cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצ'רד ברטרם
ברטרם נולד באיסט אורנג', ניו ג'רזי. הוא למד להפליג בגיל צעיר עם הוריו על מימי מפרץ בארנגאט. בגיל 8 הפך לבעלים של סירתו הראשונה, בה הפליגה במרוץ הראשון שלו בגיל 10. בעת לימודיו באוניברסיטת קורנל היה סקיפר באליפות הקולג'ים. אחרי תקופת הקולג', המשיך ברטרם להתחרות במרוצים רבים ברחבי העולם והוכתר במגזין ספורטס אילוסטרייטד כ"אחד מטובי שייטי האוקיינוס התחרותיים".
בשנת 1947, עבר ברטרם למיאמי, פלורידה, שם פתח חברת תיווך יאכטות מצליחה בשם ריצ'רד ברטרם ושו"ת. בין לקוחותיו היו אריסטוטלס אונאסיס, אגא חאן, חוסיין מלך ירדן והנסיך ברטיל. כשמאחוריו עסק תיווך מצליח, המשיך ברטרם להתחרות בסבב העולמי של תחרויות סירות המנוע תוך שהוא שובר שיאים וקוטף פרסים. לעיתים קרובות התחרה בדגם ברטרם 31 שלו.
בשנת 1960 יסד חברה ליצור יאכטות בשם "יאכטות ברטרם" (Bertram Yacht). החברה החלה בייצור סדרתי של סירות מדגם "V" עמוק בעיצובו המהפכני של ריימונד האנט שהפך למותג בעולם היאכטות. בשנת 1963 העניק זיכיון לחברת International Marine מסקורסבי, ויקטוריה (אוסטרליה) לייצר יאכטות תחת המותג ברטרם; עם זאת, בשנת 1964 עזב את יאכטות ברטרם כדי להתמקד בעסקי ההשקעות שלו. מאז עזיבתו שינתה יאכטות ברטרם בעלויות מספר פעמים.
הולוסי בהצ'ט
הולוסי בהצ'ט (Hulusi Behçet, 20 בפברואר 1889 - 8 במרץ 1948), רופא עור וחוקר טורקי. התפרסם במיוחד על ידי תיאורו בשנת 1937 את מחלת בהצ'ט (גם בחצ'ט או אדמנטיאדס-בהצ'ט) הקרויה על שמו, סוג של מחלה דלקתית של כלי הדם (וסקוליטיס).
קורות חייו
נולד באיסטנבול (קונסטנטינופול), התייתם בילדותו מאימו וגודל על ידי סבתו. יתמותו הטביעה חותם על אופיו שהיה לאורך כל חייו מאוד מופנם. את לימודיו בבתי ספר עשה בדמשק, אז בירת פרובינציה באימפריה העות'מאנית, שם התנהלו עסקי אביו, אהמט בהצ'ט, שנמנה עם חוג ידידיו של אטאטורק. הוא רכש שליטה טובה בשפות צרפתית, גרמנית ולטינית. מגיל צעיר גילה סקרנות לביולוגיה והחליט ללמוד רפואה. מפני שעדיין לא הייתה בארצו פקולטה לרפואה אזרחית, נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית לרפואה גילהאנה באיסטנבול. אחרי סיום לימודי הרפואה בשנת 1910 התמחה במשך ארבע שנים ברפואת עור ומין.
פעילותו המדעית
בשנת 1924 הקים את כתב העת המקצועי הטורקי לרפואת עור ומין Turkish Archives of Dermatology and Syphilology. הצטיין במחקריו בתחום העגבת - החל בשנת 1922 בנושאים של אבחון, טיפול, סרולוגיה, הורשה, והיבטים חברתיים, כמו כן - משנת 1923 - בתחום קליניקת שושנת יריחו, מחלה טפילית, שבו תיאר את "סימן הציפורן" המופיע על ידי הסרת קליפת הפצע, וניסה טיפולים דיאתרמיים. תחום אחר שבו כתב מאמרים מוערכים היה תחום המיקוזות (מחלות הנגרמות על ידי פטריות).
בשנת 1939 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת איסטנבול ונבחר במערכת של העיתונים הרפואיים הגרמניים "דרמטולוגישה ווכנשריפט" ו"מדיצינישה ווכנשריפט". לתהודה רבה זכתה עבודתו המונוגרפית בתחום העגבת "אבחון קליני ומעשי של העגבת ודרמטוזות אחרות" (1940) תוך דגש על האבחנה המבדלת המפורטת. בשנת 1947 פרש בהצ'ט מתפקיד ראש המחלקה לרפואת עור ומין באוניברסיטה.
התסמונת בהצ'ט
מחקריו הראשונים בנושא זה התחילו בשנים 1924–1925 כשבדק לראשונה מטופל שהיה לאחר מכן במעקבו למשך ארבעים שנה באיסטנבול ובווינה. האדם עבר בהתחלה תחנות רבות ולא נמצאה האבחנה. הועלה חשד לעגבת ולשחפת, רופאים אוסטרים סברו כי מדובר אולי במחלה הנגרמת על ידי טפיל מסוג הפרוטוזוארים, רופאי העיניים התרשמו מתסמיניו בעיניים מסוג איריטיס שיכלו להיות נגרמים על ידי עגבת, שחפת, או זיהומים על ידי ספטרטוקוקים או סטפילוקוקים. אחרי ניתוחים חוזרים באישונים החולה התעוור כליל.
בשנת 1936 סטומטולוגים הפנו לד"ר בהצ'ט חולה עם פצעים בפה, סימנים דמויי אקנה בגב, כיב באשכים, גירויים בעיניים, עליות בחום בערבים וכאבי בטן. בבדיקה התגלתה גם ציסטה בשן. בהצ'ט חשד כי מדובר בפגיעה נגיפית. מומחה בנגיפים פרופ' בראון עשה בירור ביולוגי היסטולוגי נוסף ומצא כמה מבנים קורפוסקולרים.
בהצ'ט קישר בין שלושת המקרים והציג אותם בכנס בשנת 1936 ובמאמר בכתב העת Archives of Dermatology and Venereal Disease. בשנת 1937 כתב עליהם ב"דרמטולוגישה ווכנשרפיט" והציג אותם גם בכנס דרמטולוגי בפריז. באותה הרצאה העלה אפשרות שהמחלה התחילה עם זיהום בשיניים. בשנת 1938 פרסם שוב בנושא בצורה מפורטת יותר ב"דרמטולוגישה ווכנשריפט". באותה שנה ד"ר ניאזי ופרופ' פרנק דיווחו על שני מקרים דומים נוספים. הצטרפו אחר כך עמיתים מבלגיה, ווקרס ורחינסטר, ופרקסצ'טי מאיטליה.
בעוד שרופאי העור סברו כי לא מדובר במחלה חדשה אלא בתסמינים של מחלות ידועות, דווקא ברפואת העיניים התחילה להשתרש הדעה כי מדובר במחלה לא ידועה עד אז שקראו לה "מחלת בהצ'ט". אחרי שמקרים נוספים החלו להתפרסם בבלגיה, אוסטריה, ארצות הברית, יפן, דנמרק, שווייץ וישראל, הסכים העולם הרפואי עם ההערכה כי מדובר בהפרעה גופנית חדשה. בשנת 1945 לפי הצעתו של פרופ' מישנר מציריך בקונגרס הרפואי הבינלאומי בז'נבה, התסמונת שתוארה על ידי פרופ' בהצ'ט נקראה Morbus Behçet כלומר המחלה ע"ש בהצ'ט.
בחייו האישיים בהצ'ט התעניין האמנויות ובעיקר בספרות. סבל תכופות מחוסר שינה, מקוליטיס ומאנגינה פקטוריס. בשנת 1941 התגרש. מת מאוטם פתאומי של שריר הלב ב-8 במרץ 1948, בגיל 59.
פורום מלוכדים
פורום מלוכדים (בעבר: המטה הלאומי בליכוד) הוא קבוצה של חברי "הליכוד", שמטרתו להשפיע על חברי הכנסת והשרים של המפלגה לפעול לחיזוק ההתיישבות ביהודה ושומרון.
הפורום הוקם בשנת 2010 על ידי שבח שטרן, נתן אנגלסמן ודוד צביאל. בשנת 2014 החל ישי מרלינג לשמש כמנכ"ל הפורום. בשנת 2019 התפרק המטה הלאומי בליכוד בהסכמה . שבח שטרן, פרסם הודעה לפיה יחד עם ישי מרלינג ודוד צביאל יובילו קבוצה חדשה בליכוד שתיקרא ' פורום מלוכדים'. החל מאפריל 2021 מכהן יהונתן טל כמנכ"ל פורום מלוכדים.
אידאולוגיה
אנשי הפורום רואים במטרתם את מימוש הכתוב בחוקת הליכוד:. לדעתם, מימוש ערך זה דורש השקעה רבה יותר מצד הנהגת התנועה.
כדרך לקידום מטרתו, פועל הפורום בכל מוסדות הליכוד לרבות מרכז הליכוד, מזכירות הליכוד וגופים נוספים ומקדם את מועמדותם של אנשי ארץ ישראל.
פעילות
בתקופת הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון בשנת 2010, ניהל הפורום קמפיין שקרא לנתניהו לחדש את הבנייה. תמיכת מתפקדי הפורום בחוק החרם השפיעה על רה"מ לתמוך בחוק. בסקר שערך הפורום בקרב חברי הליכוד בשאלה כיצד על ישראל להגיב להכרזה חד צדדית על מדינה פלסטינית, עלה כי לדעת 81% צריך "לספח את אזורי הביטחון של ישראל ובהם גוש נתב"ג, עוטף ירושלים, מערב השומרון ובקעת הירדן". בסוף 2011 ערך הפורום סקר בקרב שלושים אלף ממתפקדי הליכוד, כדי לבחון את עמדתם לגבי המשא ומתן עם הפלסטינים. על פי תוצאות הסקר, רוב מוחלט של המתפקדים מתנגד להסכם שיכלול העברת שטחים לפלסטינים או הקמת מדינה פלסטינית.
בתחילת 2012 הפורום השתתף במאבק נגד פינוי המאחז מגרון. ביוזמת הפורום הגיעו שרים וחברי כנסת מהליכוד לביקורי הזדהות במגרון, ובבחירות למוסדות הליכוד בפברואר 2012 קרא פורום מלוכדים שלא להשתתף בהצבעה על יו"ר התנועה, וזאת כמחאה על פעולות נתניהו כנגד "חוק ההסדרה" ביו"ש במרץ 2012 הקים הארגון שלוחה בניו יורק, בשם PZPAC, בראשות ג'ו פרייגר. בתגובה לפסיקת בג"ץ שדחתה את "הסכם מגרון", הפורום הוציא הודעה בה הגדיר את פסיקת בג"ץ כפגיעה קשה בדמוקרטיה, קרא לחברי הכנסת של הליכוד להצביע בעד "חוק ההסדרה" אשר בו הוא רואה מבחן לנאמנות לערכי הליכוד. באפריל 2012 ארגן הפורום ביקור תמיכה בבית המכפלה, של פעילי הפורום בהשתתפות חברי כנסת מהליכוד.
בדצמבר 2017 החתים הפורום מעל 1000 חברי מרכז הליכוד בדרישה לכנס את המרכז ולקבל החלטה התומכת בסיפוח אזורים ביהודה ושומרון בהם יש התיישבות יהודית. ב-31 בדצמבר 2017 התכנס מרכז הליכוד ואישר את ההצעה שיזם הפורום פה אחד.
בבחירות שהתקיימו בקרב חברי מרכז הליכוד לקונגרס הציוני העולמי תמך הפורום בסיעתו של מיקי זוהר שזכה בכ-40% מהקולות. בהסכם הקואליציוני שנחתם לאחר כינוס הקונגרס הל"ח מונה ישי מרלינג לתפקיד יו"ר החטיבה להתיישבות
בחודשים אוגוסט-ספטמבר 2021 הוביל הפורום קמפיין בדרישה כי דירקטוריון קק"ל יאשר את ההחלטה לקדם הסדרת קרקעות במזרח ירושלים, בנגב, בגליל וביהודה ושומרון, מהלך שארגוני השמאל פעלו לטרפד . מדובר בקרקעות שנרכשו על ידי קק"ל לפני הקמת המדינה ואחריה אך רישומם בטאבו טרם הוסדר. במסגרת הקמפיין נשלחו מעל 12,000 פניות לחברי הדירקטוריון על ידי תומכי הפורום בדרישה לקבל את ההחלטה ולהקצות כ-100 מיליון ש"ח מתקציב קק"ל להסדרת הרישום. ב-2 בספטמבר 2021 דירקטוריון קק"ל אישר את ההחלטה ברוב קולות.
בנובמבר 2021 פורסם כי הפורום החתים את חברי סיעת הליכוד המכהנים בכנסת ועשרות ראשי סניפים על דרישה לכינוס מרכז המפלגה לצורך קבלת החלטה כי "הליכוד לא יקים ממשלה או לא ישתתף בקואליציה, שיש בה או שהיא נשענת על מפלגות או חברי כנסת, שמביעים תמיכה והזדהות עם מחבלים או ארגוני טרור". ב-11 בנובמבר 2021 התכנס מרכז הליכוד והצביע בעד ההצעה.
הפורום מפעיל סניפים ברחבי הארץ ומקיים מפגשים עם שרים וחברי כנסת.
גייוואן
גייוואן (מילולית: "קערה עם מכסה"; באנגלית: Gaiwan; נקרא גם ז'ונג; בסינית פשוטה: 盖碗; בסינית מסורתית: 蓋碗) הוא כלי סיני המורכב מקערה, צלוחית ומכסה, ומשמש לחליטת עלי תה ולשתיית התה לאחר־מכן. הכלי הומצא בתקופת שושלת מינג.
היסטוריה
לפני שושלת מינג (1368–1644), תה נצרך בדרך־כלל ישירות מן הקערה שבה הוא היה מוכן. אשף התה ליו-יו הסביר שקערה מיוחדת זו צריכה להיות גדולה דיו על מנת לאפשר לבצע בה את הפעולות הנדרשות לצורכי החליטה, אך קטנה מספיק כדי שיהיה נוח לאחוז בה לצורך שתיית התה. המונח עבור הכלי שענה על הדרישות האלו היה צ'וואן (茶碗; שפירושו "קערת תה"). השינויים שחלו במהלך שושלת מינג הן בטקס התה והן בהכנת התה הם אלו שהולידו את הגייוואן.
עיצוב
כלי הגייוואן מורכבים משלושה חלקים: צלוחית, קערה ומכסה. הם מיוצרים ממגוון רחב של חומרים, בהם פורצלן וזכוכית. כלי גייוואן העשויים מחימר ייסין או מירקן מוערכים במיוחד בקרב אספני תה. כלים אלו נוטים להיות קטנים, עם נפח של כ־100–150 מ"ל.
מטרת הכלי
הגייוואן נחשב טוב במיוחד עבור חליטת תה בעל טעמים וניחוחות עדינים, כמו תה ירוק ותה לבן, למרות שבמקרים אלה לא נעשה שימוש במכסה. הרבגוניות של הגייוואן ניכרת במיוחד בהכנת חליטות של תה אולונג בגלל יכולתו המיוחדת של סוג זה להחלט מספר פעמים, אך ניתן להשתמש בגייוואן עבור כל סוג של תה. הגייוואן חשוב בטעימות תה בזכות המשטח הפתוח והמזוגג שלו: עצם המשטח הפתוח מאפשר לצפות בתה בזמן שהוא נחלט, ועצם היותו מזוגג מונע משינוי הטעם והארומה של התה בזמן החליטה. המכסה של הגייוואן מאפשר לחלוט את התה בקערה ולשתות ישירות ממנה (באופן מסורתי המכסה משמש על מנת לחסום את העלים ובעצם־כך להקל על השתייה), או לצקת את התה לתוך מכולה נפרדת.
גייוואן היא השיטה המועדפת לחליטת תה ירוק ותה לבן, שכן הפורצלן הקיים בגייוואן קולט את החום ואינו גורם נזק לתה. שיטה זו מתאימה פחות עבור חליטת תה שחור, שכן המכסה הגדול מאפשר לחום לברוח מהר מדי בזמן תהליך החליטה. כלי הגייוואן נפוצים במיוחד בצפון סין לחליטת סוגי תה ריחניים, דוגמת תה יסמין.
דרך שימוש
בדרך כלל המשתמש יאחז את שלושת החלקים בו־זמנית בעזרת שתי ידיו. את הצלחת נהוג להחזיק עם אצבעות יד ימין, בעוד האגודל מונח על קצה הקערה. יד שמאל מחזיקה המכסה, אשר משמש לסינון עלי התה טרם השתייה. צורת שימוש זו לרוב דורשת אימון, שכן הנוזל שבכלי נוטה להיות חם.
אליעזר חזן
ביוגרפיה
באמצע שנות השלושים לחייו, בשנת ה'תקע"ה, עלה לארץ ישראל עם בני משפחתו והוריו והתיישב בירושלים. לאחר פטירת אביו, התגורר בביתו אשר בחצר שבשוק מיידאן שמאחורי גינת הר הבית . שיבח מאוד את הישיבה בארץ ישראל, עד שכתב:
ר' אליעזר חזן נשא את וידה שרה פריסייאדה ולזוג נולדו שני בנים - הרב ישראל משה חזן, שכיהן כדיין בבית הדין בירושלים, ולימים כרב בקורפו ובאלכסנדריה. ורבי יצחק חזן שנישא לרבקה.
כשנתיים אחרי פטירת אביו, נפטר הרב אליעזר בח' באב התקפ"ג, בטרם מלאו לו 40. על יום פטירתו מסופר כי נפטר באותו היום כמו הרב יום טוב דאנון:
הספידו אחיינו, הרב חיים פאלאג'י שהעיד עליו כי סבל מחולי רוב ימיו, ועדיין כל ימיו היה שוקד על לימודו. עוד הספידוהו רבי רפאל אשכנזי, הרב שלמה חכים ורבי אברהם יצחק פארדו.
חיבוריו
כתב חיבורים רבים, שלא הודפסו בחייו. חלק מחידושיו, נותרו בכתב יד, והשאר הודפסו על ידי חברת אהבת שלום והוצאת שובי נפשי.
הקוזאקים
הקוזאקים (ברוסית: Каза́ки) הוא אחד מרומניו הראשונים של הסופר לב טולסטוי. הספר נכתב ב-1863 ונחשב לרומן "הגדול" הראשון של טולסטוי.
עלילה
אולינין, אריסטוקרט רוסי צעיר, מחליט לעזוב את החברה במוסקבה ולהתגייס לצבא לשירות בקווקז. הוא ומשרתו, וניושה, מגיעים עם יחידתם לכפר נובומלין. אוליאנין ווניושה מתארחים בביתו של מפקד, אשתו ובתם מריאנקה. עד מהרה מתיידד אולינין עם הקוזאקים ומבין כי אלו הם החיים בעלי המשמעות שהוא חיפש.
יום לאחר מכן, נפגע לוקשקה במהלך קרב וכמעט מת. כתוצאה מכך נכנסת מריאנקה לסערת רגשות שבסופה מחליטה שלא להתחתן עם אולינין. אולינין עצוב כולו ומאוכזב מהחיים החדשים שנהרסו, נפרד מחבריו החדשים ועוזב את הכפר בחזרה למוסקבה.
הר מקדונלד (ארץ ויקטוריה)
לפי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, גובהו של ההר 2,470 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-662 בגובהו באנטארקטיקה. לפי הגאזט האנטארקטי של ניו זילנד, והגאזט האנטארקטי של אוסטרליה, גובהו של ההר הוא 2,700 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם לצידו הצפוני של קרחון טרפלגר.
ההר ממוקם 7 קילומטרים צפונית-מערבית להר ברטון.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי קבוצת החקר הדרומית (the southern party) של משלחת פדרציית מועדוני מטפסי ההרים האנטארקטית של ניו זילנד (NZFMCAE), משלחת שחקרה את האזור בין השנים 1962- 1963.
ההר נקרא על שמו של ויליאם מקדונלד (William McDonald), שהיה איש צוות בספינה "טרה נובה" אשר שימשה את משלחת החקר הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.
מקדונלד, שהתגורר בניו זילנד, היה אורח של צי ארצות הברית, במסגתו ערך ביקור באנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963, יחד עם שני משתתפים נוספים ממשלחתו של רוברט סקוט.
פפיון ערבות
פפיון הערבות (שם מדעי: Anthus godlewskii; באנגלית: Blyth's pipit) הוא עוף קטן ממשפחת הנחליאליים, אשר ניזון מחרקים קטנים, מזרעונים ומגרעינים. הוא חי ומתרבה באזורים סלעיים והרריים. גודלו נע בין 15 וחצי ל-18 סנטימטרים, ומשקלו כ-38 גרם.
פפיון הערבות דוגר במונגוליה ובאזורים הסמוכים לה ברוסיה ובסין. להקת הפפיונים נודדת אל אתרי החריפה שבדרום אסיה הודו ומיאנמר וכן לאזור המפרץ בדובאי, לאיחוד האמירויות ולעומאן.
אלברטו חמסי
אלברטו חמסי (27 יוני 1898-1899 אוקטובר 1975) היה מלחין קלאסי במאה העשרים. עבודתו בתחום האתנו-מוזיקולוגיה והשילוב של מלודיות יהודיות ספרדיות הוערכה כ- מקבילה לאוסף של המוסיקה ההונגרית המסורתית שליקט וערך בלה בארטוק וכאינטגרציה מתחקה למוסיקה שלו.
המשפחה והשנים המוקדמות
חמסי נולד ב- 1898 בקאסאבה,אז בתחום האימפריה העותומאנית. השורשים של המשפחה של אלברטו חמסי מובילים לה\יהודים ספרד שגלו מחצי האי האיברי. כבר בשלב מוקדם של חייו, ההורים של אלברטו גילו בו רגישות ולהט לעסוק במוסיקה,במיוחד בפיוטי בית הכנסת, והוחלט לשלוח אותו לדודו בסמירנה (כיום איזמיר), שם החל ללמוד בבית הספר של אליאנס (Alliance Israelite Universally) מ- 1895 עד 1913. באליאנס למד לנגן בחליל, בטרומבון,הקורנית (כלי נשיפה) ובקלרינט אך התשוקה האמיתית שלו הייתה לנגן בפסנתר ולעסוק בהלחנה.
1913 – 1919 : בקונסרבטוריון למוסיקה ע"ש Giuseppe Verdi
ב- 1913, בהתעקשות על מנהל ביה"ס אליאנס, חמסי עבר לאיטליה לאחר קיבל מלגת לימודים לקונסרבטוריון המלכותי מילאנו. בקונסרבטוריון, חמסי זוכה ללמוד אצל גדולי המורים למוסיקה של הזמן ההוא, מומחים בינלאומיים בתחומם, פרופסורים כמו Bossi Perinelli (קומפוזיציה, הרמוניה, וקונטרפונקט- לחן המורכב משתי טכניקות המושמעות יחד), Pozzoli Delochi (תיאוריה וסולפג'), ו- Giusto Zampieri  (ׁהיסטוריה של המוסיקה).בתקופת הלימודים, אלברטו חמסי שאל את הפרופסור להיסטוריה של המוסיקה על מוסיקה יהודית. התשובה שניתנה, הייתה ששאף על פי שהמוסיקה היהודית היא חשובה, הוא לא יכול להיזכר באיזושהי מנגינה, כי לא הי הרבה. בילדותו, חמסי המשיך לשאול את חזן בית הכנסת שלו בקאסאבה ליותר מידע על מנגינות יהודיות מסורתיות. נבוך וסקפטי מתגובתו, בעיקר בשל חשיפתו למלודיות יהודיות רבות בילדותו, חמסי המשיך לתחקר את החזן של בית הכנסת שלו בעיר הולדתו קאסבא לגבי מידע נוסף אודות מנגינות יהודיות מסורתיות.
1919- 1957: אתנו – מוסיקולוגיה ומיזוג של מנגינות יהודיות
לאחר חזרתו מאיטליה למולדתו, חמסי הלך בעקבותיהם של המלחינים Bartok, Brailoiu, בתחום חקר המוסיקה הפולקלורית. הוא מתמקד בחקר המוסיקה המסורתית יהודית- ספרדית של אבותיו. המלודיות היהודיות –ספרדיות הועברו מפה לאוזן מדור לדור ע"י הנשים בקהילות השונות שהושפעו מהסיפורת הספרדית של ימי הביניים.חמסי המשיך להקדיש יותר מ – 17 שנים מחייו כדי לקבץ שירים מסורתיים יהודים מרחבי האימפריה העותומאנית. במיוחד בסמירנה (איזמיר), סלוניקי, רודוס, איסטנבול, ואלכסנדריה. בסוף הנדודים האלה, חמסי הלחין יצירות הרמוניות לפסנתר לששים מנגינות מסורתיות. העבודה הזאת הייתה הראשונה מתוך עשרת הספרים הידועים כ- יצירות "Coplas Sefardies." –הרמוניות לפסנתר לשירים יהודיים ספרדיים מסורתיים. ההרמוניזציה של השירים הספרדיים המסורתיים הייתה אתגר משום שהרמוניזציה של שירים מונודיים המיועדים לקול אחד לא אפשרית מבחינה טונאלית. חמסי לא רצה לשנות את המנגינות המסורתיות וגם לא להשתמש בטכניקות הרמוניות מודרניות של התקופה. הפתרון שחמסי בחר הוא להשתמש בתיאוריה של וקטורים הרמוניים לפי Nicolas Meeus. בנוסף ל- " "Coplas Sefardies", חמסי הלחין יצירות מוסיקליות רבות אחרות, למגוון של אנסמבלים הכוללים תזמורת, חמישיות כלי מיתר, מקהלי, צ'לו, ופסנתר. הוא קיבל השראה מידה שווה ממוסיקה ליטורגית של בית הכנסת כמו גם ממסיקה ממצרים, תורכיה, ויוון.
1957 -1975 פריז
בשנת 1957 הייתה תסיסה פוליטית גדולה במצרים ולכן עזבה משפחת חמסי את מצרים ב- 22 באוגוסט של אותה שנה והשתקעה בפריס. חמסי הסתגל לסגנון החיים הפריסאי. הוא מצא עבודה כמנהל מוסיקלי בבתי כנסת וגם כמורה לסולפג' לליטורגיה ספרדית ב- Ecole Cantoriale du Seminaire)) S.I.F). Israelite de France ) ביה"ס לחזנות של הקהילה היהודית בצרפת. חמסי המשיך במסעותיו באופן קבוע על מנת להפיץ את היצירות המוסיקלית שלו למרות גולו המתקדם עד שהבריאות שלו התחילה להתדרדר. הוא נפטר בפריס באוקטובר 1975.
המלכה הלבנה (רומן)
המלכה הלבנה (באנגלית: The White Queen) הוא רומן היסטורי מאת פיליפה גרגורי שיצא לאור ב-2009, הראשון בסדרת הרומנים "מלחמת הדודנים". הרומן מספר את סיפורה של אליזבת וודוויל, המלכה הרעיה של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה. סדרת הטלוויזיה של BBC One, "מלכה לבנה", היא עיבוד לרומנים של גרגורי, "המלכה הלבנה", "המלכה האדומה" (2010) ו"בתו של ממליך המלכים" (2012). רבקה פרגוסון מגלמת בסדרה את דמותה של אליזבת וודוויל.
הרומן של גרגורי, "גבירת הנהרות", שיצא לאור ב-2011 הוא פריקוול לרומן "המלכה הלבנה". זהו סיפורה של ז'אקטה מלוקסמבורג, אמה של אליזבת.
עלילה
ווריק משיא את בתו הבכורה איזבל לג'ורג', אחיו של המלך, ומורד שוב. הוא מפתה את אדוארד להגיע אל תוך ההתקוממות ומתכנן להרוג אותו. המזימה נכשלת, ווריק וג'ורג' נמלטים לצרפת. איזבל יולדת במהלך המסע, אבל התינוק נפטר. ווריק מחתן את בתו השנייה אן נוויל לאדוארד מלנקסטר, בנו ויורשו של המלך המודח הנרי השישי, כדי להבטיח את בריתו עם המלכה הגולה מרגרט מאנז'ו. ווריק פולש לאנגליה, ואדוארד שנתפס לא מוכן, ברח לפלנדריה עם אחיה של אליזבת, אנתוני. ווריק שם במעצר את ז'אקטה באשמת כישוף, אבל היא משוחררת אחר זמן קצר בשל ידידותה עם המלכה מרגרט. ז'אקטה מצטרפת לבתה ההרה אליזבת, שנמצאת עם ילדיה במקלט במנזר וסטמינסטר, שם ווריק אינו מטריד אותם. אליזבת יולדת את בנו של אדוארד, שגם שמו אדוארד. בחזרה באנגליה, אדוארד מתאחד עם אחיו ג'ורג', ומביס את כוחותיו של ווריק, שנהרג בקרב, ואחר כך מנצח את הצבא של מרגרט. בנה אדוארד מלנקסטר אף הוא נהרג בשדה הקרב, ואדוארד רוצח את הנרי השישי השבוי בידיו, ובכך הוא מחסל את התביעה של בית לנקסטר לכס המלכות.
השלום שורר באנגליה, אבל ג'ורג' החמדן ממשיך לקשור נגד אדוארד ולחתור נגד שלטונו. אחיהם הצעיר ריצ'רד מתחתן עם אן נוויל, שהיא כעת אלמנה. הוא מסתייג מרצונו של אדוארד לבסס את השלום עם צרפת, במקום להילחם על זכויותיהם שם. מותה של אליזבת מעביר את ג'ורג' על דעתו, מזימותיו והשמצותיו נגד אדוארד ואליזבת מביאים להרשעתו בבגידה. על אף מחאותיה של האם ססילי נוויל, אדוארד מוציא להורג את ג'ורג'. אחרי כן נפטר אדוארד, ומותיר את אחיו ריצ'רד כאפוטרופוס לבניו, אדוארד וריצ'רד. ריצ'רד לוקח את אדוארד מחזקתו של אנתוני, אחיה של אליזבת, ובסופו של דבר אליזבת שולחת ממקום המקלט שלה נער שמתחזה להיות בנה הצעיר. את ריצ'רד עצמו היא שולחת לפלנדריה שיחיה בסתר בשם בדוי. ריצ'רד, שמאמין ששני יורשיו של אדוארד בידיו, מחזיק את הנערים במצודת לונדון. ריצ'רד מכריז על נישואיהם של אדוארד ואליזבת כלא תקפים, ותופס את כס המלוכה כריצ'רד השלישי.
בינתיים, אליזבת קושרת עם גיסה, הדוכס מבקינגהאם ועם מרגרט בופורט, אמו של הנרי טיודור, הטוען לכתר מבית לנקסטר, להדיח את ריצ'רד מכסאו ולשחרר את הנסיכים שבמצודה. הם מכריזים על אירוסיהם של טיודור ואליזבת מיורק, בתם הבכורה של אדוארד ואליזבת, כדי להשיג תמיכה את אנשי יורק לתביעה של הנרי טיודור. הנסיכים הצעירים נעלמים, ונחשבים למתים. אמנם אליזבת לא סלחה לריצ'רד על רציחתם של אחיה אנתוני ושל בנה ריצ'רד גריי, אבל היא חושדת שבקינגהאם, מרגרט והנרי אחראים יותר להיעלמותם של הבנים, כחלק המזימה להדיח את ריצ'רד. אליזבת עוזבת את המקלט, ושולחת את בנותיה הגדולות לשמש נשות לוויה של המלכה אן. אדוארד, בנם של ריצ'רד ואן, נפטר, ובהמשך אן עצמה מתה. ריצ'רד ואליזבת הצעירה מתאהבים, אבל הוא לא מתחתן איתה, כי הוא חושש לאבד את התמיכה של הלורדים בצפון שעדיין נאמנים למשפחתה של אן. צבאו של הנרי טיודור מגיע לאנגליה.
תרגום לעברית
הספר יצא לאור בעברית בתרגומה של בתיה זיסו בשנת 2010 בהוצאת אופוס.
סמל וירג'יניה המערבית
סמל וירג'יניה המערבית הוא סמלה הרשמי של מדינת וירג'יניה המערבית שבארצות הברית.
הסמל הוא עגול ובעל רקע לבן ובמרכזו סלע שעליו חקוק התאריך 20 ביוני 1863, התאריך שבו נוסדה המדינה והצטרפה לאיחוד, מדינות ארצות הברית שהתנגדו לעבדות בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית. לרגלי הסלע מוצלבים שני רובים ומצנפת פריגית המסמלת את החירות מעבדות שלמענה נלחמה המדינה. משמאל לסלע ניצב אדם המסמל חקלאות, בידו גרזן ומחרשה ולידו צמח התירס. בצד השני עומד אדם המסמל את התעשייה, בידו מכוש ומאחוריו סדן וקורנס. סביב הרקע הלבן, טבעת זהב מעוטרת שבה כתוב למעלה "מדינת וירג'יניה המערבית" ולמטה המוטו בלטינית "Montani Semper Liberi" (אנשי ההרים תמיד חופשיים; וירג'יניה המערבית מכונה גם מדינת ההרים). בין שני הכיתובים, כוכבים שחורים.
מצדו השני של הסמל, נמצא "הסמל הקטן" שמשמש בשינוי קל גם כחותם המושל. מתואר בו אזור חקלאי בין הרים וסביבו המוטו "Libertas E Fidelitate" (חירות מתוך נאמנות).
יוצר הסמל הוא Joseph H. Diss Debar.
וילי בולי
וילי-ארנו זובו בולי (באנגלית: Willy-Arnaud Zobo Boly; נולד ב-3 בפברואר 1991) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת נוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג ובנבחרת חוף השנהב.
קריירה
בולי, יליד מלאן, סיין-אה-מארן. בולי שיחק בנוער עבור שלושה מועדונים. את הופעת הבכורה שלו עשה עם קבוצת המילואים של אוסר. ב-16 באפריל 2011, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית מול טולוז. שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה מול לאנס. בולי היה שחקן הרכב קבוע בעונת 2011/12 עם 33 הופעות ושער אחד אבל ירד ליגה עם הקבוצה לאחר שסיימה במקום האחרון.
ב-1 בספטמבר 2014, עבר בולי לפורטוגל והצטרף לבראגה בעסקה לארבע שנים. בעונה הראשונה שלו במועדון, שיחק בקבוצת המילואים של המועדון בליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-31 באוגוסט 2016, חתם בולי על חוזה לחמש שנים בפורטו אך מיעט לשחק.
ב-8 ביולי 2017, בולי הצטרף לוולברהמפטון וונדררס בהשאלה לעונה אחת. את הופעת הבכורה עבור המועדון ערך במחזור הראשון של עונת 2017/2018 בניצחון 1:0 נגד מידלסברו, וכבש את שערו הראשון ב-31 באוקטובר בניצחון 0–2 על נוריץ' סיטי.
לאחר שערך 37 הופעות רשמיות ועזר לקבוצה לעלות לפרמייר ליג, בולי חתם על חוזה קבוע בוולבס. את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ערך ב-11 באוגוסט 2018, בתיקו 2:2 מול אברטון. שבועיים לאחר מכן כבש את שער הבכורה בתיקו 1-1 מול מנצ'סטר סיטי. בולי כבש את שערו הראשון אי פעם בתחרות האירופית של אופ"א במשחק שלב הבתים בליגה האירופית נגד בשיקשט ב-3 באוקטובר 2019, משחק בו ניצחה וולבס 0–1.
ב-1 בספטמבר 2022 חתם בנוטינגהאם פורטס.
קריירה בינלאומית
בולי עבר לייצג את נבחרת חוף השנהב בשנת 2020 לאחר שהופיע בנבחרות הנוער של צרפת. הוא ערך הופעה ראשונה בחוף השנהב בניצחון 1–2 על נבחרת מדגסקר ב-12 בנובמבר 2020.
סיפור בדים
סיפור בדים (באנגלית: Tall Story) סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1960 בהפקתו ובבימויו של ג'ושוע לוגאן, עם אנתוני פרקינס וג'יין פונדה בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ג'וליוס אפשטיין והוא מבוסס על הרומן The Homecoming Game של הווארד נמירוב (1957) שעל פיו נכתב המחזה "Tall Story" בידי ראסל קרוז והווארד לינדסי (1959).
זו הייתה הופעתה הראשונה של ג'יין פונדה. והיא זכתה על כך בפרס גלובוס הזהב לשחקנית מתחילה מבטיחה.
העלילה מתרחשת בקולג' שכל גאוותו בקבוצת הכדורסל עם השחקנים הגבוהים שלו ומכאן שם הסרט באנגלית.
את שיר הנושא "Tall Story", שר בובי דארין בפתיחת הסרט.
תקציר העלילה
כדי להתקרב אליו היא משתתפת בקבוצת המעודדות ו"נתקלת" מדי פעם בריי וכן נרשמת לקורס לכימיה של פרופ' אוסמן (מרק קונולי) ולקורס לאתיקה של פרופ' סאליבן (ריי ווטסון) כדי שתוכל לשבת לצידו. היא משמשת שמרטפית לילדיו של פרופ' סאליבן ביחד עם ריי ושם הם מתנשקים לראשונה.
הם מוזמנים לידידיהם פרד ג'נסון (טום לוהלין) ואשתו פרידה (ברברה דארו) המתגוררים בקראוון צפוף ליד הקולג'. טום מראה להם את הדירה ובעיקר את המקלחת הצרה. הוא מעודד את שניהם להיכנס למקלחת והם נכנסים, נצמדים זה לזה ומחליטים באותו רגע להתארס. טום מודיע להם שהוא עוזב את הקולג' ומוכן למכור להם את הקרוואן אבל לריי אין כסף מספיק לקנייה.
בקולג' עומד להיערך משחק כדורסל חשוב ויוקרתי בין נבחרת הקולג' לנבחרת מרוסיה בשם "הספוטניקים".
ריי שעובד לפרנסתו כנהג מונית, מקבל ידיעה בקשר שבתא הכפפות יש כסף כדמי קדימה אם יזייף במשחק ויביא לניצחון הרוסים שאנשים הימרו עליהם בהרבה כסף. ריי מהסס וכדי לא להשתתף במשחק הוא מכשיל עצמו במבחן באתיקה אצל פרופ' סאליבן ובגלל זה נפסל לשחק.
הסטודנטים סוערים, מפגינים לפני ביתו של סאליבן ושורפים בובה בדמותו אולם הוא לא מוכן לערוך לריי מבחן מתקן. ריי מקבל עוד 2500 דולר כשוחד ומחליט לגלות זאת לפרופסורים. הם לוקחים את הכסף ובמקום לפנות למשטרה הם הולכים למועדון הימורים, רואים שם שני טיפוסים חשודים ומאשימים אותם אבל מתברר שאלה סוכני משטרה...
המצב במשחק גרוע, הרוסים מובילים. פרופ' סאליבן מוכן "לשחרר" את ריי למשחק רק אם יענה נכון על עשר שאלות באתיקה. המבחן מורט העצבים נמשך והמשחק מגיע לדקות האחרון. ריי עובר את ה"בחינה" מתלבש מהר, מצטרף למשחק ובדקות האחרונות קולע סל אחרי סל ומסיים את המשחק בנקודה אחת לטובת נבחרת הקולג'.
כולם שמחים, חוגגים וצוהלים ופרופסור סאליבן מחזיר את הכסף לזוג הצעיר כדי שיוכלו לקנות את הקארוון ולהתחיל את חייהם כזוג נשוי.
מאיר פלסנר
מאיר (מרטין) פלסנר (בגרמנית: Martin Plessner; 30 בדצמבר 1900, פוזן – 27 בנובמבר 1973, ירושלים) היה מזרחן ופילולוג יהודי-גרמני אשר חקר את תולדות המדעים באסלאם ומחברו של ספר הלימוד הראשון לערבית לבתי ספר עבריים.
בגרמניה (1900–1933)
מאיר (מרטין) פלסנר נולד בעיר פוזן, הקיסרות הגרמנית, ליצחק ורוזה. אבי-סביו היה שלמה (סולומון) פלסנר, דמות חשובה ומשפיעה ביהדות האורתודוקסית הגרמנית במאה ה-19. כשהיה בן ארבע עברה המשפחה לברסלאו. הוא למד בגימנסיה קלאסית בעיר זו, והמשיך ללימודים גבוהים בה ובברלין, בהתמקדו בשפות שמיות ומדעי האסלאם, לצד עיסוק בבלשנות קלאסית, תולדות ימי הביניים, תולדות האמנות ופילוסופיה. במהלך לימודיו, בשנים 1921–1922, היה עוזר-ספרן במחלקה האוריינטלית בספריית המדינה הפרוסית בברלין, תחת ניהולו של גוטהולד וייל.
בראשית 1925 עבר בהצלחה את בחינת הדוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת ברסלאו, בהנחיית גוטהלף ברגשטרסר. את עבודת הדוקטורט כתב על המקור היווני הסמוי בחיבור הערבי 'תדביר אל-מנזִל'. לאחר קבלת התואר, הוזמן להמבורג, לשמש כעוזרו של המזרחן הלמוט ריטר במכון לתולדות המזרח בעיר. בשנת 1927 חזר פלסנר לברלין ושימש עוזר מדעי במכון לחקר תולדות מדעי הטבע, אשר אותו ניהל יוליוס רוסקה. בשנת 1929 הוזמן על ידי ריטר להיות אורחו באיסטנבול למשך כחצי שנה, שם סייע לריטר להשלים את העבודה על פרסום מהדורה מדעית לספר תכלית החכם (Picatrix). עם שובו לגרמניה, עבר פלסנר לעיר בון, שם שימש עוזר מדעי וספרן בסמינר האוריינטלי, תחת ניהולו של פאול קאלה. כעבור שנה, בסתיו 1930, הוזמן לאוניברסיטת פרנקפורט על ידי הפרופסור לשפות שמיות, יוסף הורוביץ, ובראשית שנת 1931 השלים את הקריטריונים הנדרשים להביליטציה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון, והחלת החוק להשבת הפקידות המקצועית על כנה, פוטר פלסנר באופן מיידי ממשרתו באוניברסיטת פרנקפורט ובאפריל 1933 היגר לפלשתינה.
בחיפה (1933–1945)
מכיוון שלא נמצא מקום עבורו במכון למדעי המזרח באוניברסיטה העברית, הגיע פלסנר לחיפה והחל לשמש מורה לערבית בבית הספר הריאלי בעיר. בשנת 1934 קיבל מהאוניברסיטה העברית את הפרס ללימודי ערב ע"ש הלורד הרברט פלומר. הוא התגורר עם משפחתו בשכונת הדר הכרמל. עם ראשית עבודתו ביקש ממנו מנהל בית הספר, ד"ר ארתור בירם, לחבר ספר לימוד עברי לשפה הערבית, הראשון מסוגו בעברית מודרנית. פלסנר השלים משימתו זו באביב 1935, ופרסם את הספר 'תורת הדקדוק הערבי'. במקביל לעבודתו בבית הספר הריאלי, הפך פלסנר מעורב בחיים הפוליטיים ביישוב – הוא היה מיודד עם אנשי ברית שלום כגרשם שלום וארנסט סימון ושימש חבר פעיל באגודת איחוד, ממשיכתה הרעיונית של 'ברית שלום', לכשזו הוקמה בשנת 1942 ולמשך שנים רבות אחר כך. בנוסף, היה פלסנר חבר הסניף החיפאי של מפלגת עלייה חדשה.
בירושלים (1945–1973)
בשנת 1945 עבר פלסנר עם משפחתו להתגורר בשכונת קטמון בירושלים. מעבר זה אפשר לו לחדש את פעילותו האקדמית, אשר לדבריו "הופסקה במידה ניכרת במשך 12 השנים של היותי בחיפה". בשנים הראשונות בירושלים המשיך פלסנר ללמד ערבית – עתה, בבית הספר התיכון הדתי 'מעלה' שבעיר – אך במקביל השתתף במפעלים אנציקלופדיים עבריים שונים, בהם האנציקלופדיה המקראית והאנציקלופדיה העברית (בה היה עורך מדור האסלאם), והיה העורך המדעי של הספר "הרצאות על האסלאם", בתרגום יוסף יואל ריבלין.
לאחר שהושלמה המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות, הועסק פלסנר על ידי בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי במיון וקטלוג ספרים וכתבי עת מהספריות הפלסטיניות הנטושות במערב העיר. הוא השתתף בפרויקט בשנים 1949–1950, ובשנת 1951 החל לעבוד כספרן המכון למדעי המזרח. במקביל, החל ללמד בשנת 1952 במכינה לערבית של האוניברסיטה העברית, ובשנת 1955 מונה לפרופסור חבר בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה. עם שובו לאקדמיה, שב פלסנר גם לפעילות מחקרית שוטפת, ובשנת 1962 יצא לאור תרגומו המדעי לגרמנית (בשיתוף עם הלמוט ריטר) של ספר תכלית החכם. ב-1963 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין ומונה לראש החוג לתרבות האסלאם, תפקיד בו כיהן עד פרישתו בשנת 1969.
בזירה הציבורית, לאחר קום המדינה לא הצטרף פלסנר לאף מפלגה קיימת אך השמיע את דעותיו היוניות על גבי העיתונים בישראל. בשנת 1958 נאם במסגרת ועידה שנערכה בעיר פירנצה על הערכים המשותפים לדתות המונותאיסטיות. הוא ספג ביקורת קשה בישראל לאחר שלא פרש מן הוועידה יחד עם חברי המשלחת הישראלית, אשר מחלקם נמנעה תחילה הכניסה לדיונים. בראשית שנות השישים היה ממובילי הקריאה לכינון יחסים מדעיים עם גרמניה, ואף נסע להרצות בפרנקפורט עוד בשנת 1962, טרם כינון היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ישראל לגרמניה.
אתל לאקי
אתל מיני לאקי-ווטקינס (באנגלית: Ethel Minnie Lackie-Watkins; 10 בפברואר 1907 – 15 בדצמבר 1979). הייתה שחיינית אמריקאית. אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות זהב ושיאנית עולם במשחה 100 מטר חופשי.
ביוגרפיה
לאקי נולדה בשיקגו, אילינוי. היא גדלה בקליפורניה ולמדה לשחות בגיל 3. היא התאמנה תחת הדרכתו של ויליאם "ביל" באכרך יחד עם ג'וני וייסמילר, רוברט סקלטון, סיביל באואר, נורמן רוס ואלופים אולימפיים נוספים.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת פריז (1924) זכתה לאקי ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:12.4 דקות, לפני חברותיה לנבחרת מריאצ'ן וזלאו (1:12.8 דקות) וגרטרוד אדרלה (1:14.2 דקות), בשלב המוקדמות קבעה מריאצ'ן וזלאו שיא עולם חדש (1:12.2 דקות) שיפור לשיא העולם של אדרלה (1:12.8 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אופרזיה דונלי, גרטרוד אדרלה ומריאצ'ן וזלאו בשיא עולם חדש של 4:58.8 דקות, לפני בריטניה (5:17.0 דקות) ושוודיה (5:35.6 דקות). שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי ארצות הברית באולימפיאדת אמסטרדם (1928).
שיאנית עולם
בתחרות שחייה שנערכה בטולדו אוהיו, ב-28 בינואר 1926 קבעה לאקי במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:10.0 דקות, שיפור לשיא העולם של ווסלאו (1:12.2 דקות), שיא זה נישבר כעבור 3 שנים וחצי על ידי אלינור גרטי מארצות הברית (1:09.8 דקות). בנוסף, הייתה לשחיינית הראשונה בעולם ששחתה 100 יארד חופשי בתוצאה של 60 שניות, שיא זה נישבר כעבור 8 שנים בשנת 1934 על ידי וילי דן אודן שהייתה לשחיינית הראשונה ששחתה מתחת ל-60 שניות.
לאחר שפרשה משחייה תחרותית התחתנה לאקי בסנטה מוניקה שבקליפורניה עם ביל ווטקינס, אלוף בענף החתירה.
בשנת 1979 נפטרה לאקי בניוברי פארק שבקליפורניה.
1872 בארצות הברית
1872 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 96 שנה מיום היווסדה.
גג'באטור
גג'באטור (בהונגרית: Gagybátor) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גג'באטור קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-295 תושבים בשנת 1990 עד 190 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-35%).
בגג'באטור חיו מעט יהודים.
ענת ברזילי
ענת ברזילי-זמיר היא שחקנית, מחזאית, תסריטאית וקומיקאית ישראלית. מנהלת בית הספר למשחק שבבעלותה "בית הספר למשחק ובידור".
ביוגרפיה
בעלת תואר B.A בתיאטרון ותואר B.A בספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב. לימודי M.A בתרפיה באומנויות.
קריירה תיאטרונית בישראל - כתיבה ומשחק
שיחקה בהצגות "סנג'ר", "עזתים" ו"החוג לדרמה" של מוטי בהרב ובבימויו. בתיאטרון הקאמרי שיחקה בהצגה שכתב וביים מוטי לרנר "קסטנר" זוכת פרס מסקין. בתיאטרון החאן שיחקה בהצגה "מתן תורה בשש" שכתב וביים שמואל הספרי. בתיאטרון בית ליסין שיחקה בהצגה שביים ישראל גוריון "מצא אשה מצא טוב" ובהצגה "פופקורן" בבימויו של עודד קוטלר. בתיאטרון באר שבע שיחקה בהצגה "כסף קל" בבימויו של לסלי לוטון. בתיאטרון ירושלים שיחקה בהצגות "קוזינות יפהפיות" ו"קניידלבאר". בתיאטרון לנוער שיחקה בהצגות: "היוצאת מהכלל", "אהבה אפשרית" ועוד. בפסטיבל תיאטרונטו 1997 העלתה הצגת יחיד בשם "שיחה ממתינה". משחקת בהצגה "תפוז מכני" (הפקה משותפת של תיאטרון באר שבע, צוותא והתיאטרון הפתוח) בשני תפקידים: שרת המשטרה ואמו של אלכס.
בתיאטרון פרינג' שיחקה בהצגה "ויהי אור" של יצחק בר יוסף. כתבה ושיחקה בתפקיד הראשי במחזה הקומי "החשפנית" לצד גילת אנקורי, דור צויגנבום והגר תפוחי. הצגה זו קיבלה ביקורות מצוינות ורצה כשלוש שנים (מ-2004 עד 2007). כתבה, ביימה והנחתה את המופע "כשאת אומרת לא למה את מתכוונת?" בנושא הטרדה מינית. כתבה מחזה לפסטיבל "פותחים מסך" בתיאטרון בית ליסין בשם "ילדות גדולות".
בתחום הצגות הלדים, כתבה את המחזה "דני חוטר" שזכה בפרסים בפסטיבל חיפה: צל"ש הצופים הצעירים ופרס השחקן המצטיין. בעקבות הצגה זו כתבה את הספר "התוכנית הסודית של דני חוטר" שיצא בהוצאת "מעריב". כתבה מחזה לילדים בשם "כוכב אורח" שביים ישראל גוריון.
כתבה ומשחקת בהצגה "סמירה" שהתקבלה לתחרות הרשמית בפסטיבל אדינבורו, ההצגה הועלתה 26 פעם וזכתה לביקורות מעולות והייתה מועמדת לפרס זכויות האדם מטעם אמנסטי אינטרנשיונל. כמו כן ב-2014 התקבלה ענת עם ההצגה לפסטיבל הפרינג' הגדול בניו יורק וזכתה לביקורות מעולות על המשחק ועל המחזה. ההצגה מועלית בתיאטרון הקאמרי הבימה ותיאטראות ברחבי ישראל.
שיחקה במחזמר "חלום קוסטריקה" מאת אדיבה גפן בתפקיד הקומי של מינה בת ה-90, לצד ניצה שאול ואסתי זקהיים. כן הופיעה בהצגה "גלות" מאת ובבימוי רני בלייר, בתפקיד שרה.
סטנדאפ
ברזילי העלתה את מופעי הסטנד-אפ "לענת ברזילי יש פה גדול", "אצלי או אצלך", ו"פריקשאו" (מופע נונסנס). הופיעה יותר מ-1800 פעם עם מופע הבידור שלה "המופע של ענת ברזילי".
קריירה קולנועית
בשנת 1987 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "המרגל הישראלי בדמשק" (המרגל הבלתי נתפס). בשנת 1989 גילמה אסירה בסרט "צמות" שכתב וביים יצחק חלוצי. ב-2000 השתתפה בסרט הקצר "לוויה על פארק דה פרנס" שכתב רשף לוי וביים אורן שטרן. ב-2007 גילמה את שפרה בורוזובסקי, התפקיד הראשי לצד מאיר סוויסה בסרט "הכתובה" שכתב וביים מנחם גולן (על פי תסריט של אפרים קישון). ב-2013 הופיעה בתפקיד עצמה בסרט "אילוף הגוררת" של ריקי שלח.
פעילות פוליטית
בשנת 2018 שובצה במקום השלישי ברשימת חי חילונים ירוקים למועצת העיר תל אביב.
בית הספר למשחק ובידור
בשנת 1999 הקימה ברזילי בית ספר למשחק, אותו היא מנהלת, ומלמדת בו. בבית ספר, השוכן בתל אביב, נלמדים משחק מול מצלמה, איך להיות קומיקאים, ועוד.
תחילה, ניהלה ברזילי את בית הספר יחד עם בני הזוג עפרה ויינגרטן ועופר אבני. ב-2002 פרץ סכסוך בין ברזילי וויינגרטן - ברזילי חשדה שאבני וויינגרטן מועלים בכספי בית הספר. ב-2002 ברזילי הגישה תביעה לבית משפט, וב-2007 לאחר שהוכח שעופר אבני מעל בכספי בית הספר, ברזילי זכתה בתביעה שהגישה ובית המשפט חייב את אבני וויינגרטן לשלם לברזילי סכום של 430 אלף שקלים.
חיים אישיים
ברזילי נשואה לרון זמיר, אם לשניים ומתגוררת בתל אביב.
1944/1945 בליגה ב'
עונת 1944/1945 בליגה ב' הייתה עונת כדורגל של ליגה ב' בכדורגל בארץ ישראל במהלך תקופת המנדט הבריטי.
הליגה הייתה הליגה המשנית שהתקיימה בארץ ישראל בשנים אלו.
הליגה פוצלה ל-2 מחוזות: מחוז חיפה ומחוז דרום.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי ממוצע השערים.
בליגה היו 26 קבוצות סך הכל, 8 במחוז חיפה (צפון) ו-9 במחוז דרום.
פיליובסקי פארק (נפה)
המחוז המוניציפלי "פיליובסקי פארק" נוצר במהלך הרפורמה המנהלית בשנת 1991 בחלק משטח נפת קייבסקי לשעבר במוסקבה והיה חלק מהמחוז המערבי. לאחר שאומץ החוק "על החלוקה הטריטוריאלית של העיר מוסקבה" בשנת 1995, הוא קיבל מעמד הנפה "פיליובסקי פארק".
גביע קולייר
גביע רוברט ג'יי קולייר (באנגלית: Collier Trophy) או גביע קולייר בקיצור הוא פרס תעופה שנתי הניתן על ידי האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה של ארצות הברית. הגביע מוענק למי שהשיגו את
רוברט ג'יי קולייר, מוציא לאור של מגזין קולייר'ס וויקלי, היה חלוץ ספורט אווירי ונשיא Aero Club of America. בשנת 1910, הזמין קולייר את הפסל ארנסט וייס קייזר להכין את גביע המועדון במשקל 238 ק"ג. הגביע הוענק לראשונה בשנת 1911 לגלן קרטיס על פיתוחו המוצלח, מטוס הידרו.
קולייר אף הספיק להעניק את הגביע מספר פעמים לפני מותו בשנת 1918.
בשנת 1922, כאשר מועדון Aero התפרק, הגביע הוענק במקום זאת תחת חסותה של האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה של ארצות הברית והוא שונה באופן לא רשמי לגביע רוברט ג'יי קולייר, שהפך לרשמי בשנת 1944. הפרס מוענק אחת לשנה על ידי נשיא אגודת ה-NAA, כאשר הגביע מוצג קבוע במוזיאון האוויר והחלל הלאומי של ארצות הברית.
הגביע נגנב לזמן קצר בשנת 1978, אך הוחזר.
צבי וינמן
הרב צבי וינמן (1940 – 16 במרץ 2015) היה טוען רבני, שמאי מקרקעין, רב, היסטוריון ועסקן חרדי. מזכ"ל ארגון יד לאחים. נציגו של הרב אלישיב כטוען רבני בדיונים נודעים בהם פרשת האח והאחות, רבה של גרמניה המזרחית, שליחה ונציגה במגעים עם ממשלת בריטניה. היה גם מעורב בתהליכי משא ומתן שונים וחשאיים, בין היתר בשליחות המוסד הישראלי. ידוע בין היתר כי היה מיודד עם ראש מינהל הביון הגרמני מרקוס וולף עמו פעל בשיתופי פעולה שונים והיה מראשי המעורבים בפרשות קרב סולטאן יעקוב וחטיפת רון ארד.
ביוגרפיה
נולד ב-1940 בארץ ישראל לאפרים מטרנוב פולין וציפורה מגרמניה. מצאצאי רבי לוי יצחק מברדישוב. למד בישיבות היישוב החדש וכנסת חזקיהו, ב-1966 קיבל רישיון טוען רבני עם חתימת הרב יוסף שלום אלישיב. התגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.
נפטר ב-16 במרץ 2015.
אלפרד גוט
אלפרד גוט (בגרמנית: Alfred Guth; 27 ביולי 1908 - 13 בנובמבר 1996) היה שחיין יהודי-אוסטרי. אלוף המכביה הראשונה (1932), ייצג את אוסטריה באולימפיאדת ברלין (1936) בקרב חמש מודרני.
ביוגרפיה
גוט גדל בווינה והתאמן בקבוצת הכח וינה בהדרכת זיגו ורטהיימר.
בשנים 1924 ו-1925 זכה גוט בתחרות השנתית חוצה וינה (Quer durch Wien), שחייה במים פתוחים למרחק של 5 מייל בדנובה, לעיניהם של 500,000 צופים.
במכביה הראשונה שנערכה בישראל בשנת 1932 זכה גוט בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 22:56.8 דקות, לפני פוליאקוב מצ'כוסלובקיה (24:40 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:41.1 דקות, אחרי האל קרמר מארצות הברית (5:37.8 דקות).
באולימפיאדת ברלין (1936) סיים גוט במקום 33 בקרב חמש מודרני (רכיבה על סוסים: רכיבת שדה עם מכשולים, סיים במקום 34, סיף: דקר, סיים במקום 34, ירי ספורטיבי: ירי באקדח 200 כדורים, סיים במקום 41, שחייה ל-300 מטר: סיים חמישי בתוצאה של 4:39.2 דקות וריצת שדה למרחק של 4 ק"מ: סיים במקום 19 בתוצאה של 14:51.1 דקות).
תוכנית סחל"ב
תוכנית סחל"ב (סטודנטים חוברים לבתי הספר ולגנים) היא תוכנית מעורבות ארצית במסגרתה מלמדים סטודנטים לתואר ראשון בבתי ספר יסודי או בגני ילדים.
התוכנית הוקמה ב-2003 על מנת ליישם את חוק עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך. היא מיועדת לסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה הלומדים תוכנית לימודים מלאה לתואר ראשון. נכון ל-2019 התכנית פועלת ב-200 בתי ספר.
האגף לחינוך יסודי במשרד החינוך אחראי על התכנית והיא מופעלת על ידי זכיין שנבחר אחת למספר שנים. המפעיל הנוכחי הוא חברת "מרמנת". המשתתפים בסחל"ב זכאים למלגה תמורת התחייבותם להשתלב בפעילות חינוכית בבית ספר יסודי או גן ילדים בהיקף של 4 שעות שבועיות ואינם מועסקים באופן ישיר על ידי משרד החינוך.
קונג'אק
קונג'אק או קוניאק (שם מדעי: Amorphophallus konjac) הוא צמח ממשפחת הלופיים. הוא צמח בר הגדל באזורים חמים בעלי אקלים סובטרופי עד טרופי במזרח אסיה. כמו כן, הוא גדל באפריקה, באוסטרליה ובעיקר באיים טרופיים.
הקונג'אק הוא צמח רב שנתי בעל פקעת שקוטרה עשוי להגיע לאורך של 25 ס"מ. בהקשרים קולינרים נקרא הקונג'אק לעיתים בשם "קוניאקו" (konnyaku), שהוא שמו היפני של הצמח, זאת משום שהוא מהווה מרכיב דומיננטי יחסית במטבח היפני.
ערך תזונתי
פקעת קונג'אק יבשה מכילה כ-40% גלוקומנן, סיב תזונתי צמיגי המעניק לג'לי המופק מפקעת הקונג'אק את צמיגותו, ועשוי להיות המקור לסגולות בריאותיות מסוימות שיוחסו לצמח ברפואה הסינית. הקונג'אק דל מאוד בקלוריות ועשיר בסיבים תזונתיים, ולכן משמש לעיתים כמזון דיאטטי, ואף ליצירת תוספי תזונה למטרות הרזיה, לעיתים קרובות בצורת אטריות.
חנג'אלי
פגיונות כאלה ונְדָנֵיהֶם חרוטים בדרך כלל בעיצובי זהב או כסף, ולעיתים כוללים אבני חן משובצות. בדרך כלל הנדן כולל הארכת נקודת כדור בקצה, והידית עשויה בדרך כלל מחומרים כמו עץ או שנהב.
אף על פי שחלק מהתלבושת המסורתית לגברים הגאורגים, הצ'רקסים והקוזאקים של קובאן, בין היתר, חגרו את הנשק הזה, יחד עם מעיל הפרווה הקווקזי - הבורקה. הפגיון הצ'רקסי מכונה "אדיגה גקאמה".
המשוררים הרוסים אלכסנדר פושקין ומיכאיל לרמונטוב כתבו שירי הלל לנשק זה.
1871 בארצות הברית
1871 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 95 שנה מיום היווסדה.
אוסטריה לוסטנאו
אוסטריה לוסטנאו (SC Austria Lustenau) הוא מועדון כדורגל אוסטרי מלוסטנאו, המשחק בבונדסליגה האוסטרית. הוא נוסד בשנת 1914 ומארח את משחקי הבית באצטדיון רייכסהוף המכיל 8,800 מושבים.
הישג השיא הוא מקום 9 בבונדסליגה האוסטרית בעונות 1998, 1999.
פרס הכבוד של הספרות הקטלאנית
פרס הכבוד של הספרות הקטלאנית, (בקטלונית: Premi d'Honor de les Lletres Catalanes הוא פרס שהוענק משנת 1969 עבור יצירה ספרותית או מדעית שנכתבה בשפה הקטלאנית. הפרס מוענק על ידי Òmnium Cultural ובהענקת הפרס מתחשבים גם בתרומת היצירה לתרבות בארצות דוברי קטלאנית.
טקס הענקה מתקיים בחודש יוני בפלאו דה לה מוזיקה קטלנה.
גינתר ליצו
גינתר ליצו (בגרמנית: Günther Lützow; 4 בספטמבר 1912 – 24 באפריל 1945), היה אוברסט בלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני), אשר הוכתר כאלוף הפלות וקיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות.
קריירה מוקדמת
ליצו נולד ב-4 בספטמבר 1912 בקיל, שם סיים אביו פרידריך ליצו את הכשרתו כקצין מטה האדמירליות, ומאוחר יותר עברה המשפחה לווילהלמסהאפן. הוא סיים את לימודיו בפנימייה למחוננים וב-3 במרץ 1931 התגייס לרייכסווהר והחל את הכשרתו בבית הספר לטייס מסחרי שלייסהיים ב-7 באפריל 1931 יחד עם קציני לופטוואפה לעתיד כמו וולפגנג פאלק, חלוץ טייסי הקרב הליליים הגרמניים, וברנד פון בראוכיטש, בנו של גנרל ולטר פון בראוכיטש ומאוחר יותר שליש ראשי של המפקד העליון של הלופטוואפה, הרמן גרינג. הקורס, שכלל גם אירועים חברתיים כמו חוג ריקוד, הסתיים ב-19 בפברואר 1932 עם קבלת רישיון הטיס.
לאחר שלב ראשון זה בהכשרתם, נשלחו אותם תלמידי טיסה שהיו אמורים להיות טייסי קרב לליפצק על הוורונש – ביניהם ליצו. שם, בבית הספר הסודי לטיסה ובאתר המבחן של הרייכסווהר והרחק מחוזה ורסאי, אימן חיל האוויר הגרמני את טייסי הקרב הזוטרים שלו לאחר שנחתם הסכם מקביל על בסיס הסכם רפאלו ב-15 באפריל 1925. ב-8 בספטמבר 1932 הושלם גם חלק זה של ההכשרה והטייסים הסטודנטים הפכו למועמדים לקציני צבא מכיוון שלא הורשו לטוס באופן פעיל ברייכסווהר. ליצו הצטרף לרגימנט הרגלים הפרוסי ה-5. מה-20 באפריל עד ה-30 ביוני 1933 הורשו הטייסים המאומנים להתרענן בכישוריהם בשלייסהיים, וב-13 במרץ 1934 הם עברו את הבחינות שלהם בבית הספר לקצינים של דרזדן. ב-20 בספטמבר הם קיבלו את דרגת הקצונה שלהם והוקצו לאגודות התעופה המוסוות השונות ברייך. עם חשיפת הלופטוואפה ב-8 במרץ 1935, הפך ליצו ללויטננט בחיל האוויר הגרמני.
במאי 1936, הפך ליצו לקצין טייסת בטייסת הרביעית של כנף 132 "ריכטהופן" ב- ייטרבוג-דאם, תפקידו האחרון לפני שפעל בלגיון הקונדור.
לגיון קונדור
מ-26 ביולי 1936, גרמניה הנאצית תמכה בפרנקו בספרד, במיוחד בחלקים מחיל האוויר, וגינתר ליצו גם נשלח לספרד ב-4 בנובמבר 1936. ב-9 במרץ 1937, מונה למפקד ה-2./J88 מידי זיגפריד להמן, שהיה אמור להיות כוח המשימה הראשון שהחליף את מטוסיו ל-Bf 109. עם זאת, מכיוון שבתחילה היו זמינים רק מספר קטן של מסרשמיטים חדשים, לאחר מכן פיתח ליצו טקטיקה חדשה עם המטוס החדש, שעברה מהטיסה הקודמת בשרשרת (כלומר שלושה מטוסים) אל הכנף או הנחיל (שניים או ארבעה מטוסים), ובכך חולל מהפכה בטקטיקת טייסי הקרב. את יסודותיה השלים מאוחר יותר ורנר מלדרס; השניים הם אפוא האבות של עקרונות טקטיקת טייסי הקרב שתקפים עד היום. במהלך שירותו בספרד הפיל ליצו 5 מטוסי אויב. על הישגיו בספרד, קיבל ליצו את המדליה הספרדית דה לה קמפניה ובמדליה צבאית וב בזהב בחרבות ויהלומים. ב-15 בספטמבר 1937 חזר ליצו לגרמניה.
לאחר שעבד במשרד התעופה של הרייך וקידומו להאופטמן ב-1 בנובמבר 1937, מונה ליצו למפקד הטייסת השלישית שהייתה בשלבי בנייה בבית הספר לטייסי הקרב ורנוכן. מ-16 באוגוסט 1938 עד 31 באוקטובר 1939, כיהן בתפקיד ראש הקורס. בוורנוכן הוא גם פגש את גיזלה פון פריסדורף בנשף קרנבל ב-12 בפברואר 1938. האירוסין התקיימו ב-19 ביולי 1938, והחתונה ב-11 במרץ 1939 בברלין. נולדו להם שני ילדים; הבן הנס-אולריך נולד ב-29 בינואר 1940, הבת קרולה ב-31 באוגוסט 1942.
מלחמת העולם השנייה
באוקטובר 1939 ליצו מונה למפקד הלהק של I./JG 3, אשר הועבר מברנדיס ליד לייפציג לצרבסט. ב-10 בינואר 1940 הועברה הטייסת לפפנהובן ליד ריינבאך. ב-25 ביולי 1940 הגיעה המערכה המערבית לסיומה, במהלכה השיג ליצו תשע הפלות ב-64 משימות. לקראת תחילת הקרב על בריטניה, JG 3 עבר לבולון ב-1 באוגוסט, שם הפך ליצו גם למפקד טייסת וקודם לדרגת מיור ב-25 באוגוסט. לאחר ניצחונו האווירי ה-15 ב-15 בספטמבר, קיבל ליצו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר תום קרב האוויר זכתה הטייסת לביקורים תכופים של מפקדים בכירים; בערב חג המולד 1940, אדולף היטלר ביקר בטייסת של ליצו.
ליצו, שהיה כעת אוברסט-לויטננט, נשאל על ידי כוח משימה קטן של שירות הביטחון של האס אס ביוני 1942 אם יוכל לההשאיל צוות אחר הצהריים כדי לסייע בירי של קומיסרים פוליטיים, יהודים ואחרים. ליצו סירב, העמיד את כל הטייסת בתור במדים רשמיים, דיווח להם על כוונות כוח המשימה ודיבר במפורש על מעשים פליליים. הוא נשבע לטייסת שלו שהם יעזבו את הלופטוואפה אם אפילו אחד מהם יתנדב להשתתף בירי. כדי לעמוד אז בפני בית משפט צבאי אפשרי כדי להגן, ליצו הורה לצוותו על ידי ידידו של הגנרל, אדולף גאלאנד. ב-11 באוגוסט 1942 הוא מסר את Jagdgeschwader 3 לוולף-דיטריך וילקה.
ב-12 ביוני 1943 הועלה ליצו לדרגת אוברסט, ומ-13 ביוני 1943 עד 10 באוגוסט 1943 הוא הוביל את יחידות הלופטוואפה בסיציליה נגד המספר ההולך וגדל של ההתקפות של מפציצים אמריקאיים כמפקד טייסות הקרב איטליה. ב-10 ביולי 1943 החלו כוחות בעלות הברית המערביות בפלישה לסיציליה. ב-20 בנובמבר 1943, מונה ליצו לתפקיד במפקדת דיוויזיית הקרב הראשונה בפיקודו של גנרל מיור יוזף שמיד. בגלל חילוקי דעות עם שמיד הוא שוחרר מתפקידו ב-16 במרץ 1944 וקיבל תפקיד חדש רק ב-1 באוגוסט; הוא הפך למפקד המחלקה הרביעית בבית הספר לטיסה.
הסכסוך עם גרינג ומותו
ליצו הסכים עם חברים ותיקים רבים, כולל יוהנס שטיינהוף, כי העליונות של חילות האוויר של בעלות הברית מלווה יותר ויותר בכישלון בהנהגה של גרינג. קדמה לכך פגישה של קציני לופטוואפה בברלין-גאטו בין ה-6 ל-12 בנובמבר 1944, אותה כינס גרינג על מנת לנתב את הביקורת בצורה המתאימה לו, אך היא הסתיימה במתקפה חמורה נגדו באופן אישי. הקש האחרון של טייסי הקרב היה הפיאסקו של מבצע בודנפלטה ב-1 בינואר 1945 נגד בסיסי אוויר של בעלות הברית בצפון צרפת, בלגיה והולנד, בהם הושמדו כ-400 מטוסי אויב, אך במחיר של יותר מ-300 מטוסים גרמנים – ובניגוד לבעלות הברית, טייסי קרב שאין להם תחליף הופלו, חלקם על ידי הנ"מ שלהם. נקודות כואבות נוספות היו שהגנרל של טייסי הקרב, אדולף גאלאנד, הודח על ידי גרינג מבלי למנות לו יורש, ניצול לרעה של גרינג ברוח הלחימה של טייסי הקרב, והאסטרטגיה הכוללת שהובילה בין היתר ל-מסרשמיט Me 262 החדש – מטוסי קרב סילוניים הועמדו לרשות המפציצים הגרמנים במקום הגנות נגד כוחות המפציצים של בעלות הברית. בהנהגתו של ליצו, התפתח מה שכונה מאוחר יותר כמרד טייסי הקרב, ואשר בתחילה אף נועד למנות מפקד עליון אחר במקום גרינג, שבגינו פנו למפקד צי האוויר ה-6, גנרל-אוברסט רוברט ריטר פון גריים. הוא הפנה אותם לראש המטה הכללי של חיל האוויר, גנרל קרל קולר ושלל כל מעורבות בעניין זה. קולר דיווח על החשש לגרינג, שביקש לדבר עם הטייסים בברלין ב-22 בינואר 1945. גרינג, שעומת על ידי ליצו עם ההאשמות, העליב את הקושרים ואיים על גינתר ליצו בירי. גרינג, שחשד שגאלאנד, שהודח על ידו, הוא היוזם של המרד, אך איבד הרבה תמיכה מהיטלר בגלל כישלונותיו הברורים, והשאיר אותו בליווי איסורים והעברות כפויות.
ליצו הועבר כעונש לאיטליה על ידי גרינג, הליך שגרינג תיאר כ"גירוש הרייך" ושימש לבודד את ליצו ממנהיגים אחרים של מה שנקרא מרד טייסי הקרב. לליצו גם אסור היה לקיים כל מגע עם טייסי קרב אחרים מחוץ לפיקודו – כאשר שטיינהוף, שגם הוא הושבת, רצה לבקר את ליצו בכוחות עצמו באיטליה, הוא נאלץ להסתובב לאחור זמן קצר לפני השער בהוראת גרינג. ליצו הגיע לוורונה ועמד בראש יחידות חיל האוויר הגרמני באיטליה עד שהועבר ליאגדפרבנד 44, בראשות אדולף גאלאנד, במינכן-ריאם באמצע אפריל 1945.
ליצו נעלם אחר הצהריים של 24 באפריל 1945 במשימה עם Me-262 באזור סביב אינגולשטאט ודונאוורת'. ליצו דיווח על הפלת מפציץ B-26 מראודר באותו בוקר. אחר הצהריים הוא תקף כוח מפציצים נוסף המורכב ממטוסי B-26 וליווי של מטוסי P-47 ת'נדרבולט יחד עם מטוסי Me-262 נוספים. בקרב האוויר שהתפתח, ליצו נכנס לצלילה לא מבוקרת והמטוס פגע בקרקע והתפוצץ. הן החיפוש של חבריו והן של הכוחות האמריקאים אחר אתר ההתרסקות לא צלחו.
יונדאי סטאריה
יונדאי סטאריה (באנגלית: Hyundai Staria) היא מכונית קומפקטית במרכב מיניוואן, שמיוצרת על ידי יונדאי מוטור משנת 2021. היא נחשפה ב-18 במרץ 2021 והגיעה לישראל ב-31 במאי 2022. היא המחליפה של יונדאי i800. ב-19 באפריל 2022 הוצגה גרסת מוטורהום לסטאריה, המכונה "לאונג' קאמפר".
מפרט טכני
היא משווקת עם מנועי בנזין, גז ודיזל. מנועי הבנזין בנפחי 2.5 ליטר ו-3.5 ליטר המספק 272 כ"ס ב-6,400 סל"ד. מנוע הגז בנפח 3.5 ליטר המספק 240 כ"ס ב-6,000 סל"ד, מנוע הדיזל בנפח 2.2 ליטר טורבו המספק 177 כ"ס ב-3,800 סל"ד. כל המנועים משווקים לבחירה בין תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים לבין תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים.
גרסת פרימיום
הגרסה היוקתית מגיעה עם שבעה או תשעה מקומות, נורות לד בתוך המכונית מושבי כורסא נוחים, המעניקים חווית נסיעה. המושבים מסתובבים בצורה של פנים מול פנים או פנים אל גב.
יאניק אלנו
יאניק אלנו (בצרפתית: Yannick Alléno, נולד ב-16 בדצמבר 1968) הוא שף צרפתי. מסעדתו במלון "מריס" בפריז קיבלה משנת 2007 שלשה כוכבים במדריך מישלן האדום ועליהם היא שומרת מאז (נכון לשנת 2011).