cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדוארד הרביעי, מלך אנגליה
תקופת המלוכה הראשונה של אדוארד
עתה הגיע זמנו של אדוארד ליהנות מן השלטון שנפל בידיו. עד כמה שהיה אדוארד נחוש החלטה ועז בשדה הקרב, כך היה קל דעת בניהול ענייניו בימי השלום. הוא השאיר את ניהולה של הממלכה בידי ווריק, ונהנה מן השפע שנפל בחלקו. ווריק סבר כי על אדוארד לחזק את מעמדה של אנגליה ואת מעמד בית יורק בנישואים עם בית מלוכה אירופי גדול. אדוארד נטה מטבעו לחיים של רדיפת נשים, ציד וסביאת שיכר בקרב ידידיו. באחד ממסעות הציד שלו פגש באלמנה מן האצולה הזעירה בשם אליזבת וודוויל. אלמנה זו, שאביה היה משרת, ואמה בת אצולה, קנתה את ליבו של אדוארד, ועל אף הבדלי המעמדות ביניהם, וכנגד עצת יועציו, הוא נישא לה ב-1464. נישואין אלו נשמרו בסוד, כשם שנשמרו נישואין קודמים של אדוארד לאישה בשם ליידי אלינור טלבוט, שהוכרזו עתה כבטלים.
ביולי 1469 הכה ווריק במפתיע, נהנה מתמיכת אחיו של אדוארד, ג'ורג' דוכס קלארנס. ווריק טען כי הוא אך רוצה "להביא רפאות ותקנה לאדוננו וריבוננו המלך", ותמך במרידה שהחלה בצפון. כאשר הביסו מורדי הצפון את צבאות המלך בקרב בביצת אדג'קוט ב-26 ביולי 1469, נותר אדוארד נתון לחסדיו של ווריק, והסכים למגבלות על מעשיו. אדוארד גם ראה כיצד ווריק מוציא להורג את קרובי משפחתה של אשתו מבית וודוויל. בשלב זה החזיק ווריק בשני מלכי אנגליה, הנרי השישי השבוי בטאואר מאז 1461, ואדוארד, והיה לשליט בפועל.
האצולה היורקאית הייתה מופתעת מן האירועים. הפופולריות של אדוארד איפשרה לו לנסות ולקבל בחזרה לידיו את השלטון. במרץ 1470 יצא אדוארד כביכול לדכא מרידה בצפון, אך למעשה הרים את נס המרד כנגד שלטונו של ווריק. ווריק נמלט לצרפת, ושלטונו של אדוארד נכון שנית בידו.
הפארק הלאומי סמואה האמריקנית
הפארק הלאומי סמואה האמריקנית (באנגלית: National Park of American Samoa) הוא פארק לאומי בטריטוריה של ארצות הברית בסמואה האמריקנית, המשתרע על גבי שלושה איים: טוטואילה (Tutuila), טאו (Ta‘ū) ואופו. הפארק משמר ומגן על שוניות אלמוגים, יערות גשם טרופיים, עטלפי פרי ותרבות סמואה. פעילויות פופולרית בפארק כוללות סיורים רגליים וצלילה. מתוך שטח של 55 קילומטרים רבועים, 36 קילומטרים רבועים הם אדמה ו-18 קילומטרים רבועים הם שוניות אלמוגים ואוקיינוס. הפארק הוא האתר היחיד של שירות הפארקים השוכן מדרום לקו המשווה.
טוטואילה
יחידת טוטואילה (Tutuila unit) של הפארק שוכנת בקצה הצפוני של האי סמוך לבירה פאגו פאגו, שביניהן מפרידים הר אלווה (Mount Alava בגובה 490 מטרים) ורכס מאוגלואה (Maugaloa Ridge) וכוללת את עמק אמאלו (Amalau Valley), קראגי פוינט (Craggy Point), מפרץ טאפאו (Tafeu Cove) והאיים פולה (Pola) ומנופה (Manofa). זהו החלק היחיד בפארק הנגיש לכלי רכב ומושך אליו את מרבית המבקרים באזור. אדמות הפארק כוללות שביל לפסגת הר אלווה ואתרי עמדות התותחים ההיסטוריות ממלחמת העולם השנייה בבריקרס פוינט (Breakers Point) ובבלנטס פוינט (Blunt's Point). השביל מתפתל לאורך הרכס ביער עבות, שצפונית לו הקרקע משתפלת בחדות אל האוקיינוס.
אדוארד הרביעי, מלך אנגליה
אדוארד מאבד את המלוכה
ווריק משל בממלכת אנגליה בשם המלך הנרי השישי, אשר הוחזר אל הכתר ברוב טקס. בינתיים אסף אדוארד צבא, בעזרת אנשי בורגונדי, שב לאנגליה, ובקרב בארנט ב-14 באפריל 1471 הכה בווריק, והרגו. שארית בית לנקסטר נלחמה על חייה בקרב טיוקסברי, ב-4 במאי 1471. בקרב זה ניצח אדוארד, הרג את יורשו של הנרי אדוארד מווסטמינסטר, שהיה תקוותם של בית לנקסטר. עתה נכונה מלכותו של אדוארד בידו לבטח. הוא הורה על הוצאתו להורג של הנרי השישי, וכן של קלארנס אחיו הבוגדני (על פי ויליאם שייקספיר הוטבע קלארנס בחבית של יין מאמזי, האהוב עליו). את אחיו הנותר, ריצ'רד דוכס גלוסטר, קידם, ונתן לו משרות ותפקידים. (יש האומרים כי ריצ'רד הוא שרצח במו ידיו את הנרי השישי ואת קלארנס).
הפארק הלאומי סמואה האמריקנית
יחידת אופו
יחידת אופו (Ofu unit) נגישה רק באמצעות סירת דייגים קטנה מהאי טאו. יש אפשרויות לינה באופו.
אדוארד הרביעי, מלך אנגליה
תקופת מלכותו השנייה של אדוארד
נראה היה כי עתה רשאי אדוארד בדין ליהנות מכל מה שלחם עבורו שנים כה רבות. שלטונו נכון בידיו. צלם המכביד של ווריק וקלארנס הוסר. לא היה לו עוד פטרון שבדעתו היה צריך להתחשב. הוא היה למלך אנגליה ללא כל מתחרה ממשי. אנשי בית לנקסטר - הנרי השישי, יורשו אדוארד, ומרגרט, היו כולם בין המתים או בגלות. עתה יכל אדוארד להתמכר לתענוגות החיים האהובים עליו, וליהנות משלטונו בחיק משפחתו, וכנאומו של ריצ'רד דוכס גלוסטר בפתיחתו המפורסמת של המחזה "ריצ'רד השלישי" מאת ויליאם שייקספיר: Now is the winter of our discontent ;Made glorious summer by this sun of York And all the clouds that lour'd upon our house .In the deep bosom of the ocean buried ;Now are our brows bound with victorious wreaths ;Our bruised arms hung up for monuments ,Our stern alarums changed to merry meeting .Our dreadful marches to delightful measures ;Grim-visaged war hath smooth'd his wrinkled front And now, instead of mounting barded steeds ,To fright the souls of fearful adversaries He capers nimbly in a lady's chamber .To the lascivious pleasing of a lute הונו האישי של אדוארד גדל מאוד, שכן החרים את אחוזותיהם של בני לנקסטר ותומכיהם. הדבר איפשר פלישה לצרפת בשנת 1475 על מנת לסייע לידידיו בני בורגונדי. אך אדוארד לא התעניין בכיבושים ובמלחמות זרות. הוא הגיע להסדר עם המלך לואי ה-11 ושב לממלכתו לאחר שקבל כופר. את שארית ימיו בילה עם אשתו האהובה, שילדה לו חמש בנות ושני בנים.
שברולט סדרה AA קפיטול
שברולט סדרה AA קפיטול (באנגלית: Chevrolet Series AA Capitol) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה במספר גרסאות נוספות: קבריולה - 4 דלתות, 4 מושבים, קבריולה - 2 דלתות, 2 מושבים, ומשאית קלה.
הפארק הלאומי סמואה האמריקנית
יחידת טאו
לאי טאו (Ta‘ū) אפשר להגיע בטיסה מטוטואילה לכפר פיטיאוטה (Fiti‘uta) על טאו. יש אפשרויות לינה בטאו. שביל מתפתל מסאואה (Saua) סביב נקודת הסיאו (Si’u Point) לחוף הים הדרומי ומדרגות עד לפסגת הר לאטה (Lata Mountain) בגובה 970 מטרים.
אדוארד הרביעי, מלך אנגליה
תקופת מלכותו השנייה של אדוארד
ב-1483 מת אדוארד לפתע, יש האומרים כי מהתקף של דלקת התוספתן. שני בניו, שהמבוגר ביניהם, אדוארד החמישי, נועד להיות מלך אנגליה הבא, נחטפו, וכפי הנראה נרצחו, בידי אחיו של אדוארד, ריצ'רד דוכס גלוסטר, אשר הכריז על עצמו כמלך ריצ'רד השלישי. בתו הבכורה, אליזבת, נישאה מאוחר יותר למלך הנרי השביעי, אשר הדיח את ריצ'רד השלישי, בנישואין אשר איחדו את בית לנקסטר ובית יורק לכלל בית טיודור.
שברולט סדרה AA קפיטול
דגמי "שברולט סדרה AA קפיטול" יוצרו על ידי חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית בשנת 1927.
אדוארד הרביעי, מלך אנגליה
טענות להיותו ממזר
עם עלותו של ריצ'רד השלישי לכס המלוכה, לאחר שחטף (וכפי הנראה רצח) את בניו של אדוארד, הכריז ריצ'רד כי אחיו היה ממזר, ומכאן כי תביעתו של בית יורק לכתר נתונה לבנו הלגיטימי של אביהם, הוא ריצ'רד ולא לממזר אדוארד.
שברולט סדרה AA קפיטול
שברולט סדרה AA קפיטול
סך הכול יוצרו 678,540 יחידות.
מחיר היחידה של דגם "שברולט סדרה AA קפיטול" בשנת 1927 עמד על 525-745 דולר בארצות הברית.
הפארק הלאומי סמואה האמריקנית
גאולוגיה
האיים לא בנויים מהר געש בודד אלא מורכבים מחרוטי מגן חופפים או שבנויים האחד על גבי השני שנבנו מקילוחי לבה בזלתית. מרבית הלבה שהתפרצה נשברה מאז לשברים זוויתיים המכונים ברקציה. הרי הגעש צצו ממחדר של דייקים בזלתיים מרצועת בקעים בקרקעית האוקיינוס במהלך תקופת הפליסטוקן, כשהם מותירים מאחור פקקים גגשיים של טרכיט ומחשופים של טוף געשי ברחבי הפארק. האי טאו, הצעיר ביותר בין האיים הכלולים בשטח הפארק הלאומי, הוא כל שנותר מהתמוטטות חרוט מגן במהלך ההולוקן. ההתמוטטות יצרה צוקים בגובה מעל ל-900 מטרים בצד הצפוני של האי, בין המתלולים הגבוהים ביותר מסוג זה בעולם.
אדוארד הרביעי, מלך אנגליה
טענות להיותו ממזר
כיום ישנם סימוכין לטענה זו, שנראתה במשך שנים כניסיון מרושע ומופרך של ריצ'רד לשמור את כיסאו שנוסד על בסיס רציחתם של שני ילדים קטנים, בניו של אדוארד. מחקר היסטורי הראה כי תשעה חודשים בטרם נולד אדוארד, היה אביו שקוע במסע מלחמה הרחק משם. תוכנית טלוויזיה שנערכה על ידי ההיסטוריון ד"ר מייקל ג'ונס בשנת 2003 הראתה טענה זו, ממנה עולה כי על הכס האנגלי יושבים עד היום צאצאים לאדם שלא היה ראוי לשאת את הכתר. אחרים מתייחסים לטענה זו בביטול, ומוצאים פגמים בתחקיר של תוכנית הטלוויזיה.
הפארק הלאומי סמואה האמריקנית
גאולוגיה
אף שאין עדויות לפעילות געשית באיי סמואה מזה שנים רבות, ממשיכה הנקודה החמה של סמואה להראות סימני פעילות. כך למשל זוהתה התפרצות תת-ימית מזרחית לסמואה האמריקנית ב-1973. הר המצולה ואילולואו (Vailulu'u Seamount), השוכן מזרחית לטאו, עתיד להיות אי נוסף בארכיפלג המתפתח מקילוחי לבה תת-ימיים, ממשיך את התנועה מזרחה של ההתפתחות הגעשית מהנקודה החמה שמתחת לאיים. קילוחי לבה היוצרים הרי מצולה תוארכו באמצעות שיטות רדיומטריות בין 5 ל-50 שנים, שבמהלכן התרומם הר המצולה לגובה 4,500 מטרים.
קיימות עדויות למפולות קרקע תת-ימיות ויבשתיות כתוצאה מבליה וצורות אחרות של סחיפה של סלעים וקרקע הבונים את האיים. על האי טאו יש מתלול פנימי המכונה "ספסל ליו" (Liu Bench ), תוצאה של תנועת בלית, המאיים לשקוע לתוך האוקיינוס הסמוך, אירוע אשר יכול לייצר צונאמי חזק מספיק כדי לגרום לנזק רב לאי פיג'י מדרום-מזרח לטאו.
בזלות אוליבין נפלטו בפליוקן, או בתחילת הפליסטוקן מרצועת בקעים שכיוונה מזרחה, לאורך המפרצים כיום של אפונו (Afono) ומאספאיי (Masefay) בטוטאילה. מכלול הדייקים מאספאו (Masefau dike complex) והדרדרת הבנויה מסלעי ברקציה הם שרידים לבקעים אלו. ההתפתחות של חרוטי המגן של טפוטפו (Taputapu), פאגו (Pago), אלופאו (Alofau) ואולומואנה (Olomoana) באה בעקבות סדקים ארוכים מקבילים. אבל כאשר הפסגות של פאגו ואלופאו התמוטטו נוצרו קלדרות. שכבות טוף עבות שקעו בקלדרת פאגו, והשוליים הדרומיים נקברה מתחת לקילוחי לבה המורכבת מבזלות פיקריטיות, אנדזיט וטרכיט. התפרצות שבאה אחר-כך בין תחילת לאמצע הפליסטוקן הרחיבה את הקלדרות, והנהר פאגו במיוחד חצב קניון עמוק, שכיום הוא מפרץ פאגו פאגו. מדף תת-ימי נוצר ממשקעי הסחיפה ואפשר היווצרות של שוניות אלמוגים לפני שהאי שקע לעומק בין 200 ל-600 מטרים. שינויים בגובה פני הים נמשכו בין אמצע לשלהי הפליסטוקן. נוצרה שונית מחסום ששקעה לעומק של 60 מטרים לפני שצצה מחדש בגובה 15 מטרים, כשהיא מותירה מערות ים מעל גובה פני הים. התפרצות מאוחרת יותר המכונה "געשיות לאונה" (Leone volcanics) יצרה חרוטי טוף תת-ימים, כדוגמת האי אנו (Aunuu Island) וחרוטי אפר על היבשה. קילוחי לבת מקלעות קברו את שונית המחסום השקועה, והרחיבו את שטח האי בקרוב ל-21 קילומטרים רבועים. האי התרומם מאז בקרוב ל-2 מטרים.
איי אולוסגה ואופו הם שרידים של הר געש בזלתי אחד שממדיו היו 7 קילומטרים מצפון לדרום ו-10 קילומטרים ממזרח למערב, שנוצר בפליוקן עד תחילת הפליסטוקן. שרידים של מחצית אחת של הקלדרה יצרה את החלק המרכזי צפוני של אופו. הצוקים התלולים בגובה 200 מטרים, מצויים בחוף צפוני זה. קבוצת האיים אולוסגה ואופו נוצרה לאורך אותה רצועת בקעים שיצרה את טאו, כיפה בזלתית יחידה נוספת. השרידים של הקלדרה של טאו מצויים על החוף הדרומי. צוק בגובה 600 מטרים מסמן את החוף הצפוני של אי זה.
אקולוגיה
בשל המיקום המבודד של הפארק המגוון הביולוגי של בעלי החיים היבשתיים קטן. כ-30% מהצמחים ומין עוף אחד (זרזיר סמואה Aplonis atrifusca) הם אנדמיים לארכיפלג.
בעלי חיים
שלושה מינים של עטלפים הם היונקים המקומיים המקוריים היחידים: שני עטלפי פרי גדולים: שועל-מעופף מסמואה (Pteropus samoensis) ושועל-מעופף פסיפי (Pteropus tonganus) ועטלף אוכל חרקים קטן: Emballonura semicaudata ממשפחת האשמניים. הם משחקים תפקיד חשוב בהאבקה של צמחיית האי. העטלף Emballonura semicaudata כמעט ונכחד בציקלון ואל של 1991. הזוחלים המקומיים כוללים כמה מינים של שממיות: Nactus pelagicus (באנגלית pelagic gecko), שממית פולינזית (Gehyra oceanica), שממית מתאבלת (Lepidodactylus lugubris) ו-Gehyra mutilata (באנגלית stump-toed gecko), מין של חנק שפוע חוטם, Candoia carinata (באנגלית Pacific boa) ושבעה מינים של חומטים. אחד התפקידים החשובים של אנשי הצוות של הפארק הוא לחסל מינים פולשים כדוגמת חזירי פרא, המאיימים על המערכת האקולוגית של הפארק. קיימים כמה מיני עופות, כשהבולטים בהם הם Foulehaio carunculatus (באנגלית wattled honeyeater), זרזיר סמואה (Aplonis atrifusca) ו-Ducula pacifica (באנגלית Pacific imperial pigeon). עופות בלתי רגילים נוספים כוללים את סערוני טהיטי (Pseudobulweria rostrata), מין הברודית Porzana tabuensis (באנגלית Spotless crake) ואת המין הנדיר (בסמואה) יונת פירות רבגונית (Ptilinopus perousii).
צמחייה
האיים מכוסים ביער גשם טרופי כולל יער עננים על טאו ויער על רכס השפלה בטוטואילה. מרבית הצמחים הגיעו במקור במקרה מדרום-מזרח אסיה. יש 343 צמחים בעלי פרחים, 135 שרכים. כ-30% מהמינים אנדמיים לאיים.
בעלי חיים ימיים
הימים המקיפים את האיים עשירים בבעלי חיים ימיים, כולל צבי ים, לווייתן גדול-סנפיר, מעל ל-950 מיני דגים ומעל ל-250 מינים של אלמוגים. כמה ממושבות האלמוגים הגדולות ביותר בעולם (מהסוג Porites) נמצאות באי טאו.
איומים
שוניות האלמוגים נמצאות תחת סיכון משמעותי עקב עליית הטמפרטורה של מי האוקיינוס וריכוז הפחמן הדו-חמצני, כמו גם עליית מי הים. כתוצאה מגורמים אלו וגורמים מעיקים נוספים עתידים להיכחד האלמוגים היוצרים את השוניות עד אמצע המאה ה-21 אם ריכוז הפחמן הדו-חמצני ימשיך לעלות בקצב הנוכחי.
היסטוריה
הפארק הלאומי סמואה האמריקנית הוקם ב-31 באוקטובר 1988 באמצעות חוק ציבורי מספר 100-571, אולם שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית לא היה יכול לרכוש את הקרקע בגלל מערכת הקרקעות השבטית. הסוגיה נפתרה ב-9 בספטמבר 1993, כאשר שירות הפארקים הלאומיים חתם על חוזה חכירה של אדמות הפארק עם מועצות הכפרים של סמואה לתקופה של 50 שנה. בשנת 2002 אישר הקונגרס הרחבה של שלושים אחוז של שטח הפארק על איי אולוסגה ואופו.
בשנת 2009 התרחשה רעידת אדמה ובעקבותיה צונאמי שגרם לכמה גלים גדולים. הצונאמי גרם ל-34 מקרי מוות, יותר ממאה פצועים והרס של כ-200 בתים ועסקים. הפארק ניזוק קשות. מרכז המבקרים והמשרד הראשי נהרסו, אך דווח על פגיעה אחת בלבד בקרב אנשי הצוות והמתנדבים של שירות הפארקים הלאומיים.
פילודנדרון קסנדו
פילודנדרון קְסָאנָאדוּ (שם מדעי: Philodendron xanadu) הוא מין צמח מסוג פילודנדרון, שמקורו בברזיל.
הצמח בעל עלווה ירוקה המסודרת בצורת ראש פטרייה. העורק המרכזי של העלה בעל גוון ורדרד. בקיץ פורח הצמח בפרחים בעלי מתחל, בצבע קרם. פילודנדרון קסאנאדו רגיש למזיקים הבאים: קמחיות וכנימות. בעבר היה שמו של הצמח "Philodendron Winterbourn", ושמו הנוכחי ניתן לו באוסטרליה. בארצות הברית אף רשמו עליו פטנט, אך הוכח כי בפועל מקורו בזרעים שנאספו מצמחי בר בברזיל.
אלן ווטס
אלן וילסון ווֹטס (באנגלית: Alan Watts; 6 בינואר 1915 – 16 בנובמבר 1973) היה פילוסוף וסופר בריטי, מרצה על זן, תאולוגיה ותרבות המזרח לקהל המערבי. בעל דוקטורט בדתות. הוא נודע כמי שהכניס דתות מזרחיות לשיח במערב, בפרט הינדואיזם, בודהיזם ודאואיזם.
ביוגרפיה
ווטס נולד בצ'יזלהרסט שבאנגליה והתחנך בבית הספר שליד הקתדרלה של קנטרברי. לאחר שהחל את דרכו בלימודי כמורה, נחשף בגיל 16 לכתבים בודהיסטים שונים והחליט לשנות את יעודו. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה עזב את אנגליה בעקבות אשתו האמריקאית, למד בסמינר כמרים והתמנה לכומר יועץ לסטודנטים באוניברסיטת נורת' ווסטרן. בעקבות ניהול אורח חיים חופשי מדי, הוצא מן הכנסייה הפרסבטריאנית, ועבר לפעול בעיקר במערב ארצות הברית.
הוא כתב יותר מ-25 ספרים, ומאמרים רבים נוספים (כולל בפלייבוי), בהם עסק בהשוואה בין הדתות השונות ובין הנצרות והמדע המודרני. בין הנושאים שעליהם כתב: זהות אישית, טבעו של היקום, משמעות החיים, קונספטים שונים של אלוהים ואלוהות והרדיפה אחרי אושר. הוא השתמש בכתביו בידע הרב שלו בפילוסופיות זן בודהיזם, טאואיזם, הינדואיזם ונצרות. בנוסף הוא רכש ידע מתחומי המדעים המדויקים. אלן ווטס העיד על עצמו כפילוסוף שמטרתו העיקרית היא ההשוואה בין התרבות המערבית לתרבות המזרחית. השוואה של שתי תרבויות שונות ואינטליגנטיות, כך לדברי ווטס, יוצרת נקודת מבט מושכלת בנוגע להנחות הבסיסיות שמלוות אדם לאורך חייו. הוא דחף את מאזיניו וקוראיו לבחון את ההנחות הבסיסיות שמלוות אותם בחייהם, ולהישאר רק עם האמונות שמשרתות אותם ואת הסביבה שנמצאת סביבם.
כמו כן היה מרצה פופולרי ולימד מדיטציה לקהלים שונים.
הייתה לו השפעה רבה על "ילדי הפרחים" אשר חלק גדול מהשכלתם אודות זן בודהיזם רכשו מהרצאותיו וספריו. היה ידידו של טימותי לירי ונטל חלק בהתנסויות הסמים שלו.
ארן דרדיוק
ארן דרדיוק (בטורקית: Eren Derdiyok; נולד ב-12 ביוני 1988) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בנבחרת שווייץ בעמדת החלוץ בפ.צ. שאפהאוזן.
קריירת מועדונים
דרדיוק נולד בשווייץ להורים כורדים-אלווים מטורקיה, כך שיש לו גם אזרחות טורקית. הוא החל לשחק בקבוצה השווייצרית BSC אולד בויס בתחילת עונת 2005/2006, שבה כבש 10 שערים ב-18 משחקים. מועדון הכדורגל פ.צ. בזל הבחין ביכולתו הגבוהה, והחתים את דרדיוק בשנת 2006 בגיל 18 בלבד. בעונה שלאחר מכן, 2006/2007, דרדיוק שיחק בעיקר כמחליף, וצבר בסך הכל 220 דקות משחק באותה עונה. בעונת 2007/2008 שיחק בהרכב הראשון באופן קבוע. בתור שחקן הרכב ראשון, דרדיוק כבש שלושער לראשונה בקריירה שלו במשחק חוץ נגד תון ב-2 במרץ 2008. ב-6 באפריל 2008, היה שותף לזכייה בגביע השווייצרי ובאליפות ליגת העל השווייצרית. בנוסף, כבש את שער הניצחון לרשתה של ויטוריה סטובאל הפורטוגלית, והעפיל עם בזל לליגת האלופות. לזכותו של דרדיוק ישנו גם תואר אישי אחד, שחקן העונה הצעיר של שווייץ, לעונת 2007/2008.
בעקבות עונתו הטובה עם בזל, מספר קבוצות צמרת מאירופה רצו לרכוש אותו, אך לבסוף, ב-28 במאי 2009 חתם דרדיוק בבאייר לברקוזן לארבע עונות. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון על בבלסברג במסגרת הגביע הגרמני ואף כבש את שער הניצחון בדקה ה-67. בסך הכול, ב-33 הופעות בלברקוזן, דרדיוק כבש 12 שערים בעונת 2009/2010. ב-1 באוקטובר 2011 הוא כבש את שער השוויון בניצחון 1–2 על צ'לסי בשלב הבתים של ליגת האלופות. בזכות ניצחון זה הקבוצה העפילה לשלב שמינית הגמר. שלושה ימים לאחר משחק זה, השלים דרדיוק שלושער ראשון בלברקוזן בתיקו 3-3 נגד הרטה ברלין.
ב-2 במאי 2012 חתם לארבע שנים בהופנהיים. ב-21 ביולי באותה שנה ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בה הבקיע את שערו הבכורה בניצחון 0–2 על וולדהוף מנהיים. למרות זאת, בהמשך הוא לא הרשים ומיעט לשחק, וב-30 באוגוסט 2013 הושאל לבאייר לברקוזן, קבוצתו הקודמת לעונה אחת. בסיום עונת 2013/2014 דרדיוק חזר להופנהיים. בקיץ עזב את המועדון וחתם בקסימפשה הטורקית.
ב-5 באוגוסט 2016 חתם בגלאטסראיי. ב-10 ביולי 2019 חתם בגזטפה. ב-18 בינואר חתם בפחקטור טשקנט.
נבחרת שווייץ
דרדיוק היה שחקן הרכב קבוע בנבחרות הצעירות השונות של שווייץ, כבש 7 שערים ב-7 משחקים של נבחרת שווייץ עד גיל 19, ו-7 שערים ב-5 משחקים במדי נבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21. עקב הצלחותיו זומן דרדיוק לנבחרת שווייץ הבוגרת, בה שיחק את משחק הבכורה שלו בוומבלי מול אנגליה ב-6 בפברואר 2008 בגיל 19. דרדיוק נכנס כמחליף במהלך המחצית השנייה, וכעבור 12 דקות כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת. דרדיוק זומן לשחק במדי הנבחרת השווייצרית במהלך טורניר הגמר של יורו 2008, בו שיחק מול הקהל הביתי, והיה לשחקן הצעיר ביותר בטורניר ששיחק ובישל שער עבור שווייץ. ב-26 במאי 2012 הבקיע את השלושער הראשון שלו בנבחרת בניצחון של שווייץ 3–5 במשחק ידידות מול גרמניה. דרדיוק לא זומן למונדיאל 2014 עקב היכולת החלשה שהציג בהופנהיים באותה התקופה, אבל כתוצאה מיכולתו הטובה בקסימפשה הוא זומן לקראת יורו 2016.
כתב נושו
נושו - מילולית: 'כתב הנשים' (סינית מפושטת: 女书) הוא כתב סימניות סיני, שהומצא על ידי נשים במחוז חונאן שבסין. נושו הומצא לפני כמה מאות שנים והועבר מאם לבת. כתב הנושו היה כתב סודי שעבר בין נשים בלבד ורק הנשים ידעו לפענח את סימניו.
היסטוריה
המצאת כתב הנושו, כמו הכתב עצמו, אינה ידועה. אחת הדעות הנפוצות ביותר טוענת כי הכתב הומצא על ידי פילגש צעירה של אחד הקיסרים שכתבה לאחיותיה על סבלה, כלה זו שינתה את סימניות הכתב הגברי על מנת ששומרי הארמון לא יוכלו להבינו. כתב הנושו כולל בתוכו כ-1,500 סימניות אשר הומצאו במהלך הדורות. הנשים בסין בעבר, מרגע שהחלו לקשור את רגליהן (בערך בגיל 6–8) ועד שנישאו לא היו יוצאות מביתיהם ורוב היום יושבו באגף הנשים בבית, כמו כן, לא הורשו הנשים ללמוד את הכתב הסיני האנזי, כתב הנושו שימש כאמצעי תקשורת בין אישה לחברותיה.
מאפיינים
בכתב הנושו קיימות כ-1,500 סימניות ידועות. במקור סימניות הכתב הסיני שונו מעט ונכתבו בקווים עגולים יותר אך במשך השנים הנשים המציא סימניות נוספות השייכות רק לכתב הנושו. הכתיבה בכתב הנושו נעשתה בחרוזים ונכתבה לא רק על דפים אלא גם על מניפות וכן רקמו הנשים את סימניות הכתב על בגדיהם.
כיום
כתב הנושו נתגלה כאשר יום אחד בשנות השישים התעלפה קשישה בסין בתחנת הרכבת, השוטרים, שחיפשו מידע עליה בתוך חפציה, מצאו דפים מלאים סימניות לא ידועות בתוכם. כיוון שהימים היו ימי המהפכה התרבותית בסין, נעצרה האישה בחשד לריגול. המלומדים שהובאו על מנת שיפענחו את הצופן הסודי, הבינו כי הצופן אינו קשור למהפכה. במשך שנות המהפכה בסין, כתב הנושו היה מחוץ לחוק, ולימוד הכתב ושימורו דעכו עד כי היום קיימות נשים בודדות המכירות את הכתב וכן נשארו מעט מאוד כתובות נושו המתעדות את סימניותיו. כיום, כתב הנושו כבר אינו מחוץ לחוק, ואף מנסים לשחזרו עבור תיירים, ישנם מקומות בסין שכתב זה נלמד בבית הספר אבל תהילתו עברה מן העולם והוא נזכר ככתב המגדרי היחיד בעולם.
דניאל בון
דניאל בּוּן (באנגלית: Daniel Boone; ) היה צייד, סייר וחלוץ אמריקאי מפורסם, מראשוני המתיישבים בשטח שממערב לאזור 13 המושבות, שהפכו מאוחר יותר לארצות הברית.
היותו של בּוּן "פורץ גבולות" (תרתי משמע), הפך אותו לאחד מהגיבורים העממיים הראשונים בארצות הברית. הוא נודע בעיקר כחלוץ הראשון שיישב את אזור קנטקי, שבתקופה ההיא שכנה ממערב למושבות שהיוו את תחילת ארצות הברית. למרות התנגדות האינדיאנים, שקנטקי שימשה אותם כאזור צייד מסורתי, פרץ בּוּן דרך במעבר קמברלנד והקים את בונסבורו (Boonesborough), היישוב הראשון מעבר להרי האפלצ'ים, שתושביו היו דוברי אנגלית. עד סוף המאה ה-18, עברו כ-200,000 איש בדרך שסלל בּוּן לקנטקי (Wilderness Road).
בּוּן השתתף כקצין במלחמת העצמאות של ארצות הברית (1775 – 1783), בקנטקי, בעיקר מול אינדיאנים שתמכו בבריטים. ביולי 1776, בתו של בון, ג'מימה, ושתי נערות נוספות, נחטפו על ידי קבוצת לוחמים אינדיאנים בזמן ששטו על סירה בנהר. בון וקבוצת גברים יצאו בעקבותיהם, וכעבור יומיים הצליחו להדביק אותם ולשחרר את הנערות. האירוע שימש השראה לסיפור ברומן הקלאסי "המוהיקני האחרון". ב-1778 נלקח בון עצמו בשבי על ידי שבט השאווני, אך הצליח לברוח. לאחר המלחמה שימש כפוליטיקאי וכסוחר קרקעות בקנטקי. עסקיו לא צלחו ולכן עבר למיזורי, שם נפטר.
חייו של דניאל בּוּן שימשו השראה לאמריקנים רבים, בעיקר לאחר שקורות חייו פורסמו בשנת 1784 ושמו הפך למפורסם ברחבי ארצות הברית ובאירופה. לאחר מותו כיכבה דמותו בסיפורי עם בדיוניים רבים. הרפתקאותיו האמיתיות והבדיוניות שימשו כבסיס ליצירת דמותו של החלוץ ב"מערב הפרוע" של ארצות הברית.
השועל והאריה החולה
השועל והאריה החולה (ידוע גם כהשועל והאריה הזקן) הוא משל המופיע במשלי איזופוס. המשל עובד ללשונות רבות.
המשל מספר על אריה, אשר עקב גילו אינו יכול יותר לצוד. הוא מעמיד פני חולה, וטורף את החיות שבאות לבקר אותו במאורתו. רק השועל החכם שולח לאריה את ברכות ההחלמה שלו מחוץ למאורה. כאשר הוא נשאל על ידי האריה מדוע הוא אינו נכנס, הוא עונה: "האמן לי האריה, כי הייתי נכנס, אלא שאני רואה הרבה עקבות של חיות שבאו ונכנסו לתוך המערה, אך אינני רואה שום עקבות של חיות שהצליחו לצאת מן המערה...".
הלוח האנטארקטי
הלוח האנטארקטי הוא לוח טקטוני שנמצא מתחת ליבשת אנטארקטיקה וגולש צפונה כלפי האוקיינוסים השונים. הלוח האנטארקטי גובל עם לוח נסקה, הלוח הדרום-אמריקאי, הלוח האוסטרלי, לוח סקוטיה, הלוח האפריקאי והלוח הפסיפי, כולם גובלים מצפון ללוח האנטארקטי.
הלוח האנטארקטי מתפרש על פני שטח של 16,900,000 קמ"ר מה שהופך אותו ללוח החמישי בגודלו בכדור הארץ. הלוח זז סנטימטר אחד בשנה לכיוון האוקיינוס האטלנטי.
כריסטופר קין
כריסטופר קין (באנגלית: Christopher Keene; 21 בדצמבר 1946 – 8 באוקטובר 1995) היה מנצח אמריקאי.
חייו
קין נולד בברקלי, קליפורניה ולמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. כמי שעמד בקשר עם פסטיבל ספולטו משנת 1968 (וכיהן כמנהל המוזיקלי שלו בשנים 1972 עד 1976), היה שותף לייסוד "פסטיבל ספולטו ארצות הברית", שם כיהן כמנהל מוזיקלי מ-1977 עד 1980. משנת 1969 עד 1971 היה המנהל המוזיקלי של "להקת הבלט האמריקאי" של אליוט פלד.
בשנת 1969 הצטרף קין לסגל האופרה של ניו יורק וכעבור שנה ניצח שם לראשונה על "דון רודריגו" של חינסטרה. בשנים הבאות ניצח בבית אופרה זה על מספר רב של אופרות, ביניהן הצגת הבכורה העולמית של "האיש החשוב ביותר" של מנוטי (עם הארי תייארד, 1971), וכן לה טרוויאטה, נישואי פיגארו (עם מיכאל דוולין בתפקיד פיגארו), "פרשת מאקרופולוס", "סוזאנה", "טוסקה" (עם מאריסה גלוואני), "ביאטריקס צ'נצ'י", "פאוסט", חליל הקסם (עם סיביל יאנג בתפקיד מלכת הלילה), "הכתרת פופיאה", "אריאדנה בנאקסוס", "מדיאה" (בגרסה האיטלקית), "הפוריטנים" (עם בוורלי סילס, "סלומה", "רומיאו ויוליה כפריים", "הנערה מן המערב", "אנדראה שנייה", "אהבה לשלושה תפוזים", "טבעת החנק" (עם פיליס טרייגל בתפקיד מיס ג'סל), "משה ואהרון" של שנברג ו"החיילים" של צימרמן.
קין ניצח גם במטרופוליטן אופרה במשך עונה אחת, על צמד האופרות אבירות כפרית וליצנים בערב אחד (עם טרזה סטראטאס בתפקיד נדה) בשנת 1971. מ-1974 עד 1989 היה מנהל מוזיקלי של פסטיבל ארטפארק בבאפאלו, ומ-1975 עד 1985 כיהן באותו תפקיד בתזמורת הסימפונית של סירקיוז. קין ייסד את הפילהרמונית של לונג איילנד ב-1979 וניהל אותה עד 1990. ב-1976 ניצח על הצגת הבכורה העולמית של "הבובה של בילבי" מאת קרלייל פלויד, בגראנד אופרה של יוסטון.
באופרה של ניו יורק מינתה אותו סילס למנהל מוזיקלי משנת 1982 עד 1986 והוא החליף אותה כמנהל כללי ב-1989, משרה בה החזיק עד מותו. קין אושפז לטיפול באלכוהוליזם במרכז בטי פורד ומת מלימפומה כתוצאה מאיידס בבית חולים בניו יורק בגיל ארבעים ושמונה. הופעתו האחרונה, באופרה של ניו יורק, הייתה במאטיס הצייר של הינדמית.
קין ניצח על "הקונסול" של מנוטי ב-1977 ועל "ונסה" של בארבר ב-1979 בשידורי הטלוויזיה הציבורית מפסטיבל ספוליטו האמריקאי ועל הפקות של מאדאם באטרפליי (1980) וכרמן (1984) באופרה של ניו יורק ששודרו בטלוויזיה. רשימת הקלטותיו של קין כוללת את ההקלטה הראשונה של "סאטייגראהה" מאת פיליפ גלאס (ל-CBS/סוני, 1984) ואת פסקול הסרט "מצבים משתנים" של קן ראסל שהלחין ג'ון קוריליאנו (RCA 1980).
חוק המעבר
חוק המעבר, התש"ט-1949 נחקק עם תחילת כהונתה של האספה המכוננת, ב-16 בפברואר 1949, במטרה ליצור את התשתית למבנה מוסדות השלטון בישראל, כהמשך לפקודת סדרי השלטון והמשפט שחוקקה מועצת המדינה הזמנית.
חוק המעבר הוא החוק הראשון בישראל שנחקק על ידי גוף נבחר, והוא גם החוק היחיד שחוקקה האספה המכוננת, שעם חקיקתו שינתה את שמה לכנסת הראשונה.
היסטוריה
החוק קבע את ההוראות הראשונות בדבר תפקידיו וסמכויותיו של נשיא המדינה ובדבר מעמדו כראש המדינה. כבר באותו היום בו אושר החוק, בחרה הכנסת בחיים ויצמן לנשיאה הראשון של מדינת ישראל. ב-1951 נחקק חוק כהונת הנשיא, התשי"ב-1951, ובוטלו הסעיפים בחוק המעבר העוסקים בכהונתו של הנשיא. הסעיפים העוסקים בסמכויותיו של הנשיא נותרו בעינם עד חקיקתו של חוק יסוד: נשיא המדינה ב-1964.
החוק קבע גם את ההוראות הראשונות לגבי הממשלה. ראשית, נקבע כי על הממשלה הזמנית להתפטר מיד לאחר בחירת הנשיא, על מנת שניתן יהיה לכונן ממשלה באופן דמוקרטי. שנית, נקבע אחד מעקרונות היסוד של המשטר במדינת ישראל, לפיו הממשלה שואבת את כוחה מהכנסת. כינונה של הממשלה טעון את אישורה של הכנסת, והכנסת יכולה להפילה בהצעת אי אמון. עוד עיגן החוק את עקרון האחריות המיניסטריאלית של השרים. חוק המעבר לא עסק בסמכויות הממשלה, וקבע רק כי "לממשלה יהיו כל הסמכויות שהעניק החוק לממשלה הזמנית". כל הסעיפים הנוגעים לממשלה בחוק המעבר בוטלו עם חקיקתו של חוק יסוד: הממשלה ב-1968, למעט הסעיפים הנוגעים לאחריות המיניסטריאלית.
לאחר חקיקת חוק יסוד: הממשלה נותרו בחוק רק הוראות מועטות: ההוראה כי הכנסת היא בית המחוקקים של מדינת ישראל, חתימת החוקים על ידי ראש הממשלה והשר הממונה על ביצוע החוק (ומאז תיקון החוק בשנת 1990 גם יו"ר הכנסת) וחובת הפרסום ברשומות (במקום הפרסום בעיתון רשמי שהיה נהוג בתקופת המנדט הבריטי). החוק קובע כי יש לפרסם חוקים ברשומות בתוך 10 ימים מיום קבלתם בכנסת. עם זאת, נקבעה הוראה מיוחדת לגבי חוק המעבר עצמו, ולפיו תוקפו לא יהיה מיום פרסומו ברשומות, אלא מיום קבלתו באספה המכוננת.
הבנק הלאומי של קזחסטן
הבנק הלאומי של קזחסטן (בקזחית: Қазақстан Ұлттық банкі; באנגלית: National Bank of Kazakhstan) הוא הבנק המרכזי של קזחסטן שנוסד ב-13 באפריל 1993. נגיד הבנק מונה על ידי נשיא קזחסטן. נגיד הבנק הנוכחי הוא גריגורי אלכסנדרוביץ מרצ'נקו.
היסטוריה
הבנק הלאומי של קזחסטן הוקם ב-13 באפריל 1993, כשנה וחצי מהתפרקות ברית המועצות. תוך זמן קצר לאחר היסוד, הוקמה בורסת קזחסטן.
ב-15 בנובמבר 1999, הבנק הלאומי של קזחסטן ייסד את בעל המניות היחיד שיש בקזחסטן, קרן ביטוח ההפקדות.
קנדידה רויאל
קנדידה רויאל (באנגלית: Candida Royalle; 15 באוקטובר 1950 – 7 בספטמבר 2015) הייתה מפיקה ובמאית של פורנוגרפיה באוריינטציה זוגית, מחנכת מינית, פמיניסטית סקס-פוזיטיב, ושחקנית פורנו. היא הייתה חברה ב-XRCO (ארגון מבקרי הקולנוע X-רייטד), וחברה בהיכל התהילה AVN למקצוענים בבידור למבוגרים.
תחילת דרכה
רויאל נולדה ב-15 באוקטובר 1950, בניו יורק, בשם קנדיס מריון ודאלה. היא קיבלה הכשרה במוזיקה, ריקוד, ואמנות, ולמדה בבית ספר תיכון לאמנות ועיצוב, ולאחר מכן בבית הספר לעיצוב פרסונס, ובאוניברסיטת העיר ניו יורק.
קריירה
בשנת 1975 היא החלה את הקריירה שלה בתור שחקנית פורנו והופיעה בכ-25 סרטים לפני שפרשה ב-1980. סרטה האחרון היה עם Blue Magic (קסם כחול), אשר היא גם כתבה.
בשנת 1984, רויאל הקימה את Femme Productions, במטרה להפיק אירוטיקה המבוססת על התשוקה הנשית, כמו גם סרטים פורנוגרפיים שמטרתם לסייע בטיפול זוגי. בניגוד למיינסטרים הפורנוגרפי, סרטיה אינם פונים למבט הגברי, וזכו לשבחים מצד יועצים ומטפלים בשל תיאורם של פעילות מינית מציאותית ובריאה.
רויאל אמרה שהיא מנסה להימנע מ"הצפוי המיזוגיני" בעבודתה, ומתיאורי סקס שהם "גרוטסקיים גרפיים ככל האפשר". היא גם מתחה ביקורת על ההתמקדות בגבר בפורנו של המיינסטרים, כאשר הסצנה נגמרת עם שפיכתו. סרטיה של רויאל אינם "מונחים מטרה" לקראת שוט הגמירה; במקום זאת, סרטיה מראים פעילות מינית בתוך ההקשר הרחב יותר של חייהן הרגשיים והחברתיים של נשים. ב-1989, היא חתמה על מניפסט הפוסט פורנו המודרניסטי, שכתבה ורוניקה ורה, ועליו חתומה גם אנני ספרינקל, אשר ביקש לייסד תנועה אמנותית הרואה בסקס "כוח מזין ומחייה", ומונה ערכי בסיס של סקס-פוזיטיביזם.
רויאל גם הייתה נואמת ומרצה, כולל במכון הסמית'סוניאן, בקונגרס העולמי לסקסולוגיה ובאוניברסיטאות רבות ובכנסים מקצועיים.
ב-2004, היא פרסמה ספר בשם How to Tell a Naked Man What to Do.
בשנת 2014, היא החלה הפקת סרט דוקומנטרי שנקרא While You Were Gone: The Untold Story of Candida Royalle על החיים שלה, ועל החיפוש אחר אימה הביולוגית, שאותה היא לא ראתה מאז שהיא ננטשה על ידה בגיל 18 חודשים. הפרויקט היה עדיין בהפקה בעת מותה של רויאל, אבל כמעט כל הקטעים כבר צולמו, ועדיין ייתכן שהסרט ייצא בעתיד.
אלבום EP בשם Candida Cosmica יצא ב-2015, שיתוף פעולה בין רויאל ופטריק קאולי מאמצע שנות ה-70.
ארגונים
רויאל הייתה חברה באגודה האמריקנית למחנכי, יועצי ומטפלי מין, ומייסדת וחברת דירקטוריון של פמיניסטיות למען חופש הביטוי.
חיים אישיים
בשנות ה-1980 היא הייתה נשואה למפיק פר סיוסדט. במאי 2006, רויאל הודיעה כי היא מאורסת. היא נפטרה במאטיטוק שבניו יורק. ב-7 בספטמבר 2015, בגיל 64, מסרטן השחלות.
קבוצת התרחבות
תהליך הצטרפות לליגה קיימת שונה מליגה לליגה, אך העקרונות דומים. כתנאי ראשון, הליגה צריכה להיות נכונה להתרחב, משמע לתת או למכור זיכיונות חדשים לקבוצות חדשות. קבוצת התרחבות חייבת לקבל את הסכמתן של הקבוצות הקיימות להצטרפותה על פי נתוניה הספציפיים; לצורך כך עליה להתבסס ברוב המקרים בעיר שבה ובסביבתה אין קבוצה קיימת (או במקרים מעטים - לצד קבוצה קיימת בשוק גדול במיוחד שיכול להכיל קבוצה נוספת), ולהוכיח לקבוצות הקיימות שיש לה תועלת שיווקית לליגה ובסיס קהל פוטנציאלי. כמו כן עליה לשלם לקבוצות הקיימות דמי זיכיון, שבליגה מקצוענית ראשית בצפון אמריקה יכולים להגיע למאות מיליוני דולרים.
איוש הסגל של קבוצת התרחבות מתחיל בדראפט התרחבות - תהליך שבו ניתן לקבוצות הקיימות "להגן" על חלק מסוים מסגל השחקנים שלהם הנמצאים תחת חוזה, כאשר האחרים "נחשפים" לבחירה עבור הקבוצה החדשה. הקבוצה החדשה בוחרת את השחקנים שהיא רוצה מבין השחקנים שנחשפו על ידי הקבוצות האחרות. מטבע הדברים בוחרות הקבוצות הקיימות לחשוף לבחירה את השחקנים שהן רואות כפחות טובים וחשובים בסגל שלהן, כך שברוב המקרים מתחילה קבוצת ההתרחבות את דרכה עם סגל חלש יחסית, ומתקשה בשנותיה הראשונות.
קבוצת ההתרחבות יכולה להוסיף לאחר מכן שחקנים נוספים מבין השחקנים החופשיים שלא מקושרים חוזית לאף קבוצה, לבחור שחקנים צעירים וחדשים לליגה בדראפט יחד עם הקבוצות הקיימות, או לקיים עסקאות החלפת שחקנים עם קבוצות אחרות.
בית התכשיטים
בית התכשיטים (באנגלית: Jewel House) הוא שמו של המוסד האחראי על שמירת תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת וכן שמו של המבנה מצוי כיום במצודת לונדון בו נשמרים התכשיטים.
היסטוריה
בשנת 1207 מונה לראשונה "שומר תכשיטי הכתר" (Keeper of the King's Jewels) האחראי על התכשיטים. עם השנים שונה התואר ל"ראש בית התכשיטים" (Master of the Jewel House) ובהמשך ל"ראש בית התכשיטים ושריון המלך" (Master and Treasurer of the King's Jewels and Plate) ול"שומר בית התכשיטים" (Keeper of the Jewel House).
בשנת 1378 שומר בית התכשיטים הפך אחראי על תכשיטי הכתר ושמר אותם בקופסה מיוחדת לה שני מפתחות - האחד נשמר בידי שומר בית התכשיטים והשני בידי הלורד הממונה על אוצר המדינה (Lord Treasurer).
מאז ייסוד המנזר בשנת 1050 ועד שנת 1303 נשמרו אוצר המדינה וכן תכשיטי הכתר בחדר לחם הקודש (Chamber of the Pyx) של מנזר וסטמינסטר. החל משנת 1255 נשמרו תכשיטים חדשים שנוצרו במצודת לונדון, אולם יתרת התכשיטים נותרו במנזר וסטמינסטר. לאחר ניסיון גנבה של התכשיטים על ידי ריצ'רד דה פודנקוט בשנת 1303 הועברו מרבית תכשיטי הכתר ואוצר המדינה למצודת לונדון, אף שחלקם נותרו במנזר וסטמינסטר עד שנת 1643. בעקבות המעבר למצודה נבנה בית תכשיטים חדש בסמוך למגדל הלבן בשנת 1378.
בשנת 1665 הוצגו לראשונה התכשיטים לציבור הרחב, תמורת תשלום.
בשנת 1782 עבר משק בית המלוכה ארגון מחדש, ואגף בית התכשיטים בוטל, וסמכויות שומר בית התכשיטים עברו למשרד הלורד צ'מברלין אשר מינה את ה"אחראי על התכשיטים" (Officer of the Jewels and Plate).
בשנת 1669 הועברו התכשיטים למגדל מרטין שבמצודה, ושם הם נשמרו עד שנת 1842 עת נבנה מבנה חדש עבור התכשיטים בסמוך למגדל. מבנה זה לא התאים למטרתו, ולכן הועברו התכשיטים למבנה חדש שנבנה עבורם - בקומה העליונה של מגדל וייקפילד בשנת 1869. התכשיטים נותרו במבנה זה עד שנת 1967 עת הועברו למבנה הנוכחי.
הוצאת התכשיטים מבית התכשיטים
ניתן להוציא את התכשיטים מבית התכשיטים, הדבר מבוצע בהוראת הלורד צ'מברלין בלבד. ההוראה ניתנת על ידי סגנו, החותם על קבלה עבור התכשיטים. רק תכשיטן הכתר יכול להוציא את התכשיטים מתיבותיהם, והדבר נעשה לרוב תחת שמירה הדוקה.
התכשיטים מוצאים לצרכים טקסיים בלבד. בשלהי מלחמת העולם הראשונה, שנת 1917 הוצאו התכשיטים מבית התכשיטים מחשש להפצצות וכך גם בשנים 1939–1947, בשל חשש שהתכשיטים יפגעו במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה.
המבנה כיום
בית התכשיטים הנוכחי נבנה בשנים 1966 -1967 באגף המערבי של מגורי החיילים בבניין ווטרלו שבמצודה. אגף זה, שנפתח בשנת 1967, כלל כספת תת-קרקעית שבה איפשרו למבקרים לצפות בתכשיטים בעוברם סביבם. סדרנים מנעו צפייה איטית בתכשיטים בשל המוני הצופים, אולם גלריה מוגבהת מרוחקת במעט מהתצוגה איפשרה צפייה איטית יותר. אולם תכשיטים זה היה מיועד לכמיליון מבקרים מדי שנה, אולם בפועל ביקרו בו למעלה משני מיליון מבקרים מדי שנה. בשל הצורך בהרחבת בית התכשיטים נבנה בשנים 1992–1994, באגף חדש של מגורי החיילים ווטרלו, אולמות תצוגה חדשים שיכלו להכיל למעלה מ-1,000 מבקרים בו זמנית. אולמות תצוגה אלה מצויים בקומת הקרקע, ושטחי התצוגה בהם גדולים פי שלושה משטחי התצוגה בבית התכשיטים משנת 1967. המבקרים מוסעים על פני מדרכה נעה סביב קופסאות התצוגה - דבר המאפשר שליטה על קצב הצפייה ומאפשר ל-2,500 מבקרים מדי שעה לצפות בתכשיטים.
תאורת סיבים אופטיים הותקנה בקופסאות התצוגה ומאפשרת תאורה מיטבית.
תכשיטי הכתר הועברו לאולם התצוגה החדש ב-9 בינואר 1994, והאולם נחנך בידי המלכה אליזבת השנייה ב-24 במרץ 1994.
אבטחה
משמר מצודת לונדון (the Tower Guard) אחראי על המצודה כולה. משמר זה מתחלף מעת לעת, ומהווה חלק מהיחידה האחראית על שמירת ארמון בקינגהאם. משמר המצודה מתגורר במגורי החיילים ווטרלו מאז שנת 1845 וכולל 22 שומרים. בנוסף שומרים על המצודה שומרי מצודת לונדון (Yeomen Warders) המתגוררים במצודה. גוף משמר זה שומר על המצודה מאז שנת 1485, וכולל כיום כ-40 שומרים.
סרפד
סִרפָּד (שם מדעי: Urtica), סוג המכיל בין 30 ל-45 צמחים בעלי פרחים ממשפחת הסרפדיים, שתפוצתם קוסמופוליטית, אך כוללת בעיקר אזורים בעלי אקלים ממוזג. מרבית המינים בסוג זה הם צמחים רב-שנתיים ועשבוניים, אולם חלקם חד-שנתיים ומיעוטם דמוי-שיח. מרבית מיני הסרפד מכוסים בשערות צורבות, היכולות לגרום לגירוי המתבטא באדמומיות ובתחושת גירוד, לאחר חיכוך בהן. שערותיהם של מרבית המינים מכילות רעלנים, ביניהם חומצה פורמית, סרוטונין והיסטמין; עם זאת, מחקרים שבוצעו ב-2006 (Fu et al) מצאו כי שערותיו של המין Urtica thunbergiana מכילות דווקא חומצה טרטרית וחומצה אוקסלית.
פעולת הצריבה של הסרפד מתאפשרת מכיוון שהשערות הצורבות שעל העלים הן נוקשות, שבירות וחלולות, ובעת הדקירה נשבר קצה השערה, ולעור מוזרק החומר הצורב, במעין פעולת מחט של מזרק. לסרפד יש תכונות רפואיות, שהיו ידועות כבר בימי קדם. השתמשו בו לריפוי מחלות דם, מחלות בדרכי השתן, מחלות בכליות, ומחלות ראומטיות.
Dancing Queen (אלבום)
Dancing Queen (בעברית: מלכת הריקודים) הוא אלבום האולפן ה-26 של זמרת הפופ האמריקנית, שר. האלבום יצא לאור ב-28 בספטמבר 2018, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר רקורדס.
סרפד
גובהם של הסרפדים נע בין 10 ל-250 סנטימטרים.
Dancing Queen (אלבום)
האלבום כולו מכיל גרסאות כיסוי לשירים של להקת הפופ השוודית אבבא, כאשר כותרת האלבום מתייחסת ללהיטם "Dancing Queen", שיצא בשנת 1976. האלבום נעשה בהשראת "מאמה מיה! Here We Go Again" שיצא בסמוך לצאתו בו מככבת שר.
סרפד
בישראל גדלים ארבעה מינים מהסוג סרפד, מהם שלושה מינים חד-שנתיים ומין אחד רב-שנתי (סרפד החולה):
Dancing Queen (אלבום)
עם יציאתו נכנס האלבום למקום השלישי במצעד הבילבורד 200 עם מכירות של למעלה מ-150 אלף עותקים בשבוע הראשון, הפך לשבוע הבכורה הטוב ביותר של שר בכל הקריירה, בגיל 72.
סיבוב הופעות
כדי לקדם את האלבום, יצאה שר ב-21 בספטמבר 2018, לסיבוב ההופעות השישי שלה, "Here We Go Again Tour", אשר הסתיים ב-מרץ 2020. זהו סיבוב ההופעות העולמי הראשון של שר מזה שני עשורים.
קונדואה
קונדואה (Kondoa) הוא אתר המשתרע על פני 2,336 קמ"ר בצפון מרכז טנזניה, בין הערים ארושה ודודומה. האתר כולל כ-200 עד 450 מערות, מסתורי סלע וצוקים, שבחלקם התגלו ציורי סלע שהמוקדמים שבהם מוערכים כבני למעלה מ-1,500 שנים. הציורים שנחקרו לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-20 בידי החוקר הבריטי לואיס ליקי, מתארים אנשים, בעלי חיים, סצינות ציד ודוגמאות גאומטריות. בשנת 2006 הכריז ארגון אונסק"ו על האתר כאתר מורשת עולמית.
האתר
קונדואה שוכנת באזור ערבות המסאי והצוקים שבצידו המזרחי של השבר הסורי-אפריקני, והיא משתרעת על פני גבעות סלעיות. הציורים שוכנים על פסגות הגבעות, וייתכן שאתרים אלה שימשו כמקומות מסתור או פרישה בעת התקפות המסאי. חלק מהמערות שימשו עד לאחרונה כמקומות מסתור לבני אדם, אשר נטשו את המישורים בעת העונות הגשומות. חלק ניכר מהאתרים פונים לכיוון מזרח, וצופים אל השמש הזורחת. נכון לשנת 2006 תועדו 193 אתרים בהם התגלו ציורי סלע, ואלה ערוכים בשישה צברים. לחלק מהאתרים נודעת גם כיום משמעות מסורתית וטקסית בקרב האוכלוסייה המקומית, ונערכים בהם טקסי חניכה, רפואה, טקסים להורדת גשם ועוד. עם זאת, אין קשר הכרחי בין ציורי הסלע לאתרים אלה - בחלק מהאתרים הטקסיים אין ציורים כלל, וייתכן שציורים נוספו לאתרים דתיים קיימים.
ציורים אדומים מוקדמים
הציורים האדומים בקונדואה שוכנים בקצה ההתפשטות הצפוני של הציידים-לקטים באפריקה הדרומית. הם מתארים בני אדם שלהם דמויות מוארכות ובעלי חיים, חלקם בקווי מתאר בלבד ואחרים אגב צביעת הדמויות. קיימות גם דמויות בשני גוונים או יותר, אך אלה נדירות. חלק מהדמויות האנושיות עוטות מסיכה שייתכן ושימשה ציידים, ולעיתים קרובות בלווית חץ וקשת או בעלי חיים, במה שנראה כסצינות ציד. בעלי החיים הנפוצים ביותר בציורים הם אנטילופות אך גם פילים וג'ירפות מתועדים. בין הציורים דוגמאות גאומטריות של מעגלים הערוכים זה בתוך זה, עם קווים הקורנים מהם. הציורים צוירו זה על גבי זה ומייצגים תרבות מתמשכת שייתכן ונהגה משך אלפי שנים. ליקי תיארך את הציורים בשנת 1951 למועד מוקדם שלא זכה להסכמה בקרב חלק מעמיתיו, ונכון לשנת 2006, סוגיית תיארוך הממצאים נותרה פתוחה.
ציורים מאוחרים בשחור ובלבן
ציורים בשחור ובלבן מאוחרים לציורים האדומים והם מתארים קווים, מעגלים, ריבועים, נקודות וסימנים נוספים. הציורים מתארים גם חיות בית וסצינות ציד שוב אינן מופיעות בהם. ככלל, ציורים אלה פחות מתוחכמים מהציורים האדומים וחלקם צוירו על גבי האחרונים. ציורים אלה מיוחסים לרועים חקלאים שהגיעו לאזור לפני כ-1,500 שנים, וגרמו לעקירתם של חלק מהציידים-לקטים ששכנו בו, אך גם לגביהם קיימת חוסר ודאות באשר לתיארוכם, וייתכן ששני הסגנונות התקיימו זה לצד זה.
דוד שוב
ביוגרפיה
דוד שוב נולד למשפחה מאנשי חסידות בוהוש במוינשט, רומניה, ב-1854. עד גיל 18 התחנך בבית מדרש, ואחרי שהתחתן התמחה במקצוע השחיטה, שבו עסק במוינשט.
כבר ב-1875 ניסה, יחד עם שני ידידיו, דוד בוקששתר וזידל ארדני, לעלות לארץ ישראל. הם קיבלו את ברכת הדרך מר' יצחק מבוהוש ונסעו לבולגריה, להשתדל בפני הפאשה העות'מאני שימליץ לממשל הטורקי לאפשר להם לקבל אדמות בארץ ישראל. ואולם, בעצתו של הפאשה הם נמנעו מלהגיש בקשתם בשל הנסיבות הפוליטיות באותה תקופה: המלחמה שעמדה לפרוץ באותה עת בין טורקיה לרוסיה.
בט"ו באב ה'תרמ"א (1881) דוד שוב ייסד ברומניה את "חבורה יישוב ארץ-ישראל על ידי עבודת אדמה". לשם כך הוא ביקש תמיכה מארגון כי"ח בפריז ומארגונים יהודיים נוספים (כמו כי"ח בלונדון) אך לא זכה למענה מהם. לאחר שארגן כ-30 משפחות שהסכימו לעלות לארץ, קיבל על עצמו להיות נציגם ויצא בי"ט בכסלו ה'תרמ"ב (1882) לקושטא בדרכו להכנת התשתית ההתיישבותית בארץ ישראל. בקושטא הוא נפגש עם החכם באשי ר' משה הלוי, וביקש את עזרתו בהשגת אישור מטעם הממשל הטורקי. הלוי ארגן פגישה בביתו יחד עם רופאו של הסולטאן, השר אליאס. הלה הציע לדוד שוב שלא לפנות בבקשה רשמית, אלא פשוט לעלות ולקנות בכספו אדמות בארץ. השר אליאס הבטיח מצדו לשכנע את הסולטאן לוותר על המסים בשנים הראשונות להתיישבותם בארץ.
בכ"ט בטבת תרמ"ב (1882) הגיע דוד שוב לבית דודו הרב יוסף אריה הכהן בצפת, והחל מייד לחפש באזור אדמות לקנייה.
בהמשך הוא שלח מכתב לאגודתו ברומניה בו ביקש אישור לקניית האדמה. חברי האגודה שלחו את דוד בוקששתר, שהיה בקיא בעבודת האדמה כדי לבדוק את ההצעה. דוד שוב ובוקששתר סיירו גם באזור ירושלים, בשפלה ובאזורים אחרים, ולבסוף החליטו על רכישת אדמות גיא אוני ליד צפת; הקנייה בוצעה בכ"ח באב תרמ"ב (1882).
לאחר הקנייה נאספה קבוצה של 44 משפחות, בהן: עשרים ושתיים מן העיר מוינשט (בהן אחותו ובעלה, מרדכי ברנשטיין), עשר מהן מברלאד, שמונה מגאלאץ ומשפחה אחת מפוקשאן - בסה"כ 228 נפשות.
דוד שוב הנהיג את המתיישבים שנשארו עמו בראש פינה, ועבד גם הוא בעבודת אדמה.
ב-ה'תרמ"ו (1886) מונה על ידי הברון רוטשילד לשמש כמנהל בית הספר של המושבה, ובה הנהיג לראשונה שיטת לימוד חדשה שנקראה "עברית בעברית". על הקשיים שבהנחת שיטה זו כתב דוד שוב בספרו כך:
שוב פעל להקמת ספרייה במושבה, אך ללא הצלחה רבה.
בשנת ה'תרנ"א (1891) עבר לנהל את המושבה החדשה, משמר הירדן, ואף יצא לאירופה כדי לאסוף עבורה תרומות. לאחר שובו מונה על ידי פקידות הברון לנהל את המושבה עין זיתים.
בשנת ה'תרנ"ו (1896) נסע לברלין כדי לנהל תערוכה ארץ-ישראלית שהוצגה בתערוכת התעשייה בברלין. כשיצא לאור ספרו של הרצל, "מדינת היהודים", נסע לבקרו בווינה, ומאז נקשרה ביניהם ידידות אמיצה והוא היה ממלוויו בעת ביקורו בארץ ישראל בסתיו 1898.
לאחר שובו מברלין ניסה להקים טחנת קמח בצפת, אולם נכשל בניסיונו זה ושקע בחובות. על מנת לפרוע חובותיו החליט לנסוע לארצות הברית, שבה עסק בעידוד עלייה לארץ ובה הקים מוסדות חינוך: גן ילדים בעיר ניו יורק ותלמוד תורה בעיר הרטפורד, ובהם הנהיג את שיטת הלימוד שפיתח, עברית בעברית.
בשנת 1908 חזר לארץ והיה למזכיר המושבה זכרון יעקב. אחר כך עבר לירושלים ולימד עברית בבית הספר של כי"ח. בין השנים 1920–1928 ניהל את בית היתומים "עזרת הגליל".
בכ' באדר ה'תרצ"ח (1938) נפטר דוד שוב בירושלים והובא לקבורה בראש פינה.
דוד שוב העיד בספרי זיכרונותיו כי את חיבתו לארץ ישראל ואת משיכתו לרעיון יישוב הארץ הוא שאב מדודו, ר' יוסף אריה הכהן, אשר עלה לארץ כבר בשנת 1863, והתיישב בחיפה ולאחר מכן בצפת; וכן מספריו של ר' צבי הירש קלישר, וממאמריו של דוד גורדון שהתפרסמו בעיתון "המגיד". ספריו מהווים מקור חשוב להכרת היישוב היהודי בגליל בימיו.
הרחוב הראשי בראש פינה נושא את שמו.
יחידת רימון (1970)
יחידת רימון (נקראת גם סיירת רימון) הייתה יחידה מובחרת בצה"ל הכפופה לפיקוד הדרום, אשר פעלה לסירוגין משנת 1970 עד 2005 ותפקידה העיקרי היה לחימה בטרור הפלסטיני ברצועת עזה.
היסטוריה
בשנת 1970 הטיל אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון, על סרן מאיר דגן, יוצא סיירת צנחנים ומפקד פלוגה באחד מגדודי החטיבה, להקים יחידה ללחימה בטרור ברצועת עזה. יחידה זו הייתה מודל מוקדם ליחידות המסתערבים (יחידת דובדבן וימ"ס) של היום וביצעה פעילות דומה. לימים העיד דגן כי לוחמי היחידה הוכשרו בירי מהיר באקדחים מסוגים שונים ואומנו להגיב מהר תחת אש. על חיילי היחידה הוטל לפעול בשטח הרצועה, בדגש על המרחבים האורבניים, יחד עם אנשי שב"כ, במטרה לאתר, לעצור ולחסל מחבלים. פעילות היחידה הייתה שנויה במחלוקת, על פי עדותו של דניאל עוקב. בשנת 1971 הוביל דגן את לוחמי היחידה במבצע "תעשייה", במהלכו התחזו הלוחמים לניצולי ספינת דיג טרופה שהגיעו מלבנון לרצועת עזה והצליחו להרוג את בכיר המחבלים ברצועת עזה באותה עת.
היחידה הועברה לחטיבה מרחבית הבקעה בזמן ארץ המרדפים בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 והמשיכה לפעול כמחלקת הסיור של החטיבה עד שנת 2005, אז הועברה לאחריות גדוד "נצח יהודה" (הנח"ל החרדי) ופעלה שם כמחלקת סיור.
שם היחידה
גרסה אחת למקור שמה של היחידה הוא באירוע בו מצאה היחידה מצבור של רימוני יד ששימשו את המחבלים. במקום לפוצץ אותם פיצוץ מבוקר או פשוט להחרימם, החליטו ביחידה למלכדם באמצעות קיצור פתיל ההשהייה של הרימונים מזמן של 5 שניות לשנייה אחת בלבד. כאשר המחבלים ניסו מאוחר יותר להשתמש ברימונים הללו כנגד כוחות צה"ל, רבים מהם התפוצצו להם בידיים. עם זאת, האלוף במיל' מאיר דגן, מקים היחידה ומפקדה, ציין כי הסיפור הוא רק מיתוס, והיחידה קרויה על שם עץ הרימון.
Far Cry
Far Cry הוא משחק מחשב מסוגת משחקי היריות בגוף ראשון של חברת Crytek (קרייטק). המשחק יצא במרץ 2004 ונחשב למשחק הראשון מהדור החדש של אותה תקופה. התחום החזק ביותר של המשחק הוא היכולת לתאר סביבה חיצונית רחבת היקף, עם צמחייה עשירה, מקווי מים ריאליסטיים ואפקטים של תאורה. בנוסף, משתמש המשחק במנוע פיזיקלי התורם לתחושת הריאליזם בזמן המשחק.
למשחק מצורפת תוכנת עריכה המאפשרת יצירת עולמות חדשים, הכוללים דמויות, כלי רכב, כלי תעופה ועוד. תוך כדי יצירת העולם החדש אפשר גם לשחק בו ולבחון אותו.
המשחק נחשב גם לחדשני מבחינת האינטליגנציה המלאכותית הגבוהה של הדמויות שבו. הדמויות יודעות לשתף פעולה ומגיבות לרעשים ולאירועים.
גרסת ה-Xbox של Far Cry יצאה ב-27 בספטמבר 2005 ונקראה "Far Cry Instincts". מאוחר יותר יצא ל-Xbox 360 המשחק "Far Cry Instincts Predator", שכלל את הקמפיין המקורי של Far Cry וקמפיין חדש נפרד. Far Cry 2, משחק ההמשך, יצא באוקטובר 2008 ועלילתו אינה קשורה למשחק זה. גם העלילה של המשחק השלישי שיצא בסוף 2012 לא קשורה לשני הקודמים.
המשחק זכה בשעתו לציונים גבוהים מצד מבקרי משחקים ולהערכה מצד קהילת הגיימרים. המשחק נחשב לאחד מכותרי הפעולה הטובים ביותר של שנת 2004 לצד Half Life 2 ו-Doom 3.
בשנת 2008 יצא סרט קולנוע המבוסס על המשחק. הדעות על הסרט היו חלוקות ולא שילב את הסיפור מהמשחק.
עלילה
גיבור העלילה הוא ג'ק קרוור, לשעבר חייל בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, וכיום בעל יאכטה קטנה שאיתה הוא מספק שרותי שיט. הסיפור מתחיל כאשר ג'ק נשכר על ידי עיתונאית בשם ואל כדי שייקח אותה לאי טרופי נידח באוקיינוס השקט שם ברצונה לסקר את שרידי הבסיסים היפניים מתקופת מלחמת העולם השנייה. האנשים הנמצאים באי מתגלים כלא ידידותיים במיוחד, הם מנסים לחסל את ג'ק וואל ומפרידים ביניהם, ומפוצצים את היאכטה של ג'ק. וואל מתגלה כבעלת כישורים החורגים מאלו של עיתונאית רגילה ובהמשך מתגלה כי היא בעצם סוכנת CIA. בתחילת המשחק מוצא עצמו השחקן נלחם מול שכירי חרב חמושים היטב, ועם התקדמות העלילה הוא מגלה בהדרגה את הסודות שצופן בחובו האי: האיים כולם הם ניסוי במוטציות הנערך על ידי מדען מטורף בשם ד"ר קריגר המשתמש בהנדסה גנטית ליצירת גזע על בשם הטריג'ן (מפלצות שג'ק בורח מהן בסרטון הפתיחה). במהלך המשחק נעזר ג'ק באדם מסתורי בשם דויל (Doyle) - אשר מתגלה כמרגל מה-CIA - כדי למצוא את ואל ובסוף לחסל את ד"ר קריגר.
"far cry" אינו רק משחק של התחמקות או התפרצות אלא גם של מחשבה. למשל, במצבים בהם שכירי החרב כלאו את הטריג'ן בכלובים: תוכלו להרוג את הטריג'ן אבל זה ימשוך את תשומת לבם של שכירי החרב. תוכלו גם לשחרר את הטריג'ן ולתת להם להרוג את שכירי החרב, גם תוכלו להרוג את שכירי החרב בלי לגעת בטריג'ן. וגם תוכלו להרוג את שכירי החרב "שנמצאים רק בחדר שאתה נמצא בו" לשחרר את הטריג'ן ולברוח לחדר הבא בו הטריג'ן יכולים לעזור לך (לא ברצון) להרוג את שכירי החרב הנמצאים בו ואחר-כך להרוג אותם.
LCD
LCD (תצוגת גביש נוזלי, ראשי תיבות באנגלית של Liquid Crystal Display) היא טכנולוגיית צגים דקים העשויים ממספר מקטעים. בדרך כלל, כל מקטע מהווה מרכיב צבע אחד של פיקסל. יתרונותיו העיקריים, העובי הדק וצריכת אנרגיה נמוכה, הפכו את הטכנולוגיה למתאימה לשימוש במכשירים אלקטרוניים ניידים המופעלים באמצעות סוללה. יתרונות נוספים של עובי קטן, משקל נמוך, רוחב וגודל תצוגה וכן קלות ההתקנה, נותנים לטכנולוגיה עדיפות גם לייצור צגי מחשב וטלוויזיות.
כל מקטע (או תת-פיקסל) בצג מורכב מאוסף מולקולות הגביש הנוזלי, הנתונות בין שתי אלקטרודות שקופות, ובין שני מקטבים אשר בדרך כלל מצויים בקיטוב אנכי זה לזה. ללא מולקולת הגביש, אור שיעבור דרך אחד המקטבים, ייחסם על ידי השני. מולקולות הגביש מסתדרות בסיבוב כך, שאור שיעבור דרכם ישנה את קיטובו בהדרגה ויוכל לעבור דרך המקטב השני.
מולקולות הגביש הן בעלות צד חיובי וצד שלילי מבחינה חשמלית. כאשר מופעל שדה חשמלי (על ידי מתח באלקטרודות) יסתובבו המולקולות כתוצאה מהכוח האלקטרוסטטי. שינוי זווית המולקולות יגרום לשינוי קיטוב האור, כך שחלק מהאור ייחסם במקטב. רמת המתח המופעל באלקטרודה שולטת על מידת האור העובר.
היסטוריה
הפיתוח הראשוני היה פתרון של תצוגה מונוכרומטית לאור יום של ספרות, בעיקר עבור שעונים דיגיטליים. התצוגה ניצלה את העובדה שאור שעובר בגבישים מסוימים משנה את מישור הקיטוב שלו לפי המתח המופעל על הגביש. הטכנולוגיה התפתחה במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 לטכנולוגיה הנפוצה במערכות דיגיטליות, כמסכי מחשב, טלוויזיה, מצלמות ונגני מוזיקה דיגיטליים. טכנולוגיה זו הומצאה והוצגה לראשונה על ידי חברת שארפ היפנית שהיא גם בעלת הפטנט לייצור בטכנולוגיה זו. הדגמים הראשונים שעשו שימוש בטכנולוגיית LCD היו שעונים דיגיטליים ומחשבונים אלקטרוניים שהוצגו על ידי שארפ ב-1973.
שליטה ישירה
בתצורה הפשוטה ביותר, כל אלקטרודה מחוברת ישירות למעגלי הבקרה. צורה זו מתאימה למחשבונים או שעוני יד דיגיטליים, והיא מבוססת בדרך כלל על רכיב אלקטרוני בשם Seven Segment Display, אשר מסוגל להציג כל סיפרה בין 0–9 (ואת הסמלים ההקסדצימלים A-F) באמצעות הדלקה וכיבוי של 7 מקטעים נפרדים (ראו תמונה משמאל/למעלה). בצג מחשב או טלוויזיה בהם ישנם יותר ממיליון סגמנטים (תת-פיקסלים) לא סביר לשלוט בכל אחד בנפרד ולכן פותחו שתי שיטות להתגבר על כך: מטריצה פסיבית ומטריצה אקטיבית.
מטריצה פסיבית
מטריצה פסיבית היא מערך פשוט של אלקטרודות שקופות המונחות על לוחות הזכוכית העוטפות את הגבישים הנוזליים במסך – על לוח זכוכית אחד מולבשות אלקטרודות אופקיות (שורות) ועל האחר מולבשות אלקטרודות אנכיות (טורים). שתי האלקטרודות מחוברות למעגל חשמלי משולב. על מנת להאיר פיקסל מסוים במסך נשלח מטען בשורה ובטור המתאים לפיקסל. כאשר המטענים נפגשים באותו פיקסל הגביש משנה את זוויתו ומאיר את הפיקסל. בדרך זו מוארים הפיקסלים המתאימים על המסך ואנו חוזים בתצוגה בשלמותה. בעיות שנוצרות עקב שימוש בשיטה זו היא זמן תגובה נמוך ומתח לא מדויק שנשלח לאלקטרודות. זמן התגובה הנמוך מתבטא ביכולת המסך לרענן את התצוגה. דוגמה קלאסית לכך היא גרירת העכבר לרוחב המסך וצפייה במין "שובל רפאים" שנוצר עקב אי היכולת לרענן את המסך במהירות מספיקה. הבעייתיות במתח מתבטאת בירידה בחדות של המסך, כיוון שמטען המתח שנשלח מסובב את הגביש באותו הפיקסל, המתח מסובב חלקית גם את הגבישים מסביב לאותו הפיקסל, מה שמביא לירידה בחדות ולתמונות מעט מעורפלות.