cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של היהדות הקראית
הולדת הקראות
לדבריהם, לכל אורך ההיסטוריה היהודית מאז התקופה הבתר-חשמונאית עד להקמתה הרשמית של התנועה הקראית בימי ענן בן דוד היו חוגים ששמרו על התנגדותם לתורה שבעל־פה. איחודם וגיבושם של חוגים אלו לתנועה אירע רק בימי ענן בן דוד, בתקופה בה החלו ראשי הגולה בבבל לקדש את התלמוד כספר מחייב לעם היהודי.
תור הזהב של היהדות הקראית
התקופה שבין המאה ה-9 ועד למאה ה-11, מכונה לעיתים "תור הזהב הקראי". בתקופה זו הייתה יצירה קראית ענפה, בעולם בכלל ובארץ ישראל בפרט, בתחומי הפרשנות, הדקדוק, הספרות, הפילוסופיה והפצת הקראות.
כתוצאה מפעילויות אלה נראה היה במאה ה-9 שהקראות מהווה איום של ממש על היהדות הרבנית. קהילות קראיות נפוצו במקומות רבים בעולם והקראים היוו אחוז ניכר מכלל העם היהודי, אולם לא לאורך ימים.
ונציה הקטנה (פירושונים)
ונציה הקטנה הוא כינוי שמקורו בעיר ונציה שבאיטליה המשמש את המקומות הבאים: {{פירושונים|
היסטוריה של היהדות הקראית
המרכז בארץ ישראל
בשנת 878 נכבשה ארץ ישראל בידי אחמד אבן טולון, שליט מצרים. הקראים ניצלו שינוי שלטון זה ובעקבותיו החלה הגירה לירושלים ולארץ ישראל. בעקבות כך עבר במאה העשירית מרכז הכובד של התנועה הקראית מפרס ובבל לירושלים. הקראים הירושלמים נקראו אבלי ציון או "עדת השושנים". הם קיבלו עליהם חיי עוני, צום וסגפנות, ועסקו בקינה על החורבן. "עדת השושנים" היא תופעה מיוחדת במינה בתולדות ישראל בימי הביניים, שכן חבריה ניהלו תעמולה "ציונית" פעילה וקראו לעליה המונית לארץ, שתזרז את בוא הגאולה. בירושלים הייתה קיימת ישיבה קראית מרכזית שמשכה תלמידים מכל הארצות והייתה נודעת בחשיבותה.
ונציה הקטנה (פירושונים)
ראו גם
}}
היסטוריה של היהדות הקראית
המרכז בארץ ישראל
בתקופה זו יצרו חכמים קראים יצירות מרכזיות. את רובם כתבו בשפה הערבית באותיות עבריות. בין החכמים הקראים הארץ-ישראלים מפורסמים שמותיהם של:
באותם זמנים היו הקראים עסוקים בפולמוס סוער עם רבנים כמו רבי סעדיה גאון. יש אומרים שללא פועלו, הייתה הקראות דוחקת את רגלי היהדות הרבנית. בשל הפולמוס המחודד, נוצרה הבדלה גמורה בין הקראים לבין מאמיני התורה שבעל פה. בכל הושענא רבה התכנסו היהודים הרבניים בירושלים במעמד הר הזיתים וקראו שם כתב חרם כנגד הקראים. הקראים הצליחו לערב את השלטונות לטובתם ולמנוע נוהג זה. היו זמנים שבהם היחסים בין רבניים לקראים היו מתוחים מאוד, ואף נמסר על התנגשויות אלימות ביניהם.
לקהילה הקראית בארץ ישראל ובירושלים במיוחד היה מעמד נכבד בתקופה זו, ונראה שמעמדם היה בכיר ממעמד היהודים הרבניים בארץ. הקראים שימשו בתפקידים בכירים בחצרות השליטים כמזכירים, רופאים, גובי מיסים, ועוד, מוזכר גם קראי שמונה למושל ירושלים. מעדויות מהתקופה נראה שהקראים אף הצליחו להשפיע על הרבניים בארץ, וגרמו לרבניים לקבל כמה ממנהגיהם והלכותיהם.
המרכז בפרס ובערב
מוצאו של החכם יעקב הקירקיסאני, ההיסטוריון והפרשן החשוב היה מעיראק. גם החכם בן המאה העשירית חסן בן משיח, שניהל פולמוסים חריפים ביותר כנגד רס"ג היה בגדאדי.
המרכז במצרים
התאריך המדויק של תחילתו של היישוב הקראי במצרים אינו ידוע. לפי אחת המסורות הקראיות, ענן בן דוד הוא זה שחיזק וביסס את הקהילה הקראית במצרים. מסורת אחרת טוענת שקראים ישבו במצרים עוד לפני הכיבוש הערבי (641). המרכז במצרים היה מרכז קראי חשוב במשך דורות. ככל הנראה החל מחזקיהו (1064), ישבו במצרים הנשיאים מבית דוד המלך, צאצאי ענן בן דוד שנשאו בתואר "ראש הגולה".
הקהילה הקראית התקיימה לאורך מאות שנים בפוסטאט (קהיר העתיקה), ונראה שהייתה לה השפעה רבה בעיר. בבית הכנסת "בן עזרא" שבפוסטאט התגלתה הגניזה המפורסמת, שבה היה חומר קראי רב. נראה שבית הכנסת היה שייך לקראים ועבר לידי הרבניים רק במאה ה-14.
ידועות גם קהילות בצהרג'ת, בתניס, בדמיאט ובאלכסנדריה. עם יסוד העיר קהיר ושרפתה של פֻסְטאט בשנת 1168 עבר חלק גדול מהקראים מפסטאט לקהיר, שם התקיימה הקהילה לאורך מאות שנים, והיו תקופות בהן הייתה לאחד מהמרכזים הקראיים החשובים.
נראה שבמאה ה-12 הייתה לקראים השפעה רבה גם על הרבניים, ויש מהרבניים עברו לקראות. כאשר בא הרמב"ם למצרים בשנת 1166 הוא מצא כי מנהגי הקראים פשטו בקרב הרבניים, למשל דרך טהרה באמצעות יציקת מים ותפילה קראית. הרמב"ם יעץ לקרב את הקראים ולהתנהג עמם כאחים, יחס האחווה כלפיהם מותנה, לפי הרמב"ם, בכך שלא יביעו זלזול פומבי בתלמוד וברבנים. אך עם זאת הוא ניסה למנוע השפעות קראיות ונראה שגם הצליח.
מבין הידועים שבחכמי הקראים במצרים ניתן למנות את:
המרכז בספרד
בספרד היה מרכז קראי גדול, וידוע על קהילות קראיות בספרד החל מהמאה ה-10. ככל הנראה הייתה לקהילה הקראית בספרד השפעה ולכן ניסו חכמי הרבניים לפעול נגד הקראים שם. עד שנת 1100 בערך נערך לוח השנה הקראי בספרד לפי השיטה הקראית הארץ ישראלית. ידועות קהילות קראיות בערים בורגוס, טולדו וטלוורה. בעקבות מאמצי הרבניים כנגד הקראים ניתנה בשנת 1178 הוראת גירוש לקראים בספרד על ידי המלך אלפונסו השמיני. למרות זאת עד ראשית המאה ה-14 עדיין חיו קראים בספרד.
המרכז הקראי בביזנטיון החל מימי הביניים
קראים הגיעו לאימפריה הביזנטית, שנכבשה בהדרגה על ידי העות'מאנים, עוד לפני הטבח הצלבני בירושלים, והתקיימה שם קהילה קראית. קהילה זו גדלה במאה ה-11 כתוצאה מתנועת הגירה גדולה של קראים אל ביזנטיון, ככל הנראה בגלל התנאים הכלכליים הטובים שהיו שם באותם הימים. הם עסקו שם בטקסטיל ובמסחר, אך גם המשיכו במרץ את מפעל הספרות הקראית. בביזנטיון, ששפתה לא הייתה ערבית, כתבו החכמים הקראים בעברית, ותרגמו חלק מהכתבים הקראיים שנכתבו בערבית לעברית. שם החל תהליך של התקרבות בין הרבניים לקראים מתוך מגמה לשיפור היחסים ביניהם. המרכז הקראי בביזנטיון הגיע לשיא פריחתו במאה ה-13 ושגשג אף לאחר כיבוש קונסטנטינופול (איסטנבול) בידי העות'מאנים בשנת 1453.
בקושטא (איסטנבול) פעלו כמה חכמים והוגי דעות קראים חשובים ביותר. מבין הבולטים בחכמי ביזנטיון ניתן למנות את: המרכז בקושטא שקע בסופם של ימי הביניים, ובמקומו צמח המרכז בקרים ובארצות מזרח אירופיות אחרות. מרכז קראי זה הוסיף להתקיים גם בעת החדשה, וישנם קראים בטורקיה עד לימינו.
המרכז הקראי באירופה בימי הביניים
ממסמכים היסטוריים עולה כי כבר במאה ה-12 ישבו קראים בקרים במערב רוסיה של היום, ונראה שהקראים הגיעו לקרים מביזנטיון ומהקווקז. הקראים גרו בעריה הראשיות של קרים כמו: סוֹלכת, צ'וּפוּט-קלעה, פַאוֹדוֹסיה (כָּפא) ואֶוּפּטוֹריה (יֶוופטוֹריה, גוֹזלו) ככל הנראה קראים מקרים התיישבו במקומות אחרים במזרח אירופה. תחילתו של היישוב הקראי שם לא ברורה אולם ידוע כי בסוף המאה ה-14 כבר ישבו קראים בעריהן הראשיות של ליטא ופולין: בריסק, טרוקי, לוצק, לודמיר ועוד. כנראה הם היגיעו יחד עם יהודים רבניים בגלל הפריוולגיות שקיבלו יהודים מהדוכס הליטאי ויטאוטאס הגדול. נפוצה גם אגדה שהומצאה על ידי מחברים קראים בשנות ה-30 של המאה ה-20 שלפיה חלק מהקראים הובאו לטרקאי, בירת ליטא באותה תקופה, על ידיויטאוטאס הגדול, במטרה לשמש כחיל משמר נאמן אשר יגן עליו מהפיכות אפשריות. במציאות על המצודה שמרו חיילים ממוצא טטרי. במחצית השנייה של המאה ה-17 היו כ-30 קהילות קראיות במזרח אירופה. מקורות מהתקופה מספרים כי צעירים קראים נשלחו ללימודים בקושטא ובסיומם חזרו למזרח אירופה ושימשו שם בתפקידי הנהגה.
קראי מזרח אירופה דיברו בשפה ייחודית משלהם - שפה קראימית ("לשון קדר"), ששורשה במשפחת השפות הטורקיות. אחרי שבמשך מאות שנים שימשה כלשון דיבור היא הפכה במאה ה-17 גם ללשון כתיבה. בכתיבתה נעשה שימוש בכתב עברי, ומאוחר יותר - בכתב לטיני וקרילי.
מבין החכמים הקראים הבולטים במזרח אירופה ניתן למנות את:
הידיעות על קראים בגרמניה ובצרפת מעורפלות ולא ברורות. אם היו שם קראים, כנראה שלא הייתה להם השפעה רבה ושהקהילות שם לא האריכו ימים.
הקראים בארץ ישראל מהמאה ה-13 ועד הקמת המדינה
היישוב הקראי בארץ ישראל התחדש לאחר כיבוש הארץ בידי צלאח א (ל)דין בשנת 1187 מידי הצלבנים, ונוסדו קהילות קראיות בירושלים ובחברון. קהילות קראיות קמו מפעם לפעם במקומות אחרים בארץ ישראל כמו בצפת. באשקלון הייתה קיימת קהילה קראית גם בזמן הכיבוש הצלבני.
מקומה של הקהילה בירושלים בין שאר הקהילות הקראיות בעולם היה שולי ברוב התקופות, ובחלק מהשנים לא היו בה אפילו עשרה גברים.
יצחק בן-צבי מתאר את הקראים בירושלים במאה ה-17: "הקראים המועטים בירושלים היו מקבלים עליהם את מרותם של הרבנים, שהתייחסו אליהם ביחס הוגן. לפעמים אפילו שלחו את ילדיהם ללמוד בתלמוד תורה". אחד המקורות מוסיף ואומר: "הקראים בירושלים מכבדים את החכמים ביותר ונושקים ידיהם ואינם מדברים תועה (סרה) עליהם. ואדרבא, כי יהיה להם דבר באים לבית דין להתדיין לפני דייני ישראל (דיינים רבניים)".
משפחת סינאני, הוותיקה שבמשפחות הקראיות בירושלים, לא נטשה את העיר אלא עם כיבוש העיר העתיקה בידי הלגיון הירדני במלחמת העצמאות.
הקראים באירופה בעת החדשה
תחילת המאה ה-19 הייתה תקופה של פריחה בתרבות הקראית בקרים. נפתחו בתי דפוס שהוציאו לאור ספרים רבים שנכתבו בעבר, אך גם לא פסקה היצירה החדשה. ספרי הלכה, מוסר, פרשנות, היסטוריה ומחקר וגם פיוטים רבים נכתבו בתקופה זו. מבין הבולטים שבחכמי התקופה ניתן למנות את:
לקראת אמצע מאה ה-19 פעלה בקרים תנועה לאומית קראית בראשותו של החוקר והחכם הקראי אברהם פירקוביץ'. מתוך מטרה להשיג שוויון זכויות בינם לבין הנוצרים, הוא פרסם מחקרים רבים שטענו כי התקיים ישוב יהודי בקרים כבר במאה ה-7 לפנה"ס, והקראים האלו היו לאבותיהם של הכוזרים. היום ידוע שרבים מהמסמכים שהציג היו מזויפים. על כל פנים, הוא השיג את מטרותיו, והצליח להשיג שוויון זכויות מלא בין נוצרים לקראים. לתנועה הלאומית הקראית הייתה השפעה ארוכת טווח בשנים לאחר מכן. בקרב קראי מזרח אירופה הלך והתחזק זרם שראה את הקראים כבעלי מוצא ומאפיינים אתניים שונים מאלו של היהודים.
השלטון הצארי ברוסיה, שהעניק לקראים שוויון זכויות, דרש מהקראים לאסור על קבלה של יהודים רבניים לקראות. לפיכך התקבלה החלטה, מוסכמת על כל קהילות הקראים, שלא לקבל אנשים לתוך הקראות. החלטה זו עמדה בעינה שנים רבות לאחר מכן, והפכה אבן נגף לקראות.
בזמן השלטון הנאצי הוקמה ועדת בדיקה לעניין מעמדם הגזעי של הקראים. הנאצים פנו למספר היסטוריונים יהודים- יצחק שיפר, מאיר בלבן וזליג קלמנוביץ'- בשאלה האם הקראים הם ממוצא אתני יהודי. אלו שיקרו ביודעין והצהירו שאין שום קשר בין הקראים לעם היהודי, מתוך מטרה להציל את הקראים. קביעתם סייעה להצלת חלק מהקהילות הקראיות מהשמדה בשואה, אולם היו מקומות שבהם הצהירו קראים על יהדותם ונספו בשל כך. היחס המיוחד לקראים קומם כמה אידאולוגים נאצים, שידעו שמדובר למעשה ביהודים, ורווחה דעה שיש לשמור בסוד את קיומה של קבוצה אתנית זו ואת הסלחנות כלפיה. קראים, כקבוצות אתניות אחרות באירופה הכבושה גויסו ליחידות גרמניות, וכחמש מאות עד שש מאות קראים בחצי האי קרים גויסו אליהן.
על פי האנציקלופדיה לתקופת השואה:
השלטון הסובייטי מנע מהקראים המזרח-אירופיים בברית המועצות ללמוד את דתם ואת תרבותם. רבים מן הקראים נטמעו ונראה שמעט נותר מהתרבות הקראית באזור זה של העולם. <BR> כיום יש כ-2000 קראים מוצהרים במזרח אירופה והתאחדויות שלהם התחילו לפעול לאחר התמוטטות ברית המועצות. רובם אינם רואים עצמם כחלק מהעם היהודי, אלא כקבוצה אתנית נפרדת הקרויה קראילאר. <BR> הניב האוקראיני של הלשון הקראימית נכחד. הניב הליטאי-פולני מדובר כיום בידי עשרות בודדות בלבד, אך נעשים מאמצים להחיותו. בליטא מתקיימת פעילות ספרותית קראית יפה ביחס לקוטנה של הקהילה, שמספר חבריה מונה כמה מאות בלבד.
הקראים במצרים בעת החדשה
ישנם הבדלים בין קראי מצרים לקראי מזרח אירופה. הקראים המצרים הצהירו תמיד על היותם יהודים. מקורה של קהילת הקראים בישראל הוא בקראי מצרים.
בעת החדשה נהגו הקראים במצרים להביא את חכמים מארצות אחרות כמו טורקיה ומזרח אירופה לכהן בתפקיד החכם הראשי של הקהילה, איתו מופקדת האחריות להדריך ולהנהיג את הציבור. החכמים הבולטים במצרים היו:
הקראים במצרים התרכזו בעיקר ברובע הקראי בקהיר ("חארת אליהוד אלקראין"), שהיה חלק מהרובע היהודי הכללי. במאה העשרים עזבו חלק מבעלי האמצעים את הרובע הקראי לטובת שכונות היוקרה של קהיר או ערים אחרות כגון אלכסנדריה ופורט סעיד, אך מרבית הקהילה המשיכה להתגורר ברובע העתיק. ברובע שכנו בתי כנסת אחדים, ובשנת 1932 הושלמה בנייתו של בית הכנסת הקראי הגדול והמפואר בשכונת אלעבאסיה, אשר נקרא על שמו של המשורר הקראי המפורסם מימי הביניים החכם משה דרעי.
החל מסוף המאה ה-19 השתלבו הקראים באופן הולך וגובר בכלכלה ובמנהל המצרים. קראים אחדים התבלטו אף בחיים הציבוריים של המדינה. בין אלו נמצא המוזיקאי והמלחין הקראי דאוד חוסני אשר הלחין את האופרטה הראשונה בשפה הערבית, כמו גם יצירות רבות לגדולי המוזיקאים והזמרים המצרים. בנוסף הלחין חוסני שיר-פיוט קראי שחיבר החכם טוביה לוי בבוביץ, אשר שימש להלכה בתור ההמנון של הקהילה. דמות בולטת נוספת בקהילה היה מראד פרג', משורר ידוע בשפה הערבית והעברית ומשפטן חשוב שסייע לנסח את החוקה המצרית של 1923. פרג' כתב למעלה מ-30 ספרים בנושאים שונים, אשר חלקם מוקדשים לפרשנות ההלכה והתאולוגיה הקראים. הקהילה הקראית ניהלה גם חיי תרבות פנימיים ערים, ובקרב הקהילה יצאו לאור מספר עיתונים בשפה הערבית, בהם "אל-תהד'יב", "אל-ארשאד" ו"אל-כלים". כמה ממנהיגי הקהילה, ובהם פרג' תמכו בפומבי בציונות ופעלו למען היישוב היהודי בארץ ישראל. באופן כללי הייתה הציונות אהודה בקהילה, והיהודים הקראים נרדפו בעטיה כמו הרבניים.
הקראי הציוני המפורסם ביותר, שפעל במצרים לאחר קום מדינת ישראל, היה ד"ר משה מרזוק, שהיה לדמות מופת ולסמל במורשת העדה. מרזוק, רופא במקצועו, גויס על ידי מדינת ישראל לרשת ריגול שפעלה במצרים, והופעל, יחד עם חבריו, כדי לפגוע במטרות מערביות שם על מנת להעכיר את יחסיה של מצרים עם ארצות הברית ובריטניה. הפעולה, שכונתה מאוחר יותר "העסק הביש", נחשפה, על משה מרזוק נגזר עונש מוות, והוא נתלה במצרים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בשיאה, מנתה הקהילה הקראית במצרים כ-5,000 נפשות.
אחרי הקמת מדינת ישראל, ועם האנטישמיות הגואה במצרים - עלו רבים מהיהודים לארץ ישראל, אף על פי שהתקשו לקחת עמם את רכושם. מחציתם המתינו עד לאחר מבצע קדש שהסלים את העוינות כלפיהם במצרים, ואז עלו.
עליית הקראים לארץ לא התקבלה בברכה בידי החוגים הרבניים האורתודוקסיים, והרב צבי פסח פרנק הזהיר מפניה. לחץ של יהדות מצרים שאיימה בחרם על העלייה אם הקראים יוצאו מכללה והתערבותם של הרב עוזיאל, יצחק בן-צבי ודוד בן-גוריון אפשרו לקראים לעלות.
כיום (2005) אין יותר קראים במצרים, כולם היגרו ממנה למדינות אחרות ובעיקר לישראל. בית הכנסת הגדול בקהיר בשכונת "עבאסיה" על שם משה דרעי, סגור למבקרים והמפתח נמצא בידי הקהילה הרבנית. כמו בתי כנסת אחרים בקהיר שנסגרו ונזנחו לאחר עזיבת היהודים גם בית הכנסת הקראי בעבאסיה מוזנח, מלוכלך ומאובק. ביזה של הרכוש והספרים בידי יהודים לא קראים מקומיים תרמה אף היא ככל הנראה להרס הרב. כל שנותר הוא ארון ספרים אחד, ערימת ארגזים שקועה באבק ומספר תיבות ריקות של ספרי תורה.
הקראות בימינו
מוצאם של רוב רובם של הקראים במדינת ישראל הוא בקראי מצרים, ומוצא מיעוטם הוא בקראי עיראק, טורקיה, רוסיה ובכאלו שקיבלו על עצמם את הקראות. עליית הקראים ממצרים הייתה בשני גלי עליה עיקריים: הגל הראשון בשנים 1948–1950, והגל השני בשנים 1955–1956, בעיקר בעקבות מבצע קדש, אולם גם לאחר מכן הוסיפו להגיע קראים ארצה. מאחר שברישומי משרד הפנים הקראים רשומים כיהודים, לא ידוע מספרם המדויק של הקראים בארץ. כיום מוערך מספר הקראים בישראל בכ-25,000 נפש ובמדינות אחרות בעולם חיים עוד כ-10,000 נפש. קהילות קראיות קיימות ברמלה, שבה נמצא מבנה "מרכז היהדות הקראית העולמית", באשדוד, באופקים, בבאר שבע, בקריית גת, בבת ים בירושלים ובמושבים מצליח ורנן. בסך הכול ישנם 11 בתי כנסת קראים בארץ.<BR> בארצות הברית, בעיקר באזור סן פרנסיסקו, יש גם כמה אלפי קראים שרובם ממוצא מצרי.<BR> היום נפוצים יחסית נישואים בין רבניים לקראיים. בדומה ליהדות האורתודוקסית, גם בקרב הקראים יש תהליך של חילון ורבים הקראים שאינם מקפידים על מצוות אמונתם קלה כבחמורה.
במשך שנים רבות היה מעמדם של בתי הדין הקראים בעייתי, שכן החוק לא מכיר בקראים כעדה דתית נפרדת. אף שבדרך כלל ניתנו פסקי הדין בענייני גירושים ונישואין בידי בית הדין העדתי, הדרך הייתה פתוחה לפני אחד הצדדים, אם חפץ היה להעביר את הדיון לבית הדין הרבני. בית המשפט העליון שינה מצב זה ב-1995, מבטל בכך את ההלכה הקודמת, והפך את המשפט הקראי למחייב עבור בני זוג אנשי העדה.
בישראל נתקלו הקראים לראשונה במצב שבו הם נמצאים תחת שלטון שנותן יחס מועדף ליהדות האורתודוקסית. קראים מתלוננים על אפליה בתקציבים שמעניקה מדינת ישראל לקראים לעומת הרבניים, ואף הגישו עתירה לבג"ץ בעניין זה שנדונה בימים אלה (ההליך החל ב-1999).
בשנים האחרונות חל שינוי ביחסה של היהדות הקראית לעניין קבלתם של יהודים שלא נולדו כקראים. בעקבות כך התקבלה החלטה במוסדות הקראיים, לפיה תתאפשר קבלה של יהודים רבניים לקראות, וכבר ישנם כאלה שניצלו החלטה זו.
אין חינוך קראי נפרד, ולכן נאלצים ההורים הקראים לשלוח את ילדיהם לבתי ספר ממלכתיים (בדרך כלל לא ממלכתיים דתיים, בשל ההשקפה הרבנית המורבצת שם), מה שכנראה מגביר את תהליכי החילון בקרב הקראים.
אלן
אלן (Allen, Alen, Alan ועוד) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שמקורו סקוטי ומשמעותו נאה.
{{פירושונים אישים בשם זה:
ראו גם
}}
פארק יד לבנים
פארק יָד לַבָּנִים או גן העצמאות הוא פארק גדול הנמצא במרכז פתח תקווה והוא בין הפארקים הגדולים בפתח תקווה, בנוסף, הפארק כולל את גן החי, מזרקות להשתכשכות, אגם גדול עם מפלים, אנדרטה, גן שעשועים, גן לכלבים, גת קדמונית ובסביבתו של הפארק נמצאים מספר מוזיאונים. הפארק נמצא בתוך סביבת מגורים ובעל גישה נוחה, חנייה המשמשת גם את גן החי ועוד.
היסטוריה
בעת חנוכת בית יד לבנים באפריל 1953 פורסם שהבית נמצא בתוך גן שיקרא גן העצמאות ושטחו 50 דונם. שנה לאחר מכן, בתחילת מאי 1954 נחנך הגן בשטח של כ-30 דונם. בשנת 1963 נחנך בנוכחות דוד בן-גוריון שדרת הראשונים שהוקם בצמוד לגן.
הגן תוכנן על ידי האדריכלים ליפא יהלום ודן צור.
בשנת 2019 עבר הפארק שדרוג מקיף שכולל שדרוג השבילים, החלפת המתקנים בגן השעשועים והנגשה נוספת לבעלי מגבלות.
מתחמים ואטרקציות
ברחבי הפארק ובסביבתו נמצאים מספר מתחמים הכוללים את:
מתחם הזיכרון
מתחם הזיכרון נמצא מאחורי בית יד לבנים והוא כולל אנדרטה לזכרם של בני פתח תקווה שנרצחו במאורעות תרפ"א, ביניהם: אבשלום גיסין, חיים צבי גרינשטיין, נתן רפפורט וזאב אורלוב.
בנוסף, ישנה אנדרטה נוספת לזכרו של רס"ן ניר יוגב שנהרג בתאונת דרכים ברמת הגולן ב-21 באוקטובר 1992. האנדרטה מסמלת את העיוות וחוסר הצדק של הגורל. שתי אבני הבזלת התלויות על שרשראות מסמלות את שני בניו שנשארו יתומים ותלויים על בלימה לאחר נפילת אביהם.
אנדרטה נוספת בגן היא אנדרטת טנק שלל סורי T-62 ישן הניצב בפארק. הטנק מהווה אנדרטת זיכרון לשלושה אנשי צוות של טנק שכונה "הטנק השלפן" שנהרגו במלחמת לבנון הראשונה לאחר שהשמידו טנקים סוריים רבים כולל טנק זה.
בפארק ניצב גם דגם "זחלילית נושאת ברן" ורכבת מוות מהשואה.
המזרקות וגן השעשועים
בפארק ישנו מתחם משחקים גדול ומוצל עם מתקנים המתאימים לילדים. מלבד גן השעשועים ישנו מתחם מזרקות שנחנך ב-15 בספטמבר 2015 ובעל שעות פעילויות קבועות במשך השבוע. במתחם ישנם כ-15 מזרקות, רצפת ניקוז וספסלים, ובלילה המזרקות מוארות. וכמו כן, בפארק ישנו גן כלבים סגור המשמש לבעלי כלבים בלבד.
גן החי
בתוך הפארק נמצא גם גן החי העירוני, שהכניסה אליו בתשלום. גן החי הוא גן חיות קטן בעל מגוון עופות, יונקים וזוחלים גדול, שביניהם: קפוצ'ינים, פלמינגו מצוי, ארות, בבונים מצריים, צבי יבשה דרבניים, איגואנות ומינים רבים אחרים.
קריית המוזיאונים
בסביבת הפארק נמצאת "קריית המוזיאונים של פתח תקווה", שבה מספר מוזיאונים הכוללים את:
נירית (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פרנסיס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יחסי ליטא–סרביה
יחסי ליטא–סרביה הם יחסי החוץ בין סרביה לליטא.
היסטוריה
בשנים 1443–1444 במהלך המסע נגד העות'מאנים בבלקן, מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא ולדיסלב השלישי נלחם יחד עם העריץ הסרבי דז'ורדז' ברנקוביץ'. מסע ההמלחמה הסתיימו בניצחון העות'מאנים. במקביל, הופיעו ההוסרים הראשונים בשטח הדוכסות הגדולה של ליטא, שכירי חרב סרבים והונגרים בצבא הליטאי-פולני, שהיו מוערכים בשל ניסיונם בלחימה נגד העות'מאנים. בשנים 1683–1699 במהלך המלחמה הטורקית הגדולה, האיחוד הפולני-ליטאי נלחם יחד עם מורדים סרבים נגד האימפריה העות'מאנית והמדינות הווסאליות שלה.
ב-4 בספטמבר 1921 הכירה ממלכת יוגוסלביה בליטא, ובשנת 1926 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. ליטא יוצגה ביוגוסלביה באמצעות שגרירותה בפראג, צ'כוסלובקיה, בעוד יוגוסלביה יוצגה בליטא באמצעות שגרירותה בוורשה, פולין. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה הנאצית.
ב-22 באוקטובר 1991 הכירה יוגוסלביה בעצמאותה של ליטא מחדש, ובשנת 2000 כוננו שתי המדינות מחדש יחסים דיפלומטיים. שתי המדינות חתמו על ארבעה הסכמים דו-צדדיים, שניים מהם לפני הפרידה של מונטנגרו מסרביה: הסכם לשיתוף פעולה בתחומי החינוך, המדע, התרבות והספורט (2003), הסכם של מועצת השרים על קידום הדדי והגנה על השקעות (2005), הסכם הכנסה והימנעות ממכפל מס על הון (נחתם ב-2007, אושרר ב-2008) והסכם שיתוף פעולה במאבק בפשיעה (2013). ב-2008 ליטא הכירה בעצמאות קוסובו, אם כי סרביה רואה במדינה זו חלק ממנה.
ב-24 בפברואר 2022 לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, ממשלת סרביה, המקיימת יחסי ידידות עם רוסיה באופן מסורתי, גינתה את התוקפנות ודגלה ב"שלמות הטריטוריאלית של אוקראינה", אך בניגוד ל, סירבה לתרום לחבילת הסנקציות נגד רוסיה ולא סגרה את המרחב האווירי, מה שאפשר לרוסים לנסוע לאירופה, כולל טיסות דרך שטח ליטא.
הכנסייה האוונגלית הבינלאומית
הכנסייה האוונגלית הבינלאומית (באנגלית: International Evangelical Church) ברחוב הנביאים 55 בירושלים נבנתה בשנת 1908 ביוזמתו ובתכנונו של כהן הדת האוונגלי האמריקאי ד"ר אלברט אדוארד תומפסון (Albert Edward Thompson) (1876-1929). תומפסון הגיע לירושלים עם משפחתו בשנת 1903, ממדינת מיין בארצות הברית, כדי להקים את הכנסייה. השלטון העות'מאני התנגד לבניית בית תפילה נוצרי, וכך גם היהודים שגרו בסמוך. אחרי מאמצי שכנוע רבים, ניתן היתר לבניית בית מרחץ, שהיה בעצם כיסוי לבית טבילה, וכך הוקמה הכנסייה בשנת 1908. על גג הרעפים מתנשא מגדל פעמונים קטן. בשנת 1970 עוטרו החלונות בויטראז'ים ובהם מוטיבים של שבעת המינים.
עד סוף תקופת המנדט הבריטי, הייתה הכנסייה מרכז של הקהילה האוונגלית, שרובם היו ערבים נוצרים. במקום גם התקיים בית ספר לבנים. הקהילה האוונגלית איננה מתקיימת במקום מאז קום המדינה. כיום מנוהל המקום על ידי הארגון האמריקאי הקרוי The Christian and Missionary Alliance. הכנסייה משמשת כיום לקונצרטים, ובית הספר משמש כבית הארחה.
מצודה קונצנטרית
מקור השם
שני עצמים נקראים קונצנטריים אם הם בעלי מרכז (צנטר) משותף. השם מדמה את המצודה לשני מעגלים בעלי מרכז משותף.
מאפיינים
המצודה הקונצנטרית הקדומה ביותר הידועה היא מצודת כוכב הירדן שנבנתה על ידי אבירי המסדר ההוספיטלרי כחלק ממערכת הביצורים של ממלכת ירושלים. המצודה נבנתה כתשובה לאיומים ההולכים וגוברים מצד הצבאות המוסלמיים, אשר שכללו את לוחמת המצור לדרגה שהפכה את המצודה הפשוטה שנבנתה כשילוב של מגדל עוז מוקף בחומה ומגדלים לחסרת תועלת. במצודת כוכב הירדן, שהיא בין היחידות מסוגה בלבנט, מהווה טבעת הביצורים החיצונית - או המצודה הראשונה - כמגן למצודה הפנימית מפעולת מכונות מצור, והמצודה הפנימית חולשת באש מחומתה וממגדליה על המצודה החיצונית והשטח שמחוץ לחומות. מבצרים שנבנו לאחר מכן נטלו מהרעיונות שיושמו בכוכב הירדן ושיבצו אותם במערכות ביצורים בעלות מאפיינים נוספים. במבצרים מאוחרים יותר השתמשו בסכימה של המצודה הקונצנטרית כבסיס לתכנונן - המגדלים נבנו כבסיס להצבת כלי ארטילריה שהעסיקה את כלי המצור של האויב.
דוגמאות בולטות
דוגמה טובה למצודה קונצנטרית שהשתמרה בלבנט היא קראק דה שבלייה בסוריה. המבצר הצלבני כוכב הירדן מהווה אף הוא בתוכנית הקרקע שלו דוגמה טובה למצודה קונצנטרית, אך ביצוריו נהרסו עד גובה היסודות, ולכן התכנון הקונצנטרי נראה היטב בעיקר ממבט אווירי. טירות אלו הן יקרות ביותר להקמה וכתוצאה מכך הוקמו טירות מעטות מסוג זה. דוגמה לכך היא טירת בומריס שנבנתה כחלק מהמערכת של המלך אדוארד הראשון לכיבוש צפון ויילס. הטירה הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1986, והיא נחשבת לאחת הטירות היפות ביותר מבחינה אדריכלית בבריטניה ודוגמה מושלמת לטירה קונצנטרית. גם מצודת לונדון (Tower of London) מוקפת בחומה כפולה וחפיר, ומהווה דוגמה למצודה קונצנטרית (אם כי החומה החיצונית נוספה מאוחר יותר ולא נבנתה ביחד עם החומה הפנימית).
לה רובר
לה רובר (בצרפתית: Le Robert) היא עיירה והקומונה השלישית בגודלה באי מרטיניק. העיירה ממוקמת בחלקו הצפון-מזרחי של האי. בעיר פועלים כנסייה, מועדון לספורט ימי, אצטדיון ומגרשי ספורט.
דמוגרפיה
אוכלוסיית העיירה, נכון לשנת 2020, מונה 21,627 נפשות. האוכלוסייה נמצאת במגמת ירידה מאז 2007, אז הגיעה לשיא של מעל 24,000 תושבים.
Mv
mv (קיצור של המילה move, שמשמעותה בעברית "להזיז") היא פקודה במערכת ההפעלה יוניקס ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס אשר משמשת להזזת קבצים או תיקיות ממקום אחד לאחר.
הפקודה משמשת גם לשינוי שמם של קבצים, שכן פעולת שינוי שם הקובץ מתפרשת על ידי מערכת הקבצים כמעבירה אותה משם מסוים לשם אחר.
על מנת להזיז קובץ באמצעות הפקודה, על המשתמש להיות בעל הרשאות כתיבה לתיקייה בה נמצא הקובץ, ולתיקיית היעד.
תחביר
באופן כללי, השימוש בפקודה הוא כדלקמן: mv [options] source_file... target_dir
דוגמה לשינוי שם קובץ ולהעתקת הקובץ למיקום אחר:
מר באום
מר באום הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת הקומדיה השחורה, בבימויו של אסי דיין, שיצא לאקרנים בשנת 1997.
הסרט חותם את הטרילוגיה אותה כתב וביים דיין, כאשר הסרטים הקודמים לו הם: "החיים על פי אגפא" ו"שמיכה חשמלית ושמה משה". הסרט זכה בשני פרסי אופיר, שניהם עבור דיין, בקטגוריות התסריטאות והמשחק הראשי, ובפרס דקל הזהב בפסטיבל ולנסיה לקולנוע. לאחר יציאתו, הופץ הסרט במדינות נוספות, כמו ארצות הברית ומדינות אירופה.
הקומדיה ההוליוודית "האיש הכי כועס בברוקלין" בכיכובם של רובין ויליאמס ומילה קוניס מבוססת על התסריט שכתב אסי דיין למר באום.
תקציר העלילה
הסרט עוקב אחר מיקי באום (אסי דיין), יבואן משקפי שמש מסין, אשר מתבשר על ידי רופאו כי הוא חולה במחלת הסרטן וכי נותרו לו תשעים ושתיים דקות בלבד לחיות.
במהלך שעתו האחרונה של באום, הוא נוסע מהקליניקה של הרופא ברחוב בזל לפגישה עם איש עסקים סיני בקפה הבימה לגבי פרסומת למשקפי השמש. אחרי הפגישה בקפה הבימה, הוא נסע אל הסופר-פארם בלונדון מיניסטורס לקנות אקמול אותו יוכל לקחת חמש דקות לפני מותו. ומשם הוא מספיק לקחת את בתו ובן זוגה מלימודי הפסיכומטרי בסמוך לכיכר רבין אל ביתם בפנטהאוז שבצפון תל אביב.
במהלך נסיעותיו ברכב הטויוטה קארינה, המראה את השעון, הוא מנסה להבין את המציאות שבה חי ולסכם את חייו הקצרים באמצעות חזיונות דלים מעתידו ומעברו, בהם נכללים סובביו, משפחתו, עמיתיו וחבריו. במהלכם הוא מספיק לדבר עם אשתו אשר עובדת בהפקה של "בשידור חי עם דן שילון", עם בנו הקצין, עם אמו ועם מכריו.
לאחר ההגעה לביתם, בעת שבתו ובן זוגה צופים בסלון במלרוז פלייס, מר באום עולה לחדר השינה, מתקלח, והולך לישון. הוא נפטר בשעה 12:25 במהלך שנתו.
לאורך כל הסרט מתועד מסע ההלוויה הארוך שלו שבו משתתפים כלל הדמויות בסרט.
האוניברסיטה האמריקאית בביירות
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1866 על ידי מיסיונרים אמריקאים, בהם הכמרים ויליאם מקלור תומסון ודניאל בליס, אביו של הארכאולוג פרדריק בליס. האוניברסיטה כונתה בתחילה בשם "הקולג' הסורי הפרוטסטנטי" (Syrian Protestant College). בשנת 1922, אחרי כינונה של לבנון הגדולה, שונה שמה ל"האוניברסיטה האמריקאית בביירות".
האוניברסיטה הייתה בין האוניברסיטאות הפרטיות הראשונות בארצות ערב. כאשר הוקם ארגון האומות המאוחדות בשנת 1945, היו בין מייסדיו 19 מבוגרי האוניברסיטה האמריקאית בביירות, נציגי מדינות ערביות שונות. דבר זה הפך את האוניברסיטה באותו זמן לאוניברסיטה בת מספר הבוגרים הרב ביותר מאז ומעולם ש-19 מבוגריה שרתו בו-זמנית באו"ם.
מספר הסטונדטים באוניברסיטה האמריקאית בביירות אינו גדול: נכון לשנת 2006 למדו בה 7,289 סטודנטים. היא נחשבת כאחת היוקרתיות בלבנון, ובין בוגריה רבים העוסקים בתחומי הממשל, התקשורת, הרפואה והכלכלה במדינה. מספר ראשי ממשלות לבנוניים הם בין בוגרי האוניברסיטה, ביניהם סאיב סלאם, סלים אל-חוס, פואד סניורה, וראש הממשלה הנוכחי נג'יב מיקאתי. בין הפוליטיקאים הנוספים מבין בוגרי האוניברסיטה נמצאת גם הפוליטיקאית הפלסטינית חנאן עשראווי.
היסטוריה
בשנת 1862 פנו מיסיונרים אמריקאים בסוריה לחברם ד"ר דניאל בליס בהצעה להפסיק את עבודת המיסיונריות האוונגלית בה עסק בסוריה (אז חלק מן האימפריה העות'מאנית) כדי ליסד מכללה להשכלה גבוהה עם תוכנית לימודים אמריקאית, אשר תנוהל באופן עצמאי מן המיסיון, ואשר תכלול תוכנית ללימודי רפואה. בליס, דוגמת מיסיונרים אחרים שפעלו אותה עת במזרח התיכון, זיהה את הצורך במוסד להשכלה גבוהה בעל אופי חילוני אשר יהווה קרקע פורייה לטיפוח רעיונות של זהות לאומית ועצמאות בקרב חוגים ליברליים.
בקיץ 1862 שב בליס לארצות הברית במטרה לגייס כספים להקמת המכללה. עד לחודש אוגוסט 1864 הוא הצליח לגייס 100,000 דולר מתורמים אמריקאים ובריטים. אולם, עקב גל אינפלציה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית, פחת ערך הכסף והוא נאלץ לגייס כספים נוספים באנגליה. לאחר שאסף 4,000 ליש"ט, הוא שב לביירות בחודש מרץ 1866.
ב-24 באפריל 1863, בעוד בליס מגייס כספים, העניקה מדינת ניו יורק רישיון לפתיחת המכללה הפרוטסטנטית הסורית. המכללה פתחה שעריה בביירות ב-3 בדצמבר 1866. תוכנית הלימודים נמשכה 4 שנים, הכיתה הראשונה סיימה את לימודיה בשנת 1871 ומנתה 6 בוגרים, כולם נוצרים ילידי לבנון (2 מרוניטים, 1 יווני אורתודוקסי, 1 פרוטסטנטי ו-2 קתולים). ב-7 בדצמבר 1871 הונחה אבן הפינה לבניין הראשון של המכללה בקמפוס שבראס ביירות. בטקס זה ניסח נשיא המכללה, דניאל בליס, את העיקרון המנחה של המכללה:
הבניין הראשי של המכללה והבניין הראשון של בית הספר לרפואה נפתחו לפעילות הוראה בשנת 1873 ובחודש מרץ 1874 החל מצלצל הפעמון מראש מגדל הפעמונים שמעל הבניין הראשי. ב-8 בנובמבר 1991 ניזוק הבניין הראשי באורח קשה בהתפוצצות, עד שלא הייתה ברירה אלא להורסו. הבניין נבנה מחדש ונחנך באביב 1999.
מאז שנותיה הראשונות נמצאת האוניברסיטה האמריקאית בביירות בהתפתחות ובגידול מתמידים. בשנת 1867 פתח שעריו בית הספר לרפואה של האוניברסיטה. בשנת 1871 החלו הלימודים בבית הספר לרוקחות ובמכינה. המכינה הפכה למוסד לימודים עצמאי מן האוניברסיטה בשנת 1960 ונקראת "המכללה הבינלאומית". בשנת 1900 נפתח בית הספר למסחר, אשר הפך ברבות השנים לחלק מן הפקולטה למדעי האמנות והמדע. בשנת 1905 נפתח בית החולים האוניברסיטאי (היום "המרכז הרפואי של האוניברסיטה האמריקאית בביירות") וכן בית ספר לאחיות. בשנת 1910 נפתח בית ספר לרפואת שיניים, אשר פעל משך כשלושים שנה עד לסגירתו. בשנות ה-50 המוקדמות נפתחו מספר תוכניות לימוד חדשות: נוסד בית הספר לחקלאות אשר הפך בשנת 1979 לפקולטה לחקלאות ולמדעי המזון; בשנת 1951 נוסד בית הספר להנדסה, אשר הפך בשנת 1966 לפקולטה להנדסה ולארכיטקטורה; בית הספר למדעי הבריאות נוסד בשנת 1954 והפך לפקולטה בשנת 1978.
ב-18 בנובמבר 1920 שינה חבר הנאמנים של אוניברסיטת מדינת ניו יורק את שם המוסד ומאותה עת הוא נקרא בשם: "האוניברסיטה האמריקאית בביירות", תחת שמו הקודם: "המכללה הפרוטסטנטית הסורית". זאת, בעקבות היווסדה של לבנון הגדולה בחודש אוגוסט 1920. בשנת 1924 נפתחו כל תוכניות הלימודים באוניברסיטה לבני שני המינים וכבר בשנת 1926 אדמה אבוחדיד סיימה לימודי רפואה עם קבלת התואר. בהמשך היא חזרה לאוניברסיטה וכיהנה בה בתפקיד פרופסור לרפואה.
האוניברסיטה האמריקאית בביירות הייתה לאורך עשרות שנים האוניברסיטה החילונית הבולטת במזרח התיכון, ולאורך כחמישים שנים, עד להיווסדה של האוניברסיטה העברית בירושלים, משכה אליה רבים מבני היישוב בארץ ישראל. הם הורשו להמשיך ללמוד באוניברסיטה גם לאחר שלבנון קיבלה עצמאות ב-1946, רק בינואר 1948 הם התבקשו לעזוב.
החל משנת 1948 ועד לתחילת שנות השישים שימשה האוניברסיטה כמוסד הבולט להשכלה גבוהה בקרב הפלסטינים.
ב-18 בינואר 1984 נרצח נשיא האוניברסיטה פרופסור מלקולם קר. חמוש המתין לו מחוץ לחדרו וירה בו. ארגון ג'יהאד איסלאמי (קודמו של חזבאללה) נטל אחריות לרצח. מאוחר יותר האשימה משפחת קר את איראן במעורבות, והציגה מסמכים בנדון.
האוניברסיטה, הממסד האמריקאי והציונות
החשוב במוסדות הסעד והחינוך האמריקאים שבארצות ערב בהם טופחה במשך שנים הרוח האנטי-ציונית היה האוניברסיטה האמריקאית בביירות. הלאומיות הערבית חבה הרבה לאותם אמריקאים רבים שאת הכשרתם בענייני המזרח התיכון קיבלו באוניברסיטה עת שימשו בסגל ההוראה ובשובם לארצות הברית השתלבו כמומחים לאזור במגזר האנרגיה, מחלקת המדינה ובשירות החוץ ובד בבד עם קידום מטרות הלאומנות ערבית חתרו תחת כל אהדה אמריקאית לציונות ולבית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל.
קמפוס האוניברסיטה
האוניברסיטה פועלת בקמפוס ששטחו כ-290 דונם על גבעה המשקיפה על הים התיכון ממערב והנמצאת לאורך רחוב בליס מעברה האחר. רחוב בליס, השופע מסעדות, פופולרי מאוד בקרב תלמידי האוניברסיטה. הכניסה לקמפוס האוניברסיטה אפשרית מארבעה שערים גדולים ושער קטן נוסף. בין המבנים הבולטים במתחם הקמפוס נמצאים: שער הכניסה הראשי, הבניין המרכזי, הבניין המערבי, כר הדשא האליפטי ובניין הכנסים (שהיה כנסייה במקורו). לאוניברסיטה חוות מחקר המופעלת על ידי הפקולטה לחקלאות ולמדעי המזון בשטח של כ-1,000 דונם. החווה נמצאת בעמק בקאע.
בוגרי האוניברסיטה
רבים מבין הבכירים בתחומי ממשל, מדע, כלכלה, עסקים ורפואה בלבנון, מאז היווסדה של המדינה, באים מקרב בוגרי האוניברסיטה האמריקאית. בהווה נמנים עם בוגרי האוניברסיטה, ראש ממשלת לבנון סאיב סלאם, דובר הפרלמנט עדיל אוסריאן, המנהיג הדרוזי וליד ג'ונבלאט ורבים אחרים. 19 מבין בוגרי האוניברסיטה נמנו על חותמי מגילת האומות המאוחדות בשנת 1945, כנציגיהן של מדינות ערביות שונות. על בוגרי האוניברסיטה נמנית אף זהה חדיד, אחת האדריכליות הבולטות בתחילת המאה ה-21.
עוד מעבר
עוד מֵעֵבֶר (מלטינית: PLUS ULTRA) הוא המוטו הלאומי של ספרד. מקורו במוטו האישי של מלך ספרד, קרלוס הראשון.
המוטו קשור קשר הדוק לעמודי הרקולס, שעל פי המיתולוגיה היוונית הוצבו על ידי הרקולס בקרבת מצר גיברלטר, וסימנו את גבולו המערבי של העולם המוכר דאז. על פי המיתולוגיה הופיעה האזהרה "NEC PLUS ULTRA" (או בגרסאות אחרות - "NON PLUS ULTRA" - "אין עוד מֵעֵבֶר") בשמשה כאזהרה למלחים ולנווטים שלא להפליג אל מעבר למצר.
האוניברסיטה האמריקאית בביירות
בוגרי האוניברסיטה
ד"ר חלים אבו רחמה אשר מונה לשר הבריאות בירדן בימי המלך חוסיין, הוא בוגר הפקולטה לרפואה באוניברסיטה זו בשנת 1912.
ד"ר יעקוב סעיד אבו גוש שירת בירדן כשר הבריאות, שר התשתיות, שר לאיכות הסביבה ושגריר ירדן בעומאןבתקופת המלך חוסיין.
עוד מעבר
המוטו אומץ על ידי המלך קרלוס כמוטו האישי שלו, ככל הנראה על פי הצעת רופאו ויועצו האישי לואיג'י מרליאנו. הרעיון מאחורי המוטו נועד לעודד את קרל הצעיר להתעלם מאיסורים ואזהרות עתיקות ולעודדו ליטול סיכונים וללכת "עוד מעבר". קרלוס נולד בעיר גנט (בבלגיה של היום) וכתוצאה מאימוצו של המוטו, הוא נפוץ באזור זה.
האוניברסיטה האמריקאית בביירות
בוגרי האוניברסיטה
ד"ר זאהי איברהים חדאד (1895 - 1964) היה נשיא הסתדרות הרופאים הערביים בארץ ישראל, נשיא הליגה הערבית למלחמה בשחפת.
לוקמיה מיאלואידית חריפה
לוקמיה מיאלואידית חריפה (בראשי תיבות: למ"ח; באנגלית: AML, Acute Myeloid Leukemia או Acute Myelogenous Leukemia) היא סרטן של שורת התאים המיאלודים, האחראית לייצור כדוריות הדם הלבנות. מסגרת הייצור התקין של תאים בשורה זו. מתאי אב בעלי יכולת מולטיפוטנטית מתחלקים ותוך כדי מתמיינים ליצירת תאים מסוגים שונים עם תפקוד ספציפי ומראה האופייני להם.
עוד מעבר
לאחר כהונתו של קרל כמלך קסטיליה ואראגון במאה ה-16, הפך המוטו למוטו של ספרד ההבסבורגית והופיע על מטבע הדולר הספרדי. מטרתו של המוטו הייתה לעודד מגלי ארצות ספרדיים להרחיק מעבר למצר גיברלטר אל עבר העולם החדש.
לוקמיה מיאלואידית חריפה
למ"ח היא סרטן דם הנפוץ בקרב מבוגרים, והסיכון ללקות בה, כמו גם שכיחותה, עולה עם הגיל. בקרב ילדים נפוצה לוקמיה מסוג אחר - לוקמיה לימפוציטית חריפה.
עוד מעבר
כיום חקוק המוטו באותיות זהב על סרט אדום המחבר בין עמודי הרקולס המשמשים כתומכים בסמלה של ספרד, ועל דגלה.
לוקמיה מיאלואידית חריפה
ביטויי המחלה הנפוצים קשורים לכך שהתאים הממאירים מחליפים את התאים הנורמלים במח העצם, כמו גם בדם ההיקפי (אותו מקבלים על ידי בדיקת דם רגילה). כך מתקבל מצב שבו יש מעט תאי דם לבנים תקינים, מעט טסיות דם ומעט כדוריות דם אדומות. מצב זה מכונה פאנ-ציטופניה (פאנ - כל, ציטו - תאים, פניה - עוני או מחסור). ביטויים אלו כוללים לכן, חולשה ועייפות קשה (כביטוי לחסר כדוריות הדם האדומות), זיהומים - כביטוי לחסר בבלוטות הדם הלבנות ודימומים כביטוי לחסר בטסיות הדם.
איבחון
הרמז הראשון לאבחנה של AML הוא בדרך כלל תוצאה לא תקינה של ספירת דם מלאה. בעוד עודף של תאי דם לבנים (לוקיוציטוזיס) הוא ממצא שכיח, ובמקרים מסוימים ניתן להבחין בתאי לוקמיה צעירים (בלסטים) בדם, AML יכול להופיע גם עם ירידה מבודדת בטסיות דם, תאי דם אדומים או אפילו עם ספירת תאי דם לבנים נמוכה (לוקופניה). בעוד שאבחנה משוערת של AML יכולה להיעשות על ידי בחינת משטח הדם ההיקפי כאשר ישנם בלסטים, האבחנה הסופית דורשת בדרך כלל שאיבת מח עצם נאותה וביופסיה, כמו גם שלילת אנמיה ממאירה (חסר ויטמין B12), חסר חומצה פולית וחוסר בנחושת.
סיווג הסטולוגי
לאחר שמתגלה הלוקמיה, מבצעים '''סיווג הסטולוגי. ישנן שיטות סיווג שונות. השיטה''' הצרפתית אמריקאית בריטית היא לפי מוצא התא הפתוגני:
בדיקות ציטוגנטיות
בדיקות ציטוגנטיות (בדיקות הבוחנות את השינוי בכרומוזומים שחל בתאים הממאירים) של התאים החולים מאפשרות סיווג חדש נוסף וחשוב (הסיווג של ארגון הבריאות העולמי). לעיתים קרובות מוצאים שמקטעי DNA נעלמו או נוספו או שמספר הכרומוזומים בתאים הממאירים אינו תקין. הסיווג מאפשר לצפות את התגובה של המחלה לטיפול כימותרפי. שתי דוגמאות מיני רבות: ידוע למשל שלוקמיה בה ההפרעה הגנטית היא שחלוף של מקטעי DNA מכרומוזומים 8 ו 21 (החלפת מקטעים בין כרומוזום 8 לכרומוזום 21 ) היא לוקמיה שמגיבה בדרך כלל לטיפול כימותרפי כולל מיצוב, בעוד שלויקמיה בה חסר מקטע בכרומוזום 7 אינה מגיבה לאותו טיפול.
הטיפול במחלה
ישנם מספר טיפולים שמטרתם ריפוי למחלת לוקמיה חריפה מיאלואידית. הטיפולים מבוססים על תרופות כימותרפואטיות. תרופות אלו הן חרב פיפיות, שכן הן הורגות את התאים הבריאים יחד עם התאים הסרטניים. הסכנה בטיפול זה היא פונקציה של המינון והתדירות שבהם הם ניתנים. מטרת הטיפול ההתחלתי, המכונה אינדוקציה, היא להביא קודם כל למצב של הפוגה (רמיסיה קלינית - החלמה מתסמיני הלאוקמיה; רמיסיה מעבדתית - שלא מזהים תאים ממאירים בשיטות מעבדה בתאים מלשד העצם [מח העצם] ). אחרי הגעה למצב של הפוגה ניתן טיפול שהורג את יתרת התאים הממאירים הנסתרים, המכונה consolidation therapy (אנגלית: טיפול המבסס/מייצב את הריפוי).
טיפולי ייצוב בצעירים (מתחת לגיל 60)
באנשים מבוגרים הטיפולים מסוכנים יותר ולכן ניתנים במינון פחות גבוה. כמו כן, הסיכון בטיפולי ההשתלה גבוה יותר.
הישנות המחלה
מפני שמחלת הלוקמיה היא מחלה של תאי גזע, כשהכימותרפיה משמידה את רוב התאים היא עלולה לא להשמיד תאי גזע "חצי בריאים" - תאי גזע שיש להם מוטציה פרה-לוקמית. מוטציות מסוג זה מובילות לבסוף לרכישת מוטציות נוספות, ומכאן להישנות המחלה, גם אחרי החלמה. התקופה בין ההחלמה להישנות נקראת "remission", ובעברית - הפוגה. הישנות כזו של מחלה מכונה בלשון המקצועית "Relapse". במקרה של הישנות, הטיפול הוא בדרך כלל השתלת מח עצם, במידת האפשר. במקרים רבים לא ניתן לבצע טיפול זה, ובמצבים אלה יש לשקול השתתפות בטיפול מחקרי.
האוניברסיטה האמריקאית בביירות
בוגרי האוניברסיטה
רופא הילדים הישראלי פרופ' ישראל הימן סיים לימודי רפואה במוסד זה בשנת 1944. ד"ר שמעון בטיש שכיהן כמנכ"ל משרד הבריאות (1953-1960), אף הוא בוגר אוניברסיטה זו.
ג'וזף גינגולד
ג'וזף גינגולד (באנגלית: Josef Gingold; 28 באוקטובר 1909 - 11 בינואר 1995) היה כנר יהודי-אמריקאי, יליד פולין.
חייו
גינגולד נולד בברסט-ליטובסק, פולין והיגר לארצות הברית בשנת 1920.
הוא למד לנגן בכינור אצל ולדימיר גרפמן ואצל אז'ן איזאיי. בשנת 1937 זכה במקום בתזמורת הסימפונית של NBC ואחר היה הכנר הראשי (וסולן מזדמן) של תזמורת דטרויט ובהמשך הכנר הראשי של תזמורת קליבלנד. הוא ערך מספר רב של ספרי לימוד לטכניקות נגינה בכינור. בין תלמידיו נמנים הכנר המפורסם ג'ושוע בל והכנרת ענת מלכין-עלמאני. לפני מותו, לימד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה. ג'וזף גינגולד מת בבלומינגטון, אינדיאנה, בשנת 1995.
אלברט האברד
אֶלברט גרין האברד (באנגלית: Elbert Green Hubbard; 19 ביוני 1856 – 7 במאי 1915) היה סופר, פילוסוף ומוציא לאור אמריקאי.
ביוגרפיה
בשנת 1910 מנתה קבוצת רויקרופט כ-500 חברים. האברד ערך ופרסם שני עיתונים סאטיריים. אשתו השנייה - אליס מור האברד - הייתה בוגרת אמרסון קולג' שבבוסטון, ונודעה כלוחמת בעד זכויות הצבעה לנשים. מפעלי רויקרופט הפכו למקום מפגש של פילוסופים ושל חוגים שדגלו ברפורמה חברתית. האברד הפך למרצה פופולרי, והפילוסופיה שלו התפתחה מתמיכה בסוציאליזם לתמיכה ביוזמה חופשית.
ב-1912 טבעה האוניה "טיטניק" לאחר שפגעה בקרחון ימי. האברד כתב על האסון וסיפר על אודות אשתו של איזידור שטראוס - אחד ממייסדי רשת החנויות "מייסיס" בניו יורק - שסירבה לרדת לסירת ההצלה באומרה: "כל השנים נסענו יחד; האם ניפרד עכשיו? לא! גורלנו יהיה אחד."
גורלו של האברד עצמו היה דומה כאשר הוא ואשתו נספו באוניית הנוסעים "לוסיטניה" שטובעה על ידי טורפדו מצוללת גרמנית ב-7 במאי 1915.
באותה שנה יצא לאור ספרו של אלברט האברד "מסעות קצרים לבתיהם של אנשים גדולים" וב-1927 יצא לאור יומנו שהכיל גם אמרות, מימרות ומסות קצרות.
הביטוי 'כשהחיים נותנים לך לימונים, עשה מהם לימונדה', נטבע על ידי האברד בינואר 1915, בהספד שכתב לזכר שחקן נמוך קומה בשם מרשל פינקני ויילדר. בהספד כתב האברד על ויילדר: 'הוא אסף את הלימונים שהגורל שלח לו, והקים דוכן לממכר לימונדה'. ב 1948 כתב דייל קרנגי את המשפט בגירסתו המוכרת, בספרו 'איך להפסיק לדאוג ולהתחיל לחיות'.
Avira
Avira (השם המלא:Avira Operations GmbH & Co. KG) היא חברה גרמנית המפתחת ומשווקת תוכנות אבטחה למחשב ה־PC. החברה משווקת אנטי וירוס למחשב. התוכנה קיימת בגרסה חינמית ובשתי גרסאות תמורת תשלום.
Avira נחשבת לבעלת פופולריות גבוהה מבין תוכנות האנטי וירוס השונות, ועל פי נתוני החברה, משתמשים בה ברחבי העולם למעלה ממאה מיליון בני אדם. Avira תומכת במגוון מערכות הפעלה, ובהן לינוקס וחלונות.
Avira מבוססת על מנוע האנטי-וירוס שנודע בשם "Luke Filewalker", והושק לראשונה בשנת 1988.
התוכנה בודקת עדכונים מדי יום כברירת מחדל ומתקינה אותם.
הגרסה החינמית מציגה למשתמש מדי יום פרסומת המציעה לשדרג לגרסה בתשלום (nag screen). בגרסאות שבתשלום, Avira Antivirus Premium ו-Avira Internet Security, נכללות אפשרויות נוספות שאינן קיימות בגרסה החינמית כגון יצירת תקליטור אתחול להצלת המחשב במצבי קריסה שונים והגנה לתיבת המייל.
גרסת הפרו של Avira קבלה ב-2018 ציונים מעולים (Advanced+) במבחני AV-Comparatives מבחינת ההגנה על מחשב המשתמש, וציון טוב (Advanced) בשאלת המעמס שהיא מטילה על המחשב.
1972 בקולנוע
פרסי גלובוס הזהב:
הבמאי הטוב ביותר –
סרטי דרמה סרטי קומדיה/מוזיקלי
איתי שכטר
ילדים ונוער
שכטר החל לשחק כדורגל בהפועל חיפה, עמה זכה להניף את גביע המדינה לילדים בגיל 13. שנתיים לאחר מכן עבר לשחק במועדון הכדורגל של עמק יזרעאל, והיה שותף בכיר להישג של עליית הקבוצה מהליגה הרביעית לנוער לליגה העליונה בתוך ארבע שנים.
הפועל נצרת עילית
עם איחודן של קבוצות הנוער של עמק יזרעאל ונצרת עילית, עלה שכטר לקבוצת הבוגרים של הפועל נצרת עילית. ב-29 באוגוסט 2005 רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מ.ס. אשדוד. ב-31 באוקטובר 2005 כבש את שער הבכורה שלו בהפסד 1–3 למכבי נתניה.
מכבי נתניה
ב-4 ביוני 2006 חתם במכבי נתניה, אליה הגיע במסגרת מסע הרכש שערכו הבעלים דניאל יאמר והמנג'ר אייל ברקוביץ'. כבר במחזור הראשון של עונת 2006/2007 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי נתניה, מול מכבי חיפה. בעונה זו ובעונת 2007/2008 הוא סייע לקבוצה לסיים פעמיים ברציפות במקום השני, כסגניתה של האלופה בית"ר ירושלים. שכטר שיחק שלוש שנים במכבי נתניה, וכבש במדיה 21 שערי ליגה ושני שערים במסגרת גביע המדינה.
הפועל תל אביב
לקראת עונת 2009/2010 חתם בשורותיה של הפועל תל אביב תמורת סכום של כ-500 אלף דולר. ב-30 ביולי 2009 כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, במשחקו הראשון במדיה, כשנכנס כמחליף מול גטבורג בשוודיה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. לאחר המשחק נעצר עם חברו לקבוצה דאגלס דה סילבה בשדה התעופה בגטבורג לחקירה לאחר שצעירה התלוננה נגדם על ניסיון אונס, אך הם שוחררו לאחר מכן. ב-21 בנובמבר 2009 הוא כבש את השלושער הראשון שלו במשחק ליגה, בניצחון 7–1 נגד הפועל פתח תקווה. באותה עונה סיים עם הקבוצה במקום הראשון בשלב הבתים של הליגה האירופית, ובסיומה זכה עמה בדאבל לאחר שכבש 22 שערי ליגה ושבר את שיא הכיבושים לשחקן הפועל תל אביב לעונה, שיא שנשבר על ידי עומר דמארי כעבור ארבע שנים. שכטר דורג במקום השלישי במשאל כדורגלן העונה בישראל, לאחר חברו לקבוצה, גילי ורמוט, שזכה בפרס.
בעונת 2010/2011, במשחק הגומלין באצטדיון בלומפילד נגד אקטובה הקזחית במסגרת הסיבוב השלישי של ליגת האלופות, בישל שני שערים לערן זהבי ולבן סהר. בפלייאוף ליגת האלופות מול רד בול זלצבורג, במשחק שנערך באוסטריה סחט בעיטת עונשין בדקה הראשונה, וכבש את השער השלישי באותו משחק (3–2 להפועל תל אביב). החגיגה שלו לאחר השער השלישי זכורה לאחר ששלף כיפה אדומה מגרבו וחבש אותה על ראשו, וקיבל כרטיס צהוב על כך. לאחר המשחק הוא אמר שאת הכיפה קיבל מאוהד הקבוצה שחולה בסרטן שהתלווה לקבוצה. בעקבות קריאות אנטישמיות כלפי הנהלת המועדון (שישבו ביציע הכבוד) שהגיעו מצד אוהדי רד בול, אחרי שליפת הכיפה, החליטה הנהלת הפועל להזמין עשרות אלפי כיפות, שחולקו בגומלין בבלומפילד. ב-1 בפברואר 2011 עבר ניתוח בכתף, לאחר שנפצע ב-17 בינואר באותה שנה באחד המשחקים. לאחר הניתוח לא חזר לשחק עד תום העונה. שכטר שיחק בהפועל תל אביב שנתיים, בהם זכה עם הקבוצה באליפות ושני גביעים, ובמדיה כבש 38 שערים בכל המסגרות.
המעברים לאירופה והחזרה להפועל תל אביב
ב-7 ביולי 2011 הושלם מעברו לקבוצת קייזסרלאוטרן מהבונדסליגה, ששילמה עבורו 2.5 מיליון אירו, לאחר הליך פשרה שארך קרוב לחודשיים. יחד עמו עבר לקבוצה גם חברו מהפועל תל אביב, גילי ורמוט. ב-14 באוגוסט, במסגרת המחזור השני, כבש שכטר את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 1–1 עם אאוגסבורג. ב-22 באוקטובר כבש את שערו השלישי בליגה הגרמנית, ועד תום עונת כבש שער אחד נוסף בלבד במסגרת הגביע הגרמני. בסיום העונה ירדה קייזרסלאוטרן לליגה השנייה.
לקראת עונת הושאל לסוונסי סיטי הוולשית, מהפרמייר ליג האנגלית. ב-7 במאי 2013 כבש את השער היחיד שלו בקבוצה, בניצחון 3–2 על ויגאן. שער זה היה שער הליגה הראשון שלו לאחר תקופה של שנה וחצי. בעונה זו זכה עם הקבוצה בגביע הליגה. באותו משחק הוא נכלל בסגל, אך לא שותף. ב-13 ביוני 2013 חזר לישראל, וחתם על חוזה של 350 אלף דולר בשנה לחמש שנים בקבוצתו הקודמת, הפועל תל אביב, תמורת סכום העברה של חצי מיליון אירו. כבר בהופעת הבכורה שלו לאחר חזרתו לקבוצה, כבש שכטר את השער האחרון בניצחון 4–1 על ברואה בבולגריה, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית לאחר שערים של לוקאס סאשה וצמד של עומר דמארי. בתחילת עונת 2013/2014 הוא כבש שבעה שערים בליגת העל, אך לקראת אמצע העונה נקלעה הקבוצה למצוקה כלכלית ונאלצה לקצץ בתקציב השחקנים.
ב-31 בינואר 2014 הושאל לנאנט מליגת העל הצרפתית לחצי עונה, עם אופציה לרכישה. ב-4 בפברואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון (במסגרת גביע הליגה הצרפתי), כשנכנס כמחליף בהפסד 1–2 לפריז סן-ז'רמן. חמישה ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית, בהפסד לליון. ב-16 במאי 2014, לאחר חצי שנת השאלה, הוחלט בנאנט לממש את אופציית הרכישה על שכטר תמורת 420 אלף אירו. ב-20 בספטמבר 2014, במסגרת המחזור השישי של הליגה הצרפתית בעונת, הבקיע את שער הבכורה שלו במדי נאנט, בניצחון 2–1 על ניס. בסך הכול ערך שכטר 24 הופעות ליגה במדי נאנט, וכבש שלושה שערים בכל המסגרות.
מכבי חיפה ובית"ר ירושלים
ב-3 בפברואר 2015 חזר לישראל פעם נוספת וחתם במכבי חיפה לשלוש וחצי עונות. ארבעה ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, כשעלה כמחליף בתיקו 0–0 מול הפועל עכו. ב-14 בפברואר כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5–0 על מ.ס אשדוד. עד תום העונה ערך 14 הופעות בליגה, בהן כבש שני שערים, אחד מהם בפנדל. בעונת הורחק פעמיים, כשזו השנייה, בעקבות שיח עם שופט המשחק, הביאה להרחקתו לשלושה משחקים נוספים על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל.
ב-22 בינואר 2016 הושאל לבית"ר ירושלים, עם אופציה לרכישה בתום העונה. יומיים לאחר מכן פתח בהרכב הקבוצה בהפסד 1–2 להפועל באר שבע. ב-8 בפברואר כבש את שער הבכורה שלו במדי בית"ר ירושלים, בניצחון 2–0 על הפועל רעננה. עד תום העונה כבש שלושה שערים ב-16 משחקי ליגה. ב-7 במאי 2016 הוארך חוזהו בקבוצה בשנתיים נוספות. בעונת 2016/2017 כבש 14 שערי ליגה, ארבעה שערים בגביע המדינה ושער אחד במוקדמות הליגה האירופית, והיה מועמד לתואר כדורגלן העונה מטעם ארגון השחקנים. לאחר עזיבתו של דן איינבינדר מונה שכטר לקפטן הקבוצה. בעונת 2017/2018 כבש תשעה שערי ליגה והגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, ובסופה עזב את המועדון.
מכבי תל אביב
ב-24 במאי 2018 חתם לשנתיים במכבי תל אביב. ב-29 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב במשחק גביע הטוטו נגד בית"ר ירושלים. במחזור הפתיחה של עונת 2018/2019 כבש את שער הבכורה שלו במדי מכבי תל אביב, בניצחון 2–0 על מכבי חיפה. בסך הכל כבש בעונה זו שמונה שערי ליגה, הוסיף שבעה בישולים ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות.
בעונת 2019/2020, כבש שער במשחק האליפות נגד הפועל תל אביב וזכה באליפות שנייה ברציפות כשחקן מכבי תל אביב.
ב-27 ביולי 2020 הוארך חוזהו בעונה נוספת. בעונתו השלישית שותף במרבית המשחקים כשחקן מחליף וכבש ארבעה שערים. בסיום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה. שכטר, שכבש צמד בניצחון 0–2 על מכבי חיפה בחצי הגמר, פתח בהרכב במשחק הגמר בו ניצחה מכבי 1–2 את הפועל תל אביב. בסיום העונה עזב את הקבוצה.
הפועל באר שבע
ב-20 ביוני 2021 חתם לעונה עם אופציה לעונה נוספת בהפועל באר שבע. ב-15 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הפועל באר שבע בניצחון 1–2 על מ.ס אשדוד באצטדיון הי"א במסגרת גביע הטוטו. ב-26 באוגוסט כבש השער הבכורה שלו בהפועל באר שבע בהפסד 3–1 לאנורתוסיס פמגוסטה בגומלין של שלב הפלייאוף של הליגה האזורית, והודח עם הקבוצה מהמפעל. ב-29 באוגוסט במסגרת הליגה כבש שער בכורה בהופעת הבכורה שלו, בניצחון 0–2 על בית"ר ירושלים באצטדיון טדי. ב-22 בספטמבר הפסיד עם הפועל באר שבע בגמר גביע הטוטו למכבי חיפה לאחר דו-קרב בעיטת עונשין. ב-24 במאי 2022 זכה עם הפועל באר שבע בגביע המדינה לאחר ניצחון על מכבי חיפה בדו-קרב בעיטת עונשין. הוא סיים את העונה עם הפועל באר שבע במקום השני, כסגנית האלופה. ב-31 במאי סיכם לעונה נוספת בהפועל באר שבע. בסיום עונת 2022/2023 עזב את הקבוצה.
הפועל פתח תקווה
ב-19 ביוני 2023 חתם לעונה אחת בהפועל פתח תקווה, העולה הטרייה לליגת העל.
נבחרות ישראל
לאחר ששיחק בנבחרות הנוער, זומן שכטר לראשונה לנבחרת הצעירה בטרם מלאו לו 19 שנים. ב-24 בינואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה, במשחק ידידות מול הנבחרת הצעירה של קפריסין, בו כבש גם את שער הבכורה שלו. בסך הכול רשם 16 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, בהן כבש חמישה שערים.
ב-1 באפריל 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק מול נבחרת יוון במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. את השער הראשון שלו בנבחרת כבש ב-9 באוקטובר 2010, במשחק מול נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות יורו 2012. ב-7 במרץ 2017 שב לסגל נבחרת ישראל לקראת משחק ידידות נגד נבחרת אלבניה. במשחקי מוקדמות מונדיאל 2014 שותף בשישה משחקים וכבש שער אחד, ובמשחקי מוקדמות יורו 2016 שותף בשני משחקים.
חיים אישיים
שכטר נולד ביישוב רמת ישי שבצפון. אחיו הצעיר ענר שכטר גם הוא כדורגלן. דודו של שכטר, אורי, כותב טור שבועי בעלון "גילוי דעת".
בשנת 2012 התחתן עם בת זוגו ליז, ולהם ארבעה ילדים. מתגוררים בשכונת קריית הלאום שבראשון לציון. שכטר הוא בעל גם דרכון רומני.