cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוטי הייבלום
מאמרים נבחרים
1. M. Dolev, M. Heiblum, V. Umansky, Ady Stern, and D. Mahalu, "Observation of a quarter of electron charge at =5/2 quantum Hall state", Nature 452, 829 (2008).
New & Views: "Debut of the Quarter Electron", E. Fradkin, Nature 452, 823 (2008) Feature Article: "The Dreamweaver’s Abacus", l. Venema, Nature 452, 803 (2008).
2. O. Zarchin, M. Zaffalon, M. Heiblum, D. Mahalu, and V. Umansky, "Two-electron bunching in transport through a QD induced by Kondo correlations", Phys. Rev. B. 77, 241303 (2008).
3. I. Neder, N. Ofek, Y. Chung, M. Heiblum, D. Mahalu, and V. Umansky, "Interference between two indistinguishable electrons from independent sources". Nature 448, 333 (2007).
News & Views: "Interference in the matter", M. Kinderman, Nature 448, 262 (2007).
4. D. Rohrlich, O. Zarchin, M. Heiblum, D. Mahalu and V. Umansky, "Full Dephasing of a Quantum Dot: From Coherent to Sequential Tunneling", Phys. Rev. Lett. 98, 096803 (2007).
5. I. Neder, M. Heiblum, D. Mahalu and V. Umansky, "Entanglement, Dephasing and Phase Recovery via Cross-Correlation Measurements of Electrons", Phys. Rev. Lett. 98, 036803 (2007).
6. I. Neder, M. Heiblum, Y. Levinson, D. Mahalu, and V. Umansky, "Coherence and Phase in an Electronic Mach-Zehnder Interferometer: An Unexpected Behavior of Interfering Electrons", Phys. Rev. Lett. 96, 016804 (2006).
8. Yunchul Chung, M. Heiblum & V. Umansky, "Scattering of Bunched Fractionally Charged Quasiparticles", Phy. Rev. Lett. 91, 216804 (2003).
9. Yang Ji, Yunchul Chung, D. Sprinzak, M. Heiblum, D. Mahalu, and Hadas Shtrikman, "An Electronic Mach-Zehnder Interferometer", Nature 422, 415 (2003).
10. E. Comforti, Y.C. Chung, M. Heiblum, V. Umansky and D. Mahalu, "Bunching of Fractionally-Charged Quasiparticles Tunnelling through High Potential Barriers", Nature, 416, 515 (2002).
11. Y. Ji, M. Heiblum, D. Sprinzak, D. Mahalu and H. Shtrikman, "Phase Evolution in a Kondo-Correlated System", Science, 290, 779 (2000).
12. D. Sprinzak, E. Buks, M. Heiblum and H. Shtrikman, "Controlled Dephasing of Electrons via a Phase Sensitive Detector", Phys. Rev. Lett. 84, 5820 (2000).
13. T.G. Griffiths, E. Comforti, M. Heiblum, A. Stern and V. Umansky, "The Evolution of Quasiparticle Charge in the Fractional Quantum Hall Regime", Phys. Rev. Lett. 85, 3918 (2000).
14. M. Heiblum and A. Stern, "Fractional Quantum Hall Effects", Physics World 13, 37 (2000).
15. M. Reznikov, R. de Picciotto, T.G. Griffiths, M. Heiblum and V. Umansky, "Observation of a Fifth of the Electron Charge", Nature 399, 238 (1999).
17. V. Umansky, R. de-Picciotto and M. Heiblum, "Extremely High-Mobility Two Dimensional Electron Gas: Evaluation of Scattering Mechanisms", Appl. Phys. Lett. 71, 683 (1997).
18. R. de-Picciotto, M. Reznikov, M. Heiblum, V. Umansky, G. Bunin and D. Mahalu, "Direct Observation of a Fractional Charge", Nature 389, 162 (1997).
News & Views: "A Shot in the Arm for Fractional Charge", C. L. Kane & M. P. A. Fisher, Nature 389, 119 (1997).
19. R. Schuster, E. Buks, M. Heiblum, D. Mahalu, V. Umansky and H. Shtrikman, "Phase Measurement in a Quantum Dot via a Double Slit Interference Experiment", Nature 385, 417 (1997).
20. E. Buks, R. Schuster, M. Heiblum, D. Mahalu, V. Umansky and H. Shtrikman, "Measurement of Phase and Magnitude of the Reflection Coefficient of a Quantum Dot", Phys. Rev. Lett. 77, 4664 (1996).
21. M. Reznikov, M. Heiblum, Hadas Shtrikman and D. Mahalu, "Temporal Correlation of Electrons: Suppression of Shot Noise in a Ballistic Quantum Point Contact", Phys. Rev. Lett. 75, 3340 (1995).
22. A. Yacoby, M. Heiblum, D. Mahalu and H. Shtrikman, "Coherence and Phase Sensitive Measurements in a Quantum Dot", Phys. Rev. Lett. 74, 4047 (1995).
23. U. Sivan, M. Heiblum, C. P. Umbach, and H. Shtrikman, "Electrostatic Electron Lense in the Ballistic Regime", Phys. Rev. B41, 7937 (1990).
24. A. Palevski, C. P. Umbach, and M. Heiblum, "A High Gain Lateral Hot Electron Device", Appl. Phys. Lett. 55, 1421 (1989).
25. M. Heiblum, K. Seo, H. P. Meier, and T. W. Hickmott, "Observation of Ballistic Holes", Phys. Rev. Lett. 60, 828 (1988).
26. M. Heiblum, M. V. Fischetti, W. P. Dumke, D. J. Frank, I. M. Anderson, C. M. Knoedler, and L. Osterling, "Electron Interference Effects in Quantum Wells: Observation of Bound and Resonant States", Phys. Rev. Lett. 58, 816 (1987).
27. M. Heiblum and L. F. Eastman, "Ballistic Electrons for Transistors", Scientific American 255, 103 (1987).
28. M. Heiblum, M. I. Nathan, D. C. Thomas, and C. M. Knoedler, "Direct Observation of Ballistic Transport in GaAs", Phys. Rev. Lett. 55, 2200 (1985).
29. M. Heiblum, "Tunneling Hot Electron Transfer Amplifiers (THETA): Amplifiers Operating up to the Infrared", Solid State Electronics 24, 343 (1981).
30. M. Heiblum, S. Y. Wang, J. R. Whinnery and T. K. Gustafson, "Characteristics of Integrated MOM Junctions at DC and at Optical Frequencies", J. Quantum Electronics QE-14, 159 (1978).
אל-ואד
על שם העיר קרוי גם מחוז 39 (מבין 58 המחוזות) של אלג'יר, בחלקו הצפוני של מדבר סהרה. ערים אחרות במחוז הן גוואמר, דבילה ורובה.
דיקסון (רוסיה)
דיקסון (ברוסית: Диксон) הוא יישוב עירוני קטן בצפון מחוז קרסנויארסק ברוסיה, אחד היישובים הצפוניים והמבודדים ביותר בעולם. במקום נמצא הנמל הצפוני ביותר של הצי הרוסי. בתקופת השלטון הסובייטי הייתה עיר סגורה ובשיאה התגוררו בה כ-5,000 איש (ב-1985), מאז חלה התדרדרות ונכון ל-2015 מתגוררים ביישוב 650 נפש וכמות האוכלוסייה נמצאת במגמת ירידה מתמדת.
היסטוריה
היישוב נוסד ב-7 בספטמבר 1915 ונקרא על שמו של הסוחר השוודי-סקוטי אוסקר דיקסון (Oscar Dickson; 1823–1897), שמימן את מסעות הקוטב של אדולף אריק נורדנשלד ופריטיוף ננסן ושעל שמו קרא נורדנשלד את שמו של האי הסמוך ב-1884.
באוגוסט 1942 הופצצו העיר, על נמלהּ ותחנת הרדיו האסטרטגיים שלה על ידי אוניית המערכה זוטא הנאצית "אדמירל שר" במסגרת "מבצע וונדרלנד" (Wunderland). האונייה הגרמנית הפגיזה אוניות סובייטיות שעגנו בנמל, והנחיתה חיילים בחוף. ואולם, מגיני הנמל השיבו אש באמצעות תותח הוביצר מיושן, והצליחו לגרום ל"אדמירל שר" נזק מסוים. הגרמנים השיבו את החיילים לאונייה, ונסוגו לבסיסם בנורווגיה מבלי שהצליחו לפגוע בשיירות באזור. בעיר הוצבה אנדרטה לזכר מגיניה.
בעיר הוצבה אנדרטה לזכר הימאי הרוסי ניקיפור בגיצ'ב שמצא את מותו בתחומי האי דיקסון.
מאז 1985 אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת ירידה מתמדת, כיום מתגוררים בה 650 איש לעומת 5,000 בשנת 1985.
לפי שיר על המקום הוא נקרא "בירת החוג הארקטי" (Столицей Арктики).
גאוגרפיה ואקלים
היישוב נמצא על גדות ים קארה, בשפך נהר היניסיי מול האי דיקסון ושוכן בשולי שטחי הטונדרה של סיביר.
שדה תעופה
5 ק"מ ממערב ליישוב, על גבי אי סמוך לחוף מצוי שדה תעופה קטן (קוד IATA: DKS; קוד ICAO: UODD), שדה התעופה דיקסון שבנייתו הושלמה בשנות ה-30 של המאה ה-20. שדה התעופה קלט מטוסי נוסעים אזרחיים לרוב, בעיקר מטוסי אנטונוב ויאקובלב ומסוקים מכל הדגמים. בסתיו 2010 חדל מלפעול בשל תנאי תשתית רעועים ותנאי מזג אוויר ירודים שמנעו את הפעלת השדה. בדצמבר 2010 חודשה פעילות השדה וחברת התעופה של מחוז קרסנויארסק, "קראסאוויה", החלה להפעיל טיסות סדירות ממנו ואליו.
הנמל
בעיר שוכן נמל הים הצפוני ביותר ברוסיה, שהוא אחד מנמלי הים החשובים של הצי הרוסי ובתחומו נמצא מפעל דגים. הנמל מהווה לנקודת מוצא חשובה אל אוקיינוס הקרח הצפוני.
תחנת מחקר
מאז 1916 פועלת בעיר תחנה לחקר הקוטב ובה מרכז רדיו-מטאורולוגי ותחנת מצפה גאופיזית.
מדעי הסביבה
מדעי הסביבה הם המדעים העוסקים בסביבתם של יצורים על פני כדור הארץ. <BR> מדעים אלה כוללים את התחומים:
שייקה פייקוב
ישעיהו (שייקה) פייקוב (נולד ב-5 ביולי 1937, כ"ו בתמוז ה'תרצ"ז) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד מוזיקלי, מנצח, פזמונאי ומשורר ישראלי. פייקוב עסק בשירי ארץ ישראל שכתב והלחין, בשירי מסורת וחג, בשירי ילדים ובמוזיקה לסרטים. יצירותיו השתתפו בפסטיבלים ובתחרויות זמר.
ביוגרפיה
פייקוב נולד בתל אביב לצ'רנה שעלתה לישראל מפולין ולסנדר (אלכסנדר) פייקוב אשר הפסיק את לימודי החזנות כשהצטרף לתנועת "החלוץ" ועלה מאוקראינה בשנת 1931.
בילדותו המוקדמת התגוררה המשפחה במקווה ישראל. בהיותו בן שש וחצי נפטרה אמו ובשנת 1945 עבר עם אביו לקיבוץ אשדות יעקב. אביו נישא בשנית ומנישואין אלו נולדו שני אחיו.
בשנת 1955 התגייס פייקוב לצה"ל, לנח"ל ולאחר טירונות במחנה 80 וקורס מ"כים בבית דראס החל לשרת כמ"כ במחנה 80. בזכות היכרות קודמת עם חלק מחברי צוות הווי נח"ל הוא צורף על ידי ארי הרצברג לצוות, תפקידו היה ללוות בנגינה וללמד את צוותי ההווי שירים חדשים שהולחנו, בין היתר, על ידי מרדכי זעירא ומשה וילנסקי ולהפיצם בבסיסי צה"ל. בהמשך התמנה למפקד הצוותים.
קריירה
לאחר סיום שירותו הצבאי עבד כמכונאי במוסך באשדות יעקב, והמשיך לנגן כתחביב בשבתות ובחגים ולהפיק אירועי תרבות בקיבוץ ובהתיישבות העובדת. במהלך תקופה זו כתב מוזיקה לריקודים לכוריאוגראפית לאה ברגשטיין אשר עבדה עם להקות המחול הקיבוציות. קודמו בתפקיד זה היה נחום היימן (נחצ'ה) אשר עודד וכיוון אותו ללימודי מוזיקה.
פייקוב הוא בוגר לימודי מוזיקה במכללת אורנים ובעל תעודת מורה מוסמך למוזיקה מטעם משרד החינוך. הוא עסק במשך 16 שנה בהוראת מוזיקה ונגינה במגוון כלים בבתי ספר ובמוסדות חינוך. המלחין, הפרופסור למוזיקולוגיה אבל ארליך היה המורה אשר השפיע עליו ביותר והפך אותו למוזיקאי מקצועי ופייקוב המשיך והשתלם אצלו באופן פרטי בקומפוזיציה. בנוסף, הוא למד ועבד במהלך תקופה זו עם הכוריאוגרפית לאה ברגשטיין, המלחין והמעבד גיל אלדמע, והמרציים למוזיקה צבי קרן, ודוד עורי.
במהלך השנים ניצח על מקהלות א-קפלה, כתב ולימד יצירות קלאסיות ומודרניות.
שירו הראשון, שהוקלט והושמע ברדיו ב-1958, היה "נורית", שהולחן למילותיו של מנחם פונדק ובוצע בידי עליזה קשי.
פייקוב שירת במילואים בתור צפן בחפ"ק של חטיבת שריון צפונית והשתתף כלוחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. חלק מחוויותיו מאותן מלחמות קיבלו ביטוי בשירים שכתב או הלחין, בהם: "הבחורים חזרו הביתה" למילותיו של חנן שדמי בביצוע אבי טולדנו, "על כן שירי עצובים" (מילים ולחן) בביצוע אופירה גלוסקא, "תקוות ימי" (מילים ולחן) בביצוע הזמרת אלכסנדרה. בנוסף, הוא הלחין מספר שירים ללהקת החיל.
שירי פסטיבלים
פייקוב הרבה לכתוב לפסטיבלים שונים בשנות ה-1970 וה-1980. למשל:
פסטיבל שירי הילדים
הוא שיאן הזכיות במקום הראשון ככותב לצד יורם טהרלב (שתי זכיות לכל אחד). הוא שיאן הזכיות במקום הראשון כמלחין לצד יאיר מילר (שלוש זכיות לכל אחד). בין היתר כתב את: בנוסף לשירים שנכתבו לפסטיבל שירי הילדים ולפסטיבל הזמר החסידי, יש שירי ילדים ושירי מסורת (ולירושלים עירך, ונזכה ונחייה) רבים נוספים שחוברו על ידיו.
פסטיבלים בינלאומיים
פייקוב השתתף במספר פסטיבלים בחו"ל:
אילנית
פייקוב חיבר לאילנית מספר שירים בתחילת דרכה:
דודו זכאי
פייקוב חיבר כמה מלהיטיו הגדולים של דודו זכאי בשנות ה-1970, ולימים שבו לשתף פעולה בשנת 2013.
שירי משוררים
בין המשוררים הבולטים שפייקוב הלחין את שיריהם ניתן לציין את אברהם שלונסקי (עד הלום, אילנית), יהודה עמיחי (לאורך השדרה שאין בה איש, אילנית), רחל (אני ואתה, שלישיית צבע טרי), לאה גולדברג (חמסין של ניסן, אילנית), פניה ברגשטיין (ילקוטי, הגבעטרון), ובעיקר את אלישבע שפייקוב הלחין מעזבונה מספר שירים, ובניהם:
חיים אישיים
פייקוב היה נשוי שלוש פעמים ולו שתי בנות ונכדים.
פעילותו נפסקה במהלך שנת 2014 עקב מגבלה רפואית.
מתגורר בקיבוץ משמר השרון.
20,000 מיל מתחת למים
20,000 מיל מתחת למים (בצרפתית: Vingt Mille Lieues sous les mers) הוא ספר מדע בדיוני קלאסי שנכתב על ידי הסופר הצרפתי ז'ול ורן ויצא לאור בשנת 1870. תרגום מדויק יותר של שם הספר הוא "עשרים אלף ליגות מתחת לים", כשהכוונה למרחק אותו עוברת הצוללת בסיפור. מרחק זה גדול פי שלושה מזה המופיע בשמו העברי של הספר, והגיוני יותר אם עוקבים אחר מסלול השיט.
הספר מספר על עלילותיו של קפטן נמו והצוללת שלו, נאוטילוס, שנקראה על שם הצוללת הראשונה של רוברט פולטון, מנקודת מבטו של אחד הנוסעים, פרופסור פייר ארונקס הצרפתי. הפרופסור נמצא בצוללת יחד עם משרתו הנאמן, קונסי וצייד לווייתנים (שתמיד מנסה לברוח מהצוללת) בשם נד לנד. השלושה ושאר הצוות מוחזקים אסירים בנאוטילוס.
עלילה
הספר נפתח בתיאור מהומה תקשורתית שהתרחשה בעולם בשנת 1866. נפוצו ידיעות שמקורן בכל רחבי תבל, מספינות באוקיינוס, לפיהן צופים על אוניות ראו "עצם ענקי" בים. התיאורים שהתקבלו היו דומים והעצם שצפו בו היה בעל ציר אורך, מפיץ אור זוהר, גודלו אינו נראה לעין והוא מהיר במהלכו יותר מלווייתן. אחת האוניות שנפגעה מהעצם הועלתה על מבדוק, ושם התגלה כי בשלד האונייה, שהיה מיציקת ברזל, בעומק של 2.5 מטר מתחת לפני המים, נוצר שקע בעומק של 4 ס"מ. הפתיעה העובדה כי לאחר ה"נגיחה" הצליח העצם שפגע באונייה לסגת מהמגע עם האונייה ולא נשאר תקוע בשלד. בדיקה של האסונות הימיים מאותה תקופה העלה כי 200 ספינות לפחות נעלמו מעל פני הים. מכאן עלתה השאלה האם ייתכן כי העצם עשה זאת.
חלק ראשון: משלחת החקר
מספר הסיפור, פייר ארונקס (Pierre Aronnax), פרופסור מהמוזיאון של פריז, מקבל הזמנה להצטרף למשלחת חקר באוניית מלחמה של ארצות הברית על שם אברהם לינקולן כדי לעמוד על טיבו של העצם. על צוות החוקרים מוטל לבחון האם מדובר בבעל חיים, במפלצת או ב"אונייה" הנוסעת מתחת לפני המים. לאחר שארונקס מקבל את ההזמנה הוא יוצא לדרך עם משרתו קוֹנסֵי. על האונייה הוא פוגש את ציד הלווייתנים נד לנד (Ned Land). לאחר שלושה חודשים בים שבהם חיפושי הקברניט אחר העצם מעלים חרס, הוא מחליט לסיים את מסעו ואז באה ההפתעה – המשלחת גילתה את ה"מפלצת". הצופים על האונייה מבחינים באור חזק בוקע מתוך הים, מגוף בעל צורה מוארכת ובמרכזו מוקד אור שנדלק וכבה. כעת נוצר מגע בין אוניית המלחמה של ארצות הברית לבין העצם המסתורי ולבסוף, מול חופי יפן, 200 מיל מהחוף, אוניית המלחמה מוטבעת ושלושת הנוסעים נופלים לים. לאחר שהייה של לילה בים הם מוצאים עצמם על סיפונה של ה"מפלצת", ואז הם מגלים שהיא עשויה ממתכת. הם ממתינים על גבה לישועתם עד שלבסוף מופיעים שמונה מלחים, המורידים אותם לתוך המפלצת שהיא בעצם צוללת ששמה נאוטילוס. בצוללת הם טועמים תבשילים לא מוכרים. הם מקבלים בגדים עשויים מאריג לא מוכר, ומערכת סכו"ם שעל כל אחד מכליה חרוט "Mobilis in Mobili" שפרושו "תנועה בתוך תנועה" ומתחת לכיתוב חרוטה האות N. האות N מסמלת את שם הצוללת. בהמשך הם פוגשים את מפקדה "קפיטן נֶמוֹ", המבשר להם כי הם יהיו חופשיים לנוע בצוללת הואיל ולא ישובו יותר ליבשה.
חלק שני: בנאוטילוס
קפטן נמו מציג את עמדתו בפני הפרופסור וחבורתו ואומר להם כי ניתק את עצמו מהחברה ומבקש מהם כי לא יזכירו לו את חוקיה בצוללת. הוא לוקח את ארונקס לסיור באונייה ומראה לו חדר אוכל מפואר. על השולחן מונחים מאכלים עשירי זרחן מתוצרת החי והצומח הימי. קפטן נמו מסביר לו כי המוצרים שימצא בצוללת, כמו: בדים, בשמים ורהיטים, עשויים כולם מחומרי הגלם המצויים בים. רק הספרים, אוצרות האמנות והאוספים המדעיים שבנאוטילוס נקנו ביבשה. ארונקס מגלה, לפי כתבי העת שהוא מצא, כי הקנייה התבצעה שלוש שנים לפני כן.
הנושא המרתק את הפרופסור הוא מהו מקור האנרגיה של הצוללת. קפטן נמו מסביר לו כי את החשמל, הצוללת מפיקה בתהליכים פיזיקליים וכימיים. קפטן נמו מספר כיצד בנה את הצוללת: חלקיה השונים הוזמנו ממספנות ברחבי תבל כאשר מכל אחת מהמספנות הוזמן החלק שבו היא מתמחה. כל החלקים הורכבו במקום סודי, שהועלה באש. בסיום הסיור מראה קפטן נמו לפרופסור כיצד הוא מנווט את הצוללת מתחת לפני האוקיינוס. קפטן נמו מספר לו כי מהירות הצוללת מגיעה לחמישים מיל ימי (80–90 ק"מ) לשעה. בסוף הסיור מזמין הקפטן את ארונקס למסע ציד ביערות תת־ימיים, שם הוא מגלה שלל צמחים ויצורים החיים בים.
לאחר מסע של 11,340 מיל מאז טביעת אוניית המלחמה האמריקאית "אברהם לינקולן" מול חופי יפן הם מגיעים לאיי גינאה החדשה ומבקשים מקפטן נמו לעלות ליבשה, אחרי חודשיים של "כליאה" בצוללת. באי הם נתקלים בילידים, המבריחים אותם חזרה לחוף. בעזרת נשק מיוחד מצליח קפטן נמו לחלץ אותם והם חוזרים לנאוטילוס.
המחצית הראשונה של הספר מסתיימת במסתורין. קפטן נמו מביט במשקפת ומגלה באופק עצם מסתורי וכולא את נוסעיו בתאם. מתרחש אירוע שבמהלכו נפצע ומת אחד המלחים. הוא מובא לקבורה בטקס מכובד בבית הקברות של האלמוגים, מקום שם יהיה רחוק מטווח "הכרישים ובני האדם".
חלק שלישי: בעולם התרבותי
הנאוטילוס מגיעה לסרי לנקה. הצוות והנוסעים יוצאים מהצוללת במטרה לשלות פנינים. הם מחלצים שולה פנינים משיני כריש אך קפטן נמו מותקף על ידי כריש ונד לנד מציל אותו. הם ממשיכים בהפלגה מהאוקיינוס ההודי לים התיכון דרך מנהרה ימית המצויה מתחת לתעלת סואץ. לנד רוצה לנצל את ההזדמנות לברוח כאשר יגיעו לים התיכון ובהתקרבם לחופי אירופה הוא מתכנן להימלט. באי כרתים יוצא קפטן נמו מהצוללת ומוסר לצולל מהאי שתושביו מורדים בטורקיה תיבה מלאה מטילי זהב. הפרופסור תוהה כיצד קפטן נמו ידע על כך, אך אינו מקבל הסבר. הצוללת חולפת בתוך זרם של מים רותחים, היוצאים מהר הגעש התת־קרקעי שבמרכז האי סנטוריני ותוך 48 שעות הנאוטילוס חוצה את מצר גיברלטר ומגיעה לאוקיינוס האטלנטי. בטרם עזיבתם את מערב הים התיכון, בין צפון אפריקה לבין צרפת, נוסעיה צופים בשרידי אוניות טרופות, מכל הגדלים ומכל התקופות, מעין "בית קברות לאוניות". בכניסה לאוקיינוס האטלנטי הם מגלים מצבור של אוניות טבועות שמבטנן נשפכים מטילי זהב. היו אלה אוניות שהובילו שלל מאמריקה הדרומית לספרד אך נטרפו בדרך. קפטן נמו מגלה לפרופסור כי מטילי הזהב שהוא נוטל מהאוניות נועדו לממן מרידות של עמים משועבדים, כמו היוונים שזכו קודם בתיבת הזהב. קפטן נמו ואורחיו יוצאים לסיור על קרקעית הים ושם הם מגלים שרידים של עיר שלמה: אטלנטיס. במרחבי האוקיינוס הם מגיעים לנמל הבית של הצוללת, המצוי בלוע הר געש, והכניסה אליו היא בתעלה תת־ימית. שם הם מצטיידים בנתרן הדרוש להם להפקת אנרגיה בהמשך המסע. הם ממשיכים באוקיינוס, ופוגשים לווייתנים. לנד צד אחד מהם ומשפר את תפריט הנוסעים. הצוללת ממשיכה דרומה והנוסעים מוצאים עצמם מתחת לקוטב הדרומי. הצוות והנוסעים עולים על הקרקע וקפטן נמו מכריז כי הוא בעל החזקה על שטחה של יבשת אנטארקטיקה.
חלק אחרון: אסונות
לאחר חמישה חודשים מתחילת המסע יוצאת הנאוטילוס מאזור הקוטב הדרומי צפונה, בחזרה אל האוקיינוס האטלנטי, אך הפעם התוכנית היא הפלגה לאורך חופי אמריקה. הצוללת יוצאת מאזור הקוטב בנסיעה מתחת לקרחונים. הר קרח, הצף מעל הצוללת, מתהפך ועוצר את מסעה. קפטן נמו מנסה לחלץ את הצוללת, ללא הצלחה. הוא מגלה כי הצוללת נמצאת במנהרה תת־ימית, החסומה מכל צדדיה בקרחונים. הוא מחליט כי הנאוטילוס תעלה על פני המים, באופן אנכי. הוא מורה על חציבה ידנית של הקרח המצוי מעל הצוללת. הצוות מצליח לסלק את רוב הקרח המפריד בין הצוללת לבין פני הים אך אספקת האוויר לצוללת בסכנה. לאחר שישה ימים ללא מגע עם אוויר כדור הארץ מפעיל קפטן נמו את מנועי הצוללת, מזרים קיטור לעבר הקרח שחוסם את דרכה ומפלס לה דרך כלפי מעלה. נוסעי הצוללת ניצלו. הם עוברים את ארץ האש, שפך נהר האמזונאס ומגיעים לאזור של בעלי חיים ימיים ענקיים. זרועות המפלצות הימיות נתקעות במדחפים והצוללת נעצרת. המפלצות, בעלות עור רך, אינן נפגעות מכדורי רובה. וכך 12 מלחי האונייה יוצאים לקרקע האוקיינוס, מצוידים בגרזנים, פוגעים במפלצות ומרחיקים אותן ממדחפי הצוללת. אחד המלחים נעלם בים. קפטן נמו מצטער כי המלח נפגע ולא יגיע ל"קברות האלמוגים". הוא עצמו נפצע ומצב רוחו ירוד. הצוללת ממשיכה עם זרם הגולף מול חופי צפון אמריקה. הם מגיעים להר בקרקעית האוקיינוס וקפטן נמו מכריז: "זה המקום". ה"הר" מכסה על שרידי אונייה שרב החובל בחר להטביע, לאחר שהפסיד בקרב ימי. הנוסעים נחרדים מהגורל הצפוי להם. בינתיים הופיעה במקום, מול חופי אירלנד, אוניית מלחמה משוריינת הערוכה במיוחד ללחימה נגד נאוטילוס. הגיבורים מבקשים מקפטן נמו לחוס על צוות האונייה ולא לפגוע בה. אך הוא ממשיך בהכריזו: "אני הצדק, אני המשפט, אני הסובל". הוא פוגע באונייה וצופה ביורדי הים הטובעים במצולות. ליבו נשבר, הצוללת ממשיכה בנסיעה ללא מנהיג, נעה ונדה, ליעד לא ידוע, כאשר הקברניט אינו שולט עוד במצב. קפטן נמו יושב ליד העוגב וגונח "אלי, הכול יכול, די ודי". גיבורי הספר מונים כבר שבעה חודשים את מסעם הכפוי. הצוללת מגיעה לים הצפוני והם מבקשים לעזוב את הצוללת. מפקדה משיב להם: "מי שבא לצוללת אינו יוצא לעולם". הם מכינים סירה במטרה לברוח מהצוללת. הצוללת נסחפת למערבולת, הסירה נחלצת ממנה, ויחד עם הגיבורים, מגיעה לחופי נורווגיה.
גורלו של קפטן נמו
שאלת גורלו של קפטן נמו נענית בספר אי התעלומות – ספר אחר של ז'ול ורן.
היבטים מדעיים
כמו בכל ספריו, גם בספר זה עוסק ורן בסוגיות מדעיות. בספר זה הוא דן בעיקר במדעי הביולוגיה, פיזיקה, אוקיינוגרפיה וגאולוגיה. ורן מתאר בספר את התצפיות ואת חידושי המדע שמגלה פרופסור פייר ארונקס, מהמוזיאון של פריז, במסעו מתחת למים. חלק מהתצפיות או החידושים עודם, נכון ל־2020, בגדר פרי דמיונו של מחבר הספר.
תרגומים של הספר (לעברית)
לספר יצאו מספר תרגומים בעברית
אינדיבידואליזם
אינדיבידואליזם (מילולית, "בלתי ניתן לחלוקה") הוא מונח המתאר פילוסופיה פוליטית המדגישה את ריבונותו של הפרט על חייו. הגישה המנוגדת לאינדיבידואליזם מכונה קולקטיביזם. פילוסופיה אינדיבידואליסטית מנתחת תופעות חברתיות באופן אוניברסלי כיחסי גומלין בין פרטים בעלי רצון חופשי. אינדיבידואליזם אינו בהכרח שולל את חברותו של אדם בהתאגדות מסוימת, אך לא יראה את בחירות הפרט כמוכתבות משייכות זו. גישות ליברליות שוללות את הכפפת טובתו של היחיד למען "טובת הכלל", אך מגבילות את חופש הפרט למעשים שאינם פוגעים בפרטים אחרים.
"אינדיבידואליזם" היא גם תפיסה שנוצרה בתקופת הרנסאנס שבה הפרט נתפס כיחידה העומדת בפני עצמה. הקהילה והכלל הם לא המרכז אלא האדם הוא המשמעותי והחשוב. הפרט הוא ייחודי, אוטונומי ועצמאי. בתפיסה זו כל אדם רואה את עצמו כבעל ערך והוא קובע מה נכון בשבילו ועבורו. עמדה זו רואה בחופש המחשבה ובחופש הביטוי של הפרט כחשובה יותר מהאינטרס של הכלל והקהילה והכלל לא נמצאים במרכז. בנוסף עמדה זו תמיד תעדיף פלורליזם ואדם שמגדיר את עצמו כאינדיבידואליסט יתנגד למסורת ויקבע בעצמו במה הוא מאמין ולא ייתן לסביבה לקבוע עבורו את השקפותיו.
שאלת השפעת האינדיבידואליזם על רמת האושר של החברות שאימצו אותו מציגה תמונה בעייתית. מחקרי האושר מעלים ברובם כי דווקא הפרטים בחברות בהן קיימת שייכות קבוצתית חזקה מאושרים יותר. בנוסף, קיימת טענה לפיה חברות אינדיבידואליסטיות פגיעות יותר למשברים.
מדעי האטמוספירה
מטאורולוגיה
מטאורולוגיה הוא מדע העוסק בחקר התופעות האטמוספיריות, תהליכי מזג האוויר וחיזויים. המטאורולוגיה שייכת למדעי כדור הארץ וגם למדעי האטמוספירה. היא מובדלת ממדע הקלימטולוגיה בחוקרהּ תופעות זמניות ואינה מתעניינת בתנאי מזג אוויר מקומיים לאורך זמן.
פלאוקלימטולוגיה
פלאוקלימטולוגיה הוא מדע החוקר את האקלים ושינויי האקלים לאורך ההיסטוריה של כדור הארץ, כמו כן נערכים במסגרת זו שיטות לשיחזור האקלים הקדום וחקירת התופעות והגורמים הקשורים בו.
פיזיקת עננים
פיזיקת עננים הוא מדע החוקר את התהליכים המתרחשים בתוך הענן הכוללים בין השאר:
הידרודינמיקה
הִידְרוֹדִינָמִיקָה היא תחום בפיזיקה ובהנדסה המהווה מימוש של מכניקת הזורמים לנוזלים כמו מים, שמן, דלק ודם. תחום זה עוסק בחקר זרימת הנוזלים ובפיתוח יישומים מעשיים שלו (כגון מדידת צמיגות, המצאת בוכנה הידראולית ועוד).
דייגו גוטיירז
דייגו גוטיירז (בספרדית: Diego Gutiérrez; נולד ב-25 בספטמבר 1974) הוא זמר-יוצר קובני. בשנת 2018, Gutiérrez היה מועמד על אלבומו !Palante el Mambo לפרס הגראמי הלטיני לאלבום הטרופי פיוז'ן הטוב ביותר.
קורות חייו
.דייגו גוטיירז נולד בסייגו דה אבילה, שם חי בילדותו ובהתבגרותו. אחיו לימדו אותו לנגן בגיטרה, להיות עצמם אוטודידקטים, ועד מהרה הוא החל לשיר את הקלאסיקה הקובנית המסורתית של טרובה וגם את שירי תנועת נואבה טרובה. מאז שהיה קטן הוא קיבל את ההשפעות של קאנטרי קובני ומוזיקה פופולרית דרך הווינילים הישנים שהאזינו בבית, שסימנו את יצירותיו לבוא.
הוא החל לכתוב שירים משלו באוניברסיטה המרכזית של לאס וילאס, שם מצא תנועה תרבותית רבת עוצמה שהעניקה לו השראה והניעה אותו לחשוב ברצינות בפיתוח הקריירה המוזיקלית שלו, תוך כדי לימודי שפה וספרות אנגלית. תחילה התוודע לקהל הולך וגדל דרך פסטיבלי מוזיקאים חובבים, בהם זכה במספר פרסים, ולאחר מכן באמצעות קונצרטים וסיורים ברחבי ארצו.
קריירה
בשנת 1997, הוא הקים יחד עם עמיתים טרובדורים אחרים בסנטה קלרה את אתר כתיבת השירים בשם La Trovuntivitis, שבסיסו באל מג'ונג'ה. זהו מרכז תרבות איקוני בקובה, שממנו צצו דורות חדשים של מוזיקאים, זמרים-יוצרים ואמנים. כמו כן, בסביבות אותה שנה ייסדו כולם יחד את הפסטיבל הלאומי של הטרווודורים "לונגינה".
הוא הוזמן לחלוק את הבמה עם זמרים-יוצרים ידועים מקובה כמו קרלוס וארלה, דייוויד טורנס, סנטיאגו פליו בין שאר המוזיקאים החשובים והשתתף בקונצרט שהוזמן על ידי מאנו צ'או, יחד עם La Trovuntivitis, במסגרת כמסע הופעות בקובה של האמן הזה.
בשנת 2006 הקליט גוטייר את אלבום האולפן הראשון שלו בשם De cero שקיבל שלוש מועמדויות ושני פרסי קובדיסקו.
הוא השתתף כמוזיקאי מוזמן בפסטיבל העולמי לנוער וסטודנטים באלג'יר (2001) ובקראקס (2005). הוא הוזמן למהדורת 2009 של פסטיבל הזמרים והיוצרים הבינלאומי " ברנסנטס בברצלונה ולאחר מכן ביצע סדרה של קונצרטים בסביליה, ולנסיה ומדריד.
לאלבום האולפן השני שלו בשם !Palante el Mambo הוא קיבל פרס קובאדיסקו ומועמדות לפרסי הגראמי הלטיני בשנת 2018.
בשנת 2019, הוא השיק את מהדורת האולפן השלישית שלו בשם Piloto automático.
כתוצאה מעבודתו לאורך השנים בהכניס למוזיקה את הפסוקים של סופרים שונים מווילה קלרה, בשנת 2021 הוציא דייגו גוטייר את אלבומו האחרון Viaje al Centro de la Tierra .
גוטייר הביא את עבודתו לארצות הברית, ספרד, בריטניה, ארגנטינה, שווייץ, מקסיקו, ונצואלה, קפריסין, אורוגוואי, אלג'יריה ובוליביה כחלק מסיורים, פסטיבלים וקונצרטים.
הוא חבר באקדמיה הלטינית לאמנויות ומדעי ההקלטה.
דגל טרינידד וטובגו
דגל טרינידד וטובגו (באנגלית: Flag of Trinidad and Tobago) הוא דגלה הלאומי של טרינידד וטובגו. הוא אומץ בשנת 1962. צבעיו הם אדום, שחור ולבן. האדום מסמל את "נדיבות האנשים ואור השמש", לבן מסמל את "השוויון והים" והשחור מסמל את "עקשנות והתכלית של אחידות".
בבלאזון, הדגל הוא אדום, ועליו יש בנד שחור ממוסגר בכסף.
אפקט מוצרט
אפקט מוצרט הוא כינוי שניתן לתוצאותיו השנויות במחלוקת של מחקר, המעיד שהאזנה לסוגים מסוימים של מוזיקה מורכבת עשויה לגרום לשיפור קצר מועד (חמש עשרה דקות) בביצוע של משימות קוגניטיביות הידועות כ"חשיבה מרחבית-טמפורלית" (Spatial-temporal reasoning).
גרסאות עממיות של התאוריה טוענות שלחשיפה מוקדמת למוזיקה קלאסית בילדות יש השפעה מועילה על ההתפתחות השכלית.
כמו כן, "אפקט מוצרט" הוא סימן מסחרי רשום של חברת דון קמבל לקבוצה של הקלטות מסחריות וחומרים נלווים שעל פי טענת החברה רותמים את האפקט למטרות רבות.
היסטוריה
את המונח "אפקט מוצרט" תיאר החוקר הצרפתי ד"ר אלפרד טומטיס בספרו מ-1991 "מדוע מוצרט?" (?Pourquoi Mozart), שבחן את היישום הנרחב, בייחוד של מוצרט, להשגת תוצאות בעבודה בת שלושים השנה של טומטיס עם ילדים לקויי למידה בשיטה הקרויה על שמו שיטת טומטיס.
אמצעי התקשורת האמריקנים שמו לב למונח לראשונה בסדרת מאמרים משנת 1993 שכתבו פרנסס ראושר, צ'לנית ופסיכולוגית באוניברסיטת ויסקונסין-אושקוש, וגורדון שואו מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין. המאמר הראשון דיווח שחשיפה קצרה לסונאטה ברה מז'ור לשני פסנתרים של מוצרט גרמה לגידול זמני בציוני החשיבה המרחבית, המקבילים ל-9-8 נקודות IQ בסולם ה-IQ של סטנפורד-בינה. ראושר ערכה ניסויים דומים גם בעכברי מעבדה. העכברים נחשפו לאותה סונאטה בהיותם ברחם וחודשיים לאחר שנולדו, ואז שוחררו במבוך. קבוצה זו של עכברי מעבדה מצאה את דרכה מתוך המבוך מהר יותר מאשר שלוש קבוצות אחרות של עכברים שנחשפו לרעש לבן, לדממה, או לקטע חדגוני של המלחין האמריקאי פיליפ גלאס.
תשומת הלב הציבורית התעוררה הן בשל השימוש במונח IQ, והן משום שהמוזיקה שבה נעשה שימוש במחקר הייתה של מוצרט, הנחשבת תמצית המוזיקה העילאית במסורת החינוך האירופאי, ו"אפקט מוצרט" זכה לדיווחים נרחבים.
אלכס רוס, בעל טור מוזיקה בניו יורק טיימס כתב ב-1994 במאמר בעל נימה קלילה, "החוקרים ראושר ושואו החליטו שהאזנה למוצרט הופכת אותך למעשה לחכם יותר", והציג זאת כחלק האחרון של ההוכחה שמוצרט הדיח את בטהובן ממעמדו כ"מלחין הגדול ביותר בעולם".
מאמר בבוסטון גלוב מ-1997 הזכיר חלק מהתוצאות של ראושר ושואו. הוא תיאר מחקר אחד שבו קבוצת ילדים בני שלוש וארבע שקיבלו שעורי פסנתר פרטיים במשך חצי שנה השיגו תוצאה גבוהה ב-34% במבחני "חשיבה מרחבית-טמפורלית" מאשר קבוצת הבקרה שכללה ילדים שקבלו שעורי מחשב, שעורי שירה או שלא קבלו שעורי העשרה בכלל.
ספר וסימן מסחרי
"אפקט מוצרט" מוכר לציבור הרחב בעיקר דרך עבודתו של המוזיקאי דון קמבל. ספרו רב־המכר מ-1997 שתורגם גם לעברית, "אפקט מוצרט: לתעל את כוחה של המוזיקה לרפא את הגוף, לחזק את החשיבה, ולשחרר את רוח היצירה", הסביר בצורה עממית את התאוריה שהאזנה למוצרט (במיוחד לקונצ'רטי לפסנתר) תגדיל באופן זמני את ה-IQ של המאזין ותיצור השפעות ברוכות נוספות רבות על הפעילות השכלית. על סמך טענות אלו המליצו קמבל ואחרים לנגן קטעי מוזיקה קלאסית שנבחרו במיוחד לתינוקות, בצפייה כי פעולה זו תשפר את התפתחות השכלית. תאוריות אלה שנויות במחלוקת, על אף קיומן של הוכחות רבות לקשר בין מוזיקה וצליל (בנגינה ובשמיעה) לבין התפקוד השכלי ומדדים פסיכולוגיים שונים.
קמבל רשם את המונח "אפקט מוצרט" כסימן מסחרי רשום בטרם פרסם את ספרו ואחר כך כתב ספר המשך בשם "אפקט מוצרט לילדים", ויצר את המוצרים הנלווים. ביניהם אוספי מוזיקה שלטענתו גורמים ל"אפקט מוצרט" וממקדים אותו לפעילויות מסוימות כגון "התחדשות ומנוחה עמוקה", "למידה ואינטליגנציה", ו"דמיון וכושר יצירה".
קמבל מגדיר את הסימן המסחרי הרשום כ"מונח כוללני המסמל את יכולת ההתמרה של המוזיקה בתחומי הבריאות, החינוך והרווחה האישית. הוא מייצג את השימוש הכללי במוזיקה להפגת מתח, דיכאון או חרדה, להשגת רגיעה או שינה, להמרצת פעילות הגוף ולשיפור הזיכרון או המודעות. שימושים חדשניים וניסיוניים במוזיקה ובצלילים יכולים לשפר בעיות קשב וריכוז, דיסלקסיה, אוטיזם, וליקויים מנטליים וגופניים אחרים."
שום חוקר אינו טוען להשפעות נרחבות כאלה, ואפילו קיומו של אפקט בעל השפעה קטנה בהרבה, כפי שטוענים החוקרים שואו וראושר, שנוי במחלוקת (ראו בהמשך).
השימושים ב"אפקט מוצרט"
ההשפעה העממית של התאוריה הופגנה ב-13 בינואר 1998 כשהמושל של ג'ורג'יה, זל מילר, הכריז כי הוא כולל בתקציב המיועד של המדינה $105,000 לשנה על מנת לספק לכל ילד שייוולד בג'ורג'יה קלטת או תקליטור של מוזיקה קלאסית. מילר הצהיר "איש אינו חולק על כך שהאזנה למוזיקה בגיל צעיר מאוד משפיעה על חשיבה מרחבית-טמפורלית שהיא בבסיס המתמטיקה, ההנדסה ואפילו השחמט".
מילר השמיע לנציגי בית המחוקקים קטע מתוך "האודה לשמחה" שבסימפוניה התשיעית של בטהובן ושאל "נו, אתם לא חשים חכמים יותר?" מילר בקש מיואל לוי, המנצח של התזמורת הסימפונית של אטלנטה, להכין אוסף של קטעים מוזיקליים קלאסיים שיכללו בקלטת.
בשנת 1999 קבעה מדינת פלורידה תקנה המחייבת מוסדות המנוהלים בידי המדינה להשמיע לפעוטות מוזיקה קלאסית בכל יום. במדינות נוספות כדוגמת קולורדו קיימות תוכניות דומות.
ג'ון יוז, נוירופסיכולוג מהמרכז הרפואי של אילינוי, דיווח כי השמעת אותה הסונאטה לשני פסנתרים של מוצרט לחולי אפילפסיה שהיו בתרדמת הקטינה בצורה משמעותית את מספר ההתקפים. ניסיונות שערך עם מלחינים אחרים הראו כי מוצרט היה היעיל ביותר.
באנגליה קיים מרכז טיפולי המבוסס על שיטת טומאטיס של השמעת מוזיקה בשיטה הקרויה "אוזן אלקטרונית", שבה הוסף לאוזניות רגילות חלק במרכז הצמוד לגולגולת ומעביר את הצלילים באמצעות רטט ישירות לעצמות הגולגולת. בגיליון של השבועון TIME (ראו לקריאה נוספת) מצוטטת מישל קואטרון, אם לילדה אוטיסטית, המדווחת כי לאחר שבתה האזינה שעתיים במשך 14 יום למוצרט חל שיפור משמעותי בתפקודה ולראשונה בחייה החלה לרכוש חברים.
המחלוקת סביב אפקט מוצרט
קיומו של "אפקט מוצרט" הוטל בספק על ידי שני צוותי חוקרים ב-1999: כריסטופר פ. צ'בריס, וקנת' מ. סטיל ואחרים. בצמד מאמרים שהם פרסמו ביחד תחת הכותרת "פרלוד או רקוויאם ל'אפקט מוצרט'?"
צ'אבריס טען כי הניתוח שערך מראה ש"כל התפתחות קוגניטיבית היא זעירה ואינה משקפת שום שינוי ב-IQ או ביכולת החשיבה באופן כללי, אלא שהיא נגזרת לחלוטין מביצוע של סוג מטלה קוגניטיבית ספציפית שלה יש הסבר נוירו־פסיכולוגי פשוט", הקרוי "עירור ההנאה". לדוגמה, הוא מצטט מחקר שמצא כי "האזנה למוצרט או לקטע מתוך סיפור של סטיבן קינג שיפר את ביצועי הנחקרים בקיפול ובחיתוך נייר (אחד מהמבחנים שראושר ושואו עשו בו שימוש רב) אבל רק לאלה שנהנו ממה ששמעו".
סטיל ואחרים מצאו כי "האזנה למוצרט הפיקה גידול של 3 נקודות יחסית לדממה בניסוי אחד וקיטון של 4 נקודות בניסוי אחר".
השפעתו, טבעו ואפילו קיומו של "אפקט מוצרט" נתונים במחלוקת. אבל גם בהנחה שקיימת השפעה מוכחת בת-מדידה של מוזיקה מורכבת על התפקוד הקוגניטיבי, יש שתי מגבלות או אי הבנות.
ראשית, הצורה העממית הפשוטה של "אפקט מוצרט" תמיד קושרת את האפקט ל"אינטליגנציה". כך למשל ההערות שהוזכרו לעיל של אלכס רוס ש"שהאזנה למוצרט הופכת אותך למעשה לחכם יותר" והשאלה ששאל זל מילר את הנציגים בבית הנבחרים של ג'ורג'יה האם הם חשים "חכמים יותר" לאחר שהשמיע להם את בטהובן.
ראושר, אחת מהחוקרים המקוריים, ניערה חוצנה מרעיון זה. בתשובתה מ-1999 לצ'אבריס, סטיל ואחרים היא כתבה:
שנית, טענה נפוצה היא שלחשיפה לסוג הנכון של מוזיקה בילדות יש השפעה מועילה מתמשכת. על תוכניות כדוגמת הדרישה של מדינת פלורידה לחייב פעוטות להאזין למוזיקה קלאסית כל יום במוסדות המנוהלים בידי המדינה העירה ראושר ב-1999:
מנצ'וריה
מַנְצ'וּריה וצפון־מזרח סין הם שמותיו של חבל ארץ בצפון־מזרח סין שכיום מצוי בשטחה של הרפובליקה העממית של סין וגובל ברוסיה ובקוריאה הצפונית. כיום מונה אוכלוסיית החבל כ־110 מיליון איש.
במאה ה־17 פלשה קואליציה של שבטים מצפון ל, בהנהגת שבט אַיִסִין גיוֹרוֹ, ממנצ'וריה לסין, והחליפה בשלטון את שושלת מינג. השבט הקים שושלת חדשה, שושלת צ'ינג, ששלטה בסין עד תחילת המאה ה־20 והייתה לשושלת הקיסרית האחרונה ששלטה בסין.
למן העשור האחרון של המאה ה־19 עמדה מנצ'וריה התיכונה תחת השפעה רוסית חזקה, בשל בניית מסילת הברזל הסינית המזרח־אסיאתית דרך חרבין לוולדיווסטוק. אחרי מלחמת רוסיה–יפן (1904–1905) גברה השפעתה של יפן באזור, בעיקר לאור הנחת מסילת הברזל הדרום מנצ'ורית ב־1906 לדאליאן (פורט ארתור).
בשנים 1932–1945 הייתה מנצ'וריה תחת כיבוש האימפריה היפנית, והייתה למדינת חסות יפנית ששמה מנצ'וקוו. במדינה שלט שליט בובה, הקיסר הסיני לשעבר פויי, הקיסר האחרון של שושלת צ'ינג. חבל הארץ הוחזר בשנת 1945 לסין לאחר כניעתה של יפן.
אקוודור
רפובליקת אקוודור (בספרדית: República del Ecuador) היא מדינה בחלקה הצפון-מערבי של דרום אמריקה, הגובלת מצפון בקולומביה ומדרום וממזרח בפרו (אקוודור היא אחת משתי המדינות היחידות באמריקה הדרומית יחד עם צ'ילה שלא גובלות בברזיל). אקוודור שוכנת לחוף האוקיינוס השקט. במרחק של כ-1,000 קילומטר מערבית מחופיה נמצאים בריבונותה איי גלאפגוס, וביחד שטחה הכולל הוא 280,000 קילומטר רבוע.
שמה של אקוודור ניתן לה על ידי הכובשים הספרדים במאה ה-16 ומשמעותו היא "קו המשווה", שאקוודור משתרעת משני צידיו. בירתה היא קיטו אשר בה כ-1,250,000 איש.
היסטוריה
ממלכה אינדיאנית מפוארת התקיימה באקוודור עוד לפני כיבוש האינקה בשנת 1470. ב-1533 כבשו הספרדים את אקוודור.
ב-1822 פרץ מרד גדול בהנהגת הגיבור הלאומי של אקוודור אנטוניו חוסה דה סוקרה. לאחר מרד זה הצטרפה אקוודור לרפובליקת קולומביה הגדולה, שכללה גם את ונצואלה וקולומביה. ב-1830 פרשה אקוודור מן הברית והייתה למדינה עצמאית. השלטון באקוודור ידע תהפוכות רבות ומרידות, ולא היה יציב.
בין השנים 1904 ו-1942 איבדה אקוודור שטחים ברצף קרבות עם שכנותיה. סכסוך הגבולות בין אקוודור לפרו על חלק משמעותי מהג'ונגל האנדי ביניהן נפתר בצורה יצירתית על ידי הסכמה על אזור דו-לאומי בו הוקמה שמורת טבע אשר הניבה הכנסות כספיות ניכרות לשתי המדינות.
אקוודור הייתה המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שחזרה למשטר דמוקרטי, לאחר תקופה ארוכה של אי יציבות, כבר בשנת 1978, זמן לא רב לאחר שינוי המשטר בספרד.
פוליטיקה
אקוודור היא דמוקרטיה נשיאותית. הנשיא נבחר על ידי העם לתקופת כהונה של ארבע שנים, והוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת.
הרשות המחוקקת היא האספה הלאומית, המורכבת מבית אחד בן 137 חברים. הבחירות לאספה הלאומית הן אזוריות: כל אחת מ-24 הפרובינציות של אקוודור שולחת שני נציגים לפחות, ומספר נוסף של נציגים על פי גודל האוכלוסייה. המערכת הפוליטית היא רב מפלגתית, ובאספה הלאומית הנוכחית, שנבחרה ב-2017, מיוצגות 11 מפלגות. מפלגת השלטון, "אליאנסה פאיס", מונה 74 צירים, וזוכה לרוב מוחלט.
עד שינוי החוקה ב-2008 הייתה המערכת הפוליטית בלתי יציבה, והתקיים מאבק כוחות בין הנשיא לקונגרס (הרשות המחוקקת כפי שנקראה עד אז). בין 1997 ל-2007 כיהנו שבעה נשיאים. רפאל קוראה הושבע לנשיא בינואר 2007 לאחר ניצחון בסיבוב השני בבחירות שנערכו ב-2006. קוראה התמודד מטעם קואליציה רחבה בשם "אליאנסה פאיס", ולא מטעם אחת המפלגות שהיו מיוצגות בקונגרס. הוא משתייך לשמאל הפוליטי והכלכלי.
בחודש ספטמבר 2008 הצליח הנשיא רפאל קוראה להעביר במשאל עם חוקה חדשה, הנותנת לנשיא סמכויות נרחבות, ומבטלת את השפעת הקונגרס והצבא. החוקה אושרה ברוב גדול של כשבעים אחוזים, בעיקר בגלל תמיכה מסיבית של תושביה העניים של המדינה.
בחודש אפריל 2009 נבחר הנשיא רפאל קוראה מחדש לארבע שנים נוספות, בבחירות שהתחייבו מעצם שינוי החוק. גם ניצחונו זה הושג ברוב גורף. ב-2013 נבחר קוראה לכהונה שלישית. קוראה הצעיד את אקוודור לכלכלה סוציאליסטית תוך שיתוף פעולה הדוק עם ונצואלה, בוליביה, איראן ורוסיה, המנסות להפוך לגורם משפיע בכלכלת העולם על ידי וויסות מחירי הנפט.
לאחריו עלה לשלטון לנין מורנו, שהושבע ב-24 במאי 2017 לאחר ניצחון דחוק בסיבוב השני בבחירות לנשיאות, שנערך ב-2 באפריל. מורנו התמודד מטעם מפלגתו של קוראה, "אליאנסה פאיס".
כלכלה
כלכלת אקוודור מתבססת בעיקר על מוצרי עץ, מוצרים חקלאיים לייצוא ולצריכה מקומית ותיירות מתפתחת.
באקוודור יש תעשייה מפותחת של מוצרי עץ ייחודיים, ומצויים בה מספר מיני עצים ייחודיים כמו הכינין והבאלזה. בנוסף קיימים באקוודור מחצבי טבע כמו זהב, נחושת ואפילו נפט המשמש בעיקר לצריכה עצמית. החקלאות של המדינה מתחלקת לשניים: בדרום המדינה מגדלים קקאו, בננות, אורז וטבק. ברמה המשתרעת בין שתי שרשרות הרי האנדים (הקורדילרות) מגדלים קפה, תירס, תפוחי אדמה ופירות.
מרכז התעשייה במדינה נמצא בעיר גואיאקיל, שבה גם נמל גדול, ובו נמצאים מפעלים שונים כמו מפעלי הפלדה, האוניות, המשקאות והעץ. ערי מסחר מרכזיות וחשובות הן ריובמבה וקואנקה.
לאחר משבר פיננסי החליטה הממשלה לאמץ את הדולר האמריקני כמטבע החוקי במדינה החל משנת 2000. ב-12 בדצמבר 2008, הודיע נשיא אקוודור, רפאל קוראה, שאקוודור הפכה לחדלת פירעון. כלומר אין באפשרות המדינה להחזיר את חובותיה ואף לא לשלם את הריבית על איגרות החוב שלה. זו הפעם השנייה שאקוודור הודיעה הודעה דומה, אחרי שב-1999 הגיעה להסדרים עם הנושים.
בשנת 2018 נכנסה לניצול תחנת כח של סכר קוקה קודו סינקלייר שאמורה לספק כמחצית מחשמל הנצרך במדינה.
צבא וביטחון
שטח אקוודור מחולק ל-5 "אזורי כוח משימה משותפים" (Fuerzas de Tarea Conjunta), 4 ביבשת אקוודור, החמישי הוא אזור הימי (כולל איי גלאפגוס).
גאוגרפיה
אקוודור נחלקת לשלושה חלקים עיקריים: קוסטה - אזור החוף בחלקה המערבי של הארץ אשר בו יושבת מרבית אוכלוסיית המדינה, סיירה - שרשרת ההרים במרכז המדינה, ואוריינטה - חלקה המזרחי של המדינה ובו אגן האמזונאס המכוסה ג'ונגל עבות ואוכלוסייתו דלילה וברובה אינדיאנית מסורתית.
חופיה של אקוודור מפורצים וסלעיים בחלקם. מצפון לדרום חוצים אותה הרי האנדים בשתי שרשרות הרים הנקראות הקורדילרה המזרחית והקורדילרה המערבית. בשטחה של אקוודור נמצאות כמה מן הפסגות הגבוהות ביותר של הרי האנדים, כמו גם הרי געש פעילים וכבויים. הר הגעש צ'ימבורסו (6,300 מטר) איננו פעיל עוד בימינו. הר הגעש קוטופקסי (5,945 מטר) הוא אחד מהרי הגעש הפעילים הגבוהים ביותר בעולם, הוא פעיל ביותר ומסוכן לסביבתו.
בין שתי הקורדילרות משתרע אזור נמוך יותר, מבותר גם הוא על ידי הרים וגיאיות. גובהו של אזור זה נע בין 2,000 ל-3,000 מטר, הוא האזור הפורה ביותר באקוודור ואדמתו מתאימה ברובה לעיבוד.
ממערב לשרשרת ההרים, לאורך החוף, נפרשת שפלה צרה, שצפונה מכוסה יערות עבותים ירוקי עד ואילו דרומה הוא ערבה מישורית.
ממזרח לשרשרת ההרים, בחלקה המזרחי של אקוודור, נמצאת שפלת האמזונאס. זהו ג'ונגל עבות, המכסה יחד עם היערות הצפוניים למעלה ממחצית שטחה של אקוודור. באזור זה מצויים מיני עצים אשר משמשים לתעשיית העץ ומוצרי העץ של אקוודור. עץ הצ'ינצ'אה שממנו מפיקים את תרופת הכינין המעכבת את התפתחות מחלת המלריה, ועץ הבאלזה, שהוא הקל במיני העצים, ומשמש בין היתר ליצור דאונים וטיסנים. באקוודור יש בעלי חיים רבים כמו יגוארים, קופים, נחשים, טפיריים, עצלנאים ומגוון של עופות.
אקוודור וצ'ילה הן שתי המדינות היחידות בדרום אמריקה שאין להן גבול יבשתי עם ברזיל.
אקלים
מזג האוויר באקוודור הוא הפכפך ונוטה לקיצוניות. ההבדלים בין הטמפרטורות ביום ובלילה יכולים להגיע ל-C° 18. בו זמנית יכול לשרור קור של C° 6− בפסגות ההרים בעוד במישור האקלים נוח ועומד על כ-C° 20 ואף יותר.
הסיבה לכך הם שני זרמי הים העוברים לאורך חופי אקוודור. זרם הומבולדט, המגיע מדרום ומביא איתו אוויר קר, וזרם דרום אמריקה המגיע מצפון ומביא איתו אוויר חם.
פאונה
באקוודור ישנו מגוון ביולוגי גדול ביותר הכולל מגוון בעלי חיים ממוצא נאוטרופי, כאשר רבים מהם אנדמיים לה. באקוודור ריכוז גדול של בעלי חיים לאורך אגן האמזונאס והנהרות הדרומיות, כשחיות נוספות מצויות במורדות האנדים, לאורך החופים ואוכלוסייה אנדמית של בעלי חיים חיים באיי גלאפגוס המרוחקים מעל 900 ק"מ מהיבשה.
דמוגרפיה
אוכלוסייתה של אקוודור מונה, על פי המפקד של שנת 2017, 16.62 מיליון בני אדם. בבירה קיטו מתגוררים 1.9 מיליון נפש והיא המרכז המנהלי והשלטוני. המרכז הכלכלי, המסחרי והתרבותי לעומת זאת, הוא העיר גואיאקיל שהיא העיר הגדולה במדינה ובה 2.6 מיליון נפש.
התפלגות אתנית
כ-40 אחוזים מן האוכלוסייה הם ילידיים בני האינקה שמדברים בשפת הקצ'ואה. הם עוסקים בחקלאות. 40 אחוז אחרים הם בני תערובת בין לבנים לאינדיאנים, הקרויים גם מסטיסים. רובם עוסקים בחקלאות ודוברי ספרדית. 10 אחוזים הם הלבנים, שרבים מהם מהווים חלק משכבת העשירים ובעלי המפעלים והאחוזות. 10 אחוזים אחרים הם השחורים.
דת
על פי נתוני 2017, 77% מהאוכלוסייה מגדירים עצמם קתולים, 14% פרוטסטנטים, 1.3% עדי יהוה, 1% דתות אחרות (יהדות, אסלאם, בודהיזם ובאהים) ו-7% חסרי דת.
באקוודור קהילה יהודית קטנה המונה כ-290 איש, המרוכזת רובה ככולה בבירה קיטו והיתר בקואנקה. בקיטו קיים בית ספר יהודי על שם אלברט איינשטיין.
ניהאט ארים
איסמאיל ניהאט ארים (בטורקית: İsmail Nihat Erim; נולד ב-1912 – נרצח ב-19 ביולי 1980) היה משפטן, עיתונאי ומדינאי טורקי, סגן ראש ממשלת טורקיה מ-1948 עד 1950 וראש ממשלת טורקיה.
ארים למד משפטים באוניברסיטת איסטנבול והשלים את עבודת הדוקטורט שלו בפריז ב-1939. לאחר מכן היה למרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת אנקרה ומונה ליועץ משפטי לשר החוץ של טורקיה ב-1943. ארים נטל חלק במשלחת הטורקית לדיונים בעניין הקמת האומות המאוחדות בסן פרנסיסקו ב-1945. באותה שנה נבחר לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה מטעם מפלגת העם הרפובליקאית וכיהן בה עד שהמפלגה הפסידה בבחירות ב-1950.
ארים היה לעורך הפוליטי בעיתון "אולוס" (Ulus) ולאחר שזה נסגר הקים עיתון משלו ב-1953 בשם "יני אולוס הלקצ'ה" (Yeni Ulus–Halkçı). ב-1956 לקח ארים חלק בשיחות אודות עתידה של קפריסין שנערכו בלונדון ומונה לנציבות האירופית לזכויות אדם. הוא המשיך לעסוק בניסוחה של החוקה הקפריסאית ב-1959 וייעץ בנושא זה למשלחת הטורקית לאומות המאוחדות.
לאחר ההפיכה הצבאית השנייה בטורקיה בשנת 1971 ייעצה המועצה לביטחון לאומי לארים לפרוש משורות מפלגתו, והוא מונה לראש ממשלה "על-מפלגתי" ב-26 במרץ 1971. ארים כיהן בראשה של ממשלת אחדות לאומית חלשה עד 3 בדצמבר 1971 עת נאלץ להתפטר בשל קריסת ממשלתו, אך נשיא טורקיה ג'וודט סונאי מינה אותו לכהונה נוספת כשבוע לאחר מכן. ב-17 באפריל 1972 התפטר ארים מראשות הממשלה באופן סופי כשמדיניותו לא זכתה לתמיכת האספה, ופרש מהתפקיד ב-22 במאי 1972. בתקופת כהונתו, שנמשכה כ-14 חודשים בלבד, הספיק ארים להקים את משרד התרבות ולאסור על גידול אופיום בלחץ אמריקאי. בתקופתו אף פוזרה ונאסרה "מפלגת הפועלים הטורקית" (Türkiye İşçi Partisi, TİP) ונרצח קונסול ישראל בטורקיה אפרים אלרום. שנות שלטונו של ארים התאפיינו ברדיפת ארגונים שמאלנים ומעצר פעילי שמאל.
ארים נרצח ב-19 ביולי 1980 ומילטנטים שמאלנים נטלו אחריות על המעשה. ייתכן שההתנקשות בחייו באה על רקע רדיפת השמאל בתקופת כהונתו כראש ממשלה, וכן אפשר שתרמה להתחוללותה של ההפיכה הצבאית השלישית בטורקיה ב-12 בספטמבר 1980.
שדה מגנטי
שדה מגנטי, על פי תורת השדות הקוונטית, הוא תכונה של המרחב סביב זרם חשמלי או חומר מגנטי, המפעילה כוח על מגנטים וזרמים חשמליים. במילים אחרות, השדה המגנטי הוא ביטוי לכוח שמפעילים זרמים חשמליים או חומרים מגנטיים זה על זה. השדה נמדד ביחידות טסלה (T) במערכת היחידות הבינלאומית.
השדה המגנטי הוא שדה וקטורי, ובכך מתאים וקטור לכל נקודה במרחב, ומתואר באיורים על ידי קווי שדה. קווים אלה מתארים את הכיוון אליו תצביע מחט של מצפן בכל נקודה במרחב.
היחידה הבסיסית ביותר אשר מפיקה שדה מגנטי היא דיפול מגנטי, שהוא חלקיק בעל שני קטבים מגנטיים מנוגדים צמודים. דיפול מגנטי יכול להיות קטע מתיל עם זרם חשמלי, חלקיק טעון בתנועה, או חלקיק טעון בעל תנע זוויתי עצמי. ההשפעה של שדה מגנטי על גוף מוליך זרם תלויה בכיוון הזרם ביחס לכיוון השדה. אם כיוון הזרם מקביל לכיוון השדה, לא תהיה השפעה כלל, ואם כיוון הזרם אנך לכיוון השדה ההשפעה תהיה מקסימלית.
תופעת המגנטיות, כמשיכה ודחייה בין אבנים, מוכרת מזה אלפי שנים. שימוש במצפן למציאת הצפון באמצעות השדה המגנטי של כדור הארץ מוכר מזה כאלפיים שנה.
השדה המגנטי קשור באופן הדוק לשדה חשמלי, וניתן לחשב את הכח המגנטי שיוצר חלקיק טעון חשמלית בתנועה (המהווה זרם חשמלי), מתוך השדה של מטען חשמלי והדרישה לשימור המטען במעבר בין מערכות ייחוס יחסותיות. מעבר כזה נקרא טרנספורמציית לורנץ. המשוואות אשר קושרות בין שדה מגנטי לחשמלי נקראות משוואות מקסוול.
היסטוריה
מגנטיות ככוח בין חומרים מגנטיים ידועה כבר מימי קדם. במאה ה-19 נחקר הקשר בין חשמל ומגנטיות, והוכלל לתורה אחת, תורת האלקטרומגנטיות, עם המשוואות היסודיות של התורה שהן משוואות מקסוול. בראשית המאה ה-20 באמצעות תורת היחסות הפרטית פותחה תורה שלמה ועקבית המוכללת במשוואות מקסוול בצורה יחסותית.
מבוא מתמטי
לחישוב ערכם של שדות מגנטיים והכח שהם מפעילים, נדרשת פעולה מתמטית שנקראת מכפלה וקטורית, המסומנת כ-\ \times. מכפלה וקטורית מתבצעת בין שני וקטורים והתוצאה שלה היא וקטור.
תוצאת המכפלה תהיה הווקטור \ \vec c, כאשר:
גודל הווקטור, \ |\vec c|, הוא ערכה של המכפלה, וכיוונו ניצב לכיוונם של שני הווקטורים, ונקבע על פי כלל יד ימין (להרחבה על הסימונים ראו וקטור).
חלקיק נע בעל מטען חשמלי
השדה המגנטי בנקודה מסוימת שיוצר מטען נע (וגם זרם חשמלי) נקבע על פי חוק ביו-סבר. השדה יחסי לגודל המטען ומהירותו ויחסי להיפוך ריבוע המרחק בין המטען לנקודה שבה השדה נמדד. השדה ניצב לכיוון תנועת המטען ולקו (הווקטור) בין המטען לנקודה. קווי השדה המגנטי מסודרים במעגלים הולכים וגדלים סביב למסלול המטען היוצר אותו ומכוונים לפי כלל יד ימין (ראו איור).
בניסוח מתמטי, השדה המגנטי שיוצר חלקיק בעל מטען חשמלי \ q הנע במהירות \ \vec v, בנקודה שנמצאת במיקום \ \vec r במרחב ביחס לחלקיק, הוא:
כאשר \ \mu _0 הוא מקדם המגנטיות של הריק, שערכו.
באופן דומה עבור תיל קצר באורך וכיוון \ \vec\ell עם זרם חשמלי \ I:
מקרה פרטי של נוסחה זו הוא הכוח \ \vec F שפועל על קטע תיל קצר באורך וכיוון \ \vec\ell עם זרם I:
דיפול מגנטי
דיפול מגנטי הוא זוג מטענים מגנטיים מנוגדים צמודים (צפון-דרום), והוא יחידה בסיסית היוצרת שדה מגנטי. לא נמצא עד כה בניסוי מטען מגנטי בודד (מונופול מגנטי) וחיפוש אחר חלקיק זה הוא אחד מתחומי המחקר של פיזיקת חלקיקים. מציאתו תסביר תופעות כמו, למשל, קוונטיזציה של המטען החשמלי ביקום. הגודל המאפיין את חוזק המגנט הוא המומנט המגנטי \ \vec\mu, וקטור שכוונו הציר שבין המטענים, מהמטען החיובי לשלילי.
השדה שיוצר דיפול מגנטי מתואר באיור. באופן מתמטי, השדה הוא:
דיפול מגנטי יכול להיות גם מתואר באמצעות לולאת זרם:
כאשר \ A הוא שטח הלולאה, \ \hat n הוא כיוון מומנט הדיפול שניצב לשטח הלולאה על פי כלל יד ימין, ו-\ I הוא הזרם בלולאה.
שדה מגנטי אחיד \vec{B} לא יפעיל על הדיפול כוח כולל, אולם יפעיל עליו מומנט כוח:
שדה מגנטי ושדה חשמלי
הנוסחאות הבסיסיות שהוצגו בעייתיות, מאחר שלא מוגדרת בהן מערכת ייחוס. בנוסחת כח לורנץ, למשל, המהירות אינה מוגדרת היטב, וניתן לראות שבחירת מערכת ייחוס הנעה במהירות שונה משנה את הכח שפועל על החלקיק, תוצאה שאינה פיזיקלית שכן בשתי מערכות הייחוס נמדדת אותה תאוצה. סתירה זו נפתרת באמצעות תורת היחסות הפרטית שמאחדת את השדה המגנטי עם השדה החשמלי לגודל פיזיקלי הנקרא טנזור השדה האלקטרומגנטי. למעשה, אפשר לקבל את השדה המגנטי מהשדה חשמלי, ולהפך, על ידי טרנספורמציית לורנץ, שהיא מעבר מערכת ייחוס בתורת היחסות.
השדה המגנטי והפוטנציאל הווקטורי
שדה מגנטי נייח מקיים את שתי משוואות מקסוול הבאות (עוד שתיים אינן מוצגות כאן):
המשוואה הראשונה נכונה כל עוד אין במערכת מונופולים מגנטיים (ולא התגלו כאלו עד כה), כלומר כל חלקיק מגנטי הוא דיפול בעל קוטב צפוני ודרומי. מכיוון שלכל שדה וקטורי \vec A מתקיים, ניתן להציג את השדה \ \vec B באמצעות פוטנציאל וקטורי \ \vec A, על ידי:
מן הפוטנציאל הווקטורי גוזרים את השדה המגנטי, כפי שמהפוטנציאל החשמלי גוזרים את השדה החשמלי.
משמעות המשוואה השנייה היא ששדות מגנטים נייחים נוצרים מזרמים חשמליים ושכיוון השדה הוא מסביב לתנועת הזרם. כאשר שדה חשמלי משתנה בזמן, הוא משרה שדה מגנטי בסביבתו, ומתקבלת הצורה המתוקנת של המשוואה השנייה התואמת למשוואות מקסוול: הנגזרת של השדה החשמלי לפי הזמן נקראת גם זרם ההעתקה. באופן דומה, שדה מגנטי משתנה בזמן יוצר שדה חשמלי והקשר ביניהם ניתן על ידי משוואת מקסוול נוספת: שתי משוואות אלה מתארות את הקשר בין שדות חשמליים ומגנטיים כאשר הם אינם קבועים.
שדה מגנטי הנוצר בין שני תיילים מקבילים נושאי זרם
כאשר יש שני תיילים הנושאים זרם, נוצר ביניהם שדה מגנטי, וכתוצאה מכך מופעלים על התיילים כוחות בהתאם לכיוון השדה. כאשר שני תיילים מקבילים נושאים זרם באותו הכיוון נוצר בין שני התיילים כח משיכה. נניח שהתיילים נושאים זרם לכיוון "מעלה". נסתכל על התייל השמאלי. הוא יוצר מימינו (איפה שנמצא התייל השני) שדה מגנטי פנימה, כלומר אם נדמיין את שני התיילים על שולחן הוא יוצר שדה בכיוון מטה, כלומר בכיוון מהשולחן לרצפה (שדה בכיוון x). התייל השני נמצא כעת בתוך שדה מגנטי שכיוונו x, ולכן לפי חוקי הפיזיקה ("כלל יד ימין") הוא ימשך שמאלה, כלומר לכיוון התייל הראשון. ניתן להוכח באותה צורה שהתיל השמאלי נמשך אל הימני, או לחלופין להסיק זאת מהחוק השלישי של ניוטון. כאשר שני התיילים נושאים זרם בכיוונים מנוגדים, נוצר בין התיילים כח דחייה.
שדה מגנטי בתוך סליל
ניתן לראות, שבתוך סליל ישנה צפיפות גבוהה של קווי שדה מגנטי, בניגוד למרחב שמחוץ לסליל. ניתן לראות גם, שהשדה המגנטי בתוך הסליל הוא בעיקרו בקו ישר ומציית לכלל יד ימין בצורה הפוכה: הפעם, האגודל מציינת את כיוון השדה המגנטי הנוצר בסליל, וכף היד - את כיוון הזרם היוצר אותו. גודל השדה, שניתן לחשבו אם משתמשים בחוק אמפר ומניחים שהשדה מחוץ לסליל הוא 0, הוא, כאשר N הוא מספר הליפופים בסליל, L הוא אורך הסליל ו-I הוא הזרם הזורם בסליל.