cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיקגו בולס
2004–2010: החזרה לפלייאוף וההתחזקות
בדראפט 2006 הבולס בחרו את למרכוס אולדרידג' בבחירה השנייה והעבירו אותו מיד לפורטלנד טרייל בלייזרס בתמורה לטיירוס תומאס וויקטור חריאפה. בנוסף הם בחרו את רודני קארני והעבירו אותו לפילדלפיה 76' בתמורה לתאבו ספולושה. לאחר מכן חתם שחקן ההגנה בן וולאס בקבוצה. אחר כך הם העבירו את טייסון צ'נדלר לניו אורלינס הורנטס בתמורה לפי. ג'יי. בראון וג'יי. אר. סמית'. את עונת סיימו הבולס עם מאזן 33–49, השלישי בטיבו באזור המזרח. בסיבוב הראשון הם נפגשו עם ההיט שהדיחו אותם בשנה שעברה ומנסה להגן על תואר האליפות. הבולס הדהימו את ההיט כשניצחו בסוויפ 0–4, ועברו סיבוב פלייאוף לראשונה מאז עונת 1997/1998 בה שיקגו זכתה באליפות ביחד עם ג'ורדן. בחצי גמר המזרח הם נפגשו עם דטרויט פיסטונס, וזו הפעם הראשונה מאז 1991 שהקבוצות נפגשות בפלייאוף. הפיסטונס ניצחו בשלושת המשחקים הראשונים בסדרה, אך הבולס ניצחו בשני המשחקים הבאים כדי לצמצם את ההובלה ל-2–3. בסוף הפיסטונס ניצחו את הבולס 2–4.
במשך קיץ 2007 החתימו הבולס את ג'ו סמית' ואדריאן גריפין, ובחרו בבחירה התשיעית בדראפט את הסנטר ג'ואקים נואה. הבעיות החלו כשבן גורדון ולואול דנג סירבו להצעות הארכת חוזה ללא סיבות נראות לעין. אחר כך היו שמועות שהבולס הולכים להביא אליהם שחקני אולסטאר כקווין גארנט, פאו גאסול וקובי בראיינט. אף אחת מהעסקאות האלו לא התבצעה. אף על פי שעתידה של הקבוצה נראה טוב, עונת הייתה רחוקה מהציפיות. הבולס החלו את עונת 2007/2008 עם 10 הפסדים מתוך 12 משחקים, ואחרי מאזן 9–16 פוטר המאמן סקיילס וב-27 בדצמבר 2007 מונה במקומו ג'ים בוילן לעמדת המאמן. ב-21 בפברואר 2008 הועברו בן וולאס, ג'ו סמית', אדריאן גריפין ובחירת דראפט לקליבלנד קאבלירס בתמורה לדרו גודן, שאנון בראון, לארי יוז וסדריק סימונס. הבולס סיימו את העונה הזו עם מאזן 33–49, ההפך מהעונה שעברה, ולא העפילו לפלייאוף אחרי שלוש עונות רצופות של העפלות.
אחרי שחוזו של בוילן נגמר הבולס חיפשו מאמן חדש. ב-10 ביוני 2008 פקסון מינה לעמדת המאמן את ויני דל נגרו חסר הניסיון. לבולס היו 1.7% אחוזים בלבד לזכייה בבחירה הראשונה של דראפט 2008, ונגד כל הסיכויים הם זכו בה. בבחירה הזו הם בחרו את דריק רוז. אחר כך הם רכשו את הבחירה ה-36 של פורטלנד טרייל בלייזרס, עומר אשיק. ב-30 ביולי 2008 חתמו הבולס על הארכת חוזה עם לואול דנג למשך שש השנים הבאות בתמורה ל-71 מיליון דולר. דנג היה פצוע ברוב עונת. מאוחר יותר חתם בן גורדון על הארכת חוזה בת שנה אחת. ב-18 בפברואר 2009 ביצעו הבולס טרייד, כששלחו את אנדרס נוצ'יוני, דרו גודן, סדריק סימונס ומייקל ראפין לסקרמנטו קינגס בתמורה לבראד מילר וג'ון סלמונס. יום לאחר מכן, יום מועד ההעברות, הם העבירו את לארי יוז לניקס בתמורה לטים תומאס, ג'רום ג'יימס ואנתוני רוברסון. מאוחר יותר באותו יום הם ביצעו טרייד שלישי בתוך 24 שעות, כשהעבירו את תאבו ספולושה לאוקלהומה סיטי ת'אנדר בתמורה לבחירת דראפט ב-2009. הטריידים עזרו לבולס לסיים את עונת 2008/2009 כמו שצריך, עם מאזן 41-41 ועלייה לפלייאוף. המאזן שלהם הספיק למקום ה-7 במזרח, מה שמסדר להם מפגש קשה בסיבוב הראשון נגד בוסטון סלטיקס המנסה להגן על תואר האליפות משנה שעברה. במשחק הראשון קלע רוז 36 נקודות והוסיף 11 אסיסטים, כשהוא משווה את שיאו של כרים עבדול-ג'באר למספר הנקודות הגבוה ביותר לשחקן שנה ראשונה בהופעת בכורה בפלייאוף. במהלך הסדרה היו 7 הארכות, וזו הסדרה עם מספר ההארכות הרב ביותר בהיסטוריה של הליגה. בסופה של ניצחו הסלטיקס 3–4 והדיחו את הבולס. מומחים רבים טוענים שזו אחת מהסדרות הטובות בהיסטוריה של הליגה.
בדראפט 2009 היו לבולס שתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון, בהן החליטו לבחור את ג'יימס ג'ונסון וטאג' גיבסון. בקיץ 2009 איבדו הבולס את אחד מהשחקנים המובילים שלה, בן גורדון, שחתם במתחרה שלהם במזרח ובבית המרכזי, דטרויט פיסטונס. ב-18 בפברואר 2010 נשלח ג'ון סלמונס למילווקי באקס בתמורה לג'ו אלכסנדר והאקים ווריק. בנוסף, טיירוס תומאס נשלח לשארלוט בובקאטס בתמורה לאייסי לואו, רונלד מארי ובחירת דראפט עתידית. ב-14 באפריל באותה שנה העפילו הבולס לפלייאוף מהמקום השמיני, עם מאזן זהה למאזן של העונה שעברה. ריצת הפלייאוף של הבולס הייתה קצרה כשהם הפסידו לקליבלנד קאבלירס 1-4.
2010–2016: דריק רוז וג'ימי באטלר
ב-4 במאי 2010 פוטר המאמן ויני דל נגרו. ב-23 ביוני באותה שנה הסכים עוזר מאמן הבוסטון סלטיקס לשעבר, טום ת'יבודו, הידוע בסגנון המשחק ההגנתי במיוחד, לאמן את הבולס. ארבעה ימים לאחר מכן חתם קרלוס בוזר, שחקן יוטה ג'אז לשעבר במועדון. אחר כך העבירו הבולס את קירק היינריך ששיחק במועדון שבע שנים לוושינגטון ויזארדס, והחתימו את קייל קורבר, עוד שחקן הג'אז לשעבר. עונת הייתה הצלחה עבור הבולס, שנחשבו על ידי מומחים רבים כקבוצה צעירה ואטרקטיבית. בעונה זו הפתיעו הבולס את כולם כשעלו לפלייאוף מהמקום הראשון בליגה עם מאזן 20–62, תוך כדי שהם מקדימים את מיאמי היט השנייה ובוסטון סלטיקס השלישית. הבולס סיימו במקום הראשון בליגה, מה שמבטיח להם את הביתיות לכל אורך הפלייאוף, מה שקרה לראשונה מאז ימי מייקל ג'ורדן. בסיבוב הראשון הדיחו הבולס את אינדיאנה פייסרס כשניצחו 1–4 בסדרה. הבולס המשיכו וניצחו בחצי גמר המזרח את אטלנטה הוקס 4-2 ונעצרו רק בגמר המזרח נגד מיאמי היט, בו הפסידו 1–4.
לקראת עונת התחזקו הבולס, צירפו את ריצ'רד המילטון, שיחד עם כוכב הקבוצה דריק רוז, לואול דנג שנבחר לראשונה למשחק האולסטאר, קרלוס בוזר וג'ואקים נואה, הרכיבו את אחת הקבוצות החזקות ב-NBA ונחשבו למועמדים בולטים לזכייה באליפות המזרח וה-NBA. אך חוסר מזל פגע בקבוצה ובמשחק הפתיחה של משחקי הפלייאוף, מול פילדלפיה 76', נפצע רוז כשקרע את הרצועה הצולבת ובהמשך הסדרה נפגע גם ג'ואקים נואה בקרסולו, ושיקגו הפסידה בסדרה בשישה משחקים.
בעונה שלאחריה,, שיחקה שיקגו ללא דריק רוז במשך כל העונה, וגילתה יכולת משובחת בעיקר בשל שיטות ההגנה המתקדמות של מאמנם המוערך טום ת'יבודו. אף על פי כן הודחו בסיבוב השני 1–4 על ידי יריבתם המושבעת מיאמי היט.
חוסר המזל המשיך לרדוף את הקבוצה. בעונת דריק רוז חזר לשחק, אך נפצע שוב בתחילת העונה והושבת למשך כולה. מתוך מחשבה שהעונה הזאת אבודה, שחררו הבולס את אחד השחקנים המשמעותיים שלהם, לואול דנג, שעבר לקליבלנד קאבלירס, אך שוב הקבוצה התייצבה לקראת סוף העונה וסיימה במקום הרביעי במזרח. זאת, בעיקר בשל יכולת מצוינת של ג'ואקים נואה, שאף נבחר כשחקן ההגנה של העונה ב-NBA. בפלייאוף הודחה הקבוצה בסיבוב הראשון על ידי וושינגטון ויזארדס.
בעונת, צירפה שיקגו את פאו גאסול, דבר שהעלה את הציפיות מהקבוצה. היא סיימה במקום השלישי במזרח והודחה בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי קליבלנד קאבלירס. עוד במהלך העונה הועלו פרסומים שמעמדו של המאמן ת'יבודו מעורער. היו שתלו זאת בנוהגו במהלך העונה הסדירה, לתת לשחקנים הבכירים לשחק מספר דקות רב מהרגיל וממעט לתת לשחקנים המחליפים לשחק. ובכך "שוחק" את השחקנים הבכירים והם מועדים יותר לפציעות. בסיום העונה הודיעה הנהלת הקבוצה כי היא מפטרת את ת'יבודו עקב חילוקי דעות מקצועיים.
ב-2 ביולי 2016 נשלח רוז, לצד ג'סטין הולידיי ובחירות דראפט עתידיות, בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה לסנטר רובין לופז והרכזים ג'ריאן גרנט וחוסה קלדרון. מספר ימים לאחר מכן, ב-7 ביולי, שיקגו החתימה את מחליפו של דריק רוז בדמותו של ראז'ון רונדו, ששיחק בעונה שעברה בסקרמנטו קינגס. ב-15 ביולי, הודיעה הקבוצה שהיא החתימה את דוויין וייד, יליד העיר שיקגו, על חוזה לשנתיים, ובכך בעצם השלימו הבולס טריו אחורי מהמוכשרים בליגה הכולל את ווייד, רונדו, וג'ימי באטלר. במסיבת עיתונאים לאחר החתמתם ציינו ווייד ורונדו שהקבוצה היא קודם כל קבוצתו של באטלר, ובכך הפכו אותו למעשה לשחקן המוביל בטריו. הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במאזן 41–41 והעפילה לפלייאוף מהמקום השמיני. בפלייאוף הודחו הבולס על ידי בוסטון סלטיקס בתוצאה 2–4.
החל מ-2017: בנייה מחדש
ב-22 ביוני 2017 נשלח ג׳ימי באטלר בטרייד למינסוטה טימברוולבס בתמורה לכריס דאן, זאק לאבין והבחירה השביעית בדראפט 2017 – לאורי מארקנן. ב-15 ביולי שחררו הבולס את ראז'ון רונדו וב-25 בספטמבר את דוויין וייד, ובכך נכנסה הקבוצה לבנייה מחדש עם סגל צעיר וחסר ניסיון. בדראפטים 2018 ו-2019 צירפו הבולס את הסנטר ונדל קרטר ואת הרכז קובי וייט, בהתאמה. באפריל 2020 פוטר ג'נרל מנג'ר הקבוצה גאר פורמן לאחר 11 שנים רצופות, ובמקומו מונה ארתוראס קרנישובאס.
היריבות עם דטרויט פיסטונס
היריבות הגדולה ביותר של הבולס היא נגד דטרויט פיסטונס. היריבות נוצרה בשנות ה-70, ורוב המתח בה נוצר בשנות ה-80. היריבות קמה לתחייה בתקופה שלפיסטונס הייתה את קבוצת ה-"Bad Boys", שהתחרתה נגד מייקל ג'ורדן וסקוטי פיפן. בנוסף, השחקן דניס רודמן היה חלק מהבולס בזמן שלוש האליפויות האחרונות, אך קודם לכן היה בפיסטונס בתקופה הזו והתחרה מול הבולס.
בין השנים 1988–1991 נפגשו הבולס והפיסטונס בפלייאוף. בשלוש הפעמים הראשונות ניצחו הפיסטונס, אבל בפעם הרביעית ניצחו הבולס. הפעם הבאה שהקבוצות נפגשו הייתה ב-2007, בסדרת חצי גמר המזרח. בסדרה שיחק בן וולאס נגד הפיסטונס, קבוצתו הקודמת. הבולס הפסידו בסדרה זו 2–4.
היריבות עם ניו יורק ניקס
עוד יריבות שהייתה לבולס הייתה נגד ניו יורק ניקס. שתי הקבוצות נפגשו ארבע פעמים ברצף בין השנים 1991–1994, ונפגשו פעם נוספת ב-1996. פעמיים מתוך ה-5 הסדרה הגיע ל-7 משחקים. הפגישה הראשונה בין השתיים קרתה ב-1989, כששתי הקבוצות תויגו כ"קבוצות בעליה", הבולס של ג'ורדן והניקס של פטריק יואינג. הבולס ניצחו במפגש הזה 2–4.
היריבות עם מיאמי היט
היריבות עם ההיט התעצמה במיוחד בשנות ה-2000 כשתיים מהקבוצות המובילות במזרח, אבל שורשיה נעוצים בשנות ה-90, שבהם שלטו הבולס ומייקל ג'ורדן בליגה ללא עוררין והדיחו את מיאמי היט מהפלייאוף שלוש פעמים על מנת לזכות בסופו של דבר באליפות.
לאחר עזיבתו של ג'ורדן וכישלונם של ההיט בתחילת שנות ה-2000, היריבות התקררה אך נראתה כמתלהטת מחדש לאחר שנפגשו בפלייאוף של עונת, סדרה שהסתיימה בניצחון ההיט 2–4 שהמשיכו לגמר ה-NBA. אך הבולס נקמו עונה לאחר מכן כשהביסו את האלופים המכהנים ממיאמי, 4-0 בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
היריבות התעצמה בעונת עם עלייתם של הבולס למקום הראשון בדירוג לפלייאוף המזרח, כאשר בשורותיהם משחקים דריק רוז, קרלוס בוזר וג'ואקים נואה בעידן שלאחר מייקל ג'ורדן. בנוסף לזה, ההיט השיגו את המקום השני, כאשר בשורותיהם מככב דוויין וייד (שדחה הצעה להצטרף לעיר הולדתו שיקגו) ועם הצטרפותם של הכוכבים כריס בוש ולברון ג'יימס (שדחו הצעה להצטרף לרוז ובוזר בשיקגו). הקבוצות נפגשו בגמר המזרח של שנת 2011, כאשר ההיט מנצחים 1–4 בסיכומה של הסדרה. בעונת של נחשבות שתי הקבוצות ליריבות מרות, ולשתי המועמדות העיקריות לאליפות המזרח, כאשר את מיאמי מובילים הטריו המפורסם - וייד, ג'יימס ובוש, ואת שיקגו מובילים ה-MVP הצעיר בהיסטוריה דריק רוז, לואול דנג שנבחר למשחק האולסטאר, וקרלוס בוזר. ההיט שיחקו את הכמות השנייה בגודלה של משחקים נגד הבולס (111) והמאזן עומד על 38–47 לשיקגו (9–17 בפלייאוף). היריבות התאפיינה בעיקר במשחקים נוקשים עם עבירות גסות.
מאמני הקבוצה
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :
שיאים למשחק בודד
נקודות: 69, מייקל ג'ורדן מול קליבלנד קאבלירס, 28 במרץ 1990.
ריבאונדים: 37, טום בורווינקל מול פיניקס סאנס, 8 בינואר 1970.
אסיסטים: 24, גאי רוג'רס מול ניו יורק ניקס, 21 בדצמבר 1966.
חטיפות: 10, מייקל ג'ורדן מול ניו ג'רזי נטס, 29 בינואר 1988.
חסימות: 12, נייט ת'ורמונד מול אטלנטה הוקס, 18 באוקטובר 1974.
מריו דל מונקו
מריו דל מונקו (באיטלקית: Mario del Monaco; 27 ביולי 1915, פירנצה - 16 באוקטובר 1982, מסטרה) היה זמר טנור איטלקי, שמעריציו ראו בו את אחד הטנורים הגדולים ביותר במאה ה-20.
לימודי מוזיקה
דל מונקו נולד למשפחה פלורנטינית מוזיקלית בת המעמד הגבוה. כילד למד נגינה בכינור אך גילה משיכה נלהבת לשירה. הוא סיים את קונסרבטוריון רוסיני בפזארו, שם הכיר את רנאטה טבאלדי ושר עמה לראשונה. בשנות החמישים נחשבו השניים לצמד אופראי ממדרגה ראשונה. מאסטרו רפאלי הכיר בכישרונו ועזר לו בראשית הקריירה. דל מונקו נשא לאישה את רינה פיליפיני בשנת 1941.
קריירה
דל מונקו החל בקריירה של זמר טנור אופראי ב-31 בדצמבר 1940, בתפקיד פינקרטון במאדאם באטרפליי בתיאטרון פוצ'יני במילאנו. בשנים הבאות התפרסם, תחילה באיטליה ובעקבותיה ברחבי העולם, בקולו החזק והמתכתי, קול טנור הרואי (ראו: סיווג קולות הטנור) לאמיתו (אם כי דל מונקו דבק בעיקר ברפרטואר האיטלקי), שהקנה לו מעמד בין כוכבי-העל של שנות החמישים, לצד ג'וזפה די סטפנו ופרנקו קורלי. התפקיד שהיה לסמלו המסחרי של דל מונקו היה אותלו של ורדי. הוא שר אותו לראשונה בשנת 1950 והמשיך ללטש אותו לאורך כל שנות הקריירה שלו. נאמר עליו, שהופיע באופרה אותלו 427 פעמים, הישג ראוי לציון, אבל בספרה של אליזבטה רומניולי: Mario Del Monaco, Monumentum aere perennius, Azzali 2002 מונה המחברת רק 218 הופעות בתפקיד אותלו. הוא נקבר בתלבושת שעטה בתפקיד אותלו.
דל מונקו היה גבר יפה-תואר וחסון, בעל דרך ביטוי ייחודית וקול מצלצל, שהקנה לו את הכינוי "פר הנחושת ממילאנו", אך הוא היה גם מושא לביקורת, כמי שפרשנויותיו הווקאליות לוקות בבוטות וחוסר עידון. בשנת 1975 פרש דל מונקו מן הבימה.
הקלטות וסרטי קולנוע
מריו דל מונקו שר עם טבאלדי בשורה ארוכה של אופרות משל ורדי ופוצ'יני בהקלטות לחברת דקה. בחברה זו הקליט ב-1969 גם את "פדורה" של אומברטו ג'ורדאנו, מול מגדה אוליברו וטיטו גובי. הוא הוכיח את יכולתו גם כשחקן מעולה והשתתף בסרטי קולנוע, שבעלילותיהם שובצו שירים המתאימים וקולו.
אגדת דשא (סדרת טלוויזיה)
אגדת דשא היא סדרת דרמה ישראלית שנכתבה על ידי גל פרידמן ובוימה בידי עופר ויצמן. היא עלתה לשידור בערוץ 10 בדצמבר 2006. העונה השנייה עלתה באפריל 2007.
עלילה
הסדרה עוסקת בניהולה של קבוצת כדורגל ובתככים שעולים בין חברי הקבוצה וההנהלה. עינת (דניאלה וירצר) היא אשת עסקים נחשבת ומצליחה שיורשת את קבוצת הכדורגל של אביה שנפטר ומחליטה לסגור אותה. שחקני הקבוצה אינם רוצים שהקבוצה תיסגר ומחליטים לנסות למנוע זאת. דמות מרכזית נוספת בסדרה היא דמותו של אסי (סמי הורי), כדורגלן העומד על סף פרישה. אסי שותף ליוזמת השחקנים למנוע את סגירת הקבוצה. לעינת יש חבר בשם שחר (נבו קמחי), עורך דין מצליח העובד איתה. עינת מתלבטת אם להכניס משקיע שימנע את סגירת הקבוצה, ושחר מתנגד לכך בגלל אסי, ששכב פעם עם עינת.
עונה ראשונה (פרקים 1 - 13)
עינת היא ברוקרית נחשבת שגרה בדירה בתל אביב עם חברה שחר, עו"ד שעובד איתה. הסדרה מתחילה לאחר מותו הפתאומי של אביה, איתו לא הייתה בקשר מאז ילדותה. עינת יורשת מאביה קבוצת כדורגל כושלת וכאשת עסקים מחושבת, ועל מנת להרחיק מחייה כל קשר לעבר הכואב, מחליטה עינת לפרק את הקבוצה. הירושה הופכת את חייה של עינת ומאלצת אותה להתמודד עם הגברים בחייה. אלה כוללים בעיקר את שחר ואת אסי, שחקן הקבוצה העומד על סף פרישה. אסי, ערס באופיו, נאבק יחד עם שחקני הקבוצה כדי למנוע את סגירתה. לקראת סוף העונה מחליטה עינת לא לסגור את הקבוצה.
עונה שנייה (פרקים 14 - 26)
בפתח העונה השנייה מחפשת עינת משקיע לקבוצת הכדורגל שלה. היא מבקשת משחר להשקיע, אבל הוא מסרב כי הוא גילה שעינת בגדה בו עם אסי, שחקן הקבוצה. עם הגילוי שחר מנתק איתה את הקשר אך לבסוף הם משלימים. שחר נשוי, ומגיע לרבנות להתגרש כדי שיוכל להתחתן עם עינת. ברגע האחרון הוא מחליט שאשתו הנוכחית היא היחידה שמבינה אותו והיא האישה הטובה ביותר ומבטל את הגירושין. שחר נפרד מעינת והחתונה שלהם מבוטלת. באמצע העונה הראשונה פגש אסי את תמי (גלית גיאת), אם חד הורית לילד בן 6. השניים מכירים בדייט, יוצאים יחד ובמהלך העונה השנייה עוברים לגור ביחד. אסי מציע לתמי להתחתן איתו והיא מסכימה. תמי מגלה שאסי התנשק עם עינת וכאשר היא שואלת אותו אם הוא מאוהב בה הוא אומר לה שלא. תמי אינה מאמינה לו והולכת לשאול את עינת. גם עינת אומרת לה שהיא לא מאוהבת באסי, אך תמי מחליטה בכל זאת לבטל את החתונה שלה ושל אסי. בהמשך היא מתחרטת ושניהם ממשיכים בהכנות לחתונה. בפרק האחרון בעונה עינת מודה שהיא אוהבת את אסי אך אסי מתחתן עם תמי.
אבו ג'ילדה
אַבּוּ גִ'לְדַה (בערבית: أبو جلدة), הידוע בכינויו של אַחְמַד חַמַד מַחְמוּד (أحمد حمد محمود; 1902? – 21 באוגוסט 1934), הוא שודד דרכים ערבי בתקופת המנדט ששמו הפך למושג.
פעילותו הפלילית
כך תיאר העיתונאי והסופר יורם המזרחי את האיש ופועלו:
ב-22 במאי 1933, בואדי אבו שינדה שליד כפר א-דיכ בשומרון, ארבו אבו ג'ילדה ושניים או שלושה אנשים נוספים לכפריים ערבים שחזרו מהשוק בלוד, שדדו את רכושם וכלאו אותם במערה. למקום הגיעו שני שוטרים רכובים על סוסים ובידם רק רובה אחד. השודדים הקיפו אותם ואבו ג'ילדה פרק אותם מנשקם, התעלל באחד מהם – שוטר ערבי בשם חוסיין אל-עסלי – ולאחר מכן ירה בו למוות מטווח קצר. השודדים הסתלקו מן המקום אך חזרו וירו בסוסים. באירוע נלוו לאבו ג'ילדה שני עבריינים נמלטים: צאלח אחמד מוסטפא, שכונה "אל-ערמיט" (العرميط), ומחמוד מוחמד, שכונה "אבו דולה" (ابو دوله). השלושה הפכו למבוקשים על ידי משטרת המנדט. ב-23 במאי פרסמה המשטרה כי מי שיביא ללכידתם יזכה בפרס בן 150 לא"י, סכום נכבד באותם הימים (לשם השוואה, משכורתו החודשית של שוטר מקומי באותה העת עמדה על 3 לא"י). נערכו אחריהם חיפושים מקיפים של אנשי משטרה רגליים המצוידים במכשירי קשר אלחוטיים, אך הם המשיכו לנוע הלוך וחזור, חודשים רבים, בין ארץ ישראל לעבר הירדן. אבו דולה הסגיר את עצמו למשטרה בספטמבר 1933, ואף הצטרף למאמצים ללכוד את עמיתיו לשעבר. אבו ג'ילדה ואל-ערמיט נותרו חופשיים, והוסיפו לחמוק מניסיונות המשטרה ללכוד אותם. באוקטובר 1933 העלתה המשטרה את הפרס על ראשם, לסך 350 לירות למי שיביא לתפיסתו.
משטרת המנדט דיווחה על עשרה מקרי פשע, בהם נחשד אבו ג'ילדה. אלה התרחשו בין ינואר לספטמבר 1933 וכללו שלושה מקרי רצח (שלושת הכפריים בטמון, השוטר אל-עסלי ושוטר מוסף ערבי), שישה מקרים של שוד דרכים ומקרה אחד של תקיפה ושוד בהמות. כל המקרים אירעו בשומרון וכל הקורבנות (למעט שני השוטרים) היו כפריים ערבים, שאת חלקם תארה המשטרה כ"מרוששים". כן חשדה המשטרה כי אבו ג'ילדה היה מעורב בניסיון שוד של כלי רכב על כביש ירושלים-יריחו. בניגוד לטענות מאוחרות יותר, אבו ג'ילדה מעולם תקף לא שוטרים או חיילים בריטים. המקרה היחיד, שבו ייתכן ופגע ביהודי, היה ניסיון השוד על כביש ירושלים יריחו, שלא ברור אם אמנם בוצע על ידו. נראה כי גם הטענות, כאילו התעלל בנשים יהודיות, נוצריות ואחרות, חסרות בסיס.
לכידתו
אבו ג'ילדה היה מבוקש על ידי משטרת המנדט במשך כשנה מאז רצח השוטר אל-עסלי. במסגרת הניסיונות ללכוד אותו ערכו כוחות משטרה גדולים סיורים בשומרון, לעיתים בסיוע מטוסי חיל-האוויר המלכותי, וחיפושי-עונשין בכפרים, שנחשדו כי העניקו סיוע לאבו ג'ילדה. כמו כן, גייסה המשטרה שוטרים מיוחדים ("גפירים") ערבים, שהוצבו בנקודות משטרה זמניות באותם הכפרים. המשטרה גם עצרה את קרוביהם של המבוקשים, כאמצעי נוסף ללחוץ עליהם. למרות זאת, אבו ג'ילדה הצליח לחמוק מרודפיו במשך תקופה ארוכה, במהלכה זכה להילת גבורה בקרב ערביי הארץ. מאמצי המשטרה ללוכדו נשאו לבסוף פרי ב-13 באפריל 1934. על פי אחת הגרסאות, נודע למשטרה כי הוא מסתתר במערה ליד כפר הולדתו, טמון. אנשי המשטרה בפיקודו של מפקד משטרת שכם הקיפו את המערה. הלכודים במערה, אבו ג'ילדה ואל-ערמיט, ירו כדור אחד, אך אלא פגעו באיש. המשטרה הטילה מצור על המערה, והביאה למקום את סלים אל-עדילי, קרוב משפחתו של אל-ערמיט. אל-עדילי נכנס למערה ושכנע את שני המבוקשים להיכנע. השניים נלקחו למשטרת שכם, ומשם הובלו לבית הסוהר בירושלים. בעיתון "פלסטין" התפרסם שמקום מחבואו של אבו ג'ילדה נתגלה בעקבות מעקב אחר נערה שנהגה להיפגש איתו. על פי גרסה אחרת, אחד מבני חבורתו הסגיר אותו.
ישיבתו בבית הכלא המרכזי
קיימות כמה עדויות על ישיבתו של אבו ג'ילדה בבית הסוהר בירושלים, ובהן עדותו של אב"א אחימאיר:
משפטו ותלייתו
בחודש יוני 1934 נערך משפטו של אבו ג'ילדה בבית המשפט לעניינים פליליים בשכם. הוא הועמד לדין על רצח השוטר הערבי ב-22 במאי 1933. ביחד עמו הועמד לדין גם אל-ערמיט, שותפו לפשע. אבו ג'ילדה יוצג על ידי עורך דין בשם חסן סידקי ביי-דג'ני. בדין ישבו ארבעה שופטים – שני בריטים ושני ערבים. השופט פרנסיס בייקר היה אב בית הדין ולצדו השופטים ג'וליאן דה-פרייטס, עלי חסנה ויוסף חלבי.
ב-25 ביוני 1934 נשמעו העדויות במשפט. בעדויותיהם בבית המשפט הכחישו שני הנאשמים כי ידעו דבר כלשהו על הרצח וטענו כי אף לא הכירו את זירת הרצח. הם טענו כי בעת ביצוע הרצח שהו בעבר הירדן. למחרת הודיעו השופטים כי הם מרשיעים את שני הנאשמים. השופטים הודיעו כי הם מאמינים לעדויות העדים שנשמעו בפניהם ואינם מאמינים לדברי הנאשמים. לאחר ההרשעה שאל אב בית הדין, השופט האנגלי פרנסיס בייקר, את אבו ג'ילדה: "האם אתה מודע לכך שהורשעת על ביצוע רצח אכזרי ביותר, לאחר שפרקת את השוטר מנשקו ואז ירית בו?" לאל-ערמיט, הנאשם השני, פנה השופט ואמר: "ואתה חברת לאדם זה!" ראש ההרכב שאל את הנאשמים, לפני גזירת גזר הדין, האם יש להם משהו לומר. אל-ערמיט השיב: "אנו מבקשים רחמים". אבו ג'ילדה השיב כי אין לו מה לומר.
בית המשפט הודיע כי הוא גוזר על שני הנאשמים עונש מוות. שני הנאשמים קיבלו את גזר הדין ללא הבעת רגשות כלשהי, אם כי ניכר היה על אבו ג'ילדה כי הוא מתוח מאוד, בעודו לא מגולח עם שקיות תחת עיניו, ונראה היה עליו כי הזדקן מאוד מאז יום הדיונים הקודם, שבו נשמעו עדויותיהם של שני הנאשמים. שני הנדונים הגישו ערעור לבית המשפט לערעורים פליליים בירושלים. ב-24 ביולי 1934 דן בית המשפט בערעורם ודחה אותו עוד באותו יום. אמו של אל-ערמיט פנתה בכתב אל הנציב העליון, בבקשה כי יחון את בנה, בטענה כי על-פי העדויות שנשמעו במשפט כלל לא היה מעורב ברצח אל-עסלי. ב-9 באוגוסט 1934 אישר הנציב העליון, סר ארתור ווקופ, את העונש, ואבו ג'ילדה ואל-ערמיט נכלאו בתא הנדונים למוות בבית הסוהר המרכזי בירושלים. בבוקר 21 באוגוסט 1934 הובלו השניים לגרדום והוצאו להורג בתלייה. לפני עלייתו לגרדום היה אבו ג'ילדה במצב רוח טוב ואפילו פצח בשיר. אף על פי שאבו ג'ילדה ביקש מן המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני, כי יקברו אותו בירושלים, הבריטים הביאו את גופתו לקבורה בשכם. תיאור הימים האחרונים לחייו, עד רגעיו האחרונים, וחברות מוזרה שנקשרה בכלא בינו לבין חיים דבירי, לימים איש הלח"י, מתוארים בפרק שלם בספרו של דבירי, "יום אביב שלא ישכח" (עמ' 13).
המושג שנקשר בשמו
השם אבו ג'ילדה הפך למושג – כינוי לפורץ גדר, שאינו נוהג על פי המוסכמות ועל פי החוק והמוסר ומטיל מורא על סביבתו. עוד בחייו השתמשו שודדי דרכים בשמו של אבו ג'ילדה כדי להטיל אימה על קורבנותיהם.
בקרב ערבי ארץ ישראל הפך אבו ג'ילדה לגיבור לאומי עוד בחייו. שמו הפך לשם נרדף לאדם אמיץ המטיל אימה על סביבתו ועל אויביו. העיתונות הפלסטינית הרבתה להלל אותו וראתה בו מעין רובין הוד מודרני, נדיב ופטריוט. נראה היה כי אבו ג'ילדה נהנה מפרסומים אלה בעיתונות ואפילו שלח תמונות חתומות בחתימתו למערכות העיתונים. בעת מאורעות אוקטובר 1933 פרסמו העיתונים הפלסטיניים ראיונות עמו, כאילו היה לוחם בשלטונות המנדט, אף שפעילותו הייתה פלילית גרידא. המפגינים באותן מהומות נהגו לקרוא "יחי המלך אבו ג'ילדה!" בתהלוכה בשנת 1934 הזכירו נערים את שמו ביחד עם זה של אמין אל-חוסייני.
על אבו ג'ילדה נכתבו שירי עם, שהושרו על ידי פלסטינים בחתונות ובהם השיר:
"אבו ג'ילדה ואל-ערמיט, שברו כובעים (ראשים) רבים". גם הפלסטיין פוסט פרסם ראיון פיקטיבי עם אבו ג'ילדה, אותו ערכה כביכול העיתונאית דורותי בר אדון.
במילון עולמי לעברית מדוברת של דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה הגדרתו של המושג "אבו ג'ילדה" היא:.
דוגמה להשתמרותו של מושג זה במשך עשרות שנים נשמעת בשירם של התרנגולים משנת 1963, "שיר החתולים" (מילים: ע. הלל, לחן: סשה ארגוב), על החתול הנקרא אבו ג'ילדה:
דוגמה נוספת נחזית בסרט הקולנוע "השוטר אזולאי" מ-1971, שבו עמר (יוסף שילוח) אומר לשוטר אזולאי (שייקה אופיר): "אם אני מחבל, אתה אבו ג'ילדה".
גילעד הוכמן
גילעד הוכמן (נולד ב-26 ביולי 1982 בהרצליה) הוא מלחין ישראלי.
ביוגרפיה
גילעד הוכמן הוא צעיר הזוכים בפרס ראש הממשלה לקומפיזיטורים והזוכה בפרס וושינגטון בארצות הברית לשנת 2017.
הוכמן החל בלימודי הנגינה בפסנתר בגיל שש ולהלחין בגיל תשע. בגיל 18 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון העירוני הרצליה, בהדרכתם של ד"ר איליה חפץ וד"ר מרק שבינר. בהמשך סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב בהדרכתו של גיל שוחט וכיום מתגורר בברלין, גרמניה.
עבודתו של הוכמן כוללת יצירות רבות לתזמורות, למקהלות, לאנסמבלים קאמריים ולנגנים סולניים שמוזמנות ומנוגנות תדירות בישראל, ברוסיה, בארצות הברית ובמרכזי מוזיקה ברחבי אירופה. יצירתו הושמעה בקונצרטי רטרוספקטיבה בגרמניה ובעשרות סדרות קונצרטים, פסטיבלים ואקדמיות למוזיקה ברחבי העולם. בחודש אוקטובר 2015 יצירתו "מציאות תלויה" הייתה ליצירה התזמורתית הראשונה פרי עטו של מלחין ישראלי המנוגנת בפני חברי ונשיא הבונדסטאג הגרמני. היצירה הוזמנה לציון 50 שנות יחסים דיפלומטיים בין ישראל וגרמניה ונוגנה על ידי הסינפונייטה הישראלית באר שבע ותזמורת פילהרמוניה של האומות, תחת שרביטו של יוסטוס פראנץ. במרץ 2017 ראה אור אלבומו החמישי הכולל את "נדודים" למנדולינה ולתזמורת כלי קשת בנגינת אלון שריאל והתזמורת הקאמרית של ברלין.
שפתו המוזיקלית המגוונת של הוכמן ניזונה, בין היתר, ממסורות יהודיות, עממיות וקלאסיקה מערבית ומבקשת ליצור איזון בין מבע רגשי לשכלתני ולמזג בין מסורת לחדשנות.
רשימת יצירות (חלקית)
יצירות לתזמורת / עם כלי סולו
יצירות לאנסמבל קאמרי
יצירות קוליות
יצירות לכלי סולו
פריס יפני
פָּרִיס יפני (שם מדעי: Paris japonica) הוא צמח הגדל באזורים התת-אלפיניים ביפן.
מאפיינים
צמח רב שנתי בעל צמיחה איטית. פורח ביולי, הפרח הלבן נישא במרכז דור של שמונה עלי גזע. הוא מעדיף אקלים קריר, לח ומקומות מוצלים.
פריס יפני הוא הצמח בעל הגנום הגדול ביותר הידוע למדע, בעל כ-150 מיליארד זוגות בסיסים ו-40 כרומוזומים. מספר זוגות הבסיס בכל תא גדול פי 50 יותר מאשר זה של האדם. זהו הגנום הארוך ביותר הידוע בעולם החי. דנ"א של תא בודד, במידה ונמתח, יכול להגיע לאורך של 91 מטר. לפרח 19 מיליארד זוג בסיסים יותר מאשר מחזיק השיא הקודם, משויש ריאה, אשר בעל 130 מיליארד זוגות בסיסים השוקלים כמעט 132.83 פיקוגרם לכל תא.
פרויקט אוילר
פרויקט אוילר (באנגלית: Project Euler) הוא אתר חידות מתמטיות-אלגוריתמיות. האתר קרוי על שמו של המתמטיקאי השווייצרי בן המאה ה-18, לאונרד אוילר, הנחשב למתמטיקאי הפורה ביותר מאז ומעולם. האתר הוקם בשנת 2001 על ידי קולין יוז (המכונה באתר "אוילר"), ומושך אליו מרחבי העולם חובבנים ומתמטיקאים כאחד. האתר כולל מעל 700 חידות.
החידות באתר מתאפיינות בכך שהן מציגות לפותר בעיות להן פתרון כוח גס פשוט ומתבקש אך בלתי ישים על מחשבים בימינו - סיבוכיותו גבוהה מדי. לכן, הפותר נאלץ להפגין תובנה מתמטית למציאת שיטות יעילות יותר לפתרון הבעיה. עם פתרון כל חידה, נחשף בפני הפותר פורום בו משתפים ביניהם הפותרים השונים את השיטות בהן נעזרו לשם הפריה הדדית ולעידוד הפותרים לחשוב על שיטות נבונות יותר בהמשך.
האתר טוען כי לכל החידות פתרונות הדורשים זמן ריצה של דקה לכל היותר על מחשב ביתי ממוצע. (אם כי התכנות והחשיבה הנדרשים על מנת להגיע לפתרונות אלה עשויים כמובן לקחת שעות ואף ימים) למעשה, קיימות בעיות באתר אשר ניתן לפתור עם דף ועט בלבד, ומשתמשים רבים מצהירים שהם מנסים לפתור את החידות ללא שימוש במחשב כלל.
וולידוליה
וולידוליה (שם מדעי: Whollydooleya) הוא סוג נכחד של יונק כיס ממשפחת נמיות הכיס, אשר חי ביבשת אוסטרליה בסוף המיוקן. סוג זה היה קרוב לשד הטסמני, אך היה גדול ממנו בהרבה.
הממצא שהוביל לזיהוי יונק זה נמצא בתצורת המאובנים ריברסליי שבקווינסלנד. הוא תואר בשנת 2016, בידי קבוצת מדענים ממספר מוסדות אוסטרליים, אשר מצאו במאפייניו דמיון לנמיות הכיס. במקור הוא שויך לסוג הקנגורו הקדום אקלטדטה. בסוג זה נכלל מין אחד - Whollydooleya tomnpatrichorum. היונק קיבל את שמו על שם המקום בו נמצא - "גבעת וולי דולי" (Wholly Dooley hill) שבשטחי "ריברסליי החדשה", שבקצה האתר. השרידים שלו כללו רק שן טוחנת שנייה או שלישית.
היונק הקדום היה טורף היפרקרניבור בדומה לשד הטסמני, אך ממדי השן שנמצאה היו גדולים בהרבה ומשקלו ככל הנראה כפול מהשד הטסמני שמשקלו עד 10 קילוגרם. הוא הגיע לגובה 60 סנטימטרים ולמשקל של 20 עד 30 קילוגרם, קרוב לזאב הטסמני הנכחד. באמצעות מבנה הלסתות בעלות הנשיכה האימתנית שלו הוא היה יכול להרוג חיות גדולות עוד יותר ממנו. ייתכן גם שניזון מנבלות.
יונק זה הוא היצור הראשון שנחשף בשטחי "גבעת וולי דולי", אשר התגלו בידי נתוני לוויין ומהם נחשף שטח גדול עשיר במאובנים לא מוכרים של אזור שנוצרה בעת שרפה קדומה באזור ריברסליי.
אהרן יצחק זסלנסקי
ביוגרפיה
נולד בליטא, בנו של ראובן זסלנסקי. קיבל חינוך תורני. בשנת תרס"ה (1905) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. היה ממעריצי הרב קוק, ולימים הוציא את הספר "נצוצי אורות" על תורתו והגותו.
בשנות ה-20 ערך את הירחון התורני "שערי ציון", יחד עם עמיתו הרב שלמה בלזר (בנו של הרב יצחק בלאזר).
בשנות ה-30 כיהן כמזכיר ברבנות הראשית ובמועצה הדתית בירושלים והיה חתום על תעודות ההכשר שהנפיקה הרבנות. כמו כן שימש כמזכיר של ישיבת תורת חיים.
בשנת תש"ה פרסם את הספר "ונצדק קדש", ובו צידד בהיתר המכירה. לימים פרסם מספר ספרים וקונטרסים נוספים בנושא השמיטה ובהם "דבר השמיטה" ו"למועד שנת השמיטה". בראשית ימי המדינה כיהן כמנהל מדור השמיטה ברבנות הראשית.
ערך והוציא ספרים לכבודם של מנהיגי הציונות הדתית – הרב יהודה לייב מימון, הרב הרצוג והרב משה אוסטרובסקי.
בשנת 2007 הוציא מוסד הרב קוק מבחר מכתביו בספר "כתבים".
ברוך שלום הלוי אשלג
הרב ברוך שלום הלוי אשלג (מכונה גם הרב"ש; ז' בשבט ה'תרס"ז, 22 בינואר 1907 - ה' בתשרי ה'תשנ"ב, 13 בספטמבר 1991) היה אדמו"ר ומקובל, בנו בכורו וממשיך דרכו של הרב יהודה לייב הלוי אשלג, מחבר פירוש "הסולם" על ספר הזוהר. בין חיבוריו: "שלבי הסולם", "דרגות הסולם", "ברכת שלום" ו"אגרות הרב"ש".
חייו
ברוך שלום הלוי אשלג נולד בוורשה שבפולין הקונגרסאית ב-22 בינואר 1907. בגיל תשע החל ללמוד אצל אביו והצטרף אליו בנסיעות לרבי מפוריסוב ולרבי מבעלז. בגיל שלוש עשרה (1921) עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשיך את לימודיו בישיבת תורת אמת של חסידות חב"ד בירושלים. בגיל שבע עשרה הוסמך לרבנות.
הוא ליווה את אביו בנסיעות ומילא שליחויות עבורו. כאשר היה אביו חולה העביר שיעורים במקומו. בעקבות מחלוקות שפרצו על זכויות הפצת ספר הזוהר עם פירוש "הסולם" של אביו, עזב הרב אשלג את הארץ לתקופה של שלוש שנים שבהן שהה בעיקר בבריטניה. מסר שיעורי קבלה רבים בגייטסהד ועוד. אף על פי שלימד קבלה, השתדל כמו אביו ששמו לא יפורסם בתור מקובל. אשתו, פייגה, מעידה כי אפילו שכניהם לא ידעו שהוא מלמד את תורת הנסתר.
מסוף שנות השישים והוא החל ללמד קבלה בחוגים נרחבים יותר. הוא נהג להגיע לכל מקום שבו הייתה דרישה ללמוד קבלה. בין היתר נסע דרך קבע ללמד בחברון, טבריה וירושלים.
בשנת 1976 הרחיב הרב אשלג את בית מדרשו. החדר בביתו הצנוע בבני ברק, הפך לבית כנסת רחב ידיים אשר נבנה ברחוב חזון איש בבני ברק. הוא עצמו עבר להתגורר בקומה השנייה של הבניין. מדי פעם נהג לנסוע לטבריה להתבודדות.
בשנת 1983 הצטרפו כארבעים תלמידים חדשים. כדי לזרז את השתלבותם בקבוצה החל לכתוב מאמרים, המתארים את דרך ההתפתחות הרוחנית הרצויה לדעתו. משנת 1984 נהג לכתוב מאמר מדי שבוע ולפרסמו בין תלמידיו. ברבות הימים אספו תלמידיו את כל אותם מאמרים שכתב ואגדו אותם לסדרת ספרים בשם "שלבי הסולם". בין היתר שמעו בסוף ימיו את שיעוריו אמן הזכוכית ג'רמי לנגפורד, האלוף ומזכיר הממשלה (לימים) אביחי מנדלבליט והזמר דני גולן ("צמד דרום").
בכ"ט בסיון ה'תש"ן 22 ביוני 1990, נפטרה אשתו. בחנוכה ה'תשנ"א, תשעה חודשים לפני מותו, נישא בשנית, למרות התנגדויות רבות, לפייגה לונץ והוא בן 84, באומרו: "עניין החתונה אצלי אין בו דבר מלבד רוחניות, ולפיכך לא אנוח ולא אשקוט עד שאמלאו".
נפטר בערב שבת תשובה, ה' בתשרי ה'תשנ"ב (1991), ונקבר בהר המנוחות בירושלים. על שמו היישוב ברוכין בשומרון.
ספריו
הרב ברוך שלום התנגד בחייו נחרצות לכך שידפיסו פרשנות שלו על כתבי אביו, בהסתמכו על דברי אביו "שכל מעיין בינוני יכול להבין דברי" (הקדמת תלמוד עשר ספירות) וכן מתוך חשש שהעניינים יגיעו לאנשים לא הגונים שישתמשו בחכמת הקבלה כדי להרוויח ממון. תלמידיו הוציאו מתורתו לאחר פטירתו, באמרם שאין מדובר בפרשנות על כתבי אביו אלא בהפצת חכמת הקבלה בשפה פשוטה בקרב העם.
משנתו החברתית
הרב אשלג כתב בהקדמות לספריו שהוא ממשיך בשלשלת הקבלה, אבל מגלה ממנה טפח שעד אליו הוסתר. כאביו, הוא פותח את ספרו בעניין קיום המצוות בציטוט מפסוק פרשת קדושים "ואהבת לרעך כמוך" ובדברי רבי עקיבא על פסוק זה (בבראשית רבה) "... זה - כלל גדול בתורה!". הרב אשלג מרחיב את הדיבור על משמעות קיום המצוות כולן ולימוד התורה כפירוט לכלל זה. על פי דברים אלו, ומתוך ניתוח מצוות רבות שנצטווינו, סבר הרב אשלג שקיום העולם - אשר "נברא כדי לקיים תורה ומצוות" הוא למעשה לצורך אהבת ה', אבל את אהבת ה' אפשר להשיג רק על ידי אהבה אמיתית לבני אדם, וזאת על ידי ביטול העצמיות, וטפלות אל הכלל, וזאת בייחוד למי שמזיק לו.
על כן, בדומה לאביו, השקיע הרב ברוך אשלג שנים רבות בניסוח עקרונות היסוד להבנייתה של חברה שיתופית השואפת להגיע לרוחניות, על פי פירושי הקבלה על דברי התורה שבכתב ושבעל פה, וכפי שהמקובלים לאורך כל הדורות הבינוה – להגיע לאהבת הזולת ובאמצעות כך ל"השוואת הצורה" כלומר איחוד עם האל.
גישה נכונה ללימוד
הרב ברוך אשלג סבר כי קיימים שני מרכיבים בעלי חשיבות מכרעת בדרכו הרוחנית של האדם. ראשית, הסביבה שתקדם אותו לעבר "השוואת הצורה" לבוראו. ולאחר מכן, על האדם לדעת כיצד לגשת נכון ללימוד הקבלה.
עיקר הדגש במשנתו של הרב"ש אינו מושם על הבנתו של החומר הנלמד, אלא על רצונו של האדם. ברגע שבו האדם מגיע למידה שלמה של רצון להגיע לרוחניות, זו נפתחת בפניו והוא מגלה את העולמות עליונים שמתאר מחברו של הספר.
בספרו שמעתי מתאר הרב"ש את שלושת התנאים להגיע ל"תפילה" אמיתית, קרי לרצון שלם להגיע לרוחניות.
המשמעות הרוחנית של החגים
פעמים רבות ניתן למצוא במאמריו של הרב"ש הסברים מפורטים וחדשניים על משמעותם הרוחנית של חגי ישראל. ניתן לומר כי הרב"ש הסביר שהחגים מתארים את תהליך התפתחותו הרוחנית של כל אדם ואדם.
תלמידיו
לאחר פטירתו של הרב ברוך אשלג המשיכו אחדים מתלמידיו ללמד קבלה לפי שיטתו: מדרש ברכת שלום ברק.
גשר המיתרים
גשר המיתרים הוא גשר מעוגן כבלים בכניסה לירושלים (צומת הרחובות יפו, ירמיהו, שדרות שז"ר, הרצל) כחלק מפרויקט הרכבת הקלה. הגשר תוכנן על ידי האדריכל הספרדי סנטיאגו קלטרווה, ונחנך ב-25 ביוני 2008.
היסטוריה
ההחלטה על בניית גשר בצומת הכניסה לירושלים נתקבלה במסגרת תכנון הרכבת הקלה בעיר בשנת 2001, על רקע עומסי התנועה במקום שחייבו פתרון מפלסי. לא ניתן היה לחפור מנהרה מתחת לצומת, בגלל מעבר כביש בגין מתחת לו, ועל כן הוחלט על בניית גשר במקום. במסגרת הניסיון לקדם שינוי עירוני יחד עם בניית הרכבת הקלה הוחלט לבנות גשר מיוחד שיהווה סמל ומונומנט מרשים בכניסה לעיר ירושלים.
סנטיאגו קלטרווה הוזמן לתכנן את הגשר על ידי מהנדס העיר, אורי שטרית, בברכת ראש העיר, אהוד אולמרט, וחוזה התכנון נחתם עמו באפריל 2002. ביוני 2004 אושרה התוכנית להקמת הגשר על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה. התוכנית אושרה לאחר שנדחו עיקר ההתנגדויות.
באוקטובר 2004, בוטל המכרז הראשון שפורסם להקמת הגשר, בשל השינויים בעלות הברזל בעולם, שהביא להתייקרות של לפחות ב-70 מיליון שקל בעלות הבנייה.
בינואר 2005 זכתה חברת "שפיר הנדסה ותעשייה" במכרז להקמת הגשר בעלות של 129 מיליון שקל, אך החליטה לוותר על הפרויקט. במקומה מנו החברות "רמט" ו"כור מתכת" באמצעות חברת "וולקן הנדסה" שבבעלותה. חלק מחלקי הגשר יוצרו באיטליה. באפריל 2007, החלו בהנפת המיסעה של הגשר מעל צומת הכניסה לעיר. המיסעה מורכבת משמונה חלקי פלדה, עליהם הונחו מסילות הרכבת. אורך כל מקטע כ-20 מטר, רוחבו - 10 מטר ומשקלו כ-350 טון. ההנפה בוצעה באמצעות מנוף ענק (היחיד בישראל) המופעל בידי חברת החשמל.
במרץ 2008 התגלו סדקים לאורך הגשר, והם עיכבו את פתיחתו וייקרו את מחירו של הפרויקט, ועלות בניית הגשר הסתכמה בסופו של דבר כ-250 מיליון שקלים.
ב-25 ביוני 2008 התקיים טקס חנוכת הגשר, רקדניות שהופיעו בטקס היצטוו ללבוש בגדים צנועים, וזאת בשל מחאת גורמים חרדיים על עצם השתתפותן באירוע.
הקמת הגשר לוותה בהתנגדויות רבות. מתנגדיו טענו שהוא יקר מדי, נטע זר ומונומנט מיותר בכניסה לעיר, במיוחד בהתחשב בעובדה כי הבניינים מסביבו מסתירים אותו מזוויות רבות. עיקר המתנגדים היו תושבי רחוב שדרות הרצל הגרים בסמיכות לתוואי הגשר. לטענתם, הקמת הגשר תפגע בסביבה מבחינת רעש, רעידות וסינוור. הצדדים היו גם חלוקים בשאלה האם הגשר ממוקם קרוב מדי לבתי מגורים, ואם הוא מתאים לנופה ולאופיה של ירושלים. האמן הירושלמי יורם אמיר אף איים לקפוץ ממנוף בדרישה לבטל את בנייתו.
תנועת הרכבת הקלה על הגשר החלה במהלך שנת 2011, עם השלמת הקמת הקו האדום ותחילת נסיעת המבחן שלו.
באוגוסט 2017, למעלה מ-60 בעלי דירות בשדרות הרצל בירושלים, קבלו פיצוי בסך כולל של 3.5 מיליון שקל, בגין ירידה בערך דירותיהם. בעקבות החלטה של השמאי שמינתה ועדת הערר המחוזית בירושלים.
בשנת 2019 בוצע בגשר שיפוץ נרחב בעלות של 3.3 מיליון שקל. במסגרת השיפוץ רחבת האבן אשר מתחת לגשר עוצבה מחדש ונבנה בה כעין אודיטוריום קטן עם מקומות ישיבה ממדרגות אבן. כמו כן, בוצעו באמצעות מנוף עבודות ניקיון והחלפת זכוכיות שבורות בגשר להולכי רגל, והותקנו על המיתרים כ-3600 נורות לד. כל נורה משמשת כ"פיקסל" ויכולה להחליף צבעים וכן להתעמעם ולהתחזק. הנורות מופעלות בלילה ויוצרות אפקטים ויזואליים, בהתאם לאירועים האקטואליים בעיר.
במאי 2021 ניזוק הגשר במספר אירועי ונדליזם קשים שהתרחשו בשעות הלילה, במהלכם זגוגיות הזכוכית המותקנות על גשר המיתרים נופצו. כתוצאה מהמעשים נשקפה סכנה לעבור בו ומעבר הולכי הרגל בו נסגר לשיפוצים.
מבנה וסמליות הגשר
הגשר מיועד לרכבת הקלה בירושלים, והוא מקשר בין שדרות הרצל ורחוב יפו. אורך המיסעה 380 מטרים, משקלו 4,500 טונות ואורך הכבלים התלויים יותר מ-150 מטר. גשר המיתרים בנוי כך שבמרכזו תורן נטוי ומעוקל העשוי מפלדת אל-חלד, המתנשא לגובה של יותר מ-119 מטרים וממנו נמתחים 70 מיתרים לבסיס הגשר, כך שכל עומס משקלו של הגשר מחזיק את התורן הנטוי לבל יפול. בנוסף לרכבת הקלה, מאפשר הגשר גם מעבר של הולכי רגל. ניצבי הגשר בנויים מבטון מצופה באבן מסוג "רמון אפור". נתיב הולכי הרגל על הגשר עשוי זכוכית שקופה למחצה. למרגלות הגשר נבנו שתי רחבות מוארות ומרוצפות אבן המכונות "גן הגשר". פרטי האבן המשמשים לחיפוי ניצבי הגשר, תוכננו במיוחד לצורך הפרויקט והם בעלי צורה מעוגלת ומשופעת, שהיא חדשנית בתחום התכנון האדריכלי.
אזכורים תרבותיים
בעקבות גשר המיתרים בירושלים, הוקמו גשרים דומים (אך קטנים יותר), בבאר שבע ובנהריה.
הגשר משמש לעיתים קרובות כמוקד להפגנות, שמפגינים מניפים עליו כרזות וחוסמים את התנועה סביבו.
בסצנה מרכזית מתוך הסרט "המוסד" בבימויו של אלון גור אריה, שיצא לאקרנים ב-2019, מתמוטט הגשר אחרי שטרוריסטים מפילים מכל דלק שגורם לגשר לרעוד ולמיתרים להתנתק. העמוד התומך מתרסק על סוכן מוסד בגילומו של טל פרידמן.
הפתן השחור
הפתן השחור (באנגלית: Blackadder) היא קומדיית מצבים, שהופקה על ידי רשת BBC הבריטית. הסדרה כוללת 24 פרקים בני חצי שעה ששודרו בארבע עונות, בשנים 1983–1989, שלושה פרקים מיוחדים (ספיישלים) ששודרו בשנים 1988 ו-2000 ותשע הופעות נוספות. הסדרה נוצרה על ידי ריצ'רד קרטיס ורואן אטקינסון. העונה הראשונה נכתבה על ידי קרטיס ואטקינסון. הפרקים הבאים נכתבו על ידי קרטיס ובן אלטון. מפיק הסדרה היה ג'ון לויד. השחקנים הראשיים בסדרה היו רואן אטקינסון, אשר גילם את האנטי-גיבור הציני והשנון, אדמונד בלקאדר, וטוני רובינסון, אשר גילם את הסיידקיק של בלקאדר, בולדריק.
בסקר טלוויזיוני שנערך בשנת 2004 במטרה למצוא את הסיטקום הבריטי הטוב ביותר, נבחרה הסדרה לסיטקום הבריטי השני הטוב ביותר, אחרי הסדרה "על שוטים ואנשים".
סקירה כללית
עלילת כל אחת מהעונות מתרחשת בתקופה שונה של ההיסטוריה הבריטית, החל בשנת 1485 וכלה בשנת 1917 (כאשר ישנו יוצא מן הכלל, בערב המילניום החדש, בשנת 1999). כל עונה כללה שישה פרקים בני חצי שעה.
העונה הראשונה הופקה בשנת 1983, ונקראה "הפתן השחור" (באנגלית: The Black Adder). העונה השנייה הופקה בשנת 1986, תחת השם "הפתן השחור 2" (באנגלית: Blackadder II). בשנת 1987 הופקה העונה השלישית, "הפתן השחור השלישי" (באנגלית: Blackadder the third). ולבסוף "הפתן השחור ממשיך לצעוד" (במקור: Blackadder goes forth) בשנת 1989.
בנוסף לעונות הללו, הופקו שלושה ספיישלים:
בנוסף לכל אלו, צולם בשנת 1982 פרק נוסף וראשון מבחינה כרונולוגית לעונה הראשונה, אך פרק זה מעולם לא שודר בטלוויזיה. בפרק, דמותו של בולדריק גולמה על ידי שחקן אחר. עלילת הפרק שימשה כעלילת הפרק "נולד להיות מלך (Born to be a king)", הפרק השני בעונה הראשונה. הפרק לא פורסם מעולם, אף לא במהדורות ה-DVD השונות של הסדרה.
התפתחויות במהלך הסדרה
בכל עונה, נרמז כי דמותו של בלקאדר הנוכחי היא צאצא רחוק של דמותו של בלקאדר מהעונה הקודמת. בכל דור הנראה לקהל, מעמדו החברתי יורד: מנסיך, לאציל, לבאטלר מלכותי, לסרן בצבא, ובסוף העונה הרביעית לבשר תותחים. במקביל, הוא הופך מטיפש חדל אישים לאסטרטג ערמומי בעניינים הנוגעים לו. המכשפות (אשר השראתן הגיעה מהמכשפות במחזה מקבת') בפרק הראשון בעונה הראשונה, "הנבואה (The foretelling)", אומרות לבלקאדר (כאשר המכשפות חושבות כי הוא הנרי טיודור) כי יהפוך למלך, ובפרק הראשון בעונה השנייה, "פעמונים (Bells)", הנביאה אומרת לבלקאדר כי יהפוך למלך. בעונה הראשונה, אדמונד אכן הופך למלך לפרק זמן של פחות מדקה, אך לאחר מכן מת כתוצאה משתיית יין מורעל - עובדה המוזכרת בשיר הנשמע במהלך הקרדיטים של הפרק השני בעונה השנייה - "ראש (Head)": "אביו של סבו היה מלך, אם כי רק לשלושים שניות". במהלך העונה השנייה, קרוב בלקאדר לנישואים עם המלכה אליזבת' הראשונה, אך נכשל בכך.
עונה ראשונה (1983) - The Black Adder
זירת ההתרחשות - אנגליה בסוף המאה ה-15, תקופת ימי הביניים. אדמונד (בלקאדר) הוא נסיך, בנו השני והלא מועדף של מלך אנגליה ריצ'רד הרביעי (גרסה בדיונית של ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק). העונה הראשונה נפתחת כשאדמונד מאמץ את זהותו של בלאקדר ולוקח חלק בעלילות היתוליות יחד עם משרתו בולדריק ורעו הטיפש פרסי. במהלך העונה הראשונה אדמונד בין היתר נבחר להיות הארכיבישוף מקנטרברי, כמעט נאלץ להתחתן עם האינפנטה מספרד בניגוד לרצונו ומואשם בכישוף. שישה פרקים בני חצי שעה.
עונה שנייה (1985) - Blackadder II
זירת ההתרחשות - אנגליה בסוף המאה ה-16, תקופת מלכותה של אליזבת הראשונה. בלקאדר של העונה נינו של הפתן השחור המקורי, ולורד בחצר המלכה. שישה פרקים בני חצי שעה.
ספיישל קומיק רליף (1988) - Blackadder: The Cavalier Years
זירת ההתרחשות - מלחמת האזרחים האנגלית השנייה, בשנים 1648–1649. בלקאדר הוא אביר (קוואליר) בן-אצולה שמנסה להציל את חייו של המלך צ'ארלס הראשון מידי עגולי-הראש בראשות אוליבר קרומוול, ונכשל באורח חרוץ. ספיישל באורך רבע שעה.
ספיישל חג המולד (1988) - Blackadder's Christmas Carol
זירת ההתרחשות - בזמן התקופה הוויקטוריאנית בהשראת הסיפור "מזמור לחג המולד", מאת צ'ארלס דיקנס. אבנעזר בלקאדר הוא מין פארודיה על הדמות הראשית ב"מזמור לחג המולד", אבנעזר סקרוג'. ספיישל באורך 45 דקות.
עונה רביעית (1989) - Blackadder Goes Forth
זירת ההתרחשות - חפירות בחזית מלחמת העולם הראשונה. בלקאדר הוא סרן בצבא הבריטי, ג'ורג' הוא סגן שוטה ומגושם ובולדריק הוא חייל פשוט. דמותו של מלצ'ט בגילום סטיבן פריי חוזרת בגלגולה כגנרל התמהוני והמנותק המפקד על החזית, וטים מקינרני שב כדי לגלם את שלישו הנרצע סרן דרלינג. כמו כן הופעת אורח חוזרת של ריק מייאל כפלאשהארט, הפעם כטייס מאצ'ו בחיל-האוויר המלכותי (ואדריאן אדמונדסון כברון מנפרד פון ריכטהופן). שישה פרקים בני חצי שעה.
ספיישל מילניום (1999) - Blackadder: Back & Forth
זירת ההתרחשות - אנגליה ב-31 בדצמבר 1999, כולל מסעות בזמן. ספיישל באורך חצי שעה, צולם כסרט קולנוע. בהשתתפות הדוגמנית קייט מוס וקולין פירת' בתפקיד ויליאם שייקספיר.
לורד אדמונד בלקאדר מארח בביתו ארבעה חברים בערב השנה החדשה. במסגרת מזימה לזכות בהתערבות כספית, הוא מספר להם שסיים לבנות מכונת זמן על פי תוכנית של לאונרדו דה וינצ'י, ומבטיח שיביא להם פריטים היסטוריים על פי בקשתם. להפתעתו, מכונת הזמן שנבנתה על ידי בולדריק בהתאם לתוכנית של דה וינצ'י פועלת, ושניהם יוצאים למסע בזמן. בין השאר, הם גורמים להכחדת הדינוזאורים, לכך שוויליאם שייקספיר החליט שלא לעסוק בתיאטרון – לאחר שבלקאדר מכה אותו בשם "כל תלמידי בתי-הספר בארבע מאות השנים הבאות", ובועט בו בנוסף, כעונש על העיבוד של קנת בראנה ל"המלט" – למותו של רובין הוד ולניצחונו של נפוליאון בקרב ווטרלו. עם חזרתם בלקאדר מבין את השלכות מעשיו (לאחר שדארלינג מצהיר על כוונתו להדגים קטע בלט מיד בסיום הנאום הנשיאותי מוורסאי), וחוזר שנית לעבר כדי לתקן את ההיסטוריה. אחרי חזרתו השנייה הוא מחליט לחזור לעבר בפעם השלישית כדי לשפר את מעמדו, וחוזר כמלך אנגליה אדמונד השלישי; בולדריק חוזר כראש הממשלה.
דמויות
פטסי ביירן קיבלה תשואות רבות על תפקידה המכריע כ"מטפלת" בכל ששת פרקי "בלקאדר השני", אך לא שיחקה בשתי סדרות ההמשך. תפקידיה העתידיים היחידים היו ב"מזמור חג המולד של בלקאדר" וב"בלקאדר: אחורה וקדימה", בהם שיחקה את דמות המטפלת בסצנות העונה השנייה. באופן דומה, הלן אטקינסון-ווד התקבלה בברכה לתפקיד גברת מיגינס בעונה השלישית, אך לא הופיעה שוב בסדרה.
הגעתו של בן אלטון, לאחר העונה הראשונה, בישרה על גיוס תכוף יותר של שחקנים קומיים לצורך תפקידי אורח. על השחקנים נמנו רובי קולטריין, ריק מייאל (אשר הופיע בפרק האחרון של העונה הראשונה כג'ראלד המשוגע; כלורד פלאשהארט בפרק הראשון של העונה השנייה; וכצאצאו, מפקד הטייסת לורד פלאשהארט, בפרק הרביעי של העונה הרביעית, וגם בתפקיד רובין הוד ב"אחורה וקדימה"), אדריאן אדמונסון, נייג'ל פליינר, מארק ארדן, סטפן פרוסט, כריס בארי וג'רמי הארדי. אלטון עצמו הופיע כאנרכיסט בעונה השלישית.
שחמט 960
שחמט 960 (או פישר-ראנדום, Fischer-Random ,FR) הוא וריאציית שחמט, היינו גרסה אחרת לשחמט המקורי, שפותחה על ידי אלוף העולם בשחמט בובי פישר. פישר טען שאבד הכלח על השחמט, וש"ילד עם ידע בפתיחות יכול היום להשיג יתרון על קפבלנקה". הוא גרס שבגרסה אשר לא תאפשר עמדה התחלתית קבועה - לא יהיו ספרי פתיחות, ולכן המשחק יהיה מבוסס על כישרון ויצירתיות, הרבה יותר מאשר על זכירת מהלכים.
במשחק מתחילים עם עמדת פתיחה הנקבעת באקראיות. יש 960 עמדות התחלה שונות זו מזו, מה שהופך כתיבת ספר פתיחות לקשה ביותר בואכה בלתי אפשרית, כי לכל עמדת התחלה מתחילים בצורה שונה ומספר האפשרויות הכולל עצום.
גרסת שחמט זו הופכת בהדרגה לפופולרית בעולם. מתקיימות אליפויות עולם, בהן משתתפים גם רבי אמנים שחמט מהשורה הראשונה, כגון מגנוס קרלסן, וישוואנתן אנאנד, היקארו נקמורה ולבון ארוניאן.
כללים
בשחמט 960 מסדרים את הכלים באקראי (למשל בעזרת קובייה) תחת הכללים הבאים:
הצרחה
גם בשחמט 960 ניתן לבצע הצרחה. כשמצריחים בשחמט 960, המלך והצריח מגיעים למשבצות היעד של הצרחה בשחמט רגיל. כלומר אחרי ביצוע הצרחה קטנה יגיעו המלך למשבצת ז1, והצריח למשבצת ו1, ואילו אחרי הצרחה גדולה יגיע המלך למשבצת ג1 והצריח למשבצת ד1 (המשבצות נאמרו עבור לבן - עבור שחור יש להחליף 1 ב-8). הצרחה קטנה מבוצעת באמצעות המלך והצריח שהיה מימינו (ללבן) והצרחה גדולה - עם הצריח שהיה משמאלו. לשחור כללים אלה הפוכים.
כדי לבצע הצרחה צריכים להתקיים התנאים הבאים: אם עמדת המוצא זהה לעמדת מוצא של שחמט רגיל, הכללים להצרחה הם בדיוק אותם כללים של שחמט רגיל. שימו לב, שייתכן ובהצרחה אחד משני הכלים כלל לא יזוז (אולם לעולם לא שניהם, שכן תוך כדי ההצרחה מתחלף הסדר).
את ההצרחה רושמים כרגיל 0-0 עבור הצרחה קטנה ו0-0-0 עבור הצרחה גדולה.
משתנה מתערב
בסטטיסטיקה, משתנה מתערב (מכונה גם ערפלן, גורם מתערב או גורם מבלבל; באנגלית: Confound, Confounder או Confounding variable) הוא משתנה חיצוני המשפיע הן על המשתנה התלוי והן על המשתנה הבלתי תלוי באופן דומה, ולפיכך עלול להוביל למסקנה מוטעית על הקשר הסיבתי ביניהם. השפעה כזו יכולה להיות חלקית או מלאה.
שחמט 960
ביצוע ההצרחה
בשחמט קיים חוק נגעת נסעת, שקובע שלאחר נגיעה בכלי חובה לשחק בו, ולאחר עזיבת הכלי התור נגמר. בשחמט רגיל, בביצוע הצרחה תמיד מתחילים עם המלך שצועד שני צעדים, ובכך ברור שהשחקן עומד לבצע הצרחה. בשחמט 960 זה בעייתי יותר, שכן ייתכן שהמלך צועד רק צעד אחד, ואז עלול השחקן להימלך בדעתו להחליט להצריח אף על פי שבהתחלה התכוון לזוז עם המלך בלבד (או להפך). כמו כן, עלולות לצוץ בעיות נוספות, כגון שהמלך או הצריח לא זזים כלל, או שהמלך זז לתוך המשבצת שבה הצריח נמצא. כדי להתגבר על בעיות אלו, קיימות כמה שיטות: רצוי להכריז לפני ביצוע ההצרחה "אני עומד להצריח" ובכך להסיר את הספקות.
משתנה מתערב
דוגמה להשפעה מלאה: קיים מתאם מובהק בין כמות שיער אפור לבין התקפי לב, כאשר לא מחפשים משתנה מתערב, ניתן להתרשם שצבע השיער גורם להתקפי לב או שהתקפי לב מאפירים את השיער. אולם, ההסבר המקובל הוא שאין קשר סיבתי בין השניים, אלא שקיים גורם שלישי מבלבל – גיל האדם, המשפיע לחיוב על שני המשתנים: עם הגיל מתרבות השערות האפורות וכן מתרבים גם התקפי הלב.
שחמט 960
ביצוע ההצרחה
כאשר משחקים במחשב יש בדרך כלל כפתורים מיוחדים: "הצרחה גדולה" ו"הצרחה קטנה" (במשחק רגיל בדרך כלל פשוט מזיזים את המלך שני צעדים, והצריח זז מעצמו).
רחת לוקום
רחת לוֹקוּם (בטורקית: Lokum) הוא ממתק עשוי עמילן, סוכר, מסטיקא טחונה, עם ג'לטין או גלוקוז, הנפוץ בכל אזור המזרח התיכון, הבלקן ובחלקי האימפריה העות'מאנית לשעבר. לרוב הממתק מתובל במי ורדים או בלימון, מצופה אבקת סוכר או עמילן תירס וחתוך לקוביות קטנות. כאשר מתובל במי ורדים, המים "צובעים" את הממתק בצבע ורדרד. מתכונים מסוימים כוללים גם אגוזים או פיסטוקים.
משתנה מתערב
דוגמה להשפעה חלקית: הגיל יכול להיות משתנה מתערב במחקר שמוצא מתאם בין הרגלי תזונה לבין התקפי לב. ישנם קשרי סיבה ומסובב אחדים בין שלושת המשתנים האלה. הגיל גורם גם ללקות בלב וגם לשינוי מסוים בהרגלי התזונה. חלק מההבדלים בין תזונתם של אנשים גורמים להבדלים בתפקוד הלב שלהם. לכן, כאשר משווים את הרגלי התזונה של קבוצת אנשים שלקתה בליבה עם הרגלי התזונה של קבוצת אנשים אחרת שלא לקתה בליבה, אין להסיק שההבדל בתפקוד הלב נובע כולו מהבדלים בתזונה. יש לנטרל את השפעת הגיל על המשתנים. הדרך הפשוטה ביותר מבחינה חישובית והמסובכת ביותר עבור עורכי הדגימות היא לקבל אל המחקר רק אנשים שגילם זהה. למשל, לחקור רק את הקשר בין תזונה להתקפי לב רק אצל אנשים בני 53.
בעבר היה מקובל שלא להשתמש בחלק מהדגימות בסקרים כדי ששתי הקבוצות הנדגמות יהיו בעלות הרכב דומה. עבודתו של הסטטיסטיקאי רונלד פישר באמצע המאה ה-20, מאפשרת לעשות בקרה על משתנים מתערבים ידועים בעזרת נוסחאות. עם זאת, בכל מחקר השוואתי עלולים להשפיע גם משתנים מתערבים לא ידועים.
בניסויים מדעיים ובמיוחד בניסויים קליניים נדרשות בקרות חמורות על תנאי הניסוי, משום שכל שינוי, לבד משינוי בגורם הבלתי תלוי, עלול ליצור משתנה מתערב, שיוביל למסקנות שגויות. ההגבלה היעילה ביותר של הטיית משתנים מתערבים לא ידועים היא ניסוי מבוקר הקצאה אקראית.
רחת לוקום
מקור השם הוא כנראה בעיוות של שמו של הממתק בערבית: רָאחַת אלְ-חֻלְקוּם (رَاحَة الْحُلْقُومِ), שפירושו הוא "סיפוקו של הגרון". שמו באנגלית, Turkish Delight (מעדן טורקי), נובע ממקורו הטורקי.
במטבח העיראקי ישנו ממתק דומה העשוי מפירות טחונים ושמו לוזינה.
שחמט 960
רקע
במאה ה-20 התפתחה תורת הפתיחות בשחמט בקצב מהיר, והידע בפתיחות הפך חשוב יותר ויותר. שחקנים החלו לבלות זמן רב בשינון בעל-פה של עשרות פתיחות. ידע בפתיחה הפך ליתרון להמשך המשחק, יתרון שלא מתבסס על אסטרטגיה ומחשבה אלא על זיכרון בלבד.
המצאת המשחק
בובי פישר העיד שהיה עליו לשנן פתיחות רבות לקראת המשחק שבו הוכתר כאלוף העולם בשנת 1972. לאחר המשחק בשנת 1992 (שהתקיים לאחר עשרים שנה שבהן כמעט ולא שיחק) הגיעו אליו ניתוחים רבים שהציגו בפניו פתיחות שמהן הוא התעלם. דבר זה גרם לפישר להחליט שיש להמציא גרסה נוספת לשחמט שבה החשיבות לידע הפתיחות תרד ובמקומה ידרשו יצירתיות ומחשבה כבר מהמהלך הראשון. על כן הוא המציא גרסה מיוחדת לשחמט שבה עמדת הפתיחה היא אקראית (אך עם חוקים מסוימים) דבר שלא יאפשר שינון כלשהו של פתיחה, שכן קיימות 960 עמדות פתיחה שונות ובלתי אפשרי לתכנן את כולן. לאחר מכן הוא הוסיף את החוקים לגבי הסדר חוק ההצרחה וזאת במסגרת המאמצים לשמור על אופי השחמט המקורי.
ב-19 ביוני 1996 כינס פישר מסיבת עיתונאים בבואנוס איירס ובה הודיע על המצאת המשחק שנקרא בעת זאת "פישר רנדום". באירוע זה טען, בין השאר, שבגרסה שלו השחמט ידרוש הרבה יותר כישרון מאשר שינון, והצהיר שלדעתו משחקים רבים מוכרעים רק על סמך הידע בפתיחות של השחקנים (כולל הדו-קרב המפורסם בין קספרוב לקרפוב). עוד טען פישר שבשחמט המודרני נעשה שימוש רב מדי במחשב, והוסיף בסרקזם שבשל כך שחקני שחמט רבים (כגון וישוואנתן אנאנד) נאלצים להשתמש במשקפיים עבים. הוא הזכיר גם שנדרשים כיום לימודים רבים על מנת לשחק שחמט באופן מוצלח, ולטענתו, שחמט 960 ייתר את הצורך בעבודה קשה זו.
למעשה, פישר לא הראשון שחשב על משחק זה. גרסה דומה בשם "שחמט מעורבב" ("Shuffle chess") קיימת כבר לפחות 200 שנה, שבה הרגלים מסודרים בשורה השנייה והכלים בסדר כלשהו מאחור, כאשר הסידור נקבע על פי רצון השחקנים או גורם אחר. לעיתים החוקים חייבו שהסידור יהיה סימטרי ולעיתים - לא. המשחק של פישר היה שונה מגרסה זאת אך במעט, אולם הוא הפך את המשחק לפופולרי על ידי ארגון תחרויות.