cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נועה ברנר
ביוגרפיה
בין השנים 2004–2010 שיתפה נועה ברנר פעולה עם "להקת צופי תל אביב". במסגרת זו היא כתבה מחזות זמר רבים שהועלו לאורך השנים ואף זכו לפרסים.
נועה נשואה למעצב התאורה עמיר ברנר, ולהם שלוש בנות.
בטלוויזיה
במקביל כתבה נועה סדרות טלוויזיה, הצגות, מופעים ומחזות זמר לילדים ולכל המשפחה:
AEI
AEI או American Enterprise Institute for Public Policy Research הוא מכון מחקר פוליטי אמריקאי בעל השפעה, שלמרבית חוקריו דעות שמרניות ונאו-קונסרבטיביות. המכון נוסד ב-1943 ומקום מושבו בוושינגטון. תקופת נשיאותו של ג'ורג' בוש (הבן) נחשבת לתקופה בה הייתה למכון השפעה מיוחדת במינה על מדיניות החוץ האמריקאית ואחד מהחוקרים במכון, פרדריק קגן, אף נחשב לאחד הגורמים שהביאו לשינוי המדיניות האמריקאית בעיראק וכתוצאה מזה לשינוי פני מלחמת עיראק ב-2007.
היסטוריה
ה-AEI נוסד ב-1943, כמעין שלוחת המשך של התאחדות בעלי עסקים ניו יורקית בשם American Enterprise Association - AEA, שנוסדה חמש שנים קודם לכן. מטרתה של אותה התאחדות הייתה למנוע ככל האפשר התערבות ממשלתית בכלכלה וה-AEI אכן מציב כאחת ממטרותיו עד היום, קידום יזמות עסקית חופשית ותחרותית.
אחד מתומכיו הראשונים של המכון בתוך מוסדות השלטון האמריקאים היה ציר הקונגרס דאז ולימים נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד. הנשיא פורד הפך לאחר פרישתו מהנשיאות לאחד מחוקרי המכון.
בין החוקרים שפעלו במסגרת המכון במהלך השנים מאז היווסדו ניתן למצוא את הכלכלנים מילטון פרידמן זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1976, ארתור ברנס יו"ר הבנק הפדרלי האמריקאי במשך שמונה שנים בשנות השבעים, פול מקראקן יו"ר המועצה הכלכלית של ריצ'רד ניקסון, רוברט בורק, שהיה מועמדו של רונלד רייגן לבית המשפט העליון של ארצות הברית אך הובס על ידי הרוב שהיה אותה עת לאנשי המפלגה הדמוקרטית בקונגרס, ג'יימס מילר שר האוצר בממשלו של רייגן, דייוויד גרגן לימים עורך ה-U.S. News & World Report, אירווינג קריסטול הנחשב על ידי רבים לאבי הנאו-קונסרבטיזם, ג'ין קירקפטריק לימים שגרירת ארצות הברית לאו"ם בימי רייגן, מלקולם פרייזר ראש ממשלת אוסטרליה לשעבר, דניאל פטריק מויניהאן השגריר לאו"ם וסנטור, ועוד.
חוקרי המכון זכו למישרות בכירות בממשלים רפובליקניים במהלך כל השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה והתבלטו במיוחד בממשלי ג'רלד פורד, רונלד רייגן, וג'ורג' בוש (האב). הנשיא רייגן למשל, אמר שה-AEI עמד במרכז המהפכה הרעיונית שלו. עם זאת, לשיא ההשפעה הגיע ה-AEI בממשלו של ג'ורג' בוש (הבן). בממשלו הראשון כיהנו במישרות ייעוץ וניהול בכירות למעלה מעשרים מחוקרי המכון.
בינואר 2007 כתב פרדריק קגן, חוקר בכיר ב-AEI, בתמיכת אשתו קימברלי קגן ו"המכון לחקר המלחמות" - ISW שהיא נשיאתו, דו"ח על עיראק, הנקרא "לבחור בניצחון: תוכנית להצלחה בעיראק". הדו"ח הזה נחשב לרב השפעה ביותר וככזה ששינה את כיוון פני המלחמה בעיראק במהלך 2007. הדו"ח נכתב כתגובה לדו"ח שהגיש ג'יימס בייקר שר החוץ וראש מטה הבית הלבן לשעבר, יחד עם חבר הקונגרס הדמוקרטי מאינדיאנה לי המילטון, באותו נושא, בדצמבר 2006, ואשר טען שארצות הברית איננה יכולה לנצח בעיראק בכוח הזרוע, אלא נדרשת גישה פוליטית במקום הגישה הכוחנית. דו"ח בייקר - המילטון המליץ להוציא בהדרגה את הכוחות האמריקאים בעיראק מכלל פעילות צבאית שם ולהעביר את נטל הלחימה בטרור לכוחות המקומיים. בניגוד להם המליץ דו"ח קגן דווקא להכניס עוד כוחות אמריקאים לעיראק ולהגביר את הלחימה הצבאית הישירה של האמריקאים שם.
נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש (הבן) העדיף את המלצות קגן על פני המלצות בייקר - המילטון, ובהתאם לכך תיגבר את הכוחות האמריקאים הלוחמים בעיראק בינואר-מאי 2007, במה שכונה לאחר מכן ה-"Surge". המהלך הזה נתמך על ידי הזרם הנאו-קונסרבטיבי בארצות הברית, אך נתקל מראשיתו בהתנגדות פוליטית עזה, בעיקר מהכיוון השמאלי של המפה הפוליטית האמריקאית, אך גם מהשמרנים שהיו להם כמובן כוח והשפעה רבה על הנשיא ובתוך המפלגה הרפובליקנית.
בסופו של דבר, ה-Surge שינה את פני הלחימה בטרור בעיראק לטובת ארצות הברית ואיפשר את תחילת נסיגת הכוחות האמריקאים משם.
ה-AEI כיום
נשיא המכון החל מה-1 בינואר 2009 הוא ארתור ברוקס, סופר ולשעבר פרופסור למינהל עסקים ולממשל באוניברסיטת סירקיוז. במטה המכון נמצאים כיום כ-190 חוקרים ובנוסף להם משויכים אליו עוד כמה עשרות חוקרים באוניברסיטאות שונות ברחבי ארצות הברית. למחקר שלושה כיוונים: א. מדיניות כלכלית. ב. חברה ופוליטיקה. ג. מדיניות חוץ והגנה. השפעתו על ממשלו הדמוקרטי של אובמה נמוכה ואחדים מראשי החוקרים הנאו-קונסרבטיבים עזבו אותו ועברו למכוני מחקר אחרים.
בין החוקרים כיום במסגרת המכון: לין צ'ייני אשתו של דיק צ'ייני סגן הנשיא שהיה בעצמו חוקר במכון, ניוט גינגריץ' יו"ר בית הנבחרים האמריקאי לשעבר, פול וולפוביץ' סגן שר ההגנה לשעבר, גרטרוד הימלפרב, פרדריק קגן, סמואל הנטינגטון, אירווינג קריסטול, ריצ'רד פרל, ג'ון בולטון השגריר לאו"ם לשעבר, אייאן חירסי עלי חברת הפרלמנט ההולנדי לשעבר ולוחמת פמיניסטית כנגד האסלאם הקנאי, לאון קס, ועוד.
פולקסווגן שווימווגן
פולקסווגן שווימווגן (בגרמנית: Volkswagen Schwimmwagen) הוא כלי רכב אמפיבי בעל הנעה כפולה 4x4, מתוצרת יצרנית הרכב פולקסווגן, שיוצר בין השנים 1942–1944 ושימש את כוחות ההוורמאכט בגרמניה הנאצית.
קינג קלאודיוס
קינג קלאודיוס (מאנגלית: King Claudius; בעברית: המלך קלאודיוס) הוא דמות בדיונית, פרי הגותו של המחזאי ויליאם שייקספיר המופיעה בתפקיד האנטגוניסט במחזה המלט. קלאודיוס הוא דודו של גיבור המחזה המלט, בעלה השני של גרטרוד. קלאודיוס זכה בכס המלוכה של דנמרק לאחר שרצח את אחיו, ששמו גם כן המלט, באמצעות רעל ואז התחתן עם אלמנתו, מה שהפך אותו לאביו המאמץ של אחיינו.
פולקסווגן שווימווגן
סה"כ יוצרו 14,265 יחידות, המכונית האמפיבית המיוצרת ביותר בהיסטוריה.
פיתוח
מנוע השווימווגן היה מנוע בוקסר, מנוע בנזין 4 צילינדרים, ארבע פעימות, מקורר אוויר. המנוע שימש גם את הפולקסווגן קובלווגן סוג 82, ובפולקסווגן קומנדורסווגן סוג 87 והתבסס על חיפושית פולקסווגן האזרחית. ארווין קומנדה, מתכנן השילדה, נאלץ לפתח מרכב ייחודי לרכב מכיוון שהמבנה השטוח של רכבי פולקסווגן הקיימים לא התאים לתנועה חלקה במים.
קינג קלאודיוס
דמותו של קלאודיוס היא תפקיד מפתח במחזה, שכן הוא הגורם המרכזי לעלילה. המחזה עוקב אחר לבטיו של המלט אחרי שרוחו של אביו, אחיו של קלאודיוס, מתגלה לפניו ומגלה לו שקלאודיוס רצח אותו ועל המלט לנקום את מותו. אף על פי שזמן ההופעה שלו במחזה קצוב, קלאודיוס הוא הגורם המניע מאחורי ההחלטות או אי-ההחלטות שמפעיל המלט אשר בסופו של דבר מובילות לאירועים שמקיימים את המחזה עצמו.
פולקסווגן שווימווגן
פיתוח
אב הטיפוס הראשון (Type 128) התבסס על שלדת הקובלווגן עם בסיס גלגלים של 2.40 מטרים. חלקי השילדה שרותכו בדגמים הראשונים התגלו כלא מתאימים לנסיעה ארוכה בשטח, דבר שגרם להתפרקות המרכב. בדגמי הייצור הסדרתי (Type 166) קוצר בסיס הגלגלים ל-2.0 מטרים על מנת לחזק את המבנה ולהקנות לו עמידות.
הרכבים יוצרו במפעלי פולקסווגן בוולפסבורג ובמפעלי פורשה בשטוטגרט. חלקים מגוף הרכב יוצרו בברלין. במהלך השנים יוצרו סך של 15,584 יחידות: 14,276 יחידות יוצרו בוולפסבורג והשאר במפעל פורשה. השווימווגן הוא הרכב האמפיבי שיוצר בכמות הגדולה ביותר בהיסטוריה. בשנת 2009 היו רשומים 190 כלי רכב שעדיין קיימים. רק 13 מהם היו מקוריים, ללא שבוצעו בהם עבודות שחזור נרחבות.
התנעה / נסיעה ביבשה / נסיעה במים
להתנעה בתנאי חורף היו משתמשים בדלק התחלתי נדיף במיוחד. זה כלול במכל דלק עזר קטן בנפח של כ-1 ליטר, המחובר באמצעות צינור גומי סינתטי למשאבת הדלק. מיכל עזר זה מוקם בתא המנוע שנמצא בחלק האחורי של הרכב. המהירות המרבית הגיעה ל-80 קמ"ש ביבשה ו-10 קמ"ש במים. לצורך נסיעה לאחור במים הייתה הבחירה להשתמש במנחת הציוד הסטנדרטי או להפעיל את הכונן היבשתי לאחור, מה שאפשר לסיבוב הגלגל להחזיר את הרכב באיטיות.
760-769 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 739 - 730 לפנה"ס
Off to See the World
Off to See the World (בעברית: הולך לראות את העולם) הוא שיר של הלהקה הדנית לוקאס גרהאם. השיר יצא לאור ב-5 באוקטובר 2017 כסינגל השני מתוך הפסקול של "הפוני הקטן שלי: הסרט". את השיר כתבו כריסטופר בראון, לוקאס פורקאמר, מורטן ג'נסן, סטפן פורסט, מורטן פילגארד ודייוויד לברל. השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הדני והושמע מאוחר יותר גם בפרק של תוכנית המציאות "Better Late Than Never" של NBC.
אורדבסי שימקנט
מועדון כדורגל אורדבסי שימקנט (בקזחית: Ордабасы Футбол Клубы) הוא מועדון כדורגל קזחי מהעיר שימקנט, הוא משחק באצטדיון קצימוקן מונייטפסוב. המועדון הוקם בשנת 2000 והוא משחק בליגת העל הקזחית.
היסטוריה
אורדבסי הוקמה בשנת 2000 בשם דוסטייק בעקבות איחוד בין שתי קבוצות מהעיר שימקנט, ז'יגר וטומיריס, אבל גם הקבוצה המאוחדת לא הצליחה הרבה. את ההישג הראשון שלה היא רשמה בשנת 2011, אז היא הצליחה לזכות בגביע הקזחי אחרי ניצחון 0:1 מול טובול קוסטנאי. ההישג ההוא הוביל אותה להעפלה לליגה האירופאית בעונת שזאת הייתה הפעם הראשונה שהיא מעפילה למפעלים האירופיים, כשהיא מצליחה להדיח את יגודינה הסרבית בסיבוב הראשון אבל בסיבוב השני היא הודחה על ידי רוזנבורג.
בעונת אורדבסי השתתפה בסיבוב המוקדמות הראשון נגד בית"ר ירושלים, המשחק הראשון היה בקזחסטן ונגמר בתוצאה 0-0, המשחק השני היה בישראל באצטדיון טדי והוא נגמר בתוצאה 1–2 לבית"ר ואורדבסי סיימה את חלקה בתחרויות אירופאיות באותה עונה.
הישגים
הליגה הקזחית הראשונה:
הגביע הקזחי:
'''הסופר קאפ הקזחי:
המרכז הפיננסי העולמי בגואנגג'ואו
המרכז הפיננסי העולמי בגואנגג'ואו (נקרא גם בשם המגדל המערבי של גואנגג'ואו) הוא גורד שחקים בעל 103 קומות אשר מתנשא לגובה של 438.6 מטרים וממוקם במחוז טיאנאה, גואנגג'ואו, סין. המרכז הפיננסי העולמי בגואנגג'ואו הוא המגדל ה-28 בגובהו בעולם והמהווה אחד ממגדלי התאומים של גואנגג'ואו.
בניית המבנה, שתוכננה על ידי וילקינסון אייר, החלה בדצמבר 2005 והושלמה בשנת 2010. המבנה משמש למרכז כנסים, מלון ומשרדים. קומות 1 עד 66 משמשות למשרדים, קומות 67 ו 68 משמשות עבור ציוד מכני, בקומות 69 עד 98 ממוקם מלון ארבע עונות עם הלובי אשר נמצא בקומה ה-70, קומות 99-100 משמשות לתצפית. מגדל משתרע על שטח של 250,095 מטרים רבועים וכולל כ-71 מעליות.
בעבר, המגדל היה ידוע בשם המגדל המערבי של גואנגג'ואו.
יאן הולנדה
קריירה
יאן הולנדה התחיל את הקריירה שלו בספרטה פראג. בשנים 2003 עד 2004 שיחק בהרכב השני של הקבוצה, ולאחר מכן הושאל לפ.צ. דרנוביצה. במקביל שיחק בנבחרות הנערים והנוער של צ'כיה, ובמדי הנבחרת הצעירה ערך 14 הופעות וכבש שער אחד. בעונה 2005/06 הולנדה שיחק בסלובן, שאז הייתה אלופת צ'כיה. ב-2007 הושאל יאן לדינמו צ'סקה בודייוביצה. אחרי ששיחק שם חצי שנה הולנדה חזר לספרטה וישר הושאל לבאניק מוסט. רק ב-2008 הפך לשחקן הרכב קבוע של ספרטה. ב-31 בינואר 2010 עבר הולנדה לאנז'י מחצ'קלה.
ב-3 ביולי 2012 חתם חוזה עם רוסטוב ל-3 שנים. כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה במשחק הבית מול קבוצתו הקודמת אנז'י מחצ'קלה, כאשר הוא נכנס בדקה ה-85 והבקיע בדקה ה-89 שער שכבר נראה היה כשער ניצחון (התוצאה נהייתה 1:2), אך בדקה ה-94 אנז'י השווה את התוצאה ל-2:2. ב-25 באוגוסט כבש את שלשער הראשון שלו בקריירה מול אלניה ולדיקווקז ובזכותו רוסטוב ניצחה 1-3. את כל שלשת שעריו יאן הבקיע בנגיחת ראש. בעונתו השנייה בקבוצה לא קיבל מקום בהרכב, ובינואר 2014 הושאל לחצי עונה לקבוצת טום טומסק.
ראבעה אל-עדוויה
ראבעה אל-עדוויה (בערבית: رابعة العدوية, מכונה גם ראבעה בנת אסמאעיל אל-עדוויה, ראבעה אלקיסיה (על שם שבט האלקיס ממנו באה), או ראבעה אלבצריה - על שם העיר בצרה בה נולדה) היא אישיות סופית חשובה מהמאה השמינית לספירה, בין המיסטיקנים הראשונים באסלאם שדיברו על אהבת האל ועבודתו במונחים של אהבה רומנטית ואהבת בשר ודם.
לידתה ומותה
ככל הנראה נולדה בשנת 135 להיג'רה (שנת 753-752 לספירת הנוצרים) ועל פי המסורת האיסלמית, הלכה לעולמה לאחר חמישים שנה, בשנת 185 להיג'רה (שנת 803-802 לספירה), בירושלים. יש כאלה הסבורים כי אל-עדוויה נולדה בשנת 98 להיג'רה, כלומר בשנת 717 לספירת הנוצרים, אך ישנה נטייה לבלבל אותה עם דמות ידועה אחרת: ראבעה בנת אסמאעיל מסוריה, (באנגלית: Rabi'a bint Isma'il of Syria), שנולדה כחמישים שנה לפני אל-עדוויה ובניגוד לאחרונה גם הייתה נשואה.[ ]
חייה של ראבעה
נולדה למשפחה ענייה בבצרה שבעיראק. הייתה הרביעית מתוך ארבע בנות ומכאן שמה: ראבעה בשפה הערבית פירושו "רביעית". ישנה אגדת עם שכשנולדה, התגלה הנביא מוחמד לאביה בחלום ובישר לו כי בתו הקטנה נועדה לגדולות. כעבור זמן מה מתו הוריה ורעב המוני תקף את בצרה. בעקבות זאת נאלצו ראבעה ואחיותיה להיפרד. ראבעה נמכרה לעבדות בעבור שישה דירהמים בלבד וסבלה מיחס מחפיר מצד המעביד שלה. באחד הימים נקרתה בדרכה ההזדמנות לברוח, אך בעת שברחה, נפלה ושברה את ידה. כשהיא דואבת ובוכייה, פנתה ראבעה לאללה בתחינה וביקשה להבין לאן פניה מועדות. נהוג לייחס למקרה זה את תחילת דרכה של אל-עדוויה בעבודתה הנאמנה את אללה, משום שמקובל לספר כשסיימה לדבר, שמעה קול שאמר לה שהיא אינה צריכה להתאבל על מצבה משום שהוא עתיד להשתפר אלפי מונים "עד כדי כך שהמלאכים בגן העדן יקנאו". אל-עדוויה חזרה למעביד שלה, והתפללה לאללה באדיקות במהלך הלילות, כשבימים המשיכה לעבוד כרגיל. מסופר שבאחד הלילות המעביד שלה התעורר וראה אור שנפוץ לכל עבר, וכשהתקרב ראה את ראבעה בשעת תפילתה. השפעת המחזה הייתה כה גדולה, שהוא החליט לשחרר אותה לחופשי. אל-עדוויה שוטטה במדבר וחוותה שם קשיים, אך לא הפסיקה לעבוד את אללה באדיקות ובכוונה מלאה.[ ] ראבעה אל-עדוויה לא נישאה מעולם. מסופר כי כשנשאלה על ידי חסן אלבצרי אם היא רוצה להינשא, ענתה ראבעה:
אנקדוטות
סופר כי כשנשאלה אל-עדוויה אם היא אוהבת את הנביא מוחמד, היא ענתה כי היא אכן אוהבת אותו, אך היא עסוקה באהבתו של הבורא עצמו ולא באהבת ברואיו.[ ] אמירה נוספת המיוחסת לראבעה אל-עדוויה, בנוגע לכעבה, היא ש"זהו הצלם אותו עובדים על פני האדמה, ואללה לא נמצא בתוכו אבל גם לא חסר בו". אמירה זו היכתה גלים בקרב פרשנים מוסלמיים רבים לאורך השנים והיא מהווה נושא לדיון גם בימינו.[ ] בהקשר זה ניתן להתייחס גם לאנקדוטה המספרת שבעת שהותה של אל-עדוויה במכה, התרוממה הכעבה כדי לפגוש אותה ולחזות בסגפנות המיוחסת לה. אך אל-עדוויה סירבה ואמרה: "מה כבר אוכל לעשות עם הבית? אני זקוקה לאדונו של הבית ולא לבית עצמו".[ ] סופר כי אל-עדוויה נראתה רצה ברחבי בצרה כשהיא אוחזת בידה האחת לפיד בוער ובשנייה דלי מלא מים. כשנשאלה לפשר הדבר, השיבה כי היא מעוניינת לשרוף כליל את תענוגות גן העדן ולכבות את להבות הגיהנום כדי שתוכל לעבוד את אללה מתוך אהבה טהורה ולא מתוך פחד מהעונשים בגיהנום או מתוך רצון לזכות בגמול הניתן בגן עדן. "אמרה ראבעה: חי אלוהים, לא עבדתי את האל כשעבדתי אותו מפחד האש ומכמיהה לגן העדן, אלא אני עובדת אותו מאהבה ומכניעה אליו." (מתוך אלח'רגושי, חינוך צפונות הלב, עמ' 71)[ ] על פי האמונה, הסופים נקראו כך על שם בגדי הצמר המטולאים והכבדים שנהגו ללבוש. סופר על ראבעה אל-עדוויה שהבגד שלה שקל ארבעים רטל[ ], ושביקשה להניח את הבגד בקברה. במהלך חלום שחלם חסיד סופי לאחר מותה, סיפרה לו אל-עדוויה על מעשים מופלאים שאללה עשה ועל כך שציווה שיביאו את בגד הטלאים שלה כדי לתלות אותו על הכס, ושם הוא תלוי עד יום תחיית המתים. כך הביע אללה את הכבוד שרחש לזו שלבשה אותו.[ ]
בראייה פמיניסטית
ראבעה אל-עדוויה נחשבה לפורצת דרך בתחומה כשהוכיחה שנשים מסוגלות לעבוד את האל בכוונה מלאה ובאדיקות זהה לזו של הגברים. ניתן להבין זאת מיחסיה עם חסן אלבצרי, שהגיע אליה כדי ללמוד ממנה את עבודת האל, או מספיאן אלת'ורי, שכינה את אל-עדוויה "מחנכת" והגיע גם הוא כדי לשמוע ממנה דברי חוכמה.[ ] כשנשאל פריד אלדין אלעטאר על ראבעה אל-עדוויה, הוא כתב שאללה לא מבדיל בין נשים וגברים שעובדים אותו, והוסיף כי מוחמד בעצמו אמר שאללה לא מתבונן בצורה החיצונית. "שורש הדבר אינו נעוץ בצורה אלא בכוונה...כשאישה נהיית לגבר בדרך אל האל, אין לקרוא לה אישה".[ ] בספרה על האנתולוגיה של הסופים, כותבת שרה סבירי כי דבריו של אלעטאר מבטלים את ההבחנה המגדרית בין נשים לגברים, וכי למרות העובדה שישנם פרשנים אשר יבחרו לנתח את האמירות לעיל כמבטלות את מעמדה של האישה בעבודת האל לעומת גברים, היא דווקא בוחרת לפרשם כחיוביים, ולראות בדעתו של אלעטאר קריאה לנשים להתעלות על החלוקה המגדרית ועל נחיתותן הדתית. כך היא מפרשת גם את העיסוק הנרחב בפועלה של ראבעה אל-עדוויה ונשים נוספות בתקופתה, שאחרת לא היו מוקדשים להן פרקים משלהן באסופות הקלאסיות.
קשר לדתות אחרות
המסורת המוסלמית מספרת שראבעה אל-עדוויה מתה בירושלים, בהר הזיתים (א-טור בערבית). לעומת זאת, המסורת היהודית מאמינה כי באותו מקום קבורה חולדה הנביאה. במקביל, הנוצרים מאמינים כי באותו אתר נקברה הנזירה פלגיה.
עונת 1974/1975 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1974/1975 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-19 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה השנייה בכדורגל בהולנד. בסיום עונה זו, מועדון הכדורגל איינדהובן וניימכן העפילו לליגה הראשונה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 19 קבוצות, 17 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, ניימכן וחרונינגן. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 18 משחקים כל אחד - 36 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 העפילה לליגה הראשונה. הקבוצות שהעפילו לפלייאוף הדירוג התמודדו בבית פנימי והמנצחת העפילה לליגה הראשונה.
הליגה כללה 19 קבוצות לאחר שוולוויקרס ששיחקה בליגה בעונה שעברה התמזגה לתוך פ.צ. אמסטרדם ונמחקה מהליגה.
וילפריד הייד-וייט
וילפריד הייד-וייט (באנגלית: Wilfrid Hyde-White; 12 במאי 1903 - 6 במאי 1991) היה שחקן אופי אנגלי שהופיע בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה. הוא זכה להכרה בינלאומית כשהופיע בתפקיד קולונל פיקרינג בסרט "גבירתי הנאווה", הגרסה הקולנועית של המחזמר באותו שם.
ביוגרפיה
הייד-וייט נולד בבורטון שעל המים בגלוסטרשייר ב-12 במאי 1903 לכומר ויליאם אדוארד וייט הקנון של קתדרלת גלוסטר ולאשתו אתל אדלייד. הוא למד במרלבורו קולג' ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
הופעת הבכורה של הייד-וייט הייתה ב-1922 במחזה "Tons of Money" שהוצג באי וייט. אחר כך החל לעבוד בקביעות על הבמה בסדרת קומדיות בהפקת תיאטרון אלדוויץ' בלונדון. ב-1932 הצטרף לסיבוב הופעות בדרום אפריקה, וב-1934 שיחק בהופעת הבכורה שלו בקולנוע בסרט "Josser on the Farm". ב-1941 הופיע בקומדיה של ג'ורג' פורמבי "Turned Out Nice Again". ב-1949 שיחק בתפקיד משנה בסרט "האדם השלישי". בשנות החמישים של המאה העשרים הופיע בקביעות בסרטי קולנוע בריטים. הסרט "Two-Way Stretch" מציג את הצד השובב של הדמויות שגילם בתקופה זו. בין 1962 ל-1965 כיכב הייד-וייט בתסכיתי רדיו קומיים בשם "The Men from the Ministry".
הוא המשיך להופיע על במת התיאטרון, וב-1951 שיחק לצדם של לורנס אוליבייה ושל ויוויאן לי במחזות "קיסר וקלאופטרה" ו"אנטוניוס וקלאופטרה". עוד הופיע בתיאטראות ברודוויי והיה מועמד פעמיים לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר. בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים השתתף בתוכניות הטלוויזיה "Buck Rogers in the 25th Century", בפרק הפיילוט של הסדרה "בטלסטאר גלקטיקה" ובסיטקום "The Associates".
הייד-וייט שיחק בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "קולומבו" בכיכובו של פיטר פאלק. מקום ההתרחשות של הפרק הראשון "Dagger of the Mind" משנת 1972 היה בבריטניה, ובו המפקח קולומבו מבקר בסקוטלנד יארד, אבל בניגוד לשחקנים האמריקאים ששיחקו לצדו, הייד-וייט לא היה יכול להשתתף בצילומים בבריטניה בגלל בעיות מיסוי שלו. לכן הסצנות בהשתתפותו צולמו בקליפורניה. הופעתו השנייה בסדרה "קולומבו" הייתה בפרק "Last Salute to the Commodore" משנת 1976. באותה שנה היה הייד-וייט אורח בתוכנית "אלה הם חייך" בהנחייתו של איימון אנדרוז.
חיים אישיים
ב-17 בדצמבר 1927 התחתן הייד-וייט עם בלאנש הופ אייטקן, שחקנית שהייתה ידועה בשם הבמה בלאנש גלין, והייתה מבוגרת ממנו בעשר שנים. לבני הזוג נולד בן אחד. בלאנש נפטרה ב-1946 בגיל 53. ב-1957 התחתן הייד-וייט בשנית עם השחקנית אתל דרו. הם היו נשואים עד מותו ב-1991. לבני הזוג נולדו שני ילדים ובהם השחקן אלכס הייד-וייט.
הייד-וייט נפטר ב-6 במאי 1991 ב-Motion Picture Country Home בוודלנד הילס שבלוס אנג'לס מהתקף לב. גופתו הוחזרה לאנגליה ונקברה בקבר משפחתי בבית קברות בבורטון על המים שבגלוסטרשייר.
יחסי וייטנאם–סן מרינו
יחסי וייטנאם–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים
בין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו נחתמו הסכם שני הסכמים דיפלומטיים רשמיים:
פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית
פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית הוא פרס המוענק, החל משנת 1975 על ידי מוזיאון תל אביב לאמנות לאמן ישראלי בתחומי ההדפס והרישום. בתחילה, חולק הפרס מכספים שנאספו ב-"קרן קולב", שפעלה בין השנים 1972–1999, ושהוקמה לשם הנצחת זכרו של אויגן קולב, מנהלו של המוזיאון בשנים 1952–1959. הכספים נאספו ממכירת יצירותיהם של אמנים, שתרמו מיצירותיהם למען הקרן. הזוכה הראשון בפרס היה אורי שטטנר וסכום הזכייה עמד על 5,000 לירות ישראליות.
Treat Myself
Treat Myself הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת האמריקאית מייגן טריינור. האלבום יצא לאור ב-31 בינואר 2020.
הוצאת האלבום תוכננה תחילה לאוגוסט 2018, ולקידומו בתקופה זו יצאו הסינגלים "No Excuses", "Let You Be Right" ו-"Can't Dance". עם זאת, הוצאת האלבום נדחתה מאחר שטריינור רצתה להוסיף לאלבום עוד שירים. הגרסה הסופית של האלבום לא כללה את הסינגלים "Let You Be Right" ו-"Can't Dance".
אוזני
אָזְנִי או פסיון אוזנן (שם מדעי: Crossoptilon) הוא סוג של עופות ממשפחת הפסיוניים ומסדרת התרנגולאים.
לפסיונים אלה יש ציצות לבנות מסביב ל"לחיים" המתעקלות למעלה עד לאחורי העורף, בדמות שתי ציצות, מה שמזכיר מעט אוזניים. הגוף כחול, וסביב העיניים עור אדום ומעל הראש "כיפה" שחורה.
אצל הזכרים הזנב גדול ובעל נוצות לבנות ורחבות היכולות להיפרש. הנקבות קטנות יותר וזנבן קטן בהרבה.
הפסיונים מצויים ברחבי מזרח אסיה ובייחוד בסין, ביערות הרריים ואזורי אחו אלפיני. רוב זמנם הם חיים על קרקע היער ולא נוטים לעופף לעיתים קרובות.
הדיוויזיה ה-710 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-710 (בגרמנית: 710. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-2 במאי 1941 בפיקודו של תאודור פטש. בחודש יוני באותה שנה הוצבה הדיוויזיה בנורווגיה, כחלק מארמיית נורווגיה. הדיוויזיה הוצבה באוסלו, ולאחר מכן בקריסטיאנסנד. גודלה היה קטן מגודלה של דיוויזיה רגילה בוורמאכט, והיא לא הייתה מצוידת דיה בנשק מסייע. בשנת 1944 הועברה הדיוויזיה לדנמרק, וב-1 בינואר 1945 הועברה לאיטליה, שם הייתה חלק מהקורפוס ה-97 במסגרת הארמייה העשירית. באפריל 1945 הועברה הדיוויזיה לאוסטריה, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר השישית, וב-8 במאי 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה בשטיריה.
Sea Rex 3D
Sea Rex 3D: Journey to a Prehistoric World (בתרגום מילולי: "הרקס של הים: בחזרה לעולם פרהיסטורי") הוא סרט תלת-מימד דוקומנטרי שיצא ב-14 במאי 2010 ברשתות IMAX.
קיווייה מסביר לג'ולי על פלאי היצורים הימיים שחיו לאורך שלוש תקופות במזוזואיקון: הטריאס, היורה והקרטיקון. הוא מסביר לה גם על גילוי המאובנים והמידע שהם נותנים על היצורים הקדמונים.
חרושת קטיף
חרושת קטיף (מכונה לעיתים גם קטיף חורשת מתכת) היא חברה בעלת מפעל שעוסקת בייצור מכלולי ממ"ד, דלתות ביטחון וארונות חשמל לתחום הבנייה ומשווק תוצרתו לקבלני בניין רבים בכל חלקי הארץ, מפעל החברה שוכן באשקלון ובעבר שכן באזור התעשייה בנווה דקלים עד ביצועה של תוכנית ההתנתקות ופינוי המפעל.
המפעל היה אחד מהמפעלים הגדולים שפעלו בגוש קטיף ובשיאו העסיק כ-100 עובדים.
היסטוריה
המפעל הוקם ב-1987 באזור התעשייה שבנווה דקלים אך לאחר פינוי גוש קטיף נאלץ המפעל להעתיק את מקומו לאזור התעשייה באשקלון כמו מפעלים וחברות נוספות בגוש קטיף בהם חברת חסלט - עלי קטיף, מפעל המיצים "פרי קטיף" משתלת עצמונה ועוד.
בינואר 2002 נפל פצמ"ר בשטח המפעל ובעקבות כך נגרם לו נזק אך לא דווח על נפגעים.
לאחר שהחברה והמפעל העתיקו את מקום המפעל החליטה הנהלת החברה לשכור מבנה בשטח של 5,000 מ"ר, בתוספת 3,000 מ"ר חצר במתחם מפעל הלבידים שנמצא באזור התעשייה הצפוני באשקלון. מלבד המפעל של חברת קטיף חרושת הועתקו עוד מפעלים למתחם הסמוך למפעל בהם כ-2 מפעלים שעברו לאשקלון מיישובי גוש קטיף וכן מספר מפעלים שעברו לאשקלון מאזור התעשייה ארז שגם הוא נאלץ להתפנות כמו יישובי התחומה הצפונית של ההתיישבות היהודית ברצועת עזה.
וולוו סדרה LV71
וולוו סדרה LV71 (בשוודית: Volvo LV71-series) היא סדרת משאיות קלות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1932–1935 בשוודיה.
יוצרו כ-4,700 יחידות.
ולטר גורן
גנרל ולטר גורן (בגרמנית Walter Gorn; 24 בספטמבר 1898 – 10 ביולי 1968), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
גורן נולד ב-24 בספטמבר 1898 בכפר ביגאנין פרוסיה המערבית, שהשתייך לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס גורן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-7 (פרוסיה המערבית ה-2 - וילהלם הראשון, קיסר גרמניה). בהמשך השנה הועבר גורן למטה הקורפוס ה-5, ובשנת 1917 הועבר לרגימנט המיליציה ה-36, עמו לחם עד סוף המלחמה.
בשנת 1920 פרש גורן מהצבא, והחל לשרת במשטרת ברסלאו. בשנת 1935 חזר והתגייס לוורמאכט בדרגת האופטמן, ומונה כמפקד פלוגה ברגימנט הממונע ה-3.
מלחמת העולם השנייה
ב-1 בספטמבר 1939 מונה גורן לקצין מטה בקורפוס הממונע ה-19 בפיקוד היינץ גודריאן, והשתתף עמו במערכה בפולין. ב-20 בפברואר 1940 מונה גורן למפקד גדוד ההכשרה של רגימנט הרובאים ה-10, והועלה לדרגת מיור. ב-15 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרובאים ה-10, ולחם עמו במהלך מערכה בבלקן כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-9. על פעולות גדודו במערכת הבלקן, הוענק לו ב-20 באפריל 1941 עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-20 בפברואר 1942 מונה גורן למפקד הגדוד הממונע ה-59. ביולי 1942 הצטיין גורן בקרב על וורונז', וחודש לאחר מכן בקרב על אורל, ובעקבות כך קיבל ב-17 באוגוסט 1942 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוקטובר 1942 הוא מונה למפקד רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-10, וב-1 במרץ 1943 הוא הועלה לדרגת אוברסט. על פעולותיו בקרבות קיבל גורן ב-8 ביוני 1943 תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוקטובר 1943 הוא מונה למדריך, ולאחר מכן למפקד בית הספר לשריון II. ב-21 ביולי 1944 מונה גורן למפקד דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-561, ולחם עמה בקרבות בפרוסיה המזרחית. ב-1 באוקטובר 1944 הועלה גורן לדרגת גנרל מיור, וב-15 באפריל 1945 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-710. גורן לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו באוסטריה, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקני.
לאחר המלחמה
ב-16 ביוני 1947 שוחרר גורן מהשבי, ולאחר שחרורו התיישב ברוזנהיים, שם גר עד מותו ב-10 ביולי 1968.
קינגש
קינגש (בהונגרית: Küngös) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בקינגש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 520 תושבים, ובשנת 2020 רק 470 תושבים.
קהילה יהודית
בקינגש חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
טליה רחימי
טליה רחימי (נולדה ב-1978) היא סופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה
טליה רחימי נולדה ברחובות. חלומה לכתוב החל, לדבריה, כשהייתה בכיתה ג' או ד', אז כתבה סיפורים, שחלמה יום אחד לפרסם, במחברת שורות שלה קראה "סיפורים".
רחימי היא בעלת תואר בחינוך, בלשנות וספרות אנגלית מאוניברסיטת בן-גוריון.
ביחד עם חברתה, אפרת מרקו, הקימה רחימי את בית ספר "לינג" לשפות.
כיום מלמדת אנגלית בתיכון דה שליט ברחובות.
יחסי הולנד–שוודיה
יחסי הולנד–שוודיה הם יחסי החוץ בין הולנד לבין שוודיה.
ראשית היחסים
בעקבות מלחמת קלמאר אסרה שוודיה על תנועה הולנדית אליה, ובשל הרצון ההולנדי לכניסה חופשית למי הים הבלטי היא חתמה בשנת 1614 על ברית עם שוודיה.
מלחמת טורסטנסון
מלחמת טורסטנסון הייתה תקופה קצרה של סכסוך בין שוודיה לדנמרק-נורווגיה שהתרחשה בשנים 1643 עד 1645 במהלך הימים הקשים של מלחמת שלושים השנים. האימפריה ההולנדית הייתה באותה העת בעלת ברית עם שוודיה.
מלחמת הצפון השנייה
בשנת 1657, במהלך מלחמת הצפון השנייה, דנמרק פתחה במלחמת נקמה נגד שוודיה שהפכה לאסון מוחלט. המלחמה הפכה לאסון משתי סיבות: בעיקר, מכיוון שבעלת בריתה החזקה החדשה של דנמרק, הולנד, נותרה נייטרלית שכן דנמרק הייתה התוקפנית ושוודיה המגן. שנית, הנהרות קפאו במקרה נדיר במהלך חורף 1657–1658, ואיפשרו לקרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה להוביל את צבאותיו על פני הקרח כדי לפלוש לזילנד. בחוזה רוסקילדה, דנמרק-נורווגיה נכנעה ומרוב בהלה ויתרה על כל סקונהלנד בנוסף למחוזות של בהוסיה וטרנדלג בנורווגיה. הולשטיין-גוטורף נקשרה גם היא לשוודיה, והעניקה שער לפלישות עתידיות מדרום. אך מלחמת הצפון השנייה עדיין לא הסתיימה. שלושה חודשים לאחר חתימת הסכם השלום, קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה קיים מועצת מלחמה בה הוא החליט פשוט למחוק את דנמרק מהמפה ולאחד את כל סקנדינביה תחת שלטונו. שוב הצבא השוודי הגיע אל מחוץ לקופנהגן. עם זאת, הפעם הדנים לא נבהלו ולא נכנעו, במקום זאת הם החליטו להילחם והתכוננו להגן על קופנהגן. פרדריק השלישי, מלך דנמרק שהה בבירתו ועידד כעת את אזרחי קופנהגן להתנגד לשוודים באומרו שהוא ימות בבית שלו. יתרה מזאת, הכרזת מלחמה בלתי מוכתרת זו של שוודיה עוררה לבסוף את הברית שקיימה דנמרק-נורווגיה עם הולנד. צי הולנדי רב עוצמה נשלח לקופנהגן עם אספקות וחיזוקים חיוניים, מה שהציל את העיר מנפילה במהלך ההתקפה השוודית. יתר על כן, ברנדנבורג-פרוסיה, האיחוד הפולני-ליטאי ומלוכת הבסבורג אספו כוחות גדולים כדי לסייע לדנמרק-נורווגיה והלחימה נמשכה עד 1659. קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה נפטר לפתע ממחלה בתחילת 1660, בעת שתכנן פלישה לנורווגיה. בעקבות מותו, שוודיה חתמה על הסכם קופנהגן, שבו החזירה רק את טרנדלג לנורווגיה בורנהולם לדנמרק, אך שמרה על בהוסיה וטרה סקאניה, בעיקר בגלל שהולנד מעצמות אירופה אחרות לא רצו שליטה דנית משני צידי מצר סקניה. וכך התבססו הגבולות בין נורווגיה, דנמרק ושוודיה שקיימים עד היום.
מלחמת סקאניה
זו הייתה מלחמה ללא ניצחון מובהק; הצי השוודי נחל תבוסה בים, הצבא הדני הובס בסקניה על ידי השוודים, אשר בתורם הובסו בצפון גרמניה על ידי הברנדנבורגים. המלחמה והלחימה הסתיימו כאשר בעלת בריתה של דנמרק, הרפובליקה ההולנדית, התיישבה עם בעלת בריתה החזקה של שוודיה, צרפת, והמלך השוודי קרל האחד עשר נישא לנסיכה הדנית אולריקה אלונורה, אחותו של כריסטיאן החמישי. השלום נעשה על ידי צרפת בהסכמי פונטנבלו, לונד וסנט ז'רמן, שהחזירו את מרבית השטחים האבודים לשוודיה.
המאה ה-21
כיום שתי המדינות חברות במועצת אירופה ובאו"ם.
סוניה נטרא
סוניה נַטרָא (סוניה נַטרָה; לועזית Sonia Natra; 27 באפריל 1925 - 23 בינואר 2021) הייתה אמנית ישראלית.
סוניה נטרא הייתה אמנית רב תחומית- פסלת, קרמיקאית, ציירת, רשמת, גרפיקאית, צלמת, ומשוררת. היא עבדה בתחומי הפיסול, קרמיקה, אמייל, רישום, ציור, תחריט, הדפסי משי, גרפיקה, צילום ושירה.
חייה ויצירתה
סוניה נטרא לבית רוזן נולדה ברומניה. היא למדה באקדמיה לאמנות בבוקרשט (1943) ולאחר מכן באקדמיה לאומנות גוגויינו שם קיבלה תואר שני בציור בשנת 1948. מאוחר יותר היא למדה פיסול במכון לאמנות הלאומי גריגורסקו קיבלה גם תואר שני בפיסול בשנת 1954. לימודי האומנות כללו בין היתר, לימודים מעמיקים באנטומיה של גוף האדם. בשנים 1956–1957 ביתה נטרא בילתה שנה בצ'כוסלובקיה כאומנית מצטיינת במסגרת חילופי אומנים.
בשנת 1961 עלתה לישראל יחד עם בעלה המלחין סרג'יו נטרא בתחום המוזיקה הקלאסית שבין השאר כתב מוזיקה למספר משיריה.
סוניה קיבלה תואר בפדגוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (1971–1975) ולימדה אמנות במוסדות לימוד ואקדמיות כגון, המכללה לאמנות למורים, בית ברל, תלפיות, רננים, ויצו, שם בין השאר פיתחה שיטות הוראה חדשות (1965–1990). במהלך השנים, היא לימדה דורות של סטודנטים (מעל 2000), אשר חלקם הגיעו להישגים משמעותיים.
מספר עבודות רחבות היקף שלה הוזמנו עבור מבנים ציבוריים ופרטיים, לרבות מלון דן כרמל בחיפה (15 מטרים), האקדמיה לאמנות ועיצוב בזק בירושלים (18 מטרים), מלון דן בתל אביב (70 עבודות). בנוסף היא כתבה שירה, בצרפתית, אנגלית ורומנית, שפורסמה במספר ספרי שירה וכתבי עת בעולם.
עבודותיה של סוניה הוצגו בתערוכות רבות ברחבי העולם, כולל באירופה, בארצות הברית, נרכשו על ידי מוזיאונים ומרכזי תרבות ברחבי העולם מוצגות במספר אוספים ציבוריים ופרטיים. היא קבלה פרסים ושבחים רבים, בין היתר, ברוסיה, רומניה, צ'כוסלובקיה, ישראל, צרפת, אנגליה, שווייץ, איטליה, יפן, אוסטרליה, קנדה, ארצות הברית.
סוניה נטרא נפטרה ב-23 בינואר 2021. הותירה אחריה את בעלה, סרג'יו, ושני בנים. נקברה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
סגנון וטכניקה
המספר הכולל של יצירות אמנות שיצרה מוערך בכמה אלפים וכולל פסלים, רישומים, תחריטים, ציורים, רישומים, קירות ותבליטי קרמיקה, הדפסים, צילומים (צבע ושחור לבן) ויצירות רבות נוספות בטכניקות משולבות.
התרומה החשובה והמשמעותית ביותר של סוניה נטרא הייתה בתחומי הפיסול, הקרמיקה כולל האדריכלית, התחריטים והדפסים ובטכניקות משולבות. הסגנון הפיגורטיבי היה אופייני לפסליה והמופשט בתחריטים והדפסים שלה.
בעבודותיה ניכרו סגנוניות ורב גוניות יוצאי דופן, ביטויי רגש ודרמטיות.
פסליה פוסלו בעיקר בחימר, אחדים בגבס, בשיש וחלקם נוצקו בברונזה.
מתחילת הקריירה שלה, סוניה נטרא גילתה עניין בגוף האדם אשר בא לידי ביטוי בעבודות השונות שלה ושימש נושא מרכזי בעבודותיה. היא יצרה בעיקר מהדמיון ולעיתים רחוקות השתמשה במודלים אנושיים. הידיעה וההבנה העמוקה שלה בתחום של המבנה האנטומי של גוף האדם והאופן שבו המבנים אשר בו עובדים יחד - השרירים והעצמות, איפשרו לה ליצור בפיסול ובציור תיאורים מציאותיים ואמינים מאוד של הגוף האנושי.
סוניה ידעה מספר שפות, בהן לטינית, צרפתית, רומנית, גרמנית, אנגלית ועברית. היא הציגה כישרון פיוטי בגיל צעיר ובשיריה היה קיים שימוש במטאפורות ובאלגוריה, ששימשו להצגת רעיונות, חוויות ורגשות דרמטיים מאוד. שיריה עסקו במגוון רחב של נושאים, כולל ברוחניות, פילוסופיה, טבע, חיים ובני האדם.
מידע נוסף על האומנית ניתן למצוא גם במקורות הבאים:
תערוכות נבחרות
תערוכות יחיד:
תערוכות בינלאומיות:
עבודותיה נמצאות באוספים של מוזיאון פיינצה, בוסטון, מוזיאון א. פיין סן-פרנסיסקו, מוזיאון דראנסי פריז, מרכז התרבות של ניס צרפת, מלבורן אוסטרליה, גלריה מודרנית פראג, המוזיאון הלאומי ברומניה, מוזיאונים בארץ, באוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
רוקטמן (סרט)
רוקטמן (באנגלית: Rocketman) הוא סרט ביוגרפי-מוזיקלי, המבוסס על חייו של המוזיקאי אלטון ג'ון. את הסרט ביים דקסטר פלטשר, ונכתב על ידי לי הול. בסרט מככבים טארון אגרטון בתפקיד אלטון ג'ון, ג'יימי בל, ריצ'רד מאדן, ברייס דאלאס הווארד, צ'ארלי רואו, ג'מה ג'ונס, קיט קונור וסטיבן מקינטוש.
הסרט אינו סרט ביוגרפי אופייני, בכך שאינו מציג את השירים בסדר כרונולוגי ובכך שקיימים בו אלמנטים של פנטזיה: "לקחנו חופש עם האמת", אמר כוכב הסרט טארון אגרטון.
הסרט הופץ בבריטניה החל מ-24 במאי 2019, ובארצות הברית ב-31 במאי 2019 על ידי סרטי פרמאונט.
הסרט זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר על השיר "(I'm Gonna) Love Me Again" בטקס פרסי אוסקר ה-92.
תקציר העלילה
הסרט מספר את סיפור חייו של אלטון ג'ון, על רגעי השיא והשפל שלו (בהתמכרויותיו השונות). בראיון משותף עם טארון אגרטון בתוכנית בוקר טוב אמריקה אמר ג'ון שהסרט עוסק גם בצדדים הקשים שבהצלחה שלו, ושהגיע להכרה בצורך לבקש עזרה:
הפצה
הטריילר הראשון של הסרט יצא לאור ב-1 באוקטובר 2018.
הקרנת הבכורה נערכה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-16 במאי 2019.
עונת 1971 בגביע ליברטדורס
עונת 1971 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-12 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-13 בפברואר 1971 ותחרות הסתיימה ב-9 ביוני 1971. בתחרות השתתפו 21 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 21 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השני. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-5 בתים, שתי קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. בשלב השני, הקבוצות שיחקו ב-2 בתים. מנצחי הבתים נפגשו בסדרת משחקי הגמר.
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
אוטודוס
אוטודוס (שם מדעי: Otodus) הוא סוג של כריש נכחד מהסדרה דמויי עמלץ ומהמשפחה אוטודונטיים.
אתר הראשונים בנגב
ממוזער|הבאר (1913) באתר הראשונים בנגב ברוחמה אתר הראשונים בנגב הוא אתר מורשת שהוקם בקיבוץ רוחמה בנגב הצפוני. האתר מספר את סיפורה של ההתיישבות המקורית ברוחמה ב-1912. האתר כולל מוזאון, את הבאר המקורית של היישוב, אוסף של כלי חקלאות מראשית המאה העשרים ומספר משוריינים ממלחמת העצמאות.
על המרכז
האתר הוא אתר פתוח, עם שולחנות, נגישות לנכים ושירותים.
סכר תאודור רוזוולט
סכר תאודור רוזוולט (באנגלית: Theodore Roosevelt Dam), או בקיצור סכר רוזוולט, הוא סכר קשת-כבידה על הנהר סולט, צפונית-מזרחית לפיניקס בירת מדינת אריזונה בארצות הברית. גובהו 109 מטרים, והוא סוכר את הנהר סולט תוך יצירת מאגר המים אגם תאודור רוזוולט. הסכר נבנה במקור בין 1903 ל-1911, ושופץ והורחב בשנים 1989–1996. הסכר קרוי על שם תאודור רוזוולט שכיהן כנשיא ארצות הברית בעת בנייתו. מטרתו העיקרית של הסכר היא הספקת מים להשקיה ובקרת שיטפונות, אבל הוא כולל גם תחנת כוח הידרואלקטרית בתפוקה של 36 מגה-ואט.
אתר הראשונים בנגב
על המרכז
אתר המבקרים כולל ביקור במוזאון האתר. המוזאון הוקם בתוך מבנה ביטחון ישן, הכולל חדר מעצר (למסתננים) וכן ארון עץ ששימש לכליאת העצור במהלך חקירתו.
אוטודוס
מאפיינים
הכריש חי במימי הקנוזואיקון מהפלאוגן עד המיוקן ומאובניו נמצאו במגוון אתרים באפריקה, אסיה, אירופה ואמריקה הצפונית ובדומה למרבית דגי הסחוס השרידים היחידים שלו הם מאובני שיניים, אשר חלקם היו בשלבי התפתחות שונים.
סכר תאודור רוזוולט
היסטוריה
סכר רוזוולט היה אחד מחמשת המיזמים הפדרליים המקוריים שאושרו ב-14 במרץ 1903, תחת חוק הטיוב (Reclamation Act) של 1902. הסכר היה המיזם העיקרי הראשון שהושלם על בסיס תוכנית הטיוב הפדרלית החדשה. בניית הסכר הבנוי מאבנים, אחד הגבוהים בעולם מסוג זה, החלה ב-1903 והושלמה ב-1911. הסכר הוא המקום הראשון בארצות הברית שבו החל ייצור חשמל פדרלי כאשר הקונגרס אישר ב-1906 לשירות הטיוב (Reclamation Service) לפתח ולמכור חשמל הידרואלקטרי במיזם הנהר סולט.
אתר הראשונים בנגב
על המרכז
במוזאון יש תמונות, מפות ומיצג אור-קולי.
אוטודוס
מאפיינים
המשמעות של שמו של הכריש מיוונית עתיקה היא "שן דמוית-אוזן": "ōt" - אוזן, "odoús" - שן. זאת מאחר שהמבנה שלהם דמה מעט לזה של אוזן.
סכר תאודור רוזוולט
היסטוריה
חוק הטיוב של 1902 יצר את שירות הטיוב של ארצות הברית (כיום לשכת הטיוב של ארצות הברית) שמטרתו הייתה לתכנן ולבנות מיזמי השקיה במטרה לסייע ביישוב המערב הצחיח. ניסיונות קודמים של פרטים וחברות השקיה פרטיות לקו בחסר ולעיתים קרובות נכשלו. עם הקמת שירות הטיוב, נקבע במסמרות תפקידו של הממשל הפדרלי כמוביל בפיתוח מיזמי השקיה בקנה מידה גדול.
אתר הראשונים בנגב
על המרכז
האתר כולל גם את הבאר העתיקה שנחפרה ב-1913 והיא השריד היחיד ששרד מחוות רוחמה המקורית. בשנים האחרונות נוקתה הבאר ושוחזרו המנוע והמשאבה המדמים שאיבת מים מהבאר. לצד הבאר יש גן פסלים, של כלי חקלאות ישנים.
אוטודוס
מאפיינים
כריש זה היה קרובו הקדום של העמלץ הלבן - הגדול והקטלני שבכרישים הטורפים כיום. ממדידה של השיניים שחלקם הגיעו לאורך 104 מ"מ נראה שמדובר היה בכריש גדול מאוד, עם חוליות באורך 12.4 ס"מ. אורך הגוף הגיע ל-9.1 מטר או אף ל-12.2 מטר.
הכריש היה גדול מעמלץ לבן והיה טורף-על באוקיינוסים הקדומים. הוא ניזון ממיני יונקים ימיים, כרישים אחרים ודגי גרם. הוא שגשג באוקיינוסים עד המיוקן, אז הוא נכחד (אם כי זה תלוי גם בשיוך המינים הכלולים בסוג).
מינים
מספר חוקרים משייכים לסוג זה אף את המגלודון (Otodus megalodon), הגדול בכל הכרישים מעולם.
בתרבות
כריש זה הופיע בסרט Sea Rex 3D.
סכר תאודור רוזוולט
היסטוריה
בניית סכר רוזוולט החלה ב-1903 בנקודה קרובה למפגש ערוץ טונטו (Tonto Creek) עם הנהר סולט. המטרות הראשיות של המיזם היו לאגור מים עבור מיזם הנהר סולט (Salt River Project) ובקרת שיטפונות בעמק הנהר סולט. הסכר הושלם ב-1911, לאחר שכמה שיטפונות הרסניים קטעו את התקדמות הבנייה ב-1905. הסכר הושלם בעלות של 10 מיליון דולרים, והיה סכר האבנים הגדול ביותר בעולם לזמנו בגובה 84 מטרים ובאורך 216 מטרים, והמאגר שנוצר אחריו, אגם רוזוולט, היה בזמנו מאגר המים המלאכותי הגדול ביותר בעולם. שמו המקורי של הסכר היה "סכר הנהר סולט מספר 1" (Salt River Dam #1). השמות הנוכחיים של הסכר והמאגר שמאחוריו נקבעו רשמית ב-1959 על שם תאודור רוזוולט.
סכר רוזוולט, כפי שנהגה ונבנה במקור, היה סמל הצלחה וחלון הראווה של הסוכנות החדשה. הסכר תרם יותר מכל סכר אחר באריזונה ליישוב מרכז אריזונה ולפיתוח של השקיה בקנה מידה גדול בו. מטרה משנית של הסכר הייתה להפיק כמות צנועה של חשמל הידרואלקטרי.
הרחבה
ב-1989 החל מיזם שאפתני של שיקום והרחבה של סכר רוזוולט. הסכר כוסה בבטון והוגבה ב-23 מטרים לגובה של 109 מטרים. הגדלה זו של הסכר הגדילה את קיבולת המאגר של אגם רוזוולט ב-20% והוא מכיל בימים כתיקונם 2.03 מיליארד מטרים מעוקבים של מים ויכול להכיל עד 3.6 מיליארד מטרים מעוקבים של מים, במצבים של שיטפון. המיזם הושלם ב-1996 בעלות של 430 מיליון דולרים. עלות זו כללה שלושה מיזמי בנייה גדולים הקשורים לסכר. אלו כללו את הזזת כביש מדינתי 188 (אריזונה) מעל לגשר תאודור רוזוולט החדש במעלה הזרם מהסכר, שיפוצים בתחנת הכוח ההידרואלקטרית, ומיזם מנהור המכונה "ברז האגם" ("Lake Tap"). מטרת מיזם "ברז האגם" הייתה להכין את התשתית לצינורות שיובילו מים לתחנת הכוח ההידרואלקטרית. עם זאת, זמן קצר לאחר השלמת המיזם התחוללה בצורת ארוכה באזור, ולקח זמן רב עד שניתן היה לנצל את הקיבולת החדשה המוגדלת, כשהאגם הגיעו ל-100% מהקיבולת ההיסטורית שלו רק בפברואר 2009.
כתוצאה מהשיפוץ השתנה לגמרי מראה הסכר מכפי שהיה בעת שנרשם כציון דרך לאומי היסטורי. המבנה המקורי העשוי אבני גזית כוסה לחלוטין בבטון, וכל המבנה הוגבה ב-23 מטרים. השינויים הדרמטיים שחלו בסכר גרמו לביטול הגדרתו כציון דרך לאומי ב-10 במרץ 1999.
אתר הראשונים בנגב
סיפורה של ההתיישבות
האתר ברוחמה מתאר את סיפורם של המתיישבים הראשונים, קבוצת צעירים שעלתה מרוסיה, התמודדותם עם קשיי החקלאות והיחסים עם השכנים מעזה.
הקבוצה קנתה שטח בנגב מתוך אמונה (שהקדימה את זמנה), שהדבר יסייע לקבוע את גבולות המדינה שבדרך. בשנת היישוב הראשונה המתיישבים הביאו מים מרחוק.
ב-1913 נחפרה באר בעומק 38 מטרים. למרות כל הקשיים החווה הקפידה על עבודה עברית.
בין המתיישבים היו גם ציפורה זייד, ויוסף לישנסקי. בפרעות 1917 היישוב ננטש.
אנטארקטודון
אנטארקטודון (שם מדעי: Antarctodon; מילולית: "שן אנטארקטיקה") הוא סוג של יונק בן הסדרה הקדומה אסטרפותרים, אשר התגלה על האי סיימור שבארץ גרהאם, קרוב מאוד לאי סנואו היל. הממצאים התגלו בתצורות לה מסטה ותוארו ב-2011 בידי מריאנו בונד, אלחנדרו קרמרז, רוס ד. ה. מאקפי ומרסלו רגוורו. הסוג כלל מין יחיד - Antarctodon sobrali, על שם החוקר הארגנטינאי חוסה מריה סובראל.
היצור חי דרומה יותר מקרוביו ששכנו באמריקה הדרומית ברובם וכנראה עבר דרך גשר יבשתי קדום לאנטארקטיקה במשך האאוקן הקדום. לצידו של האנטארקטודון התגלה עוד מין מאותה סדרה - הטריגונוסטילופס (Trigonostylops). באותו הזמן אנטארקטיקה הייתה חמימה מכפי שהיא כיום וצמחו בה יערות והיא שקקה חיים.
המאובנים שנמצאו כללו רק מאובני שיניים שטוחות וחזקות, המרמזות על תזונה מצמחים. היצור הגיע למשקל של 18 עד 38 ק"ג.
קרדיודון
סוג זה תואר ממאובנים שהתגלו בוילטשייר, אנגליה ותוארו בידי החוקר ריצ'רד אוון ב-1844. שרידים אלה היו ממצאי הזאורופוד הראשון שקיבלו שם, אף שאוון לא סיווג אותם כשל זאורופוד.
השרידים שלו כללו רק ממצאי שיניים בעלות בסיס חד שדמו לממצאי הטוריאזאורוס או הצטיוזאורוס, אליו השתייך על פי מספר חוקרים. את שמו קיבל עקב המבנה הדומה של השיניים למראה לב מהצד. סוג זה הכיל מין אחדד - Cardiodon rugulosus.
ממצאים נוספים שכנראה השתייכו לסוג התגלו באוקספורדשייר ובגלוסטרשייר. מבנה הראש מרמז על קרבה לקבוצה אאוזאורופודה, כשהשיניים היו בעלות כתר עם קצוות ללא אמייל, אשר היו קמורות מעל הלשון, דבר שהבדיל אותם מהצטיוזאוריים והכליל אותו בקבוצה טוריאזאוריה.
דינוזאור זה היה אוכל צמחייה ארבע-רגלי שלפי מבנה השיניים אולי הגיע לאורך 16 מטרים בבגרותו.
שטפן אילזנקר
שטפן אילזנקר (בגרמנית: Stefan Ilsanker, נולד ב-18 במאי 1989) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק כקשר הגנתי בקבוצת גנואה ובנבחרת אוסטריה. אילזנקר ייצג את מדינתו באליפויות אירופה לנבחרות צעירות בכמה גילאים שונים. שטפן הוא בנו של הרברט אילזנקר, שוער עבר ומאמן השוערים בהווה של קבוצת רד בול זלצבורג.
קריירת מועדונים
אילזנקר החל את הקריירה בקבוצת הנוער של קבוצת 1. האליינר SK כשוער, אך במהרה החליף את עמדתו בקישור המגרש. בשנת 2005, הוא חתם בקבוצת רד בול זלצבורג, בה שיחק בשנותיו הראשונות בקבוצת הנוער. ב-4 באפריל 2009, קיבל זימון בכורה לסגל הקבוצה הבכירה לקראת משחק ליגה, אמנם רק ב-15 באוגוסט 2009 שותף לראשונה למשחק עבור מועדונו, במסגרת הגביע האוסטרי. עשרה ימים לאחר מכן, ב-25 באוגוסט 2009, הוא אף שותף לראשונה במשחק בינלאומי עבור רד בול זלצבורג, במשחק מול מכבי חיפה הישראלית במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בסיום עונת 10–2009, אילזנקר חתם בקבוצת מטרסבורג. לאחר שנתיים, הוא חזר לרד בול. הוא היה שותף לזכיית קבוצתו בדאבל המקומי בעונת 2013/2014, ובנוסף זכה באליפות נוספת בעונה שלאחר מכן. ב-2015, עבר לשחק בקבוצת ר.ב. לייפציג מהבונדסליגה השנייה בגרמניה. בסיום עונתו הראשונה בלייפציג, אילזנקר היה שותף להעפלתה ההיסטורית של קבוצתו לעבר הבונדסליגה. ב-31 בינואר 2020 חתם לשנתיים וחצי באיינטרכט פרנקפורט.
תארים
איינטרכט פרנקפורט
אוגנדה (אונייה)
האונייה אוגנדה הייתה אוניית נוסעים ומטען בריטית שפעלה בשנים 1952 עד 1985. בין היתר שימשה כאוניית בית החולים העיקרית של הצי הבריטי במהלך מלחמת פוקלנד.
תולדות האונייה
האונייה נבנתה במספנה בגלאזגו עבור החברה British India Steam Navigation Company (BI). היא נכנסה לשירות בקיץ 1952 והוצבה בנתיב השיט מלונדון שבבריטניה אל מזרח אפריקה, דרך גיברלטר, נאפולי, פורט סעיד, עדן, מומבסה, דאר א-סלאם, טאנגה וביירה שבמוזמביק. בקו זה היה לה כושר נשיאה של 300 נוסעים (167 במחלקה ראשונה) וכן מטען. האונייה שייטה בקו עד שב-1967 הפסיקה חברת BI את שירותה בו מחוסר כדאיות כלכלית, עקב התחרות הגוברת עם התעופה האזרחית. אז הועברה האונייה למספנה בהמבורג והוסבה למטרת שיט לימודי. הותקנו בה תוך ניצול מחסני המטען שלה 1,226 מיטות. היא נכנסה לשירות מחודש בפברואר 1968. ב-21 באוקטובר 1969, בעת שנמצאה במים בינלאומיים מול כף טרפלגר ירתה לעברה סוללת תותחי חוף ספרדית מספר פגזים, שנחתו כקילומטר מהאונייה. בשנים באות היא שייטה בעיקר בים התיכון ובמימי סקנדינביה. ב-1972 נרכשה חברת BI על ידי חברת הספנות P&O והאונייה עברה לבעלותה.
במלחמת פוקלנד
לאחר פרוץ מלחמת פוקלנד ב-2 באפריל 1982 גייסה ממשלת בריטניה את האונייה לשירות חירום בצי. האונייה עגנה בנאפולי כדי להוריד את 900 ויותר התלמידים שנמצאו על סיפונה, ואלו משכו את תשומת לב התקשורת כאשר שרו בקול את השיר הפטריוטי Rule, Britannia!. האונייה הפליגה לגיברלטר והוסבה שם במהירות לשירות כאוניית בית חולים. הותקנו בה מנחת מסוקים, ציוד תקשורת לווייני, אולמות אשפוז וחדרי ניתוח וכן שני מתקני זיקוק מים נוספים. בהתאם לדיני המלחמה היא סומנה באופן בולט בסמלי הצלב האדום. על סיפונה עלו 136 אנשי צוות רפואי, לרבות 12 רופאים, אחיות ואחים וצוותי חדרי ניתוח. אות הקריאה בקשר שהוקצה לאונייה היה "אמא תרנגולת" (Mother Hen). ברמז לסדרת הטלוויזיה M*A*S*H ניתן לה גם הכינוי NOSH (Naval Ocean-going Surgical Hospital).
האונייה הפליגה לדרום האוקיינוס האטלנטי והצטרפו אליה שלוש אוניות קטנות ממנה - הקלה (Hecla), הידרה (Hydra) והרלד (Herald) - שנועדו לשמש כאוניות אמבולנס שיובילו פצועים אליה וממנה. האונייה קלטה את הנפגעים הראשונים ב-12 במאי. היו אלו אנשי צוות של המשחתת שפילד, שנפגעה מטיל ארגנטינאי.
האונייה והאוניות הנספחות אליה עגנו ב-Red Cross Box 2 - נקודה באוקיינוס מצפון לאיי פוקלנד (-50.83333°N, -58.66667°W), שנקבעה בהסכמה בין ממשלות בריטניה וארגנטינה כאתר לעגינת של כלי שיט רפואיים ללא חשש מהתקפה. באותו אתר עגנו גם שלוש אוניות רפואיות ארגנטיניות. אוגנדה הפליגה משם אל נקודות איסוף פצועים בסמוך לזירת הלחימה וקלטה נפגעים משני הצבאות היריבים. אוניות האמבולנס הובילו את אלו שמצבם איפשר זאת אל נמל מונטווידאו שבאורוגוואי.
לאחר תחילת המערכה הקרקעית באיים ב-28 במאי עגנה במצר פוקלנד וקלטה נפגעים שהובאו אליה במסוקים. ב-31 במאי נמצאו על סיפונה 132 פצועים. היא תיאמה את תנועת כלי השיט הרפואיים של שני הצבאות היריבים. בסך הכל קלטה האונייה 730 נפגעים, מהם 150 ארגנטינאים. יותר מאלף נחיתות מסוקים נערכו על סיפונה והצוותים הרפואיים בה ביצעו 504 פעולות כירורגיות. האונייה סיימה את שירותה הרפואי ב-10 ביולי וסמלי הצלב האדום הוסרו מעליה.
לאחר המלחמה
האונייה העלתה על סיפונה את אנשי רגימנט הרגלים הגורקה השביעי של דוכס אדינבורו והפליגה מאיי פוקלנד בחזרה לבריטניה ב-18 ביולי. האונייה הגיעה לסאות'המפטון ב-9 באוגוסט, לאחר 113 ימי שירות שבמסגרתם גמאה 48,429 קילומטר.
האונייה שופצה שוב במספנה על הנהר טיין ושבה לתפקידה הלימודי, אך במהרה נשכרה שוב על ידי הצי המלכותי. היא הוצבה להובלת מטענים בין האי אסנשן לאיי פוקלנד ועסקה בכך בשנים 1983-1985. באפריל 1985 הועברה לאחסנה בקורנוול שבבריטניה. כעבור שנה נרכשה על ידי חברת ספנות מסנט וינסנט והגרנדינים, שמה שונה ל"טריטון" והיא הפליגה לטאיוואן לשם פירוק לגרוטאות. בעת שהמתינה לפירוק מול חוף העיר גאושיונג פגעה בה ב-22 באוגוסט 1986 סופת הטייפון ויין והטילה אותה על צידה על החוף. האונייה נשארה במקומה עד 1992 ולאחר מכן פורקה.
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין דלאנו רוזוולט
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין דלאנו רוזוולט  (באנגלית: The Franklin D. Roosevelt Presidential Library and Museum) הם הספרייה נשיאותית והמוזיאון הנשיאותי על שמו של נשיא ארצות הברית ה-32, פרנקלין דלאנו רוזוולט. המרכז הנשיאותי על שמו ממוקם בהייד פארק, במדינת ניו יורק. אלו הספרייה והמוזיאון הנשיאותי הראשון שהוקם בארצות הברית. המרכז נבנה בניהולו של רוזוולט בין השנים 1940-1939, עד לפתיחתו בשנת 1941.
רוזוולט ביקר פעמים רבות במרכז על שמו עד למותו בשנת 1945.
היסטוריה
רוזוולט החליט להקים לעצמו את הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים בשנת 1939, וזאת לאחר שרצה לשמר את הניירת הגדולה במהלך כהונתו הארוכה, הנצחת מורשתו כנשיא ארצות הברית ומנהיגה במהלך מלחמת העולם השנייה, וכן מורשת אשתו, אלינור רוזוולט. הקרקעות שעליהן נבנה המרכז הנשיאותי הם קרקעות שהיו שייכות לאמו של רוזוולט. שטח המקום כולל 16 דונם.
הספרייה
לפני נשיאות רוזוולט, לא היה הסדר בנוגע לניירות של נשיאי ארצות הברית. רוזוולט קבע כי כל הניירות של נשיאי ארצות הברית לדורותיהם יהפכו לרכוש ציבורי לאחר סיום כהונתם. הניירות של רוזוולט כוללות זכרונות אישיים מכהונתו, ההתמודדות עם המצב הבעייתי בעולם בעת כהונתו, ודעותיו בנושאים שונים. גם הניירות של רוזוולט בעת כהונתו כסנאטור ממדינת ניו יורק, מושל ניו יורק וכתת מזכיר הצי של ארצות הברית בכהונתו של וודרו וילסון כנשיא ארצות הברית.
המוזיאון
המוזיאון הוא החלק הקטן יותר במרכז והוא כולל בתוכו מתנות ומזכרות שקיבל רוזוולט ממנהיגים רבים מהעולם, כשהידועה בהם זאת המתנה שקיבל מראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל. רוזוולט ביקר במוזיאון בפעם האחרונה במרץ 1945. המוזיאון שופץ בשנת 2010 והורחב לרווחת הציבור.
התיישנות (כלכלה)
התיישנות (באנגלית: obsolescence) היא תהליך שבו מפסיקים לצרוך מוצר, לדרוש שירות או לקיים מנהג כלשהו, אף על פי שייתכן מצב בו אלה עדיין פועלים ואף מיוצרים כחדשים. תהליך זה מתקיים על פי רוב כאשר טכנולוגיה חדשה מתקנת את בעיותיה של קודמתה או מייעלת אותה ולכן, המצב הרגיל בסוף אותו תהליך הוא יציאה מכלל שימוש של הטכנולוגיה הקודמת שאין לה דרישה בשוק.
תהליך ההתיישנות
בעקבות השינויים הטכנולוגיים המהירים, פותחו חידושים והמצאות בקצב גובר שנכנסים לכל תחומי החיים. כתוצאה מכך, עלה קצב הייצור וכלי הייצור רק השתכללו, בנוסף גם העלייה בקצב החיים הביאה לדרישה מוגברת למוצרים חדשים ולחדשנות במוצרים הקיימים תוך שמשאירים מאחור את המוצרים הישנים אשר אינם עוד רלוונטיים עבור הציבור הרחב. הדרישה המועטה לאותו מוצר גורמת לאי-כדאיות כלכלית עבור יצרני המוצר ובכך למעשה הוא כבר לא מיוצר ולכן גם יוצא מכלל שימוש כשאחרון המוצרים הקיימים חדל מלתפקד. סיבה נוספת הקשורה לתהליך הייצור היא חוסר היכולת להשיג את הרכיבים האלקטרוניים כדי לייצר את המוצר. זו, למשל, אחת הסיבות להפסקת ייצור מכשיר הוידאו טייפ בשנת 2016. סיבות נוספות ליציאה מכלל שימוש יכולות להיות תרבותיות, חברתיות, פוליטיות (למשל, איסור מצד המדינה לשימוש במוצר מסוים) או דתיות, באופן זה ניתן לקבוע כי גם מוצרים שאינם מבוססי טכנולוגיה חדשנית יכולים להתיישן. לאורך תקופות רבות בהיסטוריה יש שינויים בשימושים שונים בכלים שונים אשר משתנים לאורך זמן.