cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיקי אבלס
נולד בשם אויגן קפלס. בגיל 29 חלה בשיתוק ונותר פגוע בפלג גופו התחתון. הוא החל לעסוק בספורט במועדון נכי צה"ל בתל השומר והשתתף בתחרויות טניס שולחן במשחקי סטוק מנדוויל. זכה במדליות זהב בטורניר זוגות במשחקי 1958 (עם שמחה לוסטיג) וב-1965 (עם ברוך חגאי).
באולימפיאדת הנכים רומא (1960) התחרה בטניס שולחן.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) זכה במדליית ארד טורניר זוגות בטניס שולחן (עם משה גמישידה). בתחרויות השחייה התחרה במשחה 25 מטר בסגנון גב וסיים במקום הרביעי.
בשנת 1970 היה ממייסדי האגודה הישראלית לקליעה בחץ וקשת.
היה בעל בית מלאכה לליפוף טרנספורמטורים, נשוי ובעל משפחה. נפטר במאי 2004.
פרבלני
פָּרָבָּלָנִי (מיוונית עתיקה: παραβαλανεῖς - אדם המסכן את חייו) היו חברים באחווה נוצרית בתקופת הנצרות הקדומה שהתנדבו לטפל בחולים במחלות מידבקות ולקבור את המתים מתוך ידיעה ברורה שהם מסכנים בכך את חייהם. סבורים, כי האחווה הוקמה לראשונה עם פרוץ מגפת הדבר באלכסנדריה, במחצית השנייה של המאה השלישית, בתקופת כהונתו של האפיפיור והבישוף של אלכסנדריה דיוניסיוס.
היסטוריה
שני חוקים שפורסמו בקודקס תאודוסיאנוס בשנים 416 ו-418 קבעו כי רק אנשים מהשכבות הנמוכות יכולים להשתייך לאחווה. יש סבורים כי נאסר על בני המעמד הגבוה להשתייך לאחווה זאת כדי למנוע בריתות בין האצולה לבין קירילוס האלכסנדרוני, פטריארך אלכסנדריה שהיה מקורב לפרבלני.
הם היו מעורבים באירועים אלימים וזרעו טרור ופחד בסביבתם דבר שהניע את הקיסר תאודוסיוס השני לצמצם את מספרם באלכסנדריה ל־500 בשנת 416. בשנת 418 הועלה מספרם ל־600. בקונסטנטינופול, הקיסר יוסטיניאנוס הראשון הקטין את מספרם מ־1,100 ל־950. בין מעשי האלימות המיוחסים לפרבלני אפשר להזכיר את הכאת הבישופים שהתנגדו לאפיפיור דיוסקורוס הראשון פטרונם בוועידת אפסוס השנייה, את מעורבותם ברצח הפילוסופית המדענית היפאטיה באלכסנדריה ואת ניסיון הרצח של המושל הרומי של מצרים, אורסטס, מתנגד מושבע של הבישוף קירילוס האלכסנדרוני שזכה לתמיכתה של היפאטיה.
1925 בארצות הברית
1925 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 149 שנה מיום היווסדה.
הוטיים
הוטיים (שם מדעי: Capromyidae) היא משפחת מכרסמים בינוניים החיים באיים הקאריביים ושייכים לקבוצת קביות העולם החדש. ההוטיות הם מכרסמים בינוניים שאורכם 20-45 ס"מ והמין הגדול במשפחה הוא ההוטיה הקובנית השוקלת עד 8.5 ק"ג ואורכה עד 60 ס"מ. קרובי משפחתם הנכחדים ממשפחת הוטיות ענק (Heptaxodontidae), שכמותם חיו באיים הקאריביים, הגיעו לגודל רב יותר - עד ל-200 ק"ג.
ההוטיות הם קרובי משפחתה של הנוטריה (שהפכה למין פולש בישראל), ויש הרבה קווי דמיון בין המשפחות: זנב גדול ומגושם, גוף עגלגל וראש עבה עם שיניים חדות. הם אוכלי עשב ברובם, אך מינים מסוימים מגוונים בחרקים ואף בחולייתנים קטנים. הם חיים על עצים או על הקרקע ובין סלעים.
מצר ויקטוריה
מצר ויקטוריה (באנגלית: Victoria Strait) הוא מצר ים בטריטוריית נונאווט שבצפון קנדה, המפריד בין האי ויקטוריה ממערב, לבין האי המלך ויליאם (King William Island) ממזרח. המצר מקשר בין תעלת מקקלינטוק (M'Clintock Channel) ולארסן סאונד (Larsen Sound) מצפונו, לבין מפרץ הנסיכה מוד (Queen Maud Gulf) מדרומו.
רוחבו של המצר נע בין 80 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 129 ק"מ, ואורכו כ-160 ק"מ.
בסמוך לכניסה למצר (מצפון) נלכדו בים הקרח וננטשו ב-22 באפריל 1848, אה"מ "ארבוס" ואחותה אה"מ "טרור", שיצאו ב-1845 מאנגליה למסע לאזור הארקטי במשלחת בראשותו של ג'ון פרנקלין, להשלמת חקר המעבר הצפון-מערבי.
ב-1967 עברה לראשונה במצר שוברת קרח – "ג'ון אֵי. מקדונלד" (John A. Macdonald).
המצר קרוי על שמה של המלכה ויקטוריה, שהייתה השליטה של קנדה בין השנים 1901-1867.
שלושת הצבעים: כחול
עלילת הסרט מתרחשת בפריז, ועוקבת אחר דמותה של ג'ולי, אישה שאיבדה את בעלה ובתה בתאונת דרכים. האירוע, אשר מביא לנתק פתאומי ובלתי צפוי מהקשרים האנושיים המהותיים בחייה, גורם לג'ולי לנסות להתנתק רגשית מן המציאות ולחיות בבידוד. ניסיון זה, לנתק עצמה מן החברה האנושית, מתברר לה במהלך הסרט, כבלתי אפשרי. על פי הבמאי, הסרט עוסק בחופש, בדגש על חופש רגשי.
עלילת הסרט
ג'ולי, אשתו של מלחין מפורסם, נאלצת להתמודד עם מותם הפתאומי של בעלה ובתה בתאונת דרכים, שהיא עצמה שרדה. בעת השיקום בבית החולים, מנסה ג'ולי להתאבד, אך לא מסוגלת להשלים את המעשה. לאחר שהיא משתחררת מבית החולים, היא עוזבת את הבית בו התגוררה עם משפחתה, ועוברת לדירה חדשה בפריז, מבלי להודיע לאף אחד, כשהיא מותירה את כל רכושה מאחוריה, מלבד מנורה מעוטרת זכוכיות כחולות שהייתה שייכת, ככל הנראה לבתה הקטנה שנהרגה בתאונה.
ג'ולי מנסה לנתק את עצמה מזיכרונותיה ומכריה, כפי שמתבטא בשיחה שהיא מנהלת עם אמה, אשר סובלת ממחלת אלצהיימר ובטוחה שג'ולי היא אחותה. כמו כן, היא מנסה להפטר מטיוטה של יצירה מוזיקלית בלתי גמורה, שכתב בעלה לפני שנפטר (היצירה חוגגת את האחדות האירופית בתום המלחמה הקרה), מוטיבים מוזיקליים מיצירה זו, רודפים את ג'ולי במהלך הסרט.
על אף רצונה של ג'ולי להתבודד ולחיות חיים אנונימיים, החיים בפריז מאלצים אותה להתמודד עם אנשים שונים ודמויות מעברה, ובמיוחד עם אוליבייה, שהיה חבר שלה ושל בעלה, גם הוא מלחין מוזיקלי אשר סייע לבעלה עם יצירותיו. אוליבייה מצהיר בפני ג'ולי על אהבתו אליה, ומנסה להשלים את היצירה הבלתי גמורה של בעלה, כניסיון לעורר את ג'ולי ולהשיג ממנה תגובה רגשית. בהמשך מצטרפת אליו ג'ולי, והשניים משלימים יחד את היצירה.
כמו כן, נחשפת ג'ולי לעובדה שבעלה המנוח ניהל רומן מאחורי גבה. היא מוצאת את המאהבת של בעלה, ומגלה שהיא נושאת את התינוק שלו. ג'ולי מחליטה להעניק לה את ביתה הישן ומבקשת ממנה שתקרא לתינוק שיוולד על שם בעלה. גם הקשר הטעון עם המאהבת של בעלה, מעורר אותה רגשית וגובר בה הדחף להשלים, יחד עם אוליבייה את היצירה הבלתי גמורה של בעלה.
לקראת הסיום, מתנגנת ברקע היצירה הגמורה, ומופיעים זה אחר זה, האנשים אשר נקשרה אליהם והשפיעה עליהם בפעולותיה, ולבסוף מופיעה דמותה של ג'ולי כשהיא בוכה, לראשונה מאז תחילת הסרט.
סימבוליקה ופרשנות
המוזיקה בסרט מהווה מוטיב מרכזי כביטוי לעולמה הרגשי של ג'ולי, וליתר דיוק, ביטוי להתפרצות הרגש אל מול הניסיון שלה לבודד עצמה רגשית. לעיתים, נדמה שהמוזיקה מתפקדת כדיאלוג בין ג'ולי לדמויות אליהן היא נקשרת, או כדיאלוג פנימי שלה. לסימפוניה הבלתי גמורה שהשאיר בעלה, יש תפקיד נראטיבי וסמלי עמוק במהלך היצירה, אשר משקף את תהליך האבל וההבראה של ג'ולי.
בנוסף, מספר פעמים במהלך הסרט, ג'ולי נראית בבריכת שחייה. המים (המסמלים פעמים רבות רגש), מאפשרים לג'ולי לצלול במובן מסוים אל מתחת למציאות, אל המקומות הרגשיים שהיא מנסה להתחמק מהם, ולמצוא איזו נחמה במצב של ציפה (באחת הסצינות ג'ולי נראית במים בתנוחה עוברית). אלמנט נוסף המעביר את מצבה הרגשי של ג'ולי, הוא הטלוויזיה, כאשר בפתיחת הסרט צופה ג'ולי בהלוויה של בעלה ובתה דרך מסך טלוויזיה, המדמה מעין מחיצה רגשית בינה ובין המציאות. שימוש נוסף בטלוויזיה מתקיים כאשר מבקרת ג'ולי את אמה, החולה במחלת אלצהיימר, וחייה בבידוד מוחלט מהעולם ומבני אדם, ומעבירה את הזמן בצפייה בטלוויזיה, אשר גם במקרה זה הנה רק ייצוג של המציאות ולא המציאות עצמה. נראה כי מצבה התודעתי-רגשי של אמה של ג'ולי הוא המצב אליו ג'ולי עלולה להגיע, ועם המצב התודעתי הזה היא מתעמתת במהלך הסרט. בנוסף, התמונות המוקרנות בטלוויזיה, הן של אנשים שמבצעים צניחה חופשית או באנג'י, מצב המדמה את הניסיון של ג'ולי להרפות מן החיים, ולפול. אך כמו בקפיצת הבאנג'י, גם ג'ולי קשורה בחוט אנושי אשר מושך אותה מעלה, ומציל אותה מאובדן.
הסרט מעלה שאלה לא פשוטה: אם אדם איבד את כל מה שיקר לו, את כל אשר אהב, האם יוכל להתחיל מחדש? האם הצורך שלנו כבני אדם ברגש ובקשר אנושי הוא דחף שניתן לגבור עליו? התשובה שהסרט נותן לשאלה זו, הוא שלא ניתן לגבור על צורך זה, ושהוא זה שיאפשר לנו להבריא.
שריר כף הרגל המרובע
שריר כף הרגל המרובע (TA: quadratus plantae, או flexor accessorius) הוא אחד משרירי כף הרגל. הוא ממוקם בשכבה השנייה של שרירי החלק התחתון של כף הרגל, בחלקה האחורי.
זהו אחד השרירים הבודדים בכף הרגל ללא הומולוג בכף היד. הראש התיכון של השריר ייחודי לאדם. אין תמימות דעים בקרב החוקרים לגבי הצורך בשריר באדם המודרני, והסיבות להתפתחותו באבולוציה.
עצבוב
שריר כף הרגל המרובע מעוצבב על ידי שורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1,2), דרך עצב כף הרגל הצידי (Nervus plantaris lateralis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis)
עלי פאשא
עלי פאשא (ידוע גם בכינויים עלי פאשא מטפלנה, עלי פאשא מיואנינה והאריה מיואנינה; באלבנית: Ali Pashë Tepelena, בארומנית: Ali Pãshelu, בטורקית: Tepedelenli Ali Paşa וביוונית: Αλή Πασάς των Ιωαννίνων או Αλή Πασάς Τεπελενλής; 1740 - 24 בינואר 1822) היה הפאשא ששלט בפשאליק יואנינה שבמערב רומליה, בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19.
ראשית חייו
עלי פאשא היה בן למשפחה עשירה מהכפר בצ'ישט שבסמוך לעיר טפלנה בדרום אלבניה של ימינו, שבו אביו היה הביי. המשפחה איבדה את הונה ואת מעמדה כשהיה ילד, ולאחר הירצחו של אביו ב-1758, החלה המשפחה, בעידוד אמו של עלי, הנקו, לעסוק בשוד דרכים. עלי היה לשודד דרכים שהטיל אימה על האזור, והוא צד את עיניהם של השלטונות העות'מאניים. ב-1768 נישא לבתו של הפאשא של דלווינה, והשניים היו לבני ברית.
מעמדו של עלי באימפריה העות'מאנית התחזק בהדרגה, וב-1787 העניק לו הסולטאן אבדילהמיט הראשון את פשאליק טריקלה, כהוקרה על תמיכתו בו במלחמתו באוסטרים. ב-1788 השתלט על יואנינה, שהייתה למקום מושבו, ובהמשך ניצל את חולשתה של האימפריה העות'מאנית באותה עת, כדי להשתלט על שטחים נוספים באלבניה, במערב יוון ובפלופונסוס.
תקופת שלטונו
כפאשא של יואנינה, הנהיג עלי פאשא מדיניות עצמאית, שלא תמיד תאמה את רצונותיה של האימפריה העות'מאנית, אך שירתה היטב את האינטרסים שלו. השלטון בקונסטנטינופול העדיף מצב זה על פני הפיכתו של עלי לאויב, וגם היה חלש מכדי לכפות עליו את רצונו. כדי שיהיה לו נמל בטוח בחוף האלבני כרת עלי פאשא ברית עם נפוליאון בונפרטה, וזה מינה את פרנסואה פוקוויל לקונסול ביואנינה. לאחר חתימת חוזה טילזיט ב-1807, בו כרתו הצרפתים ברית עם רוסיה, החליף את בני בריתו וחבר לבריטים.
עלי נודע גם באכזריותו כלפי אויביו ומתנגדיו. ב-1788 החריב לחלוטין את העיר הארומנית מוסקופולה. בעיר זו, שהייתה מהגדולות והמשגשגות בבלקן, התגוררו כ-60 אלף תושבים, ומאז חורבנה לא התאוששה. ב-1798 כבש את העיר פרווזה מידי הצרפתים, ולאחר מכן טבח בתושבי העיר כנקמה על התנגדותם לו. בסביבות אותה שנה הורה על הוצאתם להורג של 739 תושבי הכפרים גארדיץ' והורמובה, שאבותיהם תקפו את אמו 40 שנה קודם לכן. ב-1808 הוציא להורג לעיני כול את השודד היווני אנטוניס קטסנטוניס, באמצעות ריסוק עצמותיו בפטיש. נערות יווניות ביואנינה הואשמו באקראי בניאוף, והושלכו בתוך שק לאגם יואנינה.
הלורד ביירון, שביקר בארמונו של עלי פאשא ב-1809, התרשם מעושרו, מנדיבותו ומהכנסת האורחים שלו, אך גם תיאר אותו כ"עריץ חסר רחמים, שאחראי למעשים אכזריים ונוראים", וציין כי הוא "ברברי כשם שהוא לוחם מצליח".
נפילתו
ב-1820 הורה עלי פאשא על הוצאתו להורג של אחד מיריביו בקונסטנטינופול. מהמוט השני ראה בכך פגיעה בריבונותו, ודרש מעלי לוותר על כסאו, אך זה סירב להתפטר. בתגובה, שלח מהמוט השני כ-20 אלף חיילים ליואנינה בפיקודו של חורשיט אהמט פאשא. לאירועים אלה הייתה השפעה מכרעת על מלחמת העצמאות היוונית, שהייתה בעיצומה, שכן הסטת הכוחות העות'מאניים לעבר יואנינה הקלה על היוונים במלחמתם באזורים אחרים.
כעבור שנתיים של קרבות, בינואר 1822, הצליחו שני סוכנים עות'מאניים להגיע לעלי פאשא, שהסתתר במנזר על האי שבאגם יואנינה. עלי סירב להיכנע, באומרו כי "ראשו לא ייכנע כראשו של עבד", אך לבסוף נורה למוות וראשו נשלח לסולטאן. הוא נקבר במאוזוליאום שהוקם בסמוך למסגד של יואנינה.
קן רובינסון
סר קנת (קן) רובינסון (באנגלית: Ken Robinson; 4 במרץ 1950 – 21 באוגוסט 2020) היה מחנך, מרצה פופולרי, סופר, ויועץ בינלאומי בנושאי חינוך, לשורה של גופים ציבוריים ובהם: ממשלות, מוסדות חינוך ואמנות, וארגונים ללא כוונת רווח. כיהן כפרופסור לחינוך באמנות באוניברסיטת ווריק באנגליה. רובינסון נודע בעיקר בהשקפתו החינוכית-ליברלית, הגורסת שכל אדם ניחן בכישרון כלשהו, הניתן לטיפוח ולשימוש כעיסוק עיקרי בחייו, ושמערכות החינוך המסורתיות מדכאות, בלי כוונה, את כישרונותיהם של מרבית התלמידים. רובינסון פועל לקדם את רעיונותיו בנושא תיקון מערכת החינוך, כך שתטפח יצירתיות, מחשבה מקורית, וכישרונות ייחודיים של כל חניך וחניכה. רובינסון נפטר בגיל 70, אחרי מאבק קצר במחלת הסרטן.
ילדותו והשכלתו
רובינסון נולד בעיר ליברפול, אנגליה, אחד משבעת הילדים של ג'יימס, פועל, ושל את'ל רובינסון, עקרת בית. משפחתו השתייכה למעמד הפועלים. רובינסון סיפר על ילדות מאושרת בקרב משפחה חמה ותומכת, ומשפחה מורחבת גדולה ומלוכדת. הוא שיחק עם חבריו במכתשים שיצרו פצצות שהטיל הצבא הגרמני על עירו במלחמת העולם השנייה. בגיל 4 נדבק בנגיף פוליו. כשהיה בן 9, נפגע אביו בתאונת עבודה במפעל בו עבד כפועל, ונותר משותק בארבעת גפיו. קן הצעיר למד בבתי ספר עם דגש על הוראת שפות בליברפול, וב-1972 קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית ובדרמה מהאוניברסיטה של לידס. ב-1981 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון, בתחום החינוך באמצעות דרמה ותיאטרון.
קריירה
בשנת 1985 התמנה רובינסון למנהל הפרויקט "אמנות בבית הספר", תוכנית להוראת אמנות שפעלה באנגליה ובויילס, ושיתפה למעלה מ-2,000 מורות ומורים בכ-300 מוסדות חינוכיים. התוכנית נחשבת למיזם שעיצב את תוכני הלימוד בתחום האמנות בכל בריטניה. במקביל, שימש רובינסון כיושב הראש של "ארטסוורק", עמותה לפיתוח לימודי אמנות בקרב הנוער בבריטניה. כמו כן, שימש כיועץ לאקדמיה לאמנויות הבמה של הונג קונג.
בשנת 1998 ישב בראש וועדה לחקירת הקשר שבין יצירתיות, חינוך וכלכלה בבריטניה. הדו"ח שהגישה הוועדה, בשם "כל העתידים שלנו: יצירתיות, תרבות וחינוך" נחשב לבעל השפעה רבה בבריטניה. עיתון הטיימס של לונדון כתב עליו: "הדו"ח הזה מעלה כמה מהבעיות החשובות ביותר שעסקים במאה ה-21 נתקלים בהם. הדו"ח חייב לגרום לכל מנכ"ל ולכל מנהל משאבי אנוש לדפוק על השולחן ולתבוע שינוי!"
בשנת 2010 פרסם רובינסון את המסמך "לשחרר את היצירתיות" (Unlocking Creativity). המסמך נכתב במשותף עם שרים בקבינט של צפון אירלנד, והוא נחשב לגורם משפיע בתהליך השלום בין אנגליה והמושבה לשעבר. כמו כן הוא היה יושב הראש של הוועדה המייעצת לממשלה בנושא יצירתיות ותרבות.
בשנת 2001 התמנה רובינסון ליועץ בכיר למוזיאון גטי בלוס-אנג'לס בנושא יצירתיות וחינוך.
תפיסתו החינוכית
רובינסון האמין שלכל אדם יש כישרון כלשהו, ואנשים שונים מוכשרים כל אחד בתחומו. אמנם לא כולם מוכשרים באותה המידה, אך כל אדם יכול להוציא לפועל, אם מספקים לו את התנאים המתאימים, את כישרונו ואף לעסוק למחייתו בתחום בו הוא מוכשר ואותו הוא אוהב. התנאי לכך הוא שתהיה לו סביבה תומכת בשנים המעצבות, כלומר בילדות. כדי להשיג זאת, מערכת החינוך ראוי שתהיה מיוסדת על שלושה כללים בסיסיים:
הרצאות בוועידת TED
הרצאתו "איך בית הספר הורג את היצירתיות" היא ההרצאה הנצפית ביותר בכל הזמנים בכנס TED, נכון ל-2019'.
באפריל 2013 הרצה רובינסון על "איך לחמוק מעמק המוות של החינוך", ובה פירט שלושה כללים החשובים להתפתחות האדם, ואיך מערכות החינוך נאבקות כנגדם במקום לטפח אותם:
ציטוטים נבחרים
בין האמירות הזכורות ביותר מתוך הרצאותיו של רובינסון, בהן הוא הציג את האבסורד שבמחיקת היצירתיות במקום לטפח אותו, ניתן למנות את הציטוטים הבאים:
סיגורדור אינגי יוהנסון
סיגורדור אינגי יוהנסון (באיסלנדית: Sigurður Ingi Jóhannsson; נולד ב-20 באפריל 1962) הוא פוליטיקאי איסלנדי, שכיהן בתפקיד ראש ממשלת איסלנד מאפריל 2016 ועד ינואר 2017. באוקטובר 2016 הוא הודיע על כוונתו להתפטר. הוא משמש כמנהיג המפלגה הפרוגרסיבית (מפלגת מרכז-ימין) של איסלנד.
ביוגרפיה
יוהנסון חבר המפלגה הפרוגרסיבית של איסלנד (מפלגת מרכז-ימין). כיהן מ-2013 כשר לאיכות הסביבה ומשאבי טבע במקביל לתפקידו כשר הדיג והחקלאות. ב-2014 תיק איכות הסביבה ומשאבי הטבע הועבר לחברתו למפלגה — סיגרון מגנוסדוטיר, אך יוהנסון המשיך לכהן כשר הדיג והחקלאות.
יוהנסון מונה לתפקיד ראש הממשלה ב-7 באפריל 2016 בעקבות התפטרותו של סיגמונדור דויד גונלאוגסון בעקבות הגילויים שנחשפו במסמכי פנמה. ב-2 באוקטובר אותה שנה הוא נבחר לתפקיד מנהיג המפלגה הפרוגרסיבית בהפרש קולות קל מהמנהיג המכהן, סיגמונדור דויד גונלאוגסון.
ב-30 באוקטובר 2016, עם היוודע על הפסדה בבחירות הכלליות שנערכו יום קודם לכן, בהם נחלה מפלגתו תבוסה, הודיע יוהנסון על כוונתו להתפטר.
בית הייסמן
בית הייסמן - מהבתים הראשונים שהוקמו בראשון לציון ב-1882. נבנה על ידי שרגא פייבל הייסמן עבור משפחתו. לאחר מספר שנים נמכר למשפחת אמציסלבסקי ולבסוף נמכר לעיריית ראשון לציון ששיקמה אותו. משמש מאז שיפוצו כמוזיאון ומהווה חלק ממוזיאון ראשון-לציון. במרתפו של הבית התגורר, תקופה מסוימת, נפתלי הרץ אימבר.
ההיסטוריה של הבית
בית הייסמן הוקם ב-1882 במרכזה של ראשון לציון והיה אחד משלושת הבתים הראשונים שהוקמו במושבה. הבית הוקם על ידי שרגא פייבל הייסמן שהיה אחד מעשרת מייסדי המושבה. הייסמן, יליד ניקולייב, היה סוחר אמיד בעירו ולאחר שנתפס לרעיון הציוני עלה לארץ (עם אשתו ציפורה), רכש בראשון לציון 6 דונם והקים את ביתו כשאת ההוצאות מימן מכספו. לאחר הגיעו למושבה הפך לאיכר ונטע מטעים בשטחו.
הייסמן חי בראשון לציון במשך חמש שנים. ב-1887 היה מעורב ב"מרד" של האיכרים כנגד שרירות לבם של פקידי הברון. מרד זה הביא לגירושו של האיכר יוסף פיינברג והייסמן גם הוא החליט לעזוב ולכן מכר את ביתו ואת נחלתו ליהודה לייב אמציסלבסקי. הייסמן עבר לירושלים שם הצטרף לנטורי קרתא, חי בבתי אונגרין עד שנפטר ונקבר בהר הזיתים.
נפתלי הרץ אימבר
מרתף הבית, שיועד במקור להיות מחסן, הותאם למגורים והושכר למגורים. בין הדיירים שגרו במרתף היה גם נפתלי הרץ אימבר. אימבר שסבל משחפת קיבל את המלצת רופאיו ועבר לראשון לציון והגיע למרתף בית הייסמן שם חיבר את שני הבתים הראשונים של שיר הפועלים "תקוותנו" שהפך אחר כך להמנון הלאומי של ישראל, התקוה. כיום נמצאת במרתף תערוכה על אימבר. .
מבנה הבית והחצר
הבית כולל שתי קומות ומרתף (שיועד לאחסון) ונבנה בסגנון מזרח אירופאי. נבנה מאבני כורכר שנחצבו משטח הנחלה של הייסמן וחוזקו בתערובת של בוץ וקש. על מנת לחזק את המבנה הוקמו בפינות עמודים מאבן מחצבות. תקרת המרתף חוזקה בקורות מתכת. אל הקומה הראשונה המוגבהת הוביל גרם מדרגות חיצוני בעוד שאל הקומה השנייה הוביל גרם מדרגות פנימי. גג הבניין כוסה ברעפים. חצר הבית הייתה מוקפת בחומה על מנת להגן על הבית ועל השוהים בחצר.
ברולס-רויס לקראת האושר
ברולס-רויס לקראת האושר (באנגלית: The Gnome-Mobile) הוא סרט פנטזיה אמריקאי משנת 1967 בהפקת אולפני וולט דיסני ובבימויו של רוברט סטיבנסון, עם וולטר ברנן (בתפקיד כפול) והילדים מת'יו גרבר וקארן דוטריס בתפקידים הראשיים.
מאת'יו וקארן הופיעו מקודם ביחד במרי פופינס (1964) וזאת הופעתם האחרונה כצמד בקולנוע. זה גם סרטו האחרון (השלישי) של מת'יו שמת בגיל 21 מהפטיטיס.
זה גם סרטו האחרון של אד וין שנפטר מסרטן לפני שהסרט יצא לאקרנים.
התסריט מבוסס על הספר "The Gnome-Mobile" של אפטון סינקלר משנת 1937. הגמדים הגנומים ממלאים תפקיד חשוב בעלילה וולטר ברנן ממלא תפקיד כפול כסבא עשיר ואהוב על שני נכדיו וכגנום זקן ועצבני.
הסרט עשיר באפקטים ויזואליים המקטינים את הגנומים.
תקציר העלילה
די. ג'יי. מלרוני (וולטר ברנן) הוא בעל חברה גדולה לסחר עצים בסן פרנסיסקו. הוא נוסע במכונית האהובה עליו רולס-רויס פנטום 2 כדי לפגוש את נכדיו האהובים בשדה התעופה ולהמשיך איתם לסיאטל שם הוא אמור למכור 50,000 אקרים של יער. הוא נפגש ברודני (מת'יו גרבר) ובאליזבת (קארן דוטריס) בת העשר.
למלון מגיע הורציו קוקסטון (שון מקלורי) שמפיק הופעות נודדות של דברים חריגים. הוא שם לב לשני הגנומים ומצליח לגנוב אותם. מלרוני מזעיק את עוזרו הראשי ראלף ירבי (ריצ'רד דיקון) שיעזור לו במציאת שני הגנומים. ירני בהמלצת רופאו, מחליט כי מלרוני השתגע וכופה עליו אשפוז כפוי במוסד פסיכיאטרי.
במבצע לילי נועז מצליחים רודני ואליזבת לשחרר את מלרוני. ירבי והאח (נורמן גרבובסקי) הפסיכיאטרי רודפים אחרי הרולס-רויס במרדף מששע בתוך יערות הרדווד שבסופו מכוניתם מתרסקת.
בביתו של קוקסטון מצליחים ג'ספר ונובי להשתחרר מהארגז. נובי מצליח לברוח אך ג'ספר נתפס ובאותו זמן מגיעים מלרוני והנכדים ומשחררים אותו.
הם מגיעים למושבת גנומים ונפגשים שם עם נובי ועם רופוס (אד וין), מלך המושבה. כדי לשדך לג'ספר אישה מביאים לפניו מספר יפהפיות שצריכות לרוץ ולתפוס אותו עד שרופוס סופר שבע. מתחיל מרוץ משעשע עד שלבסוף תופסת אותו ויולט הביישנית (קמי סברינג) לקול תשואות הצופים. במעמד זה מכריז מלרוני כי יתרום את השטח של 50,000 אקרים שנועד לגדיעה, לטובת הגנומים שיוכלו לחיות בו בנחת.
נועם בן הרוש
נועם בן הרוש (נולד ב-13 במאי 2005 במגדים שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני במחלקת הנוער של הפועל חיפה מליגת העל הישראלית.
קריירת מועדונים
בן הרוש גדל מושב מגדים שבישראל. ובשנת 2014 החל לשחק בקבוצת הילדים של מכבי חיפה. בהמשך שיחק גם במ.כ. נווה יוסף ובית"ר טוברוק. ב-15 באוגוסט 2022 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל חיפה.
ב-30 באפריל 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-2 נגד הפועל חדרה.
קריירה בינלאומית
בן הרוש שיחק בנבחרת ישראל עד גיל 17.
נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
חלב הלביאה
חֲלֵב הַלְבִיאָה היא מעשייה נודעת שמקורה במדרש שוחר טוב וגרסה מעובדת שלה נכנסה לספרו של חיים נחמן ביאליק ״ויהי היום״. מלבד המעשייה המקורית וגרסת ביאליק, הופק במסגרת סדרת הפלסטלינה הישראלית אגדות המלך שלמה של רוני אורן, פרק המבוסס על המעשייה. כמו כן, בסדרת הילדים "שלוש ארבע חמש וחצי" הופק פרק סביב הסיפור.
מוסר השכל
מוסר ההשכל הוא כי לדיבור עלולות להיות השלכות דרסטיות עד כדי חריצת גורל לחיים או למוות, כפתגם הנודע "חיים ומוות ביד הלשון", המבוסס על דברי שלמה:.
חולדות צ'ינצ'יל
חולדות צ'ינצ'יל (שם מדעי: Abrocomidae) היא משפחת מכרסמים דרום אמריקאים מתת-סדרת דמויי קביה. זו משפחה קטנה ובה שני סוגים ותשעה מינים חיים. מכרסמים אלה מזכירים חולדות קצרות זנב, אך להם פרווה וצבעים של צ'ינצ'ילה, וכמו הצ'ינצ'ילה חיים בהרי האנדים. הם שוכנים במחילות בין הסלעים וחיים בחבורות. ניזונים בעיקר מעשבים.
למרות דמיונם לצ'ינצ'ילות, מעריכים שקרוביהם הם האוקטודוניים, מכרסמי הטוקו טוקו והנוטריה.
איסלנד במלחמת העולם השנייה
ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, הייתה איסלנד ממלכה עצמאית שהייתה קשורה באוניה פרסונלית עם דנמרק ומלכה, כריסטיאן העשירי שימש כראש המדינה של שתיהן. איסלנד נותרה נייטרלית במהלך המלחמה. עם זאת, ב-10 במאי 1940 פלשה בריטניה לאיסלנד וכבשה אותה. ב-7 ביולי 1941 הועברה השליטה על המדינה לארצות הברית, שעדיין הייתה מדינה נייטרלית. ב-17 ביוני 1944 איסלנד פירקה את האיחוד שלה עם דנמרק והפכה לרפובליקה.
רקע
במהלך שנות ה-30 קיבלה ממשלת בריטניה התראות חוזרות על העניין ההולך וגובר של ממשלת גרמניה באיסלנד. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, דנמרק ואיסלנד הכריזו על עצמן כנייטרליות והגבילו את ההגעה לאי באמצעות כלי שיט ומטוסים של הצדדים במלחמה.
נייטרליות
לאחר הכיבוש הגרמני של דנמרק הקשר בין המדינות התערער. בתחילה, ממשלת איסלנד שמרה על נייטרליות והגבילה הגעה של אוניות מלחמה לשטח בשליטתה. ב-10 באפריל קבע הפרלמנט האיסלנדי כי הוא לוקח את השליטה על יחסי החוץ ובחר במושל זמני, סוון ביירנסון. בנוסף, הוקמה נציגות דיפלומטית בניו יורק.
עם זאת, איסלנד לא אכפה את ההגבלות בנוגע לכניסה למים הטריטוריאליים שלה ואפילו קיצצה בתקציב משמר החופים. הדבר גרם לכך שספינות סוחר של מדינות הציר שחיפשו מקלט במים של איסלנד הוטבעו על ידי אוניות מלחמה של בעלות הברית.
הפלישה
הבריטים אכפו בקרה קפדנית על הייצוא מאיסלנד, ומנעו משלוחים רווחיים לגרמניה כחלק מהמצור הימי עליה. לונדון הציעה לאיסלנד לשתף איתה פעולה, כ"לוחמת וכבעלת ברית", אך רייקיאוויק סירבה. הנוכחות הדיפלומטית הגרמנית באיסלנד, לצד החשיבות האסטרטגית של האי, הדאיגה את הבריטים. לאחר מספר ניסיונות כושלים לשכנע את איסלנד להצטרף לבעלות הברית, ב-10 במאי 1940 פתחה בריטניה בפלישה לאי.
בערב הפלישה פרסמה ממשלת איסלנד מחאה על כך שהנייטרליות שלה "הופרה באופן בוטה" וש"עצמאותה הופרה" וציינה שהיא מצפה לקבל פיצוי על כל הנזקים שנגרמו. הבריטים הבטיחו לפצות את האיסלנדים, להגיע אתם להסכמים עסקיים נוחים, לא להתערב בענייניה הפנימיים של איסלנד ולפנות ממנה את כל הכוחות מיד עם תום המלחמה. תוך שהם הרגילו את עצמם למצב החדש, שיתפו הרשויות האיסלנדיות פעולה דה פקטו עם כוחות הפלישה, אף על פי שבאופן רשמי הם החזיקו במדיניות נייטרלית. בימים הבאים נשלח ציוד להגנה אנטי אווירית שצוותיו היו מאומנים באופן חלקי בלבד ושהיה בלתי מספיק למשימת ההגנה על האי.
כוח ראשון של 746 נחתים בריטים שכבש את האי הוחלף ב-17 במאי בידי שתי חטיבות צבא רגילות. ביוני הגיעו לאי חיילים ראשונים מכוח "Z" שמקנדה כדי להקל על הבריטים ולהחזיר חיילים להגנה על בריטניה. שלושה גדודים קנדיים שלטו באיסלנד עד אביב 1941, אז הוחלפו בידי כוח חיל המצב הבריטי, והועברו לבריטניה כדי לסייע בהגנה.
ב-7 ביולי 1941 הכריז נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט כי ארצות הברית הנחיתה כוחות באיסלנד כדי למנוע השתלטות גרמנית על נתיבי השיט והאוויר החיוניים לארצות הברית. המיקום האסטרטגי של האי והיותו מתאים לבסיסי חיל אוויר וצי, גרם לעלייה בחשיבותו. חטיבת הנחתים הראשונה, שכללה 4,100 חיילים שהתה באיסלנד עד תחילת 1942, אז הוחלפה בידי חיילים מצבא ארצות הברית, כדי שתוכל להצטרף ללחימה באוקיינוס השקט.
איסלנד שיתפה פעולה עם הבריטים ולאחר מכן עם האמריקאים, אך נותרה באופן רשמי נייטרלית עד סוף המלחמה.
מספר היסטוריונים פיתחו את "תאוריית המחסה", לפיה איסלנד ומדינות קטנות אחרות, בנוסף לבריתות הרגילות, מחפשות מחסה עם מדינות או ארגונים גדולים יותר כדי לפצות על נקודות התורפה שקיימות בשליטה על אזור קטן.
תחת כיבוש בעלות הברית
כוחות בריטיים רבים עברו דרך איסלנד, מה שיצר הפרעה בחיי האזרחים. כך, דיווחים הראו שנשים ונערות ניהלו יחסים עם החיילים, וכן נראתה עלייה בזנות. דיווחים אלו גרמו לעוינות בין החיילים לגברים באיסלנד. האינטראקציה בין החיילים לנשים נודעה בשם Ástandið או אסטנדד ("המצב" באיסלנדית). נשים רבות נישאו לחיילים מבעלות הברית והביאו עמם ילדים לעולם, שרבים מהם נשאו את הפטרונים "הנסון" ("שלו" באיסלנדית). לחלק מהילדים שנולדו יש שמות משפחה באנגלית.
במישור אחר, סחף מוקשים הפך לבעיה גדולה עבור האיסלנדים ועבור בעלות הברית, וכוח ראשון לסילוק מטעני חבלה הוכשר על ידי הצי הבריטי ב-1942. הכוחות הבריטיים סיפקו למשמר החופים האיסלנדי נשק ותחמושת, כמו גם מטעני עומק נגד הצוללות הגרמניות. במהלך המלחמה הצליחו מוקשים וצוללות גרמניות להטביע מספר כלי שיט של איסלנד.
אבדות
כ-230 איסלנדים נהרגו במלחמה, רובם בהטבעת כלי שיט על ידי צוללות גרמניות.
אחרית דבר
לנוכחות הבריטית והאמריקאית הייתה השפעה משמעותית על איסלנד. פרויקטים הנדסיים רבים כמו בניית נמל התעופה של רייקיאוויק, הביאו תעסוקה לרבים. בנוסף, איסלנד נהנתה מייצוא דגים לממלכה המאוחדת.
כיום, מכונה מלחמת העולם השנייה באיסלנד מדי פעם כ"המלחמה הנפלאה" או "המלחמה המבורכת" (Blessað stríðið), בשל השפעתה על איסלנד.
בוני בסלר
בוני בסלר (באנגלית: Bonnie Bassler; נולדה ב-1962) היא ביולוגית מולקולרית הידועה בעיקר בזכות מחקרה על תקשורת בין חיידקים בעזרת חישת מניין. היא ראש המחלקה לביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת פרינסטון ועמיתת המכון הרפואי ע"ש הווארד יוז (HHMI).
ביוגרפיה
בסלר נולדה בשיקגו אך גדלה בדנוויל, קליפורניה. היא הייתה סקרנית מגיל צעיר, ואהבה מאוד בעלי חיים. בנעוריה, היא עבדה במרפאת כלבים וחתולים ובגן חיות, ונרשמה לאוניברסיטת קליפורניה בכוונה ללמוד וטרינריה. אך מהר מאוד היא הבינה שהעבודה הפיזית ושינון שמות של עצמות ושרירים אינם מתאימים לה. במקום זאת, היא התחילה ללמוד ביוכימיה וגנטיקה.
קריירה מדעית
במקביל ללימודיה החלה בסלר לעבוד במעבדתו של פרדריק טרוי – פרופסור לביוכימיה ורפואה מולקולרית. למעבדה היו אז שני פרויקטים עיקריים: מחקר אחד על פחמימות בחיידקים ומחקר נוסף על מערכת היחסים שבין וירוס אפשטיין בר לבין סרטן. אף על פי שבסלר רצתה לעבוד על פרויקט הסרטן, טרוי ניתב אותה דווקא לפחמימות. במחקר זה, בסלר אפיינה את האנזים נוירמינידאז, אנזים שחותך גליקופרוטאינים הנמצאים בממברנת החיידק. אף שלא רצתה לעבוד על חיידקים בהתחלה, עד מהרה היא התאהבה בהם. היא סיפרה: "כולם חושבים שהם היצורים הפשוטים ביותר בעולם, אך אני חושבת שהם היצורים המושלמים ביותר שאפשר לעבוד איתם."
לאחר שקיבלה תואר ראשון בביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה, בסלר נסעה לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. שם היא המשיכה לחקור אינטראקציות בין חיידקים לפחמימות בקבוצת המחקר של סול רוזמן. רוזמן נתן לבסלר לחקור את החיידק הימי "Vibrio furnissii". בסלר בדקה כיצד החיידק נצמד לסוכרים שונים. היא גילתה שחיידקי "Vibrio furnissii" נמשכים לסוכרים מורכבים מסוימים במטרה להיצמד אליהם ולאכול אותם.
מחקרה בנושא חישת עניין
לאחר שקיבלה את הדוקטורט שלה בביוכימיה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בסלר עברה לעבוד במכון אגורון. במכון זה היא חקרה את התקשורת הכימית המתקיימת בין חיידקים ימיים הזוהרים בחושך (חיידקים ביולומינסנטיים). מחקרה של בסלר התבסס על מחקרים קודמים שהוכיחו שחיידקים ביולומינסנטיים פולטים אור רק כשיש מספיק מהם בסביבה. החיידקים מתקשרים אחד עם השני בעזרת חישת מניין – שיטה בה החיידקים שולחים מולקולת איתות (הנקראות אוטואינדוסר). כדי לתקשר עם בני מינם. בסלר הראתה שגם החיידק "Vibrio harveyi" מבצע חישת מניין, וגילתה שיש כמה מולקולות שונות המשמשות לתקשורת זו. בשנת 1994, לאחר 4 שנים של מחקר במכון אגורון, בסלר עזבה את המכון כדי להקים קבוצת מחקר באוניברסיטת פרינסטון, שם היא ממשיכה לחקור את מנגנוני חישת המניין ותפקידיה, את המנגנונים הביוכימיים בהם חיידקים מתקשרים אחד עם השני, ומשלבת במחקריה מתחומי הגנטיקה, ביוכימיה, ביולוגיה מבנית, כימיה והנדסה.
במעבדת המחקר בפרינסטון מנסים להבין לעומק את התקשורת בתוך אותו המין ובין מינים שונים של חיידקים, זיהוי עצמי לעומת זיהוי גורמים זרים, העברת אינפורמציה בין חיידקים ושיתוף פעולה ביניהם. כמו כן, מנסים לענות על שאלות כמו: למה חיידקים מתקשרים? מה הם משקיעים כדי לתקשר לעומת מה שהם מרוויחים מכך? איך החיידקים קולטים ומבינים אינפורמציה מתוך מולקולות איתות? איך קבוצות של חיידקים המתקשרים אחד עם השני מתמודדים עם "ציתות" של חיידקים אחרים או שיבוש של האות? כמעט כל החיידקים גורמי המחלות זקוקים לחישת מניין כדי להדביק בעלי חיים, וחוקרי המעבדה מנסים לייצר מולקולות המדמות אוטואינדוסרים. למולקולות כאלו יש פוטנציאל לתפקד בתור תרופות אנטי-בקטריאליות היכולות לשמש אלטרנטיבה לאנטיביוטיקה. בתאוריה, מולקולות אלו יוכלו לנטרל חיידקים על ידי דיכוי גנים ספציפיים או הפעלתם.
בסלר הוכיחה שחישת המניין משמשת להרבה יותר מ"הדלקה וכיבוי אורות". התקשורת מאפשרת "כיבוי" והפעלה של מאות גנים שונים, ויוצרת מערכת גנטית עצומה. התקשורת מאפשרת לחיידק לשתף פעולה עם בני מינו, ולפעול בצורה דומה ליצור רב תאי. כלומר, חישת המניין מאפשרת לחיידק לעבור מיצור חד תאי יחיד לחלק מקבוצה גדולה ומתואמת.
ב-1999 היא גילתה שחיידקים משתמשים בחישת מניין כדי לתקשר לא רק עם בני מינם, אלא גם עם מינים אחרים של חיידקים. כך, מין אחד של חיידקים יכול להפעיל או לכבות גנים של חיידק שונה.
ב-2002 בסלר הצליחה לגלות את המבנה המולקולרי של האוטואינדוסר (מולקולת האיתות) המאפשר את התקשורת בין סוגים רבים של חיידקים ימיים. נוסף על כך, הניסוי הראה שהיסוד בור משמש כקו-פקטור בתהליך. האוטואינדוסר נקשר למולקולות בור כדי לבצע את תפקידו הביולוגי. יסוד זה נדיר באזורים יבשתיים, אך באוקיינוסים – אזור המחיה של החיידקים שבסלר חוקרת, הוא נמצא בשפע. כלומר, החיידקים הללו משתמשים בחומר הנפוץ בסביבת מחייתם כדי לתקשר אחד עם השני.
Inferno
Inferno (בעברית: גֵיהִנוֹם) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הפיליפינית-אמריקאית בלה פורץ' ביחד עם הפזמונאי והמפיק המוזיקלי האמריקאי סאב ארבן. השיר יצא לאור ב-13 באוגוסט 2021, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר, כסינגל שני מתוך המיני-אלבום Dolls. השיר הופץ לאחר סינגל הבכורה של פורץ', "Build a Bitch".
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי בלה פורץ', דניאל מייסונוב, אלי ריזק, ג'פרי הפורד, בנדיק מולר וסאלם אילס והופק על ידי סאב ארבן וסטפן מקס. בתחילת אוגוסט 2021, פורץ' הודיעה שהיא תוציא לאור סינגל חדש ב-13 באוגוסט. ההכרזה לוותה בטיזר באורך 30 שניות הכולל הופעות קמע של המפיק סאב ארבן.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-13 באוגוסט 2021, ביום יציאתו של "Inferno" כסינגל. הוא הופץ בשידור חי ביוטיוב. בהצהרה, פורץ' כללה אזהרת טריגר לקליפ. היא כתבה, "בתור קורבן של תקיפה מינית, השיר והקליפ הזה חשובים לי מאוד. זה משהו שעדיין לא הייתי מוכנה לחלוק איתכם. קשה לי מאוד לדבר עליו. אבל אני מוכנה עכשיו".
נכון לדצמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-85 מיליון צפיות.
יוז'ף פראגו
יוז'ף פראגו (במקור פרנקל, בהונגרית: Faragó József; 1866, אסטרגום – 2 בספטמבר 1906, ברלין) היה צייר, אמן תחריט, קריקטוריסט וגרפיקאי יהודי-הונגרי. הוא התיידד עם החברים המייסדים של מושבת האמנים של באיה מארה ולעיתים קרובות הציג יחד עם ציירי מושבת האמנים.
קורות חיים
יוז'ף פרנקל התכונן להיות סוחר, אך פטרוניו העשירים אפשרו לו לנסוע למינכן ואחר כך לפריז וללמוד ציור הן בהונגריה והן בחו"ל. משנת 1886 הוא היה תלמידו של שימון הולושי במינכן. בגרמניה, יותר ויותר מקריקטורותיו פורסמו בעמוד השער של העיתון ההיתולי הגרמני באותה עת, ה-Fliegende Blätter. הוא למד בפריז בשנת 1889 ואחר כך הוזמן לעבוד על ידי העיתון ההיתולי פאק (Puck) בניו יורק. הוא חי בארצות הברית בין השנים 1892–1894. בשובו להונגריה הפך למנהל האמנותי של העיתון ההיתולי ההונגרי בורשסם ינקו במשך זמן מה, אך הוא עבד גם במגזין המתחרה קאקאש מארטון. את השנים האחרונות בחייו בילה בברלין. שם הוא שם קץ לחייו.
תמונותיו הופיעו לראשונה בתערוכת החורף של היכל האמנות (בודפשט) בחורף 1889–1990. בשנת 1896 ובשנת 1901 הציג בסלון הלאומי. בדצמבר 1906, תערוכת מורשתו התקיימה בסלון קניבש קלמן. הוא צייר בבאיה מארה והציג פעמים רבות עם הציירים של באיה מארה. מה שחיבר אותו לאמני באיה מארה לא היה כל כך הסגנון אלא הידידות. הוא היה חבר של קארוי פרנצי של בלה איוואניי-גרינוואלד ואפילו של שימון הולושי, אף על פי שהולושי החשיב את פרנצי את גרינוולד ואת פראגו כ"אריסטוקרטים". כקריקטוריסט פופולרי, רישומיו התאפיינו בביקורת חברתית חריפה. כמה מהעמודים הגרפיים שלו ניתן למצוא באוסף של הגלריה הלאומית של הונגריה.
רחל גרין
רחל לאה גרין (1861, יפו - 20 באוקטובר 1934, ירושלים) הייתה מהדמויות הבולטות בקרב הקהילה היהודית המתדלדלת שהתגוררה ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים בשנות ה-20 של המאה ה-20, והיהודיה האחרונה שנותרה בו לאחר מאורעות תרפ"ט. המקום בו גרה כונה על ידי ועד הקהילה של ירושלים "חצר רחל גרין".
רחל נולדה לפטר קלאסן, גר צדק שעלה לארץ ישראל מטיגנהוף, דנציג, פרוסיה, בגיל 40, ומירקה בת שמעון לבית שטיינר, אלמנה ירושלמית שבעלה הראשון, יודל שמיד, נרצח בידי ערבים בירושלים. קלאסן ניהל את פרדסו של משה מונטפיורי ביפו, ונפטר כשרחל בתו הייתה בת 4. בבגרותה התגוררה רחל גרין בשכונת באב אל חוטה, במקום בו נמצא היום מתחם שער הפרחים.
חוקר ירושלים פנחס גרייבסקי תיעד אותה בכתביו:
בגיל 19 נישאה רחל למשה גרין ונולדו להם 6 ילדים. אחת מבנותיה, חיה דבורה גיטל, נישאה לברוך מרדכי ויטנברג אשר עלה עם דודו, משה ויטנברג (בתי ויטנברג) לירושלים.
לא פעם הופיעה בפני בית הדין השרעי של ירושלים, כגון בתביעה נגדה על כך שנהגה להשתמש בגג ההקדש של אחד מתושבי שכונת באב אל עמוד, כמעבר אל הגג של ביתה.
לאחר מאורעות תרפ"ט ב-1929, עזבו היהודים תושבי הרובע המוסלמי את בתיהם, מחשש לחייהם, רק רחל גרין נשארה לשמור על ההתיישבות היהודית במקום.
רחל גרין נספתה ב-20 באוקטובר 1934, בשנתה, כתוצאה משריפה שפרצה בגלל מנורת נפט. לאחר מותה פסקה ההתיישבות היהודית ברובע המוסלמי, עד לחידוש ההתיישבות היהודית לאחר איחוד ירושלים.
קולטורל לאונסה
היסטוריה
קולטורל לאונסה נוסדה ב-5 באוגוסט 1923. בשנת 1926, זכתה הקבוצה באליפות האזורית. בשנת 1929 שיחקה קולטורל לאונסה בליגה הספרדית השלישית, והעפילה לסגונדה. ב-1931 הופסקה פעילותו של המועדון, ומספר קבוצות נוסדו בעיר במטרה להחלפו, אך לאחר מלחמת האזרחים בספרד חזר המועדון לפעילות.
אנדור ארש
אנדור ארש (במקור ארבשטיין, בהונגרית: Erős Andor; בודפשט, 10 ביולי 1889 – 1917) היה צייר יהודי-הונגרי. הוא למד ועבד במושבת האמנים של באיה מארה ואחר כך במושבת האמנים של קצ'קמט.
קולטורל לאונסה
היסטוריה
בשנת 1955, העפילה קולטורל לאונסה לראשונה בתולדותיה ובפעם היחידה עד כה ללה ליגה, אולם כעבור עונה היא נשרה בחזרה לליגת המשנה.
אנדור ארש
ביוגרפיה
אנדור ארבשטיין נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של החייט יאנוש ארבשטיין ושל לינה וייסברגר. קארוי פרנצי היה המורה המאסטר שלו באוניברסיטה לאמנויות יפות בבודפשט. בקיץ צייר במושבת האמנים של באיה מארה ולאחר מכן במושבת האמנים של קצ'קמט בהנחייתו של בלה איוואני-גרינוולד. סגנונו היה פתוח לאקספרסיוניזם, בבאיה מארה הוא היה אחד מה"ניאו". אמנות הציור שלו מראה קירבה לסגנונו של הצייר יוז'ף נמש-למפרט, גם לאיוש קשאק הבחין בו ובכישרונו די מהר, כתב העת טט (Tett) פרסם שניים מהגרפיקות שלו במגזין.
קולטורל לאונסה
היסטוריה
בשנת 2011, המועדון הורד להליגה הספרדית הרביעית עקב אי תשלום משכורות לשחקנים, וכעבור שנתיים שבה הקבוצה לליגה השלישית.
לקראת עונת, הציג המועדון מדים הנראים כמו חליפת טוקסידו. המדים, אשר משכו תשומת לב רבה באתרי התקשורת וברשתות החברתיות, הוצגה לראשונה במשחק צדקה לפני תחילת העונה לתמיכה במשפחות מקומיות.
בשנת 2015 רכשה אקדמיית הספורט הקטרית "אספיר אקאדמי" 99% ממניות המועדון, ובכך נמנע המועדון מפירוק.
ב-28 במאי 2017, העפילה קולטורל לאונסה לליגת המשנה לראשונה אחרי 42 שנות היעדרות, לאחר שניצחה את ברצלונה אתלטיק בפלייאוף העלייה.
יחסי אוקראינה–אנגולה
יחסי אוקראינה–אנגולה הם היחסים הבילטרליים שבין אוקראינה לבין רפובליקת אנגולה. אנגולה הכירה בעצמאותה של אוקראינה ב-30 בספטמבר 1994, ובתאריך זה גם כוננו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
בתקופת ברית המועצות
עוד בטרם אוקראינה קיבלה עצמאות מברית המועצות, היו קשרי מסחר בינה ובין אנגולה, ומפעלים אוקראיניים רבים ייצאו מגוון רחב של מוצרי תעשייה וצריכה לאנגולה. לכך יש להוסיף גישה חיובית וכבוד כלפי אוקראינה מצד אלפי סטודנטים מאנגולה שלמדו במוסדות אוקראיניים, וחלקם תפסו מאוחר יותר תפקידים חשובים במדינה. בנוסף, אוקראינה סייעה אקטיבית לפיתוח ענפים כלכליים שונים באנגולה, ולדוגמה בשלב מסוים מאות אוקראינים לימדו במוסדות חינוך באנגולה ועבדו עם חקלאים ודייגים מקומיים. ענפים נוספים שהושפעו מאוקראינה הם ענפי האנרגיה, התחבורה האווירית ומערכת הבריאות.
כוח שמירת השלום באנגולה: 1996–1999
לאחר הכרזת העצמאות של אוקראינה, היא ראתה בהשתתפות בכוח שמירת השלום של האו"ם מרכיב חשוב במדיניות החוץ שלה. על כן, בפברואר 1996 נשלחו כוחות אוקראיניים לאנגולה כדי להשתתף במשימת שמירת השלום של האומות המאוחדות. באותה תקופה התחוללה מלחמת האזרחים באנגולה. לפי מזכירות האו"ם, הכוח האוקראיני היה אמור להיות באנגולה למשך שנה. עם זאת, אחרי שינוי במשימה, הכוחות האוקראיניים נסוגו שלושה חודשים מוקדם מהמתוכנן. במהלך שהותם במדינה סייעו האוקראינים ביישום הסכמי הפסקת האש ותיאמו פעולות הומניטריות.
פתיחת שגרירות אוקראינה באנגולה
ב-13 במאי 2004 נפתחה שגרירות אוקראינה בלואנדה, בירת אנגולה, שנתיים אחרי שהסתיימה בה מלחמת האזרחים בת 30 השנה. בפעילותה, השגרירות תומכת ביצירת קשרים בין יזמים מאוקראינה ומאנגולה, חילופי משלחות ובארגון פגישות עסקיות.
This Is All I Ask
This Is All I Ask (בעברית: "זה כל מה שביקשתי") הוא האלבום ה-17 של הזמר האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה חברת התקליטים קולומביה רקורדס לאור, ביולי 1963, לאחר שהוקלט בחודש אפריל אותה השנה. האלבום הגיע למקום ה-24 בבילבורד 200.
אלו דיארה
בעברו היה שחקן בנבחרת צרפת, בה ערך 44 הופעות.
קריירת מועדונים
בקיץ 2007 עבר לבורדו תמורת 7.75 מיליון אירו. את שערו הראשון במדי בורדו כבש נגד מץ ב-29 באוגוסט 2007. בבורדו זכה דיארה באליפות צרפת ובגביע הליגה הצרפתי בעונת 2008/2009. ב-4 ביולי 2011 חתם דיארה על חוזה לשלוש שנים אצל סגנית אלופת צרפת, מרסיי. בקיץ 2012 חתם דיארה לשלוש שנים בווסטהאם יונייטד העולה החדשה לפרמיירליג, תמורת 2 מיליון ליש"ט. ב-31 בינואר 2013 הושאל לסטאד רן.
לאחר חצי עונה בסטאד רן, חזר לווסטהאם בה שותף בשמונה משחקים. בסוף העונה עזב את הקבוצה. ב-23 בפברואר 2015 חתם בצ'רלטון אתלטיק מהצ'מפיונשיפ עד סוף העונה.
קריירה בינלאומית
דיארה זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת ב-2004. בגמר מונדיאל 2006 נגד איטליה עלה כמחליף במקומו של פטריק ויירה. דיארה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 ובסגל ליורו 2012 שנערך בפולין ואוקראינה.
רוברט ווקר מקבת'
רוברט ווקר מקבת' (באנגלית: Robert Walker Macbeth; 30 בספטמבר 1848 – 1 בנובמבר 1910) היה צייר, תחריט וצבעי מים סקוטי, שהמתמחה בנוף פסטורלי ובז'אנר הכפרי. אביו היה צייר הדיוקנאות נורמן מקבת' ואחייניתו אן מקבת'. שניים מחמשת אחיו, ג'יימס מקבת' (1847–1891) והנרי מקבת', לימים מקבת-רייבורן (1860–1947), היו גם הם אמנים.
ביוגרפיה
יליד גלאזגו, מקבת' למד אמנות בלונדון, הפיק סצנות יומיומיות ריאליסטיות ועבד כמאייר עבור העיתון השבועי The Graphic. הוא צייר באזורים הכפריים של לינקולנשייר וסאמרסט, עבודת הנוף שלו הושפעה מזה של ג'ורג' המינג מייסון ופרדריק ווקר.
מ-1871 הציג מקבת' באקדמיה המלכותית, בחברה המלכותית של ציירי דיוקנאות, בגלריה גרוסוונור, בגלריה החדשה ובאגודה לאמנות יפה, כולם בווסטמינסטר. היו גם תערוכות באזורים באגודת האמנים המלכותית בברמינגהם, באקדמיה הסקוטית המלכותית באדינבורו, במכון המלכותי לאמנויות של גלאזגו, בגלריה לאמנות ווקר בליברפול ובגלריה לאמנות של מנצ'סטר.
באותה שנה (1871) הפך מקבת' למקורב של החברה המלכותית לצבעי מים (RWS) והפך לחבר מלא בשנת 1901. הוא הפך לחבר באגודה המלכותית של ציירים-וחרטים (RE) בשנת 1880, וחבר כבוד בשנת 1909. בשנת 1882 הוא נבחר כחבר במכון המלכותי לציירים בצבעי מים (RI) וב-1883 נבחר להיות חבר במכון המלכותי לציירי שמן (ROI). ב-1883 הוא נבחר למקורב באקדמיה המלכותית (RA), והפך לחבר מלא ב-1903.
ב-9 באוגוסט 1887 נשא לאישה את לידיה אסתר, בתו של הגנרל בייטס מהפרשים של ילידי בומביי. בתם, פיליס מקבת', הייתה ידועה יותר בתור השחקנית לידיה בילברוק.
הוא נפטר בהולדרס גרין, ליד לינדסל, אסקס.
אנדרטת דנקרק
אנדרטת דנקרק היא אנדרטה בעיר דנקרק שבצרפת, המנציחה את זכרם של 4,508 מחללי חיל המשלוח הבריטי לאירופה, שנפלו במלחמת העולם השנייה ומקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה ניצבת בתחומי בית הקברות העירוני של דנקרק, בקרבת מספר חלקות שבהן נקברו חללי צבאות האימפריה הבריטית משתי מלחמות העולם.
האנדרטה היא מתחם מלבני שאורכו כ-100 מטרים. במרכזו נטועה שדירת דשא המוקפת בשביל אבן. בקצה הדרומי של השדרה ניצב ביתן מרובע בעל גג רב-שיפועים. משני צידי שדירת הדשא והביתן ניצבים עשרה כתלים, שעל גביהם נחרתו שמות הנעדרים.
בביתן שבאנדרטה נקבע חלון ויטראז' גבוה שראשו מעוגל, המתאר את מראות הפינוי מדנקרק.
האנדרטה מנציחה את שמותיהם של אנשי חיל המשלוח הבריטי, שנפלו באירופה מראשית מלחמת העולם השנייה ועד לסיום המערכה על צרפת ביוני 1940 ומקום קבורתם לא נודע. נכללו ביניהם גם מי שנפלו בשבי במהלך מערכה זו ומתו בשביים. היא מוקמה בדנקרק בשל הפינוי ההירואי של עיקר חיל המשלוח הבריטי מן העיר לבריטניה במאי ויוני 1940 (מבצע דינמו), לאחר תבוסתן של בעלות הברית במערכה על צרפת.
האנדרטה היא אחת משלוש בלבד שהוקמו במערב אירופה לנעדרי צבאות האימפריה הבריטית במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' (Philip Hepworth) והוקמה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. חלון הוויטראז' נוצר על ידי ג'ון האטון (John Hutton). האנדרטה נחנכה על ידי אליזבת השנייה, מלכת בריטניה, ב-29 ביוני 1957.
פוריות (ביולוגיה)
אי-פוריות יכולה להיות בעיה עבור אנשים משני המינים. על פי המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן בארצות הברית, ב-35% מהזוגות ההטרוסקסואליים, שאינם יכולים להרות, ניתן לייחס את הסיבה לשני הצדדים כאחד. פוריות האדם תלויה בגורמים שונים, כולל תזונה, התנהגות מינית, קשר דם, תרבות, אינסטינקט, אנדוקרינולוגיה, עיתוי ההתעברות, כלכלה, אישיות, אורח חיים ורגשות.
פארק הגולף בשדרת האמריקות
פארק הגולף החדש בריו דה ז'ניירו בשכונת היוקרה "קונדומיניו ריזרבה אונו" (Condomínio Riserva Uno) הוקם בשטח של כ־1,200 דונם בצפון חוף לגונת מאראפינדג'י, בשולי שמורת הטבע מאראפינדג'י (בפורטוגזית: Marapendi) שנמצאת ליד רובע "באחה דה טדז'וקה" (בפורטוגזית: Barra da Tijuca) בו ממוקמים רבים ממתקני הספורט באולימפיאדה. הפארק מתוחם מדרומו בכביש המכונה "שדרת האמריקות". הפארק רחוק כ־5 ק"מ מהכפר האולימפי וכ־7 ק"מ ממרכז התקשורת האולימפי.
פארק הגולף עוצב על ידי גילברט ס. הנסי (באנגלית: Gilbert S. Hanse) האמריקאי, מתכנן בינלאומי מוכר של מגרשי גולף שעבד בשיתוף פעולה עם שחקן הגולף המקצועי איימי אלקוט. הצעתו נבחרה מבין שמונה אדריכלי נוף שהתמודדו על עיצוב פארק הגולף בריו דה ז'ניירו לכבוד האולימפיאדה ב־2016 בריו. התכנון של פארק הגולף בריו מתחשב בעובדה שפארק הגולף ממוקם בשמורת טבע מקומית ולכן מתוכנן לפי תוואי הקרקע ודיונות החול שלה ויכלול שימוש רב בצמחייה מקומית, מערכות השקיה וניקוז חסכוניות ומתוחכמות וללא צורך בגינון ותחזוקה אינטנסיביים, שיפגעו במראה הטבעי שידמה לשמורת החוף הסמוכה. בחירת מעצב פארק הגולף האולימפי נעשתה בשיתוף בין הוועדה המארגנת של המשחקים בריו עם פדרציית הגולף העולמית.
בזמן האולימפיאדה התאפשר ל־20,000 צופים לצפות בתחרויות הגולף (מתוכם 2,500 מקומות ישיבה משודרגים והשאר ביציעי עמידה).
טורנירי גולף התקיימו בעבר באולימפיאדת פריז (1900) ובאולימפיאדת סנט לואיס (1904) ומאז הוצאו מהמשחקים האולימפיים עד לאולימפיאדה בריו.
הבחירות לאספה הלאומית של אוגנדה 1980
הבחירות לאספה הלאומית התקיימו באוגנדה ב־10 וב־11 בדצמבר 1980. הם התקיימו לאחר הפלתו של אידי אמין בשנה הקודמת והיו הבחירות הראשונות מאז הבחירות שקדמו לעצמאות אוגנדה בשנת 1962. תוצאת הבחירות הייתה ניצחון של מפלגת קונגרס העם של אוגנדה (UPC) בראשות הנשיא מילטון אובוטה, שזכה ב 75 מתוך 126 המושבים. אחוז ההצבעה היה כ-85.0%.
עם סגירת ההצבעה השתלט פאולו מוואנגה על ועדת הבחירות והכריז על מפלגת ה-UPC כמנצחת. במחאה למהלך זה, ניהל יוורי מוסווני מלחמת גרילה כנגד מילטון אובוטה, ניצח והפך בהמשך את המדינה לדמוקרטית.
שומרי משקל
שומרי משקל (באנגלית: Weight Watchers International, כיום WW) היא חברה בינלאומית אשר הוקמה בארצות הברית במטרה לסייע בידי אנשים הסובלים מעודף משקל לרזות ולשמור על משקל קבוע תוך שינוי אורח החיים שלהם. כיום פועלת החברה גם לשיפור בריאותם של לקוחותיה דרך היבטים אחרים באורח חייהם, ואינה מתמקדת בהרזייה בלבד.
היסטוריה
בשנת 2015 קנתה אופרה וינפרי 10% ממניות החברה, בעקבות כך מניית החברה זינקה ב-105%.
בספטמבר 2018 הודיעה החברה על שינוי שמה ל-WW, שינוי המייצג את כוונתה לקדם אורח חיים בריא, לא בהכרח באמצעות ירידה במשקל.
עקרונות ליבה ודרך פעולה
עיקרון הליבה אשר עומד מאחורי התוכנית הוא שימוש בידע מדעי על מנת ליצור הרגלי אכילה מועילים, אכילה מודעת יותר, תוך הוספת פעילות גופנית ותמיכה מורלית. סניפי שומרי משקל מקיימים פגישה שבועית שבהם המשתתפים בתוכנית נשקלים ומקבלים הסברים. המשתתפים מהווים גם קבוצת תמיכה.
שומרי משקל בישראל
ב--31 במרץ 2022 ביקשה חברת שומרי משקל בישראל מינוי נאמן זמני, הגנה מפני נושיה וצו פתיחת הליכים, לאחר שצברה חובות של כ-20 מיליון ש"ח. ב-4 באפריל 2022 הוצא צו פירוק והשופט הסמיך את הנאמן, לפעול למכירת נכסי החברה לצורך חלוקת התמורה לנושים. וגם להודיע לבית המשפט אם יש להורות על חיסול החברה.
רדוואן
נאדיר אלח'יאט (בערבית:  نادر الخياط; נולד ב-9 באפריל 1972), הידוע בעיקר בשם הבמה שלו רד וואן (RedOne), הוא מפיק מוזיקלי ופזמונאי מרוקאי. רד וואן הועמד לפרס הגראמי כ-10 פעמיים שמתוכן זכה בפרס 3 פעמיים במהלך הקריירה שלו.
שנותיו המוקדמות
אלח'יאט נולד במרוקו ובגיל 19 עבר לשוודיה כדי להתחיל בקריירה במוזיקה. הוא בחד במדינה הזו בגלל שרוב השפעותיו המוזיקליות באו משם כגון: אבבא, יורופ ורוקסט. בהתחלה היה מופיע בברים מקומיים ומנגן בגיטרה אך לאחר מכן שינה כיוון והחל לכתוב ולהתעניין בצד ההפקה המוזיקלית. רד וואן החל לעבוד עם מפיק בשם רמי יעקוב אשר עבד בעבר עם בקסטריט בויז, בריטני ספירס, וסטלייף וסלין דיון. השניים עבדו יחד מעל שנה עד שהתפצלו.
קריירה
השיר הראשון אשר הביא לרד וואן את הכרתו הוא השיר "Step Up" של הזמר דארין אשר הגיע למקום הראשון בשוודיה בשנת 2005. לאחר מכן בד עם בריטני ספירס על השיר "Money Love and Happiness" שלא יצא לאור עד שנת 2012. ב-2006 הפיק רד וואן את השיר "Bamboo" שהפך להמנון הרשמי של מונדיאל 2006. לאחר מכן ביצע רד וואן מאש-אפ לשיר המונדיאל ולשיר של הזמרת שאקירה עם וייקליף ז'אן, "Hips Don't Lie".
לאחר הצלחתו במונדיאל החליט רד וואן לעבור לניו יורק ולפתח את הקריירה שלו באמריקה. לאחר כמה ניסיונות כושלים לפרוץ הוא שקל לוותר ולחזור לשוודיה אך הוא משך את תשומת לבו של מנכ"ל חברת אפיק רקורדס שנתן לו להפיק מספר רמיקסים לשיריה של ג'ניפר לופז. עבודתו הגדולה לאחר מכן הייתה הפקת אלבום הבכורה של הזמרת קאט דלונה.
לאחר מכן החל רד וואן לעבוד עם הזמרת והשחקנית ליידי גאגא והפיק עבורה את להיטיה הראשונים "Just Dance" ו-"Poker Face" מאלבומה הראשון "The Fame". האלבום הועמד לשישה פרסי הגראמי ו-Poker Face זכה בפרס בקטגוריית "הקלטת הדאנס הטובה ביותר" והאלבום בקטגוריית "אלבום הדאנס הטוב ביותר". בנוסף לכך ששני השירים הגיע למקום הראשון במדינות אוסטרליה, ארצות הברית, אירופה, בריטניה, קנדה, ועוד. הוא המשיך לעבוד עם גאגא ובמקביל החל לעבוד עם אומנים כגון: שון קינגסטון, ניו קידס און דה בלוק, מיקה, אייקון, אנריקה איגלסיאס, ליונל ריצ'י, פיטבול, פאולינה רוביו, מידנייט רד ושר. במהלך עבודתו עם גאגא רד וואן השיג כ-9 מועמדויות לגראמי שזכה מתוכן ב-3. בשנת 2009 הפיק עבורה את המיני אלבום השלישי שלה, "The Fame Monster" ובשנת 2011 הפיק את אלבום האולפן השלישי שלה, "Born This Way" שהועמדו לפרס "אלבום השנה" אך לא זכו והמיני אלבום זה בפרס "אלבום הפופ הטוב ביותר".
בשנת 2009 עבד רד וואן עם מייקל ג'קסון על מה שיתברר מאוחר יותר כאלבומו האחרון. בשנת 2010 הקים רד וואן את חברת התקליטים 2101 Records שהיא שלוחה של חברת יוניברסל מיוזיק גרופ. ב-2011 החל רד וואן לעבוד עם הזמר הרוסי אלכסיי וורוביוב. בין האומנים הבולטים בחברתו של רד וואן הוא מוהמבי.
בשנת 2010 הוא כתב שיר Bumpy Ride שהגיע למקום ראשון במצער הפזמונים בהולנד ולמקומות גבוהים במספר מדינות אירופה.
בתחילת 2011 רד וואן הפיק לג'ניפר לופז את הלהיט הענק On The Floor שזכה להצלחה מסחררת. ב-2012 הפיק רד וואן את הסינגל "In My City" עבור הזמרת פריאנקה צ'ופרה.
בנוסף עבד רד וואן עם הזמרת ניקי מינאז' על אלבומה "Pink Friday: Roman Reloaded". בין השירים שכתב עבורה נמנים "Starships" ו"Pound the Alarm". בנוסף כתב גם שיר עבור להקת הבנים ואן דיירקשן - Kiss You. ב-2013 החל לעבוד על אלבומה הבא של הזמרת ג'ניפר לופז.
אדמונד צ'ארלס טרבל
אדמונד צ'ארלס טרבל (באנגלית: Edmund Charles Tarbell; 26 באפריל 1862 - 1 באוגוסט 1938) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי. חבר בעשרת הציירים האמריקאים. הוא היה חבר מוביל בקבוצת ציירים שהתפרסמה כאסכולת בוסטון.
ראשית החיים וחינוך
אדמונד טרבל נולד בבית אסא טרבל, שנמצא במערב גרוטון, מסצ'וסטס. אביו, אדמונד וויטני טרבל, נפטר בשנת 1863 לאחר שחלה בטיפוס בזמן ששירת במלחמת האזרחים. אמו, מרי סופיה (פרנלד) טרבל, התחתנה פעם שנייה עם יצרן מכונות לייצור נעליים. אדמונד הצעיר ואחותו הגדולה, נלי סופיה, הועברו לגור לסבא וסבתותיהם בעיירת גבול במהלך המלחמות הצרפתיות והאינדיאניות.
בילדותו השתתף טרבל שיעורי אמנות ערב מג'ורג' בארטלט בבית הספר לאמנות במסצ'וסטס. בין 1877 ל־1880, הוא היה חניך בחברת הליתוגרפיה של פורבס בבוסטון. בשנת 1879 הוא נכנס לבית הספר של המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון, ולמד אצל אוטו גרונדמן. הוא למד באותה כיתה עם רוברט לואיס ריד ופרנק ווסטון בנסון, שני חברים נוספים שיהווה בעתיד חלק מתוך קבוצת "עשרת הציירים האמריקאים".
טרבל המשיך את השכלתו בפריז, צרפת, אז מרכז עולם האמנות. כתוצאה מכך, בשנת 1883 הוא נכנס לאקדמיה ז'וליאן ללמוד אצל גוסטב בולאנז'ה וג'ולס ג'וזף לפבר. פריז חשפה אותו להכשרה אקדמית קפדנית, שכללה תמיד העתקת ציורי צייר מפורסם בלובר, אך נחשף גם לתנועת האימפרסיוניזם שאז סחפה את גלריות העיר. כפילות זו תשפיעה על עבודתו. בשנת 1884 כללה השכלתו של טרבל סיור איטליה, ובשנה שלאחר מכן נסע לבלגיה, גרמניה ובריטניה. טרבל חזר לבוסטון בשנת 1886, שם החל את הקריירה שלו כמאייר, מדריך אמנות פרטי וצייר דיוקנאות.