cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פינק
2008–2010: Funhouse
ב-24 בפברואר 2009 החלה פינק את מסע ההופעות שלה בצרפת.
ב-2010 התארחה בשיר "Won't Back Down" מתוך אלבומו של אמינם, "Recovery". בנובמבר 2010 הוציאה אלבום אוסף בשם  שמתוכו יצאו הסינגלים "Raise Your Glass" שהגיע למקום הראשון בבילבורד. האלבום מכר עד כה 4 מיליון עותקים.
ו-"Fuckin' Perfect" אשר הגיע למקום השני .
2012–2016: The Truth About Love
אלבומה השישי של פינק יצא לאור ב-14 בספטמבר 2012 על ידי חברת התקליטים "RCA Records" ומתוכו הוצאו לאור שישה סינגלים. הסינגל הראשון נקרא "(Blow Me (One Last Kiss", ואילו הסינגל השני, שנקרא "Try", הוא בלדה, אחת מתוך מספר לא מועט של בלדות שנמצאות באלבום. פינק ביצעה את ההופעה הראשונה שלה מאז שנת 2010 בטקס פרסי ה-VMA עם הסינגל הראשון של האלבום.
הקליפ לשיר יצא ב-26 ביולי 2012. הקליפ לסינגל השני מהאלבום יצא ב-11 באוקטובר 2012. בדיסק זה מתארחים מספר אמנים, וביניהם לילי אלן בשיר "True Love". הסינגל השלישי מהאלבום "Just Give Me a Reason", בשיתוף עם סולן להקת פאן נייט רוס, השתחרר ב-26 בפברואר 2013, אם כי הקליפ לשיר השתחרר מוקדם יותר ב-5 בפברואר 2013. השיר הפך ללהיט המצליח ביותר של פינק עד היום והגיע למקום הראשון בבילבורד ובעוד יותר מ-19 מדינות שונות. השיר זיכה את השניים בפרס VMA. הסינגל הרביעי מהאלבום הוא "True Love", והוא יצא ב-28 ביוני 2013, והקליפ לשיר יצא ב-30 ביוני 2013. השיר לא זכה לאותה הצלחה לה זכו שלושת הסינגלים הקודמים.
ב-15 באפריל 2016, היא נבחרה לשיר את שיר הנושא לסרט "אליס מבעד למראה"- "Just Like Fire".
2017–הווה: Beautiful Trauma
במהלך שנת 2017, יצא אלבומה השביעי של פינק, Beautiful Trauma. תחילה, הוציאה את הסינגל הראשון ממנו, "What About Us". הסינגל זכה להצלחה נאה במצעדים סביב רחבי העולם, וכבש את צמרת המצעד האוסטרלי. לאחר מכן הוציאה תמונה בערוצה של שיר אשר נושא את שם האלבום, "Beautiful Trauma".
חיים אישיים
פינק פגשה את קארי הארט, רוכב מוטוקרוס מקצועי, ב-2001. היא הציעה לו נישואים ב-2005 והזוג נישא כחצי שנה לאחר מכן בקוסטה ריקה. לאחר כשנתיים, בפברואר 2008, הזוג נפרד. לאחר הפרידה, הארט הופיע בווידאו קליפ לשיר "So What", העוסק בגירושי הזוג. בפברואר 2010 השניים חזרו לנהל מערכת יחסים, וביולי 2011 נולדה בתם וילו. בשנת 2016 נולד בנם ג'יימסון מון.
בראיון מ-2019 פינק סיפרה שבגיל 17 עברה הפלה טבעית לא רצויה, ושבהמשך עברה הפלות נוספות. היא סיפרה ש-"Happy", אחד מהשירים באלבום Hurts 2B Human מתייחס להפלה ולקושי שלה עם הגוף שלה בעקבות זאת: "Since I was 17, I've always hated my body / and it feels like my body's hated me."
פינק היא ביסקסואלית והצהירה על עצמה ככזו בריאיון ל-The News Of The World בשנת 2009.
פינק פעילה במספר פעילויות צדקה וארגונים, כגון PETA. כחלק מפעילותיה היא שלחה מכתב לנסיך ויליאם בו מתחה ביקורת על כך שצד שועלים, ומכתב נוסף למלכה אליזבת השנייה, במחאה על שימוש בפרווה אמיתית של דובים על ידי שומריה. פינק מגדירה את עצמה כצמחונית.
ESO 270-17
ESO 270-17, נקראת גם עצם פוּרְקָדֶה-פִיגֶרוֹאָה, היא גלקסיה לא-סדורה שנמצאת בקבוצת הכוכבים קנטאור, במרחק של כ-14.4 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת קנטאור A. לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 11.45 והיא התגלתה ב-27 במאי 1970 על ידי האסטרונום הארגנטינאי קרלוס פורקדה שקרא לה על שמו ועל שם פיגרואה, העוזר שעבד באותו לילה במצפה הכוכבים סרו טולולו בצ'ילה. הגלקסיה נמצאת כ-4 מעלות מערב-צפון-מערב לכוכב ζ בקנטאור וכ-2.3 מעלות מצפון-מזרח לצביר הכדורי ω בקנטאור. כ-3 מעלות מצפון-מערב לה נמצאת קנטאור A ששייכת גם כן לאותה קבוצת גלקסיות.
מאפיינים
הגלקסיה נראית כפס דק וארוך שמשתרע על כ-15 דקות קשת, שממרחקה שקול לאורך של למעלה מ-63,000 שנות אור, כשני שלישים מקוטר שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-2% ממסת שביל החלב. בעבר שיערו שמדובר בגלקסיה ספירלית שקו הראייה אליה מקביל למישור הגלקסיה, אבל מדידת תוצא דופלר של הקרינה הנפלטת לאורכה העלה שהיא אינה מסתובבת, ולכן היא סווגה כגלקסיה לא-סדורה. גלקסיה עם צורה ארוכה וצרה כזו היא מאוד ייחודית ומהווה מעין "שבר גלקסיה", ונראה שמדובר למעשה בשריד של גלקסיה שהתפרקה, ככל הנראה בעקבות התנגשות עם קנטאור A לפני כחצי מיליארד שנים. כתוצאה מההתנגשות התפרקה הגלקסיה הקטנה יותר, הדיסקה שלה יצרה את פס האבק הכהה שחוצה את קנטאור A ונותן לה את הצורה המיוחדת שלה, ליבת הגלקסיה ששרדה את ההתנגשות היא הגלקסיה הננסית הסמוכה NGC 5237 וחלק נוסף שהועף לכיוון אחר יצר את ESO 270-17. בעקבות ההתפרקות נוצרו ב-ESO 270-17 אזורים עם צפיפות גבוהה של גז ואבק וכתוצאה מכך היא עברה תקופה של יצירת כוכבים חדשים בקצב שהולך ופוחת, אך עדיין יש בה כוכבים צעירים רבים יחסית. את הגלקסיה מקיף ענן של מימן נייטרלי (אזור H I) שמסתו כ-5% ממסת הגלקסיה.
מירלה גל
מירלה גל (נולדה ב-1958) היא מנהלת ישראלית, כיהנה כמנכ"לית ויצו, מנכ"לית המשרד לקליטת העלייה, סוכנת ומנהלת מחלקה במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ביוגרפיה
גל נולדה וגדלה בתל אביב, הוריה היו ניצולי שואה שהעפילו לארץ ישראל ב-1947. אמה, טובה גרנות, עבדה במשרד החוץ והייתה מראשוני העובדים במוסד. גל שירתה בצה"ל כקצינת ח"ן בחיל האוויר. לאחר שחרורה למדה לתואר ראשון בחוג לספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב.
עם פרישתה, מונתה במאי 2003, על ידי ציפי לבני, חברת ילדותה, שכיהנה באותה עת כשרת הקליטה, למנכ"לית המשרד. כיהנה בתפקיד עד ספטמבר 2006.
גל נשואה לעורך הדין דרור גל ואם לשני ילדים.
שברולט קורסיקה
שברולט קורסיקה (באנגלית: Chevrolet Corsica) היא מכונית משפחתית גדולה המוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1987–1996 בארצות הברית.
בין השנים 1987-1991 דגם ה"שברולט קורסיקה" יוצר בקנדה תחת השם "Pontiac Tempest" (דור רביעי).
"שברולט קורסיקה" שווקה בישראל (בתצורת סדאן, 4 דלתות).
פליקס האוסדורף
ביוגרפיה
נולד בברסלאו ללואיס והדוויג האוסדורף, במשפחה בעלת אמצעים. אביו לואיס האוסדורף (1843–1896) עבר עם משפחתו הצעירה בסתיו 1870 ללייפציג וניהל חברות שונות במהלך הזמן במרכז העיר, ביניהן חנות למוצרי פשתן וכותנה. הוא היה אדם משכיל וכבר בגיל 14 זכה בתואר "מורנו". כתב מספר מסכתות, כולל עבודה מקיפה על תרגומי המקרא לארמית מנקודת המבט של ההלכה התלמודית. אמו, הדוויג (1848–1902), המכונה במסמכים שונים גם יוהנה, באה ממשפחת טיץ הענפה. גם הרמן טיץ הגיע מענף של משפחה זו. פליקס גדל ולמד בלייפציג. בילדותו ביקש להיות מלחין, אולם בלחץ אביו נהיה מתמטיקאי. באוניברסיטת לייפציג למד מתמטיקה, אך גם קורסים בפיזיקה, קרימינולוגיה והיסטוריה. הוא הגיש עבודת דוקטורט, בשנת 1891, אותה כתב בהדרכתו של היינריך ברונס בנושא המתמטיקה של ההשפעות האופטיות של האטמוספירה. לאחר שהשלים עבודת פוסט-דוקטורט בשנת 1895 לימד בלייפציג עד 1910. בלייפציג הוא לימד גם קורסים במכניקה, בגאומטריה ובמתמטיקה של הביטוח; הקורס האחרון ניתן לו בשל "הנטייה המיוחדת לגזע שלו".
משנת 1910 לימד כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בון. בין 1913-1921 לימד באוניברסיטת גרייפסוואלד ולאחר מכן שב לאוניברסיטת בון. תוך הסתמכות על עבודתם של קודמים הוא ניסח פורמלית את התורה של מרחבים מטריים וטופולוגיים, ובנוסף תרם תרומות לתורת הקבוצות ולאנליזה פונקציונלית.
האוסדורף פרסם מאמרים פילוסופיים, מהאסכולה של ניטשה, תחת שם העט פול מונגרה (Paul Mongré).
האוסדורף נותר בגרמניה גם לאחר עליית הנאצים לשלטון. בזכות מעמדו הורשה להמשיך בעבודתו כפרופסור במשרה מלאה באוניברסיטת בון עד ליציאתו לפנסיה במרץ 1935. כנראה מתוך מחשבה שבשל מעמדו לא יסבול מרדיפות, הוא נשאר בגרמניה גם לאחר שעבודתו כונתה "מתמטיקה יהודית מנוונת". הוא המשיך לעבוד, תוך שהוא מפרסם את עבודתו בכתב עת מתמטי פולני, אך לאחר ליל הבדולח הפך למבודד יותר ויותר. בשנת 1942, משלא היה מסוגל יותר למנוע את שליחתו למחנה ריכוז, התאבד יחד עם אשתו וגיסתו.
גדעון (ההגנה)
גדעון הייתה יחידת הקשר הכללית של "ההגנה" בתקופת המנדט הבריטי, הייתה אמונה על קיום קשר הרדיו בין הארץ לחוץ לארץ, באמצעות אוניות או מתחנות ביבשה. הקשרים-אלחוטאים של "ההגנה" נקראו בשמם המחתרתי - "גדעונים".
תולדותיה
יחידת "גדעון" הוקמה באפריל 1937 ובראשה עמד שמחה אבן-זהר שמונה על ידי מטכ"ל "ההגנה". את תנופתה הגדולה קיבלה היחידה לאחר מלחמת העולם השנייה עם הירתמות היישוב היהודי למבצעי העלייה וההעפלה של היהודים ניצולי השואה.
מערכת קשר הרדיו הייתה קיימת עוד בשנות העשרים, אך פרוץ המרד הערבי הגדול (1936–1939) והתרחבות ההתיישבות היהודית ברחבי הארץ יצרו צורך במערכת קשר יעילה שתאפשר העברת ידיעות במהירות רבה. לראשונה מופעל קשר אלחוטי (חד־סטרי, מהחוף לספינה) אל ספינת המעפילים "פוסידון" ב' על ידי ה"גדעונים" (אלחוטני ההעפלה). ספינת המעפילים הראשונה ממנה הופעל קשר דו־מגמי הייתה "אטראטו" א', בנובמבר 1938. הגדעוני על הספינה היה גרישא (צבי) שוטוב.
רשת קשר הרדיו של הגדעונים הייתה אחת משלוש רשתות רדיו עצמאיות שהשתייכו ל"הגנה" והיא פעלה באופן מחתרתי. הרשת נאלצה להתאים את דרכי ההתקשרות שבין הגורמים השונים לאילוצים של פעילות מחתרתית. מבחינה מקצועית האחריות והפיקוד על האלחוטנים היו של שירות הקשר הארצי של "ההגנה", החל מסוף שנת 1945 בפיקודו של יאן (יעקב ינובסקי ינאי). בשנת 1945 היו לשירות הקשר 24 תחנות בבירות שונות באירופה ובארצות ערב. עם קום המדינה הפכו התחנות האלה ברוב בירות אירופה כתחנות רשמיות של השגרירויות הישראליות (במסגרת התח"ל).
בסוף שנת 1945 הוציא המטה הכללי של ה"הגנה" פקודה על כפיפות "גדעון" לשירות הקשר, וזו לשונה:
בשנים 1945–1948 היו חלק ניכר מה'גדעונים' באוניות המעפילים חברי פלמ"ח שהושאלו מיחידותיהם לצורך מילוי המשימה. הם שובצו לתפקידם בהתאם לקביעת 'המוסד', שנעשתה בתיאום עם יעקב (יאן) ינובסקי (ינאי), ראש שירות הקשר הארצי ב'הגנה'. ב־65 ההפלגות של אוניות מעפילים שהצליחו לפרוץ את הסגר הבריטי או שנלכדו בידי הבריטים באותן שנים, פעלו 56 'גדעונים'. באחדות מההפלגות תיפקדו באונייה שני 'גדעונים'. חלק מהם השתתף במהלך התקופה ביותר מהפלגה אחת.
משה ירושלמי היה מפקדם הראשון של ה'גדעונים' באירופה. במחצית 1946 הוא שב ארצה ומונה כמפקד רשת 'גדעון' ואלחוטני ההעפלה בארץ. את מקומו באירופה מילא פרץ ברם, ובהמשך מיכאל (מייק) הררי. ה'גדעונים' עברו קורסים קצרים בטכנאות ובתיקון מכשירים, וצוידו בחלקי חילוף למקרה הצורך. לימים קיבלו מכשיר נוסף כרזרבה.
ההעפלה לארץ, הן לפני מלחמת העולם השנייה והן אחריה, נעשתה באופן בלתי-לגאלי, כשספינות המעפילים של ההגנה הובאו במסגרת המוסד לעלייה ב'. מבצע העפלה זה הצריך יצירת מערכת קשר אלחוטית בין ספינות העפלה, נמלי היציאה, המטה באירופה והמטה בארץ. תחנות האלחוט של הגדעונים פעלו בזמנים שונים באזורים רבים: במזרח התיכון, אירופה ובארצות הברית בעיקר למען יצירת קשר בין ספינות המעפילים לבין הארץ. לפיכך, הגדעונים היו צריכים להתמודד עם האתגרים הבאים:
רוב הגדעונים פעלו ברשת תחנות הרדיו ביבשה. להלן רשימת התחנות החשאיות ביבשה שפעלו משנת 1942 ועד הקמת המדינה :
הגדעונים על אוניות הרכש
הגדעונים שירתו גם כאנשי קשר על אוניות הרכש של ההגנה, שהביאו נשק ותחמושת מאירופה למדינה שבדרך. לאחר הקמת מדינת ישראל, הפכה רשת התקשורת של הגדעונים לרשת התח"ל (תחנות חוץ לארץ), בשלב ראשון התח"ל היה שייך למשרד החוץ, ולאחר מכן למוסד. מייסד התח"ל היה משה ירושלמי.
הגדעונים
חלק גדול מה'גדעונים' שהפליגו באניות המעפילים בשנים 1945–1948 היו חברי פלמ"ח. שמות ה'גדעונים' שפעלו באותה תקופה הם:
אוג הבורסקאים
אוֹג הַבֻּרְסְקָאִים (שם מדעי: Rhus coriaria) הוא שיח נשיר בגובה מטר עד 5 מטרים. מין זה הוא יחיד בסוגו בישראל ומשויך לסוג אוג שמונה 52 מינים ונמנה עם משפחת האלתיים. הוא צומח כבודד או בקבוצות קטנות במקומות שונים בחבל הים-תיכוני ההררי של ישראל. בכמה תחומי גידולו הוא, כפי הנראה, פליט תרבות. אוג הבורסקאים נפוץ בכל אגן הים התיכון וחודר גם לאזור בעל אופי ערבתי-יבשתי המשתרע מטורקיה ודרום רוסיה במערב, דרך איראן וצפון הודו עד מונגוליה במערב.
מין גדל בחורש של הרי הצפון והכרמל וכן בהרי יהודה ושומרון. מחוזות גידולו: גולן, חרמון, גליל, עמק ירדן עליון, כרמל, הרי שומרון, הרי יהודה, שרון, שפלה.
תיאור הצמח
עץ או שיח נשיר לא דוקרני וחסר שרף.
העלים מסורגים, מורכבים-מנוצים אי-זוגיים (עלעל בקצה העלה), בכל עלה 5 עד 7 זוגות עלעלים שעירים, מחודדים בקודקודם ומשוננים. ללא לוואים.
הצמח הוא חד-ביתי. הפרחים קטנים חד-מיניים, בצבע ירוק-צהוב, מרוכזים בתפרחות גדולות מסוג אשכול.
הפרחים בעלי 5 עלי גביע -5 עלי כותרת. לפרחי הכר 5 אבקנים, ולפרחי הנקבה 3 עמודי שחלה.
הפריחה מתחילת מרץ ועד סוף יוני. ובחודש אוקטובר העלים מצהיבים ונושרים, העלווה מתחדשת עם הפריחה.
מקור השם וזיהויו
אוג הבורסקאים מוכר יותר בשמו "סומאק". שם זה, מקורו כנראה בסורית, וממנה התגלגל לשפות האנגלית, איטלקית, צרפתית, גרמנית ועוד. "סֻמאק" משמעו אדום על שום צבעו זה של הפרי הבשל. במשנה כונה הצמח 'אוג'. טעמו של השם 'אוג' בעברית אינו ברור, ותמוה ביותר שהוא מופיע בתלמוד רק בשם זה, שכן נקרא בארמית גם אוגא. פרשני ימי הביניים מזהים את האוג של חז"ל עם ה"סמאק", השם שהשתמר לצמח זה בשפות השונות עד היום, ולפיכך זיהויו בימינו ודאי.
רוב המקורות המתייחסים לשימושיו התעשייתיים של האוג בעבר, מבליטים בראש ובראשונה את תפקידו בתעשיית העורות. דבר זה הוא שהעניק לצמח את כינויו 'הבורסקאים'.
צמח זה מוזכר בין הפירות שחייבים במעשר (מעשרות א', פאה ה') ובפאה (פאה א' ה'), אך אינם חייבים בדמאי (דמאי א',א')
מאכל
מהמקורות התלמודיים עולה ששימושו העממי של האוג היה בעיקר למאכל, כפי שהדבר בימינו. מפירות האוג האדומים מכינים תבלין סומאק חמוץ, המופק מכסות השערות שעל גבי הפירות הבשלים וכן מקליפות הגרעינים. האבקה משמשת לתיבול סלטים, מיני תבשיל ומאפה. היא גם מוסיפה חמיצות וצבע אדום לתבשיל. כמו כן, התבלין הוא אחד המרכיבים בתערובת התבלינים הקרויה זעתר. את הפירות השלמים ניתן להשרות במים לקבלת משקה.
צביעה
האוג על חלקיו השונים שימש בעבר להפקת צבע או כחומר מייצב. שורשי האוג מכילים חומר שצבעו כתום. בספרות יש עדות לכך שגם מהפירות ניתן להפיק חומרי צבע. מקליפת העץ, הפירות ובעיקר העלים מופק הצבע הצהוב. בהתחשב בתכונות החומציות של פירות האוג ותוצריהם, בהחלט ייתכן גם שחומץ המופק מהם שימש כחומר בסיסי מייצב בצביעה. הפקת צבע משורשי הצמח הייתה כנראה מוגבלת, שכן הכנת כמות מסחרית דורשת עקירת עצים רבים.
בורסקאות
זהו שימוש מרכזי של האוג, ומופיע במקורות רבים. חומרי הטאנין שבצמח והשימוש בהם לעיבוד עורות ("בורסקאות" בארמית) הם שהקנו לצמח את שמו.
שלב חשוב ביותר בעיבוד העורות, לאחר ניקויים והסרת השיער, היה הבירוס, שבמהלכו נטבלים העורות בחומרים שונים למניעת ריקבון והקניית גמישות ועמידות לאורך זמן. בעת העתיקה היה הבירוס מבוסס בעיקרו על הטנין שהופק מחלקי צמחים. יתרונו של האוג על פני צמחים אחרים הוא באיכותו ובריכוזו הגבוה של הטנין המצוי בו. בורסקאים מקצועיים השתמשו בדרך כלל רק באבקת אוג.
בכתבי גניזת קהיר מוזכר שהאוג היווה מרכיב חשוב בתעשיית העור במאות ה-11 וה-12, וכי נסחר לאורך חופי לבנון, ארץ ישראל ומצרים. במאה ה-18 קיימות עדויות כי באירופה השתמשו רק באוג לבירוס. עדויות מארץ ישראל עצמה מעידות על שימוש באוג כמרכיב חשוב בתעשיית העורות עד ראשית המאה ה-20, עם הופעת תחליפי הבירוס הכימיים.
שימושים רפואיים לפי מקורות קדומים ובימינו
ברפואה האשורית והבבלית שימש הפרי לריפוי גירודים בראש, נפיחויות, חבלות ולהשקטת כאבי רגליים. הזרעים שימשו תרופה למחלות פנימיות. ברפואה הקלאסית שימש הפרי לטיפול בדיזנטריה ובכאבי אוזניים, והעלים שימשו לריפוי דלקות, חבורות ופצעים ולהקלת כאבי חניכיים. בימי הביניים נעשו בצמח שימושים רפואיים דומים, אך הוא שימש גם להפלת עוברים, לשיפור הראייה, לריפוי טחורים, והיווה מרכיב במשחות עיניים. ברפואה המסורתית בימינו משמשים הפירות לעידוד הזעה, להפסקת שלשול ולהורדת רמת הכולסטרול בדם.
שימוש נוסף בצמח היה באבקת הפרי, ששימשה למניעת הרטבות לילה והפרעות במתן שתן. כמו כן, ברפואה העממית המערבית הצמח משמש גם לטיפול בדלקות חניכיים וכן לדלקות כבד.
בזיליקת גבירתנו של הניצחונות
היסטוריה
הכנסייה הוקמה החל בשנת 1580 לערך, ככל הנראה לפי תוכניותיו של האדריכל ג'ירולמו קסאר, והוקדשה ב-20 באוקטובר 1743. בכנסייה שמור פסל עץ מפורסם של הבתולה, המכונה "הילדה" (Il-Bambina) או "מריה הילדה" (Marija Bambina), אשר הגיע אל העיר בשנת 1618 לערך, לאחר שנמצא צף בים האדריאטי בינות לשברי ספינה. ב-4 בספטמבר 1921 העלה האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר את הכנסייה למעמד של בזיליקה, ופסל הילדה הוכתר בכתר זהב משובץ באבנים טובות. מדי שנה מאז 1680, בחג הולדת הבתולה החל ב-8 בספטמבר, נישא הפסל ברחובות העיר בתהלוכת הפסטה המקומית. עוד שמור בבזיליקה פסל עושה ניסים של הצלוב, המכונה "הגואל של ל-איסלה" (Ir-Redentur ta` l-Isla).
הבזיליקה נהרסה בהפצצה אווירית של חילות האוויר של מדינות הציר שהתרחשה ב-16 בינואר 1941, אך לאחר המלחמה היא הוקמה מחדש והוקדשה ב-24 באוגוסט 1957. בכיכר האפיפיור בנדיקטוס (Misraħ Papa Benedittu) שבחזית המבנה, ניצבת אנדרטה לזכר תושבי העיר שקפחו את חייהם בזמן מלחמת העולם השנייה.
יחסי אירלנד–פקיסטן
יחסי אירלנד–פקיסטן הם היחסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים שבין הרפובליקה של אירלנד לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
סקירה כללית
באפריל 2004, כאשר אירלנד כיהנה כראשת המועצה האירופית (גוף בתוכו נכלל האיחוד האירופי), שר החוץ האירי "דיק" רוש, ציין כי על האיחוד האירופי לפעול יחד עם פקיסטן לחיזוק הדמוקרטיה שבה. באותו החודש, פקיסטן הקימה את שגרירותה בדבלין. בדצמבר 2004, שר המסחר הפקיסטני, הומאיון אחטר חאן, פגש את מייקל אהרון, השר האירי לענייני סחר בעת ביקורו בדבלין. חאן הביע שביעות רצון וסקר את שיתופי הפעולה במגזר זה בין המדינות. שני הצדדים דנו על שיפור התנאים הכלכליים והרפורמות הממשלתיות בפקיסטן.
בשנת 2005, אירלנד העניקה סיוע בשווי 5 מיליון יורו לממשלת פקיסטן לאחר רעידת האדמה בקשמיר. באפריל 2007, שתי הממשלות חתמו על מזכר הבנות בדבר הקמת מועצת עסקים פקיסטנית-אירלנדית משותפת. המזכר נחתם על ידי סגן יו"ר מועצת העסקים, השר האירי לענייני מסחר בינלאומי והשגריר האירי באסלאמאבאד בעבר.
ריינר צובל
ריינר צובל (בגרמנית: Rainer Zobel, נולד ב-3 בנובמבר 1948 בורשטט שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בקבוצת באיירן מינכן מהבונדסליגה בעמדת הקשר, ומאמן בקבוצת אל גונה מהליגה המצרית השנייה בהווה.
תיאו גרהאם
תיאו פריס לי גרהאם (באנגלית: Theo Farris Lee Graham; נולד ב-20 ביוני 1997) הוא שחקן בריטי. הוא התפרסם בזכות תפקידו כהאנטר מקווין באופרת הסבון "הוליאוקס" של ערוץ E4, עבורו זכה והיה מועמד לפרסים בטקס פרסי אופרות הסבון הבריטיים.
ראשית חייו
גרהאם נולד במנצ'סטר, הממלכה המאוחדת. בצעירותו למד בתיכון הרומי-קתולי סנט פטרוס ולמד בהרחבה את מקצוע אמנויות הבמה במנצ'סטר קולג', במסגרת תעודת סיום התיכון שלו מטעם ה-BTEC הבריטי.
קריירה
בתחילת הקריירה שלו התארח גרהאם באופרת הסבון הרפואית "Doctors" בערוץ BBC One, בתפקיד וייד בנטון בפרק בשנת 2015, ובתפקיד בארני טרנר בחמישה פרקים בשנת 2016.
בין השנים 2016 ל-2018 כיכב באופרת הסבון הבריטית "הוליאוקס" של ערוץ E4, בתפקיד האנטר מקווין. עבור תפקיד זה הוא זה בפרס "הצמד הטוב ביותר על המסך" בטקס פרסי אופרות הסבון הבריטיים לשנת 2018, יחד עם השחקן האנגלי מאליק תומפסון-דווייר, ובמועמדות בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
בשנת 2016 הופיע גרהאם בתפקידים משניים במיני-סדרה "Brief Encounters" של רשת ITV ובשנת 2019 בסדרה "Clink" של ערוץ 5Star.
בשנת 2021 גילם את דמותו של דיין בסדרת הדרמה "גורל: סאגת ווינX" מבית נטפליקס, עיבוד לייב-אקשן לסדרה המונפשת "מועדון ווינX".
ריינר צובל
קריירה
צובל לא שיחק בנבחרת מערב גרמניה הבוגרת, אך היה חלק מהנבחרות הצעירות.
תארים
עם באיירן מינכן:
בוי (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אטול גוואנדה
אטול גוואנדה (באנגלית: Atul Gawande; נולד ב-5 בנובמבר 1965) הוא מנתח אמריקאי, סופר וחוקר בריאות הציבור. הוא עוסק בכירורגיה כללית ואנדוקרינית בבריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל בבוסטון. הוא פרופסור במחלקה למדיניות וניהול בריאות בבית הספר לבריאות הציבור בהרווארד על שם צ'אן ופרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה של הרווארד. בתחום בריאות הציבור, הוא מנכ"ל מעבדות אריאדנה, מרכז משותף לחדשנות במערכות בריאות, ויו"ר חברת Lifebox, עמותה שפועלת לצמצום מקרי מוות בניתוחים ברחבי העולם. ב-20 ביוני 2018 מונה גוואנדה לתפקיד מנכ"ל מיזם הבריאות "הייבן", בבעלות אמזון, ברקשייר האת'וויי וג'יי פי מורגן צ'ייס.
גוואנדה כתב על רפואה ובריאות הציבור ל"ניו יורקר" ול"סלייט". הוא מחבר הספרים: "סיבוכים: הערות של מנתח על מדע לא מושלם"; "טוב יותר: רשימותיו של מנתח על ביצוע"; "מניפסט הרשימה" ו"להיות בן תמותה: הרפואה ומה שחשוב בסוף החיים" (עברית: עם עובד, 2014).
ביוגרפיה
גוואנדה נולד בברוקלין, ניו יורק, לזוג רופאים שהיגרו מהודו. משפחתו עברה לאתונה, אוהיו, והוא סיים את לימודיו בתיכון אתונה בשנת 1983. הוא השלים תואר ראשון בביולוגיה ומדעי המדינה באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1987. הוא זכה במלגת רודס וסיים תואר שני בפילוסופיה, מדע המדינה וכלכלה (PPE) בבייליול קולג' באוקספורד בשנת 1989. הוא דוקטור לרפואה מטעם בית הספר לרפואה של הרווארד, שם סיים לימודיו בשנת 1995, ובשנת 1999 קיבל תואר שני בבריאות הציבור בבית הספר לבריאות הציבור בהרווארד. בשנת 2003 סיים את הכשרתו הכללית בלימודי כירורגיה באוניברסיטת הרווארד.
קריירה פוליטית
בעת לימודיו לתואר ראשון התנדב גוואנדה בקמפיין של גארי הארט. לאחר סיום לימודיו הצטרף לקמפיין הנשיאותי של אל גור משנת 1988. הוא עשה מחקרים בתחום בריאות הציבור עבור נציג בית הנבחרים ג'ים קופר (דמוקרט מטנסי), שהיה מחבר הצעת הבריאות "תחרות מנוהלת" עבור הפורום הדמוקרטי השמרני. הוא התקבל לבית הספר לרפואה בשנת 1990. לאחר שנתיים עזב כדי לפעול בתפקיד הממונה על נושאי הבריאות במהלך קמפיין 1992 של ביל קלינטון. לאחר השבעת קלינטון התמנה לתפקיד יועץ בכיר במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית. הוא הנחה את אחת משלוש הוועדות של צוות המשימה בנושא בריאות שהקים קלינטון, פיקח על 75 איש והגדיר את חבילות ההטבות לאמריקאים וסובסידיות ודרישות מהמעסיקים. בשנת 1993 חזר לבית הספר לרפואה ובשנת 1995 הוסמך כרופא.
עיתונות
זמן קצר לאחר שהחל את התמחותו, ביקש ממנו חברו ג'ייקוב וייסברג, עורך ה"Slate", לכתוב למגזין המקוון. יצירותיו על חייו של מתמחה כירורגי צדו את עיניהם של עורכי הניו יורקר, וכתב עת זה פרסם קטעים שכתב גוואנדה. בשנת 1998 הפך גוואנדה לחבר המערכת ב"ניו יורקר".
במאמרו בניו יורקר בחודש יוני 2009 השווה גוואנדה את שירותי הבריאות של שתי עיירות בטקסס כדי להראות מדוע שירותי הבריאות היו יקרים יותר בעיירה אחת בהשוואה לאחרת. הוא הציג את מקאלן, טקסס, כדי לטעון שתרבות ארגונית, הממקסמת רווחים (שיכולה לספק כמויות משמעותיות של טיפול מיותר), היא גורם חשוב בהעלאת העלויות, שלא כמו תרבות המספקת טיפול באיכות גבוהה ובעלות נמוכה, כגון זה הניתן על ידי מרפאת מאיו ומערכות בריאות יעילות אחרות.
המאמר עורר הדים וצוטט על ידי הנשיא ברק אובמה במהלך ניסיונו להעביר חקיקה בנושא רפורמה בתחום הבריאות, חקיקה שהועברה על ידי הקונגרס. לדברי הסנטור רון ויידן, המאמר "השפיע על [חשיבתו של אובמה] באופן דרמטי". סנאטורים שאובמה הציג בפניהם את המאמר הגיבו: "זה מה שעלינו לתקן." שותפו העסקי הוותיק של וורן באפט, צ'ארלי מאנגר שלח לגוואנדה 20,000 דולר כתודה על כך תרומתו החברתית. גוואנדה החזיר את ההמחאה אך קיבל צ'ק חדש בסכום 40,000 דולר. גוואנדה תרם את הסכום למרכז לכירורגיה ולבריאות הציבור בבית החולים בריגהאם.
בנוסף לכתיבתו הפופולרית, פרסם גוואנדה מחקרים בנושאי טכניקות ניתוח צבאיות וטעויות ברפואה, בכתב "העת לרפואה". הוא מנהל מיזם האבטחה הגלובלי של ארגון הבריאות העולמי. מאמריו הופיעו באוספי המסות "המסות האמריקאיות הטובות ביותר לשנת 2003", "הכתיבה המדעית האמריקאית הטובה ביותר לשנת 2002" וכן לשנת 2009 ולשנת 2011.
בשנת 2012 נשא את שיחת TED "איך נרפא את הרפואה?" השיחה נצפתה למעלה ממיליון פעמים.
ספרים
ספרו הראשון של גוואנדה, "סיבוכים: הערות של מנתח על מדע לא מושלם" (Complications: A Surgeon's Notes on an Imperfect Science, 2002) הגיע לשלב הגמר בתחרות National Book Award (פרס הספר הלאומי) ופורסם ביותר ממאה מדינות.
בספרו השלישי, "מניפסט המועצה": איך לעשות את הדברים נכון (The Checklist Manifesto: How to Get Things Right, 2009) דן גוואנדה בחשיבות הארגון והתכנון המקדים (כמו רשימות בדיקה יסודיות), הן ברפואה והן מעבר לכך. ספר זה הגיע לרשימת רבי המכר בכריכה קשה של הניו יורק טיימס בשנת 2010.
להיות בן תמותה: הרפואה ומה שחשוב בסוף החיים יצא לאור באוקטובר 2014 והפך לראשון בטבלאות רבי המכר של הניו יורק טיימס. הוא דן בבחירות לקראת סוף החיים בנושא התקנים ביתיים, דיור מוגן והליכים רפואיים. ספרו מאתגר רעיונות מסורתיים לגבי תפקיד הרפואה. על הספר התבסס סרט תיעודי בסדרת הטלוויזיה "Frontline" של PBS, ששודר ב-10 בפברואר 2015.
פרסים ואותות כבוד
בשנת 2004 נבחר גוואנדה על ידי Newsweek לאחד מעשרים יוצאי דרום אסיה המשפיעים ביותר. ברשימת המאה של טיים מגזין לשנת 2010 הוא נכלל במקום החמישי בקטגוריית ההוגים. באותה שנה הוכלל ברשימת מיטב ההוגים העולמיים של Foreign Policy.
בשנת 2006 היה גוואנדה עמית מקארתור בזכות עבודתו בחקירה וניסוח פרקטיקות כירורגיות מודרניות ואתיקה רפואית. בשנת 2007 ניהל את מאמציו של ארגון הבריאות העולמי להפחתת מקרי מוות כירורגיים, ובשנת 2009 נבחר לחבר עמית במרכז הייסטינגס.
בשנת 2014 העביר הרצאות ב-BBC והעביר סדרה של ארבע שיחות תחת הכותרת "עתיד הרפואה" (The Future of Medicine) בבוסטון, לונדון, אדינבורו ודלהי.
גוואנדה זכה בשני פרסי המגזינים הלאומיים, פרס ההשפעה של AcademyHealth על השפעה מחקרית על הבריאות, ופרס לואיס תומאס לכתיבה על מדע.
קרב אספינדזה
קרב אספינדזה (בגאורגית: ასპინძის ბრძოლა) היה קרב בין הגאורגים, בראשות ממלכת כארתלי-קאחתי ארקלה השני, כנגד האימפריה העות'מאנית. הקרב התקיים ב-20 באפריל 1770, בתקופת מלחמת רוסיה-טורקיה, 1774-1768 והסתיים בניצחונם של הגאורגים.
במרץ 1770 חנו בסוראמי צבאות רוסיים וגאורגיים, הצבא הרוסי שמנה כ-1,200 איש, היה בפיקודו של הגנרל ג. טוֹטלֶבֶּני. הצבא הגאורגי שמנה כ-7,000 איש, היה בפיקודו של המלך ארקלה השני. ב-24 במרץ הצבא המשותף החל לנוע דרך בורג'ומי לכיוון אחלציחה, וב-14 באפריל כבשו את מצודת סדגרי (სადგერის ციხე). ב-17 באפריל הקיפו את מצודת אצע'ורי (აწყურის ციხე), ולא הצליחו לכבוש אותה. עקב העיכוב התעשת הפשה של אחלציחה ושלח, ב-18 באפריל 2,000 איש לעזרת הנצורים במצודה. בעקבות חילוקי הדעות שנתגלעו בין הגנרל הרוסי והמלך הגאורגי, עזב לפתע ב-19 באפריל טוטלבני את הקרב וחזר כלעומת שבא. בעקבות זאת, התקיפו המבוצרים את הגאורגים. ארקלה הצליח לחסות את ההתקפה ופנה לכיוון אספינדזה כדי לחסום את הדרך. הפשה של אחלציחה אסף 1,500 לוחמים ממצודת אחלכלכי ומצודת חבסורתי. ארקלה הצליח לנצח את הלוחמים החדשים. בינתיים שלח הסולטאן העות'מאני מוסטפא השלישי צבא האימפריה העות'מאנית לאספינדזה בכוח המונה כ-8,000 איש. ארקלה איפשר להם לחצות את נהר הקורה. בלילה, בסיועם של האריסתווים, סווימון מוחרנבטון (სვიმონ მუხრანბატონ) וחוּדיה בּוֹרבַּצַ'לוֹאֶה (ხუდია ბორბაჩალოე) הוא בנה גשר פשוט על הנהר, כך שאם יעלו עליו כוחות כבדים הוא יקרוס. ב-20 באפריל נערך הכוח הגאורגי לקרב כשמימין הכוחות בראשות דוית אורבליאני (დავით ორბელიანი), ומשמאל גיאורגי בטונישווילי (לימים מלך ממלכת כארתלי-קאחתי בשנים 1798-1800, והיורש של ארקלה השני), ובמרכז ארקלה בעצמו.
בקרב עצמו הצליחו הגאורגים לגרום לנסיגת העות'מאנים, שנסוגו היישר לגשר החדש. הגשר החדש קרס כצפוי, והגאורגים ניצחו ניצחון גדול, כשהם מנחילים לאויביהם כ-4,000 הרוגים ויתר הלוחמים נלקחו בשבי.
אליפות וימבלדון 1994
אליפות וימבלדון 1994 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-20 ביוני והסתיימה ב-3 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £5,682,170.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 16 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר קונצ'יטה מרטינס מספרד נפגשה עם מרטינה נברטילובה מארצות הברית וניצחה אותה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר, כמו בשנה שעברה, טוד וודברידג' ומארק וודפורד מאוסטרליה נפגשו עם גראנט קונל מקנדה ופטריק גלברייט מארצות הברית וניצחו אותם ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
במשחק הגמר כמו בשנה הקודמת נטליה זברבה מבלארוס וג'יג'י פרנאנדס מארצות הברית נפגשו עם יאנה נובוטנה מצ'כיה וארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו מספרד וניצחו אותן ב-3 מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 1993 רק מארק וודפורד השתתף בתחרות זו. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר טוד וודברידג' מאוסטרליה והלנה סוקובה מצ'כיה שיחקו נגד טום מידלטון ולורי מקנייל מארצות הברית שלא היו מדורגים וניצחו אותם ב-3 מערכות.
ישראל בווימבלדון
עמוס מנסדורף בסיבוב הראשון שיחק נגד תומאס קרבונל מספרד וניצח ב-5 מערכות. בסיבוב השני הוא נפגש עם קני ת'ורן מארצות הברית וניצח ב-4 מערכות. בסיבוב השלישי הוא שיחק נגד גורן איוואנישביץ' מקרואטיה והפסיד ב-3 מערכות.
אנה סמשנובה השתתפה לראשונה בתחרות הנשים. בסיבוב הראשון היא ניצחה את יבגניה מניאוקובה מרוסיה ב-3 מערכות. בסיבוב השני היא נפגשה עם לריסה ניילנד מלטביה והפסידה בשתי מערכות.
אוסטין 3 ליטר
אוסטין 3 ליטר (באנגלית: Austin 3-Litre) היא מכונית סלון, אשר יוצרה על ידי קונצרן המכוניות "'British Motor Corporation" הבריטית, בין השנים 1967–1971.
אוסטין 3 ליטר
דגם ה"אוסטין 3 ליטר" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות (London Motor Show) בלונדון בשנת 1967.
תאוצת "אוסטין 3 ליטר" בין 0–80 קמ"ש היא 10.8 שניות.
את פרויקט "אוסטין 3 ליטר" יזם ופיקח המהנדס הבריטי "Alexander Arnold Constantine Issigonis".
מהדגם יוצרו 9,992 יחידות.
ריידו
רֵיִידוֹ שמה הפרוטו-גרמנית של הרונה ᚱ באלפבית פות'רק קדום. הרונה מתועתקת לאות "r" ("ר").
משמעות שמה של הרונה היא "מסע" או "רכיבה (על סוס)".
צורתה של הרונה התפתחה ישירות מהאות הלטינית: "R", והיא מקבילה לאות "ריידה" באלפבית הגותי.
שעה היסטורית
שעה היסטורית הייתה תוכנית רדיו שהוגשה בכל יום שישי בגלי צה"ל, בין השעות 19:00 – 20:00. התוכנית עסקה בנושאים היסטוריים, כל תוכנית עסקה בנושא אחר. מטרת התוכנית הייתה להביא את ההיסטוריה בפני המאזינים בסגנון סיפורי משעשע ומעניין.
שידור התוכנית החל בשנת 1983 והיא שודרה ברציפות עד קיץ 2013 (כולל שידורים חוזרים). התוכנית הוקמה ביוזמת של דן פרת ואלכס אנסקי. במשך השנים הוגשו למעלה מ-600 תוכניות (עד ל-7 באוגוסט 2009 שודרו 628 תוכניות). את התוכנית הנחה פרופ' מיכאל הרסגור, היסטוריון שהתמחה בהיסטוריה של ימי הביניים באירופה. לצד הרסגור הנחו במשך השנים שלושה שדרנים. המנחה השותף הראשון היה אלכס אנסקי, אשר הנחה את התוכנית במשך 21 שנים עד לפרישתו לגמלאות מגלי צה"ל בשנת 2005. את אנסקי החליף השדרן ערן סבאג אשר היה מנחה שותף למשך שנה ופרש ללימודי דוקטורט. לאחר פרישתו הנחתה את התוכנית השדרנית ליעד מודריק. בתוכנית שהוגשה ב-27 בספטמבר 2003 חגגה התוכנית 20 שנה.
התוכנית הוגשה בסגנון של שיחה בין ההיסטוריון מיכאל הרסגור למנחה הנוסף שהוא השואל התם שאינו מתמצא בנושא. הוא שואל את השאלות והרסגור עונה ומסביר. הרסגור ירד לפרטים קטנים, אבל עם זאת הגיש את התמונה כולה בשילוב של הומור. בתוכנית שולבו קטעי מוזיקה המותאמים לנושא התוכנית הספציפית. התוכניות שהוגשו לאורך השנים עסקו בעיקר בהיסטוריה של אירופה.
התוכנית זכתה להומאז' סאטירי שהפך לפינה קבועה בתוכנית הערב של שרון טייכר וערן זרחוביץ' ברדיו תל אביב.
לאחר פטירתו של הרסגור ב-2011, התוכנית המשיכה את רצף השידור, על ידי שידור חוזר של פרקים ישנים עד קיץ 2013.
שמעון גרשון
שמעון גרשון (נולד ב-6 באוקטובר 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם בהפועל תל אביב, בית"ר ירושלים ונבחרת ישראל. סופר, מחזאי ומוזיקאי.
קריירה ככדורגלן
גרשון החל לשחק כדורגל מגיל צעיר במחלקות הילדים והנוער של הפועל תל אביב. את משחקו הראשון של גרשון בקבוצת הבוגרים של המועדון עשה בעונת בתפקיד בלם אחורי במשחקה של הקבוצה נגד בני יהודה תל אביב ומאז לא השתנה תפקידו. במהלך השנים צבר גרשון הישגים רבים בקבוצה, ביניהם אליפות ליגת העל, שלושה גביעי המדינה (1999, 2000, 2006), גביע הטוטו (2002) והעפלה לרבע גמר גביע אופ"א באותה עונה, כאשר לגרשון מניות רבות בניצחונות השונים של הקבוצה. במשך שבע שנים שימש גרשון כקפטן הקבוצה.
ב-29 במאי 2006 הודיע גרשון במסיבת עיתונאים על עזיבת הפועל תל אביב, המועדון בו שיחק מילדות (מתוכן 10 שנים במחלקה הבוגרת) ומעבר לקבוצת בית"ר ירושלים תמורת חוזה של 400,000 דולר לעונה. לאור היריבות בין המועדונים, גרמה ההודעה לכעס רב בקרב אוהדי הפועל תל אביב, שראו בגרשון סמל של המועדון וחלקם אף ראה במעבר לבית"ר, אחד המועדונים השנואים עליהם, סוג של בגידה תמורת בצע כסף והם נטרו לו טינה על כך.
בבית"ר, ביסס גרשון את מעמדו כבלם הקבוע בהרכבה. וזכה עמה במספר תארים, בתקופתו בבית"ר בלט שיתוף הפעולה שלו עם חברו להגנה, אריק בנדו. צמד הבלמים גם שיתפו פעולה באותן עמדות בנבחרת ישראל. בעונת זכה באליפות, בעונת  זכה בדאבל, בעונת  בגביע המדינה, ובעונת  בגביע הטוטו.
גרשון היה שחקן סגל קבוע בנבחרת ישראל, בה צבר 50 הופעות וכבש ארבעה שערים. בכמה משחקים אף שימש כקפטן הנבחרת.
ב-15 בספטמבר 2010 הודיע על פרישה ממשחק פעיל בעקבות בעיות בלב.
ביוגרפיה
שמעון גרשון נולד וגדל, בשכונה ד' ביפו, הצעיר מבין שלושה אחים, שגודלו על ידי אם חד הורית. אביו שירת כבלש משטרה ונהרג בתאונה כששמעון היה בן שלוש. אמו גידלה לבדה את ילדיה מגיל 28, אחיו הגדול הוא השחקן והבמאי מורדי גרשון. אחיו האחר הוא סבי גרשון, שאיתו היה לו שיתופי פעולה מוזיקליים.
ב-2003 נישא לשחקנית מלי לוי, ולהם שלושה ילדים.
בנוסף להיותו כדורגלן מקצועי, גרשון פנה גם לכיוון המוזיקלי. בשנת 1999 שר גרשון את שיר הגביע של הפועל תל אביב, ובשנת 2008 שר את שיר הדאבל של בית"ר ירושלים.
במאי 2010 התפרסם ספר ראשון פרי עטו - "סודות הכדורגל של נועם" בהוצאת ידיעות ספרים. הספר זכה באות ספר הזהב של התאחדות הוצאות הספרים בישראל על מכירת 20,000 עותקים.
בשנת 2011 שימש גרשון לתקופה קצרה כפרשן בערוץ הספורט.
ב-2015 יצאו גרשון ואשתו בפרויקט מוזיקלי משותף, "ביחד או לחוד", מתוכו התפרסם השיר "פתאום את לבד" שמבצעת לוי, המילים והלחן הם פרי יצירתו של גרשון.
ב-2016 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "אלישע" בערוץ הילדים, שבה משחקת גם אשתו מלי לוי בתפקיד המורה שני קלצ'ינסקי.
ב-2019 התפרסם ספרו השלישי לנוער "המכשף מברזיל", מתוך סדרת הספרים "סודות הכדורגל של נועם". הספר התפרסם גם בגרסת האודיו בוק.
ניסן ב"ק
ניסן בָּ"ק (תקע"ה/ 1815, ברדיצ'ב - י' בכסלו תר"ן/ דצמבר 1889, ירושלים) היה מדפיס ספרים ואיש ציבור בישוב הישן בארץ ישראל במאה התשע עשרה.
המסורת המשפחתית רואה בשם ב"ק את ראשי התיבות 'בעל קורא', תפקיד בו שימש אחד מאבות המשפחה. על פי גרסה אחרת, ב"ק הוא ראשי תיבות: "בן קדושים", כי אחד מאבות המשפחה נהרג על קידוש השם.
ביוגרפיה
ב"ק נולד בברדיצ'ב ועלה לארץ עם אביו ישראל ב"ק לארץ ישראל בהיותו נער. יחד עם משפחתו התגורר בעיר צפת ועזר לאביו בבית הדפוס המשפחתי. בראשית שנות העשרים לחייו עמד בראש המשק החקלאי שהקים אביו בג'רמק שבהר מירון. במשק זה נולד בנו בכורו ובברית המילה של בנו השתתפו משה מונטיפיורי (שהתכבד לשמש סנדק) ואשתו יהודית שסיירו באותה העת בארץ. באמצע שנת 1839 הפך המצב הביטחוני בג'רמק לקשה מנשוא והמשק נעזב. גם רעידת האדמה שפקדה את צפת והאזור ב-1837 תרמה לעזיבתם את האזור.
ב-1839 עבר ניסן ב"ק, כמו אביו ישראל ב"ק, לגור בירושלים. בירושלים הצטרפו השנים לחוגי החסידים. הוא בלט כעסקן בחוגי החסידים הירושלמים ושמש נציגו של האדמו"ר מבויאן בירושלים.
הוא יזם את הקמת השכונה 'קריה נאמנה' שליד שער שכם, צפונית לחומת העיר העתיקה. שמה הראשון של השכונה היה 'אהלי משה ויהודית' על שם משה מונטיפיורי ואשתו יהודית. לימים נקראה השכונה בפי תושבי ירושלים 'בתי ניסן ב"ק'. שכונה זאת הייתה השכונה הראשונה בירושלים שנבנתה על ידי חסידים ולא על ידי הפרושים.
מפעל ירושלמי נוסף בו היה מעורב ניסן ב"ק ולימים נקרא על שמו הוא בית הכנסת תפארת ישראל ברובע היהודי שבעיר העתיקה. ניסן ב"ק היה הרוח החיה בהקמת בית הכנסת זה והיה גבאי ראשי בבית הכנסת עד למותו. עקב כך נקרא בית הכנסת 'תפארת ישראל' בפי תושבי ירושלים 'נישה"ס שול' כלומר בית הכנסת של ניסן.
כמו כן, פעל להפצת ההשכלה בירושלים אך עם זאת היה יהודי שומר תורה ומצוות. כמו כן, הוא פעל במסגרת אגודת 'עזרת נדחים' שלחמה במיסיון שבירושלים וסייעה להקמת כפר התימנים בשילוח שליד הכפר סילואן.
ה' בניסן
פרשת בר המצוה של ילד שנולד ה' ניסן היא בחלק מהשנים הפשוטות פרשת ויקרא, אך בשנים פשוטות מקביעות (הכז, בשה וגכה) פרשת בר המצוה היא פרשת צו. בשנים מעוברות, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת מצורע, אבל בשנים מקביעות (זחג) פרשת בר המצוה היא פרשת תזריע
גשר הבוספורוס
גֶּשֶׁר הַבּוֹסְפוֹרוּס או גֶּשֶׁר הַבּוֹסְפוֹרוּס הָרִאשׁוֹן או באופן רשמי גשר קדושי 15 ביולי (בטורקית: Boğaziçi Köprüsü או 1. Boğaziçi Köprüsü או 15 Temmuz Şehitler Köprüsü) הוא גשר תלוי, המקשר בין הגדה האירופית של איסטנבול לגדה האסייתית, מעל מצר הבוספורוס. הגשר מקשר בין אזור אורטאקוי (Ortaköy) בגדה האירופית, לבין אזור ביילרביי (Beylerbeyi) בגדה האסייתית.
נתונים
זהו גשר תלוי הנתמך על ידי שני מגדלים. אורכו 1,510 מטרים ורוחבו 39 מטרים. המרחק בין שני המגדלים הוא 1,074 מטרים (12 בגודלו בעולם). גובה המגדלים מעל הכביש הוא 105 מטרים, וגובה הכביש מעל פני הים, 64 מטרים.
על הגשר שלושה מסלולי תנועה, מסלול חירום ומדרכה בכל כיוון. בארבע השנים הראשונות לקיומו של הגשר הורשו הולכי רגל לחצות אותו. כיום הדבר אסור - בשל ההתאבדויות הרבות שנעשו מן הגשר, וכן בגלל חשש מפיגוע טרור.
בשל עומסי התנועה המשתנים בשעות שונות (בבוקר, בעיקר תנועה מהצד האסייתי לאירופי, ובערב תנועה הפוכה), מוקצים המסלולים בהתאם לעומס התנועה. כאשר יש עומס תנועה, שוקע הגשר כ-90 ס"מ במרכזו עקב משקל כלי הרכב.<BR> מדי יום עוברות את הגשר 180,000 מכוניות. ב-29 בדצמבר 1997 חצה את הגשר הרכב המיליארד מאז הקמתו.
גשר הבוספורוס השני נמצא כ-5 ק"מ מצפון לגשר זה.
בניית הגשר
ההחלטה על בניית הגשר התקבלה בשנת 1957 על ידי ראש ממשלת טורקיה אדנאן מנדרס. בשנת 1968 נבחרה לבנות את הגשר החברה הבריטית פרימן פוקס ושות'. הגשר תוכנן על ידי האדריכל הבריטי גילברט רוברטס. הבנייה החלה בפברואר 1970 בטקס בו נכחו נשיא טורקיה ג'וודט סונאי וראש הממשלה סוליימאן דמירל. הבנייה בפועל בוצעה על ידי חברת הבנייה הטורקית אנקה, בשיתוף פעולה עם חברות בנייה אנגליות וגרמניות. עלות הקמת הגשר עמדה על כ-200 מיליון דולר.
יחסי אוסטרליה–סינגפור
יחסי אוסטרליה–סינגפור הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של סינגפור לאוסטרליה.
גשר הבוספורוס
אגרה
גשר הבוספורוס הוא גשר אגרה. האגרה נגבית בצידו האסייתי של הגשר, רק עבור נסיעה מהצד האירופי לאסייתי. בשנת 1999 הותקנה על הגשר מערכת תשלום אגרה אלקטרונית ממוחשבת, המחייבת מכוניות העוברות את הגשר (במסלולים מסוימים) באופן אוטומטי על פי מספר הרישוי.
יחסי אוסטרליה–סינגפור
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה הובילה הדיוויזיה האוסטרלית ה-8 כוחות לסינגפור, אז מושבה בריטית, כדי להילחם נגד האימפריה היפנית במהלך קרב סינגפור, אך הובסה על ידי היפנים.
גשר הבוספורוס
אירועים
מדי שנה, בחודש אוקטובר, נערך באיסטנבול מרתון אירואסיה המתחיל בחלקה האסייתי של איסטנבול, חוצה את הגשר ומסתיים בחלק האירופי של איסטנבול.
יחסי אוסטרליה–סינגפור
היסטוריה
באפריל 1965 ביקר באוסטרליה ראש ממשלת סינגפור, לי קואן יו, הביקור הראשון שנערך באוסטרליה על ידי ראש ממשלת סינגפור. ב-9 באוגוסט, אותה שנה, הכריזה סינגפור על עצמאות והתנתקה ממלזיה, ובאותה שנה הכירה אוסטרליה בסינגפור וכוננה עימה יחסים דיפלומטיים.
מאז הקמת היחסים הדיפלומטיים בין סינגפור לאוסטרליה אוחדו היחסים בין המדינות, וקיים שיתוף פעולה מעמיק ומשמעותי בתחומים שונים כמו ביטחון לאומי, כלכלה, סחר וחינוך. בינואר 1996, פרסמו ראש ממשלת אוסטרליה פול קיטינג וראש ממשלת סינגפור גו צ'וק טונג הודעה משותפת, על שיפור היחסים הדו-צדדיים הכוללים שיתוף פעולה מדיני, תרבותי, כלכלי והגנה. באוקטובר, נערך מפגש השרים המשותף הראשון של סינגפור ואוסטרליה בקנברה. באפריל 2012 ביקרה ראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד בסינגפור והודיעה במשותף עם ראש ממשלת סינגפור, לי הסיין לונג, על הקמת מנגנון פגישה קבוע בין שני ראשי הממשלה.
יחסי כלכלה וסחר
ב-17 בפברואר 2003 חתמו סינגפור ואוסטרליה על הסכם הסחר החופשי סינגפור-אוסטרליה, שנכנס לתוקף ב-28 ביולי באותה שנה. בנוסף, סינגפור ואוסטרליה חברות גם בהסכם הסחר החופשי ASEAN-אוסטרליה-ניו זילנד שנכנס לתוקף בשנת 2010.
סינגפור היא שוק היצוא השמיני בגודלו באוסטרליה והיבואן הרביעי בגודלו באוסטרליה. בשנת 2013 היצוא האוסטרלי לסינגפור הסתכם בכ-57 מיליארד דולר ואילו היצוא של סינגפור לאוסטרליה היה 13 מיליארד דולר. בין השאר, סינגפור מייצאת בעיקר נפט מזוקק, מחשבים, תרופות, ומזון מעובד לאוסטרליה, ואילו אוסטרליה מייצאת בעיקר נפט גולמי, נפט מזוקק, חומרי גלם, ניקל, חלב מרוכז, מחפרים, סוכר גולמי, חלקי מטוסים וכו' לסינגפור.
סינגפור היא גם אחד מיעדי התיירות העיקריים באוסטרליה. בשנת 2012 ביקרו באוסטרליה 343,600 סינגפורים. בשנת 2011 ביקרו בסינגפור קרוב למיליון אוסטרלים.
בשנת 2012 הייתה סינגפור המשקיעה הרביעית בגודלה באוסטרליה, והשקיעה בסך הכל 55.9 מיליארד דולר באוסטרליה, כאשר עיקר השקעותיה באופן מסורתי מרוכזות בעיקר בנדל"ן. אוסטרליה השקיעה בסינגפור 26.7 מיליארד דולר.
שיתוף פעולה ביטחוני
סינגפור ואוסטרליה כוננו יחסי הגנה דו-צדדיים איתנים. באוגוסט 2008 חתמו ראש ממשלת אוסטרליה קווין ראד וראש ממשלת סינגפור, לי הסיין לונג, על מזכר ההבנות בין ממשלת אוסטרליה לממשלת הרפובליקה של סינגפור על שיתוף פעולה בהגנה. מאז 2012 הקימו שני שרי ההגנה מנגנון ישיבה שנתי. אוסטרליה גם משתתפת בדיאלוג שנגרי-לה שמתקיים בסינגפור מדי שנה, ושתי המדינות הן גם חברות בברית הסדרי ההגנה של חמש המעצמות. מנובמבר 2008 ועד יוני 2013, כוחות הצבא של סינגפור השתתפו גם בעבודות שיקום באפגניסטן, יחד עם כוחות ההגנה האוסטרלים.
מרפאה
מרפאה או קליניקה היא מתחם המשמש לשירותי רפואה. מרפאות מסוגלות להעניק טיפול מיידי ופשוט יחסית, במקרים בהם אין צורך בשירותי בית חולים.
סוגי שירותים
ברמה הבסיסית ביותר, מרפאות כוללות בעיקר חדרי רופאים על ציודם, המאפשרים ביצוע בדיקות בסיסיות. ככל שמרפאה משוכללת יותר היא כוללת שירותים נוספים - חדר אחיות, מוקד חרום, טיפול אמבולטורי, אמצעי דימות ואף חדרי ניתוח המאפשרים ביצוע תהליכי ניתוח פשוטים יחסית.
השוני המהותי של מרפאות מבתי חולים הוא שבמרפאות אין אפשרות לאשפוז מטופלים אלא רק לטפל בהם במקום.
הפעלה
מרפאות יכולות להיות בבעלות פרטית או ציבורית. בישראל מופעלות מרפאות רבות בידי קופות החולים השונות.
לעיתים המרפאה ממוקמת במבנה ייעודי למרפאה, ולעיתים ממוקמות מרפאות בבנייני משרדים, מבנים מסחריים ואף בבתים פרטיים.
פתחלנד
פתחלנד הוא כינוי ישראלי לאזור ערקוב בלבנון אשר נשלט במשך כ-10 שנים על ידי ארגון הפת"ח ואחר כך הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף). אין לשטח זה גבולות רשמיים, אך מדובר על האזור הדרום-מזרחי של לבנון (הבקאע), סמוך לגבול עם ישראל, בעיקר באזור החרמון.
הכינוי לאזור ניתן על ידי אלוף פיקוד הצפון הישראלי ב-1969, דוד אלעזר.
היסטוריה
רצועת ערקוב היא אזור הררי בגזרה המזרחית של דרום לבנון, במורדות הר החרמון. רצועה זו נתחמת על ידי ישראל בדרום, נהר החצבאני במערב, העיירה הדרוזית חצבאיה בצפון, וגבול ישראל-סוריה בהר דב במזרח.
בסוף שנת 1968 חדרו לרצועת ערקוב קבוצות של חברי ארגונים פלסטיניים, לצורך אימונים ולאחר מכן לצורך ירי קטיושות ומארבים לעבר ישראל. בסוף שנות ה-60 ניסתה ממשלת לבנון לעצור את פעילות המחבלים בשטחה, אבל הצליחה בכך באופן חלקי בלבד. בעקבות זאת, נחתם ב-1969, בתיווכו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, הסכם קהיר, שהעניק לאש"ף שליטה וחופש פעולה נרחבים בדרום לבנון, בתמורה לאי-התערבותו בקונפליקט האתני בלבנון. הארגונים החמושים של הפלסטינים, ובראשם הפת"ח, אשר גורשו מירדן באירועי ספטמבר השחור ב-1970, התמקמו באזור הדרום-מזרחי של לבנון, לעומק השטח. הם מצאו במקום אוכלוסייה תומכת - פליטים פלסטינים שממשלת לבנון התירה להם לשהות במחנות פליטים באזור, בתנאי שלא יירו משם לעבר ישראל. תמיכה זו אפשרה ליאסר ערפאת להתבסס במקום ולהקים תשתית ללחימה נגד ישראל. פעילות זו הייתה חלק ממלחמת האזרחים הכוללת בלבנון, ובעקבותיה קיבע ערפאת את מעמדו כשליט מעשי בשטח. משם ירו אנשיו קטיושות אל עבר יישובי צפון הארץ, ושלחו חוליות טרור לבצע פיגועים על אדמת ישראל, ביניהם: הפיגועים בכביש החוף ובמשגב עם. ממשלת לבנון, ללא צבא מסודר ומאורגן, לא יכלה למנוע מערפאת ומהארגונים לעשות כרצונם בכל השטח שעליו שלטו.
ב-1970 פשט צה"ל במסגרת מבצע קלחת 2 על בסיסי מחבלים בשישה כפרים בפתחלנד. לקרב הצטרפה סוריה וכן צבא לבנון.
בינואר 1971 נחנכה על בסיס נחל שיאון דרך גדעון 26 ק"מ אורכה המובילה למוצבי צה"ל בהר דב ומשקיפה לעבר ה'פתחלנד'. הדרך משמשת גם כציר חלופי למוצבי החרמון..
ב-9 באוקטובר 1973, בזמן מלחמת יום הכיפורים, נורו מן הפתחלנד 30 פגזי קטיושה.
ב-1976 נכנס צבא סוריה ללבנון במסגרת מלחמת האזרחים במדינה, אך לאור הקו האדום שהציבה ישראל, לא נכנסו כוחות הצבא הסורי לאזור.
ב-1978 כבש צה"ל במסגרת "מבצע ליטני" את השטח מקו הגבול הבינלאומי עד נהר הליטני, ושיתף פעולה עם צבא דרום לבנון בפיקודו של סעד חדאד. אש"ף, שנדחק מהשטח, התמקם מצפון לליטני ובאזור הר דב, משם המשיך לבצע ירי קטיושות ולשלוח חוליות טרור.
ב-1982, בזמן מלחמת לבנון הראשונה, היה בפתחלנד ריכוז של כ-1500 לוחמים פלסטינים, רובם מחטיבת "כראמה", שהיה משולב במערך הסורי ונהנה מהגנת הטילים הסוריים. לאחר הקרבות בקיץ 1982, נפוצה הנוכחות הפלסטינית המזוינת הזאת צפונה לעבר בקעת הלבנון. צה"ל נכנס בזמן המלחמה לכל אזור דרום לבנון ודחק את כוחותיו של ערפאת וארגוני הטרור מהשטח לעבר ביירות, ומשם גורשו ערפאת ואנשיו לתוניסיה.
שימוש מאוחר במונח
המונח חזר לשימוש לאחר השתלטות החמאס על רצועת עזה ביוני 2007 במסגרת עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה. המצב, בו רצועת עזה נשלטת על ידי החמאס ואזור יהודה ושומרון נשלט על ידי הפת"ח, תואר באמצעי התקשורת כחלוקת הרשות הפלסטינית לשתי ישויות - חמאסטן ופתחלנד (או פתחסטן, השימוש בסיומת סטן נפוץ יותר בהתייחסות לחמאס ופחות בהתייחסות לפתח בשל ההקשר האיסלאמי של הסיומת התואם את מדיניות תנועת החמאס).
פייר ון פאסן
פייר ון פאסן (בהולנדית: Pierre van Paassen, 7 בפברואר 1895 – 1968) היה עיתונאי, סופר וכומר יוניטרי ממוצא הולנדי שפעל בקנדה ובארצות הברית. ון פאסן היה אנטי נאצי, ואנטי פשיסט מובהק, ותמך בציונות וביישוב היהודי בארץ ישראל, עליו כתב בסדרת ספרים שנכתבו מנקודת ראות אוהדת.
פתחלנד
שימוש מאוחר במונח
בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה השם "פתחלנד" כינוי גנאי לדף האמצע בעיתון יום שישי של ידיעות אחרונות שבו כתבו עיתונאים שזוהו עם השמאל הישראלי, דוגמת: סילבי קשת, עמוס קינן ואחרים.
פייר ון פאסן
קורות חיים
ון פאסן נולד בהולנד והיגר עם הוריו לקנדה בשנת 1914. הוא החל ללמוד בסמינר לכמרים, ועבד במסיון בקרב מהגרים רוסינים באזור אלברטה, שם סייע להעניק למהגרים סיוע רפואי. בשנת 1917 עזב את בית הספר התאולוגי על מנת לשרת בחיל המשלוח הקנדי לצרפת במלחמת העולם הראשונה, ושירת במסגרת חיל הרגלים כאיש הנדסה קרבית.
ב-1921 היה ון פאסן לעיתונאי, וכתב עבור העיתון "טורונטו גלוב". בשנת 1922 עבר לארצות הברית, והחל בכתיבת טור עבור "אטלנטה ג'ורנל קונסטיטיושן". בין השנים 1924 ל-1931 שימש ככתב חוץ עבור ה"ניו יורק וורלד", ומקום מושבו היה בפריז, אם כי ככתב חוץ, הרבה במסעות למקומות שונים בעולם שעוררו עניין באותה התקופה. לאחר שהעיתון "ניו יורק וורלד" חדל מלהופיע, עבר לכתוב עבור ה"טורונטו סטאר". כתבותיו פורסמו בסינדיקציה בעיתונים רבים בצפון אמריקה.
ון פאסן דיבר הולנדית, צרפתית, אנגלית ומעט רוסינית, על מנת שיוכל לשוחח באופן סביר גם עם דוברי רוסית. בנוסף הוא למד עברית. הוא ניחן בכישרון כתיבה, ובכישרון למצוא את האלמנט האנושי בסיפורים אותם סיקר, והיה בין אלו שהביאו לקורא בארצות הברית תמונה חיה ודיווח הוגן על המתרחש באירופה בשנים אלו. את עיקר פרסומו קיבל כאשר סיקר את הנעשה במזרח התיכון, ואת הצדדים המעורבים בו, יהודים, ערבים, בריטים וצרפתים, כשם שסיקר את הנעשה באפריקה. הוא סקר את סחר העבדים שבתקופה זו עדיין היה נהוג באזורים מסוימים באפריקה, כמו גם את המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה והרפתקאותיו הקולוניאליות של מוסוליני. כן סיקר את מלחמת האזרחים בספרד ואת הנעשה באירופה. הוא ראה בנאציזם ובפאשיזם משום סכנה לאנושות, וסבר כי ניצחונו של פרנקו במלחמת האזרחים בספרד אינו הכרעה במאבק בין שתי אידאולוגיות מתועבות בה במידה, פאשיזם וקומוניזם, כי אם הכנה וביסוס לשליטתו של היטלר במרחב הים התיכון במידה שתאפשר לו את ההכנות למלחמה כנגד בריטניה והכוחות הדמוקרטיים במערב. הוא הגדיר עצמו כסוציאליסט ודמוקרט שעיקר דאגתו לאדם הפשוט. כתיבה מסוג זה הביאה למעצרו למשך עשרה ימים במחנה הריכוז דכאו בסוף מרץ 1933. הוא היה גאה בכך שפעולותיו הביאו לגירושו מצרפת בהוראת פייר לאוואל, מגרמניה בהוראת גבלס ומאריתריאה בהוראת גליאצו צ'אנו.
עוד ב-1925 הגיע לארץ ישראל שם פיתח חיבה לתנועה הציונית, ואהדה לתרומתם של המתיישבים לפיתוח הארץ מבחינה חקלאית ומבחינה תעשייתית. בשנת 1929 סיקר את מאורעות תרפ"ט ואת טבח חברון (תרפ"ט) מנקודת ראות אוהדת, שהביאה את הזוועות שראה בחברון גם לקורא בצפון אמריקה. במהלך השנים שלאחר מכן היה בין העיתונאים הזרים הבולטים שסיקרו באהדה את המאבק להקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל, ונשאר תומך של התנועה הציונית למשך כל ימי חייו.
בשנת 1939 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "פרקים ממגילת ימינו" (Days of Our Years), ובה פרסם אירועים רבים שלא יכול היה לפרסם קודם לכן. בארצות הברית היה הספר לספר התעודי הנמכר ביותר במשך שנתיים כמעט. ון פאסן כתב כי ניסה לשמור על יחסים טובים עם הצנזורה במדינות אותן סיקר, ולכן נותרו דברים רבים שלא פרסם בציבור, כגון פעולות ממשלות רומניה ובולגריה לדיכוי תנועות מחאה עממיות ב-1928 שהביאו לטבח שנים עשר אלף פועלים בבולגריה באותה השנה. לטענתו, נמנע ממנו גם לפרסם את הדברים בשל כך שעורכיו סירבו להאמין לכתבותיו מבלי שיביא להם אימות נוסף מ"מקור נאמן", שכן היה היחיד שדיווח על אירועים אלו.
ב-1941 היה בין התורמים לספר "המאבק על ירושלים", שכתב בשיתוף עם זאב ז'בוטינסקי (שהיה לידידו האישי), ג'ון פטרסון וג'וזאיה קלמנט וג'ווד. בספר זה הביע את דעתו כי צבא יהודי הוא הכרחי להמשך קיומו של העם היהודי ותרומתו לאנושות. ון פאסן שיתף פעולה בארצות הברית עם אישים כהלל קוק במסע תעמולה למען הקמת צבא יהודי.
בשנת 1947 היה ון פאסן לאזרח של ארצות הברית. בשנת 1964 פרסם ספר המשך לאוטוביוגרפיה שלו, בשם "To Number Our Days" בו הוסיף על שראה באירופה במהלך התקופה שלפני מלחמת העולם השנייה. בספר זה ניכרת התפכחותו מדעות אוהדות על ברית המועצות שהביע בשנות ה-20 ושנות ה-30. בשנת 1968 מת.
בשנת 1984 הנציחה עיריית ירושלים את ון פאסן, בקריאת רחוב על שמו, בין דרך בר לב לשכונת שייח ג'ראח ואזור אמריקן קולוני.
הפועל עין שמר
הפועל עין שמר הייתה קבוצת כדורעף ישראלית מקיבוץ עין שמר שהשתתפה בליגה הבכירה ואף זכתה 4 פעמים בתואר האליפות ו-3 פעמים בגביע המדינה. הקבוצה היא ממייסדות ליגת הכדורעף בישראל באמצע שנות ה-50.
היסטוריה
קיבוץ עין שמר משתייך לתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, כמו רוב הקיבוצים שהחזיקו קבוצת כדורעף בליגה. מועדון "הפועל" הפעיל בקיבוץ ענפי ספורט כמו: כדורסל כדורעף ושחייה תחרותית שהתמודדו בדרך כלל בכינוס הפועל ובליגה פנימית מול שאר קבוצות "הפועל" בקיבוצים אחרים במדינה.
קבוצת הכדורעף של הפועל עין שמר הביעה לא מעט את מורת רוחה מהחובבנות שהייתה לפני הקמת הליגה הרשמית וכתבה זאת במכתב ששלחה למרכז הפועל, לאחר תחרות "אליפות הפועל" שלא הייתה מאורגנת בצורה רצינית
מאז פתיחת ליגת הכדורעף הארצית, השתייכה הקבוצה בקביעות לחבורת הצמרת והתמודדה על האליפות מדי שנה וזכתה בכתר ארבעה פעמים. במקביל השתתפה באופן קבוע בגביע המדינה ובטורניר "פסל זייד" וזכתה בו לא מעט פעמים.
הקבוצה הייתה לראשונה בענף שמשתתפת במסגרת גביע אירופה לאלופות מול קבוצת גלטסראיי הטורקית.
בתום עונת 1974/1975 ירדה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה מהמקום האחרון. בעונה שלאחר מכן עלתה בחזרה לליגה הראשונה ללא הפסדים. לאחר עונה אחת שוב ירדה לליגה השנייה.