cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטניסלב קוט
חייו
כשפולין זכתה בעצמאותה יסד קוט הוצאה לאור של ספרים, פרסם כתב עת להיסטוריה, שימש כפרופסור באוניברסיטה בקרקוב וחיבר 54 ספרי היסטוריה.
עם פלישת הנאצים לפולין ב-1939 נמלט קוט לצרפת, והשתתף בייסוד הממשלה הפולנית בגולה, בה שירת כשר לענייני פנים. לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות וכינונם מחדש של היחסים הדיפלומטיים בין הממשלה הפולנית הגולה לבין ברית המועצות (שנותקו ב-1939 עם תפיסת חלקים ממזרח פולין על ידי הסובייטים, לאחר הפלישה הנאצית, שנעשתה בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב), נתמנה קוט לשגריר פולין בברית המועצות. בין השנים 1942–1943 כיהן קוט כשר המדינה לענייני המזרח התיכון, אזור שבו הוצבו כוחות צבא פולניים בפיקודו של הגנרל ולדיסלב אנדרס (בין היתר גם בארץ ישראל).
בשנת 1943 נתמנה קוט לשר העיתונות והתעמולה בממשלת פולין בגולה ונטל חלק חשוב במשבר שפרץ בין ממשלת פולין בגולה לבין ברית המועצות, עם הגילוי אודות טבח יער קאטין.
משנת 1945 ועד 1947 פעל קוט במסגרת ממשלת האחדות הלאומית הזמנית, שניסתה ליישב את ההדורים בין ממשלת פולין בגולה לבין הממשלה הפולנית הקומוניסטית שבחסות הסובייטים. באותה עת שימש קוט כשגריר פולין ברומא. כשהחלו הסובייטים לרדוף את אוהדי הממשלה הפולנית בלונדון בשנת 1947, פרש קוט מתפקידו כשגריר ונשאר בגלות, מחשש לחזור לפולין ולהישפט כבוגד על ידי הקומוניסטים. קוט היה פעיל בחוגים פולניים לאומיים בגלות עד למותו באנגליה בשנת 1975.
פורד Thames Trader
פורד Thames Trader (באנגלית: Ford Thames Trader) היא סדרת משאיות בעלי כושר טעינה של 2–7 טון, מתוצרת "Ford of Britain" (פורד בריטניה) (שם רשמי: Ford Motor Company Limited), חברת בת של קונצרן הרכב פורד אשר יוצרה בין השנים 1957–1965 בבריטניה.
במשאיות "פורד Thames Trader" הורכבו 2 סוגי מנועים: מנועי בנזין ומנועי דיזל.
ספרטקי טביליסי
ספָּרטַקי טבּיליסי (בגאורגית: სპარტაკი თბილისი) הוא מועדון כדורגל מהעיר טביליסי, בירת גאורגיה, המשחק, נכון לעונת 08/2007 בליגה הגאורגית השנייה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1946. בשם קיריליה סובייטוב טביליסי (Крылья Советов Тбилиси). בשנת 1948 שונה שמה ל-ספרטק טביליסי (Спартак Тбилиси). הקבוצה שיחקה בליגת העל הסובייטית. בשנת 2003 התאחדה הקבוצה עם מועדון הכדורגל זוגדידי, ונקראה ספרטקי-לזיקה זוגדידי. בשנת 2004 התפצלה ממנה שוב, וחזרה לשמה המקורי.
ג'בעה
אל-גַ'בְּעָה (ערבית: الجبعة) הוא כפר פלסטיני, השוכן על כביש 367 בפאתי יישובי גוש עציון מכיוון מערב. הכפר שייך לנפת בית לחם ומרחקו 15 ק"מ מבית לחם ו-17 ק"מ מחברון. המרחק מהקו הירוק הוא 3 ק"מ. שטח הכפר 10,099 דונמים, שמתוכם 1,002 שטח בנוי. לפי הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה היו בכפר ב-2016 1,128 תושבים . רוב התושבים מתפרנסים מחקלאות, והגידולים העיקריים הם שקדים, ענבים וזיתים.
היסטוריה
חוקרים מסוימים זיהו את ג'בעה עם היישוב המקראי גבעה שבנחלת שבט יהודה, הנזכר בספר יהושע ט"ו, נ"ז (להבדיל מיישובים אחרים באותו שם, הידוע בהם גבעה, או גבעת שאול, בנחלת בנימין). משה כוכבי שלל זיהוי זה.
בגבעה מעל הכפר ממוקמת ח'רבת אבו טוין, בין השנים 1974–1975 נערכה במקום חפירת הצלה מטעם האוניברסיטה העברית, בניהולו של עמיחי מזר. במהלך החפירה, נחשף חלק ממבנה בנוי חצר מרכזית המוקפת חדרים. נחשף השער למבנה ושלושה מחדריו. לפי מזר, מדובר במצודה אשר נבנתה בתקופת הברזל II והמשיכה לתוך התקופה הפרסית בארץ ישראל. במקביל לחפירה התבצע סקר בסמוך למצודה במהלכו נתגלו שרידי מבנים וחרסים מתקופת הברזל II.
התקופה העות'מאנית
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בג'בעה בשנת 1863, ותיאר אותו ככפר דל, שמספר תושביו לא עולה לא מאה איש. הוא הבחין במקום בבתים נושנים, מערות מלאכותיות, בורות מים וקבר חצוב בסלע. הוא הציע כי אלו שרידיה של עיר יהודית או כנענית קדומה שנשאה גם כן את אותו השם, אולי גבעה הנזכרת בתיאור ערי מחוז ההר של יהודה.
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 122 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-176 מוסלמים אשר שכנו ב-36 בתים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 240 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 5,593 דונם.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
לאחר הסכם אוסלו ב-1995, השטח הבנוי במרכז הכפר סווג כשטח B, אך רוב אדמות הכפר סווגו כשטח C, בו שליטה ישראלית מלאה.
על פסגת ההר החולש על הכפר מצפון מערב, נתפסו אדמות לצרכים צבאיים ועליהן הוקמה ב-25 ביולי 1984 היאחזות נח"ל, שאוזרחה בשנת 1997 בשם גבעות. בשנת 2001 החלה תכנונה של עיר בת 6,000 יחידות דיור במקום. ב-2007 אישר המינהל האזרחי הקמת 550 יחידות דיור במקום. ב-2012 התיר שר הביטחון, אהוד ברק, להקים במקום כפר נוער לבעלי צרכים מיוחדים. בשנת 2014 הפקיעה מדינת ישראל 4,000 דונם מהאדמות באזור הכפר לצורך הקמת העיר המתוכננת.
בעשור השני של המאה ה-21 החל הכפר לסבול מפעולות "תג מחיר" שכללו ונדליזם ונזק לרכוש.
מחסום ג'בעה
זמן קצר לאחר הקמת ההתנחלויות הראשונות בגוש עציון בשנת 1969, הפקיעה מדינת ישראל כ-500 דונם מאדמות הכפר לצורך סלילת כביש 367, כביש גישה לגוש עציון מכיוון שפלת יהודה. הכביש עובר בשולי השטח הבנוי של הכפר. בשנת 2001 הוקם כקילומטר ממערב לכפר "מחסום ג'בעה". המעבר במחסום מותר ליהודים בלבד תושבי גוש עציון ודרך הגישה של תושבי הכפר אל הכביש נחסמה.
באוקטובר 2015 נדקר חייל בכתפו במחסום ג'בעה על ידי תושב הכפר צוריף. החייל פונה לבית החולים במצב קל.
גיל לבנדה
גיל לבנדה (נולד ב-19 בינואר 1973) הוא המנהל מקצועי של מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל הפועל פתח תקווה
קריירה
לבנדה נולד בפתח תקווה. הוא בנו של אברהם לבנדה, שהיה מראשי קבוצת הפועל פתח תקווה. החל את דרכו כמאמן במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה כשאימן במשך מספר שנים את קבוצות הילדים והנוער של המועדון. בשנת 2008, הצטרף לבנדה למחלקת הילדים והנוער של מכבי חיפה שם אימן במשך תשע שנים קבוצות בגילאים שונים ובשנת 2011 אימן את קבוצת הנוער של המועדון. בשנת 2014, שימש לבנדה כעוזרו של המאמן הסרבי אלכסנדר סטנוייביץ' שאימן בקבוצה במשך כחצי שנה.
ב-17 במאי 2016 נבחר לשמש לראשונה כמאמן קבוצה בוגרת, לאחר שמונה למאמן הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. ב-20 בדצמבר, לאחר יכולת ירודה שהציגה הקבוצה, פוטר לבנדה.
בפברואר 2017 מונה לבנדה לתפקיד עוזר המאמן בבית"ר ירושלים והחל לעבוד תחת המאמן שרון מימר. ב-16 באוגוסט, פוטר מימר מאימון הקבוצה ולבנדה מונה לתפקיד המאמן הזמני של הקבוצה. במשחק הבכורה שלו כמאמן ראשי בקבוצה, במחזור הפתיחה של עונת 2017/18, ניצחה בית"ר ירושלים את מכבי תל אביב בתוצאה 3-0. בין ה-3 בספטמבר ועד ה-13 בספטמבר הועסק במועדון אלי כהן כמנהל מקצועי ולבנדה היה כפוף אליו. לאחר שפוטר כהן, המשיך לבנדה לשמש כמאמן זמני עד ל-28 בספטמבר, אז מונה בני בן זקן למאמן הקבוצה ולבנדה חזר לעמדת עוזר המאמן. הנימוק בגינו מונה מאמן חדש לבית"ר במקום לבנדה הוא שללבנדה אין תעודת פרו הנדרשת כדי לאמן בליגת העל. סך הכל שימש לבנדה כמאמן הראשי בבית"ר במשך חמישה מחזורי ליגת העל, בהם רשם 3 ניצחונות ו-2 תוצאות תיקו.
ב-9 ביוני 2018 הוחתם לבנדה כמאמן הפועל איכסל, אשר עלתה לליגה הלאומית בסיום עונת 2017/18. ב-22 בספטמבר 2018 התפטר מתפקידו לאחר חמישה מחזורים, בהם לא צברה הקבוצה אף נקודה. בינואר 2019 מונה לבנדה לעוזרו מאמן עירוני קריית שמונה, תומר קשטן. מחזור לסיום העונה התפטר לבנדה מתפקידו לאחריו פיטוריו של קשטן.
ז'אן-לוק גודאר
ז'אן-לוק גוֹדָאר (בצרפתית: Jean-Luc Godard; 3 בדצמבר 1930 – 13 בספטמבר 2022) היה במאי קולנוע שווייצרי–צרפתי, מהמשפיעים ביותר בתנועת הגל החדש בקולנוע. לגודאר מיוחסת המימרה "כל מה שצריך בשביל סרט, הוא אקדח ובחורה (או: אישה)", כפרפרזה על דברי צ'ארלי צ'פלין: "כל מה שאני צריך בשביל ליצור קומדיה זה: פארק, שוטר ונערה יפה".
סרטיו המוקדמים
כמו רבים מכתבי Cahiers du cinéma החל גודאר לבצע גיחות אל עולם היצירה הקולנועית. סרטו הראשון (1954) היה סרט תיעודי בשם "Opération béton". ב-1958 צילם את "Charlotte et son Jules" (יצא לאקרנים ב-1960 ואת "Une histoire d'eau" (יצא ב-1961). הראשון היה מחווה לז'אן קוקטו, משורר, סופר וקולנוען צרפתי, והשני מחווה למק סנט, קומיקאי קנדי.
גודאר המשיך בכתיבתו הבקורתית, והפך לאחד מהתומכים החשובים של "הגל החדש".
סרטו הגדול הראשון היה "À bout de souffle" ("עד כלות הנשימה", 1960) בכיבובם של ז'אן-פול בלמונדו וג'ין סיברג. הסרט זכה לביקורות אוהדות ולהצלחה מסחרית בצרפת וברחבי העולם, והפך לסרט-מפתח של סגנון הגל החדש - השפעה של קולנוע אמריקאי, עריכה גסה, והנאה אמיתית מעצם העשייה הקולנועית. הצלחתו הבאה הייתה "Vivre sa vie" ("לחיות את חייה", 1962). בשנה שלאחר מכן יצר את הכישלון המופלא "Les Carabiniers" ("הקרביניארים"), מחווה לבמאי הצרפתי ז'אן ויגו.
ב-1961 נישא לשחקנית הדנית אנה קארינה, וב-1964 הקים עמה את חברת ההפקה "Anouchka Films". ב-1965 ביים את "Pierrot le fou" ("פיירו המשוגע") ואת סרט המדע הבדיוני "Alphaville" (אלפאוויל), המתבסס על גיבורו הספרותי של פיטר צ'ייני. בסוף אותה שנה התגרש מקרינה. ב-1967 התחתן עם השחקנית אן ויאז'מסקי, לה הוא היה נשוי עד שנת 1979, וביים את הסרט "סוף השבוע", בו היא שיחקה.
פוליטיקה ויחס ליהודים
הפוליטיקה מעולם לא הייתה רחוקה מפני השטח בסרטיו של גודאר. הוא הגדיר עצמו "פלסטיני בנשמתו", ויצר בשנת 1978 סרט תיעודי בשם "כאן ושם", (Ici et ailleurs), שבו הוא מנגיד חיים של משפחה צרפתית מול משפחה פלסטינית. במהלך הסרט מהבהבות מספר פעמים בו-זמנית תמונותיהם של גולדה מאיר ושל אדולף היטלר, לשם השוואה ביניהם כשני רודנים.
אחד מסרטיו הראשונים, "Le Petit Soldat" ("החייל הקטן") עסק במלחמת העצמאות של אלג'יריה, ובלט בכך שניסה להציג את מורכבות המחלוקת, במקום להציג השקפה אידאולוגית זו או אחרת. הקריירה המוקדמת של גודאר מאופיינת בשיבוץ של סרטים מעין אלה עם סרטים רומנטיים "קלילים" יותר, כגון "Une Femme est une Femmme" ("אישה היא אישה"). בהמשך שנות השישים החל לשלב בין שתי הסוגות - הרומנטי והפוליטי - והפיק סרטים כמו "Alphaville" ו-"פייר המשוגע", יצירות-מופת של הזרה. לקראת סוף העשור התקרב עוד יותר לאמירה פוליטית גלויה בסרטיו, למשל ב-"Masculin, féminin" ("גברי, נשי", 1966) וב-"Made in U.S.A." ("תוצרת ארצות הברית", 1966). ב-1967 ביים את "La Chinoise" ("הסינית") ונישא לכוכבת אן ויאזמסקי במהלך הצילומים.
במהלך סוף שנות השישים החל גודאר להתעניין באידאולוגיה מאואיסטית. יחדיו עם ז'אן פייר גורין הקים את קבוצת הקולנוענים האידיאליסטית-סוציאליסטית "Dziga-Vertov", שנקראה על שם הבמאי הרוסי דג'יגה ורטוב. הקולקטיב יצר כ-10 סרטים שעסקו במאבקו של העולם השלישי לשחרור מהאימפריאליזם המערבי. בתקופה זו טייל רבות בעולם וצילם מספר סרטים, חלקם סרטים קצרים שתיארו את תפיסותיו הפוליטיות, ומהם נותרו רבים בלתי-גמורים או שלא זכו לצאת לאקרנים. סרטו האנטי-צרכני "Week End" ("סוף השבוע") יצא בשנת 1967. סרטיו הפכו לפוליטיים ונסיוניים מאוד, והוא המשיך ליצור סרטים מעין אלה עד 1980.
גודאר הואשם לא אחת באנטישמיות, בעקבות מספר התבטאויות שלו נגד מדינת ישראל ונגד יהודים. לעיתים קרובות כינה את ישראל כ"גידול סרטני על מפת המזרח התיכון". הוא גם הצהיר שיהודים בגרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה הלכו בכוונה לתאי גז כמו עדר כדי לעזור להקמת מדינת ישראל. בשנת 1960 הוא קרא למפיק הצרפתי פייר בראונברגר "יהודי מלוכלך", בנוכחותו של פרנסואה טריפו, שמיד ניתק עמו קשרים.
סרטיו המאוחרים
גודאר חזר ליצירת סרטים מסורתיים יותר עם "Sauve qui peut" ("כל אחד לעצמו", 1980), הראשון בסדרת סרטים שגרתיים יחסית עם טונים אוטוביוגרפיים. למרות זאת, עורר מחלוקת נוספת בסרטו "Marie, Je vous salue" ("שלום למריה", 1985), שהוחרם על ידי הכנסייה הקתולית בטענה שהוא סרט כפירה, ובסרט "המלך ליר" (1987), אמירה ייחודית על שייקספיר ועל שפה שזכתה לקיתונות של גנאי.
סרטיו המאוחרים יותר בולטים ביופיים הוויזואלי ובתחושת הרקוויאם המופיעה ברבים מהם - סרטים כגון "הגל החדש" (1990) ואחרים.
אדריאן סילבה
אדריאן סבסטיאן פרוצ'ט סילבה (בפורטוגזית: Adrien Sébastien Perruchet Silva; נולד ב-15 במרץ 1989 באנגולם שבצרפת) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אל-וחדה ובנבחרת פורטוגל.
קריירה
סילבה נולד בצרפת והחל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של בורדו. כשהיה בן 11 עברה משפחתו לפורטוגל וכעבור שנתיים הוא החל לשחק במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון, וכן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של פורטוגל, סילבה הוקפץ לסגל הקבוצה הבוגרת של ספורטינג ליסבון בעונת, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגזית ב-17 באוגוסט 2007, כאשר עלה לדקה אחת בניצחון הביתי 4–1 על קבוצת אקדמיקה דה קוימברה.
ב-27 ביוני 2010 הגיע סילבה לישראל והושאל לשנה אחת בקבוצת מכבי חיפה. לאחר שלא הצליח להשתלב במכבי חיפה תחת אלישע לוי, ב-18 בינואר 2011 חזר לפורטוגל והושאל לאקדמיקה דה קוימברה. לאחר שנה וחצי באקדמיקה, חזר סילבה בקיץ 2012 לסגל ספורטינג ליסבון.
ב-21 באוקטובר 2014 כבש צמד במסגרת ליגת האלופות בהפסד ספורטינג 3–4 לשאלקה. ב-31 באוגוסט 2017 סיכם סילבה בלסטר סיטי. מכיוון שהחתימה על מסמכי ההעברה חרגה ב-14 שניות מהזמן החוקי של חלון ההעברות, ההעברה לא הייתה רשמית. ב-1 בינואר 2018 סילבה חתם רשמית בלסטר. ב-31 בינואר 2019 הושאל סילבה למונקו עד לסוף העונה.
ב-3 באוקטובר 2020 חתם סילבה בסמפדוריה.
ב-4 בינואר 2022 סילבה חתם באל-וחדה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
קריירת נבחרות
סילבה ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת ב-18 בנובמבר 2014, כשעלה כמחליף בניצחון 1–0 על. סילבה היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל שזכתה ביורו 2016.
רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית
הומוסקסואלים היו אחת הקבוצות שנרדפו על ידי הנאצים מאז עלייתם לשלטון בגרמניה (1933). ההומוסקסואלים נרדפו בשל נטייתם המינית, הושפלו ואף נשלחו למחנות ריכוז שבהם רבים מהם מצאו את מותם. בניגוד לכתיבה האינטנסיבית על השואה וקורבנותיה, כמעט ולא הוזכר גורלם של הומוסקסואלים בפרק זה של ההיסטוריה האנושית במשך שנים, ורק בשנת 2002 הכירה גרמניה באחריותה לגורלם.
לפני עליית הנאצים לשלטון
בשנת 1871 חוקק בגרמניה סעיף 175 אשר אסר על קיום יחסי מין הומוסקסואליים. סעיף זה לא נאכף ביום יום. בשנת 1919 הוקם בברלין מכון לחקר המיניות על ידי החוקר מגנוס הירשפלד. במכון פותח מחקר על מיניות, מחלות מין, הפלות ובעיקר על הומוסקסואליות. בשנה זו, ברלין הייתה בירה הומוסקסואלית והיו בה הרבה מועדוני הומוסקסואלים.
תחת השלטון הנאצי
בשנת 1933, לאחר עליית היטלר לשלטון, פלשו למכון של הירשפלד סטודנטים שהונהגו על ידי האס אה, הרסו אותו והחרימו את ספרייתו. חיסול המכון היה הצעד הראשון מיני רבים שנקטו הנאצים נגד הומוסקסואלים. בשנת 1934 הוקמה יחידה מיוחדת של הגסטאפו לרדיפה אחר הומוסקסואלים אשר ערכה רשימה מקיפה של הומוסקסואלים שנקראה "הרשימה הוורודה". בשנת 1935 הוחמר סעיף 175 והוא כלל גם איסור על נשיקות, חיבוקים וכל מגע מיני הומוסקסואלי (לעומת האיסור הקודם שהיה תקף אך ורק לקיום יחסי מין). הנאצים שינו את הגדרת היחסים ההומוסקסואלים ל"פשע" ובכך הגדילו את העונש הפוטנציאלי לחמש שנות מאסר. שינוי זה הוביל לעלייה גדולה במספר המעצרים והרדיפות. בשנתיים הבאות נעצרו כ־25 אלף הומוסקסואלים ומרביתם נשלחו למחנות ריכוז שם עברו רבים מהם עיקור כפוי. משנת 1942 הוחרפה הענישה כלפי הומוסקסואלים עד לכדי הוצאה להורג.
עמדתה של המפלגה הנציונאל-סוציאליסטית כלפי ההומוסקסואלים
עמדתה של המפלגה גרסה כי צורת חיים זו פוגעת בכבודה וחוסנה של האומה. הבעיה העיקרית של הנאצים עם הקהילה ההומוסקסואלית הייתה שהם לא מביאים ילדים, דבר הנוגד את השאיפות לטוהר הגזע הארי. הכעס על כך התגבר בשנות המלחמה, בהן נהרגו גברים רבים, והנרטיב הרשמי גרס כי יש צורך לאומי בהגדלת מספר הילדים במשפחות אריות. הטענה של הנאצים הייתה כי ההומוסקסואלים מבזבזים את הזרע הארי בתקופה בה האומה חייבת לגדול ולהתחזק. בשנת 1936 נבחר היינריך הימלר לייצג את המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות. שנה לאחר מכן אמר הימלר כי ההומוסקסואלים פוגעים בחוק הגזע, ולכן יש להשמידם. הם החלו להישלח למחנות ריכוז בגרמניה, בעיקר לדכאו, בוכנוואלד וזקסנהאוזן. תופעה נרחבת הייתה רדיפת הומוסקסואלים בתוך שורות האס אס, ואלו שנתפסו הושפלו בפומבי ונשלחו למחנות ריכוז. מעל הכול, ההומוסקסואלים נתפסו כפוגעים בגאווה הלאומית הנאצית.
למרות היחס הקשה כלפי ההומוסקסואלים בגרמניה הנאצית, היחס כלפי הלסביות נחשב לסלחני. סעיף 175 בחוק התייחס רק ליחסי מין בין גברים. לסביות לא נרדפו באופן שיטתי. באוסטריה, אסר החוק הפלילי בסעיף 129 פסקה 1ב' גם יחסי מין בין נשים, אולם כמעט שלא ידוע על ענישת לסביות לפי סעיף זה. לעיתים הואשמו לסביות כ"בלתי סוציאליות".
המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות
המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות הוקם ב-10 באוקטובר 1936 על ידי צו מיוחד של מפקד האס אס, היינריך הימלר. החלטה זו הייתה הסימן לשובן של הרדיפות של הומוסקסואלים, לאחר שקט יחסי לאחר אולימפיאדת הקיץ של ברלין בשנת 1936. משימתו העיקרית של המשרד הייתה איסוף נתונים על הומוסקסואלים ברחבי גרמניה הנאצית.
ארכיון הנתונים אפשר להתחיל ברדיפה מתואמת של הומוסקסואלים וענישתם. לשם כך, עמדו לרשות המשרד חוליות ניידות מיוחדות, שהיה ברשותן גם לבצע הוצאות להורג. בשנת 1940, היו בארכיון המשרד נתונים של כ-41,000 הומוסקסואלים, חשודים ומורשעים. במשרד עבדה קבוצה של כ-17 עובדים. ארכיון הרשומות, שעל פי ההערכות כלל בסופו של דבר נתונים של כ-100,000 בני אדם ברחבי גרמניה הנאצית, הושמד ככל הנראה בימיה האחרונים של המלחמה.
הטלאי הוורוד
במחנות הריכוז נהגו לסמן נקודה שחורה על שרוול חולצתם של ההומוסקסואלים ועל גב החולצה שלבשו נכתב המספר 175. בשלב מאוחר יותר, ההומוסקסואלים הוכרחו לענוד טלאי שצורתו משולש שווה-צלעות הפוך וצבעו ורוד (בגרמנית: Rosa Winkel. מילולית: "משולש ורוד"). בנוסף, הומוסקסואלים חויבו לישון עם ביגוד מלא ועם הידיים מחוץ לשמיכה. אם לא עמדו בכך היו שופכים עליהם בבוקר מים קרים, פעולה שגרמה למותם של רבים מהם שלקו בדלקת ריאות או פשוט קפאו למוות. במחנות הריכוז עברו ההומוסקסואלים טיפולים רפואיים שונים בניסיון "לרפא" אותם מנטייתם המינית. ד"ר ורנט היה רופא דני שפיתח טיפול בו הושתלו להומוסקסואלים שתלי טסטוסטרון בניסיון "לרפאם". ורנט פנה אל האס אס בהצעה לחקור עבורם את התופעה וקיבל מהם הומוסקסואלים כ"שפני ניסיון", ובכך הפכו אלו לקורבנות הראשונים שבגופם נערכו ניסויים רפואיים. הרדיפות הופעלו רק בתחום הרייך הגרמני ולא ידוע על מסעות נגד הומוסקסואלים מחוץ לשטח הרייך.
מספר הקורבנות
שיעור התמותה בקרב ההומוסקסואלים בתקופת המלחמה היה מהגבוהים מבין קבוצות האסירים, כ-55%–60%, ביחס לכ-40% בקרב כלל האסירים. עד היום אין סטטיסטיקה רשמית בדבר מספר ההומוסקסואלים אשר נספו בתקופת המשטר הנאצי. מוערך שלפני עליית השלטון הנאצי היו בגרמניה יותר ממיליון הומוסקסואלים. על פי ההערכות, עד לסוף המלחמה, כ-100 אלף מתוכם נעצרו וכ-10 אלף מהם נשלחו למחנות ריכוז.
היחס לקרבנות לאחר תום המלחמה
בניגוד לקרבנות אחרים של השלטון הנאצי שנכלאו, המשיכו ההומואים להיחשב כעבריינים וכפורעי חוק, גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה. סעיף 175 לחוק הפלילי הגרמני, שאסר יחסי מין בין גברים, נשאר בתוקף גם לאחר המלחמה, גם בגרמניה המערבית וגם בגרמניה המזרחית. עקב כך, הומוסקסואלים לא הוכרו כנפגעי מלחמה ולא זכו לפיצויים מממשלות גרמניה. מעבר לדחיה החברתית ולחקיקה המפלה כלפיהם, נותר בעינו גם הרישום הפלילי מתקופת המלחמה, שראה בהם עבריינים, ופגע בזכויותיהם למשך יתרת חייהם. מעבר לכך, גרמניה המערבית סירבה לתת פיצויים למי שנכלאו במחנות הריכוז בעוון הומוסקסואליות. בגרמניה המזרחית הושב החוק בדצמבר 1957 לגרסתו המתונה משנת 1935 ועקב כך נפסקה הענישה כנגד הומוסקסואלים. סעיף 175 נמחק מספר החוקים בשנת 1994. עם ביטול הסעיף, הכירה ממשלת גרמניה בהומוסקסואלים כקורבנות שואה והחלה לפצותם. באיחור של כמעט חמישים שנה, בשנת 2002, הודיע הפרלמנט הגרמני, על חנינה כללית להומואים בגרמניה הנאצית שהורשעו בתקופת השלטון הנאצי, וביקש את סליחתם.
הנצחת הקורבנות ההומוסקסואלים
בערים רבות בעולם הוקמו אנדרטאות להנצחת הקורבנות ההומוסקסואלים בשואה, וביניהן: אמסטרדם, ברלין, סידני, קופנהגן, ברצלונה וסן פרנסיסקו. ב-10 בדצמבר 2013 הוקמה אנדרטה בגן מאיר בפתחו של המרכז הגאה בתל אביב לזכר קורבנות הנאצים אשר נרדפו על רקע נטייתם המינית. האנדרטה כוללת שלושה משולשים, משולש בטון, עליו מופיע הסבר היסטורי, משולש הפוך וצבוע ורוד ומשולש הנוצר משלושה ספסלים ורודים כשעל כל אחד מהם נכתב בשפה אחרת (עברית, אנגלית וגרמנית) המשפט הבא: "לזכר נרדפי המשטר הנאצי בשל נטייתם המינית וזהותם המגדרית".
קלאב פוט
רגל סוסנית / קלוטה / קלובה, או בשמה המוכר יותר - קלאב פוט (CLUB FOOT, מינוח רפואי: TALIPES EQUINOVARUS) היא אחד המומים האורתופדיים הנפוצים ביותר בקרב ילודים. זהו עיוות אורתופדי בכף הרגל הניתן לטיפול ותיקון, ונובע מהתפתחות בלתי תקינה של העובר. העיוות נגרם כתוצאה מאורך לא תקין של הגידים והרצועות ברגל התחתונה ובא לידי ביטוי בנטייה פנימה של כפות הרגליים. במקרים רבים גיד אכילס קצר הוא זה שגורם לנטיית הרגל כלפי מטה.
שכיחות התופעה
מקרה של קלאב פוט מופיע בכאחת מתוך אלף לידות ובאופן כללי שכיח יותר בקרב בנים. בכחצי מהמקרים מדובר בקלאב פוט דו צדדי (כזה המופיע בשתי הרגלים). הסיבה לרוב מקרי הקלאב פוט אינה ידועה. לעיתים רחוקות נלוות לקלאב פוט בעיות נוירולוגיות או כרומוזומליות ולכן מומלץ לבצע בדיקות מקיפות לאחר אבחון קלאב פוט עוד במהלך ההריון. כמו כן ייתכן וקיים מרכיב תורשתי בהתפתחות המום.
אבחון קלאב פוט
כיום, רוב המקרים מאובחנים באופן ראשוני כבר בסקירת המערכות הראשונה באמצעות אולטרה סאונד. במקרים אחרים הקלאב פוט מתגלה בלידה. חומרת הקלאב פוט נקבעת רק לאחר הלידה, בבדיקת אורתופד ילדים מומחה שעבר הכשרה לטפל בקלאב פוט. בין הקריטריונים הקובעים את חומרת העיוות ניתן למנות את גמישות הרגליים וקשיחות העיוות. לאחר האבחון הטרום לידתי מומלץ להמשיך במעקב אצל רופא הנשים המטפל. מרבית רופאי הנשים ימליצו על סדרת בדיקות נוספת (מי שפיר, אקו לב העובר, ייעוץ גנטי ומעקב אולטרה סאונד).
טיפול בקלאב פוט בישראל ובעולם
עד שנת 2000 טיפלו בקלאב פוט בישראל באמצעות ניתוחים מאסיביים של כפות הרגליים. כיום מקובלת בישראל ובעולם שיטת "פונסטי" שפותחה על ידי דוקטור איגנאסיו פונסטי (Ignacio Ponseti) מאוניברסיטת איווה שבארצות הברית. רוב האורתופדים במרפאות האורתופדיות הגדולות בבתי החולים עברו הכשרה והם בעלי ניסיון בטיפול בקלאב פוט בשיטה זו.
לפי שיטת פונסטי, הטיפול מתחיל בסמוך ללידה (או בשבועות הראשונים שלאחריה) בהערכה מקצועית של חומרת הקלאב פוט על ידי אורתופד ילדים מומחה. בשלב ראשון התינוק מגובס בסדרת גבסים שמטרתם לעצב מחדש את הגידים, הרצועות והעצמות ולהביאם למצב הרצוי. הגבס מוחלף מדי 5–7 ימים. טיפול ממוצע כולל כ-4–8 גבסים.
בשלב השני מבוצעת הערכה מחדש על ידי האורתופד המטפל, ובחלק מהמקרים, אם גיד אכילס אינו גמיש וארוך מספיק, מבוצעת "הארכת גיד אכילס". זהו הליך כירורגי קצר ופשוט שלאחריו מגבסים לשלושה שבועות על מנת לאפשר לגיד להחלים ולהתחדש באורך הרצוי. בשלב האחרון יש צורך לשמר את התיקון שהושג, זאת על ידי סד שיקומי ונעליים מיוחדות. שעות הנעילה מופחתות בהדרגה כדי לאפשר התפתחות מוטורית תקינה, ואכן, ברוב רובם של המקרים, אין הפרעות התפתחותיות או הפרעות תפקודית לטווח ארוך. בשיטת פונסטי לא נעשה שימוש בצילומי רנטגן, כף הרגל המתוקנת גמישה וטווחי התנועה טובים. המפתח לטיפול מוצלח נתון בידי ההורים. הקפדה על הוראות הרופא, נעילת הנעליים על פי הפרוטוקול והיענות הורית כללית לטיפול חשובים ביותר להצלחתו.
שיטה נוספת שקיימת בישראל אך אינה כמו שיטת פונסטי היא שיטת בן-סהל/ דימליו (השיטה הצרפתית/ מסורתית): זו שיטה לא ניתוחית (למעט הארכת גיד) בה מבוצעות מתיחות על בסיס יומי. בתום כל סדרת מתיחות מוחזקת הרגל בעמדה הרצויה בעזרת אגד מדבק. בשעות השינה נשמר טווח התנועה על ידי מכשיר CPM (Continuous Passive Motion). עיקר התיקון מושג ב-3 החודשים הראשונים לחיים. אם הושג תיקון בשיטה זו על ההורים להמשיך בטיפול עד לגיל ההליכה.
פאמיוט
פאמיוט (בגרינלנדית: Paamiut) בעבר נקראה פרדריקסהוב (Frederikshåb) היא עיר השוכנת בדרום-מערב גרינלנד, לחופי ים לברדור. לפי מספר התושבים בעיר, מדורגת פאמיוט במקום השמיני באי. בספטמבר 2013 התגוררו בעיר 1,515 תושבים.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באזור פאמיוט, מעידים על התיישבות בני אדם במקום לפני כ-3,500 שנה.
בשנת 1742 הקים הסוחר הדני יאקוב סברין (Jacob Severin) באזור העיר תחנת מסחר, והוא קרא לה פרדריקסהוב, על שם פרדריק החמישי, מלך דנמרק.
ההתיישבות במקום שגשגה הודות לסחר ענף בפרוות ובליוויתנים, העיר נודעה גם באמני הסטיאטיט שישבו בה. בשנת 1909 הוקמה בעיר כנסייה מעץ בסגנון נורווגי והכנסייה נחשבת לאחת היפות בגרינלנד.
כתוצאה מהתחממות העולמית החלו להגיע לחופים הסמוכים לעיר דגי הקוד (מין בקלה). משנות החמישים ועד לסוף שנות השמונים שגשגה תעשיית הדייג בעיר, דבר שהביא רבים להתגורר בעיר, ואת הרשויות לפתח את פאמיוט כעיר ראשית לאזורה. במסגרת תוכנית הפיתוח שכונתה G60, נבנו בעיר בית חולים, אולם ספורט הגדול בגרינלנד, ומבני תעשייה גדולים.
בסוף שנות השמונים הצטמצמה אוכלוסיית דגי הקוד, ותושבים רבים עזבו את פאמיוט.
במרכז העיר נמצא מוזיאון מקומי, השוכן בנגריה ומחסן מלח מהמאה ה-19.
תחבורה
קו המעבורת Arctic Umiaq המקשר בין נארסאק לאילוליסאט, עוצר בעיר. בשנת 2007 נפתח שדה התעופה של העיר, ובו מסלול טיסה שאורכו 799 מטרים. חברת התעופה אייר גרינלנד מפעילה טיסות סדירות באמצעות מטוסי ה- שלה לנרסארסואק ולנוק.
כלכלה
מרבית התושבים בעיר מתפרנסים מדייג. כשאר הערים במערב גרינלנד, גם חופה של העיר אינו קופא בחורף. זרם מערב גרינלנד הנגרם מזרם מזרח גרינלנד, סוחף עמו בעונת הסתיו דובי ים.
דמוגרפיה
בשנת 2013 התגוררו בעיר 1,515 תושבים, נתון המציב את העיר במקום השמיני במספר תושביה בגרינלנד. בשנת 2005 דורגה פאאמיוט במקום השביעי, בשני העשורים האחרונים אוכלוסיית העיר מדלדלת כמעט מדי שנה, משנת 1990 ירדה אוכלוסיית העיר בשיעור של 31 אחוזים.
אקלים
האקלים בעיר הוא אקלים קוטבי, עם חורף מושלג וקיץ קר.
ערים תאומות
לפאאמיוט הסכם ערים תאומות עם:
שחייה באולימפיאדת מינכן (1972)
אולימפיאדת מינכן (1972) נערכה במינכן, מערב גרמניה. תחרויות השחייה נערכו בין ה-28 באוגוסט 1972 ל-4 בספטמבר 1972. 29 משחים נערכו במשחקים אלו (14 לנשים ו-15 לגברים), בהשתתפות 532 משתתפים (245 נשים ו-287 גברים) מ-52 מדינות.
שיא עולם
בסך הכל נקבעו 23 שיאי עולם חדשים במשחי הגמר, מהם 11 לנשים ו- 12 לגברים.
מעלה מכמש
מַעֲלֵה-מִכְמָשׂ (לעיתים בקיצור: מכמשׂ) היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי באזור גבעות בנימין המשקיפות על רמון, טייבה ודיר דבוואן בסמוך ועל שם העיר המקראית מכמש, שבנחלת שבט בנימין, המזוהה בימינו ב"תל מרים", כ-7 ק"מ מזרחית לרמאללה וכקילומטר מזרחית לכפר הערבי מוח'מאס המשמר את השם הקדום. מיישובי "אמנה" והמועצה אזורית מטה בנימין.
היסטוריה
מעלה מכמש הוקם כחוליה ברצף של יישובים במזרחו של מדבר אדומים ולאורכו של "כביש אלון" (כביש 458), שנועד להיות קו הגבול לפי תוכנית אלון. הוא נמצא בין כפר אדומים, אלון ונופי פרת שמדרום לו, ורימונים, כוכב השחר ומעלה אפרים מצפונו. הרצף ההתיישבותי נועד ליצור מעטפת יישובים יהודיים מצפון-מזרח לירושלים ובין השומרון והבקעה.
נרצחים כתוצאה מפיגועי מחבלים
ב-5 בספטמבר 1995 נרצח בביתו תושב היישוב, דניאל פריי, עולה חדש מאנגליה, בידי מחבל פלסטיני.
ב-15 במאי 2001 נרצחה בידי פלסטינים עידית מזרחי, בת 22 בפיגוע ירי בכביש הסמוך ליישוב.
ב-18 בפברואר 2016 נרצח בידי פלסטיני תושב היישוב, סמל ינאי טוביה ויסמן, בן 21, בפיגוע דקירה באזור התעשייה שער בנימין, הממוקם כשלושה ק"מ ממערב למעלה מכמש.
אופי היישוב
היישוב נחשב ליישוב דתי הטרוגני ומונה כיום כ-287 משפחות. מרבית התושבים הם ילידי ישראל ומקצתם עולים מארצות רבות מרחבי תבל. ביישוב מתגורר חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת קדימה, עתניאל שנלר.
מרבית התושבים עובדים מחוץ ליישוב, בפרט בירושלים, ומיעוטם בתוך היישוב - בעסקים פרטיים, ובמוסדות החינוך והקהילה. כן פועל ביישוב אזור תעשייה קטן ובו כמה משרדים ובתי מלאכה.
סמוך ליישוב בסיס צבאי של משמר הגבול.
מוסדות חינוך
ביישוב יש מעון לתינוקות ולפעוטות, גני ילדים לכל הגילים, ובית ספר יסודי יישובי לכיתות א'-ו' "נועם רחל". במקביל פועל ביישוב תלמוד-תורה אזורי לבנים, בגילאי גן חובה עד כיתה ח', המנוהל על פי שיטת ברקאי המקנה לימוד תורני בשילוב מושגים כללים ע"פ דרכם של חז"ל בראיית הראי"ה קוק. גילאי חטיבות הביניים לומדים במוסדות האזוריים בעפרה ובבית-אל.
ב-2015 נפתחה ביישוב "מכינת לפידות-אמונה" - מכינה קדם צבאית לבנות דתיות. לאחר שנה עברה המכינה לאתר אחר ובשנת 2019 נכנסה למבנה הקבע שלה במצפה דני.
ביישוב פועלות שתי תנועות נוער דתיות - בני עקיבא ואריאל. תקופה מסוימת פעלה במקום ישיבה לעולים מארצות הברית, אך היא נסגרה.
ארכאולוגיה
כ-200 מטרים צפונית למעלה מכמש ממוקם מצד מכמש. בחפירות במקום נתגלה מבנה ריבועי ובתוכו חדר שהכיל במות, ומתוארך לתקופת הברזל ב', שלהי ימי ממלכת יהודה.
מאחזים
ב-23 באוקטובר 1998 (ביום בו נחתם הסכם ואי) הועלו על גבעה סמוכה ליישוב שני קרוואנים והוקם מאחז "מצפה דני", על שם דניאל פריי. איציק ספיר, תושב מעלה מכמש, עלה למקום וגר בו במשך חצי שנה, עד שהצטרף אליו שמעון ריקלין, גם הוא תושב מעלה מכמש. המאחז עומד בחלקו על אדמות פרטיות ובחלקו על אדמות מדינה. עם זאת, לכלל המאחז אין תוכנית מתאר (תב"ע) מאושרת, כמחויב בחוק.
בשנת 2006 הוחל בניית מצפור במצפה דני, ללא אישור, על אדמה פלסטינית פרטית של תושב הכפר הפלסטיני הסמוך דיר דיבוואן. עם תחילת בנייתו, נפתח במנהל האזרחי תיק נגד הכשרת השטח והוצאו נגד העבודות צו הריסה, אך הבנייה נמשכה. בשנת 2009 הוגשה עתירה לבג"ץ על ידי תושבי הכפר דיר דיבוואן, ועתירה נוספת בשנת 2013, כנגד בניית מספר מבנים ב"מצפה דני", לרבות כנגד דרך העוברת בחלקה בקרקע פרטית פלסטינית. בנובמבר 2015 הודתה מדינת ישראל שאכן מדובר בקרקע פרטית.
בשנת 1999 יזם ריקלין את הקמתו של המאחז הבלתי חוקי "נווה ארז" על גבעה מדרום ליישוב. בשנת 2001 פורק "נווה ארז" במסגרת הסכם שנעשה בתקופת ראש הממשלה אהוד ברק ועבר לנקודה אחרת, אולם בפברואר 2001 חזרו התושבים לנקודה המקורית. במאחז 42 מבנים. נכון לשנת 2016 מתגוררות במקום כ-38 משפחות. היישוב קרוי על שמו של תא"ל ארז גרשטיין שנפל בדרום לבנון. הן במאי 2014 והן בנובמבר 2017, הרס המנהל האזרחי שלושה בתים במקום שנבנו על קרקע פרטית ללא היתר.
פיזה
פיזה (באיטלקית: Pisa) היא עיר באיטליה במחוז טוסקנה בת כ-87,500 תושבים, אשר שוכנת בשפך הנהר ארנו לים התיכון.
העת העתיקה
פיזה העתיקה או PISAE, הייתה מיושבת על ידי האטרוסקים בטרם הרומאים הפכו אותה לנמל צבאי. היא הפכה להיות קולוניה רומאית בין השנים 180 לפנה"ס עד 313 לספירה. בשנת 1999 נערכו חפירות לתחנת רכבת חדשה סאן רוסורה (San Rossore), אזור שמורת טבע ואתר נופש בין פיזה לבין הים. בחפירות התגלו שרידים של אחת עשרה אוניות ותיארוכן נאמד בין 200 לפנה"ס עד 500 לספירה.
באוניות אחרות, נמצאה זכוכית וכן קרמיקה מהאיים האיבריים ומקורסיקה. פיזה הרומאית ניצלה מחורבן האימפריה הודות לעורף החקלאי הנרחב שהיה לה בגבעות טוסקנה.
ימי הביניים והרנסאנס
במאה ה-11 הפכה להיות מרכז מסחרי. בעזרת ג'נובה היא נלחמה בערבים ובשנת 1016 יחד הם גרשו את הסרצנים מסרדיניה. לאחר מכן הטביעו את הצי המוסלמי בפלרמו. פיזה שגשגה, בעזרת האימפריה הרומית הקדושה, אבל בשנת 1284 הושמד ציה על ידי ג'נובה בקרב מלוריה. זמן קצר לאחר מכך, אנשי ג'נובה כבשו את נמל פיזה והרסו אותו. מאירוע זה העיר לא השתקמה ולא חזרה לגדולתה.
פיזה הייתה עיר-מדינה ומרכז מסחרי חשוב בימי הביניים, ואחת מהרפובליקות הימיות של איטליה (יחד עם ונציה, אמאלפי וג'נובה). לפיזה, כמו לשאר הרפובליקות האיטלקיות הימיות, היה רובע מיוחד בעכו הצלבנית. הרובע היה מוקף בחומה וכלל כנסייה ומעגן לספינות. כנסיית יוחנן הקדוש הנוכחית בעכו בנויה על חומת הים במערב הרובע הפיזאני הצלבני, ומכיוון שמגמת המבנה היא בציר צפון-דרום, בכיוון לירושלים, בשונה מהמקובל בכנסיות נוצריות, הועלתה ההשערה כי הכנסייה בנויה על בסיס בית כנסת מאותם הימים.
רבי בנימין מטודלה כתב על העיר במאה ה-12: "עשרת אלפים מגדלים בתיהם", אינה מוקפת חומה, אין בה מלך ולא שר "כי אם שופטים שהם מקימים עליהם". הנמל רחוק מהים והספינות נכנסות לעיר דרך הנהר. (עד היום אחד הרחובות הראשיים נקרא BORGO STRETTO המזכיר את עברה של העיר. במהלך חפירות שהתבצעו במקום נמצאו ברחוב שרידים של מעגן האוניות).
פיזה התפרסמה בזכות האוניברסיטה העתיקה שלה (נוסדה ב-1343), אבל יותר בזכות המדען גלילאו גליליי שנולד בה בשנת 1564 (על שמו נקרא שדה התעופה של העיר). גליליאו, מגדולי המדענים בכל הדורות, ערך בין היתר ניסויים בנפילת חפצים בעלי מסה שונה, בניסיונו להפריך את התאוריה של אריסטו כי חפצים כבדים יותר נופלים מהר יותר מאשר חפצים קלים יותר. על פי הסיפור המקובל, ערך גלילאו את ניסוייו במגדל פיזה.
בכנסיית סן מרטין בעיר נשמרות שרידי בונה מפיזה, קדושה נוצרית שפעלה בעיר.
אינדיאנפוליס (CA-35)
אינדיאנפוליס (CA-35) הייתה סיירת כבדה מסדרת פורטלנד ששירתה בצי האמריקני במלחמת העולם השנייה והייתה אוניית הדגל של אדמירל ריימונד ספרואנס, מפקד הצי החמישי באוקיינוס השקט. בפברואר 1945 היא סייעה בקרב איוו ג'ימה, במרץ היא השתתפה בקרב על אוקינווה. ב-30 ביולי 1945 היא טובעה בידי צוללת יפנית, ומעל 850 מלוחמיה טבעו או נהרגו בים.
ב-19 באוגוסט 2017 נמצאו שרידיה על ידי צוות חיפוש שמומן בידי פול אלן, על קרקעית ים הפיליפינים בעומק של כ-5,500 מטר.
משימה חשאית
במשימתה האחרונה היא שימשה להעברת חלקים מהפצצה הגרעינית "ילד קטן" לאי טיניאן באוקיינוס השקט. הסיירת הגיעה לאי ב-26 ביולי 1945, וארבעה ימים מאוחר יותר, בדרכה חזרה, ב-30 ביולי בשעה 00:14, היא טובעה בים הפיליפינים בידי צוללת יפנית. במשך שלושה ימים לא הבחין פיקוד הצי בחסרונה של הסיירת, עד שבשעות הבוקר של היום הרביעי לאחר הטביעה חלף מטוס אמריקני באזור והבחין בניצולים. תוך כמה שעות הגיע למקום מטוס-ימי, שהצניח לניצולים מזון וסירות הצלה. הטייס, אדריאן מארקס, הבחין בכרישים ארוכי-גף הסובבים את האנשים, ותוך הפרת הפקודות שניתנו לו נחת על המים כדי להבהיל את הכרישים ולסייע לניצולים. מתוך 1,199 האנשים ששהו על סיפונה, כ-300 נהרגו בהתקפה עצמה והיסטוריונים אינם יודעים לומר בוודאות כמה מלחים נטרפו למוות וכמה מתו בשריפה או שטבעו, כשההערכות על מספר ההרוגים במתקפת הכרישים נעות בין 50 ל-150. רק 317 מלחים ניצלו.
הצי הטיל את האחריות לאסון על מפקד הספינה, צ'ארלס בטלר מקווי השלישי, והוא הועמד למשפט בפני בית דין צבאי על אי מילוי הוראה. אף על פי שמאות ספינות אמריקניות טובעו במלחמת העולם השנייה, מקוויי היה המפקד היחיד שנשפט על אובדן ספינה. הוא לא הודח מהצי, אך התקרית העיבה על חייו ובמשך שנים הוא קיבל מכתבי נאצה לביתו. ב-1968 הוא התאבד בגיל 70. אחרוני השורדים יצאו למערכה כדי לטהר את שמו, וב-2001 זכה מקווי לחנינה מהקונגרס.
בתרבות הפופולרית
בסרט "מלתעות", שיצא בשנת 1975, מספר המלח קווינט שהוא ניצול הסיירת, ומתאר את סיפור טביעתה ומתקפת הכרישים מנקודת מבטו.
באוגוסט 2016, יצא לאקרנים הסרט "ספינת מלחמה אינדיאנפוליס: אנשי הגבורה" בכיכובו של ניקולס קייג', המגולל את סיפור הטביעה של הספינה והחילוץ של אנשיה, ואת המשפט הצבאי שנערך בעקבות הסיפור.
קלוד אבלין
חייו
אז'ן אבצין נולד בפריז להורים שהיגרו מרוסיה ב-1891, וקיבלו אזרחות צרפתית ב-1905. הוא למד בבית הספר אנרי הרביעי בפריז, ואחר כך בעיר ורסאיי, שאליה עברו הוריו. ב-1915 התנדב כחובש במלחמת העולם הראשונה, ואחר כך למד בקולג' בפריז, אך בריאותו התערערה והוא נאלץ להפסיק את לימודיו. ב-1918–1919 התגורר ליד העיר קאן שבדרום מזרח צרפת, ושם החל לכתוב בשם העט קלוד אבלין.
ב-1919 פרסם את שיריו הראשונים בכתבי עת, התוודע אל הסופר אנטול פראנס והפך לבן חסותו. ב-1920 שב קלוד אבלין לפריז, שימש כמזכיר של אגודת חובבי ספרים וכעורך של כתב עת לענייני אמנות וקיבל הזמנה לכתוב את "האגדה הנפלאה של בודהא". ב-1924, אחרי מות אנטול פראנס, קלוד אבלין דאג להציגו כסמל החירות, בסדרת מאמרים פוליטיים שעסקו בנושאים חברתיים ("שלושים שנה של חיים חברתיים"). עד 1930 הספיק קלוד אבלין לכתוב עשרה כרכים בשם "קובץ פילוסופי" שבו כתב אודות: סנט אברמונד, וולטר, דני דידרו, ארנסט רנאן, אנטול פראנס, רמי דה גורמון, מוריס מטרלינק, אנדרה ז'יד, פול ואלרי וז'ורז' דיאמל. ב-1932 פרסם את הרומן "מותו הכפול של פרדריק בלו", שזכה להצלחה רבה בציבור, וב-1936 - את הרומן "האסיר".
בתקופת הכיבוש הנאצי של צרפת במלחמת העולם השנייה הצטרף אבלין למחתרת הצרפתית. כנוטה לשמאל הפוליטי, הוא פגש באלבר קאמי שאתו השתתף בהוצאה לאור של עיתון אנטי פאשיסטי, יחד עם אמיל שארטייה, ז'אן שלומברגר ושטפן צווייג. כמו כן השתתף בכתבי עת של אינטלקטואלים קומוניסטים. הוא היה חבר הנהלת האגודה האירופית לתרבות שנוסדה בוונציה ב-1950. ב-1952 זכה בפרס הגדול של אגודת הסופרים הצרפתיים. הוא נודע כיוצר רבגוני שכתב רומנים, שירים, מחזות, אמרות ומאמרים. החל ב-1974 כתב את זיכרונותיו.
קלוד אבלין נפטר בפריז ב-1992.
שומרי היקום
שומרי היקום (באנגלית: Guardians of the Universe) הם גזע חייזרי בדיוני שמופיע בחוברות הקומיקס גרין לנטרן ביקום DC קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Green Lantern Vol.2 #1 מיולי 1960, ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר גיל קיין.
מקורם של שומרי היקום הוא בכוכב הלכת מאלטוס, והם נחשבים לראשוני החיים התבונתיים ביקום DC. בהיותם מדענים והוגי דעות, תושבי מאלטוס החלו לערוך ניסויים בעולמות שמסביבם. ברגע מכונן אחד מלפני מיליארדי שנים, מאלטוסי בשם קרונה השתמש בטכנולוגיה מכופפת זמן כדי להתבונן בתחילתו של היקום. אולם, ניסוי זה וניסיונות לעצור אותו הביאו לאסון על הקיום. במקור, הניסוי גרם להתפצלותו של היקום למולטי-יקומים וליצירתו של יקום האנטי חומר המרושע קווארד, מקום מוצאם של סינסטרו וחיל הפקחים הצהובים. תושבי מאלטוס ששרדו החליטו להתמקם בכוכב הלכת אואה במרכזו של היקום ולהפוך לשומרי היקום. מטרתם פשוטה - להילחם בכוחות הרוע ולשמור על סדר ביקום.
בתחילה, שומרי היקום יצרו את ציידי האדם כדי שיתפקדו ככוח משטרתי הפועל בשמם. אולם, לאחר שציידי האדם הרובוטים מרדו באדוניהם והובילו לטבח סקטור 666, שומרי היקום יצרו את חיל הפקחים הירוקים, כוח שיטור בין-גלקטי שחבריו מסקטור הארץ כוללים את האל ג'ורדן, גאי גרדנר, ג'ון סטוארט וקייל ריינר. שומרי היקום נכחדו כמעט לגמרי כתוצאה מאירועי גרין לנטרן: דמדומי הברקת, שבהם דעתו של האל ג'ורדן נטרפה עליו בעקבות השמדת עיר הולדתו והוא גרם להשמדה שיטתית של חיל הפקחים הירוקים ושל שומרי היקום. שומרי היקום ריכזו את שארית כוחותיהם כדי ליצור טבעת כוח אחרונה אותה הפקידו בידיו של גאנטת, שגייס לחיל את קייל ריינר.
חזותם החיצונית של שומרי היקום הזכרים ממודלת לפי דמותו של דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל לשעבר.
1927 בברית המועצות
1927 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-10 למהפכת אוקטובר.
אדריאנו בנקיירי
אדריאנו בנקיירי (באיטלקית: Adriano Banchieri; 3 בספטמבר 1568 – 1634) היה מלחין, תאורטיקאי מוזיקה, נגן עוגב ומשורר איטלקי מסוף תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק. בנקיירי ייסד את ה"אקדמיה דאי פלורידי" בבולוניה.
ביוגרפיה
בנקיירי נולד ומת בבולוניה. בשנת 1587 היה לנזיר במסדר הבנדיקטינים. הוא נדר את נדריו ב-1590 ושינה את שמו המקורי, טומאזו, לאדריאנו. אחד ממוריו במנזר היה ג'וזפו גואמי, שהיה בין מעצבי סגנונו.
כמו אורציו וקי, גילה עניין בהמרת המדריגל למטרות דרמטיות. בפרט, היה בין מפתחי צורה שכונתה "קומדיית מדריגל" - קבצים לא-מבוימים אך דרמטיים של מדריגלים, שהצטרפו, כאשר הושרו בזה אחר זה, לסיפור. קומדיית המדריגל נחשבה פעם לאחת ממבשריה החשובים של האופרה, אבל רוב חוקרי המוזיקה רואים בה כיום התפתחות נפרדת, חלק מן העניין הכללי שהתעורר באיטליה של התקופה ביצירת צורות מוזיקליות-דרמטיות. בנוסף לכך, נודעת לבנקיירי חשיבות כמחבר קנצונטות, חלופה קלילה יותר ופופולרית מאוד למדריגל בשלהי המאה ה-16. בנקיירי לא ראה בעין יפה את המונודיסטים ונטיותיהם ההרמוניות המהפכניות, שבעניינן התבטא בחריפות ב-Moderna Practica Musicale שלו (1613), ובה בשעה ארגן בשיטה את השימוש הלגיטימי של אמנות המונודיה בבס ממוספר.
טום בן זקן
קריירה
בן זקן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, וב-8 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–1 על בני סכנין. בעונה שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער וערך הופעה נוספת בליגת העל, ובעונת 2013/2014 סבל מפציעה ונעדר כחצי שנה מהמגרשים. בעונת 2014/2015 צורף בן זקן באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת, וערך חמש הופעות בליגת העל, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2015/2016 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל.
ב-29 בספטמבר 2018 כבש בן זקן את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 1–4 למכבי נתניה. ב-15 בינואר 2019 קרע את הרצועה הצולבת במשחק מול הפועל עפולה בגביע המדינה, וחזר לשחק רק בינואר 2020.
לנראוטיד
לנראוטיד (בלועזית: lanreotide) הוא החומר הפעיל בתרופה סומטולין (somatuline) המשמשת לטיפול באקרומגליה, ובתסמינים הנגרמים על ידי גידולים נוירואנדוקריניים, בעיקר, תסמונת קרצינואידית. לנראוטיד הוא אוקטפפטיד, אנלוג של סומטוסטטין, בעל פעילות ארוכת טווח, בדומה לאוקטראוטיד. הרצף של לנראוטיד, הוא H-D-2Nal-Cys(1)-Tyr-D-Trp-Lys-Val-Cys(1)-Thr-NH2.
לנראוטיד (כלנראוטיד אצטט) מיוצר על ידי חברת איפסן, ומשווק בשם המסחרי סומטולין, והוא אושר למכירה בארצות הברית על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) ב-30 באוגוסט 2007. התרופה זמינה במספר מדינות, כולל בריטניה, אוסטרליה וקנדה.
פרמקולוגיה
לנראוטיד הוא אנלוג סינתטי של סומטוסטטין, הורמון מעכב, הנמצא בגוף באופן טבעי, אשר חוסם את שחרורם של מספר הורמונים אחרים, בכללם, הורמון גדילה, הורמון מגרה בלוטת התריס (TSH) אינסולין וגלוקגון. לנראוטיד נקשר לאותם קולטנים כמו סומטוסטטין, אם כי עם זיקה גבוהה יותר לקולטנים פריפריים, ועם פעילות דומה. עם זאת, בעוד סומטוסטטין מתפרק במהירות בגוף (בתוך דקות), הוא בעל זמן מחצית חיים, ארוך הרבה יותר, ומייצר השפעות הרבה יותר ממושכות.
התוויות
לנראוטיד משמש לטיפול באקרומגליה, עקב גידולים המפרישים הורמון גדילה בבלוטת יותרת המוח (היפופיזה) או שאינם בבלוטה, לטיפול בתסמינים הנגרמים על ידי גידולים נוירואנדוקריניים, בעיקר גידולים קרצינואידים וויפומות. בארצות הברית ובקנדה, לנראוטיד מותווה לטיפול באקרומגליה בלבד. בבריטניה, לנראוטיד מותווה אף לטיפול של אדנומה טירוטרופית, גידול נדיר של בלוטת יותרת המוח, אשר מפריש TSH.
לנראוטיד הראה גם פעילות נגד גידולים שאינם אנדוקריניים, ויחד עם אנלוגים אחרים של סומטוסטטין הוא נחקר כתרופה אפשרית נוגדת-גידול כללית.
בדצמבר 2014 אישר מינהל המזון והתרופות האמריקאי את לנראוטיד לטיפול בחולים עם גידולים נוירואנדוקריניים גסטרואנטרופנקריאטיים, שעברו דיפרנציאציה בצורה מתונה או טובה, בלתי ניתנים לכריתה, מתקדמים מקומית או גרורתיים (GEP-NETs).
לנראוטיד משמש לטיפול במחלת כבד פוליציסטית. כמו כן, הודגם כי לנראוטיד מפחית את נפח הכבד ב־264 מ"ל, בממוצע.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי העיקריות של טיפול עם לנראוטיד, הן כאב קל עד מתון באתר ההזרקה והפרעות במערכת העיכול, כגון שלשולים, בחילות והקאות. מקרים בודדים של היווצרות אבן המרה נקשרו עם השימוש בלנראוטיד, במיוחד על פני תקופות זמן ארוכות.
התרופה בישראל
התרופה מאושרת לשיווק בישראל, כתמיסה להזרקה תת-עורית, אחת לחודש, בשם סומטולין אוטוג'ל וכאבקה וממס להכנת תרחיף, להזרקה תוך-שרירית, אשר ניתנת כל עשרה או ארבעה עשר ימים, בשם סומטולין ש.מ., התרופות מיועדת לטיפול באקרומגליה, בתסמינים הקליניים הקשורים בגידולים של המערכת הנוירואנדוקרינית, במספר גידולי מעי ולבלב מתקדמים שלא ניתן להסירם בניתוח, ובאדנומות טירוטרופיות ראשוניות הקשורות לפעילות יתר של בלוטת התריס (היפרתירואידיזם). התרופה נכללת בסל הבריאות בהגדרות הבאות:
הטיפול בתרופה סומטולין ש.מ. יינתן לטיפול בחולה הסובל מאחד מאלה:
פארק ברג'ס
פארק ברג'ס (באנגלית: Burgess Park) ממוקם ברובע סאת'ק בעיר לונדון. הפארק ממוקם בין קמברוול, וולוורת' ופקהאם. הפארק הוא אחד הפארקים הגדולים ביותר בדרום לונדון, ושטחו 0.45 קמ"ר.
הקמת הפארק
בניגוד לפארקים אחרים בלונדון שהוקמו בשטחים פתוחים, פארק זה הוקם באזור בנוי של הפארק. כמעט כל שטחי הפארק היו בעבר אזורי מגורים ותעשייה. בשנת 1943 החלה היוזמה להקמת הפארק והקמתו נמשכה עד אמצע שנות ה-80 על ידי מועצת העיר לונדון ובהמשך עיריית רובע סאות'ארק. האזור בו נבנה הפארק ספג נזק רב במהלך הבליץ, ומרבית בתי האזור הפכו להריסות, אולם לצורך הקמת הפארק נהרסו גם מספר רב של מבנים ששרדו את ההפצצות - פעולה שגרמה עוינות רבה מצד תושבי האזור.
עבודות הקמת הפארק מעולם לא הסתיימו - חלק מהרחובות המקוריים עדיין מצויים בפארק מאחר שלא כוסו אדמה ודשא, וכן גבולות הפארק אינם קבועים - ומעת לעת חלקים מהפארק נלקחים לצרכים שונים כגון הקמת בתי ספר או כבישים (דבר שלא היה עולה על הדעת אם מדובר היה באחד הפארקים המסורתיים של לונדון).
בוטילליתיום
בוטילליתיום (butyllithium) הוא ריאגנט אורגני נפוץ, ומשתייך לקבוצת האורגנומתכות. כריאגנטים אחרים בקבוצה זו, הבוטילליתיום הוא נוקלאופיל חזק, המגיב כקרבאניון. הנוסחה הכימית של בוטילליתיום היא CH3CH2CH2CH2Li, והוא מכונה לעיתים n-בוטילליתיום (n-butyllithium) כדי להבהיר שהשרשרת הבוטילית אינה מסועפת.
הכנה
כמו ריאגנטי אורגנוליתיום אחרים, גם הבוטילליתיום נוצר בתגובה עם ההליד האורגני המתאים - בוטאן המותמר (בפחמן מס' 1) ביסוד מהטור השביעי בטבלה המחזורית, לדוגמה ברום:
בשונה מתגובות ליצירת אורגנומתכות אחרות, כגון ריאגנטי גריניאר, התגובה ליצירת בוטילליתיום ואורגנוליתיום בכלל אינה מתרחשת רק באתר, אלא במגוון רחב של ממסים: התגובה שלעיל מתבצעת בהקסאן.
כנוקלאופיל
בוטילליתיום מגיב כנוקלאופיל עם קטונים, אלדהידים, אפוקסידים, חומצות קרבוקסיליות ועם נגזרותיהן, כגון אסטרים. לדוגמה, תגובה של בוטילליתיום עם אצטאלדהיד, ליצירת כהל שניוני, 2-הקסאנול.
כבסיס
לעיתים, עשוי בוטילליתיום להגיב כבסיס חזק: תגובה חשובה, בה משתמשים בבוטילליתיום כבסיס, היא תגובת וויטיג. בתגובה זו, מחברים שרשרת פחמנית בקשר כפול לפחמן קרבונילי או אלדהידי, במקום הקשר הכפול לחמצן. בשלב הכנת האיליד בתגובת וויטיג, משמש הבוטילליתיום לאלימינציה של מימן, היוצרת מטען שלילי על הפחמן ממנו נעקר. קבוצת הבוטיל משמש כאן כבסיס חזק, ויוצרת בוטאן גזי.
בטיחות
החומר מגיב בצורה אלימה ומסוכנת עם מים, בתגובה אקסותרמית שתוצריה הם ליתיום הידרוקסיד וגז בוטאן דליק ביותר העלול להתלקח בנוכחות חמצן. יש לאכסן את החומר בנוכחות גז אציל.
נופי פרת
נופי פרת היא התנחלות ויישוב קהילתי באזור מזרח בנימין וחלק מכפר אדומים, בקרבת העיר מעלה אדומים. היישוב שייך מנהלית למועצה אזורית מטה בנימין ונחשב כחלק מיישובי גוש אדומים. ההתנחלות הוקמה בשנת 1992 על ידי גרעין "אוריה" הדתי וגרעין "טל" החילוני של אמנה על חלק מאדמות כפר אדומים, כ-500 מטר צפונית לחאן אל-אחמר. האוכלוסייה מורכבת מחילונים ודתיים ומנתה ב-2019 כ-1,200 תושבים (220 משפחות).
ביישוב ישנם מעון, גן טרום-חובה, גן חובה, צהרון לילדי הגן, ספרייה, מועדון אירועים בית כנסת ואף מועדון נוער. מועדון התרבות מציע חוגים ופעילויות שונות. החל משנת 2016 פועלת ביישוב שלוחה של מכינת עין פרת למנהיגות חברתית המונה כ- 40 חניכים. שאר השירותים (כגון בית ספר, חנויות) נמצאים בכפר אדומים. היישוב עורך מקומון שבועי בשם "פרתוקול".
היות שהיישוב יושב בתוך נוף טבעי, בתולי, ניתן לחזות ללא קושי בבעלי חיים מסוגים שונים המגיעים עד לבתים ובהם: צבאים, דרבנים, שפני סלע, שועלים ולפעמים צבועים וזאבים וכן מגוון של עופות.
עוף החול
עוף החול (ביוונית עתיקה: Φοῖνιξ, פוינִיקְס) הוא ציפור האש הקדושה במיתולוגיה המצרית, היוונית ובמיתולוגיות אחרות. על פי המיתולוגיה, עוף החול מת בשריפה וקם לתחייה מתוך האפר באופן מחזורי.
במיתולוגיה המצרית
לפי המיתולוגיה המצרית, עוף החול חי במדבר במשך 500 שנים, או לפי גרסאות אחרות 1461 שנים, לפני שכילה עצמו באש וקם מחדש לתחייה מן האפר. ברבות מהמיתולוגיות עוף החול הוא תמיד ממין זכר והוא אינו מתרבה, אך במיתולוגיות המזרח יש גם נקבות עוף החול. לקראת סיום חייו הוא בונה לעצמו קן העשוי ענפי קינמון, מור ונרד, ומצית את עצמו. מן האפר נוצר עוף החול החדש, אשר לוקח את האפר של עוף החול הישן, עוטף אותו בקליפה עשויה מור, ומניח אותו בהליופוליס שבמצרים.
עוף החול מופיע בספר המתים המצרי, בהם הוא מתואר לרוב כמו אנפה ולעיתים כנחליאלי צהוב או כעיט עם נוצות אדומות וזהובות. הוא מקושר לאל השמש רע, הנולד כל יום מחדש, לאחר מותו בערב הקודם. המצרים קישרו את עוף החול גם למילה "בנו" - היינו גרעין דקל, הצומח מתוך חולות המדבר. זהו גם מקור השם היווני "פוֹיְנִיקְס" (φοῖνιξ) שמשמעו ביוונית "צבע חום-אדום".
ביהדות
על פי מדרש בראשית רבה, עוף זה נקרא חול. המדרש מפרש את הפסוק מספר איוב : "כחול ארבה ימים" כהתייחסות לעוף החול - ”עוף ושמו חול ולא נקנסה (כלומר נגזרה) עליו מיתה, שלא טעם מעץ הדעת ולבסוף אלף שנה מתחדש וחוזר לנערותו.“ המדרש מביא מחלוקת לגבי שיטת התחדשות עוף החול. לשיטת רבי ינאי, לאחר אלף שנות חיים יוצאת אש מקנו של עוף החול ושורפת אותו, ונשאר בו כביצה, ואז חוזר עוף החול ומגדל איברים וחי. לשיטת רבי יודן ברבי שמעון, לאחר אלף שנות חיים גופו של עוף החול מתבלה ללא שריפה, "גופו כלה וכנפיו מתמרטין" ונשאר בו כביצה, ואז חוזר עוף החול ומגדל איברים.
פירושים אלו מקובלים גם על מקצת פרשני המקרא. בפירושו לבבלי כותב רש"י ששמו של העוף ”אורשינא - עוף ושמו חול בלשון המקרא, ואינו מת לעולם.“
המלבי״ם מציין את הופעת עוף החול בשירי עמים קדומים מלבד ביהדות:
התלמוד הבבלי מבאר שעוף החול זכה לחיי נצח על ידי ברכתו של נח, כשכר על כך שלא ביקש מנח מזון בתיבה משום שראה שהוא טרוד בהאכלת שאר החיות.
ביהדות ישנן אגדות המקבילות לאגדות הפניקס, המיוחסות לנשרים (הנשרפים בכל עשר שנים וצומחים מחדש במשך עשרה מחזורים עד שמתים בגיל מאה), ולציפור בשם "גרופית" (לה מיוחסות תכונות מחזוריות הקשורות לגלגולי חיים ומוות. "גרופית" מופיעה בסיפורו של ש"י עגנון, עידו ועינם).
בנצרות
בנצרות, עוף החול מסמל את תחיית ישו, ואת החיים לאחר המוות.
בתרבות
בסדרת ספרי הארי פוטר, מוזכר פוקס, עוף חול השייך לאלבוס דמבלדור. פוקס הוא בעל שירה יפהפייה, לדמעותיו יש כוחות ריפוי, והוא מסוגל לשאת משאות כבדים במיוחד.
עוף החול מופיע בלוגו של להקת קווין, ומאוחר יותר כסמל הקרן למלחמה באיידס שהוקמה לאחר מותו של פרדי מרקיורי, מעצב הלוגו המקורי.
ג'רי גרסיה
ג'רום "ג'רי" גרסיה (אנגלית: Jerome John "Jerry" Garcia; 1 באוגוסט 1942 - 9 באוגוסט 1995) היה מוזיקאי, משורר, גיטריסט וסולן בלהקת הרוק הפסיכדלי "גרייטפול דד". גרסיה נתפס כמנהיג הלהקה ודוברה. הופיע עם הגרייטפול דד במשך שלושת העשורים בהם הייתה קיימת מ-1965 ועד 1995. גרסיה לקח חלק גם במגוון של פרויקטים צדדיים בהם: "Jerry Garcia Band", "Old and in the Way", "Garcia/Grisan acoustic duo" ו-"Legion of Mary". גרסיה יסד את ההרכב "New Riders of the Purple Sage" יחד עם ג'ון דוסון ודייוויד נלסון. הוא גם הוציא מספר אלבומי סולו ותרם את חלקו כמוזיקאי למספר אלבומים לאורך השנים.
גרסיה מוכר הודות לסגנון הנגינה המאוד ייחודי לו ודורג במקום ה-13 ברשימת 100 הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים של מגזין המוזיקה רולינג סטון.
נעוריו
גרסיה נולד בסן פרנסיסקו שבקליפורניה לחוזה ראמון גרסיה ורות' מארי קליפורד. הוריו קראו לו על שם המלחין האמריקני הידוע ג'רום קרן. ג'רי היה ילדם השני והאחרון של הזוג; בנם הבכור, קליפורד ראמון, נולד בשנת 1937.
גרסיה הושפע ממוזיקה כבר בגיל צעיר, ולקח שיעורי פסנתר במשך רוב ילדותו. אביו היה מוזיקאי לשעבר ואמו נהגה לנגן רבות בפסנתר. משפחתו המורחבת של אביו שהיגרה מספרד נהגה לשיר במהלך מפגשים משפחתיים.
בגיל 4 נכרתה אצבעו האמצעית הימנית כתוצאה מתאונה עם גרזן שאותו החזיק אחיו בזמן חיתוך עצים. בגיל 5 נהרג אביו בתאונה במהלך חופשה משפחתית.
התרועעותו בבוהמה של סן פרנסיסקו בצעירותו השפיעה רבות על נטיותיו האמנותיות של גרסיה, ובעיקר על קשריו עם וולי הדריק, אמן מקורי שפעל בסן פרנסיסקו בשנות ה-50. הדריק שימש לגרסיה מפתח להתקרבות לבוהמה המקומית וכן כמודל לחיקוי. הדריק הוא שדחף את גרסיה לכיוון של בלוז אקוסטי. ספרו של ג'ק קרואק "בדרכים" השפיע אף הוא רבות על גרסיה. במהרה הפכה המוזיקה לתחום עניינו העיקרי של גרסיה, אולם הוא אף פעם לא נטש את הרישום והציור.
ב-1959 עברה משפחתו מסן פרנסיסקו לעיירה קטנה בשם קזדרו, שם הצטרף גרסיה ללהקה בשם "האקורדים". אחת ממטרות המעבר הייתה לשפר את ביצועיו האקדמיים של גרסיה. מטרה זו לא צלחה, ולאחר שנעצר באשמת גנבת מכונית ניתנה לו האפשרות להתגייס לצבא או להיכנס לכלא. גרסיה בחר באפשרות הראשונה. מהצבא שוחרר לאחר תקופה קצרה בגלל אי התאמה למסגרת. לאחר שחרורו נדד גרסיה לפאלו אלטו על מנת לחוות את הסצנה האלטרנטיבית באוניברסיטת סטנפורד. בתקופה זו החל להבין כי עליו להתחיל לנגן ביתר רצינות, מהלך שידרוש ממנו לוותר על אהבתו לציור. בתקופה זו פגש גרסיה את פיל לש, מי שעתיד היה להיות הבסיסט של להקת הגרייטפול דד, ואת רוברט האנטר, מי שעתיד היה לכתוב רבים משיריה של הלהקה בעתיד.