cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כביש 3
תוכניות עתידיות
בעתיד מתוכנן לסלול מחדש את קטע הכביש שסלול מבטון, ולהחליפו בכביש אספלט. כמו כן, צפוי להיסלל מחדש קטע כביש 3 בין מבוא חורון לכביש 443.
התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה התנדבו רבים מבני היישוב העברי בארץ ישראל לצבא הבריטי כדי להשתתף במלחמה נגד גרמניה הנאצית. היישוב ראה עצמו בנסיבות אלה כבן ברית אקטיבי של הממלכה המאוחדת (בריטניה), ובמהלך המלחמה התנדבו 38,000 יהודים לשרת בצבא הבריטי, מספר רב ביותר ביחס לאוכלוסיית היישוב הכוללת באותה עת, שמנתה כ־431,000 איש.
ההתנדבות וההסתייגות
בהתקרב המלחמה הודיע נשיא ההסתדרות הציונית העולמית, חיים ויצמן, ב־29 באוגוסט 1939, לראש־ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין: "...היהודים עומדים לימין בריטניה הגדולה ... הסוכנות היהודית מוכנה ומזומנה לפתוח מיד בעשיית סידורים לניצולם של כוח-אדם יהודי, כושר טכני, אמצעים וכיוצא בזה ..." ומכאן ועד סוף המלחמה עשה כל שביכולתו כדי לקדם גיוס יהודים בכלל ובני ארץ ישראל בפרט, בתור שכאלה, לשירות בצבאות בעלות-הברית.
הבריטים התלהבו פחות. ב־2 בספטמבר 1939 ענה צ'מברלין לוויצמן בנימוס צונן כי הוא שמח לקבל את ההבטחה שבמכתבו, אך "הן לא תחכה לשמוע ממני בשלב הנוכחי יותר מזה שהבטחותיך החדורות רוח של מסירות ציבורית נתקבלו ברצון". מספר ימים לפני פרוץ המלחמה התריע ארצ'יבלד וייוול (Wavell), מפקד הכוחות הבריטיים במזרח התיכון, בפני הלורד גורט (Gort), ראש המטה הכללי הקיסרי, כי יש להיזהר מן האופורטוניזם היהודי, המבקש לנצל את מצוקת בריטניה "כדי לקדם ... הקמת צבא יהודי בארץ ישראל ... במסווה המפוקפק של עזרה למאמץ המלחמתי הבריטי".
אך למרות חוסר התלהבותה, קשיי בריטניה במלחמה, וצורכה בכוח אדם, בשירותים טכניים ובשירותי עזר - ובייחוד באזור מרוחק מבריטניה שמרבית אוכלוסייתו ברמה טכנולוגית והשכלתית נמוכה, אזור שלעיתים הקשר בינו לבריטניה היה קשה - הביאו לגיוס במספרים גדלים והולכים של יהודים מארץ ישראל, ליותר ויותר חילות בצבא הבריטי.
בקיץ 1941 נדחו הספקות. הצבא הגרמני תקף את ברית המועצות, והיה בדרכו לכיבוש תעלת סואץ – עורק החיים של האימפריה הבריטית. איטליה, שהייתה בעלת עניין מיוחד במרחב הים התיכון, נכנסה גם היא למלחמה. בארץ ישראל התעוררה מחדש התביעה להתגייס, בצורה המונית, לצבא הבריטי. בפנייתה של ההנהגה הציונית אל הבריטים נאמר כי "לפני בוא הניצחון, עלולה ארץ-ישראל היהודית להימצא בסכנה חמוּרה. אם נגזר עלינו כליון, זכותנו לפגשו תוך מלחמה". המוסדות הלאומיים הכריזו על צו גיוס של רווקים מגיל 20 עד 30 ונקטו אמצעים נגד המשתמטים ממילוי הצו. היו היסוסים בקרב חייבי הגיוס, בין השאר, בקרב הציבור הדתי, שבדרך כלל נרתע מצבאיות והכיר את הבעיות הכרוכות בשירות בצבא זר.
מרות הההנהגה הלאומית על המתגייסים נשמרה באמצעות עסקני היישוב שהתגייסו לצבא. אלה גויסו אמנם על מנת לתת דוגמה לציבור, אך נעשה בהם שימוש גם לשמירת המרות היישובית על החיילים במסגרת הצבא. שיטה זו פעלה במיוחד במסגרת הבריגדה היהודית, בה התקיימו שתי היררכיות: ה"צבאית", מהמטה ליחידות, וה"אזרחית", שהעבירה הנחיות מהמוסדות הלאומיים דרך "ועד הבריגדה". ההנחיות היו בעיקר בתחום ההכשרה, החינוך ועידוד העלייה של שארית הפליטה באירופה.
שאר כסות ועונה
שאר כסות ועונה הם החובות של איש כלפי אשתו על פי ההלכה. המצווה מופיעה בתורה במילים. בשפה מודרנית, החובות הן מזון, מלבוש ותשמיש – אותם חייב האיש לספק לאשתו בזמן נישואיהם.
התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה
תחילת הגיוס
הראשונים שהתגייסו לצבא הבריטי היו 12 חיילים, אשר כבר ב־7 בספטמבר 1939 – שבוע ימים לאחר פרוץ המלחמה – התגייסו להפעלת סוללת תותחים אנטי-אווירית במפרץ חיפה, להגנת בתי הזיקוק ונמל חיפה – הנמל עמוק המים היחיד בארץ ישראל. הבריטים ניסו לגייס יהודים וערבים לפלוגות מיוחדות ולנטרל בכך את החסרונות שראו בגיוס יחידות עבריות הומוגניות, אך ללא הצלחה רבה.
הבריטים היו מעוניינים בבעלי מקצוע. וכך גויסו רבים ליחידות הנדסה, הובלה, תחזוקה ורפואה וכן אלפים לחיל החפרים. באשר למניעי הגיוס, היו שטענו כי ברוב המקרים המניעים היו כלכליים גרידא. בארץ ישראל שררה אבטלה נרחבת, והגיוס לצבא נראה לרבים פתרון הולם, בייחוד כאשר התנהל בעורף החזית, במזרח התיכון ככלל ובארץ ישראל בפרט. עם זאת היה גם רצון לקחת חלק בלחימה נגד האויב הנאצי, בייחוד אצל העולים שהגיעו בעשור האחרון ממרכז אירופה ועמדו מקרוב על אופיו של המשטר הנאצי. רשמית הוצגו שתי סיבות: ניצחון על גרמניה והכנת גרעין לצבא העברי, לקראת האתגרים העומדים בפני היישוב היהודי. במסגרת התנדבותם של בני היישוב לצבא הבריטי גויסו חלקם לחיל האוויר המלכותי ואחדים, כריצ'רד לוי-הארשר, עזר ויצמן ואהרן רמז, היו לטייסים בחיל האוויר המלכותי.
שאר כסות ועונה
מקור המצווה
המצווה היא מצוות לא תעשה, שהרי כתוב "לא יגרע", וברשימת המצוות של הרמב"ם היא מופיעה בהתאם כמצווה רס"ב ברשימת מצוות לא תעשה. יחד עם זאת, קיומה אינו מתאפשר בדרך של הימנעות מעשייה, אלא מצריך עשייה מצד הבעל. במקור המצווה מתייחסת לאמה עברייה שמיועדת לנישואים, וממנה נלמד הדין לשאר הנשים. על פי הפרשנים זהו "משפט הבנות" שנזכר פסוק קודם.
התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה
תחילת הגיוס
ביוני 1942 יצאה הסוכנות היהודית לארץ ישראל בקריאה להתנדב ליחידות הצבא הבריטי, לאחר שהוחל כבר בינואר 1942 בגיוס מתנדבים, כולל נשים למקצועות פקידות, חיל רפואה, ונהגות, כולל רכב כבד ואפילו לחיל האוויר. כ־4,000 מבנות היישוב שירתו במסגרת זו, למעלה מ־3,000 ב־ATS, חיל העזר לנשים, ועוד כ־700 ב־WAAF, חיל העזר האווירי לנשים.
שאר כסות ועונה
מקור המצווה
על פי רש"י, אונקלוס, אבן עזרא ועוד מפרשים שלוש החובות הללו הן מהתורה, וכך פוסק הרמב"ם להלכה, אך על פי הרמב"ן, שמפרש "שארה" - כקרבת בשר ו"כסות" - ככסות מיטתה, מזונות וכסות הם מדרבנן ורק עונתה היא מהתורה. לשלוש מחויבויות אלו, הוסיפו חז"ל שבע מחויבות נוספות לבעל כלפי אשתו ובהן ריפוי, פדיון וקבורה.
התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה
חיל החפרים ו"קומנדו 51"
הראשונים שהתגייסו מקרב יהודי ארץ ישראל היו כמה אלפי צעירים שהצטרפו לחיל החפרים ( Auxiliary Pioneers), ליחידות ההנדסה השונות, לפלוגת תפעול הנמלים 1039 וליחידות אחרות כמו חיל הקשר, התובלה, התחזוקה, חיל האוויר ועוד. חיילים אלו שרתו בכוח עזר לצבא הלוחם במסגרת חיל החפרים, שעסק בין היתר בחפירת עמדות וביצורים, סלילת כבישים ופריצת דרכים, הנחת קווי מים ועוד שלל פעולות הנדסה ובינוי. היחידות שבהם היו חיילים יהודים השתתפו בלחימה בצרפת, ביוון ובאי כרתים. בשנת 1941, 1,500 מהם שנלחמו במערכה ביוון, נפלו בשבי הגרמנים עם כניעת הכוחות הברטיים, ורובם רוכזו במחנה STALAG XVIII שמוקם בסמוך לכפר וולפסברג שבאוסטריה. מרבית השבויים דוברי הגרמנית מבין מתנדבי ארץ ישראל נשלחו כעבור כשנה למחנות שבויים בשטחי פולין (ובמיוחד למחנה STALAG VIII-B שבקרבת העיר למסדורף, כיום וומבינוביצה שבשלזיה), שם הוחזקו כשבויים במחנות עבודה שכללו עבודת פרך במכרות פחם, כריתת יערות ועוד. לקראת תום המלחמה נשלחו בצעדות מוות לעבר גרמניה. כ-400 חיילים נהרגו במהלך הלחימה והשבי. מרבית השבויים שוחררו רק בשנת 1945, עם סיום המלחמה.
שאר כסות ועונה
מקור המצווה
חז"ל תיקנו שחלק מחובות הבעל יהיו כנגד חובות האישה, "מעשה ידי האישה כנגד מזונותיה, ופדיונה כנגד אכילת פירות נכסיה, וקבורתה כנגד ירושתו לכתובתה". ולכן לאישה יש זכות לוותר על מחויבות מסוימת שלה כנגד ביטול התחייבות הבעל. לפיכך היא יכולה לומר "איני ניזונת ואיני עושה" ולהתפרנס ממעשי ידיה, אבל זכות זו אינה שמורה לבעל, שאינו יכול לומר "איני זנך ואיני נוטל כלום ממעשה ידייך... שמא לא יספיק לה מעשה ידיה במזונותיה".
שאר - מזונות
הרמב"ם דן בכמותם ואיכותם של המזונות שהאיש חייב לספק לאשתו, וקובע כלל מנחה בעניין ש"הכול לפי עושרו" של האדם - כלומר שעל המזונות להיות ביחס ישר לעושרו של האדם, אפילו "כמה תבשילי בשר בכל יום", במקרה שמדובר באדם אמיד במיוחד. הוא קובע דרישות מינימום לעניים, לגבי מספר הארוחות והיקפן. במידה והאדם הגיע למצב שאינו יכול לתת לה אפילו לחם, בית דין כופה עליו לגרש אותה. לגבר אין מחויבות לסעוד במשך ימי השבוע עם אשתו, אבל סעודות השבת לפחות חייב לאכול איתה ביחד.
כסות
הרמב"ם דן בשווי המלבושים שחייב האיש לרכוש לאשתו, כאשר גם כאן הכלל המנחה הוא "הכול לפי עושרו" - כלומר שהכלים צריכים להיות ביחס ישר לעושרו של האדם - אפילו כלי משי וזהב. גם כאן הוא קובע דרישות מינימום לעניים, שמתחתם זו עילה לגירושין: בגדים הראויים לה כפי המלבושים הממוצעים של אישה. בכלל כסותה הוא מחייב מדור (מעין בית מינימלי), רכישת כלים לשימושה, מיטה, כלי לישיבה, כלי אכילה ושתייה, ואף תכשיטים וכלי איפור נכללים בכלל כסותה.
התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה
חיל החפרים ו"קומנדו 51"
חלק מהחפרים גויסו באוקטובר 1940 ליחידת הקומנדו 51, שמנתה כ־360 לוחמים, יהודים וערבים, כ־60% מהם יהודים. היחידה, בפיקוד לויטננט קולונל הנרי קייטר, לחמה במדבר המערבי, ולאחר מכן במערכה במזרח אפריקה עד שפורקה באמצע 1941. לוחמי היחידה הצטרפו לאחר מכן ליחידות קומנדו אחרות כגון קבוצת החקירה המיוחדת.
התותחנים
שלוש יחידות של תותחנים הגנו על ארץ ישראל במלחמת העולם השנייה: הגונדה הראשונה, הסוללה הארצישראלית הראשונה לתותחנות נגד-מטוסית, גונדת תותחני החוף מס' 17, גדוד תותחני שדה 202 (202 Jewish Field Regiment RA). עיקר תפקידם היה להגן על מתקנים אסטרטגיים של הצבא הבריטי. למרות שהיו הפצצות על האוכלוסייה האזרחית, כמו שקרה בתל אביב ובחיפה, הרי ההגנה האווירית לא נועדה להגנה על האזרחים.
היחידה הראשונה הוקמה ב־7 ספטמבר 1939, מנתה 42 חיילים, ושמה היה גונדת תותחני החוף מס' 17. היא נועדה להגנת חופי ארץ ישראל. היא כללה 4 תותחי נ"מ 6 אינץ' שהוצבו 2 בבת גלים ו־2 בשפך הקישון. בסתיו 1941 מנתה הגונדה 7 תותחי נ"מ 6 אינץ' שהוצבו: 3 – על הכרמל בסטלה מאריס, 2 – בבת גלים ו־ 2 בקריית ים של היום, להגנה על בתי הזיקוק. בנוסף לכך: 2 תותחים דו־קניים 6 ליטראות שהוצבו על שוברי הגלים בכניסה לנמל חיפה להגנה מפני התקפות ימיות ועשרה זרקורים בקוטר 90 ס"מ.
בסתיו 1941 הוקמה היחידה השנייה של ארטילריה נגד מטוסים. היחידה מנתה בתחילה 81 חיילים ובהמשך הגיעה ל־300 חיילים. המתנדבים אומנו בתותחי 20 מ"מ איטלקיים ובמקלע כבד נ"מ "לואיס". סוללה תותחנים אחת צורפה לגדוד תותחנים בריטי בלבנון וסוריה, להגנת הנמל בטריפולי שבלבנון. נשקם היה: תותחי 75 מ"מ וזרקורים. הגונדה הארצישראלית הגנה על אזור חיפה, על תחנת הכוח בנהריים, על מפעלי ים המלח ועל שדות התעופה בתל נוף ורמת דוד. בשנת 1942 הוחלף הנשק לתותחי נ"מ חדישים 40 מ"מ תוצרת "בופורס". לקראת סוף 1943 עברה הגונדה – כולה ממוכנת – להגנה על האי קפריסין.
היחידה החשובה ביותר הייתה השלישית: בסתיו 1944 הוקם גדוד תותחני שדה 202. הוא מנה 600 חיילים, ביניהם היה אחד מבני משפחתו של הברון רוטשילד, אדמונד דה רוטשילד, יליד 1916 דור חמישי לשושלת רוטשילד הבריטית, אשר הקים ופיקד על סוללת תותחים בבריגדה היהודית, ועוד 300 חיילים בריטיים להשלמת התקנים. מבנה הגדוד וחימושו היה: 3 גונדות בנות 2 סוללות כל אחת (לכל גונדה מנ"א) סה"כ 24 תותחי שדה 25 ליטראות. מ־27 במרץ עד 15 באפריל 1944 סייע הגדוד לחי"ל בקרבות ההגנה על נהר סניו, בצליחתו ובמרדף אחרי נמלטים. ב־6 באוגוסט 1946 פורק החי"ל.
חיל הרגלים – הבאפס
בספטמבר 1940 הוקמה הפלוגה העברית הראשונה של חיל הרגלים בתוך הרגימנט האנגלי – Buffs – הכינוי הרשמי של רגימנט Royal East Kent. שירותם של פלוגות עבריות של חיל רגלים סדיר בצבא הבריטי הייתה פריצת דרך חשובה לבניית כוח צבאי יהודי בארץ אף על פי שפלוגות אלו עסקו בעיקר בתפקידי אבטחה, שמירה וליווי שיירות. בסופו של דבר קמו 15 פלוגות רגלים יהודיות, וב־1942 הורכבו מפלוגות אלה שלושה גדודי הרגימנט הארץ ישראלי, ואלה היוו את המסד להקמת הבריגדה היהודית ב־1944.
הבריגדה היהודית
הנהגת היישוב דרשה ולחצה במשך כל שנות המלחמה להקים יחידה עברית לוחמת, כדוגמת הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה. רק בשנת 1944, בהתהפך גלגל המלחמה ולקראת סופה הסכימו הבריטים להקים את "הבריגדה היהודית", או בשמה המלא "החטיבה היהודית הלוחמת", שמפקדה היה בריגדיר לוי בנימין, קצין יהודי בצבא הבריטי, וכל לוחמיה ומפקדיה היו מבני היישוב. החטיבה נלחמה בחזית האיטלקית וספגה אבדות והרוגים.
בסיום הלחימה עסקה הבריגדה בהצלת ניצולי השואה, שנקראו "העקורים", אשר נשארו ללא משפחות וללא קורת גג. חיילי הבריגדה סייעו לעקורים להתארגן במחנות מעבר לקראת עלייתם לארץ ישראל. בינתיים הם דאגו לארגון פעולות חינוך לילדים הניצולים ולפעולות תרבות למבוגרים, אשר ייקלו בעתיד את קליטתם בארץ ישראל.
רבים ממפקדי צה"ל במלחמת העצמאות רכשו את ניסיונם הקרבי והפיקודי במסגרת החטיבה.
צנחני היישוב
ביישוב היו ילידי ארצות מרכז אירופה, וטבעי היה שהצבא הבריטי ירצה להשתמש בהם למטרות חבלה ואיסוף מודיעין. המוסדות הלאומיים מצידם ראו בשליחתם לאירופה גם אפשרות ליצירת מגע עם היהודים בארצות האלה: הן לשם סיוע – אם כי מצומצם, והן לשם ארגון התנועה הציונית. היתרון של הנבחרים לשליחות היה ההיכרות עם השפות המקומיות וקודי ההתנהגות וחלקם גם נראו כמו בני הארצות הכבושות. 32 מתושבי היישוב הוכשרו והוצנחו באירופה. חנה סנש ושישה מחבריה נתפסו והוצאו להורג על ידי הגרמנים.
הצי המלכותי הבריטי
מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי היו יהודים מן היישוב העברי בארץ ישראל שהתגייסו לצי המלכותי הבריטי בשנת 1942, באמצעות המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, כדי לתרום למאמץ הכולל במלחמה בגרמניה הנאצית וכדי לרכוש ידע בימאות. הימאים היו פזורים בכלי שיט ובמספנות הצי באגן הים התיכון, ומספר מועט מהם שירתו גם בצוללות, בטרפדות ובמשחתות. לצי המלכותי הבריטי התנדבו כ־1100 מבני היישוב, מתוכם 13 קצינים.
הצי המסחרי המגויס
מתנדבי היישוב לצי המסחרי הבריטי המגויס לצי המלכותי הבריטי היו יהודים ארץ-ישראלים שפעלו ברובם דרך החבל הימי לישראל ובית הספר הימי של בית"ר. בניגוד לימאי הצי המלכותי, שהיו חיילים ולשם גיוסם נדרש מאמץ מדיני לפתוח את שערי הצי בפני מתנדבי היישוב, לא היו מגבלות ותנאים לקבלת ימאים לצי המסחרי. חלקם אף החלו עבודתם בצי הסוחר טרם פרוץ מעשי האיבה.
הרבנים הצבאיים
הרבנים הצבאיים בצבא הבריטי (Jewish Chaplain) היו חלק מהיחידה של קציני דת בצבא הבריטי. תפקידם היה לספק לחיילים היהודים שירותי דת, חברה ותרבות, ולא רק בארץ ישראל, במזרח התיכון ובצפון אפריקה, אלה גם בארצות המזרח הרחוק וכמובן בעת הלחימה באירופה. הרבנים הגיעו מארץ ישראל ומקהילות חבר העמים הבריטי. הצבא הבריטי העניק כבוד לרבנים הצבאיים והעניק להם דרגות צבאיות בכירות, תנאי שירות נאותים, ובדרך כלל השתדל להענות לבקשותיהם. בתום המלחמה הרבנים הצבאיים פעלו בארגון הקשרים עם יהדות הפליטה, והגישו עזרה לקהילות המשתקמות ולריכוזי הפליטים במוצרי מזון כשר ובאביזרים דתיים. בסופו של דבר סייעו להם בעלייה לארץ ישראל.
ההווי הציבורי
חלק ניכר מהמתנדבים היהודים שהו בזמן המלחמה במצרים. לרוב, חיילים אלה שירתו בבסיסים עורפיים ויכלו לצאת בסוף יום העבודה ובסופי שבוע לערי מצרים. המקומות הפופולריים היו מקומות מושבם של הקהילות יהודיות בקהיר, באלכסנדריה ובאסמאעיליה. יותר מאוחר, עם כיבוש צפון אפריקה על ידי הבריטים, היו גם בטריפולי ובבנגאזי שבלוב. בתחילת המלחמה היו גם בביירות שבלבנון. במקומות אלה הוקמו מועדונים על ידי הקהילות היהודיות המקומיות בשיתוף עם הוועד למען החייל, ואליהם הגיעו צעירים וצעירות יהודים מקומיים. היכרויות אלה הביאו לעידוד העלייה לארץ מיוצאי הארצות האלה.
אחת הערים המרכזיות שבהן נפגשו החיילים והחיילות היהודים הייתה איסמעיליה, במרכז אזור תעלת סואץ, שבו היו מרוכזים בסיסים צבאיים גדולים. בניהול הקהילה המקומית ובעזרת הוועד למען החייל הוקם במקום מועדון. הקהילה המקומית באה לעזרת החיילים שחיפשו סביבה יהודית אוהדת. במיוחד הצטיינו המשפחות היהודיות בארגון סדר פסח, תוך הקפדה על כשרות המאכלים. הצבא הבריטי היה מוכן לספק את כל הדרוש לסדר של מאות חיילים. וכך, הבריטים קנו בהמות חיות רבות וארגנו בית מטבחיים מיוחד לחיילים. יין ומצות, הביא "הוועד למען החייל" מארץ ישראל. ההעברה הוסדרה באמצעות גיוס קרונות רכבת משא שהגיעו עם המטען מארץ ישראל למצרים. במקום נערך אחד ה"סדרים" הגדולים של החיילים היהודים שהיו במצרים.
אריה טבקאי היה עורך של עיתון "החייל העברי" שהיה יוצא לאור במצרים וחולק לחיילים היהודים.
חללים
עם שובם דיווחו השבויים על חברים רבים נעדרים שאת שמותיהם לא יכלו לזכור או לדעת ולכן לא תועדו מעולם. הערכות מדברות על עשרות רבות ואולי אפילו מאות.
ההיסטוריון יואב גלבר טען כי כל סיכום מספרי של פרשת השבי, נתוני השבויים, החללים והבורחים יהיה בלתי-מדויק.
קבוצה נוספת הייתה מבין פלוגת ההובלה 462 שאנייתה, ארינפורה, טובעה בים התיכון בידי מטוסים גרמניים. באסון זה נספו 139 חיילים.
בבית הקברות הצבאי ברוונה שבאיטליה, קבורים 33 חללי הבריגדה היהודית.
חיילים אחרים נספו בין היתר בתאונות וקבורים, לפי המסורת הבריטית, באזורי הקרבות. בין השאר, במקומות הבאים:
ים סרגסו
ים סרגסו הוא אזור בעל צורה אליפטית במרכז האוקיינוס האטלנטי הצפוני. האזור תחום על ידי זרמי הים המקיפים אותו. ממערב לאזור זורם זרם הגולף, בצפון הזרם הצפון אטלנטי, במזרח הזרם הקנרי ובדרום הזרם המשווני הצפוני.
רוחבו של ים סרגסו כ-1,100 ק"מ וארכו כ-3,200 ק"מ, והוא משתרע בין קו אורך 70 מערב לקו אורך 40 מערב, ובין קו רוחב 25 צפון לקו רוחב 35 צפון.
בשל תנועת זרמי הים סביב האזור, המים בתוך אזור ים סרגסו רגועים יחסית, ולכן מכוסה האזור באצות מסוג סרגסום הנותנות לו את שמו.
אקולוגיה
ים סרגסו מכוסה ברובו במשטחי אצה מסוג "סרגסום" הצף על פני הים. באזור חיים צלופחים רבים המטילים את ביציהם בתוך סבך האצות. בין היתר מתרבים שם הצלופחים האירופיים. תנועת המים המועטה יחסית מרכזת באזור אשפה רבה הפוגעת במערכות האקולוגיות של האזור.
אלטר אגו
אלטר אגו (מלטינית: "האני האחר") הוא מושג המתייחס לדמות אחרת הקיימת לאותו אדם. למושג זה שימושים שונים בתחום הפסיכולוגיה, הספרות ועוד.
בתרבות
בנוסף, המונח מתייחס להתנהגות שונה שמציג אדם בסיטואציות שונות, כגון: אווטאר, דופלגנגר (בגרמנית: Doppelgänger), מתחזה (impersonator) וכן ב"פיצול אישיות".
דוגמה ידועה לאלטר אגו מופיעה בקרב הדמויות המובילות במותחן "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד", שנכתב על ידי רוברט לואיס סטיבנסון; דמויות אלו מייצגות את המלחמה המתמדת בין הטוב והמרושע באישיות אחת. אדוארד הייד מייצג את האני האחר, השוכן באותו גוף של רופא נורמטיבי; אלטר אגו זה מייצג פסיכופת בלתי ניתן לשליטה על ידי מוסכמות חברתיות. מאז כתיבת המותחן, הפכו השמות ג'קיל והייד לשם נרדף לפיצול אישיות או האני האחר המסוגל להשתלט על הדמות הראשית.
דוגמאות נוספות בשימוש באלטר אגו ניתן למצוא בספרות ובקומיקסים העוסקים בגיבורי על, כגון: סופרמן, ספיידרמן, באטמן, קפטן אמריקה, קפטן בריטניה ועוד - הדמויות המרכזיות הן אנשים נורמטיביים המתנהלים באופן שגרתי ביומיום, אך במצבים בהם קיימת מצוקה בסביבתם הם מגלמים דמות אלטר אגו הלבושה ומתנהגת באופן שונה ויוצאים לסייע.
יש אמנים המשתמשים ברעיון של אלטר אגו בהופעותיהם ובתדמית שהם יוצרים לעצמם, בהם החיפושיות עם סרג'נט פפר, אמינם עם "סלים שיידי", מדונה עם "דיטה", דייוויד בואי עם זיגי סטארדאסט, להקת קיס (Kiss), קנדריק למאר עם "קונג-פו קני", ביונסה עם "סאשה פירס", ליידי גאגא עם "ג'ו קלדרון", מריה קארי עם "ביאנקה", ניקי מינאז' עם 15 אלטר אגואים, Clique Girlz עם השיר Alter Ego, ו-Tame Impala עם השיר Alter Ego. בסרט "גאליס המסע לאסטרה" מופיעה הדמות הרמס, דמות אלטר אגו של יונתן מאסטרה. בנוסף, הקומיקאי הישראלי המצליח עידן מור מופיע בדמות האלטר אגו שלו גדי וילצ'רסקי.
מערכה (טקסונומיה)
מַעֲרָכָה (בלטינית: Phylum; ביוונית: Φῦλον) היא טקסון המשמש במיון מדעי של צורות החיים. לפי המיון המדעי של עולם הטבע, רמות הדירוג (טקסונים) העיקריות של עולם הטבע הן: על ממלכה, ממלכה, מערכה, מחלקה, סדרה, משפחה, סוג ומין. מכאן ניתן לראות ש"מערכה" הוא טקסון גבוה ורחב למדי: מערכה מייצגת את ההקבצה המוסכמת הגדולה ביותר של יצורים חיים בעלי מאפיינים אבולוציונים מסוימים. עם זאת, גם המערכות מקובצות לעיתים לקבוצות, המכונות "על-מערכות" (Superphyla). באופן בלתי רשמי, ניתן להסתכל על מערכה כקבוצה שלחבריה יש מתווה גוף כללי דומה, למשל קיומן של עצמות. מיון זה מתבסס על הבדלים מורפולוגיים (צורניים), אולם מערכות נבדלות זו מזו לעיתים על סמך המבנה הפנימי שלהן. כך לדוגמה, העכבישים והסרטנים נראים אחרת, אולם שניהם משתייכים למערכת פרוקי הרגליים. לעומתם, תולעי האדמה והשרשורים, שדומים בצורתם, נמצאים במערכות שונות (תולעים טבעתיות ותולעים שטוחות בהתאמה). באנגלית קיים הבדל בין מינוח המערכות בעולם החי לבין מינוחן בעולם הצומח; בזה האחרון מקובל להשתמש במושג Divison במקום המילה Phylum, אף על פי שגם המונח האחרון נחשב לתקין לפי הנומנקלטורה הבוטנית.
היסטוריה
מערכות בעלי החיים המוכרות ביותר הן רכיכות (Mollusca), ספוגיים (Porifera), צורבים (Cnidaria), תולעים שטוחות (Platyhelminthes), תולעים נימיות (Nematoda), תולעים טבעתיות (Annelida), פרוקי-רגליים (Arthropoda), קווצי עור (Echinodermata) ומיתרניים (Chordata), שהיא המערכה שבה נמצא האדם. בממלכת החי קיימות 35 מערכות לערך, ולמרות זאת מרבית המינים נמצאים בתשע המערכות שהוזכרו. מערכות רבות כוללות רק מינים שחיים באופן בלעדי במים; מערכות אחרות מכילות הן מינים שחיים במים והן מינים שחיים ביבשה; רק מערכה אחת מכילה רק מינים שנעדרים מהמים באופן מוחלט – מערכת נושאי ציפורניים (Onychophora). המערכה האחרונה שהתגלתה היא מערכת ה-Cycliophora, שנצפתה לראשונה ב-1993; רק שלוש מערכות נתגלו במאה ה-20.
המפץ הקמבריוני (Cambrian explosion), שהתרחש לפני 542 עד 530 מיליוני שנים לערך, הביא לשגשוגן של צורות החיים על פני כדור הארץ; במהלך תקופה זו נוסדו כל המערכות המודרניות, וכן מערכות שמיניהן נכחדו מאז. עם זאת, במהלך השנים המערכות החליפו תפקידים בין אחת לאחרת. לדוגמה, במהלך תור הקמבריום השתייכו בעלי החיים הגדולים והדומיננטיים למערכת פרוקי-הרגליים, בעוד כיום בעלי החיים הדומיננטיים הם בעלי חוליות ומשתייכים דווקא למערכת המיתרניים.
לורטו
לורטו (באיטלקית: Loreto) היא עיר בנפת אנקונה במחוז מארקה שבאיטליה. לורטו חבה את קיומה לבזיליקת הבית הקדוש בה שמור, לפי המסורת, בית המגורים של הבתולה ויוסף הקדוש בנצרת, ואשר בו נולדה, ובה ניתנה לה הבשורה. הבזיליקה והבית שבה היא אחד מאתרי העלייה לרגל החשובים באיטליה.
היסטוריה
לפי המסורת הפופולרית, הבית הקדוש הוא הבית בנצרת בו נולדה וגדלה מריה, אם ישו, בו ניתנה לה הבשורה, ובו חייתה לאחר לידתו של ישו ולאחר שנצלב וקם לתחייה. בשנת 1291 כאשר הממלוכים השלימו את כיבוש ארץ ישראל ובא הקץ על ממלכת ירושלים, נשקפה לבית סכנת הריסה. לכן, ב-10 במאי 1291, הוא הועבר על ידי מלאכים מנצרת ולאחר שחנה משך שלוש וחצי שנים על גבעת טרסט ברייקה שבקרואטיה, הגיע בלילה שבין ה-9 ל-10 בדצמבר 1294 אל תוך יער של עצי ער אציל (דפנה), במקום בו נצבת כיום לורטו. שמה של העיירה, לורטו, בא מהמילה הלטינית Laurus, שמו של עץ הדפנה.
הבזיליקה הוקמה על הגבעה בלורטו בין 1469 ל-1587, כמבנה מבוצר, והעיר התפתחה סביבה החל בשנת 1480. במקום הוקמו בתיהם של האומנים והפועלים שעסקו בהקמת הבזיליקה, וכן בית חולים ששימש את עולי הרגל. ממערב לבזיליקה הוקמו שני ארמונות - הארמון האפוסטולי שבנייתו החלה ב-1498 והארמון האילירי שנבנה החל בשנת 1580, ושימש כמנזר ישועי. רובע הבזיליקה שאורכו כ-500 מטר ורוחבו המרבי הוא 150 מטר, הוקף בחומה בשנת 1518 וזו חוזקה בארבעה מגדלים מבוצרים בסביבות שנת 1600. העיר החדשה התפתחה מדרום וממזרח לרובע זה על מורדות הגבעה.
ב-12 בדצמבר 1920 הוכרזה "גבירתנו מלורטו" כקדושה פטרונית של הטייסים, וכתוצאה מכך הוקם בית הספר של חיל האוויר האיטלקי (Scuola Perfezionamento Sottufficiali dell'Aeronautica Militare) בעיר. במקום שוכן גם מוזיאון של החייל.
גאוגרפיה
לורטו היא עיר וקומונה במחוז מארקה שבאיטליה שטחה של לורטו הוא 17.69 קמ"ר. היא נמצאת במרחק של כ-3.5 ק"מ מחופי הים האדריאטי, שוכנת על גבעה מתונה בגובה מרבי של 127 מטרים מעל פני הים ומשקיפה על האזור הכפרי שמסביב. הקומונה סמוכה לרקנאטי, פורטו רקנאטי וקסטלפידרדו.
דמוגרפיה
בשנת 2008 התגוררו בעיר 12,270 תושבים. להלן נתוני התפתחות האוכלוסייה מאז שנת 1861:
המפלגה הקומוניסטית המאוחדת של גאורגיה
המפלגה הקומוניסטית המאוחדת של גאורגיה היא מפלגה בגאורגיה, שנוסדה בשנת 1994 מאיחודן של שתי המפלגות, החברה הסטלינית, המפלגה הקומוניסטית של פועלי גאורגיה ואיחוד הקומוניסטים של גאורגיה.
מנהיג המפלגה מיום ייווסדה היה פנטלמאון גיוֹרגַדזֵה (נפטר בשנת 2009), שבנו איגור גיאורגדזה נאלץ לצאת לגלות לאחר שנאשם בקשירת קשר לביצוע התנקשות באדוארד שוורדנדזה. בשנים 2009–2014 בראש המפלגה עמד נוּגזַר אווַליאני; משנת 2014 המפלגה מונהגת על ידי תֵמוּר פּיפּיַה.
חיוך ארכאי
"חיוך ארכאי" הוא מונח המתאר את הבעת פניהם של פסלים יווניים מן התקופה הארכאית.
החיוך הארכאי, המופיע בפיסול דמויות הקורוס והקורה, נראה כחיוך מאולץ ולא טבעי. ייתכן כי החיוך נועד לרמוז כי הפסל מתאר אדם חי. השימוש בהבעת פנים זו מהווה ניסיון ראשוני ליצירת תיאור נטורליסטי של דמות האדם, לעומת הפיסול המצרי של אותה התקופה, שהאמנים היוונים הושפעו ממנו, פיסול אשר העדיף את התיאור הסמלי. במרוצת השנים, החיוך הארכאי נעלם, והופיע במקומו חיוך "חי" יותר.
הגן הבוטני-זואולוגי בנהריה
הגן הבוטני-זואולוגי בנהריה הוא גן חיות וגן בוטני קטן, שהוקם בנהריה בשנת 2003. שיטחו כ־16 דונם, בלבו מדשאה גדולה, ועופות הגן משוטטים בו באופן חופשי. המבקרים במקום יכולים לצפות במגוון גדול של צמחים ובעלי חיים מכל רחבי העולם.
בעלי החיים בגן
הגן מחולק לחצר דרום אמריקאית, חצר אפריקאית, חצר אוסטרלית וחצר ארץ ישראלית. בכל אחת מהחצרות צמחים ובעלי חיים האופייניים לאזור אותו היא מייצגת:
מייק יוז
מייק יוז (באנגלית: Mike Hughes; 9 בפברואר 1956 – 22 בפברואר 2020) היה נהג פעלולן, שנודע כמאמין בתאוריית הקונספירציה של מודל הארץ השטוחה ופעיל בולט באגודת הארץ השטוחה.
התפרסם בשל טיסותיו ברקטות מתוצרת עצמית, לצורך הוכחת המודל השטוח. הוא נהרג באחד מניסיונותיו אלו בגיל 65, כאשר התרסק עם הרקטה שבה שוגר.
ביוגרפיה
יוז התגורר בקליפורניה, שבארצות הברית. בשנת 2002 קבע שיא גינס, כשקפץ לגובה 31 מטרים בלימוזינה מדגם Lincoln Town Car.
את הרפתקאות שיגוריו ברקטות מתוצרת בית החל לפי סוכנות הידיעות Associated Press ב-30 בינואר 2014, אז שוגר לגובה 419 מטר באריזונה. לאחר הנחיתה דווח ב-CBC שיוז התמוטט ונדרשו לו שלושה ימים להתאושש, הוא סבל מפציעות אך המשיך בנסיונותיו.
ב-22 בפברואר 2020 התרסק יוז אל הארץ עם הרקטה שעליה המריא, ונהרג סמוך לברסטו, שבקליפורניה.
בן-ציון שנקר
בן ציון שנקר (י"ח באייר תרפ"ה, 12 במאי 1925 - י"ט בחשון תשע"ז, 20 בנובמבר 2016), היה מוזיקאי, זמר ומלחין יהודי.
ידוע כ'בעל המנגן' הידוע ביותר של חסידות מודז'יץ ומהיוצרים הבולטים במוזיקה החסידית. שר, הלחין והוציא לאור עשרות תקליטים, קלטות ודיסקים של ניגוני מודז'יץ שהלחינו אדמו"רי החסידות ושהלחין הוא. בין שיריו הידועים ביותר "אשת חיל", ו"מזמור לדוד" המושרים בבתים רבים כחלק מזמירות השבת, לעיתים ללא ידיעת זהות יוצרם, "ולירושלים עירך", ועוד.
קורות חיים
שנקר נולד בשכונת לואר איסט סייד במנהטן ולמד בישיבת תורה ודעת בברוקלין. בשנות ה-40 התוודע לאדמו"ר ממודז'יץ רבי שאול ידידיה אלעזר טאוב שהגיע זמן קצר קודם לכן מאירופה לארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, ומאז היה קשור אליו, וכך גם לבנו בעל ה"אמרי אש", בישיבת תורה ודעת הכיר את שלמה קרליבך והפגיש אותו עם עולם הניגון של חסידות מודז'יץ. לימים התבטא קרליבך כי אין לו אף ניגון אחד שלא הושפע ממודז'יץ.
שנקר, בוגר הקונסרבטוריון למוזיקה בניו יורק, ידוע כראשון שהקליט מוזיקה חסידית אותנטית בצורה מקצועית. במהלך חייו הלחין כ-600 לחנים והוציא למעלה מעשרה אלבומים המופצים בעולם כולו. על פי שרה פרידלנד בן-ארזה: "אופי שירתו והלחנתו אותנטי ועממי, וביצועיו חמים ומעודנים". הוא התגורר בפלטבוש בניו יורק ושימש כבעל תפילה בשטיבל המקומי של מודז'יץ.
ב-2004 העביר את האוסף הגדול של ניגוני מודז'יץ שהיה ברשותו שכלל מאות הקלטות ודפי תווים רבים לטובת "המכון לתיעוד ושימור ניגוני מודז'יץ" בראשות עורך-דין דוד זעירא. אוסף זה היה מקור חשוב ומרכזי להקמת המכון.
ב-20 בנובמבר 2016 נפטר בארצות הברית בגיל 91. הלווייתו התקיימה בבית הלוויות שומרי הדת בבורו פארק, במהלכה אמר החזן יצחק מאיר הלפגוט את תפילת אל מלא רחמים. נקבר בבית החיים במונסי.
וורנמבול
וורנמבול (אנגלית: Warrnambool) היא עיר השוכנת על החוף הדרום-מערבי של מדינת ויקטוריה שבאוסטרליה. אוכלוסיית העיר מנתה 29,284 תושבים במפקד 2011. העיר שוכנת במרחק 265 ק"מ מדרום-מערב לבירת המדינה מלבורן.
היסטוריה
שם העיר לקוח מהשם שנתנו השבטים האבוריג'ינים לחרוט הגעשי הסמוך. פרוש השם הוא "אדמה בין שני נהרות" או "שתי ביצות" או "מים רבים".
המקום זכה לביקורים רבים על ידי ספנים פורטוגזים, צרפתים ואנגלים החל מהמאה ה-16. הביקור המתועד הראשון היה זה של ג'יימס גרנט (James Grant) בדצמבר 1800 ואחריו של מתיו פלינדרס ב-1802. במהלך המאה ה-19 פקדו את המקום באופן תדיר ציידי ליוויתנים. בשנות הארבעים של המאה ה-19 הגיעו המתיישבים הראשונים. האתר עליו ממוקמת וורנמבול נסרק לראשונה ב-1846 והיא הוקמה זמן קצר לאחר מכן. ב-1849 נפתח סניף דואר.
גסטרין
גסטרין (Gastrin) הוא הורמון המופרש מתאי G בקיבה ובתריסריון וגורם להפרשת חומצה גסטרית מתאי הדופן בקיבה. בנוסף, יש מעט תאים המייצרים גסטרין במעי הדק, בלבלב, ברקמת המוח, בבלוטת יותר הכליה, דרכי הנשימה ואיברי הרבייה.
וורנמבול
היסטוריה
במהלך הבהלה לזהב וורנמבול הפכה לנמל חשוב וגדלה בקצב מהיר בשנות החמישים של המאה ה-19. היא הוכרזה כעיירה ב-1883 וכעיר ב-1918.
גסטרין
גנטיקה
גן ה-GAS נמצא בזרוע הארוכה של כרומוזום 17 (17q21).
סינתזה
גסטרין הוא פפטיד ליניארי הנוצר על ידי תאי G בקיבה ובתריסריון ומופרש אל מחזור הדם. הגסטרין מצוי בשלוש צורות עיקריות:
וורנמבול
כלכלה
את וורנמבול פוקדים כ-715,000 תיירים בשנה. מוקדי המשיכה התיירותיים שלה הם הנופים הנשקפים מדרך האוקיינוס הגדולה והחופים הסמוכים לה שחלקם משמשים לגלישת גלים. בחודשי החורף ניתן לראות לווייתנים מסוג אובלנה דרומית בחופים הסמוכים לעיר וסירות מבצעות סיורים לצפייה בליוויתנים.
גסטרין
סינתזה
משמעות הערך הנומרי היא מספר חומצות האמינו המרכיבות את הפפטיד. באופן כללי, הגסטרין הוא פרקורסור (קודמן) הכולל 101 חומצות אמינו המתחלקות ויוצרות את הצורות העיקריות דלעיל. הצורות החשובות הקשורות למערכת העיכול הן גסטרין 17, וגסטרין 34.
הפרשה
גסטרין מופרש בתגובה לדחפים מסוימים, ובהם: התנפחות קיבה, גירוי של עצב תועה (וגוס), נוכחות של חלבונים שעוכלו באופן חלקי, עודף סידן בדם.
וורנמבול
כלכלה
הענף הכלכלי העיקרי של וורנמבול הוא ענף החקלאות והתעשיות הנלוות אליו, כמו משק החלב וייצור מוצרי חלב. ענפים אחרים הם ענפי התעשייה והשירותים.
גסטרין
הפרשה
הפרשת גסטרין מעוכבת על ידי: נוכחות חומצה (בעיקר HCl שמופרש) בקיבה, סומטוסטטין, או למשל מצבים של צום.
הגירוי להפרשת גסטרין מתחיל בשלב ה- cephalic- זהו השלב טרם הגעת אוכל לקיבה, ובו מופרשת 30% מהחומצה בקיבה, על ידי גירוי ישיר של העצב התועה על תאי G המייצרים גסטרין. לאחר מכן, בשלב ה- gastric, כאשר האוכל מגיע לקיבה, יש שני גורמים להפרשת גסטרין- הראשון הוא התרחבות הקיבה, והשני הוא הגעתם של החלבונים מהמזון. התרחבות הקיבה, והגעת החלבונים, פועלים על תאי G להפרשת גסטרין.
פעילות
נוכחות גסטרין מעודדת את תאי הדופן בקיבה להפריש חומצת מימן כלורי/חומצה גסטרית. הדבר נעשה בצורה לא ישירה באמצעות היקשרות לקולטני CCK2/גסטרין בתאי ECL בקיבה, אשר בתגובה משחררים היסטמין אשר מאותת לתאי הדופן בקיבה להפריש יוני H+.
בנוסף גסטרין גורם לתאים גסטרים זימוגניים (Gastric chief cell) להפריש פפסינוגן, צורת הזימוגן (הצורה הלא פעילה) של האנזים פפסין. פפסינוגן הופך לפפסין בסביבה שבה pH נמוך וה-HCl מספק סביבה מתאימה לפעילות האנזים.
ג'ארד פוליס
ג'ארד שוץ פוליס (באנגלית: Jared Schutz Polis; נולד ב-12 במאי 1975) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כמושל קולורדו משנת 2019. קודם לכן היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השני של קולורדו. הוא נבחר למושל בנובמבר 2018 ובכך היה למושל הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית שנבחר בהיותו הומו גלוי וגם הנבחר הראשון בבית הנבחרים של ארצות הברית בהיותו הומו גלוי.
ראשית חייו
פוליס נולד בבולדר. הוא רכש תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת פרינסטון, לאחר שסיים את בית ספר "לה הויה קאונטי דיי סקול", ומתגורר בבולדר שבקולורדו. הוא בן לסטיבן שוץ וסוזאן פוליס שוץ.
עסקים
פוליס ייסד כמה חברות המוערכות בלמעלה מ-160 מיליון דולר. הוא ייסד את חברת "אמריקן אינפורמיישן סיסטם", חברת גישה אינטרנטית, אירוח אתרים וספקית שרותי אפליקציות. פוליס, ביחד עם שותפיו, ייסדו במשותף את bluemountainarts.com, אתר לכרטיסי ברכה און-ליין, אשר נמכר לחברת Excite@Home שלוש שנים מאוחר יותר בעסקה בשווי של 780 מיליון דולר. מאוחר יותר חברת אקסייט מכרה את האתר ב-200 מיליון דולר. ב-1998, הוא העלה אתר פרחים בשם "פרו-פלאוורס", אשר התרחב לידי תאגיד "פרובאייד קומרס" בע"מ ונרכש בידי תאגיד "לייברארי מדיה קורפוריישן". ב-2001, הוא ייסד את חברת "סונורה אנטרטיינמנט גרופ", אשר התפתחה לידי רשת בתי קולנוע המקרינים סרטים מדובבים או מתורגמים בשורות תרגום לספרדית. ב-2006, הוא ייסד את חברת "טקסטארס". ב-2004, מגזין "פורטשן" העריך את הונו בכ-160 מיליון דולר.
פילנתרופיה
בשנת 2000, פוליס ייסד את "קרן ג'ארד פוליס", אשר שמה למטרה "ליצור הזדמנויות להצלחה דרך חינוך וגישה טכנולוגית". התוכניות העיקריות של קרן זו הם בעיקר "פרס ההכרה למורה", "קשר הקהילה והמחשב", אשר משפץ ותורם יותר מ-3,500 מחשבים לשנה לביתי ספר וארגונים ללא מטרת רווח, כמו גם "דו"ח הקרן של ג'ארד פוליס" החצי שנתי. ב-2004, הוא ייסד את "ניו אמריקה סקול", אשר משמש כבית ספר למהגרים בוגרים בגיל התיכון ומתפרס על שלושה קמפוסים באזור דנבר-מטרו. פוליס משמש שם כמפקח על בית הספר. ב-2005, הוא היה מבין מייסדי "דה אקדמי אוב אורבן לירנינג" בנדבר, במטרה לשרת נוער חסר בית או נוער החי בתנאים בלתי יציבים.
פוליס יושב במועצת המנהלים של "מועצת שימור הבוחרים", ארגון ששם למטרה לתמוך במועמדים ששומרים על איכות הסביבה וחינוך הציבור בנושא זה, כמו גם ב"היוזמה של קולורדו לבריאות הצרכן", "הליגה נגד השמצה", וכן סגן יושב ראש בוועד מדינת קולורדו לשיפור בתי ספר תיכוניים. הוא יושב ראש הוועד לנושאי השכלה פיננסית והשקעות, אשר יוסדה בידי האיגוד הלאומי של מועצות המדינה לחינוך, ויושב ראש משותף למועצת מדינת קולורדו לחינוך, בכח המשימה של מועצה זו לחינוך מקוון. פוליס קיבל את תואר הפילנתרופ המצטיין ביום הפילנתרופ של שנת 2006 בקולורדו. במשך הזמן צבר פרסים רבים, כולל, פרס לחינוך בבולדר שבקולורדו (2007), הפרס הקהילתי של קרן קאופמן, פרס הקונסול הכללי של מקסיקו, פרס לטעמים הומניטריים בקולורדו ע"ש מרתין לותר קינג ג'יי. אר, ופרס הליגה נגד השמצה לבניית הקהילה בבולדר שבקולורדו.
מועצת המדינה לחינוך
בשנת 2000, פוליס נבחר כחבר כללי במועצת מדינת קולורדו לחינוך וכיהן שם כהונה אחת של שש שנים, עד ינואר 2007. בחירתו למועצה זו הייתה מהבחירות הצמודות ביותר שהיו בהיסטוריה של המועצה, כשהוא מנצח בהפרש של 90 קולות מתוך 1.6 מיליון בוחרים. הוא היה שותף בצוות שעיצב ותכנן את "תיקון 23", תיקון לחוקת קולורדו אשר דורש מהמדינה, להגדיל את ההוצאה השנתית פר תלמיד במערכת חינוך החובה, ולעשות כן לפי מדד האינפלציה פלוס שכר ההרשמה פלוס אחוז אחד נוסף, וזאת עד שנת 11–2010.
משאלי קלפי
פוליס מכהן כיושב ראש משותף בארגון "קולורדואים למען ממשל נקי", ועדה שתמכה בתיקון מס' 41 לחוקת קולורדו, יוזמה אזרחית למשאל קלפי בנוגע לאיסור על אנשי ממשל בקבלת מתנות מידי לוביסטים רשומים, ותיקון שמייסד מגבלה של 50 דולר שנתיים בקבלת מתנות מאנשים שאינם לוביסטים. התיקון גם יוצר ועדת אתיקה עצמאית, וכן תקופת צינון של שנתיים, לפני שיהיה מותר למחוקק לשעבר בבית המחוקקים של קולורדו או נציג קולורדו ארצי להתחיל בעבודה כלוביסט. בנובמבר 2006, כ-62.3% ממצביעי קולורדו, בעודם הולכים להצביע בבחירות הרגילות, אישרו במשאל הקלפי את תיקון "האתיקה בממשל" לחוקת קולורדו.
בית הנבחרים של ארצות הברית
במושב הקונגרס ה-111, הוא מונה לחבר בוועדה לכללים ומנהל, הוועדה לחינוך ועבודה וועדת ההיגוי של המפלגה הדמוקרטית.
מדבר קובוצ'י
האזור עבר מדבור עקב רעיית יתר. משנת 1988 נעשים מאמצים להפוך את תהליך המדבור על ידי הממשלה וארגונים אחרים. לפי הערכות אחדות, כשליש מהשטח שעבר מדבור שוחזר בהצלחה והושב על כנו.
פסטיבל הפרסום בקאן
פסטיבל הפרסום בקאן (בצרפתית: Le festival international de la créativité) הוא פסטיבל בן שבעה ימים הנערך בעיר קאן שבצרפת מדי שנה. בפסטיבל מוענקים פרסי האריה, הנחשבים לפרסים היוקרתיים ביותר בענף, לזוכים בתחרויות הפרסום בקטגוריות השונות. ב-2008 השתתפו בפסטיבל למעלה מ-10,000 נציגים מ-85 מדינות.
הפסטיבל נוסד ב-1954 בהשראת פסטיבל הקולנוע בקאן, על ידי קבוצת יזמים מענף הפרסום שביקשה לקדם את הפרסום בקולנוע. הפסטיבל הראשון נערך בוונציה, כשלתחרות נרשמו 187 פרסומות מ-14 מדינות. הפרס בתחרות בדמות האריה נוצר בהשראת האריות מכיכר סן מרקו המקומית. הפסטיבל השני נערך במונטה קרלו ומאז נדד בין מונטה קרלו לקאן, עד לשנת 1984 בה נתקבע מושבו בקאן.
ב-1992 שונה שם הפסטיבל מפסטיבל סרטי הפרסום הבינלאומי לפסטיבל הפרסום הבינלאומי, כחלק ממגמה להרחיב את העיסוק גם באמצעי פרסום נוספים כגון בדפוס ובעיתונות. ב-1998 נפתחה התחרות גם לאמצעי פרסום באינטרנט וב-2005 גם לתחום הפרסום ברדיו.
ב-2004 נרכשו הזכויות לפסטיבל על ידי ענקית התקשורת וההפקות הבריטית EMAP.
Cannes Young Lions
במהלך הפסטיבל ישנה גם תחרות הפתוחה לצוותים מקצועיים עד גיל 29, ומתרחשת במהלך הפסטיבל. כל צוות מיצג מדינה (וגם צוות אחד שמגיע דרך תחרות מקדימה ביו-טיוב "The 48 Hour YouTube Cannes Young Lions Ad Contest")
כל צוות מתמודד על אחת מארבע הקטגוריות (פרינט, סייבר, פילם ואסטרטגיה שיווקית), צוות סייבר או פרינט מורכב מארט דיירקטור וקופי רייטר. כל צוות מקבל 24 שעות להכין בריף המקדם ארגון חברתי.
זיו בטר
זיו בטר (נולד ב-14 במאי 1965) הוא שחיין פאראלימפי.
ביוגרפיה
בטר נולד בקיבוץ להבות הבשן. בשירותו הצבאי היה סמ"פ בגולני ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה נפגע מהתפוצצות מוקש בעת חילוץ חברו לפלוגה דורון שזירי. כתוצאה מפציעתו איבד בטר את ראייתו בעין שמאל וכ-90% מכושר ראייתו בעין ימין. זמן קצר לאחר מכן הוא החל לעסוק בשחייה במסגרת בית הלוחם.
עד שנת 2004 השתתף בטר ב-8 אליפויות אירופה, 4 אליפויות עולם ו-5 אולימפיאדות נכים.
בטר עובד כמנתח מערכות מידע, נשוי ואב לשלושה.
Frank Sinatra Sings for Only the Lonely
Frank Sinatra Sings for Only the Lonely הוא אלבום של הזמר האמריקני פרנק סינטרה, שיצא לאור בחודש ספטמבר 1958, על ידי חברת ההקלטות קפיטול. זהו אלבום האולפן ה-18 של סינטרה וה-11 בחברת קפיטול.
הפקה
האלבום מורכב מאוסף בלדות מלנכוליות העוסקות בעצב ובדידות. בזמן ההקלטות היה סינטרה מצוי בשיאם של הליכי הגירושין מהשחקנית האמריקנית אווה גרדנר ועוד לפני סיום ההקלטות הם הגיעו אל סופם. המארגן של האלבום, נלסון רידל, שזמן קצר קודם לכן איבד את אמו ובתו, העיר על אירועים אלה, "אם אני יכול לחבר אירועים כאלה למוזיקה...אולי Only the Lonely הוא התוצאה".
סינטרה תכנן להקליט את האלבום יחד עם המארגן ג'ורדון ג'קינס, איתו עבד על האלבום,, אלבום הבלדות האחרון שהוציא, אך מכיוון שלא היה פנוי בזמן ההקלטות, בחר סינטרה לחזור ולעבוד עם נלסון רידל, איתו עבד בעבר על כמה אלבומים.
שלושה שירים עליהם ניצח רידל והיו אמורים להיות שלושת הקטעים הראשונים שלו לא נכנסו בסופו של דבר אל האלבום והקטעים החילופיים היו בניצוחו של פליקס סלטקין, לאחר שרידל יצא לסיבוב הופעות עם נט קינג קול.
עטיפת האלבום מציגה את פורטרט פניו של פרנק סינטרה כליצן, את העטיפה צייר ניקולס וולופה.
האלבום, Only the Lonely, הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של הבילבורד ושהה בפסגה במשך חמישה שבועות, בסך הכל שהה האלבום במצעד במשך 120 שבועות והגיע לאלבום זהב ב 21 ביוני 1962, כמעט ארבע שנים לאחר צאתו. מגזין המוזיקה הבריטי Q מגזין דרג את האלבום במקום הראשון במצעד 15 האלבומים שהיו לאבני דרך של כל הזמנים.
בשנת 1987 יצא האלבום בגרסת על גבי תקליטור ואליו התווספו שני שירים כבונוס.
פרסי גראמי
פרנק סינטרה קיבל חמש מועמדויות לפרס הגראמי לשנת 1959, אלבום נוסף שלו Come Fly with Me, שיצא בשנת 1958 היה מועמד גם כן. בין הקטגוריות הן פרס גראמי לאלבום השנה. לבסוף, זכה Frank Sinatra Sings for Only the Lonely רק בפרס העטיפה הטובה ביותר בטקס היוקרתי.
תהילים צ"ג
תהילים צ"ג הוא המזמור ה-93 בספר תהילים (ה-94 לפי המספור של תרגום השבעים והוולגטה) ומכונה גם, על שם הפסוק הפותח אותו: . מזמור זה משמש כשיר של יום שישי והוא אחד משלושה מזמורי תהילים המתחילים במילים ה' מָלָךְ.
תפיסתו התאולוגית של המזמור
לפי חלק מן החוקרים, המזמור מהדהד את התפיסה שהייתה רווחת במזרח הקדום, על פיה אלי הים והנהרות התמרדו כנגד אלוהים בצוותו עליהם להיקוות במקום אחד, בים. האגדות העתיקות על המאבק הקדמוני שבין אלוהים לבין רהב, נחש עקלתון, נחש בריח ואחרים לא נכנסו לתורה אולם הן נשמרו בתודעה וצפו מחדש בשירה ובדברי נבואה.
תארוך הפרק
זמנו של הפרק שנוי במחלוקת בין החוקרים. בדומה לתהילים צ"ב, גם במזמור זה ניתן להסיק שהוא נכתב בזמן שהמקדש קיים, אולם לא ניתן לקבוע האם מדובר על בית המקדש הראשון או השני. בנוסף, האזכורים למיתולוגיה אינם בהכרח רמיזה לתקופה קדומה שכן גם בתקופת הבית השני ישנם כתובים רבים, במקרא ומחוצה לו, המרמזים למיתוס מלחמות האל בים ובנהרות.
המזמור במדרש
מדרש רבה לפרשת בשלח קושר את מזמור לשירת הים, ובכך מסביר את הסיבה להמלכת הקב"ה, שמצוינת בתחילת המזמור:
הסבר: קיימות דרגות במלוכה, והמלך שדרגתו פחותה, עומד בפני המלך הבכיר היושב על כסאו. בזמן הבריאה, הקב"ה, כביכול עמד, שנאמר:, אך בזמן שנאמרה שירת , וכל בני האדם, הכירו בגדולתו, מלכותו של הקב"ה כביכול השתדרגה שנאמר:. ממתי נכון כסאך? מ.
זמני אמירתו
המזמור הוא שיר של יום של יום ששי.
הוא נאמר גם בסוף קבלת שבת ברוב הקהילות, ובפסוקי דזמרא של שבת ויום טוב.
בולי מדינת ישראל - שנת 1968
בשנת 1968 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 28 בולים חדשים בערך נקוב כולל של 18.47 ל"י ובעלות כוללת של 18.97 ל"י.
שיטת הדפוס
בשנת 1968 הודפסו שמונה סדרות בשיטת שקע וחמש סדרות הודפסו בשיטת פוטוליטו.
המעצבים
מרבית הבולים של שנת 1968 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות. בשנה זו הצטרף לראשונה דרור בן דב אל קבוצת מעצבי הבולים בישראל, וזאת לאחר שזכה במכרז לעיצוב חמשת בולי סדרת מועדים לשמחה.
בולים מן המניין
בשנת 1968 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש, והדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת סמלי ערים א' שהונפקו לראשונה בשנת 1965.
כמקובל, חידש הדואר את מלאי הבולים מסדרה זו שאזלו בבתי הדואר, והדפיס מהם כמות נוספת במהלך שנת 1968:
בולי דואר אוויר
בשנת 1968, בארבעה מועדים שונים במהלך השנה, הונפקה הסדרה החמישית של בולי דואר אוויר בישראל. בולים אלו נועדו להחליף את הסדרה הקודמת שהונפקה בשנת 1963 ועסקה בנושא ציפורי ישראל. העלאת תעריפי הדואר חייבה להנפיק בולים חדשים בעלי ערכים נקובים המתאימים לצורכי לקוחות הדואר.
סדרה זו כללה את בולי דואר האוויר האחרונים שהונפקו בישראל. הם נותרו בשימוש עד מחצית שנות השבעים ולאחר מכן השתמשו בבולים רגילים גם לצורך משלוח דברי דואר בדרך האוויר.
הבולים עוצבו בידי אוסוולד אדלר
הסדרה החדשה התמקדה במוצרי היצוא של ישראל אותם הובילו מחוץ לישראל בדרך האוויר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
יום העצמאות
הבולים עוצבו בידי מקסים וגבריאל שמיר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
יום העצמאות - צה"ל
הבול עוצב בידי אליעזר ויסהוף. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
יום הזיכרון לחללי צה"ל
הבול עוצב בידי אליעזר ויסהוף. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
מועדים לשמחה
הבולים עוצבו בידי דרור בן דב ומציגים את נופיה של ירושלים. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
הרוגי המלכות
הבול עוצב בידי יעקב צים. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
מרד הגיטאות
הבול עוצב בידי מקסים וגבריאל שמיר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
יובל הצופיות העברית
הבול עוצב בידי אליעזר ויסהוף. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
אברהם מאפו
הבול עוצב בידי אוסוולד אדלר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
טורניר כדורגל
הבול עוצב בידי אליעזר ויסהוף. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
הקונגרס הציוני הכ"ז
הבול עוצב בידי אוסוולד אדלר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
תערוכת תבירה
הבול עוצב בידי אוסוולד אדלר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
הרקע להנפקת הבול
באותה תקופה השתתפו באולימפיאדת הנכים רק ספורטאים משותקים בכיסאות גלגלים, ובהתאם שולבה בבול הכתובת "המשחקים הבין-לאומיים למשותקים 1968". הבול מציג מהלך במשחק כדורסל בין שני שחקנים היושבים בכיסאות גלגלים ונאבקים על השליטה בכדור. כדורסל היה אחד הענפים בהם השתתפו ספורטאים נכים מישראל, וזכו במדליית הזהב.
בשובל הבול שולב סמל אולימפיאדת הנכים, המופיע גם כקישוט על מעטפת היום הראשון. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:.
1914 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1914.
תעופה
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, מטוסי קרב וספינות אוויר הפכו לחלק בלתי נפרד מהלחימה.
חרשניצה
חרשניצה (בפולנית: Charsznica) הוא כפר במחוז מייחוב שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יהודי חרשניצה
יהודים התיישבו בכפר עם בניית תחנת הרכבת בו, ועסקו בעיקר במסחר. במהלך מלחמת העולם הראשונה התעללו ביהודי היישוב חיילי הצבא הרוסי, ועם נסיגתם, התעללו ביהודי הכפר חיילי הצבא הכחול. ב-3 במאי 1919 נערך בכפר פוגרום בידי פועלי רכבת ואיכרים מהסביבה, אשר בעקבותיו, עזבו את היישוב חלק מיהודיו.
בין מלחמות העולם חיו בכפר כ-120 משפחות יהודיות, שהחזיקו במקום מספר מפעלי תעשייה. בכפר פעל בית מדרש, והתקיימה בו פעילות ציונית ופעילות של הבונד.
בשואה
בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה הפציצו הגרמנים את תחנת הרכבת בכפר, תוך השמדת רכבת שהייתה מלאה בילדים יהודים שנשלחו ליישוב על ידי משפחותיהם משלזיה. לאחר מכן נמלטו מהכפר רבים מיהודיו. עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים, רצחו 32 גברים יהודים שאיתרו בו במקומות מסתור.
בכ-400 עד 500 היהודים שנותרו בכפר ביצעו הגרמנים מעשי התעללות, שוד ורצח, תוך חיובם בנשיאת אות היכר. ב-28 באוגוסט 1942 הוצעדו יהודי הכפר לעבר סלומניקי, תוך רצח 34 יהודים מהכפר בשעת האקציה, ותוך התעללות מיוחדת בחולים ובזקנים, ירי בכושלים, ורצח 58 יהודים ליד הכפר חודוב. יחד עם אלפי יהודי הנפה רוכזו יהודי היישוב בשטח פתוח ליד סלומניקי, בו הוחזקו כשבוע תחת שמירה, ללא מזון ושתייה. לאחר סלקציה, שולחו רוב היהודים מהמקום למחנה ההשמדה בלז'ץ.
כ-70 יהודים שהושארו בחרשניצה לאיסוף הרכוש היהודי בו נרצחו בסמוך לחודוב בסוף שנת 1942.
ארץ יצורי הפרא
ארץ יצורי הפרא (באנגלית: Where the Wild Things Are) הוא ספר ילדים אמריקני קלאסי משנת 1963, שכתב וצייר מוריס סנדק. ב-1984 יצא לאור בעברית בתרגומו של אוריאל אופק בהוצאת "כתר". הספר מתאר את הרפתקאותיו הדמיוניות של ילד צעיר בשם מקס, לאחר שנענש ונשלח לחדרו בלי לאכול ארוחת ערב.
הספר עובד בישראל להצגה בהשתתפות השחקנית מיכל גולדברג אייל.
באוקטובר 2009 הוציאה "Warner Bros. Games" משחק באותו שם "Where the Wild Things Are", שפותח לקונוסולות משחקים על ידי חברת "Griptonite Games", ועלילתו נוצרה על-פי סרט שיצא לאקרנים באותה עת ומבוסס על הספר. המשחק יצא בגרסאות המיועדות לקונסולות Wii, PlayStation 3, Xbox 360 ונינטנדו DS.
עלילה
הספר מספר את סיפורו של מקס, שערב אחד "עושה צרות ממין אחד וממין אחר" בחליפת הזאב שלו. כעונש, אימו שולחת אותו למיטתו בלי לאכול ארוחת ערב. בחדרו מקס מפליג בדמיון ל"ארץ יצורי הפרא", ושם נתקל במפלצות גדולות ומפחידות, אולם הוא כובש אותן בעזרת מבט מפחיד אחד ומוכתר למלך המקום. למרות זאת, מקס מרגיש בודד ומתגעגע לביתו. הוא חוזר לחדרו ומוצא את ארוחת הערב שלו מחכה לו, "עדיין חמה".
שם הספר
המושג Wild Thing ("דבר פראי") הוא כינוי שבו משתמשים דוברי-אנגלית כדי לכנות ראויים לנזיפה. הביטוי העברי המקביל, "פרא אדם", לא היה שמיש בתרגום בגלל ה"אדם". המקור הוא הביטוי היידי "א ווילדע חיה" (חיה פראית), בו דוברי-יידיש מכנים אנשים שהתנהגותם איננה ראויה. כינוי זה שמע סנדק בילדותו מפי אמו בברוקלין.
גיטרנאים
בקדמת גופם חוטם מחודד וגוף רחב דמוי מעוין. מאחור גופם דק ומסתיים בזנב בשרני בעל סנפירים קטנים. גופו חלק ומכוסה קשקשים קטנטנים. רק על גבו הם יוצרים שורה קוצנית חדה. כלפי מעלה, מעל חלקו הקדמי של הראש, בולטות העיניים הגדולות, וכלפי מטה מתפתחים הפה הרחב ופתחי הזימים. צבעם של הגיטרנים וצורתם מותאמים לקרקעית החולית של הים, שבה הם נוברים ומוצאים את מזונם שמורכב מרכיכות, תולעים וסרטנים שונים. אורך גיטרן מצוי הנפוץ בים התיכון מגיע ליותר ממטר. במקומות שונים הוא משמש למאכל אדם. התפתחות ביצי הגיטרן אחרי ההפריה נעשית בתוך רחם הנקבה. כעבור 7-8 חודשים מסתיים ההריון, והנקבה משריצה מספר גיטרנים קטנים, המתחילים מיד בחיים עצמאים.
מיונים מחודשים מחשיבים את כל בני המשפחה לחלק מהסדרה רינופריסטיים (Rhinopristiformes).
מיון
בעבר בני הסוג כינורן (Rhynchobatus) היו נחשבים למשפחה נפרדת, אך כיום הם חלק מהכנוריתיים.
ייתכן שכל בני הסדרה שייכים כיום לרינופריסטיים.
משה לוי
משה לוי ("מוֹיְשֶה וָחצי") (18 באפריל 1936 – 8 בינואר 2008) היה הרמטכ"ל ה-12 של צה"ל בין השנים 1983–1987, תקופת שלהי מלחמת שלום הגליל והקמת רצועת הביטחון.
קורות חייו
משה לוי נולד לנעימה וג'ורג'י, במשפחת עולים מעיראק בת ארבעה ילדים. אביו היה בעל דוכן בגדים בשוק הכרמל. אחיו הגדול הוא ברוך לוי, שהיה אלוף-משנה, מפקד הפנימייה הצבאית לפיקוד ופיקוד הגדנ"ע, ולאחר מכן מומחה בתחום המדיניות החברתית. משה לוי גדל בשכונת שפירא וביד אליהו. למד בבית הספר היסודי ע"ש ביאליק בתל אביב. כבר בגיל צעיר זכה לשם החיבה "משה וחצי" בשל גובהו (1.96 מטרים, לערך). הוא סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני א'.
לוי התגייס לצה"ל בשנת 1954, והחל את שירותו בחטיבת גולני. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר, אותו סיים בהצטיינות. לאחר-מכן שובץ בחטיבת הצנחנים, ומונה למפקד מחלקה בפלוגה ה' בגדוד 890. לוי השתתף בפעולות התגמול, ואת רוב שנותיו הבאות בצה"ל שירת בשורות הצנחנים.
במלחמת סיני (1956) השתתף בצניחה המבצעית הראשונה בתולדות צה"ל במעבר המיתלה, כקצין מבצעים בגדוד 890 של הצנחנים. בשנים 1963–1967 מילא מספר תפקידי פיקוד והדרכה ביחידות הצנחנים, ובהם מפקד הסיירת החטיבתית. ב-1966 מונה לפקד על בית הספר לצניחה ולוחמה זעירה (עליו פיקד עד 1968). במלחמת ששת הימים (1967) היה קצין מטה בכיר בחטיבת הצנחנים שפעלה בסיני ולאחר מכן ברמת הגולן, ופיקד על מבצע מוסק לכיבוש ראס סודר. ב-1968 מונה לפקד על חטיבת הבקעה שעסקה במרדפים אחרי חוליות מסתננים שחדרו לארץ משטח ירדן. לוי השתתף אישית, כמח"ט, ברבים מהמרדפים הללו. בשנת 1970 נפצע במהלך מרדף, ולאחר שהחלים מפציעתו שימש כמפקד חטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים.
כהונתו כרמטכ"ל
ב-19 באפריל 1983 החליף לוי את רפאל איתן בתפקיד הרמטכ"ל, והוא בן 47. בכך היה הרמטכ"ל הראשון שהחל את פעילותו הביטחונית בצה"ל, בניגוד לקודמיו שהתחילו בפעילותם הביטחונית בהגנה או בפלמ"ח שפעלו לפני קום המדינה. לוי נכנס לתפקידו בעיצומה של המערכה ברצועת הביטחון, בזמן המשבר שעבר על הצבא בעקבות טבח סברה ושתילה ודו"ח ועדת כהן. בתקופת כהונתו נערך צה"ל בקווים חדשים בלבנון: ב-3 בספטמבר 1983 נסוג צה"ל מהרי השוף אל קו האוואלי, ונאלץ להתמודד עם פיגועי טרור ובהם אסון צור השני, פיגוע המיקוח בקו 300 ואסון הספארי.
במאי 1985 נסוגו כוחות צה"ל אל תוך רצועת הביטחון, על פי החלטת הממשלה, והתבצעה עסקת ג'יבריל לשחרור חיילי צה"ל משבי החזית העממית לשחרור פלסטין. כמו כן, עסק בהקמת מפקדת חילות השדה (מפח"ש, כיום מפקדת זרוע היבשה - מז"י), בהצטיידות במערכות נשק חדישות ובקיצוץ בסדרי הכוחות.