cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיל האוויר של ארצות הברית
כלי טיס פעילים בשירות חיל האוויר של ארצות הברית
אלו הם כלי הטיס הפעילים כיום בחיל האוויר האמריקאי:
לאנדרו ז'ואקים ריביירו
לאנדרו ז'ואקים ריביירו (בפורטוגזית: Leandro Joaquim Ribeiro; נולד ב-13 בינואר 1995) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בטג'אן חנא סיטיזן בעמדת החלוץ.
קריירה
לאנדרו התחיל את הקריירה שלו באינטרנסיונל. ב-29 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד שאפקואנסה.
בקיץ הושאל לארוקה מליגת העל הפורטוגזית בה שיחק עד ינואר של אותה עונה. במאי הושאל לגלוריה.
בינואר חתם בדילה גורי מליגת העל הגאורגית. ב-5 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד צ'יחורה סצ'חרה. ב-12 באפריל 2017 הבקיע צמד בתיקו 3-3 נגד לוקומוטיב טביליסי, שערים אלו היו גם שערי הבכורה שלו לאנדרו בקריירה.
ב-14 ביולי 2017 הושאל במכבי נתניה עד לסיום העונה עם אופציה לשלוש שנים נוספות.
ב-21 בדצמבר 2017 חתם בשריף טירספול מליגת העל המולדובית.
בינואר, לאנדרו חתם בסיאול א-לנד.
שיטות מחקר כמותניות
שיטות מחקר כמותיות הן שיטות מחקר בהן הדגש הוא על הצד המדיד והמספרי של החקירה. הנחת יסוד אחת לשיטות המחקר הכמותיות היא שהעולם הוא אובייקטיבי, כלומר ניתן למדידה ללא תלות בחוקר המבצע את אותה המדידה. כמו כן, העמדה הבסיסית של החוקר היא פוזיטיביסטית ואמפיריציסטית, כלומר החוקר פועל על בסיס נתונים מספריים, עובדות וראיות שונות הניתנות לצפייה ולאיסוף.
נתונים אלו התקבלו בניסוי או בתצפית מדעית עם מדידות מדויקות וניתוחים על פי שיטות כמותיות, שלרוב כוללות:
בתחומי מדע שונים, יש יחס שונה בין כמות המחקרים הכמותיים לבין כמות המחקרים שאינם כאלה, דהיינו הם מחקר איכותני. בפיזיקה, למשל, כמעט כל המחקר הוא כמותי ואילו בהיסטוריה, חלק ניכר מהמחקר איכותני. ברבים ממדעי החברה, קיימת כמות דומה של מחקרים כמותניים ואיכותניים. מסיבה זו, על אנשי מדע החברה להבין לעומק את עקרונות המחקר הכמותני ולהבדילו משיטות המחקר האחרות שלהם.
דרישות המחקר הכמותי
עוד גורם הוא יכולת מדידה מספרית. לא כל דבר קל למדוד במספרים. בהידרולוגיה, למשל, קל בהרבה למדוד את כמות המים באגם מאשר למדוד את כמות המים במאגר מי תהום. לכן, קשה יותר לחקור באופן כמותי את מי התהום. בפסיכולוגיה, למשל, בדיקת מנת משכל, לדוגמה, היא בדיקה מסובכת מאוד, קשה לעריכה ושנוייה במחלוקת. לכן, מחקרים שעוסקים במנת משכל יהיו קשים לעריכה. כימות של רמות פחד, רמות תסכול, רמות אושר וכיוצא בזה, הן אפילו מסובכות יותר. אולם, יש גם מחקרים כמותיים קלים לעריכה בפסיכולוגיה - ניתן לחקור הליכי חשיבה על ידי בדיקת כמות וסוג השגיאות שיש לאנשים, כשהם עונים על חידות; תיעוד מענה של אנשים לחידות הוא מן הפשוטים שבסוגי התיעוד המדעי בכלל.
עוד גורם, שיכול להקל את השימוש במחקר כמותי הוא היכולת לערוך מניפולציה בחומר הנחקר ובמקרה קיצוני, אפילו ניסויי מעבדה. ישנם הרבה מחקרים, שלא מוסרי או לא אפשרי בכלל, לעשות בהם מניפולציה. יכולת המניפולציה מוגבלת, לדוגמה, בתחום החינוך. במחקר חינוכי אפשר, לדוגמה, להשוות שתי כיתות משני בתי ספר, הלומדות בשיטות הוראה שונות. אולם, ניסוי זה רחוק מלהיות מדויק כמו ניסוי מעבדה, משום, שמלבד שיטות ההוראה השונות, תמיד יהיו עוד שינויים בין הקבוצות. מעבר לזאת, לא אתי וספר אם אפשרי מבחינה טכנית, במחקר חינוכי, ליצור קבוצת ביקורת שבה יש רק תלמידים, שבית הספר אינו מלמד אותם דבר אלא רק מבזבז את זמנם. הקושי של מדעני החברה בעיצוב ניסויי מעבדה מתבטא בקושי בעיצוב מחקר עם כלים כמותיים פשוטים דורש מחקר עם כלים סטטיסטיים מסובכים יותר.
המחקר הכמותי מתחלק לשניים: מחקר כמותי מתאמי, בדיקת התאמות בין תופעות שונות, מבלי להתיימר לקבוע מה הסיבה ומה המסובב, ומחקר כמותי ניסויי המתבצע במעבדה. במחקר הניסויי עורך החוקר שינויים במשתנה אחד, משתנה בלתי תלוי, ומצפה לראות כיצד ישתנה המשתנה השני, המשתנה התלוי. לדוגמה, משנים את סוג המוזיקה המושמעת בחדר (המשתנה הבלתי תלוי) ומצפים שתשתנה התנהגותם החברתית של הנבדקים (המשתנה התלוי).
המחקר הכמותי מקנה לדיסציפלינות שבהן הוא מבוצע את הנופך המדעי, והשימוש בו במדעי החברה הלך והתגבר במרוצת הזמן.
מושגים במחקר הכמותי
קרל פופר הדגיש את חשיבות יכולת ההפרכה. מתאוריה מדעית מצפים לניבויים שהפרכתם תאפשר את שלילת התאוריה. אם מחקרים כמותיים שעלולים היו להפריך את התאוריה מבוצעים ואינם מפריכים אותה, הרי שהתאוריה מתחזקת. לדוגמה, אם תאוריה מנבאת שיהיה קשר בין מות הורה בילדות לבין התפתחות דיכאון בגיל מאוחר, הרי שייתכן להפריך אותה אם לא יימצא קשר כזה בבחינת מספר רב של מקרים. אם קשר כזה אכן יימצא, הרי שיש סיבה להמשיך ולהחזיק בתאוריה. הגישה הכמותית מעדיפה כלליות. הכמותניים מעריכים לא רק הכללה, אלא גם תמצות – שימוש במעט משתנים ככל האפשר להסביר כמה שיותר. הכמותניים משתדלים להשתמש במטבע אחת כדי לתאר את שני צדדיה. למשל, אדם עם הכנסה נמוכה ומעט השכלה הוא ניגוד לאדם עם הכנסה גבוהה והשכלה גבוהה. המידה המדויקת לפיה יש קורלציה בין שני משתנים תלויה בחישוב של קורלציה מוקדמת – במתאם פירסון תוצאה שבין (1-) ל – (1) מספקת מידע על כיוון הקורלציה, האם היא שלילית או חיובית. תוצאת (0) פירושה היעדר קורלציה. זוהי אפשרות תאורטית בעיקרה, משום שבדרך-כלל נמצא קשר כלשהו בין משתנים, בעיקר במדעי ההתנהגות. לפיכך - מדד עוצמת הקשר, עד כמה הוא קרוב ל-1 או ל- (1-) ייתן מידע עד כמה חזק הקשר בין שני המשתנים. לפעמים היעדר/הימצאות קורלציה מפתיע וסותר הנחות תאורטיות.
טיבריוס קלאודיוס נירון
טיבריוס קלאודיוס נירון (85 לפנה"ס – 33 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי הרפובליקה הרומית.
תולדות חייו
נירון נולד סביבות שנת 85 לפנה"ס והיה בן לאחד המשפחות הבולטות ביותר ברומא העתיקה, משפחת הקלאודיים. נירון נשא לאישה את קרובת משפחתו ליוויה.
נירון שירת בצבאו של יוליוס קיסר כקוואיסטור בשנת 48 לפנה"ס במהלך מלחמתו של קיסר במצרים כנגד המלך תלמי השלושה עשר, הוא פיקד על הצי הרומאי בקרב שהתרחש ליד העיירה קנופוס ששכנה על גדות הנילוס והצליח להביס את הצי המצרי שעמד מולו. לאחר הניצחון קיסר מינה את נירון לפונטיפקס ושלח אותו לגאליה שם הוא ייסד מספר קולוניות.
למרות שהיה חלק מפמלייתו של קיסר, לאחר רציחתו של הדיקטטור באידו של מרס 44 לפנה"ס הוא החליף צדדים והצטרף לסיעה הרפובליקנית ונלחם לצדם בקרב פיליפי. לאחר התבוסה בקרב הוא נכנע ועבר לסיעתו של מרקוס אנטוניוס, עם חזרתו לרומא הוא שירת כפראיטור וכשלוקיוס אנטוניוס ופולביה אנטוניה, אחיו ואשתו של אנטוניוס הניפו את נס המרד הוא הצטרף אליהם ונלחם יחד עם לוקיוס בפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה).
לאחר תבוסתם על ידי כוחותיו של אוקטביוס נירון נמלט יחד עם אשתו ובנו הבכור טיבריוס לסיקיליה שהייתה בסיסו של סקסטוס פומפיוס, אולם הוא הצליח להסתכסך עם פומפיוס ועזב להצטרף לכוחותיו של מרקוס אנטוניוס במזרח, כשבשנת 40 לפנה"ס אנטוניוס ואוקטביוס התפייסו הוא ומשפחתו חזרו לרומא כתוצאה מחנינה כללית שהוכרזה.
לאחר שהמשפחה חזרה לרומא ליוויה הצליחה לתפוס את עינו של אוקטביוס ולנירון לא נותרה ברירה אלא "לגלות הבנה" לרגשותיו של אוקטביוס ולמרות שליוויה הייתה הרה עם בנו השני דרוסוס הוא התגרש ממנה כדי שתוכל להינשא לאוקטביוס. נירון היה נוכח בטקס הנישואים ואף שימש כאבי הכלה ומסר את ליוויה לאוקטביוס.
שנותיו האחרונות של נירון עברו עליו בשלווה והוא מת בשנת 33 לפנה"ס, בגיל 52.
ג'יין היינינג
ג'יין היינינג (באנגלית: Jane Haining, 6 ביוני 1897 – 17 ביולי 1944) הייתה מיסיונרית סקוטית שעבדה בבודפשט בתקופת השואה, חסידת אומות העולם ומעוטרת אות גיבור השואה הבריטי. היינינג נרצחה באושוויץ.
קורות חיים
היינינג נולדה בחווה בסקוטלנד למשפחת איכרים כבת השלישית והילדה השישית שנולדו לתומאס ג'ון וג'יין מת'יסון היינג. כאשר ג'יין הייתה בת 5 אמה נפטרה במהלך לידה וג'יין קיבלה על עצמה את התפקיד של הטיפול במשפחה. היא חונכה ברוח דתית אוונגליסטית וזכתה במלגה ללימודים אקדמיים. לאחר מכן עבדה כמזכירה בבית חרושת לטקסטיל. בשנת 1932 התנדבה להיות מיסיונרית והייתה אם בית בבית נערות של המיסיון הסקוטי בבודפשט. המיסיון הסקוטי בבודפשט הוקם ב-1841, במטרה לנצר יהודים הונגרים. היינינג טיפלה ב-50 מתוך 400 תלמידות בית הנערות, רובן יהודיות, ורכשה שליטה בהונגרית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הייתה היינינג בחופשה בסקוטלנד, ושבה מיד לבודפשט. בשנת 1940 נצטוותה לשוב לסקוטלנד אך סירבה, עקב רצונה להישאר עם חניכותיה. גם לאחר הפלישה הגרמנית להונגריה, ב-19 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), סירבה לעזוב.
באפריל 1944 נעצרה היינינג ונחקרה על ידי הגסטפו, שהאשים אותה בעבודה עם היהודים, בפיטורי עוזרת הבית שלה, בהאזנה לשידורי החדשות של ה-BBC, בפעילות פוליטית, ובביקורים אצל שבויי מלחמה בריטים. היא הודתה בכל ההאשמות, חוץ מאשר בהאשמה שהיא פעילה פוליטית. היא נאסרה בכלא בבודפשט, משם הועברה למחנה קישטרצ'ה ומשם נשלחה לאושוויץ במאי 1944 שם קועקע על ידה מספר האסיר 79467. היא שלחה גלויה ב-15 ביולי 1944 ומתה במחנה ב-17 ביולי. נסיבות מותה לא ברורות. ייתכן שנפטרה עקב התנאים הקשים במחנה, וייתכן שנרצחה בתאי הגזים.
הנצחתה
לזכרה של היינינג הוקמו שני לוחות זיכרון, בדאנסקור (Dunscore) שבסקוטלנד ובבודפשט. יד ושם הכיר בהיינינג כחסידת אומות העולם וממשלת בריטניה העניקה לה את אות גיבור השואה הבריטי לאחר מותה. רחוב בבודפשט נקרא על שמה. הזמרת והיוצרת הסקוטית קארין פולווארט (Karine Polwart) הקדישה לה שיר באלבומה "כתוב בגיר" (Scribbled in Chalk) שיצא בשנת 2006. המחזאי ריימונד רוס הזכיר את היינינג במחזהו "ארץ מובטחת" (A Promised Land). אזכרה חיה לג'יין היינינג הוא הקשר המתמשך עם סטודנטים מהונגריה. כל שנה מאז 1991 מגיעים שני תלמידים ומורה לסקוטלנד לבקר במקומות הקשורים לג'יין.
אנדריי זיגמנטוביץ'
אנדריי ויקנטייביץ' זיגמנטוביץ' (ברוסית: Андре́й Вике́нтьевич Зыгманто́вич; נולד ב-2 בדצמבר 1962) הוא כדורגלן עבר סובייטי-בלארוסי ששיחק בעמדת הקשר הגנתי, לאחר פרישה ממשחק פעיל עוסק באימון.
זיגמנטוביץ' בוגר אקדמיה לכדורגל של מועדון דינמו מינסק. בגיל 18 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 1982 זכה עם הקבוצה באליפות של ליגה הסובייטית הבכירה. בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, יצא לשחק בחו"ל - חתם בקבוצת חרונינגן ההולנדית. לאחר עונה אחת בהולנד שב לבלארוס. בשנת 1993 קיבל הצעה לשחק בקבוצת ראסינג סנטנדר, ששיחקה אז בליגת המשנה בספרד. הוא שיחק בספרד 3 שנים (במהלכן עלה עם הקבוצה לליגת העל הספרדית). בשנת 1996 פרש ממשחק פעיל.
זיגמנטוביץ' שיחק גם בנבחרת ברית המועצות. את הופעותו הראשונה במדי נבחרת ערך ב-28 במרץ 1984 במשחק מול נבחרת מערב גרמניה. למרות זימונים תכופים לסגל הנבחרת לא נכלל זגמנטוביץ' בסגל ברית המועצות לא למונדיאל 1986 ולא ליורו 1988. הוא נבחר לסגל הנבחרת למונדיאל 1990 השתתף ב2 משחקי הנבחרת במהלך הטורניר. במשחק מול נבחרת קמרון בשלב הבתים הוא הבקיע שער. היה זה גם משחקו האחרון במדי הנבחרת הסובייטית.
לאחר פירוק ברית המועצות הצטרף זיגמנטוביץ' לסגל נבחרת בלארוס. השתתף ב9 משחקי הנבחרת.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל עברה הכשרה לאימון. הוא אימן קבוצות שונות בבלארוס, רוסיה וליטא. החל משנת 2020 מאמן זיגמנטוביץ' את נבחרת הנוער של בלארוס.
הארי לוריין
הארי לוריין (4 במאי 1926 – 7 באפריל 2023) היה קוסם ואמן זיכרון אמריקאי. לוריין נודע בעיקר בזכות ההדגמות שלו של טכניקות מנמוניקה במספר תוכניות טלוויזיה. ספרו "ספר הזיכרון" היה ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. פרסם עשרות ספרים בנושא זיכרון, קסמים וטכניקות מנמוניקה.
לוריין נודע ביכולת שלו לזכור שמות. כהדגמה ליכולת זו היו מציגים בפני לוריין מאות אנשים, כאשר לוריין התחייב לשלם 1,000 דולר לכל אדם, אשר לא יזכור את שמו, דבר שמעולם לא קרה.
ביוגרפיה
לוריין גדל בלואר איסט סייד שבניו יורק. בגיל 18 החל להופיע כקוסם במועדון מקומי. השחקן ויקטור ג'ורי היה מבקר קבוע במועדון, ותגובותיו לקסמיו של לוריין, עזרו ללוריין לשפר הופעותיו. ב-1958 החל להופיע בטלוויזיה הארצית בתוכנית "I've Got a Secret", ובהמשך הופיע בתוכניות רבות נוספות.
נפטר ב-7 באפריל 2023.
רביבים
קיבוץ רְבִיבִים ממוקם במועצה אזורית רמת הנגב, בין באר שבע למצפה רמון.
היסטוריה
בשנת 1938 הוקמה קבוצת 'רביבים' בראשון לציון, באתר בו היו קודם לכן אנשי גרעין השדה שהתיישב בשדה נחום, על ידי צעירים מגרמניה וצעירים ארצישראליים מזרחיים, חברי תנועת הנוער העובד, שהתחנכו בקיבוץ גבעת ברנר.
הקיבוץ עלה לקרקע ב-7 ביולי 1943, בשם תל צופים כאחד משלושת המצפים בנגב. מדיניות הספר הלבן באותה תקופה לא איפשרה הקמת יישובים יהודיים בנגב, ולכן הוקמו המצפים תחת מסווה של תחנות מחקר חקלאיות. את השם נתן לקיבוץ מנהיג תנועת העבודה ברל כצנלסון, רביבים היה שמו של ביטאון שהוציא הסופר יוסף חיים ברנר (מחלוצי הספרות העברית המודרנית) ומכאן גם שמו של הקיבוץ. המצפה נמצא בקרבת קיבוץ רביבים ונחשב היום לקיבוץ הישן.
כשהוקם, היה היישוב היהודי הדרומי ביותר בארץ ישראל ואמור היה להפוך ליישוב קבע, לכשהתנאים הסביבתיים יוכחו כמתאימים למגורים. להקמתו הייתה גם חשיבות אסטרטגית בתקופת המנדט הבריטי – הגברת הנוכחות היהודית בנגב, כאשר לאחר המרד הערבי מנעו חוקי המנדט מן היהודים רכישת קרקעות במרבית שטחי ארץ ישראל. בעקבות הקמתו, נכלל הנגב בתוכנית החלוקה של ועדת אונסקו"פ, ובעקבות זאת בהחלטת האו"ם על חלוקת הארץ.
מגילת היסוד של הקיבוץ:
במצפה התיישבו 25 מחברי הקבוצה והשאר נשארו בראשון לציון. במקום נבנתה טירה שכללה חדרים, מטבח וחדר אוכל. נזרעו 200–300 דונם תבואות, ניטע כרם קטן וכן 15 דונם מטע מעורב. כן התקיים גן ירק ומשתלה של עצי אשל.
בשנת 1947 ביקרה ברביבים ועדת אונסקו"פ – הוועדה המיוחדת של האו"ם לענייני ארץ ישראל. בזכות הביקור זכתה ההתיישבות היהודית בנגב לתהודה ציבורית חזקה. הסוכנות היהודית הודיעה לקיבוץ שיש לעשות את מיטב המאמצים להוכיח לוועדה "שכדי להפריח את הנגב נחוצה אוכלוסייה" יהודית באזור מהסוג המצוי ברביבים. למזלם של המתיישבים, בעקבות השיטפון שחל באותה שנה, פריחת הסייפנים ולבלוב השדות שבמקום הייתה מרהיבה. חברי המשלחת התרשמו עמוקות, ראש המשלחת הביע הערכה לחלוצים על הפכם מדבר לגן פורח. הביקור זכה להבלטה בעיתונות. יש הטוענים כי לביקור זה הייתה השפעה מכרעת בהחלטת ועדת אונסקו"פ לכלול את הנגב בתחום המדינה היהודית.
במלחמת העצמאות היה הקיבוץ נתון תחת מצור מצרי, וסבל מהפצצות חיל האוויר המצרי. לאחר המלחמה הקיבוץ עבר ממקומו המקורי אל האתר בו הוא נמצא היום. אבן הפינה של היישוב החדש הונחה ב-1 ביוני 1949. אחרי המלחמה גם הגיעו לקיבוץ הכשרות מעוז א' וב' שהוסיפו לו חיות וחיוניות רבה, אולם הקיבוץ היה במשבר קשה עד הגעת צינור המים מבאר שבע דרך ירוחם בשנת 1955.
ראש ממשלת ישראל, גולדה מאיר, שהתה לפרקים בקיבוץ בעת כהונתה (עמדה לרשותה דירה ששימשה לביקורים אצל בתה, שרה רחבי, שהייתה אז חברת הקיבוץ), ועל שמה נקרא מרכז התרבות במקום, וכן פארק תיירותי בסמוך לקיבוץ. הקיבוץ מארח גם את משרדי המועצה להנצחת זכרה של גולדה מאיר, אשר הוקמה על ידי חבר הקיבוץ משה אולניק, ואת מרכז גולדה לתרבות.
בין מקימי הקיבוץ נמנים הארכאולוג אברהם נגב ששימש כמפקד האזור מטעם ההגנה, המשוררת רחל נגב ששירה "יום יבוא" שנכתב ב 1947 הוא חזון המתאר את רביבים הפורחת של היום, הסופרים יונת ואלכסנדר סנד אשר ביססו אחדים מספריהם על חייהם בקיבוץ ועל ראשיתו, ביניהם הספר "אדמה ללא צל", יואל דה-מלאך חוקר חקלאות ובוטנאי ישראלי, חתן פרס ישראל שהצטרף באוקטובר 1944. סופר הילדים עמוס בר הצטרף לרביבים בשנת 1951, וחוויותיו בקיבוץ שזורות בספריו. רחל סבוראי הייתה חברת הקיבוץ 50 שנה עד פטירתה ב-2016.
הקיבוץ כיום
נכון לשנת 2015, בקיבוץ כ-300 חברים וכ-800 נפשות (מהם כמאתיים ילדים), הקיבוץ ברובו שיתופי למעט המזון. הקיבוץ מתפרנס מתעשייה, מחקלאות ומתיירות. בתחום התעשייה, בבעלות הקיבוץ מפעל רביב להזרקת פלסטיק מדויקת, חברת רבל העוסקת בפיתוח וייצור מערכות אוורור למכלי דלק לרכבים הנמצאת בב"ש, ומפעל ארקל בבית זרע שנרכש על ידי רביב ועוסק גם הוא בתעשיית הרכב. בתחום החקלאות, לקיבוץ רפת, מדגה, לול, מדגרה, כרם זיתים המשתרע על כ-3,000 דונם ובית בד. בענף התיירות, מפעיל הקיבוץ את "חי נגב", הכולל כפר אקולוגי, גן זואולוגי, חדרי אירוח, גן אירועים ועוד.
על שם הקיבוץ והקבוצה שהוקמה בראשון לציון, נקראו שכונת רביבים, תיכון "רביבים" בראשון לציון ובית הספר היסודי "רביבים" בחולון.
כיום משמש מבנה מצפה רביבים כמוזיאון. בנוסף נמצאים בקרבת האתר עמדות ותעלות קשר ממלחמת העצמאות, שהשתמרו כמעט בשלמות, סכרים, בריכת השקיה ומנחת מטוסים. כל אלה משמשים כמוזיאון פתוח.
המצפה נקרא על שמו של יוסף ויץ (1890–1972), שהיה מנהל הקק"ל והוגה רעיון המצפים.
קווינס
קווינס (באנגלית: Queens) הוא אחד מחמשת רובעי העיר ניו יורק, המזרחי ביותר והגדול שבהם מבחינת שטחו. קווינס הוא גם מחוז במדינת ניו יורק. הרובע ממוקם סמוך לרובע ברוקלין, בחלקו המערבי של לונג איילנד. הרובע הוא השני בגודל אוכלוסייתו (אחרי ברוקלין), עם 2.4 מיליון תושבים בשנת 2020. מחוז קווינס הוא גם המחוז השני באוכלוסייתו במדינת ניו יורק, אחרי מחוז המלכים (Kings County), שכמעט חופף לרובע ברוקלין. קווינס הוא המחוז הרביעי בצפיפותו בקרב רובעי ניו יורק, כמו גם בקרב מחוזות ארצות הברית. אם כל אחד מרובעי ניו יורק היה עיר בפני עצמו, היה רובע קווינס יכול להיות מדורג במקום הרביעי באוכלוסייה מבין ערי ארצות הברית, אחרי לוס אנג'לס, שיקגו וברוקלין.
קווינס הוא המחוז המגוון ביותר מבחינה אתנית בארצות הברית.
מחוז קווינס נוסד ב-1 בנובמבר 1683, כאשר חולקה מושבת ניו יורק ל-12 מחוזות, ונקרא על שם אשת המלך צ'ארלס השני - קתרינה מברגנזה (1638-1705). קווינס נהפך לרובע בניו יורק בשנת 1898.
נכון לשנת 2020 מתגוררים ברובע 2,405,464 תושבים. "בירת המחוז" היא שכונת ג'מייקה.
רובע קווינס מחולק בעצמו לארבע "ערים": ג'מייקה, לונג איילנד סיטי, פלאשינג ופאר רוקאוויי.
גאוגרפיה
רובע קווינס נמצא בחלקו הצפון-מערבי של לונג איילנד, וכולל מספר קטן של איים הנמצאים במפרץ ג'מייקה. הניוטאון קריק מהווה הגבול בין קווינס לרובע ברוקלין שמדרום. הרובע גובל באיסט ריבר מצפון וממערב, שבעברו הצפוני נמצא רובע הברונקס, ובעברו המערבי נמצא הרובע מנהטן. הרובע סטטן איילנד נמצא דרומית מערבית לרובע. שטח הרובע 461.7 קמ"ר מתוכם 282.9 קמ"ר שטחי יבשה ו-178.8 שטחי מים, שמהווים 61.27% ו-38.73% מהשטח בהתאמה.
אקלים
ברובע ובשאר העיר ניו יורק שורר אקלים סובטרופי גשום עם השפעות מתונות מהאוקיינוס האטלנטי. הרובע מקבל משקעים כל השנה. הטמפרטורות הקיצוניות ביותר שנמדדו הן 41.6ׁׁׁׂׂ°C ו-(19.4°C-). החורף בדרך כלל מתון יותר מבאזורים אחרים במדינת ניו יורק. שלג מאוד נפוץ וסופות שלגים קורות פעם ב-4 שנים לערך. הסתיו והאביב לא צפויים ועשויים להיות חמימים עד צוננים. הקיץ חם ולח.
היסטוריה
ההתיישבות האירופאית הראשונה הייתה בין השנים 1635–1643 על ידי מתיישבים מהולנד כחלק מקולוניית הולנד החדשה, ומתיישבים בריטים שהגיעו לאזור מקולוניית אנגליה החדשה, וחיו בכפוף לשלטון ההולנדים.
לראשונה עלה ממפקד האוכלוסין האמריקאי משנת 1850 כי אוכלוסייתן הכוללת של שלוש הערים המערביות עלתה על אוכלוסייתן הכוללת של שלוש הערים המזרחיות במחוז קווינס. בשנת 1870, נוצרה עיר חדשה, לונג איילנד סיטי, שהתבדלה מהעיר ניוטאון.
ב-8 במאי 1884 האי רייקרז הועבר לשליטה אדמיניסטרטיבית של מחוז ניו יורק.
בשנים 1905-1908 מסילת הרכבת של לונג איילנד שופצה וחושמלה. תחבורה לאי מנהטן שקודם התאפשרה רק במעבורת או דרך גשרים בברוקלין, הפכה קלה הרבה יותר משנת 1909 ואילך, בזכות בנייתו של גשר קווינסבורו או בשמו הנפוץ גשר רחוב 59, שאיפשר גישה יבשתית גם לאי רוזוולט. מסילת רכבת תת-קרקעית חדשה מתחת לאיסט ריבר שהושלמה בשנת 1910 הועילה גם היא. משנת 1915, רוב הרובע היה מחובר לרכבת התחתית של ניו יורק.
בין השנים 1920-1930 אוכלוסיית הרובע יותר מהכפילה את עצמה. אוכלוסיית הרובע בשנת 1920 מנתה 469,042 תושבים, לעומת 1,079,129 תושבים בשנת 1930.
ב-29 באוקטובר 2012 רוב שכונת בְּרִיזִי פּוֹיְנְט נהרסה בעקבות שרפה מאסיבית שפרצה בעקבות ההוריקן סנדי.
שכונות
רובע קווינס מכיל עשרות שכונות ייחודיות בעלות אופי שונה. תושבי קווינס נוטים להזדהות יותר עם שכונותיהם מאשר עם הרובע או עירם. השכונה אסטוריה, הכוללת את התת-שכונות אָסְטוֹרְיָה הֵייטְס (רמת אסטוריה), דִיטְמָארְס ולִיטֵל אִיגִ'יפְט (בתרגום חופשי: מצרים הקטנה), היא שכונה בעלת האוכלוסייה היוונית הגדולה ביותר מחוץ ליוון. בשכונת אסטוריה מתגורר מספר גדול של אמריקאים מלטזים. ג'קסון הייטס, קורונה, ואלמהרסט מהוות שכונות בהן מתגוררת אוכלוסייה מדרום-מזרח אסיה. פלשינג היא שכונה בה מתגוררת אוכלוסייה סינית וקוראנית. בריצ'מונד היל מתגוררת האוכלוסייה הסיקית הגדולה ביותר מחוץ להודו. מידל וילג', ווייטסטון והווארד ביץ' הן ביתן של אוכלוסייה איטלקית-אמריקנית רבה. שכונות מספת' וריג'ווד הן ביתן של תושבים ממזרח אירופה, כגון פולנים, רומנים, אלבנים וסלאבים אחרים. בשכונת וודסייד מתגוררים פיליפינים-אמריקנים רבים. מרכז קווינס (שכונות רגו פארק, פורסט הילס, קיו גארדנס, פרש מדוס, הילקרסט, הוליס הילס, ג'מייקה הילס ואחרות) הוא אזור יהודי ברובו, שכולל מהגרים רבים מישראל, איראן וברית המועצות לשעבר. השכונות בלרוז ופלורל פארק מכילות קהילה אירית-אמריקאית רבה. ג'מייקה הוא אזור שמוצא אוכלוסייתו הוא בעיקרו מהאיים הקריביים.
שכונות נוספות ברובע: תת-שכונות.
השכונות הצפון מערביות: השכונות הצפון מזרחיות:
כלכלה
כלכלתו של רובע קווינס מתבסס על ענף התיירות. בקווינס נמצאים שני שדות התעופה העמוסים בעולם - נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי (הוקם בשנת 1948) ונמל התעופה לה גוארדיה (הוקם בשנת 1939) הגורמים לאוויר שמעל להיות המזוהם במדינה. בקווינס יש תעשיית סרטים באולפני קאופמן באסטוריה.
פארקים
בפארק פלאשינג מדוז נערך בשנים 1939 ו-1964 היריד העולמי של ניו יורק.
ספורט
בקווינס ממוקם אצטדיון הבייסבול שיי המשמש ביתה של קבוצת הניו יורק מטס ומרכז הטניס "פלשינג מדו" שבו נערך מדי שנה (מאז 1978) טורניר הגראנד סלאם אליפות ארצות הברית הפתוחה.
אוכלוסין
על פי סקר שנערך בשנת 2000 מתגוררים במחוז 2,229,379 תושבים. מספר התושבים בשנת 2003 פחת ל-2,225,486. בעיר נמצאים 782,664 משקי בית ו-537,690 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 2,888.5 נפשות לקמ"ר.
הרכב אוכלוסייה
הרכב האוכלוסייה מבחינה גזעית נכון ל-2020:
כמו כן, בסקר שנערך ב-2011 נמצא כי 9% מתושבי הרובע הם יהודים.
.pk
pk. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בפקיסטן, הסיומת הושקה בשנת 1992. שמות המתחם והסיומות מנוהלות על ידי ארגון 'PKNIC' תחת סמכותה של ממשלת פקיסטן. ארגון 'PKNIC' הוא ארגון ללא כוונת רווח אשר נוסד ביוני 1992.
סיומות אינטרנט משניות
אתרים הרשומים תחת הסיומת pk. של פקיסטן חייבים להירשם תחת אחת מסיומות האינטרנט הבאות:
ויפט (אופניים)
ויפט (באנגלית: Whippet) הם אופניים אשר הוגדרו כאופני בטיחות (Safety bicycle) אשר תוכננו בלונדון על ידי C. M. Linley ויוצרו על ידי Linley and Briggs בין השנים 1885–1888.
שלדת הדגם נבנתה מצינור אליפסה כדי לספק מסגרת חזקה ונוקשה.
אופני בטיחות
אופני בטיחות הפכו לפופולריים בשנת 1880. הגלגל הקדמי והאחורי לא היו בהכרח באותו גודל.
הדוושות הפעילו את הגלגל האחורי, תוך שמירה על רגלי הרוכב בבטחה מהגלגל הקדמי .ב-1879 פותח מודל המשמש כונן שרשרת.
יוהאן פרידריך אגריקולה
ביוגרפיה
יוהאן פרידריך אגריקולה נולד בדוביצ'ן (כיום תורינגיה).
במקביל ללימודי משפטים בלייפציג, למד אגריקולה מוזיקה אצל יוהאן סבסטיאן באך. בשנת 1741 נסע לברלין, שם המשיך בלימודי הלחנה אצל יוהאן יואכים קוונץ.
תוך זמן קצר הוכר כאחד מנגני העוגב המוכשרים ביותר של תקופתו. הצלחת האופרה הקומית שלו, Il Filosofo convinto in amore שבוצעה בפוטסדם ב-1750 הוביל למינוי כמלחין החצר אצל פרידריך הגדול. ב-1759, עם מותו של קרל היינריך גראון, התמנה אגריקולה למנצח התזמורת המלכותית. הוא נשא לאישה את הסופרן האופראית הנודעת בנדטה אמיליה מולטני, נישואים שהיו כנראה למורת רוחו של המלך.
אגריקולה מת בברלין.
יצירותיו
אגריקולה כתב מספר אופרות איטלקיות, לידר, פרלודים כוראליים, יצירות שונות לכלי מקלדת ומוזיקה כנסייתית, בעיקר אורטוריות וקנטטות. המוניטין שלו נובעים בעיקר מכתביו התאורטיים והביקורתיים בנושאים מוזיקליים. בשנת 1754 כתב מאמר לזכר יוהאן סבסטיאן באך יחד עם בנו, קרל פיליפ עמנואל באך. ה"מבוא לאמנות השירה" Anleitung zur Singekunst שלו משנת 1757 הוא חיבורו של פרנצ'סקו טוזי משנת 1723, "דעות על שירה עתיקה ומודרנית" Opinioni de' cantori antichi e moderni עם הערות רבות ומקיפות של אגריקולה.
מדד גלאזגו
מדד ההכרה גלאזגו (או סולם גלאזגו; באנגלית: Glasgow Coma Scale ובקיצור: GCS) הוא מדד נוירולוגי להערכת רמת ההכרה של אדם. לפי מדד זה המטופל מוערך לפי מספר קריטריונים קבועים, וסיכום הנקודות מהווה הערכה כללית על פי מדד הגלאזגו. תוצאת המדד מסייעת לניבוי סיכויי ההתאוששות של החולה.
בתחילה נעשה שימוש במדד על מנת להעריך את רמת ההכרה של חולה לאחר ניתוח ראש, אך כיום המדד מיושם במגוון תחומים – כולל רפואת חירום, בה הוא מתבצע על ידי רופא, פרמדיק או חובש מיד בהערכה הראשונית. המדד פורסם בשנת 1974 על ידי גרהאם טיסדייל ובריאן ג'.ג'נט, פרופסורים לנוירוכירורגיה מאוניברסיטת גלאזגו. השניים המשיכו וכתבו את הספר "טיפול בפציעות ראש".
ה-GCS מהווה חלק ממספר מערכות ניקוד של טיפול נמרץ, הכולל את הבדיקות APACHE II, SAPS II ו-SOFA, כתרומה להערכת המצב של מערכת העצבים המרכזית. סקאלה דומה, סקאלת רנצ'ו לוס אמיגוס, משמשת להערכת ההתאוששות של חולים שסבלו מטראומה מוחית.
יסודות השיטה
המדד מורכב משלושה מבחנים: תגובת העין (E - Eye opening), תגובה מילולית (V - Verbal Response) ותנועה (M - Motor Response). הערכים הללו נשקלים ביחד ולחוד. סכום ה-GCS המינימלי הוא 3 (תרדמת עמוקה או מוות), בעוד שהגבוה ביותר הוא 15 (אדם עירני באופן מלא).
תגובת עין (E)
ישנן ארבע רמות:
תגובה מילולית (V)
ישנן חמש רמות:
תגובה מוטורית (M)
ישנן שש רמות:
פירוש הממצאים
מרכיבים בודדים של המדד כמו גם הסכום הכולל שלהם חשובים מאוד. לפיכך, התוצאה של מבחן גלאזגו מבוטאת בצורה הבאה: GCS 9 = E2 V4 M3 בשעה 07:35.
מדד גלאזגו לתרדמת עבור ילדים
ל-GCS יש אפשרות מוגבלת ליישום על ילדים, בייחוד מתחת לגיל 36 חודשים, שכן בגילים האלה גם הביצועים המילוליים של ילד בריא צפויים להיות נמוכים מאוד. לכן פותח מדד גלאזגו לילדים, שהוא מדד נפרד אבל דומה, עבור הערכת ילדים צעירים.
כיוון שאופי התגובות של מטופלים צעירים שונה מאופי התגובות של מטופלים מבוגרים (לדוגמה, לא סביר שתינוק בן יומו יצליח להגיב מילולית כמו אדם בוגר), נערכו מספר שינויים במדד גלאזגו למבוגרים, והתקבל מדד גלאזגו לילדים (Pediatric Glasgow Coma Scale). סכום התוצאות במדד זה נע בין 3 ל-15 (כמו במבוגרים). כל תוצאה של פחות מ-8 מייצגת סיכון ממשי למוות.
הגולש הכסוף
הגולש הכסוף (באנגלית: Silver Surfer) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ארבעת המופלאים ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Fantastic Four #48 ממרץ 1966 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הגולש הכסוף הוא האלטר אגו של נורין ראד, אסטרונום צעיר מכוכב הלכת זן-לה שערך עסקה עם הישות הקוסמית גלקטוס לשמש כמשרתו בתמורה להצלת עולם ביתו מהשמדה. גלקטוס מעניק לו מעט מכוחו הקוסמי וכן אמצעי תחבורה דמוי-גלשן, שבאמצעותו הוא משייט ברחבי החלל במהירות שגדולה ממהירות האור. ראד החל לאתר ברחבי הקוסמוס אחר עולמות חדשים אותם גלקטוס יכול לכלות, עד אשר הוא מגיע לכדור הארץ. שם, ראד נתקל בארבעת המופלאים, קבוצת גיבורי-על שעזרו לו לגלות מחדש את אצילות הנפש שלו. הוא בגד בגלקטוס והציל את הארץ, אך כעונש נשלח לשם לגלות.
דמותו של הגולש הכסוף מדורגת במקום ה-41 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו בסרט הלייב אקשן "ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף" גילם השחקן דאג ג'ונס באמצעות לכידת תנועה, בעוד דמותו דובבה בידי לורנס פישבורן.
לאו דזה
לָאוֹ דְזה (בסינית: 老子, מילולית: מאסטר זקן), לעיתים לאו צוּ, לאו טְצֵה או לאוזי, אבי תורת הדאואיזם ומגדולי הפילוסופים הסינים. על פי המסורת הסינית חי במאה השישית לפנה"ס. מיוחסת לו כתיבת הדאו דה ג'ינג, החיבור הראשון של התנועה הדאואיסטית, שהיא אחת משלוש מערכות האמונה הגדולות בסין. תורתו של לאו דזה תרמה רבות לעיצוב התרבויות הסיניות הקדומות בפרט, ותרבויות המזרח הרחוק בכלל.
חייו
לא ידוע כמעט דבר על חייו של לאו דזה, ועצם קיומו ההיסטורי מוטל בספק. על-פי המסורת המקובלת, הוא נולד בכפר קו במחוז חנאן של ימינו, שהיה שייך לממלכת צ'ו, בשלהי תקופת האביב והסתיו (בין 722 ל-481 לפנה"ס). הוא שימש כספרן בספרייה הקיסרית של שושלת ג'ואו, היה מנהל הגנזך ויועצו של הקיסר. האגדה מספרת על פגישה שהתקיימה בינו לבין קונפוציוס, בשעה שזה בא ללמוד את כתבי הספרייה, שבסופה ציין קונפוציוס שלמד יותר משיחתו עם לאו דזה מאשר מהמגילות אותן בא לקרוא. לסיפור זה ככל הנראה אין ביסוס היסטורי, ומקורו הוא בניסיונות של דאואיסטים להציג את תורתם כנעלה על זו של קונפוציוס.
לפי המסורות הדאואיסטיות רצה יִין שִׂי ללמוד מלאו דזה את תורתו, ולכן ביקש ממנו לכתוב את פרטיה. כך כתב ומסר לו לאו דזה את ספר הדרך וספר הסגולה, אשר ידועים כיום כספר אחד: הדאו דה ג'ינג. אותו יִין שִׂי למד את הכתבים ונעשה מאוחר יותר לאבי האסכולות הדאואיסטיות המסורתיות.
על אחרית ימיו של לאו דזה מסופר כי רכב על-גבי תאו מים אל-עבר המערב, ומאז לא נודעו עקבותיו. הוא מוצג באומנות לעיתים קרובות כאשר הוא רוכב על תאו.
הדאו דה צ'ינג
חיבורו היחיד של לאו דזה, הדאו דה צ'ינג, הוא אוסף של 81 שירים קצרים, המציגים את יסודות התפיסה הדאואיסטית, ועוסקים בהתנהגות ראויה, בצורת הממשל הרצויה ובאיזון בין יסודות שונים. הם קוראים לחיי פשטות, מתינות, והרמוניה עם הסביבה, ומשבחים את דרכו של החכם, הפועל על ידי התערבות מזערית ככל הניתן על-מנת להשפיע על סביבתו. משמעותם של חלק מהשירים סתומה ונתונה לפרשנויות שונות. משפט מרכזי מתוך הספר: "עשה באפס מעשה והכל מעצמו ייעשה" (ע"פ הגרסה המקובלת).
Room 93
Room 93 (בעברית: חדר 93) הוא מיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית הלסי. האלבום יצא לאור ב-27 באוקטובר 2014, על ידי חברת התקליטים Astralwerks. מתוך האלבום יצא סינגל.
בית הכנסת הכוראלי הגדול (סנקט פטרבורג)
בית הכנסת הכוראלי הגדול (ברוסית: Санкт-Петербургская Большая Хоральная Синагога) הוא בית כנסת הממוקם בסנקט פטרבורג שברוסיה. בית הכנסת נחשב לאחד מבתי הכנסת היפים באירופה, והשני בגודלו באירופה, לאחר בית הכנסת הגדול של בודפשט.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה מיוזמתם ותרומתם של הנדבנים שמואל פוליאקוב והוראצי גינצבורג, ובשנת 1893 התקיימה חנוכת הבית. לפי תכנונם של שלושה אדריכלים - שבושניקוב (I. I. Shaposhnikov), באקמן (L. Bakhman) ושרטר (V. A. Shreter). אישור הבנייה הראשון ניתן ב-1869 מאת הצאר אלכסנדר השני, אך הלה אישר בית כנסת בקנה מידה צנוע יותר, לאחר עזיבתו ב-1883 אישר מחליפו אלכסנדר השלישי את התוכנית המקורית המפוארת, והבנייה החלה. בנייתו החיצונית נמשכה עד 1888.
בראשיתו, נבנה בית הכנסת כך, שבימת הקריאה, עמוד החזן וארון הקודש צמודים זה לזה, שלא כנהוג במסורת האשכנזית, לפיה הבימה שוכנת במרכז בית הכנסת. הרש"ב מלובביץ' פעל לשינוי הדבר, וגינצבורג נענה לבקשתו ושינה את עיצוב הפנים.
ב-1930 נסגר בית הכנסת על ידי השלטון הבולשביקי, אך לאחר חדשים נפתח שוב. ב-1998 עם מינויו של הרב מנחם מנדל פבזנר לרב העיר, עבר בית הכנסת שיפוץ מקיף, בתרומתו של אדמונד ספרא. מאז רובו נקרא על שם ספרא. הבית הכנסת מנוהל בידי קהילת חב"ד המקומית.
שושתר
שושתר (בפרסית: شوشتر) היא עיר מבוצרת עתיקה בפרובינציית ח'וזסתאן בדרום-מערב איראן. היא שוכנת על גדות נהר כארון, כ-90 ק"מ מצפון לעיר אהווז. בשנת 2006 התגוררו בעיר כ-73,000 תושבים. המערכות ההידראוליות ההיסטוריות שנבנו כדי לספק מים לשושתר, הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 2009.
היסטוריה
שושתר שמשה כבירת הקיץ של שליטי האימפריה הסאסאנית, ובצידה המזרחי, המערבי והדרומי נבנו שערים וגשרים. בשנת 260 הביס המלך הסאסני שאפור הראשון את הקיסר הרומי ולריאנוס. הוא שבה אותו יחד עם מספר גדול של חיילים רומים, והשתמש בהם להקמת גשר שאדורוואן הרומי על נהר כארון. הגשר שאורכו 550 מטר ואשר נודע כ"גשר הקיסר", שימש גם כסכר, וזהו הגשר הרומי המזרחי ביותר עליו ידוע. הגשר נפגע מספר פעמים בשיטפונות ושופץ לאורך השנים, אך במועד בלתי ידוע, לפני המאה ה-20, פסק השימוש בו ומצבו התדרדר. עם הקמת הגשר נוצר מאגר מים, ונחפרו שתי תעלות המים הגדולות סביב העיר, שהייתה לאי בלב הנהר. אחת התעלות, תעלת גרגאר, פעילה גם כיום; ומהתעלה האחרת, תעלת דריון, שייתכן שנחפרה לראשונה כבר בתקופת דריווש הראשון, נותרו רק שרידים, חלקם שופצו במאה ה-20.
בד בבד עם חפירת שתי התעלות הראשיות, הוקמה מערכת של מבנים נוספים שכללה סכרים וגשרים נוספים, מנהרות, בריכות, טחנות מים, מפלי מים מלאכותיים, מערכות הידראוליות ונקודות למדידת גובה המים. מערכת התעלות התת-קרקעיות הובילה את מי הנהר אל מאגרים ואל בתי העיר, ומים אלה שמשו לצרכים ביתיים, להשקיה ולאגירה בעת מלחמה. סביב העיר התפתחו מספר ענפי חקלאות, אשר נסמכו על שפע המים באזור, והענפים העיקריים היו גידול קנה סוכר וניטעת פרדסים. המערכת גם שמשה את הערבים לכיבוש העיר לאחר מצור של שנתיים בעשור השלישי של המאה ה-7. בסוף העת העתיקה התפתח בשושתר מרכז נוצרי מוקדם חשוב. המערכות ההידראוליות בעיר תוחזקו גם בתקופת האימפריה הספווית, ואף הורחבו. עם זאת, חומות העיר נהרסו לקראת סוף התקופה הספווית, ומערכת הובלת המים התדרדרה במהלך המאה ה-19. עימה ירדה חשיבותה של העיר כמרכז חקלאי. שרידי מפעל המים בעיר נראים היטב סביב שושתר ומתחת לחלק מבתי העיר, ובזכותו היא הוכרה בשנת 2009 כאתר מורשת עולמית.
שושתר החדשה
העיר זכתה לסיוע ממשלתי החל בשנת 1973. מצבה השתפר במידת מה, ומפעל המים שלה מספק מי השקיה לשטח של 400 קמ"ר בסביבתה. בצידו הצפוני של הנהר הוקם רובע מתוכנן אשר זכה לשם "שושתר החדשה", ובין שני חלקי העיר הוקם גשר. הרובע החדש נועד לשכן פועלים אשר חידשו את גידול ועיבוד קנה הסוכר באזור, ולהעניק לעיר כולה תנופת פיתוח. בנייתו החלה בשנת 1976 ותוכננה להסתיים בחמישה שלבים בשנת 1985, אך המהפכה האיראנית בשנת 1979 גרמה לעצירת הפיתוח באופן זמני.
קו גובה
קו גובה הוא מונח גאוגרפי המציין קו דמיוני אופקי המשותף למספר נקודות המצויות באותו רום מעל נקודת בסיס כלשהי, בשבילנו (תושבי כדור הארץ) פני הים. קווי-גובה משמשים במיפוי טופוגרפי לציון גובהם של הרים וללמידת שינויים ביחס בין תצורות-קרקע מוגבהות (או עמוקות) לבין עצמן, ובינן לפני-הים.
נהוג להתייחס למידה המצוינת על ידי קו-גובה כאל "גובה גאומטרי" בעוד שגובה של עצם שנמצא מעל לפני השטח, במנותק ממנו (כדוגמת כלי טיס בתעופתו), נקרא "גובה גֵאוֹפּוֹטנציאלי".
קווי גובה של מקומות על פני כדור הארץ נקבעים באמצעות מחקר גאופיזיקלי, ביחס לנקודה קרקעית נתונה וקבועה. היפסוגרפיה (מיוונית ὕψος, "היפסו" - גובה, ו-γραφία, "גרפיה" - רישום) היא הכלי המדעי החוקר וממפה את תפוצת הגבהים הטופוגרפיים מעל פני-הים, בהתייחסות בעיקר לכדור הארץ אולם לעיתים אף לכוכבי-לכת מוצקים אחרים, כנוגה ומאדים. מיפוי היפסוגרפי מבקש לתאר את שטח העולם בשלמותו תוך שהוא לוקח בחשבון בעיקר את גובהי פני-הארץ אך גם את אלה של קרקעית האוקיינוסים.
בלמידת הקשר בין קווי גובה וטמפרטורה נמצא כי הטמפרטורה צונחת ככל שמתקדם קו הגובה למעלה, בשיעור של כ-6.5 מעלות צלזיוס לכל 1,000 מטר, זאת בשל צפיפות אוויר פחותה בגבהים גדולים.
איידן דודסון
איידן דודסון (באנגלית Aidan Dodson; נולד ב-11 בספטמבר 1962) הוא אגיפטולוג אנגלי.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1985 באוניברסיטת ליברפול בתחום ארכאולוגיה של מזרח הים התיכון וקיבל את הדוקטורט באוניברסיטת קיימברידג' על מחקר של אדריכלות מצרית בתקופת הביניים השלישית.
נינה בן-עמי
נינה בן-עמי (נולדה ב-1970) היא דיפלומטית ישראלית.
ביוגרפיה
בן-עמי נולדה בהודו וגדלה בארצות הברית, בת להורים יהודים קונסרבטיבים, עובדי מחלקת המדינה של ארצות הברית. סיימה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטת פרינסטון וזכתה במלגת פולברייט.
ב-1992 עלתה לישראל וסיימה תואר שני בגאוגרפיה מאוניברסיטת חיפה.
ב-1998 סיימה קורס הצוערים של משרד החוץ ובתפקידה הראשון שימשה מזכיר שני בשגרירות ישראל בחוף השנהב. בהמשך שירותה במשרד החוץ שימשה קונסול ישראל במונטריאול, עבדה בדסק צפון אמריקה, כיהנה כדוברת שגרירות ישראל בצרפת, סגנית מנהל מחלקת זכויות האדם ויועצת מדינית לשר החוץ אביגדור ליברמן.
באוגוסט 2014 מונתה לשגרירת ישראל באורוגוואי. כיהנה בתפקיד עד 2019.
בן-עמי נשואה לליאור ואם לשלוש בנות. בתקופת שהותה בחוף השנהב לקה בן זוגה בתסמונת גייאן-בארה לאחר שתיית מים מזוהמים ונותר משותק.
גראמן גאלפסטרים 1
הגראמן גאלפסטרים I (Grumman Gulfstream I) הוא מטוס בעל שני מנועי טורבו-פרופ, מתוצרת גראמן. המטוס טס לראשונה ב-14 באוגוסט 1958. בסך הכל יוצרו כ-200 יחידות של המטוס. יורשו של המטוס, הוא הגראמן גאלפסטרים 2 שהחל לטוס ב-1966.
היסטוריה
בתחילה רצתה החברה לייצור מטוס המבוסס על ה-C-1 טריידר שפותח על ידי חברת גראמן ב-1952, אולם לאחר מחקר הבינה החברה כי מטוס שכזה לא יימכר היטב, ועליהם לפתח מטוס חדש לחלוטין. ביוני 1957 תכנון המטוס הושלם, והחברה החלה במכירתו, תוך התאמה ללקוחות על-פי דרישתם.
גרסה מותאמת של המטוס תחת השם VC-4A יוצרה עבור משמר החופים של ארצות הברית, ויועדה עבור הטסת מפקדים עד שנות ה-80, לאחר מכן הוסב המטוס להטסת מטען וכחמ"ל עד ל-2001.
נכון לאוגוסט 2006, 44 מטוסים מדגם הגראמן גאלפסטרים 1 עדיין בשירות, כש-13 מתוכם בשירות חברת פיניקס אייר הפועלת בג'ורג'יה, ארצות הברית.
בישראל
חברת אירואל תעופה הישראלית חכרה 3 מטוסי גראמן גאלפסטרים 1, החל משנת 1993 ועד 1998, ששימשו עבור טיסות בקווים קצרים ופנים ארציים.
סמל קריית הוותיקן
סמל קריית הוותיקן הוא מגן אדום, שעליו שני מפתחות המונחים בצורת צלב אלכסוני (סאלטייר), ומעליהם כתר. הסמל משמש את האפיפיור, את הקוריה ואת קריית הוותיקן.
הצלב המוזהב בראש הכתר מסמל את הצליבה של ישו.
חורשת הבונקרים
חורשת הבונקרים (חורשת סלובניה) היא חורשת אקליפטוסים הנמצאת בין הקיבוצים גבת ושריד ובה נמצאים 3 בונקרי תחמושת שנבנו על ידי חיל האוויר הבריטי בתקופת המנדט הבריטי כחלק מבסיס רמת דוד. החורשה המקיפה את הבונקרים ניטעה גם היא על ידי הבריטים כדי להסוות אותם ממטוסי אויב. כיום הבונקרים נעולים והחורשה משמשת כמקום נופש.
היסטוריה של החורשה והבונקרים
בסיס רמת דוד הוקם בתקופת המנדט הבריטי ב-1937 על ידי חיל האוויר הבריטי כחלק מהתבססות צבא בריטניה בארץ ישראל וכחלופה לשדה התעופה חיפה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצו בסיסי הצבא הבריטי בארץ ישראל על ידי טייסי חילות האוויר של גרמניה ואיטליה ובין השאר הופצץ שדה התעופה בחיפה. כאמצעי זהירות ועל מנת לצמצם סיכון לפגיעה בתחמושת החליטו הבריטים בשדה התעופה רמת דוד להרחיק את מאגרי התחמושת משדה התעופה ובחרו באזור ריק כ-2 ק"מ ממזרח לשדה התעופה להקמת בונקרי התחמושת.
הבונקרים נבנו במהלך 1941 והבריטים בנו 3 בונקרים תת-קרקעיים שחלקם העליון בולט מעל הקרקע. בניית הבונקרים נעשתה בעזרת בטון מזוין כשקירות בטון הגנו על פתחיהם ועירומי אדמה הגנו על קירותיהם.
כדי להסוות את הבונקרים נטעו הבריטים חורשת אקליפטוסים מסביבם.
לאחר סיום המנדט והקמת מדינת ישראל ננטשו המבנים ובהמשך ננעלו מחשש לפגיעה בנכנסים אליהם.
אתר נופש
במאה ה-21 עבר המקום תהליך פיתוח והתאמה למטיילים ורוכבי אופניים והוצב בה שילוט וכן שולחנות, ספסלים ומתקני פיקניק. הפיתוח נעשה ביוזמתו ותרומתו של קונסול הכבוד של סלובניה בישראל, מר עדי רוזנפלד, ובשיתוף קק"ל והמועצה האזורית עמק יזרעאל. לאחר השלמת פיתוח האתר שונה שם החורשה ל"חורשת סלובניה". תהליך הפיתוח כלל שני בונקרים שהוסבו למחסני אחסון ורפאות של עתיקות שנמצאו בעמק יזרעאל.
Fix You
רקע
בעת כתיבת השיר, רצה סולן הלהקה, כריס מרטין, להשתמש בעוגב של כנסייה. כשלא הצליח להשיג אותו, השתמש מרטין בכלי מקלדת ישן שהעניק ברוס פאלטרו, אביה המנוח של אשתו גווינת' פאלטרו, לבתו. מרטין אמר מספר פעמים כי "Fix You" הוא מעין העתק לשיר "Grace Under Pressure" של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית Elbow. מספר מקורות טוענים כי מרטין כתב את השיר לאשתו גווינת', בעקבות מות אביה, ברוס.
הלחנה
השיר, שכולל גם פסנתר ועוגב, מתחיל עם קולות שקטים של אורגן חשמלי, וכולל גם פלסט של מרטין. מאוחר יותר בשיר נשמעת גם גיטרה אקוסטית וצלילי פסנתר. לקראת הסוף השיר עובר לשלושה תווי גיטרה נוגי לב, כשהקצב הופך לאופטימי. ברקע יש מגוון קולות כשבמהלך כל השיר האורגן "מרחף" במרכז השיר, וריף של תופים וגיטרות אקוסטיות וחשמליות.
המסר לאורך השיר, שאותו מרטין שר, הוא דברי עידוד: "Lights will guide you home / And ignite your bones / And I will try to fix you" (אורות ידריכו אותך הביתה / וידליקו את העצמות שלך / ואני אנסה לתקן אותך). מישל האטי מעיתון ה-USA Weekend דיווחה כי מרטין שר על התאוששות מהצער בשיר. טראוויס גאס מה-Bangor Daily News כתב כי מרטין "מציע את תמיכתו לעבר המדוכאים", כשהוא אומר "When you love someone and it goes to waste / What could be worse?" (כשאתה אוהב מישהו, אבל זה מתבזבז / מה יכול להיות גרוע יותר?). גאס המשיך כשכתב ש"התופים הרועמים" והפזמון, דומה לזה של הלהקה קווין משנת 1975, Bohemian Rhapsody.
וידאו קליפ
את הקליפ לשיר הפיקה סופי מולר, שהפיק בעבר את הקליפ לשירה של קולדפליי "In My Place". הוא צולם בסופן של שתי הופעות באצטדיון ריבוק בעיר בולטון שבאנגליה. בחצי הראשון של הקליפ מרטין משוטט ברחובות לונדון, בזמן שהסלוגן "Make Trade Fair" מוקרן בתיאטרון המלכותי הלאומי, באמצעות סכימת אותו צבע קוד בודו על העטיפה של "X&Y". התעלות שבתוכן מרטין נראה משוטט ממוקמות לאורך רחוב טולי (Tooley) שנמצא ליד תחנת גשר לונדון. ברגע שהגיטרה החשמלית מתחילה להתנגן, מתחיל מרטין לרוץ ברחובות, עד שהוא מגיע לאצטדיון, שם הוא מצטרף לשאר חברי הלהקה עד סוף השיר.
הקליפ שודר לראשונה ב-1 באוגוסט 2005, והיה מועמד לפרס MVPA. לאחר יציאתו, הקליפ זכה לאות הוקרה בתור מחווה לפיגועים בלונדון (2005).
ארמיית הבוג (האימפריה הגרמנית)
ארמיית הבוג הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית.
היסטוריה
ארמיית הבוג הוקמה ב-8 ביולי 1915 על ידי שינוי שמה של ארמיית הדרום, ולמפקדה מונה גנרל אלכסנדר פון לינסינגן. הארמייה פעלה בהמשך כחלק מקבוצת הארמיות פון לינסינגן, והשתתפה בבלימת מתקפת ברוסילוב, ובכיבוש אוקראינה בידי מעצמות המרכז.
אמנדוס הקדוש
אמנדוס הקדוש (צרפתית: Saint Amand, נולד ב-584 לערך - ומת ב-675) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית הצרפתית. הוא נחשב לאחד ממביאי הנצרות לפלנדריה ופעל באזור גאליה בלגיקה.
על פי המסורת הנוצרית, אמנדוס נולד למשפחה מכובדת בפואטו שבצרפת. בגיל עשרים לערך הוא הצטרף למורת רוחה של משפחתו למנזר באי איל ד'יה (Île d'Yeu) שלחופי מחוז ונדה והיה לנזיר. מאוחר יותר הצטרף בהשראת אוסטרגיסילוס הקדוש לקהילת מתבודדים בעיר בורז' וחי על לחם ומים בתא בידוד במשך 15 שנים.
ב-628, לאחר שעלה לרגל לרומא, הלך במצוות המלך כלותר השני לפלנדריה על מנת להמיר את תושביה לנצרות, שהוא מתמקד בגנט. בתחילה, הצלחתו הייתה מצומצמת, אך כשחולל מעשה נס ועורר לחיים אדם שזה עתה נתלה, שכנע רבים.
בשובו לצרפת בערך בשנת 649, נאמר שהרגיע סערה בים. אמנדוס נעשה הבישוף של מאסטריכט לתקופה קצרה והתקשה להתמודד עם אנשי הדת שלא קיבלו את מרותו. הוא המשיך בפעילות מסיונרית בעיקר בפלדריה עד גיל 67 ונפטר בגיל 90 במנזר באלנון. יום החג לכבודו הוא ה-6 בפברואר
גראמן גאלפסטרים 2
גראמן גאלפסטרים II (Gulfstream II) הוא מטוס מנהלים שתוכנן ויוצר על ידי חברת גראמן (שהפכה לגראמן אמריקן, ולבסוף לחברת גאלפסטרים אמריקן), מחליפו של הגראמן גאלפסטרים 1. המטוס החל לטוס ב-2 באוקטובר 1966, ויוצרו 258 יחידות ממנו. ב-1979 החלה החברה לייצר את יורשו, הגאלפסטרים 3. שלא כקודמו, הגאלפסטרים 2 מצויד במנועי סילון ובשל כך בעל מהירות וטווח גבוהים יותר.
ארבעה מטוסי גארמן גאלפסטרים 2 משמשים כמדמי מעבורת חלל בשירות נאס"א. המטוסים עברו שינויים והתאמות על מנת לשרת את תפקידם כראוי.
בנוסף כמה מדינות מחזיקות את המטוס כחלק מכוחות הצבא שלהם, בין השאר: מרוקו, לוב, גבון, ניגריה, עומאן, פנמה, ונצואלה וארצות הברית (הן בחיל האוויר והן במשמר החופים).
ג'וזף בראדלי
ראשית חייו
ג'וזף בראדלי נולד בברן שבמדינת ניו יורק, כבכור מבין 12 ילדיהם של פילו בראדלי ומרסי גרדנר בראדלי. משפחתו הייתה משפחה דלת אמצעים. הוא למד בבתי ספר מקומיים והחל ללמד בעצמו בבית ספר בגיל 16. ב-1833 קיבל בראדלי סכום של 250 דולר מהכנסייה הרפורמית ההולנדית לצורך לימודי כמורה באוניברסיטת ראטגרס. ב-1836 הוא סיים את לימודיו ולאחר מכן הוא היה למנהל של בית הספר אקדמיית מיילסטון והחליט ללמוד משפטים.
בראדלי שוכנע על ידי חברו לספסל הלימודים בראטגרס, פרדריק פרלינגהויסן (לימים מזכיר המדינה של ארצות הברית), להצטרף אליו בניוארק ולרכוש הכשרה משפטית במשרד גובה המס בנמל המקומי. ב-1839 התקבל בראדלי ללשכת עורכי הדין.
בראדלי החל לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי בניו ג'רזי, התמחה בדיני פטנטים ובחוקי הרכבות, היה לעורך דין בולט בתחומים אלו, והתעשר באופן משמעותי מעיסוקו. במשך חייו רכש בראדלי את רוב השכלתו באופן עצמאי וצבר לעצמו אוסף גדול של ספרות מקצועית. ב-1844 הוא נשא לאישה את מרי הורנבלאוור.
מינויו
כעורך דין בתחומים המסחריים, ייצג בראדלי לקוחות רבים בפני מגוון של בתי משפט פדרליים, ורכש לעצמו מוניטין ברמה הלאומית. כך, כאשר העביר הקונגרס את, שייצר מושב חדש בבית המשפט העליון של ארצות הברית, יצא לו כבר שם בקרב מקורביו של הנשיא יוליסס ס. גרנט, שהמליצו עליו כמועמד לשיפוט. ב-7 בפברואר 1870 הוגשה מועמדתו של בראדלי כשופט בבית המשפט העליון, וב-21 במרץ היא אושרה על ידי הסנאט של ארצות הברית ובראדלי הושבע לתפקיד ב-23 במרץ. עם מעברו לוושינגטון די. סי., רכש בראדלי מעון בבירה שהיה קודם בבעלותו של סטיבן דאגלס.
פסיקותיו
בראדלי כתב חוות דעת משלימה בפסק הדין "בראדוול נגד אילינוי", שבו נקבע שהזכות לעסוק בעריכת דין לא הייתה מוגנת על ידי סעיף הזכויות והחסינויות של התיקון ה-14. הוא חלק על דעת הרוב, ככל הנראה בשל היסמכותה על ההחלטה בתיקי בתי המטבחיים, אך הסכים לפסק הדין על רקע הטענה שסעיף המסחר לא הגן על נשים בזכותן לבחור את חופשותיהן. חוות דעתו המשלימה זכתה לפרסום בשל תיאורו את הנשיות: "ההרמוניה, שלא לומר הזהות, של האינטרסים ששייכים, או שצריכים להשתייך, למוסד המשפחה, מעוררת שאט נפש לשמע הרעיון שאישה מאמצת קריירה נפרדת ועצמאית מזו של בעלה... הגורל והמשימה העליונה של הנשים צריכים להגשים את התפקידים העדינים והאצילים של רעייה ואם. זהו חוק האל".
עקב התערבותו של בראדלי שוחררו אסירים שהואשמו ב-1873 בטבח בקולפקס, לאחר שהזדמן לו לדון במשפטם, והוא פסק שהחוק הפדרלי שעל פי הם הואשמו היה מנוגד לחוקה. כתוצאה מכך הובא התיק על ידי הממשל הפדרלי לבית המשפט העליון בתיק ארצות הברית נגד קרוקשנק ב-1875. משמעות פסיקת בית המשפט העליון בתיק הייתה שהממשלה הפדרלית לא יכלה להתערב בהתקפות של קבוצות צבאיות למחצה על יחידים. למעשה פתח פסק הדין פתח להגברת הפעילות הצבאית למחצה בדרום, שהחלישה את כוחם של הרפובליקנים, הדירה את השחורים מהאפשרות להצביע, פתחה את הדרך לשליטה של הדמוקרטים בבתי המחוקקיים של המדינות, וכתוצאה מכך נחקקו חוקי ג'ים קרואו.
בראדלי כתב חוות דעת מיעוט בפסק הדין "חברת הרכבת של שיקגו, מילווקי וסנט פול נגד מינסוטה", שאף על פי שלא היה מונע ממניעים גזעניים, היה תיק נוסף בנוגע לזכות להליך הוגן שעלה מהתיקון ה-14. בחוות דעתו זו, טען בראדלי שבנטייתו לצד חברת הרכבת יצר רוב השופטים מצב בו שאלת סבירותו של חוק מדינה הפכה לשאלה משפטית, ובכך הכניע את המחוקקים לרצונו של בית המשפט. חוות דעתו של בראדלי בתיק זה הדהדה בטיעונים בתיקים מודרניים שנגעו לאקטיביזם שיפוטי.
בראדלי גם כתב את פסק הדין "האנס נגד לואיזיאנה", שבו נקבע שהמדינה לא יכולה להגיש תביעה נגד אחד מאזרחיה בבית משפט פדרלי. לאור חוות דעת המיעוט שלו בפסק הדין של חברת הרכבת נגד מינסוטה, נראה זה ככל הנראה אירוני, שכן פסק הדין האנס נגד לואיזאנה התבסס כולו על אקטיביזים שיפוטי, וכפי שהודה בראדלי בחוות הדעת שלו, הוא לא הסתמך על לשון החוקה.
הוועדה האלקטורלית של 1876
בראדלי זכור במיוחד בשל היותו החבר ה-15 והאחרון שמונה ל"וועדה האלקטורלית, שהכריעה על תוצאות הבחירות לנשיאות של 1876 השנויות במחלוקת, בהן התמודדו הרפובליקני רתרפורד הייז והדמוקרט סמואל טילדן.
כאיש המפלגה הרפובליקנית מאז ימיה הראשונים של המפלגה, בחירתו של בראדלי לוועדה לא הייתה ברורה מאליה. על ארבעת השופטים האחרים הוטלה המשימה לבחור את השופט החמישי והאחרון, שכפי שהכל הבינוי, היה אמור להיות הקול המכריע בין כל שאר 14 חברי הוועדה, ולפיכך היה אמור להיות חסר נטייה פוליטית. בתחילה הם בחרו לתפקיד בשופט דייוויד דייוויס, אך באותה עת נבחר דייוויס לסנאט של ארצות הברית ולא היה יכול להצטרף לוועדה. השופטים התפשרו על בחירתו של בראדלי. הסיבות לכך היו ברורות, אם כי ברור שעמיתיו ראו בו כהכי נייטרלי מבחינה פוליטית. בכל אופן, רוב שופטי בית המשפט העליון באותה עת היו רפובליקנים.
מותו
בראדלי כיהן על כס השיפוט עד 1891, כאשר הוא נחלש עקב מחלה (ככל הנראה שחפת).
ג'וזף בראדלי נפטר ב-22 בינואר 1892 בוושינגטון די. סי. ונטמן בבית הקברות מאונט פלזנט שבניוארק.
מרדכי שלום יוסף פרידמן
רבי מרדכי שלום יוסף פרידמן (י"ז בכסלו תרנ"ז, 22 בנובמבר 1896 – כ"ט בניסן תשל"ט, 26 באפריל 1979) היה אדמו"ר בדור הרביעי לחסידות סדיגורה. מכונה ה"כנסת מרדכי".
תולדותיו
נולד בסדיגורה לרבי אהרן פרידמן שהיה לימים האדמו"ר השלישי לסדיגורה, בעל "קדושת אהרן". אמו הייתה שרה שיינדיל רוזא נכדת רבי מרדכי פייבוש מהוסיאטין. בגיל 12 התארס עם מירל בתו של דודו זקנו רבי ישראל שלום יוסף השיל ממזיבוז', ונישא לה בשנת תרע"ג בגיל 16, בשנת האבל לאביו. בחתונתו הכתירו דוד אביו רבי יצחק פרידמן מבויאן כאדמו"ר מסדיגורה.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה יחד עם שאר אדמו"רי בית רוז'ין. לאחר המלחמה היה פעיל באגודת ישראל, ובכנסייה הגדולה הראשונה, בגיל 26, מונה לחבר ב"ועד הפועל העולמי" של אגודת ישראל ולנשיא קרן התורה. לאחר המלחמה, נהג לערוך מסעות ברחבי גליציה, בוקובינה ופולין לבקר את חסידיו, ובפרט במרכז גליציה בה התרכזו חסידי סדיגורה. בשנת תרפ"ג (1923) הקים את ישיבת "משיבת נפש" בפשמישל. בשם הישיבה נרמז שמו (מש"י). הישיבה דאגה גם למזון ושינה לתלמידים. בהמשך נוסד סניף לישיבה ביוזפוב בראשות רב העיר הרב שמעון פרזונצ'בסקי שהיה חסיד סדיגורה.
בשנת תרפ"ה החל רבי מרדכי שלום יוסף לשלוח חסידים לארץ ישראל. בשנת תרצ"ג ביקר בארץ וערך סיור במושבות ובקיבוצים, ובל"ג בעומר אף הדליק את המדורה בהדלקה המסורתית במירון. את חג השבועות עשה בבית הכנסת תפארת ישראל בעיר העתיקה בירושלים. בחזרתו לגליציה, שלח קבוצת חסידים מטורקה לארץ ישראל, והם התיישבו בנתניה בה פתחו בית חסידים. חסידו אליעזר אלטמן פתח ברחוב רבי עקיבא בבני ברק בית כנסת שהיה מהראשונים בעיר. הוא שלח את חסידיו ל"הכשרות" של אגודת ישראל בצ'רנוביץ ועוד, ונהג לבקרם ולראות את מצב הכשרתם. קבוצה מחסידיו נשלחה על ידו למחנה ישראל.
בשנת תרצ"ד עבר לפשמישל והקים בה את חצרו. בכנסייה הגדולה השלישית בשנת תרצ"ז היה מראשי המצדדים בתמיכת אגודת ישראל במדינת היהודים.
באדר תרצ"ט (1939) ביקר שוב בארץ ישראל, ובעצת דודו רבי ישראל מהוסיאטין, השתקע בה והתיישב בתל אביב. הוא הספיק לחלץ את משפחתו מאירופה והעלם ארצה. הוא פתח בית כנסת ברחוב בצלאל יפה. בשנות השואה ערך טיוטה לקול קורא שישלח על ידי אגודת ישראל בעניין מצב יהודי אירופה. לאחר השואה פעל למען הניצולים ובין היתר התכתב עם הנציב העליון ונפגש עם חיים משה שפירא בנידון. הוא עמד בראש ועדת חוקה בתוך "ועדת מצב מתמדת של רבני ארץ ישראל", בשיתוף עם משפטנים (בהם יצחק קיסטר), במטרה לפעול לצביון יהודי של המדינה העתידה, ולמציאת מנגנון הלכתי משפטי שיעמוד בדרישות שני הצדדים.
רצה לפתוח יישוב מיוחד לחסידי סדיגורה בשם "נווה ישראל" ונסע לארצות הברית לגייס כספים, אך רעיון זה לא צלח. היה שותף למפעילים רבים באגודת ישראל, בהם החינוך העצמאי, "רשת שיעורי תורה" ועוד. כשאר אדמו"רי רוז'ין, מונה לחבר נשיאות מתיבתא תפארת ישראל בירושלים שהייתה אמורה להיות המרכז לכלל חסידי רוז'ין.
בכנסייה הגדולה הרביעית, בשנת תשי"ד, העלה רעיון להקים עיר תורנית חדשה. בעקבות זאת הוקמו קריות אגודת ישראל במספר ערים. בכנסייה זו, בהסכמת הרב מטשיבין והרב צבי פסח פרנק, אמר באופן חריג קדיש תתכלא (הנהוג אצל הספרדים) לעילוי נשמת הרוגי השואה.
בשנת תשט"ז נסע לתקופה קצרה לארצות הברית, ופתח את בית מדרשו בשכונת קראון הייטס. לחצרו שם הגיעו רבי אליעזר זוסיא פורטוגל והרב גדליה שור. בראשית שנות השישים שב לביתו הקבוע בישראל. לאחר פטירת דודו, הרב אברהם יעקב (השני), ללא ילדים, הפך לאדמו"ר העיקרי מסדיגורה. קודם לכן כונה האדמו"ר מסדיגורה - פשמישל. בתקופה זו, בסיועו של בנו, נוספו לישיבתו בבני ברק ישיבה גבוהה ותלמוד תורה, כולל בתל אביב, תלמוד תורה וכולל "דעת משה" בירושלים. במקביל נפתח בית מדרש לחסידי סדיגורה בירושלים ברחוב יחזקאל, שהתפתח עם השנים לקריית חסידי סדיגורה ברחוב שמואל הנביא.
חיבר תפילות רבות.
בנו, רבי אברהם יעקב פרידמן מילא את מקומו. יחסיו עם בנו הבכור, ישראל אהרן, היו מתוחים.