cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נייג'ל הרמן
תיאטרון
בדצמבר 2005 אחרי שעזב את "איסטאנדרס" הופיע הרמן בתפקיד סקיי מסטרסון במחזמר "ברנשים וחתיכות" בתיאטרון פיקדילי בווסט אנד לצדם של ג'נה ראסל ונייג'ל לינדזי. הוא התחיל לשחק לצדה של שרה לנקשייר שעזבה את ההפקה עקב מחלה ב-4 בינואר 2006. במרץ 2006 עזב גם הרמן את ההפקה. באפריל 2006 שיחק בתפקיד קרי מקס קוק במחזה "The Exonerated" בתיאטרון ריברסייד סטודיו בהמרסמית' שבלונדון.
באוקטובר 2006 הופיע הרמן במחזה "מנהל הבית" מאת הרולד פינטר בתיאטרון קרוסיבל שבשפילד, לצדם של דייוויד בראדלי וקון או'ניל. מפברואר עד אפריל 2007 הוצג המחזה בסיבוב הופעות. ההצגה הועלה בתיאטרון רויאל בברייטון, בתיאטרון ריצ'מונד ובתיאטרון טריסייקל בקילברן.
בדצמבר 2006 חזר הרמן להופיע בתפקיד סקיי מסטרסון בסיבוב הופעות של המחזמר "ברנשים וחתיכות", תחילה בתיאטרון אלכסנדרה בברמינגהאם ובמאי 2007 בתיאטרון מייפלאואר בסאות'המפטון.
ממאי עד יולי 2008 הופיע הרמן במחזה "Common Pursuit" ב-Menier Chocolate Factory. מינואר עד מאי 2009 שיחק במחזה "Three Days of Rain" בתיאטרון אפולו בלונדון יחד עם לינדזי מרשל וג'יימס מק'אבוי.
בנובמבר ובדצמבר 2009 הופיע הרמן במחזה "Public Property" מאת סם פיטר ג'קסון בטרפלגר סטודיוס. במאי וביוני 2010 הופיע בהפקה בימתית של המחזה "True West" בתיאטרון קרוסיבל בשפילד.
ממאי 2011 עד פברואר 2012 שיחק הרמן בתפקיד לורד פרקוואד בהפקה של הווסט אנד של המחזמר "שרק" בתיאטרון דרורי ליין. על הופעה זו זכה הרמן בפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר, ובפרס WhatsOnStage בקטגוריית בחירת הקהל לשחקן המשנה במחזמר.
ביולי 2012 שיחק הרמן בתפקיד סר צ'ארלס סרפייס במחזה "The School for Scandal" בתיאטרון המלכותי בבאת'.
מספטמבר 2012 עד ינואר 2013 כיכב הרמן לצדם של רוב בריידון ואשלי ג'נסן במחזה "A Chorus of Disapproval" מאת אלן אייקבורן בתיאטרון הרולד פינטר בווסט אנד.
באוקטובר 2016 ביים הרמן את המחזות "Lunch" ו-"The Bow of Ulysses" מאת סטיבן ברקוף שהוצגו יחד בטרפלגר סטודיוס שבווסט אנד בלונדון.
מ-27 בינואר עד 11 בפברואר 2017 כיכב הרמן בקומדיה הצרפתית בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהם לצדם של שרה הדלנד, ג'יימי גלובר, אוליביה פולט וריי קולטהרד.
תפקידים נוספים
בעקבות הצלחתו בתיאטרון ובטלוויזיה לוהק הרמן לתפקידים נוספים. ב-2006 שיחק בתפקיד ראשי במותחן "The Outsiders" וכיכבו לצדו קולין סלמון ובריאן קוקס. בהמשך אותה שנה הופיע בתפקיד קטן בסרט ההוליוודי "לגעת ביהלום".
ב-2007 וב-2008 הופיע הרמן בתפקיד אורח בסדרה "Comedy Showcase" ובסדרה "City of Vice" של ערוץ 4. עוד שיחק בפרק בסדרת הדרמה של ה-BBC "הדרך לקנדלפורד". התפקיד הראשי הראשון שלו בקולנוע היה בסרט "Telstar" בדמות הזמר ג'ס קונרד.
ב-2009 הופיע הרמן בסדרה "Plus One", והחליף את מקס ביזלי בתפקיד הגברי הראשי בסדרת הדרמה "מלון בבילון" בדמות בעל המלון סם פרנקלין. עוד הופיע בשעשועון החינוכי "The Curfew" של ערוץ 4. ב-2010 שיחק בפרק בסדרה "מיס מארפל" על פי ספריה של אגאתה כריסטי.
סנטה אוויטה
סנטה אוויטה (Santa Evita) הוא רומן משנת 1995 מאת הסופר הארגנטינאי תומאס אלוי מרטינס. בתערובת של עובדות וסיפורת, הרומן מתמקד בגברת הראשונה של ארגנטינה אווה פרון ועוקב אחר גופתה החנוטה לאחר מותה מסרטן בגיל 33. הספר הפך לרב מכר בארגנטינה ותורגם לשפות רבות. ברחבי העולם, לפי הערכות, נמכרו 10 מיליון עותקים, מה שהופך אותו לאחד הספרים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2020 עובד הספר למיני-סדרה בת 7 פרקים בהפקת סלמה הייק ובכיכובה של נטליה אוריירו כאווה פרון.
המצאת המחר
המצאת המחר (2009) הוא ספר מדע פופולרי מאת הפילוסוף הישראלי דניאל ש. מילוא (Daniel S. Milo) הספר בודק מהו המקור להצלחתו חסרת התקדים של המין האנושי: מסכנת הכחדה לפני כ-60,000 שנה, עד להתפוצצות אוכלוסין ושליטה בכדור הארץ. לדעתו של מילוא, סוד ההצלחה הוא היכולת לתכנן לעתיד, ונקודת המפתח בתולדות האדם היא הרגע שבו נוצרה היכולת הזאת - "המצאת המחר". הספר יצא במסגרת הסדרה "קו אדום" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
המחבר
דניאל שבתי מילוא נולד ב-1953 בתל אביב. הוא פילוסוף, ופרופסור בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (l'Ecole des Hautes Etudes en Sciences Sociales), בפריז. מילוא מחלק את זמנו בין צרפת לישראל. תחום התמחותו הוא העודפוּת (או, בלשונו, "יותרמִדָיוּת") בטבע ובתרבות. מילוא פרסם שבעה ספרים בצרפתית, וביים הצגה ושלושה סרטים קצרים.
חלק ראשון - בועות: הצגת הבעיה
אף שהוכח שמוצא כל המינים, ובהם האדם, מאב קדמון אחד, האדם הוא מין חריג, יוצא מן הכלל כמעט בכל תחום חיוני. גם כשאינו המין היחיד שעושה משהו, הוא בולט בין האחרים בפער של עשרות סטיות תקן. עמדת האתולוגים, ולפיה כל מה שהאדם יכול לעשות, גם חיה נוספת אחת לפחות מסוגלת לעשות, זרה לשכל הישר. בעולם הטבע, האדם הוא יצור מוגזם - הפריק האולטימטיבי. רוב הזמן הוא מתעסק בעניינים שאינם מקדמים את הישרדותו, ולעיתים אף פוגעים בסיכוייה.
האדם הוא החיה היחידה שאינה מקבלת את המציאות כמות שהיא. מילוא משתמש כאן במונח דוּקהָא, האמת הראשונה מתוך ארבע האמיתות האצילות בבודהיזם - אי-נחת, אי שביעות רצון, הסבל המיוחד רק לאדם ומקורו הצמא והתאווה למה שאין. מאז המהפכה הנאוליתית, האדם מעצב את מקומו בעולם בצלמה ובדמותה של הברירה הטבעית, ומתערב בהתפתחותם של מינים מבויתים - הדוגמאות הבולטות הם היונים, הוורדים והכלבים.
בביולוגיה, כל רכיב (חלבון, איבר, התנהגות) נשפט לפי התועלת שהוא מביא להתרבותו ולהישרדותו של האורגניזם, ולפי המחיר שהוא גובה ממנו. הברירה הטבעית מקדמת, בתאוריה, רכיבים יעילים, ומשמידה רכיבים שאינם יעילים. בפועל, קורה שרכיב לא יעיל יוצא משליטה. מילוא שואל כאן, מתחום הכלכלה, את המילה בועה. אך אותה "יותרמדיוּת" היא היוצא מן הכלל, וגם אותן בועות - התפתחות רכיבים שאינם יעילים - נעצרות במצב של שיווי משקל.
האדם, לעומת זאת, נמצא בבועה הולכת ומתנפחת, והאנושות היא פס ייצור של בועות כבר אלפי שנים. החשובות בין הגזמותיו של האדם הן גודל מוחו (הבועה המוחית) וגודל אוכלוסייתו (הבועה הדמוגרפית).
מילוא מעלה את השאלה - כיצד יצרה הברירה הטבעית יצור כה מוגזם, ואף אפשרה לו להשתלט על העולם.
חלק שני - שורשים
מיני האדם התפצלו מן השימפנזים לפני כשישה מיליון שנים. כמעט לכל אורך התקופה היו השימפנזים מין מוצלח יותר. עשרים ושניים מיני הומינידים (ביניהם הומו הביליס, הומו ארקטוס, והומו נאנדרטליס) הוכחדו מאז, למרות מוחם הגדול, השימוש באש ובכלים, החברות, ואולי גם שפה. תוחלת החיים של מין ממשפחת ההומינידים נמדדה במאות אלפי שנים בלבד.
לפי מחקרים גנטיים ומולקולריים, מוצאם של כל בני-האדם החיים כיום הוא מאנשים שחיו באפריקה לפני כ-60,000 שנה. המחקר הביולוגי באבולוציה של האדם מסביר מתי ואיך החלה אותה "יציאת אפריקה" שהביאה לניצחונו המוחלט של הומו סאפיינס, אך מתקשה לעסוק בסיבה לתחילתה - שאלה מטאפיזית או ספקולטיבית. כדי לעסוק בה, מילוא חוזר אל "המדע של פעם", הפילוסופיה של הטבע, ומפתח את טענותיו על סמך לוגיקה והתבוננות עצמית. הוא מצדיק גישה זאת באמצעות האקסיומה "אדם הוא אדם הוא אדם" - לבני האדם שיצאו מאפריקה לפני 60,000 שנה היו אותם מניעים המפעילים גם אותנו כיום. על סמך העיקרון הביוגנטי, שלפיו התפתחות הפרט משחזרת את התפתחות המין, מילוא מתבונן גם בנכדתו - "בידי האחת מראה ובידי השנייה תינוקת".
לדברי מילוא, תכונה אנושית אחת הביאה את אבותיהם של יוצאי אפריקה לסטגנציה וכישלון. זוהי תכונה מולדת, "פגם בייצור" - גודלו של המוח האנושי. בשלב הראשון, הגדלת המוח הביאה יתרונות, כמו כלים ואש; בשלב השני, הגדלתו לא תרמה דבר; בשלב השלישי, החלה להזיק. גודל המוח, ובעקבותיו גודל הראש, גרמו לכך ש"גור האדם" נולד מוקדם יחסית ליונקים אחרים, כשגופו אינו בשל, והוא חסר ישע במשך תקופה ארוכה. אותה "עוברות מחוץ לרחם" דרשה משאבים גדולים, ביניהם תזונה עתירת חלבונים וריתוק ממושך של ההורים, הגדילה את תמותת התינוקות והאימהות, וסיכנה את המין כולו.
תכונה אנושית אחרת הביאה את יוצאי אפריקה להגירה ולניצחון. הולדת השפה היא ההסבר היחיד שביולוגים הציעו ליציאת אפריקה האחרונה. ההסבר של מילוא הוא "מוטציה תרבותית" התלויה בשפה: ראיית העתיד והיכולת לתכנן, המתבטאות במשפט "להתראות מחר". היכולות הדרושות לעתידיות, בנוסף למילוליות, הן דמיון והפשטה.
יחסי דרום אפריקה–סנט קיטס ונוויס
יחסי דרום אפריקה–סנט קיטס ונוויס הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס.
המצאת המחר
חלק שני - שורשים
מילוא מדגיש כי העתידיות היא כישור שרמתו שונה מאדם לאדם ומחברה לחברה, וצופה כי בעתיד ניתן יהיה למדוד, כפי שמודדים כיום IQ, גם FQ - future quotient. ככל שחברה מפתחת יותר את יכולת ההפשטה שלה, שליטתה בעתידיות גבוהה יותר. בעניין זה, יש יתרון גדול לתרבויות של שפה כתובה.
חלק שלישי - גרורות
בתחילת החלק השלישי, בפרק "הקיר הימני והכל יחסי", עוסק מילוא בגבול הסופי של ההתפתחות האנושית, ומציג את השאלה "באנו, ראינו, ניצחנו - מה עכשיו?" האדם הגיע לשיא האפשרי של התפתחותו בתחומים רבים. אותו חסם עליון, ה"קיר ימני" בגרף ההתפתחות, יוצר בהדרגה צפיפות ברמות הגבוהות. זוהי שוויוניות המולידה דמוקרטיזציה של המצוינות. התוצאות הן חרות יצירתית, חדשנות וגיוון. לרשות האדם עומדים שפה, דמיון, עתיד ופנאי. כולם מגדילים את הגיוון בביקוש ובהיצע.
יחסי דרום אפריקה–סנט קיטס ונוויס
היסטוריה
רפובליקת דרום אפריקה ופדרציית סנט כריסטופר ונוויס כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים בחודש פברואר 1998. בתחילה לא היו היחסים משמעותיים עבור שתי המדינות - הסחר בין שתי המדינות היה קטן מדי כדי להיכנס לסטטיסטיקות הרשמיות של דרום אפריקה. הנציבה העליונה הלא תושבת הראשונה של דרום אפריקה לסנט קיטס ונוויס, הציגה את כתב האמנתה לסאם קונדור, סגן ראש הממשלה וסגן המושל של סנט קיטס ונוויס.
המצאת המחר
חלק שלישי - גרורות
מילוא מראה כי בטבע המצב הרצוי הוא הרמוניה, הנורמה השלטת היא היציבות, והחידוש הוא מוצא אחרון. תפיסת הדרויניזם כ"תורת השינוי בכל מחיר" היא רומנטית ושגויה. אהבת הגיוון והשינוי היא מונופול אנושי. המשך ההתפתחות האנושית אחרי ניצחונו הגדול של האדם - לדעת מילוא, עובדה מוגמרת - אינו חלק מן האבולוציה של בעלי החיים, אלא תוצר של המחשבה האנושית המצביעה לכיוון העתיד.
בפרק "והאדם ברא את האין" אומר מילוא כי מאז יצירת העתיד, או המצאת המחר, האדם אינו מסתפק במה שיש, אלא עוסק גם במה שעשוי או עלול לקרות. ל"יש" נולד תאום סיאמי ושמו "אין". האדם הוא היצור היחיד שיש לו ברירה - למעשה, ברירות רבות. מילוא חוזר כאן לאי השקט הכרוני של האדם, שאינו מסוגל לקבל את המציאות כמו שהיא ופועל בהתמדה לשנות אותה.
יחסי דרום אפריקה–סנט קיטס ונוויס
היסטוריה
ב-2 ביוני 2003 נחתם הסכם דיפלומטי בין סנט קיטס ונוויס לבין דרום אפריקה בדבר שיתוף פעולה תרבותי.
המצאת המחר
חלק שלישי - גרורות
מילוא עומד כך שהתלותיות המשנית של האדם - השילוב של מוח לא בשל בלידה והורים שביכולתם לדמיין מצבים מגוונים - הפכה לכן השיגור של הייחודיות. 75% מתאי המוח נתונים לעיבוד ועיצוב אחרי הלידה, ולפיכך בני אדם מתמיינים ומתמחים אחרי שנולדו, והשילוב בין תלותיות תינוקית ותכנות הורי הופך כל אחד מהם לשילוב חד פעמי של מולד ונרכש.
הפעוט נדרש, כמעט מיומו הראשון, להיות מיוחד ועם זאת נוח לבריות. עליו להתאים את עצמו למודל אוטופי - במונחיו של פרויד "אני אידיאלי". בגיל חמש, המדינה מפקיעה אותו ממשפחתו, וממשיכה את האינדוקטרינציה שלו באמצעות מערכת החינוך - פרויקט חברתי בעל חשיבות גבוהה. אותם מתכננים והוזים - בני האדם המבוגרים - חשים חובה להכין אותו לחיים מועילים ומורכבים, הכרוכים בהתמחות מקצועית.
כמעט כל אורגניזם, אומר מילוא, עוסק בכל המטלות הדרושות להישרדות. בטבע קיימת חלוקת תפקידים כלשהי - בין זכר לנקבה, הורים וצאצאים, או המעמדות של הנמלים והדבורים. רק האדם - בזכות העתיד, הדמיון ויכולת הפשטה - מטיל שפע משימות על אחרים, ומתמקצע בעצמו בתחום אחד. האדם מאציל סמכויות ומפעיל בעלי חיים, כלים, מכשירים ואנשים אחרים כמיופי כוח.
סיטרואן H ואן
סיטרואן H ואן (בצרפתית: Citroën H Van) הוא דגם של רכב מסחרי קל בתצורות: ואן, טנדר, מיניבוס קטן, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן. הדגם תוכנן לאחר מלחמת העולם השנייה, ויוצר בין השנים 1947–1981.
סך הכול יוצרו 473,289 יחידות, בכל התצורות.
הסיטרואן H ואן יוצא להולנד.
דגם מכונית הקונספט הסיטרואן טוביק, אשר הוצג בשנת 2011 התבסס על הדגמים: "סיטרואן H ואן" ודגם ה"Citroën TUB".
צמיגי דגם מישלן PLR נלקחו מ-"סיטרואן H ואן".
שרפת ביומסה
שרפת ביומסה היא שרפה של צמחייה יבשה או חיה, מכוונת על ידי אדם או כזו המתלקחת ממכת ברק. מעריכים כי מרבית שרפת הביומסה, בעיקר באזורים הטרופיים (אולי אף 90 אחוזים), היא מעשה ידי אדם, לטובת בירוא השטח לשימוש בקרקע. שרפות טבעיות שנדלקות מברקים אטמוספיריים אחראיות ככל הנראה לכעשירית מכלל השרפות. שרפת ביומסה משמעותית מתרחשת גם ביערות הצפוניים של רוסיה, קנדה ואלסקה.
שרפת ביומסה היא מקור משמעותי של גזים ושל חלקיקים לאטמוספירה - אזורית וגלובלית. רוב שרפת הביומסה בעולם מתרחשת באזורים הטרופיים - ביערות הטרופיים של דרום אמריקה, דרום מזרח אסיה ובסוואנות של אפריקה ושל דרום אמריקה. שרפת ביומסה היא נושא רב תחומי, ומתייחסים אליו גם בתחומי המחקר של אקולוגיית בעירה, מדידת שרפות, מידול שרפות, חישה מרחוק, פליטת חלקיקים וגזים משרפות וכן השפעות פליטות אלה על האקלים.
חוקרים מצאו כי לשרפת ביומסה השפעה משמעותית על פולסים של מתאן שנצפו בתקופות שונות. העלייה הגלובלית של המתאן ב-1997 למשל, נזקפה לשרפת שטחי צמחייה הרחבים, לשרפת הכבול מתחת לפני הקרקע באינדונזיה ולשרפות ביערות הצפוניים של רוסיה ב-1998. העלייה במתאן מ-2000 ל-2003 מיוחסת להגברת הפליטות משרפת יערות צפוניים בתקופה זו.
השפעה כימית של תוצרי הפליטה
שרפת ביומסה היא גורם משמעותי של חלקיקים ושל גזים לאטמוספירה ברמה גלובלית. פליטות החלקיקים ופליטות הגזים כתוצאה משרפת ביומסה תלויות בטבעו של החומר, הקשור במערכת האקולוגית ובטמפרטורת האש, אשר תלויה גם היא במערכת האקולוגית. הביומסה מורכבת בעיקר מפחמן (כ-45% מהמשקל) וכן מימן וחמצן (55% מהמשקל), כמו גם מעט חנקן, גופרית, זרחן, אשלגן, וכמויות קטנות אף יותר של כלור ושל ברום.
בעירת החומר בשרפה מלאה מייצרת פחמן דו-חמצני ואדי מים כתוצרים העיקריים על פי הריאקציה:
כאשר CH_2O מייצג את התרכובת האופיינית של חומר ביומאסיבי. במקרים מציאותיים יותר, שבהם הבעירה היא חלקית, באש קרה יותר או מחוסרת חמצן - שלב העשן של השרפה, פחמן משתחרר בצורות של CO, CH_4 כפחמימנים שאינם מתאן (NMHCs), וכן כתרכובות אורגניות שונות מחומצנות למחצה, כולל אלדהידים, כוהלים, קטונים וחומצות אורגניות, וכן פחמן שחור.
גאוגרפיה של שרפת ביומסה
יש מספר סיבות לכך ששרפות ביערות צפוניים הן חשובות מאוד. היערות הצפוניים רגישים מאוד להתחממות גלובלית. שינויים קטנים בטמפרטורת הקרקע עשויים להשפיע על משוב האלבדו של קרח ושל שלג (שינוי באחוז הקרינה שמחזירה הקרקע). לפיכך, תהליכי בליעת קרינה תת-אדומה של גזי חממה, תוצרי פליטת שרפות, כמו גם שינויים באלבדו הקרקע כתוצאה משרפות, משמעותיים יותר מאשר באזורים הטרופיים. ביערות הצפוניים התחממות גלובלית תוביל לאקלים חם ויבש יותר, והדבר עלול להגביר אף יותר את תדירות השרפות המלוות בפליטת פחמן דו-חמצני ומתאן, שיגבירו שוב את אפקט החממה וכך הלאה.
לשרפות ביערות הצפוניים יש את האנרגיה הרבה יותר בטבע. איכול הדלק (שנכללים בו כל החומרים הדליקים בסביבת השרפה) ליחידת שטח ביערות הצפוניים הוא מסדר גודל של 25,000 ק"ג להקטר, הגדול בסדר גודל אחד מהיקף הדלק באזורים הטרופיים. שרפות ביערות צפוניים גדולים בדרך כלל מתפשטות במהירות רבה, על פי רוב ב'שרפות צמרות', אשר שורפות את העץ כולו עד לצמרת. בבעירת יערות צפוניים רחבים משתחררת אנרגיה רבה שיכולה לייצר עמוד עשן קונבקטיבי במעלה הטרופוספירה, שלעיתים אף מצליח לחדור את הטרופופאוזה (הגבול שבין שתי שכבות האטמוספירה - טרופוספירה וסטרטוספירה) אל הסטרטוספירה, אשר גובהה המינימלי הוא באזור זה.
הטמפרטורה הנמוכה של הטרופוספירה באזור היערות הצפוניים אחראית למיעוט באדי מים המצויים בה. המחסור באדי מים ודלילות קרני השמש במשך רוב השנה, אחראיים לייצורו הדל עד מאוד של הרדיקל הידרוקסיל, OH. רדיקל זה הוא 'אוכל הנבלות' הכימי בטרופוספירה והוא קובע את משך החיים האטמוספירי של גזים טרופוספריים רבים, כולל מתאן המיוצר על ידי שרפת ביומסה. לפיכך לגזים המיוצרים על ידי שרפה, כמו פחמן חד-חמצני, מתאן ותחמוצות חנקן יהיה משך זמן ארוך יותר ביערות הצפוניים.
השפעה על אקלים ומזג האוויר
חלקיקים מוצקים שמיוצרים בבעירה, הקטנים בדרך כלל מ-10 מיקרומטר, כמו עשן או פיח, משוחררים גם הם אל האטמוספירה. חלקיקים אלה בולעים ומפזרים את קרני השמש ולפיכך משפיעים על האקלים המקומי, האזורי והגלובלי. יתרה מזו, חלקיקים אלה, ובמיוחד אלו הקטנים מ-2.5 מיקרון, עלולים להוביל לבעיות בריאותיות כנשאפים, ובעיקר בעיות בנשימה. הגזים והחלקיקים המיוצרים במהלך שרפת הביומסה מובילים ליצירה של ערפיח.
השפעת פליטת הגזים והחלקיקים יכולה להתבטא בכמה מישורים. שרפת ביומסה היא מקור משמעותי גלובלי לפחמן דו-חמצני ולמתאן, גזי חממה שגורמים כאמור להתחממות גלובלית. שרפת ביומסה היא מקור משמעותי גלובלי לפחמן חד-חמצני, למתאן, לפחמימנים שאינם מתאן ותחמוצות חנקן. גזים אלה מובילים לייצור פוטוכימי של אוזון בטרופוספירה, חומר מזהם ומגרה ולו השפעה שלילית על הצמחייה, על החי ועל האדם. למתיל כלוריד ולמתיל ברומיד, על אף שמשוחררים בכמות מזערית לאטמוספירה, השפעה שלילית על האוזון הסטרטוספרי. שני אלה הופכים חשובים יותר באופן יחסי, משום שהמקורות האנושיים לחומרים אלה נאסרו בפרוטוקול מונטריאול, כמו גם חומרים נוספים שפוגעים באוזון הסטרטוספרי. חלקיקים המיוצרים במהלך שרפת ביומסה בולעים ומפזרים קרינת שמש המשפיעה על האקלים ועל מזג האוויר (כפי שמוסבר בהמשך הערך בחלק על ברקים). בנוסף, חלקיקים אלה פוגעים בראות האטמוספירית. על פי מחקרים, חלקיקים במהלך שרפת ביומסה חודרים אף לסטרטוספירה, באמצעות זרם אנכי תרמי קונבקטיבי המיוצר בעת הבעירה - כלומר האוויר שהתחמם מהשרפה מתפשט, נעשה צפוף פחות, ועולה מעלה.
הצתת שרפות על ידי ברקים
כ-90% מהשרפות בעולם הן מעשה ידי אדם והשאר נדלקות בגלל ברקים מסוג "ענן-קרקע" (Cloud-Ground - CG), אלה מכונות "שרפות טבעיות". כדי שתיתכן שרפה, על האזור להיות יבש, ולכן הברקים שיוצרים את השרפה צריכים לפגוע במקום דל או חסר משקעים (ברקים אלה מכונים "ברקים יבשים"). לא ידועה סיבה טבעית לשרפות שאינה נובעת מברקים. חזאים מנסים לצפות זמנים של ברקים יבשים באמצעות שימוש במדדי יציבות מסורתיים (למשל מדד ה-K) ומדד היינס (Haines index). מדדי היציבות יעילים בחיזוי זמנים של קונבקציה, אולם הם לא נועדו להבחין בין סופות יבשות ולחות. במדד היינס יש פקטור של לחות בשילוב עם גורם יציבות, כדי ליצור מדד לכימות סכנת התפשטות האש. אף על פי כן, יעילותו של מדד זה בהערכת הידלקות שרפות על ידי ברקים היא מוגבלת, משום שקטגוריות המדד גסות יתר על המידה.
הערכת הסיכוי לשרפה כתוצאה ממכת ברק יבש היא מורכבת וכוללת גורמים רבים - לחות החומר הנשרף - "הדלק", תנאי הלחות באטמוספירה, כמויות ומשך הגשם בזמן הברק. בשנים יבשות באופן חריג, שרפות עלולות להידלק למרות קיומו של גשם משמעותי, מפאת יובשו הקיצוני של הדלק. גם ההגדרה של "ברק יבש" מתעתעת. ברקים יכולים להתקיים גם ללא משקעים משמעותיים, למשל בסופה בת בסיס גבוה אשר משקעיה העיקריים הם וירגה (מצב שבו גשם מתאדה בעודו באוויר), ולחלופין, ברק יכול להיות תוצר של סופה עתירת משקעים דווקא, אך הוא עצמו פוגע בקרקע באזור יבש, שאינו מתחת לעמוד המשקעים. אפשרות נוספת היא ברק מסופה המתקדמת מאוד מהר, ועל אף שמורידה משקעים, התקדמותה מונעת מהמשקעים להיאסף במקום אחד וכך מתאפשרת דליקה.
המרכזים הלאומיים לחיזוי סביבתי (The National Centers for Environmental Prediction - NCEP) חוזים את פוטנציאל לסופות רעמים יבשות (שבהגדרה מייצרות פחות מ-2.5 מ"מ גשם) כחלק מהתוכנית למזג האוויר של שרפות. מודל זה מציג מפה המשלב את האנרגיה הפוטנציאלית הקונבקטיבית הזמינה (CAPE) יחד עם הלחות היחסית הממוצעת בלחץ 6 kPA הנמוכים ביותר של האטמוספירה (כ-600 מטרים מעל פני הקרקע).
השפעת שרפות על היווצרות ברקים
מלבד השפעה ישירה של ברקים על שרפות בעצם הדלקתן, גם לחומרים הנפלטים משרפות השפעה על אופי מזג האוויר בכלל ועל סופות בפרט. עדויות רבות, שעדיין נאספות, מציעות שיצירת ברקים עלולה להשתנות על ידי שינויים במזהמים ובאירוסולים באוויר שנשאב על ידי הסופה. שינוי עשוי להיות הפסקה מוחלטת של ברקים, גם בסופה רצינית. כך למשל, קיומו של מוץ אלומיניום באטמוספירה גורם להפסקת ברקים. אפשרות אחרת, היא עלייה בסוג ברקים מסוים. כך למשל, באזורים אורבניים, תועדה עלייה מ-40% ל-85% בשיעור הבזקי ה-CG (ללא מיון בקוטביות). חשוב לדעת שחלק מברקי ה-CG הם בעלי קוטביות חיובית, ומסומנים +CG. ברקים אלה הם מיעוט מקרב הברקים (כ-5% אחוזים) ויש להם מאפיינים ייחודיים - משך ההבזק ארוך יותר, הספקם יכול להגיע לפי עשרה יותר מאשר ברק CG-, הם נפוצים יותר עם שוך הסופה, ובדרך כלל יש להם מכה אחת בלבד. כך גם באזורים מזוהמים בשוודיה בנשורת גרעינית של צ'רנוביל היה שיעורי הברקים גדול יותר. בניסיון מכוון לשנות את מאפייני החשמל של הסופה, חוקרים פיזרו מטען שלילי לבסיס עננים קונבקטיביים אורוגניים (שהיווצרותם קשורה בטופוגרפיה) ולאחר מכן דיווחו על אנומליה בשדה החשמלי ועל הבזקים בקרקע. תופעה דומה נצפתה גם באופן טבעי - מטען חשמלי שנוצר על ידי שרפות יער קטנות השפיע על סוג הברקים מסופה, והיא ייצרה אך ורק הבזקי +CG. בכלל, נמצאו אחוזים גבוהים של הבזקי +CG בסופות המושפעות משרפות. גורם משמעותי שמשפיע על אופי סופה הוא גרעיני ההתעבות (CCN) וגרעיני הקרח (IN). ללא גרעינים כאלה, הלחות שבענן אינה יכולה להתגבש לטיפות משמעותיות, ובלעידיהן משקעים בלתי אפשריים. כמות גרעיני ההתעבות משפיעה על גודל הטיפה ובכלל על תהליכים מיקרופיזיקליים בענן. מחקרים מסוימים הראו שעשן שהתפשט אלפי קילומטרים השפיע על התפלגות סוגי הברקים השונים בסופות, ומאחר שמטען חשמלי אינו יכול להיות מוסע למרחק רב כל כך, ההנחה היא שקיימת השפעה מיקרופיזיקלית בגלל תוצרי הסופה.
כאמור, האפקט המיקרופיזיקלי קשור לכך שאירוסולים משמשים גרעיני התעבות וגרעיני קרח. שינויים בריכוזם משנים את התפלגות הגדלים של טיפונות הענן (טיפות המים המזעריות המרכיבות את הענן) ולאחר מכן את חלקיקי הקרח ולפיכך משפיעים על תהליכים פנימיים בענן - שיעורי התעבות והתאדות, שחרור חום כמוס ויעילות ההתנגשות-התמזגות (Collision coalescence efficiency). עשן כבד משרפות יער מקטין את גודל הטיפונות וכתוצאה מכך מעכב משקעים. עיכוב תחילת המשקעים מאפשר את התעצמותם של העננים, גורם לזרמים אנכיים חזקים יותר, ברד גדול יותר, וסבירות גבוהה יותר לקונבקציה. סימולציות עננים הראו גם כי זיהום אירוסולים באטמוספירה לחה בלת יציבה יכולה להניע עננים לפתח זרמים אנכיים חזקים יותר, לגדול גבוה יותר ולהתניע התפתחות סופות שניוניות. חשוב לציין שיש קשר הדוק בין עוצמת הקונבקציה ובין הפעילות החשמלית בענן. בעננים קונבקטיביים עמוקים יכולים להיות זרמים אנכיים חזקים, עם אזור רחב משולב פאזות (כלומר מים במצבי צבירה שונים), עם כמות מוגברת של שטף קרח וברד רך (גראופל). כל אלה חיוניים לתהליך הטעינה הלא-השראתי, שעל פי רוב, מיוחס לו ייצור החשמל בסופה.
ההשפעה הקרינתית של אירוסולים על תכונות הענן היא תוצאה של בליעה ופיזור של קרינת השמש על ידם. האירוסולים הבולעים מחממים את שכבת האטמוספירה הסובבת אותם, ובכך מקטינים את הלחות היחסית, בזמן שהם מקררים את הקרקע. תהליך זה מייצב את פרופיל הטמפרטורה מתחת לשכבת האירוסולים, מקטין את שטף לחות הקרקע ומוביל להפחתה בעננות.
מהמחקר עולה כי עבור ערכים נמוכים של אירוסולים, עלייה בריכוזם מביאה גם לעלייה בכמות הברקים, בעוד שעבור ערכים גבוהים יותר של אירוסולים, המגמה מתהפכת, ויותר אירוסולים מובילים לירידה בכמות הברקים. מכאן ניתן ללמוד ששני האפקטים המתוארים קודם תקפים ופועלים במקביל. כאשר יש מעט אירוסולים, גידול בכמותם משנה את התהליכים המיקרופיזיקליים, אשר גוברים על התהליך הקרינתי, ומעצימים את הברקים. עם העלייה בכמות האירוסולים, גובר התהליך הקרינתי, מייצב את הטמפרטורה, מקטין את הקונבקציה ובכך גם את כמות הברקים.
יצחק חרבי
יצחק חַרְבִּי (באנגלית: Isaac Harby; 9 בנובמבר 1788 – 14 בדצמבר 1828) היה מחזאי ומחנך יהודי-אמריקאי, מחלוצי היהדות הרפורמית בארצות הברית.
ביוגרפיה
סבו של חרבי, יצחק, היה תכשיטן מצאצאי מגורשי ספרד שהתגורר בפאס ועבד עבור שולטן מרוקו. הוא נמלט לאנגליה בערך ב-1742. בנו שלמה עבר לג'מייקה ולבסוף התיישב בצ'ארלסטון שבדרום קרוליינה, שם נישא לרבקה מוזס ונעשה לסוחר אמיד למדי. הוא לא היה אדוק: האדחונטה (מועצת הפרנסים) של בית-הכנסת ק"ק בית אלוהים קנסה אותו כמה פעמים על היעדרות מהתפילה. בנו יצחק, שנולד בעיר ב-1788, עסק לימים בתולדות המשפחה והחליט לתעתק את האנגלוז Harby כ"חרבי", מאחר שהסיק כי נבע מהמילה חרב.
חרבי הצעיר, הבכור מבין שבעת ילדיהם של הוריו, העביר את שנותיו הראשונות בג'ורג'טאון, אליה עברה המשפחה זמן קצר לאחר לידתו. ב-1795 הם שבו לצ'ארלסטון. יצחק הצטיין מאוד בבית-הספר, אף כי כמרבית היהודים הוא לא פנה לחינוך גבוה: האוניברסיטאות עדיין חייבו לימודי תאולוגיה נוצרית. עם זאת היה חבר באגודת המשכילים של עירו, ועסק בפילוסופיה ובספרות. חינוכו היהודי היה מצומצם ביותר, והוא שאב את מעט הידע שלו בעיקר מיוספוס פלאביוס. אביו מת ממחלה ב-1805, והותיר אותו כראש המשפחה בגיל שבע-עשרה. כדי להתפרנס החל ללמוד משפטים באופן פרטי מעורך-הדין לנגדון צ'יביס, אף שגילה במהרה כי אינו אוהב את המקצוע. הוא נמשך לכתיבה; באוקטובר 1807, בעודו מתמחה כפרקליט, החל לפרסם את "אשפת החצים" (The Quiver), כתב-עת לענייני ספרות שיצא רק בשתים עשרה מהדורות ושרד שלושה חודשים והיה הראשון מסוגו להיכתב על ידי יהודי אמריקני. הוא הכיל ביקורת מחזות וקטעים קצרים פרי עטו. חרבי תמך ביצירה אמריקאית מקורית, סוגה שעדיין הייתה בוסרית, והתנגד לסגנון הגותי שאפיין את התיאטרון בימיו. הוא דרש ריאליזם. במקביל עסק בכתיבת מחזה הבכורה שלו, "אלכסנדר סוורוס". הוא לא הצליח למצוא תיאטרון שיפיק את היצירה, והיא נחשבת לאבודה. הצגתו הבאה, "קשר גורדי" (The Gordian Knot) הועלתה בצ'ארלסטון באפריל 1810. הייתה זו הפעם הראשונה שמחזה של יהודי בוצע באמריקה. ההופעה הייתה כישלון מוחלט.
חרבי היה במשבר כספי והחל לעסוק בהוראה. ב-3 בינואר 1810 פתח בית-ספר פרטי בצ'ארלסטון. עד הקיץ נרשמו למעלה מחמישים תלמידים, נוצרים ויהודים. הוא דגל ברעיונות של סוקרטס לגבי חינוך, והאמין כי עליו להצית את סקרנותם של הילדים. באותה שנה נישא לרחל מרדכי, ילידת סוואנה שבמדינת ג'ורג'יה, והיו להם שישה ילדים. המוסד היה להצלחה ופרנס אותו היטב כשלוש שנים. עם התבססותו הכספית רכש ב-1814 את העיתון "The Charleston Investigator" ושינה את שמו ל"Southern Patriot". חרבי היה תומך נלהב בעבדות והפגין את דעותיו ב"פטריוט." הוא הרבה לציין שבני ישראל החזיקו בעבדים, וטיעון זה היה תרומתו העיקרית לפולמוס הציבורי בנידון.
ב-1816 פוטר קונסול ארצות הברית בתוניס, מרדכי מנואל נח, במה שנתפש בקרב היהודים כאפליה על רקע דתו. ב-13 במאי אותה שנה כתב חרבי את מכתבו המפורסם ביותר, אותו מיען למזכיר המדינה ג'יימס מונרו:
"הפטריוט" התגלה כלא-רווחי. ב-1817 מכר אותו חרבי לשותפו והכריז על כוונתו לפתוח בית-ספר נוסף. ב-1819 היו למעלה מתשעים תלמידים במוסד שלו, והוא הרוויח 1,425 דולר במחצית הראשונה של 1820, סכום שנחשב להון. הרווחה הכלכלית שוב פינתה לו זמן לכתיבה: ב-27 באפריל 1819 הועלה מחזהו השלישי והאחרון, "אלברטי", דרמה היסטורית שהתרחשה בפירנצה בימי הרנסאנס. ההצגה הייתה הצלחה גדולה; הנשיא מונרו, שביקר אז בצ'ארלסטון, נכח בהופעה השנייה, שלוש שנים לאחר מכתב "חלק מן העם".
ב-1824 נרתם חרבי, שהיה לו קשר מועט לדת, ליוזמה שהתגבשה בקרב הדור הצעיר של בית-הכנסת "בית אלוהים". רבים מחו על הנוקשות של האדחונטה, האופן בו אכפה את ההלכה באמצעות סנקציות ועל האופי המיושן של הסדרים במקום. הם תבעו דרשות והתנהלות שוטפת באנגלית במקום בספרדית מיושנת, ושאפו גם לחזרה על התפילה בשפה כך שתהיה מובנת לרוב. ב-21 בנובמבר 1824 התכנסו ארבעים-ושבעה שותפים לדעה בעיר וייסדו את "החברה המתוקנת של בני ישראל" (The Reformed Society of Israelites). חרבי, שהיה אחד משלושת המנהיגים יחד עם אברהם מואיז ודוד נונייז קרבאליו, נשא בפני המתוועדים דרשה בה הביע את השקפתו הדתית ביום השנה להקמתה, שנה בדיוק לאחר מכן. הוא הציג את היהדות הרבנית לאורך הדורות כשיטה מאובנת שנכפתה בגלל רדיפות הנוצרית, אך התייתרה עתה בחירות שמציעה אמריקה. ארצות הברית הייתה לדידו "ציון, הארץ המובטחת" ועל היהודים היה לחצות את האוקיינוס ולהגיע לחופיה, "לא למדבר אבנים כלשהו." בדרשה גם הוסיף לקשור בין העבדות של ימיו, אותה חייב, להחזקת עבדים בידי העברים הקדומים. הוא עמד על כך שהיה צורך לערוך רפורמה מקיפה באורחות הטקס של בית-הכנסת.
"החברה המתוקנת" פעלה תחילה כקבוצת לחץ. הדרשה עוררה אהדה בקרב חוגים נוצריים, וחרבי אף קיבל מכתב מתומאס ג'פרסון בו כתב הלה שאף כי אינו מבין דבר בדת היהודית, מאמציהם היו ראויים לשבח. בסתיו 1826 התייאשו מואיז וחרבי מהרעיון להשפיע על "בית אלוהים", והכריזו על כוונה להקים קהילה משלהם ולכתוב יחד סידור תפילה חדש. ההיסטוריון גארי זולה העיר כי אף שחיבור הספר, שיצא לאור ב-1830, מיוחס תדירות לחרבי, הוא נכתב במשותף ולסירוגין על ידי כל השלושה ונערך על ידי מואיז. על אף שצ'ארלסטון הייתה רחוקה ממוקד היהדות הרפורמית המניצה בגרמניה, הסידור החדש הוגדר על ידי מיכאל מאיר כנוסח הרפורמי הרדיקלי הראשון: הוא היה כמעט כולו באנגלית, והשמיט את כל התפילות לביאת המשיח וחידוש הקרבנות. נוסח ההיכל בהמבורג שחובר ב-1818 שינה נושאים אלה בזהירות רבה ובאופן חלקי. רק באמצע שנות ה-40 הכינו הרב שמואל הולדהיים ואנשיו בברלין מהדורה שהתקרבה לזו של צ'ארלסטון בקיצוניותה.
חרבי לא נותר לראות את הסידור יוצא לאור. ב-1827 מתה אשתו רחל. הוא עזב את העיר ב-1828 כדי לייסד בית-ספר בניו יורק. הוא מת מטיפוס חצי שנה לאחר הגעתו. בתו אוקטביה נודעה כמשוררת וכפטריוטית של הקונפדרציה במלחמת האזרחים.
פניוורת' (סדרת טלוויזיה)
פניוורת' (באנגלית: Pennyworth) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה לראשונה ב-28 ביולי 2019, ברשת Epix. הסדרה הופקה על ידי ברונו הלר ודני קנון ומככב בה ג'ק באנון בתפקיד אלפרד פניוורת', משרתו של באטמן באוגדני הקומיקס מבית DC Comics, לצד בן אולדרידג', אמה פאץ, ריאן פלטשר, היינסלי לויד בנט, פאלומה פיית', פולי ווקר וג'ייסון פלמינג.
העונה השנייה אושרה ב-27 באוקטובר 2019, והצילומים התחילו בינואר 2020. עם זאת, הצילומים הושהו במרץ 2020 עקב מגפת הקורונה. העונה השנייה עלתה לראשונה ב-13 בדצמבר 2020 ושודרה עד 11 באפריל 2021. במאי 2021, דווח שהסדרה תחודש לעונה שלישית שתשודר בשירות HBO Max.
עלילה
אלפרד פניוורת' הוא חייל בריטי צעיר בשירות SAS לשעבר אשר מקים חברת אבטחה משלו ביקום חלופי בו ניצחו היטלר וגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה ובו לונדון משלבת היבטים של שנות ה-50 וה-60 עם אירועים ומנהגים שהומצאו, כמו מלחמת אזרחים מודרנית והוצאות להורג פומביות בטלוויזיה. אלפרד הופך למטרה של אגודת העורבים, קבוצה הקושרת קשר להשתלט על הממשלה הבריטית, ומתחילה לפעול נגדם לצד סוכנים אמריקאים בליגת ללא שם, בשם תומאס ויין ומרתה קיין, הוריו העתידיים של ברוס ויין.
תחנת הרכבת חצבה
תחנת הרכבת חצבה היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל העתידה לשרת את מושב חצבה. התחנה היא חלק מפרויקט מסילת הרכבת לאילת. כיום קיימת מסילה המגיעה כמעט עד חצבה (מסילת הרכבת להר צין המיועדת לשינוע פוספטים), אך במסגרת העבודות יוקם קטע חדש ומשודרג.
.sy
היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בסוריה.
הסיומת הושקה בשנת 1996.
אווזים: רשמי מסע בשוודיה
אווזים: רשמי מסע בשוודיה הוא ספר מאת עלית קרפ שנכתב בעקבות מגוריה של המחברת הישראלית בשוודיה.
הספר יצא לאור בשנת 2018 בהוצאת אפיק כחלק מסדרת "נוודים".
הספר
הספר מורכב מאוסף סיפורים קצרים ומסות העוסקים בהיבטים שונים של שוודיה, לרבות ההיבטים הפוליטיים בהם משבר ההגירה בשוודיה ויחס השוודים ליהודים ולישראל.
קישורים חיצוניים
על הספר:
יונדאי נקסו
==מאפיינים==
פסגת דאנטה
פסגת דאנטה הוא סרט אסונות משנת 1997, בביומו של רוג'ר דונלדסון ובכיכובם של פירס ברוסנן, לינדה המילטון ואליזבת הופמן. הסרט יצא ב-7 בפברואר בהפקת אולפני יוניברסל.
עלילה
בשנת 1993 הגאולוג-וולקנולוג הארי המילטון (ברוסנן) מאבד את אהובתו בהתפרצות הר געש בקולומביה.
בהווה, הארי נשלח על ידי הבוס שלו, דר' פול דרייפוס לחקור אירועים גאולוגיים מוזרים בעיירה שלווה בשם פסגת דאנטה הנמצאת למרגלות הר געש רדום זה 7000 שנה. כשהוא מלווה בראשת העיר רייצ'ל וונדו הוא מגיע לאגם שלוו שלחופו גרה חמותה של רייצ'ל, רות, ומגלה שם עצים מתים, וה-pH של המים יורד עד 3.48. יחד עם ילדיה של רייצ'ל הם עולים למעיינות החמים ומגלים גופות של זוג מתרחצים שהתבשלו למוות ועם כוויות קורוזיה.
הארי קורא לאספת עירייה ומתריע, אבל פול מגיע ומרגיע שהסכנה קלושה. לאחר כשבוע ללא תוצאות ברורות הארי והצוות שלו מתכוון לעזוב אבל הארי מגלה שהמים במאגר הפכו לגופריתיים, סימן ברור להתפרצות קרבה. הוא קורא לאספת תושבים כשבעיצומה מתחילה פעילות וולקנית מההר. גרהם ולורן, הילדים של רייצ'ל, נוהגים את הרכב המשפחתי להר כדי להציל את הסבתא והארי ורייצ'ל נוהגים בעקבותיהם. בדרך עצים מתמוטטים מאחוריהם וחוסמים את הכביש. כשהם מגיעים לרות לבה זורמת ממיסה את הרכבים והם נכנסים לסירת מנוע ומתחילים לשוט באגם.
בדרך הם מגלים שכל הדגים באגם מתים ומים מתחילים לחלחל ולהמיס את הסירה: האפר הגופרתי הפך את האגם לחומצי מאוד. בחצי הדרך מדחף המנוע מאוכל לגמרי והם נתקעים. הארי מנסה לחתור עם המעיל שלו אבל לא זז מספיק מהר. רות קופצת למים החומציים ודוחפת את הסירה לרציף ועולה ליבשה מלאה כוויות קורוזיה. כולם עולם ליבשה שניות לפני שרציף העץ והסירה מתמוטטים. רות מתה בייסורים מהכוויות.
צוות הוולקנולוגים מצליח לברוח מהעיר אבל פול נלכד בשיטפון וטובע. הארי ורייצ'ל מגיעים לביתן המחקר והארי לוקח משם מכשיר איתור שנאס"א שלחו להם. ביודעו שנותרו שניות ספורות הוא מסיע את רכב ה-4X4 של הריינג'רים לתוך מכרה נטוש וזה מתמוטט מאחריהם. ההר מתפרץ ומכסה את כל האזור באפר. הארי מצליח לשלוח אות במכשיר והם מחולצים.
כתב אופציה
כתב אופציה (Warrant) הוא סוג של נייר ערך המיר. הוא מהווה אופציית Call למניות, המונפקת בידי חברות ותאגידים דומים.
ההבדל העיקרי בין כתב אופציה ואופציה "רגילה" הוא שאופציה רגילה היא זכות קניה/מכירה שאינה מתבצעת מול החברה עצמה, אלא בין הסוחרים באופציה. האופציה הרגילה מונפקת (נכתבת) על ידי הבורסה או גוף פיננסי אחר; החברה אינה צד לעניין. לעומת זאת, כתב אופציה מונפק על ידי החברה. בעת מימוש כתב האופציה, תוספת המימוש מועברת לקופת החברה ומניה חדשה מונפקת תמורתה.
קיימים דגמים שונים של כתבי אופציה, בהם כאלו הנסחרים בבורסה וכאלו שאינם. כאשר חברה מעניקה אופציות לעובדים, מדובר בכתבי אופציה. הקצאת כתבי אופציה נהוגה בעת הנפקה של מניות או אג"ח כאשר בחבילה שהמשקיע רוכש נכללות גם אופציות. פעולה כזו מכונה "ממתיק" (sweetener), מאחר שהמשקיע מקבל הטבה כלכלית נוספת לצד נייר הערך העיקרי (ההטבה לא ניתנת בחינם – המשקיע משלם מחיר מעט יותר גבוה או מסכים לריבית נמוכה יותר).
מאפיינים של כתב אופציה
מבחינה מתמטית, כתב האופציה מתנהג על פי המודלים של אופציה רגילה.
שעון מטוטלת
שעון מטוטלת (אורלוגין) הוא שעון המשתמש במטוטלת, משקולת מתנודדת, כאלמנט העוקב אחרי הזמן. היתרון של שעון המטוטלת הוא הדיוק - מנגנון שעון המטוטלת מדויק הרבה יותר מכל מנגנון שעון שהיה קיים לפניו. מאז בנייתו ב־1656 על ידי כריסטיאן הויגנס ועד שנות ה־40 של המאה ה־20, שעון המטוטלת היה המכשיר המדויק ביותר למדידת זמן, ולכן זכה לשימוש נרחב. שעון המטוטלת צריך להיות נייח כדי לפעול בדיוק מרבי. טלטול או האצה משפיעים על תנועת המטוטלת וגורמים לאי דיוקים.
היסטוריה
העובדה שתדירות תנודת המטוטלת היא קבועה וכמעט שאינה תלויה במשרעת התנודה ("אמפליטודה") התגלתה על ידי גלילאו גליליי, בחקירותיו החל בשנת 1602. גלילאו (ובנו אחריו) ניסה לתכנן ולבנות שעון מדויק המבוסס על תכונה זו, אך לא השלים תכנון זה. כאמור, ב־1656 הפיזיקאי ההולנדי כריסטיאן הויגנס בנה לראשונה אבטיפוס של שעון מטוטלת מעשי.
למרות המגבלות של שעון המטוטלת, עד לשנות ה־40 של המאה ה־20 היה זה המנגנון המדויק ביותר למדידת זמן בנמצא. למעשה שעון מטוטלת הוא המנגנון הראשון שנבנה המאפשר מדידת זמן מדויקת ואמינה.
הפיתוח הבא במדידת זמן הוא שעון הקפיץ, בו מחליף גלגל מאוזן את המטוטלת התלויה, אם כי עקרון פעולתו דומה מאוד לשעון המטוטלת. החלפת המשקולת בגלגל המאוזן פותרת כמעט לחלוטין את שתי הבעיות הקשות ביותר של שעון המטוטלת: רגישות לטלטולים ותלות בתאוצת הכבידה.
תאוריה
מטוטלת מכנית, כל עוד היא מתנודדת בזוויות קטנות יחסית לאנך, מהווה קירוב טוב למטוטלת מתמטית, ותנועתה ניתנת לתיאור בקירוב טוב מאוד כתנועה הרמונית פשוטה. ככזו, תדירות התנודה קבועה ואינה תלויה במשרעת, ולכן יכולה לשמש מכשיר טוב למדידת זמן.
תדירות התנועה של המטוטלת נתונה בקירוב טוב מאוד על ידי הנוסחה:
כאשר l מציין את אורך המטוטלת, ו־g את תאוצת הכבידה. כתוצאה מכך, כאשר שעון מטוטלת עובר למקום בו תאוצת הכבידה שונה, יש לכיילו. כיוון שתאוצת הכבידה אינה שווה בדיוק בכל נקודה על פני כדור הארץ (באופן כללי הכבידה גדולה ביותר בקטבים וקטנה ביותר בקו המשווה. כמו כן תאוצת הכבידה קטֵנה עם העלייה בגובה), יש לכייל מחדש שעון מטוטלת כאשר מעבירים אותו ממקום למקום. שעון שכויל לפעולה מדויקת בקומה התחתונה של בניין רב קומות, יפגר בקומה העליונה.
תכונה זו של שעון המטוטלת היא שהביאה לראשונה לגילוי העובדה שכבידת כדור הארץ אינה זהה בכל מקום.
מנגנון
בלב המנגנון של שעון המטוטלת, בנוסף למטוטלת עצמה מונח מתקן שנקרא "מַחגֵּר" הפועל בצמוד לגלגל שיניים. למתקן זה תפקיד כפול:
מערכת התמסורת מעבירה אנרגיה פוטנציאלית של משקולת לסיבוב גלגל שיניים, וגלגל השיניים מעביר את האנרגיה למטוטלת דרך המחגר. תוך כדי פעולת השעון יורדת המשקולת בקצב אטי, ואחת לזמן מה (בדרך כלל פעם ביום) יש לשוב ולדרוך את השעון על ידי משיכת שרשרת שמרימה חזרה את המשקולת. יש שעוני מטוטלת בהם מנגנון קפיץ מחליף את המשקולת, דבר התורם לצמצום ממדיו של השעון - למשקולת יש לספק מסלול ארוך דיו בדרכה כלפי מטה.
נחום אריאלי (לוחם פלמ"ח)
נחום (ג'וני) אריאלי (1 באפריל 1927 – 8 באפריל 1948) היה לוחם ומפקד בפלמ"ח, שנהרג בקרב הקסטל. מהראשונים לטבוע את הביטוי והתפישה המנהיגותית - צבאית "אחרי".
נעורים ושירות בפלמ"ח
נחום נולד בגבעת עדה, בן יחיד ללאה ומתתיהו אריאלי. למד בגימנסיה הרצליה ותכנן ללמוד לימודי וטרינריה או אגרונומיה. התקבל ללימודים בארצות הברית אולם ויתר עליהם כאשר נקרא להמשיך את שירותו בפלמ"ח במלחמת העצמאות. לחם בקרבות הנגב, בקרבות על יאזור ובהרי ירושלים.
נודע בצדדיו האומנותיים ובין היתר כתב והלחין שירים, הפיק ערבי תרבות בפלמ"ח והיה שותף להקמת הצ'יזבטרון. למען "המדינה שבדרך", סירב נחום על הזדמנות להיות שחקן תיאטרון ולהימנות על שחקני "הבימה". חבריו בפלמ"ח סיפרו כי היה מכניס אווירה של הומור לכל מצב גם בעת סכנה. היה בעל מחשבה אנליטית ושילב מגוון של תכונות והייתה בו ידיעת הארץ, צבאיות, תרבות, חתירה ללא לאות למען הזולת ואהבת הארץ.
חבריו בפלמ"ח סיפרו כי אריאלי שנא את המלחמה אך לא התרחק ממנה. הוא ראה אתגר בשירותו בפלמ"ח וחש גאווה עצומה בלאומיותו. אריאלי הגדיר בין פקודיו וחבריו המפקדים כי "לתת פקודה זה לא מספיק, צריך להתנדב אליה".
נחום אריאלי מונה למחרת החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר למפקד "פלוגת הקו", הכוח אשר היה אחראי על אבטחת הדרך לירושלים. רובו של כוח זה הורכב מחברי "הרזרבה של תל אביב וסביבותיה".
בהתקפה על טנדר נוטרים ליד יאזור נהרגו 7 נוטרים, אנשי הגנה ופלמ"ח. אריאלי תכנן פעולת נקם נגד הכפר יאזור. מטרת פעולה זו הייתה לפגוע בבית החרושת לקרח בו היו מחסני נשק. לאחר שניתן "אור ירוק" לפעולה על ידי שאול יפה המג"ד, נחום אריאלי עצר את הפעולה וטען כי אין מספיק מודיעין על המתחם והאזור הסובב אותו. אריאלי שלח סיור מקדים ובו שני לוחמים אשר הסתוו לערבים ומצאו כי המקום מוקף בגדר תיל ומאובטח על ידי כוחות רבים וביניהם משוריין בריטי. השהיית משימה זו הצילה חייהם של לוחמים רבים. בית חרושת זה פוצץ ב-20 בפברואר 1948 בפעולת קומנדו נועזת תחת פיקודו של אריאלי. בקרב זה הופעל לראשונה מקלע הבראונינג לחיפוי על ידי ישראל טל.
בסוף מרץ 1948 נישא לאורה ספקטור באולם ויצו בת"א. מיד לאחר החתונה הוזעק אריאלי לפקד על הכוח אשר נשלח לסייע בחילוץ הלוחמים מהקסטל. פחות משבועיים לאחר חתונתו נהרג נחום אריאלי בלחימה על הדרך לירושלים.
הסופר משה שמיר תיאר את חברותם של נחום אריאלי ואחיו אליק שמיר ('הוא הלך בשדות') וחתם את דבריו במילים: "ביום השנה לנפילת אליק - נחום כבר לא היה, כבר נפל בקרבות הקסטל, אבל אנו זכרנו את החבר של אליק, הזכרנו אותו, קראנו על קברו של אליק את דבריו של נחום, הזדהינו עם החברוּת בין שני הבחורים הנהדרים האלה. חבר לכל הדרך, עד הסוף, היה לנו נחום אריאלי".
הקרב האחרון
לאחר כיבושו של מוצב הקסטל ערכו הערבים מספר התקפות למען החזרת הקסטל לידיהם. בלילה שבין 7 – 8 באפריל נהרג מפקד הכוחות הערבים עבד אל קאדר אל חוסייני. בכ"ח באדר ב' התש"ח, 8 באפריל 1948 ערכו הערבים "פזעה", על מוצב הקסטל למען השבת מפקדם.
מחלקה מהגדוד החמישי של חטיבת הראל יצאה אל הקסטל על מנת לחפות ולסייע בנסיגת מגיני הקסטל. נחום אריאלי עמד בראש כוח החילוץ אשר לצידו הסתער המ"מ שמעון אלפסי. עם הפגיעות המרובות בכוח נתן אריאלי לאלפסי את הפקודה "טוראים לסגת – מפקדים נשארים לחפות!". אלפסי צעק את הפקודה לכוחות הפרוסים בקסטל. הערבים תקפו את הקסטל בכוחות רבים ואילו אריאלי והכוח המועט שנותר במקום ניהלו קרב ארוך וממושך במשך שעות רבות על מנת לסייע בנסיגת הכוחות.
נחום אריאלי ושמעון אלפסי נהרגו עם רבים אחרים בקרב זה. גופתו של אריאלי נמצאה רק שבועות לאחר מכן והוא נקבר בבית הקברות הצבאי בקריית ענבים ב- 25 באפריל 1948.
לאחר מותו נמצאו בעזבונו כתבים ושירים רבים אשר מביעים את עומק דמותו של אריאלי.
Drum (שיר)
Drum (בתרגום לעברית: תוף) הוא סינגל של הזמרת הישראלית נועה קירל, אשר יצא לאור ב-10 בפברואר 2019. זהו השיר הלועזי הראשון של קירל, והוא הופק בשיתוף עם חברת האופנה "רנואר".
רקע
Drum הוא שיר פופ, שנכתב על ידי המלחין הישראלי ניצן קייקוב. למעשה, השיר הוא הלועזי הראשון שביצעה קירל. בחברת התקליטים רוברטו מיוזיק אף ציפו כי קירל תפנה לזירת הפופ הבינלאומית. הוא יצא לאור ב-10 בפברואר 2019, בשיתוף עם חברת האופנה "רנואר", ושימש כשיר הנושא בפרסומת של רנואר לקמפיין הג'ינסים פברואר-אפריל שלה.
קליפ
הקליפ שמלווה את הסינגל צולם בתאילנד ועלותו עמדה על כחצי מיליון שקלים, עלות גבוהה מאוד ביחס לעלויות הקליפים הקודמים של הזמרת. הקליפ צולם לצד צילומי קמפיין אביב-קיץ 2019 של החברה ומותג האופנה רנואר, בשיתוף עם הפרזנטורים יהודה לוי, ניבר מדר, גפן ברקאי, יעל שלביה ועדן פינס. הקליפ צולם באזורי הצ'יינה טאון והקוואסן.
ביקורת
מעט שעות לאחר יציאתו של הקליפ, הוא התברג למקום הראשון של רשימת הסרטונים החמים ביוטיוב. כמו כן, הקליפ של השיר עומד על 26 מיליון צפיות נכון לנובמבר 2021. ב-3 במרץ, השיר הגיע למקום השלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט, ברשימת השירים בטלוויזיה וכן ברשימת השירים ברדיו.
באתר הארץ נאמר כי: "מתברר שכשהיא שרה באנגלית זה איכשהו פחות מפריע. זאת עדיין שירה שטוחה ומהונדסת, אבל במובן מסוים היא חסרת פנים. אם לא היינו יודעים שזה שיר של קירל, ספק אם היינו יכולים לזהות שזאת היא. היא נשמעת כמו עוד זמרת פופ נעורים בינלאומית גנרית, כזאת שמסתמכת בצורה כמעט מוחלטת על איכות הכותבים והמפיקים שלה."
הופעות חיות
במאי 2019 ביצעה קירל את השיר בגרסה אקוסטית בתוכנית של דלית רצ'שטר בגלגלצ.
מונדיאליטו (כדורגל נשים)
המונדיאליטו לנשים (באיטלקית: Mundialito) היה טורניר כדורגל נשים בינלאומי שנערך בין השנים 1981–1988. המהדורה הראשונה של הטורניר התקיימה ביפן, ובשנים הבאות הוא התקיים ארבע פעמים נוספות בצפון איטליה. בזמן פעילותו, נחשב המונדיאליטו לאחד מטורנירי הנשים היוקרתיים בעולם, כל זאת בעידן שלפני ייסוד גביע העולם וטורניר הכדורגל האולימפי לנשים.
הנבחרת המצליחה בתולדות הטורניר היא איטליה, שגם זכתה בו שלוש פעמים וגם היחידה שהשתתפה בכל המהדורות שלו. האלופה הנוספת היא אנגליה, שקטפה את התואר פעמיים. במסגרת המונדיאליטו של 1985, ערכה נבחרת ארצות הברית את משחקיה הראשונים אי פעם, ולפיכך הוא נחשב לאחד מהטורנירים המפורסמים ביותר של המפעל.
גביע אלגארבה, טורניר נשים שמתקיים מאז 1994 בפורטוגל, מכונה לפעמים "המונדיאליטו המודרני".
הסערה (צ'ייקובסקי)
הסערה (ברוסית: Буря) היא פנטזיה סימפונית בפה מינור, אופוס 18, מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, אשר נכתבה בהשראת המחזה הסערה של ויליאם שייקספיר,
תוכנית היצירה פורסמה יחד עם הפרטיטורה: תיבה 384 ועד תיבה 458: צ'ייקובסקי מתרכז בפיתוח בעיקר בנושא הסערה. הוא מציג את הפיתוח בכעין קטע פוגלי. אמנם אין זו פוגה בשלמותה, אלא דמוי-פוגה. יחד עם זאת, זהו קטע מרשים ביכולת הכתיבה ובעיקר התיזמור. תוכנית זו איפשרה לצ'ייקובסקי להציג כמה אלמנטים נבחרים מהמחזה וליצור פנטזיה סימפונית, אשר איננה כפופה למבנה מסוים, אלא יוצרת מבנה עצמאי. גם אם יש ביצירה אי-אילו רמזים למבנה הסונאטה, המרחק גדול מדי. הנושאים אינם מפותחים דיים ופרק הפיתוח מטפל בעיקר בנושא הסערה עצמה ואינו נוגע במוטיב דואט האהבה.
עוד לא אהבתי די
עוד לא אהבתי די הוא פזמון שכתבה והלחינה נעמי שמר וביצע יהורם גאון.
רקע
השיר בוצע בשנת 1977 על ידי יהורם גאון בתוכנית טלוויזיה שהוקדשה לשירי נעמי שמר. לאחר מכן הקליט גאון את השיר עבור תקליט שנשא את שם השיר, בעיבוד סימפוני של משה זורמן.
ללי שמר בתה של נעמי שמר סיפרה שאמה כתבה את השיר בעקבות ניתוח שהייתה אמורה לעבור.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השנתי לשנת 1978, (אחרי השירים נאסף תשרי, אבניבי ועטור מצחך).
השיר נחשב כשיר המנוגן תדירות בריקודי עם בישראל.
גשר בסאנו דל גרפה
גשר בסאנו דל גרפה הוא גשר על נהר ברנטה בעיר באסאנו דל גראפה בצפון איטליה, שנבנה בתחילה ב-1570. הגשר משמש סמלה של העיר. הגשר נהרס פעמים רבות והוקם מחדש. כיום חוצה את הנהר גשר זהה לגשר המקורי, אך כלונסאות העץ שהיו במקור הוחלפו במוטות ברזל.
היסטוריה
על הגשר נמצאת כיום החנות לממכר הגראפה של מזקקת נרדיני.
קוניור שחור ראש
קוניור זה מגיע לאורך 27–30 ס"מ ולמשקל 140 גרם. הוא בעל כסות נוצות ירוקות עם ראש שחור, עורף ירוק בהיר, גב וכנפיים ירוקים עם קצוות שחורים וזנב ארוך ירוק בעל קצוות שחורים עד כחולים. החזה בעל גוני תכלת ותחתיו בטן ירוקה בהירה, הרגליים אדומות והמקור כהה. תוכי זה הוא קרובו של קוניור השמש לסוג וקרוב רחוק יותר של הארות הגדולות.
תפוצת הקוניור היא ביערות טרופיים וקרחות יער אך גם בסוואנות וגם בכרמים ושדות. הם אוכלי פירות לצד זרעים, פירות יער, פרחים, אגוזי דקלים וניצנים. באזורים מסוימים הם מזיקים לצמחייה וניצודים בידי החקלאים. הקוניורים עפים בחבורות גדולות בעיקר בעונת הרבייה ומקננים בחורי עצים טבעיים בהם הם מטילים 3–4 ביצים.
אלפרד דלפ
אלפרד פרידריך דלפ (בגרמנית: Alfred Friedrich Delp; 15 בספטמבר 1907 - 2 בפברואר 1945) היה כומר קתולי גרמני, חבר מסדר הישועים. הוא פעל במסגרת חוג קרייזאו נגד המשטר הנאצי. הואשם בפני הפולקסגריכט בבגידה והוצא להורג בידי הנאצים.
קורות חייו
דלפ נולד במנהיים לאב אוונגלי ולאם קתולית. הוריו נישאו בטקס קתולי מספר שבועות לאחר לידתו ועברו מסיבות כלכליות להתגורר עם הורי אביו בעיירה היטנפלד (Hüttenfeld) השוכנת מזרחית לוורמס. דלפ קיבל מסבתו חינוך אווגלי ובמשפחה שררה מתיחות מסוימת בין שני הזרמים (הקתולי והאוונגלי). דלפ התגורר בהיטנפלד עד שנת 1914. בנעוריו הושפע רבות מתנועת הנוער הקתולית „Bund Neudeutschland“ ובשנת 1921, בעת לימודיו בגימנסיה, התכונן לטקס הקונפירמציה בכנסייה האוונגלית, אולם עקב סכסוך עם הכומר שלו החליט לעבור את הטקס בכנסייה הקתולית.
בשנת 1926, מיד לאחר שסיים לימודיו בגימנסיה בעיר דיבורג (Dieburg), הצטרף דלפ למסדר הישועים. הוא שימש כמחנך ומורה לספורט בבית הספר הישועי בעיר פלדקירך באוסטריה. בעקבות עליית הנאצים לשלטון נאלץ לעזוב את אוסטריה ועבר לגימנסיה פרטית (Kolleg St. Blasien) שהקים מסדר הישועים ביער השחור עבור כ-300 תלמידים גרמנים שנאלצו גם הם לעזוב את אוסטריה. בשנת 1935 פרסם את ספרו הראשון "קיומיות טראגית" ("Tragische Existenzen"). בספר פיתח דלפ את גישתו החברתית, "הומניזם תיאונומי", המבוססת על יסודות סוציאליים נוצריים ונשענת על תורת האקזיסטנציאליזם של הפילוסוף מרטין היידגר.
דלפ השלים את לימודי התאולוגיה והפילוסופיה בולקנבורג (Valkenburg) שבהולנד (1934–1936) ובפרנקפורט (1936–1937). את עבודת הדוקטורט כתב על מרטין היידגר. ב-1937 הוסמך ככומר.
לאחר הסמכתו נמנה עם הכותבים בירחון הקתולי "קולות הזמן" (Stimmen der Zeit). בירחון הסביר את גישתו ששללה דו-קיום בין הקתוליות לנאציזם. לאחר הוצאת הירחון מחוץ לחוק והחרמת מבנה ההוצאה התרכז דלפ משנת 1939 בעיסוקו כמטיף וככומר בקהילת גאורגיוס הקדוש שבשכונת בוגנהאוזן במינכן ונודע בדרשותיו הביקורתיות כלפי המשטר הנאצי. דלפ אף סייע ליהודים נרדפים. בשנת 1941 פגש בברלין את הלמוט ג'יימס פון מולטקה והחליט ב-1942 להצטרף לפעילות בחוג קרייזאו, שניסה לעצב את דמותה של גרמניה, לאחר הדחתו של היטלר והנאצים מן השלטון. דלפ שאף לביסוס המשטר בגרמניה על יסודות נוצריים-קתוליים.
הנצחתו
בתי ספר רבים בערים שונות בגרמניה, ביניהן מנהיים, ברלין ודיבורג, וכן מספר מרכזים קהילתיים נקראו על שמו. בעיר דיבורג נקראים גם רחוב וגימנסיה על שמו. הרחוב שבו התגורר והמרכז הקהילתי הקתולי בעיירה היטנפלד נקראו על שמו. בעיר דונאווירט (Donauwörth) מחנה צבאי על שמו. הדואר הגרמני הנפיק בול לזכרו ב-1964.
חירש-אילם
חרש-אילם הוא מונח ששימש לתיאור אדם הסובל מחירשות, שעקב לקות זו אינו לומד לדבר בשפה כלשהי - לא שפה מדוברת (אפשר ללמוד אותה בעזרת קלינאי תקשורת, למרות חירשות) ולא שפת סימנים. כיום רבים רואים במונח זה, כשהוא מובא שלא בהקשרו ההיסטורי, ביטוי מזלזל, שאינו תקין פוליטית, שכן לרוב, חרשים אינם סובלים מליקוי במערכת הדיבור.
בהלכה
בהלכה לחרש, שוטה וקטן יש מעמד נחות. במשנה מוסבר: "חרש שדברו בו חכמים בכל מקום - שאינו לא שומע ולא מדבר". באנציקלופדיה הלכתית רפואית נאמר בעניין זה:
תערובת חמשת התבלינים
תערובת חמשת התבלינים (בסינית: 五香粉) היא תערובת תבלינים המשמשת במטבח הסיני.
מקורה של תערובת זו בתורה פילוסופית הסינית של היין והיאנג אשר השפיעה על התרבות הסינית בכלל, ועל הבישול הסיני בפרט.
לתערובת גרסאות רבות, אולם על פי רוב היא מכילה אניס, ציפורן, קינמון, פלפל סצ'ואן, זרעי שומר או זרעי כוסברה טחונים. גרסאות שונות של התערובת כוללות כמויות שונות של תבלינים אלה.
לעיתים מתווסף לתערובת גם זנגביל מיובש.
התערובת משמשת בבישול בשר חזיר או ברווז ומרקים וכן בהקפצה של מאכלי ירקות ,בשר עוף, טופו וסייטן.
בארי גרינשטיין
בארי גרינשטיין (באנגלית: Barry Greenstein; נולד ב-30 בדצמבר 1954) הוא שחקן פוקר יהודי אמריקאי. בשנת 2011 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
קורות חיים
גרינשטיין עשה תואר במדעי המחשב באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. הוא למד לדוקטורט במתמטיקה, אך לא סיים את התואר.
אף על פי שהרוויח כסף בפוקר, גרינשטיין החל לעבוד בסימנטק בשנות השמונים במחשבה שהדבר יקל עליו בתהליך האימוץ של ילדיו החורגים. לגרינשטיין 6 ילדים, מתוכם 4 מאומצים.
קריירת פוקר
ב-2004 גרינשטיין זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו בטורניר Deuce to Seven Draw, בו הרוויח כ-296 אלף דולר. ב-2005 ניצח בטורניר פוט-לימיט אומהה הולדם וזכה בכ-128.5 אלף דולר. ב-2008 ניצח בטורניר Razz וזכה בצמיד השלישי שלו ובכ-158 אלף דולר.
גרינשטיין נהג להופיע בתוכניות פוקר רבות, והיה חבר קבוע בתוכניות High Stakes Poker ברשת GSN וב-Poker After Dark ברשת NBC.
ב-2011 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
נכון לנובמבר 2021, גרינשטיין זכה בסך של כ-8.5 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-3.3 מיליון דולר בסבב אליפות העולם וכ-2.5 מיליון דולר בסבב הפוקר העולמי.
חיה (החבובות)
חיה (באנגלית: Animal, תורגם גם אנימל) הוא דמות בדיונית פרימיטיבית ומטורפת המתופפת בלהקת "החשמליות" של ד"ר שיניים, הלהקה הבדיונית בסדרת הטלוויזיה "החבובות". הוא אחת החבובות שנוצרו במקור על ידי מייקל ק. פרית.
ביצוע
חיה דובב על ידי פרנק אוז מהופעתו הראשונה בסדרה עד הופעתו בסרט "החבובות בחלל" בשנת 1999. מאז הסרט "חג המולד של החבובות" (2002) הוא מדובב על ידי אריק ג'ייקובסון.
בסדרת הטלוויזיה "החבובות", התיפוף שלו בוצע על ידי רוני וורל. חיה הופיע בכל סרטי החבובות, והוא היה החבר היחיד מלהקת החשמליות שהופיע באופן קבוע בסדרת הבת חבובוטף. בשתי העונות הראשונות של חבובוטף דובב על ידי האווי מנדל, ובעונות הבאות דובב על ידי דייב קולייר.
דרו מייסי דיבב את קולו בסרט "סטטלר ווולדורף: מהמרפסת".
מאפיינים
דמותו של פלויד היא היחידה ככל הנראה שלה שליטה כלשהי על חיה, והוא מרסן אותו בעזרת פקודות פשוטות של אילוף כלבים (כמו "שב!").
הועלתה השערה שחיה מבוסס על המתופף קית' מון, בעיקר בשל גבותיו העבות, השיער, ההתנהגות השערורייתית מאחרי התופים ועוד. עם זאת, אין הוכחות שמצדיקות את ההשערה. למעשה, רבות מהתכונות הגופניות של חיה מבוססות על המתופף סטיב מיטשל, ידיד של ג'ים הנסון.