cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אייל טימור
אייל טימור הוא השני בגודלו בסוג אייל רוסה, קטן מאייל סמבר וגדול מאייל אלפרד ואייל פיליפיני. בעבר סווג בסוג אייל (Cervus), תחת השם המדעי (Cervus timoresis).
תיאור
צבע הפרווה של אייל טימור הוא חום אפרפר, עם מראה גס לעיתים קרובות. בניגוד למרבית האיילים, העופרים נולדים ללא נקודות. גובהו בכתפיים 83–110 ס"מ, אורך ראשו וגופו 142–185 ס"מ, ומשקלו 50–115 ק"ג. השפתיים לבנות, האף סגלגל, האוזניים גדולות ורחבות, ומעוגלות במקצת, הרגליים קצרות יחסית, ומשוות לו מראה מעט גוץ והזנב קצר ובאורך 8–20 ס"מ. לעיתים יש סימונים כהים בצורת Y על הפנים. לזכרים זוג קרניים בהם על פי רוב שלושה סיעופים, אם כי נצפו לעיתים פרטים שלהם כארבעה סיעופים. אף על פי שאורך הקרניים בממוצע הוא 60 סנטימטר-2.5 מטר, ניתן לצפות מדי פעם, בפרטים עם קרניים באורך 3.6 מטרים. לעיתים הקרניים צומחות עם עיקול למטה החוזר ומתרומם למעלה.
לאייל טימור שבעה תת-מינים:
תפוצה ובית גידול
אייל טימור נפוץ באופן טבעי באיים רבים באינדונזיה ובמזרח טימור. כמו איילים אסייתים אחרים, הוא הובא למדינות רבות ביניהם: אוסטרליה, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה, מדגסקר, מאוריציוס, קלדוניה החדשה, ראוניון, וכן לאיים נוספים באינדונזיה.
דג עלה אמזוני
מאפיינים
זהו דג קטן המגיע לאורך 10 ס"מ. הוא בעל ראש גדול וחרטום מחודד ובקצהו זיז קטן. הוא יכול לשלוף ולפעור את פיו המקופל כדי לבלוע במהירות את טרפו. סנפיריו הקטנים מכוונים אותו בדייקנות תוך כדי שהוא נראה כמו עלה צף במים. העיניים מוסוות עם קווים שחורים לאורך העין. צבעו של הדג חיוור עד חום כהה ומזכיר את צבעי העלים הצפים במים.
אייל טימור
תפוצה ובית גידול
בית גידולו של אייל טימור הוא מגוון למדי וכולל: יערות טרופיים, יערות ממוזגים, יערות נשירים, שטחי מרעה, סוואנות, וביצות. איילי טימור יכולים לחיות גם באזורים צחיחים יחסית, כמו המדבריות באוסטרליה, בשל העובדה כי הם אינם זקוקים למים, ומקבלים את מרבית הלחות הדרושה להם, ממזונם הצמחוני.
דג עלה אמזוני
מאפיינים
דג זה מגודל על ידי מגדל אקווריומים שונים והוא אינו מצריך טיפול נוקשה במיוחד.
אייל טימור
אקולוגיה והתנהגות
איילי טימור הם איילים חברותיים שלעיתים רחוקות חיים בבדידות, ובדרך כלל הם נצפים בקבוצות קטנות של עד 25 פרטים. הם פעילים בעיקר בלילה, למרות שבאזורים רבים הם נצפים בשעות היום. בניגוד לאיילים רבים, איילי טימור אינם מניפים את זנבם כאשר הם נמלטים. לאיילים קולות שונים, ביניהם שאגות של הזכרים בעונת הרבייה, או קול חזק המהווה אות אזעקה בהתקרבות טורף. בעונת הרבייה הזכרים נוהגים לקשט את קרניהם בעלים, דשאים, וזרדים רבים, ככל הנראה כדי להפחיד יריבים אחרים. ההיריון נמשך כ-שמונה חודשים, לאחריהם נולד עופר אחד ולעיתים רחוקות שניים, הנגמל לאחר שישה או שמונה חודשים, ומגיע לבגרות בגיל 18–24 חודשים. תזונתם כוללת עשבים עלים ודשאים, באזורים שונים הם נצפים במים, אוכלים צמחייה מימית כדוגמת שרכי מים.
איומים
האויבים הטבעיים של אייל טימור הם דהולים, פיתוניים, תניני ים, ודרקוני קומודו. אף על פי שאייל טימור מסווג במצב "פגיע" לא צפויה לו סכנת הכחדה, בשל תפוצתו הנרחבת במדינות אליהן הוא הובא. תוחלת חייו של אייל טימור 15–20 שנים.
הקדשה (יצירה)
בתחילתו של ספר מופיע לעיתים דף הקדשה, שבו מקדיש המחבר את הספר לאדם היקר ללבו. בנוסף להקדשה המודפסת, המופיעה בכל עותקיו של הספר, נוהגים מחברים לכתוב הקדשה אישית, בכתב יד, לידידים ולמכובדים שלהם העניקו את הספר.
מטרת ההקדשה
המדריך הנודע, "מדריך שיקגו לסגנון" The Chicago Manual of Style)), מציין: "הקדשות ראוותניות הן נחלת העבר" (Extravagant dedications are things of the past). ישנם מחברים שאינם מקבלים קביעה זו.
בדרך-כלל משקפת ההקדשה את רגשותיו של המחבר, אך ניתן למצוא גם הקדשה בעלת מטרה ברורה. את ספרו "מקום תחת השמש" הקדיש בנימין נתניהו לאשתו. להקדשה ניתנה הפרשנות הבאה:
הקדשה שיש בה אמירה פוליטית המציגה את תמצית תפיסת עולמו של המחבר מופיעה בפתח ספרו של שלמה זנד, "מתי ואיך הומצאה ארץ-ישראל?", וזו לשונה: "לזכר תושבי אל-שייח' מואניס אשר נעקרו בעבר הרחוק מהמקום שבו אני חי ועובד בהווה הקרוב".
קרובי משפחה
דוגמאות:
מורים ועמיתים
דוגמה:
ארגונים
בארגונים שלהם מוקדש הספר נכללים מקומות עבודה או ארגונים הקשורים לנושא הספר
דוגמה:
שליטים
אנציקלופדיה בריטניקה הוקדשה לשליט הבריטי המכהן למן שנת 1788 ועד לשנת 1901, עת נמכרה לשותפות אמריקאית, ולמן אותה העת ההקדשה כפולה - הן לשליט הבריטי המכהן והן לנשיא ארצות הברית המכהן. בהתאם לכך, המהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה "מוקדשת ברשות להוד מעלתו ג'ורג' החמישי, מלך בריטניה הגדולה, אירלנד והדומיניונים הבריטיים שמעבר לים, קיסר הודו, וכן לוויליאם הווארד טאפט, נשיא ארצות הברית של אמריקה." סדר שתי ההקדשות השתנה עם השינויים שחלו ביחסי הכוחות בין ארצות הברית לבריטניה, וביחסי המכירות של הבריטניקה בשתי מדינות אלה; גרסת שנת 1954 של המהדורה הארבע-עשרה "מוקדשת ברשות לראשי שני העמים דוברי-האנגלית, דווייט דייוויד אייזנהאואר, נשיא ארצות הברית של אמריקה, והוד מעלתה, המלכה אליזבת' השנייה." בהתאם למסורת זו, גרסת שנת 2007 למהדורה החמש-עשרה של האנציקלופדיה "מוקדשת ברשות לנשיא הנוכחי של ארצות הברית של אמריקה, ג'ורג' ו. בוש, ולהוד מעלתה, המלכה אליזבת' השנייה."
הקדשות חריגות
הקדשות לגורמים פחות מקובלים נובעות מהתייחסות הומוריסטית או יוצאת דופן של המחבר לרעיון ההקדשה. <DIV dir=ltr>
</DIV>
הקדשה אישית
בנוסף להקדשה הכללית, המודפסת בתחילתו של הספר, ניתנת לעיתים הקדשה אישית, לאדם המקבל (או רוכש) עותק של הספר מהמחבר. בשבוע הספר העברי נהוג שמחברי ספרים עומדים בדוכני הספרים וחותמים על הקדשות לקוני ספריהם.
זלמן מייזל
זלמן מייזל (1873–1947) היה מראשוני תנועת המזרחי בארץ ישראל, יושב ראש החברה קדישא של תל אביב.
ביוגרפיה
מייזל נולד בירושלים. הוא התייתם בגיל צעיר וגדל בבית סבו, זיסל שחור. למד בישיבת עץ חיים, ולאחר מכן עבד בשותפות עם דודו, זאב שחור, במכירת תרופות. הוא עבר לגור ביפו כדי לפתוח בו סניף של העסק שלהם. ביפו הוא התגייס לפעילות ציבורית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה ממייסדי המזרחי בארץ ישראל. לימים הוא תואר בהצופה כ"הרוח החיה אז והמנהיג העיקרי". הוא ייצג את ארץ ישראל, יחד עם הרב יהודה לייב פישמן מימון והרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל בוועידת המזרחי באמסטרדם בתחילת 1920. הוא נבחר לאספת הנבחרים הראשונה ברשימת החרדים. באותה תקופה הוא היה בהנהלת אגודת בית וגן היפואית שרכשה את הקרקע להקמת בת ים וזמן מה אף עמד בראש הוועד.
לאחר מיזוג ועד הקהילה אל תוך עיריית תל אביב, והקמת המועצה הדתית בשנת 1939, היה מייזל חבר במועצה הדתית ויושב ראש ועדת "עזרת תורה" לסיוע לתלמידי חכמים.
בשנים תש"ב עד תש"ה הוא עמד בראש הוועד של חברה קדישא של תל אביב.
נפטר ב-27 בינואר 1947 ונקבר בהר הזיתים.
פעילותו בתחום החינוך
בשנת 1904 היה פעיל עם אליהו אהרון כהנא בהקמת "חדר תורה" שלימים היה לבית הספר תחכמוני. בית הספר שייסד נבדל מתלמוד תורה שערי תורה בכך שהלימודים היו בעברית והוכנסו בו לימודי חול. הרב יהודה לייב פישמן מימון כתב עליו ש"היה הראשון שהבין שצריכים להכניס תיקונים בחינוכו של הדור הצעיר הדתי ללמדו בעברית וגם להמציא לו ידיעות בלימודי חול".
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא היה ממייסדי בית ספר תלפיות (כיום פועלת במקום מכללת תלפיות). הוא עמד בראש הוועד המנהל של בית הספר, כמו גם בראש ועד ההורים וועדת הבניין שהקימה את מבנה בית הספר בשנת 1926. בשנת 1929 הוא היה ממייסדי הגימנסיה תלפיות.
קול ברלין
קול ברלין (בגרמנית: Kol Berlin) היא תוכנית בת שעה בתחנת הרדיו האזורי Offener Kanal Berlin - OKB המשודרת על בסיס שבועי בכל יום שישי בשעה 16:00 שעון ברלין. התוכנית בהנחיית אביב רוס מאז עלייתה לאוויר, בשנת 2006.
תוכן התוכנית
זוהי תוכנית הרדיו הראשונה בגרמניה המשודרת בחלקה בעברית ופונה לאלפי הישראלים הנמצאים בעיר. התוכנית מועברת בשפה העברית ובשפה הגרמנית לסירוגין ומתארחים בה ישראלים וגרמנים. בתוכנית מועברות פינות תרבות ודעות הקשורות לאירועים עכשוויים בגרמניה בכלל ובברלין בפרט. התוכנית כוללת תכנים הקשורים לחיי הברלינאיים בכלל ולישראלים בפרט, כגון דיווח למאזינים על הופעות של אמנים ישראליים המתארחים בעיר.
משה תקו
רבי משה בן חסדאי מתקוּ, מחכמי בוהמיה בשנות ד'תתק"פ (1220) בערך. מושבו היה בעיר תקוּ בבוהמיה, הנקראת כיום טאכוב . באחרית ימיו חי בעיר וינר נוישטאדט הסמוכה לווינה, בה נפטר ונקבר.
מתלמידיו נודע חכם אחד בשם רבי יונה בן שמואל מחכמי אשכנז. רבותיו היו רבי דוד בן קלונימוס ממינצבורג ורבי יהודה החסיד.
חיבוריו
חיבר ספרים רבים, בהם פירוש על סדרים זרעים וטהרות מן המשנה, הדומה לפירושי רבי שמשון משאנץ, ותוספות על הש"ס. קטעים מפירושים אלה הובאו בדברי ראשונים אחרים. הרמב"ן למשל, מזכירו בחידושיו למסכת גיטין (דף ז'). כמו כן משערים שכתב גם את הפירוש לתורת כהנים שנדפס בטעות על שם רבי שמשון משאנץ.
חיבר גם פיוטים וסליחות, ואחת מהן, המתחילה במילים "אביוני מלך נאקת עמך", התפרסמה. כמו כן השיב תשובות רבות בהלכה שהובאו בספרי הראשונים.
הגותו
רבי משה תקו חיבר קונטרס גדול בשם כתב תמים שבו הוא משיג על תורת הפילוסופיה ובפרט על הפילוסופים היהודיים - כשכוונתו לבולטים שבהם כרב סעדיה גאון, רבי אברהם אבן עזרא, ואולי גם הרמב"ם - אם ספריו היו מוכרים לרבי משה - ומגדיר את דעות הסוברים כמותם כמינות.
בספרו טען רבי משה תקו כי עם היות הבורא לא גשמי, לעיתים הוא מצמצם את עצמו ומופיע בצורה גשמית, והיכולת לעשות זאת היא עצמה מכח אינסופיותו.
תפיסה זו של האלהות מוגדרת על ידי הרמב"ם כמינות, אף שהראב"ד כותב על הרמב"ם שרבים וטובים ממנו טעו וסברו שכל ביטויי ההגשמה שבתנ"ך על איברים הנמצאים אצל הבורא, מתפרשים כפשוטם. למרות ההתנגדות הגדולה לתפיסה זו של ר' משה תקו, בעיקר על ידי תלמידיו של ר' יהודה החסיד ושל ר' אלעזר מוורמייזא וכן על ידי ר' אברהם בן ר' עזריאל בעל "ערוגת הבושם", היא בוטאה בצורה מאוד מינורית, כנראה בגלל מעמדו ההלכתי.
נוסף לביקורתו של רבי משה תקו על הפילוסופים היהודים, הוא תקף גם את חסידי אשכנז שבדורו שבראשם בעבר עמדו רבי שמואל החסיד ורבי יהודה החסיד, וטען שדעותיהם הובאו מספרי הקראים. (חשוב להדגיש שהוא יצא נגד התלמידים ולא נגד רבם) הוא תקף גם את שיר היחוד שנתחבר על ידי חכם מבית מדרשם של חסידי אשכנז, על תפיסת האלהות האימננטית שלו, הקרובה לפנאנתאיזם (מהסוג הראשון שפורט שם).
העיקרון שהנחה את רבי משה תקו הוא עקרון הפשטות ושלילת החידושים. מחמת עיקרון זה סירב לקבל פירושים אפולוגטיים ליישוב קשיים תאולוגיים, והעדיף לפרש את פסוקי התנ"ך ואת מדרשי חז"ל כפשוטם, על אף הקושי שבביטויים האנתרופומורפיים; כך גם הסיק שהבורא שוכן בשמים ממעל ואינו אימננטי. דעתו הביקורתית כלפי פרק שירה הייתה שלדעתו אינו אלא זיוף פסבדוני.
קונטרס זה לא שרד ברובו, והקטע ששרד נדפס לראשונה במאסף אוצר נחמד חלק ג'. מהדורת פקסימיליה של כתב יד פריז בצירוף מבוא ומפתחות יצאה לאור על ידי יוסף דן, הוצאת מרכז דינור, ירושלים תשמ"ד. מספר קטעים נוספים שרדו כציטוטים בספר "ערוגת הבושם" של ר' אברהם ב"ר עזריאל, מתלמידי רבי יהודה החסיד.
מבצע דדלייט
מבצע דדלייט (באנגלית: Operation Deadlight) נערך על ידי הצי המלכותי הבריטי לאחר תום מלחמת העולם השנייה, מנובמבר 1945 ועד פברואר 1946. במהלכו הוטבעו באוקיינוס האטלנטי 116 צוללות של הצי הגרמני, שהוסגרו לידי בריטניה לאחר תום המלחמה באירופה.
ארנסט ליסאואר
ארנסט ליסאואר (בגרמנית: Ernst Lissauer; 16 בדצמבר 1882 – 10 בדצמבר 1937) היה משורר, מחזאי וסופר לירי ודרמטי יהודי-גרמני. נודע בעיקר בזכות כתיבת שיר המלחמה של הקיסרות הגרמנית ב"שיר השנאה לאנגליה" שהפסוק הידוע מתוכו "אלהים, הענש את אנגליה" שימש כסיסמת קרב של הצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. ליסאואר נתפס בזמנו, בקרב יהודי גרמניה כסמל לנאמנות היהודים למדינתם ולהצלחת השתלבותם בחיים בגרמניה לעומת אנגליה שעדיין דגלה בחוקים מגבילים יחסית ליהודים הרבה זמן אחרי האמנציפציה בגרמניה.
קורות חיים
ליסאואר נולד ב-1882 בברלין והיה בנו של הוגו ליסאואר, שופט שהיה חבר בבונים החופשיים ובעליו של בית המסחר למשי הגדול בברלין (הפירמה ה. ליסאואר) אשר היה ספק השמלות של אשתו של קיסר גרמניה. אביו, יחד עם אחיו, אדוארד מוזס ליסאואר (אשר בנו ולטר ליסאואר היה מחלוצי התעופה), היו מבין המייסדים של "אגודת סוחרי ברלין".
מבצע דדלייט
רקע
לאחר כניעת גרמניה ב-8 במאי 1945 נכנעו צוותיהן של 156 צוללות והסגירו את עצמם ואת כלי השיט שלהם לידי כוחות בעלות הברית משני צידי האוקיינוס האטלנטי - בקרבת בריטניה, בנורווגיה, בדנמרק, בגרמניה, בגיברלטר ובספרד וכן בקנדה, בארצות הברית ובארגנטינה. 138 מהצוללות הועברו לבריטניה ורוכזו בשני נמלים, בסקוטלנד ובצפון אירלנד.
ארנסט ליסאואר
קורות חיים
אימו של ליסאואר, צרלינה פרידברגר (Friedeberger) מפוטסדאם, הייתה אשתו השנייה של אביו לאחר שאשתו הראשונה, קלרה ליסאואר מבית אופנהיים, נפטרה ממחלה. בנה, אחיו למחצה, פרידריך וולפגנג ליסאואר (פריץ) היה מלחין, כנר, תובע, ומנצח בבית האופרה של ברלין. בנו של פריץ ליסאואר, אוטו כתב בשם הספרותי "מיכאל לוגן" יחד עם עוד חבר את הסיפור של הסרט Fanfare d'amour "רומן אהבים" שהיה המקור לתסריט של חמים וטעים, סרט שזכה לפרס האוסקר. מקור משפחתו היה יהודי החסות של המלך בגרמניה ומאמצי אוגוסטה ארנד ומשפחתה (יהודייה שהייתה אהובתו של הנסיך אוגוסט ואם שבעת ילדיו). בין היתר, היה קרוב משפחה של המלחין אוטו ניקולאי, וכן של אברהם ריס, שניהל את המשא ומתן לקבלת היהודים שגורשו מאוסטריה על ידי המלך לגרמניה בעת שלטון הקיסר. מקור שם משפחתו ליסאואר הוא מהעיירה ליסה (Lissa - Leszno).אבותיו מצד האב השתתפו במיליציה האזרחית בימי מהפכת 1848 ונמנו עם מייסדי הקהילה היהודית הרפורמית של ברלין. ברוח הקהילה הרפורמית גדל ליסאואר בתרבות הגרמנית ובניתוק מצביון העברי של הדת. בגיל 15 סירב להתנצר כפי הציעו הוריו כי לא היה מוכן לבגוד בשורשי המשפחה. לא ראה סתירה בין דתו להיותו פטריוט פרוסי-גרמני. ליסאואר למד בבית הספר התיכון פרידריסוורדר ואחר כך למד כמה סמסטרים היסטוריה של הספרות באוניברסיטאות לייפציג ומינכן. אחר כך שב לברלין והתחיל לעבוד כמשרק ספרות וסופר עצמאי. המוציא לאור אויגן דידרכס התלהב מאוד מקריאת כתבי היד והודיע שגילה בליסאאור "את גדול המשוררים הגרמנים של התקופה" ליסאאור נודע כסופר לירי ודרמטי. הוא חי לסירוגין במינכן, ויסברן, ברלין ווינה. אשתו הראשונה הייתה מארי וילפיר, והשנייה גרטה לאנגר. לא נולדו לו ילדים. העריץ מאוד את ההיסטוריה של פרוסיה, של פרידריך הגדול ושל "מלחמות השחרור" שבאו לידי ביטוי במחזור השירים "1813" שנכתב לרגל מלאות מאה לקרב לייפציג נגד נפוליאון. יצירתו הראשונה שפורסמה הייתה "השדה" ( Der Acker) ב-1907. הוא פרסם גם את המגזין "פרונט" ("חזית")"
מבצע דדלייט
רקע
ממשלת בריטניה גמרה אומר להביא להשמדת צי הצוללות של גרמניה לאחר המלחמה. במהלך ועידת פוטסדאם באביב 1945 הסכימו מנהיגי ארצות הברית, בריטניה וברית המועצות כי מרבית הצוללות שנכנעו יוטבעו. במסגרת ההסכם נקבע כי שלושים מהצוללות השבויות לא יוטבעו ויימסרו כשלל מלחמה לשלוש המעצמות.
ועדה ימית שבה היו חברים נציגים של בריטניה, ארצות הברית וברית המועצות הורכבה ובדקה את הצוללות שנשבו. ב-10 באוקטובר 1945 היא בחרה מהן את הצוללות לשימור (מקצתן נמצאו בארצות הברית). ב-29 באוקטובר קבעה הוועדה ש-116 הצוללות הנותרות שהוחזקו בבריטניה יוטבעו בים הפתוח בעומק של 100 מטר לפחות וזאת עד 15 בפברואר 1946. מיד לאחר ההחלטה ניגש הצי המלכותי הבריטי לתכנון מבצע ההטבעה ולביצועו.
ארנסט ליסאואר
שיר שנאה לאנגליה
ארנסט ליסאואר ציין שהשיר הוצא מתוך קומדיה וסירב להפצתו בבתי הספר, המשורר לא ציין שעל אף דברי השטנה שחש בתור הוכחה לנאמנותו לגרמניה, חלק ממשפחתו גרה באנגליה ובין קרוביו נמנים גם משפחת רוטשילד ומשה מונטיפיורי.
בין חבריו של ליסאואר היה הסופר שטפן צווייג, שאמר על חברו: "ככל שהיה הנושא יותר גרמני כך הוא היה נלהב יותר אליו". הוא הרגיש מחויב לשירה, לאמנות, להיסטוריה ולשפה הגרמנית כחלק ממנו, תחושה שהתעצמה עם רוחות מלחמת העולם הראשונה.
מבצע דדלייט
המבצע
התכנון למבצע קבע כי מרבית הצוללות שהוסגרו ייגררו על ידי אוניות לשלושה אתרים כמאה ושישים קילומטרים מצפון-מערב לאירלנד, אשר כונו XX, YY ו-ZZ. אתר XX נועד להיות מקום ההטבעה העיקרי, ו-36 צוללות יועדו לגרירה לאתר ZZ כדי לשמש שם כמטרות להתקפות מטוסים. עוד נקבע כי אם תנאי מזג האוויר יאפשרו זאת יועברו צוללות מאתר XX לאתר YY ושם יוטבעו על ידי אש של יחידות שטח ימיות. שיטת ההטבעה שנקבעה לצוללות שלא נועדו לשמש כמטרות לאוניות או למטוסים הייתה פיצוץ מטעני נפץ בתוכן, והטבעה באש של אוניות כשיטת גיבוי.
ארנסט ליסאואר
אחרי המלחמה
בתום המלחמה השיר השפיע לרעה על הקריירה שלו. מערציו מבעבר עזבו אותו. המבקר הספרות רוברט בודנצקי גינה אותו בטענה שהשיר לא היה טקסט פטריוטי אלא שיר שנאה ותעמולת מלחמה. ליסאאור ניסה לפנות לכתיבת מחזות בעיקר על דמויות היסטוריות כמו תומאס מינצר, וכן מסות ובקורת שירה. מואכזב מחוסר ההצלחה, בשנת 1924 ערק לווינה. ארנסט ליסאואר קונן אז בשיר על מולדתו הנשלטת על ידי הנאצים באומר, בין השאר: "עבור הגרמנים אני יהודי המחופש לגרמני ועבור היהודים אני גרמני המועל בעם ישראל".
מבצע דדלייט
המבצע
כאשר החל המבצע התברר כי רבות מן הצוללות היו במצב גרוע ביותר לאחר שעגנו במשך חודשים במעגנים החשופים לאיתני הטבע. כמו כן מזג האוויר באתרי ההטבעה היה סוער. לבסוף הוטבעו רק שתי צוללות באמצעות מטעני נפץ על מנת שלא לסכן ימאים בעת התקנתם בצוללות. שבע צוללות הוטבעו באמצעות טורפדות שנורו מצוללות ו-13 הוטבעו באמצעות אש ממטוסים. מהצוללות הנותרות טבעו כמעט מחצית בשל מצבן הרעוע עוד במהלך הגרירה אל אתרי ההטבעה. שאר הצוללות הוטבעו באש תותחים ימיים. ההטבעה הראשונה במבצע נערכה ב-27 בנובמבר 1945 והאחרונה - ב-11 בפברואר 1946.
ארנסט ליסאואר
אחרי המלחמה
בשנת 1937 נפטר אחיו הבכור המלחין פריץ ליסאואר בברלין, ובאותה שנה נפטר ארנסט ליסאואר בביתו בווינה, לשם גלה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
פרסים ואותות הוקרה
(עיטור דומה קיבלו גם עמיתים ריכרד דהמל, רודולף פרסבר, צזאר פליישלן, פאול וארנקה, ריכרד נורדהאוזן, גוסטב פאלקה, פרדיננד אוונאריוס, ויל וספר, ולטר פלקס ודורלף אלכסנדר שרדר- על שירי המלחמה שלהם}
מבצע דדלייט
לאחר המבצע
בשנים 2001-2003 איתר הארכאולוג הימי הבריטי אינס מקארתי (Innes McCartney) 14 מהצוללות הטבועות וערך סקר שלהן.
בשנת 2007 ביקשה מועצת העיר דרי שבצפון אירלנד למשות את אחת הצוללות (U-778) כדי להציבה במוזיאון ימי חדש בעיר. באותה שנה נספה צוללן אירי במצולות כאשר צילם את הצוללת הטבועה. התוכנית ננטשה ב-2009 בשל מחסור במשאבים כספיים.
מוטי שלם
מוטי שלם (9 בספטמבר 1953, כ"ט באלול ה'תשי"ג – 12 במאי 2019) היה איש חינוך והיסטוריון ישראלי. כיהן כסמנכ"ל תוכן ופיתוח במכון "שם עולם" וכיו"ר עמותת חיל החינוך והנוער של צה"ל.
ביוגרפיה
מוטי שלם נולד בתל אביב בערב ראש השנה, 9 בספטמבר 1953 להורים יוצאי עיראק. אמו עלתה לישראל בשנת 1945 במסגרת עלייה ב' דרך היבשה, ואביו עלה בשנת 1951 במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.
מוטי שלם גדל והתחנך בירושלים, שירת כ-20 שנים בצה"ל במגוון רחב של תפקידים במערכת החינוך והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. בין היתר שימש כקצין החינוך של בית הספר למכ"ים, קצין החינוך של בה"ד 1, מפקד המדרשה הצבאית לחינוך בירושלים, ראש ענף הסברה ומפקד בה"ד החינוך.
עם תום שירותו בצה"ל הצטרף מוטי שלם למחזור הראשון של בית הספר למנהיגות חינוכית במכון מנדל בירושלים ובתום שנתיים, בקיץ 1994, הקים וניהל את בית הספר הבינלאומי להוראת השואה ביד ושם משך 13 שנים.
בקיץ 2007 שב מוטי שלם למכון מנדל למנהיגות כחבר הסגל האקדמי וכמנהל התוכנית למנהיגות חינוכית בצה"ל. כחבר בוועד המנהל של "עלמא" בית לתרבות עברית בתל אביב, קיבל על עצמו מוטי שלם את ניהול המוסד בשלהי 2013. בסוף 2015 הוביל מוטי שלם מהלך לחיבור אסטרטגי בין "עלמא" למכון שלום הרטמן בירושלים. בקיץ 2016 הצטרף מוטי שלם לצוות מכון "שם עולם" בו הוביל פרויקט הקמת קמפוס שיעסוק בשואה ובזהות היהודית ושיכלול מרכז מוזאלי, קומפלקס חינוכי ואזור מגורים. ב 27 באוקטובר 2017 נבחר מוטי שלם ליו"ר עמותת חיל החינוך והנוער שהנהלתה מורכבת מקצינים בכירים יוצאי חיל החינוך בצה"ל וחברים בה קצינים יוצאי החיל.
השכלה
מוטי שלם היה בוגר התיכון הממלכתי דתי "הימלפרב" בירושלים, ובוגר תואר ראשון בפסיכולוגיה ובהיסטוריה יהודית מאוניברסיטת בר-אילן. הוא המשיך במסלול ישיר לתואר שלישי וב-1996 הוענק לו תואר דוקטור להיסטוריה מאוניברסיטת בר-אילן על מחקרו: "ערכי ארגון ה'הגנה' – בחינה היסטורית של תהליך התגבשותם ודרכי הנחלתם 1939-1948".
מוטי שלם היה בוגר המכללה הבין זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל, בית הספר למנהיגות חינוכית במכון מנדל ונושא תעודת הוראה מאוניברסיטת בר-אילן.
פרסומים
בשנת 2004 יצא לאור ספרו "צבא מחפש משמעות", המבוסס על עבודת הדוקטורט שכתב. בספר ניתח ד"ר שלם את תהליכי התגבשותו ועיצובו של הקודקס הערכי של ארגון ההגנה ושל הגוף המגויס שלו - הפלמ"ח. הוא בחן את המקורות האידאולוגיים שהשפיעו על ארגון "ההגנה", על ערכיו, דפוסי ההתנהגות שלו ועל מערכת ההסברה שלו, שעוצבו בשנים 1939 עד 1948. מסקנתו העיקרית מחקירת תהליך התהוותה של מערכת החינוך בהגנה ובפלמ"ח היא שמדובר בחוויה הטומנת בחובה את גילוי "הצופן הגנטי" של תהליכים עמוקים מאוד שעבר צה"ל ועברה למעשה החברה בישראל. לבד משורשיה של מערכת החינוך של צה"ל חושף הספר גם את שורשי תפיסת המשמעת בצה"ל, את הבסיס לערכי הלחימה ומוסר הלחימה הטבועים בו, ואת היסודות שעיצבו את דמות המפקד בצה"ל ואת אתוס הפיקוד בכלל.
גם התפיסה החברתית המרחיבה של צה"ל כצבא העם והתביעה ממנו ליטול על עצמו משימות לאומיות מקורן בפלמ"ח. הספר מצביע על כך שגם מושגי ה'ישראליות' ו'דמות הצבר' נצרבו לא מעט במדורות הפלמ"ח – ו"אף שזו הפיקה בעיקר אור נגוהות היו לה לא מעט צללים".
ד"ר מוטי שלם פרסם עשרות מאמרים אקדמיים עיוניים וביקורתיים העוסקים במנעד רחב של נושאים בהם עסק בקריירה המקצועית שלו. אלה נוגעים בדמותו הערכית של צה"ל, בהוראת השואה, בשאלות של עיצוב הזהות ישראלית, בדמותה של החברה בישראל, בסוגיות חינוכיות ובעוד שורה ארוכה של נושאים שעלו על סדר היום הציבורי.
מוטי שלם היה בן למשפחת רבנים מבגדאד וסבו, הרב יצחק מכמל, היה בר סמכא לחכמת הלוח העברי ולהלכות הנובעות ממנו. הרב יצחק מכמל חיבר את הספר "נתיבות יצחק" על יסודות הלוח העברי, שיצא לאור בירושלים ובבגדד ב-1923 ומהדורה נוספת שלו, מבוארת ומוערת, יצאה בירושלים ב-1993 על ידי נאג'י מכמל, בנו של הרב יצחק מכמל ואביו של מוטי שלם. כנאמן למסורת אבותיו המשיך מוטי שלם לחבר ולהוציא לאור את הלוח השנתי עבור קהילת יוצאי עיראק, שקביעת הזמנים בו שנגעה לשאלות הלכתיות הייתה מבוססת על פסיקותיו של הבן איש חי – גדול חכמי בבל בדורות האחרונים.
ד"ר מוטי שלם נפטר ב-12 במאי 2019. הותיר אחריו אישה - דפנה, בן ובת.
שמיים ומים
שמיים ומים הם פיתוח עץ והדפס אבן (ליתוגרפיה) מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר שהודפסו לראשונה בשנת 1938. שמיים ומיים כוללות שתי יצירות: שמים ומים1 ושמים ומים 2. היצירה מאורגנת בתבנית של ניגודים ציפור-דג ושחור-לבן. המרווחים בין הציפורים יוצרים צורה של דגים והשחור והלבן מתחלפים כצורה ורקע.
שתי היצירות מהוות עבודות בהם עסק אשר במטמורפוזות ובריצוף של מישור - עבודות בהן הוא בחן כיצד צורה אחת הופכת לצורה אחרת מחד, וכיצד צורות שונות משתלבות זו בזו על מנת ליצור מישור מרוצף מאידך.
שמיים ומים 1
היצירה מדגימה כיצד ניתן לחלק את המישור לאלמנטים שונים המשתלבים זה בזה במעין תצרף (פאזל). במרכז התמונה ניתן לראות מספר שווה של ציפורים ודגים המשתלבים זה בזה והנעים באותו כיוון. הדגים לבנים מהווים רקע (שמיים) לציפורים השחורות, ולהפך - הציפורים השחורות מהוות רקע (ים) לדגים הלבנים. במעלה התמונה הופכת צורת הדגים למופשטת יותר והמרווחים בין הציפורים גדלים עד שברור לצופה שמדובר בשמיים. במורד התמונה המרווחים גדלים והציפורים הופכות לים. כל אחד מהאלמנטים בתמונה (הדגים והציפורים) מהווים בו זמנית חזית התמונה ורקע לאלמנט השני, ונוצרת אשליה אופטית שהצופה יכול לעבור בין תמונה אחת למשנייה באותה יצירה.
וכך מתאר האמן את היצירה:
שמיים ומים 2
שמיים ומים 2 היא הדפס אבן (ליתוגרפיה) שנוצרה והודפסה לראשונה באותה שנה בה הודפסה היצירה "שמיים ומים 1". בדומה ליצירה הקודמת, גם זו עוסקת במטמורפוזות של דגים לציפורים ולהפך, ובריצוף של מישור, אולם ביצירה זו פורץ האמן את הגבולות הרבועים של היצירה בניסיונו לצאת מהמישור התחום ביצירה ריבועית ולהראות בכך את תנועת הדגים והציפורים.
בשונה מ"שמיים ומים 1" הציפורים והדגים עפים ושוחים לכיוונים שונים (מחציתם לימין התמונה ומחציתם לשמאלה), וכדברי האמן:
לך (סיסמה)
לֵך היא סיסמה ויראלית שנוצרה במאי 2019 וצברה פופולריות כחלק מהמחאה נגד בנימין נתניהו. את הסיסמה הגה הסופר ואיש הפרסום רוני דונביץ', והיא בגופן שעיצב גדעון שגיא בשנת 1977, המשמש גם בלוגו מפלגת הליכוד. דונביץ', קופירייטר במקצועו וסופר של ספרות פופולרית, שימש בתקופת המחאה נגד נתניהו האחראי על המיתוג של ארגון המחאה "אין מצב". דונביץ' הסביר בריאיון באתר "הארץ" שעל אף הבחירה באות ל' שמשמשת בלוגו הליכוד, "זה לא 'לכו' ולא נגד הליכוד. זה רק נגד נתניהו". תחילה שקל את הסיסמה "באמא שלך לֵך", אך שינה אותה לגרסה מינימליסטית יותר. היו שטענו שההשראה לסיסמה מקורה בסיסמה שכיכבה בהפגנות האביב הערבי במצרים – אִרְחַל, שמשמעה "לך", טענה שדונביץ' הכחיש.
לפני ששימשה במחאה נגד נתניהו, שימשה הסיסמה "לך" בהפגנות המחאה מול ביתו של היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט. כסיסמה נגד נתניהו, התקבלה זו על ידי זרמים שונים בתנועת המחאה, וצברה תאוצה על שלטי מחאה, כמסגרת לתמונה בפרופיל בפייסבוק, על סטיקרים ועל פריטי לבוש שונים בהם נעשה שימוש במחאה. היא נכתבה גם במקומות שונים במרחב הציבורי, למשל בשדרות רוטשילד, בדרך השלום ובנהלל. במועד הקראת פרשת "לך לך" פורסם סרטון בו מופיעים מאות פעילי מחאה ביישובים שונים ברחבי הארץ מצולמים מהאוויר כשהם יוצרים את המילה "לך".
ב-2 ביוני 2021, בתום המנדט שקיבל יאיר לפיד להרכבת הממשלה, ועם הודעתו לנשיא המדינה ראובן ריבלין שעלה בידו להרכיב ממשלה, פרסם דונביץ' פוסטר המשך לזה של הסיסמה המקורית, ובו המילה "הלך".
תגובות
בעקבות תפוצת הסיסמה, החלו ברשת לעלות פוסטים בתגובה על ידי אנשי ימין עם הסיסמה "לכו אתם". בנו של ראש הממשלה, אבנר נתניהו, הגיב לסיסמה זו וכתב בפוסט בפייסבוק: "ביום האחרון אני רואה בפיד שלי המון 'לך' שחור שמוצמדים לתמונת הפרופיל... המילה הזאת 'לך', לא תורמת בכלל לתחושת האחדות. מבטאת זלזול בכללי המשחק הדמוקרטיים. למחות ולא להסכים זה בסדר גמור והכרחי בדמוקרטיה, אבל יש דרך להחליף שלטון בדמוקרטיה וקוראים לה קלפי".
מעצב הלוגו של הליכוד, גדעון שגיא, הגיב לשימוש שנעשה בעיצובו בסיסמה זו, ואמר כי "אני מזדהה עם המילה 'לֵך' וזה בסדר. אם זו התרומה שלי, אשמח שזה יעזור. בדרך כלל כמעצב אני לא שמח שמשתמשים בעיצוב שלי שהפך לאייקון, לכל מיני דברים אחרים. לאורך השנים ראיתי כל מיני שימושים שלא אהבתי. אבל כשראיתי את המהלך הזה, אמרתי, 'וואלה, סוף־סוף השתמשו בלמ"ד בצורה נכונה, בלי עיוותים'".
אקוודור במשחקים האולימפיים
אקוודור השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1924). היא נעדרה מהמשחקים הבאים, ושבה והשתתפה בהם רק לאחר 44 שנים, באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). מאז, נטלה חלק בכל המשחקים שנערכו. באולימפיאדת חורף לא השתתפה אקוודור מעולם.
עד כה זכתה אקוודור ב-5 מדליות אולימפיות (3 מזהב ו-2 מכסף). הזכיות הגיעו מענפי האתלטיקה, הרמת משקולות ואופניים.
היסטוריה
הספורטאי האקוודוריאני היחיד שזכה במדליות אולימפיות הוא ההלך ג'פרסון פרס. פרס זכה במדליית הזהב בהליכה ל-20 ק"מ באולימפיאדת אטלנטה (1996), ו-12 שנים אחר כך זכה במדליית הכסף באולימפיאדת בייג'ינג (2008). באולימפיאדות שנערכו בתווך (סידני ואתונה) סיים פרס במקום הרביעי.
ספורטאים אקוודוריאנים נוספים שבלטו באותה תקופה היו מרימת המשקולות אלכסנדרה אסקובר, שסיימה במקום החמישי בבייג'ינג ובמקום השביעי באתונה, המתאגרף קרלוס גונגורה שהעפיל לשלב רבע הגמר בבייג'ינג, ורץ המרתון סילביו גרה, שסיים במקום ה-14 בסידני.
באולימפיאדת לונדון (2012) רשם האתלט אלכס קיניונס את ההישג הגבוה ביותר, כשסיים במקום השביעי בריצת 200 מטר. מרימי המשקולות חורחה ארויו וסלדינה נייווס סיימו במקום השמיני, ואילו אלכסנדרה אסקובר סיימה במקום התשיעי.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שיפרה אלכסנדרה אסקובר את הישגה, וסיימה במקום הרביעי. מרימת משקולות נוספת, נייסי דאחומס, סיימה במקום השישי. שני מתאגרפים הודחו בשלב רבע הגמר, קרלוס קיפו וקרלוס אנדרס מינה, והשחיינית סמנתה ארוואלו סיימה במקום התשיעי במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה אקוודור לראשונה ביותר ממדליה אחת באולימפיאדה אחת, ובשני ענפים חדשים. ריצ'רד קאראפאס זכה במדליית זהב במרוץ כביש. נייסי דאג'ומס זכתה במדליית זהב בהרמת משקולות עד 76 ק"ג. תמרה סלזר זכתה במדליית כסף בהרמת משקולות עד 87 ק"ג.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
צפעון דקל עפעפי
צפעון דקל עפעפי (שם מדעי: Bothriechis schlegelii) הוא מין של נחש ארסי החי ביערות אמריקה המרכזית והדרומית. נחש זה בדרך כלל בעל גוף צהוב והוא צייד החי בעיקר על ענפי העצים. הוא נפוץ בטבע ממקסיקו, דרומה לכל אורך אמריקה המרכזית - עד פרו. תפוצתו היא כמעט לגמרי ביערות גשם וגם ביערות הרריים.
נחש זה קטן יחסית למשפחת הצפעיים ואורכו 55-82 ס"מ בממוצע, כשהנקבות גדולות יותר מהזכרים (למעט גודל הנקבות אין הבדלים בולטים בין שני המינים). כמו רוב מיני הצפעיים, למין זה ראש מעוגל במקצת, עיניים שקועות וניבי ארס ארוכים ומתקפלים. לצד העיניים והנחיריים ישנן גומות החשות בחום גוף של חיות חמות דם. הזנב חזק ומיועד ללפיתת ענפים.
הנחש תוקף ממארב את טרפו הכולל עופות שונים, עכברים, זוחלים וקרפדות - בעיקר בלילות - והורגו במהירות, בעזרת הארס.
הוא לא מאוד אגרסיבי, אך יתקוף במקרה של חשש. הארס קטלני לבני אדם, אך מין זה נדיר באזורים מיושבים. עם זאת, הוא מוחזק על ידי סוחרים וגני חיות.
ברכת בורא פרי הגפן
ברכת בורא פרי הגפן היא אחת מברכות הנהנין החשובות, ונתקנה קודם שתיית יין. הברכה שיש לברך לאחר שתיית היין בשיעור רביעית היא ברכה אחת מעין שלוש.
המקור במשנה
המקור לברכה זו הוא מהמשנה במסכת ברכות:
מעלת היין
אף שעל פירות האילן תיקנו לברך ברכת בורא פרי העץ שונה הוא היין שאף שיוצא מהגפן תקנו עליו ברכה מיוחדת. בתלמוד הועלו טעמים שונים לשינוי זה: בתלמוד מוסבר, שהיין נתן תחושת שובע רק כאשר שותים ממנו מעט, אולם כאשר שותים ממנו הרבה הוא רק מגדיל את התיאבון, מעלה זו של היין נוספת על מעלתו של הלחם שרק "סעיד" אך לא משמח. לפי מסקנה זו, כאשר הפסוק אומר "ויין ישמח לבב אנוש ולחם לבב אנוש יסעד" הכוונה היא שהלחם רק סועד אך היין גם משמח וגם סועד.
פוטר שאר משקים
לדעת רב חייא ברכת הגפן על היין פוטרת את שאר כל המשקין שברכתן שהכול נהיה בדברו, אך לא ניתן להיפטר מחיובה על ידי ברכה אחרת, וכך סבורים רוב הפוסקים. אך יש שלא פסקו את דינו להלכה.
באחרונים נחלקו לעניין ברכת 'הגפן' על מיץ ענבים, יש שכתבו שמאחר שאינו חשוב כל כך כיין, אינו פוטר שאר משקים, ויש שכתבו שאין חילוק בדבר.
קביעת סעודה
הסתפקו חכמי התלמוד, מה דינו של יין כאשר קובעים עליו סעודה כאשר הוא העיקר (בדומה ללחם). לכאורה, לפי האמור שהיין גם סעיד וגם משמח, ניתן לקבוע עליו סעודה. רב נחמן בר יצחק רצה לומר כך, אך רבא קבע כי לכאורה בטלה דעתו אצל כל אדם, אלא אם כן יבוא אליהו ויאמר אחרת.
נוסח הברכה
יש שכתבו להגות את המילה פרי, כשהאות פ' רפויה בלא דגש, אף שעל פי כללי הניקוד בג"ד כפ"ת מקבל דגש כאשר הוא בראש מילה, אך כאן שהמילה 'פרי' באה לאחר אותיות אהו"י היא אינה מקבלת דגש. לדעת החולקים יש לבטא את האות פ' עם דגש כיוון שיש הפסקה במילה בורא, ובמקרה זה לא נאמר הכלל. עוד יש לציין כי בלשון חז"ל נהוג להדגיש את אותיות בג"ד כפ"ת גם לאחר אותיות אהו"י, כך נמצא למשל בכ"י קאופמן ועוד, וכך מסורת ההגיה בכל העדות (מכה בּפּטיש וכדומה).
נוסח הברכה לפי מנהג האשכנזים, התימנים וחלק מיוצאי תוניס וגאורגיה הוא בורא פרי הַגָּפֶן, האות ג' בקמץ, אך מנהג רוב הספרדים לומר בורא פרי הַגֶּפֶן כשהאות ג' בסגול. האמירה בקמץ היא מאחר שהמילה "הגפן" הוא בסוף הברכה, ועל כן, על פי כללי דקדוק לשון המקרא והניקוד הטברני, היא צורת הפסק, המחליפה את הסגול בקמץ. טעם החולקים הוא שכללי צורת ההפסק תקפים רק בלשון המקרא ואין להחיל את כללי הדקדוק הטברני של לשון המקרא על נוסח התפילה והברכות. עוד טעם כתב בשו"ת רב פעלים, שברכה זו נתקנה ע"פ הפסוק בדברים (ח,ח), ובפס' זה המילה גפן כתובה בצורה הזו: "וְגֶפֶן וּתְאֵנָה וְרִמּוֹן...".
סטטיסטיקות של התנ"ך
סטטיסטיקות של התנ"ך הכוללות ספירת הפסוקים, המילים, והאותיות שבתנ"ך, ידועות עוד מימי התלמוד (בסביבות המאה ה-3). לאחר מכן בתקופת המסורה (בין המאה ה-5 ל-10), הייתה ספירת המילים והאותיות אחת הפעולות העיקריות שנעשו כדי לקבוע נוסח אחיד של המקרא ולאבטח אותו משיבושים. בתלמוד הבבלי נאמר כי משפחות ה"סופרים" המוזכרות במקרא נקראו כך על שם עיסוקם בספירת האותיות והמילים בתורה. ביהדות יש שמתייחסים לעיסוק בספירת האותיות והמילים כמצווה וסגולה.
על פי הנוסח המצוי בידינו, בתנ"ך ישנם בקירוב: 22,864 פסוקים, 306,757 מילים, ו-1,202,972 אותיות. מתוכם בחמישה חומשי תורה: 5,845 פסוקים, 79,980 מילים, ו-304,805 אותיות. בספרות היהודית התפרסמו במשך הדורות סטטיסטיקות שונות של התנ"ך, רובן לא תואמות לנתונים שלפנינו.
בתלמוד
התלמוד מביא מסורת על מספר הפסוקים בחמישה חומשי תורה, בתהילים, ובדברי הימים, וכן על מיקום חצי התורה והתהילים, אך מוסיף כי אנו לא בקיאים בחסירות ויתירות ובחלוקת הפסוקים, ואם נבדוק זאת ייתכן שנמצא נתונים שונים.
הנתונים המובאים בתלמוד: כל הנתונים המובאים בתלמוד אינם תואמים לספירה על פי נוסחאות התנ"ך שבידינו. לפי הנוסח שבידינו בתורה ישנם 5,845 פסוקים, בתהילים - 2,527, ובדברי הימים - 1,765. האות ו' של "גחון" נמצאת כ-4,834 אותיות לאחר האות האמצעית, המילה האמצעית בתורה היא "המזבח", הפסוק האמצעי בתורה הוא "וישם עליו החושן".
הסברים לדברי התלמוד
רב האי גאון נשאל על ההפרש בין מספר הפסוקים שלפנינו למספר הפסוקים המוזכר בתלמוד, והשיב ששמע מפי "חכמים הראשונים" שהברייתא מציינת את המספר לפי ספר תורה שמצאו בירושלים שמספר הפסוקים בו היה שונה מספר התורה המקובל. ההסבר על שינויים בחלוקת הפסוקים עדיין אינו מיישב את ההפרשים בציון חצי הספר. עם זאת רבנים וחוקרים רבים ניסו ליישב את דברי הגמרא עם הנוסח הקיים בידינו. יש שהסיקו כי דברי הגמרא הם טעות סופר.
למספר הפסוקים הוצע פירוש מחודש בספר "קנמן בשם" של הרב יהודה אפשטיין בשם ספר "כתר תורה", לדבריהם המספר 5,888 כולל את מספר הפסוקים בתורה יחד עם פסוקים מהתורה שנכתבו שוב במקומות אחרים בתנ"ך; בספר תהילים ישנם 35 פסוקים שכבר נכתבו בתורה באותן המילים בדיוק, ובספר דברי הימים שמונה נוספים, יחד עם 5,845 הפסוקים שבתורה הם 5,888. כוונת התלמוד "חסר מהם ספר תהילים שמונה" היא שעם הפסוקים שבספר תהילים עדיין חסרים שמונה פסוקים, ו"יתר עליהם דברי הימים שמונה" - כלומר שמונת הפסוקים שבדברי הימים משלימים את החשבון.
פירוש אחר שהוצע, ותואם את הגרסה המקורית של 8,888 פסוקים בתורה, הוא שהברייתא באמרה "פסוקים" התכוונה לכל ההפסקות שבתורה, כולל טעמים מפסיקים מרכזיים.
לדברי התלמוד על דבר היות המילים "דרש דרש" אמצע המילים שבתורה הוצע הסבר מחודש על ידי הרב פנחס זלמן סגל הורוויץ. לפי הסברו של הרב הורוויץ כוונת התלמוד היא לציין את מקום אמצע המילים הכפולות שבתורה, בתורה ישנן 89 הופעות של מילים החוזרות על עצמם ברצף, המילים "דרש דרש" הם הפעם האמצעית (ה-45) שמופיעה מילה כפולה.
גם לו' של גחון נמצא הסבר דומה, הרב יצחק זילבר והרב ראובן מרגליות פירשו שכוונת התלמוד לסמן את מיקום חצי האותיות המשונות שבתורה; האות ו של "גחון" נכתבת על פי המסורת גדולה מן הרגיל, לפי השיטה הרווחת יש בתורה מלבדה 16 אותיות משונות - שמונה מהן לפניה ושמונה לאחריה. לשיטה אחרת יש 32 אותיות משונות נוספות בתורה, 16 לפניה ו-16 לאחריה. גם האות ע' של "יער" היא האות המשונה האמצעית בספר תהילים. לעומת זאת יש שהבינו כי הסיבה לכתיבת האות ו' של גחון בצורה משונה היא כדי לסמן את חצי התורה, לדבריהם הסבר זה לא ייתכן.
באכלה ואכלה
בקובץ המסורה אכלה ואכלה המתוארך למאה ה-9 מופיעה מסורת מבבל הקובעת כי מספר הפסוקים בתנ"ך הוא 22,747: ההבדלים בחלוקת הפסוקים בין המסורה הטברנית עליה מבוסס המקרא שלפנינו לבין המסורה הבבלית עליה מבוססת קביעה זו אינם מצדיקים הפרש גדול כל כך (457), ומסתבר כי היא מבוססת על נוסח אחר של המקרא. בנוסח אחר של המסורה מצוין מספר הפסוקים 23,207.
סימנים בסופי הפרשיות והספרים
במהדורות הדפוס של התנ"ך ובחלק מכתבי היד מופיעות בסוף כל פרשה או ספר, הערות המציינות את מספר הפסוקים וסטטיסטיקות נוספות. בהערות אלו מצוין גם סימן גימטרי למספר, בדרך כלל שם אדם, שם מקום, או מילה מהפרשה. ההערות המופיעות בדפוסים הנפוצים הם על פי מהדורת מקראות גדולות שנדפסה בוונציה בשנת ה'רפ"ה - ה'רפ"ו, הערות אלו מבוססות בחלקן על הערות שכתבו בעלי המסורה הטברנית לאחר חתימת התלמוד, אך הוכנסו בהן שינויים מאוחרים. בספר החילופים שנכתב במאה ה-11, ובספר "קריית ספר" של המאירי מסוף המאה ה-13, קיימות רשימות דומות. בחלק מהמקומות הנתונים לא שווים לנתונים הקיימים בידינו.
יש שישים ריבוא אותיות לתורה
בספרות הקבלה רווח משפט המבוסס על דברי הזוהר לפיו: יש שישים ריבוא אותיות לתורה. שישים ריבוא האותיות מסמלות את השורשים ל-600,000 נשמות היהודים. משפט זה נרמז בראשי התיבות ישרא"ל. במהלך הדורות נאמרו מספר הסברים ליישוב הדברים עם המציאות.
בעל חסד לאברהם הציע לספור את האותיות עם ה, אך לפי חשבון זה המספר יהיה גבוה בהרבה מ-600,000. נכדו החיד"א הציע להוסיף את התנועות הנקראות ואינן כתובות, או כתובות בכתיב חסר, יש שהציעו לספור את האותיות המורכבות מכמה חלקים (למשל האות מ' מורכבת מ-כ' ו-ו') כאותיות נפרדות, בעל פני יהושע הציע לחשב גם את אותיות התרגום, הצעות נוספות הם לחשב את המרווחים או התגים.
שיטת ועבד הלוי
בשנת 1910 הוציא הרב יחיאל הורוויץ ספר בשם "ועבד הלוי" בו הוא מציע שיטה לחשבון מדויק של שישים ריבוא האותיות. השיטה מבוססת על דברי הרמ"ע מפאנו לפיהם אותיות התורה הידועות לנו הן שארית של האותיות שפרחו ממנה בעת שבירת לוחות הברית, על פי שיטה זו המילוי של כל אות הוא ההשלמה שלה ולכן יש לספור את המילוי בלבד (האות א נספרת כ-ל ף וכן הלאה), אך באותיות מנצפ"ך יש לספור את האות עצמה בנוסף למילוי, בחישוב זה הגיע בעל "ועבד הלוי" למספר 599,988 עליו הוסיף 12 כנגד שבטי ישראל והמילוי של אותיות מנצפ"ך, ובכך הגיע החשבון לשישים ריבוא בדיוק. ב-2001 גילה ד"ר משה כץ בספירה ממוחשבת חסר של 41 אותיות לחשבון, הוא הציע להוסיף את 53 האותיות המשונות במקום להוסיף את 12 השבטים ובכך להצדיק את החשבון.
אגדת רב סעדיה והחייט
אגדה ידועה על ספירת האותיות בתורה, מספרת על "רב סעדיה" ששאל חייט "כמה תפירות תפרת היום?", החייט, כמנהגם של יהודים ענה בשאלה "כמה אותיות יש בתורה?". רב סעדיה לראשונה בחייו לא ידע תשובה על שאלה שנשאל, והצטער מאוד על כך. הוא השביע מלאך, והמלאך גילה לו את מספר האותיות. לאחר מכן כתב את הפיוט "אהל מכון בניני" בו ציין כמה פעמים מופיעה כל אחת מכ"ב האותיות בתורה. הפיוט הובא בכמה ספרים אך נפלו בו שיבושי העתקה לפי סיכום האותיות בשיר עולה סכום של 815,280 אותיות, מספר שבחישוב שטחי אפשר להיווכח כי אינו נכון, לא לגבי חמישה חומשי תורה ולא לגבי התנ"ך כולו. ייתכן שהכוונה היא לתורה ונביאים בלבד.
Tanna japonensis
Tanna japonensis, המכונה גם "היגורשי" (ביפנית: 蜩, 茅蜩, ひぐらし), הוא מין של ציקדה - משפחה של חרקים, השייך לסוג Tanna. תפוצתו בכל רחבי מזרח אסיה והוא נפוץ במיוחד ביפן, שם ניתן לשמוע את צרצורו הצווחני בדרך כלל בערבים ובבקרים.
שמו בקאנג'י נגזר מהתו עבור "מיסקנתוס" (Miscanthus), סוג של צמח קנה שהוא נוהג לאכלס. ביפן הוא מכונה גם "קאנאקאנה" (カナカナ) בשל הרעש שהוא מפיק.
תכונות
צבע הגוף של החרק הוא חום-אדמדם. גוון ירוק מופיע סביב עיני התשבץ ובמרכז בית החזה, למינים השוכנים בהרים יש גוון כהה יותר.
בית גידול
ביפן החרק חי במגוון גדול של בתי גידול החל באקלים היבשתי הלח של הוקאידו בצפון וכלה באקלים הסובטרופי הגשום של האי אמאמי אושימה שבדרום איי ריוקיו סמוך לטאיוואן (תת-מינים כדוגמת T. j. ishigakiana). מחוץ ליפן הוא מצוי בתפוצה נרחבת בסין. בעבר הייתה טענה שהתבררה כשגויה כי החרק שכן פעם גם בחצי האי של קוריאה.
החרק נפוץ ביערות הארזים, הברושים והעצים רחבי העלים מהאזורים ההרריים של הוקאידו ועד למישורים של צפון קיושו. בדרום קיושו הם שוכנים בחלקם התחתון של האזורים ההרריים.
אקולוגיה
העש הטפיל, Epipomponia nawai (משפחת Epipyropidae מסדרת הפרפראים) משתמש בחרק כפונדקאי עבור ביציו. גם זבובי בשר (משפחת השחמטניים – Sarcophagidae) תוקפים את החרק.
צרצור
התקופה שבה שומעים בעיקר את צרצור הציקדה הוא מהסתיו ואילך, אך באזורים מסוימים ניתן לשמוע אותה בסוף הקיץ. מספטמבר ועד אמצע אוקטובר ניתן לשמוע את צרצור הציקדות כמעט מדי יום.
הצרצור של הזכרים מתאפיין בקול מלכונלי ייחודי "קיקיקיק", "קֶאקֶאקֶאקֶא" ו"קאנאט קאנאקאנה". הזכרים שרים לפני עלות החמה, ולעיתים קרובות בשעת הדמדומים או אחרי שקיעת השמש, באפלה, כשהטמפרטורה צנחה, או כאשר השמים מתעננים. הצרצור משתנה כאשר הטמפרטורה משתנה, בהתאמה לקצב הפעלת עצב הטימבל (tymbal – הכינוי באנגלית לאיברי הקול הייחודים לציקדות).
יוסף מאיר
יוסף מאיר (ד' בשבט תר"ן, 25 בינואר 1890 – י"א בסיוון תשי"ג, 25 במאי 1953) היה רופא ישראלי, מנהלה של קופת חולים כללית משנת 1928 ועד קום המדינה והמנהל הכללי של משרד הבריאות ממאי 1949 עד ספטמבר 1950. ממעצבי דמותה של הרפואה הציבורית בישראל.
קורות חיים
יוסף מאיר נולד בעיירה קוסוב שבגליציה המזרחית, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, בנם של בלה לאה ושמעון, סוחר ועסקן. מאיר קיבל חינוך יהודי חסידים ב"חדר" ובבית מדרש עד גיל 18. בגיל 13 החל להיות פעיל באגודה הציונית בקוסוב. בהמשך למד רפואה באוניברסיטת וינה, והיה פעיל בתנועת הסטודנטים הציונית והעברית. בשנת 1917 הוסמך כרופא וגויס כרופא צבאי לצבא האוסטרו-הונגרי שהיה בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. בסוף המלחמה שב לווינה, והתמחה בטיפול במחלות ריאה ובשחפת. בשנת 1922 עלה לארץ ישראל במסגרת העלייה השלישית. ניהל את קופת חולים משנת 1928, ובשנים 1945–1947 ניהל את משרד הבריאות של המדינה שבדרך. בשנים תרצ"ד-תרצ"ו (אמצע שנות ה-30) ערך עם ד"ר ישראל רבקאי אלמנך בשם "האם והילד", שכלל קובץ "מאמרים בשאלות ההגיינה והחינוך לאשה ולילד", וראה אור בהוצאת משמר הבריאות שעל-יד מרכז קופת-חולים.
בספטמבר 1949 יצא ד"ר מאיר כמנכ"ל משרד הבריאות בראש משלחת רפואית למחנה חאשד (מחנה המעבר לעולי תימן) שהוקם סמוך לעיר עדן. כאשר גילה את המצב הבריאותי של יותר מ-13,000 אנשים שהיו במחנה ללא קורת גג, וללא טיפול רפואי, תרופות ומזון במידה מספקת, פנה באופן מיידי לממשלת ישראל והמליץ להעלות את כל יהודי תימן באופן מיידי למדינת ישראל למרות מצבם הבריאותי ולמרות המשמעויות שיכולות היו להיות לכך על תושבי ישראל. המלצתו התקבלה על דעת ראש הממשלה בן-גוריון והובילה לשיפור מיידי בתנאי המחנה ולכינון רכבת אווירית שהעלתה ארצה באופן מיידי את כל יושבי המחנה ואת יתר העולים שהוסיפו וזרמו אליו מתימן.
יוסף מאיר נפטר בסוף חודש מאי 1953 בבית החולים בילינסון לאחר מחלה קשה, בגיל 63. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק, ליד קברו של חיים קוגל.
במלאת שנה למותו הוקדש לזכרו בית חולים לחולי ריאות בכפר סבא, לימים המרכז הרפואי מאיר. באותה שנה החל מרכז קופת חולים להעניק פרס על שמו, על סך 250 ל"י, לעבודות מחקר ועיון בנושאי רפואה, רפואה ציבורית (בפרט שחפת) ואדמיניסטרציה של ביטוח הבריאות וקופת חולים. ב-1955, במלאת שנתיים למותו, יצא לאור בהוצאת מרכז קופת חולים הספר "הרפואה והציבור", ובו מבחר ממאמריו מתקופה של כ-35 שנה, מתרע"ז ועד תשי"ב, שערך משה תמרי.
אאוגניקה
יוסף מאיר פעל כבר משנות השלושים לקידום רעיונות האאוגניקה ויישומם. בשנת 1934 כתב במדריך שפרסמה קופת החולים בראשית שנות ה-50 תקף את פרס הילודה במאמר תחת הכותרת: "הגברת הילודה או ריבוי הילדים", בכותבו שאין עניין לעודד משפחות עניות יוצאות המזרח להביא עשרה ילדים, אלא יש לעודד את כל בית ישראל, ובמיוחד האינטליגנציה, להביא שלושה, ארבעה ואף חמישה ילדים.
מרכז תקשו"ב
מרכז תקשו"ב הייתה יחידה טכנולוגית במספן הציוד של חיל הים הישראלי. המרכז הווה בית תוכנה לפיתוח מערכות לחימה מבצעיות, פיתוח מערכות שו"ב (שליטה ובקרה), מערכות תקשורת מבצעיות ומערכות סימולציה וסימולטורים.
במרכז תקשו"ב פותחו מערכות עתירות תוכנה למערך הלוחם בחיל הים: סטי"לים, צוללות, כלי בט"ש, מערך חופי, מסוקים ומטוסים, לוחמה זעירה והדרכה כגון מערכות לוחמה אלקטרונית, מערכות REAL TIME עתירות תוכנה, מערכות נשק, תקשורת, מערכות לחימה תת-מימיות, מערכות דימוי ואימון, מערכות שילוב וניטור תהליכים מבצעיים.
היחידה הורכבה מענפי תוכנה, אלקטרוניקה ושילובים.
ביחידה היו צוותי פיתוח עצמאיים וצוותי פיתוח בתעשייה העוסקים בפיתוח תוכנה בפרויקטים בחזית הטכנולוגיה.
ענפי התוכנה והשילובים ביחידה הורכבו מעתודאים בוגרי הנדסת מחשבים/מדעי המחשב/הנדסת תוכנה ובוגרי קורס תכנות.
בענפי האלקטרוניקה שירתו עתודאי אלקטרוניקה וחשמל אשר מפתחים בשיתוף עם התעשייה את מערכות התקשורת המבצעיות, כלים בלתי מאוישים, תוכניות תקשו"ב למים כלכליים ועוד.
היסטוריה
"מרכז תקשו"ב" הוקמה בשנת 1999 כפיצול של יחידת ממח"י לשתי יחידות תוכנה: מרכז תקשו"ב (מערכות מבצעיות), וממת"ם (יחידת מערכות מידע, תהליכים ומחשוב). עם פיצול היחידות הפך אל"ם נתן ברק, שהיה מפקד ממח"י, למפקדה הראשון של תקשו"ב.
בשנת 2018 אוחדה היחידה חזרה עם ממת"ם למרכז מפת"ח.
בוזוני W ו-Z
בוזוני W ו-Z הם חלקיקים יסודיים הנושאים את הכוח החלש. חלקיקים אלו נחזו על ידי המודל הסטנדרטי בפיזיקת החלקיקים והתגלו באופן ניסיוני ב-CERN בשנת 1983.
טופח
טופח (שם מדעי: .Lathyrus L) הוא סוג צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים במשפחת הקטניות המונה כ-181 עד 196 מינים באזורים הממוזגים והסובטרופיים ועד ההרים הטרופיים. תפוצתו קוסמופוליטית: 52 מינים באירופה, 30 בצפון אמריקה, 78 באסיה, 24 במזרח אפריקה ו-24 מינים בדרום אמריקה. חלק מן המינים אוזרחו באוסטרליה. בעבר שויך סוג זה למשפחת הפרפרניים. הטופח נכלל בשבט הבקיים (Vicieae) וקרוב לבקיה.
בוזוני W ו-Z
בוזון W נקרא על שם הכוח החלש (weak). נאמר שחלקיק Z נקרא כך משום שהוא החלקיק האחרון שנותר לגלותו, והאות Z היא האחרונה באלפבית האנגלי. הסבר אחר הוא שבוזון Z קיבל את שמו מהסיבה שמטענו החשמלי הוא אפס (zero).
תכונות בסיסיות
ישנם שני סוגי בוזוני W, אחד בעל מטען חשמלי +1 והשני בעל מטען חשמלי -1 ; הבוזון W+ הוא האנטי-חלקיק של ה- W−. בוזון Z (או Z0 ) נייטרלי מבחינה חשמלית והוא האנטי-חלקיק של עצמו. אורך החיים של כל שלושת החלקיקים הוא קצר מאוד, כ- שניות.
טופח
הסוג אפון (Pisum) בוטל ואוחד עם הסוג טופח בשנת 2017. שמם המדעי של ארבעת המינים של האפון שונה. ולא רק זאת, לפי שיטת המיון הנוכחית, המינים אפון קיפח ואפון נמוך נחשבים לשמות נרדפים לאפון תרבותי ונכללים בו. ולפיכך בישראל וסביבתה 26 מינים של טופח.
בוזוני W ו-Z
תכונות בסיסיות
הבוזונים הללו כבדים באופן יחסי לשאר החלקיקים היסודיים. עם מסה של 80.4 ו-91.2 GeV/c2, בהתאמה, מסתם של בוזוני W ו-Z גדולה פי 100 משל הפרוטון - וכבדה יותר מאטום הברזל. מסתם של בוזוני W ו-Z חשובה מכיוון שהיא מגבילה את טווח הכוח החלש. לכוח האלקטרומגנטי, לעומת זאת, יש טווח אינסופי מכיוון שלבוזון שלו (הפוטון) אין מסה כלל.
הכוח החלש
בוזוני W ו-Z הם הנשאים של הכוח החלש, כמו שהפוטון הוא נשא הכוח האלקטרומגנטי. בוזון W ידוע בעיקר בגלל תפקידו בהתפרקות גרעינית. לדוגמה התפרקות של קובלט-60, תהליך חשוב בהתפוצצויות סופרנובות ופצצות נייטרון:
טופח
המינים בישראל פורחים באביב במשך 16 שבועות, ממתחילת פברואר ועד סוף מאי, והמקדימים מתחילים לפרוח בתחילת ינואר. שני מינים (טופח החרמון וטופח חכלילי) מתחילם באפריל ומסיימים ביולי-אוגוסט.
בוזוני W ו-Z
הכוח החלש
התגובה אינה מערבת את כל הנוקליאונים של הקובלט-60, אלא משפיעה רק על אחד מ-33 הנייטרונים שלו. נייטרון זה הופך לפרוטון, ובו בזמן גם פולט אלקטרון (הנקרא חלקיק בטא בהקשר זה), ואנטי-נייטרינו:
טופח
שמו המדעי של הסוג, Lathyrus, משמעותה ביוונית עתיקה - אפונה.
השם העברי "טופח" ניתן למין Lathyrus cicera (כיום טופח חמיצתי שאינו גדל בישראל) במילון "ילקוט הצמחים" (עמוד 19, הערה 332) משנת 1930 כהצעתו של יוסף קלוזנר על פי. ובמילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 506 בעמ' 28 השם "טֹפַח" ניתן כשם הסוג, ואילו שמות המינים הוכנסו במילון "צמחי ארץ ישראל" (תשס"ג).
בוזוני W ו-Z
הכוח החלש
הנייטרון אינו חלקיק יסודי אלא שילוב של קווארק למעלה אחד (u) ושני חלקיקים של קווארק למטה (d), כך שהרכבו הוא udd. למעשה, אחד מהקווארקי למטה הוא זה המגיב עם בוזון W, בהופכו לקווארק למעלה ובכך יוצר פרוטון - uud. ברמה הבסיסית ביותר, אם כך, הכוח החלש משנה את טעמו של קווארק יחיד:
ומיד אחר-כך באה ההתפרקות של ה-−W עצמו:
בכך שהוא האנטי-חלקיק של עצמו, כל הערכים הקוונטיים של בוזון Z הם אפס. משום כך, העברה של בוזון Z בין חלקיקים, הקרויה בשם זרם נייטרלי (weak neutral current), משאירה אותם ללא שינוי, מלבד העברת מומנטום. שלא כמו קרינת בטא, צפייה באינטראקציות זרם נייטרלי צורכת השקעה אדירה במאיצי חלקיקים ובחיישנים, הנמצאים בהישג יד רק במספר מועט של מעבדות בעולם העוסקות בפיזיקה באנרגיות גבוהות.
טופח
הפרחים נישאים על גבעול ניצב כיחידים או כאשכולות. הפרחים מפרישים צוף ויש להם ריח. ההאבקה על ידי חרקים ובעיקר דבורים.
בוזוני W ו-Z
חיזוי הבוזונים
בהמשך להצלחה המדהימה של האלקטרודינמיקה הקוונטית בשנות ה-50, נעשו מאמצים ליצור תאוריה דומה לכוח החלש. מאמץ זה הגיע לשיא בשנת 1968 בתאוריה מאוחדת של הכוח האלקטרומגנטי והכוח החלש, כפי שנוסחה על ידי שלדון גלאשו, סטיבן ויינברג ועבדוס סלאם, שזכו על כך בפרס נובל לפיזיקה. התאוריה האלקטרו-חלשה שלהם דרשה לא רק את קיומו של בוזון W, שהיה צריך להיות קיים כדי להסביר את התפרקות הבטא, אלא גם את התקיימות בוזון Z חדש, שטרם נצפה עדיין.
טופח
טופח הגליל וטופח ארך-עמוד הם צמחים מוגנים בישראל.
אחד ממיני הטופח הוא טופח ריחני (המוכר גם בשם השגוי "אפונה ריחנית"), הגדל גם כצמח נוי.
בוזוני W ו-Z
חיזוי הבוזונים
העובדה שלבוזוני W ו-Z יש מסה בעוד שלפוטונים אין הייתה אבן דרך חשובה בפיתוח התאוריה האלקטרו-חלשה. חלקיקים אלו מתוארים במדויק בתורת הכיול (SU(2, אך בוזונים בתורת כיול חייבים להיות נטולי מסה. כך לדוגמה, לפוטון אין מסה כתוצאה מכך שהאלקטרומגנטיות מתוארת על ידי תורת כיול (1)U. דרושה מכניקה מסוימת כדי לשבור את סימטריית תורת הכיול (SU(2 בכל הנודע לבוזוני W ו-Z על-מנת לתת להם מסה. הסבר אחד, מכניקת היגס, הוצע על ידי ברוט ואנגלר וקודמה על ידי פיטר היגס בשנות ה-60 המאוחרות. מכניקה זו מנבאת את קיומו של חלקיק נוסף, בוזון היגס, אשר התגלה גם הוא ב-CERN בשנת 2012.
השילוב של תיאורית הכוח (SU(2 של הכוח החלש, הכוח האלקטרומגנטי ומכניקת היגס ידועה בשם מודל גלאשו-ויינברג-סלאם. בימים אלו המודל מקובל בתור אחד מעמודי התווך של המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים.
גילוי W ו-Z
גילוי בוזוני W ו-Z הוא סיפור הצלחה גדול שניתן לזקוף לזכותן של מעבדות CERN. בתחילה, בשנת 1973, הגיע החיזוי של הזרם הנייטרלי על ידי התאוריה האלקטרו-חלשה. תא בועות אדיר ב-CERN, גרגמל שמו, צילם את מסלוליהם של כמה אלקטרונים שלפתע פתאום החלו לנוע בהתאמה. דבר זה פוענח כנייטרינו המגיב עם האלקטרון בהעברת בוזון Z בלתי נראה. אלמלא כך, הנייטרינו היה בלתי ניתן לגילוי, כך שההשפעה הנראית היחידה היא העברת המומנטום לאלקטרון.
גילוי חלקיקי ה-W וה-Z עצמם נאלץ לחכות לבנייתו של מאיץ חלקיקים חזק דיו כדי ליצור אותם. המכונה הראשונה מסוג זה שהייתה מוכנה לפעולה הייתה ה-SPS (סופר פרוטון סינכרוטרון) ב-CERN, היכן שאותות בוזון W ברורים נקלטו בינואר 1983 במהלך סדרת ניסויים שנוהלו על ידי קרלו רוביה וסימון ואן דר מיר. הניסויים גילו את בוזון Z מספר חודשים מאוחר יותר, במאי 1983. על תגליתם זו, רוביה וואן-דר-מר זכו בפרס נובל לפיזיקה ב-1984.
טופח
שימושים בטופח בעבר וכיום
למיני הטופח אין ערך כלכלי רב בחקלאות העולמית ובפרט בישראל, ורק 10 מינים בעולם מקובלים בחקלאות ובגננות ובהם טופח גדול, טופח תרבותי, טופח היערות (.Lathyrus sylvestris L) וטופח טנג'ר (.Lathyrus tingitanus L). החשוב שבהם הוא טופח תרבותי, שמקובל כגידול גרעינים להזנת בהמה, למספוא ירוק, לחציר או למרעה. הטופח הוא אחד ממיני הגידולים לגרגרים של העולם הקדום. הוא מופיע באתרים שונים החל מהתקופה הנאוליתית. הטופח נזכר במקורות התלמודיים הוא ללא ספק מזוהה עם הצמח מהסוג Lathyrus. קביעה זו נסמכת שתי הנחות: האחת, השם ג'לבאן הוא הכינוי העיקרי של הטופח בלשון ערביי ישראל ומהווה רק שם משני אצל צמחים אחרים. השני, המקורות המזכירים את גידולן של הקטניות השונות בישראל, מכנים בשמות אחרים את הצמחים המועמדים לזיהוי (מלבד טופח) שהוצעו לזיהוי ה"ג'לבאן". הטופח (ג'לבאן) נמנה בין הקטניות שגדלו באזור סוריה רבתי (אלשאם) בתקופה הממלוכית. גידול זה נכלל בין גידולי החורף השונים ובהם שום, כרשינה ואפונה שהיו חייבים במס שנתי לשלטון הממלוכי.
בתקופה הנוכחית מינים של הטופח נדירים בישראל כגידול חקלאי לחציר, במעורב עם דגניים והתחליפים שלהם הם: בקיה, תלתן ואפונת השדה. בארצות אחרות הם נחשבים לצמחי מספוא ומרעה חשובים ובארצות שונות בתנאי עוני, נכלל הטופח בכמויות גדולות גם בתזונת האדם. כל מיני הטופח טובים למאכל אדם. חלקי הצמח הנאכלים הם התרמילים וגבעולי הצימוח הצעירים שמכילים קנוקנות, אך אכילה מופרזת וממושכת מסוכנת ועלולה לגרום ללאתיריזם (Lathyrism), כאמור בהמשך הפרק.