסט, וזה עבר לתפקיד הזמר המוביל בלהקה.
ב־1964 החליטה הלהקה לשנות את שמה להמי (The Who), במקביל להצטרפותו של המתופף קית' מון, שהחליף את המתופף המקורי. השערה בנוגע להצטרפותו של מון טוענת שבאחת ההופעות של הלהקה, בעודו שיכור כלוט, הוא עלה על הבמה והכריז כי הוא יודע לתופף טוב בהרבה מהמתופף הנוכחי שלהם. לאחר הצהרה זו הוא התקבל להרכב. במשך ארבע עשרה השנים שבאו אחר כך, טאונסנד, דלטרי, אנטוויסל ומון היוו את חברי ההרכב השלם.
במשך תקופה קצרה באותה שנה, תחת ניהולו של האמרגן פיטר מידן, הם שינו את שמם ל־"The High Numbers", ובמהלכה הוציאו סינגל כושל שיועד בעיקר למעריציהם שהיו חברי ה"מודים": תנועת נוער חברתית בלתי ממוסדת של צעירים שהיו מהודרים בלבושם אך פרועים בהתנהגותם והיוו משקל מנוגד לרוקרים הקשוחים. כש־"Zoots Suit/I'm The Face" נכשל, חברי הלהקה פיטרו את האמרגן. הם החלו להופיע גם תחת השם The Mods אך במהרה חזרו להופיע בתור המי.
הלהקה זכתה להצלחה רבה בקרב המודים, ושיריה התאפיינו במלל שהתאפיין בנושאים המתאימים לרוחם, לרוב בנושאי לבטים של אהבה וחוסר הבנה כלפיהם. כמו כן ההופעה של הלהקה הפכה לאחד ממוקדי תשומת הלב שלהם והם אופיינו בהתנהגות הרסנית שכללה החרבת כלי הנגינה שלהם, ובעיקר בניפוץ הגיטרה על ידי פיט טאונסנד. מוקד תשומת לב נוסף היה טאונסנד עצמו, שהיה כותב השירים הראשי וכתיבתו הייתה מאתגרת ומלאת מחשבה, בניגוד לסגנון המצ'ואיסטי במקצת של דלטרי. דלטרי התנגד לבצע שירים מסוימים של טאונסנד, וכך קרה שטאונסנד ביצע שירים אלו ויכולותיו הווקאליות הוכיחו את עצמן.
ב־1965 הוציאה הלהקה את הסינגל המצליח הראשון שלה "I Can't Explain" שהיה דומה בסגנונו ללהקת הקינקס (הגיטריסט השני שניגן בהקלטות הסינגל היה ג'ימי פייג', גיטריסט להקת לד זפלין לעתיד). השיר בצידו השני של הסינגל היה "Anyway, Anyhow, Anywhere" והוא היווה את שיתוף הפעולה היחיד בכתיבה בין טאונסנד לדלטרי. באותה שנה יצא אלבום הבכורה של הלהקה "My Generation". האלבום כלל המנונים של המודים כמו "The Kids Are Alright" וכן את השיר הנושא "My Generation". השיר פורסם כסינגל והפך ללהיטה הגדול ביותר של המי, שהגיע למקום השני במצעד הבריטי והפך לאחד מהמנוני דור שנות ה־60, בזכות השורה המפורסמת ביותר ממנו "Hope I die before I get old" ("מקווה שאמות לפני שאהפוך זקן"). שירים מפורסמים נוספים באלבום היו "I'm A Boy", "Happy Jack" ו־"Pictures Of Lily" שהפך להיות "המנון" לאוננות בממלכה המאוחדת. כל אלו הראו את אמצעי הכתיבה הסיפוריים של טאונסנד, ששלבו עיסוק במין ומצוקה נפשית.
תחנת הרדיו WTAC Power Rock AM600 בפלינט הייתה תחנת הרדיו הראשונה בארצות הברית שהציגה את המי, שם הלהקה גם ביצעה את אחת ההופעות הראשונות שלה בפלינט, באצטדיון אסטווד, בתור להקת החימום ללהקתו של הרמן הרמיט. מאוחר יותר בפלינט, ביום הולדתו העשרים ואחת של מון, התרחשה כביכול התקרית המפורסמת בה דחף את מכונית הלינקולן שלו אל בריכה במלון Holiday Inn. אולם עדים רבים, ביניהם אנטוויסל, טענו שהתקרית מעולם לא קרתה. הסיפור הפך לאגדה, כולל הטענה שהלהקה גורשה מכל רשתות Holiday Inn ברחבי העולם.
הסגנון הייחודי שהלהקה אמצה לעצמה המשיך שנה מאוחר יותר ב־1967 כשיצא אלבומה השלישי של הלהקה, "The Who Sell Out", שהיה אלבום הקונספט הראשון של הלהקה. האלבום, בסגנון של תחנת רדיו, עסק בתרבות הצריכה וכלל שידורי רדיו פיראטים פיקטיביים ופרסום מוצרים. באלבום נכללה מיני אופרה נוספת – "Rael", וכן הוא גם זכה להצלחה בארצות הברית, כאשר השיר "I Can See For Miles" נכלל בין עשרת הגדולים של המצעד האמריקני.
באותה שנה הלהקה הופיעה בתוכנית האירוח הפופולרית "Smothers Brothers", שם ביצעה מספר מלהיטיה הגדולים. בסיום השיר "My Generation" פיט טאונסנד החל לנפץ את הגיטרה שלו על הבמה, כשבמקביל אליו רוג'ר דלטרי בעט במגברים ובציוד על הבמה וקית' מון העיף את מערכת התופים שלו בעזרת מטען נפץ שהניח בתוכם, שיצר פיצוץ עוצמתי במיוחד. השימוש בחומר נפץ היה מנהג שכיח של מון, אך בהופעה ספציפית זו הוא שם כמות יוצאת מגדר הרגיל, וכתוצאה מכך, פיט טאונסנד, שעמד קרוב לפיצוץ העצום, סבל מהתחרשות זמנית ושערו עלה באש. בהמשך לתקרית הבלתי צפויה קית' מון העמיד פני מת בעוד שהמנחה טומי סמות'רס וג'ון אנטוויסל ניסו לעזור לו, ופיט טאונסנד שבר גם את הגיטרה הקלאסית שסמות'רס התכוון לנגן בה כשעלה לבמה. הופעה זו חרתה את הלהקה בזיכרון הקולקטיבי באופי הפרוע והמרדני שלה, שאפיין אותה גם בתקופתה המאוחרת יותר. בעקבות המקרה הזה הוזמן טאונסנד להיות המרואיין הראשון של מגזין "רולינג סטון", שם הוא חשף שהוא עובד על אלבום קונספט באורך מלא, אופרת רוק.
ב־1969 הוציאה הלהקה את אותה היצירה המדוברת, פרי עטו של טאונסנד שהסתכם כאופרת הרוק הראשונה בהיסטוריה. היצירה נקראה "Tommy", ובמרכז העלילה שלה היה נער חירש, אילם ועיוור שמתגלה ככישרוני ביותר במשחק הפינבול והופך למנהיג המונים, אך במהרה מוצא את עצמו נבגד בידי מעריציו. האלבום זכה להצלחה גדולה והעלה לגדולות את מעמד הלהקה, כשבכל רחבי הממלכה המאוחדת נחטפו כרטיסים להופעות בהם בוצעה אופרת הרוק במלואה. האלבום אף עובד לאחר מספר שנים לסרט קולנוע בבימויו של קן ראסל בכיכובם של חברי הלהקה, כשאת תפקיד טומי גילם רוג'ר דלטרי בעצמו. שחקנים נוספים בסרט היו ג'ק ניקולסון, אריק קלפטון, אלטון ג'ון, טינה טרנר ועוד. הפקתו של "טומי" כמחזמר בברודוויי אף זכתה בפרס טוני.
על אף ההצלחה ההיסטרית של "Tommy", גולת הכותרת האמיתית של הלהקה באותה שנה הייתה הופעתה בפסטיבל וודסטוק. הלהקה הופיעה בלילה השני של הפסטיבל בשלוש לפנות בוקר ביום שבת, והייתה הלהקה עם המופע הארוך ביותר בפסטיבל, שכלל 24 שירים, רובם מתוך "Tommy". הופעתם בפסטיבל ארכה כארבע שעות והיא היוותה הוכחה למעמד הרם אליו הגיעה הלהקה. הופעתו הכריזמטית במיוחד של דלטרי, הראתה את עלייתו ממבצע השירים של טאונסנד בלהקה, למעמד של כוכב על. תקרית זכורה ביותר במהלך ההופעה הייתה פריצתו של פעיל זכויות האדם אבי הופמן אל הבמה, וניסיונו להלהיב את הקהל עם סיסמאות בזכות השלום ובגנות מלחמת וייטנאם, אך פיט טאונסנד חבט בו עם הגיטרה שלו והשליך אותו מן הבמה. כיוון שהיה זה סופו של השיר "Pinball Wizard" והגיטרה של טאונסנד כבר לא ניגנה כראוי, הוא ניפץ אותה על הבמה בסוף השיר והשליך אותה אל הקהל. מעשה זה ביסס את מעמדה של המי כלהקת הרוק הקשוחה ביותר של אותה התקופה, והעלה את המכירות של "Tommy".
שנות ה־70: הצלחות ונסיגות
ב־1970 הוציאה להקת המי את אלבום ההופעה "Live at Leeds". האלבום זכה להצלחה ורבים סברו כי זהו אלבום ההופעה הטוב ביותר בכל הזמנים בתחום הרוק (כך נאמר בעיתון הניו-יורק טיימס), ולהופעה הטובה ביותר שהתקיימה בעיר לידס. ההופעה זכורה, בין היתר, עקב הביצוע המיוחד והארוך במיוחד של רבע שעה לשיר "My Generation". אלבום זה סימל את המשך הצלחת הלהקה משנות השישים לשנות השבעים, על אף השינויים שחלו במוזיקה. באוגוסט אותה שנה הופיעה הלהקה בפסטיבל האי וייט. הופעתם נחשבת לאחד מרגעי השיא בפסטיבל הענק הראשון של שנות השבעים, וגם בה, כמו בוודסטוק, תפסה אופרת הרוק טומי נתח נכבד ממנה. הופעתם בפסטיבל קיבעה באופן סופי ובלתי מעורער את מעמדה של המי כאחת מלהקות הרוק והרית'ם אנד בלוז הטובות בכל הזמנים.
באותה שנה החל פיט טאונסנד לעבוד על אלבום קונספט נוסף במטרה להתעלות על אופרת הרוק "Tommy". האבטיפוס של האלבום שנקרא "The Lifehouse Project" היה פרויקט מורכב מבחינה מוזיקלית, כלל ניסיונות ורעיונות רבים משולבים זה בזה, וכתוצאה מכך נוצרו מחלוקות רבות בין חברי הלהקה במהלך ההקלטות, והשיא הגיע עם התמוטטות העצבים של פיט טאונסנד. הפרויקט נזנח, אך חמרים ממהלך העבודה עליו נשמרו ונכללו באלבומה הבא של המי שיצא ב־1971. האלבום "Who's Next", הפך להיות האלבום המצליח ביותר של הלהקה, הן מסחרית והן בקרב המבקרים. האלבום היה מראשוני האלבומים ששילב בתוכו גם סינתסייזרים, ובכך התחיל את המהפכה שעמדה להשפיע על להקות רבות שישתמשו באמצעים אלקטרוניים נוספים בשיריהן. האלבום נחשב לאחד המצליחים של הלהקה, עם הסינגלים המצליחים "Baba O'Riley" ו־"Won't Get Fooled Again". האחרון הפך להיות הסינגל המצליח הראשון שכלל בתוכו סינתסייזר.
בעקבות הצלחת "Who's Next" התאושש טאונסנד, וב־1973 כתב אופרת רוק חדשה בשם "Quadrophenia". לצד שיוך האלבום כאופרת רוק, אפשר לראות באלבום כאוטוביוגרפי או מסמך היסטורי על חיי הנעורים המסובכים בשנות השישים המוקדמות שבלונדון. האלבום סיפר על נער צעיר בשם ג'ימי ועל מאבקו להערכה עצמית, מאבקו עם משפחתו ואחרים, ומחלת הנפש שלו. הרקע לסיפורו האישי הוא המאבק בין ה"מודים" וה"רוקרים" בממלכה המאוחדת, ובעיקר באזור ברייטון. האלבום היה הראשון שבו כל אחד מחברי הלהקה שר באחד השירים לפחות. האופרה מספרת על בחור הלוקה בתסמונת שגורמת לאישיות שלו לפתח ארבעה כיוונים: הקשוח, הרומנטיקן, הצבוע והמטורף.
האלבום הבא של הלהקה הכיל שירים אישיים יותר של טאונסנד, ואת הסגנון הזה הוא העביר מאוחר יותר לעבודות הסולו שלו. ב־1975, "The Who By Numbers" יצא לשוק וכלל הרבה שירים שהציגו בדיקה עצמית של הלהקה, לצד להיטים כמו "Squeeze Box", שהסינגל שלו זכה להצלחה רבה. האלבום לא היווה הצלחה מסחרית כמו קודמיו, ומבקר רוק אחד אף כינה אותו "מכתב ההתאבדות של פיט טאונסנד".
במקביל החלו חברי הלהקה לעבוד על אלבומי סולו בנפרד, מה שהעיד בעיני המבקרים על תחילת הסוף. עם זאת, באותה שנה יצא הסרט "טומי" והיה להצלחה גדולה עם מועמדות לפרס אוסקר של פיט טאונסנד עבור הפסקול ומועמדות של רוג'ר דלטרי לפרס גלובוס הזהב עבור השחקן הטוב ביותר. ב־1976 הופיעה הלהקה בהופעה במגרש האתלטיקה והפוטבול בצ'ארלטון, וקבעה עמו שיא גינס למשך עשר שנים בתור ההופעה הרועשת ביותר.
עד ליציאת האלבום הבא, הלהקה לא מצאה את עצמה והתדרדרה, בין היתר עקב התמכרויות שונות של חברי הלהקה, ויש אומרים כי "ההצלחה עלתה להם לראש". טאונסנד היה ידוע בשימוש מופרז ב־LSD, בעוד הרגלי השתייה והשימוש בקוקאין של קית' מון היו שערורייתיים במיוחד. בעוד שרוב חברי הלהקה חיו את חיי ההוללות של כוכבי הרוק, דלטרי, שהיווה סוג של דמות סמכותית ויציבה מבין הארבעה, הזדעזע מההתנהגות של חבריו ואיים עליהם שהסמים יהרסו אותם. בהתקף זעם פתאומי, לקח דלטרי בהזדמנות אחת את הסמים של מון והוריד אותם באסלה, וכשמון הנרגז בא להתעמת אתו, חבט בו דלטרי באגרופו.
ב־1978 יצא האלבום שנחשב לאחד מן המוצלחים של הלהקה, "Who Are You". אלבום זה החל להתרחק מסגנון אלבומי הקונספט של הלהקה, ועבר לסינגלים נטולי קשר אחד לשני (אף שהכיל שיר אחד מאופרת הרוק של ג'ון אנטוויסל שלא הושלמה), עם הסינגל המצליח שנושא את שם האלבום. אף על פי שלא היו סינגלים מוכרים מהאלבום, הוא נשא אופי של פאנק רוק ורוק מתקדם, שהיו פופולריים מאוד באותה התקופה.
רבים טענו שהאלבום הולך לסמן את פריחת הלהקה מחדש, אך במהרה התברר ההפך, כשפחות מחודש לאחר יציאתו נמצא מתופף הלהקה, קית' מון, מת בדירתו שבארמון קורזון ממנת יתר של כלורמתיאזול, מספר שעות לאחר ששהה במסיבה של פול מקרטני. מון הוחלף במתופף קני ג'ונס מלהקת "הפנים הקטנות". הלהקה בחרה להתאושש וב־1979 החלה בסיבוב הופעות עולמי, בין היתר בפסטיבל קאן ובמדיסון סקוור גארדן. סיבוב ההופעות נקטע בעקבות אסון: בהופעה של הלהקה ב־3 בדצמבר, בסינסינטי, אוהיו, נמחצו ונחנקו למוות 11 מעריצים בעקבות מהומות על מקומות הישיבה. ללהקה לא נאמר דבר על המקרה עד לאחר ההופעה כי הרשויות חששו שביטול ההופעה יביא למהומות נוספות. חברי הלהקה היו הרוסים כתוצאה מהאסון. באותה שנה הוציאה הלהקה את סרט התעודה "The Kids Are Alright" (על שם האלבום) וגרסת סרט ל־"Quadrophenia". הראשון תיעד את הלהקה במיטב הרגעים במהלך הקריירה שלה על הבמות. בדצמבר של אותה שנה, הלהקה הפכה להיות הלהקה השלישית, אחרי הביטלס והבנד, שהופיעה על השער של מגזין טיים. המאמר המצורף גילה הערכה רבה ללהקה, לחבריה ולמעמדם במוזיקת הרוק.
שנות ה־80: מתפוגגים
בשנות השמונים, הוציאה הלהקה שני אלבומים עם ג'ונס על התופים, שהחליף את קית' מון המנוח. הראשון היה "Face Dances" ב־1981 והשני "It's Hard" מ־1982. אובדנו של מון גרע מהמקצב שאפיין כל כך את הלהקה, והעבודה עם ג'ונס יצרו סאונד פחות כבד שנטה לכיוון פופ. על אף ההצלחה הרבה לה זכו האלבומים (מגזין הרולינג סטון נתן ל־"It's Hard" ציון מעולה), מעריצים רבים לא קיבלו באהדה את הסאונד החדש של הלהקה. זמן קצר לאחר הוצאת האלבום האחרון, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות פרידה לאחר שפיט טאונסנד הודה בהתמכרותו לאלכוהול, התפכח והודיע כי הוא מעוניין לצאת למסע הופעות רציני לפני שהלהקה תהפוך לעוד להקה שתעבוד על אלבומים בלבד. הביקוש לכרטיסים היה עצום ומסע ההופעות של הלהקה היה הרווחי ביותר באותה שנה, עם קהל עצום שמילא היכלים ואצטדיונים עד אפס מקום.
לאחר סיום סיבוב ההופעות בצפון אמריקה בדצמבר 1982, טאונסנד עבד מרבית הזמן ב־1983 על אלבום נוסף של הלהקה. אמנם, בסוף אותה שנה הכריז טאונסנד כי אינו יכול ליצור עוד בשביל הלהקה, ובדצמבר של אותה שנה הוציא הודעה לתקשורת בה הודיע כי הוא עוזב אותה. מאחר שכבר לא היה עוד כותב השירים של הלהקה, התמקד טאונסנד בעבודות סולו שלו, כמו "White City: A Novel", "The Iron Man" (שכלל בתוכו גם את דלטרי ואנטוויסל ושירים מסוימים נכתבו בשם המי) ו־"Psychoderelict" שבישר על יציאת פרויקט הרדיו "Lifehouse".
ב־13 ביולי 1985, חברי הלהקה הנותרים יחד עם קני ג'ונס, התאחדו להופעה במופע הלייב אייד באצטדיון ומבלי. הלהקה ביצעה את השירים "My Generation", "Pinball Wizard", "Love Reign O'er Me" וביצוע מאוד לא מלוטש ל־"Won't Get Fooled Again". על אף שבמהלך תחילת השיר "My Generation" נשרף נתיך בציוד על הבמה, הלהקה המשיכה להופיע, אף על פי שרוב השיר לא נשמע בשאר המקומות באולם.
שנות ה־90: קלאסיקה מחדש
ב־1990, זכתה להקת המי לכבוד כאשר התקבלה אל היכל התהילה של הרוקנ'רול והופעתה בהיכל נתנה לה את תואר המועמדת המועדפת לתואר "להקת הרוק הטובה בעולם". רק הביטלס והרולינג סטונז זכו לתיאור שכזה בהיכל התהילה. ב־1991 הקליטה הלהקה גרסת כיסוי לשיר "Saturday Night's Alright For Fighting" של אלטון ג'ון לאלבום המחווה "Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin". זו הייתה הפעם האחרונה בה הוציאה הלהקה אלבום עם ג'ון אנטוויסל. פיט טאונסנד יצא לסיבוב הופעות ב־1993 לקידום אלבומו "Psychoderelict". בסופה של הופעה אחת בכל סיבוב ההופעות התארח אנטוויסל למספר שירים. ב־1994 החלו לצוץ שמועות בנוגע לסיבוב הופעות לכבוד יום ההולדת השלושים של הלהקה. הדבר מעולם לא קרה, אך רוג'ר דלטרי הופיע בקארנגי הול בשתי הופעות במקביל ליום הולדתו החמישים. באותן הופעות נכחו גם טאונסנד ואנטוויסל, אך השלושה לא הופיעו יחדיו. באותה שנה יצא דלטרי לסיבוב הופעות עם תזמורת, כאשר אנטוויסל התארח בהופעותיו. בסיבוב ההופעות נכללו גם ג'ון "ראביט" באנדריק על הקלידים, זאק סטרקי (בנו של רינגו סטאר) על התופים וסיימון טאונסנד על הגיטרה, ממלא את מקומו של אחיו. אף על פי שטאונסנד נתן אישור לדלטרי לקרוא להרכב על שם המי, הוא סירב. כך או כך, מסע ההופעות לא היו הצלחה כבירה.
ב־1996, התבקש פיט טאונסנד להצטרף למופע ענק בהייד פארק. כוונתו הייתה לבצע את "Quadrophenia" לבדו באופן אקוסטי כשקטעים מהסרט יוקרנו על מסך ענק. מאוחר יותר הוא שינה את דעתו בנושא כשהסתבר שעמד להופיע מול קהל של 150,000 איש. לאחר שיצר קשר עם אנטוויסל ודלטרי הוסכם שההופעה החד פעמית של "Quadrophenia" תתקיים. הלהקה הופיעה לצד סטרקי, על אף שלא התלהב מהרעיון, ג'ון ראביט וסיימון טאונסנד. בנוסף, הופיע גם ג'ון קארין בתור קלידן שני, תזמורת של קרנות יער התווספה לצד המקהלה ואמנים אורחים הצטרפו כדי הופיע בתור דמויות מהאלבום, בהם דייוויד גילמור, אדריאן אדמונדסון, קריין החדשות טרוור מקדונלד וגארי גליטר (אשר חבט בפרצופו של דלטרי בטעות עם מעמד המיקרופון שלו בעינו, יום לפני ההופעה, ולכן דלטרי עלה כשעינו חבושה ברטייה מהודרת).
הצלחת המופע של "Quadrophenia" הוביל לסיבוב הופעות עצום באירופה ובארצות הברית. במקור הוחלט לפרסם את המופע תחת שמות חברי הלהקה, אך לבסוף הוחלט כי זה יהיה תחת השם המי, לקידום מכירות הכרטיסים.
לאחר ההצלחה של סיבוב ההופעות הלהקה התפרקה פעם נוספת. פיט טאונסנד החל בביצוע הופעות אקוסטיות, ג'ון אנטוויסל הופיע מספר פעמים עם להקתו ורוג'ר דלטרי יצא להופעות עם סימפוניית רוק בריטית, ביצע שירים של המי ועוד שירי רוק קלאסיים עם תזמורת.
בסוף 1999 הופיעה המי בהרכב של חמישה חברים עם ראביט וסטרקי, במספר הופעות צדקה. מספר רב משירי ההופעה נלקחו מהאלבום "Who's Next", כולל שירים שלא זכו לביצוע מעל לשלושים שנה.
שנות ה־2000: חוט שלא נגמר
הצלחת ההופעות מ־1999 הובילה לסיבוב הופעות ברחבי הממלכה המאוחדת בנובמבר של אותה שנה. סיבוב ההופעות הסתיים במופע צדקה ברויאל אלברט הול לבני נוער חולי סרטן ונכללו בו אמני אורחים. המופע יצא מאוחר יותר ב־DVD. לאור הביקורות המשבחות של המבקרים על ההופעה, שלושת חברי הלהקה שקלו את האפשרות להוציא יחדיו אלבום חדש.
הופעתה של הלהקה במופע לזכר נפגעי אסון פיגועי 11 בספטמבר באוקטובר 2001 הייתה ההופעה הכי אהודה בקרב מכבי האש ושוטרי העיר ניו יורק. באותה שנה זכתה הלהקה לפרס גראמי על מפעל חיים.
ב־2002 עמדו חברי הלהקה לצאת לסיבוב הופעות איחוד שעמד להיות מצליח במיוחד, אך זמן קצר לפני נפטר ג'ון אנטוויסל בחדרו שבמלון ה"הארד רוק" שבלאס וגאס. בדו"ח לאחר המוות נמצאה כמות של קוקאין במערכת הדם שלו אשר גרמה להתקף הלב ממנו נפטר, בנוסף לעישון כבד. בעיה זו של הסמים והאלכוהול פקדה את כל חברי הלהקה במהלך השנים, מלבד דלטרי שלא עישן אפילו סיגריות. על אף מותו של אנטוויסל, יצאו שני חברי הלהקה הנותרים, טאונסנד ודלטרי למסע ההופעות לצד הבסיסט פינו פאלאדינו. רוב ההופעות מהסיבוב יצאו בדיסקים. מסע ההופעות תוכנן לכלול שירים חדשים לצד שירים מהתקופה הישנה של הלהקה, אך בעקבות מותו של אנטוויסל הוחלט לא לבצע חומרים חדשים בסיבוב. בספטמבר של אותה שנה, מגזין Q דירג את הלהקה ברשימת "חמישים הלהקות שחייבים לראות לפני מותכם".
ב־2004 המי הוציאו שני שירים חדשים "Old Red Wine" ו־"Real Good Looking Boy" (שכללו את פאלאדינו וגרג לייק על הבס), כחלק מרצף של סינגלים, ויצאה לסיבוב הופעות עולמי, ביפן, אוסטרליה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית. בפעם נוספת, כל ההופעות יצאו בדיסקים. הלהקה עלתה לכותרות בפסטיבל האי וייט של אותה שנה, 34 שנה לאחר הופעתם האגדית בפסטיבל הראשון של שנות השבעים, וזכתה בביקורות נלהבות. באותה שנה מגזין הרולינג סטון דירג את הלהקה במקום העשרים ותשע ברשימת "מאה האמנים של כל הזמנים".
הלהקה הכריזה שבאביב 2005 ייצא אלבום ראשון מזה עשרים ושלוש שנה, ובמרץ 2005, אתר האינטרנט של טאונסנד הודיע כי שחרור האלבום ידחה בזמן מה, וכן גם סיבובי ההופעות בממלכה המאוחדת ובארצות הברית. עיכובים אלו היו בעקבות הקלטות אטיות של החומרים החדשים בעקבות מחויבותו של סטרקי למסע ההופעות עם להקתו, אואסיס. ביולי 2005 ביצעו חברי הלהקה את השירים "Who Are You" ו־"Won't Get Fooled Again" במופע הלייב 8. המתופף סטיב וייט לקח את תפקידו של סטרקי ודאמון מינצ'לה הופיע על הבס.
באוקטובר 2006 זכו חברי הלהקה בפרס למפעל חיים הראשון ע"ש פרדי מרקיורי ב"טקס פרסי המוזיקה".
ב־30 באוקטובר של אותה שנה יצא האלבום החדש של הלהקה "Endless Wire", האלבום הראשון שכלל חומרים חדשים מזה עשרים ושלוש שנה. האלבום כלל את המיני אופרה הראשונה מאז "Rael" שיצאה באלבום "The Who Sell Out", לפני 39 שנים. עם יציאתו האלבום זינק למקום השביעי של מצעד "הבילבורד" ולמקום התשיעי במצעדים הבריטים.
באותה שנה יצאה הלהקה למסע הופעות לקידום האלבום שהתחיל באירופה והמשיך לשאר העולם, מסע ההופעות הראשון מאז 2004, וההופעה הקצרה ב"לייב 8". מופעי חימום במסע ההופעות כללו את הפריטנדרס ורוז היל דרייב.
בימים אלו, רדיו Sirius Satellite מציג תחנת רדיו הפועלת עשרים וארבע שעות ביממה, המוקדשת להמי. התחנה מופקדת בידי טאונסנד ודלטרי ומציגה הקלטות נדירות, ראיונות ושידורי הופעות. התחנה החלה לשדר ב־21 בספטמבר 2006.
ב־7 בפברואר 2010 הופיעה הלהקה במופע המחצית של משחק הסופרבול שנערך במיאמי.