cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דלתא גודרם
2001-2003: התחלת קריירה, "שכנים", האלבום הראשון ואבחון מחלת הסרטן
הסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה של דלתא יצא לאחר ההכרזה על מחלת הסרטן. הסינגל הפך לסינגל הרביעי ברצף של דלתא שהגיע למקום הראשון במצעד האוסטרלי ושבר את שיאה של הזמרת קיילי מינוג עם כ-3 סינגלים רצופים במקום הראשון. הסינגל הפך לסינגל פלטינה ומכר למעלה מ-70,000 עותקים. באוגוסט 2003, הכריזה גודרם שלא תחדש את החוזה שלה עם אמרגנה דאז, וויטלי. אמה, לי גודרם, מילאה את תפקידו כמנהלת האישית של דלתא. באותה השנה זכתה גודרם בכ-7 פרסי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלית (ARIA), ביניהם פרס "הזמרת הטובה ביותר", ושברה את שיאה הקודם של נטלי אימברוליה עם כ-6 פרסי אתה"ה ב-1999. מאחר שדלתא לא הייתה במצב בריאותי מתאים כדי להיות נוכחת בטקס, הזמר דארן הייס ביצע גרסת כיסוי לשירה של גודרם "Lost Without You". ה-DVD הראשון של דלתא, שנקרא אחרי שמה, הגיע למקום הראשון במצעד האוסטרלי והיה ל-DVD הנמכר ביותר על ידי זמר אוסטרלי באוסטרליה בהיסטוריה, וזכה בפלטינה כ-11 פעמים. הסינגל החמישי של דלתא - "Predictable", שיצא באוסטרליה בלבד, הגיע גם הוא למקום הראשון במצעד האוסטרלי והוכרז כפלטינה כפול לאחר שמכר למעלה מ-140,000 עותקים.
2004-2006: האלבום השני, וסיבוב ההופעות הוויזואלי
לאחר שהכריזה בסוף שנת 2003 על הפוגה, גודרם החלה לעבוד על אלבומה השני. גודרם זכתה ל-2 מועמדויות בטקס פרסי הלוגי ב-2004, כולל את פרס הזהב "הפרסונה הטלוויזיונית האוסטרלית הפופולרית ביותר". בספטמבר 2004, החלה לתפקד דלתא כפרזנטורית של חברת המשקאות פפסי באוסטרליה, והופיעה על המוצר עצמו, על שלטי חוצות ובפרסומות טלוויזיה. אלבומה השני של גודרם, "Mistaken Identity", יצא באוסטרליה ב-8 בנובמבר 2004 וזינק מיד למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי. האלבום זכה בפלטינה מחומשת עם מכירה של למעלה מ-350,000 עותקים. האלבום החזיק במצעד כ-46 שבועות. האלבום אף הגיע למקום השביעי בניו זילנד ולמקום ה-25 בבריטניה. הסינגל המוביל מתוך האלבום - "Out Of The Blue", יצא לפני צאת האלבום, באוקטובר של אותה השנה. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלים ולמקום התשיעי בבריטניה. הסינגל הפך לסינגל השישי ברציפות של גודרם שמגיע למקום השישי במצעד האוסטרלי. הסינגל זכה בתואר פלטינה. הסינגל השני מתוך האלבום - "Mistaken Identity", יצא באוסטרליה בלבד והגיע למקום השביעי במצעד. הסיגל השלישי של דלתא מהאלבום, "Almost Here", היה דואט עם הזמר האירי בריאן מקפדן. הסינגל הפך לסינגל השביעי של דלתא שהגיע למקום הראשון במצעד האוסטרלי, ואף הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי ולמקום הראשון במצעד האירי. הסינגל הרביעי מן האלבום, "A Little Too Late", הגיע למקום ה-13 במצעד האוסטרלי. הסינגל החמישי, "Be Strong", הפך לסינגל האחרון מאלבומה השני של גודרם. האלבום השני של דלתא הושפע מאוד ממחלת הסרטן איתה נאלצה להתמודד.
במרץ 2005, גודרם כיכבה בתפקידה הראשון בסרט קולנוע - "לשנוא את אליסון אשלי". הסרט נקטל בביקורות וכשל בקופות. באפריל 2005 עברה גודרם לניו-יורק כדי להשיק את הקריירה המוזיקלית שלה בארצות הברית עם גרסה מחודשת של שירה "Lost Without You". דלתא השתתפה בשני הפרקים האחרונים של הסדרה האמריקאית "החוף הצפוני", כדי לזכות בחשיפה גדולה יותר. הסינגל המחודש שיצא בארצות הברית זכה להצלחה נאה כשהגיע למקום ה-18 במצעד הבילבורד, אך גודרם לא הייתה מרוצה והחליטה לחזור לאוסטרליה. ביולי, החלה בסיבוב הופעות שהתרכז ב-2 אלבומיה הראשונים. סיבוב ההופעות, אליו נמכרו יותר מ-80,000 כרטיסים, הפך לסיבוב ההופעות האוסטרלי המצליח ביותר באוסטרליה. בעקבות סיבוב ההופעות יצא DVD אשר הגיע למקום הראשון במצעד, וזו הייתה הפעם השנייה שאלבום של דלתא מגיע להישג שכזה.
ב-15 במרץ 2006, דלתא הופיעה עם שירה החדש - "Together We Are One", בטקס הפתיחה של משחקי חבר העמים הבריטי מול קהל של כ-80,000 אנשים ומול 1.5 מיליארד צופי טלוויזיה מהעולם כולו בשידור חי. השיר, שנכתב ספציפית למאורע, יצא למצעדים והגיע למקום השני. השיר בוצע על ידי חמישיית הגמר של התוכנית אמריקן איידול בשנת 2006. באוקטובר חתמה גודרם על חוזה תקליטים בינלאומי והחלה ביחסי ציבור ביפן. דלתא הוציאה גרסה מעודכנת של אלבום הבכורה שלה ביפן, וסינגל בלעדי ליפן שנקרא "Flawed", שהגיע למקום הראשון במצעד היפני. האלבום הגיע למקום השמיני במצעד היפני הבינלאומי, ולמקום ה-19 במצעד היפני הכללי. בנובמבר הופיעה גודרם לצד להקת ווסטלייף בתוכנית אקס פקטור בבריטניה. דלתא ולהקת הבנים ביצעו את השיר "All Out Of Love".
2007-2010: האלבום השלישי, וסיבוב ההופעות "להאמין שוב"
האלבום השלישי של גודרם, Delta, יצא באוסטרליה ב-20 באוקטובר 2007. גודרם תיארה אותו כקליל יותר מקודמיו. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי, והפך לאלבומה השלישי ברציפות שהגיע למקום הראשון. האלבום זכה לתואר אלבום פלטינה לאחר שמכר כ-70,000 עותקים. בדצמבר זכה האלבום לפלטינה כפולה. לבסוף, בשנת 2008 הוכרז האלבום כפלטינה משולשת. האלבום הגיע למקום ה-12 במצעד האלבומים הניו זילנדי. ב-10 באוגוסט 2007, גודרם נסעה לארצות הברית כדי לצלם את הקליפ לסינגל המוביל מתוך האלבום - "In This Life". הקליפ יצא בבכורה ב-31 באוגוסט. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי והפך לסינגל השמיני של גודרם שזכה להגיע לראש המצעד. הסינגל הוכרז כפלטינה.
הסינגל השני, "Believe Again",יצא ב-10 בדצמבר. השיר הגיע למקום השני במצעד האוסטרלי וזכה לתואר זהב. הסינגל השלישי, "You Will Only Break My Heart",יצא ב-29 במרץ 2008 והגיע למקום ה-14 במצעד האוסטרלי. הסינגל הרביעי מן האלבום, שנקרא "I Can't Break It To My Heart", הגיע למקום ה-13. גודרם מחזיקה בשיא של המספר הרב ביותר של סינגלים שהגיעו למקום הראשון באוסטרליה (כ-8 סינגלים).
ב-2008, גודרם התמקדה בשיווק המוזיקה שלה בארצות הברית וביפן. היא הוציאה את - "In This Life" בגרסה מחודשת ליפן. ב-20 בפברואר הוציאה אף את אלבומה השלישי גם כן ביפן. האלבום הגיע למקום השמיני במצעד היפני. האלבום מכר כ-30,000 עותקים ביפן. בארצות הברית, גודרם שחררה את אותו הסינגל ב-15 באפריל 2008. הסינגל הגיע למקום ה-21 במצעד הבילבורד האמריקאי. הסינגל נמכר כ-7,000 פעמים בסוף השבוע. ב-15 ביולי 2008 שוחרר אלבומה השלישי גם בארצות הברית ובקנדה. האלבום הגיע למקום ה-18 בארצות הברית. האלבום מכר למעלה מ-21,000 עותקים בארצות הברית.
ביולי 2008, הכריזה גודרם על התמקדותה בסיבוב ההופעות החדש שלה - "Believe Again". ראשית, תוכננו לסיבוב ההופעות כ-7 הופעות בלבד, אך לאחר מכן הורחב סיבוב ההופעות לכ-14 הופעות בכשמונה ערים. סיבוב ההופעות התקיים בין ה-9 בינואר עד ל-4 בפברואר. גודרם שחררה DVD של ההופעה ב-8 בספטמבר 2009, שהגיע מיד למקום הראשון במצעד האוסטרלי, הוכרז כמוזהב ומכר מעל ל-7,500 עותקים.
בנוסף, הקליטה גודרם את הדואט "Right Here With You", עם הזמרת אוליביה ניוטון-ג'ון במטרת סיוע לגיוס כספים לבית החולים לסרטן על שם ניוטון-ג'ון במלבורן.
בטקס פרסי ה-ARIA בשנת 2008, הייתה מועמדת גודרם לשני פרסים - הסינגל הנמכר ביותר, והאלבום הנמכר ביותר. גודרם זכתה בפרס האלבום הנמכר ביותר. בטקס פרסי המוזיקה העולמית לשנת 2008 שנערך במונקו, זכתה דלתא בפעם השלישית בפרס הזמרת האוסטרלית המוכרת ביותר. במרץ 2010, נבחרו גודרם והזמר גיא סבסטיאן, נבחרו להופיע בהשקת סרט של מייקל ג'קסון. גודרם וסבסטיאן הופיעו את "Earth Song".
2011-2013: האלבום הרביעי, ו-The Voice אוסטרליה
ב-24 בנובמבר 2011 אישרה גודרם כי אכן תכהן כשופטת בפאנל השופטים של תוכנית הריאליטי המוזיקלית - The Voice אוסטרליה. לצדה של דלתא שפטו בתוכנית גם קית' אורבן, ג'ואל מאדן וסיל. חלק מהחלטותיה של גודרם במסגרת התוכנית ספגו ביקורת קשה בטענה שחוש האופנה מעסיק אותה יותר מהחוש המוזיקלי. בגמר העונה הראשונה המתמודדת אותה בחרה גודרם זכתה במקום השלישי. גודרם חזרה לככב בתוכנית גם בעונתה השנייה, אשר בה החליף הזמר ריקי מרטין את אורבן. גם בעונה זו זכתה הפיינליסטית של דלתא במקום השלישי.
ב-19 במרץ 2012 פורסם באתר של דלתא שעון שספר לאחור עד לתאריך ה-30 במרץ. באתר צוין שבתאריך המדובר יתפרסם "משהו חדש, משהו רענן, משהו מרגש". ב-30 במרץ הוכרז כי דלתא תשחרר את הסינגל החדש שלה - "Sitting on Top of the World". הסינגל זינק במהרה למקום השני במצעד הסינגלים האוסטרלי והפך לפלטינה כפולה. הסינגל אף הגיע למקום ה-23 בניו זילנד והפך מוזהב. הסינגל השני מתוך אלבומה הרביעי של גודרם - "Dancing with a Broken Heart", הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים האוסטרלי והפך לסינגל הנמוך ביותר של גודרם. הסינגל השלישי מתוך האלבום - "Wish You Were Here", שוחרר ב-12 באוקטובר 2012. הסינגל הגיע למקום החמישי במצעד הפזמונים האוסטרלי וזכה בתואר הפלטינה. אלבום האולפן הרביעי של גודרם, Child of the Universe, הופץ ב-26 באוקטובר 2012, והגיע למקום השני במצעד האלבומים האוסטרלי. האלבום שרד במצעד כ-10 שבועות. האלבום זכה בתואר אלבום זהב כפול עם מכירה של למעלה מ-35,000 עותקים. לצד שחרור האלבום פתחה גודרם בסיבוב הופעות נוסף. ב-2012 התארחה דלתא באלבום מיוחד לחג המולד שם שרה את השיר "Blue Christmas". בנובמבר הקליטה דלתא מיני-אלבום במיוחד לחג המולד.
ב-1 בפברואר 2013, אושר רשמית כי גודרם חתמה על חוזה עם המנהל האמריקאי אירווינג אזוף. גודרם הופיעה בתהלוכה בסידני 2013, בהופעת לילה מאוחרת, אשר בה רקדה לרקע כמה מלהיטיה. ההופעה זכתה לשבחים מצד המבקרים. במאי 2013 הזמר ג'ופריי גורומול יונופינגו חבר לגודרם למטרת הופעה מיוחדת של השיר "Bayini" בתוכנית הריאליטי The Voice, אשר בה שפטה גודרם. השיר שוחרר לאחר מכן למצעדים והגיע למקום הרביעי. ב-17 ביוני 2013 שחררה דלתא את הסינגל החדש שלה "Heart Hypnotic", שבוצע גם הוא בגמר של התוכנית דה-וויס.
גודרם חגגה 10 שנים ליציאת אלבומה הראשון Innocent Eyes שהפך להצלחה מסחררת והגיע למקום הראשון במצעד האוסטרלי ולמקום השני במצעד הבריטי. לכבוד החגיגה שחררה דלתא את אלבומה הראשון בגרסה מחודשת ואקוסטית ב-29 בנובמבר 2013, שהגיע למקום ה-22 במצעד האלבומים האוסטרלי.
2014: The Voice
ב-26 בנובמבר 2013, פורסם כי דלתא וויתרה על שיפוט בעונה השלישית של דה-וויס, אך תצטרף לגרסת הילדים החדשה של התוכנית. גודרם חשפה בחשבון הטוויטר שלה כי ההחלטה לשפוט בגרסת הילדים תעניק לה יותר זמן לעבוד על השירים החדשים שלה ועל אלבומה החמישי. לצד גודרם שפטו בתוכנית ג'ואל מאדן ואחיו בנג'י מאדן והזמרת מל בי. גודרם הופיעה בטקס פרסי AACTA בשנת 2014 עם השיר "Kissing You", כמחווה למחזה רומיאו ויוליה.
בספטמבר 2014 חברה גודרם לסיבוב ההופעות של הזמר אנדראה בוצ'לי ברחבי אוסטרליה וניו זילנד. כדי לחגוג את היותה חלק מסיבוב ההופעות, שחררה גודרם גרסת כיסוי לשיר אהוב עליה משנת 1991 שבוצע על ידי הזמרת מרטיקה. השיר פורסם ב-12 בספטמבר 2014.
בינואר 2015, חזרה לכהן בשופטת בThe Voice אוסטרליה (מבוגרים). במהלך 2015 הוכרז שאלבומה החמישי יצא בשנה זו ויצאו ממנו שני סינגלים חדשים "Wings" ו-"Only Human". באוקטובר 2015 הוכרז שהשיר שייצג את אוסטרליה באירוויזיון הילדים 2015 - "החברות שלי" של בלה פייג' נכתב על ידה ביחד עם כמה מכותביה.
בשנת 2017 הצטרפה כשחקנית לצוות השחקנית בעונה החמישית והאחרונה של סדרת הדרמה-קומית האוסטרלית "House Husbands" בדמותה של איזי דרייפוס.
בשנת 2018 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה האוסטרלי "שלך: אוליביה ניוטון-ג'ון" על חייה ועל הקריירה הארוכה של הזמרת אוליביה ניוטון-ג'ון.
בשנת 2020, הוציאה את שיר הצדקה "Let It Rain".
חייה האישיים
ב-2004 החלה גודרם לצאת עם הזמר בריאן מקפדן, שאיתו ביצעה את הדואט "Almost Here". ב-29 בנובמבר 2007 הודיעו השניים כי הם מאורסים. בספרו כתב מקפדן כי הוא הציע נישואין לגודרם במהלך טיול בבאלי. בני הזוג נפרדו ב-2011.
פול קירק
פול גרטאן קירק הבן (באנגלית: .Paul Grattan Kirk Jr; נולד ב-18 בינואר 1938) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי. עם מותו של טד קנדי, נציג מסצ'וסטס בסנאט של ארצות הברית, מונה להחליפו בידי מושל מסצ'וסטס דיבאל פטריק, וכיהן בתפקיד מספטמבר 2009 עד פברואר 2010. בשנים 1985–1989 כיהן כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית. נוסף על כך, היה יו"ר שותף של הוועדה לעימותים נשיאותיים ׂׂׂ(Commission on Presidential Debates), יו"ר מועצת המנהלים של הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי ומכון אדוארד מ. קנדי לסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה
קירק נולד בניוטון שבמסצ'וסטס למשפחה בת חמישה ילדים. הוריו היו ג'וזפין אליזבת (לבית או'קונל) והשופט פול גרטאן קירק האב, שופט בדימוס בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס. אביו היה ממוצא אירי ואנגלי ואילו אמו הייתה ממוצא אירי בלבד. הוא למד בבית הספר רוקסברי וסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון סנט סבסטיאן ב-1956. ב-1960 סיים את לימודיו הגבוהים במכללת הרווארד ולימודי משפטים השלים בבית הספר למשפטים בהרווארד ב-1964. ב-1977 נישא קירק לגייל לודרמילק, והם זוג החשוך ילדים. לפני שנכנס לחיים הפוליטיים היה קירק איש עסקים, והיה חבר במספר מועצות מנהלים של חברות אחדות ובהן ענקית הביטוחים "דה הרטפורד" (The Hartford).
באוגוסט 2009 נפטר הסנאטור טד קנדי והותיר ריק במושבה של מסצ'וסטס בסנאט של ארצות הברית. למרבה האירוניה, קירק מונה למלא את מקומו של קנדי בזכות קנדי עצמו. חמש שנים קודם לכן, ב-2004, נקבע בחוק במסצ'וסטס כי לא ימונה מחליף מיידי לסנאטור שעזב בפתאומיות את תפקידו, אלא ייערכו בחירות בתוך חמישה חודשים. קנדי פנה לפני מותו למושל מסצ'וסטס דאז, דיבאל פטריק, בבקשה שיפעל לשינוי החוק בתכלית להבטיח כי יישמר הרוב הדמוקרטי בסנאט. ב-24 בספטמבר 2009 הודיע המושל דיבאל פטריק על מינויו של קירק לסנאט של ארצות הברית עד לבחירות שייערכו ב-19 בינואר 2010. עם מינויו נשמר הרוב הדמוקרטי בסנאט (60 סנאטורים) ובכך חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה היה צפוי לעבור פה אחד.
ב-19 בינואר 2010 נבחר סקוט בראון, חבר הסנאט של מסצ'וסטס, להחליף דה יורה את טד קנדי בסנאט. אף על פי שקירק מונה עד שייבחר יורשו להלכה, המשיך לכהן ולהצביע בסנאט גם לאחר הבחירות, ללא התנגדות מצד הנהלת הסנאט או הסנאטורים הרפובליקנים. קירק סיים רשמית את כהונתו הקצרה בסנאט ב-4 בפברואר 2010 עם השבעתו של בראון לסנאט. בשלבים המוקדמים של הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, הודיע קירק על תמיכתו בסנאטור העצמאי ברני סנדרס במועמדותו לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית.
גומא אגייאר
גוּמא אגייאר (בפורטוגזית: Guma Aguiar; נולד ב-31 במאי 1977, נעלם ב-19 ביוני 2012 והוכרז כמת ב-29 בינואר 2015) היה איש עסקים אמריקאי שצבר את הונו בתחום האנרגיה בארצות הברית.
ביוגרפיה
אגייאר נולד בריו דה ז'ניירו להורים יהודים שהתנצרו. כאשר היה בן שנתיים עברו הוריו לפלורידה שבארצות הברית. בגיל 26 פגש את הרב טוביה זינגר שהחזירו אל היהדות. אגייאר למד באוניברסיטה בדרום קרוליינה אך לא סיים את לימודיו. לאחר מכן היה שחקן ומדריך טניס.
אגייאר הקים יחד עם דודו תומאס קפלן חברת אנרגיה בשם "ליאור אנרג'י" וכיהן כסגן נשיאה. החברה מצאה מצבור עצום של גז טבעי ונפט בטקסס, ובשנת 2007 נמכרה תמורת שניים וחצי מיליארד דולר. אגייאר זכה בתואר "מנהל השנה לשנת 2007" של הירחון "Oil and Gas Investor". ההערכות שפורסמו לגבי הונו של אגאייר הן 100 עד 200 מיליון דולר, אך הוא טען בראיון ב-2009 כי הונו מוערך ביותר ממיליארד דולר.
ב-10 בינואר 2010 פורסם כי אגייאר הוכנס על ידי משפחתו לאשפוז בביה"ח הפסיכיאטרי "אברבנאל", בעקבות לחצים נפשיים כבדים. בידיעה הוזכרו שני אירועים בהם אגייאר טען כי נפגש עם גלעד שליט שעה שזה היה בשבי החמאס, וכן כי אגייאר לא התייצב לריאיון עם המנחה אברי גלעד.
ב-19 ביוני 2012 נעלם אגייאר בעת שיצא לשיט בחופי פלורידה. ב-29 בינואר 2015, שנתיים ושבעה חודשים לאחר היעלמותו, הוכרז כמת על ידי שופט בית המשפט המחוזי בפלורידה בעקבות עתירה משותפת של אשתו ואמו.
פעילות בישראל
אגייאר תרם למטרות ופרויקטים שונים הקשורים לקהילה היהודית ולישראל, הכוללים בין היתר את ארגון "נפש בנפש" (לו תרם 8 מיליון דולר), ומצעד החיים. על פעילותו הפילנתרופית נכלל ברשימת "36 היהודים המשפיעים מתחת לגיל 36" של שבועון "הג'ואיש ויק".
ביולי 2009, השקיע אגייאר למעלה מארבעה מיליון דולר בערבויות למועדון הכדורגל הישראלי בית"ר ירושלים והפך להיות המממן העיקרי שלו. ב-30 באוגוסט 2009 נחתמה עסקה בין אגייאר לבין דני קליין, יו"ר קבוצת הכדורסל הפועל ירושלים, ועל פיה ימסור אגייאר 1.5 מיליון דולרים לקבוצה, ויקבל אפשרות לרכישתה בסיום אותה העונה.
בפברואר 2010 הודיע אגייאר, באמצעות עורך דינו, שיפסיק את תמיכתו הכלכלית בקבוצות הירושלמיות בשל נסיבות אישיות, ולא יפעל עוד לרכישת הבעלות. בספטמבר 2011 רכש אגייאר 60% מהבעלות על קבוצת הכדורסל הפועל ירושלים. בעקבות היעלמותו, מונה האפוטרופוס הכללי למנהל נכסיו של אגייאר בישראל בנובמבר 2012. ביתו בישראל נמכר לאיל הון יהודי מרוסיה.
אגייאר היה נשוי ואב לארבעה.
פול קיין
פול קיין (3 בספטמבר 1810 – 20 בפברואר 1871), היה צייר אירי-קנדי שנודע בציוריו המתעדים את בני "העמים הראשונים" (אינדיאנים קנדים) במערב קנדה וילידים אמריקנים אחרים, באזור שנקרא אז "ארץ אורגון".
קיין גדל ביורק שבקנדה (כיום טורונטו). הוא לא זכה להכשרה מלאה באמנות, ואת עיקר השכלתו האמנותית מצא בעת מסע בן שנים אחדות באירופה, שם העתיק את ציוריהם של צייריה הגדולים של היבשת. בשנים 1845 ו-1846–1848 ערך קיין מסעות באזור הצפון-מערבי הפראי של קנדה. מסעו הראשון החל והסתיים בטורונטו, ובמהלכו הגיע עד לעיר סו סנט מארי. מסעו השני, בתמיכת חברת מפרץ הדסון יצא מטורונטו, עבר בהרי הרוקי ונמשך עד פורט ונקובר ופורט ויקטוריה (קולומביה הבריטית). במהלך מסעות אלו תיעד קיין את ילידי האזור ואת חייהם ברישומים ובציורים רבים. עם שובו לטורונטו צייר למעלה ממאה ציורי שמן שהתבססו על רישומיו. ציורים אלו, כמו גם רישומיו של קיין, נחשבים מקור מידע אתנולוגי רב ערך, אף כי ביקורת הוטחה בשינויים שערך בציורי השמן, המיופים והדרמטיים יותר מהרישומים שערך במהלך מסעותיו.
ראשית דרכו
קיין היה הבן החמישי מבין שמונה של מייקל קיין ופרנסס לוך מהעיר מלו במחוז קורק שבאירלנד. אביו, שמוצאו היה אנגלי, שרת בחיל הפרשים הבריטי עד שחרורו (1801), ואז היגרה המשפחה לאירלנד. במועד לא ידוע בין השנים 1819–1822 היגרה המשפחה לקנדה, והתיישבה בעיר יורק (ששינתה את שמה לטורונטו במרץ 1834), שם פתח אביו של קיין חנות לממכר משקאות חריפים.
מעט ידוע על שנותיו הראשונות של קיין ביורק. הוא רכש השכלה מכללתית ב"אפר קנדה קולג'", שם גם למד ציור בהדרכת הצייר תומאס דרורי (1830). ביולי 1834 השתתף בתערוכה הראשונה (והיחידה) בחייו, במסגרת "אגודת האמנים והחובבנים בטורונטו", ונהנה מביקורת אוהדת בעיתון מקומי. קיין לא מצא את פרנסתו בציור. הוא עבד כצייר שלטים ורהיטים בטורונטו, ובשנת 1834 עקר לקובורג שבאונטריו, שם עבד במפעל לייצור רהיטים וצייר בשעות הפנאי. בשנת 1836 עבר קיין לדטרויט במישיגן שבארצות הברית. בעידודו של ידידו, האמן האמריקני ג'יימס באומן, השתכנע קיין כי כדי להפוך לצייר עליו לצאת למסע לימוד באירופה. בשל חסרון כיס, לא יכול היה קיין לממש את התוכנית באותה עת, ואילו באומן נישא זמן קצר לאחר מכן ולא רצה לעזוב את משפחתו. בחמש השנים הבאות נדד קיין ברחבי המערב התיכון, כשהוא מוצא את פרנסתו בציור דיוקנאות, עד שהגיע לניו אורלינס.
קיין נטל הלוואות וחסך כסף שדי היה בו לממן את המסע לאירופה, וביוני 1841 הפליג מניו אורלינס למרסיי שבצרפת. חסכונותיו לא הספיקו כדי לממן לימודי אמנות או הכשרה אמנותית מסודרת, וקיין בחר לנדוד ברחבי אירופה ולהתלמד בהעתקת ציורים במוזיאונים. עד סתיו 1842 שהה באיטליה, ומשם המשיך לפריז. בהגיעו ללונדון פגש בצייר האמריקני ג'ורג' קאטלין, שעסק בציורי אינדיאנים על רקע נופי הערבות באמריקה. קאטלין עסק אותה עת בקידום מכירות של ספרו "מכתבים והערות אודות הגינונים, המנהגים, ותנאי החיים של האינדיאנים בצפון אמריקה". קיין התרשם מטענותיו של קאטלין, שתרבותם של האינדיאנים הצפון-אמריקנים הולכת ונעלמת ויש לתעדה בטרם תשכח לחלוטין, והחליט לתעד את חייהם של עמי הילידים בקנדה.
עם שובו לאמריקה בתחילת שנת 1843 הקים קיין סטודיו פרטי בעיר מוביל באלבמה שבארצות הברית, ועמל בציור דיוקנאות, כדי להשיב את הכספים שלווה לצורך הנסיעה לאירופה. בסוף שנת 1844 או בתחילת שנת 1845 שב לטורונטו והחל בהכנות למסע למערב.
המסע בצפון-מערב קנדה
ב-17 ביוני 1845 יצא קיין לביקור בשמורה של שבט "סאוג'ין", כנקודה ראשונה במסע רישום לאורך חופיהן הצפוניים של הימות הגדולות. לאחר מספר שבועות, בקיץ 1845, הגיע לעיר סו סנט מארי שבין ימת סופיריור וימת יורון. קיין ביקש להמשיך במסעו מערבה, אך ג'ון באלנדן, מפקידיה המנוסים של "חברת מפרץ הדסון", פרש בפניו את הסכנות והקשיים הכרוכים במסע כזה, וייעץ לו לבקש את עזרתה ותמיכתה של החברה, שהייתה מאז 1821 בעליהם של כל השטחים ממערב לחמשת האגמים ועד לאוקיינוס השקט ואורגון. באדמות פרא אלו היו כמאה נקודות מסחר מבודדות לאורך נתיבי סחר הפרוות. קיין שב לטורונטו ויצר תמונות שמן המבוססות על ציוריו בשמורה. באביב 1846 פנה למשרדי "חברת מפרץ הדסון" בעיר לשין (כיום חלק ממונטריאול) וביקש מאחד ממנהליה לתמוך בתוכניות המסע שלו. המנהל,, התרשם מכישורי הרישום של קיין, אך חשש ליכולתו לעמוד בקשיי המסע עם אנשי החברה. הוא העניק לקיין אישור לשוט בסירות הקאנו של החברה רק עד אגם ויניפג, והבטיח לו כי אם יעמוד בתלאות המסע עד שם, יעניק לו אישור מעבר מערבה משם. סימפסון גם הזמין מקיין ציורים המתעדים את חיי האינדיאנים, וקבע במדויק מהם הנושאים הרצויים לו ולחברה.
הדרך מערבה
ב-9 במאי 1846 הפליג קיין מטורונטו אל לשין, כדי להפליג עם קבוצת שייטי קאנו לסו סנט מארי. הוא איחר לעלות על הספינה ונאלץ להשיגה בשיט בקאנו. כאשר הגיע ללשין גילה כי גם קבוצת שייטי הקאנו יצאה לדרכה, וכדי להשיגם עלה על אוניית מפרש לפורט ויליאם שבמפרץ ת'נדר. הוא הצליח להשיג את שייטי הקאנו ב-24 במאי. ב-4 ביוני הגיע קיין לפורט פרנסס, שם המתין לו אישור המעבר המיוחל מסימפסון. הוא המשיך ליישוב רד ריבר (היום קרוב לעיר ויניפג), ומשם יצא במסע רכוב עם חבורה גדולה של ציידי ביזונים, עמם נטל חלק באחד ממסעות הציד הגדולים האחרונים של הביזון האמריקאי, שבתוך כמה עשרות שנים ניצבה בסכנת הכחדה.
עם שובו ממסעו עם ציידי הביזונים המשיך במסע בקאנו ובמפרשיות דרך נורווי האוס, גרנד רפיד והעיירה דה פה שבמעלה נהר ססקצ'ואן - עד פורט קרלטון. משם המשיך רכוב על סוס עד פורט אדמונטון. ב-6 באוקטובר 1846עזב את אדמונטון ופנה לפורט אסיניבוין, ושם הצטרף בשנית לשייטי קאנו שהפליגו בנהר אתאבסקה עד ג'ספר האוס. בג'ספר האוס הצטרף לחבורה רכובה. זמן קצר אחרי היציאה למסע התברר כי השלג במעבר אתאבסקה עמוק מדי למעבר סוסים, והחבורה המשיכה במסעה ברגל, וחברה לקבוצת שייטי קאנו שהשיטה אותם במורד נהר קולומביה.
בארץ אורגון
בדצמבר 1846 הגיע קיין לפורט ונקובר, שהייתה נקודת המנהל והסחר המרכזית של חברת מפרץ הדסון ושהה בה בעונת החורף, כשהוא מסייר אצל שבטי אינדיאנים באזור, כמו שבט צינוקאן, ויוצא למסעות באזור. בתחילת אביב 1847 יצא קיין בסירת קאנו לפורט ויקטוריה, שהוקמה זמן קצר לפני כן והייתה המטה החדש של חברת מפרץ הדסון. עם הגיעו לשם יצא לסיורים השבטים שחיו באזור הר סיינט הלנס ויצר רישומים מחיי האינדיאנים באי ונקובר, במצר חואן דה-פוקה ובמצר ג'ורג'יה. הוא חזר לפורט ונקובר באמצע יוני, וביולי שב מזרחה.
חציית הרי הרוקי בשנית
באמצע חודש יולי הגיע קיין לפורט ואלה ואלה, וסייר ב"מיסיון ויטמן" במקום. אחד ממושאי הציור שלו בשבת הקאיוסה היה תומאהס (לפי קיין, תומאקוס). קיין ציין כי היחסים בין הקאיוסה למתיישבים החדשים היו מתוחים למדי ואכן, כמה חודשים מאוחר יותר הרגו האינדיאנים במיסיונרים ("טבח ויטמן") ותומאהס היה זה שהואשם ברצח ויטמן. קיין המשיך משם, רכוב על סוס, עד לפורט קולוויל, שם נשאר במשך שישה שבועות ורשם את האינדיאנים במחנה דיג ליד קטל פולס. בספטמבר 1847 עמד בראש קבוצת שייטי קאנו בנהר קולומביה, והגיע באוקטובר למחנה בסיס בו המתין למשלוח סוסים מג'ספר. עם בוא המשלוח, המשיכו קיין ועמיתיו לכיוון מעבר אתאבסקה, צלחו אותו למרות מעטה השלג והגיעו לג'ספר האוס. משם המשיכו במסעם לפורט אסיניבוין ואז לפורט אדמונטון, שם שהה קיין בעונת החורף. קיין צייר באזור את בני שבט הקרי שחיו באזור והשתתף במסעות ציד וסיור בנהרות, אף כי רצונו לפגוש בשבט שחורי הרגל לא התממש.
חזרתו מזרחה
במאי 1848 יצא קיין מפורט אדמונטון, במסגרת משלחת גדולה וב-1 ביוני פגש סוף סוף בקבוצה גדולה של לוחמים מבני שבט שחורי הרגל ומשבטים אחרים, שתכננו לפשוט על שבטי הקרי והאסיניבוין. בהזדמנות זו פגש קיין את "נחש גדול" (אומוקססיסיקסני), צ'יף שבט שחורי הרגל. מכאן המשיך קיין לנורווי האוס ולקראת סוף יולי, אחרי חודש של מנוחה, יצא לפורט אלכסנדר. מכאן המשיך קיין באותו מסלול בו עבר שנתיים קודם לכן, בכיוון ההפוך. בספרו תיאר את הקטע האחרון במסעו: "הקושי הגדול ביותר שהיה עליי להתמודד עמו בשלב זה הוא הקושי לישון במיטה רגילה".
החיים בטורונטו
עם שובו מהמסע השתקע קיין בטורונטו. הוא לא שב לנסוע מערבה, לבד מפעם אחת, ב-1849, כאשר משלחת בריטית שכרה את שרותיו כמדריך וכמתרגם, אך גם במסע זה מערבה לא חצה את רד ריבר.
בנובמבר 1848 הציג קיין 240 מרישומיו בתערוכה בטורונטו. הרישומים זכו לתגובות חיוביות מאוד מקהל המבקרים, ובספטמבר 1852 ערך תערוכה ובה שמונה ציורי שמן נוספים, שאף הם זכו לביקורות נלהבות. ציוריו של קיין שבו את ליבו של ג'ורג' ויליאם אלן, שהחל מעניק לו תמיכה כספית, והפך לפטרונו החשוב ביותר. הביטוי הבולט ביותר לפטרונותו הייתה קניית 100 ציורי שמן של קיין (1852) תמורת 20,000 דולר קנדי. הסכום אפשר לקיין להתמסר באופן בלעדי לציור. לתמיכה נוספת זכה קיין ב-1851, כאשר שכנע את הפרלמנט הקנדי להקצות לו 500 ליש"ט תמורת 12 ציורים, אותם מסר בסוף שנת 1856.
בשנת 1853 נישא קיין להארייט קלנץ' (1892-1823), בתו של מעסיקו לשעבר בקוברוג. קלנץ' הייתה ציירת מוכשרת וסופרת. לזוג נולדו שני בנים ושתי בנות. עד שנת 1857 מילא קיין את כל מחויבויות הציור שנטל על עצמו: 100 ציורי השמן אותם מכר לאלן, 12 הציורים לפרלמנט הקנדי, וציורים נוספים אותם התחייב לבצע עבור סימפסון. עבודותיו של קיין הוצגו בפריז בתערוכה שנפתחה ב-1855. יצירתו התקבלה בתשואות בבירת האמנות העולמית של התקופה, וכמה מהן נשלחו מאוחר יותר (1858) לארמון בקינגהאם, כדי להציגן בפני המלכה ויקטוריה.
בשנות החמישים של המאה החל בעריכת כתב־היד של תיאור מסעותיו במערב. הוא שלח את כתב־היד לבית הוצאה לאור בלונדון, לשם פרסומו. לאחר שלא נענה, הוא הפליג ללונדון, ובעזרתו של סימפסון הביא לפרסומו של הספר בהוצאת "לוגמן, בראון, גרין, לונגמנס ורוברטס" בשנת 1859. שמו של הספר היה "מסעותיו של אמן בקרב האינדיאנים בצפון אמריקה מקנדה ועד ונקובר איילנד ואורגון בשטחיה של חברת מפרץ הדסון" והוא כלל איורים מרשימים וליתוגרפיות רבות של רישומיו וציוריו. קיין הקדיש את הספר לאלן, מה שגרם לסימפסון אכזבה קשה עד כדי כך, שהחליט לנתק את קשריו עם קיין. הספר זכה להצלחה רבה ובשנת 1863 תורגם לצרפתית, לדנית ולגרמנית.
בשנות השישים של המאה ה-19 החלה ראייתו של קיין להדרדר במהירות, והוא נאלץ לזנוח את הציור לצמיתות. פרדריק ארת'ור ורנר, שהושפע עמוקות מקיין ושהיה בעצמו אמן שנתן דגש בעבודותיו לנופים "מערביים פראיים", הפך להיות מכרו וידידו הקרוב. ורנר צייר שלושה דיוקנאות של פול קיין המזדקן. קיין מת בביתו ביום חורף, כאשר שב מטיולו היומי, ונטמן בבית הקברות על שם סיינט ג'יימס בטורונטו.
עבודות
יצירתו של קיין כוללת יותר מ-700 רישומים שיצר במהלך מסעותיו למערב, ויותר מ-100 ציורי שמן שביצע באטלייה שלו בטורונטו, על בסיס אותם רישומים. כמה מהדיוקנאות הראשונים שיצר ביורק ובקוברג, בטרם יצא למסעותיו היו, לפי הארפר, "פרימיטיביים למדי, אך ישירים ועשויים בצבעים חמים ההופכים אותם נאים לעין". בתקופה מוקדמת זו יצר גם מספר לא ידוע של דיוקנאות, כאשר היה צייר דיוקנאות נודד ברחבי ארצות־הברית. קיין גם העתיק מציוריהם של גדולי הציירים של אירופה במהלך טיולו באירופה.
עיקר תהילתו של קיין היא על הרישומים והציורים שיצר לתיעוד חייהם של האינדיאנים במערב. הוא יצר את רישומי השטח שלו בעיפרון, בצבעי מים או בצבע שמן על נייר. עם תום מסעותיו, שב עם רישומיו ועם אוסף של חפצי אמנות כמו מסכות, מקטרות, ושאר כלים ומעשי אמנות, ונעזר בהם בציורי השמן שביצע באטלייה שלו. חלק מציוריו התבססו באופן ישיר על רישומיו, ואילו באחרות יצר ציורים שהתבססו על חוויות שחווה או שהיה עד להן. לרישומי השטח של קיין ערך רב בעיני אתנולוגים, הרואים בהם תיעוד ממשי של נופים, מקומות, אנשים ואורחות חיים של התקופה. כך, לדוגמה, קיין תיעד את מיסיון ויטמן זמן קצר לפני חורבנו, יצר רישומים ותיעוד נאמן לאופן בו התנהל ציד הביזון האמריקאי, ותיעד את מבנה הלבנים הראשון על חוף האוקיינוס השקט (כנסיית סנט-פול-דה-ואלאמיט). ציורי השמן שלו, לעומת זאת, אף שהם נאמנים להווי החיים של האינדיאנים, אינם נאמנים דיים לרקע הגאוגרפי, ההיסטורי או האתנוגרפי שלהם. כמנהג ציירים בתקופתו, קיין נהג כאן ליצור זירות אירוע דמיוניות, או כאלו שמיזגו את תנאי השטח והמקום ממספר רישומים שונים.
דוגמה ידועה לטיעון זה היא ציור של קיין, בו נראית אם המחזיקה בתינוק. ציור השמן, שהיה נאמן לפרטי הרישומים, הכליא כאן שני רישומים נפרדים: האחד של אינדיאני משבט צ'ינוקאן, שראשו משוטח ומיושר בעוד הוא קשור ללוח עץ; והשני של אישה אינדיאנית משבט קואליץ, שחיה באזור שונה לחלוטין. דוגמה אחרת לשימוש שעשה קיין ברישומי השטח שלו ניתן לראות בציור של מחנה אינדיאני באגם אורון, שהתבסס על רישום שעשה בקיץ 1845 במהלך מסעו הראשון לסו סנט מארי. בניגוד לסגנון הפשוט והאימפרסיוניסטי כמעט של הרישום, ציור השמן לבש אופי רומנטי מובהק, המודגש על ידי השמים המעוננים והסוערים, המוצגים קרובים לאדמה; וחיי המחנה הנראים דומים מאוד להווי החיים הכפרי והחקלאי. דוגמה בולטת נוספת היא הציור "מותו של נחש גדול". הציור התבסס על קומפוזיציה מעשה ידיו של צייר ששאב השראה מתיאודור ז'ריקו, ועל מידע שגוי אודות מותו של המנהיג האינדיאני (נחש גדול מת ב-1858, כמה שנים אחרי שציור השמן הושלם, ואחרי שנוצרו ממנו ליטוגרפיות צבעוניות). דוגמאות נוספות לשינויים שערך בציורי השמן שלו היו שילוב רישומי נהרות שצייר במועדים ובמקומות שונים לציור אחד, וציור התפרצות הר הגעש הקשה בציור השמן "הר סיינט הלנס" שאינה עולה בקנה אחד עם תיאור האירוע ביומן המסע שלו, ועם הרישומים שערך במסעו. תיאורו של קיין כאן התבסס על סיפורים על התפרצות ההר שלוש שנים קודם לכן.
השימוש בדגמים או בתחריטים אירופיים אפיין את חלק מציורי השמן של קיין מטעמים כלכליים ברורים: רוכשי התמונות ונותני החסות ביקשו ליהנות מתמונות בעלות אווירה אירופית וסגנון אירופי. קיין נדרש, לשם כך, לעטות את השדות והשמים בציוריו בדגמי עננים ודשא אירופיים, ולהשתמש בדגמי תנועה וקומפוזיציה ההולמים את טעמם. הייפוי והשינוי שערך קיין היה מוחשי ומודגש מאוד בכמה ציורים. הדוגמה הבולטת ביותר היא הציור "אינדיאנים משבט האסיניבוין צדים ביזון אמריקאי". רבים ביקרו את הציור - שהיה אחד מ-12 הציורים שצייר קיין עבור הפרלמנט הקנדי - ובמיוחד כלפי הסוסים, הנראים דומים יותר לסוסים ערביים מאשר לגזעי הסוסים שהיו בידי שבטי האינדיאנים. מאוחר יותר התגלה כי הציור מבוסס על תחריט איטלקי משנת 1816, שהראה שני חיילים רומיים צדים פר.
אף שקיין אינו נמנה עם השורה הראשונה של צייריה של קנדה, הוא היה בן המדינה הראשון ששמו יצא לתהילה, ולציוריו חשיבות היסטורית, תיעודית ותרבותית רבה, עובדה המסבירה את העניין הרב והביקוש הלא מבוטל שיש ליצירותיו עד היום. 11 מתוך 12 הציורים שמכר קיין לפרלמנט הועברו בשנת 1955 לגלריה הלאומית של קנדה. אוסף האמנות הגדול של אלן נקנה בשנת 1903 על ידי אדמונד בויד אוסלר ונתרם בשנת 1912 למוזיאון המלכותי של אונטריו שבטורונטו. נכדו של קיין, פול קיין השלישי, מכר בשנת 1957 אוסף של 229 רישומים, תמורת 100,000 דולר, למוזיאון האמנות על שם סטארק בעיר אורנג' (טקסס) שבארצות הברית.
מחירן של יצירותיו של קיין המשיך להאמיר עם השנים. ציור נדיר של מודד הקרקעות הבריטי הנרי לפרוי, שהיה בבעלותה של משפחת לפרוי באנגליה, נקנה ב-2002 על ידי המיליארדר הקנדי קנת' תומסון במחיר שיא (לתמונה של צייר קנדי) של 5,062,000 דולר קנדי (כ-17 מיליון שקל, נכון לערכי 2009). תומסון תרם את הציור, כחלק מהאוסף שלו, לגלריית האמנות של אונטריו. במוזיאון גלנבאו שבעיר קלגרי יש העתק של הציור, שסוברים כי צויר על ידי אשתו, הארייט קלנץ'. מכירה פומבית אחרת של יצירות של קיין ("המחנה" ו"הנהר ויניפג"), שנערכה על ידי סות'ביס ב-2004, לא התממשה, שכן המחיר שהוצע לא עמד בתחזיותיהם של המוכרים.
כתביו של קיין אודות מסעותיו, שפורסמו לראשונה בלונדון בשנת 1859, זכו להצלחה מסחרית מרשימה בעת הוצאתם, והודפסו במהדורות מספר גם במאה העשרים. בשנת 1986 פרסמה דוקינס מאמר ברוח פוקויאנית בו טענה כי יש לבחון את קיין בעין חדשה, על רקע שינוי במערכי הכוח במאה התשע עשרה וגרסה כי ציוריו משקפים נטיות אימפריאליסטיות וגזעניות. ביקורת זו נחשבת חריגה בקרב היסטוריונים של האמנות והתרבות. לגישתה של דוקינס אין תימוכין בתוכן יומן המסע של קיין, שהיווה את הבסיס לספרו. כפי שמציין מקלארן, שהתעמק בחקר יומניו של קיין, כתביו של קיין עברו עריכה מקיפה ועובדו ליומן מסע בנוסח שהלם את טעמם של הקוראים הוויקטוריאניים של הספר, אך לביטויים המשקפים התנשאות וגזענות של בן התרבות האירופי על פני הפראים האינדיאנים, כביכול, אין זכר ביומניו של קיין.
מורשת והשפעה
כאחד מראשוני הציירים הקנדים שיכלו להתפרנס מעבודת אמנות כשלעצמה, הניח קיין את היסודות לאמנים רבים שפעלו אחריו. מסעותיו היוו השראה למסעות דומים אחרים, והשפעתו הישירה ניכרת במיוחד בציוריו של הצייר פ. איי. ורנר, שקיין היה למורו בשנותיו האחרונות. לדבריו של הרפר, גם לוציוס או'בריאן הושפע מאוד בצעירותו מעבודתו של קיין.
התערוכה של קיין בשנת 1848, שבה הציג את יצירותיו ובהן 155 ציורים שנעשו בצבעי מים ו-85 ציורי שמן על נייר, סייעה לבסס סגנון מסוים של אמנות בקרב הציבור, ולפלס את הדרך לאמנים צעירים כדוגמת ויליאם קרסוול ודניאל פואלר, שלשניהם עמדה היכולת בחייהם להתפרנס מציוריהם שנעשו בצבעי מים.
הן תערוכת הרישומים משנת 1848, והן תערוכת ציורי השמן שלו שנערכה בסוף שנת 1852, היו הצלחה אדירה וזכו לביקורות אוהדות, וקיין הפך לאחד הציירים הבולטים בקנדה בזמנו. ציוריו הופיעו באופן תדיר בתערוכות אמנות והם זכו לפרסים רבים. הוא שלט בזירה האמנותית לאורך שנות החמישים כולן, עד כי שופטי האמנות בתערוכה השנתית של החברה החקלאית הקנדית שהוצגה בשנת 1852 נאלצו להתנצל על בחירתם בצייר אחר בקטגוריית הציורים ההיסטוריים (קיין עצמו זכה בפרס הזה ברציפות בכל השנים עד לשנת 1859).
קיין היה אחד מראשוני הסיירים, אם לא הראשון מביניהם, שסיירו לאורך מערב קנדה ולאורך האזורים הצפון-מערביים שליד האוקיינס השקט. באמצעות הרישומים והציורים שלו, ומאוחר יותר גם בעזרת ספרו, זכה הציבור בקנדה לראשונה במבט חטוף באנשים ובסגנון החיים באזורי הספר הפראיים של מדינתם. קיין יצא למסעותיו עם רצון כן ואמיתי לתאר במדויק את חוויותיו - הנופים, האנשים והווי חייהם; אך יחד עם זאת, הייתה זו בראש ובראשונה עבודתו בסטודיו שייפתה את רשמיו וחוויותיו, והיא זו שמשכה את תשומת הלב הציבורית והקנתה לו פרסום.
ציורי השמן שעברו תהליך אידיאליזציה מחד, וכתבי מסעותיו שהפכו לספר מאידך, היוו גורמים מרכזיים מאוד בביסוס התפישה הצפון-אמריקנית כי ילידי המקום הם פראים אצילים, בניגוד לכוונתו המקורית של האמן. רק במהלך המאה העשרים "התגלו מחדש" רישומי שדה נאמנים יותר לאמת, והועמדו כהמשך לכך לביקורת ציבורית רחבה יותר.
פינית
פינית (Suomen kieli - IPA: ) היא שפה פינו-אוגרית המשתייכת למשפחת השפות האוּרַאלִיוֹת.
זוהי שפתה הרשמית של פינלנד, לצד השוודית. היא מדוברת בפי כ-6 מיליון איש, הכוללים כמעט את כל תושבי פינלנד, וכמה עשרות אלפים במדינות השכנות (שוודיה, נורווגיה, רוסיה ואסטוניה), וכן בקנדה ובארצות הברית. זוהי שפת האם של כ-93% מתושבי פינלנד; שאר תושבי המדינה, אשר שוודית וסאמי (לאפית) הן שפות האם שלהם, לרוב דוברים פינית כשפה שנייה.
השפות הקרובות ביותר לפינית הן קַרֶלִית (מדוברת ברפובליקת קַרֶלִיָה שברוסיה), אסטונית, חמש השפות, הנפוצות פחות, המדוברות במחוז סנקט פטרבורג (ברוסיה) והשפה הלִיווִית (מדוברת בצפון-מערב לטביה ובדרום-מערב אסטוניה). תשע השפות האלו מהוות את הענף הבלטו-פיני במשפחת השפות האוּרַאלִיוֹת. ענף זה, ביחד עם שפת סאמי (לאפּית), מהווה את קבוצת השפות הפינו-לאפּית. קרובה רחוקה של הפינית היא ההונגרית. שפה זו, ביחד עם פינית, השפות הפינו-לאפיות ושפות נוספות (38 בסך הכול, רובן ככולן מדוברות ברוסיה) מהוות את משפחת השפות האוּרַאלִיוֹת.
דקדוק פיני
אותיות מסוימות, כגון b ,x ו-c, כמעט ואינן קיימות בפינית. רוב שמות העצם מסתיימים בתנועה בצורתם הבסיסית. במקרה של חדירת מילים משפות אחרות, הן נוטות להשתנות ולהתאים את עצמן לכללים אלו. לדוגמה, המילה "בנק" הפכה בפינית ל-Pankki.
הספר המקיף ביותר לדקדוק השפה, "איסו סואומן קיאליופי", פורסם בשנת 2004.
הטיית שם עצם
בפינית יש 15 יחסות. הן מחולקות לארבע קבוצות שונות. להלן ההטיה של המילה poika, "ילד" יחסה זו מציינת את המילה "מתוך", כלומר מהחלק הפנימי של משהו. לדוגמה "הרעש הגיע מתוך הבית"
יחסה זו מציינת את המילית "מ"משהו. למשל "הרעש הגיע "מ"הילד"
החלפת עיצורים
בפינית, בדומה לטורקית, כאשר מוסיפים יחסות לשמות עצם או הטיות לפעלים, לפעמים העיצורים מתחלפים. לדוגמה:
העיצור p הופך ל-v. לדוגמה, המילה leipä (לחם) ברבים תהיה leivät (לחמים) ולא leipät
שייכות
השייכות בפינית מורכבת מהוספת סיומות שייכות למילה, בדומה להונגרית וטורקית. להלן הטיית השייכות של המילה kirja ספר
שם פועל
בפינית יש שלוש קבוצות של פעלים, ולכל קבוצה יש מספר סיומות שונות לפעלים. שמות הפועל מוטים באותה צורה כמו היחסות של שם העצם.
אלה הסיומות של הפעלים בפינית:
זמנים
בפינית יש ארבעה זמנים. כל הטיה של פועל בכל זמן מתחלקת לחיוב ושלילה. קיים זמן אחד של הווה, ושלושה זמני עבר, אבל זמן עתיד לא ממש קיים. להלן הזמנים:
טבלת הטיית פעלים בפינית
להלן טבלת הפועל puhua (לדבר) בהווה: כינוי הגוף של הגוף הראשון והשני בדרך כלל מושמט, כי הוא כבר ידוע מראש לפי הסיומת של הפועל
למשל במקום minä puhun מספיק להגיד puhun, ויהיה ברור לצד השני בשיחה, שאני מדבר/ת ולא מישהו אחר
הטיית זמן העבר
זמן העבר (אימפרפקטום) בדרך כלל נבנה באמצעות הוספת אות העבר i. הסיומות הן אותן סיומות כמו בהווה:
זמן הפרפקט והפלופרקט יורכבו בעזרת פועל העזר olla (להיות) ועם ההטייה של הפועל הבינוני
ההסבר על השימוש בזמנים אלו מצוין למעלה בדף. לדוברי האנגלית ו\או הגרמנית, יהיה בדרך כלל יותר קל ללמוד ולהבין זמנים אלו.
השפה המדוברת
שפה מנומסת
בניגוד לעמים רבים באירופה, הפינים ממעטים להשתמש בשפה המנומסת. השימוש בה נפוץ רק בפנייה לאח"מים ובאירועים רשמיים מאוד. בשפה המנומסת משתמשים בפינית בגוף שני ברבים, "אתם".
יוסף הרפז
יוסף (יוש) הרפז (4 בדצמבר 1922 - 28 בספטמבר 1999) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על חטיבת קרייתי ועל בית הספר לקצינים של צה"ל.
ביוגרפיה
נולד בשם יוסף גולדברג בפולין. ב-1924 עלה ארצה וגדל בתל אביב. כנער התגייס להגנה ונמנה עם שורות החי"ש. במלחמת השחרור שירת כמפקד פלוגה ג׳ בגדוד 51 של חטיבת גבעתי, והשתתף בין היתר במבצע יואב. ב-1955 פיקד על מצעד צה"ל שנערך בתל אביב.
במלחמת סיני פיקד הרפז על חטיבה 4 (חטיבת קרייתי שעם קום צה"ל שינתה את שמה לחטיבה 4) והוביל אותה בלחימה בגזרה המרכזית של חצי האי סיני ובכיבוש קסיימה.
בשנת 1958 החליף הרפז את אברהם יפה בתפקיד מפקד בית הספר לקצינים וכיהן בתפקיד זה עד 1960. שירת כראש מטה פיקוד המרכז והשתחרר משירות הקבע ב-1964. לאחר שחרורו שימש כראש אגף ארגון ומינהל בחברת מקורות.
במלחמת ששת הימים נקרא לפקד שוב על חטיבה 4 לאחר שמשה יטבת מפקד החטיבה נפצע בקרב. הרפז הוביל את החטיבה בהמשך הקרבות בחזית הירדנית.
הרפז היה נשוי לרחל לבית ארליך ואב לשלושה. נטמן בבית העלמין מורשה ברמת השרון.
אירווינג פינקל
אירווינג לאונרד פינקל (באנגלית Irving Leonard Finkel ;נולד ב-1951) הוא פילולוג ואשורולוג בריטי. כיום הוא משנה לאוצר השפות והתרבויות המסופוטמיות העתיקות במחלקה למזרח התיכון במוזיאון הבריטי, שם הוא מתמחה בכתב יתדות על לוחות חרס ממסופוטמיה העתיקה.
ראשית חיים וחינוך
פינקל נולד בשנת 1951 לאב רופא שיניים ולאם מורה, אחד מחמישה ילדים, וגדל בפאלמרס גרין, צפון לונדון. הוא גדל כיהודי אורתודוקסי אך הפך לאתאיסט כנער. הוא סיים תואר דוקטור באשורולוגיה מאוניברסיטת ברמינגהאם בהנחייתו של וילפרד ג. למברט עם עבודת גמר על לחשים בבליים נגד שדים.
פילולוגיה
פינקל בילה שלוש שנים כעמית מחקר במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. בשנת 1976 חזר לבריטניה, והוא מונה כמשנה לאוצר במחלקה לעתיקות אסיה מערביות במוזיאון הבריטי, שם היה (ונשאר) אחראי לאוצרות, קריאה ותרגום אוסף המוזיאון המקיף כ-130,000 לוחות של כתב יתדות.
בשנת 2014 פרסם את ספרו "התיבה לפני נח", בו פירט את מחקרו על "לוח התיבה", לוח בכתב יתדות מתחילת האלף השני לפנה"ס, המכיל קטע מסיפור אתרחסיס, גרסה של מיתוס המבול המסופוטמי הדומה לסיפור תיבת נח. ספרו פורסם בהרחבה בתקשורת ההמונית. התיבה המתוארת בלוח הייתה מעגלית, בעצם סירת קורקל או כופר גדולה, קלועה מחבלים על מסגרת עץ. הלוח כלל פרטים מספקים על מידותיו, כך שנבנה עותק של התיבה בקנה מידה של כ-1 ל-3 שצף בהצלחה, כפי שתועד בסרט תיעודי טלוויזיה משנת 2014: "סודות תיבת נח" ששודר כפרק מסדרת NOVA של PBS.
פינקל הוא חבר כבוד במכון לארכאולוגיה ועתיקות באוניברסיטת בירמינגהם וחבר מועצה בחברה לארכאולוגיה אנגלו-ישראל.
משחקי לוח
פינקל חוקר את ההיסטוריה של משחק לוח ונמצא במועצת המערכת של האיגוד הבינלאומי ללימודי משחקי לוח. בין עבודותיו פורצות הדרך היא קביעת הכללים של המשחק המלכותי של אור.
פרויקט היומן הגדול
פינקל הקים את "פרויקט היומן הגדול", פרויקט לשימור יומני אנשים רגילים. בשיתוף עם מכון בישופסגייט, פינקל סייע בארכוב של למעלה מ-2,000 יומנים אישיים. בשנת 2014, מוזיאון הילדות V&A ערך תערוכה של יומני הילדים שנכתבה בין השנים 1813 - 1996.
ספרות
פינקל כתב מספר יצירות בדיוניות לילדים.
הוא הופיע בזכרונות הספר "הילד בספר" מאת נתן פנלינגטון משנת 2014.
חיים אישיים
פינקל חי בדרום מזרח לונדון עם אשתו ג'ואנה ויש לו חמישה ילדים.
יותר משישראל שמרו את השבת שמרה השבת אותם
יותר משישראל שמרו את השבת שמרה השבת אותם הוא ביטוי מאת אחד העם, הטוען שהשבת הגנה על עם ישראל יותר משעם ישראל שמרו עליה.
מקור הביטוי
ב-1898 העלה מקס נורדאו הצעה לבטל את יום השבת כיום המנוחה, ולהתאימו ליום המנוחה הנוצרי (יום ראשון). בתגובה פרסם אחד העם, (אשר צבי גינצברג) מאמר בשם "ילקוט קטן" בירחון השילוח, שם הוא כתב, זהו המקור הראשוני למשפט בנוסחו זה.
שימוש בביטוי
נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק ציטט את הביטוי בפסיקתו ששמירת שבת בבתי עסק אינה מהווה כפייה דתית, היהודים באים הפיקו מערכון על הביטוי.
פוליטיקאים רבים השתמשו במשפט לרוב בשל מחאות על חילולי שבת, כך: מיכאל ביטון, יעקב טסלר, מפלגת ש"ס, אליהו חסיד, שלמה לורינץ, משולם נהרי, ועוד.
הביטוי משמש גם לקמפיינים לשמירת שבת.
יש שהתנגדו לביטוי בשל היותו שגוי לטענתם, או מכיוון שהוא מורה לשמור את השבת בשל שמירתה ולא בשל ציווי האל.
ייחוסים שגויים
מכיוון שהמשפט מזכיר אמרות תורניות, רבים ייחסוהו למחברים קדומים, כך: פרופסור שמעון ברנשטיין ייחס את הביטוי לרבי יהודה הלוי בספר הכוזרי, כך ייחס גם הרב שמעון משה דיסקין, הרב ראובן שלזינגר ייחס את הביטוי לחז"ל בצורה של "כדאיתא בחז"ל..." כך גם במודעה של אגודת הרבנים בחתימת הרב משה פיינשטיין, יש שייחסו את הביטוי לרס"ג.
יהודה נחשוני ייחס את המשפט לחיים נחמן ביאליק.
מקורות קדומים
הרב מרדכי טנדלר שאל את הרב משה פיינשטיין האם יש מקור לביטוי זה, והוא השיב שיש אזכורים רעיוניים קרובים למימרה אך לא כלשונה.
בכל הצורות שבהן הוא הופיע הוא לא נכתב במדויק כדברי אחד העם.
הקבלות
הביטוי שימש כפראפרזה למספר מחברים, הרב יצחק ברדא כתב "יותר מששמרו ישראל את התורה – התורה שמרה עליהם", הרב פינחס קורח והרב פרופסור אברהם שטיינברג כתבו אף הם בצורה דומה.
הרב נח הלוי סגל כתב "יותר מששמרו ישראל על מצות אלו שמרו המצות על עם ישראל".
הסמית'ס
הסמית'ס (באנגלית: The Smiths) הייתה להקה בריטית שפעלה בשנים 1982–1987.
להקת הסמית'ס מוכרת, הן על ידי מאזיני מוזיקה והן על ידי מבקרי מוזיקה, כאחת מהלהקות הבריטיות הבולטות שפעלו בשנות ה-80, וזאת על אף שנות פעולתה המעטות. בשנים אלו הצליחו הסמית'ס להתיך רוק גיטרות וליריקה אירונית ושנונה, וכך הם למעשה הניחו את היסודות למהפכת הבריטפופ, שבאה לידי ביטוי מלא בשנות ה-90, בפעולתן של להקות כמו בלר, פאלפ, סווייד ואואזיס. המוזיקה שיצרה הלהקה הייתה בגדר אנטיתזה לפופ האלקטרוני המסחרי שזכה בשנות ה-80 לפופולריות רבה.
היסטוריה
להקת הסמית'ס הוקמה במנצ'סטר בתחילת 1982 על ידי מוריסי (נולד בשם סטיבן פטריק מוריסי [Steven Patrick Morrissey] ב-22 במאי 1959, מכונה "מוז") ועל ידי ג'וני מאר (נולד בשם ג'ון מרטין מאהר [John Martin Maher] ב-31 באוקטובר 1963): ג'וני מאר, רק בן 19, הספיק לשמש כנגן גיטרה במבחר להקות מנצ'סטריות, כגון White Dice, Sister Ray ועוד, אך אף אחת מלהקות אלו לא זכתה להצלחה; מוריסי, בן 23, היה כבר מנעוריו אוהד בקיא ונלהב של מוזיקה, קולנוע וספרים. אהבותיו והערצותיו כללו, בין היתר, את הסופר אוסקר ויילד, את הלהקה הניו-יורקית The New York Dolls ואת שחקן הקולנוע ג'יימס דין (שעליו הוא אף כתב ספר בשם James Dean Isn't Dead). כשהלהקה הוקמה, מוריסי ויתר על שמו הפרטי, וג'וני מאר שינה את שם משפחתו ממאהר למאר, על מנת למנוע בלבול עם המתופף של הבאזקוקס, בעל אותו השם.
מקור השם הסמית'ס: חברי הלהקה הסבירו כי מדובר במחאה כנגד שמות הלהקות בני אותה תקופה כמו Orchestral Manoeuvres in the Dark [תמרונים תזמורתיים בחשכה] או "Dexys Midnight Runners" [רצי החצות של דיקסי] שנחשבו לשמות יומרניים ומוגזמים בעיני חברי הלהקה. תאוריה נוספת היא כי מדובר בבדיחה מאחר שהשם סמית' הוא שם המשפחה האנגלי הנפוץ ביותר.
מוריסי ומאר צירפו אליהם את מייק ג'ויס כמתופף ואת אנדי רורק, חבר נעורים של מאר, כנגן בס. במהרה, הסמית'ס חתמו על חוזה עם Rough Trade Records והוציאו לאור את הסינגל Hand In Glove ב-13 במאי 1983, שלא זכה להצלחה רבה במצעדים (וזאת למרות ששדרן הרדיו המפורסם ג'ון פיל התרשם מאוד מהשיר). הסינגלים הבאים This Charming Man ו-What Difference Does It Make זכו להצלחה רבה יותר, וסייעו לסמית'ס לגבש סביבם קבוצת אוהדים ולזכות באהדתם של מגזיני המוזיקה.
בפברואר 1984, לאחר ציפיות ממושכות, הוציאה לאור הלהקה את אלבומה הראשון - The Smiths, שהצליח להגיע למקום השני במצעד המכירות הבריטי. כבר מהאלבום הראשון התבלט מוריסי במלוא ייחודו הלירי, כששזר יחדיו ציטטות ומובאות מתחומי הקולנוע, המוזיקה והספרות בבואו לעסוק בנושאים כמו אהבה נכזבת, ילדות כואבת והומוסקסואליות. במיוחד זכה לתשומת לב השיר Suffer Little Children שעסק בסדרת רציחות של ילדים שהתרחשו בשנות ה-60, ואף הצליח לעורר שערורייה זוטא. למרות מספר שירי פופ אנרגטיים ועוקצניים כדוגמת This Charming Man, המוזיקה ששלטה באלבום הייתה עגומה במידת מה, חושפנית וחודרנית.
מאוחר יותר באותה שנה הוציאה הלהקה את האלבום Hatful Of Hollow שכלל מבחר סינגלים, הקלטות BBC ושאר שירים שלא זכו להיכנס לאלבום הבכורה. אחד מהשירים הבולטים בדיסק הוא How Soon Is Now, שבמקורו היה רק B-Side של הסינגל William It Was Really Nothing. כיום הוא נחשב, בצורה אירונית למדי, לשיר המוכר ביותר של הסמית'ס ונחשב על ידי חלק מהמעריצים לשיר הטוב ביותר של הלהקה.
ב-1985, שנה מאוחר יותר, יצא האלבום הבא של הלהקה - Meat Is Murder, שהצליח להגיע לראש מצעד המכירות הבריטי. האלבום היה הרבה יותר נועז וביקורתי מקודמו, והוא כלל שירים כמו Meat Is Murder, שהטיף בצורה ישירה ובוטה לצמחונות, The Headmaster Ritual, שיצא נגד האלימות בבתי הספר, ו-Nowhere Fast, שבו מוריסי שר "I'd like to drop my trousers to the Queen". גם מבחינה מוזיקלית האלבום היווה שינוי, כשמאר יצא לתור אחרי סגנונות מוזיקליים חדשים כמו פאנק (למשל בשיר Barbarism Begins At Home), רוק, פסיכדליה ופופ.
בשנת 1986 הוציאה הלהקה את האלבום The Queen Is Dead, הנחשב על ידי רבים ממעריציה לטוב שבאלבומיה, וכלל סינגלים מצליחים כמו Bigmouth Strikes Again ו-The Boy With The Thorn In His Side. השירים היו אישיים יותר מאשר באלבום הקודם ונגעו באהבה, אכזבה ומוות. במיוחד בולט השיר There Is A Light That Never Goes Out שנחשב גם הוא לאחד משיריה הטובים ביותר של הלהקה. האלבום הגיע למקום הראשון ברשימת 100 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין המוזיקה המלודי מייקר.
בשנת 1987 יצאו שני אוספים של סינגלים ו-B-Sides, בשמות Louder Than Bombs ו-The World Won't Listen, אחד לארצות הברית ואחד לבריטניה. האוספים כללו כמה מהסינגלים המצליחים ביותר של הלהקה: Panic, שהתקומם נגד השמעת מוזיקת פופ ברדיו לאחר הדיווח על אסון צ'רנוביל וגרר האשמות של מוריסי בגזענות, Ask ו-Shoplifters Of The World Unite.
האלבום האחרון של הסמית'ס - Strangeways, Here We Come - יצא גם כן בשנת 1987. האלבום נחשב לפחות טוב מקודמו, וניכר שהחיכוכים בין מוריסי למאר כבר החלו לפגום באיכות, אך הוא עדיין הכיל מספר שירים שהפכו לנכסי צאן ברזל של הלהקה דוגמת הסינגלים Last Night I Dreamt That Somebody Loved Me ו-Girlfriend In A Coma. מוריסי שיגר עקיצה לעבר חברות התקליטים בשיר Paint A Vulgar Picture שלעג למסחור ומחזור חומרים של להקות שהתפרקו - שיר נבואי מעט, שכן זה בדיוק מה שנעשה לסמית'ס עצמם לאחר התפרקותם.
החיכוכים בין מוריסי ומאר לגבי דרכה המוזיקלית של הלהקה הביאו להתפרקותה באותה שנה. מאר כעס על חוסר הגמישות המוזיקלית של מוריסי, והוא מציין את הקש האחרון בתור התעקשותו של מוריסי לבצע גרסת כיסוי לשיר בשם Work Is A Four Letter Word. מאר טען שהוא שנא את השיר ושלא בשביל דברים כאלו הוא הקים להקה.
לאחר התפרקות הלהקה פנה מוריסי לקריירת סולו וזכה להצלחה ניכרת ברחבי העולם ואף הופיע פעמיים בתל אביב. מאר ניגן באלבומים של The The,Electronic, Modest Mouse ועבד כמפיק וגיטריסט עם אמנים כמו בת אורטון, פרל ג'אם, ליסה ג'רמנו ואואזיס. בשנת 2003 יצא אלבום של להקתו החדשה, The Healers. בשנת 2013 החל להוציא אלבומי סולו ואף להופיע עם החומרים המקוריים שלו לצד החומרים שיצר בסמית'ס.
שחליים
תיאור הסוג
זהו סוג גדול ורחב תפוצה ממשפחת המצליבים - תפוצתו משתרעת בכל יבשות העולם פרט לאנטארקטיקה. מרכזי ההתמיינות העיקריים שלו הם אזורים בעלי אקלים ממוזג באירופה וצפון אמריקה. רוב המינים הם עשבוניים, חד-שנתיים, אם כי קיימים צמחים בעלי צורת חיים שונות ומגוונות.
בניגוד לצמחים אחרים מהמשפחה, למיני סוג זה פרח צנוע, ולעיתים אף עלי כותרת חסרים. צבע עלי הכותרת האופייני הוא לבן. כאמור, בארץ ישראל קיימים שבעה מינים מהסוג, שגדלים בבתי גידול מגוונים: שני מינים גדלים בבתי גידול מופרים ובקרבת האדם, שני מינים גדלים בבתות ים-תיכוניות.
עונת הפריחה של רוב המינים היא אביבית. מבין מיני השחליים הגדלים בארץ-ישראל, המין "שחליים גבוהים" פורח בעונת הקיץ, ושאר המינים פורחים באביב ובתחילת הקיץ.
סוג זה קרוב לסוג קרדריה, עליו נמנה המין "קרדריה מצויה" (Cardaria draba) שגדל במקומות שהופרעו על ידי האדם, לרוב בחבלים ההרריים של הארץ. מין זה נמנה בעבר על הסוג שחליים, אך הופרד ממנו, ובמקורות שונים עדיין מובא בשמו המדעי הקודם - "Lepidium draba".
המין נזכר במשנה (מעשרות פ"ד) ובתוספתא יחד עם ה'גרגיר' (שיש אומרים שהוא גרגיר הנחלים ויש מזהים עם בן חרדל) הרמב"ם כתב שהוא המין הנקרא בערבית חב אל-רשאד.
תיאור מורפולוגי
רוב מיני סוג זה הם עשבוניים חד-שנתיים, רב-שנתיים, וכן כלולים במין זה בני-שיח, ובאופן נדיר גם שיחים ומטפסים. רוב הצמחים קרחים או בעלי שערות פשוטות. בארץ-ישראל, המין "שחליים גבוהים" הוא עשבוני רב-שנתי, ושאר המינים הם חד-שנתיים.
עלי הצמח לעיתים פשוטים ולעיתים מחולקים או מנוצים, כאשר מינים רבים מתאפיינים בשושנת עלים שיוצרים עליהם התחתונים. הגבעולים מוארכים, ולעיתים רחוקות משתרעים.
פרחי השחליים קטנים יחסית לפרחי סוגים אחרים במשפחה. צבע הכותרת הנפוץ ביותר בקרב מיני הסוג הוא לבן, וכן קיימים מינים שצבעיהם צהוב וסגול, וכן מינים שעלי הכותרת שלהם חסרים. מבין מיני השחליים המצויים בארץ-ישראל, למינים כותרת לבנה. פרט למין "שחליים דוקרניים" שצבע כותרתו ורוד. מספר האבקנים בפרח הוא לרוב שניים, ולעיתים רחוקות 4 או 6. הפרחים ערוכים בתפרחת מטיפוס "אשכול".
פרי השחליים הוא מטיפוס "תרמילון". הפרי הוא קטן, עגלגל, ובעל בליטה (שנץ) בראשו, שהיא שריד של השחלה.
שחליים תרבותיים ("רשאד")
מין זה (Lepidium sativum), מגודל בהיקף קטן, לצריכת עליו הטריים. הוא נמכר בעיקר בשווקים מסורתיים כאגודת עלים, או באריזת נבטים מוכנים לאכילה. העלים הצעירים מתאפיינים בטעם חריף וחרדלי, המוכר מצמחים רבים אחרים במשפחה. עם זאת, ייחודו של ה"רשאד" בעלים קטנים שמראיהם עדין, ולכן הם משמשים גם לקישוט מאכלי דגים ובשר.
הרשאד הוא גידול חורפי מסורתי, שכן חום או יובש יביאו לפריחה מוקדמת. זהו גידול קצר-חיים, שניתן ליהנות מעליו כבר שבועות ספורים לאחר הזריעה. הצמחים מגיעים לגובה של חצי מטר ויותר. מקור המין באיראן.
מלאווה
מלאווה (בפולנית: Mława) היא עיר בצפון פולין, בירת מחוז מלאווה בפרובינציית מזוביה.