cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי בורונדי–קוריאה הצפונית
היסטוריה
בשנת 2011 טענה בורונדי כי רכשה נשק סיני פגום מצפון קוריאה באמצעות חברה אוקראינית, ובכך שברה את אמברגו הנשק שהוטל על קוריאה הצפונית על ידי האו"ם.
ייצוג דיפלומטי
לשתי המדינות אין ייצוג דיפלומטי זו בבירתה של זו.
ניית'נ'ס פיימוס
ניית'נ'ס פיימוס (באנגלית: Nathan's Famous; נאסד"ק: NATH) היא רשת מזון מהיר אמריקאית המתמחה בנקניקיות שבסיסה בקוני איילנד, ניו יורק, בסניפה הראשון שנוסד בשנת 1916 על-ידי מהגר יהודי-פולני בשם ניית'ן הנדוורקר. נכון לשנת 2010, לרשת 251 סניפים ברחבי העולם. הרשת ידועה בתחרות אכילת נקניקיות אותה היא עורכת בקוני איילנד בכל יום עצמאות אמריקאי.
ניית'נס התחיל כדוכן נקניקיות במחיר ניקל ( 5 סנט ) לנקניקיה, בקוני איילנד בשנת 1916 ונושא את שמו של מייסד השותף שלה ניית'ן האנדוורקר (1892–1974), שהקים את העסק עם אשתו, אידה האנדוורקר, לבית גרינוולד. אידה הגתה את מתכון הנקניקיות שבו השתמשו, וסבתה של אידה יצרה את תערובת התבלינים הסודית. מכיוון שנקניקיות ה 100% בשר בקר של ניית'נס פיימוס לא היו כשרות במובן שלא היו תחת השגחה רבנית, האנדוורקר טבע את המונח " בסגנון כשר " מכיוון שהיו עשויות מבשר בקר בלבד, ולא מבשר חיות לא כשר כגון בשר חזיר או בשר סוס.
סניפים
הרשת מפעילה 251 סניפים ב-5 מדינות שונות. 231 סניפים פזורים ברחבי 50 מדינות ארצות הברית, כאשר 226 מופעלים בזיכיון, ו-5 מתוכם שייכים לחברה. מחוץ לארצות הברית, הרשת מפעילה 20 סניפים ב-4 מדינות: מצרים (סניף אחד), הרפובליקה הדומיניקנית (3 סניפים), איי קיימן (סניף אחד) וכווית (15 סניפים). הסניף הבינלאומי הראשון של הרשת נפתח בשנת 1997 בישראל ברחוב קינג' ג'ורג בירושלים. בנוסף נפתח סניף בקניון מלחה, ועגלת מכירת שטח בעיר דוד. (הזכיין הישראלי פשט רגל וכלל הסניפים נסגרו)
כמו כן, מוצרי החברה ניתנים לקנייה ביותר מעשרת אלפים נקודות מכירה שונות, ביניהן סניפי רשתות מזון מהיר וקמעונאות אמריקאיות מובילות נוספות (כגון רשת הכריכים "סבווי" ווולמארט), ובאמצעות חברת QVC המתמחה במכירות טלוויזיוניות.
אייר הונג קונג
אייר הונג קונג (במנדרינית תקנית: 香港華民航空) היא חברת תעופה לשינוע מטענים, בסיס החברה ממוקם בנמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג. חברת התעופה מפעילה שירות משלוחי אקספרס של מטענים  לכ-12 יעדים בתשע מדינות, ביניהן סין, יפן, מלזיה, הפיליפינים, טאיוואן, סינגפור, דרום קוריאה, תאילנד ו - וייטנאם.
אייר הונג קונג נוסדה בנובמבר 1986 על ידי שלושה אנשי העסקים מקומיים והחלה את פעילותה עם מטוס בואינג 707-320C, ב 4-בפברואר 1988. ביוני 1994, חברת התעופה הגדולה ביותר של הונג קונג, קתאי פסיפיק, רכשה 75% מהאחזקות של חברת התעופה; ואת יתרת 25%  רכשה בפברואר 2002. באוקטובר, קתאי פסיפיק החלה במיזם משותף עם DHL ברחבי העולם אקספרס (DHL), שבו הוחלט כי DHL תרכוש 40% ממניות אייר הונג קונג, וקתאי פסיפיק תישאר עם 60% מבעלות חברת התעופה.
Wash Us in the Blood
Wash Us in the Blood (בעברית: שטפו אותנו בדם) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי קניה וסט בשיתוף הראפר האמריקאי טראוויס סקוט. השיר יצא לאור ב-30 ביוני 2020, על ידי חברות התקליטים GOOD Music ודאף ג'אם, כסינגל שלא מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
ב-3 בנובמבר 2019, העלה וסט בכורה את האופרה שלו נבוכדנצר, שכללה את השיר "Wash Us in the Blood". באפריל 2020, דיווח העיתונאי וויל וולש ממגזין GQ, כי שמע כמה שירים חדשים בזמן שהיה במקסיקו יחד עם וסט. וולש שיתף את מקהלת השיר והשווה את הצליל התעשייתי שלו לאלבום האולפן השישי של וסט Yeezus, שיצא בשנת 2013. ב-25 במאי 2020, חשף הבמאי ארתור יפה כי צילם לאחרונה וידאו קליפ עם וסט.
מילות השיר
השיר הוא תחינה לאל שהוא "יציל את אמריקה השחורה מידי הרוע" באמצעות צליבת ישו. במילות השיר מזכיר וסט את תלאות האפרו-אמריקאים, בהן כליאה המונית, עבדות, רצח עם וסחר בסמים. אחריו נכנס טראוויס סקוט עם קטע בו הוא מבקר את עונש המוות בארצות הברית, ואז נכנס שוב וסט ומבקר את דונלד טראמפ, את הפייק ניוז, ואת חברות התקליטים שניסו להשפיע על יצירתו האמנותית.
ביקורת
בן ביומונט-תומאס העניק לשיר דירוג של 5 כוכבים בסקירתו ב"הגרדיאן", תוך שהגדיר אותו כ"אחת הרצועות הכי ממוקדות ומעצרות [של וסט] במשך שנים", וראה בו "מחקר חזק מאוד של גזע ואמונה". סם מור מ-NME כינה את השיר כ"חזרה מפוארת לכאוס של עידן", והוסיף כי הוא "מוכיח למרבה המזל שאפילו קניה הלא-חילוני הנלהב של 2020 עדיין לא נעשה באתגר ומעורר את מאזיניו".
יחסי ארצות הברית–מזרח טימור
יחסי ארצות הברית–מזרח טימור הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית לבין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור.
היסטוריה
למזרח טימור ישנה שגרירות בוושינגטון, וכן משלחת קבועה בניו-יורק באומות המאוחדות. ארצות הברית תמכה בתוכנית סיוע דו-צדדית גדולה לפיתוח מזרח טימור, ותרמה 20.6 מיליון דולר ב-2007, כמו כן היא תורמת כספים כחברה מרכזית במספר סוכנויות רב-צדדיות, ביניהן הבנק לפיתוח אסיה והבנק העולמי. חיל השלום האמריקני פעל במזרח טימור מאז 2002, אך הוא השהה את פעילותו במאי 2006 בשל אי שקט וחוסר יציבות.
שגרירות ארצות הברית במזרח טימור ממוקמת בפראיה דה קוקוירוס, דילי. כמו כן, שגרירת ארצות הברית במזרח טימור היא קרן קלארק סטנטון, מנהל משלחת הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) הוא מארק אנתוני, קצין המדיני / כלכלי / מסחרי הוא רוברטו קוירוז, ונציג מזרד ההגנה האמריקני הוא רס"ן רון סרג'נט.
פיתוח תהליכים פוליטיים
הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי החלה לתמוך בפיתוח של תהליכים דמוקרטיים, אפקטיביים, דמוקרטיים ופוליטיים במזרח טימור בשנת 1999. בין השנים 2001 ו-2008 תרמה הסוכנות 2,215,997$ לקרן הבין-לאומית למערכות בחירות, 3,619,134$ למכון הרפובליקני הבינלאומי (IRI) ו-3,728,490$ למוסד הלאומי הדמוקרטי (NDI).
אלרגיה לפניצילין
אלרגיה לפניצילין, או רגישות יתר לפניצילין היא תגובה אלרגית העלולה להתפתח לאחר מתן אנטיביוטיקה ממשפחת הפניצילין. זוהי התגובה האלרגית השכיחה ביותר לתרופה ותופעת הלוואי השכיחה ביותר של פניצילין. התגובה האלרגית נחלקת לשני סוגים: מידית ומאוחרת, כאשר התגובה המידית מתחילה על פי רוב בתוך שעה מן המתן, מתווכת נוגדנים מסוג IgE, ויכולה להתבטא החל מפריחה סרפדתית ועד לאנפילקסיס, בעוד התגובה המאוחרת מתחילה על פי רוב לאחר מספר שעות מהמתן, לעיתים גם לאחר מספר מנות, מתווכת מנגנונים אחרים, ויכולה להתבטא אף היא בעור, ובמקרים נדירים יותר באופן סיסטמי.
סיווג
בדומה לסוגי אלרגיה אחרים לתרופות, ההגדרה של רגישות יתר לתרופה היא תסמינים או סימנים המופיעים לאחר חשיפה לתרופה במינון שבאופן תקין נסבל היטב על ידי אנשים שאינם רגישים ביתר. בפרט, אלרגיה לתרופות מוגדרת כרגישות יתר לתרופה אשר מתווכת על ידי מערכת החיסון. במסגרת זאת, נחלקת התגובה האלרגית לתרופה לשני סוגי תגובות: תגובה מידית, אשר מתווכת על ידי נוגדנים מסוג IgE, ותגובה מאוחרת, אשר מתווכת במנגנונים אחרים.
התגובה המידית מתפתחת על פי רוב תוך שעה, לעיתים אף תוך דקות, אולם היא גם יכולה להתפתח לאחר מכן, למשל אם התרופה נלקחה פומית עם מזון. כאשר הריגוש האלרגי מתרחש, התגובה אינה מתפתחת עם הנטילה הראשונה של התרופה, אלא לאחר מספר ימים או מנות, כשכל מתן עוקב עלול להחמיר את התגובה בהתקצרות משך הזמן עד להתפתחות ואף בהחמרה של התסמינים. התגובה המאוחרת מופיעה לאחר מספר מנות, לאחר מספר שעות מן המתן הראשוני, אך לפעמים גם תוך ימים ושבועות. היא שכיחה יותר מן התגובה המידית, ומתווכת מספר מנגנונים שונים, כגון נוגדנים אחרים או לימפוציטים מסוג T.
אפידמיולוגיה
עם תחילת השימוש בפניצילין בשנות ה-40 של המאה ה-20, עלו דיווחים על תגובות של רגישות יתר למתן התרופה. המקרה הראשון של מוות מאנפילקסיס לפניצילין פורסם ב-1949.
כ-5%–15% מהאוכלוסייה מדווחים על רגישות לפניצילין או שברשומתם הרפואית אבחנה של רגישות לפניצילין, כאשר השיעור משתנה בהתאם לאזור גאוגרפי ולמאפיינים דמוגרפיים. עם זאת, ב-90% מאנשים אשר לכאורה נושאים אבחנה זאת, תוצאת התבחין העורי לאלרגיה לפניצילין שלילית, כך ששיעור האלרגיה לפניצילין עומד על 0.5%–5%, ונמצא בירידה לאורך השנים. שיעור האנפילקסיס בחשיפה לפניצילין עומד על 0.001% במתן תוך-ורידי ועוד פחות במתן פומי.
אלרגיה לפניצילין יכולה להופיע בכל גיל, אולם עם העלייה בגיל כך עולה הסיכוי לחשיפה לפניצילין ולפיתוח אלרגיה. היא שכיחה יותר בנשים, באנשים ממוצא אירופי ובמאושפזים.
אטיולוגיה
פניצילין היא קבוצה של תרופות אנטיביוטיות מסוג בטא לקטם, אשר באופן טבעי מיוצרות על ידי פטריות עובש מהסוג Penicillium. הפניצילין התגלה על ידי אלכסנדר פלמינג בשנת 1928, אולם רק למעלה מעשור לאחר מכן ניתנה כתרופה באופן המוני. מולקולת הפניצילין מורכבת משלד של חומצה 6-אמינופניצילנית, העשויה שתי טבעות, מרובעת בטא לקטמית ומחומשת תיאזולידינית, ומשייר צדדי המשתנה בין הפניצילינים השונים ומסומן באות "R". הטבעת הבטא לקטמית היא האתר הפעיל בפניצילין אשר מעכב את האנזים טרנספפטידאז בחיידקים. כמו כן, פירוק של הטבעת הבטא לקטמית עלול ליצור רכיבים אלרגניים שיכולים לשמש הפטנים.
קבוצות פניצילין מסוימות, למשל אמינופניצילינים, ובכלל זה אמוקסיצילין ואמפיצילין, יכולים לעורר תגובה אלרגית בהיעדר תגובה אלרגית לשאר קבוצות הפניצילין. תופעה זו שכיחה יותר באנשים שמוצאם מדרום אירופה.
גורמי סיכון
אנשים שלקרובי משפחתם מדרגה ראשונה יש אלרגיה לפניצילין ואנשים עם אלרגיה לתרופות אחרות (שאינן אנטיביוטיקה מסוג בטא לקטם), נמצאו בסיכון גבוה יותר לפתח אלרגיה לפניצילין, אולם מחלות אלרגיות אחרות לא נמצאו בסיכון מוגבר לפתח אלרגיה לפניצילין. כמו כן, פולימורפיזם מסוים בגן לאינטרלוקין 4 נקשרו אף הם באלרגיה לפניצילין.
פתוגנזה
תוצרי הפירוק של פניצילין, ולעיתים אף הפניצילין עצמה, נקשרים בצורה קוולנטית לחלבוני הפלזמה ליצירת מכלולים של הפטן וחלבון נשא. כאשר הטבעת הבטא לקטמית נקשרת לשיירים של ליזין בחלבוני הפלזמה היא נפתחת ליצירת פניצילואיל, שהוא רכיב אנטיגני עיקרי באלרגיה לפניצילין. בנוסף, היקשרות לקבוצות קרבוקסיל או תיול עלולים ליצור רכיבים אנטיגניים נוספים משניים.
בתגובה המידית תאים דנדריטיים קולטים לתוכם את מכלולי ההפטן-נשא ומציגים אותם לתאי T מסייע. בנוכחות אינטרלוקין 4 תאים אלה מתפתחים לתאי T מסייע מסוג Th2, אשר מפרישים אינטרלוקינים נוספים המתווכים התמיינות של תאי B לתאי פלזמה אשר מפרישים נוגדני IgE ייחודיים לפניצילין, אשר נקשרים לקולטנים ל-Fc-אפסילון על פני באזופילים ותאי פיטום. בעת חשיפה חוזרת לפניצילין, חוזרת אותה שרשרת אירועים, וביתר שאת לאור זיכרון החשיפה הקודמת, אותם נוגדנים ייחודיים לפניצילין נקשרים לתאי הפיטום ומשרים שחרור מתווכים דלקתיים, כגון טריפטאז, היסטמין, פרוסטגלנדינים ולויקוטריינים, אשר עלולים לגרום לתגובה עד כדי אנפילקסיס.
שלושה מנגנונים מוצעים לתגובת רגישות יתר מאוחרת. התגובה הציטוטוקסית נובעת מיצירת מכלולי הפטן-נשא על גבי כדוריות הדם. אל המכלולים הללו נקשרים נוגדנים מסוג IgG, אשר מזוהים בטחול על ידי מקרופאגים שמזהים את הכדוריות הללו ככדוריות פגומות לפירוק. הדבר מביא להתפתחות אנמיה המוליטית ולתרומבוציטופניה. תגובת המכלול החיסוני מתרחשת כאשר נוגדנים מסוג IgG נקשרים למכלולי הפטן-נשא ליצירת מכלולים חיסוניים, אשר בתיווך מערכת המשלים נקשרים בכלי דם קטנים לקולטנים על גבי נויטרופילים, שמשחררים אז את תכולתם וגורמים לנזק לדופן כלי הדם הקטנים. מנגנון זה עומד בבסיסן של דלקת כלי דם קטנים ושל מחלת הנסיוב הזר. התגובה שמתווכת תאי T מתרחשת כאשר תאים מציגי אנטיגן בעלי אנטיגנים לויקוציטיים אנושיים מסוימים, נקשרים למכלולי הפטן-נשא ומציגים אותם לתאי T, שמתחילים שרשראות אירועים המסתיימות בתגובות סיסטמיות עוריות קשות, כגון תסמונת סטיבנס-ג'ונסון, תסמונת DRESS ופריחה מוגלתית מוכללת חריפה (AGEP).
תסמינים וסימנים
תופעות הלוואי כוללות שלשול, בחילות, פריחה, רעילות עצבית, אורטיקריה וזיהום-על (כולל קנדידה). תופעות לוואי נדירות (0.1-1% מהאנשים) כוללות חום, הקאות, אריתמה, דרמטיטיס, אנגיואדמה, התקפים (במיוחד אצל אנשים עם אפילפסיה) וקוליטיס פסאודוממברנוטית.
אבחנה
תהליך הבדיקה כולל ביצוע בדיקות בעורו של המטופל, לבירור רגישות לפניצילין ולכל יתר התרופות הנגזרות ממנו.
אבחנת אלרגיה לפניצילין חשובה מכיוון שמרבית המטופלים המדווחים על אלרגיה לפניצילין אינם סובלים מאלרגיה זו.
קודון סיום
בגנטיקה, קוֹדוֹן סיום (או קודון טרמינציה) הוא קודון (צירוף של שלושה נוקלאוטידים) המופיע ב-DNA וב-RNA והמסמן למנגנון ייצור החלבונים כי בנקודה זו יש להפסיק את התרגום. קודון הסיום מסמן, לפיכך, את סופה של השרשרת הפפטידית (שרשרת חומצות האמינו) המסונתזת מגן מסוים.
בקוד הגנטי קיימים שלושה קולוני סיום: הקודון UAG מכונה באנגלית Amber ("ענבר"), UGA מכונה Opal ("אופאל"), ו-UAA מכונה Ochre ("אוכרה"). UAG היה הראשון שהתגלה והוא קרוי על שם אחד ממגליו, הביולוג האריס ברנשטיין (Harris Bernstein); פירוש שם משפחתו בגרמנית הוא "ענבר". הקודונים שהתגלו לאחר מכן קרויים, בדומה, על שם צבעים.
לשלושת קודוני הסיום אין בתא מולקולות tRNA תואמות, זאת בניגוד לכל שאר הקודונים. כשהריבוזום (האברון המשמש לסינתזת חלבונים) נתקל בקודון סיום, נשאר הקודון "חשוף", עקב היעדרה של מולקולת tRNA תואמת שתיצמד אליו. דבר זה מביא להיצמדותם של חלבונים הקרויים "גורמי שחרור", אשר מנתקים את הריבוזום מהשרשרת הפפטידית החדשה ומביאים לסיום התרגום.
מוטציות רבות בגנום של יצורים חיים ממירות קודון רגיל, המקודד לחומצת אמינו, בקודון סיום. מוטציה נקודתית בנוקלאוטיד בודד עשויה לגרום לכך, ומוטצייה זו קרויה מוטציית פסק. הדבר גורם לייצור חלבון קטוע ובמקרים רבים בלתי-פעיל. מספר מחלות תורשתיות באדם נגרמות כתוצאה ממוטציה הממירה קודון רגיל בקודון סיום. במקרה ההפוך גורמת מוטציה להמרה של קודון סיום בקודון רגיל; אזי מתקבל חלבון ארוך מהרגיל, אף הוא במקרים רבים בלתי-פעיל. קודוני הסיום התגלו באמצעות מוטציות מסוג זה.
LODLAM – נתונים מקושרים בספריות, ארכיונים ומוזאונים
נתונים מקושרים בספריות, ארכיונים ומוזאונים (באנגלית: Linked Open Data in Libraries, Archives and Museums, בראשי תיבות LODLAM) הוא תחום העוסק במורשת ותרבות בעידן הדיגיטלי (Cultural Heritage). מטרתו העיקרית של התחום היא: קיבוצם של איי המידע ("Silos of content") המייצגים אוספים מתחומי התרבות והמורשת למאגר ידע אחד מאוחד ורב ערך, באמצעות קישורם של האוספים זה לזה. בבסיס הקישור – קישור מילונים רב לשוניים מתמות שונות בתחומי התרבות והמורשת. התבססות על קישורם של מילונים, המהווים כלי קטלוג חשוב בפעולתם של ארגוני LAM מאפשר קיצור התהליך לקיבוצם של האוספים למאגרי ידע גלובלי. פעילותה של קבוצת חברי LODLAM, אשר מוזגה עם קבוצת חברי OpenGLAM היא פעילות חובקת עולם המתפתחת באורח מואץ וקונה אחיזה בפרויקטים רבים ובעשרות אלפי מוסדות וארגוני תרבות בכ-150 מדינות בעולם.
כללי
נתונים מקושרים במחשוב מתארים שיטה לפרסום נתונים מובנים בצורה כזאת שהם יוכלו להיות מקושרים ולהיות שימושיים יותר. הנתונים מתפרסמים על גבי טכנולוגיות רשת כמו HTTP ו-URI. אך במקום פרסומם בדפי רשת המיועדים לקוראים אנושיים, מרחיבים אותם כך שיתמכו בשיתוף מידע הניתן לקריאה באופן אוטומטי על ידי מחשבים. דבר זה מאפשר לקשור ולחקור נתונים ממקורות שונים.
כאשר הנתונים המקושרים חופשיים מכל זכויות יוצרים, פטנטים או הגבלות אחרות, הם קרויים: נתונים פתוחים מקושרים. נתונים אלה הם קומבינציה של כלים, טכניקות וסטנדרטים המאפשרים לרשת לצמוח מעולם של מסמכים לרשת של נתונים.
כאשר הנתונים הפתוחים המקושרים מתייחסים למילונים מנוהלים ולערכות נתונים בספריות, בארכיונים או במוזאונים הם משויכים לקטגוריה המכונה LODLAM (Linked Open Data in Libraries, Archives and Museums).
כאשר מיישמים בעולם ה-LAM את הקומבינציות של נתונים פתוחים מקושרים, הנתונים המקושרים מיתרגמים לכלים המגלים, מנתחים ומציגים תרבות ומידע מדעי וציבורי נלווה.
חנן גטריידה
ביוגרפיה
חנן גטריידה נולד, גדל וחי עם משפחתו בקיבוץ קבוצת שילר ולו שלושה אחים ואחות מבוגרים ממנו. אביו היה בעליו של מפעל בברלין. הוריו, אדי ואילזה (אישה) גטריידה הגיעו לקיבוץ ב-1938 עם שלושת ילדיהם לאחר שנמלטו מגרמניה הנאצית. אביו הקים וניהל את "שילטקס", מפעל הטקסטיל של הקיבוץ בו עבד חנן במשך כארבעים שנה בפיתוח מוצרים וניהול מחלקות. דודו היה הצלם החיפאי הוותיק יוליאן פירסט.
LODLAM – נתונים מקושרים בספריות, ארכיונים ומוזאונים
היסטוריה
הכנס התמקד בשני נושאים:
חנן גטריידה
ביוגרפיה
גטריידה התמקד בצילום נופי טבע מצד אחד, מול נוף תעשייתי, שהדגש בו הוא על יחסי הגומלין בין האדם לטכנולוגיה בסביבת עבודתו הטבעית. נושאים אלה הוצגו על ידיו בתערוכות שונות מאז ראשית שנות ה-90.
LODLAM – נתונים מקושרים בספריות, ארכיונים ומוזאונים
היסטוריה
בעקבות הצלחתו של הכינוס, כתב החוקר הבריטי טים ריי (Tim Wray) במאמר כי "אנו חיים בעולם בו הנתונים נמצאים ב-'Silos' (כלומר ממגורות מבודדות ובלתי קשורות זו לזו). נתונים פתוחים מקושרים נועדו להרוס את הממגורות הללו וליצור אחדות בין האוספים, הנתונים שלהם ומשמעותם... מוזיאון העולם ממתין לנו". לראייתו של טים – ארגוני ה-LAM שירתמו טכנולוגיות LOD יאפשרו להפוך את כלל הארגונים ל'מוזיאון עולם' אחד."
חנן גטריידה
ביוגרפיה
הרצאתו של גטריידה בנושאים אלה נקראה "תיצור אתה את הדמות", והוא הדגיש בה את אחריותו של הצלם על יצירתו. בין השאר הוא הרצה בפני התאחדות הצלמים בדבלין שבאירלנד, במחלקה לצילום של הדסה ירושלים, ובמחלקה לצילום של ויצו חיפה. הוא לימד צילום במסגרות שונות והדריך סדנאות צילום לנוער ולבוגרים. תצלומיו הופיעו בעשרות ספרים, עיתונים וכתבי עת, רבים מהם בהוצאת אריאל.
LODLAM – נתונים מקושרים בספריות, ארכיונים ומוזאונים
היסטוריה
מאז 2011 נערכו שלשה כנסים בינלאומיים נוספים. הכנס הרביעי, האחרון עד כה, נערך בוונציה בשלהי יוני 2017. בשל רצונם של המארגנים לאפשר מפגש בעל יכולות החלטה אודות כיוונים ומגמות עתידיות, הוגבל מספר המשתתפים בכנס ל-100 מומחים בלבד.
מיזוג רשתות עם OpenGLAM
בחודש אפריל 2013 הודיע ארגון LODLAM על מיזוג רשת משתתפיו עם רשת OpenGLAM. מיזוג זה יצר את הקהילה הבינלאומית השעניינה מורשת פתוחה בעידן הדיגיטלי. המיזוג הנביט מחקרים אקדמיים, כגון: New Heritage: New Media and Cultural Heritage, הכרזות, כגון הכרזתה של הספרייה הלאומית הגרמנית (DNB) אודות שחרור נתונים רחב היקף ברישיון פתוח ובעל מגבלות מינימליות ופרויקטים, כגון eSpace של אירופיאנה שעיקרו פיתוח והטמעה של שירותים וכלים טכנולוגיים לקיבוצו של תוכן ולניהול מערך הקשרים הפנימיים של פרטיו למטרות הנגשה, צפייה ושימוש פתוח. אחד מתוצרי המיזוג, בשנת 2014, היה כנס בינלאומי משותף ראשון שהתמקד באסטרטגיה של התרבות הדיגיטלית בעידן הדיגיטלי.
חנן גטריידה
ביוגרפיה
בשנים 2002–2011 טס עשרות פעמים לארצות הברית להציג בתערוכות במוזיאונים ולהרצות, בעיקר בקהילות יהודיות.
LODLAM – נתונים מקושרים בספריות, ארכיונים ומוזאונים
ארגון
כיום מאוגדים חברי LODLAM בארגון בעל הכרה בינלאומית רחבה. אתר הארגון מציג את המידע שנאגר עם השנים בפרויקטים ובאמצעים מגוונים ומעמידם לרשות הציבור. לארגון קבוצת גוגל רבת משתמשים וארכיון טוויטר ובו ריכוז רב ערך של ציוצים בעלי משמעות למקצוענים הפועלים בתחום. ארכיון הווידאו של האיגוד מכיל מצגות לימוד רבות ומהווה אבן שואבת למעוניינים בהתנסות המקוונות שהוא מציע.
חנן גטריידה
ביוגרפיה
משנת 2002 ועד למותו, כיהן כחבר בחבר הנאמנים של בצלאל, ירושלים.
LODLAM – נתונים מקושרים בספריות, ארכיונים ומוזאונים
מקומו הייחודי של LOD בעולם ה-LAM
אוספי המורשת והתרבות העולמית מתרכזים, רובם ככולם בספריות, בארכיונים ובמוזאונים, הכוללים גם גלריות. יודגש כי למרות כי העולם רואה בגלריות משאב תרבות ומורשת, לבעלי הגלריות יעדים כלכליים המשפיעים על פתיחותם ל"עולם הנתונים הפתוחים". לאורך מאות שנים נבנו ברחבי העולם איים מבודדים של מידע שנאצר בכל אחד מארגוני המורשת והתרבות. מאגרי מידע אלה הנביטו מילונים, בדרך כלל לוקליים וענפיים (לקסיקונים). מקצתם של המילונים אומץ על ידי קבוצה של ארגוני LAM ואף התרחב לתזאורוס, אשר בפועל הוא מבנה אחוד של לקסיקונים. במהלך המאה העשרים, עם התגברות תהליכי הגלובליזציה וניתוץ גבולות התרבות בעולם, תזאורי לא מעטים התרחבו לתמיכה דו ואף רב לשונית. אך עדיין המאגרים התקיימו כמאגרים מבודדים, נקראים לעיתים: "silo". פריחת רעיון הרשת הסמנטית וההתבססות על מילונים, לקסיקונים ותזאורי, זימנו הזדמנות יוצאת דופן לקישורם של אוספי המורשת, בעולם כולו, למאגר ידע תרבותי, מתקדם ורב חשיבות למורשתו של המין האנושי. נתונים שנאצרו קודם לניהול רשומות ומסדי נתונים מובנים ובכך היוו בלם ומכשול להתפתחות ארגון ה-LAM ושיתופו בעולם, הפכו אתגר אשר באמצעות טכנולוגיה זמינה, אפשר למוסד ה-LAM, לראשונה, לחבור ולחלוק ידע עם ארגוני LAM אחרים בעולם, באמצעות האינטרנט. הגדרה מינימלית, דה-פקטו, של תזאורוס כמילון מובנה העונה לפחות על ארבע הגדרותWhat, Who, When, Where, מהווה בסיס רחב הקשרים לקישור. משלימה אותו העובדה כי הערכים המופיעים במילונים הם ממילא נחלת הכלל ועל כן עומדים בתנאי הפתיחות של LOD. קישורם של המילונים הפתוחים, יוצר ענן רב לשוני, בינלאומי, פשוט, יחסית, לתחזוקה ולהרחבה סמנטית וכמותית. אחת התוצאות המתאפשרות בענן ה-LODLAM הוא אחזור רב לשוני. לדוגמה: מורה המכינה מערך שיעור בחיפה, מבקשת לרכז מידע באמצעות חיפוש "דיוקנו של קליגולה" (What, Who, When, Where). תוצאות החיפוש עשויות לכלול מסמכי קומיקס מבריטניה, פסל ראשו של הקיסר מטורקיה, מטבע בו חקוקה דמותו מספרד, דפי הערך מוויקיפדיה, תוצרי ניתוח היסטורי ממצרים ועוד. הערכים המרכזיים הם ערכים מילוניים מקושרים ועל כן איכותם טובה מאוד.
חנן גטריידה
ביוגרפיה
עבודותיו נרכשו על ידי The Jewish Theological Seminary of America (בית המדרש לרבנים באמריקה), ניו יורק, ומוזיאון שלושת הערוצים בסין ומוזיאון המדע בשיקגו.
גטריידה היה נשוי לצופיה, בעלת סטודיו ומורה לקרמיקה, ואב לארבעה ילדים, שכולם מתגוררים בקבוצת שילר. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ.
פרסומים
אקח אותך לשם, הוצאת משרד הביטחון, אפריל 1997
ספרו הראשון של גטריידה, צילומי נופי ישראל. יורם טהרלב כתב את ההקדמה וכל צילום לווה בטקסט פרי עטו של טהרלב. הספר הודפס בתריסר מהדורות ונמכר בכ-30,000 עותקים, 72 עמ'. יצאה גם מהדורה אנגלית. המרחב הישראלי – עיר כפר ונוף בישראל 2000, מאי 2000
פרויקט של צילום אנשים בישראל בנוף מגוריהם ל"פנים – כתב עת לתרבות, חברה וחינוך" מספר 13, אביב 2000 – רבעון בהוצאת הסתדרות המורים בישראל, בעריכת רוביק רוזנטל, ופרופ' אריה שחר, 128 עמודים.
נושקת לחול, נוגעת בשמים, הוצאת חברת החשמל ומשרד הביטחון אוגוסט 2000
הספר מתעד ארבע שנות ליווי הקמת תחנת הכוח רוטנברג אשקלון.
ישראל שבילי צילום – היכרות אינטימית עם נופים ואנשים באחת הארצות המסקרנות בעולם, הוצאת "קואורדינטה", ספטמבר 2013
הספר מסכם 30 שנות צילום של גטריידה בכל התחומים בהם טיפל ובו כלולים כ-300 צילומים ומקיף 416 עמודים. בספר כ-30 פרקים, כל פרק נפתח בטקסט שכתב המחבר בעברית ובאנגלית. גטריידה מספר על מה שמניע אותו ועל אהבתו לצילום, פורש את השקפת עולמו על הצילום הישראלי, מסווג את הסוגיות השונות המרכיבות את עולמו הצילומי, מקטלג אותן ואף מסביר את ההיגיון העומד ביסוד השילוב ביניהם.
גישות למאפייניה של מדינת ישראל
לאופייה והגדרתה של מדינת ישראל הוצגו מספר הגדרות המבוססות על גישות שונות ולעיתים מנוגדות.
מגילת העצמאות מגדירה את מדינת ישראל כ"מדינה יהודית", ורובה המכריע מביע את הרעיון הזה. המגילה מוללת מחויבות לשמור על עקרונות מגילת האומות המאוחדות בלי לפרט את אופן השתלבות עקרונות אלו במדינה היהודית. בשלב מאוחר התפשט השימוש בביטוי "מדינה יהודית ודמוקרטית", כשהתואר דמוקרטית נתפס לא רק כצורת משטר, אלא גם כרומז על מערכת ערכים מסוימת. שני הערכים, יהדות ודמוקרטיה, המקבילים על פי אסכולה אחת והמשתלבים על פי אסכולה אחרת, הביאו לאורך השנים לשתי התנגשויות מרכזיות נפרדות, אשר השפיעו רבות אחת על השנייה: ההתנגשות בין חזון הקוממיות של הציבור היהודי הדתי לבין חזונו של הציבור החילוני, וההתנגשות בין צורכי האוכלוסייה היהודית בארץ ובתפוצות לבין צורכי אוכלוסיות המיעוט תחת ריבונותה של מדינת ישראל.
הגדרתה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית נוסחה לראשונה באופן רשמי בחוק יסוד: חופש העיסוק ובחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו שהתקבלו בשנת 1992. נוסח קודם של ההגדרה הופיע כבר ב-1985 בחוק יסוד: הכנסת, ושונה לנוסח העדכני בשנת 2002. ביולי 2018 אושר בכנסת חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, המדגיש את אופייה היהודי של המדינה, ללא אזכור של ערכי דמוקרטיה ושוויון.
הדילמה
מעמד הקמתה של מדינת ישראל היה טקס הכרזת העצמאות ביום שישי, ה' באייר ה'תש"ח, 14 במאי 1948. במעמד זה הקריא דוד בן-גוריון את מגילת העצמאות, אשר נכתבה בקפידה לקראת האירוע ונחשבת עד היום למסמך המכונן של מדינת ישראל. המגילה עסקה רבות בזכותו של העם היהודי לבית לאומי, והכריזה "על הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל, היא מדינת ישראל".
היה חשש שהגדרתה של מדינת ישראל כמדינת היהודים תוך קריאה לכל יהודי העולם לעלות לישראל תנוצל על ידי אנטישמים לכפות על יהודים באחת מארצות התפוצה להגר לישראל. חשש נוסף היה מפני הטחת אשמת נאמנות כפולה ביהודי התפוצות. בהתייחס לחששות אלו, ראש הוועד היהודי האמריקאי, יעקב בלאושטיין, תבע מבן-גוריון לא להכריז על מדינת ישראל כמדינת יהודי העולם. אחרי פגישה ביניהם הוציא בן-גוריון הודעה בה הכריז כי מדינת ישראל מייצגת את אזרחיה בלבד, מדברת בשמם ואינה מייצגת או דוברת בשמם של יהודים אזרחי מדינות אחרות.
בין עקרונות היסוד המפורטים במגילה, שלאורם תפעל המדינה:
כמו כן, נכתב בהמשך: "אנו קוראים - גם בתוך התקפת-הדמים הנערכת עלינו זה חדשים - לבני העם הערבי תושבי מדינת ישראל לשמור על שלום וליטול חלקם בבנין המדינה על יסוד אזרחות מלאה ושווה ועל יסוד נציגות מתאימה בכל מוסדותיה, הזמניים והקבועים."
ב-1985 נחקק חוק הקובע כי מדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, אולם גם הוא השאיר פתוחה את סוגיית האיזון בין הערכים.
מספר גישות הרווחות בשיח הפוליטי בישראל מנסות להגדיר את אופייה של המדינה. חלקן נכנסות תחת המטריה של מדינה יהודית דמוקרטית וחלקן לא. ההבדלים בין הגישות נובעים בעיקר מהמשקל היחסי של כל אחד ממרכיבי המשוואה, כלומר דמוקרטיה ויהדות אך נובעים גם מפרשנויות שונות להגדרת מדינה יהודית.
גישות להגדרת מרכיב היהדות
גיבושה של האוכלוסייה היהודית בישראל מקהילות רבות בגולה הובילה להתנגשות בין השקפות שונות של יהודים בנוגע ליהדותם. פערים אלה הובילו כבר מימיה המוקדמים של ההתיישבות לחיכוכים בנוגע לשמירת שבת וכשרות בפרהסיה, ומאוחר יותר בנושאים רחבים כמו גיוס תלמידי ישיבה לצה"ל והפעלת סמכות בכל הנוגע למוסד הנישואים. בקרב קבוצות מסוימות בחברה הדתית קיימת כמיהה לממש את זהותה היהודית של מדינת ישראל באמצעות חקיקה ברוח ההלכה, דבר שגורם לזעם גדול בציבור החילוני.
מדינת העם היהודי
לפי גישת מדינת העם היהודי ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי ולא רק של התושבים היושבים בארץ ישראל ויש לשמור על אופי יהודי של המדינה. גישה זו יוצאת מנקודת הנחה שארץ ישראל היא המקום היחיד בו יוכל העם היהודי לממש את זהותו הלאומית, והיא מתבססת על עקרונות הציונות. דבר זה מתבטא בכך שמדינת ישראל תייצג את העם היהודי, לרבות יהודי ארץ ישראל ויהודי התפוצות, בסמליה ותרבותה, תהווה מקור הזדהות ליהדות התפוצות ותקיים איתם קשרי גומלין - הם יסייעו לה והיא תסייע להם.
אחד העקרונות החשובים של גישה זו הוא שמדינת ישראל תאפשר לכל יהודי לעלות אליה ולהתאזרח בה, וזה בא לידי ביטוי בחקיקת חוק השבות. יש כאלה הטוענים שעקרונות אלה חשובים גם כדי לשמור על רוב יהודי. ביטויים נוספים לגישה זו הם הקמת מוסדות שיקשרו בין מדינת ישראל ליהודי התפוצות, כגון הסוכנות היהודית ומשרד התפוצות, יארגנו פעילויות שונות בין ישראל ליהודי התפוצות, בהן סיוע הדדי, למשל: מלחמה באנטישמיות. בנוסף, שמירת האופי היהודי של המדינה יבוא לביטוי בסמלים, מוסדות וחקיקה מתאימה.
הגדרתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית אינה חופפת להגדרת מדינת העם היהודי ואינה סותרת אותה.
מדינת לאום יהודית תרבותית
גישת הגדרת המדינה כמדינת לאום יהודית תרבותית מניחה שלכל היהודים יש מכנה משותף לאומי ושכולם מעוניינים בהגדרה עצמית במסגרת של מדינה ריבונית חילונית (כי מדינה לא חילונית היא מדינה דתית לאומית או מדינת הלכה). צביונה היהודי של מדינה יהודית תרבותית מושפע מהזיקה למורשת ולמסורת היהודית. זיקה זו באה לידי ביטוי בסמלים, בתכנים חינוכיים ובחקיקה. כלומר, סמלי המדינה (סמל, דגל, המנון) וכן מעמדם של מוסדות כמו הרבנות הראשית נובעים במדינה זו ממקורותיה היהודים ולכן אינם משותפים לכל תושביה.
כל אחד מאזרחי המדינה יכול לבחור, על פי העדפותיו, ערכים, מנהגים ומסורות שהוא רוצה לקחת מהדת, מהמורשת היהודית, מהספרות וההיסטוריה היהודית או כל דת אחרת.
מדינה דתית לאומית
גישה זו מאפיינת את אנשי הציונות הדתית והדתיים הלאומיים וחלק מקרב הציבורי המסורתי. מהווה המשך לגישה שהנחתה את אנשי תנועת המזרחי. רבים מהדוגלים בגישה זו רואים במדינה "אתחלתא דגאולה".
העיקרון המנחה את הגישה הוא שילוב חלק משמעותי מחוקי המשפט העברי הניזון מההלכה וחוקי התורה בתוך החקיקה בישראל, התחשבות רבה יותר במסורת ובמורשת היהודית. על פי גישה זו נושאים כגון: השבת, הכשרות, נישואים וגירושים יתנהלו על פי ההלכה גם לגבי אלו שלא מרגישים הזדהות עם אותה מורשת ומסורת, ובכך להשפיע על צביונה ואורח חייה של המדינה ותושביה וכל זאת בלי לסטות מהגישה הציונית. הכנסת חופשייה לחוקק חוקים שאינם סותרים את ההלכה וכן חוקים שאינם נוגעים לה. במקרי ספק יכריעו פוסקי ההלכה. לחוקי המדינה יש תוקף הלכתי, בתחומים רבים גם כשהם עוקרים הלכות מקובלות במשפט העברי. ביטוי לכך מבאר אליאב שוחטמן מומחה למשפט עברי, וכותב שישנם מספר יסודות הלכתיים שבכוחם לתת תוקף והכרה לחוקי מדינת ישראל:
אף כי קיימת זיקה ציבורית בין תומכי גישת ארץ ישראל השלמה לבין תומכי הגישה הנ"ל, הרי שמבחינה פוליטית-ערכית אין זהות מוחלטת בין שתי קבוצות אלה, וקיימים בציבור זה תתי קבוצות והשקפות שונות כגון חרדים לאומיים, ממלכתיות (ציונות דתית) ועוד.
רוב אלו שתומכים בגישה זו תומכים בדמוקרטיה, אם כי יש בקרבם כאלו השוללים את זכותם של לא-יהודים להצביע ולהשפיע בעניינים הנוגעים ללאום היהודי.
השאלה האם הגדרתה של מדינת ישראל כמדינת יהודית סותרת את ההגדרה של המדינה כמדינה דמוקרטית או יכולה להתקיים יחד, היא עניין השנוי במחלוקת בקרב בעלי ההשקפות השונות על מהותה של הדמוקרטיה ועל מהותה של המדינה היהודית, לפיכך יש המגדירים את הגישה הנ"ל כלא דמוקרטית ויש המגדירים אותה כאחת מהגישות המקיימות מדינה יהודית שהיא דמוקרטית.
מדינת הלכה
המושג "מדינת הלכה" משמש בחוגי הימין הדתי הרדיקלי, דוגמת תנועת כך ותומכי הסנהדרין החדשה כאידיאל אליו יש לשאוף. שאר הציבור הדתי כמעט ואינו משתמש במושג "מדינת הלכה" כדבר שיש לשאוף אליו, למרות שישנה רטוריקה המדברת על מדינה הפועלת לפי הדת היהודית, למשל הסיסמה "ארץ ישראל לעם ישראל על פי תורת ישראל", מופיעה רבות אצל הציבור הדתי לאומי. פרופסור ישעיהו ליבמן מאוניברסיטת בר-אילן טען שרטוריקה זאת היא מס שפתיים לאידיאה אוטופית אשר רוב הדתיים אינם מתכוונים באמת לממשו. לעומת זאת, ישנם בציבור הדתי לאומי המבחינים בין "מדינת הלכה" שהיא, לשיטתם, ישות בלתי מוגדרת או פיקציה, לבין "מדינת התורה" או "מדינה יהודית אמיתית" שהיא זאת אשר אליה הם שואפים. רוב הציבור הדתי מתעלם משאלת דמות המדינה הרצויה מבחינה דתית. התעלמות זאת מתורצת בכך שכל עוד יש רוב חילוני השאלה אינה רלוונטית. אצל חלקים מהציבור הדתי ההתעלמות נובעת מהמתח בין ההרגשה שהם אמורים לתמוך במדינת ההלכה לרתיעה ממדינת הלכה כפי שהיא מצטיירת בעיניהם. ישנם בחוגי הדתיים המתונים השוללים את מדינת ההלכה ומדינת התורה גם יחד.
גישות למרכיב עמי הארץ
הגדרתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית גורמת לתחושת ניכור קשה אצל ערביי ישראל, ולתוקפנות רבה מצד העולם הערבי בכלל. סמליה היהודיים של המדינה וחוקים המתייחסים לציבור היהודי בלבד, כמו חוק השבות, נתפסים בציבור הערבי כניסיון לשלול את מעמדם כאזרחים שווים. ישראלים רבים, הן בציבור הערבי והן בציבור היהודי, טענו כי נדרש שינוי מהותי ביחסה של המדינה כלפי אזרחיה הלא-יהודיים על מנת לשמור על מעמדה כמדינה דמוקרטית.
גישת מדינה אחת
גישת מדינה אחת מורכבת ממגוון עמדות ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני. המשותף לכולן הוא הרעיון כי במקום הפרדת האזור שהיה בשלטון המנדט הבריטי על ארץ ישראל לשתי מדינות (או מדינה ואוטונומיה), יש להקים מדינה אחת. בדרך כלל, תומכי "פתרון מדינה אחת" שואפים ליצירת מדינה אחת אשר תכלול את שטחי ישראל, יהודה והשומרון וחבל עזה, תכיל את כל תושביהם הערבים ותושביהם היהודים ותעניק לכולם אזרחות זהה ושוויון זכויות לכולם תחת ישות משולבת, אם כי קיימים גם הבניות אחרות לקונספט זה.
מדינת כל אזרחיה
מדינת כל אזרחיה הוא כינוי למדינה שאינה מדינת לאום, שזהותה הפוליטית מנותקת מסממנים אתנים ובין היתר שחוקי-ההגירה והאזרחות שלה אינם מעדיפים אזרחים שמוצאם (באמצעות בחינת השתייכותם האתנית) הוא בעל קשר לאומי לאותה מדינה. ארצות הברית, וקנדה כדוגמה, הן מדינות כל אזרחיהן, שכן מדיניות ההגירה אליהן אינה נותנת העדפה לבעלי לאום מסוים. מדינות כמו בריטניה הן מדינות לאום, שכן צאצאים של אזרחי אותן המדינות זכאים לעדיפות בהגירה אליהן.
על פי יהושע פורת, מדינת כל אזרחיה היא תופעה היסטורית שנוצרה בצרפת שלאחר המהפכה ב-1789. רעיונות הדמוקרטיה והערכים הודגשו במהפכה הצרפתית היוו בסיס ללאום מדינתי וממנה התפשטו לשאר העולם. כל אדם המקבל את אזרחותה של צרפת, הופך באותו רגע לחבר בלאום הצרפתי ומכאן שצרפת היא מדינת כל אזרחיה השותפים כולם בזהות הלאומית של צרפת.
על פי הדוגלים בגישת 'מדינת כל אזרחיה' מדינת ישראל צריכה להיות מדינה דמוקרטית, השייכת באופן שווה לכל אזרחיה בלי קשר למוצאם או דתם. זו אמורה להיות מדינה דמוקרטית בעלת זהות ישראלית ולא זהות יהודית. מכאן משתמע כי יש לבטל את סממניה היהודיים הייחודיים של המדינה, סמליה, חוקי ההגירה (חוק השבות), והאזרחות (חוק האזרחות והכניסה לישראל), המעניקים זכויות עודפות לרוב היהודי.
אחד מעקרונות היסוד שינחו את מדיניות החקיקה בישראל על פי 'מדינת כל אזרחיה' יהיה שהמדינה שייכת לכלל אזרחי המדינה, כלומר שהזהות הלאומית תהיה פוליטית ולא לאומית אתנית, וערכי המדינה יהיו דמוקרטיים בלבד ללא השפעת לאום. בין דוגלי הגישה יש שני זרמים. זרם הדוגל בגישה שהזהות התרבותית תיקבע על פי הרוב, וזרם שבישראל מייצגת אותו מפלגת בל"ד, על פי עקרונות שהתווה עזמי בשארה הדוגל בגישה שלמיעוטים יהיה מעמד שווה בפני חוקי המדינה, אוטונומיה תרבותית והערבים במדינה יוכרו כמיעוט לאומי. גישה זו מזוהה עם חלק מהשמאל הפוליטי.
מדינה דו-לאומית
מדינה דו-לאומית היא מדינה שאוכלוסייתה כוללת שני לאומים משמעותיים בגודלם להם יש נציגות במוסדות השלטון על פי חוק ובאופן יחסי לגודלם (כגון בלגיה). זאת בניגוד למדינת לאום, שאוכלוסייתה המזוהה עם לאום אחד בלבד ויש זיקה בין השלטון לבין לאום זה, או מדינה רב-לאומית בה יש שלושה לאומים או יותר (כגון שווייץ).
תנועת ברית שלום דגלה בהקמת אוטונומיה דו-לאומית תחת המשטר של המנדט הבריטי, שבו יהנו הערבים והיהודים משוויון זכויות מלא, פוליטי ואזרחי. הרעיון נדחק מהשיח הציבורי אחרי קבלת תוכנית החלוקה ועולה מאז מלחמת ששת הימים כפתרון אלטרנטיבי לשאר הגישות. מתנגדי הגישה טוענים כי הפתרון לא הצליח בצ'כוסלובקיה, קפריסין ולבנון ואף בבלגיה יש מתחים לאומיים.
שתי מדינות לשני עמים
"פתרון שתי מדינות לשני עמים" הוא שם כולל למגוון עמדות ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני הבאות להציע פתרון לסיום הסכסוך על ידי חלוקת ארץ ישראל, והקמתה של מדינה פלסטינית לצד המדינה היהודית, מדינת ישראל, בשטח שבין הים התיכון לנהר הירדן. פתרון זה לא נותן מענה לשאלה מה יהיה אופייה של מדינת ישראל והאם תהיה יהודית-דמוקרטית או לא.
איזבלה די מורה
ראשית חייה
איזבלה נולדה למשפחת אצולה בפאוולה (Favale, כיום וולסיני, בנפת מאטרה), שהייתה באותו הזמן חלק מממלכת נאפולי. היא הייתה בתו של ג'ובאני מיקלה די מורה, ברון פאוובלה, ושל לואיזה ברנקצ'יו, אצילה ממשפחה נפוליטנית. תאריך לידתה אינו ידוע בוודאות: מחקרו של בנדטו קרוצ'ה העריך אותו לסביבות 1520, אף על פי שייתכן כי איזבלה נולדה קודם לכן, בשנת 1515 או 1516.
בהיותה ילדה, אביה של איזבלה לימד אותה ספרות ושירה. האב נטש את המשפחה (שכללה את אימה של איזבלה, את אחותה פורציה ואת חמשת אחיה: מרקנטוניו, שיפיונה, דצ'ו, צ'זרה ופאביו) בשנת 1528. סיבת הנטישה הייתה תמיכת האב בפלישה הצרפתית לממלכת נאפולי, אשר נשלטה באותה התקופה על ידי קרל החמישי, מלך ספרד. תמיכה זו אילצה את האב לבקש מקלט בצרפת, בה שימש כיועץ וחצרן אצל המלך פרנסואה הראשון. הילד הצעיר ביותר במשפחה, קמילו, נולד אחרי עזיבתו.
שיפיונה הצטרף לאביו בצרפת לאחר זמן קצר, והבכור מבין האחים, מרקנטוניו, הפך לשליט פאוולה. איזבלה גדלה בסביבה משפחתית עוינת, עם אם חסרת אונים ואחים פרועים שלא שמו את דעתם על תחומי עניינה. איזבלה הושפעה עמוקות מהעזיבה הפתאומית של אביה, והדבר ייסר אותה למשך כל שארית חייה. האדם היחיד איתו יכלה לשוחח על ספרות היה מורה פרטי שהדריך אותה בלימוד יצירתו של פטררקה ושל המשוררים הלטיניים הקלאסיים.
נעורים
כבר מההתחלה שררה איבה בין איזבלה לשלושת אחיה הצעירים צ'זארה, דצ'ו ופאביו, אשר כנראה קינאו בכישרון הספרותי של אחותם ובתשומת הלב שהוענק לחינוך שלה. האחים הכריחו את איזבלה לחיות בידוד בטירה המשפחתית בפאוולה, הממוקמת על מצוק תלול מעל הים היוני. בטירה איזבלה הקדישה את זמנה לכתיבת שירים, ומצאה בשירה את הנחמה היחידה לבדידותה.
אף על פי כן, הייתה לאיזבלה הזדמנות להתיידד עם שכניה המלומדים: עם דייגו סנדובל דה קסטרו, ברון בוליטה (כיום נובה סירי), עם קסטלן מקוזנצה, ועם אשתו אנטוניה קרצ'ולו. דייגו היה אדם יפה תואר ממוצא ספרדי אשר נלחם כחייל למען קרל החמישי בזמן משלחת אלג'יר. נוסף על כך, הוא היה משורר מפורסם, חבר באקדמיית פירנצה ומקושר לבעלי השררה בנאפולי, בהיותו בן החסות של המשנה למלך פדרו דה טולדו. איזבלה ודייגו החלו להתכתב באופן סודי, אולי תחת עידודו של מורהּ של איזבלה. דייגו נהג לשלוח לאיזבלה מכתבים החתומים בשם אשתו, בהם הוא כלל קטעי שירה.
לאחר זמן מה החלו להופיע שמועות על קשר סודי בין איזבלה לדייגו, אף על פי שטיב היחסים ביניהם לא התברר עד עצם היום הזה. חוץ מהתייחסות קצרה לנישואים, יצירותיה של איזבלה לא כוללים שירי אהבה המופנים לאדם כלשהו, ואילו שיריו של דייגו תיארו את רגשותיו כלפי אהובתו, מוטיב מקובל בשירי אותה התקופה. עם זאת, לאחר שנודע לאחיי איזבלה על אודות המכתבים, הם החלו לחשוד ברומן מחוץ למסגרת הנישואים, והחליטו להעניש את איזבלה על מנת לגאול את כבוד משפחתם.
מוות
קורבנם הראשון של אחי איזבלה היה המורה שלה, אשר העביר את המכתבים בינה לבין דייגו. לאחר מכן הם התעמתו עם איזבלה עצמה, אשר, לדברי מקורות מהתקופה, נמצאה עם המכתבים הבעיתיים בידיה. אחיה דקרו אותה למוות. שניים מהאחים ברחו לצרפת, אבל חזרו לאחר זמן קצר לפאוולה בשביל להתנקש בדייגו אשר, מחשש לחייו, שכר שומר ראש. שלושת המתנקשים, עם עזרתם של שני דודים, הרגו את דייגו ביער ליד נויה (כיום נואפולי) מספר חודשים מאוחר יותר.
מותה של איזבלה לא השאיר חותם חזק על החברה, ואפילו הוצדק במסגרת מנהגי כבוד המשפחה שהיו נהוגים במאה ה-16. לא ידוע בדיוק מתי איזבלה מתה, אך סביר להניח כי הדבר חל סביבות שנת 1545 או 1546, אף על פי שמחקרים מסוימים ממקמים את הרצח בשנת 1547 או 1548. אף על פי שמקום קבורתה מיוחס לכנסיית סאן פאביאנו המקומית, שום זכר לא נותר מקברה. בעת ביקורו בוולסיני (פאוולה לשעבר), ניסה בנדטו קרוצ'ה לאתר את קברה של איזבלה, אך עבודות החידוש שבוצעו בכנסייה מחקו כל זכר של קברי משפחת די מורה.
לאחר הרצח
הרוצחים נאלצו לברוח מממלכת נאפולי כדי להימלט מחרונו של המשנה למלך פדרו דה טולדו. הם הצטרפו לאביהם בצרפת, אשר נפטר זמן קצר לאחר הרצח (ישנן עדויות שהוא היה עדיין חי בשנת 1549). במשפט שנערך שלא בפניהם, האחים נמצאו אשמים ברצח אחותם ודייגו. שיפיונה, למרות הזיעזוע והגועל שרציחות אלו עוררו בו, סייע לאחיו בשעת צרתם. דצ'יו הפך לכומר וצ'זארה נשא אישה צרפתית ממשפחת אצולה. לא ידוע מה עלה בגורלו של פאביו. שיפיונה, שהיה המזכיר של המלכה קטרינה דה מדיצ'י, הורעל על ידי חצרנים אחרים שקינאו במעמדו.
באותו הזמן, שאר האחים שנשארו בפאוולה הובאו למשפט. מרקנטוניו, שלא לקח חלק במזימה, נכלא במשך כמה חודשים ואז שוחרר. האח הצעיר, קמילו, נמצא לא אשם בשותפות לרצח.
שירה
שיריה של איזבלה התגלו כאשר הרשויות ערכו חיפוש בטירה המשפחתית בזמן חקירת הרצח. עשר סונטות ושלושה שירים מפרי ידיה פורסמו לאחר מותה. איזבלה זוהתה עם התנועה הספרותית מהמאה ה-16 המכונה פטררקיזם, אשר ניסתה להחיות את הסגנון הספרותי של הסופר האיטלקי פטררקה. אף על פי שאוצר המילים, הביטויים והסגנון הספרותי התאימו לאלו של תנועה זו, איזבלה מתייחדת בטון הדרמטי שלה, הדומה יותר לזה של משוררים מימי הביניים כגון דנטה אליגיירי ויאקופונה דה טודי. שירתה אישית מאוד, והושפעה מחוויותיה המשפחתיות וחייה המבודדים. איזבלה נהגה לכתוב מתוך דחף, כדי לפרוק את התסכול שלה, מבלי להשתמש בקישוטים ספרותיים או בסגנון אלגנטי יתר על המידה.
בניגוד לשירים אחרים שנכתבו בידי נשים בנות אותה התקופה, המהללים בעיקר את האהבה האידיאלית, יצירתה של איזבלה עוסקת בכאבה הקיומי, בטינה ובבדידות, דבר המייחד אותה משאר משוררי הפטררקיזם. מבחינת איזבלה הנישואים הם הדרך היחידה לאהבה, אשר לא רק יספקו את מעמדה החברתי בתור אישה, אלא אף יעזרו לה להימלט מהסביבה המדכאת בה היא חיה. שירתה מתארת את העצב שהיא חשה בבדידותה, בהיותה מופרדת משוחרי ספרות אחרים, ואת געגועיה לאביה. לרוב שיריה מופנים לטבע, בת השיח העיקרית של קינתה.
איזבלה הגדירה את סגנונה כ-"ממורמר, קשה ומלא עצב" או "לא מזוקק ושברירי". המזל הוא יריבהּ העיקרי בשיריה, האשם בניסיון לשלול את האושר והחופש שלה. המזל ביצירתה הוא האנשה של אכזריות המין האנושי כלפי "כל בן-אנוש טוב לב", היוצר כך עולם בו רודנות ואלימות גוברים על מוסריות וערכיות.
איזבלה מביעה שאט נפש ממולדתה, המכונה בשיריה "גיא בן הינום" ו-"אתר מקולל", המוקף ב-"יער אפל ובודד", המיושב על ידי "אנשים אי-רציונליים ומחוסרי השכל", ואשר נחצה על ידי ה-"סירי העכור" (שמו הקודם של נהר הסיני, הנמצא בקרבת מקום לטירה המשפחתית). היא מדמיינת את עצמה נזרקת לתוך הנהר, אולי מתוך כוונה לאבד את עצמה לדעת. תיאורים אלו הניבו את התאוריה שבין אחותה של איזבלה, פורציה, לבין דייגו סנדובל התקיימה חליפת המכתבים, ולמעשה הם היו קורבנות הרוצחים; איזבלה, המושפעת על ידי טרגדיה, השליכה את עצמה לאחר מכן לתוך הנהר. תאוריה זו נתמכת בחוסר העדויות לגבי מיקום קבורתה של איזבלה.
בשיריה, איזבלה סורקת את הים, בעודה מחכה לספינה שתביא חדשות טובות על גורל אביה (אשר למעשה חי בנוחות בצרפת, מתעלם מגורלה הקשה) ובתקוות השווא שמצבה ישתפר עם חזרתו. היא מאשימה את קרל החמישי (מכונה בשם "הקיסר" בשיריה) בכך שהוא "מונע מהאב לעזור לביתו", ואילו פרנסואה הראשון, ה-"מלך גדול", הוא מושא תקוותיה לשחרור אביה. תקוות אלו נופצו כאשר אויבי פרנסואה הביסו אותו, דבר שהפך את איזבלה למדוכדכת אף יותר. אמהּ מתוארת כזקנה אומללה שאינה מסוגלת לשלוט בילדיה; אחיה הם "עצלים באופן קיצוני ודוחה", ואיזבלה מאשימה את המזל שלא העניק להם את האופי הנוח שהיה אופייני לאבותיה. איזבלה מצרה על כך שהיא ננזפת על ידי "אנשים בורים, אשר בשל סכלותם אינם מבינים אותי".
איזבלה אף ביכתה את המשורר לואיג'י אלמני, אשר נמלט לצרפת אחרי שניסה לקשור קשר נגד החשמן ג'וליו דה מדיצ'י, שהפך מאוחר יותר לאפיפיור קלמנס השביעי. היא כותבת על ה-"סוף מעורר הרחמים" שלה, דבר המעלה את החשד שהיא הייתה מודעת לרצח הקרב ובא, על אף שייתכן כי היא ציפתה למיתה טבעית שתביא סוף לחייה העצובים. ביצירותיה האחרונות מוצאת איזבלה מעט נחמה בישו ובבתולה מרים, באמצעותם נראה שהיא סוף סוף קיבלה על עצמה את קיומה העצוב וניסתה למצוא שלוות הנפש, תוך כדי השלמה עם הארץ שהיא תיעבה. תקוותה הסופית הייתה לראות את עצמה "לגמרי משוחררת מן האוויר הסוער של ארץ, ולהימצא בין הנשמות המבורכות".
מורשת
מספר שנים לאחר מותה של איזבלה, שיריה הופצו בחוגים הספרותיים של נאפולי, וזכו להערכה מצד קוראיהם. בשנת 1552 שיריה נכללו באנתולוגיה מאת לודוביקו דולצ'ה שהודפסה בוונציה. היצירה שלה הוכנסה בשלמותה לאוסף שירים אחר, "שירים מאת נשות חיל אצילות", פרי ידיו של לודוביקו דומניקי, בשנת 1559. בשנת 1629, אחיינה מרקנטוניו, בנו של קמילו, פרסם ביוגרפיה משפחתית בשם "תולדות משפחת האצולה די מורה", בה מצויים פרטים חדשים לגבי חייה ומותה.
אף על פי שעבודתה נכללה באנתולוגיות נוספות, איזבלה כמעט נשכחה כמשוררת, ומבקרי הספרות התעלמו ממנה במשך מאות שנים. אחרי תקופה ארוכה של שקט, אשר נמשכה עד לתחילת המאה ה-20, היצירה של איזבלה התגלתה מחדש על ידי אנג'לו דה גוברנטיס בשנת 1901, כאשר השתתף בכנס ספרותי בבולוניה. בשנת 1907, דה גוברנטיס פרסם את ספרו "איזבלה די מורה. שירים", אשר הכיל ביאורים ומבוא ביוגרפי לחיי איזבלה. בנדטו קרוצ'ה היה האדם הראשון שסיפק ביוגרפיה רחבה וביקורת ספרותית מקיפה על יצירתה, דבר שגרם להעריך מחדש את מקומה בספרות האיטלקית. קרוצ'ה שיבח את שירתה על ה-"תשוקה המיידית" וה-"התעמקות הרגשית", השונה מאוד מהסגנון הספרותי של תקופתה, אותו קרוצ'ה כינה "מצועצע ומלאכותי".
איזבלה גולמה על ידי אני דופריי בדרמה העוסקת בחייה אשר הועלה בתיאטרון ד'אורסיי, בפריז, ב-23 באפריל 1974. המחזה נכתב על ידי אנדה פייר דה מנדיארג ובוים על ידי ז'אן-לואי בארו.
בשנת 1993 הוקם אתר ספרותי על שמה בוולסיני, עיר הולדתה, בו מצוי תיאטרון. במקום מתקיימים מופעים מוזיקליים.
הצגת התיאטרון "סיפורה של איזבלה די מורה, מסופר על ידי בנדטו קרוצ'ה" שנכתב על ידי דאצ'ה מראיני הוצג בוולסיני בשנת 1999 ולאחר מכן ברומא, בשנת 2000.
פסטיבל הסרטים "Io, Isabella International Film Week" מוקדש לזכרה.
כדור כדורסל
כדורסל הוא כדור משחק ספירי המשמש במשחקי כדורסל. כדורי סל נעים בדרך כלל בגודלם מפריטי מרצ'נדייז בקוטר אינצ'ים בודדים ועד כדורים בהיקף של כ-60 סנטימטרים בתרגילי אימון. גודלם של הכדורים המשמשים בליגות נע בין, "כדור 5", ל-, "כדור 7". רוב ליגות הכדורסל הגברים המקצועניות בעולם, כגון NBA, יורוליג, ליגת העל בכדורסל ועוד, משתמשות בכדור 7, וכך גם ליגות כדורסל המכללות של ה-NCAA וליגות הצעירים בישראל החל מקבוצות נערים ב' (כיתה ט'). בכדור 6 בהיקף משתמשות בעיקר ליגות כדורסל נשים, כגון ליגת ה-WNBA וליגת העל בכדורסל נשים.
בליגות הכדורסל בישראל נעשה שימוש בכדור 5 מליגת קט-סל עד ילדים ב' (כיתה ז'), בכדור 6 בליגת ילדים (כיתה ח') בכל ליגות כדורסל הנשים בישראל, ובכדור 7 החל מליגות הנערים (כיתה ט') ועד ליגות הבוגרים.
מלבד המגרש והסלים, הכדור הוא הציוד היחיד הדרוש כדי לשחק את משחק הכדורסל. במהלך המשחק, יש להקפיץ את הכדור ברציפות (כדרור), לזרוק אותו לשחקנים אחרים (מסירה) או לזרוק אותו לכיוון הסל (קליעה). לכן הכדור חייב להיות עמיד מאוד וקל לאחיזה. הכדור משמש גם לביצוע שעשועים, הנפוצים שבהם הם סיבוב הכדור על קצה האצבע המורה, כדרור בתבניות מורכבות, גלגול הכדור על הכתף, ביצוע תמרונים אווירובטיים עם הכדור או ביצוע הטבעות.
מאפיינים
כמעט לכל כדורי הכדורסל יש שלפוחית גומי פנימית מתנפחת, עטופה בדרך כלל בשכבות של סיבים ואז מכוסה במשטח העשוי מעור (כדורים מסורתיים), מגומי או ממרוכב סינתטי. כמו ברוב הכדורים המתנפחים, ישנו פתח קטן המאפשר להגדיל או להקטין את לחץ האוויר בתוך הכדור.
פני השטח של הכדור מחולקים כמעט תמיד על ידי שקעים במגוון תצורות, הצבועים לרוב בצבע מנוגד, עד מנת להגביר את אחיזת השחקן בכדור. משטח כתום עם שקעים שחורים הוא הכדור המסורתי, אך הוא נפוץ גם בצבעים נוספים: למשל, כדור במשחק בליגת העל בכדורסל ובשאר ליגות הכדורסל בישראל הוא אדום. עוד שילוב נפוץ הוא כדורסל אדום-לבן-כחול, ששימש בעבר את ליגת ה-ABA, ההארלם גלובטרוטרס וכ"כדור הכסף", ששווה 2 נקודות, בתחרות השלשות בסוף-שבוע האולסטאר ב-NBA.
כדורים מיועדים בדרך כלל לשימוש במגרש פנימי (עשויים בדרך כלל מעור או חומרים מרוכבים סופגים), או לשימוש על פני השטח (בדרך כלל עשויים מגומי או חומרים מרוכבים עמידים). כדורים פנימיים נוטים להיות יקרים יותר מכדורי שטח בשל עלות החומרים. השחיקה של האספלט, הלכלוך והלחות הקיימים בסביבה חיצונית בדרך כלל יהרוס כדור פנימי תוך פרק זמן קצר מאוד, ולכן כדורי החוץ עשויים בדרך כלל מגומי, ויש למלא אותם ביותר אוויר כדי לשמור על רמה מתאימה של לחץ אוויר במזג אוויר קר יותר.
גדלים
גדלים שונים משמשים לקבוצות גיל שונות. התקנים הנפוצים הם: גודל הכדור המשמש בכל משחקי הכדורסל 3x3 (גברים, נשים ומעורב) הוא כשל כדור 6, אך משקלו כשל כדור 7.
היסטוריה
בתחילת דצמבר 1891 הורה יושב ראש המחלקה לחינוך גופני בבית הספר לעובדים נוצרים (כיום ספרינגפילד קולג') בספרינגפילד, מסצ'וסטס, למורה ג'יימס נייסמית' להמציא משחק חדש כדי להעסיק את ספורטאי בית הספר בחורף. נייסמית' כינס את כיתתו, שכללה 18 צעירים, חילק אותה לשתי קבוצות של תשעה שחקנים והוציא לדרך את משחק הכדורסל הראשון אי פעם, ששוחק עם כדור כדורגל ושני סלי אפרסקים שהוצמדו לקירות האולם.
כדורי הכדורסל הייעודיים הראשונים היו עשויים מלוחות עור תפורים יחד עם שלפוחית גומי בפנים. לעור נוספה בטנת בד לתמיכה ואחידות. גרסה מעוצבת של הכדורסל המוקדם הומצאה ב-1942. במשך שנים רבות היה עור החומר המועדף לכיסויי כדורסל, אולם בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הוצגו חומרים מרוכבים סינתטיים זולים יותר שהתקבלו במהירה ברוב הליגות, אם כי כדורי המשחק של ה-NBA עדיין משתמשים בעור אמיתי (חוץ מניסוי קצר עם כדור מיקרופייבר מורכב בשנת 2006 שלא התקבל היטב על ידי השחקנים).
מ-1967 עד 1976 השתמשה ליגת ה-ABA בכדורסל אדום-לבן-כחול ייחודי, המשמש כיום בתחרות השלשות בסוף-שבוע האולסטאר ב-NBA.
טבח סרמאשו
טבח סרמאשו התרחש בלילה שבין 16 ל-17 בספטמבר 1944 על גבעה בשם סוסקוט (Suscut) בגבול היישוב קמראשו (Cămăraşu), בנפת סרמאשו (Sărmaşu) אשר ברומניה. במהלך הטבח רצחו ז'נדרמים ואנשי צבא הונגרים 126 יהודים ובהם גברים, נשים, זקנים ילדים ותינוקות.
סרמאשו נמצאת בטרנסילבניה, ונותרה בידי הרומנים גם לאחר תכתיב וינה. ביום 27 באוגוסט 1944 הודח השליט הרומני יון אנטונסקו ורומניה, שהייתה בעלת ברית של גרמניה הנאצית, החליפה צד ועברה למחנה בעלות הברית שלחמו נגד גרמניה. בתגובה, פלשו כוחות צבא גרמניים והונגריים לחלק הרומני של טרנסילבניה וכבשו חלק ממנו ובין היתר, ביום 5 בספטמבר, את אזור סרמאשו. יומיים לאחר מכן, ב-7 בספטמבר, התאספו נכבדי המקום בחשאי בביתו של יוליו ורגה (Varga Iuliu), בעל בית המרקחת. בכינוס זה החליטו הנכבדים על מעצר היהודים והעבירו את החלטתם לכוחות ההונגריים ששלטו במקום. בכינוס לקחו חלק, בנוסף למארח, לאשתו יקטרינה (Ecaterina) ולדניאל בתלם (Bethlem Daniel), בנם המאומץ יוזף בירו (Biro Jozef), קצין מילואים שמונה למפקד הנפה, בלה קמן (Kemeny Bela), מוכתר סרמאשו, אלכסנדרו בטג (Betegh Alexandru), מוכתר באלדה, שטפן מויטלי (Moitelly Ştefan) ויוסיף גל (Gall Iosif), מוכתרי סיליוואש (Silivaş), קארוי ואצ'מן (Vacsman Karoly) ובנו אלמר (Elemer), מוכתרי טקשור (Tăcşor).
למחרת נעצרו כל 127 יהודי המקום והועברו לגטו מאולתר שם הוחזקו כלואים, בעוד שרכושם ובתיהם נשדדו. ב-16 בספטמבר העביר קפטן לאסלו לאנץ' (Lancz Laszlo) הוראה טלפונית למחלקת הז'נדרמים המקומית, לעבור לחיסול היהודים. גויסו 20 יהודים מבין הכלואים ונלקחו לגבעת סוסקוט, שם הצטוו לחפור שני בורות גדולים. בלילה הועברו בכפייה ותוך שימוש רב בכוח כל היהודים לגבעה, ועל הגבעה נרצחו באכזריות, הוטלו לתוך הבורות ונקברו, חלקם בעודם עדיין בחיים. רק יהודי אחד ניצל.
לאחר שהכוחות הרומנים כבשו את האזור מחדש, המקרה נחקר והמעורבים נשפטו, חלק שלא בפניהם. במהלך החקירה נחפרו שני הבורות ונחשפו הגוויות. אחד מעדי הראיה לחשיפת הגוויות סיפר: "...הרבה גופות, בעיקר בבור השני, שם היו יותר נשים וילדים, ניכרו בהן סימנים לאלימות פראית, גולגולות מרוצצות, גם של ילדים, ממכות חזקות של חפצים קשים וחדים (קתות רובים, מכושים, אתים וכו'), הרבה גופות היו מנוקבות או קרועות על ידי כלי נשק קרים, חלקן עם עצמות גפיים עליונות או תחתונות שבורות. הגופות הוטלו אחת על השנייה ללא סדר כלשהו, אך נמצאו גם גופות מחוברות, בעל מתחבק עם אשתו, אב מצמיד לחזהו את ילדו...".
מתתיאס קארפ כתב על הפרשה ספר בשם "Sărmaş, una dintre cele mai oribile crime fasciste" (סרמאש, אחד הפשעים האיומים ביותר של הפשיזם).
בנוסף לפשעיהם בסרמאשו, אותם אנשי צבא הונגרים היו מעורבים גם ברציחתם של 13 יהודים, מרביתם נשים שנאנסו לפני רציחתן, ביישוב לודוש (Luduş) בימים שבין 5 ל-13 בספטמבר.
אונס בלגיה
אונס בלגיה הוא כינוי להתעללות של הקיסרות הגרמנית באזרחי בלגיה הכבושה זמנית במהלך הפלישה הגרמנית לבלגיה במלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה חשבו שההתעללות הייתה תעמולה שקרית של הבריטים, אך בשנים האחרונות נמצאו מסמכים שמראים שאכן כנראה הייתה התעללות. אונס בלגיה, המינוח שלו, והתעמולה סביבו, מדגישים את חשיבות התעמולה במלחמת העולם הראשונה. במלחמה הגדולה (שבה 40% מההרוגים היו אזרחים) התרחשו פשעי מלחמה נוספים רבים, וגם היו כאלה שנבדו או הוגזמו לצורכי תעמולה, במחשבה שזריעת פחד מן הצד השני יותר חשובה מדיוק. אף על פי שהפשעים שבוצעו בבלגיה על ידי הפולש הגרמני, הוגזמו ועוצבו על ידי אנשי תעמולה והוצגו כמחרידים יותר משהיו, בעיקרם הם היו נכונים.