cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bonjour
דפדפן Bonjour
דפדפן Bonjour המופץ תחת רישיון CC הוא יישום ל-"Mac OS X" המציג את כל השירותים המודיעים על שימוש ב-Bonjour היישום נקרא במקור "דפדפן Rendezvous" אבל שינה את שמו בגרסה 1.5.4 כשאפל החליפה את השם של פרוטוקול Bonjour. כדי לבדוק פרוטוקול, לחיצה כפולה על אחת מהשורות המופיעה ברשימת השירותים, תפעיל את קובץ העזרה המשויך לו. בגרסאות המאוחרות יותר נוספה האפשרות להגדיר באופן אישי את השירותים מבלי להצטרך להסתמך על ספק השירות.
JBonjourBrowser
התוכנה JBonjourBrowser הוא מיזם מחקרי של אוניברסיטת קולומביה, המהווה מערכת מבוססת Java המוסיפה תכונות לדפדפן Bonjour המקורי. דפדפן זה מופץ כקוד פתוח תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. נבנה כדי לדמות את דפדפן Bonjour המקורי ויכול לפעול על פלטפורמות מרובות. דורש כדי לפעול את ספריית ה-Java המקורית של אפל של Bonjour.
סלאביאנסק-על-קובאן
סלאביאנסק-על-קובאן (ברוסית: Славянск-на-Куба́ни) היא עיירה בחבל קרסנודאר, רוסיה, הממוקמת בדלתה של נהר קובאן. אוכלוסייתה מונה 63,842 (נכון למפקד 2010).
היסטוריה
ההיסטוריה של סלביאנסק מתוארכת לסוף המאה ה-18. עיירה זו הייתה מבצר שהקים הגנרל סובורוב כדי להגן על גבולותיה הדרומיים של רוסיה ולאחר כיבוש חצי אי טאמאן על ידי האימפריה הרוסית, המבצר הטטרי פינה את מקומו למצודה קוזאקית בשם "קופילסקאיה", בשנת 1865. בהמשך, שונה שם המקום על שם הגדוד סלאביאנסקי שהתמקם כאן בהוראת יקטרינה הגדולה.
במהלך מלחמת העולם השנייה עיירה זו נכבשה על ידי הגרמנים בשנים 1942–1943 והיא נכבשה מחדש על ידי הצבא האדום בשנת 1943. העיירה כוללת אנדרטאות לאלו שאבדו במלחמה.
בשנת 1958 האתר שולב כעיירה בשם סלביאנסק-על-קובאן (כדי להבדילה מהעיר סלוביאנסק באוקראינה).
אטימולוגיה
שמה של העיירה נגזר משמו של הכפר סלביאנסקאיה בשנת 1958. עיר בשם סלביאנסק כבר הייתה קיימת מאז תקופת ברית המועצות באזור דונייצק ולכן לשם העיר נוספה ההבהרה "על-קובאן". השם ניתן לכפר על שם מגיני העיירה וההוסרים הסלאביים, שהיו בפיקודו של אלכסנדר סובורוב בגדה הימנית של הקובאן.
גאוגרפיה
העיר שוכנת על גדות הדלתא של נהר קובאן, 68 ק"מ מהעיר קרסנודאר. שטחה הוא 20 קמ"ר, לאורך הגבול המינהלי, 39.5 ק"מר.
חקלאות
מחוז סלביאנסקי הוא אחד האזורים החקלאיים הגדולים ביותר של קובאן עם שליטה בגידול אדמה. גידולי דגנים תופסים שני שלישים מהשטח הנטוע. הקו המוביל הוא ייצור האורז. יותר מ-30% מכל היבול של האורז בקובאן נקטף במחוז סלאביאנסקי. באזור ומחוצה לו מוכרים מוצרים נרחבים של החברה החקלאית בשם "ענק הגן". זהו הגן הגדול ביותר באירופה. על פי הקציר הגולמי של פירות וגרגרים (הייצור השנתי הוא יותר מ-30 אלף טון) החברה מדורגת במקום הראשון באזור (26% מהנפח הכולל). כמו כן מפותחים כאן גידול בעלי חיים ודיג.
חינוך
ישנם 91 מוסדות חינוך, כולל 50 בתי ספר.
פסטיבל התרבות הסלאבית
מכל הפסטיבלים בלוח השנה הסלאבי, פסטיבל התרבות הסלאבית הוא ללא ספק החשוב והצבעוני ביותר. השם המלא של החג - יום הכתיבה והתרבות הסלאבית.
ההיסטוריה של הפסטיבל החלה בשנת 2004, כאשר העיירה המחוזית סלאביאנסק עם 60 אלף תושבים העזה לערוך סקירה של התרבות הסלאבית בעלת היקף בינלאומי. במשך ארבע שנים הפסטיבל זכה לפופולריות והגדיל כל הזמן את מספר המשתתפים.
ליל הבארות
מהלך הפעולה
בליל 4 בספטמבר 1965 תקפו כוחות מחטיבת הצנחנים בפיקוד רפאל איתן, ובהם כוח בפיקוד מפקד גדוד 202, אפרים חירם, וכוח מסיירת מטכ"ל, בפיקוד דב תמרי, 11 משאבות מים (בארות) במרחב העיירה קלקיליה והרסו את כולן באמצעות מטעני חבלה. במהלך הפעולה הכוחות כמעט שלא נתקלו בהתנגדות מצד הצבא הירדני. רק חייל ירדני אחד ואזרח אחד נפגעו במהלך המבצע.
כל יעדי הפעולה הושגו. הכוחות שבו לשטח ישראל לאחר שפגעו בכלל משאבות המים. הייתה זו הפעולה הראשונה של סיירת מטכ"ל שכללה לחימה.
מבצע נייסטי
מבצע נייסטי (אנגלית: Nicety (מילולית – דיוק/דקות), איטלקית (מאנגלית): Tulip – טוליפ (מילולית – צבעוני)) היה מבצע פשיטה במהלך ספטמבר 1942 במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי כוח Z – כוח גדודי מכוח ההגנה של סודאן. הוא נועד לסייע בכוחות הפושטים המשתתפים במבצע הסכמה, במבצע קארוון ובמבצע ביגמי.
מטרת הפעולה הייתה השתלטות על נווה המדבר ג'אלו במדבר לוב כדי לסייע בנסיגת הכוחות המעורבים בפעולות האחרות. המבצע נכשל בעקבות גילוי התוכניות לארבע הפעולות המקדימות על ידי הגרמנים על גופתו של קצין בריטי הרוג במבצע הסכמה. הגרמנים הזהירו את חיל המצב האיטלקי בג'אלו וחיזקו אותו. הכוח האיטלקי בלם בקלות את ההתקפה בלילה שבין 15 ל-16 בספטמבר.
אליפות ברזיל בכדורגל 1995
בתחרות השתתפו 24 קבוצות. ז'ובנטודה וגויאס היו הקבוצות שהעפילה מליגת משנה.
בשלב ראשון הקבוצות אורגנו ב-2 בתים. המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. תחילה הקבוצות שיחקו עם קבוצות אחרות של אותו בית, ובהמשך עם הקבוצות של הבית השני.
מנצחי הבתים והסגנים העפילו לשלב חצי הגמר.
במהלך שלב הבתים של האליפות עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תיקו. במהלך שלבי הגמר, במידה ומפגש כפול לא נתן הכרעה, הקבוצה עם הישג טוב יותר בשלב הקודם העפילה להמשך התחרות.
בוטפוגו זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השנייה בתולדות המועדון.
שחקנים מצטיינים
טוליו, שחקנה של בוטפוגו כבש 16 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות. זאת העונה השנייה ברציפות.
ג'ובאני, שחקנה של סנטוס זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
יום ראשון של המתים
יום ראשון של המתים (טוטנסונטאג), הנקרא גם Ewigkeitssonntag (יום ראשון הנצחי) או טוטנפסט, הוא חג דתי פרוטסטנטי שנחגג בצפון גרמניה והולנד, המנציח את המתים. הוא מתקיים ביום ראשון האחרון שלפני הציפייה (כלומר, תמיד על או בין ה-20–26 בנובמבר), וזהו יום ראשון האחרון של השנה הליטורגית של הכנסייה האוונגלית הגרמנית והכנסייה הפרוטסטנטית בהולנד. בברלין לדוגמה, הוא מחליף את יום כל הנשמות.
היסטוריה
בשנת 1816, המלך פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה העביר לקבינט שלו צו שקבע כי כל הכנסיות הלותרניות באזורים שתחת שלטון פרוסיה, ייאלצו לקיים את היום הזה "לזכר הנפטרים". כנסיות לותרניות אחרות בשאר גרמניה עשו כך גם כן, בסופו של דבר.
בארצות הברית, כמה כנסיות פרוטסטנטיות מציינות את היום הזה גם כן, אך בשמו האחר, "טוטנפסט".
הגנה מיוחדת
טוטנסונטאג הוא חג מוגן בכל מדינות גרמניה. בחוקי החג של כל המדינות הפדרליות, למעט המבורג, יש הוראות מיוחדות, המסווגות את טוטנסונטאג גם כיום זיכרון או כ"יום שקט" שמכיל ומרמז על מגבלות מיוחדות. בהתאם למדינה, ייתכן שמוזיקה לא תושמע במקומות ציבוריים או רק בשעות מסוימות וגם ריקודים יהיו אסורים.
ויקטוריו ד'אלסנדרו
ביוגרפיה
ויקטוריו נולד בשכונת וילה אורקיסה, בואנוס איירס בארגנטינה, האמצעי מבין שלושה אחים. בגיל 14 החל ללמוד תיאטרון ושיחק כדורגל במועדון הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס. בגיל 18 המשיך לעולם המשחק, ועסק בעיקר בתיאטרון מחתרתי.
בשנת 2009 סיים את לימודיו לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת המשטרה הפדרלית בבואנוס איירס.
קריירה
הוא התחיל את הקריירה בכך שעשה פרסומות לארגנטינה וח"ול, הוא דגמן בסוכנות RV MODELS ולמותג BROSS.
בשנת 2005 גילם את דמותו של פביאן בסדרה "פלורסיינטה".
בשנים 2008–2010 גילם את דמותו של לוקה פרנציני בסדרה "כמעט מלאכים".
בשנת 2011 גילם את דמותו של מיגל מורן בסדרה "יורשי הנקמה".
בשנת 2012 גילם את דמותו של סירו פונס בסדרה "Lus Unicos" וגילם את דמותו של סירו פונס.
בשנים 2013–2014 גילם את דמותו של גידו בטלנובלה "Mis amigos de siempre".
בשנים 2014–2015 גילם את דמותו של חואקין אגווארו בטלנובלה "יום ולילה" לצד פקונדו ארנה, קנדלה וטראנו ומנואלה פאל
בשנת 2016 הנחה את טקס נבחרי הילדים של ארגנטינה לצד פרנקו משיני.
בשנת 2017 שיחק בטלנובלה "Heidi, Bienvenida a casa" ששודרה בניקלודיאון באמריקה הלטינית.
בשנים 2017–2018 שיחק בתור ד"ר סנטיאגו פלסיו לופז מדינה בטלנובלה "אגרוף בלב" לצד מריה דל סרו וסבסטיאן אסטבנז
בשנת 2020 גילם את ניקולס אלונסו בטלנובלה "מופרדים" ששודרה בערוץ 13. באותה שנה גילם את טוביאס בסדרת הדרמה המקסיקנית "משנות כיוון" שעלתה לשירות הסטרימינג נטפליקס.
Chasing Highs (שיר)
Chasing Highs (בעברית: לשאוף למעלה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הפינית אלמה. השיר יצא לאור ב-23 במרץ 2017, כסינגל שלא מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים PME Records.
הסינגל עצמו תוך זמן קצר הגיע השיר אל המקום העשירי בטבלת הדירוגים הפינית הרשמית.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי הנריק מיינקה, ג'ונאס קאליש, נד סיויפיס, פסקל ריינהרדט, ג'רמי צ'קון, אלכסיי וולסנקו, אלמה.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-117.5 מיליון השמעות.
להגן על ג'ייקוב
להגן על ג'ייקוב (באנגלית: Defending Jacob) הוא רומן דרמת פשע אמריקאי שכתב הסופר ויליאם לאנדיי. הספר ראה אור בינואר 2012 בהוצאת Random House. הרומן מספר את סיפורו של אב העוסק בהאשמה כי בנו בן ה-14 ביצע רצח.
הספר תורגם לעברית בהוצאת מטר בשנת 2014.
עלילה
אנדי ברבר הוא עוזר הפרקליטה המחוזית בעיר ניוטון, מסצ'וסטס. הוא חוקר רצח של ילד בן 14, בן ריפקין, שהיה בן כיתתו של בנו ג'ייקוב. אנדי חושד בתחילה בלאונרד פאץ, פדופיל מקומי ידוע, אך עד מהרה הוא מגלה שחברו של בן רומז על איבה בין בן לג'ייקוב. אנדי מחפש בחדרו של ג'ייקוב ומגלה סכין שמתאימה לתיאור נשק ששימש את הרוצח. אנדי מבולבל ממציאת הסכין בחדרו של בנו ומסלק את הסכין מתוך מחשבה שזה מה ש"כל הורה היה עושה". למחרת, הוא נשלף לפתע מהמקרה כשנמצא טביעת אצבע בתוך הסווטשירט של בן, התואם לזה של ג'ייקוב.
הממצא מזעזע את אנדי ואת אשתו, לורי, אך לא מטלטל את אמונתם בחפותו של בנם. ג'ייקוב טוען שמצא את בן מת בפארק וניסה להחיות אותו. בזמן שג'ייקוב מבלה את הלילה בכלא, אנדי חושף בפני לורי כי אביו, בילי ברבר, היה רוצח ואנס מורשע שהרצה עונש מאסר עולם בכלא. לבקשת עורך דינו של ג'ייקוב, אנדי נפגש באי-רצון עם בילי. נראה שהוא אדיש למצבו של ג'ייקוב.
במשפט, ראיות מפלילות מתגלות, כמו סיפור שג'ייקוב פרסם ברשת שקרא וכלל סיפור על רצח בן. בדיוק כשהדברים נראים רע עבור ג'ייקוב, לאונרד פאץ נמצא תלוי בביתו. הוא משאיר אחריו מכתב התאבדות ובו הוא לוקח אחריות על רצח בן וג'ייקוב מנוקה מכל ההאשמות.
משפחת ברבר משוחררת, אך אנדי חשדני למותו של פאץ. הוא מבקר שוב את אביו ומגלה שהוא שכר מתנקש להרוג את פאץ ולהשאיר אחריו את הפתק. בילי מביע צער על חייו בכלא והבין שהוא לא רוצה אותו דבר עבור ג'ייקוב. אנדי זועם מכיוון שהוא מאמין שג'ייקוב חף מפשע והיה ממילא מזוכה מכל אשמה.
לורי משתכנעת באשמתו של ג'ייקוב ובתורה חשה אשמה בעצמה. בדרכם חזרה מראיון, לורי מרסקת את המכונית בה היא נוהגת עם ג'ייקוב בה והורגת אותו מייד, תוך שהיא סובלת מפציעות אנושות בעצמה. אנדי נחקר בקשר למותו של ג'ייקוב אך מסרב לשתף פעולה או להפליל את לורי בכל דרך שהיא. לאחר מכן, אנדי מנסה לדמיין את הרגעים האחרונים בחייו של ג'ייקוב ואת מה שהיה הופך להיות לו היה חי.
כתיבה
לאנדיי ראה ברונן סטייה מסגנון הכתיבה הרגיל שלו, והסביר: "קל היה לסווג את שני ספריי הראשונים כ"רומני פשע". אין לי שום בעיה עם התווית הזו, אבל העובדה שהרבה קוראים מהזרם המרכזי פשוט לא יחשיבו אותם. אתה יכול לקרוא ל"להגן על ג'ייקוב" גם כרומן פשע, אבל באותה מידה תוכל לקרוא לזה דרמה משפחתית". בריאיון ל"האפינגטון פוסט" אמר לאנדיי כי בעודו מנסה להימנע משימוש במקרים בחיים האמיתיים לספריו, "היו מקרים רבים שהיוו השראה להיבטים שונים של [להגן על ג'ייקוב], רובם בעלי עניין מקומי בלבד במחוז בוסטון, איפה שאני גר". בראיון נפרד הוא חשף כי "לכתב היד הראשון של 'להגן על ג'ייקוב' שהגשתי אכן היה סוף אחר. מה שלאחר מכן היה דיון ארוך מאוד על האופן בו הסיפור יכול להסתיים באופן ששניהם גדולים מספיק כדי להיות מספקים באופן דרמטי ועם זאת קטנים מספיק כדי להיות אמינים עבור האנשים הרגילים המאכלסים את הספר".
עיבוד טלוויזיוני
הרומן פותח לכדי מיני-סדרת טלוויזיה, שהופקה על ידי Apple TV +, בכיכובם של כריס אוונס, מישל דוקרי וג'יידן מרטל בתפקידים הראשיים. הסדרה עלתה לראשונה ב-24 באפריל 2020.
דגלי מרוץ
דגלי מרוץ הם דגלים בהם נעשה שימוש במהלך אירועי ספורט מוטורי, לרוב מרוצי מכוניות, מרוצי אופנועים וקארטינג, על מנת לתקשר עם הנהגים או הרוכבים ולהעביר להם מידע קריטי במהלך המרוץ. השימוש בדגלים לסימון התחלה או סיום המרוץ נעשה מעמדת המרשל המרכזי. דגלים נמצאים בעמדות נוספות לאורך המסלול על מנת לסמן לנהגים ולרוכבים סימונים הנוגעים הן למסלול כולו והן לחלקים מסוימים ממנו.
דגלים מרכזיים
באופן רשמי לא קיימת מדיניות סימון בעזרת דגלים אוניברסלית. עם זאת, מרבית איגודי הספורט אימצו לעצמם דגלים בעלי משמעות מרכזית המשמשים במרוצים השונים. לדוגמה: דגל השחמט משמש בכל המרוצים כסימן לסיום המרוץ.
דגלי סטטוס
דגלי סטטוס משמשים כדי ליידע את כל הנהגים על המצב הכללי של המסלול במהלך מרוץ. בנוסף, הדגלים הירוקים, הצהובים והאדומים המתוארים להלן עשויים להיות מוגדלים או מוחלפים באורות בנקודות שונות במסלול.
דגל ירוק
הדגל הירוק משמש בדרך כלל להזנקה של המרוץ. במהלך המרוץ הדגל הירוק מצביע על סיום מגבלות (לדוגמה: דגל צהוב שהונף קודם לכן) וחזרה למרוץ באופן מלא. בנוסף לנפנוף בדגל הירוק, במסלולים רבים ישנם אורות ירוקים המפוזרים המשמשים לסימון בנקודות שונות לאורך המסלול, במיוחד במסלולים האובליים.
דגל צהוב
הדגל הצהוב מתריע על קיומה של סכנה. נפנוף בדגל הצהוב מחייב את הנהגים והרוכבים להאט. השימוש בדגל נעשה בשל תאונה, רכב שנעצר על המסלול, שברים על המסלול או גשם קל. ההתנהגות הנדרשת מהמתחרים בעת הנפת הדגל שונה מאוד בין התחרויות השונות.
באליפות הפורמולה 1 הנפת דגל צהוב בעמדת המרשל הראשי מעידה על סכנה לאורך המסלול. קיימת חשיבות לאופן ההנפה של הדגל:
שימוש בדגל הצהוב אוסר על הנהגים לבצע עקיפה, כל עוד הם לא עוברים בתחנה בה מונף דגל ירוק, המבטל את תוקפו של הדגל הצהוב.
כאשר מכונית בטיחות נמצאת על המסלול, בנוסף לדגל הצהוב מונף גם שלט עליו מופיעות האותיות "SC" (ראשי תיבות של המילים: Safety Car) בכתב שחור. כשמערכת ההתרעות מבוססת על רדיו – הדיווח על מכונית בטיחות מתרחש באופן מיידי. אם לא, השלט מונף ברגע שהמכונית עולה על המסלול, בליווי נפנוף בדגל צהוב. לאחר שמכונית הבטיחות מפנה את המסלול, מונף דגל ירוק בכל התחנות לאורך המסלול. במרוצי צ'אמפקר, כאשר מכונית בטיחות נמצאת על המסלול, יונף דגל צהוב יחד עם דגל לבן.
כאשר יש צורך בנפנוף בשני דגלים (סכנה החוסמת את המסלול או חלקו), אך אין צורך במכונית הבטיחות יונף בכל התחנות שלט המסמן עליו כתוב "VSC" - מכונית בטיחות וירטואלית. במקביל, יופעלו שלטים מוארים עליהם מופיע כיתוב זהה באור צהוב מהבהב. במהלך קיומה של מכונית בטיחות וירטואלית אסורה העקיפה, למעט במקרה שנהג נכנס לרחבת הטיפולים או שנהג מאט בשל בעיה שאינה קשורה לדגל הצהוב. הקבוצות והנהגים יקבלו התראה של בין 10 ל-15 שניות לפני שהדגל הירוק יונף שוב.
במרוצי צ'אמפקר נעשה שימוש גם בדגל צהוב עם P שחורה כדי להודיע למתחרים שישנם בורות מלפניהם ושעליהם לנקוט בזהירות.
דגל צהוב - מסלול מלא
במרוצי אליפות העולם במרוצי סיבולת (WEC) מנהל המרוץ יכול להכריז על מצב של "דגל צהוב - מסלול מלא" (Full-Course Yellow או בקיצור FYC), בהתאם לשיקול דעתו. במקרה זה יונף דגל צהוב לצד שלט עליו נכתב FYC. ברגע שהשלט מונף על כל המכוניות להאט עד למהירות מקסימלית של 80 קמ"ש ולשמור על רוח מהמכוניות מלפנים ומאחור. עקיפה אסורה עד להנפת הדגל הירוק.
במרוץ 24 השעות של לה מאן תיתכן האטה חלקית. אזורי האטה חלקיים לאורך המסלול יסומנו על ידי סימונים אופקיים בתחילת ובסיום הקטע המוגבל ושלט "Next Slow" שיופיע בקטע המסלול שלפני אזור ההאטה. המרשלים ינופפו בשני דגלים צהובים לצד הנפה שלט עליו נכתב "Slow". על השלטים האלקטרוניים לצידי המסלול יופיעו האותיות "SZ" באור צהוב מהבהב. כל הרכבים באזור ההאטה צריכים להאט עד למהירות של 80 קמ"ש, עד להנפת גדל ירוק נוסף.
מצב FYC מופעל גם באליפות הפורמולה אי. המכוניות המתחרות מצוידות במגביל מהירות במקרה של FYC, המגביל את מהירות המכונית ל-50 קמ"ש. עקיפה אסורה ועלולה להוביל לענישה. בנוסף, על כל דקה תחת ה-FYC מופחת 1 קילוואט שעה מהקצאת האנרגיה של המתחרים.
בנאסקאר ובאינדיקאר דגל צהוב יחיד המונף בעמדת ההתחלה מסמל מעבר לנהיגה תחת מגבלות. מכונית הבטיחות תכנס למסלול ותסע בראש טור המכוניות במהירות קבועה ומופחתת. במסלולים אובליים אורות צהובים מהבהבים לאורך המסלול יופיעו בנוסף לדגל בנקודת ההתחלה. עקיפה אסורה ללא הסכמה הדדית, למעט מכוניות שמאטות עקב בעיות מכניות. דגל צהוב מקושט מסמן שנותרה עוד הקפה אחת עד להנפה חוזרת של הדגל הירוק. במרוצי אינדי דגל צהוב יחיד מסמן סכנה מקומית. במקרים אלה מכונית הבטיחות לא נכנסת למסלול וכללי הזהירות חלים רק על אותו החלק של המסלול. דגל ירוק יונף לאורך שאר החלקים של המסלול. שני דגלים צהובים בעמדת הזינוק מסמנים זהירות לאורך כל המסלול.
במרוץ אופנועי שלג הדגל הצהוב מונף בנקודת הסכנה או בסמוך אליה. לאחר שהמתחרה עובר את הדגל המרוץ נמשך כרגיל, אך המגלשיים של אופנוע השלג חייבים להישאר על הקרקע. במרוצים הנערכים על מים פתוחים הדגל הצהוב מסמן כי אחד הרוכבים שקע במים, אך המרוץ נמשך כרגיל.
קוד 60
בסדרת מרוצי 24 השעות, במקום דגל צהוב - מסלול מלא, נעשה שימוש בדגל "קוד 60". כשהדגל מונף כל הנהגים חייבים להאט את המכונית למהירות מקסימלית של 60 קמ"ש ואסורה העקיפה. דגל צהוב נמצא בשימוש במרוצים אלו במטרה להתריע על סכנות מקומיות.
במרוצים של צ'אמפקר נעשה שימוש לאותה מטרה בדגל "קוד 35".
דגל צהוב-אדום
דגל מפוספס בצבעי צהוב-אדום הוא דגל המוצג בתחנה מסוימת לאורך המסלול. הדגל מצביע על שינוי בתנאי המסלול שעלול לגרום להקטנת האחיזה וכתוצאה מכך לאיבוד שליטה. בדרך כלל מדובר כאשר על המסלול יש כתמי שמן, נוזל קירור, שברים קטנים או חול. הולכה של הדגל קדימה ואחורה (ללא נפנוף) משמעותה שחיה קטנה נמצאת על המסלול. במרבית המרוצים השימוש בדגל זה נעשה במשך שתי הקפות בלבד.
במרוצים של אינדיקאר ישנו גם דגל אדום עם צלב אלכסוני צהוב המסמן על בורות סגורים במסלול.
דגל אדום
דגל אדום מוצג כאשר התנאים מסוכנים מידי מכדי להמשיך במרוץ. בעת הנפת דגל אדום הרכבים מונחים להיכנס באופן מיידי לאזור הטיפולים או לעצור בנקודה מסוימת על המסלול עצמו, תלוי בסוג המרוץ. בחלק מהמקרים ייתכן והמכוניות ידרשו לעצור מיידית, כל אחת במקומה הנוכחי באותה העת.
ישנם סכנות רבות שיכולות להוביל לעצירה חלקית או מוחלטת של מרוץ. גשם כבד, ברקים, חושך, חסימת מסלול (כתוצאה משברים, מים או מכונית בטיחות), מכונית שעולה באש, תאונה רבת משתתפים (במיוחד תאונה בה יש פצועים קשה או תאונה שגרמה לנזק לקירות, גדרות הבטיחות או למסלול עצמו, באופן המחייב טיפול מיידי), כל אלו עלולים לגרום לשופטי המרוץ להחליט על שימוש בדגל האדום.
בחלק מסדרות המרוצים הדגל האדום משמש לעצירה זמנית של המרוץ, כאשר המרוץ נמצא קרוב לסיום וקיים חשש שהזמן שייקח לטפל בבעיה יהיה ארוך ממספר ההקפות שנותרו עד לסיום. במקרה זה יעצר המרוץ, גם במקרים שבשלבים מוקדמים יותר של המרוץ לא היה נשלף עבורם הדגל האדום, אלא הצהוב. במקרים אלה המכוניות מונחות להסתדר בשורה בנקודה מסוימת במסלול, בדרך כלל קרוב לנקודת האירוע.
באירועים מסוימים כמו מרוץ הספרינט אול-סטאר של הנאסקאר הדגל האדום משמש להפסקת המרוץ בזמנים שנקבעו מראש. במקרים אלו המכוניות מופנות לאזור הטיפולים, שם מותר לבצע בהם טיפולים שונים במהלך זמן זה.
בעיה בזינוק הדורשת הזנקה מחדש תסומן באמצעות נפנוף בדגל אדום ודגל צהוב במקביל. לעיתים, יעשה שימוש בדגל המורכב משני משולשים האחד צהוב והשני אדום, שיוצרים ביחד מרובע. הנהגים יחזרו לעמדות הזינוק לשהם להתחלה חוזרת.
מקצי האימון והדירוג בנאסקר מסתיימים בהנפה של דגל אדום ודגל שחור במקביל.
במרוצי צ'אמפקר נעשה שימוש גם בדגל אדום עם P שחורה המסמן על בורות סגורים במסלול.
דגל לבן
בפורמולה 1 דגל לבן מונף בפנייה האחרונה ובסמוך לכניסה לאזור הטיפולים בסיום האימונים החופשיים בימי שישי ושבת. נהגים מורשים לצאת להקפה אחת אחרונה לאחר הנפת הדגל.
במרבית המרוצים האמריקאיים נפנוף בדגל לבן מסמן את התחלת ההקפה האחרונה במרוץ.
בMotoGP דגל לבן משמש להתרעה עבור הרוכבים מפני גשם.
במרוצים של צ’אמפקאר ואינדיקאר ישנם גם דגלים לבנים מיוחדים המתריעים על מכונית בטיחות על המסלול (בדומה ללוחית SC המוצגת עם הדגל הצהוב). בצ'אמפקאר הדגל הוא לבן עם קו אלכסוני אדום ואילו באינדיקאר הדגל הוא לבן עם צלב אדום (מזכיר בצורתו את דגל אנגליה).
דגל שחור
דגל שחור מסמן למתחרה להיכנס לאזור הטיפולים. בדרך כלל הדבר מלווה בעונש על אי ציות לכללים, אך יכול שהדבר מסמן על בעיה מכנית חמורה, נזילת שמן, נזק לגוף הרכב, מכסה מנוע רפוי, פגוש נגרר או כל נזק אחרי שעלול פגוע במתחרה או במתחרים אחרים. במקרים מסוימים הדגל השחור מסמן לנהג להיכנס לאזור הטיפולים במקרה והרדיו שלו לא פועל.
במרוצים המפוקחים על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) הנפת הדגל השחור משמעותה פסילה מיידית של נהג מסוים. מספר הרכב של הנהג הפסול יונף על שלט בקו הסיום.
במרוצי אופנועי-שלג הדגל השחור מונף בשלושה שלבים עד לפסילה: הדגל הראשון מסמן אזהרה לנהג, הדגל השני מסמן ענישה של הקפה אחת והדגל השלישי מסמן פסילה. דגל שחור מונף במקרה של מגע בכוונה לפגוע במתחרה אחר.
דגל שחור-לבן חצוי
דגל שחור-לבן חצוי מונף מסמן התנהגות לא ספורטיבית של נהג במהלך מרוץ. הדגל יונף כאשר מתחרה ינסה להוריד מתחרה אחר מהמסלול בכוונה או אם המתחרה יוצא מרכבו ויוזם מריבה עם מתחרה אחר. בנוסף, הדגל יכול לסמן לנהג על חריגה מגבולות המסלול המותרים.
בחלק מהמרוצים, דוגמת נאסקאר ואינדיקאר לא נעשה שימוש בדגל זה. הדגל השחור החלק משמש גם לסימון על התנהגות בלתי ספורטיבית של מתחרה.
דגל שחור עם עיגול כתום
דגל שחור עם עיגול כתום במרכזו מסמן על פגיעה מכנית חמורה או פגיעה במרכב הרכב המסכנת נהגים אחרים ומחייבת את המתחרה להיכנס לרחבת הטיפולים. בחלק מהמרוצים משמש הדגל על מנת לסמן לנהג כי הוא חורג מ"רמת הקול המותרת".
דגל שחור עם צלב לבן
דגל שחור עם צלב לבן יונף ביחד עם שלט עליו יופיע מספר הרכב אליו מכוונת האזהרה. בדגל זה נעשה שימוש לאחר שמתחרה מתעלם מהדגל השחור הרגיל במשך זמן. במרוצי האינדיקאר הנפת הדגל משמעותה פסילה מיידית של המתחרה, בעוד שבנסקאר הפסילה תתבטל אם המתחרה יכנס לעצירה ברחבת הטיפולים.
התעלמות מהדגל השחור או מדגל הצלב השחור-לבן בכוונה עלולה לגרום לפעולה משמעתית שלאחר המירוץ בנוסף לפסילה מהמירוץ. קנסות, השעיות ועונשים אחרים.
במרוצי הנסקאר הצלב בדגל הוא אלכסוני ואילו באינדיקאר הצלב הוא צלב רגיל.
דגל כחול
דגל כחול חלק מסמן למתחרה כי רכב מהיר ממנו מגיע מאחור ועליו לזוז הצידה ולאפשר למתחרה המהיר יותר לעקוף. במרבית התחרויות אין חובה לציית לדגל כחול, אך זהו חלק מהנימוס המקובל בין מתחרים. ישנם מרוצים בהם התעלמות מדגל כחול יכולה להוביל לענישה, כולל כניסה לאזור הטיפולים עד לסיום המרוץ. בפורמולה 1 התעלמות מנפנוף בדגל כחול שלוש פעמים ברציפות יכולה להוביל לעונש עצירה. הדגל הכחול יכול למש גם כאזהרה לנהג על כך שרכב אחר מנסה לעקוף אותו. בפורמולה 1 דגל כחול או אורות כחולים נמצאים ביציאה מאזור הטיפולים ומתריעות לנהגים במקרה שרכב אחר מגיע.
דגל השחמט
דגל השחמט מונף על קו ההתחלה/סיום ומסמן על סיום המרוץ. בחלק מהמסלולים דגל נוסף יונף במקביל באחת העמדות לאורך המסלול, בדרך כלל בצידו המרוחק של המסלול. לאחר הנפנוף בדגל המתחרים נדרשים להאט את מהירות הנסיעה למהירות בטוחה ולחזור לאזור הטיפולים, לפאדוק או לאזור רחבת הפודיום, תלוי בתחרות.
השימוש בדגל משובץ מיוחס למרוצי סוסים ולמרוצי אופניים שנערכו בצרפת במאה ה-19, אך אין לדבר הוכחות. השימוש המתועד הראשון של שימוש בדגל לסיום מרוץ הוא ממרוץ גביע ונדרבילט שהתקיים בשנת 1906 בלונג איילנד, ניו יורק.
עיצוב הדגל
אין עיצוב אחיד לדגל המשובץ, המורכב מריבועים או מלבנים בשחור-לבן לסירוגין המסודרים בתבנית שחמט. המספר, הגודל והפרופורציות ברוחב האורך של המלבנים משתנים מדגל אחד למשנהו. בדרך כלל קיים מלבן שחור בפינה של הדגל הקרוב לחלק העליון של מוט הדגל. לעיתים לוגו של ספונסר מוטבע במרכז הדגל המשובץ. במרוצי פורמולה 1 ונאסקאר מונף דגל משובץ יחיד כדי לאותת על סיום המירוץ. באינדיקאר מנופפים שני דגלים משובצים יחד, מסורת שהחלה במרוץ האינדיאנפוליס 500 בשנת 1980. אם המרוץ מסתיים תחת מגבלות בטיחות יונף דגל משובץ יחד עם דגל צהוב.
במרוצי הנאסקאר קיימת מסורת של הדגל המשובץ מודפס שם המסלול ותאריך המרוץ, מסורת שהתפשטה גם למרוצי האינדיקאר. הדגל משמש לצילומי הנהג המנצח לאחר המרוץ ולאחר מכן מוענק לקבוצה המנצחת יחד עם הגביע. קבוצות תולות את הדגלים במטה הקבוצה, בדומה לקבוצות בענפים אחרים התולות דגלי אליפות באצטדיון הקבוצה. החל משנת 2017 בנאסקאר החלו לעשות שימוש בדגל משובץ בצבעי ירוק-לבן לסיום הקפה במרוץ.
דגלי מרוץ נוספים
במרוצים נוספים נעשה גם כן שימוש בדגלים על מנת ליצור קשר או להעביר מידע לנהגים. הדגלים שמשמשים למרוצי אופנועים וקארטינג, כמו גם למרוצי מכוניות, הם דגלי השחמט, הירוק, הצהוב, האדום, הלבן, השחור, הכחול ובפסי צהוב-אדום (בעוד שבמרוצי מכוניות ובקארטינג מצביע על שינוי בתנאי המסלול, במרוצי אופנועים מזהיר מפני סכנת מפולת). ישנם גם דגלים מיוחדים המשמשים במרוצים הייחודיים להם בלבד:
ג'יימס בלושי
ג'יימס אדם "ג'ים" בלושי (אנגלית: James Adam "Jim" Belushi; נולד ב-15 ביוני 1954) הוא שחקן אמריקאי.
קורות חייו
בלושי נולד בשיקגו שבארצות הברית למשפחת מהגרים מאלבניה. כמו אחיו הגדול השחקן המנוח ג'ון בלושי, עבד בשנים 1977 ועד 1980 בקבוצת התיאטרון של שיקגו "העיר השנייה" (The Second City). בשנת 1978 הופיע ג'יימס בסדרת הטלוויזיה "מי שומר על הילדים?", ובנוסף בתוכנית הקומית הידועה "סאטרדיי נייט לייב".
בשנת 1986 הופיע ג'יימס בסרט הקולנוע המוזיקלי "חנות קטנה ומטריפה" לצדו של סטיב מרטין ובסרט "סלבדור" לצידו של ג'יימס וודס ובשנת 1988 בסרט הפעולה "מפגש לוהט" (Red Heat) לצדו של ארנולד שוורצנגר.
בשנת 1991 שיחק בדרמה "יומן של רוצח שכיר" בכיכובו של פורסט ויטאקר וב"נוכלת ושמה סו" בבימויו של ג'ון יוז. ב-1995 שיחק בדרמה "חיים נפרדים" לצד לינדה המילטון.
ב-2004 התארח בסדרה "פחות ממושלמת". בשנת 2006 שיחק בסרט "מאחורי החיוך" לצד מרלון ויינס. בשנת 2008 שיחק בסרט הילדים "חברים בשלג" לצד וופי גולדברג.
לג'יימס קריירה ארוכה של סרטים וסדרות, שיחק בסדרה הקומית "החיים על פי ג'ים" (According to Jim) לצדה של השחקנית קורטני תורן סמית. ב-2010 שיחק בסדרת הדרמה המשפטית "הסנגורים" ברשת CBS, כפרקליט בלאס וגאס לצדו של ג'רי אוקונל, והסדרה ירדה מהאוויר לאחר עונה אחת. בשנת 2011 השתתף בסרט "נמרות בע"מ" לצד דניס ריצ'רדס.
בשנת 2015 שיחק בסרט "אין כמו בגיהנום", קומדיה שחורה בכיכובם של פטריק וילסון וקתרין הייגל.
בשנת 2016 שיחק במותחן "כל האמת" לצד קיאנו ריבס, בסרט הפשע "הולופוינט" לצידם של לין קולינס וג'ון לגוויזאמו, בסרט "קייטי אומרת להתראות" לצד אוליביה קוק ובסרטו של ג'וזף מאזלו "Undrafted".
בשנת 2017 השתתף בסרטו של וודי אלן "גלגל ענק", ובסרט "שינוי של הלב".
בר אובלס
בר אובלס (נולד ב-8 בנובמבר 1996), הידוע בשם ערוץ היוטיוב שלו זיגזאגזונג (ZigZagZong) או בכינויו זיגי (Zigi), הוא יוטיובר, גיימר ואושיית רשת. הערוץ של אובלס הוא ערוץ הגיימינג השני עם מספר הרשומים הגדול ביותר ביוטיוב הישראלי. בשנת 2019 פתח חשבון טיקטוק ונכון למאי 2023 יש לו כ-142.3 אלף עוקבים.
ב-23 יולי 2019 פתח בר ערוץ בשם זיגי שבו הוא מעלה רק סרטונים (לעומת הערוץ הראשי שלו שבו הוא גם עושה לייבים), ונכון למאי 2023 יש לערוץ כ-208 אלף רשומים.
ביוגרפיה
אובלס נולד בקריית אתא. שירת בחיל התותחנים.
ב-21 במאי 2017 אובלס העלה את הסרטון הראשון שלו על המשחק League of Legends.
במאי 2020 הפך לפרזנטור של HOT gamers, חבילת אינטרנט מיוחדת המתאימה לגיימרים.
בנובמבר 2020 אובלס היה בשיתוף פעולה עם Xbox ולקח חלק בהשקה של Xbox Series X. ההשקה נערכה במגדלי עזריאלי שבתל אביב בהנחיתם של בן קיסר ודאני-לי זיסר. הייתה אפשרות (לכל דורש) לצפות בהשקה בלייב שהתרחש בערוץ ה"יוטיוב" של Xbox ישראל, השידור החי הגיע ל-20,000 צופים באותו הרגע בזמן השידור. ב-6 בנובמבר החל שיתוף פעולה עם הפסטיגל ה-40
בדצמבר 2020 אובלס שבר את שיא הצופים הישראלי בשידור חי באותו רגע של 22,000 צופים שבו החזיק הוא עצמו, ושיאו עומד על 32,500 צופים באותו רגע.
באפריל 2021 הוציא אובלס את אוזניות הגיימינג שלו.
ביולי 2021 הוציא סדרת מוצרים של "Back To School" שכללה יומנים, בקבוקים, קלמרים ותיקים, שמתחדשת בתחילת כל חופש גדול.
חיים אישיים
אובלס מתגורר בנהריה.
גביע רוסיה בכדורגל נשים
גביע רוסיה בכדורגל נשים (ברוסית: Кубок России по футболу среди женщин) הוא טורניר גביע לאומי בתחום כדורגל נשים ברוסיה. המהדורה הראשונה של הגביע שוחקה ב-1992 ונערכת מאז מדי שנה. שיאנית הזכיות הן קבוצת אנרגיה וורונז' וקבוצת זבזדה 2005 פרם שזכו בגביע כל אחת 7 פעמים.
לפי מועדונים
- עשר זכיות לפחות
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-47
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-47 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1994, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1993.
סרטו של סטיבן ספילברג "רשימת שינדלר" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, ובהמשך זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. הסרט "ארץ הצללים" נבחר לסרט הבריטי הטוב ביותר לשנת 1993. "רשימת שינדלר" זכה גם בפרס הבמאי (ספילברג), שחקן המשנה (רייף פיינס), התסריט המעובד, הצילום, המוזיקה והעריכה. אנתוני הופקינס זכה בפרס השחקן הטוב ביותר ("ארץ הצללים"), והולי האנטר זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "הפסנתר". הסרט "עידן התמימות" זיכה את מרים מרגוליס בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר.
הסרט הטוב ביותר
רשימת שינדלר
השחקן הטוב ביותר
אנתוני הופקינס – שארית היום
השחקנית הטובה ביותר
הולי האנטר – הפסנתר
השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה
רייף פיינס – רשימת שינדלר
השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה
מרים מרגוליס – עידן התמימות
הצילום הטוב ביותר
רשימת שינדלר – יאנוש קמינסקי
עיצוב התלבושות הטוב ביותר
הפסנתר - ג'נט פטרסון
הסאונד הטוב ביותר
''' הנמלט - ג'ון לבק, ברוס סטמבלר, בקי סליבן, סקוט ד. סמית', דונלד או. מיצ'ל, מייקל הרביק, פרנק א. מונטניו'''
העריכה הטובה ביותר
רשימת שינדלר - מייקל קאהן
המוזיקה הטובה ביותר
רשימת שינדלר - ג'ון ויליאמס
הסרט הקצר הטוב ביותר
Franz Kafka's It's a Wonderful Life
האיפור הטוב ביותר
אורלנדו
עיצוב ההפקה הטוב ביותר
הפסנתר - אנדרו מקאלפין''
סרט האנימציה הקצר הטוב ביותר
המכנסיים הלא מתאימים
פרס אלכסנדר קורדה לסרט הבריטי הטוב ביותר
''' ארץ הצללים - ריצ'רד אטנבורו, בריאן איסטמן
מפעל חיים
דאגלס סלוקומב
עמית האקדמיה
מייקל גרייד
היסטוריה של מועדון הכדורגל ברצלונה
מועדון הכדורגל ברצלונה (FC Barcelona) נוסד בשנת 1899 על ידי קבוצה של כדורגלנים שווייצרים, אנגלים, גרמנים וספרדים בראשות ז'ואן גאמפר. המועדון שיחק כדורגל חובבני עד 1910 והשתתף בתחרויות אזוריות שונות. בשנת 1910, המועדון השתתף בפעם הראשון בתחרות אירופית ומאז זכה בארבעה־עשר גביעים אירופיים. ב-1928 ייסדה ברצלונה, יחד עם מועדוני כדורגל ספרדיים נוספים, את הלה ליגה, ליגת הכדורגל הבכירה בספרד. נכון ל-2021, ברצלונה מעולם לא ירדה ליגה, יחד עם ריאל מדריד ואתלטיק בילבאו. ההיסטוריה של המועדון הייתה לעיתים קרובות פוליטית. אף על פי שנוסדה בידי זרים, הפכה ברצלונה בהדרגה למזוהה יותר ויותר עם הערכים הקטלאניים. העוינות לשלטון המרכזי במדריד הגיעה לשיאה בתקופת שלטונו של פרנקו, שאסר את השימוש בשפה הקטלאנית. המעבר למדינה דמוקרטית ב-1978 לא הפחית את תדמיתו הלאומנית של המועדון. בעשור השני של המאה ה-21, שנים של הצלחה ספורטיבית חסרת תקדים למועדון, תמכה ברצלונה באופן רשמי בדרישת העצמאות הקטלונית.
הקמה (1899)
ב-22 באוקטובר 1899, פרסם ז'ואן גאמפר, איש עסקים וכדורגלן שווייצרי שהגיע לברצלונה שנה לפני כן, מודעה ב-Los Deportes ("הספורט", מגזין ספורט מקומי שיצא לאור בברצלונה) ובה הוא מודיע על רצונו להקים קבוצת כדורגל. תגובות חיוביות הובילו לפגישה שנערכה ב-29 בנובמבר בבית הספר סולה ובה השתתפו 11 שחקנים, ובהם וולטר ויילד, המנהל הראשון של המועדון, וליואיס ד'אוסו, המזכיר הראשון. כתוצאה מפגישה זו הוקם מועדון הכדורגל ברצלונה. ברצלונה שיחקה את משחקה הראשון ב-8 בדצמבר 1899 נגד קבוצה של מספר אנגלים שהתגוררו בברצלונה, משחק שהסתיים בהפסד 0–1. ב-14 בדצמבר 1899 הוקמה באופן רשמי מועצת המנהלים של המועדון, ווולטר ויילד נבחר ליושב־ראש מאחר שהיה החבר המבוגר ביותר. הסמל נקבע להיות סמל העיר ברצלונה ודמי החבר נקבעו לשתי פסטות ספרדיות. המדים בצבעי אדום-כחול נלבשו לראשונה ב-1900. ישנן תיאוריות רבות בדבר מקורם של צבעים אלו, תיאוריה אחת, שאושרה על ידי המועדון, גורסת כי צבעים אלו היו צבעי קבוצת הרוגבי בבית הספר שבו למדו ארתור ויטי ואחיו ארנסט, שני שחקנים אנגלים-ספרדים שהיו דמויות מפתח בשנותיה המעצבות של ברצלונה.
השנים הראשונות (1901–1908)
בינואר 1901 השתתפה ברצלונה בטורניר התחרותי הראשון שלה, קופה מקאיה, בו סיימה שנייה. ב-1902 התחרתה בטורניר "מדליית פדרציית ההתעמלות הספרדית" בו סיימה ראשונה. בשנת 1902 התמודדה בגביע ההכתרה, שנערך על ידי פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית כדי לחגוג את הכתרתו של אלפונסו השלושה עשר ונחשב לגביע המלך הראשון אולם אינו מוכר ככזה באופן רשמי. בחצי הגמר ניצחה ברצלונה 3–1 את מדריד, במשחק שהיה לקלאסיקו הראשון מבין רבים, אולם בגמר הפסידה 1–2 לביסקאיה. בהמשך השנה זכתה ברצלונה בגביע הראשון שלה, קופה מקאיה. ברצלונה הפכה במהירות לאחד המועדונים המובילים בספרד, והתחרתה באליפות קטלוניה בכדורגל ובגביע המלך. ארתור ויטי התמנה לנשיא בשנת 1903, ותחתיו זכתה ברצלונה בגביע ברצלונה של 1903 ובאליפות קטלוניה של 1904/05.
תור הזהב הראשון: עידן גאמפר (1908–1925)
בשנת 1908 הפך גאמפר בפעם הראשונה לנשיא המועדון על מנת להציל אותו מפשיטת רגל. המועדון לא זכה בתואר מאז אליפות קטלוניה ב-1905 וסבל מעזיבת שחקנים בכירים, מה שגרם לקשיים כלכליים. הישגו העיקרי היה לרכוש אצטדיון שעזר למועדון להשיג הכנסה יציבה. ב-14 במרץ 1909 עבר המועדון ל-Camp de la Indústria, אצטדיון עם קיבולת של 8,000 איש. על מנת לחגוג את הכניסה לאצטדיון החדש, קיים המועדון תחרות עיצוב לסמליל. השחקן קרלס קוממלה זכה בתחרות והסמליל שעיצב עדיין משמש כסמל של ברצלונה, בשינויים קלים. בנוסף גאמפר החתים את הכישרון הצעיר פאולינו אלקנטרה, שעתיד להיות מלך השערים בכל הזמנים של ברצלונה, שני רק לליונל מסי.
מינויו של גאמפר פתח תקופה מוצלחת במיוחד. ברצלונה זכתה בשלוש אליפויות רצופות (1908/09, 1909/10, 1910/11), ובשנת 1910 השתתפה בייסודו של גביע הפירנאים, בו התחרו הקבוצות הטובות ביותר מלנגדוק, מידי-פירנה, אקיטן, חבל הבסקים וקטלוניה. התחרות נחשבה ליוקרתית ביותר מסוגה בזמנה, וברצלונה זכתה בה ארבע פעמים ברציפות (1910–1913). קרלס קוממלה היה השחקן החשוב ביותר של ברצלונה, והוא ניהל את הקבוצה יחד עם מנואל אמצ'סורה וג'ק גרינוול. גרינוול הפך למאמן הראשון של הקבוצה ב-1917. הטורניר האחרון של גביע הפירנאים נערך בברצלונה ב-1914 ובו זכתה היריבה העירונית, אספניול. בשנת 1910 זכה המועדון בגביע המלך הראשון שלו לאחר ניצחון 3–2 בגמר.במהלך אותה תקופה שינה המועדון את שפתו הרשמית מספרדית לקטלאנית, והפך בהדרגה לסמל קטלוני חשוב. עבור אוהדים רבים, המועדון היה סמל תרבותי ולאומי מעבר לכדורגל. ב-4 בפברואר 1917 ערך המועדון את משחק ההוקרה הראשון שלו (נגד טראסה, ברצלונה ניצחה 6–2) לכבודו של רמון טורלבה ששיחק בברצלונה בשנים 1913–1928.
במקביל, השיק גאמפר קמפיין לגיוס חברים נוספים למועדון, ועד 1922 כבר היו בו למעלה מ-20,000 חברים שסייעו במימון בנייתו של אצטדיון חדש. האצטדיון לס קורטס נפתח ב-1922 עם קיבולת של 22,000 צופים, והורחב בהמשך מספר פעמים עד לקיבולת של 60,000 איש. ב-1917 מינה גאמפר את ג'ק גרינוול למאמן הראשון במשרה מלאה בהיסטוריה של ברצלונה. בסך הכל היה גאמפר חמש פעמים נשיא ברצלונה בין 1908 ל-1925. תקופה זו הייתה תור הזהב הראשון של ברצלונה, שזכתה ב-11 אליפויות קטלוניה, שישה גביע המלך, וארבעה גביע הפירנאים. בעידן זה שיחקו במועדון שחקנים כמו פאולינו אלקנטרה, ריקרדו זאמורה, ג'ורג' פאטולו, קרלס קוממלה, רומה פורנס, פרנסיסקו ברו, ז'וזפ סמיטייר, פליקס ססומאגה, אגוסטי סאנצ'ו, אמילי סאגי-ברבה, פרנססק ויניאלס, מנואל אמצ'סורה ועוד.
תקופת נשיאותו של גאמפר הסתיימה בטרגדיה אישית. ב-14 ביוני 1925, לאחר עונה מוצלחת נוספת בה זכתה ברצלונה בדאבל (גביע המלך ואליפות קטלוניה), במחאה ספונטנית כנגד הדיקטטורה של מיגל פרימו דה ריברה, האוהדים הקטלונים שרקו בוז להמנון הספרדי. בתגובה, סגר המשטר את לס קורטס לשישה חודשים, גאמפר הואשם בקידום לאומניות קטלונית ונאלץ לגלות מספרד ולוותר על ניהול המועדון. ב-30 ביולי 1930 התאבד ז'ואן גאמפר בשווייץ, בשל בעיות אישיות וכלכליות.
הקמת הלה ליגה
בשנת 1926, קראה ברצלונה לראשונה להקמת ליגת כדורגל מקצוענית בספרד. לאחר דיונים רבים, הוסכם על עשר קבוצות שישתתפו בעונה הראשונה שתתקיים בשנת 1929, ובהן ברצלונה שנבחרה כאחת מהזוכות בגביע המלך.
תקופת הרפובליקה השנייה (1929–1939)
בעונה הראשונה של הלה ליגה שנערכה ב- זכתה ברצלונה והייתה לאלופת ספרד הראשונה. למרות זאת, באותה שנה היא הפסידה הן את גביע המלך והן את אליפות קטלוניה. בשנים הבאות, על אף שחקנים טובים כמו ז'וזפ אסקולה ששיחקו בשורותיה, ברצלונה חוותה דעיכה בשל הפוליטיקה הסוערת שהאפילה על הספורט. ברצלונה אמנם זכתה באליפות קטלוניה שש פעמים בשנים 1920–1938, היא לא השיגה דבר ברמה הלאומית, מלבד האליפות השנויה במחלוקת של 1937. בליגה היא סיימה פעם אחת בלבד במקום השני ואף הייתה קרובה להדחה במספר עונות, בגביע המלך הגיעה ברצלונה פעמיים לגמר (1932 ו-1936) אף הפסידה בשניהם, לאתלטיק בילבאו ולמדריד בהתאמה, שנחשבו אז לקבוצות החזקות בליגה. ב-1935 מונה הפוליטיקאי הקטלאני ז'וזפ סוניול לנשיא המועדון על רקע המצב הכלכלי הקשה בו הייתה ברצלונה.
מלחמת האזרחים (1936–1939)
ב-16 במרץ 1938 הפציץ חיל האוויר המלכותי האיטלקי את ברצלונה וגרם ל-3,000 הרוגים, כאשר אחת מהפצצות נחתה על משרדי המועדון. בינואר נפלה ברצלונה לידי הלאומנים, ובאפריל הסתיימה המלחמה בניצחונם של הלאומנים בראשות פרנקו. המועדון סומן מלכתחילה כיעד לדיכוי בשל היותו סמל של העיר ברצלונה, מעוז השמאל הרפובליקני והאנרכיסטי בספרד, וכמייצג המובהק ביותר של הקטלוניזם הלאומני. מספר חברי המועדון קוצץ ל-3,486 בלבד והתמודד עם מספר מגבלות ספורטיביות. כל הסממנים הלאומיים, כמו שפה ודגל, נאסרו בקטלוניה, כמו גם בכל הקהילות אוטונומיות. הדגל הקטלוני נאסר לשימוש והשפה הקטלאנית הוצאה אל מחוץ לחוק. צעדים אלו אילצו את המועדון לשנות את שמו ל-Club de Fútbol Barcelona (בספרדית, להבדיל משמו המקורי והנוכחי, Futbol Club Barcelona, בקטלאנית), ולהסיר את דגל קטלוניה מסמלו.
שלטון פרנקו: השנים הראשונות (1939–1951)
ב-1939 שבה הלה ליגה לפעול לאחר שלוש עונות בהן הליגה הושבתה, וברצלונה סיימה תשיעית וכמעט הודחה. באותה עונה התקיימה אליפות קטלוניה בפעם האחרונה ובה זכתה אספניול, שנחשבה ל'מלוכנית' יותר ותמכה בפרנקו. לאחר מכן בוטלו כל התחרויות הקטלוניות כאשר רק התחרויות הכלל־ספרדיות הורשו לפעול.
ב-1942 זכתה ברצלונה בגביע המלך, ששמו שונה לגביע הגנרל, לאחר ניצחון 4–3 על אתלטיק בילבאו בגמר. למרות זאת, בליגה ברצלונה סיימה במקום ה-12 המוביל למבחני הדחה, אך ניצחה בהם 5–1 את מורסיה וניצלה מירידה. ב-1943 נפגשה ברצלונה עם ריאל מדריד בחצי הגמר של גביע הגנרל וניצחה אותה 3–0 בלס קורטס. לפני משחק הגומלין במדריד ביקר מנהל ביטחון הפנים של פרנקו בחדר ההלבשה והזכיר לשחקנים שהם מורשים לשחק רק בזכות "נדיבות המשטר". ריאל מדריד ניצחה 11–1, מה שהיה ונותר הניצחון הגדול ביותר בקלאסיקו.
ביום ראשון גשום ב-1951 הקהל עזב את לס קורטס לאחר ניצחון 2–1 על ראסינג סנטנדר ברגל ולא השתמש בחשמליות, בגלל שביתת החשמליות שנאסרה על ידי השלטונות. אירועים כאלו גרמו לברצלונה לייצג, מעבר לסמל של לאומיות קטלונית, גם ערכים של חירות וזכויות אדם בעיני ספרדים פרוגרסיבים רבים.
עידן קובאלה (1951–1961)
את רוב עונת 1952/53 החמיץ קובאלה בשל מחלת השחפת ממנה סבל, ובהיעדרו היה מורנו השחקן הבולט בקבוצה. קובאלה חזר לקראת סוף העונה והוביל את הקבוצה לזכייה בדאבל, אליפות בפעם השנייה ברציפות וגביע הגנרל בפעם השלישית ברציפות. בשנים הבאות הייתה ריאל מדריד של פרנץ פושקש ואלפרדו די סטפנו הקבוצה החזקה בספרד וזכתה בשיאה בארבע אליפויות ובחמישה גביעי אירופה לאלופות. ברצלונה זכתה בשנים אלה בגביע הגנרל של 1957 וגביע ערי הירידים ב-1958.
ב-24 בספטמבר 1957 נחנך האצטדיון החדש של ברצלונה, "נואו אסטדי דל פוטבול קלאב ברצלונה" הידוע יותר בשמו הקאמפ נואו (בשנת 2000 הפך השם לרשמי), עם למעלה מ-90,000 מושבים. הוא עדיין האצטדיון הגדול ביותר באירופה. לקראת סוף שנות ה-50 התגבשה שוב בברצלונה קבוצה חזקה סביב קובאלה, שכללה את ההונגרים זולטאן ציבור ושנדור קוצ'יש, הברזילאי אבריסטו, את הכוכב הספרדי העולה לואיס סוארס, זוכה כדור הזהב לשנת 1960, ואת הלניו הררה כמאמן. קבוצה זו זכתה בדאבל בעונת 1958/59 ובאליפות שנייה ברציפות בשנת. בעונת 1959/60 השתתפה ברצלונה בפעם הראשונה בגביע אירופה לאלופות והגיעה עד חצי הגמר שם הודחה על ידי ריאל מדריד בתוצאה המצטברת 2–6. בנוסף זכתה ברצלונה בפעם השנייה בגביע ערי הירידים. בעונה זו איבד קובאלה את מקומו בהרכב ואאולוחיו מרטינס היה השחקן הבולט של ברצלונה, אולם הררה פוטר בסוף העונה וקובאלה חזר להרכב הראשון.
היה זה משחקו האחרון של קובאלה במדי ברצלונה. ב-30 באוגוסט 1961 ערכה ברצלונה משחק הוקרה לקובאלה, נגד סטאד ריימס הצרפתית. כוכבי ריאל מדריד, די סטפנו ופושקש הופיעו במשחק במדי ברצלונה, מה שהפך משחק זה ליחיד במינו. בסך הכול זכה קובאלה בברצלונה בארבע אליפויות ספרד, חמישה גביעי הגנרל, שני גביעי ערי הירידים, גביע לטיני ושני גביעי אווה דוארטה.
שלטון פרנקו: השנים האחרונות (1961–1973)
ב-1961 נמכר לואיס סוארס לאינטר מילאנו תמורת 142,000 אלף פאונד והפך לשחקן היקר ביותר בהיסטוריה באותה עת. שנות השישים היו פחות מוצלחות עבור ברצלונה, כאשר ריאל מדריד שלטה בליגה. ב-1962 הפסידה ברצלונה בגמר גביע ערי הירידים לולנסיה בתוצאה המצטברת 3–7. ב-1963 זכתה ברצלונה בגביע הגנרל, וב-1966 בגביע ערי הירידים. ב-1967 הגיע לברצלונה קרלס רשאק ויחד עם ז'וזפ מריה פוסטה הוביל את הקבוצה לעונה מוצלחת למדי בה סיימה שנייה בליגה לאחר ריאל מדריד. ב-5 ביולי 1968 ניצחה ברצלונה במפתיע את ריאל מדריד 1–0 בגמר גביע הגנרל שנערך באצטדיונה הביתי, הסנטיאגו ברנבאו. קפטן הקבוצה, חוסה אנטוניו סאלדואה קיבל את הגביע מפרנקו המאוכזב. ב-21 במאי 1969 הפסידה ברצלונה את גביע המחזיקות לאחר הפסד 2–3 לסלובן ברטיסלאבה בגמר. ב-1971 ניצחה ברצלונה 4–3 את ולנסיה בגמר גביע הגנרל וזכתה בגביע בפעם ה-17. כמו כן ברצלונה סיימה שנייה בליגה בשוויון נקודות עם ולנסיה, האלופה. רשאק סיים באותה עונה כמלך השערים בליגה עם 17 שערים וזכה בפרס הפיצ'יצ'י.
עידן קרויף וחזרת הדמוקרטיה (1973–1978)
בקיץ 1973 הגיע לברצלונה השחקן ההולנדי יוהאן קרויף שנרכש מאייאקס תמורת 920,000 פאונד, שיא עולמי באותם ימים. קרויף, שהיה באותה עת כבר אחד מן השחקנים הטובים בעולם וזוכה כדור הזהב לשנת 1971, התחבב במהירות על אוהדי ברצלונה כשסיפר כי הוא דחה הצעה מריאל מדריד בגלל היותה מזוהה עם משטר פרנקו. קרויף אף קרא לבנו בשם ג'ורדי, על שם הקדוש הקטלאני גאורגיוס הקדוש. לצד שחקנים נוספים כמו חואן מנואל אסנסי, קרלס רשאק והוגו סוטיל, הוביל קרויף (שמונה לקפטן הלא-ספרדי הראשון בתולדות המועדון) תחת המאמן ההולנדי רינוס מיכלס את הקבוצה לאליפות ראשונה מאז 1960, כולל ניצחון 5–0 בקלאסיקו על ריאל מדריד בסנטיאגו ברנבאו. למרות זאת, הפסידה ברצלונה את גביע הגנרל לריאל מדריד לאחר הפסד 0–4 בגמר. קרויף זכה בכדור הזהב בפעם השנייה ב-1973 ובפעם השלישית ב-1974, לאחר שהוביל את לגמר המונדיאל, והיה לשחקן הראשון לזכות בפרס שלוש פעמים.
ב-20 בנובמבר 1975 מת פרנקו, וספרד עברה תהליך מהיר של דמוקרטיזציה. קטלוניה קיבלה מעמד של קהילה אוטונומית והחוקים האוסרים על שימוש בשפה ובדגל הקטלוניים בוטלו. ברצלונה שינתה את שמה בחזרה לשמה הקטלוני המקורי Futbol Club Barcelona והחזירה לסמלה את הדגל הקטלוני.
ב-1978 זכתה ברצלונה בגביע המלך לאחר ניצחון 3–1 על לאס פאלמאס. בקיץ 1978 עזב קרויף את הקבוצה ופתח בקריירה בארצות הברית.
עידן נונייס (1978–2000)
ב-1978 נבחר ז'וזפ ליואיס נונייס לנשיא המועדון והיה לנשיא הנבחר הראשון של המועדון. המעבר לתהליך בחירות דמוקרטי היה קשור קשר הדוק לסיום הדיקטטורה של פרנקו וחזרת הדמוקרטיה לספרד. לנונייס לא היה קשר קודם עם המועדון, והוא נבחר כאיש עסקים שביכולתו לבסס את מעמד המועדון כמועדון כדורגל ברמה עולמית ולהעניק לו יציבות כלכלית. תקופת כהונתו נמשכה 22 שנים, ובתקופה זו המועדון חווה צמיחה ספורטיבית וכלכלית אדירה והפך לאחד המועדונים הגדולים, המצליחים והאהודים בעולם.
עידן שוסטר ומראדונה (1978–1988)
ב-16 במאי 1979 זכתה ברצלונה, תחת המאמן ז'ואקים ריפה, בגביע אירופה למחזיקות גביע לאחר ניצחון 4–3 על פורטונה דיסלדורף בגמר שנערך בבזל, ואליו הגיעו 30,000 אוהדי ברצלונה. השחקן המשמעותי בזכייה זו היה החלוץ האוסטרי הנס קרנקל שכבש 36 שערים בעונתו היחידה בברצלונה. באותה שנה החל נונייס להשקיע באקדמיית הנוער של ברצלונה, והקים מעונות לתלמידים המגיעים מחוץ לברצלונה בבניין שנקרא La Masia de Can Planes, או בקיצור: לה מאסיה. שמם של המעונות יהפוך לשם נרדף לאקדמיית הכדורגל של ברצלונה. ב-1980 הורחב הקאמפ נואו משמעותית, לקראת משחקי מונדיאל 1982 שנערך בספרד. ב-1980 הגיעו לברצלונה הקשר הגרמני ברנד שוסטר והבלם הבסקי חוסה רמון אלכסנקו, שניהם יהיו משחקני המפתח של המועדון בעשור הקרוב. ברצלונה זכתה בגביע המלך ב-1981 ובגביע המחזיקות בפעם השנייה ב-1982. ביוני 1982, חתם בקבוצה השחקן הארגנטינאי דייגו מראדונה, מטובי השחקנים בכל הזמנים, תמורת 5 מיליון ליש"ט ששולמו לקבוצתו בוקה ג'וניורס, ההעברה היקרה בעולם באותה עת. בעונתו הראשונה כבש מראדונה 23 שערים בכל המסגרות, ותחת המאמן ססאר לואיס מנוטי (שאימן את מראדונה בנבחרת ארגנטינה הצעירה) זכתה ברצלונה בגביע המלך ה-20 של המועדון ובגביע הליגה הספרדית, שניהם לאחר ניצחון על ריאל מדריד בגמר (2–1 ו-4–3 בהתאמה). ב-26 ביוני 1983, בקלאסיקו נגד ריאל מדריד שנערך בסנטיאגו ברנבאו במסגרת גביע הליגה, הבקיע מראדונה שער תוך כדי שהוא מהתל בשחקני ריאל מדריד וזכה לתשואות מצד אוהדי ריאל מדריד והיה לראשון שזוכה למחווה זו (מאז זכו למחווה גם רונאלדיניו ואנדרס אינייסטה). מראדונה החמיץ את הסופר קאפ האירופי מול אסטון וילה בשל הצהבת ממנה סבל, וברצלונה הפסידה את הגביע לאחר הפסד 1–3 בסיכום שני המשחקים. בנובמבר 1983 זכתה ברצלונה בסופר קאפ הספרדי לאחר ניצחון 3–2 על אתלטיק בילבאו בסיכום שני המשחקים. בעונת 1983/84 הפסידה ברצלונה את הגביע לאתלטיק בילבאו לאחר הפסד 0–1 בגמר, משחק הזכור במיוחד בשל קטטה המונית אותה הוביל מראדונה. אירוע זה, וסכסוכים נוספים בין מראדונה והנהלת המועדון, הובילו למכירתו של מראדונה לקבוצה האיטלקית נאפולי תמורת 7.4 מיליון דולר, שהיה גם הוא לשיא עולמי.
לקראת עונת 1984/85 פוטר המאמן הארגטינאי ססאר, והמאמן האנגלי המצליח טרי ונבלס הוחתם במקומו. ונבלס יישם מערך 4-4-2 שהיה נפוץ באנגליה באותה עת והביא לידי ביטוי את יכולותיהם של סטיב ארצ'יבלד, שוסטר ומיגלי. ברצלונה זכתה בסיום העונה באליפות ראשונה מאז 1974, בפער של 10 נקודות מסגניתה. אחד הרגעים הזכורים מעונה זו הוא הצלת בעיטת עונשין של השוער חבייר אורוטי ארבעה מחזורים לפני סוף העונה, מה שהבטיח את האליפות. בעונה שלאחר מכן העפילה ברצלונה לגמר גביע אירופה לאלופות לראשונה מאז 1961, אך בגמר היא הפסידה 0–2 בפנדלים לסטיאווה בוקרשט. באותה עונה סיימה ברצלונה שנייה בליגה לאחר האלופה ריאל מדריד, והפסידה בשלושה גמרים שונים: גמר גביע אירופה לאלופות, גמר גביע המלך והסופר קאפ הספרדי. למרות זאת, זכתה ברצלונה בגביע הליגה הספרדית בפעם האחרונה שבה התקיים טורניר זה.
באזור הזמן הזה החלו להתעורר מתחים בין קבוצת האוהדים הלאומנית Boixos Nois שהייתה מזוהה עם השמאל הרדיקלי, לבין ההנהלה בראשות נונייז. ה-Boixos Nois דרשו את התפטרותו של נונייז שנתפס בעיניהם כסמכותי יתר על המידה, והפגינו נגדו בקריאות וכרזות במשחקים. במקביל, חוותה ברצלונה התפרצות של תנועת גלוחי הראש הימנית-קיצונית בדרך כלל. גלוחי הראש הסתננו לתוך ה-Boixos Nois והקבוצה הפכה לאיטה מליברלית לפאשיסטית, מה שגרם לפילוג בתוך הקבוצה ולתמיכה פתאומית בנונייז. אלו שנותרו ב-Boixos Nois הפכו לאלימים, בהשראת גלוחי הראש מבריטניה, וגרמו במספר מקרים לוונדליזם שהביאו למעצרים בקנה מידה גדול.
לאחר מונדיאל 1986 נרכשו החלוץ האנגלי גארי ליניקר, מלך השערים במונדיאל והשוער הבסקי אנדוני זוביזרטה (שיאן ההופעות בלה ליגה בכל הזמנים). ליניקר כבש בעונתו הראשונה 20 שערי ליגה, כולל שלושער נגד ריאל מדריד, וזוביזרטה זכה בפרס ריקרדו זאמורה לשוער הטוב ביותר בליגה, אך שוסטר הודח מההרכב בשל התנהגותו בגמר גביע אירופה לאלופות, וברצלונה הפסידה את הליגה בפעם השנייה ברציפות לריאל מדריד בפער של נקודה בלבד. כמו כן, בגביע אירופה הודחה ברצלונה ברבע הגמר על ידי דנדי יונייטד. לאחר פתיחת עונה גרועה במיוחד פוטר ונבלס בספטמבר 1987. במקומו הובא המאמן הספרדי לואיס אראגונס, שהחזיר את שוסטר להרכב ולמרות המצב העגום בו הייתה הקבוצה (ארבעה הפסדים רצופים ובמקום ה-19 בליגה), הצליח לסיים עמה במקום השישי ולזכות בגביע המלך לאחר ניצחון 1–0 על ריאל סוסיאדד. בסיום אותה עונה התרחש האירוע הידוע בשם "מרד הספרייה" (Hesperia Mutiny, על שם המלון בו התבצרו השחקנים), בו דרשו השחקנים מההנהלה להתפטר. נונייז בתגובה שחרר חצי מהסגל (14 בתוך 26), כולל שוסטר (שעבר לריאל מדריד), ואת המאמן אראגונס. במקומו החתים נונייז את שחקן העבר יוהאן קרויף למאמן.
עידן קרויף: קבוצת החלומות (1988–1996)
ב-1988 מונה יוהאן קרויף למאמן ברצלונה, מה שסימן את תחילתו של תור זהב נוסף בברצלונה. קרויף יישם בברצלונה את שיטת טוטאל פוטבול שפותחה על ידי מאמנו רינוס מיכלס ויצר קבוצה חדשה כמעט מאפס. בעונתו הראשונה שילב קרויף שחקנים חדשים כמו צ'יקי בגיריסטיין, חוסה מריה באקרו, אוסביו, יון אנדוני גויקוצ'אה וחוליו סלינאס שכבש 22 שערים בעונה זו, וגם שחקנים מקבוצת המילואים כמו גיירמו אמור ואלברט פרר. לעומתם גארי ליניקר נדחק ועזב בסוף העונה את הקבוצה. במאי 1989 זכתה ברצלונה בגביע המחזיקות לאחר ניצחון 2–0 על סמפדוריה בגמר. את הליגה סיימה ברצלונה כסגניתה של ריאל מדריד.
ב-1989 הגיעו לברצלונה הקשר־ההתקפי הדני מיכאל לאודרופ והבלם ההולנדי רונאלד קומאן והפכו לשחקנים חשובים ביותר בקבוצה. למרות עמדתו האחורית, כבר בעונתו הראשונה היה קומאן מלך שערי הקבוצה עם 18 שערים (הוא עדיין שחקן ההגנה עם הכי הרבה שערים בהיסטוריה של הכדורגל ). בדצמבר 1989 הפסידה ברצלונה את הסופר קאפ האירופי לאחר הפסד 1–2 למילאן שנחשבה אז לקבוצה החזקה באירופה. באפריל 1990 זכתה ברצלונה בגביע המלך לאחר שניצחה 2–0 את ריאל מדריד בגמר.
ב-1990 נרכש החלוץ הבולגרי חריסטו סטויצ'קוב, שזכה בנעל הזהב האירופית בעונה החולפת. סטויצ'קוב כבש 22 שערים בעונת הבכורה שלו בקבוצה. בסיום העונה, ברצלונה זכתה באליפות הליגה בפער של 10 נקודות, ובכך קטעה רצף של חמש אליפויות של ריאל מדריד. בגביע המחזיקות הפסידה ברצלונה בגמר 1–2 למנצ'סטר יונייטד.
כעשור לאחר הקמת לה מאסיה, החלו השחקנים הראשונים להופיע בקבוצה הבוגרת. בשונה מן הנהוג אז, הרבה יוהאן קרויף לתת הזדמנויות לצעירים. אחד מן השחקנים הראשונים שזכו להכרה ולהזדמנות לשחק בבוגרים היה ז'וזפ גוארדיולה שהופיע שש פעמים בקבוצה בעונת 1990/91 בגיל 19 בלבד.