cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Y: האיש האחרון (סדרת טלוויזיה)
צילומים
צילומי הפיילוט המקורי החלו ב-20 באוגוסט 2018. על פי הדיווחים, בין הלוקשיינים נכלל פרל ריבר, ניו יורק.
בפברואר 2020, נחשף כי צילומי הסדרה עתידים להתחיל באפריל. עם זאת, הפקת הסדרה הושבתה בעקבות מגפת הקורונה. צילומי הסדרה החלו במיסיסוגה שבקנדה ב-26 באוקטובר 2020 והסתיימו ב-23 ביולי 2021.
פרנסיס קוטס ג'ונס
שנים מוקדמות
פרנסיס קוטס ג'ונס נולד בשנת 1857 בבולטימור, מרילנד, למשפחה אמידה. הוא למד בבית ספר בבולטימור עד גיל ארבע עשרה. אחיו הבכור היה צייר הנוף יו בולטון ג'ונס (1848–1927).
אירופה
בשנת 1876 ביקרו האחים ג'ונס באירופה, שם מימש פרנסיס את רצונו להפוך לאמן. בלונדון שהו שניהם אצל אדווין אוסטין אבי (1852–1911). פרנסיס ג'ונס בילה כמעט שנה בפונט-אבן שבבריטני, שם הייתה מושבה של אמנים אמריקאים. הוא התיידד עם תומאס הובנדן (1840–1895). בסתיו 1877 עבר ג'ונס לפריז. הוא לימד את עצמו ציור, ואז התקבל לכיתה של הנרי להמן בבית הספר לאמנויות. בשנת 1878 נסעו שני האחים לספרד ולמרוקו. פרנסיס ג'ונס חזר לפריז ונרשם לאקדמיה ז'וליאן. שם למד אצל ויליאם-אדולף בוגרו (1825–1905) וז'ול ג'וזף לפבר (1836–1911). הוא ערך סיורי רישום באיטליה, שווייץ וצרפת. ג'ונס המשיך ללמוד בצרפת עד 1881 וחזר לניו יורק בשנת 1881 וחלק סטודיו עם אחיו. בשנת 1882 נבחר לחברת האמנים האמריקאים. לאחר מכן חזר לפריז.
ניו יורק
פרנסיס ג'ונס חזר לארצות הברית והתיישב בעיר ניו יורק בשנת 1884, שם הוכרה במהירות עבודתו כצייר דמויות. אף שלא היה חייב לעבוד למחייתו, הוא לימד ציור דיוקנאות בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. הוא גם השיג עבודות איורים ממגזינים Scribner's Monthly ו-The Century. באוקטובר 1893 פרסם סקריבנר סט של ציוריו של בתים היסטוריים בוושינגטון. בקיץ היה עורך מסעות ציור לברקשייר בדרום אגרמונט, מסצ'וסטס.
בשנות ה -90 של המאה ה -19 היה לפרנסיס ג'ונס מוניטין גדול והוא החל להיות בעל מעמד מוביל בעולם האמנות של ניו יורק. ג'ונס לימד באקדמיה הלאומית לעיצוב במשך למעלה משלושים שנה. במשך עשרים ושתיים שנה היה גזבר האקדמיה הלאומית לעיצוב. בשנים 1917–1930 היה ג'ונס נאמן במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. בסביבות 1907 עברו ג'ונס, אחיו ואחותם הנכה לואיז לסטודיו ובית יקר ברחוב השישים-מערב במנהטן.
בשנת 1929 עבר ג'ונס שבץ שהותיר אותו משותק. הוא נפטר בשנת 1932.
יצירה
ביצירתו המוקדמת פרנסיס ג'ונס תיאר סצנות ז'אנר עשירות. הטכניקה שלו הייתה מדויקת, אקדמית ומפורטת. הוא תמיד התעניין בתחפושות ועיטורים. הוא נמשך לנושאים של העת העתיקה הקלאסית, והחל לצייר דמויות בתלבושות קלאסיות מוקפים בחפצי נוי מאותה תקופה. עבודותיו המאוחרות יותר הראו את השפעת האימפרסיוניזם. עבודות אלה שבוצעו באופן רופף יותר לאחר 1910 הראו לעיתים קרובות נשים בסצינות פנים וחוץ.
בתערוכה השנתית של האקדמיה הלאומית לעיצוב, בשנת 1885, זכה ג'ונס בפרס תומאס ב. קלארק על הרכב הדמויות הטוב ביותר. ג'ונס זכה גם בפרסים בתערוכת סנט לואיס והתערוכה הבינלאומית של פנמה – פסיפיק של 1915.
עבודותיו מוצגות במוזיאון ברוקלין, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות ובמוזיאון לאמנות וויצ'יטה. גם המכון לאמנות בשיקגו מחזיק בחלק מיצירתו.
פישוטה (סרט)
פישוטה: חוק החלש ביותר (בפורטוגזית: Pixote: a Lei do Mais Fraco ) הוא סרט דרמה ברזילאי משנת 1980, בבימויו של הקטור בבנקו. התסריט נכתב על ידי בבנקו וחורחה דוראן, על פי הספר: עירוי המתים (A Infuston dos Mortos ) פרי עטו של הסופר הברזילאי ז'וז'ה לוזיירו.
זהו תיאור מצמרר, ריאליסטי, של בני נוער עבריינים בברזיל, והאופן בו הם מנוצלים על ידי שוטרים מושחתים וארגוני פשע אחרים ונגררים לביצוע פשעים. בתפקיד הראשי של ילד הרחוב פישוטה, משחק פרננדו ראמוס דה סילבה (ילד צעיר בן עשר, תושב פאבלה שנהרג תשע שנים מאוחר יותר בגיל 19 על ידי משטרת סאו פאולו ) ולצידו השחקנית הידועה מארילייה פארה בתפקיד סואלי. העלילה סובבת סביב פישוטה, נער צעיר, אך עבריין פעיל שעוסק במעשי שוד ובסחר בסמים.
עלילה
לאחר מבצע משטרתי לאיתור ילדי רחוב בפאבלות, פישוטה נשלח למוסד שיקומי לנוער עבריין. בית הסוהר מתברר כמקום מחריד בו פישוטה מסניף דבק כאמצעי לבריחה רגשית מהאיומים המתמידים של התעללות ואונס שמזומנים לו שם.
עד מהרה מתברר כי הפושעים הצעירים הם רק פיקדון בידי צוות המוסד ומנהלם, המשתמשים בנערים לעצמם לצורך משחקים פליליים וסדיסטים. באחד המקרים, המוסד משאיל למשטרה קבוצת נערים על מנת שישתתפו במסדר זיהוי. אחד מהם, נער בשם פומאסה, חוזר למוסד פצוע קשה מהמכות שספג. מנהל המוסד רוצה להיפטר מהבעיה ודואג לחסל את פומאסה ולהשליך את גופתו למזבלה.
המוסד מאשים נער בשם גאראטאו ברצח פומאסה. גאראטאו הוא האהוב של האישה הטרנסית המכונה ליליקה (חורחה ג'וליאו). גרטאו זועק לחפותו אך צוות המוסד תופס אותו ומענה אותו למוות. הנערים מכריזים על מרד ומציתים את אזור המגורים. שופט-חוקר מגיע לבדוק את שרשרת האירועים. ליליקה מנסה להתאבד באמצעות חיתוך הוורידים בפרקי ידיה. לאחר מכן מתרחשת בריחה המונית מהמוסד. פישוטה, צ'יקו, ליליקה ומאהבה החדש דיטו (גילברטו מורה) מוצאים עצמם ברחובות סאו פאולו. לפרנסתם הם שודדים זקנים. קריסטל (טוני טורנדו), אהובה לשעבר של ליליקה וסוחר סמים, מארח אותם בביתו ומוכר להם קוקאין. הארבעה נוסעים ברכבת לריו למכור שם את הסם, אך הלקוחה, חשפנית בשם דברה, מרמה אותם.
לאחר שוטטות ברחבי העיר, פישוטה וחבריו הולכים למועדון לעשות עסקת סמים נוספת. בהגיעם לשם, פישוטה מאתר את דברה. הם דורשים את כספם ופורצת קטטה. צ'יקו נהרג ופישוטה דוקר ושודד אותה.
השלושה קונים זונה מזדקנת בשם סואלי, והופכים לסרסורים שלה. בשיתוף פעולה של סואלי הם שודדים כמה מלקוחותיה. ליליקה עוזבת אחרי שדיטו וסואלי מתאהבים. נשארים סואלי, דיטו ופישוטה. כאשר הם מנסים לשדוד לקוח אמריקאי של סואלי, הוא מתנגד, ופישוטה יורה בו למוות אך הורג בשוגג גם את דיטו.
פישוטה מנסה למצוא נחמה אצל סואלי, בה הוא רואה דמות אם, אך היא מגרשת אותו. הוא עוזב ונראה צועד לאורך מסילת הרכבת, כשאקדח בידו, ולאט לאט דמותו מתרחקת עד שנעלמת מעין המצלמה.
ליהוק
הסרט צולם בצורה של סרט תיעודי תחת השפעה רבה של הנאו-ריאליזם האיטלקי בכך שנבחרו שחקנים חובבים שסיפור חייהם דומה לזה של הגיבורים בסרט.
אתרי צילום
הסרט צולם בסאו פאולו ובריו דה ז'ניירו. הסרט כולל כמה סצינות של חופי ריו. לאורך הסרט ניתן לראות אתרים היסטוריים בסאו פאולו כמו גשר הקשתות ('Viaduto do Chá') ומונומנט הדגלים ('Monumento às Bandeiras') בפארק איבירפוארה (Ibirapuera).
הפצה
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הבמאים החדשים/ הסרטים החדשים של ניו יורק, ב־5 במאי 1981. מאוחר יותר הוא נפתח להקרנה באופן מוגבל בארצות הברית ב־11 בספטמבר 1981.
הסרט הוצג במספר פסטיבלי קולנוע, כולל פסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, ספרד ; פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, קנדה ; פסטיבל הסרטים הבינלאומי של לוקארנו, שווייץ; ואחרים.
קבלת פנים מצד הביקורת
מבקר הקולנוע רוג'ר איברט, שכתב עבור שיקגו סאן-טיימס , ראה בסרט קלאסיקה וכתב, " פישוטה עומד בזכות עצמו ביצירתו של הקטור בבנקו, מבט מחוספס ובלתי ממצמץ על חיים שאף אדם לא צריך לחוות אותם, ועיניו של פרננדו ראמוס דה סילבה, השחקן הצעיר והארור שלו, מתבוננות בנו מהמסך לא בכאב, לא בהאשמה, לא בצער - אלא פשוט מתוך קבלת המציאות היומיומית והמדכאת. "
המבקרת פאולין קאל התרשמה מאיכותו הגולמית, כמו- תיעודית, ומידת הריאליזם הפואטי שבסרט. היא כתבה, "הדימויים של הקטור בבנקו הם מציאותיים, אך נקודת המבט שלו מזעזעת באופן לירי. נראה כי סופרים דרום אמריקאים, כמו גבריאל גארסיה מארקס, שולטים באופן פואטי מושלם בשיגעון, וגם לבבנקו יש חלק מהכישרון הזה. אמנים דרום אמריקאים זקוקים לכך, כדי שיוכלו לבטא את המרקם של אי השפיות היומיומית. "
מבקר הקולנוע של הניו יורק טיימס, וינסנט קנבי, אהב את המשחק והבימוי הנאו-ריאליסטים של הדרמה, וכתב, " [פישוטה], הסרט העלילתי השלישי של הבמאי הברזילאי יליד ארגנטינה הקטור בבנקו, עשוי היטב, ללא פשרות. סרט עגום על נערי הרחוב של סאו פאולו, ובפרט על פישוטה. המשחק כמעט טוב מכדי להיות אמיתי, אבל דה סילבה (פישוטה) וגברת פארה (סואלי) נהדרים. הסרט פישוטה אינו מיועד לבעלי קיבה רגישה. רבים מהפרטים קשים לעיכול, אך הם אינם נצלניים ואינם יומרניים. מר בבנקו מראה לנו את התחתית, ומכיוון שהוא אמן, הוא גורם לנו להאמין בכך כמו גם לכל האפשרויות שהלכו לאיבוד. "
אתר ביקורת הסרטים Rotten Tomatoes מדווח על ציון חיובי לסרט של 91% על סמך 11 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.75 / 10. אף שהוגש על ידי ברזיל כמועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, הוא נפסל מאוחר יותר מאחר שהוקרן באופן מסחרי בברזיל לפני התאריך המותר.
יוצרי הקולנוע ספייק לי, מירה נאיר, הרמוני קורין והאחים ספדייה ציינו שזהו אחד הסרטים האהובים עליהם.
פרסים
זכיות
מועמדויות
טוגון טימור, קיסר סין
טוֹגּוֹן טִימוּר (בכתב מונגולי: ) או בשמו הסיני הקיסר חְװֵי-דְזונְג (במנדרינית: 惠宗), היה אחרון קיסרי שושלת יואן, בין השנים 1333–1368 ואחרון שליטיה המונגולים של האימפריה הסינית. טוגון טימור נחשב להיות הכגן (קיסר) האחרון של האימפריה המונגולית. עם עליית שושלת מינג במרד המצנפת האדומה, נסגו המונגולים אל הערבה האסייתית וטימור הקים את שושלת יואן הצפונית בתור שליטה הראשון.
ביוגרפיה
קובלאי חאן, נכדו של ג'ינגיס חאן ומייסד שושלת יואן, שלט בסין בין השנים 1279 ל-1294. הוא עקף בימיו את בנו ויורשו ומינה את נכדו ליורשו.
במות נכדו בשנת 1307 החלה מריבה על ירושת כס המלוכה, מדי שנה עלו וירדו קיסרים והחלה מלחמת אזרחים על ירושת הכתר. טוגון טימור, יליד 1320, ראה בשנות צעירותו מאבקים ותככים ממושכים על הכס. כקיסר ראה תככים בחצר המלוכה ומאבקי כוח בין משפחתו. טימור הפך לקיסר סין בשנת 1333, בגיל 13, אך האיש החזק ביותר בשנים 1333–1340 היה הקנצלר שלו באיאן, שהיה בעל רוב סמכויות השלטון.
קיסר
שושלת יואן, עקב מאבקה הפנימי הייתה בהיחלשות ממושכת. מגפת המוות השחור פגעה בהשפעתה וסמכותה של השושלת והביאה למותם של שניים מכל שלושה סינים. המגפה, שנחשבה למעשה שמיים, הביאה לאי ביטחון מצד העם הסיני בנכונות של שושלת יואן המונגולית למנדט השמיים והביאה להתחזקותן של ארגוני מחתרת שתמכו בהשבת ממשל סיני של בני האן כפי שהיה קודם שושלת סונג.
מטרתו של באיאן הייתה להחזיר את שושלת יואן לתהילה המוקדמת שלה על ידי מתיחת קו חד בין מונגולים לסיניים (בני האן) על ידי איסור לימוד השפה הסינית (מנדרינית) וחיוב ללמוד את השפה המונגולית כמו גם איסור נישואי תערובת. הוא גם אסר על סינים להחזיק סוסים וכלי ברזל, וכדי להילחם באופוזיציה הוא אפילו הציע להרוג את כל הסינים הנושאים את חמשת שמות המשפחה הנפוצים ביותר במטרה לדלדל קשות את אוכלוסייתן.
הנפילה
בדלתה של נהר היאנגצה, מאבק בין קבוצות המורדים הסתיים בעליית כוחו של ג'וּ יְוֵּאנְגָ'אנְג, מנהיג אחוות המצנפת האדומה. ג'ו כבש והפך את נאנג'ינג לבירתו והפנה את כוחותיו נגד שושלת יואן.
בזמן שזה קרה, המשיך טוגון טימור את חייו הדתיים שלו כאשר נסיכים מונגולים החלו להילחם על השפעה ונלחמו זה בזה בצפון סין לשם שליטה. ג'ו עזב את נאנג'ינג באוגוסט 1368 לכיוון צפון סין בראש צבאו. טוגון טימור נמלט מבירתו חאנאבליק ב-10 בספטמבר, חזרה לערבות מונגוליה, ומת כעבור שנתיים, בשנת 1370. בשנתיים האחרונות לחייו הפך את שארית ממלכתו לשושלת יואן הצפונית, יורשת לאימפריה המונגולית.
העובד הדתי
העובד הדתי הייתה מפלגה סוציאליסטית דתית וסיעה במליאת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. המפלגה נוסדה בשנת 1943 במטרה להחדיר להסתדרות את ערכי הדת ולהגן על זכויותיו של הפועל הדתי. בנוסף לחברות בהסתדרות, התמודדה המפלגה גם בבחירות לאספות הנבחרים ולכנסת הראשונה, אולם קיבלה תמיד מספר קולות זעום בבחירות ולא עברה מעולם את אחוז החסימה. כן התמודדה בבחירות המוניציפליות בראשית ימי המדינה. ב-1968 הצטרפה למפלגת העבודה הישראלית. בין ראשיה נמנו אינטלקטואלים כפרופסורים ישעיהו ליבוביץ, בנימין זאב פרנקל וליאו לוי.
חלק מחברי המפלגה היו פורשי אגודת ישראל ובהם חברי מושב כפר אחים עם הקמתו ב-1949.
בין 1949 ל-1954 החזיקה סיעת העובד הדתי בהסתדרות את הזרם חינוכי "הפשט הדתי" (או "זרם העובדים הדתי") במסגרת זרם העובדים. בשנת 1954, עם אישור חוק החינוך הממלכתי, אוחדו בתי הספר של תת-הזרם לתוך החינוך הממלכתי דתי.
לוב במשחקים הפאראלימפיים
המדליה הפאראלימפית הראשונה, ועד כה היחידה, בה זכתה לוב הגיעה במשחקי אולימפיאדת הנכים סידני (2000). מרים הכוח חאמד עבדאלרחים, שבטורניר הקודם סיים את במקום החמישי, זכה במדליית הארד (בקטגוריה של מעל 100 ק"ג) כשהרים 235 ק"ג.
פרנסואה לטסייה
פרנסואה לטסייה (בצרפתית: François Letexier) (נולד ב-24 באפריל 1989) הוא שופט כדורגל צרפתי השופט בליגה הראשונה. הוא שופט פיפ"א מאז 2017 ומדורג כשופט בדרג העילית של אופ"א.
קריירת שיפוט
בשנת 2016, לטסייה החל לשפוט בליגת העל הצרפתית. משחקו הראשון כשופט היה ב-23 בינואר 2016 בין מונפלייה לקן. בשנת 2017, הוא הוכנס לרשימת שופטי פיפ"א. משחקו הבינלאומי הראשון כשופט בפיפ"א נערך ב-23 במרץ 2018 בין בולגריה לבוסניה והרצגובינה.
באפריל 2019, שפט לטסייה את גמר ליגת הנוער של אופ"א 2021 בין פורטו לצ'לסי.
ב-20 במאי 2021, שפט את גמר הקופה דה פראנס בין מונקו לפריז סן ז'רמן.
ב-26 במאי 2021, כשופט ה-VAR הראשי, הוא ניהל את גמר הליגה האירופית 2021 בין ויאריאל לבין מנצ'סטר יונייטד עם השופט המרכזי קלמנט טורפין. הוא שפט שלושה משחקים באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 ב-2021 (כולל רבע הגמר בין פורטוגל לאיטליה).
ב-20 באוגוסט 2022, ניהל לטסייה משחק בליגת המשנה בצרפת בין סנט אטיין ללה האבר ובו נתן ארבעה כרטיסים אדומים לשלושה שחקנים של סנט אטיין; אנתוני בריאנסון, מתיו קפארו ואטיין גרין.
ב-24 באוקטובר 2022, על פי רבים, שיפוטו של לטסייה היה שנוי במחלוקת במהלך משחק ליגת העל הצרפתית בין ניס לנאנט. בדקה ה-19 החליט שלא לשפוט פנדל לזכות נאנט לאחר שהכדור פגע בשתי זרועותיו של מתיה ויטי. לקראת סיום המשחק, שפט פנדל שנוי במחלוקת לטובת ניס כאשר הכדור פגע בזרועו של ז'אן-שארל קסטלטו. כאמור, נתן גם שני כרטיסים אדומים לקאדר במבה, שחקנה של נאנט, כמו גם לשוערה אלבן לפונט (שספג כרטיס צהוב שני לאחר סיום המשחק). ימים לאחר מכן, כשהוא קיבל איומי מוות ברשתות החברתיות, לטסייה דיבר על החלטותיו במהלך ראיונו לעיתון הצרפתי "L'Équipe".
ב-12 באפריל 2023 שפט לטסייה במשחק רבע הגמר של ליגת האלופות בין ריאל מדריד לצ'לסי.
ב-16 באוגוסט 2023 שפוט לטסייה את הסופר קאפ בין מנצ'סטר סיטי לסביליה.
סקי קרוס
סקי קרוס (באנגלית: Ski cross) הוא סוג של תחרות סקי מסוג סקי בסגנון חופשי (באנגלית: freestyle skiing).
הסקי מתבצע מלמעלה עד למטה וכולל במהלך המסלול גם רמפות קפיצות וסיבובים חדים. כל מקצה כולל 3 או 4 גולשים אשר מוזנקים בו זמנית. כל מתחרה לובש בנוסף לחליפת סקי הרגילה גם אפודה בצבע שונה: אדום, צהוב, כחול וירוק, במידה ויש רק שלושה מתמודדים אין אפודה צהובה. שני הראשונים המגיעים לקו הסיום בכל מקצה מעפילים לשלב הבא של התחרות עד לתחרות הגמר. ארבעת המפסידים בשלבי חצי הגמר מתחרים ב"גמר קטן" לקביעת מקומות 5–8.
תחרויות הסקי קרוס נכנסו כענף רשמי למשחקי החורף האולימפיים החל מאולימפיאדת ונקובר (2010).
המעבדה לפיזיקה יישומית
המעבדה לפיזיקה יישומית (באנגלית: Applied Physics Laboratory, בראשי תיבות: APL, קיצור מאנגלית: The Johns Hopkins University Applied Physics Laboratory) הוא מרכז מחקר מוסדי ללא כוונת רווח, המסונף לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, מחוז האוורד, מרילנד, ארצות הברית שנוסד בשנת 1942. המעבדה משמשת כמשאב טכני אסטרטגי של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, נאס"א וסוכנויות ממשלתיות אחרות ומעסיקה מעל 8,300 (80% מקצועיים טכניים) עובדים. היא מספקת שרותי הנדסה, מחקר ופיתוח מערכות טכנולוגיות רבות בתחומי הגנת אוויר והטילים, לוחמה ימית ותת-ימית, אבטחת מחשבים, מדעי החלל ובניית חלליות.
רקע היסטורי
המעבדה נוסדה בשנת 1942 במהלך מלחמת העולם השנייה תחת משרד המחקר והפיתוח המדעי כחלק ממאמץ הממשלה לגייס את המומחיות המדעית וההנדסית של האומה באוניברסיטאותיה. המעבדה הייתה מעורבת מאוד במחקר בזמן מלחמת העולם השנייה. עם סיום המלחמה, לבקשת הממשלה המשיכה האוניברסיטה לקיים את המעבדה כשירות ציבורי. בתחילת דרכה של המעבדה, היא שכנה במוסך משומש בשדרת ג'ורג'יה 8621, בסילבר ספרינג, מרילנד. המעבדה עברה ללורל החל משנת 1954, עם הקמת בניין של שני מיליון דולר והרחבת אגף של 700,000 דולר בשנת 1956. הצוות הסופי עבר למתקן החדש בשנת 1975. המקום כלל מנהרת רוח שגא קולית שהתפנתה בשנת 1963 והדמיות הטיסה הועברו ללורל. מקור שם המעבדה במלחמת העולם השנייה, אולם נקודות החוזק העיקריות של המעבדה לפיזיקה יישומית הן הנדסת מערכות ויישומי טכנולוגיה. יותר משלושה רבעים מהצוות הם אנשי מקצוע טכניים, ו-25% הם בעלי תארים במדעי המחשב ומתמטיקה. המעבדה עורכת תוכניות במחקר בסיסי ויישומי, פיתוח חישה מרחוק מתקדם, מבחן והערכה, הנדסת מערכות ואינטגרציה.
ארגון וניהול
למעבדה שלושה קמפוסים עיקריים; בלורל, במדינת מרילנד ובמונטפלייר במדינת ורמונט וקמפוס דרום. בנוסף לכך המעבדה מחזיקה במספר משרדים ברחבי ארצות הברית; בארלינגטון, ובפיירפקס, מדינת וירג'יניה, בפארק לקסינגטון, מדינת מרילנד, באל סגונדו, מדינת קליפורניה ובראלי, מדינת קרוליינה הצפונית.
המעבדה לפיזיקה יישומית מהווה חטיבת מחקר ופיתוח ופחות מוסד אקדמי של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בית הספר להנדסה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ותוכניות הכשרה בבולטימור-וושינגטון משמש להסמכת תארים מתקדמים בלימודי הנדסה ובמדעים יישומיים המעניק תוארי הסמכה בחמישה עשר תחומי לימוד. בבית הספר יש שבע מחלקות בהנדסה, מדעים מדויקים ומדעי הטבע. בנוסף, הוא מהווה קורת גג למכוני מחקר, תחומי הנדסה מקצועיים וחינוך.
יכולות ליבה :
בתחום האזרחי, המעבדה לפיזיקה יישומית שותפה בייזום, תכנון, בניית מיכשור מדעי, תפעול וניהול פרויקטים עתידיים של משימות למחקר מערכת השמש; הגשושית TIMED לניטור אטמוספירת כדור הארץ, שתי גשושיות ואן אלן  לניטור חגורות ואן אלן, גשושית STEREO  לניטור השמש, גשושית קאסיני לכוכב הלכת שבתאי, גשושית Parker Solar Probe לניטור השמש, הגשושית מסנג'ר לכוכב הלכת חמה, הגשושית ניו הורייזונס לפלוטו במסגרת תוכנית הגבולות החדשים, הגשושית לוסי והגשושית פסיכה לאסטרואידים במסגרת תוכנית דיסקברי, הגשושית  במסגרת תוכנית פלאגשיפ, ובשנת 2019 נבחרה משימת הנחתת-רחפן  לירח טיטאן במסגרת תוכנית הגבולות החדשים של נאס"א.
במכון שנים עשר תחומים ייעודיים :
נמל גאלאץ
נמל גאלאץ (ברומנית: Portul Galați) הוא נמל הממוקם בעיר גאלאץ, על הגדה השמאלית של הדנובה. נמל גאלאץ הוא הנמל הגדול ביותר על הדנובה והשני בגודלו ברומניה. הנמל נמצא ממזרח לעיר, בין הדנובה ובין הדרך האירופית E87, תוך ניצול המפרצונים המצוים בחוף הדנובה.
היסטוריה
ב-1484 האימפריה העות'מאנית כבשה מידי נסיכות מולדובה את הנמלים קיליה ואקרמן והנסיכות נשארה עם גאלאץ כנמל יחיד. פעילות הנמל של גאלאץ מוזכרת במסמכים מ-1520. ב-1565 מוזכרים באזור שודדי ים וחימוש כלי השיט, כדי להתמודד איתם. המיקום בהצטלבותן של דרכי מסחר הפך את גאלאץ לשוק של דגים, מוצרי עץ, בשר, גבינות, דבש, שעווה ומוצרים נוספים, שמקורם בשלוש הנסיכויות הרומניות, מולדובה, ולאכיה וטרנסילבניה. בנוסף לכך, האימפריה העות'מאנית השתמשה במקום לבניית אוניות מסחר ומלחמה.
ב-1829 בוטל המונופול העות'מאני על המסחר בנסיכויות הרומניות וזה פתח את הדרך לפיתוח הנמל והמסחר, דרך הדנובה, עם ארצות אירופה. ב-1937 נמל גאלאץ הוכרז נמל חופשי, מה שתרם לחיזוק המסחר דרכו, אך ב-1882 בוטל המעמד.
מבנה הנמל
השטח הכללי של הנמל הוא 864,131 מטרי רבועים. הגישה לנמל אפשרית דרך מי הדנובה, דרך כבישים ודרך מסילות ברזל. בתוך הנמל יש 2,619 מטרים של מסילת ברזל ותמרון הקרונות מתבצע בעזרת קטר מקומי.
איגודיות
בתורת ההסתברות, איגודיות (Lumpability) היא תכונה של שרשרת מרקוב המאפשרת לצמצם את מרחב המצבים של השרשרת. שיטת הצמצום פורסמה לראשונה על ידי קמני וסנל.
הגדרה
בהינתן שרשרת מרקוב שמרחב המצבים שלה ניתן לחלוקה על ידי תתי קבוצות זרות המסומנות ב ti, כך שמתקבלת החלוקה של מצבי השרשרת, השרשרת תיקרא ניתנת לאיגוד ביחס לחלוקה T אם ורק אם
כאשר q(i,j) היא ההסתברות לעבור ממצב i למצב j.
כלומר, עבור כל שני מצבים מאוגדים t_i ו-t_j (כולל האפשרות i=j), סכום ההסתברויות של המעברים מכל מצב מקורי בודד שהתאגד ל-t_i אל כל המצבים שהתאגדו ל-t_j זהה.
דוגמאות
בהינתן מטריצת הסתברויות המעברים
נבחין שמצבי המטריצה ניתנים לאיגוד על ידי החלוקה
אז נגדיר מטריצה חדשה Pt שתיקרא המטריצה המאוגדת של P על t:
הסבר:
החלוקה  מאגדת את המצבים 1 ו-2 יחד ואת המצבים 3 ו-4 יחד. ההסתברות לעבור ממצב מספר 1 לעצמו היא \frac{1}{2} ולמצב 2 היא \frac{3}{8}, ובסה"כ \frac{7}{8}. שתי ההסתברויות למעברים ממצב 2 למצב 1 וממצב 2 לעצמו הן  ובסה"כ \frac{7}{8}.
מכיוון ששני סכומי ההסתברויות שווים זה לזה, ההסתברות למעבר מהמצב שאוגד מהמצבים 1 ו-2 לעצמו תהיה \frac{7}{8}.
ההסתברות לעבור ממצב מספר 3 לעצמו היא \frac{1}{2} ולמצב 4 היא, ובסה"כ . ההסתברות לעבור ממצב מספר 4 לעצמו היא  ולמצב 3 היא \frac{3}{8}, ובסה"כ.
מכיוון ששני סכומי ההסתברויות שווים זה לזה, ההסתברות למעבר מהמצב שאוגד מהמצבים 3 ו-4 לעצמו תהיה.
ההסתברות לעבור ממצב מספר 1 למצב מספר 3 או למצב מספר 4 היא. ההסתברות לעבור ממצב מספר 2 למצב מספר 3 או למצב מספר 4 היא.
מכיוון שההסתברויות למעברים מהמצבים 1 ו-2 שאוגדו יחד אל מצבים 3 ו-4 שאוגדו יחד זהות, ההסתברות למעבר מהמצב שאוגד מהמצבים 1 ו-2 למצב שאוגד מהמצבים 3 ו-4 תהיה \frac{1}{8}.
מכיוון שההסתברויות למעברים מהמצבים 3 ו-4 שאוגדו יחד אל מצבים 1 ו-2 שאוגדו יחד זהות, ההסתברות למעבר מהמצב שאוגד מהמצבים 3 ו-4 למצב שאוגד מהמצבים 1 ו-2 תהיה.
לילך סיגן
ביוגרפיה
נולדה ב-1963, בירושלים, לשמחה סיגן שהיה פרסומאי ויועץ שיווק, ולדליה סיגן שהייתה עורכת בקול ישראל וסמנכ"ל ברשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. נשואה לליגד רוטלוי (מבעלי רציו, חלל וקרן ההון-סיכון פרוסיד) ואם לשתי בנות. בעלת תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית, ותואר שני במנהל עסקים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב.
עבדה כתקציבאית במשרד הפרסום אריאלי בשנות ה-80. לאחר לימודי ה-MBA עבדה בפריז במחלקת השיווק של תאגיד הקוסמטיקה לוריאל. בשנת 1996 החלה את דרכה בעיתונות ככתבת כלכלית ב"הארץ", שם הקימה מדור חדש על שיווק ופרסום. ב-2002 הצטרפה לעיתון "גלובס" כעורכת מדור "נתח שוק" וכבעלת טור על תחומי השיווק, הפרסום והתקשורת. פיתחה את "מדד המותגים" יחד עם חברת גיזה וחברת POC, שדירג את 100 המותגים המובילים בישראל על פי הערך הכספי שלהם.
בהמשך הדרך מונתה לעורכת מגזין בגלובס, ולעורכת אחראית של מגזין "פירמה" עד לעזיבתה ב-2011. במהלך שנים אלה סיגן הנחתה את כנסי השיווק ואת ועידת ישראל לעסקים של "גלובס", כמו גם את תוכניות הטלוויזיה "הקמפיין" ו"הזירה הכלכלית" בטלוויזיה החינוכית, ואת תוכנית הטלוויזיה "הכסף מדבר" במשותף עם רונית ורדי בערוץ 10.
ב-2012 כיהנה כסמנכ"ל אקטואליה ברשת (ערוץ 2) למשך זמן קצר.
ב-2013 הצטרפה ל"מעריב" כבעלת טור אישי שבועי במגזין סופהשבוע. ב-2015 החלה לכתוב טור שבועי ב"מעריב" בנושאי פוליטיקה וחברה, ובהפינגטון פוסט בנושאים הקשורים להצגת העמדה הישראלית במדיה הבינלאומית.
ב-2016 הצטרפה לוועד המנהל של עמותת "רואים רחוק" של קשת 12.
ב-2022 ערכה מחקר מקיף על הכיסוי של ישראל ב"ניו יורק טיימס" בשיתוף עם פרופ' איתן גלבוע עבור אוניברסיטת בר-אילן.
את ספרה הראשון פרסמה ב-2002. ארבעת ספריה פורסמו על ידי הוצאת ידיעות אחרונות. ספרה האחרון, "כפיות", קיבל את אות ספר הזהב מהתאחדות הוצאות הספרים ותורגם לאנגלית.
ב-2022 יצאה גרסת שמע לספר "כפיות" בהשתתפות השחקן זהר שטראוס.
כובשת
השיר נכתב על ידי אבי אוחיון ואסף צרויה, והופק על ידי עמית רוב. ב-20 במאי פרסם אדם באותה השנה את הווידאו קליפ הרשמי שלו – קליפ מילים בעל תמונה קבועה המציגה את אדם בחלל אוחז בכדור בוהק בצבע לבן. במצעד סוף השנה 2013 של המוביל הארצי דורג במקום ה-35.
השיר דורג במקום הראשון ברדיו לב המדינה.
בסיס חיל האוויר המלכותי קנלי
בסיס חיל האוויר המלכותי קנלי (באנגלית: RAF Kenley) הוא שדה תעופה צבאי לשעבר בגבול מטרופולין לונדון ומחוז סארי שבבריטניה. הוא שימש את חיל האוויר המלכותי בשנים 1917 עד 1959, לרבות כבסיס מטוסי קרב במהלך מלחמת העולם השנייה. חלק ממתחם הבסיס השתמר ומוצג כיום כדוגמה לבסיסים מסוגו.
__תוכן_עניינים__
תולדות הבסיס
בסיס קנלי הוקם על ידי גיס התעופה המלכותי ב-1917 ליד הכפר קנלי שבדרום לונדון (כיום ברובע קרוידון) על גבי מסלול גולף שנמצא באותו שטח. בין הטייסים ששירתו בו בתחילת שנות השלושים היה דאגלס באדר. מדי שנה מ-1934 ועד 1939 נערך בו יום אווירי אימפריאלי (Empire Air Day) - תצוגה אווירית, שהתקיימה גם בבסיסים אחרים, שבמהלכה נפתח הבסיס לביקור הציבור הרחב.
במהלך מלחמת העולם השנייה ובפרט במהלך הבליץ שימש השדה כאחד משלושת בסיסי חיל האוויר המלכותי שהיו אחראים על ההגנה האווירית של לונדון (האחרים היו ביגין היל וקרוידון). טייסות רבות של חיל האוויר המלכותי הוצבו בבסיס כמו גם טייסות מארצות הברית, פולין, צ'כוסלובקיה ובלגיה.
אורכם המוגבל של המסלולים בקנלי חרץ את גורל הבסיס וב-1959 פינה אותו פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי והשימוש בו לטיסות ממונעות פסק. השדה משמש כיום להטסת דאונים על ידי פרחי טיס של החיל.
שדה התעופה כיום
מתחם שדה התעופה מוקף כיום באזורי מגורים, שחלקם ניבנו על גבי שטחו המקורי, וסוגרים על שני מסלולי ההמראה המצטלבים שלו ומסלול ההסעה המקיף אותם. רק מבנים מעטים נותרו בו. למרות זאת נחשב השדה לאחת הדוגמאות של בסיס מטוסי קרב ממלחמת העולם השנייה שהשתמרו בצורה הטובה ביותר, שכן תצורת המסלולים המקורית שלו עדיין קיימת, כמו גם אחדים מ-12 מחסות המטוסים המקוריים שניבנו בו. כל המחסות הוכרזו כמונומנט רשום. אחד מהם שוחזר במלואו ובשטחו ניצבת כיום אנדרטה, שנחנכה בשנת 2000, לכבוד אנשי חיל האוויר המלכותי ויחידותיו ששירתו בבסיס. שטח הבסיס פתוח לציבור הרחב.
ב-2006 הוכרז מתחם השדה כאזור לשימור על ידי מועצת רובע קרוידון שבלונדון ומועצת רובע טנדריג' (Tandridge) הסמוך (חלק ממחוז סארי).
Don't You Know
Don't You Know (בעברית: את לא יודעת) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הצרפתי ומפיק התקליטים קונגס בהשתתפות הזמר הבריטי ג'יימי אן קומונס. השיר יצא לאור ב-24 ביוני 2016 כהורדה דיגיטלית על ידי חברת התקליטים האוס אוף ברקלי.
מוזיקה טרנסאלפינה
מוזיקה טרנסאלפינה (באנגלית: Musica Transalpina') הוא קובץ של מדריגלים שיצא לאור באנגליה בשנת 1588. המדריגלים חצו את האלפים (ומכאן שם הקובץ) במובן זה, שצורת המדריגל נלקחה מן האיטלקים, והיצירות היו ברובן הגדול איטלקיות (אם כי המילים תורגמו לאנגלית). חשיבותו של קובץ זה היא בציון ראשיתו של תור הזהב של אסכולת המדריגל האנגלי.
הקובץ "מוזיקה טרנסאלפינה" מכיל 57 יצירות נפרדות מאת 18 מלחינים, כשאלפונסו פראבוסקו הוא התורם הראשון במעלה ולוקה מרנציו השני. פראבוסקו חי באנגליה בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-16, הסבר אפשרי למספר הרב של יצירותיו בספר; באיטליה היה מוכר פחות, יחסית.
תולדות הפרסום
הקובץ הופיע עם הקדשה לגילברט טאלבוט, הרוזן משרוסברי. ערך אותו ניקולאס יונג והדפיס תומאס איסט. כמה אנתולוגיות דומות יצאו מיד אחריו לאור הצלחת האנתולוגיה הראשונה. לדוגמה, ב-1590 הוציא איסט את "הקובץ הראשון של מדריגלים איטלקים"; ליצירות (רובן של מרנציו), נלוו טקסטים אנגליים מאת המשורר תומאס ווטסון. יונג עצמו הוציא כרך שני של "מוזיקה טרנסאלפינה" בשנת 1597, בתקווה לחקות את הצלחת הקובץ הראשון.
רוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון
רוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון (1 ביוני 1563 - 24 במאי 1612) היה מדינאי ופוליטיקאי אנגלי, יועצם של המלכה אליזבת הראשונה והמלך ג'יימס הראשון, מזכיר המדינה (1612–1590) ו"הלורד הראשון של האוצר" מ-1608. הוא היה חבר במסדר הבירית ובמועצה המלכותית.
שנותיו המוקדמות
הוא היה בנו הצעיר של ויליאם ססיל, לורד ברלי הראשון מאשתו השנייה מילדרד קוק. אחיו החורג, היה תומאס ססיל, רוזן אקסטר הראשון והפילוסוף פרנסיס בייקון היה בן דודתו.
רוברט היה קטן וגבנוני, בעידן שבו יוחסה חשיבות רבה ליופי פיזי אצל שני המינים, וכתוצאה מכך זכה ללעג: המלכה אליזבת קראה לו "הננס שלי", והמלך ג'יימס הראשון כינה אותו "הביגל הקטן שלי". עם זאת, אביו הכיר בכך שרוברט ולא אחיו תומאס, הוא זה שירש ממנו את הגאונות הפוליטית. ברלי חיבב את שני בניו, אך העיר כי "רוברט יכול לנהל את אנגליה כולה בעוד תומאס יכול בקושי לנהל מועדון טניס".
תחת אליזבת
ססיל, במהלך לא אופייני לתקופתו, שכנע את המלכה להתייחס למורדים במידת הרחמים. אמנם אסקס עצמו וארבעה מבעלי בריתו הוצאו להורג, אך הרוב הגדול של חסידיו ניצל. אפילו הוקעתה של אחותו פנלופה, ליידי ריץ', כמנהיגת המרד בידי אסקס עצמו, זכתה להתעלמות. אך חנינות אלו לא הועיל לו במאומה בעיני הציבור, אשר אהב את אסקס והתאבל עליו עמוקות. ססיל, שמעולם לא היה פופולרי מדי, הפך לדמות שנואה בציבור. בבלדות כמו הלילה הטוב האחרון של אסקס, דמותו של ססיל הותקפה באכזריות.
רוברט ססיל היה מעורב באופן נרחב בענייני ביטחון המדינה. כבנו של סר ויליאם ססיל, השר הבכיר של המלכה אליזבת וכבן טיפוחיו של סר פרנסיס וולסינגהם, רב המרגלים שלה, כישרון הריגול שלו היה דבר מובן מאליו. ביטוי לכך ניתן ב"דיוקן הקשת" של המלכה אליזבת, המעוטר עיניים ואוזניים.
תחת ג'יימס
ב-1603, גיסו של רוברט ססיל, הנרי ברוק, לורד קובהאם ה-11, היה מעורב יחד עם סר וולטר ראלי, בשתי הקנוניות, הן הצדדית שנועדה לחטוף את ג'יימס השישי, והן העיקרית שנועדה להסיר את ג'יימס מן הכס ולהחליפו בדודניתו, ליידי ארבלה סטיוארט. ססיל היה אחד השופטים שדנו אותם בעוון בגידה. במשפטו של ראלי, ססיל היה השופט היחיד שהביע ספקות לגבי אשמתו. אף על פי שנמצאו אשמים ונידונו למוות, קובהאם וראלי קיבלו חנינה ברגע האחרון, הודות לבקשתו של ססיל מהמלך.
ב-20 באוגוסט 1603 המלך ג'יימס העלה אותו לדרגת אציל - בתחילה, הברון ססיל, ברון אסנדון שבמחוז ראטלנד, ב-1604 הפך לויקונט קראנבורן וב-1605 לרוזן סולסברי. ב-1606, הצטרף הלורד סולסברי למסדר הבירית כאביר ה-401.
יחסו לקתולים
רוברט ססיל היה זה שחשף את מזימת אבק השרפה. זה היה ניסיון קשר שאירע בשנת 1605 שבמסגרתו ניסו קבוצה של קיצוניים קתולים לרצוח את מלך אנגליה ג'יימס הראשון, משפחתו, ואת רוב האצולה (הפרוטסטנטית) על ידי פיצוץ ארמון וסטמינסטר - בניין הפרלמנט הבריטי בטקס פתיחת הפרלמנט. בהמשך רצו הקושרים לחטוף את ילדי המלך שלא נכחו בטקס ולרצוח אותם. במהלך ההכנות למזימה חששו חלק מהקושרים מפגיעה בקתולים אחרים שיהיו במקום. אחד הקושרים כתב ב-26 באוקטובר מכתב ללורד ויליאם פארקר, לורד מונטאגל, שהיה קתולי, והזהיר אותו. מונטאגל הראה את המכתב לרוברט ססיל, שכיהן אז כמזכיר המדינה. בעקבות המכתב נערך חיפוש בכל המרתפים מתחת לארמון, בו התגלה ונאסר מומחה חומרי הנפץ, גאי פוקס. לאחר מספר ימי עינויים (שנעשו בהוראה מיוחדת של המלך) הודה פוקס בשמות שותפיו לקשר, וב-31 בינואר הוא ויתר הקושרים הוצאו להורג באכזריות על ידי תלייה, גרירה וביתור. היסטוריונים רבים סבורים כי אנשיו של ססיל גילו את המזימה בשלב מוקדם והרשו לה להמשיך ולהתנהל תחת מעקב על מנת לנצל את המזימה לצורכי דעת קהל אנטי קתולית - כפי שאכן שימשה במהלך השנים. היסטוריונים אחרים סבורים שמדובר בניסיון של ג'יימס הראשון, שידע על המזימה, לבחון את נאמנות אנשי הכנסייה הקתולית. האב הישועי הנרי גארנט יידע בעבר את המלך על ניסיונות קשר, אולם הפעם לא עשה כן - והסתפק ביידוע האפיפיור שלא עשה דבר. תאוריות קונספירציה מציעות שססיל ארגן את המזימה בעצמו במטרה להרחיק את תומכי המלך הקתולים ממוקדי השליטה ולחזק את מעמדו.
עם כל זאת, יחסו של ססיל לקתולים היה מתון במידת מה. הוא התנגד לעונש המוות לכמרים קתולים שנמצאו מכהנים ככמרים מטעם המדינה. הוא חשב שניתן להסתפק בהגליה.
תמיכה בהשכלה ובאמנות
בין השנים 1612-1601 שימש סולסברי הן בתפקיד הקנצלר השלישי של טריניטי קולג' בדבלין והן בתפקיד הקנצלר של אוניברסיטת קיימברידג'. בנוסף, ססיל ומשפחתו טיפחו את האמנות: הם תמכו במוזיקאים כמו ויליאם בירד, אורלנדו גיבונס ותומאס רובינסון.
אירלנד
ממלכת אירלנד הייתה מקור עיקרי לדאגה והוצאות כספיות בתקופת כהונתו בממשלה. מלחמת תשע השנים הסתיימה ב-1603, עם כניעתו של מנהיג המורדים האירים, יו או'ניל, בפני המלך ג'יימס. הוא קיבל חנינה, והושבו לו התואר "רוזן טיירון" ונחלותיו. 4 שנים אחר כך, הוביל טיירון את חסידיו לגלות במהלך בריחת הרוזנים. תגובת הממשלה הייתה תוכנית יישוב אלסטר במסגרתה חולקו אדמות האצילים בצפון אירלנד בין לורדים גאלים אירים ובין מתיישבים פרוטסטנטים מאנגליה וסקוטלנד. ב-1608 האציל קאהיר או'דוהרטי מרד באנגלים ותקף את דרי והחריבה עד היסוד. לאחר שהמרידה דוכאה (וקייהיר עצמו בותר לארבעה חלקים שנשלחו לערים ראשיות בצפון) ניתן היה להמשיך במפעל היישוב ("Plantation of Ulster" מן הבחינה שבמקום הקתולים שנעקרו "ניטעו" פרוטסטנטים). חלקים ניכרים נמסרו לידי הכנסייה של אירלנד וטריניטי קולג', על מנת להגביר את הנטייה הפרוטסטנטית בקרב המתיישבים.
כלכלה
בשנים 1611- 1610 ססיל עבד קשה כדי לשכנע את הפרלמנט לחוקק את החוזה הגדול, לפיו, המלך יוותר על כל מקורות ההכנסה הפיאודליים הנהוגים בתמורה להכנסה שנתית קבועה של 200,000 £. ססיל ייחס לנושא חשיבות רבה, אך לא המלך ולא הפרלמנט הראו התלהבות וההצעה נפלה כאשר המלך, בניגוד לעצתו של רוברט, פיזר את הפרלמנט ב-1611. זו הייתה מכה כפולה לססיל, שחלה וגסס בטרם עת ואת מקומו כיועץ למלך תפס רוברט קאר, רוזן סומרסט ה-1. למרות כישלונו של רוברט ססיל, החוזה הגדול קם לתחייה בשנת 1660, כחלק מההסדרים הכלכליים בתקופת הרסטורציה בין המדינה לבין צ'ארלס השני, מלך אנגליה.
מותו
במצב בריאותי ירוד, ומותש אחרי שנים של עבודה אינטנסיבית, יצא רוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון באביב 1612 למסע למעיינות החמים בבאת' בתקווה להירפא, אבל הוא השיג רק מעט הקלה. הוא החל בנסיעה חזרה לביתו, אך מת בדרך מסרטן, במרלבורו, וילטשייר, ב-24 במאי 1612. הוא נקבר בכנסיית הטפילד בהרטפורדשייר.
בתרבות הפופולרית
דמותו של רוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון הופיעה ביצירות דמיוניות ותיעודיות רבות:
שטנדרטנפיהרר
שטנדרטנפיהרר (בגרמנית: Standartenführer, מילולית: "מנהיג יחידה") הייתה דרגה באס אס, אשר שימשה גם באס אה, NSKK (ארגון הנהגים הנאצי) ו-NSFK (ארגון הטייסים הנאצי). דרגה זו מקבילה, בערך, לדרגת אלוף-משנה בצה"ל.
היסטוריה
הדרגה נוסדה כתואר בשנת 1925, ובשנת 1928 הפכה לדרגה ביחידות האס אה והאס אס, אשר יועדה לקצינים שפיקדו על יחידות "שטנדרטן" – גדודים שמנו כ-300 עד 500 חיילים.
בשנת 1929 פוצלה דרגת שטנדרטנפיהרר לשתי דרגות, אולם בשנת 1930 בוטלה החלוקה בעקבות התרחבות האס אס והוספת דרגות נוספות. בשנת 1933, כאשר היטלר עלה לשלטון בגרמניה, הייתה דרגת שטנדרטנפיהרר הדרגה הגבוהה ביותר של קציני השדה, והייתה פחותה מזו של אוברפיהרר באס אס ובאס אה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התפשטה מאוד הדרגה, ובוואפן אס אס, הדרגה נחשב שוות ערך לדרגת אוברסט.
טלאי הצווארון של שטנדרטנפיהרר כלל עלה אלון על שני צידי הצווארון, וזו הייתה הדרגה הראשונה של האס אה שהוצגה על שני הצדדים. משנת 1938 כללו המדים גם דרגות כתף, שהיו מקבילות לאלו של אוברסט.
אמנון מרטון
ביוגרפיה
מרטון נולד בשנת 1937. בשנת 1955 הוא התגייס לחיל השריון, ובשנת 1956 לחם כחייל חרמ"ש במבצע סיני. בשנת 1957 סיים קורס קצינים ומונה למפקד מחלקת AMX-13, ולאחר שהשתחרר מונה למפקד פלוגת טנקי שרמן בגדוד 268. במהלך מלחמת ששת הימים פיקד על פלוגת AMX-13 בגדוד 19, עימה לחם במהלך מתקפת נגד לילית מצרית של טנקי T-55. בשנת 1972 הוקמה חטיבה 600, ומרטון מונה למפקד גדוד 410 בחטיבה.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויסה החטיבה, ומרטון הוביל את גדודו לסיני. ב-9 באוקטובר תקפה החטיבה את מתחם "מכשיר", ובמהלך המתקפה נפצע מרטון ופונה לבית חולים. לאחר המלחמה מילא תפקידים שונים בחיל השריון, ובין השנים 1980–1984 פיקד על חטיבה 600. במהלך מלחמת לבנון הראשונה גויסה החטיבה, אך הושארה בעורף כעתודה ולא שולבה בקרבות.
גשר מקורה
גשר מקורה הוא גשר עץ (או מבנה דמוי גשר) המכוסה מכל צדדיו ומלמעלה. מטרת הכיסוי היא להגן על מבנה הגשר העשוי עץ מפני פגעי מזג האוויר, בעיקר גשם ושמש. גשרי עץ שאינם מקורים שורדים בדרך כלל כ-10 עד 15 שנים. גשרים בעלי כיסוי שנועד למטרה אחרת לעיתים מכונים אף הם גשרים מקורים, המטרות האחרות עשויות להיות הגנה על האנשים ההולכים, וכן למניעת סוסים מהבהלה מהמים.
היסטוריה והתפתחות
בעבר הכיסוי של הגשרים המקורים היה נעשה על ידי קורות שהונחו לאורך הגשר בין עמודים שהיו תקועים בקרקע הנחל או הנהר משני צידי הגשר. הבעיה בשיטה זו היא שהיא הגבילה את הרוחב המרבי של הגשר לאורך של הקורות. פיתוח מסבך העץ של הגשר פתר בעיה זו ואפשר את הרחבת הגשרים מעבר לגודל אליו היו מוגבלים בגשרים שנבנו בצורת הקורות או בצורת הקשתות. הדבר התאפשר בגשרים הבנויים מכל חומר, בין אם עץ, אבן או אחרים. גשרים אירופאים קדומים השתמשו בדרך כלל במסבך המבוסס על עמוד מלך או עמוד מלכה. גשרים מקורים קדומים בגרמניה השתמשו לעיתים במסבך המבוסס על לוחות שהונחו על קורות שהונחו בצורה אלכסונית וחוזקו במיתרים עיליים ותחתיים מקבילים.
לאסלו פולגאר (מחנך)
לאסלו פולגאר (בהונגרית: Polgár László; נולד בשם פְּרוֹטיוֹבִין, ג'נג'ש, 11 במאי 1946) הוא מורה, מאמן שחמט ומנהל הונגרי-יהודי. אביהן של בנות פולגאר השחמטאיות: יהודית, סוזן (ז'וז'ה) וסופיה (ז'ופיה).
חייו
לאסלו פולגאר נולד בשנת 1946 בעיר דינדיש, לארמין פרוטיובין ולסֶרֵן גלבמן. בשנת 1965 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון. בין 1965 לבין 1969 למד פילוסופיה, ובשנים 1969 עד 1973 למד פסיכופדגוגיה באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט בפקולטה לאמנויות. בינתיים, בין 1965 ל -1980, היה מורה. משנת 1980 היה המנהל המקצועי של בנותיו, המארגן ומנהל אימוני השחמט שלהן. הוא קיבל את התואר מאמן אמן בשנת 1993 (התואר מאמן אומן, שנוסד בשנת 1952, הוא תואר הוקרה למיטב המאמנים ההונגריים). מאז 1998 הוא חבר בוועד המנהל של איגוד השחמט ההונגרי. בין 1973 ל-1991 היה מאמן סקציית השחמט במ.ט.ק.
משפחתו
הוא נשא לאישה את קלרה אַלְטבֶּרְגֶר בשנת 1967, ונולדו להם שלוש בנות; סוזן (ז'וז'ה) פולגאר (1969), סופיה (ז'ופי) פולגאר (1974) ויהודית (יודית) פולגאר (1976).
מסיאף
מִסְיׇאף (בערבית: مصياف Misyaf; בתעתיק מדויק: מציאף) היא עיר במערב סוריה במחוז חמאת, המוכרת בעיקר בזכות חורבת מצודה מימי הביניים.
המצודה שימשה את החשישיון ומסדר המתנקשים כמפקדה לאחר חורבנה של אלמות ומסיאף הייתה להם מקום מגורים.
את המצודה בנו חברי מסדר המתנקשים בתקופת הנהגתו של ראשיד א-דין סנאן.
היסטוריה
בשנת 1176 המבצר בא תחת המצור של צלאח א-דין, שקיווה למנוע את ניסיון ההתנקשות השלישי בחייו. בליל המצור נהרגו על פי ספרי היסטוריה איסלמית 3 חברי מסדר המתנקשים.
ההיתקלות עם הצלבנים
ב-1189 הותקפה המצודה על ידי הטמפלרים של רוברט דה סאבל (Robert de Sable). מטרת ההתקפה הייתה להרוג את המנטור של מסדר המתנקשים ראשיד א דין סינאן.
בקרב שנערך, בלמו המתנקשים את כניסת הצלבנים למצודה, והצלבנים נסוגו.
המאה ה-21
ב-6 בספטמבר 2017 אחד ממתקני הארגון של מרכז סרס ששכן בעיר, נפגע בתקיפה אווירית ישראלית שנועדה לפגוע במתקן ליצור טילים. לפי דיווחים במתקן זה יוצר גם נשק כימי.
לסוטו במשחקים הפאראלימפיים
לסוטו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה לסוטו חלק מעולם.
כל המשלחות אותן שלחה לסוטו למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על שני ספורטאים. הספורטאים הנכים אותם שלחה לסוטו מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
דל קרי
וורדל סטפן "דל" קרי האב (באנגלית: Wardell Stephen "Dell" Curry I; נולד ב-25 ביוני 1964) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 16 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הקלע. מדורג במקום הראשון בתולדות קבוצת שארלוט הורנטס במספר משחקים (701), ובמקום השני במספר הנקודות (9,839), והשלשות (929) שקלע. ממוצעיו לאורך הקריירה עומדים על 11.7 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק. אביהם של שחקני ה-NBA סת' וסטפן קרי.
תיכונים ומכללות
קרי נולד בעיר הריסונבורג שבווירג'יניה, והוביל את קבוצת התיכון בה למד לאליפות התיכונים של וירג'יניה הן בכדורסל והן בבייסבול. בעונת 1981/1982, האחרונה של קרי בתיכון, נבחר להשתתף במשחק ה"". הודות להצטיינותו כמגיש (Pitcher) בבייסבול, נבחר על ידי קבוצת ה-MLB טקסס ריינג'רס בדראפט 1982.
בתקופת המכללות למד בווירג'יניה טק ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה במשך 4 שנים, במהלכן העמיד ממוצעים של 19.0 נקודות למשחק. בעונתו האחרונה, 1985/1986, קלע 24.1 נקודות בממוצע למשחק וזכה בתואר השחקן המצטיין של "מחוז מטרו". בתקופתו של קרי משחקי ליגת המכללות לא כללו קשת שלוש, כך שיכולת הקליעה מרחוק בה ניחן לא באה לידי ביטוי במלואה. את קריירת המכללות שלו סיים קרי כחוטף המוביל בתולדות וירג'יניה טק עם 295 חטיפות, ובמקום השני בטבלת הקלעים עם 2,389 נקודות. בסיום לימודיו נבחר קרי בשנית בדראפט ה-MLB, הפעם על ידי קבוצת בולטימור אוריולס, אך בחר להמשיך בקריירת כדורסל.
בשנת 1986 העלתה אוניברסיטת וירג'יניה טק את גופייתו של קרי, עם המספר 30, לתקרת אולם הכדורסל של הקבוצה.
קריירה מקצועית
קרי נבחר על ידי יוטה ג'אז בבחירה ה-15 בדראפט ה-NBA לשנת 1986. בעונתו היחידה ביוטה קלע 4.9 נקודות למשחק, ובסיומה נשלח בטרייד לקליבלנד קאבלירס, יחד עם קנט בנסון, בתמורה לדריל דוקינס. בעונת שיפר את תפוקתו תחת המאמן לני וילקינס ל-10.0 נקודות למשחק, כמחליפו של הקלע רון הארפר. לפני עונת נבחר על ידי שארלוט הורנטס כבחירתה הראשונה בדראפט ההרחבה של שנת 1988, ובכך היה למעשה שחקנה הראשון של הקבוצה אי פעם. קרי שיחק עבור ההורנטס ב-10 העונות הבאות, עד, בעיקר כשחקן ספסל המתמחה בקליעת שלשות. בתקופה זו היה אחד משחקני הספסל הבולטים בליגה, ובעונת אף זכה בפרס השחקן השישי של העונה לאחר שקלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק. נכון לשנת 2018, מדורג קרי במקום השני בתולדות ההורנטס בנקודות (9,839) ושלשות (929), ובמקום הראשון במשחקים (701), סלי שדה (3,951) ועבירות (1,357).
במהלך עונת חתם במילווקי באקס עד סיום העונה, ובשלוש העונות הבאות שיחק עבור טורונטו ראפטורס כמחליפו של וינס קרטר. בתום עונת הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 37. לאורך הקריירה עברה קבוצתו של קרי סיבוב פלייאוף פעמיים בלבד - ההורנטס בעונת והראפטורס בעונת. בעת פרישתו היה הקלע המוביל בתולדות שארלוט הורנטס, וכן דורג במקום העשירי בטבלת קלעי השלשות ב-NBA, עם 1,245 בסך הכול.
גרג וינטר
גרגורי (גרג) פול וינטר (באנגלית: Gregory Paul Winter; נולד ב-14 באפריל 1951) הוא ביולוג מולקולרי בריטי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2018, הידוע בעיקר בזכות עבודתו בשימוש טיפולי בנוגדנים חד שבטיים. קריירת המחקר שלו התבססה כמעט כולה במעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית ובמרכז MRC להנדסת חלבונים בקיימברידג', אנגליה.
ראשית חייו
נולד בעיר לסטר ולמד בבית הספר המלכותי בניוקאסל על נהר הטיין. הוא המשיך ללמוד מדעי הטבע באוניברסיטת קיימברידג' וסיים את לימודיו בטריניטי קולג' שבקיימברידג' בשנת 1973. הוענק לו תואר דוקטור, ממעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית, לצורך מחקר על רצף חומצות האמינו של סינתטאז tRNA טריפטופניל מהחיידק Bacillus stearothermophilus בשנת 1977 בפיקוחו של בריאן ס. הרטלי. מאוחר יותר, וינטר השלים כהונתו של פוסט-דוקטורט באימפריאל קולג' בלונדון, ועוד אחד במכון לגנטיקה באוניברסיטת קיימברידג'.
קריירה ומחקר
לאחר הדוקטורט שלו, וינטר סיים מחקר פוסט-דוקטורט במעבדה לביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת קיימברידג'. הוא המשיך להתמחות ברצף חלבונים וחומצות גרעין והפך לראש הקבוצה במעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית בשנת 1981. הוא התעניין ברעיון שלכל הנוגדנים יש אותו מבנה בסיסי, רק עם שינויים קטנים שהפכו אותם ספציפיים למטרה אחת. ז'ורז' קוהלר וסזאר מילשטיין זכו בפרס נובל לשנת 1984 על עבודתם במעבדה לביולוגיה מולקולרית, כשגילו שיטה לבודד ולהעתק נוגדנים בודדים, או חד-שבטיים, מבין שלל חלבוני הנוגדנים השונים שמערכת החיסון עושה כדי לחפש ולהשמיד פולשים זרים שתוקפים את הגופה. עם זאת, לנוגדנים החד-שבטיים הללו היה שימוש מוגבל ברפואה האנושית, מכיוון שנוגדנים חד-שבטיים של עכברים מושבתים במהירות על ידי התגובה החיסונית האנושית, מה שמונע מהם לספק יתרונות ארוכי טווח. וינטר היה אז חלוץ בטכניקה ל"הומניזציה של נוגדנים חד שבטיים בעכברים"; טכניקה ששימשה בפיתוח Campath-1H על ידי המעבדה לביולוגיה מולקולרית ומדעני אוניברסיטת קיימברידג'. נוגדן זה נראה כעת מבטיח לטיפול בטרשת נפוצה. נוגדנים חד-שבטיים הומאניים מהווים את רוב התרופות המבוססות על נוגדנים הקיימים כיום בשוק וכוללים מספר נוגדנים שוברי קופות, כגון Keytruda, הפועלת עם מערכת החיסון כדי לסייע במאבק בסוגי סרטן מסוימים.
וינטר הקים את טכנולוגיית נוגדני קיימברידג' בשנת 1989, Bicycle Therapeutics. עבד בוועדה המייעצת המדעית של קובגן, (כיום חלק מסילאג) והוא גם יו"ר הוועדה המייעצת המדעית של ביוספטר אינטרנשיונל בע"מ.
בשנת 1989 היה וינטר מייסד חברת נוגדי קיימברידג', אחת מחברות הביוטכנולוגיה המסחריות המוקדמות העוסקות בהנדסת נוגדנים. אחת מתרופות הנוגדנים המצליחות ביותר שפותחו הייתה HUMIRA (אדלימומאב), אשר התגלתה על ידי טכנולוגיית נוגדני קיימברידג' כ-D2E7, ופותחה ושווקה על ידי מעבדות אבוט ולאחר פיצולה על ידי חברת אבווי. HUMIRA, נוגדן ל-TNF אלפא, היה הנוגדן האנושי המלא בעולם שהפך לתרופות הנמכרות ביותר בעולם עם מכירות של מעל 18 מיליארד דולר בשנת 2017 טכנולוגיית נוגדני קיימברידג' נרכשה על ידי AstraZeneca בשנת 2006 תמורת 702 מיליון ליש"ט.
פרסים והוקרה
וינטר נבחר לעמית האגודה המלכותית (FRS) בשנת 1990 והוענק לעיטור המלוכה על ידי החברה בשנת 2011 "על עבודתו החלוצית בהנדסת חלבונים ונוגדנים חד שבטיים טיפוליים, ותרומתו כממציא ויזם".
הוענק לו פרס שייל בשנת 1994.
בשנת 1995 זכה וינטר בכמה פרסים בינלאומיים, ביניהם פרס המלך פייסל הבינלאומי לרפואה (אימונולוגיה מולקולרית) ובשנת 1999 פרס המכון לחקר הסרטן. וינטר היה בעבר ראש המחלקה לכימיה-ביוטכנולוגיה של חלבון וחומצה גרעינית, והוא סגן מנהל במעבדה לביולוגיה מולקולרית, קיימברידג', מוסד במימון המועצה למחקר רפואי בבריטניה. הוא היה גם סגן מנהל המרכז להנדסת חלבונים של ה-MRC עד לקליטתו במעבדה לביולוגיה מולקולרית. הוא חבר במועצה המייעצת לקמפיין למדע והנדסה. וינטר מונה למפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) בשנת 1997 ו-Knight Bachelor בשנת 2004. הוא כיהן כמאסטר בטריניטי קולג 'בקיימברידג' בין השנים 2012–2019. בשנת 2015 קיבל את מדליית וילהלם אקסנר.
שנות ה-90 (סדרת טלוויזיה)
שנות ה-90 היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת קומדיית מצבים, העוסקת בקורות משפחתו של שלום אסייג ומציגה בצורה קומית-עדתית את החברה שאפיינה את ישראל בשנות ה-1990. הסדרה משודרת ברשת 13 וממשיכה את העלילה, הדמויות והמאפיינים של הסדרה "שנות ה-80". התסריטאי הראשי הוא דניאל אסייג שמככב בסדרה בתפקיד אביו שלום אסייג, ואחיינו של התסריטאי הראשי של הסדרה שנות ה-80, מני אסייג.
בתקופת שידור העונה הראשונה פורסם כי הסדרה תחודש לעונה שלישית, כשבמקביל נערכת העונה השנייה, הצפויה לעלות לשידור בהמשך השנה.
בשנת 2023 יצא הסרט המבוסס על הסדרה, כמו הסרט שהיה אמור לצאת על שנות ה-80. בסרט יש דמויות חדשות שלא מככבות בסדרה, למשל: אדם הלון בתפקיד "נביל", עלי עלי בתפקיד "אחמד", אליאס עבוד בתפקיד "מרוואן". הסרט נקרא "ההילולה" ועלה לאקרנים ב-13 ביולי 2023.
רקע כללי
בעקבות הצלחת הסדרה "שנות ה-80", פרסם שלום אסייג, יוצר הסדרה, שלסדרה תהיה סדרת המשך: "שנות ה-90", שתמשיך את עלילות הדמויות בשנות ה-1990.
הסדרה עוסקת במשפחת אסייג וממשיכה את עלילת "שנות ה-80", חמש שנים אחרי, לשנת 1993.
שלום מכיר באילת את אשתו לעתיד, רקדנית אנגלייה בשם בקי. הוא מכניס אותה להיריון. הקריירות בהם עוסקים בני המשפחה ישתנו בהתאם למה שאירע במציאות; ממוקה משכיר את המכולת לגידי ודמויות חדשות מצטרפות לסדרה, בהמשך העונה שלום התחתן עם בקי ולאחר מכן נולד בנו הבכור דניאל. העונה מסתיימת כששלום ובקי מתגרשים לאחר שצחק על בקי בטלוויזיה אצל מרגול.
עלילה לפי שנים
לאורך העונה הראשונה של הסדרה, העלילה נגעה במגוון נושאים, אירועים, טרגדיות וטרנדים שהתקיימו בשנות ה-90 של המאה ה-20, כגון מגפת החצבת, הערצה לזמר אביב גפן, טלפון הבננה מוטורולה, מלחמת המפרץ ומוקדמות מונדיאל 1994, הופעה ראשונה של שלום אסייג והגירושים מאשתו.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
שחבור (בלשנות)
שִׁחְבּוּר בבלשנות ובלשון עברית, הוא שם כללי לפעולות תחביריות שבהן מבצעים שינוי במבנה המשפט.
דוגמאות לסוגי שינויים בשחבור: ממשפט פשוט למורכב או מאוחה - ולהפך; ממשפט שמני למשפט פועלי - ולהפך; משפט שלילי למשפט חיובי; ממשפט ישיר למשפט עקיף ולהפך; ממשפט בצורת הסביל לצורת הפעיל.
להלן תרשים של הפיכת משפט שלילי למשפט חיובי ולהפך
אל תצעק> הֱיה בשקט!; לא נרדם> היה ער; בוודאי לא שנאנו אותם> בוודאי אהבנו אותם; המשא היה לא קל > המשא היה כבד; הממשלה אינה מצליחה למנוע הדלפות מישיבותיה > הממשלה מתקשה למנוע הדלפות מישיבותיה; המבחן יהיה לא קשה> המבחן יהיה קל; לא נעצרנו בדרכנו לפסגה> המשכנו בדרכנו לפסגה.
מאפיינים
חשיבות ידיעת השחבור רבה ועל כן היא נכללת בתוכנית לימודי החובה בבתי הספר; ידיעת השחבור מלבד השפעתה החיובית על צורת הדיבור גם משמשת כלי לתקשורת ופסיכולוגיה.
עקרון היחסות
בפיזיקה, עקרון היחסות הוא הדרישה שכל משוואה המתארת חוק פיזיקאלי תהיה בעלת תוצאה זהה בכל מערכות הייחוס הקבילות. את העיקרון טבע איש האשכולות אנרי פואנקרה במסגרת עבודתו בפיתוח תורת היחסות, במקביל לפיתוח שערך אלברט איינשטיין שהוביל לתורת היחסות הפרטית ולתורת היחסות הכללית.
לדוגמה, במסגרת תורת היחסות הפרטית משוואות מקסוול זהות בכל מערכות הייחוס האינרציאליות. במסגרת תורת היחסות הכללית משוואות מקסוול או משוואות השדה של איינשטיין זהות במערכות ייחוס שרירותיות שונות. כמה עקרונות של תורת היחסות יושמו בהצלחה ברחבי התחומים הפיזיקליים, בין אם באופן מרומז (כמו במכניקה הניוטונית; שהתפתחה תרם הגדרת העיקרון) ובין אם באופן מפורש (כמו בתורת היחסות הפרטית ובתורת היחסות הכללית של איינשטיין). במקור, גלילאו גליליי ניסח את עקרון היחסות המקורי כדי להציג שלא ניתן לקבוע לפי חוק פיזיקאלי אם כדור הארץ סובב סביב השמש או להפך.
ב-1904 הגדיר פואנקרה את העיקרון: עקרון היחסות קובע שאין דרך פיזיקאלית להבדיל בין גוף שנע במהירות קבועה לבין גוף שאינו נע. אפשר לקבוע שגוף אחד זז ביחס למשנהו, אבל אי אפשר לקבוע מי מהם זז ומי לא. חוקי הפיזיקה זהים במערכות ייחוס הנעות אחת במהירות קבועה ביחס לאחרת, כך שלא ניתן לערוך שום ניסוי פיזיקאלי המסוגל להצביע אם הגוף אינו נע או בתנועה.
אישטוון טוט
אישטוון טוט-פוטיה (בהונגרית: Tóth Potya István, 28 ביולי 1891 – 6 בפברואר 1945) היה שחקן ומאמן כדורגל הונגרי, שהציל עשרות וככל הנראה אולי אף מאות יהודים בשואה. נרצח על ידי אנשי צלב החץ ההונגרי סמוך לפני תום מלחמת העולם השנייה.
כוכב קבוצת הפאר ההונגרית פרנצווארוש. הופיע במדי נבחרת הונגריה בכדורגל 19 פעמים וכבש 8 שערים. כמאמן, הוביל את קבוצתו פעמיים לזכייה באליפות הונגריה ופעמיים נוספות למקום השני.
קורות חיים
טוט נולד למשפחה הונגרית קתולית מרובת ילדים, בבודפשט, ב-1891. היו לו שישה אחים ואחיות. נישא ב-1914 לווילמה קובאץ' והיה לו בן אחד.
שיחק כחלוץ החל מגיל 13 בקבוצת בודפשט טי.סי. ומגיל 15 בפרנצווארוש. כבר בהיותו בן 18 הגיע לנבחרת הכדורגל הלאומית ההונגרית. זכה להשתתף במשחקי נבחרת זו במשך 19 שנים, עד פרישתו ממנה ב-1928, בן 37. השתתף באולימפיאדת סטוקהולם (1912), כחלק מנבחרת הכדורגל האולימפית של הונגריה, אף כי רק כשחקן מילואים שלא עלה בפועל על המגרש.
נחשב כיום לאחד מ-11 השחקנים הטובים ביותר של פרנצווארוש בכל הזמנים. למרות שהיה נמוך (164 ס"מ) וכבד משקל (78 ק"ג) נודע בשל כושרו הגופני המצוין יחד עם טכניקת משחק מעולה שנרכשו שניהם באימונים בלתי פוסקים. ידע לשחק בשתי רגליו בהצטיינות שווה. אהב לשחק כקיצוני, שמאלי או ימני כאחד, אך הרבה להחליף עמדות בזמן המשחק. בעיטות הקרן המסובבות שלו התפרסמו ברבים.
לחם בשורות הצבא ההונגרי במלחמת העולם הראשונה כחלק מצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית והגיע לדרגת קצונה.
אימן את קבוצתו פרנצווארוש במשך ארבע שנים ובהן הוביל אותה פעמיים רצופות לאליפות הונגריה, בשנים 1926 ו-1927. בשנתיים שלאחר מכן, 1928 ו-1929 הוביל את הקבוצה למקום השני. כמו כן זכה עימה שלוש פעמים בגביע ההונגרי. לאחר מכן החל לאמן קבוצות כדורגל שונות באיטליה (בין השאר את אינטר מילאנו) ובהונגריה (אויפשט).
כמאמן, טוט היה מי שיזם את הקמת מכללת המאמנים הראשונה בהונגריה, בשנות העשרים, היה הראשון שניהל יומן אימונים ונודע בחידושים שונים בשיטות האימון שלו.
ב-1943 גויס לצבא ההונגרי במסגרת כוחות מילואים וגם חזר לאמן את קבוצתו המקורית פרנצווארוש, אך רק לזמן קצר, משום שבמרץ 1944 פלשו הנאצים וכבשו את הונגריה.