cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הירש ואסר
פעילות חברתית והבריחה
מנעוריו היה פעיל בתנועת "פועלי ציון שמאל", גם אביו היה מוותיקי התנועה ומפעיליה (מפלגה סוציאליסטית, מהפכנית, מרקסיסטית וציונית, שפעלה כמפלגה עצמאית, וחבריה דגלו במיזוג הסוציאליזם עם תחייה לאומית יהודית), ודמות בכירה של המפלגה בלודז'. הוא היה כלכלן בהשכלתו, וניהל את ספריית בורוכוב של המפלגה בלודז'. בדצמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כשהגרמנים כבשו את העיר לודז', החליטו הוא ואשתו, בלומה, לברוח לוורשה. לאחר נסיעה מענה ברכבת, נסיעה שבמהלכה הכו חיילים גרמנים נוסעים ושדדו את כספם, הגיעו בני הזוג ואסר לורשה. ואסר פנה מיד אל עמנואל רינגלבלום, המייסד והמנהל של ארכיון "עונג- שבת", וזה גייס אותו ל"אליינהילף"- ארגון יהודי לעזרה הדדית, לסיוע כספי, לאספקת תרופות, ביגוד ומזון ליהודים בתקופת השלטון הנאצי בשטחי פולין, אשר לא סופחו לגרמניה. ואסר ניהל בארגון את מחלקת "הלאנדסמאנשאפט", מחלקה שהדריכה את ארגוני הפליטים שפעלו בעיר והיו מאורגנים לפי ערי המוצא של הפליטים. התפקיד זימן לו קשרים רבי ערך עם המוני פליטים שזרמו אל ורשה. הודות לפעילותו של ואסר באליינהילף טרם הכניסה לגטו, ארכיון "עונג- שבת" היה יכול לאסוף שפע של נתונים אודות קורות היהודים בערי השדה של פולין.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עיתוני המחתרת ו"עונג- שבת"
ואסר היה חבר הוועד של "עונג שבת", ועסק גם בעריכה של עיתונים מחתרתיים. העיתונים האלה היו הראשונים שפרסמו תיאורים של רציחות המוניות, החל מאוקטובר 1941. עיתוני המחתרת ו-"עונג- שבת" הרבו לעסוק באותם הנושאים: חיי היומיום בגטו, תלונות על היודנראט ועל שחיתות המשטרה, העלייה בתמותה ברעב ובמחלות, בעיות במחנות העבודה, מאורעות שקרו בערי השדה, מצוקתם הקשה של ילדים ופליטים ועוד. בסופו של דבר, "עונג- שבת" ועיתוני המחתרת השלימו אלה את אלה. הארכיון, שהיה חייב להישאר סודי, הרוויח בעקיפין מהיכולת של העיתונים המחתרתיים להפיץ מידע ולהזכיר לקוראים את הערכים והקוד המוסר י מהימים שלפני פרוץ המלחמה. כעבור זמן, משהגיעו הידיעות על "הפתרון הסופי", חיבר ואסר, יחד עם רינגלבלום וגוטקובסקי, עלונים על הרציחות ההמוניות והכין דוחות שנועדו להישלח לחו"ל. במקביל לעבודתו ב"עונג- שבת" המשיך ואסר להיות פעיל ב"פועלי ציון שמאל". לדברי בתו, לאה, הוא היה מסור בכל נפשו לתנועה - לפני המלחמה, במהלכה ואפילו אחריה. הוא עזר בעריכת העיתון המחתרתי שלה, והיה חבר בוועד המרכזי שלה. במחצית השנייה של 1942 הוא השתתף, כנציג של "פועלי ציון שמאל", בפגישות מפתח שעסקו בארגון היהודי הלוחם (אי"ל- מחתרת יהודית). באופן זה הוא היה לאחת החוליות החשובות שקישרו בין תנועת ההתנגדות היהודית ובין "עונג- שבת".
תרומתו לשותפי "עונג- שבת"
ואסר החזיק רשימות של שמות האנשים שעבדו עם "עונג- שבת", קשה לדעת את המספרים המדויקים, אבל נראה כי בין חמישים לשישים אנשים היו מעורבים בדרך כלשהי בארכיון, מראשיתו ב-1940 ועד מרד הגטו 1943 (3 שנים). ואסר חילק לשותפי עונג-שבת מלגות קיום קטנות. בתשתית הפעילות של "עונג- שבת" נמצאה קבוצה של משכתבים ומעתיקים. מחברים נהגו למסור את רשימותיהם ל"עונג- שבת", וזה דאג להעתקה שלהם. רשימה זאת בכתב ידו של הירש ואסר מכילה שלושים ושבעה שמות וכתבות. רבים מהאנשים המוזכרים ברשימה זאת לא הותירו כתבים מתועדים בארכיון, אנשים ששמותיהם מופיעים ברשימה קיבלו תשלומים סדירים מואסר, ולא היו להם אמצעים מספיקים משלהם או תעסוקה יציבה.
הישרדותם של הזוג ואסר
הירש ואסר, ואשתו, היו בין המעטים משותפי ארכיון "עונג- שבת" ששרדו את המלחמה. ואסר עצמו נותר בחיים כמעט בנס. בשנת 1943, במהלך המרד בגטו, נתפסו ואסר ואשתו בידי הגרמנים והועלו לרכבת לטרבלינקה. הזוג קפץ ממנה וחזר לורשה. בסופו של דבר הצליחו הוא ואשתו למצוא מסתור בחלק הצפוני של ורשה. ב-1944 גילו הגרמנים את מקום המסתור שלהם והרגו שלושה מחבריו בקרב יריות קצר, אבל גם הפעם הצליחו ואסר ואשתו להינצל.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה, היה ואסר- חבר השלטונות בוועדה המרכזית של יהודי פולין, ראש סניף ורשה בוועדה ההיסטורית היהודית המרכזית ויו"ר מחלקת ההגירה והמחלקה לחופש. הוא גם החזיק במנדט ההתאגדות של חבר מועצה במועצה הלאומית.
גילוי הארכיון על ידי ואסר ורחל
כאמור, ואסר נמנה עם הבודדים מבין עובדי הארכיון "עונג- שבת" שניצלו. בשנת 1950 היגר יחד עם אשתו לישראל, שם היה מנהל המכון למחקר על תנועת העובדים היהודים בתל אביב. הרש ואסר היה האדם היחיד שידע את מיקומו של הארכיון התת- קרקעי של גטו ורשה. לאחר המלחמה ניסו ואסר ורחל אוירבך, שהייתה ממפעילי ארכיון "עונג- שבת", לאתר את החומר ששרד מהארכיון. בלי הדרכתו של ואסר, שהנחה את המחפשים, קרוב לוודאי שהארכיון לא היה מתגלה לעולם. לפי הקטלוג המקיף ביותר של הארכיון, המטמון הראשון הכיל 25,540 עמודים, ואילו המטמון השני הכיל 9,829 עמודים. החלק הראשון אותר על ידי ואסר ורחל במהירות יחסית, עוד בספטמבר 18/9/1946, רבים מהמסמכים שהיו בו נרטבו והיה קושי להשתמש בהם; בסופו של דבר "חולצו" 1,208 מסמכים. החלק השני לא אותר תחילה, ונחשף רק במקרה ב-1 בדצמבר 1950 במהלך עבודות בנייה שבוצעו במקום. בחלק זה אותרו 484 מסמכים. באותו זמן ואסר היה בטוח שיש מטמון שלישי, נוסף לשניים שכבר נמצאו ובשנת 2003 נעשה ניסיון למצוא את חלקו השלישי של הארכיון במתחם השגרירות הסינית (שממוקמת על שטח גטו ורשה לשעבר), אך לא נמצאו שום עקבות למטמון שלישי.
2.4 ילדים בממוצע
2.4 ילדים בממוצע (באנגלית: 2point4 Children) היא קומדיית מצבים בריטית של ה-BBC שנוצרה ונכתבה בידי אנדרו מרשל. הסדרה עוקבת אחרי חייהם של בני משפחת פורטר, לכאורה משפחה ממוצעת אבל לעיתים קרובות נהפך עליהם עולמם בשל מזל רע ואירועים מוזרים.
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ BBC One בשנים 1991 עד 1999, במשך שמונה עונות, והסתיימה ב-30 בדצמבר 1999 בפרק "The Millennium Experience". מותו של גארי אולסן, שגילם את דמות אב המשפחה, בספטמבר 2000 מנע את האפשרות להפקת פרקי ספיישל נוספים. הסדרה משודרת בשידורים חוזרים בבריטניה בערוצי "Gold" ו-"Drama", ובאוסטרליה בערוץ UKTV.
תקציר העלילה
בהתחלה בני משפחת פורטר נראים רגילים למדי. האם ביל היא אשה נבונה, מעשית ומיושבת בדעתה. היא מבשלת ומנקה את הבית ובו בזמן היא מנהלת עסק של קייטרינג, יחד עם חברתה רונה הרעבה לסקס. בן הוא אב המשפחה, ולרוב הוא ילדותי כמו הילדים. הוא מנהל עסק של תיקוני מערכות חימום יחד עם כריסטין העוזרת העוקצנית שלו.
הבת ג'ני היא בת עשרה טיפוסית, להוטה אחר בנים, ומתעניינת בצמחונות. דייוויד הבן הוא אחיה הצעיר השובב, שאוהב סרטי אימה, חייזרים ולהציק לאחותו הגדולה.
עם זאת בני המשפחה נתקלים באירועים משונים של מזל רע. הכל נראה אפשרי בעולמם של משפחת פורטר.
אסטריקס וקלאופטרה (סרט)
אסטריקס וקלאופטרה (בצרפתית: Astérix et Cléopâtre, באנגלית: Asterix and Cleopatra) הוא סרט הנפשה מסורתית צרפתי-בלגי, מסוגת קומדיה והרפתקאות לכל המשפחה, המבוסס על חוברת הקומיקס "אסטריקס וקלאופטרה", החוברת השישית בסדרת הקומיקס "אסטריקס" שכתב רנה גוסיני ואייר אלבר אודרזו שגם ביימו את הסרט.
תקציר העלילה
קלאופטרה, מלכת מצרים התלמיית, אינה מרוצה מזלזולו של יוליוס קיסר בעם המצרי. על-כן היא מבטיחה לו כי תקים עבורו ארמון מפואר כאשר משך-הבנייה יעמוד על שלושה חודשים בלבד. את המשימה היא מטילה על אדריכל בשם סרגליס והיא מודיעה לו כי אם יצליח יכוסה בזהב, אך אם יפסיד, יוגש כמאכל לתנינים. סרגליס, המכיר את אשפיקס ויודע על יכולותיו לחולל ניסים, נוסע לגאליה ומבקש את עזרתו. אשפיקס, שבכל-אופן התכוון לנסוע למצרים, הסכים ללוות את ידידו, וגם אסטריקס ואובליקס מצטרפים להרפתקה.
הודות לשיקוי הפלא של אשפיקס, פועליו של סרגליס עובדים במהירות וביעילות פלאית, ונראה שבניית הארמון תושלם בזמן. אולם אויבו המושבע של סרגליס, אדריכל עשיר בשם ערמומיס, מנסה להכשילו בסדרה של ניסיונות כושלים. בסופו של דבר, ערמומיס נלכד ומצורף בעקבות אחת ממזימותיו לצוות פועלי הבנייה של הארמון. אחד הניסיונות להכשיל את מהלך הבנייה היה כליאת החבורה הגאלית בפירמידה. מזימיס, עוזרו של ערמומיס, מציע להם בחביבות סיור בתוך הפירמידה, וכאשר הם נכנסים לתוך חדר פנימי הוא לוכד אותם בו. אובליקס, באחת מן הפעמים הנדירות שהוא מורשה לשתות מעט משיקוי הפלא, שובר אותה, אך הדבר לא עוזר להם, שכן הם לא יודעים להתמצא בתוך המבוך שבפירמידה. מי שמציל אותם הוא מבריקס, כלבו של אובליקס שמאתר אותם באמצעות חוש הריח שלו.
ניסיון נוסף להכשיל את מהלך הבניה היה אפיית עוגה מורעלת לקלאופטרה, אולם קלאופטרה נתנה את העוגה לטועם הראשי שלה, הוא חלה והיא כלאה את הגאלים במחשבה שהם אשמים. לאחר שאשפיקס הבין שהעוגה שערמומיס נתן לה בשמם מורעלת הוא נתן לאסטריקס ואובליקס שיקוי נגד רעלים, לאחר שאובליקס הוציא אותם מהכלא, הם הלכו לקלאופטרה ואשפיקס ריפא את הטועם הראשי באמצעות שיקוי נגד הרעלים וכתוצאה מכך, הטועם הבריא וקלאופטרה שחררה אותם לחופשי. לאחר המקרה, הבינו אסטריקס, אובליקס ואשפיקס שכל זה הייתה מזימה של ערמומיס ומזימיס, ואסטריקס ואובליקס תפסו אותם וכתוצאה מכך ערמומיס ומזימיס נענשו ועבדו בשביל סרגליס.
נדמה היה כי קלאופטרה תזכה בהתערבות, אולם כאשר יוליוס קיסר מגלה על הימצאותם של שלושת הגאלים באתר הבנייה, הוא שולח לשם את לגיונותיו אשר מפגיזים את הארמון באמצעות בליסטראות. לפי עצתו של אשפיקס, הלבלר האלכסנדרוני תלתליס כותב איגרת לקלאופטרה במטרה שזו תפסיק את ההתקפה. מבריקס נשלח לקלאופטרה, וכאשר זו שומעת על כך היא מגיעה בהוד ובהדר לאתר הבנייה ובזעם רב מורה לקיסר להפסיק את המתקפה. בסופו של דבר בניית הארמון מושלמת בזמן, קלאופטרה זוכה בהתערבותה, וסרגליס מכוסה בזהב ומתפייס עם יריבו.
בסוף הסרט, כולם אכלו ושתו מלבד התנינים. והגאלים חזרו הביתה בשלום בספינתה של קלאופטרה.
אות מצוקה
אות מצוקה או קריאת מצוקה היא דרך קריאה לעזרה המוכרת באופן בינלאומי. אותות מצוקה מועברים באמצעות שידור אותות רדיו, הצגת פריט חריג הבולט בנוף או הפקת קול הנשמע למרחקים.
קול מצוקה מסמן שאדם, קבוצת אנשים, ספינה, כלי טיס, או כלי תנועה אחר נתון לסכנה מהותית קרבה ובאה המצריכה סיוע מיידי. שימוש באותות אלו במצבים שאינם מצבי חירום, עשוי להיות הפרת חוק מקומי או בינלאומי. ישנם אותות נוספים כפאן-פאן המשמשים להזעקת עזרה במצבים שאינם דחופים.
כדי לאותת שנדרשת עזרה מידיית באופן היעיל ביותר נדרשים שני קריטריונים:
משדר מצוקה עומד בשני הקריטריונים בכך שהוא משדר אות רציף ובכך מצביע על מיקום ומצב חירום (לעיתים נכלל גם מידע נוסף כגון מהירות הנסיעה וכו').
אותות מצוקה ימיים
אותות המצוקה לכלי שיט ימיים כגון ספינות ואוניות מוגדרים בתקנות הבינלאומיות למניעת התנגשויות בים של ארגון הימאות הבינלאומי וקוד הסימונים הבינלאומי. אות Mayday משמשים רק במצבי חירום בהם נשקפת סכנת חיים מיידית. במצבים דחופים פחות נשלח אות פאן-פאן. במרבית מדינות העולם, ישנם קנסות או עונשים לאותות מזויפים, מטעים שנשלחים כדי להטעות.
בין האותות אותם אפשר לשדר כדי להתריע על מצוקה:
מראה לא שגרתי
כל מראה לא שגרתי בספינה שעשוי למשוך תשומת לב יכול לשמש כאות מצוקה. כך למשל מפרש הפוך נראה למרחקים ומצביע על בקשת סיוע.
דגל הפוך
הנפת דגל הפוך סימלה איתות מצוקה במשך מאות שנים. דגלים מסוימים אינם מתאימים למטרה זו (דגל ספרד או קוריאה הדרומית) או בגלל סימטריותם (דגל ישראל, יפן ותאילנד). בנוסף דגלים מסוימים הם הפכים של דגלים אחרים: דגל פולין הפוך הוא דגל אינדונזיה או מונקו. ספינה ללא דגל גם עשויה לסמן מצוקה. גם דגל קשור משמש למטרה זו.
אובדן ציוד והשלכתו
כדי למנוע חיפושי שווא מוטעים, על צוות הספינה לדווח על אובדן ציוד מסוים ובו משדר חירום (EPIRB), גלגלי הצלה, סירות הצלה וכל אביזר המסומנים בשם הספינה.
מרבית רשויות הנמל מציעות דרכים להשלכת פסולת ובהם נורים פגי תוקף שאין להדליקם כדי להשליכם אלא להבעירם בשטח פסולת ייעודי.
משדרי חירום (EPIRB) מועברים לפירוק לפני השלכתם לאשפה הרגילה משום שבעת השהייה במטמנה עשוי המכשיר להידלק ולשדר אות שגוי. ב-2013 מרבית ההפעלות של מכשירים אלו באוסטרליה היו כתוצאה מהשלכה שגויה לאשפה.
אותות מצוקה אוויריים
תדר המצוקה האווירי האזרחי הוא 121.5 מגה־הרץ. כלי טיס צבאיים משדרים ב-243 מגה־הרץ (שהוא הרמוני ל-121.5 מגה־הרץ).
צורה נדירה לאיתות בהם יכולים להשתמש כלי טיס ללא תקשורת רדיו (NORDO), היא טיסה בצורת משולשים, בעדיפות לפניות של 120 מעלות.
King of My Heart
King of My Heart (בעברית: מֶלֶךְ הַלֵּב שֶׁלִּי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה השישי, Reputation. השיר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2017, בסמוך לצאת האלבום עצמו, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס.
רקע וכתיבה
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-60 מיליון השמעות.
ביקורת
באתר המוזיקה abitofpopmusic נכתב כי השיר מדבר על "מציאת אהבה עליה סוויפט רוצה לשמור בסוד, בלי שכולם ידעו ויביעו את דעתם על כך".
אבו סלמאן
אבו סלמאן ידוע גם בשם עזבת אבו סלמאן, או עזבת סלמאן (בערבית:  أبو سلمان) הוא כפר פלסטיני בשומרון, השוכן 7 ק"מ מדרום לקלקיליה. בכפר חיים 899 תושבים. הכפר צמוד ליישוב אורנית מצידה הצפוני.
היסטוריה
מיקומו המקורי של הכפר היה על ראש גבעה, כ-700 מטר ממערב, בשם "ח'רבת זכור". בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת טולכרם. לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, הכפר היה אומר להיכלל בשטח המדינה הערבית. אך במסגרת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, הוסכם שקו הגבול בין ישראל לירדן ("הקו הירוק") יעבור ממזרח לכפר. תושבי הכפר קיבלו את האפשרות להישאר בשטח ישראל או לעבור לצד הירדני. מאחר שרוב האדמות החקלאיות שלהם נכללו בשטח ירדן, הם החליטו לעבור ולהקים את הכפר מחדש על האדמות שהחזיקו. אדמות פוריות שממוקמת סמוך לתוואי נחל קנה שהכפר הוקם בגבעה שמעליהם.
לפי עדויות ארכאולוגיות "ח'רבת זכור" הייתה מיושבת כמעט ברציפות מאז תקופת הברונזה הקדומה. במקום נערכו מספר חפירות וסקרים ארכאולוגים. השרידים הקדומים ביותר נתגלו במערות קבורה. עיקר השרידים במקום הם מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל והתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל וכוללים מבני מגורים, מצודה, בית בד, בורות מים רבים וגתות. על אדמות "ח'רבת זכור" ניטע יער חורשים והוקמו היישובים קיבוץ חורשים בינואר 1955, ונירית ב-1981.
לאחר 1967
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, אבו סלמאן נמצאת תחת שלטון ישראלי. בשנת 1983 החלה הקמת של ההתנחלות אורנית מדרום לכפר, על ידי יזמים פרטיים שלטענתם רכשו קרקעות באזור. בשל מחלוקת על הבעלות על הקרקעות הם נרשמו אחר כך כאדמות מדינה.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך כל האדמות החקלאיות שלו סווגו כשטח C, בשליטה ישראלית מלאה.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2002, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה, שתחצוץ בין השטחים שבהם מתגוררים הפלסטינים ביהודה ושומרון ובין השטחים הישראלים. ב-5 בספטמבר 2002, השאירו חיילי צה"ל במסגד הכפר מפה וצו תפיסת אדמות לצרכים צבאיים. הצו הודיע רשמית לתושבי הכפר כי גדר ההפרדה תעבור באדמותיהם, ולצורך כך הופקעו כמה מאות דונם של תושבי הכפר. כדי לכלול את שטח אורנית מצדה המערבי של הגדר, באזור אבו סלמאן היא נבנתה בין 1 ל-3 ק"מ ממזרח, כך ששטחים חקלאיים נרחבים של תושבי אבו סלמאן נמצאים ממערב לגדר, והגישה אליהם לא מתאפשרת רוב הזמן, כולל מטעי זיתים שדות וחממות שפורקו. בינואר 2004 אשרה מועצת התכנון העליונה במנהל האזרחי את תוואי כביש 5250 שצפוי להיסלל על אדמות הכפר, ככביש גישה נוסף להתנחלות אלפי מנשה.
לצורך, מעבר לשטחים החקלאיים שמצידה המערבי של הגדר, הוקם סמוך לכפר "מחסום אבו סלמאן – 1419" הנפתח בבוקר ובערב לכ-15 דקות כל פעם לצורך מעבר.
לוריין קראפ
לוריין ג'ויס קראפ-תורלו (באנגלית: Lorraine Joyce Crapp-Thurlow; נולדה ב-17 באוקטובר 1938). היא שחיינית עבר אוסטרלית. היא אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות מהן 2 זהב ושיאנית עולם. היא קבעה 23 שיאי עולם והחזיקה בכל שיאי העולם בסגנון חופשי בו זמנית מ-100 מטר ועד 800 מטר במחצית שנות ה-50. הייתה השחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה 400 מטר חופשי מתחת ל-5 דקות.
ביוגרפיה
קראפ נולדה בסידני, ניו סאות' ויילס.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בוונקובר קנדה בשנת 1954 זכתה קראפ בשתי מדליות זהב במשחה ל-110 יארד חופשי (1:05.8 דקות) ובמשחה ל-440 יארד חופשי (5:11.4 דקות) ובמדליית ארד במשחה שליחות 3x110 יארד מעורב (3:55.6 דקות)
שיאנית עולם
בתחרות שחייה שנערכה ב-14 בינואר 1956 קבעה קראפ את שיאה העולמי הראשון, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:30.9 דקות, שיפור משמעותי לשיא העולם של ולריה ג'נגה מהונגריה (10:42.4 דקות), שיא זה החזיק מעמד שנה וחודש.
בתחרות שחייה שנערכה בטאונסוויל, קווינסלנד באוגוסט אותה שנה קבעה קראפ שני שיאי עולם חדשים במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:19.3 דקות, שיפור לשיא העולם של בת ארצה דון פרייזר (2:20.7 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:50.8 דקות, שיפור משמעותי לשיא העולם הוותיק בן ה-16 שנים של רנהילד ווגר מדנמרק (5:00.1 דקות) ובכך הייתה לשחיינית האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-5 דקות.
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה קראפ ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:54.6 דקות, לפני פרייזר (5:02.5 דקות) וסילביה רוסקה מארצות הברית (5:07.1 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:17.1 דקות, לפני ארצות הברית (4:19.2 דקות) ודרום אפריקה (4:25.7 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:02.3 דקות, אחרי פרייזר ששיפרה לה את שיא העולם והעמידה אותו על 1:02.0 דקות ולפני פיית' ליץ' אף היא מאוסטרליה (1:05.1 דקות).
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקארדיף ווילס בשנת 1958 זכתה קראפ ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה שליחות 4x110 יארד חופשי (4:17.4 דקות), מדליית כסף במשחה ל-110 יארד חופשי (1:03.8 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-440 יארד חופשי (5:06.7 דקות).
באולימפיאדת רומא (1960) זכתה קראפ במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:11.3 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 4:08.9 דקות ולפני גרמניה (4:19.7 דקות).
קורי פוגלמניס
קורי שיין פוגלמניס (באנגלית: Corey Shain Fogelmanis; נולד ב-13 באוגוסט 1999) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
פוגלמניס נולד בת'אוזנד אוקס, קליפורניה. הוא החל לשחק בגיל 6 במחזות זמר. תפקיד הבכורה שלו היה בסרט הקצר "The Maiden and the Princess" (2011) כאחד האנטגוניסטים. בשנה שלאחר מכן שיחק את לואיס מקמאנוס בן ה-12 בסדרת הטלוויזיה "Partners" בפרק הפיילוט. משנת 2014 עד 2017, הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה של ערוץ דיסני "העולם של ריילי", סדרת ההמשך לסדרה "ילד פוגש עולם" משנות ה-90. בסדרה הוא גילם את פרקל מינקוס, החבר הטוב וחברתה לכיתה של ריילי מתיוס ומאיה הארט (בגילומן של רוואן בלנצ'ארד וסברינה קרפנטר, בהתאמה).
חיים אישיים
הפעילויות האהובות עליו מלבד משחק הן שירה, ריקוד וצילום.
איי מרשל במשחקים האולימפיים לנוער
איי מרשל משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מאיי מרשל לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של איי מרשל למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 4 ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי ההרמת משקולות והשחייה. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם משלחת זו לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה, ההיאבקות והשחייה.
ענת שן
ענת שן (נולדה ב-1959) היא אמנית מיצג ישראלית. עבודותיה עוסקות בדימויים טקסיים סביב מיניות נשית.
ביוגרפיה
ענת שן נולדה בישראל בשנת 1959. למדה במדרשה למורים לאמנות, רמת השרון. הופיעה מאז שנת 1983 בעשרות פסטיבלים ותערוכות, ביניהם בפסטיבל עכו, פסטיבל ישראל ופסטיבל מיצג באוקראינה. לימדה מיצג במדרשה ובמכון אבני. מנחה אורחת בסדנה השנתית לאמנות המיצג בבמת מיצג. שן היא נכדתו של ליאופולד שן, מייסדה של קריית טבעון.
פעילותה האמנותית
בשנים 1984–1986 עסקה שן בפעילות אמנותית אינטנסיבית, לבד ובשיתוף עם דן זקהיים. ב-1984 השתתפה בתערוכה לבנה בדיזנגוף סנטר עם העבודה "רדי מיידן", מעין טקס חניכה פולחני אמנותי, תוך שהיא הופכת תכנים אישיים למוטיבים טקסיים שימושיים למען הכלל. העבודה הפכה התמודדות נשית אישית ואוניברסלית לטקס פוסט-מודרני בעל אופי שמאני.
בשנת 1985 הציגה את "נרקיס שמן", יצירה שהתייחסה לגופן בשם זה, תוך החזרתו להקשר המקורי של התעסקות אובססיבית בעצמי ובהשתקפויותיו.
בשנת 1985 העלתה שן יחד עם זקהיים את עבודתם "להיגרר לפוליטיקה בשדה". העבודה, שהוצגה במסוף ניצנה בגבול מצרים, היוותה טקס נטיעות שביקש לגשר בין טריטוריות, תרבויות, לאומים. השניים ביצעו ריקוד לצלילי השיר "אני מאמין" של שאול טשרניחובסקי בתרגום לערבית, כשחליפתו של זקהיים הייתה עשויה מדגלי ישראל ומצרים. עוד באותה שנה הוצגה העבודה "מלך צפרדע מלך לטאה" בדיזנגוף סנטר. העבודה עסקה במפגש בין שתי ישויות-על סימבוליות מתחרות ומשלימות באמצעות שני מצבי תאורה.
ב-1988 הזמינה תמר רבן את שן ואת זקהיים להעלות יחד ערב מיצגים בסטודיו שלה במקלט עירוני מס' 209 ברמת אביב. הצלחתו של הערב הראשון הניעה את השלישייה להמשיך לפעול יחד, ובהמשך הדרך להקים את עמותת מקלט 209 לקידום האמנות הבינתחומית בישראל. במקלט 209 יכלו האמנים להגיע לחקירה והתנסות שלא התאפשרו במוזיאונים ובגלריות. לאורך מספר שנים יצרו שן, רבן וזקהיים, יחד עם אמנים אורחים ושותפים ליצירה, סדרת אירועי אמנות בינתחומיים במקלט ובאתרים אחרים. בנוסף לפעילותם האמנותית, לימדו ויזמו הרצאות בתחום האמנות הבינתחומית.
בתוכנית הראשונה ב-209 הציגה ענת שן את "האם אתה רוצה להתחתן איתי?". העבודה, שארכה 20 דקות, היוותה מעין טקס לבחורה שמחפשת זוגיות. רצף שקופיות הוקרן על וילון והציג דימויים שונים בעוד שן והמשתתפים האחרים, לבושים שמלות עתירות בד שעיצבה שן, ביצעו פעולות טקסיות של שירה, ריקוד בליווי מוזיקה כמקהלה בטרגדיה יוונית. כל זאת במטרה לתת מקום לסיטואציה המביכה וביקורת על הכלים שהחברה מנסה להתמודד עם הכאב שבה.
תוכנית מספר 3 נוצרה עבור פסטיבל ישראל 1990. היא הוצגה במקלט של תיאטרון ירושלים ואחר כך המשיכה והוצגה במקלט 209 ברמת אביב. בתערוכה המיצג כלל טקס ריפוי עולמי באמצעות תרופה נגד תולעים ולטאות שהוצאו מגופה שן, טקס אמנותי-רוחני.
Cuckoo
Cuckoo (בעברית: קוּקִיָה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נטע ברזילי. השיר יצא לאור ב-16 במאי 2020, על ידי חברות התקליטים ברטלסמן מיוזיק גרופ וטדי הפקות, כסינגל החמישי מתוך מיני-אלבום הבכורה שלה, Goody Bag.
רקע וכתיבה
לשיר יצאו שתי גרסאות, גרסת אולפן וגרסת תיבת נגינה בליווי וידאו קליפ.
וידאו קליפ
ב-16 במאי 2020 יצא הווידאו קליפ הנלווה שצולם לגרסת תיבת הנגינה של השיר, בערוצי היוטיוב של ברזילי והאירוויזיון, בסמוך לצאת הסינגל, והוצג בבכורה לפני כן באירוע "אירוויזיון: Europe Shine a Light". הקליפ מלווה את גרסת תיבת הנגינה של השיר. בקליפ ניתן לראות את ברזילי מנגנת בכלי על מיטה, תוך שהיא שרה את מילות השיר. ב-12 ביוני יצא הווידאו קליפ הנלווה לגרסת האולפן של השיר.
ביקורת
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, תוך שהעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה ואמר כי "זהו השיר הכי יוצא דופן מבין השירים שנטע ברזילי הוציאה עד היום." בן שלו מהארץ סקר את השיר בחיוב אף הוא, ואמר כי "נטע ברזילי לא נשמעת כמו עצמה, וזו ברכה".
מגזין בילבורד האמריקאי הגדיר את השיר כ"בדיוק הכמות הנכונה של מלנכוליה עדינה שתתאים לתקופות שאנחנו עוברים בלי להתמסר לתאטרליות בכלל".
קורפוס הפאנצר השביעי (ורמאכט)
קורפוס הפאנצר השביעי (בגרמנית: VII Panzerkorps) היה קורפוס שריון של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
על הקורפוס פיקד במהלך קיומו גנרל מורטימר פון קסל.
סדר הכוחות
26 בינואר 1945:
1 במרץ 1945:
רמין ג'וואדי
ביוגרפיה
ג'וואדי נולד בשנת 1974 בעיר דיסבורג שבמערב גרמניה. אביו ממוצא איראני ואמו ממוצא גרמני. את לימודיו האקדמיים השלים ג'וואדי במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון.
בשנת 1998, לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בחברת ההפקות של המלחין הנס צימר "Remote Control". באותה תקופה עבר ג'וואדי ללוס אנג'לס והיה לעוזרו של המלחין הגרמני קלאוס באדלט. ג'וואדי היה שותף לכתיבת פסקולים רבים של צימר ובאדלט בהם "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה".
סמואל שורט
סמואל שורט (באנגלית: Samuel Short; נולד ב-17 בספטמבר 2003) הוא שחיין אוסטרלי, אלוף העולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-400 מטר חופשי.
ביוגרפיה
שורט נולד וגדל בקווינסלנד שבאוסטרליה.
2022
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יוני 2022 זכה שורט במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:03.50 דקות. נוסף לעך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.28 דקות ובמקום 14 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:10.14 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בברמינגהאם, אנגליה באוגוסט זכה במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:48.54 דקות, מדליית כסף במשחה 400 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.07 דקות.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:40.68 דקות, לפני אחמד חפנאווי מתוניסיה (3:40.70 דקות) ולוקאס מרטנס מגרמניה (3:42.20 דקות).
משטרת הסמים (אפגניסטן)
המשטרה למלחמה בסמים באפגניסטן היה כוח מומחה תחת משרד הפנים האפגני שנוצר בשנת 2003. המשטרה הייתה הסוכנות המובילה לחקירות סמים באפגניסטן ושירתו בה כ-3,000 קצינים. המועמדים לקורס עוברים 5 שבועות אחרי שסיימו קורס משטרה בסיסי של 8 שבועות ונבחרו בקפידה.
הסניף העסוק והמוצלח ביותר באפגניסטן היה ממוקם בלשכר גאה, בירת מחוז הלמנד. בריטניה מימנה שוטרים בדימוס לעבוד בצוות השיקום המחוזי של הלמנד כדי לסייע בתוכנית ההכשרה והפיתוח של המשטרה. יועץ המבצעים של הלמנד היה קצין צבאי בריטי בכיר שהיה מספק הנחיות לפעולות המונחות על ידי מודיעין ומלווה גם את המשטרה בפעולות חשאיות ברחבי מחוז הלמנד, וסיפק הכוונה לאיסוף ראיות וניצול מודיעיני.
מנהל המשטרה למלחמה בסמים של הלמנד במרבית שנות קיומה היה סגן אלוף עבדול קדיר. בנוסף לתפיסת סמים ומעצרים של מעורבים בסחר בסמים, הצוות של קדיר עסק במאבק בייצור הרואין, כולל סוחרי אופיום וספקים/מפיצים של סמים שונים. לעיתים קרובות מאוד קציני המשטרה ובני משפחותיהם נטו להתגורר באותה שכונה כמו העוסקים בסחר. הדבר היווה בעיית אבטחה עצומה מכיוון שהשוטרים חששים מתגמול אם הם נקטו בפעולה.
לג'ון
לָג'וּן הייתה עיירה גדולה שהתקיימה מהתקופה הרומית עד לכיבושה בידי ההגנה וצה"ל במלחמת העצמאות. מאז הכיבוש הערבי של ארץ ישראל היו רוב תושביה מוסלמים. נקראה גם אַל-לָג'וּן או אַללָג'וּן (בערבית: اللجون).
העיירה נקראה על שמו של האתר הקדום לגיו, שהיה מחנה של הלגיון השישי פראטה של הצבא הרומי בפרובינקיה סוריה פלשתינה. העיירה הייתה מיושבת במשך כ-2,000 שנה, ושימשה כיישוב מרכזי בארץ ישראל בתקופת בית עבאס, בתקופת הסולטנות הממלוכית ובזמן שלטון האימפריה העות'מאנית, שקראה למחוז לג'ון על שמה.
במלחמת העצמאות נכבשה העיירה על ידי חטיבת גולני. רוב תושביה ברחו לאום אל-פחם, ובתי העיירה נהרסו. בשנת 1949 הוקם הקיבוץ מגידו על קרקעות היישוב.
שם המקום
העיירה לג'ון נקראה על שמו של האתר הקדום לגיו, שבו היה מוצב של הלגיון השישי פראטה. במאה ה-3 שונה שמה של העיירה למקסימיאנופוליס ("עיר מקסימיאנוס") על ידי הקיסר דיוקלטיאנוס לכבוד מקסימיאנוס, שותפו לקיסרות, אך התושבים המשיכו להשתמש בשם הישן. בתקופת הח'ליפות העבאסית נקראה העיירה אל-ליג'וב. לאחר כיבוש ארץ ישראל במסע הצלב הראשון, בשנת 1099, הצלבנים החזירו את השם הרומאי. בשנת 1187 העיירה נכבשה מחדש על ידי המוסלמים ומאז נקראה שוב לג'ון או אל-לג'ון.
גאוגרפיה
העיירה לג'ון נבנתה על מדרונותיהן של שלוש גבעות בשולי עמק יזרעאל, בגובה של כ-135 עד 175 מטר מעל פני הים. לג'ון היא נקודת תצפית טובה על נופי עמק יזרעאל, הרי הגלבוע, גבעת המורה, הר תבור, רכס הרי נצרת וג'נין.
העיירה נבנתה על שתי גדות נחל הקרוי בערבית ואדי א-סיט ("נחל הגברת") שהוא יובל של נחל קישון. הנחל זורם צפונה ואז מזרחה לאורך 6 ק"מ לפני שהוא מגיע ללג'ון, ומקטע זה והלאה הנחל נקרא בערבית ואדי אל-לג'ון. בשנת 1958 החליטה ועדת השמות הממשלתית להשתמש בשם נחל קיני לכל אורכו של הנחל.
הרובע הצפוני של לג'ון נבנה ליד מספר מעיינות, בהם עין אל-ח'ליל, עין נאסיר, עין סיט לילה, ועין ג'ומעא, הקרוי גם עין סיל-לג'ון. הרובע המזרחי נבנה ליד עין אל-חג'ה. הכביש הראשי של העיירה היה מקושר לכביש ג'נין-חיפה מצד אחד, ומהצד השני לאום אל-פחם. מסביב לעיירה שכנו מספר כפרים, בהם זלפה וזובובא.
תקופת הברונזה והברזל
לג'ון נמצאת כקילומטר דרומית לתל מגידו, המזוהה עם מגידו העתיקה. נחל קיני, הסמוך ללג'ון, מוזכר בכתבים מצריים של תחותמס השלישי המתארים את קרב מגידו.
התקופה הרומית
העיירה לג'ון נבנתה בסמוך לאתר לגיו שבתל מגידו, שבתקופה הרומית הוצב בו הלגיון השישי פראטה של הצבא הרומי לאחר דיכוי מרד בר כוכבא בשנת 130 לספירה. תל מגידו מזוהה במחקר עם העיירה "כפר עותנאי" או "כפר עותני" הנזכרת רבות במקורות חז"ל. במאה ה-3 עזבו כוחות הלגיון את המקום והחלה בניית בתי מגורים. הקיסר דיוקלטיאנוס קבע ששם היישוב יהיה מקסימיאנופוליס ("עיר מקסימיאנוס") לכבודו של מקסימיאנוס, שותפו לקיסרות, אך התושבים המשיכו להשתמש בשם הישן.
התקופה המוסלמית הקדומה
קרב אג'נדיין התחולל בסביבות שנת 634 בין צבא האימפריה הביזנטית לצבא האימפריה המוסלמית. מיקומו המדויק של שדה הקרב איננו ברור, אך ישנם היסטוריונים מוסלמים הסבורים שהקרב נערך בלג'ון, ובעקבות הניצחון המוסלמי שולבו אזורי ארץ ישראל ודרום סוריה בח'ליפות ראשידון, ולאחר מכן היו חלק מהפרובינציה האומיית והעבאסית של בלאד א-שאם. לג'ון סימנה את הגבול הצפוני של ג'ונד פלסטין.
לג'ון מתוארת בכתביו של הגאוגרף מוקדסי משנת 985 כחלק ממחוז ג'ונד אל-אורדון, בו היו גם נצרת וג'נין.
התקופה הצלבנית, האיובית והממלוכית
בשנת 1099 הצלבנים פלשו וכבשו את הלבנט מידי השושלת הפאטמית. הם שבו וקראו לעיירה בשמה הרומי "לגיו" והיא הייתה חלק ממחוז קיסריה. נוצרים רבים התיישבו בעיירה ובסביבתה, והיא התרחבה עד תיעניכ. על פי ז'אן ד'איבלין פעלו בעיר 100 אנשי צבא שדאגו לסדר הציבורי, וכן נבנו בה מנזר וכנסייה, מכספי מעשר של כנסיות בנצרת. בנוסף פעלו בה שווקים, תנור אפייה גדול ומרכזי מסחר.
בשנת 1182 פשטו האיובים על לגיו, ובשנת 1187 היא נכבשה על ידם בהנהגת אחיינו של צלאח א-דין, חוסאם א-דין עמר, שהחזיר לעיירה את שמה הערבי לג'ון.
בשנת 1226 כתב הגאוגרף יאקות אל-חמאווי על המסגד בלג'ון ועל "נחל שופע" הזורם לצד העיירה. הסולטן אל-מלכ אל-כאמל השיא את בתו בעיירה בשנת 1231. בשנת 1241 נכבשה לג'ון על ידי צלבנים, ובשנת 1263 נכבשה שוב על ידי הסולטנות הממלוכית בראשות ביברס. בשנת 1264 פשטו על העיירה אנשי מסדר אבירי היכל שלמה וההוספיטלרים, ולקחו 300 שבויים לעכו. בהסכם בין קלאוון לצלבנים משנת 1283 רשומה העיירה כחלק מהסולטנות הממלוכית.
לאחר מכן לג'ון מוזכרת בכתבים היסטוריים רבים כעיירה מרכזית במחוז וכחלק ממסלול חלוקת הדואר בין קהיר לדמשק. במאה ה-15 היו בעיירה ח'אן, גשר, שווקים, מסגד וטחנות קמח.
התקופה העות'מאנית
בקרב מרג' דאבק, שנערך ב-24 באוגוסט 1516, הכו כוחות האימפריה העות'מאנית את צבא הסולטנות הממלוכית ולאחריו החל שלטון האימפריה העות'מאנית בארץ ישראל.
בלג'ון שלט שבט טורבאי, ובני השבט מונו למושלי העיירה במהלך השנים. מושלי העיירה שיתפו פעולה, בין השאר, עם שושלת רדואן ועם פח'ר א-דין השני. במאה ה-16 לג'ון הייתה אחת מהבירות המחוזיות של הארץ והמרכז הראשון של אמירות טורבאי שהשתרעה על עמק יזרעאל, עמק בית שאן, צפון השומרון, רמות מנשה, הכרמל, רמת סירין וצפון השרון.
התבססה כלכלת העיירה על גידולי חיטה ושעורה, וכן על משקי עיזים וכוורות דבורים. במפקד אוכלוסין משנת 1596 מנתה לג'ון 226 נפשות.
בני שבט טורבאי היו מושלי העיירה עד שנת 1677, אך בתקופה זו נדדו רבים מבני השבט לעבר הירדן המזרחי, ועקב כך מינה השלטון העות'מאני קצין מטעמו לתפקיד מושל העיירה. לקראת סוף המאה ה-17 מונה מושל עראבה למושל מחוז לג'ון. בשנת 1697 ביקר בעיירה הנרי מונדרל.
במהלך המאה ה-18 חלה בלג'ון התדרדרות כלכלית ונטישת תושבים. ייתכן שזו הושפעה ממספר תקיפות צבאיות של דאהר אל-עומר שהתרחשו בקרבת מקום. בתקופה זו עלה כוחה הפוליטי של עכו, ושכם הפכה למרכז כלכלי. בעיירה לג'ון המשיך לפעול חאן גדול ששימש עוברי אורח, המוזכר בכתביהם של אדוארד רובינסון (1838), צ'ארלס וילסון, ג'יימס פין (סוף המאה ה-19) וגוטליב שומאכר (תחילת המאה ה-20).
בסוף המאה ה-19 החלו ארבע חמולות ערביות מאום אל-פחם (אל-מחג'ינה, אל-ע'בריה, אל-ג'בארין ואל-מחמיד) להשתמש באדמות החקלאיות של לג'ון, ובהדרגה עברו לגור בעיירה ובנו בה בתים חדשים. בתחילת המאה ה-20 ארבע החמולות חילקו ביניהן את השטח.
המנדט הבריטי
לג'ון התפתחה בתקופת המנדט הבריטי, במיוחד בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, אז עברו אליה רבים מערביי ארץ ישראל שנרדפו על ידי הבריטים בשל השתתפותם במרד הערבי הגדול. באותן שנים נבנו בעיירה בתי ספר, מסגדים, תחנה מרכזית לאוטובוסים, טחנות קמח ושטחי מסחר.
בשנת 1941 בנתה ממשלת המנדט הבריטי ליד לג'ון תחנת משטרה השייכת למערכת מצודות טיגארט. בשנת 1943 נבנה בעיירה מסגד אבן לבן.
במפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1922) נמנו בלג'ון 417 תושבים. במפקד של 1931 האוכלוסייה הוכפלה, ובעיירה התגוררו 857 איש, מתוכם 829 מוסלמים, 26 נוצרים ושני יהודים. בשנת 1940 חיו בלג'ון 1,103 תושבים, וב-1948 היו בה 1,280 תושבים.
באפריל 1947 ביקשו יהודים לרכוש קרקעות של ערבים, בין השאר בשטחי לג'ון. הוועד הערבי העליון התכנס מספר פעמים כדי לדון בנושא זה. במסקנות הדיונים נכתב: "שמירת האדמות מפני ההשתלטות הציונית הינה חובה חשובה ביותר", ונאסרה מכירת אדמות ליהודים באזורי ירושלים, שכם, חברון ואזורים נוספים. עם זאת הותרה מכירת קרקעות במישור החוף. באזור לג'ון נאסרה מכירת הקרקעות, והוחלט על צעדי חיזוק חיוביים, בהם הלוואות לבעלי הקרקע, רכישת ציוד חקלאי מודרני והסדרת ההשקיה.
מלחמת העצמאות
בתוכנית החלוקה של האו"ם משנת 1947 לג'ון יועדה למדינה הערבית. במלחמת העצמאות פעלו בה כוחות צבא ההצלה וצבא עיראק. באפריל 1948 נכבשה העיירה על ידי כוחות ההגנה כחלק מקרב משמר העמק. יחידות פלמ"ח פשטו ופוצצו חלק מבתי לג'ון בלילה שבין 15 ל-16 באפריל.
רוב תושבי העיירה ברחו ממנה, ונותרו בה בעיקר כוחות צבא. הלחימה התחדשה ב-6 במאי, ונמשכה עד סוף מאי. מ-27 במאי עד 30 במאי נערך קרב לג'ון שבו נכבשה העיירה על ידי חטיבת גולני, כחלק ממבצע ארז. לאחר מכן חלה הפוגה, בתיווך האו"ם, במהלכה הורשו חקלאים ערבים ויהודים לקצור את יבוליהם. כמו כן שוכנו בלג'ון 1,400 נשים, ילדים וקשישים שגורשו מהכפר איג'זים, ולאחר מכן נשלחו ברגל לג'נין.
רוב תושבי לג'ון ברחו לאום אל-פחם, והם וצאצאיהם מתגוררים בה כיום. תושבי לג'ון הם ערבים ישראלים וכן נפקדים נוכחים.
שרידי העיירה
בשנת 1949 נבנה קיבוץ מגידו על חלק מאדמות לג'ון. בתי העיירה הוחרבו לאחר מכן, ועל השטח נטעו עצי יער. בשנת 1953 נחקק חוק רכישת מקרקעים (אישור פעולות ופיצויים) שהכשיר את הפקעת שטחי היישוב על ידי ממשלת ישראל.
בשנת 1978 הגיש חבר הכנסת תופיק טובי שאילתא בכנסת לשר הדתות בה כתב שתושבי קיבוץ מגידו חפרו בור אשפה גדול ליד בית הקברות של לג'ון, שהיה מגודר אבל מוזנח. בשנת 1984 מועצת אום אל-פחם התכוונה לבצע עבודות ניקיון וגידור בבית הקברות, אך נאסר עליה לעשות זאת כי המקום נמצא מחוץ לתחום שיפוטה. בשנת 1999 בית הקברות גודר מחדש על ידי מינהל מקרקעי ישראל.
בשנת 1984 התלוננה מועצת אום אל-פחם על כך שמבנה המסגד בלג'ון משמש כנגריה, וביקשה לפנות את המבנה, לשפץ אותו ולהשתמש בו כמסגד. התביעה נדחתה על ידי קיבוץ מגידו.
בשנת 1992 תיאר וליד ח'אלדי את שרידי העיירה: "נותרו רק מסגד האבן הלבן, טחנת קמח אחת, מרכז שירותי הבריאות של העיירה, וכמה בתים הרוסים. המסגד משמש כנגריה ובאחד הבתים נבנה לול תרנגולות. מרכז הבריאות וטחנת הקמח שוממים, ובית הספר איננו. בית הקברות נותר, אך הוא מוזנח. קברו של יוסף אל-חמדאן, פעיל ערבי בולט שנפל במרד הערבי הגדול ב-1936, נראה בבירור. האדמות סביב העיירה נטועות בעצי שקד, חיטה ושעורה. יש בהן גם סככות לבעלי חיים, צמחי מספוא ומשאבת מים. האתר מגודר היטב והכניסה אליו חסומה." בשנת 2000 הוזכר המסגד בספר "Sacred Landscape" של מירון בנבנישתי. בשנת 2005 עדיין פעלה נגריה במבנה המסגד, ובשנת 2007 הוא נאטם.
חלק ניכר מהעיירה מצוי כיום בתוך יער מגידו של קק"ל.
מורשת לג'ון
באזור החאן של לג'ון נערכות מפעם לפעם חפירות ארכאולוגיות.
בשנות ה-2000 עתרו באמצעות ארגון עדאלה 486 משפחות שברחו מלג'ון לאום אל-פחם, וביקשו להשיב להן את הבעלות על שטחי הקרקע בעיירה. העתירה נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי בשנת 2007, והערעור נדחה על ידי בית המשפט העליון בשנת 2010.
משנת 2000 בערך מתקיימת באזור לג'ון תהלוכה למען זכות השיבה, בסמוך ליום הנכבה, בה משתתפים אלפי אנשים. בתהלוכה מונף הדגל הפלסטיני והיא עוברת דרך מספר יישובים פלסטיניים שנחרבו ב-1948. בתהלוכה משתתפים גם ארגוני שלום, בהם זוכרות, נשים בשחור, אשה לאשה ובת צפון.
בשנת 2007 פורסמה במקור ראשון עדות להתנהגות צעקנית וטענות להפרות סדר מצד משתתפי התהלוכה.
באום אל-פחם הוקם מוזיאון מורשת אל-לג'ון.
בשנת 2013, עמותת הנוער בלדנא, במסגרת פרויקט "עודנא" ("שבנו"), שכרה את שירותיו של האדריכל שאדי חביב אללה, והוא הכין תוכנית אדריכלית, רעיונית, להקמה מחדש של היישוב, הפעם כעיר, בצמוד לקיבוץ מגידו, על אותן אדמות שהמדינה הפקיעה. שאדי (38), תושב הכפר עין מאהל שליד נצרת, מספר שלעבודה שלו קדם דיון נוקב בין בני הנוער שיזמו את הפרויקט - האם להסתפק בחזרה למרחב, או לאדמות המופקעות עצמן. "המסקנה היתה שהם רוצים לחזור לאותה נקודה. החזון הוא לבצע זאת ליד הקיבוץ, באזור שכיום הוא אזור פתוח, שאין בו בנייה".
מתתיהו סלע
מתתיהו (אדי) סלע (1 במרץ 1911 - פברואר 1990) היה ניצב במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
סלע נולד בשם אדמונד זילברשטיין באינסברוק שבאוסטריה. בסיום לימודיו התיכוניים למד באוניברסיטת אינסברוק וקיבל תואר דוקטור למשפטים. בצעירותו ובמהלך לימודיו היה פעיל האגודה הציונית "בלאו וייס" וייסד בעירו את סניף בית"ר. ב-8 באפריל 1936 עלה לארץ ישראל ועבד בחקלאות בבנימינה. בשנת 1937 התגייס למשטרת היישובים העבריים ושירת כשוטר ברחובות עד 1945, אז הוסמך לעריכת דין והצטרף למשרד בתל אביב.
לאחר הקמת מדינת ישראל נקרא לשוב לשירות במסגרת משטרת ישראל כסגן מפקד נפת טבריה וזמן קצר לאחר מכן מונה למפקד הנפה. עם הקמת מחוז צפון, בשנת 1949, עבר לשמש סגן מפקד המחוז, ובהמשך אותה שנה נתמנה לסגן מפקד מחוז תל אביב (1949 - 1951). לאחר מכן עבר לשמש בתפקידים בכירים והיה ראש המחלקה הכלכלית (1951–1954), מפקד מחוז חיפה (1954–1958) וראש אגף חקירות (1958–1963). בתפקידו האחרון היה הראשון למלא את התפקיד לאחר הקמת האגף, ובתקופת כהונתו היה נציג המשטרה בכינוסי האינטרפול וממונה על חקירת מפכ"ל המשטרה לשעבר יחזקאל סהר.
לאחר פרישתו לגמלאות עסק בייעוץ משפטי. בשנת 1977 מונה לחבר הוועדה לבירור נושא הפשיעה בישראל.
סלע היה נשוי לפרידה -יהודית עד למותה ב-1986 ואב לשני בנים.
ניקולס גורובסוב
ניקולס מרטין גורובסוב (בספרדית: Nicolás Martín Gorobsov; נולד ב-25 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בז'לגיריס וילנה מליגת העל הליטאית.
קורות חיים
ביולי 2016 הגיע גורובסוב לישראל, וחתם לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב. ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ובישל את השער הראשון בניצחון 0:2 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1:0 למכבי חיפה במחזור הפתיחה של העונה. גורובסוב ערך בסך הכל ארבע הופעות בגביע הטוטו וחמש הופעות בליגת העל, ובנובמבר 2016 שוחרר מהקבוצה.
רוזה ג'מאלי
רוזה ג'מאלי (בפרסית: رزا جمالی; נולדה ב-19 בנובמבר 1977) היא סופרת ומתרגמת איראנית.
ביוגרפיה
רוזה ג'מאלי נולדה בתבריז שבאיראן, ולמדה באוניברסיטת לאמנויות בטהראן. בהמשך היא קיבלה תואר שני בספרות אנגלית. הספר הראשון שלה פורסם בשנת 1997 וזכה להצלחה באיראן. עוד באותה שנה היא פרסמה ספר נוסף. בספר השלישי שלה, שפורסם בשנת 2002, מורגשת השפעה של צאדק הדאיאת. בספר זה קיימות התייחסויות רבות לברית החדשה ולמיתולוגיה יוונית.
ספריה תורגמו לשפות רבות. היא בעצמה מתרגמת יצירות של ספרות פרסית לאנגלית (למשל ספר של ע'זאלה עליזאדה) ומתרגמת שירה אירופאית לפרסית.
האגודה לאזרח הוותיק בבת ים
האגודה לאזרח הוותיק בבת ים היא עמותה ללא כוונת רווח הפועלת בעיר בת ים משנת 1983 למען אוכלוסיית הקשישים המקומית בעיר ואחראית על מתן שירותים מקצועיים וטיפוליים לאוכלוסייה המבוגרת של העיר בשותפות משרד הרווחה, אשל ג'וינט, ועידת התביעות, עיריית בת ים והמוסד לביטוח לאומי.
פעילות האגודה כוללת גיוס ואיסוף תרומות לאזרחים ותיקים ביניהם גם ניצולי שואה, כגון ציוד בסיסי לחורף, סלי מזון בחגים, סיוע סוציאלי ובירוקרטי ועוד. האגודה אחראית על הטיפול באזרחיה הוותיקים של העיר בת ים, שהינה בעלת האחוז הגבוה ביותר של אזרחים מהגיל השלישי.
מרכזי יום לאזרחים ותיקים
במרכזי היום ניתנים מגוון שירותים בטיפול אישי, כגון: ארוחות (בוקר, צהריים וערב), התעמלות בריאותית לגיל השלישי, חוגי אומנות ומלאכת יד, חוגי מחשב, משחקי חברה, שיעורי עברית ואקטואליה, טאי צ'י, חוגי מוזיקה וריקודים, מגוון הרצאות, מופעים, טיולים וסיורים ועוד. כמו כן, במרכזים ניתן טיפול אישי של עובדות סוציאליות ואחיות, שירותי כביסה, רחצה, מספרה, פדיקור רפואי ועוד.
מחלקת טיפולי בית וייעוץ למיצוי זכויות
שירותי הייעוץ ניתנים לאזרחים הוותיקים ובני משפחותיהם בנושאים שונים: עובדים זרים, הגשת תביעות לביטוח הלאומי (תביעות ראשוניות, תביעות להחמרת מצב) ונושאים נוספים ומגוונים הקשורים לגיל השלישי. הייעוץ מסייע לפונים להגיע לכתובת הנכונה, בשירותים השונים המוצעים לגיל השלישי ככלל.
מחלקת קהילות תומכות
במסגרת שירות "קהילות תומכות", זוכים הקשישים גם לפעילות חברתית, אירועים, טיולים, סיורים, הצגות, הרצאות ופעילויות מיוחדות המתקיימות בשני מועדונים בעיר: מועדון "הגבעות" בשכונת רמת יוסף ומועדון "התרבוטק" בסיפרייה העירונית בת ים הסמוכה לקניון. בקהילות התומכות חברים כ-800 בתי אב.
יחסי ארצות הברית–ליכטנשטיין
בין ארצות הברית לבין נסיכות ליכטנשטיין מתקיימים יחסים דיפלומטיים, וקיים שיתוף פעולה בין המדינות במגוון תחומים.
היסטוריה
בשנת 1997 כוננו היחסים בין המדינות, ובשנת 2002 חתמו שתי המדינות על הסכם סיוע משפטי הדדי, שהתמקד בעיקר במאבק משותף של הלבנת הון ופעילויות בנקאיות בלתי חוקיות אחרות.
יחסים דיפלומטיים
לליכטנשטיין יש שגרירות בוושינגטון ו-4 קונסוליות בלוס אנג'לס, שיקגו, מייקון ופורטלנד, ואילו לארצות הברית אין נציגות דיפלומטית בליכטנשטיין, ושגריר ארצות הברית בשווייץ מייצג את האינטרסים של ארצות הברית גם בליכטנשטיין.
פול רודג'רס
פול רודג'רס (באנגלית: Paul Rodgers; נולד ב-17 בדצמבר 1949) הוא זמר, וכותב שירים בריטי-קנדי. רודג'רס היה הסולן הראשי של להקות רבות, כולל Free, Bad Company, The Firm ו-The Law. הוא גם הופיע כאמן סולו, ושיתף פעולה עם החברים הפעילים הנותרים בקווין תחת הכינוי קווין + פול רודג'רס. סקר במגזין "רולינג סטון" דירג אותו במקום ה-55 ברשימת "100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים". בשנת 2011 קיבל רודג'רס את פרס Ivor Novello של האקדמיה הבריטית על תרומה יוצאת דופן למוזיקה הבריטית.
רודג'רס צוטט כבעל השפעה משמעותית על מספר זמרי רוק בולטים. ב-1991, ג'ון מלנקמפ כינה את רודג'רס "זמר הרוק הטוב ביותר אי פעם". פרדי מרקורי אהב במיוחד את רודג'רס ואת הסגנון האגרסיבי שלו.
קריירה
פול ברנרד רוג'רס נולד במידלסברו, אנגליה. הוא ניגן בס בלהקה בשם The Roadrunners. לקולין בראדלי היה במקור את המשבצת הווקאלית המובילה, אבל שכנע את רודג'רס לשיר ולהוביל את הלהקה מכיוון שהוא התעניין בעיקר בנגינה בגיטרה קצב ואחיו הבכור ג'ו (שניהל את הלהקה) תמך ברעיון. רגע לפני שעזבה את מידלסברו לסצנת המוזיקה הלונדונית, הלהקה שינתה את שמה ל-The Wildflowers. חברים נוספים בלהקה זו היו מיקי מודי (לימים של Whitesnake) וברוס תומאס (לימים של אלביס קוסטלו והאטרקציות).
רוג'רס הצטרף ב-1968 כזמר וכותב שירים בלהקת הבלוז Free. ב-1970, הם עלו במצעדי הרדיו הבינלאומיים עם "All Right Now", אותו כתב רודג'רס עם הבסיסט של הקבוצה אנדי פרייזר. זה היה להיט מספר 1 ביותר מ-20 טריטוריות וזכה להכרה על ידי ASCAP ב-1990 על קבלת למעלה ממיליון השמעות רדיו בארצות הברית.
לזמן קצר, Free היו לצד לד זפלין כאחד המופעים הבריטיים הרווחיים ביותר, אם כי מעמדה של Free לא נשמר. Free הוציאה ארבעה אלבומים עם שילוב של בלוז, בלדות ורוק שהיו ל-5 ההצלחות המובילות בבריטניה. כאשר בשנת 2000, השיר "All Right Now" השיג את המעמד של שני מיליון השמעות רדיו בבריטניה, הוענק פרס לרוג'רס כאחד משני הכותבים.
שמחה קוגוט
שמחה קוֹגוּט (נולד ב-1937 בתל אביב) הוא פרופסור אמריטוס בחוגים ללשון העברית ולמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר האקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה
קוגוט הוא בוגר בית המדרש למורים ליפשיץ (1956). למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בחוגים ללשון העברית ולספרות עברית, ולתואר שני בחוגים ללשון העברית ולמקרא. הגיש את עבודת הדוקטור שלו בנושא "המשפט המורכב ב'ספר חסידים'" בשנת 1975.
כיהן כמרצה בחוגים ללשון העברית ולמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים, והיה ראש החוג למקרא וראש היחידה להוראת עברית בבית הספר לתלמידים מחו"ל. שימש מרצה אורח באוניברסיטת בן-גוריון, באוניברסיטת בר־אילן, במכון שכטר, במכון לנדר ובמכללת ליפשיץ, והיה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד.
תחומי מחקרו העיקריים הם אלה: העברית של אשכנז בימי הביניים; תחביר העברית לתקופותיה; עברית מקראית ועברית חדשה – קווי שיתוף ובידול; פרשנות המקרא ותרגומי המקרא הארמיים והיסוד הלשוני שבבסיסם; טעמי המקרא – ההיבט התחבירי והפרשני.
לה בוהם (שיר)
השיר
השיר הוקלט לראשונה ב-1965 על ידי אזנבור. הוא נחשב לשיר המזוהה ביותר עימו, לאחד מהשירים הפופולריים ביותר בשפה הצרפתית וכשיר מייצג של ז'אנר השאנסון הצרפתי. השיר זכה להצלחה בינלאומית, והוקלט על ידי אזנבור גם בגרסאות באיטלקית, ספרדית, אנגלית, גרמנית ופורטוגזית. אזנבור נהג לבצע שיר זה בכל אחת מהופעותיו, לרוב כשהוא מחקה בתנועותיו צייר ומנקה את ידיו באמצעות מטפחת אותה היה משליך בתום השיר.
המילים
השיר מספר על צייר מזדקן הנזכר בערגה בחיי הבוהמה כאמן צעיר בשכונת מונמארטר בפריז. הצייר מספר שעל אף שחווה מחסור ורעב והתפרנס בדוחק מיצירותיו, הוא היה מאושר. בבית האחרון בשיר, שב הצייר אל ביתו הישן במונמארטר, אך הוא כבר אינו מזהה את מונמארטר שהשתנתה לבלי היכר, ונראית בעיניו עצובה.
קורין סוטר
קורין סוטר (בגרמנית: Corinne Suter; נולדה ב-28 בספטמבר 1994) היא גולשת סקי אלפיני שווייצרית,אלופה אולימפית מאולימפיאדת בייג'ינג (2022), אלופת עולם, בעלת שתי מדליות כסף ומדליות ארד באליפויות העולם בסקי אלפיני.
סוטר, זכתה ב-3 ניצחונות במסגרת גביע העולם, ובגביע העולמי בסופר G ובגלישה במורד בשנת 2020.
ביוגרפיה
סוטר נולדה בשציץ, השוכנת בקנטון. באליפות העולם שנערכה באורה בפברואר 2019 היא זכתה בשתי מדליות, אחת מכסף ואחת מארד. מדליית כסף בגלישה במורד אחרי אילקה שטואץ מסלובניה ולפני לינדזי וון מארצות הברית ומדליית ארד בסופר g אחרי סופיה גוגיה מאיטליה ומיקיילה שיפרין מארצות הברית שזכתה בזהב. באליפות העולם שנערכה בקורטינה ד'אמפצו בפברואר 2021 היא זכתה בשתי מדליות זהב בגלישה במורד לפני קירה ויידל מגרמניה ולארה גוט-בהראמי משווייץ ובמדליית הכסף בסופר g אחרי גוט ולפני שיפרין.
לידה מכשירנית
לידה מכשירנית היא לידה באמצעות מכשיר ואקום או לידה באמצעות מלקחיים, במקרים בהם קיימות אינדיקציות לשימוש בהם, לצורך זירוז מהלך הלידה והימנעות מסיבוכים שונים. בין 4%-7% מכלל הלידות הווגינליות כיום מתבצעות באמצעות ואקום או מלקחיים, כאשר קיים שיעור רב יותר של לידות ואקום מאשר לידות מלקחיים. הסיבה המרכזית כיום ללידה מכשירנית היא מתן אפידורל, אשר מאריך את השלב השני של הלידה (השלב שעובר מפתיחה מלאה ועד יציאת העובר).
אינדיקציות ללידה מכשירנית
יש לשקול ליילד באמצעות ואקום או מלקחיים במצבים הבאים:
על היולדת להיות במצב של פתיחה מלאה, פקיעת מים, מצג ראש של העובר, שלפוחית שתן ריקה, ללא עדות לבעיה אגנית או לחוסר פרופורציה בין ראש העובר לאגן, וכן נוכחות של רופא המומחה בלידות מלקחיים או לידות ואקום. לידה מכשירנית אמורה להתבצע לתינוקות אשר קטנים ממשקל של 4 ק"ג, ולא לפני שבוע 34.
חשוב לציין, כי אין לבצע לידה מכשירנית במידה והראש לא מבוסס באגן (אלא במצבים מאוד מסוימים של לידת תאומים) על הראש להיות ממוקם מעל +2 מבחינת הספינות כדי שתתבצע לידה מכשירנית. כמו כן על הראש להיות במצג של occipito-anterior או occipito posterior (ולא במצג טרנסוורסלי).
נחמיה לבציון
נחמיה לבציון (24 בנובמבר 1935 - 15 באוגוסט 2003) היה היסטוריון ומזרחן ישראלי, חוקר אפריקה והאסלאם, וכיהן כדקאן הפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית בירושלים, ראש מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, נשיא האוניברסיטה הפתוחה, ראש מכון ון ליר בירושלים ויו"ר הועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה.
לידה מכשירנית
לידת ואקום
במקרים בהם היולדת נמצאת בפתיחה מלאה כבר שלוש ארבע שעות, ואין התקדמות של התינוק החוצה, לפעמים תדרש לידת ואקום. בלידת מצמידים מכשיר ואקום לראש התינוק (מכשיר הנראה כמו גביע, המפעיל כוח שאיבה) ועוזרים לתינוק לצאת בעזרת כוח השאיבה שמופעל על התינוק. הגביע יכול להיות עשוי ממתכת, או מחומר רך. גביע ממתכת מוציא את התינוק יותר ביעילות, אבל גם אחוז גבוה יותר של פציעות של היילוד. חשוב להקפיד במקרים כאלה כי שום דבר לא חוסם את יציאת התינוק, האגן רחב מספיק והראש של התינוק נמוך מספיק. במידה ולידת ואקום אינה מצליחה, השלב הבא הוא ניתוח קיסרי.
נחמיה לבציון
ביוגרפיה
נחמיה לבציון (לוּבֶּצקי) נולד ב-1935 במושב באר טוביה. את שירות הצבאי עשה בנח"ל ובעקבותיו נעשה חבר קיבוץ מעיין ברוך. בין השנים 1957–1962 למד לתואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לשפה וספרות ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון. את לימודי הדוקטורט בהיסטוריה של אפריקה עשה בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה באוניברסיטת לונדון.
לאחר שובו לארץ (1965) לימד בחוג ללימודי אפריקה ולימודי האסלאם באוניברסיטה העברית, ומ-1968 ועד 1978, ריכז את החוג החדש ללימודי אפריקה לתואר שני.
לידה מכשירנית
לידת מלקחיים
במקרים מסוימים רופאים יבצעו לידת מלקחיים. המלקחיים נראים כמו שתי כפות מוצלבות, בעלות ארבעה חלקים. מלקחיים שונים ישמשו בלידות שונות (למשל לידה ראשונה לעומת לידות נוספות). באמצעות המלקחיים תופסים את התינוק, ומנחים אותו החוצה. החל מהעשורים האחרונים של המאה העשרים רופאים מעדיפים להשתמש במכשיר ואקום ופחות במלקחיים. במחקרים אשר השוו בין לידת מלקחיים, ולידת ואקום, התגלה כי לידת מלקחיים יעילה יותר בהוצאת התינוק מהרחם, אך גם יוצרת יותר בעיות עבור האם (בעיות כמו קרעים, דימומים וחבלות). אותו המחקר מראה כי מבחינת פציעה של התינוק, אין הבדל בין המכשירים.
נזקים כתוצאה מלידה מכשירנית
לידת מלקחיים עלולה לגרום נזק לתעלת הלידה, לאצירת שתן, תחלואה וחום אצל האם. התינוק עלול לסבול מדימום מוחי, פגיעה ב- brachial plexus, צפלו-המטומה, ופגיעות שונות בפנים (כגון ב- facial nerve או בקרנית).
נחמיה לבציון
ביוגרפיה
לבציון כיהן כנשיא השלישי של האוניברסיטה הפתוחה בשנים 1987–1992, וכראש מכון ון ליר בירושלים בשנים 1994–1997. משנת 1997 ועד פטירתו באוגוסט 2003 כיהן לבציון כיו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
לידה מכשירנית
נזקים כתוצאה מלידה מכשירנית
לידת ואקום עלולה להביא לדימומים שונים (כגון צפלו-המטומה, המטומה תוך קרניאלית, דימום ברטינה- שכיח), לשבר בעצם הבריח ולצהבת שהיא כתוצאה מההמטומה. מרבית הסיבוכים הקשים נדירים.
נחמיה לבציון
ביוגרפיה
במשך השנים פרסם לבציון מחקרים רבים על דת האסלאם בכלל ועל האסלאם באפריקה בפרט. כמו כן היה מעורב שנים רבות בחקר קהילות ישראל במזרח. על שמו "המרכז לחקר האסלאם על שם נחמיה לבציון" באוניברסיטה העברית בירושלים. ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
לבציון הותיר אחריו את רעייתו תרצה, ושלושה ילדים. בתם ד"ר אסנת לבציון-קורח היא רופאה, מנהלת המרכז הרפואי שמיר.
המשרד למלחמה בסמים (אפגניסטן)
המשרד למלחמה בסמים הוא משרד ממשלתי אפגני הממונה למאבק בסמים ובסחר לא חוקי בהם.
המשרד מוביל את התיאום, קביעת המדיניות, הניטור וההערכה של כל הפעילויות והמאמצים נגד סחור לא חוקי בסמים. כל הפעילויות מתבצעות בהתאם לחוקת אפגניסטן, חוק הסמים האפגני והאסטרטגיה הלאומית לבקרת סמים.
משימות
למשרד מספר ענפי פעילות:
מיסלוביצה
מיסלוביצה (בפולנית: Mysłowice, נהגה: ; בגרמנית: Myslowitz, מיסלוביץ) היא עיר בשלזיה, בדרום פולין. בדרום האזור המטרופוליני של שלזיה עילית, על גדות הפשמשה והבריניצה יובלי הוויסלה.
בעבר השתייכה העיר מבחינה מנהלית לפרובינציית קטוביצה, ומאז הקמת פרובינציית שלזיה (ב-1999) היא משויכת אליה. מיסלוביצה היא אחת הערים המרכיבות את אגד הערים של קטוביצה שבו כ-2.7 מיליון תושבים.
בעיר עצמה מתגוררים נכון לסוף יוני 2016 כ-75,000 תושבים.
יהודי מיסלוביצה
בשנת 1887 חיו בעיר 900 יהודים מתוך 14,000 תושבים; על פי מקורות מסוימים, בשנה זו זה היה המספר הגבוה ביותר של יהודים שחיו בעיר בכל שנותיה. בשנת 1895 הוקם בית כנסת חדש בעיר. ב־1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה לפולין. כבר בימיה הראשונים של המלחמה נכבשה מיסלוביצה בידי הצבא הגרמני. בסתיו 1939 הגרמנים שרפו והרסו את בית הכנסת הגדול בעיר. באוגוסט 1942 חלק מיהודי מיסלוביצה נשלחו ברכבת ב"טרנספורט המוות" למחנה המוות בבלז'ץ. האחרים הועברו, באוגוסט 1943, למחנה המוות הנאצי אושוויץ-בירקנאו והומתו שם בתאי הגזים.