cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בר יוחאי (פיוט)
לחנים
הלחן המפורסם בכל עדות ישראל הוא לחן מזרח אירופאי, בקרב עדות מסוימות יש גרסאות אחרות ללחן זה.
בין החסידים ישנם לחנים נוספים. לחן מפורסם הוא לחן חסידי עתיק, שהושר בחסידות רופשיץ, ורבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב שרו על בר יוחאי. לחן מפורסם נוסף הוא ניגון שמחה של חסידות קרלין מנינו של הבעל שם טוב, "ר' הערש בעל שמ'ס". בחסידות בויאן מושר לחן של החזן רבי פנחס ספקטור (ר' פיניע חזן) ובחסידות ויז'ניץ ישנו ניגון מהמלחין החסידי המפורסם ר' בעריש הורוביץ (ר' בעריש ווישווער). בחסידות בעלז מושר לחנו של המלחין לבית צאנז, ר' אביש מאיר ברנדסדורפר. בחסידות באבוב ישנו לחן של רבי בן ציון הלברשטאם, מקראקא שנת תר"פ וניגון נוסף, המושר בסעודות השבת. נוסף על כך ישנו לחן תימני ולחן ייחודי גם לקהילות גאורגיה. לחנים יחודיים יש גם ליהדות פרס, בכל עיר בפרס יש לכן אחר. לחן נוסף הוא לחן ירושלמי. בשנים האחרונות נפוץ גם לחן קצבי מקורי בעל גוון מזרחי, של הזמר משה לוי.
אוניברסיאדת קאזאן (2013)
אוניברסיאדת הקיץ ה-27 נערכה בקאזאן (שבטטרסטן, רוסיה). במשחקים אלו השתתפו 10,400 ספורטאים מ-162 מדינות שונות, באוניברסיאדה שהייתה לאירוע האוניברסיאדה הגדול ביותר אי פעם. לראשונה בתולדות האוניברסיאדה היא כללה גם סדרת פסטיבלים ואירועים חגיגיים שהתקיימו במקביל לתחרויות הספורט. זו האוניברסיאדה הראשונה שנערכה ברוסיה.
בחירת העיר המארחת
בחירתה של קאזאן לעיר המארחת, נעשתה לאחר הצבעה במטה הפדרציה הבינלאומית לספורט אוניברסיטאי, בבריסל, במאי 2008. מול קאזאן התמודדו על האירוח, הערים ויגו הספרדית וקוואנגג'ו מקוריאה הדרומית.
קאזאן זכתה ב-20 מתוך 27 קולות של חברי הוועדה הבוחרת. קאזאן התמודדה זו הפעם השנייה על אירוח האוניברסיאדה, לאחר שנכשלה בהתמודדות על אירוח האוניברסיאדה ב-2011, שנערכה לבסוף בשנג'ן.
ההכנות לאוניברסיאדה
התכנון היה לבנות 64 מרכזי ספורט עבור האוניברסיאדה. הגדולים והחשובים שבהם הם: כמו כן, שופץ אצטדיון רובין קאזאן, הורחבו קווי המטרו בעיר וקווי תחבורה נוספים, ונוסף טרמינל לנמל התעופה הבינלאומי של קאזאן. החלה הפצה של ירחון באנגלית "The Kazan Herald". היקף ההשקעות בעיר לקראת האירוע מוערך בכ-68 מיליארד רובל (כ-3 מיליארד דולר).
ישראל באוניברסיאדה
המשלחת הישראלית כללה 40 ספורטאים, שהתמודדו בתשעה ענפי ספורט שונים, לרבות הנבחרת האולימפית בכדורעף חופים.
ספר המדבר בארץ ישראל
סְפַר המדבר בארץ ישראל הוא אזור גאוגרפי המפריד בין מדבר הנגב ומדבר יהודה ובין החבל הים תיכוני שבו האקלים לח יותר. ספר המדבר בארץ ישראל מהווה רצועה צרה שכיוונה צפון-דרום בסמוך לגבול מדבר יהודה, ומזרח-מערב בסמוך לגבול הנגב. לספר המדבר מאפיינים גאוגרפיים, אקולוגיים והיסטוריים המבדילים אותו הן מאזור המדבר והן מהאזור הים תיכוני.
ספר מדבר השומרון
ספר מדבר השומרון תחום במערבו על ידי קמר תרצה, שבונה את הרי השומרון. גובהם של הרים אלה מגיע לכ-800 מ' בממוצע מעל פני הים (הר עיבל 940 מ') וזו הסיבה שהמדבר הנוצר ממזרח להם מתון יותר ממדבר יהודה המצוי מדרומו. מדבר השומרון, או 'ספר השומרון', סובל פחות מהתופעה הקרויה "מדבר בצל הגשם", שכן הרי השומרון אינם גבוהים דיים כדי לעצור את הגשמים ואלה מצליחים לרדת מזרחה להם. מדרונות הרי השומרון מתונים ופחות תלולים ממדרונות הרי יהודה, מה שתורם אף הוא לצמצום השפעתה של תופעת 'מדבר בצל הגשם'. בנוסף, קמר תרצה מתאפיין בפרצות ובבקעות וכך יכולים עננים לחדור דרכו מזרחה ולהמטיר גשמים. סיבה נוספת לכך שספר השומרון פחות צחיח ממדבר יהודה היא שהוא צפוני יותר וכמות המשקעים היורדת בו גדולה יותר.
ספר השומרון מתאפיין בקרקעות פוריות שהן קרקע סחף מהרי השומרון והוא מתאפיין בצומח האופייני לספר המדבר.
ספר מדבר יהודה
ספר מדבר יהודה מהווה רצועת מעבר בין הקמר של הרי יהודה לקער של מדבר יהודה. באזורים בהם יש על פני השטח סלעים קשים, דוגמת גיר, נפוץ נוף של טרשונים, גושי סלע הבולטים מעל פני הקרקע. טרשונים אלו נוצרים בתהליכי המסה קרסטית. ממזרח לרצועת הספר, ברמת מדבר יהודה, הנוף הופך למתון יותר ובנוי מגבעות. קיומם של סלעי משקע רכים באזור זה, דוגמת קירטון, קובע את תצורת הנוף שם.
ספר מדבר הנגב
חוקרי הגאולוגיה הראשונים באזור היו פיקרד וסלמוניקה, שביצעו את מחקרם בשנת 1935. התוצאות פורסמו בכתב העת Journal of the Palestine Oriental Society. המטרה הייתה למצוא מקומות בהם הסיכויים למציאת מים גבוהים. המסקנה הייתה כי "קו עזה - באר שבע הוא בעל נתונים גאולוגיים מועדפים להתפתחות נביעות" בקידוחים שנערכו באזור נמצא מבנה גאולוגי המתאים להצטברות מי תהום. מכאן גם בארות המים שבאזור.
אחת התגליות הקשורות לספר המדבר שמצפון לנגב היא קיומו של קניון באר שבע-עזה - קניון עמוק בין עזה לבאר שבע, המכוסה כיום בסלעי משקע צעירים. מקורו של הקניון הוא בתוואי הזרימה של קניון נהר קדום, שנוצר בתקופת המיוקן, בעת האירוע המסיני כאשר הים התיכון התייבש כמעט לחלוטין. תוצאות זרימתו הקדומה באים לידי ביטוי בעיצוב הנוף של "אגן נחלי באר שבע". לאחר שהים התיכון התמלא מחדש החלו בקעת באר שבע ואגן נחל הבשור להתמלא בקרקע לס שהגיעה לשם בעזרת הרוח ובמשקעים נהריים (חלוקים וקונגלומרטים), וזהו הנוף הנוכחי.
הצומח
ספר המדבר בארץ ישראל מאופיין במיעוט גשמים - ממוצע של 100 עד 400 מ"מ בשנה ואי-ודאות לגבי פיזור המשקעים לאורך השנים, במשך השנה ובמקומות פיזור הגשם. עקב כך, במרבית השנים כמעט ולא נראית בנוף צמחייה רצופה. יוצאות מהכלל שנים גשומות במיוחד בהן "מתכסה המדבר במרבדי ירק ובצמחי פריחה מרהיבי עין". כך היה למשל, בשנים 1980/1981 ו-1985/1986.
מבחינה פיטוגאוגרפית שייך ספר המדבר לאזור האירנו-טורני, לעומת רוב חלקי ארץ ישראל השייכים לאזור הים-תיכוני. אופייניים לאזור כמות הגשמים ומזג האוויר: בקיץ חם ויבש והחורף קר מאוד ומושלג. תכונה אחרונה זו מצויה בארץ ישראל רק בהרי הנגב המרכזיים.
רוב צמחי המדבר גדלים באזורים אליהם נקווים המים המעטים, היורדים בגשמים הלא-סדירים. לכן ניתן למצוא את ריכוזי הצמחים למרגלות הוואדיות ובתוך הערוצים. עצים בודדים נראים גם בנוף ספר המדבר, במדרונות שאינם חשופים לרוחות.
תכונה אופיינית לצמחים בספר המדבר היא ה"בשרניות" שלהם. העלים עבים וכאשר פוצעים אותם נוזל מהם ריר. אשר ליעודה של תכונה זו, קיימת סברה כי המטרה אינה לספק מים לצמח בזמן שאין הוא מוצא מקור ליניקה, אלא "למהול מלחים או חומצות הנמצאות בריכוז גבוה ברקמותיהם". ההוכחה לכך היא שכמות המים שצמח בשרני מאדה ביום אחד עולה על כמות המים שהוא אוגר ברקמותיו.
בעלי החיים
בעלי החיים הנפוצים בספר המדבר הם זוחלים, שמגלים את כושר ההסתגלות המרבי לתנאי המקום. מעטות הן חיות הבר הנעות בספר המדבר, ותחום מחייתן נשאר ליד מקורות מים.
ספר המדבר בארץ ישראל הוא נתיב נדידת עופות מעצם מיקומו הגאופיזי על כתפי הבקע הסורי-אפריקני. מאות אלפי עופות דורסים, מאות אלפי חסידות ובסך הכל למעלה מ-200 מינים נודדים דרכו.
ספר המדבר מהווה גם בית גידול ייחודי לעופות יציבים ומקייצים שמקורם מאזורי תפוצה מדבריים או מדבריים למחצה. קיים שם שילוב של עולם חי ממוצא אפריקאי, אירופי ואסיאתי.
היסטוריה
ההתיישבות בספר המדבר הושפעה מיציבות השלטון המרכזי. בתקופות של שלטון חזק היו יישובים גם באזור ספר המדבר. לעומת זאת, שלטון חלש, מנע התבססות של יישובים באזורים אלו.
אחד המקומות הבודדים בספר המדבר שבהם נמצאו שרידי יישוב - יחסית גדול - הוא בערד הקדומה השוכנת מערבית לעיר ערד של היום. העיר מוזכרת במקרא כעיר הראשונה החשה באיום מצד בני ישראל הבאים ממדבר סיני: ערד נמנית עם הערים שספר יהושע (י"ב,י"ד) מספר כי נכבשו על ידי יהושע בן נון:
בתקופת ממלכת יהודה היווה אזור ספר מדבר יהודה חלק מרצועת המגן של הממלכה ונבנו לאורכו מצודות מגן.
בימי בית שני ולאחריהם הייתה כבר פריסה גדולה של יישובים באזור. חבל הארץ כונה במקורות ישראל "דרומא". לאחר מלחמת ששת הימים מצא שמריהו גוטמן בסוסיא עיר יהודית באזור מובהק של ספר במדבר.
בסקרים ארכאולוגיים שנעשו באזור גילו שרידים לדרכים רומאיות, כולל מסלול, אבני שפה ואפילו מדרגות בהר ליד היישוב הר עמשא. הדרכים הובילו מצפון ירושלים לדרום דרך הבשמים וממזרח ים המלח, עם מטעני מלח ומטעני אחרים מעבר הירדן לנמלי הים התיכון.
יישובים רבים נוספים הוקמו בתקופה הרומית ולאחריה בתקופה הביזנטית. אלו היו תחנות הדרכים במסלול של הובלת הבשמים היא דרך הבשמים. בסביבות התחנות התגלו גם שרידים רבים לקיום חקלאות עתיקה, בין השאר כרמי גפן.
התיישבות חקלאית
המחסור התמידי במים, התלות באספקת המים מהצפון, מעט הקידוחים שבוצעו באזור, תנאי האקלים וטיב הקרקע לא נתנו סיכויים טובים לפיתוח החקלאי של האזור. שלושת המצפים שהוקמו בנגב בשנת 1943 - בית אשל, גבולות ורביבים, הצליחו לנצל את המים המקומיים לצורך חקלאות. לאור הניסיון של הקיבוצים הוקמו בנגב היישובים אחד עשר הנקודות במוצאי יום כיפור 1946 ובהמשך משאבי שדה ושדה בוקר. יישוב חקלאי אחד והוא נבטים, הוקם עם אחד עשר הנקודות מזרחית מבאר שבע עם מערכת אספקת מים מקומית.
אחרי מלחמת ששת הימים הוקמו בדרום הרי חברון (באזור שמעבר לקו הירוק) היישובים כרמל, מעון, סוסיא ובית יתיר, שבשטח החקלאי המצומצם שהיה לרשותם גידלו עצי פרי וכרמי יין. הם קיבלו חלקת אדמה גדולה בבקעת ערד שם הם מגדלים גידולים חקלאיים רבים, בעיקר ממי קולחין של העיר ערד.
NW דגם B
דגם NW דגם B (באנגלית: Neuer Vierer Type B), היא מכונית בסגנון מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית, אשר משנת 1919 נודעה בשם טטרה ויוצרה באימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1901 יוצרו 2 יחידות שהיו קרויות "Neuer Vierer", אבל בשנת 1902 שם הרכב שונה ל-"type B". יוצרו 36 יחידות מסוג "NW סוג B".
אליפות העולם בטטריס קלאסי
אליפות העולם בטטריס קלאסי (באנגלית: Classic Tetris World Championship, ראשי תיבות: CTWC) היא טורניר ספורט אלקטרוני שנתי, שמארחת ה-Portland Retro Gaming Expo. הטורניר הושק בשנת 2010 במהלך הצילומים של הסרט Ecstasy of Order: The Tetris Masters כדי לקבוע מיהו שחקן הטטריס הטוב ביותר בעולם. בשנתיים הראשונות שלה, התחרות נערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה, אך הועברה לפורטלנד, אורגון בשנת 2012 והיא נערכה שם מאז מדי שנה (למעט 2020, אז היא נערכה באופן מקוון בשל מגפת הקורונה).
המתמודדים משחקים בגרסת נינטנדו של טטריס לNES משנת 1989 ובטלוויזיות CRT. השלבים האחרונים בטורניר משודרים בשידור חי באינטרנט עם תצוגה עילית לשיפור חוויית הצופה. בשנים הראשונות של הטורניר, ג'ונאס נויבאואר המנוח היה המתמודד המוביל, אשר הגיע לגמר בתשע השנים הראשונות של הטורניר וזכה במקום הראשון שבע פעמים.
בשנת 2020 שוחררה גרסה משופרת של טטריס אפקט, שכותרתה Connected, הכוללת מצב למשתתפים מרובים בשם "Classic Score Attack" המאפשר לשחקנים לשחק בצורה הדומה לפורמט המשחק של הטורניר בקונסולות מודרניות.
התחרות
התחרות מתקיימת במשך יומיים, כאשר סיבוב המוקדמות ביום הראשון והאירוע המרכזי בשני. למתמודדים מותר להביא בקר משלהם, אך עליו להיות בקר NES מקורי שלא עבר שינויים או בקר לא רשמי שנחשב לשחזור מספיר מדויק של בקר מקורי. בסיום התחרות מוענק לאלוף ולמקום השני גביע בצורת פיסת T מהמשחק בצבעים זהוב וכסף בהתאמה.
סיבוב מוקדמות
המוקדמות מתקיימות במספר קבוע של תחנות NES. המשתתפים משחקים בטטריס "סוג A", כאשר הם מתחילים ברמה 9 ומעלה, ונזרעים על סמך הציון הסופי שלהם. ברגע שמשחק של המשתתף מסתיים מסיבה כלשהי, הניקוד שלו צריך להירשם על ידי רשם נקודות של הטורניר על מנת שהוא יהיה תקף. המשתתפים יכולים לשחק כמה משחקי מוקדמות שהם רוצים, אך עליהם לחזור לחלק האחורי של תור ההמתנה לכל אחד מהמשחקים הללו. המשתתפים רשאים גם לשלם תשלום עבור השכרת תחנה למשך שעה, המאפשרת לשחק כמות בלתי מוגבלת של משחקי מוקדמות במהלך השעה הזו.
32 השחקנים עם הניקוד הגבוה ביותר משובצים לטורניר לאירוע המרכזי. בשנת 2018, 40 שחקנים הורשו להעפיל, כאשר פלייאוף "סיבוב אפס" נערך בין 16 השחקנים בעלי הניקוד הנמוך ביותר מתוכם כדי להפחית את מספר השחקנים בטורניר הראשי ל-32. ארבעים ושמונה שחקנים העפילו בשנת 2019; 16 השחקנים במקומות הראשונים התקדמו אוטומטית, בעוד ש-32 הנותרים התחרו ב"סיבוב אפס" למילוי 16 המשבצות האחרות. במקרה שבו מספר שחקנים מגיעים לניקוד המקסימלי (999,999 נקודות ומעלה), הניקוד השני הגבוה ביותר שלהם נרשם כדי לקבוע את מקומם המקדמות. זה נוצל במיוחד בשנת 2018, כאשר שבעה שחקנים הגיעו לניקוד המקסימלי, ארבעה מהם (קוג'י "קוריאן" נישיו, טומוהירו "Green Tea" טאטג'ימה, ג'ונאס נויבאואר והארי הונג) הגיעו לניקוד המקסימלי פעמיים. לפיכך, הפקידים נזקקו לציונים השלישי הגבוה ביותר שלהם רק כדי לקבוע את המקום הראשון עד הרביעי.
האירוע המרכזי
האירוע המרכזי הוא טורניר בשיטת גביע המורכב מחמישה מחזורים של משחקים ראש בראש, עם שחקנים מקצוות מנוגדים של הדירוג המשחקים זה נגד זה בסיבוב הראשון (כלומר מספר 1 מול מספר 32, מספר 2 מול מספר 31 וכו'). משחקים משוחקים עם מחסניות ששונו במיוחד כך שהן יכולות להציג סכומי נקודות בעלי 7 ספרות ולתת לשני השחקנים את אותו רצף הצורות האקראי. לפני טורניר 2016, האירוע המרכזי שוחק באמצעות מחסניות שלא עברו שינויים.
שני השחקנים מתחילים לשחק בטטריס "סוג A" במקביל בקונסולות נפרדות, והמשחק נמשך עד שאחד מהמקרים הבאים מתרחש:
במהלך הסיבוב הראשון, השחקן בעל הדירוג הגבוה יותר במשחק בוחר אם המשחק הראשון יתחיל ברמה 15 או 18. השחקן בעל הדירוג הנמוך יותר בוחר במשחק השני, והשחקן בעל הדירוג הגבוה יותר בשלישי (במידת הצורך). החל מהסיבוב השני, כל המשחקים מתחילים ברמה 18.
שינויי תקנות
כללי הטורניר השתנו במהלך השנים' כפי שנראה להלן:
2010
המהדורה הראשונה של הCTWC הייתה שונה מעט מהגרסה המודרנית. חמישה מקומות בטורניר התמלאו באופן אוטומטי על ידי מחזיקי שיאי העולם ג'ונאס נויבאואר, הארי הונג (בזכות היותו האדם הראשון שהגיע ל-999999 נקודות), בן מולן, ג'סי קלקר (בזכות שיאים למספר השורות הגדול ביותר\השני בגודלו שהושג, 296 ו-291 שורות בהתאמה), והזוכה באליפות נינטנדו לשנת 1990, ת'ור אקרלנד. שלושת המקומות הנותרים מולאו על ידי סבב מוקדמות, שבו שלושת השחקנים בעלי הניקוד הגבוה ביותר במשחקים מסוג B (בשלב 18 ועם גובה התחלתי של 0) נכנסו לטורניר.
2011
במוקדמות 8 השחקנים בעלי מספר הנקודות הגבוה ביותר במשחקים מסוג B עלו לטורניר הראשי. 100,000 נקודות נוספות הוענקו עבור השלמת רמה 19.
הטורניר המרכזי היה טורניר חיסול יחיד המורכב משלושה מחזורים, וכל המשחקים היו משחקים של הטוב משלושה.
2012
כאשר הטורניר עבר ל-Portland Retro Gaming Expo, הכללים חודשו ונקבעו ככללים הנוכחיים:
2015
חל שינוי קל בקביעת הדירוג: אם השחקנים נמצאים בתיקו מבחינת הסיבוב המאוחר ביותר שהם הגיעו אליו ומבחינת כמות המשחקים שהם ניצחו בסבב ההפסד, נעשה שימוש בסכום של הניקוד שלהם בשני משחקים בסבב ההפסד בנוסף לניקוד שלהם בסבב המוקדמות. עם זאת, נעשה בכלל זה שימוש רק בשנת 2015 ובשנת 2016.
2016
החל משנת 2016, המתמודדים בטורניר הראשי משחקים במחסניות ששונו במיוחד בשביל הטורניר. המחסנית שעברה שינויים יכולה לספור את הניקוד בשבע ספרות ומאפשרת לכל שחקן לקבל את אותו סדר צורות, על מנת למנוע את חוסר השוויון בקבלת החלקים השונים בין השחקנים, ובמיוחד בחתיכות I. השופט זורק שתי קוביות בעלות 10 צדדים לפני כל משחק כדי לקבוע זרע אקראי להגרלת הצורות (והזרעים האקראיים במחסנית מוחלפים מדי שנה).
משחקי מוקדמות עדיין משוחקים עם המחסניות המקוריות שלא עברו שינויים.
2018
מספר השחקנים בטורניר הראשי הוגדל מ-32 ל-40, עם פלייאוף "סיבוב אפס" שמשתתפים בו המשתתפים שהגיעו למקום במוקדמות שהוא בין מקום 25 למקום 40. המנצח בכל משחק "סיבוב אפס" התמודד בסיבוב הראשון מול אחד משמונת המשתתפים בעלי הדירוג הגבוה ביותר במוקדמות (הזוכה במשחק בין מספר 25 ל-40 משחק נגד מספר 8,הזוכה ב39 נדג 26 משחק נגד מספר 7, וכו'.)
2019
המשחקים בסיבובים 0–2 משוחקים בסגנון הטוב משלושה ואילו סיבובים 3–5 משוחקים בסגנון הטוב מחמישה.
2020
בשל מגפת הקורונה, האירוע נערך באופן מקוון עם מערכת חוקים שונה מהטורנירים שמתרחשים במציאות.
מוקדמות
טורניר חיסול כפול (64 המובילים)
טורניר חיסול יחיד (8 המובילים)
אירועים דומים ואירועים צדדיים
במהלך התערוכה התקיימו מספר טורנירים בקונסולות אחרות לאורך השנים.
טטריס קלאסי חודשי (CTM)
פעם בחודש, מתקיים טורניר מקוון בשם Classic Tetris Monthly (CTM) שהתארח בעבר באותו ערוץ Twitch כמו ה- CTWC, אך כעת מתארח בערוץ MonthlyTetris. מתחרים מרחבי העולם מתחרים ב-CTM, שמשודר מרחוק, דבר המאפשר גמישות רבה מצד השחקנים. CTM מפוקח ומפורשן בעיקר על ידי קית "vandweller" דידיון, שהחליף את ג'סיקה "fridaywitch" סטאר, מייסדת הטורניר, בקיץ 2018. סטאר הציגה לראשונה את הטורניר ב-3 בדצמבר 2017 בערוץ ה-Twitch האישי שלה, עם 16 משתתפים שהעפילו בשבועות המעטים לקראת האירוע. הארי הונג, אלוף ה-CTWC לשנת 2014, היה המנצח הראשון בטורניר. דידיון פתח חשבון Twitch המוקדש ל- CTM, שנקרא MonthlyTetris, זמן קצר לאחר שהחל לארח.
פול שוצר
פול שוּצר (באנגלית: Paul Schutzer; 11 ביולי 1930 – 5 ביוני 1967) היה צלם אמריקני-יהודי מטעם מגזין "לייף" שנהרג במבואות עזה ב-5 ביוני 1967, יומה הראשון של מלחמת ששת הימים, מפגיעה ישירה שספג בראשו בשעת נסיעתו בזחל"ם צבאי ישראלי, תוך שסיכן את חייו במסגרת עבודתו כדי לצלם לוחמים בשטח.
ראשית חייו
פול שוצר נולד בברוקלין, ניו יורק, להיימן (Hyman), עורך דין במקצועו, ולרות לבית שוורץ. את הקריירה שלו כצלם החל בגיל עשר, לאחר שמצא מצלמה בפח של שכניו. הוא הדביק את חלקיה והחל לצלם.
לאחר סיום התיכון למד בבית הספר לאמנות במכללת קופר יוניון (Cooper Union) בניו יורק. במהלך לימודיו פגש את רעייתו לעתיד, ברניס ברלין מניו יורק, והם נישאו ביולי 1951. שוצר שקל ללכת בדרכי אביו והחל לימודי משפטים בשנת 1953 באוניברסיטת לונג איילנד, אותם לא סיים. אשתו ברניס עודדה אותו לפתח את תחום התעניינותו כצלם.
קריירה
בתחילת דרכו בתחום הצילום עבד שוצר כצלם עצמאי. בשנת 1956 התקבל לעבודה כצלם "לייף" בבית הלבן והיה לצלם הצעיר ביותר בצוות המגזין, בו עבד עד מותו. לפול ולברניס נולדו בת ובן. בשנים 1961–1966 היה שוצר ממוקם בפריז, ששימשה לו נקודת יציאה לעבודתו, ומשפחתו עברה להתגורר שם.
שוצר כיסה אירועים מרכזיים בארצות הברית ובזירה הבינלאומית, ובכלל זה הגיע למשימות צילום בישראל. צילומיו נכללו ב-491 מאמרים שהתפרסמו במגזין "לייף".
בראשית הקריירה שלו התלווה שוצר לנשיא ארצות הברית דווייט אייזנהואר בנסיעותיו ברחבי ארצות הברית ומחוצה לה. שוצר תיעד את נסיעתם של ארתור מילר ומרילין מונרו לאחר חתונתם בסוף יוני 1956 חזרה לביתו של מילר במדינת קונטיקט. הוא נסע לכסות את הוריקן אודרי ששטף את חוף מדינת לואיזיאנה ביולי 1957, נפצע שם וניצל בזכות תושייתו של הרופא שטיפל בו. ב-27 באפריל 1958 נסעו סגן הנשיא ריצ'רד ניקסון ורעייתו לביקור של רצון טוב בדרום-אמריקה. ב-13 במאי בביקורם בקראקס בירת ונצואלה ירקו מפגינים אנטי-אמריקניים על ניקסון ועל רעייתו, והלימוזינה שלהם הותקפה בידי המון זועם. אירועים אלה תועדו בידי שוצר וקנו לו שם בינלאומי. שוצר נמנה עם צוות אנשי "לייף" שהגיע ללבנון במלחמת האזרחים בשנת 1958, שבמהלכה נשלחו חיילים אמריקניים להגן על האזור.
בשנת 1959 גילה שוצר בביתם של חבריו ברברה לדרמן ומרטין רודבל (מי שנודע לימים כמגלה חלבון G וזכה בפרס נובל) במדינת מרילנד בארצות הברית תצלום של אנה פרנק שצולם באמסטרדם בשנת 1937 בידי אמה של ברברה. בתמונה זו נראית אנה פרנק עם חמש מחברותיה, ובכללן ברברה ואחותה סאנה לדרמן שנספתה בשואה. שוצר איתר את שלוש הבנות האחרות אשר שרדו והקימו משפחות, אחת מהן בארצות הברית ושתיים בישראל, ותיעד את חייהן בסדרת תמונות. חלקן התפרסמו ב"לייף" בשנת 1959, ותמונות נוספות התפרסמו לראשונה באתר "טיים" בשנת 2014. שוצר תיעד במשך כשנה את המירוץ לנשיאות של ג'ון קנדי בשנת 1960 לקראת הבחירות בחודש נובמבר, והוסיף לתעד את כהונתו לאחר היבחרותו.
באביב 1960 שהה שוצר בישראל וצילם תמונות של יהודים בסגנונות שונים, ובכלל זה את החגיגות בהר מירון בל"ג בעומר וסדרת צילומים בכפר חב"ד. בגיליון "לייף" מה-13 בינואר 1961 מובא סיפורם של כתב המגזין נורמן ריטר ושל שוצר, אשר נסעו לקובה לתעד את משטרו של פידל קסטרו ונעצרו שם לתקופה קצרה. שוצר תיעד את מאבקו של מרטין לותר קינג החל משנת 1957, והצטרף ב-4 במאי 1961 לאוטובוס הראשון שיצא מבירת ארצות הברית של "נסיעות החופש", שכללו קבוצות מעורבות של לבנים ושחורים שנסעו למדינות הדרום בהן הייתה קיימת הפרדה בין שחורים ללבנים. שוצר תיעד את בניית חומת ברלין שהחלה באוגוסט 1961, ואת השפעתה על תושבי העיר המחולקת לאחר הקמתה.
בספטמבר 1962 נסע לאיראן כדי לסקר את ההרס שזרעה רעידת האדמה שפקדה את המקום ושתבעה למעלה מ-12,000 קורבנות, ותצלומיו בצירוף פרשנותו התפרסמו בגיליון "לייף" ב-21 בספטמבר של אותה שנה.
בשנת 1963 נסע במשך שלושה חודשים ברחבי מזרח אירופה: בפולין, בהונגריה, בצ'כוסלובקיה, בבולגריה וברומניה, וביקר בין היתר בביאליסטוק, ביאשי, אזור שממנו באו סבו וסבתו, וכן באושוויץ שם לא היה מסוגל לצלם. שוצר כיסה את ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל בינואר 1964. בגיליון "לייף" מחודש דצמבר 1964 התפרסמו צילומים מרהיבים שצילם ברחבי ישראל, מרביתם צילומי טבע, שאליהם מתלווים נוסחיהם של מזמורי תהילים.
במרץ 1965 הגיעו הנחתים האמריקניים הראשונים לווייטנאם. כתב "לייף" מייקל מוק ופול שוצר נשלחו בהמשך השנה לדה נאנג ושהו עם הנחתים במשך שישה שבועות. תחילה בדה נאנג ובצ'ו לאי שנכבשה על ידי המארינס בסוף אוגוסט במבצע סטרלייט. בתחילת ספטמבר 1965 הם הצטרפו לכוח הנחיתה מהים על חצי האי בטאנגן במסגרת מבצע פיראנה  ותיארו את הנחיתה תוך שהם מסכנים את חייהם. מוק ושוצר הכינו כתבה רחבת היקף שהתפרסמה ב"לייף" לקראת סוף נובמבר אותה שנה, המדגישה את הצד האנושי של מלחמת וייטנאם. קודם הגעתו לישראל לפני מלחמת ששת הימים שהה שוצר בברזיל לצורך סיום פרויקט אשר סיקר את הרעב במדינה זו.
הערכה ופרסים
פול שוצר זכה להוקרה רבה על עבודותיו ולפרסי הצטיינות שונים. בשנת 1958 זכה בפרס ג'ורג' פולק המוענק מטעם אוניברסיטת לונג איילנד, בקטגוריה של צילום חדשות. בשנת 1959 זכה בשבעה פרסים מרכזיים בתחום הצילום בארצות הברית, ובכלל זה בפרס הראשי בתחרות של צלמי הבית הלבן, ובפרס צלם השנה שהוענק מטעם אוניברסיטת מיזורי בארצות הברית ואנציקלופדיה בריטניקה. מוק ושוצר זכו בפרס קאפה לשנת 1965 על חלקם בכיסוי מלחמת וייטנאם.
מותו במלחמת ששת הימים
שוצר הגיע לישראל בתקופת ההמתנה, כשבוע קודם לפרוץ מלחמת ששת הימים, יחד עם כתב "לייף" מייקל מוק. מיד לאחר הגעתו, פתח שוצר במאמצים להצטרפותם לכוח ישראלי התקפי, אולם גורמים אזרחיים וצבאיים הביעו חשש לשלומם במקרה של מלחמה. שוצר עמד על דעתו, פנה לשר הביטחון משה דיין, והם קיבלו רשות להצטרף לכוחות הלחימה הישראליים בכניסתם למבואות עזה. שוצר ומוק הצטרפו לגדוד מילואים 54 של חטיבה 11 שנועד להתקיף ולכבוש את מוצבי אל-קובה ועלי מונטר שבמבואות עזה.
קודם יציאתם לעזה פגש שוצר את הרב שלמה גורן, הרב הראשי בצה"ל במלחמת ששת הימים, שהזכיר את הפגישה עמו בעדות המפורטת שמסר לענף היסטוריה של צה"ל ב-16 באוקטובר 1968 בנוגע לאירועי המלחמה. הרב גורן סיפר שפגש לאחר השעה שתיים אחר הצהריים ביומה הראשון של המלחמה את צביקה לבנון, מפקד גדוד מילואים 54, בחורשה על הכביש לנחל עוז, שם חנה עם כל הגדוד. שוצר הצטרף לתפילת מנחה עם החיילים, כחמש מאות במספר, וצילם תמונות מהמעמד. דרכיהם נפרדו; הרב גורן נטל חלק בלחימת הגדוד בחלק הראשון של הקרב על אל-קובה עד שנסע בחצות הלילה שבין ה-5 ל-6 ביוני לירושלים, ושוצר הצטרף לזחל"ם הפיקוד של רס"ן אריה מאיר.
בזחל"ם של רס"ן מאיר נסע גם קצין הליווי מטעם דובר צה"ל שהוצמד למוק ולשוצר, סגן דב פורת. שוצר הורה למוק לנסוע בזחל"ם שנסע אחריהם מסיבות מקצועיות טכניות. פלוגתו של רס"ן מאיר נחשבה לחזקה בפלוגות הגדוד, ונסיעתו של שוצר בזחל"ם זה נבעה מתוך ההנחה שממנו יוכל לראות ולצלם את המלחמה מבלי להיכנס למצב סכנה. על רקע הניסיון הקודם במבצע קדש, של התפוררות מהירה של ההתנגדות, סברו אנשי הפלוגה כי גם עתה לא תכבד עליהם המלאכה. אולם הדברים לא פעלו כמתוכנן. מתוך חשש לשדות מוקשים ברצועת עזה הורה המג"ד לרס"ן מאיר לנסוע לאורך גדר מחנה האו"ם, שפונה מחייליו הסקנדינביים כשבועיים קודם לכן. זאת מתוך הנחה שטרם עלה בידיהם של המצרים להניח מוקשים שם.
בשעה ארבע וחצי אחר הצהריים לערך, כשהטור נע מבסיסו בנחל עוז, ניתכה עליו אש קשה מתותחים וממרגמות. הזחל"ם המוביל נפגע פגיעה ישירה ויתר הכוח עקף אותו והגיע לגדר מחנה האו"ם, אולם זחל"ם אחד עלה על מוקש. בתגובה סטה הטור לשדה מעובד לצדו, התקדם כמאתיים מטרים, ושני זחל"מים נוספים עלו על מוקשים. הזחל"ם הראשון שעליו פיקד רס"ן מאיר נפגע מפגז והתלקח מייד. מרבית נוסעיו נהרגו ויתרתם נפצעו. שוצר עצמו ספג פגיעה ישירה בראשו בשעה שעמד וצילם, פגיעה שממנה נהרג, עוד לפני התלקחות הזחל"ם.
רס"ן מאיר קפץ מהזחל"ם אפוף הלהבות, קרע מעליו את בגדיו הבוערים והורה לאנשיו לנהוג כמוהו. חרף פציעתו הנהיג את שאר הפצועים, הובילם למקום מחסה, טיפל בהם ועודד אותם. הוא נאבק על חייו, ונפטר מפציעותיו כחלוף עשרה ימים. בשנת תשל"ג זכה בעיטור העוז. סגן דב פורת, שנפצע אף הוא בתקרית זו, נפטר מפצעיו ב-24 ביוני 1967. אדם נוסף בזחל"ם זה שנפצע, ד"ר אברהם שוארץ, נפטר מפצעיו ב-11 ביוני 1967.
גופתו של שוצר נמצאה על ידי כתב "לייף" מייקל מוק חמישה ימים לערך לאחר מותו. לצידה נמצאה מצלמתו, ובתוכה סליל עם עשרים ושלוש התמונות האחרונות שצילם. תמונות אלה התפרסמו בגיליון "לייף" ב-23 ביוני 1967, מיעוטן בלבד בהגדלה וחלקן המכריע בהקטנה. בשנת 2014 התפרסמו כלל התמונות בהגדלה באתר "טיים". שוצר נטמן בבית קברות בלונג איילנד, ניו יורק.
במלחמת ששת הימים נהרגו שני אנשי תקשורת נוספים. האחד הוא טד ייטס (Ted Yates) (נולד ב-1 באוקטובר 1930) מארצות ברית, שעמד בראש צוות של צלמים מטעם חברת אנ.בי.סי. (NBC) שסקר וצילם את המלחמה. הוא נפטר ב-5 ביוני בעקבות פצעי ירי שספג במהלך הקרבות בחלק הירדני של ירושלים. השני הוא בן עויזרמן, ישראלי יליד אנגליה, שיצא לעזה ככתב צבאי עבור ערוץ טלוויזיה קנדי (Canadian Broadcasting Corporation), ונהרג ב-6 ביוני במבואות עזה ממטען ממולכד.
משפחתו
במותו הותיר שוצר אחריו את אשתו ברניס, ילדיהם דינה ודייוויד, הוריו, אחיו סטנלי ואחותו מרלין גולדסטיקר (Goldsticker). לאחר מות בעלה עבדה ברניס תקופה מסוימת כמזכירה במחלקת הצילומים של "לייף" בניו יורק. בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20 נישאה ברניס בשנית לד"ר הרולד גלף (Galef), ממנו התאלמנה בשנת 2012. דינה שוצר גברינר (Gabriner) היא מורה לאמנות, ציירת ומאיירת.
זהות יהודית
פול שוצר היה בעל תודעה יהודית וציונית עמוקה, והשתייך בצעירותו לתנועת נוער ציונית. אשתו ברניס סיפרה כי אלמלא קיבל את תפקידו בשנת 1956 כצלם "לייף" היה עולה לישראל. במכתב שכתב לבתו דינה, בו הזמין אותה לשהות בפסח בקיבוץ שבו עמד לשהות, ציין כי ישראל היא ביתו הרוחני. מגזין "לייף" התנגד לנסיעתו של שוצר לישראל באביב 1967, אולם הוא עמד על דעתו לעשות כן, ולא ניתן היה לעצור בעדו.
ג'ורג' הונט, עורכו בפועל של מגזין "לייף", מצטט במאמר המערכת שלו בנושא ביקורו של שוצר במזרח אירופה בשנת 1963, דברים שכתב לו שוצר ולפיהם היה כה נרגש בביקורו בצריפים ההרוסים של אושוויץ עד שלא היה מסוגל לצלם.
במאמר הוקרה לזכרו של שוצר לאחר מותו כתב הונט כי במהלך ביקורו במזרח אירופה ראה שוצר את אושוויץ והזדעזע; שוצר ביקר בישראל פעמים רבות, אולם אושוויץ חידד בקרבו את המשמעות העמוקה יותר של המדינה. הונט ביקר בישראל שלוש שנים קודם מלחמת ששת הימים, ושוצר שימש לו מדריך; הוא ציטט לו מקורות יהודיים והביאו ממקום למקום כשהוא שופע אהבה למדינה, על פרחיה, הריה, בנייניה – ועל מאבקה. הוא הוסיף שאפשר רק להתנחם בעובדה שהוא מת במקום שבו רצה למות.
כתב "לייף" מייקל מוק ציין במאמר הספדו על שוצר כי כששניהם הצטרפו לחיל הנחתים האמריקני בווייטנאם הוריד שוצר את קסדתו ממתכת וחבש במקומה כובע טמבל עם מגן דוד, בהסבירו כי אם ימות – היה רוצה שזה יהיה בצבעים שלו, והוסיף לומר "לחיים". וכן במלחמת ששת הימים בתחילת נסיעתו עם הכוחות הישראליים לעבר עזה צעק שוצר "לחיים".
זיכרון והנצחה
הסנטור רוברט קנדי מניו יורק ייחד דברים בישיבתו של הקונגרס האמריקני מ-14 ביוני 1967 לזכרם של פול שוצר וטד ייטס. הוא הזכיר את מאמרו של מוק על שוצר ב"לייף" וכן מאמר לזכרו של ייטס שהתפרסם בניו יורק פוסט, והצעתו להעתיק את נוסחם אל הפרוטוקול הרשמי כתזכורת לתרומתם – התקבלה בלא התנגדויות.
מקום מיוחד הוקדש לשוצר גם בגיליון "לייף" שסיכם את מלחמת ששת הימים, גיליון הנושא את התאריך 23 ביוני 1967, שם התפרסמו עשרים ושלוש התמונות מהסליל האחרון שצילם, חלקן בגודל רגיל ומרביתן בגודל קטן. בשנת 2014 התפרסמו במאמר לזכרו של שוצר באתר "טיים" כל תמונות הסליל האחרון בגודל רגיל. מותם של פול שוצר, טד ייטס ובן עויזרמן מוזכר ב"ספר השנה של העיתונאים" של שנת תשכ"ז, במאמר מאת מאיר בן-גור.
בשנת 1967 הוקדשה תערוכת זיכרון לשוצר מטעם הארגון של אנשי התקשורת האמריקניים העובדים ככתבים זרים (The Overseas Press Club of America). במלאת שנה למותו פרסם הצלם ארצ'י ליברמן מאמר הוקרה לזכרו בכתב העת של הצלמים בארצות הברית.
במוזיאון ישראל נפתחה ב-16 בדצמבר 1969 התערוכה "הצלם שאכפת לו", שהוקדשה לזכרו של שוצר וכללה את תצלומיהם של שישה צלמים בינלאומיים; ורנר בישוף, רוברט קאפה, לאונרד פריד, דייוויד סיימור, דן וינר ופול שוצר. למעט פריד, חמשת הצלמים האחרים נהרגו בשעת מילוי תפקידם. לצורך התערוכה בחרה ברניס חמישים מהצילומים הטובים ביותר של שוצר. למחרת, ב-17 בדצמבר, הונצח זכרו של שוצר על ידי הקרן הקיימת לישראל בנטיעת חורש הנושא את שמו ביער הסמוך לקיבוץ בארי, לא הרחק מהמקום בו מצא את מותו, וברניס נטעה את העץ הראשון. לאירועים אלו הגיעו ארצה מלבד ברניס, הבן דייוויד וחברו הטוב של שוצר הצלם האמריקני-יהודי קורנל קאפה, שצילם את מלחמת ששת הימים יחד עם מיכה בר-עם ושהיה אחיו של רוברט קאפה.
באוניברסיטת אוהיו בארצות הברית נוסד פרס שנתי לזכרו של פול שוצר (The Paul Schutzer Memorial Award); מלגת הצטיינות המיועדת לסטודנטים הלומדים בתוכנית ללימודי צילום עיתונאי בחוג לתקשורת באוניברסיטת אוהיו.
פול שוצר מונצח באנדרטת חללי פעולות האיבה והטרור בישראל בהר הרצל. שמותיהם של חללים אלה חקוקים מעל גבי לוחות באנדרטה זו. סדר החקיקה הוא לפי שנים, החל משנת 1851. לוחות ההנצחה הקבועים לזכר אזרחים שנהרגו עד סוף שנת 1999 (לוחות 1 עד 60) הוצבו בערב יום הזיכרון תשס"ו (2006). שוצר מונצח בלוח 41, הכולל שמות של אזרחים שנפלו בשנים 1960–1969 (תש"ך-תשכ"ט). כמו כן, הוקם אתר האינטרנט "לעד" המנציח חללים אלה והמרכז את המידע עליהם.
"טיים" פרסם באתר האינטרנט שלו מאמרי הוקרה לזכרו של שוצר במלאת ארבעים שנים למותו ובמלאת חמישים שנים למותו, וכן התפרסמו מאמרים נוספים לזכרו בשנת 2014.
קולין רנפרו
ביוגרפיה
ב-1987 העלה רנפרו את הטענה שלפיה מוצאן של השפות ההודו-אירופיות הוא באזור אנטוליה, וכי הן התחילו להתפשט ב. לדבריו, ההתפשטות שלהן קשור לאימוץ החקלאות באותה התקופה. רנפרו טבע, בין השאר, את המונח "ארכאוגנטיקה", מעין שילוב בין התחומים ארכאולוגיה וגנטיקה.
מפל אתבסקה
מפל אתבסקה (באנגלית: Athabasca Falls) הוא מפל מים בשטח הפארק הלאומי ג'ספר בפרובינציית אלברטה שבקנדה. המפל נמצא על נהר אתבסקה העליון, כ-25 ק"מ דרומית לעיר ג'ספר, ומערבית לכביש המהיר אייספילדס.
המפל הוא מפל ציורי, בעל עוצמת זרימה רבה, אף שאינו גבוה יחסית למפלים אחרים באזור (גובהו 23 מטרים בלבד, ורוחבו 18 מטרים). הנהר 'נופל' על שכבה קשה של אבן קוורץ דרך אבן גיר רכה, דבר הגורם למראה שכבות הסלע שלצידיו. אי בולט באמצע נהר אתאבאסקה מפצל את המפלים, אשר מצטרפים אליו שוב אל מסלולו במורד הזרם, בו נוצר הכוח המסיבי החוצה אל הערוץ שמתחתיו.
סביב האגם מספר מרפסות תצפית ומסלולי הליכה.
קרחון ססקצ'ואן
קרחון ססקצ'ואן (באנגלית: Saskatchewan Glacier) ממוקם בשטח הפרק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה שבקנדה, כ-120 קילומטרים צפונית מערבית לעיר באנף, בסמוך לכביש המהיר אייספילדס. קרחון ססקצ'ואן הוא הקרחון הגדול ביותר הבולט משדה הקרח קולומביה שנמצא בהרי הרוקי הקנדיים, על קו פרשת המים של אמריקה.
הקרחון הוא מקור המים המרכזי של נהר צפון ססקצ'ואן. אורכו של הקרחון כ-13 קילומטרים, ושטחו כ-30 קילומטרים. בשנת 1960 עמד עובי הקרחון על 400 מטרים (במרחק של 8 קילומטרים מקצה הקרחון). בין השנים 1893 ו-1953, נסוג קרחון ססקצ'ואן מרחק של 1,364 מטרים. בין השנים 1948 ו-1953 שיעור נסיגת הקרחון הממוצע עמד על 55 מטרים בשנה.
אידיאל פרימרי
באלגברה מופשטת, אידיאל פרימרי (או אידיאל קמאי) של חוג קומוטטיבי הוא אידיאל, המקיים את התכונה הבאה: אם המכפלה ab שייכת לאידיאל, אז או ש-a שייך לאידיאל, או שחזקה כלשהי של b שייכת לאידיאל. אידיאל הוא ראשוני אם במקרה כזה אחד מבין a או b שייך לאידיאל, ולכן כל אידיאל ראשוני הוא פרימרי.
כל חזקה של אידיאל מקסימלי היא פרימרית. בחוג דדקינד גם ההפך נכון: כל אידיאל פרימרי שאינו אפס הוא חזקה של אידיאל מקסימלי. לדוגמה, בחוג השלמים האידיאלים הפרימריים הם האידיאלים מהצורה עבור p ראשוני.
תכונות
הוכחה. זה נובע ישירות מההגדרה הבאה של ראשוניות - אם לכל ab \in \ I או a \in \ I או b \in \ I אז I ראשוני.
משפט לסקר-נתר קובע שבחוג קומוטטיבי נתרי, כל אידיאל שווה לחיתוך של מספר סופי של אידיאלים פרימריים. הצגה זו היא כלי בסיסי בגאומטריה אלגברית. אם האידיאלים המשתתפים בחיתוך הם קו-מקסימליים (כמו שקורה למשל בחוג דדקינד), משפט השאריות הסיני מציג את חוג המנה כמכפלה ישרה של חוגים פרימריים.
פרימריות חזקה
אידיאל Q הוא פרימרי בחזקה (strongly primary) אם קיים n כך שהרדיקל \sqrt{Q} מקיים. כל אידיאל פרימרי נוצר סופית הוא פרימרי בחזקה.
שפילד (אלבמה)
שפילד (באנגלית: Sheffield) היא העיר במחוז קולברט במדינת אלבמה בארצות הברית. היא העיר השנייה בגודלה במחוז אחרי מאסל שולס, והשלישית בגודלה באזור המטרופוליטני פלורנס-מאסל שולס, המתפרס על הפינה הצפון-מערבית של אלבמה, אחרי מאסל שולס ופלורנס. בעיר מתגוררים כ-9,000 תושבים (הערכה ל-2017).
העיר שוכנת על הגדה הדרומית של נהר טנסי בקרבה לאגם וילסון המלאכותי שנסכר על ידי סכר וילסון. היא גובלת בבירת המחוז טסקמביה בדרום, במאסל שולס בדרום-מזרח ונמצאת מול פלורנס ששוכנת בגדה הצפונית. שפילד משתרעת על שטח של כ-17 קמ"ר.
היסטוריה
ככל הנראה תחילת ההתיישבות באזור הייתה של חיילים יוצאי מלחמת קריק שהתרחשה באזור בשנים 1813 ו-1814 כנגד שבט הילידים קריק. זמן קצר לאחר המלחמה כל האדמות בסביבה נרכשו על ידי החברה של הגנרלים אנדרו ג'קסון וג'ון קופי שפיקדו על הקרבת באזור.
בעשורים האחרונים של המאה ה-19 התגלו באזור מרבצים גדולים של עפרת ברזל ואבן גיר שתרמו להתפתחותו. באותן שנים הבנקאי היהודי אלפרד הוגר מוזס ממונטגומרי, בירת אלבמה, הגיע כדי לבחון כדאיות כלכלית של שדות כותנה באזור, והבחין בפוטנציאל גדול למקום להפוך למרכז תעשייתי.. ביחד עם אחיו מרדכי מוזס הוא הקים את "חברת שפילד לקרקע, ברזל ופחם" (Sheffield Land, Iron, and Coal Company), רכש ב-1883 באזור שטח בגודל 2,700 אקר והחל בהכנות להקמת יישוב עתידי. העיר, שנקראה על שם העיר התעשייתית שפילד באנגליה, הוקמה באופן רשמי ב-17 בפברואר 1885 ומושל אלבמה אדוארד א. אוניל מינה את מוזס לראש העיר הראשון.
העיר החדשה החלה להתפתח במהירות ונבנו בה מספר תנורים רמים שאפשרו פיתוח של תעשיית מטאלורגיה. עם זאת, כעבור שנים ספורות חברת השקעות משמעותית בדרום קרסה, והובילה בין היתר למשבר בחברת שפילד, שקרסה סופית בעקבות המשבר הכלכלי של 1893. משפחת מוזס עברה משפילד אל סנט לואיס שבמיזורי ושפילד נותרה עיר קטנה למדי.
שפילד התפתחה באטיות עד מלחמת העולם הראשונה. באותן שנים נשיא ארצות הברית וודרו וילסון הורה להקים את סכר הידרואלקטרי במטרה ליצור מפעלים לעיבוד אמוניום חנקתי, שנדרש להכנת תחמושת, מה שייצר קפיצה בהתיישבות האזור. בסופו של דבר המפעלים נפתחו רק לאחר סיום המלחמה ובניית הסכר הושלמה סופית רק ב-1924 והאזור חזר למצבו הקודם.
כעבור כעשור הוקמה רשות עמק טנסי שהפכה להיות בעלי הסכר והיא הסבה את המפעלים למפעלי דשן שעזרו לאוכלוסייה המקומית לצלוח את השפל הגדול. כעבור כמה שנים הוקם גם מפעל להיתוך אלומיניום שהיה פעיל מאוד בשנות מלחמת העולם השנייה. ב-1957 נוסף מפעל רכב של חברת פורד שפעל עד 1983, וביחד עם סגירתו האבטלה בשפילד גדלה באופן משמעותי.
דמוגרפיה
לפי הערכת אוכלוסין ב-2016 שכנו בעיר 9,067 תושבים, מתוכם 71.7% הזדהו כלבנים, 21.1% כאפרו-אמריקאים, 3.0% כהיספנים, 0.6% כאסייתים, 0.6% כילידים אמריקאים ו-0.3% כבעלי מוצא מאיי האוקיינוס השקט. ההכנסה הממוצעת עמדה על $21,031 וההכנסה החציונית עמדה על $33,869.
ישראל באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
משלחת ישראל לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) כללה 33 ספורטאים שהתחרו ב-11 ענפי ספורט.
נושאת דגל ישראל בטקס הפתיחה הייתה האתלטית זהבה שמואלי.
התקשרו לדיקפריו!
התקשרו לדיקפריו! («Звони́те ДиКа́прио!») היא מיני-סדרת טלוויזיה רוסית בת שמונה פרקים, בבימוי וכתיבה משותפת של ז'ורה קריבז'ובניקוב. העלילה מתמקדת בשני אחים: השחקן הפופולרי והאנוכי יגור (אלכסנדר פטרוב), שמגלה שיש לו איידס, ואחיו לב (אנדריי בורקובסקי) - שחקן לא מצליח ומובטל שיש לו את ההזדמנות להחליף את יגור החולה בסדרת טלוויזיה פופולרית.
אלכסנדר גרותנדיק
אלכסנדר גרותנדיק (בגרמנית: Alexander Grothendieck; 28 במרץ 1928 – 13 בנובמבר 2014) היה מתמטיקאי צרפתי יליד-גרמניה ממוצא יהודי. גרותנדיק, שזכה במדליית פילדס בשל תרומתו המהותית בפיתוח הגאומטריה האלגברית המודרנית, היה אחד מגדולי המתמטיקאים של המאה ה-20. לצד זה היה בעל אישיות אקסצנטרית, ובילה את רוב חייו בהתבודדות קנאית.
התקשרו לדיקפריו!
הסדרה זכתה לשבחים רבים כדוגמת פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בקטגוריית "סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר", פרס "הפיל הלבן" בקטגוריית "פרס מבקרי הקולנוע הצעירים" ופרסים אחרים. הסדרה הייתה מועמדת פעמיים בפרס נשר הזהב (2020): בקטגוריות "הסרט הטוב ביותר לטלוויזיה או מיני-סדרה" ו"השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה" (אלכסנדר פטרוב).
הסדרה עלתה לראשונה בשירות הווידאו TNT-Premier החל מ-20 באוקטובר ועד 1 בדצמבר 2018.
עלילה
הדמות הראשית היא כוכב הסדרה הפופולרית על רופאים, השחקן יגור רומיאנצב. לאחר שהשיג הצלחה רבה הוא הופך לאגואיסט ואינו מבחין ברגשותיהם של אחרים: הוא לא מגיע לצילומים, מנהל חיי מין לא שגרתיים ומוליך שולל אנשים. ברגע שהכל משתנה באופן דרמטי: איור מגלה שיש לו HIV. אחיו של רומיאנצב, לב, הוא שחקן בינוני וכושל, שמנהל תוכנית העוסקת במלאכה בערוץ הכבלים Ant-TV. אישה בהריון עם שתי בנות קטנות מחכה לו בדירתם השכורה. אין לו סיכויים להרוויח כסף ולעבור בסולם הקריירה, עד שהוא משיג סיכוי להחליף את אחיו יגור בסדרה הפופולרית.
אלכסנדר גרותנדיק
חייו
באותה תקופה, נמנה עם חברי קבוצת בורבאקי והשלים את הדוקטורט. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 שהה מספר שנים בברזיל ובארצות הברית, ובשנת 1959 חזר לצרפת.
גרותנדיק תרם רבות לתחומי האלגברה ההומולוגית והגאומטריה האלגברית ולאנליזה פונקציונלית. הוא זכה במדליית פילדס ב-1966 ובפרס קראפורד ב-1988. הוא סירב לקבל את הפרס האחרון עקב סיבות אתיות אותן פירט במכתב ששלח לתקשורת. ב-1970, בגיל 42, פרש גרותנדיק מן הקהילה המתמטית. ב-1973 עזב את פריז, והתגורר מאז בבקתה מבודדת בכפר קטן בהרי הפירנאים.
התקשרו לדיקפריו!
הפקה
ז'ורה קרישובניקוב החל לכתוב את התסריט במרץ 2016. התסריט לשמונה פרקים נכתב בתוך שנה. הצילומים החלו ביולי 2017 כאשר עבודת העריכה נמשכה שישה חודשים.
ביקורות
הסדרה קיבלה ביקורות נלהבות בעיקר של מבקרי קולנוע רוסים. המבקר אלכס אקסלר דירג את הסדרה "8 מתוך 10".
על פי תוצאות ההצבעה הסדרה קיבלה את מרבית הקולות של מבקרי הקולנוע הרוסים בתור הסדרה הטובה ביותר ברוסיה של שנת 2018. עורכי האתר "Kinopoisk" הציגו את הסדרה ברשימת מיטב תוכניות הטלוויזיה שיצאו בעולם בשנת 2018.
לאסלו שפשי
לאסלו שֶׁפְּשִׁי (בעברית נקרא לא פעם באופן שגוי לאסלו ספסי; בהונגרית: Sepsi László  ברומנית: László Sepsi; נולד ב-7 ביוני 1986) הוא כדורגלן רומני ממוצא הונגרי, יליד העיר לודוש המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אוניברסיטטה קלוז'.
שפשי החל את הקריירה שלו במועדון המקומי גז מתאן מדיאש, בעונת 2004–2005. סטאד רן הצרפתית החתימה אותו לאחר עונה אחת בלבד בבוגרים. הוא הובא למועדון על ידי מאמנו דאז, הרומני לאסלו בויוני. שפשי לא שיחק באף משחק ליגה במדי רן בעונת 2005–2006, אבל שותף בשני משחקי גביע. אחרי שמאמנו פוטר מהקבוצה, בקיץ 2006, שפשי חזר לשחק ברומניה, במדי גלוריה ביסטריצה.
ב-12 בינואר 2008 חתם שפשי על חוזה לחצי שנה במדי בנפיקה, תמורת סכום לא ידוע, שעל פי העיתונות נע בין 1.8 ל-2.5 מיליון אירו. בסיום עונת 2007/2008 הוא הושאל לראסינג סנטנדר מליגת העל הספרדית.
שפשי שיחק משחק שלם בהופעת הבכורה שלו במדי נבחרת רומניה, בתבוסה הרומנית 0–3 על ידי רוסיה, בבוקרשט.
ז'וזף קוסמה
ז'וזף קוסמה (בצרפתית: Joseph Kosma; בהונגרית: Kozma József; 22 באוקטובר 1905 – 7 באוגוסט 1969) היה מלחין יהודי-הונגרי-צרפתי.
ביוגרפיה
קוסמה נולד בשם יוז'ף קוזמה (Kozma József) בבודפשט. בין קרובי משפחתו היו הצלם לסלו מוהולי-נג'י (László Moholy-Nagy) והמנצח גאורג שולטי.
קוסמה למד נגינה בפסנתר. בגיל 11 כתב את האופרה הראשונה שלו, "חג מולד בחפירות". לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה על שם פרנץ-יוזף, המשיך ללמוד באקדמיה למוזיקה בבודפשט, שם למד אצל לאו ויינר. כמו כן למד אצל בלה בארטוק באקדמיה על שם פרנץ ליסט וקיבל תואר בהלחנה ובניצוח. בשנת 1928 קיבל מלגה ללימודים בברלין, שם פגש את המוזיקאית לילי אפל ולאחר זמן נשא אותה לאישה. בברלין למד קוסמה אצל הנס אייזלר והתוודע גם אל ברטולט ברכט והלנה וייגל.
קוסמה ואשתו היגרו לצרפת בשנת 1933 והתיישבו בפריז, שם פגש את ז'אק פרוור, שהציג אותו לפני ז'אן רנואר. בתקופת מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי בצרפת הושם קוסמה במעצר בית באזור האלפים הימיים ונאסר עליו לעסוק בהלחנה, אך פרוור מצא דרך לאפשר לקוסמה לתרום מוזיקה לסרטי קולנוע בחסות מלחינים אחרים, שבשמם השתמש. במסגרת ההסדר הזה כתב את המוזיקה ל"ילדי גן העדן" (1945), שהופק בתקופת הכיבוש אך יצא להפצה לאחר שחרור צרפת. כן חיבר את הפסקול ל"אשליה הגדולה" (1937), "חוקי המשחק" (1939) ו"עדותו של דוקטור קורדלייה" (טלפילם, 1959). כמו כן נודע בכתיבת המוזיקה לשיר "עלי שלכת", שהיה לקלאסיקה ולסטנדרט-ג'אז (למילים של ז'אק פרוור, בצרפתית, ובהמשך, ג'וני מרסר בנוסח האנגלי). המוזיקה נכתבה במקורה לסרט "שערי הלילה" של מרסל קרנה (1946).
אמו של קוסמה ואחיו נרצחו בידי כוחות צלב הברזל הנאצי בהונגריה ב-1944. קוסמה עצמו נפצע בהתפוצצות באוגוסט 1944 בצרפת. אביו שרד במלחמה, ומת ב-1957.
קוסמה מת בעיבורי פריז בשנת 1969, ונקבר בבית הקברות של מונמארטר.
פיקסר (קומיקס)
פיקסר (באנגלית: Fixer; בעברית: המסדר) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Daredevil #1 ו- Strange Tales #141 מאפריל 1964 ומפברואר 1966, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאיירים ביל אברט וג'ק קירבי בהתאמה.
פיקסר הוא אלטר אגו אותו חלקו שתי דמויות - רוסקו סוויני ופול נורברט אברסול. פיקסר הראשון היה אמרגן האיגרוף של ג'ק מורדוק, אביו של מאט מורדוק. לאחר שרוסקו ביקש מג'ק להפסיד בקרב וג'ק סירב, הוא נאלץ "להזמין" את מותו של ג'ק. כשבנו של ג'ק, מאט, אימץ את זהות דרדוויל, רוסקו ברח למנהרה תת-קרקעית, שם מת מהתקף לב.
פיקסר השני הוא פול נורברט אברסול, מדען לשעבר מאוהיו בעל כישורים מכניים מעולים. פיקסר זה הוא הבולט והידוע מבין השניים, ושותפו הידוע של מנטאלו. לאחר שרוב גיבורי העל נהרגו על ידי אונסלוט, פיקסר מצטרף לקבוצת אדוני הרשע החדשה של ברון זמו - ת'נדרבולטס. הקבוצה פעלה כקבוצת גיבורי-על, מה שחייב את חברי הקבוצה להחליף את שמותיהם. פיקסר נוטל את השם טכנו, ותודעתו מועברת לגוף רובוטי. הוא ניצל ממתקפתו של נגע העולם התחתון, מגויס לקבוצת הגואלים, ונעשה לאחד מהבודדים שניצלו מהטבח של גרביטון. על אף עברו, פיקסר עוזר לדדפול להציל את חייו של קייבל. פיקסר גויס על ידי חיפושית לקבוצה חשאית בהנהגת זמו, שמטרתה היא להשמיד את ג'ניס-וול. לבסוף, הקבוצה פורקה בכך שזמו קצץ לחתיכות את ג'ניס. פיקסר נאבק גם באיירון מן, קפטן אמריקה, האוונג'רס וסוכנות S.H.I.E.L.D.
כאשר שקבוצת ת'נדרבולטס משנת 2012 ערכה מסע בזמן לעבר, הם נפגשו עם הקבוצה המייסדת. קרב התפתח בין פיקסר של ההווה לפיקסר של העבר, שבסופו פיקסר מההווה הרג את מקבילו מהעבר. כתוצאה מכך, נוצר קרע ברצף הזמן, שתוקן כאשר פיקסר של ההווה נעשה דומה לזה של העבר, הזדקנותו פסקה והוא נשאר בעבר, ללא זיכרונותיו. כאשר חברי הת'נדרבולטס מזמן ההווה חזרו לזמנם, הם אמרו לשאר חברי הקבוצה כי פיקסר נהרג כאשר הקריב את עצמו במטרה להציל את רצף הזמן. הוא נראה חי זמן מה לאחר מכן, כלוא במתקן כליאה של סוכנות S.H.I.E.L.D, בו נבלי-על נשלטים בידי קוביות קוסמית וחיים באשליה שהם אזרחים פשוטים. הוא נעשה למכונאי, והחל לבנות דברים בלתי-רגילים עד שהחזיר לעצמו את זיכרונותיו. לאחר שמצא את ברון זמו, השניים מארגנים בריחה המונית מהמתקן ופיקסר מצטרף לקבוצת ת'נדרבולטס החדשה של חייל החורף.
פיקסר השני הופיע במשחקי-וידאו ובסדרת האנימציה "איירון מן: הרפתקאות משוריינות". את דמותו של פאלון, האמרגן המרושע של ג'ק מורדוק המשמש כגרסה לדמותו של רוסקו סוויני, גילם בסרט הלייב אקשן "דרדוויל" השחקן מארק מרגוליס. את דמותו של רוסקו סוויני גילם בסדרת הלייב אקשן "דרדוויל" השחקן קווין נאגל.
הר יאמנטאו
יאמנטאו הוא הר בהרי אורל, הממוקם במחוז המשנה בלורצקי, בבשקורטוסטן, רוסיה. גובהו 1,640 מטר (5,381 רגל) והוא ההר הגבוה ביותר בקטע דרום אורל, והוא ממוקם בתחומי שמורת הטבע דרום אורל. יאמנטאו בולט כנושא לטענותיה של ארצות הברית כי מתחם בונקרים נרחב וחשאי של ממשלת רוסיה או הכוחות המזוינים הרוסיים נמצא בתוך ההר, בדומה למתחם הרי השאיין.
אטימולוגיה
שמו של ההר נגזר מ"יאמאן טאו" (Яман тау), שמתורגם כ"הר הרשע","ההר הרע", בשפה הבשקירית המקומית ובשפות הטורקיות האחרות של אידל-אוראל, כמו טטרית.
הבונקר
יאמאנטאו, יחד עם הר קוסווינסקי (600 ק"מ מצפון לשם), מהווים לטענת ארצות הברית ביתם של מתקן גרעיני חשאי גדול או בונקר ממשלתי. פרויקטים גדולים של חפירות נצפו על ידי תמונות לוויין אמריקאיות לאחר נפילת ברית המועצות, ממש בסוף שנות ה-90 בתקופת ממשלת בוריס ילצין. במהלך העידן הסובייטי הוצבו כאן שני חילת מצב, "בלורצק-15" ו-"בלורצק-16" ואולי שליש מ"אלקינו-2", שנבנו באתר. חילות המצב הללו אוחדו לעיירה סגורה בשם מז'וגוריה בשנת 1995, ונאמר כי חיל המצב כולל 30 אלף עובדים כל אחד.
שאילתות אמריקאיות חוזרות ונשנות הניבו כמה תשובות שונות מצד ממשלת רוסיה ביחס ליאמנטאו, כולל טענה כי זהו אתר כרייה, מאגר לאוצרות רוסיים, אזור אחסון מזון ובונקר למנהיגי המדינה במקרה של מלחמה גרעינית. בתגובה לשאלות בנושא יאמאנטאו בשנת 1996, נמסר ממשרד ההגנה הרוסי כי "הנוהג אינו קיים במשרד ההגנה של רוסיה ליידע כלי תקשורת זרים על מתקנים, יהיו אשר יהיו, הנמצאים בבנייה במטרה לחזק את ביטחונה של רוסיה." בשנת 1997, ממצא של הקונגרס של ארצות הברית, הקשור לחוק אישור ההגנה הלאומי במדינה לשנת 1998, קבע כי הפדרציה הרוסית מקיימת "מדיניות הונאה והכחשה" בנוגע למתחם ההרים לאחר שפקידים אמריקניים ערכו סיורים במתחם הרי שאיין לדיפלומטים רוסים. הממצא קבע כי "...נראה כי זה אינו עולה בקנה אחד עם הורדת האיומים האסטרטגיים, הפתיחות ושיתוף הפעולה המהווים בסיס לשותפות האסטרטגית שלאחר המלחמה הקרה בין ארצות הברית לרוסיה."
אוניברסיאדת זאגרב (1987)
אוניברסיאדת הקיץ ה-14 נערכה בזאגרב, יוגוסלביה ב-1987; טקס הפתיחה והמשחקים נערכו באצטדיון מקסימיר. במשחקים השתתפו כ-6,400 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-12 ענפי ספורט: אתלטיקה, התעמלות מכשירים, טניס, חתירה, כדורמים, כדורסל, כדורעף, כדורגל, סיף, קאנו, קפיצה למים ושחייה.
סך הכול הוענקו 415 מדליות, מתוכן 75 לברית המועצות, אך ארצות הברית זכתה במספר מדליות זהב גדול יותר.
נמל התעופה הבין-לאומי אירקוטסק
נמל התעופה הבין-לאומי אירקוטסק (ברוסית: Международный Аэропорт Иркутск) הוא נמל תעופה בינלאומי בפאתי העיר אירקוטסק, בקרבת אגם בייקאל שבסיביר, רוסיה.
היסטוריה
נמל התעופה נפתח ב-24 ביוני 1925 כאשר שישה מטוסים נחתו בנמל התעופה במסגרת קו מוסקבה-אירקוטסק-אולן בטור- בייג'ינג.
באוגוסט 1932 הופעל קו משדה התעופה למוגוצ'ה שבמחוז צ'יטה.
ב-30 בדצמבר 1954 בהתאם לצו ממשלת ברית המועצות מס' 2412–1153 קיבל נמל התעופה מעמד של נמל תעופה בין-לאומי.
ב-14 באוקטובר 2008 הושלמה הארכת מסלול ההמראה ב-400 מטר.
אקס פקטור
אקס פקטור (באנגלית: X Factor) הוא יתרון איכותי, שנחשב למסתורי וקשה לתיאור, המיוחס למישהו או משהו
Girl Who Got Away
Girl Who Got Away הוא אלבומה הרביעי של דיידו. האלבום יצא ב-4 במרץ 2013.
הקלטות
רוב הלחנים באלבום הם בסגנון אלקטרוני והוקלטו בין השנים 2008 ל-2012 בלונדון ובקליפורניה. המשתתפים העיקריים בעשיית האלבום הם דיידו ורולו ארמסטרונג. משתתפים נוספים הם ג'ון בריאון, בריאן אנו אשר עבד בעבר עם דיידו על אלבומה Safe trip Home, ריק נוואלס אשר הלחין בעבר עבור סלין דיון ומדונה, לסטר מנדז, גרג קורסטין ובילי קרייוון.
קידום ומכירות האלבום
בדומה ל-Safe Trip Home, החלה דיידו בשיתוף תכנים מן האלבום כחצי שנה לקראת צאתו במקביל לרכישה מוקדמת של האלבום באייטונז. בנובמבר, 2012 פרסמה את שם האלבום ובהמשך את עטיפת האלבום. בדצמבר, 2012 פרסמה את השיר השלישי מן האלבום - "Let Us Move On" לשמיעה חינמית. בהמשך פרסמה את רשימת השירים באלבום ובינואר, 2013 פרסמה את הסינגל No Freedom לשמיעה חינמית. ב-27 בפברואר הודלף אלבום לדיגיטל ספיי, מספר ימים לקראת השקת האלבום. האלבום הגיע לראש מצעד עשרת האלבומים הנמכרים ביותר באייטונז אנגליה, צרפת, גרמניה, ספרד, איטליה ועוד. סך מכירות אלבומי דיידו בעשור האחרון עומד על כ-38 מיליון עותקים.
לינור אברג'יל
לינור אברג'יל (נולדה ב-17 בפברואר 1980 בנתניה) היא דוגמנית, שחקנית תיאטרון, עורכת דין ואשת עסקים ישראלית. מלכת היופי ומיס עולם לשנת 1998.
ביוגרפיה
אברג'יל נולדה כבת בכורה לעליזה וג'קי אברג'יל, במשפחה חילונית-מסורתית יוצאת מרוקו, וגדלה בנתניה.
אברג'יל השלימה תואר ראשון במשפטים במכללה האקדמית נתניה, ובשנת 2013 הוסמכה כעורכת דין.
קריירה כדוגמנית
אברג'יל החלה את דרכה בעולם הדוגמנות בשנת 1996 בגיל 16, כאשר יוצגה על ידי סוכנות "לוק". בשנת 1997 זכתה במקום השני בתחרות "תגלית השנה" ובשנת 1998 זכתה במקום הראשון בתחרות מלכת היופי. בנובמבר 1998, בגיל 18, זכתה אברג'יל בתואר מיס עולם. נכון לשנת 2019, היא הישראלית הראשונה שזכתה בתואר זה והשנייה שזכתה בתואר עולמי דומה לאחר זכייתה של רינה מור בתואר מיס תבל בשנת 1976.
לאחר זכייתה בתואר מיס עולם עבדה כדוגמנית והשתתפה בתצוגות אופנה בישראל ובעולם. בשנת 2009 עם חזרתה בתשובה, אברג'יל הפסיקה לדגמן. בשנת 2017, לאחר הפסקה של 8 שנים, חזרה למסלול הדוגמנות בשבוע האופנה לכבוד אירוע התרמה למען עמותת רוח נשית.
הסרט "מיס עולם האמיצה"
בשנת 2008 יזמה אברג'יל יחד עם המפיק מוטי רייף את צילומי הסרט התיעודי "מיס עולם האמיצה". הסרט מתרכז באונס של אברג'יל ואופן ההתמודדות שלה איתו, לצד שיחות עם נשים נוספות שחוו תקיפה מינית, בהן השחקניות פראן דרשר וג'ואן קולינס. את הסרט ביימה ססיליה פק, במאית אמריקאית, בתו של השחקן גרגורי פק שהפיקה יחד עם מוטי רייף וענבל לסנר שגם ערכה את הסרט. במהלך הסרט מבקרת אברג'יל במדינות רבות ברחבי העולם להיפגש ולחזק נשים נפגעות אונס ואלימות. היא מרצה בכנסים בארצות הברית ובדרום אפריקה, וקוראת לנשים לדבר ואף לצעוק על המאורע הטראומטי שחוו. בסופו של הסרט משחזרת אברג'יל את הדרך שעשתה ביום האונס, ונפגשת שוב בתחנת הרכבת עם האישה שקיבלה את פניה אז, טיפלה בה, ועודדה אותה להתלונן במשטרה. בינואר 2014 שודר הסרט בערוץ 2 ועורר תגובות חיוביות.
הסרט היה מועמד לפרס אמי בקטגוריית סרטים דוקומנטריים.
קריירת כשחקנית
בשנת 2004 סיימה אברג'יל לימודי משחק ב"בית צבי" והשתתפה בהצגה "ועידת פסגה". בשנת 2006 השתתפה בהצגה של תיאטרון בית ליסין "החדר הכחול" מאת דייוויד הר, לצד ליאור אשכנזי. בשנת 2008 השתתפה בהצגה "מקווה" של בית ליסין. בהמשך אותה שנה נבחנה לאודישנים ל-MTV אך לא התקבלה.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד הראשי בהצגת חנוכה "גיבורי האור" ובשנת 2018 שיחקה תפקיד משני בהצגת חנוכה "עולם האגדות" כמלכה שהרעילה את שלגיה. שתי ההצגות הופקו על ידי רמי לוי שיווק השקמה.
בשנים 2020 -2018 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "שנות ה-80" בתפקיד הרבנית רבקה קורקוס. אברג'יל ממשיכה בתפקיד זה גם בסדרת ההמשך "שנות ה-90", שעלתה ב-2022.
בשנת 2022 שיחקה באחת הדמויות הראשיות בעונה השנייה של סדרת "המדובב" שם היא מייצגת את קרול, המתמודדת לראשות העיר קריית ים. בשנת 2023 השתתפה בסדרה אבא מטפלת בתפקיד עצמה בתור האקסית של עייל חברו של אייל, כמו כן שיחקה בסרט "ההילולה" בתפקיד הרבנית קוקוס אותו תפקיד גילמה בסדרות "שנות ה-80" ו"שנות ה-90".
יזמות עסקית
בשנת 2017 השיקה עם חברתה ואשת העסקים יפית אטיאס את LYA ("ליה", ראשי התיבות של שמותיהן), מותג לאופנת נשים צנועה. השמלות מיוצרות בישראל ונמכרות בחנות מקוונת. אברג'יל הצטלמה לקמפיין הקולקציה עם פאה במראה טבעי כדי להדגיש שהבגדים אינם מיועדים רק למגזר הדתי.