cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצ'רד לין
ביוגרפיה
בשנת 1996 לין פרסם ספר Dysgenics: Genetic Deterioration in Modern Populations בו טען שמשפחות בעלי השכלה גבוהה מולידים פחות ילדים ובמשפחות עם IQ נמוך הם בדרך כלל מרובות ילדים. ויליאם המילטון מתח ביקורת קשה על הספר וממצאיו.
חוק החזקת תעודת זהות והצגתה
היסטוריה חקיקתית
מאז אישורו בכנסת לא חל שינוי בחוק.
הוראות החוק
סעיף 2 לחוק קובע כי תושב שמלאו לו 16 שנים חייב לשאת עמו תמיד תעודת זהות ולהציגה בפני קצין משטרה בכיר, ראש רשות מקומית, או מי שהוסמך על ידם, וכן שוטר או חייל במילוי תפקידם, כשידרשו זאת ממנו. גם מי שאינו תושב ומלאו לו 16 שנים חייב לשאת עמו עמו תעודה רשמית המעידה על זהותו והנושאת את תצלומו, והוא חייב להציגה לפי דרישה כאמור בסעיף 2.
על הפרת החוק מוטל קנס, אך סעיף 4 מסייג הוראות אלה וקובע כי "שלא יועמד אדם לדין על אי הצגת תעודה אם תוך חמישה ימים לאחר שנדרש לכך הוצגה התעודה לפני מי שדרש את הצגתה, או לפני שוטר בתחנת המשטרה, ונקבעה זהותו של האדם על פיה".
שר הפנים ממונה על ביצוע חוק זה והוא רשאי להתקין תקנות לביצועו. לא הותקנו תקנות מכוח חוק זה.
מימוש החוק בהתנהלות המשטרה ובפסיקה
בהתאם לתקנות שעת חירום שקדמו לחוק פסק בית המשפט העליון בשנת 1981 כי "תושב שמלאו לו 16 שנה חייב לקבל מפקיד הרישום תעודת זהות, לשאת אותה עמו ולהציגה, בין היתר, בפני שוטר במילוי תפקידו, כאשר הוא נדרש לכך על-ידיו. סירוב להציג את התעודה הוא בגדר עבירה על החוק הנ״ל."
בית משפט השלום בקריות חרג בשנת 2011 מפסק דין זה של בית המשפט העליון, ונימק זאת "מאז נפל דבר בישראל ונחקקו חוקי היסוד אשר קבעו כי זכויות האדם לפרטיות, לכבוד ולחופש תנועה הנן זכויות יסוד ומשכך הפגיעה בהן תוכל להיעשות אך ורק על פי חוק או מכח הסמכה מפורשת בו, לתכלית ראויה ובמידה שאינה עולה על הנדרש." בית המשפט פסק כי מאחר שהצגת תעודת זהות כרוכה בעיכוב, גם אם לזמן קצר, נדרש קיומו של יסוד סביר לחשד על-מנת שהדרישה תהיה חוקית, וללא חשד כזה אין לשוטר סמכות לעכב אדם על מנת לדרוש ממנו להציג תעודת זהות.
לפי נוהל של משטרת ישראל נהגו שוטרים לדרוש מעוברי אורח להזדהות באמצעות הצגת תעודת זהות, וזאת מבלי שבהכרח מתעורר בליבו של השוטר חשד כי אותו אדם ביצע או עומד לבצע עבירה. במקרים רבים הדרישה להזדהות לא הסתכמה בבדיקת תעודת הזהות, אלא כללה גם פעולות נוספות כגון תשאול, הצלבת פרטי תעודת הזהות במסוף המשטרתי, בירור טלפוני עם המוקד המשטרתי וכדומה. בעקבות עתירות לבג"ץ של ארגונים אחדים (עמותת טבקה, האגודה לזכויות האזרח בישראל, אגודת יהודי אתיופיה והוועד הציבורי נגד עינויים בישראל) נגד נוהל זה, נפסק שפרשנות המשטרה מובילה לפגיעה בשורה של זכויות יסוד – ובכלל זה הזכות לחופש התנועה, הזכות לכבוד האדם והזכות לפרטיות, ולכן על המשטרה להחליף נוהל זה בנוהל המבוסס על פרשנות מצמצמת של סעיף 2, לפיה שוטר מוסמך לדרוש מאדם להציג בפניו תעודת זהות אף ללא קיומו של חשד סביר לביצוע עבירה, אך זאת בכפוף למגבלות המנויות בפרק ג' לחוק המעצרים ולקיומה של זיקה רלוונטית בין הדרישה להזדהות ובין המידע המצוי בתעודת הזהות. בהתאם לפסק הדין קבעה המשטרה נוהל חדש, שבו נדרשת עילה סבירה לדרישת הזדהות. עוד קובע הנוהל החדש: "דרישת ההזדהות תיעשה באופן שוויוני. שוטר יפעל תוך מתן דגש על הימנעות מדעה קדומה (פרופיילינג) ויחס מפלה בשל דת, גזע, מוצא אתני, צבע עור, לאום ומגדר, ותוך שמירה מרבית על כבוד האדם שמתבקשת זהותו."
בחוקים נוספים
בנוסף להסמכה הכללית של שוטר, בחוק שלפנינו, לדרוש מאדם שיציג בפניו תעודת זהות, נכללת הסמכה כזו לשוטר בחוקים נוספים: בחוקים שונים נקבע מפקח שהוסמך לכך רשאי, לשם פיקוח על ביצוע ההוראות לפי אותו חוק, לדרוש מכל אדם למסור לו את שמו ומענו ולהציג לפניו תעודת זהות או תעודה רשמית אחרת המזהה אותו. דוגמאות לחוקים אלה:
ואנגליס פבלידיס
ואנגליס פבלידיס (ביוונית: Βαγγέλης Παυλίδης; נולד ב־21 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן יווני, המשחק בעמדת החלוץ בא.ז. אלקמאר ובנבחרת יוון.
קריירת מועדונים
ב-9 באפריל 2016 חתם פאבלידיס בבוכום על חוזה מקצועי ראשון עד קיץ 2019. הוא סיפק שערים ובישולים בקבוצה עד גיל 19 של המועדון (ב-45 משחקים כבש 20 שערים ו-13 בישולים). הודות לכך פבלידיס נבחר על פי פיפ"א לאחד מ-15 הכישרונות הגדולים ביותר באליפות אירופה הקודמת עד גיל 17.
ב-26 בינואר 2018 הושאל לבורוסיה דורטמונד ב' למחצית השנייה של העונה.
ב-17 בינואר 2019 הושאל לוילם II מהליגה ההולנדית עם לסיום העונה. ב-23 בינואר הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 3–2 על טוונטה בגביע ההולנדי. ב-16 בפברואר הוא הבקיע את שערו הראשון בליגה בהפסד 2–3 לויטסה ארנהם. בסיום העונה על חוזה קבוע בוילם II ועזב את בוכום.
ב-9 ביולי 2021 חתם פבלידיס על חוזה עד 2025 בא.ז. אלקמאר. ב-14 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה בהפסד 0–1 לואלבייק. את שער הבכורה הוא כבש ב-29 באוגוסט בניצחון 1–3 על פורטונה סיטארד. סך הכל כבש פבלידיס 18 שערי ליגה ב-37 הופעות בעונתו הראשונה בקבוצה.
נבחרת יוון
ב-29 באוגוסט 2019 פבלידיס זומן לנבחרת יוון הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות יורו 2020 נגד פינלנד וליכטנשטיין. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-5 בספטמבר בהפסד 0–1 לפינלנד. ב-15 באוקטובר הוא כבש שער בכורה במדים הלואמיים בניצחון 1–2 על בוסניה והרצגובינה.
קרל פון פישר-טרויינפלד
תחילת דרכו
פישר-טרויינפלד נולד ב-31 במרץ 1885 בעיר פלנסבורג שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. מצד אביו הוא היה נצר למשפחת אצולה, ואמו הייתה בת למשפחת סוחרים מליבק. ב-1904 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולמד באקדמיית המלחמה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 השתתף בקרבות ואף נפצע, ובדצמבר 1915 הועבר למטכ"ל ושמש כאחד מאנשי צוותו של אריך לודנדורף. על חלקו במלחמה הוא קבל את צלב הברזל מחלקה שנייה, ואת עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות. עם סיום המלחמה ופירוקו של הצבא הקיסרי, הפך טרויינפלד למנהיג מיליציה שפעלה באזור המבורג. ב-5 ביוני 1919 נישא ללאונורה ניומן. הוא המשיך לשמור על קשר עם לודנדורף, וב-1922 הציג אותו לודנדורף בפני אדולף היטלר שבאותו זמן החל לתכנן את הפוטש במרתף הבירה. היטלר תכנן שלאחר שהקושרים ישתלטו על בוואריה, ינועו המיליציות של טרויינפלד מהמבורג דרך סקסוניה, ויחברו אל הכוחות של היטלר ולודנדורף שיעלו על ברלין. לאחר כישלון הפוטש וכישלונו של לודנדורף בבחירות ב-1925 נעכרו היחסים בינו לבין היטלר, וטרויינפלד היה זה שקישר בין היטלר לבינו. באותה תקופה טרויינפלד פתח חברת ייבוא, אולם היא פשטה את הרגל ב-1929. בדצמבר 1938, לאחר עליית הנאצים לשלטון, קיבל טרויינפלד דרגה של מיור בצבא, ובאפריל 1939 הצטרף לאס אס וקיבל את מספר החבר 323.792. בטופס ההצטרפות שלו הוא האשים בין היתר את היהודים והבונים החופשיים בקריסת החברה שלו. עם זאת הוא לא היה חבר במפלגה הנאצית עד ה-10 בינואר 1945.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 היה טרויינפלד מפקד גדוד הפאנצר אס אס ה-2. בינואר 1941 הוא קיבל תפקיד של מפקד האס אס והמשטרה באזור צפון-מזרח. באפריל של אותה שנה הועלה לדרגת בריגדפיהרר וקיבל פיקוד על בריגדת האס אס ה-2, ולחם עמה במבצע ברברוסה. הוא המשיך להחזיק בתפקיד מפקד האס אס והמשטרה באזור צפון-מזרח עד דצמבר 1941 עת מונה למפקד האס אס והמשטרה בפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה וכסגנו של ריינהרד היידריך. ביולי 1942 מונה למפקד בריגדת האס אס ה-1. הבריגדה עסקה בעיקר באבטחה עורפית ובכלל זה ביצעה פשעי מלחמה כנגד יהודים ועמים אחרים. לאחר רציחתו של היידריך במאי של אותה שנה היה טרויינפלד מפקד כוח האס אס שתקף את כנסיית סיריל ומתודיוס שבה הסתתרו המתנקשים.
חילוקי דעות שלו עם אנשי הגסטאפו, הובילו להחלפתו בספטמבר 1942, ובפברואר 1943 הוא מונה למפקד האס אס והמשטרה בדרום רוסיה ואוקראינה. ב-15 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת גרופנפיהרר ומונה למפקד דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית "פרונדסברג". הדיוויזיה שלו הועברה במרץ 1944 לחזית המזרחית והשתתפה בקרבות הקשים באזור טרנופול. ב-22 באפריל של אותה שנה הוא נפצע קשה, וב-27 באפריל הוחזר מהחזית לצורך טיפול רפואי. לאחר שהתאושש מונה למפקד האס אס והמשטרה באיטליה, וב-21 ביולי 1944 מונה למפקד קורפוס האס אס השישי שלחם בחזית המזרחית. הוא פיקד על הקורפוס במשך ארבעה ימים בלבד.
אחריתו
לאחר סיום המלחמה נפל טרויינפלד בשבי צבא ארצות הברית. הוא התאבד במחנה שבויים בעיר גיסן ב-6 ביוני 1946 בגיל 61.
ג'יי רואץ'
מת'יו ג'יי רואץ (באנגלית: Mathew Jay Roach ; נולד ב-14 ביוני 1957) הוא יוצר קולנוע אמריקאי. ידוע בעיקר בבימוי סדרת סרטי אוסטין פאוורס, פגוש את ההורים, אידיוט מושלם, הקמפיין, טרמבו ופצצה.
רואץ' זכה גם לשבחי המבקרים על בימוי והפקת סרטי הדרמה הפוליטית של HBO Recount, Game Change, וכל הדרך. על עבודתו הוא קיבל ארבעה פרסי אמי בפריים טיים מתוך שש מועמדויות.
ביוגרפיה
רואץ' נולד וגדל באלבקרקי, ניו מקסיקו, שם אביו היה עובד צבאי. סיים תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת סטנפורד ב-1980 ולאחר מכן קיבל תואר MFA בהפקת סרטים מאוניברסיטת דרום קליפורניה ב-1986.
קריירה
רואץ' פתח את הקריירה שלו בבימוי עם סרט הקומדיה גן החיות ב-1990. בהמשך ביים את הסרט המצליח מבחינה מסחרית אוסטין פאוורס: מרגל עם סגנון (1997), בכיכובו של מייק מאיירס. בהמשך ביים את סרטי ההמשך אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי (1999) ו- אוסטין פאוורס - גולדממבר (2022).
רואץ' גם ביים את סרט דרמה-קומדית ספורט Mystery, Alaska, שיצא לאקרנים באוקטובר 1999. הוא המשיך לביים קומדיות מצליחות מבחינה ביקורתית ומסחרית, לרבות פגוש את ההורים (2000) וסרט ההמשך שלה פגוש את הפוקרס (2004), אידיוט מושלם (2010) ו- הקמפיין (2012). רואץ' התרחב לז'אנרים אחרים, וביים את הדרמה התקופתית הביוגרפית טרמבו (2015) ואת הדרמה הביוגרפית פצצה (סרט) (2019), שזכתה במספר מועמדויות לפרסי אוסקר.
חיים אישיים
רואץ' נשוי למוזיקאית והשחקנית סוזנה הופס, סולנית להקת The Bangles, איתה יש לו שני בנים.
פילמוגרפיה חלקית
מפיק בלבד
שמואל אדמון (כדורגלן)
ביוגרפיה
אדמון נולד ב-1944 בתימן בשם שמואל אחמר כבן הבכור לזכריה יחיא ולשרה אחמר, עלה לארץ ישראל בגיל חמש, וגדל בשכונה א' בבאר שבע.
בעונת 1960/1961 החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת של הפועל באר שבע תחת המאמן-שחקן יחיאל מור, עת שיחקה הקבוצה בליגת המשנה. בעונה שלאחר מכן, הגיע עם הקבוצה למעמד חצי גמר גביע המדינה לראשונה בהיסטוריה שלה, שם הודחה הקבוצה לאחר הפסד 0–3 למכבי תל אביב.
בעונת 1963/1964 חולקה הליגה לשני מחוזות - צפון ודרום, באר שבע סיימה כ"אלופת החורף" בליגה א' מחוז דרום, אך נחלשה עם התקדמותה של העונה. אדמון ובאר שבע נאבקו עם בית"ר תל אביב על העלייה לליגה הלאומית במחוז דרום, אולם לבסוף נוצחו בשל הפרש שערים נחות.
בעונה שלאחר מכן, עונת 1964/1965, היה אדמון שותף להעפלתה של באר שבע לליגה הבכירה לראשונה בתולדותיה, לאחר שבאר שבע סיימה במקום הראשון בליגה א' מחוז דרום, בפער של תשע נקודות מהמקום השני - בית"ר ירושלים.
בנוסף הגיע אדמון למעמד רבע גמר גביע המדינה, כשבאר שבע מנצחת בשמינית הגמר לאחר הארכה את הפיינליסטית וסגנית מחזיקת הגביע של העונה הקודמת הפועל חיפה מהליגה הלאומית בתוצאה 1–2 משער ראשון של אדמון, ומפסידה ברבע הגמר לאחר הארכה להפועל תל אביב מהליגה הלאומית בתוצאה 4-2.
במסגרת המחזור השביעי של עונת 1965/1966 כבש אדמון את שער הבכורה שלו בליגה הבכירה בתיקו 1-1 מול הפועל תל אביב. את העונה סיים עם חמישה שערים, כשבאר שבע מבטיחה את הישארותה בליגה רק במחזור האחרון, ומסיימת במקום ה-13 בטבלה.
עונת 1966/1968 נפתחה בצורה מצוינת עבור אדמון וקבוצתו, שהתמקמה במקום הראשון לאחר 12 מחזורים, והמשיכה להתברג בצמרת הליגה הלאומית עד לסיום החלק הראשון של העונה הכפולה, אותו סיימה כשהיא ממוקמת במקום החמישי בטבלה. אדמון סיים את החלק הראשון של העונה הכפולה עם שמונה שערים לזכותו, והיה לאחד מ-45 הכדורגלנים המצטיינים של חלק זה של העונה. בחלק השני של העונה לא הצליחה הקבוצה לשמור על מקומה בצמרת, וסיימה אותה כשהיא במקום התשיעי בטבלה. אדמון הבקיע עוד שבעה שערים, וסיים את העונה הכפולה עם 15 שערים לצד 12 בישולים.
במחזור ה-16 של עונת 1968/1969 פוטר מאמנה היוגוסלבי של הקבוצה סלובליו סטפנוביץ' אחרי יכולת רעה, ובמקומו מונה משה ליטבק. תחת ליטבק, סיימה הקבוצה במקום ה-14 ונשארה בליגה, כשאדמון מסיים עם ארבעה שערים לצד עשרה בישולים. בנוסף, הגיעו אדמון ובאר שבע למעמד רבע גמר גביע המדינה לאחר ניצחון 1–2 על מחזיקת הגביע של העונה הקודמת בני יהודה תל אביב בשמינית הגמר. ברבע הגמר ניצחה מכבי שעריים בתוצאה 2–3, לאחר שהפכה שער יתרון מוקדם של אדמון.
בשמונת מחזורים הראשונים של עונת 1969/1970 סבל אדמון מפציעות שמנעו ממנו לשחק, ומששב לא הרשים ולא הבקיע שערים. בעונה זו הקבוצה סיימה במקום ה-16 והאחרון, וירדה לליגת המשנה אחרי חמש שנים בליגה הבכירה.
בעונה שלאחר מכן, הפך אדמון לשחקן ספסל, מיעט לשחק ולא הבקיע. בו בזמן, עלתה קבוצתו שוב לליגה הבכירה מהמקום הראשון בליגה א' מחוז דרום, בפער של 14 נקודות מהשנייה הפועל יהוד. בסוף העונה נפגשו באר שבע, אלופת ליגה א' דרום, עם אלופת ליגה א' צפון, מכבי יפו, למשחק גמר במסגרת אלוף האלופים לליגה השנייה, בו שיחק אדמון ואף בישל את אחד השערים. המשחק נמשך מעבר להארכה והסתיים בניצחון של באר שבע בפנדלים. בעונת 1971/1972 המשיך אדמון לשמש כשחקן ספסל, ושוב מיעט לשחק ולא הבקיע.
בסיומה של העונה, שוחרר מהקבוצה, ועבר לשחק בשורות הפועל רמת גן מליגה א' צפון. בעונת 1972/1973 שיחק יותר וסיים את העונה עם שישה שערים. קבוצתו רמת גן סיימה במקום השלישי בטבלה, במרחק של 10 נקודות מהמקום הראשון, ממנו עלו לליגה הבכירה.
אדמון שיחק עונה נוספת בהפועל רמת גן, ולאחר מכן עבר לשחק במכבי רמת השקמה מליגה ב' דרום א', איתה עלה לליגה א' בעונתו הראשונה בה, ושיחק בה שתי עונות נוספות.
ב-2010 נבחר להיכל התהילה של הפועל באר שבע.
חיים אישיים
אדמון נשוי לעדנה לבית נוריאל, בת לאחד מעסקני הפועל מחנה יהודה לשעבר, ולהם ארבעה ילדים. בנו, עידו אדמון, שיחק גם כן בהפועל באר שבע.
גאוגרפיה
גֵּאוֹגְרַפְיָה (באנגלית: Geography) היא תחום מדעי אינטגרטיבי, בו נחקרים שלל תופעות ותהליכים ארציים בכדור הארץ; מגמות ותהליכים חוץ-ארציים, כמו השפעותיה של השמש על האקלים הארצי; ותהליכים אנושיים, דהיינו השפעותיה של התנהגות האדם על המרחב הפיזי.
נהוג לחלק את הגאוגרפיה לשני תחומים עיקריים: "גאוגרפיה פיזית", הנשענת על מדעים פלנטריים ועוסקת בתופעות פיזיות שבכוכבי לכת, בתחומים כמו: גאולוגיה, מטאורולוגיה והידרולוגיה. ו"גאוגרפיה אנושית", החוקרת את הממדים המרחביים של מדעי הרוח ומדעי החברה בתחומים כמו: הגירה, קיימות, תכנון ערים, אדריכלות, פסיכולוגיה, מדעים קוגניטיביים, דמוגרפיה, כלכלה, תרבות, היסטוריה, מדעי המדינה ועוד.
חלק נכבד ממדע הגאוגרפיה הוא רישום, תיעוד וניתוח של המידע הגאוגרפי. פעולות אלה, נעשות בעזרת "טקסט גאוגרפי". טקסט זה עשוי להיות מידע פונטי כתוב, טבלה ותרשים. עם זאת, הטקסט הבסיסי הבולט בגאוגרפיה הוא המפה. המפה מהווה את הכלי הנפוץ ביותר בגאוגרפיה, ומשמשת לרישום, הצגה וניתוח של שלל התופעות – הפיזיות והאנושיות – שעל פני כדור הארץ. זאת ועוד, מדע הקרטוגרפיה הוא מדע עזר של הגאוגרפיה החוקר ומנתח את המאפיינים של המפות ודרכי יצירתן, ובכך משמש את הגאוגרפיה לרישום ותיעוד המידע שהיא אוספת. יתרה מזאת, מדע עזר נוסף של הגאוגרפיה, אשר התפתח בשנים האחרונות ומדגיש את הפן הטכנולוגי והדיגיטלי של התחום, הוא השימוש במערכות מידע גאוגרפיות. מערכות אלה, עוזרות לשימוש, ניתוח וחקר המידע, באמצעות תוכנות מתקדמות ויכולות חישוב גבוהות.
אטימולוגיה
מקור המילה הוא מהשפה היוונית: גאו (γη) – "אדמה/קרקע", גרפיה (γραφία) – "תיאור ציורי".
היסטוריה
היוונים היו הראשונים שחקרו באופן פעיל את הגאוגרפיה כמדע וכפילוסופיה, התורמים הגדולים לתחום היו תאלס, הרודוטוס, אריסטו, תלמי ועוד. גם הרומאים השתמשו בגאוגרפיה ובקרטוגרפיה כאשר חקרו וגילו ארצות חדשות.
במהלך ימי הביניים, הערבים המשיכו את מסורת היוונים והרומאים ועסקו במיפוי העולם שהיה ידוע אז. לאחר מסעותיו של מרקו פולו התפשט העניין בגאוגרפיה לכל אירופה. במהלך הרנסאנס ובהמשך, במאה ה־16 ובמאה ה־17, המסעות לגילויי הארצות וגילוי העולם החדש החיו את הרצון למפות מדויקות והמשך החקר הגאוגרפי, על מנת לספק יסוד תאורטי מוצלח למסעות.
במאה העשרים הפכה הגאוגרפיה ממקצוע תיאורי למקצוע אנליטי, החוקר תהליכים ולא רק מתאר אותם. כמו כן הוא שם במרכזו את הקשר בין האדם לנוף. נוצרו תחומי מחקר רבים, כגון גאוגרפיה עירונית, גאוגרפיה חברתית, גאוגרפיה פוליטית ועוד. בשנים האחרונות שמה הגאוגרפיה דגש על מחקר הסביבה, ותורמת גם בתחום התכנון היישובי והארצי. ישנו קשר חזק בין גאוגרפיה לבין מקצועות אחרים מתחומי מדעי הטבע כבוטניקה וגאולוגיה; מקצועות מתחום מדעי החברה כסוציולוגיה ומדע המדינה; ומקצועות בתחום מדעי הרוח כהיסטוריה.
גאוגרפיה אנושית
זהו הענף האנושי, או התרבותי והפוליטי של הגאוגרפיה. לעיתים קוראים לו גם הגאוגרפיה של האדם (אנתרופוגאוגרפיה), והוא מתמקד במדעי החברה ובמדעי הרוח וחוקר את ההיבטים הלא-פיזיים של ארגון העולם. הענף בודק איך בני אדם, חברות וארגונים למיניהם, מתאימים עצמם לסביבה הטבעית ומעצבים את סביבתם. אפשר לחלק את הענף לתחומים הבאים: גאוגרפיה פוליטית (גאופוליטיקה), גאוגרפיה כלכלית, גאוגרפיה תרבותית, גאוגרפיה חברתית, גאוגרפיה יישובית, גאוגרפיה עירונית, גאוגרפיה צבאית.
גאוגרפיה היסטורית וגאוגרפיה של זמן
תחומים והיבטים שונים של עיצוב הסובב בידי האדם בעבר, או במילים אחרות: את כל מה שחוקרת הגאוגרפיה האנושית (הגאוגרפיה של האדם) העכשווית וכך גם בעבר הלא כל כך רחוק, כגון התפתחות התרבויות והחברות בכדור הארץ. חקר פני השטח הוא אחד מן הכלים החשובים ביותר בענף זה, שכן בעזרת חקר השטח ניתן להבין את השפעת בני האדם על סביבתם, ואת השפעת הסביבה על האדם; כלי מרכזי במחקר הגאוגרפי-היסטורי הם מסמכים למיניהם, המצויים לרוב בארכיונים, שמחקרם חושף את התהליכים החברתיים-פוליטיים-כלכליים אשר עצבו את נופי העבר.
גאוגרפיה תרבותית
זהו תחום מחקר בתוך הגאוגרפיה האנושית העוסק בתמורות שהאדם יוצר בנופו הפיזי של כדור הארץ, כמו בניית מדרגות חקלאיות באזורים הרריים, אך גם עוסק בתמורות בנוף התרבותי עצמו, היינו בנוף שהאדם יצר כמו סגנונות בנייה של כפרים וישובים עירוניים. התחום קשור למדעים נוספים כמו אנתרופולוגיה, סוציולוגיה, היסטוריה. התחום מושפע בדור האחרון מגישות ביקורתיות חברתיות, תאוריות פוסט מודרניות או פוסט קולוניאליות. בתחומי הגאוגרפיה התרבותית נכללים גם ביקורת על הייצוגים הגאוגרפיים הקלסיים, כמו מפות ואטלסים ומשמעותם בעצוב הדימוי המרחבי התרבותי.
גאוגרפיה פיזית
ענף זה מתעסק בגאוגרפיה כמדע כדור הארץ, ועושה שימוש במתמטיקה ופיזיקה על מנת להבין את תנועת כדור הארץ ומערכת היחסים שלו עם גופים אחרים במערכת השמש, ובעיקר - את מרכיבי הנוף הטבעיים ומעצביו, כגון פני השטח (הטופוגרפיה), הקרקעות והמסלע (גאומורפולוגיה), המים (הידרולוגיה) והאקלים (קלימטולוגיה). כמו כן הענף כולל גם את התחומים גאוגרפיה סביבתית ו־"landscape ecology", שזכו לפיתוח ניכר בדור האחרון.
ביוגאוגרפיה
תחום מדעי שעוסק בלימוד הפיזור הגאוגרפי של מינים ביולוגיים במרחב ולאורך הזמן. בכך, הביוגאוגרפיה משלבת בין מדעי הגאוגרפיה למדעי הביולוגיה, ועוסקת בין השאר בחקר המגוון הביולוגי ובהבנת התנאים הגאוגרפיים הדרושים לקיומם של יצורים, והשפעתם של תנאים אלו ואחרים על תכונותיהם של היצורים.
גאומורפולוגיה
ענף במדעי כדור הארץ, העוסק בתהליכים היוצרים ומעצבים את הנוף (תהליכי "בנייה" נופיים). הגאומורפולוגיה שואפת לנתח ולצפות את דרכי היווצרות הנוף והשתנותו, באמצעות תצפיות שטח, ניסויים פיזיקליים ומודלים מתמטיים. הגאומורפולוגיה מתקשרת לתחומים נוספים, וביניהם גאולוגיה, גאוגרפיה פיזית, טקטוניקה, ארכאולוגיה, פדולוגיה והנדסה.
טופוגרפיה
תחום בגאוגרפיה, העוסק בחקר צורות פני השטח של כדור הארץ, תיאורן ומיפויים (מיוונית, טופוס – שטח, גרפיה – רישום). תחום זה נלמד באוניברסיטה, תנועות נוער, חוגי סיירות ובצבא. יישום מעשי של תורה זו הוא ביצירת מפות טופוגרפיות ובניווט. לטופוגרפיה שימושים אזרחיים וצבאיים שונים, ובהם תיור, ניווט, וככלי עזר לפעילות צבאית ולהנדסה אזרחית. הגוף המרכזי האחראי על תחום זה בישראל, הוא המרכז למיפוי ישראל (מפ"י).
גאוגרפיה רגיונלית
תחום החקירה הוותיק ביותר בתוך הגאוגרפיה, וראשיתו עוד מימי יוון העתיקה. תחום זה עוסק בתיאור התכונות הייחודיות של אזורים-חבלים בעולם. זאת על ידי חקירת מאפייניהם הפיזיים כאקלים, רכסי הרים, נהרות או צומח טבעי. במקביל ישנה חקירת המאפיינים האנושיים של האזור כיישובים, אוכלוסייה, תחבורה, כלכלה ועוד. המטרה המרכזית של החקירה הרגיונלית היא מציאת והגדרת המאפיינים המיוחדים של האזור הנחקר בהשוואה לאזורים אחרים. פועל יוצא של התחום היא שיטת הרגיונליזציה שבה מחלקים אזור גדול כמו מדינה, לאזורי משנה קטנים יותר, קובעים את הגבולות ביניהם לצרכים שונים כמו איסוף נתונים סטטיסטיים או תחומי שלטון מקומי.
גאוגרפיה כמקצוע לימודי
הגאוגרפיה היא אחת המקצועות הנלמדים בבתי הספר היסודיים והתיכוניים בכל ארצות העולם. תפקידה של הוראת הגאוגרפיה היא לחשוף את התלמיד לידע על ארצו ומולדתו של התלמיד ועל חלקי העולם השונים, נופם הפיזי והאנושי. מקצוע הגאוגרפיה מקנה לתלמיד מיומנויות בסיסיות של התמצאות במפות, אחד מכישורים החשובים ליכולת של התלמיד לתפקד כאדם עצמאי במרחב בו הוא חי. מאז אמצע המאה ה-19, החינוך הגאוגרפי הפך לכלי חשוב בעיצוב הערכים ותחושת הלאומיות של התלמידים.
גאוגרף
גאוגרף הוא חוקר המתמחה בגאוגרפיה, שהיא חקר הגורמים הפיזיים והאנושיים שעיצבו את פני כדור הארץ. על אף שהיסטורית גאוגרפים מזוהים עם הכנת מפות, הרי שהקרטוגרפיה היא רק אחד מענפי הגאוגרפיה. הגאוגרף מתמחה לא רק בתנאים הפיזיים של השטח, אלא גם בהשפעתם על החיים, האקולוגיה, האקלים ומזג האוויר, הכלכלה, השפה, ההיסטוריה והתרבות.
חקר הגאוגרפיה בישראל
הספרות הגאוגרפית בעברית ותרומתם של היהודים לספרות הגאוגרפית דל בהשוואה למקצועות אחרים.
בשנת 1949 הקים פרופסור דוד עמירן את המחלקה הראשונה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים – המחלקה הראשונה לגאוגרפיה באוניברסיטאות בישראל. עמירן נחשב לאבי הגאוגרפיה הישראלית המודרנית.
גאוגרפיה היסטורית בישראל
בארץ ישראל, שימשה תחילה הגאוגרפיה ההיסטורית ככלי עזר בידי חוקרי המקרא והארכאולוגים, לזיהוי אתרים ותוואים קדומים (בעיקר בתקופת התנ"ך). לאחר מכן התפתחה להיות תת-תחום בפני עצמו, שמרבה לעסוק בדינמיקה של תופעות מרחביות מורכבות בעבר הקרוב (כגון תהליכי התיישבות בראשית העת החדשה), ולעמוד על הקשריהם, משמעותם והשלכותיהם. בתור אבי הגאוגרפיה ההיסטורית המודרנית בארץ נחשב הגאוגרף פרופסור יהושע בן אריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קופי עכביש
קופי עכביש או אטלסיים (שם מדעי: Atelidae) היא משפחת קופים החיים ביערות גשם טרופיים בדרום ומרכז אמריקה. הם בעלי פרווה עבה וגם זנב ארוך עליו הם נתלים, מה שמזכיר צורת עכביש ונתן להם את שמם, והם הקופים היחידים שנתלים בזנבם מהענפים. הם בין הגדולים שבקופים רחבי האף, והם נמצאים ברוב יבשות אמריקה ממקסיקו עד לצפון ארגנטינה.
אלו הגדולים שבקופי אמריקה והם מגיעים לאורך 34–72 ס"מ. הם קופים בעלי פרווה דלילה יחסית, אך זנב ארוך וכפות לופתות עם זרועות ארוכות. הם יודעים לקפוץ רחוק וגם להיתלות כלפי מטה מהענפים כשזנבם המפותל מחזיק אותם. הם ניזונים מעלים שונים וכן מחרקים ויצורים קטנים אחרים ובעלי שיניים קטנות.
הם נפוצים ביערות סבוכים יחסית, אך לעיתים גם בסוואנות מיוערות או ביערות יבשים והם יוצאים ללקט מזון במשך היום. הם מתגודדים בלהקות היררכיות בראשות זכר אלפא שמכריז על הטריטוריה בעזרת הקול - כמו קופי השאגן הרעשניים.
בשל גודלם הם מוגנים מטורפים קטנים שמפילים אימה על רוב קופי האמזונאס. טורפיהם העיקריים של קופים אלה כוללים את היגואר, נחש האנקונדה או הבואה ועיט ההרפיה.
אקורה RLX
אקורה RLX (באנגלית: Acura RLX) היא מכונית סלון מתוצרת חטיבת רכבי היוקרה אקורה, בבעלות יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר מיוצרת מדצמבר 2012 (דגם שנת 2013) ועד היום ביפן.
גלית ברמן
ביוגרפיה
ברמן היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב.
לאחר לימודיה הופיעה במספר הפקות בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון בית לסין.
ב-1994 שיחקה תפקיד קטן בסרט "הגמל המעופף".
היא גילמה את קארין לינוביץ בשתי העונות הראשונות של אופרת הסבון "רמת אביב גימל".
ב-1995 הופיעה כשדרנית ב"הלו פנינה", סדרה ללימוד עברית לעולים חדשים של הטלוויזיה החינוכית.
ב-2001 הופיעה כאחות בסדרה "הבורגנים".
ב-2003 גילמה מורה בסדרה "מיי פירסט סוני" על פי ספר של בני ברבש.
היא המייסדת והמפתחת של שיטת "דרך הבחירה" ומעבירה הרצאות על כך בארץ ובעולם.
עיתון העיתונאים
עיתון העיתונאים היה אירוע תרבות דו-שבועי מייסודה של אגודת העיתונאים בתל אביב, שנערך לראשונה ב-1939.
אודות
אגודת העיתונאים בתל אביב נוסדה ב-1935. בדצמבר 1939 יזם היו"ר יוסף הפטמן אירועי שבועי, שבו עיתונאים ואנשי ציבור ידברו על ענייני השעה בפני קהל. האירועים, שכללו גם חלק אמנותי, נערכו בימי שישי אחת לשבועיים החל מ-15 בדצמבר 1939 בקולנוע מוגרבי. מטרת האגודה הייתה להדק את הקשר עם ציבור הקוראים, ובמקביל לנצל את האירוע כמקור הכנסה.
בהיותו של עיתון העיתונאים אירוע חי, הוא לא היה כפוף לצנזורה של ממשלת המנדט הבריטי. בשלב מסוים דרשו השלטונות לקבל לידיהם מראש את שמות הדוברים והנושאים, וכן שלחו לאולם שוטרים. אלה התקשו לעיתים להבין את הנאמר, במיוחד כאשר נעשה שימוש ביידיש.
עם הזמן עיתון העיתונאים יצא מגבולות תל אביב ונערך גם בחדרה, נתניה, רחובות, באר שבע ועוד. לאחר 1953 חדל העיתון להתקיים באופן קבוע. לאחר חנוכת בית העיתונאים על שם סוקולוב בתל אביב בשנת 1957, עברו אירועי עיתון העיתונאים אליו.
אירועי "שבתרבות" הנערכים מאז 1973 ברחבי ישראל, ממשיכים במידה רבה את מסורת עיתון העיתונאים.
עונת 1997/1998 בליגת האלופות
עונת 1997/1998 בליגת האלופות הייתה העונה ה־43 התחרות האירופית לקבוצות כדורגל של אופ"א והשישית במתכונת החדשה של ליגת האלופות. בטורניר זכתה ריאל מדריד הספרדית, שיאנית הזכיות במפעל, לראשונה מזה 32 שנים, לאחר ניצחה 1–0 בגמר את יובנטוס האיטלקית, שהופיעה בגמר בפעם השלישית ברציפות. זכייה זו פתחה עבור ריאל מדריד רצף של 3 זכיות בחמש שנים.
בשלב הבתים בעונה זו השתתפו 24 קבוצות בשישה בתים, לראשונה בליגת האלופות. משום כך, רק שתי הסגניות הטובות ביותר העפילו לרבע הגמר, בהשוואה לכל הסגניות בשנים שעברו. היה זה המהדורה הראשונה עם שני סיבובי מוקדמות במקום אחד בלבד. לאחר שלוש שנים של השתתפות בגביע אופ"א, אלופות הליגות החלשות חזרו לליגת האלופות. כמו כן, בפעם הראשונה אי פעם, סגניות משמונה הליגות הטובות ביותר השתתפו בתחרות. מאחר שבורוסיה דורטמונד, מחזיקת הגביע מהעונה שעברה, סיימה במקום השלישי בליגה המקומית, גרמניה הפכה להתאחדות הראשונה ששולחת שלושה נציגים לתחרות.
בורוסיה דורטמונד, האלופה המכהנת, הודחה בחצי הגמר על ידי האלופה שבדרך ריאל מדריד.
העפלה
מספר הקבוצות שהעפילו מכל מדינה, כמו גם השלב אליו העפילו הקבוצות השונות, התבססו על דירוג הליגות של אופ"א, אשר לקח בחשבון את ביצועי הקבוצות בתחרויות האירופיות מעונת 1992/1993 עד עונת 1996/1997. קבוצות מאלבניה לא השתתפו בעונה זו בתחרויות אירופיות, משום שליגת העל האלבנית הושעתה למספר חודשים במהלך עונת 1996/1997 עקב מלחמת האזרחים האלבנית, והסתיימה רק באמצע אוגוסט (בניצחונה של קיי אף טירנה), לאחר שהתחרויות האירופיות לעונת 1997/1998 כבר החלו לפעול. ליכטנשטיין, לה אין ליגה מקומית, לא שלחה נציגים לתחרות.
קבוצות
55 קבוצות השתתפו בעונה זו בתחרות: 46 אלופות הליגות של כל התאחדויות הכדורגל החברות באופ"א (למעט ליכטנשטיין ואלבניה), 8 הסגניות מהליגות המדורגות במקומות 1–8, ומחזיקת הגביע מהעונה שעברה – בורוסיה דורטמונד. אלופות הליגות המדורגות במקומות 1–7 (איטליה, ספרד, צרפת, גרמניה, הולנד, פורטוגל ואנגליה), בנוסף למחזיקת הגביע, העפילו ישירות לשלב הבתים, בעוד אלופות הליגות המדורגות 8–16 והסגניות מהליגות המדורגות 1–8 נכנסו לשלב המוקדמות השני. שאר אלופות הליגות, המדורגות במקומות 17–48, התחילו את דרכן בתחרות בשלב המוקדמות הראשון.
לוח זמנים
להלן לוח הזמנים של התחרות. כל ההגרלות נערכו בז'נבה, שווייץ אלא אם כן צוין אחרת.
שלב המוקדמות הראשון
בשלב המוקדמות הראשון השתתפו 30 קבוצות. 15 המנצחות העפילו לשלב המוקדמות השני, ו־15 המפסידות הודחו מהתחרויות האירופיות לעונה זו. הסיבוב הראשון נערך ב-23 ביולי והסיבוב השני נערך ב-30 ביולי 1997.
שלב הבתים
שלב הבתים החל ב־17 בספטמבר 1997 והסתיים ב־10 בדצמבר 1997. בשלב זה השתתפו 24 קבוצות שחולקו לשישה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד. 8 קבוצות העפילו ישירות לשלב זה, ו־16 הנותרות העפילו דרך שלב המוקדמות השני. ששת הקבוצות שסיימו במקום הראשון בבית העפילו לשמינית הגמר, כמו גם שתי הסגניות הטובות ביותר.
מחזורי המשחקים נערכו ב־17 בספטמבר, 1 באוקטובר, 22 באוקטובר, 5 בנובמבר, 27 בנובמבר ו־10 בדצמבר 1997.
10 קבוצות ערכו בעונה זו את הופעת הבכורה שלהן בשלב הבתים של ליגת האלופות: אולימפיאקוס, באייר לברקוזן, בשיקטש, ליירסה, מ.פ.ק. קושיצה, ניוקאסל יונייטד, ספורטינג ליסבון, ספרטה פראג, פארמה ופיינורד. קושיצה הייתה לראשונה שמסיימת את שלב הבתים עם 0 נקודות, וגם הקבוצה הסלובקית הראשונה שהופיעה בשלב הבתים.
ההגרלה נערכה באמצעות חלוקה לארבעה דרגים לפי דירוג הליגות של אופ"א, בצורה הבאה:
שלב הנוקאאוט
העפלתן של באיירן מינכן, באייר לברקוזן ובורוסיה דורטמונד לשלב רבע הגמר, הייתה הפעם הראשונה בה 3 קבוצות מאותה מדינה משתתפים בנוקאאוט של גביע אירופה/ליגת האלופות. המפגש בין באיירן מינכן ובורוסיה דורטמונד ברבע הגמר, היה הראשון מסוגו בעידן ליגת האלופות.
חצי הגמר
חצי הגמר הראשון בין ריאל מדריד ובורוסיה דורטמונד שנערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו, עוכב במשך יותר משעה משום שאוהדי ריאל מדריד ביציע הדרומי הפילו את השער בזמן ששחקני הקבוצות הצטלמו, רגע לפני פתיחת המשחק. מלבד קנס כספי של 1.3 מיליון פרנק שווייצרי, ריאל נענשה בכך שאולצה לארח את המשחק הראשון בשלב הבתים בעונה הבאה במרחק של לפחות 300 קילומטר מביתה (בסופו של דבר – באצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן בסביליה, מרחק של 390 קילומטרים).
מלכי השערים
להלן מלכי השערים של עונת 1997/1998:
ישראל בתחרות
בית"ר ירושלים הייתה נציגת ישראל במפעל. היא התחילה את העונה בשלב המוקדם בו היא נפגשה עם אלופת מקדוניה סילקס וניצחה אותה. בעקבות ניצחון זה בית"ר התקדמה לשלב המוקדמות השני בו היא נפגשה עם ספורטינג ליסבון והפסידה.
הפיגוע בנתניה (מרץ 2001)
הפיגוע בנתניה היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני ב־4 במרץ 2001, בצומת הרחובות הרצל ושוהם בנתניה. שלושה בני אדם נרצחו בפיגוע ולמעלה מ־60 נפצעו. היה זה פיגוע ההתאבדות הראשון באינתיפאדה השנייה בו נרצחו ישראלים.
סיגנה סוונדסן
סיגנה סוונדסן (בדנית: Signe Svendsen; נולד ב-16 באוקטובר 1974) היא זמרת ומנחת טלוויזיה דנית.
ביוגרפיה
סיגנה סוונדסן נולדה בעיירה ניובורג. היא סיימה לימודי בית ספר ולמדה מוזיקה בקונסרבטוריון של קופנהגן אותו סיימה בשנת 2003. בשנת 2001 היא שרה ביחד אם להקה דנית Rollo & King שיר שזכה בפרס בתחרות שירים דנית, הגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים והיה נציג של דנמרק ב-אירוויזיון 2001 בה הוא זכה במקום השני. בשנת 2002 היא הגישה ציונים דנים של תחרות זו (השיר הדני הגיע למקום האחרון בתחרות).
בעקבות הצלחתה בשנת 2003 סוונדסן הוזמנה להנחות תוכנית טלוויזיה לצד ביארנה סלוט כריסטיאנסן. בהמשך היא עשתה עם כריסטיאנסן תוכניות טלוויזיה נוספות Signe og B.S. på afveje i (2003) ו- Signe & B.S. i Tasmanien (2004). היא הייתה מנחה של תוכניות נוספות ובשנים 2006–2011 הייתה חלק של צוות Spørg Charlie בערוץ TV 2 Charlie.
במקביל לקריירה בטלוויזיה סוונדסן המשיכה לשיר. בשנים 2007–2010 היא שרה לצד נילס האוסגארד. היא המשיכה לשתף פעולה איתו להופיע בהופעותיו עד לשנת 2015. בשנת 2010 היא שחררה את האלבום הראשון שלה Ny passager. הוא הגיע למקום ה-12 במצעד הפזמונים הדני. סוונדסן כתבה בעצמה 8 שירים מ-10 שהיו באלבום. לאחר הוצאת האלבום סוונדסן ערכה סיבוב הופעות בה שיתפה מוזיקאים דנים נוספים. היא שחררה אלבום Live 2010 לאחר סיום ההופעות.
סוונדסן עשתה אלבומים נוספים בשנים 2016 ו-2020 אך הם לא זכו לאותה הצלחה.
ריכרד השל
ריכרד לדיסלאוס השל (בגרמנית: Richard Ladislaus Heschl; 5 ביולי 1824, שטיריה – 26 במאי 1881, וינה) היה אנטומאי אוסטרי, שגילה את הפיתול על שם השל.
ביוגרפיה
בשנת 1849 קיבל דוקטורט ברפואה מאוניברסיטת וינה. בשנת 1850 הפך לעוזרו הבכיר של הפתולוג קארל פון רוקיטנסקי.
בשנת 1854 התמנה לפרופסור לאנטומיה בבית הספר לרפואה כירורגית באולומואוץ.
בשנת 1861 התמנה לפרופסור לאנטומיה בבית הספר לרפואה כירורגית של אוניברסיטת גראץ. שימש כרקטור האוניברסיטה בשנים 1864–1865.
בשנת 1875 חזר לאוניברסיטת וינה, ולימד בה עד למותו בשנת 1881. לאחר מותו החליף אותו בווינה הנס קונדראט.
פעילותו המדעית
השל גילה את "הפיתול על שם השל", פיתול הנמצא בקליפת המוח, על גבי שטח הפנים של האונה הרקתית, היורד לעומק המענית הצידית. הוא פרסם מספר כתבים בעניין.
ג'ורג'ו סקלוויני
ג'ורג'ו סקלוויני (באיטלקית: Giorgio Scalvini; נולד ב־11 בדצמבר 2003) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם באטאלנטה ובנבחרת איטליה.
קריירה
סקלוויני החל לשחק כדורגל בברשה בגיל 10, ושיחק בקבוצות הנוער של אטאלנטה מאז 2015.
הוא שיחק לראשונה במדי אטאלנטה הבוגרת ב-24 באוקטובר 2021, בגיל 17, בתיקו 1-1 במסגרת הסרייה א' מול אודינזה. ב-18 באפריל 2022 כבש את שערו הראשון בקריירה בהפסד של אטאלנטה 2–1 להלאס ורונה.
סקלוויני ייצג את נבחרות איטליה בכל נבחרות הנוער. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה עד גיל 21 ב-16 בנובמבר 2021, בגיל 17, כששיחק במשחק ידידות בו ניצחה הנבחרת האיטלקית 4–2 את רומניה.
ב-24 בינואר 2022, זומן סקלוויני לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של איטליה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתבוסה 5–2 לגרמניה ב-14 ביוני 2022.
פרץ ויירניק
ביוגרפיה
פרץ ויירניק נולד בשנת 1865 בעיר וילנה, מרכז התרבות היהודי של צפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא), בנם של שרה רחל לבית מילכיגֶר, סוחרת, והירש וולף ויירניק, מגיד מישרים. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר", ולמד תלמוד עם מורים פרטיים עד גיל 13, אז היה לשוליה של גלף עץ. בתוך כך המשיך ללמוד באופן עצמאי לימודי חול. הוא עבר לריגה, שם עבד במשך ארבע שנים כשוליית חרט, ואחר-כך נסע לקובנה ולמינסק, ואחר-כך התגורר בסמורגון עם אחיו הגדול, חסיד, והתפרנס מעבודה כמורה פרטי. ב-1883, כשהיה כבן 18, חלה ונסע לבית הוריו (שעברו בינתיים להתגורר בביאליסטוק) להחלים. לאחר שהחלים עבד באריזה ולמד תלמוד עם אביו. ב-1884 פגש בליאון זולוטקוף, בן עירו, שהדריך אותו בלימודי חול, רוסית וגרמנית.
ב-1885 היגר לארצות הברית, כרבים מיהודי רוסיה, וב-25 ביולי התיישב בשיקגו. תחילה התפרנס כרוכל, אחר כך כפועל ולבסוף כסוור. ב-1886 כתב סדרת כתבות על החיים בשיקגו עבור העיתון העברי "היום" ב"סנקט פטרבורג", לבקשתו של זולוטקוף, שהצטרף למערכת העיתון. כעבור שנה היגר זולוטקוף עצמו לארצות הברית עם אמו של ויירניק, והשלושה התגוררו יחדיו. בחודש דצמבר היה זולוטקוף לעורך העיתון "אידישער קוּריער" של שיקגו, וויירניק התמנה לסדר בעיתון. הוא שימש גם ככתב העיתון, ולבסוף החליף את זולוטקוף כעורכו. כן השתתף בעיתון "קרן האור" של זולוטקוף.
ב-1896 עזב את העיתון, ועבד בחברה למשקאות (Western Bottle Supply Company) עם ברנרד הורוביץ (Horwich) (לימים פילנתרופ עשיר). ב-1 בפברואר 1898 עבר משיקגו לניו יורק, שם עבד ככתב וסדר בעיתון "יידישעס טאגעבלאט". בתוך כך חיבר כ-30 ערכים (בעיקר ביוגרפיות של רבנים ומלומדים) עבור האנציקלופדיה היהודית (Jewish Encyclopedia).
ביולי 1901, משייסד המו"ל יעקב ספירשטיין (Saphirstein) את עיתון הבוקר "מאָרגען זשורנאל" (מוֹרגֶן ז'ורנל), התמנה ויירניק כעורכו. משנת 1906 כיהן במשך זמן-מה גם כעורכו של "דער אמעריקאנער", השבועון מבית ה"מאָרגען זשורנאל". עם מותו של ספירשטיין ביוני 1914, היה ויירניק לעורך ראשי של ה"מאָרגען זשורנאל". הוא פרסם בכל גיליון מספר מאמרי מערכת ומאמרים ביוגרפיים, החל ב-1901 וכמעט עד מותו ב-1936 – ובסך הכול יותר מעשרים אלף מאמרים. במאמריו, שהתאפיינו בשנינה, בטעם טוב ובסובלנות, הוא עודד מיזוג של אורתודוקסיה מודרנית ואמריקאיות, גילה יחס זהיר כלפי הציונות המדינית ועוינות כלפי הסוציאליזם. תחת שרביטו היה היומון "מאָרגען זשורנאל", שהתאפיין בקו שמרני אך פלורליסטי, לאחד העיתונים היידיים רבי-התפוצה וההשפעה ביותר בארצות הברית ובעולם בכלל.
ויירניק פרסם כמה ספרים בנושאים מההיסטוריה של עם ישראל: ספר על הגאון מווילנה (ניו יורק 1906), תמצית ההיסטוריה היהודית (ניו יורק תרס"א), וחיבורו החשוב – "היסטוריה של יהודי אמריקה: מגילוי העולם החדש ועד לזמננו", שהופיע באנגלית ב-1912 ובתרגום ליידיש ב-1914 (מהדורה מתוקנת ומורחבת: 1931; ב-1972 נדפס מחדש, בלוויית סיכום ארבעים השנה האחרונות).
לצד פועלו העיתונאי והספרותי, היה ויירניק פעיל ציבור בקהילה היהודית בתחומי ארגון, חינוך ותרבות. הוא כיהן כחבר הוועד המנהל של הג'וינט (1921–1936), יו"ר הוועד לענייני פולין (1919–1921), יו"ר הוועד לענייני הלאנדסמאנשפטן (ארגוני יוצאי הקהילות היהודיות השונות באירופה) (1921–1924) ויו"ר ועד הסיוע המרכזי (Central Relief Committee) האורתודוקסי (1929). בנוסף היה חבר דירקטוריון הישיבה יוניברסיטי, אפוטרופוס קרן ישראל מץ (Israel Matz Foundation) לתמיכה בסופרים עבריים, ונשיא פורום "חברותא", שבמסגרתו נאמו אורחים יהודים מחו"ל בסוגיות תרבות יהודית (1925–1935).
ויירניק נפטר בברוקלין בפברואר 1936, בגיל 71.
בין 2 בספטמבר ו-2 בדצמבר 1951 הופיעה בהמשכים מדי שבוע ב"מאָרגען זשורנאל" האוטוביוגרפיה שלו (ביידיש), שכתב ב-1934.
ויירניק היה אב לבן, האריס ויירניק. נכדו, פרופ' פיטר האריס וירניק (Peter H. Wiernik), הוא אונקולוג ברובע הברונקס שבניו יורק.
דני וב (שחקן)
דני וב (באנגלית: Danny Webb; נולד ב-6 ביוני 1958) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. הוא מוכר בעיקר מהופעתו בדמות האסיר מורס בסרט "הנוסע השמיני 3" ובדמות תומאס קרומוול בסדרת הטלוויזיה "הנרי השמיני".
ביוגרפיה
וב נולד ב-6 ביוני 1958 בלונדון שבאנגליה.
קריירה
וב הופיע בתוכניות טלוויזיה רבות בהן "אינדיאנה ג'ונס הצעיר", "ידידינו בצפון", "A Touch of Frost", "פוארו", "The Bill", "רציחות במידסומר", "עדות אילמת" ו-"Shackleton". הוא כיכב בשני פרקים בסדרה "דוקטור הו" - "The Impossible Planet" ו-"The Satan Pit". עוד כיכב בסדרה המוזיקלית "Britannia High" בתפקיד ג'ק טיילר ובפרק בסדרה "תחבולות חדשות".
ב-1985 כיכב וב לצדו של ג'ון פרטווי בעיבוד הטלוויזיוני למחזה מאת קארל ויטלינגר בתפקיד קריס, חולה נפש שמאמין שהגיע מכוכב אחר.
לווב היו תפקידים קבועים בסדרות טלוויזיה אחדות בהן "ברוקסייד", "Cardiac Arrest" ו-"Life Begins". עוד שיחק בסדרה "Honest" בדמות מק קרטר.
ב-2008 גילם וב את העיתונאי נואל בות'אם בדרמה של ערוץ BBC Four בשם "Hughie Green, Most Sincerely". עוד באותה שנה הקליט ספר שמע "The Lightning Tower/The Dark King" בהוצאת Black Library, ואת הספר "Slayer of the Storm God". הוא שיחק בתפקיד קטן בדמות קצין קשר גרמני בסרט "מבצע ואלקירי" בכיכובו של טום קרוז.
בספטמבר 2009 שיחק וב בתפקיד ראשי בדרמה בת חמישה חלקים בשם "Land Girls" של ערוץ BBC1. בסדרה גילם דמות של סמל המשרת במשמר המולדת. ב-2010 הופיע וב בפרק בסדרה "הנוכלים" בדמות אביהם של שון ואמה. בסדרת הדרמה של ה-BBC "הולבי סיטי" גילם וב את קווין דלטון.
ב-2015 שיחק בתפקיד רוי במותחן הבריטי "The Contract" שיצא לאקרנים בינואר 2016.
בשנת 2017 החל לשחק במיני-סדרת הדרמה "שקרן, שקרנית" ברשת הטלוויזיה הבריטית ITV.
דני וב הופיע בתפקידים רבים בתיאטרון בהם בהפקה זוכת פרס אוליבייה של המחזה "ארורים" מאת שרה קיין בתיאטרון ליריק. ב-2011 זכה וב בפרס אוף וסט אנד לשחקן הטוב ביותר. הוא שיחק בתיאטרון רויאל קורט במחזה "מרק עוף עם שעורה" מאת ארנולד וסקר ובמחזה "The Mistress Contract".
חיים אישיים
פרט למשחק וב הוא גולש נלהב וחבר במועדון "Shore Surf Club", ומשתתף בתחרויות כשהוא פנוי מעבודה.
כוחות ההגנה של ניו זילנד
למדיניות ההגנה של ניו זילנד יש שלושה יעדים עיקריים: להגן על אדמת ניו זילנד כנגד איומים בעצימות נמוכה, לתרום לביטחון במרחב דרום האוקיינוס השקט ולקחת חלק במאמץ הביטחוני העולמי. ניו זילנד רואה את צורכי הביטחון שלה כמצומצמים, זאת לאור בידודה הגאוגרפי ויחסיה הטובים עם שכנותיה. נכון לספטמבר 2008 משתתפים כ-600 איש במשימות של כוחות ההגנה של ניו זילנד מעבר לים בדרום האוקיינוס השקט, באסיה ובמזרח התיכון.
מיליציות (1845-1886)
בעיות באזור האט וואלי (Hutt Valley) ליד ולינגטון בתחילת מרץ 1846 הניעו את מושל ניו זילנד ג'ורג' גריי (George Grey) להכריז על ממשל צבאי ולהקים מחדש מיליציה באזור. הוקמו שתי פלוגות מיליציה שאוישו ב-160 איש. בשלב זה היו עדיין קולות שקראו לפירוקן של המיליציות עקב עלותן הכספית הגבוהה, אך הוחלט כן להשאיר אותן מאחר שהחזקתו של צבא קולוניאלי בריטי הייתה יקרה יותר. מלחמת קרים שפרצה במרץ 1854 גרמה לדאגה חדשה לביטחונה של המושבה. הצי של האימפריה הרוסית שנלחמה נגד מדינות מערב אירופה ובתוכן בריטניה, היווה איום על מושבותיה של בריטניה באזור, אוסטרליה וניו זילנד. בפרלמנט הבריטי התנהל דיון על הצבתם של תותחים בנמליה של ניו זילנד להגנה מפני התקפה רוסית אפשרית.
ב-1858 הוסבה שוב תשומת הלב לעימותים המקומיים שהחלו בניו פליימות' (New Plymouth) שבאי הצפוני והובילו למלחמת טראנאקי הראשונה (First Taranaki War), הראשונה בסדרת העימותים עם המאורים שנמשכה עד 1872. הפרלמנט עדכן והרחיב את פקודת המיליציות וחוקק את "חוק המיליציות" (Militia Act 1858). החידושים העיקריים בחוק היו סעיפים שהסמיכו את המושל לגייס כוחות על פי הצורך. החוק אף הגדיר את התנאים בהם תוקם מיליציה, כולל מקרים של פלישה חיצונית. במהלך הדיונים בפרלמנט עלו שוב החששות בנוגע לפלישה ימית רוסית מצפון האוקיינוס השקט, שהכלי היחידי שהיה יכול להתמודד איתה באותה עת הייתה פריגטה יחידה, המחומשת ב-24 תותחים, שהוצבה בסמוך למושבה ועל כך שיעבור זמן רב עד שתוכל בריטניה לשלוח כוח תגובה לניו זילנד במקרה שתותקף. הכוחות הקולוניאליים הבריטים נשארו בניו זילנד עד פברואר 1870, כאשר מלחמות הקרקעות היו כבר בשלביהן האחרונים והוחלפו על ידי כוחות המתיישבים. חוק ההגנה של 1886 (The Defence Act 1886) העלה את אנשי המיליציה להגדרה של מתנדבים והם היו מבשריהם של אנשי הצבא הטריטוריאלי.
מתנדבים (1858-1909)
אף על פי שהיו יחידות מתנדבים לא רשמיות כבר ב-1845, ההסדרה החוקית שלהם לא הגיעה עד חוק המיליציה של 1858. אלה שהתגייסו ליחידות אלה היו פטורים מחובת הגיוס למיליציות, אך התחייבו לשרת בכל מקום בניו זילנד. היחידה הראשונה הוקמה בינואר 1859 ונודעה בשם "פלוגת הרובאים המתנדבים של טראנאקי" (Taranaki Volunteer Rifle Company). לכוחות אלה הצטרפו באמצע 1859 יחידות תותחנים מתנדבים. יחידה ראשונה כזאת הוצבה באוקלנד.
כוחות ההגנה הקולוניאלים (1862-1867
ב-1863 הממשלה פרסמה את "חוק כוחות ההגנה הקולוניאליים" (Colonial Defence Force Act 1862), שעל פיו הוקם הכוח הצבאי הסדיר הראשון. היה זה כוח פרשים שכלל לא יותר מ-500 איש, הן מאורים והן מתיישבים ועלות החזקתו הייתה אמורה להיות לא יותר מ-30,000 ליט"ש לשנה. כולם התחייבו לשרת בהתנדבות לפחות שלוש שנים. הקמתה של היחידה הראשונה לא החלה לפני אפריל 1863, כאשר 100 מתנדבים ראשונים שהתגייסו בניו פליימות'. היחידה הבאה הוקמה בהווקס ביי (Hawke's Bay) וביולי הוקמה יחידה באוקלנד שכללה 30 איש. באוקטובר 1864 החליטה הממשלה להקטין את מספר החיילים בכוחות ההגנה הקולוניאליים ל-75 איש שיחולקו לשלוש יחידות בנות 25 איש כל אחת בוולינגטון, הווקס ביי וטאראנקי. באותה תקופה היו כ-10,000 לוחמים בצבא הקולוניאלי בניו זילנד בתוספת מספר דומה של חברי מיליציה וכוחות המתנדבים. היו קריאות, בעיקר מעל דפי העיתונים שיצאו באי הדרומי, שהכוחות הבריטים יוחלפו בכוחות מקומיים. דעות אלה עלו גם בדיונים בפרלמנט בסוף 1864, בייחוד לאור העובדה שעלות החזקתם של הכוחות האימפריאליים הפכה לעול על תקציב המושבה.
לבקשתו של מושל ניו זילנד הוגש לו דוח על מצב ביטחונה של המושבה במרץ 1865. הדוח הציע את הקמתו של כוח שיטור שאנשיו יהיו מאורים מהשבטים הידידותיים, יחידות המתנדבים, אנשי המיליציות ושכל אלה ימלאו את מקומם של הכוחות האימפריאליים. על פי ההצעה הכוח כלל 1500 איש, מתוכם 1350 אירופאים ו-150 מאורים. הם חולקו ל-50 יחידות בנות 30 איש כל אחת ופוזרו במקומות שונים ברחבי המושבה.
התקציב הכולל של הכוח, שכלל רכישת ספינת קיטור שתבצע פעולות לאורך הנהרות, עמד על 187,000 ליט"ש לשנה והיה מיועד רק לפעילות בתוך ניו זילנד. האפשרות של השתתפות בעימותים מחוץ למושבה לא עלה על הפרק אלא רק בשנה שלאחר מכן, כאשר ניתנה הדעת על הגנת החופים. בין השנים 1863 ל-1867 פעלו יחידות סיירים בשטחי היערות. משימותיהם היו איתור לוחמים מאורים, סיור והגנה על הדרכים. הצורך בפעילות זו עלתה כמענה למקרים של מארבים ותקיפות מקריות על אזרחים באזורים המיוערים. הסיירים היו חמושים היטב ושולם להם שכר טוב. הם פעלו בשיטות של לוחמת גרילה, נעו בחסות החשיכה וביצעו תקיפות פתע על האויב. כוח הסיירים פורק באוקטובר 1867. לצדם של המליציות ושל הכוחות הבריטים האימפריאליים פעל מאז 1846 כוח משטרה חמוש. תפקידיו כללו הן פעולות רגילות של אכיפת חוק ולהוות כוח מיליציה לסיוע בזמני המלחמות. בין השנים 1867 ל-1886 היה כוח זה הכוח הקבוע היחיד בניו זילנד. ב-1886 חוקק חוק שיצר כוח מיליציה קבוע ותפקידי המיליציה הועברו אליו מהמשטרה.
חוק ההגנה - 1909 והקמתן של זרועות הצבא
בחוק ההגנה של 1909 (Defence Act 1909) פורקו סופית המיליציות והוקם צבא טריטוריאלי שהיה מבוסס על שירות חובה שהיה בתוקף עד לסוף שנות השישים של המאה העשרים. בראשית המאה העשרים התפתחו זרועות נפרדות לכוחות ההגנה של ניו זילנד. הצי המלכותי של ניו זילנד היה האחרון מביניהן שהוקם כזרוע נפרדת ב-1941. עד לאותו זמן הכוח הימי של ניו זילנד היה חלק מהצי המלכותי הבריטי. הכוחות הניו זילנדים שירתו לצדם של הכוחות הבריטים ושל כוחות מדינות חבר העמים הבריטי במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. נפילתה של סינגפור ב-1942 הוכיחה שיקשה מאוד על בריטניה להגן על מושבותיה המרוחקות. קשרים ביטחוניים קרובים יותר היו נחוצים להגנת המדינה. עם כניסתה של ארצות הברית למלחמה, היא נראתה כבעלת ברית מתאימה. הקשרים עם אוסטרליה התבססו עוד קודם לכן. שתי המדינות שיגרו כוחות למלחמת הבורים וצוערים ניו זילנדים הוכשרו לתפקידי הקצונה בקולג' הצבאי המלכותי (Royal Military College, Duntroon) באוסטרליה מאז 1911, מסורת שנמשכת עד היום. כוח משולב של חיילי שתי המדינות, "גייסות הצבא האוסטרליים והניו זילנדיים" - Australian and New Zealand Army Corps – ANZAC)) פעל במערכת גליפולי ובהמשך במערכה על סיני וארץ ישראל ובחזית המערבית, ומורשת הגבורה שלהם היא נקודת מפתח במורשת הצבאית של שתי המדינות. בשנת 1990 חוקק חוק ההגנה (Defence Act 1990) שקבע את הקמתו של הגוף החדש "כוחות ההגנה של ניו זילנד" (NZDF). קודם לכך כל אחת משלוש הזרועות הייתה כפופה למשרד ההגנה. עם חקיקת החוק, משרד ההגנה הוא גוף נפרד שתפקידו לקבוע מדיניות וכפוף לשר ההגנה ששווה במעמדו לראש מטה הכוחות המשולבים.
מטה הכוחות
בשנת 2007 נפתח על ידי ראש ממשלת ניו זילנד הלן קלארק בניין המטה הראשי של כוחות ההגנה של ניו זילנד. המבנה החדש הוקם בוולינגטון והחליף מבנה ישן שהיה בשימוש 75 שנה. הוא מאכלס כ-900 עובדים של כוחות ההגנה, של שירות הביון והביטחון של ניו זילנד (NZSIS) ושל משרד ההגנה.
צבא ניו זילנד
צבא ניו זילנד מונה כ-4500 איש בשירות קבע ועוד 2500 במילואים. זהו צבא קטן אך איכותי ומקצועי הכולל כוחות חיל רגלים, כוחות סיור ממונעים המצוידים ב-105 כלי רכב משוריינים מתוצרת קנדה מסוג LAV III וידוע יותר כ-NZLAV. כמו כן קיימים כוחות שריון, ארטילריה, לוגיסטיקה, קשר, רפואה ומודיעין. "הכוחות האוויריים המיוחדים" (New Zealand Special Air Service) הם היחידה המובחרת של כוחות ההגנה ניו זילנד שפועלת הן במסגרת לוחמה רגילה והן בתפקידי לוחמה בטרור. הגייסות והרגימנטים של צבא ניו זילנד הם:
הצי המלכותי של ניו זילנד
הצי המלכותי של ניו זילנד (RNZN) מפעיל שתי פריגטות מסדרת אנזאק (Anzac class frigates), שנבנו בשיתוף עם אוסטרליה, ועיצובן מבוסס על סדרת הפריגטות הגרמנית MEKO 200. כמו כן מפעיל הצי שמונה כלי שיט נוספים, כולל ספינות סיור וספינת תחזוקה. בשנת 2010 הצי השלים את תהליך הכנסתם לשירות של 7 כלי שיט חדשים: ספינה אחת גדולה רב תכליתית בשם "קנטרברי" (HMNZS Canterbury), ושש ספינות סיור.
חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד
חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד (RNZF) מפעיל 50 כלי טיס, כולל את מטוס הסיור הימי לוקהיד P-3 אוריון, מטוסי C-130 הרקולס ומטוסי תובלה נוספים. לאחר שהוצאו מהשירות מטוסי A-4 סקייהוק ואארמקי MB-339, חיל האוויר לא מחזיק מטוסי קרב. תוכנית לרכישת 28 מטוסי F-16 פייטינג פלקון בוטלה על ידי ממשלת הלייבור בשנת 2000. לאחרונה הוזמן מסוק ה-NH90 כדי להחליף את מסוקי הבל UH-1. מטוסי האימון PAC CT/4 Airtrainer מיוצרים בייצור מקומי.
מדיניות החוץ והביטחון של ניו זילנד
ניו זילנד מצהירה כי היא מחזיקה "כוח צבאי מינימלי ומיומן", אף על פי שהביקורות הציבוריות, כולל זו של "המפלגה הלאומית של ניו זילנד" (New Zealand National Party), כאשר היא באופוזיציה, טוענת שהסטנדרטים של כוחות הגנת המדינה ירדו מתחת להגדרה זו. עם אזור נרחב מאוד שמהווה את המרחב האסטרטגי שלה והמשתרע בין אוסטרליה לבין דרום-מזרח אסיה ומתחבר למרחב הפסיפי, ועם תקציב ביטחון שנסמך על אחוז אחד מהתוצר המקומי הגולמי, ניו זילנד שמה את מבטחה בשיתוף פעולה עם מדינות זרות, במיוחד עם אוסטרליה. בהכירה בצורך לשפר את יכולות ההגנה שלה, הכריזה הממשלה ב-2005 על הקצאה נוספת של 4.6 מיליארד דולר ניו זילנדי במשך 10 שנים לצורך שדרוג התשתית והציוד של כוחות ההגנה ולהגדיל את כוח האדם הצבאי שלה. תוספת תקציבית זו מייצגת גידול של 51% בהוצאה על ביטחון מאז עליית ממשלת הלייבור ב-1999.
משימות שמירת שלום
ניו זילנד היא שותפה פעילה במשימת שמירת השלום העולמית. היא משתתפת באופן פעיל בחתירה לשלום, בפיוס בין הצדדים ובשיקום של איי שלמה ושל בוגנוויל השכנה. ניו זילנד שולחת נציגים המשתתפים בכוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני ותרמה למשימות שמירת השלום של האו"ם באנגולה, קמבודיה, סומליה, לבנון ובמדינות לשעבר של יוגוסלביה. כמו כן היא השתתפה בפעילות הכוח הרב לאומי במפרץ הפרסי. לניו זילנד יש מחויבות למשימת שמירת השלום במזרח טימור, על ידי השתתפותה בכוחות המשימה INTERFET, UNTAET, ו-UMAMET בין השנים 1999–2002, באמצעות משלוח גדוד חיל רגלים לשם. בתגובה לחידוש המתיחות במזרח טימור, נשלחו לשם כוחות נוספים כחלק מכוח רב לאומי. נכון להיום מחזיקה שם ניו זילנד מחלקת חיל רגלים וגורמי שיקום. ניו זילנד השתתפה בשתי קואליציות של נאט"ו: במשימה במדינות יוגוסלביה לשעבר (עד סוף 2004), ובמשימה שעדיין נמשכת באפגניסטן. בנוסף השתתפה ניו זילנד במשימה מטעם האיחוד האירופי (EUFOR) במדינות יוגוסלביה לשעבר החל מדצמבר 2004 ועד שפינתה את כוחותיה ביוני 2007 ובכך סיימה 15 שנות נוכחות ביוגוסלביה.
שיתופי פעולה עם צבאות זרים
ניו זילנד חולקת מתקני אימונים, מבצעת חילופי כוח אדם ותרגילים צבאיים משותפים עם הפיליפינים, תאילנד, אינדונזיה, פפואה גינאה החדשה, ברוניי, טונגה ומדינות נוספות בדרום האוקיינוס השקט. כמו כן היא חלק מהסכם ההגנה של חמש המדינות (Five Power Defence Arrangements – FPDA) שהיא חתומה עליו יחד עם אוסטרליה, בריטניה, מלזיה וסינגפור. כוח האדם של כוחות ההגנה של ניו זילנד משתתף גם במגוון רחב של תרגילים, ועידות וביקורים הדדיים.
היחסים הביטחוניים עם ארצות הברית
ניו זילנד חתומה על ברית ANZUS יחד עם אוסטרליה וארצות הברית, הסכם שנחתם ב-1951. לאחר חקיקה נגד נשק גרעיני בשנת 1986 שאסרה גישה לכלי שיט המונעים באנרגיה גרעינית או הנושאים כלי נשק גרעיניים, נסוגה ארצות הברית מהתחייבויותיה הביטחוניות כלפי ניו זילנד על פי הסכם ANZUS והפעילות שבמסגרת ההסכם הם כעת רק בין אוסטרליה לארצות הברית. על פי החקיקה האנטי-גרעינית, על כל ספינה להצהיר על נשק גרעיני בו היא מצוידת או על היותה מונעת באנרגיה גרעינית, כתנאי לאישור לכניסה למימיה של ניו זילנד. על פי המדיניות של "לא להכחיש ולא לאשר" שהייתה נהוגה אז על ידי ארצות הברית, נפסקו ביקוריהן של ספינות הצי של ארצות הברית בנמליה של ניו זילנד. למרות הוראה נשיאותית מספטמבר 1991 להסיר את כלי הנשק הגרעינים מהספינות, מהצוללות ומהמטוסים של הצי האמריקני, לא חודשו ביקורי הספינות. למרות סימנים של התקרבות מחדש של שתי המדינות בשנים האחרונות, היחסים הצבאיים בין ארצות הברית לבין ניו זילנד נותרו מוגבלים, אף על פי שפקידי ממשל אמריקנים בכירים התבטאו בחיוב בנוגע לתרומותיה של ניו זילנד בעימותים בעיראק ובאפגניסטן. ניו זילנד מקפידה לשמור על יחסים ביטחוניים קרובים עם אוסטרליה.