cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נפאלם
נפאלם (באנגלית: Napalm) הוא שם כולל לנוזלים ג'ליים דליקים המשמשים כאמצעי לחימה. הנוזל מורכב מג'לי המעורב בדלק נוזלי, לרוב פטרוליום (נפט). מקור השם הוא במרכיבי תערובת הג'ל הקלאסית של הנפאלם: Naphthenic acid ו-Palmitic acid (חומצה פלמיטית וחומצה נפתנית). כאשר ג'ל הנפאלם מעורב עם בנזין, הוא יוצר ג'ל דביק ביותר. הנפאלם פותח על ידי כימאים מאוניברסיטת הרווארד בראשות לואי פיזר בזמן מלחמת העולם השנייה לשימוש ארצות הברית.
הנפאלם המודרני
נוזלי הבעירה שקדמו להמצאת הנפאלם, כגון אלה שהשתמשו בהם בלהביורים, התפזרו ואזלו מהר מדי. צבא ארצות הברית מצא כי ג'ל בנזין האריך את טווח ויעילות הלהביור. אולם לשם ייצור נוזלי בעירה המבוססים על ג'ל בנזין, נדרש גומי טבעי שהיה נדיר ויקר בזמן המלחמה. פיתוח הנפאלם הציע חלופה זולה ופתר את הבעיות הקשורות לנוזלי בעירה מבוססי גומי.
נפאלם מודרני מורכב בעיקר מבנזין ופוליסטירן, ונקרא גם נפאלם-B.
נפאלם היה בשימוש בלהביורים ובפצצות של ארצות הברית ובעלות בריתה. הנפאלם שימושי בפצצות מאחר שהוא מנצל את החמצן באוויר במהירות, ויוצר כמויות גדולות של פחמן חד-חמצני כך שבני האדם היו נחנקים. מסיבה זו נוצלו פצצות נפאלם במלחמת וייטנאם כדי לטהר אזורי נחיתה למסוקים.
הרכב
נפאלם הוא לרוב תערובת של בנזין עם מרכיבים מעבים מתאימים. המעבים המוקדמים ביותר היו סבון, אלומיניום וחומצות שומן מהחי (רווי, עם מגנזיום) ומהצומח. כמות המעבים משפיעה על צמיגות התערובת, שיכולה לנוע בין סירופ נוזלי לג'ל אלסטי ועבה. שרשרות ארוכות של פחמימן מקנות לתערובת הידרופוביות גבוהה, שמקשה על כיבוי.
ישנם שני סוגי נפאלם: מבוסס שמן עם מעבה אלומיניום וסבון, וכן מבוסס שמן עם מעבה שומני (נפאלם-B).
שימוש במלחמה
הניסוי הראשון בנפאלם התבצע ב-4 ביולי 1942 מאחורי בית הספר למנהל עסקים של הארווארד, קיימבריג' מסצ'וסטס. בכדי לאמוד את עוצמת הפצצות, נבנה במתקן ניסויים ביוטה בשם "משטח דאגווי" ב-1943, שחזור מושלם של כפר יפני.
ב-17 ביולי 1944 הוטלו לראשונה פצצות נפאלם על מצבור דלק בקוטאנס, ליד סנט לו, צרפת. הפצצות הוטלו על ידי טייסי P-38 אמריקאים. בזירת האוקיינוס השקט הופיעו לראשונה פצצות נפאלם בזמן הקרב על טיניאן.
בהמשך הפציצו בעלות הברית ערים ביפן בעזרת נפאלם. במבצע מיטינגהאוס, גיחת ההפצצות ההרסנית ביותר במלחמת העולם השנייה, הוטלו 1,665 טונות של נאפלם על טוקיו ונהרגו 100 אלף איש. הנאפלם שימש גם בלהביורים בגרמניה ובאיים בשליטת יפן. היוונים השתמשו בנפאלם נגד לוחמי הגרילה הקומוניסטים בזמן מלחמת האזרחים. שימוש נוסף נעשה על ידי כוחות האו"ם בקוריאה ועל ידי מקסיקו נגד לוחמי גרילה.
במלחמת וייטנאם, צבא דרום וייטנאם עשה שימוש בפצצות נפאלם. באחת ההפצצות תועדה הילדה פאן טי קים פוק רצה עירומה בכביש לאחר שנכוותה קשות בגבה מפצצת נפאלם. תצלום זה הפך לאחד מתצלומי המלחמה המפורסמים בעולם.
בזמן מלחמת האזרחים בסוריה, הכוחות הנאמנים לבשאר אל-אסד הפציצו בנפאלם בית ספר בעיר חלב, דבר שהביא למותם של ילדים.
במרבית הצבאות המודרניים מתבצע שימוש בפצצות נפאלם או בנגזרות שלהן בעת לחימה.
חומרי טעם וריח
חומרי טעם וריח הם חומרים המוספים למזון במטרה לשנות או לשפר את טעמו או את ריחו של המזון או המשקה.
חומרי טעם וריח סינתטיים
קיימים תוספים רבים שמקורם סינתטי. תהליך הייצור שלהם מתחיל במחקר כימי שמטרתו לבודד רכיבים חיוניים של הטעם המובהק מתוך רכיבים טבעיים. בשלב הבא מנסים לדמות את הטעם בעזרת חומרים סינתטיים.
מצדדי השימוש בחומרי טעם וריח סינתטיים טוענים שלחומרים סינתטיים יש לרוב כושר עמידות והם פחות פגיעים לשינויי טמפרטורה ושינויים אחרים. הם קלים להשגה, זולים יותר ויציבים יותר בצבעם ובהרכבם. המתנגדים לשימוש בהם טוענים שהשפעתם על הגוף אינה טובה וחלק מהם מסוכנים לבריאות.
נמייה מלגשית
נמייה מלגשית (שם מדעי: Galidictis) היא בעל חיים דמוי נמייה שחי באי מדגסקר ושייך למשפחה עצמאית - טורפי מדגסקר.
נמיות אלה מפוספסות עם גוף לבן בעל פסים שחורים לאורכם עד לזנב עבה בקצה. הן חיות ביערות של מדגסקר וצדות חרקים ויצורים קטנים אחרים.
בסוג שני מינים:
נמיות אלו עלולות להימצא בסכנת הכחדה עקב פגיעה באזור המחיה ועקב תחרות עם מינים שהובאו על ידי האדם כמו חתולים וכלבים.
השור (סרט, 2019)
השור (ברוסית: Бык) הוא סרט קולנוע פשע דרמה רוסי, בבימויו של בוריס אקופוב. הסרט הוקרן בבכורה ברוסיה ב-22 באוגוסט 2019. זכה בפרס הראשי של פסטיבל קינוטאבר לשנת 2019 והיה מועמד לפרס ניקה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר לשנת 2020.
פליקס זמדגס
פליקס זמדגס (Feliks Zemdegs; נולד ב-20 בדצמבר 1995 במלבורן, אוסטרליה) ספידקיובר, היחידי שזכה באליפות התאחדות הקוביה העולמית פעמיים, ב-2013 ו-2015. קבע כ-100 שיאי עולם בתחרויות שונות בעולם ונחשב כספידקיובר הטוב בעולם.
הוא קנה את הקובייה ההונגרית הראשונה שלו באפריל 2008 בהשראת סרטוני קובייה הונגרית בזמן מוקצב ותדריכים ביוטיוב. זמדגס ומקס פארק היו המוקד של הסרט התיעודי הספיד-קיוברים של נטפליקס המתאר את הישגיהם בעולם הספידקיובינג, החברות בינם והתחרותיות בינם.
שיטות פעולותיו
שיטת ה CFOP –כדי לפתור את קוביית ה-3x3x3, שיטת ה-YAU כדי לפתור את קוביית ה-4x4x4, שיטת ה-CLL כדי לפתור את קוביית ה-2x2x2, שיטת ה-Reduction כדי לפתור את קוביית ה-5x5x5 וה-7x7x7.
הישגיו
זמדגס ניצח את תחרות ה-3x3x3 כבר מהפעם הראשונה שהשתתף בה והפך לאלוף החדש של ניו זילנד ב-18 ביולי 2009 עם ממוצע של 13.74 שניות בסיבוב האחרון. הוא ניצח גם ב-2x2x2 4x4x4, 5x5x5, 3x3x3 עם כיסוי עיניים וב- 3x3x3 בעזרת יד אחת בלבד.
ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה
ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה (בפנג'אבי: ਜਰਨੈਲ ਸਿੰਘ ਭਿੰਡਰਾਂਵਾਲੇ; 12 בפברואר 1947 – 6 ביוני 1984) היה מנהיג הדמדמי טאקסל, קבוצה דתית סיקית שבסיסה בהודו. לבהינדרנוואלה הייתה השפעה רבה על הסיקים בחבל פנג'אב. הוא הטיף לחזרה לערכים המקוריים של הסיקיזם ושכנע אנשים צעירים לקיים את הכללים והחוקים המקוריים של הדת. הוא ידוע בשל תמיכתו בהקמת מדינת קאליסטן, תאוקרטיה המבוססת על עקרונות הסיקיזם.
הנסיך הגדול
החל ממחצית המאה ה-13, הנסיכים הגדולים היו כפופים לחאן של אורדת הזהב ואספו מיסים לחאן מהנסיכים האחרים. בתקופה זו נסיכות סמולנסק קבלה סטאטוס של נסיכות גדולה. החל מתחילת המאה ה-14 הנסיך ולדימיר הוסיף לתואר שלו "נסיך רוסיה" בשביל לייצג את העליונות של נסיכות ולדימיר.
ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה
ב-1981 נאסר בהינדרנוואלה בשל חשד למעורבות ברצח ג'אגט נאראין, מדינאי הינדואי. הוא הסגיר עצמו למשטרה מרצון, אך שוחרר בשל היעדר הוכחות, אולם שוטרים ממשטרת הודו קיימו אחריו מעקב צמוד. בהינדרנוואלה התפרסם בשל מעורבותו במאורע שבו הוא ומיליטנטים נוספים השתלטו על מתחם האקאי טאקט, כולל מקדש הזהב, באמריטסר. בהינדרנוואלה נהרג במבצע כוכב כחול, ההתקפה של צבא הודו על המתחם, לאחר שראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי, הורתה לצבא להרוג את הבדלנים המיליטנטים הסיקים שבתחום המקדש הקדוש. מאז מותו, נשאר בהינדרנוואלה דמות מעוררת מחלוקת בהיסטוריה של הודו. יש הרואים בו מרטיר שנלחם למען טובת עניינם של הסיקים, ואחרים רואים אותו כטיפוס מיליטנטי וקיצוני.
הנסיך הגדול
במחצית המאה ה-14 הוקמו נסיכויות גדולות בסוזדל ובטבר. העיר ולדימיר למרות שנשארה באופן פורמלי להיות מרכז הנסיכות הגדולה הועברה לשליטת נסיכי מוסקבה. עם סיום ריכוז האדמות הרוסיות סביב מוסקבה, רק נסיך מוסקבה היה רשאי לשאת בתואר הנסיך הגדול - זאת בנוסף לדוכס הגדול של ליטא.
ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה
שנותיו הראשונות
בהינדרנוואלה נולד בכפר רוֹדֶה, במחוז פרידקוט בפנג'אב שבהודו. אביו, ג'וגינדר סינג היה איכר ומנהיג סיקי מקומי. ג'ארנייל סינג היה השביעי מבין שמונה אחים. הוא גדל כצמחוני מוחלט. עד שנת 1965 עסק בהינדרנוואלה בחקלאות ואז הצטרף ל"דמדמי טאקסל", אוניברסיטה סיקית נודדת, סמוך לעיר מוגה שבפנג'אב, אז בניהולו של גורבאצ'ן סינג חלסה. בהדרכתו של גורבאצ'ן סינג חלסה החל בהינדרנוואלה ללמוד קורס שנתי בלימודי כתבי הקודש, התאולוגיה וההיסטוריה של הסיקים. שנה אחר־כך חזר בהינדרנוואלה לכפרו וחזר לעסוק בחקלאות. הוא נשא לאישה את בּיבּי פריטאם קאוּר, בתו של בהאי סוצ'ה סינג מהעיר בילאספור. לזוג נולדו שני בנים, אישהאר ואינדרג'יט ב-1971 ו-1975 בהתאם. בּיבּי פריטאם קאוּר מתה ממחלת לב בגיל 60 ב-15 בספטמבר 2007 בג'אלאנדר.
הנסיך הגדול
בשנת 1547 הנסיך הגדול של מוסקבה איוואן הרביעי קיבל על עצמו תואר צאר ובשנת 1721 הצאר פיוטר הראשון החל להיקרא "קיסר רוסיה". יחד עם זאת, התואר הנסיך הגדול נשאר כחלק של השם המלא של ראש המדינה במסגרת רשימה של אדמות שבשליטתו "... צאר קאזאן אסטרחן וסיביר, הנסיך הגדול של סמולנסק וטבר..."
ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה
פרסום
בהינדרנוואלה החל לעבור מכפר לכפר בפנג'אב כמיסיונר דתי כשהוא משוחח עם סיקים. הוא בקש מהסיקים לחיות בהתאם לכללים ולחוקים של הסיקיזם. הוא נהג לשאת נאומים ארוכים ולעודד צעירים רבים ליטול את האמריט ("צוּף" - מים קדושים מסוכרים שעורבבו בחרב "קאנדה"). בהינדרנוואלה הטיף לצעירים הסיקים שאיבדו את דרכם, כשהוא מעודד אותם לחזור לנתיב הקהלסה על ידי ויתור על הרגלים מגונים כדוגמת נשים, סמים, התמכרויות וכו'. בעיני סיקים צעירים רבים הוא נחשב גיבור בשל התמקדותו במאבק למען מטרה. יורשו של גורבאצ'ן סינג חלסה, קארטר סינג קהלסה, שמת בתאונת דרכים ב-16 באוגוסט 1977 הזכיר את בהינדרנוואלה כמנהיג החדש של ה"דמדמי טאקסל". בהינדרנוואלה נבחר רשמית בטקס הבהוג במהטה צ'וֹווק ב-25 באוגוסט 1977.
הנסיך הגדול
החל משנת 1797 ילדים ונכדים של קיסר רוסיה היו מקבלים תואר הנסיך הגדול,  לעיתים קרובות מתורגם בשפות זרות כ"דוכס הגדול"  (הנסיכה הגדולה או בהתאמה, הדוכסית הגדולה). לפי החוקים, הם היו רשאים לרשת את הקיסר.
ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה
פוליטיקה והתנועה למען קאליסטן
בתגובה לשאלות בנוגע לשאיפותיו הפוליטיות אמר פעם בהינדרנוואלה:
הנסיך הגדול
בשנת 1917 היו 17 נסיכים או דוכסים גדולים, 9 מהם נהרגו בשנים 1918–1919 במהלך המהפכה. אחרון הנסיכים או הדוכסים הגדולים - אנדרי ולדימירוביץ', נכדו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, נפטר בפריז בשנת 1956.
ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה
פוליטיקה והתנועה למען קאליסטן
למרות הצהרות אלו השתתף בהינדרנוואלה בפעילות פוליטית מאחורי הקלעים. ב-1979 הציב בהינדרנוואלה 40 מועמדים בבחירות ל-SGPC (ועדה נבחרת של הסיקים שתפקידה לשמור על המקומות הקדושים לסיקים) שהתחרו על 140 המושבים בוועדה, כולם מלבד ארבעה הפסידו בבחירות. שנה אחר־כך השתתף בהינדרנוואלה באופן פעיל בבחירות הכלליות לקונגרס וניהל מסע תעמולה בשלושה מחוזות בחירה. בשל כישלונותיו בפוליטיקה של הבחירות, לא ביקש בהינדרנוואלה לקבל כל משרה פוליטית. כפי שצוין במאמר משנת 1984 בשבועון החדשות האמריקני, טיים מגזין בהינדרנוואלה נעשה כה פופולרי עד שלמעשה הוא גזל מהשירומני אקאלי דאל (מפלגה סיקית שבסיסה בפנג'אב) את הסמכות שהייתה לה בעיני הסיקים. בהינדרנוואלה רכש עוצמה רבה ואף סיעה פוליטית בפנג'אב לא נקטה בצעד כלשהו מבלי שלקחה בחשבון את תגובותו של בהינדרנוואלה.
בהינדרנוואלה נתפס בעיני רבים כתומך ברעיון המדינה התאוקרטית הסיקית הקרויה קאליסטן. עם זאת, בריאיון ל–BBC הוא הצהיר כי אם הממשלה תסכים להקמת מדינה כזו, הוא לא יסרב אם הסכמה זו תוצג בכוונה תחילה בצורה עמומה. בין הציטוטים נוספים המיוחסים לבהינדרנוואלה "אנו לא בעד קאליסטן ואנו גם לא נגדה". בתגובה לשאלה בדבר הקמת קאליסטן הוא צוטט כאומר "לא נדחה אותה. לא נחזור על אירועי 1947". כמו כן הוסיף "אם ממשלת הודו תפלוש למתחם דארבר סאהיב, יוקמו היסודות למדינה סיקית עצמאית".
תפקידו בקרב הקיצונים
ב-13 באפריל 1978 יצאו כמה אוהדים של סיעת האקהנד קירטאני ג'אתה (סיעה סיקית קיצונית) להפגין כנגד הניראנקארים (חברים במיסיון סאנט ניראנקארי, דת חדשה שפרשה מהסיקיזם). העימות הוביל לרצח של 13 חברים מהאקהנד קירטאני ג'אתה ושלושה ניראנקארים. דו"ח המשטרה נקב בשמם של עשרים ושניים אנשים, כמה מהם, מקורבים ידועים של בהינדרנוואלה. גם הקורבנות הואשמו בתקרית. דבר זה הכעיס את הסיקים עוד יותר. ב-24 באפריל 1980 נרצח מנהיגם של הניראנקארים, גורבאצ'ן סינג. דו"ח המשטרה נקב בשמם של עשרים אנשים המעורבים ברצח, לרובם היו קשרים לבהינדרנוואלה. בהינדרנוואלה הואשם כי הורה על ביצוע ההתנקשות. חבר בהאקהנד קירטאני ג'אתה בשם רנג'יט סינג הודה בביצוע הרצח שלוש שנים אחר כך, ונידון לשרת שלוש עשרה שנים בכלא טיהאר. בהינדרנוואלה שוחרר מאוחר יותר משום שלא ניתן היה להעמידו לדין בשל חוסר ראיות.
ב-9 בספטמבר 1981 נורה ג'אגט נאראין (מדינאי הינדי) למוות בסמוך למוטל אמלטאס. לאלה ג'אגט נאראין היה ממתנגדיו הבולטים של בהינדרנוואלה. יומיים לאחר הרצח הוציאה המשטרה צווי מעצר כנגד בהינדרנוואלה. המשטרה ערכה אחריו מצוד אך חיפוש בצ'אנדו קאלן, כפר בהריאנה העלה חרס. בתגובה הודיע בהינדרנוואלה פומבית כי ייסגר עצמו ב-20 בספטמבר.
ב-20 בספטמבר 1981 נעצר בהינדרנוואלה באשמת ארגון רצח לאלה ג'אגט נאראין. במהלך עשרים וחמישה הימים שאחר־כך, בזמן שבהינדרנוואלה שהה במאסר התלקחו מעת לעת קרבות באזורים בהם התקבצו שותפיו של בהינדרנוואלה. בהינדרנוואלה שוחרר בערבות ב-15 באוקטובר כאשר שר הפנים הסיקי של הודו, ג'יאני זאיל סינג הודיע בפרלמנט של הודו שאין כל ראיות כנגד בהינדרנוואלה. בהודעות פומביות שנאמרו מיד אחר כך הביע בהינדרנוואלה את הסתייגותו מרצח של לאלה ג'אגט נאראין. עם זאת, אנשי הצוות של עיתונו של ג'אגט נאראין, ה"פאנג'אב קסרי" ומפיצי העיתון היו מטרה להתקפות במשך כמה חודשים ובסך הכל נרצחו 62 אנשים הקשורים לעיתון.
מותו
ב-3 ביוני 1984 יזמה אינדירה גנדי, ראש ממשלת הודו את מבצע כוכב כחול והורתה לצבא ההודי להקיף את מתחם המקדש המוזהב על מנת להרוג את המיליטנטים שבמתחם. קיימים דיווחים כי בהינדרנוואלה לא שרד את ההתקפה ולכן נחשב "מרטיר" בעיני הסיקים.
על פי לוטננט גנרל קולדיפ סינג בראר שפיקד על הפעולה, זוהתה גופתו של בהינדרנוואלה על ידי מספר סוכנויות, כולל: המשטרה, לשכת המודיעין והלוחמים הסיקים שנשבו על ידי הצבא. גם אחיו של בהינדרנוואלה זיהה את גופתו. תמונות של גופתו לכאורה הודפסו בלפחות שני ספרים רבי מכר "טרגדיה של פנג'אב: מבצע כוכב כחול ולאחריו" ו"אמריטסר: הקרב האחרון של הגברת גנדי". כתב ה-BBC מארק טלי (Mark Tully) דיווח גם הוא כי ראה את גופתו של בהינדרנוואלה בזמן הלווייתו.
אנשים הטוענים כי שרד את ההתקפה כוללים את דירביר סינג, יועץ יחסי ציבור באוניברסיטת גורו ננק דב. הוא טען כי בהינדרנוואלה נפצע בחלקו הימיני של המקדש שלו. הוא הצהיר "רופא ממשלתי אימת כי הוא נלכד חי. הוא עונה למוות". ר.ק. באג'אג', כתב של המגזין סורייה טען שראה תמונה של בהינדרנוואלה במעצר. טענה זו נדחתה בתוקף, בייחוד על ידו בנו של בהינדרנוואלה, כיום דמות בולטת בפוליטיקה הסיקית. כמה מתוך הדמדמי טקסאל טוענים כי עודנו בחיים. עם זאת, ג'ארנייל סינג הוכרז מרטיר על ידי ועדת השירומני גורדווארה פרבאנדאק בכינוס ב-2003.
מורשתו
סיקים רבים מעתירים שבחים על ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה כמרטיר למען טובת הכלל, אך עבור סיקים אחרים הוא נחשב טרוריסט. יש המשבחים את בהינדרנוואלה בשל מאמציו להטיף את הפילוסופיה של הגורו גראנת סאהיב לסיקים. הסופר ההודי הידוע קהושוואנט סינג טוען כי מבצע כוכב כחול סיפק לתנועה למען קאליסטן את הקדוש המעונה הראשון שלה בדמות ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה. באירוע חגיגי שאורגן על ידי ועדת השירומני גורדווארה פרבאנדאק, ה"ג'אתאדר" הנוכחי של האקאל טאקט הצהיר פומבית כי בהינדרנוואלה היה "מרטיר" והעניק לבנו, אישהאר סינג, גלימת כבוד. ב"אנציקלופדיה של סיהיזם" של הארבן סינג מתואר בהינדרנוואלה כ"דמות פנומנלית בסיקהיזם המודרני".
ויר סאנגהווי אחד מהפרשנים הפוליטיים ההודים המובילים אמר "בעיני סיקים רבים בהינדרנוואלה הוא עדיין מרטיר. אפילו כיום נדירים הפוליטיקאים הסיקים שיעזו לכנותו בכינוי לו הוא ראוי, רוצח פנאטי". יש החושבים כי מטרתו של בהינדרנוואלה הייתה להתפרסם ולהקים את האומה התאוקרטית של קאליסטן. ויש החושבים כי בהינדרנוואלה היה אחראי להחלטה ליזום את מבצע כוכב כחול לאחר שמצא מחסה באקאל טאקט באמריטסר.
תוכנית קמ"ע
תוכנית קמ"ע (ראשי תיבות: קליטת מדענים עולים) היא תוכנית ישראלית לקליטת מדענים עולים. התוכנית פעילה משנת 1998. במסגרתה מועסקים באוניברסיטאות ובמוסדות מחקר אחרים בארץ כ-500 מדענים, כמעט כולם עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר.
מדענים עולים מקבלים סיוע ראשוני בהשמה מקצועית ("תוכנית שפירא") מן המרכז לקליטה במדע במשרד העלייה והקליטה. לאחר שלוש שנים נקלטים המדענים המצטיינים ב"תוכנית גלעדי", שמשך ההעסקה במסגרתה מוגבל לשנתיים. תוכנית קמ"ע מיועדת לעולים שמיצו את אפשרות התעסוקה במסגרת תוכנית גלעדי (ע"ש פרופ' אליעזר גלעדי), והיא נועדה לאפשר העסקת המדען לטווח ארוך, בדרך של העברת תשלומים למוסד המעסיק, על-פי תנאי שכר מקבילים בעיקרם לאלו של חברי הסגל האקדמי הבכיר במוסד. תקציבה השנתי של התוכנית בשנים 2002–2005 עמד על 75–100 מיליון ש"ח לשנה.
באמצע שנת 2009, סמוך להצבעה על התקציב של אותה שנה, הוחלט לצמצם את תקציב התוכנית בשיעור שיחייב פיטורי 200 מדענים. מאז נמצאה דרך להשלים את התקציב לשנים 2009 ו-2010 , אולם עתידה התקציבי של התוכנית נותר לא ברור.
מארק מוזס
מארק ו' מוזס (באנגלית: Mark W. Moses; נולד ב-24 בפברואר 1958) הוא שחקן אמריקאי, ידוע בתור פול יאנג בסדרה "עקרות בית נואשות" ובתור הרמן "דאק" פיליפס מהסדרה של AMC "מד מן".
שנותיו הראשונות
מוזס נולד בניו יורק. הוא הופיע בכמה סרטים של הבמאי אוליבר סטון, שביניהם "פלאטון", "הדלתות" ו"נולד בארבעה ביולי". בנוסף, שיחק בסרט "ביג מאמא 2" ובפרק בסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר". למרות השתתפותו בפרויקטים מצליחים, הוא לא נכנס לתודעה הציבורית.
קריירה
ב-2004 הוא הצליח להיכנס לתודעה הציבורית כאשר קיבל את תפקיד פול יאנג בדרמה הקומית של ABC "עקרות בית נואשות", בה שיחק בין השנים 2004-2007. ב-2006, הוא שיחק בהצגת האוף ברודוויי "Burleigh Grimes". בין 2007-2009, הוא שיחק את דאק פיליפס ב"מד מן". היה לו תפקיד קטן בסרט "הקול המכריע" ב-2008, בכיכובו של קווין קוסטנר. ב-2010, הוא חזר לצוות השחקנים של הסדרה "עקרות בית נואשות", כשכיכב בהופעת אורח בסוף העונה השישית, וחזר כשחקן קבוע בעונה השביעית.
חיים אישיים
מוזס ואשתו, אנני להרוסה, עברו יחד עם שני בניהם להתגורר בלוס אנג'לס.
גן סופיה
גן סופיה (באוקראינית: Софіївський парк) הוא פארק מעוצב וארבורטום בעיר אומן שבאוקראינה. הפארק נקרא ע"ש הרוזנת סופיה פוטוצקה (1760 - 1822), פולנית ממוצא יווני, על ידי בעלה הרוזן סטניסלב פוטוצקי, שבנה את הפארק לכבודה. הפארק נחשב לאחד מאתרי התיירות הבולטים באוקראינה ומוגדר כאחד מ"שבעת פלאי אוקראינה". מדריך הטיולים לונלי פלנט, מגדיר אותו כ"תשובה המזרח אירופאית לגני טווילרי".
היסטוריה
הרוזנת סופיה פוטוקה הייתה יפהפייה ממוצא יווני, שנמכרה בצעירותה לשגריר פולין באימפריה העות'מאנית ולאחר מכן נישאה לג'וזף וויט, אחד ממפקדי הצבא הפולני. בזמן נישואיה לוויט, ניהלה פוטוקה רומנים עם אחיו הנסיכים של מלך צרפת ובמשך שנים הייתה פילגשו של גריגורי פוטיומקין. לאחר הליך גירושין ממושך נישאה בשנת 1798 פוטוקה בשנית, לסטניסלב פוטוצקי, שכבר שנתיים קודם לכן החל לבנות לכבודה את פארק סופיה. הפארק נבנה כאות הוקרה לרוזנת ולמוצאה היווני ועוצב בהשראת יצירות המופת היווניות האיליאדה והאודיסאה. בתחילת המאה ה-19 שימש גן סופיה כמרכז תרבותי ונערכו בו הצגות תיאטרון וקונצרטים. באותה התקופה התגורר רבי נחמן מברסלב בעיר ובילה בפארק לעיתים קרובות ואף עודד את חסידיו לבקר בו. בשנת 1832 הוחרם הפארק ממשפחת פוטוצקי והועבר לשליטת הממשלה הרוסית. עד 1859 נערכו בו שינויים רבים שעיקרם בניית שני מגדלים גותיים בכניסה וחיבור בין רחבת הכניסה של הפארק לרחובות העיר אומן. בשנת 1899 זכה גן סופיה להכרה לאומית, כאשר בעקבות צו מיוחד מהצאר, שונה מיקום "בית הספר הלאומי לגננות" של רוסיה והועבר לגן סופיה. לאחר מהפיכת אוקטובר, שונה שמו של גן סופיה ל"שדה הלאומי השלישי" ובשנת 1929, שונה מעמדו לשמורת טבע. במהלך התקופה מזמן המהפכה ועד מלחמת העולם השנייה, התקיימה בגן סופיה פקולטה אוניברסיטאית לחקלאות וליערנות.
בזמן מלחמת העולם השנייה נכבש אזור אומן על ידי גרמניה הנאצית. היטלר ומוסוליני ביקרו בגן סופיה בשנת 1941 וייתכן שהיטלר ביקר בו פעם נוספת.
הגן כיום
כיום הגן הוא אטרקציה תיירותית בולטת באוקראינה ומגיעים אליו כחצי מיליון תיירים בשנה. כמו כן משמשים חלקים מהגן כמעבדות מחקר בנושא יערנות ובוטניקה.
אזור הגן מנוצל לצורך פעילות תרבותית ומוזיקלית מקומית וכן משמש כאתר פופולרי לצילומים. על יד הכניסה לפארק מצויות שלוש מסעדות ובסמוך מאוד לשם נמצאים שני בתי מלון בינוניים. בשנים האחרונות מנוצל האתר גם לקיום טקסי חתונה. ליד הכניסה הדרומית לפארק ישנו בית מלון, שבו נמצא מוזיאון קטן המוקדש לתרבות ההלניסטית.
חסידי ברסלב, ועולי רגל יהודים אחרים הנוהגים להגיע אל קבר רבי נחמן מברסלב, נוהגים לבקר בגן סופיה בשל אמרתו של רבי נחמן "תבואו לאומן ולא תבואו לגן סופיה?" (שיח שרפי קודש ח"א נ).
חמ"ד (מושב)
המושב ממוקם על כביש 412, בסמיכות לכביש מספר 1,כביש 4 וכביש 40. המושב גובל במערבו בגנות, וצפונית מזרחית אליו שוכנת אור יהודה. בסמוך למושב נמצא חניון שפירים – "חנה וסע" הממוקם על הנתיב המהיר בכביש 1 ומאפשר חנייה בחינם ונסיעה באמצעות הסעות (שאטל) לת"א.
היסטוריה
המושב עלה לקרקע בשנת 1950 (תש"י) ביום י"ז בתמוז. כדי לקבל הקצאת קרקע להקמת המושב היו צריכים לצרף קבוצת עולים חדשים שזה אך הגיעו לארץ. לתושבי המושב הוקצו אמצעים חקלאיים שיאפשרו להם לעבד את המקום בשנותיו הראשונות. עם הקמתו עסקו בני המושב בעיקר בחקלאות. כיום, משמשות חלק מאדמות המושב להשכרת מחסנים. במרכז המושב הוקם מוזיאון וארכיון חמ"ד אותו יזם ומנהל יצחק מאיר מראשוני המושב.
מוסדות ודת
במושב ממוקם בי"ס ממלכתי דתי מדעי "תורת משה" שמשרת את ילדי המושבים שבמועצה האזורית.
בית הכנסת המרכזי במושב מעוטר בציורי קיר מיוחדים של הצייר דוד בלומברג, שמתארים את גן עדן, מעמד הר סיני, הכותל וקבר רחל. בבית הכנסת גם ספרייה לזכרו של לוחם המילואים רס"ל שמואל דן מייזליש שנפל במבצע חומת מגן.
במושב ישנו פעוטון, גני ילדים, בית ספר ממ"ד, סופרמרקט, סניף בני עקיבא ומוזיאון לראשית ההתיישבות.
בתחילת שנות ה-60 הוקמה במושב על ידי רב המושב שלמה נח קרול ישיבה חרדית שנקראה "חמדת שמואל" על שמו של מרדכי שמואל קרול. כיום שוכנת במבנה זה ישיבת מאור יצחק.
פנאי
במושב סניף בני עקיבא (המבנה הוקם לזכרו של שמואל דן מייזליש שנפל במבצע חומת מגן), מועדון לגיל הזהב, ספרייה קהילתית ועוד. יום העצמאות במושב התפרסם בזכות ריקודי ההורה הגדולים שמורכבים מבני הנוער ועד בני גיל הזהב, וכן טקס ערב יום העצמאות שבו מדי שנה מועלה המופע "החמדטרון", גרסה מקומית ל"גבעטרון".
סלובן ליובליאנה
מועדון הכדורסל סלובן (בסלובנית: Košarkarsko društvo Slovan) היא קבוצת כדורסל סלובנית מהעיר ליובליאנה. המתמודדת בליגת העל הסלובנית.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1951 על ידי סטאן אורק שהציע הקמת מועדון כדורסל בשם "פוליין" באחד מבתי הספר התיכוניים בליובליאנה. המועדון החל לשחק באותה שנה בחודש אפריל. אחרי יומיים הם ארגנו טורניר ראשון אליו הוזמנו קבוצות כגון: רודאר (תרבוביה) וקרקה נובו מסטו - שהשתתפו אז בליגת העל. לאחר מכן השתתף המועדון בליגה היוגוסלבית לשעבר. ומאז עצמאות סלובניה היא משתייכת לצמרת ליגת העל הסלובנית.
"מועדון הכדורסל פוליין", היה שמו הראשון של המועדון, לפני ששונה פעמים רבות מאז פברואר 1953. המועדון היה מוכר גם בשם "מ.כ קרים", סלביה, אודרד, ולבסוף מ.כ סלובן - נשאר עד היום. הם הוסיפו רק את שם נותן החסות הרשמי שלהם - "גאופלין". הקבוצה שיחקה יותר מ-20 שנה באולם הכדורסל של "תיכון פוליין" בעיר, ומאז שנת 1965 הם מארחים במרכז ספורט "סלובן" בקודלייבו.
ברנדון מקנייט
ברנדון מקנייט (באנגלית: Brandon Mcknight נולד ב-25 בספטמבר 1983 בסאות בנד, אינדיאנה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז ומתנשא לגובה 1.89 מטר.
מתיאס קראנביטר
קלאודיו מתיאס קראנביטר (בספרדית: Claudio Matías Kranevitter; נולד ב-21 במאי 1993 בטוקומאן) הוא כדורגלן ארגנטינאי שמשחק בעמדת הקשר במועדון ריבר פלייט.
ברנדון מקנייט
קריירה
מקנייט שיחק באוניברסיטת פרדו במשך שנתיים. בעונתו האחרונה במכללה העמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 3.3 ריבאונדים, 3.7 אסיסטים ו-1.2 חטיפות בכ-37 דקות למשחק.
מתיאס קראנביטר
ריבר פלייט
יליד סן מיגל דה טוקומאן, קראנביטר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער סן מרטין דה טוקומאן, אך עזב את המועדון בגיל 12 עקב מצבה הכלכלי הקשה של משפחתו. בשנת 2007, בגיל 14, הוא הצטרף לריבר פלייט.
ברנדון מקנייט
קריירה
מקנייט החל את קריירת הבוגרים שלו בקולג' אנקרה מליגת העל הטורקית, במדיה העמיד ממוצעים של 8.8 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק. עונה לאחר מכן שיחק מקנייט בטקלספור מאותה הליגה, במדיה קלע 13.2 נקודות, הוריד 4.6 ריבאונדים ומסר 3.3 אסיסטים בממוצע למשחק, מה שלא עזר לקבוצתו שירדה בסיום העונה לליגה השנייה.
מתיאס קראנביטר
ריבר פלייט
במשך זמן רב שיחק כמחליף ולא עלה כחלק מהרכב קבוע עד לבואו של רמון דיאס. בתחילה היווה כגיבוי ללאונרדו פונסיו וכריסטיאן לדסמה והופיע ב-30 משחקים במהלך עונת 2013/14, 16 מהן בהרכב הפותח.
ברנדון מקנייט
קריירה
בעונת 2007/08 שיחק מקנייט במועדון השוודי, סולנה, עימה זכה באליפות הליגה כשהוא מעמיד ממוצעים של 22.4 נקודות, 5.1 ריבאונדים, 5.1 אסיסטים, 2.3 חטיפות למשחק. בסיום העונה נבחר מקנייט לחמישיית העונה ולשחקן ההגנה של העונה בליגה השוודית.
מתיאס קראנביטר
ריבר פלייט
בספטמבר 2014, כבר כחלק מהרכב פותח, קראנביטר סבל מפציעה בעצמות המסרק ולא יכול היה לשחק במשך שנה. בחודש אוקטובר, עם זאת, חזר להתאמן עם קביים ועד סוף נובמבר השתקם ואף נטל חלק במשחקי הגמר בגביע סודאמריקנה 2014.
ברנדון מקנייט
קריירה
באוגוסט 2008 חתם מקנייט בעירוני קריית אתא מליגת העל הישראלית, במדיה קלע 8.5 נקודות, הוריד 2.7 ריבאונדים ומסר 2.6 אסיסטים בממוצע למשחק. משחק השיא שלו בעונה זו היה מול מכבי ראשון לציון ב-26 באוקטובר, נגדה קלע 15 נקודות, הוריד 7 ריבאונדים ומסר 8 אסיסטים בכ-23 דקות בממוצע למשחק. הוא שיחק לצד ארון ניקסון אך עזרתם לא מנעה מהקבוצה לרדת ליגה בסוף העונה.
מתיאס קראנביטר
ריבר פלייט
עם ריבר זכה באליפות אחת (פינאל 2014), בקופה קמפאונאטו, בגביע סודאמריקנה (2014), בגביע רקופה סודאמריקנה (2015), בגביע ליברטדורס (2015) ובגביע סורוגה בנק (2015).
ברנדון מקנייט
קריירה
לאחר עונה בודדת עבר לשחק בליגות שונות באירופה וסיים את הקריירה בשנת 2014.
מתיאס קראנביטר
אתלטיקו מדריד
ב-25 באוגוסט 2015, קבוצת הלה ליגה אתלטיקו מדריד הגיעה להסכם עם ריבר למכירת של קראנביטר, על פי השמועות, תמורת סכום של 8 מיליון €. הוא הודיע על כך באופן רשמי שלושה ימים מאוחר יותר, לאחר שמיד הושאל חזרה לריבר עד דצמבר.
בינואר 2016, קראנביטר החל ללבוש את מספר 8 בקבוצה וערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב ב-14 בפברואר, כשהחליף את החלוץ פרננדו טורס בניצחון 0–1 נגד חטאפה.
סביליה (השאלה)
ב-7 ביולי 2016, הוא הושאל למשך עונה אחת למועדון סביליה.
זניט
ב-8 באוגוסט 2017, הוא עזב לליגת העל הרוסית בכדורגל וחתם במועדון זניט סנקט פטרבורג, על חוזה ל-4 שנים, תמורת 8 מיליון יורו. בכך, הוא הצטרף לחבריו שעברו לזניט מקבוצתו הקודמת, ריבר פלייט: סבסטיאן דריוסי ועמנואל ממאנה. ברם לא הצליח להתבלט בהרכב והופיע מעט מאוד במדי הקבוצה ומצא עצמו פעמים רבות יושב בספסל. מאז פתיחת עונת 2019/2020 לא נכלל ברשימת ההרכב של זניט.
מונטריי
בינואר 2020 נודע שעבר למונטריי מליגת העל המקסיקנית תמורת 7 מיליון יורו.
קריירה בינלאומית
קראנביטר ייצג את ארגנטינה בנבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 20 במסגרת אליפות דרום אמריקה בכדורגל לנוער 2013. הוא הופיע בשלושה משחקים.
ב-24 באוגוסט 2015 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת, לקראת שני משחקי ידידות נגד בוליביה ומקסיקו, כמחליפו של לוקאס ביגליה הפצוע. הוא עשה את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו ב-4 בספטמבר.
קראנביטר זומן גם לסגל הנבחרת במשחקי הקופה אמריקה 2016 שהצליחה להעפיל לגמר, והשתתף בשלושה משחקים כמחליף. הוא עלה מהספסל בדקה ה-57' במשחק הגמר, שנערך נגד צ'ילה, כשצ'ילה ניצחה לבסוף בבעיטות עונשין, בתוצאה 2–4.
סגנון משחק
כקשר הגנתי קראנביטר מצטיין במשחק ייחודי, הגנתי וקצבי. הוא אמנם לא נחשב לשחקן מאוד פיזי, וידוע בדרך כלל כשחקן בעל תיקולים מתוזמנים היטב ונקיים ועם יכולות הגנתיות טובות.
קראנביטר מושווה לעיתים קרובות לחאבייר מסצ'ראנו, בשל היות שניהם בוגרי קבוצת הנוער של ריבר פלייט ויש להם את אותו סגנון המשחק.
חייו האישיים
בינואר 2019, לו ולאשתו נולד בן בשם תומאס.
חומרים מסוכנים
חומרים מסוכנים (לרוב מוכר בראשי תיבות חוֹמָ"ס) הם מוצקים, נוזלים או גזים אשר עלולים להזיק לאדם, לחי או לצומח, לרכוש, או לסביבה. הסכנה בחומרים אלה נובעת מתכונות כגון דליקוּת, רעילוּת, רדיואקטיביות או השפעה מסרטנת.
על מנת לדעת האם חומר מסווג כמסוכן או לא (על-פי החוק), יש לפנות לחוק החומרים המסוכנים, אשר באחריות המשרד להגנת הסביבה. פירוט ניתן למצוא בתקנות סיווג ופטור (ראו קישורים חיצוניים), כאשר כל חומר הקיים גם בכמות וגם בריכוז גדולים מהמפורט בתקנות נחשב למעשה כחומר מסוכן.
הקטנת הסיכון מהחומרים דורשת אמצעי זהירות בזמן יצירתם, שינועם, אחסונם, השימוש בהם, וסילוקם כפסולת. מרבית המדינות חוקקו חוקים לגבי הטיפול בחומרים מסוכנים, וישנן אמנות בינלאומיות האמונות על אסדרת הטיפול בחומרים הללו.
הובלת חומרים מסוכנים
שינוע חומרים מסוכנים (חומ"ס) כולל בתוכו לא רק את הליך השינוע עצמו אלא גם תהליכי הכנת משלוחי חומ"ס במפעלים והתייחסות לאריזות ולכלי קיבול בהם הם מובלים. תחום זה כולל הובלת חומ"ס באופני שינוע מגוונים, כגון הובלה בכבישים וברכבות, בים ובאוויר.
התקנות הנפוצות ביותר במדינות העולם בנושא הן המסדירות את הובלת החומרים המסוכנים. מרביתן אימצו את המלצות "ועדת המומחים להובלת חומרים מסוכנים של האומות המאוחדות", המתייחסות להובלה יבשתית של החומרים. תקנות להובלה ימית או אווירית של חומרים מסוכנים נגזרות מהמלצות אלה, עם התאמה לייחוד שבצורת ההובלה השונה. במדינת ישראל החוק הקובע הוא חוק שירותי הובלה, התשנ"ו-1997 ותקנות שרותי הובלה, התשס"א-2001.
היתר רעלים
לפי חוק חומרים מסוכנים, כל אדם העוסק בחומרים מסוכנים בריכוז או כמות הגדולים מערך הסף חייב לקבל היתר רעלים מהמשרד להגנת הסביבה. ערך הסף להיתר רעלים מופיע ברשימת הרעלים בתוספת הראשונה לתקנות חומרים מסוכנים (סיווג ופטור) 1996. היתר הרעלים מנחה בנושאים של: אחסון, שילוט, חירום, שינוע, פסולת, מניעת דליפות ופליטות, מינוי אחראי רעלים, ניהול פנקס ועוד.
קבוצות הסיווג
להלן קבוצות הסיווג לחומרים מסוכנים על-פי המלצות האו"ם. חלק מהקבוצת חולקו גם לתת-קבוצות. חומרי קבוצה מחולקים לחמש תת-קבוצות, בהתאם לרמת הסיכון: בשינוע בינלאומי ימי קבוצות סיווג זו מתחלקת ל-3 תת-קבוצות סיווג, בהתאם לנקודת ההבזקה (flash point) של הנוזל - הטמפרטורה הנמוכה ביותר בה הוא משחרר אדים בכמות היוצרת תערובת דליקה עם האוויר.
אירועי חומרים מסוכנים
יש בישראל למעלה מ-150 אירועי חומרים מסוכנים אשר מדווחים מדי שנה למשרד להגנת הסביבה. אירועים אלה כוללים גם מקרים שכיחים וקלים יחסית של דליפת דלקים או אפילו מפגע ריח חריף, אך גם מקרים יותר חמורים של דליפות חומ"ס אשר גורמות לפצועים ואף נפגעים בנפש. המקרה האחרון בישראל בו נהרג אדם כתוצאה מאירוע חומרים מסוכנים התרחש ב 6 בנובמבר 2014. באירוע זה הייתה דליפה של אמוניה במפעל הוד חפר שבעמק חפר, שגבה את חייו של הכבאי סאמר עסלי, אשר היה חלק מצוות החירום שהגיע למקום על מנת לטפל בדליפה. כ־20 איש נוספים נפצעו.
צ'נינג טייטום
צ'נינג מת'יו טייטום (באנגלית: Channing Matthew Tatum; נולד ב-26 באפריל 1980) הוא דוגמן ושחקן אמריקאי.
טייטום ביצע את הופעת הבכורה שלו בסרט הדרמה "המאמן קרטר" (2005), וקיבל את פרסומו הראשון בשל הופעתו בסרט הריקודים "סטפ אפ" (2006). הוא זכה לתשומת לב רחבה יותר בזכות תפקידיו הראשיים בדרמה "מג'יק מייק" (2012) ובסרט ההמשך "מג'יק מייק 2" (2015); הוא גם כיכב בקומדיית האקשן "רחוב ג'אמפ 21" (2012) ובהמשכו "רחוב ג'אמפ 22" (2014).
טייטום גילם גם את דיוק בסרט "ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ" (2009) ובסרט ההמשך "ג'י איי ג'ו: סוגרים חשבון" (2013), סרטיו האחרים כוללים "יש לה ביצים" (2006), "וושינגטון על הכוונת" (2013), "פוקס-קצ'ר" (2014), "שמונת השנואים" (2015), "יחי הקיסר!" (2016), "לוגאן לאקי" (2017) ו-"העיר האבודה" (2022). טייטום גם כיכב, הפיק וביים את סרט המסע "דוג טריפ" (2022).
בשנת 2022 נכלל ברשימת טיים 100, כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
שנותיו הראשונות
טייטום נולד בקולמן, אלבמה שבארצות הברית. כשהיה בן שש עברה משפחתו למיסיסיפי, שם גדל באזור כפרי סמוך לאחד מיובליו של נהר המיסיסיפי.
כשגדל, עסק בפעילויות ספורט רבות כגון: פוטבול, כדורגל, בייסבול ואתלטיקה ובילדותו אף התאמן בקונג פו. את רוב שנות נערותו הוא בילה בטמפה שבפלורידה, שם למד בתחילה בבית הספר התיכון "גיית'ר" ולאחר מכן עבר לתיכון קתולי. כשסיים את לימודיו, הוצעה לו מלגת ספורט באוניברסיטת גלנוויל, אך הוא דחה אותה וחזר לביתו בקולמן, שם החל לעבוד בעבודות מזדמנות. במהלך זמן זה הוא עבד בעבודה זמנית במועדון חשפנות מקומי כרקדן אקזוטי, בשם "צ'אן קרופורד". מאוחר יותר הוא עבר למיאמי, שם גילה אותו צייד כישרונות בתחום הדוגמנות.
דוגמנות
לאחר שטייטום עבר אודישן באורלנדו שבפלורידה, הוא לוהק כרקדן בווידאו קליפ, "She Bangs", של ריקי מרטין. ההתנסות הראשונה שלו בתעשיית האופנה הייתה בדוגמנות עבור חברות ידועות כגון "ארמאני" ואברקרומבי אנד פיץ'. מאוחר יותר השתתף בסרטוני פרסומת לחברות המשקאות הקלים, מאונטן דיו ופפסי. עקב כך, הוא הוחתם על ידי סוכנות הדוגמנות, Page 305, ואף הופיע במגזין ווג. מיד לאחר מכן הוא החל להופיע במסעי פרסום של מותגי אופנה כגון: "אברקרומבי אנד פיץ'", "דולצ'ה וגבאנה", "אמריקן איגל" ו"ארמני". בנוסף הוא הוחתם גם אצל החברות "Beatrice International Models" במילאנו שבאיטליה, וב"פורד מודלס" שבניו יורק. טייטום מספר שקריירת הדוגמנות שלו הועילה לו רבות:
תחילת קריירת המשחק
את קריירת המשחק שלו החל טייטום בשנת 2004 כשהופיע בפרק מתוך סדרת הטלוויזיה "CSI: מיאמי". בשנת 2005 שיחק בסרט קולנוע בפעם הראשונה, בדרמת הנעורים "המאמן קרטר", שם גילם את דמותו של ג'ייסון לייל, שחקן כדורסל בנבחרת בית הספר, לצידו של סמואל ל. ג'קסון והופיע בסרטון "Hope" של טוויסטה, אשר נלווה לסרט. באותה שנה גם שיחק בסרט "סופרקרוס" ובתפקיד משני בסרט הנעורים "משחקי גנגסטה". טייטום סיפר שאף על פי שהוא אוהב לדגמן, הוא החליט לקחת הפסקה קצרה ולהתמקד יותר בקריירת המשחק שלו, והיה רוצה לשחק בסרטים גדולים יותר.
במקור היה טייטום אמור לגלם את דמותו של ג'ינגיס חאן בסרט "מונגול", אך הוחלף לבסוף בשחקן טדנובו אסאנו. בסופו של דבר הוא לוהק לסרט "יש לה ביצים" שם שיחק בתפקיד דיוק. הסרט יצא ב-17 במרץ 2006, זכה להצלחה רבה בקופות וגרף כ-57 מיליון דולר ברחבי העולם.
באותה שנה כיכב בסרט "סטפ אפ", שם גילם את דמותו של טיילר גייג', רקדן ברייקדאנס שגדל בשכונות מצוקה. הסרט יצא לאקרנים ב-11 באוגוסט 2006 וגרף בסוף השבוע הראשון ליציאתו 21 מיליון דולר, וסך ההכנסות שלו ברחבי העולם עומד על כ-114 מיליון דולר. מאוחר יותר באותה שנה, שיחק טייטום בדרמה "מדריך להכרת קדושיך", שם גילם את דמותו של אנטוניו, נער רחוב המשתמש באגרופיו כדי לפתור בעיות. טייטום מתאר את תפקידו בסרט זה כתפקיד הדרמטי הראשון שלו. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2006, שם טייטום קיבל תגובות חיוביות על משחקו בסרט. על תפקיד נוסף גם קיבל מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר בסרט "לא תשכח".
2008 והלאה
בשנת 2008 שיחק בסרט "הארכת שירות" של הבמאי קימברלי פירס, המדבר על חיילים החוזרים הבייתה ממלחמת עיראק ובסרט         "קרב בסיאטל" של הבמאי סטיוארט טאונסנד, המספר על הפגנות הענק של ארגון הסחר העולמי שהתרחשו בסיאטל בשנת 1999. בנוסף, הוא שיחק בסרט העצמאי "The Trap" של ריטה וילסון.
בשנת 2009 שיחק בסרט "לחימה" והופיע בסרט הפשע של מייקל מאן "אויבי הציבור", שם גילם את דמותו של הגנגסטר האמריקאי פריטי בוי פלויד. כמו כן, הוא שיחק באותה שנה בסרט "ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ" המבוסס על הזיכיון "ג'י. איי.ג'ו". טייטום הקים בשיתוף עם כמה מחבריו חברת הפקות לסרטים וסדרות בשם "33andOut Productions".
בשנת 2010 כיכב טייטום בסרטו של לאסה הלסטרם "ג'ון היקר" המבוסס על רומן בעל אותו השם מאת ניקולס ספארקס. בסרט גילם את דמותו של ג'ון טירי, חייל המוצב בגרמניה, ונאלץ להתמודד עם השלכות המרחק המפריד בינו ובין אהובתו, סוואנה לין קרטיס. בשנת 2012 שיחק בקומדיית הפעולה המוערכת המבוססת על סדרת הטלוויזיה "רחוב ג'אמפ 21 " לצידו של ג'ונה היל. באותה שנה שיחק בסרט דרמה-רומנטי "לא תשכח" המבוסס על סיפור אמיתי, לצד השחקנית רייצ'ל מקאדמס.
בשנת 2013 כיכב בסרט "וושינגטון על הכוונת", ובסרט "תופעות לוואי" ביחד עם רוני מארה וג'וד לאו.
בשנת 2014 שיחק בסרט "רחוב ג'אמפ 22" (סרט המשך לסרט "רחוב ג'אמפ 21") בו המשיך לגלם את ג'נקו. בשנת 2015 שיחק בסרט "עלייתה של ג'ופיטר" בו גילם את דמותו של קיין. בשנת 2016 שיחק בסרט "יחי הקיסר!" ביחד עם ג'ורג' קלוני, ג'ונה היל, רייף פיינס וכוכבים נוספים. הסרט גרף כ-63 מיליוני דולרים ברחבי העולם.
בשנת 2022 יצא לאקרנים הסרט "העיר האבודה", בו גילם את אלן. בשנת 2022 נכלל ברשימת טיים 100.
חייו האישיים
בצילומים של הסרט "סטפ אפ" (2006) פגש טייטום את ג'נה דוואן, ולאחריהם הם החלו לצאת. בספטמבר 2008 הזוג התארס במאווי שבהוואי, וב-11 ביולי 2009 הם התחתנו במאליבו, קליפורניה. ב-2 ביוני 2013 נולדה ביתם; אוורלי. הם הודיעו על פרידתם ב-2 באפריל 2018, ובנובמבר 2019 הם התגרשו.
בשנים 2018–2020 יצא טייטום עם הזמרת האנגלייה ג'סי ג'יי.
קסטרו מודל
קסטרו מודל בע"מ, המוכרת בשם "קסטרו", היא חברת אופנה ישראלית העוסקת בייצור ושיווק ביגוד ואבזרי אופנה, ומפעילה רשת שיווק לשם כך.
היסטוריה
בשנת 1933 מייסד החברה אהרון קסטרו עלה לארץ ישראל עם משפחתו מיוון. האם, אנינה, בוגרת בית הספר לאופנה ביוון, הקימה עם הגעתם לארץ "סלון לשמלות" בדירתם ברחוב הרצל בתל אביב. עם שחרורו מצה"ל החליט אהרון לפתוח עם אמו חנות בפינת הרחובות אלנבי ורמב"ם בתל אביב. לחנות קרא "נינה" על שם אמו, אך בהמשך שינה את שם העסק לקסטרו (Castro).
בתחילת שנות ה-80 נקלעה החנות לקשיים כלכליים. עם התייצבות העסק, נפתחה ב-1985 חנות נוספת ברחוב דיזנגוף. בעקבות הצלחת החנות נפתחו חנויות נוספות בארץ, בעיקר באזור תל אביב.
בשנת 1992 הפכה "קסטרו מודל" לחברה ציבורית, שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1997 עבר קו הייצור למזרח הרחוק (עד אז יוצרו הדגמים בישראל), כדי להוזיל את עלויות הייצור ולהתחרות ברשתות האופנה העולמיות שחדרו לשוק הישראלי.
בשנת 2000 החליטה קסטרו להתרחב מאופנת נשים בלבד לתחום אופנת הגברים, והוקמה רשת קסטרו מן (Castro-Men). החנות הראשונה נפתחה בקניון עזריאלי. בתוך שלוש שנים נפתחו 38 חנויות של רשת הגברים ורשת הנשים כללה 47 חנויות ברחבי ישראל. בשנת 2003 נפתחה חנות הדגל של קסטרו בלב תל אביב "CASTRO TLV". מתחם קסטרו תל אביב נמצא בקניון דיזנגוף סנטר, והוא כולל כ-1,050 מ"ר המתפרסים על פני שלוש קומות, ובמרכזם קומת הילדים.
בשנת 2004 החלה החברה להתרחב לשוק הבינלאומי ופתחה חנויות בקלן, גרמניה. בהמשך התרחבה גם לערים נוספות בשווייץ, אוקראינה, לטביה, רוסיה, קזחסטן, רומניה, ותאילנד. ב-28 בפברואר 2011 הודיעה החברה שתסגור את כל פעילותה הבינלאומית, עקב הפסדים.
בשנת 2005 החלה החברה למכור פרוות. בעקבות חרם צרכנים (עליו חתמו למעלה מ-17,000 איש) ומחאות ציבוריות, פרסמה החברה התנצלות. עם זאת, מכירת הפרוות לא הופסקה עד גמר המלאי.
בשנת 2007 ניהלו מספר עובדים בחברה מאבק על זכותם להתאגד ולהקים ועד עובדים שיקדם את זכויותיהם, לטענתם חרף התנגדות הנהלת החברה.
בשנת 2011 קסטרו יצרה קולקציית חולצות טי אשר בעיצובה נטלו חלק אמני גרפיטי. בשנת 2013 קסטרו יצרה קולקציה בשיתוף פעולה ובהשראת עברי לידר. הקולקציה מכילה פריטים לגברים בלבד (Castro-Men). באות השנה החליטה החברה להתרחב מאופנת נשים וגברים לתחום אופנת הילדים, והוקמה רשת קסטרו ילדים.
בשנת 2014 פתחה קסטרו את חנות האונליין של המותג. הפריטים באתר ניתנים כיום לרכישה בישראל וגם בחו"ל.
באוגוסט 2016 רכשה החברה כרבע מקבוצת הודיס הכוללת את הרשתות הודיס, קרולינה למקה, אורבניקה, טופ טן ואקססוריז תמורת 100 מיליון שקלים. בעקבות הרכישה צפוי מחזור המכירות של החברות לעמוד על 1.45 מיליארד שקל. ביוני 2018 השלימה קסטרו רכישת 100% מקבוצת הודיס. בדוחות 2018 דיווחה החברה על הפרשה חד פעמית של 60 מיליון ש"ח עקב הפחתה של נכסים בלתי מוחשיים.
באוגוסט 2021 השיקה החברה חברת הבת "קסטרו HOME", רשת לעיצוב הבית ולה 15 סניפים.
במאי 2023 השיקה החברה מותג תכשיטים "LUNA" וסניפה הראשון שוכן בדזינגוף סנטר.
פיננסים והנהלה
החל משנת 1992 נסחרת החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה נשלטת על ידי משפחות קסטרו ורוטר, שהחזיקו יחד 73.35% ממניות החברה. בעקבות רכישת קבוצת הודיס בעסקת חילופי מניות ירד חלקן של משפחות קסטרו ורוטר ל-45%. החברה (ביחד עם חברות הבת) מעסיקה 2,448 עובדים. בראש החברה עומדים ב-15 השנים האחרונות אתי וגבי רוטר, המכהנים כמנכ"לים משותפים. גבי רוטר אחראי על השיווק והאסטרטגיה של החברה בעוד אתי רוטר אחראית על העיצוב והמסחר.
חומר מתחלב
חומרים מְתַחְלֵבִים הם חלק מקבוצת חומרים גדולה המכונה תוספי מזון, המחברים בין חומרים שאין להם זיקה משותפת, ולאחר החיבור מונעים את היפרדותם.
אופן פעולת החומר
חומרים אלה, המשמשים בתעשיות שונות ובמיוחד בתעשיית המזון, משנים ומפחיתים את מתח פני השטח של שתי תרכובות שאינן מסיסות מלכתחילה זו בזו, עד שמתקבל תחליב (אמולסיה) יציב יחסית המשותף לשתיהן. בעזרת החומרים המתחלבים ניתן לבסס גם צורות משותפות לגז ונוזל או מוצק ונוזל, במטרה לשפר את מרקם המזון.
שימוש בחומרים מתחלבים
בתעשיית המזון נעשה שימוש בחומרים מתחלבים במגוון מוצרים, כמו למשל בתעשיית השוקולד, שעושה שימוש רב בלציטין, ובתעשיות מזון נוספות כמו תעשיית הגלידות, המיונז, הרטבים ועוד.
על אף שהמילה "מתחלב" נגזרה מהמילה "חלב", אין קשר בין החומרים המתחלבים לחלב או למוצריו. חלב הוא פשוט דוגמה טבעית לתחליב שבו מים ושומן דרים בכפיפה אחת.
הערות שוליים
에멀전 乳剂
חורף (סרט, 2020)
חורף (ברוסית: Зима) הוא מותחן פסיכולוגי רוסי, משנת 2020 שהופק בשיתוף פעולה עם משרד התרבות של רוסיה בבימויו של סרגיי צ'רניקוב שגם כתב את התסריט ובכיכובם של אלכסנדר פטרוב ואיגור פטרנקו.
תקציר עלילת הסרט
בדרך הביתה בעיר מוזרה, אלכסנדר ואביו נפצעים קשה בשל סכסוך בין עבריינים צעירים ושיכורים. האב מת ואלכסנדר הופך לעד מסוכן, שיש לחסל אותו. הוא נאלץ להתחיל בעצמו את המרדף ומהר מאוד הופך מקורבן לצייד בדם קר.
גאטנו ופייטרו זגאראבוטו
גאטנו זגאראבוטו (באיטלקית: Gaetano Sgarabotto; נולד ב-1878 בויצ'נצה, נפטר ב-1959) ובנו פייטרו זגאראבוטו (Pietro Sgarabotto; נולד ב-1903 במילאנו, נפטר ב-1990) עבדו כל חייהם באיטליה כבוני כינורות מן המעלה הראשונה.
ביוגרפיה
גאטנו החל את עבודתו בוויצ'נצה ובשנת 1901 עבר למילאנו לעבוד שם אצל ליאנדרו ביזיאק. ממילאנו עבר ב-1926 לפארמה ושם נשאר כמעט ללא הפסקות עד מותו בשנת 1959.
בנו, פייטרו, המשיך במשלח ידו של אביו והיה לבונה כינורות אמן בזכות עצמו. בחוגים של יודעי דבר מדברים בהוקרה ובהתפעלות על השושלת הקצרה אך רבת היוקרה של בוני הכינורות זגאראבוטי, שני אמנים בתחומם, שלצד יצירת כלי נגינה מעולים הקדישו חלק גדול מזמנם להנחלת הידע והניסיון שצברו לבוני כינורות צעירים. פייטרו פרש בשנת 1971, אך המשיך להפיק יצירות אמן עד 1979.
פעילותם של בוני הכינורות ממשפחת זגאראבוטו הטביעה חותמה באסכולת בניית הכינורות של פארמה, קרמונה ועוד. יש מקום להזכיר את השפעתם של השניים על המורשת התרבותית בעולם המוזיקלי של כלי הקשת ואת הכבוד וההוקרה שרחשו כל תלמידיהם והנגנים שהכירו אותם לרבי האמנים. עיקר העניין לעתיד מתמקד במפעל חייהם המשותף, באוסף הכינורות מלאכת מחשבת שיצאו מתחת ידיהם ונשארו לדורות הבאים, לנגן בהם ולהתפעל מצליליהם. את יצירותיהם של בני זגאראבוטו אפשר לזהות בנקל בבחירת החומרים הקפדנית, במיומנות הבאה לביטוי בעבודת-יד מופתית בכל שלב ביצירת כל אחד מן הכלים, שניכרים בה דיוק שאינו יודע פשרות ותשומת לב אוהבת לכל פרט.
יגל
יָגֵל הוא מושב ליד העיר לוד וליד נמל התעופה בן-גוריון השייך למועצה אזורית שדות דן (שם קודם: עמק לוד).
היסטוריה
היישוב נוסד ביום י"ב בתמוז ה'תש"י -27 ביוני 1950 על ידי עולים מעיראק. יגל נמצאת כ-30 מ' מעל פני הים וכ-14 ק"מ מחופו. נקראה בראשיתה לוד ב'. המושבים השכנים לו: אחיעזר מדרום וזיתן ממזרח.
שם היישוב לקוח מ: "מִי יִתֵּן מִצִּיּוֹן יְשׁוּעַת יִשְׂרָאֵל בְּשׁוּב ה' שְׁבוּת עַמּוֹ יָגֵל יַעֲקֹב יִשְׂמַח יִשְׂרָאֵל".
בשנים הראשונות סבל המושב מקשיים רבים ורוב מייסדיו, עולים מעיראק, עזבוהו. בשנת 1955 נותרו במושב כ-15 משפחות מעולי עיראק ואליהם הצטרפו כ-40 משפחות מצפון אפריקה, בעיקר מרוקו. בשנת 1957 התגוררו במושב 68 משפחות. בין המתיישבים לבין הסוכנות היהודית פרץ סכסוך על רקע בחירתם של המתיישבים לשווק חלק מתוצרתם שלא דרך תנובה כדי לקבל מחירים גבוהים יותר. הסוכנות היהודית התנגדה לכך בגלל שההתחייבות לשווק דרך תנובה נכללה בהסכם הלוואה שנתקבל מהסוכנות. הנושא הגיע לדיון בכנסת לאחר שעלו טענות שמדובר בניסיון פסול של הסוכנות לקדם את תנובה על חשבון משווקים אחרים. עד שנת 1962 התקדם המושב היפה. אולם בעקבות ההצלחה ניסו המתיישבים להתרחב מהר מדי, שקעו בחובות וכמחצית המשפחות הגיעו לפשיטת רגל. בשנת 1964 שוב עלה המושב לכותרות לאחר שהתיישבו בו כ-15 משפחות של אריסים ערבים. בשנים 1966-1967 הופקעו כ-1500 דונם מאדמות המושב לצורך הרחבת נמל התעופה בן-גוריון.
בתחומי המושב - חורבה גדולה מן התקופה הביזנטית ששמה בערבית ח'רבת א-סבתרי. המקום שימש כאתר קרבות ב"מבצע דני" במלחמת העצמאות, ומכאן שמו העברי - גבעת דני.
אברהם אלטר פולק
רבי אברהם אלטר פולק (ה' בכסלו תרצ"ה, 12 בנובמבר 1934 – כ' באלול תשס"ו, 13 בספטמבר 2006) היה האדמו"ר מבערגסאז-פתח תקווה. בנו החורג של האדמו"ר רבי אהרן רוקח מבעלז. מחבר ספר 'אמונת איתן' על ענייני שביעית, על הש"ס, ועוד.
ביוגרפיה
נולד בעיר בערגסאז (אז צ'כוסלובקיה, כיום אוקראינה) לחנה, בתו של הרב יחיאל חיים לאבין ממאקווא ולרבי יוסף מאיר ראש חבורת שומר אמונים בברעגסאז (נינו של רבי יוסף מאיר וייס מספינקא). נקרא אברהם על שם סבו, אבי אביו, רבי חיים אברהם מבערגסאז, והוסיפו לו את השם אלטר (שפירושו ביידיש זקן) כסגולה, היות שהסבא נפטר בצעירותו, דודו זקנו בעל החקל יצחק שימש כמוהל.
שנה אחרי שפרצה מלחמת העולם השנייה גירשו את היהודים בעירו בערגסאז. בין המגורשים היו רוב החסידים של אביו רבי יוסף מאיר שנשלחו לאושוויץ שם נרצחו. לאמו הייתה אזרחות הונגרית שבזכותה הצליחה לברוח למאקווא בהונגריה יחד עם ילדיה אברהם ואחותו בילא חיה (שלאחר שנים התחתנה עם רבי מנחם מנדל מנדלזון גאב"ד קוממיות).
כאשר נכנסו הנאצים לעיר מאקווא החלו להעלות את היהודים על רכבות ולהסיעם למחנות ריכוז. גם משפחתו הועלתה אל הרכבות, אך הרב פולק לא היה באותה רכבת בה היו שאר בני משפחתו. באמצע הדרך הצליח לעבור אל הרכבת בה שהו אמו ובני משפחתו, דבר שגרם להצלתו, כיוון שהגיעה הוראה לפיה הרכבת עליה שהו תחזור למאקווא, והרכבת שבה שהה קודם המשיכה בדרכה לאושוויץ וכל נוסעיה נרצחו.
לאחר המלחמה באייר תש"ז בגיל 12, עלה ביחד עם אמו וחלק מבני משפחתה, בספינה שהפליגה לישראל לחוף בחיפה, משם נסע ביחד עם אמו לירושלים והתגורר בבית זקנו האדמו"ר ממאקווא.
בשנת תש"ט לאחר שנישאה אמו בזיווג שני לרב אהרן רוקח האדמו"ר מבעלזא אומץ כבנו. למד אצל הרב שמואל הלוי וואזנר בישיבת חכמי לובלין ונישא לבתו של הרב מרדכי וובר מחשובי חסידי בעלזא.
במשך 26 שנים התגורר בירושלים, ולאחר מכן עבר לפתח תקווה שם הקים את החצר - "בית אהרן" על שם רבי אהרן מבעלזא, והיו לו אוהדים רבים, בשנים האחרונות לחייו הקים חצר באלעד. חיבר ספר בשם "אמונת איתן".
בשנותיו האחרונות סבל ממחלת הסוכרת. סמוך לפטירתו שכל את בנו בכורו ר' יהושע. הוא נפטר בכ' באלול תשס"ו, ונקבר בהר המנוחות בירושלים, בסמוך לקבר אביו חורגו רבי אהרון. במקומו הוכתר בנו השני אהרן לממלא מקומו כאדמו"ר מבערגסאז.
משפחתו
בניו:
חתניו:
מיוריאל ביק
מיוריאל תמרה ביק (בגרמנית: Muriel Byck; 4 ביוני 1918 – 23 במאי 1944) הייתה סוכנת של ארגון המבצעים החשאיים של בריטניה (SOE) בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה. היא מתה מדלקת קרום המוח.
ביוגרפיה
ביק הייתה בתם של יהודים רוסים, לובה באסיה (לבית גולינסקה) וז'אק איצקו ביק, שקיבלו שניהם אזרחות בריטית. היא נולדה ברובע אילינג בלונדון, אבל בילתה את רוב ילדותה בנסיעות ברחבי אירופה. היא התחנכה בצרפת ובגרמניה לפני שעברה חזרה ללונדון בשנת 1930. בין השנים 1923 עד 1924 היא גרה עם משפחתה בוויסבאדן, גרמניה. המשפחה עברה לצרפת בשנת 1926 והיא למדה בבית הספר בבית ספר תיכון לבנות סנט ז'רמן, צרפת, לפני שעברה לאנגליה בשנת 1930. באנגליה למדה ביק ב-תיכון הצרפתי בקנזינגטון, לונדון, שם היא קיבלה את תעודת הבגרות בשנת 1935. לאחר מכן המשיכה לאוניברסיטת ליל. בשנות ה-40 הוריה התגרשו, כאשר אביה גר בניו יורק בארצות הברית ואמה עברה לטורקוואי, דבון, אנגליה כדי לגור עם בעלה החדש. ביק עבדה כמזכירה מ-1936 עד 1938 בלונדון לפני שהפכה לעוזרת מנהל במה בתיאטרון השער. ב-1937. עם פרוץ המלחמה, היא הצטרפה לצלב האדום כעובדת בהתנדבות ולשירותי ההתנדבות לנשים (WVS). היא עברה לטורקוואי בשנת 1941, שם עבדה כפקידת רישום לאומית והייתה גם פקחית מטעם ארגון ההגנה על אזרחים מפני סכנת התקפות (ARP).
ריגול
מיוריאל הצטרפה לחיל הנשים של חיל האוויר של בריטניה (WAAF) בדצמבר 1942 כפקידת חובות כלליות במשרד התיעוד, לאחר מכן הועלתה לדרגת קצין מדור. בזכות חינוכה האירופאי ויכולתה לדבר צרפתית וגרמנית, היא גויסה ל-SOE ב-1943. היא החלה הכשרה ראשונית בספטמבר 1943 בבית וינטרפולד, קראנלי, בסארי. מכאן המשיכה לאימונים פארא-צבאיים ב-מאובל לודג', מורר, אינברנסשייר עד אוקטובר ולאימון מפעילי אלחוט ב-פארק תים, אוקספורדשייר. בנובמבר ודצמבר 1943. היא נבחרה על ידי מנהיג ההתנגדות הצרפתי פיליפ דה וומקור להיות המפעילה האלחוטית שלו. לאחר שלושה ניסיונות כושלים לטוס משדה התעופה בטמפפורד, ביק צנחה לתוך צרפת בליל ה-8/9 באפריל 1944 עם שלושה סוכני SOE נוספים: קפטן סטניסלב מקובסקי, קפטן סי.אס הדסון - שהיה המפקד שלה עד שהגיע דה וומקור - וקפטן ג'י.די. ג'ונס. היא עבדה ב-SOE במעגל פיתומות כמפעילת האלחוט, הכשירה את כל המפעילים האלחוטיים שגויסו במקום ויידעה את לונדון עם הפרטים על המתגייסים החדשים הללו כדי שיוכלו לקבל שמות קוד ומעמד. על ביק הוטל בנוסף להקים תיבות דואר למגע במקרה תקלה של השידור האלחוטי. שם הקוד שלה היה ויולט או מישל. ביק התאכסנה בבית בטוח בעיירה סלבריס בבעלותו של המתנגד הצרפתי אנטואן וינסנט. היא שלחה את השידורים שלה בחזרה לאנגליה מסככה מאחורי מוסך בלימוז' לשם הגיעו משאיות ומכוניות גרמניות לתיקונים. בזמן שהייתה במקום זה, היא עוררה את חשדו של חייל גרמני, אבל עד שהגסטאפו המקומי חזר ביק עברה למקום חדש. היא שינתה את סיפור הכיסוי שלה, והתחזתה למזכירה פריזאית בחופשת מחלה; כדי להסוות את פעילותה בלילה כשהיא שולחת הודעות ללונדון, היא אמרה שהיא צריכה לקחת תרופות כל כמה שעות אפילו בלילה. מאוחר יותר היא עברה שוב לביתו של נפח בוורנו.
מוות
ביק עבדה שעות ארוכות כמפעילת אלחוט, והייתה עייפה רוב הזמן. אולם כאשר התמוטטה בביתו של הנפח ואיבדה את הכרתה, היא נזקקה לטיפול רפואי דחוף. דה וומקור לקח אותה לרופא המוכר למחתרת; הרופא איבחן דלקת קרום המוח ואמר שאשפוז הוא הסיכוי היחיד שלה. ההמלצה היוותה בעיה מכיוון שהגרמנים עקבו אחר האשפוזים בבתי החולים ובחנו בקפידה את המסמכים של כל האנשים שנכנסו. סיפור הכיסוי שהומצא היה שביק ודה וומקור (בתפקיד הדוד) פונה מפריז. ביק אושפזה בבית החולים ברומורנטין, כיום רומורנטין-לנתניי, אשר נוהל על ידי נזירות. היא קיבלה ניקור מותני, אך נפטרה זמן קצר לאחר מכן ב-23 במאי 1944, בגיל 25 פחות מחודשיים לאחר שהגיעה לצרפת. היא נקברה בשם בדוי, ברומורנטין, קומונה ועיירה במחלקת לואר א-שר ובמשך שנים רבות טופל קברה על ידי אנשים מקומיים שגם ציינו את יום השנה למותה כגיבורת ההתנגדות. וומקורט כמעט נעצר על ידי הגסטפו בהלווייתה. קברה של ביק הועבר מאוחר יותר לבית הקברות הצבאי בפורניק עבור הבריטים שאבדו במאמץ המלחמתי.
הנצחה
לאחר מותה ביק קיבלה את מדליית אוזכר בשדרים (Mentioned in Despatches) על פעילותה, והיא מונצחת באנדרטאות נייטסברידג' ו-ואלנסאי וכן באנדרטת המלחמה בליסי פרנסאי בקנסינגטון. שלט לזכרה, עם כתובת עברית, יוצאת דופן מספר יהושע, הוצב, בשנת 2014, על קיר הבית שבו התגוררה בטורקוואי במשך כמה שנים, על ידי החברה האזרחית של טורביי ואגודת ותיקי צבא יהודים בבריטניה (AJEX), המיוצגים על ידי ההיסטוריון מרטין שוגרמן והיא גם מוזכרת בספרו: "להילחם בחזרה". שמה מופיע על אנדרטת המלחמה בטיילת טורקוואי. ביק מונצחת במוזיאון הצבאי היהודי של אייאקס וגם בעיירה רומורנטין שבצרפת, שם נקברה במקור. התצלום הצבעוני של מוריאל (שאבד מזמן), ותג ה-WAAF (שניהם נשמרו על ידי אמה לאחר מותה של ביק) התגלו בבית חברתה של אמה, גברת קריש. גברת קריש מתה בלונדון בשנת 2013 והפריטים נתרמו למוזיאון הצבאי היהודי בקמדן. ככל הנראה, גברת ביק הורתה להשמיד את המדליות של מוריאל לאחר מותה ; הן מעולם לא נמצאו.
שבט סקוטי
השבט הסקוטי או קלאן (בגאלית סקוטית: Clann, מילה שמשמעותה המקורית היא "צאצאים") הוא מבנה חברתי המהווה מקור לתחושת זהות ומוצא משותף לתושבים מסקוטלנד ולקרוביהם ברחבי העולם. לשבטים יש מבנה רשמי של ראשי שבט (Clan Chief - צ'יפים) הרשומים בבית המשפט של הלורד ליון. כל שבט מתאפיין בשימוש באריג בדוגמת משבצות ייחודית משלו (טארטן) שנקבעה בדרך כלל במאה ה-19, כאשר חברי השבט נוהגים ללבוש קילטים, חצאיות, אבנטים, עניבות, צעיפים ופרטי לבוש אחרים העשויים מהטארטן השבטי כאות לחברות בשבט, או כמדים במקרים מסוימים.
השבטים מזוהים עם אזורים גאוגרפים בסקוטלנד שנשלטו במקור על ידי ראשי השבטים, שהתגוררו בדרך כלל בטירה או בבית אחוזה.