cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קובל
היסטוריה
העיר חזרה לשלטון הפולני משנת 1920 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב נכבשה העיר בידי הצבא האדום בספטמבר 1939. בעקבות פלישת הנאצים לברית המועצות נכבשה העיר על ידי הוורמאכט ב-26 ביוני 1941. לעיר נסוגו כוחות גרמניים במרץ 1944, אלה כותרו בידי הצבא האדום, אולם הצליחו לסגת ממנה ב-7 באפריל. הצבא האדום נכנס לעיר ב-7 ביוני 1944. עם תום המלחמה סופחה העיר וכל מחוז ווהלין לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית והפכה בכך לחלק מברית המועצות.
הקהילה היהודית בקובל
הקהילה היהודית בעיר הוקמה בשנת 1536, אולם יהודים גרו בה עוד קודם לכן. היהודים התיישבו ברחובות משלהם, באזור המוקף בפלגי נחל הטוריה. בשנים 1648 עד 1649 סבלה קובל חמורות מפרעות חמלניצקי, ורוב היהודים בה, כמו גם רבים מהנוצרים, נרצחו וטובעו בנהר.
בשנת 1660 נבנתה הקהילה היהודית מחדש תחת חסות המלך הפולני יאן השני קזימייז' (Jan II Kazimierz Waza). בשנת 1795 היה מספרם של יהודי קובל 811 נפש, כ-38% מכלל אוכלוסיית העיר. במהלך המאה ה-19, הפכה קובל למרכז עירוני-מסחרי. הרב מאיר אוירבך שימש כרב הקהילה החל משנת 1840 לערך. האוכלוסייה היהודית הלכה וגדלה וכעבור כמאה שנים, בשנת 1897 היה מספרם של יהודי קובל על פי מפקד האוכלוסין הרשמי, 8,521 נפש, כ-48% מכלל תושבי העיר. התפתחות העיר המהירה והזינוק במספר היהודים מוסבר בסלילת מסילת הברזל. למרות הסבל שעבר על יהודי העיר בסוף מלחמת העולם הראשונה, כשהשלטון בעיר עבר מיד ליד, הלך מספרם וגדל ובשנת 1921 מנתה אוכלוסיית היהודים 12,758 נפש, כ-61.2% מכלל אוכלוסיית העיר. ליהודים היה חלק נכבד בתעשייה, ביצור סחורות כמו בירה ועור, בבנייה ובבעלות על חנויות. הם היו פעילים במסחר הסיטונאי והקמעונאי בעיר ובסביבתה. כמחצית מחברי מועצת העיר היו יהודים והשלטונות הפולניים הרשו להם לבחור מתוכם את סגן ראש העיר.
בין שתי מלחמות העולם, ארגן הבונד איגודים מסחריים בקובל, והייתה לו השפעה מכרעת על חיי היהודים. קובל שימשה כמרכז ציוני-חלוצי. בעיר פעלו מגוון של מפלגות ציוניות שאף השתתפו בקונגרסים הציוניים. תנועות נוער ציוניות-חלוציות-פעילות הוקמו עוד בשנות ה-20 המוקדמות. מאות רבות מבני הנוער של העיר לקחו חלק בהן ורבים מהם (כמעט 1000 איש עד פרוץ המלחמה) עלו ארצה לאחר מחנות עבודה והכשרות למיניהן. מעבר להגירה לארצות המערב, מאות רבות של בני נוער קיבלו את ברכת הוריהם ועלו ארצה בצורה לגלית ואי-לגלית. ראשוני החלוצים הקובלאים עלו בסוף המאה ה-19 ועד לסוף שנת 1939, בה נסגרו הגבולות עם העולם החופשי, נמשך זרם העלייה לארץ ישראל. האנטישמיות בקובל בתקופת השלטון הפולני הייתה מורגשת בחיי היום-יום בעיקר מתחת לפני השטח. אימת הגויים מפני "העולם התחתון" היהודי שפעל בצד בני תנועות הנוער החלוציות, לא נתנה לאנטישמיות להרים ראש. בשנות ה-30, למרות הדיכוי הכלכלי הפולני, שגשגה לצד הפעילות הציונית הנרחבת, גם פעילות תרבותית- אינטלקטואלית של יהודי העיר. שני שבועונים מקומיים ביידיש יצאו לאור, הוקמו גני ילדים ושלושה בתי ספר יסודיים עבריים. עם מוסדות החינוך העל-יסודי נמנו הגימנסיה העברית – "תרבות", בית הספר יהודי-פולני פרטי של קלרה ארליך, ובית ספר מקצועי יהודי- של רשת "אורט". בעיר פעל תיאטרון בעברית סטודיה "הבימה", ספרייה בעברית וביידיש, וחוג דרמטי ביידיש. ראויה לציון העזרה ההדדית בקהילה- הקמת מוסדות בריאות והזנה לעניים ושיכון ליתומים ולזקנים. עזרה לנזקקים הגיעה גם מארגון הג'וינט. בעיר הוקם בית חולים יהודי, עשרות בתי כנסת גדולים וקטנים היו פזורים בעיר העתיקה ובעיר החדשה, תלמודי תורה, בנקים יהודיים וכו'.
בערב מלחמת העולם השנייה, שלהי שנת 1939, מנתה אוכלוסיית היהודים בעיר כ-17,000 נפש. מספר זה הלך וגדל והגיע ליותר מ-20,000 נפש, לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, כאשר אלפי פליטים יהודיים הגיעו לקובל ממערב פולין, מעבר לנהר הבוג המערבי. הקהילה היהודית הגישה עזרה לפליטים שחלקם נשאר והתאקלם בעיר וחלקם המשיך בנדודיהם מזרחה. החיים בעיר השתבשו כליל. חנויות נסגרו, המסחר החוקי פסק, רבים ישבו באפס מעשה. חלק מהסוחרים והפליטים נשלחו לסיביר. התנועה הציונית ירדה למחתרת, עם כניסת הרוסים לעיר ניסו עשרות בני נוער לחצות את הגבולות. בערב כניסת הנאצים לקובל, בסוף יוני 1941, נמלטו למעלה מ-600 צעירים ברכבות האחרונות למזרח, למעמקי ברית המועצות.
שואת יהודי קובל
קובל נכבשה על ידי הגרמנים בין 27 ל-28 ביוני 1941. באותו יום נתפסו ונורו למוות בחוצות העיר 80 יהודים. באמצע יולי 1941 הוקם היודנראט. כמה שבועות לאחר מכן אספו הגרמנים 200 ספרי תורה מכל בתי הכנסת שבעיר ושרפו אותם. במפקד שנערך במצוות הגרמנים נמנו כ-20 אלף יהודים בקובל, כולל הפליטים שברחו לעיר ב-1939. מעריכים שעד סוף שנת 1941 נרצחו כאלף מיהודי העיר.
הגטאות בקובל הוקמו רק לקראת סוף מאי 1942, מאוחר הרבה יותר מערים אחרות, היות שמנהיגי הקהילה הצליחו לשחד את מפקד העיר קמפף בכסף וברכוש רב. מעשיו של קמפף התגלו לגרמנים, והוא הוצא להורג. המפקד החדש היה קסנר, רוצח וסדיסט, ומצב היהודים הורע לאין שיעור. ידוע על מספר התנגדויות של צעירים ועל אחדים שברחו מהעיר לפני ואחרי הקמת הגטאות. חלקם הצטרפו לפרטיזנים ביערות, שרובם היו לאומניים ואנטישמיים וטבחו בבורחים.
שני גטאות הוקמו בקובל. הגטו של "הבלתי מועילים" הוקם בעיר העתיקה, ומספר ימים אחר כך, ב-2 ביוני 1942, התקיימה בו האקציה, שוכני הגטו קובצו בכיכר המצעדים, הוקפו על ידי המוני אוקראינים והמיליציה שבפיקודו של רב-המרצחים מאנטיי. מאות נטבחו במקום והיתר נלקחו אל גיא ההריגה, צפונית לעיר, ביער שליד הכפר הסמוך בכובה (Бахів). שלושה ימים נמשך הרצח, במספר בורות שהוכנו מראש על ידי חיילים שבויים רוסיים.
הגטו השני של "המועילים" הוקם ב"חולות" (אזור העיר החדשה של קובל בו שכנו היהודים). בתחילת אוגוסט 1942 נצטוו שוכני הגטו לעבור לגטו בעיר העתיקה, שהתפנה. גם הם נשלחו אל גיא ההריגה בבכובה ב-19 באוגוסט אותה שנה (ו' באלול תש"ב). מלאכת הרצח נמשכה. במשך חודשים עסקו פלוגות משטרה של גרמנים ואוקראינים בחיפוש אחר יהודים נמלטים שהסתתרו בבונקרים, בעליות-גג וביערות. מאות רבות של יהודים נתפסו, הובאו לבית הכנסת הגדול בקובל, שם רוכזו לפני שנטבחו בבורות שנאלצו לחפור במו-ידיהם בבית הקברות היהודי החדש שבשולי העיר.
בעת שהותם הקצרה של היהודים בבית הכנסת הגדול הם חרתו על הקירות מאות צוואות וקריאה לנקם. הם עשו זאת באמצעות ציפורניהם, דמם, או בכל חפץ שהיה בידם. מתי המעט שעלה בידם להינצל מסרו עדות על גודל הזוועה.
על הריסות יהדות קובל
עם שחרור העיר בידי הצבא האדום ב-7 ביוני 1944 נמנו בעיר 40 יהודים בלבד. באתר הרצח בגיא שביער בכובה אותרו ביוני 1944 על ידי ועדת חקירה סובייטית מקומית 4 בורות גדולים. מתוך הדו"ח: "אנו הערכנו שבור מס' 1 שמידותיו 40x10x4 מטר מכיל לא פחות מ-9,000 גוויות נשים וילדים, כולם ערומים. נראים לעין חורים מכדורי ירי שחדרו דרך עורפם ויצאו דרך הפה או מצדי האף. אנו צפינו במראות שוברי לב. ראינו אישה בוגרת המחבקת ילד קטן וגם הוא מקיף בידיו הקטנות שלו את צווארה. הייתה הבעת חרדה על פניה. הכל נשמר היטב בזכות האדמה החולית והיבשה ובשל עומק הבורות".
רבי-המרצחים של יהדות קובל, קסנר ומאנטיי, נתפסו בגרמניה בשנת 1964. בשנת 1966 נידונו הרוצחים למאסר עולם. בשנת 1970 נמנו בעיר 250 יהודים. בית הקברות היהודי החדש בקובל, שבו נרצחו מאות רבות של יהודים, נותר שומם ומוזנח. במשך השנים המצבות נותצו ונגנבו, והמקום נהרס סופית בפקודת השלטונות הסובייטים בשנות ה-80, ועל הריסותיו הוקם היכל תרבות.
בית הכנסת הגדול ניצב על כנו עד היום. הקירות עם החריתות סוידו כבר בשנת 1945, הסמלים היהודיים החיצוניים נעקרו, והקירות טויחו. בקומה שנייה, על בסיס "עזרת הנשים", נבנתה מתפרה. בקומת הקרקע קיימים מחסנים.
הנצחת הקהילה היהודית
בשנת 1945 הוקם ארגון יוצאי קובל בארץ ישראל. בשנות ה-50 ניטעה חורשה לזכר קדושי קובל ביער הקדושים בהרי יהודה. בשנת 1957 יצא לאור "ספר קובל" המנציח את קורות הקהילה. בחג החנוכה 1970 נחנך בהיכל ווהלין שבגבעתיים חדר קובל- חדר להנצחת העיר וקדושיה. בקיץ 1983 הונחה מצבה לזכר הנספים בבית העלמין הדרום. במהלך הטקס נטמן אפר שהובא מיער בכובה. בשנת 1990 הוקמה מצבה משיש שחור בגיא ההריגה ביער בכובה. בטקס גילוי המצבה השתתפו גם יהודים מקומיים. בקיץ 1999 הוסר הלוט מדגם בית הכנסת הגדול המוצב בהיכל ווהלין. החל משנת 2003 מתקיימת פעילות שוטפת של הנצחת הקהילה במסגרת חוברות מידע והנצחה. בשנת 2007 הקמת אתר אינטרנט ובו שיחזור מפת העיר היהודית, רשימות של לוחמים בנאצים, ניצולים וחלוצים בני העיר.
יחסי אורוגוואי–הממלכה המאוחדת
יחסי אורוגוואי–הממלכה המאוחדת הם היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. הממלכה המאוחדת מחזיקה שגרירות במונטווידאו. אורוגוואי מחזיקה שגרירות בלונדון.
היסטוריה
הממלכה המאוחדת שיחקה תפקיד גדול בניהול המדינה עד מלחמת העולם השנייה, שבה אורוגוואי בגדה בממלכה המאוחדת והפכה לבת ברית של ארצות הברית שנטלה את המושכות במדינה במקום הממלכה המאוחדת.
קרחון פנק (אנטארקטיקה)
קרחון פנק (באנגלית: Penck Glacier) הוא קרחון קטן בארץ קואוטס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם צפונה לאורך גדתו הצפונית של קרחון ברטראב.
הקרחון נשפך אל מפרץ ואסל.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון התגלה על ידי המשלחת הגרמנית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1912, בפיקודו של וילהלם פילכנר.
מקור השם
פילכנר נתן לקרחון את שמו.
פילכנר קרא לקרחון על שמו של הגאוגרף הגרמני אלברכט פנק.
הלן דוויט
הלן דֶווִיט (באנגלית: Helen DeWitt, נולדה ב-1957, טקומה פארק, מרילנד, ארצות הברית) היא סופרת אמריקאית שחיה בברלין. היא חיברה את הרומנים The Last Samurai (2000), Your Name Here (2007), ו-Lightning Rods (2012). ספריה טרם תורגמו לעברית.
קרחון פנק (אנטארקטיקה)
לקריאה נוספת
• United States. Naval Oceanographic Office, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, PP 237, 312
הלן דוויט
ביוגרפיה
לדבריה, דוויט התאכזבה מאוקספורד, ולאחר שהשלימה את לימודי הדוקטור חדלה מלעסוק בלימודים קלאסיים, כדי להתרכז בכתיבה. היא נאלצה לעסוק בעבודות מזדמנות, בהן מזכירוּת, עבודה במכבסה, וזבנוּת בדאנקן דונאטס, כדי לפרנס את עצמה בזמן שעבדה על כתבי יד שונים. היא מספרת שכתב היד שהצליחה לפרסם לימים תחת השם "הסמוראי האחרון" היה כתב היד ה-50 במספר שחיברה.
באוקספורד פגשה חוקר לימודים קלאסיים בשם דייוויד, ונישאה לו. מקץ כמה שנים התגרשו.
אורי ביילין
אורי ביילין (נולד ב-31 ביולי 1978) הוא מוזיקאי ופרסומאי ישראלי.
הלן דוויט
ביוגרפיה
דוויט מוצאת את תהליך ההוצאה לאור מתסכל במיוחד. בראיונות שונים, וכן בבלוג שלה, היא מספרת על תסכול יוצא דופן מהקושי לתקשר עם מוציאים לאור ועל התכתבויות ארוכות וסיזיפיות על פרטים שונים ביצירתה. דוויט ניסתה להתאבד בגיל 19 בשל תסכול מוקדם מניסיון לפרסם משהו שכתבה. בהמשך חייה ניסתה להתאבד מספר פעמים נוספות.
אורי ביילין
עולם הפרסום
אורי ביילין עומד בראש משרד הפרסום "הביילינים", אשר החל דרכו בשנת 2003 כיחידת חדשנות במסגרת משרד הפרסום מקאן אריקסון (היום מקאן תל אביב) ומאז שנת 2007 פועל באופן עצמאי. ביילין זכה בעבר בתחרות הקריאייטיב הבינלאומית EPICA ולפני מספר שנים זכו "הביילינים" בפרס הזהב השמור למקום הראשון במכירות ובאפקטיביות של מהלכי פרסום בתחרות האפי, בקטגוריית חשמל ומוצרי אלקטרוניקה.
הלן דוויט
ביוגרפיה
בשנת 2007 עקרה לברלין כדי להתרכז בכתיבה.
אורי ביילין
עולם הפרסום
ביילין הוא הבמאי, התסריטאי והמפיק של סרטי הפרסום של של חברת הביילינים ובין עבודות הבימוי: קמפיין לקרולינה למקה ברלין, המכללה האקדמית תל אביב יפו, מיקרוסופט, החברה להגנת הטבע, דיוטי פרי ג׳יימס ריצ’ארדסון, מגה ספורט, לשכת רואי החשבון, לשכת סוכני הביטוח, עמותת עיגול לטובה ועוד.
כיום אורי הוא מרצה מן החוץ בחוג לתקשורת של המרכז הבינתחומי הרצליה בנושא חדשנות ופרסום ומשמש כשופט בתחרויות פרסום.
הלן דוויט
יצירתה
בשנת 2012 פרסמה רומן שני, Lightning Rods. הרומן הוא סאטירה "בסגנון המפיקים של מל ברוקס" על תרבות העבודה האמריקאית ועל הטרדה מינית. כתב היד הושלם בשנת 1999, אך דוויט התקשתה למצוא לו מוציא לאור במשך למעלה מעשור.
אורי ביילין
קריירה מוזיקלית
אורי ביילין הוא זמר-יוצר, שמנגן על מגוון כלים ביניהם: פסנתר, תופים, בס וגיטרות.
הלן דוויט
יצירתה
דוויט ממשיכה לפרסם נתחים מכתבי יד שלה בכתבי עת שונים, וכמו כן פרסמה בשנת 2014 סיפור קצר בשם "Climbers" אשר עוסק באידיאלים האמנותיים לעומת המציאות המסחרית של חיי הסופר. הסיפור פורסם בכתב העת הארפר'ס מגזין.
אורי ביילין
קריירה מוזיקלית
ביילין שירת בצבא בלהקה צבאית והוא בן מחזורו של עידן רייכל, שאף שימש כקלידנו של ביילין בהופעות אלבום הבכורה, לצד עילי בוטנר בגיטרות. בשנת 1999 נבחר על ידי גלגלצ ל"דבר הבא" במוזיקה הישראלית (מבצע, מלחין, כותב ומעבד) עם שירו "היום את במבצע". בשנת 2002 זכה בתחרות "נוצת הזהב" של אקו"ם על אלבום הבכורה שלו "כובש".
חיים פרטיים
אורי ביילין הוא בנו של השר וחבר הכנסת לשעבר יוסי ביילין ושל עו"ד הלנה ביילין. הוא נשוי לעו"ד מארי ביילין ואב לשלושה.
אוסאמה עסכר
אוסאמה עסכר (נולד ב-17 באפריל 1957) הוא לוטננט גנרל מצרי המשמש כראש המטה הכללי של צבא מצרים מאז 27 באוקטובר 2021.
ביוגרפיה
עסכר נולד בא-דקהלייה ב-17 באפריל 1957. הוא למד באקדמיה הצבאית של מצרים וסיים את לימודיו ב-1976. ב-1978 הוא התגייס לצבא מצרים. הווא שימש כמפקד רגימנט הרגלים ה-11, ובין 2002–2005 שימש כמפקד רגימנט הכוחות המיוחדים ה-141. בין 2005–2009 שימש כמפקד הבריגדה הממוכנת העצמאית ה-110. בין 2010–2013 שימש כמפקד הדיוויזיה הממוכנת ה-23. בין 2013–2015 שימש כמפקד הארמייה ה-3. בינואר 2015 העלה אותו נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי לדרגת לוטננט גנרל ומינה אותו למפקד הפיקוד המאוחד ללוחמה בטרור באזור סיני. ב-27 באוקטובר 2021 מונה בידי א-סיסי לראש המטה הכללי של הצבא.
עסכר נחשב למקורב לא-סיסי, ונטען שזה האחרון התערב למענו במספר צמתים במהלך הקריירה שלו.
Occidentali's Karma
Occidentali's Karma (בעברית: קארמה מערבית או קארמה של המערב) הוא השיר שייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון 2017 בקייב, שם הגיע למקום השישי. השיר זכה בפסטיבל סן רמו 2017 ובוצע על ידי הזמר האיטלקי פרנצ'סקו גבאני, שגם כתב את השיר ביחד עם פיליפו גבאני, פאביו אילאקווה ולוקה קיראוולי. ב-24 באפריל 2017 חצה השיר את רף ה-100 מיליון צפיות ביוטיוב ובכך היה הראשון מבין שירי האירוויזיון להגיע להישג זה.
מילות השיר
לדבריו של גבאני, מילות השיר לועגות למערביים שמאמינים שהם יכולים לקחת את תרבות המזרח ולהעביר אותה "מערביזציה". השיר מצטט היבטים מזרחיים ואלמנטים מהדתות הדהרמיות כמו בודהה ונירוואנה כמו כן גם התפתחות האדם מהקוף, רעיון שקיבל מהספר הקוף העירום של שנכתב על ידי הזואולוג הבריטי דזמונד מוריס. השיר מתחיל עם התייחסות למחזה המלט של ויליאם שייקספיר, גבאני רוצה להדגיש עד כמה החברה המודרנית מחולקת בין הפיתוי של רוחניות לבין ההכרח להיראות, הוא מתאר אנשים כ"מכורי-סלפי-אנונימיים". כמו כן, גבאני מותח ביקורת על מגמת האַנגליזציה של השפה האיטלקית.
שוונג (אתר אינטרנט)
שוונג (באנגלית: Shvoong) הוא אתר אינטרנט פופולרי שמפרסם תקצירים וביקורות במגוון נושאים, ב-34 שפות שונות ומתפרסם ב-160 מדינות. התוכן באתר חופשי, והמשתמשים מקבלים תמורה כספית בעבור תרומת התוכן. אתר שוונג מחלק 10% מרווחיו החודשיים עם קהילת הכותבים שלו, כעמלות המבוססות על הפופולריות של התוכן.
האתר כולל תכנים קצרים בלבד-תקצירים וביקורות במגוון נושאים, ביניהם: עסקים, מדע, מדעי הרוח, חדשות, אמנויות, ביקורות מוצרים, בידור ותיירות. השימוש באתר ובתכניו הוא חינם, והמשתמשים יכולים לקרוא וגם להוסיף תכנים משלהם, עם אפשרות להרוויח עמלות.
רמת התכנים של שוונג הייתה מושא לביקורת, מכיוון שאין צוות עורכי ומבקרי תכנים, וכל תהליך הבקרה, הדירוג וסינון התכנים, נעשה על ידי קהילת המשתמשים עצמה. מערכת שוונג מתוכנתת להציג ולהדגיש תכנים איכותיים שקיבלו ביקורות ודירוג גבוה, בעוד שתכנים פחות איכותיים מקבלים חשיפה מועטת יותר ולבסוף נמחקים. באופן זה תכנים איכותיים הופכים לפופולריים יותר ועשויים להרוויח יותר עמלות.
בעלי חברת שוונג הם אבי שקד, מבעלי חברת 888 אחזקות ומי שבעבר רץ לכנסת כמועמד במפלגת העבודה, ואבנר אברהמי, עיתונאי ב"הארץ". מנכ"ל החברה ואחד ממקימיה הוא אייל ריבלין.
1020-1029 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1029 - 1020 לפני הספירה
דרג אופרטיבי מס' 1
דרג אופרטיבי מס' 1 (ברומנית: eșalonul I operativ), הידוע גם בשם האשלון המיוחד, הייתה יחידה צבאית מיוחדת שהוקמה ברומניה, לקראת כניסתה למלחמת העולם השנייה. דרג אופרטיבי מס' 1 הוקמה ופעלה במסגרת השירות החשאי הרומני וראשית פעילותה הייתה בהכנות וביצוע פרעות יאשי.
בראש היחידה עמד תחילה אאוג'ן קריסטסקו Eugen) Cristescu) ולאחר מכן יון ליסייביץ (Ion Lisievici). היחידה פעלה במתכונת דומה לאינזצגרופן והייתה מתואמת עם הגרמנים באמצעות המאיור הגרמני דובר הרומנית אלכסנדר שטרנסקי (Alexandr von Stranschi) והקולונל הרומני יונסקו מיקנדרו (Ionescu Micandru).
לפי דיווח של בראונשטיין, תושב יהודי מיאשי, היחידה, שכונתה בפי היהודים "הגסטאפו הרומני", הגיעה ליאשי כשבועיים לפני הפרעות והמרכז שלה הוקם ברחוב פקוררי, בקרבת היציאה מהעיר. במקום זה הם חימשו פורעים רבים בנשק שסופק ישירות על ידי שירות המודיעין המיוחד והיה מחוץ לכל בקרה צבאית או משטרתית. ברחוב פקוררי התגורר ז'וניוס לקה (קרוב משפחתו של ראדו לקה), עוזר ראש המשרד הסטטיסטי של שירותי המודיעין ביאשי והוא סיפק לקריסטסקו את כל המידע על המוקדים והמרכזים היהודים ביאשי.
ניימן לוין
דוקטור ניימן לוין (באנגלית: Nyman Levin; 17 בפברואר 1906 – 25 בינואר 1965) היה פיזיקאי יהודי-בריטי, ממציא בעל פטנטים בתחומי הטלוויזיה, הרדיו והמכ"ם שעמד בראש תוכנית הגרעין הבריטית.
קורות חיים
לוין נולד בלונדון, בריטניה, בן למשפחת מהגרים יהודים, שהגיעו מהאימפריה הרוסית ופתחו עסק לייצור שקיות נייר. הוא למד בבית הספר לנערים סנטרל פאונדיישן, אך עזב את הלימודים בגיל 16 כדי לעזור בעסק המשפחתי. כדי להמשיך את לימודיו לקח שיעורי ערב בפיזיקה והשיג מלגה לאימפריאל קולג' בלונדון.
לאחר המלחמה היה לוין לחבר קבוע בצוות המומחים של האדמירליות הבריטית ומנהל אגף המכשירים במחלקת המחקר של הצי הבריטי. במסגרת זו פיתח שיטה לגילוי צוללת אבודה על קרקעית הים. ב-1951 התמנה לראש אגף התותחנות של הצי הבריטי. בשנים 1955 - 1958 היה מנהל אגף המחקר והפיתוח של רנק פרסיז'ן אינדסטריז, חברה לייצור מכשירים מדויקים. הוא זיהה את העתיד של מכונות הצילום והקים את המפעל הראשון באירופה לייצור מכונות צילום.
בסוף שנות החמישים של המאה העשרים פנו שלטונות בריטניה לחברה שהעסיקה אותו וביקשו מהם, שישחררו את לוין מהחוזה איתם, כדי שיוכלו לגייס אותו לתוכנית הגרעין הבריטית והחברה הסכימה - לוין התמנה לסגן מנהל תוכנית הגרעין הבריטית ושנה מאוחר יותר קיבל את תפקיד מנהל תוכנית הגרעין הבריטית.
ניימן, שהיה חולה לב, זומן, בינואר 1965, לשיחה סודית אצל ראש ממשלת בריטניה ובכניסה למשרדי הקבינט סבל מאירוע לבבי. הוא נלקח לבית חולים ומת כעבור שלושה ימים. התפרסמו ידיעות על כך שהתנהלה נגד לוין חקירה, בחשד שהוא מספק ידיעות סודיות מתחום הגרעין לישראל, וההזמנה לישיבה אצל ראש הממשלה הייתה כיסוי לצורכי חקירה נוספת. מעולם לא הובהר אם הייתה חקירה או לא ומה היו תוצאותיה, ובנו של לוין טוען שאביו לא ריגל.
חיים אישיים
הוריו של לוין הלכו לעולמם בצעירותו והוא גודל על ידי אחותו. לוין נשא לאישה את דורה הירש ולשניים נולדו שלושה ילדים. בני הזוג היו דוברי יידיש ופעילים במסגרת הקהילה היהודית המקומית.
דרגון בול: היפהפייה הנרדמת בטירת השטן
הסרט יצא לאור בבתי הקולנוע היפניים ב-18 ביולי 1987, ולאחר מכן עשתה גרסה אנגלית את דרכה אל בתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-15 בדצמבר 1998. הסרט גם דובב לעברית.
איוואן שובלוב
איוואן שובלוב (ברוסית: Ива́н Шува́лов ; 1 בנובמבר 1727 - 14 בנובמבר 1797) היה ממייסדי הנאורות הרוסית ושר החינוך הרוסי הראשון. פעל ליסוד התיאטרון הראשון, האוניברסיטה והאקדמיה לאמנויות של רוסיה.
רומן עם הקיסרית
הוא נולד במוסקבה, בנם היחיד של איוואן שובלוב, קפטן בצבא שמת כשהילד היה בן עשר, וטטיאנה רודיונובנה. ההון של משפחת שובלוב השתנה באופן דרמטי בשנת 1741, כאשר הקיסרית יליזבטה פטרובנה עלתה לכס המלכות הרוסי בעזרת בני דודיו החזקים של איוואן - פיוטר שובלוב ואלכסנדר שובלוב. בשנה שלאחר מכן, הם צירפו את איוון בן הארבע-עשרה לחצר הקיסרית כמשרת.
ביולי 1749, כשאיוואן ביקר את גיסו הנסיך גליצין באחוזתו הכפרית ליד מוסקבה, ארגנו האחים שובלוב את פגישתו עם הקיסרית, שעלתה לרגל למנזר סנט סבאס. בני הזוג שובלוב לא התאכזבו בחישוביהם: הקיסרית בת ה-40 שמה לב לנער יפה התואר, הצעיר ממנה ב-18 שנים, והציעה לו להתלוות אליה לביקור במנזר ירושלים החדשה.
שלושה חודשים לאחר מכן, שובלוב מונה למלווה והקשר שלו עם הקיסרית החל. אף שבני הדודים תכננו להשתמש בו כבעל השפעה בתככי החצר שלהם, שובלוב סירב להסתבך בתחבולותיהם. כפי שהביוגרפים שלו אוהבים לציין, שובלוב היה "רך ונדיב לכל" ו"לא היו לו אויבים כלשהם".
מעמדו בחצר המלכות התחזק במהלך שנות הדעיכה של יליזבטה והאפיל על בעלה הקודם אלכסי רזומובסקי. שובלוב, שהועלה לדרגת גנרל בשנת 1760, סירב למרבית הכבוד שהקיסרית רצתה להעניק לו, כולל תואר הרוזן.
חסות לומונוסוב
שובלוב היה נחוש לתרום את קשריו לקידום החינוך ולקידום האמנויות היפות בארצו. הוא היה איש חצר נאור, ניהל התכתבות עם ההוגים הצרפתים המובילים - הלבטיוס, ד'אלמבר, דידרו ווולטר. הוא סיפק לאחרון חומרים הדרושים לספר על ההיסטוריה של האימפריה הרוסית, ואחר כך פעל להוצאתו לאור ברוסיה.
פעילותו של שובלוב הביאה אותו לקשר עם מיכאיל לומונוסוב, מלומד רוסי ששאף להקים אוניברסיטה ברוסיה. לומונוסוב מצא פטרון נאמן בשובלוב.
ב-23 בינואר 1755 אישרה הקיסרית את הפרויקט להקמת אוניברסיטת מוסקבה הקיסרית, ונקבע לכך ציון בלוח השנה הרוסי. ״יום טטיאנה״ עדיין נחגג ברוסיה כ"יום הסטודנטים" (נחגג ב-25 בינואר)
האקדמיה לאמנויות
שובלוב כיהן כנשיא האקדמיה הראשון עד 1763, אז החליף אותו איבן בטסקוי. ב-1758 הוא תרם לאקדמיה את אוסף רישומים וציורים מערביים משלו, שהיוו את גרעין אוסף האמנות שלה. בזמנו אירחו בארמון גם הופעות של להקת התיאטרון הראשונה של רוסיה, בראשות פיודור וולקוב ואיבן דמיטרייבסקי.
עם מותה של יליזבטה, יצא שובלוב לאירופה, כביכול במטרה לחזק את בריאותו החלשה. במהלך ארבע עשרה שנים של מסעות חוץ, הוא רכש יצירות אמנות מובחרות עבור האקדמיה ומוזיאון הארמיטאז'. הוא גם הזמין עותקים של הפסלים הרומיים הטובים ביותר ברומא, פירנצה ונאפולי ולאחר מכן הציג אותם לאקדמיה לאמנויות.
שנים מאוחרות יותר
בכל הנוגע לפוליטיקה, חייו של שובלוב באירופה לא היו מרגשות כמו התקופה הקודמת בקריירה שלו. לבקשתה של הקיסרית קתרין השנייה, הוא היה יוצא לשליחות דיפלומטיות.
חזרתו הסופית לרוסיה הייתה ב-1777.
באחוזתו של שובלוב ביקרו הדור החדש של האינטלקטואלים הרוסים: יקטרינה דשקובה, דניס פונביזין, מיכאיל חרסקוב, איוואן דמיטרייב ואלכסנדר שישקוב - תוצרי האוניברסיטה שהוא הקים.
לאחר פטירת אהובתו הקיסרית, שובלוב מעולם לא התחתן ולא היו לו ילדים. הוא מת באחוזתו בסנט פטרבורג ב-14 בנובמבר 1797.
בשנת 2003 נחשף פסל זיכרון של שובלוב בחצר הפנימית של האקדמיה לאמנויות בסנט פטרבורג. פסל הנצחה נוסף הוקם בחזית ספריית אוניברסיטת מוסקבה ב-2004.
1030-1039 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1039 - 1030 לפני הספירה
חוק בתי דין דתיים (מניעת הפרעה)
חוק בתי דין דתיים (מניעת הפרעה) תשכ"ה-1965 הוא חוק המקנה לבתי דין דתיים סמכות לענישת מי שמפריע בהליך הדיון בבית הדין.
חקיקה
החוק נועד להחיל על בתי דין דתיים אותן סמכויות לטיפול במפריעים כמו שיש לבתי המשפט על פי חוק בתי המשפט, סעיף 72. החוק אושר בממשלה ביוני 1964 ואושר בכנסת ב-9 במרץ 1965.
פרשנות
החוק קובע שלפני ענישה על פי החוק תינתן התראה. על כך כתב השופט מישאל חשין: כן קבע בית המשפט העליון כי "ההתראה האמורה צריכה למצוא ביטוי בפרוטוקול הדיון".
על הצורך בהתראה למפריע בישיבה של בית דין, כתבה נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש: .
אמבט (שם פרטי)
אֵמֶבֵּט או אמבת (בגעז: እመቤት) הוא שם אמהרי הנפוץ בקרב נשים באתיופיה, ובקרב בנות ביתא ישראל. פירוש השם באמהרית הוא: הגברת הכי נכבדת (בכוונה ל"מלכה").
השם אמבט משמש גם כתואר אצולה נשי אתיופי. כתואר אצולה יש לו שתי התפלגויות:
השוק המרכזי של בודפשט
השוק המרכזי של בודפשט (מהונגרית: Nagyvásárcsarnok, היכל השוק הגדול) הוא השוק המקורה העתיק והגדול ביותר שבבודפשט, הונגריה. הרעיון לבניית שוק רחב ממדים הגיע מראש העיר הראשון של בודפשט, קארוי קאמרמאייר, שעבורו תרם את ההשקעה הגדולה ביותר שלו בזמן כהונתו. קאמרמאייר פרש מתפקידו ב-1896 ונכח בטקס פתיחת השוק שהתקיים ב-1897 בתור אזרח.
המבנה ממוקם בסופו של מדרחוב הקניות הידוע ואצי אוצה ובקרבת גשר החירות מצידו שנמצא בפשט.
ההיכל תוכנן ונבנה על ידי האדריכל ההונגרי שאמו פץ בסביבות 1897. השוק כולל מספר רב של דוכנים בכל אחת משלוש הקומות. שערו נבנה עם נגיעה נאו-גותית. מאפיין אדריכלי ייחודי לגג השוק הוא רעפיו הצבעוניים שעיצב בית החרושת ההונגרי "ז'ולנאי" הנמצא בעיר פץ'. שטח המבנה עומד על 10,000 מטרים מרובעים המכוסים בפלדה. במשך מלחמות העולם המבנה ניזוק לגמרי ונסגר למספר שנים. רק לאחר עבודות השחזור שנעשו ב-1990 המבנה קיבל את פארו הקודם בחזרה. ב-1999 המבנה זכה בפרס הצטיינות של איגוד הנדל"ן הבינלאומי. השוק המרכזי של בודפשט הוא אחד מאטרקציות התיירים הפופולריות ביותר בעיר. מרבית הדוכנים שבקומת הקרקע מציעים ללקוחות יבול חקלאי, בשרים, מאפים, ממתקים, תבלינים ומשקאות חריפים כדוגמת טוקאי, פפריקה, טורו רודי וקוויאר. הקומה השנייה כוללת בעיקר מסעדות וחנויות מזכרות. המרתף מכיל קצביות, חנויות דגים, ירקות ירוקים שמביניהם נמצא המלפפון החמוץ המסורתי וכמו כן כרובית, כרוב, סלק, עגבניות ושום.
השוק סגור בימי ראשון ונפתח בכל יום אחר ב-6:00 בבוקר. בימי שני נסגר ב-17:00 בערב, בימים שלישי עד שישי ב-18:00 בערב וביום שבת ב-15:00 בצהריים.
חטיפת פלהם 123
חטיפת פלהם 123 (באנגלית: The Taking of Pelham One Two Three) הוא סרט פעולה ומותחן אמריקאי משנת 1974 בבימויו של ג'וזף סרג'נט, עם וולטר מתאו, רוברט שו, מרטין בלסם והקטור אליזונדו בתפקידים הראשיים.
החטיפה מתרחשת בקו 6 של הרכבת התחתית של ניו יורק שמתחיל בפארק פלהם בברונקס ומסתיים בגשר ברוקלין. המספר 123 כוונתו לשעת יציאת הרכבת מפלהם - 1:23 בצהרים.
ב-1998 הופק סרט טלוויזיה וב-2009 הופק רימייק בהשקעה גדולה עם דנזל וושינגטון וג'ון טרבולטה שהצליח מסחרית כקודמו.
תקציר העלילה
ארבעה אנשים מאופרים ונושאי נשק, עולים בתחנות שונות על רכבת שיצאה מתחנת פלהם בשעה 1:23. הם מזדהים בשם הקוד שלהם - כחול (רוברט שו), ירוק (מרטין בלסם) אפור (הקטור אליזונדו) וחום (ארל הינדמן).
המפקד ברנרד ריידר (כחול) משתלט על הנהג (ג'יימס ברודריק) והמכונאי הרולד לונגמן (ירוק) מנתק את קרון אחד ובו 17 נוסעים משאר הרכבת.
במרכז השליטה נמצא לוטננט גרבר (וולטר מתאו) שעורך ביקור לקבוצת יפנים מהרכבת התחתית של טוקיו. המפקח פרנק קורל (דיק אוניל) מקבל שיחה ראשונה מריידר שמודיע לו כי הקרון נחטף ובידיהם 17 בני ערובה. הם דורשים מיליון דולר כופר תוך שעה אחרת יוציאו להורג כל דקה בן ערובה אחד.
גרבר נפרד מהיפנים ותופס פיקוד עם סגנו ריקו פטרון (ג'רי סטילר). כוחות גדולים של משטרה מוזעקים וראש העיר מקבל מידע על הדרישה לכופר. הוא עם חום גבוה ומתקשה לתפקד, אבל סגנו (טוני רוברטס) ביחד עם מפקד המשטרה מציעים לו להיענות לדרישת השודדים.
ראש התפעול של הרכבת אינו מודע למצב, מתקרב לקרון בצעקות ונורה ונהרג בידי "אפור".
הזמן דוחק ובבנק מכינים את שטרות הכסף לפי דרישותיו של ריידר. גרבר משוחח איתו כל הזמן ושומע את עטישותיו של לונגמן. על כל עטישה הוא מגיב: "גזונטהייט" (לבריאות). הכסף מגיע בידי שני שוטרים. החוטפים יורדים מהקרון ולא יודעים כי כל הזמן היה שם שוטר סמוי חמוש באקדח.
לונגמן המכונאי משבית את מנגנון הפיקוח של הקרון ומפעיל אותו. הקרון מתחיל לדהור במהירות הולכת וגורת לחרדת הנוסעים ורק בסוף מופעלים אמצעי ביטחון והוא נעצר והנוסעים נחבלים.
החוטפים מחלקים ביניהם את הכסף, מסירים את האיפור וזורקים את הנשק חוץ מ"אפור" שמסרב וריידר יורה והורג אותו הם לוקחים ממנו את הכסף אבל אז השוטר בסמוי יורה והורג את "חום". ריידר משחרר את לונגמן והולך לחסל את השוטר.
גרבר יוצא לשטח ומשער שהחוטפים נמצאים במקום שהרכבת עצרה. הוא יורד למנהרה בדיוק ברגע שריידר מתכונן לחסל את השוטר הסמוי. גרבר מתרה בו כי הוא מוקף וריידר דורך על פס המסילה החשמלי ומחשמל עצמו למוות.
מארבעת החוטפים נשאר בחיים רק לונגמן שחוזר לדירתו ורוקד עם שטרות הכסף.
אבל גרבר לא מפסיק את עבודתו. הוא יודע שהחוטף הוא מכונאי שעבד ברכבת. לאחר עבודה מהירה ומאומצת הוא מגיע ביחד עם סגנו לדירתו של לונגמן.
כשלונגמן שומע את הדפיקות בדלת הוא מסתיר את הכסף בתנור. גרבר וריקו עורכים חיפוש בחדר ולא מוצאים דבר ולונגמן מתלונן כי זאת חדירה לפרטיות וכי יתלונן.
לבסוף גרבר וריקו עוזבים אך גרבר אומר ללונגמן שישוב. כאשר גרבר כמעט סוגר את הדלת, לונגמן מתעטש וגרבר אומר לו "גזונטהייט" ומסתכל עליו במבט חודר.
מקסין (סרט)
מקסין (באנגלית: MaXXXine) הוא סרט סלאשר אמריקאי שנכתב ומבוים על ידי טי וסט. הסרט הוא השלישי והאחרון בטרילוגיית "X", ובו מככבת מיה גות', ששבה לגלם את דמותה של מקסין מינקס, לצד אליזבת דביקי, מוזס סאמני, מישל מונאהן, בובי קנאבלי, לילי קולינס, הלסי, ג'אנקרלו אספוזיטו וקווין בייקון.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית תחת הפצתה של "A24".
רקע עלילתי
לאחר ששרדה את הטבח בשנת 1979, עוברת מקסין מינקס ללוס אנג'לס בתחילת שנות ה-80 במטרה לממש את חלומותיה ולהיות לשחקנית מפורסמת.
פיתוח
לאחר הקרנת בכורתו של הסרט "פרל" בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו בשנת 2022, הכריז הבמאי טי וסט על פיתוחו של סרט שלישי שיחתום את הטרילוגיה. בעקבות ההכרזה, פרסם וסט טיזר ראשון לסרט. בנוסף להכרזה על הפקת הסרט, נמסר כי כמו את קודמיו בטרילוגיה, את הסרט יכתוב ויביים וסט, וכי את דמותה של מקסין, מהסרט הראשון, תשוב לגלם מיה גות'. באפריל 2023, נמסר על ליהוקם של אליזבת דביקי, מוזס סאמני, מישל מונאהן, בובי קנאבלי, לילי קולינס, האלסי, ג'אנקרלו אספוזיטו וקווין בייקון לצוות השחקנים.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-11 באפריל 2023. והסתיימו ב-24 למאי של אותה שנה.
הפצה
תאריך עלייתו של הסרט לאקרנים טרם ידוע, למרות שהוכרז במעמד הקדימון הראשון כי הסרט יעלה "בקרוב". על הפצת הסרט תהיה אמונה "A24".
סליק ווטס
דונלד ארל "סליק" ווטס (באנגלית: Donald Earl "Slick" Watts; נולד ב-22 ביולי 1951) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1973–1980. ממוצעיו הכוללים לאורך 6 עונותיו בליגת ה-NBA הם 8.9 נקודות, 6.1 אסיסטים, 3.2 ריבאונדים ו-2.2 חטיפות למשחק.
ככל הנראה היה השחקן הקרח הראשון בתולדות ה-NBA, ואחד מהשחקנים הראשונים אשר שיחקו עם סרט הזעה על ראשם.
קריירת משחק
ווטס נולד בעיר רולינג פורק שבמיסיסיפי, ובין השנים 1969–1973 למד באוניברסיטת גרנד ויו אשר בדה מוין, ובאוניברסיטת זייביאר בלואיזיאנה אשר בניו אורלינס.
אייר מקאו
תולדות החברה
אייר מקאו נוסדה ב-13 בספטמבר 1994, ב-9 בנובמבר 1995 טסה החברה את טיסתה הראשונה. עד לתחילת פעילותה לא היו טיסות סדירות למדינה.
סליק ווטס
קריירת משחק
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 1973, מאמן קבוצת אוניברסיטת זאוויר המליץ עליו לבן דודו ביל ראסל, אשר היה אז הג'נרל מנג'ר והמאמן של קבוצת סיאטל סופרסוניקס. לאחר שהרשים במבחני קדם-העונה, זכה לחוזה בקבוצה, במדיה שיחק ב-4 וחצי עונותיו הראשונות ב-NBA. לאחר שתי עונות סולידיות, פרץ ווטס בעונת כשסיים הן כמלך האסיסטים (8.1) והן כמלך החטיפות (3.2) של העונה, וסייע לסופרסוניקס לסיים במקום השני באזור המערבי. בפלייאוף ה-NBA הודחה סיאטל בשלב חצי גמר המערב, על ידי פיניקס סאנס. בסיום אותה עונה, במהלכה גם קלע 13.0 נקודות למשחק, נבחר לחמישיית ההגנה של העונה וזכה בפרס האזרחות על שם ג'יי. וולטר קנדי. בעונה העוקבת המשיך להציג יכולת גבוהה, עם ממוצעים של 8.0 אסיסטים (שני בליגה), 2.7 חטיפות (שלישי בליגה) ו-13.0 נקודות למשחק, אך קבוצתו לא העפילה לשלב הפלייאוף.
אייר מקאו
תולדות החברה
מניות נמצאת בבעלות אייר צ'יינה (51%), טאפ פורטוגל (20%), STDM (14%), אווה אייר (5%), ממשלת מקאו (5%), ומשקיעים פרטיים (5%). בשנת 2010 מכרה טאפ פורטוגל את מניותיה בחברה לאייר צ'יינה.
סליק ווטס
קריירת משחק
בעונת שיחק ביוסטון רוקטס, ובקיץ 1979 פרש ממשחק, בגיל 27 בלבד.
אייר מקאו
מקאו אסיה אקספרס
מקאו אסיה אקספרס היה מיזם להקמת חברה לטיסות חסך שתתבסס במקאו, ותטוס בעיקר לסין. החברה נוסדה בינואר 2006, במימון ראשוני של 30 מיליון דולר. החברה הייתה בבעלות משותפת של אייר מקאו (51%) ו-CNAC (49%).
בנובמבר 2007 דווח כי מקאו אסיה אקספרס סובלת מבעיות מימון, הגורמות לעיכובים באספקת המטוסים שהזמינה. בסופו של דבר פשטה החברה את הרגל בשנת 2008.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא אייר מקאו באתר Airliners.net
יצחק מלמד
יצחק מלמד (1903-1943) היה גיבור יהודי, אסיר בגטו ביאליסטוק. בינואר 1943 החלה אקציה בגטו ביאליסטוק. כאשר הגרמנים נכנסו לבניין ברחוב קופייצקה ברחוב קופייצקה 29 (כיום רחוב מלמדה, על שמו) הוא שפך חומר חומצתי על קצין נאצי. מהבהלה הקצין ירה לכל עבר והרג בשוגג חייל גרמני. במהלך המהומה הצליח מלמד לברוח. בתגובת נקם, הגרמנים אסרו מעל 100 יהודים, גברים נשים וילדים מהבניין ההוא ומדירות בבניינים הסמוכים וירו בהם ברחוב שלחנסקה 19 (Szlachenska, רחוב שלא קיים היום, עמד בניצב לרחוב צ'נסטוחובה). גופת הקצין הגרמני הובאה לבניין היודנראט שעמד באותו רחוב על מנת להראות לראש היודנראט אפרים ברש מה נעשה. מרדכי טננבוים מראשי המחתרת היהודית בגטו תיאר ביומנו אומץ לבו של מלמד. לשאלה מדוע הרג את החייל הגרמני, השיב: "אני שונא אתכם. אני מצטער שרצחתי רק אחד. לנגד עיניי הוריי נרצחו. עשרת אלפים יהודים בסלונים חוסלו לפני. אין לי חרטות". ולמחרת נתלה בסמוך לכיכר בה אירע האירוע. חיילים גרמנים טשטשו את גווייתו של מלמד בכדורים לאחר שהחבל נשבר והגופה נפלה על האדמה ותלתה אותה במשך 48 שעות נוספות.
בעיר יהוד, בקריית ביאליסטוק, ישנו רחוב על שמו, רחוב אשר מתחיל בבית הכנסת על שם הרב מוהליבר, הרב של ביאליסטוק במאה ה-19.
חקיין צ'יליאני
חקיין צ'יליאני המכונה גם טנקה (שם מדעי: Mimus thenca) היא מין של ציפור שיר ממשפחת החקייניים. הציפור מצויה בטבע בצ'ילה במחוזות: אטקמה, לוס ריוס, לוס לאגוס והאי צ'ילואה וכן אוכלוסייה אחת נמצאת בנאוקן שבארגנטינה.
מצב שימור החקיין כיום הוא: "ללא חשש" בטבע.
תיאור
החקיין מגיע לאורך של 28 עד 29 ס"מ ולמשקל של 66 גרם בקירוב. הוא בעל נוצות אפורות-חומות ובעל בטן ורדרדה. העיניים צהובות-אפורות ומעליהם גבת עין לבנה. המקור אפור ובעל עיקול קטן כלפי מטה.
החקיין מקנן בין אוקטובר לנובמבר ומטיל 2 עד 4 ביצים בקן הבנוי בין צמחים נמוכים. לעיתים הוא מוטפל בידי פזאי הבקר.
קרלוש מאנה
קריירה
מאנה החל את הקריירה במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון כשהיה בן תשע. בדצמבר 2012 זומן לקבוצת המשנה של מחלקת הבוגרים של המועדון המשחקת בליגה השנייה בפורטוגל. לאחר כשנה עבר לקבוצה הראשונה של המועדון המשחקת בליגת העל הפורטוגלית. ב-5 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–4 על ויטוריה סטובאל באצטדיון ז'וזה אלבלדה. ב-15 בפברואר 2014 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון על אולהאננסה, שבאותה שנה ירדה לליגה המשנית. ב-25 בנובמבר ערך מאנה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון 1–3 על מריבור. ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לעונה אחת למועדון הגרמני שטוטגרט. בקיץ 2018 חזר לספורטינג ליסבון מההשאלה בשטוטגרט.
נבחרת לאומית
בשנת 2009 זומן מאנה לנבחרת פורטוגל הצעירה עד גיל 15. מאז שיחק בכל שאר נבחרות הנוער עד שהגיע בשנת 2014 לנבחרת פורטוגל עד גיל 21. בה כבש 3 שערים ב-17 הופעות.
גולאם רזא אגאזאדה
גולאם רזא אגאזאדה (בפרסית: غلامرضا آقازاده; תעתיק - ע'לאם-רצ'א אקא-זאדה, יליד העיר חוי באיראן, 15 במרץ 1949) הוא מדינאי איראני. הוא כיהן כסגן נשיא איראן לענייני אנרגיה אטומית ולשעבר ראש הארגון לאנרגיה אטומית של איראן עד 2009, כשהוחלף על ידי עלי אכבר סאלחי. בנוסף, היה שר הנפט במשך תקופה ארוכה, מ-1985 עד 1997, כשאז מונה לראש הארגון לאנרגיה אטומית, במקומו של רזא עמר אלאחי (Reza Amr Ellahi).
הוא בעל תואר בחשבונאות והנדסת מחשבים מאוניברסיטת טהראן, הוא למד במשך כמה שנים בארצות הברית ושב למולדתו ב-1978, עם פרוץ המהפכה נגד השאה. הוא מונה על ידי מיר חוסיין מוסאווי ידידו למנהל העיתון "ג'ומהורי אסלאמי". ב-1980 מיר חוסיין מוסאווי היה לשר החוץ והוא מינה אותו לסגנו לענייני כלכלה ומימון. שנתיים לאחר מכן מיר חוסיין מוסאווי היה לראש ממשלת איראן, ואגאזאדה מונה למנכ"ל משרד ראש הממשלה. כעבור זמן היה לסגן ראש הממשלה והיה ממונה על יחסי הנפט של איראן מול מדינות וחברות זרות, לפני הטלת האמברגו על סחר עם איראן בשנות ה-80. כישרונו לחזק את קשרי הנפט עם מדינות שכנות הביא לו תפקיד פוליטי והוא היה לשר הנפט באוקטובר 1985.
פץ' (קוסובו)
פץ' (בסרבית: Peć או Пећ; באלבנית: Peja או Pejë) היא עיר במערב קוסובו ובירת מחוז פץ'. נכון לשנת 2013 אוכלוסיית העיר מונה כ-83,000 תושבים, מתוך 170,000 במחוז כולו. החזקה על העיר נתונה במחלוקת בין הרפובליקה של קוסובו, אשר הכריזה על עצמאותה ב-2008 וזכתה להכרה בינלאומית חלקית, לבין סרביה, שלא הכירה בעצמאות קוסובו.
בסרבית, Peć משמעותו כבשן או מערה. כנראה בעקבות המערות הרבות הנמצאות בקניון רוגובה הסמוך לעיר, אשר שימשו בעבר מקום לנזירים מתבודדים.
פץ' ממוקמת בעמדה אסטרטגית, בסמוך לנהר פצ'ה ביסטריצה ולהרי פרוקלטיה. בעקבות זאת, הייתה העיר מרכז דתי של נצרות אורתודוקסית והייתה מוקד למלחמות ולכיבושים שונים במהלך ימי הביניים.
שלטון עות'מאני בן כ-500 שנה (1455–1912) בעיר הסתיים עם פרוץ מלחמת הבלקן הראשונה כאשר מונטנגרו כבשה את העיר. במהלך מלחמת העולם הראשונה אוסטרו-הונגריה כבשה את העיר. ב-1918 העיר נכבשה מחדש על ידי כוחות מדינות ההסכמה, ובהמשך הפכה לחלק מממלכת יוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ופץ' נכללה בשטח שהועבר לחזקת האיטלקים והם העבירו אותו לשליטה אלבנית. לאחר המלחמה נכללה פץ' בשטחי יוגוסלביה ולאחר פירוקה בשטחי סרביה. בשנת 2008, הכריזה קוסובו על עצמאותה ופץ' נכללה בשטחה.
כביש A6 (בריטניה)
כביש A6 (באנגלית: A6 road) הוא כביש ראשי הממוקם באנגליה ומחבר בין לוטון (צפונית ללונדון) לקרלייל בצפון-מערב אנגליה סמוך לגבול עם סקוטלנד.
הכביש הוא אחד מצירי התנועה ההיסטוריים החשובים בבריטניה אשר חיבר בין דרום לצפון אנגליה, במקביל לכביש ה-A1 המזרחי יותר שהגיע עד לאדינבורו. ה-A6 הוא הכביש הממוספר הרביעי באורכו בממלכה המאוחדת, אחרי ה-A1, A38 וה-A31. כאשר קיבל את מספורו ב-1922 נקודת התחלתו הייתה ברנט בלונדון אז היה לכביש השני באורכו, אך עם הקמת ה-M25 בשנת 1986, נקודת התחלתו הוזזה ללוטון כ-27 ק"מ צפונה.
נתיב ה-A6
כביש ה-A6 מתחיל במעגל תנועה על כביש ה-A505 שבעצמו מתחבר מערבית משם לכביש ה-A5 והכביש המהיר M1 כחלק מכביש הטבעת של לוטון. משם הכביש ממשיך צפונה ועובר את כביש הטבעת החיצוני של לוטון (B655), משם עובר את נהר הפליט וממשיך לאורך מחוז בדפורדשייר כשהוא עובר במרכז העיר בדפורד. הכביש עוקף את ראשדן ממערב וחוצה את נהר הנין אל תוך מחוז נורת'האמפטונשייר, דרומית לקיטרינג הוא מתחבר ל-A14 שמחליף אותו בציר התנועה עוקף קיטרינג, כשני קילומטרים צפון-מערבית לעיר הוא שוב יוצא ממחלף מה-A14 סמוך לרודרינג. משם הוא ממשיך ועובר את מרקט הרבורו ממזרח ומגיע אל תוך העיר לסטר, הוא מתחבר לכביש הטבעת הפנימי של העיר (A594) סמוך לתחנת הרכבת המרכזית, כאשר נתיב הכביש הופך לרחובות גרנבי, גלוטרי גייט וצ'רץ' גייט החוצים את מרכז העיר ובצד השני של כביש הטבעת הכביש הופך לדרך סינט מרגרט.
צפונית למרכז העיר לסטר ה-A6 עובר במחלף את ה-A563 (כביש הטבעת החיצוני) וה-A46 כהוא ממשיך צפונה לאורך נתיב נהר הסור. באזור קגוורת' הוא מתחבר במחלף רחב לכביש המהיר ה-M1 שממשיך צפונה לנוטינגהאם וה-A50 (עוקף דרבי) לכיוון מערב שמחליף את נתיבו, במחלף הבא ה-A6 יוצא צפון-מערבה לתוך העיר דרבי שם הוא חוצה את מרכז העיר ומשם ממשיך צפונה לאורך נתיב נהר הדרוונט כ-25 ק"מ עד שנכנס לפארק הלאומי אזור הפסגות סמוך לרוזלי. הכביש חוצה את חלקו הדרומי של הפארק הלאומי, עובר את בקסטון ומשם לסטוקפורט וללב העיר מנצ'סטר, נתיבו חוצה את מרכז העיר במספר רחובות בהם רחוב פיקדילי וצ'אפל, הוא יוצא מצידו השני של כביש הטבעת הפנימי סמוך לתחנת הרכבת סלפורד וממשיך לכיוון מערב אל מחוץ לעיר.
כשמונה קילומטרים משם הוא חוצה את מחלף החיבור של ה-M60 וה-M61, אך לא מתחבר אליהם באופן ישיר אלא באמצעות ה-A580. נתיבו ממשיך מערבה במקביל לכביש ה-M61 כאשר הם מתעקלים לכיוון צפון, הוא עובר דרך צ'ורלי וממשיך מספר קילומטרים צפונה במקביל ל-M61 וה-M6 כאשר השלושה מתחברים עם ה-M56 דרומית לבמבר ברידג'. משם ממשיך ה-A6 צפונה, חוצה את נהר הריבל ונכנס לפרסטון, הוא ממשיך בנתיבו צפונה במקביל ל-M6 ועובר במרכז לנקסטר.
הכביש חוצה את נהר הקנט ועולה צפונה לאורך גבול הפארק הלאומי אזור האגמים דרך קנדל, באזור פורסט הול הוא עובר דרך הפארק הלאומי לאורך מספר קילומטרים ואז נפגש שוב עם ה-M6 ומקביל אליו כאשר הוא עובר את פנרית' ומגיע לסיומו במחלף מספר 42 על ה-M6. נתיב ה-A6 ממשיך באמצעות דרך לונדון אל תוך מרכז העיר קרלייל ולאחר חציית נהר האידן הוא הופך ל-A7 אשר מחבר אותו ואת קרלייל לכיוון צפון-מזרח לעיר אדינבורו (באמצעות חיבור ל-A1 מדרום לעיר).
מאזן ערוץ
מאזן ערוץ (באנגלית: link budget) הוא חישוב סך כל התוספות והגריעות ממשדר, דרך תווך (קו תמסורת, חלל פתוח, סיב, גלבו ועוד) אל עבר מקלט במערכת טלקומוניקציה. הוא כולל את הירידה בעוצמה כתוצאה מעבר הגל בתווך, את שבח האנטנה, וכן נחיתות כתוצאה מהכבל המזין וגורמים אחרים. ניחות אקראי בערוץ כגון הבהובים, נלקחים בחשבון על ידי הוספת מרווח בהתאם לצפי של ההשפעה מבחינת עצמה. גודל המרווח הנדרש ניתן להפחתה על ידי טכניקות שונות כגון גיוון אנטנות וFHSS
במערכות רדיו
במערכות קרינה אלקטרומגנטית שמכילות חישוב קו ראייה (Line-of-sight), המקור העיקרי לניחות הוא ירידה של עצמת האות עקב התפשטות אחידה, הפרופורציונלית ביחס הפוך לריבוע המרחק (בהתפשטות גאומטרית).
משוואת מאזן ערוץ הכוללת את ההשפעות, ומבוטאת לוגריתמית, עשויה להיראות כך: כאשר:
יחסי אורוגוואי–הונדורס
יחסי אורוגוואי–הונדורס הם יחסי החוץ בין רפובליקת הונדורס לבין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי.
סקירה כללית
מבחינה היסטורית, שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית עד תחילת המאה ה-19. כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות בקבוצת ריו, האיחוד הלטיני, איחוד האקדמיות לשפה הספרדית, ארגון מדינות אמריקה, בארגון האיברו אמריקאי ובקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות.
היחסים בין שתי המדינות הושעו בעקבות ההפיכה בהונדורס בשנת 2009 (אשר אורוגוואי גינתה), אבל בסופו של דבר הם כוננו מחדש בשנת 2011 עם חזרתו של מנואל סלאיה להונדורס וסיום הגלייתו.נשיא הונדורס פורפיריו לובו סוסה ביקר באורוגוואי לצורכי עבודה. הנשיא הוזמן לפסגת המרקוסור על ידי נשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה.
יחסי סחר
הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות הוא קטן יחסית לאזור ועמד על 1.5 מיליון דולר ב-2015 אך נחשב ליציב ולא נד לרוב תנודות גבוהות במהלך השנים. הייצוא העיקרי מהונדורס לאורוגוואי הוא אזבסט בעוד שאורוגוואי מייצאת להונדורס תרופות ואורז.
פיג'ו 104
פיג'ו 104 היא מכונית סופרמיני אשר יוצרה על ידי חברת פיג'ו הצרפתית בין השנים 1972–1988. סך הכול יוצרו 1,624,992 יחידות.
פיג'ו 104 קופה ZS 2
יוצרו כ-1,000 יחידות. (שנת 1979). בעל מנוע 4 צילינדרים, 1,360 סמ"ק המפתח 91 כ"ס. מהירות השיא של הדגם הייתה 173 קמ"ש. בשנת 1979 במרוץ "24 השעות" (24 Heures de Chamonix), הגיעו דגמי ה-ZS 2 למקומות ראשון ושני.
עטלף שחר זוטר
עטלף שחר זוטר (שם מדעי:  Eonycteris spelaea) הוא מין של עטלף מהסוג עטלף השחר החי בתת-היבשת ההודית ודרום-מזרח אסיה במדינות בנגלדש, ברוניי, קמבודיה, אינדונזיה (באיים ג'אווה, סומטרה, סולאווסי ובורנאו), לאוס, מלזיה, מיאנמר, הפיליפינים, סינגפור, תאילנד, וייטנאם, מזרח טימור, הודו וסין.
מאפיינים
עטלף זה הוא אחד מהמינים הקטנים ביותר ממשפחתו: מוטת הכנפיים שלו היא 6 עד 7 סנטימטרים ואורך הגוף והראש הוא 8.5 עד 11 סנטימטרים. העטלף בעל פרווה בצבע חום עד אפור. העטלף חי ביערות הגשם של דרום מזרח אסיה. עטלפי השחר ניזונים בעיקר מצוף ואבקנים ומסתייעים בלשון הארוכה והחרטום המיוחד כדי לתחוב את ראשם בתפרחות. השהות הממושכת על תפרחות גורמת לכך שהפרווה מכוסה לעיתים קרובות באבקה באזור הגחון, וכך העטלפים מתפקדים כמאביקים חשובים עבור פרחים רבים כמו דוריאן ובננה.
הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה. ההיריון נמשך 200 יום ולאחריהם נולד גור יחיד ולעיתים נדירות תאומים. הגור נתלה על אימו במשך חודש עד חודש וחצי, ולאחר מכן מתחיל בניסיונות ראשונים להתעופף. הוא יונק מאימו עד גיל 3 חודשים ומגיע לבגרות לאחר שנה. הטורפים של מין זה כוללים נחשים, עופות דורסים ויונקים טורפים. עטלף זה נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש עקב תפוצה רחבה ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים אך הוא עלול להיות מאוים מציד ובירוא יערות.
תנועת הבוגרים של השומר הצעיר
תנועת הבוגרים של השומר הצעיר היא תנועה חברתית המונה כיום מאות חברים וחברות, פרושים בעשרות נקודות ברחבי ישראל. התנועה פועלת למען חברה ישראלית צודקת, שוחרת שלום ובעלת אופי יהודי ודמוקרטי, ברוח הציונות הסוציאליזם ואחוות העמים. חברי וחברות התנועה חברים בקבוצות ובקיבוצים, שואפים להגשים אורח חיים שיתופי ורואות בשוויון ערך האדם בסיס לחיים בהם יכול כל איש ואישה לבטא את עצמם מתוך מחויבות לאושר של הזולת.
חידוש תהליך ההגשמה בתנועת השומר הצעיר והקמת תנועת הבוגרים
בסוף שנות ה-90 החל בתנועת הנוער של השומר הצעיר תהליך פנימי של חידוש מסלול ההגשמה. הגרעינים הבוגרים, שבעבר הופנו להשלמה בקיבוצים, ביקשו עכשיו דרך חדשה והקימו קומונות שיתופיות בעלות אופי שיתופי-משימתי. במאי 2001 התקיימה בגבעת חביבה הוועידה הארצית ה-10 בנושא "חזון שומרי". הוועידה סימלה את תחילת היציאה של התנועה מהמשבר הערכי שפקד אותה ובה הוגדר מחדש חזונה בנוגע לשלושת ערכי הליבה – ציונות, סוציאליזם ואחוות עמים. הוועידה גם הגדירה את עצמה מחדש כתנועה מגשימה והחליטה על חידוש מסלולי ההגשמה. כך בנוסח ההחלטה:
הוועידה החליטה על הקמת תהליך 'קבוצות המשך', אשר מטרתו לארגן מתוך תנועת הנוער גרעינים שיתופיים-משימתיים ולהוציאם לשנת שירות במסגרת השומר הצעיר. השכבה הראשונה שנכנסה לתהליך קבוצות המשך הייתה שכבת 'ביתניה' (ילידי שנת 1984). שמה של השכבה, שנבחר בהשראת קבוצת ביתניה מ-1921, סימל את הקשר בין חידוש ההגשמה בימינו, לבין ראשית ההגשמה השומרית בימי העלייה השלישית.
תהליך ההגשמה בשומר הצעיר
תהליך ההגשמה בשומר הצעיר מתחיל בשנת י"ב, כשהחניכים מתארגנים לקבוצות המשך. לאורך שנה זו עוברים החניכים סמינרים בנושאים שונים המכשירים אותם לשנת השירות במסגרת חוות הכשרה. עם סיום שלב זה יוצאים חברי התנועה לחוות ההכשרה בתור גרעינים שיתופיים-משימתיים. לציון היציאה לחוות ההכשרה מוענק להם סמל הבוגרים של התנועה המסמל את יציאתם להגשמה. חוות ההכשרה היא גולת הכותרת של תהליך ההתחנכות בתנועת הנוער. במהלכה חיים חברי שנת השירות בשיתוף ושוויון, מנהלים את חייהם בצורה עצמאית, תוך פיתוח תרבות, כלכלה והווי ייחודיים לגרעין. מרכיב מרכזי מאוד בשנה זו, הוא המרכיב המשימתי. חברי שנת השירות פועלים בקני התנועה ברחבי הארץ והם למעשה אלה המפעילים אותם לאורך השנה כולה.
עם סיום פרק חוות ההכשרה יוצאים חברי התנועה אשר בחרו בכך לשירות צבאי במסלול הנח"ל במסגרת גרעין. מסלול זה משלב שמירה על ביטחונה הפיזי של המדינה יחד עם חוסנה החברתי. עם סיום מסלול הנח"ל והשחרור מהצבא נכנסים חברי וחברות השכבה אל תוך תהליך הצטרפות אל תנועת הבוגרים.
קיבוץ פלך
ההגשמה בפלך החלה כפועל יוצא מהחלטות הוועידה ה-10 של תנועת השומר הצעיר בראשית שנות ה-2000. כיום חיים בקיבוץ כ-70 מבוגרים, כמחציתם, חברי תנועת הבוגרים של השומר הצעיר בשלוש קבוצות - חמה, רוח ונמרוד. נכון לינואר 2016 לחברי הקבוצות יש 14 ילדים.
באוגוסט 2013 החליטו חברי התנועה מפלך להקים את הזרם השומרי במעגל הקבוצות השיתופיות.
קהילת רעות
קהילת רעות, שחייתה בעבר בקמפוס חברת הנעורים רעות שליד עין השופט, מונה כ-25 חברים, מרביתם חיים בקבוצות. בקיץ 2015 העתיקה הקהילה את מגוריה לשכונת הדר בחיפה, מתוך מטרה להקים בה קיבוץ עירוני, ורצון להרחיב את מעגל שותפיה. חברי הקהילה לוקחים חלק במסגרות מגוונות: המרכז החינוכי "פרדס", חברת הנעורים רעות, תנועת החלוץ ובית יגאל אלון, גרעיני הקיבוצים של התנועה הקיבוצית, ועוד.
קיבוץ אמיתי
הקיבוץ פועל להקמת קיבוצי מחנכים בתנועת הבוגרים של השומר הצעיר. קיבוץ מחנכים הוא מודל קיבוצי חדש, שעיקריו - מגורים בתוך קהילות קיימות, משימה חינוכית משותפת לכלל חברי הקיבוץ, וחיבור רעיוני ולא דווקא גאוגרפי. חברי קיבוץ אמיתי מתגוררים, נכון ל-2019, בעיר רחובות ובסמינר גבעת חביבה, ומקיימים בשני המוקדים האלו פעילות חינוכית. כמו כן, הקיבוץ פעיל בתנועת הבוגרים של השומר הצעיר בתפקידי הנהגה.
קיבוץ רות
קיבוץ רות הוא קיבוץ מחנכים רעיוני שהוקם בשבועות תשע"ו - 2016. הקיבוץ פועל בכל רחבי הארץ בתחומי החינוך, והקואופרציה. נכון ל-2019 הקיבוץ עוד לא עבר לנקודת הקבע שלו. חברי הקיבוץ הקימו את בית הספר לשלום באי לסבוס.
קיבוץ נבו
קיבוץ נבו הוא קיבוץ מחנכים שהוקם בתחילתה של 2022. חברי וחברות הקיבוץ עוסקות בחינוך, ורובן לוקחות תפקידים בתנועת הנוער. חברי הקיבוץ מפוצלים לשני מוקדים; אשקלון וחיפה.
מעגלי משימה מרכזיים של חברי תנועת הבוגרים
כלל חברי תנועת הבוגרים רואים בשינוי החברתי יעד מרכזי בפעילותם. רבים מהם פעלו ופועלים כמדריכים ומרכזים בתנועת הנוער השומר הצעיר. נוסף על כך, לצורך העמקת הפעילות החברתית, הוקמו בתנועת הבוגרים מספר מעגלים משימתיים - מיזמים חינוכיים עליהם לוקחים אחריות חברי התנועה.
פרדס – מרכז לחינוך ערכי
שהוקם על ידי בוגרי התנועה בשנת 2003 במטרה להעצים את החינוך הערכי חברתי במערכות החינוך הפורמליות והבלתי פורמליות. מדריכי "פרדס" פוגשים בכל שנה אלפי בני-נוער ומאות מחנכים, הורים, מורים, מדריכים ומוסדות חינוכיים, במגוון של תחומי-תוכן.
בתי נוער הנחשונים
תנועת הבוגרים מפעילה בתי נוער במתכונת של מועדון נוער \ מועדונית. בבתי הנוער מתחנכים כ-1000 ילדים ובני נוער עולה ובסביבת סיכון. בתי הנוער פועלים בשיתוף פעולה עם מחלקות הרווחה ברשויות, המחנכים בבתי הספר ובשיתוף הורי החניכים. מטרת הבתים היא לתת מקום לאותם נערים ונערות לפתח כישורי חיים, לחוות חוויה ערכית מעשירה ולפתח מנהיגות אישית וקהילתית כדרך להשתלבות בחברה.
המרכזים לצדק חברתי
תנועת שטח ארצית, הפועלת באמצעות רשת של מרכזים עירוניים, שמטרתה קריאה לפעולה אזרחית ומוניציפלית לקידום צדק חברתי ושוויון ערך האדם לכל הקבוצות בחברה הישראלית.
המרכזים לצדק חברתי קמו ב-2016 במקביל למחאה נגד מתווה הגז, על ידי חברים וחברות בתנועת הבוגרים של השומר הצעיר. נכון לשנת 2022 פועלים 7 מרכזים ביישובים הבאים: ברחובות, ראשון לציון, חיפה, חריש, מודיעין, לוד וראש העין. בשנים הקרובות צפויים לקום מרכזים חדשים ברחבי הארץ. עד 2022 השתתפו מעל 80,000 אזרחים ב-150 תוכניות הכשרה של המרכזים, במאות אירועים קהילתיים ובקמפיינים שונים שהובלו על ידי המרכזים.
תוכנית הדגל של המרכזים היא תוכנית ההכשרה לשינוי חברתי, הפתוחה לקהל הרחב, ובה נרכשים כלים פרקטיים ורעיוניים לעשיית שינוי חברתי. לאחר סיום ההכשרה המעשית משתתפי ומשתתפות הקבוצה יוצאים לפרויקט גמר במסגרתו הם מארגנים אירוע שולחנות עגולים עירוני שמתוכו מקימים קבוצות פעולה לשינוי מדיניות בתחומים שונים. חלק מקבוצות הפעולה עוסקות בעשייה ברמה העירונית וחלקן פועלות גם ברמה הארצית.
בשנים האחרונות המרכזים הובילו מגוון רחב של פעילויות, יוזמות ומאבקים בתחומי כלכלה וחברה, סביבה, שקיפות, תכנון ובנייה, וכן אירועי תרבות וקהילה. עשרות פעילים ופעילות שעברו עד כה בתוכניות המרכזים ממלאים תפקידים משמעותיים בשירות הציבורי, מועצות הערים, ועדי שכונות והורים. בהגדרה המרכזים אינם מפלגתיים או מזוהים עם מפלגה מסוימת אך פועלים לקידום ערכיהם בזירה הציבורית.
המרכזים הובילו בשנים האחרונות קמפיינים שונים וביניהם קמפיינים לעידוד הצבעה (בין אלו קמפיין "5 דקות 5 שנים" לעידוד הצבעה בבחירות המקומיות ברחובות באוקטובר 2018 וקמפיין "אנחנו משנים. בוחרים חברתי" בבחירות לכנסת בספטמבר 2019), קמפיין להגדלת תקציב מערכת הבריאות ויוזמה לחיזוק מורי הדרך שנפגעו בעקבות משבר הקורונה באמצעות הצטרפות לסיורים ברחבי הארץ.
לכל מרכז יש מקום פיזי הפתוח לקהל הרחב, לרוב במרכזי הערים, שם מתקיימות ההכשרות, פועלות קבוצות הפעולה של תושבים ומתקיימים לאורך השנה אירועי תרבות שונים. לכל מרכז יש רכז/ת או שניים אשר משתייכים לצוות הארצי של המרכזים המורכב ממטה, רכזי שטח וצוות ניו מדיה. הצוות יושב במשרדי תנועת הבוגרים של השומר הצעיר באזור.