cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלמנט גרינברג
ביוגרפיה
בנוסף לכתיבה זו חיבר גרינברג מאמרים על נושאים יהודיים בכתבי עת שונים, ובעיקר ב"קומנטרי", אותו הוא אף ערך לתקופה קצרה בשנים 1956–1957, יחד עם אחיו מרטין גרינברג, כממלאי מקומו של העורך דאז והמייסד של הירחון אליוט כהן. מי שהחליף אותו ב"קומנטרי", תחילה כאחד מצוות ממלאי מקום ומ-1960 כעורך ראשי יחיד היה נורמן פודהורץ, אשר היה בשעתו, אף הוא, אמנם הרבה אחרי גרינברג, בקבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק. קבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק, לרבות גרינברג עצמו, הימינה ברובה עם השנים והפכה למרכזו של הזרם הנאו-קונסרבטיבי בארצות הברית. בשנות השמונים אף היו שטענו כנגד גרינברג כי הוא תומך באמנות האמריקאית ככלי במסגרת המלחמה הקרה כנגד ברית המועצות ולמען השגת הגמוניה אמריקאית גם בתחום זה (Hilton Kramer, “Greenberg and the Cold War,” New Criterion, March 1993).
מבקר אמנות
ב"פרטיזן רוויו" החל גרינברג לכתוב ביקורת אמנות, וכאן הוא פרסם רבים ממאמריו הנודעים. תרומתו של גרינברג הייתה בניסוח המודרניזם האירופי והאמריקאי כפי שהוא תפס אותם - כתנועה אמנותית השואפת לבדוק את גבולות המדיום, את יחסי הצורה, הצבע והרקם שבאמנות. זו היא "אמנות לשם אמנות". בכתיבתו זו הוא עיצב את מה שניתן לתאר כ"מצע התאורטי של המודרניזם".
במאמר "אוונגרד וקיטש" (1939) מניח גרינברג תשתית תאורטית לפסילתו של הקיטש האמנותי. גרינברג תפס את האמנות המודרנית כאוונגרד אמנותי נע, ואילו הקיטש נתפס כחיקוי אשר לוקח את הישגי האוונגרד ומדרדר אותם. דרדור זה אינו רק שאלה של טעם אמנותי כי אם ניסיון לתפיסה מוסרית: "הקיטש הוא התגלמות כל המלאכותי בחיים העכשוויים. הקיטש מתיימר לא לתבוע דבר מצרכניו מלבד כספם - אפילו לא את זמנם" (אוונגרד וקיטש, תרגום: אלינור ברגר).
ב"לקראת לאוקון חדש" (1940) מציג גרינברג את תפיסתו לגבי הציור המודרניסטי. גישתו דוגלת בטהרנות של כל מדיום אמנותי. לכל מדיום כזה מאפיינים ייחודיים שאותם הוא צריך לחקור ולבחון. לדוגמה הנראטיב בספורת, הקומפוזיציה והנחת הצבע בציור, ועוד. האמנות המופשטת נתפסת בעיני גרינברג כשיא של הישגי האמנות. את הביטוי לאמונתו מצא גרינברג באמנות של אסכולת ניו יורק ובציור של ג'קסון פולוק בפרט.
תרגומים לעברית של מבחר ממאמרי גרינברג ניתן למצוא בכתב העת "המדרשה", חוברת מס' 3, 2000.
תסמונת ורדנבורג
תסמונת ורדנבורג (באנגלית: Waardenburg syndrome) היא מחלה גנטית נדירה, המאופיינת בחֵרְשׁוּת בדרגות שונות, פגמים קלים במבנה הנובעים מהרכס העצבי, ובעיות פיגמנטציה שונות (שינויים בצבע העור, העיניים או השיער, למשל תלתל לבן גדול באמצע השיער), בהן לַבְקָנוּת. לעיתים קיימים הבדלים במבנה הפנים, כגון גשר אף רחב (רווח מעט גדול בין העיניים).
התסמונת קרויה על שם רופא הולנדי שתיאר אותה לראשונה, פטרוס יוהנס ורדנבורג.
התסמונת היא במנגנון הורשה אוטוזומלי דומיננטי, כלומר היא עלולה לעבור לצאצא גם אם רק הורה אחד סובל ממנה. ייעוץ גנטי מתאים לקראת הריון ולידה בקרב משפחה שאחד מהוריה לוקה במחלה, יכול לסייע במניעתה.
ישנם ארבעה טיפוסים עיקריים של התסמונת, בהם הנפוצים ביותר הם סוג 1 וסוג 2. ריבוי הסוגים נגרם עקב מספר מוטציות על גנים שונים, אך המשותף לכולם הוא החרשות והפיגמנטציה בצבע העור, השיער והעיניים.
שכיחות התסמונת באוכלוסייה היא 1 ל-50,000 איש.
כיום לא קיים טיפול ספציפי בתסמונת, אך ניתן לסייע בתסמינים, בעיקר בתחום החרשות ממנה סובל החולה. בחלק מהסוגים של התסמונת, החולים נוטלים תרופות כדי להקל על תופעות נלוות הקשורות במערכת העיכול והמעיים.
סנדרו מאמוקלאשווילי
אלכסנדר "סנדרו" מאמוקלאשווילי (בגאורגית: ალექსანდრე "სანდრო" მამუკელაშვილი; נולד ב-23 במאי 1999) הוא כדורסלן גאורגי-אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בסן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA.
ילדותו וקריירה בתיכון
מאמוקלאשווילי נולד בניו יורק וגדל בטביליסי, גאורגיה לאחר שהוריו עברו למדינה כשהיה תינוק. הוא דובר אנגלית, גאורגית, רוסית ואיטלקית. סבתו הייתה חברה בנבחרת ברית המועצות בכדורסל נשים. אחיו הגדול של מאמוקלאשווילי, דייוויד, חשף אותו לכדורסל בגיל צעיר, וסנדרו גדל להעריץ את השחקן הגיאורגי זאזה פאצ'וליה. הוא היה בשיקגו וביקר את דודתו כאשר פרצה מלחמת גאורגיה–רוסיה באוגוסט 2008.
כשהיה בן 14, מאמוקלאשווילי עבר לביאלה שבאיטליה כדי ללמוד בבית הספר התיכון. הוא התחרה בקבוצות עד גיל 17, 18 ו-19 של התיכון, ועזר להן לסיים במקום השלישי בגמר הלאומי. בשנת 2016, הוא עבר לארצות הברית כדי ללמוד באקדמיית מונטוורדה, שם שיחק לצד שחקן ניו יורק ניקס לעתיד אר. ג'יי. בארט. בזמן לימודיו במונטוורדה, פאצ'וליה הפך למנטור של מאמוקלאשווילי והכיר לו כמה שחקנים כמו סטפן קרי.
ב-20 באפריל 2017, מאמוקלאשווילי התחייב לשחק כדורסל במכללות עבור אוניברסיטת סיטון הול, אותה העדיף על הצעות מאוניברסיטת דרום קליפורניה, אוניברסיטת קרוליינה הדרומית ואוניברסיטת ואנדרבילט.
קריירת מכללות
בשנתו הראשונה העמיד מאמוקלאשווילי ממוצעים של 2.6 נקודות, 1.9 ריבאונדים ו-0.5 חסימות למשחק, כשהפיירטס הגיעו לסיבוב השני של טורניר אליפות המכללות. המשחק הטוב ביותר שלו כפרשמן היה נגד אוניברסיטת אקסבייר ב-14 בפברואר 2018, כאשר קלע 17 נקודות ולקח שבעה ריבאונדים. כסופומור, הוא העמיד ממוצעים של 8.9 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק. ב-19 בדצמבר, מאמוקלאשווילי קלע שיא עונתי של 23 נקודות בקליעה עם 8 מ-11 מהשדה וקטף שמונה ריבאונדים בניצחון 90–76 על אוניברסיטת הלב הקדוש. לאחר העונה השנייה שלו, מאמוקלאשווילי עבד עם פאצ'וליה באקדמיה שלו בטביליסי כדי לגוון את המשחק שלו, להוסיף ג'אמפ שוט ולשפר את קליעת השלוש שלו.
ב-29 בנובמבר 2019, מאמוקלאשווילי קלע 18 נקודות עם מ-7 מ-10 מהשדה וקלט שישה ריבאונדים בניצחון 84–76 על איווה סטייט באיי בהאמה. במהלך טורניר באטל 4 אטלנטיס, מאמוקלאשווילי העמיד ממוצעים של 14 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2 אסיסטים למשחק תוך שהוא קלע ב-61% מהשדה ו-60% מעבר לקשת. הוא שבר את פרק כף יד ימין במשחק מול איווה סטייט ב-8 בדצמבר והחמיץ מספר שבועות. ב-29 בינואר 2020, הוא חזר למגרש, ושיחק חמש דקות בניצחון 64–57 דה פול. ב-19 בפברואר, עם אביו זוראב בקהל בפעם הראשונה מזה שנתיים, מאמוקלאשווילי קלע 15 נקודות ולקח שישה ריבאונדים עולל סל ניצחון 0.6 שניות לסיום בניצחון 74–72 על באטלר. הוא קבע שיא עונתי של 26 נקודות ב-29 בפברואר, בניצחון 88–79 על מרקט. מאמוקלאשווילי העמיד ממוצעים של 11.9 נקודות ו-6 ריבאונדים למשחק כג'וניור. בסיום העונה הוא הכריז על מועמדותו דראפט ה-NBA ב-2020 אך לא שכר סוכן, מה שאותת על פוטנציאל גבוה לחזור לסיטון הול לשנת הקולג' האחרונה שלו. לאחר שקיבל עניין בסיבוב השני, הודיע מאמוקלאשווילי ב-1 באוגוסט כי הוא פורש מהדראפט וחוזר לסיטון הול לעונת הסיניור שלו.
עם תחילת העונה הבוגרת שלו, מאמוקלאשווילי נבחר לחמישיית קדם העונה של אזור הביג-איסט. ב-11 בדצמבר 2020, הוא קלע שיא קריירה של 32 נקודות, תשעה ריבאונדים ושלושה אסיסטים בניצחון 77–68 על סנט ג'ון. ב-16 בפברואר 2021, מאמוקלאשווילי קלע את הנקודה ה-1,000 שלו בקריירה בניצחון 60–52 על דה פול וסיים עם 25 נקודות, 11 ריבאונדים וארבעה אסיסטים. הוא העמיד ממוצעים של 17.5 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק. בסיום העונה, הוא נבחר לשחקן המשנה של השנה בביג איסט וזכה בפרס האגרטי לשחקן הטוב ביותר במטרופולין ניו יורק.
מילווקי באקס (2021–2023)
מאמוקלאשווילי נבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA ב-2021 בבחירה ה-54 על ידי אינדיאנה פייסרס, והועבר בטרייד למילווקי באקס יחד עם זכויות הדראפט של גאורגיוס קאלאיצאקיס, הבחירה ה-60, ושתי בחירות עתידיות בסיבוב השני בתמורה לזכויות הדראפט של הבחירה ה-31, אייזיאה טוד. ב-4 באוגוסט 2021, הבאקס החתימו אותו על חוזה דו-כיווני, על פיו הוא יחלק את הזמן בין הבאקס לבין קבוצת ליגת הפיתוח שלהם, ויסקונסין הרד. ב-19 באוקטובר 2021, מאמוקלאשווילי ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA, כשעלה מהספסל עם אסיסט וריבאונד בניצחון 127–104 על ברוקלין נטס. ב-29 בנובמבר, בזמן ששיחק עם ההרד, מאמוקלאשווילי רשם 28 נקודות, שישה ריבאונדים, שלושה אסיסטים, שלוש חסימות וחטיפה אחת בניצחון על וינדי סיטי בולס.
מאמוקלאשווילי הצטרף לסגל ליגת הקיץ של הבאקס לשנת 2022. ב-18 ביולי 2022 נבחר מאמוקלאשווילי לחמישייה הראשונה של ליגת הקיץ.
קריירה בנבחרת הלאומית
ביולי 2018, מאמוקלאשווילי ייצג את נבחרת גאורגיה בכדורסל במוקדמות גביע העולם 2019 ואת נבחרת גאורגיה עד גיל 20 באליפות אירופה עד גיל 20. במהלך האליפות הוא העמיד ממוצעים של 8.7 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק.
באליפות אירופה בכדורסל 2022 ייצג מאמוקלאשווילי את נבחרת גאורגיה הבוגרת וסיים אותה עם ממוצעים 15.2 נקודות, 11 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים.
ארתור פטרי
ארתור פטרי (במקור עד 1899 פצאואר-Patzauer, בהונגרית: Petri Artúr; מאד, 18 בדצמבר 1873 – נאג'קאלו, 14 בנובמבר 1918 או לפני כן) היה עיתונאי, משורר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
ארתור פטרי נולד במשפחה יהודית כבנם של סוחר היין יאקאב פצאואר ושל ארנה אנגל. הוא סיים את בית הספר התיכון בקושיצה, בבודפשט ובדברצן. בשנת 1892 עבר את בחינות הבגרות באקדמיה למסחר בדברצן. בין השנים 1894–1897 עבד בקושיצה במגזין Abauj-Košice וב-Košice Hírlap. בין השנים 1897–1900 עבד כמנהל אגף ב"חברת הביטוח הכללית ההונגרית". הוא שירת בשדה הקרב במהלך מלחמת העולם הראשונה ואחר כך נפטר בבית החולים הציבורי בנאג'קאלו בגלל מחלתו משדה הקרב.
כתביו
מאמריו ומסותיו פורסמו בדברצן, ב"עיתון דרום הונגריה", ב"שופר של סגד", בלוגוז' ב-Südungarn, ב-Karansebeser Zeitung.
בשנים 1903 ו-1904 פורסמו שיריו ב"עיתון של גיור" (Győri Ujság) ב"מדיאר סו" (Magyar Szó) וב"מדיאר סלון" (Magyar Szalon).
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2010
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2010 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-30 באוגוסט והסתיימו ב-13 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-130 מאז ייסודה.
סך הפרסים היה 20.760 מיליון $.
הפרסים
סך הפרסים היה $20,766,000.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן: מנצח תחרות 2009 חואן מרטין דל פוטרו לא השתתף בגלל פציעה. רפאל נדאל נפגש במשחק הגמר עם נובאק ג'וקוביץ'  וניצח ב-4 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות צרפת הפתוחה ובאליפות וימבלדון.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 2009 קים קלייסטרס  נפגשה במשחק הגמר עם ורה זבונריובה  וניצחה בשתי מערכות.
אורן עילם (אמן רחוב)
קריירה
בעת לימודיו בבצלאל, החל לרסס בגרפיטי את שיריו על קירות בתים בירושלים ובתל אביב. הוא מעיד שמצא בדבר דרך לבטא עצמו תוך התגברות על הביישנות. עד מהרה החל לפרסם את שיריו בצורות נוספות, בהן החבאתם בין פתקי המפלגות בבחירות לכנסת העשרים (2015), הטבעתן על שלטי תחנת אוטובוס שהציב ואף הצבת שלט עם שיר שכתב בירידה מאיילון במחלף השלום.
בנוסף, מתעסק עילם בתחום המוזיקה. פרויקט הגמר שלו בבצלאל כלל המצאה של חמישה כלי נגינה אלקטרוניים, שמאוחר יותר הוצגו בפסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב בשם "הגן המוזיקלי".
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2010
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
אורן עילם (אמן רחוב)
קריירה
עילם מעביר סדנאות לנוער בנושא אמנות רחוב וכתיבת שירה, ומארגן ערבי שירה ואירועים נוספים.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2010
תחרות זוגות גברים
מנצחי תחרות 2009 לוקאש דלוחי ולאנדר פאיס  הודחו בסיבוב הראשון. בוב ומייק בריאן נפגשו במשחק הגמר עם רוהן בופנה  ואיסם אול-הק קוריישי   וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
אורן עילם (אמן רחוב)
קריירה
יצר ומשחק בהצגה "המדריך לחיפוש אתונות"
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2010
ישראל בתחרות
אנדי רם השתתף בתחרות זוגות גברים לצד יוליאן נול מאוסטריה ודורגו במקום ה-8. הם הודחו בסיבוב הראשון.
יוני ארליך השתתף בתחרות זוגות גברים לצד ג'ורדן קר מאוסטרליה. הם הודחו בסיבוב הראשון.
שחר פאר השתתפה בתחרות הנשים ודורגה במקום ה-16. היא ניצחה בסיבוב הראשון, השני והשלישי כאשר היא ניצחה את פלאביה פנטה מאיטליה בשתי מערכות. בסיבוב הרביעי היא הפסידה לונוס ויליאמס בשתי מערכות.
שחר פאר השתתפה בתחרות זוגות נשים לצד מוניקה ניקולסקו מרומניה והן דורגו במקום ה-13. הן ניצחו בסיבוב הראשון והשני. בסיבוב השלישי הם הפסידו לזוג שהיה מדורג מס' 1 בתחרות ב-3 מערכות.
הר בשמת
הר בשמת הוא אחד מהרי רכס הרי אילת, שנמצא בדרום ארץ ישראל, באזור הנגב, בסביבות תמנע וסמוך לגבול סיני. ההר מתרומם לגובה של כ־848 מטר מעל פני הים.
ההר נקרא בערבית "ג'בל אום בוטמה" - הר אם האלה. השם בשמת ניתן בגלל דמיונו לשם בוטמה, ועל שם בשמת, אחת מבנות שלמה המלך, ששמה כנראה נגזר מהמילה "בושם". הר בשמת מורכב מסלעי יסוד, סלעים מגמטיים שנוצרו מהתגבשות של סלעים מותכים – מאגמה או לבה – כתוצאה מהתקררותם.
ראול חימנס
ראול אלונסו חימנס רודריגס (בספרדית: Raúl Alonso Jiménez Rodríguez; נולד ב-5 במאי 1991), הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת החלוץ בפולהאם ובנבחרת מקסיקו.
קלוב אמריקה
החל מגיל צעיר שיחק חימנס במחלקת הנוער של מועדון הפאר המקסיקני, קלוב אמריקה. החלוץ הצעיר והמבטיח ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל המקסיקנית בעונת האפרטורה של שנת 2011, במשחק התיקו 1-1 מול מונרקס מורליה. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו ככדורגלן מקצועי ב-31 באוקטובר 2011, בהפסד 2–3 לפואבלה. בעונת האפרטורה 2011 הופיע בשישה משחקים וכבש שער אחד.
בעונה שלאחר מכן, עונת הקלאוסורה 2012, הופיע חימנס 12 פעמים במדי אמריקה וכבש שער אחד ב-9 במרץ 2012, במשחק התיקו 1-1 מול טיחואנה. בסך הכל שיחק חימנס 508 דקות בעונה זו.
בעונת האפרטורה 2012 החל חימנס לשחק בהרכב הפותח של אמריקה דרך קבע. בנוסף, הוא גם קיבל את חולצה מספר 9, לאחר שעד אז שיחק עם חולצה מספר 47. חימנס כבש את שער הבכורה שלו בעונה זו ב-16 בספטמבר 2012, בניצחון 0–2 על סנטוס לגונה, במשחק שהתקיים באצטדיון האצטקה. שבועיים וחצי לאחר מכן קיבל את הכרטיס האדום הראשון בקריירה שלו, בניצחון 1–2 על סן לואיס. חימנס סיים את הטורניר עם שישה עשר הופעות וארבעה שערים.
חימנס פתח בהרכב בשני המשחקים הראשונה של עונת הקלאוסורה 2013, וכבש לראשונה צמד שערים במשחק אחד ב-19 בינואר 2013, בניצחון 0–4 על אטלנטה. בעונה זו סייע חימנס לקבוצתו לזכות באליפות מקסיקו.
אתלטיקו מדריד
ב-13 באוגוסט 2014 חתם חימנס על חוזה ל-6 עונות באתלטיקו מדריד, אלופת ספרד. אתלטיקו שילמה לקבוצתו הקודמת של חימנס 10.5 מיליון אירו תמורת העברתו. חימנס ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ריאל מדריד בהסופר קאפ הספרדי, במשחק השני במסגרת הסופר קאפ עלה כמחליף כמו במשחק הראשון בניצחון 0–1, ואתלטיקו זכתה בתואר. חימנס הבקיע את שערו הראשון והיחיד בקבוצה בניצחון 0–4 על סביליה, לאחר שכבש שער אחד ב-27 הופעות בכל המסגרות עזב את הקבוצה.
בנפיקה ליסבון
ב-13 באוגוסט חתם חימנס לשלוש שנים בבנפיקה ליסבון הפורטוגזית עבור 4 מיליון יורו. ב-23 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה, כשעלה כמחליף בדקה ה-77, בהפסד 0–1 לארוקה. ב-29 באוגוסט כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 2–3 על מוריירנסה.
וולברהמפטון וונדררס
ב-2018 הושאל לקבוצת וולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג. בסיום עונת ההשאלה עבר רשמית לוולברהמפטון וונדררס תמורת כ-30 מיליון אירו, שיא מועדון.
ב-22 באוגוסט כבש את שער הבכורה במועדון במחזור הראשון של העונה בתיקו 2-2 מול אברטון. ב-10 במרץ 2019 כבש מול צ'לסי את השער ה-12 שלו בעונה והפך לשחקן שכובש הכי הרבה שערים עבור המועדון בעונה אחת בפרמייר ליג. חימנס סיים את העונה עם 17 שערים בכל המסגרות. בסיום העונה שלאחר מכן, שבר שוב את השיא כאשר סיים את עונת 2019/2020 עם שבעה עשר שערים וסיים עם הקבוצה במקום השביעי בפרמייר ליג.
ב-3 באוקטובר האריך את חוזהו במועדון ב-4 שנים נוספות.
ב-29 בנובמבר 2020, במהלך משחק מול ארסנל, התנגש חימנז עם דוד לואיז, איבד הכרה ופונה לבית החולים בעקבות כך. למחרת התגלה אצלו שבר בגולגולת. רק באוגוסט 2021, עם פתיחת עונת 2021/2022 חזרה למגרשים והחל לשחק עם קסדת ראש, אותה יצטרך לחבוש על פי עצת הרופאים עד סוף הקריירה. ב-26 בספטמבר כבש שער ראשון בפרמייר ליג מאז הפציעה הקשה, והעניק ניצחון 0–1 לקבוצתו על סאות'המפטון.
נבחרת מקסיקו
בשנת 2012 היה שותף חימנס לזכייתה של נבחרת מקסיקו עד גיל 23 בגביע טולון, כאשר כבש בניצחון 2–4 על הולנד בשלב חצי הגמר. מקסיקו ניצחה את טורקיה 0–3 במשחק הגמר.
באותה שנה זומן חימנס לסגל מקסיקו למשחקים האולימפיים בלונדון, וסייע לנבחרתו לזכות במדליית הזהב, לאחר ניצחון 1–2 על ברזיל במשחק הגמר.
חימנס הופיע לראשונה בנבחרת מקסיקו הבוגרת ב-30 בינואר 2013, במשחק ידידות מול, שהסתיים בשוויון 1-1.
חימנס נכלל בסגל נבחרת מקסיקו למונדיאל 2014, וקיבל את חולצה מספר 9. הופעתו היחידה בטורניר הייתה בשלב הבתים, נגד, אז נכנס כמחליף לג'ובאני דוס סאנטוס בדקה ה-84, במשחק שהסתיים בשוויון 0-0.
חימנס נכלל בסגל הנבחרת לקופה אמריקה 2015, בטורניר כבש שער נגד המארחת בתיקו 3-3, ושער בפנדל נגד  בהפסד 1–2.
במונדיאל 2018 שותף פעמיים כמחליף כולל בשמינית הגמר מול ברזיל.
חיים אישיים
לחימנס נולדה בת, ששמה ארייה, ביולי 2020.
דמאר דרוזן
דמאר דרנל דרוזן (באנגלית: DeMar Darnell DeRozan; נולד ב-7 באוגוסט 1989) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA.
ביוגרפיה
דרוזן נולד בעיר קומפטון, קליפורניה, והראה יכולות אתלטיות גבוהות כבר בגיל צעיר, ואף היה מסוגל להטביע כדור לסל כבר כשהיה בכיתה ו'. בתקופת לימודיו התיכוניים הוא שיחק בקבוצת הכדורסל של התיכון בעיר, וכבר בעונת ה שלו היה לאחד משחקניה הבולטים של הקבוצה, שסיימה את העונה במאזן של 16-15, כשרשם של 26.1 נקודות, 8.4 ריבאונדים, 4.3 אסיסטים, 3.0 חטיפות ו-2.0 חסימות למשחק.
קריירת המכללות
לאחר סיום לימודיו התיכוניים בחר דרוזן לשחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דרום קליפורניה, בה שיחק לצידו של טאג' גיבסון. במשחק הבכורה שלו, בניצחון על אוניברסיטת קליפורניה באירוויין, הוא קלע 14 נקודות, שני רק לגיבסון שסיים את המשחק עם 17. במשחק הגמר של הבית הפסיפי של המכללות (נקרא Pac-10) הוא קבע שיא קריירה אישי במכללות עם 22 נקודות, מהן 19 נקודות במחצית המשחק השנייה בניצחון על אוניברסיטת המדינה של אריזונה.
דרוזן סיים את עונת הבכורה שלו באוניברסיטה כקלע השלישי בטיבו בקבוצה עם 13.9 נקודות בממוצע, וכקוטף הריבאונדים השני עם 5.7 למשחק. בסיום העונה הסדירה במכללות הוא התעלה על יכולתו כשרשם 19.8 נקודות בחמשת משחקי הפלייאוף, ונבחר לשחקן המצטיין של טורניר הבית הפסיפי ולחמישיית הפרשמנים המצטיינים ב-NCAA.
טורונטו ראפטורס
לאחר שנה אחת בלבד במכללות, החליט דרוזן להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA של שנת 2009, ונבחר בבחירה התשיעית על ידי טורונטו ראפטורס. כבר בעונת הרוקי שלו עלה דרוזן בחמישייה ב-65 מ-77 המשחקים בהם שותף, ותרם 8.6 נקודות. דרוזן סייע לקבוצתו לשפר את מאזנה ל-40 ניצחונות בעונה הסדירה, מול 33 ניצחונות בלבד בעונה טרם הגעתו, אולם טורונטו סיימה במקום התשיעי במזרח עם ניצחון אחד פחות משיקגו בולס שהעפילה למשחקי הפלייאוף. במהלך העונה השתתף דרוזן בתחרות ההטבעות במסגרת סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA וסיים בתחרות שני רק לנייט רובינסון, שזכה בתחרות ההטבעות בפעם השלישית בקריירה.
לקראת העונה הבאה, עונת, עזב הכוכב כריס בוש את הקבוצה, ודרוזן החל לתפוס את תפקידו כשחקן מפתח. הוא פתח בחמשייה בכל 82 משחקי העונה הסדירה, ורשם במשחקיו 17.2 נקודות בממוצע, שני רק לאנדראה ברניאני. בעונת, שהייתה עונה מקוצרת של 66 משחקים בשל שביתת השחקנים, שותף דרוזן ב-63 משחקים, והיה לשחקן שקיבל את דקות המשחק הרבות ביותר בקבוצה עם 35.0 למשחק. הוא תרם במהלך העונה 16.7 נקודות, שני רק לברניאני, אך עם מאזן של 23 ניצחונות בלבד מול 43 הפסדים סיימה טורונטו במקום ה-11 במזרח ולא העפילה למשחקי הפלייאוף. לאחר עונת, דרוזן חתם על הארכת חוזה עם הרפטורס לעוד חמש שנים ותמורת $139 מיליון.
בתחילת עונת, דמאר היה השחקן הראשון מאז מייקל ג'ורדן לקלוע יותר מ-30 נקודות בתשעה מתוך אחד עשר המשחקים הראשונים של העונה. בעונת דרוזן הוביל את טורונטו למאזן הטוב ביותר במזרח כשהוא קולע 23.0 נקודות למשחק בעונה הסדירה.
סן אנטוניו ספרס
ב-18 ביולי 2018, הועבר בטרייד לקבוצת סן אנטוניו ספרס ביחד עם יאקוב פולטל ובחירת סיבוב ראשון בדראפט 2019, תמורת קוואי לאונרד ודני גרין. ב-3 בינואר 2019 השיג את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו, כשקלע 21 נקודות, אסף 14 ריבאונדים ומסר 11 אסיסטים בניצחון הספרס מול הראפטורס. את אותה עונה סיימה סן אנטוניו במקום השביעי באזור המערבי, והודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי דנוור נאגטס. בעונה העוקבת המשיך דרוזן להציג יכולת טובה, עם ממוצע של 22.1 נקודות למשחק, אולם הספרס רשמו מאזן ניצחונות שלילי (32–39) ולא הצליחו להעפיל לפלייאוף ה-NBA – לראשונה מזה 23 עונות.
תואר משרה
בארגונים, תואר משרה הוא תיאור הניתן לתפקידו של עובד או חבר בארגון. תואר המשרה משמש את העובד במסמכים שהוא חותם עליהם, בהצגתו בתכתובות ובסיכומי דיון, ומופיע בכרטיס הביקור שלו.
לתואר המשרה משמעות מבחינת מקומו של העובד בהירארכיה הארגונית. בארגון שבו מנוהל תקן של משרות, כולל התקן את תואר המשרה של כל אחת משורות התקן. בארגונים הנדרשים בחירום להיערכות שונה מאשר בשגרה ייתכן שיהיו לעובדי שני תוארי משרה, אחד לשגרה והאחר לחירום. קידומו של עובד בארגון מתבטא לפעמים בעלייה בדרגה ללא שינוי בתואר המשרה, ולפעמים משתנה תואר המשרה לבכיר יותר. דוגמה לכך היא התיאור ברומן "תמול שלשום": "לא יצאו ימים רבים עד שנכנס לשמש בבנק. תחילה כלבלר קטן, אחר כך כפקיד מסייע, ואחר כך כפקיד גמור."
משרות הנהלה
בהנהלה של ארגון מקובלות המשרות הבאות, המוצגות בתיאורן העברי, ולעיתים בראשי התיבות המקובלים באנגלית:
לכל אחת מהמשרות הללו מצורף לפעמים התואר סמנכ"ל (סגן המנהל הכללי) או משנה למנכ"ל.
בנוסף למשרות אלה, המקובלות בארגונים רבים, כוללות הנהלות של ארגונים משרות נוספות, בהתאם לאופי הארגון. בארגון הכפוף להוראות רגולציה רבות, כגון בנק, ניתן למצוא משרה של קצין ציות ראשי (באנגלית CCO - chief compliance officer).
למשרות ניהול בדרגים פחות בכירים כולל תואר המשרה את המילה "מנהל" בצירוף תיאור נוסף, למשל "מנהל מדור רכש", "מנהלת מחלקת משאבי אנוש" וכדומה.
משרות נוספות
גם למשרות שאינן משרות ניהול נהוג לתת תואר משרה, לעיתים תוך התייחסות לרמת המשרה, למשל "מתכנת" לעומת "מתכנת בכיר".
תה בשניים
תה בשניים הוא אלבום אולפן משותף של הזמרים הישראליים אלון אולארצ'יק ואלי דג'יברי. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2015 חברת התקליטים NMC. נכללים בו שירי ג'אז מוכרים בתרגומו של אולארצ'יק ובהפקתו של דג'יברי. הוא פורסם בפורמט תקליטור בלבד בקטלוג 03307592.
ליידי רונדה
ביוגרפיה
מרגרט הייג תומאס נולדה ב-12 ביוני 1883 בלונדון. הוריה היו התעשיין והפוליטיקאי דייוויד אלפרד תומאס, בעל תואר אצולה (first Viscount), וסיביל הייג, שהייתה סופרג'יסטית. באוטוביוגרפיה שלה כתבה מרגרט שאמה "התפללה בלהט שבתה התינוקת תגדל להיות פמיניסטית". ואכן היא הפכה לאקטיביסטית ונלחמה למען זכויות נשים.
מרגרט הייתה בת יחידה. היא נולדה בלונדון, אך גדלה בבית האחוזה של ההורים בסמוך לניופורט. בגיל 13 נשלחה לפנימייה, תחילה למדה בבית הספר בנוטינג היל שבלונדון, ואחר כך בבית הספר St Leonards בסנט אנדרוס שבסקוטלנד. בשנת 1904, כשמלאו לה 19, היא התקבלה לקולג' לנשים סומרוויל שבאוניברסיטת אוקספורד שם למדה היסטוריה. על אף שהצליחה בלימודיה היא חזרה לגור עם משפחתה לפני תום השנה הראשונה ללימודים.
חייה הבוגרים
מרגרט עבדה אצל אביה במטה החברה שלו בקארדיף בשכר של 1,000 ליש"ט לשנה. כפי שהיה מקובל אצל נערות אריסטוקרטיות, בשלוש עונות היא הופיעה לראשונה בחברה הגבוהה (דביוטנט).
סופרג'יזם
בשנת 1908 מרגרט נישאה לסר המפרי מקוורת', בעל אדמות מאזור ניופורט. באותה שנה, בגיל 25, היא הצטרפה לאיגוד הנשים החברתי והפוליטי (WSPU), והפכה למזכירת סניף ניופורט. בין השנים 1908–1914 היא ארגנה את הקמפיין למען זכות בחירה לנשים ונסעה ברחבי דרום ויילס, ולעיתים קרובות הגיעה למקומות בהם הישיבות היו עוינות וסוערות. היא הייתה מעורבת בצעדות מחאה עם נשות הפאנקורסט, ואפילו ניסתה להידחף לכרכרה של ראש הממשלה הליברלי הרברט הנרי אסקווית' שהתנגד בתוקף למתן זכות בחירה לנשים.
ביוני 1913 היא ניסתה להרוס תיבת דואר ציבורית בעזרת פצצה כימית. הפעילויות האלו הובילו לכך שנעצרה ונשפטה בבית משפט בוויילס. לאחר שסירבה לשלם קנס בסך 10 ליש"ט, מרגרט נידונה לתקופת מאסר של חודש. היא שוחררה כעבור חמישה ימים כיוון שפתחה בשביתת רעב.
כאשר אמלין פנקהרסט נפטרה ביוני 1928, היו קיטי מרשל, רוזמונד מסי וליידי רונדה אלו שארגנו את טקסי הזיכרון לכבודה. הן גייסו כסף עבור מצבה בשבילה בבית העלמין בברומפטון והעמידו פסל שלה מחוץ לבית הנבחרים, המקום שאליו נאסר עליה להיכנס לעיתים קרובות. גויס גם סכום כסף כדי לרכוש את הציור של אמלין פנקהרסט שנעשה על ידי שותפתה לדרך, הסופרג'יסטית ג'ורג'ינה ברקנברי כדי שניתן יהיה לתרום אותו לגלריית הפורטרטים הלאומית. שם הציור נחנך והוצג לקהל בטקס בהשתתפות סטנלי בולדווין בשנת 1930.
מלחמת העולם הראשונה ושקיעת RMS לוסיטניה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, מרגרט קיבלה את החלטת הנהגת ארגון סופרג'יסטיות ה-WSPU לנטוש את הדרך המיליטנטית במאבק לזכות הבחירה. באותו זמן היא עבדה עם אביה, שנשלח על ידי דייוויד לויד ג'ורג' לארצות הברית כדי להסדיר את אספקת התחמושת לכוחות המזוינים הבריטיים.
אביה הרגיש שבתו הייתה מדוכדכת, ואף על פי שהתייחסה בביטול לדאגתו, הוא היה ער למתחים בנישואיה. ב־7 במאי 1915, כשחזרה מארצות הברית באונייה לוסיטניה עם אביה ומזכירו ארנולד רייס-אוונס, נורה טיל על האניה מן הצוללת הגרמנית U-20. בעוד אביה ומזכירו הצליחו לעלות על סירת הצלה, מרגרט נשארה מאחור ונצמדה ללוח עץ שריד מהאנייה. עבר זמן רב עד שחולצה על ידי ספינת דיג אירית. באוטוביוגרפיה שלה משנת 1933 "זה היה עולמי" (This Was My World) היא מספרת על האירוע הטראומטי שבו לקחה לקווינסטאון, מחוסרת הכרה וסובלת מהיפותרמיה. לאחר אשפוז בבית חולים, היא בילתה מספר חודשים בהתאוששות בבית הוריה.
תואר אצולה
ב־3 ביולי 1918, לאחר עבודתו הקשה על מיזמים עסקיים שלו, פוליטיים וגם תרומה למאמץ המלחמה, נפטר אביה. סוג האצולה שלו היה אמור להסתיים עם מותו, אך כיוון שאביה ביקש מהמלך ג'ורג' החמישי להעביר לבתו את התואר, מרגרט הפכה לליידי רונדה.
לאחר מות אביה, ליידי רונדה ביקשה למלא את מקומו בבית הלורדים, תוך שהיא מציינת את החוק האוסר פסילה על רקע המין משנת 1919 שאפשר לנשים לממש "כל תפקיד ציבורי". לאחר שבתחילה התקבלה בקשתה, "הוועדה לזכויות" בבית הלורדים דחתה את בקשתה. במשך שנים רבות מי שתמך בה היה הלורד אסטור, שאשתו ננסי הייתה בסופו של דבר האישה הראשונה שתפסה את מקומה בבית הנבחרים.
פחות מחודש לאחר מותה של ליידי רונדה בשנת 1958, הותר לנשים להתקבל לבית הלורדים בזכות חוק "עמית החיים" (שניתן גם לאדית סאמרסקיל). חמש שנים מאוחר יותר, עם כשעבר חוק התארים 1963, הותר גם לבנות יורשות להתקבל לבית הלורדים.
מיזמים עסקיים
מרגרט החליפה את אביה כיו"ר חברת סנטוגן בפברואר 1917. לאורך חייה היא הייתה דירקטור של 33 חברות (לאחר שירשה מאביה 28). מרבית העסקים שלה היו בתחום הפחם, הפלדה, והתעבורה, באמצעות חברת קמבריאן בע"מ. היא פעלה להגדיל את מספר הנשים בעולם העסקי. והייתה מעורבת בהקמת וניהול "מועדון היעילות", ארגון נטוורקינג לנשות עסקים.
עם זאת, עם ירידת מחירי הפחם בסוף שנות העשרים, חברת קמבריאן בע"מ פשטה את הרגל. מלבד ירושת ההוצאות לאור של אביה, היא הקימה בשנת 1920 את שבועון טיים אנד טייד. לאחר התמוטטות קמבריאן בע"מ, חשבונותיה האישיים מראים כי הוצאותיה תמיד עלו על הכנסותיה.
ליידי רונדה נבחרה לנשיאה הראשונה של מכון המנהלים בשנת 1926.
בשנת 1920 הקימה ליידי רונדה את קבוצת שש הנקודות.
חיים אישיים
בשנת 1908 נישאה מרגרט לסר המפרי מקוורת'. הזוג התגרש בשנת 1923 והיא מעולם לא התחתנה בשנית. בסוף שנות העשרים חייתה בזוגיות עם הלן ארצ'דייל, עורכת השבועון טיים אנד טייד. יותר מאוחר ניהלה מערכת יחסים קרובה עם ויניפרד הולטבי, שכתבה את "דרום ריידינג", שהייתה אהובתה של ורה בריטן. לאחר מכן חייתה במשך 25 שנה עם הסופרת והעורכת תיאודורה בוסאנקווט, ששימשה כעוזרת האישית של הנרי ג'יימס בין השנים 1907 עד 1916.
הוקרה מאוחרת
בשנת 2015 הושקה לכבודה סדרת ההרצאות שנתית על שם מאקוורת' השנתית על ידי מכון המנהלים.
שמה ותמונתה (ואלה של 58 תומכי זכות בחירות נשים) נמצאים על כן פסלה של מיליסנט פוסט בכיכר פרלמנט בלונדון, שנחנכה בשנת 2018. ליידי רונדה הייתה אחת מחמש נשים המעמדות הסופיות לפרויקט הקמת פסל של אשה אקטיביסטית שיוקם בשנת 2019 בקארדיף.
הנס קרל
הנס קרל (בגרמנית: Hans Kehrl; 8 בספטמבר 1900, ברנדנבורג על נהר האבל – 26 באפריל 1984, גרפנאו, באדן-וירטמברג) היה יזם ויועץ כלכלי גרמני. בימי הרייך השלישי שימש כמזכיר במשרד החימוש, מילא שורה של תפקידי מפתח בכלכלת המלחמה הגרמנית (על אדמת גרמניה ובשטחי הכיבוש במזרח אירופה), והיה ראש מחלקת התכנון של הרייך.
קרל הצטרף למפלגה הנאצית לאחר עלייתה לשלטון בשנת 1933. בין השנים 1933 ו-1935 ניהל קרל את לשכת המסחר בעיר קוטבוס. ב-13 בספטמבר 1936 הצטרף קרל לאס אס (מספר אישי 276899). ב-9 בנובמבר 1939 הועלה לדרגת אוברפיהרר ובהמשך אף קיבל את עיטור הכבוד הגבוה ביותר לאזרחים וחיילים עורפיים מהמשטר הנאצי (Kriegsverdienstkreuz).
ציפי מור
ציפורה (ציפי) מור (נולדה ב-31 במרץ 1954) היא שחקנית, סופרת ומדבבת ישראלית. ידועה בעיקר מגילום דמותו של רגע בתוכניות הטלוויזיה לילדים "רגע עם דודלי" ו"בבית של פיסטוק".
ביוגרפיה
מור נולדה בשם ציפורה מושקוביץ בחיפה, לזוג הורים שחקנים ניצולי שואה. בילדותה עברו לרמת גן ולאחר מכן לתל אביב.
בסוף שנת 1971 התגייסה לצה"ל ושירתה בלהקת פיקוד דרום, כולל בתקופת מלחמת יום הכיפורים, תוך שהלהקה שרה לחיילים בחזית הדרום, לעיתים תחת אש. במהלך שירותה השתתפה בתוכניות "מדרום תפתח הטובה" (1972) ו"חול בקפה" (1973).
קריירה
לאחר שחרורה מהצבא הופיעה בהצגות שונות, ביניהן : "טוב לאהוב" (במסגרת התוכנית "מועדון הצועני השורק של דן אלמגור) ו"הבזאר הגדול" בכיכובו של דני ליטני.
פרסומה העיקרי של מור הגיע בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, כאשר גילמה את דמותו של רגע, בתוכנית הילדים "רגע עם דודלי". הצלחת הסדרה הובילה להפקת סדרת המשך בשם "בבית של פיסטוק", בה גם הופיעה מור לצד ספי ריבלין.
ב-1985 גילמה אחות בסרטו של נדב לויתן "בנות".
ב-1989 השתתפה בסדרת הטלוויזיה לילדים "הצצקנים".
ב-1992 גילמה את המן הרשע בתוכנית הטלוויזיה "פרפר נחמד", ובאותה השנה גילמה אמא בקלטת לילדים שביים שמי זרחין ששמה הוא "בובה מתי" בכיכובו של מתי כספי.
ב-1996 גילמה גננת בקלטת לילדים שביימה רחל שיין ארגמן וכתב מאיר שלו "אבא עושה בושות".
ב-2006 גילמה את הניה בסרטו של חנן פלד "מכתבים לאמריקה".
ב-2012 השתתפה בסדרת טלוויזיה לילדים "צור משלנו" של ערוץ הידברות.
במשך שנים ארוכות הופיעה מור, לרוב בתפקידי משנה או בתפקידי אורח, בסדרות טלוויזיה שונות, עמן ניתן למנות את "החברים של ברני", "החתול שמיל", "מה פתאום?!" ו"שמיניות באוויר". מור הופיעה גם בהצגות ילדים, ובהן "סיפורים שענת אוהבת במיוחד", "מומיש ידיד ההפתעות", "עגולנד", "תעלולי פיג'מה", "רגע עם דודלי", ו"עוץ לי גוץ לי". כמו כן, שימשה באמצע שנות ה-80 כקריינית קישור בקלטות שירי הילדים המוקדמות של אריאלה סביר ובשנות ה-90 עסקה בדיבוב סדרות מונפשות שונות, בהן פרקי "לוני טונס" (בתפקיד הסבתא בסרטוני טוויטי וסילבסטר החתול) והגרסה הישראלית לסדרה "החברים של ברני" שם דובבה ושיחקה בתפקיד בובה-בון בגרסה העברית.
בשנת 2004 כתבה מור ביחד עם ארלט ספדיה את מילות השיר "בוא ניסע" לזמרת אביבה אבידן שהופיע באלבומה של אבידן שיצא באותה השנה שנקרא "אמונה".
בשנת 2012 השתתפה ציפי מור בפסטיבל שירי הילדים "ילד פלא" בניהולו האומנותי של אלי ניסמן.
בשנת 2015 השתתפה שוב בפסטיבל "ילד פלא" בניהולו של אלי ניסמן.
בשנת 2016 השתתפה בסדרת הטלוויזיה לילדים "המסעדה של מיקי".
בשנת 2022 שיחקה בהצגה "אף פעם לא מאוחר מדי" לצדו של אברהם סלקטר בתיאטרון ה"יידישפיל".
כתיבה
מור כתבה שני ספרי ילדים: "רגע עם רוני" (1998) ו"רק רגע" (2006).
חיים אישיים
מור הייתה נשואה למתופף אלון הלל, ובנם הוא המוזיקאי רונן הלל.
משנת 2010 מור בזוגיות עם מעצב הבלונים קובי זינגר.
מתגוררת בגבעתיים.
סיקורסקי CH-53 סי סטליון
CH-53 סי סטליון (אנגלית: Sea Stallion, סטליון (סוס הרבעה) ימי) הוא השם הנפוץ למשפחת מסוקי תובלה כבדים מתוצרת חברת סיקורסקי האמריקנית. המסוק פותח תחילה עבור חיל הנחתים של ארצות הברית, ועם השנים נרכש גם עבור זרועות נוספות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית ועבור הכוחות המזוינים של גרמניה, ישראל ומקסיקו. בחיל האוויר הישראלי מכונה המסוק "יסעור". מחליפו הוא סיקורסקי CH-53K קינג סטליון.
פיתוח
בשנת 1960 החל חיל הנחתים של ארצות הברית בתהליך למציאת מסוק חדש, שיחליף את המסוקים מדגם סיקורסקי CH-37 מוהאבי, בעלי מנוע הבוכנה, שהיו בשירות החיל באותה עת. ב-27 בינואר 1961 החל חיל הנחתים בפרויקט משותף עם צבא ארצות הברית, הצי וחיל האוויר, שנועד לפיתוח כלי טיס בעל יכולת המראה ונחיתה אנכית (VTOL) ונועד למשימות תובלה. כלי הטיס החדש שנוצר היה הווט-הילר-ריאן XC-142A שהיה כלי טיס מהפכני בזכות כנפיו אותן ניתן היה להטות למצב מאוזן, לטיסה, ולמצב מאונך, להמראה ולנחיתה. תכנון כלי הטיס הפך מורכב יותר ויותר ומשך התכנון התארך מאוד. ראשי חיל הנחתים החליטו לפרוש מן הפרויקט מכיוון שהסתבר שהחיל לא יקבל כלי טיס יעיל במסגרת זמן משביעת רצון. בסופו של דבר לא נכנס ה-XC-142A לייצור סדרתי, למרות החדשנות הרבה והפוטנציאל הרב שהיה בפרויקט.
במרץ 1962 הוציא המשרד לאמצעי לחימה ימיים של צי ארצות הברית, בשם חיל הנחתים, דרישה ל"מסוק כבד ניסיוני", שסומל (X)HH. המפרט בדרישה כלל יכולת נשיאת מטען במשקל 3,600 ק"ג, טווח מבצעי של 190 ק"מ ומהירות של 150 קשר (כ-280 קמ"ש). המסוק המיועד נועד להיות מסוק סער ולמלא משימות תובלה, חילוץ מטוסים ופינוי רפואי. במשימות הסער נועד המסוק לתובלת מטען ולאו דווקא חיילים.
במענה לדרישת הצי הציעה חברת בואינג ורטול גרסה של מסוק הCH-47 צ'ינוק, וחברת קאמאן הציעה פיתוח של מסוק הפיירי רוטודיין הבריטי. חברת סיקורסקי הציעה דגם משופר של הסיקורסקי S-61R, עם שני מנועי טורבו ציר ג'נרל אלקטריק T-64 ומערכת התמסורת של מסוק הS-64. סימולו של דגם המסוק אותו הציעה סיקורסקי היה S-65. הצעתה של חברת קאמאן ירדה מן הפרק לאחר שממשלת בריטניה הפסיקה את תמיכתה בפרויקט הרוטודיין. התחרות בין שתי המתחרות הנותרות, סיקורסקי ובואינג-ורטול, הייתה עזה. לבואינג ורטול הייתה עדיפות בשל העובדה שמסוק הצ'ינוק נרכש על ידי צבא ארצות הברית. למרות זאת זכתה חברת סיקורסקי במכרז, לאחר מאמץ רב, והחוזה עמה נחתם ביולי 1962.
תוכנית הפיתוח נתקלה בכמה קשיים בשל מחסור במשאבים וכשלים של קבלני המשנה, אך עם הזמן נפתרו הקשיים. מזכיר ההגנה של ארצות הברית, רוברט מקנמארה, דרש שחיל הנחתים ירכוש את מסוקי הצ'ינוק כדי ליצור אחידות בין הזרועות השונים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, אולם ראשי חיל הנחתים שכנעו אותו שלא ניתן יהיה לרכוש את הצ'ינוק ללא התאמות רבות ויקרות.
המשך הפיתוח
מסוקי CH-53 ראשונים הגיעו לווייטנאם בינואר 1967. המסוקים הוכיחו את יעילותם וחילצו יותר מטוסים מאשר מסוקי CH-54 טארהה, הייעודיים למשימה זו. צי ארצות הברית רכש 15 מסוקי CH-53A מחיל הנחתים למשימות פינוי מוקשים ימיים. מנועיהם של מסוקים אלה הוחלפו למנועים חזקים יותר מדגם T64-GE-413, וסומלו RH-53A. חיל האוויר של ארצות הברית הזמין בספטמבר 1966 גרסה משלו, שסומלה HH-53B. טיסת הבכורה התקיימה ב-15 במרץ 1967. בגרסה זו נוספו גשוש לתדלוק אווירי, מכלי דלק נתיקים ומנוף חילוץ, וכן מנועים משודרגים מדגם T64-GE-3. חיל האוויר הפעיל מסוקים אלה למשימות חילוץ והצלה. גרסה זו שודרגה לגרסה HH-53C, שבה הוקטנה קיבולת הדלק ל-1,700 ליטרים, ובתמורה נוספו למטוס מערכות תקשורת מתקדמות ושריון כבד יותר. גרסה CH-53C הייתה זהה לגרסה זו אך לא הותקן בה גשוש לתדלוק. חיל האוויר הפעיל גרסה זו למשימות תובלה.
מסוקים הפועלים באזורים טרופיים זקוקים לכוח מנוע רב יותר. בשל כך הזמין חיל הנחתים גרסה משודרגת של המסוק שסומלה CH-53D ולה מנועים מדגם T64-GE-412, ומאוחר יותר מדגם T64-GE-413. השדרוג כלל גם התקנת תמסורת משופרת, ופנים המסוק נבנה כך שיוכל לשאת 55 חיילים. טיסת הבכורה של גרסה זו התקיימה ב-27 בינואר 1969, והמסוקים מגרסה זו הופעלו במלחמת וייטנאם לצד המסוקים מגרסה A. חיל הנחתים מופקד על הפעלת מסוקו של נשיא ארצות הברית, המכונה מארין 1 (Marine One), ולצורך מילוי משימה זו הוכנה גרסת אח"מ מיוחדת של המסוק, שסומלה VH-53D.
צי ארצות הברית הסב מסוקים מגרסה CH-53D למשימות פינוי מוקשים. גרסה זו סומלה RH-53D וכללה ציוד לפינוי ופיצוץ מוקשים, שכלל שני מקלעי בראונינג M2 לירי על מוקשים שהתגלו. הצי קיבל 30 מסוקים מגרסה זו ב-1973 ועם כניסתם לשירות הוחזרו לחיל הנחתים המסוקים מגרסה RH-53A ואלה הוחזרו לתצורת CH-53A.
חיל האוויר הישראלי שדרג את מסוקי ה-CH-53 שלו בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. השדרוג בוצע על ידי התעשייה האווירית לישראל וחברת אלביט וכן על ידי יחידת האחזקה האווירית 22, הסתיים ב-1997 וכלל שיפור של תא הטייס, התקנת מערכות אוויוניקה חדשות ועוד. המסוק המשופר נקרא יסעור 2000, וטיסת הבכורה נערכה ביוני 1992. מרכז ניסויי טיסה (מנ"ט) החל את ניסויי הטיסה בפברואר 1993, והמסוקים הראשונים נמסרו לטייסת מבצעית בקיץ 1994. ב-2006 החל חיל האוויר הישראלי בתוכנית שדרוג נוספת, שנקראה "יסעור 2025". במסגרת השדרוג טופלה שלדת המסוק ותוקנו סדקים, מנועי המסוק והתמסורת שודרגו, והותקנו מערכות קשר, ניווט, הגנה עצמית ובקרת טיסה משודרגות וחדשות. הפרויקט נמשך כעשר שנים ובוצע ביחידת האחזקה האווירית של החיל.
ה-CH-53 היה בסיס לפיתוח מסוקים נוספים של חברת סיקורסקי. ב-1967 המריא לראשונה הסיקורסקי MH-53 פייב לואו (Pave Low), שפותח מגרסה HH-53B/C. דגם זה היה מיועד למשימות חיפוש והצלה קרביות, לטווח ארוך, וכונה "סופר ג'ולי גרין ג'יאנט", ונועד תחילה להחליף את מסוקי ה"ג'ולי גרין ג'יאנט", אך בהמשך הוכשר המסוק גם למשימות של כוחות מיוחדים.
דגם נוסף שפותח על בסיס ה-CH-53 היה הסיקורסקי CH-53E סופר סטליון, שהיה למעשה דגם משודרג של הסי-סטליון: לסופר סטליון שלושה מנועים, רוטור בעל שבעה להבים ומנור זנב מעוצב באופן שונה. דגם זה נבנה עבור חיל הנחתים. צי ארצות הברית הזמין גרסה של מסוק זה, שנקראת MH-53E סי דרגון. גרסה זו היא למשימות שליית מוקשים ימיים ולהפעלת אמצעים אוויריים נגד מוקשים כאלו. סימול החברה לדגם זה הוא S-80.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 החלה חברת סיקורסקי בפיתוח דגם חדש, שאמור להיקרא CH-53K קינג סטליון. דגם זה יצויד במנועים חדשים, רוטור עשוי מחומרים מרוכבים, ותא נוסעים ומטען מורחב.
תכנון ומבנה
בתכנון המסוק עשתה חברת סיקורסקי שימוש בניסיון ובידע שהצטבר אצלה בתכנון מסוקים קודמים, בעיקר S-61R ו-S-64. גוף המסוק בעל מבנה מונוקוק למחצה ומיוצר מאלומיניום, פלדה וטיטניום. הרוטור בעל ששת הלהבים של דגם S-65 נלקח מדגם S-64, אם כי בניגוד לאחרון להבי הרוטור של ה-S-65 ניתנים לקיפול, ועשויים מטיטניום ופלדה. גם רוטור הזנב בעל ארבעת הלהבים נלקח מדגם S-64; הרוטור מורכב על מנור זנב שלו מייצב גובה בצידו הימני, וגם מנור הזנב ניתן לקיפול. גם התמסורת נלקחה מדגם זה, אולם בשונה מה-S-64, בדגם S-65 מיוצר הדחף על ידי צמד מנועי טורבו ציר מדגם T64-GE-6 מתוצרת חברת ג'נרל אלקטריק. שני המנועים ממוקמים בשני צידיו של חלקו הקדמי העליון של גוף המסוק, וכל אחד מהם מייצר דחף של 2,850 כוח סוס. בדגמים המתקדמים של המסוק שודרגו המנועים לדגמים מתקדמים יותר שייצרו דחף רב יותר: T64-GE-1 (3,000 כוח סוס) ו-T64-GE-16 (3,485 כוח סוס).
בדגם S-61 יש לגוף המסוק עיצוב הידרודינמי המאפשר לו נחיתה במים. עיצוב זה שונה בדגם S-65, אם כי גם הסי-סטליון הוא בעל יכולת אמפיבית באמצעות הכנפיים הקצרות שבצידי המסוק. כנפיים אלה משמשות כמייצבים והן מכילות מכלי דלק. בחלקן האחורי של כנפיים אלה נמצאים כני הנסע הראשיים של המסוק, שלהם שני גלגלים, ואלו מתכנסים בעת טיסה. תא המטען מצויד במערכת אוטומטית להעמסה ולפריקה של ציוד, הניתנת להפעלה גם בעת טיסה, ובכבש הטענה.
למסוק דלת כניסה בצידו הימני של הגוף, מאחורי תא הטייס, וכבש להכנסת ציוד בחלקו האחורי של המסוק. גוף המסוק בעל אטימות למים, כדי לאפשר נחיתה בהם בעת חירום. מערכת בקרת הטיסה היא מכנית עם גיבוי של שלוש מערכות הידראוליות עצמאיות. מערכות המסוק החיוניות מוגנות בשריון, וכן גם תא הטייסים.
צוות המסוק מורכב משלושה: טייס, טייס משנה ומכונאי מוטס. המסוק יכול לשאת 38 לוחמים על ציודם או 24 אלונקות וארבעה אנשי צוות רפואי, או מטען במשקל 3,630 ק"ג. הכבש הנפתח מאפשר הטענת שני כלי רכב בגודל של ג'יפ, או רכב שיגור לטיל הוק, או תותח הוביצר 105 מ"מ. המסוק יכול לשאת כ-5,900 ק"ג מטען במתלה מטען חיצוני, מתחת לגחונו.
ארצות הברית
כאמור המסוק הופעל לראשונה בשירות מבצעי במהלך מלחמת וייטנאם, במשימות חילוץ ותובלה וכן חילוץ כלי טיס. בחלקה האחרון של המלחמה שירתו בווייטנאם שתי גרסאות של המסוק, CH-53A ו-CH-53D ומסוקים משתי הגרסאות היו פעילים מאוד במבצע שסיים את המלחמה, מבצע רוח תדירה (Operation Frequent Wind). חיל האוויר של ארצות הברית הפעיל בדרום-מזרח אסיה מסוקים מגרסה HH-53, שכונו "ג'ולי גרין ג'יאנט" (Jolly Green Giant, "ענק ירוק צוהל") למשימות חיפוש והצלה. מסוקים אלו היו המסוקים העיקריים אותם הפעיל החיל למשימה זו בין השנים 1967–1975. בין השאר הטיסו מסוקים מגרסה זו את הכוחות הפושטים במבצע חוף השנהב (Operation Ivory Coast) שנועד לחילוץ שבויים ממחנה בצפון וייטנאם, וכן נטלו חלק במבצע לחילוצה של האונייה מאיאגואז במהלך תקרית מאיאגואז, במהלכה התעמתו נחתים עם חיילים של החמר רוז' מקמבודיה במאי 1975.
מסוקי סי סטליון של חיל הנחתים נטלו חלק במבצע טופר העיט ( Operation Eagle Claw) באיראן שמטרתו הייתה לחלץ את בני הערובה האמריקניים מטהראן באפריל 1980, מבצע שהסתיים בכישלון צורב. במהלך מבצע זעם דחוף (Operation Urgent Fury), פלישת ארצות הברית לגרנדה באוקטובר 1983, הטיסו מסוקי סי-סטליון את רגימנט הנחתים ה-8 אל היעד, ולאחר מכן סייעו בפינוי 233 סטודנטים אמריקניים ששהו באוניברסיטת סנט ג'ורג' שבאי. מסוקי CH-53 הופעלו על ידי חיל האוויר, הצי וחיל הנחתים במהלך מלחמת עיראק, החל מ-2003 וכן במלחמת אפגניסטן, החל מ-2001.
החל מספטמבר 2017 החל חיל הנחתים בהכנסתם לשירות של כלי טיס מטיפוס מטה רוטור מדגם בל-בואינג V-22. כלי טיס אלה אמורים להחליף את מסוקי החיל מדגמי CH-46E ו-CH-53D. דגמי CH-53E ימשיכו בשירות, ובנוסף אמורים להיכנס לשירות החיל מסוקים משופרים מדגם CH-53K.
איראן
הצי המלכותי האיראני קיבל שישה מסוקים מגרסה RH-53D בשנות ה-70 של המאה ה-20. לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 המשיכו מסוקים אלה לשרת במסגרת חיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית, ואליהם נוספו עוד חמישה מסוקים של צי ארצות הברית שננטשו במהלך מבצע טופר העיט ב-1980.
גרמניה
הבונדסוור, הכוחות המזוינים של גרמניה המערבית, בחן ב-1966 חלופה למסוקי הפיאסצקי H-21 והסיקורסקי S-58 שהיו אז ברשותם. הגרמנים בחנו שתי חלופות: מסוקי CH-53 או CH-47 צ'ינוק, והדרישה הראשונית הייתה ל-133 מסוקים. הוחלט על רכישת מסוקי CH-53 וב-1968 אושרה רכישת 110 מסוקים בלבד, משיקולי תקציב. שני מסוקים מייצור קדם-סדרתי נמסרו ב-1969, והמסוקים הבאים יוצרו ברישיון על ידי חברת VFW-פוקר, מיזם משותף של חברות פוקר ו-VFW, בשפייר. המסוק הראשון מתוצרת גרמנית המריא ב-11 באוקטובר 1971 והועבר למרכז ניסויי הטיסה של הבונדסוור (Wehrtechnische Dienststelle für Luftfahrzeuge - Musterprüfwesen für Luftfahrtgerät der Bundeswehr, היחידה הטכנית למטוסים צבאיים - בדיקת איכות טכנית לכלי טיס של הצבא הגרמני). מסוקים ראשונים סופקו במרץ 1973, ובסך הכל קיבל הגיס האווירי של צבא גרמניה 110 מסוקים מגרסה CH-53G.
במהלך השנים בוצעו מספר שינויים והתאמות שנועדו להאריך את חיי המסוק ולשפר את יכולותיו המבצעיות. בין השיפורים שבוצעו היו התקנת מערכת להתרעה מפני טילים ולהגנה עצמית, הוספת מכלי דלק חיצוניים המאפשרים את הארכת טווח הטיסה של המסוק ל-1,800 קילומטרים (כאשר המסוק נושא 36 לוחמים על ציודם או מטען של 5,500 ק"ג) והתקנת מערכת לראיית לילה. התקנת השינויים הושלמה עד תחילת 2001, ובוצעה על ידי חברת יורוקופטר.
יחידות הגיס האווירי של צבא גרמניה ביצעו מגוון רחב של משימות בינלאומיות כחלק מפעילות נאט"ו והאו"ם. משימות אלה כללו תובלת יחידות של חברי הוועדה המיוחדת של האומות המאוחדות ((UNSCOM, United Nations Special Commission) שפעלה ב-1991, לאחר מלחמת המפרץ, בפיקוח על עמידתה של עיראק בהתחייבותה להשמדת הנשק להשמדה המונית שברשותה; משימות כוח האכיפה לאכיפת השלום בבוסניה והרצגובינה ב-1996; השתתפות במשימות של כוח קוסובו שפעל בחבל החל מסוף המאה ה-20; ומשימות במסגרת כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן, החל מ-2001.
זיק
{{פירושונים|
סיקורסקי CH-53 סי סטליון
גרמניה
ב-1 בינואר 2013 הועברו כל המסוקים שהיו ברשות הגיס האווירי של הצבא ללופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, ושולבו בכנף המסוקים 64.
רכישת המסוקים
עם התחממות היחסים בין ישראל לארצות הברית לאחר מלחמת ששת הימים נפתחה בפני חיל האוויר הישראלי האפשרות לרכוש כלי טיס מתוצרת ארצות הברית. חיל האוויר הגדיר צורך במסוק תובלה כבד, ולאור הגדרה זו נבחנו שני סוגי מסוקים: בואינג ורטול CH-47 צ'ינוק וסיקורסקי CH-53 סי סטליון. בתחילה הייתה הנטייה בחיל לרכוש את הצ'ינוק, כיוון שהמסוקים מדגם זה כבר צברו עשרות אלפי שעות טיסה במהלך מלחמת וייטנאם ואילו מסוקי הסי סטליון היו רק בתחילת כניסתם לשירות. בנוסף, מסוקי הצ'ינוק יכלו לשאת מטען במשקל 6,100 ק"ג, לעומת 3,630 ק"ג בלבד בדגם A של הסי-סטליון. בשל עובדות אלה המליץ מטה חיל האוויר ביוני 1968 לרכוש 4 מסוקי צ'ינוק. אולם בהמשך השנה השתנתה ההחלטה, וזאת בשל החשש ממורכבותו המכנית של הצ'ינוק, שלו שני רוטורים לעומת מסוק הסי-סטליון הפשוט יותר. הופעתו של דגם C של הסי-סטליון, שביצועיו היו קרובים מאוד לאלה של הצ'ינוק, הביאו לשינוי ההחלטה ולהזמנת מסוקי סי-סטליון בסוף 1968. המסוקים שהוזמנו היו מן הדגם האזרחי שסומל S-65C-3, שהיה דומה לדגם הצבאי HH-53C.
מסוק ראשון הגיע לישראל ב-26 באוקטובר 1969, ובעקבותיו הגיעו שישה נוספים עד ינואר 1970. המסוקים הוצבו תחילה בגף בטייסת 114, שהפעילה באותה עת מסוקי סופר פרלון, ולפיכך כונתה אז "טייסת הסופר פרלון" (מאוחר יותר הוחלף שמה לטייסת "מובילי הלילה"). הגף הפך לטייסת עצמאית ב-6 באוגוסט 1970, טייסת 118 ("דורסי הלילה"). בחודשים יולי-אוגוסט 1971 נקלטה בחיל האוויר קבוצה שנייה של מסוקים, שכונתה "סדרה ב'" וכללה חמישה מסוקים. קבוצה שלישית של מסוקים כונתה "סדרה ג'", וכללה שישה מסוקים: חמישה מהם סופקו בין נובמבר 1972 לפברואר 1973 ומסוק אחרון הגיע לחיל האוויר לאחר מלחמת יום הכיפורים, בדצמבר 1973. במהלך המלחמה, כחלק מהרכבת האווירית שבה העבירה ארצות הברית לישראל ציוד צבאי, סופקו שמונה מסוקים מעודפי צי ארצות הברית, מדגם CH-53A. קבוצה זו כונתה "סדרה ד'". חלק מן המסוקים עברו בישראל התאמות שונות, ובהן התקנת צינור לתדלוק אווירי, הוספת מכלי דלק נתיקים והוספת לוחות שריון למיגון המסוקים.
במהלך השנים הראשונות לקליטתם אבדו שישה מסוקים (ראו להלן) ולפיכך החליט חיל האוויר על רכישת מסוקים נוספים. בין מאי לאוקטובר 1975 נקלטו בחיל האוויר 17 מסוקים חדשים, וקבוצה זו כונתה "סדרה ה'". מסוקים אלה היו מדגם S-65C-3 בעלי להבי רוטור עשויים מטיטניום ולוח מכשירים דיגיטלי. עם הגעתם הוקם גף מסוקי יסעור בטייסת הסופר פרלונים, שהפכה לאיטה לטיסת מסוקי יסעור עם יציאתם של מסוקי הסופר פרלון משירות. שני מסוקים נוספים נרכשו מאוסטריה ב-1981, וכונו "סדרה ו'". 10 מסוקים נוספים מדגם CH-53A שכונו "סדרה ח'" והיו מעודפי חיל הנחתים של ארצות הברית סופקו לישראל לאחר מלחמת המפרץ בין החודשים אפריל עד ספטמבר 1991. שמונה מסוקים נוספים מדגם A סופקו לחיל האוויר באוגוסט 1993, אך אלו שימשו כמקור לחלקי חילוף ולא נכנסו לשירות מבצעי. בסך הכל שירתו בחיל האוויר לפחות 53 מסוקי CH-53.
מבצעים
מסוקי היסעור הראשונים סופקו לחיל האוויר הישראלי במהלך מלחמת ההתשה, והופעלו במבצעים שונים במהלכה. חודשיים בלבד לאחר הגעת המסוקים לישראל, ב-26 בדצמבר 1969, יצאו המסוקים לפעילות המבצעית הראשונה, מבצע תרנגול 53. במהלך המבצע הוטסו חיילי גדוד 50 של הצנחנים (נח״ל מוצנח) לעומק מצרים והשתלטו על מתקן מכ"ם. מסוקי היסעור נשאו את קרונות המכ"ם לשטח ישראל, אף על פי שהיו במשקל העולה על מגבלות המטען המרבי של היסעור.
במהלך מלחמת יום הכיפורים במסגרת מבצע קינוח לכיבוש החרמון ב-22 באוקטובר 1973, הונחתו באמצעות 15 יסעורים מטייסת 118 (כמעט כל הטייסת) 2 גדודי צנחני מילואים מחטיבה 317 (כיום חטיבה 226), שכללו 625 לוחמים. הכוח הונחת בקרבת המוצב הסורי שעל החרמון וכבש אותו ללא קרב.
אף שהמסוק משמש להובלת חיילים, הוסבה בסוף 2001 מערכת ישראלית ראשונה מסוגה בעולם של טיל נ"ט מונחה לייזר ו-GPS "נמרוד", לצורך הגנה על המסוק מאיומים קרקעיים ואוויריים. המסוק יכול לשאת שמונה טילים כאלו, שהטווח שלהם הוא 20 ק"מ, במקום מכלי הדלק הנתיקים. לא ידוע על הכנסת המערכת לשימוש במסוקים מעבר לבדיקת ההיתכנות.
מסוקי היסעור של חיל האוויר הישראלי, שעברו השבחה טכנולוגית, מכונים "יסעור 2000". עקב אי מציאת תחליף הולם למסוקי היסעור, בוצעה בחיל האוויר תוכנית השבחת מערך היסעור כך שיוכלו להמשיך לשרת עד שנת 2025. התוכנית נקראה "יסעור 2025".
כיבוי שרפות
במהלך השרפה בכרמל בשנת 1989 נערך ניסיון לכיבוי האש על ידי יעפים של מסוקי יסעור שנשאו יערית, התקן מאולתר לנשיאת 5 קוב מים לכיבוי השרפה. הניסיון הוכתר בהצלחה, ומאז שימשו מסוקי היסעור לכבאות אווירית בישראל, ואף נשלחו פעם אחת לכיבוי שרפה בטורקיה. בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 התברר שמאמצי הנשיאה של היערית פגעו בשלדת המסוק, ועל כן ביקש חיל האוויר לשחררו ממחויבות זו. החלטת ממשלה אישרה את בקשת חיל האוויר.
תאונות
מסוק היסעור היה מעורב ב-15 תאונות קטלניות במהלך שירותו בחיל האוויר הישראלי.
דגמים
"שדרוג נוסף לגרסה GS עם תא טייס חדש, מערכת בקרת טיסה חדשה, טייס אוטומטי, מערכות קשר וניווט, מערכות FLIR, מערכות לוחמה אלקטרונית ואמצעים לשיבוש טילים, ומכלי דלק פנימיים נוספים. טיסת הבכורה של המסוק המשודרג הייתה ב-2010 והשדרוג הושלם עד 2013." "דגם חדש של המסוק שמפותח למען חיל הנחתים האמריקאי. המסוק כולל מנועים חדשים, להבי רוטור מחומרים מרוכבים, מערכת ראש רוטור אלסטומרי, מערכת בקרת טיסה מסוג טוס-על-חוט, יכולת נשיאת מטען משופרת ותא מטען מוגדל."
מאפיינים
נתונים עבור דגם CH-53D
תנועת מלקחיים
מדובר בטקטיקה בסיסית שבה משתמשים הצבאות השונים במהלך כל מלחמה כמעט. לאחר שהאויב התקדם במרכז החזית, מותקפים בו זמנית אגפי האויב משני צדדיו כדי לכתרו. בו בזמן תנועת מלקחיים נוספת סוגרת את האגף המרוחק של האויב כדי למנוע תגבור הכוחות במרכז. הטקטיקה מסוכנת ליישום, היות שהתוקף חייב להפריש חלק ניכר מצבאו לאגפיו החזקים וכך המרכז נותר חלש וקל יותר להבקיע אותו.
טקטיקה זו היא טקטיקה בסיסית של חיל רגלים, כוחות שריון וחיל אוויר, וניתנת ליישום בכל קנה מידה, מהיחידה הבסיסית, ועד לצבאות שלמים.
קרבות ידועים שבהם בוצעה תנועת מלקחיים הם:
ההוגה הצבאי סון דזה בספרו אמנות המלחמה תיאר במעומעם את תנועת המלקחיים, אך המליץ להשאיר לאויב דרך נסיגה, שכן כוחות מכותרים נלחמים במוטיבציה גבוהה יותר, מאשר כוחות להם דרך מילוט. ההיסטוריה הצבאית הראתה את ההפך - כוחות מכותרים נוהגים, בחלק ניכר מן המקרים, להיכנע כתוצאה מהאפקט הפסיכולוגי של הכיתור.
גראהם לאמב
גראהם קמרון מקסוול לאמב (באנגלית: Graeme Cameron Maxwell Lamb; נולד ב-21 במאי 1953) הוא לוטננט גנרל לשעבר בריטי יוצא הצבא הבריטי אשר פיקד על זרוע היבשה של הצבא הבריטי (Commander Field Army).
ביוגרפיה
לאמב התגייס לצבא הבריטי, התקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והוסמך כקצין חי"ר בשנת 1973. לאמב שובץ ברגימנט ההיילנדרס של המלכה ולקח חלק בלחימה בצפון אירלנד כמפקד מחלקה ופלוגה. בשנים 1991–1993 שימש כמפקד גדוד 1 ברגימנט ההיילנדרס של המלכה. הוא לחם במלחמת המפרץ ובבוסניה. בשנת 1996 פיקד על החטיבה המוטסת ה-5 ובשנים 2001–2003 שימש כמפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת (הוחלף על ידי ג'ונתן שואו). במלחמת עיראק שימש לאמב כמפקד הדיוויזיה הממוכנת ה-3, ועל תפקודו בלחימה עוטר באות השירות המצוין. בשנת 2005 מונה לאמב לנציג הבכיר של הכוחות הבריטיים בפיקוד כוחות הקואליציה בעיראק. בשנת 2007 מונה למפקד זרוע היבשה של הצבא הבריטי (Commander Field Army). בשנת 2009, לאור בקשה מפורשת מגנרל דייוויד פטראוס, עזב לאמב את תפקידו כדי לשמש כיועץ לפטראוס באפגניסטן. הוא פרש מן השירות בשלהי אותה שנה.