cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זבולון קוורטין
קורות חיים
ב-1903 מונה לשמש כחזן ראשי בבית הכנסת של הקהילה היהודית בווינה, בשכר גבוה במיוחד. ב-1914 הוזמן לסיבוב הופעות בארצות הברית בשכר שיא של 30,000 דולר, אך עקב מלחמת העולם הראשונה נדחתה הנסיעה והוא נשאר בבודפשט. ב-1920 מימש את ההזמנה והגיע לארצות הברית. הופעתו הראשונה הייתה במטרופוליטן אופרה בניו יורק. הייתה זו הופעה לא מוצלחת במיוחד, אך בהופעה הבאה באולם ה"היפודרום" התעלה על עצמו ומשם יצא לסיבוב ברחבי יבשת אמריקה. בתום הסיבוב החליט להשתקע בארצות הברית, והתמנה לחזן בבית הכנסת "טמפל עמנואל" שבברוקלין, בשכר שיא של אותם ימים – 12 אלף דולר.
ב-1926 ביקר בארץ ישראל, ובביקורו השני ב-1929 החליט להישאר בארץ ישראל ורכש בית על הכרמל. בינואר 1931 חזר בפעם השלישית, וביחד עם שותפו, יהודי אמריקאי בשם מר. כס, בנה את שכונת אחווה בתל אביב, וגם השקיע כספים ברכישת קרקעות ונטע פרדס תפוזים על יד גדרה, אך הערבים השמידוהו וב-1937 שב לארצות הברית והתמנה לחזן בניוארק, ניו ג'רזי. קוורטין נפטר ב-3 באוקטובר 1952, והובא לקבורה בישראל.
יצירתו
קוורטין בלט בקול הטנור והמנעד הרחב של קולו, שבא לידי ביטוי, בין השאר, בקטע החזנות המפורסם ביותר שלו: "טיהר רבי ישמעאל עצמו", העוסק ברבי ישמעאל - אחד מעשרת הרוגי מלכות - בעת שעמדו להוציא אותו ואת חבריו התנאים להורג. הקטע הולחן לתפילת יום הכיפורים בה אומרים את הקטע. קטע זה נחשב אחד מקטעי השיא בחזנות האשכנזית-אירופית, ונושא גוון מלנכולי.
קוורטין פרסם 3 ספרים על חזנות, וכן ספר אוטוביוגרפי ביידיש - "מיין לעבן" (חיי).
השתקעות (מציאות מדומה)
השתקעות (באנגלית: Immersion) הוא מצב תודעה בו האדם תופש את קיומו המוחשי בעולם שאינו פיזי, במהלך חשיפתו לסביבה שמקיפה את כל חושיו, לרוב מלאכותית.
המושג נמצא בשימוש רב בתיאור מצב המשתמש במציאות מדומה, במיצבים, במשחקי וידאו ובקולנוע.
ג'נט מארי מתארת את ההשתקעות כחוויה הפיזית של שקיעה מוחלטת במים וטוענת שזוהי חוויית מעבר למרחב דמיוני מפותח ושהיא מהנה כשלעצמה וללא קשר לתוכן.
סוגי השתקעות
לפי ארנסט אדמס, יוצר ויועץ בעיצוב משחקים, אפשר לחלק את ההשתקעות לשלוש קטגוריות ראשיות:
דבי פרידמן
דבורה (דבי) לין פרידמן (Deborah Lynn "Debbie" Friedman; 23 בפברואר 1951 – 9 בינואר 2011) הייתה מלחינה, זמרת ופייטנית יהודייה-אמריקאית.
השתקעות (מציאות מדומה)
סוגי השתקעות
סטפן ביורק וג'וסי הולופניין ב Patterns In Game Design, מחלקים את ההשתקעות לקטגוריות דומות, אך קוראים להן השתקעות חושית-מוטורית, השתקעות קוגניטיבית והשתקעות רגשית, בהתאמה. בנוסף לאלה, הם מוסיפים קטגוריה חדשה:
דבי פרידמן
ביוגרפיה
נולדה באטיקה שבניו יורק לפרדה וגבריאל פרידמן, ובגיל חמש עברה עם משפחתה למינסוטה. הוריה היו שייכים לקהילות רפורמיות וקונסרבטיביות.
בנעוריה למדה לנגן על גיטרה, ואחר התיכון התנדבה לתקופה של חצי שנה בקיבוץ בישראל. היא החלה לכתוב רבים משיריה כשכיהנה כמדריכת שירה במחנה קיץ של התנועה הרפורמית Olin-Sang- Ruby Union Institute בשנות השבעים.
בסך הכל הקליטה פרידמן מ-1971 ועד 2010 כ-22 אלבומים. אחת מיצירותיה הידועות ביותר היא גרסה ל"מי שברך". נעשה על אודותיה סרט דוקומנטרי בשם “A Journey of Spirit". לחנה לברכות ההבדלה נפוץ בקהילות יהודיות רבות כחלקה השנה של 'הבדלה בנוסח קרליבך'.
בשנת 2007, החלה ללמוד רבנות וחזנות בפקולטה למוזיקה (אשר נקראה לאחר מותה על שמה של פרידמן) בהיברו יוניון קולג'.
בשנת 2007 החלה ללמד בבית הספר למוזיקה של היברו יוניון קולג' בניו יורק. נפטרה בגיל 59 מסיבוכים של דלקת ריאות.
חיים אישיים
פרידמן הייתה לסבית אבל חששה שהכרה במיניותה בפומבי תפגע בה ולכן לא הרבתה לדבר על כך בפומבי. דבר נטייתה המינית נחשף לראשונה בהספד שפורסם ב-New York Times.
יחסי ג'מייקה–גרמניה
יחסי ג'מייקה–גרמניה הם היחסים הדיפלומטיים בין ג'מייקה לגרמניה. היחסים בין ג'מייקה לגרמניה מתוארים על פי משרד החוץ הגרמני כ"ידידותיים, אם כי לא חזקים במיוחד".
היסטוריה
בשנת 1962 כוננו היחסים בין המדינות, מיד לאחר שג'מייקה קיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת והתפרקות הפדרציה של איי הודו המערבית.
ב-14 בפברואר 1986 נחתם בקינגסטון הסכם על שיתוף פעולה פיננסי בין שתי המדינות,. ולאחר שהמצב הכלכלי בג'מייקה השתפר, השקיעה גרמניה בפיתוח תשתיות בג'מייקה סך של 255 מיליון אירו עד לשנת 2003. בתחילה עשתה זאת גרמניה במסגרת מענקי האיחוד האירופי, אולם בהמשך עשתה זאת לבדה, והשקעותיה בג'מייקה מהווים כ-20% מכלל ההשקעות במדינה.
כדי לקדם את המודעות החברתית של זכויות אדם בג'מייקה, הצטרפה גרמניה, שמיוצגה על ידי השגריר יוזף בק, עם חברת זכויות אדם ג'מייקנית "ג'מייקנים לצדק", המיוצגת על ידי היו"ר שלה סוזן גופה ומנהלת החברה קרולין גומז, וב-12 באפריל 2012 העניקה לחברה מענק של 62,000 דולר, על מנת לקדם את זכויות האדם במדינה.
שיתוף פעולה תרבותי
בשנת 1966 הוקמה החברה הגרמנית-ג'מייקנית אשר התבססה בקינגסטון, ואשר מקבלת תמיכה כספית ממשרד החוץ הגרמני, ומשתפת פעולה עם השגרירות הגרמנית בתחומי התרבות. בנוסף, הארגון מציע גם קורסים בגרמנית אשר מוכרים על ידי מכון גתה.
בשנת 2009 יזם הארגון בסיוע הסוכנות הפדרלית לחינוך אזרחי ומכון גתה, תערוכה נודדת בשם "גרמניה למתחילים", אשר התקיימה מה-14 עד ה-23 בספטמבר 2011 באוניברסיטת איי הודו המערבית בקינגסטון.
מאידך, ג'מייקה השפיעה על תעשיית המוזיקה בגרמניה, על ידי התבססות מוזיקת הרגאיי שמקורה בג'מייקה, בגרמניה, ובשנת 1986 התקיים בקלן פסטיבל הרגאיי הראשון בגרמניה.
שיתוף פעולה כלכלי
ב-29 במאי 1996 נכנס לתוקף הסכם הגנה וקידום השקעות בין גרמניה לג'מייקה. בשנת 2013 ייבאה גרמניה מג'מייקה סחורות בשווי 76.307 מיליון אירו, ואשר כלליו בעיקר אלומינה ובוקסיט, בעוד היבוא של ג'מייקה מגרמניה הסתכם באותה שנה בכ-33.3 מיליון אירו, וכלל בעיקר כלי רכב, תרופות ומכונות.
תיירים גרמנים מהווים גורם כלכלי יציב בג'מייקה, ובשנת 2014 ביקרו 21,346 תיירים גרמנים בג'מייקה. בנוסף, רשת המלונות הספרדית RIU Hotels & Resorts, אשר כוללת בעלי מניות גרמניים, הקימה מלון בג'מייקה.
תקשורת עוינת
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הפארק הלאומי סקוויה
הפארק הלאומי סקוויה (אנגלית: Sequoia National Park) הוא פארק לאומי השוכן בדרום רכס הסיירה נבדה שבקליפורניה, ארצות הברית. הפארק הוקם ב-25 בספטמבר 1890, והיה השני מסוגו לאחר הפארק הלאומי ילוסטון. שטחו של הפארק הוא כ-1,635 קמ"ר, והוא נועד להגן על שטח הררי מיוער, שבו הפרש הגובה בין המקום הנמוך ביותר לגבוה ביותר מגיע ל-4,000 מטרים. הפארק כולל את הר ויטני שהוא ההר הגבוה ביותר ב-48 המדינות הרציפות בגובה 4,421 מטרים מעל גובה פני הים. הפארק שוכן דרומית לפארק הלאומי קינגס קניון וגובל בו; שני הפארקים מנוהלים על ידי שירות הפארקים של ארצות הברית, כיחידה אחת המכונה "הפארק הלאומי סקוויה-קינגס קניון". ארגון אונסק"ו הכריז על אזורים אלו כביוספירה בשם "סקוויה-קינגס קניון".
הפארק ידוע בשל עצי הסקוויה ענקית הגדלים בו, הכוללים גם את העץ גנרל שרמן שהוא האורגניזם הגדול ביותר בעולם. העץ "גנרל שרמן" גדל ביער המכונה "יער הענקים" (Giant Forest), הכולל חמישה מתוך עשרת העצים הגדולים ביותר בעולם. יער הענקים מקושר למטע גנרל גרנט (General Grant Grove) שבפארק קינגס קניון, הכולל את העץ גנרל גרנט, באמצעות כביש מהיר הקרוי "כביש הגנרלים" (Generals Highway). יערות עצי הסקוויה הענקיים בפארק הם חלק מיערות ראשוניים בשטח של 819 קילומטרים רבועים המשותפים לפארקים הלאומיים סקוויה וקינגס קניון. הפארקים משמרים נוף שעדיין דומה לדרום סיירה נבדה לפני ההתיישבות האמריקנים ממוצא אירופי.
גאוגרפיה
הפארק הלאומי סקוויה שוכן על שטח של 1,635 קילומטרים רבועים, כ-320 קילומטרים צפונית ללוס אנג'לס וכ-320 קילומטרים דרומית-מערבית לסן פרנסיסקו. אל הפארק אפשר להגיע משתי הערים בנסיעה בת ארבע שעות. מבקרים רבים נכנסים לפארק הלאומי סקויה דרך הכניסה הדרומית הנמצאת כ-55 קילומטרים מזרחית לוייסייליה ובסמוך לעיירה תרי ריוורס (Three Rivers) המכונה כניסת הר אש (Ash Mountain Entrance) בגובה 518 מטרים. מצפון גובל הפארק בפארק הלאומי קינגס קניון ובמונומנט הלאומי הסקוויה הענקית (Giant Sequoia National Monument), מדרום הוא גובל ביער הלאומי סקוויה, וממזרח הוא גובל ביער הלאומי איניו. אזור הטבע הבראשיתי דינקי לייקס (Dinkey Lakes Wilderness) שוכן מצפון ואזור הטבע הבראשיתי גולדן טראוט (Golden Trout Wilderness) שוכן מדרום.
גובה פני הפארק נע מ-418 ל-4,421 מטרים מעל גובה פני הים. רכס ההרים של הסיירה נבדה מהווה את הגבול המזרחי של הפארק. בין מספר הפסגות מעל גובה של 4,000 מטרים נמצא ההר הגבוה ביותר בארצות הברית מחוץ לאלסקה, הר ויטני בגובה 4,421 מטרים.
בחלקים הפנימיים של הפארק יש אזור אלפיני גבוה נרחב. הפארק משתרע על האזורים הגבוהים ביותר בסיירה נבדה, כולל הר ויטני, ההר הגבוה ביותר ב-48 המדינות הרצופות, סמוך לגבול המזרחי של הפארק. אל ההר ניתן להגיע דרך יער הענקים באמצעות שביל סיירה הגבוה (High Sierra Trail), שאורכו 56 קילומטרים. שביל זה חוצה קטע של יער הררי באורך 16 קילומטרים לפני שהוא מגיע לאתר המחנאות בכר העשב ברפואו (Bearpaw Meadow), השוכן במרחק קצר מרכס קו פרשת המים המערבית הגדולה (Great Western Divide), הרכס השני בגובהו של הרי הסיירה.
תוך כדי הליכה לאורך שביל סיירה הגבוה וחציית רכס קו פרשת המים במעבר קאווייה (Kaweah Gap) עוברים מאגן הניקוז של הנהר קאווייה המאופיין על ידי עמקי V, אל אגן הניקוז של נהר קרן (Kern River) שבו סייע העתק קדום לקרחונים ביצירת הקניון בצורת עמק U במהלך עידן הקרח האחרון. הקניון ישר כמעט לגמרי לאורך של כ-30 קילומטרים. בקרקעית הקניון נמצא מעיין חם (Kern Canyon hot spring) שעל מנת להגיע אליו דרושים כיומיים של הליכה, והוא נחשב לאתר תיירות פופולרי. מקרקעית הקניון מטפס שביל הסיירה הגבוה עד לפסגת הר ויטני. בהר ויטני נפגש שביל הסיירה הגבוה עם שביל ג'ון מיור ועם שביל הרכס הפסיפי, הממשיך צפונה לאורך קו הרכס של הסיירה ולתוך האזור הבראשיתי של הפארק הלאומי קינגס קניון.
אקלים
כאמור הגובה בפארק נע מ-418 ל-4,421 מטרים מעל פני הים. הפרשי גובה אלו יוצרים שלושה אזורי אקלים: מרגלות ההרים, יערות ההררים באמצע הגובה ואזור אלפיני בשיא הגובה. בכל אזור אקלים יש מערכת אקולוגית ייחודית המותאמת לאקלים המקומי.
גאולוגיה
הפארק הלאומי סקוויה מכיל חלק משמעותי מרכס סיירה נבדה, הרכס הארוך ביותר בארצות הברית הכולל את ההר הגבוה ביותר בארצות הברית מחוץ לאלסקה. רכס קו פרשת המים המערבית הגדולה מקביל לקו הרכס המזרחי (Sierran crest) וההרים בו מתרוממים מעל לגובה של 3,600 מטרים. מרבית ההרים והקניונים בסיירה נבדה בנויים מסלעי גרניט דיוריט ומונזוניט שנוצרו כאשר סלע מותך התקרר עמוק מתחת לפני הקרקע בקרטיקון, לפני כ-100 מיליון שנים. ההתכה הייתה תוצאה תהליכי הפחתה טקטוניים. הלוח הפסיפי נחת מתחת לצפון-מערב הלוח הצפון-אמריקאי ועובר התכה. לסלעי הגרניט יש מראה מנומר דמוי מלח ופלפל הנובע ממגוון המינרלים בסלע, כולל קוורץ, פצלת השדה ונציצים.
בחלקים קטנים יש אזורים של סלעים מותמרים. סלעים אלו הם שרידים של איים געשיים שצורפו ליבשת אמריקה הצפונית לפני התרוממות הסיירה נבדה. הם כוללים סלעים געשיים מותמרים, שיסט, קוורציט, פיליט ושיש.
ספלאולוגיה
בשטח המאוחד של הפארק הלאומי סקוויה והפארק הלאומי קינגס קניון נתגלו לפחות 275 מערות, והמספר הולך וגדל כיוון שמערות חדשות מתגלות מפעם לפעם. כך למשל בספטמבר 2006 התגלתה מערה שזכתה לכינוי הדובה הקטנה (Ursa Minor). המערות נמצאות בעיקר בשליש המערבי של הפארקים ברצועה צרה של שיש. מערת לילברן (Lilburn Cave) שאורך סך כל המעברים שנחקרו בה הוא 27 קילומטרים, היא המערה הארוכה ביותר בקליפורניה. בנוסף התגלו מערות שרק קבוצת מומחים קטנה רשאית לגשת אליהן על מנת לחקור את הגאולוגיה והביולוגיה שלהן. המערה היחידה שנותרה פתוחה לציבור היא מערת קריסטל (Crystal Cave), השנייה באורכה בפארק (5.5 קילומטרים), שהתגלתה ב-28 באפריל 1918. המערה, המצויה במצב שימור טוב ביחס למספר התיירים המבקרים בה בכל שנה, נגישה לסיורים מודרכים בלבד ושוררת בה טמפרטורה קבועה של 9 °C.
המערות בפארק, כמו מרבית המערות בסיירה נבדה של קליפורניה, הן בעיקר מערות המסה. כאשר מים הזורמים על פני השטח חודרים לעומק הם ממיסים את השיש בהיותם מעט חומציים. סלע השיש הוא בעיקרון אבן גיר שעברה התמרה כתוצאה מהחום והלחץ של יצירת והתרוממות הבתולית של הסיירה נבדה. ההתרוממות המהירה של הבתולית ב-10 מיליון השנים האחרונות גרמה לסחיפה מהירה של הסלעים המותמרים באזורים הגבוהים, וחשפה את הגרניט שמתחתם; לכן, רוב המערות בסיירה נבדה נמצאות באזורים הבינוניים והנמוכים (סביב 2,100 מטרים), אם כי ישנן מערות הנמצאות בגובה 500 מטרים ומערות בגובה של 3,000 מטרים, כדוגמת "מערת הצ'יף הלבן" (White Chief cave) ו"מערת הקרקס" (Cirque Cave) בעמק מינרל קינג בדרום הפארק. כתוצאה מכך הטמפרטורות במערות משתנים על פי הגובה ממעל ל-15 °C ועד נקודת הקיפאון. פתחי המערות במקומות הנמוכים ביותר מצויים בינות לאלונים ושיחים והמעברים יבשים, חמימים ומאובקים, ובניגוד לכך במערות באזור האלפיני יש קרקעית או קירות של קרח. המערות הללו נחצבו בסלע על ידי הנחלים העונתיים השופעים הזורמים בפארק. ברוב המערות הגדולות שבפארק יש (או היו) נחלים הזורמים דרכן.
במערות יש מגוון של ספלאותמים כולל מסכים, זקיפים ארוכים, בריכות עם אבני שוליים, נטיפים שלהם יש תעלה מרכזית שממנה מתפצלים ענפים או ספירלות שנראה כאילו הם קוראים תיגר על כוח המשיכה הקרויים הלקטיטים. כמו כן יש במערות מקבצים מגוונים של מינרלים היוצרים משקעים לאורך הקירות, התקרות והקרקעית בשלל גוונים: כחול, ירוק, שחור, לבן, כתום ואדום. במערות שוכנים בעלי חיים שחלקם אנדמיים לפארק.
אקולוגיה
הפרש הגובה בין האזור הנמוך ביותר לאזור הגבוה ביותר שמגיע לכ-4,000 מטרים ממורדות הסיירה נבדה ועד לפסגות הגבוהות מקיים מגוון בתי גידול של צמחים ובעלי חיים ואורגניזמים אחרים. הפארק מוכר כשמורת ביוספרה בינלאומית בשל התפקיד החשוב שהוא ממלא בשימור המגוון הביולוגי.
מערכת אקולוגית ייחודית קיימת במערות הרבות בפארק. מאז 1965 התגלו לפחות 40 מינים חדשים של חסרי חוליות, רבים מהם אנדמיים לשטח הפארק. בחלק מהמקרים הם קיימים רק באגן ניקוז בלבד או אפילו במערה אחת. בסך הכל תועדו 58 מינים כולל עכבישים, עקרבים, דמויי-עקרב, נדלים, רבי-הרגליים, זבובים, אקרית וסוגים רבים נוספים של חסרי חוליות. במערת קלוף (Clough Cave) התגלו שלושה מינים של חסרי חוליות אנדמיים, ארבעה מיני עטלפים, דביבון, מכרסם ונחש.
צמחייה
במגוון הטופוגרפי של הפארק יש 1,200 מינים של צמחים וסקולריים בעשרות חבורות צומח ייחודיות. אלו כוללות לא רק את החורשות המפורסמות של הסקוויה הענקית, אלא גם אזורים נרחבים של יערות הרריים, בתי גידול אלפינים וחורשות אלונים ובתה.
העושר של מיני הצמחים בפארק משקף את עושר מיני הצמחים בקליפורניה כולה. מתוך כ-6,000 מינים של צמחים וסקולריים המתועדים במדינה, מעל ל-20% מהם מצויים בשטחי הפארק הלאומי סקוויה והפארק הלאומי קינגס קניון.
אתר הפארק מחלק את הצמחייה לארבעה אזורים:
בעלי חיים
מיני החולייתנים החיים בפארק כוללים:
היסטוריה של האדם
התושבים הראשונים באזור שבו שוכן הפארק כיום היו ילידים בני שבט המונאצ'י (Monachee), שהתגוררו בעיקר באזור אגן הניקוז של נהר קאווייה באזור מרגלות ההרים שבפארק, אם כי על סמך עדויות שנמצאו ייתכן והם התגוררו גם באזורים גבוהים יותר כגון יער הענקים. בעונת הקיץ חצו האינדיאנים את הרכס דרך המעברים ההרריים הגבוהים, על מנת לסחור עם שבטים שהתגוררו מזרחית אליהם. במספר אתרים ברחבי הפארק ניתן למצוא פיקטוגרפים ששרדו מאותה תקופה, בייחוד בסלע הוספיטל (Hospital Rock) ובפוטווישה (Potwisha), כמו גם מכתשים שנחצבו בסלע ששימוש לעבד בלוטים, מזון בסיסי לילידי המונאצ'י.
אולם, ניסיונותיו של ת'ארפ לשמר את עצי הסקוויה ענקית לא נחלו הצלחה רבה. בשנות ה-80 של המאה ה-19 הקימו מתיישבים לבנים את מושבת קאווייה (Kaweah Colony), מתוך שאיפה ליצור אוטופיה סוציאליסטית, וביססו את כלכלתם על סחר בעצי סקוויה. עם זאת, מאוחר יותר התברר כי עצי הסקוויה ענקית מתבקעים בקלות (בניגוד לעצי סקוויה נאה), ולפיכך הם אינם ראויים לשמש כחומרי גלם, אך עד שהגיעו למסקנה זו נכרתו אלפי עצים.
שירות הפארקים הלאומיים סיפח את יער הענקים לפארק ב-1890, השנה שבה הוקם הפארק, ובכך נפסקה באופן סופי כל פעילות הכריתה ביער הענקים. במשך השנים הפארק התרחב מספר פעמים עד שהגיע לגודלו הנוכחי; אחת ההרחבות האחרונות התרחשה ב-1978, כאשר פעילות נמרצת של תנועות שורשיות בהובלת מועדון סיירה הכשילה את ניסיונה של חברת וולט דיסני לרכוש אתר כרייה לשעבר בגובה רב בדרום הפארק כדי להפוך אותו לאתר נופש וסקי. אתר זה סופח לפארק ונקרא בשם מינרל קינג (Mineral King). מקור שמו ("מלך המינרלים" בעברית) מ-1873 כאשר כורים באזור הקימו את "נפת הכרייה מינרל קינג" (Mineral King Mining District). זהו האתר הגבוה ביותר בפארק שעבר תהליכי פיתוח במשך השנים, ונחשב ליעד פופולרי למטיילים הנוהגים ללון בשטח.
גישה ולינה
בפארק מבקרים מעל למיליון תיירים מדי שנה. לפארק יש שלוש כניסות: בפארק פועלים בקיץ קווי הסעות חינם בין האתרים המרכזיים.
בפארק פועל בית מלון, "ווקסצ'י לודג'" (Wuksachi Lodge), הכולל מסעדה ואולמות כינוסים. אפשרויות לינה נוספות הם בשבעת אתרי המחנאות המפוזרים בשטח הפארק: באזור מרגלות ההרים יש שלושה אתרים: פוטווישה (Potwisha – 42 מקומות), באקאיי פלאט (Buckeye Flat – 28 מקומות) וסאות פורק (South Fork – 10 מקומות); באזור יער הענקים שני אתרים: לודג'פול (Lodgepole – 214 מקומות) ודורסט קריק (South Fork – 204 מקומות); ובאזור מינרל קינג יש שני אתרים: אטוול מיל (Atwell Mill – 21 מקומות) וקולד ספרינגס (Cold Springs – 40 מקומות).
מרכזי מבקרים ומבני ציבור
בפארק יש שלושה מרכזי מבקרים:
פעילויות ואתרים
הפארק מציע שפע פעילויות: סיורים בהדרכת שומרי הפארק, ביקור בחורשות הסקוויה הענקית, סיורים רגליים בשבילי הפארק, צפייה בבעלי החיים, מחנאות ולינה בשטח, צפייה בנופי ההרים, צפייה בכוכבים, סיור במערת קריסטל, סקי ומשחקים בשלג בחורף, טיפוס צוקים, רכיבה על סוסים, שיט בקיאקים ודיג.
האתרים הבולטים בפארק:
פוטוניקה
פוטוניקה (באנגלית: Photonics) הוא תחום מדעי וטכנולוגי המשותף להנדסת חשמל ופיזיקה ושורשיו מאלקטרואופטיקה והאופטיקה, העוסק ביצירה, הגברה, העברה, גילוי, אפנון ועיבוד של חלקיקי אור - פוטונים. התחום מכסה את כל היישומים הטכנולוגיים של האור לכל אורך התחום הספקטרלי החל מאולטרה סגול דרך האור הנראה ועד לתת אדום הרחוק. המונח פוטוניקה התפתח בשנות השישים והשבעים עם המצאת דיודת הלייזר והסיבים האופטים. זהו תחום רחב מאוד של טכנולוגיות ויישומים במגוון תחומים החל מתקשורת אופטית, רפואה, צבא ועוד. מסורתית עיקר היישומים בתחום הנראה ותת אדום אולם לאחרונה התווספו חדשים כמו טרה-הרץ פוטוניקה ומיקרוגל פוטוניקה.
תחומי מחקר
תחומי המחקר שבהם עוסקת פוטוניקה הם מקורות אור, שידור, הגברה, גילוי ואפנון אור.
מקורות אור
מקורות האור הנמצאים בשימוש בפוטוניקה הם מורכבים למדי יחסית לנורה חשמלית פשוטה. מקורות האור הנפוצים ביותר הם רכיבים מוליכים למחצה כגון דיודות פולטות אור (LED), ולייזרים. גם נעשה שימוש במקורות אור כגון נורה פלואורסצנטית, שק"ק, צג פלזמה, OLED ו-LCD שנזקק לאור רקע מסוג קתודה קרה לשם פעולתו.
הגברה אופטית
מגברים אופטים משמשים להגברת אותות אופטיים. נושא מתקדם מאוד בהגברה אופטית הם מגברים אופטיים מבוססי נקודות קוונטיות.
גלאים אופטיים
פוטודיודה היא פוטו גלאי או גלאי אופטי קלאסי. קיימים גלאים אופטיים מהירים מאוד המשמשים לתקשורת, גלאים מהירים פחות כגון CCD למצלמות דיגיטליות, וגלאים איטיים כמו תאים סולריים או תאי שמש המשמשים להפקת אנרגיה מאור השמש. קיימים גם פוטו-גלאים תרמיים, כימיים, קוונטים ותאים פוטואלקטריים.
אפנון
באפנון אופטי מקודד אות המידע על גבי מקור אור בצורה ישירה או חיצונית על ידי אפנן אופטי כדוגמת אינטרפרומטר מאך זנדר. דוגמה לאפנון ישיר של אור הוא פנס המשדר קוד מורס.
יישומים
כשם שיישומי האלקטרוניקה הורחבו באופן משמעותי מאז המצאת הטרנזיסטור בשנת 1948, הייחודיות של יישומים פוטונים ממשיכה להתפתח ולהתרחב כפי שנחזה בשנות ה - 80. טכנולוגיית המחשבים, האינטרנט, המוליכים למחצה וההתפתחות הכלכלית דחפו קדימה את התעשייה הפוטונית והולידו צרכים ואתגרים חדשים. פיתוח וייצור של רכיבי תקשורת אופטית, סיבים אופטיים, מדפסות לייזר, צגים, כונני אחסון אופטי בכמויות גדולות האיצו את התעשייה הפוטונית קדימה. הפוטנציאל של יישומים פוטונים הוא כמעט בלתי מוגבל וכולל גם סינתזה כימית, אבחון רפואי, תקשורת נתונים על גבי שבב יחיד, לייזר ליישומים ביטחוניים, כמו התקני מכ"ם המסוגלים לראות דרך קירות ועוד רבים.
יחסי איראן–סלובקיה
יחסי איראן–סלובקיה הם היחסים הדיפלומטיים בין איראן לסלובקיה.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 בינואר 1993, מיד לאחר פירוק צ'כוסלובקיה. במאי 2022 סגן שר הכלכלה של סלובקיה, יאן אורבק הגיע לטהראן כדי לקחת חלק בוועדה כלכלית משותפת, ונפגש עם סגן שר החוץ של איראן לדיפלומטיה כלכלית, מהדי ספארי. סגן שר הכלכלה הסלובקי ציין כי קיים פוטנציאל טוב לשיתוף פעולה בין איראן וסלובקיה בתחומים שונים כגון תעשיות, חקלאות, מכונות וטכנולוגיות חדשות אשר יילקחו בחשבון בעת עריכת המסמך הסופי של הוועדה המשותפת. הוא גם תיאר כחשובה את היכולת של מפעלים קטנים ובינוניים (SMEs) לשיתוף פעולה דו-צדדי והביע תקווה שיחסי הסחר בין איראן וסלובקיה יתרחבו יותר מאי פעם. ספארי מצדו התייחס להיסטוריה של שיתוף הפעולה בין איראן לסלובקיה בתחום התעשייה, ותיאר את קיום הוועדה הכלכלית המשותפת כצעד מרכזי לחיזוק שיתוף הפעולה הסחר הדו-צדדי.
אסף חנוכה
ביוגרפיה
לאחר שחרורו מצה"ל נסע לצרפת, שם למד בבית ספר לאמנות על שם אמיל קוהל בליון. בזמן שהותו בצרפת הוא שיתף פעולה עם הסופר הצרפתי דידייה דֶנַנְקְס (Didier Daeninckx) ואייר שני ספרי קומיקס: "כרטיס צהוב" (2004) ("!Carton jaune") העוסק בכדורגל הצרפתי של שנות השלושים, ו"הסגת גבול" (2005) ("Hors limites") העוסק בחיי הצעירים בפרוורי פריז.
עם חזרתו לארץ הוא חזר לשתף פעולה עם אתגר קרת, והשניים הוציאו ביחד שני ספרים: "סמטאות הזעם" בשנת 1997, ו-"פיצריה קמיקזה", שהוא עיבוד לספרו של קרת "הקייטנה של קנלר", בשנת 2004. פיצריה קמיקזה זכתה לשבחי הביקורות ובשנת 2007 הייתה מועמדת לפרס אייזנר בקטגוריית "הקומיקס הבינלאומי הטוב ביותר". טור הקומיקס שלו "הריאליסט" מתפרסם במוסף "כלכליסט" והוא זכה בפרס איגוד המאיירים האמריקני.
חנוכה שיתף פעולה גם עם אחיו התאום תומר חנוכה. השניים כתבו ואיירו את החוברת "בייפולר" (Bipolar), שיצאה לאור על ידי הוצאת קומיקס אלטרנטיבית בארצות הברית, זכתה לתשבחות הביקורת והייתה מועמדת למספר פרסים.
חנוכה נטל חלק בעבודות האנימציה לסרט הישראלי עטור-הפרסים "ואלס עם באשיר" שיצא לאקרנים בשנת 2008.
בנוסף לעבודתו כאמן קומיקס, חנוכה הוא גם קריקטוריסט. עבודתו פורסמה בעיתונים אמריקאים כגון "הניו יורק טיימס", "וול סטריט ג'ורנל", "טיים מגזין" ו"רולינג סטון".
אסף מתגורר בתל אביב עם אשתו, המאיירת הילית שפר. לזוג שני ילדים, המרבים להופיע כמוטיב חוזר במדור "הריאליסט" (בבחינת ילדים נמרצים המביסים את הדור של הוריו המותשים).
פרסים
ספרו "The Divine" אותו כתב עם אחיו תומר והבמאי בועז לביא, מתאר את האחים הילדים שהנהיגו מרד צבאי במדינה דרום מזרח אסייתית. הספר זכה בשנת 2016 ב"פרס המנגה הבינלאומי התשיעי" הניתן על ידי משרד החוץ היפני.. ספרו "הריאליסט" זכה בפרס אייזנר בקטגוריית "מהדורה אמריקאית ליצירה בינלאומית".
מרשל הפדרציה הרוסית
מרשל הפדרציה הרוסית (רוסית: Маршал Российской Федерации) היא הדרגה הצבאית הבכירה ביותר ברוסיה. הדרגה נוצרה ב-11 בפברואר 1993 לאחר פירוק ברית המועצות והקמת הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. הדרגה היא יורשת הדרגה הסובייטית מרשל ברית המועצות. הדרגה מקבילה לדרגת גנרל הצבא בצבא האמריקאי ולדרגת פילדמרשל בצבאות אחרים.
סמל הדרגה הוא סמל הפדרציה הרוסית ומתחתיו כוכב, סמל שנהוג להשתמש בו בצבא הרוסי, ירושה מברית המועצות. חייל המחזיק בדרגת מרשל הפדרציה הרוסית עונד גם סמל בשם כוכב המרשל, כוכב משובץ יהלומים, אותו יש לענוד על דש העניבה.
פטרישיה רידי
פטרישיה קולינס רידי (באנגלית: Patricia Collins Wrede; נולדה ב-27 במרץ 1953) היא סופרת אמריקאית, הכותבת בעיקר ספרות פנטזיה. היא ידועה בשל הסדרה 'עלילות היער המכושף', סדרה לבני נוער, אשר הגיעה למספר 84 ברשימת מאה הספרים לנוער הטובים ביותר של NPR, רשת הרדיו הציבורית של ארצות הברית.
ביוגרפיה
רידי סיימה תואר ראשון בביולוגיה במכללת קרלטון במינסוטה בשנת 1974 ותואר שני מאוניברסיטת מינסוטה בארצות הברית בשנת 1977. היא סיימה לכתוב את הספר הראשון שלה בשנת 1978, תוך כדי עבודה כרואת חשבון ואנליסטית פיננסית. בינואר 1980, יחד עם פמלה דין, אמה בול, ויל שטרלי , סטיבן בראסט ונייט בקלין, הם ייסדו את ה"The Scribblies" , קבוצת סופרי פנטזיה אשר אליה השתייכה במשך חמש שנים. היא מכרה את הספר הראשון שלה להוצאת אייס, הוצאה המתמחה בספרי מדע בדיוני ופנטזיה, באפריל 1980 והוא פורסם ב־1982. בסתיו 1980, רידי פגשה את ליליאן סטיוארט קרל, אשר הפגישה אותה עם לויס מקמאסטר בוז'ולד. ב־1985, זמן קצר לפני שפורסם ספרה החמישי, היא הפכה לסופרת במשרה מלאה. היא חברה בעולם המשותף של האנתולוגיה של ליבק.
פטרישיה וג'יימס רידי נישאו בשנת 1976; הם התגרשו ב-1991. היא צמחונית ומתגוררת במיניאפוליס עם שני חתולים.
עלילות היער המכושף
סדרה זו עוקבת אחר הנסיכה סימורין כאשר היא הופכת להיות נסיכה של דרקון, מצילה את הדרקון, מתאהבת, ובסופו של דבר מצילה את היער המכושף. סימורין היא נסיכה המורדת במוסכמות ומסרבת לנהוג לפי תכתיבי המסורת כפי שעל לנסיכה לנהוג. הסדרה משווקת בדרך כלל לבני נוער. הספרים תורגמו על ידי תמר ביסטריצר ויצאו בהוצאת אופוס.
ליירה
ספרים אלו מתרחשים בעולם קסום בשם ליירה, בו אנשי צללים מנסים להפר את הקסם הטוב שבעולם. הספרים אינם קשורים אחד לשני בעלילותיהם ובדמויות המככבות בהם.
קייט וססיליה
סדרה המסופרת בגוף ראשון על ידי בנות הדודות קייט וססיליה, אשר חולקות את הרפתקאותיהן בקסם ובחברה הגבוהה. הספרים יוצאי דופן בכך שהם כתובים כרומן מכתבים בין הדמויות. נכתבה בשיתוף עם קרוליין סטיברמר.
קסם של הגבול
טרילוגיה המסופרת על ידי הנערה אפ רוטמר. הספר הראשון מכסה את ילדותה, כאשר יחד עם הוריה הם עוברים מערבה עד קצה הגבול האמריקאי המתרחב, ועד זמן קצר לאחר יום הולדתה השמונה-עשרה. הספרים הבאים עוסקים בעבודתה כחוקרת, מדענית וקוסמת מעבר לקצה הגבול.
חוסה דה סן מרטין
שנותיו הראשונות
נולד בעיר זָ'אפֵּז'וּ (Yapeyú) שבפרובינציית קוריינטס בארגנטינה. אביו חואן היה סגן המושל של הפרובינציה. ב-1781 עברה משפחתו לבואנוס איירס, וב-1784 לספרד. בגיל 11 הצטרף לצבא. השתתף בקרבות בצפון אפריקה במלייה וכן באוראן, שם אף נפצע. מאוחר יותר השתתף בין היתר בקרבות נגד צרפת המהפכנית (1793-1795), במלחמת התפוזים עם פורטוגל (1801) ובקרב ביילן נגד צבא נפוליאון (1808), שבסופו הועלה לדרגת קולונל וקיבל עיטור זהב.
הצטרפותו לתנועת השחרור בדרום אמריקה
בתקופה זו התוודע לחוגי הבונים החופשיים באירופה שעסקו בתוכניות להשיג עצמאות לאמריקה הדרומית. ב-1811 פרש מהצבא הספרדי, ובספטמבר נסע ללונדון, שם הצטרף לתא לָאוּטָרוֹ (Logia Lautaro), ארגון חשאי במתכונת הבונים החופשיים שבו היו חברים בזמנים שונים גם פרנסיסקו דה מירנדה, סימון בוליבר, ברנרדו או'היגינס ואחרים. ב-1812 חזר לבואנוס איירס, שם הפקידה בידיו החונטה שתפסה את השלטון גדוד פרשים. באותה שנה נשא לאישה את מריה דה לוֹס רמדיוס דה אסקלדה (María de los Remedios de Escalada) בת ה-15. ב-1813 ניצח את הכוחות המלוכנים בקרב סן לורנסו, הקרב היחיד שלו על אדמת ארגנטינה. לאור הצלחתו מונה למפקד צבא הצפון של תומכי העצמאות במקום מנואל בלגראנו, אך בעיות בריאות מנעו ממנו לקבל את התפקיד. במקום זאת התמנה למושל אזור קוז'ו (Cuyo), במערב ארגנטינה של היום.
כיבוש צ'ילה ופרו
ב-9 ביולי 1816 הכריז קונגרס טוקומן על עצמאותן של "הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה". באותו זמן עסק סן מרטין בכינוס צבא שיחצה את האנדים לכיוון צ'ילה. בינואר 1817 קיבל צבאו של סן מרטין, שכונה "צבא האנדים", פקודה לצאת לדרך ממנדוסה. הוא ניצח את המלוכנים בצ'קבוקו ב-12 בפברואר, וזמן מה מאוחר יותר נכנס לסנטיאגו דה צ'ילה וברנרדו אוהיגינס התמנה לדירקטור של צ'ילה. הוא נסע לבואנוס איירס כדי לגייס תגבורת. בסוף 1817 חזר לצ'ילה, שם נוצח בקרב קנצ'ה ריאדה, ב-19 במרץ 1818. המלוכנים היו קרובים לכבוש את סנטיאגו, אלא שבקרב מאיפו, ב-5 באפריל 1818, הצליח סן מרטין לנצחם בשנית ובכך הבטיח את עצמאותה של צ'ילה. באותו זמן התחוללה בבואנוס איירס מלחמת אזרחים של ממש בין השלטון המרכזי לבין הפרובינציות, וסן מרטין נאלץ להשהות את תוכניותיו. ב-1820 חידש את כיבושיו, ובעזרת הצי של תומאס קוקרן גירש את המלוכנים מחופה של פרו.
בְפֵּרוּ
סן מרטין ניסה בתחילה להשיג עצמאות לפרו בדרכים דיפלומטיות; הוא ניהל משא ומתן עם המשנה-למלך פֶּסוּאֶלָה, ומאוחר יותר עם חוסה דֶה לָה סֶרְנָה שתפס את מקומו, אלא שהכתר הספרדי סירב להיענות לדרישתו להעניק לפרו עצמאות, והמאבק חודש באמצעים צבאיים. ב-28 ביולי 1821, לאחר שצבאו נכנס ללימה, הכריז סן מרטין על עצמאותה של פרו והתמנה ל"מגן" המדינה (Protector del Perú). ב-26 ביולי 1822 נסע לגוויאקיל, באקוודור של היום, כדי לפגוש את סימון בוליבר. בעקבות המפגש בין השניים חזר סן מרטין לארגנטינה והותיר לבוליבר את כיבושה הסופי של פרו.
מורשתו
מרבית מדינות דרום אמריקה מוקירות את סן מרטין כאחד ה"משחררים" - גיבורי העצמאות של היבשת. הדבר בא לידי ביטוי, למשל, בהנצחת זכרו באנדרטאות בפארקים עירוניים ובכיכרות ובקריאת מוסדות, רחובות ונקודות יישוב על שמו.
בארגנטינה נחשב סן מרטין לגיבור לאומי והחל משנת 1948 מציינים בארגנטינה את "יום סן מרטין" ב-17 באוגוסט, יום השנה למותו. שנת 1950, שנת המאה למותו, הוכרזה בידי המשטר הפרוניסטי כ"שנת סן מרטין", במהלכה, למשל, נשאו כל הפרסומים הרשמיים, ממשלתיים ופרטיים כאחד, את הכיתוב: "שנת המשחרר הגנרל סן מרטין".
הבחירה בסן מרטין כגיבורה הלאומי של ארגנטינה היא בעייתית מבחינה עובדתית, שכן את כל הקרבות שלו (למעט קרב סן לורנסו) הוא ניהל מחוץ לארגנטינה, ובחלק מהמקרים לא מטעמה של ארגנטינה (כיבוש פרו לא מומן ולא נתמך על ידי הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה, ובמידה מסוימת נעשה בניגוד לרצונן). הווה אומר: סן מרטין שחרר את צ'ילה, פרו ואקוואדור; אך לא את ארגנטינה. הבחירה בו היא פועל יוצא של הצלחותיו הצבאיות ומעמדו בדרום אמריקה, והיא קשורה לתהליכי מיליטריזציה שעברו על ארגנטינה במאה ה-20.
חוזה ארמנדו סאיובו
חוזה ארמנדו סאיובו (נולד ב-3 במרץ 1973) הוא ספורטאי אנגולי המתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת האנגולית. הוא אלוף פאראלימפי בריצות הקצרות ל-100, 200 ו-400 מטרים, והספורטאי האנגולי היחיד שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית.
ביוגרפיה
ארמנדו סאיובו התחרה לראשונה במשחקים באולימפיאדת הנכים אתונה (2004), והצליח לזכות בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות, לראשונה בתולדות המשלחת הלאומית. במרוץ ל-100 מטר (קטגוריה T11) הוא קבע שיא עולם של 11.37 שניות במקצה המוקדם, ובמקצה הגמר ניצח עם תוצאה של 11.41 שניות. בתחרות ל-200 מטרים שבר שיא עולם נוסף במקצה המוקדם כשסיים אותו בזמן של 23.04 שניות. במקצה הגמר ניפץ ארמנדו סאיובו את שיאו שלו וקטף מדליית זהב נוספת עם תוצאה של 22.73 שניות.
באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) שב ארמנדו להתחרות בשלושת המרוצים בהם זכה במשחקים הקודמים. אך הפסיד בשלושתם לאצן הברזילאי לוקאס פראדו. במירוץ ל-100 מטרים סיים את התחרות עם תוצאה של 11.35 שניות, שני לפראדו שקבע שיא עולם של 11.03 שניות, במירוץ ל-200 מטרים סיים עם 22.70 שניות ונכנע לשיא עולם נוסף של פראדו שזכה במדליית הזהב עם 22.48 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים סיים עם מדליית הכסף בתוצאה של 50.44 שניות, וראה את פראדו קוטף מדליית זהב שלישית כשחצה את קו הסיום בזמן של 50.27 שניות.
ארמנדו סאיובו השתתף במשחקים בבייג'ינג גם במרוץ השליחים 4X100 עם נבחרתו ואף העפיל עימה למקצה הגמר, בו סיימה הרביעייה האנגולית אחרונה בזמן של 45.40 שניות.
באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) זכה סאיובו ארמנדו במדליית הזהב במירוץ ל-400 מטרים, עם שיא אישי של 50.75 שניות, לפני פראדו הברזילאי שסיים עם 51.44 שניות וגוטייה מאקודה הצרפתי שזכה במדליית הארד עם 52.45 שניות, ובמדליית הארד במקצה ל-200 מטרים עם 23.10 שניות.
אמיל שווה
קורות חיים
שווה נולד בדוארנאנה. הוא התגייס לצי הצרפתי בגיל 16 והוכשר שם להיות רופא ומנתח. ב-1835 חזר לפריז ולמד רפואה ומתמטיקה. במקביל שמע קורס בהנחיית איימה פריז, שעשה נפשות לשיטת תיווי מוזיקלי שהנחיל פייר גאלין. השיטה קסמה מאוד לשווה, ובסופו של דבר נשא לאישה את אחותו של פריז, נאנין, והמשיך לקדם ולפתח את השיטה יחד עם פריז.
משנת 1844 העביר שווה בפריז יותר מ-150 קורסים בשיטה, שנודעה בשם שיטת גלין-פאריז-שווה. כמו כן ערך עם אשתו סדרה של ספרי לימוד, שהיו בשימוש בבתי ספר כגון האקול נורמל סופרייר, האקול פוליטכניק וליציאום לואי-לה-גראן.
בנו, אמאן שווה, שימר את העניין בשיטה. באמצעות ג'ון קרוון הגיעה השיטה אל העולם דובר האנגלית, ולואל מייסון הביא אותה לארצות הברית. כעבור מאה שנים, מיזג אותה מחנך המוזיקה והמלחין ההונגרי זולטאן קודאי בשיטת קודאי שלו. אמיל-ז'וזף הוא גם אביו של המשורר אמיל-פרדריק-מוריס שווה (1829-אחרי 1890)
אילנה ללצ'וק
אילנה ללצ'וק (נולדה ב-13 ביולי 1971) היא במאית תיאטרון ישראלית, ומורה בכירה למשחק בסטודיו יורם לוינשטיין.
ביוגרפיה
ללצ'וק סיימה תואר ראשון במשפטים והייתה עורכת דין פלילית מצליחה, אך בגיל 31 החליטה לנצל את הכישורים התיאטרליים שהפגינה בהופעותיה בבתי המשפט ועברה ללמוד לימודי משחק בסטודיו של יורם לוינשטיין.
עם סיום הלימודים נבחרה ב-2006 להוביל את המשלחת הישראלית לפסטיבל "אוליב", המפגיש במאים ושחקני תיאטרון מאגן הים התיכון לעבודה על סצנה אחת, המוצגת בגרסאות שונות בפני קהל.
יחסי איראן–אסטוניה
יחסי איראן–אסטוניה הם היחסים הדו-צדדיים בין אסטוניה ואיראן.
היסטוריה
המדינה הנשגבת של פרס הכירה באסטוניה ב-22 בספטמבר 1921, כאשר הייתה בעד קבלת אסטוניה לחבר הלאומים.
ב-10 בספטמבר 1991 הכירה איראן בעצמאותה המחודשת של אסטוניה. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-18 באוגוסט 1992. באפריל 2016 נפגשה שרת החוץ האסטונית מרינה קלג'ורנד עם נשיא איראן חסן רוחאני ושר החוץ ג'וואד זריף בטהראן. הנשיא ושר החוץ גילו עניין רב בפיתוח היחסים עם אסטוניה בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה, התרבות, החינוך והטכנולוגיה.
חובב צברי
חובב צברי (נולד ב-1 באוקטובר 1960) הוא ראש המועצה המקומית קריית עקרון.
ביוגרפיה
חובב צברי נולד וגדל בקריית עקרון. ב-2006 סיים את שירותו הצבאי בדרגת אלוף-משנה. שירת כמפקד גדוד 603 בהנדסה קרבית (1995–1997), מפקד גדוד בבה"ד 1, מפקד מרכז האב"ך (1999–2002) ובתפקידו האחרון היה מפקד מחוז צפון בפיקוד העורף. לאחר שחרורו מצה"ל עבד כקב"ט מחוז תל אביב במשרד החינוך.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, התמודד מול שישה מתמודדים נוספים, ועלה לסיבוב השני מול ראש המועצה המכהן אריק חדד. הוא השיג 51.3% מהקולות ונבחר לתפקיד ראש המועצה. בבחירות של 2018 נבחר חובב צברי בשנית לראשות המועצה ברוב של 57% בסיבוב הראשון.
צברי חבר מפלגת הליכוד. הוא בעל תואר שני במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לארבעה.
בניין אמריקן שורטי
בניין אמריקן שורטי (באנגלית: American Surety Building), המוכר גם בשם בנק טוקיו (באנגלית: Bank of Tokyo) הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב ברודוויי 100 במנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה 103.02 מטרים והוא בעל 26 קומות. הוא תוכנן על ידי האדריכל ברוס פרייס והיה לאחד מגורדי השחקים במנהטן שתוכנן עם שלד מפלדה. בנייתו החלה בשנת 1894 והסתיימה בשנת 1896.
הבניין הוכרז כבעל חשיבות היסטורית במנהטן והוא אחד מגורדי השחקים הראשונים המשפיעים ביותר מבחינה אדריכלית והנדסית.
אדריכלות
הבניין עוצב כמגדל בהשראת אדריכלות הרנסאנס. הוא מחופה בגרניט מיין והוא בעל בסיס בן שלוש קומות בצורת אכסדרה. חלקו העליון של הבסיס מעוטר בפסלים קלאסיים. חלקו האמצעי מאופיין באחת עשרה שורות אנכיות של חלונות וחלקו העליון מעוטר בקרניז אבן.
It's My Turn
It's My Turn (בעברית: זה התור שלי או עכשיו תורי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית דיאנה רוס, מתוך אלבום האוסף שלה, To Love Again. השיר יצא לאור ב-29 בספטמבר 1980, על ידי חברת התקליטים מוטאון, כשיר הנושא של הסרט It's My Turn. הוא נכתב והופק על ידי קרול באייר סגר ומייקל מסר. הוא הפך ללהיט בינלאומי כאשר הגיע למקום התשיעי במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום ה-14 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ. במצעד הסינגלים האירי דורג בשיאו במקום ה-17.
בנוסף לכך, "It's My Turn" היה לשיר הנושא של אנתולוגיית הדרמה הפיליפינית קConey Reyes on Camera משנת 1984.
מאראט חוסנולין
מאראט שקירזיאנוביץ' חוסנולין (ברוסית: Марат Шакирзянович Хуснуллин; נולד ב-9 באוגוסט 1966 בקאזאן) הוא מדינאי רוסי. החל מ-21 בינואר 2020 מכהן כסגן ראש ממשלת רוסיה לענייני בינוי, שיכון ופיתוח אזורי.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1966 בקאזאן. ב-1990 סיים את לימודיו במכון האוצר וכלכלה בקזאן עם תואר בכלכלה.
ב-2000 עבר הסבה מקצועית באוניברסיטה הפתוחה של בריטניה עם תואר בניהול מקצועי.
ב-2001 מונה לשר הבינוי והשיכון של טטרסטן. החל מ-2006 דוקטורט בכלכלה.
מ-2010 עד 2020 היה סגן ראש עיריית מוסקבה בנושאי תכנון ובינוי עירוני.
במהלך שנות עבודתו כראש מתחם הבנייה במוסקבה הרכבת התחתית של מוסקבה צמחה בכ -50% והגיעה ל -17 מחוזות חדשים: נוספו 81 תחנות ו -155 ק"מ של קווים (כולל ה-הטבעת המרכזית של מוסקבה), נבנו 10 דפו, מרכזי התחזוקה והתפעול. כיום יש ל-85% מהאזרחים גישה קלה לרכבת התחתית.
הפרויקט לבניית קו הטבעת הגדול הושק, המטרו הגיעה לנקרסובקה ולמוסקבה החדשה, קו קלינינסקו-סולנצבסקאיה הגיע לאזורים סולנצבו ונובו-פרדלקינו, שם המתינו למטרו 30 שנה.
בשנת 2019 הופיע במוסקבה סוג חדש של תובלה - הקוטר המרכזי של מוסקבה (MCD). הקווים המחברים את הבירה עם הפרברים פועלים במצב של מטרופולין יבשתי. רכבות ה- MCD עוברות במרווחים של 5–6 דקות בשעות העומס.
בתשע שנים נבנו בעיר הבירה 915 ק"מ של כבישים. שטחה של מוסקבה גדל פי 2.4 מאז יולי 2012.
ב־1 באוגוסט 2017 אושרה תוכנית שיפוץ דיור, יישוב מחדש של יותר מ -350 אלף דירות. התוכנית כוללת 5173 בתים.
חוסנולין פיקח על הקמת דיור, מתקני בריאות, גני ילדים, בתי ספר ומתקני ספורט. שיפוץ בקנה מידה גדול של אצטדיון לוז'ניקי, רכבל נפתח מעבר לנהר מוסקבה.
באתר השממה הסמוך לחומות הקרמלין נפתח פארק זריאדיה ייחודי. במהלך שנתיים של פעילות זכה הפארק בפרסים בינלאומיים יוקרתיים.
תוכנית בהיקף נרחב לארגון מחדש של אזורי תעשייה הושקה בבירה. מוסקבה פתרה את הבעיות של יותר מ-16 אלף הונאי נדל"ן.
סגן ראש ממשלת רוסיה
ב-21 בינואר 2020 הוא מונה לסגן ראש ממשלת רוסיה.
מ-29 בינואר 2020, חוסנולין הפך לאוצר הרפובליקה של קרים וסבסטופול. מאז אפריל 2022, הוא גם אוצר השיקום של מחוזות חרסון, זפורוז'יה ודונבאס.
חיים אישיים
נשוי, אב לשלושה ילדים, בן ושתי בנות. דובר רוסית, טטרית ואנגלית.
ועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים
הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים (ולקחש"פ) שפועלת מכוח חוק התכנון והבנייה, הוועדה היא במדרג הארצי ומטרותיה הם לשמור על עתודות הקרקע שישמשו לחקלאות ולשטחים פתוחים במדינת ישראל.
רקע היסטורי
עוד בתקופת טרום הקמת המדינה, התנועה הציונית, החל מימי העלייה השנייה דגלה בעקרון השמירה על קרקע חקלאית, שהתבסס על ההנחות כי הקרקע היא משאב בסיסי לקיומו של עם, פוטנציאל שלה מוגבל, היא אינה מתחדשת ואין לה תחליף. הקרקע נתפסה כבעלת חשיבות כלכלית וכמקור בלעדי ליצירת מזון. עיקר מאמציהם של ההנהגה הציונית, במשך תקופת המנדט הבריטי, הוקדשו לפיתוח ההתיישבות החקלאית והגבלת הצמיחה העירונית גם מבחינה מספרית וגם מבחינה גאוגרפית.
לאחר הקמת המדינה, תוך תקופה קצרה בשנים 1948–1952, הוקמו 284 יישובים כפריים וכ-30 יישובים עירוניים. באוגוסט 1948 הוקם במשרד העבודה והבינוי אגף התכנון, שהחל להכין תכנון ארצי כולל של כל שטח המדינה. מדיניות אגף זה הייתה בתחילה לבצע ביזור היישוב העירוני והקמת מרכזים עירוניים ועירוניים-למחצה (קטנים ובינוניים) באזורי הספר. בתכנון הערים עצמן לא ראו המתכננים בשנים הראשונות צורך לחסוך בקרקע. לכן, רוב הערים תוכננו בצפיפות נמוכה על פי המודל הבריטי של עיר גנים. מרכזים עירוניים רבים נבנו תחילה לפי הדגם של בית בודד או דו משפחתי עם משק עזר. בשנת 1951 פורסמה תוכנית האב הארצית הראשונה של מדינת ישראל, תוכנית שרון (תכנון פיסי בישראל), שהוכנה על ידי האדריכל אריה שרון, שעמד באותה עת בראש אגף התכנון במשרד ראש הממשלה. העקרונות עליהם התבססה התוכנית היו פיזור האוכלוסייה בנגב והגליל ויצירת רשת היררכית של יישובים, עיירות וערים. על פי התוכנית ההתיישבות החקלאית, נתפסה כגורם העיקרי בפיתוח המדינה. במסגרת התכנית המרחבית הוקצו לחקלאות, לרבות היעור, שטחים נרחבים שכן היא נועדה להוות את הרקע הטבעי בו אותרו יישובים עירוניים, שטחי תעשייה ומרכזי תחבורה.
הקמת הוועדה
בשנת 1953 נערך סקר של כמות הקרקע החקלאית לנפש בישראל, בהשוואה לארצות אחרות בעולם, והתברר כי ישראל נמצאה בתחתית הטבלה עם כמות של כ-1.6 דונם לנפש (בהשוואה ל: 2 דונם בבלגיה, 7 דונם בדנמרק, 8.11 דונם בצרפת, 2 דונם בהולנד, 2.3 דונם באיטליה, 5.12 דונם בארצות הברית, 3.21 דונם בקנדה). התברר כי כבר בעשור שלפני הקמת המדינה שונה יעודם של מאות אלפי דונם קרקע חקלאית. השינוי התרחש בעיקר בשפלת החוף, וזאת למטרות שונות כגון מחנות צבא, שדות תעופה, שטחי אימונים ושיכונים. בנוסף לכך בוצעו פרצלציות למטרות ספקולטיביות לסחר בקרקע לבנייה. כתוצאה מכך נפגעה כדאיות העיבוד החקלאי ונזנחו שטחים חקלאיים רבים, בעיקר קרקע פרטית.
בעקבות הסקר שורה של החלטות ממשלה ב-18 במאי 1953, קיבלה ממשלת ישראל את החלטה מס' 274 בעניין שמירה על קרקע חקלאית. עקרי החלטה זו היו:
על בסיס החלטת ממשלה זו הוקמה הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית כוועדה מייעצת, ועדת משנה של המועצה לתכנון. הרכב הוועדה כלל את נציגים מהגופים הבאים: משרדי ממשלה (פנים, חקלאות ועבודה), צה"ל, המוסדות הלאומיים ורשות הפיתוח. הוועדה פעלה כוועדה מייעצת לוועדות המחוזיות לתכנון ולבנייה, אך לא היו לה סמכויות התנגדות לתוכניות בנייה.
ב-18 באוגוסט 1963 התקבלה החלטת ממשלה נוספת, להרחבת סמכויות הוועדה. עד אז סמכויותיה של הוועדה היו רק על שטחי קרקעות חקלאיים מפורשים והוחלט שיהיה לה סמכות על כל שטחי המדינה. על פי ההחלטה כל בנייה על קרקע שיש ספק לגבי אופיה החקלאי, תצריך אישור הוועדה, לפני הגשת הבקשה לוועדה המחוזית לתכנון ובנייה.
חקיקה
פעולת החקיקה שהשלימה את הקמת המערך המוסדי שנועד לשמור על הקרקע החקלאית היה אישור חוק התכנון והבניה - התשכ"ה 1965, אשר נכנס לתוקף בשנת 1966. בחוק זה קיבלה השמירה על קרקע חקלאית תוקף משפטי המבוטא בסעיפי החוק המנחים את פעולת מוסדות התכנון ואת מטרות התכנון הסטטוטורי ברמות השונות. עם אישור התוספת הראשונה לחוק שונה גם מעמד הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית לגוף סטטוטורי, ולא עוד גוף מייעץ. על פי הוראות החוק מקומה של הוועדה במדרג התכנוני הוא ליד המועצה הארצית לתכנון ולבנייה, ותפקידיה הם: להכריז, בהודעה הטעונה פרסום ברשומות, על קרקע פלונית כ"קרקע חקלאית", על יסוד חוות דעת של מומחים שממנה שר החקלאות; לדון ולאשר או לסרב לתוכניות מכל הרמות שבהן קרקע שהוכרזה כחקלאית, וכך גם לגבי היתרי בנייה למבנה, מפעל או מוסד, ולשימוש לא חקלאי (שימוש חורג) על קרקע חקלאית.
בנוסף, במאי 1965, התקבלה החלטת ממשלה נוספת הקובעת, בין השאר, כי:
בשנת 1966 נחקק חוק ההתיישבות החקלאית, אשר נכנס לתוקף בשנת 1967. חוק ה קובע בעיקרו כי מי שחוכר קרקע חקלאית ממינהל מקרקעי ישראל ומחזיק במכסת מים ממדינת ישראל, יעבד את הקרקע ויעשה שימוש במכסת המים שהוקצתה לו בעצמו, ולא יעבירם לשימושם של אחרים. מטרת החוק היא למנוע ספסרות בקרקעות ומכסות מים, ולהבטיח שקרקע חקלאית תשמש לחקלאות ולא למטרות אחרות.
ב-1968 בעקבות בדיקה של ועדת מומחים, הוכרזו כקרקע חקלאית כ-15 מיליון דונם (כ-70% משטח נדינת ישראל). רוב השטח המוכרז נמצא מצפון לנפת באר-שבע, וכולל את השטחים הבלתי מבונים בערים ובמועצות אזוריות, גם אם בחלקם אינם מתאימים לעיבוד חקלאי. לאלה נוספו כמה שטחים מוכרזים קטנים בערבה וברמת הנגב. אחת לכמה שנים מודיעה ועדת המומחים לקרקע חקלאית בהודעה ברשומות על רשימה עדכנית של החלקות המוכרזות כחקלאיות, לאחר שהוצאו ממנה החלקות שהופשרו ונבנו בעקבות אישור הוועדה.
ערעור מעמד הוועדה
בעקבות גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, והצורך למצוא פתרונות דיור במהירות לעולים החדשים. שבמקביל ריכוז העולים בערים הגביר את הלחצים על שוק הדיור להשכרה וגרם לעליית שכר הדירה. זוגות צעירים ואחרים שלא יכלו לשלם את שכר הדירה הקימו "שכונות אוהלים" בפארקים עירוניים כמחאה על דחיקתם על ידי העולים ותוך האשמת הממשלה באחריות להפיכתם למחוסרי דיור. עקב כך התקבלה החלטת ממשלה להרות לוועדה להתיר בנייה בקרקע חקלאית באופן מידי. באוגוסט 1990 אישרה הוועדה הפשרה של 45 אלף דונם של קרקע חקלאית לבנייה. בנוסף הושקה תוכנית " יישובי הכוכבים" להקמת 9 יישובים חדשים על גבול הקו הירוק הסמוך למרכז הארץ ולאזור השרון. מרבית היישובים נבנו בבנייה כפרית ופרברית, רובם על קרקע חקלאית או שטחים פתוחים.
בשנת 1995 אושר תיקון 43 לחוק התכנון והבנייה. תיקון זה עסק בהעברת סמכויות שונות מן הוועדות המחוזיות לתכנון ובנייה לוועדות המקומיות, ותכליתו הייתה קיצורם וייעולם של הליכי התכנון. בנוסף המסגרת התיקון הוקמה ועדת משנה למיון מוקדם של התוכניות המוגשות לאישור הוועדה, כדי לזרז את עבודתה. בוועדת המשנה למיון 5 חברים בלבד. תפקידה למיין את התוכניות ואת הבקשות להיתרי בנייה ולשימוש חורג בקרקע חקלאית המועברות ממוסדות התכנון לאישור הוועדה. על ועדת המיון להחליט בתוך 30 יום מקבלת התוכניות, אם הן טעונות אישור במליאת הוועדה. אם ועדת המיון מחליטה, כי תוכנית אינה טעונה דיון בוועדה - רואים את התכנית כמאושרת להפשרה, והיא מוחזרת למוסד התכנון שממנו התקבלה. גם אם ועדת המיון אינה דנה בבקשה בתוך 30 יום מקבלת תוכנית, היא אינה טעונה אישור של הוועדה.
בתיקון 43 לחוק הוטל על הוועדה גם התפקיד של שמירה על השטחים הפתוחים ושמה שוונה מ"הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית" ל"ועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים". החוק אינו מגדיר מהם שטחים פתוחים, ולא קבע הליך של הכרזה על שטחים פתוחים. עם זאת, בתוכניות מתאר ארציות ומחוזיות סווגו השטחים הפתוחים על פי מהותם והשימוש בהם, כגון: גן לאומי, שטח יער, שמורת טבע ונוף, ושטח כפרי פתוח. העיתוי להעברת תוכניות לדיון בוועדה הוא כאשר מוסד תכנון מחליט להפקיד תוכנית בתחום קרקע מוכרזת.
באפריל 2001, פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת על עבודת הוועדה, שמצא כי בשנים 1995–2000 אישרה הוועדה בממוצע הפשרת כ-40,700 דונם בשנה של קרקע חקלאית לצורכי פיתוח. אף על פי שעל פי התחזיו, צורכי הפיתוח לשנים 2020-1995 (לא כולל תשתיות ככבישים לא עירוניים ומכוני טיהור), מחייבים תוספת שטח של כ-26,000 דונם בממוצע בשנה. הדו"ח גם חשף כי "ועדת המשנה למיון" שהחלה לפעול בתחילת 1996, פטרה מדיון 643 (42%) מבין 1,526 הבקשות שהיא דנה בהן עד לסוף שנת 1999. הביקורת העלתה, כי אף שמדובר בוועדה סטטוטורית, היא לא רשמה פרוטוקולים של דיוניה, אשר יצביעו על דרך קבלת ההחלטות ועל עמדות חבריה. בהיעדר פרוטוקולים לא ברור מה היו אמות המדינה לפטור תוכניות מדיון במליאת הוועדה, ולא ניתן היה להתחקות אחר המדיניות שבבסיס החלטותיה. בין תוכניות הבנייה שהקמתם אושרה על קרקע חקלאית באותן השנים, באופן חריג, היו מתחם איירפורט סיטי על קרקעות מושב ברקת ומתחם ירקונים ליד פתח תקווה (עם זאת, אחר כך הוועדה התנגדה לבנייה במתחם ירקונים שחרגה מהאישור המקורי).
בשנים 2003–2006 קודמו מספר יוזמת חקיקה להחלשת כוחה של הוועדה, חלקם עברו במסגרת חוק ההסדרים. ב-2003 עלתה הצעה שתוכניות בנייה יאושרו רק בוועדת תכנון אחת. ב-2004 העלה חבר הכנסת אהוד יתום הצעת חוק שתזרז הקמת מבני מסחר בשטחים חקלאיים במועצות אזוריות, כך שיהיה צורך רק באישור של הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה. ב-2006 הוחלט שהוועדה לא תדון עוד בתוכניות שאושרו כבר בידי המועצה הארצית לתכנון ובנייה או ועדת משנה שלה.
שינוי המדיניות לגבי שמירה על קרקע חקלאית
בשנת 2005 נכנסה לתוקף תוכנית מתאר ארצית 35 (תמ"א 35) שעיקרה היה חיזוק הערים והמטרופולים הקיימים, הימנעות מפרבור ושמירה על השטחים החקלאיים והפתוחים שנותרו בישראל. כמו כן, התוכנית המליצה לא להקים עוד יישובים חדשים בישראל. אך בעקבות המחאה החברתית בישראל ב-2011, החליטה ממשלת ישראל, במטרה לנסות להוריד את מחירי הדיור באמצעות הגדלת השטחים הזמינים לבנייה, בעיקר במרכז הארץ. החלטה זו נטשה את המדיניות של ממשלות ישראל עד אז, להבטיח את אספקת המזון למדינה ממקורות עצמאיים. בעקבות החלטת הממשלה יזם מינהל התכנון במשרד הפנים מהלך של עדכון התוכנית שכלל שלושה שינויים מרכזיים:
במרץ 2016, המועצה הארצית לתכנון ולבנייה אימצה את עדכון התוכנית, במטרה להוסיף כ-40 אלף דונם לשטחים שבהם תתאפשר בנייה עירונית. בין השאר, בהתאם להחלטה, אישרה את הרחבת העיר רחובות ב-1,000 דונם על חשבון שטחי הפרדסים שהקיפו אותה.
נכון לשנת 2020 ירדה כמות הקרקע החקלאית לנפש בישראל לכ-300 מ"ר לנפש, לעומת 1.6 דונם בעת הקמת המדינה, בישראל אין מספיק קרקע חקלאית להבטיח אספקת מזון מקומית, ומדינת ישראל תלויה ביבוא של מוצרי מזון בסיסיים דוגמת חיטה, סוכר, אורז, בקר ומזון לחי.
תהילים קי"ט
אַשְׁרֵי תְמִימֵי דָרֶךְ הוא מזמור בספר תהילים, ונקרא גם תְּמַנְיָא אַפֵּי (בארמית: שמונָה פנים) או אלפא ביתא על שם מבנהו, הוא המזמור הארוך ביותר בספר תהילים והפרק הארוך ביותר בתנ"ך.
תוכן המזמור
תוכנו העיקרי של המזמור עוסק בחשיבות לימוד התורה אך מובאים בו גם נושאים אחרים. כך למשל מסתיים המזמור בבקשה לגאולה:.
אורך המזמור ומבנהו
במזמור זה 176 (קעו) פסוקים; שמונה פסוקים לכל אחת מ-22 אותיות הא"ב (שמונת הפסוקים הראשונים מתחילים באות א', שמונת הפסוקים שאחריהם מתחילים באות ב' וכן הלאה). בכל שמונה פסוקים של כל אות מוזכר בכל פסוק תיאור אחר לתורה: אמונה, אמרה, דבר, דרך, חק, מצווה, משפט, עדות, פיקודים, תורה. בסדר הלימוד החודשי של תהילים מחולק מזמור זה לשני חלקים (יומיים) בגלל אורכו.
קריאת המזמור
את מזמור קי"ט נהוג לקרוא באזכרות. לפי הנהוג קוראים את חלקי הפרק המתחילים באותיות לפי שם הנפטר לפי פסוקי שמו, ובעדות מסוימות קוראים לאחר מכן אותיות נ', ש', מ', ו-ה'.
עדות המזרח וקהילות אמ"ת (אלג'יר, מרוקו, תוניס) נוהגות לקרוא את המזמור עם מזמורים אחרים לפני ערבית של מוצאי שבת.
חנן לסקין
ביוגרפיה
פרופסור חנן לסקין נולד בתל אביב ולאחר שירותו הצבאי עבר לאוסטרליה, שבה שהה עשר שנים למטרות עבודה ולימודים. לאחר סיום לימודי צילום ואמנות באוניברסיטת RMIT במלבורן (המכון הטכנולוגי המלכותי) התחיל את עבודתו בסטודיו לצילום פרסומת ובמקביל התמקד בהצגת עבודותיו בכתבי עת ובמקומות ציבור ובגלריות מקומיות.
בביקור בלונדון הוצע לו על ידי ארגון ויצו לעמוד בראש המחלקה לצילום בתיכון ויצו בחיפה וכך החלה דרכו בתחום הוראת הצילום. במרוצת השנים קידם את הוראת הצילום במוסדות שונים, בין היתר בוויצו חיפה (תיכון ומכללה), המדרשה למורים לאמנות, מכללת הדסה בירושלים, בצלאל ומכללת שנקר. הוא יזם והכין תוכניות לימוד בצילום לרמת בגרות בתיכון, ללימודי טכנאי והנדסאי צילום, ולתואר ראשון ושני בצילום.
בתחילת שנות השמונים הקים את המחלקה לצילום בבצלאל, הראשונה שזכתה להכרה אקדמית על ידי המועצה להשכלה גבוהה, ועל פי הנחייתו הוכנסו לסילבוס גם לימודי מחשב ווידאו. כמו כן הוא הראשון בתחום הצילום, שהוענקה לו דרגת פרופסור חבר ובהמשך פרופסור מן המניין על סמך עבודתו ופעילותו בצילום ובאקדמיה.בהמשך דרכו כיהן כדיקאן הפקולטה לעיצוב במכללת שנקר, וכנשיא המרכז האקדמי ויצו חיפה, שירת במועצה לתרבות ואמנות, במוזיאונים, חבר בשתי ועדות להענקת פרס ישראל באמנות ועיצוב ובמשך שנים פרופסור אורח באוניברסיטת ברייטון באנגליה.
לאורך השנים הוא זכה בפרסים רבים ומלגות על סמך עבודותיו הרבות. בין הפרסים בהם זכה: פרס הסטודנט הבוגר המצטיין (מלבורן, אוסטרליה), מלגת השתלמות לאומנים (קרן תרבות אמריקה ישראל), פרס מטעם מוזיאון ישראל ע״ש אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום, ומלגת השתלמות באנגליה מטעם המועצה הבריטית, מלבד הפרסים הנ"ל הוא זכה גם בפרס א.מ.ת לשנת 2011. בנימוקי הוועדה נכתב כי פרופ׳ לסקין זכה בפרס על "יוזמתו החלוצית ופורצת הדרך בתחום הוראת הצילום, אשר אפשרה את ייסודה וביסוסה כדיסציפלינה בעולם האקדמיה ויצרה את התשתית המחקרית לצילום”.