cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דם חם (ספר, 2020)
עלילת הספר
החשוד העיקרי של המשטרה בהיעלמותה של מרגוט הוא רוצח סדרתי שנתפס, הורשע ונכלא בשם דניס קריד. אנה ובת זוגה נותנות למשרד שנה לנסות לאתר מידע על ההיעלמות. מכיוון שלמשרד הקטן יש עוד שלושה מקרים אחרים, לוקח לסטרייק ורובין מספר חודשים לאתר את העדים והחוקרים שעודם בחיים (או את ילדיהם). במהלך השנה החולפת, דודתו של סטרייק מתה מסרטן, מתיו מעניק לרובין גט מכיוון שהכניס את פילגשו להריון, ושרלוט מנסה להתאבד ומתקשרת להיפרד מסטרייק. תגובתו המהירה של סטרייק מביאה להצלתה. לוח זמני העבודות העמוס של סטרייק ורובין, בשילוב עם חוסר תקשורת על כל הנושאים, תורמים לאי הבנות אישיות רבות במשרד, כולל ויכוחים בין השניים ופיטורין של אחד מהחוקרים בשל התנהגות בלתי נאותה כלפי רובין.
באוגוסט 2014, אף על פי שהמשרד עדיין ממשיך למצוא רמזים ולבסוף מצליח לקבוע פגישה לריאיון עם קריד באמצע ספטמבר, הלקוחה ובת זוגה מחליטות לסיים את החוזה החל מסוף אוגוסט, אך סטרייק ורובין מצדם ממשיכים לחקור. כתוצאה מכך, ככל שהם מקבלים מידע נוסף, סטרייק ורובין מרוויחים כפול על ידי שימוש במידע מהריאיון עם קריד על מנת למצוא את גופתו של אחד מקרבנותיו של קריד, והן על ידי שימוש במידע מחקירת המשטרה המקורית ומהחקירה שלהם על מנת לאתר את גופתה של מרגוט ולזהות את הרוצח שלה: אחות שעבדה יחד עם מרגוט במרפאה השכונתית והייתה בעצמה מרעילה סדרתית. הפרסום הרב שנוצר בעקבות פתירת שני המקרים מכריחים גם את סטרייק וגם את רובין להסוות את עצמם בפומבי, אך גם הופך את יחסיהם לאישיים יותר, בין השאר מכיוון שסטרייק אומר לרובין לאחר שבלי משים ניגח אותה בפנים, במאמץ להתנצל, כי היא "החברה הטובה ביותר" שלו.
רקע
כשהיא התראיינה לאחר צאת הרומן, רולינג תיארה את נושאיו העיקריים של הרומן כ"שינוי, אובדן והיעדרות" ואמרה שהרומן בוחן את "פניה המשתנות של הפמיניזם". רולינג אף הצהירה כי דמותו של דניס קריד התבססה באופן רופף על דמויתיהם של הרוצחים ג'רי ברודוס וראסל ויליאמס.
האשמות בטרנספוביה
בכמה כלי תקשורת, רווחה הדעה כי שילובו של רוצח המתלבש כאישה על מנת להרוג נשים במהלך העלילה, יתקבל בצורה שלילית על ידי חלק מהציבור על רקע תגובותיה של הסופרת בעבר על נושא הטרנסג'נדרים; שנתפסו כטרנספוביים. לורה בראדלי, מ"דיילי ביסט", טענה כי הרומן מלא "בטענות אנטי-טרנסיות מזיקות", בעוד שקרידג' ציין כי "נראה כי המסר של הרומן הוא: לעולם אל תסמוך על גבר בשמלה".
ניק כהן, שכתב ב"הספקטייטור", טען כי האשמת הרומן בטרנספוביה הוא מעשה חסר בסיס ומכפיש, וציין כי דמותו של הרוצח הסדרתי, דניס קריד, נחקר יחד עם תריסר חשודים אחרים. כהן גם הצהיר כי הספר אינו עוסק בנושא מקומות המיועדים לנשים בלבד ובגישה לטיפולים לשינוי מין. אליסון פלוד, מ"הגרדיאן", הביעה דעות דומות וטענה כי אנשים שלא קראו את הספר מרשים לעצמם להניח הנחות שגויות על סמך ביקורת אחת.
דובר של Mermaids, עמותה בריטית למען נוער טרנסג'נדרי אשר ביקרה את רולינג בעבר, אמר כי "אנו מאוכזבים לשמוע שהסופרת מפיצה את אותה הצגה פוגענית וארוכת שנים של נשים טרנסיות כאיום", והתייחס גם לספרה תולעת משי, בו מופיעה רוצחת טרנסג'נדרית המתוארת כגברית.
רולינג לא התייחסה לביקורות השונות.
ישיבת תורת אמת (שניידר'ס)
ישיבת תורת אמת ("שניידר'ס ישיבה") הייתה ישיבה ליטאית בלונדון. מקים וראש הישיבה היה הרב משה שניידר. ראשיתה של הישיבה הייתה בפרנקפורט.
הישיבה בגרמניה
בשנת תרע"ב הקים הרב שניידר ישיבה בממל. הישיבה פעלה עד מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, בסביבות שנת תר"פ הקים ישיבה בפרנקפורט. הישיבה התנהלה וחינכה בסגנון ישיבות ליטא. לישיבה הגיעו בעיקר בחורים שנמלטו מפולין מחשש גיוס. הישיבה לא נטלה שכר לימוד ונתנה אש"ל מלא.
הרב שניידר מסר שיעורים ושיחות מוסר בישיבה. הוא הדגיש את נושא לימוד המוסר בישיבה, בהתלהבות ובקול בוכים כהוראת רבי ישראל מסלנט ותלמידו הרב שמחה זיסל זיו. שיחותיו היו חריפות ותובעניות, והוא לא הרשה לבעלי בתים מהעיר לשומעם, מחשש שישבר לבם. הוא היה חוזר בשיחותיו על פסוקי ואמרות מוסר בבכיות.
בשל נסיעותיו של הרב שניידר לקבץ כסף לישיבה, הוא מינה את הרב משה קרפל למגיד שיעור במקומו. הרב קרפל כיהן בישיבה משנת תר"פ עד שנת תר"צ. בוגרי הישיבה כיהנו במשרות רבנות, הוראה ושחיטה ברחבי גרמניה. התלמידים העריצו את ראש הישיבה, וכינוהו "הרבי".
לאחר עליית הנאצים לשלטון, גורשו הבחורים מפולין והישיבה נותרה עם מעט בחורים. הוא פעל בקרב בחורים מקומיים, וייסד ישיבת בוקר לתפילה וסדר לימוד עד לעבודה, סדר לימוד לאחר העבודה וסדרי לימוד מלאים בשבת וביום ראשון. חלק מהבחורים הושפעו ועזבו את עבודתם. בתקופה זו החלו הצעירים לקבל את רעיון לימוד התורה, גם בשל דרישת מחנות ההכשרה של אגודת ישראל, בפרט של שאול לוסטיג, ללימוד בישיבה כחלק מתנאי ההכשרה. חלק מהבחורים היו בעלי תשובה, והוא נרתם ללמדם דינים ויסודות בסיסיים בתורה. הרב שניידר כותב בשנת תרצ"ח שבין הבחורים בישיבה, ישנם כאלו שעד "לפני 3 שנים אכלו חזיר וחיללו שבת, וכעת המה מצוינים, לומדים בהתמדה ועצומה, וישנם כאלה שבבואם אל הישיבה לא ידעו לברך על התורה, ועתה הם ב"ה יקרים מסולאים מפז...". בתקופה זו שימש כר"מ, הרב גרשון חנוך יודאלייב, גיסו של הרב שניידר.
בשנת תרצ"ט נסגרה הישיבה על ידי הנאצים. הרב שניידר פתח ישיבה בביתו ועשרות בחורים השתכנו בביתו. לאחר שראה שאין אפשרות להמשיך בהפצת יהדות בעיר, החליט להגר לבריטניה.
הישיבה בלונדון
עם בואו ללונדון, פתח הרב שניידר את הישיבה עם בחור אחד בלבד, בבית מדרש של העשיר סנדר הרמן. בהשתדלות הרב שלמה שיינפלד קיבל היתר להביא ללונדון שלושים מתלמידיו, שהיו ברחבי גרמניה ופולין. לישיבה הצטרפו גם בחורים מווינה שגורשו משם ובישיבה היו 80 בחורים.
בשנת ת"ש החל לכהן כר"מ בישיבה חתנו של הרב שניידר, הרב אליעזר לופיאן. בקיץ אותה שנה, כלאה הממשלה את ילידי גרמניה ואוסטריה, וכמחצית מבחורי הישיבה נשלחו למחנות הסגר. לאחר שהישיבה הצטמצמה, שלח הרב שניידר את בחוריו לשכנע בחורים יהודיים שעבדו בסדנאות הצבא או היו בקיבוצי הכשרה, שיבואו לישיבה, ואכן מספר בחורים ניאותו והפכו לבחורי ישיבה. כשנודע לממשלה מפעולותיו אלו, היא הורתה על סגירת הישיבה. בעזרת שתדלנות בוטלה סגירת הישיבה, והבחורים מה"הכשרה" הותרו להישאר בה, אך נוצר צו גירוש על הרב שניידר. בהמשך בוטל צו זה בעזרת הרב יוסף הרמן הרץ.
בשנת תש"ג מונה חתנו של הרב שניידר, הרב זיידל סמיאטיצקי לר"מ בישיבה. הרב סמיאטיצקי, בוגר ישיבת מיר, העלה את רמתה של הישיבה. בוגרים רבים של הישיבה למדו לאחר נישואיהם בכולל בגייטסהד. בהמשך מונה חתן נוסף, הרב אלתר שלמה יצחק הלפרן, בוגר הישיבה מפרנקפורט.
בשנת תש"ד היגרה הישיבה למנצ'סטר, לאחר שהבחורים חששו להישאר בעיר. לאחר כשנה חזרה הישיבה ללונדון. בשנת תש"ז נסע הרב סמיאטיצקי בהוראת חותנו, להונגריה, והביא עשרות בחורים ניצולי השואה. בשנת תש"י נפתח כולל בסמוך לישיבה. בשנת תשי"א נסע חתנו הרב יצחק צבי סמיטיצקי למרוקו והביא משם עשרים בחורים. במרוקו התגוררה משפחת רייכמן, ובנם משה יוסף פעל במקום לקבץ בחורים ולשולחם ללונדון. הבחורים למדו את שפת היידיש והתערו בישיבה. בין הבחורים היה הרב יעקב טולידאנו ואחיינו הרב ניסים טולידנו מגרעין בחורים אלה יצאו רבנים וראשי ישיבות ספרדים בישראל ובתפוצות. .
הישיבה הצליחה לפתח רמה גבוהה כישיבות ליטא. הרב אהרן קוטלר והרב מפוניבז' מסרו בה שיעורים בשהותם בלונדון.
כיום קיים כולל בישיבה בראשותו של הרב מנחם הלפרן, בנו של הרב אלתר הלפרן, ונכדו של הרב שניידר.
דמיטרי אוסטינוב
דמיטרי פיודורוביץ' אוסטינוב (ברוסית: Дми́трий Фёдорович Усти́нов; 17 באוקטובר 1908 – 20 בדצמבר 1984) היה מדינאי ואיש צבא סובייטי.
דב מילמן
ביוגרפיה
מילמן נולד בשנת 1919 לפנחס ולשיינה ג'טה בת שמעון שרגה בריגה שבלטביה. משנת 1931 היה חבר ומדריך בתנועת בנוער בית"ר. לאחר סיום לימודיו בגימנסיות "תרבות" ו"תושיה" בריגה עלה ארצה כסטודנט בשנת 1937. באותן שנים, שיחק מילמן בקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים בשנות הקמתה הראשונות והיה חלק מהקבוצה הראשונה של המועדון שכונתה "המנורה".
דמיטרי אוסטינוב
חייו
אוסטינוב נולד בשנת בעיר סמרה במשפחת פועלים. בשנת 1922 התנדב לצבא האדום והשתתף בקרבות במרכז אסיה הסובייטית. לאחר שחרור מהצבא עבד במפעל בתור מסגר והיה פעיל במפלגה. התחיל ללמוד הנדסה ועם סיום הלימודים באוניברסיטה טכנית בלנינגרד בשנת 1934 החל לעבוד במפעלי תעשייה ביטחונית.
דב מילמן
ביוגרפיה
בשנת 1939 הצטרף לאצ"ל והיה מטעמו חבר מטה הארגון במחוז ירושלים. במסגרת פעילותו בבית"ר היה מפקד מחוז ירושלים (1940–1944) וחבר ההנהגה העולמית (1944–1948).
בלימודיו האקדמיים למד פילוסופיה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, וכן לימודי משפטים באוניברסיטת לונדון ובבית הספר למשפטים בירושלים. בשנת 1951 הוסמך כעורך דין והחל לעסוק במקצוע, תחילה כראש מדור משפטים ובתי סוהר. מאוחר יותר נבחר למזכיר הכבוד הראשון של הלשכה (1963–1965) וליו"ר מחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין (1965–1967).
דמיטרי אוסטינוב
חייו
ב-1941 מונה לתפקיד שר התעשייה הצבאית והיה בתפקיד זה עד לשנת 1957. היה מועמד לחברות בפוליטביורו מאז 1965. ב-1976 נעשה חבר בפוליטביורו, מונה לשר ההגנה והוענקה לו הדרגה הגבוהה ביותר בצבא הסובייטי: מרשל ברית המועצות. זאת תוך דילוג על דרגות ביניים ולמרות שלא היה בשרות פעיל מאז שנות ה-20.
דב מילמן
ביוגרפיה
פעילותו הציבורית החלה כחבר מייסד של תנועת החרות, מטעמה היה יו"ר סניף תל אביב (1955–1959) ויו"ר המחלקה המוניציפלית (1968–1988). בשנת 1969 נבחר מילמן לכנסת השביעית והיה חבר ועדת הכספים, ועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים.
דמיטרי אוסטינוב
חייו
היה בעל השפעה גדולה בתקופת ליאוניד ברז'נייב. ביחד עם אנדריי גרומיקו, מיכאיל סוסלוב ויורי אנדרופוב היה חבר ב"פוליטביורו קטן" בו התקבלו החלטות חשובות.
דב מילמן
ביוגרפיה
בשנת 1979 נשלח מילמן לשמש ציר ישראל בפרלמנט האירופי וסגן ראש המשלחת הישראלית לשוק המשותף. בשנים 1981–1983 כיהן כשגריר ישראל בפורטוגל. לאחר מכן חזר לעסוק במגזר הפרטי ובשנים 1987–1990 היה יו"ר מועצת המנהלים של חברת "שיכון ופיתוח".
בהיותו בגמלאות חזר מילמן לעסוק בפעילות ציבורית והתנדבותית. משנת 1992 שימש כיו"ר איגוד יוצאי לטביה ואסטוניה. בתנועת הליכוד היה יו"ר חטיבת המייסדים הוותיקים (1996–2000) ואב בית הדין התנועתי. ב-1950 נישא לשרה לבית צ'רני. לשניים נולדו שלושה ילדים.
דמיטרי אוסטינוב
חייו
לאחר מותו שונה שמה של העיר איז'בסק על שמו, אך כאשר גורבצ'וב עלה לשלטון הוחזר שמה המקורי של העיר. מחזיק בשיא מקבלי עיטור לנין (11 פעם).
מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה
מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה (בצרפתית: Marguerite III de Flandre; 13 באפריל 1350 - 16 או 21 במרץ 1405), הייתה אשתו של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה.
ביוגרפיה
מרגריט נולדה ב-13 באפריל 1350, והייתה בתם של לואי לה מאל, רוזן פלנדריה ושל מרגרט מבראבנט. בהיותה בת שבע שנים בלבד, השיא אותה אביה לפיליפ דה רובר, נכדו ויורשו של אודו הרביעי, דוכס בורגונדיה. בשנת 1361 מת פיליפ דה רובר, ועם מותו דוכסות בורגונדיה עברה בירושה לז'אן השני, מלך צרפת.
בשנת 1363 מסר ז'אן השני, מלך צרפת את דוכסות בורגונדיה לפיליפ, בנו הצעיר, שהפך לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1369 נישאה מרגריט השלישית לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1384, עם מות אביה, לואי לה מאל, רוזן פלנדריה, היא ירשה את רוזנות פלנדריה בשיתוף עם בעלה, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1404 מת בעלה, ובנם הבכור ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה עלה לשלטון במקומו.
על פי ההיסטוריון הצרפתי פרנסואה גיזו, אביה של מרגריט, לואי לה מאל, רוזן פלנדריה, לא אבה להשיא אותה לצרפתי, משום שרצה לשמור על קשרי ידידות עם אנגליה. אך אמו של לואי לה מאל, מרגריט הראשונה מבורגונדיה, שהייתה בתו של פיליפ החמישי, מלך צרפת השפיעה על בנה להשיא את בתו לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה.
משפחתה
ב-19 ביוני 1369 התחתנה מרגריט עם פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
Tear in My Heart
השיר הועלה ליוטיוב ב-6 באפריל 2015. הווידאו קליפ שלו בוים על ידי מארק קלספלד. בקליפ מופיעים שני חברי הלהקה ובנוסף, מופיעה שם גם אשתו של טיילר ג'וזף.
שיר זה הוא אחד מהשירים הפופולריים ביותר שהלהקה הוציאה. הוא הגיע למקום השני במצעד האיירפליי האלטרנטיבי של בילבורד.
אורשו
אוּרשוּ (וגם אורשום, אֻרסֻם ובחתית: וַרשֻוַה) הייתה עיר מדינה חורית-אמורית עתיקה, ששכנה באזור דרום טורקיה של היום. מיקומה המשוער הוא על הגדה המערבית של נהר הפרת, מצפון לכרכמיש, כנראה ליד העיר המודרנית גזיאנטפ.
היסטוריה
באלף השלישי לפנה"ס, אורשו הייתה אחת מהמרכזים הפוליטיים החזקים בצפון סוריה. המידע עליה מתקופה זאת מקורו בארכיון אבלה ובטקסטים שנמצאו בדרום מסופוטמיה מתקופת השושלת השלישית של אור. היא הייתה עיר מסחר ומקום מושבם של הכוהן הבכיר והשר שלו (שכינויו בטקסטים בדלום). אורשו הייתה בת בריתה של אבלה ומופיעה בלוחות שנמצאו בה בשם "אורשום". בשנים הקרובות לחורבן אבלה, היו לשתי הערים גבול משותף, שררו ביניהן יחסי ידידות והן היו קשורות בברית. אורשו נהגה לשלוח משלוחי כסף לאבלה, וקיבלה ממנה בגדים שיועדו למלך ולזקני העיר. כמויות הבגדים שנשלחו מצביעות על חשיבותה של אורשו בברית הערים שתמכו באבלה. בטקסטים מופיע פעמים רבות "בדלום" מאורשו בשם כון-תיסו, בנו הפך בהמשך להיות עוזרו של מלך אבלה. בטקסטים המתוארכים לתקופה מאוחרת יותר מופיע "בדלום" בשם זימיסו, שהשתתף במסע מלחמה של אבלה כנגד איבאל. הטקסטים מאבלה מציינים ברורות שלאורשו היה תפקיד פוליטי וגאוגרפי נכבד, והיא מילאה תפקיד מרכזי באזור צפון סוריה במהלך המאה ה-24 לפנה"ס.
בטקסטים של השושלת השלישית של אור, מוזכרת אורשו כעיר חשובה בסוריה יחד עם מארי, אבלה ותותול. הטקסטים עוסקים בעיקר בתרומות של אורשו לטקסים ופסטיבלים הקשורים במקדשים, שמהם אפשר להניח שלאורשו היה נציג קבוע בחצר המלוכה של אור. לחלק מהנציגים היו שמות אכדיים ולחלק שמות חוריים, עובדה היכולה אולי להצביע על אוכלוסייה מעורבת בעיר. הטקסטים המתייחסים למארי, אבלה ואורשו, מצביעים על חשיבותה של אורשו בסחר האשורי עם אנטוליה שהתקיים בתקופה זאת. ואולי זו הסיבה לכך שהסוחרים האשורים בחרו להקים התיישבות סוחרים באורשו ולא במאמה, ששכנה כנראה מצפונה.
אורשו מוזכרת בכתובת של המלך גודאה מלך לגש, שמלך במאה ה-22 לפנה"ס בשומר, כעיר שממנה הוא רכש שרפי עץ. טקסט אשורי המתוארך למאה ה-19 לפנה"ס, מציין את קיומו של מקדש לאל אשור, שהיה האל הפטרון של העיר אשור, ומציאת מקדש לאל זה בעיר אחרת, הוא נדיר.
לאחר מכן הפכה אורשו ליריבה של ימחד. היא נכנסה לברית עם קטנה ושמשי-אדד הראשון במטרה לתקוף את סומו-אפוח מלך ימחד (1780-1810 לפנה"ס). במאבק שניהל סומו-אפוח כנגד מלך קטנה, הבטיח שמשי-אדד הראשון לאישי-אדו מלך קטנה, שלאחר שיסיים את המלחמה באזור הדיאלא הוא יבוא לסייע לו יחד עם בני בריתו, מלכי אורשו, חשום וכרכמיש. בלוחות מארי מתקופת מלוכתו שם של ישמח-אדד, בנו של שמשי-אדד הראשון, נמצאו עדויות לביקור מלכי אורשו וחשום בחודש ניסן בשנת 1777 לפנה"ס, כנראה כדי לחזק את הברית בניהם. בטקסט אחר מצוין ששמשי-אדד הראשון שלח 2,000 אנשים לעזרת אורשו, כמות היכולה להוות אינדיקציה לגודלה הפוטנציאלי והצבאי של העיר. טקסט אחר ממארי, מציין שהיה מתח בין אורשו וכרכמיש, כאשר אנשי שבטים תקפו את אורשו דרך שטחה של כרכמיש, שלא עשתה דבר. התקפות אלה הביאו את אורשו לתקוף יחידות צבאיות ואזרחים שנעו לאורך הגדה של הפרת. מידע זה מצביע על הקרבה הגאוגרפית בין שתי הערים.
מותו של שמשי-אדד הראשון והעלייה בכוחו של ירים-לים הראשון מימחד, הביאו לסיום היריבות ביניהן. ימחד עלתה למעמד של ממלכה גדולה, והיא אכפה את שלטונה על אזורים ממערבה, צפונה ומזרחה של סוריה. אורשו נכנסה לתחום השפעתה של ימחד, בלי שהיא סופחה אליה. הלוחות שנמצאו במארי מציינים מספר שמות מלכי אורשו שמלכו בתקופה זאת, ובהם שֶנַם ואַתרוּ-סיפתי, שביקרו במארי בשנה ה-12 למלוכתו של זמרי-לים.
הכיבוש החתי
אזכור נוסף של העיר מופיע במאה ה-15 לפנה"ס בלוחות בכתב יתדות שנמצאו באללח'. היא מופיעה שם בשמות "אוריס" או "אורסי". היא מופיעה בשם "אורוסה" בכתב הברית בין המלך החתי תודחליאש השני וסונסורה השני מלך כיזוואתנה כחלק משטחה, כנראה כדי לשמש כתחנת סחר קדמית. העיר חזרה להיות חלק מהאימפריה החתית והאזכור האחרון שלה בטקסטים מתוארך לתקופה האחרונה של האימפריה החתית.
חיפושית מדבר נמיב
חיפושית מדבר נמיב (שם מדעי: Stenocara gracilipes) היא מין של חיפושית מהמשפחה Tenebrionidae המצויה במדבר נמיב שבדרום מערב אפריקה.
חיפושית זו בעלת פסים לבנים על גופה השחור ורגליים ארוכות ביותר העוזרות לה לנוע במהירות. אורכה 1.4 ס"מ.
החיפושית פעילה בשעות הבוקר המוקדמות. היא נעה למעלה הדיונות העצומות של המדבר כדי לספוג את הערפילים הלחים שנושבים מהים. החיפושית עומדת עם ראשה כלפי מטה וסופגת את הערפל על הכנפיים הקשות לה. משם הם מטפטפים בדרך ייחודית עד לראשה ועוזרות לה לשרוד במדבר. חיפושיות אלה יכולות להיזון גם מטיפות של טל.
שאר הזמן החיפושית מסתתרת בין האבנים ומחכה לירידת הטמפרטורה בשעות הלילה.
סער
סַעַר קיבוץ מתנועת הקיבוץ הארצי הנמצא בגליל המערבי ליד העיר נהריה ושייך למועצה האזורית מטה אשר.
היישוב הוקם בשנת 1948 על אדמות הכפר הערבי המרוקן א-זיב בעזרת חברי השומר הצעיר מהארץ בנוסף לעוד תושבים מהארץ וניצולי השואה. אל המקימים הצטרפו עם השנים תושבים נוספים מארגונים שונים ברחבי הארץ.
שם היישוב ניתן לו בגלל הקשר החזק בין אנשי היישוב לים.
שחקן הטלוויזיה ג'רי סיינפלד, התנדב בקיבוץ סער בגיל 15 בשנת 1970.
Tráiler
Tráiler (בעברית: טריילר) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת הספרדייה איתנה. המיני-אלבום יצא לאור ב-30 בנובמבר 2018, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. מתוך המיני-אלבום יצאו שני סינגלים: "Teléfono" ו-"Vas a Quedarte".
המיני-אלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים שבספרד.
רקע והפקה
לאחר הצלחתה עם השיר "Lo Malo", הוציאה איתנה את השיר "Teléfono" כסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום. הוא הפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, כאשר נמכר בלמעלה מ-160,000 עותקים במדינה, באישור של איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי, דבר אשר הכניס אותו לרשימת השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בספרד.
תערוכת פשעי המלחמה של הוורמאכט
תערוכת פשעי המלחמה של הוורמאכט (בגרמנית: Wehrmachtsausstellung) הייתה סדרה של שתי תערוכות שהתמקדו בפשעי המלחמה של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
רקע
התערוכות סייעו בהפרכת המיתוס לפיו לא היה הוורמאכט שותף לפשעי המלחמה של גרמניה הנאצית. שתי התערוכות הופקו על ידי מכון המבורג למחקר חברתי (Hamburger Institut für Sozialforschung); הראשונה, תחת הכותרת "מלחמת השמדה: פשעי הוורמאכט מ-1941 עד 1944" (Vernichtungskrieg. Verbrechen der Wehrmacht 1941 bis 1944), נפתחה בהמבורג ב-5 במרס 1995 והוצגה ב-33 ערים גרמניות ואוסטריות, בהן הערים המבורג, מינכן, ברלין, בילפלד, וינה ולייפציג.
באמצעות מסמכים כתובים מתקופת מלחמת העולם השנייה וכן צילומי ארכיון הראו המארגנים כי הוורמאכט "היה מעורב בתכנון ובביצוע מלחמת השמדה נגד יהודים, שבויי מלחמה ואוכלוסייה אזרחית". ההיסטוריונים האנס הר וגרד האנקל (Gerd Hankel) אצרו תערוכה זו. צפו בה 800,000 מבקרים, לטענת המארגנים. תפיסת הוורמאכט כבלתי פגום התערערה לאור העדויות. ב-9 במרס 1999 בשעה 4:40 בבוקר הותקפה התערוכה בזארבריקן בפצצה שפגעה בבניין בית הספר התיכון למבוגרים בו התקיימה התערוכה ובכנסייה הסמוכה לכנסיית "שלוסקירכה" (Schlosskirche).
התערוכה השנייה הוצגה לראשונה בברלין בנובמבר 2001 וניסתה ליישב מחלוקת שנוצרה עקב התערוכה הראשונה.
ביקורת וסקירה
ביקורת הושמעה על ייחוס שגוי, כגון תמונות של זוועות שביצעו חיילי ברית המועצות ויוחסו בטעות לגרמנים, וכן תמלול של חלק מהתמונות בתערוכה, למשל על ידי ההיסטוריון יליד פולין בוגדן מוזיאל וההיסטוריון ההונגרי קרישטיאן אונגווארי (Krisztián Ungváry). לאור הביקורת השעה ראש ומייסד מכון המבורג למחקר חברתי, יאן פיליפ רמצמה, את התצוגה, בהמתנה לבחינת תוכנה על ידי ועדת היסטוריונים. בסקירה עלה שרק 20 מתוך 1,400 מבין התמונות שהוצגו בתערוכה היו תמונות של זוועות סובייטיות.
בדו"ח הוועדה מנובמבר 2000 נאמר כי ההאשמות על חומרים מזויפים אינן מוצדקות, אך כי בחלק מהתיעוד של התערוכה היו אי דיוקים וכי הטענות שהוצגו בתערוכה היו גורפות מדי.
התערוכה אינה על פשעיו של הוורמאכט בפולין הכבושה משני צדי קו קורזון. פשעים אלה הוצגו מאוחר יותר בתערוכה שונה בשם "הקשיחות הרבה ביותר: פשעי הוורמאכט בפולין, ספטמבר ואוקטובר 1939" (Größte Härte: Verbrechen der Wehrmacht) על ידי המכון להיסטוריה גרמנית בוורשה (Deutsches Historisches Institut Warschau).
סרטים
הסרט התיעודי Der unbekannte Soldat (החייל האלמוני) מאת מיכאל ורהובן הוצג בקולנוע מאוגוסט 2006. הוא משווה בין שתי הגרסאות של התערוכות, ומציג את הרקע של יוצר התערוכה, יאן פיליפ רמצמה.
וילהלם השלישי, דוכס בוואריה
וילהלם השלישי, דוכס בוואריה (1375 - 12 בספטמבר 1435), היה דוכס בוואריה-מינכן בין השנים 1397–1435.
ביוגרפיה
וילהלם השלישי נולד בשנת 1375 ליוהאן השני, דוכס בוואריה וקתרינה מגוריציה, בתם של מיינהארד השישי, רוזן גוריציה וקתרינה מפפאנברג. באותה שנה מת סבו שטפן השני, דוכס בוואריה, ואביו ודודיו פרידריך, דוכס בוואריה וסטפן השלישי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין אביו לדודיו: אביו קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו שטפן השלישי, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1394 פרצה מלחמה בין דודו שטפן השלישי שנתמך בבנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה לבין אביו, ווילהלם ואחיו הבכור ארנסט, דוכס בוואריה עמדו לצד אביהם.
בשנת 1397 מת אביו יוהאן השני, דוכס בוואריה, ווילהלם ירש בשותפות עם אחיו ארנסט, דוכס בוואריה את דוכסות בוואריה-מינכן.
בשנת 1400 הגיע הסכסוך בין הדוכסויות לרופרכט, מלך גרמניה, ובשנת 1402 הוא פסק לטובת ארנסט ווילהלם. בשנת 1411 תמך וילהלם בבחירתו של זיגמונד מבוהמיה לתפקיד מלך הרומאים, ולאחר מכן תמך בו במלמתו נגד ההוסיטים. בשנת 1414 כרתו וילהלם וארנסט ברית עם בן דודם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט נגד לודוויג השביעי, דוכס בוואריה-אינגולשטאדט, ובשנת 1420 פרצה שוב מלחמה בין הדוכסויות, שהסתיימה בשנת 1422 בתבוסת בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, דוכס בוואריה-שטראובינג, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה, ובוואריה-מינכן קיבלה מחצית מהשטח.
וילהלם היה מועמד לרשת את זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם הוא מת ב-12 בספטמבר 1435, ובנו אדולף, דוכס בוואריה ירש את נחלותיו, תוך שאחיו ארנסט, דוכס בוואריה, ולאחריו בן אחיו אלברכט השלישי, דוכס בוואריה משמשים כעוצרים בשמו עד למותו בשנת 1441.
משפחתו
ב-11 במאי 1433 התחתן וילהלם עם מרגרטה מקלווה, דוכסית בוואריה-מינכן, בתם של אדולף הראשון, דוכס קלווה ומארי מבורגונדי, דוכסית קלווה, ממנה היו לו שני ילדים:
אזמה ורוי
אזמה ורוי (באנגלית: Esme & Roy) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית המשודרת בערוץ הופ! בדיבוב לעברית החל משנת 2019. הסדרה הופקה בשיתוף עם סטודיו Nelvana (ריינג'ר רוב) ו-Sesame Workshop, היוצרים של רחוב סומסום.
עלילת הסדרה
הסדרה עוקבת אחרי ילדה בת 8 בשם אזמה וחברה הטוב, מפלצת בשם רוי, אשר שומרים על המפלצות הקטנות בעיירת המפלצות מונסטרדייל. בכל פרק אזמה ורוי פותרים יחד בעיה חדשה באמצעות משחקים ושירים. החוויות שהמפלצות הקטנות חוות ביום יום, דומות לחוויות של ילדים במציאות והגישה המיוחדת של אזמה ורוי לפתור בעיות מוכרות, יכולה להוות השראה עבור משפחות ומטפלים.
פרסים
בשנת 2019 הסדרה זכתה בפרס "הסדרה החדשה הטובה ביותר לפרה-סקול" בטקס Kidscreen Awards.
לידא (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נכס דיגיטלי
נכס דיגיטלי (נקרא גם: נכס וירטואלי) הוא כל סוג של פורמט בינארי המכיל מידע, שנמצא ברשת האינטרנטית או במרחב הדיגיטלי ויש עליו זכות בעלות לאדם מסוים, לעשות בו כל שימוש חוקי רצוי (מסחרי או פרטי). סוג מידע שכזה ללא זכות בעלים, אינו יכול להיחשב נכס. נכסים דיגיטליים הם בין היתר, מסמך דיגיטלי, קובצי אודיו, תמונות או כל סוג מידע דיגיטלי רלוונטי אחר שנמצא ברשת או יאוחסן בהתקנים דיגיטליים כמו מחשבים, נגני מוזיקה, סמארטפונים, כוננים קשיחים, אמצעי תקשורת או כל מכשיר אחר שיכול לאחסן מידע דיגיטלי.
סוגים
נכסים דיגיטליים מתחלקים למגוון תצורות ומתקיימים בפורמטים ותצורות שונים, נוכח ההתקדמות הטכנולוגית בעולם ואמצעי המדיה המתקדמים.
ישנם מספר סוגי נכסים דיגיטליים:
הגנות על נכסים דיגיטליים
מפאת העובדה שנכסים דיגיטליים קיימים וזמינים ברשת האינטרנטית לכל אחד, ישנה תופעה נפוצה של העתקות, שכפולים, שימוש בלתי מורשה ועוד על ידי מעוולים למטרות רווח אישי. כך לדוגמה העתקת תוכן של אתר אינטרנט והפצתו על ידי המעוול למטרות רווח. רוב הנכסים דיגיטליים הם קניין רוחני לפי חוק זכויות יוצרים, מאחר שמהווים יצירה הנותנת ביטוי לא מוחשי ומקורי לרעיון שהוא פרי יצירתו של האדם. לכן, שכפול והעתקה של נכס דיגיטלי, מהווה הפרה של זכות היוצר בנכס, ומזכה את הבעלים בפיצויים מן המעוול, על פי חוק.
קנייה ומכירה של נכסים דיגיטליים
עם התפתחות הנכסים הדיגיטליים, צמחה תעשייה של מסחר קנייה ומכירה של נכסים דיגיטליים. ניתן לרכוש נכסים דיגיטליים בקבוצות ייעודיות בפייסבוק ובאתרים ייעודיים. האתר הגדול בעולם למסחר בנכסים דיגיטליים הוא Flippa. נכסים דיגיטליים עד כמה עשרות אלפי שקלים נמכרים לרוב בצורה עצמאיית בשוק הפרטי, בסכומים יותר גבוהים מומלץ להיעזר בשירותי ברוקר מקצועי, עמלת מכירה בתחום נעה בין 7%–15% תלוי שווי של הנכס.
משה לופנפלד
משה לופנפלד (1931 – 17 באוקטובר 2010) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה
לופנפלד נולד בישראל בשנת 1931 לזינה לבית קולומויצב ולשחקן תיאטרון "האהל" יהושע לוף (לופנפלד). למד בתיכון חדש בתל אביב.
בשנת 1955 סיים את לימודי האדריכלות בטכניון והחל לפעול כאדריכל.
בשנת 1961 פתח משרד אדריכלים בשיתוף האדריכל גיורא גמרמן, שפעל עד לאמצע שנות התשעים. המשרד זכה בעשרות פרסים ותחרויות לאורך 30 שנות פעילותו.
מבין עבודות המשרד, זכה לפרסום בינלאומי "בית המגירות" בבאר שבע - בניין מגורים בן 14 קומות שהמשרד תכנן ב-1966 וזכה בפרס ריינולדס לאדריכלות. הבניין גם הוזכר במאמרה של מבקרת האדריכלות עדה לואיס הקסטבל ב"ניו יורק טיימס" על "ערים חדשות פורחות במדבר הישראלי". העבודה המוכרת ביותר שתכנן המשרד היה בית אריאלה - הספרייה העירונית המרכזית של תל אביב, פרויקט בו זכו בעקבות תחרות אדריכלים.
המשרד התמחה בתכנון מתקני ספורט, ובין השאר תכנן את אצטדיון בת ים, את אצטדיון הספורט הלאומי לאתלטיקה קלה בהדר יוסף וכן בריכות שחייה ואולמות ספורט בכל רחבי הארץ.
תחום נוסף שבו התמחה המשרד היה מוסדות חינוך. תיכון מקיף ע"ש שייבר בבית שמש היה בית הספר הראשון שתכנן המשרד ונחשב היה לפורץ דרך בתחומו. לאחר מכן תכנן המשרד עוד בתי ספר רבים כשהבולטים שבהם הוקמו בכפר בתיה ובקיבוץ גבעת ברנר. עבודתו הגדולה האחרונה הייתה מרכז מונארט באשדוד שבנייתו הושלמה בשנת 2000.
לצד עבודתו כאדריכל פעיל, שימש במהלך שנות התשעים כמנחה פרויקטים בסדנא לעיצוב ואדריכלות.
לופנפלד נפטר בתל אביב בשנת 2010. בשנים 2015–2017 הפקידה אלמנתו, הפזמונאית לאה לופנפלד, את האוסף המקצועי שלו בארכיון אדריכלות ישראל.
מארק וומאק
מארק אדוארד וומאק (באנגלית: Mark Edward Womack; נולד ב-9 בינואר 1961) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
הוא למד בבית הספר התיכון צ'יילדוול בליברפול, ובהמשך למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) שבלונדון.
וומאק ידוע בעיקר מהופעותיו בסדרות "ליברפול 1", "מיונים" ובסרטו של וילי ראסל "Dancin' thru the Dark".
חיים אישיים
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים החל במערכת יחסים עם השחקנית סמנתה ג'אנוס. השניים התחתנו ב-16 במאי 2009 במלון קלרידג' שבמרכז לונדון. לוומאק יש בן, מייקל, מאשתו הראשונה תרז, ושני ילדים מסמנתה שנולדו בווסטמינסטר בלונדון. הבן בנג'מין תומאס נולד בפברואר 2001, והבת לילי-רוז נולדה באפריל 2005.
אסף אוריון
אסף אוריון (נולד ב-26 במרץ 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, המשמש חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי. בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן בתפקיד ראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת.
ביוגרפיה
אביו הוא הפסל והמשורר עזרא אוריון. עם גיוסו לצה"ל, בשנת 1984, שובץ אוריון בחיל המודיעין. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש בתפקידי פיקוד ומטה בחיל - בין היתר ביחידה 8200. בהמשך, שימש כראש מחלקה באגף התכנון וריכז את הקשרים עם צבא לבנון ויוניפי"ל, ושירת במשלחת צה"ל לשיחות המשא ומתן עם הפלסטינים. בתפקידו האחרון שימש כראש החטיבה לתכנון אסטרטגי בין השנים 2010–2015.
אוריון הוא בעל תואר ראשון בשפה וספרות ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במינהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש קנדי מאוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר.
בשנת 2015 השתחרר מצה"ל, והצטרף כחוקר לנושאי סוריה ומנהל תוכנית סין במזרח התיכון במכון למחקרי ביטחון לאומי.
ארביד פלשה
ארביד פלשה (בלטבית: Arvīds Pelše; 7 בפברואר 1899 - 29 במאי 1983) מדינאי סובייטי ממוצא לטבי.
קומוניסט מאז 1915. בשנת 1919 כאשר בלטביה תקופה קצרה היה שלטון קומוניסטי היה בתפקיד פוליטי בהנהגה. לאחר מכך עזב לרוסיה. עבד בתפקידים שונים במנגנון המפלגתי. בשנת 1931 סיים לימודים במכון להשכלה גבוהה במגמה היסטורית. לאחר מלחמת העולם השנייה נשלח ללטביה שנכבשה על ידי ברית המועצות מגרמניה הנאצית כדי לפקח על תהליכי הסובייטיזציה בה. בין השנים 1959 ל-1966 שימש כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של לטביה. תמך מאוד בתהליך של תיעוש הרפובליקה. בשנת 1961 הוא הציע לשנות את שמה של בירת לטביה, ריגה לשם גגרין כמחווה לטיסתו ההיסטורית של האדם הראשון בחלל יורי גגארין. ואולם ממשלת ברית המועצות לא אישרה הצעה קיצונית זו. מאז 1966 חבר בפוליטביורו עד מותו בגיל 84. אחד הבודדים שהיו חברים בפוליטביורו ואשר אינו ממוצא רוסי.
מת לאחר מחלה ממושכת. לאחר מותו נשרפה גופתו ואפרו נטמן בהלוויה ממלכתית בבית הקברות של חומת הקרמלין.
למרות מוצאו הלטבי לא נהנה מהערכה רבה בלטביה עקב התנגדותו ללטביה עצמאית.
נתח רשת
נתח רשת (באנגלית: Network Analyzer) הוא מכשיר מדידה המודד את פרמטרי הרשת של רשתות חשמליות. באמצעותו ניתן לאפיין התקנים המחוברים בין הדקיו, כגון: מגברים, ערבלים, מסננים, דיפלקסרים, אנטנות וכבלי תמסורת.
רקע כללי
נתחי רשת לרוב משמשים בעיקר במדידות בתדרים גבוהים. תדרי הפעולה של המכשירים נעים בין 1Hz ל-1.5THz. ישנם סוגים מיוחדים של נתחי רשת המסוגלים לכסות גם טווחי תדרים נמוכים יותר מ-1Hz. נתחי רשת אלה יכולים לשמש למשל לניתוח יציבות של לולאות פתוחות או למדידת רכיבי שמע ואולטרה סאונד.
סוגים ומאפיינים
שני הסוגים הבסיסיים של נתחי רשת הם: VNA הוא סוג של נתח רשתות הנמצא בשימוש נרחב ליישומי תכנון RF. נתח מסוג VNA נקרא גם לעיתים Gain-Phase Meter או נתח רשת אוטומטי. נתח מסוג SNA זהה פונקציונלית לנתח תדרים (Spectrum Analayzer) משולב עם מחולל אותות מסונכרן (Tracking Generator). החל משנת 2007, נתחים מסוג VNA מהווים את הסוג הנפוץ ביותר של נתחי רשת. היצרניות הבולטות של VNA בעולם הן: Keysight, Anritsu, Rohde & Schwarz, Copper Mountain Technologies and OMICRON Lab.
סוגים נוספים של נתחי רשת הם (microwave transition analyzer (MTA או (large signal network analyzer (LSNA, המודדים את המשרעת ואת הפאזה של התדר היסודי וכן של ההרמוניות שלו.
מבנה נתח הרשת
הארכיטקטורה הבסיסית של נתח רשת כוללת מחולל אותות, ערכת בדיקה, מקלט אחד או יותר וצג. לרוב הנתחים מסוג VNA ישנם שני פורטים לבדיקה, המאפשרים מדידה של ארבעת פרמטרי S (שהם S_{11}\,, S_{21}\,, S_{12}\, and S_{22}\,). קיימים מכשירים המכילים יותר משני פורטים.
מחולל האותות
על מנת לבצע את מדידות, נתח הרשת זקוק לאות בדיקה. מחולל אותות מסוגל לייצר אות כזה. לנתחי רשת ישנים יותר לא היה מחולל אותות משלהם, אך הייתה להם יכולת לשלוט על מחולל אותות חיצוני (למשל דרך חיבור GPIB). כמעט לכל נתחי הרשת המודרניים יש מחולל אותות מובנה. נתחי רשת בעלי ביצועים גבוהים כוללים שני מקורות אות מובנים. שני מקורות מובנים שימושיים עבור יישומים כמו בדיקת ערבל (mixer) כאשר מקור אחד מספק את אות ה- RF והמקור הנוסף את אות ה- LO או בדיקת אינטרמודולציות במגבר על ידי הזרקת שני אותות קרובים בתדר.
ערכת בדיקה
מערך הבדיקה לוקח את פלט מחולל האות ומנתב אותו למכשיר הנבדק, ואת האות הנבדק (העובר או המוחזר מהמכשיר) הוא מנתב למקלטים. מערך הבדיקה לרוב מכיל פיצול של פלט מחולל האות לערוץ ייחוס. בנתח מסוג SNA לרוב ערוץ הייחוס עובר לגלאי דיודה (מקלט) שהפלט שלה עובר ל- ALC (מנגנון הבקרה האוטומטי) של מחולל האותות. הדבר מאפשר שליטה טובה יותר בפלט מחולל האותות ושיפור בדיוק המדידות. בנתח מסוג VNA, ערוץ הייחוס עובר למקלטים והוא משמש כנקודת ייחוס לפאזה. לצורך פיצול האותות משתמשים לרוב במצמדים כיווניים או במפצלי הספק.
מקלט
עבור נתח מסוג SNA, המקלט מודד רק את משרעת האות. מקלט כזה יכול להיות למשל דיודת גילוי הפועלת בתדר הבדיקה. עבור נתח מסוג VNA, המקלט מודד את משרעת האות ואת הפאזה. מקלט כזה זקוק לערוץ ייחוס (R) כדי לקבוע את הפאזה, כך ש- VNA זקוק לשני מקלטים לפחות אך לחלקם יהיו שלושה או ארבעה מקלטים על מנת לאפשר מדידה בו זמנית של פרמטרים שונים.
מעבד ותצוגה
המידע על האותות הנקלטים במקלטים ותוצאות המדידות מעובדים ומוצגים על גבי צג לצורך ניתוח. חלקם מוצגים בצורת נתונים וערכים וחלקם בצורה גרפית. מרבית נתחי רשתות ה- RF משלבים יכולות אפשרויות כגון: linear and logarithmic sweeps, linear and log formats, polar plots, Smith charts, Trace markers, limit lines and pass/fail criteria.
אופן פעולה
נתח הרשת מודד את מאפייניה של מערכת (רשת חשמלית) באמצעות הזרקת אות עירור ידוע למבואה, ומדידת תגובת המערכת לאותו האות. נתח רשת וקטורי מודד את מקדמי הפיזור (פרמטרי S) של הרשת על ידי שידור אות גל רציף (CW) ידוע ומדידת האמפליטודה והפאזה שלו בפורטים הנבדקים. מתוך יחס הגלים המתקבל בכל פורט הנתח מחשב את מקדמי הפיזור.
התרשים מציג את החלקים החיוניים של נתח רשת וקטורי טיפוסי עם 2 פורטים לבדיקה (VNA). שני הפורטים של המכשיר הנבדק (DUT) מסומנים פורט 1 (P1) ופורט 2 (P2). אל הפורטים מחוברים זוג מתאמים A1 ו- A2 אליהם מחוברים כבלים PC1 ו- PC2 בהתאמה.
אות הבדיקה נוצר על ידי מקור CW בתדר משתנה ועוצמתו נקבעת באמצעות מנחת משתנה. חיבור המתג SW1 מגדיר את הכיוון שעובר אות הבדיקה דרך ה- DUT. כאשר SW1 נמצא במצב 1 אות הבדיקה מתקדם לתוך ה- DUT דרך P1 וכך ניתן למדוד את הפרמטרים S_{11}\, ו- S_{21}\,. אות הבדיקה מועבר על ידי SW1 לפורט של מפצל 1, זרוע אחת (ערוץ הייחוס) מעבירה את האות למקלט הייחוס עבור פורט 1 (RX REF1) והזרוע השנייה (ערוץ הבדיקה) מתחברת ל- P1 דרך מצמד כיווני DC1. אות הדגימה מהמצמד משקף את ההספק המוחזר מ- P1 (דרך A1 ו- PC1) והוא מועבר למקלט RX TEST1. באופן דומה, האות שעובר דרך ה- DUT ויוצא מ- P2 עובר דרך A2, PC2, נדגם במצמד הכיווני DC2 ועובר למקלט RX TEST2. כל המקלטים הם קוהרנטיים שכן הם חולקים את אותו מתנד ייחוס והם מסוגלים למדוד את משרעת אות הבדיקה ואת הפאזה בתדירות הבדיקה. האותות המורכבים ביציאת המקלטים מוזנים למעבד אשר מבצע את העיבוד המתמטי ומציג את הפרמטרים והפורמט שנבחרו בתצוגת הפאזה והמשרעת.
כאשר SW1 נמצא במצב 2 אות הבדיקה מתקדם לתוך ה- DUT דרך P2 וכך ניתן למדוד את הפרמטרים S_{12}\, ו- S_{22}\,.
סיימון הלברג
סיימון מקסוול הֶלְברג (באנגלית: Simon Maxwell Helberg; נולד ב-9 בדצמבר 1980) הוא שחקן, קומיקאי ומוזיקאי יהודי-אמריקאי מועמד פרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט "פלורנס פוסטר ג'נקינס", והמוכר מתפקידו כהווארד ווֹלוֹוִיץ בסיטקום "המפץ הגדול".
ביוגרפיה
הלברג נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה למשפחה יהודית-רפורמית. בנם של השחקן סנדי הלברג והמלהקת האריט (לבית בירנבאום). סבו וסבתו מצד אביו, שניהם ניצולי שואה מגרמניה שנפגשו במחנה ריכוז.
בתיכון הוא למד בסנטה מוניקה עם השחקן ג'ייסון ריטר שגם לאחר מכן הפך לשותף בחדר שלו בבית הספר טיש לאומנויות מאוניברסיטת ניו יורק, שם למד וסיים תואר ראשון בתיאטרון.
קריירה
מאז תחילת שנות האלפיים הופיע הלברג עם הקומיקאי דרק ווטרס בצמד הקומי "דרק & סימון". הם יצרו וכיכבו בשני סרטים קצרים בשנת 2006 "Derek & Simon: A Bee and a Cigarette" (בכיכובן של קייסי וילסון ואמילי רתרפורד) ו"The Pity Card" (בכיכובם של זאק גאליפנאקיס וביל היידר). בשנת 2007 כיכבו השניים יחד בסדרת הרשת "דרק & סימון: התכנית", אותם הם יצרו עם הקומיקאי בוב אודנקירק לאתר האינטרנט הקומי Super Deluxe. אחד התפקידים הראשונים של הלברג בטלוויזיה היה בסדרת המערכונים של רשת הטלוויזיה FOX, "MADtv" במשך עונה אחת בשנת 2002.
הלברג הופיע בסרט העלילתי "יחצ"ן המסיבות" משנת 2002 כאחד התלמידים החנונים שעבורם ואן ווילדר עורך מסיבה. היה לו תפקיד משני בסרט "מועדון החברים" משנת 2003. בשנת 2004, הוא הופיע בשני פרקים של הסדרה "רינו 911". היה לו תפקיד קטן בפרק השישי של הסדרה "Quintuplets", כאדם בשם ניל שעבד מאחורי הדלפק בחנות נעליים בה עבדו פייג' ופאטון. באותה שנה גילם את סת' טובין בסדרה "ג'ואי".
בשנת 2004 הוא הופיע בסרט "סיפור סינדרלה" בכיכובם של הילרי דאף וצ'אד מייקל מאריי. הלברג שיחק תפקיד קטן בסרטו של ג'ורג' קלוני משנת 2005 "לילה טוב ובהצלחה" שם הייתה לו שורה אחת בלבד. בשנת 2005 היה לו תפקיד אורח בסדרה "משפחה בהפרעה" בתפקיד ג'ף, עובד באולפן הסרטים בו עבדה מייבי. בין השנים 2007-2006 היה לו תפקיד משני בתור אלכס דווייר בסדרת הדרמה "סטודיו 60". בשנת 2006 הוא הופיע בסדרת פרסומות קומיות לטלוויזיה עבור חברת השירותים הפיננסיים הבריטית של ריצ'רד ברנסון "Virgin Money". בשנת 2007, הוא שיחק תפקיד קטן בסרט "הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס" כמפיק תקליטים יהודי.
בשנת 2007 לוהק הלברג לתפקידו של הווארד וולוביץ', בסדרה הקומית של רשת CBS "המפץ הגדול", תפקיד אותו ביצע במשך 12 העונות של הסדרה הפופולרית שהסתיימה בשנת 2019.
בשנת 2016 כיכב הלברג לצד מריל סטריפ ויו גרנט בסרט "פלורנס פוסטר ג'נקינס" בבימויו של סטיבן פרירס. בסרט הוא גילם את הפסנתרן קוסמיי מק'מון, ועל הופעתו בסרט הוא זכה לשבחים ואף היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
חיים אישיים
ב-15 ביולי 2007 נישא הלברג לשחקנית ג'וסלין טאון, ולהם שני ילדים, בת ובן. הראשונה מביניהם, אדליין, נולדה ב-8 במאי 2012, ובנם, ויילדר טאון הלברג, נולד ב-23 באפריל 2014.
אליס רוונל הוגר סמית'
אליס רוונל הוגר סמית' (באנגלית:Alice Ravenel Huger Smith: 14 ביולי 1876 - 3 בפברואר 1958) הייתה אמנית אמריקאית. היא הייתה אחת הדמויות המובילות בתקופת הרנסאנס של צ'ארלסטון, יחד עם אליזבת אוניל ורנר, אלפרד האטי ואנה הייוורד טיילור.
משפחה וחינוך
סמית' הייתה ילידת צ'ארלסטון, דרום קרוליינה, ונולדה לאחת המשפחות החשובות של העיר. הוריה היו קרוליין (רייבנל) סמית' ודניאל אליוט סמית'. דרך סבא רבא שלה דניאל רוונל (1762–1807), היא הייתה בת דודה רחוקה של הסופרים ממשפחת רוונל.
סמית' קיבלה הכשרה בסיסית, בתחילת הקריירה שלה, באיגוד האמנות של קרולינה, אך חוץ מזה נשארה אוטודידקטית במידה רבה לאורך כל חייה. היא מיעטה לטייל, רק פעם אחת נסעה לקנדה, ושנאה שינויים - היא לא אהבה את המכוניות, והעדיפה ללכת ברגל.
קריירה באמנות
סמית' התחילה את הקריירה שלה כפורטרטית - העתקה תמונות משפחתיות ישנות וציירה חברים וקרובים. בתקופה זו היא גם ציירה מניפות וכרטיסי ביקור. ב-1910 היא החלה להתנסות בהדפסה ותחריט של קוביות עץ. היא לימדה תחריט במהלך שנות ה-20, כאשר אליזבת אוניל ורנר הפכה תלמידה בולטת.
לאחר שהתנסתה בצבעי שמן והדפסה, סמית' הסתפקה בסופו של דבר בצבעי מים כמדיום המועדף עליה, בו תעבוד עד סוף חייה. סמית' הייתה גם מעורבת בקהילה האמנותית של צ'ארלסטון - חברה מייסדת של מועדון צ'ארלסטון וליגת האמנות של מדינות דרום, היא הייתה מעורבת גם בקרן צ'ארלסטון ההיסטורית, האגודה לאמנות קרולינה ובאגודה למוזיקה ושירה.
עבודתה של סמית' הושפעה מסגנונות יפניים, שאותם הכירה מהדפסים באוסף של בן דודה, פרופסור מאוניברסיטת הרווארד מוט אלסטון ריד. אסתטיקה זו התחזקה על ידי חשיפתה לאמנותה של הלן הייד. את עבודתה של הייד התוודעה סמית' כשהייד ביקרה בצ'ארלסטון. מבקר נוסף שהשפיע על התפתחותה האמנותית היה לוול בירג' הריסון, אותו הכירה כאשר בילה תקופה ממושכת בעיר בשנת 1908.
בניגוד לרבים מחבריה האמנים בדרום קרוליינה, סמית' העדיפה את הנוף הכפרי של קרולינה על פני סצנות אורבניות של צ'ארלסטון. היא גם התעניינה ברישום אורחות חיים שהולכות ונעלמות. עבודתה הידועה ביותר היא סדרת עשרים ותשעה צבעי המים שציירה להמחשת שדות האורז של קרולינה משנות החמישים. רבים מצבעי המים הבוגרים שלה מתארים סצנות כפריות. בתחילת הקריירה שלה היא גם איירה ספר שחיבר אביה, שכותרתו The Dwelling Houses of Charleston, הוא פורסם ב-1917 ועורר את תנועת השימור ההיסטורי בעיר. היא איירה גם ספר נוסף של אביה, ותרמה איורים לכמה כרכים אחרים על דרום קרולינה לאורך הקריירה שלה.
סמית' הציגה רבות במהלך הקריירה שלה, הן בדרום קרוליינה והן במקומות אחרים בארצות הברית. חלק מיצירותיה, נמצאים בבעלות איגוד האמנות של קרולינה וניתן לראות אותן במוזיאון ג'יבס לאמנות, ששמר את היצירות בסיוע מוזיאוני האמנות של אוניברסיטת הרווארד. כמה מצבעי המים שלה מוחזקים על ידי אוסף ג'ונסון לאמנות דרום.
מסמכיה של סמית מוחזקים על ידי החברה ההיסטורית של דרום קרוליינה
סמית' נקברה בבית הקברות מגנוליה בצ'ארלסטון.
פונס הזכרן
פונס הזכרן (בספרדית: Funes el memorioso) הוא סיפור קצר מאת חורחה לואיס בורחס, המספר על אירנאו פונס, צעיר הזוכר כל פרט ממה שחווה בחייו. הסיפור פורסם לראשונה ביוני 1942 בעיתון "La Nación", וב-1944 נכלל בקובץ סיפורים קצרים של בורחס, Ficciones ("בדיונות").
תמצית העלילה
פונס מבלה במיטתו במשימות כגון שחזור כל המאורעות ביום מסוים בחייו, משימה שדרשה ממנו יום שלם. הוא המציא שיטת ספירה שבה נתן שם לכל אחד מהמספרים הטבעיים - במקום שבעת אלפים וארבע עשרה, למשל, אמר "הרכבת". המספר מציין: "תוך ימים אחדים עבר את העשרים וארבעה אלף. הוא לא רשם אותה, מכיוון שכל דבר שחשבו פעם אחת שוב לא היה מסוגל למחותו." המספר מעיר על כך: "ניסיתי להסביר לו שאותה רפסודיה של תיבות נטולות הקשר היא בדיוק ההפך משיטת מיספור. אמרתי לו שלומר 365 משמע לומר שלוש מאות, שש עשרות, חמש יחידות; ניתוח שאינו אפשרי ב'מיספרים' דוגמת 'הכושי טימוטאו' או 'שמיכת בשר' פונס לא הבין אותי, או לא רצה להבין."
המספר מציין כי פונס "ללא מאמץ למד אנגלית, צרפתית, פורטוגלית, לטינית. ועם זאת חוששני שלא היה מוכשר ביותר לחשיבה. לחשוב משמע לשכוח הבדלים, להכליל, להפשיט. בעולמו הגדוש מדי של פונס לא היו אלא פרטים, מיידיים כמעט."
אירנאו פונס מת בגיל 21, מגודש בריאות.
פרשנות
בורחס ציין שהסיפור "פונס הזכרן" הוא "מטפורה ארוכה לנדודי שינה".
תיאורו של פונס אופייני לתסמונת סוואנט נרכשת - מצב רפואי נדיר, שבו בעקבות פגיעה במוח אדם מבטא יכולות מנטליות יוצאות מגדר הרגיל בקרב בני אנוש. יכולת הזיכרון של פונס מכונה היפרתימזיה - תופעה נדירה הגורמת לאנשים הלוקים בה לזכור לפרטי פרטים, לטווח הקרוב והרחוק, אירועים שחוו בחיי היומיום.
סולומון שרשבסקי (1886–1958) היה עיתונאי רוסי שערך מופעי ראווה של זיכרונו המופלא. יכולת זו שלו נחקרה ותוארה בספר על ידי הנוירופסיכולוג אלכסנדר לוריא. יש המשערים שספר זה היווה השראה לסיפורו של בורחס. הנוירולוג אוליבר סאקס ציין את ספרו של לוריא כהשראה לספרו "יקיצות", המוקדש ללוריא. סאקס הזכיר את סיפורו של בורחס באחדים מפרקי ספרו "האיש שחשב שאשתו היא כובע". היבטים של מדעי המוח בסיפור "פונס הזכרן" מנותחים בהרחבה בספרו של רודריגו קוויאן קירוגה " Borges and Memory: Encounters with the Human Brain".
בן אולקוט
בן וילסון אולקוט (באנגלית: Ben Wilson Olcott; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון ה-16 בשנים 1919–1923.
ראשית חייו
בן אולקוט נולד בקית'סבורג, אילינוי. הוא התחנך בבית הספר היסודי המקומי ובבית הספר לעסקים בעיר דיקסון, ובהמשך היה לפקיד בשיקגו. ב-1891, בגיל 19, הוא עבר לסיילם, אורגון, שם הוא היה שותפו למגורים וידידו הקרוב של אוסוולד וסט. וסט היה לבעל השפעה רבה על התפתחות הקריירה הפוליטית של אולקוט.
הרפתקן ובנקאי
במשך כמעט 15 שנים נדד אולקוט בכל רחבי אזור הפסיפיק נורת' וסט, בעיקר כדי לחפש זהב. לעיתים נקטע פועלו זה בעיסוקים שונים, בעיקר בתחום הבנקאות. מסעו לקח אותו לדרום אורגון בשנים 1892–1893, בלוויית אוסוולד וסט, משם הוא שב לסיילם ועד ל-1895 היה לפקיד בנק. בשנים 1895–1897 הוא היה בצפון וושינגטון ובקולומביה הבריטית, ולאחר מכן שב לאילינוי ועבד שוב כפקיד בנק.
נטייתו של אולקוט להרפתקנות שבה אליו ב-1904, והובילה אותו לאלסקה. מסעו שם הסתיים כאשר הוא הוביל צוות של מזחלת כלבים לנום, מסע באורך של יותר מ-1,600 ק"מ במעלה נהרות יוקון וטנאנה בשיאו של החורף. הוא התיישב בפיירבנקס ומצא עבודה כקופאי לאבקת זהב, ובהמשך כמנהל סניף בנק. הוא הצליח לגרוף רווחים משמעותיים מחיפוש זהב, וכך התאפשר לו לשוב לאורגון.
כניסתו לפוליטיקה
ידידו הקרוב של אולקוט, אוסוולד וסט, נכנס לפוליטיקה, ועמד בראש משרד הקרקעות של אורגון. וסט הציע לאולקוט משרה במשרד שהוא עמד בראשו, וב-1909 הוא קיבל את ההצעה. אולקוט החל לגלות יותר ויותר עניין בפוליטיקה, ומונה על ידי המושל ג'ורג' ארל צ'מברלין לפקח על האינטרסים של המדינה בבנק כושל בפורטלנד, שהחזיק בסכום גדול מקרנות החינוך של המדינה.
אף על פי שאולקוט היה רפובליקני ווסט היה דמוקרט, הייתה לשניים ידידות עזה שחרגה מעבר לגבולות הפוליטיקה. אולקוט ניהל את מסע הבחירות המוצלח של וסט ב-1910 למשרת מושל אורגון, ולשם כך תרם 1,500 דולר מכספו האישי. אולקוט נשא לאישה את לנה האטון, גיסתו של וסט.
ב-1911, כבר בעת תקופת כהונתו של וסט כמושל, נפטר מזכיר המדינה והמושל לשעבר פרנק בנסון. על אף היותו חבר המפלגה היריבה, מינה וסט את אולקוט כמזכיר המדינה עד לתום תקופת כהונתו המתוכננת של בנסון. ב-1912, ושוב ב-1916, נבחר אולקוט לתקופות כהונה נוספות בתפקיד.
מושל אורגון
ב-3 במרץ 1919 נפטר המושל ג'יימס ויתיקומב לאחר שכיהן חודשיים בלבד לאחר השבעתו לתקופת כהונתו השנייה. אולקוט, כמזכיר המדינה, היה הראשון בסדר הירושה והושבע כמושל אורגון ה-16. ויתיקומב זכה לאהדה ציבורית רבה ואולקוט סירב להישבע אמונים עד לאחר הלווייתו של קודמו המנוח.
כמושל המשיך אולקוט את סדר יומו של ויתיקומב במיזמי סלילת הכבישים. המדיניות שבתוקף עד היום, להשארת רצועה מיוערת בצידי הכבישים המדינתיים, מקורה בהחלטות שהתקבלו בתקופת ממשלו של אולקוט.
אולקוט התבסס על מדיניותו של ויתיקומב להגנה וביטחון. ממשלו הצליח לדאוג לקיומם של סיורי אוויר של צבא ארצות הברית לאיתור שריפות יער. הוא הציע חקיקה שתאסור על יפנים להחזיק בקרקעות באורגון.
עליית כוחו של ארגון הקו קלוקס קלאן באורגון גרמה לאולקוט לזעזוע, והוא לא היסס לגנות את הארגון. הוא סירב לקבל כל תמיכה של הארגון במסע הבחירות שלו ב-1922, ובכך סיכן את סיכוייו לנצח. הוא הצליח בקושי לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית, אך נוצח בבחירות הכלליות על ידי המועמד הדמוקרטי שכן קיבל את תמיכת הקלאן, הסנאטור המדינתי וולטר פירס.
שנותיו האחרונות
לאחר הפסדו בבחירות, עזב וולקוט את אורגון וניהל את סניף בנק איטליה בלונג ביץ', קליפורניה. ב-1924 הוא שב לאורגון והיה למנהל בנק בפורטלנד.
בן אולקוט נפטר בפורטלנד ב-21 ביולי 1952. הוא נטמן בבית הקברות סיטי ויו שבעיר.
דוד מלול
הרב דוד מלול (1924 – 17 בינואר 2011) היה רב העיר "חנפירה" והכפר "בזו" שבמרוקו, רב העיירה ירוחם בישראל ומחבר ספרים רבים.
ביוגרפיה
נולד באֵייט עטַּאב שבמרוקו לרב יוסף מלול בשנת 1924 (ה'תרפ"ד), ובילדותו חונך ולמד אצל אביו. כשבגר למד בישיבה במרקש אצל הרב דוד סויסה ואצל הרב יעקב דהאן, ובהמשך בישיבה במקנס אצל הרב רפאל ברוך טולדנו.
בשנת 1943 (ה'תש"ג) נישא לחסיבה בת הרב מאיר קדוש, ויחד התגוררו בדמנאת. לאחר תקופה קצרה בדמנאת הוזמן לשמש כרב הקהילה היהודית ב"חנפירה" למשך מספר שנים. בתקופה זו עסק במסחר עורות מעובדים, ואף נשפט למאסר בעקבות עדות שקר של שייח' מוסלמי, אך שוחרר על ידי התובע המקומי. בשנת 1950 (ה'תש"י) החל לשמש כמורה בתלמוד תורה בדבדו, שם שימש גם כשוחט ובודק ולמד בחברותא עם הדיין המקומי, הרב רפאל ברדוגו. לאחר תקופה עבר לשמש כמורה, שוחט ובודק בעיר תַּאלְסִינְתְּ, שם סייע לו אביו במשך תקופה, ומשם עבר לשמש כרב הכפר "בזו". לאחר כחודשיים, עבר לשמש כשוחט ובודק בקזבלנקה למשך כשנתיים.
בשנת 1955 (ה'תשט"ו) עלה לישראל, והשתכן במעברת הר טוב שבבית שמש. במעברה שימש כרב וכפוסק במשך 3 שנים, עד שהוזמן בשנת 1958 (ה'תשי"ח) לשמש כרב היישוב ירוחם. בתפקיד זה שימש עד לפטירתו, ובמהלך שנות כהונתו חידש את מערך הכשרות והטהרה בעיר, והקים מוסדות חינוך לתלמידים. בשנת 1959 (ה'תשי"ט) קיבל סמיכה לרבנות מהרב אליהו ראם, נוסף על הסמיכות שקיבל מרבני מרוקו. במשך חייו בישראל יצא לשליחות גיוס כספים בחו"ל מספר פעמים עבור מכון הוצאת הספרים "מכון הכתב".
הלך לעולמו ב-17 בינואר 2011 (י"ב בשבט ה'תשע"א), ונקבר בבית העלמין בנתיבות, לצד אביו.
סוואנט (פירושונים)
"סוואנט" (Savant) היא מילה צרפתית שמשמעותה "ידיעה".
דוב שפירא
דוב (ברנרד) שפירא (באנגלית: Bernard Schapiro; 1885–31 בדצמבר 1966) היה יהודי אורתודוקסי ואחד מהרופאים האנדרולוגים הראשונים ב.
ביוגרפיה
שפירא נולד בשנת 1885 בדווינסק שבלטביה למשפחה יהודית אורתודוקסית. הוא למד בישיבת כנסת ישראל בקובנה, ונחשב תלמיד חכם ועילוי וספג את האידיאלים של תורת המוסר, אידיאלים שהשפיעו עליו כל חייו.
הרב יוסף רוזין - "הרוגוצ'ובר" תמך ברצונו של שפירא ללמוד רפואה ואף שכנע את הוריו לאפשר זאת ולסמוך עליו שישמור על המצוות וערכי היהדות. לאחר שהות קצרה בפרנקפורט הוא רכש בכוחות עצמו את הידע הכללי הדרוש כדי להתקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת ציריך, שם למד בין השנים 1913–1919. עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת ציריך ב-1920 הייתה בנושא יחסים בין אריתמה נודולרית ושחפת. הוא עבר התמחות של שנה במחלקה לרפואת עור בברסלאו, שלזיה, ושנתיים בהכשרה ברפואת עור באוניברסיטת ברסלאו תחת יוזף יאדאסון Jadassohn, רופא עור גרמני ידוע.
בתום הכשרתו עבר ד"ר שפירא לברלין והתמנה למנהל-משותף ב של מגנוס הירשפלד. בתחילה טיפל במחלות המועברות במגע מיני, ובהמשך בסוגיות של התפתחות מינית גברית (למשל אשכים טמירים) והפרעות בתפקוד המיני כולל אימפוטנציה ושפיכה מוקדמת. כחלק מעבודתו פיתח את התרופות Praehormon, Testifortan ו-Praejaculin. הוא היה הראשון שתיאר את ההשפעה ההורמונלית של בלוטת יותרת המוח על אשכים טמירים, טיפול הורמונלי שהוא הבסיס לטיפול המודרני באשך טמיר.
עם עליית היטלר לשלטון בינואר 1933, המכון לסקסולוגיה נפרץ ונבזז ולאחר מכן נסגר על ידי הנאצים. בהיותם אזרחים שווייצרים, ד"ר שפירא החליט לעבור עם משפחתו לציריך, שם הקים מרפאה פרטית שכללה טיפול בזוגות עם בעיות פוריות בגישות רפואיות ופסיכותרפיות כאחד. באותה תקופה ייסד את הסניף השווייצרי של תנועת המזרחי, תנועה ציונית דתית (גברת מרגרט רופין, המטפלת של ילדיו של ד"ר שפירא הייתה אחותו של ארתור רופין, שהיה מנהיג ציוני וכלכלן ידוע שעלה לישראל ב-1908).
ד"ר שפירא ומשפחתו עזבו את אירופה ב-1940 והיגרו לניו יורק, ארצות הברית. עם הגיעו לארצות הברית היה עליו לחזור על בחינות ההסמכה לרפואה. לאחר זמן הצליח לבסס קריירה חדשה כאנדרולוג. עיסוקו שגשג בין היתר בקהילה היהודית היות שסמכו עליו לטפל בחולים יהודים על פי ההלכה.
בשנת 1951 ד"ר שפירא ואשתו עלו לישראל וגרו בירושלים, שם עבד בבתי החולים הדסה ושערי צדק ובנוסף ניהל גם מרפאה פרטית. ד"ר שפירא היה מקור להתייעצות בשאלות של אתיקה רפואית והלכה (המשפט העברי).
ד"ר שפירא נפטר ב-31 בדצמבר 1966 בירושלים, ועל מצבתו נכתב: 'הוא נותר תלמיד סלבודקה כל ימי חייו'.
חיים אישיים
שפירא התחתן עם תהילה לבית פויכטוונגר בשנת 1922. נולדו להם ארבעה ילדים בברלין – נעמי, חנה, רפאל, ורות. בשנת 1970 בנו רפאל ומשפחתו עלו לישראל ומשפחות ילדיהם ונכדיהם גרים בישראל עד היום.
פרס סטפן ברגמן
פרס סטפן ברגמן (באנגלית: The Stefan Bergman Prize) הוא פרס מתמטיקה, במימון עזבונו של אלמנתו של המתמטיקאי סטפן ברגמן ונתמך על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה. הפרס מוענק למחקר מתמטי ב: "1) תורת פונקציית הגרעין ויישומיה בניתוח אמיתי ומורכב; או 2) שיטות תאורטיות פונקציות בתורת משוואות דיפרנציאליות חלקיות מסוג אליפטי תוך התייחסות לשיטת המפעיל של ברגמן." הפרס מוענק לכבודו של סטפן ברגמן, מתמטיקאי הידוע בעבודתו על ניתוח מורכב. האגודה האמריקאית למתמטיקה התבקשה על ידי בנק ולס פארגו מקליפורניה, מנהלי קרן ברגמן, להקים ועדת שופטים שתבחר את מקבלי הפרס. בנוסף האגודה סייעה לבנק בפירוש תנאי הצוואה כדי להבטיח מספיק רוחב בתחומים המתמטיים בהם ניתן להעניק את הפרס. הערך הכספי של הפרס משתנה ומבוסס על ההכנסה מקרן הפרס; בשנת 2005 הוערך הפרס בכ־17,000 דולר אמריקאי. החל משנת 1989, הפרס מוענק בתדירות שנתית או דו־שנתית.
זוכי הפרס
רשימת זוכי הפרס נכון לשנת 2020:
מה שתגידו
מה שתגידו היא תוכנית אירוח סאטירית אקטואלית ישראלית שמשודרת בכאן 11 החל מ-29 בדצמבר 2022. בתוכנית התארחו קומיקאים, עיתונאים ואנשי תקשורת ישראליים אשר פירשנו וחוו את דעתם לגבי התרחשויות פוליטיות מאירועי השבוע החולף.