cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
STS-121
היום השביעי למשימה
במשך 6 שעות ו־40 דקות, מייקל פוסום ופירס סלרס התקינו משאבת אמוניה על הצד החיצוני של תחנת החלל, שתשמש כחלק חילוף במקרה הצורך, והשלימו את תיקון הקרונית, שתאפשר להניע את הזרוע הרובוטית של תחנת החלל לאורך התחנה.
במקביל, אנשי צוות אחרים המשיכו את פריקת האספקה ממודול המטען לאונרדו, והטענתו בציוד המיועד להחזרה לכדור הארץ.
היום התשיעי למשימה
הליכת חלל שלישית, עליה הוחלט ביום החמישי לטיסה. במהלך מעט יותר משבע שעות, ניסו שני האסטרונאוטים חומר חדש לאיטום פגיעות בשפת הכנף של המעבורת, על דוגמאות שהותקנו בתא המטען של המעבורת. האסטרונאוטים מרחו את החומר בעזרת מרית על פיסות פחמן מחוזק, מהסוג המשמש למיגון החום של שפת הכנף של המעבורת, ובדקו את תגובת החומר לטמפרטורות הקיצוניות בחלל. בעיה נוספת עמה התמודדו היא בועות גז הנוצרות בחומר, ואשר בהיעדר כוח משיכה, אינן מפעפעות למעלה, ויש צורך להוציא אותן בצורה יזומה.
הליכת החלל נוצלה גם לשתי משימות נוספות: בעזרת מצלמת תת אדום, צולמו מקרני החום של המעבורת ושל תחנת החלל, לצרכים הנדסיים, והותקן מתקן אחיזה על מכלי אמוניה המותקנים על התחנה, שיאפשר לזרוע הרובוטית של התחנה לאחוז אותם במקרה הצורך.
היום האחד-עשר למשימה
פעולות לסיום העבודה בתחנת החלל, לרבות השבת הרכיב הלוגיסטי לאונרדו לסיפון המטען של המעבורת, כשבתוכו כ-2 טונות של תוצאות ניסויים, פריטים לא נחוצים ואשפה מתחנת החלל.
היום השנים עשר למשימה
התנתקות מתחנת החלל הבינלאומית. לאחר ההנתקות, נשארה המעבורת במרחק כמה מאות מטרים מתחנת החלל בעוד הצוות בודק את צד שמאל של המעבורת בעזרת הזרוע הרובוטית, משום שלא ניתן היה לבצע זאת כאשר המעבורת עגנה בתחנה.
היום השלושה-עשר למשימה
כניסה מחדש לאטמוספירה ונחיתה במרכז החלל קנדי, למרות דליפה קלה במערכת ההידראולית שהתגלתה יומיים לפני הנחיתה.
יחסי הוותיקן–קוריאה הדרומית
יחסי הוותיקן–קוריאה הדרומית הם היחסים בין קריית הוותיקן לקוריאה הדרומית. הכנסייה הקתולית בדרום קוריאה היא הכנסייה שגדלה בקצב הכי מהיר במזרח אסיה. לפי הסטטיסטיקות, נכון ל-31 בדצמבר 2017 חיו בדרום קוריאה 5,813,770 נוצרים קתולים, והיו כ-11% מכלל האוכלוסייה בקוריאה הדרומית. מספר הקתולים החיים בדרום קוריאה עולה בעקביות החל משנות ה-50 של המאה ה-20.
היסטוריה
קשרים בין קריית הוותיקן לדרום קוריאה התקיימו החל משנת 1947 כשהבישוף פטריק גיימס בריין עבר לקוריאה בשליחות האפיפיור.
בשנת 1948, לקראת מלחמת קוריאה, שלחה דרום קוריאה משלחת לצרפת במטרה שצרפת תכריז על קוריאה הדרומית כממשלה היחידה בחצי האי הקוריאני. שליחי קריית הוותיקן בפריז באותה תקופה, אנג'לו רונקלי ויוחנן העשרים ושלושה (שמספר שנים לאחר מכהן מונה לאפיפיור) עזרו רבות לקוריאה הדרומית לקבל הכרזה זו מצרפת וממדינות רבות נוספות.
ביקורים מדיניים
הנשיא הקוריאני קים דה-ג'ונג ביקר בקריית הוותיקן בשנת 2000, ראש המדינה הקוריאני הראשון לעשות כך. נשיאי קוריאה הדרומית שבאו אחריו, רו מו-היון, לי מיונג-באק, פאק גון-הייה ומון ג'יאה-אין ביקרו גם הם בריית הוותיקן.
אנה (שיר)
רקע
אורלי זילברשץ בנאי, על פי שמועות, כתבה את השיר על ענת עצמון. בתקופה שכתבה את השיר, זילברשץ בנאי הייתה חברתה הטובה של ענת עצמון. על בסיס ההיכרות הקרובה בין השתיים, היא כתבה עליה את השיר, המתאר בחורה אומללה בשם אנה, שעל אף הפוטנציאל שטמון בה, הגורל מונע ממנה להצליח. עצמון נפגעה ממילות השיר וניתקה את יחסיה איתה. לימים, השמועה הוכחשה, וזילברשץ טענה שכתבה את השיר על עצמה.
נאקון סי טמרט
נאקון סי טמרט (בתאית: นครศรีธรรมราช) היא העיר העשירית בגודלה בתאילנד, שוכנת בדרום המדינה, ומשמשת כבירת מחוז נאקון סי טמרט.
אנה (שיר)
רקע
במצעד 30 השנים הראשונות של משינה, אשר שודר ברדיו תל אביב בשנת 2015, הגיע השיר למקום השלישי.
בשנת 2020, במלאת 35 שנה לאלבום הבכורה של משינה, יצא לשיר רמיקס שיצר טל רום, אשר הפיק ומיקסס את אלבומה של הלהקה "מתים שרים הולכים".
נאקון סי טמרט
העיר שוכנת לחופו הצפון-מזרחי של חצי האי המלאי, ומרוחקת כ-610 קילומטרים מעיר הבירה בנגקוק. במרבית שנות קיומה, הייתה העיר המרכז המנהלי של דרום תאילנד.
היסטוריה
נאקון סי טמרט היא אחת הערים הקדומות בדרום תאילנד. מקור העיר אינו ידוע, מרבית ההיסטוריונים מכירים בממלכה הקדומה טמברלינגה (Tambralinga) כמייסדת העיר. על פי האגדה המקומית, ננטשה העיר לחלוטין ונבנתה מחדש, נתון המסביר את הקרע בתולדות העיר בין תקופת טמברלינגה לנאקון סי טמרט.
ממלכה בשם פולינג (poling) מופיעה במקורות סיניים, וממוקמת בין שנות שושלת טאנג לשנות שושלת מינג. חוקרים רבים מזהים את פולינג עם מאלינג (Maling) ודנמאלינג (Danmaling), אשר היו חלק ממלכת סריוויג'איה (Srivijaya) ששלטה על מרבית הארכיפלג המלאי. פולינג עשויה להיות גם טמברלינגארט (Tambralingarat, מדינת טמברלינגה) המופיעה במקורות הודיים.
עד לסוף המאה ה-12 הייתה טמברלינגה לממלכה עצמאית בממלכת סריוויג'איה. עד למאה ה-14 כבשה טמברלינגה את כל חצי האי המלאי, והפכה לאחת מהמדינות הדומיננטיות באזור. בסוף המאה ה-14, הייתה טמברלינגה לחלק מסיאם, תחת השם נאקון סי טמאראג'.
בזמן ממלכת סוקותאי (Sukhothai) הייתה ממלכת נאקון סי טמרט, לאחת הממלכות שהיו תחת שליטת תאילנד. במאה ה-16 הייתה העיר ידועה לסוחרים האירופאים בשם ליגור (Ligor).
היינריך, נסיך בוואריה (1922–1958)
היינריך, נסיך בוואריה (בגרמנית: Heinrich von Bayern, 28 במרץ 1922 - 14 בפברואר 1958) היה בנו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה.
ביוגרפיה
היינריך נולד ב-28 במרץ 1922 בלנגריז, לרופרכט, נסיך הכתר של בוואריה ולאנטוניה, נסיכת לוקסמבורג, בתם של וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ומריה אנה, נסיכת פורטוגל. בתקופת השלטון הנאצי עברו בני המשפחה לאיטליה, ולאחר מכן עברו להונגריה. לאחר כיבוש הונגריה בשנת 1944, כלאו הנאצים את בני המשפחה בזקסנהאוזן ובאפריל 1945 הם הועברו לדכאו, זמן קצר לפני שחרור המחנה, ולבסוף שוחררו על ידי צבא ארצות הברית.
ב-31 ביולי 1951 התחתן היינריך עם אן מארי דה לוסטראק, בתם של הברון ז'אן דה לוסטראק והלן רייד, אולם לא היו להם ילדים. ב-14 בפברואר 1958 מת היינריך בבארילוצ'ה בהרי האנדים, ובשנת 1999 נהרגה אלמנתו בתאונת דרכים במילאנו, איטליה.
מרגרט ברגר
מרגרט ברגר (בנורווגית: Margaret Berger; נולדה ב-11 באוקטובר 1985) היא זמרת נורווגית.
ביוגרפיה
ברגר נולדה בטרונדהיים וגדלה בעיר היטרה, היא שרה במקהלה של גוספל ובגיל שתים עשרה החלה לכתוב שירים, היא גם למדה מוזיקה בבית ספר התיכון שלה.
היא הייתה חברה בלהקה מקומית שם גם הופיעו לראשונה שירים שכתבה.
ב-2004 השתתפה ב-"Idol", הגרסה הנורווגית של אמריקן איידול, שם הגיעה למקום השני.
ב-2006 יצא האלבום השני שלה "Pretty Scary Silver Fairy" שקיבל ביקורות חיוביות.
ב-2011 הוציאה את הסינגל "In a Box".
בועת חד-קרן
בועת חד-קרן היא בועה כלכלית תאורטית שתתרחש כאשר חברות הזנק חד-קרן יוערכו יתר על המידה על ידי קרנות הון סיכון או משקיעים. מצב זה יכול להתרחש כאשר חברת ההזנק עדיין בבעלות פרטית או במהלך הנפקה הראשונית לציבור.
"חברת חד-קרן" היא חברה ששווי השוק שלה מוערך בסכום של מיליארד דולר לפחות.
גורמי צמיחת הבועה
עלייה במספר חברות ההזנק חד-קרן נובעת מהמוכנות של המשקיעים להעביר כסף למחזורי מניות בחברות הזנק.
בעלי הון סיכון ואנשי אקדמיה מזהירים כי בהתחשב בחוסר השינוי ברווחיות הכוללת של חברות ההזנק ובתזרימי המזומנים העתידיים, עליית השווי איננה בר-קיימא ואינה מוצדקת.
חברות הזנק מתפקדות כלכלית ללא שינוי, אך עם משאבים גדולים יותר. לדוגמה, סקר שנערך באוניברסיטת הרווארד בקרב בעלי הון סיכון מצא כי 91% מבעלי ההון סיכון חושבים כי חברות חד-קרן מוערכות יתר על המידה.
ההשפעה השלילית על חברות הון סיכון תשאיר את המשקיעים שנוטים פחות להמשיך ולהשקיע בחברות חדשות. הירידה הזו כבר מתבטאת במספר חברות ההזנק הנחשבות לחד-קרן.
צמיחה בשנים האחרונות
בין 2015 ל-2016, נראתה צמיחה אדירה במספר חברות החד-קרן בעולם – 2015 נפתחה עם 82 חברות ואילו שנת 2016 הסתיימה עם 208 חברות, ומאז נרשמה האטה בצמיחת החברות, בשנת 2017 נרשמו 224 חברות, ובשנת 2018 הסתיימה עם 266 חברות. הערכת השווי הכוללת ירדה גם היא בהתאמה מ-1.3 טריליון דולר בשנת 2015 ל-861 מיליארד דולר בשנת 2018 מה שמצביע על ירידת ערך של 34% במשק ההזנק. הסיבה לכך היא דרישה לאסטרטגיות השקעה מדויקות וברורות יותר.
ארצות הברית
לארצות הברית כלכלת ההזנק הגדולה בעולם, עם למעלה מ-400,000 חברות חדשות שנוצרות מדי שנה, מה שהופך אותה לרגישה ביותר ולמניעה של בועת ההזנק. 14% מהאמריקאים בכוח העבודה עובדים עבור עסקים קטנים או סטארט-אפים. הצטמקות של מגזר זה במשק תשפיע על 27 מיליון אמריקאים. בעוד שמספרים אלה פירושם שיזמות הביאה מיליוני משרות וחיזקה את הכלכלה האמריקאית ביחס לשאר העולם, גודל הענף פירושו שבּועת החד-קרן עלולה לפגוע במיליוני עובדים.
אסיה
חברות ההזנק האסיאתיות צומחות במהירות, ולמעשה באופן המהיר ביותר בעולם. 42 מיליארד דולר הושקעו על ידי חברות הון סיכון ובמרכזי יזמות באסיה. בהודו ובסין נרשמה צמיחה של 10% בחברות הזנק וגידול של 50% בפעילות הון סיכון בהתאמה. ארצות הברית משקיעה עשרות מיליארדים בחברות הזנק אסייתיות ולהפך. בהתחשב בזרימה העולמית של השקעות בחברות הזנק האטה בעולם ההפעלה בארצות הברית או באסיה תביא להאטה גם באזור השני.
תוצאות פוטנציאליות
אם אכן ישנה בועה, היא עלולה להתמוטט כתוצאה מתפקוד לוקה בחסר של חברות חד-קרן שהשקיעו בהן, מה שיוביל להפחתת הרווחים עבור חברות הון סיכון. הרווחיות המופחתת תביא לקיצוץ באמצעים ונטייה של המשקיעים שלא להשקיע ולממן חברות הזנק. דבר זה, בראש ובראשונה, יפגע בחברות הזנק ובמוסדות הון סיכון כמו גם בעובדים שלהם. עם זאת, גם הקמת חברות חדשות יפגעו וזה יוביל לפגיעה בצמיחה הכלכלית בעולם ובחדשנות בעתיד הקרוב.
מניעה
התמתנות מוגברת במימון מצד בעלי הון סיכון ומשקיעים, כמו גם חסכנות מצד עובדי ובעלי חברות ההזנק, נחשבות לפתרון בר-קיימא לבעיה זו. הסיבה הבסיסית לבועה נעוצה בשערוך ממוצע של הערכות שווי ופעילויות מימון, כאשר בפועל רוב חברות ההזנק נותרות ללא רווחיות. בעיה זו אינה ניתנת לשינוי שכן רוב חברות ההזנק תהיינה בלתי רווחיות בנקודת המימון, שכן החברות משתמשות במימון כדי להגדיל את ההכנסות והרווחיות. עם זאת, ניתן להפחית את הסיכון עבור חברות הון סיכון ולהקטין גורמים התורמים לבועה על ידי שימוש באמצעים מחמירים יותר בעת מתן הערכות שווי ומכאן נדיבים פחות בגודלי עסקות. בנוסף, הפחתת שיעורי הצריבה היא המפתח ליציבות הכללית של חברות ההזנק ויכולתן לעמוד בציפיות.
אתידיום ברומיד
אתידיום ברומיד (באנגלית: Ethidium bromide; בקיצור: EtBr) הוא תרכובת אורגנית המשמשת לצביעת חומצות גרעין בביולוגיה מולקולרית, בעיקר באלקטרופורזה בג'ל אגרוז.
אתידיום ברומיד זורח בצבע אדום-כתום בחשיפה לקרינת UV. קשירה לחומצות גרעין מגבירה את הזריחה הפלואורסצנטית הבסיסית שלו כמעט פי 20. יכולתו של אתידיום ברומיד להיקשר ל-DNA הופכת אותו למוטגן חזק מאוד, והוא נחשב למסרטן ולגורם מומים עובריים.
מבנה, כימיה, זריחה
כמו רוב התרכובות הזורחות, הוא ארומאטי. החלק הראשי של המולקולה הוא מבנה של טבעת משולשת עם קבוצות אנילין (אמינובנזן) מכל צד של פירידין (טבעת ארומטית שש-אטומית המכילה חנקן). מבנה הדי-בנזו-פירידין ידוע גם כפנאן-טרידין (Phenanthridine).
הסיבה לזריחה החזקה של אתידיום ברומיד לאחר קשירה ל-DNA היא ככל הנראה לא עקב היציבות המוגברת של קבוצת הפניל הפונקציונלית, כיוון שטבעת הפניל נראית כמקרינה החוצה את הבסיסים שהוספו. למעשה, קבוצת הפניל היא כמעט אנכית למישור של מערכת הטבעת, כיוון שהיא מסתובבת סביב הקשר היחיד למציאת מיקום שבו היא תהיה סמוכה לטבעת באופן המינימלי. במקום זאת, הסביבה ההידרופובית הנמצאת בין זוגות הבסיסים נראית כאחראית לכך. על ידי תנועה לתוך הסביבה ההידרופובית הזו והרחק מהחומר הממס, האתידיום ברומיד חייב להסיר את כל מולקולות המים שהיו קשורות אליו. כיוון שמים הם מקטיני זריחה יעילים מאוד, ההסרה של מולקולות מים אלו מאפשרת לאתידיום לזרוח.
שימושים באתידיום ברומיד
השימוש המעבדתי הנפוץ ביותר באתידיום ברומיד הוא באיתור חומצות גרעין, בדרך כלל DNA דו-גדילי מ-PCR, מקטעי הגבלה וכדומה. RNA חד-גדילי יכול גם הוא להיצבע, כיוון שהוא בדרך כלל מתקפל לתוך עצמו ובכך מספק זוגות בסיסים שביניהם נקלט האתידיום. חומצות הגרעין מופרדות בדרך כלל על ידי אלקטרופורזה בג'ל, ולאחר הצביעה באתידיום ברומיד ניתן לראותן כשהג'ל מונח על או מתחת למנורת UV.
במעבדה הציטוגנטית משמש אתידיום ברומיד להקטנת הדחיסה של כרומוזומים. האתידיום נקשר ל-DNA ומפריע בתהליך אריזת הכרומוזומים לקראת מיטוזה, וכך מתקבלות דגימות בעלות הפרדה טובה יותר, וכתוצאה מכך, ביטחון רב יותר בשלמות המבנית של הכרומוזומים באנליזה מיקרוסקופית.
חלופות
ישנן חלופות לאתידיום ברומיד במעבדה. ישנו שימוש במספר צבעי SYBR כאלטרנטיבה בטוחה יותר. צבעי SYBR נמצאו כפחות קרצינוגניים מאשר EtBr ונותנים צביעה נקייה, מוגברת וחזקה יותר. אולם, הם מושרים בדי-מתיל-סולפו-אוקסיד (DMSO) שיכול לעבור מהר מאוד דרך העור. אולם, חוקרים רבים עדיין מעדיפים אתידיום ברומיד לגילויים מורכבים.
סכנות בריאותיות
אתידיום ברומיד גורם לגירוי בעיניים, בעור, בקרומים הריריים ובדרכי הנשימה העליונות. השפעותיו הרעילות מתבטאות לאחר בליעה, שאיפה או ספיגה דרך העור. עם זאת, החדירה דרך העור מצומצמת בגלל המטען החשמלי החיובי והמבנה הרחב של המולקולה.
מכיוון שאתידיום ברומיד נקשר לסליל הכפול של ה-DNA, הוא מהווה הפרעה בתהליכי שכפול DNA ושעתוקו, ובכך משבש את תפקודו התקין של התא וגורם ליצירת מוטציות. כאמור, זהו מוטגן חזק מאוד, אך ההשפעות הבריאותיות של חשיפה לאתידיום ברומיד לא נחקרו לעומק. סביר להניח ש-EtBr הוא קרצינוגני וטרטוגני בשל המוטגניות שלו, אף שאין ראיות ישירות לכך.
בנוסף, הפלואורסצנציה של האתידיום דורשת הארת דגימות במנורת UV. כיוון שקרינת UV גורמת נזק לעיניים ולעור, משתמשים במסך מגן בין הצופה למקור ה-UV או במצלמה.
טיפול בטוח
הכנה של תמיסות אחסון או כל כלי אחר המכיל אבקה או תרסיס של אתידיום ברומיד חייבת להיעשות עם מסיכת אף ופה, על מנת למנוע שאיפה. יש לעטות כפפות בכל מקרה. כפפות לטקס מאפשרות הגנה מועטה מפני אתידיום ברומיד – כפפות המיוצרות מגומי נייטרלי יעילות בהרבה. כשעובדים עם ריכוזים גבוהים (מאגרים או אבקה) או למשך תקופה ארוכה, שתי כפפות על כל יד יכולות להקטין עוד יותר את סכנת החשיפה, במיוחד כאשר הכפפה החיצונית מזדהמת במידה ניכרת.
השלכה לאשפה
שאריות של אתידיום ברומיד בג'לים אלקטרופורטיים לא מהוות סיכון. ריכוזים גבוהים בג'לים (כשהג'ל הוא ורוד או אדום) צריכים להישרף עם פסולת רפואית. דבר זה תקף גם לגבי כפפות, מבחנות ניסוי, מגבות נייר וכדומה, שמזוהמים גם כן בכמות רבה של אתידיום ברומיד. תמיסות המכילות אתידיום ברומיד צריכות לעבור דאקטיבציה, ניטרול ושפיכה לתעלת ניקוז עם כמויות מים גדולות.
קישורים חיצוניים
דף מידע על אתידיום ברומיד, המוסד לבטיחות ולגיהות
איידס
איידס (AIDS; ראשי תיבות באנגלית: Acquired Immune Deficiency Syndrome, תסמונת הכשל החיסוני הנרכש) הוא אוסף תסמינים, המופיעים בשל כשל של מערכת החיסון בעקבות הידבקות בנגיף ה-HIV. החולים סובלים מזיהומים אופורטוניסטים ומגידולים, שניהם מסכני חיים. על פי ההערכות, יותר מ-25 מיליון בני אדם מתו מהמחלה ב-30 השנים האחרונות. החל מאמצע שנות ה-90 קיים טיפול תרופתי המונע את התפרצות המחלה ומאפשר לנשאים לחיות עם נגיף ה-HIV באופן כמעט זהה למי שאינו נושא את הנגיף. על כן כיום נשאות של HIV נחשבת לסטטוס כרוני, ולא למחלה סופנית.
היסטוריה
מחלת האיידס התגלתה במדינות המערב בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, ומאז הפכה לאחת המחלות המדוברות והנחקרות ביותר. המחלה זוהתה לראשונה בשנת 1981. הנגיף הגורם למחלה זוהה לראשונה בשנת 1983. בשנת 2008 הוענק לחוקרים פרנסואז בארה-סינוסי ולוק מונטנייה מצרפת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילוי נגיף ה-HIV, הגורם למחלת האיידס.
ארגון הבריאות העולמי מעריך שכ-36 מיליון בני אדם מתו עד סוף 2012 מהמחלה. המצב חמור במיוחד באפריקה שמדרום לסהרה, ובעיקר בדרום אפריקה ובסביבותיה, שם כ-20% מהתושבים הבוגרים הם נשאים של נגיף ה-HIV הגורם למחלה.
המחלה עודנה חשוכת מרפא, על אף מאמצים גדולים למצוא לה תרופה או חיסון. מאז אמצע שנות ה-90, עם מציאתן של שלוש תרופות שניתנות כיום יחדיו ומכונות בשם "קוקטייל", מוארכים חיי החולים באופן משמעותי. תוחלת החיים של נשאים המטופלים על פי סטנדרטים מערביים אומנם נמוכה מזו של מי שאינו נשא, אך היא די גבוהה והם יכולים להגיע לגיל מבוגר גם אם נדבקו בצעירותם. לעומת זאת, כאשר הטיפול הרפואי אינו בהישג יד (לרוב במדינות העולם השלישי), מתים מרבית החולים בשנים הראשונות שלאחר האבחון.
אפיון כללי
משמה של מחלת ה AIDS ניתן ללמוד על אופייה: באנגלית : Acquired Immune Deficiency Syndrome
נגיף HIV
HIV הוא נגיף מסוג רטרו וירוס (כלומר, החומר התורשתי שבו הוא RNA חד-גדילי חיובי שמתועתק ל-DNA באמצעות שעתוק לאחור), וקרוי HIV (ראשי תיבות באנגלית של Human Immunodeficiency Virus, "נגיף הכשל החיסוני האנושי"). HIV תוקף את תאי הדם הלבנים, אשר תפקידם הוא לאתר חיידקים, נגיפים ותאים סרטניים בגוף ו"לקרוא" לתאי דם לבנים אחרים להילחם בהם. מערכת החיסון של אדם החולה באיידס דומה אפוא לצבא גדול וחזק שאינו מקבל פקודה לתקוף ועל כן אינו תוקף. יכולת ההגנה העצמית של הגוף נמחקת למעשה על ידי הנגיף, והחולה מת לבסוף ממחלות שבאופן נורמלי הגוף היה מסוגל להתמודד עמן ללא קושי, כגון שפעת ודלקת ריאות. גם סוגי סרטן מסוימים (בעיקר סרקומה, סרטן רקמות החיבור) נפוצים בקרב חולי איידס, כיוון שתאי הדם הלבנים באדם בריא מסוגלים להשמיד אף תאים סרטניים.
לאחר ההדבקה
בקרב כ-50% עד 80% מהנדבקים מופיעים תסמיני שפעת במהלך החודשיים הראשונים שלאחר ההדבקה, דבר המעיד על ניסיונה הראשוני של מערכת החיסון להילחם בנגיף (ראו: דלקת). התסמינים כוללים חום, בחילה ופריחה קלה על העור. בנוסף עלולה להתפתח דלקת קרום המוח קלה. מספרם של תאי ה-T המסייעים בדם משתנה במהירות: באדם בריא נספרים בממוצע כ-700 עד 1,200 תאי T למיקרוליטר דם. במהלך החודשיים הראשונים צונחת ספירת תאי ה-T לכ-400 תאים למק"ל בלבד, ובסוף התקופה, לאחר שתסמיני השפעת חולפים, מתייצבת הספירה על כ-700 תאים למק"ל.
בשלב הראשון, הנגיף פולש לתאים דנדריטיים; לאחר מכן נודדים התאים הדנדריטיים ובתוכם הנגיף אל קשרי הלימפה, שם נוצר המפגש הראשוני בין הנגיף ובין תאי T. הנגיף נשאר לעיתים קרובות רדום בתאים דנדריטיים, במקרופאג'ים ובתאי T בלתי-מופעלים. תאים אלו יכולים להישאר מודבקים במשך שנים ארוכות, גם לאחר שתרופות הצליחו למגר את הנגיפים בשאר התאים (ראו להלן: טיפול).
דגירה
משכו של שלב הדגירה קשה לחיזוי, והוא נע בין שנתיים ל-15 שנים. במהלך שלב זה, שבו קרוי החולה נשא, על פי רוב, הנשא אינו מרגיש כל תחושת חולי, כך שללא טיפול תרופתי, מתרבה הנגיף במהירות, אך ספירת תאי ה-T אינה יורדת אל מתחת ל-500 תאים למק"ל, כך שמערכת החיסון מסוגלת עדיין להילחם בהצלחה בזיהומים משניים התוקפים את הגוף. משך הדגירה שונה מאדם לאדם; הדבר תלוי בזני הנגיף הנמצאים בגוף, בכושרה הכללי של מערכת החיסון של החולה, בפרופיל הגנטי שלו ובמידת חשיפתו לזיהומים.
השלב התסמיני
שלב זה ("ההתפרצות") מתחיל כשספירת תאי ה-T צונחת אל מתחת ל-500 תאים למק"ל. משלב זה מתחילה מלחמה קשה ואבודה מראש עם המחלה. בתחילת שלב זה תוקף הנגיף את המקרופאג'ים, המרכיב העיקרי של מערכת החיסון המולדת (כלומר, המרכיב במערכת החיסון אשר תוקף פתוגנים ללא כל אבחנה). כבר אז מורגשת ירידה ביכולת החיסונית של הגוף, שכן המקרופאג'ים מהווים מחסום ראשוני חשוב בפני פתוגנים.
בחודשים הראשונים להידבקות מנסה מערכת החיסון להתמודד עם הנגיף, ומייצרת תאי B, אשר בתורם מייצרים נוגדנים הנצמדים לנגיף ומביאים להשמדתו. בהמשך, מערכת החיסון אינה מסוגלת יותר לעמוד בעומס, המוערך ב-109 לימפוציטים מודבקים בכל יום וב-1010 נגיפים חדשים המיוצרים בכל יום. כמעט כל הלימפוציטים הנגועים שוכנים בקשרי הלימפה.
איידס
אדם מוגדר כחולה באיידס כשספירת תאי ה-+CD4 שלו נמוכה מ-200 תאים למק"ל; למרות זאת, תסמינים וזיהומים משניים מופיעים כבר לפני כן (כשהספירה נמוכה מ-500 תאים למק"ל), כפי שצוין לעיל. כ-80% מחולי האיידס הלא מטופלים נפטרים תוך חמש שנים מרגע הגדרתם כחולי איידס; רבים מהם מתים לפני כן. אך יש שנושאים את המחלה, אף ללא טיפול, גם 20 שנה. מותם של תאי ה-T המסייעים נגרם בשלוש דרכים:
זיהומים ומוות
שיאה של מחלת האיידס הוא דיכויה של מערכת החיסון וכתוצאה מכך הידבקות בפתוגנים אופורטוניסטיים - מיקרואורגניזמים אשר נמצאים בסביבת האדם או בגופו כמעט תמיד, אך המעוררים מחלות רק במצב של כשל חיסוני. לא כל פתוגן מסוגל להדביק חולי איידס; רכיבים רבים של מערכת החיסון אינם נפגעים כתוצאה מהמחלה, וחולי איידס נדבקים רק בפתוגנים המחוסלים בדרך כלל על ידי התגובה החיסונית התאית (כלומר, התגובה החיסונית המופעלת על ידי תאים, כגון תאי T מסייעים ומקרופאג'ים, זאת בניגוד לתגובה החיסונית ההומוראלית, המופעלת על ידי חלקיקים הזורמים בדם ובלימפה - בעיקר נוגדנים).
הידבקות בפתוגנים מתחילה בשלב התסמיני (ראו לעיל). בתחילה מופיעים זיהומים הנגרמים על ידי הפטרייה Candida albicans. הפטרייה גורמת לפּטֶרֶת הפה (כיסוי מסיבי של חלל הפה במושבות של הפטרייה), לדלקת ריאות קלה ולדלקת הוושט. בנוסף מתרחשת הדבקה בחיידק Mycobacterium tuberculosis, הגורם לשחפת, ובחיידק אחר מאותו הסוג, M. avium, העלול לגרום למחלת קרוהן. הישנות מחלת השחפת שכיחה הרבה יותר בנשאי HIV הסובלים מחוסר ברזל בפלזמה, מאשר בנשאי HIV שרמת הברזל בדמם תקינה, ושיעור התמותה שלהם גבוה יותר באופן מובהק. לכן מומלץ לנשאי HIV הסובלים מחוסר ברזל ונדבקו בשחפת ליטול תוספי ברזל מתאימים.
בהמשך מופיעים הנגיפים Varicella zoster ו-Herpes simplex, הגורמים למחלת המין שלבקת (הרפס). שני נגיפים נוספים ממשפחת ההרפס הם "ציטומגלווירוס" (בקיצור: CMV; סוג בעל כמה מינים) ונגיף אפשטיין בר (Epstein-Barr; בקיצור: EBV), שניהם גורמים למחלת הנשיקה. הנגיף האחרון מעודד גם לימפומה על-שם ברקיט, סוג של סרטן הלימפה. סרקומת קפוסי היא סרטן של כלי הדם ורקמות החיבור, אשר עד להופעת האיידס היה נדיר ביותר. סרטן זה, הנגרם לעיתים על ידי נגיף ההרפס, מופיע בחולי איידס בשכיחות הגבוהה עשרות מונים מזו של האוכלוסייה הבריאה. הסרטן גורם לשלפוחיות כהות בעור ולעיתים לדימומים פנימיים בגוף - זהו גורם המוות העיקרי מהמחלה.
נגיף ממשפחת הפוליומה, המכונה נגיף JC, גורם לחולי מוח מתקדם רב-מוקדי (PML), מחלה קשה הגורמת לניוון המוח, לירידה קוגניטיבית, לשיתוק, להפרעות ראייה ולמוות מהיר (תוך כארבעה חודשים). הנגיף שכיח מאוד ונמצא בגופם של כ-70% מכל בני האדם, אך גורם ל-PML רק בחולים בעלי כשל חיסוני; בין 2% ל-7% מחולי האיידס מתים מ-PML. זיהומים נוספים של מערכת העצבים המרכזית נגרמים על ידי הפטרייה Cryptococcus neoformans והפרוטיסט Toxoplasma gondii.
בעבר הייתה דלקת ריאות גורם המוות העיקרי מאיידס. נגיפים וחיידקים רבים עלולים לגרום למחלה, ביניהם הפטרייה Pneumocystis jiroveci וחיידקי המיקובקטריה שהוזכרו לעיל. טיפול מונע באנטיביוטיקה ופיתוח תרופות אנטי-פטרייתיות חדישות הביאו לירידה בשיעור המוות מדלקת ריאות בחולי איידס. פתוגנים רבים גורמים לשלשול חמור בחולי איידס: החיידק Salmonella, הגורם לטיפוס הבטן והפרוטיסטים Cryptosporidium ו-Isospora, למשל. השלשול החמור, המביא גם לאיבוד משקל, הוא אחד הגורמים העיקריים למוות בחולי איידס במדינות העולם השלישי.
עמידות בפני HIV
הנגיף נקשר באופן כימי לכמה קולטנים הנמצאים על גבי ממברנת הלימפוציט. אצל אנשים מסוימים חלה מוטציה בגן המקודד לייצור אחד הקולטנים (אשר תפקידו לקלוט כימוקינים), CCR5, ולפיכך הקולטן אינו מיוצר בגופם. היעדר הקולטן אינו גורם לתופעות שליליות, והיכולת החיסונית של האדם אינה נפגמת. לעומת זאת, דווקא היעדר הקולטן באנשים אלו מקנה להם עמידות בפני איידס; נגיף ה-HIV אינו מסוגל להיצמד אצל אנשים אלה לממברנת הלימפוציטים, ולפיכך הם אינם יכולים לחלות במחלה.
במוטציה המוזכרת לעיל קיים חֶסֶר של 32 נוקלאוטידים בגן המקודד ל-CCR5. המוטציה מועברת בתורשה באופן אוטוזומי רצסיבי (ראו גם: פגם גנטי). הומוזיגוטים (אנשים בעלי שני אללים פגומים) אינם מייצרים את הקולטן כלל, ועמידים לפיכך בפני המחלה; הטרוזיגוטים (אנשים בעלי אלל אחד תקין ואלל אחד פגום) מייצרים את הקולטן בכמות מועטה. הם עשויים להידבק באיידס, אלא שמהלך המחלה אצלם איטי בצורה ניכרת מהרגיל.
כמות הקולטן CCR5 על גבי ממברנות הלימפוציטים אינה קבועה. המנגנון הגנטי של הלימפוציטים מצויד במנגנוני בקרה אשר מעודדים או מעכבים את ייצור הקולטן על פי הצורך. כשפתוגנים פולשים לגוף, מיוצרת כמות רבה יותר של קולטנים; לימפוציטים בעלי מספר רב של קולטנים חשופים יותר לתקיפה על ידי HIV, שכן עתה מסוגל הנגיף להיצמד טוב יותר אל הלימפוציט. הסיכוי להדבקה ב-HIV וקצב התפתחות המחלה תלויים, לפיכך, בפעילותה של מערכת החיסון באותה נקודת זמן ובמצב הבריאותי הכללי של האדם.
האלל הפגום נפוץ בעיקר בקרב אנשים לבנים, וכמעט ואינו קיים בגזעים אחרים. כ-10% מהלבנים בארצות הברית הם נשאים של המוטציה (הטרוזיגוטים), וכ-1% הם הומוזיגוטים (בסך-הכל כמיליון איש בארצות הברית).
גילוי המוטציה המקנה עמידות בפני איידס הביא לפיתוח תרופות בעלות רעיון דומה: הללו דומות לכימוקין הנקשר באופן שגרתי לקולטן CCR5; הן נקשרות אליו באופן קבוע וחוסמות אותו בפני הנגיף. לתרופות אלו הצלחה מסוימת, ובצידה חשש גדול: CCR5 אינו הקולטן היחיד אליו מסוגל הנגיף להיצמד; זן נדיר יחסית (שכיחות של 5% מכלל הזנים) של HIV נצמד לקולטן אחר, CXCR4. מיעוט של החולים שטופלו בתרופה חוסמת CCR5 חלו בכל זאת באיידס, לאחר שנדבקו בזן הנצמד לקולטן האחר. זן זה אלים יותר, וגורם להופעת תסמיני המחלה (ולמוות) בקצב מהיר. החשש הוא שדיכוי הזן השכיח של HIV יביא לשגשוג הזן האלים במרוצת הדורות. תופעה דומה גורמת לסלקציה של זני חיידקים עמידים לאחר חשיפה לסוגי אנטיביוטיקה שונים, וכן התרחשה במחלת המלריה בשנות ה-70; תרופות שהביאו להכחדת הזן השכיח והמתון של הפרוטיסט פלסמודיום, גורם המחלה, הביאו לחיזוקו של זן אלים יותר, הנפוץ כיום בעולם השלישי.
ב 2019 התגלה גן שאלל שלו מקנה עמידות לזן האיידס החודר דרך קולטן ה CXCR4. מוטציה בגן TNPO3 מונעת את כניסת וירוס האיידס דרך קולטן ה CXCR4.
מקרי החלמה
התיעוד הראשון של החלמה מלאה מאיידס נרשם ב-2007: טימותי ריי בראון, בן 44, אזרח ארצות הברית המתגורר בגרמניה. בראון חלה בלוקמיה, בנוסף לנגיף האיידס, ובמסגרת השתלת מח עצם שעבר כחלק מהטיפול בלוקמיה התברר שהושתל בו מח עצם שבגלל מוטציה גנטית היו חסרים בו קולטני ה-CCR5, קולטנים אשר באמצעותם חודר נגיף ה-HIV לתאים. לאחר שבראון החלים מהסרטן, נודע כי גופו התנקה לחלוטין גם מנגיף האיידס.
בשנת 2019 דווח על המקרה המתועד השני של החלמה מהנגיף: אדם קסטילייחו, בן 40, במקור מוונצואלה וכעת מתגורר באנגליה, לקה בנגיף ה-HIV בשנת 2003. בשנת 2012 החל לקבל תרופות עבור הנגיף, ומאוחר יותר באותה השנה התגלתה אצלו לימפומת הודג'קין בדרגה 4. בשנת 2016 עבר קסטילייחו השתלת מח עצם מתורם שהסתבר שקיימת בגופו אותה מוטציה גנטית נדירה שמשפיעה על קולטני ה-CCR5, בדומה למקרה של בראון. הוא היה במעקב אצל צוות חוקרים מיוניברסיטי קולג' לונדון בהובלתו של פרופ', אשר חשפו את ממצאיהם ב-4 במרץ 2019 במגזין Nature ובכנס בסיאטל. באותה תקופה הוא זוהה בתור "פציינט לונדון", עד אשר חשף את זהותו במרץ 2020. במאמר הראשוני דווח על 18 חודשים ללא זיהוי הנגיף בגוף, ועם חשיפת זהותו התפרסם מאמר המשך במגזין the Lancet אשר דיווח על 30 חודשים ללא זיהוי. הדבר גרם לחוקרים להאמין כי קסטילייחו אכן החלים לחלוטין מהנגיף, שכן בספרות הרפואית הם נוטים להשתמש במונח "נסיגה" מפני שהמחקר הרפואי אודות הנגיף מקשה על קביעת החלמה מוחלטת.
דרכי ההידבקות בנגיף
לאדם סיכוי גבוה יותר להדביק בשבועות הראשונים לאחר שנדבק. הסיכוי יורד מאוד בשלב הדגירה של הנגיף.
יחסי מין
קיום יחסי מין עם נשא של הנגיף, ואגינליים, אנאליים ובמידה פחותה אוראליים, הוא הדרך הנפוצה להידבקות ב-HIV. הנגיף נמצא בכל הפרשות הגוף. באיברי המין (בשני המינים) ישנן נקבוביות סופגות מיקרוסקופיות, ולכן בקיום יחסי מין ואגינליים ללא קונדום, המונע מגע ישיר, יש סיכון להדבקה. גלולה למניעת היריון לא מספקת הגנה, וקוטלי זרע אף מגבירים את סיכויי ההדבקה בשל גירוי של הרירית. הסיכוי להדבקה במין אוראלי נמוך משמעותית, אך אפשרי. הסיכוי להדבקה במהלך מין אנאלי לא מוגן, גדול באופן יחסי, זאת בגלל קרעים מקרוסקופיים בפי הטבעת וברקטום הנגרמים במהלך החדירה, ומעלים את הסיכוי למגע בין נוזלי הגוף החודר, לנחדר.
כיום, במדינות המערב, יחסי מין לא מוגנים בין גברים מהווים אחוז ניכר ממקרי ההדבקה ב-HIV-1, בניגוד למתרחש במדינות מתפתחות שם רוב מקרי ההדבקה מתרחשים במהלך יחסי מין הטרוסקסואלים.
מאמצע שנות ה-90 קיימת עלייה בתופעת הברבק בקרב הומואים, תופעה בה מקיימים יחסי מין לא מוגנים במודע. בישראל מאז שנת 2005 חלה עלייה חריפה במספר מקרי ההדבקה של גברים צעירים שקיימו יחסי מין לא מוגנים עם גברים.
הזרקת סמים
דרך נפוצה נוספת להידבקות בנגיף היא שימוש בסמים בהזרקה. נוהג נפוץ במהלך ההזרקה הוא שאיבה של כמות קטנה של דם לתוך המזרק לפני ההזרקה, פעולה שמטרתה לקצר את תהליך ערבוב הסם בדם. כך נשארות שאריות מהנגיף בחוד המזרק, ובסביבה סגורה ולחה זו יכול הנגיף לשרוד זמן רב יחסית לעמידותו באוויר הפתוח (שהיא, כאמור, קטנה). האדם הבא שישתמש באותו מזרק, יזריק לגופו יחד עם הסם גם את הנגיף. מדינות שונות החלו בסוף המאה ה-20 לחלק מזרקים בחינם וללא חשש להפללת המשתמשים בסמים, לאחר שהגיעו למסקנה שהתועלת מתרומתו של צעד זה למניעת ההדבקה בנגיף עולה על הנזק שבעידוד השימוש בסמים.
מאם לתינוק
מדי שנה נולדים בישראל כ-90 ילדים לאמהות החולות במחלה ומתוכם בין שמונה לתשעה תינוקות נדבקים בנגיף.
היריון כאשר אחד מבני הזוג נשא
במקרה שאחד מבני הזוג נשא HIV ניתן להרות באופן בטוח באמצעות הפריה מלאכותית מבלי לסכן את בן הזוג הבריא בהדבקה בנגיף.
ראו גם יתומי איידס.
טיפול
נכון להיום (2022) איידס היא מחלה כרונית חשוכת מרפא, שאינה מוגדרת עוד כמחלה סופנית. הטיפול הניתן במחלה מצליח, ברוב המקרים, לדחות את התפרצות המחלה למשך שנים רבות. על פי הערכות משנת 2008 תוחלת החיים של נשא HIV המתחיל טיפול במחלה בגיל 20 הוא 69 שנים, כ-10 שנים פחות מתוחלת החיים של כלל האוכלוסייה. חולה איידס המתחיל את הטיפול במחלה רק לאחר התפרצות המחלה צפוי לתוחלת חיים כוללת של כ-60 שנה. במחקר יותר עדכני נמצא שנשאי HIV גברים המגיבים היטב לטיפול ומצליחים לשמור את רמת ה-CD4 שלהם מעל 500 במשך מספר שנים מגיעים לתוחלת חיים כמעט רגילה. לעומת זאת, אצל נשים עדיין נמצא שיעור תמותה משמעותית יותר גבוה אצל נשאיות HIV מאשר אצל כלל האוכלוסייה.
איידס היא מחלה נגיפית. מספר התרופות הקיימות נגד נגיפים אינו גדול, והטיפול במחלות נגיפיות מתמקד בעיקר במתן חיסונים - כלומר, עידוד מערכת החיסון להילחם בנגיף בעצמה. נגיף ה-HIV מציב אתגרים קשים בפני המדענים השוקדים על פיתוח תרופה למחלה. הקושי העיקרי הוא השתנותו המהירה של הנגיף. בכל הנגיפים חלות מוטציות, אך קצבן ב-HIV גבוה במיוחד. לַנגיף אין מנגנוני תיקון לחומר התורשתי, מנגנונים המצויים כמעט בכל היצורים החיים. מוטציות המתרחשות בו נשארות בעינן ומועברות לדור הבא של הנגיפים, אשר בתורו מייצר מוטציות חדשות. בנוסף, האנזים רוורס טרנסקריפטאז, אשר ממיר את ה-RNA של הנגיף ל-DNA, הוא מטבעו אנזים "רשלני", וגורם לשגיאות רבות ברצף הנוקלאוטידים, קרי: מוטציות. דרך פעולתם של הנוגדנים של מערכת החיסון, אשר תפקידם הוא לזהות ולהילחם במיקרואורגניזמים, מבוססת על זיהוי הפתוגן באמצעות גליקופרוטאינים (חלבונים בעלי שיירים סוכריים) המצויים על גבי הממברנה שלו. הגליקופרוטאינים שעל גבי HIV משתנים בקצב כה מהיר, כך שלמערכת החיסון אין סיכוי להתמודד עם הנגיף.
כיום קיימת שורה של תרופות אנטי-ויראליות הניתנות במקביל ותוקפות את נגיף ה-HIV מכמה כיוונים שונים ובכך גורמות לפחיתה משמעותית ביותר בעומס הנגיפי. ישנם מקרים שהנגיף אף מופחת לרמה שאין לזהותו (Undetectable). התרופות הצליחו להאריך בצורה ניכרת את הזמן שבין ההידבקות בנגיף ובין פריצת מחלת האיידס עצמה; מאז הוחל במתן השילוב של התרופות המכונה "קוקטייל" באמצע שנות התשעים נראה כי הוא מצליח למנוע את התפרצות המחלה אצל נשאים (אם הוא ניתן באופן רציף), כמו כן הצליחו התרופות להאריך את חייהם ולהטיב את איכות חייהם של חולי איידס, בהם המחלה התפרצה. בזכות הטיפולים החדשניים מוגדרת כיום המחלה ככרונית ולא כסופנית. התרופות נחלקות לשלושה סוגים:
לרוב ניתנות לחולים שלוש תרופות משני הסוגים הראשונים יחדיו, וזאת כדי לשפר את יעילות הלחימה בנגיף ולהילחם בעמידות לתרופות, אותה מפתח הנגיף לאחר זמן מה. זהו כאמור אותו "קוקטייל" אותו נוטלים חולי איידס רבים. חולה המטופל בתרופות נגד איידס ואשר הנגיפים בגופו פיתחו עמידות בפני אחת התרופות, סביר להניח שבמקרה וידביק אדם אחר, יהיו הנגיפים בגופו של הנדבק עמידים אף הם לתרופה. את התרופות חשוב ליטול בעקביות לפי המינון המומלץ, שכן החסרה של אפילו מנה אחת עלולה לעודד את הנגיף לפתח עמידות.
לרוב התרופות הניתנות לחולי איידס קיימות תופעות לוואי מתונות (בחילות, הקאות, סחרחורות, שלשול, צרבת) אשר לרוב חולפות לאחר תקופת הסתגלות בת חודשיים לערך.
במקביל לטכניקות ללחימה בנגיף, שוקדת האימונולוגיה על שני פתרונות נוספים:
ראו גם EuResist.
טיפול מונע לפני חשיפה
במרץ 2007 המליץ ארגון הבריאות העולמי לכלול מילה בין האמצעים להפחתת הסיכון להידבקות באיידס מיחסי מין הטרוסקסואליים, על סמך מחקרים המראים שהיא מפחיתה את שיעור ההידבקות של הנימולים בכ-60%. ההמלצה מיושמת בעיקר בארצות בהן שיעור הנשאות גבוה (ראו ניתוחי מילה באפריקה שמדרום לסהרה).
טיפול מונע לאחר חשיפה
'טיפול מונע לאחר חשיפה' (PEP - Post-exposure prophylaxis) מוצע לאנשי צוות רפואי שנחשפו לתוצרי דם חשודים, ולאנשים שקיימו יחסי מין לא מוגנים עם נשא, או אדם בקבוצת סיכון.
הטיפול ניתן במקרי חרום מאוד יחודיים בהם קיים חשש סביר להדבקה ושיקול הדעת הוא של רופא זיהומולוג בלבד.
הטיפול עשוי למנוע הדבקה, אחרי חשיפה לנגיף ה-HIV, אם הוא ניתן בתוך מספר שעות. יעילות הטיפול יורדת במהירות ככל שעובר זמן ממועד החשיפה, ולאחר שבעים ושתיים שעות ממועד החשיפה הוא מאבד מיעילותו.
הטיפול הוכח כיעיל בשמונים אחוז מהמקרים, בקרב אנשי צוות רפואי שנחשפו לנגיף, ומשערים שהוא יעיל גם לאחר חשיפה לנגיף במהלך קיום יחסי מין.
הטיפול המונע, נמשך כחודש, במהלכו מקבל המטופל את קוקטייל התרופות המוצע לנשאי איידס. הטיפול אינו קל ובמהלכו צפוי המטופל לחוות את תופעות הלוואי של הקוקטייל: חולשה חריפה, שילשול, כאב ראש, כאב גב,תחושת דיכאון,חרדה,ותחושת טעם מר בפה. בסמוך לקבלת הטיפול מומלץ להיעזר בשירות פסיכולוגי ותמיכה רגשית כמקובל ברוב מדינות אירופה וארצות הברית.
אין להסתמך על טיפול זה כתחליף ליחסי מין מוגנים.
מניעת התפשטות הנגיף
נכון לשנת 2023, בהתאם להוראות ארגון הבריאות העולמי הדרך היעילה, הקלה והבטוחה ביותר למניעת הדבקה הינה שימוש בקונדום.
עם התפשטות האיידס והבנתה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, נקטו שירותי הבריאות ברחבי העולם במאמצים למנוע את התפשטות המחלה. מאמצים אלו כוללים: בנוסף, ננקטו צעדים הסברתיים ואחרים כדי לעודד את הציבור למנוע את הפצת המחלה. צעדים אלו כללו: חלק מצעדים אלו נתקלו בהתנגדות. גורמים שמרניים ודתיים התנגדו לפרסום המעודד שימוש בקונדומים ולצעדים הסברתיים המכירים ביחסים הומוסקסואליים. הייתה גם התנגדות לחלוקת מחטים בטענה שהיא עלולה להגביר את השימוש בסמים.
תומכי הצעדים הללו מביאים את אוסטרליה כדוגמה למדינה שהצליחה לצמצם את התפשטות האיידס הודות לאמצעים אלו, בניגוד לארצות הברית אשר לא פעלה מספיק בעזרת אמצעים אלו ובה האיידס התפשטה הרבה יותר.
ב-26 בנובמבר 2008 פרסם ארגון הבריאות העולמי מחקר לפיו ניתן לצמצם את מקרי מחלת האיידס ב-95% תוך עשור על ידי בדיקות מוקדמות לגילוי הנגיף ונגישות לתרופות.
ברזיל היא, כנראה, הדוגמה הבולטת ביותר למדינה מתפתחת שכנגד הערכות ותחזיות מצליחה לבלום את התפשטות הנגיף, וזאת הודות לתוכנית הפעולה הלאומית הייחודית שהיא הפעילה (ראו הרחבה בערך "איידס בברזיל"). גם המלחמה באיידס בתאילנד זוכה לחשיבות רבה מצד הממשלה המקומית ומביאה לתוצאות יעילות בצמצום התפשטות המחלה ובהורדת אחוזי התמותה של הנדבקים.
אישום פלילי על הפצת איידס
בארצות הברית הועמדו לדין נשאי HIV שקיימו יחסי מין בלתי מוגנים באשמות כלליות כמו ניסיון לרצח או תקיפה. בנוסף, בכמחצית ממדינות ארצות הברית יש חוקים פליליים כנגד הפצת נגיף ה HIV, בחלקן חוקים שחוקקו במיוחד כנגד מפיצי הנגיף. חוקים אלו הם תוצאה של מדיניות פדרלית אשר דרשה ממדינות לחוקק חוק כנגד מפיצי איידס כתנאי לקבלת מימון לטיפול באיידס וחינוך מניעתי. אולם בשנת 2000 הדרישה בוטלה, ובשנת 2010 הוציא הממשל של ברק אובמה נייר עמדה הקורא לביטול החוקים הללו. בישראל, קובע: "העושה בהתרשלות מעשה העלול להפיץ מחלה שיש בה סכנת נפשות, דינו מאסר שלוש שנים, במזיד דינו מאסר שבע שנים" ובית המשפט העליון קבע כי איידס היא מחלה שיש בה סכנת נפשות. בקנדה קבע בית המשפט העליון ב-1998 שקיום יחסי מין בלתי מוגנים על ידי נשא איידס ללא יידוע בן הזוג על המחלה היא רמאות הגורמת לכך שיחסי המין נחשבים תקיפה.
במחקר שהשווה עמדות מרואיינים משיקגו שבאילינוי בה יש חוק ספציפי כנגד הפצת נגיף ה HIV אל מול עמדות מרואיינים מניו יורק בה אין חוק ספציפי למניעת הפצת מחלות, נטען שלא נמצא שלחוק יש השפעה על התנהגות נשאי HIV.
קיימת מחלוקת בציבור לגבי העמדה לדין של אנשים היודעים שהם נשאי HIV ומקיימים יחסי מין בלתי מוגנים. ישנם הטוענים שיש להגביל את האישום הפלילי רק למקרים שאדם בכוונה פועל להפצה של איידס. ארגון האו"ם לגבי איידס, UNAIDS, קורא למדינות להגביל את האישום הפלילי למקרים בהם אדם יודע שהוא נשא HIV, פעל מתוך כוונה להפיץ את המחלה ואכן הצליח בכך. מנגד, ישנם הטוענים שיש להעמיד לדין גם אנשים אשר היו בקבוצת סיכון ונמנעו מלהבדק ובעקבות זאת העבירו את המחלה לאדם אחר. יש הטוענים שאישום פלילי כנגד נשאי איידס יביא להימנעות של אנשים מלהבדק בעוד אחרים טוענים שלא סביר שאדם ימנע מלהבדק ובכך יסכן את חייו על ידי הימנעות מקבלת טיפול רק בגלל הרצון להפיץ את המחלה. ישנם הטוענים שלא ניתן לפטור מאחריות את הנדבקים אשר היו צריכים לנקוט באמצעי זהירות כדי להימנע מהדבקות באיידס גם אם בן זוגם לא אמר להם שהוא נשא HIV. אחת הסיבות העיקריות שניתנה לאישום הפלילי הוא הרתעה, אולם ישנם הטוענים שהענישה אינה משיגה את מטרתה.
אפידמיולוגיה
כיום מקובלת הסברה שנגיף ה-HIV הוא וריאציה של מספר נגיפים דומים אשר תוקפים קופי אדם. בנקודה כלשהי בשנות ה-50 של המאה ה-20 נוצרה מוטציה בנגיף הקופי, שאפשרה לו להדביק בני אדם. ההדבקה הראשונה התרחשה באפריקה, לפי ההשערה המקובלת כתוצאה מציד או אכילת בשר קופים הנגועים בווירוס. והמחלה התפשטה לאיטה ביבשת זו במשך עשרים השנים הבאות. ההדבקה הראשונה בעולם עליה ידוע בוודאות היא של אדם שמת ב-1959 ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. תמורות פוליטיות וחברתיות באפריקה של שנות ה-70, כולל נדידה גדולה של תושבים ממרכז אפריקה אל מזרחה, תרמו להפצת הנגיף.
קרול מרקוביץ'
קורות חיים
בשנת 1993 שיחק מרקוביץ בתפקיד אורח בפרק בסדרת הטלוויזיה עניין של זמן ובשנת 1995 שיחק מרקוביץ בתפקיד אורח בפרק בסדרת הטלוויזיה איצ'ה, בכיכובו של ספי ריבלין. ב-1997 השתתף בסרט "מינוטאור".
איידס
אפידמיולוגיה
בשנת 1981 זוהתה לראשונה המחלה בארצות הברית - בתחילה לפי התסמינים שלה בלבד, ובראשם הדילול הקיצוני בספירת תאי הדם הלבנים. התאריך הרשמי לפרוץ המגפה במערב הוא ה-5 ביוני 1981. ביום זה דווח על חמישה צעירים הומוסקסואלים מלוס אנג'לס שלקו בדלקת ריאות הקשורה לאיידס (הם לקו בה במהלך מחצית השנה שקדמה לתאריך פרוץ המגפה). השם איידס ניתן למחלה רק בשנת 1982, לאחר שבמשך תקופה מסוימת היא נקראה GRID (קיצור של Gay-Related Immunodeficiency, "כשל חיסוני של הומוסקסואלים"). לא נדרש זמן רב עד שהמדענים הסיקו כי מרבית החולים אינם הומוסקסואלים כלל. מגפות מקומיות החלו בערים הגדולות של ארצות הברית, ובראשן ניו יורק וסן פרנסיסקו. נגיף ה-HIV בודד לראשונה ב-1983.
קרול מרקוביץ'
קורות חיים
במהלך הקריירה שלו הופיע בהפקות והצגות רבות ביידיש, בכ-120 תפקידים שונים.
איידס
אפידמיולוגיה
מגפת האיידס היא פאנדמית (מגפה כלל-עולמית); נכון להיום, תחילת המאה ה-21, ברוב המוחלט של המדינות המגפה אינה מראה כל סימן של ירידה בתפוצתה. מעריכים כי נכון ל-2003 למעלה מ-40 מיליון אנשים ברחבי העולם נושאים את נגיף ה-HIV. כ-27 מיליון מתו עד כה ממחלות הקשורות לאיידס. במדינות העולם השלישי, ובעיקר באפריקה שמדרום לסהרה, מחלת האיידס היא מגפה של ממש, בעלת השלכות כלכליות וחברתיות מרחיקות לכת. שיעור החולים במחלה במדינות אלו מהווה כ-90% מכלל החולים בעולם. במדינות הנגועות ביותר - דרום אפריקה וזימבבואה, כשליש מהאוכלוסייה הבוגרת נושאת את הנגיף. מדינות אלו צפויות לאבד בשנים הקרובות דור שלם של תושבים. תוחלת החיים באפריקה שמדרום לסהרה נכון לשנת 2005 היא 47 שנים; מומחים מעריכים שללא מחלת האיידס הייתה תוחלת החיים עולה ל-67 שנים.
קרול מרקוביץ'
קורות חיים
לאחר עשר שנות משחק ב"קאמרי" הצטרף מרקוביץ' בסוף שנות ה-90 ללהקה הקבועה של "תיאטרון יידישפיל" שם היה שחקן וזמר בולט. שבוע לפני פטירתו הופיע לאחרונה בהצגה "מסעות בנימין השלישי"
מרקוביץ' נפטר ממחלת הסרטן בגיל 68, ונקבר בבית העלמין הדרום בחולון, עיר מגוריו. הוא הותיר אחריו את רעייתו מיכאלה מרקוביץ', בן, בת ונכדים.
איידס
אפידמיולוגיה
במדינות המערב קיימת יציבות יחסית במספר החולים. לאחר ירידה מסוימת במספר החולים באמצע שנות ה-90, חלה עלייה מחודשת בתחילת המאה ה-21. אחת הסברות היא שבקרב הציבור הצעיר התפתחה "עייפות איידס" מסוימת, כלומר: הפרסום האינטנסיבי בכל אמצעי התקשורת במערב בנוגע לדרכים למניעת איידס יצר דווקא אפקט שלילי וגרם להיאטמות ולחוסר רצון של הציבור לשמוע עוד ועוד; עם היאטמות זו באה גם הזנחה של אמצעי הזהירות.
יום האיידס העולמי חל בכל שנה ב-1 בדצמבר, והוא נועד להגברת המודעות למחלה בקרב הציבור. הרעיון לציון יום האיידס עלה בכנס שרי הבריאות העולמי ב-1988. במדינת ישראל הכריזו ארגוני האיידס על שבוע המודעות לאיידס שחל לראשונה ב-1998, עקב רמת הבורות הגבוהה כלפי המחלה, דרכי ההדבקה וההימנעות ממנה והיחס המפלה כלפי ציבור האנשים החיים עם הנגיף. יום הזיכרון העולמי לאיידס חל מדי שנה ב-21 במאי, והוא היום להזדהות עם עשרות מיליוני האנשים שנפטרו או שחיים עם הנגיף ברחבי העולם.
הנתונים שבטבלה שלהלן לקוחים מארגון הבריאות העולמי (WHO) ונכונים לשנת 2004. בצד ימין מוצגים אזורי העולם השונים, ובצד שמאל - מבחר מדינות (אין קשר בין שני צדי הטבלה). אחוז הנגועים ב-HIV ("אחוז" בטבלת המדינות) מתייחס לאנשים בגילאים 15 עד 49 בלבד; לעומת זאת, מקרי המוות מאיידס מתייחס לכלל האוכלוסייה.
הטבלה שלהלן מציגה את ממדיה העולמיים של מגפת האיידס. הנתונים באותיות מוטות משוערים:
ארגון הבריאות האירופי הציג בשנת 2021 רשימת מדינות חלקית ואת דרגת הסיכון בהדבקה בנגיף. הציון מדורג בין 1 ל-5 (5 מוגדר כסכנה נרחבת וממשית להדבקה באותה מדינה והדירוג הנמוך מהווה סכנה פחותה.) ככל שהדירוג יורד מ5 כך גם יורדת באותה מדינה סכנת ההדבקה. מדינות שאינן מוצגות בתרשים סירבו בשיתוף המידע הרפואי והקליני שלהן כלפי ארגון הבריאות האירופי. ארגון הבריאות האירופי המליץ על שימוש בקונדום בכל המדינות ללא כל קשר לדירוג ואף במדינות עם סכנת הדבקה ממשית לא היסס להוסיף הערת אזהרה על הימנעות מיחסי מין באותה המדינה.
מידע זה נכון לשנת 2023
בדיקת HIV
זיהוי מוקדם של הנגיף מאפשר טיפול מציל חיים, ומונע הדבקה של אחרים. בישראל כמו ברוב מדינות המערב, ניתן כיום לבצע בדיקות איידס, בחינם ובעילום שם.
הבדיקה המרכזית המבוצעת בישראל כיום היא בדיקת הקומבו, אשר עם פיתוחה והתקדמותה, מסוגלת לזהות את הנגיף במהירות ועם תקופת חלון של שבועיים עד שלושה בלבד. לצידה קיימות שתי בדיקות נוספות, אשר כיום פחות רלוונטיות.
בדיקת קומבו
בדיקת הקומבו (HIV Ag/Ab Combo), משלבת בין בדיקה לאיתור הנגיף עצמו, על ידי זיהוי אנטיגן p24, ובדיקת ELISA רגילה. אנטיגן זה עולה בגוף במהירות בשבוע הראשון להדבקה ומגיע לרמת זיהוי כבר בשבוע השני. לאחר כחודש אנטיגן זה יורד בהדרגה עקב יצירת נוגדנים בגוף. לפיכך, בדיקת הקומבו החדשה והמשולבת, יכולה לספק תשובה החל משבועיים אחרי חשיפה אפשרית לנגיף, עת שאנטיגן הנגיף ברמת זיהוי של הבדיקה. למרות זאת, ליתר ביטחון, ההנחיות של משרד הבריאות הן להיבדק בבדיקה כעבור 21 ימים.
הבדיקה מבוצעת כיום בכל מרפאות האיידס בבתי החולים וכן בוועד למלחמה באיידס.
בדיקת ELISA
בדיקת ELISA היא בדיקה שבעבר הייתה הנפוצה ביותר, עד להתקדמות הקומבו. היא מאתרת נוגדנים בדם הספציפיים לנגיף ה-HIV. נוגדנים מיוצרים על ידי לימפוציטים מסוג B והללו אינם נפגעים בשלבי המחלה הראשונים. מרגע חדירת הנגיף לגוף ועד להופעת כמות ניתנת לזיהוי של נוגדנים בדם עוברים לפחות חודשיים; לפיכך יש להמתין חודשיים בין רגע הידבקות פוטנציאלי (קיום יחסי מין, למשל) ובין הבדיקה. בכאחוז אחד של החולים נדרשת תקופת המתנה ארוכה אף יותר (אך לא יותר מחצי שנה). הבדיקה עצמה היא בדיקת דם רגילה, והתוצאות ניתנות תוך ימים ספורים מרגע הבדיקה. תוצאה שלילית (כלומר - היעדר נוגדנים והיעדר הנגיף) אמינה כמעט ב-100% מהמקרים. לתוצאה חיובית, לעומת זאת, אמינות פחותה, ויש לבצע בדיקה נוספת על מנת לאשש או להפריך אותה. במקרים מסוימים תיתן הבדיקה תוצאה גבולית, העשויה לרמוז על הדבקה בתוך פחות מחודשיים. גם במקרה זה יש לבצע בדיקה נוספת. הבדיקה זמינה בכל המרכזים הרפואיים, ובקופות החולים ללא תשלום. בחלק מהמרכזים הרפואיים ובוועד למלחמה באיידס והמרפאה הפתוחה בירושלים, ניתן לעשות בדיקה זו באנונימיות. במקרים נדירים של שיבוש במערכת ייצור הנוגדנים של הגוף, כמו בתסמונות XLA ו-CVID, לא יהיה תוקף לבדיקת הנוגדנים השגרתית לנגיף ה-HIV, ונשא יקבל תוצאה זהה לזו של אדם בריא.
בדיקת מהירה
בדיקת דם לגילוי HIV, הנותנת תוצאה בתוך כחצי שעה. מידת הדיוק של הבדיקה דומה לבדיקת ה-ELISA, אך חלון הזמנים מרגע החשיפה ועד להופעת תוצאה חיובית, גדול בחודש, והיא אינה נותנת תוצאות גבוליות, בתוך חלון הזמנים. הבדיקה תלווה בדרך כלל בבדיקת ELISA, שתוצאתה תינתן לאחר מספר ימים. בדיקה זו נעשית בדרך כלל בתשלום.
בדיקת תספיג חלבון
בדיקת תספיג חלבון (Western blot), היא הבדיקה המדויקת והיקרה ביותר. היא משמשת כבדיקת אימות, המכריעה האם הנבדק הוא נשא, לאחר שהתקבלו תוצאות גבוליות או חיוביות בבדיקות מוקדמות. זו שיטה ביוכימית הקרובה לתספיג דנ"א. בדיקת תספיג חלבון נערכת על ידי משרד הבריאות, ולא ניתן לעשותה בעילום שם.
השערות חלופיות בנוגע לתסמונת האיידס
לצד הדעה הרווחת בנוגע לנגיף הגורם לתסמונת האיידס ולמקורו, הועלו שלל תאוריות אלטרנטיביות המציעות הסברים אחרים. חלקן של התאוריות זוכות לתמיכה מסוימת, גם בקרב חוגים מדעיים נחשבים; אחרות גובלות ב"תאוריות קונספירציה". רובה המוחלט של הקהילה המדעית דוחה את התאוריות הללו בכל פה ומאשים את מפיציהן בהתעלמות מעובדות מדעיות, בעריכת ניסויים מפוקפקים, בפרשנות תמוהה ומסלפת לתוצאות ולתצפיות מדעיות ובהטעייה חמורה ובלתי-אחראית של הציבור. להלן מספר תאוריות אלטרנטיביות:
מדען אחר אשר תומך בהשערה זאת הוא קארי מוליס, אשר זכה ב-1993 בפרס נובל לכימיה עבור המצאת ה-PCR. מוליס, אשר תומך בכמה תאוריות אחרות שלא מקובלות במדע, אף כתב הקדמה לספרה של מכחישת האיידס קריסטין מג'ורה (Christine Maggiore). מג'ורה ובתה הצעירה מתו שתיהן מאיידס, לאחר שלא קיבלו טיפול במחלה.
אדם נוסף שהתפרסם כתומך בתאוריה הוא תאבו מבקי, נשיא דרום אפריקה בשנים 1999–2008. מבקי סירב בעבר להתיר משלוחי תרופות נגד איידס לארצו (שבה, נכון ל-2008, למעלה מ-15% מהאוכלוסייה נגועה ב-HIV), בטענה שתאגידי התרופות המערביים משתמשים בתושבי אפריקה כבשפני ניסיונות עבור תרופותיהם המפוקפקות. מבקי הרחיב את התאוריה של דואיסברג וטען כי עוני, תזונה לקויה וזיהומים כרוניים גורמים לאיידס. שרת הבריאות של מבקי, מנטו צ'באללה מיסמנג, ניסתה לטפל במגפת האיידס בעזרת ירקות, כמו סלק ושום. מבקי מנע בתחילה באופן גורף את שיווקן של כל התרופות נגד איידס, אך לאחר מחאות חריפות בארצו הוקלו ההגבלות על ייבוא התרופות. בשנת 2002 הכיר הפרלמנט הדרום אפריקני באופן רשמי בנגיף ה-HIV כגורם לתסמונת האיידס.
אישים ידועים שנפגעו או מתו מאיידס או חיים באופן מוצהר עם נגיף ה-HIV
רבים סבורים כי מודעות רצינית לנגיף ה-HIV הופיעה בציבור רק לאחר שכמה אישים ידועים נפטרו מאיידס. אישים ידועים רבים אשר נדבקו ב-HIV נרתמו למאבק ולהגברת המודעות אליו. להלן רשימה מצומצמת:
קישורים חיצוניים
בעברית: באנגלית:
המפלגה הפרוגרסיבית
המפלגה הפרוגרסיבית הייתה מפלגת מרכז פרוגרסיבית, אשר פעלה בישראל בשנות ה-50.
היסטוריה
הדיבורים על הקמת המפלגה הפרוגרסיבית כאיחוד של מפלגות המרכז ביישוב היהודי, החלו בתחילת 1948. אולם הניסיון לכלול את כל הציונים הכלליים באיחוד לא צלחו, לאחר שהציונים הכלליים צירפו אליהם את אנשי הימין של האיחוד האזרחי, שאנשי העובד הציוני ראו בהם אנשי ימין ולא מרכז.
המפלגה נוסדה באוקטובר 1948, מאנשי הרוב הלא-פועלי בעלייה חדשה, בראשות פנחס רוזן, אנשי תנועת העובד הציוני, שהייתה מפלגת עובדים לא-סוציאליסטית, שהשתייכה להסתדרות ומסיעת הציונים הכלליים א', אשר פרשה מהציונים הכלליים באוגוסט 1948 בעקבות מה שכינו: "המגמה להפוך את הציונות הכללית למפלגה של המעמד הבינוני". הניסיונות לצרף את יצחק גרינבוים למפלגה לא צלחו, על רקע חילוקי דעות בנושא דת ומדינה, גבולות המדינה והיחס לפורשים.
המפלגה התמודדה בבחירות לכנסות הראשונה עד הרביעית. התוצאות בבחירות לכנסת הראשונה, נחשבו על ידי ראשי המפלגה למאכזבות. התוצאות בבחירות לכנסת השנייה, ירידה לארבעה מנדטים, היו מאכזבות אף יותר.
המפלגה הפרוגרסיבית הייתה חברה בכל הקואליציות שבתקופת קיומה, פרט לתקופה של כשנה ורבע (8 באוקטובר 1951 - 24 בדצמבר 1952). בכל שנותיה המפלגה החזיקה בתיק אחד - משרד המשפטים, אשר נשמר באופן קבוע לפנחס רוזן.
בשנים 1953–1955 הוציאה המפלגה יומון בשם "זמנים".
בשלהי כהונתה של הכנסת הרביעית התאחדה עם הציונים הכלליים ליצירת המפלגה הליברלית.
לקראת סוף כהונתה של הכנסת החמישית, לאחר שהמפלגה הליברלית חברה ל"חירות" להקמת גח"ל, פרשו ממנה רוב חברי המפלגה הפרוגרסיבית לשעבר והקימו את "המפלגה הליברלית העצמאית לישראל" ובקיצור ל"ע (ליברלים עצמאיים). יוצאים מן הכלל היו מרדכי-חיים שטרן וברוך עוזיאל שנותרו במפלגה הליברלית ובגח"ל.
אידאולוגיה
בעת הקמתה הייתה המפלגה הפרוגרסיבית מפלגה יונית שהאמינה בחתירה להבנה עם הערבים ולנייטרליות בין מזרח למערב. המפלגה התנגדה בתחילה לסיפוח מערב ירושלים שנגד את תוכנית החלוקה.
מבחינה כלכלית, הייתה המפלגה במרכז בין ימין ושמאל. המפלגה קבעה כי תגן על חירות הפרט ורכושו וכי היא מתנגדת למלחמת מעמדות. מנגד, המפלגה התנגדה ל"משטר הרכושנות הרעבתנית", פרוטקציוניזם וקרטלים. עמדה זו ביטאה פשרה פנימית בין פלג העובד הציוני שנתמך בעיקר על ידי יוצאי רומניה בהתיישבות העובדת, לבין פלג "הצווארון הלבן" הליברלי שייצג את יוצאי גרמניה.
מבחינה חברתית תמכה המפלגה בהפרדת הדת מהמדינה.
המפלגה הייתה ידועה כמפלגה ליברלית ישראלית והייתה חברה באינטרנציונל הליברלי.
למפלגה הפרוגרסיבית היה תפקיד חשוב בהנחת היסודות לדמוקרטיה הליברלית בישראל. המפלגה ייצגה את יוצאי גרמניה שביניהם היו עורכי דין רבים דאז, ולכן פעלה למיסוד עצמאות בית המשפט ושלטון החוק כעקרונות מכוננים של המשפט בישראל.
מוסדות
בעת הקמתה נקבע למפלגה הנהלה של 12 חברים, ועד פועל ארצי של מעל 50 חברים ומועצה כללית של 120 חברים. התפקידים חולקו בין המפלגות המרכיבות את האיחוד לפי מפתח של 45% לעלייה חדשה, 30% לעובד הציוני ו-25% לציונים הכלליים א'. בשנת 1954 היו בהנהלה 9 חברים, ובועד הפועל 38 חברים. העובד הציוני הפך לגורם המשמעותי ביותר במפלגה. למפלגה היו כ-22,000 חברים, כמספר מצביעה בבחירות לכנסת השנייה.
חברי הכנסת
ראש המפלגה ברוב שנות קיומה היה פנחס רוזן. חברים בולטים נוספים במפלגה היו יזהר הררי, אברהם גרנות (יו"ר קרן קיימת לישראל), משה קול (חבר הנהלת הסוכנות היהודית ויו"ר עליית הנוער), גרשום שוקן (העורך והבעלים של עיתון הארץ), שמעון כנוביץ' (יוזם "חוק כנוביץ'" למניעת מִפגעים אקולוגיים), אידוב כהן (מראשוני המתריעים ביישוב היהודי אודות שואת יהודי אירופה), יהודה שערי (יו"ר המדור לפנסיה בהסתדרות ולאחר מכן ח"כ וסגן שר מטעם הליברלים העצמאיים) והלל זיידל.
גביע ווינר בכדורסל 2008/2009
גביע ווינר בכדורסל לעונת 2008/2009 היא התחרות השלישית להיווסדו של מפעל גביע ווינר סל.
הפועל ירושלים זכתה בגביע ווינר הראשון בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על עירוני נהריה.
גלריה ברוורמן
גלריה ברוורמן היא גלריה לאמנות בתל אביב-יפו. בעלת הגלריה היא יפה ברוורמן והאוצרת-שותפה היא עדי גורה.
בין האמנים המיוצגים בגלריה נימנים נירה פרג, אנה ים, גלעד רטמן, דוד עדיקא, יעקב מישורי, עילית אזולאי, טגיסט יוסף רון עוד.
יוהאן היינריך שרטר
יוהאן היינריך שרטר (בגרמנית: Johann Heinrich Schroeter; 1760 בקירוב – אחרי 1784) היה כנר ומלחין גרמני, בנו של האבובן יוהאן פרידריך שרטר ואחיהם של הזמרת קורונה שרטר, הפסנתרן יוהאן סמואל שרטר והזמרת מריה הנרייטה שרטר.
ביוגרפיה
אין מידע לגבי המוצאות אותו לאחר 1785, ובמכתב משנת 1805 מאביו הקשיש מתלונן האב, כי עדיין איננו יודע מה עלה בגורלו של היינריך. יצירותיו היחידות המוכרות הן שישה דואטים לכינור (לונדון, בסביבות 1772), שישה דואו קונצרטנטי אופוס 1 לשני כינורות (פריז, בסביבות 1785) ושש שלישיות מיתרים אופוס 3 (לונדון ופריז, בסביבות 1786).
סילבי קשת
סילבי קשת (נולדה ב-16 בספטמבר 1930) היא עיתונאית ובעלת טור ישראלית, שידועה בעיקר בשל טורה הפוליטי-חברתי "חץ מסילבי קשת", שפורסם תחילה ב"הארץ" ואחר כך במוסף לשבת של "ידיעות אחרונות", וסגנון כתיבתה הביקורתי והחריף.