cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שאנהאיגוואן
היסטוריה
מתחילת המאה ה-17 עמדה שושלת מינג בפני איום מצפון מזרח בדמות שבטי המאנצ'ו ממנצ'וריה. המאנצ'ו כבשו שטחים שהיו בשליטת האימפריה הסינית, ואף קבעו את בירתם במוּקְדֶן (כיום שן-יאנג), אחת הערים שכבשו מהסינים, ב-1625. לאיום זה הצטרף בשנים האחרונות לשלטון שושלת מינג איום נוסף בדמות סדרה של מרידות של איכרים ושל חיילים. אחד המורדים, לִי דְזְה-צֶ'נְג, רועה צאן שהחל את דרכו כמורד ב-1630, הביס בהדרגה את הצבא שנשלח נגדו, ובשלבים מסוימים החלו חיילים שנשלחו נגדו להצטרף אליו. באפריל 1644 נפלו לידיו ללא קרב המבצרים בדאטונג ובשׂוֵאנְפֿוּ. אפילו מפקדי חיל המצב ששמר על מעבר ג'וּיוּנְג, המעבר המרכזי צפונית לבייג'ינג ואחד המבצרים החזקים בחומת סין, פתחו את השערים בפניו. בבוקר ה-25 באפריל 1644 התאבד בתלייה הקיסר האחרון משושלת מינג, צ'וֹנְגְגֶ'ן, ולִי דְזְה-צֶ'נְג נכנס לעיר. הוא הכתיר עצמו כקיסר בשושלת חדשה, שושלת שון. מוקד ההתנגדות היחיד שנותר לשלטונו בתוך סין היה חיל המצב בפיקודו של ווּ סָאנְגְווֵי שעמד מול המאנצ'ו במצודת שָׁאנְהָאיגְווָאן. לִי דְזְה-צֶ'נְג ניסה לשכנע את ווּ סָאנְגְווֵי להצטרף אליו, ולאחר שלא שמע ממנו תשובה הוא הוציא להורג את כל בני משפחתו של ווּ סָאנְגְווֵי שנותרו בבייג'ינג, ובכלל זה אביו. ב-18 במאי הוא יצא בראש צבא על מנת לחסל את האיום שהיווה צבאו של ווּ סָאנְגְווֵי. בתגובה כתב ווּ סָאנְגְווֵי למאנצ'ו ובקש עזרה בתמורה לפתיחת השערים של המצודה. דורגון, שליט המאנצ'ו בפועל, הסכים להעניק לו בתמורה תואר אצולה וקרקעות בסין. ב-27 במאי 1644 הביס הצבא המשותף של ווּ סָאנְגְווֵי והמאנצ'ו את כוחותיו של לִי דְזְה-צֶ'נְג בסמוך לשָׁאנְהָאיגְווָאן. המאנצ'ו השתלטו על בייג'ינג, הכתירו את מנהיגם כקיסר בראש שושלת חדשה, שושלת צ'ינג, ואחר כך השתלטו על כל סין.
אסלאם בממלכה המאוחדת
הפלגים באסלאם בבריטניה
הסונים - רוב המוסלמים בבריטניה, 2.3 מיליון, משתייכים לפלג הסוני. הם כוללים גם את הזרמים המסתעפים מהפלג הזה, כמו למשל הסלפיה. רוב המסגדים בארץ הם סוניים, כאשר העומדים בראשם הם בדרך כלל ממוצא פקיסטני או בנגלדשי.
שאנהאיגוואן
היסטוריה
היחס של המאנצ'ו ששלטו בסין כלפי התרבות הסינית היה אמביוולנטי. מצד אחד הם העריכו את ההישגים התרבותיים של הסינים וטיפחו אותם, מצד שני היה חשוב להם לשמור על המורשת שלהם, והם התייחסו אל החברה הסינית כאל חברה דקדנטית שאסור ש"תטמא" את החברה הנוודית הטהורה של מנצ'וריה. לפיכך, מ-1668 אסרה שושלת צ'ינג על סינים לחצות את החומה הגדולה צפונה. חוק זה נשמר בקפדנות על ידי שומרי הגבול אפילו בסוף המאה ה-18. לפי כך הופקדו שומרים בשָׁאנְהָאיגְווָאן שבדקו בקפדנות את זהותם של העוברים צפונה.
אסלאם בממלכה המאוחדת
הפלגים באסלאם בבריטניה
השיעים – כ־400,000 מוסלמים מהפלג השיעי מתגוררים בבריטניה, וארצות המוצא הראשיות שלהם הן איראן, עיראק, פקיסטן וטורקיה. המסגדים שלהם שייכים ברובם לזרם התריסריים, וקיימים בהם גם מתקנים לנשים.
שאנהאיגוואן
היסטוריה
משנות ה-20 של המאה ה-20 החלה יפן בסדרת מהלכים שנועדו לכבוש את סין ולצרפה לקיסרות היפנית. ב-1931 כבשה יפן את מנצ'וריה שבצפון-מזרח סין, שנתיים אחר כך הגיע תורה של מונגוליה הפנימית. כחלק מההסכם שנכפה על סין בשנת 1901 בעקבות כישלון מרד הבוקסרים, הוצב חיל מצב יפני קטן בשָׁאנְהָאיגְווָאן. ב-1 בינואר 1933 ביים מפקד הכוח היפני במקום פיצוץ שכביכול כוון נגד אנשיו. חיל המצב הסיני קיבל אולטימטום לפנות את המצודה, ומשסירב הופעלה נגדו הדיוויזיה השמינית היפנית, שהסתייעה במטוסי קרב, בטנקים ובהפגזה מן הים של הצי הקיסרי היפני. יומיים אחר כך היה "המעבר הראשון תחת השמים" בידי היפנים, והסינים נסוגו לאחר שסבלו כ-2,000 הרוגים.
אסלאם בממלכה המאוחדת
הפלגים באסלאם בבריטניה
אחמדיה - המשתייכים לפלג הזה, שהוא פלג מוסלמי שנוסד בהודו ומטיף לנאורות, שלום ואהבה לאחר, הגיעו ראשונים לבריטניה, 1912, והמרכז שלהם נמצא במסגד הראשון שנבנה בלונדון (Masjid Fazl). הם מתאפיינים בארגונים שלהם לצעירים.
שאנהאיגוואן
היסטוריה
ביוני 1946, פחות משנה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, פרצה מלחמת האזרחים הסינית. ב-1949 הביס צבא השחרור העממי של המפלגה הקומוניסטית הסינית בפיקודו של מאו דזה-דונג את כוחותיו של צ'יאנג קאי שק שעמד בראש המפלגה הלאומנית (הקוומינטנג), שנמלט אל האי טאיוואן, שם ייסד את הרפובליקה הסינית. כחלק ממלחמת האזרחים כבש צבא השחרור העממי ב-1949 את שָׁאנְהָאיגְווָאן, המצודה המזרחית של החומה, וכוחותיו שעברו דרך השער היו לצבא האחרון שעבר דרך "המעבר הראשון תחת השמים" בדרכו לכיבוש סין.
אסלאם בממלכה המאוחדת
מסגדים
מסגד שאה ג'האן בעיר ווקינג, נבנה בשנת 1889, והיה המסגד הראשון שנבנה באנגליה, ואחד המסגדים הראשונים שהוקמו בארצות מערב אירופה בכלל. באותה שנה עבדאללה קוויליאם, נוצרי שהתאסלם, הקים מסגד בליברפול, שהפך כיום ל'מוסד המוסלמי ליברפול'. המסגד הראשון בלונדון היה מסגד פאזל, שנוסד בשנת 1924 ומכונה לעיתים "מסגד לונדון". מאז, לאור הביקוש הגובר, נבנו עד 2011 כ-1,500 מסגדים.
שאנהאיגוואן
היסטוריה
ב-1961 הוכרזה שָׁאנְהָאיגְווָאן "אתר תרבותי לאומי סין מדרגה ראשונה".
המצודה
המצודה היא מכלול ביצורים משוכלל הכולל שערים, מגדלים, משרדי ממשל ואפילו מקדש. צורת המצודה בשָׁאנְהָאיגְווָאן היא ריבועית, שטחה כ-1.5 קמ"ר, והיקפה כ-4 קילומטרים. החומות המגיעות עד לגובה 14 מטרים ועובי של עד שבעה מטרים בנויות מאדמה נגוחה המחופה בלבנים. באמצע המצודה מתנוסס מגדל פעמון גבוה. הצד המזרחי, הדרומי והצפוני מוקפים בתעלת מגן עמוקה ורחבה שהמעבר מעליה אפשרי בגשר מתרומם. בכל ארבעת צדי החומה נקבעו שערים: גֶ'נְדונְג (מזרח), יִינְגְאֶן (מערב), וָאנְגיָאנְג (דרום), וֵיייְוֵּאן (צפון) בשל הזנחה נותר כיום רק השער המזרחי, השער החשוב ביותר, כיוון שהוא השער החיצוני הפונה כלפי מנצ'וריה. מעל לשער מתנוססת על לוח הכתובת "המעבר הראשון תחת השמים" (天下第一关). הכתובת הוצבה במקום ב-1920 כחיקוי לכתובת המקורית של שְׂיָאו שְׂייֵן (השמורה בתוך הקומה השנייה של המגדל).
אסלאם בממלכה המאוחדת
מסגדים
באוקטובר 2015 ולאחר מאבק שנמשך 16 שנים, ביטלה הממשלה סופית את בנייתו של מסגד שהיה אמור להיות המסגד הגדול בבריטניה. המסגד, שתוכנן במזרח העיר לונדון, היה אמור להכיל למעלה מ-9000 מתפללים רק באולם המרכזי. התוכניות לבניית המסגד נתקלו כבר מתחילתן בהתנגדות ניכרת מצד גורמים שונים ומהציבור, וכבר בשנת 2010 חתמו כמעט 50,000 אזרחים על עצומה הקוראת לממשלה למנוע את הקמת המסגד.
שאנהאיגוואן
ראש הדרקון העתיק
כארבעה קילומטרים דרומית למצודת שָׁאנְהָאיגְווָאן מצויה הנקודה המזרחית ביותר בחומה הגדולה של סין. בנקודה זה נכנסת החומה כ-20 מטרים לתוך ים בוהאי ובשל הדמיון לדרקון גדול השותה מים מכונה קטע זה "ראש הדרקון העתיק" (לָאוֹלונְגְטוֹאוּ). מהחומה המקורית כמעט שלא שרד דבר וקטע זה של החומה הוא שחזור שנעשה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
אסלאם בממלכה המאוחדת
המצב החברתי
על פי דוחות מחקר שנבעו ממפקד האוכלוסין, אשר נערך בשנת 2001, סובלים המוסלמים בממלכה המאוחדת מתנאים לא נאותים של דיור, רמה ירודוה של חינוך והם פגיעים יותר משאר האוכלוסייה למחלות ממושכות. בנוסף, הם סובלים מאבטלה קשה (נמצאים במקום הראשון בטבלה). הרקע למצב זה נתלה בעובדה שאוכלוסייה זו מאופיינת בממוצע הגיל הצעיר ביותר.
שאנהאיגוואן
מנזר מֶנְגגְ'יָאנְגנוּ
מנזר קטן שנבנה לפני שושלת סונג ושופץ בתקופת שושלת מינג, השוכן על הר פֶנְגחְוָאנְג (עוף החול), כ-7 קילומטרים מזרחית למעבר שָׁאנְהָאיגְווָאן, ומנציח את אחת האגדות הידועות בתרבות סין. האגדה מספרת על מֶנְגגְ'יָאנְג, אישה נאמנה שבעלה נלקח ממנה לשרת בעבודות הבנייה בשָׁאנְהָאיגְווָאן בתקופת שושלת צ'ין, ועל כן אספה בגדים חמים על מנת להביאם לו. אך כשהגיעה לאתר מצאה כי כבר מת מקור ומעייפות. בכיה המר גרם לחומה להיבקע וחשף את עצמות בעלה יחד עם עצמותיהם של אלפי עובדים אחרים, שאותם קברה לפני שהשליכה עצמה לים, כמצופה מאלמנה חסודה. כיום מצביעים על ארבעה סלעים בים מול שָׁאנְהָאיגְווָאן כמקום קברה.
אסלאם בממלכה המאוחדת
המצב החברתי
לעומת זאת, חיים בבריטניה כ-10,000 מוסלמים מיליונרים והקהילה העסקית במקום הולכת ומתפתחת.
לשליש מהאוכלוסייה המוסלמית אין כישורים חינוכיים או מקצועיים, (לעומת שיעור של רבע מכלל האוכלוסייה). עם זאת, 53% מהצעירים המוסלמים לומדים לימודים אקדמיים, וזה שיעור גבוה מכלל האוכלוסייה.
יום איכות הסביבה העולמי
מטרת יום זה היא להעלות את המודעות לנושאים הקשורים באיכות הסביבה, לקדם שינוי עמדות בנושאים של איכות הסביבה ולהגביר את שיתוף הפעולה של כל המדינות, כדי שאנשים יהנו בעתיד מעולם משגשג ובטוח.
אסלאם בממלכה המאוחדת
אפליה ואיסלמופוביה
התקשורת הבריטית ספגה ביקורות על התדמית הסטריאוטיפית השלילית שיצרה למוסלמים, ובכך הזינה את הדעות הקדומות שקיימות נגד מוסלמים בציבור.
יום איכות הסביבה העולמי
יום איכות הסביבה מצוין ברחבי העולם בפעילויות רבות, כמו קונצרטים בחיק הטבע, תהלוכות, נטיעות עצים, תחרויות כתיבה וציור כרזות בבתי הספר, וכן מבצעי מיחזור ונקיון.
אסלאם בממלכה המאוחדת
אפליה ואיסלמופוביה
במחקר שנערך על ידי משרד הפנים על נוער "בריטי לבן" לצד נוער אסיאתי-מוסלמי הסתבר שהנוער האסייתי-מוסלמי הרבה יותר סובלני מאשר הבריטי, והאחרונים הם אלו שמהווים מחסום להצלחת האינטגרציה, בעוד שהקבינט הבריטי טען שדווקא המוסלמים הם אלו שהציבו את המחסום, ובכך עודד תגובות אנטי מוסלמיות של הציבור.
יום איכות הסביבה העולמי
יום איכות הסביבה הוא אחד המועדים הבינלאומיים הראשונים בנושא שמירת טבע, קיימות וסביבתנות. ימים דומים ליום איכות הסביבה שמציין האו"ם כוללים את היום העולמי לחיות הבר (World Wildlife Day) ב-3 במרץ, יום היערות העולמי (21 במרץ), יום המים העולמי (22 במרץ), יום כדור הארץ (ב-22 באפריל), יום המגוון הביולוגי (22 במאי), יום האוקיינוסים (ב-8 ביוני) ויום למאבק במדבור (ב-17 ביוני).
אסלאם בממלכה המאוחדת
פוליטיקה
במהלך השנים החלו המוסלמים לתפוס עמדות רבות ומשפיעות בפוליטיקה הבריטית. כיום ישנם שמונה חברים מוסלמים בבית הנבחרים הבריטי. סאלמה יעקובּ כיהנה בעבר כיושבת ראש מפלגת השמאל ריספקט.
סעידה וארסי, אשר הייתה החברה המוסלמית הראשונה בקבינט הבריטי, מונתה ב-2010 לתפקיד שרה בלי תיק בידי ראש הממשלה דייוויד קמרון. וב-2012 היא מונתה לשרה בכירה לענייני המדינה. באוגוסט 2014 במהלך מבצע צוק איתן התפטרה וארסי מתפקידה במחאה על מדיניות הממשלה הבריטית בנוגע ללחימה בעזה.
רוב המוסלמים הבריטים מצביעים למפלגת הלייבור, אך ישנם גם נציגים מוסלמים שמרנים כמו סעידה ורסי מן המפלגה השמרנית שכיהנה בעבר כשרת הדתות, והמזכיר הכלכלי של משרד האוצר, סאג'יד ג'אבד, שתואר על ידי הגרדיאן כ"כוכב עולה" במפלגה השמרנית.
בבחירות שנערכו במאי 2016 לראשות עיריית לונדון, נבחר נציג מפלגת הלייבור, סאדיק קאן, מוסלמי ממוצא פקיסטני.
מעורבות בטרור
בשבעה ביולי, 2005 ארעה בלונדון סדרה של פצצות בתחבורה הציבורית בשעת העומס של הבוקר. 52 אנשים נהרגו, כולל המפגעים, שהיו מוסלמים בריטים; 3 ממוצא פקיסטני ואחד מג'מייקה. שבועיים מאוחר יותר הונחו 4 פצצות נוספות בתחבורה הציבורית, אבל הן לא גרמו נזק.
בהמשך פורסמו באנגליה שתי פתוות – אחת שמצדיקה את העבריינים, והשנייה שמגנה את הטרור.
בשנת 2007 היו מוסלמים בריטים מעורבים בתקיפה בשדה התעופה בגלאזגו.
ב-22 במאי 2013 הותקף ונרצח חייל בריטי, לי רגבי, בדרום לונדון. שני המוסלמים שרצחו את רגבי, סיפרו לעוברי אורח שהם עשו זאת כנקמה על רצח של מוסלמים בידי חיילים בריטים. הרצח גונה על ידי מנהיגים מוסלמים בבריטנה ובעולם כולו.
4Fun
4Fun (ולפעמים בשם Julia & 4Fun) היא להקת מוזיקה ליטאית. היא מנגנת מגוון רחב של סגנונות מוזיקה, ביניהם רוק, פופ רוק, וקאנטרי. הלהקה הוקמה בשנת 2001 והשתתפה בכמה פסטיבלים לאומיים ובין-לאומיים, ביניהם Visaginas Country ותחרות האירוויזיון.
רסס והתפלל
לרסס ולהתפלל (במקור באנגלית המונח יוצר חרוז: "Spray and pray") הוא מונח מלגלג על ירי מנשק אוטומטי לעבר אויב בצרורות ארוכים, ללא ניסיון לכוון כל ירייה או צרור יריות. פעולה זו רווחת במיוחד בקרב אלה שהם חסרי הכשרה מתאימה לירי. פעולה זו שונה מאש רתק מכיוון שמדובר בירי שמכוון ברישול או שאינו מכוון כלל. מונח זה אינו חל על ירי אוטומטי המתמקד כראוי או אש רתק אמיתית, שהן פעולות מקובלות עבור לוחם מאומן כראוי.
4Fun
4Fun השתתפה בתחרות הבחירה הארצית לאירוויזיון שלוש פעמים. לאחר שהפסידה בשנים 2005 ו-2006, 4Fun זכתה בתחרות הבחירה הלאומית בשנת 2007 עם הבלדה הלירית שלהם Love or Leave בביצוע הכולל משחק צללים. הם ניצחו את שני המועמדים הסופיים אייסטה פילווילטה ורוטה שקיוגולבטה. 4Fun ייצגה את ליטא באירוויזיון 2007 בהלסינקי וסיימה במקום ה-21 עם 28 נקודות, עם הצבעות עיקריות מאירלנד (12 נקודות) ולטביה (10 נקודות). הזמרת הראשית ג'וליה ריטצ'יק קיבלה כניסה בלתי צפוי ישירות לגמר הבחירה הארצית לאירוויזיון 2008, אך סיימה רק במקום ה-12 מתוך 14 המתמודדים. בשנת 2008 הקליטו 4Fun יחד עם הצמד הלטבי Valters & Kaža את השיר With U, שהפך ללהיט בלטביה.
רסס והתפלל
שימוש היסטורי
השימוש הגדול באש אוטומטית חל כאשר רובי סער נכנסו לשירות נרחב בצבאות הגדולים, ובייחוד עם תפוצת ה-AK-47 הסובייטי וה-M-16 האמריקאי, שהיו מסוגלים הן לירי בבודדות (חצי-אוטומטי) והן לירי אוטומטי מלא, באמצעות נצרה בוררת.
קולונל ג'ק לואיס, חייל ותיק בדימוס בחיל הנחתים האמריקני ששירת במלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם ולאחר מכן שימש כעורך המגזין "Gun World" נפגש עם פול אקס קלי, מפקד חיל הנחתים. לואיס אמר למפקד כי התוצאה של הקידמה ברובה ה-M16 הייתה ש"ארצות הברית הייתה אמורה להיות ידועה כאומה של הקלעים, עכשיו הפכנו לאומה של מרססים".
החסרונות של ירי אוטומטי בלתי מבוקר הן סבירות נמוכה של ממש להכות ביעד האויב, בזבוז כמויות גדולות של תחמושת מכדי הצורך והסיכון המוגבר לפגיעה מאש ידידותית. בגלל נטייתם של החיילים האמריקאים לרסס ולהתפלל במהלך מלחמת וייטנאם, ארצות הברית החליפה את הגדרת האש האוטומטית הרגילה (ירי רצוף עד שנגמרים הכדורים במחסנית) ב-M16 המקורי בהגדרת אש אוטומטית מוגבלת (בצרור נורות שלוש יריות) ברובי הסער M16A2 ו-M16A4 ובקרבין M4. עם זאת, בקרבין M4A1 פלאט-טופ החזירו את אפשרות הירי האוטומטי המלא עקב שימושיותו ביישומי לוחמה בטרור כאשר נדרש כוח אש מוגבר.
חלופות
שיטות חלופיות להשגת ירי יעיל הן להשתמש ביריות בודדות או בצרורות נשלטים ומכוונים לאחר איתור האויב. צבאות רבים מחזיקים בכלי-נשק עם שני מצבי ירי: ירי של כדור בודד במצב רגיל ובנוסף אפשרות לירות צרור כדורים (בלחיצה רצופה נורה מספר מוגבל של כדורים) או אפילו מצב אוטומטי מלא שבו הנשק מתפקד כמקלע (רובה M16, לדוגמה, הוא נשק שבו קיימים שני מצבי ירי). הצבאות השונים מחזיקים בכלי-נשק כאלה, הנקראים רובי סער, כדי לעודד חיילים להשתמש בטכניקות אש יעילה כאשר ישנה אפשרות כזו.
Atretochoana eiselti
Atretochoana eiselti הוא מין ממשפחת תולעני המים (Typhlonectidae) שבסדרת חסרי הרגליים, אשר היה ידוע רק משני ממצאים שנשמרו עד גילויו בברזיל בשנת 2011, מה שהופך אותו לאחד מהמינים המסתוריים בעולם. זהו דו-חי גדול בעל גוף דמוי נחש, אשר כמו חסרי רגליים אחרים – אין לו גפיים. A. eiselti הוא החבר הגדול ביותר בקבוצת בעלי ארבע רגליים שאין לו ריאות, כפול בגודלו משאר חסרי הריאות. כתחליף לריאות, בעורו נמצאים נימים רבים המנקבים את שכבת האפידרמיס, ומאפשרים חילוף גזים עם הסביבה. ככל הנראה, הוא יצור מימי החי במקומות בהם הזרם מהיר. Atretochoana eiselti, יחד עם Caecilita iwokramae מגיאנה, יוצאי דופן משאר חברי סדרת חסרי הרגליים בכך שהם שני המינים חסרי הריאות הידועים היחידים.
הוא נבדל באופן משמעותי מחסרי רגליים אחרים, אפילו מאלו הנכללים איתו תחת משפחת תולעני המים, בכך שיש לו נחיריים פנימיים ואטומים, פה גדול יחסית, סנפיר גב בשרני, גולגולת המקנה לו ראש רחב ושטוח ועוד. בנוסף, הוא נבדל מכל אורגניזם אחר בכך שנמצאו בגולגולתו ראיות לשרירים ייחודיים. לא ידוע דבר על התנהגות המין, אך ככל הנראה זהו טורף או לכל הפחות אוכל נבלות.
עד 2011, לא היו אלא שני ממצאים מהמין: אחד, שמוצאו בדרום אמריקה, באוסף במוזיאון ההיסטוריה של הטבע שבווינה, ומממצא שני באוניברסיטת ברזיליה. אורכו של הממצא מווינה הוא 72.5 סנטימטר, בעוד שאורכו של הממצא מאוניברסיטת ברזיליה הוא 80.5 סנטימטר.
ימי החנוכה
ימי החנוכה הוא שיר עברי לחג החנוכה פרי עטו של הבלשן, המתרגם והמורה הישראלי אברהם אברוּנין, שנכתב והתפרסם בארץ ישראל בעשור השני של המאה ה-20 ונדפס ב-1930. זוהי גרסה עברית לשיר היידי חנוכּה, אוי חנוכּה (חנוכה, הו חנוכה) מאת הסופר, המתרגם והמורה המשכיל היהודי-רוסי מרדכי (מארק) ריוֶוסמן (ריוועסמאַן), שחובר בסנקט פטרבורג בירת רוסיה למנגינה עממית יהודית ממזרח אירופה והתפרסם ב-1912. לשיר גם גרסה אנגלית פופולרית – Oh Hanukkah.
תולדות השיר
בשנת 1908 נוסדה בסנקט פטרבורג בירת רוסיה החברה למוזיקה עממית יהודית. מייסדיה היו מוזיקאים יהודים בוגרי הקונסרבטוריונים של סנקט פטרבורג ומוסקבה, בהם יואל אנגל, לייב צייטלין, יוסף אחרון, לזר סמינסקי, מיכאל מילנר ושלמה רוזובסקי. אחת ממטרותיה המרכזיות של החברה הייתה איסוף ותיעוד המוזיקה היהודית. חבריה יצאו אל העיירות שבמרחב הלשוני היידי בתחום המושב – "יידישלאַנד" (ארץ היידיש) – ועסקו בהקלטה וברישום של אלפי שירי עם ונעימות עממיות. היצירות שתועדו התפרסמו בקבצים שהוציאה החברה; חלקן עובדו להרכבים קוליים ואינסטרומנטליים. עבודתה של משלחת אתנוגרפית בראשות זוסמן קיסלגוף שנשלחה לאסוף שירים וניגונים עממיים בקרב היהודים בפלכי ויטֶבּסק וחֶרסון (צפון-מזרח בלארוס ודרום אוקראינה של ימינו, בהתאמה), הניבה אנתולוגיה חשובה בעריכת קיסלגוף שהוציאה החברה ב-1912, ואשר כללה 82 שירים.
מרדכי (מארק) ריוֶוסמן (1868–1924), מורה ותיק בבית הספר של חברת מפיצי השכלה בפטרבורג, מתרגם (בין היתר את משלי קרילוב) ומחבר מחזות לילדים וסיפורים בנושאים מקראיים, היה חבר פעיל בחברה למוזיקה יהודית ומראשיה. לאוסף השירים שערך קיסלגוף הוא סייע בחיבור עיבודים ותרגומים (חלק מהשירים שנכללו בקובץ היו ברוסית), וכן שלושה שירים פרי עטו: "חנוכּה, אוי חנוכּה", שיר נוסף לחנוכה (שזכה בארץ ישראל לגרסה עברית מאת לוין קיפניס: "שימו שמן"), וכן עוד שיר שהיה לפופולרי מאוד: "היַינט איז פּורים, ברידער" (היום פורים, אחיי). בקובץ השירים, שנקרא "לידער-זאַמלבוך פֿאַר דער יידישער שול און פֿאַמיליע" (קובץ שירים לבית הספר ולמשפחה היהודיים), ביקשו קיסלגוף ועמיתיו לספק למשפחה היהודית המודרנית שירים לכל החגים. העובדה שהיה על ריווסמן לתרום שיר מקורי משלו פירושה כנראה כי המסורת העממית חסְרה אז שירי משפחה לחנוכה (שכן אחרת היו עורכי הקובץ בוחרים שיר מסורתי, כפי שאמנם עשו במקרה של חגים אחרים).
כבר בשנת 1914 התפרסם השיר בברלין, בשירון של תנועת הנוער היהודית-גרמנית "בלאו-וייס". ב-1928 נדפס השיר בשיקגו ובניו יורק בחוברת מסדרת השירונים Little Books of Jewish Songs שערך המחנך המוזיקלי הארי קופרסמית', מחלוצי ההפצה של מוזיקה יהודית באמריקה, וב-1929 הוא הופיע בקובץ שירים של בית הספר העממי הציוני-סוציאליסטי של איגוד הפועלים היהודי-לאומי (אידיש-נאַציאָנאַלער אַרבעטער פֿאַרבאַנד) ופועלי ציון בטורונטו שבקנדה. ברבות השנים נעשו שירי ה"זאַמלבוך" נפוצים יותר ויותר, והשיר "חנוכּה, אוי חנוכּה" הפך לעממי. עדות לכך היא העובדה שב-1932, עשרים שנה לאחר פרסומו הראשון, כלל אותו המוזיקולוג אברהם צבי אידלסון במסגרת מפעל הכינוס המונומנטלי שהוציא תחת ידו, "אוצר נגינות ישראל", בכרך התשיעי, שהוקדש ל"נגינות עממיות של יהודי מזרח אירופה"; ולא זו אף זו – בניגוד לשירים רבים אחרים בקובץ, השיר "חנוכּה, אוי חנוכּה" נדפס שם ללא ציון מקור בדפוס ואפילו ללא ציון שם המחבר (משמע, אידלסון לא הכיר את הפרטים הללו וראה בו "שיר עממי" מאת מחבר עלוּם שֵם שנמסר מפה לאוזן). גם אספנית השיר היידי רות רובין כללה את השיר באנתולוגיה A Treasury of Jewish Folksong (1950).
הגרסה העברית
אברהם אברונין (1869–1957), מורה ומדקדק עברי מרוסיה הלבנה שעלה לארץ ישראל בשנת 1910 והיה למורה בתל אביב, תרגם שירי ילדים לעברית מיידיש, בין היתר במטרה לסייע ללימוד העברית של ילדי הארץ. את השיר הפופולרי לחנוכה ביידיש תרגם כנראה בתוך שנים אחדות מפרסומו – על כך מעיד אזכור של ביצוע השיר בעברית בפי מקהלת בית הספר העברי בצידון שבלבנון בנשף חנוכה תר"ף (1919). השיר ראה אור בדפוס ב-1930 בחוברת "שירים לשבת ולמועד" שערך מנשה רבינוביץ (רבינא), ובהמשך נדפס בקבצים ובשירונים שונים והפך נפוץ.
הלחן
הלחן התפרסם לראשונה בכרך התווים של הקובץ "לידער-זאַמלבוך" שבעריכת זוסמן קיסלגוף (1912), בעיבודו של פסח (פאבל) לְבוֹב, ושם צוין כי הניגון הוא "חסידי". גם האספנית והחוקרת היהודייה-קנדית-אמריקאית רות רובין טענה כי הלחן חסידי, ואספן וחוקר הפולקלור היידי הישראלי מאיר נוי טען כי זהו עיבוד של מוטיבים חסידיים; ואולם לא נמצא תיעוד של ניגון חסידי בלחן זה. חלקים מן המנגינה מצויים בשירים יידיים אחרים, כגון "לעבעדיק יענקל" (יַנקל העליז), "ר' שמואלס ניגון" (המנגינה של ר' שמואל) ו"די לוסטיקע חסידים" (החסידים העליזים).
מנגינת השיר העברי זהה למנגינת השיר המקורי (והשיר האנגלי) למעט הבדלים קלים ביותר:
השיר ביידיש
שירו של ריווסמן מורכב משני בתים הנחלקים כל אחד לשניים (מעין בית–פזמון) – החלק הראשון מנוסח כתיאור ואילו השני כהנחיות לילדים נמעני השיר כיצד יש לחגוג את החג. הבית הראשון פותח בדברי שבח לחג חנוכה היפה והעליז ומזכיר את מנהגיו הנעימים – משחק בסביבון, אכילת לביבות וריקוד במעגל – וכן את הדלקת הנרות ואמירת תפילת "על הנסים". הבית השני מזכיר את מרד החשמונאים, טיהור בית המקדש ושחרור ירושלים, וקורא לנמענים להלל בשירה את הפלא ואת הגיבור יהודה המכבי וכן "לאהוב את העם".
משהפך השיר המקורי ל"שיר עממי" כאמור, חלו בו מספר שינויים. שינוי אחד הוא טיפוסי בטרנספורמציה של שיר העובר פולקלוריזציה (כלומר הופך עממי) – פזמון חוזר קבוע, שהוא מעיקרו הפזמון הראשון שבגרסת ריווסמן, הקורא לילדים למהר להדליק את נרות החנוכה ולרקוד במעגל. שינויים אחרים במילות השיר ניתן לתלות בהתפשטות תהליך החילון ותפיסת היהדות כתרבות בקרב יהודי מזרח אירופה ואמריקה בתקופה שמאז פרסום השיר והתקבלותו. כך בעוד בגרסה המקורית מצוּוים הילדים: "אִמרו 'על הנסים' / הללו את אלוהים על הנסים", הרי בגרסאות מאוחרות יותר מילים אלה נשמטו. כמו כן, מהציוויים "להלל בשירה את הפלא" ו"לאהוב את העם" המופיעים בגרסה המקורית, הציווי הראשון נדפס בהמשך רק בחלק מהגרסאות והשני ככל הנראה נשמט כליל.
להלן מילות השיר המקוריות:
ואולם כאמור, משהפך השיר ל"שיר עממי", עברו המילים שינוי ונפוצו גרסאות שונות. להלן גרסה מקובלת בלוויית שינוי נוסח:
הגרסה העברית
הגרסה העברית של אברונין דומה מעיקרה לגרסה המקורית, בשינויים קלים: לא נזכרים בה ריקודים, וגם דברי השבח והאהבה הרבים לחג המצויים במקור אינם מופיעים כאן. ההבדל העיקרי שמציגה הגרסה העברית לעומת המקור הוא הדגש המושם על הניצחון האנושי והיעדרם של דברי הלל לאלוהים על הנסים. חג החנוכה, שביסודו מרד החשמונאים, זכה למעמד מיוחד בתנועה הציונית כחג המציין גבורה ולחימה יהודית היסטורית של "מעטים מול רבים", ועצמאות וריבונות יהודית בארץ ישראל (בדומה לל"ג בעומר, שקוּשר עם מרד בר כוכבא). השיר עוסק בחגיגה של מאורע היסטורי-דתי – ניצחון המכבים ו"חנוכת מקדשנו", אולם התהילה היא של היהודים הקדמונים: "ניצחון המכבים נספר, נזמרה / על היוונים אז ידם כי גָּבֵרָה / [...] עם ישראל עשה תושייה"; ואת נרות החג קורא השיר אמנם להדליק "על הנסים ועל הנפלאות" – נוסח הלקוח מתפילת "הנרות הללו" הקדומה – אך לא "על התשועות ועל הנסים ועל הנפלאות שעשית [=שעשה אלוהים] לאבותינו", אלא "על הנסים ועל הנפלאות אשר חוללו המכבים" (השוו מילות השיר לחנוכה "מי ימלל" מאת מנשה רבינא, הקורא: "מי ימלל גבורות ישראל, אותן מי ימנה?" – על משקל "מי ימלל גבורות ה' ישמיע כל תהילתו" שבתהילים קו, ב). לפיכך השיר, כמו שירים אחרים ברוח זו, עוררו התנגדות מצד חוגים דתיים – בעיני יהודים אנטי-ציוניים הוא מהווה ביטוי ליוהרה הציונית, ואילו בקרב הדתיים הלאומיים יש שביקשו להתאימו להשקפת עולמם הדתית ולשיר "על הנסים ועל הנפלאות אשר חולל ה' למכבים".
ה"סופגניות" הנזכרות בגרסה העברית אין פירושן המאכל המכונה כיום בעברית סופגנייה, כי אם דווקא לביבה, כבגרסתו המקורית של השיר. בעבר שימשו המונחים העבריים "סופגניות" ו"לביבות" במובנים שונים. בשנת תרע"ג-1913 קבע ועד הלשון העברית (קודמה של האקדמיה ללשון העברית), במונחון לתבשילים וכלי בישול, את השם "סופגניות" (שאותו חידש דוד ילין בשנת תרנ"ז) כמתייחס לקציצות תפוחי האדמה המטוגנות המכונות ביידיש לאטקעס, כלומר המאכל ששמו כיום בעברית לביבה; השם "לביבה", מנגד, שימש שם כולל למאכלי בצק ממולאים, לרבות מה שמכונה היום סופגנייה. ואולם השימוש שהלך ונפוץ בציבור למילים "סופגנייה" ול"לביבה" היה במשמעויות המוכרות כיום, ולבסוף גם הכיר בכך ועד הלשון.
הגרסה האנגלית
במחצית הראשונה של המאה ה-20 נפוצו בארצות הברית גם עיבודים שונים של השיר לאנגלית, בפרט לילדים, והשיר החל להיות מוכר בשם "Hanukkah, Oh Hanukkah, Come Light the Menorah". בדומה לגרסאות היידית והעברית, גם השיר באנגלית היא משירי החנוכה הפופולריים ביותר בשפה זו. הגרסה האנגלית המקובלת בימינו היא הפשוטה מכולן: יש בה הזמנה נלהבת לחגוג ואזכור של מנהגי החג, אך היא נטולה כל התייחסות לסיפור ההיסטורי או לרכיב הדתי. להלן מילות השיר באנגלית:
מוזיקה אמנותית
בינואר 1909 הופיע הירש קוֹפּיט (Kopyt), חבר החברה למוזיקה יהודית בפטרבורג, בקונצרט שארגנה החברה בעיר ובו ביצע את יצירתו לפסנתר "פֿריילעכס" (פריֶילֶכס, זֶמֶר/ריקוד משמח). יצירתו של קופיט הורכבה משילוב של שתי מלודיות, בהן זו ששימשה את שירו של ריווסמן. היצירה הופיעה בדפוס בשנת 1912.
המלחין לייב (לב/ליאו) צייטלין, גם הוא מאנשי החברה למוזיקה יהודית, חיבר גרסה תזמורתית ליצירה של קופיט, וזו בוצעה לראשונה בקונצרט של החברה ביוני 1913 ("פריילעכס" התזמורתית לא ראתה אור בדפוס). כ-15 שנה אחר כך, צייטלין, שבינתיים היגר לארצות הברית, השתמש בקטע זה במלואו כמעט (למעט הפתיח והסיום) ביצירתו הדרמטית Palestina ("פלשְׂתינה", ארץ ישראל), אוברטורה שהועלתה לראשונה ב-20 בספטמבר 1929 בתיאטרון הקפיטול בניו יורק והושמעה לאחר מכן גם ברדיו.
בשנת 1914 פרסם המלחין יוסף אחרון, מראשי החברה, יצירה בשם "'שֶר' [ריקוד מספריים – ריקוד חתונה פופולרי] ריקוד עברי [=יהודי]" – אימפרוביזציה לריקוד על המנגינה שליקט קיסלגוף. היצירה בוצעה לראשונה בסנקט פטרבורג בשנת 1915.
המלחין היהודי-אמריקאי סמיואל אדלר פרסם (כנראה בשנת 1963) מוטט לחנוכה למקהלה מעורבת (SATB ) ולפסנתר בשם "A Song Of Hanukkah" (מילים: א' גוטמן) המבוסס על השיר.
גרסאות הומוריסטיות
לשיר העברי נפוצו גרסאות פרודיות-הומוריסטיות שונות. גרסה מקובלת, שתועדה בקובץ הפופולרי שבעריכת סמדר שיר "שירי רחוב" (1982), מכילה התייחסות לחגים אחרים:
קישורים חיצוניים
ביצועים: (לביצועים נוספים של השיר העברי ראו בדף השיר שבאתר זמרשת לעיל)
אלבר גולסטרנד
אלבר גולסטרנד (בשוודית: Allvar Gullstrand; 5 ביוני 1862 – 28 ביולי 1930) היה אופתלמולוג ואופטיקאי שוודי.
ביוגרפיה
גולסטרנד נולד בלנדסקרונה, שוודיה. בין השנים 1894–1927 היה פרופסור לאופתלמולוגיה ולאופטיקה באוניברסיטת אופסלה. הוא השתמש בשיטות מתחום המתמטיקה הפיזיקלית למחקר של תמונות אופטיות ושל השתקפות האור בעין. על עבודתו בתחום זה, הוא קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה ב-1911.
גולסטרנד ידוע גם בשל מחקריו על אסטיגמציה ובשל שיפור של האופטלמוסקופ ושל עדשות לשימוש לאחר הסרת קטרקט מהעין.
הוא נבחר לחבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים ב-1905 ושימש כחבר בוועדת הפרסים של האקדמיה בתחום הפיזיקה. בתקופת שירותו בוועדה, הוא השתמש במעמדו כדי לבלום את איינשטיין מלקבל פרס נובל לפיזיקה על תורת היחסות, שגולסטרנד האמין שהיא שגויה.
גולסטרנד נישא לסיגנה ברייטהולץ (1862–1946) ב-1885. הוא נפטר בסטוקהולם ושם נקבר בבית הקברות "נורה בגרבנינגספלאצן".
נחום איצקוביץ'
ד״ר נחום איצקוביץ' (נולד ב-1950) הוא מנהל ישראלי שכיהן כמנכ"ל משרד החקלאות. קודם לכן כיהן כמנהל הרשות להשקעות ולפיתוח התעשייה והכלכלה במשרד הכלכלה והתעשייה, כמנכ"ל משרד התיירות, מנכ"ל משרד הרווחה וראש מועצה אזורית עמק חפר. כיום, יו״ר עמותת ״מצמצמים רווחים״ וכן יועץ ויוזם בנושאים כלכליים, לרבות סטראט-אפים בתחום האגרו-טכנולוגיה.
ביוגרפיה
איצקוביץ' נולד בגבעות זייד, בן להורים ניצולי השואה שעלו מצ'כוסלובקיה. ב-1952 עבר עם משפחתו למושב אומץ בעמק חפר. שירת בצה"ל בחיל השריון ובמלחמת יום הכיפורים לחם במסגרת חטיבה 679 כתותחן ומפקד טנק והשתחרר בדרגת סרן. הוא בעל תואר ראשון בחקלאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר דוקטור לניהול מאוניברסיטת סורבון בפריז.
כיהן כגזבר המושב אומץ ולאחר מכן גזבר מועצה אזורית עמק חפר בשנים 1978 עד 1986. ב-1986 נבחר לכהן כחבר מועצה ושימש סגן ראש המועצה האחראי על הניהול הכספי שלה. ב-1994 נבחר לראשות המועצה וכיהן בתפקיד במשך שלוש קדנציות, כשב-2004 זכה בכ-85% מקולות הבוחרים. ב-2006 הודיע על התפטרותו בעקבות מינויו לתפקיד מנכ"ל משרד התיירות.
באוגוסט 2006 מונה למנכ"ל משרד התיירות, בתקופת כהונתו של השר יצחק הרצוג. לאחר שהרצוג עבר לשמש שר הרווחה, מונה איצקוביץ' ב-15 באפריל 2007 למנכ"ל משרד הרווחה, ובין השנים 2011–2013 כיהן כמנכ"ל משרד הרווחה בתקופת כהונתו של השר משה כחלון. במסגרת תפקידו קיבל את "עיטור האור" כהבעת הוקרה על עשייתו למען רווחת ניצולי השואה בישראל. בפברואר 2013 מונה למנהל מרכז ההשקעות במשרד הכלכלה שבתקופתו קיבל מעמד של רשות. כיהן גם כממלא מקום יושב ראש רשות החדשנות.
ביולי 2020 מונה למנכ"ל משרד החקלאות, תחת השר אלון שוסטר. איצקוביץ זכאי למכסת ייצור ביצים, וכיוון שאינו מחזיק בלול הוא משכיר מכסה זו לאחרים, באישורה של מועצת הלול, הכפופה למשרד החקלאות. עקב כך הוא חתום על הסדר ניגוד עניינים.
כיהן בתפקידים ציבוריים, בהם חבר מועצת מינהל מקרקעי ישראל, חבר דירקטוריון קרן קיימת לישראל, יו"ר המרכז האקדמי רופין, יו"ר המועצה הציבורית להנצחת החייל במשרד הביטחון וחבר בוועד המנהל של האוניברסיטה העברית בירושלים. כיום, יושב ראש עמותת ״מצמצמים רווחים״.
חיים אישיים
איצקוביץ' תושב מושב אומץ בעמק חפר, נשוי, אב לשלושה ילדים וסב לחמישה נכדים ונכדות.
רוג'רס פארק (שיקגו)
רוג'רס פארק (באנגלית: Rogers Park) הוא אחד מ-77 תתי-אזורים של העיר שיקגו אשר נמצא בחלק הצפון מזרחי של העיר לצד אגם מישיגן.
אזור רוג'רס פארק גובל בעיר אוונסטון מצפון, שדרות רידג' ממערב, שדרת דבון ושכונת אדג'ווטר מדרום ואגם מישיגן ממזרח. באזור רוג'רס פארק ממוקמת אוניברסיטת לויולה.
מחוז דייד (פירושונים)
מחוז דֵיְיד (באנגלית: Dade County) הוא שמם של מספר מחוזות בארצות הברית.
טרם (כפר)
טרם (בהונגרית: Terem) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טרם קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בעיר 743 תושבים ובשנת 2020 רק 664 תושבים.
הכפר הוקם ככפר עצמאי בשנת 1952, אך האזור מיושב לסירוגין מאז המאה ה-13.
שראצר
שַׂרְאֶצֶר (בשמו האשורי: נַבּוּ-שַֹרוּ-אוּסוּר) היה בנו של מלך אשור סנחריב, אשר רצח יחד עם אחיו אדרמלך את אביהם סנחריב בבית האל נסרוך בנינוה. על פי חוקרים בוצע הרצח בכ' בטבת בשנת 681 לפנה"ס. לאחר הרצח ברחו אדרמלך ושראצר אל ארץ אררט. מאורע זה מוזכר גם בתנ"ך, בספר מלכים ב' בפרק י"ט:
על פי ספרות המחקר, המסופר בתנ"ך באשר לרצח סנחריב בידי שראצר ואדרמלך תואם באופן כללי את המסופר במקורות אשוריים ובבליים. המקורות הללו מספרים כי סנחריב ייעד ליורשו את בנו הצעיר יותר, אסרחדון, כנראה בשל השפעתה של אשתו נקיה-זכותו שהייתה אמו של אסרחדון ולא של אחיו האחרים. מינוי זה, שנישל למעשה את ארד-מוליסי (אדרמלך) ונבו-שרו-אוסור (שראצר) מכס המלוכה, הביא לרציחתו של סנחריב על ידי השניים. מקץ הרצח פרצו מלחמות ירושה על כס מלך אשור, ולאחר שישה שבועות הביס אסרחדון את מתחריו וזכה במלוכה.
בילקוט מעם לועז נאמר:
שקופים (סרט)
שקופים הוא סרט ישראלי משנת 2015 בבימויו של מושון סלמונה, שגם כתב את התסריט. הסרט הוקרן במסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל חיפה 2014.
תקציר העלילה
סיפורם של ראיד וסליימן, שני צעירים בדואים, בני דודים מהפזורה, המחפשים את דרכם בחיים בין המסורת כפי שהיא באה לידי ביטוי מצד דור ההורים, ובין רצונם להשתלב בחברה הישראלית שמסביבם. קורותיהם של השניים, חלומותיהם וסיפור התאהבותם באותה צעירה יספר את סיפורה של קהילה הנמצאת בעיצומו של שינוי אשר סופו אינו נראה.
הקרנות בבתי קולנוע בארץ
על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 2,500 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ.
קדגרי
קֵדְגֵּרִי (באנגלית: Kedgeree; ההטעמה בהברה האחרונה) הוא מאכל שמקורו במטבח האנגלי אך הוא מבוסס על מאכל מהמטבח ההודי. המאכל כולל דגים שבושלו או עושנו, אורז מבושל, ביצה קשה, קארי, חמאה ושמנת. לעיתים מוסיפים למנה ענבי סולטאנינה.
מקורו של המאכל במאכל הודי בשם קיצ'רי שכלל אורז ושעועית או אורז ועדשים. המאכל הגיע לבריטניה לאחר תחילת הראג' הבריטי - שלטון האימפריה הבריטית בהודו, והוא הפך למאכל פופולרי שנאכל בארוחת בוקר במהלך התקופה הוויקטוריאנית, בשל האפשרות להשתמש בחומרי גלם שנותרו בארוחת הערב של הלילה הקודם על מנת להכינו, וכך איפשרו שימוש במזון בטרם התקלקל בהיעדר אמצעי קירור. לפי סברה אחרת, המנה הגיעה לסקוטלנד, והפכה לחלק מהמטבח הסקוטי קודם לתחילת השליטה הבריטית בהודו, והיא מופיעה בספר בישול סקוטי משנת 1790, ורק בהמשך, בעקבות ההתלהבות הוויקטוריאנית מהתרבות והמזון ההודי, הפכה לחלק מהמטבח האנגלי. המתכון מופיע בספר בישול ויקטוריאני משנת 1845.
כיום מנה זו נאכלת בעיקר בארוחות ערב.
גפי פה
אצל פרוקי-רגליים, גפי פה הם גפיים סמוכים לפה (לרוב שייכים לאותו פרק של הפה), המסייעים לרוב באכילה. בפרוקי-רגליים שונים, לגפיים אלו יש צורות שונות. אצל יתושות, למשל, גפיים אלו מותאמות להזרקת חומר הרדמה ולמציצת דם. אצל פרפרים בוגרים הן התפתחו לחדק. אצל נמלים פועלות וזחלי פרפרים, אלו לסתות ללעיסה. אצל נמלים לוחמות, אלו לסתות תקיפה, שכבר לא מסייעות באכילה.
קית' האנטר ג'ספרסון
קית' האנטר ג'ספרסון (באנגלית: Keith Hunter Jesperson; נולד ב-6 באפריל 1955) הוא רוצח סדרתי אמריקאי-קנדי שרצח לפחות שמונה נשים בארצות הברית במהלך שנות ה-90 המוקדמות. הוא נודע כ"רוצח הפרצופים המחייכים" מכיוון שצייר פרצופים מחייכים על מכתביו הרבים ששלח לתקשורת ולרשויות. רבים מקורבנותיו היו עובדי תעשיית המין ואנשים זרים שחלפו בקרבת מקומו מבלי שהיה להם קשר אליו. חניקה היית שיטת הרצח המועדפת עליו, שיטה שבה השתמש לעיתים קרובות כדי להרוג חיות עוד בילדותו.
קורבנותיו
כשנמצאה גופת הקורבן הראשון שלו, תשומת הלב התקשורתית הייתה סביב אישה שהודתה בכזב ברצח זה בסיועו של החבר המתעלל שלה. ג'ספרסון נסער מכך שהוא לא זכה לתשומת לב תקשורתית כמוה, צייר פרצוף מחייך על קיר חדר אמבטיה מאות קילומטרים מזירת הפשע וכתב מכתב אנונימי המודה ברצח וגם סיפק הוכחה. כשזה לא עורר תגובה, הוא החל לכתוב מכתבים לתקשורת ולרשויות.
את הקורבן הראשון שלו הכיר ג'ספרסון ב-21 בינואר 1990, ליד פורטלנד, אורגון שבארצות הברית. הוא הציג את עצמו בפני הקורבן בבר והזמין אותה לבית שהוא שוכר. לאחר שנקלע לוויכוח עמה, הוא חנק אותה למוות בידיו ונפטר מגופתה.
אולגה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
אולגה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ב; 13 ביוני 1882 – 24 בנובמבר 1960) הייתה בתו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ואחותו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה.
תחילת דרכה
נולדה ב-13 ביוני 1882 בארמון פטרהוף, סנקט פטרבורג, לאלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ולדאגמאר, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל. לידתה הוכרזה במטח כבוד של 101 התותחים במבצר פטרופבלובסקיה, ומטחים דומים בכל רחבי האימפריה הרוסית. כבר מינקותה, היא הופקדה בידי מטפלת בריטית. מכיוון שהמשפחה הקיסרית הרוסית הייתה יעד מועדף עבור מתנקשים, אולגה ואחיה לא התחנכו בסנקט פטרבורג אלא בארמון גאטצ'ינה מחוץ לעיר. ילדי הצאר גדלו בצורה פשוטה ביותר. הם ישנו במיטות מחנה קשות ללא כריות למעט כשהיו חולים, בבוקר התרחצו באמבטיה קרה והיו אמורים לסדר בעצמם את חדריהם. כאשר הם לא היו עסוקים בדבר מה אחר, היה עליהם להכין מעשי רקמה שנמכרו באירועי צדקה שונים.
אולגה עזבה את הארמון בפעם הראשונה ב-1888 במהלך ביקור בקווקז עם משפחתה. הביקור הסתיים בצורה עגומה בשל תאונת רכבת שממנה ניצלו אולגה ואחיה רק תודות לאומץ לבו של אביהם. אולגה הצטיינה בהיסטוריה, גאוגרפיה, אנגלית, צרפתית וציור. היא הייתה קרובה במיוחד לאביה. ב-9 בנובמבר 1894 מת אלכסנדר השלישי במפתיע, ואחיה של אולגה ניקולאי עלה לשלטון כניקולאי השני, קיסר רוסיה. מאוחר יותר העידה אולגה שסברה כבר אז כי ניקולאי אינו מוכן למלוכה. חרף העובדה שהגיעה לבגרות כבר בשנת 1899, הופעתה הציבורית הראשונה הייתה רק בשנת 1900. היא שנאה את החוויה ומאוחר יותר תיארה בפני הביוגרף שלה ש"הרגשתי כמו חיה בכלוב, אשר נחשפה לפני הציבור לראשונה".. היא מונתה למפקדת הרשמית של רגימנט ההוסרים ה-12, אשר התפרסם בשל חלקו במלחמת רוסיה–צרפת (1812). באותה שנה היא פגשה לראשונה בן-דוד רחוק שלה פטר אלכסנדרוביץ', דוכס אולדנבורג. בנם של אלכסנדר פטרוביץ', דוכס אולדנבורג ואוגניה מקסימיליאנובה, נסיכת לוכטנברג. שנה לאחר מכן הציע לה פטר נישואים. אולגה סיפרה מאוחר יותר: "הייתי כל כך בהלם עד שכל מה שיכולתי לומר היה 'תודה'".
נישואים
אולם הנישואים כשלו עוד בטרם החלו. הם נישאו ב-9 באוגוסט 1901, ולאחר מכן נסע הזוג הצעיר לארמון אולדנבורג. פטר הלך למועדון הימורים וחזר למחרת בבוקר, ואולגה בילתה את ליל כלולותיה לבדה, בוכה בחדרה. פטר גילה עניין מועט באשתו הטרייה, ולא טרח כלל לממש את נישואיו. אולגה חשדה שהוא נדחף להינשא לה בידי אמו השאפתנית. אוגניה מצדה ניסתה לפצות את אולגה ולקשור עמה קשרי ידידות. היא העניקה לה מתנות רבות, שכללו גם נזר שהעניק נפוליאון בונפרטה לז'וזפין דה בוארנה. כמה שבועות לאחר החתונה נסע הזוג לביאריץ שבצרפת ומשם הפליגו לסורנטו שבאיטליה בספינה אנגלית שהושאלה מאדוארד השביעי. עם חזרתם לרוסיה התיישבו בני הזוג באחוזה העתיקה של באריאטינסקי בת ה-200 חדרים. לאולגה היה בנוסף לכך ארמון פרטי משלה שנקרא ה"אולגינו". היא השתמשה בכספה כדי לסייע לנזקקים וסבסדה בתי ספר ובתי חולים. היא עצמה למדה רפואה ועברה הכשרה בעזרה ראשונה.
לאולגה היו יחסים חמים במיוחד עם אחיה מיכאיל. הוא הרגיש בבדידותה ובאומללותה, ובאפריל 1903 הציג בפניה את קצין הפרשים ניקולאי קוליקובסקי. אולגה וקוליקובסקי החלו להתכתב בקביעות, ובאותה שנה התעמתה אולגה עם בעלה ודרשה גט. פטר סרב, אולם מיכאיל ניצל את תפקידיו בצבא כדי להציב את קוליקובסקי בעמדות שבהן יוכל להיות בקשר עם אולגה. בהמשך החלה אולגה להתגורר בארמון צארסקויה סלו לצד אחיה הצאר ניקולאי ומשפחתו. היא הייתה קרובה מאוד לארבע בנותיו של הצאר, ונהגה לצאת עמן למסיבות ואירועים חברתיים. היא נקשרה במיוחד לצעירת הבנות אנסטסיה אשר אותה נהגה לכנות בחיבה "ילדה".
דרך גיסתה אלכסנדרה, נסיכת הסן, התוודעה אולגה לנזיר המסתורי רספוטין אשר נטען שחונן בכוחות על-טבעיים. בניגוד לשאר משפחתה, אולגה לא התרשמה כלל מרספוטין, אולם לא מתחה עליו ביקורת ציבורית. על יחסיה החמים עם מיכאיל העיב רומן של מיכאיל עם אחת מנערותיה - אלכסנדרה דינה קוסיקובסקאיה. מיכאיל רצה להתחתן עם דינה בסתר, אולם ניקולאי סירב לאשר זאת ואף כלא את דינה. מאוחר יותר ברח מיכאיל לווינה יחד עם אשה אחרת - נטליה שרמטייבסקיה. ניקולאי הזועם סירב לאשר לו לחזור לרוסיה. אירועים אלו העציבו מאוד את אולגה. היא תמכה בביצוע רפורמות ליברליות באימפריה, וכן במינויו של ראש הממשלה הליברלי פיוטר סטוליפין. לאחר שגיסתה שקעה בדיכאון בעקבות מחלתו של הצארביץ' אלכסיי, מילאה אולגה את מקומה כצארינה וליוותה את אחיה לכל האירועים הציבוריים.
מלחמות העולם
במהלך מלחמת העולם הראשונה, עבדה אולגה יחד עם רבות מבנות משפחתה כאחות בצלב האדום קרוב מאוד לקווי האויב. עם התקדמות מעצמות המרכז היא נשלחה חזרה לקייב. לשמחתה, ניקולאי התיר למיכאיל לשוב מגלותו. ב-1916 ביטל ניקולאי את נישואיה של אולגה לפטר, והתיר לה להינשא לקוליקובסקי שכעת החזיק בדרגת קולונל. טקס הנישואים היה מצומצם מאוד, והשתתפו בו רק הקיסרית, אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ארבעה קצינים חבריו של קוליקובסקי ושתי חברות של אולגה מהצלב האדום. ב-1917 הודח ניקולאי במהלך מהפכת פברואר, ורבים מבני בית רומנוב הושמו במעצר בית. אולגה נמלטה לחצי האי קרים יחד עם אחותה הגדולה קסניה. ב-12 באוגוסט נולד בנה הראשון טיג'ון ניקולאייביץ'. בעקבות מהפכת אוקטובר הושמה עם משפחתה במעצר בית. הם היו מבודדים משאר המשפחה הקיסרית, ולא ידעו דבר על גורלם. בפברואר 1918 הועברה המשפחה למעצר בארמון דולבר שם היו כלואים כבר ניקולאי ניקולאייביץ' הבן ופיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה. על כולם הוצא גזר דין מוות בידי הבולשביקים, אולם ביצועו התעכב בשל סכסוכים בין הבולשביקים ביאלטה לבולשביקים בסבסטופול.
בעקבות מבצע אגרוף במרץ של אותה שנה, נכבש האזור בידי מעצמות המרכז, והשומרים הבולשביקים הוחלפו בחיילי צבא הקיסרות הגרמנית. בנובמבר נודע לגרמנים שארצם הפסידה במלחמה, והם עזבו את האזור מותירים את בני רומנוב לנפשם. כוחות של מדינות ההסכמה בתמיכת הצבא הלבן תפסו את הנמלים בחצי האי קרים כדי לאפשר לבני רומנוב להימלט. הקיסרית האלמנה מריה פיודורבנה פונתה לדנמרק בידי הספינה הבריטית "מרלבורו" שנשלחה במיוחד בידי ג'ורג' החמישי. אולם אולגה ובעלה סירבו לנטוש את רוסיה, ועברו יחד עם בנם לקווקז - אזור שנשלט בידי הצבא הלבן. אחד משומרי הראש הקיסריים, טימופי יאטיק, הוביל אותם לנומובינסקיה, עיר הולדתו. הם שכרו בית בן חמישה חדרים שם הולידו את בנם השני והאחרון, גאורגי, ב-23 באפריל 1919. ניסיונם לחיות חיים שקטים לא צלח. הצבא הלבן הובס, והצבא האדום התקדם לעבר הקווקז. אולגה ובעלה נמלטו בנובמבר 1919 לביתו של הקונסול הדני תומאס שיט, אשר בישר להם כי שאר בני משפחת רומנוב מצאו מקלט בדנמרק. לאחר שהות קצרה במעונו של הקונסול, הם הועברו למחנה פליטים באי ליד איסטנבול, שם נאלצה בתו של הצאר לשעבר לחלוק שלושה חדרים יחד עם 11 אנשים נוספים פרט לבעלה ושני בניה. כעבור שבועיים הם פונו לבלגרד, וביקרו אצל אלכסנדר, נסיך הכתר היוגוסלבי. אלכסנדר הציע להם אזרחות יוגוסלבית, אולם הם דחו את ההצעה בשל בקשת אמה של אולגה, מריה פיודורבנה, שבתה תגור עמה בקופנהגן.
ב-1920 עברו אולגה ומשפחתה להתגורר בארמון אמלינבורג בקופנהגן. אולגה שימשה כמזכירתה בפועל של אמה, וזאת למרות סירובה של האם להכיר בנישואיה לקוליקובסקי. אמה נפטרה ב-1928. בחלקה בכספי הירושה קנתה אולגה חווה בה התגוררה עם משפחתה. החווה הפכה למרכז הקהילה המלוכנית הרוסית, ואולגה עצמה עמדה בקשר עם בני אצולה רוסיים גולים ועם קצינים לשעבר של צבא האימפריה הרוסית. כמו כן היא גם שמרה על קשר מסוים עם משפחת המלוכה הדנית. ב-9 באפריל 1940 נכבשה דנמרק בידי גרמניה הנאצית והארץ כולה החלה לסבול מקיצוב במזון. שני בניה של אולגה שימשו כקצינים בצבא המלכותי הדני, ולפיכך הוחזקו במשך חודשיים כשבויי מלחמה בידי הוורמאכט. חרף העובדה שאולגה עצמה התנגדה לנאצים ולצבא השחרור הרוסי, שני בניה היו חדורים בלהט לנקום בבולשביקים, ולפיכך התגייסו לגייסות החופשיים הדנים ולחמו לצד הגרמנים בחזית המזרחית. ב-4 במאי 1945 נכנעו הכוחות הגרמניים בדנמרק לכוחות הצבא הבריטי בפיקודו של ברנרד מונטגומרי. אולגה ניסתה לפנות אל ממשלת דנמרק ואל כוחות הכיבוש הבריטיים בבקשה לסייע בשיפור מצבם הכלכלי של הגולים הרוסיים בדנמרק, אולם בקשותיה לא נענו. ממשלת ברית המועצות פנתה אל ממשלת דנמרק בדרישה להסגיר את אולגה ובניה באשמת שיתוף פעולה עם הנאצים. ממשלת דנמרק דחתה את הבקשה, אולם אולגה חששה מחטיפה ולפיכך החליטה לעבור עם משפחתה לקנדה.
אחריתה
המשפחה התגוררה בתחילה בטורונטו, ולאחר מכן קנתה חווה ליד אונטריו. ב-1952 הפכה החווה לנטל על אולגה ומשפחתה. הם כבר היו מבוגרים וילדיהם נעשו עצמאיים. בסופו של דבר הם מכרו את החווה ועברו להתגורר בבית בן חמישה חדרים בפרבר של קוקסוויל. היא זכתה לביקורים נכבדים רבים. מרינה, נסיכת יוון ודנמרק ביקרה אותה ב-1954. לואי מאונטבאטן ביקר אותה ב-1959, ומאוחר יותר באותה שנה ביקרו אצלה אליזבת השנייה, מלכת בריטניה ובעלה פיליפ, דוכס אדינבורו. ב-1958 חלה בעלה והיה משותק כמעט, והיא נאלצה למכור חלק מתכשיטיה כדי לממן את הטיפולים שלו. הוא מת באותה שנה, והיא חלתה ואושפזה בעצמה. נראה שהיא לא שמעה על מותה של אחותה קסניה באפריל 1960, כיוון שמחלתה החמירה בהדרגה וב-1 בנובמבר של אותה שנה היא נכנסה לתרדמת. היא נפטרה ב-24 בנובמבר בגיל 78.
אגם חבסגל
אגם חֶבְסְגֶל (במונגולית: Хөвсгөл нуур) הוא אגם מים מתוקים במחוז חבסגל במונגוליה. אגם חבסגל הוא אחד העתיקים בעולם; החוקרים מעריכים את גילו בכמה עשרות מיליוני שנים. המונגולים מכנים את האגם: "פנינה כחולה עמוקה" או "אמא".
שטחו של האגם 2,620 קמ"ר, אורכו 136 ק"מ ורוחבו המרבי 36.5 ק"מ. עומקו המקסימלי 267 מטר, והוא שוכן בגובה של 1,645 מ', כ-900 ק"מ צפונית לעיר הבירה אולן בטור. האגם הוא מאגר המים המתוקים השני בגודלו באסיה, והוא מכיל 0.4% מכמות המים המתוקים בעולם ו-70% מהמים המתוקים של מונגוליה.
סביב האגם, הוכרז הפארק הלאומי אגם חבסגל, אחד מאתרי התיירות הבולטים בצפון מונגוליה. התיירות לאגם מתבצעת בחודשי הקיץ בלבד, מכיוון שבחורף האגם קופא ושכבת הקרח שלו מגיעה עד ל-120 ס"מ.
עד שנות ה-90 הצבא המונגולי הציב באגם כלי שיט בודד עם שבעה אנשי צוות, שהיה למעשה מהווה את כלל חיל הים המונגולי ובעיקר נועד למטרות תיירות.
אורה (הונגריה)
אורה (בהונגרית: Ura) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-14 ובמקום קיימת כנסייה שנבנתה בשנת 1902.
יהודי אורה
יהודים מעטים חיו באורה במאה ה-18 ובמאה ה-19 והחל משנת 1885 היו היהודים תחת הקהילה היהודית בצ'נגר. רוב תושבי הכפר נרצחו בשואת יהודי הונגריה
אומול
אומול או אומול באיקלי (שם מדעי: Coregonus migratorius) היא מין של דג ממשפחת הסלמוניים האנדמי לאגם באיקל שבסיביר והוא מהווה את אחד ענפי הדיג המסחרי העיקרי של האגם. עד 2004, דג זה היה נחשב למין בסכנת הכחדה, אם כי מאז אוכלוסייתו התייצבה. הוא שייך לסוג Coregonus, בו מינים צפוניים קרובים כמו אומול ארקטי (Coregonus autumnalis), שייתכן היה מאבות הדג לפני שהתבודד באגם, אולי לאחר שהיגר מהים דרך נהרות קדומים.
תיאור
דג זה מגיע בטבע לאורך מרבי 56 ס"מ ומשקל של 2.6 ק"ג, אם כי נפוץ יותר באורך 36–38 ס"מ ומשקל של 0.6 עד 0.8 ק"ג. הוא דג בעל מבנה דק ומוארך מעט, עם סנפירים נמוכים וצידי גוף כסופים, כשהגב מעט כהה יותר משאר הגוף. הראש מעוגל עם פה דק ומספר שכבות זימים, האופייניים לדגים פלגיים. הדגים מהאוכלוסיות של הקצה הצפוני של האגם נוטות להיות קטנות יותר.
התנהגות
האומול ניזון בעיקר מזואופלנקטון, דגים קטנים יותר ומאצות כמו Melosira, כאשר הוא ניזון לאורך פני המים באזור הפני המים, אם כי לעיתים יורד גם לקרקעית. לרוב הוא מצוי עד לעומק 345–450 מטרים מתחת פני האגם.
דג זה מותאם למים קרים והוא מאריך ימים יחסית ומגיע לבגרות מינית בגילאים בגילאי חמש עד 15 שנה. כדי להשריץ האומול נודד במעלה מספר נהרות המזינים את האגם והצעירים הבוקעים לרוב באוקטובר נודדים חזרה לאגם. בכל עונת רבייה הדג יכול לייצר 8,000 עד 30,000 ביצים.
דג זה הוא מדגי המאכל העיקריים לאורך אגם באיקל וספינות רבות דגות אותו וגם מוכרות אותו למערב, עם חשיבות כלכלית מסוימת. כמו כן הוא נמכר מעושן עבור תיירים המטיילים על מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית וכן עבור המקומיים. דג זה מהווה את הבסיס לסלט המקומי Stroganina.
בעבר נידוגו לאורך האגם עד לשנות הארבעים של המאה הקודמת, כ-60–80 אלף טון של דגה. עם זאת התרסקות הדגה גרמה לאיסור דיג ב-1969 וב-1974 נפתחה מחדש עם מכסות קפדניות לאחר התאוששות כמה אוכלוסיות. כיום דיג האומול מהווה שני שלישים מהדיג באגם, כאשר מנהלי הדיג המקומי מווסתים את הדיג אם יהיה מופרז מדי ויגרום לקריסה נוספת.
קיטוב
בפיזיקה, קִיטוּב הוא תכונה המאפיינת גל רוחבי במרחב תלת-ממדי. גל הוא הפרעה מחזורית המתפשטת במרחב, כך שערכיה נשמרים בנקודות שנעות בכיוון כלשהו במהירות קבועה. אם הגל הוא של וקטור, כלומר של גודל בעל כיוון, כיוון זה (הנקרא קיטוב הגל) נדרש על מנת לתאר את הגל בנוסף לכיוון התפשטות הגל.
למשל, גל במיתר הוא תנודה של המיתר המתקדמת לאורך המיתר, ואילו קיטוב הגל הוא הכיוון שבו מתנודד המיתר. כיוון זה בדרך כלל מאונך לכיוון ההתקדמות של הגל. באופטיקה, הקיטוב של גל אלקטרומגנטי (ובמיוחד של אור) הוא כיוון וקטור השדה החשמלי. לעין האנושית רגישות נמוכה ביותר לתכונה זו, ולכן היא אינה אינטואיטיבית, והתגלתה רק במאה ה-17.
תיאור התופעה
גל הוא פונקציה של המרחב שמשתנה בזמן כך שערכיה נשמרים בנקודות שנעות בכיוון כלשהו במהירות קבועה. אם הפונקציה היא שדה סקלרי כמו פוטנציאל חשמלי או פונקציית גל, הכיוון היחיד הדרוש לתיאור הגל הוא כיוון ההתפשטות (כיוון וקטור הגל). אולם רוב הגלים המוכרים לנו, כמו גלי אור, גלי קול וגלים במיתר, הם גלים של גודל בעל כיוון. למשל, גל אלקטרומגנטי כמו אור הוא גל של שדה חשמלי, שהוא גודל וקטורי. גלי קול וגלים במיתר הם גלים של וקטור ההעתק של חלקיקי התווך. במקרים כאלה, שבהם הגל הוא של וקטור, כיוון הווקטור נקרא קיטוב הגל והוא נדרש על מנת לתאר את הגל באופן מלא, בנוסף לכיוון התפשטות הגל.
גלים שבהם כיוון התנודות הוא ככיוון התפשטות הגל נקראים גלי אורך. לדוגמה, גלי קול באוויר הם תנודות של חלקיקי הגז בכיוון התקדמות הגל. גלים שבהם התנודות הן במישור המאונך לכיוון התקדמות הגל נקראים גלי רוחב, והכיוון על פני המישור הוא קיטוב הגל. למשל, גל אלקטרומגנטי בריק מורכב מתנודות של שדה חשמלי ושדה מגנטי במאונך אליו, ושניהם מאונכים לווקטור הגל. קיטוב הגל נקבע על ידי כיוון השדה החשמלי, והוא יכול להשתנות עם הזמן. קיימת גם קרינה אלקטרומגנטית שאינה רוחבית; בתוך מוביל גלים, למשל, ייתכן שדה חשמלי או מגנטי עם רכיב מקביל לכוון ההתקדמות.
אור מקוטב הוא גל אלקטרומגנטי בעל קיטוב מוגדר; זאת בניגוד לאור שאינו מקוטב, כמו אור השמש או אור הנפלט מנורת להט, המורכב מאוסף של גלים בעלי כיווני קיטובים שונים כך שכיוון השדה השקול משתנה באופן אקראי.
באיור הבא מתוארים גלים מישוריים בשלושה סוגי קיטוב, כולם מתקדמים בקו ישר לאורך הציר האנכי. השדה החשמלי מסומן בצבע שחור, וההיטלים שלו בכחול ואדום. כיוון השדה החשמלי בגל הימני אינו משתנה בזמן, וקיטובו נקרא קיטוב קווי (ליניארי). קיטוב הגל האמצעי נקרא קיטוב מעגלי משום שכיוון השדה החשמלי משתנה בצורה מעגלית אך עוצמתו קבועה, כך שההיטל של קצה הווקטור על חזית הגל הוא מעגל. ניתן לתאר גל כזה כסכום של שני גלים בעלי אותה משרעת, מקוטבים קווית בכיוונים מאונכים ובעלי הפרש מופע של 90 מעלות. אם הרכיב האנכי מקדים את הרכיב האופקי, הקיטוב משתנה עם כיוון השעון כאשר מסתכלים בכיוון המקור (נגד כיוון התקדמות הגל) והוא נקרא קיטוב מעגלי ימני, ואם הוא משתנה נגד כיוון השעון הוא נקרא קיטוב מעגלי שמאלי. באיור השמאלי השדה החשמלי משנה את גודלו בנוסף לכיוונו, והקיטוב נקרא אליפטי. זהו המקרה הכללי ביותר של גל מקוטב.
ניתוח מתמטי
המשוואה המתארת גל מישורי היא:
פגיעה של גל בקיטוב רוחבי ליניארי במשטח
כדי לתאר באופן פיזיקלי תופעות הנובעות מפגיעת הגל במשטח, כגון החזרה והעברה, מגדירים את מישור הפגיעה, שהוא המישור הנוצר מהרכבת כוון התנועה של הגל והניצב למשטח. גלים מקוטבים רוחבית מחולקים לקיטובי s או p: קיטוב s מאונך למישור הפגיעה וקיטוב p מקביל לו. באיורים מוצגים קיטובי s ו-p: גל (השדה החשמלי מסומן בקו אדום) המתקדם לכוון המשטח (כוון ההתקדמות מסומן בחץ אדום), מישור הפגיעה הוא המישור הדק האופקי, והמשטח בו הגל פוגע הוא המשטח האנכי העבה.
קיטוב בטבע
בטבע ניתן למצוא דוגמאות הן לאור מקוטב והן לאור לא מקוטב. אור השמיים, למשל, הוא דוגמה לשני המקרים, שכן אור זה הוא מקוטב כשצופים בשמיים בכיוון מרוחק ביותר מכיוון השמש, אך הוא אינו מקוטב כשמסתכלים בזוויות הקרובות לשמש. כדי "לראות" את הקיטוב של האור צריך בדרך כלל להשתמש במקטב, אם כי לאחר אימון מתאים יש אנשים שמסוגלים, בנסיבות מסוימות, להבחין בקיטוב בצורה של גוונים עדינים מאוד של כחול וצהוב במרכז שדה הראייה. תופעה זו נקראת המברשת של היידינגר.
בעולם החי
מין אחד מסדרת חסילוני גמל שלמה הוא היצור היחיד הידוע שרואה ומשתמש לתקשורת דרך ראייה של אור מקוטב מעגלית.
בעלי חיים שונים רואים אור מקוטב.
מקטבים וחוק מאלוס
מַקְטֵּב הוא רכיב אופטי ההופך אור למקוטב. בדרך כלל יצירת קיטוב ליניארי נעשית על ידי רכיב אחד - מקטב ליניארי ואילו קיטוב מעגלי נוצר על ידי העברת אור מקוטב ליניארית דרך חומר בעל שבירה כפולה. ישנן מספר דרכים לייצר מקטבים, הנפוצה ביותר נקראת מקטב פולארויד. מקטב זה עשוי מפיסת פלסטיק המעבירה אור רק בקיטוב שכיוונו ניצב לכיוון שרשראות הפולימרים בפלסטיק. שיטה אחרת לקיטוב האור היא באמצעות החזרה מחומר מבודד בזווית ברוסטר, אשר חוסמת לחלוטין את כיוון הקיטוב המקביל למישור הפגיעה. כמו כן, ניתן לקטב אור באמצעות פיזור (למשל אור השמיים) ובאמצעות התקנים המבוססים על גבישי שבירה כפולה.
כאשר אור עובר דרך מקטב, האור הופך להיות מקוטב בכיוון הנקבע על פי המקטב. כאשר האור הפוגע במקטב אידיאלי הוא מקוטב ליניארית מלכתחילה, עצמת האור נקבעת על פי הזווית בין כיוון הקיטוב של האור הנכנס ובין כיוון המקטב, על פי חוק מאלוס:
כאשר \ I_0 הוא עצמת האור ההתחלתית ו- היא הזווית בין מישור הקיטוב המקורי של האור לכיוון המקטב.
לנוסחה זו הסבר פשוט: קוסינוס הזווית הוא גודל ההיטל של כיוון הקיטוב על כיוון המקטב, והסיבה להעלאה בריבוע היא שכמות האנרגיה שנושא גל אלקטרומגנטי פרופורציונית לריבוע המשרעת של השדה החשמלי. עם זאת, חשוב לזכור כי זו נוסחה מקורבת, ובפועל ישנו איבוד אנרגיה נוסף במקטב, ושבר העוצמה שעוברת קטנה מ- .
אם מעבירים אור לא מקוטב דרך מקטב, עוצמתו פוחתת פי 2, כיוון שהערך הממוצע של לאורך מחזור שלם הוא \frac{1}{2}.
ניתן להבין כי כאשר מניחים שני מקטבים ניצבים זה לזה, עוצמת האור שתעבור דרך שניהם תהיה אפס. באופן מפתיע, אם נכניס ביניהם מקטב שלישי בזווית שונה, יעבור אור, וניתן לחשב את עוצמתו על ידי הפעלת חוק מאלוס פעמיים.
אוליבייה אנצ'אם
ז'ול אוליבייה אנצ'אם (בצרפתית: Jules Olivier Ntcham; נולד ב-9 בפברואר 1996 בלונג'מאו שבצרפת) הוא כדורגלן קמרוני יליד צרפת המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סוונסי סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת קמרון.
קריירת מועדונים
אנצ'אם גדל במחלקות הנוער של פריז, לה האבר ומנצ'סטר סיטי.