cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הכנסת השבע עשרה
כישלון המשא ומתן וההחלטה על קיום בחירות
לאחר חתימת ההסכם עם מפלגת העבודה בראשי תיבות, התפנתה לבני לנהל משא ומתן עם יתר סיעות הכנסת. ש"ס דרשה במשא ומתן להגדיל את קצבאות הילדים. הצדדים קיימו מספר פגישות בהן לא הגיעו להסכמה על התקציב שיוקצה לקצבאות ועל חלוקתו על פני השנים. לאחר שנציגי ש"ס דחו את הצעת קדימה להגדיל את קצבאות הילדים בסכום של כ-800 מיליון ש"ח, הציבה לבני אולטימטום והודיעה כי אם לא תצליח להרכיב ממשלה בתוך שלושה ימים, היא תודיע לנשיא כי לא הצליחה להרכיב ממשלה ותבקש ממנו לקיים בחירות בתוך 90 יום. במקביל, העבירה לבני הצעה ברוח דומה לחברי דגל התורה (פלג בסיעת יהדות התורה בראשות אברהם רביץ).
ב-25 באוקטובר פרסמה מועצת חכמי התורה הודעה, לפיה חילוקי דעות בנושאי הקצבאות וירושלים התגלעו במהלך המשא ומתן, ולכן ש"ס לא תוכל לשבת בממשלה בראשות לבני. משהתברר כי גם חברי דגל התורה לא יצטרפו לממשלה בראשותה, ולאחר שהמשא ומתן הקואליציוני עם מפלגת הגמלאים, שהתאחדה שבוע קודם לכן, ועם מרצ, לא התקדם, הודיעה לבני לנשיא פרס ב-26 באוקטובר כי לא עלה בידה להקים ממשלה, על-אף ההסכם שהושג עם מפלגת העבודה. הנשיא קיים סדרת פגישות התייעצות עם ראשי הסיעות. כולן, מלבד סיעת גיל, המליצו לנשיא לקיים בחירות בהקדם.
יום לאחר מכן הגיע פרס לכנסת לישיבת הפתיחה של כנס החורף. הוא נפגש עם יושבת ראש הכנסת בלשכתה ומסר לה מכתב, כנדרש בחוק, ובו הודיע לה כי אינו רואה אפשרות להרכבת ממשלה חדשה. מרגע מסירת ההודעה, החלה, לראשונה בתולדות המדינה, תקופה בת 21 יום בה 61 חברי כנסת יכולים להגיש לנשיא המדינה בקשה להטיל על חבר כנסת מסוים את תפקיד הרכבת הממשלה, כמפורט בסעיף 10 לחוק יסוד: הממשלה. על-פי סעיף זה, חבר כנסת כזה היה מקבל מנשיא המדינה 14 ימים נוספים לשם הרכבת הממשלה. בפועל, היה ידוע לכל מראש כי לא תוגש בקשה כזו לנשיא, ואכן עם תום 21 ימים אלה, בהתאם לסעיף 11 לחוק היסוד הנ"ל, הודיע נשיא המדינה פרס ליו"ר הכנסת איציק, כי לא הוגשה בקשה להטיל את מלאכת הרכבת הממשלה, כאמור. בהתאם לסעיף זה, מיד עם הודעתו זו של נשיא המדינה החלו להיספר 90 יום, והבחירות לכנסת השמונה עשרה התקיימו ביום שלישי האחרון שלפני תום תקופה זו, כלומר ב-10 בפברואר 2009.
הכנסת סיימה כהונתה עם השבעת הכנסת השמונה עשרה ב-24 בפברואר 2009.
חקיקה בנושאי ביטחון
באוקטובר 2007, כלקח מההתנהלות במלחמת לבנון השנייה, ובעקבות הדו"ח החלקי של ועדת וינוגרד והמלצות הוועדה ליישום הדו"ח בראשות אמנון ליפקין-שחק, קיבלה הממשלה החלטה שנועדה לחזק את מעמדה של המועצה לביטחון לאומי. זמן קצר לאחר קבלת החלטת הממשלה הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק ממשלתית שנועדה ליישם את החלטות הממשלה. חוק המטה לביטחון לאומי שינה את שמה של המועצה והפך אותה ל"מטה לביטחון לאומי". הוא פירט את תפקידי המועצה בדומה להחלטת הממשלה, אך הרחיב וקבע תפקידים נוספים, ובהם ריכוז עבודת המטה של הממשלה, של ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי (הקבינט) ושל כל ועדת שרים אחרת בענייני החוץ והביטחון של מדינת ישראל, מעקב אחר ביצוע החלטות הממשלה וועדותיה בענייני החוץ והביטחון ודיווח על יישומן לראש הממשלה, הכנת הערכות מצב שנתיות ורב-שנתיות של המצב הביטחוני והמדיני של מדינת ישראל, הכנה של עבודת המטה בעבור ראש הממשלה לקראת הדיונים בתקציב הביטחון, וכן כל סעיף תקציבי אחר ששר הביטחון ממונה עליו, בתקציב ששר החוץ ממונה עליו ובתקציב הגופים הביטחוניים שראש הממשלה ממונה עליהם, הפעלת המרכז לניהול משברים לאומיים (המנ"ל), בחינה של תפיסת הביטחון של מדינת ישראל והצעת עדכונים ובחינת מיזמים ביטחוניים. עוד קבע החוק כי כל מידע בענייני החוץ והביטחון המועבר לעיונו של ראש הממשלה יועבר על ידי הגורם שהעביר את המידע גם לעיונו של ראש המטה לביטחון לאומי. בנוסף, הסדיר החוק את מסירת המידע גם לעובדי המטה לביטחון לאומי, ועיגן אותו כיחידת סמך במשרד ראש הממשלה. כן קבע החוק כי תקציב המטה ייקבע בסעיף תקציבי נפרד בתקציב המדינה.
חוק ביטחוני נוסף שנחקק בכנסת זו, הוא חוק הפיקוח על ייצוא ביטחוני. מטרת החוק היא הסדרת הפיקוח של המדינה על ייצוא של ציוד ביטחוני, על העברת ידע ביטחוני לגורמי חוץ ועל מתן שירות ביטחוני.
ב-2008 עבר בקריאה שלישית חוק איסור השקעה בתאגידים המקיימים קשר עסקי עם איראן. מטרתו של החוק הייתה מניעת השקעה של מוסדות פיננסים ישראליים בתאגידים המקיימים קשר עסקי-מהותי התורם כלכלית, במישרין או בעקיפין, לאיראן, כחלק מההתנגדות הבינלאומית לתוכנית הגרעין האיראנית, המהווה איום קיומי על מדינת ישראל ומדינות נוספות באזור.
חוק נוסף שנחקק ונוגע לצה"ל קבע את גיל הפטור משירות מילואים. החוק הפחית את גיל הפטוֹר החוקי לגברים משירות מילואים, ואחרי התיקון הוא עמד על גיל 40 לחיילים, 45 לקצינים, ו-49 לתפקידים מסוימים שקבע שר הביטחון באישור ועדת החוץ והביטחון (בעיקר תפקידים במערך הרפואה, נהגי כלי רכב כבדים, מכונאים וטכנאים).
חוק שנועד למנוע פוליטיזציה במערכת הביטחון הוא חוק תקופת צינון למשרתים בכוחות הביטחון. החוק האריך את תקופת הצינון של ראש המוסד, ראש השב"כ, נציב בתי הסוהר, קציני משטרה מדרגת ניצב ומעלה וקציני צה"ל מדרגת אלוף, מחצי שנה לשלוש שנים. החוק מנע מבכירי מערכת הביטחון להתמודד בבחירות לכנסת, או להתמנות לשר, בטרם חלפו שלוש שנים מיום תום כהונתם.
הקשר בין הממשלה לכנסת
בינואר 2008 התכנס פורום הידברות שכונה "פורום השולחן העגול", בראשות ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט ויו"ר הכנסת דליה איציק ובהשתתפות שרים, חברי כנסת ופקידים בכירים. מטרת הממשלה הייתה השגת הסכמתם של חברי כנסת להגביל את החקיקה הפרטית ובתמורה להגביר את נוכחות השרים בכנסת. כתוצאה מהדיון, הוציאה איציק חוברת ובה הצעות לרפורמות לאישור ועדת הכנסת.
מספר חודשים לאחר מכן התקבלו תיקונים לחוק הכנסת ולתקנון הכנסת המחייבים כל שר להגיע למליאה ולענות על שאילתות שהוגשו לו, ועל הצעות לסדר היום בנושאים שבתחום טיפול משרדו, והוא אינו רשאי עוד לשלוח את אחד השרים האחרים, או את השר המתאם בין הכנסת לממשלה, לענות במקומו. חבר הכנסת יולי אדלשטיין התייחס לתופעה זו בדיון טרם ההצבעה על מינוי רוחמה אברהם לשרת התיירות:
כמו כן, תיקון חוק הכנסת חייב את שרי הממשלה למסור דיווח על פעילות משרדיהם ועל הוצאותיהם, וחייב את כל הגופים, המוגדרים בחוק יסוד: מבקר המדינה כגופים אותם רשאי מבקר המדינה לבקר, להיענות לבקשות המידע של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
יוזמה נוספת שיצאה לפועל היא "שעת שאילתות". בכל שבוע, במשך שעה, יענה לפחות שר אחד על שאילתות שהגישו לו חברי הכנסת.
ועדות חקירה
בכנסת השבע עשרה הוקמו מספר ועדות חקירה:
דתיים וחרדים
בכנסת זו כיהנו 11 דתיים: כמו כן כיהנו 22 חרדים, ביניהם אישה אחת:
נשים
בכנסת זו כיהנו 18 נשים:
לא יהודים
בכנסת זו כיהנו 14 חברי כנסת לא יהודים, ביניהם אישה אחת:
מבחינת השתייכות עדתית/דתית של חברי כנסת אלו:
ביקורי ראשי מדינות, פרלמנטים וארגונים
בתקופת כהונת הכנסת השבע עשרה ביקרו בכנסת ונאמו במליאתה מספר ראשי מדינות ובכירים נוספים:
יחסי אוסטריה–בלארוס
יחסי אוסטריה–בלארוס הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין אוסטריה לבין בלארוס.
היסטוריה
אוסטריה הכירה בבלארוס בדצמבר 1991, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בפברואר 1992. במרץ 1993 פתחה בלארוס שגרירות בווינה וקונסוליית כבוד בברגנץ. בשנת 2014 התקיימו ישיבות של הוועדות הבין-ממשלתיות הבלארוסיות בנושא שיתוף פעולה מסחרי וכלכלי עם אוסטריה, ועוד כמה ממדינות אירופה. אוסטריה מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק מאז פברואר 2016. ארגוני הסיוע האוסטרים ממשיכים לספק סיוע הומניטרי בקשר לתאונת תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל. כ-80 חברות אוסטריות פועלות בבלארוס, ואוסטריה היא אחת משלושת המשקיעים הזרים הגדולים במדינה. במהלך עבודת ההיסטוריה המשותפת, הוקמה אנדרטה לזכר הקורבנות האוסטריים של השואה במאלי טרוסטינץ ליד מינסק במרץ 2019. נשיא אוסטריה אלכסנדר ואן דר בלן והקנצלר סבסטיאן קורץ ביקרו גם בבלארוס בשנים 2018 ו-2019 בהקשר זה.
רן נקש
רן נקש (נולד ב-3 ביולי 1978, חיפה) הוא מתאגרף ישראלי מקצועני.
ביוגרפיה
נקש החל להתאמן באמנויות לחימה כשהיה בן עשר. במקור התמחה באיגרוף תאילנדי ואף הגיע למקום השני בתחרות בינלאומית באמנות לחימה זו, שנערכה בתאילנד ב-1997. בזמן שירותו הסדיר בצה"ל שימש כמדריך קרב מגע. הוא המשיך לעסוק בהדרכת ענף זה גם לאחר שחרורו ובין השנים 2002–2007 שימש כראש יחידת קרב מגע במערכת בתי המשפט בישראל. החל מ-2007 הוא מתפקד כראש מדור קרב מגע בצה"ל.
נקש עבר הסבה לאיגרוף מקצועני ב-2006 והשתתף מאז ב-26 קרבות, שמתוכם ניצח ב-25, 18 בנוקאאוט. בזכות ניצחונותיו המרובים בנוקאאוט, שכמה מהם הושגו תוך שניות מעטות מתחילת הקרב, זכה לשם הזירה "Sweet Dreams".
בפברואר 2008 הופיע נקש בתוכנית Fight Quest של ערוץ דיסקברי, שם הדגים טכניקות מאמנות הלחימה הישראלית קרב מגע.
ב-2 באפריל 2011 השתתף בקרב על חגורת אליפות העולם במשקל בינוני-כבד של התאחדות WBO מול המתאגרף הגרמני מרקו האק ובו הפסיד בנקודות בתום שנים-עשר סיבובים.
מחלף הזיתים
מחלף הזיתים הוא מחלף, המחבר את כביש 1 עם דרך מנהרת הר הצופים, רחוב אל חרדוב במזרח ירושלים והכפר הערבי א-זעיים. במחלף נמצא מחסום של צה"ל בנתיב הנסיעה לכיוון ירושלים.
מבנה המחלף
המחלף אינו מחלף מלא, רק בכיוון הנסיעה לכביש 1 ולמנהרת הר הצופים יש מעבר ללא עצירה וגורמים מעכבי תנועה, של מחסומים ומעגלי תנועה. התנועה של תושבי השטחים מופרדת ואפשרויות הפנייה שלהם מוגבלות.
היסטוריה
המחלף תוכנן במקור בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, כמחלף הראשי בפרויקט כביש הטבעת המזרחי של ירושלים. כביש מהיר, שחלקו במנהרות וגשרים, בו שניים או שלושה נתיבי נסיעה לכל כיוון, שיעקוף את ירושלים ממזרח מצפון לדרום. יחבר בין בית לחם לרמאללה, ולהביא להסטת תנועת כלי הרכב העומסים את מרכז ירושלים מזרחה. המחלף תוכנן בנקודה בה כביש הטבעת יוצא ממנהרה באורך 1,200 מטר מתחת לשכונת אלעיזריה מדרום והיה אמור להמשיך צפונה ולהתחבר לכביש המהיר כביש 45 העתידי. ובמפגש עם כביש 1 והכניסה למנהרת הר הצופים. כך שיאפשר מעבר בין כיווני הנסיעה צפון-דרום ומזרח-מערב. בשנת 1999 החלה כריית מנהרת הר הצופים וסלילת כביש הגישה אליה והיא נחנכה בינואר 2003.
כביש הטבעת המזרחי תוכנן מנקודת הנחה שלתושבי השטחים אין הגבלות תנועה והם יכלו להשתמש בכביש כדי לנסוע בין בית לחם, רמאללה ומזרח ירושלים ללא הגבלה. אך בעקבות בניית גדר ההפרדה, שחצתה את התוואי המתוכנן, מימוש התוכנית המקורית לא התאפשר. התוכנית למנהרה מתחת לשכונת אלעיזריה בוטלה ותוואי כביש הטבעת בין מחלף הזיתים לצומת עיסאוויה ולצומת ענתות הפך למעשה לכביש המערכת של מכשול עוטף ירושלים. סלילת קטע כביש זה החלה בשנת 2005 אך הוא לא נפתח לתנועה.
בשנת 2013 אושרה תוכנית חדשה למחלף, שתחבר בין קטע כביש הטבעת שנסלל, כך שיאפשר חיבור ישיר של הכביש למנהרת הר הצופים ומשם לתוך ירושלים, ויקל מאוד על תנועת כלי רכב מההתנחלויות לתוך העיר ויחסוך למי שאינו רוצה להגיע לצפון ירושלים את המעבר במחסום חיזמה, בו ישנם פקקי תנועה כבדים בכל בוקר. על פי התוכניות, יאפשר המחלף תנועה פלסטינית באותו כביש בו ייסעו המתנחלים, אך בנתיבים שונים שהופרדו על ידי חומה גבוהה העוברת במרכזו. חלקו הפלסטיני של הכביש נועד לאפשר מעבר חלק לתושבים פלסטינים מצפון הגדה לדרומה בדרך מהירה יותר, ללא מחסומים ומבלי להיכנס לירושלים עצמה. הכביש והשלב החדש במחלף נחנכו, לאחר עיכובים רבים, בינואר 2019.
מיקי בהגן
מיקי בהגן (נולד ב-2 בספטמבר 1952) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה, כותב ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
משפחת אביו של מיכאל בהגן שחיה בפולין על גבול גרמניה, הפכה אותו לשם הגרמני בהגן שמשמעותה "בנועם". מקור השם בהגן הוא צמד המילים "בן הגאון".
אמו ימימה לבית ישראלית הייתה בת למשפחה שעלתה מגאורגיה בשנות השלושים של המאה העשרים. מיכאל קרוי על שמו של מיכאל מזרחי, סבה של אמו, שהיה רב ידוע.
אביו, שלמה גדל בעיר קטוביץ שבפולין ובשנת 1939, בגיל 16, עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין, הצליח לעבור את קווי הגרמנים בפולין והגיע לליטא ובשנת 1941 הגיע לארץ ישראל. לאחר כמה חודשים התגייס לבריגדה היהודית בצבא הבריטי על מנת להילחם בגרמנים.
בתום מלחמת העולם השנייה ניסה לחפש את משפחתו, אולם גילה שכולם נספו בשואה, בהם ארבעת אחיו ואחיותיו ואביו, שנרצחו בגטו לודז'. זמן קצר לאחר מכן גילה שאמו, מרים בהגן, שרדה את אושוויץ ונמצאת במחנה מעבר בפולין. הוא נסע לשם ופגש את אמו ומספר חודשים אחר כך הגיע להתיישב בארץ.
מיכאל בהגן נולד וגדל בתל אביב להורים שומרי מסורת, למד בבתי הספר היסודיים לדוגמה ותל נורדאו ואת התיכון עשה בעירוני ה' במגמה הריאלית. עם הגיעו לתיכון קיבל מיכאל מהוריו שתי מתנות: האחת בגיל 14 והשנייה בגיל 16 שעיצבו את עולמו. גיטרה ומצלמת סופר 8.
בהגן התגייס לנח"ל לגרעין מרום גולן. בזמן השל"ת המוקדם יצר את סרטו התיעודי הראשון, באורך עשרים דקות. בסרט תיעד את התערות הגרעין במהלך צמיחתו של הקיבוץ. באותה תקופה הלחין מחזמר שהוצג בסיום השל"ת לפני תחילת הטירונות. בעת שהות הגרעין בהיאחזות נערן בבקעת הירדן צילם את סרטו העלילתי הראשון: "בסבך הפשע המתובלן" הסרט צולם במצלמת "סופר 8", הסאונד הוקלט ונערך בנפרד והסנכרון נעשה באופן ידני בזמן ההקרנה על ידי שליטה על מהירות המקרנה.
בצה"ל שירת בגדוד 50, נח"ל מוצנח. כמה חודשים לאחר גיוסו לנח"ל המוצנח ירדה יחידתו לפעילות מבצעית בתעלת סואץ שם צילם סרט על מעוז "אתונה" בו הוצב. הדוקומנט שסיפק מתעלת סואץ בתקופת שהותם בפעילות מבצעית בתחילת שנת 1973 הוא אחד הסרטים הבודדים הקיימים בצבע מתקופת המעוזים שלפני מלחמת יום כיפור.
במקביל לכך צילם את סרטו "המכתב" (1972) יחד עם חבריו החיילים. סרט זה צולם במצלמת סופר שמונה והשתתפו בו לצד חיילים ישראלים גם שני אנשי או"ם. הסרט מספר על חייל המצפה למכתב מאהובתו, אולם ברגע שהוא מקבל אותו ולפני שהוא מספיק לקוראו, משב רוח קדים האופייני לתעלת סואץ בשעות אחר הצהריים מעיף את המכתב אל הצד המצרי. הוא נאלץ להשתמש בתיווכם של שני אנשי או"ם, המנסים לסייע לו.
בהגן סיים את לימודיו בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. במסגרת לימודיו יצר את הסרט "השיר של שפירא" שזיכה אותו בפרס הבמאי הטוב ביותר בתחרות הסרט הקצר 1979.
בעת שירותו במילואים ביים עבור צה"ל כמאה סרטים. הוא צילם סרט עלילתי קצר בלבו של מחנה הפליטים נוסייראת ברצועת עזה. חלק מהסרטים משמשים את הצבא עד היום.
ב-1993 הקים יחד עם שלמה רז את "סקולנוע" בית ספר לקולנוע באותה עת לימד גם בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. הוא עסק בהוראה במשך כארבע שנים.
ב-1987 החל ליצור את הסדרה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת". תהליך היצירה של 13 הפרקים ארך 4 שנים.
בשנות השמונים והתשעים ביים קליפים ללהקת טנגו, דפנה ארמוני, קרח תשע, דורית ראובני, שלמה גרוניך, היהודים, גבי שושן ודורי בן זאב. כל הקליפים שודרו בתוכנית "עד פופ".
במשך שנות פעילותו המקצועית הראשונות שיתף בהגן פעולה עם הצלם גדי דנציג שצילם את כל סרטיו לרבות "האינסטלטור" שיצא לאקרנים בשנת 1986, וכן בסדרת המתח והמסתורין "סיפורים לשעת לילה מאוחרת" בהפקת הערוץ הראשון החל משנת 1987, ורבים מהקליפים שביים בהגן. דנציג היה הצלם הראשון בישראל שצילם בסטדיקאם, אותה ייבאה החברה בה בהגן היה שותף, "סיפורים לשעת לילה מאוחרת" הייתה הסדרה הראשונה בישראל שצולמה בסטדיקאם.
ב-2002 פרסם את ספר המתח "שיר ערש".
ב-2007 בעקבות מכתב שקיבל מבנו, חזר יחד עם משפחתו בתשובה. הוא תיעד את התהליך בסרט הדוקומנטרי "המכתב". בשנת 2009 השתתף בפסטיבל "עין יהודית" עם הסרט.
בריאיון לערוץ הראשון אמר בהגן: "אחרי 35 שנות בימוי, אני מפנה את המצלמה לכיוון משפחתי".
ב-2019 יצא לאור בגרסה אלקטרונית ספרו "הפולניה הטובה".
בשנת 2020 ביים את הסרט הישראלי- צרפתי "היער".
מוזיקה
בין השנים 1990 ל-1995 בהגן עבד כקלידן מלווה זמרים. הוא הופיע עם אתי אנקרי בפאבים בתל אביב, עוד לפני שהתפרסמה ואף הופיע מספר פעמים עם שלמה גרוניך; אולם את עיקר ההופעות במשך תקופה זו ביצע יחד עם הזמר גבי שושן. במסגרת שיתוף הפעולה ביניהם כתב והלחין בהגן עבור גבי שושן את השירים "אדי עצור" ו"אסתר את עשר"
ויצר איתו קליפ ל"אדי עצור" בו שושן מופיע כמתאגרף, כהומאז' לאביו של שושן שהיה אלוף צפון אפריקה באגרוף. בהגן כתב גם את השיר "אסטרונאוט" אותו ביצע עוזי פוקס והלחין את שירה של לאה גולדברג "מחר", אותו ביצעה נורית גלרון.
ב-2012 במסגרת מארז ה-DVD המרובע של הסדרה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", שולב דיסק שמע בן 60 דקות הכולל את הפסקול של הסדרה אותו הלחין בהגן.
הופיע בניגון מוזיקת חב"ד ביחד עם הרב לב לייבמן, בהגן ניגן בפסנתר ולייבמן בחליל.
בשנת 2013 בהגן הוציא את הדיסק "לילה יהודי", מבחר של עשרה ניגוני חב"ד, שירי ערש המעובדים ומנוגנים על ידי בהגן.
בשנת 2017 עבד על הוצאת שני דיסקים נוספים, אחד מהם עם לב לייבמן במקביל בהגן בתהליך עבודת הלחנה של שיריה של המשוררת החב"דניקית שרה זמירה אייזקס.
פעילות בהייטק
ב-1999 הקים יחד עם עירא דביר את חברת "מונלייט",
על בסיס פטנט שרשמו במשותף ואיפשר צפייה ושליטה על המחשב הביתי מכל נקודה ברחבי הבית.
במשך שנות פעילותה גייסה החברה הון כולל של כשמונה מיליון דולר והעסיקה כשבעים עובדים בישראל ובטומסק, סיביר. בהגן שימש תקופה מסוימת כיו"ר מועצת המנהלים. בספטמבר 2020 הקים את AYAS, אפליקציה המאפשרת צפייה משותפת בתוכניות טלוויזיה עם חברים מאנשי הקשר.
חיים אישיים
בהגן הוא חסיד חב"ד, לו ארבעה ילדים משלוש נשים, נשוי מאז 1998 לז'ולי לבית בוסקה, מתורגמנית במקצועה והם מתגוררים כיום (2020) בבורדו, צרפת, ביחד עם שני ילדיהם.
יצירות עיקריות
השיר של שפירא (1978)
עלילת הסרט מתרחשת בזמן מלחמת ההתשה בגולן תחת הפגזות ואזעקות. שפירא (ישראל בורוכוב) מוזיקאי המכין את מקהלת הקיבוץ לביצוע שיר שכתב, לקראת חג המשק הקרב, ובד בבד מתאהב אהבה סהרורית ומרוחקת בגלית היפה (אילנה גרף), בת גרעין חדש המגיעה לקיבוץ. אט אט מתחוור לו שאיש אינו מגלה עניין בשיר אותו הוא מכין, ובמקביל הוא שומע רכילות שלילית על גלית בה התאהב, ואשר הוא איתה לא העז להחליף אפילו מילה. מתוך התפרצות יצרים רגעית, במקום לבצע את השיר במסיבה, הוא הולך ומפעיל את אזעקת המשק.
בסרט משחקים גם רנן שור ונתן הקייני. תסריט, בימוי ועריכה: מיקי בהגן, צילום: אמנון אוסמן, מוזיקה: נתן כהן. העבודה על הסרט ארכה שנתיים. הסרט זכה בפרס הסרט הישראלי הקצר
והוקרן בטלוויזיה.
גידי אורשר, מעריב:
"לא לעיתים קרובות אתה נתקל בסרט קצר הממלא אותך, מהנה ומרגש אותך כמו סרט ארוך... סרטו של מיקי בהגן הוא אחד הסרטים הישראליים הקצרים המעניינים, אם לא היפים שפגשתי. זה סרט כן, רגיש ומלא המסתפק ברמזים ומציע תמונה שלמה ואמינה המעוררת יותר מסימפתיה לכיוון הגיבור כמו לכיוון יוצרו."
ברגע האחרון (30 דקות, 1979)
מחלק עיתונים מוזמן לדירתה של צעירה מסתורית, במסווה של פיתוי, הצעירה ביחד עם חברה הפושע מנסה לנצל אותו.
בבימויו של רפי גינאי, בהפקת משרד התעשייה, מסחר ותיירות. תסריט: מיקי בהגן ורפי גינאי, צילום: נילי בהגן, מוזיקה: יצחק קלפטר. שחקנים: רפי גינאי, ריטה שוקרון ודב גליקמן.
שלמה גרוניך והתזמורת הקאמרית (1983)
הסרט מלווה את המיפגש של שלמה גרוניך עם התזמורת הקאמרית, שהגיע לשיאו בקונצרט משותף בניצוחו של מאיר ויזל במהלכו בוצע בין היתר הקטע "אבאל'ה בא ללונה פרק" ויצירות נוספות מתוך התקליט "צמר גפן מתוק".
האינסטלטור (1987)
סאטירה פוליטית בהשתתפות טוביה צפיר, אבי קושניר, אבנר חזקיהו, יהודה אפרוני ואסי הנגבי. צפיר מגלם את דמותו של שרברב שכתוצאה מקומדיה של טעויות הופך להיות שר האוצר בישראל מוכת האינפלציה, ובאופן לא מפתיע מבצע עבודה יעילה ואפקטיבית הרבה יותר מקודמיו.
סיפורים לשעת לילה מאוחרת (1991-1987)
סדרת טלוויזיה בת 13 פרקים אותה כתב, הפיק וביים. הסדרה שודרה בערוץ 1.
אבנר שביט, וואלה!:
תאונה בערבה (1996)
סרט תיעודי אודות סיפור מותם בתאונת דרכים של ארבעה צעירים בכביש הערבה ב-6 בנובמבר 1993. הסרט הוקרן הסרט בטלוויזיה ובפורומים הדנים בתאונות דרכים בקרב צעירים ובני נוער.
צעירים לנצח (1996)
סרט עלילתי המספר את סיפור "תאונה בערבה" בהשתתפות סער בדישי, מיכל זוארץ ואורי גבריאל. הסרט הסרט שודר לראשונה בערוץ 2, רשת והשתתף בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה.
מנדל וגורנשטיין חקירות (1999)
קומדיית מצבים, בסגנון נוֹנְסֵנְס. שודרה בערוץ 1 (6 פרקים בני 25 דקות כל אחד). צמד חוקרים פרטיים, לא חכם, לעיתים מטומטם, שלומיאלי, פותר מדי פרק פרשיית רצח. הפתרון מגיע במקרה, באורח נס, מבלי שכלל מישהו מהם התכוון לכך. יוצרי הסדרה מיקי בהגן ויעקב מנדל, במאי מיקי בהגן. כותבי התסריטים: גיא מרוז ויוני להב. בתפקידים הראשיים מככבים שני חברי ילדות של בהגן. אלי גורנשטיין ויעקב מנדל.
בפרק "רצח באופרה" השתתפה באחד התפקידים הראשיים, זמרת אופרה, אשתו של בהגן, ז'ולי. יובל סמו הופיע בסדרה בתפקיד קומי לראשונה בטלוויזיה כמפיק טקס בחירת מלכת היופי.
נתן - איז’ק אלבז (2000, 34 דקות)
סרט על נתן איז’ק אלבז, עבריין החוזר בתשובה, שודר בערוץ 2.
המכתב (2009)
סרט אוטוביוגרפי. בהגן קיבל יום אחד מכתב משחר-שמואל, בנו מאשתו הראשונה, שחזר בתשובה והלך ללמוד בישיבה. המכתב הגיע לאחר שבהגן נישא לאישה שפגש בצרפת והתגיירה גיור רפורמי. בנו כתב במכתב שכל עוד אביו נשוי לגויה הוא אינו מעוניין לראותו. בעקבות הטלטלה העוברת על המשפחה בעקבות המכתב והקרע האפשרי אשתו של בהגן עברה גיור אורתודוקסי הוא עצמו חזר בתשובה, והיחסים עם בנו שבו להיות חמים.
השורד (2013)
חוצפה ד'קדושה (2013, 60 דקות)
סרט דוקומנטרי על שגיא גבעול שחלם להיות כוכב רוקנרול. בגיל 21 עזב לאוסטרליה, שם חזר בתשובה. גבעול שב לישראל, מתחתן, נעשה חסיד חב"ד. הוא מקים את להקת "חסידיקא". להקת רוק חסידית, אולם ההצלחה אינה מאירה לו פנים, הוא מתנסה בקשיי פרנסה, לבסוף הוא מקליט דיסק ונולדת לו בת. הסרט משובץ במוזיקה: שירים. הופעות חיות, הקלטות אולפן, קליפים ותוכניות רדיו.
"שהחיינו אמרת? - פעם ראשונה אצל הרבי" (2014, 30 דקות)
סרט דוקומנטרי אוטוביוגרפי על ביקורו הראשון של בהגן אצל הרב מנחם מנדל שניאורסון מחסידות חב"ד במרכז חב"ד העולמי – 770 בניו יורק ועל ההתעוררות הרוחנית שחש במהלך הביקור.
היער
סרט עלילתי על משפחה המגיעה ליער כדי לצלם סדרה אודות הבעל שם טוב, כורתת את עציו למורת רוחה של הבת. הבת מפתחת קשר מיוחד עם שורשו של עץ כרות, בעקבות כך המשפחה עוזבת את היער. חזיונותיה של הבת לובשים אופי משיחי.
נוירומה על שם מורטון
נוירומה על שם מורטון (באנגלית: Morton's neuroma) היא תופעה בה מתרחשת התעבות של אחד הסעיפים של העצב הפלנטרי, ברווח שבין עצמות המסרק בכף הרגל. המצב נפוץ בעיקר במרווח בין עצמות המסרק 2–3, וברווח בין עצמות המסרק 3–4. ההתעבות נגרמת בעקבות גירוי יתר או לחץ על העצב, ויכולה לגרום לכאב או לתחושת נימול באזור.
גורמים
נראה כי הרצועה היא שלוחצת על העצב וגורמת לתופעה.
תסמינים
התסמין הבולט הוא כאב באזור בעת דריכה, בעיקר כאשר מעבירים משקל אל חלקה הקידמי של כף הרגל. ישנם תיאורים רבים לאופי הכאב של התופעה. לרוב התחושה הראשונית היא רטט באזור ועם הזמן יופיעו תסמינים שונים. יש שחשים כאב חד, יש שמתארים תחושה של חצץ בנעל או הליכה על להב של סכין. ישנם גם תיאורים של תחושה של התלהטות, נימול או עקצוצים.
אבחון
תסמינים שאינם מלווים בתנועה מוגבלת, עיוותים, דלקת או אדממת יעלו חשד למורטון נוירומה. לחץ על ראשי עצמות המסרק יגרום להישנות של התסמינים, כמו כן הפעלת לחץ על חלקה הקדמי של כף הרגל בין האגודל והאצבעות של הבודק. בדיקה זו נקראת סימן מולדר. לעיתים תכופות מייחסים כאבים באזור זה כנוירומה, על אף שיש גורמים אחרים לכאב מסוג שכזה בחלקה הקדמי של כף הרגל. דלקת ברצועה של אחד המפרקים המחברים את עצמות המסרק לעצמות האצבע, למשל, יכולה להפעיל לחץ על תא עצב בריא ולגרום לתסמינים של נוירומה. דלקת הכסת במפרק שבין עצמות המסרק 3–4 יכול להביא גם ללחץ על העצב, כמו כן מחלת פיירברג, אשר בה הכאב נובע משחיקת הסחוס במפרקים (Osteochondritis).
היסטופתולגיה
ברמה המיקרוסקופית ניתן לזהות עיוות משמעותי בעצב הפגוע, וכלל הרקמה סביבו מתעבה. ישנה התעבות של העורקיקים, ולעיתים חסימות בשל קרישי דם.
טיפול
הזרקת קורטיזול והתאמת עזרים אורתופדיים:
אלו הם הטיפולים השמרניים הנפוצים ביותר למורטון נוירומיה. בנוסף למדרסים, ניתן להניח כרית קטנה מתחת לשתי עצמות המסרק שבאזור הכאב על מנת להוריד את הלחץ מהעצב. מצב זה עלול ליצור אי נוחות משל עצמו מעצם הימצאותה של הכרית. שימוש בקורטיזול יכול לפתור את הכאבים, אך מספר הזריקות מוגבל משום שהן עלולות לגרום להתנוונות של הגידים והרצועות באזור. ישנם מטופלים שהכאבים חזרו להופיע גם לאחר השימוש במספר הזריקות האפשרי.
הזרקת אלכוהול:
הזרקת אלכוהול מדולל (4%) היא אלטרנטיבה שהולכת ונהיית נפוצה כאשר הזרקת הקורטיזול נכשלת. האלכוהול מוזרקת ישירות לאזור הנוירומה וגורם להרעלה של הרקמה המעובה שעוטפת את תאי העצב. הזריקה צריכה להתבצע בתדירות של 2–4 פעמים בטווח של 1–3 שבועות בין ההזרקות. במחקרים קליניים הושגו תוצאות של 60% - 80% הצלחה בתהליך, תוצאות ששוות ואף עולות על המדדים ניתוח לכרית הרקמה. הטיפול באמצעות הזרקת אלכוהול כרוך גם בפחות סיכונים וזמן ההתאוששות ממנו קצר יותר. אם מבצעים הזרקה של אלכוהול במינון גבוה יותר בהכוונה של אולטרה סאונד סיכויי ההצלחה עולים וכמות הזריקות הנדרשת נמוכה יותר.
צריבה בגלי רדיו:
ניתוח:
כאשר ההתערבויות המתוארות נכשלות, יוצע לרוב למטופל ניתוח להסרת חתיכה מהרקמה הפגועה (Neurectomy). הניתוח עלול לגרום ליצירת רקמה צלקתית בכ-20% - 30% מהמטופלים, מה שגורם להופעה חוזרת של התסמינים. הניתוח יכול להתבצע בשתי שיטות. חיתוך בחלקה העליון של הרגל (Dorsal side) היא שיטה נפוצה יותר, אך זו כוללת חיתוך של הרצועה העמוקה שמחברת בין שתי עצמות מסרק (The deep transverse metatarsal ligament) על מנת להגיע לעצב הפגוע שנמצא מתחתיה. לניתוח עלולות להיות השלכות על מבנה כף הרגל, הן מבחינה אסתטית והן מבחינה תפקודית בשל הפגיעה ברצועה. בשיטה השנייה החתך נעשה בחלקה התחתון של כף הרגל (Ventral side), מה שמאפשר גישה ישירה לעצב הפגוע מבלי לחתוך מבנים רבים. הגישה הזו גוזרת זמן החלמה ארוך יותר ופגיעה גדולה יותר בתפקוד בזמן ההחלמה משום שהמטופל נדרש שלא להעמיס משקל על כף הרגל. בנוסף בשיטה זו יש סבירות גבוהה יותר שהרקמה הצלקתית תיווצר במיקום שיגרום להופעה מחודשת של התסמינים.
שימוש בשיטות קריוגניקה:
אפשרות קצת פחות נפוצה היא הסרה של הרקמה העודפת הפגועה באמצעות שימוש בשיטות קריוגניקה, הליך שכולל ביצוע חתך קטן והחדרה של מחט מיוחדת בטמפרטורה של 50°- עד 70°- לנוירומה. המגע פוגע באקסון ובמעטפת המיאלין ומשבש את העברת האותות. רקמת החיבור שעוטפת את העצב נשארת למעשה שלמה, ובשל כך לא קיים סיכון שהתסמינים יחזרו בגלל רקמה צלקתית כמו בטיפולים אחרים. מחקר ראשוני מצביע על כך שיעילות הטיפול זהה לזו של ניתוח, מבלי להסתכן בתסמינים חוזרים.
היפוגריף
ההיפוגריף הוא יצור מיתולוגי, צאצא של גריפין ושל סוסה צעירה, כאשר חיצונית ההיפוגריף נראה כהכלאה ביניהם: חלקו הקדמי, לרבות ראשו וכנפיו, הוא כשל עיט ענקי, אך פלג גופו האחורי הוא כשל סוס.
ההיפוגריפים מתוארים כקלים יותר לאילוף ולביות מאשר אביהם הגריפין. באגדות אחדות מימי הביניים הם מוזכרים כבעלי חיים הנמצאים בבעלות של מכשפים או של אבירים, כיוון שהם היחידים המסוגלים לאלפם. מאגדות אלו מתברר, שהם גם יכולים לשמש כסוסים מצוינים, היות שהם עפים במהירות הברק. כמו כן, ההיפוגריפים מתוארים כאוכלי כל, הניזונים הן מצמחים והן מבשר.
לפי המיתוס, ההיפוגריפים הם יצורים נדירים ביותר, וזאת משום שגריפינים מתעבים סוסים. בימי הביניים נפוץ הביטוי שיוחס לורגיליוס - "כשגריפינים יזדווגו עם סוסים", שהתייחס לאירוע בעל סבירות נמוכה להתרחש. עם זאת, זיווג זה התרחש בסופו של דבר באפוס "אורלנדו המטורף" (Orlando Furioso) מאת המשורר האיטלקי לודוביקו אריוסטו (Ludovico Ariosto). באפוס זה, שנכתב בשנת 1516, יצר אריוסטו את המושג "היפוגריף" - הווה אומר חצי סוס (היפו, ביוונית, הוא סוס) וחצי גריפין (גריף הוא קיצור לגריפין), וכך הוא, לכאורה, מימש את הבלתי ניתן לביצוע.
בשנים האחרונות זכתה דמותו של ההיפוגריף לעדנה עם הופעתה בסדרת הספרים "הארי פוטר" מאת ג'יי קיי רולינג, וכן בסרטים הנלווים. רולינג נשארה נאמנה למיתוס המקובל אודות ההיפוגריפים, והציגה אותם כחיות מוזרות ויפות, אך גם כחיות גאות, הקנאיות לכבודן. בספרה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", היא כותבת על ההיפוגריפים, בין היתר, כך: "כאשר מתקרבים אל היפוגריף, יש לשמור על קשר עין עמו. קידה מסמנת כוונות טובות. אם ההיפוגריף משיב קידה, ניתן להתקרב בבטחה".
אתל ספאורס
ראשית חייה
אתל לואיז ספאורס נולדה ב־11 ביולי 1890, בדרום יארה, מלבורן, בת לאב מניו זילנד ולאם ילידת לונדון. אביה, ויליאם ספאורס, היה בעל עיתון. היא התחנכה בבית הספר לבנות במלבורן. משפחתה הייתה עשירה ותרבותית, ובעלת אחוזה ברחוב סנט ג'ורג', טוראק. אתל המשיכה להתגורר שם בבגרותה ושמרה על סטודיו מעל האורוות.
ספאורס הוכשרה כאמנית במלבורן, והוסיפה ללמוד גם בפריז (בעיקר עם אנדרה לוט).
קריירה
ספאורס הציגה תערוכת יחיד ראשונה במלבורן בגיל 30, והציגה איורים מאגדות כמו אלה של אתל ג'קסון מוריס. שתי תערוכות יחיד נוספות (1925 ו- 1927) היו בגלריה החדשה במלבורן, ואישרו את המוניטין שלה כמאיירת אגדות. אף כי עד אז היא ייצרה גם חיתוכי עץ בהשראת אמנות יפנית וכיסתה מגוון רחב יותר של נושאים.
הסגנון והמיקוד האמנותי שלה השתנו בשנים 1928–1929 כאשר למדה דפוס לינולאום אצל קלוד פליי בבית הספר גרוסוונור לאמנות מודרנית בלונדון. היא הייתה אחת מכמה אמניות אוסטרליות בבית הספר גרוסוונור, ביניהן דורית בלק ואוולין וויניפרד סיים. שיעורים נוספים לקחה בשנת 1931, במהלכם ספגה ספאורס רעיונות מודרניים של עיצוב וקומפוזיציה ממנהל בית הספר גרוסוונור.
בשנות השלושים של המאה העשרים משכו תחומי העיסוק שלה תשומת לב ביקורתית בזכות צורותיהם הנועזות והפשוטות, תחושת התנועה הקצבית, השימוש המובהק בצבע והתבוננות הומוריסטית בחיי היומיום, ובמיוחד בעולם הילדים, אלה הוצגו בקביעות בגלריית Redfern, לונדון.
ספאורס הקימה תערוכה של חיתוכי לינולאום אוסטרליים במלבורן בשנת 1930. בשנת 1932 הפכה למייסדת החברה לאמנות עכשווית, וקידמה אמנות מודרנית באוסטרליה.
ספאורס נפטרה ב -5 במאי 1947, לאחר מחלה ממושכת מסרטן, במלבורן, בת 56. היא נקברה בפארק הזיכרון של פוקנר.
מורשת
ספר ילדים שאויר על ידי ספאורס, ראה אור שנה לאחר מותה. מהדורות הספר עדיין זמינות אצל מוכרי ספרים ישנים.
הגלריה לאמנות NSW מחזיקה בכמה מיצירותיה, חלקן מתקופה מוקדמת של איורים מציאותיים, ואחרות מראות את ההשפעה הניכרת של תקופתה בבית הספר גרוסוונור.
הגלריה הלאומית של אוסטרליה מחזיקה 47 מהדפסיה שמשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים.
המוזיאון הבריטי ומוזיאון ויקטוריה ואלברט רכשו מספר מהחיתוכים שלה.
ספאורס כנראה הרסה כמה מיצירותיה המקוריות בשלב מאוחר בחייה; ההדפסים ששרדו מוערכים במיוחד על ידי אספנים.
אשף (סוג)
אשף (שם מדעי: Tadarida) הוא סוג של עטלף ממשפחת האשפיים, הכולל 8 מינים או יותר, המחולקים לשני תת-סוגים.
התת-סוג הראשון כולל 7 מינים הנפוצים בעולם הישן (כולל דרום-אירופה, צפון אפריקה, חלקים גדולים מדרום-אסיה ומהודו ועד יפן). 4 מינים ייחודיים לאפריקה, כולל מדגסקר, ואילו שני מינים נוספים נפוצים במרכז פפואה ניו גינאה ובמערב וצפון אוסטרליה.
התת-סוג השני כולל מין אחד בעל תפוצה רחבה ביבשת אמריקה, אשף מקסיקני (Tadarida brasiliensis), שאזור המחיה שלו משתרע מדרום ארצות הברית ועד האינדים המערביים של צ'ילה וארגנטיה. מין הזה מתאפיין במושבות-אם ענקיות בארצות הברית.
טקסונומיה
אנליזה גנטית מצביעה על כך שהאשף אינו טקסון מונופילטי. המין הקרוב ביותר ל-Tadarida aegyptiaca שבאפריקה ובדרום-מערב אסיה הוא Chaerephon jobimena שבמדגסקר. שני המינים האלה יחד עם האשף המקסיקני שבאמריקה מהווים קבוצה בת 9.8 מיליון שנים בערך.
השם המדעי "Tadarida" ניתן על ידי קונסטנטין סמואל רפינסק, שלא השאיר הסבר אטימולוגי לשם, אבל ככל הנראה מקורו במילה הסיציליאנית לעטלף: taḍḍarita.
פיוצ'ר
נייואדיוס דאמון וילבורן (נולד ב-20 בנובמבר 1983) המוכר בשם הבמה שלו, פיוצ'ר (Future), הוא ראפר, זמר, כותב שירים ומפיק מוזיקלי אמריקאי. פיוצ'ר נחשב לאחד מחלוצי השימוש במאמבל (ראפ מלמול) במוזיקת הטראפ, ומשתמש באוטו-טיון גם כדי לשיר וגם כדי לשנות את קולו כשהוא עושה ראפ. פיוצ'ר הוא אמן המוזיקה הראשון שהוציא שני אלבומים שהגיעו היישר אל המקום ראשון במצעד הבילבורד 200 שבוע אחר שבוע מאז 1968.
ביוגרפיה
פיוצ'ר נולד וגדל באטלנטה והחל לעסוק במוזיקה כחלק מהקבוצה דאנג'ן פאמילי, שם כונה "The Future". לאחר שהקליט מספר מיקסטייפים ב-2010 ו-2011, חתם פיוצ'ר באפיק רקורדס ו-A1 רקורדינגס, חברות תקליטים גדולות שעזרו לו להקים חברת תקליטים משלו בשם פריבנדז. באפריל 2012 הוא הציא את אלבום הבכורה שלו, Pluto, שקיבל שבחים מהמבקרים. באפריל 2014 יצא האלבום השני שלו, Honest, שזכה להצלחה מסחרית רבה.
בין סוף 2014 לתחילת 2015, פיוצ'ר הוציא שלושה מיקסטייפים: Monster שיצא ב-2014, Beast Mode ו- שיצאו ב-2015. האלבומים והמיקסטייפים הבאים שלו, DS2 שיצא ב-2015, What a Time to Be Alive שיצא ב-2015 בשיתוף פעולה עם דרייק, Evol שיצא ב-2016, Future שיצא ב-2017 ו-Hndrxx שיצא שבוע אחריו הגיעו היישר אל המקום ראשון במצעד הבילבורד 200. השניים האחרונים הפכו אותו לאמן המוזיקה הראשון שהוציא שני אלבומים שהגיעו היישר אל המקום ראשון במצעדים שבוע אחר שבוע מאז 1968. באותה השנה, הוציא את הלהיט "Mask Off", שהגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100.
בסוף 2017, פיוצ'ר הוציא את המיקסטייפ Super Slimey, ביחד עם הראפר יאנג ת'אג, שהגיע היישר אל המקום שני בבילבורד 200 בארצות הברית. ב-2018 הוציא מיקסטייפ משותף נוסף יחד עם הראפר ג'וס וורלד בשם Wrld on Drugs, שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2019 הועמד פיוצ'ר לשני פרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-61 על השיר "King's Dead", שביצע יחד עם קנדריק לאמאר, ג'יי רוק וג'יימס בלייק, בקטגוריות "ביצוע הראפ הטוב ביותר" ו"שיר הראפ הטוב ביותר", וזכה בראשונה. באותה השנה, הוציא את אלבומו השביעי The Wizrd, שזכה לשבחים מהמבקרים והיה לאלבומו השישי שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2020 הוציא פיוצ'ר את הסינגל "Life Is Good" יחד עם דרייק, שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לשיר של פיוצ'ר בעל המיקום הגבוה ביותר במצעד. הסינגל נכלל באלבומו השמיני, High Off Life, שיצא ב-15 במאי 2020 והגיע אף הוא למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. באותה השנה, הוציא אלבום משותף עם הראפר ליל עוזי ורט בשם Pluto x Baby Pluto. האלבום הגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2022 הוציא את אלבומו התשיעי, I Never Liked You, מתוכו יצא הסינגל "Wait for U" בהשתתפות דרייק וטמס, שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
משה פירוז
הרב ד"ר משה פירוז (נולד ב-1972) הוא הרב הראשי של היהדות הקראית וראש מועצת החכמים שלה. הוא נבחר לקדנציה שלישית של ארבע שנים בתפקידים אלו ביולי 2020.
לפי אתר היהדות הקראית העולמית לרב אין סמכות דתית והוא משמש מנהיג ומנחה בלבד עבור בני העדה. בעקבות עתירתו לבג"ץ נגד ראש הממשלה, הוכר בית הדין הקראי שבו הוא חבר. הוא מחזיק גם בהרשאה לרישום נישואין וגירושין.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1972 באור יהודה, בילדותו עברה המשפחה להתגורר בבת-ים. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר. לאחר שחרורו למד באוניברסיטת בן-גוריון וסיים תואר ראשון בהנדסה גרעינית ותואר שני בניהול והנדסת בטיחות. בהמשך סיים דוקטורט בפקולטה למדעי-הרוח והחברה, באוניברסיטת בן-גוריון. נושא מחקרו: עיונים בספר 'אשכול הכֹפר' לחכם הקראי יהודה הדסי. הוא מתגורר בבאר שבע, נשוי ואב לארבעה ילדים.
במקביל ללימודיו האקדמיים השתתף בשיעורי תורה וימי עיון בבית המדרש הקראי בבאר שבע, בהדרכתם של הרב יוסף מורד והרב מגדי שמואל. הוא הוסמך בשנת 2007 וקיבל תואר "רב" ממועצת החכמים של העדה, והיה מזכיר המועצה. הוא משמש גם שוחט מוסמך. מאז הסמכתו מעביר פירוז שיעורי תורה במושב רנן ומקומות נוספים ומלמד לקראת גיור במסגרת העדה הקראית. הוא מפעיל את פורטל קראים.נט שהוקם בשנת 2004.
בשנת 2011, נבחר לתפקיד הרב הראשי של העדה הקראית בידי מועצת החכמים של העדה, תפקיד בהתנדבות שאליו נבחר לקדנציה שלישית של ארבע שנים ביולי 2020. במסגרת תפקידו משמש כרושם נישואים וגירושים המוכר מטעם המדינה לבני העדה היהודית-קראית, ומקיים לצד רבנים אחרים טקסי נישואים לפי המסורת הקראית. הוא גם חבר הוועדה המייעצת של כתב העת: Karaite Archives 1 (2013).
קישורים חיצוניים
ראיונות
מודי אלון
סגן-אלוף מרדכי (מוֹדי) אלון (17 בינואר 1921, ה' בשבט ה'תרפ"א - 16 באוקטובר 1948) היה טייס בחיל האוויר המלכותי (R.A.F), מפקד טייסת הקרב הראשונה של חיל האוויר הישראלי בתקופת מלחמת העצמאות.
ביוגרפיה
אלון נולד בצפת לנעמי ויעקב אושפיז (קליבנסקי), אנשי העלייה השנייה.
בהיותו בן שנה עברה משפחתו לגור בסג'רה ומשם עברה לרחובות, שם למד בבית הספר היסודי. לאחר מספר שנים עברה המשפחה לתל אביב ואלון למד בבית הספר "גאולה" בתל אביב, משם עבר לגימנסיה הרצליה, ולמד במגמה חקלאית. היה חבר בתנועת הצופים וכבר בגיל 15 הצטרף ל והיה פעיל ביותר במאורעות 1939-1936. יסד בגימנסיה, יחד עם חבריו בתל אביב ובנחלת יהודה, ארגון להכשרה חקלאית ולהתיישבות. לאחר שעמד בבחינות הבגרות יצא עם חבריו להכשרה בדגניה א', ומשם - לשימרון שליד נהלל. הקבוצה השימרונית הוזמנה להצטרף לחניתה, לגרעין הקטן שבה, כדי לחזק את הנקודה. בחניתה עסק בפלחה, מרעה ושמירה. באחת ההתקפות על חניתה נפצע, והובא לבית החולים בחיפה. כשהחלים חזר לחניתה.
ב-29 במאי 1948 מונה למפקד טייסת 101, שהייתה טייסת הקרב הראשונה של חיל האוויר הישראלי ועוד באותו יום לפנות ערב יצא מודי לתקיפה אווירית על הטור המצרי סמוך לגשר עד הלום. בתקיפה זו השתתפו ארבעת המטוסים הראשונים של טייסת הקרב הצעירה. היה זה המבצע הראשון ולמעשה הטיסה המבצעית הראשונה של מטוסי קרב במדינה החדשה. תקיפה אווירית זו הפתיעה והרתיעה את המצרים ועצרה את הטור המצרי מלהתקדם הלאה אל תל אביב, ומנעה את נפילת מדינת ישראל כבר בתחילת הדרך.
ב-3 ביוני המריא אלון משדה התעופה הרצליה והפיל באמצעות ה"מסרשמיט" שלו זוג מטוסי DC-3 דקוטה מצריים שהפציצו את תל אביב. כל זאת לאחר כשבועיים של הפצצות כמעט יום יום. ב-8 ביולי המריא אלון כדי לתקוף טור משוריין מצרי בביר עסלוג' שבנגב. בדרכו חזרה הבחין המבנה שבו טס בשני מטוסי ספיטפייר מצריים, ואלון הפיל אחד מהם. אלון השתתף במבצע ולוטה 1 להבאת מטוסי ספיטפייר מצ'כוסלובקיה לישראל, במהלך המבצע נאלצו אלון ובוריס סניור לנחות נחיתת חרום ברודוס שביוון בגלל מחסור בדלק. ברודוס התחוללה אז מלחמת אזרחים, עקב כך נעצרו ונחקרו השניים בחשד שהם מורדים. הם שוחררו ושבו ארצה ב-12 באוקטובר אותה שנה.
ב-16 באוקטובר 1948, לפני גיחה עם עזר ויצמן, התעקש אלון לטוס דווקא במסרשמיט מס' 114 (שהיה המטוס האהוב על ויצמן). כאשר חזרו השניים מגיחת תקיפה על הכוח המצרי שהחל לסגת מאיסדוד, עקב תקלת מנוע, התרסק אלון עם מטוסו בגישה לנחיתה בשדה התעופה הרצליה, ונהרג.
הוקרה
בפברואר 2019 הוחלט לקרוא לשדה התעופה הרצליה על שם מודי אלון.
Irgendwoher
Irgendwoher (בעברית: אי שם) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הגרמנייה כריסטה ויליאמס. השיר נכתב והולחן על ידי לותר לופלר. השיר יצא לאור בהוצאת חברת התקליטים "דקה".
רקע
ויליאמס ביצעה את השיר לראשונה ב-22 בפברואר 1959, בגמר הקדם השווייצרי לאירוויזיון 1959. בתום הערב, חבר השופטים הכריז כי ויליאמס נבחרה לייצג את שווייץ באירוויזיון. במרכז מילות השיר, ויליאמס שרה לאהוב ליבה וקוראת לו לחזור לזרועותיה, כיוון שהיא לא רוצה למות ערירית.
באירוויזיון
ב-11 במרץ 1959, השיר בוצע על ידי ויליאמס באירוויזיון. ויליאמס שובצה שמינית בסדר ההופעות, לפני אוסטריה ואחרי שוודיה. השיר זכה במקום הרביעי עם 14 נקודות.
אצטדיון ג'קי לוי
אצטדיון טוטו יבנה על שם ג'קי לוי הוא אצטדיון כדורגל בעיר יבנה המשמש כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל מכבי יבנה ובית"ר יבנה.
היסטוריה
האצטדיון הוקם בשנות ה-70 של המאה ה-20 ומכיל 2,500 מקומות ישיבה בשני יציעים - היציע המרכזי מכיל 2,000 מקומות והיציע הדרומי החדש יותר המכיל 500 מקומות. האצטדיון ממוקם במרכז העיר בסמוך לשכונת נווה אילן ולהיכל התרבות העירוני.
בשנת 2015, כששיחקה מכבי יבנה בליגה הלאומית, שופץ האצטדיון ביוזמת עיריית יבנה, הוקם מתחם אח"מים, הותקנו עמודי תאורה, מערך מצלמות לשימוש המשטרה, הוסדרו כניסות חדשות לאצטדיון, קופות, מזנון, תאי שירותים, חדרי הלבשה ומנוחה לשחקנים ולשופטים וכן נוסף בו היציע הדרומי.
החל מחודש פברואר 2018, קרוי האצטדיון על שמו של ג'קי לוי, שוער העבר של מכבי יבנה.
ג'והנה לינדסי
ג'והנה (ג'ואנה) לינדסי (באנגלית: Johanna Lindsey; נולדה ב-10 במרץ 1952 נפטרה ב- 27 באוקטובר 2019 בגיל 67). היא סופרת אמריקאית מז'אנר הרומן הרומנטי והרומן ההיסטורי. כל ספריה הגיעו לרשימת רבי המכר של עיתון הניו יורק טיימס ורבים מהם אף הגיעו לראש הרשימה. את ספרה הראשון פרסמה בגיל 25 (1977) והוא נקרא "הכלה השבויה" (Captive Bride). הספר לא תורגם לעברית. כל ספריה של ג'ואנה לינדסי הפכו לרבי מכר, נכון להיום כ-58 מיליון עותקים הופצו ותורגמו לשתים עשרה שפות.
ג'והנה נולדה ב-1952 בגרמניה ורוב ילדותה עבר עליה בנדידה ממקום למקום עקב עבודתו של אביה בצבא ארצות הברית. הנדידה הסתיימה בשנת 1964 כאשר משפחתה השתקעה בהוואי, מקום אליו נמשכה ג'והנה בגלל יופיו. היא המשיכה לגור שם יחד עם שלושת ילדיה. כיום היא גם סבתא.
ג'והנה החלה לכתוב רומנים בילדותה בתור תחביב וממשיכה עד היום. דבריה על כתיבת רומנה הראשון היו: "מעולם לא חשבתי להתחיל להיות סופרת מגיל צעיר. עכשיו איני רוצה לעשות דבר אחר". באוקטובר 2019 היא נפטרה בשל מחלת הסרטן.
עודד ברנר
עודד ברנר (נולד ב-28 במאי 1968) הוא קונדיטור ושוקולטייר, ממקימי ובעבר מבעלי מותג השוקולד מקס ברנר.
ביוגרפיה
עודד ברנר גדל בעיר רחובות. לאחר שירותו הצבאי נרשם לקורס לקונדיטורים ב"תדמור" שניתן מטעם משרד העבודה לחיילים משוחררים. את ההתמחות עשה ברנר אצל הקונדיטור האוסטרי פליץ מאייר בטירול. בשש השנים שלאחר מכן עבד כשוליה בקונדיטוריות רבות באוסטריה, בגרמניה ובצרפת.
בשנת 1996 הקים בשיתוף עם מקס פיכטמן את חנות השוקולד מקס ברנר שגדלה לחברה בעלת סניפים ברחבי העולם ונמצאת כיום בבעלות משותפת של עודד ברנר ושטראוס עלית.
עודד ברנר שם לעצמו למטרה לפתח ולעצב תרבות שוקולד בדומה לתרבות הקפה שהתפתחה באירופה ובישראל. פיתוח תרבות השוקולד מתבטא במגוון של זני פולי קקאו, שיטות עיבוד וייצור האבקות, מתכונים מגוונים ומקוריים, מאכלים ומשקאות חדשים (כגון מרק שוקולד ופיצת שוקולד), כוסות שתייה בעיצוב ומבנה מקוריים (כגון כוס חיבוק וכוס סאקאו), ואריזות מעוצבות בסגנון רטרו. את רעיונות העיצוב שאב ברנר מהתבוננות בתרבויות שונות, הרגלי אכילה, שתייה ואומנות.
ברנר הקים לראשונה בישראל חלופה שוקולדית לבתי קפה, מסעדות שבהן רוב המאכלים והמשקאות מבוססים על קקאו. מסעדות אלו קרויית שוקולד-בּר וכיום ישנם שוקולד-ברים פזורים ברחבי העולם, מתוכם חמישה בישראל.
רבים ממוצרי חברת מקס ברנר מבוססים על מתכונים של הקונדיטור הפריזאי מישל שודה, אצלו עבד ברנר כשוליה, ועל-פי המנהג קיבל ממנו את הידע בתמורה לעבודתו, שכן שוליה אינו מקבל תשלום כספי. על פי המנהג, השף משאיר חוברת מתכונים פתוחה על השולחן או משליך פתק לפח אותו השוליה אמור למצוא. בהמשך בשנת 2001 נמכרה הרשת לשטראוס גרופ וברנר נשאר מנהל עד שנת 2011. בעקבות ניסיונו של ברנר להקים בניו יורק רשת בתי קפה מתחרה, פנתה שטראוס לבית משפט בניו יורק בטענה שהפר הסכם עימם. בפשרה בין הצדדים, נאסר על ברנר לעסוק בנושא שוקולד במשך חמש שנים.
בשנת 2016 שפט בעונה הראשונה של התוכנית "בייק אוף ישראל" ב-ערוץ 2 שמבוססת על הפורמט הבריטי, לצד קרין גורן ורן שמואלי.
בשנת 2018 פתח מסעדה חדשה בניו יורק "Blue Stripes Cacao Shop" המתמקדת בשוקולד ומוצריו.
תחנת רחוב קנון
תחנת רחוב קנון (באנגלית: Cannon Street station) היא תחנת רכבת מרכזית בלונדון. התחנה ממוקמת על הגדה הצפונית של נהר התמזה בסמוך לתחנת גשר לונדון. התחנה מורכבת משני אזורים: תחנה של הרכבת התחתית של לונדון ותחנה נוספת של רכבות פרווריות ובינעירוניות. התחנה היא אחת משתי התחנות של "הקו הראשי של דרום מזרח לונדון" והשנייה היא תחנת צ'רינג קרוס. בתחנת הרכבת התחתית עוברים הקווים קו דיסטריקט וקו סירקל.
בשנת 2019/20 יצאו ונכנסו מתחנת הרכבת 18.5 מיליון נוסעים ומתחנת הרכבת התחתית 7.1 מיליון נוסעים.
היסטוריה
התחנה הוקמה על חורבותיו של "בית הסטיליארד", אתר היסטורי שבימי הביניים שימש כבסיס המסחר של אנשי ברית ערי הנזה באנגליה. התחנה הוקמה על ידי חברת הרכבת הדרומית מזרחית של בריטניה על מנת להתמודד עם יריביהם, רכבת לונדון, וחברת צ'ת'ם הדובר ששלטו אז ביד רמה בתחבורה הרכבתית של לונדון. מיקומה העירוני של התחנה הצריך בניית גשר חדש מעבר לנהר התמזה, אשר הוקם בין השנים 1863 ל־1866. התחנה הייתה תחילה תחנת גיבוי לתחנת צ'רינג קרוס שסבלה מעומס רב, והמסלול היה נוח לנסיעות בין העיר לווסט אנד.
עד להקמת הרכבת המחוזית, התחנה נותרה פופולרית בקרב הנוסעים, אף על פי שהנסיעות מחוץ לשעות לשיא הופסקו ממנה בראשית המאה העשרים, מה שהוביל לכך שהיא נסגרה בימי ראשון במשך כמעט 100 שנה. המלון המקורי שנבנה בתחנה לא הצליח ובסופו של דבר נסגר. התחנה שופצה בסוף שנות החמישים על ידי ג'ון פולסון, ואילו הרחבה נוספת של בניין התחנה התרחשה במהלך תנופת הנכסים בעיר בשנות השמונים. הבניין המרכזי הוחלף בשנת 2007 כחלק משיפוץ כללי של התחנה כדי להופכו לנגיש יותר. כחלק מפיתוח "תוכנית Thameslink" בשנות העשרים של המאה העשרים, התחנה נפתחה מחדש בימי ראשון והחלה להציע שירותי הסעים למרחקים ארוכים יותר במקום תחנת צ'רינג קרוס.
הוליווד (פלורידה)
הוליווד (באנגלית: Hollywood) היא עיר הממוקמת במחוז ברווארד במדינת פלורידה שבארצות הברית. בעיר מתגוררים 155,689 תושבים (נכון לשנת 2021).
היסטוריה
היישוב הראשון באתר זה נוסד בפברואר 1921, וב-28 בנובמבר 1925 הפך היישוב לעיר. בראשית שנות ה-20, הייתה העיר הוליווד אזור כפרי ובו חוות גידול ירקות (בעיקר עגבניות), יערות אורנים ושטחי ביצות נמוכים. במהלך שמונים השנים מאז הקמת העיר הפכה העיר לעיר התשיעית בגודלה במדינת פלורידה.
העיר נוסדה על ידי ג'וסף ווסלי יאנג (Joseph Wesley Young), שנולד במדינת וושינגטון והתגורר בקליפורניה ואינדיאנה. יאנג הגיע לפלורידה בינואר 1920 במטרה להקים בה עיר חדשה. יאנג תכנן את מבנה העיר שרצה לבנות, כאשר הרחוב הראשי של העיר המתוכננת יוביל מגבעות האוורגליידס אל חוף האוקיינוס השקט והמרינה שתוקם בו, ורחובות העיר יקבילו לרחוב הראשי.
יאנג תכנן את שכונות העיר, מיקום הפארקים בעיר, הכנסיות, בתי הספר ומגרשי הגולף. בפברואר 1921 רכש יאנג את חלקת האדמה הראשונה עבור עירו המתוכננת ושכנע תושבים לבוא ולהתיישב בעיר. בשנת 1926 היו בעיר 2,429 בתים, ו-36 בתי דירות בהם התגוררו כ-18,000 תושבים. באותה עת נבנה גם גשר שדרות הוליווד (the Hollywood Boulevard Bridge) מעל מעבר המים שלאורך החוף (Intracoastal Waterway) בעלות של כ-110,000 דולרים. בשנת 1926 פעלו בעיר 252 בתי עסק ותשעה מלונות היו בשלבי בנייה. גידולה המהיר של העיר הביא להגירה חיובית אל העיר של תושבים רבים נוספים. בשנות ה-30 התפתחה העיר לאורך חוף הים, ונבנתה טיילת לאורך החוף בדומה לטיילת אטלנטיק סיטי.
בחוף הים של הוליווד נבנו מתקני רחצה והעיר הפכה לאחד מאתרי הנופש העיקריים של פלורידה באותה עת. הקזינו שנבנה על החוף בעלות של 250,000 דולרים הכיל 824 חדרים, שמונים חדרי רחצה, חנויות רבות ובריכת שחיה אולימפית. טיילת העיר הוליווד זכתה לכינוי "אטלנטיק סיטי של הדרום". בפברואר 1926 נפתח מלון חוף הוליווד שגובהו היה שמונה קומות. המלון הכיל 500 חדרים שבכל אחד מהם חדר אמבטיה (דבר נדיר באותה עת), וחדר השיזוף הגדול בעולם. המלון הכיל קו טלפון ישיר לניו יורק עבור אנשי העסקים הניו יורקים שהגיעו לנפוש בו. המלון נבנה בעלות של שלושה מיליון דולרים.
ב-18 בספטמבר 1926 פגעה סופת הוריקן עזה בעיר, הרסה בתים רבים והביאה למותם של 37 תושבים. יאנג פיקח על עבודות השיקום של העיר אולם העיר הפסיקה להיות אתר תיירות ומספר התושבים ירד ל-2,500. בשל עלויות השיקום והירידה במספר התושבים למעשה הגיעה העיר לפשיטת רגל. יאנג ניסה לשקם את כלכלת העיר על ידי הקמת נמל באגם שנמצא בצפון העיר. עבודות הקמת הנמל החלו בשנת 1928 וכיום הנמל – פורט אוורגליידס הוא אחד הנמלים העמוסים בפלורידה, אולם בשנת 1930 בשל ההפסדים הגדולים של יאנג הוא הגיע לפשיטת רגל ושטחי העיר שבבעלותו נמכרו במכירה פומבית בבית המשפט של פורט לודרדייל. יאנג נפטר מהתקף לב בגיל 51 באפריל 1934.
הזרז העיקרי לשיקומה של העיר היה בניית הכביש הפדרלי מס' 1 (US 1) שעבר לאורך החוף של פלורידה ודרך העיר. הכביש הביא לפיתוח מחודש של העיר, נבנו בה מחדש בתי מלון ומגרשי גולף, ואוכלוסיית העיר שבה וגדלה מ-2,689 תושבים בשנת 1930 לכ-4,500 תושבים בשנת 1935 וכ-6,339 תושבים בשנת 1940.
במלחמת העולם השנייה הולאמו חלק ממלונות העיר והפכו מגורי קצינים ואתרי אימונים עבור הצבא האמריקאי (שהרחיב את האקדמיה הצבאית שפעלה בעיר מאז ראשית שנות ה-30). לאחר סיום המלחמה הושבו המלונות לבעליה והעיר שבה להיות אתר תיירות. ובשנת 1945, במלון חוף הוליווד נבנתה בריכת השחייה הגדולה ביותר בארצות הברית. מספר תושבי העיר שהגיע לכ-7,500 תושבים בשנת 1945 עלה ל-14,351 תושבים בשנת 1950 על אף ההוריקן הקשה שפגע בעיר בשנת 1947.
בפברואר 1953 הוקם בעיר בית החולים הראשון (ובו 100 מיטות). בשנות ה-50 וה-60 התפשטה העיר מערבה לעבר גבעות הוליווד, והוקמו מלונות חדשים לאורך החוף (מלון דיפלומט שהוקם בשנת 1958 הפך אתר נופש פופולרי של ידוענים). בשנות ה-60 היו בעיר 12,171 בתים, ו-2,422 חדרי מלון במלונות השונים.
בשנת 1964 נבנה גורד השחקים הראשון של העיר – המגדל הפדרלי (Home Federal Tower) ובו 18 קומות. בשנות ה-60 המשיכה העיר לגדול במהירות, מ-22,978 תושבים בשנת 1955 ל-35,237 בשנת 1960, ואוכלוסיית העיר הוכפלה בשנים הבאות והגיעה ל-67,500 תושבים בשנת 1965, 106,873 תושבים בשנת 1970 ו-125,400 תושבים בשנת 1975.
העיר, הסמוכה לשמורת האינדיאנים של שבט הסמינול שמרה על יחסים טובים עם השמורה ובשנת 1971 נערך בעיר מפגן "הסמינולים הבלתי כבושים" (Pageant of the Unconquered Seminoles) שאליו הגיעו אינדיאנים מכל רחבי ארצות הברית.
בשנת 1975, עם חגיגת יובל העיר, ניתן לה הכינוי "יהלום חוף הזהב" (Diamond of the Gold Coast).
שלטון מקומי
עד שנת 2000 נבחרו ארבעת חברי מועצת העיר בראש העיר בבחירות כלל עירוניות, כאשר ראש העיר כיהן תקופה של שנתיים, וחברי המועצה ארבע שנים. במשאל עם שנערך בנובמבר 1998 הוחלט על הגדלת מספר המועצה לשישה חברים אשר יבחרו בשישה אזורי בחירה. עוד הוחלט על הארכת תקופת הכהונה של ראש העיר לארבע שנים.
גאוגרפיה
שטחה של העיר הוא 79.8 קמ"ר מתוכם 70.8 קמ"ר הם יבשה, ו- 9 קמ"ר (11.23%) שטחי מים.
השכלה
בעיר 3 בתי ספר תיכוניים, 4 חטיבות ביניים ו-13 בתי ספר יסודיים.
ערים תאומות
להוליווד שמונה ערים תאומות:
כלכלת ברית המועצות
לפני התמוטטותה, הייתה ברית המועצות המדינה עם הכלכלה המתוכננת הראשונה והגדולה ביותר בעולם. השלטון קבע את סדר הקדימויות הכלכלי שלו בתכנון מרכזי, כך שהחלטות אדמיניסטרטיביות הן שקבעו את חלוקת המשאבים ואת המחירים, ולא כוחות השוק.
תמורות בגוש הסובייטי
מאז מהפכת אוקטובר ב-1917, המדינה עברה כברת דרך מחברת איכרים עם תעשייה מינימלית למעצמה התעשייתית השנייה בגודלה בעולם. לפני תחילת הסטטיסטיקה הסובייטית בסוף שנות ה-80, חלקה של ברית המועצות בייצור התעשייתי העולמי גדל מ-4 אחוזים ל-20 אחוזים בין 1913 ל-1980. בין השנים 1928 ל-1991 כל מסלול התפתחות הכלכלה הודרך על ידי סדרה של תוכניות שאפתניות בשם תוכנית החומש.
להסדרת הפעילות הכלכלית במשק בשנת 1947, 1961 וב-1991 בוצעו רפורמות מוניטריות. זאת בנוסף לרפורמה שהתרחשה בשנים 1922–1924. בשנת 1965 אלכסיי קוסיגין הוביל רפורמה כלכלית שקידומה הופסק בתחילת שנות ה-70.
ברית המועצות נהפכה אט אט לאחת משלוש היצרניות הגדולות בעולם בתחום התעשייה הכבדה והמוצרים הבסיסיים, אך מאידך נמנעה מייצור תעשייה הקלה ומוצרי צריכה. עם רדת אירועי מלחמת העולם השנייה, כלכלתה המשיכה לגדול, אך בשיעור לא אחיד. מדדי איכות החיים השתפרו, אם כי במידה מועטה ביחס למערב, אך לאזרח הסובייטי בסוף שנות ה-80 היה ביטחון כלכלי מסוים. בתקופת שיאה של התעשייה הסובייטית תפוקתה היוותה חמישית מהתפוקה העולמית.