cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע קוברה
רקע
ב־12 ביולי כינס בראדלי את המפקדים והקצינים עליהם פיקד, במפקדתו שבחוף אומהה, שם תדרך אותם על המבצע הקרב. במקור, הייתה התוכנית לצאת למתקפה ב־18 ביולי, אך סיבות אסטרטגיות שונות הביאו לשינוי התאריך. ב־20 ביולי חולקו פקודות המבצע ל'קוברה'. שעת ה־ש' נקבעה ל־13:00, 24 ביולי. השעה נדחתה ברגע האחרון (בבוקר ה־24 ביולי, ללא ידיעת הכוחות שבאוויר) עקב תנאי מזג האוויר ל־09:30 ביום המחרת, ה־25 ביולי.
בבוקר ה־24 ביולי התקבלה החלטה על דחיית המבצע, אך זו הגיעה לדרג הפיקודי של חיל האוויר רק לאחר המראת הכוחות המוטסים בדרכם להפצצה המקדימה. שלושה מתוך 6 הלהקים שיצאו להפצצה קיבלו את הפקודה לחזור, אך כ־800 מטוסים המשיכו בדרכם לנורמנדי. מתוך המטוסים שהמשיכו, כ־500 פנו וחזרו לבסיס לאחר שהחליטו כי תנאי מזג האוויר לא מאפשרים להם להטיל את פצצותיהם בדיוק מספק. 300 המטוסים שנותרו הטילו את מטעניהם באופן בלתי מדויק. הם פגעו בשני הצדדים, בצד האמריקני הרגו 25 חיילים ופצעו 131, ובצד הגרמני נפגעו כ־350 חיילים ועוד 10 כלי רק"מ.
ההפצצה יצרה ציפייה לקרב בקרב הפיקוד הגרמני, ובלבול לאחר שזה לא הגיע, מה שתרם ביום המחרת להצלחת כוחות האמריקנים.
מהלך המבצע
ב־25 ביולי, בשעה 09:36, החלה ההפצצה המקדימה המתוכננת. ההפצצה התחלקה ל־3 גלים:
סה"כ, הוטלו פצצות במשקל כולל של כ־4,700 טון. ההפצצות הרגו לפחות 1,000 חיילים בשורות הגרמנים, ופצעו או הממו חיילים באותה הכמות. בנוסף, נפגעו קשות קווי הטלפון עליהם התבססה התקשורת הגרמנית, מה שתרם לבלבול בקרב שורות הצבא הגרמני.
גם ההפצצה הזו סבלה מבעיית האש הדו־צדדית. הפעם, ההפצצה הבלתי־מכוונת על הכוחות האמריקנים הרגה 111 חיילים ופצעה 460. בין ההרוגים היה לוטננט גנרל לסלי מקנייר, הקצין הבכיר ביותר בצבא ארצות הברית שנהרג במלחמה.
באופן כללי, היום הראשון למבצע לא הצליח במידה שציפו במפקדת בעלות הברית. החדירה אל תוך קווי האויב, שתוכננה לסדר גודל של כ־5 ק"מ לא הצליחה וכוחות הצבא האמריקני התקדמו כקילומטר וחצי בלבד.
בפני מפקדי המבצע עמדה החלטה: האם להמשיך לקדם את החי"ר כדי להבטיח חדירה "חלקה", או שמא להכניס למערכה את הכוחות הממוכנים העומדים לרשותם. מפקד הקורפוס ה-7, מייג'ור גנרל ג'ו קולינס, החליט כי הטלת הכוח הממוכן למערכה היא המהלך הנכון.
בבוקר ה־26 ביולי החלו כוחות החי"ר והשריון להתקדם לעבר מריני וסן־ז'יל, בעוד מפציצים מרככים את הכוחות הגרמניים שעל הקרקע לקראת בוא הצבא האמריקני. הדייויזיה המשוריינת ה-3 נעה אל מריני, ובאחת אחר־הצהריים נתקלו בכוחות גרמניים בפאתי מריני, ותנועתם נעצרה ללילה. באגף המזרחי, הצליחה הדיוויזיה המשוריינת ה-2 להבקיע את הקווים הגרמניים, ולאחר שכוח גרמני שניסה לעצור את התקדמותם הושמד בסיוע מהאוויר, התקדמה הדיוויזיה מרחק של עשרה ק"מ עד חצות. ההצלחה באגף המזרחי הביאה את קולינס להורות עוד אחר הצהריים על המשך התנועה גם במהלך הלילה, עם דגש על מהירות יותר מאשר על זהירות.
עקב ההצלחה בצד המזרחי של קו החזית, הורה קולינס לכוח משימה מהדיוויזיה המשוריינת ה-6 לנוע מהעיירה לסי (Lessay) שבסמוך לחוף לכיוון דרום לעבר קוטאנס (Coutances). מטרתו הייתה "ללכוד" את היחידות מהארמייה ה־7 הגרמנית ששכנו ממערב לאזור הקרבות. בבוקר ה־27 ביולי החל הכוח לנוע והתקדם מרחק של שישה ק"מ בארבע שעות. במזרח, המשיכה הדיוויזיה השנייה להתקדם, וכבשה את פרייר כמעט ללא התנגדות. הפיקוד הגרמני הבין כי הצבא האמריקני מנסה ללכוד את כוחותיו, אך ההוראה לסגת כדי שלא להיתפס על ידי הכוחות האמריקנים עוכבה בשל קשיי תקשורת, וניתנה רק אחר הצהריים.
בערב אותו היום, החל המטה של בראדלי לתכנן את המשך המערכה שלאחר ההבקעה (כיבוש ברטאן והמשך התנועה לתוך צרפת).
ב־28 ביולי התקדמו הכוחות האמריקנים במערב כמעט עד לקוטאנס, כמעט ללא התנגדות מורגשת מצד הגרמנים הנסוגים. במרכז החזית ניצלו יחידות מהדיוויזיה השלישית את החלל שנוצר בין מריני לבין סן־ז'יל ונעו עד לסריסי־לה־סלה (Cerisy-la-Salle). במזרח המשיכה הדיוויזיה בהתקדמותה, והגיעה עד ללנגרון (Lengronne) וקאמברי (Cambry), מדרום לקוטאנס, איגוף כמעט מלא של העיר.
במהלך הלילה, הבינו הכוחות הגרמניים כי קוטאנס עומדת להיות, או שמכבר היא, מכותרת, ולכן יצאו כוחות רבים אל עבר קוטאנס, במטרה להוציא את הכוחות שישבו בה. קולינס צפה את המהלך הגרמני הזה, ותגבר את הדיוויזיה השנייה, לה היה הקו הדק ביותר, ברזרבות של הדיוויזיה. במהלך הלילה התרחשו מספר לא מועט של ניסיונות חדירה גרמניים דרך הקו האמריקני, אך כל הניסיונות סוכלו.
במפקדה האמריקנית, העביר מפקד הקורפוס השביעי למייג'ור גנרל ג'ון שירלי ווד את המשימה לכיבוש אווראנש (Avranches). לאורך ה־30 ביולי, ביצעו הכוחות הגרמניים מספר ניסיות חדירה בין קווי הצבא האמריקני, אך כולם נבלמו ונהדפו. בשעות אחר הצהריים נכנסו כוחות שריון מן הדיוויזיה המשוריינת ה-4 לאווראנש והחלו להילחם בניסיון לשחרר אותה. הלחימה הייתה מבולבלת, ובערב בוצעה פעולה גרמנית נרחבת כנגד הכוחות בעיר על קוויהם הדקים בידי כוחות גרמניים שניסו לסגת דרומה.
באגף המערבי, הוכנסה למערכה תגבורת שריון גרמנית בסדר גודל של דיוויזיה כדי לבלום את התקדמות הקורפוס ה-7 מזרחה. לאור קריסת ההגנה הגרמנית, הצליחו כוחות הדיוויזיה המשוריינת הרביעית לכבוש את העיירה פונטובול (Pontaubault) כבר אחרי הצהריים של 31 ביולי. העיירה הייתה נקודת מפתח אסטרטגית שכן בה שכן גשר עיקרי על נהר הסלון, שהיה המכשול האחרון בדרך לבריטני. מספר גשרים נוספים על הנהר נכבשו גם הם במהלך אותו היום.
הכוחות האמריקנים נתקלו באותו היום בבעיה לוגיסטית קשה; היו בידם יותר שבויים ממה שביכולתם היה לנהל. בסך הכל, נשבו באותו היום כ־7,000 חיילים גרמנים. במפקדה הגרמנית, הביעו תשדורות שנשלחו אל הפיקוד העליון פאניקה וחוסר אמון ביכולת הכוחות הגרמניים לבלום את ההתקדמות האמריקנית. ניסיון גרמני לכבוש בחזרה את הגשר בפונטובול נהדף על ידי הכוחות האמריקנים בעיירה.
אחרי המבצע
ב־31 באוגוסט נאלץ פאטון לעצור את התקדמותו המהירה מכיוון שלארמייה השלישית אזל הדלק. הדבר אירע ככל הנראה משינויים במבנה הלוגיסטי, העברת דלק לצבאו של מונטגומרי, והעובדה שפאטון סירב להאט את קצב ההתקפה שלו ולאפשר ללוגיסטיקה להיצמד אליו. פאטון רתח וטען שיש ביכולתו לשטוף אל תוך גרמניה, אך אייזנהאואר העדיף מדיניות של לחימה בחזית רחבה, וחילק את המשאבים באופן שווה. כתוצאה מהעיכוב בהספקת הדלק, הצליחו הגרמנים להתארגן ומתקפת הארמייה השלישית על מץ הייתה קשה ועקובה מדם.
בעת מלחמת עיראק כינה גנרל דייוויד מקירנן, מפקד כוחות המתקפה הקרקעית של צבא ארצות הברית וכוחות הקואליציה, את מבצע כיבוש עיראק בשם קוברה 2 לזכר מתקפתו של פאטון בצרפת במלחמת העולם השנייה.
פרוקלוס
פרוקלוס (ביוונית: Πρόκλος Διάδοχος - Próklos ho Diádokhos, Proclus Lycaeus; קונסטנטינופול, 412 - אתונה, 485) היה פילוסוף ניאופלאטוני ומתמטיקאי. היה בין אחרוני הפילוסופים של התקופה הקלאסית. בכתביו ניסח ופיתח באופן מלא ומפורט משנה ניאופלאטונית שיטתית. גדולה השפעתו על הפילוסופיה המערבית של ימי הביניים ביוונית ובלטינית.
יצירתו
רוב כתביו של פרוקלוס הם פירושים לדיאלוגים של אפלטון (הדיאלוגים: אלקיביאדס, קריטילוס, פרמנידס, הרפובליקה, טימאוס). בפירושיו מציג פרוקלוס את שיטתו הפילוסופית שלו עצמו כאילו הייתה פרשנות נאמנה לכוונתו של אפלטון. בכך הוא אינו שונה מניאופלאטונים אחרים, כי גם הוא רואה את הדיאלוגים הללו ככתובים בהשראה אלוהית. יחד עם זאת פרוקלוס היה קורא זהיר של הטקסט האפלטוני. כמה מפירושיו הללו אבדו.
בנוסף לפירושיו, פרוקלוס כתב שתי יצירות עיקריות שיטתיות: החיבור יסודות התאולוגיה (Στοιχείωσις θεολογική) כולל 211 הנחות, כל אחת עם הוכחה. ההנחה הראשונה היא על מציאות "האחד" (אחדות אלוהית), וההנחה האחרונה היא ירידתה של הנשמה האינדיבידואלית אל העולם החומרי.
החיבור התאולוגיה האפלטונית (Περὶ τῆς κατὰ Πλάτωνα θεολογίας) מציג תיאור שיטתי של עמדות אפלטוניות מהדיאלוגים השונים שלו, מאפייני הסדר האלוהי, היקום הקרוב ביותר אל 'האחד'.
שרדו והגיעו לידינו עוד שלש מסות של פרוקלוס, כיום רק בתרגום ללטינית:
לדברי לידוס, האסכולות של פרוקלוס, יאמבליכוס וסיריאנוס, סבורות כי אלוהי היהודים הוא "הדמיאורג של העולם המוחש, ומכנות אותו האל של ארבעת היסודות".
ואלון אחמדי
ואלון אחמדי (באלבנית: Valon Ahmedi; נולד ב-7 באוקטובר 1994) הוא כדורגלן אלבני המשחק בשחטיור סליהורסק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים
אחמדי נולד במקדוניה להורים ממוצא אלבני ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לאיטליה. אחמדי התחיל לשחק כדורגל בגיל צעיר בקבוצה קסטלבל, ובגיל 17 הצטרף לסודטירול. ב-22 בדצמבר 2012 אחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד טריטיום.
ביולי אחמדי חתם בצליה מליגת העל הסלובנית. אחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הפתיחה של העונה נגד זאברץ. ב-1 באוגוסט 2014 אחמדי הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 את קרקה. בפברואר אחמדי נפצע ונעדר כשלושה חודשים מהמגרשים.
בינואר אחמדי חתם במריבור. ב-20 באפריל 2016 אחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-5 בהארכה נגד זבראץ, במסגרת חצי גמר הגביע הסלובני.
ב-13 בספטמבר 2018 אחמדי חתם בעירוני קריית שמונה כמחליפו של נייג'ל האסלביינק שעבר להפועל באר שבע.
את עונת התחיל כשחקן חופשי. ב-1 באוקטובר 2019 חתם באינטר זאפרשיץ' מליגת העל הקרואטית.
בינואר אחמדי חתם בשקנדייה מליגת העל המקדונית.
ב-9 בינואר 2021 חתם אחמדי בשחטיור סליהורסק הבלארוסית.
לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן
לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן (באנגלית: The Conjuring: The Devil Made Me Do It, בתרגום חופשי לעברית: לזמן את הרוע: השטן גרם לי לעשות את זה) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי, המבוים על ידי הבמאי מייקל צ'אבס עם תסריט מאת התסריטאי דייוויד לזלי ג'ונסון-מקגולדריק. הסרט מופק על ידי ג'יימס ואן ופיטר ספרן, ומהווה המשך לסרטים לזמן את הרוע משנת 2013 ולזמן את הרוע 2 משנת 2016, וכן מהווה את פרקו השמיני ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע. השחקנים פטריק וילסון וורה פרמיגה עתידים לשוב לגלם את דמויותיהם של זוג חוקרי העל-טבעי הנשוי אד ולוריין וורן.
הסרט התעתד לצאת לאקרנים ב-11 בספטמבר 2020, תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר וניו ליין סינמה, אך בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, עלייתו לאקרנים נדחה ל-4 ביוני 2021.
רקע
עלילת הסרט פורשת את קורותיו של אחד המקרים האימתניים, הרצחניים, המרושעים והסנסציוניים ביותר שזעזע אפילו את אד ולוריין וורן – צמד החוקרים הפראנורמליים הידועים – שמתחיל במאבק על נפשו של ילד צעיר, ולוקח את הזוג מעבר לכל מה שראו אי-פעם בעבר, תוך כדי מעורבותם במשפט הפלילי הראשון בתולדות ארצות הברית בו החשוד ברצח טוען שהוא נאחז דיבוק שטני בעת ביצוע המעשה כחלק מטיעון ההגנה שלו.
עלילה
בשנת 1981, צמד החוקרים הפראנורמליים אד ולוריין וורן מצלמים תיעוד על גירוש שדים על ילד בן 8 בשם דייוויד גלצזל בנוכחות בני משפחתו, אחותו דבי, בן זוגה ארני ג'ונסון והכומר גורדון בעיירה ברוקפילד שבקונטיקט. במהלך הטקס, ארני מזמין את השד להיכנס לגופו על מנת שיעזוב את דייוויד. אד מבחין בשד עוזב את גופו של דייוויד ושועט אל עבר גופו של ארני וחווה התקף לב, שלאחריו הוא מובהל לבית החולים כשהוא חסר הכרה.
חודש לאחר מכן, אד מתעורר בבית החולים ומסביר ללוריין שהוא חזה בשד נכנס לגופו של ארני. לוריין שולחת את המשטרה אל בית משפחת גלצזל ומזהירה אותם שטרגדיה עתידה להתרחש. ארני ודבי חוזרים אל הדירה שלהם מעל התעלה צמוד למקום עבודתה של דבי. ארני מתחיל להרגיש לא טוב ובעקבות דיבוק הוא דוקר את בעל הבית שלהם 22 פעמים ומואשם ברצח. בתמיכתם של אד ולוריין, התיק המשפטי סביב הרצח הופך להיות הראשון מסוגו לפיו הרצח נעשה בעקבות דיבוק וחקירה מקיפה סביב השד שהשתלט על דייוויד מתחילה. בחיפוש בבית משפחת גלצזל, אד ולוריין מגלים שקללה עתיקה הוטלה על ידי טוטם של מכשפה שהונח מתחת ליסודות הבית. הצמד נפגש עם קסטנר, כומר לשעבר שהתעמת בעברו עם כת שטנית. קסטנר מסביר להם שחברי הכת השאירו טוטם מאחוריהם וכך הקללה על משפחת גלצזל הוטלה, בגללה שד השתלט על גופו של דייוויד.
אד ולוריין נוסעים לדנברס שבמסצ'וסטס כדי לחקור את המוות של קייט לינקולן, שגם היא נדקרה 22 פעמים. לאחר הרצח של קייט, בלשי המשטרה מצאו טוטם בביתה של חברתה של קייט, ג'סיקה שנחשבת מאז לנעדרת. לוריין נכנסת למצב טרנס כדי ללמוד על הרצח ומגלה ששד השתלט על גופה של ג'סיקה ולכן היא דקרה את קייט ולאחר מכן קפצה אל מותה מצוק. בעקבות חזיונה של לוריין, המשטרה מוצאת את גופתה של ג'סיקה. אד ולוריין לאחר מכן נוסעים אל בית הלוויות בו גופתה נמצאת ולוריין נוגעת בגופה במטרה לעורר חיזיון שבעזרתו הם ימצאו את המקום שבו המכשפה שהטילה את הקללה נמצאת בו. בחיזיון, לוריין רואה את המכשפה מנסה לגרום לארני להתאבד, אבל עוצרת אותה בדיוק בזמן. המכשפה מאיימת על לוריין ולוריין מסבירה לאד שהחיבור בינה לבין המכשפה עובד בשני כיוונים.
אד ולוריין חוזרים אל ביתם בקונטיקט כדי לחקור עוד על המכשפה. דרו (הצלם שלהם) מראה להם ספר שהוא מצא שעוסק במכשפות מאירופה. לפי הספר, על מנת שהקללה תיפסק, צריך להרוס את הטוטם. אד גם הוא נדבק בקללה לאחר שמשלוח פרחים שהגיע אליהם הביתה הכיל בתוכו טוטם ומנסה לתקוף את לוריין, אך נעצר על ידי דרו. הצמד מגלה שקייטי למדה באוניברסיטת פיירפילד ומשערים שהמכשפה מתגוררת בסמוך לשם. לוריין חוזרת אל קסטנר כדי לקבל ממנו עזרה והוא מספר לה שהוא גידל בת בחשאי (מכיוון שלכמרים כתוליים אסור להתחתן) בשם איסלה. אחרי המפגש שלו עם כת השטן, קסטלר החל להתעמק בכת ואיסלה עצמה נשאבה לטקסים שלהם, לאחר מכן הפכה למכשפה בעצמה. קסטלר מספר ללוריין שמקדשה של איסלה נמצא במנהרות מתחת לביתם ומוביל אותה לשם, אך איסלה הורגת אותו. אד גם הוא מגיע לביתו של קסטלר, ומצליח להיכנס למנהרות דרך פתח ביוב. איסלה משתלטת עליו והוא כמעט הורג את לוריין, אך בעזרתה הוא מצליח להיזכר בפגישה הראשונה שלהם ובאהבתם. אד מצליח להשתחרר מהקללה והורס את המקדש, מציל את עצמו, את לוריין ואת ארני. איסלה מגיעה אל מקדשה ההרוס ונהרגת על ידי השד שהיא זימנה לאחר שנכשלה במשימתה.
אד מניח כוס מהמקדש במוזיאון בבית שלהם, יחד עם דיוקן של השד וואלק ובובת אנאבל. ארני מורשע במשפט ברצח, אך מקבל עונש קל ויושב במאסר רק חמש שנים, במהלכם הוא מתחתן עם דבי בתוך כותלי הכלא. אד מראה ללוריין גזיבו שהוא בנה בחצר ביתם הזהה לזאת שתחתיה הם התנשקו לראשונה.
פיתוח
ביוני 2017, הוכרז שהסרט השלישי נמצא בתהליכי פיתוח, והתסריטאי-שותף של "לזמן את הרוע 2", דייוויד לזלי ג'ונסון, נשכר למלאכת כתיבת התסריט. באוגוסט 2017, אמר ואן ל"אנטרטיינמנט ויקלי" שהיוצרים "עבדו קשה על 'לזמן את הרוע 3'", וש"אנחנו נמצאים כעת בעיצומה של העבודה על התסריט, ועדיין יש לנו את זה. התסריט נמצא במקום טוב מאוד. עם כמה שאנשים אהבו את [שני סרטי 'לזמן את הרוע'] הראשונים, אני לא רוצה למהר עם הסרט השלישי אם זה אפשרי." בספטמבר של שנת 2018, המפיק פיטר ספרן ציין שהתסריט כמעט הושלם ושתהליכי ההפקה יחלו במהלך 2019.
קדם הפקה
באוקטובר 2018, הוכרז שהסרט לא יבוים על ידי ואן, אלא על ידי במאי הסרט "מקוללת", פרקו השישי של יקום "לזמן את הרוע", מייקל צ'אבס. ואן אמר על החלטה זו שהוא התרשם מצ'אבס במהלך עבודתם המשותפת במהלך תהליכי ההפקה של "מקוללת". בדצמבר 2018, אושר שפטריק וילסון וורה פרמיגה ישובו לגלם את דמויתיהם של אד ולוריין וורן, בהתאמה, מסרטיו הקודמים של היקום הקולנועי. בדצמבר 2018, ואן אישר את פרטי העלילה של הסרט ובמהלך ריאיון עם האתר "Bloody Disgusting", אמר: "אני חושב שזו הפעם הראשונה בהיסטוריה של אמריקה שבה הנאשם השתמש בדיבוק כסיבה, כתירוץ." תהליכי ההפקה החלו ב-3 ביוני 2019, וצילומי הסרט מתקיימים באטלנטה.
הפצה
הסרט עלה לאקרנים ב-4 ביוני 2021, תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר וניו ליין סינמה. לפני פרוץ מגפת הקורונה שהשפיעה על תעשיית הקולנוע ברחבי העולם, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-11 בספטמבר 2020.
כנסיית גבירתנו הדואבת
כנסיית גבירתנו הדואבת (בארמנית: Սուրբ Աստվածածին եկեղեցի) היא כנסייה ארמנית קתולית הניצבת בצומת רחוב הוויה דולורוזה (מזרח) עם רחוב הגיא בעיר העתיקה שבירושלים.
בתוך הכנסייה שוכנת התחנה הרביעית בוויה דולורוזה. תחנה זו מנציחה את מפגשה של מרים, אם ישו עם בנה, בראותה אותו נושא את הצלב, ושלאחריו התעלפה. מפגש זה אינו מתואר בברית החדשה, אלא זוהי מסורת מן המאה ה-14. שם התחנה בלטינית: Mater Dolorosa.
הכנסייה הוקמה בשנת 1874 על חורבותיה של כנסייה צלבנית. במהלך הכשרת השטח לבנייה נתגלה קטע מרצפת פסיפס ביזנטית, ובו צמד סנדלים או כפות רגליים הפונות לצד צפון. מאחר שמסורת המפגש בין מרים וישו מאוחרת לתקופה הביזנטית, לא ניתן לקשור את הפסיפס לאירוע זה, ונראה שמדובר בסך הכל ברצפת מבוא לחדר רחצה קדום. למרות זאת, מזהים הנוצרים את הפסיפס כציון מקום עמידתה של מרים בעת שראתה את בנה צועד בוויה דולורוזה. בשל כך שולב הפסיפס בקריפטה של כנסיית 'גבירתנו הדואבת' לצד פסל המתאר את המפגש.
הכנסייה שוכנת בלב מתחם השייך לארמנים-קתולים, ואשר כולל מוסדות לימוד וחדרי מגורים. עד שנת 2009 הייתה הכנסייה סגורה לקהל שאינו ארמני-קתולי, ולכן צוינה התחנה הרביעית בחדרון קטן סמוך לתחנה החמישית על רחוב הגיא, בה יכלו צליינים לשאת תפילות השייכות לתחנה זו. חדרון זה משמש עתה חנות מזכרות לצליינים, וניתן עוד לראות את הריצוף החצי-עגול שבפתחו.
משט יובל היהלום
המשט אורגן על ידי קרן משט יובל היהלום (Thames Diamond Jubilee Foundation), ומומן בתרומות גופים פרטיים.
מהלך המשט
המשט הפליג מוונדסוורת' לגשר מצודת לונדון. בשל המשט נסגרו נתיבי הנהר בתמזה לתנועת ספינות מסחריות וספינות נוסעים, וכן, על מנת להקל על הניווט בנהר ובטיחות הספינות במשט, נקבע מועד המשט למועד הניסוי השנתי של סגירת מחסום התמזה (ניסוי במהלכו נמנעת הפלגת ספינות במעלה הנהר לכיוון לונדון). לאורך כל הפלגת המשט נותר המחסום סגור, על מנת לשמור על מפלס מים גבוה ועל ביטחון ההפלגה בנהר).
תיאור המשט
המלכה אליזבת השנייה ובעלה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו הפליגו על המעבורת הממונעת "הרוח של צ'רטוול" במהירות של 11 קשרים. המשט החל בציפרה מספינת הקיטור "הנסיכה אליזבת" בגשר הרכבת בטרסי בשעה 14:15. יאכטת הוד מלכותה בריטניה הביאה את המלכה ובעלה ל"רוח של צ'רטוול" שעגנה ברציף קאדוגן (Cadogan Pier), בסמוך לגשר אלברט.
על מעבורת "הרוח של צ'רטוול" הוכנה עבור המלכה חופה מוזהבת, בסגנון המזכיר את הרפסודות המלכותיות שהיו בשימוש בית המלוכה במאה ה-17 ובמאה ה-18. בראש המשט הפליגה הספינה גלוריאנה שהונעה על ידי 18 חותרים אולימפיים ובהם זוכי מדליית הזהב האולימפית סטיב רדגרייב ומתיו פינסנט. הספינה נבנתה במיוחד כמתנה עבור יובל היהלום של המלכה.
המשט הפליג לאורך נתיב שאורכו 12.1 ק"מ.
במשט השתתפו למעלה מ-20,000 משתתפים, מרביתם מפליגים על ספינות נוסעים שהורשו להשתתף במשט.
שמורת ים שקמה
שמורת ים שקמה היא שמורת טבע ימית, המהווה את השמורה הימית הדרומית ביותר בישראל לחופי הים התיכון. השמורה משתרעת לאורך של כ-3.75 ק"מ של חוף מתחנת הכוח רוטנברג בצפונה ועד גבול ישראל-רצועת עזה בדרומה, ולמרחק של כ-370 מטר מערבה מקו החוף אל תוך הים. השמורה הוכרזה ב-19 בספטמבר 2005, ושטחה הוא כ-1,028 דונם.
מטרת השמורה היא בין היתר להגן על אוכלוסיות צב הים החום וצב הים הירוק, הן בתקופת הטלת הביצים בקנים על החוף והן בתקופת הגחתם של האבקועים והגעתם אל המים.
משט יובל היהלום
תיאור המשט
המשט חולק לחמישה מקטעים, כאשר בין המקטעים הפליגה רפסודה עם כרוז. על הרפסודה הראשונה בין המקטעים הראשון והשני הוצב מגדל פעמון, וכאשר צלצל פעמון מגדל זה, השיבו לו הכנסיות הסמוכות לגדת הנהר.
אנדריי רוסול
אנדריי אנטוליוביץ' רוסול (באוקראינית: Андрій Анатолійович Русол; נולד ב-16 בינואר 1983) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר אחורי בקבוצת דניפרו דניפרופטרובסק מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירה
רוסול החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל זירקה קירובוגרד. הוא גדל במחלקת הנוער של החברה ובשנת 1999 עלה לקבוצה הבוגרת. לאחר עונה אחת בבוגרים - עבר לקבוצת קריוובאס קריבי ריג. בשנת 2002 חתם בקבוצת הצמרת האוקראינית דניפרו דניפרופטרובסק. הוא שיחק בקבוצה במשך 9 שנים עד לסיום הקריירה המקצועית שלו.
נבחרת
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק רוסול מאז מרץ 2004. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול. הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006. השתתף בארבעה מחמשת משחקי הנבחרת בתחרות (הוא נאלץ לפספס את משחק שמינית הגמר בגלל שני כרטיסים צהובים שספג במשחקים קודמים). במהלך הטורניר הבקיע שער במשחק מול - היה זה השער הראשון של נבחרת אוקראינה במונדיאל.
חציבה בלתי חוקית בישראל
היקף החציבה החוקית בישראל
נכון לחודש אפריל 2021, בשטחי מדינת ישראל למעט יהודה ושומרון, ישנן 50 מחצבות חוקיות לפי החלוקה הבאה:
על פי המידע שפורסם על ידי המנהל האזרחי ביהודה ושומרון, נכון לשנת 2020 בשטחי C שביהודה ושומרון ישנן 15 מחצבות חוקיות הפועלות על פי תקנים ישראלים לשמירה על בריאות הציבור והגנה על הסביבה.
כיום בישראל ישנן כ־500 מחצבות נטושות שהסתיימה החציבה בהן, והן צריכות לעבור שיקום הנמצא באחריות הקרן לשיקום מחצבות.
מחצבות לא חוקיות בישראל
בשנות ה-2000 היו מספר אתרי חציבה וכרייה בלתי חוקית באזורי אשקלון, געש, אשדוד, פתח תקווה, פי גלילות, הר אודם, כחל ועוד, שאופיינו בשטחי ונפחי כרייה גדולים, עומקי כרייה משמעותיים ונמשכו על פני תקופות ארוכות.
כיום הכרייה והחציבה הבלתי חוקית מתפרשת על פני שטחים מצומצמים, נפחי כרייה זניחים ועומקי כרייה רדודים, ומתקיימת באזורי חדרה, ג'וליס, אלי-עד, מישור רותם ועוד.
השפעת ונזקי המחצבות על איכות הסביבה
לפי פרסומי המשרד להגנת הסביבה, לאתרי כרייה וחציבה יש מספר השלכות סביבתיות:
זיהום אוויר
מחצבות בכלל ומחצבות אגרגטים בפרט, אחראיות לחלק משמעותי מפליטת חלקיקי אבק מרחף (SMP) ממקורות מעשה ידי אדם. הסכנה היא בעיקר מהחלק הדק, המכיל גרגירים שקוטרן קטן מ-10 מיקרון, והם האבק הנשים. חלקיקים אלו חודרים לדרכי הנשימה של האדם, שוקעים בריאות ובסימפונות עלולים לפגוע בדרכי הנשימה ולגרום עם הזמן למחלות נשימה, החמרה של מצבים רדיופלומונריים, ירידה בתפקודי הריאות, גירוי העיניים ומערכת הנשימה, עלייה בשכיחות סימפטומים רספירוטוריים, תחלואה ותמותה מסרטן. האוכלוסיות הפגיעות ביותר הן ילדים ואנשים רגישים.[6]
רעש
מוקדי הרעש העיקריים במחצבות הם מכונת קידוח, פיצוץ בקיר המחצבה, מתקני גריסה וניפוי ועוד. אלו גורמים לשכיחות תופעות פיזיולוגיות מסוימות כמו כאבי ראש, עצבנות ועוד.
רעידות
חלק מהחציבה נעשית באמצעות פיצוצים של חומרי נפץ הגורמים לזעזועי קרקע, לסדקים ולנזקים במבנים ביישובים הסמוכים למחצבות.
זיהום קרקע ומי תהום
באזורי חציבה ישנה סכנה להמלחה של מי התהום וחדירת מזהמים שמקורם במחצבה.
פגיעה באקוויפר ההר
האזור ההררי של יהודה ושומרון מורכב ברובו מסלעי גיר ודולומיט קשים וקרסטיים, והוא אזור ההזנה העיקרי של אקוויפר ההר (מאגר מי התהום המרכזי של מדינת ישראל). סכנת הזיהום הנגרמת מהרגישות ההידרולוגית, מוגברת על ידי פיתוח מואץ במגזר הישראלי ובמגזר הפלסטיני, ובכלל זה חציבה.
פגיעה נופית ואקולוגית
המחצבות גורמות לשינוי תוואי הקרקע בצורה מהותית ולכיעור נוף, צמצום היקף השטחים הפתוחים וקטיעת רציפותם, ולפגיעה בבתי גידול ובמגוון הביולוגי. כמו כן, חציבה בערוצי נחל גורמת לשינוי במשטר הזרימה של הנחל, לשינויים במופע הטבעי שלו ולפגיעה אקולוגית ישירה ועקיפה בנחל ובסביבתו.
מניעת חציבה לא חוקית בישראל
הסיירת הירוקה או "היחידה הארצית לפיקוח בשטחים הפתוחים", היא יחידת אכיפה ברשות הטבע והגנים, הפועלת עבור מספר משרדי ממשלה. לטובת משרד האנרגיה, פועלת הסיירת לאיתור אתרי כרייה בלתי חוקית בישראל; משלב האיתור והזיהוי, תפיסת והחרמת הכלים על ידי קצין משטרה בסיוע פקח הסיירת, הגשת תלונה וחקירה במשטרה ועד במקרים מסוימים, גם להגשת כתבי אישום כנגד בעלי האתר, רק לאחר שלדעת משטרת ישראל יש הצדקה לכך וגובשו ראיות מספיקות. בפועל, מקרי כרייה בלתי חוקית לרוב אינם מגיעים לכדי גיבוש תביעה על ידי המשטרה או הפרקליטות, וזאת מחוסר עניין לציבור או מחסור בראיות.
בשנים האחרונות בוצעו מספר הליכים למיגור ועצירת התופעה על-ידי משרדי הממשלה:
מניעת חציבה לא חוקית ביהודה ושומרון
המחצבות בשטחי A ו-B הן באחריות הרשות הפלסטינית, לעומת המחצבות בשטחי C המפוקחות על ידי המנהל האזרחי הפועל תחת משרד הביטחון – מתאם פעולות הממשלה בשטחים (מתפ"ש). על נושא המחצבות בתוך המנהל האזרחי, מופקד קצין מטה לענייני מכרות, מסחר ותעשייה (קמ"ט מסו"ת) הפועל כשלוחה של משרד הכלכלה, ועליו מוטלת האחריות לפקח על המחצבות ולהנפיק רישיונות חציבה המתחדשים מעת לעת, כמו גם להעניק אישורים לחצוב באמצעות חומרי נפץ. בנוסף, נותן הקמ"ט אישור ראשוני להקמת מחצבות, עד לאישורן בוועדות התכנון. קצין מטה לאיכות הסביבה במנהל האזרחי מופקד על אישור עמידת המחצבות בתנאים למניעת פגיעה בסביבה, על בסיס סקר השפעה על הסביבה שנדרש לערוך בתהליך אישור הקמת המחצבה.
חציבה לא חוקית נמצאת בתחתית סדר העדיפויות לאכיפה, בין השאר בשל חשיבות המחצבות ביו"ש לכלכלה בישראל:
Heat Waves
"Heat Waves" הוא הסינגל המצליח ביותר של הלהקה עד כה וזאת, בנוסף לכך שהוא כבש את פסגת מצעד הסינגלים האוסטרלי.
רקע וכתיבה
ביילי הצהיר כי השיר "עוסק באובדן וגעגוע, ובסופו של דבר ברגע שמבינים שאתה לא מסוגל להציל משהו". השיר נחשב ללהיט רדום שכן, כאשר יצא לא זכה להצלחה כלשהי. במרוצת הזמן, הפך השיר לוויראלי והחל להיכנס למצעדי השירים ברחבי העולם, כולל המקום ה-19 בבילבורד הוט 100 וה-18 במצעד הסינגלים הבריטי.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.5 מיליארד השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-29 ביוני 2020 בשידור חי ובוים על ידי קולין ריד. הוא מציג את דייב ביילי כשהוא מסתובב ברחובות לונדון עם עגלה בתוכה נמצאים מסכי טלוויזיה עם צילומים מתקופת ההסגר שפקדו את העולם במהלך מגפת הקורונה. בהמשך, חבריו ללהקה מנגנים בכלים שלהם, ושרים את שאר השיר.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-420 מיליון צפיות.
מאתיאס מאראס
מאתיאס מאראס (צרפתית: Mathieu d'Arras; סביבות 1290 אראס – 1352, פראג) היה אדריכל צרפתי, הידוע בעיקר בזכות קתדרלת ויטוס הקדוש בפראג.
ביוגרפיה
מעט ידוע על חייו של ובפרט על ימי נעוריו ותחילת הקריירה שלו. ב-1344 זומן לפראג על ידי קארל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, כדי להוביל את עבודות התכנון והבנייה של קתדרלת ויטוס הקדוש. מאתיאס, שהוכשר באדריכלות גותית בצרפת, שם דגש על תכנון גאומטרי והרמוני. מתיאס תכנן את המראה הכללי של הבניין בסגנון הגותי הצרפתי: בזיליקה בת שלוש ספינות עם תמיכות דואות, טרנספט (בית רוחב) קצר, בית מקהלה עם חמישה מפרצים ואפסיס בעל עשר צלעות עם אמבולטוריום שממנה בולטות קפלות. בתקופת חייו הספיקו לבנות רק את החלק המזרחי של בית המקהלה, הארקדה (מעין מעבר מקורה בקשתות), והאמבולטוריום. הניצבות האנכית והצרות של הגותיקה הצרפתית המאוחרת וקפדנותו בנושאי פרופורציה משמשים מאפיינים בולטים של עבודתו. הוא מת ב-1352 בטרם הושלמה הקתדרלה, וירש אותו האדריכל הצ'כי-גרמני פטר פארלר, שהשלים את בית המקהלה, בהתחלה לפי התוכניות המקורית של מאתיאס אך לאחר מכן לפי רעיונות מקוריים משלו (כגון קמרונות רשת).
רוב החוקרים מסכימים שמאתיאס מאראס היה האדריכל של טירת קרלשטיין, למרות שעובדה זו לא אומתה לחלוטין. גם מעורבותו בתכנון "העיר החדשה" של פראג לא ודאית.
Lights Off
Lights Off (בעברית: כיבוי אורות) הוא סינגל של הלהקה הצ'כית, We Are Domi. השיר השתתף, יחד עם שישה שירים אחרים, בקדם האירוויזיון הצ'כי. לאחר שהשיר הגיע למקום הראשון, עם 21 נקודות, הוא ייצג את צ'כיה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו, איטליה.
על השיר
המילים של "Lights Off" מספרות על התקופה שלאחר פרידה מבן-זוג. הפתיחה של השיר מציגה רגשות חרטה וייאוש. הזמרת טוענת כי לאחר הפרידה היא איבדה את נשימתה ושכחה את דרכה. הפזמון מחזק את תחושות הגעגוע של הזמרת לאהובה כשהיא שואלת "איפה אתה?" כמה פעמים. לבית השני יש מסר מעצים, בו היא טוענת כי היא אדירה, על-אף הפרידה.
לפני האירוויזיון
ב-16 בספטמבר פתחה רשות השידור הצ'כית את תקופת שליחת השירים לוועדה מיוחדת, שהסתיימה ב-30 בספטמבר. רשות השידור קיבלה 150 שירים, אותם ניפו באמצעות ועדה מיוחדת. שבעת המועמדים שעלו לשלב הבא נחשפו במהלך מסיבת עיתונאים ב-6 בדצמבר בבניין ČT בפראג. בין המתמודדים ניתן למנות את אליס מראז ואת We Are Domi. ב-16 בדצמבר נערך גמר הקדם, בו ניצחה הלהקה עם השיר "Lights Off", ונבחרה לייצג את צ'כיה באירוויזיון 2022.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי צ'כיה תופיע בחלק השני של חצי הגמר השני.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. צ'כיה הופיעה אחרונה, לאחר שוודיה. ב-12 במאי 2022 ביצעה להקת We Are Domi את "Lights Off" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. צ'כיה הופיעה ראשונה, לפני רומניה. עם תום הקראת התוצאות דורגה במקום ה-22 עם 38 נקודות.
משה מלר
משה מלר (נולד ב-1944) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת אלוף-משנה. פיקד על גדוד 61 בחטיבת אגרוף הברזל במלחמת יום הכיפורים ועוטר בעיטור המופת.
מלר נולד בקיבוץ בית הערבה. במלחמת העצמאות היה בן 4 כשפונה מהמקום עם שאר חברי הקיבוץ. משפחתו עברה לקיבוץ כברי בו גדל.
שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל ב-1962 התגייס לנח"ל, עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לנח"ל והיה למפקד מחלקה. לאחר מכן החליט לעבור הסבה לשריון ובסופה שירת כסגן מפקד פלוגה בגדוד 82 של חטיבה 7. לאחר שחרורו למד הנדסה בטכניון ובתחום לימודיו עבד שם כחוקר. במלחמת ששת הימים גויס למילואים ופיקד על פלוגת טנקי צנטוריון 5 בגדוד 125 של חטיבת אגרוף הברזל. הוא לחם בחזית המצרית והשתתף בקרבות בגזרת ג'בל ליבני. במהלך המלחמה נפצע מספר פעמים.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד 61, גדוד טנקי צנטוריון בחטיבת אגרוף הברזל. תחת פיקודו לחם הגדוד בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן. ב-19 באוקטובר סבל מהתייבשות ובמקומו מונה למפקד הגדוד הקמב"ץ אורי גולדפרב, הגדוד סייע לכוחות הצנחנים בכיבוש אום בוטנה. במהלך הקרב נטל מלר חזרה את הפיקוד על הכוח שסייע בחילוץ יחידת חרמ"ש והיה תחת מתקפת נגד של הסורים. מלר סייע בחילוץ הכוחות עד שהטנק שלו נפגע, גולדפרב נהרג והוא נפצע. לאחר שהשתחרר מבית החולים חזר לפקד על הגדוד שעבר לחזית המצרית. על פועלם במלחמה עוטרו מלר בעיטור המופת וגולדפרב בעיטור העוז.
לאחר המלחמה היה מלר ממובילי תנועת המחאה וממייסדי תנועת "תמורה - ארץ ישראל שלנו". הוא חזר לשירות הקבע ופיקד על חטיבת הראל.
סוללת מידל היל
סוללת מידל היל (באנגלית: Middle Hill Battery) היא סוללת ארטילריה בגיברלטר. היא ממוקמת במידל היל, בקצה הצפון-מזרחי של שמורת הטבע של הצוק העליון, דרומית לסוללת גרינס לודג' וסוללת רוק גאן.
בשנת 1727 הוצב רובה בודד בסוללת מידל היל. מבנים נוספים בקרבת הסוללה היו חלק מהקומפלקס של סוללת מידל היל, בהם צריף האחיות (Nursery Hut; שימש כקסרקטין של החיילים) וכן קבוצת מידל היל - קבוצה של מבנים בקצה הצוק. במאה ה-18 היו מוצבים שומרים באופן שגרתי בסוללה, וזאת על מנת למנוע עריקה כיוון שבכמה מקרים ערקו משם חיילים ששילשלו עצמם במורד הצוק על ידי חבלים; אך דווח שהיה גם מקרה שהשומר עצמו ניסה לערוק משם. בינואר 1783 החלה שרפה בקופסאות תחמושת באחד מהמבנים שהרכיבו את הקומפלקס של סוללת מידל היל. הפיצוץ השמיד את בניין המפקדה וחלק מהחומה וכן פצע מספר שומרים, אך הנזק שנגרם תוקן במהירות. באמצע המאה ה-19, ב-1859, היה מוצב רק תותח אחד בסוללת מידל היל.
בשנת 1900 הוצבו בסוללה 6 תותחים נטעני-לוע בקוטר 10 אינץ' במערך דומה לזה שבסוללת ספייגלס. השינויים בהצבות הנשק בסוללה בתחילת המאה ה-20 מוצגים במפה (בצד שמאל) משנת 1908; ניתן לראות שהוצבו בסוללה שלוש שורות של תותחים; הטווח של התותחים היה 8,200 מטר והם כוונו למטרות בספרד.
המפה מוכיחה גם שהקסרקטין של החיילים במקום המכונה "צריף האחיות" היה קיים בשנת 1908.במלחמת העולם השנייה הוצב תותח בופורס 40 מ"מ בסוללה. לאחר המלחמה הפך המקום לחוות אנטנות של משרד ההגנה הבריטי ושופץ בשנת 1958.
סוללת מידל היל הייתה שטח אסור לכניסה במשך עשור, וכניסה בלתי מורשית לסוללה נחשבה לעבירה פלילית. בהסכם שנחתם ב-20 באפריל 2004, רוב השטח של הסוללה הועבר ממשרד ההגנה הבריטי לידיה של ממשלת גיברלטר בשנת 2005. הסגל של משרד ההגנה עזב את הסוללה ולקח איתו את רוב הציוד, אף על פי שסוללת גאן רוק נותרה בשליטת משרד ההגנה הבריטי. וכיום המקום מנוהל על ידי החברה לאורניתולוגיה וידיעת הטבע של גיברלטר.
באתר המקורי של הסוללה עצמה נמצא כיום שנאי. מחסן התחמושת וחדרי האחסון עודם קיימים, אך אחד מהם הוסב למטרות שעשוע לסגל חיל האוויר הבריטי - "Aardvark Bar". צריף האחיות וקבוצת מידל היל גם הם נותרו, אם כי במצב גרוע. עמדת תצפית ממוקמת מדרום לסוללה, מדריגות מובילות לנקודה הגבוהה של הסוללה, עשויות מבטון מוצק.
הערות שוליים
כל המקורות בשפה האנגלית.
מיכאל כץ
מיכאל כץ (נולד ב-24 בינואר 1970) הוא שף ישראלי, בעבר שימש כשף הראשי ב"טרטוריה חבה" בשוק מחנה יהודה, ובקבוצת מסעדות אדום הירושלמית. לשעבר מורה בבית הספר "קורדון בלו" באנגליה כיום יחד עם צ'יקו קרוליצקי הם מנהלים ובעלים של בית הספר "אטיליו" אשר שם גם משמש כמרצה ומורה ראשי.
ביוגרפיה
מיכאל כץ נולד בינואר 1970 בירושלים. אביו, יוסף כץ, הוא פרופסור אמריטוס לפיזיקה עיונית במכון רקח של האוניברסיטה העברית בירושלים. אמו, רות ירדני-כץ, עסקה בחינוך וסופרת.
הוא למד בבית הספר התיכון בית חינוך בירושלים. את שירותו הצבאי עשה בסיירת הצנחנים, ולאחר מכן החליט להתמסר לבישול. לדבריו, "חומר הגלם בביתי היה תמיד בשר משובח או דגים טריים וגם הרבה ירקות טריים. ללא קשר למצב הכלכלי שהיה בבית במשך השנים, האוכל ואיכותו היה דבר קדוש. אבי, שמוצאו מבלגיה, היה חוזר הביתה מדי יום בשביל להכין לנו ארוחת צהריים. סגנון הבישול שלו היה יוצא דופן, מוקפד מאוד ואירופאי".
לאחר שירותו הצבאי נסע ב-1991 ללמוד בישול בבריסל בירת בלגיה. את הכשרתו החל במסעדת "ל'אקייה דו פאלה רויאל" (L'Écailler du Palais Royal), בעלת שני כוכבי מישלן, בניהולו של השף אטיליו באסו (Attilio Basso). במקביל למד בבית-ספר לשוליות מטבח (Infobo) יום בשבוע במשך שנתיים. ארבע שנים למד ועבד בבלגיה במסעדות יוקרה בעלות שניים ושלושה כוכבי מישלן – ב"לה וילה לורן" (La Villa Laorraine), "שה ברונו" (Chez Bruno) ו"לה ברג'רי" (La Bergerie), שם שימש כסגנו של השף גי לפברה (Guy Lefevere).
לאחר שנות העבודה והלימוד שב לישראל ופתח את המסעדה "מיכאל & אנדרו" יחד עם המסעדן אנדרו ג'ייקובס מלונדון (ממקימי רשת המסעדות "ג'ירף" (Giraffe), שמרכזה בלונדון). המסעדה דורגה כאחת מעשר המסעדות הטובות בארץ על ידי המגזין האמריקאי "פרומרס" ("Frommer's") מדריך פודורס האמריקאי ("Fodor's") והמדריך הצרפתי "גו-מיו" (Gault-Millau), המדרג מסעדות באירופה ודירג גם מסעדות בארץ. המסעדה נסגרה ב-2001 בעקבות האינתיפאדה השנייה. לאחר מכן עבר כץ ללונדון, שם עבד במשך שנה כשף של מסעדת הדגים "ראדלנד סטאבס" (Ruddland Stubbes), ואחרי כן כשף של מסעדת "דה בראסרי" (The Brasserie). מתחילת 2004 עד סוף 2006 לימד בסניף הלונדוני של בית הספר לבישול "קורדון בלו" כמורה מן המניין.
בשנים 2006 עד 2009 שהה כץ במקסיקו ועסק בעיקר בפיתוח מזון באוויר מבוקר בחברת "סרל" (Serel) וגם התמקד בנתינת שיעורים וסדנאות בישול.
מחודש אוקטובר 2013 היה לשף הראשי של מסעדת "טרטוריה חבה" שבבעלות משפחת חבה הירושלמית.
בשנים 2016–2022 שימש כץ מורה מן המניין בבית הספר לבישול "דן גורמה", ורכז קורס "הפרופשונל".
כץ הוא המורה הראשי בקורס בישול לנוער בסיכון (סיכוי) מטעם "מסדר אבירי הגריל" שמיכאל שייך לו. הוא כותב בלוג, "בית הספר לבישול של מיכאל".
חיים אישיים
כץ דובר עברית, אנגלית, צרפתית וספרדית. תחביביו בניית מודלים של ספינות, רכבות ומטוסים. מנגן בפסנתר, כלי נשיפה ותופים. נשוי לסנדרה ולהם שני ילדים.
נמרי הפלדה פרם
נמרי הפלדה (ברוסית: Стальные Тигры) הוא מועדון פוטבול אמריקאי מהעיר פרם, שבשיאו התמודד באליפות רוסיה. הקבוצה זכתה בתואר "הקבוצה האזורית הטובה ביותר במדינה", פעמיים זכתה בגביע האזורים ופעמיים סיימה במקום השלישי באליפות רוסיה בשנת 2017 וב-2018. בעונת 2019 העפילה לגמר האליפות, אך הפסידה לקבוצת הפטריוטים המוסקבאית.
ההרכב של "נמרי הפלדה" כלל פקידים, יזמים וסטודנטים. כך למשל, בהרכב הקבוצה שיחק יו"ר הוועדה לחינוך גופני וספורט של ממשלת מחוז פרם, סרגיי ספגין (מספר 33). הקבוצה הצליחה לארגן תהליך אימונים ולהתחיל לשחק במסגרת אליפות רוסיה בכדורגל על חשבון השחקנים.
היסטוריה
מועדון נמרי הפלדה הוקם בשנת 2010 כקבוצת חובבים בהובלת המאמן אלכסיי מליארנקו. המועדון הצליח להשיג את תמיכת משרד הספורט של מחוז פרם וכבר בשנת 2012 הקבוצה החלה להשתתף באליפות רוסיה. בשנים 2013 ו-2016 זכתה הקבוצה באליפות אורל. בשנת 2017 הקבוצה זכתה בגביע האזורים בפוטבול, וסיימה במקום השלישי באליפות רוסי, והוכרה בתור הקבוצה האזורית הטובה במדינה. בסוף אותה עונה הקוורטרבק, יבגני זכארוב, הוכר כשחקן ההתקפה הטוב ביותר בליגה הרוסית. בשנת 2018 הקבוצה זכתה שוב בגביע האזורים, ובמדליית הארד באליפות רוסיה.
כ-60% מהמימון של הקבוצה מגיע מתקציב מחוז פרם, 40% מספונסרים ומהפדרציה לפוטבול בפרם, אולם הסכום הכולל של המימון, על פי נציגי הנהלת המועדון, אינו מספיק לקבוצה על מנת להתמודד על זכייה באליפות הלאומית. בהרכב נבחרת רוסיה בפוטבול משחק שחקנה של פרם מאטוויי גוסטיוחין, בעמדת התיקול ההתקפי.
לצד קבוצת הגברים הנחשבת לקבוצת הדגל של נמרי הפלדה, פועלת גם קבוצת הנשים "נמרות הפלדה". בנוסף, המועדון משמש כמארגן המשחקים הפדרליים בפרם, ומפגין רמה גבוהה של גישה לאירועים בתחום הפוטבול בפרם. "נמרי הפלדה" ו"נמרות הפלדה" לוקחים חלק באופן קבוע בפרויקטים לילדים שנותרו ללא טיפול הורי ממרכזי השיקום בפרם.
בעונת 2020 העפילה בפעם השנייה ברציפות לגמר פלייאוף אליפות רוסיה בפוטבול וליגת העל המזרח אירופית בפוטבול.
כרונופיליה
כרונופיליה היא משיכה מינית המוגבלת לאנשים בקבוצת גיל מסוימת והיא סוג של פאראפיליה. את המונח טבע ג'ון מוני, פסיכולוג, סקסולוג וסופר. המונח לא אומץ במידה רבה בקרב סקסולוגים, ובמקומו הם משתמשים במונחים המתייחסים לקבוצות גיל ספציפיות.
העדפות מיניות מבוססות גיל
Герантафілія
יורם גל
יורם גל (נולד ב-7 בינואר 1952) הוא צייר ישראלי בינלאומי, מחזאי, שחקן, במאי, ומפיק תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה. כמחזאי הוא שנוי במחלוקת מיום הצגת מחזהו הראשון "כלאדם" ב-1978. כשחקן ובמאי זכה להערכה, וכצייר מצליח בארצות הברית, באיטליה ובסין.
קורות חיים
יורם גל נולד בירושלים, בן לאפרים רויטנברג - פימה - צייר יהודי יליד חרבין, סין, שעלה לישראל בשנת 1949, ולנעמי מרגלית, ילידת ירושלים, מורה וכלכלנית. הוריו התגרשו כשגל היה בן שנה והוא עבר להתגורר עם אימו אצל סבתו. כשהיה בן 6 נישאה אימו ליוסף גל, כלכלן, והשלושה עברו להתגורר במרכז ירושלים. כעבור שלוש שנים נולדה אחותו איה, פסיכולוגית. בהיותו בן 11 עקרה המשפחה ללונדון, שם ייצג יוסף גל את מדינת ישראל כנספח הכלכלי בשגרירות. גל החל לצייר בגיל 12 כשטופל במכון של אנה פרויד בלונדון, שהתמחה בפסיכותרפיה לילדים ונוער. בציור מצא פורקן לסערות נפשו, ובגיל 15 עמד בהצלחה בבחינות ברמת א (A Level) בציור, מה שהקנה לו את האפשרות ללמוד בקולג' לאמנות. בעצת מורהו מר ריימר החליט שלא ללמוד ציור, אלא לצייר, תוך התבוננות ולמידה מאמנים גדולים כואן גוך ובוטיצ'לי. הוא הצטיין בלימודי המתמטיקה, הפיזיקה ומקצועות נוספים וסיים את תיכון היהודי בלונדון - JFS - בגיל 17, חזר לישראל והתגייס לנח"ל. בצבא הגיע לדרגת סגן כקצין חיל רגלים. עם סיום שרותו הצבאי עבר להתגורר בירושלים, עבד בפוטופריזמה והציג את תערוכת ציוריו הראשונה בבית מורי. מבקרת האמנות מרים טל כתבה על התערוכה ביקורת אוהדת בעיתון ידיעות אחרונות.
בשנת 1973 שירת בסיני במלחמת יום כיפור, ואחר כך החל ללמוד תיאטרון וקולנוע. סיים בהצטיינות תואר בוגר אוניברסיטה באמנויות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, החל לכתוב דוקטורט על ז'אן ז'נה והפסיק מיד, בהחלטה להיות אמן נטו. בתקופת לימודיו פרסם סיפורים קצרים במעריב ובעיתון הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב. עם סיום לימודיו ב 1977 החל לכתוב גם מחזות. מחזהו הראשון "כלאדם" הוצג בתיאטרון אוניברסיטת תל אביב בבימוי פרופ' עדנה שביט, לה נישא גל ב-1978 ועבר להתגורר ביפו העתיקה. במשך השנים כתב גל עשרות מחזות ותסריטים, סיפורים קצרים וטיוטות לרומאנים. ביניהם כ-15 מחזות לילדים ולנוער שהוצגו בתאטרונו הנוסע, ״התיאטרון הנודד״. מחזותיו הוצגו בתאטרוני שוליים כתיאטרון צוותא ותיאטרון הסימטה, ובפסטיבל עכו ופסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים. מחזות רבים נותרו במגרות ולא הוצגו מעולם. בשנים הראשונות כאמן אינדיבידואליסטי, קיצוני וחסר פשרות עבד גל בבתי מלון ובשאר עבודות מזדמנות, תוך סירוב להצעות עבודה רבות בתיאטרון ובקולנוע הממוסדים, כולל חיזורים לשחק תפקידים ראשיים. בשל דבקותו בעקרון של ״לא לזנות״ יצר לעצמו מעמד של יוצר שוליים, אנטי ממסדי לוחם. לפרנסתו, גל מדי פעם שיחק בסרטי טלוויזיה וקולנוע ישראלים, אמריקאים ואנגלים, ביים ממחזותיו, עיצב תפאורות ותאורות להצגות תיאטרון, צייר, והציג תערוכות מציוריו.
בשל עסוקו בתחומי אמנות רבים ומגוונים במקביל זכה לא פעם לכינוי ״אמן הרנסאנס״, ועורר חמתם של מבקרי תיאטרון כששיחק, ביים, הפיק וכתב את המחזה שהעלה; זכה לביקורות לעגניות כמו ״מה חושב לעצמו גל, שהוא שייקספיר?״ כתגובה לכינוי שהודבק לו מפי מבקר אחד: ״יומרני״, כתב את המחזה ״התרנגול״ (במקור ״התרנגול היומרני״) 1988. על משחקו בתיאטרון זכה לתשבחות וכן על כישרונותיו החזותיים כמעצב וכצייר. משנת 1986 ועד 1994 זכו מרבית המחזות לילדים ולנוער שכתב, חלקם בשיתוף עם פרופ' אריה סובר, להצלחה מסחרית רבה וגל ראה בזאת הוכחה ליכולת ״להיות מסחרי על פי בחירה״.
לאחר גירושיו מעדנה שביט (1994) העביר גל את כובד משקלו לכתיבת תסריטים.
בשנת 1996 נישא לנילי דותן, במאית קולנוע, תסריטאית ומחזאית. הם בנו את ביתם ביפו העתיקה ובשנת 2000 נולד בנם. נילי הפיקה את הסרט פרא שאותו כתב וביים גל בשנת 1999. זו הייתה הפקה עצמאית בעת שבה תקציבי הקולנוע בארץ היו נדירים. ״פרא״ זכה לביקורות נלהבות בעיתוני ישראל, הוזמן להופיע ב-10 פסטיבלי קולנוע בינלאומיים וזכה בפרס "הסרט העלילתי הטוב ביותר" בפסטיבל האלטרנטיבי לסרטים עצמאיים בפיצ'יאנו שבאיטליה, 2001.. בשנת 2013 גל התגרש מדותן. גל נישא בשלישית ב 2017 לצלילה הורביץ. שהקימה את הסטודיו הפתוח לקהל ביפו העתיקה. הם התגרשו ב 2020. הסטודיו משגשג ושולח ציורים מקוריים לכל העולם.
הפצת הסרט 'פרא' ברשת בתי הקולנוע של גלובס לא הצליחה לכסות את הוצאות הפקתו. לכיסוי החובות שנוצרו בעקבות הפקת הסרט, כתב גל תסריטים, ביים פיילוטים לתוכניות טלוויזיה, ביים הצגות, שיחק בקולנוע ובטלוויזיה, אך רק בסוף שנת 2002, כשציוריו נחתו בארצות הברית, החל המהפך. מסע היציאה מהחובות תוך כדי המעבר מתיאטרון וקולנוע חזרה לציור, וההתאהבות באמריקה שהביאה לו תהילה, כסף וסיפוק, תיעד ברומאן מצויר אוטוביוגרפי למחצה, אותו פרסם באמאזון כ-E-Book בשנת 2009 והנקרא: "סודה של אמריקה" (The Secret of America). משנת 2002 מתמקד גל בציור. יש לו עשרות אספנים ומאות קונים בארצות הברית, זכה לעשרות פרסים, והחל להציג בסין. גל חי ביפו העתיקה, נודד בעולם ושב לישראל מספר פעמים בשנה. בשנת 2014 נפרדו בני הזוג.
תערוכות, מוזיאונים ופרסים
משנת 2003 השתתף גל בעשרות תערוכות אמנות ברחבי ארצות הברית, במה שקרויים שם ״פסטיבלי אמנות״. בין הנודעים שבהם: סוסאליטו ארט פסטיבל - קליפורניה - 2003-2011 ארט און דה סקוור - בלוויל אילינוי 2005-2013 קוטונווד ארט פסטיבל - דאלאס טקסס 2005-2012 ברוס מיוזיאום - גרינוויץ קונטיקט - 2011-2013 ביו סיטי - יוסטון טקסס - 2005–2008 וודלנדז ארט פסטיבל, יוסטון טקסס - 2009–2013 פורט לודרדייל מיוזיאום - פלורידה 2007-2009 בורדווק - וירג'יניה ביץ', וירג'יניה 2005-2013 ארמונק - ניו יורק, 2008-2012 פורט קלינטון - שיקגו 2007 ברוק סייד - קנזס סיטי מיזורי 2005-2006 קרסטד ביוט ארט פסטיבל, קולורדו - 2008-2013 פארק סיטי - יוטה - 2008 בתזדה רואו - בתזדה מרילנד 2006-2012 לה הויה פסטיבל אוף דה אריס - קליפורניה - 2011 ועוד רבים.
מחוץ לארצות הברית הוזמן להשתתף בביאנלה של פירנצה 2005, בייג'ינג ארט אקספו 2011, ועוד.
במשך עשר השנים הראשונות בהן הציג ציוריו בארצות הברית זכה בכ-30 פרסים כגון ״מקום ראשון בתערוכה״, "מקום ראשון בציור", כנהוג בתערוכות אמריקאיות רבות. מוזיאון פו דזה נאן, מיסודו ובניהולו של הצייר הסיני הנודע פו דזה נאן, רכש 12 ציורים גדולים מגל ב-2011. מוזיאון אוניברסיטת דרום קרוליינה הציג חמישה מציוריו של גל בביאנלה שהייתה ב-2012 ומציגה את ציורו ״ישו היהודי המלא מיץ בירושלים״ (Jesus The Juicy Jew in Jerusalem) באופן קבוע. גל הציג תערוכות יחיד של ציוריו מגיל 21 - ירושלים 1973, בית מורי, בית שרף ראשון לציון 1980, תיאטרון הסימטה יפו 1984, תיאטרון החאן הירושלמי 1986, בית יד לבנים ראשון לציון 1994 ובגלריות רבות ברחבי ארצות הברית 2005–2012.
מחזותיו
גל כתב מחזות רבים שעדיין לא הוצגו, ביניהם: פסיכה ( 1983), ספיריטוליני (1989), פרופסור ברגמן (1982), גבריאלה (1993), חניתה יוצאת לחיים (1994), אל ראיס איז קאמינג (1994), האגואיסט (1994), האינדיבידואליסט והשטן (1993), הביואיק והקראוון (1992), שירה מיד אליהו (1995) ועוד.
על מחזהו הזקן ואני" (שנכתב בשיתוף נילי דותן על פי מחזהו המקורי "הזקן הולך" (2001)) זכה גל יחד עם דותן בפרס ראש הממשלה לזכר בן-גוריון.
משחק בתיאטרון
וכן עשרות תפקידים במגוון הצגות לילדים ולנוער פרי עטו.
בימוי
ועוד בימוי מחזות לילדים ולנוער פרי עטו: רותי גבורת ירושלים, דדי וליסה, ויהי אור, ורבים נוספים 1987–2003.
קולנוע וטלוויזיה
כתב וביים את ״פרא״ סרט עלילתי שהופק עצמאית וזכה בסיומו לתמיכה מקרנות ישראליות, הוזמן לפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, זכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל סרטי האינדי האיטלקי פיצ'יאנו 2001, נקנה לשידור על ידי sbs הטלוויזיה האוסטרלית, yes הטלוויזיה בלוויין הישראלית ועוד. יצר והפיק (בשיתוף אופוס, גיל מטרני) את הקלטת הישראלית לפעוטות ״גלגלים״ בבימוי נילי דותן, הפצה- הד ארצי 2001. פילמוגרפיה חלקית באתר הניו יורק טיימס
עיצוב חזותי
תפאורה תלבושות ותאורה - סוחרי גומי, מאת חנוך לוין, תיאטרון הקאמרי - 1978 ולהצגות רבות בתיאטרון הנודד.
יסודות - המרכז לליבון ענייני תורה ומדינה
יסודות המרכז לליבון ענייני תורה ומדינה היא עמותה הפועלת להעמקת הדיאלוג בין השפה היהודית והשפה הדמוקרטית במדינת ישראל.
העמותה מתמקדת בזירה החינוכית, מתוך תפיסה כי העמקת הדיון בזהות האזרחית-יהודית של מחנכי ומורי הדור הבא, תצמיח חברה יציבה יותר, ובעלת שורשים עמוקים של זהות משותפת. לצד זאת, העמותה פועלת גם במרחב התקשורתי והרעיוני בישראל. פעילותה של העמותה מסייעת לאנשי חינוך מכל גוני החברה הישראלית, להתמודד עם האתגרים והקונפליקטים שמזמנת המציאות הישראלית המורכבת, מתוך הנחה כי למרות ריבוי השסעים והזהויות, ניתן לכונן מרחב ציבורי משותף, יהודי ודמוקרטי.
העמותה הוקמה בעקבות רצח ראש הממשלה יצחק רבין, על ידי קבוצת אנשי חינוך מן החברה הציונית דתית, ובראשם ד"ר שלמה פישר, הרבנית יפה גיסר וד"ר יהודה בן-דור, בוגרי 'מכון מנדל', מתוך הבנה שיש לחזק את יחסה של החברה הציונית-דתית לדמוקרטיה ולערכיה. בשנים האחרונות חברה עמותת יסודות למכללת הרצוג, ופועלת כעמותה רשומה במערכת החינוך הממלכתית דתית, בקרב מנהלים, מורים ובעלי תפקידים נוספים, בבתי הספר, הישיבות והאולפנות. בתשס"ז השתתפו בתוכנית כ-3,000 תלמידים ו-500 מורים
צוות יסודות כולל בתוכו אנשי חינוך בעלי ניסיון בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי, בעלי השכלה תורנית וכללית רחבה. בין השאר נכללים בצוות רבנים, דוקטורים, פסיכולוגים ומנחי קבוצות.
אמניטה מוסכריה
אַמַנִיטָה מוּסְכַּרִיָה (וכן אמנית הזבובים ואמנית זבובנית; שם מדעי: Amanita muscaria) היא פטריה מהסוג אמנית. פטריה זו היא רעילה ובעלת השפעה פסיכואקטיבית. מזוהה בקלות באמצעות המראה הבולט שלה: כובע אדום עם נקודות לבנות.
רעילות
אמניטה מוסכריה מכילה אשר אכילתה מסוכנת לאדם ויכולה להוביל לקומה ואף למוות. סכנה נוספת היא שאמניטיה מוסכריה דומה מאוד לאמנית המוות האדומה, פטריה רעילה מאוד שפוגעת בכליות שיכולה להוביל למוות. תכונתה כפטריית הזיות הפכה אותה לחלק מהפולחן השמאני, שבו הנפש כביכול יוצאת מהגוף ומגיעה למישורי תודעה אחרים. במסע אחר סיפר דנדן בולוטין על התנסותו בפטריות הזיה אצל ידידו השמאני, ואף הזהיר שתרמילאים ישראלים אחרים שהתנסו מתו או אושפזו בבתי חולים פסיכיאטריים.
על אף סיווגה כמעוררת הזיות, בישראל אמניטה מוסכריה אינה כלולה בפקודת הסמים המסוכנים. זאת בניגוד לפטריות פסילוסיבין ("פטריות קסם") אשר מיצויי החומר הפעיל בהן נחשב בלתי חוקי (אחזקת הפטריה אינה נחשבת לעבירה פלילית שכן הן אינן נכללות בפקודת הסמים המסוכנים).
אמניטה מוסכריה בתרבות
בשל מראה, הפטרייה מופיעה ביצירות הפונות לילדים. בספרי ילדים ובציורי קיר בגני ילדים נפוץ הדימוי של ננס, בעל פני תינוק או מזוקן, המתגורר בפטריית האמניטה הצבעונית. פטריות חומר וחרסינה, עם או בלי צביעה באדום ולבן, מלוות פעמים רבות גמדי גינה בגינות ובחצרות. אמניטה מוסכריה בצבעים שונים נהייתה דימוי המזכיר את אליס בארץ הפלאות, שם מסתובבת אליס בעולם החלום וביער של פטריות. עוד קטעים הקשורים לדימוי הסם: אליס שותה שיקוי שמשפיע עליה והיא נהיית אצבעונית; הזחל העצלן שמעשן נרגילה ומפזר את עשנו באוויר. בסדרת המשחקים "האחים סופר מריו", אמניטה מוסכריה היא הפטריה שמריו אוכל כדי לגדול.
אמניטה מוסכריה וסנטה קלאוס
ישנה תאוריה המציעה שקיים קשר בין סנטה קלאוס לבין אמניטה מוסקריה, הדמות המודרנית של סנטה קלאוס, כמו התלבושת האדומה והלבנה שלו והאיילים המעופפים שלו, אולי הושפעו מהשימוש המסורתי בפטריות אמניטה מוסקריה. על ידי עמים סיביריים וארקטיים ילידים.
תיאוריה אחת היא שדמותו המודרנית של סנטה קלאוס, עם החליפה האדומה והלבנה שלו ועל האיילים המעופפים שלו, קיבלה השראה מהשימוש בפטריות אמניטה מוסכריה על ידי עמים ילידים בסיביר ובארקטי. פטריות אלה אדומות ולבנות, כמו החליפה של סנטה, וידוע כי האיילים מחפשים וצורכים אותם. ההשפעות הפסיכואקטיביות של הפטריות עשויות גם תרמו להתפתחות מיתוס סנטה קלאוס.
תיאוריה זו שנויה במחלוקת ולא מקובלת בקרב חוקרים, ואין שום הוכחה ישירה המקשרת בין השימוש במוסקריה של אמניטה להתפתחות מסורת סנטה קלאוס. עם זאת, זה נשאר נושא מרתק של דיון וספקולציות במחקר המיתולוגיה והפולקלור.
דין נוריס
דין ג'וזף נוריס (באנגלית: Dean Joseph Norris; נולד ב-8 באפריל 1963) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בזכות תפקידו בתור סוכן ה-DEA האנק שריידר בסדרת הדרמה "שובר שורות".
ביוגרפיה
נוריס נולד בעיר סאות בנד שבאינדיאנה, בנם של רוזי וג'ק נוריס. נוריס בוגר אוניברסיטת הרווארד למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. נוריס החל את דרכו כשחקן בתפקידי משנה בסרטי הפעולה נשק קטלני 2, זיכרון גורלי, חשבון פתוח ושליחות קטלנית 2: יום הדין. את הופעתו הגדולה הראשונה עשה נוריס בשנת 1993 במותחן האימה מכסח הדשא. בהמשך שנות ה-90 שיחק בסרטים הפיתוי האחרון, גברים בחלל והמתווך.
בשנת 2003 שיחק בסדרת הטלוויזיה "פחד עד מוות", אשר מבוססת על סדרת סרטי פחד עד מוות.
בשנת 2006 השתתף בדרמה המצליחה מיס סנשיין הקטנה בתפקיד השוטר מקלארי.
בשנת 2008 התקבל נוריס לסדרת הדרמה המצליחה שובר שורות בתפקיד סוכן ה־DEA האנק שריידר. על תפקידו בסדרה זכה נוריס להערכה רבה ולחשיפה משמעותית שבזכותה קיבל תפקידים בקומדיה של ג'יימס ל. ברוקס איך אתם יודעים ובסדרת הדרמה בהפקת סטיבן ספילברג בתוך הבועה בתור הפוליטיקאי ג'יימס רני.
נוריס מתגורר בלוס אנג'לס ביחד עם אשתו ברידג'ט וחמשת ילדיו.
ריינייר ז'סוס קראבליו
רייניר ז'סוס קראבליו (נולד ב-19 בינואר 2002), ידוע בשם רנייר או רנייר ז'סוס, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ז'ירונה בהשאלה מריאל מדריד.
קריירה מוקדמת
נולד בעיר ברזיליה, אביו הוא שחקן הקטרגל לשעבר מאורו ברסיליה, בשנת 2011 הצטרף לאקדמיית הנוער של ווסקו דה גאמה. לאחר מכן עבר לאקדמיות הנוער של בוטפוגו ופלומיננסה, ובשנת 2014 הצטרף לאקדמיה של פלמנגו.
פלמנגו
הופעת הבכורה של רייניר בקבוצה הבוגרת התקיימה ב-31 ביולי 2019 במשחק הגומלין בקופה ליברטדורס מול אמלק באצטדיון המרקנה. במשחק פלמנגו ניצחה 0–2 ועלתה לשלב הבא לאחר שניצחה בפנדלים. הופעת הבכורה שלו בליגה נערכה ב-4 באוגוסט של אותה העונה. ב-9 בנובמבר 2019 חוזהו בפלמנגו הוארך עד ליום 31 באוקטובר 2024 עם סעיף שחרור שנקבע על 35 מיליון אירו.
ריאל מדריד
ב-20 בינואר 2020, הודיעה ריאל מדריד כי המועדון הגיע להסכם עם פלמנגו על העברתו של רייניר, שחתם על חוזה עד יוני 2026. רינייר עבר לקבוצת המילואים של ריאל מדריד. סכום העסקה עמד על כ-30 מיליון אירו. ב-7 במרץ 2020 כבש את שערו הראשון בקבוצה מול קורוקו.