cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית
פעילות
הפעילות של מחוז ח׳וראסאן מתחלקת בין המישור האזרחי למישור הצבאי. פעילות הארגון במישור האזרחי בלטה בעיקר בתקופה שבה שלט על טריטוריות באפגניסטן והחיל בהם את חוקי השריעה, ובכלל זה הקמת בתי משפט, בתי ספר ומשטרה דתית (החיסבה), הכשרת מטיפים ומתן שיעורי דעווה במסגדים, הפקת מוצרי מדיה מגוונים לצורכי פנים וחוץ, גביית זכאה, סיוע לנזקקים, השמדת שדות אופיום וסמים, קטיעת ידי גנבים ושודדים, חיסול שאמאנים, השמדת מבני ״כפירה״, קליטת לוחמים זרים, פעילויות לילדים בחגים מוסלמיים, ומתן שירותים מסוימים לאוכלוסייה המקומית. פעילות במישור הצבאי כוללת איומים, חטיפות, סחיטה, התנקשויות במשתפי פעולה, פעילי טליבאן, אזרחים שיעים, אנשי כוחות ביטחון ונציגי ממשל מקומי, תקיפת תשתיות נפט וחשמל, מארבים והפעלת מטעני צד על מיניבוסים שיעים ורכבי ביטחון, הקמת מחנות אימונים למגויסים או העברת קורסים ממוקדים בנושאי ארטילריה, צליפה והפעלת מטענים, וגם דברים מורכבים יותר כמו פיתוח אמצעי לחימה מגוונים, ביצוע פיגועי התאבדות על מטרות אזרחיות וצבאיות, תקיפות בסיסים ובתי כלא, ירי ארטילריה על בסיסים, שדות תעופה ומבני ממשל, ובשנים הראשונות לפעולתו גם כיבוש טריטוריות, דיכוי מרי אזרחי, והפעלת ריגול נגדי בקרב האוכלוסייה האזרחית. מאז הקמתו ב-2015, מחוז ח׳וראסאן ביצע באופן רשמי למעלה מ-1,500 פעולות טרור ברחבי אפגניסטן ופקיסטן שבהם נהרגו ונפצעו למעלה מ-9,000 בני אדם. חלק מהפעילות הטרוריסטית בעצימות נמוכה (עם דגש על חטיפות, סחיטה, גביית מס או תקריות בתוך אזורי השליטה של הארגון) לא מדווחת כלל בתקשורת הרשמית של הארגון. להלן רשימה של פעולות בולטות שבוצעו על ידו מאז הקמתו:
דרופה
דרופה (בגרמנית: drupa) היא התערוכה הבינלאומית הגדולה בעולם של ציוד לתעשיית הדפוס. התערוכה נערכת מדי ארבע שנים, מאז שנת 1951, בדיסלדורף שבגרמניה. השם "דרופה" הוא הלחם של המילים druck und papier (בגרמנית: דפוס ונייר).
דניס שרדר
דניס שרדר (בגרמנית: Dennis Schröder; נולד ב-15 בספטמבר 1993) הוא כדורסלן גרמני המשחק בעמדת הרכז בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA, וכן בנבחרת גרמניה.
תחילת הקריירה
שרדר החל לשחק כדורסל באופן מקצועני בקבוצת איי ג'י בראונשווייג ששיחקה בליגה השלישית ומשמשת כקבוצת משנה של ניו יורקר פנטום בראונשווייג מליגת העל הגרמנית בכדורסל (הקבוצה שינתה מאז את שמה לבאסקטבול לוון בראונשווייג). בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת, רשם ממוצעים של 7.8 נקודות, 2.1 אסיסטים ו-1.6 ריבאונדים. בעונתו השנייה החל שרדר את פריצתו כשקלע 17.8 נקודות ומסר 6.7 אסיסטים בממוצע ב-23 משחקיו בעונה הסדירה. בעונה זו שיחק גם 30 משחקים בליגה הראשונה עבור ניו יורקר פנטום בראונשווייג וקלע 2.3 נקודות ומסר 0.7 ריבאונדים ב-8 דקות למשחק. בעונה הבאה, עונת, קיבל שרדר דקות משחק משמעותיות יותר בניו יורקר פנטום ותפוקתו עלתה בהתאם: הוא רשם ממוצעים של 12 נקודות, 3.2 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים ב-25 דקות. שרדר נבחר לשחקן המשתפר של העונה ולשחקן הגרמני הצעיר המצטיין של העונה בליגה הגרמנית הראשונה.
ב-2013 השתתף שרדר בנייקי הופ סאמיט, ולאחריו החליט להעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA של שנת 2013.
אטלנטה הוקס
שרדר שיחק בליגת הקיץ גם בקיץ 2014, אך בעונת 2014/2015 שרדר הפך למשמעותי יותר עבור קבוצתו. הוא הפך לרכז המחליף של אטלנטה וב-10 אף פתח בחמישייה, בעקבות היעדרו בשל פציעה של הרכז הפותח ג'ף טיג. בתקופה זו רשם שרדר שיא קריירה בנקודות ובאסיסטים, עם דאבל-דאבל של 24 נקודות ו-10 אסיסטים בהפסד קבוצתו 91-86 ללוס אנג'לס לייקרס ב-15 במרץ 2015. שרדר השתתף גם ב במסגרת סוף שבוע האולסטאר. בסך הכל רשם שרדר בעונה זו 77 משחקים בהם שיחק 19.7 דקות, קלע 10 נקודות ומסר 4.1 אסיסטים. קבוצתו אטלנטה סיימה את העונה הסדירה עם המאזן הטוב ביותר במזרח.
בשל מעברו של טיג לאינדיאנה, היה שרדר לרכז הפותח של אטלנטה החל מעונת 2016/2017. הוא העלה את ממוצעיו ל-17.9 נקודות ו-6.3 אסיסטים, ובפלייאוף העלה רמה נוספת, וקלע 24.7 נקודות למשחק במדי ההוקס. בעונה שלאחר מכן קלע 19.4 נקודות למשחק, אך ההוקס סיימו במקום ה-15 במזרח.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
ב-25 ביולי 2018, הועבר שרדר בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר ביחד עם מייק מוסקלה, בתמורה לכרמלו אנתוני ובחירת סיבוב ראשון בדראפט 2022. בעונת הצטיין עם ממוצעים של 18.9 נקודות ו-4.0 אסיסטים למשחק, וסיים במקום השני בהצבעות לפרס השחקן השישי של העונה ב-NBA, אחרי הזוכה מונטרז הארל.
לוס אנג'לס לייקרס
ב-18 בנובמבר 2020 הועבר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, תמורת דני גרין וג'יידן מקדניאלס.
בוסטון סלטיקס
ב-10 באוגוסט 2021 הסכימו שרודר ובוסטון סלטיקס על חוזה חריגה של 5.9 מיליון דולר.
יוסטון רוקטס
ב-10 בפברואר 2022 הועבר בטרייד עם אנס פרידום וברונו פרננדו ליוסטון רוקטס תמורת דניאל תייס.
חזרה ללוס אנג'לס לייקרס
ב-16 בספטמבר 2022 חזר שרודר ללוס אנג'לס לייקרס וחתם לעונה אחת.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1987
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 1987 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
אליהו האניג
אליהו האניג (כ"ו בשבט תרכ"ב, ינואר 1862– ד' בחשוון תרפ"ה, 1924) היה עסקן וסופר בירושלים בסוף המאה ה-19 וברבע הראשון של המאה ה-20. היה מזכיר וסופר מושב הזקנים הכללי המאוחד בירושלים.
תולדותיו
נולד בסלוצק, לרייצא בת שמעון האניג ולעקיבה ליפשיץ. אביו למד בישיבת וולוז'ין, ואליהו גדל בבית סבו ונקרא בשם משפחתו. סבו עלה לארץ ישראל, וכעבור זמן, בשנת 1874, עלה האניג יחד עם אמו, אחיו ושתי אחיותיו. למד בישיבת עץ חיים בירושלים. למד כתיבה עברית ולועזית אצל אברהם משה לונץ.
בשנת 1879 עלה גם אביו לירושלים. באותה שנה נישא אליהו לקריינא שוורץ.
בשנת 1890 התמנה כסופר העיר יפו. בשנת 1891 נסע פרומקין לחו"ל והאניג שימש ממלא מקומו של פרומקין בעריכת "החבצלת" ובניהול "מושב זקנים".
במשך שנים פרסם מאמרים ב"החבצלת" וב"הצפירה" תחת פסבדונים שונים בנושאים ציבוריים ובענייני יישוב הארץ וירושלים. היה כותב ומעתיק ללונץ את כתביו. פרסם ב"הארץ" של זאב יעבץ את תולדות "מושב זקנים". שימש כסופר וכתב את הפרוטוקולים והחשבונות של שלל אגודות וחברות בירושלים.
בשנת 1897 התמנה על ידי השלטון העות'מאני למנהל סניף הדואר היהודי ברחוב היהודים בעיר העתיקה, וכונה על ידי הטורקים "אליאס אפנדי". בשנת 1903 נפתח הסניף במאה שערים, תחת ניהולו של האניג.
היה מחברי לשכת בני ברית הירושלמית, יחד עם יחיאל מיכל פינס, דוד ילין ואחרים. היה מהלוחמים נגד המיסיון בירושלים. היה ממייסדי ומהנהלת בית הספרים "מדרש אברבנאל". היה פעיל למען השפה והתרבות העברית.
היה מחברי ועד המושבה מוצא. פעל להקמת יישוב יהודי ליד קבר רחל.
בשנת 1914 שהה בברלין ועמד בראש המועדון הארץ ישראלי ("הקלוב הארצי ישראלי").
התגורר בשכונת ימין משה והיה חבר ועד השכונה.
בשנת 1934, עשר שנים לאחר מותו, הוציא פנחס גרייבסקי את חוברת הזיכרון להאניג: "חטיבה להעסקן הירושלמי - חכם וסופר עסקן ציבורי וחבר פעיל ליישוב החדש, אליהו האניג".
שופט חוקר
שופט חוקר (באנגלית: Examining magistrate או Investigating judge, בצרפתית: Juge d'instruction) הוא תפקיד הקיים בשיטת המשפט האינקוויזיטורית. השופט החוקר מבצע חקירות לפני משפט על חשדות לפשע, ובמקרים מסוימים ממליץ על העמדה לדין. התפקיד והסמכות המדויקת של השופטים החוקרים משתנים ממדינה למדינה. החובות והסמכויות הנפוצות של השופט החוקר, כוללות: פיקוח על חקירות פליליות מתמשכות, הוצאת צווי חיפוש, אישור האזנות סתר, קבלת החלטות על מעצר לפני משפט, חקירת הנאשם, חקירת עדים, בחינת ראיות והרכבת תיקי ראיות לקראת המשפט. לשופטים חוקרים יש תפקיד חשוב במערכת המשפט הצרפתית, והם גם מאפיין של מערכות המשפט הפלילי הספרדי, ההולנדי, הבלגי והיווני, אם כי היקף תפקידו של השופט החוקר בדרך כלל פחת עם השנים. כמה מדינות, כולל שווייץ, גרמניה, פורטוגל ואיטליה, ביטלו את תפקיד השופט החוקר.
הגדרה
המשפטנים ג'ון הנרי מרימן ורוגליו פרז-פרדומו תיארו את תפקידו של השופט החוקר בשיטת המשפט האינקוויזיטורית באופן הבא:
ניתן לחשוב על ההליך הפלילי האופייני בעולם המשפט הקונטיננטלי, כמחולק לשלושה חלקים בסיסיים: שלב החקירה, שלב הבדיקה (ההוראה) והמשפט. שלב החקירה נמצא בהנחיית התובע הציבורי, שמשתתף באופן פעיל גם בשלב הבדיקה, שבפיקוח השופט החוקר. שלב הבדיקה כתוב בעיקרו ואינו ציבורי. השופט החוקר שולט באופי והיקף שלב זה של ההליך. השופט החוקר צפוי לחקור את הנושא ביסודיות ולהכין רישום מלא, כך שעד ששלב הבדיקה יסתיים, כל הראיות הרלוונטיות יהיו ברשומה. אם השופט החוקר מסיק כי בוצע פשע וכי הנאשם הוא המבצע, המקרה יעבור למשפט. אם השופט קבע כי לא בוצע פשע או שהפשע לא בוצע על ידי הנאשם, העניין אינו עובר למשפט.
השוואה לתפקיד ב"משפט המקובל"
תפקיד השופט החוקר חשוב בארצות בהן נהוג המשפט הקונטיננטלי, דוגמת צרפת, שמונהגת בה שיטת משפט אינקוויזיטורית. לעומת זאת, בארצות בהן נהוג המשפט המקובל כמו אנגליה, ארצות הברית וישראל, לא קיים תפקיד שופט חוקר. נטען כי אינטראקציה צמודה ותכופה בין שוטרים לתובעים "עשויה בהחלט להתנות את עמדת השופטים החוקרים לטובת האינטרסים ארוכי הטווח שלהם על פני הנאשמים". בעיה זו משפיעה גם על בעלי תפקידים במשפט המקובל, אם כי בארצות הברית, מוקד הדאגה הוא עצמאות הסניגוריה הציבורית (Public defender ), ואילו בצרפת הדאגה מתמקדת בעצמאותו של השופט החוקר.
שלב הבדיקה מתואר כ"היבט השנוי במחלוקת ביותר של ההליך הפלילי במשפט הקונטיננטלי", בגלל הסודיות ואורך ההליכים, הסמכויות הגדולות שמהן נהנים השופטים החוקרים והאפשרות הגלומה בכוחו של השופט היחיד לעבוד בסתר ולהשאיר אנשים כלואים לתקופות ארוכות. עם זאת, חלק מהפרשנים השוו את תפקידו של השופט החוקר לתפקידו של חבר מושבעים גדול במערכות המשפט המקובל. המשפטן ג'ורג' סי. תומאס מצא שבעוד שחבר המושבעים הגדול, כפי שהוא קיים בחוק האמריקאי, הוא פונקציית חקירה יעילה, הוא חסר את פונקציות המיון שיש למערכת הצרפתית. תומאס מציין כי על פי תקדים בית המשפט העליון של ארצות הברית, התובעים בארצות הברית אינם מחויבים להציג עדויות מפריעות בפני חבר מושבעים גדול, וכתוצאה מכך שופטים שומעים רק ראיות מהתביעה; לעומת זאת, על פי השיטה הצרפתית, השופט החוקר הצרפתי פועל כחוקר, ומשרדו משמש גוף מיון האחראי במפורש לחיפוש האמת.
בישראל
עם הקמת מדינת ישראל מערכת המשפט הייתה מבוססת על המג'לה, קובץ החקיקה העות'מאנית הקזואיסטית, שנשאר בתוקף בזמן המנדט הבריטי. תפקיד השופט החוקר היה קיים לחקירת עבירות פליליות במספר תחומים.
הכנסת השלישית חוקקה את "חוק לתיקון סדרי הדין הפלילי (חקירת פשעים וסיבות מוות)". החוק צמצם את תחולת ההסדר המנדטורי לפיו בעבירות מסוימות יש לנהל חקירה מוקדמת של שופט חוקר, והותיר את סמכויות החקירה בידי המשטרה. מוסד השופט החוקר לא בוטל לחלוטין, אך גדריו הצטמצמו באופן ניכר. בנוסף, הסדיר החוק את ההליכים בחקירת מקרי מוות. ההוראות בדבר מינוי שופט חוקר בוטלו סופית עם חקיקתו של חוק סדר הדין הפלילי ב-1965, ושם החוק שונה ל"חוק חקירת סיבות מוות - 1958". על פי חוק זה, בישראל ניתן למנות שופט חוקר רק לחקירת סיבות מוות. .
דוגמאות למקרים בהם מונה שופט חוקר בישראל:
ביוני 2004, היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, קידם רעיון להחיות מחדש את התפקיד, והציע למנות שופט-חוקר שיטפל בתיקים של חברי כנסת, שרים או ראש הממשלה. לפי התוכנית שיזם, שופט מכהן או שופט בדימוס ימונה לשופט-חוקר בתיקים שבהם נחשדים נבחרי ציבור בכירים בעבירות פליליות, והוא יקבל את ההחלטות המעין-שיפוטיות, ובראשן, ההחלטה אם להגיש כתב אישום, כלומר אם הראיות מספקות סיכוי סביר להרשעה. זאת במקומה של הפרקליטות או היועץ המשפטי לממשלה. ההצעה עוררה התנגדות רבה הן במערכת הפוליטית והן במערכת המשפט והיא לא קודמה- בנובמבר 2009, יזם יו"ר הוועדה לביקורת המדינה, חבר הכנסת יואל חסון, הצעה דומה לפיצול תפקיד היועץ המשפטי, כך ששופט חוקר יטפל בתיקים של פוליטיקאים. ההצעה עלתה כתגובת נגד להצעת שר המשפטים יעקב נאמן, לפיצול תפקיד היועץ בין יועץ לממשלה וראש התביעה הכללית. ראש הממשלה בנימין נתניהו התנגד לשתי ההצעות והן לא קודמו.
בצרפת
בצרפת, השופט החוקר (juge d'instruction) הוא תפקיד שקיים במערכת המשפט מאז אמצע המאה ה-19, והליך החקירה המקדים היה חלק ממערכת המשפט לפחות מהמאה ה-17. הסמכויות הגורפות שהופקדו באופן מסורתי בידי השופט החוקר היו כה רחבות עד כי אונורה דה בלזק כינה את השופט החוקר "האיש החזק ביותר בצרפת" במאה ה-19. בקטע מפורסם, אם כי מוגזם, מתוך מחזה כתב בלזק כי "שום סמכות אנושית, לא המלך ולא שר המשפטים וגם ראש הממשלה אינם יכולים לחדור לכוחו של השופט החוקר, איש אינו יכול לעצור אותו, איש אינו נותן לו פקודות. הוא ריבוני, מציית רק למצפונו ולחוק".
אולם מאוחר יותר, סמכותם של השופטים החוקרים בצרפת פחתה בשורה של רפורמות. בשנת 1985 הציע שר המשפטים הצרפתי רוברט באדינטר להגביל את תפקידו של השופט החוקר; יורשו של באדינטר, אלבין צ'לנדון, העלה את אותה הצעה כעבור שנתיים. בשנת 1990 כינס שר המשפטים פייר ארפילאנג ועדה לזכויות אדם בראשות השופטת פנלה דרויט דה לום. הוועדה הגיעה למסקנה כי קוד ההליך הפלילי של צרפת מפר את הסטנדרטים לזכויות האדם, וציין כי השופט החוקר משלב סמכויות חקירה ושיפוטיות באדם יחיד. הוועדה הציעה חבילת רפורמות בהליכים, כולל ביטול תפקידו של השופט החוקר והקמת "שופט חירות" (juge des libertés) במקומו. על פי השיטה המוצעת, על התובע והמשטרה תהיה האחריות הבלעדית לניהול החקירה, ושופט החירות יהיה אחראי לפיקוח על חקירות קדם משפט.
הצעה של הוועדה עוררה התנגדות מצד מערכת המשפט השמרנית, כמו גם מצד חוקרי משפט והתקשורת. במקום זאת התקבלו רפורמות פחות נרחבות; חקיקה שנכנסה לתוקף בשנת 1994 סיפקה זכות לייעוץ לאנשים הנמצאים במעצר המשטרה (garde à vue), וכן העבירה את ההחלטה בערבות ומעצר לפני משפט לידי צוות של משפטנים שאינם מעורבים במקרה המסוים. אולם כמעט באופן מיידי התגייסו מתנגדי הרפורמות, נסערים מהשינויים המהותיים בפרקטיקה הצרפתית ההיסטורית; כמה שופטים התפטרו במחאה. שר המשפטים החדש, פייר מג'ינירי, התחייב לבטל את השינויים, והרפורמות בטלו באוגוסט 1993, כאשר חוק חדש ביטל את הזכות לקבל ייעוץ בתחילת מעצר על ידי המשטרה (אך שמר על הזכות לקבל ייעוץ לאחר 20 שעות מעצר); החזיר את סמכויות השופט החוקר הבודד, שהיה מעורב בתיק בהחלטות ערבות או מעצר; ושוב הגביל את גישתו של הנאשם לתיק החקירה.
אנון נמפה
אנון נמפה (בתאית: อานนท์ นำภา; נולד ב-18 באוגוסט 1984) הוא פעיל זכויות אדם, עורך דין, פעיל פרו-דמוקרטי ופעיל פוליטי תאילנדי. הוא ידוע בתאילנד כמבקר פומבי של בית המלוכה התאילנדי, מה שנחשב כטאבו במדינה. בתחילה הוא נחשב כפעיל זכויות אדם בולט בתקופתו כעורך דין לזכויות אדם ולאחר מכן צבר כתבי אישום פליליים רבים בשל מעורבותו הפעילה באקטיביזם פוליטי. הוא נחשב לאחת הדמויות המובילות של ההפגנות בתאילנד.
שופט חוקר
בצרפת
בשנת 2000, רק כ-7% מהחקירות הפליליות בצרפת הונחו על ידי שופט חוקר. עד 2010 מספר זה ירד עוד ל-4%, כאשר המשטרה פיקחה על השאר. בשנת 2002 פעלו בצרפת 562 שופטים חוקרים, כאשר כ-60,000 חקירות נוהלו בכל רגע נתון, כך שהעומס בתיקים היה גדול ותשומת הלב האישית לכל אחת מהן הייתה קשה. אף על פי כן, השופטים החוקרים נתפסים כבוררים חשובים ועצמאיים, הבוחנים את הטענות בחקירות הרגישות והחמורות ביותר.
אנון נמפה
נכון ליוני 2021 הוא שוחרר בערבות מכלא המעצר בבנגקוק.
ביוגרפיה
נמפה נולד למשפחת חקלאים מבוססת במחוז רוי אט בתאילנד. אנאון סיים את לימודיו באוניברסיטת רמקאמהאנג עם תואר בעריכת דין. בשנת 2008, הוא המשיך בקריירה כעורך דין לזכויות אדם והיה סנגור בתיקים של פעילים בולטים, כולל אמפון טנגנופקול ופאי דו-דין במהלך ההפגנות הפוליטיות בתאילנד. הישגיו בתיקים זיכו אותו בכינוי 'עורך דין של החולצות האדומות'.
שופט חוקר
בצרפת
ביוני 2011, הגיש נועם שליט בקשה לחקור את חטיפת בנו גלעד שליט בידי שופט חוקר בצרפת, בהיותו אזרח צרפתי. ביולי בית המשפט לחקירות פליליות בצרפת מינה שופט חוקר.
אנון נמפה
ביוגרפיה
לאחר ההפיכה בתאילנד, אנון סייע לעורכי דין תאילנדים בתיקים רבים של זכויות אדם. הוא גם החל לעסוק בעצמו בפעילות פוליטית. בשנת 2015, ייסד את איגוד האזרחים המתנגדים. מאז שהחל לעסוק באופן פעיל באקטיביזם פוליטי, התגבשו נגדו מספר תיקים רשמיים שהאשימו אותו בהפרות חוק.
ב-19 באוגוסט 2020 נעצר אנון על ידי גורמים רשמיים לאחר שהואשם בגין קיום הפגנות המוניות נגד הממשלה ב-18 ביולי 2020 בבנגקוק במהלך מגפת הקורונה בתאילנד. הוא גם הואשם בגין הפרה של ההנחיות נגד מחלת נגיף קורונה 2019.
לאחר ההפגנות ב-18 ביולי, התקיימה הפגנה נוספת של אנון נמפה יחד עם פעיל בולט אחר - פאנופונג ג'דנוק ב-3 באוגוסט 2020. במהלך ההפגנה קרא אנון לרפורמה מבנית בשלטון המלוכה בתאילנד והאשים את מלך תאילנד ביצירת שינויים חסרי תקדים בחוקה. דבריו על שלטון המלוכה ומשפחת המלוכה נחשבו שנויים במחלוקת על ידי השלטונות כיוון שהוצאת דיבה על המלוכה התאילנדית אינה חוקית ודינה עלול להיות מאסר של 15 שנים. הוא נעצר כשלוש פעמים באוגוסט 2020 בגין שתי הפגנות שונות ב-18 ביולי וב-3 באוגוסט. בית המשפט קבע כי הוא הפר את תנאי הערבות שלו על ידי השתתפות בהפגנות.
תיאורבו
תֵיאוֹרבּוֹ הוא כלי פריטה ששייך למשפחת הלאוטה, והוא בעל צוואר מוארך ושתי תושבות למפתחות כיוון (peg box). תיבת התהודה של התיאורבו, בדומה ללאוטה, היא בעלת גב קמור וחזית עשויה עץ, שכוללת, בדרך כלל, פתח תהודה. צוואר התיאורבו מחובר לחלקה החיצוני של תיבת התהודה ונמתח ממנה והלאה. נגני התיאורבו פורטים על המיתרים בידם האחת, ובו-זמנית משתמשים בידם השנייה כדי להצמיד את המיתרים לצוואר. הצמדת מיתרים לצוואר במקומות שונים מייצרת גובהי צליל משתנים, וכך הנגנים מסוגלים לנגן אקורדים, קווי בס, וקווים מלודיים.
התיאורבו הוא קרוב משפחה של הלאוטת-תיאורבו ("liuto attiorbato"), התיאורבו הצרפתי לנגינת סולו ("théorbe des pièces"), הארכילאוטה, הלאוטה הבארוקית הגרמנית, והאנג'ליק. הצוואר של התיאורבו ארוך בהרבה מצוואר של לאוטה רגילה ובקצהו ישנה תושבת מפתחות כיוון נוספת. טווח הצלילים של התיאורבו רחב בהרבה מאשר טווח הצלילים של לאוטה רגילה, הודות למיתרי בס בעלי רגיסטר נמוך, שמתחברים לחלק המוארך של הצוואר ומנוגנים באופן פתוח (היינו, לא ניתן לשנות את גובה הצליל שלהם). התיאורבו שייך לתקופת מוזיקת הבארוק (1600–1750) ושימש נגנים בעיקר לנגינת תפקידי באסו קונטינואו בתור ליווי, כחלק מהרכב שלרוב כלל צ'מבלו, עוגב וכלי בס. כמו כן השתמשו בתיאורבו לביצוע קטעי סולו.
מוצאו של התיאורבו ופיתוחו
התיאורבו פותח באיטליה, בשנותיה המאוחרות של המאה ה-16, כמענה לביקוש שנוצר באותה תקופה עבור כלי בס בעלי טווח צלילים רחב. כלים מהסוג הזה היו נחוצים לביצוע מוזיקה בסגנון חדשני של אופרה שפיתחה הקמראטה הפלורנטינית, וכן לביצוע יצירות חדשות שאימצו את שיטת הבאסו קונטינואו, כגון קובצי השירים והמדריגלים, "המוזיקה החדשה" ("Le nuove musiche"), מאת ג'וליו קאצ'יני.
הנגנים והמלחינים הבולטים ביותר בתקופת התיאורבו המוקדמת שבאיטליה היו ג'ובאני גירולמו קפספרגר ואלסנדרו פיצ'יני. באנגליה, מעט מיצירות הסולו שרדו, אבל ויליאם לוֹז ואחרים שילבו את התיאורבו בהרכבים קאמריים ובתזמורות אופראיות. בצרפת, התיאורבו היה כלי מוערך והוא שולב ביצירות קאמריות ותזמורתיות מאת מלחינים כגון ניקולא אוטמן ורובר דה ויזה  עד אמצע המאה ה-18. תזמורות של חצרות מלכות בווינה, בָּיְירוֹיְת שבגרמניה וברלין, המשיכו להעסיק נגני תיאורבו, כגון ארנסט גוטליב בארון, גם אחרי 1750. בנוסף לארצות אלו, התיאורבו הגיע גם לאוקראינה, פולין ורוסיה, אם כי צורת בנייתו באזורים אלו השתנתה וכן גם שמו.
מיתרי התיאורבו וכיוונם
תיאורבואים גדולים מכוונים לפי שיטת "התקת אוקטבה". על-פי שיטה זו כל המיתרים מכוונים לפי סדר עולה (היינו, מן הצליל הנמוך ביותר לגבוה ביותר), פרט לשני המיתרים הגבוהים ביותר ש"שוברים" את הסדר. גובה הצליל של כל אחד משני המיתרים הללו נמוך יותר מהמיתר שבא לפניהם, כך שבמקום להמשיך ו"לטפס לגובה" הם מכוונים נמוך יותר. המיתרים, לפי פיצ'יני ומיכאל פרטוריוס, היו עשויים לעיתים מפליז או פלדה (זאת בניגוד למעי מיובש של כבשים, החומר שממנו יוצרו רוב המיתרים). התיאורבואים היו לרוב בעלי 14 מיתרים אך ידוע גם השימוש בתיאורבואים בעלי 15 ואפילו 19 מיתרים.
יצירות סולו
עד המאה ה-21, רובן המכריע של יצירות הסולו הבארוקיות שנכתבו לתיאורבו הגיעו מאיטליה וצרפת. באיטליה, קפסברגר פיצ'יני וקסטאלדי כתבו טוקטות, מוזיקה לריקודים איטלקיים (קוראנטים וגליארדות) ווריאציות. בצרפת, רובר דה ויזה, ברטולוטי, שארל אורל ואטיין לה-מואן , כתבו מוזיקה לריקודים (פרלוד, אלמנד, קוראנט, סרבנד וג'יג). כמו כן, מלחינים צרפתיים היו ממירים לעיתים קרובות קטעי אופרה וקטעי מקלדת (מאת מלחינים כגון לולי וקופרן) ליצירות סולו שיועדו לתיאורבו.
שפילפוגל, שפילפוגל
שפילפוגל, שפילפוגל הוא רומן סאטירי מאת מתן חרמוני, שיצא לאור בשנת 2019 בהוצאת כתר ספרים, בעריכתו של עודד וולקשטיין. גיבור הרומן הוא חוקר הספרות ד"ר יהושע רדלר, שהתעורר בוקר אחד כשהוא אישה בשם יהודית רדלר. קורותיה של יהודית רדלר, באקדמיה ובמיטה, הן בסיס לסאטירה על הווי החוג לספרות שבו היא פועלת. בניגוד למקובל, שינוי המין משני לעלילת הסיפור.
נושאי הרומן
בוקר אחד התעורר ד"ר יהושע רדלר ומצא שהפך לאישה בשם יהודית רדלר. השינוי עבר כמעט בשקט מוחלט, כאילו מדובר באירוע שגרתי, שאינו מצריך תשומת לב כלשהי. ד"ר רדלר עצמו, "הוא בכלל היה מוטרד באותו בוקר מעניין אחר", ספרו שאותו ניסה להוציא לאור. גם אמו של רדלר אינה מתרגשת מכך שבמקום בנה יהושע מגיעה אליה לביקור בתה יהודית. קל להבין זאת כחלק מהדמנציה שבה לוקה האם, אך מובנת פחות אדישותם של יתר הסובבים את רדלר לשינוי שחל בו. היחיד שחרג מאדישות זו הוא פרופ' ססובר, שבעת דיון בהוצאתו לאור של ספרו של יהושע רדלר, כתב: "אני חתמתי חוזה עם יהושע ר'. לא עם שום יהודית". כדי להבין את עולמן של נשים, שהיה חדש לה, קונה יהודית רדלר ספר על נשיות ומיניות (כנראה הספר "ערוֹת"), אותו היא מזמינה במסגרת תקציב המחקר שלה.
נושא מרכזי בעלילה הוא ההווי של החוג לספרות, ובפרט:
נושא נוסף העובר לאורך הרומן הוא ההוללות המינית של סגל החוג לספרות – רבים מהם שוכבים זה עם זו וזו עם זו, כמעט ללא עכבות. התיאור הפותח את הרומן, של יחסי מין בין יהודית רדלר לתלמיד המחקר לונגינוס, נחוץ כדי להבהיר שחברי החוג, שקולות המשגל מגיעים לאוזניהם, מבינים שיהודית רדלר, הקוראת "זיין אותי. זיין אותי כבר. עכשיו. חזק", היא אכן "אישה גמורה, אישה מוחלטת", ולא הגבר שהכירו. תיאורים נוספים יוצרים את האווירה הקרנבלית של הרומן. כך, למשל, התיאור: "חמדה שכבה עם כולם. ... היא לא הייתה צריכה את זה בשביל לקדם את עצמה. חלילה. היא פשוט רצתה לשכב איתם, עם האנשים שהכירה. בלימודי התואר השני, בד בבד עם הרומן שניהלה עם ססובר, היא שכבה איתי."
הערות שוליים
הערות שוליים הן מאפיין של ספרי עיון, ואינן מקובלות בסיפורת. הרומן שלפנינו עושה שימוש יוצא דופן, מבלבל לעיתים, בהערות שוליים. כיוון שהמספר הוא חוקר ספרות מתחיל, הוא משבץ בדבריו הערות שוליים מלומדות, אמיתיות לחלוטין. הערות שוליים אחרות הן בדיונית לחלוטין, כחלק מעלילת הרומן (כדרכן של הערות שוליים, הן מוסיפות פרטים שאינם בציר המרכזי של הסיפור). בקבוצה שלישית של הערות שוליים עומד הקורא למבחן: האם זו הערה שבה מידע אמיתי, או הערה שבה מידע בדיוני המתחזה לאמיתי.
הופעות קמע
מתן חרמוני עצמו מופיע ברומן פעמים אחדות, ברמז ובמפורש. שם ספרו של יהושע רדלר, "כל הנכלים זורמים לאמריקה – חייו של המשכיל אהרון יהודה לייב הורוביץ", הוא פרודיה של שם הדוקטורט של חרמוני, "כל הנחלים זורמים לאמריקה – על תפקיד העולם החדש בספרות תקופת התחייה".
בהערת שוליים מפנה המספר למאמר "חמישה ירחי לידה" מאת מ' חרמוני בגיליון 5 של כתב העת "דווקא". מתן חרמוני פרסם מאמרים באחדים מגיליונות "דווקא", כולל גיליון 5, אבל מאמר בשם זה לא פורסם (זו דוגמה להערת שוליים שלא קל לזהות שהיא בדיונית).
הערת שוליים נוספת מפנה למאמר מאת מ' חרמוני בשם "Brenner Goes Berzerk", שכנראה אף הוא מאמר בדיוני.
שמותיהם של כמה דמויות מהמחלקה הם אנגרמה של שמו של המחבר (נתן ו. רחמים, נחמי רותמן, נורית מנחם).
רומן מפתח?
בהיותו סיפור בדיוני, כמעט לכל אורך הרומן לא מצוינת האוניברסיטה שבה נמצא החוג לספרות שבו מדובר, כך שעלילתו עשויה להתאים לכל אוניברסיטה. עם זאת, מגוריה של יהודית רדלר ב"רמת אביב, במרחק הליכה מהאוניברסיטה", מרמזים שמדובר באוניברסיטת תל אביב. פרט המאשר זאת באופן חד-משמעי הוא אזכור מותו של יוסף האפרתי, חבר סגל בחוג לספרות של אוניברסיטת תל אביב, שנהרג בשנת 1974. פרט נוסף הוא השם נחמה קוסובר, שמה של חברת סגל אמיתית בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר.
האם זיהוי זה הופך את הרומן לרומן מפתח? חרמוני שולל זאת ואומר:
שם הספר
ד"ר אבינועם שפילפוגל, שעל שמו נקרא הרומן, אינו דמות מרכזית בו. הוא מופיע בהערת שוליים, שבה מתוודה המספר שבנעוריהם לימד אותו שפילפוגל כיצד לאונן, וכן הוא הגבר הראשון שאתו שכבה יהודית רדלר, ותיארה: "הוא הזיון הכי גרוע שהיה לי בחיים".
שפילפוגל הוא שם יהודי אשכנזי, והופיע בספרות כשמו של הפסיכיאטר של אלכסנדר פורטנוי, גיבור ספרו של פיליפ רות, "מה מעיק על פורטנוי", וחרמוני הסביר: "נראה היה לי שמן הראוי הוא שיהיה לנו גם גיבור בעל השם הזה בספרותנו העברית".
שם הספר, "שפילפוגל, שפילפוגל", הוא קריאתו לעזרה של פרופ' ססובר, כאשר הדוקטורנט עשהאל רובשקין, בעלה של ד"ר חמדה קוסובר, הניף אותו באוויר במהלך ויכוח ביניהם.
בדיחדת
בדיחדת (באנגלית: Religulous) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2008, בכתיבתו ובכיכובו של הקומיקאי ביל מאהר. שם הסרט הוא הלחם של המילים בדיחה ודת (באנגלית: Religious and ridiculous). הסרט בוחן את הדתות השונות, בהן נצרות, אסלאם ויהדות, ולועג להן ולאמונות דתיות. הוא אחד הסרטים התיעודיים הנצפים ביותר בארצות הברית.
תוכן הסרט
מגוון רחב של דעות והשקפות דתיות נבחנים במסעו של ביל מאהר ליעדים שונים בעלי חשיבות דתית, בהם ירושלים, קריית הוותיקן וסולט לייק סיטי שביוטה, שם הוא ראיין מאמינים ממגוון רחב של רקעים, כולל חבר לשעבר בארגון הנוצרי האוונגליסטי "יהודים למען ישוע", נוצרים, מוסלמים, מורמונים לשעבר ויהודים חסידים. מאהר נוסע לפינת הנואמים שבהייד פארק, לונדון, שם הוא דן ו"מטיף" למאמיני הסיינטולוגיה.
קבלה
מרבית הביקורות על הסרט "בדיחדת" הן חיוביות. הסרט קיבל ציון ממוצע של 70% מן האתר Rotten Tomatoes, על בסיס 149 ביקורות, וכן ציון של 56 מתוך 100 מן האתר Metacritic, על בסיס 31 ביקורות. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט העניק לסרט ציון של שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה, וכתב: "אני מציין באמונה כי צחקתי במהלך הסרט לעיתים קרובות. ייתכן ותשנאו אותו, אך לפחות קיבלתם דיווח. אולי תהנו מהחומר על דתות אחרות, ותתעלמו כאשר דנים בדתכם. זה טבעי."
אגודת המושלים הלאומית
אגודת המושלים הלאומית (באנגלית: National Governors Association, בראשי תיבות NGA) היא ארגון פוליטי בארצות הברית. חברי האגודה הם 55 מושלי המדינות והטריטוריות של ארצות הברית. אמנם חברי האגודה באים מהמפלגה הדמוקרטית ומהמפלגה הרפובליקנית, אך האגודה כשלעצמה בלתי-מפלגתית.
תולדות האגודה
ב-1907, נציבות נתיבי המים היבשתיים (Inland Waterways Commission) חשבה לנכון לבקש מ"וועידת הנגידים" (שנערכה בבית הלבן ב-13 עד 15 במאי 1908) לספק הן עמדות ארציות והן עמדות לאומיות הנוגעות לשאלות מעשיות בסוגיות כמו ניצול וניהול משאבי טבע בעידן הפרוגרסיביזם בארצות הברית. אגודת המושלים הלאומית מייצגת את מושלי 50 המדינות של ארצות הברית וחמש הטריטריות שלה: סמואה האמריקנית, גואם, איי מריאנה הצפוניים, איי הבתולה של ארצות הברית ופוארטו ריקו. האגודה ממומנת בעיקר על ידי משלמי המיסים, מענקים וחוזים פדרליים ותרומות פרטיות.
האגודה משמשת כקישור מדיניות ציבורית בין ממשלות המדינות והטריטוריות לבין הממשל הפדרלי של ארצות הברית. האגודה מספקת למושלים ואנשי הסגל הבכירים שלהם שירותים הנעים בין ייצוג מדינות בגבעת הקפיטול ובבית הלבן בדיונים על סוגיות פדרליות, לפיתוח יוזמות מדיניות ועד לאירוח ימי סמינר ברשתות החברתיות עבור נציגי הרשות המבצעת של המדינות. "מרכז NGA לשיטות עבודה מומלצות" מתמקד בחדשנות במדינות ארצות הברית ובשיטות עבודה מומלצות בנושאים שנעים בין חינוך ובריאות לטכנולוגיה ואיכות הסביבה. נוסף על כך, האגודה מספקת ניהול וסיוע טכני למושלים נבחרים ומכהנים כאחד.
ב-1977 נקטה האגודה במדיניות המסדירה את ניהול הוועדה: תפקיד יושב הראש מתחלף מדי שנה בין מושל דמוקרטי למושל רפובליקני, כך ששום מפלגה לא תוכל לשלוט באגודה שנתיים ברצף. סגן היו"ר הוא בדרך כלל מהמפלגה הנגדית לזו של יושב הראש. בדרך כלל הוא מקבל את תפקיד יו"ר האגודה בשנה שלאחר מכן. יו"ר האגודה הנוכחי הוא מושל ארקנסו אסא האצ'ינסון. סגנו הוא פיל מרפי, מושל ניו ג'רזי.
שיחות מילואים
שיחות מילואים היא סדרת טלוויזיה של כאן 11 מתאגיד השידור הישראלי יצירתם של אהוד עזריאל מאיר ואופיר בועז המשחקים את הדמויות בסדרה, בבימוי אופיר בועז ובהפקת דנה שלהב המציגה הופעת אורח.
מתכונת
כל פרק מתחיל בקולה של סמלת המבצעים, אורית נבון, הקוראת לצוות "מטרוניטא" ובודקת את מצבם או את מיקומם.
אופיר ואהוד, צמד חיילי מילואים, מדברים ביניהם כדי "להעביר את המילואים" עם פק"ל קפה ושתי כוסות זכוכית. בכל פרק הם נמצאים במיקום אחד, אפייני לאימוני מילואים, כמטווח, גדר בטון בשדה או בתרגיל מארב בשטח.
הפרק מסתיים בכך שסמלת המבצעים קוטעת את דבריהם ושואלת אם הכל תקין.
הצילומים נעשו לרוב באזורי אימונים בדרום, כמו גבעות גורל ובית גוברין - מרשה.
גנרל חיל טייסי הקרב
גנרל חיל טייסי הקרב (בגרמנית: General der Flieger) היה גנרל חיל של הלופטוואפה בגרמניה הנאצית. עד סוף מלחמת העולם השנייה ב-1945, דרגת גנרל מסוימת זו הייתה ברמת שלושה כוכבים (OF-8), שווה ערך ללוטננט גנרל אמריקאי.
דרגות "גנרל חיל" של הלופטוואפה היו ב-1945:
הדרגה הייתה שוות ערך לגנרל חיל של כוחות היבשה של הוורמאכט כדלקמן:
הדרגה הייתה מקבילה גם לדרגות שלושת הכוכבים הגרמניים:
פרדריק בקמן
פרדריק בקמן (באנגלית: Fredrik Backman; נולד ב-2 ביוני 1981) הוא בעל טור, בלוגר וסופר שוודי. הוא מחברם של "איש ושמו אובה" (2012), "סבתא שלי מוסרת דרישת שלום וסליחה" (2013), "בריט מארי הייתה כאן" (2014), ""עיר הדובים"" (2017) ו"אנחנו נגדכם" (2018). הספרים היו רבי המכר במולדתו שוודיה. ספריו של בקמן ראו אור ברחבי העולם ביותר מעשרים וחמש שפות ועובדו לקולנוע ולטלוויזיה.
ביוגרפיה
בקמן גדל בהלסינגבורג, סקונה, שוודיה. הוא כתב בעיתון השוודי Helsingborgs Dagblad ולמגזין הגברים השוודי, מגזין מור.
ספרו הראשון כסופר יצא לאור בשנת 2012, "איש ושמו אובה". הרומן עובד לסרט בעל אותו שם והוא הוקרן בבכורה ב-25 בדצמבר 2015. . רולף לאסגורד קיבל פרס גולדבאג על תפקיד ראשי בסרט זה. הזכויות על ספרו "עיר הדובים" נקנו על ידי חברת הפקות שוודית, Filmlance, והן עובדו לסדרת טלוויזיה עבור רשת HBO אירופה. ספרו "חרדים" עובד לסדרת טלוויזיה ב"נטפליקס".
כריסטוף ז'אלה
תחילת הקריירה
ז'אלה גדל במחלקת הנוער של קוניאק, הקבוצה המקומית של עיר הולדתו. בשנת 1998, בהיותו בן 15, עבר למחלקת הנוער של שאמו ניור. עם הצטרפותו למועדון אמר מאמנו להוריו כי הוא אינו טוב מספיק, משפט שהוביל להשתפרותו של ז'אלה. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות כקשר אחורי, וערך 98 הופעות ליגה (בליגת המשנה הצרפתית ובליגה הצרפתית השלישית) בהן הבקיע 12 שערים.
לוריין
לקראת עונת עבר ז'אלה ללוריאן מליגת העל הצרפתית. הוא שיחק במועדון כמגן ימני, והיה לעדיפות השלישית של מאמנו. ב-5 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-11 בניצחון הליגה 2–3 על פריז סן-ז'רמן. ב-19 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-72 בתיקו 1-1 נגד לאנס בליגה. לאחר שהרשים בביצועיו, הפך להיות המגן הימני הבכיר של הקבוצה. הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות, בהן ערך 97 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
פריז סן-ז'רמן
ב-6 ביולי 2009 נודע כי ז'אלה הצטרף לפריז סן-ז'רמן, גם היא מליגת העל הצרפתית, ל-4 שנים. ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף למבלוט ארדינץ' בדקה ה-72 בניצחון 1–3 על לה מאן במסגרת המחזור השני בליגה. ב-22 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-84 בניצחון 2–3 על ואלנסיין במסגרת המחזור השלישי בליגה. במהלך עונתו הראשונה במועדון ביסס עצמו ז'אלה כשחקן קבוע בקבוצה. הוא סיים את העונה עם 35 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים ובישל 11.
במהלך עונת שיחק ז'אלה לראשונה במסגרת אירופית - הליגה האירופית. הוא לקח חלק בשני משחקי פלייאוף ההעפלה נגד מכבי תל אביב, בו ניצחה פריז סן-ז'רמן בתוצאה 4–5 בסיכום שני המשחקים. מאז החל שלב הבתים של המפעל הוא ערך 9 הופעות במפעל, והבקיע שער יחיד, בניצחון 0–2 על קרפטי לבוב במסגרת שלב הבתים. ב-22 באפריל 2011 חידש ז'אלה את חוזהו במועדון. ב-1 במאי זכה ז'אלה בגביע הצרפתי יחד עם פריז סן-ז'רמן לאחר ניצחון 0–1 על מונקו בגמר. ב-10 במאי הורחק לראשונה בקריירה, לאחר שספג כרטיס אדום ישיר בדקה ה-20 בתיקו 2-2 נגד נאנסי במסגרת המחזור ה-35 בליגה. הוא ערך 35 הופעות ליגה בעונה זו, כולן בהרכב הפותח, והבקיע שער אחד.
בתחילת עונת הוסב ז'אלה לעמדת הקשר על ידי מאמנו החדש קרלו אנצ'לוטי, ובהמשך העונה קיבל את סרט הקפטן. גם בעונה זו היווה ז'אלה שחקן מפתח בקבוצה, וערך 33 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-18 בספטמבר 2012 ערך ז'אלה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–4 על דינמו קייב במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת. הוא שיחק בתשעה מתוך עשרת משחקי הקבוצה במפעל, ביניהם שני משחקי רבע הגמר שבסופם הודחה פריז סן-ז'רמן על ידי ברצלונה. בעונה זו זכה ז'אלה לראשונה באליפות צרפת, כשהוא לוקח חלק ב-27 משחקי ליגה.
ב-3 באוגוסט 2013 זכה ז'אלה בגביע האלופות הצרפתי לאחר ניצחון 1–2 על ז'ירונדן דה בורדו. בחודש ינואר 2014 הושבת ז'אלה לחודשיים בשל פריצת דיסק. בעונה זו, בה זכתה פריז סן-ז'רמן באליפות צרפת ובגביע הליגה הצרפתית (טורניר בו שיחק בגמר נגד אולימפיק ליון בלבד), ערך ז'אלה 13 הופעות ליגה בלבד, והוסיף 3 הופעות בליגת האלופות.
אולימפיק ליון
ב-23 ביולי 2014 חתם ז'אלה באולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית. ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–2 על סטאד רן במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-19 באפריל 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-48 בתיקו 2-2 נגד סנט אטיין במסגרת המחזור ה-33 בליגה. בעונתו הראשונה במועדון היה שחקן הרכב בלתי מעורער, וערך 32 הופעות ליגה.
ב-16 בספטמבר 2015 הבקיע ז'אלה לראשונה בליגת האלופות, בתיקו 1-1 נגד גנט בשלב הבתים לעונת 2015/2016.
ניס
ב-18 ביולי 2017 חתם ז'אלה בניס. ב-11 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לטרואה. בעונתו הראשונה ערך 15 הופעות ליגה. ב-25 בספטמבר 2018 הבקיע את שערו הראשון בהפסד 1–2 לנאנט.
אמיין
ב-29 ביולי 2019 חתם ז'אלה באמיין. ב-10 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 1–2 לקבוצתו הקודמת ניס. ב-13 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בתיקו 2-2 נגד אולימפיק ליון. בסיום עונת 2019/2020 הודיע על פרישה ממשחק.
קריירה בינלאומית
ב-15 באוגוסט 2012 ערך ז'אלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת בתיקו 0-0 נגד נבחרת אורוגוואי במשחק ידידות. ב-11 בספטמבר באותה שנה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-68 בניצחון 1–3 על נבחרת בלארוס במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. הוא זומן לסגל נבחרת צרפת לקראת יורו 2016.
דנקרק (סרט)
הסרט יצא לאקרנים בישראל ב־20 ביולי 2017.
עלילת הסרט
בסרט כמעט ואין עלילה במובן המקובל. מוצגים קטעי סיפורים, רובם של גיבורים אלמונים לחלוטין. עם זאת קיימים שלושה קווי עלילה – אחד מתרחש על חוף דנקרק ליד המזח, אחד בים ואחד באוויר. כולם מוצגים בעלילה לא ליניארית, כל אחד מהם אורך פרק זמן אחר (שבוע, יום, שעה) והעריכה מדלגת בין החלקים, תוך הצגת נקודות מבט שונות על אותו אירוע, כאשר הם מצטלבים. עיקר כוחו של הסרט אינו בעלילה, כי אם בצילומים, בעריכה החותכת בין הסצנות ובעיקר בפס הקול מחריש האוזניים, המלווה בקולות ירי, קולות מפציצי צלילה, פיצוצים, ותיקתוק שעון.
שובר הגלים
זמן העלילה: שבוע.
עלילת־משנה מתמקדת בדמותו של האדמירל האחראי על הפינוי הימי (בגילומו של קנת בראנה) ובמאמצי חיל ההנדסה המלכותי להקים מזחים מאולתרים ממשאיות.
ים
זמן העלילה: יום.
מר דוסון (מארק ריילנס), בעליה של ספינה קטנה, מגויס יחד עם כל בעלי הספינות בבריטניה, על מנת לסייע במאמץ החילוץ. אליו מצטרפים בנו, פיטר ונער בשם ג'ורג'. בים, נאסף אל ספינתו של מר דוסון לויטננט הלום קרב (קיליאן מרפי), הסובל מהפרעת דחק פוסט־טראומטית, ניצול יחיד ממתקפה של צוללות גרמניות. במחשבה שהוא בדרך הביתה, החייל מתייחס אליהם באדיבות אך כשהוא מגלה שהם בדרכם לדנקרק הוא מנסה בכוח להסיט את האונייה לבריטניה ובניסיונו לעשות כן הוא מכה בג'ורג' שנופל לירכתי האונייה. פיטר ממהר אל ידידו הפצוע ונחרד לשמוע מג'ורג' כי הוא אינו רואה דבר. כשמטוס ספיטפייר מתרסק אל הים לידם, מר דוסון מתעקש לסייע לטייס, קולינס (ג'ק לאודן), שנתקע בתא הטייס. בעזרת פיטר הוא מעלה את קולינס לסיפון ומר דוסון מספר שבנו הבכור היה טייס בחיל האוויר המלכותי. בהמשך, מר דוסון מציל את חייהם של חיילים רבים, כולל אלכס וטומי. הם לבסוף מגיעים לאנגליה ומר דוסון זוכה להערכה על הצלת חיים רבים כל כך, בזמן שגופתו של ג'ורג' נלקחת מחוץ לאונייה. עיתון מקומי מתאר את ג'ורג' בתואר "גיבור דנקרק".
אוויר
באוויר, שלושה טייסי ספיטפייר, פארייר (טום הארדי), קולינס וטייס נוסף טסים מעל דנקרק. הטייס הנוסף נפגע ראשון על ידי מטוסי הלופטוואפה. פארייר וקולינס ממשיכים בקרבות אוויריים ואף מצליחים להפיל מטוס מסרשמיט Bf 109 גרמני, אך מטוסו של קולינס מיורט והוא מתרסק לים. פארייר ממשיך לבדו ומצליח למנוע את הפצצת מרבית הספינות הבריטיות בדנקרק והוא זוכה לצהלות החיילים הבריטיים וממפקד מבצע הפינוי, קומנדר בולטון. מאוחר יותר, פארייר מצליח להנחית את המטוס ללא דלק, מעלה אותו באש ומסגיר עצמו לאויב עצמו על מנת להישלח למחנה כשבוי מלחמה.
פיתוח
הבמאי כריסטופר נולאן כתב תסריט בן 112 עמודים. הוא החליט ליצור את הסרט כטריפטיכון, המסופרת משלוש נקודות מבט שונות: מהאוויר (מטוסים), מהיבשה (על החוף) ומהים (הפינוי על ידי הצי). הצלם, הויט ואן הויטמה, ששיתף פעולה עם נולאן גם בסרטו הקודם, בין כוכבים, נשכר לשוב כצלם הסרט. בשלבי ההפקה המוקדמים נולאן חתם על חוזה מול האחים וורנר לפיו יקבל משכורת על סך 20 מיליון דולר בתוספת 20% מהכנסות הסרט.
ליהוק
טום הארדי, קנת בראנה ומארק ריילנס ניהלו מגעים להצטרפות לצוות השחקנים לקראת סוף 2015. פיון ויטהד לוהק במרץ 2016 ומד לאחר מכן צורפו שחקנים צרפתיים ובריטים כדוגמת אנורין ברנאר והארי סטיילס. בהמשך הצטרפו גם קיליאן מרפי, ג'יימס ד'ארסי, בארי קיוגן וטום גלין-קרני שהצטרפו במאי 2016.
לאחר שגילה עד כמה החיילים היו לא מנוסים וצעירים בעת מבצע דינמו, נולאן החליט ללהק שחקנים לא מוכרים רבים.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב־23 במאי 2016 בדנקרק, צרפת. בחודשים שלאחר מכן נעשו צילומים גם באורק, בפלבולנד שבהולנד, בדורסט שבבריטניה ובמרכז המבקרים נקודת וינסנט והמגדלור ראנצ'ו פאלוס במחוז לוס אנג'לס, שבקליפורניה ארצות הברית.
הסרט צולם במצלמות 65 מ"מ ולראשונה בוצע שימוש במצלמת IMAX לצילום ידני, ללא צורך בעיבוד נוסף לצילום איימקס. נולאן השתמש בספינות מלחמה אמיתיות לצורך הסרט, כולל משחתת הצי הצרפתי "Maillé-Brézé" ובמטוסי Hispano Aviación HA-1112 שנצבעו כסופרמרין ספיטפייר ומסרשמיט Bf 109, ששומשו לצורך קרבות האוויר בסרט. מצלמת IMAX אחת הוצמדה למטוס קרב בעת הטיסה. על מנת ליצור אפקט ויזואלי מקסימלי תוך הימנעות מיצירת תמונות במחשב נוספו כמויות אדירות של חיילים ורכבים צבאיים ליצירת אשליה של צבא גדול.
פס־קול
אחד הנושאים הייחודיים ביותר בסרט הוא הפסקול שלו, המשלב רעשים מכניים, קולות ירי והפצצה, המשולבים במוזיקה מונוטונית שתפקידה לשמור על מתח מתמיד. בעריכה, במעבר בין סצנות המתרחשות בקווי עלילה שונים, לא נקטע הפסקול, אלא ממשיך לספק את אותה המסגרת הצלילית, שאינה נותנת לצופה מנוח. בינואר 2016 המלחין הנס צימר החל לעבוד על פסקול הסרט.
שיווק
טיזר ראשון יצא לפני עלייתו לאקרנים של הסרט "יחידת המתאבדים" ב־4 באוגוסט 2016. קדימון ראשון יצא ב־14 בדצמבר 2016, לצד פרולוג ייחודי שהוצג בבתי קולנוע נבחרים ל־IMAX לפני הקרנת "רוג אחת" והוקרן שוב גם לפני הקרנת הסרט "קונג: אי הגולגולת".
ב־2017, במהלך פסטיבל CinemaCon, הוצג קטע מתוך הסרט שזכה לביקורת חיובית ומיד לאחר מכן האחים וורנר החלו במסע שיווק לסרט והקרינו סרטוני קידום לסרט במהלך משחקי הפלייאוף של ה־NBA. ב־5 במאי 2017 הועלה לאתר יוטיוב קדימון ראשי לסרט.
צאתו לאקרנים
כבר בספטמבר 2015 אולפני האחים וורנר הכריזו שהסרט יעלה לאקרנים בבתי הקולנוע ב־21 ביולי 2017 בפורמט IMAX.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
יוון באירוויזיון 2022
יוון השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Die Together" בביצועה של אמנדה טנפיורד. זו הייתה השתתפותה ה-42 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, יוון השתתפה 41 פעמים בתחרות הזמר מאז הצטרפותה בשנת 1974. המדינה זכתה בתחרות פעם אחת, באירוויזיון 2005, עם השיר "My Number One" בביצועה של הלנה פפאריזו. לאחר הנהגת שיטת חצאי הגמר באירוויזיון 2004 הצליחה יוון להעפיל לגמר בכל התחרויות עד לאירוויזיון 2016, שם כשלה בניסיון להעפיל לגמר. בין השנים 2004–2013 יוון סיימה את התחרות בעשרת המקומות הראשונים. יוון לא צלחה את שלב חצי הגמר פעם נוספת באירוויזיון 2018, עם השיר "Oneiro Mou" בביצועה של יאנה טרזי. החל מהאירוע העוקב היא העפילה לגמר הגדול בקביעות. בשנת 2021 הגיעה סטפניה ליבראקאקיס, עם השיר "Last Dance", למקום העשירי עם 170 נקודות.
תאגיד השידור היווני, Hellenic Broadcasting Corporation (ERT), משדר את תחרות האירוויזיון ביוון בקביעות, ומארגן את תהליך הבחירה של הנציג והשיר היווני למהדורות השונות של התחרות. בין השנים 1974–2013 ERT הייתה האחראית על בחירת הנציג, אך ב-2014 היא הושעתה מתפקידה כתאגיד השידור הלאומי של יוון והוחלפה ב-NERIT. לאחר ניצחונה של מפלגת סיריזה ב, חזרה ERT לתפקידה. היא אישרה את כוונתה להשתתף באירוויזיון 2022 ב-6 בספטמבר 2021. מאז 2018 נציג המדינה נבחר על ידי תאגיד השידור.
לפני האירוויזיון
ב-7 בספטמבר 2021 יצאה רשות השידור היוונית ERT בקול קורא להגשת שירים לשלב הסינון, עד 10 באוקטובר אותה השנה. כל אמן היה יכול לשלוח עד שלושה שירים. הם מחויבים לציין את חברות התקליטים בהם חתומים, את המוזיקאי שיבצע את השיר ורעיונות לקידום השיר לאחר פרסומו. בחלוף המועד פרסמה רשות השידור כי קיבלה מ-25 אמנים יותר מ-40 הצעות לשירים. בין המוזיקאים ניתן למנות את קונסטנטינוס כריסטופורו, שהשתתף באירוויזיון 1996, ב-2002 וב-2005 כשייצג את קפריסין; איליאס קוזאס, שהתמודד לייצוג יוון ב-2013; ג'ואן, זוכה העונה השביעית של "The Voice of Greece"; להקת קוזה מוסטרה, שייצגה את יוון באירוויזיון 2013; ניקוס גנוס, מרסו, קיאנה, ג'וב ניקי, ארטמיס מטאפיה, אוונגליה פסרקיס ואמנדה טנפיורד.
חבר מושבעים בן שבעה שופטים בחר מתוך 40 השירים שקיבלה הרשות חמישה. לאחר מכן המשיכה הוועדה לדון בשירים שסוננו. ב-15 בדצמבר 2021 היא הכריזה כי אמנדה טנפיורד נבחרה לייצג את המדינה בתחרות. שירה יצא לאור ב-10 במרץ.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לשישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-25 בינואר 2022 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. יוון שובצה למחצית השנייה של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-10 במאי 2022.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות 2022 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. יוון הופיעה כמדינה ה-15, לאחר איסלנד ולפני נורווגיה. ב-10 במאי 2022 ביצעה טנפיורד את "Die Together" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. יוון הופיעה כמדינה ה-17, לפני איסלנד ואחרי בלגיה. ב-14 במאי טנפיורד ביצעה את "Die Together" בגמר התחרות. היא הגיעה למקום השמיני עם 215 נקודות (158 מהשופטים ו-57 מהקהל).
בלט שטוטגרט
בלט שטוטגרט (בגרמנית: Stuttgarter Ballett) היא להקת בלט מן השורה הראשונה בגרמניה. ראשיתה בשנת 1609, כבלט החצר של הדוכס מווירטמברג. את הלהקה המודרנית ייסד ג'ון קרנקו והיא נודעת בבלטים עלילתיים באורך מלא. בשנת 1981 קיבלה הלהקה את פרס לורנס אוליבייה על הישג יוצא דופן במחול.
היסטוריה
בלט שטוטגרט התפתח מבלט החצר של דוכס וירטמברג, שנוצר בשנת 1609. את הלהקה המודרנית ייסד ב-1961 הרקדן הבריטי יליד דרום אפריקה ג'ון קרנקו, שעיצב אותה ל"קבוצה בעלת סגנון מסעיר וכובש מבחינה חזותית". הוא יצר בלטים עלילתיים באורך מלא, בהם "רומיאו ויוליה", "אונייגין" ו"אילוף הסוררת". ג'ון נימאייר יצר בשביל הלהקה את "הגברת עם הקמליות", ו"חשמלית ושמה תשוקה". סיור ההופעות הראשון של הלהקה בארצות הברית בשנת 1969 קצר הצלחה וזכה לפרסום בינלאומי.
רקדנים שיצאו מן הלהקה היו לכוריאוגרפים ידועי שם, בהם נימאייר, ויליאם פורסיית', יז'י קיליאן ורנאטו זאנלה.
ממשיכיו של קרנקו בהנהלה היו גלן טטלי (1976-1974) ומרשה היידי (1996-1976). ריד אנדרסון הוא המנהל האמנותי מאז 1996. הכוריאולוגיסטית ז'ורז'ט צינקירידס מתעדת את כל הבלטים החשובים של קרנקו וקנת מקמילן בכתב התנועה של בנש והיא מלמדת יצירות אלה לכמה דורות של להקות בלט בינלאומיות.
הלהקה קיבלה את פרס לורנס אוליבייה על הישג יוצא דופן במחול בשנת 1981.
בית הספר ג'ון קרנקו
המנהל הנוכחי של בית הספר לבלט ע"ש ג'ון קרנקו הוא טדאוש מאטאץ'.
דינה פריאלניק
דינה קובץ פריאלניק (נולדה ב-1950) היא פרופסור אמריטה בחוג לגיאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב, העוסקת בתחום המדעים פלנטריים ובתחום התאורטי של פיתוח מודלים חישוביים לגופים במערכת השמש. כמו כן עוסקת במבנה והתפתחות כוכבים. בשנים 2012 - 2018 כיהנה כסגנית נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
קורות חיים
פריאלניק נולדה כבת יחידה בשנת 1950 בעיר בוקרשט שברומניה. כשהייתה בת 14, עלתה יחד עם הוריה לארץ ועברה להתגורר בירושלים. היא למדה בבית הספר התיכון בית חינוך הידוע גם בשם תיכון עירוני ג'.
לאחר סיום לימודיה בתיכון ושירותה בצבא, המשיכה ללימודי תואר ראשון באוניברסיטה העברית בפקולטה למתמטיקה ופיזיקה, את התואר עשתה עם דגש על פיזיקה, וסיימה אותו בהצטיינות בשנת 1971.
פריאלניק המשיכה ללימודי תואר שני ודוקטורט באסטרופיזיקה באוניברסיטת תל- אביב. את התארים סיימה בשנת 1980. נושא מחקרה בשני התארים הללו היה מבנה והתפתחות כוכבים מההיבט התאורטי.
בשנת 1982, לאחר סיום לימודיה, המשיכה פריאלניק לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד שבארצות הברית.
עם חזרתה לארץ בשנת 1983 ולאחר תקופה קצרה כחברת סגל באוניברסיטה העברית, הצטרפה פריאלניק כחוקרת לחוג לגיאופיזיקה ולמדעים פלנטריים באוניברסיטת תל- אביב. באותו הזמן החלה להתעניין בכוכבי שביט, ופיתחה מודל תאורטי ראשון מסוגו בעולם להדמיית התפתחותם של גופים אלו.
בשנת 1986 החלה להרצות כמרצה בכירה במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית. בשנת 1989 חזרה אל החוג לגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים באוניברסיטת תל- אביב, כמרצה בכירה. לאחר כ-6 שנים כמרצה בכירה, מונתה פריאלניק לפרופסור חבר באוניברסיטת תל- אביב, ובשנת 1998 לפרופסור מן המניין. בד בבד, המשיכה פריאלניק במחקריה בהתפתחות כוכבים וכתבה ספר מבוא למבנה והתפתחות כוכבים.
החל משנת 2001 ועד 2005 שימשה כראש החוג לגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים.
פריאלניק זכתה בפרס המצוינות בהוראה מטעם רקטור אוניברסיטת תל- אביב. בין השנים 2010 ו-2015 שימשה כסגנית הרקטור של אוניברסיטת תל- אביב. במהלך תפקידה כסגנית רקטור, יזמה וייסדה את תוכנית לימודי ההעשרה לכלל תלמידי התואר הראשון באוניברסיטת תל- אביב, הנקראת "כלים שלובים". במסגרת תפקידה כסגנית רקטור, הייתה חברה בוועדות שונות ובין השאר גם שימשה כיו"ר הוועדה האוניברסיטאית לענייני קבלה.
משנת 2012 ועד 2018 שימשה בתור סגנית נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. בנוסף פריאלניק היא חברה באספה הכללית והועד המנהל שח פרויקט חמד"ע
מחקריה
פריאלניק פרסמה למעלה מ-100 מאמרים בספרות הבינלאומית. מחקרה המרכזי של פריאלניק עוסק במדעים פלנטריים ובגיאופיזיקה. היא פיתחה מודלים חישוביים תאורטיים לגופים במערכת השמש, מבנה והתפתחות כוכבים, מודלים המאפשרים לבצע הדמיות מלאות ומדויקות של תופעות אסטרונומיות עצומות. כך לדוגמה, פריאלניק חישבה את ההדמיה המלאה הראשונה של מחזור התפרצות נובה (התפרצות דרמטית המתרחשת במערכת כוכבים). בעקבות המאמר שפורסם וזכה לתהודה, היא כתבה ספר אודות מבוא למבנה והתפתחות כוכבים שיצא לאור על ידי הוצאת קיימברידג' בשנת 2000. הספר תורגם לשפות רבות.
יתר על כן, פיתחה גם מודל תאורטי ראשון מסוגו בעולם להדמיית התפתחותם של כוכבי שביט. במהלך פעילותה המחקרית, זכתה פריאלניק למלגות שונות ובהן מלגות שניתנו מהקרן הדו לאומית (ישראל-ארצות הברית), קרן ישראל-גרמניה והקרן למדע.
האסטרואיד נקרא על שמה.
פיגוע הירי בווינה (2020)
פיגוע הירי בווינה היה פיגוע ירי שבוצע על ידי מוסלמי המזוהה עם המדינה האסלאמית בווינה, בירת אוסטריה, בערב יום שני, 2 בנובמבר 2020. מתקפת הירי החלה בסביבות השעה 8 בערב ברחוב Seitenstettengasse, באזור בית הכנסת הגדול (Seitenstettengasse Tempel), שהוא אזור בילויים פופולרי, והמשיכה לשישה מקומות. הירי גרם למותם של 4 אזרחים, ופצע רבים נוספים, חלקם קשה , ביניהם שומר בית הכנסת.
כוחות שיטור הגיעו למקום, ובחילופי אש נפצע שוטר ונהרג המפגע, שנשא נשק אוטומטי, אקדח, מצ'טה וחגורת נפץ מזויפת. כוחות משטרה באוסטריה, בהן יחידת קוברה, ניהלו מצוד אחד חשודים נוספים, אך לאחר פשיטה על דירתו של המחבל הסיקו שהפיגוע בוצע על ידי מחבל בודד.
המפגע
הצעיר שביצע את הפיגוע היה פיזולאי קויטים (Fejzulai Kujtim), בן 20. הוריו במקור מצפון מקדוניה, והוא בעל אזרחות כפולה, אוסטרית וצפון-מקדונית. קויטים היה מוכר בשל פעילות טרור בעבר ונשפט ל-8 חודשי מאסר על ניסיון להצטרף לפעילות הטרור במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. הוא אחד מכ-80 אזרחי אוסטריה שניסו להצטרף ללחימה שם ונתפסו.
לאחר האירוע
מרבית מדינות העולם מיהרו לגנות את הפיגוע. בין השאר, פורסם גינוי רשמי תקיף מפקיסטן, וכן מהרשות הפלסטינית ומארגון החמאס.
שר הפנים האוסטרי קארל נהאמר הודיע על מחדל מודיעיני חמור, הוא השעה את ראש המשרד הפדרלי להגנת החוקה ומלחמה בטרור וקרא לערוך רפורמה בארגון במסגרתה המשרד הפדרלי פורק ובמקומו הוקמה סוכנות ביון חדשה בשם המינהל לביטחון המדינה ושירותי מודיעין.
אות כבוד הוענק מטעם משטרת וינה לאוסמה ג'ודה, בן 23 ממוצא פלסטיני, שהציל את חייו של שוטר שנפגע, וסייע להעביר אותו לאמבולנס תחת אש.
רוברט פאלמר
רוברט אלן פאלמר (באנגלית: Robert Allen Palmer; 19 בינואר 1949 – 26 בספטמבר 2003) היה זמר, פזמונאי, מוזיקאי ומפיק מוזיקלי בריטי. נודע בזכות קולו הייחודי שהיה מלא ברגש, בסגנון לבושו המחויט והאלגנטי, ובזכות יכולתו לשלב בין מוזיקת נשמה, ג'אז, רוק, פופ, רגאיי ובלוז.
מעורבותו של פאלמר בתעשיית המוזיקה החלה בשנות ה-60, השתרעה על פני ארבעה עשורים וכללה פרק זמן בלהקת "ויניגר ג'ו" שהייתה להקת ריתם אנד בלוז בריטית שהוקמה בשנת 1971 והוחתמה בחברת התקליטים איילנד רקורדס. פאלמר חווה הצלחה הן בקריירת הסולו והן עם להקת "דה פאוור סטיישן", להקת רוק בריטית-אמריקאית שהוקמה בשנת 1984 והוחתמה בחברת התקליטים קפיטול רקורדס שבה היה חבר, ושיריו הופיעו ברשימת עשרת השירים המושמעים ביותר באנגליה וגם בארצות הברית בשנות ה-80. לשלושת להיטיו "I Didn't Mean to Turn You On" ,"Addicted to Love" ו-"Simply Irresistible" נלוו קליפים אופנתיים בבימויו של צלם האופנה הבריטי טרנס דונובן.
השנים המוקדמות 1964–1973
אביו של פאלמר היה קצין ביחידת המודיעין של הצי הבריטי שהוצב במלטה. ב-1949 עבר פאלמר עם משפחתו מהעיירה באטלי שם נולד לעיר סקרבורו. הוא הושפע בילדותו ממוזיקת בלוז, מוזיקת נשמה וג'אז ששודרו ברדיו של "רשות השידור של הכוחות האמריקאיים". רוברט פאלמר הצטרף ללהקתו הראשונה בגיל 15 בעודו לומד בתיכון סקרבורו לבנים. פריצתו הראשונה והמשמעותית התרחשה ב-1969 כשג'ס רודן סולן להקת "הסט של אלן בואן" (להקת רוק בריטית אמריקאית שהוקמה בשנת 1984 והוחתמה בחברת התקליטים קפיטול רקורדס (פרש מהלהקה ופאלמר הוזמן ללונדון להחליף את רודן בהקלטה של הסינגל "נערת ג'יפסי". התקליט במקור הוקלט בקולו של רודן וכך גם יצא לאור בארצות הברית אולם הוקלט מחדש לאחר הצלחתו של הסינגל בקולו של פאלמר. לפי עיתונאי המוזיקה הבריטי פול לסטר, פאלמר צמח במועדונים בצפון אנגליה והפך ל"אלגנטי ומתוחכם" בנוסף לכישרונו בשילוב מגוון סגנונות.
בשנת 1970 הצטרף פאלמר ללהקת ג'אז, רוק ופיוז'ן בשם "דאדה" יחד עם אלקי ברוקס ובעלה. שנה אחרי הקימו שלושתם את להקת "ויניגר ג'ו" והוחתמו בחברת התקליטים איילנד רקורדס. הלהקה שחררה שלושה אלבומים לפני שהתפרקה במרץ 1974.