cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ארלס ג'יימס פוקס
ביוגרפיה
ב-1788, כאשר התערערה בריאותו הנפשית של המלך ג'ורג' השלישי, עמד פוקס מאחורי יוזמה למנות לעוצר את הנסיך מוויילס, לימים ג'ורג' הרביעי, בציפייה שהנסיך ימנהו לראש ממשלה. היוזמה עוררה מאבק פוליטי חריף שכונה "משבר העוצרות", ולבסוף שב המלך לאיתנו לפני שיצא המהלך לפועל.
לאחר מותו של יריבו הגדול פיט בינואר 1806, מצא פוקס את דרכו לשולחן הממשלה ומונה בשנית לשר החוץ. על בסיס אמונתו כי צרפת רוצה בשלום והאחריות להתמשכות המלחמה נופלת על בריטניה והממלכות האחרות שהיו שותפותיה לקואליציות האנטי-צרפתיות, החל פוקס במשא ומתן נמרץ עם טליראן, שר החוץ הצרפתי, בתקווה להביא לסיום המלחמה. לאכזבתו של פוקס, הניסיון נכשל ואף ערער את אמונתו הקודמת בכוונותיה של צרפת. המשא ומתן לא התקדם, והתברר כי הצרפתים מנסים במקביל להגיע להסכם עם רוסיה, שהיה עלול לבודד את בריטניה במלחמתה.
הישגו הפוליטי האחרון של פוקס היה העברת חוק שהגביל משמעותית את סחר העבדים, צעד לקראת איסור גורף, שהוטל חודשים אחדים לאחר מותו.
בחייו הפרטיים, שהיו פומביים למדי, נודע פוקס באורח חייו הראוותני, הבזבזני וקל הדעת, גם במונחי השכבות הגבוהות של זמנו.
פול לואי דורוזייה
פּוֹל לוּאִי דוּרוֹזְיֶה (בצרפתית: Paul Louis Duroziez; 8 בינואר 1826 – 16 בינואר 1897) היה רופא צרפתי אשר תיאר את מחלת דורוזייה, סוג מולד של היצרות המסתם הצניפי, ואת סימן דורוזייה, סימן של אוושה סיסטולית מעל עורק הירך בהאזנה במסכת בעת לחיצה במקום מקורב לעומת מקום ההאזנה, ומנגד, אוושה דיאסטולית מעל עורק זה בעת לחיצה במקום המרוחק לעומת מקום ההאזנה, אשר מופיע באי-ספיקת מסתם אבי העורקים.
דורוזייה למד רפואה בפריז וסיים את לימודיו בשנת 1853. הוא עבד עם ז'אן-מרטן שארקו ומאוחר יותר כמנתח במלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870. הוא עבד כרופא כללי במרפאה, ולא בבית חולים, אך המוניטין שלו נודע עקב פרסומיו בתחום מחלות הלב. הוא נבחר לנשיא האגודה הרפואית של פריז ב-1882 וקיבל תואר אבירות של לגיון הכבוד ב-1895.
צ'ארלי היטון
'''צ'ארלי ר. היטון (באנגלית: Charlie R. Heaton; נולד ב-6 בפברואר 1994) הוא שחקן ומוזיקאי אנגלי, הידוע בשל גילום דמותו של ג'ונתן באיירז''' בסדרת המקור של נטפליקס "דברים מוזרים".
ילדותו
היטון נולד בלידס וגדל בברידלינגטון על ידי אמו היחידנית. לאחר שעבר ללונדון כשהיה בן 16, היטון הצטרף ללהקת הנויז רוק "Comanechi" כמתופף וסייר איתם במשך יותר משנה. לאחר מכן, היטון הצטרף ללהקת הרוק פסיכדלי "Half Loon".
חיים אישיים
להיטון יש בן אחד שנולד בשנת 2014 ממערכת יחסים עם בת זוגו לשעבר, המוזיקאית היפנית אקיקו מאטסורה. מאז שנת 2017, היטון בזוגיות עם השחקנית נטליה דייר, שמשחקת לצידו בסדרה "דברים מוזרים".
ב-21 באוקטובר 2017, בקשתו של היטון להיכנס לארצות הברית סורבה כאשר פקידי המכס מצאו עקבות של קוקאין בין חפציו, והוא הועלה על מטוס חזרה ללונדון. היטון הסיר את בקשתו להיכנס לאמריקה על מנת להימנע ממעצר. בעקבות תקרית זו, היטון פיספס את בכורת העונה השנייה של "דברים מוזרים".
גמר מונדיאל 1962
גמר מונדיאל 1962 התקיים באצטדיון הלאומי בסנטיאגו, צ'ילה ב-17 ביוני 1962, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 1962 היא נבחרת ברזיל, שניצחה את נבחרת צ'כוסלובקיה בתוצאה.
הייתה זו הזכייה השנייה ברציפות של ברזיל בטורניר, והיא הייתה לנבחרת השנייה בהיסטוריה שזוכה בתואר פעמיים ברציפות, אחרי (1934 ו-1938). שתי הנבחרות נפגשו כשבועיים קודם לכן בשלב הבתים של הטורניר, והיה זה גמר המונדיאל השני בהיסטוריה, והאחרון עד כה (2019), שהפגיש שתי נבחרות שכבר נפגשו מוקדם יותר בטורניר (אחרי גמר מונדיאל 1954 ביו ל).
במשחק הגמר, צ'כוסלובקיה הייתה הראשונה לעלות ליתרון, כשיוזף מסופוסט כבש לאחר 15 דקות. אמרילדו הברזילאי השווה את התוצאה שתי דקות אחר כך וקבע את תוצאת המחצית. בדקה ה-69 השלים זיטו את המהפך לזכות ברזיל, ותשע דקות אחר כך קבע ואוה את תוצאת הסיום, 3-1 לברזיל.
ברזיל הופיעה בפעם השנייה בתולדותיה בגמר המפעל, לאחר ניצחונה במשחק הגמר הקודם בתוצאה 5-2 על. עבור הייתה זו הופעה שנייה ואחרונה בהיסטוריה בגמר המפעל. הופעתה הקודמת הייתה בגמר מונדיאל 1934, בו נוצחה על ידי איטליה בתוצאה 2-1.
מפגשים קודמים
שתי הנבחרות נפגשו פעמיים בעבר במסגרת גביע העולם, שתיהן בטורניר מונדיאל 1938 בצרפת. השתיים הוגרלו להיפגש ברבע גמר הטורניר. המשחק הראשון התקיים ב-12 ביוני 1938, והסתיים בשוויון 1-1 לאחר הארכה. בעקבות כך, הן נפגשו למשחק חוזר יומיים אחר כך, ובו ניצחה ברזיל בתוצאה 2-1, בדרך למקום השלישי בסיום הטורניר.
הדרך אל הגמר
בשלב הראשון של הטורניר חולקו 16 הנבחרות המשתתפות לארבעה בתים, כששתי הראשונות מעפילות לשלב רבע הגמר. החל משלב זה התקדמו הנבחרות בשיטת נוקאאוט במשחק אחד.
שתי הנבחרות הוגרלו יחדיו לבית ג', לצדן של ו. במחזור הראשון פגשה ברזיל את מקסיקו, וגברה עליה 2-0. פלה כבש את השער השני, אחרי שבישל את הראשון למריו זגאלו. במשחק המקביל, גברה צ'כוסלובקיה על ספרד בתוצאה 1-0, משער בדקות הסיום של יוזף שטיבראני. במחזור השני נפגשו שתי הנבחרות אחת מול השנייה. במהלך המשחק נפצע פלה תוך כדי ניסיון בעיטה, ולמעשה סיים את השתתפותו בטורניר. המשחק עצמו הסתיים בשוויון 0-0. במחזור האחרון של שלב הבתים, הבטיחה ברזיל את המקום הראשון בזכות ניצחון 2-1 על ספרד, שהגיע לאחר מהפך ברבע השעה האחרונה. במשחק המקביל צ'כוסלובקיה הובילה על מקסיקו כבר לאחר דקה אחת, אך ירדה בפיגור 2-1 למחצית, בדרך להפסד 3-1. למרות ההפסד, העפילה צ'כוסלובקיה מהמקום השני בבית.
בשלב רבע הגמר הדיחה ברזיל את, לאחר שגברה עליה בתוצאה 3-1. צמד של גארינצ'ה, שנטל על עצמו את הובלת הנבחרת לאחר פציעתו של פלה, ושער אחד של ואוה, הבטיחו לברזיל את ההעפלה. צ'כוסלובקיה פגשה בשלב זה את, ושער אחד של אדולף שרר אחרי פחות מרבע שעה של משחק העניק לה ניצחון 1-0 וכרטיס לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר פגשה ברזיל את המארחת. ברזיל עלתה ליתרון ראשון כבר לאחר תשע דקות משער של גארינצ'ה, והמשיכה להוביל לכל אורך המשחק שהסתיים בתוצאה 4-2. ואוה וגארינצ'ה סיימו את המשחק עם צמד שערים. במפגש המקביל פגשה צ'כוסלובקיה את. לאחר שוויון 0-0 במחצית, העלה יוזף קדרבה את צ'כוסלובקיה ליתרון, אך יוגוסלביה הצליחה לחזור למשחק. צמד שערים (אחד בפנדל) של שרר בעשר הדקות האחרונות הבטיחו לצ'כוסלובקיה את הניצחון במשחק, שהסתיים בתוצאה 3-1, ואת הכרטיס לגמר המונדיאל השני בתולדותיה.
שופט המשחק
ניקולאי לאטישב מברית המועצות נבחר לשופט המשחק. עוזרי השופט, ליאו הורן ההולנדי ובוב דייווידסון הסקוטי, נבחרו לשמש כקוונים במשחק.
עוזרי השופט שימשו גם הם כשופטים ראשיים במהלך הטורניר. הורן שפט בניצחונה של 2-1 על  בשלב הבתים ובניצחונה של הונגריה 2-1 על אנגליה באותו שלב. ברבע הגמר, שפט בניצחונה של המארחת 2-1 על. דייווידסון שפט בשני משחקים של גרמניה המערבית בשלב הבתים, מול איטליה (0-0) ומול צ'ילה (2-0 לגרמניה).
מהלך המשחק
מאמן נבחרת ברזיל, איימור מוריירה, הכליל בהרכב ברזיל לגמר שמונה שחקנים שפתחו בניצחון 5-2 על בגמר המונדיאל הקודם. פלה, שנפצע במפגש הקודם בין ברזיל לצ'כוסלובקיה בשלב הבתים, נעדר מהמפגש.
הנסיך תומאזו, דוכס ג'נובה
הנסיך תומאזו, דוכס ג'נובה (באיטלקית: Tommaso Alberto Vittorio di Savoia-Genova; 6 בפברואר 1854 – 15 באפריל 1931) היה נסיך איטלקי, אחיינו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה, בן דודו וגיסו של אומברטו הראשון, מלך איטליה ודודו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
ביוגרפיה
תומאזו נולד ב-6 בפברואר 1854 בטורינו, והיה בנם של הנסיך פרדיננדו, דוכס ג'נובה, בנם השני של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-טוסקנה, ואליזבת, בתם של יוהאן, מלך סקסוניה ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה. בקושי שנה לאחר הולדתו, ב-10 בפברואר 1855, מת אביו ותומאזו ירש את התואר שלו, והפך לדוכס ג'נובה. הוא התחנך בבית הספר הארו.
עם הכתרתו של ויטוריו אמנואלה השני על כס המלוכה של איטליה בשנת 1861, הנסיך תומאזו, יחד עם כל חברי המשפחה, הפך לנסיך איטליה.
אחותו הבכורה של תומאזו, מרגריטה, נסיכת סבויה, התחתנה עם אומברטו הראשון, מלך איטליה. בנה היחיד היה ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, ששלט לאחר רצח אביו בשנת 1900.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, מילא את חובותיו בתור המפקד העליון של הכוחות המזוינים, ואילו תומאזו ניהל את העניינים האזרחיים של הממלכה לאורך כל המלחמה.
הנסיך תומאזו נפטר ב-15 באפריל 1931 בטורינו, והיה הנכד האחרון ששרד של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה שנותר בחיים.
משפחתו
ב-14 באפריל 1883 התחתן תומאזו בארמון נימפנבורג, בוואריה, עם איזבלה, נסיכת בוואריה, בתם של הנסיך אדלברט של בוואריה ואמליה פיליפינה, נסיכת ספרד, בתו של האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
שמואל אבנרי
שמואל אבנרי (יליד תל אביב, 18 באוגוסט 1949) הוא חוקר, מסאי ועורך, העוסק גם בצילום. מאז 1989 הוא בוחן במחקריו את מכלול פועלו התרבותי והחברתי של ביאליק. מנהל הארכיון והמחקר בבית ביאליק בתל אביב בשנים 2001–2021, ומשמש כתובת לבירורים בנושאי ביאליק לחוקרים, לסטודנטים ולציבור הרחב, בארץ ומחוצה לה. מאמריו, המבוססים על תעודות ומקורות מגנזי הארכיון, מתפרסמים בעיתונות, בבמות ספרותיות ובכתבי עת מדעיים.
בשנת 2020 יצא לאור ספרו "כמה ביאליק יש?: על ריבוי פניו של המשורר הלאומי".
צילום
הצילום הוא תחום עניין נוסף של אבנרי, ובולטים בו תצלומיו מעשרות שנות שוטטות במרחבי מדבר יהודה ונקיקיו. חלק מתצלומיו לנופי בראשית אלה הציג בתערוכת יחיד (1995), ובתערוכות קבוצתיות (1998 ו-1999). את התערוכה של שנת 1999, אשר התקיימה בבית ביאליק, אצרה האמנית יהודית מצקל, תחת הכותרת 'לשון המראות'. במסגרת זו נתבקשו המשתתפים (חברי העמותה התל אביבית לאמנות הצילום) לאייר את יצירותיו של ביאליק בתצלומיהם. בהשראת התערוכה כתב אבנרי את מאמרו "ביאליק באספקלריה צילומית", שבו ניסה להבהיר כיצד ראה ביאליק את קשר הגומלין שבין המילה הכתובה לאיור המלווה אותה.
בין יצירותיו של אבנרי, שהוצגו בתערוכת 'לשון המראות', בולטת תמונת 'הנשר' מהפואמה "מתי מדבר" לביאליק, המכוונת אל פסוקי השיר הבאים:
המַחְצָב שממנו כורה אבנרי את רוב חומריו - הוא מדבר יהודה. התצלום נעשה ממרומי מצוקי דרגות שמעל מצפה שלם, כשברקע ים המלח, ומעבר לו הרי מואב.
גם בעבודותיו בתחום הצילום ניכרת טביעת ידו של אבנרי כעורך: החלק 'האמיתי' של התצלום הוא חציו הימני המתאר ענף עץ. אך בדמיונו ראה כאן אבנרי מעין חצי כנף, והוא השלים את התמונה לכדי נשר, בכך שצירף אליה תמונת ראי של אותה כנף.
אליפות ברית המועצות בשחמט 1920
אליפות ברית המועצות בשחמט 1920 הייתה תחרות שחמט שנערכה בין 4 ל-24 באוקטובר 1920 במוסקבה שבברית המועצות. אלכסנדר אלכין, שצבר 12 נקודות מ-15 אפשריות, זכה בתחרות.
מוסדות פוליטיים ברומא
ברומא העתיקה שלטו מוסדות פוליטיים מיוחדים וייחודיים. ברפובליקה הרומית, במקום מלך, עמדו בראש הרשות המבצעת שני קונסולים למשך שנה. בין היתר, תפקיד הקונסולים היה להנהיג את הצבא. לאחר שנת שירות אחת, היה מקבל את מעמד ה"פרוקונסול" לשנה נוספת. בדרך כלל עשה את השנה הזאת באחת הפרובינקיות.
ישנו חוק המאפשר לקונסולים לוותר על תפקידם לטובת דיקטטור בשעת חירום, החוק נקרא Lex Hortensia. הדיקטטור התמנה לתקופה שלא תעלה על חצי שנה או עד סיום העניין הספציפי שלשמו נבחר. הדיקטטור היה ממנה את מפקד הפרשים שהיה כפוף לו. בתום תקופת כהונת הדיקטטור הוא היה עלול לעמוד לדין אם נהג באכזריות כלפי העם.
מתחת לקונסולים היו כמה בעלי תפקידים, החשובים ביותר היו הפרטורים, אשר שימשו תחילה כשופטים ברומא ואחר כך בכל האימפריה. בנוסף לכך, יכלו לקבל ניהול של שטח מסוים ולהנהיג את הצבא בקרב. פקידים נוספים היו הקנסורים. פקידים אלו היו אחראים על עריכת הקנזוס (מפקד אוכלוסין) שבו הם חילקו את הרומאים לפי המעמד הכלכלי.
לחלוקה זו הייתה משמעות כלכלית ופוליטית חשובה. פקידים נוספים היו הקווסטורים, אשר שימשו כשרי אוצר. ברומא היו כמה אסיפות עם, החשובה שבהם הייתה הסנאט, שם ישבו בהתחלה 200, לאחר מכן 300 ובסוף 600 סנאטורים, שייצגו את בתי האב של רומא. תפקיד הסנאט היה לייעץ לקונסולים בענייני כלכלה ופוליטיקה. הם לא היו מוסד מבצע או מחוקק, אך הקונסולים לא העלו על דעתם לבצע דבר כלשהו מבלי לקבל את העצה של הסנטורים אשר ייצגו את המשפחות העשירות של רומא.
אספת עם נוספת ברומא הייתה "אספת הקנטוריות", מבחינה פורמלית היא הייתה החשובה ביותר שכן היא הייתה המוסד המחוקק והיא זו שבחרה את בעלי התפקידים הציבוריים. הרכב האספה היה תוצאה של מפקד הקנזורים, באספה היו 5 מחלקות, במחלקה הראשונה היו העשירים שהייתה להם יכולת הכרעה. מבחינה פורמלית הם היו חשובים יותר מהסנאט.
מעמד נוסף שהיה ברומא הוא מעמד הפלבס. מוצאם אינו ברור כנראה הם היו עבדים שהשתחררו או זרים שהגיעו לרומא ובמשך הזמן עלו במעמדם הכלכלי והחלו לתבוע זכויות פוליטיות. הפלבאים תבעו זכות להתמנות לקונסולים, זכות להיכנס לסנאט, זכות לקבל את אדמת הציבור וזכות לאספת עם משלהם. לאחר מאבק שפרטיו לא ידועים הפלבאים קיבלו את כל תביעותיהם ואף יותר. לפלבאים ניתנה משרה פוליטית חדשה ברפובליקה אשר נקראה טריבון הפלבס. תפקיד הטריבון היה להגן על הפלבאים מפני שרירות לבם של המגיסטראטים. לטריבון הייתה זכות להטיל וטו על כל ההחלטות והפעולות של כל מוסד או בעל תפקיד בתוך בעיר רומא.
גפת
גפת זיתים היא שארית החומר הנוצר מתהליך הפקת שמן הזית, ולכן נחשבת לפסולת. בתהליך יצירת הגפת נכתשים ונטחנים הזיתים לעיסה אשר ממנה מופרד השמן, לפיכך הגפת מורכבת מזיתים כתושים, שברי גלעיני הזית, מעט מים ושאריות שמן. ניצולת הפקת שמן הזית עומדת על כ-20%, דהיינו, הגפת מהווה כ-80% מהחומר המושקע בתהליך הפקת שמן הזית. בישראל נוצרים כ-88,100 טון גפת בשנה, שמקורם ב-301,000 דונם מטעי זיתים.
הרכב כימי
הגפת מורכבת מחומרים רבים: מחומצה פנולית, מחומצה כימנית, מחומצה ספרית, מחומצה פרולית, מחומצה ונילית, מאולרופין, מליגסטורסיד, מטירוזול, מלוטאולין ומאוקסידנטים כימיים וביולוגיים.
שימושי הגפת בעבר
לגפת היו שלושה שימושים:
דישון קרקע
הגפת שימשה לדישון קרקע. לצורך כך, הגפת עורבבה עם חומרים מזינים, ולעיתים ערבבו אותה עם אדמה אדומה וזבל בהמות. כדי לא לקבל תוצאות לוואי לא רצויות, הקפידו על הוראות מדויקות של כמות התערובות שמותר לפזר, על אופן הפיזור ועל המועד בשנה שבו הוא מתבצע. המדינאי והסופר הרומאי פוראקיוס קאטו קונסוריוס הזקן (149-234 לפנה"ס) כתב: "אם האדמה ענייה, אל תזרע גידול היוצר פקעות או בצלים. זרע תלתן וסביב שורשי העצים פזר זבל או קש או גפת או שלושתם יחד, כדי לחזק אותם".
הסקה
מהפסולת האורגנית המוצקה שנשארה לאחר סחיטת הזיתים, נהגו להכין "כדורים", ואחר כך יבשו אותם בשמש והפכו אותם לחומר בערה ששימש לאפייה בטאבון ולהסקה.
תעשיית הסבון
תעשיית הסבון הייתה אחת מן התעשיות החשובות ביותר בערי הארץ בימי הביניים ולאחריהן. בדרך כלל הייתה זו תעשיית לוואי לייצור שמן הזית, שהופק בבתי הבד השונים ברחבי הארץ. תעשייה זו ניצלה את שארית השמן שנותרה בגפת (בין 2% ל 7%), וזו שימשה גם כחומר בעירה לחימום הדודים בתהליך ייצור הסבון. מתעשייה זו נהנו בעלי בתי הבד ומפיקי הסבון גם יחד.
שימושי הגפת בימינו
הספרות המקצועית בתחום תעשיית שמן הזית מכילה הצעות מגוונות של שימוש בגפת, החל מניצולו כחומר לדישון ועד לשימוש בו כמזון לבעלי חיים, אך אף הצעה לא זכתה ליישום רחב וכולל, בעיקר לאור העובדה שהגפת מכילה חומרים היכולים להזיק לתהליך העיכול של בעלי החיים. השימוש העיקרי בגפת כיום הוא כחומר דלק להפקת אנרגיה. הגפת עוברת תהליך של ערבול ועיבוד מחדש, דחיסה לגלילים ולאחר מכן ייבוש. בתום התהליך מתקבלים גלילים, המשמשים להסקה בתנורי עץ, באח ובמתקני חימום לגינה. היתרונות בשימוש במוצרים הללו הם רבים, החל מצמצום משמעותי בכריתת עצים להסקה (היות שגלילי הגפת מספקים כמות אנרגיה גבוהה לעומת עצים) וכלה במניעת פגיעה במי תהום, קרקעות ונחלים, שעלולה להתרחש בעקבות עבודות הכריתה ובנוסף גרימת נזק לאורגניזמים החיים באזורי הכריתה. בנוסף משמשת הגפת להפקת שמן באיכות ירודה לתעשיית סבון.
עלי זהב (חומר)
עלי זהב הוא זהב שעבר ריקוע עד להפיכתו לדף דק במיוחד. הוא משמש בעיקר להזהבה של משטחים וקיים במגוון רחב של קרטים וגוונים, שהשכיח שבהם הוא זהב צהוב 22 קרט העשוי מ-91.67 אחוז זהב טהור.
רוב עלי הזהב מיוצרים בגרמניה ואיטליה ומשווקים בספרונים של בין 20 ל-25 דפים המופרדים בניירות משי, בגדלים של 5X5 או 8X8 ס"מ. השיטה בעזרתה נוצרים העלים הדקים היא על ידי ריקוע עלי הזהב המונחים בין שתי שכבות ונדחסים במכות פטיש עד לעובי של כ-0.006 מ"מ.
טעות נפוצה היא לחשוב שעלה זהב הוא עלה מתכת, אך מדובר במוצרים שונים. המונח עלה מתכת מתייחס בעיקר לדפים דקים של מתכת בכל גוון ושאינם מכילים זהב אמיתי.
תהליך הנחת עלי הזהב
תהליך העבודה מתחיל בשיוף מוקפד של משטח ומשיחתו בדבק, לאחר מכן מכסים את כולו בשש או שבע שכבות של טין ארמני איכותי ואדמדם טחון דק ומעורבב עם קולגן, ולאחר מכן הוא מלוטש עם בד כותנה לקבלת משטח חלק לגמרי ונטול פגמים. בשלב הזה מניחים את עלי הזהב שהורטבו מבעוד מועד במים בעזרת מברשת (לרוב משיער שור) ולבסוף מבריקים את המשטח עם אבן אגט; ההברקה צריכה להתבצע כשהדפים טרם התייבשו לגמרי.
בשיטה המודרנית, האובייקט שעובר הזהבה מצופה תחילה בדבק, לרוב על בסיס מים, ועלי הזהב מונחים על הדבק עד לייבוש. לאחר ייבוש מלא מורחים את האובייקט בלכה כאמצעי לשימורו.
עלי זהב באומנות
השימוש הפופולרי בעלי זהב נעשה כהזהבה לחומרים שנועדו לקישוט, כגון פסלים בנצרות המזרח, מסגרות ציור, רהיטים וכן חפצים קטנים כמו תכשיטים, אומנות נייר, ועוד.
קיימות מסגרות זהב העשויות ללא עלי זהב, ומחירן זול יחסית. אולם מסגרות עם עלי זהב הן לרוב עמידות ואיכותיות יותר.
שימוש קולינרי
טרנד עכשווי בארצות הברית הוא שימוש בעלי זהב במשקאות ליקר כמו גולדשלאגר, אולם באירופה ליקרים עם חלקי עלי זהב ידועים כבר משלהי המאה ה-16. דוגמה ידועה לכך היא גולדווסר הפולני, המיוצר לפחות משנת 1598.
עלי זהב וגם עלי כסף משמשים כתוספת קישוטית במאכלי גורמה באסיה ובעיקר בהודו ורשומים בתור: E-174 ו-E-175
הסוויטה התזמורתית השנייה בסי מינור של באך
הסוויטה התזמורתית השנייה (מכונה גם "אוברטורה"), בסי מינור, מאת יוהאן סבסטיאן באך (רי"ב 1067) היא מיצירותיו הנודעות של המלחין, בעיקר בזכות פרק הבדינרי המסיים אותה. היא כתובה לתזמורת של חליל (סולו, ברוב הפרקים), שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו.
רקע
בגרסתה הידועה לנו כיום, הסוויטה נכתבה כנראה בין השנים 1737-1739, בעת שהותו של באך בלייפציג. את קיומו של העתק הפרטיטורה כולה (יחד עם הסוויטה השלישית והרביעית) אנו חבים לכריסטיאן פרידריך פנצל, מלחין, אשר למד בתומאסשולה בלייפציג החל משנת 1751 בהיותו בן 14 (כשנה אחרי מותו של באך). עם זאת, תפקידים מקוריים של החליל ושל הוויולה שרדו בכתב ידו של באך עצמו.
קיימות כיום דעות שונות לגבי מועד כתיבת היצירה. יש המציעים, בהסתמך על סגנונה, שהיצירה נכתבה לפני שנות ה-30 של אותה המאה, בגרסה ללא חליל, ובסולם לה מינור (הגרסה בלה מינור לא שרדה כמובן). מאוחר יותר, עובדה היצירה לסי מינור, והוסף לה תפקיד סולני. הצעה נוספת היא, ששכתובה של היצירה על ידי באך נעשה בסביבות השנים 1735-1736 מגרסה מקורית שבאך כתב בקתן. השכתוב הזה נעשה בעבור פייר-גבריאל בופרדן, חלילן ידוע באותה עת, אשר ניגן בחצר המלכותית בדרזדן. ייתכן שבאך אף הוסיף באותה הזדמנות את הפולונז, כמחווה לאוגוסטוס השלישי מלך פולין והאלקטור של סקסוניה.
פרקים
פתיחה - כמצופה, הפתיחה (אוברטורה) בנויה בתבנית תלת-חלקית שהייתה טיפוסית לפתיחות בתקופת הבארוק. היא פותחת בחלק איטי לא ארוך בארבעה רבעים, ממשיכה בחלק מהיר ופוגאלי, ומסיימת בחלק איטי נוסף, בשלושה רבעים, עם ההוראה Gravement (בכובד, באציליות), הדומה באופיו לחלק הראשון. החלק האיטי הוא אקספרסיבי מאוד, ומשובץ בדיסוננסים והתרותיהם, התורמים לאווירה המתוחה והאקספרסיבית שלו. משפטיו המוזיקליים כתובים במקצב מנוקד, כנהוג בחלק האיטי של הפתיחה. בחלק האיטי הפותח תפקיד הסולו מאוחד עם תפקיד הכינור הראשון; בחלק האיטי המסיים תפקיד החליל נפרד בתיבות הראשונות, ואז הוא שב ומתאחד עם הכינור הראשון.
החלק המהיר והפוגאלי, בנוי למעשה במתכונת של קונצ'רטו טיפוסי מן הבארוק. הוא מורכב מרצף של קטעי טוטי (ריטורנלו), ומקטעי הסולו, בהם מנגן הסולן תפקיד נפרד משאר התזמורת. בקטעי הסולו, מתרחשות המודולציות לסולמות הקרובים לסי מינור, ואילו הריטורנלי שבהם מופיע הנושא הראשי נשארים בסולם שאליו עבר קטע הסולו שלפניו.
רונדו - פרק מתון יחסית, ללא הבדל בין קטעי הסולן לתזמורת, פרט לקטע ביניים אחד. הרונדו הזה הוא יחסית איטי ובמשקל זוגי שהוא למעשה גבוט, ובנוי במתכונת הטיפוסית של קטע חוזר זהה (רפרן) וקטעי ביניים (קופלה).
בורה I ובורה II - הבורה הוא ריקוד עירני למדי הכתוב במשקל זוגי, ובנוי בצורה דו חלקית. המעניין הוא, שבבורה הראשון תצורת הבאס היא למעשה באסו אוסטינטו, כלומר, תבנית באס חוזרת. כל יחידה בתבנית אורכת תיבה אחת בלבד, והיא פשוטה למדי; ארבעה רבעים, המתחילים בצליל הטוניקה, העולה שני צעדים של סקונדות, וחוזר שוב לטוניקה (סי-דו#רה-דו#, וחוזר חלילה). בחלקו השני של הריקוד, ברה מז'ור, מתחיל האוסטינטו על הצליל רה.
את הבורה הראשון מחליף בורה שני, כריקוד חלופי (ביצירות רבות, הריקוד המחליף קרוי "טריו"). כנהוג בריקוד חלופי, מופיע בו הסולן, ואכן זו הופעתו הראשונה של הסולן בתפקיד נפרד מהתזמורת לאחר האוברטורה. אחרי סיום הבורה השני, מנוגן הבורה הראשון פעם נוספת.
פולונז ודובל - הפולונז, כשמו, הוא ריקוד פולני אצילי במשקל משולש. הפולונז עצמו בנוי בצורה דו חלקית פשוטה, ולאחריו מופיע שוב תת-פרק חלופי הנקרא "דובל". שלא כמו תתי-פרק אחרים הנקראים "טריו" תת-פרק זה הוא וריאציה על הפולונז. התפקיד הסולני בתת-פרק זה הוא וירטואוזי במיוחד, כאשר בתפקיד הבס מופיע הפולונז עצמו ובשלמותו. לאחר סיום הדובל, מנוגן הפולונז פעם נוספת.
מינואט - הפרק הלפני האחרון בסוויטה הוא מינואט פשוט, אשר דווקא הוא אינו מוחלף בטריו. הוא בנוי בצורה דו חלקית פשוטה, והילוכו יחסית מתון.
בדינרי
בגלל צורתו זו, ניתן להקביל את הפרק לצורת סונטה על כל היבטיה; חלקו הראשון של הפרק דומה לתצוגה של צורת סונטה, ומורכב מנושאים שונים (אם כי לא שונים זה מזה בצורה דרסטית כמו בצורת סונטה קלאסית), אשר מסיימים בדומיננטה. חלקו השני של הפרק פותח במעין פיתוח של הנושאים מן ה"תצוגה", בסולם הדומיננטה. לאחר מכן מופיעה רפריזה (אם כי עם החסרה של חלקה הראשון של התצוגה) בסולם הטוניקה, אשר גם מסיימת בו.
הבדינרי משמש בשנים האחרונות כמפגן-ראווה, כשעליו מאולתרים פסאז'ים וירטואוזיים במיוחד. הגרסה הווירטואוזית הידועה ביותר היא זו של החלילן אורל ניקולה, שאותה מנגנים מדי פעם גם תלמידיו, ביניהם הסולן המפורסם עמנואל פהו.
הוא אף שימש כמנגינת הפתיחה של בונוס (משחק מחשב) מ-1993.
דניגומודו
דניגומודו (בנאורית: Denigomodu) הוא מחוז במדינת נאורו שבאוקיינוס השקט. המחוז ממוקם בחלקו המערבי של האי. במחוז קיים יישוב שבו מתגוררים עובדי כריית זרחה. כמו כן פועלים במחוז שני בתי חולים ובית מלון. שטח המחוז הוא 1.18 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 429 תושבים נכון לשנת 2006.
דלתא 1000
הדלתא 1000 היה משגר לוויינים אמריקאי ששימש ל-8 שיגורי לוויינים בין 1972 ל-1975. הטיל הוא בן לסדרת טילי הדלתא. לטיל היו מספר גרסאות, כל גרסה הייתה בעלת מספר זיהוי בן 4 ספרות כשהספרה הראשונה היא 1.
לכל גרסאות הדלתא 1000 היו אותם מגברים ואותו שלב ראשון. השלב הראשון היה שלב Extended Long Tank Thor שהיה שדרוג של הLong Tank Thor שהיה בעצמו נגזרת של טיל התור המקורי. לשלב הראשון נוספו ארבעה, שישה או תשעה מאיצים מסוג קסטור-2.
לשב שני השתמשו בשלבים מתאימים ליעדי המשימה. שלושה שיגורים השתמשו בשלב שני מסוג דלתא F (לשיגור אקספלורר 47, 50 ו-51), ובשיגורים האחרים השמשו בשלב חדש בשם דלתא P.
במספר שיגורים נוסף גם שלב שלישי מסוג סטאר-37D או 37E (לשיגורים אל מעבר למסלול לווייני נמוך).
שיגורי הדלתא 1000 בוצעו או ב-LC-17 מנמל החלל קייפ קנוורל או ב-SLC-2W מבסיס חיל האוויר ונדנברג. שמונה שיגורים בוצעו וכולם הושלמו בהצלחה.
וורלד ואן
ווֹרְלְד וַאן (באנגלית: World One) הוא גורד שחקים במומבאי, הודו. עלות הפרויקט 321 מיליון דולר והוא הושלם ב-2020. עם השלמתו היה למגדל המגורים הגבוה בעולם, 280.2 מטרים.
דירות במגדל נמכרות החל מ-1.1 מיליון דולר ועד 7.5 מיליון דולר. הבעלים, חברת לודהה ממומבאי, מצפים להכנסות של כ-750 מיליון דולר על מכירת הדירות.
האדריכלים מתכנני המבנה הם מקבוצת "פיי קוב פריד ושות'" מניו יורק, וחברת הייעוץ בתחום הנדסת המבנה היא חברת "לסלי אי. רוברטסון" מניו יורק.
רונית אלקבץ
רונית אלקבץ (27 בנובמבר 1964 – 19 באפריל 2016) הייתה שחקנית קולנוע, במאית ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה
אלקבץ מעולם לא למדה משחק באופן מקצועי. עם זאת, בנוסף למשחקה בקולנוע ובטלוויזיה, השתתפה אלקבץ גם בהצגות תיאטרון רבות.
התלבושות הייחודיות שלה הפכו אותה למעין אייקון אופנה. ב-1987 דיגמנה את השמלות של אילנה אפרתי.
אלקבץ הייתה נשיאת ארגון "אחותי - למען נשים בישראל".
קריירה קולנועית
ב-1992 השתתפה בסרטו של גידי דר "אדי קינג", לצד אלברט אילוז.
ב-1994 שיחקה בהפקה הצרפתית-ישראלית של הסרט "צלקת", שבו גם הייתה אחראית לתסריט, ביחד עם הבמאי חיים בוזגלו; היא שיחקה שם לצידם של ששון גבאי ומוחמד בכרי וגרפה תשבחות מהמבקרים. באותה שנה, שיחקה גם בסרטו של שמואל הספרי, "שחור", לצד חנה אזולאי הספרי, וזכתה בפרס אופיר בקטגוריית "השחקנית הראשית".
ב-1996 שיחקה בסרטו של הבמאי עמוס גיתאי - "מילים".
ב-1997 שיחקה בסרט "בן-גוריון" את אמו של שמעון (אליעד נחום), ילד סקרן בעל כוחות טלפתיים.
באפריל 1997 עברה לפריז, שם שהתה למעלה מ-4 שנים, בהן גם למדה צרפתית. ב-2001 השתתפה בסרט צרפתי בשם "Origine contrôlée", שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בניו יורק, וכן בסרטו של דובר קוסאשווילי "חתונה מאוחרת", לצד ליאור אשכנזי ומוני מושונוב, שם גילמה גרושה מרוקאית. הופעתה הנועזת ב"חתונה מאוחרת", הפכה לאחת הסצנות הפרובוקטיביות והנועזות ביותר בקולנוע הישראלי. על משחקה בסרט זכתה אלקבץ, פעם נוספת, בפרס אופיר על משחק דרמטי, וגם בתואר "שחקנית השנה" בפסטיבלי קולנוע ביוון ובארגנטינה.
ב-2003 שיחקה לצידן של חנה לסלאו וקרן מור בסרטו של עמוס גיתאי "עלילה", שהשתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-2004 שיחקה לצד דאנה איבגי, בסרטה של קרן ידעיה, "אור". משחקה זיכה אותה במועמדות נוספת לפרס אופיר, וכן בזכייה בפסטיבלי הקולנוע בירושלים, בסלובקיה ובמקסיקו, ובנוסף בהתמודדות במדינות שונות אחרות.
ב-2005 השתתפה, ביימה וכתבה יחד עם אחיה, שלומי אלקבץ, במסגרת הסרט הצרפתי-ישראלי "ולקחת לך אישה", סרט דרמטי-ומעין-אוטוביוגרפי על שני האחים. הסרט נבחר להשתתף בפסטיבל ונציה וזכה בפרס "הסרט הטוב" במסגרת הפסטיבל. אלקבץ הייתה מועמדת פעם רביעית לפרס אופיר וזכתה בפרסי המבקרים של גרמניה, בפסטיבל קולנוע בבלגיה וכן בפסטיבל בטורקיה.
ב-2007 כיכבה בסרטו עטור השבחים של ערן קולירין "ביקור התזמורת", בתפקיד עליו זכתה בפרס אופיר השלישי שלה. באותה שנה השתתפה ב"ציון", סרטו האמנותי של האמן והקולנוען ז'וזף דדון, שצולם בעיר אופקים בישראל, ובמוזיאון הלובר בצרפת.
ב-2008 יצא לאקרנים הסרט "שבעה", אותו כתבה וביימה יחד עם אחיה שלומי אלקבץ. הסרט, המהווה המשך לסרטם המשותף הקודם, נבחר לפתוח את שבוע המבקרים בפסטיבל קאן. הסרט זכה בפרס וולג'ין ל"סרט העלילתי הטוב ביותר" בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2009 השתתפה בסרט "כלת הים", לצידם של דאנה איבגי, מוני מושונוב ורועי אסף. ב-2011 שיחקה ב-3 סרטים: היא כיכבה, לצד יבגניה דודינה, בסרטה של מיכל אביעד "לא רואים עליך", ב"מבול", לצידם של צחי גראד ומיכאל מושונוב, וב"ציון ואחיו" לצד גראד ועופר חיון.
ב-2012 שיחקה בסרט הדרמה התיעודי של שלומי אלקבץ "עדות", לצד מנשה נוי, ריימונד אמסלם, זהר ליבה ורועי אסף.
ב-2014 יצא לאקרנים הסרט השלישי בטרילוגיה, "גט", אותו כתבה וביימה יחד עם אחיה שלומי אלקבץ. הסרט הוצג בפסטיבל קאן וזכה לביקורות מצוינות, וכן בפסטיבל הקולנוע בירושלים. הסרט זכה בפרס אופיר כ"סרט הטוב ביותר" לשנת 2014 ונבחר לייצג את ישראל בתחרות פרס גלובוס הזהב.
קריירה טלוויזיונית
ב-1991 שיחקה בסדרת האימה הטלוויזיונית "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", בפרק "פגישה עיוורת" בתור רותי, אישה דתייה ומסוגרת המקבלת הזמנה מסתורית לפגישה עיוורת עם בחור בשם דני (יהונתן סגל). ככל שהדברים מתפתחים מתגלה שלדני ישנה בעיה פיזית ייחודית ואילו לרותי, העוסקת בייצור מים מינרלים ישנה כמיהה עזה לטבע הבאה על סיפוקה באופן שאינו שגרתי.
ב-2003 שיחקה עורכת דין ממולחת בסדרת הטלוויזיה המשפטית של ערוץ 2 של הזכיינית קשת "פרנקו וספקטור", לצד משה איבגי.
ב-2006 שיחקה במשך 3 עונות בסדרת הטלוויזיה של רני בלייר, "פרשת השבוע" בהוט 3, לצד מנשה נוי, יובל סגל ואחרים.
ב-2015 השתתפה במיני-סדרה הצרפתית "טרפליום" בערוץ Arte, המתארת מציאות עתידנית-דמיונית ועליה קיבלה אלקבץ מחמאות רבות בעיתונים, וכן שבחים ממבקרי טלוויזיה ברחבי העולם. הסדרה שודרה בישראל ב-2016.
חייה האישיים ומותה
אלקבץ נפטרה ב-19 באפריל 2016, בגיל 51, מסרטן הריאות. היא שמרה את דבר מחלתה הרחק מעיני הציבור. אף שהסתירה את מחלתה, הופיעה בציבור כשהייתה חולה מאוד. נקברה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
פרסים, הוקרה והנצחה
אלקבץ הייתה מועמדת ל-16 פרסי אופיר (הן כשחקנית והן כבמאית ותסריטאית) וזכתה בשלושה פרסי אופיר על משחק, כאשר היא חולקת את שיא הזכיות לשחקנית עם דאנה איבגי וענת וקסמן; ואולם, היא היחידה מביניהן שכל זכיותיה הן על משחק בתפקיד ראשי.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותה:
מכלול דברי הטעם מן הנמר הלבן
מכלול דברי טעם מן הנמר הלבן (בסינית מסורתית: 白虎通義; בסינית מפושטת: 白虎通义; בפין-יין: Báihǔ Tōng yì; שמות נוספים: 白虎通德論, 白虎通; באופן מילולי: "מכלול דיוני סגולה מן הנמר הלבן" ו-"מכלול הנמר הלבן", בהתאמה) הוא ספר הכולל בתוכו את מכלול המסקנות מדיוני אספת הנמר הלבן שנערכה בשנת 79 לספירה, בסוף ימי שושלת האן המזרחית, ועסקה בגיבוש ואיחוד תפיסת העולם הקונפוציאנית.
אספת הנמר הלבן
אספה זו נערכה בשנת 79 לספירה, בסוף ימי שושלת האן המזרחית, בהשתתפות גדולי המלומדים הקונפוציאניים של התקופה, וקיבלה את שמה מהיכל הנמר הלבן שם התקיימה. מטרת האספה הייתה לכנס את כלל השרים והמומחים הקונפוציאניים על מנת לקיים דיון השוואתי על לימוד הגרסאות החדשות והישנות של חמש הקלאסיקות. הקיסר גָ'אנְג עצמו שימש להכריע בין הדעות השונות על משמעות הקלאסיקות.
על הספר
הספר המכיל ארבע מגילות, מחולקת ל-43 פרשנויות. הוא נערך על ידי בָּאן גוּ, והוגש לקיסר גָ'אנְג מהָאן. הוא שימש המסמך הממשלתי הרשמי להפצת לימוד הקלאסיקות.
שם הספר מכוון לכך שהוא מציין את כל הנקודות העיקריות בלימוד הקונפוציאני של הקלאסיקות.
הספר שימש בסיס לאסכולת "הלימוד המודרני של הקלאסיקות", ולראשונה הציג תאוריה כוללת של לימודי הקלאסיקות. אולם במקביל מיזג הספר בלימוד הקונפוציאני את האמונות בסדרי עולם על טבעיים ובחיזוי עתידות שהיו נפוצות באותה תקופה, ולפיכך מציג לימוד קונפוציאני רווי אמונות דתיות.
ספרים המתייחסים ליצירה
כבר בסוף ימי שושלת חאן הגיש צָאי יוּנְג "מזכר הערות על הנמר הלבן", ובתקופת שושלת צ'ינג כתב צֶ'ן לִי ספר בשם "מכלול הבהרות על הנמר הלבן".
דרומית ליאווה
דרומית ליאווה (באנגלית: "South by Java Head") הוא מותחן מלחמתי מאת הסופר הבריטי אליסטר מקלין, שיצא לאור בשנת 1963. זהו ספרו השלישי של מקלין.
עלילת הספר
עלילת הספר, המתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה, נפתחת כאשר הצבא הקיסרי היפני עמד לכבוש את סינגפור. אדם אחד, בריגדיר גנרל פוסטר פרנהולם העומד בראש רשת ריגול של שירות המודיעין החשאי הבריטי, חייב להימלט. בידי פרנהולם מצויות תוכניות הפלישה של יפן לאוסטרליה ועליו להעביר את המידע אל מחוץ לסינגפור, אל המפקדה בעיר דרוין שבאוסטרליה. הוא, קבוצת חיילים, אחיות וילד אחד ניסו לעזוב את סינגפור בדרך הים. עד מהרה חברי הקבוצה מוצאים עצמם על סיפון אונייה מן הצי הסוחר הבריטי. על צוות האונייה ובראשם גיבור הספר, הקצין הראשון ג'והן ניקולסון, למלט את הניצולים כנגד כל הסיכויים בים השורץ בספינות הצי היפני.
בארקלי
{{פירושונים| אישים:
אחר:
ראו גם
}}
שי הולצמן
שי הולצמן (נולד ב-1 בינואר 1974) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ ומדורג במקום החמישי בטבלת מלך השערים של ליגת העל בכל הזמנים, עם 169 שערים.
קריירה
הולצמן גדל במחלקת הנוער של מכבי נתניה ומשם המשיך לקבוצה הבוגרת של המועדון מעונת 1990/1991 עד עונת 1992/1993. בעונת 1993/1994 שיחק במכבי חיפה איתה זכה באותה שנה באליפות ובגביע הטוטו. במהלך עונת 1994/1995 הוא עבר ממכבי חיפה לצפרירים חולון עד עונת 1996/1997 שבה עבר להפועל באר שבע וזכה איתה בגביע המדינה.
בעונת 1997/1998 הוא עבר לשחק בצרפת בקבוצת סטאד רן אבל במהלך העונה חזר לשחק בישראל, בקבוצת בית"ר ירושלים והיה שותף לזכייה איתה באליפות ובגביע הטוטו. את עונת 1998/1999 הוא התחיל בהפועל חיפה ובהמשך העונה עבר לשחק בקבוצת אוסטריה וינה האוסטרית.
בעונת 1999/2000 חזר שוב לשחק בישראל בקבוצת מכבי נתניה אך בהמשך העונה עבר לשחק במכבי פתח תקווה. אחרי עונה וחצי במכבי פתח תקווה, הוא עבר בתחילת עונת 2001/2002 לעירוני ראשון לציון. את אותה עונה סיים כסגן מלך השערים עם 17 כיבושים.
ב-29 בנובמבר 2008 הבקיע הולצמן את הגול ה-169 שלו בקריירה, ובכך עקף את מרדכי שפיגלר שהיה המאמן שהעלה אותו לבוגרים. בסיום עונת 2008/2009 פרש הולצמן ממשחק. משחקו האחרון של הולצמן היה במחזור הסיום של העונה מול מכבי תל אביב.
להולצמן 9 הופעות בנבחרת ישראל בהן כבש שער אחד, בניצחון 0-2 על קפריסין במוקדמות יורו 2004.
לאחר פרישתו החל הולצמן לשמש כמנהל הטכני של מועדון ספורט אשדוד. ב-11 ביוני 2013, מונה הולצמן להיות עוזרו של יוסי מזרחי, מאמנה של מכבי נתניה מהליגה הלאומית.
כיום משמש הולצמן כמנכ"ל של חברה הסוחרת בשוק ההון, ומנהל פעילות של תמ"א 38 בעיריית תל אביב-יפו.
הולצמן נשוי ללילך ולהם שתי בנות ובן.
קווארק (מסע בין כוכבים)
קריירה
בטרם פתח על תחנת החלל חלל עמוק 9 את הבר הידוע בשם "Quark's", קווארק שימש כטבח על סיפון של ספינת משא פרנגית במשך שמונה שנים. הוא הגיע אל התחנה בזמן שהיא עוד נקראה "טרוק נור", בזמן הכיבוש הקרדאסי של באג'ור. בתחילה, קווארק העריץ את העם הקרדאסי על המוסריות שלהם, אך מאוחר יותר הוא החל לרחם על העם הבאג'ורני המדוכא, ומכר להם מזון וציוד במחיר עלות (מעשה עליו היה יכול לסבך אותו בצרות רציניות עם הקרדאסים, אם היו מגלים). כאשר התחנה החליפה ידיים בסוף הכיבוש, והועברה לפיקודו של צי הכוכבים, קווארק שוכנע לעזור. קומנדר סיסקו, אשר חש שנוכחותו של קווארק תעודד תיירות ומסחר אשר יסייעו לתחנה, מבחינה כלכלית, סחט את קווארק להישאר, בכך שהשתמש באחיינו נוג כקלף מיקוח. קווארק המשיך לנהל מגוון רחב של עסקאות מפוקפקות במהלך שהייתו על התחנה, בין השאר משום שהן סיסקו והן רשויות החוק הבאג'וריות נהגו לעצום עין ולא למצות איתו את החוק, ככל הנראה משום שתרומתו לתיירות שהגיעה לתחנה היה רבה יותר מאשר הצרות שנגרמו על ידי מעשיו, אשר היו חוקיים על פי החוק הפרנגי ואשר בדרך כלל לא פגעו באיש. קווארק, איש עסקים ממולח, מצטט לעיתים קרובות את "חוקי הרכישה" הפרנגיים.
כאשר חור תולעת מתגלה בסמוך לבאג'ור, קווארק מסייע לתווך מספר עסקאות בין כמה מהגזעים של רביע גמא לבין הפרנגי. המידע הראשון שהגיע לרביע אלפא, אודות "הדומיניון", הגיע דרך העסקים של קווארק והפרנגים עם הקרמה (Karemma) - של הדומיניון.
תפקידו של קווארק במגעים אלו נוצר כתוצאה מהתערבות מצידו של הנגוס הגדול זק. קווארק אף הפך בעצמו לנגוס הגדול, למשך תקופה קצרה, בה נדמה היה כי זק הלך לעולמו; אולם, מותו של זק היה לא יותר מאשר תחבולה, אשר בסופה - קווארק הודח במהרה מכסאו. יחד עם קומנדר סיסקו, קווארק היה בין הראשונים אשר נתקלו בחיילים המהונדסים גנטית של הדומיניון, הג'מהדאר.
קווארק מתעמת, שוב ושוב, עם בראנט, כונס הנכסים של רשות המסחר הפרנגית, אשר מאמין כי קווארק מזיק לחברה ולאמונה של העם הפרנגי. השניים נפגשו לראשונה בעקבות שערורייה הקשורה באישקה, אימו של קווארק, אשר הרוויחה כסף אף על פי שעבור נקבות - החוק הפרנגי אוסר על כל. בהמשך, בראנט היה אחראי לכך שקווארק קיבל מכות רצח מידי בריונים נוסיקאנים. התקיפה נועדה לאלץ את קווארק לפרק את ארגון העובדים אשר נוסד על ידי אחיו רום. במקום זאת, קווארק הסכים, בחשאי, לחלק ניכר מדרישות האיגוד. בהזדמנות אחרת, כאשר קווארק אובחן בטעות במחלה אנושה חסרת מרפא והוא התבשר כי נותרו לו רק 6 ימים לחיות, בראנט, בעילום שם ומבעוד מועד, רכש את שאריות גופתו של קווארק. כאשר קווארק גילה כי הוא לא גוסס, ונסוג מהחוזה, בראנט שלל ממנו את רישיון העסק הפרנגי שלו והחרים את כל הציוד והסחורה שלו, אולם חבריו על חלל עמוק 9 נחלצו לעזרתו, וסיפקו לו את כל הדרוש לו על מנת להמשיך ולהפעיל את הבר בכל מקרה. בסופו של דבר, הרישיון הוחזר לו (כאשר שיתף פעולה עם בראנט, בניסיון להפריד בין בני-הזוג אישקה וזק). כאשר בראנט כמעט והופך לנגוס, קווארק הופך לנקבה בשם לומבה, באופן זמני, על מנת לשכנע את נילבה (בכיר ברשות המסחר הפרנגית) להתיר לנשים פרנגיות ללבוש בגדים ולהרוויח כסף.
מלבד היותו מעורב ביוזמות לא חוקיות שונות לעשיית כסף, קווארק משמש גם כמקור מידע חשוב לצוות של תחנת החלל.
בשנים שלאחר מכן הפך הבר "Quark's" לרשת בין-כוכבית שכללה לפחות 21 סניפים, ורשת נוספת בשם "Quark's Express" שכללה סניפים קטנים יותר. נוסף על כך התרחב קווארק והחל לייצר צעצועים ומזכרות שונות.
בסוף המאה ה-24 ותחילת המאה ה-25 היה קווארק מעורב ברמה כזו או אחרת בתחומים שחוקיותם מוטלת בספק. מלבד סניף של הרשת "Quark's" שנמצא על כוכב הלכת "פריקלאוד" שמשמש בין השאר את העולם התחתון, עצם אזכור שמו בפני פורעי חוק נחשב כהמלצה, והוא שותף מוכר של הגנגסטר הפרנגי סניד.
משפחה
קווארק אוהב את רום אחיו, ולעיתים אף מוצא אותו שימושי. עם זאת, כמקובל בחברה הפרנגית, הוא מתייחס אליו עם מעט כבוד ופוקד עליו כעל משרת. כמו כן, קווארק מנסה לתחמן את רום, ולגזול ממנו את חלקו ברווחים של הבר. השניים היו שותפים עסקיים במספר הזדמנויות, אולם קווארק, באופן שיטתי, מנסה להערים על רום ולהסתיר ממנו מידע אודות טבען האמיתי של העסקאות המפוקפקות. אחיינו של קווארק, נוג, עבד גם כן, למשך תקופה קצרה, בבר של הדוד שלו, בטרם הצטרף אל צי הכוכבים. בסופו של דבר, רום יורש את זק כנגוס הגדול, בעיקר בזכות תחבולותיה של אישקה.
חברים
לאורך כל הסדרה, קווארק היה שרוי במאבק מוחות תמידי עם האחראי על הביטחון בתחנה אודו, אשר סיכל באופן קבוע את מזימותיו הפליליות של קווארק. השניים, בסופו של דבר, פיתחו כבוד הדדי זה לזה. כאשר אודו עוזב לבסוף את התחנה, על מנת להצטרף אל בני-עמו בקשר הגדול, קווארק מגיע על מנת להיפרד, ולהרים כוסית לכבודו.
כמו כן, לקווארק ידידות חמה עם ג'דזיה דקס, אשר לעיתים קרובות מצטרפת אליו למשחק "טונגו".
מערכות יחסים רומנטיות
במספר הזדמנויות, ניכר כי קווארק נמשך הן אל מייג'ור קירה והן אל לוטננט-קומנדר דקס, ולאחר מותה - אל אזרי דקס.
הופעות אורח
ארמין שימרמן גילם את דמותו של קווארק בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", בפרק העונה השביעית "Firstborn". דמותו הופיעה גם בפרק הבכורה של הסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" - "Caretaker". כמו כן, קווארק השתתף בתוכניות האירוח האמריקאיות "The Tonight Show" עם ג'יי לנו ו-"Live!" בהנחיית רג'יס פילבין וקאת'י לי גיפורד.
ישיבת נתיב התורה
ישיבת נתיב התורה היא ישיבה גדולה אלטרנטיבית השוכנת בפתח תקווה.
רקע
ישיבת נתיב התורה הוקמה בשנת תשנ"ד (1993) על ידי הרב אברהם ויינברג יחד עם הרב לדני, שעזב זמן לא רב לאחר פתיחתה. זמן קצר לאחר מכן הצטרפו אליהם הרב פנחס אלימלך רונס זצ"ל והרב משה בלוי.
בראשית דרכה פעלה הישיבה בבני ברק, משם עברה ליישוב קדימה, שנה לאחר מכן עברה הישיבה למושב חמ"ד, ובשנת תשנ"ו (ספטמבר 1995) עברה לראש העין שם פעלה כעשר שנים עד אשר הועברה בשנת תשס"ו (ספטמבר 2005) אל משכנה החדש בשכונת עמישב בפתח תקווה. זמן קצר לפני מעבר הישיבה לשכונת עמישב עזבו הרבנים ויינברג ובלוי את הישיבה ומאז כיהן הרב רונס לבדו בראשות הישיבה.
ב-י"ד טבת תשע"ה נפטר בפתאומיות ראש הישיבה הרב פנחס אלימלך רונס זצ"ל והוא בן 54 בפטירתו. עם פטירתו הטראגית של ראש הישיבה, לקח על עצמו בנו הרב משה רונס שליט"א את עול הישיבה והוא העומד בראשה כיום.
פעילויות נוספות
בנוסף למסגרת הלימודים התורנית המותאמת לתלמידים, מפעילה הישיבה פעילויות נוספות, הנחשבות לבלתי שגרתיות בעולם הישיבות. לישיבה חדר מחשבים, מתקני כושר, שולחן סנוקר, שולחנות טניס ומתקנים נוספים. בנוסף מממנת הישיבה לימודי נגינה לתלמידים מוזיקליים ולמעוניינים מתקיים קורס באנגלית. במסגרת הישיבה יוצאים התלמידים פעמיים בשבוע לחדר כושר, פעם בשבוע למרכז ספורט, ומדי תקופה מתקיימים טיולים אתגריים. תלמידים שעומדים ביעדים חינוכיים והתנהגותיים שמוצבים בפניהם יוצאים פעם בשנה לטיול משמעותי בן עשרה ימים בחו"ל.
הישיבה דואגת לקורסים והכשרות מקצועיות לקידום תעסוקתי של התלמידים. מתקיים בישיבה קורס לכתיבת סת"ם, בעבר תלמידים השתתפו בקורס שחיטה. תלמידים מתאימים משתתפים בקורס גרפיקה ממוחשבת. במקרים מסוימים הישיבה אף דואגת לתלמידים לעבודה בחלק מהיום, כשהם נשארים במסגרת הישיבה בשאר הזמן והכל בהכוונה מלאה של צוות הישיבה.
פאלקסשטימע
פֿאָלקס שטימע (עברית: קול העם; פולנית: Głos Ludu) היה עיתון יהודי שיצא לאור בפולין בשפת היידיש. החל לצאת בשנת 1946 בעיר לודז' ולאחר כמה שנים עבר לוורשה. תחילה הוצא לאור על ידי מפלגת הפועלים הפולנית והחל משנת 1956 על ידי העמותה החברתית התרבותית של יהדות פולין. במשך שנים רבות היה זה עיתון היחיד בפולין בשפת היידיש (בנוסף היה כתב עת מדעי בלעטער פאר געשיכטע).
עד 1968 יצא העיתון ארבע פעמים בשבוע, אך עקב תחילת עליה מאסיבית של יהודי פולין לישראל תפוצתו של העיתון ירדה והוא הפך לשבועון. הוצאתו לאור הופסקה ב-1991.
בעיתון פורסמו גם מאמרים של סופרים יהודים מברית המועצות למשל של עמנואל קזקביץ'.
תומאס וולף
תומאס קלייטון וולף (באנגלית: Thomas Clayton Wolfe; 3 באוקטובר 1900 – 15 בספטמבר 1938) היה סופר אמריקאי. על אף שמת בגיל צעיר הספיק וולף לכתוב ארבעה רומנים ארוכים, נובלות ומספר רב של סיפורים קצרים. כתיבתו מתאפיינת בעירוב כתיבה אוטוביוגרפית עם פרוזה מקורית מאוד, פיוטית, נלהבת ומרשימה. ספריו, שנכתבו בתקופת השפל הגדול, תיארו את הגיוון והשונות של התרבות האמריקאית. כתיבתו הושפעה מזו של ידידו שרווד אנדרסון.
ביוגרפיה
וולף, יליד אשוויל שבצפון קרוליינה, הצעיר מבין שמונה ילדיהם של ויליאם אוליבר וולף (1851–1922) וג'וליה אליזבת ווסטאל (1860–1945). אביו היה חוצב אבן וניהל עסק להקמת מצבות. אמו של וולף הייתה פעילה ברכישת נדל"ן. בשנת 1904 היא פתחה פנסיון בסנט לואיס, מיזורי לקראת התערוכה העולמית שנערכה בעיר. בזמן שהמשפחה הייתה בסנט לואיס, אחיו בן ה-12 נפטר מטיפוס הבטן. בשנת 1906 קנתה ג'וליה וולף פנסיון בשם "בית קנטקי הישן" ברחוב סמוך לבית המשפחה באשוויל, היא עברה להתגורר שם עם בנה הצעיר ואילו שאר בני המשפחה נשארו בבית המגורים ברחוב הסמוך.
וולף החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, כשהיה בן 15. הוא היה חבר בחברה הדיאלקטית של האוניברסיטה ובאחוות פי קאפה פי. הוא ניבא שדיוקנו יתלה יום אחד במערב החדש בסמוך לזו של מושל צפון קרוליינה המהולל זבולון ואנס, כפי שקרה אחר כך. בשאיפה להיות מחזאי, בשנת 1919 נרשם וולף לקורס מחזאות. המחזה היחיד שלו, "שובו של באק גאווין", הועלה על ידי קבוצה שהורכבה מחברי כיתתו, כאשר וולף שיחק בתפקיד הראשי. מחזה נוסף שלו, "הלילה השלישי", הוצג על ידי בדצמבר 1919.
וולף סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית עם תואר ראשון באמנויות ביוני 1920, ובספטמבר החל ללמוד באוניברסיטת הרווארד, וקיבל תואר שני במחזאות בשנת 1922.
משלא עלה בידו למכור את מחזותיו, הגיע למסקנה שסגנון כתיבתו מתאים יותר למילה הכתובה מאשר לבימה. הוא קיבל משרת הוראה זמנית באוניברסיטת ניו יורק, אבל כעבור שנה יצא לאירופה להמשיך בכתיבה. במסעו חזרה בשנת 1925 פגש את אלין ברנשטיין, אישה נשואה, מבוגרת ממנו בעשרים שנה, שאיתה החל פרשת אהבים סוערת. לה הקדיש את הרומן הראשון שלו, "הבט הביתה, מלאך" (1929). זמן קצר לאחר פרסום הספר, נמלט שוב לאירופה ובכך שם קץ לקשר.
בשנת 1937, במסע למערב, חלה וולף בדלקת ריאות. התפתחו סיבוכים ובסופו של דבר התברר שהוא חולה בשחפת המוח. הוא טופל בבית החולים "ג'ונס הופקינס", אבל בניתוח שנעשה להצלת חייו נתגלה שהמחלה פשתה בכל הצד הימני של מוחו. הוא מת כעבור שלושה ימים, בלי לשוב להכרה. רק כמחצית מהספרים שכתב פורסמו בחייו, שני ספרים נוספים היו כתבי יד, שהחזיק המוציא לאור שלו לקראת פרסום. בנוסף הותיר אחריו מספר רב של פרקים וספרים לא גמורים שנערכו ופורסמו לאחר מותו.
עיבוד לתיאטרון
בשנת 1958 הפיק התיאטרון הקאמרי מחזה בשם "מלאך האבן", על פי ספרו של וולף - "Angel". את המחזה ביים פיטר פריי בעיבוד קטי פרינגס, בכיכובם של עודד תאומי, לצדן של רחל מרכוס, אורנה פורת, בתיה לנצט ודבורה קידר.
מדיניות השכן הטוב
מדיניות השכן הטוב (באנגלית: Good Neighbor policy) היא מדיניות חוץ אמריקנית שהנהיג ממשל רוזוולט כלפי מדינות אמריקה הלטינית. למרות שמדיניות זו נקבעה בפועל על ידי רוזוולט, הרי מי שהגה וטבע את המונח, היה הנרי קליי.
עקרון המדיניות הוא כי ארצות הברית לא תתערב ולא תשתתף בבעיות פנים של המדינות השכנות, דבר שיבטיח את אמון הממשל במדינות השונות. למעשה, מדיניות זו נחלה הצלחה מעטה יחסית.
דוקטרינת מונרו
נשיא ארצות הברית, ג'יימס מונרו, הציג ב-1823 את מדיניותה הבדלנית של ארצות הברית, על פיה לא תתערב במלחמות אירופאיות על טריטוריות דרום אמריקאיות. מדיניות זו, הייתה אבן הפינה למדיניות השכנות הטובה, כשהעיקרון המנחה בשניהם דומה: על ארצות הברית להימנע מלהוות גורם בעל הכרעה בעתידן של מדינות דרום אמריקה. אם כי בין שתי העמדות הבדלים רבים, בין השאר דוקטרינת מונרו הצהירה כי ניסיון כיבוש והקמת טריטוריה אירופית נוספת בשטחי דרום אמריקה תהווה צעד מלחמתי כנגד ארצות הברית. על פי עקרון השכנות הטובה, ארצות הברית לא אמורה להתערב כל עיקר במתרחש בתוככי שכנותיה.
התערבות ממשלת ארצות הברית במדינות דרום אמריקה
החל מסיום מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898, התרחשו סדרת קרבות בהשתתפות כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית ברחבי אמריקה הלטינית. קרבות אלו לעיתים נקראו "מלחמות הבננה" (Banana Wars) משום שהמניע העיקרי לקרבות אלו היה הדאגה להמשך אספקת פירות מרחבי האזור אל ארצות הברית. בין השאר הייתה ארצות הברית מעורבת בסכסוכים שונים בקובה, ניקרגואה, פנמה, האיטי, הונדורס ומקסיקו.
מדיניותו של רוזוולט
רוזוולט עצמו דגל במדיניות פרגמטית, תוך הימנעות בשימוש בכוח אלא בעת הצורך. רוזוולט הכריז ב-4 במאי 1933 כי כוונתו לכבד את מדיניות הארצות השכנות ולא להתערב בענייניהן הפנימיים. מדיניות זו אושרה בשנית בהכרזתו של מזכיר המדינה דאז, קורדל הול בספטמבר באותה שנה: "מדיניותה המוחלטת של ארצות הברית מעתה והלאה היא להימנע מהתערבות צבאית כלשהי".
השלכות מעשיות
בנוסף, להחלטה הייתה משמעות תרבותית רבה על תפיסת החברה האמריקנית את העמים והתרבויות המרכז ודרום אמריקניות. עד לראשית המאה ה-20, למדינות אלו הייתה תדמית שלילית לרוב בקרב הציבור האמריקני, ובאופן סטריאוטיפי תושבי אמריקה הלטינית נתפסו כעצלנים, משונים ומוזרים. במהלך התקופה השתנתה הגישה במעט, והציבור האמריקני נחשף לפנים נוספות של העמים השונים. בין השאר אחראית לכך כרמן מירנדה, שהציגה והפכה את התרבות הדרום אמריקאית לפופולרית ומוכרת.
התערוכה העולמית של ניו יורק
בשנת 1939, כשמדיניות החוץ של רוזוולט הגיעה לשיאה, התקיימה בניו יורק התערוכה העולמית. מתוך הצגת ניגוד למצב המלחמתי ההולך ומתפתח בין עמי אירופה, בעקבות כיבושי ואיומי המשטר הנאצי, הציגה התערוכה את השלום השורר בין עמי אמריקה. ארגנטינה, ברזיל, וונצואלה, מקסיקו, ניקרגואה, צ'ילה, קובה וארגון מדינות אמריקה השתתפו בתערוכה והציגו ביתנים משלהם.
מודול נתרי
באלגברה מופשטת, מודול נתרי הוא מודול M המקיים את תנאי השרשרת העולה (ACC) על הסדר החלקי של יחס ההכלה על תת-המודולים שלו.
תנאי זה שקול להגדרות הבאות לנתריות של מודול M:
היסטוריה
דויד הילברט היה המתמטיקאי הראשון שהשתמש בתכונות של תת-מודולים נוצרים סופית. הוא הוכיח את משפט הבסיס של הילברט שעל פיו כל אידיאל בחוג הפולינומים ב-n משתנים מעל שדה כלשהו נוצר סופית. למרות זאת, התכונה נקראת על שם אמי נתר.
תכונות
חוג נתרי הוא חוג שהוא מודול נתרי כמודול מעל עצמו. מעל חוג נתרי, כל מודול נוצר סופית הוא מודול נתרי.
לכל תת-מודול K של מודול M, המודול M נתרי אם ורק אם K ו-M/K נתרים (למרות שתת-מודול של מודול נוצר סופית אינו בהכרח נוצר סופית).
קישורים חיצוניים
Emmy Noether
On My Mind (שיר של אלי גולדינג)
On My Mind (בעברית: במחשבותיי) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת הבריטית אלי גולדינג, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Delirium. הוא פורסם בתור הסינגל המוביל מתוך האלבום ב-17 בספטמבר 2015. הוא נכתב על ידי גולדינג, מקס מרטין, סוואן קוטצ'ה ואיליה סלמנזדה. "On My Mind" הוא שיר אלקטרופופ ו-R&B, אשר מכשורו שלהם מורכב מגיטרות, תופי טראפ, ואלקטרוניקה חדה ומסובכת. אף על פי שגולדינג הכחישה בתוקף, מבקרים רבים ראו בו שיר תשובה ל-"Don't" של אד שירן.
השיר זכה לביקורות חיוביות של מבקרי המוזיקה, אשר שיבח אותו על היותו שיר ידידותי לרדיו, כמו גם על מסירתה של גולדינג, כשמבקר אחד כינה אותו אחד הסינגלים הטובים ביותר שלה עד כה. מבחינה מסחרית, "On My Mind" נכנס לעשרת המקומות הראשונים בבריטניה ובאוסטרליה, בעת שהגיע אל 20 הראשונים בשבע מדינות אחרות. בארצות הברית, הגיע למקום ה-13 במצעד הבילבורד הוט 100. נושא הקליפ שלה היה בהשראת הסרט תלמה ולואיז והופק על ידי אמיל נאוה. הוא פורסם בבכורה ב-21 בספטמבר 2015, ומציג את גולדינג בסיפור נקמה בלאס וגאס.
שרה רוברטסון
שרה רוברטסון (באנגלית: Sarah Robertson ; 16 ביוני 1891 – 6 בדצמבר 1948) הייתה ציירת קנדית של נופים, טבע דומם, דיוקנאות וציורי קיר בבתים פרטיים.
קריירה אמנותית
במהלך השנים האחרונות שלה באגודת האמנות, רוברטסון הצטרפה לתלמידים לשעבר יחד עם המורה שלהם רנדולף יוטון, לקבוצת ביבר הול. אלכסנדר יאנג ג'קסון היה נשיא הקבוצה. עבודותיה של רוברטסון הוצגו בתערוכת יחיד בגלריה הלאומית של קנדה בשנת 1951. רוברטסון הציגה גם בארצות הברית, בתערוכות קבוצתיות בגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל בשנת 1944, במוזיאון הלאומי בריו דה ז'ניירו ובמוזיאון ריברסייד בניו יורק.
קבוצת ביבר הול הייתה קבוצה של ציירים קנדים ממונטריאול שנפגשו בסוף שנת 1910 בזמן שלמדו אמנות בבית ספר שניהלה אגודת האמנות במונטריאול. נורה קולייר, אמילי קואן, פרודנס היוארד, מייבל לוקרבי, מייבל מאי, קתלין מוריס, ליליאס טורנס ניוטון, שרה רוברטסון, אן סאבאג' ואתל סאת' היו חלק מקבוצה זו. אגודה זו של 19 אמנים במונטריאול, התחייבה לפתח סגנונות אמנותיים מובהקים תוך הכרה בהשפעת קבוצת השבעה והמודרניזם הצרפתי. אמני הול ביבר ערכו את התערוכה השנתית שלהם בגבעת ביבר הול. בסוף שנת 1921 נקלעה קבוצת ביבר הול לקשיים כלכליים חמורים שחייבו את הוויתור על האולפנים שלהם. הגברים הלכו בדרכם, אך מרבית הנשים נותרו בקשר הדוק זו עם זו. במקביל, שרה רוברטסון ניהלה גם התכתבות ארוכה עם אלכסנדר יאנג ג'קסון, שהציע לה שיפוט ביקורתי חיוני.
רוברטסון הייתה חברה מייסדת בקבוצת הציירים הקנדית, והציגה איתם שנים רבות. הקבוצה הורכבה מ -28 ציירים שונים דוברי אנגלית מרחבי קנדה. קבוצה זו שימשה בקביעת כיוון חדש לאמנות הקנדית, וביטאה את המגוון של החוויה הקנדית בנופים ומבנים על בסיס חזונה של קבוצת השבעה.
חיים מאוחרים
עבודתה המאוחרת של רוברטסון הייתה חופשית יותר בקומפוזיציה ונועזת יותר בצבעים. הדבר שיקף את אהבתה לטבע ואת סגנונה הייחודי.
היא נפטרה ב־6 בדצמבר 1948 במונטריאול.
כריסטיאנו רונאלדו
כריסטיאנו רונאלדו דּוֹס סַאנְטוֹס אוויירו (בפורטוגזית: Cristiano Ronaldo dos Santos Aveiro, הגייה: ; נולד ב-5 בפברואר 1985) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדות הקיצוני והחלוץ בא-נסר מליגת העל הסעודית ובנבחרת פורטוגל, בה הוא משמש כקפטן. רונאלדו זכה בחמישה כדורי זהב וארבע נעלי זהב אירופאיות, זכה ב־34 תארים בקריירה, כולל שבע אליפויות ליגה, חמש ליגת האלופות ואליפות אירופה אחת. רונאלדו הוא שיאן ההופעות (183), השערים (140), הבישולים (42) והזכיות (5) בכל הזמנים בליגת האלופות, מלך השערים של אליפות אירופה בכדורגל (14), מלך השערים הבינלאומיים (123) ושיאן ההופעות הבינלאומיות (200). רונאלדו הוא אחד השחקנים הבודדים בהיסטוריה שרשמו למעלה מ־1,100 הופעות רשמיות וכבשו למעלה מ־800 שערים עבור המועדון והנבחרת הלאומית. לפי הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל, רונאלדו הוא כובש השערים הפורה ביותר בהיסטוריה, עם 824 שערים. הישגיו האישיים והקבוצתיים קיבעו את מעמדו כאחד מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים.