cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לטרנה מגיקה
היסטוריה
"לטרנה מגיקה" נחשב על ידי רבים כתיאטרון מולטימדיה ראשון בעולם. הוא הוקם כתוכנית תרבותית ייצוגית של הרפובליקה הצ'כוסלובקית בביתנה בתערוכה העולמית בבריסל בשנת 1958 שמשכה מספר רב של צופים. כעבור זמן קצר הוזמנה הלהקה במדינות רבות: ברית המועצות, הרפובליקה הערבית המאוחדת (סוריה ומצרים), ארצות הברית, בריטניה, צרפת, הולנד, בלגיה, אוסטריה, ספרד וישראל. באופן רשמי הוקם בית התיאטרון ב-9 במאי 1959 כלהקה עצמאית של התיאטרון הלאומי כשמושב הבית שלו הוא בבניין "אדריה" שבככר יונגמן בפראג, סמוך לתיאטרון הלאומי. הלהקה לא מבצעת מחזות תיאטרון מוכרים אלא מופעי תיאטרון מולטימדיה לרוב ללא מילים, שנוצרו במיוחד בשבילה עם דגש על פנטומימה, ריקוד, מוזיקה, קרקסנות ו"תיאטרון בשחור" הידוע מן המסורת הצ'כית. השיטה הראשיתית של הלהקה - האינטראקציה בין הקרנת סרטים ופעילות דרמטית חיה - תוגברה במהלך השנים בטכנולוגיות חדשות, כמו הקרנה דיגיטלית של מיצגים, צורות מדיה חדשות, כולל תכנות ממוחשב בזמן אמיתי. המופע הדגל של הלהקה היה לאורך השנים "הקרקס הפלאים" שהוצג בבכורה בשנת 1977, הוצג תכופות ברחבי מרכז אירופה, ונשאר עד היום ברפרטואר של התיאטרון.
התוכנית המקורית ב"אקספו 1958"
תוכנית זו הוצגה בתערוכה העולמית בבריסל בין 17 באפריל ל-19 בנובמבר 1958 .יוזמיה היו הבמאי אלפרד ראדוק ומעצב הבמה יוזף סבובודה. יוצרים אחרים שהשתתפו בה היו המפיק ירוסלב סטרנסקי, מעצב התפאורות מילוש פורמן, לימים במאי קולנוע ידוע, מנהלי הבמה ולדימיר סוויטאצ'ק ויאן רוחאץ', הכוראוגרף ייז'י נמצ'ק, מעצבת התלבושות ארנה וסלה, השחקניות זדנקה פרוחאזקובה, סילביה דניצ'קובה וולנטינה טילובה, הרקדנים ירמילה מנשינגרובה, נדיה בלז'יצ'קובה, איווטה פשקובה, אווה פוסלושנה, מירוסלבה קורה וולסטימיל אילק, וחברים אחרים בלהקת התיאטרון הלאומי של פראג. התוכנית כללה קטעים אינדיבידואליים מחוברים בקטעי הנחיה מוקלטים מראש בשפות שונות ושהוקרנו על מסכים תוך אינטראקציה עם מופעיה של שחקנית על הבמה. היא שילבה גם קטעי מוזיקה, ריקוד ומשחק בימתי.
לוח דבר בעתו
לוח דבר בעתו הוא אלמנך (לוח שנה מורחב) המתמקד בענייני הלכה ואסטרונומיה, מנהגים וימי השנה של רבנים, היוצא לאור בבני ברק החל משנת ה'תשמ"ו. עורך האלמנך הוא הרב מרדכי גנוט. הלוח הוא המקיף מבין הלוחות היוצאים לאור בישראל. במהדורתו הנוכחית, מכיל לוח דבר בעתו כ-1,500 עמודים מדי שנה.
במשך השנים זכה האלמנך להסכמותיהם של מאות רבנים, מכל קשת הדעות והעדות, ולמכתבי ברכה והערות, שאותם נוהג העורך לשבץ מדי שנה בתוך האלמנך. עדכון האלמנך נסמך אף הוא על עזרת הקוראים. לכל קורא ששולח תיקונים ורעיונות להוספות מוצמד קוד זיהוי (קודי הזיהוי של כל הכותבים מפורטים בסוף הלוח), והדברים מובאים בתוך הלוח בשם אומרם.
בבסיסו נועד הלוח להעניק מידע על זמני היום כמו עלות השחר, הנץ החמה, חצות הלילה והיום, שקיעת החמה וצאת הכוכבים. לוחות מפורטים מציגים את ההבדל בזמנים אלו בין שיטות חישוב שונות, ובמקומות יישוב שונים על פני כדור הארץ. בהמשך נוספו בלוח אמצעי עזר נוספים לקורא שומר התורה והמצוות, כמו לוח לימודים בנושאים רבים, הדף היומי וחלוקות רבות נוספות של התנ"ך ויתר ספרי היסוד לשינון בטווחי זמן של חודש ושנה וכדומה.
בלוח מובא מדי יום ביומו מידע על ימי פטירתם של רבנים וצדיקים מכל העדות והחוגים. בנוסף מובאים בלוח אירועים היסטוריים, הערות הלכתיות וכן מנהגיהן של העדות השונות. בנוסף מובאים בספר אירועים אסטרונומיים מעניינים צפויים.
ניתן למצוא מדי פעם גם הערות מעשיות לחיי היומיום, כך למשל בלוח לשנת תשס"ט, הופיעה ההערה הבאה באחד מימי חול המועד סוכות:.
קישורים חיצוניים
חלק מלוחות הסדרה זמינים לעיון באינטרנט:
אברהם רותם
אברהם רותם (29 במאי 1934 - 21 בנובמבר 2006) היה אלוף בצה"ל, ממפקדי חיל השריון הישראלי.
ביוגרפיה
רותם נולד בקיבוץ גשר וגדל באשדות יעקב. הוא התגייס לצה"ל ב-1952 ושירת בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש מפקד מחלקת טנקים. השתחרר מצה"ל, אך חזר לשירות קבע ב-1959. היה מג"ד 126 בחטיבה 520 במלחמת ששת הימים ובמבצע כראמה בו קיבל את עיטור המופת. ב-1972 מונה למפקד חטיבה 401. במלחמת יום הכיפורים היה סגנו של האלוף משה פלד בפיקוד על אוגדה 146 (עוצבת המפץ). פיקד על אוגדה 440, לאחר מכן המשיך לתפקיד מפקד אוגדה סדירה 252. בין השנים 1975 ל-1978 היה ראש מחלקת הדרכה באגף המטה הכללי ובמקביל פיקד על עוצבת עמוד האש, בשנת 1984 פרש מצה"ל.
נפטר ב-21 בנובמבר 2006 בגיל 72.
סימן שאני גדול
סימן שאני גדול הוא ספר ילדים שכתב יהודה אטלס ואייר דני קרמן, ויצא בשנת 1997 בהוצאת הד ארצי.
מבנה הסיפור
אין מדובר בסיפור עם התחלה, אמצע וסוף. במקום המבנה הזה, שבדרך כלל הוא זה שנוכח, הסיפור כולו מורכב מהוכחות למעבר סופי מילדות לשלב מתקדם יותר בחיים, כשהילד גדול יותר. בסיפור סיטואציות מוכרות לכל וההבדלים בין מצב למצב בולטים. גם האיורים מסייעים להמחשת המעבר: כל פעם מופיעים שני איורים- האיור הראשון מתאר את המקרה הראשון, שקרה לדמות בסיפור בילדותה, והאיור השני מיוחס לאותה שנים אחר כך. כמו כן האיורים של המצבים המתקדמים יותר בולטים יותר מהאיורים המתייחסים למה שקרה בעבר. השינויים שחלים בדמות מעידים על דברים שונים שפיתחה לאורך השנים שעברו, כגון כישרון, התבגרות וחוכמה.
כל משפט בסיפור מתחיל ב"כש" ומתייחס לסימן המעיד על הגדילה.
אלים ומפלצות
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חרטומית חדת-זנב
בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר, עם כ-15 תצפיות עד היום. מרבית התצפיות התרחשו במהלך נדידת הסתיו (אוקטובר-נובמבר), ורבות מהן בעמק בית שאן, אך גם במקומות נוספים ברחבי הארץ.
טקסונומיה ואטימולוגיה
המין ממוקם יחד עם 17 מיני חרטומיות אחרות בסוג Gallinago, שהוצג על ידי הזואולוג הצרפתי מטוראן ז'אק בריסון ב-1760. שם הסוג Gallinago הוא מלטינית עבור חרטומן או חרטומית, מ-gallina - "תרנגולת" והסיומת -ago - "דומה". שם המין הספציפי stenura הוא מיוונית stenos - "צר, דק", ו-ouros - "זנב".
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא הוגדרו תת-מינים שונים.
תיאור
בשדה קשה מאוד עד בלתי-אפשרי להבדילה מהמין המזרח-אסייתי חרטומית סיבירית Gallinago megala. כשהיא מוחזקת ביד ניתן להבחין בצורת נוצות הזנב החיצוניות הייחודיות דמויות הסיכה, המעניקות למין זה את שמה.
זכרים עורכים מצגי ראווה לעיתים קרובות בקבוצה, עם שירת "צ'קה" רמה החוזרת על עצמה המגיעה לקרשנדו של קולות רעש וזמזום, וגם רעשי שריקה ("תיפוף" ) המופקים במעוף באופן מכני על ידי נוצות הזנב החיצוניות דמויות הסיכה. הקריאות הרגילות הן "סקוויק" חלש.
תפוצה ובית גידול
החרטומית חדת-הזנב מקייצת בצפון רוסיה, ממורדות הרי אורל במערב ומזרחה עד לקמצ'טקה, צפונה - סמוך לים מזרח סיביר, ודרומה אל תוך מונגוליה. היא מקננת החל מסוף מאי עד אוגוסט, ולאחר מכן היא נודדת בלהקות קטנות של 5–10 פרטים בחזית רחבה לאתרי החריפה בדרום אסיה מפקיסטן ועד אינדונזיה. זוהי החרטומית הנודדת הנפוצה ביותר בדרום הודו, סרי לנקה וחלק גדול מדרום-מזרח אסיה. המין גם חורף בקבוצות קטנות. היא מזדמנת לצפון-מערב וצפון אוסטרליה, ולקניה שבמזרח אפריקה.
בית הגידול הקייצי שלה הוא ביצות לחות וטונדרה ברוסיה הארקטית והבוריאלית עד לגובה של 2,300 מטר מעל פני הים, על כרי אחו לחים לאורך עמקים ונהרות, בביצות עשב וטחב, יערות טייגה ביצתיים, ביצות כבולית וטונדרות משובצות שיחים וליבנה ננסי. פרטים באזורי החריפה שלהם משתמשים במגוון אזורי ביצות, כולל שדות אורז מוצפים, שטחי עשב רטובים, ביצות חלחול, לעיתים קרובות מחפשים מזון על קוי החוף הבוציים של ביצות ולאורך נחלים, לרוב עם חרטומיות ביצות, אך עשויים להימצא גם בבתי גידול יבשים יותר ממנה. היא מקננת במיקום מוסתר היטב על הקרקע בסבך צפוף.
חרטומיות אלו תרות אחר מזון בבוץ או באדמה רכה, מגששות או מלקטות מזון מראיה. הן אוכלות בעיקר חרקים בוגרים וזחלים, רכיכות ותולעי אדמה, ולעיתים סרטנים, זרעים וחומרים צמחיים אחרים.
סטטוס
למין זה טווח תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה. מגמות האוכלוסייה העולמיות לא ידועות, אך בכל זאת המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
האוכלוסייה העולמית מוערכת בכ-50,000–2,000,000 פרטים, כשמתוכה האוכלוסייה האירופית מוערכת בכ-4,000–10,000 פרטים בוגרים.
דיסקוגרפיה של סיה
הזמרת והפזמונאית האוסטרלית סיה הוציאה שמונה אלבומי אולפן, שישה אלבומי הופעה, שלושים וחמישה סינגלים (כולל אחד עשר כאמנית משתתפת), וארבעים ושניים קליפים. ב-1997, היא הוציאה את אלבום הבכורה שלה OnlySee. הוא היה כישלון מסחרי, ואף אחד משיריו לא יצא כסינגל. סיה הוציאה את אלבומה השני, Healing Is Difficult, בשנת 2001. האלבום הניב שלושה סינגלים: "Taken for Granted", "Little Man" ו-"Drink to Get Drunk". "Taken for Granted", הגיע בשיאו למספר 10 במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 2004, הוציאה סיה את אלבום האולפן השלישי שלה, Colour the Small One. הסינגלים מהאלבום כוללים את "Don't Bring Me Down", "Breathe Me", "Where I Belong" ו-"Numb". "Breathe Me" היה המוצלח מביניהם, והגיע בשיאו למספר 19 בדנמרק, מספר 71 בממלכה המאוחדת ולמספר 81 בצרפת. בשנת 2008, יצא אלבום האולפן הרביעי של סיה, Some People Have Real Problems. האלבום הוסמך כזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלית (ARIA), ויצאו ממנו ארבעה סינגלים: "Day Too Soon", "The Girl You Lost to Cocaine", "Soon We'll Be Found" ו-"Buttons". האלבום הבא היה We Are Born ב-2010. הוא הוסמך כזהב, והניב את הסינגלים "You've Changed", "Clap Your Hands", "Bring Night" ו-"I'm in Here".
האלבום השביעי של סיה, This Is Acting, יצא ב-2016. הוא היה האלבום השני ברציפות לעלות לראש המצעדים באוסטרליה, והגיע לטופ-10 במספר מדינות, כולל קנדה, בריטניה וארצות הברית. שני הסינגלים המובילים שהיו ללהיטים גדולים "Alive " ו"Cheap Thrills" (שיצא בגרסת סולו ובגרסה עם הראפר שון פול). "Cheap Thrills" הפך לשיר המצליח ביותר שלה, והגיע לחמישייה הפותחת במדינות רבות באירופה ולמספר 1 במצעד בילבורד הוט 100 בארצות הברית, שירה הראשון שהגיע למעמד זה.
החברה הכי טובה שלי אנה פרנק
החברה הכי טובה שלי אנה פרנק (בהולנדית: Mijn beste vriendin Anne Frank) הוא סרט דרמה היסטורית הולנדי משנת 2021 בבימויו של בן סומבוגארט. הסרט מספר את סיפורה של ניצולת השואה חנה גוסלר, אשר התפרסמה בתור חברתה הטובה ביותר של אנה פרנק.
זהו הסרט ההולנדי היחידי עד כה שעוסק באנה פרנק. הסצנות בסרט שמתרחשות בהולנד, צולמו ברובע היהודי של אמסטרדם, בעוד הסצנות בברגן בלזן צולמו באולפן בבודפשט.
עלילה
הסרט נע במקביל בין שני קווי עלילה: הראשון מתרחש באמסטרדם, 1942. הסרט עוקב אחר ידידות האמיצה בין שתי נערות שונות בעליל: אנה פרנק (אייקו בימסטרבור), הנמרצת, שובבה דומיננטית וחופשייה. לעומתה חנה גוסלר (ג'וזפין אנדרסן) היא ילדה שקטה, מופנמת ובת למשפחה דתית. קו העלילה השני מתרחש בברגן בלזן, 1945. מכיוון שיש לה דרכון זר, הנלי גוסלר כלואה במחנה בתנאים טובים יחסית לשאר האסירים, ומנסה לשמור על אחותה הקטנה גבי. להנלי נודע שאנה פרנק נמצאת גם היא במחנה והיא מחליטה לנסות לעזור לה.
פיליפ סטמה
בשנת 1747 הובס סטמה על ידי פרנסואה אנדרה פילידור בתוצאה +8 =1 -1 בדו-קרב מפורסם שציין את עלייתו של פילידור לגדולה. העובדה שפילידור שיחק בכלים השחורים בכל המשחקים רק מעצימה את תבוסתו של סטמה.
בעמדה זו זוכה הלבן בין אם תורו ובין אם תור השחור.
אם הלבן מתחיל: 1. פב4+ מא1 2. מג1 א2 3. פג2 מט
אם השחור מתחיל : 1...מא1 2. פג1 א2 3. פב3 מט
81. מג2 מא1 82. פג5 מא2 (אם 82...א2 83. פב3 מט) 83. פד3 (והגענו לעמדת הדיאגרמה הראשונה) מא1 84. פג1 א2 85. פב3 מט.
לקריאה נוספת
Gaige, Jeremy (1987), Chess Personalia, A Biobibliography, McFarland & Company, pp. 403, ISBN 0-7864-2353-6 John Roycroft: Philip Stamma, in: British Chess Magazine, 124 (2004), pp. 544-549, 603-608
יהודה בר מרימר (הראשון)
יהודה בר מרימר (או יהודה מר בר מרימר) היה אמורא בן הדור החמישי לאמוראי בבל. הוא היה תלמידו של רבא, ומסר הלכה בשמו.
יהודה בר מרימר היה חברו של רב פפא, והיה נחשב לאדם מכובד ביותר. כאשר השיא רב פפא את בנו לבתו של אבא סוראה, ובא כדי לסכם את סכום הנדוניה שיעניק אבא סוראה לבתו, הוא ביקש מיהודה בר מרימר יתלווה אליו, אך יהודה בר מרימר סירב כי הוא חשש שאבא סוראה יתבייש מפניו, ובשל כך יעניק לבתו יותר מרצונו האמיתי. רב פפא הפציר ביהודה בר מרימר, והוא הסכים להתלוות אליו, אך בשל התנגדותו, הוא שתק כל משך הדיון. אבא סוראה פירש את שתיקתו כמורת רוח על סכום הנדוניה הקטן מדי, ולכן הוא הוסיף עוד עד שהעניק את רוב נכסיו לבתו. כאשר יהודה בר מרימר המשיך לשתוק, אמר לו אבא סוראה שהוא כבר לא יכול להוסיף משום שלו עצמו כבר לא נותר דבר, ואז אמר לו יהודה שלא זו הייתה סיבת השתיקה, ולדעתו אף מה שנתן בהתחלה לא היה צריך לתת. אף על פי כן, הורה לו יהודה שלאחר שכבר אמר שיתן, ראוי שלא יחזור בו.
ישנו אמורא נוסף בשם זה, שחי כשני דורות מאוחר יותר, והיה בנו של מרימר וחברו של מר בר רב אשי. יש המציעים כי אחד משני האישים נקרא בעצם "יהודה מר בר מרימר". לדעת הרב אהרן היימן תלמידו של רבא הוא הקרוי בתוספת "מר", וחברו של מר בר רב אשי קרוי בלא "מר", אך יש שכתבו להפך.
ויקטור אולדיפו
ויקטור אולדיפו (באנגלית: Victor Oladipo; נולד ב-4 במאי 1992) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והרכז בקבוצת מיאמי היט מליגת ה-NBA.
ראשית חייו
אולדיפו נולד באפר מרלבורו שבמרילנד. אביו, בעל דוקטורט במדעי ההתנהגות, נולד בסיירה לאון ואימו היגרה לארצות הברית מניגריה. בנערותו למד בתיכון הקתולי "DeMatha". הוא שיחק במדי קבוצת הכדורסל של התיכון, ובשנתו האחרונה בבית הספר אף הוביל את קבוצתו לאליפות העירונית עם 32 ניצחונות וארבעה הפסדים בלבד, כשרשם של 11.9 נקודות, 10.3  ו-3.8 חסימות כדור למשחק.
קריירת מכללות
עם סיום לימודיו בתיכון, לא היה אולדיפו מדורג בין בכירי השחקנים בני גילו לקראת הרישום למכללות. הוא דורג במקום ה-144 בלבד באתר rivals.com העוקב אחרי שחקני תיכונים במדינה, והחל ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה המשחקת בחטיבת ה"ביג 10" של ליגת המכללות.
באינדיאנה שיחק אולדיפו במשך שלוש עונות בהן העפיל עם קבוצתו פעמיים לשלב שמינית-גמר טורניר אליפות המכללות, נבחר פעמיים לחמישיית ההגנה המצטיינת של חטיבת הביג-10 ופעם אחת לשחקן ההגנה של העונה בחטיבה.
קריירת ה-NBA
לאחר שלוש שנים במכללות החליט אולדיפו לוותר על שנתו האחרונה באוניברסיטה ולהתמודד בדראפט ה-NBA.
אורלנדו מג'יק
אולדיפו נבחר על ידי אורלנדו מג'יק בבחירה השנייה. בעונת הרוקי עלה אולדיפו בחמישייה ב-44 משחקים מ-80 משחקים בהם שותף ותרם 13.8 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים. במהלך השנה הוא רשם את הטריפל דאבל הראשון בקריירה כשרשם 26 נקודות, 10 ריבאונדים ו-10 אסיסטים במשחק מול פילדלפיה 76'. באותו המשחק רשם גם מייקל קרטר-ויליאמס טריפל דאבל במשחק הראשון בהיסטוריה של הליגה בו רשמו טריפל דאבל שני שחקני שנה ראשונה. אורלנדו סיימה את העונה עם מאזן של 23 ניצחונות בלבד מול 59 הפסדים, ואולדיפו נבחר לחמישיית הרוקיז הראשונה ובהצבעות לרוקי השנה ב-NBA סיים שני רק לקרטר-ויליאמס.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
ב-23 ביוני 2016, לאחר ארבע עונות באורלנדו, עבר בטרייד ביחד עם ארסאן אילייסובה ודומנטאס סאבוניס תמורת סרג' איבקה לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
אינדיאנה פייסרס
בינואר 2019 סבל אולדיפו מקרע בגיד הארבע ראשי שברגלו הימנית, ועבר ניתוח שהשבית אותו ממשחק עד סיום עונת. על אף פציעתו הוא נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, אך נעדר מהמשחק עצמו בשל הפציעה.
יוסטון רוקטס
ב-13 בינואר 2021 הועבר אולדיפו בטרייד שכלל ארבע קבוצות ליוסטון רוקטס. הקבוצות שהשתתפו בטרייד הן: ברוקלין נטס, אינדיאנה פייסרס, יוסטון רוקטס וקליבלנד קאבלירס.
מיאמי היט
ב-25 במרץ 2021 הועבר אולדיפו בטרייד למיאמי היט. בתמורה קיבלו הרוקטס את קלי אוליניק, אייברי בראדלי וזכות להחלפת בחירת דראפט ב-2022
טלוויזיה
בשנת 2017, השתתף בתוכנית הריאליטי הזמר במסכה במסכת התינגאמג'יק וסיים את התחרות במקום החמישי.
ריף דמשק
מחוז רִיף דִמַשְק (בערבית:  ريف دمشق , דמשק הכפרית) הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה. המחוז משתרע בחלקה הדרום-מערבי של המדינה. המחוז גובל עם המחוזות קֻנֵיטרה, דַרעָא וא-סווידא מדרום-מערב, עם המחוז חֹמס מצפון, עם מדינת לבנון ממערב ועם מדינת ירדן מדרום.
המחוז מקיף את הבירה דמשק, שמשמשת גם כבירתו של מחוז זה. שטחו של המחוז הוא 17,654 קמ"ר ואוכלוסייתו על פי הערכות משנת 2011 היא כ-2,836,000 נפש.
נפות
המחוז מחולק לעשר נפות:
זאב סולטנוביץ'
הרב זאב סולטנוביץ' (ברוסית: зеэв султанович; נולד ב-ט' באדר א' ה'תשי"ז, 10 בפברואר 1957) הוא רב בישיבת הר ברכה ומלמד בבית מורשת אצ"ג.
ביוגרפיה
נולד בקישינב שבברית המועצות, ועלה ארצה עם אמו בגיל 16 בה'תשל"ג. למד בבית הספר החקלאי עיינות ולאחר מכן בישל"צ, והדריך בסניף בני עקיבא הנפרד הראשון, ברובע היהודי בירושלים, עם הרב אליעזר מלמד. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב. הרב סולטנוביץ' היה תלמידו של הרב צבי יהודה קוק והוא רואה בו כמי שקירב אותו אל עולם היהדות. בשלב מאוחר יותר לימד קבוצת תלמידים מהישיבה באופן בלתי רשמי.
הרב סולטנוביץ' מתאפיין בהשכלה כללית בתחומי פילוסופיה, היסטוריה ועוד. ידע זה בא לידי ביטוי בספריו, העוסקים בתורתו של הרב קוק ובהיסטוריוסופיה יהודית.
היה ממקימי מכון 'פרי הארץ', שבו הוציא לאור את הספר אם הבנים שמחה מאת הרב שלמה יששכר טייכטל (בתוספת מבוא היסטורי והיסטוריוסופי מפורט), וערך את כתב העת 'פרי הארץ'.
הוא בין המעטים המלמדים בצורה שיטתית את משנתו וספרו של הרב דוד כהן, קול הנבואה.
הרב סולטנוביץ' מתגורר בשכונת קריית משה בירושלים בסמיכות לישיבת מרכז הרב.
הרב מלמד במסגרת ישיבת הר ברכה ובבית מורשת אצ"ג.
בכסלו תשע"ח, שלהי 2017, עלה להר הבית.
במסגרת ישיבת הר ברכה
הרב סולטנוביץ' מעביר שיעורים בישיבת הר ברכה בכתבי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בהיסטוריוסופיה, תאולוגיה ועוד. הוא קשור לראש הישיבה, הרב אליעזר מלמד, מימי נעוריהם.
הנרי קלאוזנר
הנרי קלאוזנר (25 בדצמבר 1918 - 12 באפריל 2009) היה מוזיקאי, מנצח ומלחין, ממקימי קיבוץ יקום. נודע בכינוי "אבי המקהלות".
ביוגרפיה
קלאוזנר נולד בברלין להלנה ושלמה קלאוזנר. הוא למד לנגן בכינור ושר במקהלת נערים.
כשהיה בן 10 השתתף כזמר באופרה 'אנחנו בונים עיר' שכתב המלחין פאול הינדמית, שהמליץ כי קלאוזנר ילמד בקונסרבטוריון. הוא החל ללמוד מוזיקה, תחילה בקונסרבטוריון ולאחר מכן באקדמיה למוזיקה בברלין. הוא למד ניצוח, תורת המוזיקה וקומפוזיציה. בגיל 13, בהיותו תלמיד באקדמיה, כבר שימש כעוזרו האישי של המלחין נחמיה וינאבר, וניצח לראשונה בחייו על מקהלת תנועות הנוער שמנתה 200 זמרים.
קלאוזנר היה חבר בתנועת השומר הצעיר. בשנת 1935, בעקבות התגברות האנטישמיות בגרמניה, עלה לארץ כחניך השומר הצעיר ובמסגרת עליית הנוער, בראשותה של רחה פריאר, והגיע לחברת הנוער בקיבוץ מזרע. לאחר מכן עבר לקיבוץ ד' באזור חדרה, לימים יקום, והיה ממייסדיו. אחותו הוברחה לאנגליה. שאר בני המשפחה נותרו בגרמניה ונספו בשואה.
זאב סולטנוביץ'
ספריו
ספריו של הרב סולטנוביץ' מבוססים על שיעורים בעל פה שנערכו בידי תלמידים, ולאחר מכן עברו את עריכתו ונוספו עליהם מקורות.
הנרי קלאוזנר
ביוגרפיה
בשנת 1938 לקח חלק בחבורה של מלחינים ומנצחים ישראלים, שהקימו ועדה מוזיקלית לפיתוח מקהלות בראשות ניסים ניסימוב מקיבוץ מעברות, שלימים יסדה את תנועת המקהלות המאורגנת.
קלאוזנר ייסד מקהלות רבות ביניהן מקהלת קיבוץ יקום, מקהלת חברות הנוער ומקהלות אזוריות עמק חפר,  כפר שמריהו וחוף השרון. היה חבר בוועדות מוזיקליות של התנועה הקיבוצית, ההסתדרות הכללית, ניהל את מדור המוזיקה של התנועה ואת מחלקת המוזיקה של ההסתדרות ופעל למען הקמת מחלקה למוזיקה במשרד החינוך ונמנה, יחד עם המוזיקאי שלמה קפלן ואהרון צבי פרופס, בין מייסדי ומקימי הזמרייה – פסטיבל בינלאומי למקהלות יהודיות.
בשנת 1957 ניצח על המקהלה הקאמרית הישראלית בתחרות המקהלות במוסקבה. לאחר שובו כתב את השיר "תחת שמי מוסקבה" ואף שיבץ בו את סיסמת התחרות - "אחווה ושלום". בעקבות הפסטיבל הוזמן לשנת השתלמות מטעם ממשלת שווייץ. לאחר ההשתלמות שב ליקום.
קלאוזנר פעל גם כרכז קן השומר הצעיר בירושלים בתקופת מלחמת העצמאות.
קלאוזנר לימד מוזיקה בבתי ספר שונים, ומפעל חייו היה מקהלת חברות הנוער – סיוע בקליטתם בארץ של עולים חדשים צעירים בדרך של יצירת תרבות משותפת. "רציתי להפוך את הילדים לחברה מנגנת, אוהבת לשיר ולהאזין למוזיקה. בהוראת המוזיקה הגשמתי את תורתו של פריץ יידה - חברה מנגנת ושרה", סיפר. הוא ניצח על מקהלת חברות הנוער במשך 35 שנים.
קלאוזנר נישא לרות, ולהם שלושה ילדים: מאיה, נועה ושאול.
קלאוזנר הלך לעולמו בשנת 2009 ונטמן בבית העלמין יקום. על מצבתו נכתב "מנצח, מוזיקאי, בעל חזון. ממייסדי קיבוץ יקום. שירת חייך מתנגנת בלבנו".
הרמן פלויר
הרמן פלויר (בגרמנית: Hermann Pleuer; 5 באפריל 1863 – 6 בינואר 1911) היה אימפרסיוניסט ואמן נוף גרמני, הידוע בעיקר בזכות ציוריו של הרכבת הממלכתית וירטמברג.
ביוגרפיה
הוא היה בנו של צורף ותכשיטן. לאחר לימודים ראשוניים בבית הספר לאמנויות יישומיות בשטוטגרט (1879–1881) ובאקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות בשטוטגרט (1881–1883), סיים את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות במינכן.
עבודתו נתמכה על ידי הברון פון קניג-פקסנפלד (1866–1918), שקנה ​​רבים מציוריו והציב אותם בטירה המשפחתית. מאוחר יותר הוא הפך לחבר באיגוד אמני גרמניה.
הוא נפטר משחפת בגיל צעיר בן 47.
יחד עם אוטו רייניגר, כריסטיאן לנדנברגר והיינריך פון ציגל, הוא אחד הנציגים החשובים ביותר של האימפרסיוניזם בדרום גרמניה.
בשנת 1982 הקים בנו של הברון, ריינהרד, ממציא ומהנדס רכב ידוע, קרן לשימור טירת אביו ולפתוח אותה לגישה ציבורית. עבודותיו של פלויר נראות גם במוזיאון בשטוטגרט.
דיה
גזרון
שם העוף דיה, מצוי בשפה אוגריתית ("diy"-דִיְ) במשמעות  "עוף דורס" ,בדרך כלל נץ. בערבית -סורית (הֶדָאֳי - "hedâye")
מינים
בישראל דיה מצויה חולפת וחורפת מצויה לעומת דיה אדומה שהיא מזדמנת נדירה ביותר. שמן העברי של העופות בסוג ניתן להן בשל יכולתן לדאות במעגלים במשך זמן רב, בחיפושן אחר מזון.
פרדיננד מרקוס
ביוגרפיה
מרקוס נולד ב-1917 לאב שגם הוא היה פוליטיקאי בכיר במדינה. בנו אף הואשם ברצח יריב פוליטי של האב אך הצליח במשפט מתוקשר לצאת זכאי למרות הראיות. בזמן מלחמת העולם השנייה מרקוס לחם כקצין בשורות הצבא הפיליפיני כנגד הכובשים היפנים אך ייתכן שהמשפחה שירתה את שני הצדדים ומסיבה זאת שוחרר מרקוס הבן מהשבי היפני זמן קצר לאחר שנשבה. זאת גם הסיבה שמרקוס האב הוצא להורג באכזריות על ידי לוחמי גרילה פיליפינים ב-1945.
מרקוס החל לכהן כחבר בבית הנבחרים של הפיליפינים מטעם המפלגה הליברלית בשנת 1949. ב-1959 נבחר לראשונה לסנאט הפיליפיני, ובשנים 1963–1965 כיהן כנשיא הסנאט. בשנת 1961 הגיע להסכם עם דיוסדאדו מקפגאי, חברו למפלגה הליברלית, כי מרקוס יסייע לו בבחירות לנשיאות ולאחר ארבע שנים, מקפגאי יפנה את מקומו ויאפשר למרקוס להתמודד על תפקיד הנשיא. אולם כאשר לקראת הבחירות לנשיאות ב-1965 הנשיא דיוסדאדו מקפגאי התמודד לכהונה נוספת, ערק מרקוס למפלגה הלאומית היריבה על מנת שיוכל להתמודד לנשיאות, ובבחירות הדיח את מקפגאי. מרקוס הושבע לתפקידו ב-30 בדצמבר 1965. מרקוס נחשב לפרו-אמריקני ובתחילת כהונתו הייתה תקווה שיבער את השחיתות ויבנה מנהל ציבורי יעיל.
מרקוס זכה בקדנציה שנייה ב-1969, קדנציה שלפי החוקה הייתה אמורה להיות אחרונה. מיד לאחר השבעתו לכהונתו השנייה הודיע כי הוא תורם את כל רכושו לעם הפיליפיני.
ב-21 בספטמבר 1972 הכריז על משטר צבאי בשל סכנות מצד מורדים קומוניסטים ומוסלמים. הקונגרס נסגר, חופש העיתונות הוגבל, ומנהיגי אופוזיציה נעצרו. ב-1978, אחרי שנערכו בחירות לפרלמנט על פי חוקה חדשה, מרקוס החל לכהן גם כראש ממשלה. ב-1981 בוטל המצב הצבאי ומרקוס נבחר שוב לנשיאות, בבחירות שהוחרמו על ידי מרבית האופוזיציה.
בשנת 1983 הותר למנהיג האופוזיציה, בניגנו אקינו הבן, לשוב לפיליפינים, אך בשובו הוא נרצח בנמל התעופה. הרצח פגע בתדמיתו של מרקוס שנתפס כאחראי לרצח. בינואר 1984 קיים מרקוס משאל עם על תיקונים לחוקה, במהלך שנועד לשכך את הביקורת נגדו. במאי 1984 התקיימו בחירות לפרלמנט, בהן איבד מרקוס מושבים רבים לאופוזיציה.
בסוף 1985, לאור לחץ ציבורי הולך וגובר מבית והתערערות התמיכה של בעלי בריתו מבחוץ ובראשם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, הכריז מרקוס על בחירות בזק לנשיאות. בבחירות שהתקיימו ב-7 בפברואר 1986 התמודדה מולו קורסון אקינו, אלמנתו של מנהיג האופוזיציה בניגנו אקינו שנרצח ב-1983 כשנחת בפיליפינים בשובו מגלות.
הבחירות הסתיימו במחלוקת, כאשר לפי ספירת ועדת הבחירות הרשמית ניצח מרקוס, אך לפי ספירה של ארגון עצמאי ניצחה אקינו. אף על פי ש-30 טכנאי מחשב אשר עבדו בוועדת הבחירות הממשלתית, עזבו את מקום עבודתם במחאה על הטיית הבחירות, הוועדה הכריזה ב-15 בפברואר 1986, על מרקוס כמנצח הרשמי בבחירות. הבישופים הקתוליים של המדינה, כמו גם הסנאט של ארצות הברית, גינו את מערכת הבחירות, ואקינו קראה לשביתה כללית ולחרם על עסקים הנשלטים בידי תומכי מרקוס.
ב-22 בפברואר 1986 פרצה מהפכת העם בפיליפינים לאחר ששניים מן הבולטים בתומכי מרקוס, שר ההגנה חואן פונס אנרילה, וסגן הרמטכ"ל פידל רמוס, קראו למרקוס להתפטר והתבצרו בשני מחנות צבא מצפון למנילה. ב-25 בפברואר 1986 התקיימו שתי השבעות מתחרות לנשיאות. אקינו לתפקידה בידי שופט בית המשפט העליון של הפיליפינים, במועדון פיליפינו בסן חואן, ובמקביל מרקוס בארמון הנשיאות, אולם זה נמלט מהמדינה עוד באותו הלילה.
מרקוס שהה בגלות בהוואי עד מותו ב-1989. ממשל אקינו סירב לאפשר את קבורתו בפיליפינים. גופתו נשמרה בהוואי עד 1993 אז הועברה לצפון הפיליפינים. ב-2016 שרידיו נקברו בבית הקברות הלאומי בסמוך למנילה.
מרסל ת'רו
מרסל ריימונד ת'רו (באנגלית: Marcel Raymond Theroux, נולד ב-13 ביוני 1968) הוא סופר ושדרן טלוויזיה בריטי-אמריקאי. הוא כתב את "A Stranger in The Earth" ואת "The Confessions of Mycroft Holmes: A Paper Chase", שזיכה אותו בפרס סומרסט מוהם לשנת 2002. הרומן השלישי שלו, "A Blow to the Heart", יצא לאור בהוצאת פאבר בשנת 2006. הרביעי, "Far North", יצא לאור ביוני 2009. החמישי, "Strange Bodies", יצא לאור במאי 2013. הוא גם עובד בחדשות טלוויזיה בניו יורק ובבוסטון.
מרסל הוא בנו הבכור של סופר המסעות והרומנים האמריקאי פול ת'רו ואשתו לשעבר, אן קאסל. אחיו הצעיר, לואי ת'רו הוא עיתונאי, יוצר סרטי תעודה ומגיש בטלוויזיה. השחקן והבמאי ג'סטין ת'רו הוא בן-דודו.
ילדות ונעורים
מרסל ת'רו נולד ב-1968 בקמפלה, אוגנדה, שם לימד אביו האמריקאי, פול ת'רו, באוניברסיטת מאקררה. אמו היא אן קאסל, ילידת אנגליה. את השנתיים הבאות עשתה המשפחה בסינגפור, שם היה אביו מרצה באוניברסיטה לאומית של סינגפור. אחרי שעקרו לאנגליה, גדל ת'רו בוונדסוורת', לונדון. הוא למד בפנימייה בבית ספר וסטמינסטר, שם התיידד עם ניק קלג. בהמשך למד ספרות אנגלית בקלייר קולג', קיימברידג'. הוא זכה במלגה ללימודי יחסים בינלאומיים עם התמחות בלימודי המשטר הסובייטי ומזרח אירופה באוניברסיטת ייל.
ת'רו נשוי וחי בלונדון. שם משפחתו הצרפתי נפוץ במדינות דוברות צרפתית. מוצא אביו, שנולד וגדל בארצות הברית, הוא צרפתי- קנדי למחצה ןאיטלקי למחצה.
קריירה
בשנים 2000 עד 2002, הציג ת'רו סדרה של סרטי תעודה ל"Unreported World".
במרץ 2006 הגיש ת'רו את "מותה של אומה" כחלק מסדרת "The State of Russia". בתוכנית סקר את הבעיות הפוסט-סובייטיות (1991-1985), בהן התמעטות האוכלוסייה, הגידול במגפת האיידס, ורדיפת הטורקים המסחטאינים. בריאיונות בתוכנית, דיבר ברוסית פשוטה. ב-28 בספטמבר 2008 הגיש את "אוליגארט: הפיצוץ הגדול באמנות הרוסית", שחקר את תפקידם של עשירי רוסיה בקיום ההיסטוריה האמנותית של רוסיה על ידי קנייה טהצגה של אמנות מקומית.
במרץ 2009, פרסמה הוצאת "פאבר את פאבר" את הרומן של ת'רו "הרחק בצפון", אפוס עתידני המתרחש בטייגה של סיביר.
ב-16 במרץ 2009 הגיש ת'רו את |"החיפוש אחר ואבי-סאבי" בערוץ BBC ארבע, כחלק מעונת התוכניות "יפן הנסתרת" של הערוץ. ת'רו תייר ביפן לחקור את הטעמים האסתטיים של יפן ותושביה ולדווח עליהם.
ב-2012 הגיש ת'רו תוכנית תעודה לסדרת "Unreported World" 23, בנושא ילדי רחוב באוקראינה.
בשנת 2020 הגיש ת'רו סרט תעודה ל"Unreported World", שחקר את האובססיה של גברים יפנים רווקים בגיל העמידה ל"אלילי נוער" והשאלה, אם מדובר בנטייה מוזרה בתרבות היפנית או במשהו אפל יותר.
כפיר אודי
כפיר אודי (נולד ב-28 באוגוסט 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
אודי נולד להורים שעלו מקהיר וגדל בשכונת יפו ד'. הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב, וזכה עם נבחרת הנערים של ישראל במדליית הארד באליפות אירופה שנערכה בגרמניה ב-1996, מהישגי השיא של הכדורגל הישראלי בכל הזמנים. בעונת 1996/1997 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של הפועל תל אביב, והפריצה הגדולה שלו הגיעה בעונת 1999/2000, עת זכה עם הקבוצה בדאבל, כאשר נחשב לאחד מארבעת "תינוקות קשטן" (ביחד עם פיני בלילי, סלים טועמה ועמרי אפק), שטופחו על ידי מאמן הקבוצה דרור קשטן. אודי היה גם שותף להעפלת הקבוצה לרבע גמר גביע אופ"א בעונת 2001/2002, הישג השיא של קבוצה ישראלית באירופה. באותה עונה גם זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
אודי החל כחלוץ צעיר ומבטיח, אולם סבל מפציעות רבות במהלך הקריירה. אודי נפצע לראשונה לקראת סוף עונת הדאבל של הפועל תל אביב והחמיץ את מחזורי הסיום של העונה, אך בעונה הבאה חזר להפגין יכולת טובה ואף הוזמן לראשונה לנבחרת ישראל על ידי המאמן ריצ'רד נילסן. במשחק הבכורה שלו בנבחרת, משחק ידידות נגד נבחרת רוסיה, ב-23 בפברואר 2000, הבקיע אודי את שער הבכורה שלו בניצחון 1-4. במשחק הבא נגד נבחרת גאורגיה, ב-29 במרץ 2000, אודי נפגע על ידי השוער, והושבת לשנה. לאחר שהחלים מהפציעה, חזר להרכב הפועל תל אביב והיה שותף להצלחותיה באירופה, ואף חזר למספר הופעות נוספות בנבחרת, אולם נפצע פעם נוספת.
ב-2003 עזב אודי את קבוצת נעוריו ושיחק בבני יהודה, מכבי פתח תקווה ומ.ס. אשדוד. בתחילת עונת 2006/2007 ניסה אודי לבצע קאמבק לשורות הפועל תל אביב, קבוצת נעוריו, אולם כושרו הירוד גרם לו להיחתך מהקבוצה באמצע העונה. הוא החל להתאמן בשורות הכח עמידר רמת גן, במטרה לעבור אליה, אולם לפני ששיחק אפילו משחק אחד, פרש מכדורגל בגיל 27. לאחר כשנה חזר אודי מהפרישה וחתם בקבוצת הפועל רמת גן מהליגה הלאומית. לקראת עונת עבר לשחק בהפועל ראשון לציון מהליגה הארצית, ועלה עמה לליגה הלאומית. בעונת 2009/2010 שיחק משחקים בודדים עם הקבוצה בליגה הלאומית, ואת שערו האחרון בקריירה כבש ב-18 בינואר 2010, במשחק מול בית"ר תל אביב רמלה.
חטיבת האש 215
חטיבת האש 215 היא חטיבה סדירה בחיל התותחנים. החטיבה משתייכת לעוצבת הפלדה – אוגדה רב זירתית סדירה.
בספטמבר 2019 הצטרפה לחטיבה יחידת רוכב שמיים (5353), בדצמבר נערך תרגיל חטיבתי ראשון, בכך הגיע לסיומו תהליך הפיכת האגד לחטיבה הנקראת "חטיבת האש 215".
היסטוריה
אגד ארטילרי 215 ויחידותיו לקחו חלק משמעותי בכלל מלחמות ישראל ובמבצעי האש המערכתיים.
האגד הוקם ב־1956 וכלל שלושה גדודי תותחים 25 ליטראות, גדוד 404 שהיה גדוד סדיר ושני גדודי המילואים 825 ו־858. במלחמת סיני הצטרפו לאגד גדוד 334, גדוד 872 וגדוד 898. האגד השתתף מאז בכל מלחמות ישראל, במבצע דין וחשבון, מבצע ענבי זעם במבצע עופרת יצוקה, במבצע עמוד ענן, בו נטלו חלק יחידות הסדיר והמילואים של האגד, ובמבצע צוק איתן.
במלחמת ששת הימים תקף האגד מטרות במרחב האוגדה של ישראל טל בכיבוש חצי האי סיני.
במלחמת יום הכיפורים פעל בחזית המצרית במסגרת אוגדה 162 והפעיל שני גדודי M-50 (גדוד 839 וגדוד 435), גדוד "רועם" (גדוד 341), גדוד מכמ"ת 160 מ"מ (גדוד 857) ושני גדודי מכמ"ת 120 מ"מ (גדוד 340 וגדוד 486). במהלך הלחימה קיבל האגד תחת פיקודו את גדוד 834 מאגד 214 וכן סוללת רוכב מגדוד 899, אשר צלחו יחד עם גדוד 839 את התעלה ב־18 באוקטובר 1973 והשתתפו בלחימה בגדה המערבית של התעלה, עד סואץ. מפקד האגד במלחמה, חיים גרניט קיבל את הפיקוד שבוע בלבד לפני פרוץ הקרבות.
ב־1985 נספו שמונה מחיילי מפקדת האגד בשריפה שארעה בבסיס מבוא שילה הסמוך למעלה אפרים.
מפקדת האגד ובסיסי הקבע של יחידות המשנה – ממוקמים במחנה נחל שורק.
יחידת רוכב שמיים 5353
יחידת את"ר "דיה" הוקמה ב־2018. פלוגת האת"ר (איסוף תקיפה רשתית) השתייכה ליחידה 5353 שבחטיבת האש 215, ומורכבת מלוחמי תותחנים שעברו מסלול הכשרה ייעודי במשך שמונה חודשים בשבטה. התפקיד שלה הוא לתפוס מרחב אויב ולהפעיל את כל גורמי האש והאיסוף שיש לו להציע. יש ביכולתה לתקשר עם סוללות ארטילריות, מטוסי קרב, מרגמות, טנקים, תצפיות ועוד. יחד עם כל הגורמים הללו היא עומדת במשימת איתור והשמדת האויב". הפלוגה הייתה כפופה ליחידה 5353 יחידת רוכב שמיים עד פירוקה בשנת 2020.
יחידת "דיה" נסגרה בשנת 2020 וחייליה הועברו אל גדוד 869 בחיל האיסוף הקרבי.
גדוד רשף 402
גדוד 402, "רשף", הוקם בחזית הדרום במלחמת העצמאות, כ"גדוד 2 שדה" בפיקודו של אפרים שורר. הגדוד הפעיל בתחילה תותחי נפוליאונצ'יק ולאחר מכן תותחי קרופ 75 מ"מ. הגדוד השתתף במבצע יואב, במבצע חירם ובמבצע חורב. ב־1956 סיפקה סוללת תותחי 25 ליטראות סיוע ארטילרי במהלך מבצע שומרון. במלחמת סיני לחם הגדוד עם חטיבה 9. בשנות השישים סייע הגדוד לחטיבת גולני במבצע חרגול ובמבצע סנונית. ב־1966 צורפה לגדוד סוללת תותחי 30 מ"מ שהשתתפה במלחמה על המים בירי בכינון ישיר על מוצבי הסורים.
במהלך תקופת ההמתנה שלפני פרוץ מלחמת ששת הימים עבר הגדוד הסבה לתומ"תים 155 מ"מ, M-33. בימים הראשונים של המלחמה נלחם בסוללות התותחים הסוריות ולאחר מכן סייע לחטיבה 8 ולחטיבת גולני בכיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה, בתגובה לטיבוע המשחתת אילת השתתף הגדוד במבצע אבוקה ופגע בבתי הזיקוק בסואץ. עם הקמת עוצבת כידון ב־1968 עבר הגדוד תחת פיקודה ולחם במלחמת ההתשה. במלחמת יום הכיפורים הפעיל הגדוד תותחי M-50 וכן תותחי "נברון" שהיו ממוקמים בתעוז "מבדר" שבצפון מפרץ סואץ. לאחר המלחמה עבר הגדוד לפיקוד אגד 215 שהוקם כאגד סדיר.
במלחמת לבנון הראשונה לחם הגדוד עם אוגדה 96 לאורך ציר החוף, כשסוללה שלו השתתפה בנחיתה בשפך נהר האל־אוואלי. הגדוד לקח חלק קבוע בהגנה על ישובי הצפון במסגרת המערכה בדרום לבנון, והסוללות שלו עשו סבב מוצבים בדרום לבנון ןעד ליציאה מרצועת הביטחון ב-2000. הגדוד השתתף במבצע דין וחשבון ובמבצע ענבי זעם. ב־1995 עבר הגדוד הסבה לתומ"תי M-109 "דוהר". ככוח חי"ר השתתף הגדוד בלחימה ביהודה ושומרון במהלך האינתיפאדה השנייה. הגדוד לחם במלחמת לבנון השנייה ובמבצע עופרת יצוקה, מבצע עמוד ענן, ומבצע צוק איתן.
בגדוד 3 סוללות מבצעיות: סוללה א' – "אילן", סוללה ב' – "בועז", וסוללה ג' – "גרניט".
מפקדי גדוד 402
להלן מפקדי גדוד 402 לדורותיה:
גדוד אייל 403
גדוד 403, "אייל", הוא גדוד מילואים ובעבר גדוד סדיר.
הגדוד השתתף במבצע סנונית וסיפק סיוע ארטילרי לחטיבת גולני. במלחמת ששת הימים סיפק הגדוד סיוע ארטילרי לחטיבה 7 ולחטיבת הצנחנים בקרבות באזור רצועת עזה. לאחר מכן סייע לחטיבה 60 בגזרת שייח' זוויד והג'ירדי, ביר גפגפה ואסמאעיליה. מלחמת יום הכיפורים הפעיל תותחי "רועם" והשתייך לעוצבת כידון, סוללה אחת שלו הועברה במהלך המלחמה לפיקוד אגד ארטילרי 215. במלחמת לבנון הראשונה סייע הגדוד לחטיבה 500 בגזרה המרכזית. עד להסכמי אוסלו הגדוד הוצב במחנה נועם.
בתחילת שנות ה־2000 השתתף הגדוד בפעילויות מבצעיות רבות ועם פרוץ האינתיפאדה השנייה המעיט בפעילות ארטילרית ועסק בפעילויות מבצעיות בשטחים, בין הגזרות עליו קיבל הגדוד פיקוד: טולכרם, קלקיליה, גזרת חווארה – בית לחם וכן קווים ותעסוקות בכל החטיבות המרחביות. במהלך מבצע חומת מגן הוקפץ הגדוד לגזרת הצפון (שטח אש זעורה). באביב 2003 סמלת קשר בגדוד פיקדה על כוח שחיסל מחבל פלסטיני, שהגיע למחסום מדרום לטול־כרם ופתח עליהם באש.
בינואר 2004 הפך גדוד 403 לגדוד מילואים. גדוד 689 ביחד עם סוללה מגדוד 8196 הפכו לגדוד 403 במתכונתו החדשה. הגדוד השתתף במלחמת לבנון השנייה בשנת 2006 ובמבצע "עמוד ענן" בשנת 2012.
גדוד דרקון 55
גדוד 55, "דרקון" הוקם ב־1970 כגדוד תומ"ת M-107 "רומח" 175 מ"מ. גרעין ההקמה נסע לארצות הברית ללמוד על התותח החדש. במלחמת יום הכיפורים התפצל הגדוד ולחם הן בגזרת סיני והן בגזרת רמת הגולן. במלחמת לבנון הראשונה לחם בגזרה המרכזית עם אוגדה 162, בסיוע לפיקוד הצפון בריכוך מטרות לקראת ובמהלך הנחיתה של חטיבת הצנחנים באוואלי, וכן בסיוע ארטילרי במסגרת עוצבת הפלדה. הגדוד תקף מטרות מגזרת השוף לכל עומק הקשת הארטילרית - מהים במערב ועד הבקעא במזרח. אחר כך פרס בבקעת הלבנון, אזור כפר משכי והשתתף בנסיגה ובהערכות על קו רצועת הביטחון ב-1985.
במהלך מבצע צוק איתן נבחר הגדוד למצטיין רמטכ"ל על הלחימה והסיוע הארטילרי. הגדוד השתתף גם במבצע שומר החומות במאי 2021.
בגדוד 3 סוללות מבצעיות שמפעילות תותח מתנייע M-109: סוללה א' – "אבירים מדרקון", סוללה ב' – "בועז מבצעית", וסוללה ג' – "העוצמה גופרית".
גדוד 8194
גדוד מילואים "מנתץ", עבר לחטיבה 215 מעוצבת הרעם.
גדוד 531
גדוד מילואים המפעיל תותחים מתנייעים.
פלחי"ק שובל
פלוגת התקשוב של חטיבת האש אחראית על כלל מערכות השו"ב (שליטה ובקרה), מחשוב, אלקטרוניקה וקשר במפקדת החטיבה ובגדודים. מספקת מענה טכנולוגי לחיבור מערכות הלחימה בחטיבה לתקשורת ומאפשרת את סגירת מעגלי האש במלחמה.
בנים לגבולם
חברת בנים לגבולם הייתה חברה שהוקמה בשנת 1944 במטרה לעודד ולסייע להתיישבותם של הספרדים ובני עדות המזרח במושבים ברחבי ארץ ישראל.
לאחר הקמתה, החברה לקחה מהסוכנות היהודית הלוואות לצורך ביסוס צור משה, כפר חיטים ובית חנן. לקראת סוף 1944 פעלה החברה להקמת מושב בית הלוי וליישוב ספרדים בהר-טוב. כן סייעה החברה לעולי כורדיסטן שהקימו מחדש את כפר אוריה. בהמשך סייעה החברה לקיבוץ מעברות שכלל גרעין של יוצאי בולגריה, להגושרים, לנחשונים, לחסנה, לאייל, לגזית, לחצור, לאלמגור, לאיתנים, ליקום, למסילות, לארגון ריקנטי ולאורים.
הפעילות של סיוע לספרדים להתיישב בקיבוצים קיימים הייתה למורת רוח לחלק מחברי החברה שבקשו שהחברה תקים יישובים עצמאיים לספרדים והביאה להתרחקותם של אלו מפעילות בחברה.
אחריות משתף ומשדל
אחריות של משתף ומשדל היא הוראת חוק במשפט הישראלי בסעיף 12 של פקודת הנזיקין [נוסח חדש]: "לעניין פקודה זו, המשתף עצמו, מסייע, מייעץ, מפתה למעשה או למחדל, שנעשו או שעומדים להיעשות על ידי זולתו, או מצווה, מרשה או מאשרר אותם, יהיה חב עליהם". הוראת החוק היא חריג לכלל בדיני הנזיקין לפיו אחריות מוטלת רק על מי שמקיים את כל יסודות העוולה הנזיקית, הוא המבצע הישיר. כלומר, יחודה של הוראת חוק זו הוא בהטלת אחריות לעוולה על צד שלישי שאינו המבצע הישיר של העוולה הנזיקית, על בסיס זיקה של הסכמה או למעשה של המבצע הישיר. זיקה זו נוצרת אם האדם שהוא הצד השלישי בצע את אחת הפעולות המנויות בהוראת החוק ביחס לעוולה שבוצעה- במעשה או במחדל- על ידי המבצע הישיר.
הטלת אחריות בשל יחס מיוחד בין האחראי לבין המבצע הישיר
ככלל, דיני הנזיקין מטילים אחריות על אדם המבצע עוולה רק אם הוא מקיים במלואו את היסוד העובדתי הנדרש בעוולה, ורק אם היה בעל יסוד נפשי לכל הפחות ברמה הנדרשת בעוולה (אם נדרשת). אולם לכלל זה ישנם חריגים והיקף האחריות בנזיקין אינו מוגבל למבצע הישיר (המקיים את שני היסודות שלעיל) בלבד אלא רחב יותר וכולל בתוכו, בין היתר, גם צד שלישי לעוולה שלא מקיים את רכיב היסוד העובדתי שבעוולה, אך עם זאת הוא בעל זיקה מיוחדת למבצע הישיר.
סעיף 12 הוא אחד ממספר סעיפי חוק בפקודת הנזיקין המרחיבים את היקף האחריות ומטילים אחריות נזיקית על צד שלישי, שאינו מבצע את העוולה באופן ישיר, כלומר לא מקיים את היסוד העובדתי שלה, אך יש לו זיקה אליה, כגון סעיף 13 המטיל חבות על המעביד וסעיף 14 המטיל חבות על השולח. שתי החבויות האחרונות נוצרות מכוח יחסי עובד-מעביד ומכוח השליחות שנוצרה בין השולח לשלוח- אחריות שילוחית ואחריות מעביד, וההצדקה להטלת האחריות מתבססת על השליטה של המעביד והשולח בעובד ובשלוח (בהתאמה). לעומת זאת הזיקה בין צד שלישי לבין המבצע הישיר נוצרת מכח הפעולות שבצע צד שלישי כלפי המעשה של המבצע הישיר ומתבססת על היסוד הנפשי של הצד השלישי כלפי המעשה של המבצע הישיר. החוק מפצל את האחריות בשל יחס מיוחד בין האחראי לבין גורם הנזק לשני סוגים- אחריות לעוולות הזולת (חבות מעביד וחבות שולח) ואחריות של משתף ומשדל, שהיא אחריות מעורבת מאחר שיש בה אלמנטים של אחריות אישית ושל אחריות שילוחית. כמובן שניתן להטיל על מעביד או שולח אחריות של משתף ומשדל, בנוסף על אחריותם כמעביד או שולח, אם פעולתם הייתה אחת מהפעולות המנויות בסעיף 12.
פקודת הנזיקין מכילה רשימה סגורה של עוולות. היסוד העובדתי בעוולות השונות מורכב מההתנהגות המוגדרת בכל עוולה, מלבד עוולת הרשלנות והפרת חובה חקוקה אשר הן "עוולות סל"- כל התנהגות עשויה להיות רשלנית או להוות הפרת חובה חקוקה בתנאי שעומדת בקריטריונים המוגדרים בעוולה. בנוסף כולל היסוד העובדתי נסיבות ולעיתים ישנה דרישה לתוצאה, היינו לנזק. ביצוע העוולה יכול שיהיה במעשה -פעולה אקטיבית, או במחדל- הימנעות מפעולה כאשר ישנה חובה בדין (מכח חוק או חוזה) לבצע פעולה זו.
היסוד הנפשי מבטא את העמדה הסובייקטיבית של המבצע כלפי היסוד העובדתי. היסוד הנפשי מתחלק באופן כללי לשתי רמות, כאשר הנמוכה יותר היא רשלנות- העושה הספציפי לא היה מודע ליסוד העובדתי אולם אדם סביר בנסיבות דומות היה מודע לכך. הרמה הגבוהה יותר היא מודעות- המבצע מודע לכל רכיבי היסוד העובדתי. בחלק מהעוולות, כגון בעוולת התקיפה, נדרשת מהמבצע כוונה, שהיא רמה גבוהה אף יותר- לא זאת בלבד שהעושה היה מודע לכל רכיבי היסוד העובדתי, הוא אף רצה שהתוצאה המוגדרת בעוולה תתרחש, כלומר שיגרם הנזק הקונקרטי.
לדוגמה, דוד משדל את יהונתן להכות את אוריה. יהונתן משתכנע ותוקף את אוריה בכוונה. יהונתן הוא המבצע הישיר של העוולה, מאחר שהוא קיים את כל היסוד העובדתי וגם את היסוד הנפשי של עוולת התקיפה. אולם גם על דוד תוטל אחריות מכח סעיף 12 משום שהוא שדל את יהונתן, אף שלא הוא עצמו תקף את אוריה. כלומר דוד לא קיים את היסוד העובדתי של עוולת התקיפה אך מאחר ששידל את יהונתן לתקוף את אוריה, לדוד ישנה כוונה שאוריה יותקף בידי יהונתן. הזיקה בין דוד לבין העוולה מתבססת על השידול שנעשה בכוונה האמורה. הרי אם לא הייתה לדוד כוונה כזו, מדוע שידל את יהונתן לכך?
היקף האחריות של משתף ומשדל
סעיף 12 לפקודה קובע שביצוע אחת הפעולות תטיל חבות על המשדל, אך יש לשים לב שהפעולה צריכה להיעשות כלפי עוולה ולא כלפי מעשה מותר (ראה המקרה שבסיפא של סעיף א' להלן). סעיף 12 איננו קובע במפורש יסוד נפשי כלשהו לצורך תחולתו, אך אופי הפעולות מחייב לפחות מודעות לעוולה שנעשתה או שעומדת להעשות על ידי המשודל. סיטואציה בה המשדל מבצע את אחת הפעולות המנויות בסעיף 12 ביחס לעוולה ללא כאשר הוא איננו מודע אליה לפני עשייתה, או ביחס לאשרור- לאחריה, נראית כבלתי אפשרית. ללא מודעות לעוולה הצד השלישי הוא לכל היותר רשלן אם הוא מבצע את אחת הפעולות, אם אדם סביר במקומו היה יודע שהמעשה הוא עוולה. הטעם לכך שנדרשת מודעות לכל הפחות הוא שהרחבת האחריות מעבר למבצע הישיר מעלה את הרף הקוגניטיבי הנדרש מהמשדל. במילים אחרות, הסעיף הוא חריג לדיני הנזיקין ולכן מוצדק להחמיר את הדרישה ביסוד הנפשי. כמובן שאם המשדל הוא זה היוזם את העוולה ונוטע אותה בראשו של המשודל, על ידי פיתוי, ייעוץ או הוראה, אזי מפעולות אלה עולה לפחות מודעתו למעשה, אם לא כוונתו שהמשודל יבצעו או שהעוולה היא תוצאה טבעית שלו, וזהו טעם נוסף לדרישה למודעות לפחות. הוראה של המשדל יכול שתהא מפורשת או מכללא, כלומר במשתמע על ידי התנהגות או נוהג שהשתרש בין הצדדים. שתיקה יכולה להוות סוג של אשרור מכללא. בפסיקה ובספרות ישנן מספר דעות לגבי היסוד הנפשי הנדרש מהמשדל: א. גישה אחת גורסת כי היסוד הנפשי הנדרש הוא מודעות של המשדל להשתתפותו במעשה העוולה על ידי ביצוע אחת מהפעולות ואין צורך בכוונה שהמשודל אכן יבצע את העוולה. לדוגמה, ראובן מרשה לשמעון להשתמש באלת הבייסבול שלו כדי לשחק ליד החלון של לוי בידעו שהחלון ישבר כתוצאה מהמשחק ושמעון גם הוא יודע זאת. אף על פי כן שמעון חובט כדור וכתוצאה מכך שובר את החלון. במקרה כזה יחשב ראובן כמי ששיתף עצמו בעוולה של שמעון (מכח סעיף 12) מאחר שהרשה לו להשתמש באלה, גם אם לא התכוון ששמעון ינפץ את הזגוגית. אולם אם הרשה ראובן לשמעון להשתמש באלה כדי לחבוט בכדור במגרש המיועד לבייסבול, ושמעון חובט ביהודה בעזרת האלה וגורם לו חבלה חמורה, לא תוטל אחריות על ראובן כלפי יהודה היות שהרשות שנתנה לשמעון הייתה למעשה מותר ולא כדי לבצע את עוולת התקיפה. אם אדם סביר במקומו של ראובן היה יודע כי האלה תשמש לתקיפה (למשל אם שמעון ידוע כבריון אלים), אזי תבדק רשלנותו של ראובן וייתכן כי תוטל עליו אחריות אישית בשל כך אך לא תוטל עליו אחריות של משתף ומשדל. ב. אחריות של משתף ומשדל תחול על ראובן גם כאשר לשמעון לא הייתה מודעות. נניח שראובן מפתה את שמעון לשחק יחדיו ליד חלונו של לוי בידעו שהחלון ישבר אם ישחקו שם. שמעון אינו מודע לכך שהחלון נמצא בקרבת מקום ועלול להישבר כתוצאה מחבטה, מאחר שהוא אינו גר בסביבה וראובן אמר לו שהמקום בו הם משחקים מיועד למשחק בייסבול. שמעון בתורו חובט ולמרבה ההפתעה הכדור עף לעבר הזגוגית ומנפץ אותה. ראובן יהיה אחראי כלפי לוי מאחר שפתה את שמעון, גם אם כוונתו הייתה רק לשחק ולא שהזגוגית תתנפץ. קל וחומר שאם ראובן התכוון שהנזק יגרם תוטל עליו אחריות. ג. הגישה המחמירה דורשת כוונה של המשדל שהעוולה תבוצע על ידי המשודל. כלומר רק אם ראובן מייעץ לשמעון לשחק דווקא ליד חלונו של לוי בכוונה שיחבוט לכיוונו וישבור אותו, או מסייע לו בכך על ידי זריקת הכדור למשל, תחול עליו אחריות של משתף ומשדל. לפי גישה זו אם לראובן אין כוונה שהחלון יתנפץ אזי יש לבחון האם היה רשלן.
אשרור
אשרור הוא פעולת האישור כשהיא מתבצעת בדיעבד ובכך נבדלת פעולה זו משאר הפעולות בסעיף 12. תכונה זו מאפשרת שימוש ייחודי בסעיף זה בחלופת האשרור, בזכות העובדה שאין צורך להוכיח קשר סיבתי או אפילו תרומה כלשהי בין האשרור לעוולה על מנת להטיל אחריות מכוח סעיף 12, וזאת מן הטעם הפשוט שהעוולה כבר התרחשה, וכיצד אפשר לקבוע שהאשרור שבא אחרי ביצוע העוולה הוא הגורם בלעדיו אין או לפחות תרם תרומה ממשית? לכן לאשרור תחולה רחבה לגבי כל העוולות שהוא מבוצע כלפיהן. הביקורת על כך היא שתחולה רחבה זו חורגת מההיקף המקורי של האשרור שהוגבל רק לאשרור עסקאות משפטיות שכללו עוולה וכעת ניתן להטיל אחריות על כל מאשרר שזיקתו לעוולה מסתכמת במעשה האשרור. סוג האשרור משתנה לפי נסיבות המקרה ויכול שיעשה במפורש או מכללא. שני תנאים צריכים להתקיים על מנת שאשרור יהא בר-תוקף: 1. שהמעשה הוא עוולה. 2. המאשרר מודע לכך שהמעשה הוא עוולה. גם לגבי אשרור הפסיקה שבה ומדגישה את הדרישה למודעות כמינימום הכרחי. במשפט האנגלי ישנם שני תנאים מיוחדים כדי שהאשרור יהיה תקף: 1. המשודל פעל למען המשדל בזמן שהוא בצע את העוולה. 2. הניזוק מהעוולה ידע שהמשודל פעל למען המשדל. התנאים אלו אינם מופיעים כלל בפקודת הנזיקין ולכן ספק אם ניתן לפרש את הפקודה לפיהם.
הדמיון בין סעיף 12 לדיני העונשין
סעיף 12 הוא למעשה הוראה עונשית, המרחיבה את האחריות לעוולה גם מעבר למבצע הישיר שלה כך שהיא מוטלת גם על משדל. בדומה לעוולה, כל עבירה פלילית מורכבת מיסוד עובדתי ומיסוד נפשי מסוים (למעט בעבירות מסוג אחריות קפידה) החייבים להתקיים על-מנת שתוטל אחריות פלילית על מבצע העבירה. אדם שבצע עבירה פלילית עשוי להתבע גם תביעה אזרחית אם העבירה שביצע מהווה גם עוולה נזיקית. כמובן שמסייע או משדל לעבירה כזו עשוי להתבע גם הוא בנזיקין. בדיני עונשין לא ניתן להעמיד את המסייע לדין אם לא בוצעה העבירה, כלומר אין "ניסיון לסיוע". אולם ניסיון לשידול הוא בר-עונשין מאחר שנתפס כמעשה חוטא ומחטיא. גם בדיני הנזיקין ישנה דרישה שהמעשה יהווה עוולה ולא מעשה מותר על מנת להטיל אחריות גם על המשדל והמסייע. סימן ב' בחלק הכללי של חוק העונשין עוסק בצדדים לעבירה, דהיינו כאשר ישנו יותר ממבצע אחד, בדומה לסעיפים 11-18 בפקודת הנזיקין העוסקים בריבוי מעוולים. סעיף 12 עוסק, בין היתר, בשידול וסיוע, בדומה לשלוש הוראות בסימן ב':
מבצע באמצעות אחר
<blockquote style="border: 1px solid blue; padding: 2em;"> §29(ג). מבצע באמצעות אחר הוא אדם שתרם לעשיית המעשה על ידי אדם אחר שעשאו ככלי בידיו, כשהאחר היה נתון במצב כגון אחד המצבים הבאים, כמשמעותם בחוק זה: (1) קטינות או אי שפיות הדעת; (2) העדר שליטה; (3) ללא מחשבה פלילית; (4) טעות במצב דברים; (5) כורח או צידוק. תכליתו של סעיף זה היא הטלת אחריות פלילית על צד שלישי שאיננו מקיים את היסוד העובדתי של העבירה. ההצדקה להטלת אחריות כזו מתבססת על המלים "עשאו ככלי בידיו"- המבצע הוא כלי בידיו של הצד השלישי, מאחר שההגמוניה של הצד השלישי מושלטת על המבצע הישיר. בסעיפים הרלונטיים הם ס"ק (4)-(3) העוסקים בניצול חוסר ההבנה או חוסר הידיעה של המבצע הישיר, כאשר פעל ללא יסוד נפשי כלל אך גם כאשר היה בעל יסוד נפשי מסוג רשלנות. כלומר, המבצע באמצעות אחר תורם את היסוד הנפשי הנדרש בעבירה ובכך משלים את היסוד העובדתי שבוצע על ידי המבצע הישיר. לדוגמה, ראובן יודע שהבלמים במכוניתו אינם תקינים ושנהיגה במצב דברים זה היא מסוכנת ועלולה לגרום חבלה חמורה לאדם. ראובן מלווה את מכוניתו לשמעון, שאינו מודע לבעיית הבלמים. שמעון נוהג באופן סביר, אולם עקב אי תקינות הבלמים הוא פוגע בלוי וגורם לו חבלה חמורה. ניתן להרשיע את ראובן לפי סעיף 333 לחוק העונשין בשילוב עם סעיף 29- גרימת חבלה חמורה על ידי כך שעשה את שמעון ככלי בידו. בעזרת סעיף 12 לפקודת הנזיקין ניתן לחייב את ראובן בגין הנזק שנגרם ללוי מאחר שהוא משתף עצמו בביצוע עוולה. סיטואציה זהה לדוגמה ב' בפרק היקף האחריות של משתף ומשדל.
משדל
<blockquote style="border: 1px solid blue; padding: 2em;"> §30. המביא אחר לידי עשיית עבירה בשכנוע, בעידוד, בדרישה, בהפצרה או בכל דרך שיש בה משום הפעלת לחץ, הוא משדל לדבר עבירה. מעשה השידול, המוגדר בסעיף זה, מניח שההחלטה הסופית לגבי ביצוע המעשה היא של המבצע עצמו. אם ישנה כפייה של צד שלישי על המבצע הישיר אזי מדובר בסיטואציה של ביצוע באמצעות אחר ולא בסיטואציה של שידול. אולם נדרש קשר סיבתי- גורם בלתו אין- בין השידול לבין הביצוע. שידול יכול שיעשה באחת משתי דרכים: 1. נטיעת הרעיון: המשדל הוא היוזם, אולם הוא איננו מעוניין "ללכלך את ידיו" ולכן משכנע אחר לבצע במקומו. זהו שידול מובהק. 2. הכרעת הכף: הרעיון לביצוע קיים כבר בראשו של המבצע הישיר אולם טרם נפלה אצלו החלטה האם לבצע את המעשה. בשלב זה נכנס המשדל לתמונה ודברי השידול שלו הם המביאים את המבצע להחלטה חיובית לגבי הביצוע. בשני המקרים יש לזכור כי ההחלטה הסופית לגבי הביצוע חייבת להיות של המשודל אחרת זהו מצב של כפייה. לדוגמה, ראובן ניגש אל שמעון ומשכנעו לשרוף את ביתו של לוי. שמעון שוקל את הרעיון ובעקבות דברי השכנוע של ראובן אכן מצית את ביתו של לוי והבית נשרף כליל. שמעון יורשע בעבירה של הצתה לפי סעיף 448 לחוק העונשין, אך גם ראובן יורשע בעבירה זו בשילוב עם סעיף 30. באופן דומה שמעון חייב בנזק לבית בגין היזק למקרקעין (חלופה של עוולת הסגת גבול- סעיף 29 לפקודת הנזיקין) וגם ראובן יהא חב בגין נזק זה מכח סעיף 12 לפקודת הנזיקין.יש לשים לב שיסוד הנפשי הנדרש בשידול בדיני העונשין הוא ללא ספק כוונה שהמבצע הישיר יבצע את העבירה, בנוסף למודעות לעבירה וכוונה לגרום למבצע להחליט לבצע. הטעם לדרישת רמה גבוהה של יסוד נפשי הוא בתרומה הנמוכה של המשדל ליסוד העובדתי. דוגמה ג' בפרק היקף האחריות של משתף ומשדל היא הסיטואציה הדומה למקרה זה.
מסייע
<blockquote style="border: 1px solid blue; padding: 2em;"> §31. מי אשר, לפני עשיית העבירה או בשעת עשייתה, עשה מעשה כדי לאפשר את הביצוע, להקל עליו או לאבטח אותו, או למנוע את תפיסת המבצע, גילוי העבירה או שללה, או כדי לתרום בדרך אחרת ליצירת תנאים לשם עשיית העבירה, הוא מסייע. הסיוע נבדל מן השידול בכך שאינו דורש קשר סיבתי להתקיימותו אלא מסתפק בתרומה ממשית לביצוע. התרומה הממשית יכולה להיות כלפי היסוד העובדתי או היסוד הנפשי. נניח ששמעון כועס על לוי ומחליט להצית את ביתו. שמעון מצטייד במכל דלק ומצת. אשר, שומע על תוכניתו של שמעון ומספק לשמעון מכל דלק נוסף וגפרורים. שמעון מצית את הבית בעזרת שני מכלי הדלק. זו דוגמה לתרומה ממשית ליסוד העובדתי על ידי אשר. לולא היה מספק אשר את מכל הדלק הנוסף ואת הגפרורים שמעון עדיין היה מצית את הבית של לוי ולכן מעשהו של אשר אינו גורם בלעדיו אין. מאחר שאין צורך שתרומתו של אשר תהיה גורם בלעדיו אין, אלא מספיק שתהיה תרומה ממשית כפי שאכן הייתה (שמעון נעזר במכל הדלק שסופק על ידי אשר להצתת הבית), אשר הוא מסייע. דוגמה זו מציגה היטב את חוסר השימוש בסעיף 12 לפקודת הנזיקין. היות שבמקרים כאלו לא מהסס בית המשפט לראות בשמעון ואשר מעוולים במשותף לפי סעיף 11. תרומה ממשית ליסוד הנפשי מומחשת בדוגמה הבאה: שמעון מחליט להצית את ביתו של לוי ומספר על כך לאשר. הפעם אשר לא מספק לשמעון חומרים אלא מבטיח לו שמיד אחרי ששמעון יצית את הבית, אשר יסתיר אותו בביתו עד יעבור זעם. סיוע כזה מכונה סיוע רוחני משום ששמעון כבר גמר בדעתו להצית את הבית. הבטחתו של אשר להסתיר את שמעון מחזקת את רוחו אך לא מכריעה את הכף כיוון שזו הוכרעה כבר. סביר יותר שהשימוש בסעיף 12 לפקודת הנזיקין יעשה בסיטואציה כזו מהטעם הפשוט שהסעיף מתבסס על זיקה של יסוד נפשי ולכן מתאים יותר  כאן מאשר בתרומה ממשית ליסוד העובדתי. בדיני הנזיקין היסוד הנפשי הנדרש הוא לפחות מודעות. לעומת זאת קיימות מספר גישות לגבי רמת היסוד הנפשי הנדרשת מהמסייע בדיני העונשין: 1. פרופ' מרדכי קרמניצר מסתפק במודעות של המסייע לעבירה של המבצע. הגישה המקבילה בדיני נזיקין לעניין סעיף 12 מובאת בדוגמה א' בפרק היקף אחריות משתף ומשדל. 2. פרופ' שניאור זלמן פלר דורש כוונה לסייע בנוסף למודעות. זו העמדה המקובלת בפסיקה. 3. השופט יצחק אנגלרד מחמיר ומצרף דרישה לכוונה של המסייע שהעבירה תבוצע. גישה זו מקובלת גם על פרופ' מרים גור-אריה.