cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון סלואן
ביוגרפיה
באביב 1888 חווה אביו התמוטטות נפשית שהשאירה אותו ללא יכולת לעבוד, וסלואן הפך אחראי, בגיל שש עשרה, לתמיכה בהוריו ואחיותיו. הוא עזב את בית הספר כדי לעבוד במשרה מלאה כעוזר קופאית אצל ״פורטר וקואטס״, חנות ספרים והדפסים. תפקידו היה קל, מה שאיפשר לו שעות רבות לקרוא את הספרים ולבחון את העבודות במחלקת הדפוס של החנות. שם סלואן יצר את עבודותיו המוקדמות ביותר ששרדו, ביניהן העתקי עט ודיו של ציורי דירר ורמברנדט. הוא גם החל לבצע תחריטים, שנמכרו בחנות בסכום צנוע. בשנת 1890 עבר לחנות אחרת במשכורת גבוהה יותר. שם עיצב סלואן כרטיסי ברכה ולוחות שנה והמשיך לעבוד על תחריטיו. באותה שנה הוא גם השתתף בשיעור רישום לילי שסיפק לו את הכשרתו הראשונה הפורמלית. עד מהרה הוא עזב את החנות בתקווה להתפרנס כאמן מסחרי פרילנסר. בשנת 1892 החל לעבוד כמאייר במחלקת האמנות של המגזין The Inquirer בפילדלפיה. בהמשך אותה שנה החל סלואן להשתתף בשיעורי ערב באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בהנחייתו של הצייר תומאס פולוק אנשוץ. בין חבריו לכיתה היה גם חברו מבית הספר ויליאם גלקנס.
בשנת 1892 פגש סלואן את רוברט אנרי, צייר מוכשר וכריזמטי, שדגל בעצמאות אומנותית והפך לחונך ולחברו הקרוב ביותר. אנרי עודד את סלואן בעבודותיו הגרפיות ובסופו של דבר שכנע אותו לפנות לציור. הם חלקו השקפה אמנותית משותפת ובשנים הבאות קידמו סגנון חדש של ריאליזם, המכונה "אסכולת אשקאן" באמנות אמריקאית. בשנת 1893 הקימו סלואן והאנרי יחד את "מועדון הפחם" שחבריו כללו גם את גלאקנס, ג'ורג' לוקאס ואברט שין. לקראת סוף 1895, סלואן החליט לעבוד במחלקת האמנות של העיתון ה"פילדלפיה פרס". לוח הזמנים שלו היה עכשיו פחות עמוס, מה שאפשר לו יותר זמן לצייר. אנרי הציע לו עידוד ולעיתים קרובות שלח רפרודוקציות לסלואן של אמנים אירופאים, כמו מאנה, הלס וגויה.
בשנת 1898, סלואן הוצג בפני אנה מריה (דולי) וול (ילידת 1876), והשניים התאהבו מייד. הם נישאו ב־5 באוגוסט 1901, וחייהם סבלו ממשברים תכופים בגלל חוסר היציבות הנפשית שלה. בשנות חייהם בניו יורק, עזר לבני הזוג להתמודד עם רבים מהמשברים הללו, האמן ג'ון באטלר ייטס, אביו של המשורר ויליאם באטלר ייטס.
בשנת 1903 ייצר סלואן כמעט שישים ציורי שמן אך טרם ביסס לעצמו שם בעולם האמנות. באפריל 1904 הוא ודולי עברו לעיר ניו יורק ומצאו מגורים בגריניץ' וילג', שם צייר כמה מיצירותיו הידועות ביותר. הוא נהיה פורה יותר ויותר, אך מכר מעט, והמשיך להסתמך על הכנסותיו כפרילנסר של המגזין "פילדלפיה פרס", שבגינו המשיך לצייר חידות שבועיות עד שנת 1910. בשנת 1905 הוא השלים הכנסה זו על ידי ציור איורים לספרים וכתבי עת שונים. סלואן השתתף בתערוכה המפורסמת בשנת 1908 בגלריית מקבת בניו-יורק של קבוצה שכללה ארבעה אמנים נוספים ממועדון הפחם בפילדלפיה (אנרי, גלקנס, לוקס ושין) וכן שלושה אמנים שעבדו בסגנון פחות ריאליסטי, ויותר אימפרסיוניסטי, מוריס פרנדרגאסט, ארנסט לוסון וארתור דייוויס. הקבוצה נקראה אחר כך באופן קולקטיבי בשם "השמונה". תערוכת גלריית מקבת נועדה למחות על התנאים המגבילים של האקדמיה הלאומית לעיצוב השמרנית. לאחריה ארגן סלואן תערוכה נודדת של הציורים בכמה ערים מניוארק לשיקגו, שזכתה להד רב בעיתונות על גישות פחות אקדמיות לאמנות.
חוסר שביעות הרצון ההולך וגובר של סלואן ממה שכינה "ממשלת הפלוטוקרטיה" הוביל אותו להצטרף למפלגה הסוציאליסטית בשנת 1910. דולי סלואן גם הייתה פעילה בפרויקטים סוציאליסטיים בתקופה זו. ג'ון סלואן הפך לעורך האמנותי של המגזין " Masses " מגיליון דצמבר 1912 ותרם רישומים אנטי-מלחמתיים ואנטי-קפיטליסטים רבי עוצמה גם לפרסומים סוציאליסטים אחרים. מכיוון שסלואן מעולם לא היה שלם לחלוטין עם ציורי תעמולה, עבודתו למגזינים אלה לא תמיד הכילה תוכן פוליטי גלוי. אמונתו כי "Masses" הפך לתעמולתי מדי הביאה אותו למחלוקת עם עורכי העיתון מקס איסטמן ופלויד דל, וגרמה לו להתפטר מתפקידו בכתב העת בשנת 1916.
הוא מעולם לא תמך במפלגה הקומוניסטית בארצות הברית, אף על פי שקיווה שברית המועצות תצליח ליצור חברה שוויונית. לאורך חייו, הוא הזדהה עם גורמים פוליטיים שמאליים והביע הסתייגות נחרצת מחוסר השוויון במערכת הכלכלית האמריקאית. הוא היה גם פציפיסט, והתנגד לכניסה האמריקאית למלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1913, סלואן השתתף בתערוכת המודרניזם החשובה תערוכת הארמורי ( Armory). הוא שימש כחבר בוועד המארגן והציג גם שני ציורים וחמישה תחריטים. באותה שנה רכש האספן החשוב אלברט סי בארנס את אחד מציוריו של סלואן. זו הייתה רק המכירה הרביעית של ציור של סלואן. מבחינת סלואן, החשיפה ליצירות המודרניסטיות האירופאיות שנראו בתערוכת ״הארמורי״, הביאה להתרחקות הדרגתית מהנושאים האורבניים הריאליסטיים שצייר בעשר השנים הקודמות. בשנים 15–1914, בקיץ כשבילה בגלוסטר, מסצ'וסטס, הוא צייר נופים בסגנון חדש, זורם וצבעוני יותר, שהושפע מואן גוך. החל משנת 1914 לימד סלואן בליגת סטודנטים לאמנות, שם במשך שמונה עשרה השנים הבאות הפך למורה כריזמטי ואקסצנטרי. תלמידיו כיבדו אותו בגלל הידע המעשי ויושרו, אך חששו מלשונו. כצייר ידוע שמכר בכל זאת מעט מאוד ציורים, הוא יעץ לתלמידיו, "אין לי מה ללמד אותך שיעזור לך להתפרנס." הוא הטיף לתלמידיו למצוא שמחה בתהליך היצירה בלבד.
קיץ 1918 היה האחרון שבילה בגלוסטר. במשך שלושים השנים הבאות הוא בילה ארבעה חודשים בכל קיץ בסנטה פה, ניו מקסיקו, שם הנוף המדברי העניק השראה לריכוז חדש ביצירת הצורה. רוב יצירותיו הושלמו בניו יורק.
כתוצאה מתקופתו בדרום-מערב, הוא ודולי פיתחו התעניינות רבה באמנויות וטקסים של ילידים אמריקאים, וכשחזרו לניו יורק, הפכו לחסידי האמנים האינדיאנים. בשנת 1922 ארגן תערוכת עבודות של אמנים ילידי אמריקה בניו יורק. הוא גם תמך בפעולתו של דייגו ריברה. ״אגודת האמנים העצמאיים״, שסלואן הקים בשנת 1916, העניקה לריברה וחוסה קלמנטה אורוזקו את אפשרות התצוגה הראשונה בארצות הברית בשנת 1920.
בשנת 1943 נפטרה דולי סלואן ממחלת לב כלילית. בשנה שלאחר מכן התחתן סלואן עם הלן פאר, סטודנטית לשעבר שהייתה צעירה ממנו בארבעים שנה, עמה היה מעורב רומנטית תקופה ארוכה משנות השלושים.
ב־7 בספטמבר 1951 נפטר סלואן מסרטן בעת ​​חופשתו בהאנובר, ניו המפשייר.
בינואר שלאחר מכן הציג מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית תערוכה רטרוספקטיבית שהתקבלה היטב. הלן פאר סלואן, שהפכה לפילנתרופית ידועה בשנותיה המאוחרות, פיקחה על הפצת עבודותיו שלא נמכרו למוזיאונים מרכזיים ברחבי הארץ.
השפעות מוקדמות
בגיל צעיר נחשף סלואן לספרים ורפרודוקציות רבות דרך דודו, אלכסנדר פריסטלי, שהחזיק אוסף נרחב בספרייתו. השפעה עיקרית הייתה של ג'ון לייק, קריקטוריסט אנגלי. כבר בשנת 1894 החל למשוך תשומת לב בעזרת איורים דקורטיביים בסגנון גרפי חדש. עבודות אלה שילבו את השפעותיהם של אמנים אירופאים בסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים, כולל וולטר קריין, וחושפים את מחקרו של סלואן על בוטיצ'לי והדפסים יפניים.
אסכולת אשקאן
שלא כמו אנרי, סלואן לא היה צייר קליל ועמל הרבה על עבודתו. גישתו השיטתית כלפי רישומים הועברה לציור שלו. "הגישה של סלואן ליצירת אמנות ריאליסטית אורבנית התבססה על תמונות שראה וזכר ולא שרטט אותן ברחוב, למרות שהטיפול האוטוגרפי שלו בצבע ובמדיה המודפסת מעביר את המראה של רישום מהיר. האפקט הוא רעיוני. מראה הרישום המהיר היה מאפיין עיקרי בסגנונו, ותואם את מטרת אסכולת אשקאן להציג נושא לצופה כרישום תמונה רגעית מהירה.
סלואן אהב לראות את תושבי הערים מקיימים אינטראקציה. תלמיד שלו כתב, "הוא התעניין במה שמכנים ז'אנר סצנות רחוב, חיי מסעדה, ציורי סלונים, סירות מעבורת, גגות, חצרות אחוריות וכן הלאה, דרך קטלוג שלם של נושאים שבשגרה." כמו אדוארד הופר, סלואן השתמש לעיתים קרובות בפרספקטיבה של החלון בציור שלו, כדי ליצור מיקוד. תשומת הלב של סלואן לאירועים בסביבה העירונית מזכירה את טכניקות העלילה ששימשו בסיפורת הריאליסטית ובסרטים ההוליוודיים שמהם נהנה.
בכל פעם שסלואן נשאל על ההקשר החברתי בציוריו או על הסוציאליזם שלו, הוא אמר שציוריו נעשו מתוך "אהדה, אך ללא תודעה חברתית ... מעולם לא התעניינתי להכניס תעמולה בציורים שלי, כך שזה מרגיז אותי כאשר היסטוריונים לאמנות מנסים לפרש את תמונות חיי העיר כ"מודעות חברתית ". ראיתי את חיי היומיום של האנשים, ובסך הכל תיארתי אותם."
בסוף שנות העשרים של המאה העשרים, כשנוצר שוק לתמונות העיר שלו והוא היה עשוי להתפרנס מהן, סלואן שינה את הטכניקה שלו ונטש את הנושא העירוני האופייני לו לטובת ציורי עירום ודיוקנאות. עצמאות זו הייתה אופיינית לו לחלוטין, למורת רוחו של סוכניו.
מורשת
בשנת 1971, הודפס ציור שלו מ 1907 על בול דואר בארצות הברית לכבודו.
בלובי של משרד הדואר של ארצות הברית בברונקסוויל, ניו יורק, מוצג ציור קיר של סלואן שצויר בשנת 1939 וכותרתו "הגעת הדואר הראשון" בברונקסוויל בשנת 1846 בהזמנת אגף האוצר לאומנויות יפות. סניף הדואר והציור קיר רשומים בפנקס הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1988.
בלאנש סוויט
בלאנש סוויט (באנגלית: Blanche Sweet; 18 ביוני 1896 בשיקגו – 6 בספטמבר 1986 בניו יורק) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית.
ראשית חייה
סוויט נולדה בשם שרה בלאנש סוויט (אם כי רק לעיתים נדירות עשתה שימוש בשמה הפרטי, שרה) בשיקגו שבמדינת אילינוי בארצות הברית בשנת 1896, לאם רקדנית ואב סוחר יין. אמה מתה בינקותה והיא גודלה בידי סבתה, קורה אלכסנדר, ונודעה בתחילה בשם בלאנש אלכסנדר.
ההופעה הראשונה של סוויט על הבמה הייתה כבר בגיל 18 חודשים, מאוחר יותר היא הופיעה כילדה בעשרות תפקידים ונטלה חלק בסיבוב הופעות כשהייתה בת ארבע. היא החלה לעבוד בחברת הסרטים ביוגרף בשנת 1909 ושיחקה בסרטים בבימויו של ד. וו. גריפית'. במהלך שנת 1910 החלה לפתח יריבות עם השחקנית מרי פיקפורד, אשר עבדה גם היא עם גריפית'.
קריירה
סוויט נודעה בתפקידיה האנרגטיים והעצמאיים, בניגוד לדימוי השברירי והפגיע שאפיין את הנשים בסרטיו של גריפית'. אחרי תפקידים רבים, סרטה הראשי האמיתי הראשון היה דרמת המתח The Lonedale Operator משנת 1911. בשנת 1913 כיכבה בסרט העלילתי הראשון של גריפית', יהודית מבתוליה, בתפקיד יהודית. ייתכן כי יהודית הוא תפקידה הטוב ביותר של בלאנש סוויט בקריירה שלה. מכל מקום, אין ספק שהוא הזכור ביותר.
במהלך העשור השני של המאה ה-20 סוויט המשיכה להופיע במספר סרטים עם פרופיל גבוה ונחשבה לשחקנית מובילה ופופולרית. היא הופיעה לעיתים קרובות בסרטיהם של ססיל ב. דה-מיל ומרשל נילן והוכרה בידי מבקרי הסרטים בזמנה כאחת השחקניות המובילות של עידן הסרט האילם. בתקופה זו ניהלה רומן עם מרשל נילן שבעקבותיו התגרש מאשתו. נילן וסוויט נישאו בשנת 1922. הם התגרשו בשנת 1929 לאחר שסוויט האשימה את נילן בניאופים חוזרים ונשנים.
הקריירה שלה המשיכה לשגשג במהלך השנים הראשונות של שנות ה-20 של המאה ה-20. היא כיכבה בגרסה הראשונה של Anna Christie. הסרט ידוע כהפקה הקולנועית הראשונה של מחזה מאת יוג'ין או'ניל. היא כיכבה בסרטים טס לבית דרברוויל משנת 1924 ו-The Sporting Venus משנת 1925, שבוימו בידי נילן, והפכה במהרה לאחת הכוכבות הגדולות של חברת מטרו גולדווין מאייר, שנוסדה בשנים אלו.
הקריירה של סוויט החלה לדעוך עם הופעתם של הסרטים המדברים (סרטים שכללו פסקול המסונכרן עם התמונה). סוויט הופיעה רק בשלושה סרטים מדברים, כולל הופעה שזכתה לשבחים בסרט Showgirl in Hollywood משנת 1930, לפני שפרשה מהמסך באותה שנה והתחתנה עם שחקן הבמה ריימונד האקט בשנת 1935. הנישואין נמשכו עד מותו של האקט בשנת 1958.
את שארית הקריירה שלה בילתה סוויט בתוכניות רדיו ובתפקידי במה משניים בברודוויי. בסופו של דבר הקריירה שלה בשני התחומים הללו דעכה, והיא החלה לעבוד בחנות כלבו בלוס אנג'לס. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, קמה מורשת המשחק שלה לתחייה כאשר חוקרי קולנוע הזמינו אותה לאירופה כדי לקבל הכרה על עבודתה.
סוויט זכתה בשנת 1975 בפרס ג'ורג' איסטמן על תרומתה המובהקת לאמנות הקולנוע. היא הייתה נושאו של סרטו התיעודי של אנתוני סלייד משנת 1982 "דיוקן של בלאנש סוויט", שבו היא מספרת על חייה ועל הקריירה שלה. ב-24 בספטמבר 1984 נערך עבורה אירוע הוקרה במוזיאון לאמנות מודרנית בעיר ניו יורק, שם היא הציגה את סרטה "The Sporting Venus" משנת 1925.
טומאת משקין
בהלכות טומאה וטהרה, טומאת משקים הוא שם לאחת ממיני הטומאה, ומשמש למעשה ככינוי כפול: הן לטומאה החלה על המשקים והן לטומאה הנגרמת כתוצאה מנגיעה במשקים טמאים. לעומת זאת, הטומאה החלה על אוכלים כתוצאה מכך שהם נרטבו על ידי משקים נקראת בשם הכשר לקבל טומאה.
פירוט המשקין
ה"משקים" בהלכה, הם שבעה סוגי משקים: יין, דבש, שמן, חלב, טל, דם, ומים (מקובל הסימן בראשי תיבות: י"ד שח"ט ד"ם). אלו הם גם המשקים שנגיעתם באוכל מכשירה אותו לקבל טומאה.
גם במשקים קיימת ההבחנה בין דרגות הקדושה השונות (משקה של קודש הוא, למשל, השמן בקרבנו של המצורע).
מקור הטומאה וגדרה
שלוש שיטות ישנן בטומאת משקין:
שיטת רבי מאיר: טומאת משקין, החלה על עצמם כאשר הם נוגעים בדבר טמא, היא מהתורה. רבי מאיר לומד זאת מהפסוק:. לעומת זאת, טומאת משקה לטמא אחרים, כלומר הטומאה החלה על חפצים אחרים כתוצאה מנגיעה במשקים טמאים, היא מדברי חכמים.
שיטת רבי יהודה היא שטומאת המשקין עצמם, ואף הטומאה החלה על אחרים כתוצאה מנגיעה בהם, שניהם מהתורה. מקור הטומאה הראשונה, הוא מהפסוק שמביא רבי מאיר, אלא שרבי יהודה מוסיף ואומר, כי מכיוון שבסיום הפסוק כתוב "יִטְמָא", (בניגוד האומר כי המשקין עצמם נטמאין), ניתן לדרשו בנקודות אחרות - "יְטַמֵא", האומרות כי המשקין מטמאים את ה המילה הסמוכה ל"יטמא".
לאחר תקופה, חזר בו רבי יהודה, והוא קבע שטומאת משקין לטמא כלים, היא מדרבנן. הגמרא מוכיחה זאת מפסק בהלכות טומאת כלים אותו פסק רבי יהודה, ותוכנו, שכלים שנטמאו מחמת שרץ, טמאים הן בחלקם הפנימי והן בחלקם החיצוני, בין אם השרץ נגע בתוכו והן אם השרץ נגע בגב הכלי, אך אם הם נטמאו מחמת משקים בחלקם החיצוני, אין חלקו הפנימי נטמא. מה החילוק טומאה מחמת שרץ או בין טומאה הבאה מחמת משקין? ומן ההכרח לומר, שהראשונה היא מהתורה והשנייה היא מדרבנן.
מכיוון שהוברר שרבי יהודה סובר שטומאת משקים לטמא כלים היא מדרבנן, לא ברור אם הוא סובר כמו רבי שמעון (ראו להלן) שיש חילוק בין כלים הנטמאים מחמת משקים (מדרבנן) לאוכלים הנטמאים מחמת משקים (מהתורה), או שמא סובר הוא עמו רבי מאיר, שאין משקים מטמאים דבר אחר מהתורה.
שיטת רבי יוסי ורבי שמעון היא ממוצעת בין שתי השיטות המנויות: טומאת משקים היא מהתורה, אך לטמא אחרים - תלוי מה הוא האובייקט הנטמא: טומאת משקין יכולה לחול רק על אוכל, ולא על כלי.
טומאת משקין בבית המקדש
עדות מיוחדת נמסרה מפי יוסי בן יועזר, כי "משקי בית מטבחיא - דכן", כלומר משקים של בית המקדש טהורים. קיימות שתי גרסאות בעדותו: האחת, היא גרסת האמורא רב, מוסרת כי "משקה דבית מטבחיא" - בית השחיטה בבית המקדש, כלומר המים שמשתמשים בהם בבית המקדש - ודם השחיטה אינו מטמא, ולפי גרסה אחרת, היא גרסת האמורא לוי, "משקה דבית מדבחיא" הכוונה היא למשקי הזבח שעל המזבח, שהם דם בעל החיים שנזרק על גבי המזבח, והיין והשמן המוקרבים על גבי המזבח, יחד עם המנחות.
רב ושמואל נחלקו אודות תקנה זו. לפי רב הפירוש הפשוט הוא אכן שאין משקים בבית המקדש טמאין ואין מטמאין, אך לפי שמואל דווקא את דין הטומאה לטמא משקים אחרים אין להם, אבל הם עצמם - אם נגע בהם טמא, הם נטמאים.
התנא רבי אלעזר מוכיח מעדותו של יוסי בן יועזר, כי טומאת משקין היא מתקנת חכמים, שאם לא כן כיצד ניתן לחלק בטומאת משקים בין בית המקדש לשאר מקומות. לפי שמואל, כוונתו היא בהכרח, שטומאת משקין לטמא אחרים היא מתקנת חכמים, אף על פי שטומאת המשקים עצמן היא מהתורה. רבי יוסי בר חנינא, מרחיב את עדותו של יוסי בן יועזר, וטוען שלא רק שאין משקי בית המקדש מטמאין מהתורה, אלא שהם גם לא מכשירין לקבל טומאה.
המשמעות העלולה לעלות מכך היא, שמי שסובר שטומאת משקים היא מהתורה, יסבור שבבית המקדש גם כן קיימת אותה טומאה. רב פפא סייג את הדברים וקבע כי גם מי שטוען שטומאת משקים מן התורה, מודה כי בבית המקדש אין טומאת משקים חלה - שכן קיימת הלכה למשה מסיני האומרת שבבית המקדש לא קיימת טומאת משקים.
למרות זאת, להלכה פוסק הרמב"ם כשיטה זו:
חיבור
קיים כלל כי הניצוק והקטפרס ומשקה טופח אינן חיבור לא לטומאה ולא לטהרה, כלומר כל משקה שאינו מכונס יחד עם משקים אחרים במקום אחד אלא נוגע בטיפות משקה אחרות באקראי על ידי יציקה או נזילה משותפת במורדות ההר או בשטח ישר (שאינו שקוע), אינו נחשב לגוף אחד, ונגיעה בטיפת מים אחת אינה משפיעה על השנייה.
משפט השבעה משיקגו
משפט השבעה משיקגו (באנגלית: The Trial of the Chicago 7) הוא סרט דרמת-פשע פוליטית אמריקאי, שנכתב ובוים על ידי היוצר אהרן סורקין. בסרט מופיעים אנסמבל שחקנים הכולל את סשה ברון כהן, אדי רדמיין, אלכס שארפ, ג'ון קרול לינץ', ג'רמי סטרונג, יאיא עבדול-מאטין השני, מארק ריילנס, ג'וזף גורדון-לוויט, בן שנקמן, פרנק לנגלה, מייקל קיטון ועוד. הסרט עוקב אחר סיפורם של "השבעה משיקגו", קבוצת מפגינים שהתנגדו למלחמת וייטנאם ושהואשמו בקשירת קשר בשנת 1968.
במקור, הסרט נועד לעלות לאקרנים תחת הפצתה של חברת "סרטי פרמאונט", אך הזכויות להפצת הסרט נמכרו לנטפליקס עקב התפרצות מגפת הקורונה המתמשכת. הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של "נטפליקס" ב-16 באוקטובר 2020. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר.
תקציר העלילה
הסרט מבוסס על סיפורם האמיתי של "השבעה משיקגו", קבוצה של שבעה מפגינים שהואשמו על ידי הממשלה הפדרלית באשמת קשירת קשר, הסתה להתפרעויות, ואישומים אחרים הקשורים להתנגדות למלחמת וייטנאם ולהפגנות נגד תרבות שהתרחשו בשיקגו, אילינוי, לרגל הועידה הלאומית הדמוקרטית משנת 1968.
פיתוח
בשנת 2007 כתב התסריטאי אהרן סורקין תסריט שהתבסס על משפט הקונספירציה של קבוצת "השבעה משיקגו". המפיקים סטיבן ספילברג, וולטר פ. פארקס ולורי מקדונלד שיתפו פעולה עם פיתוח התסריט של סורקין, וספילברג נועד לביים את הסרט. השחקן סשה ברון כהן לוהק במקור לגילום דמותו של אבי הופמן, ואילו ספילברג פנה לויל סמית' בהצעה לגלם את דמותו של בובי סיל, ותכנן להיפגש עם הית' לדג'ר לגבי משא ומתן על גילום דמותו של טום היידן. עם זאת, שביתת אגודת הסופרים של אמריקה, שהחלה בנובמבר 2007 ונמשכה 100 יום, עיכבה את הליכי הצילומים והפרויקט הושעה. מאוחר יותר, סורקין היה אמור להמשיך לשכתב את התסריט עבור ספילברג, והבמאי התכוון להטיל צוות שחקנים אלמוני ברובו במטרה לשמור על התקציב. בהמשך, הופצו שמועות שפול גרינגרס ובן סטילר יחליפו את ספילברג בתפקיד הבימוי, אך הפרויקט לא התקדם.
באוקטובר 2018, הוכרז שסורקין יביים את הסרט. בדצמבר 2018, הפקת הסרט הוקפאה בעקבות חששות תקציביים, עד שהפרויקט קם לתחייה והיה מוכן להצעות משא ומתן על הפצה. בסופו של דבר, "סרטי פרמאונט" רכשו את זכויות הפצה.
ליהוק
באוקטובר 2018 סשה ברון כהן ואדי רדמיין לוהקו לצוות השחקנים. בנובמבר 2018, ג'ונתן מג'ורס לוהק לצוות השחקנים. בפברואר 2019, סת' רוגן, ג'וזף גורדון-לוויט ואלכס שארפ לוהקו לצוות השחקנים, ומייקל קיטון נשקל לקבלת תפקיד בסרט. באוגוסט, פרנק לנגלה ומארק ריילנס לוהקו לצוות השחקנים. בספטמבר, ג'רמי סטרונג לוהק להחליף את רוגן. באוקטובר, יאיא עבדול-מאטין השני לוהק להחליף את מג'ורס, וקלווין האריסון ג'וניור, קיטון, ויליאם הרט, ג'יי. סי. מקנזי, תומאס מידליץ', מקס אדלר ובן שנקמן לוהקו לצוות השחקנים.
הפצה
במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים תחת הפצת חברת ההפקה "סרטי פרמאונט" בהפצה מוגבלת ב-25 בספטמבר 2020, לפני שיופץ בהקרנות מסחריות ב-16 באוקטובר 2020. ב-20 ביוני 2020, עקב סגירת בתי הקולנוע בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, דווח כי נטפליקס מנהלת משא ומתן על רכישת זכויות הפצת הסרט. ב-1 ביולי 2020, נטפליקס סגרה רשמית עסקה של 56 מיליון דולר על זכויות הפצת הסרט, מתוך כוונה להפיצו לפני יום הבחירות בנובמבר. הסרט עלה לשידור ב-16 באוקטובר 2020.
יחסי אלג'יריה–רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית
יחסי אלג'יריה–רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הם היחסים שבין הרפובליקה הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית לבין רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית.
סקירה כללית
ב-27 בפברואר 1976 הכריזה חזית הפוליסריו על הקמת רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית. ב-6 במרץ 1976, אלג'יריה הכירה בה, המדינה השלישית שעשתה זאת, ויחסים דיפלומטיים רשמיים כוננו זמן קצר לאחר מכן. שגרירות סהרה נפתחה באלג'יר באותה שנה. אלג'יריה דוחה את טענות מרוקו על ריבונות על סהרה המערבית.
וואלה! תקשורת
'''וואלה! תקשורת בע"מ''' היא חברת תקשורת ישראלית פרטית המפעילה את פורטל וואלה!. החברה נמצאת בבעלות עיתון ג'רוזלם פוסט.
היסטוריה
פורטל האינטרנט "וואלה!" הוקם על ידי ארז פילוסוף וגדי הדר ב-1995 במסגרת החברה "טלטל ערוצי תקשוב בע"מ". החברה הוקמה על מנת לספק שירותים למערכת ה-TVTEL. בתחילת דרכו שימש כמדריך אתרי אינטרנט, הראשון בשפה העברית. ב-1997, נרכשה חברת האם של האתר בידי חברת "משוב מחשבים שיווק", מקבוצת "משוב מחשבים", שבשליטת יקי דוניץ ודוד אסיא.
בשנת 1998 שינתה החברה, אשר נסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, את שמה ל"וואלה! תקשורת בע"מ". באותה שנה נרכשה השליטה בחברה על ידי פורמולה מערכות, בניהולו של דני גולדשטיין. בשנת 2001 מוזגה לתוכה חברת IOL מקבוצת הארץ, שסיפקה לאתר תוכן בנושאי אקטואליה.
ב-2008 הודיעה "הארץ" על כוונתה למכור את החזקותיה בחברה, וב-2010 רכשה אותן "בזק" תמורת 88 מיליון ש"ח. בהמשך רכשה "בזק" את מניות הציבור, ובאפריל 2012 הפכה החברה לפרטית ונמחקה ממסחר בבורסה.
באוגוסט 2008 רכשה חברת וואלה תקשורת כ-34% מאתר "מקושרים" תמורת 4.55 מיליון ש"ח; במרץ 2009 רכשה 36% נוספים תמורת 4.5 מיליון ש"ח ובכך הגדילה את החזקותיה בחברה ל-70%. בעקבות עליית הפופולריות של פייסבוק הפכה "מקושרים" במהלך השנים ללא רלוונטית. ב-11 במאי 2014 נסגר האתר וכיום אין כל גישה אליו.
ב-2009 רכשה וואלה את אתר הבילויים 'לילה' שבשיאה מנתה מערכת הצלמים של 'לילה' 110 איש בכל רחבי הארץ, בעלות של כ-15 מיליון שקל.
מאז רכשה "בזק" את מניות החברה, החלה החברה להישען יותר על צוות האתר וכן שדרגה מהותית את מערכת החדשות העצמאית. בבניין החברה בתל אביב הוקמו אולפני וידאו עצמאיים ובהם מוקלטות תוכניות קבועות המשודרות באתר וכן מהדורת חדשות יומית.
ביולי 2010 רכשה 75 אחוזים מחברת "קורל תל" המחזיקה באתר יד2, ובנובמבר 2013 רכשה וואלה! את יתרת הבעלות בחברה. במאי 2014 מכרה את מלוא החזקותיה באתר יד2 למו"ל הגרמני אקסל שפרינגר, בסכום של כ-800 מיליון ש"ח בעסקה שהובילו מנכ"ל החברה אילן ישועה וסמנכ"ל הכספים גיל בנימיני. הייתה זאת הרכישה הגבוהה ביותר של חברת אינטרנט הפועלת בשוק המקומי.
בספטמבר 2020 הודיעה "בזק" על מכירת "וואלה" ל"ג'רוזלם פוסט" שבשליטת אלי עזור תמורת 65 מיליון ש"ח.
בעלי עניין
בעלת השליטה בחברה בעבר הייתה חברת "בזק" (100%) ויושב ראש החברה היה שלמה רודב. החל מספטמבר 2020 נמצאת החברה בשליטתו של בעלי ג'רוזלם פוסט אלי עזור.
מנכ"ל החברה היה עידו אשד, אשר נכנס לתפקידו כמנכ"ל ביוני 2019, לאחר שהחליף את קודמו בתפקיד אילן ישועה.. החל משנת 2022 עידן אלרום מכהן כמנכ"ל החברה.
Welcome to New York
Welcome to New York (בעברית: ברוכים הבאים לניו יורק) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה החמישי, 1989. השיר יצא לאור ב-20 באוקטובר 2014, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל השיווקי השני מתוך האלבום.
ד"ר גב
ד"ר גב היא חברה ישראלית העוסקת בייצור ושיווק מוצרי ישיבה ושינה, ומפעילה רשת שיווק לשם כך.
Welcome to New York
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להגיע למקום ה-48 במצעד הבילבורד הוט 100.
ד"ר גב
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1984 על ידי דני דויסון. החברה הייתה בבעלותו וניהולו של דויסון עד שנת 2005, אז נרכשה על ידי קבוצת קאופמן שבבעלות משפחת קאופמן.
המוצר הראשון של רשת ד"ר גב היה מושב אורתופדי והוא נמכר דרך סוכנים ובתי מרקחת.
Welcome to New York
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט וראיין טדר והופק על ידי סוויפט, טדר ונואל זנקנלה. השיר הוא שיר בסגנון הסינת'פופ. סרטון המילים של השיר אשר הועלה ליוטיוב ב-11 בספטמבר 2015, הצליח לצבור 2.5 מיליון צפיות. במצעדי הבילבורד זכה השיר להצלחה, כאשר דורג במקום ה-19 במצעד קנדה הוט 100.
ד"ר גב
היסטוריה
תחילה פתח דויסון חנות בדיזנגוף סנטר בשם המרכז הבריאותי ולאחר מספר שנים שינה את שם העסק ל"ד"ר גב", כשם המושב האורתופדי והחל למכור מוצרים לבריאות ונוחות כגון כיסאות אורתופדיים, מזרנים, כריות וכדומה.
Welcome to New York
רקע וכתיבה
בארצות הברית, זכה השיר למעמד הפלטינה על סך מכירות של כמיליון עותקים.
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-93 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
ד"ר גב
היסטוריה
הרשת עוסקת בפיתוח, ייצור, יצוא ויבוא של מוצרי בריאות ונוחות ומוצריה מתמקדים בנושאי שיפור היציבה, הישיבה, איכות השינה ומניעה והקלה על כאבי גב. אלה כוללים מושבים אורתופדיים, כיסאות, כורסאות טלוויזיה, כורסאות עיסוי, מזרנים, מיטות, ספות נוער וכריות שינה.
במשך שנים שיווקה הרשת מזרני שינה אשר נשאו את שמם של מותגים אחרים. בשנת 2008 השיקה הרשת לראשונה מותג מזרנים פרטי. המזרן האורתופדי הוא פטנט רשום במדינת ישראל על שמו של ד"ר גב
בשנת 2010 השיקה רשת ד"ר גב את מפעל ד"ר גב, שם מיוצרים מזרנים ומבחר רחב של כיסאות אורתופדיים. ייצור המזרנים במפעל נעשה בתהליכים אוטומטיים בעיקר וישנם תהליכים המתבצעים ידנית כאשר אחד מהם הוא תהליך הדבקת השכבות השונות שבכל מזרן.
במקביל ליצור העצמי מייבאת החברה במשך שנים מותגים אמריקאים בתחומי הריהוט, מערכות הישיבה ומכשירי העיסוי.
משרדי החברה והמרכז הלוגיסטי שוכנים בפארק לב הארץ שבכפר קאסם.
בחברה מועסקים כ-300 עובדים.
ועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים
ועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים (לשעבר: ועדת המשנה למודיעין ולשירותי ביטחון) היא ועדת משנה של ועדת החוץ והביטחון בכנסת, העוסקת בפיקוח על גופי המודיעין והשירותים החשאיים של ישראל. הוועדה מונה שישה חברים לכל היותר, ובראשה עומד יו"ר ועדת החוץ והביטחון. הוועדה מתכנסת בחשאיות, פרוטוקולי דיוניה אינם מתפרסמים ברשומות, וכל דיווח על פעולותיה טעון אישור מראש של הצנזורה הצבאית.
הקמה וסמכויות
תקנון הכנסת מסמיך את ועדת החוץ והביטחון לדון ב"מדיניות החוץ של המדינה, כוחותיה המזוינים וביטחונה". בשנת 1982, בעקבות הדלפות מהוועדה, החליט יו"ר הוועדה דאז להקים "כמה ועדות משנה, בהרכב מוגבל, כדי לדון ביתר פירוט ועומק בסוגיות רגישות הנתונות לאחריותה של הוועדה". אחת מהן כונתה "ועדת המשנה למודיעין ושירותי ביטחון", והיא נועדה לקיים דיונים מקיפים ופתוחים עם שירותי המודיעין באופן שיקיים את הפיקוח הפרלמנטרי על גופים אלה מבלי לסכן את ביטחון המדינה באמצעות פרסום מידע סודי. ב-2002, עם אישורו בכנסת של חוק שירות הביטחון הכללי, קיבלה ועדת המשנה מעמד סטטוטורי כגוף הפיקוח הפרלמנטרי על השב"כ. על פי הנוהג, ניתן ייצוג שווה יחסית לקואליציה ולאופוזיציה ומוענקת עדיפות למינוי חברי כנסת עם ידע ביטחוני מוקדם, משירות או מכהונה מיניסטריאלית.
עבודת הוועדה
כללי ועדת החוץ והביטחון מסמיכים את הוועדה "לחוקק חוקים, תקנות וכללים ולבצע בקרה, פיקוח ואישור תוכניות עבודה ותקציבים של כלל גופי המודיעין ושל נושאים רגישים אחרים שלהם נגיעה מודיעינית".
הגופים שבפיקוח ועדת המשנה:
כללי ועדת החוץ והביטחון מחייבים קיומן של לפחות 32 פגישות בשנה, לרבות פגישה אחת עם ראש הממשלה, 4 סיורים במוסד ובשב"כ, 4 פגישות עם ראש המוסד או עובדיו הבכירים, ועוד. חברי כנסת דיווחו בעבר כי בוועדת המשנה קיים פורום מצומצם עוד יותר, הקרוי "הוועדה הקטנה", בהשתתפות יו"ר הוועדה, נציג קואליציה ונציג אופוזיציה, אולם לוועדה כזו אין אזכור באתר הוועדה.
הרכב הוועדה
בכנסת ה-24 חברי הוועדה היו חה״כ רם בן ברק (יו"ר), איתן גינזבורג, יוסי שיין, מיכל רוזין וצבי האוזר.
בכנסת ה-20 חברי הוועדה היו חה״כ צחי הנגבי (יו"ר), יאיר לפיד, אביגדור ליברמן, מוטי יוגב, אבי דיכטר, עמר בר-לב ואמיר אוחנה.
בכנסת ה-19 חברי הוועדה היו חה״כ אביגדור ליברמן (יו"ר), צחי הנגבי, בנימין בן-אליעזר, אריה דרעי ועפר שלח. זאב אלקין שימש כיו"ר הוועדה מחודש מאי 2014, תשעה חודשים לאחר שליברמן פרש ממנה וחזר לכהן כשר החוץ.
מידע סודי
כדי למלא את תפקידם ביעילות, נהנים חברי הוועדה מנגישות גבוהה לחומר מודיעיני סודי ביותר. במרוצת השנים כיהנו בוועדה חברי קבינט לשעבר, בהם שרי ביטחון, חוץ, אוצר וחברי קבינט אחרים. כמה מהם העידו כי המידע שנחשפו אליו בוועדה עולה בהיקפו, בפירוטו ובסודיותו על המידע שנחשפו אליו בקבינט המדיני-ביטחוני. חברי ועדה שמעוניינים בכך יכולים לקרוא חומר סודי במתחם הוועדה, אולם הם אינם רשאים להוציא את המסמכים מחוצה לו. חברי הוועדה זכאים גם להגיש שאילתות מודיעיניות לגופי הביטחון הרלוונטיים.
ביטחון שדה
עד שנת 2007 התקיימו דיוני ועדת המשנה על פי רוב בחדר ועדת החוץ והביטחון בקומה הראשונה, באגף הישן של הכנסת, שלא הותאם לשמירה על חשאיות. כך, מחוסר מקום שכנה כספת הוועדה מחוץ למתחם הוועדה, כך שמדי פעם יכלו באי הכנסת לראות עובד ועדה פוסע עם חומר סודי ולצדו איש משמר הכנסת. בהזדמנויות אחרות הבחינו עיתונאים בראשי ארגוני הביון צועדים לדיון חשאי בוועדת המשנה.
עם המעבר לאגף הוועדות החדש הוקצה לוועדת החוץ והביטחון מתחם סגור ומאובטח בקצה הקומה. הכניסה לחלל זה מתאפשרת רק עם כרטיס מגנטי מתאים, והיא כוללת בין היתר יציאה אחורית חבויה עבור מוזמני הוועדה.
פרסומים מהוועדה
כבשאר ועדות המשנה של ועדת חוץ וביטחון, קובעים הכללים כי "הח"כים לא ידליפו מאומה ואף לא יתייחסו לעצם קיום הדיונים בוועדות המשנה. התייחסות לדיונים בוועדות המשנה השונות תעשינה רק על ידי יושבי הראש של ועדות המשנה, באישור ובתיאום עם יו"ר הוועדה". אולם, בהזדמנויות בודדות בעשורים האחרונים הורם מסך החשאיות שמאחוריו פועלת הוועדה, חלקן באורח יזום וחלקן בעקבות הדלפות.
דו"ח פולארד
ב-21 בנובמבר 1985 נעצר בוושינגטון ג'ונתן פולארד, שהיה מנתח חומרי גלם באגף המודיעין של הצי האמריקני. הוא נשפט למאסר עולם על ריגול לטובת ישראל. ועדת המשנה לשירותים חשאיים בראשות ח"כ אבא אבן ובחברותם של אהוד אולמרט, שמחה דיניץ, מיכה חריש, אליהו בן-אלישר ודוד מגן, פתחה בחקירת הפרשה, אך נתקלה בהתנגדות חריפה של ראש הממשלה דאז שמעון פרס, שטען כי אין מקום לחקור את הפרשה. יו"ר הוועדה אבן ויו"ר הכנסת דאז שלמה הלל התעקשו כי עקרון האחריות הפרלמנטרית מחייב פיקוח על כל תחומי התפקוד של הממשלה. בסופו של דבר נכנעה הממשלה ושיתפה פעולה עם הוועדה. הדו"ח, שהוגש ב-1987 וחלקו הקטן פורסם, מתח ביקורת חריפה על תפקוד הדרג המדיני והמקצועי בישראל בפרשת הפעלתו של פולארד.
ועדת עיראק
בשנת 2003 פתחה ארצות הברית במבצע להפלת שליט עיראק סדאם חוסיין, על רקע אזהרות של שירותי המודיעין האמריקניים והישראליים מפני הימצאות נשק להשמדה המונית בעיראק. בסיום המלחמה לא נמצא נשק כזה בשטחה של עיראק. במקביל, התגלה כי לוב ניסתה לפתח במשך שנים נשק גרעיני, בלי שהדבר יגיע לידיעת ישראל.
על רקע שני כישלונות מודיעיניים אלה, החליט יושב ראש הוועדה, יובל שטייניץ, לחקור את תפקוד שירותי המודיעין. כמו בפרשת פולארד, גם במקרה זה נתקלה הוועדה בהתנגדות עזה ובסירוב לשתף פעולה, בעיקר מצד המוסד וצה"ל. המשבר נפתר רק בתיווכו של יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין. דו"ח הוועדה מתח ביקורת חריפה על המוסד ושירותי המודיעין, וקרא, בין היתר, להפקיע מאמ"ן את תפקיד "המעריך הלאומי". בחלקו הגלוי של הדו"ח התייחסו חברי הוועדה למחלוקת רבת השנים על סמכויותיה:
"ישנם הסבורים שהזכות ש'מעניקה' מערכת הביטחון לוועדת המשנה למודיעין ולשירותים חשאיים להציץ לקודש הקודשים הסמוי של ביטחון ישראל, מאפשרת לה לדרוש בתמורה להימנע מלמתוח עליה ביקורת ציבורית גם היכן שהדבר מתאפשר. ברם, אילו היינו נוהגים על-פי הכלל של "תהיי יפה ותשתקי", או-אז היינו מועלים בחובתנו לחברה ולמדינה, ובסופו של דבר גם בחובתנו למערכת הביטחון".
פרשת טננבוים
בסוף 2003 אישרה ממשלת ישראל על חודו של קול הסכם לחילופי שבויים עם חזבאללה, שבמסגרתו יוחזר ארצה האזרח הישראלי, אל"ם במילואים אלחנן טננבוים שנחטף בחו"ל. אזרחי ישראל לא ידעו מהן נסיבות חטיפתו של טננבוים, שנלקח ללבנון בעת שהגיע למפרץ הפרסי לצורך ביצוע עסקת סמים. בפברואר 2004, בצעד חסר תקדים פרסמה ועדת המשנה לשירותים חשאיים, בחברותם של חברי הכנסת יובל שטייניץ, דוד לוי, אהוד יתום, חיים רמון ואילן ליבוביץ, את ההודעה הבאה:
"פרשת טננבוים היא אחת הפרשות החמורות והמדאיגות בתולדות המדינה. הוועדה לא תנוח ולא תשקוט עד שתגיע הפרשה לסיומה, כולל סיבת הגעתו של טננבוים ללבנון והנזקים לביטחון המדינה, ולנקיטת הצעדים המתבקשים בהתאם".
הצעד החריג שנקטה הוועדה הוביל לדיון ציבורי בנסיבות חטיפתו של טננבוים, באישיותו ובמניעים שהובילו את ראש הממשלה אריאל שרון לקדם את העסקה בכל כוחו. היא פגעה קשות במעמדו הציבורי של טננבוים.
דו"ח האסיר X
בפברואר 2013, בעקבות פרסום בכלי תקשורת אוסטרלי, אישר המוסד כי האסיר שהתאבד בכלא איילון בדצמבר 2010 היה בן זיגייר, סוכן של הארגון. סמוך לפרסום הפרשה העידו שלושת יושבי ראש הוועדות בתקופה הרלוונטית כי מעולם לא קיבלו דיווח מהמוסד על הפרשה עד שהתפרסמה בתקשורת.
בצעד חריג, הודיע יושב-ראש ועדת המשנה כי חמשת החברים ישמשו כוועדת בדיקה סביב נסיבות גיוסו למוסד של בן זיגייר, שנודע בכינוי "האסיר איקס", וכן סביב הנסיבות שבהן נעצר, נשפט ונכלא. הדו"ח הוגש לראש הממשלה, שרי הקבינט וגופי הביון הרלוונטיים אולם לא נועד לפרסום. למרות זאת, ביוני 2013 פורסם כי הדו"ח מותח ביקורת קשה על הליך גיוסו של המוסד, קובע שגיוס זיגייר נבע מכשל מערכתי חמור, ומאשים את המוסד בהסתרת מידע חיוני מוועדת החוץ והביטחון. יו"ר הוועדה ליברמן דרש לשלוח לבדיקת פוליגרף את חמשת חברי הוועדה כדי לבדוק מי הדליף את המידע, אולם עקב התנגדות השב"כ והיועץ המשפטי לכנסת המהלך לא הבשיל.
הסמכת שירות הביטחון הכללי לסייע במאבק בנגיף הקורונה
במרץ 2020 החלה ועדת המשנה לדון בהסמכת שב"כ לסייע למאבק בנגיף הקורונה באמצעות ה'כלי'. בצעד נדיר, היא פתחה את דיוניה לציבור והזמינה נציגים של ארגוני החברה האזרחית ומומחי פרטיות להביע את עמדתם. במסגרת פעילותה בנושא, הוועדה אישרה (לפי סעיף 7 לחוק שירות הביטחון הכללי) את החלטת הממשלה המסמיכה את השב"כ לעקוב אחר חולי קורונה, ושבה ואישרה הארכות של ההחלטה במהלך הגל הראשון של הקורונה.
אנג'לו דומנגיני
אנג'לו דומנגיני (באיטלקית: Angelo Domenghini; 25 באוגוסט 1941) הוא כדורגלן ומאמן עבר איטלקי, ששיחק בעמדת החלוץ, בדרך כלל ככנף ימני ולפעמים כחלוץ מרכזי. הוא השתתף עם נבחרת איטליה ביורו 1968 ובמונדיאל 1970.
ביוגרפיה
דומנגיני נולד בלאליו, ברגמו שבאיטליה. הוא התחיל את הקריירה בשנת 1960 עם אטאלנטה וזכה עימה בגביע האיטלקי בעונת 1962/63, כשהוא מסיים כמלך שערי הטורניר עם 5 שערים כולל שלושער בגמר נגד טורינו. לאחר מכן עבר לאינטר מילאנו והיה חבר בסגל "גרנדה אינטר" המצליח שזכה ב-2 תוארי אליפות וגביע בין-יבשתיים, ובגביע אירופה לאלופות בעונת 1964/65. דומנגיני ערך במדיה 164 הופעות בהן כבש 54 שערים.
בעונת 1969/70 עבר לקליארי ויחד עם לואיג'י ריבה וסרחיו "בובו" גורי בהתקפה זכה עימה באליפות באותה עונה. לקראת סוף הקריירה שיחק גם במועדונים רומא, הלאס ורונה, פוג'ה, אולביה וטרנטו לפני שפרש מכדורגל בשנת 1979.
במדי נבחרת איטליה דומנגיני היה שותף לזכייתה ביורו 1968 שנערך על אדמתה. במשחק הגמר הראשון כבש את שער השוויון במשחק נגד יוגוסלביה מבעיטה חופשית בדקה ה-80'. היה זה לשער הראשון של הנבחרת במסגרת היורו ובמשחק השני הם ניצחו אותם 0–2. בסיום הטורניר נבחר להיות בנבחרת המצטיינת. שנתיים לאחר מכן דומנגיני לקח חלק בהגעתה למקום השני במונדיאל 1970. הוא כבש את שער הניצחון ב-0–1 על שוודיה במשחק הראשון ומשם איטליה המשיכה עד לגמר בו נכנעה 4–1 לברזיל. דומנגיני בסך הכל ערך 33 הופעות במדים הלאומיים בהן כבש 7 שערים.
עונת 2009/2010 ביורוליג
עונת 2009/2010 ביורוליג הייתה העונה ה-53 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והעשירית שאורגנה על ידי Euroleague Basketball Company.
המשחק הראשון התקיים ב-29 בספטמבר 2009 ותחרות הסתיימה ב-9 במאי 2010. בתחרות השתתפו 30 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של ברצלונה, זה היה הניצחון השני בתולדות המועדון.
מילוש תאודוסיץ' (סרביה) מאולימפיאקוס נבחר לכדורסלן המצטיין של העונה.
חואן קרלוס נבארו (ספרד) מברצלונה נבחר לכדורסלן המצטיין של פיינל פור.
מתכונת התחרות
תחילה התקיים השלב המוקדם במערכו 2 מ-8 קבוצות הועלו לעונה הסדירה. 24 קבוצות החלו בעונה הסדירה כאשר המשחקים נערכו ב-4 בתים. בשלב הבא, 16 קבוצות התחרו ב-4 בתים. מנצח של כל בית וסגנו קודמו למשחקי רבע הגמר שהתקיימו עד ל-3 ניצחונות. פיינל פור נערך בברסי ארנה, פריז.
ישראל בתחרות
מכבי תל אביב השתתפה במפעל. את השלב המוקדם היא סיימה במקום השלישי (מאזן של 4–6), את שלב הטופ 16 סיימה במקום הראשון בבית. הקבוצה הודחה בשלב ההצלבה (רבע הגמר) לאחר שאיבדה את יתרון הביתיות והפסידה לפרטיזן בלגרד 1–3 בסדרה.
אלפרד דאנקן
אלפרד דאנקן (נולד ב-10 במרץ 1993 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר בפיורנטינה ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
דאנקן התאמן באינטר מאז שנת 2010 והצטרך אליה באופן רשמי במרץ 2011. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך ב-26 באוגוסט 2012 נגד פסקארה, כשעלה כמחליף בדקה ה-86 במקום וולטר גרגאנו.
ב-19 ביולי 2014 הושאל דאנקן לשתי עונות לסמפדוריה, עד שבינואר 2015 מימשה הקבוצה את אופציית הרכישה שלו ב-2.89 מיליון אירו בחוזה ל-4 וחצי שנים.
נבחרת גאנה
דאנקן ייצג את גאנה בגביע העולם עד גיל 20 לשנת 2013 בו רשם 4 הופעות. את ההופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך ב-14 בנובמבר 2012 נגד נבחרת כף ורדה.
השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה
הארגון הוקם במתכונתו ב-2004, אך הוא למעשה תולדה של מחלקות משטרתיות ללוחמה בסמים. הארגון העסיק בשיאו כ-36 אלף עובדים. באפריל 2016 הארגון פורק וסמכויותיו הועברו לידי מחלקה במשרד הפנים הרוסי בשם המינהל הראשי לשליטה בסמים.
היסטוריה
ב-2004, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הקים את השירות הפדרלי למלחמה בסמים כגוף עצמאי הכפוף לנשיא. ב-2008 הנשיא המכהן, דמיטרי מדבדב הורה להקים מחלקת ביטחון פנים לביעור השחיתות הציבורית. בנובמבר 2010 הארגון חתם על הסכם שיתוף פעולה ייחודי עם סין לשיתוף פעולה בנושאי המאבק בסמים. הסכם שהיה חתום עליו גם מול ארגונים דומים אחרים כדוגמת הסוכנות הטג'יקית למאבק בסמים.
אולימפיאדת הנכים ונקובר (2010)
משחקי החורף הפאראלימפיים 2010 הם אולימפיאדת הנכים ה-10 שנערכו במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 12 במרץ ל-21 במרץ 2010 בעיר ונקובר שבקנדה.
המשלחת הגרמנית זכתה במקום הראשון לאחר שזכתה בכמות מדליות הזהב הרבה ביותר עם 13 מדליות זהב. בנוסף לכך, היא זכתה ב-5 מדליות כסף וב-6 מדליות ארד ובסך הכל 24 מדליות.
פסטיבל הזמר והפזמון 1972
פסטיבל הזמר והפזמון 1972 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
התחרות התקיימה ביום רביעי, במוצאי יום העצמאות, ה' באייר תשל"ב, 19 באפריל 1972, בבנייני האומה בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי ויוסי בנאי. המנצח על התזמורת היה יצחק גרציאני והמפיקים היו חנוך חסון וגיל אלדמע.
התחרות לא נפתחה לקהל הרחב וכל שנים עשר השירים הוזמנו אצל מחברים מקצועיים.
בעז שרעבי התבלבל בשידור החי והתחיל עם הבית השני, לאחר שהתעשת ביקש להפסיק את הנגינה ולהתחיל מחדש.
בסיום האירוע קיבלה אילנה רובינא את הבשורה כי אביה, המשורר אלכסנדר פן, נפטר.
השיר שזכה בתחרות הוא "טוב לי לשיר" בביצוע של הטוב הרע והנערה.
החלק האמנותי
בחלק האמנותי של התחרות הופיעו הגשש החיוור עם השיר "יש לי חג" למילים וללחן של נעמי שמר ולעיבוד של יצחק גרציאני.
הר האוורד (אנטארקטיקה)
הר האוורד (באנגלית: Mount Howard) הוא הר כהה ומעוגל, בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,460 מטרים מעל פני הים; הר האוורד הוא ההר ה-3,065 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 15 קילומטרים דרומית-מזרחית להר ג'ויס.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
סקוט קרא להר על שמו של לורד האוורד דה וולדן (Lord Howard de Walden), אשר סייע לרוברט סקוט בניסויים שערך עם מזחלות, כהכנה למשלחת החקר שלו.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 195
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 235
• Passchier, S., Verbers, A. L. L. M., Van Der Wateren, F. M., & Vermeulen, F. J. M. (1998), Provenance, geochemistry and grain-sizes of glacigene sediments, including the Sirius Group, and Late Genozoic Glaciol history of the southern Prince Albert Mountains, Victoria Land, Antarctica, Provenance, geochemistry and grain-sizes of glacigene sediments, including the Sirius Group, and Late Genozoic Glaciol history of the southern Prince Albert Mountains, Victoria Land, Antarctica
שובה של יהודית לבתוליה (בוטיצ'לי)
היסטוריה ורקע
הציור מבוסס על סיפור מספר יהודית, בו יהודית, אלמנה יהודייה מהעיר בתוליה שהצילה את עם ישראל משליטה זרה על ידי עריפת ראשו של הולופרנס, שר הצבא האשורי של נבוכדנצר, לאחר שהסתננה למחנהו. לאחר עריפת הראש חזרה יהודית עם שפחתה לבתוליה (ספר יהודית פרק יג', פסוק יג').
הציור נוצר קרוב לוודאי כזוג של גילוי גופתו של הולופרנס, שני הציורים תועדו בסוף המאה ה-16 באוסף בית מדיצ'י, לשם הגיעו כמתנה שקיבלה ביאנקה קאפלו, אשתו השנייה של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. קנה המידה הקטן של הציורים מעיד על כך שהם לא נועדו להצגה קבועה על קיר. ידוע על פי תיעודים בני התקופה כי ציורים בממדים קטנים כאלו נשמרו כחפצי ערך יקרים בארונות או בנרתיקי עור, ונחשפו על ידי בעליהם באירועים מיוחדים. העדינות וההקפדה על הפרטים הקטנים, מובילה להנחה שגם הלוחות הקטנים האלו נועדו למטרה זו.
בשנת 1633 היצירה צורפה לגלריית אופיצי.
תיאור היצירה
הציור מתאר את יהודית ושפחתה בדרכן חזרה לבתוליה. השפחה נושאת את ראשו הכרות של הולופרנס בסל מעל ראשה, ואילו יהודית מחזיקה בידה הימנית את החרב ובידה השמאלית ענף זית כסמל לשלום שאותו היא תביא לבני עמה.
הדרמה והאלימות המאפיינים את "גילוי גופתו של הולופרנס" נעלמים כאן לחלוטין, ובמקום האוהל המעיק אנו מוצאים את עצמנו במרחב פתוח ומשוחרר. עובדה אשר מודגשת על ידי הצבעים הבהירים והקומפוזיציה הברורה יותר. מרחוק מתואר האזור הכפרי המלא בעדרים.
בוטיצ'לי הצליח ליצור בציור זה איזון ייחודי בין תנועה לעמידה במקום, יהודית נראית כמי שעוצרת לרגע בדרכה קדימה כדי לפנות לעבר המתבונן, בטוחה בעצמה אם כי מעט מלנכולית, בדיוק כפי שרצתה להציג את עצמה כמנצחת.
למרות גודלם הקטן, שני הציורים של בוטיצ'לי הם יצירות מופת אמיתיות בשל מורכבות הקומפוזיציה, תשומת הלב לפרטים זעירים ובחירה נכונה של התפאורה השונה לכל סצנה.
מייקל מלוני
מייקל מלוני (באנגלית: Michael Maloney; נולד ב-19 ביוני 1957) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
אחרי כמה שנים שחונות, הצליח מלוני לככב בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה כמו גם להופיע על במות התיאטרון. הוא זכה להכרת הקהל הרחב כששיחק ב-1989 בסרטו של קנת בראנה "הנרי החמישי" עיבוד קולנועי למחזה באותו השם. בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים כיכב בטלוויזיה ב-"Mr Wakefield's Crusade" ובקולנוע שיחק בתפקיד מארק בסרט "אוהב אותך בטירוף". ב-1994 הופיע בתפקיד ראשי בעיבוד של ה-BBC לרומן "Love on a Branch Line". הוא הופיע בשתי גרסאות קולנועיות של המחזה "המלט" האחת סרטו של זפירלי מ-1990 בתפקיד רוזנקרנץ, והשנייה מ-1996 בתפקיד לארטס. עוד שיחק במספר עיבודים לקולנוע של מחזות שייקספיריים. בנוסף להופעותיו בטלוויזיה, כיכב מלוני ב-1999 בתפקיד ג'ייסון פילדס בסרט הקולנוע "American Reel". ב-2002 שיחק בתפקיד בריאן אלבומן, עוזרו האישי של אדוני קנוט (ריק מייאל) בסיטקום "Believe Nothing". ב-2005 גילם מלוני את קסיוס במיני-סדרה "אימפריה". ב-2009 שיחק בתפקיד ג'ון מייג'ור בסרט "מרגרט", וגילם את ראש הממשלה סר רוברט פיל בסרט "ויקטוריה הצעירה".
מלוני מופיע בדרמות רדיופוניות של רדיו 4 של ה-BBC. הוא שיחק בתפקיד דין בשתי העונות של הסדרה "High Table, Lower Orders", ואת ג'יילס בעל טור רכילות בסדרה "His Master's Voice". עוד הופיע בתפקיד אורח בסדרת התסכיתים "Baldi". בסרט הבוליוודי "I See You" שיחק מלוני בתפקיד שוטר.
ב-2010 השתתף מלוני בסדרת הדרמה "חדר מיון" בתפקיד הווארד פיירפקס. עוד באותה שנה השתתף בעונה הרביעית של הסאטירה הפוליטית "The Thick of It" בתפקיד מתיו הודג'. ב-2013 גילם את דמותו של סר הנרי סטפורד, בעלה השלישי של ליידי מרגרט ביופורט בסדרת הטלוויזיה "המלכה הלבנה" של ה-BBC.
ב-2013 דיבב את "הנשמה האבודה" במשחק הווידאו "קאסלבניה- אדוני האפילה", ואת אוואלח' במשחק הווידאו משנת 2015 "The Witcher 3: Wild Hunt"
בשנת 2015 שיחק במיני-סדרת הפשע הבריטית "ריבר" ברשת BBC One בכיכובו של סטלאן סקארסגארד.
Egress Software
החברה מעסיקה כ-300 עובדים ומספקת שירותים ללקוחות ברחבי העולם. משרדיה הראשיים נמצאים בלונדון, בריטניה.
היסטוריה
איגרס הוקמה בשנת 2007, על ידי טוני פרופר (Tony Pepper), נייל לרקינס (Neil Larkins) וג'ון גודיר (John Goodyear).
בחודש מאי 2014, נרשמה המערכת כספק מורשה של צבא נאט"ו והיא נמכרה לגופים צבאיים ואזרחים שונים ב-28 מדינות.
ביוני 2021 החברה קנתה את Aquilai שסיפקה שרותי אבטחה למשרדים ממשלתיים לרבות מטה התקשורת הממשלתית ושילבה את מוצריה במוצי החברה.
מרשל פולין
מרשל פולין (בפולנית: Marszałek Polski) היא דרגת הקצונה הבכירה ביותר בכוחות המזוינים של פולין.
הדרגה נקבעה ב-19 במרץ 1920 בהחלטתו האישית של יוזף פילסודסקי שגם היה למרשל פולין הראשון. במשך כל שנות קיומה הוענקה הדרגה שש פעמים בלבד. בשנת 1981 הציעה הנהגת המפלגה הקומוניסטית של פולין להעניק את דרגת מרשל פולין לוויצ'ך ירוזלסקי. הוא סירב, באומרו כי: "מרשלים פיקדו על צבאות במלחמה ואני במהלך המלחמה הייתי בסך הכל מפקד מחלקה ".
נחל רקפת
נַחַל רַקֶּפֶת הוא נחל בכרמל. הוא יורד מאזור המוחרקה וחורבת כרך דרומה לנחל יקנעם.
הנחל בעל קטעים אחדים תלולים בשל הגובה הרב אותו הוא יורד. זהו אחד הנחלים הבודדים בכרמל המתנקז דרומה. בסמוך לראשית הנחל נמצאת חורבת כרך - חורבה רומית ביזנטית ולה אזור תעשייה עתיר ממצאים ארכאולוגיים: בית בד על שני חלקיו, גת, מאגר מים, בורות מים ומערות קבורה בעלות מקמר יפהפה.
בראש המדרון המזרחי של הנחל נמצאת מערת רקפת. המערה נמצאת ברום של כ-200 מ' מעל פני הים וכ-50 מ' מעל קרקעית הנחל. במערה התגלו שרידים ארכאולוגיים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה והעליונה, ובעיקר מסוף התקופה האפיפלאוליתית (התרבות הנאטופית).
אורן מפותל
אורן מפותל (שם מדעי: Pinus contorta, באנגלית: Lodgepole pine) הוא מין אורן נפוץ בשטח נרחב במערב אמריקה הצפונית. בית הגידול הטבעי של העץ הוא בחוף האוקיינוס השקט או ביערות ההררים היבשים, עד גובה האזור התת-אלפיני. כמו כל מיני האורן הוא עץ מחטני ירוק-עד.
אורן מפותל הוא העץ הרשמי של פרובינציית אלברטה של קנדה.
אטימולוגיה
הבוטנאי הסקוטי דייוויד דאגלס (David Douglas; 1799–1834) נתקל בתת-מין של אורן זה בחוף המערבי של ארצות הברית שם הרוחות העזות גרמו לגזעי עצים להתפתל והוא כינה מין זה בשם המדעי Pinus contorta (אורן מפותל בלטינית). השם אורן מפותל (twisted pine) הוא גם אחד השמות הפחות נפוצים למין עץ זה באנגלית והוא גם שמו של העץ בצרפתית (Pin tordu). כיום מכונה תת-מין זה (כמקובל עבור תת-המין הראשון שנתגלה) Pinus contorta contorta, ובאנגלית shore pine (אורן החוף), שהוא גם שם המין בגרמנית (Küsten-Kiefer). תת-מין זה נפוץ פחות מתת המין latifolia שבית הגידול העיקרי שלו בהרים (זהו מין העץ הנפוץ ביותר בפארק הלאומי ילוסטון), שגזעו ישר ושימש כמה משבטי האינדיאנים כמוטות לבניית המסגרת של טיפי או לבניית בקתות ומכאן שמו הנפוץ של מין אורן זה באנגלית lodgepole pine (אורן מוט הבקתה).
תפוצה ובית גידול
אורן מפותל גדל במערב אמריקה הצפונית והוא מין האורן בעל תחום התפוצה הגדול ביותר מבין מיני האורן באמריקה הצפונית. הוא משתרע בצפון מקו רוחב 64° בטריטוריה של יוקון בקנדה ועד קו הרוחב 31° בצפון באחה קליפורניה במקסיקו בדרום. במערב אפשר למצוא את העץ בחוף האוקיינוס השקט של מדינת אלסקה ובמזרח מגיע תחום התפוצה של העץ עד הגבעות השחורות של דקוטה הדרומית. סך כל השטח שבו גדל העץ הוא 260,000 קילומטרים מרובעים, שמתוכם 60,000 קילומטרים מרובעים בתשע ממדינות ארצות הברית ו-200,000 קילומטרים מרובעים בפרובינציות קולומביה הבריטית, אלברטה וססקצ'ואן ובטריטוריית יוקון בקנדה. העץ גדל גם בסקנדינביה, בבריטניה ובאירלנד למטרת יערנות.
מכיוון שאורן מפותל מסתגל לכל סוגי הסביבות, הוא גדל לעיתים קרובות באתרים שאינם מתאימים למיני עצים אחרים. בשל תחום התפוצה הגדול המין התיישב בסוגים שונים של אתרים. בסמוך לחוף הוא גדל בעיקר על קרקעות יבשות, חוליות ועניות בחומרי מזון, ופחות על קרקעות ביצה. באזורים ההרריים הוא גדל בעיקר על קרקעות חומציות, מנוקזות היטב שעומקן בינוני ומעלה, לעיתים נדירות על קרקעות לחות מאוד. בדרך כלל נמנע מין זה מקרקעות שנוצרו מאבן גיר. בקנדה יש חורשות של האורן הגדלות בקרקע גירנית טילית. תת-המין contorta גדל באזור הצפוני של תחום התפוצה בעיקר באזורי ביצה, ובדרום לעיתים קרובות על שכבות סלע ודיונות חול. תת-המין הנדיר bolanderi גדל בקרקעות עניות במיוחד בחומרי מזון, פודזוליות מאוד וחומציות מאוד (pH שבין 2.8 ל-3.9). בהרים של קליפורניה, מאכלס האורן המפותל בעיקר אתרים בקרבה למים זמינים כדוגמת אגמים ונהרות. בוושינגטון ובאורגון הוא גדל בקרקעות געשיות נקבוביות קלות. במרכז יוקון הוא גדל בטייגה על קפאת-עד.
המין גדל בגבהים שבין פני הים ועד לגובה 3,660 מטרים. האורן משגשג במגוון סוגי טופוגרפיה. הוא גדל היטב על מדרונות מתונים ובאגנים, אבל גם על מדרונות תלולים וסלעיים, כולל על חצץ. הוא מעדיף מדרונות צפוניים ומזרחיים על פני מדרונות דרומיים ומערביים. המין עמיד לקרה עד לטמפרטורה של 57°C-. כמות המשקעים השנתית משתנה מאוד בהתאם לאזור ונעה מ-250 מילימטרים ועד 2,000 מילימטרים. העץ אינו סובל צל וגדל בצורה הטובה ביותר באור שמש מלא. הוא גדל בחברת מיני עצים ושיחים רבים.
אורן מפותל מוגדר ברשימה האדומה של IUCN כ"ללא חשש" ("Lower Risk / Least Concern").
מורפולוגיה
התיאור להלן הוא כללי, לתיאור ההבדלים בין תת-המינים ראו בהמשך.
צורה
אורן מפותל גדל, כתלות בתת-המין, כשיח או כעץ ירוק-עד. השיח הוא בדרך כלל רחב ומפותל בגובה שבין מטר לשלושה מטרים. צורת העץ היא של גזע דק בעל נוף צר המגיע לגובה שבין 40 ל-50 מטרים ולקוטר של 60–80 סנטימטרים בגובה חזה, לעיתים רחוקות עד שני מטרים. תת-המין latifolia הוא הגבוה ביותר. נוף העץ מעוגל וצמרת העץ שטוחה. ביערות צפופים, יש לעץ נוף חרוטי צר. עצים בעלי גזע כפול נפוצים בכמה אוכלוסיות בקולומביה הבריטית. הענפים הגמישים צומחים אנכית או אופקית וקשה לשבור אותם. הענפים מכוסים בנצרים קצרים שקל לנתק.
קליפה
הקליפה חלקה או מחוספסת, עובייה עד 20 מילימטרים וגונה חום-אדמדם עד חום כהה. בעצים זקנים היא מתפוררת ללוחיות וקשקשים קטנים. הקליפה של ענפים צעירים חלקה בגוון ירוק עד צהוב-חום, ואחר כך צהוב. בשנה השנייה הצבע מתחלף לכתום ולחום.
מחטים וניצנים
הגוון של ניצני הצמיחה הוא חום-אדמדם ואורכם בין 20 ל-30 מילימטרים. קצה הניצן מחודד, ומסובב במקצת, ועשיר בשרף. הצמיחה באביב מתחילה בתחילת אפריל והגידול השנתי מסתיים בתחילת יולי. העלים הם מחטים קשיחות בגוון ירוק כהה עד ירוק צהוב מבריק, באורך בין 4 ל-8 סנטימטרים ובעובי בין 0.9 ל-2 מילימטרים. קצה המחט קהה עד משונן. המחטים גדלות באגדים, כשבכל אגד יש שתי מחטים, תכונה הייחודית למין אורן זה ולאורן בנקס (Pinus banksiana). האגדים מסודרים חליפות על הענף בכיוון הגדילה, כשהמקבצים הצפופים ביותר נמצאים לקראת סוף הענפים. אורך החיים של המחטים בין ארבע לשש שנים בממוצע, כשהמקסימום הוא 13 שנים.