cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בריאות האישה
נשים במחקר בריאות
ההתמקדות הגוברת בזכויות נשים בארצות הברית בשנות השמונים של המאה העשרים, מיקדה את תשומת הלב בעובדה כי תרופות רבות המיועדות לנשים מעולם לא נבדקו בקרב נשים בעלות פוטנציאל לידה, וכי קיים מיעוט יחסי של מחקר בסיסי בנושא נשים בריאות. בתגובה לכך הקימו המכונים הלאומיים לבריאות (NIH) את משרד המחקר לבריאות האישה (ORWH) בשנת 1990 במטרה להתמודד עם בעיות אי-השוויון הללו. בשנת 1993 המכון הלאומי לבריאות ביטל באופן רשמי את המדיניות האמריקנית ודרש לכלול נשים בניסויים קליניים שלב III. הדבר הביא לגידול במספר הנשים שגויסו למחקרים. השלב הבא היה המימון הספציפי של מחקרי אפידמיולוגיה רחבי היקף וניסויים קליניים שהתרכזו בבריאות האישה כמו יוזמת בריאות הנשים (1991), המחקר הגדול ביותר למניעת מחלות שנערך בארצות הברית. תפקידו היה לחקור את הגורמים העיקריים לתמותה, מוגבלות ושבריריות בקרב נשים מבוגרות. למרות ההתקדמות הנראית לעין הזו, נשים נותרו חסרות ייצוג. בשנת 2006 נשים היוו פחות מ־25% מהניסויים הקליניים שפורסמו בשנת 2004, מחקר מעקב שנערך על ידי אותם כותבים חמש שנים מאוחר יותר מצא מעט עדויות לשיפור. מחקר אחר מצא שבמחקרים הקליניים של מחלות לב יש ייצוג רק של 10-47% הנשים למרות השכיחות של מחלות לב אצל נשים.
אחד האתגרים בהערכת ההתקדמות בתחום זה הוא מספר המחקרים הקליניים שאינם מדווחים על מין ספציפי הנבדקים, או חסרי יכולת סטטיסטית לאתר הבדלים מגדריים. כתוצאה מכך, מספר סוכנויות מימון וכתבי עת מדעיים מבקשים מהחוקרים להתייחס במפורש לנושאי מין ומגדר במחקרם.
נושא נוסף הקשור לעניין הוא שילובן של נשים בהיריון במחקרים קליניים. מכיוון שנשים בהריון עלולות לחלות גם הן במחלות שונות, יש צורך במידע על התגובה והיעילות של התערבויות ותרופות במהלך ההיריון. אך סוגיות אתיות בנוגע לעובר ולנזקים העלולים להיגרם לו כתוצאה מהמחקרים, הופכות את זה למורכב יותר. הטיה מגדרית זו מתקזזת בחלקה על ידי התחלת מחקרי אפידמיולוגיה רחבי היקף בקרב נשים.
יעדים ואתגרים
על מנת לפעול לשיפור בריאות הנשים, יש להתמקד במחקר ולהרחיב את הידע הקיים בתחום. הנושאים שיש לחקור כוללים מחלות ייחודיות לנשים, מחלות שנפוצות וחמורות יותר בקרב נשים ומחלות המשותפות לשני המינים אך עם גורמי סיכון שונים לנשים ולגברים. יש לאפשר ולהחיל התייחסות למגדר במחקרים הרפואיים, ולנתח את השפעתו אל מול גורמים אחרים. גרונובסקי ושינדלר מציעים כי מחקרים המפורסמים בכתבי עת מדעיים יתעדו את השפעת המגדר על ניסויים קליניים שבוצעו על בעלי חיים בעת דיווח התוצאות, וכן סוכנויות מימון למחקרים יתבעו הצדקה לכל אי שוויון מגדרי העולה בעבודת המחקר במסגרת הצעות המענק שלהן. הם גם קוראים לארגוני בריאות לעודד נשים להירשם למחקר קליני. במקביל לזאת, חלה התקדמות מבחינת מחקרים רחבי היקף כמו ה- WHI, ובשנת 2006 הוקמה חברה למחקר בריאות האישה וההבדלים בין המינים.
הרפואה הקלינית צריכה ליישם את המידע הקיים כבר ממחקרים שנערכו בעבר בנושא השפעת המגדר על התחלואה, וההבדלים בין נשים וגברים באופן הופעת המחלה. עד שייושמו את ממצאי המחקרים בפרקטיקה הקלינית, תהליך שעלול לקחת תקופה ארוכה, טרם נקבעו ערכי מעבדה בסיסיים עבור האוכלוסייה הנשית באופן ספציפי, וכן קריטריונים ממוצעים "נורמליים" של צמיחה והתפתחות. יש לקחת בחשבון את ההבדלים בין המינים במטבוליזם של התרופות ובמשקל הגוף גם כשקובעים מינון תרופות.
הזמינות של שירותי בריאות והגישה של נשים אליהם היא בעיה גלובלית הקשורה לנשים רבות. במדינות מפותחות, נשים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך שאינן מבוטחות במערכת הבריאות, עשויות להימנע מביקורים שגרתיים במרפאה ומביצוע בדיקות ומעקבי היריון. הבעיה מחמירה כיוון שנשים מתחת לקו העוני נתונות בסיכון מוגבר להיריון בלתי רצוי, לידה לא מתוכננת והפלה יזומה. מעבר למחסום הכלכלי, נשים עניות סובלות יותר מחינוך לקוי, קשיי תחבורה, עבודה תובענית וקושי בגידול הילדים, המונעים מהן לגשת לקבלת טיפול רפואי הולם לצרכיהן. בעיות אלו חמורות אף יותר במדינות מתפתחות. במדינות אלו, פחות מ-50% מכלל הלידות מתבצעות בליווי והשגחה רפואית, מה שגורם לשיעורי תמותת אמהות גבוהים- 1:1000 לידות חי. מחסור בשירותי רפואה, אנשי מקצוע, ומשאבים חיוניים כגון תרופות, מובילים לשיעורי תחלואה גבוהה בקרב נשים ואמהות, ולמצבי חולי שניתן למנוע- כגון פיסטולה הריונית, מחלות מין מדבקות וסרטן בצוואר הרחם.
אתגרים אלה נכללים ביעדי משרד המחקר לבריאות האישה בארצות הברית, הפועל גם על מנת לקדם נשים לפיתוח קריירות בביו -רפואה. משרד המחקר לבריאות האישה בארצות הברית (ה- ORWH) סבור כי אחת הדרכים הטובות ביותר לקדם את המחקר בבריאות האישה היא להרחיב את מעגל הנשים העוסקות במחקר בתחום הבריאות, וכן לאפשר לנשים להגיע למקומות השפעה משמעותיים במנהיגות ובממשל, במרכזים להשכלה גבוהה ובמגזר הפרטי. יעד זה מכיר בתקרת הזכוכית שעומדת בפני נשים בפיתוח קריירה במחקר ובמדע ובהשגת משאבים כספיים. הקרן הלאומית למדע בארצות הברית קובעת כי נשים משיגות רק כמחצית מתארי הדוקטורנטים בתחום המדע וההנדסה, ממלאות רק 21% ממשרות פרופסור במשרה מלאה במדע ומשתתפות בכ -5% תוכניות ההנדסה, תוך שהן מרוויחות רק 82% מהתגמול שעמיתיהם הגברים מרוויחים במשרות מקבילות. באירופה נתונים אלה אף נמוכים יותר.
לארגו וינץ'
לארגו ווינץ'  היא סדרת קומיקס בלגית מאת פיליפ פרנק וז'אן ואן-המה, בהוצאת דופויס. הסדרה התחילה כסדרת רומנים בשלהי שנות השבעים, אך פרסומם הופסק בשל חוסר הצלחה וכמות העבודה הרבה שהייתה למחבר עם אוגדני קומיקס אחרים שלו. כאשר האמן פיליפ פרנק רצה לפתח סדרה עם ואן ממה, הוא החיה את גיבורו הישן ועיבד מחדש את הרומנים לחחוברות ראשונות של סדרת הקומיקס. בהמשך הגיעו סיפורים נוספים.
תקציר עלילה
כל סיפורי הסדרה מתפרסמים בשני כרכים, הראשון הוא זה שמעמיד את לארגו במצב בלתי אפשרי והשני מאפשר לו לצאת מזה. בנוסף, שני הכרכים חולקים את אותו צבע רקע על הכריכה. הסיפורים הופיעו במקור בצרפתית, ותורגמו לשפות שונות, כולל קרואטית, דנית, הולנדית, אנגלית, גרמנית, פולנית, פורטוגזית, סרבית, ספרדית, שוודית, איטלקית וטמילית. הסדרה היא בין סדרות הקומיקס הפופולריות ביותר בצרפתית, עם מכירות שנתיות של כמעט 500,000 עותקים.
היסטוריה
לידתה של הדמות הגיעה בשנת 1973 כאשר ואן המה אכל ארוחת צהריים בעיר ניו יורק עם גרג, העורך הראשי של טינטין. המגזין ביקש להתרחב לשוק האמריקני ועל ואן המה הוטל הרעיון ליצירת הדמות והתאמת הז'אנר הקומי המעניין לקהל אמריקני. בכך הוא בחר רעיון של מותחן עסקי על מיליארדר צעיר ומסתורי, שיאפשר לו להפגין את הידע שלו בכלכלה. ג'ון פרנטיס, נבחר לאמן והוא צייר כמה כרכים לפני שפרש מהפרויקט שננטש במהרה. ואן המה החיה לראשונה את הדמות בשנת 1978, כשהוא מעודד מהפופולריות העצומה של רומני SAS מאת ז'ראר דה וילייה. הסדרה נמשכה עד 1985 כאשר שוב נעצר פרסומה. לבסוף, בשנת 1990, כאשר פנה אליו פרנק, ואן-המה השתמש שוב בדמות בצורת קומיקס וזכה להצלחה מיידית.
באנגלית
הכרכים תורגמו לאנגלית ופורסמו על ידי Cinebook בצורה מצונזרת:
טלוויזיה
סדרת טלוויזיה בשפה האנגלית המבוססת באופן רופף על הקומיקס הושקה בשנת 2001 ונמשכה שתי עונות, בכיכובם של פאולו סגנטי בתפקיד לארגו ווינץ' ודייגו וואלף בתפקיד סיימון אוברונאז. הסדרה שודרה בצרפת ברשת M6 ובקנדה ברשת Showcase Television בשם Largo. הסדרה המלאה זמינה ב-DVD בצרפת, עם הפרקים אך בצרפתית מדובבת בלבד.
קולנוע
סרט, שנכתב ובוים על ידי ג'רום סאל ובכיכובו של תומר סיסלי בתפקיד לארגו ווינץ', יצא בצרפת ב-17 בדצמבר 2008, תוך עיבוד רופף של שני הגיליונות הראשונים עם אלמנטים מסוימים מהשניים הבאים אחריהם.
סרט המשך, גם על ידי סאל, יצא לאור בשנת 2011. הסרט שלא עיבד שום קו עלילה מסוים, שאב השראה מאירועי הגיליון החמישי והששי ליצירת סיפור חדש. סרט שלישי תוכנן להיות מבוסס על הגליונות ה-13 וה-14, ללא מעורבותם של סאל וסיסלי אלא עם תסריט מאת ז'אן ואן המה עצמו, שהיה ביקורתי כלפי סרטי העבר וביקר את סאל בפרט.
סרט תיעודי, "לארגו", בבימויו של איב לגראן-כריסט עם ז'אן ואן האמה ופיליפ פרנק, יצא לאור בצרפת בסתיו 2007. בסרט זה נראה ששני המחברים מחפשים את התשובה לשאלה: "איך נוצר ספר קומיקס?". הסרט מין, עם כתוביות באנגלית, ישירות מהמפיקים דרך VOD.
משחק וידאו
Largo Winch: Empire Under Threat הוא משחק וידאו הרפתקאות פעולה שיצא בשנת 2002 על ידי דופויס באירופה. זהו משחק הרפתקאות בגוף שלישי, עם לארגו עצמו כדמות המשחק. עלילת המשחק עוקבת אחר העלילה הרגילה של סיפורי לארגו ווינץ', כאשר האימפריה העסקית שלו נמצאת תחת איום כאשר הוא נלחם להציל אותה, במשחק מתרחש בשלל מיקומים לרבות ניו יורק - וראקרוס, מקסיקו - רוסיה, סיביר - סרדיניה - והאי סרייבאן, האי של נריו, בים האדריאטי.
איילון וייטנאמי
איילון וייטנאמי (שם מדעי: Tragulus versicolor; ידוע גם כאיילון כסוף-גב) הוא מין של פרסתן קטן מעלה גירה בסוג איילון שבמשפחת האיילוניים, המצוי ככל הנראה אך ורק בווייטנאם. ההתייחסות הראשונה אליו כמין נפרד הייתה על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס אשר ציין בשנת 1910 שיש בינו לבין איילון גדול ואיילון זוטר שני הבדלים, אף על פי שחוקרים רבים לפני כן ואחרי כן עדיין התייחסו אליו כתת-מין של איילון ענק. מחקר משנת 2004, גילה לפחות 3 הבדלים מורפולוגיים במבנה הגולגולת משאר המינים בסוג - מה שתומך בדעה שהוא מהווה מין בפני עצמו, וכך מקובל כיום להתייחס אליו. בשל הדמיון הרב שלו לשני המינים הנזכרים, הביולוגיה שלו כמו גם תפוצתו המלאה אינה ידועה כמעט. שמו המדעי נגזר מלטינית כדלהלן: "Tragulus" = תיש קטן בהתייחס לגודלו. "versicolor" = צבע כסוף בהתייחס לצבע הפרווה בגבו. בשל זהירותו הרבה של מין זה, באזורים ההרריים של וייטנאם שגור בפי המקומיים הביטוי "פחדן כמו איילון".
אנטומיה
כמרבית קרוביו, האיילון הווייטנאמי הוא בעל חיים קטנטן וזעיר המתאפיין בגוף קומפקטי ועגלגל המותאם לתנועה בסבך. יש לו רגליים דקיקות, אוזניים קצרות, ראש מחודד ומקושת וצוואר קצר. עיניו גדולות ואפו בולט. יש הטוענים כי הוא קטן אף יותר מהאיילון הזוטר המחזיק בתואר "הפרסתן הקטן בעולם". הפרווה שלו בצבע חום-אפרפר עם נטייה לצהבהב-כתמתם דהוי בצלעות ובצוואר. האזור הלבן בגחון ממשיך ללא הפרעה מהסנטר עד למפשעה, ואין לו צווארון חום סמוך לחזה כפי שיש לאיילונים האחרים. יש לו 3 רצועות לבנות על הגרון בדומה לאיילון הזוטר, ולעיתים דווקא צוואר לבן עם 3 רצועות חומות בדומה לאיילון הענק; הרגליים כתמתמות. אין לו קווים כהים מהעין לאף. כפי שמרמז שמו, סימן ההיכר שלו הוא גב בצבע אפרפר-כסוף או צפחה, ולעיתים הגוון הכסוף מתפשט גם על הצלעות והעכוז; באופן כללי יש נטייה לשערות להתבהר. בצדדי הצוואר מרקם הפרווה משתנה במעט: היא גסה במיוחד ופחות זיפית וקוצנית בהשוואה לאיילון הזוטר. שיער גס זה היה אחד המאפיינים העיקריים ששימשו בתחילה לתיאורו כמין נפרד. לזכרים יש ניבים ארוכים שבולטים מהשפה. הגולגולת של המין קטנה באופן ניכר מאיילונים אחרים אך היא רחבה יחסית ובולות השמיעה רחבות מאוד. אורך גופו של האיילון הווייטנאמי עד 40 ס"מ ומשקלו כ-2 ק"ג.
ביולוגיה
הפרטים ששימשו את תומאס לתיאור המין נרכשו בנהטראנג - עיר הממוקמת בחוף הדרומי של וייטנאם. מקורם של איילונים אלו אינו בטוח בוודאות שכן הם נרכשו ממספר סוחרים. פרט נוסף שהגיע למערב, נתפס על ידי ציידים מקומיים ב-16 בינואר 1990 כ-500 מטר מעל פני הים סמוך לנהר טרה, סביב דאק רונג בואון לואויי וכ-20 ק"מ צפונית לעיר קאן נאק במחוז ג'יה לאי, וכיום, הוא נשמר במוזיאון לזואולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה. טווח התפוצה המדויק של המין נותר עלום; על פי המידע הזמין, ניתן לומר רק שהוא שוהה ביערות טרופיים צפופים בשטח קטן של מחוז קון טום ובשטח גדול יותר דרומה במחוז חאן הואה. קשה לקבוע האם הוא מוגבל לווייטנאם או מצוי גם בקמבודיה ולאוס בשל הדמיון הרב שלו לאיילון זוטר הנפוץ בכל רחבי הודו-סין. בית הגידול שלו מורכב כנראה מיערות גשם עבותים, וכן באזורי סבך המחפים עליו מפני טורפים. הטמפרטורות בתחומי תפוצתו 20–30 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 3,000-2,000 מילימטר לשנה.
למעשה, אין כיום שום מידע על האקולוגיה של המין, וניתן לשער שהוא דומה במובנים רבים לקרוביו. הוא מין יחידאי הפעיל לבדו בחיפוש אחר מזון, לעיתים בשבילים קבועים ולעיתים באקראיות. הוא חששן וזהיר מאוד, ויימלט במהירות כאשר יבחין בסכנה. טורפיו הפוטנציאליים באזור הם מיני חתוליים, גחניים נחשים וטורפים קטנים אחרים. עונת הרבייה היא ככל הנראה סביב יוני ויולי. ההריון נמשך כ-140 ימים כשלבסוף נולד עופר יחיד בסוף עונת הגשמים כאשר המזון נמצא בשפע.
מצב
האיילון הווייטנאמי הוגדר על ידי IUCN כמין חסר נתונים (DD), זאת מאחר שאין מידע על טווח התפוצה או גודל האוכלוסייה הנוכחית של המין; האזורים שבהם יש את הסיכוי הטוב ביותר שהוא נמצא - לא נחקרו היטב ולא נעשה שימוש רב באיסוף מידע באמצעות מצלמות נסתרות. לכן, לא ניתן להעריך את גודל הטווח של המין או לקבוע מה מגמת האוכלוסייה שלו. העמידות של המין לציד אינה ידועה, ומאז 2008 לא התקבל שום מידע משמעותי העשוי לשפוך אור על מעמד השימור של המין כך שהוא עדיין נותר במצב זה. עם זאת, ניתן לשער בוודאות שהאוכלוסייה נמצאת בירידה עקב לחץ ציד חמור של יונקים קרקעיים בווייטנאם - אשר גורמת לפיחות אפילו באוכלוסיות של המינים העמידים ביותר; מאחר שלא נראה שהוא מצוי באזורים גבוהים מאוד, ייתכן בהחלט שמצבו חופף לקטגוריות שימור המאוימות ביותר. הרשומות הדלות של המין אינן מצביעות בהכרח על נדירותו, שכן איילונים רבים תוארו כשייכים למין איילון זוטר מה שעשוי להיות שגוי.
היערות בווייטנאם חווים רמות גבוהות של ציד ללא הבחנה במיוחד עבור יונקים קטנים. באופן כללי, לחץ הציד נמוך יותר בדרום וייטנאם שבה האיילון נוכח מאשר בצפון ובמרכז וייטנאם. מכיוון שאין נתונים רלוונטיים, לא ברור האם המין יכול להתמודד עם רמה מסוימת של ציד, אבל ידוע שהאיילון הזוטר שורד היטב אפילו באזורים עם רמות ציד גבוהות ביותר. בירוא יערות וחדירה לבית הגידול יכולים גם הם להוות איומים על האיילון - תלוי עד כמה הוא נוכח באזורים הללו. בדרך כלל, חדירה לבית הגידול גורמת לירידה באוכלוסייה אך לא ידוע האם המין הווייטנאמי מסתגל לחיים במטעים בדומה לקרובו הזוטר. פעולות השימור המוצעות על ידי IUCN כוללות בעיקר ביצוע סקרים באזורים הבלתי ידועים של וייטנאם לאוס וקמבודיה וחקירת עולם החי שבהם, וכן הקמת אזורים מוגנים ברחבי הודו-סין.
מחנה הריכוז פורטה וסטפליקה
מחנה הריכוז פורטה וסטפליקה (בגרמנית: KZ-Außenlager Porta) היה תת-מחנה של מחנה הריכוז נוינגמה, שהתקיים בין מרץ 1944 ואפריל 1945. המחנה הורכב משני מחנות לגברים ושני מחנות לנשים שמוקמו באתרים שונים בתחומיה של העיר פורטה וסטפליקה שבמדינת נורדריין-וסטפאליה.
היסטוריה
במהלכה של מלחמת העולם השנייה נבחרו מכרות ישנים בסביבות העיר פורטה וסטפליקה לשמש כאולמות ייצור תת-קרקעיים, במסגרת המאמצים הגרמניים להעתיק תעשיית החימוש לאתרים בטוחים מהפצצות בעלות הברית. המלאכה המורכבת של הרחבת המכרות והתאמתם לצורכי תעשיית החימוש הוטלה על עובדי כפייה ואסירי מחנות ריכוז. בכפרים שבתחומי העיר פורטה וסטפליקה הוקם תת-מחנה של מחנה הריכוז נוינגמה. האסירים במחנה הריכוז עבדו גם בייצור תחמושת, בעיקר בחודשים האחרונים של המלחמה.
על תת-המחנה פיקד איש הס.ס אוברשטורמבאנפיהרר הרמן ויקליין.
כיום ניצבת אנדרטה לזכר הנספים בתשלובת המחנות במרכז העיר פורטה וסטפליקה. אולמות הייצור פוצצו בחלקם על ידי שלטונות הכיבוש הבריטיים, וחלקם קיימים אך חסומים לגישה. לעיתים נדירות נערכים סיורים מודרכים באולמות הייצור.
העתקת מפעלים לאולמות ייצור תת-קרקעיים
במהלכה של שנת 1944 גבר הנזק שנגרם לתעשיית החימוש הגרמנית מההפצצות האוויריות של בעלות הברית. מצב עניינים זה הוביל להקמתו של ה"ייגרשטאב", מטה מיוחד לייעול, שיפור ההגנה וביזורה של תעשיית החימוש הגרמנית. תשלובת המחנות בפורטה וסטפליקה הוקמה כחלק ממיזם זה, אשר נטל דוגמה מפרויקט העתקת ייצורם של טילי ה-V2 מפנימינדה למחנה הריכוז דורה-מיטלבאו שבהרי ההארץ. המפעל הגדול ביותר שהועתק לאולמות ייצור תת-קרקעיים בפורטה וסטפליקה היה מפעל אמבי-בוד (גרמנית: Ambi-Budd) אשר ייצר חלקי מטוסים.
בארקהואזן
תת-המחנה הראשון של מחנה נוינגמה בפורטה וסטפליקה הוקם במרץ 1944. המשלוח הראשון, שכלל 250 אסירים, הגיע ממחנה הריכוז בוכנוואלד. המחנה מוקם באורוות מלון ה"קייזרהוף" שהוחרמו על ידי ה.ס.ס. במהלך השנה שוכנו באורוות כ-1500 אסירים בני 17 לאומים שונים. אסירי המחנה הועסקו בבניית אולמות ייצור בגבעות הסמוכות לשטח המחנה. הצפיפות באורוות הייתה גדולה והובילה. האסירים נאלצו לעבוד במשמרות בנות 12 שעות בעבודות פיזיות קשות. התעללות ועונשים פיזיים היו מנת חלקם היומית של אסירי המחנה.
המחנה פונה ב-1 באפריל 1945. האסירים פונו לכיוון מחנה הריכוז וובלין.
לרבק / נסן
בקהילה לרבק/נסן פעל תת-מחנה של נוינגמה בין ספטמבר 1944 ואפריל 1945. המחנה שימש את מפעל הבטון המצוי במקום, כחלק ממאמצי הבנייה של אולמות הייצור התת-קרקעיים בסביבה. כמו כן עבדו האסירים ששוכנו במחנה זה בייצור מנועי מטוסים. 500 האסירים במחנה היו אזרחי ברית המועצות, פולין, צ'כוסלובקיה, צרפת, בלגיה, הולנד, יוגוסלביה ודנמרק. כ-300 מהאסירים הועברו אליו ממחנה אושוויץ בדצמבר 1944. ב-1 באפריל 1945 פונו אסירי המחנה בקרונות מסע לוובלין לנוכח התקדמותם של בעלות הברית לעבר המחנה.
האוסברגה
מסתיו 1944 ועד אפריל 1945 שוכנו במחנה בקהילת האוסברגה בעיקר אסירות יהודיות מהונגריה ומהולנד, אשר שרדו את השהות במחנות קודמים. האסירות הועסקו בייצור שפופרות רדיו עבור מפעלי פיליפס-וואלוו. האסירות הועברו בין היתר ממחנה הריכוז אושוויץ, מחנה הריכוז הורנבורג ומתשלובת מחנות גרוס-רוזן. המחנה פונה על ידי הגרמנים ב-1 באפריל 1945 והאסירות שולחו ממנו דרך ברגן בלזן לכיוון מחנה הריכוז נוינגמה. מספרן של הנספות איננו ידוע.
הטבח בסניף מקדונלד'ס בסן איסידרו
הטבח בסניף מקדונלד'ס בסן איסידרו (באנגלית: San Ysidro McDonald's Massacre) היה טבח המוני שהתרחש בסניף מקדונלד'ס ב, סן דייגו, קליפורניה, ב-18 ביולי 1984. המפגע, ג'יימס הוברטי בן ה-41, ירה למוות בעשרים ואחד בני אדם ופצע תשעה עשר אחרים לפני שנורה למוות בידי צלף משטרתי, יותר משעה לאחר שפתח באש. באותה העת הפך הטבח לאירוע הירי הקטלני ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, עד ל.
רקע
פקידת הקבלה בבית החולים טעתה ורשמה את שמו באופן שגוי כשוברטי. כמו כן, טון דיבורו לא שידר כל סימנים מזעיקים, והוא אף אמר כי מעולם לא אושפז בשל בעיות נפשיות כלשהן בעברו. לפיכך תויגה שיחתו כלא דחופה, והייתה אמורה לקבל מענה תוך ארבעים ושמונה שעות.
בבוקר למחרת, ה-18 ביולי, נסעו הוברטי ואשתו לטייל בגן החיות של סן דייגו. בזמן שהותם אמר לה הוברטי כי חייו נגמרו, ובהקשר לכך שבית החולים לא התקשר אליו חזרה, ציין כי. בתום הטיול, שבמהלכו אכלו צהריים יחדיו בסניף מקדונלד'ס ב, שבו לביתם.
מיד לאחר מכן נכנס הוברטי לחדר השינה לבוש במכנסיים בצבעי הסוואה חומים-ירוקים, בזמן שאשתו שכבה במיטתם. הוא נשען לעברה ואמר לה,. היא נישקה אותו בחזרה ושאלה אותו לאן פניו מועדות, שכן התכוונה להכין ארוחת ערב בקרוב. הוברטי ענה לה ברוגע,.
בעודו אוחז ברובה שהשעין על כתפו, ובקופסת תחמושת עטופה בשמיכה משובצת בריבועים, הביט הוברטי לכיוון בתו הגדולה, זליה, בזמן שצעד לכיוון דלת הכניסה של בית המשפחה, ואמר,.
עם יציאתו מהבית נסע הוברטי לכיוון שדרות סן איסידרו. לפי דבריהם של עדי ראייה, הגיע תחילה לסופרמרקט "ביג בר" בטרם המשיך לסניף שירות הדואר של ארצות הברית. לבסוף החנה את רכבו במגרש חנייה של סניף מקדונלד'ס לא הרחק ממקום מגוריו.
תחילת הירי
מיד לאחר שרצח את קיין, ירה הוברטי בארנולד בעזרת השוטגאן שלו, ופצע אותו בחזהו ובזרועו. לאחר מכן צרח,, והתייחס אל כל הנוכחים במסעדה בתור , וטען ש וכי התכוון. כאשר שמע את הקללות וניבולי הפה שהטיח בסובביו, פנה אחד הלקוחות, ויקטור ריברה בן העשרים וחמש, לכיוונו של הוברטי וביקש ממנו שיחדל ממעשיו. בתגובה, ירה בו הוברטי ארבע עשרה פעמים תוך כדי שצעק עליו.
אנשי הצוות והלקוחות ניצלו את דעתו המוסחת של המפגע והחלו להתחבא תחת השולחנות הפזורים במקום. כאשר סיים עם ריברה, הפנה הוברטי את תשומת לבו לכיוונה של קבוצה בת שישה ילדים ונשים אשר התגודדה יחדיו. תחילה ירה למוות במריה קולמנרו סילבה בת התשע עשרה בעזרת כדור אחד בחזה. לאחר מכן פצע אנושות את קלאודיה פרז בת התשע כאשר ירה לעברה בעזרת רובה העוזי שלו, ופגע כמעט בכל חלקי גופה. כמו כן פגע באחותה, אימלדה.
בעזרת אותו הנשק ירה ברגלה של אורורה פינה בת האחת עשרה, אשר שכבה לצדה של דודתה ההרה, ג'קי רייס בת השמונה עשרה, שניסתה להגן עליה בגופה. הוברטי ירה ברייס ארבעים ושמונה כדורים. מיד לאחר מכן קם לפתע בנה בן שמונה החודשים והחל לבכות. הוברטי צרח עליו בחוזקה, והרג אותו בעזרת ירייה אחת בגב.
לאחר מכן פנה לכיוונו של נהג המשאית לורנס ורסלאוס בן השישים ושתיים וירה בו למוות, בטרם עבר להתמקד במשפחה אשר ישבה בסמוך לאזור המשחקים. בלית' ריגן הררה בת השלושים ואחת ניסתה להגן בגופה על בנה בן האחת עשרה, מתאו, בזמן שבעלה, רונלד, ניסה להגן על חברו של בנם, קית' תומאס בן השתים עשרה. אף על פי שנורו מספר פעמים, שרדו רונלד ותומאס את הירי. אשתו, בלית', לא הייתה כה ברת מזל, והיא ומתאו מתו לאחר שנורו בראשם.
לא הרחק משם ניסו להתחבא שלוש נשים נוספות. גוואדלופה דל ריו שכבה על הרצפה כנגד הקיר, בזמן שחברותיה, גלוריה רמירז בת העשרים וחמש, ואריסדלסי ואלבס ורגאס בת השלושים ואחת, שכבו לצדה כך שהגנו עליה ללא כוונה. דל ריו נורתה כמה פעמים, אך לא נפצעה באופן רציני, ורמירז לא נפצעה כלל. ורגאס, מנגד, נורתה פעם אחת בעורפה, ומתה למחרת, היחידה מבין כל הקורבנות ששרדה מספיק זמן על מנת להגיע לבית החולים. משם המשיך הוברטי לעבר שולחן נוסף, וירה למוות בבנקאי הוגו ולאסקז ואסקז בן הארבעים וחמש.
הראשונה מבין שיחות החירום הרבות שהתקבלו הגיעה מעט לאחר השעה 04:00 בצהריים, והודיעה למשטרה על ילד צעיר שנורה ונלקח לסניף הדואר בשדרות איסידרו. מקבל השיחה הפנה בטעות את הכוח המשטרתי לסניף מקדונלד'ס אחר, במרחק של כשלושה קילומטרים משם. השגיאה עיכבה את תהליך הטלת הסגר במספר דקות, והאזהרות היחידות שקיבלו כל המגיעים לאזור הגיעו מידי עוברים ושבים.
זמן מה לאחר מכן, אישה צעירה בשם לידיה פלורס נכנסה עם רכבה למגרש החנייה של המסעדה. כאשר עצרה בחלון המקדרייב, הבחינה לראשונה בזכוכיות המנופצות ובהד רעשי הירי, בטרם נתקלו עיניה בהוברטי. היא החלה לנסוע לאחור במהירות רבה עד שהתנגשה בגדר. לאחר מכן לקחה את בתה בת השנתיים והתחבאה בשיחים.
כעבור כמה דקות הגיע למגרש החנייה רכב נוסף בו נהגו אסטולפו ומריסלה פליקס. כאשר הבחין בזכוכית המנופצת, הניח אסטולפו כי במסעדה נערך שיפוץ, וכי הוברטי, אשר צעד לכיוונם, היה אחד מהפועלים שעבדו במקום. אולם לפתע שלף הוברטי את רובי השוטגאן והעוזי שלו והחל לירות לעבר הרכב בו ישבו יחד עם בתם בת ארבע החודשים, קרליטה. מריסלה נורתה בפניה, גופה וידיה, פציעות שבגינן התעוורה בעין אחת ואיבדה את היכולת להזיז את אחת מידיה. בתם הפעוטה נפצעה באופן אנוש לאחר שנורתה בצווארה ובגופה. אסטולפו נפגע בחזהו ובראשו. כאשר החלו לברוח מהמקום, הושיטה מריסלה את הפעוטה לבעלה, אשר מסר אותה לעוברת אורח בשם לוסיה ולסקו, שלקחה אותה לבית חולים קרוב, בזמן שבעלה הוביל את אסטולפו ומריסלה לבניין מגורים סמוך. כל השלושה שרדו.
בהמשך הגיעו למגרש החנייה שלושה ילדים בני אחת עשרה על אופניהם בכדי לקנות גלידות סנדיי. כאשר שמעו עובר אורח צורח דבר מה לא ברור לעברם מהקצה השני של הרחוב עצרו במקומם בהיסוס, בטרם החל הוברטי לירות לכיוונם בעזרת רובי השוטגאן והעוזי שלו. ג'ושוע קולמן נפל ארצה לאחר שנורה בגבו, ידו ורגלו, ומאוחר יותר סיפר כי הבחין בשני חבריו, עומאר אלונזו הרננדז ודייוויד פלורס דלגאדו, שוכבים מולו על הכביש. קולמן שרד את הירי, אולם הרננדז ודלגאדו מתו בזירה לאחר שנורו בגבם ובראשם.
בדקות הבאות הבחין הוברטי בזוג מבוגר, מיגל ויקטוריה אולואה בן השבעים וארבע, ואידה ולסקז ויקטוריה בת השישים ותשע, בעודם הולכים לכיוון הכניסה למסעדה. כאשר הושיט מיגל את ידו בכדי לפתוח את הדלת, ירה הוברטי בעזרת השוטגאן שלו בפרצופה של איידה, אשר מתה במקום. לקוח ששרד את הטבח, אוסקר מונדרגון, העיד מאוחר יותר כי מיגל החזיק את אשתו בידיו בזמן שניגב את הדם מפניה והחל לקלל את הוברטי, אשר התקרב אליו וקילל אותו בחזרה בטרם ירה בראשו.
כוחות המשטרה
כוחות המשטרה הגיעו לסניף מקדונלד'ס הנכון כעשר דקות לאחר שיחת הטלפון שהתקבלה בשירותי החירום. השוטר הראשון שהגיע למקום, מיגל רוזריו, קבע במהרה את סוג האירוע כירי המוני ואת מיקומו המשוער של המפגע, ושידר את המידע במכשיר הקשר שלו למשטרת סן דייגו, בטרם החל הוברטי לירות לעבר הניידת שלו.
סגר מוחלט הוטל במהרה על כל האזור הקרוב לזירת הירי, והמשטרה הקימה חדר בקרה במרחק כמה בניינים מהמקום. מאה שבעים וחמישה שוטרים נשלחו למקומות אסטרטגיים שונים, אליהם הצטרפו בשעה הבאה אנשי הכוחות המיוחדים, אשר תפסו גם הם עמדות מסביב למסעדה.
תחת האש הכבדה שירה הוברטי לכיוון הכוחות שהגיעו לזירה, בעודו מחליף ללא הרף בין כלי הנשק בהם השתמש, נכשלו השוטרים להבחין במספר האנשים שנותרו במסעדה באותה העת. בנוסף, החלונות המנופצים הקשו עליהם להבחין במתרחש במקום בשל ההשתקפויות השונות שהרסיסים הציגו. תחילה חששו כי המפגע או המפגעים החזיקו בידיהם בני ערובה, על אף שניצול שנמלט החוצה סיפר כי המפגע היה אדם בודד אשר לא גילה עניין רב בבני ערובה וירה למוות בכל מי שנקלע לדרכו ללא אבחנה. בשעה 05:05 בצהריים התקבלה לבסוף פקודה שהתירה לכל הכוחות המורשים הנמצאים באזור להרוג את המפגע אם הדבר יתאפשר להם.
כמה ניצולים העידו מאוחר יותר כי צפו בהוברטי הולך לכיוון דוכן השירות ומכוון אות של רדיו, ככל הנראה בניסיון לחפש אחר דיווחים על הירי, בטרם בחר בתחנה ששידרה מוזיקה והחל לירות בקורבנות נוספים בעודו רוקד בהנאה לצלילי השירים.
מעט לאחר מכן נכנס הוברטי למטבח ונתקל בשישה עובדים נוספים, אז החל לצעוק,. אחת העובדות החלה לצרוח בספרדית, לפני שפתח באש. תוך מספר שניות הרג את פאולינה לופז בת העשרים ואחת, אלזה בורבוה פיארו בת התשע עשרה, מרגריטה פדילה בת השמונה עשרה, ופצע אנושות את אלברט לאוס בן השבע עשרה. עם פרוץ הירי תפסה פדילה את ידה של חברתה, ונדי פלנגן בת השבע עשרה, והשתיים החלו לברוח. על אף שפדילה נפצעה אנושות ומתה בהמשך מפצעיה, פלנגן הצליחה להגיע ליחידת תשתית במרתף המסעדה בה התחבאו ארבעה עובדים נוספים ולקוחה. לאוס הצטרף אליהם כעבור זמן מה, לאחר שנורה חמש פעמים בגופו.
בהמשך פתח הוברטי בירי לעבר כבאית שהגיעה למקום ופצע את אחד מיושביה. כאשר שמע לפתע את אחד הקורבנות גונח, חוסה פרז בן התשע עשרה, ירה בו בראשו. פרז מת לצדה של שכנתו, גלוריה גונזלס בת העשרים ושתיים, ולצד אישה נוספת, מישל קרנקרוס בת השמונה עשרה.
אורורה פינה, אשר נפצעה קודם לכן ושכבה כעת לצדם של בני משפחתה המתים, הבחינה כי הירי חדל למשך מספר שניות. כאשר פקחה את עיניה הבחינה בהוברטי בקרבת מקום, בוהה בה בקדחתנות. הוא החל לקלל בכעס והשליך עליה קופסת טוגנים, בטרם הרים את השוטגאן שלו וירה לעברה, פוצע את זרועה, צווארה ולסתה. על אף ששרדה את הירי, נותרה פינה מאושפזת זמן רב יותר מכל שאר הניצולים.
חיסול המפגע
הוברטי עזב את דוכן השירות של המסעדה בשעה 05:17 בצהריים והלך לכיוון הדלת הסמוכה לחלון הדרייבאין, ובכך סיפק לצ'ארלס פוסטר בן העשרים ושבע, שוטר וצלף מהכוחות המיוחדים אשר התמקם לפני כן בעמדה אסטרטגית על גג בניין סמוך, גישה לירי נקי וחסר הפרעות בעזרת כוונת טלסקופית, לכיוון צווארו וגופו התחתון. פוסטר ירה ירייה בודדת ממרחק משוער של כשלושים ושניים מטרים אשר הרגה את הוברטי תוך מספר שניות. הכדור פגע בחזהו, קרע את אבי העורקים שלו, ממש מתחת ללב, ויצא החוצה דרך עמוד השדרה. היה זה אחד מבין חמשת הכדורים הבודדים שירו כוחות המשטרה לעבר הוברטי.
מיד לאחר שירה בו הודיע פוסטר לשאר הכוחות באזור שהרג את המפגע וכי התמקד כעת בגופתו הדוממת. עם זאת, בשל הירי הרב שהגיע מכלי הנשק השונים בהם ירה הוברטי מתוך המסעדה, לא היו השוטרים בטוחים כי אכן היה זה מפגע בודד, והאם בכלל נורה. שוטר אשר נכנס פנימה כעבור דקה כיוון את אקדחו לעבר גופתו של הוברטי, כאשר הבחין בתנועות חלושות של ילדה פצועה. כאשר שאל האם הגופה הייתה שייכת למפגע, היא ענתה בחיוב.
האירוע כולו נמשך כשבעים ושבע דקות, ובמהלכו ירה הוברטי כמאתיים חמישים ושבעה כדורים, איתם רצח כעשרים ואחד אנשים ופצע רבים אחרים, כאשר אחד מהם אובחן כסובל ממוות מוחי עם הגעתו לבית החולים, ומת למחרת היום. שבעה עשר קורבנות נהרגו בתוך המסעדה וארבעה במגרש החנייה והסביבה הקרובה. רק עשרה אנשים ששהו בתוך המסעדה לא נפצעו כלל, כאשר שישה מהם הסתתרו ביחידת התשתית שבמרתף.
חלק מהקורבנות ניסו להשתמש בחוסמי עורקים מאולתרים על מנת להימנע מאובדן דם תוך שימוש במפיות, אך לחינם. מתוך כלל הנרצחים, שלושה עשר מתו כתוצאה מפציעות ירי בראשם, שבעה מתו מפציעות ירי בחזהם, וקורבן אחד, קרלוס רייס בן שמונה החודשים, בשל פציעת ירי בגבו. מרבית הקורבנות, שגילם נע בין ארבעה חודשים לשבעים וארבע שנים, היו ממוצא מקסיקני או מקסיקני-אמריקאי.
תחקירים מוקדמים של משטרת סן דייגו הצביעו על כך שכל מי שנפצע או נרצח בתוך המסעדה נורה בידי הוברטי במהלך הדקות הראשונות לטבח. סברה זו הופרכה בידי הניצולים, אשר טענו בתוקף כי הוברטי ירה בכל מי שנקלע לדרכו במשך יותר מארבעים דקות מהרגע שפתח באש לראשונה.
המפגע
ג'יימס אוליבר הוברטי נולד ב-11 באוקטובר 1942 ב, אוהיו, השני מבין שני ילדיהם של ארל וינסנט ואיקל אוולון הוברטי. משפחתם האדוקה פקדה באופן תכוף את. כאשר היה בן שלוש נדבק בפוליו, ועל אף שהחלים ועבר תהליך שיקום מהיר, סבל מצליעה קלה למשך שארית חייו. בני משפחתו תיארו אותו כילד שקט ומופנם בעל חברים מעטים אשר תחביבו העיקרי היה ירי ספורטיבי.
הוברטי נישא לאתנה מרקלנד ב-1965, לאחר שהכירו מספר שנים קודם לכן באוניברסיטת מאלון. בתם הראשונה, זליה, נולדה ב-1972, ובתם השנייה, קסנדרה, ב-1974. בחלוף הזמן הפך הוברטי לאלים, ונהג להרביץ ולסטור לאשתו ולבנותיו מעת לעת, ואף להצמיד סכינים לגרונן. לאורך השנים עבד במספר עבודות, ביניהן בית לוויות, רתכות ואבטחה, אולם בשנים שקדמו לטבח פוטר מספר פעמים וסבל מקשיים כלכליים.
המפגע ומשפחתו
ביום למחרת הטבח ביקרו עשרות עיתונאים בבית אביו של הוברטי ב, אוהיו, בכדי לאסוף מידע נוסף על המפגע ולגבש פרופיל מדויק שלו. לאחר ששוחחו על ילדותו של הוברטי ועל רקעה הדתי של המשפחה, הצביע ארל על ציור של כבש אבוד ליד נהר הירדן בטרם החל לבכות ואמר לכתבים כי.
גופתו של הוברטי נשרפה ב-23 ביולי 1984 ואפרו נמסר לאלמנתו, אתנה, אשר קברה אותו מאוחר יותר בביתם באוהיו. לא נודע על כל טקס רשמי או הלוויה שאולי נערכו לכבוד אחד מהאירועים הללו.
בשבועות הבאים קיבלו אשתו ובנותיו של הוברטי איומי מוות רבים, ונאלצו לעבור להתגורר אצל חבריהן. כל השלוש השתתפו במפגשי ייעוץ ותמיכה לאורך תשעת החודשים הבאים. לבסוף עזבה המשפחה את סן איסידרו ועברה לגור בצ'ולה ויסטה, שם נרשמו קסנדרה וזליה לבית ספר חדש תחת שמות בדויים. כעבור שנה עברה המשפחה ל.
הלם ראשוני
רשת מקדונלד'ס עצרה באופן זמני את כל שידורי הפרסומות שלה ברדיו ובטלוויזיה בימים הראשונים שלאחר הטבח. במעין מעשה סולידרי, עצרה את פרסומותיה גם יריבתה המושבעת של החברה, רשת ברגר קינג.
בשל מספר הקורבנות הרב נאלצו בתי הלוויות באזור הטבח להשתמש במרכז הקהילתי של סן איסידרו עבור טקסי האשכבה של המתים. המוסד הדתי המקומי, כנסיית מאונט קרמל, נאלצה לערוך הלוויות שונות בחדרים צמודים זה לזה על מנת להעניק לכל אחד מהמתים קבורה תוך זמן הולם.
לקחים
כמה מהשוטרים שהגיבו לטבח סבלו מתסמינים שונים כגון נדודי שינה, אובדן זיכרון ורגשות אשמה, בחודשים שלאחר אירוע. מחקר שהוזמן בידי ונערך בידי הפסיכולוג הראשי של משטרת סן דייגו ב-1985, קבע כי חלק מהם סבלו מהפרעת דחק פוסט-טראומטית כתוצאה ישירה של הטבח.
הטבח הוביל לשינוי במדיניות משטרת סן דייגו בכל הנוגע לשיטות ולדרכים בהן נהגו השוטרים להגיב לאירועים בעלי טבע דומה, וכמו כן לסוגי כלי הנשק שהחזיקו ברשותם. בנוסף הוגדלה כמות ימי האימונים שנדרשו הכוחות המיוחדים שברשות המשטרה לעבור, וכן נרכשו כלי נשק מתקדמים יותר. אחד השוטרים הודה כי הרגיש ביום הטבח מאחר שהיה חמוש באקדח בעל קליבר של שמונה מילימטרים בלבד. לדבריו,.
עיתונות
מפקד המשטרה המקומית, ויליאם קולנדר, כינס מסיבת עיתונאים ב-2 באוגוסט על מנת להציג את מסקנות התחקיר המשטרתי שבדק את אירועי הטבח ואת הליקויים השונים של כוחות הביטחון שטיפלו בו, כאשר הבולט ביניהם היה עיכוב בן שבעים ושלוש דקות עד להגעת הכוח המשטרתי הראשון לזירה. לדבריו הגיבו השוטרים בצורה נכונה והולמת, על אף שהכוחות המיוחדים התעכבו בשל הפקקים הרבים שהיו בכבישים באותו הזמן.
בנאומו טען קולנדר כי כל אמירה המציעה שכוחות המשטרה היו צריכים להסתער על המסעדה היא, וציין כי השוטרים בזירה לא הצליחו לראות את המפגע בשלמות מאחר שהחלונות נופצו או נוקבו בידי עשרות קליעים, מה שהפך את תנאי הראות במקום, תחת אור השמש, ללקויים. כמו כן הדגיש כי במהלך העיכוב בן שמונה הדקות שהתקיים בין הרגע בו התקבלה הפקודה להרוג את המפגע ובין הרגע שבו נורה למוות, לא נרצחו כל קורבנות נוספים. הוא סיים את דבריו בהצהרה.
כאשר הועלו מספר שאלות בנוגע למניעו של הוברטי לטבח, פטר קולנדר כל רעיון שהציע כי מאחורי הרציחות עמדו מוטיבים גזעניים, וסיפר לעיתונאים כי המפגע.
הנצחה
ביומיים הבאים עברה המסעדה שיפוץ מקיף בתקווה להפוך שוב, כפי שאחד מעובדיה אמר, ל, אולם לאחר דיונים ארוכים שנערכו בין בכירי הרשויות המקומיות התקבלה ב-24 ביוני ההחלטה לסגור את המקום לצמיתות, והוא נהרס ב-26 בספטמבר.
לאחר הריסת המקום תרמה רשת מקדונלד'ס את האדמה לרשות העיר, תוך התניה כי אף מסעדה אחרת לא תיבנה במקום. בשנים הבאות הועלו מספר הצעות להפוך את המקום לפארק הנצחה עבור הקורבנות. השטח נמכר בפברואר 1988 ל תמורת 136 אלף דולרים, תוך הסכמה שאזור בגודל שלוש מאות מטרים רבועים מול המקום שאליו התכוון המוסד הלימודי להתרחב, יישאר ריק לצורך בנייה עתידית של מבנה או אנדרטה להנצחתם של הקורבנות.
סניף מקדונלד'ס נוסף נבנה בשדרות סן איסידרו, במרחק מספר בניינים מהמקום בו התרחש הטבח. הרשת הודיעה כי תתרום מיליון דולרים לקרן שהוקמה עבור הניצולים, כאשר אלמנתו של מייסד מקדונלד'ס, ריי קרוק, התחייבה לתרום מאה אלף דולרים נוספים בכדי להקל על הוצאות הקבורה, לסייע לקרובי המתים, ולממן מפגשי ייעוץ ותמיכה לניצולים. סכום התרומות הכולל נאמד בכ-1.4 מיליון דולרים. בעקבות מספר מחאות מצד תושבי סן איסידרו, קיבלה אשתו של הוברטי, אתנה, את התשלום הראשון ששחררה הקרן.
אתר הנצחה קבוע הוקם עבור קורבנות הטבח ב-1990 בשטח שעליו עמדה המסעדה. האתר מורכב מעשרים ואחד עמודי שיש לבן בצורת משושים שגובהם נע בין שלושים סנטימטרים למטר ושמונים ושלושה סנטימטרים, כאשר כל אחד מהם נושא עליו שם של קורבן אחר. ההרכב תוכנן בידי סטודנט ממכללת סאות'וסטרן בשם רוברטו ואלדס, אשר תיאר את השראתו ליצירה בתור. האתר נמצאה בשדרות וסט סן איסידרו, מספר ארבע מאות ושישים.
ביום השנה לטבח מקושט האתר בפרחים שונים לזכרם של הקורבנות. כמו כן במהלך החג המקסיקני של יום המתים, מביאים בני האוכלוסייה המקסיקנית המתגוררים באזור נרות, מנחות ומתנות שונות לרגלי האנדרטאות, לאורך שלושה ימים.
תביעות משפטיות
מספר קרובי משפחה של הקורבנות, יחד עם חלק מניצולי הטבח, הגישו תביעות משפטיות נגד רשת מקדונלד'ס ומשטרת סן דייגו, אשר טופלו בבית המשפט העליון של מחוז סן דייגו. כל התביעות אוחדו לכדי תובענה ייצוגית אשר נדחתה לפני תחילת המשפט בשל עתירה הגנתית שנמסרה במתכונת של פסק דין בהליך מקוצר. מגישי התביעות ערערו על ההחלטה, אולם כל ערעוריהם נדחו.
החלטת בית הדין לערעורים של קליפורניה התקבלה ב-25 ביולי 1987, וקבעה כי לרשת מקדונלד'ס לא הייתה כל חובת זהירות להגן על לקוחותיה מפני מפגעים לא ידועים, במיוחד מ, וכי אמצעי האבטחה בהם משתמשות מסעדות, לרבות מאבטחים ומצלמות במעגל סגור, לא יכלו לעצור או לעכב בשום צורה את המפגע, אשר לא הפגין כל אכפתיות או זהירות כלפי הישרדותו העצמית.
משטרת סן דייגו זוכתה גם היא ונוקתה מכל האשמה שהצביעה על רשלנות מצדה, כאשר פסק הדין סיכם את העניין עם משפט המפתח,. תביעות הניצולים האחרונות נדחו באוגוסט 1991.
אלמנתו של הוברטי, אתנה, הגישה תביעה אזרחית ביולי 1986 נגד רשת מקדונלד'ס ונגד אחד ממעסיקיו של בעלה המנוח, חברת, בדרישה לפיצויים בסך חמישה מיליון דולרים, בהאשמה כי התפרצויותיו האלימות של בעלה, אשר הסתיימו בטבח ההמוני, נגרמו כתוצאה משילוב של דיאטה לא בריאה, וחשיפה למתכות רעילות בסביבת עבודתו ללא כל אמצעי הגנה, במשך שנים רבות.
בעתירתה נטען כי לא נמצא כל זכר לאלכוהול או לסמים בגופו של הוברטי במהלך הנתיחה שלאחר המוות, וכי ריכוזי העופרת והקדמיום הגבוהים בדמו העידו על חשיפה ממושכת לאדים רעילים במהלך שלוש עשרה השנים שקדמו לטבח, במהלכן עבד כרתך עבור חברת בבקוק אנד וילקוקס , וכי שילוב של חשיפה זו לצד צריכה מוגזמת של מונוסודיום גלוטמט מארוחותיו התכופות של הוברטי במסעדות מקדונלד'ס , גרם לו לסבול מהזיות ומזעם בלתי נשלט. תביעתה של אתנה נדחתה ב-1987, והיא מתה מסרטן השד ב-2003.
הרפורמה הכלכלית בברית המועצות (1965)
הרפורמה הכלכלית בברית המועצות (ברוסית: Экономи́ческая рефо́рма 1965 года) הייתה רפורמה נרחבת בניהול המשק שבוצעה בשנים 1965–1970. היא ידועה גם כרפורמת קוסיגין (שהיה ראש הממשלה באותן שנים) ובמערב כרפורמת ליברמן (שפרסם לראשונה את העקרונות).
רקע
לקראת מחצית שנות ה-60 כלכלת ברית המועצות כללה כ-300 ענפי תעשייה, 47 אלף מפעלים וארגונים כלכליים וכ-12,800 חברות בנייה. ראשי המשק ניסו למצוא דרך לניצול מלא של יתרונות הכלכלה הריכוזית. לצורך כך הם חיפשו דרכים לשיפור אפקטיביות של שעות העבודה וניצול מרבי של המשאבים. היה ברור שהשיטה הקיימת אינה גורמת למנהלי המפעלים לעלות את התפוקה ולהכניס לשימוש שיטות ייצור מתקדמות. כמו כן הדעה הרווחת הייתה ששינוי שבוצע על ידי ניקיטה חרושצ'וב בסוף שנות ה-50 כאשר הוא ביטל משרדי תעשייה ענפיים כלל-ארציים ובמקומם הקים מועצות אזוריות לניהול המשק נכשל.
עקרונות הרפורמה פורסמו לראשונה על ידי פרופסור לכלכלה של אוניברסיטת חרקוב יבסיי ליברמן במאמרו בעיתון פראבדה. מספר כלכלנים סובייטים בולטים תמכו בעקרונות שפרסם ליברמן. לצורך בדיקה יישומית של העקרונות, הם הופעלו במספר מפעלים כניסיון ניהולי והצלחות היו מהירות. כחלופה אחרת הוצאו רעיונות של כלכלן ויקטור גלושקוב שהציע להכניס את כול הנתונים למערכת מיחשוב מתקדמת. לאור העלויות הגבוהות של יישום רעיונותיו הם לא התקבלו.
עקרונות הרפורמה
הרפורמה התבססה על 5 עקרונות:
בתחום החקלאות, מחירים שבהם הממשל קנה תוצרת חקלאית הוגדלו פי 2, היה ניתן לשלם בנפרד לסחורה שסופקה מעבר לתוכנית והוקטנו באופן ניכר עלויות חלקי חילוף למכונות חקלאיות.
תיאור השיטה החדשה נכלל בחוקה חדשה שאושרה בשנת 1977.
יישום הרפורמה
יישום הרפורמה בוצע במהלך חומש עד לשנת 1970. באפריל 1969 בשיטה חדשה פעלו 32 אלף מפעלים שיצרו כ-77% מכלל תוצרת של המדינה. בחומש זה גידול התוצרת התעשייתית הגיע לכ-6.1% בשנה וזו הייתה רמה גבוהה מאוד שלא הושגה באף חומש אחר במהלך תקופת שלטונו של ליאוניד ברז'נייב.
אומנם לאחר שנת 1970 קידום הרפורמה נעצר. לכך היו מספר סיבות: ניקולאי פודגורני התנגד לתחילת הרפורמה, ניקולאי טיחונוב שהייתה לו השפעה גדולה על הכלכלה היה יריב של קוסיגין, דמיטרי אוסטינוב דרש הגדלה של משאבים שמופנים לפיתוח תעשייה ביטחונית. הגדלת רווחים ממכירת נפט השפיעה גם על התמריצים לשיפור יעילות המשק. בשנת 1971 אלכסיי קוסיגין ציין בשיחה עם ראש ממשלת צ'כוסלובקיה שקידום הרפורמה הופסק ובניהול המשק נמצאים אנשים שלא מעוניינים לקדם אותה.
לארגו וינץ' (סדרת טלוויזיה)
לארגו ווינץ'  היא תוכנית טלוויזיה המבוססת על סדרת הקומיקס הבלגית בעלת אותו שם מאת פיליפ פרנק וז'אן ואן המה, ששודרה לראשונה ב-26 בינואר 2001 בצרפת ברשת M6, וב־3 במאי 2001 בגרמניה ברשת ProSieben. הסדרה נמשכה שתי עונות. כוכבי האורח כללו את קים פויארייה, ורנון דובצ'ף, אלישה קאת'ברט, אולגה קורילנקו ודייוויד קאראדין.
עלילה
לארגו ווינץ' (פאולו סגנטי) הוא הרפתקן בן 28, נסחף ברחבי העולם ומחפש את עצמו. לאורך הדרך הוא מסייע לסיימון אוברנאז, גנב לשעבר שפגש בכלא טורקי. השניים הם החברים הטובים ביותר, כמעט אחים.
יום אחד, חייו של לארגו משתנים לנצח כשנודע שנריו וינץ', האב החורג שהוא בקושי הכיר, מת. נריו הוא מיליארדר דמוי אריסטו אונאסיס שאימץ בסתר את לארגו בילדותו, אך מעולם לא לקח אותו אליו. במקום זאת, הוא שילם למשפחה בלוקסמבורג כדי לגדל אותו ואז שלח אותו למנזר כנער כדי להתחנך. נריו שילם את החשבונות וזה היה במידה רבה מידת היחסים ביניהם. בשנים האחרונות אלה בקושי התראו.
ואז לארגו מקבל סרטון שהוקלט על ידי אביו החורג רגע לפני מותו. בו מגלה נריו שהוא היה בעבר חבר בארגון מסתורי בשם "הוועדה האדריאטית", קונספירציה חשאית של מיליארדרים ופוליטיקאים הפועלים לשלוט בגורלו הכלכלי והפוליטי של העולם למטרותיהם. במשך שנים ניסו להרוג את נריו על שעזב את הארגון. בסרטון נריו אומר שאם הוא מת, למרות מה שגורם המוות הרשמי עשוי להיות, זה מפני שהם סוף סוף הצליחו. נריו מסיים בכך שהוא מטיל על לארגו את המשימה להשתמש בקבוצת W כדי לחפש ולהשמיד את הארגון ולחשוף את שמות חבריה הסודיים.
בסופו של דבר לארגו מגלה עוד מידע מדהים. נריו כלל לא היה אביו החורג, אלא ההורה הביולוגי שלו. הוא שמר את קיומו של לארגו בסוד כדי להגן עליו מפני הוועדה שבוודאי הייתה מנצלת את הבן נגד האב.
וכך עומד לארגו מול שורה של אתגרים אדירים. עליו ללמוד לנהל את אחד התאגידים הגדולים בעולם, וכל הזמן זוכה להתנגדויות לכל צעד ושעל מצד הדירקטוריון שלו. בראשם מוביל מישל קרדיגנאק, מנהל בעל חן וחסר רחמים, שיעשה ככל יכולתו לראות את לארגו מודח ואת עצמו בראש קבוצת W.
לארגו צריך גם ללכת לפי רצונו של אביו ולנסות לחשוף ולהשמיד את הוועדה האדריאטית ומכיוון שהוועדה נחושה להשיג שליטה בקבוצת W, הן תמיד מצילים אותו, מחכים להזדמנות להכות אותו ולהרוס אותו.
אבל לארגו הוא הרפתקן בלב, לא איש עסקים. וכך, בכל הזדמנות, הוא מחבר את אולם ההנהלה ויוצא לחיפוש אחר ריגוש. אבל הוא לא הולך לבד. הוא נעזר בג'וי ארדן, סוכן יפה לשעבר מה-CIA שעבדה למען ביטחונה של קבוצת W תחת שלטונו של נריו, וגיאורגי קרנסקי, סוכן KGB לשעבר שעזב את רוסיה לאחר נפילת ברית המועצות.
בעל בריתו הגדול ביותר בקבוצת W הוא ג'ון סאליבן, ראש המחלקה המשפטית וחבר דירקטוריון. הוא היה חברו הטוב של נריו ונשבע לעשות כל שביכולתו כדי לעזור ללארגו לנווט במים הבוגדניים של האימפריה של נריו.
אמביוריקס
אמביוריקס (בלטינית: Ambiorix) היה מלך גאלי ששלט יחד עם שותפו לשלטון, קאטיבולקוס, על השבט הגאלי האבורונים שישב באזור הבלגי של גאליה במאה הראשונה לפני הספירה. אמביוריקס מוכר לנו בעיקר בזכות ספרו של יוליוס קיסר, מלחמת גאליה, בו מתאר קיסר את כיבוש גאליה על ידו, ומלחמתו בשבטים השונים שבהתנגדותם הוא נתקל. בספרו מציין קיסר את אמביוריקס ואת שבטו האבורונים, כשבט החשוב ביותר מבין השבטים הגרמאנים בם נלחם. בזמן ההתעוררות הלאומית ששטפה את מדינות אירופה במאה ה-19, הפך אמביוריקס לסמל בלגי לאומי חשוב בזכות התמרדותו ההירואית כנגד קיסר שמתוארת בפירוט בספר מלחמת גאליה.
רקע לפרוץ המרד
ב-57 לפנה"ס כבש קיסר את גאליה לרבות החלק הבלגי שלה (שמורכב מבלגיה של ימינו, צפון צרפת, לוקסמבורג, חלק מהולנד שמתחת לנהר הריין וחלקו הדרום-מערבי של דרום הריין-ווסטפליה של גרמניה). מספר שבטים אכלסו שטח זה ונהגו להילחם אחד בשני באופן קבוע. האבורונים נשלטו על ידי אמביוריקס וקאטיבולקוס. ניתן להניח שבתחילה היו האבורונים אסירי תודה לרומאים, שכן הרומאים שיחררו את כל השבטים מיחסי השליטה שהיו מקובלים ביניהם, הווה אומר - שום שבט אינו נמצא תחת חסותו של שבט אחר. זאת משום דרישת הרומאים עם כניסתם כי על השבטים להיות כפופים כולם לרומא בלבד. טענה זו מקבלת אישוש מהעובדה שלא שמענו על התנגדות השבטים הבלגים לרומאים וכניסתם לשטח שלוש שנים מתחילת הכיבוש. במשך 3 שנים לא היו עימותים בין השבטים לרומאים. בשנת 54 לפנה"ס כוחותיו של קיסר אשר שבו למגוריהם לאחר המערכה בבריטניה נזקקו באופן דחוף למזון. לפיכך השבטים המקומיים אולצו להעביר חלקים מיבולם, שלא היה מוצלח באותה השנה, ללגיונות הרומיים. נושא זה גרם לתסיסה רבה בקרב השבטים כלפי הרומאים. בעקבות התסיסה, חבר אמביוריקס לקאטיבולקוס בתוכנית להתקוממות כנגד הכוחות הרומאיים ששלטו באזור.
הספריות הנשיאותיות בארצות הברית
ספריות נוספות, שאינן כפופות למנהל הארכיונים והרשומות הלאומי, הוקמו לשם שימור הרשומות והפריטים הנוגעים לנשיאותם של שמונה נשיאים נוספים, והן מופעלות על ידי גופים אחרים.
תולדות הקמת הספריות
קודם להקמת הספריות הנשיאותיות טיפלו נשיאי ארצות הברית ויורשיהם לאחר סיום כהונתם במסמכים הנשיאותיים שנאספו. רבים מאוספי מסמכים אלו שמורים כיום בידי ספריית הקונגרס, אך מסמכים רבים מצויים כיום בספריות, בידי אגודות היסטוריות ובאוספים פרטיים. מסמכים רבים אחרים אבדו או הושמדו במכוון.
ראשיתן של הספריות הנשיאותיות הייתה ב-1939, כאשר הנשיא רוזוולט תרם את מסמכיו האישיים והנשיאותיים לממשל הפדרלי, וביקש כי הארכיון הלאומי (National Archives) יטפל בהם וינהל ספרייה שתוקם לשם אחזקתם. לשם כך גם ציווה רוזוולט לממשלה הפדרלית חלק מאחוזתו במדינת ניו יורק, והכל מתוך המחשבה כי המסמכים הנשיאותיים הם חלק מן המורשת הנשיאותית וכי יש להעמידם לעיון הציבור. ידידים של רוזוולט אספו כספים פרטיים לשם הקמת הספרייה. ב-1950 החליט גם יורשו, הנשיא טרומן, לשמר את המסמכים הנשיאותיים מכהונתו במסגרת ספרייה.
ב-1955 חוקק הקונגרס את חוק הספריות הנשיאותיות, שעל פיו הוקמו מאז הספריות מכספים פרטיים שגויסו כתרומות, אך נמסרו לממשל הפדרלי על מנת שינהלן (ב-1986 שונה החוק כך שנדרש כי מקצת הוצאות ההפעלה יכוסו מתרומות פרטיות).
בשנת 1978 נחקק חוק הרשומות הנשיאותיות, אשר קבע כי רשומות אלו, המתעדות את פעולתם של הנשיא וממשלו, הן רכוש הממשל האמריקני. היה זה שינוי יסודי של התפיסה שררה עד אז, שלפיה היו הרשומות שיצרו הנשיא המכהן ואנשי הסגל שלו רכושו האישי של הנשיא, והוא היה זכאי לקחתם עמו כאשר סיים את כהונתו. על פי השיטה החדשה מועברות הרשומות עם סיום כהונתו של הנשיא למשמורת ולטיפול הארכיון הלאומי, עד אשר תיבנה הספרייה הנשיאותית על שמו, תועבר לידי הממשל הפדרלי והמסמכים יועברו אליה. עם זאת, לא כל הספריות הנשיאותיות הפדרליות נפתחו סמוך לאחר סיום כהונת הנשיאים. כך, רשומות של ממשל הנשיא ניקסון נשמרו במדינת מרילנד על ידי אגודה פרטית. רק ב-2004 הוחלט להקים ספרייה נשיאותית על שמו בקליפורניה, והיא קיבלה את הרשומות ממרילנד ונפתחה בשנת 2007.
מערך הספריות
אלו הספריות הנשיאותיות שהוקמו והכפופות למנהל הארכיונים והרשומות הלאומי, על פי הנשיא שעל שמו הוקמו ומיקומן: ממוזער|327x327 פיקסלים|מפה המציגה את מספר הספריות הנשיאותיות בכל מדינה ב[[ארצות הברית
]] בנוסף הוקמו ספריות לשימור חומר ההיסטורי הנוגע לנשיאותם של שמונה נשיאים אחרים, והן מנוהלות על ידי גופים שונים - שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, שלטונות של מדינות בארצות הברית וגופים פרטיים: בעיר בילוקסי שבמיסיסיפי שוכנת הספרייה הנשיאותית על שם ג'פרסון דייוויס, שהיה נשיא הקונפדרציה של מדינות הדרום במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. זוהי כמובן איננה ספרייה נשיאותית של ארצות הברית.
אוספי הספריות ופעילותן
אוספי שלוש עשרה הספריות הנשיאותיות והמוזיאונים הפועלים בצמוד לחלק מהן כוללים למעלה מ-400 מיליון דפי מסמכים, כ-10 מיליון תמונות, כ-5,000 קילומטרים של סרטי צילום, 100 אלף שעות של הקלטות וידאו ואודיו וכחצי מיליון פריטים נוספים. ככאלו הן מהוות מקורות מידע חשובים למחקר על נשיאות ארצות הברית.
הפריטים באוספי הספריות כוללים כאלו שנוצרו ונאספו במהלך כהונות הנשיאים, אך גם לפניהן, כולל מזכרות משפחתיות ואוספים שנאספו על ידי הנשיא ובני משפחתו, חומרים ממסעות הבחירות שלהם ומתנות – חלקן יקרות ערך – שניתנו להם על ידי אזרחי ארצות הברית ואזרחי חוץ. כך, בספרייה על שם רוזוולט קיים חומר הנוגע לכהונתו כמושל מדינת ניו יורק ובספרייה על שם אייזנהאואר מצוי חומר הנוגע לקריירה הצבאית שלו.
אוספי הספריות כוללים גם פריטים אישיים והיסטוריים שנתרמו להן על ידי אישים שהיו קשורים לנשיאים, כמו מזכירי מחלקות הממשל הפדרלי ששירתו תחת אותו נשיא, יועצים פוליטיים ושליחים דיפלומטיים שלו וכן ידידים אישיים.
חלק מן הספריות עורכות הקלטות של זכרונות של אישים שונים, לשם יצירת אוסף של היסטוריה בעל פה (Oral History) במסגרתן.
בנוסף להעמדת הפריטים שבהן לעיון הציבור מקיימות הספריות תוכניות פעילות ציבוריות שונות.
1996 בספורט
אליפות העולם בהחלקה על הקרח
שנערכה באדמונטון, שבקנדה
גביע דייוויס
נבחרת צרפת זכתה בגביע לאחר ניצחון 2-3 על נבחרת שוודיה.
כדור הזהב
מתיאס זאמר זכה בתואר.
אולימפיאדה
בטורניר הכדורסל שנערך במשחקים האולימפיים זכתה נבחרת ארצות הברית במדליית זהב לאחר ניצחון על נבחרת סרביה ומונטנגרו 95-69.
ליהיא ונעמה - מטראש לקלאס
ליהיא ונעמה - מטראש לקלאס היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דוקו-ריאליטי המתעדת את חייהם של ליהיא גרינר ונעמה קסרי. הסדרה הופקה עבור חברת הכבלים "HOT" על ידי חברת ההפקות קודה תקשורת.
הסדרה עלתה לשידור ב-6 בינואר 2020. עם זאת, שני פרקי הבכורה של הסדרה היו כבר זמינים לצפייה ב-HOT VOD מ-3 בינואר 2020.
עלילה
ליהיא גרינר, מלכת הטראש עם הפה הגדול, מתייצבת לסדרת חינוך אצל נעמה קסרי שהגדירה מחדש את המושג קלאס. נעמה מוציאה את ליהיא למסע, בו תלמד בכל פרק שיעור בדרכה להפוך לאיי ליסט שהיא חולמת להיות.
איילון נקוד
איילון נקוד (שם מדעי: Moschiola; קרוי גם איילון המושק), הוא סוג של פרסתן אסייני קטן ממשפחת האיילוניים אשר כולל 3 מינים הייחודיים לתת-היבשת ההודית. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1852 על ידי הזואולוג האנגלי ג'ון אדוארד גריי, ולמעשה, במשך עשרות שנים ההתייחסות המדעית המקובלת אליו הייתה כסוג ומין יחיד תחת השם איילון ממיני ועם השמות המדעיים: "Moschus meminna","Tragulus meminna" ו-"Moschiola meminna"; רק בתחילת המאה ה-21 נעשתה הבחנה סופית בין המינים. למרות היותו מצוי בדרום אסיה, סוג זה דומה יותר לסוג איילון המים המצוי באפריקה מאשר למיני הסוג איילון המצויים בדרום-מזרח אסיה.
מאפיינים
כפי שמרמז שמו, האיילון הנקוד שונה מהסוג איילון בעיקר בצבעי פרוותו: בעוד שלאיילון יש פרווה חומה או כתומה עם פסים בגרון בלבד, לאיילון הנקוד הפרווה בצבע זית-חום דהוי עם דוגמאות של פסים, נקודות וכתמים בהירים לאורך הצלעות המקנים לו דמיון רב לאיילון המים. דוגמאות אלו מסייעות לאיילון להיות מוסווה היטב ולהיטמע בנוף שבסביבתו. הוא מתאפיין גם בראש בהיר עם כתם כהה מעט על המצח, ובבטן לבנה. בנוסף, כפי שעולה משמו המדעי, לאיילון הנקוד יש ריח מושק הנודף מפרוותו, ובניגוד לאיילון אין לו בלוטת ריח בסנטר. האיילונים הנקודים גדולים מרוב קרוביהם האסייתים וזהים בגודלם לאיילון המים, אך קטנים מאיילון המים האפריקני. יש להם מבנה גוף מוצק ועגלגל והם רחבים מעט ממיני האיילון. יש להם אוזניים קטנות, עיניים גדולות וראש משולש. רגליהם דקיקות ונראות כמקלות. זנבם קצר. אין להם קרניים כלל, ובמקום זאת יש לה זוג ניבים ארוכים בלסת העליונה.
האיילון הנקוד הוא בעל חיים זהיר ביותר, ופעיל בעיקר בשעות הלילה בעומק יערות טרופיים, לחים או יבשים. מכיוון שכך, בעל חיים זה נראה לעיתים רחוקות ומעט מאוד ידוע על הביולוגיה שלו, כך שניתן להניח שהיא דומה למדי לביולוגיה של מיני האיילון. הוא ככל הנראה בעל חיים מונוגמי אשר חי בבדידות ברוב השנה או בזוגות. הוא ניזון מעלים, פירות ועשבים. יש להניח שהוא טריטוריאלי. הזכרים מן הסתם ילחמו ביניהם באמצעות הניבים.
T-15 ארמטה
T-15 ארמטה הוא נגמ"ש לחימה כבד ממשפחת הארמטה. נחשף לראשונה במצעד יום הניצחון במוסקבה בשנת 2015.
היסטוריה
בשנים האחרונות, רוסיה פיתחה תוכנית לפלטפורמה משותפת לכלי הלחימה, ששמה הוא משפחת הארמטה. משפחה זו אמורה להתבסס על מרכב משותף ומיגון דומה, וכך לאפשר את החלפתם של הכלים המתיישנים שבצבא הרוסי, כמו טנקי T-90 או נגמ"שי BMP-3.
הנגמ"ש T-15 מיועד להחליף את נגמ"שי הלחימה שבשירות הצבא הרוסי מדגם BMP-3 וקודמיו.
הנעה ועבירות
המרכב של ה-T-15 מבוסס על המרכב של משפחת הארמטה, ובמרכב זה משתמש גם טנק ה-T-14 ארמטה וכלים נוספים.
המנוע ממוקם מלפנים, ובחלק האחורי נמצא תא הלוחמים היכול להוביל עד תשעה לוחמים, ואלו פורקים דרך דלת לוחמים המאפשרת כניסה ופריקה מהירה של לוחמים, והיא ממוקמת בחלקו האחורי של הכלי.