cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דב-ברל לופטין
לאחר הכיבוש הגרמני - לופטין כיו"ר היודנראט בגטו לחווא
הגרמנים תמיד הציגו "תביעות גבוהות" של רכוש, ולופטין ידע להערים עליהם בכישרון טוב ובמשא ומתן מנוהל היטב, והצליח להפחית משמעותית לכמות רכוש קטנה בהרבה. בימי השואה, הרכוש היהודי נשדד על ידי פורעים מקומיים וגרמנים, ולופטין הצליח לעמוד היטב על המקח. לופטין היה יהודי גאה והצליח במשא ומתן, תוך כדי כך שלא הדגיש את מצוקת אחיו היהודיים, ולא הופיע בפניהם כמבקש חסד, ועל כך גם הגרמנים והשודדים העריכו אותו.
מרד גטו לחווא
לחווא הייתה העיירה היחידה שעד יום חיסולה לא הוצא בה אף אחד מתושביה להורג. תמיד היה לופטין מגיע ברגע האחרון ומחלץ את הקורבן מידי הנאצים, צמאי הדם. רעיון המחתרת והמרידה החל להתגבש בקרבי בני הנוער שגדלו בתנועות הנוער הציוניות, כגון, "בית"ר", "השומר הלאומי", "החלוץ", ו"השומר הצעיר". יצחק רוכצ'ין היה מנהיג המרד היהודי בגטו לחווא, לצידו אשר חפץ, אשר שירת במשטרה המקומית, ומשה לייב חפץ, אשר היו בתנועת הנוער "בית"ר". מרדו איתו גם דוד פיינברג מ"השומר הצעיר", ואהרון אושמן מ"השומר הלאומי", אשר שירת במשטרה המקומית, וכמות אנשי המחתרת הייתה 30 אנשים. בנוסף, משה קופלינסקי שירת גם הוא במשטרה המקומית. המרד התקיים בזכות שיתוף הפעולה בין המחתרת, היודנראט, והמשטרה היהודית. בקיץ 1942 הגיעו לגטו שמועות על פעילות פרטיזנית באזור. בסוף יולי תפסו הגרמנים 7 ילדות יהודיות, והוציאן להורג על כך ששוטטו בכפרים לחפש מזון למשפחותיהן. באותה תקופה גם הגיעו שמועות על רצח יהודי מיקשביץ'. רצף האירועים הללו הדליק נורה אדומה אצל יהודי גטו לחווא לגבי סכנת חייהם. ב 2 בספטמבר כותר (הוקף) הגטו בידי הגרמנים והשוטרים. תוכניתו של רוכצ'ין הייתה: 22 קבוצות מחתרת אשר יתקפו את השוטרים ליד הגדר, והיהודים יפרצו את הגדר לאזור היערות. אנשי המחתרת הצטיידו בנשק קר: גרזינים ומכושים. עם הזמן גברה התחושה בלב היהודים שלא ילכו לבורות, אלא ייהרגו בקרב בשטח הגטו. בבוקר של ה 3 בספטמבר 1942 הודיע המפקד הגרמני שהגיע מלווה בחמש משאיות עמוסות של גרמנים חמושים, שהוא עומד לחסל את הגטו. הגרמנים הציעו ללופטין להשאירו בחיים, יחד עם משפחתו, ו-12 יהודים נוספים. כשנכנס לביתו, פנה אל אשתו ציפורה ואמר: "קחי את הילדים ונלך יחד עם כולם. גם אנחנו יהודים…" (ללופטין היו 2 בנים: אהרן ואריה). לופטין השיב לגרמנים שהוא דוחה את ההצעה - או שכולם נשארים בחיים או שכולם מושמדים. אל היהודים השיב: "אפסו את כל התקוות וצריך לפרוץ את השער".
לפי עדותו של שלום חולבסקי: הגרמנים נכנסו לגטו תוך יריות ארוכות. חברי היודנראט הורו להעלות באש את בתי הגטו. לופטין היה בעל אומץ רב, והוא היה האדם הראשון שהצית את ביתו, ובזאת ניתן האות להתקוממות נגד הנאצים. ישראל דרבסקי הצית בית לאחר לופטין, אך נורה על ידי גרמני. יצחק רוכצ'ין כרת ראש גרמני בעזרת גרזן, ולאחר מכן קפץ לנהר שליד הגטו, אך יריות גרמנים גרמו למותו. אשר בן זלמן חפץ גם התנפל על גרמני וכרת את ראשו, ואחיו, משה לייב חפץ, התנפל גם על גרמני, חטף את נשקו, וירה לעבר גרמנים אחרים. חיים חפץ, בן ה 19, התנפל על גרמני ליד השער, והרגו. טוביה מנדלוביץ' תקף גרמני, אך נורה. לופטין שתקף גרמני וניסה לחטוף את התת-מקלע ממנו, ותוך כדי ירי של החייל הגרמני, נפצע בשתי ידיו. ד"ר איגלניק נלקח לחבוש פצוע גרמני. כשסירב, נורה. ברל גיטלמן תקף והרג גרמני.
היהודים החלו בבריחה המונית. הגרמנים ירו ביהודים והפילו רבים מהם. איכר אחד עמד על ערימת שחת וירה ממכונת ירייה על יהודים נמלטים. כ 1000 יהודים ברחו, אך רק כ 120 הגיעו ליערות.
לאחר הבריחה
לאחר הבריחה מגטו לחווא, השורדים התאספו על נהר לאן, לא רחוק מבסיס היחידה הפרטיזנית "קירוב". הם לא התאגדו כיחידה יהודית, עקב סכסוכים על ההנהגה והמחסור בנשק. לקבוצה היו שני רובים ושני רימונים (אחד מגטו לחווא, והשני נרכש בדרך), שלא הספיקו לקבוצה הגדולה. כשהגיעו ליחידה הפרטיזנית, סורבו להתקבל ליחידה מפני שבלי נשק לא ניתן להתקבל ליחידה. אך למרות זאת, תרם המפקד "אוטרז" וגם נתן הסכמה לאסוף מזון באזור זה לזמן מה. לאחר מכן, היחידה היהודית החלה להתפצל לקבוצות קטנות יותר. קבוצת "גלמזון-דולגופיאטי" הלכה ליערות קרסנה-וליה. קבוצות "ברל מיטלמן" ו"יהושע ליכטנשטיין" (רובם צעירים) פנו מזרחה, חצו את הגבול הרוסי-פולני לשעבר והתקדמו לעבר הריכוז הפרטיזני הגדול, שהתפרס ביערות שבין בוברויסק בצפון לבין מאזיר בדרום, במזרח בלארוס, בפריפיאט (אנ'), ביניהם לופטין, י. מילמן ויצחק ליכטנברג. ימים אחדים לאחר פנייתם של היהודים למפקד "קירוב", הסכימו הקבוצה לצרפם ליחידתם, קבוצה יהודית שמנתה 20 אנשים. למפקד הקבוצה היהודית מונה אברהם שווייקו (ולודבה). במחנה הפרטיזנים דאגו שהוא לא יישא בתפקיד פיקודי מפני ששויבקה ויצחק ליכטנברג דיכאו אותו, מחשש שכשרונותיו יתגלו והוא יתמנה במקומם כמפקד הפלוגה. תמיד הם היו מכריזים לידו בכל הזדמנות: "כאן לא לחווא", "פה אנחנו המצווים".
לאחר שארגון הפרטיזנים חבר לפלוגה רוסית - הם גילו את כשרונותיו, והטילו עליו לעמוד בראש מבצעים.
היחידה היהודית "שוויקו" השתתפה בפעולות הקרביות של "קירוב", וביניהן לקחו חלק בהתקפה על העיירה לנין, והקרב על הכפר סינקביץ'. בקרב על סינקביץ' השתתפו 20 יהודים (10 מלחווא) שבלטו בדבוקתם במשימה. למעלה מעשרה גרמנים נהרגו במהלך הקרב, גשר הרכבות הלאן פוצץ, תחנת הרכבת הועלתה באש ורכבת צבאית הורדה מהפסים. מספר רובים נלקחו מהגרמנים, כשלל.
חיים רימר, שהיה איתו בפלוגה אחת, מספר, שפעם נצטווה ללופטין ללוותו אל אחד האיכרים, לקחת ממנו נשק הוא הרגיש ברע, ובאמצע הדרך חלש עליו לבו והתעלף. בעמל רב השיב את רוחו, ואז גילה לו שהוא חושש ללבו. במעמדו חל שינוי אחרי שהחטיבה היהודית נתמזגה עם הפלוגה הרוסית. שלא כמפקדים היהודים (הפרטיזנים), עמדו המפקדים הרוסים עד מהרה על כשרונותיו והטילו עליו לעמוד בראש מבצעים.
לופטין היה אחראי לפעולה שבו ביצע את פיצוץ בית המועצה המקומית של לחווא. ב 21 בפברואר 1944, במהלך פשיטה על מחנה גרמני, עלה על מוקש ונהרג.
לאחר מותו, קיומה הנפרד של הקבוצה היהודית לא נמשך זמן רב. לא מעט מניצולי לחווא שוטטו כיחידים או בקבוצות קטנות וחיפשו מחסה, יחידה פרטיזנית שתסכים לקבלם. "מעמדם" של יהודים-משוטטים מסורבי-קליטה הלך ונדחק עוד יותר גם בקרב האוכלוסייה המקומית, כאשר הגיעה אליה השמועה כי גם הפרטיזנים לא רוצים אותם. רק 90 אנשים מתוך 2150 הבורחים מגטו לחווא ביום המרד נותרו בחיים בתום המלחמה.
הוא נקבר בבית קברות פרטיזני קטן בקרבת הכפר סטניצה.
יותם סיגלר
יותם סיגלר (נולד ב-1978) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כמפקד בסיס נבטים.
ביוגרפיה
סיגלר גדל במושב פארן שבערבה. הוא התגייס לצה"ל ב-1997 וסיים קורס טיס במגמת קרב. לאחר קורס אימון מבצעי על מטוסי סקייהוק, עבר להטיס מטוסי F-16 בטייסת 144. הדריך בבית הספר לטיסה ובשנים 2002-2005 שירת בטייסת 253 שהוקמה מחדש כטייסת מטוסי F-16I "סופה". ב-2005 מונה לסמ"ט א בגרעין ההקמה של טייסת 115 ולאחר מכן יצא ללימודים. ב-2009 מונה לסמ"ט א בטייסת 253. ב-2011 מונה למפקד טייסת מתקדם קרב בבית הספר לטיסה. ב-2013 מונה למפקד טייסת 116.
סיגלר נשוי ואב לארבעה. הוא בעל תואר ראשון במדעי הצמח בחקלאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
יריב אורן
יריב אורן (8 בספטמבר 1930 – 12 באפריל 2004) היה מנהל רשות הספורט במשך 25 שנים. אתלט, קצין במערך האימון הגופני של צה"ל, מאמן, מורה ומפקח. שימש בתפקידים בכירים במוסדות הספורט בישראל במשך עשרות שנים
שנים ראשונות ושירות צבאי
יריב אורן (אורבוך) נולד בשנת 1930 בכפר הדר (חלק מהוד השרון כיום). למד בבית החינוך היסודי המשותף בכפר מל"ל ובגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. בגיל 13 הצטרף לארגון ההגנה, בה מילא תפקידי הדרכה, פיקוד ומשימות מבצעיות. ב-1948 גויס לצה"ל ולחם במלחמת השחרור. בתום שירות החובה ב-1950, המשיך אורן לשרת בצבא הקבע, במסגרתו נשלח ללימודים בבית הספר הלאומי לחינוך גופני בצרפת. בשנת 1951 חזר ארצה בתום לימודיו ומונה למפקד בית הספר הצבאי לכושר קרבי (בה"ד 8). עם סיום תפקיד זה, קודם לתפקיד קצין הספורט של פיקוד דרום. בשנת 1953 השתחרר מצה"ל והמשיך לשרת במילואים עד לפרישתו מצה"ל בדרגת רב-סרן.
קריירה ספורטיבית
אורן היה אתלט מצטיין והחזיק בשיאי ישראל לנוער בהדיפת כדור ברזל והטלת כידון. שיחק בנבחרת הנוער בכדוריד, נמנה עם נבחרת ישראל באתלטיקה וייצג אותה בתחרויות בינלאומיות בא"ק בטורקיה ובבלגיה. ב-1953 פרש מפעילות ספורטיבית תחרותית עקב פציעה.
הוראה, פיקוח ואימון
בשנת 1953 החל אורן להורות חינוך גופני וגדנ"ע בבית חינוך ע"ש ברל כצנלסון בכפר סבא. משנת 1959 שימש מפקח על החינוך הגופני בבתי הספר התיכוניים באזור מרכז ודרום. בנוסף להוראה עסק אורן באימון אתלטיקה באגודת הפועל כפר סבא. חניכו הבולט היה גדעון אריאל, אלוף ישראל בזריקת דיסקוס שייצג את המדינה במקצוע זה במשחקים האולימפיים ברומא 1960 ובטוקיו 1964. היה חבר ועדת האתלטיקה בהתאחדות לספורט וריכז מקצוע זה במרכז הפועל. במסגרת תפקידיו אלה, ניהל משלחות ספורט ישראליות בחוץ לארץ והשתתף בכנסים בינלאומיים. ארגן את תחרויות האתלטיקה בכינוסי הפועל. ב-1959 נבחר ליו"ר ועדת האתלטיקה בהתאחדות לספורט ופעל בתפקיד זה 8 שנים
לימודים אקדמאיים ולימודים נוספים
בתקופת עבודתו כמורה, מאמן ומפקח, למד אורן סוציולוגיה וחינוך באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות תואר ראשון ושני במקצועות אלה. ב-1978 למד וסיים את לימודיו במכון למינהל של נציבות שרות המדינה ובשנים 1980 - 1981 למד וסיים בהצלחה את הלימודים במכללה לביטחון לאומי.
מנהל רשות הספורט
אורן מונה למנהל רשות הספורט בספטמבר 1970 על ידי יגאל אלון שכיהן אז כשר החינוך. חבר הכנסת אהרן ידלין היה סגנו ואחראי על הספורט. אורן כיהן בתפקידו זה במשך 25 שנה ובשנים אלה ביצע רפורמות ושינויים רבים במבנה הספורט הישראלי. בשנים 1980–1981 יצא לחופשת לימודים במכללה לביטחון לאומי, ואת מקומו מילא אורי אפק. ב-1988 אוחד הפיקוח על החינוך הגופני במשרד החינוך, יחד עם רשות הספורט במשרד. אורן עמד בראש הגוף המאוחד בתפקיד סמנכ"ל משרד החינוך בתחום זה, עד פרישתו לגמלאות ב-1995. לאחר פרישתו המשיך לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של מכון וינגייט.
אקסיום ספייס
אקסיום ספייס (באנגלית: Axiom Space) היא חברה פרטית בתחום תשתיות החלל, שבסיסה ביוסטון, טקסס, ארצות הברית.
החברה נוסדה בשנת 2016 על ידי מייקל סופרדיני וקם גפריאן. הטיסה הראשונה של החברה לחלל בוצעה בשנת 2022. Axiom Mission 1, הייתה טיסת החלל הפרטית הראשונה שכללה צוות מסחרי לתחנת החלל הבין-לאומית. החברה שואפת להחזיק ולהפעיל את תחנת החלל המסחרית הראשונה בעולם עד שנת 2025. עובדי החברה כוללים את מנהל נאס"א לשעבר צ'ארלס בולדן והאסטרונאוטים מייקל לופז-אלגריה וברנט וו. ג'ט ג'וניור. לחברה היו 110 עובדים נכון לפברואר 2021, עם משרדים ביוסטון ובלוס אנג'לס.
הטיסה השנייה לחלל יצאה עם Axiom Mission 2 במאי 2023. שתי טיסות נוספות מתוכננות לנובמבר 2023 ולאמצע 2024.
היסטוריה
מנכ"ל אקסיום ספייס, מייקל סופרדיני, היה בעבר מנהל התוכנית של תחנת החלל הבינלאומית בין השנים -2005 ל-2015. לאחר פרישתו מנאס"א, סופרדיני וקם גפריאן הקימו את אקסיום ספייס כדי לקדם את שוק טיסות החלל המסחריות המתפתח. גפריאן הוא מהנדס ויזם שמכר את החברה שלו, שהייתה קבלן של נאס"א, לחברת KBR ב-2018.
החברה נבחרה על ידי נאס"א לספק את מודול היעד המסחרי הראשון בתחנת החלל הבינלאומית. בנוסף אקסיום ספייס הכריזה במרץ 2020 על חוזה עם SpaceX להטסת אסטרונאוטים מסחריים לתחנת החלל הבינלאומית באמצעות פאלקון 9 ודרגון 2 ; השיגור הראשון התרחש ב-8 באפריל 2022 והצוות חזר ב-25 באפריל.
חוזה של נאס"א עבור תחנת החלל הבין-לאומית
בשנת 2020, כחלק מהיוזמה הרחבה יותר של Next Space Technologies for Exploration Partnerships (NextSTEP), העניקה נאס"א לאקסיום ספייס חוזה בשווי 140 מיליון דולר על מנת שזו תספק לפחות חללית אחת ראויה למגורים שתתחבר לתחנת החלל הבינלאומית. אקסיום ספייס הייתה החברה היחידה שהגישה הצעה כחלק מתהליך שהתחיל ב-2019. ביגלו איירוספייס לא הגישה הצעה ולאחר מכן הפסיקה את פעילותה.
בינואר 2020, נאס"א הודיעה שלחברת אקסיום תינתן הגישה אל מודול הרמוני של תחנת החלל הבינלאומית, אליה אקסיום מתכננת בעתיד לחבר מודולים (יחידות) משלה.
משימות
בתחילת יוני 2021, אקסיום ספייס הכריזה על עסקה עם SpaceX אשר הוסיפה שלוש טיסות צוות נוספות ל-תחנת החלל הבין-לאומית מה שיעמיד את מספר הטיסות של החברה על ארבע.
Axiom Mission 1
Axiom Mission 1 (או Ax-1) הייתה משימת חלל פרטית לתחנת החלל הבינלאומית (ISS). המשימה הופעלה על ידי אקסיום ספייס מתוך מרכז בקרת המשימה של Axiom MCC-A ביוסטון, טקסס. הטיסה שוגרה ב-8 באפריל 2022 ממרכז החלל קנדי ​​בפלורידה. החללית שבה נעשה שימוש הייתה SpaceX Crew Dragon. הצוות כלל את מייקל לופז-אלגריה, אמריקאי יליד ספרד ואסטרונאוט שעבר הכשרה מקצועית שנשכר על ידי אקסיום, איתן סטיבה מישראל, לארי קונור מארצות הברית ומארק פאתי מקנדה.
Axiom Mission 2
הטיסה המריאה ב-21 במאי 2023 ונחתה בתחנת החלל הבינלאומית ב-22 במאי למשימה שנמשכה 8 ימים. החללית נחתה בחזרה בכדור הארץ ב-30 במאי, 2023 בשעה 22:04.
.Axiom Mission 3
Axiom Mission 3 (או Ax-3) היא משימת חלל פרטית מתוכננת לתחנת החלל הבין-לאומית. הטיסה תשוגר לא לפני ינואר 2024 ותכלול צוות של ארבעה אנשים. הצוות צפוי לכלול את ולטר וילדיי האיטלקי כטייס, מייקל לופז-אלגריה האמריקאי כמפקד המשימה, אלפר גזרבצי הטורקי ומרקוס ואנדט השוודי.
תחנת אקסיום
תחנת אקסיום מתכוונת לשגר בנפרד את מודולי החללית שלה ולהרכיב אותם במסלול, ולהתחבר לראשונה לתחנת החלל הבינלאומית. לפני העזיבה של תחנת החלל (וכניסה מחודשת לאטמוספירה), החברה מתכננת לנתק את המודולים שלה ולהתחיל להסתובב בעצמה כתחנת אקסיום. תחנת אקסיום עשויה להמשיך את פעילותה לאחר הפסקת עבודתה של תחנת החלל הבין-לאומית בסוף שנות ה-2020. החברה מכוונת כעת לסוף 2025 להשקת המודול הראשון שלה לתחנה הבין-לאומית ולסוף שנות ה-2020 להשלמת התחנה.
אקסיום ספייס מתכננת לערוך הכשרת אסטרונאוטים לטיסות מסחריות, לארח ממשלות ושותפים מסחריים. עד שלושה מודולי אקסיום ספייס יכולים להיות מחוברים לתחנת החלל הבינלאומית. המודול הראשון יתחבר להרמוני, ולאחר מכן היא מתכננת לצרף עד שני מודולים נוספים למודול הליבה הראשוני, ולשלוח אסטרונאוטים פרטיים למודולים. הפנים של תחנת אקסיום תוכנן בשנת 2018 על ידי האדריכל הצרפתי פיליפ סטארק. בהדמיות של בית הגידולפנים בתחנה נראה תא עם קירות מכוסים בריפוד ומשובצים במאות נוריות לד בצבעים משתנים. אקסיום ספייס הצהירה בפומבי על כוונה להחזיק לפחות אסטרונאוט אחד בתחנה ברציפות, שיוקצה לטפל בפרויקטי מחקר ותיקוני תחנות. שירותים אילו יכללו Wi-Fi מהיר, מסכי וידאו, וכיפה עם קירות זכוכית.
מחקר וייצור בחלל
אקסיום ספייס מתכוונת להשתמש לשם מחקר ופיתוח של מיקרו-כבידה, במעבדה הלאומית של תחנת החלל הבין-לאומית עד שהמודולים שלה יפעלו.
חוזה נאס"א לייצור חליפות חלל עתידיות
ב-1 ביוני 2022, נאס"א הודיעה כי בחרה באקסיום ספייס יחד עם המתחרה קולינס ארוספייס לפתח ולספק לאסטרונאוטים את הדור הבא של חליפת חלל ומערכות הליכת חלל. אלו יבדקו תחילה בשימוש מחוץ לתחנת החלל הבינלאומית, אך הן מיועדות להליכה על פני הירח עבור צוות תוכנית ארטמיס, ובעתיד ישמשו למשימות אנושיות על מאדים.
ריפוי האישה הכפופה
ישו מרפא אישה כפופה הוא אחד הנסים של ישו בבשורות (לוקס יג: 17-10).
סיפור נס הריפוי
ישו לימד באחד מבתי הכנסת בשבת, אשה שנכחה שם סבלה מנכות בעמוד השדרה, שנגרמה לה על ידי רוח רעה, ושגרמה לה אי יכולת לעמוד זקופה שנמשכה במשך שמונה עשרה שנה. כשראה אותה ישו, הוא קרא לה לעמוד ואמר לה: "אישה, החלצי מחולייך." ואז הוא הניח את ידיו עליה, ומיד היא הזדקפה, כלומר נרפאה ממחלתה באופן מיידי, והיא החלה להודות להלל ולשבח את אלוהים.
ראש בית הכנסת כעס מכיוון שישו ריפא בשבת, הוא אמר לציבור המתפללים, "יש שישה ימים המיועדים למלאכה, לכן בואו להירפא בימים ההם, ולא בשבת. "
ישו השיב לו ללנוכח כל קהל המתפללים בבית הכנסת:
כשאמר זאת, נכלמו כולם ובושו כל מתנגדיו, ושאר הנוכחים היו שמחים ומרוצים מכל הדברים הנפלאים שנעשו על ידי ישו.
פרשנות
נס ריפוי האישה הכפופה קודם לסיפורי המשלים שסיפר ישו - למשל גרגיר החרדל ולמשל השאור שבהם מדמה ישו את מלכות אלוהים למשהו קטן ו"לא משמעותי לכאורה" שמתפתח והופך למשהו גדול מאוד. בסופו של דבר עתידה מלכות זו לגבור על כל השקרים והסילופים בעולם (במיוחד בהתייחס לצביעות דתית). ישו תמיד כעס על הצביעות של רבים ממנהיגי הדת ביהודה, באשר לפירושים שלהם על אופן שמירת השבת, וייחסו חשיבות גדולה יותר למילוי מצוות אנשים מלומדה, שלא מן התורה, מאשר לכיבוד חיי האדם ובריאותו.
מאורע דומה אירע כאשר ישו ריפא איש בעל יד יבשה (משותקת). גם אירוע זה התרחש בבית הכנסת בשבת וגם שם התעמת ישו עם הצביעות לגבי ריפוי בשבת.
יחסי סינגפור–ערב הסעודית
יחסי סינגפור–ערב הסעודית הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת ערב הסעודית לסינגפור, אשר כוננו בנובמבר 1977.
יחסים כלכליים
הסחר הדו-צדדי בין סינגפור וערב הסעודית נקבע לשוויו של 23 מיליארד דולר ב-2013 חלק ניכר מכך נבע מנפט, שהוא היבוא העיקרי לסינגפור. חברות סעודיות שאינן תעשיות נפט מייצאות את מוצריהן הכוללים נפט גולמי, פטרוכימיקלים ופלסטיק, אלומיניום, מינרלים, מכשירי חשמל וחומרי בנייה. כמו כן, חברות סעודיות מסוימות מבססות את פעילותן בסינגפור, ומחפשות בעיקר לנצל את העמדה האסטרטגית של המדינה שהיא לב השוק של אסיה-פסיפיק.
איירון מן 2
איירון מן 2 (באנגלית: Iron Man 2) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2010 המבוסס על חוברות הקומיקס איירון מן, ובהפקה מבית אולפני מארוול. הסרט הוא סרט המשך לסרט "איירון מן" משנת 2008, והוא החלק השלישי ביקום הקולנועי של מארוול. את הסרט ביים ג'ון פאברו ומככבים בו רוברט דאוני ג'וניור, גווינת' פאלטרו, דון צ'ידל, סקרלט ג'והנסון, סם רוקוול, מיקי רורק, וסמואל ל. ג'קסון. עלילת הסרט מתרחשת כשישה חודשים לאחר אירועי הסרט "איירון מן", שבסופם טוני סטארק גילה לעולם את זהותו כאיירון מן. הוא נאלץ להתמודד עם דרישתה של ממשלת ארצות הברית למסור לידיה את הטכנולוגיה של חליפת השריון, וכן עם מסע נקמה של מדען רוסי בשם איבן ואנקו, שמשתמש בטכנולוגיה של איירון מן נגדו וכורת ברית עם תעשיין נשק מתחרה בשם ג'סטין האמר.
בעקבות הצלחת הסרט "איירון מן" משנת 2008, אולפני מארוול הכריזו על הפקתו של סרט המשך. ביולי נשכר התסריטאי ג'סטין ת'רו, וג'ון פאברו שב למלאכת הבימוי. דאוני, פאלטרו וג'קסון שבו לגלם את דמויותיהם של טוני סטארק, פפר פוטס וניק פיורי, בעוד דון צ'ידל לוהק כדי להחליף את טרנס הווארד בתפקיד ג'יימס רודס. בתחילת 2009, רורק, רוקוול וג'והנסון לוהקו לתפקידי משנה, והסרט החל בשלבי הפקה. כמו קודמו, הסרט צולם בעיקרו בקליפורניה, למעט צילומים במונקו.
הסרט יצא לאקרנים ב-7 במאי 2010 וזכה להצלחה מסחרית וביקורתית גדולה, עם מועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית האפקטים וכן ארבעה פרסי סאטורן בקטגוריות סרט המדע בדיוני הטוב ביותר, שחקן ראשי (דאוני ג'וניור), שחקנית משנה (ג'והנסון) ואפקטים מיוחדים. הסרט זכה בשלושה פרסי סקרים מתוך תשע מועמדויות (השחקנית, הנבל הראשי וגיבור-העל הטובים ביותר). חלק שלישי בסדרת הסרטים של איירון מן, "איירון מן 3", יצא לאקרנים ב-3 במאי 2013.
עלילה
ברוסיה, התקשורת מכסה את עניין חשיפתו של טוני סטארק בנוגע לזהותו כאיירון מן. המדען איוון ואנקו רואה זאת ומחליט לבנות כור קשת בדומה לזה של סטארק לאחר שאביו, אנטון ואנקו, מת בזרועותיו.
שישה חודשים לאחר מכן, סטארק הוא סופרסטאר והוא משתמש בחליפת איירון מן למטרות שלום. בנוסף, הוא מתנגד ללחץ ממשלתי למכור את עיצוביו. הוא מקים מחדש את יריד סטארק בפארק פלאשינג מדוז כדי להמשיך את מורשתו של אביו, הווארד.
ליבת הפלדיום שבכור הקשת המיניאטורי בחזהו של סטארק, ששומרת עליו בחיים ומפעילה את חליפת השריון, מתחילה לאט לאט להרעיל אותו והוא לא מוצא לה תחליף. מיואש וחסר זהירות עקב מותו המתקרב, סטארק בוחר שלא לספר לאיש אודות מצבו הבריאותי וממנה את העוזרת האישית שלו, פפר פוטס, למנכ"לית "תעשיות סטארק", ושוכר את עובדת החברה נטלי רושמן בתור העוזרת האישית שלו.
סטארק משתתף בגרנד פרי של מונקו, ומותקף באמצעו של המירוץ בידי ואנקו, שמחזיק בצמד שוטים מחושמלים. סטארק עוטה את חליפת השריון הניידת שלו (סימן 5) ומביס את ואנקו, אך החליפה ניזוקה קשות. ואנקו מסביר את כוונותיו - להוכיח לעולם שאיירון מן אינו בלתי מנוצח. המתחרה העסקי של סטארק, ג'סטין האמר, מתרשם מביצועיו של ואנקו ומבריח אותו מהכלא. הוא מבקש ממנו לבנות עבורו חליפות שריון שיתחרו בחליפותיו של סטארק.
במהלך יום ההולדת של סטארק, שאותו הוא מחשיב בתור האחרון שלו, הוא משתכר בתוך חליפת השריון סימן 4. לוטננט קולונל ג'יימס רודס מחיל האוויר של ארצות הברית נגעל מהמעשה ועוטה את שריון האבטיפוס של סטארק, סימן 2. הוא מנסה להתעמת איתו, אך המאבק ביניהם מסתיים בשוויון ורודס מחרים את סימן 2 ולוקח אותו לבסיס חיל האוויר.
ניק פיורי, מנהל סוכנות הביון S.H.I.E.L.D, נפגש עם סטארק וחושף כי רושמן היא למעשה הסוכנת הסמויה נטשה רומאנוף. כמו כן, הוא חושף בפניו שאביו הווארד סטארק היה ממקימי סוכנות S.H.I.E.L.D, ופיורי הכיר אותו באופן אישי. פיורי מסביר לסטארק שאנטון ואנקו המציא את כור הקשת במשותף עם הווארד, אך כשאנטון ניסה למכור את הרעיון, סטארק גרם לגירושו והסובייטים שלחו את ואנקו האב לגולאג. פיורי נותן לסטארק כמה מהמסמכים הישנים של אביו, ביניהם מסר חבוי בדיורמה של יריד סטארק משנת 1974. מסר זה מתברר כתרשים לבנייתו של אלמנט חדש, ובעזרתו של ג'רוויס, סטארק מסנתז את החומר. כאשר הוא לומד שואנקו עדיין חי, הוא מכניס את האלמנט החדש לתוך כור הקשת שבחזה שלו ובכך מסיים את התלות שלו בפלדיום.
ביריד סטארק, האמר חושף את חיילי השריון החדשים של ואנקו, כשבראשם ניצב רודס עם חליפת שריון משודרגת ומחומשת לסימן 2. סטארק מגיע ליריד עם שריון סימן 6 כדי להזהיר את רודס, אך ואנקו לוקח שליטה מרחוק על שריונו של רודס ותוקף את סטארק. האמר נעצר, בעוד רומאנוף ושומר ראשו של סטארק האפי הוגאן יוצאים בעקבותיו של ואנקו במפעל של האמר. ואנקו נמלט, אך רומאנוף מחזירה את השליטה על סימן 2 לרודס. ביחד, סטארק ורודס נלחמים בואנקו ובחיילי השריון שלו. ואנקו מחליט לבצע התאבדות על ידי פיצוץ חליפת השריון שלו.
טוני מציל את פפר מהחליפה שכמעט התפוצצה ומטיס אותה אל אחד הגגות. פוטס מתפטרת מתפקידה כמנכ"לית החברה ובגג היא וסטארק מתנשקים. במהלך תדרוך - בו נראה משדר חדשות המסקר את מסע ההרס של הענק הירוק - פיורי מיידע את סטארק שסוכנות S.H.I.E.L.D תשתמש בשירותיו של סטארק כיועץ בלבד, בגלל אישיותו הנוקשה. בטקס מחווה לסטארק ורודס, השניים מקבלים אותות גבורה לפעולתם.
בסצנה לאחר כתוביות הסיום, סוכן S.H.I.E.L.D פיל קולסון מדווח על גילויו של פטיש גדול בתחתיתו של מכתש במדבר בניו מקסיקו.
הופעות אורח
ג'ון פאברו שב לגלם את דמותו של הארולד "האפי"הוגאן, שומר הראש ונהגו של סטארק; קלארק גרג ולזלי ביב שבים לגלם את דמויותיהם של סוכן S.H.I.E.L.D פיל קולסון וכתבת "ואניטי פייר" כריסטין אברהרט; ג'ון סלאטרי מופיע בתפקיד אביו של טוני, הווארד סטארק; גארי שנדלינג מופיע כסנאטור סטרן, שמבקש להעביר את הטכנולוגיה של איירון מן לידי ממשלת ארצות הברית; פול בטאני שב לדבב את קולו של ג'רוויס, מערכת הבינה המלאכותית של סטארק; קייט מארה מופיעה כחברת שירות המרשלים של ארצות הברית; ויוצר הקומיקס סטן לי מופיע בהופעת קמע בתפקיד עצמו, כאשר טועים לחשוב אותו כלארי קינג. בנוסף, מופיעים בהופעות אורח מגישי החדשות כריסטיאן אמנפור וביל אוריילי בתפקיד עצמם, מנכ"ל טסלה מוטורס אילון מאסק ומנכ"ל אורקל לארי אליסון. בנוסף, מקס פאברו - בנו של במאי הסרט ג'ון פאברו - הופיע בהופעת קמע כילד המחופש לאיירון מן ביריד סטארק, וביוני 2017 אושר כי מדובר למעשה בדמותו הצעירה של פיטר פארקר.
פיתוח
ג'ון פאברו אמר שברצונו ליצור טרילוגיה לסרטי איירון מן, כשאובדיה סטיין הופך לאיירון מונגר במהלך סרטי ההמשך. לאחר פגישה בין פאברו לכותבי קומיקס שונים, ביניהם מארק מילר, סטיין הפך לנבל הראשי בסרט "איירון מן" הראשון. מילר טען כי המנדרין - שאותו רצה פאברו שימלא את תפקיד הנבל - היה יותר מדי בגדר הפנטזיה. פאברו הסכים עמו, וציין כי "אני מסתכל כעת על המנדרין כאילו כמו במלחמת הכוכבים היה את הקיסר, אבל דארת' ויידר היה הבחור אותו רצית שיילחם. ואז אתה עושה את דרכך לזמן שבו זרמי ברקים נורים מאצבעותיו, וכל הדברים האלה יכולים לקרות. אבל אי אפשר לעשות שמה שקרה ב'שובו של הג'דיי' יקרה ב'תקווה חדשה'. פשוט אי אפשר לעשות את זה". פאברו גם דן בראיונות כיצד הגרסה הקולנועית של המנדרין מאפשרת לצוות ההפקה לשלב פנתאון שלם של נבלי-על. הוא הוסיף וציין שסוכנות S.H.I.E.L.D תמשיך לשחק תפקיד חשוב בעלילה".
במהלך תהליך הפיתוח, פאברו אמר שהסרט יחקור את ההתדרדרות של סטארק לאלכוהוליזם, אך זו לא תהיה הגרסה שבסיפור הקומיקס "איירון מן: שד בבקבוק". בזמן שדאוני קידם את הסרט הראשון, הוא ציין שסטארק כנראה יפתח בעיית שתייה מכיוון שאינו יכול להתמודד עם גילו המתקדם, עם ההשלכות שבחשיפת זהותו הסודית כאיירון מן, ומכיוון שלפפר יש חבר. מאוחר יותר, דאוני הבהיר שהסרט לא יהיה עיבוד ישיר לקומיקס "שד בבקבוק" אלא מרווח הזמן שבין סיפור המקור לעלילת "שד בבקבוק". הבמאי שיין בלאק נתן מספר עצות לתסריט הסרט, והציע שפאברו ודאוני ימדלו את סטארק לפי רוברט אופנהיימר, אשר נכנס לדיכאון לאחר שנודע כ"משמיד העולמות" בעקבות פרויקט מנהטן.
פרה-פרודקשן
מיד לאחר יציאתו לאקרנים של "איירון מן", אולפני מארוול הכריזו כי הם עובדים על סרט המשך, עם תאריך יציאה משוער ל-30 באפריל 2010. ביולי 2008, פאברו שב למלאכת הבימוי לאחר מספר חודשי משא ומתן. באותו חודש, התסריטאי ג'סטין ת'רו נשכר לכתוב את התסריט על-פי סיפור מאת פאברו ודאוני. ת'רו הומלץ בידי דאוני, מאחר שכתב את התסריט לרעם טרופי בו הופיע דאוני. גנאדי טרטקובסקי עבד על הסטוריבורד עבור הסרט, והמאייר אדי גרנוב חזר לפקח על העיצובים לחליפת השריון.
בינואר 2009, השחקנים מיקי רורק וסם רוקוול החלו במשא ומתן לגלם צמד נבלים. מספר ימים לאחר מכן רוקוול אישר את השתתפותו וציין כי יגלם את דמותו של ג'סטין האמר. פול בטאני אישר את שובו לדיבוב קולו של ג'רוויס. חברת מארוול החלה במשא ומתן עם אמילי בלאנט לגלם את דמותה של האלמנה השחורה, אך היא הייתה מחויבת כבר להשתתף בסרט "מסעות גוליבר". סמואל ל. ג'קסון אישר את הדיונים לגבי שובו כניק פיורי, וזאת לאחר שהשתתף בהופעת קמע בסצנה שלאחר כתוביות סיום הסרט הראשון. אולם, מחלוקות התעוררו בעניין החוזה והקשו על קיומה של העסקה.
חודש לאחר מכן, מארוול וג'קסון הגיעו להסכם ביניהם, והוא נחתם לחוזה של תשעה סרטים בהשתתפותו. דאוני ורורק דנו בעניין תפקידו של רורק בטקס גלובוס הזהב ה-66, שנערך בבוורלי הילס. לאחר פגישה בין רורק לבין פאברו ות'רו, רורק כמעט ויצא מהעסקה עקב המשכורת שהציעה לו מארוול, אך האולפנים העלו את משכורתו. מאוחר יותר באותו יום, סקרלט ג'והנסון נשכרה לגלם את האלמנה השחורה, עם אפשרות לחזור ולגלם את דמותה בסרטים הבאים של מארוול, כולל "הנוקמים". באפריל הצטרפו לצוות השחקנים גארי שנדלינג, קלארק גרג וקייט מארה.
צילומים
שלב הצילומים החל ב-6 באפריל 2009 במקדש הבונים החופשיים שבפסדינה. מרבית תהליך ההפקה בוצעה באולפני ראליי, אך גם באתרי צילום נוספים. בין 11 במאי ל-13 במאי בוצעו צילומים למספר סצינות בבסיס חיל האוויר אדוארדס, בו השתמש צוות ההפקה גם לסרט הראשון. פאברו ציין ש"מקורות צבאיים אמיתיים גרמו לסרט להיראות אותנטי, והטופוגרפיה וקו האופק המדברי מוסיפים נדבך חשוב לסרט". סצנת הפעולה בגרנד פרי של מונקו צולמו באולפני דאוני בין מאי ליוני, לאחר שבוטל ההיתר לצלם בגרנד פרי 2009 שנערך במונקו. צוות ההפקה שלח לאתר הצילום רכב רולס-רויס פנטום, וצילם סצנת מסלולים שבה מכוניות מרוץ נוספו באופן דיגיטלי. ביוני הצטרף לצוות השחקנים ג'ון סלאטרי בתפקיד אביו של טוני, הווארד סטארק.
מסך ירוק גדול-ממדים נבנה בסכר ספולוודה כדי לצלם חלקים מיריד סטארק. כדי לבנות את המסך הירוק, מאות מכולות נערמו אחת על השנייה, כוסו בעץ לבוד וטיח ונצבעו בצבע ירוק. כדי לצלם את נקודת השיא בה התרחש הקרב הסופי - לה קרא צוות ההפקה בשם "סצנת הגן היפני" - סט צילומים מיוחד נבנה באולפני סוני בלוס אנג'לס.
תהליך הצילומים הסתיים ב-18 ביולי 2009. סצנה שלאחר כתוביות הסיום אשר הציגה את גילויו של פטיש ענק צולמה בפורמט אנאמורפי בסט הצילומים של הסרט "תור".
פוסט-פרודקשן
חברת האפקטים אינדסטריאל לייט אנד מג'יק הייתה אחראית על מרבית האפקטים החזותיים, כשם שהייתה בסרט הראשון. בן סנואו, מפקח האפקטים החזותיים, ציין שהעבודה שניצבה בפניהם הייתה קשה יותר מכיוון שהחברה נדרשה ליצור חליפות שריון תלת-ממדיות מרובות בהיקף נרחב יותר, שכולל 527 שוטים בעזרת תוכנת התלת-ממד Maya. נוסף לחברה זו, חברת פרספשן יצרה מעל ל-125 שוטים של גאדג'טים למיניהם כמו הטלפון החכם והשקוף מדגם LG של סטארק, תפאורות ליריד סטארק, ממשק המחשב של מסך המגע וסדנת העבודה ההולוגרפית. בסך הכל, 11 חברות אפקטים חזותיים עבדו על הסרט.
מוזיקה
אלבום מוזיקה של הסרט יצא לאור על ידי קולומביה רקורדס ב-19 באפריל 2010 וכלל ביצועים של להקת ההארד רוק AC/DC. ב-20 ביולי 2010 יצא לאור פסקול הסרט, עליו עבד המלחין ג'ון דבני במשותף עם טום מורלו, גיטריסט הלהקות רייג' אגיינסט דה משין ואודיוסלייב, אשר תרם גם לסרט הראשון.
את המוזיקה המקורית של הסרט הלחין וכתב ג'ון דבני.
הכנסות וביקורות
אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון 73% בהתבסס על 276 ביקורות (201 מתוכן "טריות", בעוד 75 מתוכן "רקובות"), ומציין ש"לא מדובר באותו משב רוח רענן של הסרט הראשון, אך סרט ההמשך מרוויח מביצועים חזקים ועלילה פעלתנית במיוחד". אתר הביקורות Metacritic העניק לסרט ממוצע משוקלל של 57 מתוך 100 בהתבסס על 40 ביקורות.
מבין הביקורות אשר משבחות את הסרט, בריאן לאורי ממגזין וראייטי מציין ש"איירון מן 2 אינו כה מהנה כמו קודמו, אך כשהעשן מתפוגג, זה מספיק והותר". אנתוני ליין מהניו יורקר אומר ש"זו רווחה למצוא גיבור-על שאינו מתענה על יכולות העל שלו ונאלץ להגן על זכותו החוקתית כדי להתענג עליהם". דייוויד אדלשטיין ממגזין ניו יורק מציין ש"הסרט לא מתקרב למשקל הרגשי של סרטי המשך שמתעלים על קודמם, כמו 'סופרמן 2' ו'ספיידרמן 2'. אולם, 'איירון מן 2' מזמזם את דרכו בהצלחה". מבקר השיקגו סאן-טיימס רוג'ר איברט העניק לסרט שלושה מתוך ארבעה כוכבים, באומרו ש"'איירון מן 2' הוא סרט המשך מהוקצע ובאוקטן גבוה, לא באותה רמה כמו קודמו, אך בונה שוב על ביצוע ביזרי של דאוני ג'וניור". פרנק לווס מ"פילם ג'ורנל אינטרנשיונל" ציין כי "סרט ההמשך ל'איירון מן' לא מביא איתו אדם שהשתנה. מדובר במפנה מרענן ובלתי צפוי. בתוך כל המתכת גדלה אנושיות לא מושלמת, כאילו שאלות מעוררות מחשבה לגבי זהות פוגשות בפנטזיה-טכנולוגית שקרמה עור וגידים".
קירק הוניקאט מהוליווד ריפורטר מביא נקודת מבט שונה מקודמיו, בציינו כי "כל מה שהיה כיפי ונהדר בסרט הראשון לפני כשנתיים נעלם בסרט ההמשך. במקום זאת, 'איירון מן 2' מחליף ללא הרף בין רעש, בלבול, נבלים רבים, פעלולים לא רלוונטיים ועלילות מוטעות".
Casio מטונף
Casio מטונף הוא אלבומו השלישי של המוזיקאי אלון עדר, שיצא לאור בשנת 2012.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אלון עדר.
אמריקו קסטרו
אמריקו קסטרו אי קסאדה (בספרדית: Américo Castro y Quesada; 4 במאי 1885 – 25 ביולי 1972) היה היסטוריון תרבות, פילולוג, מבקר ספרות ודיפלומט ספרדי. ספרו "España en su historia − Cristianos, moros y judíos" ("ספרד וההיסטוריה שלה: נוצרים, מוּרִים ויהודים") משנת 1948 הוביל לפריצתה של מחלוקת היסטורית בספרד של פרנקו.
ביוגרפיה
קסטרו, בן הורים ספרדיים, נולד בקנטגלו שבברזיל, וחזר עם הוריו לספרד בשנת 1890. למד באוניברסיטת גרנדה לאחר סיום לימודיו התיכוניים. בשנת 1904 קיבל תואר ראשון בגרנדה, ובשנים 1905–1907 למד לתארים מתקדמים בסורבון.
בשובו לספרד בשנת 1910, היה חבר במרכז החדש ללימודים היסטוריים (Centro de Estudios Históricos), שם היה ראש המחלקה ללקסיקוגרפיה.
בשנת 1915 קיבל קסטרו משרת פרופסור באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד, והוא לימד שם עד שנת 1931.
לאחר הקמת הרפובליקה הספרדית השנייה, התמנה בשנת 1931 לשגריר הרפובליקה בגרמניה. הוא המשיך להחזיק בתפקיד זה עד שהוחלף בלואיס אראקיסטאין ב-1932.
לאחר פריצתה של מלחמת האזרחים הספרדית בשנת 1936, הוא יצא לגלות בארצות הברית, והתמנה לפרופסור לספרות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בשנת 1937. לאחר מכן היה פרופסור לספרות באוניברסיטת טקסס באוסטין, בין 1939 ל-1940. משנת 1940 ועד פרישתו בשנת 1953, היה פרופסור לספרות באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1970 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
יצירתו ומחלוקות
קסטרו ערך והוציא לאור מהדורות מוערות של ספרים מאת לופה דה וגה, פרנסיסקו דה רוחאס סורייה, טירסו דה מולינה, פרנסיסקו דה קבדו , ותרגם ספר בלשני על שפות רומאניות מאת וילהלם מאייר-ליבקה.
פרסם מספר עבודות חשובות, בהן "חייו של לופה דה וגה" (Vida de Lope de Vega, 1919) ו-"הגותו של סרוואנטס" (El pensamiento de Cervantes, 1925). בספר האחרון הגן על דמותו של סרוואנטס כהוגה דעות. ספריו ההיסטוריים עוררו מחלוקת רבה. בין המסקנות שעליהן נמתחה ביקורת - אמירתו של קסטרו כי הספרדים לא היו הופכים לקבוצה אתנית מובחנת, אלמלא כיבוש ספרד על ידי המוסלמים בשנת 711, אירוע שהוביל להפיכתם לקבוצה נוצרית המתקיימת לצד האסלאם והיהדות. הוא הציג את המסקנה הזו בספרים Iberoamérica, su presente y su pasada (1941), España en su historia - Cristianos, moros y judíos (1948) ו-De la edad conflictiva (1961). מסקנה שנייה, שגם נמתחה עליה ביקורת, הייתה כי ההיסטוריה של ספרד ופורטוגל הושפעה לרעה מהצלחת הכיבוש מחדש של חצי האי האיברי, ה"רקונקיסטה", במאות ה-11 עד ה-15, ומגירוש היהודים מספרד בשנת 1492. הוא הצביע על חשיבות הדתיות בחברה הספרדית, במיוחד של קבוצות המיעוט הספרדיות והיהודיות, וחקר את תודעתן של קבוצות אלו דרך כתיבתן הספרותית. לדבריו, יכולתם של המומרים והאנוסים היהודים לשאוב ממקורות היהדות איפשרה להם לייצר תודעה סובייקטיבית מובחנת שסייעה ליצירת זהות ספרדית מודרנית.
המבקר המרכזי של רעיונותיו של קסטרו היה קלאודיו סנצ'ס-אלבורנוס. ההיסטוריון הספרדי של ימי הביניים אדוארדו מנסנו מורנו הביע ביקורת כלפי יצירותיו ההיסטוריות של קסטרו. לגבי ההרמוניה לכאורה בין מוסלמים, יהודים ונוצרים בח'ליפות של קורדובה, שזכתה בהיסטוריוגרפיה לכינוי "לה קונביבנסיה" כתב מנסנו כי קסטרו לא פעל על פי כללי כתיבת ההיסטוריה, ושאינו יכול להראות שום עדות היסטורית לרעיון השלום היחסי בספרד המוסלמית. פרופסור מרק ר. כהן מפרינסטון מתח ביקורת על התאוריה, ותיאר אותה כמבוססת על מיתוסים בסגנון צבי גרץ על זמן של דו-קיום שליו, ושל חיים יהודיים-ערביים משותפים שלווים תחת האסלאם, שנפגעו רק בעקבות הציונות. קיומן של תקופות שלוות באופן יחסי נתמכה בידי ברנרד לואיס, וכן בידי כהן עצמו, אך לדבריו אין אפשרות ליצור תיאוריה כוללת בגלל הבדלים בין אזורים ותקופות שונות.
מחלוקת נוספת הייתה על תפיסתה האירופוצנטרית של השפה הספרדית שהציג בספר "La peculiaridad lingüística rioplatense y su sentido histórico" (1941). הסופר הארגנטינאי חורחה לואיס בורחס פרסם מאמר בשם "Las alarmas del doctor Américo Castro", שבו הוא מנסה להפריך את הטיעונים שבהם השתמש קסטרו כדי לבסס את נחיתותה של הספרדית הריופלטנסית המדוברת בארגנטינה ובאורוגוואי ביחס לספרדית המדוברת בחצי האי האיברי.
פרסומים
קסטרו היה מחברם של מאמרים וספרים רבים אחרים. הפרסומים המשמעותיים ביותר שלו כוללים:
באנגלית:
צ'רי טיגו 5x
צ'רי טיגו 5x (באנגלית: Chery Tiggo 5x) הוא קרוסאובר המוגדר קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית צ'רי (שם מלא: "Chery Automobile Co., Ltd", בסינית: 奇瑞汽车股份有限公司) אשר מיוצר משנת 2017 ועד היום בסין וברזיל (הרכבה על ידי יצרנית הרכב הברזילאית "Grupo Caoa" ).
נבוכדנצר הרביעי
נבוכדנצר הרביעי היה נסיך ארמני אשר הוביל מרד בבבל נגד ממלכת פרס האחמנית. הכתיר עצמו כמלך בבל ושלט זמן קצר עד שהמרד שלו דוכא.
ביוגרפיה
ממלכת בבל, נכבשה בידי כורש הגדול מלך אנשאן בשנת 539 לפנה"ס. בבבל לא היו מרוצים מהשלטון הפרסי, ובשנת 522 לפנה"ס פרץ בה מרד בהנהגת נסיך בשם נידטו-בל, ששינה את שמו לנבוכדנצר השלישי. המרד דוכא, אולם המרירות נגד הפרסים עדיין הייתה גבוהה. כמו כן בפרס עצמה שררה אי יציבות מסוימת לאחר שהנסיך דריווש הראשון רצח בהפיכת חצר את גאומתה והכתיר עצמו כמלך.
על פי טענת המקורות הפרסיים, את חוסר סדר זה ניצל נסיך ארמני בשם ארכחה (Arakha) בנו של האלדיטה (Haldita). על פי המסופר ארכחה טען כי הוא בנו של מלך בבל האחרון נבונאיד, תפס את השלטון בבבל, והכתיר את עצמו כנבוכדנצר הרביעי. המרד שלו היה קצר מועד, דריווש שיגר את אחד ממצביאיו, אינטרפרנס שמו, והלה דיכא את המרד. נבוכדנצר הרביעי הובא כשבוי ונצלב.
הרודוטוס מזכיר מרידה דומה שהתרחשה בבבל בימי דריווש, אולם לא מזכיר מי עמד בראשה. יש הסוברים שהכוונה למעשה לנבוכדנצר השלישי, המורד הקודם. הרודוטוס טוען כי הבבלים "התכוננו היטב מאוד לדבר". הוא מביא תיאורי זוועה של מעשי אכזריות שביצעו הבבלים בבני משפחותיהם כדי לחסוך במזון. על פי הרודוטוס הפרסים הטילו מצור על בבל, אולם הבבלים בזו להם ובבלי אחד אף צעק ממרומי החומות כי בבל תיכבש רק כאשר פרדות תלדנה. הרודוטוס מוסיף נופך פנטסטי לסיפור כאשר הוא טוען כי מצביא פרסי בשם זופירוס גילה לפתע שאחת מפרדותיו ילדה. הוא פירש זאת כסימן טוב וחדר לעיר תוך שהוא משכנע את הבבלים שהוא בוגד במלכו. לאחר שהבבלים האמינו לו, פתח זופירוס את השערים והכניס את הפרסים פנימה. עם זאת, תאריכי המאורע אינם ברורים, ולא ברור באיזו מרידה בבלית מדובר. יתירה מכך, על פי המקורות הפרסיים מדכא המרד היה האציל אינטפרנס, אחד הקושרים שסייעו לדריווש לעלות לכס המלוכה. אולם על פי הרודוטוס, אינטפרנס הוצא להורג כבר זמן רב לפני המרד שהוא מתאר.
לאחר המרד של ארכחה היו עוד שתי מרידות, ושתיהן דוכאו. הראשונה הונהגה בידי שמש-אריבה והשנייה הונהגה בידי בל-שימני.
מכון אור לישרים
מכון אור לישרים הוא מכון לעריכה והוצאה לאור של ספרות תורנית, בדגש על ספרי חסידות וספרי רבני משפחת אבוחצירא. המכון נפעל על ידי "ישיבת אביר יעקב – אור מאיר שמחה" שבראשות רבי דוד חי אבוחצירא.
היסטוריה
המכון נוסד בשנת ה'תש"ע על ידי הרב דוד חי אבוחצירא.
המכון הוקם מתוך כוונה להאדיר ולהוציא לאור מחדש את ספרי רבני משפחת אבוחצירא, ובראשם רבי יעקב אבוחצירא - בעל ה"אביר יעקב". התמחות המכון היא להוציא לאור ספרים ישנים וכתבי יד, לערוך עליהם פירוש בהיר וליקוט מקורות ציונים והערות, ולעמד אותם יחד כדי להקל על הלומד להבין את הדברים.
בהמשך החל המכון להוציא לאור ספרים של רבנים נוספים שאינם מבני משפחת אבוחצירא, כגון רבי חיים בן עטר, רבי יצחק לוריא ורבנים נוספים.
החל משנת תשע"ו החל המכון להוציא ספרי חסידות בהוצאה מבוארת.
ספרי המכון
מכון אור לישרים ערך והוציא לאור מאות ספרים:
מלבד אלו, המכון ספרים רבים נוספים, כגון ספר תהילים עם פירוש אביר יעקב, מסכת אבות עם ליקוטי אביר יעקב, ספר הזוהר המבואר, ביאורי התוספות המפורש, אוצר האריז"ל המבואר, ספר אור החיים המבואר, ספר לבר המצווה, תנא דבי אליהו המבואר ועוד רבים.
אוצר פניני החסידות
החוברת מופצת למנויים, נמכרת בנקודות מכירה וכן מצורפת למארזי סוף השבוע של העיתונים החרדיים: הדרך, משפחה, בקהילה.
עלונים שבועיים
מכון אור לישרים מוציא לאור עלונים שבועיים נוספים:
גאורג הלמסברגר
הלמסברגר נולד בווינה. ראשית לימודי המוזיקה שלו היו אצל אביו. הוא למד במנזר אחיות הצלב הקדוש בווינה ובמקביל ללימודי המוזיקה למד גם פילוסופיה. מוריו בקונסרבטוריון של וינה היו יוזף בם (כינור) ועמנואל פרסטר (הלחנה). בשנת 1821 היה לעוזרו של בם. הוא לימד בקונסרבטוריון משנת 1826 ובשנים 1833 עד 1867 כיהן שם כפרופסור. בין תלמידיו היו יוזף יואכים וליאופולד אאואר וכן שני בניו, יוזף וגאורג.
הלמסברגר היה קונצרטמייסטר של אופרת החצר הווינאית משנת 1830 וחבר בתזמורת החצר. הוא ניצח על הפילהרמונית של וינה משנת 1842 עד יציאתו לגמלאות בשנת 1867.
גאורג הלמסברגר חיבר שני קונצ'רטי לכינור, רביעיות מיתרים, וריאציות ויצירות לכינור סולו.
ברית שמונה האומות
ברית שמונה האומות הייתה קואליציה קצרת יומין בין מדינות אשר הוקמה במטרה לדכא את מרד הבוקסרים בסין. המדינות החברות בברית היו: האימפריה הבריטית, הקיסרות הגרמנית, האימפריה היפנית, הרפובליקה הצרפתית השלישית, האימפריה הרוסית, ארצות הברית, ממלכת איטליה והאימפריה האוסטרו-הונגרית. הקואליציה הוקמה בקיץ 1900, כאשר המורדים הבוקסרים, בתמיכת שושלת צ'ינג, תקפו את הנציגויות הבינלאומיות בבייג'ינג אשר בהן מצאו מקלט גם נוצרים סינים. הברית פורקה לאחר דיכוי המרד.
המצור על רובע הצירויות
הבוקסרים, היו תנועה עממית שקמה לקראת סוף המאה ה-19 בסין שתחת שלטון שושלת צ'ינג. מטרותיהם המוצהרות היו לבלום את המודרניזציה, הזרים האירופיים, והנצרות שהחלו לחדור לסין. הבוקסרים האמינו שהמודרניזציה מחללת את מסורת האבות הסינית, ולפיכך עקרו מסילות רכבת, מוטטו עמודי טלגרף והטביעו אוניות קיטור חדישות. ב-1897 נרצחו מספר אזרחים גרמנים בסין, ובתגובה פתחה גרמניה בפעולות עונשין נרחבות. שליטת סין, הקיסרית צה שי, התנגדה לבוקסרים בגלוי והפעילה נגדם יד קשה, אך בפועל תמכה בהם בחשאי. בינואר 1900 החליטו מעצמות אירופה שלא ניתן יותר לעמוד מנגד כאשר אזרחים אירופיים וסינים נוצרים מותקפים, וצירי ארצות הברית, גרמניה, בריטניה וצרפת דרשו מהקיסרית לדאוג מיד להפסקת הפעילות הבוקסרית. כעת החלה צה שי לתמוך בבוקסרים בגלוי. היא ליכדה סביבה את הצבא הקיסרי, כנופיות הבוקסרים, והמוסלמים הסינים בחבל גאנסו והעניקה יד חופשית לבוקסרים לעשות ככל העולה על רוחם.
הבוקסרים פתחו במבצע נרחב לביעור הזרים והנוצרים בצפון סין. בסכנה גדולה יותר מכל נמצא "רובע הצירויות" בפקינג, אשר בו חיו הצירים של מעצמות אירופה יחד עם משפחותיהם. ב-30 במאי ביקשו הדיפלומטים מארצותיהם הגנה של חיילים. בין מאי ליוני הגיעו 430 מלחים ונחתים בני לאומים שונים לצירויות, והקימו שם מתרסי הגנה. מספר האזרחים ברובע הגיע ל-473. הציר הבריטי בפקינג סר קלוד מקדונלד הבין שאין די בכך, וב-4 ביוני הבריק לאדמירל אדוארד סימור בבקשת עזרה דחופה. ממש לאחר מכן, קטעו הבוקסרים את קווי הטלגרף, ונותק הקשר עם לונדון, ברלין, וושינגטון, פריז, מוסקבה, רומא, וינה וטוקיו. סימור ניסה אמנם לשלוח כוחות, אולם הכוח הבריטי נבלם כ-65 ק"מ מיעדו עקב חבלות במסילות הברזל. ב-18 ביוני הוציאה הקיסרית פקודה להרוג את כל הנוצרים בסין, ואל רובע הצירויות נמלטו 3,000 סינים נוצרים. ב-20 ביוני נורה הציר הגרמני הברון פון קטלר, בעת שנישא על ידי משרתיו הסינים על אפיריון בדרך למשרד החוץ בפקינג. קטלר מת במקום, והקיסרית שיגרה אולטימטום לשאר הצירים לעזוב את הרובע עד השעה 4 אחר הצהריים. משלא נענתה, נתנה הקיסרית את האות, והבוקסרים החלו במצור על הרובע.
הכוח הבינלאומי
בהנהגתו של מקדונלד, התגוננו האזרחים והחיילים באומץ במשך 55 ימים כנגד 20,000 בוקסרים, חיילי הצבא הקיסרי, וסתם אספסוף. עמד לרשותם תותח אחד. שמונה האומות הבינו שעליהן לעשות יד אחת כדי לשחרר את אזרחיהן, וכולן החלו לאסוף חיילים ממושבותיהן הקרובות במטרה לשולחם לפקינג. האימפריה היפנית, בשל קרבתה הגאוגרפית, שלחה את מספר החיילים הגדול ביותר: הדיוויזיה ה-5 אשר כללה 20,300 חיילים, וכן יחידות של הצי הקיסרי היפני אשר כללו עוד 540 אנשים ו-18 ספינות מלחמה.
האימפריה הרוסית שלחה את הכוח השני בגודלו: 12,400 חי"ר אשר יצאו מוולדיווסטוק, וכן 10 ספינות מלחמה ו-750 אנשי צי אשר יצאו מפורט ארתור. בריטניה שיגרה 10,000 אנשי חי"ר אשר רובם היו הודים, או גורקה. פרט לכך שיגרה בריטניה 2,020 אנשי צי ו-8 ספינות. אוסטרליה, על אף שלא הייתה חברה רשמית בברית שמונה האומות, שיגרה כ-460 חיילים ואת ספינת המלחמה "פרוטקטור". הכוחות האוסטרליים יצאו רק באוגוסט, והגיעו מאוחר מכדי לקחת חלק משמעותי בדיכוי המרד. הכוחות הצרפתיים יצאו מהודו סין, וכללו 3,130 חיילים, 390 אנשי צי ו-5 ספינות. ארצות הברית, יכלה לשלוח כוחות רבים יחסית בשל שלטונה בפיליפינים. הכוח האמריקני כלל שני רגימנטים של חי"ר (ה-9 וה-14), וכן אלמנטים מרגימנט הפרשים ה-6 ורגימנט התותחנים ה-5. חיל המשלוח האמריקני היה תחת פיקודו של אנדה צ'אפי, וכלל בסה"כ 3,125 חיילים, 295 אנשי צי ושתי ספינות.
הקיסרות הגרמנית, שלטה בשאנדונג וצ'ינגדאו, והצי הקיסרי הגרמני חלש על מפרץ ג'יאוז'ו. ערב המרד כלל חיל המצב בצ'ינגדאו 1,126 חיילים ו-800 מלחים. חלק קטן מהם נשלח לפקין במאי, אולם הפיקוד הגרמני העדיף לרכז את רוב החיילים בהגנה על צ'ינגדאו ושאדונג. עם תחילת המצור על רובע הצירויות, נשלחו עוד חיילים לעזרת הכוח הבינלאומי, ובגרמניה עצמה החל להתארגן חיל משלוח גדול אשר הורכב ממתנדבים מקרב הצבא הסדיר בפיקודו של אלפרד פון ולדרזה. חיל המשלוח כלל בסה"כ 15,000 חיילים, אולם רובם הגיעו רק בספטמבר ולא נותר להם אלא לדכא כיסי התנגדות קטנים אחרונים. בדיכוי המרד עצמו השתתפו בפועל רק 300 חיילים גרמנים, 600 אנשי צי ו-5 ספינות. לאימפריה האוסטרו-הונגרית היה עם פרוץ המרד כוח מינימלי שהוצב בסין. הוא כלל סיירת אחת ו-296 מלחים אשר השתתפו בדיכוי המרד. באוסטריה התארגן חיל משלוח גדול יותר אשר ככל בין היתר שלוש סיירות ויחידת נחתים, אולם כמו הגרמנים, האוסטרים הגיעו רק בספטמבר לאחר שהלחימה כבר הסתיימה. לאחר המרד, סיירה באופן קבע סיירת אוסטרית בחופי סין, ופלוגת נחתים אבטחה את השגרירות האוסטרית בפקינג. אחד החיילים האוסטרים שהשתתף בדיכוי המרד, ואף קיבל במהלכו עיטור גבורה, היה לוטננט גאורג פון טראפ, אשר התפרסם מאוחר יותר בשל המחזמר "צלילי המוסיקה". ממלכת איטליה שלחה 2,500 חיילים, 80 אנשי צי ו-2 ספינות. בסה"כ כלל הכוח של שמונה האומות: 51,755 חיילים רגליים, 4,971 אנשי צי ו-54 ספינות.
סוף המרד
בעוד המצור על רובע הצירויות נמשך, שמונה האומות התקדמו ברחבי סין במהירות. לבוקסרים לא היה סיכוי ממשי נגדם. ב-14 ביולי נפלה טיינג'ין, וב-14 באוגוסט, לאחר שניצחו בשני קרבות גדולים, נכנסו 20,000 חיילי שמונה האומות לפקינג ושחררו את הנצורים. הקרב על פקינג עד ה-15 בחודש, ולאחר מכן נבזזה העיר האסורה בידי הכובשים. הקיסרית נמלטה מהעיר בעגלה כשהיא מחופשת לאיכרה. בעלות הברית המשיכו במאמצים לבצר את שליטתן באזורים הכפריים של צפון סין, שבהם היו הבוקסרים רבים ונהנו מתמיכה. היעדרות הקיסרית הותירה את המורדים ללא יד מכוונת, ונתנה יד חופשית למספר מושלי מחוזות שמלכתחילה לא תמכו בו.
שמונה האומות נקטו יד קשה ביותר. פעולות ענישה, שוד וביזה היו למעשי יום יום. לא רק ביחס לבוקסרים ותומכיהם, אלא אף ביחס לחפים מפשע. כמה כפרים נשרפו עד היסוד, ובעיר אחת, שבה נרצחו לפני המלחמה מיסיונרים ומתנצרים סיניים, הוצאו פקידים להורג, הוצתו מקדשים ומגדלי שמירה, חלקים מהעיר נהרסו כליל, קופת העיר חולקה בין הכובשים, ועל התושבים הוטל לדאוג לכלכלת חיל המצב המקומי. רק לקראת קיץ 1901 החלו כוחות הברית בגישושי שלום, וב-7 בספטמבר של אותה שנה נחתם פרוטוקול הבוקסרים בין שמונה האומות (בשיתוף ספרד, הולנד ובלגיה) לבין הממשלה הסינית. חוזה זה הפך את עצמאותה של סין לכלי ריק מתוכן, והשליט עליה את מדיניות הדלת הפתוחה.
אניאלו פלקונה
אניאלו פלקונה (או אנסילו פלקונה, באיטלקית: Aniello Falcone; 15 בנובמבר 1600 – 1656) היה צייר בארוק איטלקי שפעל בנאפולי ונודע בתיאורי סצנות הקרב שצייר.
ביוגרפיה
הוא נולד בנאפולי כבנו של סוחר, והראה את כיוונו האמנותי בגיל צעיר. תחילה קיבל הסבר מקרוב משפחה, ואחר כך הפך לאחד מתלמידיו הבולטים של חוסה דה ריברה.
פלקונה ידוע בעיקר בסצנות הקרב שלו, שנושאיהן לקוחים מההיסטוריה המקראית והחילונית כאחד, וקיבל את הכינוי L'Oracolo delle Battaglie. הוא צבר מוניטין בינלאומי; יצירותיו משכו את תשומת ליבו של הסוחר והאספן הפלמי גספר רומר, שמכר את עבודותיו ברחבי אירופה, והוא היה אחד האמנים שהוזמנו על ידי פיליפ הרביעי מספרד לצייר שורה של סצנות מההיסטוריה הרומית העתיקה עבור ארמון בואן רטירו. הוא גם צייר נושאים דתיים שונים, כגון "מנוחה בטיסה למצרים" משנת 1641.
בית הכנסת של ליפוטווארוש
בית הכנסת של ליפוטווארוש (בהונגרית: Lipótvárosi zsinagóga) הוא בית כנסת, מונומנטלי שהיה מתוכנן בבודפשט, אשר היה צריך להיבנות בתחילת המאה ה-20 והוא היה צריך לשקף נאמנה את עושרה ההולכת הגוברת של יהדות בודפשט עם קיבולת של 3800 מתפללים (גדול יותר מבית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני). בסופו של דבר, הבניין לא נבנה בגלל קשיים כלכליים, ההיסטוריה שלו מסופרת רק על ידי שרטוטים של אותו הזמן וכתבות בעיתונים.
אירועים קודמים
כתוצאה מהאמנציפציה, יהודי הונגריה קיבלו דרגת חופש גבוהה במחצית השנייה של המאה ה-19, מספרם החל לגדול משמעותית, והם גם מילאו תפקיד הולך וגובר בחיי התרבות של בודפשט. אף על פי שנבנו כמה בתי כנסת בבודפשט במהלך המאה ה-19, כולל בית הכנסת הגדול של רחוב דוהאני, הם כבר לא יכלו למלא את התפקידים שהיו דרושים לחיי הדת של יהודי בודפשט. הם לא היו במקומות בולטים ורובם היו מוקפים מקרוב במבנים אחרים. יהדות ליפוטווארוש (החלק הצפוני והחשוב ביותר של רובע 5) באותו הזמן 12,000 איש, ורבעים 6 ו-7 הסמוכים כללו עוד 72,000 יהודים. בשנת 1893 הגישה אם כן הקהילה היהודית של פשט בקשה למועצת העיר של הבירה:
בית הכנסת שהיה אמור להיבנות היה מוקף ברחובות סלאי, סמרה, מרקו וקוהארי (עכשיו רחוב נאג' איגנץ) ועיריית בודפשט העניקה את המגרש עבור בית הכנסת לקהילה היהודית של פשט ללא תשלום.
המכרז
ההזמנה למכרז התכנון הוצאה ב-20 בפברואר 1898, בתנאי ש:
במקום הראשון זכתה התוכניות של ארנה פרק ופרנץ שמר. הבניין היה אמור להיות ככל הנראה בית הכנסת הגדול בעולם, שכן בית הכנסת עמנו-אל בניו יורק, גדול יותר מבית הכנסת של רחוב דוהאני, שמכיל 2,500 מתפללים "בלבד" וגובהו 31 מטר. בעוד שהתוכנית של פרק הציעה קיבולת של 3,800 מתפללים, וגובה של 70 מטר. (גובה נמוך יותר מאשר 96 מטר הסמוכים של בזיליקת אישטוון הקדוש בבודפשט שהיא זהה בגובהה (96 מטר) עם בניין הפרלמנט ההונגרי - אך הוא היה צריך להיות נמוך אך במעט מהכנסייה בכיכר רוז'אק (76 מטרים) או מכנסיית מתיאש (78 מטר), אך הייתה אמורה להיות גבוהה יותר מכנסיית סנט פרנץ מאסיסי בכיכר בקאץ' שמתנשאת לגובה של 67 מטר).
גניזת התכנית
עם זאת, הייתה בעיה רצינית שהתוכניות חרגו בהרבה מאלה שנקבעו בקשר לעלויות הבנייה (למשל כיפת הפרויקט הזוכה עצמו תוכננה בסך 6 מיליון פורינט אוסטרו-הונגרי. לאחר מכן הגישו אמנם פרק ושמר תוכניות חדשות, אך אלה לא הובילו להפחתת עלויות. לאחר תכנון ממושך, בשנת 1907 הקהילה היהודית על פי הצעתו של "יועץ החצר" דר' פילפ ויינמן (1839–1911), שהיה הנשיא חדש של הקהילה, דחתה את התוכניות נוספות והחליפה את החלקה בחלקה נוספת לצד בית הכנסת של רחוב דוהאני. בהמשך נבנה שם בית הכנסת השק (הגיבורים). בסופו של דבר לא ניתן היה לבנות את בית הכנסת בליפוטווארוש.
משתנה סטטי
במדעי המחשב, משתנה סטטי (באנגלית: Static variable) הוא משתנה שהוקצה על ידי הקומפיילר במקום קבוע. "משך החיים" שלו הוא כאורך כל ריצת התוכנית. זאת בניגוד למשתנים אוטומטיים שמאוחסנים בדרך כלל במחסנית הקריאות. כמו כן, הוא שונה מעצמים שמוקצים באופן דינאמי בערימה (Heap).
משתנה סטטי הוא משתנה ששייך למחלקה כלשהי. לכן, אין צורך וסיבה ליצור אובייקטים מסוג המחלקה על מנת לגשת אליו. שימוש נפוץ במשתנים סטטיים הוא ספירת העצמים שנוצרו מסוג המחלקה.
דוגמה
להלן קטע קוד ב-C# שבו נעשה שימוש במשתנים סטטיים על מנת לצבור את כמות האנשים:
Voy a quedarme
Voy a quedarme (בעברית: אשאר) הוא שיר בספרדית של הזמר הספרדי בלאס קנטו. ב-20 בפברואר 2021 נבחר השיר לייצוג ספרד בתחרות האירוויזיון לשנת 2021 ברוטרדם, הולנד.
באירוויזיון
השיר יצא לאור ב-10 בפברואר 2021 כחלק מקדם בן שני שירים בשם "Destino Eurovision" ונבחר ב-20 בפברואר באותה השנה לייצוג ספרד בתחרות. השיר מתמודד בגמר באופן אוטומטי מאחר שספרד היא חלק ממדינות ה-"Big 5" שלא צריכות להתמודד בחצי הגמר והן המממנות העיקריות של התחרות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע בלאס למקום ה-24 עם שש נקודות, כשלא קיבל נקודות מהקהל.
אוקסלט הסידן
אוקסלט הסידן, או סידן אוקסלט (קלציום-אוקסלט, CaC_2O_4) הוא תרכובת של אוקסלט (האניון C_2O_4^{2-}, מלח של חומצה אוקסלית) עם קטיון של סידן (Ca^{2+}), אשר יוצר באופן ספונטני גבישים בצורת מחטים.
הרכב כימי
חומצה אוקסלית היא חומצה דו ערכית המבוססת של שני שיירים קרבוקסילים הקשורים זה לזה דרך אטומי הפחמן בקשר קוולנטי. בתצורת המלח, שני השיירים הקרבוקסילים הם נטולי פרוטון (deprotonated), והמטענים השליליים מנוטרלים על ידי קטיון הסידן הדו-ערכי במסגרת המבנה הגבישי.
לקבוצת האוקסלט יכולת לקשור מתכות נוספות פרט לסידן, ולכן הוספה של אוקסלט (ללא הסידן) מאפשרת קליטה ו"ניקוי" של תמיסות מקטיונים מתכתיים (chelation).
תצורות
סידן אוקסלט יכול להופיע בתצורות שונות, בהתאם לנוסחה הכימית (H_2O)_x·CaC_2O_4, כאשר הערך של x יכול להיות בין 0 ל-3. כל הצורות חסרות צבע או לבנות. מונו־הידראט מופיע באופן טבעי כמינרל. נדירים יותר הם די־הידראט (המינרל ) וטרי־הידראט (המינרל . ניתן להבחין בין מונוהידראט ובין דיהידראט על ידי צורת הגבישים, בהתאמה.
גבישי אוקסלט הסידן בשתן מהווים מרכיב עיקרי באבנים שנוצרות בכליות. צורתם המחטית של הגבישים מסבירה מדוע אבנים בכליות עשויות להכאיב מאוד.
היווצרות גבישים של סידן אוקסלט היא אחת ההשפעות הרעילות של הרעלת אתילן גליקול.
סידן אוקסלט הוא גם אחד המרכיבים העיקריים של "אבן הבירה", משקע חום הנוצר בעת בישול המשקה ומורכב ממלחי סידן, מגנזיום ותרכובות אורגניות שונות שנותרו מתהליך הבישול. אבן הבירה נוטה להצטבר בתוך כדים, חביות וכלים אחרים המשמשים לבישול הבירה. אם האבן לא תוסר בעת הניקוי, היא תשאיר משטח לא סניטרי בו יתפתחו מיקרואורגניזמים לא רצויים שיכולים לקלקל את טעם הבירה.
ניתן למצוא כמויות מסוימות של אוקסלט הסידן גם בצמחים אכילים, לדוגמה קיווי ותרד. בשל האינטראקציה החזקה בין הסידן לאוקסלט, הסידן בקומפלקס זה לא יכול להיקלט במערכת העיכול; לדוגמה, 95% מהסידן שבתרד נמצא באינטראקציה עם אוקסלט ולא ניתן לספיגה במערכת העיכול.
גבישי המחטים עמידים מאוד, אך טיפול בחומצה (חומצת לימון לדוגמה) מעמיס פרוטונים חופשיים אשר מתחרים עם הסידן על הקישור לאוקסלט וכך מאפשרים את פירוק הגבישים.