cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר
המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר היא הגוף המאגד את ארגוני הסגל הבכיר של מרבית האוניברסיטאות בישראל (הטכניון, האוניברסיטה העברית בירושלים, מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב), וחברים בה יושבי הראש של ארגוני הסגל האקדמי הבכיר.
משנת 2014, יושב ראש המועצה המתאמת הוא פרופ' אלי וייץ מאוניברסיטת תל אביב. בין 2010 לשנת 2014 כיהן כיושב ראש פרופ' ניר שביב מהאוניברסיטה העברית, אשר החליף את פרופ' צבי הכהן מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בניגוד למרבית העובדים בישראל, המאוגדים בארגוני עובדים ארציים (ובראשם ההסתדרות הכללית, וכן ההסתדרות הרפואית, הסתדרות המורים וכדומה), חברי הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות מאורגנים בארגונים נפרדים, כל אוניברסיטה וארגון הסגל הבכיר שלה. עם זאת, בנושאים המשותפים לכלל חברי הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות, מתקיים שיתוף פעולה באמצעות המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר.
עם פתיחת שנת הלימודים באוניברסיטאות ב-2007 הכריזה המועצה על השבתת ההוראה הפרונטלית של הסגל הבכיר, במטרה להשיג פיצוי על שחיקת שכר, שנגרמה, לטענתם, במהלך העשור הקודם לשביתה. השביתה נמשכה 90 יום, לכל אורכו של סמסטר א', ובסיומה נחתם הסכם עם השובתים.
ג'לאלאבאד (אפגניסטן)
ג'לאלאבאד (בפשטו: جلال اباد) היא בירת מחוז ננגרהאר במזרח אפגניסטן, הממוקמת כ-150 ק"מ מעיר הבירה קאבול וכ-140 ק"מ מהעיר הפקיסטנית פשאוור. בעיר מתגוררים כ-263,312 תושבים (1 בינואר 2020), והיא העיר השישית בגודלה באפגניסטן (אחרי קאבול, קנדהאר, הראת, מזאר-י שריף וקונדוז). ג'לאלאבאד נחשבת למרכז מסחרי בשל מיקומה וקרבתה היחסית לפקיסטן. בעיר ישנה תעשייה משגשגת וכן חקלאות ענפה אשר במרכזה עומד ייצור תפוזים, אורז, קני סוכר. העיר נחשבת לחשובה מאוד בתרבות הפתאנים. כמעט כל תושבי ג'לאלבאד הם סונים.
היסטוריה
החל משנת 630 החלה להתפתח קהילה בודהיסטית באזור אשר נכבש על ידי גנדהארה במאה ה-11. העיר זכתה לתהילה תחת שלטונו של השליט המוגולי הראשון באבור שנכדו אכבר פיתח אותה לאחר מכן. האזור נכבש בשנת 1738 על ידי השושלת האפשארית. בשנת 1747 נוסדה בסביבת ג'לאלאבאד האימפריה הדוראנית.
ב-15 באוגוסט 2021 תוך כדי נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן כבשו כוחות הטליבאן את העיר.
דיספרוסיום
דיספרוסיום (באנגלית: Dysprosium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Dy ומספרו האטומי 66. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
שימושים
שימושי הדיספרוסיום:
היסטוריה
הדיספרוסיום (מקור השם במילה היוונית "dysprositos" שמשמעותה "קשה להשגה") זוהה לראשונה בשנת 1886 בפריז על ידי הכימאי הצרפתי פול לקוק (Paul Émile Lecoq). דיספרוסיום מתכתי בודד לראשונה רק בשנות ה-50.
צורה בטבע
דיספרוסיום לא מופיע בטבע לעולם בצורתו החופשית, אך הוא נמצא בכמה מינרלים כמו קסנוטים, פרגוסוניט, אוקסניט, פוליכרס, גדוליניט, בלומסטרנדין, מונזיט ובסטנסיט. בטבע דיספרוסיום מופיע לעיתים קרובות יחד עם ארביום והולמיום.
ניתן לבודד דיספרוסיום מDyF3 באמצעות תגובה עם סידן, כך:
2DyF3 + 3Ca → 2Dy + 3CaF2
אמצעי זהירות
כמו לנתנידים אחרים, לדיספרוסיום רעילות נמוכה. מנגנוני רעילותו לא הובנו במלואם. לדיספרוסיום אין תפקיד ביולוגי.
הנחלה (סדרת טלוויזיה ישראלית)
הנחלה היא סדרת קומדיה ישראלית שעלתה לשידור ב-20 בנובמבר 2020, ומשודרת בקשת 12. את הסדרה יצרו וכתבו אסף בייזר, נטלי מרכוס וארז שלם, שגם משתתף בה.
סקירת סדרה
הסדרה עלתה לשידור בקשת 12 ב-20 בנובמבר 2020.
עלילה
אריק (שלמה בראבא) הוא חקלאי ומושבניק, שהתאלמן ונכנס לחובות בגלל דעיכת ענף החקלאות בארץ. בנוסף, הוא צריך להתמודד עם שלושת ילדיו, דפנה (שני כהן), שירי (נלי תגר) וגבע (משה אשכנזי), שחוזרים לגור אצלו במושב ונתמכים כלכלית על ידו. הסדרה עוסקת במשפחתו של אריק, שמנסה בכל דרך לשרוד במציאות הכלכלית והפוליטית של היום.
מחסנית
מחסנית היא אמצעי הזנה של תחמושת לכלי ירייה, לרוב רובים ואקדחים. המחסנית עשויה לרוב ממתכת או מתכת בשילוב חומרים פלסטיים. ישנן מחסניות חד־טוריות שבהן הכדורים מסודרים בשורה אחת, וישנן מחסניות דו־טוריות בהן הכדורים מסודרים זה לצד זה וזה ומעל זה, מצידה התחתון של המחסנית. עֲקֵב המחסנית סוגר את המחסנית, ומשמש גם כמשטח ההתנגדות לקפיץ המחסנית. בחלקה העליון של המחסנית יש פתח הזנה, אשר דרכו מזינים אליה תחמושת וממנו נגרפת התחמושת אל בית הבליעה של כלי הירייה. פגמים במחסניות (כמו טעינת יתר לאורך זמן, או חלודה) הם אחד הגורמים למעצור בנשק.
אמצעי הזנה נוספים לנשק הם שרשיר ותוף:
היסטוריה
בעבר, שיטות הזנת הנשק הנהוגות היו טעינה ידנית של הנשק דרך צידו הקדמי של הקנה (אבק שרפה ותחמושת בנפרד-בדומה לשיטת ההזנה של התותחים באותה תקופה) או דרך בית הבליעה (כנהוג היום, לאחר המצאת התחמושת האחודה). עם ההתפתחות שנעשתה בכלי הנשק, הופיעו רובים בריחִיִּים בעלי שחלה (מחסנית פנימית) שבהם ניתן היה לבצע ירי מהיר יותר, בהשוואה לרובים מאותה תקופה. בחלקם נגרף הכדור עם תנועת בריח ידנית, ובחלקם היה צורך לדרוך את הנשק עם בוכנה (שיטת הפעולה של רובי הציד). לקראת ראשיתה של המאה ה-20 פותחו לראשונה כלי ירי אוטומטיים וחצי אוטומטיים בעלי הזנה ממחסנית. לעומת שיטות שהיו נהוגות בעבר, השימוש ברובה נטען ממחסנית הִקְנָה למפעילו קצב אש גבוה יותר ונוחות בתפעולו.
רשת מרפאות פרופורציה
הרשת מציעה טיפולי הסרת שיער בלייזר, טיפולים אסתטיים וניתוחים פלסטיים, בצד טיפולים בתחום חיטוב הגוף, העלמת ורידים, מניעת הזעת יתר ועוד.
הרשת מעסיקה 250 עובדים, ביניהם 60 רופאים.
היסטוריה והקמה
רשת מרפאות פרופורציה נוסדה בשנת 1988 על ידי בני הזוג אבי וציפי שלום והם בעלי השליטה בחברה.
הסניף הראשון של הרשת הוקם ברחובות, והחל את דרכו כמרפאה פרטית המציעה פתרונות לעיצוב הגוף וירידה במשקל על ידי דיאטנים ורופאים.
בשנת 1990 הרחיבה החברה את סל השירותים לתחום הניתוחים הפלסטיים, ובהם ניתוחי חזה, ניתוחי אף ועיצוב הפנים, שאיבת שומן ועיצוב הגוף. עם השנים נוספו טיפולים נוספים, וכיום כוללים גם מילוי קמטים ונפחים בפנים על ידי חומצות היאלורוניות, טיפולי אנטי אייג'ינג, עיצוב פנים, פיסול אף, העלמת ורידים ועוד.
במהלך השנים פתחה החברה סניפים נוספים, ומונה נכון לשנת 2020, 14 סניפים ברחבי ישראל.
מנכ"ל החברה הוא אבי שלום.
המחוז הפדרלי המרכזי
המחוז הפדרלי המרכזי (ברוסית: Центральный федеральный округ) הוא אחד מתשעת המחוזות הפדרליים של רוסיה. למרות שהוא נקרא "מרכזי", הוא למעשה המערבי בין המחוזות הפדרליים. אוכלוסיית המחוז מונה כ-38,000,651 נפש (לפי מפקד 2002) ושטחו - 650 אלף קמ"ר.
משרדו של נציג הנשיא במחוז שוכן במוסקבה.
ג'רי מאליגן
ג'רי מאליגן (באנגלית: Gerry Mulligan; 6 באפריל 1927 - 20 בינואר 1996) נחשב לגדול נגני סקסופון הבריטון בכל הזמנים. סקסופון הבריטון נחשב במחצית הראשונה של המאה ה-20 לכלי הנשיפה ממתכת ה"כבד" ביותר, בעוד ששאר הסקסופונים הנפוצים (קרי הסופרן, האלט והטנור) שימשו הן לסולואים והן לליווי, הבריטון שימש ככלי לליווי בלבד. הסקספוניסט הראשון שנהג בכלי זה כבכל שאר הסקסופונים היה הארי קרני, אך מאליגן היה הראשון לבנות קריירה (מרשימה) בשימוש בסקסופון הבריטון ככלי ראשי.
שנים ראשונות ותחילת הקריירה
ג'רי מאליגן נולד בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית ב-6 באפריל 1927 ובצעירותו עברה משפחתו בין ערים שונות בארצות הברית בעקבות עבודתו של אביו. בגיל 14, בזמן שמשפחתו התגוררה בפנסילבניה החל לנגן בקלרינט ובסקסופון ולעבוד כמעבד מוזיקלי. ב-1946 הצטרף מאליגן לביג בנד של ג'ין קרופה כמעבד מוזיקלי ומאוחר יותר הצטרף כמעבד ונגן כלי נשיפה ללהקתו של קלוד ת'ורנהיל, בתקופה זו גם הפך לשותפו לדירה של המעבד המוזיקלי גיל אוונס.
עם מיילס דייוויס
בספטמבר 1948 הצטרף מאליגן לתשיעייה שהוביל החצוצרן מיילס דייוויס וכללה גם את ג'ון לואיס (פסנתר), לי קוניץ (סקסופון אלט), מייק זוורין (טרומבון), ג'וניור קולינס (קרן יער), ביל בארבר (טובה), אל מק'קיבון (בס) ומקס רואץ' (תופים). ההרכב הופיע פעמים ספורות בלבד, אך בשנתיים לאחר הקמתו הקליט (בשינויים פרסונליים שונים, כאשר רק דייוויס, מאליגן, קוניץ ובארבר משתתפים בכל הקטעים) 12 קטעים שאוגדו מאוחר יותר על ידי חברת קפיטול לתקליט Birth of the Cool, הנחשב לאחד התקליטים המשפיעים ביותר על התפתחות הג'אז ולאחת מאבני היסוד של הקול ג'אז.
תחילת שנות ה-50 והרביעייה עם צ'אט בייקר
ב-1951 הקליט מאליגן את אלבומו הראשון כמוביל, שהושפע מסגנונו של לסטר יאנג וב-1952, בחיפושיו אחר הזדמנויות חדשות, עבר מאליגן ללוס אנג'לס והצטרף כמעבד ללהקתו של סטן קנטון. באותה תקופה ניגן מאליגן במועדון בלוס אנג'לס שם פגש את החצוצרן צ'ט בייקר והשניים הקימו רביעייה נטולת פסנתר (הרכב לא אופייני באותן שנים) יחד עם הבסיסט בוב וויטלוק והמתופף צ'יקו המילטון. בשנת 1952 הם הוציאו אלבום שכלל גם "Bernie's Tune". ההרכב זכה להצלחה רבה, אך זו נקטעה באמצע 1953, כאשר מאליגן נעצר בשל עבירות סמים וריצה חצי שנת מאסר. בזמן שמאליגן היה בכלא, בייקר התחיל בקריירת סולו מצליחה, ולמרות שהשניים ניגנו יחד בהזדמנויות שונות מערכת היחסים ביניהם הפכה למתוחה, לא מעט בגלל התמכרותו לסמים של בייקר, התמכרות שמאליגן השתחרר ממנה בקושי רב. נגן הטרומבון בוב ברוקמייר תפס את מקומו של בייקר ברביעייה, שהמשיכה לפעול עד סוף שנות ה-50.
המשך הקריירה
משנות ה-60 עד שנות ה-80 הוביל מאליגן הרכב שחזר לסגנון הביג בנד והקליט בחברת וורב. כמו כן ניגן בהרכבים קטנים יותר, בין היתר עם הפסנתרן דייב ברובק. החל משנות ה-70 מאליגן ניגן גם עם תזמורות סימפוניות, ביניהן התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק התזמורת הסימפונית של סינסינטי והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ב-1965 הלחין את הפסקול לסרט "אלף ליצנים".
ימהרנה קריסטוס, קיסר אתיופיה
ימהרנה קריסטוס (נקרא אברהם על יד המסיונר הפורטוגזי פרנסיסקו אלואראס) היה קיסר אתיופיה ובן שושלת זאגווה. ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת כותב שהוא היה בנו של הקיסר גארמה סאיום. ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת כותב שקיסר זה היה הנוצרי האדוק ביותר מבין קיסרי אתיופיה והתעקש שאתיופיה תנהג לפי הקנונים של שליחי ישו.
הקיסר ימהרנה קריסטוס בנה כנסיות החצובות בסלע, שנקראות על שמו ונמצאות כ-6 קילומטרים צפונית-מזרחית מלליבלה. פרנסיסקו אלואראס מתאר תיאור מפורט של הכנסיות בספרו פרסטר ג'ון של איי הודו המערבית מהמאה ה-16. ההיסטוריון טאדסה טמרת מייחס את בניית הכנסייה למשלחת אתיופית שהגיע לח'ליף צלאח א-דין ב-1173 והביאה משם מתנות רבות וזהב. בספר גאדלה ימהרנה קריסטוס נכתב שאת הזהב לכנסייה המשלחת לקחה את דלתו של הח'ליף. החוקר פאול ב' האנז מספק רשימה מלאה של הכנסיות החצובות בסלע שבנה קיסר זה. אחת הכנסיות נקראת על שמו (ይምርሃነ ክርስቶስ).
פרנסיסקו אלואראס מזכיר בספרו שקיסר זה החל את מנהג הכליאה של קרובי משפחה הטוענים לכתר באמבה גאשאן.
אלחנדרה פיסארניק
אלחנדרה פיסארניק (בספרדית: Alejandra Pizarnik; 29 באפריל 1936 - 25 בספטמבר 1972) הייתה משוררת יהודייה ארגנטינאית אשר זכתה להכרה בינלאומית.
ביוגרפיה
פיסארניק נולדה בבואנוס איירס שבארגנטינה. היא למדה, בין השאר, פילוסופיה, ספרות וציור, ותירגמה שירה צרפתית לספרדית. יצירתה עוסקת בעיקר בבדידות, באהבה האבודה, בייאוש ובמוות. ספרים רבים על אודות פיסארניק ושירתה הופיעו אחרי מות המשוררת, ושיריה תורגמו, בין השאר, לצרפתית ולאנגלית. רבים משיריה תורגמו גם לעברית, בין השאר, בידי עודד סברדליק, רמי סערי, טל ניצן ופ"י קירטצ'וק הלוי.
אלחנדרה פיסארניק התאבדה בבואנוס איירס בשנת 1972 באמצעות מנת יתר של סקונל.
משמר הדמוקרטיה הישראלית
משמר הדמוקרטיה הישראלית היא עמותה שהוקמה בשנת 2019 כדי לפעול "להטמעת ערכי מנהל תקין ואתיקה בקרב עובדי ונבחרי ציבור, לחיזוק עקרון השוויון בפני החוק ואכיפתו, לחיזוק עריכה הדמוקרטיים של המדינה, כינון חוקה ראויה, הפרדת הרשויות ואיזונים ובלמים ביניהן, העמותה תפעל למען האינטרס הציבורי ולטיפוח ערכי היסוד של הדמוקרטיה הישראלית, כמדינה יהודית ודמוקרטית, בתחומי שלטון החוק, המשטר והמינהל הציבורי, לשיפור נורמות השלטון והמשטר התקינות ולמיגור שחיתות שלטונית, ולגיבוש וקידום חקיקה שתעגן ערכים אלה, לחיזוק מעמד הרשות השופטת, עקרונות המשפט, הצדק וזכויות האדם." מייסדי העמותה הם עו"ד דורון ברקת ועו"ד יובל יועז.
בין פעולות העמותה:
לגהורן (תרנגול)
לגהורן הוא גזע של תרנגול שמוצאו בעיר האיטלקית ליבורנו, וממנה גם נגזר שמו (זו צורת ההגייה האנגלית של שם העיר). זהו הגזע הנפוץ ביותר בשימוש תעשיית הביצים בעולם המערבי, בשל תנובת הביצים הגבוהה שלו, העשויה להגיע עד ל-300 ביצים בשנה.
עקב קצב ההטלה הגבוה שלהן, נהוג להשתמש בגזע זה במעבדות הבודקות תהליכי רבייה וגידול עוברים.
תוחלת החיים של גזע הלגהורן היא כ-5 שנים, אולם לאחר כשלוש שנים ישנה ירידה ניכרת בקצב וגודל התטולה. מאחר שבשרן אינו ראוי למאכל, בתעשיית הביצים נהוג להמיתן עם הירידה בתטולה, וזאת משיקולים כלכליים.
היסטוריה
הגזע הובא לארץ ישראל על ידי הטמפלרים בסוף המאה ה-19, והוא החליף עד מהרה את הגזעים המקומיים, בעלי תנובת הביצים הנמוכה יותר.
בישראל כיום
הלגהורן נחשב לגזע התרנגולת הנפוץ והפופולרי בקרב המשקים של לולי המטילות בישראל. בשיאה מגיעה התרנגולת להטלה של 95 אחוזים. משמע, 19 ביצים בכל 20 ימים. לתרנגולת במקור יש עונת הטלה מסוימת, וזאת בניגוד לתהליך שמתרחש בלולים שקיימים כיום בתעשייה, שם ההטלות הן של ביצים שכלל לא הופרו ותחת מקור תאורה, ובכך מתבטלת תקופת ההטלה הטבעית.
מראה
נוצותיהן של התרנגולות הן בדרך כלל לבנות. עם זאת, יש תרנגולות גם בצבעים אחרים: אדום, שחור עם פסים אדומים, חום בהיר, חום כהה, שחור, צהוב בהיר וכסף. אפרוחים עשויים להיות מנומרים. הגזע ידוע ברגישותו לרעש.
קישורים חיצוניים
Italiener (høns)
פיטסום אלמו
פיטסום אלמו פקיר (באמהרית: ፍፁም አለሙ; נולד ב-15 ביולי 1995) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת בהר דר קנמה מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
קריירה בינלאומית
ב-13 באוקטובר 2019 ערך אלמו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בהפסד 1-0 לנבחרת אוגנדה במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת אתיופיה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
בוכניות
במהלך הטיסה הבוכניות מתנדנדות במהירות ובסנכרון עם תנועת הכנפיים, ומאפשרות להם לחוות את הכוחות הנובעים כתוצאה מסיבובים. כאשר גוף החרק מסתובב באחת משלוש זוויות הגוף (סבסוב, עילרוד או גלגול), סיבוב זה מפעיל כוח על הבוכניות הרוטטות (כוח זה מכונה אפקט קוריוליס). החרק חש בכוח זה בעזרת אברי החישה campaniform sensilla ו-Chordotonal organ  הממוקמים בבסיס הבוכניות ומשתמש במידע זה כדי לפרש ולתקן את מיקומו בחלל. הבוכניות פועלות כמערכת שיווי משקל והנחיה על ידי מתן משוב מהיר לשרירים האחראים על היגוי הכנף, וכן האחראים על ייצוב הראש. מערכת זו היא המאפשרת לזבובאים יכולות אווירובטיות מרשימות כל כך שאינן קיימות אצל בעלי חיים אחרים.
מקווארי
האי מקווארי (אנגלית: Macquarie Island) שוכן בקצה הדרום-מערבי של האוקיינוס השקט, בערך באמצע המרחק בין אוסטרליה לאנטארקטיקה. האי נחשב כחלק ממדינת טסמניה מאז שנת 1900, והוכרז כשמורת טבע ב-1978. ב-1997 הוכרז האי כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
ביולי 1810 גילה במקרה מגלה הארצות האוסטרלי, פרדריק הסלבורו, את האי בעודו תר אחר שטחים טובים לציד כלבי ים. הוא קבע את מקווארי תחת בעלות בריטית וסיפח אותו למושבה ניו סאות' ויילס. האי נקרא על שמו של קולונל לכלן מקווארי, מושל ניו סאות' ויילס בין השנים 1810 ל-1821. פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן, שחקר את האזור עבור אלכסנדר הראשון, היה הראשון לשרטט מפה של האי, הוא הגיע לאי ב-28 בנובמבר 1820, הגדיר את מיקומו והשיג דגימה מפאונת האי מציידי כלבי הים תמורת רום שהיה באמתחתו.
ב-1890 הועבר האי לטסמניה והוא הוחכר על ידי ג'וזף האץ' כדי לנצל את אוכלוסיית הפינגווינים שבו לשמן.
בין השנים 1911 ל-1914 שימש האי כבסיס ליציאת משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בראשותו של דאגלס מוסון. בשנת 1933 הוכרז האי כשמורת טבע והועבר לניהול שלטונות הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית ב-26 בדצמבר 1947.
ב-23 בדצמבר 2004 זעזעה רעידת אדמה בעוצמה של 8.1 בסולם ריכטר (אחת מרעידות האדמה העוצמתיות ביותר שנמדדו), רעידה זו גרמה לנזק מועט בלבד. יש המחשיבים רעידה זו כחלק מסדרת רעידות אדמה שהגיעה לשיאה ברעידת האדמה באוקיינוס ההודי אולם ישנה מחלוקת בקרב הסייסמולוגים על נכונות התאוריה הזו.
פלישת מזיקים
בשנים האחרונות מתעורר חשש שהאיזון האקולוגי באי מופר עקב התרבות יתר של אוכלוסיית הארנבים באי. הארנבים הובאו לאי לראשונה על ידי מלחים בתחילת המאה ה-19 כמקור מזון והחלו להתרבות במהירות עד לפגיעת מחלה, מיקסומטוזיס (myxomatosis), שהפחיתה את מספרם לכ-10,000 פרטים בשנות ה-80 של המאה ה-20. כיום מונה אוכלוסיית הארנבים באי כ-100,000 פרטים.
לבד מארנבים, ישנה בעיה גם עם אוכלוסיית עכברושים נרחבת באי, העלולים לגרום לבעיה סביבתית חמורה. ישנן תוכניות להשמדת עכברושים רחבת היקף באמצעות פיתיונות, דוגמת התוכנית שבוצעה באי קמפבל שבניו זילנד. וויכוח בין ממשלת אוסטרליה הפדרלית לבין ממשלת טסמניה בדבר מימון הפרויקט, שעלותו 24 מיליון דולר אוסטרלי, עיכבה את הוצאתו לפועל. אולם בסופו של דבר הוסכם על מימון משותף.
גאוגרפיה
אורכו של האי מוערך בכ-34 ק"מ, רוחבו בכ-5 ק"מ, ושטחו בכ-128 קמ"ר. האי מהווה את הפסגות הגבוהות ביותר ברכס מקווארי, שרובו תת-ימי, ונמשך מצפון ומדרום לאי. בסמוך לאי שוכנות מספר קבוצות של איונים. אחת הקבוצות, איוני בישופ וקלארק, מהווים את הנקודה הדרומית ביותר של אוסטרליה.
פאונה
פאונת האי כוללת מיני דובי ים רבים: אנטארקטי, תת אנטארקטי וניו זילנדי, וכן פיל ים דרומי. מיני פינגוינים רבים מתרבים באי, ביניהם פינגווין לבן-פנים שהאי מהווה את אתר ההתרבות היחיד שלו.
כאמור, ישנה אוכלוסיית ארנבים גדולה באי המפרה את האיזון האקולוגי. בעבר הייתה באי אוכלוסיית חתולים מזיקה, שהובאה אף היא על ידי אירופאים, עד השמדתה בשנת 2002.
בספטמבר 2006 מפולת גרמה לנזק רב לאתר התרבות הדיצנים במפרץ לוסיטניה. הרשויות סוברות שהמפולת נגרמה משילוב של גשמי אביב עזים וסחיפה שנגרמה ממחילות ארנבים. האירוע הזה הוא שדחק בממשלה הפדרלית של אוסטרליה ובממשלה הטסמנית למצוא פתרון למימון התוכנית להשמדת אוכלוסיית הארנבים, מימון שאכן הושג ביוני 2007.
יציבותם של חלק גדול מהצוקים באי מעורערת כתוצאה ממחילות הארנבים. הארנבים אינם מפאונת האי המקורית והם מוכרים כמזיקים גם באוסטרליה עצמה.
גאליפריי
גאליפריי (באנגלית: Gallifrey) הוא כוכב לכת בדיוני מסדרת המדע הבדיוני הבריטית דוקטור הו וכוכב הבית של אדוני הזמן. הכוכב היה חלק מכוכב כפול (בשם "גרידלוק") שהוא חלק מקבוצת הכוכבים קסטבורוס (מוזכר בפרקים "הפירמידות של מאדים", "מתקפת הסייברמנים" ו"מסע הארורים"), ב"קואורדינטות גלקטיות עשר אפס אחת-עשרה אפס אפס על אפס שתיים ממרכז האפס הגלקטי" (מוזכר ב"פירמידות של מאדים (1975), "מעגל מלא" (1980), ובאופן חלקי ב"משפחת הדם" (2007)).
במהלך העשור הראשון של הסדרה, שמו של כוכב הבית של הדוקטור לא נחשף, על אף שהכוכב הוצג לראשונה ב"משחקי המלחמה" (1969) במהלך משפטו של הדוקטור. שמו של הכוכב צוין לראשונה ב"לוחם הזמן" (1973). בסדרה אף פעם לא מוצהר באופן ברור שהכוכב גאליפריי מוצג. מאחר שאל הכוכב מגיעים לרוב על ידי מסע בזמן, הזמן בו מוצג הכוכב יכול להיות בכל זמן בעבר או בעתיד של כדור הארץ לפני השנה 100 טריליון, שאליה אדוני הזמן מעולם לא הגיעו.
דמות דראג
דמות דראג היא דמות בידורית המגולמת על ידי בדרן בלבוש דראג. דמות הדראג היא בעלת מגדר גברי או נשי באופן "מובהק", ובהקשר זה היא בדרך כלל מוחצנת מאוד, מצועצעת, ומבוססת על סטריאוטיפים נשיים או גבריים, לשם מטרות שונות הנעות בין לעג והצגתם כגרוטסקיים, ועד להעצמה של זהויות מגדריות לא בינאריות או לא-נורמטיביות. קיימים שני סוגים עיקרים של דמויות דראג; האחד, דראג קווין המגולם בעיקר על ידי גברים, והשני דראג קינג המגולם בעיקר על ידי נשים. לעיתים מגולמות הדמויות גם על ידי אנשים שזהותם המגדרית גמישה (ג'נדרקוויר או ג'נדרפלואיד).
רעיון הנזילות המגדרית המתבטא באימוץ דמות דראג הוא מטפורה מרכזית בכתיבתה של ג'ודית באטלר, אחת ההוגות החשובות של התאוריה הקווירית.
בעלי הדמויות
המפעל התרבותי של פיתוח דמות דראג נפוץ ברובו בקרב להט"ב. הסיבתיות לכך איננה ברורה מאוד וזהו נושא למחקר תרבותי פולמוסי מאוד. חלק מהעוסקים בכך מדווחים כי דמות הדראג משקפת את תחושתם המגדרית ותחושת האני שלהם יותר מאשר זו עימה גדלו; כמו כן חלקם טוענים כי זו דרך אפשרית בשבילם להחצין את עצמם, כלומר את המגדר השני ה"מדוכא" שלהם. חלק מבעלי דמויות אלה מגדירים עצמם, או מוגדרים על ידי אחרים כטרנסג'נדרים. תחומי המחקר העיקריים האוספים מידע על זהות העוסקים בכך ומניעיהם הם הפסיכולוגיה והסוציולוגיה; השיטות לאיסוף ידע כזה הן למשל שאלונים, ראיונות, וניתוח סטטיסטי של שכיחות הופעתם של פריטים ומצבים הנוגעים לדמויות השונות.
קיימת גם תופעה של נשים המאמצות את האסתטיקה המזוהה עם מלכות הדראג. דמויות דראג כאלה מכונות פואו קווין (faux queen).
דמויות דראג והפייסבוק
עד לשנת 2014 רשת פייסבוק מנעה מאמנים אשר להם דמות דראג, לפתוח את חשבונם המקורי בשם של הדמות אותה הם מגלמים, והתיר להם להחזיק בו רק אם ישנו את שמם לזה המופיע בתעודת הזהות שלהם. ההצדקה של חברת פייסבוק לכלל זה הייתה בעיקר הצורך באבטחת מידע ומניעת שימוש פיקטיבי. לאחר מחאה ציבורית מצד אמנים שונו הכללים בקשר זה, וניתן לבעלי דמויות דראג להחזיק בחשבונות המשקפים את דמות הדראג שלהם, ולא את זהותם החברתית.
מרתה קנפילד
חייה
קנפילד נולדה במונטווידאו, בירת אורוגוואי, לאב אנגלי ולאם איטלקייה. היא למדה ספרות בקולומביה ובשנת 1977 השתקעה באיטליה. כיום היא משוררת דו-לשונית, שפרסמה עד כה ארבעה ספרי שירה בספרדית ושני ספרי שירה באיטלקית. היא מוכּרת באיטליה כאחת מבכירות המתרגמים של ספרות אמריקה הלטינית לאיטלקית.
נכון לשנת 2005, קנפילד עבדה כפרופסורית לספרות אמריקה הלטינית באוניברסיטת פירנצה.
מחוזות כף ורדה
מבחינה מנהלית, כף ורדה מחולקת ל-22 מחוזות (concelho) אשר מחולקים לקהילות (freguesia).
הקלע החופשי
הקלע החופשי (בגרמנית: Der Freischütz; באנגלית: The Marksman או The Freeshooter) היא אופרה גרמנית עם דיאלוגים, בשלוש מערכות מאת קרל מריה פון וובר. הלברית שנכתבה על ידי פרידריך קינד, מבוססת על סיפור מאת יוהאן אוגוסט אפל. ופרידריך לאון מאוסף סיפורי רפאים גרמניים (Gespensterbuch) משנת 1811. האופרה הועלתה בבכורה ב-18 ביוני 1821 במה שנקרא היום "היכל הקונצרטים של ברלין" ובשמו אז: Schauspielhaus Berlin. היא נחשבת ל"אופרה הרומנטית הגרמנית" הראשונה (ז'אנר אופרה גרמנית של תחילת המאה התשע עשרה, שלא התפתח מה"זינגשפיל" הגרמני של המאה השמונה עשרה אלא מהאופרה הקומית של המהפכה הצרפתית).
כתב היד של היצירה שמור בספריית המדינה בברלין. בסיום הפרטיטורה רשם המלחין: "סוף האופרה. לאלוהים לבדו תהילה. ק.מ.ו. ובר".
היסטוריה
קבלת הפנים של "הקלע החופשי" עלתה על תקוותיו של ובר, והיא הפכה במהרה להצלחה בינלאומית, עם הפקות בווינה באותה השנה ואחריה בדרזדן, בלייפציג, בהמבורג, במינכן, בקרלסרוהה, בקניגסברג, בפראג ובמרכזים גרמניים אחרים, וכן בריגה ובקופנהגן. בשנת 1824 התקיימו הפקות בארבעה תיאטראות בלונדון בארבעה עיבודים שונים, וכן עיבוד לא מספק של פרנסואה קסטיל-בלייז בצרפתית, בשם רובין דה בויס בתיאטרון אודיאון.
גרסה בצרפתית עם רצ'יטטיב הוכנה בשנת 1841 על ידי הקטור ברליוז - שהעריץ מאוד את האופרה. העיבוד של ברליוז עמד שוב בבסיס ההפקה באופרה-קומיק בפריז בשנת 2011. הפתיחה של ובר ו"מקהלת הציידים" ממערכה 3 ("עם הנאה נסיכותית ועיסוק גברי") מבוצעים לרוב גם בנפרד כקטעי קונצרט.
מערכה 1
בתחרות קליעה, בחצר בית המרזח עוזר היערן השני, מקס, מפסיד לאיכר, קיליאן, שמוכרז כ"מלך הקלעים" (מקהלה: ויקטוריה! Der Meister soll leben - "ניצחון! יחי האדון"). קיליאן לועג לו בטוב לב ( Schaut der Herr mich an als König - "תן לו להסתכל עלי כמלך").
קספר, עוזר היערן הראשון, מנסה בעורמה לשכר את מקס ביין (Hier im ird'schen Jammerthal - "כאן בעמק הדמעות הזה"). הוא קיווה להתחתן עם אגתה בעצמו, אבל היא דחתה אותו ובחרה במקס, אך יותר מכל רצה קספר את המשרה של קונו. הנישואין יהפכו את מקס ליורש של קונו שיראה במקס בן. קספר מבקש לנקום בשלושתם - יריבו, אהובתו לשעבר ואביה. הוא מגיש למקס את הרובה שלו ומקס, לתדהמתו, מצליח לפגוע בעיט שטס בגובה רב. קספר מסביר שהרובה הוטען בכדור הקסם האחרון שלו.
הוא משכנע את מקס לפגוש אותו בחצות בתעלת הזאב הנורא ומטיל האימה לירות עוד שבעה מכדורי הקסם. (שש פוגע, אך השביעי שייך לרשע שיכול להנחות אותו בכל אשר ירצה) הוא מזהיר את מקס שלא לספר לאף אחד על מטרתם כדי לא לסכן אותם. כשנשאר לבד, קספר חוגג ומתגאה בערמומיותו (אריה: "שתיקה, איש לא הזהיר אותו").
החדר של אגתה
ברגע שמקס יורה בכדור הקסם בטעות, תמונת אבותיה של אגתה התלויה על הקיר נופלת על הרצפה ופוצעת אותה קלות. בת דודתה ובת לווייתה של אגתה, אנשן מהדקת את הלולאה (דואט: שלם, עצור פסט! - "נוכלים, תחזיקו מעמד!" ). היא משתדלת לעודד את אגאתה ברציחות ( Ännchen: Kommt ein schlanker Bursch gegangen - "בא ילד יפה בדרך זו"). אגתה, עדיין מוטרדת, מספרת על פגישתה עם הנזיר. הוא הצביע על סכנה שממנה הוורדים המקודשים הלבנים שלו יגנו עליה.
אגתה נותרת לבד ומחכה למקס עם הידיעה על הצלחתו. מקס מגיע, מודה שאמנם הוא לא היה המנצח, אבל הוא הרג נשר. כיוון שהלילה ירד, הוא צריך לעזוב שוב בכדי להביא אייל שהוא ירה בו בתעלת הזאב (טריו: מי ? מה? פחד! -"אֵיך? מה? אוי, אימה!").
תעלת הזאב בלילה
כשהפעמון מצלצל חצות קספר קורא לסמיאל, הצייד השחור, לקבל סיוע ביריית כדורי הקסם. לאחר שכבר מכר את נשמתו, שתילקח ביום המחרת, קספר מציע את נשמתו של מקס בתמורה להארכת לקיחת נשמתו שלו בשלוש שנים. אגתה אמורה ליהרג על ידי כדור הקסם של מקס, הייאוש יהפוך אותו אז לשטן. סמיאל מסכים להצעתו של קספר באופן לא ברור: "אז שיהיה - בשערי הגיהנום! מחר הוא או אתה!"
פגישת קלעים
לאחר שחילק את שבעת הכדורים ביניהם, השתמש מקס בשלושה במהלך הציד בבוקר. קספר מבזבז את השלושה שלו על שועל. לפיכך הכדור שנותר של מקס הוא השביעי, כדור השטן.
החדר של אגתה
אגאתה מתפללת (אריה: Und ob die Wolke sie verhülle - "דרך עננים סתומים"), ספקותיה חזרו בגלל חלום של סימן חולה במקום בו הייתה יונה לבנה שמקס ירה בה. אנצ'ן מנסה לעודד אותה בסיפור מפחיד (אריה: Einst träumte meiner sel'gen Base - "בן דודי שנפטר חלם חלום"). השושבינות מביאות את הקופסה עם זר הכלה (שיר: Wir winden dir den Jungfern-Kranz - "We wind around you the זר הכלה"). אבל כשהם פותחים אותה הם מוצאים זר לוויה. אגתה נזכרת בהבטחתו של הנזיר כי הוורדים הלבנים יגנו עליה, ומציעה לחבר אותם לזר הכלה.
מבחן הקליעה
הנסיך אוטוקר ממתין למקס באוהל שלו (מקהלת היערנים: Was gleicht wohl auf Erden - "מה אותו דבר עלי אדמות"). כמבחן, מקס מצווה לירות ביונה שהצביע עליה. מקס מכוון יורה ואגתה שנכנסה זה עתה למקום נופלת כאילו נפגעת (פינאלה: Schaut, o schaut - "See, oh see"). אבל זר הכלה והנזיר שעמד מאחוריה הסיטו את הכדור. זה פוגע בקספר. כשקספר רואה נזיר קדוש לצידה, מבין שהוא נכשל. סמיאל תופס אותו במקום מקס, ואז קספר "מתפוצץ", מקלל את הגיהנום ואת גן עדן.
הנסיך אוטוקאר מורה על השלכת הגופה של קספר לתעלת הזאב. ואז הוא דורש ומקבל הסבר ממקס שמתוודה על הירי בכדורי קסם. על אף תחנוני קונו, אגתה, האיכרים והציידים, הנסיך הזועם אוסר על הנישואין ומגרש את מקס מהארץ.
הנזיר מבקש לפייס את הנסיך ולאחר שיסיים שנת ניסיון ללא רבב, מבקש לאפשר למקס להתחתן עם אגתה. לשמחתם הנסיך מקבל את הבקשה הזו. לאחר המבחן, הוא עצמו מניח את ידו של אגתה בידו של מקס. בסופו של דבר, כולם מצטרפים לתפילת תודה.
כלים
האופרה נכתבה לתזמורת בגודל סטנדרטי המורכבת מ:
ג'ייסון בייטמן
ג'ייסון קנת בייטמן (באנגלית: Jason Kent Bateman; נולד ב-14 בינואר 1969) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ובמאי אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך.
ביוגרפיה
בייטמן נולד בעיר ריי שבניו יורק למשפחה נוצרית-מורמונית ממוצא אנגלי ומלטזי. הוריו הם ויקטוריה אליזבת, דיילת לשעבר, ואיש הקולנוע קנת בייטמן. אביו קנת היה הסוכן האישי שלו עד שהגיע לגיל 20, בו החליט בייטמן להפסיק את הקשר העסקי הזה.
לבייטמן אחות גדולה בשם ג'סטין בייטמן אשר עוסקת גם היא במשחק (שיחקה ב"קשרי משפחה").
במהלך שנות ה-90 נאבק בהתמכרות שלו לסמים ולאלכוהול.
משנת 2001 נשוי בייטמן לשחקנית אמנדה אנקה, בתו של הזמר פול אנקה. לזוג שתי בנות.
בקולנוע
הופיע לראשונה על מסכי הקולנוע ב-1987 בקומדיית הנעורים "זאב צעיר 2". לאחר עשר שנים, הופיע בייטמן בקומדיה "הכי מתוק שיש". לאחר מכן, השתתף ב"סטארסקי והאץ'", שם גילם את קווין - יד ימינו של סוחר הסמים היהודי ריס פלדמן (וינס ווהן) וכן ב"דודג'בול" וב"הצד שלו הצד שלה".
ב-2007 הופיע במותחני הפעולה "לחסל את האס", בו הופיע בדמותו של ריפלי ריד, ו"הממלכה", שם שיחק את סוכן המודיעין אדם לביט. הוא השתתף באותה שנה גם בתפקיד משני בדרמה הקומית "ג'ונו" בה גילם את מארק, בעלה של ונסה (ג'ניפר גארנר) המוצא אם פונדקאית צעירה בשם ג'ונו (אליוט פייג').
בשנת 2008 שיחק בתפקיד הראשי בסרט גיבורי על הקומי "הנקוק".
ב-2009 שיחק בדרמה הפוליטית "שם המשחק"; בדרמה העצמאית "תלוי באוויר" גילם את קרייג ג'ורג'י, הבעלים של "חברת הפיטורים", ובנוסף, השתתף בתפקיד ג'ייסון בקומדיה הרווחית "טיפול זוגי", ובסרט "תמצית" לצד מילה קוניס ובן אפלק.
בשנת 2010 הופיע בקומדיה הרומנטית "אהבה בהחלפה" לצידה של ג'ניפר אניסטון.
בשנת 2011 הופיע שנית לצידה של אניסטון בסרט הקולנועי "איך להיפטר מהבוס". בשנת 2012 שיחק בסרט האקשן של הבמאי דקס שפרד "לפגוע ולברוח" לצד קריסטן בל.
בשנת 2013 ביים סרט קולנועי ראשון בשם "בגסות" (Bad Words), בו גם כיכב בתפקיד הראשי לצד אליסון ג'ני.
ב-2015, שיחק בסרט המותחן "המתנה" ובסרט "להתאהב בביאטריס", לצד אוליביה ויילד.
ב-2016, דיבב בסרט "זוטרופוליס" של דיסני, את דמותו של השועל הערמומי, ניק וילד. באותה שנה שב לשחק לצד ג'ניפר אניסטון בקומדיה "מסיבת השנה".
ב-2018 שיחק בקומדיה "לילה בטירוף", לצידה של רייצ'ל מקאדמס.
בשנת 2023 שיחק בסרט "אייר".
בטלוויזיה
החל את קריירת הטלוויזיה ב-1981 כשהופיע בתפקיד ג'יימס קופר בסדרה "בית קטן בערבה".
באמצע שנות ה-80 הופיע בסדרות "כפיות הכסף", "זה המהלך שלך" ו"ואלרי", שלאחר מכן שונה שמה ל"משפחת הוגאן". בייטמן אף ביים שלושה מפרקי התוכנית.
ב-1994 הופיע בסרט הטלוויזיה "This Can't Be Love".
בשנת 2002 לוהק בייטמן על ידי רון הווארד ומיטשל הורוויץ לתפקיד מייקל בלות' בקומדיית המצבים "משפחה בהפרעה". על תפקיד זה, בייטמן זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית בשנת 2004, והיה מועמד לפרס אמי בשנה שלאחר מכן.
משנת 2017 עד 2022 שיחק בתפקיד מרטי בירד בסדרה "אוזרק", ששודרה בנטפליקס. על תפקידו בסדרה זכה שלוש פעמים בפרס גילדת שחקני המסך, בשנים 2018, 2020 ו-2022.
יבגני קיסין
יבגני איגורביץ' קיסין (ברוסית: Евге́ний И́горевич Ки́син, נולד ב-10 באוקטובר 1971 במוסקבה) הוא פסנתרן קונצרטים קלאסי יהודי-רוסי-ישראלי. קיסין התפרסם כפסנתרן כבר בילדותו, וכיום הוא ממשיך להיות אחד הפסנתרנים הקלאסיים הבולטים בעולם.
קורות חיים
קיסין נולד בשנת 1971 למשפחה יהודית במוסקבה. אביו, איגור אוטמן, היה מהנדס, ואימו, אמיליה קיסינה, היא מורה לפסנתר. בגיל שנתיים החל לנגן משמיעה ולאלתר על הפסנתר. בגיל שש נרשם לבית-ספר מיוחד לילדים מחוננים, בית-הספר גנסין למוזיקה במוסקבה, שם למד אצל אנה פבלובנה קנטור שהייתה המורה היחידה שלו למוזיקה. בגיל עשר הופיע עם התזמורת הפילהרמונית מאוליינובסק בביצוע הקונצ'רטו העשרים של מוצרט (קכל 466) ושנה לאחר מכן (בגיל 11) נתן את הרסיטל הראשון שלו. בגיל 12 הגיע להכרה בינלאומית כאשר הקליט וניגן עם התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה את שני הקונצ'רטי של שופן בניצוחו של דימטרי קיטאיינקו. בגיל 13 הופיע לראשונה מחוץ לרוסיה, בבריטניה, בניצוחו של ואלרי גרגייב והכנרים מקסים ונגרוב וודים רפין. בגיל 14 יצא לסבב הופעות ביפן, ובגיל 16 הופיע בביצוע הקונצ'רטו הראשון של צ'ייקובסקי בניצוחו של הרברט פון קאראיין והפילהרמונית של ברלין בקונצרט השנה החדשה. בגיל 18 הופיע בביצוע שני הקונצ'רטי של שופן בניצוחו של זובין מהטה והתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, אז גם הופיע לראשונה בקרנגי הול.
המוזיקליות של קיסין, הפרשנות העמוקה, הפיוטית והנבונה שלו מבליטים אותו כאחד הפסנתרנים הבולטים והמצטיינים כיום. הוא מופיע בסיורי קונצרטים באירופה, אסיה ואמריקה ומופיע עם מוזיקאים ומנצחים מהדרג הראשון. יבגני קיסין הופיע גם בישראל בחגיגות השבעים לתזמורת הפילהרמונית הישראלית ברסיטל חגיגי שבו ניגן את הסונאטה במי במול מז'ור של שוברט, 32 וריאציות של בטהובן ויצירות של ברהמס ושופן. כמו כן, הופיע עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בביצוע הקונצ'רטו של רוברט שומאן.
בשנת 2013 הוא ביקש וקיבל אזרחות ישראלית, והצהיר שבתור יהודי זאת המדינה שאותה הוא רוצה לייצג בהופעותיו. בנוסף, קיסין הוא בעל אזרחות רוסית ובריטית.
בשנת 2018 קיסין הוציא לאור אוטוביוגרפיה שלו. בנוסף למוזיקה, קיסין גם עוסק בשירה ביידיש וברוסית. ב-2019 קיסין הוציא את ספרו "אַ ייִדישער שייגעץ", אוסף שירים וסיפורים קצרים ביידיש.
קאדוס חארב, קיסר אתיופיה
קאדוס חארב היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה. ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת כותב שהוא היה בנו של הקיסר ג'אן סאיום. כמה מההיסטוריונים מסכימים ששלטונו היה בין התאריכים 1079–1119. ההיסטוריון האנטינגפורד אינו כולל אותו ברשימתו על שליטי שושלת זאגווה.
סופיה דה מלו ברינר אנדרסן
אנדרסן פרסמה במהלך חייה מעל עשרים ספרי שירה, המפורסמים שביניהם "יום הים" (1947), "זמן מחולק" (1954), "משיח צועני" (1961), "שם הדברים" (1977), "איים" (1989) ו"מוזה" (1994). כמו כן, היא פרסמה סיפורים וספרים לילדים ותרגמה לפורטוגזית מיצירות שייקספיר, דנטה, קלודל וקריסטיאנסון. היא זכתה בפרס קרן קלושט גולבנקיאן בשנת 1992 ובפרס קמואינש בשנת 1999. היא נפטרה בליסבון בשנת 2004.
המסדר הראשון
המסדר הראשון הוא משטר טוטליטרי דמיוני ביקום מלחמת הכוכבים, הוא קם לאחר הקרב על ג'אקו וצמח מהאימפריה הגלקטית מעט לאחר נפילתה.
ב"אחרוני הג'דיי" בוגד קיילו רן במנהיג סנוק ולוקח לעצמו את השליטה בארגון. כעת הוא מוכר כמנהיג העליון רן.
ארגון הכוח של המסדר הראשון
המנהיג העליון סנוק שלט במסדר באופן מוחלט. תחת הדרכתו פעל תלמידו הבכיר קיילו רן (בן סולו, אביר הג'די שעבר לצד האפל) המשמש גם מפקד בכיר בצבא. רן פעל בעיקר כשליח למשימות מיוחדות (בדומה לדארת' ויידר לפני מותו של גראנד מוף טארקין), אך גם בעל השפעה רבה בקרב הכוח הצבאי של המסדר ומעמד גבוה מאוד, גם אם לא רשמי.
גנרל ארמיטאג' האקס הוא המפקד העליון הצבאי של המסדר הראשון, והוא צעיר ושאפתן. הוא מורה (בעידודו של סנוק) על השמדת הרפובליקה והא כפוף בעצם רק למנהיג העליון עצמו. למרות זאת, כאמור, רן מורה לו לחפש את הדרואיד BB-8 ומאיים עליו למצוא אותו וניכר כי האקס חושש ממנו. הם נאבקו בגלוי על תשומת לבו והערכתו של המנהיג העליון סנוק. וכל אחד מהם נכשל בפעילות מולו לפחות פעם אחת במהלך אירועי פרק 7.
בפרק 8 מתחלף השלטון כאשר הורג קיילו רן את המנהיג העליון סנוק ותופס את מקומו. האקס נותר לשרת תחתיו. בפרק 9 נחשף כי גנרל אנריק פרייד עומד בעת בראש המסדר הראשון כמפקדו העליון ולא האקס. כמו כן, המסדר מתגלה כחלק מתוכנית המגירה של הקיסר פלפטין, לצד צי ספינות נוסף אשר נבנה בחשאי בחלל הלא- נודע אשר כונה "המסדר האחרון".
עוצמה
המסדר הראשון בנה כוכב מוות חדיש ומשופר בשם "קוטל הכוכבים" (Starkiller) המסוגל לשלוח קרן לייזר עוצמתית שבכוחה להשמיד מערכת שלמה של כוכבים ולא רק כוכב בודד (כמות אנרגיה הגדולה פי כמה מיליארדים מכוכב מוות). בנוסף, הנשק משגר קרן לייזר דרך העל-חלל, דבר המאפשר תקיפה מבסיס נייח והגעה למטרה תוך זמן קצר. משם קרן הלייזר מתפצלת ומשמידה את מטרותיה.
למסדר הראשון מהלכים כבדים, תותח על להתכת מתכות כבדות, מגה-משחתת (60 ק"מ לרוחב), משחתות (כולל הספינה של סנוק) וצי אדיר של ספינות וחלליות קרב.
קאוואיי
קאוואיי (בהירגנה: かわいい, ברומאג'י: Kawaii, הגייה: ) היא מילה ביפנית שמשמעותה "חמוד", ומתייחסת לזרם פופולרי באמנות ובפרסום. מאז שנות השבעים הפך סגנון ה"קאוואיי" למרכיב חשוב בתרבות היפנית, בפרט בתחומי הבידור, ההלבשה, עיצוב מוצרי מזון, צעצועים וההתנהגות החברתית. זרים המבקרים ביפן מתייחסים לסגנון "קאוואיי" במידה מסוימת של השתאות, מאחר שהיפנים משתמשים בו גם במצבים שבהם נהוג במערב להפגין רצינות ואיפוק, כדוגמת פרסומים של הממשלה, אזהרות ציבוריות, מודעות צבאיות ופרסומות לחברות תעופה. הקאוואי הוא חלק מאופנת ה"הרג'וקו" אך מסגנון יותר חמוד ופסטלי.
תפוצה
אלמנטים של "קאוואיי" נמצאים כמעט בכל מקום ביפן: על שלושה מטוסים של חברת התעופה אול ניפון איירווייז מצוירת דמותו של פיקאצ'ו, דמות מסדרת המאנגה פוקימון, והקמע של הדואר היפני "יו-פאק" היה תיבת דואר מעוצבת.
מוצרים לקישוט ולשעשוע (מרצ'נדייז) בסגנון "קאוואיי" פופולריים מאוד ביפן. שני היצרנים הגדולים של מרצ'נדייז כאלה הם סאנריו (שיצרו את הלו קיטי) ו-San-X.הקאוואיי נפוץ בעיקר בטוקיו, עיר מולדתו.
"קאוואיי" יכול לשמש גם כדי לתאר סגנון באופנה הבגדים האלה בדרך-כלל בצבעי פסטל ומעוטרים בסרטים ותחרה. נלווים להם עיטורי שיער - סרטים וקשתות, צעצועים ותיקים המעוטרים לעיתים קרובות בתמונות של דמויות אנימה.
סגנון ה"קאוואיי" נעשה פופולרי גם בטאיוואן שם יש השפעה רבה לתרבות היפנית.
האורוויל
האורוויל (באנגלית: The Orville) היא סדרת מדע בדיוני קומית אמריקאית שנוצרה על ידי סת' מקפרלן, שעלתה לשידור ברשת פוקס ב-10 בספטמבר 2017. הסדרה עוקבת אחרי הרפתקאותיה של ספינת החלל "אורוויל", שעלילתה מתרחשת 400 שנה בעתיד, במאה ה-25, תקופת זמן בה כדור הארץ הוא חלק מ-"האיחוד הפלנטרי", ציוויליזציה מרחיקת לכת, מתקדמת ובעיקר שלווה, עם צי של 3,000 ספינות. הצוות, הכולל הן בני אנוש והן חוצנים, ניצבים בפני פלאות וסכנות בחלל החיצון, תוך כדי התמודדות גם עם בעיות שגרתיות של אנשים רגילים.
הסדרה חודשה לעונה שלישית שעלתה לשידור ב-2 ביוני 2022 בהולו.
תקציר עלילה
זמן קצר לאחר גירושין מרים, נראה כי משתפר מזלו של אד מרסר (סת' מקפרלן), קצין באיחוד הפלנטרי, אשר סוף סוף מקבל את ההזדמנות שלו לפקד על אחת מספינות החלל של הצי - אורוויל. נחוש להוכיח את ערכו ולפתוח פרק ​​חדש בחייו, אד מגלה כי המשימה תהיה קשה יותר ממה שחשב, כאשר לתפקיד הקצין הראשון של הספינה שלו מוצבת אשתו לשעבר, קלי גרייסון (אדריאן פאליקי). על אף היותם מסוכסכים, מרסר וקלי יהיו חייבים להניח את העבר מאחוריהם.
כמפקד החדש של הספינה, אד מגייס צוות מוסמך, אבל אקסצנטרי, הכולל את החבר הכי טוב שלו, גורדון מאלוי (סקוט גריימס), שיש לו בעיות עם סמכות, אבל הוא ההגאי הטוב ביותר בצי; ד"ר קלייר פין (פני ג'ונסון ג'רלד), אחת מהרופאות המוכשרות ביותר של האיחוד; בורטוס (פיטר מקון), חייזר ממין חד מיני; אייזק (מארק ג'קסון), צורת חיים מלאכותית מחברה מכנית שחושבת שצורות חיים ביולוגיות הן נחותות מהם; הנווט ג'ון לאמאר (ג'יי. לי), בעל חוש הומור אשר אפילו במצבים הקשים ביותר שובר את המתח; אלרה קיטן (הלסטון סייג'), קצינת ביטחון צעירה וחסרת ניסיון, אשר כוח הכבידה הגבוה של כוכב הלכת שלה מעניק לה כוח פיזי יוצא דופן; ויפיט, יצור ג'לטיני (מדובב על ידי הקומיקאי נורם מקדונלד).
פיתוח
במקור, מקפרלן כתב את התסריט לסדרה כ-"ספק" (spec), אשר רשת פוקס החליטה ב-4 במאי 2016 להפיקו. הרשת הזמינה 13 פרקים. הסדרה היא סדרת הלייב אקשן הראשונה שנוצרה על ידי מקפרלן (שעד אז יצר רק סדרות מצוירות). כמו כן, סדרה זו הייתה הופעתו הראשונה כשחקן על המסך בסדרת טלוויזיה.
לאחר שהפרויקט אושר ויצא לדרך, אמר מקפרלן שהוא רצה לעשות תוכנית שכזו מאז שהיה ילד, והוסיף: "העיתוי סוף סוף מרגיש נכון. המאה ה-20 ופוקס היו טובים אלי במשך שנים רבות, וכמובן, דנה וגארי הם בוסים פנטסטיים וחברים אמיתיים, אז זו לא הייתה החלטה קשה לגשת אליהם עם הפרויקט. אני חושב שזה הולך להיות משהו מיוחד".
בהודעה משותפת של דנה וולדן וגארי ניומן, יו"ר ומנכ"ל פוקס, נכתב כי "במשך כמעט שני עשורים, נהנינו משיתוף פעולה מדהים עם השותף שלנו וחברנו סת' מקפרלן. הוא אחד האנשים החכמים ביותר, המצחיקים ביותר והמוכשרים ביותר שאי פעם היה לנו העונג לעבוד איתם - בחור נהדר שהשפיע גם על הטלוויזיה וגם על התרבות הפופולרית. לסת' יש את אחד הקולות המקוריים ביותר - בכל מובן של המילה - ואנחנו חיכינו זמן רב שהוא יביא לנו פרויקט מיוחד כמו זה. זה "סת' קלאסי" - טרי ומצחיק, חכם להפליא, חתרני ברשעות, ללא ספק - פוקס".
ליהוק
ב-29 ביולי 2016 פורסם כי מקפרלן יגלם את דמותו של אד מרסר, קפטן ספינת החלל אורוויל, אדריאן פליצקי לוהקה לתפקיד קלי גרייסון, אשתו לשעבר של אד והקצינה הראשונה של האורוויל, וסקוט גריימס (המדבב את קולו של סטיב סמית' בסדרה אבא אמריקאי, גם היא נוצרה על ידי מקפרלן) לוהק לתפקיד גורדון מאלוי, חברו הטוב ביותר של אד וההגאי של האורוויל. ב-19 באוגוסט פיטר מייקון וג'יי. לי לוהקו לתפקידים קבועים בסדרה. ב-31 באוקטובר הלסטון סייג' ופני ג'ונסון ג'רלד הצטרפו. ב-8 בדצמבר מארק ג'קסון לוהק. ב-3 באפריל 2017, צ'אד קולמן הצטרף לצוות השחקנים הקבועים של הסדרה, ולארי ג'ו קמפבל לוהק לתפקיד אורח חוזר. הוטל בתפקיד חוזר.
צילומים
ב-24 באוגוסט 2016 ג'ון פברו הוחתם לביים את פרק הפיילוט. הפקת הפיילוט החלה בשלהי 2016, ושאר פרקי העונה צולמו בראשית 2017.
לואי דמפיר
לואי דמפיר (באנגלית: Louie Dampier; נולד ב-20 בנובמבר 1944) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1967–1979. בעונת 1974/1975 זכה באליפות ליגת ה-ABA כשחקן קנטקי קולונלס, ולאורך קריירת המשחק ב-ABA וב-NBA העמיד ממוצעים כוללים של 15.9 נקודות, 2.6 ריבאונדים ו-4.9 אסיסטים למשחק. מחזיק בשיאי ליגת ה-ABA בנקודות, אסיסטים, סלי שדה ושלשות בקריירה.
בשנת 1997 נבחר לאחד מ-35 חברי "קבוצת כל הזמנים של ה-ABA", ובשנת 2015 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
נעורים וקריירת מכללות
דמפיר נולד וגדל בעיר אינדיאנפוליס שבאינדיאנה, ולמד באוניברסיטת קנטקי בין השנים 1964–1967. בשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיתף פעולה בקו האחורי עם פט ריילי, וקלע 19.7 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1965/1966 הוביל את קנטקי לגמר טורניר אליפות המכללות, אך קבוצתו הפסידה לאוניברסיטת טקסס וסטרן במשחק הגמר. אותו משחק זכור בעיקר בהקשר גזעי, שכן קבוצת טקסס וסטרן הייתה הראשונה בתולדות גמר המכללות בה כל שחקני החמישייה היו אפרו-אמריקאים, בעוד קבוצת קנטקי כללה שחקנים לבנים בלבד. בסיום אותה עונה, בה קלע 21.1 נקודות בממוצע למשחק, נבחר דמפיר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות.
קנטקי קולונלס
בשנת 1967 נבחר דמפיר הן בדראפט ה-NBA על ידי סינסינטי רויאלס (בחירה מספר 38), והן בדראפט ליגת ה-ABA על ידי קנטקי קולונלס, בה בחר לשחק. בעונתו הראשונה עם הקולונלס קלע 20.7 נקודות בממוצע למשחק, ובשתי העונות העוקבות שיפר את תפוקתו ל-24.8 ול-26.0 נקודות למשחק, בהתאמה. בעונת 1970/1971 הצטרף לקבוצה הפאוור פורוורד דן איסל, ומאז ועד התפרקות הקבוצה בשנת 1976 לקח דמפיר תפקיד משני וקלע כ-16.5 נקודות למשחק. בעונת 1974/1975 הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ה-ABA, לצד איסל וארטיס גילמור. ב-7 מתוך 9 עונותיו בקנטקי השתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA, וב-4 מתוכן נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
דמפיר הוא אחד משישה שחקנים בלבד שהשתתפו בכל 9 העונות של ליגת ה-ABA. כמו כן הוא מחזיק בשיאי ה-ABA עבור: מספר משחקים (728), דקות משחק (27,770), נקודות (13,726), אסיסטים (4,044), סלי שדה (5,290) ושלשות (794). בשנת 1997 נבחר לאחד מ-35 חברי "קבוצת כל הזמנים של ה-ABA", כאחד משבעת השחקנים היחידים שנבחרו אליה פה אחד.
סן אנטוניו ספרס
בקיץ 1976 התפרק מועדון קנטקי קולונלס, ובעת מיזוג ה-ABA אל ה-NBA נערך דראפט על שחקני הקולונלס וספיריטס אוף סנט לואיס על ידי קבוצות ה-NBA. דמפיר נלקח על ידי סן אנטוניו ספרס בבחירה העשירית (מתוך 12 שנבחרו), וב-3 עונותיו בקבוצה קלע כ-6.7 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל. בסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 34.
לפוספונדילים
לפוספונדילים (שם מדעי: Lepospondyli) היא תת-מחלקה נכחדת של דו-חיים. כנראה שמהם התפתחו הדו-חיים המודרניים.
יצורים אלה שגשגו בתקופת הקרבון אך החלו להיעלם עד לסוף תקופת הפרם שבסוף עידן הפלאוזואיקון. מאובניהם נמצאו בעיקר באירופה ואמריקה הצפונית.
הדיפלוקאולוס (Diplocaulus) היה הגדול מבני הקבוצה והגיע לאורך 1 מטר אך רובם היו קטנים יותר. הם דמו במראם לסלמנדרות מימיות או לצלופחים ולחלקם לא היו כמעט רגליים או שרגליהם לא היו מפותחות. הם היו בעלי עור לח והטילו ביצים במים.
יצורים אלה היו הגדולים שבחיות היבשה בתקופה שלפני הזוחלים. הם חיו בביצות וביערות שרכים קדומים ביחד עם קרוביהם הטמנוספונדילים וצדו דגים וחרקים.
שפן סלע
שפן סלע (שם מדעי: Procavia capensis) הוא מין יחיד בסוג בעל אותו שם, ממשפחת השפניים שהיא משפחה יחידה בסדרת השפנאים; בהתאם לשמם, שטח המחיה שלהם הוא בעיקר באזורים סלעיים.
התנהגות ותפוצה
שפן הסלע מצוי במרבית אפריקה. במזרח התיכון הוא נפוץ בחלקו המערבי של חצי האי ערב וכן חצי האי סיני, בישראל ובחלקים מסוריה ומלבנון. בישראל מצוי תת-המין שפן סלעים מצוי, Procavia capensis syriaca. הוא נפוץ בעיקר בהרים: בחרמון, בגליל, בכרמל, במדבר יהודה, בהר הנגב ובשומרון. השפנים חיים על הקרקע או בנקיקי סלעים, הם יצורים חברותיים החיים בקבוצה בה מספר השפנים נע בדרך כלל בין 50 ל-100 פרטים. הקבוצות עצמן מחולקות לקבוצות קטנות יותר. השפן פעיל בעיקר ביום ומסתתר בלילה בנקיקים ובמחילות בסלעים.
שפן הסלע יכול לעבור במהירות רבה מסלע אחד לאחר. במזג אוויר סגרירי או גשום שפן הסלע בדרך כלל יישאר במאורתו ולא יֵצא אל מחוץ לנקיקי הסלעים. טמפרטורת הגוף של שפן הסלע איננה יציבה לחלוטין, והיא משתנה בהתאם לטמפרטורת הסביבה. הטמפרטורה הנורמלית של השפן היא 36.3 (מעלות צלזיוס), אך היא יכולה לעלות עד 37.5 מעלות בעת חום, ולרדת באותה מידה בעת קור. מסיבה זו, שפן הסלעים מבלה חלק ניכר מיומו – בעיקר בשעות הבוקר – ברביצה על הסלעים, לבדו או יחד עם שפנים נוספים. בזכות התנהגות זו הם מתחממים, ולאחר שהם מתחממים מספיק הם נעשים פעילים יותר.
מזונו של השפן כולל מגוון רב של צמחים. כחלק מהחיפוש אחר מזון, שפני הסלע יכולים אף לטפס על עצים. מכיוון שהם מקבלים את מרבית הנוזלים הדרושים להם מהצמחים שהם אוכלים, בדרך כלל שפני הסלע לא חייבים לשתות כדי להתקיים. למרות זאת, אם יש מקור מים זמין בקרבת מקום הם לא יהססו להרוות את צמאונם בשתייה. שפן הסלע מקדיש בדרך כלל פחות משעה ביום לחיפוש אחר מזון ואכילתו – זמן קצר יחסית לאוכלי עשב אחרים, שבגלל ערכו התזונתי הנמוך של העשב צריכים לאכול כמות גדולה. בין הטורפים של שפן הסלע ניתן למנות את הנמר, התן, הנמיות, הסמור ועופות דורסים מסדרת דורסי היום. בשעת סכנה, שפן הסלע בורח במהירות לתוך נקיקי הסלעים הצרים, או לתוך מקומות מסתור אחרים שנמצאים בקרבת מקום. אם נתפס, שפן הסלע מתגונן באמצעות נשיכות ושריטות.
בחלק ממדינות אפריקה ניצוד שפן הסלע בשל פרוותו או בשרו. בנוסף לכך, חקלאים דרום אפריקנים תובעים לצמצם את אוכלוסיית שפני הסלע, משום שהם מתחרים עם צאנם על אותם מקורות מזון.
אנטומיה ומחזור חיים
לשפן פרווה חומה קצרה, רגליים קצרות ואוזניים קטנות. משקלו של שפן הסלעים נע בין 2 ל-4.5 קילוגרמים. בכפות הרגליים רפידות גדולות ורכות שנשארות לחות כל העת בזכות הפרשה דמוית-זיעה. הזכרים גדולים במידת-מה מהנקבות. היריון נקבת שפן הסלע אורך בין שישה לשבעה חודשים, שבסופם נולדים שניים עד ארבעה גורים. הגורים נולדים מפותחים יחסית: עיניהם פקוחות עם היוולדם, וגם פרוותם שלמה. הגורים מסוגלים לאכול מזון מוצק שבועיים לאחר לידתם, והם נגמלים מחלב אימם עשרה שבועות לאחר לידתם. בסביבות גיל שלוש שנים הם מגיעים לממדים של שפן סלע בוגר. שפן הסלע מגיע לבגרות מינית בגיל 16 חודשים, ותוחלת חייו עומדת על עשר שנים.
אטימולוגיה
בקרב דוברי העברית קיים לעיתים בלבול בין השפן לארנבון, על אף שמדובר בשני בעלי חיים רחוקים זה מזה מבחינה ביולוגית. בלבול זה השתרש גם בספרות ובשירה, ובשירי ילדים רבים, כמו "לשפן יש בית" ו"השפן הקטן" הכוונה היא בעצם לארנבון, כמו גם בביטויים רווחים כמו "שפני מעבדה", או "לשלוף שפן מהכובע" (מעבדות וקוסמים משתמשים בארנבונים ולא בשפנים, משום שהשפן אינו מבוית).
הסיבה לבלבול היא שהשפן אינו חי באירופה, ולכן היהודים באירופה, שלא הכירו את השפן, המוזכר בתנ"ך בצמוד לארנבת, חשבו שהכוונה היא לארנבון. אלא שהתיאור המקראי המתאר בעלי חיים המסתתרים בין הסלעים, כמו גם שמו של השפן בשפות שמיות אחרות (כגון "תֻ'פֻן" בערבית דרומית) בצירוף העובדה שהארנבון, כפי הנראה, לא היה קיים בישראל בתקופת המקרא, אינם מותירים מקום רב לספק לגבי זהותו של השפן המקראי.
הולמיום
הולמיום (באנגלית: Holmium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Ho ומספרו האטומי 67. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות
הולמיום הוא בעל המומנט המגנטי הגבוה ביותר (10.6µB) במצבו הטבעי. כאשר משולב עם איטריום הוא יוצר תרכובות מגנטיות חזקות. זהו יסוד רך ועמיד נגד קורוזיה, יציב באוויר יבש בטמפרטורת החדר, אך באוויר לח וטמפרטורות גבוהות יותר הוא מתחמצן במהירות ויוצר תחמוצת הולמיום צהבהבה. בצורתו הטהורה, בעל ברק מתכתי כסוף.
שימושים
עקב תכונותיו המגנטיות, הולמיום שימושי ביצירת שדות מגנטיים. מכיוון שהוא מסוגל לספוג נייטרונים, הוא משמש בתור בולע נייטרונים בכורים גרעיניים. שימוש נוסף בתחמוצת הולמיום הוא צביעת זכוכית בצבע צהוב.
היסטוריה
ההולמיום זוהה על ידי מארק דלפונטיין (Marc Delafontaine) וז'אק לואי סורה (Jacques Louis Soret) ב-1878 בזמן הבחינו בשיבוש בליעה ספקטרוגרפית של יסוד בלתי-ידוע (אותו כינו יסוד X). מאוחר יותר באותה שנה, פר תיאודור (Per Teodor Cleve) זיהה את היסוד באופן בלתי תלוי כשחקר תחמוצת ארביום.
לפי הטכניקה של קארל גואסטף מוסאנדר, תיאודור הסיר כל חומר "מזהם" שהיה בדגימת תחמוצת הארביום. מאמציו הניבו שני חומרים חדשים, האחד חום והשני ירוק. הוא קרא לחומר החום "הולמיה" (על שם עיר מולדתו, סטוקהולם) ולחומר הירוק קרא תוליה (Thulia). מאוחר יותר הסתבר שהולמיה היא תחמוצת הולמיום ותוליה היא תחמוצת תוליום.
צורה בטבע
כלנתנידים אחרים, הולמיום לא נמצא בטבע בצורתו החופשית, אך נמצא במספר מינרלים כשהוא משולב עם יסודות אחרים (גדוליניום למשל). ניתן לבודד אותו במספר טכניקות, כמו למשל חילוף יונים.
אמצעי זהירות
כלנתנידים אחרים, להולמיום רעילות נמוכה, מנגנוני רעילותו לא הובנו במלואם. חסר תפקיד ביולוגי, אך מסוגל להאיץ מטבוליזם.
הכיבוש הערבי של ארץ ישראל
הכיבוש הערבי של ארץ ישראל התרחש במאה השביעית, לאחר שכוח חדש הופיע על במת ההיסטוריה של המזרח התיכון: דת האסלאם. לאחר התבססות בחצי האי ערב פנו יורשיו של הנביא מוחמד, הידועים בשם "ראשידון", נגד האימפריה הביזנטית ויריבתה הוותיקה האימפריה הסאסאנית. במהלך המחצית השנייה של המאה השביעית כבשו המוסלמים את כל אזור הלבנט בסדרת מהלומות מהירות, חדרו לאסיה הקטנה ויצרו את האימפריה המוסלמית.
הצבאות המוסלמים בחרו את ארץ ישראל כאזור העימות עם צבא האימפריה הביזנטית והחל משנת 630 פשטו גדודים ערבים-מוסלמים על אזורי הספר והתנגשו עם חיל המצב הביזנטי. כישלונות ראשונים לא ריפו את ידי הפולשים והצלחות מקומיות הגבירו את נחישותם. סדרת קרבות, ששיאה הגיע בניצחון מכריע בקרב הירמוך, הביאה להתמוטטות המערך הביזנטי, לכיבוש כל ארץ ישראל ולפתיחת השערים לכיבוש מצרים מדרום וארמניה מצפון.
היכולת של האימפריה והמערכת הצבאית הביזנטית לעצור את הפלישה הייתה מוגבלת ביותר ולא זכתה לתמיכה של האוכלוסייה המקומית, לפיכך התמוטט מערך ההגנה הביזנטי בקלות יחסית ואפשר לצבאות מוסלמים להשתלט על סוריה ועל ארץ-ישראל.
המקורות הערביים הקדומים חלוקים ביניהם על פרטים רבים הנוגעים לסדרת הקרבות ומהלך כיבוש הלבנט על ידי הצבאות המוסלמיים, התאריכים, הנפשות הפועלות ומקומם המקורב של האירועים משתנים ממקור למקור. ההיסטוריה המבולבלת והמעורפלת נתגבשה בכרוניקות שנתחברו במרוצת המאה התשיעית על בסיס סיפורים שמקורם במחצית השנייה של המאה השמינית - כחמישה דורות לאחר המאורעות עצמם. במשך הזמן הארוך הזה נתערבבו מסורות אלו באלו, פרטים נשכחו ואת מקומם תפסו סיפורי גבורה מן הרפרטואר הרומנטי של מלחמות השבטים הערביים.
האימפריה הביזנטית בשלהי המאה השישית וראשית המאה השביעית
החוקרים העוסקים בתולדות הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל וסוריה טוענים, כי הגורם הראשי למפלה הביזנטית המהירה היו הניצחונות של הצבאות המוסלמים בקרבות ההכרעה הגדולים ובקרב הירמוך במיוחד, שלאחריהם נשמטה סוריה רבתי מידי האימפריה הביזנטית. סיפורי קרבות ההכרעה הללו תפחו במשך הדורות, וכשהועלו על הכתב כבר קיבלו ממדים שתאמו את משמעותם ההיסטורית יותר מאשר את סדר המאורעות המקורי. צד נוסף לתיאור הירואי-מיתי של הניצחון המוסלמי הוא יצירת נרטיב המציג את הצבאות הביזנטיים בקנה מידה אדיר ממדים ואת הניצחון המוסלמי כהוכחה ניצחת לכך שהאסלאם היא דת אמת והמאמינים בה זוכים לתמיכתו של האל.