cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליגטור סיני
מאפייני המין
האליגטור הסיני נמצא בנספח אחד של אמנת ה-CITES, מה שאומר שהגבלות חמורות חלות על סחר בו וייצוא שלו ברחבי העולם. ארגון ה-IUCN מגדיר את מצבו כמין בסכנת הכחדה חמורה (Critically Endangered Species). מאמצים רבים נעשים כיום על מנת להשיב לטבע פרטים שהורבו בשבי, אולם עד כה הם נחלו הצלחה מועטה בלבד.
האליגטורים הסיניים מתרבים היטב בשבי. על פי ההערכות, מעל 10,000 פרטים חיים בשבי, רובם במרכז המחקר של אנחווי לאליגטורים סיניים, ובבנק לתנינאים שבמדראס, כמו גם במספר גני חיות. הוא נחשב למין צייתן יחסית, אולם בדומה לתנינים אחרים הוא יכול לגרום לחבלות גופניות קשות למאלפים או מטפלים לא זהירים.
אליגטור אמריקני
אליגטור אמריקני (שם מדעי: Alligator mississippiensis), אחד משני מינים חיים בסוג אליגטור שבסדרת התנינאים. האליגטור האמריקני נפוץ באזור דרום-מזרח ארצות הברית בלבד, ומכאן שמו. הוא גדול יותר מהמין האחר בסוג זה, האליגטור הסיני.
אנטומיה
גופו של האליגטור האמריקני גדול ומעוגל במקצת. ראשו רחב, וזנבו חזק למדי. האליגטור משתמש בזנבו בעיקר על מנת להתקדם במים, אולם יש לו מספר שימושים נוספים, בהם הפלה של אויביו או פיתוי לדגים. זנבו של האליגטור האמריקני מהווה כמחצית מאורך גופו של האליגטור.
האליגטור הוא בעל חרטום רחב ומעוגל בצורת האות U והלסת העליונה חופפת מעל הלסת התחתונה כך שכאשר פיו סגור רואים רק את השיניים העליונות. סימנים אלו מבדילים ויזואלית בינו לבין התנין (שלו חרטום מחודד יותר בצורת האות V).
על מנת להתאים לחיים המימיים, עיניו ואפו מתבלטים מהמים ויש לו שיטה מיוחדת לנשימה. הוא יכול אף לפתוח את פיו במים ומים לא יכנסו לקנה הנשימה שלו (להסבר נוסף ראו פסקת ה"שיניים ולסתות" בערך תנינאים).
צבע העור של אליגטור בוגר הוא אפור עד אפור כהה מאוד. אליגטורים צעירים הם בעלי פסים בהירים וכתמים. מטרת דגמי הצבע של האליגטורים היא הסוואה.
גודל
האליגטור האמריקני הוא תנינאי בינוני-גדול. משקלו הממוצע הוא, ואורכו. אורכו המרבי של האליגטור הוא כ- ומשקלו המרבי כ-. לפי האתר של הפארק הלאומי אוורגליידס, האליגטור הגדול ביותר שנצפה אי פעם בפלורידה היה באורך של. האליגטור הגדול ביותר שנצפה אי פעם בעולם היה באורך, והוא נראה במארש איילנד (Marsh Island), לואיזיאנה, אך מאחר שלא נמדד מדעית, הערכה זו שנויה במחלוקת. אם היא נכונה, פרט זה שקל בסביבות טונה (כ-1,000 ק"ג). הנקבות קטנות יותר ואורכן הממוצע הוא כ- ומשקלן עד כ-100 ק"ג.
האליגטור האמריקני הוא המין השני בגודלו במשפחת האליגטוריים, אחרי הקיימן השחור (אורכו הממוצע של האחרון הוא 4–5 מטר ומשקלו 300–500 ק"ג).
תזונה
האליגטור האמריקני אוכל כמעט הכל, אולם תזונתו מורכבת בעיקר מדגים, עופות, צבים ודו-חיים. תזונתם של האליגטורים הצעירים מורכבת בעיקר מחסרי חוליות, כמו חרקים, חלזונות, סרטנים, עכבישים ותולעים. בנוסף הם אוכלים דגים קטנים כאשר הם מצליחים לתפוס אותם. ככל שהם גדלים, הם ניזונים מדגים יותר גדולים, מרכיכות, מחסרי זנב שונים, וכן מיונקים קטנים כמו חולדות ועכברים. קרוב לבגרותם מגוון הטרף של האליגטורים יגדל, ויכלול בין היתר גם יונקים כמו דביבונים.
עם הגיעו לבגרות, האליגטור רואה בכל חיה שחיה במים או שמתקרבת למים כדי לשתות טרף פוטנציאלי. אליגטורים בוגרים יאכלו חזירי פרא (שהגיעו לאמריקה בידי האדם), אייליים, עופות שונים, זוחלים קטנים מהם וחיות מבויתות כמו בקר וחיות מחמד וייתכנו מקרים בהם הם יאכלו אליגטורים קטנים יותר וגם דגים. אליגטורים זכרים גדולים במיוחד תקפו בעבר פומות של פלורידה ודובים, מה שהפך אותם לטורפי-העל באזור תפוצתם.
למרות השיתוף הגדול יחסית של בתי הגידול של אליגטורים ובני-אדם, התקפות האליגטורים על האדם נדירות יחסית. מרבית האליגטורים פוחדים מהאדם בשל ציד; התקיפות הן לרוב על רקע של האכלה. הסיבה לכך כנראה נעוצה בעובדה שברגע שאליגטור מואכל על ידי אדם אחד, כאשר יראה אדם אחר הוא יצפה למזון גם ממנו.
בתי גידול
כיום, האליגטורים האמריקנים נפוצים בדרום-מזרח ארצות הברית; החל מהפארק Merchants Millpond שבצפון קרוליינה ועד לטקסס ודרומית לאוקלהומה. כמו בתקופת המזוזואיקון, האליגטורים חיים באגנים ירוקים, שכן בית-גידול זה חיוני להישרדות הממושכת שלהם. האליגטורים תלויים באגנים הירוקים, וגם האגנים הירוקים תלויים באליגטורים. כטורפי-על במארג המזון בבית הגידול, הם מסייעים בבקרה של אוכלוסיית המכרסמים וחיות אחרות שאוכלוסיותיהן עלולות להביא לניצול יתר של הצמחייה באדמות הביצה.
התרומה הגדולה ביותר של האליגטור האמריקני לאדמות הביצה ולבעלי החיים שבסביבה הם השקעים שפרטים בוגרים חופרים ומרחיבים במהלך תקופה של כמה שנים. הם חופרים את השקע בעזרת פיהם והטופרים שלהם על ידי עקירת צמחים כדי לנקות את החלל; אחרי כן הם מעמיקים את השקע על ידי תחיבה של האדמה והצלפה בעזרת זנבם. כך הם יוצרים שקע באדמה בו מצטברים מים בתקופה הגשומה, וכך הוא אוגר נוזלים לקראת התקופה היבשה. במהלך התקופה היבשה, ובמיוחד במהלך בצורות מתמשכות, שקעי האליגטורים מספקים מים חיוניים לדגים, לחרקים, לסרטנים, לנחשים, לצבים, לעופות ולחיות אחרות, וכן לאליגטורים עצמם.
רבייה
עונת הרבייה מתחילה באביב. אף שלאליגטורים אין מיתרי הקול, הזכרים מסוגלים להשמיע שאגות על ידי שאיפת אוויר לריאותיהם ונשיפתו בשאגות קטועות בעלות טון נמוך. מטרתן של השאגות היא כפולה. הראשונה היא למשוך נקבות, והשנייה היא אזהרה לאליגטורים אחרים בה בעת.
הנקבה בונה קן מצמחים, מקלות, עלים ובוץ במקום מוגן במים או לידם. היא מטילה 20 עד 50 ביצים לבנות שגודלן הוא כגודל ביצת אווז. היא מכסה אותן בצמחייה נוספת, שבעת התסיסה מחממת את הביצים ובכך מסייעת בשמירת החום של הביצים. בנוסף, הצמחייה שומרת על הלחות, ובכך שומרת על הביצים פן תתייבשנה. הטמפרטורה בה מתפתחות ביצי האליגטורים קובעת את זוויג (זכר או נקבה) הוולדות. מביצים שהתפתחו בטמפרטורה של 32.2–33.8 מעלות צלזיוס יבקעו זכרים, בעוד שמביצים שהתפתחו בטמפרטורה של 27.7–30 מעלות צלזיוס יבקעו נקבות. בטמפרטורות שבין הטווחים הנ"ל בוקעים לרוב שני המינים בשילובים שונים. הנקבה תישאר בסמוך לקן במהלך שישים וחמישה ימי הדגירה, על-מנת להגן על הביצים מפני טורפים כמו דביבונים, בואשים או אנפות. כאשר הוולדות מתחילים לבקוע מהביצים, הם משמיעים קול צורמני, וכך הנקבה מוציאה אותם במהירות מהקן. לאחר הבקיעה, הם מוצאים את דרכם במהירות אל מקור המים הקרוב. למשך מספר ימים מקור התזונה שלהם יהיה מאגר של חלמון שנמצא בבטנם.
אצל המין צב קוטר פלורידה, חלק מהנקבות, המחפשות מקום מקלט לביציהם, חופרות בקן האליגטור ומטילות ביצים בתוכו (במרחק מביצי האליגטור) ואז מסתלקות מהר.
האליגטור האמריקני מגיע לבגרות מינית בין גיל שמונה לגיל 13, כאשר אורכם נע בין 1.8 ל-2.1 מטרים. החל מגיל זה, קצב גדילתם יורד. אורכם של זכרים בוגרים יכול להגיע ל- ומשקלם ל-510 ק"ג, וזאת בזמן חיים בן 30 שנים.
האליגטורים והאדם
אליגטורים אמריקאים מסוגלים להרוג בני אדם. זיהוי מוטעית המוביל לתקיפה אפשרי תמיד, במיוחד במים עכורים החביבים על האליגטורים או בסמוך להם. בניגוד לתניני היאור ותניני הים, שהרבה יותר תוקפניים ויותר גדולים מהאליגטור ולכן יכולים לטרוף אדם בוגר, מקרי ההרג של האליגטור נובעים בעיקר מנשיכתו החזקה, היכולה להוביל לזיהום קטלני, גם כאשר ניתן לאדם המותקף טיפול רפואי.
ככל שאוכלוסיית האדם בפלורידה מתקרבת יותר למתחמי המחיה של האליגטורים, מפגשים של האדם עם האליגטורים הם בלתי נמנעים. לפי כתבה שפורסמה ב-CNN, בין 1948 ל-2016 אירעו 257 תקיפות מתועדות על בני אדם בפלורידה, אשר הצריכו טיפול רפואי של האדם המותקף. מתוכם 23 גרמו למוות, מהם 8 מקרים היו של ילדים מתחת לגיל 16. רק תשע התקפות קטלניות התרחשו בארצות הברית במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, אך האליגטורים האמריקאים הרגו 12 בני אדם בין השנים 2001–2007 כאשר בחודש מאי 2006 הרגו התנינים האמריקאים שלושה תושבי פלורידה תוך פחות משבוע. לפחות 28 התקפות קטלניות של אליגטורים אמריקאים התרחשו בארצות הברית מאז 1970.
תוכנית השיקום
כיום אוכלוסיית האליגטורים בדרום ארצות הברית מונה, לפי ההערכה, בין 2 ל-3 מיליון פרטים, דבר שהופך אותה לאחד ממיני התנינאים הנפוצים ביותר.
בישראל ניתן לראות אליגטורים בתנאי שבי בחוות התנינים בחמת גדר, המרכז הזואולוגי תל אביב-רמת גן ("הספארי"), בגן החיות חי-כיף בראשון לציון, בגן הזואולוגי (נגב Zoo) בבאר שבע, בגן החיות חי פארק בקריית מוצקין ובפינת החי בקיבוץ עין גדי.
The Queen Is Dead
The Queen Is Dead הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה הבריטית הסמית'ס. הוא יצא לאור בבריטניה ב-16 ביוני 1986 דרך חברת התקליטים העצמאית Rough Trade ובארצות הברית ב-23 ביוני 1986 דרך הלייבל Sire Records ונחשב לאלבום הפופולרי ביותר של הלהקה.
האלבום שהה 22 שבועות במצעד האלבומים הבריטי, בו הגיע למקום השני. במצעד הקנדי הגיע האלבום למקום ה-28, ובמצעד בילבורד האמריקאי הגיע למקום ה-70. ב-1990 הוכתר האלבום לאלבום זהב על ידי ה-RIAA, איגוד תעשיית ההקלטות של אמריקה.
על עטיפת האלבום מופיעה תמונה של השחקן הצרפתי אלן דלון מתוך הסרט L'Insoumis מ-1964.
תהליך הכתיבה
ג'וני מאר, גיטריסט הלהקה, כתב כמה מהשירים שהופיעו ב-The Queen Is Dead במהלך סיבוב ההופעות של הסמית'ס בבריטניה בתחילת 1985. The Boy with the Thorn in His Side, לפי מאר, היה "קטע מוזיקלי שנכתב ללא מאמץ" במהלך אותה תקופה. מילות השיר הן אלגוריה להתמודדותה של הלהקה עם חוסר הערכה מצד תעשיית המוזיקה. ב-2003 ציין מוריסי כי זהו השיר האהוב עליו של הסמית'ס.
בקיץ 1985 הניח מאר הקלטת דמו של המוזיקה מהשיר Some Girls Are Bigger Than Others בתיבת הדואר של מוריסי, שבתורו הוסיף למוזיקה מילים. בראיונות ציין מאר כי הוא חושב שהמוזיקה בשיר טובה יותר מהמילים.
השירים Frankly Mr. Shankly, I Know It's Over ו-There Is a Light That Never Goes Out נכתבו על ידי מוריסי ומאר ב"מרתון" של כתיבה בסוף אותו קיץ בביתו של מאר. השני, לפי הסברה, הוא פנייה לג'ף טרוויס - מנהל חברת התקליטים של הסמית'ס, Rough Trade. טרוויס תיאר את השיר כ"שיר מצחיק" על "רצונו של מוריסי להיות במקום אחר" והודה כי השורה בשיר על "שירה נוראית" מתייחסת לפואמה שכתב עבור הזמר.
השיר There Is a Light That Never Goes Out כולל מילים שנלקחו מהשיר Lonely Planet Boy של הניו יורק דולס. לפי מאר, "כשניגנו אותו לראשונה חשבתי שזה השיר הכי טוב שאי פעם שמעתי".
מנגינת השיר Never Had No One Ever, שהושלם באוגוסט 1985, התבססה על דמו שמאר הקליט בדצמבר 1984, שבתורו היה מבוסס על השיר I Need Somebody של הסטוג'ס. לפי מאר, "האווירה בשיר הזה די מסכמת את כל האלבום ואת חוויית ההקלטה שלו". מילות השיר מתארות את תחושת חוסר הביטחון של מוריסי ואת ההרגשה כי כבן למשפחת מהגרים הוא איננו בביתו ברחובות מנצ'סטר.
The Boy with the Thorn In His Side, Bigmouth Strikes Again ו-Frankly Mr. Shankly הושמעו לראשונה בהופעה חיה במהלך סיבוב הופעות בסקוטלנד בספטמבר-אוקטובר של אותה שנה, בעוד The Queen Is Dead ו-There Is a Light That Never Goes Out נוגנו במהלך בדיקות הסאונד.
The Queen Is Dead מבוסס על שיר שמאר כתב בנעוריו, בעוד Cemetry Gates (שגיאת הכתיב במקור) היה תוספת מאוחרת לאלבום. מאר לא חשב שמנגינת הגיטרה בשיר הייתה מעניינת מספיק כדי להתפתח לכדי שיר, אך מוריסי לא הסכים עם הטענה כששמע אותו מנגן אותה.
תהליך ההקלטה
האלבום הופק על ידי מוריסי ומאר, בשיתוף עם טכנאי הסאונד סטיבן סטריט איתו עבדו גם על האלבום הקודם, Meat Is Murder. סטריט נזכר, כי "למוריסי, לג'וני ולי היו יחסי עבודה טובים – שלושתנו היינו בערך באותו גיל ואהבנו את אותם דברים, אז כולם הרגישו די רגועים באולפן".
הלהקה סבלה מבעיות שונות עם חברת התקליטים Rough Trade באותה תקופה, אך לפי סטריט, "זה לא פגע בהקלטה כי האווירה באולפן הייתה מאוד בונה".
רוב האלבום הוקלט במהלך חורף 1985 באולפני ג'ייקוב בפרנהאם תחת השם Margaret on the Guillotine.
השיר הראשון מתוך האלבום שהוקלט, במהלך יולי 1985, היה The Boy with the Thorn in His Side. ההקלטה התבצעה באולפן קטן במנצ'סטר והייתה אמורה לשמש כדמו במקור, אך הלהקה חשבה שהיא טובה מספיק כפי שהיא והחליטה לשחרר אותה כסינגל. השיר יצא לחנויות ב-16 בדצמבר 1985 והגיע למקום ה-23 במצעד הסינגלים הבריטי.
באוגוסט 1985 הוקלטו Bigmouth Strikes Again ו-Some Girls Are Bigger Than Others באולפני RAK בלונדון, ואיתם גם רצועות הבי-סייד Asleep ו-Rubber Ring. הזמרת קירסטי מק'קול הקליטה קולות רקע לשיר Bigmouth Strikes Again, אבל מאר חשב שהם נשמעים "מוזר מאוד" והם הוחלפו בגרסה הסופית של האלבום בקולו של מוריסי מנוגן במהירות גבוהה. בעטיפת האלבום ניתן הקרדיט על קולות הרקע ל"אן קוטס" – מחווה למחוז אנקוטס במנצ'סטר.
בשיר Some Girls Are Bigger Than Others המוזיקה נחלשת בתחילת ההקלטה. לפי סטריט, האפקט נעשה באופן מכוון כדי ליצור אשליה של דלת נסגרת ונפתחת מחדש.
השיר Frankly Mr. Shankly היה ניסיון לשחזר את ה"הרגשה" שבשיר Yesterday's Man של סנדי שו, אף על פי ש"זה לא ממש עבד" לפי מאר. לינדה מקרטני הוזמנה לנגן בפסנתר בשיר, אך סירבה להצעה, והקלטה ראשונית של השיר הכוללת חצוצרה נגנזה.
הוצאה
האלבום יצא לאור כחצי שנה לאחר סיום ההקלטות, ביוני 1985, לאחר שבחודש מאי אותה שנה הופץ הסינגל Bigmouth Strikes Again כהקדמה. השיר היה לסינגל היחיד שיצא באופן רשמי מהאלבום. רבים עודדו את הלהקה להוציא גם את השיר There Is a Light That Never Goes Out כסינגל, אך ג'וני מאר רצה להוציא שיר קצבי יותר שיכריז על חזרתה של הלהקה, בדומה ל-Jumpin' Jack Flash של הרולינג סטונז. השיר לא זכה להצלחה משמעותית והגיע למקום ה-26 במצעד הבריטי.
The Queen Is Dead נחשב על ידי רבים לאלבום הטוב ביותר של הסמית'ס. הערבוב בין השפעות ג'אנגל פופ, הפלישה הבריטית, רוקבילי ופאנק רוק נחל הצלחה מיידית בבריטניה ומיצב את הסמית'ס כאחת הלהקות הגדולות במדינה באותה תקופה. מוריסי ומאר, עם זאת, סבורים שדווקא האלבום Strangeways Here We Come שיצא בשנה שלאחר מכן הוא פסגת היצירה של הלהקה.
הצלחה
המגזין רולינג סטון נתן לאלבום ציון של חמישה כוכבים. המבקר מארק קולמן ציין את חוש ההומור של מוריסי ושיבח במיוחד את ביצועיו של הסולן בשיר Cemetry Gates. בסיכום הביקורת כתב, כי "בין אם תאהבו את זה או לא, הבחור הזה הולך להיות בסביבה עוד הרבה זמן".
אתר המוזיקה פיצ'פורק הציב את The Queen Is Dead במקום השישי בדירוג האלבום הטובים ביותר של שנות ה-80. בשנת 2000, הציב המגזין מוג'ו את There Is a Light Than Never Goes Out במקום ה-25 בדירוג 100 השירים הטובים בכל הזמנים שלו, בעוד ערוץ הטלוויזיה 2VH הציב אותו בראש דירוג 500 שירי האינדי הטובים. ב-2003 הוצב באלבום במקום ה-216 בדירוג 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של הרולינג סטון, ב-2006 הוא הוכתר לאלבום הבריטי השני הכי טוב על ידי המגזין NME וב-2006 הוא הוצב במקור השלישי ברשימת 40 האלבומים הטובים של שנות השמונים של המגזין Q. המגזין הבריטי Clash הוסיף את האלבום לרשימת האלבומים הקלאסיים של כל הזמנים בגיליון יוני 2011, בו נכתב כי "זה אלבום ללכת לאיבוד בתוכו. יש בו עומק, מיקוד וכמה מנגינות נהדרות. קל להבין למה האלבום זוכה לחשיבות כה גדולה בקרב מעריצים של הסמית'ס ולמה, עשור לאחר מכן, הוא היה להשפעה מרכזית על כל מה שקשור לבריטפופ". ב-2012 הציב המגזין Slant את האלבום במקום ה-16 בדירוג האלבומים הטובים של שנות ה-80, בו נכתב כי "ייתכן שלעולם לא יהיה שוב אלבום אינדי רוק טוב כמו The Queen Is Dead".
בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-113 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים המחודשת.
מוזיקה
השיר There Is a Light That Never Goes Out היה אמור להיות הסינגל המוביל של האלבום, אך לבסוף הוא הוחלף על ידי Bigmouth Strikes Again. הוא זכה להוצאה מאוחרת ב-1992 כסינגל לקידום ההוצאות המחודשות של WEA.
Cemetry Gates היה תגובתו הישירה של מוריסי למבקרים שהאשימו אותו בגנבת טקסטים שנכתבו על ידי כמה מהסופרים האהובים עליו, כמו שילה דלייני ואליזבת סמארט. אוסקר ויילד, שהואשם גם הוא בגנבה ספרותית, מתואר במילות השיר כפטרון של מוריסי. ציטוט של המשורר, "המוכשרים לווים, הגאונים גונבים", נחרט על הוויניל בהוצאה הבריטית של הסינגל Bigmouth Strikes Again.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מוריסי ומאר, למעט Take Me Back to Dear Old Blighty (המופיע בפתיחת השיר The Queen Is Dead), אשר נכתב על ידי איי.ג'יי מילס, פרד גודפרי ובנט סקוט.
פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הקיי-פופ הטוב ביותר
פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הקיי-פופ הטוב ביותר (באנגלית: MTV Video Music Award for Best K-Pop Video) הוא אחד מהפרסים שמוענקים במהלך פרסי הווידאו קליפים של MTV. הוא הוענק לראשונה בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019. הזכייה הראשונה בפרס הייתה של BTS והלסי עם השיר "Boy with Luv".
הזוכה האחרונה בפרס היא הזמרת-יוצרת התאילנדית ליסה עם שירה "Lalisa".
מלון עדן
מלון עדן הוא בניין לשימור - דוגמה לסגנון הבינלאומי באדריכלות הארץ-ישראלית בתקופת המנדט - הנמצא בפינת הרחובות הלל וההסתדרות (בניין מספר 26 ברחוב) בירושלים. בתקופת המנדט הבריטי היה "מלון עדן" אחד מבתי המלון המוכרים בעיר, וכך גם בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, ולאחר מכן הפך לבניין משרדים בשימוש משרדי הממשלה.
בירושלים, בשכונת תלפיות פועל מלון בוטיק קטן בשם "מלון עדן" שאין לו קשר למלון ההיסטורי שבמרכז העיר.
היסטוריה
בשנות העשרים של המאה ה-20 הפעילו בני הזוג אברהם ורוזה ליפשיץ מלון בשם "מלון מרשק" בשכונת נחלת שבעה ברחוב יפו, בבניין שנודע לאחר מכן כ"בית גורל" מול קולנוע ציון. משראו ברכה בעמלם בנו בניין ייעודי למלון ברחוב בן-יהודה 5, על פי תוכנית של יוחנן רטנר והמלון עבר אליו באמצע שנת 1929. עם המעבר הוסב שם המלון ל"מלון עדן". בהמשך רכשו בני הזוג חלקת אדמה במרכז העיר החדש והמתפתח של אותם שנים - המרכז שסביב רחוב המלך ג'ורג החמישי.
המבנה ברחוב המלך ג'ורג'
המלון נפתח לקהל ב-10 באפריל 1938, בלב המע"ר החדש של העיר. בעת המנדט הבריטי, בזכות קרבתו לבית המוסדות הלאומיים, שימש המלון למקום מפגש בין מדינאים ועסקנים ציוניים ומקום בו ניתן לערוך מפגשים עם העיתונות.
בשנות הארבעים של המאה ה-20, בסמוך להכרזת העצמאות, שימש המלון כבסיס לפעילות מדינית וכמרכז לפגישה עם העיתונות, כך מדווח השבועון האמריקני "טיים מגזין" בגיליון מיום 12 במאי 1947 על ראיון שנערך עם ליאונרד ברנשטיין לאחר הופעה. הראיון נערך על רקע נוף ירושלים הנשקף מחלון "מלון עדן המודרני", ובו חלק המנצח הצעיר שבחים לתזמורת הסימפונית המקומית. בראיון אחר המפורסם בגיליון מיום 26 בדצמבר 1949 של המגזין מדווח הכתב על פגישה עם דוד בן-גוריון "במפקדתו במלון עדן" לראיון שנוגע לעתיד ירושלים.
עם הקמת המדינה נהנה המלון מקרבה לכנסת הראשונה ששכנה בבית פרומין. חברי כנסת שבתיהם היו מחוץ לירושלים, עיתונאים ושאר מכובדים נהגו ללון במלון שהיה ידוע באופיו הביתי והאינטימי. הגדיל לעשות דוד בן-גוריון שהפך את המלון לביתו, הלכה למעשה, כאשר התגורר בו במשך 18 חודשים רצופים. המלון היווה אטרקציה לילדי הסביבה, שנהגו להתגודד בפתחו כדי לחזות בבן-גוריון ובאח"מים אחרים ולבקש את חתימותיהם.
ב-30 באוגוסט 1966, בעת כהונת הכנסת השישית, עברה הכנסת למשכנה החדש בגבעת רם. וחשיבות בית המלון ירדה, ובאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא נמכר על ידי משפחת ליפשיץ לבנק ישראל שהפעיל בבניין משרדים. לאחר מכן הועבר הבניין למשרד הקליטה.
בשנת 1997 נמכר הבניין, ששטחו כ-2,000 מ"ר, ליזמים פרטיים - משפחת אליאס - משקיעים מאנגליה ומהודו, תמורת כ-3.5 מיליון דולר. בשנת 2003 קיבלו היזמים אישור של הוועדה המקומית לבניין להחזיר את המבנה לתפקידו המקורי כבית מלון. התוכנית שאושרה כוללת הריסה ובניה מחדש של פנים המלון והוספת קומות תוך שמירה על חזות המבנה המקורי. נכון לסוף שנת 2008 טרם בוצעו עבודות כלשהן בבניין ועל חזית הכניסה עדיין התנוסס שלט של משרד הקליטה.
המבנה
הבניין תוכנן על ידי האדריכל יוחנן רטנר ועוצב בתבנית הסגנון הבינלאומי שהוא סגנון באדריכלות שהושפע רבות מבית ספר הבאוהאוס שפעל בגרמניה. למרות העיצוב בסגנון הבינלאומי, חורג הבניין מעקרונותיו בקשתות שנוספו לו בחזית, המהוות מאפיין קישוטי ולא פונקציונלי שנועד להקנות לבניין אופי מקומי.
הבניין מהווה דוגמה לסגנון הבינלאומי ומשקף את מאפייני הסגנון, עם חריגות קלות:
לבניין נקבעה מבואת כניסה הנסוגה אל תוך גוף המבנה בפינתו המזרחית. כניסה זו מודגשת על ידי שלוש קשתות הפונות למזרח (אל רחוב ההסתדרות) וקשת אחת אל הצד הדרומי (רחוב הלל), קשתות אלו מוסיפות נופך מקומי "אוריינטלי" לבניין ומקשרת את הסגנון האוניברסלי עם המקום והזמן בו הוצב המבנה. הכניסה לבניין מוסתרת בפינה הצפונית של מבואת הכניסה.
בתוך הבניין, מקומת הכניסה, שבה שכן דלפק הקבלה, מוביל גרם מדרגות אלגנטי לקומה הראשונה, שבה פעלו בית קפה ומסעדה, וממנה ניתן היה לעלות ל-40 חדרי המלון. בחלקו האחורי של בית המלון, נסתרת מהרחוב, הוקמה גינה.
אלכסנדרו ז'ר
אלכסנדרו ז'ר (Alexandru Jar; 1911–1988), שם העט של אלכסנדרו אברהם, סופר ומשורר קומוניסטי, יהודי רומני, מלוחמי מלחמת האזרחים הספרדית ולוחם בתנועת ההתנגדות הצרפתית, בעלה של גולדה (אולגה) בנצ'יק.
אלכסנדרו ז'ר נולד ביאשי, רומניה בשם אלכסנדרו אברהם (Alexandru Avram) והלך לעולמו בבוקרשט. ז'ר, קומוניסט במחתרת, התחיל לפרסם את יצירותיו בכתבי עת כבר בשנת 1930. הוא השתתף במלחמת האזרחים בספרד ולאחריה עבר לצרפת, שם השתתף בלחימה של תנועת ההתנגדות הצרפתית בתקופת מלחמת העולם השנייה. אשתו הראשונה, גולדה (אולגה) בנצ'יק, הוצאה להורג על ידי הנאצים על ידי עריפת ראשה. לאחר נפילת ממשלתו של יון אנטונסקו שב לרומניה והיה בין החברים הראשונים של איגוד הסופרים ופרסם שני ספרי שירה. הוא היה מראשי זרם ה"פרולטקולטיזם" בשירה (תרבות הפרולטריון), אך לאחר ששיריו לא זכו להצלחה גדולה מחוץ לחוגי חברי המפלגה הקומוניסטית, עבר לפרוזה. בשנת 1950 הוענק לו פרס המדינה. התחתן מחדש עם הרקדנית הבלט אלכסנדרה צ'לסקה אורליאנו. באביב 1956 התפרסמו ביקורות של ז'ר על רמת היצירות בזרם הפרולטקולטיזם וגם על חדירת יתר של המפלגה הקומוניסטית לתחום הפרט. ביקורתו ועמדתו האנטיסטליניסטית הביאו לתגובה נזעמת של הנהגת המפלגה הקומוניסטית, כולל נזיפה חריפה וסילוק מהמפלגה הקומוניסטית. שני אינטלקטואלים נוספים, המחזאי מיכאיל דוידוגלו והמבקר הספרותי יון ויטנר, גונו באופן רשמי על כך שלא הסתייגו מדבריו של ז'ר. המשוררים דוברי הונגרית אריק מייטני ויאנוש סאס ניסו להגן על ז'ר בפורומים של איחוד הסופרים. במשך עשר שנים לא הורשה ז'ר לפרסם דבר, אך לאחר מותו של גאורגיו דז' ועלייתו של צ'אושסקו הוחזר בשקט לזירת התרבות הפומבית והתחיל שוב לפרסם רומאנים.
המשחתות מסדרת זומוואלט
המשחתות מסדרת זומוואלט (באנגלית: Zumwalt-class Destroyer) היא סדרת משחתות של צי ארצות הברית החמושות בטילים מונחים (סימול נאט"ו למשחתות: DDG). המשחתות מסדרת זומוואלט מתוכננות כספינות רב-משימתיות עם מבנה בטכנולוגיה חמקנית. הן מיועדות ללוחמה קרקעית, לוחמת נ"מ ולוחמה ימית.
למשחתות מסדרת זומוואלט חתימת מכ"ם נמוכה במיוחד. מותקנת עליהן מערכת חשמל אינטגרלית המספקת חשמל למנועים החשמליים ולמערכות הנשק, ומערכות אלה עשויות לכלול בעתיד תותחי לייזר, תותחי מסילה, או חימוש חשמלי אחר.
המשחתת הראשונה שיוצרה נקראת "USS Zumwalt" (מכונה בנאט"ו: DDG-1000) על שם האדמירל אלמו זומוואלט. היא נכנסה לשירות באוקטובר 2016. המשחתת השנייה הושקה ונכנסה לשירות ב-26 בינואר 2019, היא נקראת "Michael Monsoor" על שם מעוטר מדליית הכבוד. המשחתת השלישית "Lyndon B. Johnson" הנקראת על שם הנשיא לינדון ג'ונסון הושקה בדצמבר 2018 וצפויה להיכנס לשירות במהלך 2021.
מכ"ם
במקור תוכננה המשחתת להצטייד במכ"ם מסוג SPY-4 אולם ביוני 2010 הודיע הפנטגון כי הוא לא ישולב במשחתת הראשונה, DDG-1000 כדי להפחית עלויות. לאור זאת נעשו שינויים במכ"ם SPY-3 כדי להתאימו כדי שיוכל לבצע חיפוש נפח. במכ"ם החיפוש הרוחבי מוגבל, אולם הוא עדיין נותן מענה לצורכי הגנה אווירית מקומית. מערכת כזו אמורה לתת ביצועים מעולים לגילוי ולנטירול חסימות במיוחד בשימוש עם CEC (Cooperative Engagement Capability).
הסעודה האחרונה (תצלום)
תיאור היצירה
הסעודה האחרונה של ישו, שהייתה כנראה סעודת סדר פסח בהשתתפות ישו ותלמידיו, היא נושאם של ציורים רבים של ציירים שונים. אחת התמונות המפורסמות ביותר של הסעודה האחרונה היא יצירתו של לאונרדו דה וינצ'י, המתארת את הסעודה האחרונה עצמה. התמונה צוירה על קיר הרפקטוריום במנזר הדומיניקני בכנסיית סנטה מריה דלה גרציה במילאנו.
עדי נס שחזר את העמדת הדמויות ביצירתו של דה וינצ'י, אך תוך שימוש בדוגמנים הלבושים כחיילי צה"ל ויצירת מצג של ארוחת ערב בשרית בבסיס צבאי בדרום הארץ.
בדומה ליצירתו של דה וינצ'י, דמותו של ישו ממוקמת במרכז היצירה. עדי נס רומז על הקשר בין החייל היושב במרכז יצירתו לבין ישו בכך שסביב ראשו של החייל ישנה מעין הילה או כתר עשוי קוצים - תוך רמיזה לצליבת ישו ולכך שהוא הולבש כתר קוצים במהלכה. הילה או כתר זה נוצרים על ידי העמדת שיח קוצני ברקע היצירה, הנראה דרך חלון החדר בו נערכת הארוחה, כך שהשיח הקוצני מופיע בדיוק מאחורי ראשו של החייל.
השימוש בכלי אוכל בשריים צבאיים מרמז על המשמעות של הסעודה בנצרות, בה מיוחסים אכילת הלחם לאכילת בשרו של ישו, ושתיית היין לשתיית דמו.
הבדל עיקרי בין שתי היצירות הוא מיקומו של יהודה איש קריות. בשתי היצירות מקובצים השליחים בקבוצות של שלוש, אולם בעוד שביצירתו של דה וינצ'י יהודה איש קריות ממוקם באחת הקבוצות (קבוצה הצופה לעבר ישו), ביצירתו של עדי נס ממוקם יהודה איש קריות בנפרד מיתר השליחים, כשהוא ניצב בצדה השמאלי של התמונה. בכך למעשה חורג נס ממספר האנשים המקובל - במקום 13 נוכחים בארוחה, ביצירתו של נס 14 משתתפים.
הבדל מרכזי נוסף הוא בהתייחסות הדמויות לדמותו של ישו. בעוד שאצל דה וינצ'י כל הדמויות מתייחסות לדמותו של ישו (דה וינצ'י תיאר את הרגע בו האשים ישו את תלמידיו בכך שאחד מהם יבגוד בו בהמשך הלילה, ועל פניהן של הדמויות ניתן לראות את תדהמתם), ביצירתו של נס קבוצות השליחים מדברות בינן לבין עצמן, בלי קשר עין או התייחסות גופנית לדמותו של ישו, המביטה קדימה לעבר הצופה בתמונה; היחיד המביט לעבר דמותו של ישו הוא החייל המגלם את דמותו של יהודה איש קריות.
קיימן (סוג)
קיימן (שם מדעי: Caiman) הוא סוג קיימן במשפחת האליגטוריים.
מאפיינים
תפוצתם של מיני הסוג קיימן מוגבלת לאזור דרום אמריקה ומרכזה. בעבר היו במשפחה רק שני מינים חיים - הקיימן הממושקף והקיימן רחב החרטום, כאשר קיימן הז'קרה נחשב לתת-מין של הקיימן הממושקף. כולם חיים בעיקר במקורות מים מתוקים, כמו אגמים, נהרות וכו'. הקיימנים קטנים יחסית לתניניים: אורכם לא עולה על 3 מטר, בניגוד לתנינים שאורכם מגיע ל-4–5 מטר ויכול אף להגיע ל-7 מטר (תנין הים).
מיון
בסוג קיימן נמצאים שלושה מינים חיים:
הסוגים הבאים נקראים בעברית אף הם "קיימן" אך הם סוגים טקסונומיים נפרדים:
החמציצים
החמציצים הייתה להקת זמר ישראלית שהוקמה בשנת 1966 על ידי נעמי פולני וארבעה מחברי להקת התרנגולים: ליאור ייני, עליזה רוזן, דבורה דותן וצביקה גרטל.
הלהקה המשיכה, במובנים רבים, את דרכה ואופן פעולתה של להקת התרנגולים, הן מבחינת אופי הרפרטואר והן מבחינת ההקפדה על הפרטים המאפיינת את פולני, אולם התוכנית שבנו לא הצליחה מבחינה מסחרית, על אף איכותה המוזיקלית והבימתית. הלהקה פוזרה ב-1967 לאחר שנת פעילות אחת בלבד ותקליט בודד שיצא באותה שנה.
מלבד ארבעת הזמרים, היו חברים בהרכב הרצל בודינגר (אקורדיון), עודד ייני (חליל צד), בנו הודס (בס), אהרלה קמינסקי (תופים) ויגאל קלאוס (קלרינט).
משיריהם הידועים: "מיהו המיילל ברוח", "שיר פרידה לקיץ", "מישמיש", "מרפסות" ו"את מה שרציתי".
מכלוף אלדאודי
הרב מכלוף אלדאודי (1825–1910) היה רב ושד"ר ממוצא מרוקאי, שכיהן כחכם באשי האחרון של מחוז עכו, ונציגם של יהודי צפון ארץ ישראל בפני הממשל העות'מאני.
ביוגרפיה
מכלוף אלדאודי נולד במרקש שבמרוקו. מצד אביו, היה בן למשפחת אלדאודי, שמוצאה מר' חייא אלדאודי, משורר ספרדי מהמאה ה-12, שלפי "ספר היוחסין" לר' אברהם זכות היה מצאצאי בית דוד. אמו רינה לבית לוצקי נולדה בלודז' שבפולין, והגיעה למרוקו אחרי אחיה שעסק במסחר.
שנים ספורות לאחר לידתו של מכלוף עלתה משפחתו לארץ ישראל ביחד עם חמש משפחות נוספות. לאחר הגעתם לארץ דרך נמל יפו נסעו והתיישבו בצפת, שם גדל והתחנך מכלוף ולמד תורה מפי רבני העיר. הוא הוסמך לרבנות בגיל צעיר מאוד, ובגיל 18 נישא לרחל, בתו של ר' מרדכי עבו.
בשנת 1845 נבחר על ידי רבני צפת לצאת לשליחות כשד"ר כדי לגייס כספים בקרב קהילות הגולה. בשש שליחויותיו נסע בין היתר לפרס, אפגניסטן, בוכרה, הודו, ארצות הבלקן, בולגריה, רומניה ומצרים. בזקנותו ערך מסע גם בארצות צפון אפריקה. לפני יציאתו לשליחות למד את שפות הארצות אליהן נסע, וידע מלבד עברית גם את השפות לדינו, ערבית, פרסית וטורקית. בביקוריו בארצות השונות התקבל בכבוד אצל מושלים מקומיים, ומלבד גיוס תרומות הוא פעל למען הקהילות היהודיות והציל מספר יהודים מעלילות דם בפרס.
לאחר חזרתו לצפת משליחותו האחרונה נהג לפעול למען הקהילות היהודיות בארץ ישראל מול הממשל העות'מאני. בשנת 1888 לאחר שבני זוג יהודי נרצחו על ידי שומרים עות'מאנים שניסו לשדוד את ביתם, נשלח ר' אלדאודי בתור נציג הקהילות היהודיות אל מושל עכו. המושל התיר לר' אלדאודי לחקור את שני השומרים, ובזכות היכרותו עם השפה הערבית ועם החוק העות'מאני הצליח לחשוף את הסתירות בעדויותיהם ואת אשמתם ברצח. לבסוף נגזר דינם של שני השומרים למאסר עולם. לאחר שהצליח בשליחותו זו, כתבו ראשי הקהילות היהודיות בצפון ארץ ישראל המלצה למנות את ר' אלדאודי בתור החכם באשי של מחוז עכו, המלצה שאישר הסולטאן העות'מאני.
בתפקידו כחכם באשי של עכו המשיך ר' אלדאודי להגן על זכויות היהודים כאשר אלה נפגעו, והנהיג את הקהילה היהודית ואת בית הדין המקומי. הוא ניהל קשרי הערכה וידידות עם הראשון לציון ר' יעקב שאול אלישר, אשר פרסם בספרו 'יש"א אי"ש' תשובות אחדות של ר' אלדאודי. עם הגידול ביישוב היהודי בחיפה, מונה ר' אלדאודי על ידי הראשון לציון לרב ראשי גם בחיפה.
במהלך חייו חיבר ארבעה כרכים של דרושים, חידושי תורה ופסקי הלכות, אשר נותרו בכתב יד.
ר' אלדאודי היה בעל השקפה יהודית-לאומית, ובתפקידיו השונים תמך באגודות צדקה אשר סייעו לספרדים ולאשכנזים ללא הבדל. כמו כן בהסכמה שכתב בשנת 1899 לתרגום לערבית ספרותית של הרומן "אהבת ציון" לאברהם מאפו על ידי בנו סלים, ציטט את אמירתו של יצחק בר לווינזון כי הכרחי ללמוד את השפה העברית כשפתו של העם היהודי, בצד ההכרח ללמוד שפות זרות, כדי ללמוד חכמות ומדעים.
הוא נפטר בשנת 1910 (ד' בכסלו תר"ע) ונקבר בבית העלמין בצפת. הותיר אחריו את בנו סלים ושתי בנותיו אסתר ונעמי.
OutRage!
הייתה קבוצה פוליטית בריטית שהתמקדה בזכויות לסביות והומואים, שהוקמה ב-1990 והתפרקה ב-2011. הקבוצה תיארה את עצמה כ-"קבוצה רחבה של קווירים המחויבים לפעולה ישירה רדיקלית לא אלימה ובעלת אופי של מרי אזרחי", וקבוצה התומכת בשוויון זכויתיהם של לסביות, הומואים וביסקסואלים לזכויות ההטרוסקסואליות, להשמת קץ להומופוביה ולאשר את זכותם של אנשים קווירים ל-"חופש המיני, הבחירה וההגדרה העצמית שלהם".
היסטוריה
הקבוצה הוקמה ב-10 במאי 1990, מספר ימים לאחר רצח השחקן הגאה מייקל בוטה, שהתרחש ב-30 באפריל 1990. בפגישה הראשונה של הקבוצה השתתפו כ-40–60 איש. מייסדי הקבוצה הפוליטית הם קית' אלקורן, כריס וודס, סיימון וואטני ופיטר טאצ'ל.
הפגישה השנייה של הקבוצה התקיימה ב-24 במאי. נבחרו כגזברים של הקבוצה הפוליטית. אירוע המחאה הראשון של הקבוצה הפוליטית, שמשכה תשומת לב תקשורית, הייתה ב-7 ביוני בשירותים הציבוריים של הייד פארק כדי להפגין נגד משטרת המטרופולין של נגד על מעצר של גברים הומוסקסואלים שמבצעים קרוזינג. כתוצאה מכך, הוצע לקבוצה שטח משרדי בהמרכז ההומו-לסבי של לונדון. בספטמבר 1990, הקבוצה הקימה דוכן נשיקות בכיכר פיקדילי כדי למחות נגד מעצרים של הומוסקסואלים המתנשקים בפומבי.
החל מינואר 1991, הקבוצה הקימו מספר קבוצות משנה שקיבלו היסטים ספציפיים בתפקידה של הקבוצה הפוליטית. אותן קבוצות משנה קיבלו בכוונה שמות מגונים ומעליבים.
בשנת 1992, הקבוצה סבלה מפעילות של מפלגות שמאל רדיקלי שרצו להשתמש בקבוצה הפוליטי כארגון חזית למניעים פוליטיים אחרים. לפיכך, הקבוצה הפוליטית החליטה לבטל את כל קבוצות המשנה, בהתנגדות קבוצת המשנה LABIA. כתוצאה מכך, רבים מחברי קבוצת המשנה LABIA עזבו כדי להקים את הסניף הלונדוני של הנוקמות הלסביות.
הקבוצה הפוליטית ביצעה קמפיין בעל פרופיל גבוה נגד עצירתם של בולטון 7, והייתה חלק מהקמפיין עצרו את מוזיקת הרצח, שהיה נגד השמעת מוזיקאים קריביים שלכאורה היללו רצח של גברים הומוסקסואלים.
מבצע דוידקה
מבצע דוידקה היה פשיטה מוסקת שבוצעה על ידי סיירת צנחנים ב-13 באוקטובר 1973, ביומה השביעי של מלחמת יום הכיפורים בקטייפה בעומק סוריה, צפונית מזרחית לדמשק. המבצע הופסק ובוטל במהלך התנועה אל היעד לאחר שהכוח נתגלה על ידי כוחות סוריים. הכוח חולץ על ידי מסוק תחת אש.
רקע
בלילה שבין 11 ל-12 באוקטובר תקפה סיירת חטיבת הצנחנים, בפיקוד רס"ן שאול מופז, יחידות של חיל המשלוח העיראקי שהיו בתנועה בשטח סוריה. המבצע, שנקרא מבצע כותונת, היה מוצלח, ובעקבותיו הוחלט במטכ"ל לבצע בלילה שלמחרת פשיטה דומה. הפעולה המתוכננת נועדה להתבצע בעומק של כ-250 קילומטר מגבול ישראל, במטרה לשבש את תנועת אמצעי הלחימה שהוזרמה לסוריה ברכבת האווירית הסובייטית. הכוונה הייתה להרוס גשר בציר חומס-דמשק, באזור קטייפה, שעליו הייתה אמורה לעבור השיירה, וכן ביצוע מארב לשיירת האספקה עצמה.
בשונה מאתר הפשיטה שבוצע בלילה הקודם, שהיה מדברי ולא מיושב, היה אזור הפשיטה הפעם סמוך לכפרים. בשל לחץ הזמן לא הספיק הכוח לבצע תרגול ויצא למסוק מיד לאחר התדריך.
מהלך המבצע
ב-12 באוקטובר שעה 19:30, עם אור אחרון, המריאו 40 לוחמים במסוק יסעור מטייסת דורסי הלילה צפונה לכוון סוריה. הלוחמים נשאו עליהם, מלבד כלי הנשק האישיים, גם חומרי נפץ ומטולי נ"ט במשקל של כ-30 ק"ג ללוחם. במהלך הטיסה נאלצו הטייסים לתכנן מסלול טיסה חדש מאחר שבמסלול שנבחר הייתה עננות, ובהמשך הטיסה נתגלה כי גם במסלול החדש שנבחר קיימת עננות רבה. הטייסים החליטו לטוס מעל העננים, תוך סיכון בגילוי המסוק על ידי מכ"ם.
פרופיל הטיסה והשינוי במסלול הקשו על הניווט והטייסים התקשו באיתור מיקומם המדויק. הטייס, יובל אפרת, הבהיר למפקד הסיירת מופז שבעקבות השינוי בנתיב לא הצליח לאתר את נקודת הנחיתה המדויקת. לאחר התייעצות הוחלט לנחות בנקודה משוערת ולנוע רגלית אל היעד. לאחר הנחתת הכוח נתגלה כי נקודת ההנחתה הייתה מדרום לקטייפה, במרחק כ־10 קילומטרים מהיעד. לאחר תנועה של כשני קילומטרים זיהה הכוח משאית שהגיעה לקרבתם ומתוכה ירדו 15-20 חיילים שהתמקמו במטע זיתים סמוך. הסורים זיהו את תנועת חילי הסיירת ופתחו באש לכיוונם. בשל המשקל שאותו נשאו חיילי הסיירת החליט מופז שלא להסתער על הכוח הסורי אלא להשיב במכת אש כבדה ממקלעי מא"ג, מרגמות 52 מ"מ ורקטות כתף M72 לאו.
לאחר ההיתקלות נע כוח הסיירת במהירות לגבעה שולטת והתמקם בה, תוך כדי שהכוח הסורי ממשיך בירי. מאותה הגבעה היו חיילי הכוח יכולים להבחין באזור הגשר שאותו היה עליהם לפוצץ. משאיות נוספות המשיכו להגיע לאזור, ומתוכן פרקו חיילים סוריים נוספים, מצוידים בציוד תאורה, והצטרפו לירי לעבר הכוח הישראלי. כן נשלחו לאזור שיריוניות וכלבים. מופז פקד שלא להשיב באש לכוון הירי מחשש לחשיפת מיקומו המדויק, וכדי לא להיקלע לניהול קרב אבוד כנגד כוחות עדיפים, הרחק בעומק סוריה. מופז העריך שמולו ניצב כוח של מאות חיילים סורים וסבר כי הסיכוי לבצע את המשימה קלוש. הוא הודיע שנתקל וביקש חילוץ מטייס המסוק שהיה בדרכו חזרה לבסיסו. הטייס הודיע לכוח שכמות הדלק שבמסוק לא תספיק לחילוץ אלא לאחר תדלוק בבסיס.
בעוד הכוח שוהה על הגבעה הוזנק מטוס קרב סורי שהטיל פצצות תאורה מעל האזור. כדי לשפר את סיכויי השרידות של הכוח החליט מופז על נוהל מילוט: הכוח יתפצל לשניים, האחד בפיקודו והשני בפיקוד סגנו אודי שלוי (לימים תת-אלוף). שני הכוחות יסתתרו בשטח למשך מספר שעות (ואף עד ללילה שלמחרת) עד להגעת חילוץ מוסק. בדרך זו, אם יתגלה אחד הכוחות ויאלץ לנהל קרב אבוד תוכל מחצית הכוח האחרת להמתין לחילוץ ולהינצל.
מסוק היסעור נחת בבסיס רמת דוד ולאחר תדלוק המריא שוב לחלץ את הכוח. הפעם עשה את הנתיב המקורי וניווט את דרכו לאזור קטייפה. קברניט המסוק יצר קשר עם מופז לאחר שהסיירת התפצלה והחלה בתנועה צפונה. שני הכוחות התקבצו שוב לכוח יחיד לצורך האיסוף המוסק, והתרכזו בראש גבעה כאשר הם מוקפים משלושה עברים בחיילים סוריים. הכוח כוון את המסוק לעברם מכוון צפון והנחית אותו באמצעות כיבוי והדלקה של פנס קטן בלבד (שלא כמקובל בהנחתת מסוק). בעת הנחתת המסוק נורתה עליו אש כבדה ממנה נפגע המסוק, אך הטייסים המשיכו בנחיתה. הכוח נכנס במהירות לבטן המסוק כשהמפקדים היו אחרוני העולים. 40 הלוחמים נספרו במהירות על ידי המכונאי המוטס והמסוק המריא מיד, עדיין תחת אש כבדה, ועדיין סופג פגיעות. מהאש הכבדה נפצע אחד הלוחמים קל מקליע. הטייס הודיע על הפגיעות במסוק ועל חששו שיאלץ לבצע נחיתת אונס, ובשל כך הוזנק מסוק נוסף לחילוץ במידת הצורך.
לאחר המבצע
לאחר הנחיתה נמצאו במסוק כחמישים פגיעות של קליעי פגזים ברוטור, בבידוני הדלק ובמכסי המנוע אך ככל הנראה השריון המותקן במסוק מנע פגיעה חמורה יותר בו ואיפשר הגעתו ללא תקלות טכניות לישראל.
הכוח חולץ בשל תעוזתו של קברניט המסוק, סא"ל יובל אפרת, עוד באותו הלילה, ללא אבדות לצה"ל.
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר גב
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר גב, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA). ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר.
להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון.
מילת יחס
מילת יחס או "מילית יחס" היא מילית, המהווה חלק דיבר, אשר מציין את היחס בין שני שמות עצם או בין פועל לשם עצם.
תפקידן של מילות היחס הוא בקישור בין הפועל לשם עצם והיחס בין שמות עצם. לדוגמה: הכיסא ליד השולחן. הבית בשדרה. נפלתי מהכיסא. עליתי לראש ההר.
דוגמות למיליות יחס בעברית: אל, של, מן, בתוך, על, ליד, בין, אצל, בשביל ועוד. לאלה מצטרפות האותיות ב, כ, ל, מ (אותיות בכל"מ) שהן קיצור של מילות היחס (בהתאמה) בתוך, כמו, אל, מן.
קיימות מילות יחס אשר לא ניתן להטותן: לרגל, כדי, למרות.
הערה: ה"א הידיעה אינה מילת יחס.
צירוף של מילת יחס + שם עצם נקרא צירוף יחס.
דוגמאות:
מילת יחס בצירוף פועלי
דוגמה לשימוש במילת יחס מוצרכת, כחלק ממשלים פועל:
בשפות רבות, יש בכוחן של מילות היחס המוצרכות לשנות את הוראתו של הפועל. כך, למשל, יש הבדל בין הצירופים הפעליים "קינא ב-" (בהוראת "קנאה") ו"קינא ל-" (בהוראת "קנאות (דתית)").
דוגמה לשימוש במילת יחס בלתי מוצרכת, כחלק מתיאור:
מילת יחס בצירוף תוארי
דוגמה לשימוש במילת יחס כחלק מלוואי צירוף יחס:
יסעורון קטן
יַסְעוּרוֹן קָטָן (שם מדעי: Hydrobates pelagicus) הוא מין של עוף ים ממשפחת היסעורוניים. זהו עוף קטן, בעל זנב מרובע, שניצויו שחור לחלוטין למעט שת לבן ורחב ורצועה לבנה בתת-כנף. יש לו מעוף "מתנפנף" דמוי עטלף. רובה הגדול של האוכלוסייה מקנן באיים מול חופי אירופה, כשהמספרים הגדולים ביותר הם באיי פארו, בריטניה, אירלנד ואיסלנד. אוכלוסיית הים התיכון מהווה תת-מין נפרד, אך בלתי נפרדת בים מקרוביה באוקיינוס האטלנטי; מעוזיו הם האי פילפלה שבמלטה, סיציליה והאיים הבלאריים.
היסעורון מקנן בנקיקים ומחילות, לעיתים במשותף עם עופות ים אחרים או אף עם ארנבות, ומטיל ביצה לבנה אחת, בדרך כלל על קרקע חשופה. ההורים מתחלקים ביניהם את בדגירה הממושכת ושניהם משתתפים בהאכלת הגוזל. זהו מין נודד למדי, המעביר את החורף בעיקר מול חופי דרום אפריקה ונמיביה, כאשר חלק מהפרטים עוצרים בים הסמוך למערב אפריקה, וכמה נשארים סמוך לאיי הקינון שלהם בים התיכון. מחוץ לעונת הקינון היסעורון נוהג לשוטט בעיקר בים הפתוח. הוא ניזון מדגים קטנים, דיונונים וזואופלנקטון, תוך כדי רפרוף על פני הים, ויכול למצוא פריטי מאכל שמנוניים לפי הריח. המזון הופך בקיבת היסעורון לנוזל כתום ושמנוני, הממוחזר בהאכלת האפרוח. על אף שלרוב הוא שקט בים, ליסעורון יש קריאה מפטפטת של שני בני הזוג במעוף החיזור שלהם, ולזכר יש שיר מגרגר המבוצע בחלל הקינון.
היסעורון אינו יכול לשרוד באיים אליהם חדרו יונקי יבשה כגון חולדות וחתולים, והוא סובל מטריפה טבעית של שחפים, חמסנים, ינשופים ובזים. למרות שהאוכלוסייה צפויה להצטמצם קלות, יסעורון זה מסווג על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע במצב שימור "ללא חשש" בשל מספרי האוכלוסייה הכוללת הגבוהים. נוכחותו במזג אוויר סוער בים הובילה לאמונות טפלות שונות של ימאים, ובאנלוגיה לשימוש בו כסמל על-ידי קבוצות מהפכניות ואנרכיסטיות.
טקסונומיה ואטימולוגיה
היסעורוניים, Hydrobatidae, הם אחת מארבע המשפחות של היסעוראים, סדרת עופות ימיים הכוללת גם את האלבטרוסים, את היסעורים והסערונים במשפחת היסעוריים ואת היסעורונים הדרומיים. היסעורונים הצפוניים קשורים יותר לבני משפחת היסעוריים מאשר ליסעורונים הדרומיים. היסעורון הקטן הוגדר בעבר כחבר היחיד בסוג Hydrobates, כששאר בני משפחתו הוצבו בסוג Oceanodroma, אם כי היסעורון הגמדי הופרד לפעמים כחבר היחיד בסוג Halocyptena. מחקרים פילוגנטיים מולקולריים מצאו כי Oceanodroma היה פרפילטי ביחס ל-Hydrobates. כתוצאה מכך, בשנת 2021 כל חברי Oceanodroma אוחדו לסוג Hydrobates.
היסעורון הקטן תואר לראשונה על ידי קארל ליניאוס במהדורה העשירית של Systema Naturae שלו משנת 1758 כ- Procellaria pelagica. הוא הועבר לסוג Hydrobates על ידי פרידריך בואי בשנת 1822. השם המדעי של הסוג hydrobates מגיע מיוונית, מהמילים "hydro-", מ- hydōr "מים", ו-batēs "הולך". שם המין הספציפי pelagicus מגיע מהמילים pelagikos "פלאגית, של הים (הפתוח), מ-pelagos "ים, ים פתוח, ים גבוה". השם האנגלי "Storm petrel", שנזכר לראשונה בתור "Petrel", תועד לראשונה בשנת 1602, והוא השחתה לשונית של pitteral, המתייחס לרפרוף של היסעורון על פני המים. ההצעה שהמילה מתייחסת להליכתו של פטרוס הקדוש על הגלים היא המצאה מאוחרת יותר. המילה "Storm", סערה, נובעת מקישורו של היסעורון על-ידי הימאים למזג אוויר גרוע. שם המין נכתב באנגלית כ"stormy petrel" על ידי כמה מחברים מהמאה ה-19.
תת-מינים
ישנם שני תת-מינים מוכרים:
למרות שקיימת תמיכה גנטית מסוימת לסיווג תת-המין הדרומי כמין נפרד, השונות המורפולוגית אינה נחשבת לשונה במידה מספקת מזו של תת-המין הטיפוסי כדי להצדיק פיצול.
תיאור
יסעורון קטן הוא עוף קטן, אורכו 14–18 ס"מ, מוטת כנפיו 36–39 ס"מ, ומשקלו 20–38 גרם (28 גרם בממוצע). הוא בעל זנב מרובע וניצוי שחור פרט לשת לבן כשלג הנמשך לצידי בסיס הזנב ורצועה לבנה רחבה בתת-כנף. בניצוי חדש יכול להראות גם פס לבן צר בעל-כנף. הנוצות מקבלות גוון חום כהה ולא שחור כשהניצוי בלוי.
לא ניכרים הבדלים ברורים בין הזוויגים, אם כי בתת-מין הים תיכוני, לפחות, ניתן לסווג את רוב הפרטים ביד באמצעות נוסחה הכוללת הכפלת אורך הכנף באורך רצועת השת הלבנה; הנקבות מעט גדולות יותר ויש להן שת לבן ארוך יותר מהזכרים. לתת-מין הים תיכוני יש כנפיים ארוכות יותר ומקור כבד יותר בממוצע ממקבילו הצפון-אטלנטי, אך לא ניתן לקבוע את הזוויג ולא את תת-המין על ידי תצפית מרוחקת בים בלבד.
חילוף הנוצות מתמשך בכל היסעוראים, מכיוון שעליהם לשמור על יכולת תעופה. אוכלוסיות צפוניות מתחילות להחליף את הנוצות שלהן מאוחר יותא מאלה הדרומיות, מה שמשקף את ההתחלה המאוחרת של עונת הקינון שלהן. ציפורים במושבה וולשית החלו חילוף בתחילת אוגוסט, בעוד האוכלוסיות בצפון ספרד והאיים הבלאריים החלו בתחילת יולי ובאמצע יוני, בהתאמה. פרטים מקננים מבצעים חילוף מאוחר יותר מאשר אלו שלא מקננים.
פקעות ריח האף הגדולות של היסעורון מעניקות לו חוש ריח חד (בניגוד לרוב העופות), וליסעורונים יש ארומה ייחודית שיכולה לסייע לחוקרים לאתר מושבות קינון. יסעורונים בודדים מזהים את ריח גופם ויכולים להשתמש בו כדי לאתר את הקינים שלהם בחושך.
מעופם חלש למראה ודומה לזה של עטלף, עם רפרופים בשילוב גלישות קצרות. בעת אכילה, היסעורונים הקטנים תלויים באוויר בכנפיים מורמות ומתופפים על פני הים עם רגליהם, אך בניגוד ליסעורון וילסון, אינן נראים כאילו הם צועדים על המים. פרטים מתיישבים לעיתים על הים. כמו יסעורים אחרים, היסעורון הקטן אינו יכול ללכת כראוי ביבשה, אלא מדשדש על השרשכף שלו; ברגע שיש מספיק מקום, היסעורון מנפנף בכנפיו כדי לתמוך בעצמו על בהונותיו.
קולות
במעוף הראווה שלו, משמיע היסעורון קריאה המורכבת משמונה חזרות או יותר של צלילי "טר-צ'יק" מהירים המסתיימים בטריל (חילופי תווים מהירים). קריאות הסטקטו המפטפטות האלו משתנות מאוד בגובה הצליל, העוצמה, והאורך. שני הזוויגים מבצעים את הקריאות, המשמשות לחיזור, לזיהוי ובמעוף הכלולות. המאפיינים הווקאליים משתנים גאוגרפית, כולל בין האוכלוסיות האטלנטיות והים-תיכוניות, ופרטים מזהים קריאות של פרטים אחרים מאזורי הקינון שלהם. הקריאות של תת-המין הים תיכוני ייחודיות. יש לו שני תווים ראשונים המתמזגים זה בזה, והאלמנט הסופי מוכפל לפעמים. היסעורון שקט לרוב בים, אבל לפעמים משמיע את הקריאה המפטפטת שלו. השירה מגרגרת בסגנון "אררר-ר-ר-ר-ר..." מסתיימת ב-"צ'יקה" חד ומבוצעת במחילות הקינון על ידי הזכר בלבד; האורניתולוג הבריטי צ'ארלס אולדהם תיאר אותה שהיא נשמעת "כמו פיה חולה". קולות אחרים כוללים "וויק-וויק-וויק" מהיר, המבוצע לעיתים במעוף, וקולות אזעקה הדומים לקריאת הפטפוט. האפרוחים משמיעים קריאת "פי-פי-פי" שורקת כשהם מואכלים, וגרסה מהירה יותר של קול זה משמשת בוגרים וצעירים כדי לאותת על מצוקה.
תפוצה ובית גידול
יסעורונים מקננים באזור המערב הפלארקטי רק באיים מול חופי האוקיינוס האטלנטי והים התיכון של אירופה. המושבות הגדולות ביותר נמצאות באיי פארו (150,000–400,000 זוגות), בריטניה (20,000–150,000), אירלנד (50,000–100,000), ואיסלנד (50,000–100,000), עם אזורי קינון קטנים יותר ליד נורווגיה, מלטה, ספרד, האיים הקנריים, איטליה, צרפת ויוון. מושבות הקינון הגדולות ביותר של התת-מין H. p. melitensis ממוקמות באיים פילפלה שבמלטה, בסיציליה ובאיים הבלאריים, עם אתרים קטנים יותר במקומות אחרים בים התיכון. תת-מין זה מקנן גם בצפון אפריקה; בוודאות בתוניסיה, כנראה באלג'יריה ואולי גם במרוקו. בשל הרגליו הליליים ובעיות הגישה לכמה מהאיים הקטנים שבהם הוא מקנן, התפוצה ידועה באופן חלקי בלבד. מושבה התגלתה רק בשנת 2009, בלמפדוזה. היסעורון תועד כנווד במספר מדינות אירופיות עד מזרחה לאוקראינה, באזור הגינאות שבמערב אפריקה, בטורקיה, ישראל, לבנון, וארצות הברית. אף-על-פי שלא דווח על תצפיות בצפון אמריקה במשך יותר מ-30 שנה מאז הראשונה ב-1970, הפכו התצפיות במין זה לקבועות בכל שנה פחות או יותר במספרים קטנים מאז 2003.
היסעורון מקנן באיים חשופים ולרוב לא מיושבים, שבהם הוא מבקר רק בלילה. אחרת הוא נצפה בעומק הים הרחק מאזור החוף, אך לא מעל מעמקי האוקיינוס. בעונת הקינון הוא נמצא בעיקר בין אזורתרמיות 10–25°C ביולי. באירופה, הוא נצפה רק לעיתים נדירות מהיבשה; למעט בסופות סתיו.
היסעורון נודד, מבלה את החורף בעיקר במים קרירים מול חופי דרום אפריקה ונמיביה, מדרום לקו הרוחב 38°S ומזרחה לקוואזולו-נטאל. כמה פרטים שוהים מצפון לקו המשווה במים הסמוכים למאוריטניה ולריו דה אורו, ומעטים נשארים ליד איי הקינון, במיוחד בים התיכון. הוא משוטט בים באופן כמעט בלעדי מחוץ לעונת הקינון, אם כי הוא מתועד כנראה באופן קבוע מהיבשה במערב אפריקה. פרטים צעירים לא חוזרים למושבות הקינון עד שנתם השנייה או השלישית. היסעורונים עוזבים דרומה מאיי הקינון בין ספטמבר לנובמבר לרוב, ומגיעים למערב אפריקה עד אמצע נובמבר ולדרום האוקיינוס האטלנטי עד סוף השנה. הנדידה חזרה מתחילה באפריל, כאשר תיעודים מאוחרים מהאזורים הטרופיים ומדרום יותר מייצגים כנראה פרטים תת-בוגרים שלא יתרבו באותה שנה.
רבייה
היסעורון מגיע לבגרות מינית בגילאי 4–5 שנים, כאשר התת-מין הים תיכוני מתרבה בדרך כלל שנה מוקדם יותר מהתת-מין האטלנטי. הקינון מתרחש במושבות ומתחיל בדרך כלל בסוף מאי או יוני. לזוגות יש מעוף ראווה לילי חוזר בו הזכר רודף אחרי הנקבה, כשהמרדף מלווה בקריאות טיסה. כמה פרטים תת-בוגרים עשויים להיאסף ולאכלס מחילה בו-זמנית, לפני הקינון בשנה העוקבת.
היסעורונים מקננים בדרך כלל בנקיקים בין או מתחת לסלעים, או מתחפרים באדמה. כשהם יוצרים מנהרות משלהם, הם מפוררים את האדמה עם מקוריהם ובועטים החוצה את השאריות ברגליהם. היסעורונים מקננים באופן פחות נפוץ בקירות, מתחת למבנים או במחילות ארנבת. לפעמים נעשה שימוש במחילות לא מאוכלסות או תפוסות של תוכי ים אטלנטי ויסעור אטלנטי, וזוג העופות עשוי לחלוק כניסה משותפת עם אותן עופות ים, ארנבות או זוגות ממינים אחרים. במקרים בהם דיירים אחרים נוכחים, העופות חופרים מאורה צדדית או משתמשים במנהרה קיימת עם גג נמוך, שהעופות או הארנבים הגדולים יותר לא יכולים להיכנס אליה בקלות. אף-על-פי כן, תוכי ים ויסעורים מגיעים לפעמים לקינים ומשמידים אותם, ובוגרים עלולים להיהרג על-ידי שכניהם הגדולים יותר. צינורות קינון מפלסטיק מעשה ידי אדם מתאכלסים בקלות ועשויים לספק הגנה טובה יותר מפני טורפים. היסעורונים בדרך כלל מזדווגים לכל החיים ומשתמשים באותו חור מדי שנה.
גודל מנהרת הקן נע בין 10–300 ס"מ באורך ו-5–8 ס"מ ברוחב, עם כניסה מעט יותר צרה. חלל הקן בדרך כלל אינו מרופד, אם כי זוגות עשויים להביא מעט דשא, שרכים, או אצות. למרות שבדרך-כלל היסעורונים אינם טריטוריאליים בעת הקינון, הזוג יגן על חלל הקן עצמו לאחר הטלת הביצים.
יסעוראים בעלי תטולות קטנות יותר ומשכי דגירה ופריחה ארוכים ומשתנים הרבה יותר מאשר לציפורי שיר עם ביצים בגודל דומה, ומזכירים סיסיים במאפייני התפתחות אלה. ליסעוראים ולסיסיים יש בדרך-כלל אתרי קינון בטוחים יותר, אך מקורות המזון שלהם אינם אמינים, בעוד שציפורי שיר פגיעות יותר בקן, אך בדרך-כלל בעלות מקורות מזון שופעים יותר. במקרה הספציפי של היסעורון, טמפרטורת הגוף שלו אולי נמוכה ב-3מעלות צלזיוס יותר מאצל ציפורים קטנות אחרות, דבר שעשוי לתרום גם הוא לדגירה הממושכת.
שיעור התמותה השנתית של היסעורון הבוגר הוא 12–13 אחוזים, ותוחלת החיים הטיפוסית היא 11שנים. שיאי אריכות ימים שנקבעו מטיבוע ציפורים כוללים פרט בן 31שנים, 11 חודשים ו-9 ימים, ואחד נוסף בן יותר מ-33שנים.
תזונה
היסעורון הקטן עף לרוב עד גובה של כ-10 מטרים מעל פני המים, ובדרך כלל ניזון על ידי איסוף פריטים מהים כשהם מתופפים ברגליהם על פני השטח של הים. פרטים נצפו צוללים אחר מזון לעומק של לא יותר מחצי מטר; ונטען, באמצעות מדידות עקיפות, כי תת-המין הים תיכוני מגיע לעומקים של עד 5 מטרים. היסעורון עשוי לשוטט למרחק של עד 200 ק"מ במהלך יומיים או שלושה בחיפוש אחר מזון. על אף שהיסעורון ניזון בדרך כלל במהלך היום, בעונת הקינון העופות יאכלו לרוב בלילה קרוב לחוף.
הטרף הטיפוסי מורכב מאורגניזמים המלוקטים מפני השטח כמו דגים קטנים, דיונונים, סרטנים ומדוזות. היסעורון יאכל גם פסולת ומזון שמן, המאותרים לעיתים קרובות לפי ריח, ויעקוב אחר ספינות. באוקיינוס האטלנטי, יותר ממחצית פריטי המזון הם זואופלנקטון והדגים הנלכדים כוללים מליח ים קטנים וסלתניות; פגרי לווייתנים מנוצלים כמקור מזון היכן שמתאפשר. במהלך העיכול, הפלנקטון הופך במהירות לנוזל כתום שמנוני המקבל את צבעו בשל קרוטנואידים. לפריטי מזון גדולים יותר לוקח יותר זמן להתעכל. השמן, העשיר בוויטמין A, מיוצר על ידי בלוטה גדולה בקיבה. תזונת התת-מין הים תיכוני מורכבת בעיקר מדגים, במיוחד צלופחוליים. יסעורונים מלקטים גם חסילוני אופוסום מהים הקרוב למושבת הקינון. חוות של טונה כחולת-סנפיר מנוצלות באי המלטזי פילפלה; יסעורונים מהמושבה המקומית הגדולה ניזונים מהמזון הניתן לטונה החקלאית, תערובת של דגים, דיונונים וסרטנים שמייצרת כתם שמן לא מבוטל. היסעורונים אוכלים מספר קטן של חרקים הנתפס ליד מושבות הקינון, וחומר צמחי, כולל זרעי פרחים וחומעה, נמצא בתוכן קיבה שלהם. מחקר על יסעורון אטלנטי, שצורך פריטי מזון דומים, הראה כי היסעורונים גזרו חתיכות מעלי צמחים בזמן מעופם, אך לא ניתן היה לאשר שזה היה במטרה ללכוד חרקים. בלוטות האף מסירות עודפי מלח ממי הים הנצרכים על ידי היסעורון כתמיסה מרוכזת המופרשת דרך הנחיריים.
טורפים וטפילים
בוגרים וצעירים פגיעים לטריפה במושבות הקינון, כשההגנה היחידה שלהם היא לירוק שמן. יסעורונים אינם יכולים לקנן באיים אליהם חדרו חולדות, וחתולי פרא הורגים לעיתים קרובות את העופות האלו בפולה שבאיי שטלנד. החורפן האמריקאי, מין לא טבעי באירופה, בעל יכולת שחייה טובה, ויכול לחדור לאיים עד 2 ק"מ מהיבשת. טורפים טבעיים של יסעורונים ועופות ים אחרים כוללים חמסנים ושחפים גדולים. השחף צהוב-הרגל מהווה בעיה מיוחדת בים התיכון, ומוערך כי חמסנים גדולים הורגים 7,500 יסעורונים בשנה בסנט קילדה, מספר שאינו בר-קיימא לאוכלוסייה. כמה שחפים ימיים באיי האוקיינוס האטלנטי מתמחים בטריפת אפרוחי עופות ים בלילה, ובזים נודדים צדים בוגרים בים. טורפים מקומיים כוללים בז חופים באיי קולומברטס ואת התנשמת הלבנה באיים הבלאריים; כמה תנשמות מסוגלות לחסל מושבה. גם כוס החורבות טורף של בוגרים וצעירים באזורים בהם הוא מצוי.
קרדיות נוצות משני מינים לפחות נמצאו על יסעורונים, כאשר Halipeurus pelagicus קיימת בצפיפות גבוהה בהרבה מזו של Philoceanus robertsi. מין הפרעוש Xenopsylla gratiosa ואקרית העוף האדומה מופיעים גם הם בדרך כלל, וגם קרציות במספרים נמוכים יותר. טפילים מוצצי דם אלו מאטים את קצב הגדילה של הגוזלים ועלולים להשפיע על קצב ההישרדות שלהם.
נראה כי יסעורונים נקיים ברובם מטפילי דם, גם כשהם נמצאים בקרבת מינים נשאים כמו שחף צהוב-רגל. הוצע כי למיני עופות ים בעלי תקופות דגירה ארוכות וחיים ארוכים יש מערכת חיסונית מפותחת המונעת טפילות דם רצינית.