cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבונים החופשיים
דרישות קבלה
באופן כללי, הדרישות הנפוצות מהבונה החופשי הן:
קבלת נשים לשורות הארגון היא עודנה עניין מעורר מחלוקת בלשכות רבות. הדרישה להיוולד כאדם חופשי אינה רלוונטית עוד ונותרה כשריד מהעבר. משמעותה כיום פילוסופית בלבד. הדרישה לשלמות הגוף מצטמצמת היום לתביעה שהמתקבל יוכל ליטול חלק פיזי בטקסי הלשכה, אם כי רוב הלשכות היום גמישות בקבלת מועמדים בעלי מוגבלויות פיזיות.
לפחות חלק מקבוצות מהבונים החופשיים משתמשות במהלך טקסי הקבלה בסמלים שמקורם במסורת עתיקה של הבונים החופשיים.
נשים בבנייה החופשית
באופן מסורתי, רק גברים יכלו להתקבל לשורות הבונים החופשיים. תנאי זה השתנה במהלך המאה ה־20 אך הדבר לא אירע בכל הלשכות במידה שווה. לשכה מעורבת, המתירה הצטרפות של נשים, קמה לראשונה בצרפת בשנת 1882. בהולנד קיימת אגודת נשים נפרדת בשם מסדר האורגות – The Order of Weavers – המשתמשת בסמלים מתחום האריגה במקום בסמלי הבנייה החופשית. באנגליה קיימות שתי אגודות של נשים, האחת נקראת "האחווה המכובדת של הבונים החופשיים העתיקים" (The Honourable Fraternity of Ancient Freemasons) והשנייה נקראת "מסדר הבונות החופשיות" (The Order of Women Freemasons).
אגודת "המזרח הגדול של צרפת" (Grand Orient de France) וגופים אחרים באירופה מכירים בבנייה החופשית המעורבת. הלשכה הגדולה המאוחדת של אנגליה (UGLE) ולשכות אחרות באנגליה אינן מכירות באופן רשמי בשום גוף מסוני המקבל לשורותיו נשים. עם זאת, גופים אלו מקבלים לעיתים מעמד של מעין הכרה המלווה בהסתייגות.
רבקה נוימן
רבקה נוימן (נולדה ב-12 במאי 1956) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
נוימן נולדה בקיבוץ משמרות. היא החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 15 בעזבה את הקיבוץ, במטרה להגשים את שאיפתה ללמוד משחק. בהגיעה לתל אביב התקבלה ללימודים בסטודיו למשחק ניסן נתיב. לאחר ששיחקה בתפקיד קטן בהבימה, הציע לה ב-1977 גרי בילו, מנהל בתיאטרון באר שבע, להצטרף לתיאטרון שהיה אז בתחילת דרכו. נוימן שיחקה בתיאטרון באר שבע ארבע שנים והשתתפה ב-14 הצגות.
הבונים החופשיים
בנייה חופשית של פרינס הול
בשנת 1775, לאחר שבקשתם להתקבל ללשכה של בוסטון נדחתה, הקימו פרינס הול וארבעה עשר חברים אפרו־אמריקאים, כולם חופשיים מלידה, לשכה אפרו־אמריקאית דרך הלשכה הגדולה של אירלנד שהייתה משוייכת לכוחות הבריטים שהוצבו בבוסטון לפני מלחמת העצמאות של ארצות הברית. הלשכה לא קיבלה את הכרתן של הלשכות האמריקאיות האחרות ולאחר המלחמה, בשנת 1784, ביקשו וקיבלו הבונים החופשיים האפרו־אמריקאיים את הכרתה של הלשכה הגדולה באנגליה, והקימו את לשכה מספר 459 (African Lodge #459) אשר שמה שונה בהמשך ללשכה האפריקנית הגדולה מספר 1 (African Grand Lodge #1). הלשכה נמחקה מרשימות ה־UGLE בשל אי תשלום מיסים ולאחר 1813 נפרדה מהבנייה החופשית המאוגדת על ידי ה־UGLE. מהלך זה הביא להיווצרותן של לשכות מסוניות אפרו־אמריקניות בצפון אמריקה אשר אוגדו תחת "הלשכה הגדולה של פרינס הול", במנותק מאגודות של בונים חופשיים לבנים. לשכות נפרדות אלה פרחו בשל הגזענות בחברה האמריקאית אשר מנעה מאפרו־אמריקנים את האפשרות להצטרף ללשכות השייכות לזרם המרכזי. כיום חלק מהלשכות הגדולות של ה־UGLE מכירות בבנייה החופשית של פרינס הול, אך לא כולן. עם זאת, גוף זה עושה את דרכו ככל הנראה לקראת הכרה מלאה.
סמלים
הבונים החופשיים מתבססים במידה רבה על סמליהם של הבנאים מימי הביניים. רבים מהסמלים המסוניים הם מתמטיים בטבעם ובעיקר גאומטריים. הבונים אוהבים לקשר את המטפיזיקה לעקרונות הגאומטריה.
רבקה נוימן
ביוגרפיה
בהמשך נוימן שיחקה בתיאטראות רבים ובהצגות רבות ברחבי הארץ, ובהן: בתפקיד אדלה ב"בית ברנרדה אלבה", יוליה ב"רומיאו ויוליה", אלינור ב"רכוש נטוש", אנג'י ב"נשים בצמרת", הנזי ב"קסטנר" (מבוסס על פרשת קסטנר שכתב מוטי לרנר), קסנדרה ב"הנשים האבודות מטרויה"; בתפקיד בלה ברלו ב"סוחרי גומי" בתיאטרון חיפה; ב"דוניה רוסיטה הרווקה" ו"ילדים רעים" בתיאטרון הקאמרי, ב"פרויקט שטרנהיים", אליס ב"אליס בארץ הפלאות", ב"משפחה" ולילה ב"פרגודים" בתיאטרון הבימה; בת המלך ב"הצל" בתיאטרון באר שבע ובהצגה "תפוחים מן המדבר" בתיאטרון בית ליסין, תפקיד שזיכה אותה בשנת 2006 בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה בתפקיד משנה.
הבונים החופשיים
סמלים
אחד מסמליהם המרכזיים הוא ה־Square & Compasses, "המחוגה ומד־הזווית", אשר מאורגנים בצורת ריבוע. על מד הזווית נאמר לעיתים שהוא מייצג את החומר ואילו המחוגה – את הנפש או את הרוח. לפי הסבר אחר, מייצג מד הזווית את העולם המוחשי בעוד שהמחוגה מייצגת את השיפוט האינדיבידואלי. המחוגה ומד הזווית מוצגים בכל המפגשים של הבונים החופשיים בצירוף עותק של כתבי הקודש המקומיים (VSL – Volume of the Sacred Law/Lore). בארצות דוברות אנגלית יהיה זה בדרך כלל התנ"ך והברית החדשה, אך ייתכן כי הוא יוחלף בכל ספר כתובים המעניק השראה לחברי הלשכה או הרשות המסונית, למשל הקוראן. בלשכות שבהן שחבריהן משתייכים לדתות שונות יוצגו כל הספרים הקנוניים של אותן דתות יחדיו. בלשכות צרפתיות מוצגת החוקה המסונית. במקרים בודדים, כאשר מגוון הדתות רב מדי ולא ניתן לבחור בספר המקובל על כלל חברי הלשכה, נעשה שימוש בספר שדפיו ריקים. בנוסף לתפקידו כהשראה דתית, משמש הספר כאמצעי לאישוש התחייבויות שמקבלים על עצמם הבונים החופשיים.
רבקה נוימן
ביוגרפיה
נוימן השתתפה בסרטי קולנוע ישראלים רבים, ובהם הטרילוגיה של אסי דיין: "החיים על פי אגפא", "שמיכה חשמלית ושמה משה" (שעבור הפסקול שלו הקליטה גרסת רוק לשיר "הלוואי" של בעז שרעבי ושיר בשם "בחלום" שכתב אסי דיין והלחין ארקדי דוכין) ו"מר באום". כמו כן השתתפה בסרטים "תל אביב - ברלין", "קשר באדי", "אלף נשיקות קטנות", "אנטארקטיקה", זמן אמת" "כאילו כלום לא קרה","ברלין ירושלים".
ב-1978 שיחקה בסרט הסטודנטים של עידית שחורי "במקום חלום" לצדו של עמי וינברג.
הבונים החופשיים
סמלים
הישות העליונה (אלוהים או הכוח היוצר) מכונה לעיתים בריטואל המסוני "המהנדס העליון" או "הבונה העליון של היקום" ובכינויים דומים אחרים. ניתן לעיתים למצוא שימוש בראשי התיבות של הכינוי.
רבקה נוימן
ביוגרפיה
בטלוויזיה השתתפה נוימן ב"ארוחת עשר", באחד מפרקי הסדרה "פרפר נחמד" ו"כאילו כלום לא קרה", וכן הנחתה את המגזין "גאים להציג". ב-2005 גילמה את פולה בן גוריון בסרט הטלוויזיה "עכשיו או לעולם לא". בשנת 2009 הצטרפה נוימן לסדרת הדרמה "מסכים", ולדרמת הנעורים "תיכון השיר שלנו" ב-yes stars ישראלי. באותה שנה גם שיחקה ב"מראה מעל הגשר" של ארתור מילר בבית ליסין.
הבונים החופשיים
סמלים
ביטוי שגור בחוגים מסוניים הוא "על מד הזווית", "to be on the square" שמשמעותו היא "לשמור על אמינות". ביטויים אחרים שמקורם בבנייה החופשית חדרו לשפה והפכו לשגורים גם בפי מי שאינם חברי המסדר, כגון "להיפגש על הפלס" "Meeting on the level" שמשמעו הוא "קשר בין שווים", ללא תלות במעמדו החברתי או הכלכלי של אדם. חברי הבנייה החופשית מכנים אותה לעיתים "האומנות" ("The Craft").
רבקה נוימן
ביוגרפיה
בשנת 2012 השתפה במחזה "הארווי" בתיאטרון גשר.
הבונים החופשיים
דרגות
ישנן שלוש דרגות בבנייה החופשית:
רבקה נוימן
ביוגרפיה
בשנת 2013 השתתפה בפרויקט התיאטרוני "זוז, אתה מסתיר לי את השמש" של אופירה הניג. הפרויקט לא היה מבוסס על מחזה רגיל אלא על פרגמנטים טקסטואלים בסגנונות שונים של כתיבה, ועל שילוב של חומרים דוקומנטריים ופואטיים. ב-2015 השתפה במחזה נוסף שביימה הניג, קופרודוקציה ישראלית-גרמנית.
הבונים החופשיים
דרגות
כדי להתקדם מדרגה לדרגה עוברים החברים טקס, מעין משחק תפקידים המציג סיטואציה מוסרית בהשתתפות המועמד וחברי הלשכה שאליה הוא משתייך או מצטרף. סיפור המסגרת הוא בדרך כלל תנ"כי – בניין מקדש שלמה בירושלים – אם כי הסיטואציה עצמה אינה לקוחה מהתנ"ך ואינה אמורה להיות בעלי אופי דתי או להציג אירועים על טבעיים. את תמת מקדש שלמה ניתן להבין כמייצגת את מקדשו של האדם הפרטי, את מקדש הקהילה האנושית, או את היקום כולו.
המועמד אמור להפיק מהטקס לקחים מוסריים. ניתן לפרש את הריטואל בדרכים רבות, כלומר, חבר אחד לא יכול להכתיב את פרשנותו לבונה חופשי אחר. בונים חופשיים העומדים בפני מעבר מדרגה לדרגה, במיוחד במדינות אירופה ובישראל, נדרשים לעיתים קרובות להגיש עבודות עיוניות בנושאים פילוסופיים ולהרצות עליהן בפני לשכתם.
מבנה ארגוני
ישנן הרבה רשויות (Jurisdictions) מסוניות. כל אחת מהן עצמאית ובלתי תלויה בשנייה. לרוב מוגדרות הרשויות לפי טריטוריה גאוגרפית. לבונים החופשיים אין רשות מרכזית אחת אך כל רשות מסונית עורכת רשימות של רשויות מסוניות אחרות שבהן היא מכירה באופן רשמי. אם הרשות שקיבלה הכרה מכירה גם היא בראשונה, נאמר עליהן שהן מנהלות יחסי ידידות (In Amity). דבר המאפשר לחברי שתי הרשויות להשתתף בפגישות הסגורות של הלשכות שתחת חסותן. באופן כללי, כדי לזכות בהכרה של רשות מסונית כלשהי, נדרשת הרשות שבמבחן לעמוד בדרישת ה"סדירות" (regularity), כלומר, עליה להוכיח שהיא נשמעת למאפיינים מסוימים של הבנייה החופשית, המכונים "ציוני הדרך העתיקים" (Landmarks). עם זאת, אין רשימה אוניברסלית של ציוני דרך אלה המשותפת לכלל הרשויות. גם רשויות המכירות האחת בשנייה עשויות להחזיק ברשימות ציוני דרך שונות לחלוטין ובדעות שונות לגבי מהותם.
הגוף העומד בראש הרשויות המסוניות נקרא לעיתים קרובות "לשכה גדולה" (Grand Lodge). לכל מדינה יש בדרך כלל לשכה גדולה משלה, אך לא בהכרח: בצפון אמריקה ישנה לשכה גדולה עצמאית בכל מדינה ובכל מחוז. הרשות העתיקה ביותר אשר שנוסדה בשנת 1717 ועודנה קיימת כיום היא הרשות האנגלית ובראשה הלשכה הגדולה המאוחדת של אנגליה (UGLE – United Grand Lodge of England). הלשכה העתיקה ביותר ביבשת אירופה היא המזרח הגדול של צרפת Grand Orient de France (בקיצור: GOdF), שנוסדה בשנת 1728. שתי הרשויות הכירו האחת בשנייה ואולם רוב הרשויות האחרות ניתקו קשר עם הרשות הצרפתית זמן מה לאחר שזו החלה לקבל לשורותיה אתאיסטים בשנת 1877. ברוב הארצות הלטיניות נפוץ הסגנון (או הנוסח) הצרפתי אך בשאר מדינות העולם (כלומר, מרבית הבנייה החופשית) נוטות הרשויות המסוניות לפעול לפי הנוסח האנגלי. הפיצול בין הענף האנגלי לענף הצרפתי קיים עד היום ומחלק את הלשכות בעולם לשני סוגים עיקריים. המתנגדים לאסכולה הצרפתית, וביניהם מסדר ממפיס מצרים, דוגלים בהתקדמות רוחנית למציאת האלוהות העליונה ולכן אינם מקבלים לשורותיהם אתאיסטים ואינם מכירים במסדרים המקבלים לשורותיהם אנשים ללא דת או אמונה.
רבקה נוימן
חיים אישיים
מתגוררת בתל אביב עם בת-זוגה, עורכת הדין ארנה לין.
הבונים החופשיים
מבנה ארגוני
הבנייה החופשית קשורה לגופים נלווים (Appendant Bodies) כמו הנוסח הסקוטי – Scottish Rite, או הנוסח היורקי – York Rite, השריינרים – The Ancient Arabic Order of the Nobles of the Mystic Shrine, הגרוטו – the Mystic Order of Veiled Prophets of the Enchanted Realm, וארזי הלבנון – Tall Cedars of Lebanon ועוד (לרובן אין קשר למקומות הגאוגרפיים שעל שמם הן נקראות). גופים אלו הן אגודות שמטרתן להרחיב את תורת הבנייה החופשית, להיטיב עם הקהילה ולסייע לחברי האגודה להיטיב את דרכיהם. חלק מהגופים הנלווים מציבים דרישות דתיות נוספות, בנוסף לדרישות הבנייה החופשית הבסיסית.
ישנם גם ארגוני נוער הקשורים לבנייה החופשית (אך תוכנם אינו מסוני) בעיקר בצפון אמריקה, כגון: מסדר דה־מוליי לנערים בגילאי 12–21, בנות איוב – Job's Daughters והמסדר הבינלאומי של הקשת לבנות – International Order of the Rainbow for Girls (לבנות בגילאי 11–20).
ביקורת נגד הבנייה החופשית ודיכויה
מאז ימיה הראשונים הותקפה הבנייה החופשית על ידי הכנסייה הקתולית, וקיומה אף נאסר בכמה מהארצות הקתוליות.
הצרפתי לאו טקסיל התפרסם בסוף המאה ה־19 כשהאשים את הבונים החופשיים בפריצות מינית, בפולחן השטן ובמגע עם שֵׁדים. ועדת חקירה שהוקמה בעקבות הדברים לא סתרה את האשמותיו, אך הוא הודה לבסוף בפומבי כי מדובר בבדיות.
מאז ומתמיד הייתה הבנייה החופשית מטרה מועדפת לתאוריות קשר ורוקחיהן רואים בה כוח רשע שזומם לשלוט על העולם. תאוריית הקשר על הבונים החופשיים והיהודים אף קושרת את הבנייה החופשית לתיאורית הקונספירציה האנטישמית – המאשימה את היהודים בקנוניה עולמית – וגורסת כי הם הסתננו לבנייה החופשית על מנת לקדם את מטרותיהם, זאת אף על פי שלשכות רבות באירופה נמנעו מקבלת יהודים לשורותיהן במשך למעלה ממאתיים שנה (ובמדינות סקנדינביה נאסרת הצטרפותם של יהודים ומוסלמים לשורות הבונים החופשיים גם כיום).
הבנייה החופשית אסורה כמעט בכל המדינות הטוטליטריות ובמדינות שאינן דמוקרטיות, למעט בקובה, שם שולטים פקידי השלטון בפעילות הבונים החופשיים והם אינם יכולם לפעול בחופשיות בדרכם המסורתית. בגרמניה הנאצית הגיע הדיכוי נגד הבונים החופשיים לשיאים רצחניים: אף על פי שלשכות רבות סגרו את שעריהן והנותרות קיבלו על עצמן את כל המגבלות שהשיט עליהן השלטון הנאצי – הורה היטלר לחסל את הבנייה החופשית, הלכה למעשה. כמאה אלף בונים חופשיים נשלחו למחנות ההשמדה מגרמניה ומהמדינות שהיו תחת כיבושה. הבנייה החופשית באירופה נפגעה אנושות והתקשתה להתאושש גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
האשמות וקונספירציות אלו, אשר קיבלו את הכינוי "אנטי־מסוניות", השפיעו גם על אמצעי התקשורת ועל תעשיית הבידור. כך למשל סרט בכיכובו של רוברט מיצ'ם מתאר ניסיון חדירה בדיוני של הבונים החופשיים לארגוני המודיעין במדינות שונות בעולם וסרטי קולנוע וטלוויזיה נוספים שיצאו לאקרנים במהלך המחצית השנייה של המאה ה־20 הציגו בונים חופשיים בהקשרים קונספירטיביים. גם בתחילתה של המאה ה־21 קיימת יצירה ספרותית וטלוויזיונית ענפה אשר עוסקת בבונים החופשיים, כגון ספרו של אומברטו אקו "בית העלמין של פראג" וכן ספרו של דן בראון "הסמל האבוד" וסדרת הטלוויזיה שנוצרה בעקבותיו, אשר מציגים את הבונים החופשיים באופן אשר אינו תואם את המציאות.
סכסוכים ומחלוקות
סכסוכים על רקע דתי בין אחים בעלי גישה שמרנית לבין אחים בעלי תפישה מודרנית הובילו לקרע גדול בלשכה האנגלית ב־1753. איחוי הקרע ומיזוג מחודש התאפשרו רק לאחר ניסוח פשרה בשנת 1813. לפי הפשרה נותק הקשר בין הבנייה החופשית לבין הנצרות. עוד במסגרת הפשרה נוסחו מהותה וטיבה של הדרגה השלישית באופן מעורפל.
הקרע הגדול השני בבנייה החופשית אירע לאחר שנת 1877 כאשר "המזרח הגדול" בצרפת החל לקבל לשורותיו אתאיסטים ללא הבחנה. בעוד שנושא האתאיזם היווה את הגורם הרשמי לפיצול מ"המזרח הגדול" בצרפת, תרמו לכך גם קבלת נשים לשורות הבנייה החופשית בצרפת והקמת לשכות מעורבות וכן נכונות הצרפתים לדון בנושאי דת ופוליטיקה במסגרת הארגון ואין הם שוללים זאת על הסף כמו האנגלים, אף על פי שאינם מרבים לדון בנושאים אלו. לעיתים ניתן היה להיווכח כי יש אפשרות להתגבר על הקרע בין שני הענפים, במיוחד במהלך מלחמת העולם הראשונה כאשר בונים חופשיים אמריקנים, אשר שירתו בצבא ארצות הברית והוצבו אירופה, השתתפו בפעילות הלשכות הצרפתיות.
בסופו של דבר בשנת 1877 השיב "המזרח הגדול של צרפת" את המצב לקדמותו וביטל את הדרישה לאמונה דתית לשם קבלת המועמד תוך אימוץ החוקה המקורית משנת 1723 כחוקה הרשמית. כמו כן, שינה "המזרח הגדול של צרפת" את הריטואל שלו ומחק כל התייחסות ישירה ל"אדריכל הגדול של היקום " G.A.O.T.U".
בארץ ישראל
הבונים החופשיים מקיימים פעילות בארץ ישראל החל מסוף המאה ה־19. חברי המסדר הראשונים הגיעו בעיקר מארצות הברית במטרה למצוא שרידים ארכאולוגיים שיוכיחו את אמיתותן של אגדות מסוניות הגורסות כי הארגון מוצאו בבית המקדש שבנה שלמה המלך בימי מלכותו. ב־1867 הגיע צ׳ארלס וורן, בונה חופשי מלשכת המחקר של אנגליה, עם קבוצת ארכאולוגים, וחשף בין היתר את מערת צדקיהו ואת מנהרות הכותל. באותה שנה הגיע לארץ גם רוברט מוריס (Robert Morris), בונה חופשי מקנטקי, שהקים ב־1868 את הלשכה המסונית הראשונה בירושלים אשר כונתה "Reclamation Lodge of Jerusalem" והתנהלה בשפה הצרפתית.
ב־1889 עזב אברהם לוי (Abraham Levy) את הלשכה על מנת לייסד לשכה חדשה ביפו, העיר שבה התגוררו רוב הבונים החופשיים באותה תקופה. ב־1891, לאחר קבלת הצ'ארטר מלשכה צרפתית, לוי וחברים נוספים שעזבו את הלשכה בירושלים ייסדו את לשכת The Port of Solomon’s Temple שכונתה גם בשם Gate of Solomon’s Temple - 'שער היכל שלמה'.
בשנת 1927 נוסדה לשכת "הר ציון" בירושלים וב־9 בינואר 1932 נוסדה "הלשכה הגדולה של פלשתינה". בניגוד ללשכות גדולות בשאר המקומות בעולם, הלשכה לא איחדה תחתיה את יתר הלשכות שפעלו באותה העת בארץ. איחודן של הלשכות תחת לשכה גדולה התרחש מאוחר יותר, עם הקמת "הלשכה הגדולה למדינת ישראל". הלשכות אשר פעלו בשפה האנגלית, שקיבלו את הצ'ארטר שלהן מהלשכה הגדולה של אנגליה, סירבו להצטרף ללשכה הגדולה החדשה והמשיכו לעבוד בנפרד בעוד שלשכות מסוימות אשר פעלו בשפה הגרמנית עבדו תחת הלשכה הגדולה הסימבולית של גרמניה. לשכות גרמניות אלה נוסדו על ידי גרמנים שמצאו מקלט בפלשתינה לאחר שהנאצים החל לרדוף את הבונים החופשיים בגרמניה. אותם בונים חופשיים גרמנים תרמו רבות לפיתוחן של ה"מושבות הגרמניות" בירושלים ובחיפה.
הלשכה הגדולה עשתה מאמצים רבים לצרף אליה אחים חדשים בני דתות ולאומים אחרים: ערבים, מוסלמים, נוצרים, ארמנים, דרוזים ובהאים. באותה העת היו רק לשכות ספורות אשר כללו אך ורק חברים ערבים: לשכת נור אל-חיכמה ("אור החוכמה") ולשכת ירושלים, שתיהן בירושלים; לשכת "כורש" בעמאן ולשכת "גליל" מס' 31 בנצרת.
במדינת ישראל
עם הקמתה של מדינת ישראל ב־1948 נסגרו מספר לשכות דוברות ערבית. לבסוף, ב־20 באוקטובר 1953, נוסדה "הלשכה הגדולה למדינת ישראל", אשר איחדה תחתיה את כל הלשכות בישראל, 30 במספר. הנשיא הגדול הראשון של הלשכה היה שבתי לוי, ראש עיריית חיפה לשעבר. הלשכות שפעלו באותה העת חולקו על פי השפות שבהן פעלו: 19 לשכות דוברות עברית, 5 לשכות דוברות גרמנית, 4 לשכות דוברות אנגלית, לשכה אחת דוברת רומנית ומספר לשכות דוברות ערבית. על אף שהבנייה החופשית אינה דת, פותחת "הלשכה הגדולה למדינת ישראל" את עבודתה כשספרי הקודש של שלוש הדתות המונותאיסטיות (התנ"ך, הברית החדשה והקוראן) מונחים על הכן מתוך מתן כבוד לשלוש הדתות הגדולות הפועלות בישראל.
בשנת 2010 נהרס המשרד הראשי של הלשכה בתל אביב ועבר אל "מגדל המוזיאון". בשנת 2017 עברו הלשכה הגדולה ומשרדה הראשי להרצליה. ביטאון הלשכה הגדולה של הבונים החופשיים במדינת ישראל, המופיע מאז שנת 1933, קרוי "הבונה החופשי".
בסוף שנת 2011 פרשה מן המסדר קבוצה מצפון הארץ בראשותו של יחיאל אבידן בעקבות טענות שונות לאי סדרים וטענות אידאולוגיות אחרות כגון הדרישה לאמונה באל עליון והדרת נשים משורות הארגון. הקבוצה הצטרפה ללשכות הליברליות בחסות המזרח הגדול של צרפת והקימו גרעין אדמיניסטרטיבי הנקרא "משולש בראשית" שעתיד להוות את המזרח הגדול של ישראל. בהמשך הוקמה ב־13 בינואר 2013 הלשכה המעורבת הראשונה ובה חברים גברים ונשים גם יחד. הלשכה דוברת עברית והקמה בחיפה של ה־GODF, לשכת "כוכב הצפון" מס 4012. בספטמבר 2015 מספר אחים, וביניהם יחיאל אבידן, פרשו מהלשכה ומהמזרח הגדול של צרפת בשל אי התאמה והצטרפו למסדר "זכות האדם" הוותיק, אשר מאז היווסדו יש בו לשכות מעורבות, והקימו את הלשכה השלישית במסדר בארץ.
במהלך שנת 2012 קבוצה שנייה של לשכות, בראשות מוטי צבירן וארנסט לב, פרשה על רקע אי סדרים כלליים בקידום במשרות, לטענתם, בלשכה הגדולה למדינת ישראל והקימו את הלשכה הגדולה ירושלים, אשר הוקמה על בסיס עקרונות הלשכה הגדולה.
נכון ל־2020 קיימות בארץ 7 רשויות מסוניות של בונים חופשיים מוכרות:
1. הלשכה הגדולה למדינת ישראל – הלשכה הגדולה מכולן בארץ, פועלת לפי הנוסח האנגלי. תחת לשכה זו פועלים גם לפי נוסחי ההמשך של המסדר – 'הקשת המלכותית' ו'הנוסח הסקוטי'
2. המזרח הגדול של צרפת, GODF – תפיסתו ליברלית ושוויונית. נשים וגברים גם יחד מתקבלים לשורותיו.
3. מסדר זכויות האדם, Droit Humain – תפיסתו שוויונית והוא מקבל לשורותיו נשים וגברים גם יחד מאז היווסדו.
4. הלשכה הגדולה של צרפת, GLF – לשכה לגברים בלבד.
5. הלשכה הגדולה הנשית של צרפת, GLFF – לשכה לנשים בלבד.
6. מסדר ממפיס־מצרים – מקיים לשכות נפרדות לגברים ולנשים וגם לשכות מעורבות.
7. הלשכה הגדולה ירושלים.
בגרמניה הנאצית
באותם ימים אכן היו יהודים אשר השתייכו לארגון הבנייה החופשית אך מספרם היה מועט. אף על פי כן, בעקבות הדברים שכתב היטלר ב"מיין קאמפף", ראו הנאצים בבונים החופשיים וביהודים גוף אחד והתייחסו אל הבונים החופשיים כפי שהתייחסו אל היהודים.
היטלר עלה לשלטון בינואר 1933. ב־7 באפריל נפגש סגנו הבכיר של היטלר, הרמן גרינג, עם נשיא הלשכה הגדולה של גרמניה, וון הרינגן, והסביר לו כי אין מקום לבונים החופשיים בגרמניה הנאצית. שר החקלאות הגרמני, ד"ר וולטר דארה, הכריז בפני קהל מתאספים כי הבנייה החופשית היא האויב הראשי של גרמניה והזהיר כי היא מתכננת לטבוח את המדיניות הנאצית. ב־30 בינואר 1933 הורה היטלר על סגירת כל החברות הסודיות, ובהן לשכות הבונים החופשיים. בגרמניה היו אז 9 לשכות גדולות, 638 לשכות, 79,000 בונים חופשיים, ועוד לשכה אחת גדולה לא מוכרת. תחת לחץ השלטון הנאצי הפסיקו כמה לשכות גדולות את פעולתן המסונית ותיפקדו כמועדוני צדקה וחינוך. רק נשיא גדול אחד ושני בונים חופשיים שוחררו לאחר מעצרם באשמת השתייכות לבנייה החופשית.
כל הקשרים המסוניים עם גופים מחוץ למדינה הופסקו. הקבלה לשורות הבונים החופשיים הותרה רק לגרמנים טהורים והחלקים שהסתמכו על הברית הישנה הוצאו מהריטואל המסוני. הלשכה הגדולה של שלושת הגלובוסים הפכה ל"מסדר הלאומי הנוצרי של פרדריק הגדול". הלשכה הגדולה של פרוסיה אימצה את השם "המסדר הנוצרי הגרמני של הידידות". על מנת להימנע ממחיקה טוטאלית הסכימו ראשי המסדר כי חבריו לא ייקראו בונים חופשיים, הסודיות לא תהיה קיימת יותר, ופונקציונרים מפלגתיים של המפלגה הנאצית יורשו להשתתף בישיבות הארגון. כמו כן נעשו שינויים כגון החלפת השם "חירם" ב"ארכיטקט"; המילה "אמונה ב"אלוהים"; "מקדש שלמה" ב"קתדרלה הגרמנית"; והדרגות 4 עד 7 בוטלו. עוד הוחלט כי נושאי המשרה יחקרו את מוצאם הארי של המצטרפים למסדר. אחד מהנשיאים הגדולים באותה תקופה אף התלונן כי שינוי השם לא עזר וכי חברי המסדר המשיכו לסבול שכן שמם נקשר עם הבונים החופשיים. עוד התלונן על כך שמטרות הבנייה החופשית והמפלגה הנאצית היו זהות, אלא שהמפלגה הנאצית לא הייתה מעוניינת בהתערבות המסדר. ב־1933 פנה הנשיא הגדול של מסדר פרדריק להיטלר עצמו, אולם ללא הועיל.
ב־1934 הוציא גרינג צו לפירוק שלוש הלשכות הגדולות, שכונו "הנוצריות", בטענה כי במדינה הנציונל־סוציאליסטית אין צורך בבנייה חופשית. כמו כן הורו הנאצים על הפסקת השימוש במילים "לשכה" ו"בונה חופשי". בשנת 1934 ניתן צו שהחריג כל מי שהיה אי פעם בונה חופשי משורות המפלגה הנאצית בטענה כי הבנייה החופשית שאבה את הדוקטרינות שלה ממקורות שֵׁמיים. עוד נאסר על הבונים החופשיים להתמנות למשרות ציבוריות או לשרת בצבא. בשנת 1935 נשלח מרצה מטעם המפלגה לרחבי גרמניה וטען כי בזמן מלחמת העולם הראשונה השתלטו הבונים החופשיים על מחלקת המפות של המטה הכללי וריגלו למען בריטניה. עיתון שניסה להפריך טענה זו נסגר בהוראת הנאצים ומי שניסה להתנגד לתעמולה השיטתית שהשמיצה את הבנייה החופשית – נאסר. נשיא לשכת אבשלום וכן הנשיא הגדול של לשכת שלושת הגלובוסים ואשתו נשלחו למחנה ריכוז שבו הם נכלאו במשך 9 חודשים. מבני הלשכות נבזזו או הוחרמו על מנת להופכם למוזיאון מסוני שבו הוצגו לציבור התלבושות והרגליות השונות באופן מגוחך.
ב־8 באוגוסט 1935 הוחלט על ביטול כל הלשכות המסוניות בגרמניה. עיתונו של היטלר הטיל על הבנייה החופשית את האחריות למלחמת העולם הראשונה, להחלשת האימפריה ולרצח פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, בסרייבו אשר הוביל לפרוץ המלחמה. תחת צו של הנשיא הינדנבורג הורה שר הפנים להחרים את רכוש הלשכות: ציורים, פסלים וריהוט נבזזו וההיכלים המסוניים הוסבו לשימושים אחרים. הבונים החופשיים אף הואשמו בתבוסת גרמניה ובפלישת כוחות הברית ב־1944. פרידריך וילהלם ארנסט פאולוס, הגנרל-פלדמרשל שנכנע לברית המועצות בסטאלינגראד, הואשם בהשתייכות לבונים החופשיים. מתוך 7563 אסירים פוליטיים, קורבנות הנאצים, כ־1,265 היו בונים חופשיים.
גורלם של הבונים החופשיים באוסטריה לא היה שונה. ב־1938 החרים הגסטפו את מבנה הלשכה הגדולה. המון זועם פרץ ובזז את הארכיון הלשכה ואת רכושה. הנשיא הגדול נאסר על אף מחלתו הקשה ומת זמן קצר לאחר שיחרורו.
לצ'כוסלובקיה פלשו הנאצים בשנת 1939. רישומי הלשכות במדינה מנו בין 3000 ל־4000 שמות חברים שהנאצים שלחו למחנות הריכוז. הנואם הגדול והנשיא הגדול עונו במשך שנתיים לפני שנרצחו. על פי ההערכות מספר השורדים את המחנות לא לא עלה על 5% מהבונים החופשיים הצ'כים.
גם בצרפת נשדדו ההיכלים תחת ממשלת וישי. 6,000 בונים חופשיים נאסרו, 989 גורשו, 945 נרצחו. בהולנד הנשיא הגדול היה בין הראשונים שנתפסו ונכלאו במחנה ריכוז. גם שם ההיכלים נשדדו על ידי הנאצים. במשפטי נירנברג נאמר כי 470 ארגזים (שהכילו כנראה גם את הספרייה המסונית) נשלחו לגרמניה. הנזק הכללי הוערך ב־700 אלף דולר. בבלגיה נמסרו שמות של בונים חופשיים למשטרה הנאצית וחלק מראשי המועצה העליונה נרצחו. הרכוש המסדר הוחרם וחלקו נלקח לברלין.
בונים חופשיים הוצאו להורג בכל המדינות שהיו תחת הכיבוש הנאצי: נורווגיה, פינלנד, דנמרק, הולנד, בלגיה, צרפת, לוקסמבורג, פולין, צ'כוסלובקיה, הונגריה, יוון, אוסטריה, רומניה ועוד. עד היום לא ידוע מהו מספרם המדויק של הבונים החופשיים שנרצחו בידי הנאצים ועוזריהם בשל השתייכותם לבונים חופשיים (זאת כיוון שהשתייכותם לארגון נשמרה בסוד בשל רדיפתם), אולם ההערכות נעות בין 80 אלף ל־200 אלף בונים חופשיים.
ספרי קריאה
ארגון ה'בונים החופשיים' תופס חלק גדול מספריה של הסופרת החרדית יונה ספיר. ביניהם – לוחמי הצללים, התנקשות, ושתול.
מוד רוזנבאום
מוד רוזנבאום-לוי-בלומנטל (באנגלית: Maud Rosenbaum-Levi-Blumenthal, 13 בינואר 1902 - 3 במאי 1981) הייתה ספורטאית מצטיינת יהודיה-אמריקאית. בעלת מדליית ארד במשחקים העולמיים לנשים הראשונים (פריז 1922) בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים. הייתה טניסאית מצטיינת, אלופת איטליה בטניס 4 פעמים, בשנת 1933 זכתה ב-4 תארים, כולל אליפות מדינת ניו יורק ובשנת 1934 דורגה במקום 7 בארצות הברית.
ביוגרפיה
במשחקי העולם לנשים הראשונים שנערכו בפריז, צרפת ב-20 באוגוסט 1922 זכתה רוזנבאום במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים בתוצאה של 17.37 מטר, אחרי לוסי גולדבולד מארצות הברית (20.22 מטר) וויולט גורד-מוריס מצרפת (19.85 מטר).
בקריירת הטניס שלה השתתפה רוזנבאום לראשונה באליפות צרפת הפתוחה בשנת 1926, אך לא הצליחה להגיע למשחקי הדרוג. באליפות שנערכה בשנת 1927 היא הפסידה בסיבוב הראשון לסימון מתיו מצרפת ב-3 מערכות (6-1, 4-6, 7-5)
כנציגת איטליה באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בשנת 1930 היא הגיעה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה למדורגת ראשונה בטורניר אנה הרפר מארצות הברית בשתי מערכות (6-2, 6-3), ובכך הייתה לטניסאית האיטלקייה הראשונה שהגיעה לשלב חצי גמר בטורניר גראנד סלאם.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1934 היא הגיעה לשלב רבע הגמר שבו הפסידה לדורותי אנדרוז מארצות הברית בשתי מערכות (6-1, 6-4).
חיים אישים
בשנת 1927 נישאה רוזנבאום בפריז לברון ג'יקומו ג'ורג'ו-לוי (1888-1969) והזוג עבר להתגורר ברומא. לזוג נולדה בת. בשנת 1934 היא התגרשה ונישאה בשנית בשנת 1935 לוולטר בלומטל, ברוקר בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
רוזנבאום נפטרה ב-3 במאי 1981 בניו יורק.
קבלן כוח אדם
קבלן כוח אדם הוא גוף שעיסוקו במתן שירותי כוח אדם של עובדיו לשם עבודה אצל מעסיק אחר. עובדיו המועסקים בהעסקה קבלנית מכונים עובדי קבלן
מאפייני העסקה באמצעות קבלן כוח אדם
בהעסקה באמצעות קבלן כוח אדם יש להבדיל בין שני מעסיקים:
במקרים בהם מועסקים עובדי קבלן כוח אדם לצד עובדים ישירים תוך ביצוע עבודה זהה, מכונה תצורת העסקה זו פעמים רבות בשיח הציבורי כהעסקת כתף-אל-כתף.
יש להבחין בין העסקת עובדים באמצעות קבלן כוח אדם ובין העברת משימות למיקור חוץ. ההבדל המהותי בין השניים הוא בשאלת הניהול היומיומי של העובד. בהעסקה באמצעות קבלן כוח אדם, המעסיק בפועל הוא המנהל את פעילותו של העובד, ואילו בהעברת משימות למיקור חוץ, הגוף המבצע את המשימה הוא המנהל את פעילותו של העובד. ב-7 בנובמבר 2011 פתחה ההסתדרות בשביתה במשק שמטרתה לצמצם את היקף העסקת עובדי הקבלן במגזר הציבורי (בעיקר עובדי השמירה והניקיון, המועסקים באמצעות חברות קבלן). בהוראת בית הדין לעבודה נפסקה השביתה לאחר מספר שעות. ב-8 בפברואר 2012 פתחה שוב ההסתדרות בשביתה לאור אי התקדמות במשא ומתן עם משרד האוצר על שיפור תנאי עובדי הקבלן. בדצמבר 2012, נחתם הסכם בין יו"ר ההסתדרות עופר עיני ושר האוצר יובל שטייניץ לפיו שכר עובדי הקבלן יוצמד לשאר עובדי מגזר הציבורי.
ביולי 2015, נחתם הסכם בין יו"ר ההסתדרות אבי ניסנקורן לבין שר האוצר משה כחלון, במסגרתו 15 אלף עובדי קבלן במגזר הציבורי עברו למתכונת של העסקה ישירה, וישופרו תנאי העסקתם של כ–30 אלף עובדי קבלן אחרים.
חוקים להסדרת העסקתם של עובדים על ידי קבלני כוח אדם
להסדרת עבודתם של עובדי קבלן חוקקה הכנסת את חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם, התשנ"ו-1996. החוק קובע כי עיסוק כקבלן כוח אדם מצריך רישיון משר התמ"ת, ומפרט את התנאים למתן רישיון. למתן שירותים בין-ארציים של כוח אדם, כלומר לפעילותו של קבלן כוח אדם המביא לישראל עובדים זרים, נדרש היתר מיוחד.
פרק נוסף בחוק מסדיר את תנאי עבודתם של עובדי הקבלן. החוק מחייב עריכת חוזה עבודה בכתב בין הקבלן לכל אחד מעובדיו, אלא אם קיים הסכם קיבוצי המסדיר את תנאי עבודתו של העובד אצל קבלן כוח האדם. תנאי זה, ותנאים נוספים המקנים יתרון להעסקת עובד קבלן באמצעות הסכם קיבוצי, הביא לחתימתו של הסכם קיבוצי כללי בענף זה. על קבלן כוח אדם נאסר לקבל או לדרוש מעובד שהוא מעסיק או ממועמד לעבודה אצלו, כל תמורה בעד שירותיו או החזר הוצאותיו. איסור דומה חל על המעסיק בפועל של עובד קבלן.
סעיף 12א לחוק זה קובע כי עובד קבלן שהועסק ברציפות במשך תשעה חודשים (או תקופה ארוכה יותר שקבע שר התמ"ת) על ידי אותו מעסיק בפועל, יהפוך לעובד של המעסיק בפועל. סעיף זה אינו חל על עובד קבלן המועסק אצל מעסיק בפועל בתפקידי מחשוב. סעיף 12א נחקק בשנת 2000, אך כניסתו לתוקף נדחתה שוב ושוב באמצעות חוק ההסדרים ביוזמת הממשלה, שהיא מעסיק גדול של עובדי קבלן. ב-1 בינואר 2008 נכנס הסעיף לתוקף. בשנת תשס"ב, ב-1 במרץ 2002 נקבע שסעיפים 12א ו13 לחוק זה לא יחולו על תפקידי המחשוב - תחזוקה, פיתוח והטמעה של מערכות מחשוב.
תניה בחוזה האוסרת על המעסיק בפועל להעסיק ישירות את עובד הקבלן, או האוסרת על העובד להיות עובדו של המעסיק בפועל - אין לה תוקף.
קבלן כוח אדם לא יעסיק עובדים הבאים במקום עובדים המשתתפים בשביתה ולא יעסיק עובדים במקום עובדים המושבתים עקב השבתה, כל עוד השביתה או ההשבתה מתקיימות.
הסעיף בחוק עבודת נשים, התשי"ד-1954, המגביל את פיטוריה של עובדת בהיריון, הורחב כדי להגן גם על עובדת קבלן, ונקבע בו "לא יגרום מעסיק בפועל לכך שקבלן כוח אדם יפטר עובדת בהיריון בניגוד להוראות סעיף זה".
גילברט לוין
גילברט לוין (באנגלית: Sir Gilbert Levine, נולד ב-22 בינואר 1948) בברוקלין, ניו יורק) הוא מנצח יהודי-אמריקאי.
לוין מנצח על תזמורות חשובות בארצות הברית ומחוצה לה, ביניהן הפילהרמונית המלכותית, תזמורת פילהרמוניה, הפילהרמונית של לונדון, הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של מונטריאול, התזמורת הממלכתית של בוואריה, התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן ותזמורת פיטסבורג. כמו כן ניצח על קונצרטים בטלוויזיה של איחוד השידור האירופאי ובמספר הזדמנויות ניצח על אירועים למען האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
השכלה
לוין למד בבית הספר למוזיקה ג'וליארד וקיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פרינסטון ותואר שני מאוניברסיטת ייל. הוא למד נגינה בבסון אצל סטיבן מקסים ושרמן וולט, פסנתר אצל גילברט קאליש, תולדות המוזיקה אצל לואיס לוקווד וארתור מנדל, תאוריה של המוזיקה אצל פיטר וסטרגור ומילטון בביט, האזנה וקריאת פרטיטורה אצל נדיה בולאנז'ה, רנה לונגי ולואיז ווסגרקיאן וניצוח אצל דניס ראסל דייוויס, ז'אק-לואי מונו ופרנקו פרארה. הוא עבד כעוזרו של גאורג שולטי, בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון ובתזמורת פריז וכן בהקלטת "לה בוהם" של פוצ'יני לחברת RCA. לוין היה גם בן-חסותו של המנצח הגרמני קלאוס טנשטדט ועבד עמו על מחזור הסימפוניות של מאהלר הן באולם הקונצרטים והן בהקלטות ל-EMI. לוין מרצה הן באוניברסיטת הרווארד והן בייל, בין השאר, ומלמד ניצוח בייל ובבית הספר למוזיקה של מנהטן. בין תלמידי הניצוח שלו המלחין האמריקאי אהרון קרניס. לוין מקיים קשרים רצופים עם שתי האלמה מאטר שלו. הוא יושב במועצה המייעצת של מחלקת המוזיקה באוניברסיטת פרינסטון ונושא זה שנים אחדות בתפקיד מטעם תאגיד ייל.
ראשית הקריירה והשנים בתזמורת הפילהרמונית של קרקוב
בשלב מוקדם בקריירה שלו, ניצח לוין על תזמורות הן באירופה והן בארצות הברית, בהן: תזמורת פילדלפיה, הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, תזמורת מינסוטה, התזמורת הסימפונית של טורונטו, הפילהרמונית המלכותית, תזמורת רדיו צפון גרמניה, המבורג ותזמורת רדיו ברלין, בשידור של "תמונות בתערוכה" מאת מודסט מוסורגסקי, שהוקלט ויצא לאור על גבי תקליטור.
פרסומו הבינלאומי החל כאשר התמנה למנצח ומנהל אמנותי בתזמורת הפילהרמונית של קרקוב בשנת 1987. לוין היה האמריקאי הראשון שקיבל לראשותו תזמורת מזרח-אירופאית, אחרי מנצחים כמו אנדז'יי פאנופניק וסטניסלב סקרובצ'בסקי.
לוין הדריך את התזמורת בתקופה הקשה של סיום השלטון הקומוניסטי, במהלך האירועים הפוליטיים הסוערים של 1989-90 שהובילו עם הזמן להיווצרות חברה פולנית בעלת חשיבה מערבית, משוחררת משליטה רוסית/סובייטית. בהנהגת לוין צברה הפילהרמונית של קרקוב מוניטין גדלים והולכים. התזמורת סיירה ברחבי אירופה, אסיה (כולל הביקור הראשון מאז ומעולם של איזה שהוא הרכב פולני בקוריאה הדרומית, בשנת 1989) וצפון אמריקה, שם הופיעה בשנת 1993 באולמות קונצרטים חשובים כמו מרכז קנדי וושינגטון הבירה ובמרכז לינקולן בניו יורק, ב"סימפוני הול" בבוסטון וב"סוורנס הול" בקליבלנד, אוהיו. תחת שרביטו גם ניגנה הפילהרמונית של קרקוב בפעם הראשונה עם סולנים כמו עמנואל אקס, גאריק אוהלסון ושלמה מינץ. היא הקליטה לחברות בינלאומיות והופיעה באין-ספור שידורי רדיו וטלוויזיה, הן בפולין והן מחוצה לה.
קונצרטים למען האפיפיור יוחנן פאולוס השני ותואר אבירות אפיפיורי
ב-1988, כשעבד בקרקוב, פגש לוין את יוחנן פאולוס השני. בתקופה זו התירה ממשלת פולין תפוצה מוגבלת מאוד ל"ניוזוויק", לכ-200 אזרחי פולין בסך הכל, שאחד מהם היה הארכיבישוף של קרקוב. הארכיבישוף קרא שם מאמר על גילברט לוין ושלח אותו אל האפיפיור (יליד קרקוב), שארגן פגישה פרטית נדירה בספרייתו הפרטית.בהמשך לפגישה, ביקש האפיפיור מלוין לנצח על קונצרט לכבוד יום השנה העשירי לבחירתו לתפקיד. הקונצרט הזה, ששודר במקור ברשת RAI של הטלוויזיה האיטלקית לכל אירופה, שודר בהמשך שוב ושוב בטלוויזיה הציבורית של ארצות הברית במשך 17 השנים הבאות.
בשנת 1993 ניצח לוין לבקשת האפיפיור לפני קהל של חצי מיליון ב"יום הנוער העולמי". התוכנית הזאת כללה יצירות מאת ליאונרד ברנשטיין, סמיואל בארבר ואהרן קופלנד, שהושמעו לראשונה באירוע אפיפיורי מכל סוג שהוא.
ב-1994 ניצח לוין (שחותנתו הייתה ניצולת אושוויץ) על "קונצרט האפיפיור לזכר השואה", שהיה האירוע הרשמי הראשון מטעם הותיקן לציון רצח העם שעשו הנאצים במלחמת העולם השנייה. אירוע הזה, שהעיתונות הגרמנית הגדירה "היסטורי", הופיע בעמודי החדשות של עיתונים ברחבי העולם. התזמורת שניגנה בקונצרט זה הייתה התזמורת הפילהרמונית המלכותית; בין הסולנים היו הצ'לן לין הארל והקריין היה השחקן זוכה פרס האקדמיה, ריצ'רד דרייפוס.
עוד קונצרטים בוותיקן בניצוח לוין כללו את קונצרט היובל הגדול של הכנסייה הקתולית בשנת 2000 עם תזמורת פילהרמוניה והמקהלה שלידה וחגיגה מוזיקלית בטלוויזיה ליום השנה ה-25 להכתרת האפיפיור יוחנן פאולוס השני, עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון בבזיליקת פטרוס הקדוש.
ב-2004 ניצח לוין על הקונצרט האחרון שלו לאפיפיור יוחנן פאולוס השני, שבו ניצח על תזמורת פיטסבורג עם חברים במקהלת מנדלסון מפיטסבורג, המקהלה הפילהרמונית מלונדון, המקהלה הפילהרמונית מקרקוב והמקהלה הפוליפונית מאנקרה ב"קונצרט הפיוס האפיפיורי". התוכנית כללה את הסימפוניה השנייה, התחייה, של מאהלר ו"אברהם", יצירה שהוזמנה במיוחד אצל המלחין האמריקאי, זוכה פרס פוליצר ג'ון הארביסון.
במהלך 17 שנות הקשר שלו עם יוחנן פאולוס השני נודע לוין כ"המאסטרו של האפיפיור".ב-1994 קיבל, כאות הוקרה על שירותיו, תואר אבירות מטעם הכנסייה הקתולית, התואר הגבוה ביותר שהוענק אי פעם למוזיקאי שאיננו קתולי מאז מוצרט. בשנת 2005 העניק האפיפיור הבא, בנדיקטוס ה-16, ללוין את כוכב הכסף של גרגורי הקדוש, דרגת האצולה הכנסייתית הגבוהה ביותר שניתנה ליהודי בכל תולדות הוותיקן.
השנים האחרונות
החל ב-1997, לוין יוצא לסיורי קונצרטים עם שלוש תזמורות לונדוניות ידועות-שם: הפילהרמונית המלכותית, הפילהרמונית של לונדון ותזמורת פילהרמוניה. הביקורת שיבחה את הקלטת הסימפוניה השלישית של צייקובסקי עם הפילהרמונית המלכותית.
בשנת 2000 התמנה לוין למנהל אמנותי ומנצח על "סדרת הבריאה של המילניום" בתזמורת פילהרמוניה. בתפקידו זה סייר באמריקה ובאירופה וניצח על "בריאת העולם" של היידן בקונצרטים משודרים בטלוויזיה בבולטימור, לונדון ורומא.
לוין פתח את עונת 2002-2003 של התזמורת הסימפונית של מונטריאול וניצח על התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, עם מקהלת באך ממינכן בביצוע הרקוויאם הגרמני של ברהמס בקרקוב.
בין 2004 ל-2006 עמד לוין בראש תזמורת פיטסבורג בסדרת קונצרטים איכותיים בשם "מוזיקה לנשמה", שכללה את הרקוויאם של ורדי עם מקהלת מנדלסון ב-2004, "בריאת העולם" של היידן בינואר 2006, עם אותו הרכב, לציון 100 שנה לקתדרלת סנט פול בפיטסבורג, והסימפוניה השלישית של מאהלר ביוני 2006.
בנובמבר 2005 ניצח לוין על תזמורת סנט לוק ומקהלה בוושינגטון הבירה בקונצרט חגיגי שכלל את הסימפוניה התשיעית של בטהובן וביצוע בכורה עולמי של "וושינגטון מדברת" מאת ריצ'רד דניאלפור, עם קריינות של השדרן טד קופל.
ב-2005 ושוב ב-2007 ניצח לוין על קונצרטים בקתדרלה של קלן, שכללו בין השאר את מיסה סולמניס של בטהובן, עם הפילהרמונית המלכותית והמקהלה הפילהרמונית של לונדון, בביצוע שהביקורת תיארה כ"פרשנות ריבונית וממושמעת ביותר." הקונצרט השני, עם תזמורת ומקהלות גרמניות מקלן ומהמבורג, כלל את הסימפוניה התשיעית וה"טה דאום" של ברוקנר.
במהלך הקריירה המכובדת שלו, עבד לוין עם סולנים כמו מיצוקו אושידה, יו-יו מה, אליזבת זודרסטרום, לין הארל ואחרים.
אדלר דיפלומט
אדלר דיפלומט (בגרמנית: Adler Diplomat) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית האופנועים והמכוניות הגרמנית אדלר ("Adler (cars and motorcycle)" ) אשר יוצרה בין השנים 1934–1940.
סך הכול, יוצרו 3,205 יחידות.
במלחמת העולם השנייה "אדלר דיפלומט" דגם קבריולה שירת בורמאכט.
ספר עשבים
ספר עשבים (בלטינית: Herbarius) הוא מונח היסטורי המתייחס ל"אוסף של תיאורי צמחים שנאספו יחד למטרות שימוש לצורכי רפואה". בהרחבה, זהו ספר שכולל שמות ותיאורי צמחים, לרוב עם תיאור הסגולות הרפואיות שלהם, בייחוד תכונות ושימושם לצורכי רוקחות, מאכל, רעל, הזיה, ארומה וכישוף, זאת לצד תיאור אגדות המתקשרות לצמח.
חלק מספרי העשבים כוללים מיון של הצמחים המוזכרים באוסף, זיהוים, וכן מתכונים של תמציות צמחים, תמיסות ושיקויים להכנה. בחלקם אף ישנם כאלה הכוללים בשימוש בבעלי חיים לצרכים המוזכרים.
חשיבותם של ספרי העשבים היא בתיעוד הידע שהצטבר בעת פרסומו בתחום הבוטניקה והרפואה, וגם התפתחות הספרות וייצור הנייר שהיו דרוש לכתיבתו. במספר תרבויות, כגון מצרים העתיקה, סין, הודו ואירופה, ספרי העשבים נמנים עם הספרים הראשונים שהוכנו. בהתאמה, היו ספרים אלו גם בין הראשונים להיות מודפסים עם התפתחות טכנולוגית הדפוס. העיסוק בספרות העשבים פרח במשך מאתיים השנים הראשונות להמצאת הדפוס במערב אירופה (1470–1670).
בסוף המאה ה-17, עם עליית ענפי מדע הכימיה, טוקסיקולוגיה ורפואה המודרניים, ירדה חשיבותם של ספרי העשבים. סוגה מדעית זו, שהייתה המקור העיקרי לעיון בצמחים בזמנה, הלכה ופינתה את מקומה לפלורות, שמתארות את מצאי מיני הצומח באזור גאוגרפי מסוים. ספרי העשבים זכו לעדנה מחודשת בעשורים האחרונים של המאה ה-20 כאשר ההרבליזם ודיסציפלינות קשורות, כגון הומיאופתיה וארומתרפיה, הפכו לצורות מקובלות בקרב הציבור כרפואה משלימה.
ספרי הרב מנחם מנדל שניאורסון
דברי תורתו של הרב מנחם מנדל שניאורסון, הרבי מלובביץ', הופיעו במאות ספרים העוסקים במגוון נושאים בספרות התורנית.
הספרים המפורטים להלן הם הספרים המקוריים שבהם דברי הרב שניאורסון. חלקם נכתבו או הוגהו על-ידו. ספרים אלו יצאו-לאור על ידי הוצאת הספרים קה"ת - ההוצאה הרשמית של חסידות חב"ד, שהקים רבי יוסף יצחק שניאורסון ומינה את חתנו, הרב מנחם מנדל, לעורך ראשי ומנהל שלה. בהסתמך על ספרים אלה יצאו גם ספרי ליקוט, סיכום ועיבוד, המתבססים על ספרים שלא נכללים כאן, כמו תרגומים לשפות נוספות.
סדרות השיחות והמאמרים
במצוות חמיו אדמו"ר הריי"צ, החל הרבי מלובביץ' להתוועד עם החסידים מדי שבת מברכים, עוד קודם היותו למנהיג חסידות חב"ד. לאחר שקיבל את הנהגת החסידות, התרבו זמני ההתוועדויות, הם התקיימו בשבתות נוספות וכן בימי החול כמעט בכל תאריך חשוב לחסידי חב"ד, כגון בראש השנה לחסידות. להתוועדויות אלו הייתה מתכונת קבועה: הרבי מלובביץ' היה אומר בה כמה 'שיחות' שכללו חידושי תורה, התייחסויות לענייני השעה, והוראות לחסידים. בדרך כלל היה אומר גם מאמר חסידות - יצירה עיונית העוסקת בתורת החסידות. בין השיחות והמאמרים היו החסידים שרים ניגוני חב"ד. פעמים רבות נשא שיחות לקהל לאחר תפילות מנחה או ערבית וכן במעמדים שונים, שיחות אלו התרבו בעיקר בשנותיו האחרונות.
את תורתו שנשא בציבור לא כתב בעצמו. צוות ה"חוזרים" היו חוזרים על תוכן דבריו לאחר אמירתם, מעלים אותם על הכתב בתוספת ציון מראי-מקומות. חלק מכתובים אלו המכונים 'הנחות', נערכו שוב בשפה תורנית והוגהו על ידי הרבי מלובביץ', שהוסיף, תיקן וזיקק את תוכן הדברים ולשונם.
ספר השיחות
סדרה נוספת היא ספר השיחות, סדרת ספרים בת 12 חלקים, בה הופיעו ה'שיחות' במתכונת אמירתן (שלא כ'ליקוטי שיחות' שעברו עיבוד ועריכה מלאים) - מתחילת שנת ה'תשמ"ז (1987) עד כ"ז באדר א' ה'תשנ"ב (1992). שיחות אלו נדפסו במתכונת שבועית, בשבוע שלאחר אמירתן על ידי הרבי מלובביץ'. מחציתם של הביאורים נערכו על ידי ועד הנחות התמימים בשפת היידיש, ומחציתם נערכו על ידי ועד הנחות בלה"ק בלשון הקודש, עברו את הגהת הרבי מלובביץ' והתפרסמו לאחר צאתם לאור בסדר דו-שבועי, בעיתון "אלגעמיינער זשורנאל" (ביידיש) ובעיתון "כפר חב"ד" (בלשון הקודש).
תורת מנחם - התוועדויות
סדרת "תורת מנחם - התוועדויות" מרכזת את כל דרשותיו של הרבי מלובביץ' בציבור לפי סדר כרונולוגי, מעת היותו מנהיג חסידות חב"ד ועד למחלתו האחרונה (תש"י (1950) - תשנ"ב (1992)).
במשך שלשת העשורים הראשונים שבהם דרש הרבי מלובביץ' בציבור, לא נערכו דבריו לדפוס באופן מסודר. החל משנת תשמ"ב (1988) החלה לצאת סדרת "תורת מנחם" ("הסדרה המאוחרת"), ואילו דברי התורה משלשת העשורים הקודמים נותרו כמות שהיו, עד שהחלו לעבור עריכה מחודשת והתחילו לצאת לאור משנת תשנ"ג (1993) ("הסדרה המוקדמת").
הספרים מחולקים לשתי סדרות: הסדרה המוקדמת, הכוללת בינתיים 80 כרכים מהשנים ה'תש"י - ה'תשל"ה (1950 – 1975) עריכת "הסדרה המוקדמת" עדיין נמשכת, כשמדי שנה יוצאים לאור חלקים נוספים. הסדרה המאוחרת כוללת 43 כרכים מהשנים ה'תשמ"ב - ה'תשנ"ב. על פי הערכה תכלול הסדרה בסיומה כ-160 כרכים.
רוב דברי התורה המופיעים בסדרת "תורת מנחם" לא הוגהו על ידי הרבי מלובביץ'. ואילו חלקי הדברים שנערכו, הוגהו ונדפסו כיצירה בפני עצמה בסדרה 'לקוטי שיחות', לא נכנסו לסדרת "תורת מנחם".
בסדרה נפרדת בשם "דברי משיח", יוצאים רק השיחות והמאמרים שלא הוגהו, בתוספת ראשי דברים מחלוקות דולרים ויומנים על ההתרחשויות באותה תקופה. סדרה זו, החלה לצאת לאור בסדר כרונולוגי הפוך, משנת תשנ"ב אחורה, אך הוציאה לאור כרך גם משנת תשל"ח. היא יוצאת בהוצאה פרטית על ידי חסידים מהזרם המשיחיסטי, ועד כה יצאו לאור 22 כרכים.
סדרות ספרי מאמרים
ספר המאמרים מלוקט היא סדרה הכוללת מאמרי חסידות שנאמרו על ידי הרבי מלובביץ'. הרבי אמר לאורך השנים 1562 מאמרים. במשך השנים נערך מדי פעם מאמר בתוספת ציוני מראי מקומות, הרבי מלובביץ' הגיה אותו והוא הודפס. החל משנת תשמ"ז נערכו ונדפסו באופן דומה מאמרים בקביעות לקראת מועדי השנה. "ועד להפצת שיחות" הוציא לאור את המאמרים בשישה כרכים. במהדורה אחת הודפסה הסדרה בשישה כרכים, בסדר הכרונולוגי שבו יצאו לאור המאמרים בחוברות. ובשנת תשס"ה הדפיסה הוצאת הספרים קה"ת מהדורה שבה המאמרים מסודרים לפי חודשי השנה במהדורה בת ארבעה כרכים בשם "תורת מנחם - ספר המאמרים מלוקט". מהדורה זו נערכה על ידי "ועד הנחות בלה"ק".
בסדרה נוספת, "תורת מנחם - ספר המאמרים", מופיעים בסדר כרונולוגי המאמרים שאמר הרבי מלובביץ' בשנים תשי"א-תשל"ט ושנרשמו והגיעו לידי קה"ת. מאמרים מעטים לא נרשמו כלל וצוין במפתח בראשית הספר שהם נאמרו. המאמרים שנאמרו בכל שנה מופיעים בכרך בפני עצמו. רוב המאמרים לא הוגהו על ידו. מה שהוגה, מופיע במרוכז בספר המאמרים מלוקט.
בסדרה שלישית, "תורת מנחם - ספר המאמרים מועדים", נדפסו שוב בסדר כרונולוגי כל המאמרים על סדר חגי ומועדי ישראל, והחגים החב"דיים, כל מועד בכרך בפני עצמו. בסדרה זו יצאו לאור עד עתה שמונה כרכים.
בסדרה נפרדת הנקראת "ספר המאמרים ע"פ סדר הפרשיות והמועדים" יצאו לאור כל הכרכים על פרשיות השבוע והמועדים יחד, גם אלו שהוגהו וגם אלו שלא הוגהו והם מסודרים לפי פרשיות וכל פרשה לפי שנים. סדרה זו יצאה בשנים תשע"ד-תשע"ו, בהוצאה פרטית על ידי חסידים מהזרם המשיחיסטי, ויש בה 26 כרכים.
אגרות קודש
הרבי מלובביץ' הרבה בכתיבת מכתבים ומענות לשואלים מרחבי תבל, בענייני אמונה והשקפה, הלכה ומנהג, חידושי תורה וניהול הפעילות החב"דית המסועפת.
סדרה בה נדפסו מכתבים ואגרות שכתב לאנשים פרטיים כמו לאישי ציבור ומוסדות, האגרות עוסקות במגוון רחב של נושאים העומדים על סדר היום היהודי והעולמי. הן כוללות עצות והדרכות בעבודת השם, ביאורים תורניים בקבלה בחסידות ובתלמוד, כאשר בתווך עצות פרטניות בנושאים שונים ומגוונים כגון: בריאות, שמחה, שלום בית ועוד. מתוך מאות אלפי מכתבים שכתב הרבי מלובביץ' בחייו, מתפרסמים בסט זה רק מעט יחסית - אלו שיש בהם תועלת ועניין לציבור, מהעתק המכתבים שנשמר בארכיון ספריית חב"ד, או שנמסרו על ידי מקבליהם לפרסום. רוב המכתבים נכתבו בעברית, אנגלית ויידיש. חלק מהם נכתבו ברוסית, צרפתית ועוד. כל המכתבים יוצאים לאור בשתי סדרות; סדרה אחת של המכתבים בעברית, יידיש, רוסית וצרפתית. וסדרה שנייה של המכתבים באנגלית בלבד. נכון לשנת תש"פ נדפסו שלושים ושניים כרכים מהסדרה בעברית. האגרות הן מהשנים ה'תרפ"ה - ה'תשל"ז (1935-1977).
רשימות
לאחר פטירת הרבי מלובביץ' נמצאו במגירת שולחן העבודה שלו, שלושה קלסרים עם רשימות בכתב-ידו. הדברים נכתבו בעשורים הראשונים לנישואיו (1930–1950), ובהם חידושים במגוון תחומים תורניים. הוא תיעד ברשימות גם סיפורים ושמועות ששמע מחותנו רבי יוסף יצחק. בין הרשימות בולטת "רשימת המנורה" - העוסקת בפרטי הדלקת מנורת הזהב בבית המקדש. מערכת אוצר החסידים הוציאה את הדברים לאור בסדרת "רשימות". עוד יצאו רשימות היומן, רשימת שנים אוחזים בטלית, רשימות על התניא ועוד.
לוחות שנה
עם התמנותו על ידי חמיו למנהל הוצאת קה"ת, ערך הרבי מלובביץ' בעצמו והדפיס שלושה לוחות שנה עם פתגמים לכל יום, אחד לחסידים בעברית-יידיש ושניים באנגלית לתלמידים צעירים. את הלוח החסידי שהוא הגדול מביניהם קבע חמיו ל"לוח אור זרוע לחסידי חב"ד" ומאז חסידי חב"ד לומדים ומשתמשים בו מדי יום.
ספר "היום יום..."
ספר זה הוא הספר הראשון שערך והדפיס, בשנת ה'תש"ג (1943). "היום יום" הוא לוח שנה חסידי יומי, ובו לקט פתגמים, רעיונות חסידיים, הלכות ומנהגים על כל יום במעגל השנה. בשונה מלוח שנה יהודי מצוי הפותח בחודש תשרי בראש השנה ומסתיים בו, מתחיל הלוח החסידי בתאריך י"ט בכסלו שנקבע ל"ראש השנה לחסידות" ומסתיים בו. חסידי חב"ד נוהגים מאז ללמוד מדי יום את הפתגם היומי בלוח "היום היום...". הספר נדפס במהדורות רבות בפורמט כיס ובפורמט גדול ומשמש מורה דרך לחסידי חב"ד
לוחות שנה לתלמידים באנגלית
"מיום ליום", לוח כיס לתלמיד הצעיר לשנת ה'תש"ג (1942-1943) לוח שנה זה ושל השנה הבאה הוא על בסיס הלוח שנה העברי. כולל הקדמה, אודות הלוח היהודי, לוח החדשים (עברי-לועזי), לוח מולד הירח, לוח שנה יומי כולל פתגמים, הלכות ומנהגים יומיים בתבנית "היום יום" העברי, לוח תאריכי בר מצווה (עברי-לועזי), תאריכים מעניינים בראשית ההיסטוריה היהודית.
לוח כיס לתלמיד הצעיר לשנת ה'תש"ד כולל כמו הלוח שנה של שנת ה'תש"ג, ונוסף בו מדור: תורה ומסורה, על תורה שבכתב ושבעל-פה, ספרים ומחברים. הלוחות באנגלית נערכו על ידי הרב ד"ר ניסן מינדל ונדפסו שוב ב-1977 וב-1988 על ידי קה"ת. מהדורה מאוחדת של שתי השנים עם תרגום עברי נדפסה ב-2013 על ידי הרב ד"ר ניסן מינדל הוצאה לאור.
הגדה של פסח - עם לקוטי טעמים ומנהגים
ספרו השני שהוציא לאור, נדפס בשנת ה'תש"ו - 1947, הכולל לקט מקורות לנוסח ההגדה של חב"ד שערך רבי שניאור זלמן מליאדי בסידורו; עיונים בנוסח ההגדה כולל השוואות לנוסחים אחרים; ביאורים וטעמים לנוסח חב"ד; אמרות חסידיות ומנהגי חב"ד בליל הסדר. הגדה זו מודפסת גם במהדורות שונות וגדלים שונים ותורגמה לכמה שפות. מהדורה של הגדה זו כוללת הוספות מביאורים שאמר וכתב במשך השנים ונדפסה בשני כרכים.
ספר התולדות - אדמו"ר מהר"ש
ערך והוציא לאור את ספר התולדות אשר סוקר את פועלו של רבי שמואל שניאורסון, האדמו"ר הרביעי של חב"ד. יצא לאור י"ב בתמוז ה'תש"ז. דפוס צילום של המהדורה המקורית של תש"ז יצא לאור שוב בשנת תשנ"ו על ידי קה"ת עם הוספות וכן רשימת המאמרים של המחבר.
עניינה של תורת החסידות
קונטרס שיצא לאור על ידי הוצאת הספרים קה"ת על פי שיחת הרב שניאורסון בחג הגאולה ה'תשכ"ו (1965) ובו הוא מציג את החידוש בתורת החסידות לעומת שאר חלקי התורה ("פשט, רמז, דרש וסוד").
ספרים וכתבי עת בהשתתפותו ועריכתו
התמים - כתב העת יצא לאור בוורשה בשנים תרצ"ה-תרצ"ח. סה"כ יצאו שמונה גליונות של "התמים", עד שהוצאתו לאור נפסקה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
עורך ומנהל הוצאת קה"ת
בשנת תש"ב יסד רבי יוסף יצחק שניאורסון, את אגף ההוצאה לאור של "מרכז לענייני חינוך" ("מל"ח") ואת הוצאת הספרים קה"ת ומסרה לניהולו של חתנו - הרבי מלובביץ'. המל"ח נועד להוציא לאור ספרות יהודית מקורית לילדים, נוער ומבוגרים בעברית, יידיש, אנגלית, צרפתית ולעיתים בשפות נוספות. קה"ת נועד לההדיר ולהוציא לאור ספרות תורנית וחסידית מכתבי יד של אדמו"רי חב"ד ודפוסים ישנים במהדורות חדשות ומוערות.
בשנים הראשונות, הרבי מלובביץ' ערך והכין לדפוס את פרסומי וספרי המל"ח וקה"ת ואף היה מעורב בצדדים הטכניים של ההוצאה לאור כולל השגת מימון להדפסה והפצת הספרים. העורך הראשי של הפרסומים באנגלית היה הרב ד"ר ניסן מינדל, שכתב וערך את רוב הספרים באנגלית, ולאחר מכן עברו הגהה של הרבי מלובביץ'.
ספרים אלו היוו את הדגם והתוו את הדרך לחברי מערכת אוצר החסידים בהוצאת קה"ת בעריכת ספרי קה"ת והמל"ח. בהמשך השנים, לאחר שנתמנה לאדמו"ר, הוא יזם וקבע את סדר היום של ההוצאה לאור, כללי ואופי עריכת הספרים, זירז והמריץ את העורכים בעבודתם אך כמעט ולא השתתף בעריכת הספרים בפועל. יוצאים מהכלל היו חלק מהפרסומים מדבריו שאותם הגיה לפני ההדפסה. להלן יבואו החיבורים שבעריכתו האישית והספרים שההדיר והוא בא בהם על החתום ב"פתח דבר" לספר.
מעבודתו האישית כעורך ומוציא לאור, ומדרישותיו מכותבי ספרים, עורכים, מהדירים ומוציאים לאור של ספרות תורנית בכלל, ועובדי הוצאת קה"ת שעמד בראשה בפרט ניתן לציין את ההנחיות דלהלן:
להלן באה רשימת ספרים חלקית שערך לפי סדר השנים:
קונטרס התפלה
חיבור מאת רבי שלום דובער שניאורסון, האדמו"ר הרש"ב, אודות התפילה. עם הקדמה וקיצורים מאת בנו רבי יוסף יצחק, האדמו"ר הריי"צ. הוצאה שלישית על ידי "אגודת חסידי חב"ד העולמית", כ' מרחשון ה'תש"ב.
חנוך לנער
צוואתו הראשונה של רבי שלום דובער שניאורסון, האדמו"ר הרש"ב, משנת תרמ"ח, ראשי פרקים מתולדות חייו ורשימת חיבוריו. יצא לאור בשנת ה'תש"ג.
קונטרס ומעין מבית ה'
חיבור מאת רבי שלום דובער שניאורסון, האדמו"ר הרש"ב, המתחיל בפסוק "ומעיין מבית ה'" עם קיצורים ומבוא מאת בנו רבי יוסף יצחק, האדמו"ר הריי"צ; מפתחות ומראי מקומות מהעורך. יצא לאור [שלהי] ה'תש"ג.