cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרן עושר ריבונית
היסטוריה
במונח "קרן עושר ריבונית" נעשה שימוש לראשונה בשנת 2005, על ידי הכלכלן אנדרו רוזנוב, במאמר שכותרתו "מי מחזיק בעושר האומות?", בכתב העת "הבנקאי המרכזי". עותק קודם של כתב העת תיאר את המעבר מניהול רזרבות מסורתי לניהול עושר ריבוני; לאחר מכן המונח זכה לשימוש נרחב, עם העלייה בהשקעות של מדינות ריבוניות בנכסים ברחבי העולם. כמה מההשקעות משכו תשומת לב, כהשקעות גרועות במספר חברות פיננסיות בוול סטריט, דוגמת סיטיגרופ, מורגן סטנלי ומריל לינץ', שנזקקו להזרמת הון עקב הפסדים כתוצאה מניהול כושל ומשבר הסאבפריים ב-2008. קרנות עושר ריבוניות משקיעות במגוון סוגים של נכסים, דוגמת מניות, איגרות חוב, קרנות השקעות פרטיות וקרנות גידור. קרנות ריבוניות רבות משקיעות ישירות גם בנדל"ן מניב.
קרנות עושר ריבוניות קיימות כבר יותר ממאה שנים, אך מאז שנת 2000 מספר הקרנות גדל באופן דרמטי. הקרנות הראשונות היו כספי מדינה לא-פדרליים בארצות הברית, שהוקמו באמצע המאה ה-19, למימון שירותים ציבוריים ספציפיים. מדינת טקסס הייתה הראשונה שהקימה תוכנית כזו, למימון חינוך ציבורי. הקרן הקבוע לבתי ספר (Permanent School Fund), שהוקמה בשנת 1854 לטובת מימון בתי הספר היסודיים והתיכוניים, כאשר קרן האוניברסיטה הקבועה (PUF) הוקמה בשנת 1876, לטובת מימון האוניברסיטאות. לקרן ניחנו אדמות ציבוריות, שעל בעלותן שמרה המדינה על פי תנאי הסכם הסיפוח משנת ,1845 בין רפובליקת טקסס וארצות הברית. קרן העושר הראשונה שהוקמה על ידי מדינה ריבונית הייתה רשות ההשקעות של כווית, בשנת 1953, עוד לפני שכווית קיבלה עצמאות מבריטניה. הקרן ממומנת מהכנסות הנפט של המדינה. על פי הערכות, שווי הקרן של כווית עמד ב-2020 על כ-600 מיליארד דולר. קרן עושר ריבונית מוקדמת נוספת היא קרן העתודה לשוויון הכנסות של קיריבטי. הקרן הוקמה ב-1956, כאשר הממשל הבריטי של איי גילברט במיקרונזיה הטיל היטל על ייצוא פוספטים לדשן. מאז צמחה הקרן לכ-520 מיליון דולר, נכון ל-2007.
לפי ההסכמה ההיסטורית, קרן הנאמנות לביטוח לאומי של ארצות הברית (Social Security Trust Fund), שבשנת 2014 הייתה בעלת נכסים בשווי 2.8 טריליון דולר, וקרנות דומות, דוגמת החזקות של 200 טריליון יין יפני בבנק הדואר של יפן, לא נחשבות לקרנות עושר ריבוניות. קרנות אלו צברות נכסים על מנת לממן תשלום קצבאות רווחה.
הקמת קרן העושר של ישראל אושרה בכנסת ב-14 ביולי 2014, בעקבות מסקנות ועדת ששינסקי. על פי התוכנית שהוצגה, בקרן ייצברו לפחות כ–72 מיליארד דולר מהכנסות המדינה מגז ונפט. הקרן הייתה אומרה להתחיל לצבור נכסים במהלך שנת 2018. אך ההיקף הגבייה מיזמי הגז ונפט היה נמוך מהצפוי, ומכיוון שהיא לא הגיעה לרף ההכנסות המינימלי הנדרש לפעילותה לפי חוק, הפעלתה נדחתה לסוף 2022.
במאי 2021 דווח כי ראש המוסד לשעבר יוסי כהן מקים קרן ההשקעות בשיתוף קרנות העושר של איחוד האמירויות, כווית וקטר.
מאפיינים ומטרות
קרנות עושר ריבוניות נוצרות בדרך כלל כאשר לממשלות יש עודפים תקציביים, ויש להם מעט או הן ללא חוב בינלאומי. לא תמיד ניתן או רצוי להחזיק עודף נזילות זה ככסף או לתעל אותו לצריכה מיידית. זהו במיוחד המקרה כאשר אומה תלויה בייצוא חומרי גלם כמו נפט, נחושת או יהלומים. במדינות כאלה, הסיבה העיקרית ליצירת קרנות עושר ריבוניות היא בגלל המאפיינים של הכנסות משאבים: תנודתיות גבוהה של מחירי המשאבים, חוסר יכולת לחזות את קצב הפקתם, ומיצוי המשאבים.
ישנם שני סוגים של קרנות: קרנות חיסכון וקרנות ייצוב. קרנות ייצוב נוצרות כדי להפחית את התנודתיות של הכנסות הממשלה, במטרה להתמודד עם ההשפעה השלילית של מחזורי הפריחה על הוצאות הממשלה והכלכלה הלאומית. קרנות חיסכון נוצרות עבור הדורות הבאים. קרן אחת כזו היא קרן העושר של נורווגיה. קרנות עושר ריבוניות, של מדינות עשירות במשאבים, יכולות לעזור להימנע מקללת משאבים, אך הספרות בשאלה זו שנויה במחלוקת. ייתכן שממשלות יוכלו להוציא את הכסף באופן מיידי, אך עלולות לגרום לכלכלה להתחמם יתר על המידה, למשל, בוונצואלה של הוגו צ'אבס או איראן בתקופת השאה. בנסיבות כאלה, לרוב רצוי לחסוך את הכסף להוצאתו בתקופה של אינפלציה נמוכה.
לפי מחקר משנת 2014, קרנות עושר ריבוניות לא מוקמות מסיבות הקשורות לצבירת רזרבות, והתמחות בייצוא סחורות. במקום זאת, ניתן להבין את הפיזור של קרנות עושר ריבוניות כאופנה, לפיה ממשלות מסוימות רואות שזה אופנתי ליצור קרנות עושר והן מושפעות ממה שעושות ממשלות אחרות.
קרנות עושר ריבוניות, משתמשות בהשקעות גם לרכישת השפעה וכוח פוליטי בזירה הבינלאומית, עבור הממשלות שלהם. דוגמה בולטת לכך היא הקרנות הריבוניות של קטר, שמאז שנות ה-2000 השקיעו עשרות מיליארדים בכלכלה האירופית, ובמיוחד ב, בעיקר בנדל"ן, ובמוסדות פיננסיים. קרן העושר של נורווגיה מסרבת להשקיע בחברות שמוצריהן בעייתיים מבחינה אתית, כמו טבק וחלק מהחברות בתעשיית הנשק. הקרן גם מתרחקת מהשקעות בחברות שמקושרות לשחיתות, חברות מזהמות, כאלה שמעסיקות ילדים או פוגעות בזכויות אדם. כך לדוגמה מכרה הקרן החזקות שהיו לה בחברות הישראליות: אלביט מערכות, שפיר הנדסה ותעשייה, מבנה נדל"ן ודניה סיבוס, בגלל פעילותן בשטחים.
עקרונות סנטיאגו
בשנת 2008, גברה הדאגה מצד משקיעים ורגולטורים בנוגע לקרנות עושר ריבוניות, חלקית לגבי הנראות שלהם, על האחריות התאגידית והמבנה המנהלי שלהם. כדי להתמודד עם החששות הללו, מאמץ משותף בין קרן המטבע הבינלאומית (IMF) ו"קבוצת העבודה הבינלאומית של קרנות העשור הריבוניות" (IWG-SWF), אשר ייצגו 14 קרנות, כולל כמה מהגדולות ביותר, כגון GIC מסינגפור ורשות ההשקעות של אבו דאבי. לאחר מכן, ה-IWG-SWF ניסח את 24 עקרונות סנטיאגו, כדי לקבוע סטנדרטים בינלאומיים משותפים לגבי שקיפות, עצמאות וממשל שקרנות עושר ריבוניות צריכות לפעול לפיהם. אלה פורסמו לציבור לאחר שהוצגו בפני הוועדה הפיננסית המוניטארית הבינלאומית של קרן המטבע הבינלאומית ב-11 באוקטובר 2008.
קבוצת העבודה הוחלפה אז בגוף קבוע ב-6 באפריל 2009, "הפורום הבינלאומי של קרנות העושר הריבוניות" (IFSWF), כדי לשמור ולקדם את הסטנדרטים החדשים לעתיד, ולעודד קרנות עושר ריבוניות אחרות להצטרף.
על פי ה-IFSWF, יצירת עקרונות סנטיאגו הונעה על ידי היעדים הבאים:
לאחר החלטת הממשלה על הקמת קרן העושר הריבונית של ישראל, בפברואר 2012, הודיע משרד האוצר שהמבנה המתוכנן שלה יפעל על פי עקרונות סנטיאגו.
דירוג ונכסים
סך הנכסים של קרנות העושר הריבוניות בעולם הסתכם ב-7.94 טריליון דולר, נכון ל-24 בדצמבר 2020. הנכסים של מדינות עם קרנות הממומנת על ידי יצוא נפט וגז, הסתכמו ב-5.4 טריליון דולר נכון ל-2020. קרנות עושר ריבוניות שאינן ממומנות מיצוא סחורות דוגמת נפט וגז, ממומנות בדרך כלל על ידי העברת נכסים מיתרות מטבע החוץ הרשמיות של המדינה, ובמקרים מסוימים מעודפי תקציב המדינה והכנסות מהפרטה. מדינות המזרח התיכון ואסיה מהוות 77% מכלל קרנות עושר הריבוניות.
טוביה הורוביץ
טוביה הורוביץ (ה'תרכ"ה - י"ב ניסן ה'תש"א) היה רב ואב בית דין העיר שנדישוב שבגליציה.
תולדותיו
טוביה הורוביץ נולד בשנת ה'תרכ"ה לרבי אברהם אבא הורוביץ נכדו האחרון של הרב נפתלי צבי הורוביץ מייסד שושלת חסידות רופשיץ בגליציה. אביו היה רב בעיר שנדישוב וסבו של הרב טוביה הורוביץ היה הרב יעקב הורוביץ שהיה רבה של העיר מעליץ, בנו של הרב נפתלי צבי האדמו"ר הראשון לשושלת רופשיץ. אמו הייתה הרבנית רייזא וינברגר, בתו של הרב מנחם מענדל וינברגר שהיה רבה של העיר דוקלה.
נישא לרבנית טשרנע דים.
הרבנות
בתאריך ל' שבט ה'תרס"ה השנה נפטר אביו, הרב אברהם אבא הורוביץ שכיהן כרבה של שנדישוב. בעקבות פטירתו, הוכתר הרב טוביה הורוביץ למלא את מקומו ברבנות העיר והוא הוכתר כאב"ד שנדישוב.
בעת מלחמת העולם הראשונה היה נתון הרב הורוביץ בסכנה ביחד עם כל יהודי עירו. לאחר תום המלחמה הוא החליט להגר לעיר קרקוב בפולין והתיישב בה. אחר כך, במשך חמש שנים, בין שנת ה'תרפ"ב לשנת ה'תרפ"ז הוא התגורר בארצות הברית, שם השתכן בעיר ניו יורק וייסד בה את העמותה העולמית "עזרת אלמנות ויתומים".
בי"ב ניסן של שנת ה'תש"א נרצח הרב טוביה הורביץ על ידי חייל נאצי בשואה לא רחוק מהעיר לובלין שם נקבע ציון קבורתו.
משפחה
הרב הורוביץ נישא לרבנית טשרנע דים שהיא בת הרב אשר משה לעמל דים. ילדיהם:
בוב סיגרן
רוברט לויד "בוב" סיגרן (באנגלית:  Robert Lloyd "Bob" Seagren; נולד ב-17 באוקטובר 1946) הוא אתלט אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי ושיאן עולם בקפיצה במוט. נוסף לכך, הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה
סיגרן נולד בפומונה, קליפורניה. הוא בוגר אוניברסיטת דרום קליפורניה משנת 1968.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-14 במאי 1966 קבע סיגרן בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 5.32 מטר. שנה לאחר מכן, בתחרות שנערכה בסן דייגו, קליפורניה ב-10 ביוני 1967 הוא שיפר את השיא העולמי והעמיד אותו על 5.36 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בויניפג, קנדה בשנת 1967 זכה סיגרן במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.90 מטר.
אלוף אולימפי
חודש לפני אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), בתחרות שנערכה לחוף אגם טאהו, ב-12 בספטמבר 1968 קבע סיגרן בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 5.41 מטר והוכיח שהוא מוכן לאולימפיאדה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אולימפי חדש של 5.40 מטר, לפני קלאוס שיפרובסקי ממערב גרמניה (5.40 מטר) ווולפגנג נורדוויג ממזרח גרמניה (5.40 מטר).
במבחנים האמריקאים שנערכו לאולימפיאדת מינכן (1972) ביוג'ין, אורגון ב-2 ביולי 1972 קבע סיגרן בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 5.63 מטר והוכיח שוב שהוא מוכן לאולימפיאדה להגן עת תוארו, אך במשחקים עצמם הוא זכה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 5.40 מטר, אחרי וולפגנג נורדוויג שקבע שיא אולימפי חדש של 5.50 מטר ולפני בן ארצו ג'ן ג'ונסון (5.35 מטר). בהחלטה של הרגע האחרון, שניתנה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF), הוא נאלץ להחליף את המוט שלו במוט לא מוכר, כמו מספר אתלטים נוספים, לא כולל את נורדוויג המנצח, דבר שמנע ממנו להתרגל למוט התחרות ולהגן על תוארו. הייתה זו הפעם הראשונה במשחקים האולימפיים שאתלט אמריקאי לא זכה במדליית הזהב האולימפית בענף זה ולמעשה אף אמריקאי לא זכה עד אולימפיאדת סידני (2000) שבה זכה ניק הייסונג.
לאחר המשחקים, פרש סיגרן מספורט תחרותי והפך לשחקן קולנוע ושחקן באופרות סבון בטלוויזיה. בשנת 1977 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה הפופולרית בועות, בתפקיד שחקן פוטבול הומו (דניס פיליפס) הנמצא ביחסים רומנטיים עם בילי קריסטל (ג'ודי דאלאס).
מזרקת הדבורים
מזרקת הדבורים (באיטלקית: Fontana delle Api) היא מזרקה הממוקמת בפיאצה ברבריני ברומא במקום בו ויה ונטו פוגשת את הכיכר. המזרקה פוסלה על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני לבקשת האפיפיור אורבנוס השמיני.
רקע
כמה חודשים לאחר הקמת מזרקת טריטון הסמוכה ב-6 באפריל 1644, הזמין האפיפיור אורבנוס השמיני את ג'ובאני לורנצו ברניני לבנות מזרקה קטנה לשימוש ציבורי. העבודה מומשה באותה שנה, ולכבודו של הלקוח, פוסלו על מזרקה שלוש דבורים, סמל משפחת ברבריני, משפחתו של האפיפיור. המזרקה מורכבת מצדפה עשויה שיש ושלוש הדבורים עשויות שיש גם כן. מימייה יוצאים מפיות שתי הדבורים הצדדיות ואילו מפי הדבורה האמצעית לא זורמים מים. במקור, המזרקה הייתה אמורה להיות שוקת אשר תשקה את הסוסים העוברים ברחוב.
בשנת 1880 פורקה המזרקה משום שהפריעה לתנועה ברחוב והיא הועברה לרובע טסטאצ'יו. כאשר הוחלט בשנת 1915 לבנות אותה מחדש, רוב חלקיה לא נמצאו. העתק הוזמן מהפסל אדולפו אפולוני, מטרוורטין ולא מהשיש המקורי. המזרקה המשוחזרת נחנכה ב-28 בינואר 1916, במיקומה הנוכחי, בפתח ויה ונטו ופיאצה ברבריני.
גולשים על הירח
גולשים על הירח (בספרדית: Atrapa la bandera,"תיפסו את הדגל") הוא סרט קולנוע בהנפשה ממוחשבת ספרדי, מסוגת מדע בדיוני, הרפתקאות וקומדיה, שהוקרן לראשונה ב-25 באוגוסט 2015. את הסרט ביים אנריקה גאטו, והוא הופץ על ידי חברת סרטי פרמאונט. הסרט היה זוֹכֵה בפרס גויה לסרט האנימציה הטוב ביותר לשנת 2015.
בישראל הסרט הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע בדיבוב עברי ב-3 בדצמבר 2015.
תקציר העלילה
מסעות בחלל הם מסורת במשפחת מייק גולדווינג. סבא ואבא היו אסטרונאוטים. כשהילד בן ה-12 החוצפן מגלה שמיליארדר אקסצנטרי הולך לירח לחקור את משאבי הטבע העשירים שלו ולהשמיד את הדגל האמריקני שהשאירו שם אסטרונאוטים של אפולו 11 במשימת חלל אגדית, ברור שהוא לא יהיה סרק בבית. מייק, סבו, החברים הכי טובים איימי ומרטי וחבר חכם, הזיקית, יוצאים למשימה פרטית לירח כדי לסכל תוכניות מיליארדר לא הוגן, לתפוס דגלים ולאחד את המשפחה המסוכסכת.
קבלה
הסרט זכה לציון של 48% על ידי Rotten Tomatoes, על סמך 23 הביקורות ודירוג ממוצע של 4.9/10.
אלכסיי ארקצ'ייב
אלכסיי אנדרייביץ' ארקצ'ייב (ברוסית: Алексей Андреевич Аракчеев; 4 באוקטובר 1769 - 3 במאי 1834) היה מדינאי רוסי, יועץ קרוב לאלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
ראשית חייו
ארקצ'ייב נולד ב-4 באוקטובר 1769, ככל הנראה באחוזה משפחתית במחוז נובגורוד. אביו רצה לרשום אותו לבית הספר לתותחנים, אך לאור מצבו הכספי הקשה הוא לא היה יכול לעשות זאת. בהיותם בסנקט פטרבורג אביו בכל זאת הצליח לארגן את הסכום הנדרש ובנו נרשם לבית הספר. לאור כישוריו הצליח מאוד בלימודים ובשנת 1787 קודם לדרגת קצין. לצורך השלמת הכנסה הוא נתן שיעורים פרטיים לבנים של ניקולאי סלטיקוב. כאשר נסיך פאבל (הקיסר העתידי) ביקש מסלטיקוב למצוא לו עוזר מוכשר, סלטיקוב המליץ על ארקצ'ייב. כתוצאה מכך, ארקצ'ייב התחיל לשרת בחצר הנסיך הצעיר והתקרב אליו מאוד.
תקופת שלטון פאבל הראשון
עם תחילת שלטונו של פאבל הראשון, ארקצ'ייב קודם בשרות. הוא קיבל תפקיד בכיר, עיטור אנה הקדושה ובגיל 28 קודם לתואר ברון והוענק לו עיטור אלכסנדר נבסקי. הקיסר ידע על כך שמשפחת ארקצ'ייב דלת אמצעים ולכן העניק לו גם אחוזה גדולה. מסיבה לא ברורה בשנת 1798 ארקצ'ייב פוטר משרות פעיל. הסיבה לכך הייתה בהתאבדות קצין ותיק שהיה בין מקורבי אלכסנדר סובורוב שלא היה יכול לסבול התנהגותו הגסה של ארקצ'ייב. אך כבר סוף אותה שנה הוא הוחזר לשירות, קודם בדרגות וב-5 במאי 1799 קיבל תואר רוזן. אומנם ב-1 באוקטובר 1799 נשלח פעם נוספת לגמלאות. הפעם הסיבה הייתה בכך שארקצ'ייב "איבד" צו קיסרי על פיטורין מהצבא של אחיו. קיימות שמועות שבהיותו מחוץ לבירה הוא קיבל מידע על הקשר להריגת הקיסר והתחיל לנסוע לסנקט פטרבורג. ראשי הקשר הצליחו לעצור אותו בכניסה לעיר.
תקופת שלטון של אלכסנדר הראשון
ב-1 בינואר 1810 עזב את תפקיד שר המלחמה והחל לנהל את המחלקה הצבאית במועצה המדינית. ב-14 ביוני 1812 לקראת תחילת המלחמה עם נפולאון הוחזר למשרד המלחמה.
עם סיום המלחמה החל לטפל בהתיישבות צבאית. קיימות עדויות שתחילה הוא לא תמך ברעיון אך בהתאם לרצון הקיסר אימץ את הרעיון ותרם רבות לקידומו. הדבר הוכנס תוך התנגדות עזה של התושבים. הקיסר רצה להוזיל את עלויות אחזקת הצבא. לכן הוא הציע להקים התיישבות צבאית, כאשר יחידות הצבא בהתיישבות היו צריכות לדאוג באופן עצמאי לכל הצרכים הלוגיסטיים. לקראת שנת 1816 כ-500 אלף חיילים הועברו לסטאטוס של התיישבות צבאית. מעשית זה אמר שבנוסף לאימונים צבאיים הם היו צריכים לטפל בעיבוד אדמה. הדבר גרם למספר מרידות שדוכאו. בני זמנו ראו ברעיון זה רצון של ארקצ'ייב להכפיף לצבא את כל החברה וקראו לו "נחש" ו"אוכל בני אדם".
זה הייתה תקופת הזוהר של ארקצ'ייב. השפעתו על הקיסר הייתה גדולה מאוד. בסתיו 1825 הקיסר נתן לו הנחיה לבדוק שמועות של קיום קשר נגד השלטון. אולם ב-10 בספטמבר הוא קיבל הודעה על כך שמאהבת שלו נרצחה. הוא מיהר לאחוזתו לעריכת חקירת הנושא. מהר מאוד הוא גילה שהיא לא הייתה נאמנה לו וזה גרם לו למשבר עמוק. ב-19 בנובמבר 1825 נפטר אלכסנדר הראשון. תוך זמן קצר ארקצ'ייב איבד את הקרובים לו ביותר. הוא היה במשבר ולא מיהר לחזור לחצר. ניקולאי הראשון לא ראה בעין יפה שבן אדם המקורב ביותר לאחיו לא חוזר לחצר ולכן נתן הנחיה לא רשמית לפטר את ארקצ'ייב.
ארקצ'ייב הסתגר באחוזתו. אנשי החצר שגם קודם לכך לא אהבו אותו לא היו באים לאחוזתו ולכן הוא היה בודד מאוד.
באחוזתו הוא הקים מוזיאון פרטי לזכר הקיסר אלכסנדר. בשנת 1833 הוא הקים קרן מיוחדת עבור כתיבת ספר אודות הקיסר ותרגומו לצרפתית ולגרמנית. הפרס לא הוענק מעולם.
אגוצנטריות
אגוצנטריות היא ראיית העולם מנקודת מבטו הבלעדית של המתבונן, ללא התייחסות לנקודות המבט של אנשים אחרים.
המילה אגוצנטריות היא הלחם של שתי מילים לטיניות, ego (אגו), שזה אני ו-centrum (צנטרום), שזה מרכז.
דיבור אגוצנטרי
אצל ילדים קטנים קיימת תופעה של דיבור, שאינו מכוון אל האחר. אצל ילדים עד גיל 10 הדיבור הזה מהווה 20% עד 60% מהדיבור שלהם. פיאז'ה היה הראשון שהתייחס לתופעה וכינה אותה "דיבור אגוצנטרי". פיאז'ה חילק את הדיבור האגוצנטרי לשלושה סוגים: לאחר שפיאז'ה בחן את מושג האגוצנטריות אצל ילדים, הוא כינה את המצב ההתחלתי שבו נמצאת החשיבה שלהם- מצב אוטיסטי. כוונתו הייתה לחשיבה מרוכזת בעצמה ועיוורת לניגודים. בשלבים מאוחרים יותר מתחילים הילדים להבחין בזולת, בהשפעת חשיבה פחות מרוכזת בעצמה ויותר רציונלית.
החשיבה האגוצנטרית של הילדים מייצגת שלב מעבר, כמו פשרה בין אוטיזם מקורי לבין הגיון.
הדיבור משקף את טבעה האגוצנטרי של החשיבה אצל ילדים, ואת עקרון העונג (pleasure principle) המנחה אותה. במהלך התפתחותם נעלם לילדים הדיבור האגוצנטרי ומפנה את מקומו לדיבור חברתי הקשור לעקרון המציאות ומובן לסובבים אותם.
ויגוצקי, שחזר על כמה מניסוייו של פיאז'ה, טען בתוקף שדיבור אצל ילדים הוא חברתי כבר מראשיתו. בגיל מסוים אותו דיבור חברתי פרימיטיבי מתחלק לשניים: לדיבור אגוצנטרי עבור עצמי ולדיבור תקשורתי עבור אחרים. דיבור פנימי הוא תוצר השינוי וההפנמה של הדיבור האגוצנטרי עבור עצמי. הדיבור האגוצנטרי רחוק מלהיות תופעה נעלמת וחסרת תועלת, ומהווה שלב הכרחי בהתפתחות הדפוסים הפנימיים של חשיבה מילולית ושליטה עצמית.
ליגת הצדק (סרט)
ליגת הצדק (באנגלית: Justice League) הוא סרט גיבורי על אמריקאי מסוגת הפעולה, המבוסס על חוברות הקומיקס "ליגת הצדק" מבית האחים וורנר ו-DC קומיקס. זהו הסרט החמישי ביקום הקולנועי של DC. את הסרט ביים בהתחלה זאק סניידר שפרש מהתפקיד לאחר שהשלים את כל הצילומים שאושרו מתוך התכנון המקורי, והוחלף על ידי ג'וס וידון, ששכתוביו מהווים את רוב הסרט. הסרט יצא לאקרנים ב-17 בנובמבר 2017.
במרץ 2021 עלתה גרסה חדשה של הסרט באורך 4 שעות בשירות הסטרימינג HBO Max.
תקציר
באטמן ווונדר וומן מגייסים צוות של אנשים בעלי כוחות-על כדי להציל את כדור הארץ מהנבל סטפנוולף המצליח למצוא ולאסוף את שלוש קופסאות האם רבות העוצמה.
עלילת הסרט
לפני אלפי שנים, סטפנוולף וצבא הפארא-שדים שלו ניסו לכבוש את כדור הארץ ולנצל את האנרגיות של קופסאות האם על מנת להפוך את הארץ לכוכב לכת מתאים למגורים עבורם. הם נלחמו בצבא משולב של בני אדם, אלים אולימפיים, בני אטלנטיס, אמזונות וחיל הפקחים הירוקים. לאחר שסטפנוולף הובס עם צבאו, קופסאות האם הוסתרו במיקומים שונים בעולם.
סטפנוולף מצליח להשיג את אחת מקופסאות האם שבאי תמיסקירה, מה שמוביל את המלכה היפוליטה להזהיר את בתה דיאנה פרינס מפני האיום. דיאנה מצטרפת לקבוצתו של ברוס ומיידעת אותו אודות סטפנוולף ותוכניותיו. הם לא מצליחים לגייס את ארתור קורי (אקוומן) ואת ויקטור סטון (סייבורג), אך בארי אלן (הפלאש) מסכים להצטרף אליהם. מאוחר יותר סטון מצטרף אליהם לאחר שאביו סילאס נחטף על ידי סטפנוולף, שבינתיים תוקף את אטלנטיס כדי להשיג את קופסת האם השנייה.
גופתו של קלארק קנט/סופרמן מוצבת בתוככי הספינה הקריפטונית ובארי אלן מספק אנרגיה שתפעיל את קופסת האם לצורך ההחייאה. אך סופרמן, שאיבד חלקית את זכרונו, תוקף את החבורה לאחר שסטון שיגר עליו טיל בטעות. באטמן מביא עמו את לויס ליין שמצליחה להרגיע את סופרמן והוא עוזב איתה אל בית אמו כדי להשיב לעצמו את זכרונותיו. בשלב זה, סטפנוולף מצליח לשים את ידיו על קופסת האם האחרונה.
ללא סופרמן, חמשת הגיבורים הנותרים יוצאים לכפר ברוסיה שבו כור גרעיני נטוש, היכן שסטפנוולף מתכנן לאחד את הקופסאות שוב ולעצב את העולם עבור אדונו דארקסייד. באטמן פורץ את שדה הכוח המגן על בסיסו של סטפנוולף באמצעות המטוס שלו. החבורה נאבקת בפארא-שדים אך הם לא מצליחים להסיח את דעתו מספיק כדי שסטון יפריד בין קופסאות האם. בשלב זה, סופרמן מגיע וגובר על סטפנוולף אך עוזב לסייע לבארי אלן בפינוי העיירה, בעוד סטון מפריד את הקופסאות. החבורה המאוחדת מצליחה להביס את סטפנוולף, שמובס על ידי פחדו שלו ומותקף על ידי צבא הפארא-שדים שלו שמתהפכים נגדו. הוא נמלט ביחד עם הפארא-שדים בחזרה לכוכב אפוקליפס.
הפקה
תקציב הסרט עומד על 250 מיליון דולר. הפקת הסרט החלה כבר בפברואר 2007 כאשר אולפני האחים וורנר שכרו את מישל וקירן מלרוני כדי לכתוב תסריט לסרט ליגת הצדק. הגרסאות הראשונות לתסריט סרט (שהיה אמור להיקרא "Justice League: Mortal") אושרו על ידי האולפנים שתכננו לצלם את הסרט לפני שביתת איגוד התסריטאים האמריקאי. באותה עת האולפנים תכננו כי הסרט יהווה התחלה לסדרת סרטים וזיכיון רווחי וזמן קצר לאחר השלמת הצילומים לסרט "האביר האפל", כריסטיאן בייל ציין בריאיון לתקשורת כי לא היה רוצה ליטול חלק בפרויקט דומה. במקור תוכנן שהבמאי ג'ייסון רייטמן יביים את הסרט, אך הוא סירב מאחר שהחשיב את עצמו למפיק קולנוע עצמאי והעדיף להתרחק מסרטי גיבורי על עתירי תקציב.
בספטמבר 2007 ג'ורג' מילר חתם על חוזה לבימוי הסרט, בשיתוף פעולה עם בארי אוסבורן כמפיק, בסרט שתקציבו עמד על 220 מיליון דולר. במהלך אוקטובר אותה שנה כארבעים שחקנים ושחקניות נבחנו לתפקידים שונים, כשמילר ניסה ללהק את די.ג'יי קוטרונה כסופרמן וארמי האמר כבאטמן. ג'סיקה בייל נבחנה לתפקיד וונדר וומן ונדחתה לבסוף ובמקומה נבחנו טרסה פאלמר, שאנין סוסאמון ומרי אליזבת' וינסטד. לבסוף מייגן גייל לוהקה כוונדר וומן בעוד טרסה פאלמר לוהקה כטליה אל-גול.
למרות שלב הליהוקים המתקדם, שביתת התסריטאים הכניסה את הסרט לקיפאון מתמשך. בפברואר 2008 האולפנים ניסו שוב לגייס את ג'ורג' מילר כבמאי, אך ההפקה התעכבה בשלושה חודשים נוספים, גם בשל חילוקי דעות מול הרשויות באוסטרליה, שבה תוכננו להיערך צילומי הסרט.
ההפקה נדחתה לתאריך לא ידוע ולבסוף הוחלט להתמקד בהפקת סרטים נפרדים לגיבורי העל של DC קומיקס לפני צאת סרט משותף. ב-2011 יצא הסרט "גרין לנטרן", שהיווה ניסוי כלים עבור האולפנים אך הסרט נחל כישלון חרוץ וכשל מאוד בקופות. במקביל החלו בשנת 2011 הצילומים לסרט האתחול החדש של סופרמן, "איש הפלדה" שנעשה בהפקת כריסטופר נולאן ובבימויו של זאק סניידר על פי תסריט של דייוויד ס. גויר. הצלחתו המסחרית של הסרט חידשה מחדש את תוכניות האולפנים להפקת סרט ליגת הצדק ומנהלי DC קומיקס אף אישרו כי הסרט מוביל להפקת סרט ליגת הצדק. ב-2014 נערכו צילומים לסרט ההמשך של איש הפלדה, "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק", המהווה הופעה קולנועית משותפת של סופרמן ובאטמן בסרט אחד, זאת כהכנה ממשית לסרט ליגת הצדק. כבר בסרט ההמשך לאיש הפלדה מופיעים שלל גיבורי על מוכרים של DC קומיקס, כדוגמת וונדר וומן בגילומה של גל גדות, סייבורג בגילומו של ריי פישר ובאטמן בגילומו של בן אפלק.
באפריל 2014 אושרו דיווחים לפיהם זאק סניידר נשכר לביים את סרט ליגת הצדק בעוד כריס טריו נשכר לכתוב את התסריט. באוקטובר 2014, האחים וורנר הצהירו כי סרט ליגת הצדק יצא בשני חלקים (חלק ראשון בשנת 2017 וחלק שני בשנת 2019). בהמשך לוהקו ג'ייסון מומואה ועזרא מילר לגלם את אקוומן ופלאש, בהתאמה.
ביוני 2016 נודע כי הסרט יצא בחלק אחד בלבד וכי בשנת 2019 מתוכנן סרט המשך אך לא יהווה חלק שני של אותו סרט כי אם המשכון בעל עלילה נפרדת.
במרץ 2017 המפיק צ'ארלס רובן ציין כי זאק סניידר ישוב לביים גם את סרט ההמשך, שיציאתו לאקרנים נדחתה לשנת 2019 ויצא לאחר צאת הסרט "באטמן". ברם, בקיץ 2017, סניידר הצהיר שלא יביים את סרט ההמשך.
צילומים
ביולי 2015 פורסם כי הושלמה כתיבת התסריט לסרט והצילומים יחלו ב-11 באפריל 2016 ויימשכו 16 שבועות. בפברואר 2016 נודע כי ג'ורג' מילר שבעבר היה מעורב בבימוי הסרט, יצטרף לצוות ההפקה כמפיק בפועל. ההפקה יצאה לדרך בפברואר 2016 תחת שם הצופן "Caveman" ואתרי הצילום כוללים את אולפני ליבסדן בלונדון ואתרים באיסלנד.
ביוני 2016 ג'ף ג'ונס אישר כי שם הסרט יהיה "ליגת הצדק" ולא "ליגת הצדק: חלק ראשון" כפי ששיערו בעבר. בהמשך, הבמאי זאק סניידר אמר כי הסרט לא יפוצל לשני חלקים, וכי החלק השני יהיה למעשה סרט המשך.
במאי 2017, סניידר הודיע כי הוא פורש מהעבודה על הפקת הסרט, בעקבות התאבדות בתו ורצונו להתאחד עם המשפחה. במקומו, עבור שלב הפוסט-פרודקשן וצילומי ההשלמה נשכר ג'וס וידון.
מוזיקה
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב דני אלפמן, מי שגם כתב והלחין את הפסקול לסרט "באטמן" משנת 1989. על כך זכה בפרס המוזיקה לסרט של פרסי BMI.
עתיד
כבר, בשלבי ההפקה המוקדמים תוכנן הסרט לצאת בשני חלקים, אך לאחר שההפקה יצאה לדרך הוחלט כי הסרט הראשון ייקרא בפשטות "ליגת הצדק" וכי סרט המשך יצא לאקרנים לאחר מכן. במהלך קומיקון 2017, שנערך ביולי אותה שנה נחשף שמו של סרט ההמשך: "ליגת הצדק: אומגה" (Justice League: Omega). ברם בהמשך נודע כי אולפני האחים ורנר החליטו להתמקד בהפקת סרטים נפרדים לדמויות DC וכי לא מתוכנן סרט המשך. ביולי 2019 העניין זכה לאישוש כאשר בן אפלק עזב את תפקיד באטמן ובמקומו לוהק רוברט פטינסון. הנרי קאביל הודה בפומבי שאינו חתום על חוזים נוספים עם האחים וורנר לגילום דמותו של סופרמן אף שהוא מוכן לשוב ולגלם את הדמות בעתיד.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
ארסניק טריאוקסיד
ארסניק טריאוקסיד (arsenic trioxide) או זרניך תלת-חמצני, הוא החומר הפעיל בתרופה טרייזנוקס (trisenox) המיועדת לטיפול בלוקמיה פרומיאלוציטית חריפה.
ארסניק טריאוקסיד היא תרכובת אי-אורגנית, בעלת הכתיב הכימי As2O3.
המחלה
לוקמיה פרומיאלוציטית חריפה היא סוג אגרסיבי של לוקמיה מיאלואידית חריפה (AML) ומאופיינת בנוכחות של כמויות גדולות של תאים יוצרי-דם לא בשלים (פרומיאלוציטים) בדם ובמח העצם. הצטברות זו של פרומיאלוציטים מובילה לחסר בגוף בתאי דם לבנים ואדומים נורמליים ובטסיות דם. הסימנים והתסמינים של APL כוללים עליה בסיכון הן לדימום והן ליצירת קרישי דם. חולים עלולים לחוות עייפות קיצונית, כאבים באזורים מסוימים בגוף, איבוד תיאבון ואיבוד משקל. APL נגרמת על ידי מוטציה הנרכשת במהלך החיים, והכוללת בדרך כלל טרנסלוקציה בין כרומוזומים 15 ו-17.
יישומים רפואיים
למרות הרעילות הידועה של זרניך (ארסן), ההתעניינות בארסניק טריאוקסיד לשימוש רפואי קיימת זה זמן רב. ברפואה הסינית המסורתית, ארסניק טריאוקסיד ידוע בשם פי-שואנג (pi-shuang או "כפור ארסני") ועדיין משמש לטיפול בסרטן ובמצבים אחרים, בהומיאופתיה, ארסניק טריאוקסיד נקרא "ארסניקום אלבום". תמיסת פאולר שהוגדרה כחיקוי תרופתי, הכילה נגזרות של ארסניק אוקסיד, ושימשה משנת 1845 באנגליה, לטיפול בלוקמיה.
בשנות השבעים של המאה ה-20, החוקר סיני, ג'אנג טינגדונג ועמיתיו, חקרו את השימוש הפוטנציאלי בארסניק טריאוקסיד (שהיה בשימוש ברפואה הסינית המסורתית) לטיפול בלוקמיה פרומיאלוציטית חריפה (APL). בהתבסס על עבודתו, המחקר הן בסין והן במערב, הוביל בסופו של דבר לפיתוח התרופה טרייזנוקס על ידי חברת פולארקס פרמסוטיקלס ( PolaRx Biopharmaceuticals, Inc). החברה הגישה בקשה לאישור של תרופה חדשה (NDA), וזו אושרה לטיפול בלוקמיה על ידי מינהל המזון והתרופות (FDA) האמריקאי בשנת 2000 ולאחר מכן שווקה ונמכרה על ידי חברת סל תרפויטיקס (Cell Therapeutics, Inc), לפני שזו נרכשה על ידי חברת ספלון (Cephalon).
חברת ספלון נרכשה, לאחר מכן, על ידי חברת טבע. ארסניק טריאוקסיד, בשם המסחרי טרייזנוקס אושרה על ידי ה- FDA בארצות הברית כתרופה כימותרפית לטיפול ב- APL שאינה מגיבה לתרופות "קו-ראשון", כלומר, לחומצה כל-טראנס-רטינואית (ATRA). הוכח כי ארסניק טריאוקסיד גורם לתאי סרטן לעבור אפופטוזה (מוות תאי מתוכנן).
בשל אופיו הרעיל של הארסן, תרופה זו היא בעלת סיכונים משמעותיים. התרופה הציטוסטטית משמשת אף בטיפול של תת- סוג רפרקטורי (M3) של לוקמיה מיאלואידית חריפה. הטיפול המשולב של ארסניק טריאוקסיד וחומצה כל-טראנס-רטינואית, אושר על ידי ה-FDA האמריקאי לטיפול בלוקמיות מסוימת. אוניברסיטת הונג קונג פיתחה צורה נוזלית של ארסניק טריאוקסיד, המאפשרת מתן פומי.
התרופה בישראל
התרופה טרייזנוקס מאושרת לשיווק בישראל, בצורת תמיסה להזרקה תוך ורידית, ומיועדת לטיפול בחולים מבוגרים עם לוקמיה פרומיאלוציטית חריפה (APL).
התרופה כלולה בסל הבריאות.
נאומבורג
נאומבורג (בגרמנית: Naumburg) היא עיר במחוז בורגלנד, במדינת סקסוניה-אנהלט שבמרכז גרמניה. נכון ל-2019, אוכלוסיית העיר מונה כ-33,000 תושבים. קתדרלת נאומבורג הוכרה על ידי אונסק"ו בשנת 2018, כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
התיעוד הראשון שנכתב על נאומבורג הוא משנת 1012, אז הוזכרה כטירה החדשה של האקקהרדינגר, שדרת מרייסן. היא הוקמה במעבר שני נתיבי סחר, דרך רג'יה וכביש רג'נבורג. בשנת 1028 נתן האפיפיור יוחנן התשעה-עשר את אישורו להעברת הבישוף מצייץ לנאומבורג. עד 1568, במהלך הרפורמציה, הייתה נאומבורג מקום מושבם של הבישופים. הבישוף הקתולי האחרון שישב בעיר, היה יוליוס פון פלוג. נאומבורג הוכרה כעיר מאז שנת 1144.
בשנת 1846 נבנה בעיר לראשונה קו רכבת אשר חיבר את העיר עם האלה וארפורט, בהמשך, הורחב הקו לערים סמוכות נוספות. ב-15 בספטמבר 1892 החלה להיבנות החשמלית בנאומבורג, והחל מ-2 בינואר 1907, היא החלה לפעול.
אף על פי שהתעשייה בעיר התפתחה בקצב איטי, הוקם מועדון סוציאליסטי בעיר בשנת 1848. במהלך הפוטש של קאפ בשנת 1920 נהרגו חמישה עובדים מהמועדון. לאחר מכן, בדצמבר 1920, הוקמה המפלגה הקומוניסטית המקומית. תחת שליטת גרמניה המזרחית הייתה נאומבורג מרכז להנדסת מכונות, תרופות, עבודות מתכת וייצור הנעלה. העיר הייתה גם עיירת חיל האוויר הסובייטי. הערכות לא רשמיות הן שמספר אנשי הצבא הסובייטי היה שווה בערך למספר האוכלוסייה המקומית. נפילת הקומוניזם בשנת 1989 לוותה בהפגנות והתכנסויות בכנסיות העיר.
קתדרלת נאומבורג
הקתדרלה של נאומבורג היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הקתדרלה נבנתה בסגנון אדריכלות רומנסקית ובאדריכלות גותית. קתדרלת נאומבורג הייתה אחת הקתדרלות הגדולות אשר נבנו בשני סגנונות אדריכלות אלו. אף על פי שחלקים מהקומות העליונות והכיפות מתוארכים לתקופות סגנון עדכניות יותר. הקתדרלה היא בזיליקה, מצולבת, עם מעבר מפוזר.
המבנה הרומנסקי המאוחר של קתדרלת נאומבורג החליף את הקתדרלה הראשונה, הרומנסקית הקדומה, שנחנכה בסביבות שנת 1042. הבנייה המחודשת של המקום החלה בשנת 1242.
תזרמו עם זה
תזרמו עם זה (באנגלית: Just Roll With lt) היא סדרת טלוויזיה קומית משפחתית, שנוצרה על ידי אדם סמול וטרבור מור ששודרה בערוץ דיסני מ-14 ביוני 2019 עד 14 במאי 2021. בסדרה מככבים רמון ריד, קיילין היימן, סוזי בארט, טובי ווינדהאם, ו-JC Currais.
הפקה
ב-24 באוקטובר 2018, ערוץ דיסני הודיע כי הזמין סדרה קומית משפחתית מרובת מצלמות Just Roll with It, סדרת טלוויזיה היברידית עם שילוב של סצנות תסריטאות וסצנות אלתור. אדם סמול וטרבור מור משמשים כמפיקים בפועל. הסדרה היא הפקה של.Kenwood TV Productions הסדרה הייתה אמורה לצאת לאקרנים בקיץ 2019. ב-26 באפריל 2019, הוכרז כי לסדרה תהיה תצוגה מקדימה מיוחדת ב-14 ביוני 2019, לפני הבכורה הרשמית שלה ב-19 ביוני 2019. ב-28 באוגוסט 2019, הוכרז שתתקיים שידור אינטראקטיבי מיוחד ב-4 באוקטובר 2019. אייזק ריאן בראון, רובי רוז טרנר ורות ריגי מארחים את הספיישל, הכולל הופעה מוזיקלית, עם רייבן-סימונה ומירנדה מאי ככוכבי אורח. ב-10 בספטמבר 2019, הוכרז כי ערוץ דיסני חידש את הסדרה לעונה שנייה ונכנס לעסקת פיתוח כוללת עם יוצרי הסדרה. הפקת העונה השנייה החלה בספטמבר 2019. ב-6 בדצמבר 2021 דווח כי העונה השנייה הייתה העונה האחרונה של הסדרה.
עלילה
למשפחת בנט-בלאט אין הרבה במשותף זה עם זה כשהם עוברים את חיי היומיום שלהם באקרון, אוהיו. כשצופר ערפל נשמע, השחקנים שוברים אופי כדי שקהל האולפן החי יחליט מה יקרה אחר כך. משם, הקהל זוכה להצביע על מה שקורה למשפחה, ומוצגות בפניו שלוש אפשרויות במהלך סצנות מסוימות. אם יש שוויון בין שתי אפשרויות, שתיהן יתקיימו. לא משנה מה יקרה, הם יצטרכו "פשוט להתגלגל עם זה", כפי שנאמר על ידי השחקנים.
חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ'
חיים מאיר יחיאל שפירא (מכונה: "השלום והאחדות" (ע"ש ספרו) ורבי חיים מוניא) (י' בכסלו ה'תרכ"ד, 1863 - ל' בניסן ה'תרפ"ד, 1924) נכדו של הרב חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלניצא (השרף ממוגלינצא). היה האדמו"ר הראשון לשושלת חסידות דרוהוביץ' ומייסד החצר.
תולדותיו
חיים מאיר יחיאל שפירא נולד בי' כסליו בשנת ה'תרכ"ד (1863), בן לרב אבי עזרא זליג שפירא מסטרי. הרב חיים מאיר היה נכדו של הרב חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלניצא (השרף ממוגלינצא) (על שמו נקרא) שהיה מגדולי וחשובי אדמו"רי פולין ונכדו של הרב ישראל הופשטיין מקוז'ניץ (המגיד מקוז'ניץ), ממנהיגי תנועת החסידות בדורו.
אמו של הרב חיים מאיר יחיאל שפירא הייתה הרבנית הדסה פייגא פרידמן (נפטרה לאחר יום הכיפורים בי"א בתשרי ה'תרצ"ב), בתו של הרב אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (האדמו"ר הזקן מסדיגורה) מי שהיה מייסד שושלת חצר החסידות סדיגורה, בנו של הרב ישראל פרידמן מרוז'ין (הרוז'ינר) שהיה מייסד שושלת חצר החסידות רוז'ין והיה אב לכמה חצרות חסידות.
הרבנות והאדמו"רות
עם פטירת אביו של הרב חיים מאיר יחיאל שפירא, הרב אבי עזרא זעליג שפירא בי"ט אב של שנת ה'תרמ"ה ניסו אנשי חצרו של אביו לכפות את מרותו עליהם. הרב חיים מאיר סירב בתוקף והוא התעקש שלא לכהן כאדמו"ר במקום אביו, הוא הסביר עצמו כי הוא מרגיש שאינו ראוי לכך אך לאחר לחצים כבדים שהופעלו עליו מבכירי הקהילה וויתר לבסוף והסכים לשמש באדמו"רות בעיר דרוהוביץ' הנמצאת בחבל לבוב שבאוקראינה.
הציונות והעלייה לארץ ישראל
בשנת ה'תרפ"ב (1922) עלה הרב חיים מאיר לארץ ישראל והשתכן בירושלים, ברחוב דוד שבשכונת הבוכרים. בירושלים הקים הרב חיים מאיר את "אגודת בוני הארץ בגופם" אשר חבריה התחייבו לעבוד בהתנדבות עבודת כפיים לשם סיוע בבניין ארץ ישראל. בתקופה זו היה בקשרי ידידות קרובים עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בשנת ה'תרפ"ד בראש חודש אייר (ל' ניסן) נפטר הרב חיים מאיר יחיאל שפירא לאחר שנפל למשכב שנתיים קודם לכן. הוא ניטמן בבית הקברות הר הזיתים בירושלים. אשתו, הרבנית שבע שפירא נפטרה בכ' אדר א' של שנת ה'תרצ"ו והיא נטמנה לצידו בהר הזיתים.
משפחה
הרב חיים מאיר יחיאל שפירא נישא לרבנית שבע פרידמן, בת הרב יצחק פרידמן מבוהוש שהיה האדמו"ר הראשון מבוהוש. ילדיהם:
יהודה אונגר
רבי יהודה אונגר (ה'תרכ"ב – י"ז בסיון ה'תרצ"ט) היה רב בעיר סוקולוב פודלסקי, ריישא וניימארקט.
ביוגרפיה
רבי יהודה נולד בשנת ה'תרכ"ב לרבי יעקב יצחק אונגר מדז'בנה ולחנה בתו של רבי מאיר הורוביץ מדזיקוב (האמרי נועם). נישא לחנה בתו של רבי יהושע העבינשטרייט המכונה 'חריף׳, לאחר פטירת חותנו בתרנ״א נתמנה לרב בסוקולוב על מקומו, לאחר השריפה הגדולה בסוקלוב בתרס״ה כאשר רוב תושביה עזבו אותה עבר לגור בעיר ריישא. בסוף ימיו נתקבל לרבה של ניימארקט.
רבי יהודה נפטר בי"ז בסיון ה'תרצ"ט בעיר וינה בירת אוסטריה, בנו רבי נפתלי מילא את מקומו ברבנות ניימארקט עד שנרצח בשואה.
פרנק רוסט
פרנק רוסט (בגרמנית: Frank Rost, נולד ב-30 ביוני 1973 בקרל מרקס שטאט שבגרמניה המזרחית, כיום קמניץ) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בוורדר ברמן, שאלקה 04 והמבורג בעמדת השוער. לרוסט ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה.
ורדר ברמן
רוסט נולד בגרמניה המזרחית, ובנעוריו שיחק במשך שנים בלוקומוטיב לייפציג. בשנת 1991, לאחר איחוד גרמניה, עבר לשחק בפ.צ. מרקליברג, וכישרונו התגלה על ידי ורדר ברמן, שם חתם בשנת 1992. בתקופה הראשונה של רוסט בקבוצה, הוא שיחק רק בקבוצת המילואים, ובעונת 1995/96 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה, אז קודם להיות השוער השני של הקבוצה, אחרי השוער הבכיר אוליבר רק. בעונת 1998/99, לאחר עזיבתו של רק לשאלקה 04, הפך רוסט לשוער הבכיר בקבוצה, וערך בעונה זו 28 הופעות ליגה. בתום עונה זו, זכה רוסט בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על באיירן מינכן, בהן רוסט הבקיע את הפנדל המנצח של ורדר ברמן, ומיד אחר כך הדף את הפנדל של לותר מתאוס מבאיירן מינכן. עונתו האחרונה של רוסט בורדר ברמן הייתה עונת 2001/02. בעונה זו, הבקיע רוסט שער שוויון בדקה ה-90 במשחק ליגה מול האנזה רוסטוק, ומיד לאחריו אאילטון הבקיע שער ניצחון במשחק שהסתיים בתוצאה 4-3 לורדר ברמן. בזכות שער זה, רוסט הוא אחד משלושת השוערים היחידים בתולדות הבונדסליגה שהבקיעו שערי שדה, כאשר האחרים הם ינס להמן ומרווין היץ. בסיום עונת 2001/02, חתם רוסט בשאלקה 04, לאחר שצבר 147 הופעות ליגה בעשר עונות בורדר ברמן.
שאלקה 04
לקראת עונת 2002/03, חתם רוסט בשאלקה 04, ושוב שיחק באותה קבוצה עם השוער אוליבר רק, שאיבד עבורו את המקום בהרכב. רוסט היה השוער הבכיר של שאלקה 04, והתמקם איתה בתקופתו בקבוצה בצמרת הכדורגל הגרמני, כאשר בעונת 2004/05 סיים רוסט עם שאלקה במקום השני הן בבונדסליגה אחרי האלופה באיירן מינכן, והן בגביע הגרמני, לאחר הפסד 2-1 בגמר לאותה באיירן מינכן. עם זאת, זכה רוסט עם שאלקה בשנת 2005 בגביע הליגה הגרמנית, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על שטוטגרט. את עונת 2006/07 החל רוסט בשאלקה 04, אך איבד את מקומו בהרכב לטובת השוער הצעיר מנואל נוייר, ובפגרת החורף של עונה זו עזב את שאלקה לאחר ארבע עונות וחצי, בהן ערך 130 הופעות ליגה, וחתם בהמבורג.
המבורג
רוסט החל לשחק בהמבורג לאחר פגרת החורף של עונת 2006/07, כאשר עד לאותו זמן לא היה שוער ראשון מוגדר לקבוצה, שהייתה שקועה במקום האחרון בבונדסליגה. רוסט היה מיד לשוער הראשון, כשהשוערים שטפן וכטר וסשה קירשטיין לא שיחקו עוד עד לתום העונה, והקבוצה עלתה מהמקום האחרון עד למקום השביעי בתום העונה. רוסט הפך עד מהרה ליקיר האוהדים של המבורג, שכינו אותו "פרוסט" (בפ' רפה). רוסט המשיך לשחק עוד ארבע עונות מלאות במדי המבורג, ובתקופתו המועדון היה לרוב בחלק העליון של הבונדסליגה, והופיע כמעט בכל שנה בגביע אופ"א. ביולי 2009 ערך רוסט את הופעתו ה-89 בגביע אופ"א בניצחון 4-0 על ראנס הדנית, והיה לשיאן ההופעות של גרמניה במפעל זה. רוסט נשאר בהמבורג עד לתום עונת 2010/11, וביולי 2011 חתם בניו יורק רד בולס, ועזב את המבורג לאחר שצבר בה 149 הופעות ליגה. רוסט שיחק בניו יורק רד בולס 11 משחקים ושמר על רשת נקייה חמש פעמים. בינואר 2012 הודיע המועדון כי לא הגיע להסכמה עם רוסט לגבי הארכת חוזהו, ורוסט שוחרר מהמועדון.
ב-19 בפברואר 2012 הודיע רוסט על פרישתו ממשחק פעיל, ובאותה שנה החל לאמן את קבוצת כדורגל הנשים של המבורג.
קריירה בינלאומית
לרוסט ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה. הראשונה נערכה בשנת 2002 מול נבחרת ארצות הברית, במשחק ידידות בו גרמניה ניצחה בתוצאה 4-2. הופעתו היחידה של רוסט במשחק רשמי, והאחרונה במדים הלאומיים, הייתה בניצחון 2-0 על נבחרת איי פארו ביוני 2003, במסגרת מוקדמות יורו 2004.
תארים
עם ורדר ברמן:
עם שאלקה 04:
עם המבורג:
עם ניו יורק רד בולס:
אברהם ארלנגר (רב)
הרב אברהם ארלנגר (ו' בטבת ה'תרצ"ב, 16 בדצמבר 1931 – ה' בחשוון ה'תשפ"ב, 11 באוקטובר 2021) היה מראשי ישיבת קול תורה בירושלים ומחבר סדרת הספרים "ברכת אברהם".
ביוגרפיה
נולד בלוצרן שבשווייץ, לרב שמשון רפאל ארלנגר, בנו של אברהם ארלנגר מראשי היהדות האורתודוקסית בשווייץ. אחיו הוא המקובל הרב חיים אריה ארלנגר.
היה מתלמידיו הראשונים של רבי יוסף דב סולובייצ'יק, ולמד גם מאביו הרב יצחק זאב סולובייצ'יק.
לאחר מות חמיו, התמנה בראשית שנת תשי"ז כאחד מראשי ישיבת קול תורה והעביר בה שיעורים במשך עשרות שנים. בהגיעו לגיל שבעים פרש (שלא כמקובל בישיבות במגזר החרדי), על מנת לעסוק במסכתות הש"ס שאינן בסדר הלימודים הישיבתי. לאחר פרישתו הוציא לאור את ספריו על מסכת שבת ומסכת מגילה. על אף פרישתו, שמר הרב ארלנגר על קשר עם הישיבה והמשיך למסור בה שיחות מוסר לקבוצות קטנות ("ועדים") מדי שבועיים ולקראת החגים, וכן הרצה מחידושיו לפני קבוצות בחורים שבאו לביתו. בלילות שבת העביר שיחות מוסר בישיבת קמניץ הסמוכה למקום מגוריו. אחת לתקופה מסר שיחות בישיבת מיר.
בתשע"ח נפטרה בתו דינה ברענדל, אשת הרב שמעון פרג.
נפטר בה' בחשון תשפ"ב, ונקבר בחלקת הרבנים החדשה (חלקה יט) בהר המנוחות.
משפחתו
גיסיו הם הרב יצחק יחיאל יעקובוביץ, הרב אורי שרגא קלרמן, הרב אברהם עמרם קוך - הצדיק מחיפה והרב צבי ובר.
דודו הוא רופא העיניים הד"ר משה יהושע ארלנגר, שהיה רופא העיניים היהודי הראשון בארץ ישראל.
מספריו
הרב ארלנגר הוא מחבר סדרת הספרים ברכת אברהם על מסכתות רבות ממסכתות הש"ס. מדי תקופה נהג להוציא מהדורה חדשה של ספריו, כשכל מהדורה שונה באופן ניכר מקודמותיה.
ארנסט רידיגר פון שטארהמברג
הרוזן ארנסט רידיגר פון שטארהמברג (בגרמנית: Ernst Rüdiger von Starhemberg; 12 בינואר 1638 – 4 בינואר 1701) היה מושל צבאי של וינה משנת 1680, מגן העיר במהלך קרב וינה ב-1683, גנרל קיסרי במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה, ונשיא הופקריגסראט. הוא היה חבר בבית שטארהמברג.
ביוגרפיה
הוא נולד בגראץ, שטיריה, כבנו של הרוזן קונרד בלתזאר פון שטארהמברג ואשתו הראשונה הרוזנת אנה אליזבת פון צינצנדורף ופוטנדורף. גם בן דודו הרוזן גווידו פון שטארהמברג הפך לחייל מפורסם ולחם כשליש לצדו. ארנסט רידיגר פון שטארהמברג לחם בשנות ה-60 של המאה ה-17 תחת הלוטננט גנרל הקיסרי ריימונדו מונטקוקולי נגד הכוחות הצרפתיים והעות'מאניים.
ב-1683 הוא היה המפקד הצבאי של העיר וינה, עם פחות מ-20,000 איש שהתנגדו לכ-120,000 עות'מאנים שצרו על העיר. ב-15 ביולי 1683 סירב שטארהמברג להצעת המפקד הטורקי קארה מוסטפא פאשה להיכנע, בהסתמך על הגעתו המהירה של צבא קיסרי, שנשלח על ידי הקיסר ההבסבורגי לאופולד הראשון שברח ממעונו, ועל עוצמת חומות העיר שבוצרו לאחר המצור העות'מאני הראשון על וינה ב-1529.
כאשר לאחר חודשיים הגיע צבא הסיוע בפיקודו של המלך הפולני יאן סובייסקי במחצית הראשונה של ספטמבר, וינה הייתה על סף קריסה. חומותיה נפרצו על ידי חבלנים טורקים שחדרו מתחת לחומות, מילאו את המנהרות באבק שריפה ופוצצו את מטעני הנפץ. לבסוף, ב-12 בספטמבר, 80,000 חיילים פולנים, ונציאנים, בווארים וסקסונים תקפו את הטורקים והצליחו להביס אותם בקרב על הקהלנברג.
ארנסט רידיגר פון שטארהמברג הועלה לדרגת פילדמרשל על ידי הקיסר, מתוך הכרה בפעולתו של שטארהמברג בהצלת הבירה הקיסרית. הוא גם מונה לשר המדינה. במרדף בעקבות הכוחות העות'מאניים הנסוגים, נפצע שטארהמברג באורח קשה בשנת 1686 במהלך המצור על בודה מירי בידו השמאלית ונאלץ לנטוש את פיקודו. בשנת 1691 התמנה לנשיא ה-Hofkriegsrat והיה אחראי על ארגון הצבא ההבסבורגי.
שטארהמברג מת בווזנדורף ב-4 בינואר 1701, בגיל 62. קברו (מאת יוזף עמנואל פישר פון ארלך) ממוקם ב-Schottenkirche של וינה.
חיים אישיים
הוא התחתן תחילה עם בת דודתו השלישית, הרוזנת הלנה דורותיאה פון שטארהמברג. לאחר מות אשתו הראשונה, הוא נישא בשנית ב-1689 לרוזנת מריה יוזפה יורגר פון טולט (1668–1746), בת דודתו הרביעית. היו לו ילדים משני הנישואים. הפוליטיקאי האוסטרי מאוחר יותר ארנסט רידיגר, פירסט צו שטארהמברג היה צאצא שלו.
מורשת
דורות מאוחרים יותר עשו אידיאליזציה של שטארהמברג כמושיע העולם והתרבות המערבית. בהוראת פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, פסל הוקם לכבודו בשנת 1872 במוזיאון Heeresgeschichtliches בווינה, שם מתועד ביסודיות הקרב על וינה, עם דמותו של שטארהמברג והשריון.
תיאודור לורנטה אוליבארס
תיאודור לורנטה אוליבארס (בספרדית: Teodoro Llorente Olivares; 7 בינואר 1836 – 2 ביולי 1911) היה משורר מולנסיה, אשר כתב בספרדית וקטלאנית. הוא המשורר הנודע ביותר של הרנסאנס בוולנסיה.
קורות חיים
אוליבארס נולד למשפחת עורכי דין, והמשיך לעסוק במקצוע המשפחתי במשך תקופה. בנוסף עבד כעיתונאי. באוניברסיטה של ולנסיה, למד משפטים, פילוסופיה ואומנויות. תחילה, בין השנים 1853–1857, נהג לכתוב שירה בספרדית. אולם, לאחר קריאת Lo Gaiter del Llobregat אשר נכתב על ידי הסופר הקטלני חואקים רוביו איאורס (Joaquim Rubió i Ors), החל לחבר שירים בוולנסית.
במהלך אותו זמן, טופחה העיתונות בספרדית. בשנת 1861 לורנטה ערך את עיתון "הדעה" (La Opinion), אשר מאוחר יותר ב-1866 שונה שמו ל"מחוזות" (Las Provincias). הוא היה עורך העיתון במשך ארבעים שנה, עד שבנו החליף אותו. עיתון זה פעל בהתאם לאידאולוגיית המפלגה השמרנית, אשר לורנטה היה פעמיים ראש המפלגה, סגן הפרלמנט וסנטור.
פעילותו של לורנטה תאמה את הבורגנות השמרנית, ובאופן ספציפי את הפעילות של ה" ratpenatiste". במהלך פעילותו ב"Lo Rat Penat" הוא ניסה להמעיט מערכן של מוסדות הרנסאנס של האיים הבלאריים והקטלאנים, כיוון שאלו דחו את הספרות המתקדמת, הרפובליקנית והאנטי-כנסייתית, כמו למשל זו של קונסטנטין לומבארט (Constantí Llombart). בתקופתו יושב ראש "Lo Rat Penat" אורגנה תחרות משחקי הפרחים הראשונה.
בשנת 1906, הוא השתתף בקונגרס הבינלאומי של השפה הקטלאנית. בשנת 1909 העיר ולנסיה ערכה מחווה פופולרית למשורר אשר הצליח לפייט בשפה האותנטית שלהם עם התלהבות כנה ואצילית, את תהילת העבר ואת יופייה של אדמתם, כמו גם את החיים המסורתיים והמשפחתיים שלהם.
בשנת 1891 הוא נבחר לכהן כחבר הקונגרס ובשנת 1893 הבטיח את מקומו מחדש. לאחר מכן, בשנת 1896 הפסיד את תפקידו כחבר, אך ב - 1899 חזר לכהן ושמר על מקומו עד שנת 1901.
תאודור לורנטה נפטר בעיר ולנסיה בשנת 1911. בנו הוא תאודור לורנטה פאלקו (Teodor Llorente Falcó), נכדו הוא תאודור לורנטה מונלאון (Teodor Llorente Monleón) ונינו הוא פרנסיסקו אלקלה לורנטה (Francesc Alcalá i Llorente).
עבודה
עבודתו בוולנסיה מצטמצמת לכדי "חוברת שירים" (Llibret de versos), אשר פורסמה בשנת 1885. למרות שכתב מעט, לורנטה הצליח להטיל מושג מגביל על התרבות והספרות הוולנסית, מנקודת מבט של מינים, נושאים ונהלים
לורנטה שחזר את מנהגי המעמדות הנמוכים (costumisme), אך גם יצר שירה עם אופי היסטורי בשימוש עם שפה גבוהה ותרבותית יותר. את הקטעים המוצלחים ביותר ניתן למצוא בפואמות בהן נעשה אידיאליזציה של היופי של הנופים הולנסיים.
זמנהוף (פירושונים)
זמנהוף היא משפחה יהודית.
אח"י גל
אח"י גל הוא השם שניתן בחיל הים הישראלי לצוללת הראשונה בסדרת גל, המבוססת על צוללות מדגם 540 של חברת ויקרס (Vickers) הבריטית. שלוש צוללות מסדרה זו, אח"י (אוניית חיל הים) גל, אח"י תנין ואח"י רהב, שירתו בחיל הים הישראלי בשנות השבעים, השמונים והתשעים. לאח"י "תנין" ואח"י "רהב" מדגם גל קדמו צוללות באותו שם, שהיו מדגם S, והיו הצוללות הראשונות ששירתו בחיל הים – מ-1958 עד יציאתן משירות בסוף שנות השישים.
היסטוריה
הצוללות מסדרת גל נבנו עבור חיל הים במספנות ויקרס בבריטניה על פי תכנון גרמני שהיה מבוסס במידה רבה על צוללת דגם 206 הגרמנית. הצוללת הראשונה, אח"י גל בפיקודו של סא"ל ישראל לשם, הגיעה לארץ ב-21 בדצמבר 1976. ב-18 בינואר 1977 בהיותה בצלילה מול ראש הכרמל, ספגה הצוללת חבטה חזקה בקרקעית. מפקד מספנת חיל הים חנוך בן אליהו שכנע את מפקד חיל הים מיכאל ברקאי לבצע את התיקון המסובך בארץ. התיקון ארך כחצי שנה והצוללת שבה לתפקוד מלא. במלחמת לבנון השתתפה אח"י גל, במשימות של התרעה מהתערבות הצי הסורי.
בשנת 2007, לאחר שלא נמצאו קונים לצוללות המיושנות, שופצה אח"י גל על ידי המספנה הגרמנית והפכה לצוללת מוזיאון. בעזרת מימון גרמני הועברה הצוללת אל מוזיאון ההעפלה וחיל הים שבחיפה. הצוללת שבה לישראל ב-7 באוקטובר 2007 והועברה על גבי משאית למוזיאון.
אלי שוסהיים
אלי (אליהו יוסף) שוסהיים (1941 – כ"ט בסיוון תשפ"א, 9 ביוני 2021) היה יושב ראש אגודת אפרת, מייסד בית החולים הסיעודי נווה שמחה בירושלים, ומנהלו עד שנת תשמ"ג (1983), יושב ראש הוועדה הבין־משרדית להסמכה ולפיקוח על המוהלים ברבנות הראשית לישראל וזוכה פרס ירושלים מטעם ערוץ 7 לשנת 2013.
ביוגרפיה
שוסהיים נולד בארגנטינה בעיר בואנוס איירס, לשמשון ורחל שוסהיים, שנמלטו מפולין לפני מלחמת העולם השנייה. בשנת תשכ"ג (1963), לאחר שהשלים את לימודי הרפואה והתמחה בכירורגיה כללית, עלה ארצה. עבד בבית החולים שערי צדק ולאחר מכן בהדסה עין כרם. בין השנים 1971–1967 שימש כרופא הכנסת. במלחמת יום הכיפורים שירת כרופא בתעלה ובמצרים וניהל שם בית חולים שדה.
משנת תשכ"ח (1978) ועד יומו האחרון שימש כיושב ראש הוועדה הבין־משרדית להסמכה ולפיקוח על המוהלים ברבנות הראשית לישראל.
בשנת תשל"ז (1977) הצטרף לאגודת אפרת, הפועלת לשכנוע נשים יהודיות להימנע מביצוע הפלה מלאכותית בעיקר על רקע כלכלי, ולאחר זמן קצר הועמד בראשה. במסגרת תפקידו זה, בו שימש עד יום פטירתו, נודע בהופעותיו הציבוריות. בשעת ההספדים נמסר כי בזכותו נצלו למעלה מ-79,000 ילדים.
בשנת 2013 זכה בפרס ירושלים מטעם ערוץ 7.
שוסהיים פרסם מאמרים הנוגעים לענייני הלכה ורפואה. מאמריו פורסמו באסיא ובכתבי עת תורניים נוספים. במאמר שפרסם בעיתונות החרדית על נזקי העישון פנה לרב אליעזר יהודה וולדנברג, עמו עמד בקשרים הדוקים, על מנת שיאסור את העישון על פי ההלכה. בעקבות פנייתו פסק הרב ש"יש לאסור את העישון על פי דין תורה".
כרופא טיפל ברבנים שונים, דוגמת הרב אריה לוין, המקובל הרב יצחק כדורי, האדמו"רים מגור ה"בית ישראל",, ה"לב שמחה", "פני מנחם", הרב אליעזר יהודה ולדנברג, הרב יוסף שלום אלישיב , הגאב"ד העדה החרדית רבי ישראל משה דושינסקי, הרב מרדכי אליהו, האדמו"ר מבעלז ישכר דב רוקח ועוד. היה מקורב לרב עובדיה יוסף. שימש כרופאם האישי של ראשי ישיבת מרכז הרב הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה שפירא, ועוד כארבעים מגדולי ישראל.
ד"ר אלי שוסהיים נפטר ב-9 ביוני 2021 (כ"ט בסיוון תשפ"א). נטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
חיים אישיים
היה נשוי לשושנה רחל ואב לחמישה. ארבעה בנים, אריאל, דרור, יאיר, יונתן, ובת זיוה. התגורר בשכונת קריית משה בירושלים.
מתקפת הסאר
מתקפת הסאר (בצרפתית: Offensive de la Sarre בגרמנית: Saar-Offensive) הוא הכינוי המקובל למהלך התקפי מצד צבא צרפת אל חבל הסאר שבגרמניה, בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה, מ-7 עד 16 בספטמבר 1939. הצרפתים גייסו להתקפה זו בערך 40 דיווזיות, כולל אחת משוריינת, שלוש ממוכנות, 78 גדודי ארטילריה ו-40 גדודי טנקים. מטרת הפלישה הייתה להקל על הלחץ שהופעל על פולין מצד גרמניה (המערכה בפולין). למרות ששלושים דיוויזיות התקדמו אל הגבול וחלקן אף חצו אותו, התקיפה כפי שפורסמה בתעמולת בעלות הברית לא הייתה ולא נבראה. וההתקדמות הצרפתית נעצרה כאשר הניצחון המהיר בפולין אפשר לגרמניה לחזק את הגבול עם הכוחות שנעו מהחזית המזרחית.
רקע
על פי הברית הצרפתית-פולנית (1921), במקרה שפולין תותקף בידי אויב, צרפת התחייבה להכריז על גיוס כללי ולפתוח במלחמה שלושה ימים לאחר מכן. ב-1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה הנאצית לפולין ללא הכרזת מלחמה (המערכה בפולין). ב-3 בספטמבר הכריז ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין מלחמה על גרמניה, ומספר שעות לאחר מכן באותו היום הצטרף להכרזת המלחמה נשיא צרפת אלבר לברן.
היטלר היה מודאג מאוד מהכרזת מלחמה זו. כוחות צרפתיים מתוגברים בידי הבריטים יכלו להסב נזק רציני לאוצרות הטבע והמפעלים התעשייתיים בדרום גרמניה ואף לאלץ את גרמניה להחזיר כוחות מפולין. לצורך כך, נבנה קו הביצורים קו זיגפריד. קו זיגפריד היה מערכת הגנתית שהשתרעה לאורך יותר מ־630 ק"מ, וכללה יותר מ־18,000 בונקרים ומכשולים נגד טנקים, הקו השתרע מקליו בגבול הולנד, לאורך גבולה המערבי של גרמניה עד העיר וויל שעל הריין בגבול עם שווייץ. היטלר הורה לתכנן את הקו החל משנת 1936, הבניה החלה ב־1938 והסתיימה ב־1940. ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה באזור זה הארמייה הראשונה בפיקוד ארווין פון ויצלבן. הארמייה נפרשה בגבול הצרפתי, אולם היא הייתה באותה תקופה בעלת ציוד גרוע וחימוש דל.
צרפת הכריזה למעשה על גיוס חלקי כבר ב-26 באוגוסט, וב-1 בספטמבר הוכרז גיוס מלא. עם זאת, הגיוס הצרפתי היה מסורבל ולקוי וסבל ממערכת תאריכים שהשפיעה רבות על יכולת המטכ"ל הצרפתי לפרוש את החיילים בזמן בשדה הקרב. כמו כן גורמים פציפיסטיים בצרפת עמה התנגדו למלחמה והסבו נזק לתעשייה המלחמתית הצרפתית. הפיקוד הצרפתי עדיין האמין בטקטיקות של מלחמת העולם הראשונה ובחשיבות של ארטילריה נייחת, אולם הארטילריה נפרשה בצורה שגויה וחלק מהקנים נשלפו מאחסון עוד לפני שהיו כשירים לירי.
ההתקפה הצרפתית
ב-10 בספטמבר ערכו הגרמנים מתקפת נגד בניסיון להחזיר חלק מהכפרים הכבושים. הכפר אפאקה (Apach) נלכד, אולם הצרפתים השתלטו עליו מחדש כעבור כמה שעות. ב-12 בספטמבר רגימנט החי"ר ה-32 של צבא צרפת לכד את העיר בראנשלדאך (Brenschelbach), לאחר קרב קצר במהלכו איבדו הצרפתים קפטן, סמל ושבעה טוראים. ההתקפה נבלמה כאשר נתקלו הצרפתים בטריטוריה גרמנית ממוגנת וממוקשת היטב. המתקפה הצרפתית לא השיגה את יעדיה ולא הגיעה אל קו זיגפריד.
סוף דבר
ההתקפה לא השיגה את מטרתה העיקרית ואף חייל גרמני לא הוחזר מפולין אל גרמניה. ב-12 בספטמבר, מועצת המלחמה העליונה האנגלית-צרפתית התכנסה לראשונה באבוויל (Abbeville) שבצרפת. הוחלט כי כל הפעולות ההתקפיות חייבות להיפסק מידית. מפקד צבא צרפת מוריס גמלאן הורה לכוחותיו לעצור ו-"לא להתקרב יותר מקילומטר אחד" מהעמדות הגרמניות לאורך קו זיגפריד. פולין לא קיבלה הודעה על החלטה זו. במקום זאת, גמלאן שיקר למפקד צבא פולין אדוארד רידז שמיגלי שמחצית מכוח הפלישה הצרפתי היו במגע עם האויב, וכי ההתקפה הצרפתית כפתה על הוורמאכט להסיג לפחות שש דיוויזיות גרמניות מפולין. למחרת, מפקד המשלחת הצבאית הצרפתית לפולין, גנרל לואי פורי, הודיע לגנרל הפולני ואצלב סטחייביץ', ש"המתקפה הגדולה" בחזית המערבית נאלצה "להידחות".
בין 16 ל-17 בספטמבר, כאשר כבר היה ברור שפולין אבודה, החלו כוחות גרמניים לזרום מפולין לחבל הסאר וכבשו חזרה את כל השטחים האבודים. הצרפתים נסוגו כמתוכנן. הדיווחים הגרמניים מכירים באובדן 196 חיילים, בתוספת 114 נעדרים ו-356 פצועים. כולל כמה מטוסים שהופלו. לצרפתים היו כ-2,000 נפגעים. כל החיילים הצרפתים קיבלו הוראה לסגת אל החפירות שלהם לאורך קו מאז'ינו, והחלה המלחמה המדומה.
אהובי (שיר של אגם בוחבוט)
"אהובי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אגם בוחבוט. הוא יצא לאור ב-27 ביוני 2023, על ידי חברת התקליטים גאגא בוקינג, כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום הראשון שלה, Sold Out בלב.