cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוריס פילניאק
כתביו
Третья столица (1923)
Английские рассказы (1924)
Повести (1924)
Рассказы (1924)
Машины и волки (1925)
Повесть непогашенной луны (1926)
Метель (1926)
Рассказы о клочах и глине (1926)
Иван Москва (1927)
Очередные повести (1927)
Расплёснутое время (1927)
Большое сердце (1927)
Рассказы (1927)
Рассказы с востока (1927)
Катайская повесть (1928)
Рассказы (1929)
Волга владает в Каспийское море (1930)
Рассказы (1932)
О'кэй (1933)
Рассказы (1933)
Камни и корни (1934)
Изабранные рассказы (1935)
Рождение человека (1935)
Созревание плодов (1936)
Мясо (1936)
השפעה
מקובל להחשיב את פילניאק לסופר הרוסי הגדול ביותר של שנות ה־20 של המאה ה־20, והוא היה הסופר השני הנקרא ביותר באותה תקופה, שני רק למקסים גורקי. סגנון הכתיבה המודרניסטי שלו השפיע על דור שלם, לא רק של סופרים רוסים, אלא גם על סופרים יוגוסלבים רבים, הבולטים ביניהם הם דנילו קיש, דובראבקה אוגרשיץ' ומיודראג בולטוביץ'. קיש ציין לעיתים קרובות את פילניאק כאחת ההשפעות העיקריות שלו, וכאחד מהסופרים הרוסיים האהובים עליו, לצד יורי אולשה ואיסאק באבל.
ניקשיץ'
ניקשיץ' (במונטנגרית: Nikšić) היא העיר השנייה בגודלה במונטנגרו. נכון לשנת 2011 מונה העיר 56,970 תושבים.
ניקשיץ' היא בירת המחוז הגדול ביותר במדינה הנושא את אותו שם והיא העיר המערבית ביותר במונטנגרו. העיר היא מרכז כלכלי ותעשייתי השני בחשיבותו אחרי הבירה פודגוריצה.
היסטוריה
העיר, שנקראה אז אונוגוסט, נכבשה על ידי העות'מאנים בשנת 1455. בשנות שלטונה בעיר הוקמו בה ארבעה מסגדים.
מאוריסיו פונס
קרלוס מאוריסיו פונס קרטחנה (בספרדית: Carlos Mauricio Funes Cartagena; נולד ב-18 באוקטובר 1959) הוא עיתונאי ופוליטיקאי מאל סלוודור, שכיהן כנשיא אל סלוודור בשנים 2009–2014.
ניקשיץ'
היסטוריה
בתחילת 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית ביצרה טורקיה את העיר והחזיקה בו חיל מצב גדול. אולם משהתגבר הצורך בחיילים בחזיתות אחרות הועברו חלק מהחיילים לבולגריה. המונטינגרים ניצלו את המצב והטילו מצור על העיר. ב-27 באוגוסט 1877, לאחר 47 ימי מצור, כבש צבא מונטנגרו את העיר. מלך מונטנגרו הודיע למוסלמים בעיר כי הנשארים יזכו לחופש גמור ואלו שמעוניינים לעזוב יוכלו לקחת אתם את רכושם. הכללתה של ניקשיץ' במונטנגרו הוכרה רשמית בקונגרס ברלין.
מאוריסיו פונס
חייו
בנם של רואה החשבון רוברטו פונס ושל המזכירה מריה מירנה קרטחנה, מאוריסיו פונס למד במכללת "קולחיו סנטרואמריקה" ומכללה הישועית האקסטרנית "סן חוסה". בהמשך למד ספרות ותקשורת באוניברסיטה המרכז אמריקאית ע"ש חוסה סמאון קאניאס בסן סלוודור.
ניקשיץ'
היסטוריה
באפריל 1944 הופצצה העיר מהאוויר על ידי בעלות הברית.
ספורט
מועדון הספורט "סוטייסקה" מפעיל מספר ענפים בעיר, קבוצת הכדורגל סוטייסקה ניקשיץ' וקבוצת הכדורסל סוטייסקה ניקשיץ'. כמו כן קיימת קבוצת כדורגל נוספת בליגה הראשונה בשם "צ'ליק ניקשיץ'".
מאוריסיו פונס
חייו
פונס התחיל את הקריירה העיתונאית שלו בערוץ הטלוויזיה 10 בפברואר 1986. מ-1987 הועסק בערוץ 12 בו ניהל את התוכנית הראיונות הפופולרית "ראיון היום" ותוכניות חדשות. כמו כן במשך 15 שנה היה כתב של הרשת "סי. אן.אן" בשפה הספרדית. הוא היה כתב בימי מלחמת האזרחים בסלוודור, ובאותה תקופה גיבש את השקפתו הפוליטית.
אחד מאחיו נהרג בעת מלחמת האזרחים. בנו הבכור אלחנדרו פונס ולאסקו, נרצח בגיל 27 בשנת 2007 בעת ששהה בפריז לצורך לימודי צילום, תוך כדי שנתקף על ידי גבר ממוצא מרוקאי. פונס נבחר לתפקידו כמועמד מפלגת השמאל חזית השחרור הלאומי פראבונדו מארטי (FMLN). הוא גבר על יריבו רודריגו אווילה ממפלגת הברית הלאומית, לאחר שזכה בכ-51.3% מקולות הבחירות.
מאז נכנס לתפקידו, ניהל פונס מגוון רחב של רפורמות חברתיות שנועדו להילחם בעוני ובפערים החברתיים במדינה. בין היתר, בוטלו תשלומים עבור שירותי בריאות, הוחל באספקת מדי תלבושת אחידה ומזון לתלמידים, הממשלה החלה לבצע הכשרות מקצועיות והוחל בתשלום קצבאות זיקנה.
עם הגעתו לשלטון הנשיא פונס חידש את היחסים הדיפלומטיים עם קובה, שהיו מנותקים במשך 50 שנה, מאז המהפכה הקובנית. הוא כיהן בתפקיד עד 2014.
לאחר תקופת שלטונו הואשם בהלבנת הון וקיבל מקלט מדיני בניקרגואה.
פונס נשוי לד"ר ואנדה פיניאטו, ילידת ברזיל שהתאזרחה בסלוודור והייתה פעילה במפלגת העובדים בארץ מולדתה. יש להם בן, גבריאל.
מיצובישי קולט גאלאנט GTO
מיצובישי קולט גאלאנט GTO (ביפנית: コルトギャランGTO, באנגלית: Mitsubishi Galant GTO) היא מכונית הרדטופ קופה, 2 דלתות מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצרה בין השנים 1970 – 1977 ביפן (שנת דגם 1978).
ננאד מרינקוביץ'
ננאד מרינקוביץ' (נולד ב-28 בספטמבר 1988) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקיצוני ולעיתים כחלוץ. ננאד הוא אחיו של הכדורגלן נבויסה מרינקוביץ'.
קריירה
מרינקוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד. ב-5 בדצמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-3 נגד צ'וקריצ'קי, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שרושם דקות משחק במועדון כאשר הוא היה בן 16 שנים ו-68 ימים. בדצמבר חתם על חוזה ל-3 ושנים במועדון. במהלך התקופה שלו במועדון הושאל לבנאט זרניאמין ו-OFI כרתים.
בקיץ חזר לפרטיזן בלגרד מועדון נעוריו ובקיץ  הושאל לווז'דובאץ. בינואר חתם על חוזה במועדון.
ב-3 בספטמבר 2020, מרינקוביץ' חתם בטלאופטיק.
קצין אג"ם
קצין אג"ם (קצין אגף מטה) הוא קצין מטה במפקדה. הוא הקצין המרכזי במטה לאחר סגן מפקד היחידה (גדוד או חטיבה) או לאחר הרמ"ט (ראש המטה ברמת האוגדה), ואחראי על תיאום פעולת המטה המקצועי בתחומי הפו"ש - הפיקוד והשליטה, הסיוע הקרבי והמנהלה.
קצין האג"ם אחראי על תכנון וביצוע משימות המוטלות על מפקד היחידה, הכנת פקודות ופיקוח על ביצוען, דאגה לקיום תקין של כל הדרוש לביצוע המשימות ובפרט לפיקוד ושליטה על הכוחות, גיבוש תורת לחימה ליחידה ופיקוח על קיומה תוך תכנון ארוך טווח של בניית הכוח וכשירותו בהדרכה, אימונים ותרגולים ופיקוח על קציני המנהלה של המפקדה בתחומי אבטחה.
הסימול בצבאות נאט"ו לתפקיד מטה זה הוא G3.
הימורים מקוונים
הימורים מקוונים או הימורים באינטרנט הם סוגים שונים של הימורים הנערכים באינטרנט. בהגדרה נכללים פוקר וירטואלי, בתי קזינו והימורי ספורט. מיזם ההימורים המקוונים הראשון שנפתח לקהל הרחב היה פרויקט רכישת כרטיסים להגרלת הלוטו הבינלאומית של ליכטנשטיין באוקטובר 1994. כיום השוק מגלגל כ-40 מיליארד דולר ברחבי העולם מדי שנה, לפי הערכות שונות.
מדינות רבות מגבילות או אוסרות הימורים מקוונים. עם זאת, הדבר חוקי בחלק ממדינות ארצות הברית, במספר מחוזות בקנדה, ברוב מדינות האיחוד האירופי ובמספר מדינות בקריביים.
בשווקים חוקיים רבים ספקי שירותי הימורים מקוונים נדרשים על פי חוק להיות בעלי רישיון מסוג כלשהו על-מנת לספק שירותים או לפרסם לתושבים שם. לדוגמה, ועדת ההימורים של בריטניה או המועצה לבקרת המשחקים של פנסילבניה בארצות הברית.
בתי קזינו מקוונים וחברות הימורים רבות ברחבי העולם בוחרים להתבסס במקלטי מס בקרבת מקום השווקים העיקריים שלהם. יעדים אלו כוללים את גיברלטר, מלטה ואלדרני באירופה, ובאסיה, האזור המנהלי המיוחד של מקאו נחשב במשך זמן רב למקלט מס וכבסיס ידוע למפעילי הימורים באזור. עם זאת, בשנת 2018 האיחוד האירופי הסיר את מקאו מרשימת מקלטי המס הרשומים ברשימה השחורה.
היסטוריה
בשנת 1996 הוקמה ועדת המשחקים של Kahnawake, שהסדירה את פעילות ההימורים המקוונים מטריטוריית מוהוק של Kahnawake והנפיקה רישיונות משחקים לרבים מבתי הקזינו וחדרי הפוקר המקוונים בעולם. זהו ניסיון לשמור על פעילותם של ארגוני הימורים מקוונים מורשים הוגנת ושקופה.
בשנת 2000, הממשלה הפדרלית הראשונה של אוסטרליה העבירה את חוק מורטוריום ההימורים האינטראקטיביים, מה שהפך לבלתי חוקי כל קזינו מקוון שאינו מורשה ופעל לפני מאי 2000 לפעול. המשמעות היא שלאסטר'ס אונליין הפך לקזינו המקוון היחיד שיכול לפעול באופן חוקי באוסטרליה; עם זאת, הם לא יכולים לקחת הימורים מאזרחים אוסטרלים.
עד שנת 2001, המספר המשוער של אנשים שהשתתפו בהימורים מקוונים עלה ל-8 מיליון, והצמיחה נמשכה, למרות האתגרים המשפטיים המתמשכים הנוגעים להימורים מקוונים.
בשנת 2008, H2 Gambling Capital העריך את הכנסות מהימורים מקוונים ברחבי העולם ב-21 מיליארד דולר.
ב-2016, האתר Statista חזה ששוק ההימורים המקוונים יגיע ל-45.86 מיליארד דולר, ויגדל ל-56.05 מיליארד דולר עד 2018.
אלי טהרי
אלי טהרי (נולד ב-21 בינואר 1952) הוא מעצב אופנה ישראלי של בגדים ואביזרי יוקרה. החברה שלו "Elie Tahari" היא מותג יוקרה שמרכזו בניו יורק עם מספר חנויות הממוקמות ברחבי ארצות הברית.
תחילת דרכו
טהרי נולד ב-1952 כילד האמצעי לזוג יהודי איראני למשפחה בת ארבע אחיות ושני אחים. אשר עלתה לישראל מאיראן וחיה במעברה שהיום היא מבשרת ציון. בין 1953-1957 המשפחה חזרה לאיראן, אך שבה שוב לישראל מאוחר יותר. כשהוריו התגרשו ואביו נישא מחדש, טהרי נשלח לבית יתומים "שדה חמד" בראשון לציון, ואחר כך עבר ל"מעון הילד" בתל אביב. בשנים שלאחר מכן היה בקבוצת שילר ובפנימיית חיל האוויר בחיפה.
לאחר שירות צבאי בחיל האוויר טהרי היגר לארצות הברית ב-1971, שבכיסו רק 100$. בעת שעבד כחשמלאי בבוטיק של בגדים ברובע הטקסטיל של מנהטן, החל טהרי לעצב ליין בגדים משלו, לאחר שהצליח להפוך את חולצת הסטרפלס לאייקון פופולרי ב-1973. המותג הקרוי על שמו "טהרי" הושק ב-1974 בבוטיק הממוקם בשדרת מדיסון בניו יורק.
קריירה בענף האופנה
בהשראת עידן תרבות הדיסקו, אלי טהרי יצר בגדי-נשף מפתים וחולצות חושניות, כשהוא יוצא לראשונה עם תצוגת האופנה משלו ב-1977 במועדון הלילה הניו יורקי המפורסם,"סטודיו 54".
בשנות ה-80, פנה לעיסוק בחליפה המחויטת. הוא הצליח להגדיר מחדש את העשור עם עיצובים הממוקדים במקום העבודה, במקביל להצטרפותם של נשים לכוח העבודה ולשורות האליטה העסקית. הוא צורף למועצת מעצבי האופנה של אמריקה בשנת 1994. בשנת 1997 הוא שיתף פעולה עם אנדרו רוזן בהשקת המותג "Theory" לחנויות.
בשנות ה-2000 התרחב המותג שלו לחנויות של אביזרים, תכשיטים, מוצרי הנעלה וכלי בית לגברים.
בשנת 2010 הציג לראשונה קולקציה שבוע האופנה בניו יורק.
בשנת 2012 אלי טהרי היה שופט אורח בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Project Runway All Stars" ששדורה בערוץ "Lifetime". הוא שיתף פעולה עם "Kohl’s DesigNation" בשנת 2014 והשיק את ET Sport בשנת 2015.
פעילות בישראל
החל מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 החל טהרי להשקיע גם בישראל, בעיקר בתחום הנדל"ן. בין השאר רכש ב-2004 את בית ציוני אמריקה, ב-2008 רכש את מגדל דניאל פריש ומכר אותו כעבור שנה ברווח של 25 מיליון שקל.
בשנת 2019 נכנס לסכסוך משפטי עם בן דודו, שלי נרקיס, "מלך השוק האפור". טהרי טען כי הלווה בשנת 2005 לבן דודו 9 מיליון דולר, כדי שיוכל לחתום על הסדר טיעון עם המדינה בעבירות מס, אך ההלוואה לא הוחזרה לו.
JDN
חדשות JDN (ראשי תיבות של Jewish Daily News, בעברית: חדשות יהודיות יומיות, ביידיש: אידישע טעגליכע נייעס) הוא אתר חדשות ותוכן חרדי המוביל בקטגוריית האתרים המסוננים.
היסטוריה
בשנת 2008 החל נפתלי אונגר, אחיינו של האדמו"ר רבי מרדכי דוד אונגר מבאבוב 45 מארצות הברית, להפיץ במייל תמונות וסרטונים מאירועים בחצרות אדמו"רים, תחת הכותרת JDN – אידישע טעגליכע נייעס. לדבריו, אלפים נרשמו לקבלת החומר.
בשנת 2011 נוסד אתר האינטרנט 'חדשות JDN'. בתחילה עבד האתר בשיתוף פעולה עם בעלי המייל JDN, אך לאחר תקופה הם נפרדו, כשבעלי המייל מתמקדים בעיקר בחדשות חסידיות בארצות הברית, ובעלי האתר מתמקדים בחדשות חרדיות וכלליות בישראל.
בעל האתר היה מנהל אתר האינטרנט "טוג" שנסגר עקב קריאת הרבנים משנת 2009 שלא לגלוש ברשת האינטרנט. לאחר מכן העורך הראשי ומנכ"ל האתר היה יחיאל (חיליק) טברסקי, בנו של האדמו"ר ר' אברהם יהושע העשיל מטשארנאביל (טשרנוביל) - אשדוד.
משנת 2016 – תשע"ו הבעלים הוא דודי ברנשטיין - מו"ל קבוצת JDN. באותה שנה הושקה אפליקציית מובייל לאתר ובתקופה זאת האתר שוב החל לשלוח מייל יומי עם עיקרי החדשות.
כיום האתר מפרסם חדשות מהארץ ומהעולם וכן חדשות מהמגזר החרדי. הכתבות החדשותיות המפורסמות באתר הן בסגנון הדומה לזה של העיתונים היומיים החרדיים. כמו כן באתר קיימים מדורים שונים בהם מתפרסם תוכן מגוון שאינו חדשותי ומתפרסמים בו גלריות תמונות וסרטוני וידאו מחצרות האדמו"רים והרבנים והוא משתף פעולה עם כמאה צלמים המתעדים את החצרות החסידיות.
בשנת 2020 רכש האתר את העיתון הדיגיטלי 'שחרית' ומדי יום מופיע בעיתון מדור תמונות בשיתוף האתר.
קבוצת JDN
'חדשות JDN' הוא חלק מקבוצת התקשורת הגדולה במגזר החרדי – 'קבוצת JDN' שמקדמת תקשורת נקייה ומותאמת לציבור החרדי. בחזון הקבוצה נכתב: "'קבוצת JDN' שמה לה מטרה להביא לציבור החרדי תקשורת נקייה ומותאמת לציבור החרדי, תוך הקפדה על עדכניות ואיכות. בכך ליצור שטח סטרילי מפגעי הטכנולוגיה עבור ציבור שומרי התורה בכלל השירותים". בדומה לכלי התקשורת הממסדיים במגזר החרדי, כלי התקשורת של הקבוצה לא מדווחים על אירועים פליליים או מחלוקות בין רבנים במגזר החרדי וקיימת אצלם 'ועדת רבנים' אשר מפקחת על התוכן.
בין כלי תקשורת ואתרי שירות ב'קבוצת JDN' – אתר 'חדשות JDN', העיתון הדיגיטלי 'שחרית', קו החדשות הטלפוני המאושר על ידי ועדת הרבנים לענייני תקשורת - 'מידע לכל', אתר ומגזין 'הבית של הנדל"ן', מגזין 'קהילות', אתר 'עבודות לחרדים', אתר הקניות 'גלאט שופ', אתר חיפוש מסעדות 'בהשגחה', רדיו 'גאולה FM' ו'ביטוח JDN'.
קישורים חיצוניים
מוטי רובינשטיין, [https://pashkevil.co.il/29601/ הקמפיין הנקי של Jdn: “כולם מסקרים את הציבור החרדי. אנחנו חרדים”], באתר פאשקעוויל, 5 בפברואר 2017
רודי מקדואל
רודריק אנדרו אנתוני "רודי" מקדואל (באנגלית: Roderick Andrew Anthony "Roddy" McDowall; 17 בספטמבר 1928 – 3 באוקטובר 1998) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.
ביוגרפיה
מקדואל נולד בלונדון שבאנגליה, למשפחה נוצרית. אמו שאפה להיות שחקנית ואביו היה ימאי בצי הסוחר. כבר בגיל חמש החל להופיע בפרסומות וביוזמתה של אמו החל להופיע בסרטים. כילד הופיע ב-12 סרטים והתפרסם ברחבי בריטניה.
הקריירה שלו נקטעה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. בית המשפחה בלונדון נפגע בהפצצה ואביו הצליח לפנות את רודי, אמו ואחותו לארצות הברית בספינה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי ששרץ צוללות גרמניות. הם התאחדו לאחר המלחמה. זמן קצר לאחר שהגיעו לניו יורק עברה המשפחה להוליווד ורודי עבר מבחן בד בחברת פוקס המאה העשרים. סרטו הראשון שם היה "ציד אדם", משנת 1941, בבימויו של פריץ לאנג ולצידו של וולטר פידג'ון. באותה השנה הוא נבחר לשחק בסרט "מה יפית עמק נוי" בתפקיד הראשי של הנער יו מורגן לצד השחקנים וולטר פידג'ן ומורין או'הרה. הסרט זכה להצלחה וגרף פרסים רבים. תוך זמן קצר הפך מקדואל מנער פליט לכוכב קולנוע מבוקש עם חוזה לשש שנים שהבטיח לו הכנסה גדולה. בשנת 1943 הוא הופיע בסרטים "לאסי שובי הביתה", לצידה של אליזבת טיילור, וב"ידידתי פליקה", בתור נער חובב סוסים, תקפיד אשר שב לגלם בסרט ההמשך "סער, בנה של פליקה" משנת 1945. ב-1944 הוא שיחק בסרטים "הצוקים הלבנים של דובר" ו"מפתחות הממלכה".
לאחר סיום החוזה שלו עם פוקס וסיום תקופת התבגרותו, חלה ירידה במעמדו. הוא קיבל תפקידים בסרטים פחות חשובים עם משכורת נמוכה בהרבה.
ב-1952 עזב את הוליווד והגיע לניו יורק, שם למד משחק והחל להופיע על בימות ברודוויי בהצלחה. עם ההצגות שהופיע שם נמנות "כפייה", לפי מחזהו של מאיר לוין, לצד השחקן דין סטוקוול והמחזמר "קמלוט" לצידם של ריצ'רד ברטון וג'ולי אנדרוז. ב-1960 הופיע במותחן "קולות בערפל" לצידה של דוריס דיי.
ב-1963 הוזמן להופיע בהפקת הראווה "קלאופטרה" בתפקיד אוקטבינוס, לצידם של ריצ'רד ברטון ואליזבת טיילור. על הופעתו בסרט זה היה מועמד לפרס אוסקר אך מועמדותו נפסלה מפני שהוגשה בטעות בקטגוריה של שחקן ראשי ולא שחקן משנה. ב-1965 הופיע בסרטים "דייזי", לצידה של נטלי ווד, ב"אמריקה לאן?" וב"הבלש בעל רגלי הקטיפה".
ב-1968 הופיע בסרט "כוכב הקופים" לצידו של צ'רלטון הסטון. הסרט זכה להצלחה גדולה ובעקבותיו הופקו ארבעה סרטי המשך. ב-1995 שיחק בסרט "נבל העשב".
בצד הופעותיו בקולנוע, החל להופיע בסדרות טלוויזיה והחל לעסוק בפעילויות נוספות: הוא נפטר מסרטן הריאות בגיל 70.
לוחית העופרת מהר עיבל
לוחית העופרת המקופלת בהר עיבל היא ממצא ארכאולוגי של לוחית עופרת קטנה, שהוצגה לתקשורת ב-24 במרץ 2022, ונטען לגביה כי היא מתקופת הברונזה המאוחרת, וכי כתובה עליה הכתובת העברית הקדומה ביותר שהתגלתה אי פעם. לדברי הצוות שהציג את הממצא, מדובר בקמע שנושא כתובת בת 40 אותיות בכתב "פרוטו-אלפביתי" ובשפה עברית קדומה, הכולל מספר פעמים את המילה "ארור" ופעמיים את השם "יהו", שעל פי אנשי הצוות הוא כתיבה עתיקה של השם יהוה. בניגוד למקובל בקהילה המדעית, בתחילה חוקרי הלוחית לא הציגו תצלומים של הכתובת, עקב זאת מספר אפיגרפים וארכאולוגים מתחו ביקורת על המתודולוגיה שלהם, והטילו ספק במסקנותיהם. ב-12 במאי 2023 פורסם המחקר, לאחר ביקורת עמיתים, בכתב העת Cultural Heritage, וספג ביקורת חריפה מצד אפיגרפים וארכאולוגים אשר טענו שמדובר בכתב עת שולי שאינו עוסק בפענוח כתובות או בארכאולוגיה מקראית; שלאחר בחינת הצילומים שפורסמו במחקר אין בידם ספק כי הלוחית לא מכילה כל כתובת, אלא שהסימנים שהוגדרו כאותיות הם חריצים שנוצרו בעופרת באופן טבעי כתוצאה מהתפוררותה במשך השנים; ושמגלי הלוחית חיברו בין הסימנים הפזורים על הלוחית באופן אקראי כדי ליצור מילים לפי משאלות לבם. מנגד טענו מגלי הלוחית שהכתב אכן קשה לקריאה משום שהוא נכתב בסיבובים, אך שכתב סיבובי מתאים לאופן הכתיבה באותה תקופה, וכדוגמתו נמצאו כתובות נוספות, כגון כתובת מסיני שפוענחה על ידי פרופ' אורלי גולדווסר.
רקע - זיהוי הממצא
בין השנים 1982–1989 נערכו חפירות ארכאולוגיות בהר עיבל על ידי משלחת בניהולו של פרופ' אדם זרטל, סביב המתחם הפולחני שהוא זיהה עם מזבח יהושע. במהלך החפירות נערמו באתר מספר שפכי עפר שהוצא.
בשנת 2019 בוצע סינון רטוב לעפר מהחפירות על ידי צוות מטעם הארגון Associates for Biblical Research בראשות סקוט סטריפלינג, ראש הסמינר התנ"כי בקייטי, טקסס. סטריפלינג שיתף פעולה עם הארכאולוג ההולנדי פיטר חרט ואן דר פיין  מהפקולטה לתאולוגיה אוונגליסטית באוניברסיטת מיינץ, ועם ההיסטוריון וחוקר המקרא הישראלי גרשון גליל מאוניברסיטת חיפה. במסיבת עיתונאים שנערכה ב-24 במרץ 2022 בסמינר התנ"כי בטקסס, פרסמו החוקרים הצהרה אודות לוחית עופרת בגודל של 2X2 ס"מ שנמצאה בעפר בדצמבר 2019. לטענתם אז, מאמר אקדמי הכולל ביקורת עמיתים על הממצא היה צפוי להתפרסם בהמשך שנת 2022 ופורסם לבסוף במאי 2023.
תוכן הלוחית
לוחית העופרת נמצאה מקופלת, וניסיונות לפתוח אותה נכשלו וכמעט שהביאו להתפוררותה. על פי הדיווחים, צידה הפנימי של הלוחית מכיל כתובת בת 40 אותיות, שלא ניתן להבחין בה בעין בלתי מזוינת, אך היא נחקרה באמצעות טומוגרפיה ממוחשבת באקדמיה למדעים ברפובליקה הצ’כית בפראג. לדברי החוקרים, הכתובת כתובה בכתב "פרוטו-אלפביתי" (ככל הנראה הכוונה לכתב פרוטו כנעני), בשפה עברית קדומה. החוקרים לא הציגו תצלומים של הכתובת, אלא שרטוט של פיענוח חלקי, בו נראות לדבריהם האותיות הפרוטו-כנעניות "יהו", כתובות משמאל לימין.
מקורות שונים ציטטו גרסאות שונות של הטקסט שנמצא על הלוחית, אולם בתחילה לא פורסמה גרסה רשמית על ידי חוקרי הלוחית, צוטטו מספר גרסאות שונות ומספר חוקרים אחרים העלו פקפוקים בנוגע לנכונות הפיענוח. במאמר המדעי המוכן צוטט הטקסט בשלימותו:
התייחסות חוקרים לפרסום
חוקרי הלוחית פרסמו את הערכותיהם לגבי אופי הממצאים באמצעי התקשורת בלבד. הארכאולוג האמריקאי כריסטופר רולסטון מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, מומחה לאפיגרפיה ולפלאוגרפיה של המזרח התיכון בעת העתיקה, סקר בבלוג הארכאולוגי שלו את הבעיות המתודולוגיות שישנן לדעתו בפרסום ובפרשנות של הלוחית.
חוקרי הלוחית טוענים כי מדובר בקמע מתקופת הברונזה המאוחרת שעשוי להתאים לתקופת ההתנחלות שבה אירע על פי המקרא מעמד הר גריזים והר עיבל. לדברי החוקר וההיסטוריון גרשון גליל, הלוחית מתוארכת למאה ה-13 לפני הספירה, הן על פי הכתב הפרוטו כנעני, והן על פי בדיקה של הארכאולוגית הישראלית נעמה יהלום–מאק מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, לפיה העופרת מתאימה בהרכבה למכרות ביוון, שהיו פעילים גם בתקופת הברונזה המאוחרת. יהלום–מאק לא אישרה טענה זו, וסרבה להגיב לפניית ערוץ החדשות כאן 11 אליה בנושא. כריסטופר רולסטון הצביע על בעיות שישנן לדעתו בגישה זו, כאשר הלוחית לא נמצאה בהקשר של חפירה ארכאולוגית בשכבה מתוארכת באתר הר עיבל. רולסטון ציין כי אומנם בהצגת הממצא צוין כי נמצאו שאריות פחמן בתהליך הסינון, אך לא הוצגו ממצאי תיארוך פחמן-14.
לדברי גרשון גליל, הטוען לפיענוח הכתובת על הלוחית, המבנה הכיאסטי של הכתובת מעיד על יכולת ספרותית גבוהה. לדבריו, מוכיח הממצא שהעברים הקדומים ידעו כבר במאה ה-13 לפני הספירה לכתוב עברית בכתב הפרוטו-כנעני וברמה ספרותית גבוהה, בניגוד לטענות מבקרי מקרא שטענו שבאותה תקופה העברים לא ידעו קרוא וכתוב, ואיחרו בשל כך את כתיבת המקרא.
כריסטופר רולסטון פרסם מספר בעיות מתודולוגיות נוספות שישנן לשיטתו בהצגת הממצאים:
חוקר היהדות העתיקה הסקוטי ג'יימס דווילה מאוניברסיטת סנט אנדרוז, מומחה לפסודואפיגרפיה, המליץ להתייחס בזהירות לטענות חוקרי הלוחית. לדבריו, כיוון שהחוקרים לא הציגו סריקה של הלוחית, תעתיק של הכתב, או ניתוח פלאוגרפי, יש לנקוט בסקפטיות כלפי מה שהוא מכנה "ממצא שהוא המקבילה המחקרית לזכייה בלוטו" עד שיתפרסמו עדויות ממשיות.
לדעת חוקר המקרא הישראלי ישראל קנוהל, אם הכתובת פוענחה כראוי היא מהווה חיזוק לסיפור יציאת מצרים המקראי. לדבריו, בסקרים שנערכו בנחלות שבט אפרים ושבט מנשה נמצאו מאות כפרים זעירים חדשים מהמאות ה-12 וה-11 לפני הספירה. בעוד הארכאולוג אדם זרטל זיהה את המתיישבים החדשים עם בני ישראל שיצאו ממצרים, הארכאולוג ישראל פינקלשטיין ראה בהם נוודים כנענים שחזרו לאזור. לדעת קנוהל, אם הפענוח של הכתובת נכון, הרי שהיא מכריעה את המחלוקת לטובת דעתו של אדם זרטל. עוד כתב קנוהל שלכתובת מבנה ספרותי מרשים, ושיער שהיא נכתבה בידי כהן שגר במקום. עם זאת, לדעתו הכתובת אינה מהווה הוכחה לאוריינות רווחת בחברה הישראלית הקדומה, שכן ייתכן שרק יחידים מקרב האליטות המקומיות ידעו קרוא וכתוב. קנוהל הצביע על כך שהקללות שעל הקמע כתובות בגוף שני, בעוד הקללות של מעמד הברכה והקללה בהר עיבל הן בגוף שלישי. לפיכך הוא מציע שהכתובת אינה חלק מטקס ציבורי של כריתת ברית, אלא אירוע פרטי של גזירת דינו של עבריין. בדומה לחוקרים האחרים, הדגיש קנוהל שיש לחכות לפרסום מדעי מלא ואישוש הקריאה המוצעת.
הארכאולוגים מאוניברסיטת תל אביב עמרי יגל וארז בן-יוסף, במאמר מדעי העוסק בשימוש בעופרת בתקופות הברונזה והברזל, ציינו שקמעות קללה מעופרת אינם מוכרים במזרח התיכון לפני המאה ה-6 לפנה"ס, מה שמטיל ספק באותנטיות של הלוחית.
במהלך החודשים שלאחר מסיבת העיתונאים טען גליל לשורת תגליות ארכאולוגיות "חשובות" נוספות בירושלים, חלקן בשיתוף עם הארכאולוג אלי שוקרון, של כתובות כביכול מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. הודעות אלו נמסרו לעת עתה רק בכלי התקשורת ובדף הפייסבוק של גליל. תגובות גורמים מקצועיים ואקדמיים להודעות אלו היו מעטות ומסויגות. בתגובה לכתב הארץ הביע גם ואן דר פיין, שותף לחקר הלוחית, ספקנות לגבי אחד מפיענוחיו הנוספים של גליל, ואמר שלא תמיד הסכים עם גליל לגבי הקריאה של לוחית העופרת, שגליל נטה לזהות יותר אותיות ממנו בשברים ובקפלים בלוחית, וכי הוא עצמו היה מעדיף גישה יותר זהירה של "אולי".
בסוף דצמבר 2022 פורסם גילוי דעת, חתום על-ידי ארכאולוגים והיסטוריונים מכל האוניברסיטאות בישראל ומרשות העתיקות, לפיו בין החותמים אסתר אשל, יובל גורן, נעמה גורן-ענבר, בועז זיסו, יורם כהן, יגאל לוין, עודד ליפשיץ, אהרון מאיר, חגי משגב, נדב נאמן ויצחק שי. נוסח גילוי הדעת אינו נוקב בשמות או בפרסומים ספציפיים, אך גליל הגיב לפניית כתבים כי הוא רואה את גילוי הדעת כמכוון אליו.
בהרצאה מקוונת שנשא רולסטון בינואר 2023 במסגרת האיגוד האמריקאי למחקר מעבר לים, כלל את ההודעה על הלוחית, כמו גם את הודעותיו המאוחרות יותר של גליל, כדוגמה ל"טענות גרנדיוזיות" של כמה חוקרי ארכאולוגיה בשנים האחרונות לגבי גילוי כתובות עתיקות כביכול. רולסטון הדגים כי ההודעה על הלוחית חולקת מאפיינים משותפים משותפים עם הודעות "סנסציוניות" נוספות: הכתובת תכופות מקושרת למלך או לנביא מפורסם, או לירושלים ואף לבית המקדש, ונטען שהיא "הראשונה", "העתיקה ביותר" או "החשובה ביותר".
לאחר פרסום המאמר
גם לאחר פרסום המאמר ספגו החוקרים ביקורת מאנשי מקצוע. הארכאולוג והאפיגרף חגי משגב פרסם פוסט בו תקף את התיארוך של הממצא, את פענוח האותיות הבודדות ואת צירופן לכדי מילים ושורות. לסיכום כתב הפילולוג כריסטופר רולסטון הגיב על המאמר במילים  גם הארכאולוג רוברט קרגיל פרסם סרטון בו תקף את המאמר מסיבות שונות - בין השאר משום שכתב העת בו הוא פורסם אינו עוסק בארכאולוגיה מקראית או בפילולוגיה, אלא בטכניקות דימות, ולכן ביקורת העמיתים עסקה בטכניקות הסריקה ולא בפענוח הכתובת. קרגיל הזכיר כי כתב העת מפרסם מאמרים תמורת תשלום, וטען כי אין כל כתובת על הלוחית אלא חריצים שנבעו באופן טבעי מהתפוררות של העופרת, אשר פורשו כאותיות, ולאחר מכן סודרו למילים בלי קשר לסדר שלהם על הלוחית. הוא הוסיף כי החוקרים שמצאו את הממצא אינם מומחים בפענוח כתובות, ופועלים מתוך אג׳נדה פונדמנטליסטית דתית ולא בהתאם לעקרונות מדעיים. קרגיל מסכם
המלחמה הגרמנית-פולנית (1028–1031)
המלחמה הגרמנית-פולנית (בפולנית: wojna polsko-niemiecka) הייתה סכסוך שהתרחש בין השנים 1028 ל-1031. המלחמה הייתה בין האימפריה הרומית הקדושה בראשות קונרד השני, דוכסות בוהמיה בראשות ברטיסלב הראשון, רוס של קייב בראשות ירוסלב החכם ומשנת 1031, ממלכת הונגריה בראשות אישטוואן הראשון, נגד ממלכת פולין בראשות מיישקו השני למברט ועד 1031, ממלכת הונגריה בראשות אישטוואן הראשון. המלחמה החלה בהתקפות פולניות על סקסוניה בתוך האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מכן, האימפריה ורוס של קייב תקפו את פולין וניצחו במלחמה ב-1031. בעקבות הניצחון הגרמני, מיישקו השני למברט נאלץ להתפטר, איבד את התואר מלך פולין, וארצו הפכה לדוכסות פולין, עם בזפרים כדוכס.
המלחמה
בשנת 1026, קונרד השני, מלך גרמניה נסע לאיטליה לצורך הכתרתו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. היעדרותו הגבירה את פעילות האופוזיציה באימפריה הרומית הקדושה שבמרכזה הדוכסים ארנסט השני משוואביה ופרידריך השני מלורן עילית. מתנגדיו של קונרד השני קשרו קשר לרכוש את תמיכתו של מיישקו. עדות היסטורית למאמצים אלו נמצאת בספר התפילה שנשלח למיישקו על ידי אשתו של פרידריך, מטילדה משוואביה, בסביבות 1027. הכרך נקרא: officiorum Liber quem ordinem Romanum apellant. בו, מיניאטורה הראתה את הדוכסית מציגה את הספר למיישקו השני כשהיא יושבת על כס המלכות. המתנה לוותה במכתב, שבו מטילדה כינתה אותו מלך מכובד ומופת להפצת הנצרות. נכתבו גם שבחים ליתרונותיו של מיישקו השני בבניית כנסיות חדשות, כמו גם הידע שלו בלטינית, חריג מאוד באותם זמנים שבהם היוונית הייתה בשימוש נרחב יותר. בספר זה נמצאים הרישומים המוקדמים ביותר של ממלכת פולין: נוימים בשולי הרצף Ad célèbres rex celica. המתנה גרמה להשפעה הצפויה, ומיישקו השני הבטיח לנקוט בפעולה צבאית. ההכנות למלחמה החלו בסתיו 1027. באמצע אותה שנה חזר קונרד השני לגרמניה והחל להילחם במורדים. עד מהרה, הוא ניצח את הדוכס ארנסט השני, והחרים ממנו את אדמותיו. רק כשהמורדים כמעט הובסו, הגיע מיישקו השני לעזרתם. בשנת 1028 פלשו כוחות פולנים לסקסוניה ולקחו מספר שבויים. ההרס היה כה גדול שלפי מקורות סקסוניים, "היכן שחייליו של מיישקו השני שמו את רגליהם העשב מעולם לא צמח משם". הקיסר האשים את השליט הפולני בהכתרה בלתי חוקית כמלך והכריז עליו כגזלן. פלישה זו כללה את אדמות שבט לוטיצ'י. באוקטובר 1028, הגיעה ההזדמנות של הקיסר כאשר מחוז לוטיצ'י בפהלדה ביקש מהקיסר להתגונן מפני התקפותיו של מיישקו השני, והבטיח תמיכה במאבק נגד השליט הפולני. למרות ההסכם שהבטיח שלום בין פולין לגרמניה, חימש הקיסר במהרה משלחת תגמול נגד מיישקו השני. צבאו של קונרד השני הגיע ללוסאטיה בסתיו 1029 והחל במצור על באוצן, אך החיילים הגרמנים לא קיבלו את התמיכה המובטחת של שבט לוטיצ'י והמשלחת נכשלה. מאוים על ידי ההונגרים, הקיסר נאלץ לסגת.
כנראה באותה שנה, בנו של אולדז'יץ', ברטיסלאב הראשון, תקף וכבש את מוראביה.
בתגובה, ארגן הקיסר משלחת נוספת נגד המלך הפולני, הפעם על ידי ארגון קואליציה נגד מיישקו השני. כבר בשנת 1030 החל ירוסלב הראשון החכם במתקפה וכבש את רותניה האדומה וכמה טירות בבלז.
בשנת 1031 חתם הקיסר שלום עם ממלכת הונגריה. ככל הנראה בתמורה לתמיכתו של אישטוואן הראשון, קונרד השני הסגיר להונגריה את השטחים שבין נהרות ליתה לפישה. כעת, כשהקיסר היה מודאג פחות מהתקפה מדרום, בסתיו 1031, הוא יצא למתקפה נגד פולין וצר על מילסקו. המתקפה הסתיימה בהצלחה מוחלטת, ומיישקו השני נאלץ לוותר על כמה אדמות. כתוצאה מכך איבד המלך הפולני חלקים מהאדמות שכבש אביו, שנלחם לעיתים קרובות נגד הקיסר היינריך השני.
כאשר מיישקו השני היה עסוק בהגנה על לוסטיה מפני חייליו של קונרד השני, הגיעה משלחת מרוס של קייב ממזרח עם ירוסלב הראשון החכם כמנהיג. בשנת 1031 פלשה המשלחת לפולין ולאחר מכן הושיבה את בזפרים על כס המלכות. מיישקו השני ומשפחתו נאלצו לברוח מהארץ. המלכה רישזה וילדיה מצאו מקלט בגרמניה. המלך לא יכול היה להימלט להונגריה מכיוון שבמהלך מסעו הוא נעצר על ידי חיילי רוס. אישטוואן הראשון, מלך הונגריה לא חש נוח לקבלו בארצו. ללא חלופות, מיישקו השני ברח לבוהמיה. הדוכס אולדז'יץ' כלא אותו שוב. הפעם, המלך לא יכול היה לסמוך על תמיכה אימפריאלית. מיישקו השני לא רק נכלא אלא גם סורס, מה שהיה אמור להיות עונש לבולסלאב הראשון האמיץ, שעיוור את הדוכס בולסלאב השלישי האדום (אחיו של אולדז'יץ') שלושים שנה קודם לכן. מיישקו השני ואשתו לא התאחדו שוב; לפי כמה מקורות, הם היו גרושים רשמית, או רק נפרדו.
סטנוניצ'וזאורוס
סטנוניצ'וזאורוס (שם מדעי: Stenonychosaurus; משמעות השם מלטינית: "לטאה צרת טופר") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הטרודוניים שחי בקרטיקון העליון לפני 76 מיליון שנה.
זה היה יצור בגובה של 0.9 מטרים, אורך 2.4 מטרים ומשקל 50 קילוגרם. הוא היה צייד קליל בעל רגליים ארוכות וייתכן שגופו כוסה נוצות. חורי עיניו הגדולות מרמזות על תפקוד גבוה וייתכן שיכול היה לפעול בלילות ובחשיכה ששררה באזורים צפוניים וקרים כמו בקנדה. ככל הנראה היה אוכל-כול והזכיר באורח חייו ראקון.
ימי בצורת
ימי בצורת הוא שיר בביצוע המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שגם הלחין אותו למילותיו של יעקב גלעד. השיר נכלל באלבומו של כספי "סוף היום", שהתפרסם ב־1981.
על השיר
"ימי בצורת" היה אחד מלהיטיו של אלבום הסולו החמישי של כספי, "סוף היום".
השיר הוא במקצב רגאיי ומתבסס על נגינת גיטרה שחוזרת על עצמה, נגינה שמכתיבה את ההרמוניות אך בה בשעה גם את הקצב הסינקופטי של השיר. השיר דורש עבודה מהירה ביד שמאל של הגיטרה.
קבלת השיר
השיר ערך את הופעת הבכורה שלו במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־14 באוקטובר 1981 במקום ה־27, והגיע למקום השמיני, מיקום השיא שלו, ב־15 בדצמבר 1981. השיר יצא מהמצעד ב־13 בינואר 1982 בתום 12 שבועות צעידה.
גילית קוזבה
גילית קוזבה (נולדה ב-6 באוקטובר 1991) היא עיתונאית תחקירים ישראלית. חברת מערכת בתוכנית התחקירים "עובדה".
קריירה
בין השנים 2013–2016 ערכה והפיקה תוכניות ברדיו חיפה.
ב-2017 הצטרפה לידיעות אחרונות, החלה לכתוב במוסף 7 לילות, ובהמשך מונתה לכתבת התחקירים של מוסף 7 ימים, שם פרסמה תחקיר על בית חולים רמב"ם שחשף כי בין השנים 2016–2017 ניתנו תרופות פגות תוקף במחלקות האונקולוגיות. בעקבות התחקיר, נפתחה חקירת משטרה. ביוני 2022 התיק הועבר לפרקליטות. לאחר בחינה של חומרי הראיות, החקירה הושלמה במרץ 2023. בהמשך פרסמה קוזבה ב-7 ימים תחקיר שחשף את היקפי תופעת הפגיעות המיניות במערכת הבריאות, בעקבותיו נחמן אש, מנכ"ל משרד הבריאות דאז שלח מכתב למנהלי בתי החולים והתקיים דיון מיוחד בוועדת הבריאות בכנסת. עוד פרסמה קוזבה תחקירים על תופעת ההתמכרות של בני הנוער הישראלים למשככי כאבים אופיואידים,  ההתנהלות הפוגענית לכאורה מצד השף ארז קומרובסקי,  הפרוטוקולים מהמשפט של ראשי כת "לב טהור" ועוד. בספטמבר 2021, ראיינה את עומאר בן לאדן, בנו של אוסאמה בן לאדן. עוד ראיינה את קיילי מור גילברט, חוקרת יהודיה בריטית-אוסטרלית שנכלאה בטהראן באשמת ריגול עבור ישראל מאחר שהייתה נשואה לישראלי.
באוגוסט 2022 הצטרפה למערכת "עובדה", שם עבדה בין היתר יחד עם העיתונאית חן ליברמן על תחקיר "המכללה". במוקד התחקיר עמד ניסן גבני – מבעלי מועדון הלילה "טאבו" בתל אביב. בעקבות התחקיר, המשטרה חתמה על צו סגירה למועדון.
בית המכפלה
בית המכפלה הוא בית מגורים בן שלוש קומות (חמישה מפלסים) בחברון בסמוך למערת המכפלה, שנרכש בידי יהודים ומתגוררות בו משפחות יהודיות.
ההליכים המשפטיים - כניסות ופינויים
הבית אוכלס לראשונה בידי יהודים ב-29 במרץ 2012, כאשר עברו להתגורר בו 15 משפחות יהודיות, אך כעבור כשבוע, ב-4 באפריל, פונה ונאטם על ידי משטרת ישראל בהוראת שר הביטחון.
הבית נרכש מידי בעליו הפלסטיני, בתיווך אנשי קש, על רקע קשיים מרובים ברכישת מקרקעין על ידי יהודים ישירות מפלסטינים. מוכר הבניין, מוחמד אבו שהלה, ואיש הקש נעצרו בידי המשטרה הפלסטינית, בגין מכירת נכס לישראלים, בניגוד לדיני הקרקעות ברשות הפלסטינית, עבירה שדינה מיתה. בשנת 2017 עדיין הוחזק אבו שהלה במעצר, ללא משפט. מאידך, פלסטינים אחרים הציגו את עצמם כבעלי המבנה והתכחשו למכירתו. על רקע אי תיאום הכניסה לבית עם גורמי הביטחון והדרג המדיני, הוציא המנהל האזרחי בהוראת שר הביטחון אהוד ברק, צו פינוי ליושבי הבית. האזור הוכרז כשטח צבאי סגור וכאמור הבית פונה. ברק נימק זאת בכך שלא יתאפשר "מצב בו ננקטות פעולות המנוגדות לחוק, במטרה לקבוע או להכתיב לשלטון עובדות בשטח".
במהלך הימים הבודדים שבהם אוכלס הבית הביעו פוליטיקאים תמיכה במשפחות היהודיות שעברו אליו, בהם חבר הכנסת עתניאל שנלר (אשר קבע מזוזה בפתח הבית) ושר התחבורה ישראל כץ. השרים דניאל הרשקוביץ, גדעון סער, לימור לבנת ויולי אדלשטיין הביעו התנגדות לצו הפינוי. שרים וח"כים נוספים הביעו ביקורת על התנהלות שר הביטחון והיו מהם שקראו להפקיע מידיו את המנדט בטיפול בהתיישבות ביהודה ושומרון עבור צוות שרים.
הבניין נרכש בידי חברת אלעאידון ללעקראת. חברה זו הגישה בקשה לפתיחה בהליכים לרישום המבנה על שמה כדי לאפשר את יישוב המשפחות היהודיות בבניין. קצין מטה רישום מקרקעין במנהל האזרחי החליט בספטמבר 2012 לדחות את הבקשה. החברה ערערה על ההחלטה וב-30 ביוני 2013 קיבלה ועדת העררים הצבאית את הערעור. הוועדה קבעה הקצין שגה בקביעתו כי בקשת הרוכשים לפתוח בהליכי רישום המבנה אינה עומדת בתנאי הסף. הוועדה המליצה לראש המנהל האזרחי, מוטי אלמוז, להורות על ביצוע בחינה מחודשת של הבקשה ופסקה כי קצין המטה ישלם הוצאות משפט של 5,000 ש"ח.
ב-22 בספטמבר 2013, בעקבות פיגוע ירי בחברון שבו נהרג חייל צה"ל, הורה ראש הממשלה, בנימין נתניהו, "לפעול לאלתר לאכלוס בית המכפלה" עם זאת, כעבור יומיים הבהירה פרקליטות המדינה בתשובתה לעתירה לבג"ץ, כי "ראש הממשלה הביע עמדה התומכת באכלוס המבנה, אך ורק בכפוף להוראות כל דין", ולכן "אין כוונה לאשר את אכלוס המבנה בטרם השלמת ההליכים"
בדצמבר 2015 החליטה "הוועדה לרישום ראשון" של המנהל האזרחי שהרוכשים לא הצליחו להוכיח שהם אכן רכשו את הבית ושלא הוכח שהמסמכים שהוגשו לשם הוכחת הרכישה היו מהימנים. ביוני 2017 קבעה ועדת העררים של המנהל שהוועדה לרישום ראשוני טעתה בשורה של טעויות והתעלמה לכאורה ממסמכים שהוגשו לה. היא החליטה להחזיר את הדיון לוועדה לרישום ראשון כדי שתבחן מחדש את כל המסמכים בתיק..
ב-25 ביולי 2017 נכנסו לבית 15 משפחות יהודיות מספר שרים הביעו תמיכה במהלך וראש הממשלה הורה לשר הביטחון שלא לפנות אותם "עד להודעה חדשה". מח"ט חברון הכריז על המקום "שטח צבאי סגור" על מנת למנוע כניסת אנשים נוספים.
Inspiration4
Inspiration4 היא טיסת חלל תיירותית של החללית דרגון 2. היא שוגרה ב-16 בספטמבר 2021 על גבי משגר פאלקון 9 מכן השיגור 39A שבמרכז החלל קנדי וב-18 בספטמבר, לאחר כשלושה ימים במסלול, נחתה בהצלחה.
בית המכפלה
ההליכים המשפטיים - כניסות ופינויים
ב-25 באוגוסט 2019 נכנסו לבית המכפלה שלוש משפחות יהודיות אחר שהרכישה אושרה להסדר הרישום הראשון. בספטמבר קבע יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין מזוזה בפתח לבית.
Inspiration4
הטיסה נוהלה באופן פרטי על ידי חברת SpaceX, והייתה הטיסה המסלולית המאוישת הראשונה בה הצוות כולו הורכב מאזרחים שאינם אסטרונאוטים. טיסה פרטית זו נרכשה על ידי יזם ההיי-טק האמריקני ג'ארד אייזקמן כחלק ממאמצי התרמה לבית החולים סנט ג'וד שבממפיס. אייזקמן שימש כמפקד הטיסה. בית החולים בחר שניים מחברי הצוות: היילי ארקנאו וכריסטופר סמברוסקי. חברת Shift4 של אייזקמן העניקה את המושב האחרון לסיאן פרוקטור.
טיסת Inspiration4 הגיעה לגובה מסלולי של 575 קילומטר מעל פני השטח של כדור הארץ, הגבוהה ביותר מאז שנת 1999 במשימת STS-103 של תוכנית מעבורות החלל.
צוות
אייזקמן היה המממן העיקרי של המשימה, וביחד עם אנשי SpaceX גיבש את תוכנית הטיסה, בחירת הצוות ושיווק האירוע. צוות הטיסה נבחר כדי לייצג ארבע מעלות, וכיסאות הטייסים חולקו לפי מנהיגות, תקווה, נדיבות ושגשוג. לדברי אייזקמן, שם המשימה Inspiration4 יועד לעורר השראה והכיל את הספרה ארבע מכמה סיבות. הוא ייצג את ארבעת חברי הצוות, ואת המשימה האמריקנית המאוישת הרביעית לחלל מאז סיום תוכנית מעבורות החלל. הספרה ארבע אף מופיעה בשם החברה של אייזקמן, Shift4 Payments. כיסא המנהיגות יוצג בטיסה על ידי אייזקמן.
הצוות של אייזקמן בחר את היילי ארקנאו לכיסא התקווה. היא לקתה בסרטן העצמות בגיל 10 והחלימה לאחר טיפול בבית החולים לילדים סנט ג'וד בממפיס, טנסי. בגיל 25 היא סיימה ללמוד לתואר שני כעוזרת רופאים, והחלה לעבוד באותו בית חולים בצוות המסייע לילדים חולי סרטן. בגיל 29, היא הפכה לאסטרונאוטית האמריקנית הצעירה ביותר שהמריאה לחלל. לכיסא השגשוג נבחרה סיאן פרוקטור, שהיא פרופסור לגאולוגיה בקולג' באריזונה. היא האישה הרביעית ממוצא אפרו-אמריקני שהמריאה לחלל. לכיסא הנדיבות נבחר כריסטופר סמברוסקי, שהוא מהנדס נתונים מלוקהיד מרטין המתגורר באוורט, וושינגטון. הוא השתתף בהגרלה בין תורמים לבית החולים סנט ג'וד, כחלק ממאמץ להרים תרומה של 100 מיליון דולר בנוסף לתרומה דומה של אייזקמן.
החללית
החללית של SpaceX היא מדגם דרגון 2. היחידה מכונה Resilience ומספרה הסידורי הוא C207. היא שימשה גם את צוות SpaceX Crew-1 שהמריא ב-16 בנובמבר 2020 ונחת ב-2 במאי 2021. המרווח בין שתי הטיסות, שעומד על 136 ימים מהווה זמן שיא בין שתי משימות עבור חללית הדרגון. חללית C207 עברה שינוי לקראת משימת Inspiration4, כיוון שלא יועדה לעגון בתחנת החלל הבינלאומית. מתאם העגינה הוחלף בחלון תלת־ממדי בצורת כיפה, המכונה "קופולה", על שם יחידת החלון בעלת המבנה הדומה, המותקנת בתחנת החלל הבינלאומית. שלא כמו היחידה בתחנת החלל, המחולקת למספר חלונות, בדרגון חלון יחיד בצורת כיפה, והוא החלון הגדול ביותר ששוגר אי פעם לחלל. החלון מכוסה במכסה מגן נפתח.
המשימה
צוות החללית השלים למעלה מ-40 הקפות סביב כדור הארץ במשך כשלושה ימים. כל הקפה ארכה כ-96 דקות בגובה של כ-575 קילומטר, גבוה יותר מתחנת החלל הבינלאומית. במהלך הטיסה ערך הצוות מספר ניסויים מדעיים שנועדו לסייע בהבנת השפעות החלל על גוף האדם, בדגש על המשתתפים, שהם אזרחים מן השורה ולא טייסי חלל מקצועיים.
סיקור תקשורתי
בתחילת ספטמבר 2021 החלה נטפליקס בשידור סדרה תיעודית בת חמישה פרקים על הקמת צוות המשימה, ההכנות לטיסה והטיסה עצמה. הפרק האחרון בסדרה, ששמה "Inspiration4: הספירה לאחור - תיירים בחלל", נערך ושודר זמן קצר לאחר הטיסה ותיעד אותה.
מקרוה
"מקרוה" היא אחת מחמש הקטגוריות של המעשים בשריעה, שהם פרד, מוסתחב, מובאח, מקרוה, חראם. על פי פוסקי ההלכה האסלאמית, מעשה שנחשב "מקרו" אינו מזכה בעונש את העושה אותו, אך מזכה בשכר רוחני את הנמנע ממנו.
דוגמאות למעשים שנכנסים לקטגוריה הזאת הם אכילת שום לפני כניסה למסגד, והגירושים. דוגמאות נוספות הן דיבור בעת עשיית וודוא, או דיבור לאחר התפילה היומית החמישית.
קצין חיל ראשי
קצין חיל ראשי הוא קצין בכיר (בצה"ל בדרגת תת-אלוף) הניצב בראש חיל צבאי, ומהווה את מוקד הידע והסמכות המקצועית העליונה בתחומו. קצין החיל הראשי מהווה יועץ לרמטכ"ל ולמטהו בתחומו, מגדיר את תורת הלחימה החילית ומפקח על הטמעתה וביצועה, אחראי על בניין הכוח בהיבטי הכשרה וטיפוח כוח אדם, הצטיידות באמצעי לחימה ומרכז מחקר ופיתוח בתחומי המקצוע.
תחילה היו קציני חיל ראשיים בדרגת אלוף-משנה. בדצמבר 1970 הוחלט שבכמה מחילות צה״ל התקן של קצין חיל ראשי, יעלה לדרגת תת־אלוף. בתוקף שינוי זה הועלו לדרגת תת־אלוף שבעה קציני חילות: קצין חימוש ראשי, ראש הג״א, קצין תותחנים ראשי, קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי, קצין אספקה ראשי, קצין רפואה ראשי, קצין הנדסה ראשי, קצין חינוך ראשי, בנוסף עלה תקן מפקד היחידה לסיוע וקשרי חוץ לדרגת תת־אלוף.
פון וילה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יום המתכנת
יום המתכנת הוא חג מקצועי המוכר על ידי חברות היי-טק רבות המצוין ביום ה-256 (ה-100 בהקסאדצימלי, או 28) של כל שנה (13 בספטמבר בשנים רגילות ו-12 בספטמבר בשנים מעוברות).
המספר 256 נבחר מכיוון שזהו המספר של ערכים ייחודים הניתנים לייצוג בבית (8 ביטים).
הכרה רשמית
יום המתכנת הוצע על ידי Valentin Balt, שכיר בחברת Parallel Technologies. בשנת 2002 הוא אסף חתימות עבור עצומה שהוגשה לממשלת רוסיה על-מנת שתכיר ביום הזה כחג רשמי.
ב-1 בספטמבר 2009 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב חתם על העצומה.
יהודה טרגר
הרב יהודה אריה טרגר (ה' בכסלו תרצ"ד, 23 בנובמבר 1933 - כ"ד בניסן תשע"ה, 13 באפריל 2015) היה רב וראש ישיבה ישראלי-בלגי. ראש ישיבת "עץ חיים" בווילרייק, ליד אנטוורפן שבבלגיה. חתנו של הרב שלמה זלמן אוירבך.
ביוגרפיה
נולד בעיירה לנצ'נה שבפולין לנחמה לבית פרידמן ולאברהם זאב טרגר, חסיד אמשינוב, מראשי תנועת פאג"י. בהיותו בן שנה עלתה משפחתו לארץ ישראל.
את לימודיו החל בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים, אצל הרבנים שמואל גדליה ניימן, מרדכי דוד לוין ושמואל קיבלביץ. בשנת ה'תש"ט עבר ללמוד בישיבת סלבודקה בבני ברק, שם למד בחברותא עם עמרם זקס, לימים ראש הישיבה. בתקופה זו התקרב לרב אברהם ישעיהו קרליץ.
בשנת ה'תשי"ז נישא למרים בתו של רבי שלמה זלמן אוירבך (נפטרה בשנת ה'תשע"ז, 2017). לאחר נישואיו גר בירושלים ולמד בכולל אברכים במרכז ירושלים בראשות הרב רפאל רייכמן.
החל משנת ה'תשכ"ב, 1962, כיהן כראש ישיבה בישיבת "עץ חיים" בווילרייק, ליד אנטוורפן שבבלגיה. עקב מחלוקת בקהילה היהודית לגבי אופי הלימודים בישיבה, עזב הרב טרגר את משרתו בישיבת "עץ חיים".
לאחר מכן, עבר להתגורר באנטוורפן, שם ניהל סדר יום קבוע של מסירת שיעורים בנושאים מגוונים.
הרב יהודה טרגר נפטר ביום כ"ד בניסן תשע"ה, 13 באפריל 2015 ממחלת הסרטן.
משפחתו
בנו יצחק נישא לשרה חנה בתו של הרב יעקב פרלוב, האדמו"ר מנובומינסק בניו יורק, ויושב ראש מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית. אחת מבנותיו נשואה לרב יצחק לורנץ, מייסד ארגון "בינת הלב" ובעבר ר"מ בישיבת קול תורה, ובנו של חבר הכנסת שלמה לורינץ ובת אחרת נשואה לרב יצחק רייז מגיד שיעור בישיבת ליקווד.
קורט פון בריזן
גנרל קורט פון בריזן (3 במאי 1886 – 20 בנובמבר 1941) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון בריזן נולד ב-3 במאי 1886 באנקלאם, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס פון בריזן לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט המשמר ה-2. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון בריזן לשליש רגימנט המילואים ה-15, אך ב-23 באוגוסט 1914 נפצע במהלך הקרבות. לאחר החלמתו מונה לשליש חטיבת המילואים ה-26, וב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1916 מונה פון בריזן לקצין מטה בקורפוס ה-4, ובספטמבר 1916 הועבר זמנית אל המטה הכללי של הצבא. בשנת 1918 מונה פון בריזן לקצין אג"ם בדיוויזיה ה-239, ומילא תפקיד זה עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל פון בריזן את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון בריזן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במאי 1922 הועלה פון בריזן לדרגת מיור, ומונה לקצין במשמר הגבול בפומרניה. 1 באפריל 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-69, וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-4 בפברואר 1938 מונה פון בריזן בעקבות פרשת בלומברג-פריטש למפקד הדיוויזיה ה-30, וב-27 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
מלחמת העולם השנייה ואחריתו
עם פרוץ המלחמה היה פון בריזן מפקד הדיוויזיה ה-30, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה השמינית, וב-10 בספטמבר 1939 אף נפצע במהלך הקרבות, ועל כך קיבל ב-27 באוקטובר 1939 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך המערכה על צרפת לחם פון בריזן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-25 באוקטובר מונה פון בריזן למפקד הקורפוס ה-52, ובמהלך המערכה בבלקן לחם עם הקורפוס כחלק מהארמייה השנייה, ואף לחם עמו במערכה על יוון.
במהלך מבצע ברברוסה לחם פון בריזן עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולחם עמו בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון, וב-20 בנובמבר 1941 נהרג פון בריזן בשעת ביקורו בחזית באזור חרקוב.
אחת לדקה
אחת לדקה הוא אלבום האולפן השישי של הזמר הישראלי, איתי לוי. הוא יצא לאור ב-15 באוגוסט 2023 תחת הוצאת חברת התקליטים של לוי, רות הפקות.
רקע וקידום
לוי הוציא את האלבום לציון עשור לקריירה שלו ולצאת סינגל הבכורה שלו, "כמעט שיר אהבה". לוי הביע התרגשות והכרת תודה על השנים האחרונות בפוסט ברשתות החברתיות, והודה למעריצים וליוצרים שתרמו למסעו המוזיקלי.
יציאת האלבום מלווה בקמפיין הכולל פטיפונים ותקליטים שנשלחו לגורמים שונים, ביניהם שמות בולטים כמו אופירה אסייג, עדן בן זקן ואבי אבורומי.
הרכב
האלבום כולל 14 שירים שנוצרו על ידי יוצרים בולטים כמו אבי אוחיון, יונתן קלימי, רון ביטון וגיל ויין. האלבום משקף את שיחותיו, מחשבותיו, חוויותיו, שמחותיו, אכזבותיו ואהבותיו האישיות. האלבום כולל שיר שנוצר בשיתוף עם אושר כהן, שזכה לשם "השיר של אושר".
שרקד
שרקד (בהונגרית: Sarkad) היא עיר בנפת שרקד שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית ובמקום עדיין קיים בית קברות יהודי.
כמו יישובים רבים באירופה גם בשרקד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 10,958 תושבים ובשנת 2021 רק 9,407 תושבים.
שרקד הפכה לעיר רשמית ב-1 במרץ 1989.
יהודי שרקד
יהודים הגיעו לשרקד במחצית הראשונה של המאה ה-19 בהזמנתו של בעל אחוזה שביקש לעודד את המסחר והמלאכה במקום. היהודים עסקו בשיווק מוצרים חקלאיים, במלאכה ורבים מהם עבדו בבית החרושת לסוכר במקום.
הקהילה התארגנה באופן רשמי בשנת 1840, במסגרת זו הוקמו בית כנסת, "תלמוד תורה" ובית ספר. בשנת 1862 נחנך בית כנסת גדול ומפואר. בזמן הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס יהודי הונגריה, הצטרפה הקהילה לזרם הקהילות האורתודוקסיות. בשנת 1885 סופחו אליה יהודים מכמה יישובים קטנים בסביבה.
במאי 1944, לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, השתלטו על העיירה חברי תנועת "צלב החץ" הפאשיסטית והסיתו נגד היהודים. באותו חודש נכלאו יהודי שרקד בגטו וב-10 ביוני 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו כמה ניצולים מאושוויץ וכמה עשרות יהודים שבו מהמחנות לעבודות כפייה וחיי הקהילה חודשו. למרות הפגנות אלימות נגד היהודים, שנערכו בעיירה בשנת 1946, נשארו רוב היהודים במקום. בשנת 1948 הקימו אנדרטה לזכר 159 יהודי שרקד שניספו בשואה.
בדף הקהילה של שרקד נכתב כי בשנת 1944 יש בקהילה 134 חברים ורב הקהילה הוא הרב מנו גרוס.
ריקרדו מרטינלי
ריקרדו אלברטו מרטינלי ברוקאל (בספרדית: Ricardo Alberto Martinelli Berrocal; נולד ב-11 במרץ 1952) הוא איש עסקים שכיהן כנשיא פנמה בשנים 2009–2014.
מרטינלי שימש כמנהל הביטוח הלאומי בפנמה בין השנים 1994 ל-1996, ובין 1999 ל-2003 כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של החברה המנהלת את תעלת פנמה וכשר לענייני התעלה. ב-1998 הקים את מפלגת המרכז-ימין קאמביו דמוקרטיקו (Cambio Democrático; "שינוי דמוקרטי"), וב-2004 היה מועמד המפלגה לנשיאות. הוא הגיע למקום הרביעי והאחרון, לאחר שקיבל כ-5.3% מהקולות, ומפלגתו השיגה שלושה מושבים בפרלמנט.
בבחירות שנערכו בשנת 2009 זכה מרטינלי בניצחון סוחף, לאחר שקיבל כ-60% מקולות הבוחרים. הוא נהנה גם מרוב מוחלט בפרלמנט, לאחר שמפלגתו קיבלה 42 מתוך 71 המושבים. הוא הושבע לנשיא ב-1 ביולי אותה שנה. ב-1 ביולי 2014 הסתיימה כהונתו של מרטינלי כנשיא.
פיטר רונו
פיטר קיפצ'ומבה רונו (באנגלית: Peter Kipchumba Rono ; נולד ב-31 ביולי 1967) הוא אתלט עבר קנייתי. הוא אלוף אולימפי בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה
רונו נולד בכפר קמובו ליד קפסאבט שבמחוז נאנדי שבקניה.
רונו זכה במדליית זהב באליפות אפריקה בריצת שדה שנערכה בניירובי, בשנת 1985.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער הראשונה, שנערכה באתונה, יוון בשנת 1986 זכה רונו במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:45.62 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:20.03 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 קבע רונו בריצת 1500 מטר תוצאה של 3:48.81 דקות ולא עלה לשלב הגמר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום 22 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:44.76 דקות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה רונו במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:35.96 דקות, לפני פיטר אליוט מבריטניה (3:36.15 דקות) וינס-פיטר הרולד ממזרח גרמניה (3:36.21 דקות) ובכך היה לאתלט הצעיר ביותר שזכה במדליית זהב במשחקים האולימפיים בריצה זו (21 שנים ו-62 ימים).
בתחרות שנערכה בלוזאן, שווייץ ביולי 1991 קבע רונו בריצת מייל תוצאה של 3:51.41 דקות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 16 בתוצאה של 3:41.76 דקות.
לאחר המשחקים האולימפיים, רונו לא זכה בתואר חשוב כל שהוא. הוא התמקד בלימודיו וסיים תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת מאונט סנט מארי שבמרילנד שעבורה השתתף בתחרויות ובהמשך גם אימן את ספורטאיה.
כיום, מתגורר רונו בניו ג'רזי עם רעייתו, מרי קירוי, בעלת מדליית ארד בריצת 10000 מטר ממשחקי אפריקה שנערכו בניירובי בשנת 1987 ומועסק על ידי חברת ניו באלאנס. ילדיו, פטריק ואירן, אף הם אתלטים מצטיינים.
10 Minutes
(בעברית: 10 דקות) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הרומנייה אינה. השיר יצא לאור ב-25 בינואר 2010, על ידי חברת התקליטים רוטון מיוזיק, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן הראשון שלה, Hot. "" תואר כשיר סינת'פופ ואלקטרופופ מכוון, כך שיתאים לסגנון המוזיקה שנצטרך באותה העת בארצות הברית.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים של פולין.
רקע וכתיבה
"" נכתב על ידי סבסטיאן ברק, ראדו בולפיה ומרצ'ל בוטזן והופק על ידי אותם השלושה גם כן. הוא נשלח לתחנת הרדיו להיטים עכשוויים ברומניה ב-25 בינואר 2010, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן הראשון של אינה, Hot (2009), שם הוא הושמע לראשונה במהלך תוכנית הרדיו "Muzica Ta" ("המוזיקה שלך") בהנחיית מריאן סוצ'י.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-9 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
נכון לדצמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-25 מיליון צפיות. הוא בוים על ידי פול בויד.
Goin' Places
"Goin' Places" הוא אלבום האולפן השנים עשר של חמישיית הג'קסונים והשני מאז שינו את שמו ל"הג'קסונים". זהו האלבום השני והאחרון שהופק בשיתוף פעולה של אפיק ופילדלפיה אינטרנשיונל. שיר הנושא, '"Goin' Places", הגיע למקום ה-63 במצעד הבילבורד 200 ולמקום ה-11 במצעד הרית'ם אנד בלוז. מכירות האלבום הגיעו לכחצי מיליון עותקי ברחבי העולם. כחלק מקידום המכירות של האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בחציון הראשון של שנת 1978.
פיליפ מכניקוס
פיליפ מכניקוס (בהולנדית: Philip Mechanicus; 17 באפריל 1889, אמסטרדם – אוקטובר 1944, אושוויץ) היה עיתונאי הולנדי.
ביוגרפיה
מכניקוס נולד באמסטרדם, הבכור מבין שבעה בניהם של אליאס ושרה גובס (Gobes) מכניקוס. לאחר בית הספר היסודי התפרנס בגיל שתים עשרה כשליח בעיתון. הוא התקבל לעבודה בעיתון והתמסר לקריאה. בגיל שבע עשרה כתב את מאמריו הראשונים בעיתון "Het Volk" (העם) והחל בקריירה של עיתונאי.
במהלך שנות ה-20 וה-30, דוחות המסע שכתב עבור ה-Algemeen Handelsblad היו פופולריים בקרב הקוראים. דיווחיו על ברית המועצות מ-1929 עד 1934 ועל ארץ ישראל התפרסמו כספר.
מלחמת העולם השנייה
במאי 1940 כבשה גרמניה את הולנד. כיהודי, לא היה רצוי כעיתונאי ופוטר. עם זאת, המשיך לכתוב מאמרים תחת השם הבדוי Pére Celjenets (שפירושו ברוסית "לשנות מיקום" או "לעבור").
ב-27 בספטמבר 1942 נעצר מכניקוס ברחוב ונלקח לכלא המשטרה. הוא הוקע על כך שסירב לענוד את הטלאי הצהוב. קודם לכן הצליח להסתיר את אשתו-לשעבר ובתו, ואלה שרדו עד סוף המלחמה.
ב-25 באוקטובר 1942 גורש למחנה הריכוז אמרספורט ועונה. ב-7 בנובמבר נלקח למחנה המעבר וסטרבורק שם שהה במרפאה עד אמצע 1943 עקב פציעותיו. למרות קשייו כתב רשימות ביומן.