cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנייה ירוקה
מחקרים בנושא בנייה ירוקה
המטרה העיקרית של מחקרים בנושא היא להצדיק את הערך של ה"ירוק" אשר יסייע לקבלת ההחלטות של העשייה. מחקרים שנעשו בישראל הסיקו כי תוספת העלות של הקמת בניין ירוק נעה בין 2.1% ל-4.1% מעלות הפרויקט הכוללת. כאשר מדובר בבתי ספר, מחקר שנעשה על ידי המשרד להגנת הסביבה בשיתוף המועצה הישראלית לבנייה ירוקה הראה כי תוספת העלות משתנה בין מרכז הארץ, שם הייתה 2.6% בממוצע מעלות הבנייה הכוללת, לאזורי הפריפריה, שם העלות הייתה 4.5%-6.3% מהעלות הכוללת.
במחקר אחר שנעשה בישראל, נבחנה היתכנות הקמת בתי ספר ירוקים כפרויקט כלכלי. המחקר כלל בחינת עלות תועלת שהתבטאה בתוספת עלות הקמת הבניין אל מול תועלות משני סוגים - תועלת כלכלית ותועלות התנהגותיות כפי שדווח בשאלונים אנונימיים על ידי המורים המלמדים באותם בתי ספר. תוספת העלות הממוצעת על מנת לקבל כוכב ירוק אחד לפי ת"י 5281 הייתה 5.3% מעלות הפרויקט הכוללת. המאפיינים שתרמו הכי הרבה להשקעה הכלכלית בפרויקט הם מעטפת הבניין לרבות הזגוגיות וכן מערכת האקלום (מערכות האוורור ומערכות המיזוג). התועלות הכלכליות כללו חסכון של 23% בצריכת החשמל בהשוואה לבית ספר קונבנציונלי וצריכת המים בבית ספר ירוק נמוכה ב-24% מבתי ספר קונבנציונליים. התועלות ההתנהגותיות היו שביעות רצון כללית של המורים הגבוהה ב-20% בהשוואה למלמדים בבתי ספר קונבנציונליים, שביעות רצון כתוצאה מאור טבעי גבוהה ב-30%, שביעות רצון כתוצאה מהאקוסטיקה הגבוהה ב-15-20% ועוד. החוקרים הסיקו כי תקופת ההחזר על ההשקעה היא כ-45 שנים עבור הבניין כולו וכי על פניו השקעה בפרויקט מסוג זה אינה מוצדקת. עם זאת, החוקרים לא לקחו בחשבון תועלות כלכליות נוספות כגון שיפור הישגי התלמידים, שיפור המצב הבריאותי וכתוצאה מכך פחות ימי מחלה של העובדים, צמצום פליטת גזי חממה ועוד.
מחקר משנת 2014 ניסה לאמוד האם שיפוץ של מעטפת בתים בישראל מבחינה תרמית, היא בעלת יתרונות כלכליים ישירים לבעלי הבתים (כתוצאה צמצום צריכת האנרגיה בלבד). המחקר השווה את דרישות האנרגיה למיזוג אוויר של דירות טיפוסיות לפני ולאחר שיפוץ באמצעות סימולציה במחשב. עלות השיפוץ נלקחה ממספר חברות בנייה והושוותה ליתרון הכלכלי הישיר כתוצאה משימור האנרגיה בכל אחת מאפשרויות השיפוץ. על מנת לבחון את השפעת האקלים על אסטרטגיות השיפוץ, נבחנו מבנים ב-4 ערים בכל אחד מאזורי האקלים (תל אביב, באר שבע, ירושלים ואילת). החוקרים מצאו כי יחס התועלת לעלות השיפוץ עבור כל המבנים וכל אסטרטגיות השיפוץ למעט הוספת בידוד תרמי לגג בבניין דירות, היה נמוך מ-1, כלומר, החיסכון בחשמל אינו מצדיק את השיפוץ. בבנייני מגורים ישנה חשיבות למיקום הדירה בבניין מבחינת הקומה ומיקומה בקומה (חיצוני או פנימית). בקומה האחרונה, ב-2 סוגי הדירות (פנימית וחיצונית) ועבור כל סוגי האסטרטגיות, הייתה ירידה בצריכת האנרגיה השנתית לחימום וקירור בהשוואה לתקופה שלפני השיפוץ.
בניתוח עלות תועלת ביישום של בידוד תרמי בגג בלבד, שכן מדובר היה באסטרטגית השיפוץ האפקטיבית ביותר, בשני סוגי המבנים בערים השונות נמצא שככל שהאקלים קיצוני יותר (קור עבור ירושלים וחום עבור אילת) התועלת עולה עבור בעל דירה אינדיבידואלי. באקלים מתון יותר התועלת קטנה יותר או אף שלילית. מניתוח התוצאות החוקרים הסיקו כי שיפור המאפיינים התרמיים של מעטפת בניין אינו מוצדק.
מבצע זיפי חזיר
מבצע זיפי חזיר (באנגלית: Operation Pig Bristle) הייתה משימת הובלה יוצאת דופן שהתבצעה על ידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי במאי 1946. ההוראה למבצע ניתנה על ידי הממשלה האוסטרלית בתגובה למחסור לאומי במברשות צבע שעיכבו את מאמצי הבנייה. כוח הטייסת ה־38 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי קיבל את משימת ההעברה של 25 טונות זיפי חזיר מצ'ונגצ'ינג שבסין להונג קונג, ומשם הם הועברו לאוסטרליה. הטייסת ביצעה בהצלחה את המשימה תוך תקופה של שבועיים.
רקע
לאחר מלחמת העולם השנייה, חבר העמים האוסטרלי וממשלות המדינה הקימו תוכנית דיור משותפת כדי לטפל במחסור הלאומי בדיור. תוכנית זו ויוזמות פרטיות נוספות של בניית בתים עוכבו, עקב חוסר בחומרים, ביניהם זיפי חזיר שבעזרתם מייצרים מברשות צבע.
באותה תקופה, המקור הזמין היחיד של זיפי חזיר היה סין. בשנת 1946, החברה ג'רדין מת'סון רכשה 100 טונות של זיפים עבור הממשלה הבריטית ו־25 טונות נוספים עבור אוסטרליה ממקומות מרוחקים בסין ליד הגבול עם טיבט. מלאי זה הועבר לצ'ונגצ'ינג, הבירה של ממשלת קוומינטנג, וג'רדין מת'סון קיבלו לבסוף רשות לייצא אותם לאוסטרליה ולבריטניה. אספקה שכזו של זיפים אמורה לענות על צורכי אוסטרליה למשך כמה חודשים.
מאחר שמלחמת האזרחים הסינית השתוללה באותה תקופה והכוחות הקומוניסטים תקפו סירות הנוסעות בנהר הנמצא בצ'ונגצ'ינג, הוחלט להעביר את זיפי החזיר מהעיר דרך האוויר. ממשלת קוומינטנג הסכימה לאפשר למטוסים של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ושל חיל האוויר המלכותי הבריטי לבצע טיסות חוזרות ושבות בין הונג־קונג לצ'ונגצ'ינג בין ה־1 וה־14 במאי בלבד. אחרי שיגיעו להונג־קונג, הזיפים יועברו לאוסטרליה דרך הים. גם ממשלת קוומינטנג וגם הכוחות הקומוניסטים דאגו מעצם הימצאותם של זרים בסין, וכוחות האוויר של אוסטרליה הוזהרו שהם יאסרו אם הם ינחתו בכל מקום שאינו צ'ונגצ'ינג או מסלול לנחיתות חירום שבקנטון.
המבצע
טייסת מספר 38 של חייל האוויר המלכותי האוסטרלי נבחרה להעביר את מלאי הזיפים של אוסטרליה. לטייסת זו היו מטוסי דאגלס דקוטה, והיא הייתה אחראית באותו זמן לבצע טיסות סדירות בין אוסטרליה ליפן, תוך שהיא נושאת כוח אדם וציוד עבור החלק האוסטרלי שחבר בכוח הכיבוש של חבר העמים הבריטי ביפן. משלחת של שלושה מטוסי דקוטה שהובלו על ידי מפקד הטייסת ג'ון באלף נשלחו מאוסטרליה להונג־קונג כהכנה למשימה. מכיוון שתנאי הטיסה היו אמורים להיות קשים, כל אחד מהמטוסים אויש על ידי שני טייסים מנוסים ביותר, טייס נוסף שהיה אחראי לניווט, מפעיל רדיו ומהנדס טיסה.
הטיסות מהונג־קונג לצ'ונגצ'ינג החלו בתחילת מאי 1946. בתקופה זו צ'ונגצ'ינג בֻּודדה על ידי כוחות הקומוניסטים, ושגרירויות שונות פונו מהעיר לפני הכיבוש שלה על ידי הקומוניסטים שנחזה מראש. לא היו עזרי ניווט זמינים שינחו את המטוסים האוסטרליים, והצוותים שלהם היו חייבים להשתמש במפות דרך לא מדויקות לניווט ב־1,100 הקילומטרים שבין צ'ונגצ'ינג להונג־קונג. צוות הטיסה של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מצא את הטיסה בין הונג־קונג לצ'ונגצ'ינג מאתגרת בגלל ההרים שמקיפים את העיר הסינית, וכן מחסור בתחזיות מזג־אוויר ובעזרי ניווט. כדי לפתור את הצורך בלינה בעיר, צוות האוויר המלכותי האוסטרלי ישן בשגרירות בריטניה, במקום נציגות אוסטרליה שפונתה מצ'ונגצ'ינג בתחילת מאי. המשלחת הוכתרה כהצלחה בהטסת זיפי החזיר תוך שבועיים, עם שמונה טיסות שנעשו לצ'ונגצ'ינג. בזכרונותיו באלף מייחס את ההצלחה ל"מזג־אוויר סביר והנלהבות של כולם". לאחר שהשלימו את משימתם, שלושת מטוסי הדקוטה עזבו את הונג־קונג וחזרו לאוסטרליה, ב־14 במאי.
משלוח
חלק מזיפי החזיר הובאו לאוסטרליה במהרה על ידי המטוסים של טייסת מספר 38, והשאר הועברו מהונג־קונג דרך הים. ב־29 במאי דווח שהצליחו להתגבר על המחסור בזיפי חזיר. אחד מהטייסים שהיו מעורבים במבצע זיפי חזיר קיבל ב־1948 את צלב חיל האוויר כהוקרה על תפקידו במבצע. היסטוריון של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי אלן סטפנוס כתב ב־1995 ש"התיאור הקצר אך מרתק של ג'ון באלף על ההרפתקה האקזוטית של הצוות שלו צריכה להיות קריאת חובה בכל חדר בצוות התובלה האווירית של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי".
איי סולובצקי
איי סולבצקי (ברוסית:  Солове́цкие острова́) הם קבוצה של שישה איים גדולים ומספר איים קטנים הממוקמים במפרץ אונגה בים הלבן בצפון-מערב רוסיה. שטחם הכולל של האיים הוא 347 קמ"ר, רובו בתחומי האי העיקרי "סולובצקי" (Соловецкий) או "סולובצקי הגדול" (Большой Соловецкий) שמשתרע על פני 246 קמ"ר. אוכלוסיית האיים מנתה 968 נפש בשנת 2002, והם שייכים למחוז ארכנגלסק. בשל ההיסטוריה התרבותית העשירה של המקום ומנזר סולובצקי השוכן בהם מאז הרבע השני של המאה ה-15, הוכרזו האיים כאתר מורשת עולמית בשנת 1992.
גאוגרפיה
האיים עשויים גרניט וגנייס, חופיהם מפורצים ונופם גבעי. אורכו של האי הגדול בולשוי סולובצקי הוא 25 ק"מ רוחבו 16 ק"מ, ובו שוכנת הנקודה הגבוהה באיים כולם, הנישאת לרום של 80 מטר. שני האיים העיקריים האחרים הם אנזר (Анзерский остров) ששטחו 47 קמ"ר, ומוקסאלמה הגדול (Большая Муксалма) ששטחו 17 קמ"ר. יתר האיים אינם חורגים מגודל של 1.5 קמ"ר.
האקלים באיים לח וקר ומתאפיין במשב רוח ימית כמעט קבוע. בחודש פברואר מגיעה הטמפרטורה הממוצעת ל-10.1ºC-, בעוד שביולי היא עומדת על 12.9ºC. בחורף קופאים מימי הים סביב האיים ברצועה שרוחבה 4 עד 5 ק"מ. האור בקיץ נמשך 21.5 שעות ובשיא החורף, הימים, המעוננים בלאו הכי, נמשכים 4 שעות בלבד.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על נוכחות אנושית באיים כבר במאה ה-3 לפנה"ס, אך המתיישבים הראשונים עליהם ידוע לבטח היו הפומורים (помо́ры) אשר הקימו מספר יישובים באיים וערכו טקסים פגניים. החל מהמאה ה-12 יושבו החופים סביב הים הלבן על ידי מתיישבים מנובגורוד, והאיים היו מוקד לצייד ודייג עונתיים.
ברבע השני של המאה ה-15 הגיעו הנזירים הראשונים אל האי סולובצקי הגדול, והקהילה הנזירית נוסדה על ידי גרמן מסלובוצקי (או הרמן) ועל ידי מספר נזירים נוספים. לקראת סוף המאה ה-15 נחשב מנזר סולובצקי (Соловецкий монастырь) למוקד דתי ורוחני בצפון הרוסי ופעל להפצת הנצרות בקרב האוכלוסייה הפגנית באזור, ובאמצע המאה ה-16 יצא שימעו בכל רחבי רוסיה. בהנהגתו של הבישוף פיליפ קוליצ'ב אימץ המנזר אורח חיים קהילתי והיה למרכז כתיבת ספרים וציור איקונות. בשנים אלו החלה בניית מבני המנזר באבן אשר החליפו את מבני העץ הקיימים ונבנה נמל. תעלות נחפרו כדי לקשר בין האגמים שבאי ודרכים נסללו וחיברו בין חלקיו השונים.
מסוף המאה ה-16 נודעה למנזר חשיבות אסטרטגית, הוקמו בו ביצורים אשר נועדו להגן עליו מפני התקפות של השוודים והוצב בו חיל מצב. סירובו של המנזר לקבל את הרפורמה הכנסייתית של הפטריארך ניקון (Ни́кон) ב-1653 הוביל להתקוממות הנזירים שהחלה בקיץ 1668 (Соловецкое восстание). ההתקוממות הביאה את הצאר אלכסיי הראשון לשים מצור על המנזר, וזה נמשך שבע וחצי שנים והוכרע רק בחודש ינואר 1676, לאחר שאחד הנזירים בגד בחבריו ומסר לחיילים הצרים מידע על הנקודה החלשה בהגנת המנזר. המנזר נכבש ורק 60 מ-500 המורדים שרדו את הטבח שנערך במקום לאחר מכן.
בתקופת פיוטר הגדול השתפר מצבו של המנזר והצאר ביקר במקום ב-1696 וב-1702, אך ב-1764 הוחרמו כל אדמותיו מחוץ לאיים. במהלך מלחמת קרים, בשנת 1854, הופגז המנזר על ידי ספינות בריטיות, אך הנזירים עמדו בפני ההתקפה והבריטים לא ירדו אל החוף ולא הצליחו לכבוש שטחים בים הלבן.
ב-1920 החליטה הממשלה הסובייטית לסגור את המנזר ובין 1922 ועד 1939 היה המקום לגולאג. תחילה הוא נודע כ"מחנה סולובצקי למשימות מיוחדות" או "ס.ל.ו.נ." (Соловецкий Лагерь Особого Назначения או СЛОН) ועסק בחינוך מחדש, אך מאוחר יותר שונה יעודו מספר פעמים ובשנותיו האחרונות הוא היה מתקן כליאה של הנ.ק.ו.ד.. בשנים אלה הוחזקו במאסר במקום אלפי אנשים ורבים מהם נרצחו או מתו כתוצאה מהתנאים הקשים ששררו במתקן.
בין 1942 ל-1945 פעל באיים בית הספר לקציני ים של הצי הסובייטי הצפוני, ולאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה נותר המקום בפיקוחו של משרד ההגנה הסובייטי עד לאמצע שנות השישים של המאה ה-20. בשנים אלה נגרמו למבנים באי נזקים עצומים - מבני אבן נהרסו ללא סיבה של ממש, ומבני עץ נהרסו כדי לעשות שימוש בעץ כחומר להסקה. ב-1967 נפתח מוזיאון בסולובצקי הגדול והחל תהליך השחזור של המבנים.
מנזר ההשתנות של ישו
בארבעה מהאיים (בולשוי סולובצקי, אנזר, מוקסאלמה הגדול ובולשוי זאיאצקי) שוכנים מבני המנזר, לאוורות ומקומות פרישה אחרים, וכן כנסיות, אולם גולת הכותרת של היישוב הנזירי באיי סולובצקי, היא ללא ספק מנזר ההשתנות השוכן לחופו של מפרץ השגשוג (бухта Благополучия) במערבו של האי סולובצקי הגדול. המנזר מוקף בחומות שגובהן 8 עד 11 מטר ורוחבן 4 עד 6 מטר ואשר נבנו בין 1584 ל-1594. בתחום החומות מספר מבנים שהחשובים שבהם מקושרים זה לזה במעברים מקורים. במנזר מספר כנסיות שהחשובות שבהן הן קתדרלת אוספנסקי (1552-1557), קתדרלת פראוברז'נסקי (1556-1564), כנסיית הבשורה (1596-1601) וכנסיית ניקולס משנת 1834. עוד נמצאים במנזר חדר אוכל שגודלו 500 מ"ר, מגדל פעמונים שהוקם ב-1777 וטחנת מים מתחילת המאה ה-17.
זאב צחור
זאב צחור (28 בדצמבר 1941 – 23 בינואר 2017) היה פרופסור להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומייסד ונשיא המכללה האקדמית ספיר.
ביוגרפיה
צחור נולד וגדל בנתניה. הוריו היו חניכי בית"ר, עולים בעליית אף על פי וחברי אצ"ל. שמו ניתן לו על שם זאב ז'בוטינסקי. בגיל 14 עזב את הבית והצטרף כילד חוץ לקיבוץ רמת הכובש וב-1960 התקבל לחברות בקיבוץ. הוא התגייס לנח"ל ויצא לקורס קציני חי"ר ואחר כך פיקד על מחלקה של חיילים בעלי רקע קשה שגויסה לנח"ל (גרסה מוקדמת של מקא"ם). חזר לקיבוץ והיה בו מרכז המטע.
ב-1969 עבר למדרשת שדה בוקר והיה מזכירו של בן-גוריון, עיקר תפקידו היה סיוע לבן-גוריון בכתיבת סדרת הספרים 'זכרונות'. בשנים 1971–1973 למד במחלקה להיסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון (אז אוניברסיטת הנגב). תואר שני ודוקטורט עשה באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטור עשה בהדרכת פרופ' שמואל אטינגר בנושא "ההסתדרות – תקופת העיצוב". במילואים השתתף בארבע מלחמות כמפקד פלוגה: ששת הימים, ההתשה, יום כיפור ומלחמת לבנון הראשונה. היה ממייסדי תנועת שלום עכשיו וחבר ב'פורום על' של התנועה.
לסגל האקדמי של אוניברסיטת בן-גוריון הצטרף כאשר למד לתואר הראשון ב-1972 והתקדם מאסיסטנט ועד לפרופסור מן המניין. ב-1984–1986 היה ראש המחלקה להיסטוריה באוניברסיטה. ב-1993 התבקש על ידי המועצה להשכלה גבוהה להפוך את 'מכללת הנגב' שהייתה שלוחה של אוניברסיטת בן-גוריון למכללה עצמאית. הוא ייסד בה את המכללה האקדמית ספיר והיה נשיא המכללה למן הקמתה ועד ל-2011.
צחור יזם חוג של פרופסורים שלימדו יום בשבוע בבית ספר תיכון בנגב. בבית הספר התיכון מעלה הבשור הוא לימד 16 שנים. היה חבר 'ועדת המקצוע' של משרד החינוך להיסטוריה ולימודי ארץ ישראל, חיבר חוברות לימוד לבתי ספר. מ-1973 כתב ברציפות טורים לעיתונים, בעיקר למדור 'דעות' בידיעות אחרונות.
מחקריו מתרכזים בלאומיות המודרנית, תולדות הציונות, המאבק להקמת מדינת ישראל, דרכי הצמיחה למנהיגות ועיצוב הזיכרון. ספרו "עיצוב הישראליות" מתמקד בהבניית הזיכרון הישראלי. "כשז'בוטינסקי וטרוצקי נפגשו", ספרו מ-2012, הוא שילוב של מחקר היסטורי ודמיון ספרותי. האוטוביוגרפיה "היינו התקומה", שהופיעה ב-2015, חותרת להבנת בני דורו.
זאב צחור נפטר ב-23 בינואר 2017 ונטמן בבית הקברות בקיבוץ רמת הכובש.
ספרים שכתב
זאב (וניה) הדרי]] וזאב צחור. תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד בשתוף אוניברסיטת בן-גוריון, 1982.
מציאות מדומה
מציאות מדומה (באנגלית: Virtual reality , ובקיצור VR') היא סימולציה של סביבה, המתבצעת באמצעות מחשב, קונסולה ייעודית או טלפון נייד, באופן הנותן למשתמש אשליה כי הוא נמצא בסביבה המציאותית אותה מדמה המחשב. מציאות מדומה משמשת לצורכי בידור, ללימוד ולאימון.
שימושים
הסביבה המדומה יכולה לדמות סביבה שבאמת קיימת בעולם הממשי, כמו סימולציות עבור טייסים או אימוני קרב, או לדמות סביבה דמיונית לחלוטין.
בשנים האחרונות חלה התקדמות רבה בעולם המציאות המדומה, וכיום ניתן לקבל את חוויית המציאות המדומה בשלוש דרכים עיקריות:
מקור השם
במקור, המונח מציאות מדומה בא לייצג מערכת מלאה היוצרת אשליה של העתקה למקום אחר, אך יש המשתמשים במושג גם לתיאור מערכות בהן אין אמצעים כמו כפפות סייבר וכולי, כגון VRML באינטרנט, ולעיתים גם מערכות אינטראקטיביות מבוססות-טקסט כמו מערכות MOO ו-MUD. מערכות אשר אינן מדמות העתקה למקום אחר משתמשות במסך רגיל, וג'ויסטיק כלשהו. שימוש זה במושג הוא שנוי במחלוקת. המונח הוא אוקסימורון.
התפתחויות בתחום
עולם המציאות המדומה משתנה ומתפתח במהירות בשנים האחרונות. בשנת 2015 רכשה פייסבוק את חברת ההזנק Oculus VR בסכום של 2 מיליארד דולר. חברה זו פיתחה משקפי מציאות מדומה מתקדמים בשם אוקולוס ריפט. צעד זה נתן דחיפה לתחרות עצומה בענף, בו חברות ענק כמו: חברת אפל, גוגל, HTC, סוני, מיקרוסופט וסמסונג מפתחות משקפי מציאות מדומה בהשקעה של מאות מיליוני דולרים. בשנת 2014 השיקה גוגל מוצר העשוי מקרטון בלבד הקרוי בשם גוגל קארדבורד, שבו יכול לשבת למעשה כל מכשיר בעל מערכת אנדרואיד ואפליקציה ייעודית. בכך למעשה הנגישה גוגל את חוויית המציאות המדומה להמונים ובעלות נמוכה. עד למרץ 2017 נמכרו כ-10 מיליון פריטים של Google Cardboard.
אמצעי קלט ופלט
רוב סביבות המציאות המדומה מבוססות בעיקר על חוויות ויזואליות, המוצגות על מסך הקרנה או דרך עדשות סטריאוסקופיות, אך ישנן גם סימולציות הכוללות מידע חושי נוסף כגון קולות וצלילים הבוקעים מרמקולים, ואף תנועות הנוצרות באמצעות הושבת הגוף על משטח שתנועתו מבוקרת על ידי המחשב ואביזרים שונים הנוגעים במשתמש. הלכה למעשה, קשה מאוד ליצור חוויה משכנעת של מציאות מדומה בעזרת מחשבים ביתיים, בעיקר עקב מגבלות טכניות של עוצמת החישוב של מעבדי המחשב או רזולוציית התמונה.
אמצעי קלט שאינם דומים לאלה של מחשב כגון אמצעי קלט הדומה להגה של מכונית, לחרב או לפרי. השימוש במערכת זיהוי דיבור מסייע גם הוא ליצור אשליה שהמשתמש אינו מתעסק עם מחשב. ישנם מכשירים נוספים המעוצבים לשם כך במיוחד כמו "כפפת-סייבר" ואמצעי קלט העוקבים אחרי חלקים מגוף המשתמש שפותחו עבור נכים קשים כטכנולוגיה מסייעת או שפותחו עבור המציאות המדומה ואומצו על ידי הנכים.
מציאות מדומה משמשת גם בתחום הרפואי כדי לסייע בפתרון בעיות פסיכולוגיות או מחלות גופניות. לדוגמה, נעשה בו שימוש בקרב אנשים עם פחד וחרדה כאשר הם מדברים בציבור עם תוצאות טובות מאוד.
ביקורת ומגבלות
לצד השבחים להישגים הטכנולוגיים של משקפי ה-VR, נמתחו כמה וכמה ביקורות על הסכנות האפשריות הטמונות בשימוש במשקפי VR בהקשרים שונים, בעיקר בהיבט של פגיעה ביחסים החברתיים, סכנת הניתוק הגובר מהמציאות הממשית (אסקפיזם) ויצירת מצב שבו תהיה זמינות מטרידה ל'תכנות מוח". כמו כן נטען שמצב שבו קבוצה של משתמשים במשקפי VR מזכיר משטרים טוטליטריים, וכי שימוש במשקפיים כאלו בבתי-ספר מנוגד למהותם החינוכית-חברתית.
בנוסף נמצא, כי משתמשים רבים מקבלים הרגשה של סחרחורת לאחר שימוש במתקני המציאות המדומה, תחושה שבמקרי קיצון אף נותרה אצל משתמשים למשך שעות אחרי שעזבו את המתקן הבידורי. מדובר בעיקר על אמצעי בידור עם משקפי הקרנה ורצפה נעה. אולם הסתבר שאם מעכבים את הצרכן אחרי השימוש במכשיר למשך כרבע שעה של מנוחה, הבעיה נפתרת על פי רוב.
כיום, בשל הפיתוחים הרבים בתחום והקטנת המכשירים לגודל טלפון נייד, מרבית תופעות הלוואי האמורות צומצמו משמעותית - למעט סחרחורות קלות לזמן קצר לחלק מן המשתמשים.
בעיה נוספת היא רוחב הפס. מכיוון שסרטוני מציאות מדומה מעניקים למשתמש חוויית 360 מעלות, העברת המידע באיכות גבוהה, בעיקר בשימוש בהזרמת מדיה (סטרימינג) למכשיר הנייד, דורשת רוחב פס רחב הרבה יותר מזה של סרטון וידאו רגיל, וחיבור רשת מוגבל עשוי לגרום לתמונה מפוקסלת, לא מסונכרנת או קטועה, עובדה שפוגעת בחוויית הצפייה.
מציאות רבודה
המונח "מציאות רבודה" (Augment Reality, AR) מתאר חיבור בין המציאות הפיזית כפי שהיא מורגשת לבין המציאות המדומה. תפקידה הוא לתאר תחום ביניים של שימושים במציאות המדומה בתוך המציאות האמיתית. דוגמה טובה לכך ניתן למצוא בצג המחשב השקוף מול עיני הטייס במטוס קרב - (תצוגה עילית) על הצג מוצגים עזרים כמו מהירות, גובה וסימנים טקטיים לסימון מטרות - כל אלה יצירי מחשב (מתחום המציאות המדומה) כאשר במקביל הטייס צופה דרך המסך בתמונה כפי שהיא נשקפת מחופת המטוס (המציאות האמיתית). האתגר בתחום זה הוא כפול, מצד אחד - להצליח לפתח מערכות מתוחכמות יותר שיעזרו בהעשרת המציאות, ומצד שני לחקור את העולם הפיזי ולייצר בעזרת מחקרים אלו מערכות מציאות מדומה מתוחכמים יותר.
על המציאות המדומה הוטלה ביקורת על היותה שיטה לא יעילה לניווט לא גאוגרפי במידע. כיום, הרעיון של "מחשוב בכל מקום" (ubiquitous computing) הפך פופולרי בעיצוב ממשקי משתמש, וזו עשויה להיות התשובה כנגד מציאות מדומה ובעיותיה. למעשה לשתי שיטות הממשק ישנם יעדים שונים והן משלימות זו את זו. מטרת המחשוב בכל מקום היא להביא את המחשב אל תוך עולם המשתמש, יותר מאשר להכניס את המשתמש אל המחשב. המגמה האחרונה במציאות המדומה היא לשלב את שני המודלים כדי ליצור חוויית העתקה משולבת.
מציאות מדומה בספרות
ספרים וסרטים רבים במדע בדיוני סבבו סביב דמויות אשר "נלכדות במציאות מדומה". הדוגמה המודרנית הראשונה לכך היה ברומן Simulacron-3 של דניאל.פ. גלואיי (Daniel F. Galouye), אשר הפך למחזה טלוויזיה בגרמנית תחת השם "עולם על חוט" ((Welt am Draht). סרטו של סטיבן ליסברג'ר (Steven Lisberger), "טרון" (TRON) היה לסרט ההוליוודי הראשון שבחן את הרעיון, אשר הפך פופולרי לאין שיעור בסרטם של האחיות וצ'אוסקי מ-1999, "מטריקס".
הקומדיה מ-1994 National Lampoon's Last Resort, גם היא משמעותית בנושא, בהציגה מציאות מדומה המשתלבת במציאות ממשית, לעיתים באופן שאינו ניתן להבחנה. העניין מצוי גם בסרט "ספיי קידס 3".
ב-1994 עד 1996 הופקה סדרת טלוויזיה של חיים סבן (היוצר של ה"פאוור ריינג'רס") בשם: "VR Troopers" סדרה שמדברת על שלושה נערים אינטליגנטיים שנבחרו כדי לעצור את הרשע בעולם הווירטואלי הם שמים חליפות מיוחדות שיכולים לעבור מהמציאות לעולם הווירטואלי.
עם זאת, במציאות קל עד מאוד להבחין בין מציאות מדומה למציאות האמיתית: התמונות אינן ריאליסטיות, הן מפגרות אחרי תנועת המשתמש, והעדר תחושות כמו מגע וריח מפחית את אשליית המציאות.
ספרי מדע בדיוני גם הציגו את רעיון המציאות המדומה כתחליף חלקי לאומללות במציאות הממשית (כמו העני בחייו ההופך לנסיך במציאות המדומה), או את הרעיון של עולמות מדומים עוצרי נשימה בהם יכולים אנשים להתרועע ולחיות. אחת הדוגמאות המובהקות היא ספרו של ניל סטיבנסון, Snow Crash. בשנת 2003 הודה סטיבנסון בריאיון למגזין "ווירד", כי ספרו הוא "נבואה העתידה להיכשל".
במשחק התפקידים Mage: The Ascension, המבוסס על World of Darkness, העולם עצמו אינו קיים. העולם הוא התפיסה הגלובלית של כלל בני האדם כפי שהם חווים את העולם. בני האדם יוצרים מציאות מלאכותית בעצם הצפייה שלהם כיצד יראה העולם, ובהתאמה הם גם חיים בו ומגדלים את הילדים להמשיך ולהאמין במציאות המלאכותית הזו. הקוסמים, מודעים לכך, ומנסים לשבור את המציאות המלאכותית ולצאת מתוך הגוף הגשמי שלהם.
שחמט עיוור
שחמט עיוור הוא משחק שחמט המשוחק כשאחד הצדדים או שניהם, לא רואה את לוח המשחק ורק שומע את ההכרזות על תנועות הכלים, כך שהמהלכים מבוצעים תוך הסתמכות על הזיכרון בלבד. לעיתים, כאשר משחקים יריבים ברמות שונות, משולב משחק סימולטני במשחק עיוור.
ברמות הגבוהות של השחמט מתקיימות תחרויות בהן אף אחד מהשחקנים לא מתבונן בלוח עם כלים, אלא בלוח נטול כלים עליו מוצג רק המסע האחרון של היריב. המפורסמת בין תחרויות אלו היא תחרות מלודי אמבר בה משחקים מיטב רבי האמנים בעולם.
המשחק נועד בעיקר לשחמטאים עם זיכרון טוב. אם עיוורים רוצים לשחק שחמט רגיל, הם משתמשים בלוח שחמט עם סימני ברייל. לכל שחקן יש את הלוח שלו, ולאחר מסע הם אומרים ליריב את המהלך.
היסטוריה
בשנת 1900 הרי נלסון פילסברי שיחק משחק עיוור סימולטני מול עשרים שחקנים בפילדלפיה זמן קצר לאחר ששיחק משחק עיוור סימולטני מול 15 שחקני שחמט ו-15 שחקני דמקה (השיא של עיוור סימולטני למשחקי דמקה הוא 28 משחקים במקביל). השחקן הצ'כי ריכרד רטי שבר את השיא העולמי והעמידו על 28 משחקים בו זמנית, יחד עם אלוף העולם אלכסנדר אלכין שבחודש פברואר 1925 זכה ב-22 משחקים, בשלושה משחקים הפסיד ושלושה משחקים הסתיימו בתיקו. באותה שנה שיפר רטי שיא זה והעמידו על 29 משחקים בסאו פאולו. לאחר המשחק התבדח על זכרונו החלש שכן שכח את המזוודה שלו בסוף המשחק.
נכון לשנת 2007 השיא העולמי במשחק מסוג זה הוא אירוע בו התמודד שחקן השחמט ההונגרי יאנוש פלש מול 52 מתמודדים, כשמול 30 היריבים הראשונים הוא שיחק בו זמנית, ולאחר מכן מול 22 נוספים. התוצאה הייתה (+31, =3, -18).
השיא הארצי בישראל הוא התמודדות מול 8 יריבים בו זמנית, את שיא זה קבעו חנן בן-סיני ב-1933 ומאיר ראוך ב-1937.
סולידר
סולידר ס.א.ל (בצרפתית: Solidere S.A.L) היא קרן הון משותפת, האחראית על תכנון ושיקום מרכז ביירות מאז סוף מלחמת האזרחים השנייה במדינה בשנת 1990. על פי ההסכם עם הממשלה, סולידר נהנית מסמכויות מיוחדות וסמכויות רגולציה מסוימות המוסדרות בחוק, שהופכות אותה לחברה בבעלות פרטית-ציבורית מיוחדת.
סולידר הוקמה ב-5 במאי 1994 על ידי ראש הממשלה דאז, רפיק אל-חרירי, והוגדרה כחברה פרטית הנסחרת בשוק המניות. שמה של הקרן הוא ראשי תיבות של Société libanaise pour le développement et la reconstruction de Beyrouth – "החברה הלבנונית לפיתוח ושיקום ביירות".
פרויקטים
סולידר נחשבת לכוח העיקרי מאחורי עלייתה של ביירות בשנים האחרונות כמרכז אורבני משגשג בעל סיכוי לחזור לימיה הגדולים כ"פריז של המזרח התיכון". מלבד ההשקעה בפיתוח תשתיות, הבנייה החדשה, שיקום המבנים שנפגעו כתוצאה מלחימה והתכנון העירוני, משכה סולידר למרכז ביירות קמעונאים עולמיים כמו וירג'ין מגהסטורס. הפרויקט המרכזי של החברה הוא פרויקט ה"סוקס": 100,000 מ"ר של שטח מסחר קמעונאי, שנפתח בשנת 2009. השקעות אחרות כוללות את "חדיקת א-סמאח" (גן הרשות), "מגדל הפלטינה" וקומפלקס המגורים היוקרתי "מגדלי המרינה", וכיום בעיקר "שער ביירות" ו"הכפר הפיניקי" שמתוכננים לעתיד הקרוב.
פיננסים
מניות סולידר נסחרות בבורסות של ביירות ושל כווית, והחזקותיה הבינ"ל נסחרות בבורסות לונדון, פרנקפורט ולוקסמבורג. מחיר המניה בבורסת ביירות עלה רבות בשנים האחרונות, מכ-5$ למניה בשנת 2004 עד לכ-26$ למניה בפברואר 2006. באותה שנה הכריזה החברה על דיווידנדים בשיעור של 100 מיליון דולר לבעלי המניות שלה.
רוב משקיעיה של סולידר הם חברות השקעה אירופאיות וצפון אמריקאיות, וכן משקיעים פרטיים מהמפרץ. רפיק אל-חרירי עצמו החזיק ברוב מניות החברה לפני רציחתו ב-2005, ומשפחת אל-חרירי ממשיכה להחזיק ברוב מניות החברה.
מרדכי נסיהו
מרדכי נסיהו ("דוקשי") (25 בספטמבר 1929, ב' באלול תרפ"ט - 23 באפריל 1997, ט"ז בניסן תשנ"ז) היה מחבר ספרי עיון והוגה דעות, מהאידאולוגים של מפא"י ומפלגת העבודה בעשורים האחרונים של המאה העשרים, שימש כמנהל המכון להשכלה של מפא"י בבית ברל ולאחר מכן כעשרים וחמש שנים ראש מחלקת המחקר של בית ברל.
ביוגרפיה
נסיהו נולד וגדל בחיפה לצפורה (פייגה) ולנפתלי זוכמן. אמו, בת לאדמו"ר משושלת האדמו"רים מסקווירא וצאצא ל"המגיד מצ'רנוביל", נטשה את העולם החרדי והפכה לאתאיסטית, והייתה לה השפעה גדולה על עיצוב דרכו. למד בבית הספר הריאלי בחיפה. בנעוריו היה מעורב בפעילות קומוניסטית אך נטש אותה. שירת בענף היסטוריה של צה"ל (הביא לדפוס, יחד עם יהושע בן אריה, את הספר "תולדות מלחמת הקוממיות", שהוא הגרסה הרשמית של קורות מלחמת העצמאות) ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים. תקופה מסוימת היה ממונה על המחקר במחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ.
בצעירותו היה חבר במפ"ם אך פרש ממנה, הצטרף למפא"י ונטל חלק בפעילות "צעירי מפא"י. היה עורך הרבעון העיוני של "המערך" "אות" וניהל את שבעת המחזורים הראשונים של המכון להשכלה של מפא"י בבית ברל. במהלך שנת שבתון השתלם באוניברסיטת הרווארד וערך סיור מקיף בארצות אפריקה. בשנות ה-60 תמך בבן-גוריון במאבקיו הפוליטיים בתוך מפא"י והיה מקורב ל"צעירי בן-גוריון" (ובהם משה דיין ושמעון פרס) אך לא פרש אתם ממפא"י כאשר הוקמה רפ"י. אחרי חזרת דיין ופרס למפלגת העבודה הצטרף ב-1969 ל"חטיבת רפ"י" בתוך מפלגת העבודה. מאותה תקופה ועד פרישתו לגמלאות היה ראש מחלקת המחקר בבית ברל. נסיהו הרבה לעסוק בפעילות אידאולוגית ושנים רבות שימש גם מרכז ועדות המצע לקראת מערכות הבחירות ועורך קובצי ההחלטות של ועידות מפלגת העבודה והוועדות האידאולוגיות השונות שפעלו בין ועידה לוועידה ברציפות בעשורים האחרונים של המאה העשרים. במהלך השנים הרבה לכתוב מאמרים בנושאים אידאולוגיים ופוליטיים. ב"תקופת ההמתנה", לפני מלחמת ששת הימים, כאשר משה דיין ביקש להתמנות למפקד חזית הדרום, נפגשו מרדכי נסיהו, מרדכי בר און ויצחק לבני עם דיין כדי לשכנעו להסכים לדרישה למנותו לשר הביטחון. סייע בעילום שם למשה דיין להוציא לאור את ספרו "מפה חדשה - יחסים אחרים" וייעץ לשמעון פרס בכתיבת ספרו "כעת - מחר".
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
אקס-מן (סדרת סרטים)
אקס-מן הוא זיכיון קולנועי לעולם משותף של חברת ההפצה פוקס המאה ה-20 המאגד סדרת סרטי גיבורי-על המבוססים על הקומיקס "אקס-מן" של חברת ההוצאה לאור מארוול קומיקס.
סקירה כללית
לורן שולר דונר משמשת כמפיקה הראשית מאז הסרט הראשון, כשאליה הצטרף סיימון קינברג בסרט השביעי. עוד לקחו חלק במלאכת ההפקה ראלף וינטר (1 - 4), אבי ארד (3), יו ג'קמן וג'ון פלרמו (4), בריאן סינגר (5, 7, 9), גרגורי גודמן (5) והאטץ' פארקר (6, 7, 9 - 10).
אקס-מן
תהליך הפיתוח לסרט הראשון בסדרת הסרטים התחיל עוד בשנת 1989, כאשר סטן לי וכריס קלרמונט ביקשו לעבד את הקומיקס לקולנוע בעזרתם של גורמים שונים כג'יימס קמרון, אולפני קרולקו, וסרטי קולומביה. בעקבות הצלחת סדרת האנימציה של האקס-מן משנת 1992, שבהפקתו של אבי ארד, רכשו פוקס המאה ה-20 ולורן שולר דונר בשנת 1994 את הזכויות לסרט, אשר יצא ב-14 ביולי 2000 בבימויו של בריאן סינגר ולפי תסריט של דייוויד הייטר.
סרט הקולנוע נעשה בתקציב של 75 מיליון דולר וזכה לסכום הכנסות כולל של מעל 296 מיליון דולר. הוא היה מועמד ל-10 פרסי סאטורן, מתוכם זכה בקטגוריות סרט המדע בדיוני הטוב ביותר לשנת 2000, הבימוי, הכתיבה, עיצוב התלבושות, שחקן ראשי (יו ג'קמן) ושחקנית משנה (רבקה רומיין). עוד היה מועמד לפרס הוגו. לפי אתר הביקורות Rotten Tomatoes, 82% מתוך 152 ביקורות היו חיוביות על היותו נאמן לקומיקס, אם כי הוא מתרכז יותר מדי בדמותו של וולברין.
הסרט מציג את דמויותיהם של וולברין ושל רוג, אשר נקלעים לאמצעו של עימות בין קבוצת האקס-מן של אקסבייר לבין אחוות המוטאנטים של מגנטו. מגנטו מתכנן להפוך את מנהיגי העולם למוטאנטים במהלך פסגת שלום בעזרת מכונה ולהוביל באמצעות כך לקבלתם של המוטאנטים בפומבי. אולם, אקסבייר מבין שאילוץ המוטציה על בני אדם רגילים יוביל למותם ושולח את האקס-מן לעצור אותו.
אקס-מן 2
סרט ההמשך יצא ב-2 במאי 2003 בבימויו של סינגר, לפי תסריט משולב של סינגר, הייטר וזאק פן. הוא נעשה בתקציב של 110 מיליון דולר וזכה לסכום הכנסות כולל של מעל 407 מיליון דולר. הסרט היה מועמד לשמונה פרסי סאטורן, בין היתר, מתוכם זכה בקטגוריית סרט המדע בדיוני הטוב ביותר. בהתבסס על 215 ביקורות באתר Rotten Tomatoes, 87% מתוכן היו חיוביות. כמו קודמו, הסרט היה מועמד לפרס הוגו.
הסרט מבוסס בחלקו על הרומן הגרפי "אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג", ומביא לשיתוף פעולה בין מגנטו לחבורת האקס-מן נגד אויב משותף, הקולונל ויליאם סטרייקר, המוביל מתקפה כוללת נגד המוטאנטים. הסרט מביא רמזים לכך שסטרייקר היה אחראי לניסויים שנערכו בוולברין (עלילה שמוסברת ב-"אקס-מן המקור: וולברין" וכן ב-"אקס-מן: אפוקליפסה").
אקס-מן 3: המפלט האחרון
הסרט השלישי יצא ב-26 במאי 2006 בבימויו של ברט ראטנר, לפי תסריט מאת סיימון קינברג וזאק פן, ומבוסס בחלקו על שתי קשתות סיפור - "אקס-מן: סאגת הפניקס האפלה" ו"אקס-מן: מחוננים". הסרט נעשה בתקציב של 210 מיליון דולר וזכה לסכום הכנסות כולל של מעל 459 מיליון דולר. הסרט היה מועמד לשישה פרסי סאטורן, מתוכם זכה בקטגוריית שחקנית המשנה (פמקה ינסן). בהתבסס על 227 ביקורות באתר Rotten Tomatoes, 57% מתוכן היו חיוביות, כאשר נמתחה ביקורת שלילית על איכותו של הסרט יחסית לשני קודמיו.
חברת תרופות מפתחת "תרופה" לגן המוטאנטי, מה שמעורר מחלוקת בקהילת המוטאנטים. מגנטו מכריז על מלחמה בבני האדם ומחזיק בנשק משלו - הפניקס, שהיא למעשה חברת האקס-מן לשעבר ג'ין גריי אשר חזרה לחיים. לאחר שפניקס הורגת את סייקלופס ואת פרופסור אקסבייר, מתחולל קרב אחרון בין האקס-מן לאחוות המוטאנטים, ווולברין חייב להכיר בעובדה שכדי לעצור את האישה שאותה הוא אוהב, הוא חייב להרוג אותה.
אקס-מן המקור: וולברין
סרט ספין אוף-מקדים יצא ב-1 במאי 2009 בבימויו של גאווין הוד ובהפקתם המשולבת של סטן לי, יו ג'קמן, ריצ'רד דונר, לורן שולר דונר, ראלף וינטר ופיטר מקדונלד בין היתר. הסרט נעשה בתקציב של 150 מיליון דולר וזכה לסכום הכנסות כולל של מעל 371 מיליון דולר. לפי אתר הביקורות Rotten Tomatoes, 37% מתוך 245 ביקורות היו חיוביות.
עלילת הסרט מביאה את ההיסטוריה המוקדמת של לוגאן האולט, המוטאנט שעתיד להיקרא "וולברין", לפני הצטרפותו לקבוצת האקס-מן וחייו עם אחיו החורג ויקטור קריד. השניים מצטרפים לצוות אקס של קולונל ויליאם סטרייקר, ונלחמים יחד נגד איומים שונים עד אשר לוגאן מתנדב להשתתף בניסוי של נשק אקס, ובו מושתל לו שלד האדמנטיום הבלתי שביר.
אקס-מן: ההתחלה 2011
הסרט "אקס-מן: ההתחלה" פותח טרילוגיה חדשה של סרטי אקס-מן, שלמעט ליהוק של אותם שחקנים כמו בסרטים המקוריים בתור האקס-מן המבוגרים, מבטלת את האירועים שהתרחשו בסרטים המקוריים, ובפרט דמויות רבות שנהרגו בסרט אקס-מן: המפלט האחרון הושבו לחיים. הסרט מכין את הקרקע לביטול אירועי היקום של אקס-מן בסרטים הקודמים, שיתרחש ב"אקס-מן: העתיד שהיה", ולכן הטרילוגיה החדשה מהווה מעין אתחול של הזיכיון, אף על פי שהאירועים בשני החלקים קשורים זה בזה, ושני גיבורים מודעים לשני קווי הזמן - וולברין, שחי את שניהם, ואקסבייר, ששמע ממנו את כל הסיפור.
עלילת הסרט מתרחשת בשנות ה-60 של המאה ה-20. היא מתמקדת בחשיפה הראשונית של גזע המוטאנטים למין האנושי, כאשר הם לוקחים חלק במשבר הטילים בקובה. כמו כן היא עוקבת אחר צ'ארלס אקסבייר (המגולם על ידי ג'יימס מק'אבוי) ואריק לנשר (המגולם על ידי מייקל פסבנדר) כאשר היו חברים בשנות צעירותם ולפני שעמדו משני צידי המתרס כאויבים.
נבלי-העל בסרט הם חברי מועדון הלפייר, כאשר ביניהם נמנים סבסטיאן שו (המגולם על ידי קווין בייקון) ואמה פרוסט (המגולמת על ידי ג'נוארי ג'ונס). בצוות האקס-מן, ניקולס הולט מגלם את האנק מק'קוי, לפני שהפך למוטנט בעל פרווה כחולה. לוקאס טיל מגלם את אלכס סאמרס, אחיו של סקוט סאמרס. ג'ניפר לורנס מגלמת את מיסטיק. קיילב לנדרי ג'ונס מגלם את באנשי. זואי קרביץ מגלמת את אנג'ל סלבדור. אוליבר פלאט מגלם סוכן CIA שנעזר במוטנטים כדי לעצור את משבר הטילים. בנוסף, מופיעים בסרט זה יו ג'קמן ורבקה רומיין בתפקידי אורח כוולברין ומיסטיק הבוגרת.
וולברין
זמן קצר לאחר יציאת הסרט "אקס-מן המקור: וולברין", אושר פיתוחו של סרט המשך כאשר העלילה עומדת בפני עצמה ואינה המשך לסרטים קודמים, אם כי מבחינה עלילתית מתרחשת לאחר קורות "אקס-מן: המפלט האחרון". עלילת הסרט מתרחשת ביפן ועוקבת אחר מערכת היחסים בין וולברין למאריקו ישידה, בתו של מנהיג היאקוזה שינג'ן ישידה. בסרט נכללו מספר סגנונות לחימה כסמוראי ונינג'ה, וכולל את אויבו של וולברין הסמוראי הכסוף. הסרט יצא למסכי הקולנוע בקיץ 2013 בבימויו של ג'יימס מנגולד, כשיו ג'קמן שב לגלם את דמותו של וולברין.
אקס-מן: העתיד שהיה
אולפני פוקס ראו את "אקס-מן: ההתחלה" כסרט ראשון בטרילוגיה חדשה של סרטים. לורן שולר דונר השוותה את התוכניות לזיכיון החדש לסדרת סרטי הארי פוטר המאוחרים, שהיו אפלים ובוגרים יותר. בריאן סינגר שב למלאכת הבימוי, בעוד מתיו ווהן מפיק. ווהן ציין כי, "'ההתחלה' דומה לבאטמן מתחיל, שבו הכיף הוא להציג את הדמויות וללמוד להכיר אותן, בעוד בסרט השני ממשיכים איתם ועושים חיים משוגעים. זה ההבדל העיקרי בין 'באטמן מתחיל' והאביר האפל". הסרט יוצר שינוי בקו הזמן, מה שמאפשר ליצור עתיד חלופי, בו הגיבורים הראשיים יישארו בחיים.
סרט ההמשך יצא לאקרנים ב-23 במאי 2014. ג'יימס מק'אבוי, מייקל פסבנדר, ג'ניפר לורנס וניקולס הולט שבו לגלם את דמויותיהם. כמו כן, פטריק סטיוארט ואיאן מקלן שבו לגלם את דמויותיהם של צ'ארלס אקסבייר ומגנטו המבוגרים. יו ג'קמן שב לגלם את דמותו של וולברין וגם אנה פקווין, אליוט פייג', שון אשמור והאלי ברי שבו לגלם את דמויותיהם של רוג, שאדוקאט, אייסמן וסטורם, בהתאמה. לצוות השחקנים הצטרפו עומאר סי כבישופ, אוון פיטרס כקוויקסילבר, בובו סטיוארט כוורפאת', אדן קנטו כסאן-ספוט, פאן בינגבינג כבלינק ופיטר דינקלג' כבוליבר טראסק.
הסרט מתאר עתיד דיסטופי בו רובוטי הזקיפים שפיתחו בני האדם לצוד מוטאנטים יצאו מכלל שליטה והביאו חורבן על העולם. קומץ מוטאנטים מצליח לשרוד ועוסק בבריחה מתמדת מהזקיפים על ידי מסע קצר בזמן. לבסוף, כאשר הם נפגשים עם צ'ארלס אקסבייר הזקן הם מחליטים לשלוח את תודעתו של וולברין אחורה בזמן לשנות ה-70 של המאה ה-20 על מנת שיזהיר את האקס-מן ויסייע להם למנוע את האירועים שיובילו לעתיד הדיסטופי.
דדפול (2016)
אולפני פוקס שקלו סרט ספין אוף על שכיר החרב דדפול בשלבי ההפקה המוקדמים של הסרט "אקס-מן המקור: וולברין" - שם גילם את דמותו ראיין ריינולדס. אולם, דונר ציינה כי היא מעוניינת שגרסה זו תתעלם מהדמות שנראתה ב"אקס-מן המקור: וולברין" ותאתחל מחדש את הדמות. עוד היא ציינה שהדמות תכלול אלמנטים מוכרים מהקומיקס, כולל שבירת הקיר הרביעי. בקיץ 2014 הודלף לרשת סרטון בו נראה ריינולדס בתפקיד דדפול. סרטון זה נועד להדגים כיצד ייראה הסרט אם וכאשר יופק במטרה לקבל אישור ממקבלי ההחלטות בפוקס, ולא היה אמור להיחשף לציבור. הסרטון קיבל תגובות נלהבות ברחבי הרשת, ובעקבות כך בדצמבר 2014 יצאה הודעה כי הסרט אכן יופק ויצא לאקרנים ב-12 בפברואר 2016.
אקס-מן: אפוקליפסה (2016)
בדצמבר 2013, הבמאי בריאן סינגר הכריז בחשבון הטוויטר שלו כי סרט המשך ל"אקס-מן: העתיד שהיה" ייקרא "אקס-מן: אפוקליפסה" והוא מיועד לצאת לאקרנים בשנת 2016. לדברי סינגר, הסרט יתמקד במקורותיהם של המוטאנטים ויתרחש בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. דן האריס ומייקל דוהרטי כתבו את התסריט והסרט יצא לאקרנים ב-27 במאי 2016.
מק'אבוי, פסבנדר, הולט, לורנס ואוון פיטרס שבו לגלם את דמויותיהם, וכן הופיעו גרסאות צעירות של סייקלופס, ג'ין גריי וסטורם.
עלילת הסרט מתרחשת ב-1983 ועוסקת במאבק של האקס-מן באפוקליפס, מוטאנט עתיק ורב עוצמה ששב לחיים ורוצה להשמיד את האנושות על מנת להקים עולם חדש של מוטאנטים בו הוא ישלוט.
לוגאן - וולברין (2017)
בנובמבר 2013, אולפני פוקס היו במגעים להפקתו של סרט סולו נוסף בכיכובו של וולברין. ג'יימס מנגולד נשכר לכתוב תסריט ראשוני, ולורן שולר דונר שבה כמפיקה. מנגולד ציין שהסרט ישאב השראה מסיפורים נוספים על וולברין מהקומיקס, חלקים מן עלילת הקומיקס "וולברין: לוגאן הזקן" עובדו בסרט וייצא לאחר "אקס-מן: אפוקליפסה". יו ג'קמן הצהיר כי הסרט הוא האחרון בו הוא יגלם את וולברין. באוקטובר 2016, הוכרז כי שם הסרט יהיה "לוגאן" ותאריך הפצת הסרט נקבע ל-3 במרץ 2017.
דדפול 2 (2018)
בספטמבר 2015, סיימון קינברג הכריז כי המשך ל"דדפול" נמצא בשלבי פרה-פרודקשן. לאחר הפצתו המוצלחת של "דדפול", אושר באופן רשמי על ידי פוקס המאה ה-20 כי החלה הפקתו של המשך, וכי אליו ישובו פול ורניק ורט ריז למלאכת התסריט וטים מילר למלאכת הבימוי. באוקטובר 2016, מילר עזב את הסרט בעקבות חילוקי דעות יצירתיים עם ראיין ריינולדס, ובנובמבר הוכרז כי דייוויד ליטץ' נשכר להחליפו. בפברואר 2017, ראיין ריינולדס ודרו גודארד הצטרפו למלאכת הכתיבה.
אקס-מן: הפניקס האפלה (2019)
במאי 2016, סיימון קינברג אמר בראיון כי המשך ל"אקס-מן: אפוקליפסה" נמצא בשלבי פיתוח מוקדמים. מאוחר יותר, נודע כי הפקת הסרט צפויה להתחיל במאי 2017. באפריל 2017, הודיע פוקס המאה ה-20 על השם הרשמי של הסרט ועל תאריך השחרור, 2 בנובמבר 2018. את הסרט ביים סיימון קינברג, אשר גם כתב את התסריט. הסרט מבוסס על הקומיקס "סאגת הפניקס האפלה" בסדרת האקס-מן של כריס קלרמונט וג'ון ביירן בהוצאת חברת ההוצאה לאור מארוול קומיקס, והוא חותם של סדרת סרטי "אקס-מן". לאחר דחייה, בכורת הסרט הוצגה ב-6 יוני 2019.
המוטנטים החדשים (2020)
סרט על קבוצת הגיבורי-על הצעירים "המוטאנטים החדשים", אשר יהווה מעין ספין אוף לסדרת הסרטים המרכזית, בתחלה היה הסרט עתיד לצאת ב-13 באפריל 2018. בהמשך הוא נדחה ל-22 בפברואר 2019. ולבסוף נמסר כי הסרט יצא ב־2 באוגוסט באותה השנה.
סרטי המשך עתידיים
בספטמבר 2012 נשכר המפיק מארק מילר לשמש בתור היועץ הקריאייטיבי של סרטי מארוול המופקים בידי פוקס המאה ה-20 כדוגמת אקס-מן וארבעת המופלאים. כבר באוקטובר 2012, המפיקה לורן שולר דונר הביעה עניין לשתף את דמויות האקס-מן בסרטי מארוול השונים, בשל קשריה עם המפיק קווין פייגי. בדצמבר 2013, המפיק סיימון קינברג חתם על עסקה בת שלוש שנים באולפני פוקס ומתכוון ליצור יקום קולנועי בדומה ליקום הקולנועי של מארוול
פרויקטים פוטנציאלים נוספים
בשנת 2024 יצא הסרט החדש של דדפול ובו ישתתף גם לוגאן-וולברין
סדרות
באוקטובר 2015 הודיעו אולפני פוקס שיש בכוונתם לפתח שתי סדרות טלוויזיה שיהוו הרחבה לעולם הקולנועי של האקס-מן: אחת המבוססת על קבוצת מועדון הלפייר העתידה לעלות לשידור ברשת FOX, ושנייה תתמקד בדמותו של לגיון העתידה לעלות לשידור ברשת FX. בעוד הסדרה לגיון אושרה והוזמנה ל-8 פרקים ברשת FX, הסדרה על מועדון הלפייר בוטלה, ובמקומה הוזמן פיילוט טלוויזיוני שבויים על ידי בריאן סינגר על סדרה העוסקת בזוג הורים המגלים כי ילדיהם הם מוטאנטים, הסדרה תוארה כסדרת דרמת מתח המתרחשת בעולם שבו המוטנטים הם חלק מוכר וידוע, אף על פי שרוב העולם מתייחס אליהם בחשדנות. הסדרה תתמקד במשפחה בה ההורים מגלים כי ילדיהם הם בעלי כוחות מוטנטים בעוד ההורים לא. המשפחה מחליטה לברוח יחדיו מגופי ממשלה שרוצים לעצור את הילדים .
אקס-מן המקור: מגנטו
בדצמבר 2004, פוקס המאה ה-20 שכרה את התסריטאי שלדון טרנר לכתוב את התסריט לסרט זה. באפריל 2007, דייוויד ס. גויר נשכר לביים. טרנר אמר שהעלילה סובבת בין השנים 1939–1955, ועוקבת אחרי מגנטו בעודו מנסה לשרוד את אושוויץ. הוא פוגש את אקסבייר, חייל צעיר, במהלך שחרור מן המחנה. לאחר מכן, מגנטו רודף את הנאצים אשר עינו אותו במחנה, והתשוקה לנקמה זו הופכת אותו ואת אקסבייר לאויבים.
ציר הזמן
אירועי הסרטים מופרדים לשני "לוחות זמנים"; ציר הזמן המקורי וציר הזמן החדש.
רשימת השחקנים
{|class="wikitable" style="font-size: 90%" ! !אקס-מן !אקס-מן 2 !אקס-מן 3: המפלט האחרון !אקס-מן המקור: וולברין !אקס-מן: ההתחלה !וולברין !אקס-מן: העתיד שהיה !דדפול !אקס-מן: אפוקליפסה !לוגאן - וולברין !דדפול 2 !אקס-מן: הפניקס האפלה ! colspan="13" |
אקס-מן
! צ'ארלס אקסבייר פרופסור אקס ! ! ג'יימס "לוגאן" האולט וולברין ! ! ! סקוט סאמרס סייקלופס !colspan="2"| ! ! ! ג'ין גריי פניקס !colspan="2"| ! !colspan="2"| ! אורורו מונרו סטורם !colspan="3"| ! ! ! הנרי "האנק" מק'קוי חיה ! ! ! ! ! ! מארי רוג !colspan="3"| !colspan="4"| ! ! בובי דרייק אייסמן !colspan="3"| !colspan="4"| ! ! קיטי פרייד !colspan="3"| !colspan="4"| ! ! פיטר רספוטין קולוסוס !colspan="3"| !colspan="2"| ! ! colspan="13" |
מוטאנטים נוספים
! ג'וביליישן לי ג'ובילי !colspan="5"| !colspan="2"| ! ! אלכס סאמרס האבוק !colspan="4"| ! ! !colspan="2"| ! ! פיטר מקסימוף קוויקסילבר !colspan="6"| ! ! ! קורט ווגנר נייטקרולר ! !colspan="6"| !colspan="2"| !וורן וורת'ינגטון השלישי אנג'ל !colspan="2"| !colspan="5"| !colspan="2"| ! ! רמי לבו גמביט !colspan="3"| !colspan="7"| ! ! תרזה קאסידי סיירין ! !colspan="8"| ! ! שון קאסידי באנשי !colspan="4"| !colspan="6"| ! ! ארמנדו מונוז דרווין !colspan="4"| !colspan="6"| ! ! וייפר !colspan="5"| !colspan="5"| ! ! לוקאס בישופ !colspan="6"| !colspan="4"| ! ! רוברטו דה-קוסטה סאן-ספוט !colspan="6"| !colspan="4"| ! ! קלריס פרגוסון בלינק !colspan="6"| !colspan="4"| ! ! ג'יימס פראודסטאר וורפאת' !colspan="6"| !colspan="4"| ! ! אריק גיטר אינק !colspan="6"| !colspan="4"| ! ! אלי פימיסטר נערה נגאסונית נפיצה !colspan="7"| !colspan="2"| ! ! עין סבאח נור אפוקליפס !colspan="8"| !colspan="2"| ! ! קאליבן !colspan="8"| ! ! !לורה קיני X-23 !colspan="9"| ! ! !ווק ! colspan="11" | ! colspan="13" |
אחוות המוטאנטים
! אריק לנשר מגנטו ! ! ! colspan="2" | ! רייבן דארקהולם מיסטיק ! ! ! ! colspan="2" | ! ג'ון אלרדייס פיירו ! colspan="8" | ! ! אליזבת' בראדוק פסיילוק ! colspan="2" | ! colspan="5" | ! colspan="2" | ! ! ויקטור קריד סייברטות' ! colspan="2" | ! colspan="7" | ! ! מורטימר טוינבי טואד ! colspan="5" | ! colspan="4" | ! ! קיין מארקו ג'אגרנוט ! colspan="2" | ! colspan="7" | ! ! ג'יימי מדרוקס המשוכפל ! colspan="2" | ! colspan="8" | ! ! קאליסטו ! colspan="2" | ! colspan="8" | ! ! קיד אומגה ! colspan="2" | ! colspan="8" | ! ! פיליפה סונטאג ארקלייט ! colspan="2" | ! colspan="8" | ! ! ספייק ! colspan="2" | ! colspan="8" | ! ! colspan="12" |
נשק אקס
! !קולונל ויליאם סטרייקר ! ! ! colspan="2" | ! ! colspan="2" | ! ! וייד וילסון דדפול ! colspan="3" | ! colspan="3" | ! colspan="2" | ! ! אייאקס ! colspan="7" | ! colspan="3" | ! ! פרדריק ג'יי דיוקס בלוב ! colspan="3" | ! colspan="7" | ! ! ג'ון ריית' קסטרל ! colspan="3" | ! colspan="7" | ! ! דייוויד נורת' הסוכן אפס ! colspan="3" | ! colspan="7" | ! ! קיילה סילבר פוקס ! colspan="3" | ! colspan="7" | ! ! כריס בראדלי בולט ! colspan="3" | ! colspan="7" | ! ! יוריקו אויאמה ליידי דת'סטרייק ! ! colspan="9" | ! ! אנג'ל דאסט ! colspan="7" | ! colspan="3" | ! ! colspan="13" |
אקס-פורס
! ! נייתן סאמרס קייבל ! colspan="10" | ! ! נינה תורמן דומינו ! colspan="10" | ! ! ג'סי אארונסון בדלאם ! colspan="10" | ! ! שאטרסטאר ! colspan="10" | ! ! גאקסל קלוני צייטגייסט ! colspan="10" | ! ! colspan="13" |
דמויות נוספות
! ד"ר מוירה מק'טאגרט ! colspan="2" | ! ! colspan="3" | ! colspan="3" | ! בוליבר טראסק ! colspan="2" | ! colspan="3" | ! colspan="5" | ! סנאטור קלי ! colspan="10" | ! ד"ר קאביטה ראו ! colspan="2" | ! colspan="9" | ! שינג'ן ישידה ! colspan="5" | ! colspan="6" | ! מאריקו ישידה ! colspan="5" | ! colspan="6" | !קנואיצ'יו הראדה ! colspan="5" | ! colspan="6" | ! נובורו מורי ! colspan="5" | ! colspan="6" | ! ונסה קרלייל ! colspan="7" | ! colspan="2" | ! ! זנדר רייס ! colspan="9" | ! colspan="2" | ! דונלד פירס ! colspan="9" | ! colspan="2" |
Chér (אלבום, 1971)
Chér (בעברית: שר, מאוחר יותר שוחרר בתור Gypsys, Tramps & Thieves, בעברית: צוענים, נוודים וגנבים) הוא אלבום האולפן השישי של זמרת הפופ האמריקנית, שר. האלבום יצא לאור בספטמבר 1971, על ידי חברות התקליטים קאפ ו-MCA רקורדס.
האלבום שוחרר במקור תחת השם Chér, אך שמו שונה בדיעבד לאחר הצלחת הסינגל המוביל ל-Gypsys, Tramps & Thieves. עם ציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-16 במצעד הבילבורד 200.
אגודת ביאליסטוק
האגודה לקניית קרקעות בארץ ישראל בביאליסטוק הייתה אגודה דתית שנוסדה על מנת לרכוש קרקעות בארץ ישראל, ולארגן קבוצות שתתיישבנה בהם. נוסדה באוגוסט 1909; באגודה היו חברים 600–700 חברים, רובם נמנו עם בני המעמד הבינוני. בראש האגודה עמדו יצחק הורודשיץ ומשה מרדכי מניסביץ, מראשי הקהילה היהודית בביאליסטוק.
האגודה ניסתה ללא הצלחה לקנות קרקעות ברפיח ובעבר הירדן, ולבסוף הצליחה לקנות קרקעות בשפלה ולהקים את כפר אוריה.
החלטת הקנייה
באוגוסט 1909, התעניינו אגודת ביאליסטוק ואגודת התיישבות נוספת בלודז' באדמות ואדי זרקא שבעבר הירדן. הם פנו לרב אברהם יצחק הכהן קוק בשאלה על קרקעות אלו, והרב קוק השיב לאגודה וזירזם לרוכשה.
הרב קוק כתב להם על תנאי השטח:
האגודה ביקשה לרשום את הקרקע ע"ש נתין לא עות'מאני, אך הרב השיב שזה בלתי אפשרי. הרב קוק זירז ושידל אותם לקנות אדמות אלו בעבר הירדן, לפני שאחרים יקדימו אותם.
בדצמבר 1909 הגיעו נציגי האגודה, ופנו אל זלמן דוד ליבונטין ואל ארתור רופין, מנהל המשרד הארצישראלי ביפו. באותו זמן הוצא לבא כוח יק"א, אלברט ענתבי, לקנות את אדמות זרקא. הוא מסר לנציגי האגודה פרטים על השטח, שהוא סייר בו: גודל השטח - 120,000 דונם (ולא 200,000 כפי שנמסר להם לפני כן), האדמה פורה, מושקית ממי היבוק, וסמוך לה נמצאים הדרך וקו הטלגרף שבין שכם לסלט. ניתן לקנות כל דונם ב-2 פרנקים.
ענתבי הציע שההסתדרות הציונית תרכוש את האדמה על מנת להתחיל את גאולת עבר הירדן, וקבע שאי אפשר לרשום את הקרקעות ע"ש יהודים כלל, גם לא נתינים עות'אנים, ולכן יש להקים חברה שתרכוש את הקרקעות ותרשום אותן על שם אפ"ק, או על שם נכבד ערבי בירושלים. הוא גם המליץ ליישב שם רק ספרדים ותימנים יודעי ערבית, שיקל עליהם לקיים קשרים עם הבדואים, ולאחר שאלו יקימו את המושבה באופן מבוסס, יהיה ניתן להושיב שם עולים. המלצתו לא התקבלה.
נציגי האגודה יצאו בעצמם לשטח יחד עם רופין ודיזנגוף, והקרקעות מצאו חן בעיניהם. חששם היה שהשטח לא יספיק לכל חברי האגודה, ולכן פעלו במקביל, בעצת הרב קוק, בעניין רכישת קרקעות ברפיח.
הוועידה הכללית השנייה של האגודה התכנסה בפורים 1910, והחליטה לקנות את אדמות זרקא.
ניסיונות הרכישה
במהלך ראשוני הוחלט בוועידה הכללית של האגודה, לקנות 50,000 דונם במחיר 2 פרנק לדונם, כאשר כל חבר יכניס פרנק לדונם בתוך שבועיים מהוועידה והפרנק הבא ע"פ הוראות הוועד. הוחלט גם שחברי האגודה יעבדו בעצמם את הקרקע, וכן שהקושאנים יירשמו על שמם.
האגודה הודיעה לרופין, והתקיימו מגעים דחופים לקניית הקרקע. רופין סבר שהתיישבות חברי האגודה בזרקא אינו אפשרי, כיוון שהם אינם רגילים לתנאי הארץ, והאדמות לא עובדו בשיטות מודרניות נעולם ולכן יש להכשירם, ולכן רצה שחברי האגודה יגיעו לארץ ויעבדו 10 שנים במושבות שונות, עד שהקרקע תוכשר וגם האנשים יוכשרו. מפני כך הפציר בהם להוציא משלחת חקר לאזור לפני הקנייה וקיווה שממצאי הבדיקה יניאו אותם מכוונתם; האגודה נענתה לו ושלחו 4,000 פרנקים למטרה זו. רופין סבר שאמנם יש לקנות את השטח לצרכים עתידיים, ולפיכף הציע לאגודה לקנות 50,000 דונם נוספים ב-44,000 פרנקים בלבד; האגודה שלחה 10,000 פרנקים לצורך הקנייה.
משלחת המחקר הודיעה על תנאי השטח וקשייו: החום רב בקיץ (30–35 מעלות), ועם זאת האדמה טובה וניתן להשקותה בתעלות, ותוכל לתת 2 יבולים בשנה. הם קבעו שאין צורך בעשר שנים לעבד את הקרקע, ודי בשנה-שנתיים. כן הם המליצו להושיב שם מתיישבים רבים המוכנים להתגבר על המכשולים, בבת אחת.
האגודה הכריעה בחיוב, והחליטה לקנות מיד 50,000 דונם ולכתוב קושאן על כל השטח. בגלל דבוקתה של האגודה בקרקעות אלו, החליט המשרד הארצישראלי לשלוח משלחת שנייה, גדולה יותר, שתבדוק את אדמות זרקא. לאחר שובה, נערכה התייעצות של אנשי המשרד הארצישראלי. בישיבה צוינה החשיבות הלאומית של קרקעות אלו וכן הרווח העתידי של גידולים שאפשר להפיק משם. הם החליטו שטוב יותר שקבוצה קטנה של בעלי הון, שאינם זקוקים להכנסות מהשנים הראשונות, יקימו שם אחוזה שבה יעבדו 10–20 פועלים עבריים.
החלטות הישיבה הוציאו את האגודות מחשבון קוני זרקא. מלבד זאת חל עיכוב בקנייה מפני שהעות'מאנים הכבידו על קניית הקרקע והאמירו את מחירה. רופין הציע להם לקנות קרקע ליד באר שבע, והאגודה הסכימה מיד.
בינתיים החליטה אגודת ישראל לקנות את הקרקעות. אגודת ביאליסטוק ביקשה מרופין שתחרות זו ביניהם תימנע, ופנתה גם לרב קוק. רופין הבטיח לרב קוק שאגודת ישראל לא תקנה את האדמות. אגודת ביאליסטוק הציעה שהקק"ל או אפ"ק ישתתפו עמם בקניית זרקא, ונימקו זאת בשל חשיבותה הלאומית. אך בינתיים הודיע פתאום סגנו של רופין שישנם קשיים בקניית הקרקעות שליד באר שבע.
האגודה שלחה מכתב חריף לוועד האודסאי, והתלוננה על המשרד הארצישראלי, על ראש הוועד - אוסישקין, ועל עסקנים אחרים, על שלא סייעו עמם די לקנות את הקרקע, וע"פ המידע שהגיע מהמוסדות בארץ הם הכינו את חבריהם לעלייה ושלחו כספים לבדיקת האדמה, אך לאחר מכן הגיעו ידיעות סותרות, דבר שגרם למפח נפש אצל חברי האגודה, עד שחצי מהחברים עזבו את האגודה.
רופין החליט לעזור לאגודה, והמליץ לוועד האודסאי לקבל את הצעת האגודה, שקק"ל ישתתפו עמה בקניית הקרקע, ואכן הקק"ל הסכים. האגודה הודיעה שהיא מוכנה להמציא 200,000 פרנקים, וביקשה את הלוואתה של הקק"ל, וכן שהאדמות יירשמו על שמם. אלא שלשכת הקק"ל בקלן שבגרמניה חזרה בה מהחלטותיה, הודיעה לאגודה שהדבר צריך להידון לפני כן בוועד הפועל הציוני שיתכנס רק כעבור חודשיים, אוקטובר 1910. האגודה תבעה מרופין לקיים את הקנייה באופן מיידי.
בהמשך השנה נערך משא ומתן בין הקק"ל לאגודה, אך הם נכשלו. גם ניסיון הרכישה של האגודה ברפיח, ג'ממה, באר שבע, ודילבּ לא יצא לפועל.
השתקת גנים
בביולוגיה מולקולרית השתקת גנים היא הרגולציה האפיגנטית (רגולציה אשר אינה נובעת מהקוד הגנטי) על ביטוי הגנים. מונח זה מתייחס אל היכולת של התא למנוע ביטוי של גן מסוים. השתקת הגנים יכולה לקרות במהלך השעתוק או התרגום לחלבון והיא טכניקה נפוצה במחקר בסיסי וקליני. טכניקות להשתקת גנים נפוצות לאחרונה במחקרים קליניים במטרה להילחם בסוגי סרטן שונים ומחלות זיהומיות ונוירודגנרטיביות (של מערכת העצבים).
לעיתים מבלבלים בין השתקת גנים לנוקאאוט גנטי. בהשתקת גנים, ביטוי הגן בגוף או בקבוצת תאים מופחת ברמה כזו או אחרת. בניגוד לכך, בנוקאאוט גנטי הגן עצמו נמחק לחלוטין מהגנום של האורגניזם ולפיכך לא יתבטא בכלל. לדוגמה, בשיטות של השתקת גנים כמו RNAi, ביטוי הגנים יורד בלפחות 70% אבל לא מושתק לחלוטין. שיטות אלו נחשבות לפעמים לטובות יותר למחקר מאשר שיטות של נוקאאוט מכיוון שהן מאפשרות לחוקרים לחקור את הפעילות של גנים חיוניים במודלים חייתיים או תאיים. גנים אלו הדרושים לשרידות האורגניזם, בלעדיהם הוא לא היה נולד או שורד ולכן לא ניתן להוציא אותם לחלוטין. לפיכך, מודלים של השתקת גנים מספקים כלים חשובים לחקר של מחלות והתפתחותן מכיוון שמחלות ופתולוגיות רבות קשורות לביטוי מוגבר או מופחת של גנים וחלבונים.
רובר BRM
"רובר BRM (באנגלית: Rover-BRM) היא מכונית מרוץ המאופיינת על ידי מנוע טורבינה המונע על ידי טורבינת גז, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רובר, (באנגלית: "The Rover Company Limited"), בשותפות עם יצרנית מכוניות המרוץ הבריטית "British Racing Motors (BRM)" אשר יוצרה בין השנים 1962–1965.
דגם "רובר BRM" השתתף במרוצי מרוץ 24 השעות של לה מאן בשנים 1963, 1964,1965 בקטגוריה של נפח מנוע 2.0 ליטר.
יוצרו 3 יחידות בלבד (T2 ,T3 ,T4).
וגרה
וגרה (בגעז: ወገራ) מחוז היסטורי בצפון מערב אתיופיה, מדרום לסמן, וכיום נפה באמהרה.