cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסרת שיער בלייזר
פוטותרמוליזיס סלקטיבי
אור נבלע על ידי אובייקטים כהים ומוחזר מאובייקטים בהירים. על כן, ניתן להתאים אורך גל שייבלע על ידי זקיק השערה ויביא לפגיעה ביכולת ייצור השיעור. כלומר-התאמת אורך גל אור, תדירותו ומשך הפעלתו כדי להשיג אפקט רצוי על רקמת המטרה (במקרה זה-זקיק השערה) תוך מזעור האפקט על רקמות אחרות.
זקיק השערה, הוא המבנה בו צומחות השיערות. בקצה המבנה הזה נמצאים תאי גזע המכילים מלנין, הם האתרים האחראים על יצירת השערה. מלנין הוא הכרומופור עבור כל מכשירי הלייזר בשוק השרת השיער, הוא זה שמעניק לשיער ולעור את צבעם. קרן הלייזר, גורמת לנזק מקומי לתאי הגזע בבסיס זקיק השערה, בכך שהיא מחממת מטרות כהות (מלנין) ולא מסבה נזק לעור משום שהיא מוחזרת ממנו.
קיימים שני סוגי מלנין בשיער-אאומלנין מעניק צבע חום שחור, פאומלנין מעניק צבע צהוב (בלונדיני) ואדום. בשל האמור לעיל, טכניקת פוטותרמוליזיס סלקטיבית יעילה עבור שיער בצבע כהה-חום, שחור או אדום. הסרת שיער לבן, או בעל גוון בהיר בלייזר תניב תוצאות גרועות.
שילוב אידיאלי להסרת שיער בלייזר של גוון עור ושיער, אם כן, הוא השילוב של עור בהיר ושיער כהה. שילוב זה יביא לבליעה מקסימלית של עור על ידי זקיקי השערה הכהים ולא יסב נזק לעור, שכן-הוא יוחזר ממנו. שילוב זה מאפשר שימוש באורכי גל קצרים, שלהם אנרגיה גבוהה יותר, ועל כן-השיער יוסר ביעילות רבה יותר. ישנם לייזרים שהוכיחו יעילותם עבור מטופלים כהי עור. אורכי גל ארוכים יותר, לעומת זאת, הם בעלי יכולת חדירות לעומק העור.
נמצא, כי חומרים שונים, אשר מספקים פליטת אור באורכי גל שונים – יעילים עבור שיער וסוג עור שונים. ככל שהעור כהה יותר, יש להשתמש באורכי גל גדולים יותר.
סוגים שונים של הסרת שיער בלייזר
כאמור, חומרים שונים, אשר מספקים פליטת אור באורכי גל שונים-יעילים עבור שיער וסוג עור שונים. ככל שהעור כהה יותר, יש להשתמש באורכי גל גדולים יותר.
תופעות לוואי
כמו בכל טיפול בלייזר, סיבוכים יכולים להופיע עם הסרת שיער בלייזר.
אדמומיות ונפיחות של זקיק השערה הם אירועים שכיחים שנראים ברוב הליכי הסרת שיער בלייזר. לעיתים, כאב ואי נוחות יתרחשו עם הסרת שיער בלייזר – לרוב ניתן לטפל בקלות בתרופות נגד כאבים ללא מרשם או בקרמים ומשחות מרגיעות למיניהן. ברוב המקרים, תופעות אלו צפויות להיעלם במהלך 12–24 השעות שלאחר הטיפול.
שלפוחיות וכוויות, אם כי נדירות, אכן מתרחשות ועלולות להותיר יותר מדי או מעט מדי פיגמנט בעור, מצב הידוע כהיפר-פיגמנטציה או היפו-פגמנטציה. במקרים מסוימים השלפוחיות והכוויות עלולות להותיר צלקות בעור.
רגולציה
במדינות מסוימות הסרת שיער באמצעות לייזר היא הליך לא מוסדר שכל אדם רשאי לבצע. בחלק מהמקומות, רק רופאים ואנשי מקצוע המפוקחים על ידי רופא יכולים לעשות זאת, בעוד שבמקרים אחרים ההרשאה מתייחסת לאנשי מקצוע מורשים כמו עובדי סיעוד, עוזרי רופאים, אסתטיקאים או קוסמטיקאיות.
רגולציה בישראל
מבחינת משרד הבריאות בישראל, הסרת שיער אינה מוגדרת כפעולה כירורגית הטעונה רישוי, ומכונים קוסמטיים להסרת שיער אינם טעונים רישוי ועל כן אינם נמצאים בפיקוח משרד הבריאות. מכונים להסרת שיער בלייזר אינם חייבים ברישוי ואינם נמצאים בפיקוח משרד הבריאות. עם זאת, המלצת משרד הבריאות היא כי את הטיפול יבצע רופא או מטפל מתחומי הרפואה שעבר הכשרה מתאימה.
השוואה לטיפולים אחרים
שיטות נוספות להסרת שיער גוף לא רצוי כוללות הבהרת שיער, מריטה, גילוח, שעווה ושימוש בתכשירים כימיים. אף אחת משיטות אלה אינן נותנות מענה קבוע לשיער לא רצוי ועלולות להיות לא נוחות ומייגעות
הסרת שיער במחט חשמלית (Electrolysis): היא שיטה להסרת שיער בה מחט דקה עמוק בזקיק השערה הורסת את הזקיק באמצעות זרם חשמלי ובכך מאפשרת הסרת שיער באופן קבוע. עם זאת, טכניקה זו תלויה מאוד במפעיל והיעילות בהשגת הסרת שיער לצמיתות משתנה בקרב חולים. אופי הטיפול לרוב לא מעשי מבחינת הטיפול באזורים גדולים.
טיפול נוסף הוא שימוש במשחה רפואית המכילה אפלורניטין שמאט את קצב צמיחת השיער ויעיל לשיער פנים לא רצוי, וכיום נמצא בעיקר בטיפול של שיעור יתר בקרב נשים.
טכנולוגיית הבזק אור לעומת טכנולוגיית הלייזר
כיוון שטכנולוגיית הבזק אור וטכנולוגיית הלייזר להסרת שיער יצאו לשוק בסוף שנות ה-90 והציעו תכונות מתקדמות להסרת שיער, התפתחה תחרות בין שתי הטכנולוגיות.
יתרונות הלייזר לעומת הבזק אור
עוצמת מכשיר הבזק אור נמוכה מזו של הלייזר ואחוזי הצלחת הטיפול הם מעט נמוכים יותר במכשיר הבזק אור לעומת מכשיר הלייזר. מספר הטיפולים בלייזר נמוך משמעותית מטיפולים בהבזק אור (מספר הטיפולים משתנה בין אדם לאדם).
חסרונות הלייזר לעומת הבזק אור
יתרונם הבולט של מכשירי הבזק אור הוא טיפול בכהי עור לעומת הלייזר שאינו מסוגל לבצע זאת לרוב – עושה זאת על ידי יצירת מספר אורכי גל שונים, תכונה זו מאפשרת לטפל גם בבעלי גוון עור כהה על ידי התאמת אורך הגל על פי הפרשי הגוונים בין העור לשיער. יתרון נוסף הוא בכך שאין צורך בהשגחה רפואית לעומת הצורך בהשגחה רפואית בטיפולי לייזר.
חסרונם המשותף
לבעלי שיער בהיר, בלונדיני או ג'ינג'י, וכן לבעלי עור כהה- שתי השיטות אינן יעילות לרוב משום שאנרגיית האור של שני המכשירים אינה נקלטת ביעילות על ידי גוונים בהירים של שיער, שאינם נבדלים משמעותית מהגוון הכללי של העור. מכשיר לייזר חדש פתר חלקית את הבעיה, המכשיר נותן פתרון לכהי עור ולבלונדינים על ידי הקטנת עוצמת האור והארכת משך זמן הפולס, אך עדיין לא נמצא פתרון לבעלי שיער שקוף (בעלי שיער שיבה או שיער בהיר מאוד).
"הסרת" שיער
עם הפיכת הליך הסרת שיער בלייזר לפופולרי התרבו בכל העולם המערבי מכונים רפואיים וקוסמטיים אשר הציעו שירות זה. מכונים אלו נקטו באסטרטגיית פרסום אגרסיבית והבטיחו הסרת שיער. רבים מהלקוחות אשר עברו את הטיפול גילו שלא מלוא שערם הוסר אלא רק רובו ובתגובה הציפו את המכונים ואת הרשויות בתלונות ובתביעות. כיום, בארצות הברית מכונים מפרסמים את הטיפול כדילול שיער בלייזר מחשש לתביעות ואילו בישראל, לעומת זאת, עדיין רווח המנהג לפרסום ההליך כהסרת שיער בלייזר.
אצטדיון אזאדי
אצטדיון אזאדי (בפרסית: استاديوم آزادی) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם במערב טהראן שבאיראן. האצטדיון מכיל 90,000 מקומות ישיבה והוא הגדול במדינה. האצטדיון משמש את נבחרת איראן במשחקי הבית שלה. כמו כן, הוא משמש כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל אסתקלאל טהראן ופרספוליס.
האצטדיון הוא חלק ממתחם הספורט אזאדי הכולל גם מספר מגרשי אימונים, וכן שטחים גדולים של דשא
היסטוריה
האצטדיון נחנך במסגרת חגיגות 2500 שנים לאימפריה הפרסית. ב-1974 אירח האצטדיון את משחקי אסיה.
בעבר נקרא האצטדיון "אריאמהר" (آریامهر, מילולית: "האור של הארים"), שהיה תוארו של מוחמד רזא שאה פהלווי, אך השם שונה לאחר המהפכה האיראנית ב-1979.
ב-2002 החלה באצטדיון סדרת שיפוצים שבמסגרתה הותקנו 35,000 מושבים ביציעים התחתונים, המשטח נזרע מחדש והותקנה מערכת חימום תת-קרקעית. התקנת המושבים גרמה להפחתת תכולת האצטדיון מ-100,000 ל-90,000 מקומות. השיפוצים הושלמו ב-2003 וב-2004 הותקן מסך טלוויזיה עצום שהחליף את לוח התוצאות הישן. המסך, שגודל שטח התצוגה שלו הוא 104 מ"ר, הוא אחד הגדולים בעולם.
מגנטו
מגנטו (Magneto) הוא רכיב במערכת ההצתה המספק פולסים חשמליים למצת של מנועי בעירה פנימית, בעיקר מנועים קטנים של אופנועים, מכסחות דשא ומסורי בנזין וכן במטוסים קטנים, בדומה לפולס שאותו מספק הסליל (קויל) במנועי מכוניות.
במטוסים יש, בדרך כלל, שני מצתים לכל בוכנה, שכל אחד מהם מופעל על ידי מגנטו משלו. יתירות זו מבטיחה שרידות במקרה של תקלה במגנטו אחד, וכן מספקת הצתה טובה יותר.
המגנטו מבצע את הפעולות שמבצעים הדינמו, ה-contact breaker והסליל גם יחד.
אלנאת'
אל-נאת' (בערבית:  النطح, "הנוגח") או β בשור (בטא בשור, מלעז: Beta Tauri) הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים שור והוא אחד הכוכבים הבהירים בשמים. מיקומו של הכוכב הוא בקצה הקרן של השור ומכאן מקור שמו. מיקומו על הגבול עם קבוצת עגלון הביא לכך שבעבר הוא נכלל בקבוצת עגלון וקיבל את ציון באייר γ בעגלון, אך כיום שם זה אינו מקובל.
הכוכב נמצא כ-3 מעלות מערבית לנקודת הניגוד של מרכז שביל החלב, כלומר קרוב לנקודה המציינת את הכיוון ההפוך ממרכז הגלקסיה. מיקומו מעט מצפון למישור המילקה גורמת לכך שהוא מכוסה לעיתים על ידי הירח, אך בדרך כלל ניתן לצפות בכיסוי רק בחציו הדרומי של כדור הארץ ואף פעם לא מצפון לקו הרוחב 33°.
תכונות
ניתוח של ספקטרום הבליעה של אל-נאת' מראה על שכיחות גבוהה מהרגיל של מנגן ושל כספית ולעומת זאת מיעוט של מגנזיום וסידן. הסיבה לכך אינה ידועה בוודאות וייתכן שהתפלגות המתכות הלא שגרתית נובעת משקיעה של יסודות מסוימים אל תוך הכוכב תוך עליה של יסודות אחרים אל פני השטח כתוצאה משילוב של כבידה ושל לחץ קרינה.
הארי פוטר ומסדר עוף החול (סרט)
הארי פוטר ומסדר עוף החול (באנגלית: Harry Potter and the Order of the Phoenix) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי המבוסס על ספרה החמישי בסדרת ספרי הפנטזיה האפית הארי פוטר של הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג. את הסרט ביים דייוויד ייטס ; התסריטאי מייקל גולדנברג מחליף את סטיב קלובס, שכתב את התסריט לארבעת הסרטים הראשונים בסדרה. הסרט יצא בשנת 2007 בבריטניה ב-12 ביולי, ובישראל ב-19 ביולי.
הטריילר הראשון ראה אור ב-17 בנובמבר 2006. הטריילר השני ראה אור ב-22 באפריל 2007.
על פי אתר הסרט הרשמי קיבל הסרט דירוג צפייה PG-13 בארצות הברית (הגבלת גיל) (12A בבריטניה; M באוסטרליה) בגלל קטעי פנטזיה אלימים ותמונות קרב.
הסרט זכה לביקורות חיוביות לרוב ומחזיק בציון 78% באתר Rotten Tomatoes. חלק מהמבקרים הרגישו כי הסרט משעמם וקודר מדי, בעוד שחלקם שיבחו את המשחק המשכנע של השחקנים הראשיים ואת הטון הבוגר והאפל יותר ביחס לסרטים הקודמים בסדרה.
עלילה
עלילת הסרט זהה לעלילת הספר החמישי בסדרת הספרים הארי פוטר. הארי מתחיל את שנת לימודיו החמישית בהוגוורטס ומגלה כי בעקבות מדיניות ההכחשה של שר הקסמים קורנליוס פאדג', רבים מאוכלוסיית הקוסמים מכחישים את המפגש האחרון שנערך בינו לבין הקוסם הרשע הלורד וולדמורט, והארי נהפך לילד לא פופולרי שהרבה אנשים חושבים אותו למשוגע. אלבוס דמבלדור סובל ממצב דומה: הוא מודח מכל התפקידים בהם נשא חוץ מהיותו מנהל בית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות, כי קורנליוס פאדג' מעדיף להתעלם מהראיות המצביעות על כך שוולדמורט אכן חזר כך שעליו תוטל אחריות עצומה. לאור מצבו דמבלדור פרסם בדיוק את המידע הזה. בתגובה להופעתו של וולדמורט בסוף הספר הרביעי, מייסד מחדש מנהל בית הספר הוגוורטס אלבוס דמבלדור את "מסדר עוף החול" - קבוצת קוסמים בוגרים נבחרים הפועלים נגד הלורד וולדמורט ותומכיו - אוכלי המוות.
מחשש לבגידה מצדו של מנהל בית הספר אלבוס דמבלדור, ממנה שר הקסמים קורנליוס פאדג' מורה חדשה להתגוננות מפני כוחות האופל - דולורס אמברידג' - על מנת שהיא תוכל לשים עין על צוות המורים והתלמידים. פאדג' מעניק לאמברידג' סמכויות רחבות היקף ומאפשר לה פעילות חופשית כגון לפטר מורים שלדעתה לא ראויים ללמד. תוכנית הלימודים של אמברידג' משאירה את תלמידי הוגוורטס לא מוכנים להגנה עצמית מתאימה נגד וולדמורט ותומכיו המאיימים על קהילת הקוסמים.
לקראת סוף הסרט רואה הארי בחלומו את סנדקו שהוא גם חבר מסדר עוף החול, סיריוס בלק, לכוד בידי וולדמורט. הארי והרמיוני משאירים את אמברידג' עם הקנטאורים ונחלצים ברגע האחרון עם רון, לונה, נוויל וג'יני להצילו. ואולם, כאשר הם סוף כל סוף מגיעים על פגעסוסים למשרד הקסמים מסתבר שהחיזיון של הארי היה מלכודת וכמה מאוכלי המוות תוקפים אותם בהפתעה. אוכלי המוות רוצים את הנבואה שנמצאת בתוך כדור הבדולח שבידו של הארי. מספר חברים במסדר עוף החול נחלצים לעזרתם, בהם גם סיריוס בכבודו ובעצמו. חברי המסדר נלחמים נגד אוכלי המוות יחד עם חברי צבא דמבלדור. גם דמבלדור הגיע, אולם לא לפני שסיריוס נרצח בידי בת דודו, אוכלת המוות בלטריקס לסטריינג'.
הארי רודף אחרי בלטריקס לסטריינג' עד אולם הכניסה, שבו וולדמורט טמן מלכודת להארי. רגע לפני שוולדמורט הורג את הארי, דמבלדור מגיע. הוא ווולדמורט נלחמים בזמן שפסל מהמזרקה הקסומה מגן על הארי ודוחף אותו לפינת החדר, בסופו של דבר וולדמורט לוקח את בלטריקס ומתעתק איתה למיקום לא ידוע, אבל רגע לפני שהתעתק הגיעו השר וכל ההילאים וכולם היו עדים לכך שוולדמורט היה בחדר. בלית ברירה קורנליוס פאדג' היה חייב להודות שוולדמורט אכן חזר. הארי פוטר חוזר להיות ילד פופולרי שכולם אוהבים, אך גם בסוף הזה האבל על מות סנדקו לא יורד מליבו של הארי והשאיפה לנקמה נשארת בליבו גם אחרי תום השנה.
הבדלים בין הסרט לספר
הספר 'הארי פוטר ומסדר עוף החול' הוא הארוך ביותר בסדרה. הסרט, לעומתו, זהה לאורכם של הסרטים האחרים, כך שההבדלים בין הספר לסרט מאופיינים בעיקר בהשמטות רבות מאוד בסרט; של קווי עלילה, סצינות ודמויות, כמו גם קיצור משמעותי של סצינות אחרות:
כמו כן בספר מתואר מינויים של רון והרמיוני לתפקיד מדריכים, ופעילותה של הרמיוני במהלך השנה כנגד התאומים ויזלי תוך שימוש בסמכויותה כמדריכה, ואילו בסרט אין שום אזכור לכך. מאחר שבספר עובדת היותם מדריכים הייתה הגורם להיכרותו של הארי עם לונה לאבגוד (כאשר נאלץ לחפש חברי קרון אחרים במקומם של רון והרמיוני שהוצרכו לשבת בקרון המדריכים), בסרט שונתה הסצנה וההיכרות נערכת על הכרכרות בדרך להוגוורטס על ידי הרמיוני.
בספר מתוארת סצנה בה סיריוס מעניק להארי מראה אשר באמצעותה, יכול תמיד לדבר איתו ולראות אותו כשיחפוץ בכך. אף לאחר מותו של סיריוס, הארי כועס על עצמו שכן הבין, כי יכול היה בקלות לדעת האם סיריוס אכן בסכנה על ידי מבט מראה. בסרט אין כל אזכור למראה זו ואף יותר מכך, בסרט האחרון בסדרה, רואים כי יש להארי שבר של מראה בה הוא רואה את אבנפורת' אך אין כל הסבר באשר למקורה של המראה או מהן תכונותיה.
בספר מתואר כי הארי ונוויל חולקים למעשה כמעט את אותו תאריך לידה (בהפרש של יום) והנבואה יכולה הייתה לחול על כל אחד מהם באופן שווה.
גם משחקי הקווידיץ' הרבים שמוזכרים בספר, וכן פסילתו של הארי מלהשתתף בהם ובחירתם של ג'יני ורון לקבוצת הקווידיץ' של גריפינדור, אינם מופיעים.
• מאבקה של הרמיוני למען גמדוני הבית, אשר הושמט כבר בסרט הקודם אינו נמצא גם בסרט זה. בספר מהווה מאבקה נושא מרכזי לאורך העלילה, כאשר היא מנסה לשכנע שוב ושוב את סיריוס בלק להתייחס יפה אל גמדון הבית שלו, קריצ'ר, ושיאו כשקריצ'ר משקר לבסוף בנוגע למקום הימצאו של סיריוס וגורם בכך למותו בסופו של דבר, כאשר דמבלדור מאשים את יחסו לגמדון כגורם למוות. בסרט מושמט לחלוטין כל יחס של הרמיוני אל קריצ'ר, והארי נתפס עוד בטרם הוא מצליח להשתמש באח ולשוחח עם קריצ'ר.
במקביל מושמטת גם דמותו של דובי גמדון הבית. בספר הוא זה שמגלה להארי על הימצאו של חדר הנחיצות והוא שמזהיר אותו בחדר לפני בואה של אמברידג'. בסרט, נוויל לונגבוטום הוא שמגלה במפתיע את החדר, ו'צבא דמבלדור' נתפס בתוך חדר הנחיצות וכלל לא מצליח לברוח.
• אופיו ההרפתקני והמרדני של סיריוס ממלא תפקיד נרחב לאורך עלילת הספר. הוא מתבטא במריבותיו הרבות עם מולי וויזלי והרמיוני, ביציאתו הפזיזה בדמות כלב ללוות את הארי - יציאה שבעקבותיה נחשף על ידי דראקו מאלפוי, וזעמו על אי הסכמתו של הארי להסתכן בבואו להוגסמיד.
בסוף הספר מסתכם עניין זה כאשר דמבלדור מאשים בתוקף את סיריוס במותו.
בסרט לעומת זאת אין כל יחס לאישיות שלילית של סיריוס. הוא לא נחשף על ידי דראקו ואמברידג', לא זועם על הארי ולא נצפה כלל כמשתתף במעשיו של ג'יימס בזכרונותיו של סנייפ.
• בספר מסופר על מלחמתו של פרסי וויזלי בהוריו וצידודו החד משמעי בעמדת משרד הקסמים. בסרט, למרות שדמותו מופיעה כעוזרו של שר הקסמים, אין לו או לדעותיו שום אזכור בגוף התסריט.
• בספר מוצגת דמותה של חברתה של צ'ו צ'אנג, מריאטה אדג'קום. על פי הספר מריאטה הייתה מסויגת כל העת משילובן ב'צבא דמבלדור', והיא זו שהלשינה בסוף. ריב שפרץ בין הארי לבין צ'ו בעקבות הקללה שהופיעה על פניה של מריאטה בשל הלחש של הרמיוני היווה הגורם לסיום מערכת היחסים ביניהם.
בסרט דמותה כלל לא מופיעה, ולא מוטלת קללה למלשינים על ידי הרמיוני. צ'ו עצמה היא המלשינה, על ידי שיקוי אמת, והדבר מתגלה כיוון שהיא מובאת בכוח לחדר הנחיצות בשעת התפיסה. הלשנתה היא זו שגרמה להפסקת היחסים בינה להארי.
• כמו כן מושמטים בסרט עניינים נוספים, כמו הכתבה של ריטה סקיטר על הארי, פציעתה של מינרווה מקגונגל והפעמים בהם הופיע הארי באח בביתו של סיריוס, כמו גם ביקורם של הארי והויזלים בבית החולים על שם הקדוש מנגו.
שינויים נוספים בין הספר לסרט:
• בספר, עין הזעם מודי מראה להארי את תמונת מסדר עוף החול הישן, אך התמונה רק גורמת להארי לצער ועצבנות. בסרט סיריוס בלק הוא שמעניק את התמונה, והארי מגיב בשביעות רצון ואף תולה אותה בחדר הנחיצות.
• בספר סנייפ נוהג להוציא את זכרונותיו הרגישים לפני כל שיעור בהלטת הכרה שהוא עורך להארי, והארי חוזה בהם בגנבה כאשר סנייפ יוצא מהחדר והוא מטיל אותם להגיגית. בסרט סנייפ אינו מוציא את זכרונותיו, והארי צופה בהם כאשר הוא מצליח להשיב בקסם לניסיון החדירה של סנייפ לראשו.
• בספר, האגריד עורך תחילה להארי והרמיוני (רון נעדר בשל משחק קווידיץ') היכרות עם אחיו למחצה הענק גרעפ, ולאחר מכן כאשר הם מובילים את אמברידג' אל היער האסור ונתפסים על ידי הקנטאורים הם ניצולים בעקיפין על ידי גרעפ המשתולל. בסרט רון משתתף בפגישה הראשונה, ובמהלכה גרעפ מרים את הרמיוני באוויר והופך אחר כך לידידה, וכאשר הם מגיעים עם אמברידג' הוא זה שתוקף אותה מתוך כוונה לעזור להרמיוני.
כמו בסרטים האחרים בסדרה, מושמטים פרטים רבים של הסבר והשלמת העלילה. בסרט לא מוסבר בסוף כי מי ששלחה את הסוהרסנים הייתה אמברידג', שסנייפ היה זה שהזעיק את מסדר עוף החול למשרד הקסמים, ואפילו לא הסבר על מהות הנבואה שמהווה את עיקר העלילה.
הערות שוליים
ハリー・ポッターと不死鳥の騎士団
הר ואן וולקנברג
הר ואן וולקנברג (באנגלית: Mount Van Valkenburg) הוא הר בהרי קלארק, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 1.9 קילומטרים דרומית להר ברנהאם.
גובהו של ההר 1,165 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,717 בגובהו באנטארקטיקה.
מקור השם
ההר נקרא על שמו של סמיואל ואן וולקנברג (Samuel Van Valkenburg), פרופסור לקרטוגרפיה ומנהל בית הספר לגאוגרפיה באוניברסיטת קלארק בווסטר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
הממשל הצבאי על ערביי ישראל
הקמת הממשל הצבאי
הממשל הצבאי המרכזי הוקם רשמית ב־21 באוקטובר 1948, לאחר שהכריזה עליו הממשלה הזמנית ב-1 באוקטובר 1948 (הגם שהיה קיים בפועל כבר מתחילת 1948, משעה שכוח המגן העברי השתלט על יישובים ערביים על פי עקרונות תוכנית ד' של ההגנה). הכלי המשפטי להקמתו היה "תקנות ההגנה (שעת חירום)" שחוקק שלטון המנדט הבריטי בשנת 1945 לנוכח התגברות פעולות הלוחמה של הארגונים היהודיים נגד השלטון הבריטי. עם הקמת המדינה, הוחלט להשאיר בתוקף את כל החוקים המנדטוריים (למעט תקנות הספר הלבן השלישי), וכך נותרו בתוקף גם "תקנות ההגנה (שעת חירום)". תקנות אלו אפשרו לממשל הצבאי פעולות כמו החרמת רכוש, הריסת מבנים, גירוש תושבים, הפקעת אדמות והגבלת תנועה ללא היתר מהמפקדות המקומיות שהוקמו ביישובים הערביים. בין היתר, השתמש הממשל הצבאי בתקנה 145, "המקנה למושלים הצבאיים את הסמכות להכריז על סגירת אזור מסוים ולהגביל את התנועה בו ואליו, או למנוע לגמרי את הכניסה אליו לאחר העברת תושביו. השימוש בתקנה זו הביא לצמצום הטריטוריה הערבית והיה אמצעי יעיל שאיפשר למוסדות המיישבים היהודיים ליצור פריסה יישובית יהודית חדשה, ולאכלס את העולים בבתים הערביים הנטושים, במיוחד בערים שננטשו על ידי הערבים." בד בבד, פעל הממשל הצבאי להגבלת ניידות הערבים ולהפקעת חלק מקרקעותיהם.
תחילה פעל הממשל במקביל ל"משרד המיעוטים", שהיה אחראי מבחינה הומניטרית על ערביי ישראל, אולם משרד זה בוטל ב־1949, והממשל הצבאי נשאר כגורם כמעט יחיד המטפל באוכלוסייה הערבית, תוך שהוא מונע ממשרדי הממשלה השונים מגע ישיר עמה. לממשל הצבאי היה תפקיד מכריע בעיצוב מרחב המחיה של הערבים, והוא שקבע את כללי המשחק והיחסים בין הערבים ליהודים בשני העשורים הראשונים לקיומה של ישראל. הממשל הצבאי היה הגוף שהשפיע באופן מכריע על הפריסה ועל היחסים הטריטוריאליים בין האוכלוסייה הערבית לאוכלוסייה היהודית במדינה וגם בתוך האוכלוסייה הערבית. הגורם המשמעותי היחיד בנוסף למנגנון הממשל הצבאי שטיפל באוכלוסייה הערבית, היה היועץ לענייני ערבים של ראש הממשלה. ב־1952 נעשה ניסיון שנכשל להקמת ועדת שרים שתטפל בענייני ערביי ישראל. מנגד, שיפור משמעותי במעמדם של ערביי ישראל הושג באמצעות ההסתדרות, שקיבלה ערבים לשורותיה החל מ־1958, הוועדה לענייני ערבים של מפא"י, והוועדה המרכזית לביטחון (בה היו חברים ראשי היחידות לטיפול בערבים במנגנוני הביטחון).
הוויכוח הציבורי אודות הממשל הצבאי
בעוד שבשנותיו הראשונות הייתה ההתייחסות לממשל הצבאי כאל רע הכרחי (בשל תמיכתם של ערביי ישראל בזמן מלחמת העצמאות במדינות ערב, והחשש מהיותם "גיס חמישי"), הרי שמאמצע שנות החמישים, וביתר שאת מאז טבח כפר קאסם, החלו מתחזקות הקריאות לביטולו. קריאות אלו אף הביאו למספר הצעות חוק לביטול הממשל הצבאי, אלא שכולן נפלו. בשנת 1955 נתמנתה ועדת חקירה, בראשות יוחנן רטנר ובהשתתפות דניאל אוסטר ויעקב סולומון, שבדקה האם יש לבטל את הממשל הצבאי על ערביי ישראל והחליטה כי אין מנוס מהמשך הממשל הצבאי כדי למנוע חזרת פליטים, להוות גורם מרתיע נגד פעילות עוינת ומניעת הפרעת הערבים להתיישבות עולים חדשים באזורי הספר. מהדו"ח עלתה תמונה חד־ממדית ששיקפה את הלך הרוח בקרב הצמרת הביטחונית והמדינית של ישראל באותן שנים: הערבים הם יסוד לא נאמן, גיס חמישי, ועל כן הממשל הצבאי הוא הגורם היחידי היכול להתמודד עם סיכון זה. מסקנות הוועדה עוררו סערה בקרב המנהיגות של ערביי ישראל, מפ"ם ואנשי רוח יהודים. מפ"ם שהייתה חברה בקואליציה מתחה ביקורת חריפה על דו"ח רטנר ועל המלצותיו.
ב-1958 הוקמה ועדת שרים לבחינת נחיצותו של הממשל הצבאי, בראש הוועדה עמד שר המשפטים פנחס רוזן. הוועדה המליצה ברוב של שלושה מול שניים לבטל את הממשל הצבאי. ראש הממשלה דאז דוד בן-גוריון דחה את מסקנות הוועדה, על פי המלצות ראשי מערכת הביטחון.
פעולות וסמכויות הממשל הצבאי
כחלק ממדיניות הממשל הצבאי, פוצלו המיעוטים לקבוצות שונות (לפי השתייכות דתית ומוצא אתני), לדוגמה החובות (שירות בצבא) והזכויות (זכאות למענקי פיתוח) של דרוזים היו שונות מאלו של מוסלמים. כמו כן התקבלו חוק נכסי נפקדים, חוק רשות הפיתוח וחוק רכישת מקרקעין (אישור פעולות ופיצויים), ששימשו להפקעת אדמות מערבים, הן אלה שהפכו לפליטים במהלך מלחמת העצמאות, והן ערביי ישראל (שנותרו בשטח ישראל). כמו כן, נוצלה תחילת תקופה זו לעידוד מעבר ערבים למקומות יישוב גדולים שנבחרו על ידי השלטון.
עובדי הרשויות המקומיות ועובדי מערכות הבריאות והחינוך המקומיות התקבלו לעבודה רק על-פי אישור של "שירות הביטחון" (גם כיום נדרש אישור של נציג השב"כ במשרד החינוך למינוי מנהלי בתי ספר ערביים).
זכות הבחירה לא נשללה מערביי ישראל במהלך תקופה זו, והם יוצגו בכנסת בעיקר באמצעות מק"י, שהייתה מפלגה משותפת ליהודים ולערבים. כמו כן היו מפלגות-לוויין ערביות של מפא"י שכונו "מפלגות המיעוטים", שפעלו בתיאום עם מפלגת השלטון.
ביטול הממשל הצבאי
בפברואר 1963 הוגשו לכנסת ארבע הצעות חוק לביטול הממשל הצבאי על ידי מק"י, מפ"ם, אחדות העבודה - פועלי ציון (שהפכה מאוחר יותר לחלק ממפלגת העבודה) ותנועת החירות (בראשות מנחם בגין). ההצעות נפלו על חודו של קול. בין הקולות המתנגדים היו שניים של חברי הכנסת הערבים מטעם מפלגת הלווין של מפא"י - שיתוף ואחווה.
כיוון שמנגנון הממשל הצבאי הופעל על פי תקנות ההגנה (שעת חירום), וללא אישור הכנסת (אישור כזה לא נדרש על-פי התקנות), הממשלה הייתה רשאית לבטלו ללא צורך בחקיקה מיוחדת. בשנת 1966 בוטל הממשל הצבאי בעקבות הודעתו בכנסת של לוי אשכול, ראש הממשלה דאז.
למרות ביטול הממשל הצבאי בעקבות הודעת אשכול, לא בוטלו מיד כל ההגבלות של הממשל הצבאי, וחלקן הועברו לסמכות משטרת ישראל ובוטלו בהדרגה רק במהלך השנים הבאות. כך למשל, צו שביטל את מרבית ההגבלות על התנועה של ערביי ישראל וניתן ב־22 בספטמבר 1967 עדיין כלל הגבלות שאסרו עליהם להתקרב לכור הגרעיני בדימונה ולגבול עם ירדן בערבה, וכן להיכנס לחצי-האי סיני (שהיה נתון אז לשלטון ישראל).
ההסתדרות המצומצמת
המילה 'מצומצמת' בשם ההסתדרות נובעת מכך שרק מעטים מתלמידי המחזור הצטרפו לארגון זה, בהשוואה להסתדרות הדור הצעיר (הסתדרות חניכי הגימנסיה) שנועדה לאגד את כל בוגרי הגימנסיה ואת כל התלמידים בני 16 ומעלה לפעילות תרבותית ולמשימות ציוניות-לאומיות.
היסטוריה
לקראת סיום לימודיו של המחזור הראשון של הגימנסיה העברית "הרצליה", הקימה קבוצה בראשות אליהו גולומב ארגון בשם 'ההסתדרות המצומצמת', אשר במסגרתו חבריו התחייבו להקדיש את עצמם לטובת הכלל. חברי ההסתדרות הציבו לעצמם מטרות לעסוק בתעמולה בקהילות בגולה לרעיון התחייה הלאומית, עבודת האדמה והגנה על הזכויות המדיניות של היישוב העברי. פעולתם הראשונה הייתה מעורבות במלחמת השפות כששיתפו בנושא זה פעולה עם תלמידי בית המדרש למורים בירושלים. (גם במהלך מלחמת העולם הראשונה, גויסו קבוצות מעורבות של תלמידי הגימנסיה ותלמידי הסמינר למורים יחד, כך שעברו הכשרה צבאית ומסלול מיוחד לקצונה עם אפשרות השמה לתפקיד מתורגמנים בשל השכלתם, אם יימצאו מתאימים לכך. בתפקיד זה נדרשו לשלוט היטב בטורקית וגרמנית או גם שפות אחרות).
מייסדי התנועה היו: יעקב כבשנה-עצמון, אליהו גולומב, יצחק כהן-קדמי, דב הוז, משה שרת, דוד בית לחמי (קומרוב), עקיבא גינזבורג ונעמן ברמן. אחרי כמה חודשים צירפו אליהם מספר תלמידים צעירים יותר, בהם צבי שוורץ ורחל קלימקר, שניהם ממחזור ג' של הגימנסיה שבתום לימודיהם הלכו להגשמה במרחביה ונישאו, ציפורה מאירוב ואחיה שאול אביגור שלא היה חבר רשמי אבל יצא מטעם ההסתדרות לקבוצת כנרת, שמואל סבוראי (גולדזייגר) שהצטרף לגדוד העבודה וייסד את מוזיאון בית שטורמן, יצחק אולשן, אליעזר גולומב ורבקה שרתוק.
קשרי גומלין עם ארגונים אחרים
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרפו רוב חברי ההסתדרות המצומצמת לקבוצה היפואית ומאז הייתה חפיפה מסוימת בין ההסתדרות המצומצמת לבין הקבוצה היפואית והם הקימו את גרעין ההכשרה החלוצי הראשון של הנוער העובד בארץ.
המרכז שנבחר לנהל את "הסתדרות חניכי הגמנסיה הרצליה" (הסתדרות הדור הצעיר) היה בן 5 חברים, מתוכם שלושה היו חברי ההסתדרות המצומצמת (משה שרת (יו"ר) רבקה שרתוק ודוד קומרוב.
באדן-באדן
באדן-באדן (בגרמנית: Baden-Baden) היא עיירה במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. העיירה ממוקמת למרגלות הקצה המערבי של היער השחור, על גדות נהר אוס. אוכלוסיית העיר מונה, נכון לשנת 2017, כ-54,718 נפש.
ב-2021 העיירה הוכרזה כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם ערי הספא הגדולות של אירופה ביחד עם עוד עשר ערים בגרמניה ובמדינות נוספות.
היסטוריה
העיר קיימת כ-2,100 שנה. המעיינות החמים של באדן באדן היו ידועים כבר לרומאים, אשר הקימו שם מרחצאות.
בימי הביניים היה שם העיר באדן בלבד. בשנת 1931 ניתן לעיירה השם הכפול באופן רשמי (קיצור של באדן בבאדן, כלומר, באדן במדינת באדן). בשתי מלחמות העולם נותרה העיר ללא פגע. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה באדן-באדן למפקדת הכוחות הצרפתים בגרמניה.
יהדות העיר
בעבר התקיימה בבאדן-באדן קהילה יהודית (בת 260 יהודים בקירוב) שהייתה מעורבת בפעילות העיר. עם עליית המפלגה הנאצית ב-1933 בתחילה לא פגעו אנשי העיר ביהודים כי פחדו להרוס את הדימוי של העיר, אולם מעט זמן לאחר מכן כבר ניתן היה לראות כתובות של "לכלבים וליהודים אין כניסה". בפברואר 1937 פרסם ואגנר, מושל באדן-באדן, חוקים חדשים שאסרו על יהודים לבקר במעיינות המרפא. בנובמבר 1938 החל ליל הבדולח והרכוש היהודי נבזז והתרחשו אירועי אלימות כנגד היהודים. על היהודים היה לשמוע הרצאות אנטישמיות בבית הכנסת ולאחר מכן הועלה בית הכנסת באש.
אטרקציות
בבאדן-באדן מספר אטרקציות:
הקזינו של באדן-באדן
הקזינו של באדן-באדן הוא הגדול והעתיק ביותר בגרמניה כולה. מסמכים רשמיים מראים כי הפעילות בקזינו החלה לפני מאות שנים. מראה הקזינו שואף להיראות כמו בתי הפאר של צרפת. בין המבקרים בקזינו: מרלן דיטריך, שכינתה אותו "הקזינו היפה ביותר בכל העולם"; פיודור דוסטויבסקי קיבל השראה ממנו וכתב את "המהמר"; המלך אדוארד השביעי מבריטניה, ויקטור הוגו, הקיסר וילהלם הראשון, המלכה ויקטוריה.
ארמון קורהאוס (Kurhaus)
אל הארמון מובילות שתי שורות עמודים קורינתים מעוטרים בדמויות של גריפונים שביניהם עצי ערמונים. המקום שימש בעבר כאולם נשפים מכובד. בתוך הארמון יש כמה וכמה אולמות מפוארים שמשמשים לנשפים, כינוסים, קונצרטים ובארמון גם מסעדה גדולה. באגף השמאלי ממוקמת מרפסת המשקיפה אל גני הספא.
המרחצאות
באדן-באדן ידועה גם כ"עיר המרחצאות". המעיינות החמים של באדן באדן היו ידועים בעבר גם לרומאים. הקיסר קרקלה הקים שם מרחצאות, ששרידיהם התגלו במאה התשע-עשרה. השרידים מוצגים בעיר. המעיינות הגדולים נקראים על שם פרידריך Friedrichsbad. הבניין הגדול בו הם נמצאים נבנה במאה ה-19.
שדרת ליכטנטאלר Lichtentaler Allee
השדרה המפורסמת בבאדן באדן, בנויה לאורך נהר האוס (אוסבאך) עם גשרים מסוגננים עליו. אורכה 2.3 ק"מ ובה 300 מיני עצים, פרחים וגן ורדים.
מוזיאון פברז'ה
מוזיאון המוקדש לעבודתו של התכשיטן הרוסי ממוצא גרמני פטר קארל פברז'ה. המוזיאון מכיל יותר מ-1,500 פריטים של עבודתו, בהן מספר ביצי פברז'ה.
שחמט
באדן-באדן ידועה בתחרויות השחמט שהתקיימו בה. החל מתחרות 1870.
חן עזריאל
חן עזריאל (נולד ב-26 ביוני 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
עזריאל שיחק בילדותו בקבוצת הפועל ירושלים, ולאחר מספר שנים עבר למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. בעונת שיחק עזריאל בקבוצת נערים א' של המועדון, וזכה איתה באליפות ליגת הנערים ואף בתואר מלך השערים של הקבוצה עם 24 שערים. בעונה זו שיחק עזריאל בעמדת הקשר הימני.
בעונת התקדם עזריאל לקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים בהיותו בן 17 בלבד. בתחילת העונה הוא הוסט לעמדת החלוץ, אך עקב קשייו להשתלב בה חזר בהמשך לעמדת הקשר הימני. בעונה זו סיים עזריאל כמלך שערי הקבוצה עם 25 שערים, ואף זכה איתה בגביע המדינה לנוער לאחר ניצחון בגמר המפעל על הפועל תל אביב בפנדלים. במהלך העונה התגלה עזריאל על ידי הסקאוט של קבוצת היראקלס שביקשה להחתימו. ב-14 במאי 2006 ערך עזריאל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 2–1 על הפועל פתח תקווה במסגרת המחזור האחרון של העונה, ובמשחק זה כבש את שערו הראשון בקריירה.
בעונת זכה עזריאל עם קבוצת הנוער בדאבל הראשון בתולדותיה. בגמר הגביע לנוער מול מועדון ספורט אשדוד כבש עזריאל שלושער בניצחון קבוצתו 3–0.
ב-15 בפברואר 2007 זומן עזריאל בפעם הראשונה לנבחרת הצעירה של ישראל. ב-23 באוגוסט פתח בהרכב הנבחרת הצעירה שזכתה בפעם השנייה ברציפות בטורניר לובנובסקי, לאחר ניצחון 2–0 על.
בעונת 2007/2008 צורף עזריאל לסגל הקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים, וערך את הופעתו הראשונה בעונה זו במשחק מול פ.צ. קופנהגן במסגרת סיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות. עזריאל לא שותף במשחקים רבים בעונה זו, אך היה שותף לזכייה בדאבל הראשון בתולדות המועדון.
בעונת 2008/2009 הושאל עזריאל להפועל פתח תקווה. אף על פי שנפצע במהלך הקיץ ואף התעוררה מחלוקת בינו לבין הקבוצה, הוחלט לבסוף שעזריאל יישאר בפתח תקווה לעונה אחת. הוא נעדר לתקופה ארוכה בעקבות הפציעה, וחזר לשחק בתחילת שנת 2009. באפריל 2009 הוא נפצע שוב, כאשר שבר את קרסולו, ובעקבות כך נעדר עד לסיום העונה.
בעונת 2009/2010 חזר עזריאל לבית"ר ירושלים, והוסט על ידי מאמן הקבוצה, יצחק שום, לעמדת המגן הימני, אולם לאחר שדוד אמסלם מונה למאמן הקבוצה במקומו של שום, חזר עזריאל לתפקידו המקורי.
בתחילת עונת 2011/2012 חתם עזריאל במכבי חיפה, ששילמה עבורו כ-3.8 מיליון שקל. עזריאל לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ולקראת עונת 2012/2013 הושאל בחזרה לבית"ר ירושלים לעונה אחת.
לאחר שחזר למכבי חיפה ולא נכלל בסגל הקבוצה, הושאל ב-7 בינואר 2014 לבני יהודה תל אביב עד תום העונה, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגה הלאומית.
לאחר שלא שיחק מאז קיץ 2014, ב-17 בפברואר 2015 חתם במועדון ספורט אשדוד. עזריאל סבל מפציעה ולא שיחק במדי הקבוצה בעונה זו, אשר בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. ב-1 בדצמבר 2015, לאחר יותר משנה וחצי שלא שיחק, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בניצחון 3–1 על הפועל פתח תקווה במסגרת חצי גמר גביע הטוטו לליגה הלאומית. את שער הבכורה שלו במועדון כבש ב-18 בדצמבר 2015, במשחק נגד הפועל בני לוד שהסתיים בתיקו 3–3. בסך הכל כבש שישה שערי ליגה עד תום העונה וסייע לקבוצה לחזור לליגת העל. בעונת 2016/2017 כבש שני שערים בליגת העל, ובעונת 2017/2018 מיעט לשחק עקב פציעה ממושכת. בשנת 2019 שוחרר מהקבוצה, ולאחר מכן פרש ממשחק.
רכבת גרורת קטר
רכבת גרורת קטר היא רכבת המופעלת על ידי קטר הנמצא תמיד בראשה ובו נמצא גם הנהג, זאת בניגוד לרכבת המורכבת מקרונועים, בה אין קטר כלל, או רכבת מו-דו המופעלת על ידי קטר, המבצע משיכה או דחיפה של הרכבת, אינו נמצא בהכרח בראשה, והשליטה ברכבת יכולה להתבצע מקרון ניהוג הנמצא בקצה הנגדי לקטר.
הפדרציה המהפכנית הארמנית
המפלגה תומכת בסוציאליזם והיא חברת האינטרנציונל הסוציאליסטי. מפלגה זו היא בעלת מספר החברים הגבוה ביותר מכל מפלגות הפזורה הארמנית, במעל 200 מדינות. לעומת מפלגות ארמניות אחרות ששמות דגש על ענייני חינוך ופרויקטים הומניטריים, למפלגה אוריינטציה פוליטית חזקה, והיא מתומכיה הנלהבים של הלאומיות הארמנית. כמו כן, המפלגה תומכת בהכרה ברצח העם הארמני ובזכויות לפיצויים, ובייסודה של ארמניה הגדולה, כפי שהוסכם בהסכם סוור.
רכבת גרורת קטר
בעבר כל הרכבות היו רכבות גרורות קטר מאחר שקטרי הקיטור דרשו טיפול מתמיד של הנהג לשם פעולתם התקינה ולא היה ניתן לשלוט בפעולתם מרחוק. כיום, לאחר שיפור הקטרים ואמצעי השליטה מרחוק, השימוש בהן הולך ופוחת.
הפדרציה המהפכנית הארמנית
הפדרציה המהפכנית החלה את פעילותה באימפריה העות'מאנית בשנות ה-90 המוקדמות של המאה ה-19 במטרה לאחד את הקבוצות הקטנות שפעלו לרפורמות והגנת הכפרים הארמנים מפני מעשי טבח שנפוצו באזורים שונים באימפריה העות'מאנית, המיושבים על ידי ארמנים. חברי הפדרציה הקימו "קבוצות פדאיה" שהגנו על אזרחים ארמנים בצורה חמושה. הדשנקים (כינוי נוסף לפדרציה) אף פעלו לצורך יצירת "ארמניה חופשית מאוחדת ועצמאית", אף על פי שלעיתים זנחו רעיון זה לטובת גישה יותר ריאליסטית כגון הקמת אוטונומיה.
בשנת 1917, המפלגה השתתפה ביצירת הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה, שלא החזיקה מעמד זמן רב, וסופחה לברית המועצות בשנת 1920. לאחר שהנהגתה הוגלתה על ידי הקומוניסטים, המפלגה מיצבה את עצמה בקרב קהילות גולים ארמנים, שם סייעה להם לטפח את זהותם התרבותית. לאחר נפילת ברית המועצות המפלגה חזרה לפעול בארמניה, והיא בעלת נוכחות משמעותית בקואליציה השולטת כיום במדינה.
הפדרציה המהפכנית הארמנית בלבנון
מרכזה של התנועה בלבנון הוא בבורג' חמוד, המאוכלס ברובו בארמנים. שם גם יוצא עיתונה של המפלגה, העיתון היומי "אזטאג דיילי ניוזפייפר".
רכבת גרורת קטר
יתרונות
היתרון היחידי של רכבות גרורות קטר הוא העלות הנמוכה יחסית של הציוד הנייד. קטרים ישנים לא ניתנים תמיד לשליטה מרחוק וקרונות ישנים לא מכילים את החיווט הדרוש לשליטה על הקטר מצידה השני של הרכבת, כך שלשם מעבר מרכבות גרורות קטר לרכבות מו-דו דרוש ציוד נייד חדש ויקר יחסית.
הפדרציה המהפכנית הארמנית
הפדרציה המהפכנית הארמנית בלבנון
משנת 1923 עד 1958, מאבקים פרצו בין התארגנויות פוליטיות שונות שביקשו לעצמם את ההגמוניה על קהילות הפזורה הארמנית בעולם. גם בלבנון, הפדרציה נאבקה במפלגת הרנגבר ובמפלגת החונחאקיאן. עד פרוץ מלחמת האזרחים הלבנונית בשנים 1975-90, הפדרציה הייתה בת בריתה של מפלגת הפלנגות של פייר ג'ומאייל, אך סירובה של הפדרציה להשתתף במלחמת האזרחים, יחד עם שאר התנועות הארמניות, העכירה את האווירה בין התנועות והובילה להתקפות הפלנגות על שכונות ארמניות בערים לבנוניות רבות. לקראת סוף המלחמה הוקמה מיליציה שנקראה "קומנדוס הצדק נגד הג'נוסייד הארמני" שביצעה שרשרת חיסולים בין השנים 1975-1983. המיליציה קושרה פעמים רבות ל"דשנקים".
רכבת גרורת קטר
יתרונות
רכבות משא הן כמעט תמיד גרורות קטר, שכן הגמישות התפעולית חשובה פחות וממילא במקרים רבים הרכבת נבנית מקרונות שונים בתחנת המוצא ומפורקת בתחנת הסיום. כמו כן, ברכבות אלו נעשה שימוש לעיתים קרובות במספר קטרים הנשלטים כולם מהקטר הראשון, ולכן יותר הגיוני שכל הקטרים יהיו בראש הרכבת.
הפדרציה המהפכנית הארמנית
הפדרציה המהפכנית הארמנית בלבנון
בבחירות 2000 ו-2005 הפדרציה התרסקה פוליטית, עם מושב אחד בבחירות 2000 בעקבות סכסוך עם מפלגתו של רפיק אל-חרירי, וללא נציגים ב-2005 על רקע החרמת הבחירות.
רכבת גרורת קטר
רכבות דו-ראשיות
על מנת להקל על תפעולן של רכבות גרורות קטר, נעשה לפעמים שימוש בשני קטרים, אחד בכל קצה של הרכבת והנהיגה מתבצעת מהקטר הקדמי בעוד האחורי נמצא בהילוך סרק ונגרר כמו קרון רגיל. שיטה זו מבזבזת משאבים, שכן היא דורשת שני קטרים לכל רכבת בעוד שרק אחד מבין השניים פעיל.
הפדרציה המהפכנית הארמנית
הפדרציה המהפכנית הארמנית בלבנון
ע"פ ההסדר הפוליטי בלבנון, הארמנים מיוצגים על ידי 6 נציגים בפרלמנט, כשברוב הקולות הארמנים זוכה הפדרציה. כיום יש 2 נציגים של המפלגה בפרלמנט, כאשר מסורתית, הארמנים נמנעים מלהתערב בעניינים פנים-לבנוניים. מקרה יוצא מן הכלל היה הביקורת החריפה שהטיחה המפלגה בממשלת לבנון ב-2006 בעקבות הזמנתם של חיילים טורקים למדינה במסגרת כוח שמירת השלום של האו"ם.
מנהיגה הנוכחי של המפלגה הוא הוויג מחיתאריאן. מרכזה של התנועה בלבנון הוא בבורג' חמוד.
מיכאל סרווטוס
מִיכָאֵל סֶרְוֶוטוּס (בספרדית מִיגֶל סֶרְוֶוט (Miguel Servet), או סֶרוֶוטוֹ (Serveto) כפי שהיה במקור; 29 בספטמבר 1511 – 27 באוקטובר 1553) היה תאולוג, רופא והומניסט ספרדי שחי ופעל בצרפת. סרווטוס התעניין בחקר של מגוון מדעים נרחב, אסטרונומיה ומטאורולוגיה, גאוגרפיה, תורת המשפט, חקר התנ"ך, מתמטיקה, אנטומיה ורפואה. לסרווטוס היו תרומות חשובות בהיסטוריה של כמה מתחומים אלו, בייחוד ברפואה ובתאולוגיה.
נעורים והשכלה
ככל הידוע נולד מיכאל סרווטוס בשנת 1511 (ככל הנראה ב-29 בספטמבר, שהוא יום הקדוש הפטרון שלו) בכפר "וילאנוּאֶבה דה סיחנה", בפרובינציה אואסקה שבספרד, אם כי לא נותרו רישומים המעידים על כך. כמה מקורות מציינים תאריך מוקדם יותר, בהתבסס על טענה מקרית שהושמעה על ידי סרווטוס עצמו כי נולד ב-1509. משפחת אביו הייתה במקור מהכפר הקטן "סרווטו" בחלק האראגונזי של הרי הפירנאים. שם הכפר הוא גם מקור שם המשפחה של סרווטוס. משפחת אמו הייתה מצאצאי משפחת ספורטה האנוסים מאזור מונסון (Monzón). אביו, אנטוניו סרווט, היה נוטריון במנזר המלכותי של סיחנה הסמוכה. לסרווטוס היו שני אחים, האחד היה נוטריון כמו אביו של מיכאל, והשני הוסמך ככומר קתולי.
ב-1524 שלח האב את מיכאל הצעיר לקולג', כנראה באוניברסיטה של סרגוסה או לרידה. בקולג' התגלה כי סרווטוס ניחן בכישרון ללמוד שפות זרות. הוא למד לטינית, יוונית ועברית וקרא את התנ"ך והברית החדשה בשלמותם בשפתם המקורית מתוך כתבי יד שהיו זמינים בעת ההיא. בגיל חמש עשרה החל מיכאל לעבוד בשירותו של נזיר פרנציסקני בשם חואן דה קינטאנה, שהיה מחסידי ארסמוס. ב-1526 החל סרווטוס ללמוד משפטים באוניברסיטת טולוז. בטולוז נחשד כי השתתף בפגישות ובפעילויות חשאיות שארגנו סטודנטים פרוטסטנטים.
בשנת 1529 נלווה סרווטוס לקינטאנה, שהיה אז הכומר המוודה של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וחלק מהפמליה הקיסרית, בסיוריו ברחבי גרמניה ואיטליה. ב-1530 נכח סרווטוס בעת הכתרת הקיסר בבולוניה. הפאר המוגזם שראה בחצר האפיפיור וההכנעה שהפגין הקיסר כלפי האפיפיור דחו אותו והוא החליט לעזוב את קינטאנה.
באוקטובר 1530 ביקר סרווטוס את יוהנס אקולמפדיוס (Johannes Oecolampadius, גרמני שהיה מהוגי הרפורמציה הפרוטסטנטית) בבזל, התגורר בעיר כעשרה חודשים, ולמחייתו התפרנס ככל הנראה כמגיה אצל מוציא לאור מקומי. בתקופה זו התעצבה הגותו התאולוגית ובמקביל לכתיבת ספרו הראשון הוא החל להפיץ את דעותיו. במאי 1531 הוא פגש במרטין בוצר (Martin Bucer) ובפבריציוס קפיטו (Fabricius Capito), הוגי דעות גרמנים מחלוצי הרפורמציה הפרוטסטנטית, בשטרסבורג. חודשיים אחר כך, ביולי 1531, הוא הוציא לאור את הספר "De Trinitatis erroribus libri VII" (שבעה ספרים על הטעויות של השילוש הקדוש). שנה אחר כך, ב-1532, הוא פרסם את "Dialogorum de Trinitate libri ii" (שני ספרי דיאלוגים על השילוש הקדוש) ואת "De Iustitia Regni Christi" (על הצדק של שלטון ישו).
בספרים אלו טען סרווטוס כי האמונה בשילוש הקדוש אינה מבוססת על הכתוב בברית החדשה, כי אם על מה שהצטייר בעיניו כהגות כוזבת של הפילוסופים היוונים. סרווטוס ראה בעיני רוחו את תפקידו כמוביל לשיבה לפשטות ולאותנטיות של הבשורות ושל אבות הנצרות הראשונים. קיימת סברה שסרווטוס קיווה כי הוויתור על הדוגמה של השילוש הקדוש יקל על הניסיון לקרב יהודים ומוסלמים מאמינים ששמרו בקפידה על האמונה באל אחד, לנצרות.
אליבא דסרווטוס, ה"לוגוס" ("דבר האלוהים", מונח נוצרי שמקורו בפילוסופיה היוונית) הקדוש, שהיה ביטוי של האל ולא ישות קדושה נפרדת, הוא שהתחבר לבן אדם, ישו, כאשר רוח האלוהים הפרתה את רחמה של מרים, אם ישו. רק מרגע ההפריה נוצר למעשה הבן. לפיכך הבן אינו נצחי, אלא רק הלוגוס שממנו נוצר. מסיבה זו דחה סרווטוס תמיד את הרעיון שישו הוא "הבן הנצחי של אלוהים", וטען כי היה "בנו של האלוהים הנצחי" בלבד. היו שהשוו תאולוגיה זו, על אף שהייתה מקורית לחלוטין, לאדופטיוניזם ולמודאליזם, שהיו סוגי מינות נוצרית קדומים. בהשפעת לחץ כבד שהפעילו עליו הן קתולים והן פרוטסטנטים, תיקן סרווטוס הסבר זה במידת מה בספרו השני "דיאלוגים", ועל פיו הלוגוס גובל בישו. דעה זו הייתה זהה כמעט לחלוטין לדעה שהייתה מקובלת לפני ועידת ניקיאה. בכל זאת הואשם סרווטוס במינות בשל התעקשותו על שלילת הדוגמה של השילוש והייחודיות של כל אחת משלוש הישויות האלוהיות המצויות באל אחד.
הוא נטל לעצמו את הכינוי "מישל דה וילנב" (Michel de Villeneuve – תרגום לצרפתית של מיגל מווילאנואבה), במטרה להתחמק ממשפט הכנסייה בשל ספרי התאולוגיה שפרסם. הוא למד בקולז' קאלווי בפריז ב-1533. לאחר הפוגה חזר לפריז על מנת ללמוד רפואה ב-1536. בין מוריו היו סילביוס, ז'אן פרנל, וגנטה (Guinter), ששיבח אותו ואת וסאליוס כעוזרים המוכשרים ביותר שהיו לו בביצוע ניתוחים במעבדה. במקביל ללימודי הרפואה פרסם סרווטוס ב-1537 את הספר Syruporum universa ratio ("מידת המרקחת"), העוסק ברפואה, באנטומיה ובבוטניקה, וב-1538 פרסם ספר על אסטרולוגיה, ובו טען כי הכוכבים משפיעים על בריאות האדם.
העיסוק ברפואה
לאחר שסיים את לימודי הרפואה ב-1538 החל סרווטוס לעבוד כרופא. הוא התמנה לרופאו האישי של הארכיבישוף פאלמייה (Palmier) מוויין (Vienne), וכן כרופאו של גי דה מוז'ירון (Guy de Maugiron), המושל הכללי של דופינה (Dauphiné). כלפי חוץ נשאר סרווטוס קתולי אדוק בעודו ממשיך את מחקריו בתאולוגיה. בעודו עוסק ברפואה באזורים שבסמוך לליון במשך כחמש עשרה שנים, הוציא סרווטוס לאור שני ספרים. האחד עוסק בגאוגרפיה של תלמי, והשני היה עריכה מחדש של תרגום המקרא של פאנייני (Biblia sacra ex Santis Pagnini tra[ns]latione). סרווטוס הקדיש את המהדורה הראשונה של הספר על תלמי והמהדורה של תרגום המקרא שערך לפטרונו איג דה לה פורט (Hugues de la Porte), ואת המהדורה השנייה של הספר על הגאוגרפיה של תלמי הקדיש לפטרונו האחר, הארכיבישוף פאלמייה. כאשר שהה בליון כתב סרווטוס חוברות על נושא הפרמקולוגיה (תורת התרופות) ובו הגן על רעיונותיו של סימפוריאן שאמפייה (Symphorien Champier), שהיה פטרונו, כנגד לאונרד פוקס (Leonard Fuchs).
סרווטוס עבד גם כמגיה והוציא לאור ספרים נוספים שכתב שעסקו ברפואה ובפרמקולוגיה. ב-1553 הוציא סרווטוס לאור ספר תאולוגי נוסף שכותרתו "Christianismi Restitutio" ("שיקום הנצרות"), שבו שלל שוב את השילוש הקדוש. שנים קודם לפרסום הספר שלח סרווטוס עותק לז'אן קלווין, והחל בכך תכתובת ארוכת שנים בין השניים. בתחילה כתב סרווטוס לקלווין תחת הכינוי "מישל דה וילנב". קלווין, שדחה בזעם את השקפותיו כנגד השילוש הקדוש, האשימו בהסתייעות יתרה בפרשנים יהודים או בפרשנים נוצרים שנסמכו על מקורת יהודיים כדוגמת ניקולואוס דה לירה ובכוונה "ליהד" (judaizare). כך כתב קלווין לסרווטוס: "איני שונא אותך או בז לך ואיני רוצה לגרום למאסרך; אך אהיה קשה כברזל כשאראך עולב בחוצפה כה גדולה בדוקטרינה איתנה." במשך הזמן הפכה התכתובת ביניהם לנזעמת יותר ויותר עד שקלווין החליט להפסיק אותה. קלווין פיתח שנאה עזה לסרווטוס לא רק בשל דעותיו הבלתי אורתודוקסיות אלא גם בשל נימת רגש העליונות המהולה בפגיעה אישית בקלווין שהייתה שזורה במכתביו. ב-13 בפברואר 1546 כתב קלווין לידידו גיום פארל (Guillaume Farel) על סרווטוס בזו הלשון: "si venerit, modo valeat mea autoritas, vivum exire nunquam patiar" ("אם הוא יבוא לכאן, אם סמכותי שווה משהו, לא ארשה לו לעזוב כשהוא חי.")
מאסר והוצאה להורג
ב-16 בפברואר 1553 בעודו בוויין, הוכרז סרווטוס ככופר על ידי גיום טרי (Guillaume Trie), סוחר עשיר שמצא מקלט בז'נבה והיה ידיד קרוב של קלווין במכתב ששלח לאחיינו, אנטואן ארנה (Antoine Arneys) שחי בליון. על פי דרישתו של האינקוויזיטור הצרפתי מתיה אורי (Matthieu Ory) נחקרו סרווטוס וארנולה (Arnollet), המוציא לאור של "Christianismi Restitutio", אך הם הכחישו את כל ההאשמות שהועלו נגדם ושוחררו מחוסר ראיות. אנטואן ארנה נתבקש על ידי אורי לכתוב בחזרה לגיום טרי ולדרוש הוכחות.
ב-26 במרץ 1553 שלח גיום טרי לליון את הספר ואת מכתביו של סרווטוס לקלווין.
ב-4 באפריל אסרו נציגי השלטון הקתולי את סרווטוס וכלאו אותו בוויין. הוא ברח מהכלא ב-7 באפריל 1553. ב-17 ביוני 1553 הרשיעה האינקוויזיציה הצרפתית את סרווטוס בכפירה "הודות ל-17 מכתבים שנשלחו על ידי ז'אן קלווין, מטיף בז'נבה", וגזרה את דינו לעלות על המוקד יחד עם ספריו. בהיעדרו נשרפו בובה בדמותו וספריו.
סרווטוס התכוון להימלט לאיטליה ובדרך עצר בז'נבה, מקום בו קלווין והרפורמטורים שתמכו בו הוקיעו את סרווטוס. ב-13 באוגוסט 1553 נכח סרווטוס בדרשה שנשא קלווין בז'נבה. הוא זוהה מיד ונאסר לאחר התפילה. סרווטוס נכלא שוב וכל רכושו הוחרם.
לרוע מזלו של סרווטוס, נאבק אז קלווין להחזיק בכוחו הנחלש בז'נבה. בריאותו הרופפת וחשיבותו למדינה מנעו ממנו להעיד בעצמו נגד סרווטוס. כמו כן השתמשו יריביו של קלווין בסרווטוס כתואנה לתקוף את הממשל התאוקרטי של הרפורמטור בז'נבה. הצורך של קלווין לזרז את הרשעתו של סרווטוס הפך לעניין של יוקרה. "הוא נאלץ לקדם את הוקעתו של סרווטוס בכל האמצעים שעמדו לרשותו" (מתוך הספר "הכופרים"). עם זאת ניקולה דה לה פונטן (Nicholas de la Fontaine) מילא תפקיד פעיל יותר בהרשעתו של סרווטוס ובהצגת הסיבות שהרשיעו אותו.
במשפטו הורשע מיכאל סרווטוס בשני אישומים, הפצה והטפה כנגד השילוש הקדוש וכנגד טבילה של תינוקות (פדובפטיזם). על טבילה של תינוקות אמר מיכאל סרווטוס "זוהי המצאה של השטן, כזב שטני שנועד להחריב את הנצרות". אין זה משנה מה הייתה סיבת הצהרות אלו, רוגז או יחס שאינו הולם, טענתו כי מסורות נוצריות מקובלות היו "מן השטן" פגעה באופן רציני באפשרות לרכוש בעלי ברית. עם זאת, סבסטיאן קסטליו (Sebastian Castellio, תאולוג צרפתי) גינה את הוצאתו להורג של סרווטוס והפך למבקר חריף של קלווין בשל הפרשה. פרשה זו אף השפיעה על לליו סוציני, מייסד הפלג האוניטרי בנצרות.
התובע הכללי במשפט, שלא היה ניקולה, הוסיף לכתב האישום כמה האשמות מוזרות במהלך החקירה הפומבית. המוזרה שביניהן הייתה: "האם הוא נשוי, ואם הוא יענה שאינו נשוי הוא יישאל מדוע, בהתחשב בגילו, הוא נמנע במשך זמן כה ארוך מלהתחתן". להאשמה בחוסר צניעות שהשתמעה בעקיפין משאלה זו ענה סרווטוס כי בקע מונע ממנו זה זמן רב להיות מסוגל לחטוא בחטא מסוים זה. שאלה אחרת הייתה: "האם הוא לא ידע כי הדוקטרינה שלו ממאירה, בהתחשב בכך שהוא תומך ביהודים ובטורקים בכך שהוא מספק להם תירוצים, והאם הוא לא למד את הקוראן במטרה להפריך את הדוקטרינה והדת שהן ביסוד הכנסיות הנוצריות ולחלוק עליהן, יחד עם ספרים טמאים אחרים, שמהם אנשים צריכים להימנע בענייני הדת, בהתאם לדוקטרינה של פאולוס הקדוש".
על אף שקלווין האמין כי לסרווטוס מגיע עונש מוות בשל "חילולי קודש נתעבים", הוא קיווה עם זאת כי גזר הדין לא יהיה העלאה על המוקד והוא נטה לחנינה. קלווין הביע רגשות אלו במכתב לפארל שנכתב שבוע לאחר שסרווטוס נאסר, ובו הוא מזכיר את חילופי הדברים בינו לבין סרווטוס.
מכיוון שסרווטוס לא היה אזרח ז'נבה, ועל פי החוק מותר היה לגרשו בלבד, נועצו השלטונות עם הקנטונים האחרים של שווייץ (ציריך, ברן, בזל ושאפהאוזן), וכולם הסכימו באופן גורף להרשעתו ולהוצאתו להורג. בבזל אסרו על מכירת ספריו, ומרטין לותר גינה את כתביו תוך שימוש בביטויים חריפים. לסרווטוס ולפיליפ מלנכתון (Philip Melanchthon, רפורמטור גרמני) היו דעות עוינות זה על זה. רוב הרפורמטורים הפרוטסטנטים ראו בסרווטוס קיצוני מסוכן, ורעיון חופש הדת לא היה קיים בתקופה זו. העולם הקתולי כלא אותו גם כן וגזר עליו מוות, עובדה שלכאורה דרבנה את קלווין להשתוות אליהם בדבקות בדת. היחידים שהתנגדו בפומבי להוצאתו להורג היו אנשים המכונים "ליברטינים" שהיו שנואים בכל העולם הנוצרי. ב-24 באוקטובר נידון סרווטוס להעלאה על המוקד בשל התכחשותו לשילוש הקדוש ולטבילת התינוקות. כאשר ביקש קלווין כי סרווטוס יוצא להורג בעריפת ראש ולא על ידי שרפה, נזף בו גיום פארל במכתב מ-8 בספטמבר 1553 כי הוא מגלה מידת רחמים כלפי מי שאינו ראוי לכך.
ב-27 באוקטובר 1553 נשרף סרווטוס על המוקד בשמפל (Champel) שבקרבת ז'נבה. האגדה מספרת כי אמר למעניו: "אני אישרף, אבל זהו מאורע פעוט. אנחנו נמשיך את הדיון בינינו בעולם האמת." על פי ההיסטוריונים, מילותיו האחרונות היו: "ישו, בן האלוהים הנצחי, רחם עלי".
קלווין מעולם לא הביע חרטה על חלקו במותו של סרווטוס. לקראת סוף חייו כתב במכתב למרקיז דה פואה (de Poët): "כבוד, תהילה ועושר יהיו התמורה למכאוביך, אך מעל לכול אל נא תיכשל בלפטור את הארץ מעונשם של בני הבליעל, המסיתים את העם להתמרד כנגדנו. מפלצות אלה יש להשמיד, כפי שהשמדתי את מיכאל סרווטוס, הספרדי".
רלוונטיות לימינו
סרווטוס נחשב לעיתים קרובות כמרטיר האוניטרי הראשון בשל דחייתו את השילוש הקדוש והוצאתו להורג בשרפה באשמת כפירה. מאז שהאוניטרים והאוניברסליסטים התאחדו ועקב כך שינו מיקוד, דעותיו אינן רלוונטיות לאוניטריזם-אוניברסליזם. כמה מלומדים טוענים כי לדעותיו היה מן המשותף עם הסאבליאניזם או האריאניזם אף שהתאולוגיה שלו היא ייחודית לו. עם זאת, קיימות בארצות הברית קהילות וכנסיות אוניטריות-אוניברסליסטיות הקרויות על שמו.
סרווטוס היה האירופאי הראשון שתיאר את מחזור הדם הקטן (או גם מחזור דם ריאתי), ובכך תרם לגילוי מחזור הדם. על אף שתגלית זו לא זכתה לפרסום מכמה סיבות. האחת שהתיאור הופיע במסה תאולוגית "Christianismi Restitutio" ולא בספר על רפואה. יתר על כן, רוב העותקים של הספר נשרפו בפומבי לאחר הדפסתם ב-1553. נותרו שלושה עותקים, אך הם נותרו חבויים במשך עשרות שנים. רק לאחר ניתוחי המעבדה שערך ויליאם הארווי ב-1616 הפך תפקיד מחזור הדם הקטן להיות מקובל על כל הרופאים.
ב-1984 שינה בית חולים ציבורי בסרגוסה את שמו מחוסה אנטוניו ל"מיגל סרווט". כיום זהו בית חולים אוניברסיטאי.
נוסחת אוילר
לאונרד אוילר היה מתמטיקאי שווייצרי דגול, ומספר נוסחאות נקראות על שמו.
ינה ארדאי
ביוגרפיה
ינה פרידמן נולד במשפחה יהודית כבנם של יאקאב ארדאי (פרידמן), עצמאי ושל בַּבֶּטָה קראוס. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל את התואר ברפואה ב-1905. בשנים 1905–1907, עבד במרפאת האוזניים של אוניברסיטת וינה, שם היה תלמידם של אדם פוליצר יליד הונגריה, מרקוס הייק והנריק נוימן, ולאחר מכן התיישב בסגד. בין 1907 ל-1963 הוא הפך לרופא אף אוזן גרון בבית החולים ובמרפאה בסגד, אחר כך לרופא ראשי ולבסוף ראש מחלקה. בשל יהדותו הוא גורש עם משפחתו למחנה ריכוז במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא שרד ולאחר שחזר הביתה קיבל את התוארפרופסור חבר. בשנת 1963 הפך לפרופסור מן המניין באוניברסיטה ופרש מבית החולים באותה שנה, אך המשיך ללמד. הוא עסק בעיקר בסוגיות אבחנתיות וטיפוליות. הישגיו בתחום הטיפול הכירורגי במורסה והיצרות הוושט הם המשמעותיים ביותר. בין 1968 לבין 1971, היה נשיא הכבוד של החברה ההונגרית לרפואת אף אוזן וגרון. הוא גם לקח חלק בחיי קהילת יהודי סגד כאחד ממנהיגי קהילה. רעייתו הייתה וילמה לנדייל, בתם של לאיוש לנדייל ושל פאולינה וינקלר, לה נישא ב-5 באפריל 1913 בסגד.
חתולו של הרב
חתולו של הרַב (בצרפתית: Le Chat du Rabbin) הוא סרט דרמה קומית צרפתי בהנפשה קלאסית מ-2011. את הסרט ביים והפיק ז'ואן ספאר, אשר גם כתב וצייר את הקומיקס שעליו מבוסס הסרט.