cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרו נגרו
ההתפרצות של 1992
עברו עשרים שנים והר הגעש סרו נגרו היה שקט עד שאחת ההתפרצויות הגדולות ביותר של הר הגעש אירעה ב-9 באפריל 1992. הפעילות הגעשית נמשכה חמישה ימים, כשההתפרצות התת-פליניאנית (דרגה 3) התרחשה בתקופה של יומיים, והפיקה עמוד אפר בגובה של כשבעה קילומטרים. מעל ל-20,000 איש פונו מיד, מרביתם בשל קריסת מערכות המים עד שההתפרצות חדלה ב-14 באפריל. התפרצות זו גרמה לכמה הרוגים, ונזק נרחב לחקלאות ולרכוש בשל הטפרה שנפלטה שנפח הוערך ב- x 107 2.6 מ"ק. האפר הגעשי שנשר על העיר לאון הצטבר לשכבה בעובי של 4 ס"מ שגרמה להתמוטטות גגות ולפציעות ומיתות נוספות.
ההתפרצות של 1995
שלוש שנים אחר-כך החלה פעילות געשית ב-29 במאי 1995, שסימנה את השלב הראשון בהתפרצות זו. התפרצויות פריאטיות קטנות התרחשו לעיתים קרובות במהלך שלב זה, ובממצוע היו בין 100 ל-160 התפוצצויות ביום. התפרצויות סטרומבוליאניות יצרו עמוד אפר שהגיעו לגבהים שבין 200 ל-1000 מטרים, והתרחשו במהלך תקופה בת 79 ימים. זרם פירוקלסטי בעוצמה חלשה אובחן במדרון הדרום מערב ב-2 ביוני. לאחר ה-6 ביוני פחת מספר ההתפרצויות בהדרגה לקצב של 40-30 התפרצויות ביום. ב-19 ביולי פסקה הפעילות הגעשית לחלוטין למשך 95 יום. ההפסקה בפעילות הגעשית הסתיימה באמצע נובמבר והתחיל השלב השני. ההתפרצויות נמשכו למשך תקופה של 13 ימים ונמשכו עד 3 בדצמבר 1995. במהלך תקופה זו היו ההתפרצויות גדולות יותר מאשר בשלב הראשון ופצצות ובלוקים געשיים בקוטר של עד 2 מטרים נפלטו מסרו נגרו. עמוד האפר הגיע לגובה של 2 עד 2.5 קילומטרים ומדד ההתפרצות נאמד ב-2. תקופת התפרצות זו התאפיינה בהתפוצצויות מהלוע המרכזי, זרמים פירוקלסטיים, התפוצצויות פריאטיות והתנפחות של כיפת לבה. לבה טרייה מילאה כשני שלישים מהלוע של 1992, וקילוחי לבה נוספים גרמו לנזק לחקלאות והתפשטו 1.5 קילומטרים צפונית לבסיס החרוט. האפר שנשר גרם נזקים לרכוש ולשדות חקלאיים, כשבלאון נשר האפר בכמות של 2 מ"מ ביום, אך לא היו אבדות בנפש במהלך הפינוי בשלום של 6,000 תושבים מהיישובים בסביבה. במהלך כל תקופת התפרצות זו היה סך כל נפח הלבה שנפלטה x 106 8.0 מ"ק ונפח הטפרה x 106 5.8 מ"ק, והם גרמו להגבהת חרוט האפר ב-50 מטרים.
ההתפרצות של 1999
ההתפרצות האחרונה של סרו נגרו (נכון ל-2011) התרחשה ב-5 באוגוסט 1999 ונמשכה יומיים. שלוש רעידות אדמה בדרגה 5.2 על פי סולם מגניטודה לפי מומנט התרחשו במשך שלוש שעות, וגרמו להתפרצות בקנה מידה קטן של הר הגעש. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של סרו נגרו שרעידת אדמה במגניטודה גבוהה קדמה להתפרצות. מדד ההתפרצות הגעשית היה 1,כאשר באגף הדרומי (בסמוך ללוע קריסטו ריי) התחללו התפרצויות מסדקים רדיאליים, יחד עם התפרצויות מתפוצצות ופריאטיות, ויצירת שלושה לועות חדשים. בוצע פינוי תושבים סמוכים בקנה מידה קטן, אך המאגמה הבזלתית הקריסטלינית הצמיגה יצרה לבה בנפח של x 105 6 מ"ק בלבד, בנוסף נפח הטפרה היה רק כ-106 מ"ק. המסקנה הייתה שההתפרצות של 1999 בסרו נגרו נגרמה מפעילות טקטונית ואם לא היו מתחוללות שלוש רעידות האדמה, אזי גם ההתפרצות לא הייתה מתחוללת.
הפעילות הגעשית האחרונה בסרו נגרו התרחשה באוגוסט 1999, אם כי פעילות סייסמית חזקה נרשמה בתחילת 2004. ב-1998 היה חשד שהתחוללה התפרצות זמן קצר לאחר שעבר הוריקן מיטש, אך לאחר מכן התברר כי כמויות הקיטור הגדולות שנראו מתמרות מהר הגעש נגרמו על ידי מי גשמים שחלחלו עד ללבה החמה מההתפרצות של 1995.
לוע ההר הגעש והסדקים שנוצרו בעקבות ההתפרצות של 1999 הם כיום המקור העיקרי לפליטת גז געשי (בעיקר פחמן דו-חמצני) כיום.
ניטור ומעקב
אף שהר הגעש סרו נגרו קיים פחות ממאתיים שנים בלבד, הוא התפרץ לפחות 23 פעמים, והוא פעיל מאוד בהשוואה למרבית הרי הגעש. ההתפתחות ההיסטורית של הר הגעש אפשרה לתעד את התפתחות הר הגעש במשך הזמן. נתגלה כי מועד ההתפרצויות העתידיות קשור לנפח ההתפרצות המשמעותית הקודמת. מכיוון שהיו התפרצויות סדירות מאז 1900, ניתן היה להכין מודל ניבוי של נפח וזמן עבור סרו נגרו (Cerro Negro Time-Volume Prediction Model).
על אף שהתחוללה התפרצות בקנה מידה קטן ב-1999, צפויה התפרצות בקנה מידה גדול בעתיד הקרוב. סרו נגרו אינו שונה ממרבית הרי הגעש, בכך שסכנות רבות טמונות בפעילות הגעשית שהוא מחולל. סכנות אלו כוללות: קילוחי לבה, מפולות בוץ, זרמים פירוקלסטיים ורעידות אדמה, אך הסכנה הגדולה ביותר מסרו נגרו היא ההשפעות של מטר האפר והטפרה.
סרו נגרו מנוטר כיום על ידי הרשת הסייסמוגרפית של ניקרגואה המסונפת ל-INETER (Instituto Nicaraguense de Esdudios Territoriales). פעילות סייסמית, ריכוזי הגזים, עיוותים של פני השטח, ותנודות של הטמפרטורה נבדקים בקפדנות על מנת לצמצם את ההשפעות ההרסניות של התפרצות אפשרית.
סרו נגרו שוכן באזור דל אוכלוסין של ניקרגואה, ומשום כך קיים סיכון נמוך לאבדות בנפש כתוצאה מפעילות געשית בהשוואה להרי געש אחרים בעולם. בנתיבם האפשרי של קילוחי לבה, מפולות בוץ וזרמים פירוקלסטיים שמקורם בסרו נגרו אין ערים או עיירות ראשיים. עם זאת, ההתפרצויות מסרו נגרו גרמו בעבר לנזקים רציניים לבניינים ולשדות חקלאיים, בשל השטח הנרחב עליו נושרים האפר והטפרה מההר. העובדה שטרם התרחש אירוע אסון בממדים גדולים בסרו נגרו אינה מבטיחה שאסון כזה לא יתרחש. אך אם ינקטו אמצעי ביטחון בכל פעם שתהיה התפרצות פוטנציאלית. ויופעל פינוי מהיר במקרה שההתפרצות תתממש, אפשר יהיה להימנע מאבדות בנפש.
עגלה
עגלה היא אמצעי שינוע ללא יכולת הנעה עצמית, המיועד לגרירה על ידי אדם, בהמה, או רכב ממונע. לעגלות יש בדרך כלל שניים עד ארבעה גלגלים והן מיועדת לנשיאת משאות כבדים ונוסעים.
היסטוריה
עגלות הוזכרו עוד בספרות של העת העתיקה; הספר ההודי ריג ודה קובע כי האיש והאישה שווים כשני גלגלי העגלה. העגלות הראשונות שימשו לנשיאת תבואה חקלאית, במשקל של כמה עשרות קילוגרמים, ונסחבו בידי האדם עצמו. עם הזמן, בעלי חיים, כדוגמת סוסים, חמורים ואפילו כלבים שימשו כנושאי עגלות.
המילה עגלה במשמעותה העדכנית מופיעה במקרא כשיוסף שולח לאביו יעקב עגלות להביאו עם משפחתו למצרים, ועגלה המובילה את ארון הברית בחזרה מעיר הפלשתים עזה לשבט יהודה. במילה עגלה יש את השורש עג"ל, מילה שבאכדית עתיקה ובשפות השמיות העתיקות פירושה עיגול או גלגל, ודומה לה עקל, עקלקל, ומעגל המקראיים (ייתכן שהאות קו"ף נהגתה כהגיית הגימ"ל כיום). מילים בעלי שורש דומה היו קיימות בשפות הפיניקיות, בארמית, ונשתמרו גם בשפה הערבית (عقال‎ עקאל). כך גם בגרמנית קדומה ובשפה הקדם הודו-אירופאית, וועיל, ווגיל, או וועגיל, שהתגלגלו למילה wheel (הנכתבת ווהיל) וכן ובמילה wagon שבמקורה נהגתה ווגין בכל צורות המילה השתמר צליל גלגל המים הקדום.
נורדשטרן
נורדשטרן (בגרמנית: Neu Drontheim), הייתה התוכנית של גרמניה הנאצית ליצירת מטרופולין גרמני חדש בנורווגיה הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה. העיר ופרווריה היו צפויים להכיל אוכלוסייה של 250,000–300,000 תושבים גרמנים.
קנצלר גרמניה, אדולף היטלר חזה שהעיר תהפוך ל"סינגפור הגרמנית".
היסטוריה
עבודת הכנה על האפשרות להפוך את המפרץ סביב טרונדהיים לבסיס ימי חדש של חיל הים הגרמני כבר החלה לפני בקשתו הרשמית של קנצלר גרמניה, אדולף היטלר ב-1941. היטלר הגיע למסקנה שהקמת נמל חדש במקום תחייב את הגרמנים להקים עיר גדולה בת לפחות כ-250,000 תושבים. הוא כינה את העיר החדשה "נורדשטרן" (כוכב הצפון).
כדי לארגן ולבצע את כל התכנון הדרוש להקמת העיר מינה היטלר את אדריכלו האישי, אלברט שפר למנהל הפרויקט. במאי 1941 קיבל שפר את התוכניות להקמת בסיס הצי והמספנה באזור. חודש לאחר מכן, בפגישה בין היטלר לבין שפר ומפקד הקריגסמרינה, אריך רדר נקבע מיקומה המדויק של העיר. היטלר דן פעם נוספת בעיר ובבסיס הצבאי שהיה אמור לקום בצמוד אליה בוועידת חימוש שנערכה ב-13 במאי 1942.
ב-1943 החלו העבודות לשיטוח הקרקע. כדי לספק לאתרי הבנייה הרבים כוח אדם, נבנו מחנה עבודה ומנחת תעופה במקום. בנוסף לכך, עבור היטלר הוכנו מפת מיוחדות של העיר ואף דגם מיניאטורי מפורט מאוד שלה שנהרס בקרב על ברלין כחלק מהפצצות בעלות הברית בשלהי המלחמה.
נטישת הפרויקט
לאחר שמהלך המלחמה התהפך נגד גרמניה עם התבוסה בקרב סטלינגרד, הבנייה הופסקה בסופו של דבר והושבתה ללא הגבלת זמן. בנובמבר 1944 פוטרה רוב אנשי הקצונה בקריגסמרינה והתוכנית נזנחה לצמיתות. את השרידים המעטים הקיימים של יסודות הבטון עדיין ניתן לראות בחופי פיורד טרונדהיים.
תכנונים למבנים בעיר
בסיס חיל הים עצמו תוכנן להכיל מספר מספנות נרחבות ובסיסי ספינות עבור הצי הגרמני, שעל פי התכנונים היה אמור להכיל מאות צוללות, עשרות ספינות ענק ומספר נושאות מטוסים. לטענת היטלר, הפרויקט היה הופך את אחיזת האימפריה הבריטית בסינגפור כמעוז צבאי ל"משחק ילדים" בהשוואה לאחיזת גרמניה בפיורד טרונדהיים.
שימוש הוגן
שימוש הוגן (Fair Use) הוא הגנה שנתונה למשתמשים ביצירות שמוגנות בזכויות יוצרים. שימוש הוגן מוגדר בחוק באופן כללי, ונתון לבדיקת שיקולים שונים בכל מקרה ומקרה. במקרה של תביעה על הפרת זכות יוצרים, הנטל להוכיח שהשימוש היה הוגן ולכן מותר, מוטל על הנתבע.
דיני זכויות יוצרים מנסים לאזן בין שני עקרונות יסוד סותרים – עקרון ההגנה על הקניין של בעל היצירה, ולעומתו האינטרס הציבורי, של עידוד הנגישות ליצירות, ובכלל זה שיקולים של חופש ביטוי, חופש יצירה וחופש מידע. הדין מנסה ליישב את הסתירה בין העקרונות הללו באמצעות הכרה בשימושים מותרים, שהעיקרי שביניהם הוא הגנת השימוש ההוגן ביצירות מוגנות, ללא צורך באישור מבעל הזכויות, למטרות שונות, כגון לימוד עצמי, מחקר, ביקורת, סקירה, דיווח עיתונאי, הבאת מובאות, או הוראה ובחינה על ידי מוסד חינוך.
מקומו של השימוש ההוגן
דיני זכויות יוצרים נועדו לעודד את היצירה באמצעות הכרה בזכויותיהם של יוצרים ביצירותיהם, ומתן הגנה על קניינם הרוחני, תוך התחשבות באינטרסים ציבוריים ביצירות – הגנה על חופש הביטוי, הגנה על חופש היצירה ונגישות למידע. חוק זכות יוצרים מתיר מספר שימושים פרטניים ביצירות מוגנות בהתאם לאופיין. השימוש ההוגן הוא סעיף סל עבור מגוון מטרות שלא הותרו בנפרד, כל עוד הן עומדות במבחני הוגנות השימוש.
האינטרס הקנייני
זכות הקניין היא עקרון יסוד הנמצא בבסיס המשפט האזרחי, ודין קניין רוחני כדין קניינו של אדם. עיקרון זה מעוגן ב, לפיו. ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, 1948, כוללת בסעיף כ"ז התייחסות מפורשת לזכותו של אדם ביצירתו: . מקומו של עיקרון זה לא נפקד מחוקת ארצות הברית, המעניקה לקונגרס את הסמכות (פרק 1, חלק שמיני, סעיף 8).
חשיבות ההגנה על זכויות יוצרים אומצה על ידי בתי המשפט בישראל, והדבר בא לידי ביטוי, לדוגמה, בפסק דינה של השופטת בן-עתו (ע"א (ת"א) 779/77, אקו"ם נ' חברת אהרון ברמן):
האינטרס הציבורי
מתן זכות יוצרים על יצירה מהווה מעין מונופול על זכויות השימוש ביצירה, ולכן אכיפה מקסימלית של הזכויות הקנייניות תפגע בעקרונות יסוד הנחשבים לאינטרס ציבורי: במסגרת חופש הביטוי לאדם זכות לדון ולהתייחס ליצירה, באופן אוהד או ביקורתי או אחר. חופש היצירה כולל את החופש להתייחס ליצירות קודמות, גם אם הן יצירות מוגנות. ההגנה על זרימת מידע חופשית וחופש העיתונות דורשים נגישות למידע, אך אכיפת זכות יוצרים על המידע או על אפיקי הפצתו יכולים בקלות למנוע את זרימת המידע. לכאורה, בעל הזכות יכול למנוע כל גישה, שימוש או התייחסות ליצירה, אם רצונו בכך, וכך לפגוע בחופש הביטוי, חופש היצירה וחופש העיתונות.
חופש הביטוי נחשב לאחת מזכויות האדם היסודיות והבסיסיות ביותר. זכות זאת מעוגנת במגילת העצמאות, בה נכתב כי. ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, 1948, כוללת בסעיף י"ט התייחסות מפורשת לחופש הביטוי: . מקומו של ערך זה לא נפקד ממגילת הזכויות של ארצות הברית, ובמסגרת התיקון הראשון נאמר.
חופש היצירה הוא נגזרת ישירה של עקרון חופש הביטוי (וגם של עקרון חופש העיסוק). הדבר בא לידי ביטוי בדבריו של נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר (בג"ץ 806/88, Universal City Studios נ' המועצה לביקורת סרטים ומחזות):
השופט יעקב טירקל (ע"א 8393/96, מפעל הפיס נ' The Roy Export Establishment Company) התייחס לטבעה של יצירה חדשה, המסתמכת על יצירות קודמות, ועל הסכנה בהגנה מוגברת על היצירות המקוריות:
עקרון חופש המידע, המוזכר אף הוא בסעיף י"ט של הכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, אוסר על הגבלת זרימת המידע. בנוסף לזכות למידע והזכות לנגישות המידע, קיים אינטרס ציבורי שלישי – חופש העיתונות. מידע נחשב כסוג של יצירה, ולכן עקרונות אלו עלולים להיפגע ממונופול של בעל הזכויות על המידע.
שימוש הוגן כמענה לכשל שוק. במסגרת התאוריה של חוקי זכות יוצרים, לא נפקד מקומה של גישה ליברטריאנית שאינה מייחסת שום משקל לאינטרסים ציבוריים. ניתוחים כאלו מראים שזירת מסחר ברישיונות שימוש מועדת לכשלי שוק, והיתרים מוגבלים לשימוש הוגן מהווים פתרון לכשלי השוק הקיימים. כלומר, מכיוון ש"השוק המשוכלל" של רישיונות שימוש לא פועל בצורה מיטבית, ההיתרים לשימוש הוגן מטיבים עם פעילות השוק.
האיזון בין העקרונות הסותרים
החוק מנסה למצוא איזון בין עקרונות היסוד הסותרים – ההגנה על הקניין הרוחני והאינטרס הכלכלי של בעל היצירה מצד אחד, מול ההגנה על חופש הביטוי, חופש היצירה חופש המידע והנגישות למידע, שכולם חלק מהאינטרס הציבורי, מצד שני. מלכתחילה, החוק מעניק זכות בלעדית ליוצר, אך זו מוגבלת מבחינת מושאה, היקפה, ומשך קיומה. במשך תקופת ההגנה, החוק מנסה לגשר על הסתירה בין עקרונות אלו באמצעות הקביעה ששימוש הוגן ביצירה מותר, ללא צורך באישור מבעל הזכויות, למטרות שונות כגון לימוד עצמי, מחקר, ביקורת, סקירה, דיווח עיתונאי, הבאת מובאות, או הוראה ובחינה על ידי מוסד חינוך.
בתי המשפט נדרשו למציאת האיזון הראוי בין האינטרס הקנייני והאינטרס הציבורי. פסק הדין העקרוני ביותר בנושא, הוא רע"א 2687/92, דוד גבע נ' חברת וולט דיסני, שיוזכר בהמשך. השופט מלץ כותב בפסק הדין כך: העקרונות המנחים לבחינת הוגנות השימוש, כפי שנקבעו בין השאר בפס"ד זה, נחקקו במסגרת.
פסק דין שניתן בארצות הברית עסק ביצירה של האמן ריצ'רד פרינס, שהורכבה מקרעי תצלומים שנלקחו מספר תצלומים של הצלם פטריק קאריו. בפסק הדין נקבע שהיצירה החדשה שינתה את היצירה המקורית במידה ניכרת (שינוי טרנספורמטיבי, בלשון פסק הדין) כך שיש לראות את השימוש שנעשה ביצירותיו של קאריו כשימוש הוגן.
הגדרת "שימוש הוגן" בישראל
בישראל, הגנת השימוש ההוגן מעוגנת ב. הסעיף מגדיר רשימה פתוחה של מטרות שאינן דורשות אישור מבעל הזכויות ומהוות "שימוש הוגן", ומגדיר תנאים שעל-פיהם נבחנת "הוגנות השימוש" ביצירות מוגנות:
דוגמאות לשימושים הוגנים
רשימת השימושים ההוגנים היא רשימה פתוחה, ופעולות אלו ודומיהן אינן מהוות הפרת זכות יוצרים:
בחינת הוגנות השימוש
ארבעת השיקולים הבאים משמשים לצורך בחינת הוגנות השימוש:
שימוש הוגן בהוראה במוסדות להשכלה גבוהה בישראל
בשנת 2013 התפרסם מסמך בשם "עקרונות פעולה לשימוש ביצירות לצורכי הוראה ומחקר", המהווה פשרה בין המו"לים למוסדות להשכלה גבוהה, בקשר לשימוש המותר בהוראה, ביצירות שמוגנות בזכויות יוצרים. המסמך מפרט הנחיות לפרשנות ראויה של שימוש הוגן, מטרת השימוש, השיקולים, עקרונות פעולה לשימושים ביצירות לצורכי הוראה והנגשת יצירות לצורכי הוראה באמצעים דיגיטליים ובמקראות מודפסות.
ההבדל בין טיפול הוגן לשימוש הוגן
טיפול הוגן ושימוש הוגן הן שתי גישות שונות למתן היתרי שימוש ללא קבלת אישור מבעל הזכויות. גישת הטיפול ההוגן (Fair Dealing), שמקורה בדוקטרינה האנגלית ונפוצה במשפט המקובל, מספקת היתרים לחריגים ספציפיים בלבד. לעומתה, גישת השימוש ההוגן (Fair Use), שמקורה בדוקטרינה האמריקאית, מרחיבה את המקרים בהם פעולה נחשבת לשימוש הוגן, ומספקת מבחנים לבחינת הוגנות השימוש.
כאמור, חוק זכות יוצרים התשס"ח-2007 מכיר בשימוש הוגן (רשימה פתוחה של מטרות המהוות שימוש הוגן), ומגדיר תנאים על-פיהם נבחנת הוגנות השימוש ביצירות המוגנות בזכויות יוצרים. זאת בניגוד ל, שבסעיף 2(1)(I) סיפק הגנת טיפול הוגן הכוללת רשימה סגורה וממצה של מטרות שאינן נחשבות הפרת זכויות יוצרים:
בתי המשפט קבעו שרשימת החריגים המופיעה בסעיף 2(1)(I) היא רשימה סגורה וממצה (ר' למשל ע"א (ת"א) 178/79, הלינגר נ' אסתרון ורע"א 2687/92, דודו גבע נ' חברת וולט דיסני). דבר זה הביא לפסקי דין בהם בית המשפט נמנע מלהכיר בשימוש הוגן, אף על פי שסבר שהתרת השימוש מוצדקת. דוגמה לכך ניתנה בפס"ד ת"א (שלום חיפה) 12595/98, רונן ברגמן נ' משרד החינוך, בו תבע ברגמן את משרד החינוך על שימוש במאמר פרי עטו בבחינת הבגרות בהבעה עברית. בית המשפט סבר שביצירה נעשה שימוש לגיטימי למטרה חינוכית, וכי לתובע לא נגרם כל נזק כלכלי בעקבות השימוש, אבל נאלץ לפסוק ששימוש ביצירה מוגנת במסגרת "בחינה" אינה נופלת בגדר "טיפול הוגן" על פי סעיף 2(1)(I).
דודו גבע נ' חברת וולט דיסני
הפסיקה העקרונית ביותר בנושא הוגנות השימוש היא פס"ד רע"א 2687/92, דודו גבע נ' חברת וולט דיסני. המאייר דודו גבע יצר דמות בשם מובי דאק, המבוססת על דמותו של דונלד דאק. חברת וולט דיסני הוציאה צו האוסר על גבע להוציא לאור את ספר הברווז הכולל את דמותו של מובי דאק, בטענה להגנה על זכויותיה הקנייניות בדמותו של דונלד דאק. גבע ערער על הקביעה, וטען להגנת שימוש הוגן, מכיוון שמובי דאק מהווה פארודיה על דמותו של דונלד דאק. בית המשפט קיבל את הטענה שפרודיה היא סוג של ביקורת, אולם פסק כי מובי דאק אינו מהווה ביקורת על חברת וולט דיסני, ולכן שימוש בדמותו של דונלד דאק אינה נחשבת "שימוש הוגן".
בפסק הדין הארוך והמנומק, בית המשפט קבע כי הגנת שימוש הוגן ניתנת אם ורק אם מתקיימות שתי דרישות: ראשית, שהשימוש מוזכר במפורש ברשימת החריגים שבסעיף 2(1)(I) לחוק, ושנית שהשימוש עומד בקריטריונים להוגנות השימוש:
בפסיקה זאת, השופט מלץ שאל מן הדוקטרינה האמריקאית ארבעה קריטריוני בחינה: (1) מטרת השימוש ואופיו; (2) אופי היצירה שבה נעשה השימוש; (3) היקף השימוש, מבחינה איכותית וכמותית, ביחס ליצירה בשלמותה; ו-(4) השפעת השימוש על ערכה של היצירה ועל השוק הפוטנציאלי שלה. בית המשפט קבע שיש לבחון את הוגנות השימוש בהתאם לקריטריונים אלו, על-אף שדרישות אלו אינן מופיעות בנוסח החוק.
החקיקה החדשה ופרשנותה בפסיקה
קיימת תמימות דעים כי פסיקת בית המשפט בעניין גבע סותרת את תכלית החוק, וגרמה לדודו גבע עוול, והעוסקים בתחום טוענים שהפסיקה שגויה. בעקבות הפסיקה, שלקחה מהדוקטרינה האמריקאית את הקריטריונים לבחינת הוגנות השימוש, התגבשה ההכרה שדוקטרינת הטיפול ההוגן צריכה לפנות את מקומה לדוקטרינת השימוש ההוגן. השינוי נעשה כעבור כעשור, במסגרת חקיקת חוק זכות יוצרים החדש:
עם כניסת החוק החדש לתוקף במאי 2008, עקרון הטיפול ההוגן (Fair Dealing) שמקורו במשפט המקובל הוחלף בעקרון השימוש ההוגן (Fair Use), ובכך הפכה ישראל למדינה היחידה, אחרי ארצות הברית, המכירה בעיקרון באופן מפורש במסגרת החוק ולא רק במסגרת הפסיקה. אמנם ועדות מומחים באוסטרליה ובאנגליה המליצו לעדכן את החוק בהתאם לעקרונות דומים, אך בארצות אלו החוק לא שונה.
בעניין הפרמייר ליג נ' פלוני הכריע בית המשפט בשאלה האם מדובר ב"מגן" או שמא ב"חרב", וקבע כי "שימוש הוגן" הוא "זכות" הניתנת להגנה במלוא מובן המילה. בנוסף, בחן בית המשפט בצורה מפורטת את האיזון בין זכות היוצר לזכות הציבור, על רקע ארבעת המבחנים שנקבעו בחוק, וקבע כי אף אם מדובר בשימוש מסחרי, הרי כל עוד מטרתו החברתית היא בעלת חשיבות, יגבר עקרון השימוש ההוגן.
נעמי סקוט
נעמי גרייס סקוט (באנגלית: Naomi Grace Scott; נולדה ב-6 במאי 1993) היא שחקנית וזמרת אנגלייה. התפרסמה תחילה בשל תפקידה בתור מאדי שאנון בסדרה "טרה נובה" ובסרט המוזיקלי של ערוץ דיסני "לימונד מאות'" ולאחר מכן בשל תפקידה בתור קימברלי הארט בסרט "פאוור ריינג'רס"  בתור הנסיכה יסמין בסרט הלייב-אקשן "אלאדין" ובתור אלנה האולין בסרט "המלאכיות של צ'רלי"
ביוגרפיה
סקוט נולדה בהאונסלו, במערב לונדון, אנגליה לאב בריטי מרקע נוצרי, ולאם ילידת-אוגנדה ממוצא הודי. שני הוריה משמשים ככמרים בכנסייה בוודפורד שברדברידג', לונדון, והיא עצמה החלה את קריירת השירה שלה בלהקת הנוער של הכנסייה. סקוט אף לקחה חלק בפעילויות מסיונריות. כמו כן, היא הופיעה בקביעות בהצגות ובמופעים המוזיקליים שהועלו בבית ספרה.
קריירה
בשנת 2015 השתתפה בסרט "33 כנגד כל הסיכויים" בתפקיד אסקרלטה, והצטלמה לסצנות בסרט "להציל את מארק וואטני" שלא הגיעו אל הגרסה הסופית. באותה שנה היא לוהקה לתפקיד ראשי בסרט "פאוור ריינג'רס" בתפקיד קימברלי, הריינג'רית הוורודה. הסרט, המהווה עיבוד קולנועי לסדרת הטלוויזיה "פאוור ריינג'רס", יצא לבסוף לאקרנים ב-2017, וזיכה את סקוט במועמדות לפרסי בחירת הנוער בקטגוריית השחקנית בסרט מדע בדיוני. באותה שנה לוהקה סקוט לתפקיד הנסיכה יסמין בסרט "אלאדין" (2019), גרסה מחודשת ומציאותית לסרט ההנפשה של דיסני משנת 1992.
בשנת 2019, סקוט כיכבה כאחת משלושת השחקניות הראשיות, לצד קריסטן סטיוארט ואלה בלינסקה, בקומדיית האקשן "המלאכיות של צ'רלי", הסרט השלישי בזיכיון בעל אותו השם. הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים.
בשנת 2022, סקוט גילמה את אוליביה ליטון, עוזרת פרלמנטרית, בסדרה של נטפליקס אנטומיה של שערורייה.
באוגוסט 2020 נודע כי סקוט עתידה לככב בסרט מדע בדיוני של חברת אמבלין אנטרטיינמנט בשם "Distant". הסרט עתיד לצאת במהלך 2023.
חיים אישיים
ביוני 2014 היא נישאה לשחקן הכדורגל האנגלי ג'ורדן ספנס, לאחר ארבע שנים של זוגיות.
חבורה פשוטה
במתמטיקה, חבורה פשוטה היא חבורה G\ne \{e\} שאין לה תת חבורה נורמלית לא טריוויאלית, כלומר תת-החבורות הנורמליות היחידות שלה הן G ו-\{e\}.
לפי משפט ז'ורדן-הולדר ההצגה של חבורה סופית G על ידי סדרת הרכב היא יחידה, כאשר הגורמים של סדרת ההרכב הן חבורות פשוטות. מכאן החשיבות הרבה שיש לחבורות פשוטות בתור אבני הבניין של כל החבורות הסופיות, בדומה למספרים הראשוניים שמרכיבים את המספרים השלמים.
דוגמאות
לדוגמה עבור n=4 קיימת הסדרה הנורמלית כאשר A_4 חבורת התמורות הזוגיות מסדר 4 ו-V_4 חבורת הארבעה של קליין.
מאידך, עבור n\ge 5, A_n פשוטה.
מושגים קרובים
אם G חבורה מושלמת (כלומר, [G,G]=G) וחבורת המנה G/Z(G) פשוטה, אז החבורה G היא קוואזי-פשוטה (quasisimple). לחבורה פשוטה A, כל תת-חבורה של חבורת האוטומורפיזמים המכילה את כל האוטומורפיזמים של הצמדה נקראות חבורות כמעט פשוטות (almost simple).
לדוגמה, כאשר פשוטה, החבורה  היא קוואזי-פשוטה, והחבורה  כמעט פשוטה.
פרלמוטר
פרלמוטר (Perlmutter) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו אם הפנינה.
יצחק ונה
ביוגרפיה
נולד לרבי אברהם בן יוסף ונה. הרב יצחק רצאבי הביא מסורת במשפחת ונה שסיבת שם המשפחה, שמשמעותו בערבית היא "אנחה", היא שאחד מאבותיו של הרב נשבע לערבים כביכול בשם ה' "ואללה" כדי להחמיר על עצמו שלא יאכל מפת גויים כפי שנהגו בתימן, אלא שהיה משנה את מילת השבועה ל"ונה".
בן דורו, הרב שלמה חראזי, מכנה אותו "מאור הגולה הרב המובהק". מהרי"ץ מזכירו בחיבוריו בלשון . באחת מתשובותיו הוא מזכירו כאחד הסופרים הגדולים, שמי יכול "לחלוק ולפסול מעשיהם חלילה".
בהקדמת ספרו רכב אלקים הוא כותב: "אנו מודים בעצמנו שאין לנו חכמה ולא תבונה, שאפילו כעמי הארץ של הראשונים אין אנו". ואחר כך הוא כותב שאיננו מחבר אלא "מלקט", אף על פי שהוא עיבד הכול לפי דרכו והבליע בו את דברי עצמו פעמים רבות.
מסורת בידי צאצאיו היא שהשאיר אחריו שלושה ילדים.
משחק המלכים (ספר)
משחק המלכים (בגרמנית: Schachnovelle, "נובלת שחמט"; תורגם לעברית גם תחת הכותר נובלת שחמט) היא נובלה שנכתבה על ידי הסופר האוסטרי שטפן צווייג ופורסמה לראשונה בשנת 1942. הסיפור הוגדר כנובלה פסיכולוגית בגלל העיסוק הנרחב בנבכי הנפש של הדמויות בו.
ב-1960 יצר המפיק הגרמני-אמריקאי גרד אוסוולד (Gerd Oswald) סרט בשם זהה שהופץ לקהל דובר האנגלית תחת השם "Brainwashed". ב-2021 הוקרן עיבוד מחודש לספר באותו שם, הפעם בהפקה גרמנית-אוסטרית בכיכובו של אוליבר מסוצ'י.
תקציר העלילה
העלילה מתרחשת על סיפונה של אונייה המפליגה מצפון אמריקה לדרומה. אחד מנוסעי האונייה, המספר את הסיפור בגוף ראשון, מגלה להפתעתו כי להפלגה שמשכה 12 יום יצטרף אלוף העולם בשחמט, מירקו צ'נטוביץ, בדרכו לאליפות שחמט שתתקיים בארגנטינה. היות שהנוסע המספר חובב שחמט, הוא מנסה ליצור קשר עם אלוף העולם ולהזמין אותו למשחק איתו, אולם צ'נטוביץ מסרב. רק לאחר שהמספר נפגש עם מיליונר חובב שחמט על האונייה, מסכים צ'נטוביץ לשחק נגד המליונר וכלל חובבי המשחק על האונייה וזאת בתמורה ל-250 דולר. בערב המשחק מתכנסים כל חובבי השחמט באונייה על מנת לצפות במשחקו של אלוף העולם, אך לאחר 24 מסעים בלבד מביס צ'נטוביץ את כל המשחקים נגדו ללא מאמץ כלל. המיליונר, שגאוותו נפגעה, מבקש משחק גומלין וכל חובבי השחמט מייעצים לו אילו מהלכים לבצע. במהלך משחק הגומלין מתערב אדם זר ומייעץ למיליונר לבצע מהלכים שונים, שבעזרתם מסתיים המשחק בתיקו. היות שצ'נטוביץ לא הובס באף משחק בחודשים שקדמו להפלגה, גם לא כששיחק כנגד רבי אמנים רבים, מופתעים כל חובבי השחמט מאוד מתוצאת המשחק. הזר האלמוני שהציע את עזרתו במשחק מוזמן על ידי המיליונר לשחק לבדו כנגד צ'נטוביץ למחרת בערב, ולאחר היסוסים לא ברורים מסכים האלמוני לשחק, בתנאי שייערך משחק אחד בלבד. מספר הסיפור נפגש באותו ערב עם הזר, שקורא לעצמו ד"ר ב', ושומע ממנו את סיפורו.
מסתבר שד"ר ב' שמוצאו באוסטריה, נכלא עם עליית הנאצים לשלטון בגלל היותו עורך דין של הכנסייה הקתולית והנאצים רצו לגלות בעזרתו את מקומות המסתור של אוצרות הכנסייה. החוקרים הנאצים לא חקרו אותו בדרכים קונבנציונליות, אלא שיכנו אותו בחדר מלון ריק לחלוטין מתוך ציפייה שד"ר ב' ישבר מרוב שעמום, בדידות ולאחר מכן מהחקירות. בהתחלה ד"ר ב' התחיל לגלות סימני שבירה, אך התגלגל לידיו ספר שחמט המתאר משחקים של רבי אמנים. לאחר שלמד את כל המשחקים בעל פה ושחזר אותם בראשו, החל דוקטור ב' לשחק שחמט נגד עצמו בעזרת דמיונו בלבד. בצורה זו הצליח ד"ר ב' לשרוד שנה שלמה ב"כלאו" במלון, מאוחר יותר הוא שוחרר בעקבות התמוטטות עצבים שחווה.
לאחר ששומע המספר את קורותיו של ד"ר ב' הוא מחכה בקוצר רוח למשחק בין ד"ר ב' לבין צ'נטוביץ. במשחק, שנמשך זמן רב, מנצח ד"ר ב' את צ'נטוביץ ובכך גורם להתפעלות בקרב חובבי השחמט בספינה.
בסיפור מתאר צוויג בהרחבה את שתי הדמויות של שחקני השחמט, צ'נטוביץ וד"ר ב', ומדגיש את ההבדל שבין גאון האינטואיציה צ'נטוביץ, לבין הלמדן השקדן והמתבודד ד"ר ב'.
תרגומים לעברית
משחק המלכים תורגם לעברית במהדורות שונות, ביניהן:
פול גאסקוין
פול ג'ון גאסקוין (באנגלית: Paul John Gascoigne; נולד ב-27 במאי 1967 בגייטסהד, אנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי, הידוע גם בכינויו גאזה.
גאסקוין, ששיחק בעמדת הקשר, הופיע 57 פעמים במדי נבחרת אנגליה. גאסקוין ידוע בזכות כישרונו הגדול, כמו גם עקב התקריות הרבות בהן היה מעורב, התמכרותו לסמים ולאלכוהול, הפרעותיו הנפשיות והסתבכויותיו התכופות עם הרשויות.
ילדות
גאסקוין נולד למשפחה ענייה, השני מבין ארבעה אחים. חלום ילדותו היה לגדול לשחקן מקצועני. לאחר מבחנים באיפסוויץ' טאון, במידלסברו ובסאות'המפטון בהם לא צלח, החתימה אותו לבסוף ניוקאסל יונייטד ב-1980, עוד כתלמיד בבית הספר. לעיתים היה נתפס מתרגל את חתימתו במהלך השיעור, בטענה שהוא הולך להיות שחקן מפורסם. המורה שלו לא התרשם וענה לו ש"רק אחד למיליון הופך לכדורגלן מקצועני".
קריירה כשחקן
לאחר ששיחק בקבוצת הנוער של ניוקאסל (בה גם היה קפטן וזכה עימה בגביע הנוער) ערך גאסקוין את הופעת הבכורה שלו באפריל 1985, כמחליף נגד קווינס פארק ריינג'רס. בעונת 1985/1986 (בעקבות חילופי מאמנים בניוקאסל) זכה גאסקוין למקום בהרכב הפותח של קבוצתו וכבש תשעה שערים באותה עונה.
בסיום עונת 1987/1988, לאחר שזכה בתואר "השחקן הצעיר של השנה", קיבל גאסקוין הצעות ממנצ'סטר יונייטד ומטוטנהאם. גאסקוין הבטיח למאמן היונייטד, אלכס פרגוסון, כי יחתום בקבוצתו, אך לבסוף חתם גאסקוין בטוטנהאם תמורת סכום של 2.3 מיליון ליש"ט. זו הייתה ההעברה היקרה ביותר בבריטניה עד אז והראשונה לשבור את מחסום ה-2 מיליון ליש"ט. ב-1999 טען פרגוסון באוטוביוגרפיה שלו כי גאסקוין חתם בטוטנהאם רק לאחר שהקבוצה רכשה בית עבור משפחתו הענייה.
בטוטנהאם, תחת המאמן טרי ונבלס, התפתח גאסקוין לשחקן ברמה בינלאומית. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה (בהן סיימה טוטנהאם במקומות 6 ו-3 בהתאמה) שיחק גאסקוין 75 משחקים וכבש 14 שערים. בעונת 1990/1991 הוביל גאסקוין את טוטנהאם לגמר גביע ה-FA, כשכבש 6 שערים בטורניר. בגמר הגביע, אליו הגיע לאחר שכבר סיכם את תנאיו בקבוצת לאציו האיטלקית, נפצע גאסקוין בעת תיקול שביצע, בעקבותיו קרע את הרצועה בברך ימין. טוטנהאם אמנם זכו לבסוף בגביע, כשאת המשך המשחק רואה גאסקוין ממיטתו בבית החולים. בעקבות הפציעה, שהחמירה לאחר תאונה שעבר במועדון לילי, החמיץ גאסקוין את עונת 1991/1992 במלואה.
לאחר שהתאושש מהפציעה עבר גאסקוין ללאציו תמורת 5.5 מיליון ליש"ט. את משחק הבכורה שלו, מול גנואה ב-27 בספטמבר 1992, שידרו גם בבריטניה. ב-3 עונותיו בקבוצה סבל גאסקוין מפציעות רבות, כמו גם מכושר משחק בינוני ומלחץ התקשורת. בסופו של דבר שיחק 47 משחקים בלבד במדי לאציו, בהם כבש 6 שערים.
ביולי 1995 חתם גאסקוין בגלאזגו ריינג'רס הסקוטית, תמורת 4.3 מיליון ליש"ט. למרות שההעברה הייתה לא צפויה, גאסקוין הרשים במהירות כשכבש בדרבי של גלאזגו נגד סלטיק במחזור החמישי, כשהוא רץ כמעט את כל אורכו של המגרש. באמצע אותה עונה, במשחק נגד היברניאן, גאסקוין הניף בפני השופט את הכרטיס הצהוב, לאחר שהשופט הפיל את הכרטיס מידו. השופט לא השתעשע מהמחזה והניף לעבר גאסקוין את הכרטיס הצהוב.
בעונת 1995/1996 זכתה ריינג'רס באליפות שמינית ברצף, כשגאסקוין כובש שלושער במשחק המכריע, אותו הוא מציין כאחת מהופעותיו הטובות ביותר (לצד שער שוויון שכבש במדי לאציו בדרבי נגד רומא בדקה האחרונה). גאסקוין זכה בתואר "שחקן השנה" גם מטעם השחקנים וגם מטעם העיתונאים. בעונה לאחר מכן שוב זכתה ריינג'רס באליפות, בנוסף לגביע הליגה הסקוטי בו זכתה לאחר שגאסקוין כבש צמד בגמר.
בינואר 1998 חיקה גאסקוין פעולת ניגון בחליל במהלך דרבי נגד סלטיק (פעולה המסמלת את נגינת החליל של חיילי המסדר הפרוטסטנטי על מנת להעליב את הקתולים, שהיו מזוהים כאוהדי סלטיק). גאסקוין, שנקנס על ידי קבוצתו ב-20,000 ליש"ט, הרגיז את אוהדי סלטיק וקיבל איומים על חייו מצד ה-IRA למשך כ-6 חודשים.
במרץ 1998 חזר גאסקוין לאנגליה והצטרף למידלסברו. לאחר עונה וחצי ובעקבות בעיות אישיות עבר גאסקוין לאברטון, איתה החמיץ את פלייאוף העלייה לפרמייר ליג בגלל הפרש שערים.
ב-2002, לקראת סוף הקריירה, נבחן גאסקוין בקבוצת די.סי. יונייטד, אך כשל בניסיון להשיג חוזה בקבוצה. לאחר מכן חתם על חוזה ל-9 חודשים כמאמן-שחקן בקבוצת גאנסו טיאנמה הסינית. במהלך תקופתו בגאנסו נסע גאסקוין לגמילה מסמים ודיכאון בארצות הברית ולא חזר. התפרצות מגפת הסארס בסין רק הרחיקה אותו יותר, עד שלבסוף חזר לאנגליה.
קריירה בינלאומית
גאסקוין זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה ב-1988 על ידי מאמנה דאז, בובי רובסון. הוא שיחק במרבית קמפיין המוקדמות של אנגליה לקראת מונדיאל 1990. במונדיאל עצמו הצטיין גאסקוין, כשבישל והיה מעורב במספר שערים במהלך הטורניר. גאסקוין, שקיבל כרטיס צהוב בשלב שמינית הגמר נגד בלגיה, קיבל בחצי הגמר מול נבחרת מערב גרמניה כרטיס צהוב נוסף. פירוש הדבר היה שגאסקוין, אם אנגליה תעפיל למשחק הגמר, לא יוכל לשחק בו. אנגליה הודחה בסיום המשחק לאחר דו-קרב בעיטות עונשין, והגרמנים המשיכו לזכייה בטורניר. גאסקוין נבחר לאחד ממצטייני הטורניר, וחזר לאנגליה לטירוף של האוהדים הבריטים, חגיגות שנודעו בשם "גאזה-מאניה".
לאחר כמה שנים בהן נעדר גאסקוין מהנבחרת עקב פציעות, חזר גאסקוין לסגל לקראת יורו 1996, שנערך בביתה של נבחרת אנגליה. לאחר שלב הבתים (בו כבש גאסקוין שער אחד ובישל כמה נוספים) ולאחר שהדיחה את נבחרת ספרד פגשה אנגליה בחצי הגמר שוב את נבחרת גרמניה. המשחק בין הקבוצות נגרר פעם נוספת לדו-קרב בעיטות עונשין, כשידם של הגרמנים, כמו ב-1990, הייתה על העליונה. גאסקוין, שנצפה בוכה לאחר המשחק, נבחר לקבוצה של הטורניר, לצד חבריו לנבחרת אלן שירר וסטיב מקמנמן.
תחת מאמנה הלאומי החדש של אנגליה, גלן הודל, זומן גאסקוין בקביעות לסגל הנבחרת במהלך השנה וחצי הבאות, אך בעקבות פציעות ובעיות משמעת, ואולי גם עקב תמונות שפורסמו כשבוע לפני הטורניר בהן הוא נראה שיכור בשעת לילה מאוחרת, נשאר מחוץ לסגל הנבחרת למונדיאל 1998. משנודע לגאסקוין שהוא נותר מחוץ לסגל, הוא התפרע והרס את חדרו של הודל.
קריירת אימון
ביולי 2004 חתם גאסקוין כמאמן-שחקן בקבוצת בוסטון יונייטד, לאחר שהתנסה כבר כמאמן-שחקן בקבוצתו הסינית. גאסקוין עזב את בוסטון לאחר 11 משחקים בלבד (בין היתר כיוון והמועדון סירב לאפשר לו להשתתף בתוכנית מציאות) על מנת להתחיל בקורס מאמנים. למשך חודשיים מילא גאסקוין תפקיד של מאמן-שחקן בקבוצה פורטוגזית צעירה, אך לבסוף לא הוצע לו חוזה והוא שב לאנגליה. ב-27 באוקטובר 2005 מונה למאמן קבוצת קטרינג טאון, אך לאחר 39 יום פוטר מתפקידו בעקבות בעיית השתייה שלו.
מחוץ לכדורגל
גאסקוין ידוע בזכות המתיחות שהוא נוהג לעשות, כמו גם בזכות הופעותיו התכופות בצהובונים ומלחמתו המתוקשרת בהתמכרות לסמים ולאלכוהול. בין מתיחותיו ניתן למצוא את חיקויו לטבח השוודי מהחבובות, לאחר שטען כי הוא יודע לדבר בשפה הדנית בעת ביקור יושב ראש התאחדות הכדורגל של דנמרק. עוד ניתן לציין את פגישתו עם נשיא לאציו בה סיכמו את העברתו, במהלכה אמר לנשיא כי הוא מזכיר לו את הקומיקאי הבריטי ראס אבוט.
גאסקוין נישא לשריל פיילס ב-1996, והזוג התגרש ב-1998. לזוג ילד משותף בשם ריגן פול גאסקוין. גאסקוין (האב) אימץ את שני ילדיה של פיילס מנישואים קודמים, אך מאז הגירושין אינו מכיר בהם כילדיו.
ב-5 בדצמבר 2005, יום לאחר שפוטר מקטרינג טאון, נעצר גאסקוין לאחר שתקף צלם מחוץ למלון בליברפול. אמנם התלונה בוטלה לבסוף, אך תלונה דומה הוגשה נגד גאסקוין בנובמבר 2006 לאחר תקיפה דומה במועדון בלונדון. בנוסף לאשפוזים בבתי חולים פסיכיאטרים לאחר מספר איומים בהתאבדות, גאסקוין גם השתתף במספר פעילויות צדקה, כגון תרומה לילדה חולת סרטן וביקור ילדים נזקקים בבוטסואנה מטעם התאחדות הכדורגל האנגלית.
בתחילת שנות ה-90 השתתף גאסקוין בקמפיין פרסום של הבושם Brut. לאחר הפרישה ממשחק קידם גאסקוין שני משחקי מחשב: Gazza's Superstar Soccer ו-Gazza II.
שמואל מוריה
שמואל (סמי) מוריה (7 באוקטובר 1924 - 27 באוקטובר 2019) היה ממונה על העלייה הבלתי ליגאלית של המחתרת הציונית בעיראק ולאחר מכן איש שירות הביטחון הכללי ו"המוסד" בישראל.
חייו
שמואל מוריה נולד בבצרה בשנת 1924 כסמי מועלם. הוא החל בפעילות ציונית בעיראק כאיש המחתרת הציונית-חלוצית. היה מראשי סניף המחתרת בבצרה, מילא בה תפקידי הדרכה וארגון ונתמנה לרכז ועדת העלייה בבצרה ולאחר מכן בבגדאד. היה ממקימי זרוע ארגון "ההגנה" בבצרה והיה חבר מפקדתה בעיר.
באוגוסט 1947 היה פעיל בארגונו של מבצע ההעפלה האווירי הראשון מעיראק לארץ ישראל, שנקרא "מבצע מייקלברג", בו נחת בשדות המושבה יבנאל מטוס תובלה עמוס עולים מעיראק, לאחר שהצליח לחמוק, תוך סיכון רב, מהעיראקים ומהבריטים.
באותה שנה הוביל לארץ ישראל שיירה של 77 עולים במשאיות דרך המדבר מבגדאד ועד בית הערבה. היה זה המשלוח הגדול ביותר בהיסטוריה של עלייה ב' (ההעפלה הבלתי-לגאלית) הן בדרך המדבר והן בדרך האוויר. מבצע זה לא התקבל בהתלהבות על ידי המוסד לעלייה ב' וע"י השליחים שהיו אז בבגדאד.
הוא שב לעיראק במרץ 1948 כדי להמשיך בשליחותו להעלאת יהודים לארץ, כאשר התחוללה כבר מלחמת העצמאות. בסוף אותה שנה הגיע לאיראן לפעול בה כשליח עלייה, ועלה סופית לישראל באוגוסט 1949.
בשנת 1950 יצא בשליחות המוסד לעלייה ב' לסוריה וללבנון כדי לבדוק את אפשרות עלייתם של יהודי המקום לישראל. הוא התרשם כי מרבית היהודים אינם מעוניינים בעלייה וכי רמת החיים שלהם גבוהה ולא נשקפת להם סכנה. לאור זאת ובשל קשיי הקליטה בארץ באותה תקופה המליץ שלא לפעול באותו שלב לעלייתם.
בשנות המדינה הראשונות הצטרף לשב"כ ובשנת 1952 הקים בו, בהוראת איסר הראל, את יחידת המסתערבים. איסר הראל ביקש ממנו כי תהיה זו יחידה של צעירים שייטמעו באוכלוסייה הערבית כסוכנים רדומים, ויחיו בקרבה לאורך זמן, לשם הפעלתם בעתיד, לכשיידרש הדבר. שמואל מוריה גייס ליחידה כמה עשרות צעירים, רובם עולים חדשים, שעלו לארץ ממדינות ערב. הכשרתם של הסוכנים נמשכה כשנה וחצי. הם התאמנו והתגוררו בבסיס הדרכה ברמלה ונשלחו לעבודה במפעלים שונים בארץ בהם עבדו פועלים ערבים, על מנת ללמוד את הניב הערבי שבפיהם ואת דרכי התנהגותם. בתום שנה וחצי של הכשרה הוחדרו המסתערבים, בזהותם החדשה, לישובי הערבים והבדואים בישראל.
שניים מהם נישאו לנשים ערביות בלא שהן היו מודעות לזהותם האמיתית של בעליהן. בשנת 1964, כשפורקה היחידה, הוחלט לגלות את הסוד לבני משפחותיהם הערבים וליישב את המשפחות מחדש בסביבה יהודית בישראל. הדבר נפל כתדהמה על הנשים. על פי בקשת השב"כ הקים הרב הראשי לצה"ל, האלוף שלמה גורן, בית דין בהרכב שלושה רבנים בראשותו יחד עם הרב גד נבון והרב מרדכי פירון, שהציעו לנשים להתגייר בהליך מהיר. לא כל הנשים הסכימו לכך והתעוררה בעיית יהדותם של הילדים שנולדו לזוגות המעורבים, האם יוכרו כיהודים או כמוסלמים. לבסוף פסקו שלושת הרבנים, כי אף על פי שלפי ההלכה דתם של הילדים נקבעת לפי דת האם, הרי שלאור הנסיבות המיוחדות של המקרה, שבו נולדו הילדים כתוצאה משליחות ביטחונית של אביהם היהודי, יש לראותם כיהודים, ללא צורך בהליך גיור.
בנובמבר 1955 יצא מוריה בשליחות "המוסד" לגרמניה כדי להביא לארץ את אולריך שנפט, גרמני ששירת בואפן אס אס, אשר הגיע לישראל בזהות בדויה של יהודי ואף שירת כקצין בצה"ל. שנפט עזב את הארץ בשנת 1954, כאשר בשל חשדות שהתעוררו בקשר לזהותו סולק מצה"ל, הוא הגיע מאיטליה לקהיר ומכר את סודות צה"ל לקציני מודיעין מצריים, והללו הציעו לו לחזור לישראל, לנסות להתגייס שוב לצבא הקבע ולפעול עבורם בתשלום כסוכן סמוי. בהמשך התגלגל שוב לגרמניה ובעקבות מכתב הלשנה ששלח בעלה של אישה נשואה עמה ניהל שנפט פרשיית אהבים, נתגלה לשב"כ דבר בגידתו והוחלט להביאו לארץ ולהעמידו לדין. מוריה בא לגרמניה בזהות של קצין צבא עיראקי, יצר בערמה קשר עם שנפט, נתן לו להבין שהוא קצין עיראקי כששמט מידיו, כאילו במקרה, תצלום שלו במדי קצין עיראקי. ככזה עודד מוריה את שנפט לשוב לישראל בזהות חדשה כדי לשמש כסוכן של המודיעין העיראקי. שנפט נפל במלכודת, שב לישראל, נאסר ונשפט לשבע שנות מאסר.
כשפרש מוריה, בראשית שנות ה-70, לאחר שנות שירות ביטחוני רבות, הוא היה בתפקיד ראש המחלקה שעסקה בריגול נגדי ובמלחמה בפח"ע. בשנות עבודתו רכש השכלה משפטית ולאחר פרישתו פתח משרד לעריכת דין.
נישא לשולמית. נולדו להם שני בנים ובת. שולמית מוריה נפטרה ביולי 2013. שולמית הגיעה לארץ ישראל מבגדד באוגוסט 1947 במבצע מייקלברג, ומייד גויסה לתחנת השידור בערבית של "ההגנה" כשהבריטים עדיין היו בארץ. העריכה בוצעה ב"בית האדום" והשידור בוצע מדירה ברח' ריינס 5 ת"א ולאחר מכן מבית עיריית תל אביב. עם הקמת המדינה הוקם השידור בערבית ועבר לירושלים. לכן התפטרה ועברה לעבוד בארכיון צה"ל ומערכת הביטחון. ביוני 1962 הצטרפה עם שלושת הילדים לבעלה לפריז שם שירת כראש השלוחה של "המוסד". ביולי 1967 חזרה כל המשפחה מפריז. שולמית הצטרפה לעבודה ב"מוסד" עד יציאתה לגמלאות.
שמואל מוריה נפטר ב-27 באוקטובר 2019 והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עינת.
רוברט לנסינג
רוברט לנסינג (באנגלית: Robert Lansing; 17 באוקטובר 1864 - 30 באוקטובר 1928) היה משפטן אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית לאורך מלחמת העולם הראשונה תחת הנשיא וודרו וילסון.
לנסינג נולד בווטרטאון, ניו יורק ובשנת 1889 הוסמך לעריכת דין. הוא עמד בראש משרד עורכי דין פרטי עד 1907 והתמחה במשפט בינלאומי. בשנים 1892–1892 הוא ייעץ בסכסוך המשפטי בין ארצות הברית ובריטניה בנושא הדגה בים ברינג, ובשנים 1896–1897 בנוגע לפיצויים שנבעו מכך. כמו כן הוא היה מעורב בנושא קביעת גבולותיה של אלסקה (1903) ובסכסוכים נוספים בנוגע לגבולות בינלאומיים.
בשנת 1913 מונה לנסינג על ידי הנשיא וילסון כיועץ משפטי למשרד החוץ האמריקני. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא היה בין תומכי מדיניות הנייטרליות המוטה שנקטה ארצות הברית, אשר הובילה להתפטרותו של מזכיר המדינה ויליאם ג'נינגס ברייאן. לנסינג מונה במקומו לתפקיד וכיהן כמזכיר המדינה בין השנים 1915–1920. בין היתר הוא קידם את הסכם לנסינג-אישיי בשנת 1917 ובשנת 1919 היה ראש המשלחת לועידת השלום בפריז.
אחיינו, ג'ון פוסטר דאלס, כיהן גם הוא כמזכיר המדינה.
אסתר גרזון-קיוי
אסתר אדית גֶרזוֹן-קִיוִי (Edith (Esther) Gerson-Kiwi; 13 במאי 1908 – 15 ביולי 1992) הייתה מוזיקולוגית ישראלית, פרופסור באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב, חלוצת המחקר על המוזיקה של עדות ישראל.
ביוגרפיה
אדית קיוי נולדה בברלין בירת גרמניה, בתו של הרופא ד"ר רודולף קיוי. למדה באוניברסיטאות פרייבורג והיידלברג בגרמניה ואוניברסיטת בולוניה באיטליה. בשנת 1935 עלתה לארץ ישראל, והתמנתה כפרופסור למוזיקולוגיה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, משרה בה כיהנה עד פרישתה לגמלאות בשנת 1976.
בשנת 1944 הצטרפה לצוות המכון הארץ ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה שהקים רפאל פטאי בירושלים. לאחר שפטאי עזב את ישראל ב-1947, גרזון-קיוי ניהלה את פעילותו באופן חלקי עד שנסגר ב-1952.
בשנת 1963 הקימה באקדמיה את המוזיאון לכלי נגינה.
בשנת 1965 ייסד פרופ' אלכסנדר רינגר את המחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וגרזון-קיוי כיהנה בה כפרופסור מן המניין. גם באוניברסיטת תל אביב שימשה כמרצה בכירה מאז 1960 וכפרופסור מן המניין מ-1969.
גרזון-קיוי הלכה לעולמה בשנת 1992, בת 84 הייתה במותה. היא הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
ארכיונה, הכולל מסמכים אישיים, כתבים מוזיקולוגיים, התכתבויות, דוחות, חומרים מכנסים ופרסומים, שמור בספרייה הלאומית.
פרסומיה
‘Stil und Gemeinschaft’, Collegium musicum, i (Kassel, 1932), 109–13
‘Jerusalem Archive for Oriental Music’, Music hebraica, i–ii (1938), 40–42
‘Migrations and Mutations of Oriental Folk Instruments’, JIFMC, iv (1952), 16–19
‘Towards an Exact Transcription of Tone-Relations’, AcM, xxv (1953), 80–87
‘Béla Bartók: Scholar in Musical Folklore’, ML, xxxviii (1957), 149–54
‘Musicology in Israel: a Survey of the Historical Development’, AcM, xxx (1958), 17–26
‘Synthesis and Symbiosis of Styles in Jewish-Oriental Music’, Studies in Biblical and Jewish Folklore, ed. R. Patai, F.L. Utley and D. Noy (Bloomington, IN, 1960/R), 225–32
‘Religious Chant: a Pan-Asiatic Conception of Music’, JIFMC, xiii (1961), 64–7
‘Sulla genesi delle canzoni popolari nel ’500’, In memoriam Jacques Handschin, ed. H. Anglès and others (Strasbourg, 1962), 170–87
The Legacy of Jewish Music through the Ages in the Dispersion (Jerusalem, 1963)
The Persian Doctrine of Dastgah-Composition: a Phenomenological Study in the Musical Modes (Tel-Aviv, 1963)
‘The Bards of the Bible’, IFMC Conference: Budapest 1964 [SMH, vii (1965)], 61–70
‘Women’s Songs from the Yemen: their Tonal Structure and Form’, The Commonwealth of Music, in Honor of Curt Sachs, ed. G. Reese and R. Brandel (New York,1965), 97–103
‘“Justus ut Palma”’, Festschrift Bruno Stäblein, ed. M. Ruhnke (Kassel, 1967), 64–73
‘Migrating Patterns of Melody among the Berbers and Jews of the Atlas Mountains’, JIFMC, xix (1967), 16–22
‘Der Sinn des Sinnlosen in der Interpolation sakraler Gesänge’, Festschrift für Walter Wiora, ed. L. Finscher and C.-H. Mahling (Kassel, 1967), 520–28
‘Vocal Folk Polyphonies in the Western Orient in Jewish Tradition’, Yuval, i (1968), 169–93
‘On the Technique of Arab Taqsim Composition’, Musik als Gestalt und Erlebnis: Festschrift Walter Graf, ed. E. Schenk (Vienna, 1970), 66–73
‘The Music of Kurdistan Jews: a Synopsis of their Musical Styles’, Yuval, ii (1971), 59–72
‘Drone and “Dyaphonia Basilica”’, YIFMC, iv (1972), 9–22
Meḥqarim ethnomusikologi’im ‘al ’edoth Yisrael [Ethnomusicological studies on Israel’s communities] (Tel-Aviv, 1972)
‘Harfen- und Lautentypen aus Mittelasien und ihre topographischen Abwandlungen’, Studien zur Tradition in der Musik: Kurt von Fischer zum 60. Geburtstag, ed. H.H. Eggebrecht and M. Lütolf (Munich, 1973), 217–23
‘The Musician in Society: East and West’, Cultures, i/1 (1973), 165–94
‘Die Tonsysteme Asiens in ihrer Formung’, Festschrift für Ernst Hermann Meyer, ed. G. Knepler (Leipzig, 1973), 93–6
‘Two Anniversaries: Two Pioneers in Jewish Ethnomusicology (A.Z. Idelsohn and R. Lachmann)’, Orbis musicae, ii (1973–4), 17–28
‘Robert Lachmann: his Achievement and his Legacy’, Yuval, iii (1974), 100–08
ed.: R. Lachmann: Posthumous Works, i: Zwei Aufsätze: die Musik im Volksleben Nordafrikas, Orientalische Musik und Antike (Jerusalem, 1974), ii: Gesänge der Juden auf der Insel Djerba (1978)
‘Musical Settings of the Andalusian Muwashshaḥ-Poetry in Oral Tradition’, Festschrift Kurt Blaukopf, ed. I. Bontinck and O. Brunsati (Vienna, 1975), 33–47
‘Zur Musiktradition der Samaritaner’, Beiträge zur Musik des Vorderen Orients und seinen Einflussbereichen: Kurt Reinhard zum 60. Geburtstag, ed. A. Simon, Baessler Archive, new ser., xxiii/7 (Berlin, 1975), 139–44
‘Melodic Patterns in Asiatic Rituals: the Quest for Sound Alienation’, Israel Studies in Musicology, ii (1980), 27–31
Migrations and Mutations of the Music in East and West: Selected Writings (Tel-Aviv, 1980)
with A. Shiloah: ‘Musicology in Israel, 1960–1980’, AcM, liii (1981), 200–16
‘A.Z. Idelsohn: a Pioneer in Jewish Ethnomusicology’, Yuval, v (Jerusalem, 1986), 4
לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה:
צועקים על אהבה
צועקים על אהבה הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק סינרגיה. האלבום יצא לחנויות בינואר 2005, בהפצת חברת התקליטים הד ארצי. יצאו לאור ממנו הסינגלים "עד שהכל יגמר", "ממשיכים לרוץ" ו"צועקים על אהבה".
האלבום זכה לתשומת לב רבה רק לאחר צירוף החידוש לשיר "חום יולי אוגוסט", שבמקור שר שלמה ארצי.
אריה קטן
גרמי שמיים מעניינים נוספים
בקבוצה יש מספר גלקסיות, אך כולן עמומות ולא ניתנות לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים. הבהירות מביניהן הן NGC-3344 ו-NGC-3486, שלהן בהירות מדרגה 10.5 וקוטר של כ-6 שניות קשת.
Hanny's Voorwerp היא ערפילית פליטה מסתורית שככל הנראה מחזירה אור מקוואזר שכבה לפני כ-100,000 שנים.
שרון בצלי
שרון בצלי (נולדה ב-1972) היא חלילנית ישראלית, המתגוררת בשוודיה.
ביוגרפיה
בצלי נולדה בישראל. יש המשווים את רמתה הווירטואוזית לזו של הכנר דוד אויסטרך והפסנתרן ולדימיר הורוביץ. היא נחשבת לכוכבת בינלאומית מאז 1997, כאשר החלה בקריירה כחלילנית סולנית. הופעתה הראשונה כסולנית הייתה בגיל 14, עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה. החליל של שרון בצלי נבנה בידי צוות מוראמאטסו ועשוי זהב 24 קאראט.
בצלי מופיעה עם תזמורות סימפוניות וקאמריות ביפן, בסין, בישראל ובארצות שונות באירופה, בהן אנגליה וארצות סקנדינביה. כמו כן הופיעה בפסטיבלים עם גדעון קרמר מרביעיית ברטוק. במאי 2006 הופיעה עם אוסמו ונסקה ותזמורת מינסוטה.
שבעה קונצ'רטי נכתבו לבצלי לפי הזמנה, ביניהם יצירות של קלווי אהו, סופיה גוביידולינה, כריסטינה לינדברג וז'ואו לונג. נכון למאי 2006, עוד שישה קונצ'רטי נמצאים בשלבי חיבור.
בצלי הוציאה 18 תקליטורים זוכי פרסים עם חברת ההקלטות השוודית BIS. היא נשואה לרוברט פון באהר, מנהל החברה.
אוניברסיטת החלל הבין-לאומית
אוניברסיטת החלל הבין-לאומית (באנגלית: International Space University) היא אוניברסיטה פרטית שהוקמה בשנת 1987. האוניברסיטה מציעה שתי תוכניות לתואר שני:
האוניברסיטה ממוקמת ליד שטרסבורג בצרפת. בנוסף ללימודים בקמפוס זה, מתקיימת באוניברסיטה תוכנית רב-שנתית בסמסטר הקיץ, הנודדת בין ערים ומדינות שונות (כולל בחיפה, ישראל ב-2016). בסגל ההוראה של האוניברסיטה חברים מומחי חלל ממדינות שונות, וכן אסטרונאוטים וקוסמונאוטים. נגיד האוניברסיטה הוא ראש סוכנות החלל האירופית ז'אן ז'אק דורדן.
קצושיקה הוקוסאי
קָצוּשִיקָה הוֹקוּסַאי (ביפנית: 葛飾北斎; 1760  31 באוקטובר – 10 במאי 1849) היה צייר יפני ואמן אוקיו-אה מתקופת אדו. אחד מנציגיה הבולטים של אמנות הדפסי העץ, הוקוסאי ידוע במערב בזכות סדרת ההדפסים שלו "36 מבטים על הר פוג'י", אשר כוללת את ההדפס המפורסם "הגל הגדול בסמוך לקאנאגאווה". יצירה איקונית נוספת של הוקוסאי היא "חלומה של אשת הדייג", המתאר אקט מיני בין אישה לשני תמנונים. ציור זה נחשב ליוצר ז'אנר המחושים בהנטאי.
במהלך חייו החליף הוקוסאי יותר מ-30 שמות, כך שנהוג לחלק את חייו לתקופות בהתאם לשמות תחתיהם התפרסם באותה תקופה. את מרבית יצירותיו הידועות יצר הוקוסאי אחרי גיל 60, ובשנים האחרונות לחייו אמר שרק לקראת גיל מאה תהיה לו הבנה מושלמת של דברים חיים, ואז יוכל להיות צייר אמיתי. סדרות הנופים של הוקוסאי השפיעו רבות על סגנון האוקיו-אה והשאירו חותם משמעותי על האמנות העולמית.
ילדותו והכשרתו כצייר
הוקוסאי נולד בחודש ה-9 של השנה ה-10 לתקופת הוֹרֵקֶי (אוקטובר-נובמבר 1760) בשכונת קָצוּשִיקָה באדו, יפן. בגיל 3 הוא אומץ במשפחתו של נָקָגֶ'ימָה איסה, מכין מראות אשר סיפק מראות לשוגון עצמו. משערים כי נקג'ימה היה אביו של הוקוסאי, וייתכן כי אמו הייתה פילגש, היות שנקג'ימה לא הוריש להוקוסאי דבר. בילדותו קראו להוקוסאי טוקיטארו.
הוקוסאי התחיל לצייר בגיל 6. את האמנות למד ככל הנראה מאביו, אשר מלאכתו כללה גם קישוט מסגרות המראות בציורים. בגיל 12 הוקוסאי נשלח לעבוד בחנות ספרים. באותה תקופה הספרים הודפסו בעזרת גילופי עץ, ולכן היו זולים יחסית וקריאת ספרים הייתה עיסוק מקובל בקרב כל המעמדות. בגיל 14 הוקוסאי הפך לשולייתו של גלף, והתלמד אצלו עד גיל 18. בגיל 18 התקבל לסטודיו של קָצוּקאָוַה שוּנשוֹ, צייר אוקיו-אה וראש אסכולת קצוקאוה, אשר התמקדה בציורי קורטזנות ושחקני קבוקי.
לאחר שנה של התלמדות שינה הוקוסאי לראשונה את שמו - את האוסף הראשון של ציורי שחקני קבוקי הוא הוציא בשם שוּנרוֹ, אשר קיבל מהמורה. הוקוסאי עבד בסטודיו של שונרו במשך יותר מ-10 שנים; בזמן זה הוא נישא לאשתו הראשונה, אשר נפטרה בתחילת שנות ה-1790. לאחר מותו של שונרו בשנת 1793, הוקוסאי התחיל לחקור סגנונות אחרים של ציור יפני ואף התעניין בציור מערבי, אותו ראה על עותקים מועטים של ציירים צרפתים והולנדים אשר הגיעו ליפן באותה תקופה. הוא גורש מהסטודיו על ידי תלמידו הראשי של שונשו, כנראה מפני שהעז ללמוד את הסגנון של בית הספר היריב קָאנוֹ. בהדרגה השתנו נושאי תמונותיו של הוקוסאי, אשר התחיל לעסוק בנופים וחיי יום-יום של יפנים ממעמדות שונים. שינוי זה יביא לפריצת דרך בקריירה שלו ובאמנות כולה.
שיא הקריירה
מסביבות שנת 1794 הוקוסאי הצטרף לבית-ספר טָאווָארָאיַה ואימץ את השם טאוואראיה סוֹרִי. בתקופה זו אייר ספרי שירה וכרטיסי סורימונו. בתקופה זו הוא התחתן שוב, אך גם אשתו השנייה מתה לאחר זמן קצר. להוקוסאי היו שני בנים ושלוש בנות, והצעירה מביניהן - אואיי - הפכה לימים לציירת כמו אביה.
בשנת 1798 הוקוסאי עזב את בית הספר טאואראיה והמשיך לעבוד כצייר עצמאי, בשם הוקוסאי טוֹמִיסָה. בשנת 1800 שינה את שמו לקצושיקה הוקוסאי, השם בו הוא מוכר בימינו. בשנה זו הוציא שני אוספים, "מראות מפורסמים בבירה המזרחית" ו"שמונה מבטים על אדו". הוא התחיל ללמד, ועד סוף חייו הכשיר כ-50 תלמידים.
בשנת 1811 הוקוסאי שינה את שמו לטָאיטוֹ. בתקופה זו יצר את "הוקוסאי מנגה", שבעה כרכים של סקיצות קטנות של נופים, חיות ובני אדם. משנת 1814 ועד 1820 פרסם הוקוסאי 12 כרכים של "הוקוסאי מנגה", והיצירה צברה פופולריות רבה בקרב העם. 3 כרכים נוספים התפרסמו אחרי מותו של הוקוסאי. השם "מנגה" אומץ מאוחר יותר לכינוי הקומיקס היפני. בתקופה זו כתב הוקוסאי גם ספרי לימוד - זו הייתה שיטה קלה להרויח כסף ולמשוך תלמידים.
התהילה של הוקוסאי הגיעה לשיאה בתקופת אִיאִיצוּ, שם אשר אימץ לעצמו בשנת 1820. בתקופה זו יצר את "36 מבטים על הר פוג'י", יצירה בזכותה התפרסם בכל רחבי יפן ומחוצה לה. בנוסף לסדרות נופים מרחבי יפן, כגון "מבט לא שגרתי על גשרים מפורסמים במחוזות יפן", הוא גם יצר תמונות מפורטות מאוד של צמחים וחיות.
השנים האחרונות לחייו
בשנת 1834 הוקוסאי שינה את שמו ל"גָאקיוֹ רוֹגִ'ין מָאנגִ'י", "זקן המשוגע על אמנות". בתקופה זו כתב הוקוסאי:
בשנת 1839 נשרף הסטודיו של הוקוסאי ומרבית עבודתו. בתקופה זו פרסומו הלך ופחת עם הופעתם של אמנים צעירים יותר, כגון אנדו הירושיגה. ובכל זאת הוא המשיך לצייר עד סוף חייו. הוקוסאי נפטר ב-10 במאי 1849.
השפעתו על האמנות היפנית
במהלך הקריירה הארוכה שלו יצר הוקוסאי אלפי ציורים והדפסים בנושאים שונים, אך הוא זכה לפרסום והכרה עולמית בזכות סדרות הנופים שלו. ניתן להגיד כי עבודתו של הוקוסאי השפיעה באופן מהותי על הנושאים הפופולריים בהדפסי העץ. עבודתו של הוקוסאי השפיעה על רבים מציירי האוקיו-אה שבאו אחריו, כגון אנדו הירושיגה, אשר יצר סדרות של הדפסי נוף בעקבות הסדרה של הוקוסאי "36 מבטים על הר פוג'י."
הוקוסאי גם טבע לראשונה את המונח "מאנגה". אמנם זו טעות לייחס לצייר חלק בהיסטוריה של הקומיקס היפני, שכן "הוקוסאי מאנגה" הוא אוסף רישומים הערוך בסגנון אקראי, ולא סיפור תמונות. סיפורים המלווים תמונות היו פופולריים מאוד ביפן כבר מהמאה ה-17.