cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיכאלה ברקו
מיכאלה ברקו (נולדה ב-28 בפברואר 1970) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית. לפי כתב העת "את", עד לשנת 2007, נחשבה ברקו לדוגמנית הישראלית שזכתה להצלחה הבינלאומית הגדולה ביותר.
ביוגרפיה
מיכאלה ברקו נולדה בתל אביב, בתם היחידה של יהודית, אדריכלית, שנולדה בעיר טימישוארה שברומניה וארמנד, רוקח ויושב ראש איגוד הרוקחים לשעבר, שעלה לישראל מבוקרשט, רומניה.
החלה לדגמן בישראל בגיל 13.5, בגיל 15 זכתה בתחרות מראה השנה של סוכנות עלית, לאחר הזכייה החלה לטוס לפריז וארצות הברית בזמן החופשות מבית הספר ולפתח קריירה בינלאומית, ההצלחה הובילה להגדרתה כדוגמנית העל הראשונה מישראל.
למדה לתואר שני בטיפול בדרמה; עבודת הגמר שלה עסקה ב"קבוצת דרמה-תרפיה ככלי לתמיכה בחוויית המעבר של דוגמניות לאמהות" (2007).
קריירה
ברקו דגמנה על שערי המגזינים "ווג", "הרפרס בזאר", "קוסמופוליטן", "Elle", "סאנדיי טיימס", "ניו יורק וומן", "מדמוזאל" ו"גלאמור".
ב-1990 הצטלמה לגיליון בגדי הים של "ספורטס אילוסטרייטד". עשתה קמפיינים לחברות "לוריאל", "ולנטינו", "רבלון", "רושא", "מוגלר" ו"רוק".
הופעתה הידועה ביותר על גבי כתבי עת הייתה על שער המגזין "ווג" בגיליון שיצא בנובמבר 1988. בתמונת השער לבשה ברקו ז'קט מעוטר בתכשיטים של כריסטיאן לקרואה (Christian Lacroix) שעלותו 10,000 דולרים, וג'ינס דהוי. היה זה שער העיתון הראשון שערכה אנה וינטור לאחר שמונתה לעורכת של ה"ווג", ושער זה חולל מפנה בחזות העיתון, אחרי שהעורכת הקודמת, גרייס מיראבלה, הציגה תצלומי שער פורמליים וסולידיים יותר. הייתה זו גם הפעם הראשונה בה צולמה דוגמנית על שער ה"ווג" לבושה בג'ינס.
בעשור הראשון של המאה ה-21 עברה עם משפחתה למשך שלוש שנים ללוס אנג'לס.
טלוויזיה וקולנוע
ב-1983 בגיל 13, השתתפה ברקו כניצבת בסרט החמישי בסדרת סרטי אסקימו לימון, "רומן זעיר". בשנת 1988, השתתפה בסרט המתיחות של יהודה ברקן "מצלמה בלי בושה" כאחת המותחות.
בשנת 1992 הופיעה ברקו בסרט האמריקאי "דרקולה" של פרנסיס פורד קופולה כאחת מנשותיו של דרקולה.
ברקו שיחקה תפקיד אורח בסדרה "תמונות יפואיות" בשנת 1996 ובשנת 2008 השתתפה בסדרת הדרמה היומית "בובות" בהוט 3, בתפקיד לאנה אהרונסון, אהובתו של אריק (דודו טופז).
בשנת 1995 הנחתה יחד עם אקי אבני את תחרות הקדם-אירוויזיון לבחירת השיר שייצג את ישראל. הגישה את התוכנית "בלה-בלה" בשנת 1996, עד סיום התוכנית ב-1998.
ב-2012 שימשה כשופטת בטקס בחירת מלכת היופי.
עיסוקים אחרים
בין השאר עבדה ברקו כמטפלת בדרמה עם ילדים בבתי ספר בתל אביב, מנחה סדנאות להעצמה נשית, מאמנת הוליסטית (למדה אצל איציק ראצימור). מנהלת אתר המלצות בשם "מיכאלה מעבירה הלאה" ובו המלצות וטיפים ליומיום.
חיים אישיים
ברקו נשואה לאיש העסקים רון צוקרמן ולהם ארבעה ילדים. החל משנת 2020 מתנדבת במגן דוד אדום כחובשת רפואת חירום בתחנת תל אביב.
הנשף (מחזמר)
הנשף הוא מחזמר עם מוזיקה מאת מתיו סקלאר, מילים מאת צ'אד בגיולין, וספר מאת בוב מרטין ובגיולין, המבוסס על קונספט מקורי מאת ג'ק וירטל. המחזמר מגולל את סיפורם של ארבעה שחקני ברודוויי המקוננים על ימי התהילה שלהם, כאשר הם נוסעים לעיירה השמרנית אדג'ווטר שבאינדיאנה כדי לעזור לתלמידה לסבית שנאסר עליה לקחת את חברתה לנשף בתיכון.
המחזמר זכה לבכורה עולמית בתיאטרון אליאנס באטלנטה, ג'ורג'יה בשנת 2016 והוצג בבכורה בברודוויי בתיאטרון לונגאקר באוקטובר 2018.
המחזמר עובד לסרט על ידי נטפליקס, בהפקתו ובבימויו של ריאן מרפי, ויצא לאקרנים בדצמבר 2020.
אטלנטה (2016)
המחזמר הופק לראשונה בתיאטרון אליאנס באטלנטה בין התאריכים 18 באוגוסט עד 25 בספטמבר 2016. בבימוי וכוריאוגרפיה של קייסי ניקולאו, עיצוב תפאורה של סקוט פאסק, תלבושות של אן רוט ומתיו פכטמן, תאורה של קנת פוזנר וסאונד מאת פיטר הילנסקי.
ברודוויי (2018)
המחזמר עלה להרצה בברודוויי בתיאטרון לונגאקר ב-23 באוקטובר 2018, ונפתח רשמית ב-15 בנובמבר 2018. ההפקה נסגרה ב-11 באוגוסט 2019, לאחר ריצה בת 23 תצוגות מקדימות ו-309 הופעות קבועות. ההפקה עלתה 13.5 מיליון דולר ולא החזירה את השקעתה.
מערכה ראשונה
המחזמר נפתח בברודוויי, שם המחזמר הבדיוני "אלינור!: סיפורה של אלינור רוזוולט" חוגג את ערב פתיחתו עם חברי הקאסט הראשיים די-די אלן ובארי גליקמן ("חיים משתנים"). המחזמר מקבל ביקורות נוקבות מההניו יורק טיימס בטענה שדי-די ובארי אינם מבינים את דמויותיהם מאחר שהם מרוכזים בעצמם יתר על המידה, וכתוצאה מכך המופע נסגר בערב הבכורה. כדי לשפר את תדמיתם, השחקנים מחליטים לתרום לזולת. הם מתאחדים עם שני שחקנים אחרים – טרנט אוליבר, בוגר בית הספר ג'וליארד חסר מזל שזה עתה לוהק לסיבוב ההופעות של המחזמר "גודספל", ואנג'י דיקינסון, נערת מקהלה שזה עתה עזבה את עבודתה מזה 20 שנה במחזמר "שיקגו" לאחר שהמפיקים מעולם לא נתנו לה להתקדם לתפקיד רוקסי הארט. לאחר חיפוש בטוויטר, הם מוצאים את אמה, נערה מאינדיאנה שהנשף שלה בוטל על ידי התאחדות ההורים והמורים משום שרצתה להביא את בת זוגה לנשף. כשהם רואים את ההזדמנות, השחקנים מחליטים לנסוע לאינדיאנה כדי לעזור ("שינוי חיים (חזרה)").
בינתיים באינדיאנה, אמה מתמודדת עם בריונות קשה, אך היא מזכירה לעצמה לנשום ושלא כולם כל כך אכזריים ("פשוט לנשום"). מר הוקינס, מנהל בית הספר ובעל בריתה של אמה, מודיע לה כי שוחח עם פרקליט המדינה וכי הוא מאמין שיש להם סיכוי להחזיר את הנשף. בית הספר מקיים פגישה עם ארגון המורים וההורים כדי לדון בקיום הנשף. כאשר אמה ומר הוקינס מתחילים להתקדם, די די, בארי, אנג'י וטרנט מתכנסים עם שלטי מחאה לתמיכה באמה. די די מזכירה לכולם איזה אדם טוב היא עושה על זה תוך שהיא טוענת שלא מדובר עליה, ומשפילה את אמה ("זה לא עליי"). לאחר הפגישה מתגלה כי הילדה שאמה רוצה לקחת לנשף היא אליסה, סטודנטית פופולרית אך בארון ובתו של ראש ארגון המורים וההורים. השתיים מתווכחות כשאליסה מאשימה את אמה בכל הפרסום סביב הנשף אבל אמה מרגיעה אותה שגם היא לא רוצה את זה ושהיא רק רוצה להיות איתה ("לרקוד איתך"). השחקנים מנסים לקיים עצרת מחאה עבור אמה, אך הם יכולים רק להזמין את מופע המחצית בעצרת משאיות ענק. הם מופיעים לצד צוות השחקנים של גודספל ("שיר הקבלה"). ההופעה לא מצליחה.
מאוחר יותר נודע כי פרקליט המדינה קבע כי על בית הספר לערוך נשף. אמה מודה לשחקנים, ומר הוקינס ודי די הולכים לחגוג במסעדה אפלביז. עם חזרת הנשף, התלמידים מתחילים להזמין זה את זה לנשף. אמה מזמינה רשמית את אליסה לנשף החדש והיא מסכימה, ומבטיחה לצאת להיות איתה ("את הופעת"). באפלביז, מר הוקינס, מעריץ ענק של די די, אומר לה עד כמה היא נותנת לו השראה ("We Look to You"). בארי עוזר לאמה להתכונן לנשף וחושף שגם לו לא הייתה אפשרות ללכת לנשף. בינתיים, ברחבי העיר, נערים אחרים מתכוננים גם לנשף ("הלילה שייך לך"). כשאמה ממתינה מחוץ לחדר הכושר, היא מבקשת מבארי להכניס אותה מכיוון שהיא עצבנית. כשהם נכנסים הם מבינים שחדר הכושר ריק. מר הוקינס, שנמצא בפנים מנסה נואשות לפתור את הנושא, מגלה כי ארגון המורים וההורים העלה נשף אחר בקצה העיר והנשף הזה רק בשביל אמה, כנדרש על ידי פרקליט המדינה. די די נבהלת כי הנשף המזויף עלול לייצר פרסום רע עבורה, מה שמכעיס את מר הוקינס כשהוא לומד על כוונותיה האמיתיות של די די. אמה מתקשרת לאליסה שאומרת לה שהיא לא ידעה על הנשף השני. אמה מבקשת ממנה לבוא להיות איתה אבל היא מסרבת לצאת. אמה יוצאת הרוסה מחדר הכושר ומבקשת מכל השחקנים ללכת הביתה.
מערכה שנייה
בעקבות הנשף המזויף, התקשורת גועשת סביב האירוע. השחקנים מעודדים את אמה לעלות מדרגה ולהפוך לפנים של הסיפור, אבל היא מפחדת מדי. אנג'י מעודדת אותה בכך שהיא מלמדת אותה על זאז, ומשתפת אותה בסיפור על בוב פוסי וההפקה המקורית של שיקגו ("זאז"). די די חוזרת לדבר עם מר הוקינס, שמתלונן על היותה מרוכזת כל כך בעצמה. היא מבצעת את השיר האהוב עליו כדי להשלים א איתו ונשבעת להתחיל לחשוב על אחרים ("הגברת משתפרת"). טרנט מחליט שהוא עשוי לשנות את דעתם של בני הנוער בעיירה, מכיוון שגם שהוא גדל בעיר קטנה. הוא מתעמת עם מספר תלמידים על האופן בו הם ומשפחותיהם מפרים את דברי התנ"ך מדי יום וכמה שהם צבועים. הוא מעודד אותם לפעול על פי "ואהבת לרעך כמוך" מעל הכל ("אהוב את שכנך").
אליסה נפגשת עם אמה כדי להתנצל, ומספרת לה על כל הלחץ שאמא שלה מפעילה עליה להיות מושלמת וכיצד היא מאשימה את אליסה בכך שאביה עוזב אותן. אמה אינה מסוגלת לקבל את התנצלותה והן נפרדות ("אליסה גרין"). השחקנים מזמינים את אמה להופיע בטלוויזיה, אך היא דוחה אותם ואומרת להם שיש לה תוכנית משלה לשלוט בנרטיב ולשנות את דעת האוכלוסייה. אמה משוכנעת שהתכנית שלה תעבוד ושהם יוכלו לקיים נשף לכולם. אמה מבקשת מבארי להיות הדייט שלה כדי שהוא סוף סוף יוכל להגשים את חלומו. בארי, מאושר, מסכים כשהוא מספר על החמצת הנשף שלו ("בארי הולך לנשף"). אמה מעלה סרטון שלה שרה עם הגיטרה שלה על מאבקיה וכמיהתה לקבלה, ועל איך למרות זאת היא גאה במי שהיא ולא תסתתר. היא נותנת השראה לחברים אחרים בקהילת הלהט"ב באזור וברחבי הארץ לתמוך בה ולספר כיצד זה עזר להם ("לב סורר"). הסרטון הופך לוויראלי, מעורר השראה לשחקנים לתכנן נשף לאמה ולכל הנוער הלהט"בי ברחבי המדינה. השחקנים רוצים שלאמה סוף סוף יהיה נשף אבל לבית הספר אין תקציב בשביל זה.
הקלטה
האלבום המקורי של ההפקה בברודוויי של "הנשף" הופץ דיגיטלית ב-14 בדצמבר 2018. האלבום הפיזי יצא ב-11 בינואר 2019.
ביקורת
"הנשף" היה המחזמר הראשון של עונת הברודוויי 2018–2019 שזכה בתואר בחירת המבקרים של הניו יורק טיימס. ג'סי גרין תיאר אותו "כל כך שמח ועליז. עם הריקודים הקינטיים וההמנונים החזקים שלו, הוא גורם לך להאמין שוב בקומדיה המוזיקלית."
פרנק ריזו, כתב למגזין וראייטי (מגזין) כי "עם שירים מוזיקליים, ספר שובב וביצועים שמזכירים לכם את המהות של הלב והחוצפה של ברודוויי, הפקה שמחה, מצחיקה ומתוקה זה מתאימה למספר דורות של מעריצי מחזות זמר."
שרה הולדרן ממגזין "ניו יורק" כתבה: "יש שמחה אמיתית כל כך שמתגלגלת מהבמה ב"נשף" שאתה מוכן לסלוח על השגיאות הקלות של המחזמר... האם הזלתי כמה דמעות אמיתיות בסצנת הסיום של "הנשף"? אולי... לעיתים רחוקות גם הפסקתי לצחוק. המופע מלא בתענוגות שנונים."
סרט
ב-9 באפריל 2019 הודיע יוצר הקולנוע ריאן מרפי על כוונתו לעבד את המחזמר לסרט עבור נטפליקס. מרפי אמר בראיון כי הוא מתכוון שהסרט יופק במהירות, וההפקת הסרט תתחיל בדצמבר 2019. הסרט צפוי "להגיע לשירות הסטרימינג בסתיו 2020". ב-25 ביוני 2019 (עודכן ב-26 ביוני) דווח כי בסרט צפויות לככב מריל סטריפ, ניקול קידמן, ג'יימס קורדן, אנדרו ראנלס, קיגן-מייקל קיי ואקוופינה. ב-1 בנובמבר 2019 הוכרז כי אריאנה דבוז תגלם את תפקיד אליסה. ב-25 בנובמבר 2019 הוכרז כי השחקנית החדשה ג'ו אלן פלמן תככב כדמות הראשית, אמה נולאן. ב-25 בינואר 2020 הוכרז כי קווין צ'מברלין יחליף את אקוופינה בתפקיד שלדון ספרשטיין, ובכך המין המקורי של הדמות במחזמר יוחזר, שכן אקוופינה עסוקה בצילומי סדרת הטלוויזיה שלה Awkwafina is Nora from Queens.☃☃
ספר
עיבוד לרומן לצעירים שוחרר בתאריך 10 בספטמבר 2019. סונדרה מיטשל כתבה את הספר, ועבדה על כתיבתו עם יוצרי המחזמר כדי לעבד את המחזמר לדפוס.
אחרים
ב-3 באוגוסט 2019, לאחר הופעה בברודוויי של המחזמר, התרחשה החתונה הבימתית הידועה הראשונה של ברודוויי, בין רכזת תסריט של המחזמר לבין זמרת ושחקנית שעבדה עם המנהל המוזיקלי של המחזמר.
איאן בראון
איאן ג'ורג' בראון (באנגלית: Ian George Brown; נולד ב-20 בפברואר 1963), הידוע בשם קינג מאנקי (King Monkey), הוא זמר בריטי וסולנה של להקת הבריטפופ הסטון רוזס.
כאשר התפרקה להקת הסטון רוזס ב-1996 פתח בראון בקריירת סולו מצליחה ורבת השפעה בתחום הרוק האלטרנטיבי המנצ'סטרי.
ביוגרפיה
איאן בראון נולד בשנת 1963 בוורינגטון שבאנגליה למשפחת פועלים. אביו היה חרש עץ ואמו עבדה במפעל לנייר. כשהיה צעיר עקרה משפחתו לטימפרלי שבמנצ'סטר שם גדל עם הוריו, אחיו ואחותו ולמד בבית ספר לבנים. בילדותו הביע תשוקה רבה לתחום האיגרוף המקצועי ואמנויות הלחימה והערצה לספורטאים כמו מוחמד עלי וברוס לי.
בנעוריו החל להביע עניין מיוחד בעולם המוזיקה ושאב השראה בעיקר מזרם הפאנק רוק. הוא הושפע במיוחד מלהקות כמו הסקס פיסטולס, הקלאש וג'וי דיוויז'ן. בראון מיומן בגיטרה, בגיטרה בס, בתופים ובקלידים. את אהבתו למוזיקה חלק עם חברו ושכנו לרחוב ג'ון סקווייר ובסוף שנות ה-70 הצטרף בראון כבסיסט ללהקה לא מוכרת שהלה הקים. אחרי כמה גלגולים הפכה להקתם ללהקת הסטון רוזס בה שימש בראון כסולן עד שהתפרקה ב-1996, שנתיים אחרי צאת האלבום השני והאחרון שלה. להקת הסטון רוזס התפרסמה בין היתר מתוקף היותה אחת מחלוצות סצנת הרוק האלטרנטיבי והאינדי רוק המנצ'סטרי והיא זכתה להצלחה מיידית עם צאת האלבום הראשון שלה ב-1989. התקליט הראשון ששמו כשם הלהקה "הסטון רוזס" הוגדר ב-2006 על ידי ירחון המוזיקה הנודע NME כאלבום הבריטי הטוב בכל הזמנים.
קריירת סולו
בשנת 1998 פתח איאן בראון בקריירת יחיד. לאורך השנים ניבעו במוזיקה שלו מאפיינים מתחומי הבריטפופ, הרוק האלטרנטיבי, האינדי רוק ואף הרוק הפסיכדלי. 12 מלהיטיו הגיעו לראש רשימת מצעד הלהיטים באנגליה, לרבות השיר F.E.A.R ששורותיו מורכבות ממלים המתחילות באותיות F.E.A.R.
בשנת 2002 ציין "Q Magazine" את איאן בראון ברשימת "50 הלהקות שעליכם לראות לפני שתמותו" ובשנת 2005 נמכרו כל הכרטיסים לסיבוב ההופעות שלו עד אפס מקום. תקליטו החמישי "The World is Yours", אשר יצא בספטמבר 2007, משקף יותר מאי פעם את השימוש הפוליטי שבראון עושה במוזיקה שלו. העיסוק באקטואליה הפוליטית ניכר בפרט בסינגל הראשון מהתקליט "Illegal attacks" (התקפות לא חוקיות) המותח ביקורת נוקבת על תרבות המלחמה של בריטניה, ארצות הברית וישראל וקורא למדינות העולם המערבי לחדול מהתקפות לא חוקיות ולהשיב את החיילים הביתה, בין היתר לניו יורק ולתל אביב.
דנציגר
דנציגר הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהודי אשכנז ומשמעותו היא "תושב דנציג".
חרדוניים
חרדוניים (שם מדעי: Agamidae) (באנגלית גם: dragon lizards - לטאות דרקון) הם משפחה בתת-סדרת הלטאות שקרובה לאיגואנות ולזיקיות. המשפחה כוללת כ-400 מינים, שתפוצתם באסיה, באפריקה, באוסטרליה ומעט בדרום אירופה, בהם 6 שחיים בארץ: חרדון מצוי, חרדון החולות, חרדון סיני, חרדון המדבר, חרדון צב מצוי וחרדון צב הדור.
הגדול בחרדוניים הוא המין חרדון מים פפואני (Hydrosaurus amboinensis) שאורכו 110 ס"מ וגדול מאוד גם המין דרקון מים סיני. הקטן במשפחה הוא חרדון מתחפר קוצני (Phrynocephalus interscapularis) שנפוץ מדרום רוסיה עד טיבט ואורכו 8 ס"מ.
מיון
במשפחה 6 תת-משפחות.
לילה קדרובה
לילה קדרובה (9 באוקטובר 1918 – 16 בפברואר 2000) הייתה כוכבת קולנוע רוסיה, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1964 על תפקידה בסרט "זורבה היווני" וזכתה בפרס טוני על תפקידה בעיבוד הבימתי לסרט.
קורות חייה
בשנת 1932 הצטרפה קדרובה לתיאטרון האמניות המרכזי שיה מבוסס על השחקנים ממוצא רוסי. את קריירת המשחק שלה החלה קדרובה במספר סרטים צרפתיים.
בשנת 1983 הופיעה קדרובה בגרסת המחזה לספר "זורבה היווני" וגילמה בו את הדמות אשר הקנתה לה את פרס האוסקר. על תפקידה במחזה זכתה קדרובה בפרס הטוני וב"פרס דרמה דסק" היוקרתי.
בשנת 1988 שיחקה בסרטו של רוברט הופמן "Some Girls".
ב-16 בפברואר שנת 2000 נפטרה קדרובה בביתה שב סאלוט סט. מרי, אונטריו, קנדה.
רוונה (נפה)
נפת רוונה היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה. בירת הנפה היא העיר רוונה. נכון לשנת 2015, אוכלוסיית הנפה מונה 391,997 תושבים על פני שטח של 1860 קמ"ר, המקנה לו צפיפות אוכלוסין של 210.81 תושבים לקמ"ר.
היסטוריה
נפת רוונה אוכלסה לראשונה על ידי שבטים איטליים מצפון איטליה, ונכבשה בשנת 191 לפנה"ס על ידי הרפובליקה הרומית. ליד קלאסה נבנה נמל, והצי האדריאטי התבסס ברוונה. בשנת 402 לספירה הפכה רוונה לבירת האימפריה הרומית המערבית, והתקיימה עד להתמוטטות האימפריה ונפילת רומא ב-476. בעקבות כך שלטו ברוונה המלכים הברברים אודואקר ולאחר מכן תיאודוריק עד שנכבשה על ידי האימפריה הביזנטית בשנת 540, הביזנטים הכריזו שזה יהיה שטח טריטוריאלי (האקסרקט) שלהם.
בשנת 1921, התקוממויות ברוונה גרמו להתקדמות מהירה של התנועה הפשיסטית באזור. מבנים השייכים לרפובליקנים ולסוציאליסטים נתפסו או נשרפו על ידי איטלו באלבו, וב-29 ביולי, הוא ואנשיו עברו ברחבי נפות רוונה ופורלי, ושרפו כל מטה של ארגון סוציאליסטי בליל מעשי טרור.
גאוגרפיה
נפת רוונה היא אחת מתשע הנפות במחוז אמיליה-רומאניה בצפון מזרח איטליה. לנפה יש גישה אל הים האדריאטי. בצפון הנפה שוכנת נפת פרארה ונפת בולוניה במערב. העיר המטרופוליטנית של פירנצה שבמחוז טוסקנה שוכנת בדרום מערב, ומחוז פורלי-צ'זנה בדרום. בירת המחוז היא העיר רוונה (Ravenna), המחוברת לים האדריאטי באמצעות תעלת קנדיאנו.
רכבות
נפת רוונה מרושת במסילות הרכבת בולוניה-אנקונה, רוסי -פאנסה, פאאנצה-פירנצה, פאאנצה-לבצולה וקסטל בולונז-רוונה. השירותים מופעלים על ידי חברת הרכבות Trenitalia.
שדות תעופה
בנפת רוונה קיים שדה תעופה קטן בבירת הנפה רוונה, המשמש לטיסות פרטיות וממוקמים בו בתי ספר לטיסה.
אטיין דמרטו
אטיין דמרטו (בצרפתית: Étienne Desmarteau; 4 בפברואר 1873 - 29 באוקטובר 1905) היה אתלט קנדי, אלוף זריקת משקולות באולימפיאדת סנט לואיס (1904).
חייו
דמרטו נולד בבוצ'רוויל, קוויבק, והיה חבר מועדון האתלטיקה במונטריאול, והיה אחד המתמודדים המובילים בזריקת משקולות במשקל של 25.4 קילוגרם (56 ליברות), שכיום כבר אינה ספורט אולימפי. ב-1902 הוא הביס את ג'ון פלנגן, שובר שיא העולם, וזכה באליפות הAAU האמריקאית.
כדי להתחרות באולימפיאדה, דמרטו, שהיה שוטר במשטרת מונטריאול, נאלץ לבקש אישור היעדרות מעבודה על מנת שיוכל לטוס לסנט לואיס, אך הממונה עליו סירב לאשר לו. למרות זאת הוא החליט לטוס, דבר שגרם לפיטוריו. באולימפיאדה זריקתו הראשונה הייתה למרחק של 10.46 מטרים (34 רגל ו4 אינצ'ים), רגל יותר מפלנגן שזרק (רק) 10.16 מטר.
דמרטו זכה לקבלת פנים של גיבור כשחזר למונטריאול כמנצח, והוחזר לתפקידו כשוטר. שנה לאחר מכן הוא מת, ככל הנראה כתוצאה מטיפואיד.
מחוז עירוני (district), פארק וזירת ספורט במונטריאול נקראו על שמו. מרכז אטיין דמרטו שימש למשחקי כדורסל באולימפיאדת מונטריאול (1976). המחוז העירוני דה-אטיין דמרטו הוא חלק מרובע הרוזמונט-לה פטיט-פטרי.
יש הטוענים כי ניצחונו של דמרטו הוא האליפות האולימפית הראשונה בה ניצח קנדי. אולם האלוף ג'ורג' אורטון מאולימפיאדת פריז (1900), שאמנם רץ עבור אוניברסיטה אמריקאית, היה גם הוא קנדי.
ינה לאסלו
ד"ר ינה לאסלו (במקור עד 1891 לוי, בהונגרית: László Jenő; סטמאר, 5 במרץ 1878 – בודפשט, 29 בדצמבר 1919) היה עורך דין יהודי-הונגרי, פוליטיקאי, קומיסר עם פוליטי של בית המשפט המהפכני בבודפשט בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
ביוגרפיה
ינה לוי נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה לוי, סוחר ספרים ושל עמליה לוי. לאחר סיום לימודיו בתיכון עבר לבודפשט כדי ללמוד משפטים. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) כסטודנט למשפטים ופרסם עבורה מאמרים בעיתוני הנוער של המפלגה. ב-30 ביוני 1906 עבר את בחינת הלשכה והפך ליועץ המשפטי של ההתאחדות הלאומית של עובדי הברזל והמתכת ושל הסתדרות עובדי התובלה. הוא נלחם על זכויות העובדים, אמצעיו הכלכליים היו מוגבלים. הוא שימש כסנגור קבוע במקרים של סוציאליסטים שנעצרו והועמדו לדין במהלך הקרב על זכות הבחירה. בשנת 1907 פרסם סדרת מאמרים בעיתון המפלגה נפסבה, שבהם תקף את ממשל רשויות המחוז. בשנת 1907 הצטרף לקבוצת השמאל בתוך ה-MSZDP, בראשותו של דיולה אלפארי. ב-10 באוגוסט אותה שנה התחתן ברובע 5 בבודפשט עם ארנקה מסינגר, בתם של שמו מסינגר ושל רוזליה יעקובוביץ'. בקונגרס ה-14 של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הציג הצעה לשיפור מצבם של העובדים, הצעה שאומצה. לאחר מהפכה החרציות השתתף בהקמת מפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) והיה חבר בוועד המרכזי הראשון של מפלגה זו. הוא הפך לתובע המפלגה. בדצמבר 1918 השתתף גם בהקמת המפלגה הקומוניסטית הסלובקית בברטיסלאבה. ב-20 בפברואר 1919 נעצר יחד עם כמה קומוניסטים נוספים ושוחרר מאוחר יותר.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, מונה לאסלו לתובע הראשי של בתי המשפט המהפכניים, והממונה הפוליטי של בית המשפט המהפכני בבודפשט. במסגרת זו היה ציני כלפי אלה שנעצרו כבני ערובה פוליטיים ודחה כל בקשה לשיפור תנאי מאסרם. מטרתו הייתה לאחד את הדיקטטורה של הפרולטריון שלמענה נלחם עליה בהתמדה. לאחר נפילת הרפובליקה נעצר ועונה במשך שבועות. במהלך ההליך השיפוטי המזורז טען שהיה במצב נפש מעורער ולא היה כשיר, אך הטענה נדחתה על ידי החוקרים. הוא נידון למוות ובקשתו לחנינה נדחתה על ידי הקוריה (בית המשפט העליון). ב-29 בדצמבר 1919 הוצא להורג יחד עם שמונה מחבריו. אוטו קורווין וארפד קוהן-קרקש היו גם הם בין המוצאים להורג.
הנצחתו
בתקופה של הסוציאליזם בהונגריה נקרא על שמו רחוב ברובע ה 5 בבודפשט, הוצבה גם לוח זיכרון.
נבלה (הלכה)
בהלכה, נבלה היא בעל חיים שמת ללא שחיטה כלל, או שנשחט שלא כהלכה (כגון שסכין השחיטה לא היה חלק לגמרי, אלא פגום במקצת). השוחט בהמה טמאה לנכרי ומפרכסת, מטמאה טמאת אכלין. אבל לא טמאת נבלות, עד שתמות או עד שיתיז את ראשה (חולין פרק ט). הנבלה אסורה באכילה, ואף מטמאת את הנוגע בה או הנושא אותה בטומאת נבלה.
איסור האכילה
בתורה נאמר: הפסוק קובע שהנבלה אסורה באכילה אולם מותרת בהנאה, כלומר ניתן להפיק ממנה כל תועלת שהיא מלבד אכילה. לפיכך מותר למכרה לנכרי, או לתת אותה במתנה לגר תושב, שלא קיבל על עצמו את כל תרי"ג המצוות אלא רק את שבע מצוות בני נח.
טומאת הנבלה
בתורה נאמר: התורה מבחינה בין הנוגע, שרק הוא עצמו נטמא ואינו מטמא את בגדיו, לבין הנושא את הנבלה, שטומאתו חמורה יותר, ואף בגדיו נטמאים וטעונים "כיבוס", כלומר, טהרה במקוה. רק החלקים הראויים לאכילה מטמאים. עור הנבלה ועצמותיה טהורים, וכן גם החלב (ח' צרויה) של בהמה שהתנבלה, וניתן לעשות בהם שימוש לכל מלאכה.
עוד נאמר בתורה: בתורה שבעל פה התפרש פסוק זה על נבלת העוף הטהור דווקא, שמטמאת את האוכל אותה, אך לא את הנוגע בה במגע חיצוני. כמו כן מלמדת ההלכה, שרק נבלה מטמאת ואילו טריפה שנשחטה כהלכה אינה מטמאת.
נובה סקוטיה
נובה סקוטיה (באנגלית: Nova Scotia, הגייה: נובה סקושה, בצרפתית: la Nouvelle-Écosse, בגאלית סקוטית: Alba Nuadh) היא פרובינציה של קנדה לחוף האוקיינוס האטלנטי. שטחה 55,500 קמ"ר. נכון ל-1 באפריל 2015, מתגוררים בה 942,926 תושבים ובירתה היא הליפקס. פירוש השם בלטינית: "סקוטלנד החדשה".
היסטוריה
כבר לפני כ-11,000 שנים התגוררו על חצי האי ילידים משבט פלאו. החל מלפני כ-6,000 שנה ועד לפני כ-1,000 שנים התגוררו באזור אינדיאנים משבט מיקמאק.
החוקר ג'ון קבוט ביקר בכף ברטון בשנת 1497, אך ההתיישבות האירופית הראשונה בנובה סקוטיה הייתה ההתיישבות הצרפתית באקדיה, שנוסדה עלי ידי פייר דוגה בשנת 1605 ונקראה פורט רויאל - עיר זו הייתה הבירה הראשונה של המושבה, ומראשוני היישובים בקנדה.
בשנת 1620 נשלחה קבוצה של סקוטים על ידי המלך צ'ארלס הראשון להקים את המושבה של "סקוטלנד החדשה" - "נובה סקוטיה", אולם לאחר שאנגליה חתמה על הסכם שלום עם צרפת, והטריטוריה נמסרה לשליטת הצרפתים, נאלצו הסקוטים לנטוש את משימתם טרם הקמת המושבה.
הצרפתים הקימו את מצודת לואיסבורג באי איל-רויאל כדי להגן על הכניסה לקוויבק מכיוון הים. במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, בשנת 1758, כבשו הכוחות הבריטיים את המצודה.
אנשי הממשל הבריטי התנגדו לנוכחותם של האקאדים הקתולים דוברי הצרפתית, אשר מספרם עלה על מספר המתיישבים הבריטיים, ושסירבו להישבע אמונים לכתר הבריטי. בשנת 1755 החליט השלטון הבריטי לגרש את המתיישבים הצרפתיים - ורובם התיישבו בטריטוריית לואיזיאנה.
בשנת 1763 הפך האי קייפ ברטון לחלק מנובה סקוטיה, ובשנת 1769 נפרד האי סנט ג'ון מהפרובינציה (כיום זהו אי הנסיך אדוארד) והפך למושבה עצמאית. ב-1784 הפך החלק המערבי של המושבה למושבה נפרדת (כיום - פרובינציית ניו ברנזוויק. קייפ ברטון הפך למושבה עצמאית בשנת 1784 אולם ב-1820 אוחד מחדש עם נובה סקוטיה.
במחצית השנייה של המאה ה-18 ובמהלך המאה ה-19 נמשכה הגירת מתיישבים מהממלכה המאוחדת לאזור, רבים מהם היו מהגרים מסקוטלנד. בשנת 1848 הפכה המושבה למושבה בעלת שלטון עצמאי, והייתה אחת הפרובינציות המקוריות שייצרו את הקונפדרציה של קנדה בשנת 1867.
באפריל 2020 התרחש הטבח בנובה סקוטיה.
פוליטיקה וממשל
נובה סקוטיה מנוהלת על ידי ממשלה פרלמנטרית במסגרת מונרכיה חוקתית; המלוכה בנובה סקוטיה היא הבסיס של הרשות המבצעת, המחוקקת והשופטת. הריבון הוא צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, המשמש גם כראש מדינה של 15 ממלכות חבר העמים, כל אחד מתשעת המחוזות האחרים בקנדה, והתחום הפדרלי הקנדי. מכיוון שברוב הזמן, המלך נמצא בעיקר ב, נציג המלך, מושל נובה סקוטיה, מבצע את מרבית תפקידי המלוכה בנובה סקוטיה.
בית המחוז משמש כמקום המפגש של בית האספה של נובה סקוטיה. ההשתתפות הישירה של אנשי המלוכה והמשנה למלך המשנה בכל אחד מתחומי הממשל הללו מוגבלת, עם זאת; בפועל, השימוש בהם בסמכויות הביצוע מופנה על ידי המועצה המנהלת, ועדת שרים של הכתר האחראית על בית-האספה הנבחר, בית-האספה שנבחר וראש הממשלה, אשר עומד בראש בית-האספה, ראש נובה סקוטיה. כדי להבטיח את יציבות הממשלה, המושל בדרך כלל ימנה לתפקיד ראש הממשלה את המנהיג הנוכחי של המפלגה הפוליטית שיכול להשיג את האמון של ריבוי בבית האספה. מנהיג המפלגה בעלת מספרה המושבים השני בגודלו ברוב המקרים הופך להיות מנהיג האופוזיציה הנאמנה של הוד מלכותה.
כל אחד מ-51 חברי האספה המחוקקת בבית האספה נבחר על ידי ריבוי חברי יחיד ברובע בחירות או ברכיבה. לקיום בחירות כלליות יש צורך באישור המושל בעצת ראש הממשלה, או שהדבר יקרה כאשר הממשלה מפסידה בהצבעת אי-אמון. בנובה סקוטיה פועלות שלוש מפלגות פוליטיות דומיננטיות: המפלגה הליברלית, המפלגה הדמוקרטית החדשה והמפלגה השמרנית הפרוגרסיבית. שתי המפלגות הרשומות האחרות הן המפלגה הירוקה של נובה סקוטיה ומפלגת אטלנטיקה, שלאף אחת מהן אין מושב בבית האספה.
הכנסות המחוז נובעות בעיקר ממיסוי הכנסות אישיות ותאגידים, אף כי מיסים על טבק ואלכוהול, חלקה בתאגיד הלוטו האטלנטי ותמלוגי נפט וגז הם משמעותיים. בשנים 2006–2007 העבירה המחוז תקציב של 6.9 מיליארד דולר, עם עודף של 72 מיליון דולר. תשלומי השוויון הפדרליים מהווים 1.385 מיליארד דולר, שהם 20.07% מההכנסות המחוזיות. המחוז משתתף ב-HST, מס מכירות מעורבב שגובה הממשל הפדרלי באמצעות מערכת המס GST.
בנובה סקוטיה כבר אין ערים משולבות; הם התמזגו לעיריות אזוריות בשנת 1996.
גאוגרפיה
חלקה היבשתי וגם חלקה הגדול של פרובינציית נובה סקוטיה הוא חצי אי הנושא שם זהה, המחובר ליבשת צפון אמריקה (ולפרובינציית ניו ברנזוויק) במצר צ'יגנקטו. קייפ ברטון הוא אי גדול מצפון מזרח לחצי האי ומהווה חלק מהפרובינציה (ראה מפת מיטשל). האי מופרד מחצי האי נובה סקוטיה על ידי מצר קנסו שאותו אפשר לחצותו דרך סוללת קנסו. הפרובינציה כוללת בנוסף גם את האי סייבל, השוכן כ-180 ק"מ דרום-מזרחית לחצי האי נובה סקוטיה, שנודע בשל הספינות הטרופות הרבות שלחופיו, ואת האי קייפ סייבל בחודו הדרומי של חצי האי (וכן איים קטנים אחרים נוספים).
מדרום-מערב לחצי האי נובה סקוטיה ועד לקייפ קוד, שוכן מפרץ מיין.
נובה סקוטיה היא אחת מהפרובינציות הקטנות ביותר בקנדה בשטחה, והיא גדולה רק מפרובינציית אי הנסיך אדוארד. העיר הגדולה ביותר ובירתה של הפרובינציה נובה סקוטיה היא הליפקס.
דמוגרפיה
כ-3% בלבד מתושבי המקום הם דוברי השפה הצרפתית, ויתר התושבים דוברי אנגלית. מרבית התושבים נוצרים, על הזרמים השונים. מקורות אתניים על פי המפקד הקנדי ב 2006 [33] הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בנובה סקוטיה היא סקוטית (31.9%), ואחריה אנגלים (31.8%), אירים (21.6%), צרפתים (17.9%), גרמנים (11.3%), אבוריג'ינים מקורם (5.3%), הולנדים (4.1%), קנדים שחורים (2.8%), וולשים (1.9%) איטלקים (1.5%) וסקנדינבים (1.4%). 40.9% מהנשאלים הגדירו את האתניות שלהם כ"קנדית".
נובה סקוטיה היא ביתם של הקהילה הגדולה ביותר דוברת הגאלית סקוטית מחוץ לסקוטלנד, עם מספר מצומצם של דוברי ילידיים במחוז פיקוטו, מחוז אנטיגוני, ובכף ברטון האי. השפה נלמדת במספר בתי ספר תיכוניים ברחבי המחוז. בשנת 2018 השיקה הממשלה לוחית רישוי חדשה לרכב הגאלי כדי להעלות את המודעות לשפה ולסייע במימון יוזמות שפה ותרבות גאליות. הם העריכו כי היו במחוז 2,000 דוברים גאליים.
כלכלה
התוצר לנפש של נובה סקוטיה לנפש בשנת 2016 היה 44,924 דולר, נמוך משמעותית מהממוצע הארצי לנפש של 57,574 דולר. צמיחת GDP מפגרת אחרי שאר המדינה לפחות בעשור האחרון. נכון לשנת 2017 ההכנסה המשפחתית החציונית בנובה סקוטיה הייתה 85,970 דולר, מתחת לממוצע הארצי של 92,990 דולר, בהליפקס הנתון עולה ל 98,870 דולר.
הפרובינציה הוא היצואן הגדול בעולם של עצי חג המולד, לובסטר, גבס ופירות יער בר. שווי הייצוא של דגים עולה על מיליארד דולר, ומוצרי דגים מתקבלים על ידי 90 מדינות ברחבי העולם. עם זאת, יבוא הפרובינציה עולה בהרבה על היצוא שלו. בעוד שמספרים אלה היו שווים בערך משנת 1992 ועד 2004, ומאז אותו זמן גירעון הסחר גדל מאוד. בשנת 2012 היצוא מנובה סקוטיה היה 12.1% מהתמ"ג המחוזי, ואילו היבוא היה 22.6%.
מגזרים אחרים בפרובינציה נפגעו גם הם קשה, במיוחד בשני העשורים האחרונים: כריית פחם בקייפ ברטון ובצפון יבשת נובה סקוטיה נפסקה למעשה, ומפעל פלדה גדולה בסידני נסגרה במהלך שנות התשעים. לאחרונה, השווי הגבוה של הדולר הקנדי ביחס לדולר האמריקני פגע בתעשיית היערות, מה שהוביל לסגירת מפעל עשיר ונייר ארוך טווח ליד ליברפול. כרייה, בעיקר של גבס ומלח ובמידה פחותה סיליקה, כבול ובריט, היא גם ענף משמעותי. מאז 1991 הנפט והגז הימיים הפכו לחלק חשוב בכלכלה, אם כי הייצור וההכנסות יורדים כעת. עם זאת, החקלאות נותרה מגזר חשוב במחוז, במיוחד בעמק אנאפוליס.
תחום ההגנה והחלל של נובה סקוטיה מייצר הכנסות של כ-500 מיליון דולר ותורם כ-1.5 מיליארד דולר לכלכלה המחוזית בכל שנה. עד כה 40% מהנכסים הצבאיים של קנדה ממוקמים בנובה סקוטיה. נובה סקוטיה מחזיקה בתעשיית הקולנוע הרביעית בגודלה בקנדה המארחת למעלה ממאה הפקות בשנה, כאשר יותר ממחציתם הם מוצרים של מפיקי קולנוע וטלוויזיה בינלאומיים. בשנת 2015, ממשלת נובה סקוטיה חיסלה זיכוי מס להפקת סרטים במחוז, וסכנה את התעשייה, מכיוון שרוב תחומי השיפוט האחרים ממשיכים להציע נקודות זכות כאלה. המחוז מתגאה גם במגזר טכנולוגי מידע ותקשורת המתפתח במהירות (ICT) המורכב מיותר מ-500 חברות, ומעסיק כ-15,000 עובדים.
בשנת 2006, צבר ענף התעשייה מעל 2.6 מיליארד דולר בתוצר המשוריין, התפוקה הגדולה ביותר מכל מגזר תעשייתי בנובה סקוטיה. מישלן נותרה ללא ספק המעסיק הגדול ביותר בענף זה, המפעילה שלושה מפעלי ייצור במחוז. מישלן היא גם המעסיקה הגדולה ביותר במחוז הפרטי.
תיירות
ענף התיירות של נובה סקוטיה כולל יותר מ־6,500 עסקים ישירים, התומכים בכמעט 40,000 משרות. אוניות שייט מבקרות באופן קבוע במחוז. בשנת 2010 קיבלו נמל הליפקס 261,000 נוסעים וסידני 69,000. ענף זה תורם למשק כ־1.3 מיליארד דולר בשנה. קמפיין תיירות של נובה סקוטיה משנת 2008 כלל פרסום של טלפון סלולרי בדיוני בשם רימון והקמת אתר אינטרנט, שהפנה למידע על תיירות באזור.
ענף התיירות של נובה סקוטיה מציג את התרבות, הנוף וקו החוף של נובה סקוטיה. בנובה סקוטיה יש מוזיאונים רבים המשקפים את המורשת האתנית שלה, כולל מרכז המורשת של Glooscap, האתר ההיסטורי הלאומי גרנד-פרה, קיי מורשת הקטור והמרכז התרבות השחור לנובה סקוטיה. מוזיאונים אחרים מספרים את סיפור תולדותיו העובדות, כמו מוזיאון הכורים בכף ברטון, והמוזיאון הימי של האוקיינוס האטלנטי.
נובה סקוטיה היא ביתם של כמה מוזיקאים בעלי שם בינלאומי וישנם מרכזי מבקרים בעיירות הבית של האנק סנואו, ריטה מקניל ומרכז אן מוריי. ישנם גם פסטיבלי מוזיקה ותרבות רבים כמו פסטיבל הפולק של סטן רוג'רס, צבעי סלטיק, Modic Gaelic Nova, Royal Nova Tattia International Tattoo, פסטיבל הסרטים האטלנטיים ופסטיבל פרינג 'אטלנטיק.
מגדלור נקודת Peggys במפרץ Peggys הוא אטרקציה תיירותית במחוז. במחוז 87 אתרים היסטוריים לאומיים של קנדה, כולל היישוב בפורט-רויאל, מבצר לואיסבורג וגבעת המצודה (פורט ג'ורג ') בהליפקס. בנובה סקוטיה יש שני פארקים לאומיים, Kejimkujik ו- Cape Breton Highlands, ואזורים מוגנים רבים אחרים. מפרץ הפונדי הוא בעל טווח הגאות והשפל הגבוה ביותר בעולם, ו-Peggy's cove המרשימה זכתה להכרה בינלאומית ולמעלה מ-600,000 איש בשנה מבקרים בה. העיר העתיקה לוננבורג היא עיר נמל בחוף הדרומי שהוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
אזכורים תרבותיים
עלילת סדרת ספרי "האסופית" מתרחשת בחלקה בנובה סקוטיה, בה היה מיקומו של בית היתומים של אן שרלי עד שאומצה.
עלילת הסדרה "החבר'ה מפארק הקראוונים" מתרחשת בנובה סקוטיה.
מדוזה (קאראווג'ו)
המדוזה הוצלה בשיטפון הגדול בפירנצה על ידי "מלאכי הבוץ".
נחל ג'ונסטון
נחל ג'ונסטון (באנגלית: Johnston Creek) הוא יובל של נהר בואו, בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
מהלך הנהר
מוצאו של נחל ג'ונסטון צפונית להר קאסל בעמק קרחוני, דרומית מערבית למעבר באדג'ר (Badger Pass) ומערבית למעבר פלסטילה בגובה של 2,500 מטרים. הנחל זורם לכיוון דרום מזרח בין רכס הלנה ורכס סואובק, ולאחר מכן פונה דרומה דרך עמק תלול בשם קניון ג'ונסטון. הנהר נשפך לתור הנהר בואו דרומית להר קאסל בין העיירה באנף (הקניון ממוקם 25 ק"מ מבאנף) לעיירה לייק לואיז (הקניון ממוקם 35 ק"מ מהעיירה אגם לואיז), בגובה של 1,440 מטרים מעל פני הים.
קניון ג'ונסטון
כאשר נחל ג'ונסטון מתקרב לנהר בואו, הוא זורם דרך קניון גדול אשר נוצר בשל שחיקת סלעי אבן הגיר על ידי הנחל במשך אלפי שנים.
מסלול טיולים פופולרי (ובחלקו נגיש לנכים), עובר לאורך הקניון  ומוביל למפל ג'ונסטון התחתון (גשרים ומסילות נבנו על מנת לאפשר את הנגישות). חלקו השני של השביל הוא שביל טבעי, וקשה יותר לטיפוס. שביל זה מוביל אל מפל ג'ונסטון העליון, וממנו אל אחו ובו נמצאות "קסתות הדיו" (Ink Pots) -שש בריכות המוזנות על ידי מעיינות צבעוניים (בעלי צבע כחול - ירוק) ובשל צורתן נקראות קסת דיו.
בחודשי החורף קופאים המפלים והופכים לאתר טיפוס קרח פופולרי.
ג'ורג'י זידאן
ג'ורג'י זידאן (בערבית: جُورْجي زَيْدان; 14 בדצמבר 1861 - 21 ביולי 1914) היה סופר, היסטוריון ועיתונאי לבנוני. נודע בעיקר בשל ייסוד המגזין "אל-הילאל" (בערבית: الهلال), בו נהג השתמש לצורך פרסום 23 הרומנים ההיסטוריים שלו, בשנים 1892–1914.
סטיב צ'ובין
סטיבן צ'ובין (באנגלית: Stephen Chubin; נולד ב-8 בפברואר 1944) הוא כדורסלן עבר יהודי-אמריקאי.
קריירת מכללות
צ'ובין, שנולד בניו יורק, שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת רוד איילנד, שם הפך למלך הסלים של האוניברסיטה בכל הזמנים. הוא נכנס להיכל התהילה של מחלקת הספורט של רוד איילנד בשנת 1981.
ג'ורג'י זידאן
ראשית חייו
זידאן נולד ב-14 בדצמבר 1861 בביירות למשפחה נוצרית אורתודוקסית בעלת הכנסה מוגבלת. אביו היה בעל מסעדה, אנאלפבית ולא משכיל, אשר ייחס חשיבות מועטה ללימודים. לאחר שסיים את לימודיו בבית-ספר יסודי עזב זידאן את הלימודים על מנת לעזור לאביו בעסקו. עם זאת, הוא שמר על רצונו ללמד את עצמו על ידי השתתפות בשיעורי לילה באנגלית. בשנת 1881, בגיל 20, התקבל זידאן למכללה הפרוטסטנטית הסורית (אנ') כסטודנט לרפואה. הוא פיתח עניין בתפיסות אינדיבידואליסטיות, כמו כלכלה חופשית, אמונה של הבונים החופשיים בהארה גלובלית, ודארוויניזם חברתי.הוא הושפע במיוחד מספרו של סמואל סמיילס, "Self-Help " ("עזרה עצמית") (שיצא לאור בשנת 1859) והרגיש שהוא יכול לקבל ממנו השראה בשל הדגש על סיפור הצלחה של (a rags-to-riches), המבוסס על עבודה קשה והתמדה. יתר על כן, מוקד הספר הוא על אינדיבידואליות ועל הנפש, תפיסה חדשה יחסית בחשיבה האינטלקטואלית הערבית, שתהיה נושא שכיח ברומנים ההיסטוריים המאוחרים יותר של זידאן.
סטיב צ'ובין
קריירת מכללות
צ'ובין זכה במדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית בכדורסל ב שנערכה ב-1965 בישראל, יחד עם טל ברודי.
ג'ורג'י זידאן
ראשית חייו
זידאן הצטרף לאוניברסיטה כמעט במקביל ליעקב סרווף يعقوب صروف (1852–1927), שתרגם את "Self-Help" לערבית ומאוחר יותר ייסד את המגזין "אל-מוקתטף" المقتطف ("העילית", 1876) שכללה את האידיאלים של המודרניות, על מנת להפוך את העולם הערבי לעולם מודרני והתמקדות בהצלחה אישית באמצעות עבודה רצינית.
סטיב צ'ובין
קריירה מקצועית
צ'ובין נבחר בדראפט ה-NBA 1966 על ידי סן פרנסיסקו ווריורס, בסיבוב השלישי (בחירה 23 בסך הכל).
ג'ורג'י זידאן
ראשית חייו
קורנליוס ואן דייק, פרופסור אמריקאי לפתולוגיה במכללה הפרוטסטנטית הסורית, הידוע בתרגום התנ"ך לערבית בשנת 1847, עודד תחילה את סרווף לתרגם את הספר "Self-Help". ואן דייק השפיע גם על החזון העולמי של זידאן, שהוביל אותו לאמץ את הרעיון שהלימודים הם הגורם החשוב ביותר להתפתחות ולפיתוח של אנשים. הלימודים יכולים להיות נגישים רק באמצעות רפורמה פנימית מקיפה ועדכון של כל ההיבטים של הממשל הערבי ושל חיי היומיום. לפיכך, ביקר זידאן את המצרים המודרניים, כמו מוסטפא כאמל באשה ואחמד עוראבי, שהיו מעוניינים רק בהשגת עצמאות מהכיבוש המערבי. זידאן טען כי הרפורמה חייבת להקדים את העצמאות כדי להבטיח את הצלחתה.
סטיב צ'ובין
קריירה מקצועית
בעונת שיחק צ'ובין באולימפיה מילאנו מהליגה האיטלקית, שהגיעה למקום השני בגביע אירופה לאלופות (יורוליג), אחרי ריאל מדריד. צ'ובין היה מלך הסלים בהפסד בגמר היורוליג, עם 34 נקודות.
ג'ורג'י זידאן
ראשית חייו
בשנת 1882 גורש הפרופסור א. לואיס מהמכללה הפרוטסטנטית הסורית על ששיבח את צ'ארלס דרווין בנאום בפני סטודנטים. מאחר שמושג הדארוויניזם היה שנוי במחלוקת בפרוטסטנטיות, נמנע שילובו בתוכנית הלימודים. הפיטורין גרמו להפגנות המוניות בקרב סטודנטים, שרבים מהם עזבו את האוניברסיטה או גורשו בשל מרדנותם.
סטיב צ'ובין
קריירה מקצועית
צ'ובין שיחק באנהיים אמיגוס מליגת ה-ABA ב-1967/68, ונחשב לשחקן הפופולרי ביותר בקרב אוהדי הקבוצה. צ'ובין העמיד ממוצעים של 18.2 נקודות למשחק בעונתו הראשונה בקבוצה. כמו כן, הוא דורג במקום השני בליגה באסיסטים למשחק (4.7).
ג'ורג'י זידאן
ראשית חייו
בנוסף לכך, רבים מהכומרים האירופאים שניהלו את המכללה החלו להעדיף אנגלית על הערבית כשפת ההוראה. זידאן היה בין אלה שעזבו את סוריה לקהיר, שם היו אינטלקטואלים לבנונים רבים שכבר עברו לקהיר בתגובה להתגברות הדיכוי העות'מאני.
יוסף אבן צדיק
רבי יוסף אבן צדיק (בקטלאנית: Yosef ibn Saddiq; בערך 1075–1149) היה דיין, משורר ופילוסוף יהודי בספרד בימי הביניים; מחבר ספר הפילוסופיה "עולם הקטן".
סטיב צ'ובין
קריירה מקצועית
לאחר שפרש מכדורסל הפך לסוכן נדל"ן וברוקר מצליח בפלורידה.
ג'ורג'י זידאן
ראשית חייו
לאחר זמן קצר במכללה האקדמית עין שמס ובמשימה צבאית עם הצבא הבריטי לסודאן, הוא התמקד בפיתוח הקריירה שלו.
יוסף אבן צדיק
תולדות חייו
מעט ידוע על חייו של רבי יוסף אבן צדיק. הוא למד תורה מפי רבי יצחק אבן גיאת, ויש אומרים מפי רבי יצחק אלבאליה, היה גאון תלמודי, וכיהן כדיין בקורדובה. דיינותו נתמשכה בתקופה הקשה ביותר בתולדות יהודי אנדלוסיה, בה גדודי האלמוחידון מצפון אפריקה פגעו קשות באוכלוסייה היהודית, מאורעות שיש להם הדים בשיריו. אבן צדיק חיבר שירי חול ושירי קודש, והיה מיודד עם רבי יהודה הלוי (שחיבר לאבן צדיק ארבעה שירי שבח מופלג), רבי אברהם אבן עזרא (שכינה אותו אבי השיר, כליל החכמה), רבי יהודה אבן גיאת (שתיאר את אבן צדיק כצעיר יפה-תואר העוזר לדלים ונבוכים), ורבי יוסף אבן מיגאש (לו אבן צדיק הקדיש את השיר "ליל מחשבות לב אעירה"), ועם רבי מיימון הדיין והיה מבאי ביתו. השתתף בתחרות שירים שהתקיימה בחוג המשכילים שליד גרנדה. רבי משה אבן עזרא הזכירו בראש חבורת משוררים שהצטיינו ברוך ונעימות, והצליחו לחבר שירים בתכלית היופי, מתובלים בדמיונות ומשלים; ותיאר אותו כבעל מזג טוב, נכון לבוא לעזרת ידידיו, וידיו רב לו בהלכה. נודע בעבור ספרו הפילוסופי "עולם הקטן". חיבר גם ספר בחכמת ההגיון שלא נשתמר. המאירי כלל את רבי יוסף אבן צדיק בין גדולי הרבנים שהיו בספרד.
ג'ורג'י זידאן
ראשית חייו
יעקב סרווף החל לפרסם את אל-מוקטתף ב-1876 בסיוע ואן דייק, ועמיתיו במכללה הפרוטסטנטית הסורית, פאריס נימר فارس نمر ושאהין מקריוס شاهين مقريوس, המגזין עוסק בעיקר בסקר ההתפתחויות המדעיות המודרניות, והוא המגזין הראשון שעוסק בנושא הזה בעולם הערבי, והוא היה ידוע במיוחד בשל הסקר השנוי במחלוקת על תורת האבולוציה והדארוויניזם בראשית שנות השמונים של המאה ה-19.
יחסי פקיסטן–תאילנד
יחסי פקיסטן–תאילנד הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן לבין ממלכת תאילנד. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים באופן רשמי ב-10 באוקטובר 1951. פקיסטן מחזיקה שגרירות בבנגקוק, ואילו תאילנד מחזיקה שגרירות באסלאמאבאד וקונסוליה כללית בקראצ'י. שתי המדינות משתפות פעולה במגוון תחומים, פרט לתחום הביטחוני.
ג'ורג'י זידאן
קריירה
לאחר ששימש זמן קצר כעוזר לעורך אל-מוקתטף, החל זידאן בהפקת עבודות מדעיות בנושאים היסטוריים שונים. העניין שלו בהיסטוריה דחף אותו לנסוע ללונדון כדי לחקור את ההיסטוריה הערבית בספריית המוזיאון הבריטי.
יוסף אבן צדיק
ספר עולם הקטן
כוונת הספר לבאר על דרך הקיצור והקירוב ידיעת האדם אמיתת עצמו לפי שמידיעתו לעצמו ידע הכל, ועל-כן נקרא עולם קטן, ומזה ידע את השם יתעלה ויעשה רצונו. הספר כולל הקדמה וארבעה מאמרים:
יחסי פקיסטן–תאילנד
יחסים כלכליים
בשנת 2008, היקף הסחר בין פקיסטן לתאילנד הסתכם ב-750 מיליון דולר. פקיסטן ייצאה לתאילנד בעיקר מאכלי ים ומוצרי טקסטיל, בעוד שתאילנד ייצאה לפקיסטן בעיקר מוצרים כימיים וכלי תחבורה. שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בדבר שיתוף מודיעין ההשקעות, עידוד המשקיעים הפוטנציאליים וסיוע טכני. בנוסף, על מנת להקל על הסחר והשקעות בין המדינות הוקם משרד המסחר התאילנדי-פקיסטני אשר נוסד ב-2005.
ג'ורג'י זידאן
קריירה
ב-1890 הוצא לאור תאריך אל-עאלם (היסטוריה של העולם), היסטוריה דלה למדי של אסיה ואפריקה, עם דגש על המזרח התיכון. עם זאת, הוא נזכר כאחד מספרי ההיסטוריה הראשונים שאינם עוסקים באסלאם שנכתבו בערבית, שמציג נקודת מפנה בהתפתחות החינוך הערבי המודרני. לפני כן, כל ההיסטוריה הערבית נרשמה על ידי העולמאא, חכמי הדת של הכליפאת. זה היה הניסיון הראשון להביא גרסה לא דתית של ההיסטוריה המזרח תיכונית.
יחסי פקיסטן–תאילנד
יחסים כלכליים
באוגוסט 2013, ראש ממשלת תאילנד ביקר בפקיסטן.
ג'ורג'י זידאן
קריירה
אחר כך לימד ערבית ופתח בית הוצאה לאור בשם "דאר אל-הילאל" "دار الهلال"(הסהר). חייו המקצועיים והאישיים השתנו ב-1891, עם נישואיו למרים מטר והוצאתו לאור של הרומן ההיסטורי הראשון שלו, "אל-ממלוק אל-שריד" (הממלוק הנמלט). הרומן היה מוצלח מאוד וזידאן הצליח לעזוב את משרת ההוראה שלו, הוא המשיך לפרסם כמעט רומן אחד בכל שנה עד מותו בשנת 1914.
גיבתוניים
גיבתוניים (שם מדעי: Emberizidae) היא משפחה גדולה מאוד של עופות מסדרת ציפורי השיר.
יוסף אבן צדיק
תפיסתו הפילוסופית
הספר יסודו בשיטה נאו-אפלטונית, המעורבת עם אריסטוטליות ותורות מועתזיליות. כך:
שיריו
יוסף אבן צדיק נמנה עם משוררי תור הזהב של יהדות ספרד שבדורם של רבי משה אבן עזרא ורבי יהודה הלוי. חיבר שירי שבח, שירי חשק, קינות, ושירי קודש (רשויות, סליחות, גאולות, וזולת). בין שירי השבח בולט שיר האזור "נומי אהא נגזל" בו מתואר, לראשונה בשירת ספרד העברית, קונצרט שנערך בחליל ובכינור. עם שירי הקודש שלו נמנים "יפתה עלמת חן", "יעל ארוכה", "לו אור קדושי", "יונת אלם רחוקים", "יונה איך תהמי", "קח נא אסירך", והזולת הפילוסופי "ארחמך צורי ונפשי עד תברך שמך" התואם את השקפתו בספרו "עולם הקטן".
מאפייני שירתו:
רבי יהודה אלחריזי כתב על שיריו בספר תחכמוני: "רבי יוסף בן צדיק ברוח שירו יקרע ים המדע קרעים / מפרק הרים ומשבר סלעים / ובתוקף מיליו הררי עד יעתיק / ומי מרה ימתיק / ובעת ישחו כל בנות השיר תתרוממנה קרנות צדיק".
בגניזה הקהירית נשתמרו חמש העתקות משירים אחדים ליוסף אבן צדיק, מה שמלמד שהיו מקובלים על העם וחביבים עליו לפני תשע-מאות שנה. מחוץ לגניזה נשתמרו רק שירים בודדים שלו, ולפיכך עם גילוי הגניזה בדורות האחרונים, שיריו כמו נתגלו מחדש.
הטבח בפוסה ארדיאטינה
הטבח ב"פוסה ארדיאטינה" (באיטלקית: Eccidio delle Fosse Ardeatine) בוצע ברומא, איטליה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-23 במרץ 1944 נהרגו 33 חיילי ורמאכט על ידי פרטיזנים איטלקים שהניחו פצצה סמוך למקום בו היו רגילים לצעוד חיילים גרמנים ברחוב רזלה (via Rasella). בתגובה, ביום המחרת (24 במרץ) הוצאו להורג באותו מקום 335 אזרחים, נוצרים ויהודים. בתום הטבח באזרחים, פוצצו חיילי האס אס סלעים מעל מנהרות המחצבות, וההרוגים נקברו מתחת למפולות. בשנת 1953 הובאו הנרצחים לקבורה במקום הריגתם. בפוסה ארדיאטינה הוקם אתר זיכרון להנצחת השואה באיטליה.
ההוצאה להורג
על פי דיווח לא מאושר, היטלר ציווה כי תוך 24 שעות יומתו עשרה אזרחים על כל חייל שנהרג. המפקד הגרמני של רומא, הרברט קפלר, שניהל למעשה את משטרת רומא, הכין רשימה של 320 איטלקים, שיוצאו להורג, מתוך האסירים שהיו בכלא רג'ינה קואלי ברומא, חלקם היו חשודים בפעילות נגד הגרמנים או הפשיסטים וחלקם בשל היותם יהודים. לאחר שאחד החיילים הגרמנים מת מפצעיו, הוא הוסיף על דעת עצמו עוד עשרה אזרחים לרשימת המועמדים למיתה. מספר האנשים שהוצאו להורג בפוסה ארדיאטינה הגיע ל-335 אזרחים. חלקם השתייכו לתנועת "הדגל האדום" (Bandiera Rossa), תנועת התנגדות קומוניסטית צבאית, אך היו גם מתנועות ההתנגדות האחרות.
ב-24 במרץ 1944 הובילו חיילי האס. אס בפיקודם של אריך פריבקה וקרל הס את המועמדים להריגה לפוסה ארדיאטינה בקבוצות של חמישה. הם נורו בעורפם כאשר ידיהם קשורות לאחור. רבים הצטוו לכרוע ברך כנגד אלה שהוצאו להורג לפניהם. במהלך ההוצאה להורג התגלה כי חמישה אנשים מיותרים, אך גם הם נורו.
השערות
יש השערות אחדות הקשורות ברצח האזרחים, ולעיתים הן מסולפות. המפקד הגרמני של רומא, הרברט קפלר, האחראי לטבח, נתפס בתום מלחמת העולם על ידי כוחות הכיבוש הבריטיים. בשנת 1947 הוא הועבר לשלטונות האיטלקים, הועמד למשפט ויצא חייב בדין ונידון למאסר עולם. בשנת 1977 יצא לאשפוז בבית חולים ברומא ומשם ברח לארגנטינה. הוא מת בגרמניה.
ההשלכות המדיניות והתרבותיות של הטבח במחצבות ארדיאטינה בפרט ומהפעילות של הפשיזם באיטליה מהדהדות עד היום.
גיבתוניים
בעוד שבאירופה הם מכונים גיבתוניים, באמריקה הם נקראים "דרורים אמריקאיים", כן ידועים פרטים ממשפחה זאת הנקראים פרושיים.
לגיבתוניים מקור קצר ועבה, בעל צורת חרוט שקצהו חד, ושוליו כפופים מעט פנימה, הטפרים חזקים וכפופים.
הטבח בפוסה ארדיאטינה
האתר
ליד אתר בית הקברות יש כניסה למנהרות של המחצבות. בעת ההליכה במנהרה חולפים על פני תרשימים וצילומים המדגימים את מה שקרה באירוע. בסוף המסלול מגיעים אל מקום ההוצאה להורג.
גיבתוניים
הגיבתוניים מחליפים את נוצותיהם המפוספסות, פעמיים בשנה. 9 אברות הכנף בעלות גודל אחיד, ועוד אברה אחת מנוונת, שכמעט לא ניתן להבחין בה, הזנב ארוך יחסית ומפורץ, נוצות המצח ארוכות ומסתירות את הנחיריים.
הטבח בפוסה ארדיאטינה
האתר
באתר הוקם מוזיאון קטן וחדרי לימוד, שנועדו להדרכת קבוצות הנוער הבאות לבקר במקום.
גיבתוניים
רוב הגיבתונים הם ציפורי קרקע, החיים על הקרקע ומחפשים עליה את מזונם, המורכב בעיקרו מזרעי דגניים וחרקים קטנים. הם מתגוררים בקן המוסתר בגומה או תלם בקרקע, ובנוי מגבעולי קש, ועשבים יבשים. יש והקן נבנה על שיח נמוך, והגבוה מכולם הוא קינו של הגיבתון שחור-ראש, המגיע עד למטר וחצי מעל הקרקע.
הקינון מתחיל באביב, הנקבה היא זאת שבונה את הקן, הביצים אפורות, מנוקדות או משורטטות, משך הדגירה כ־16 יום, הזכר שאינו מסייע בבניית הקן, עוזר בהאכלת הגוזלים.
סוגים נוספים במשפחה, ייתכן ששייכים למשפחות קלקרידיים, קרדינליים (Cardinalidae), פסרליים, סבכי העולם החדש, טנגריים או פרושיים.
ג'ורג'י זידאן
קריירה
הוא החל לפרסם את הפרויקט המשפיע ביותר שלו, המגזין אל-הילאל (הסהר) בשנת 1892. במקור היו בו חמישה פרקים: ההיסטוריה של הגברים ואת האירועים המפורסמים ביותר; מאמרים שהוא חיבר או סופרים אחרים חיברו, הסידוריזציה של הרומנים ההיסטוריים שלו, חדשות העולם ואירועים חודשיים על מצרים וסוריה, והספדים והביקורת על ספרות עכשווית. עם התמקדותו בהרחבת ידע הציבור באשר להיסטוריה האסלאמית ועל מושגים חדשים בתוך הציוויליזציה המערבית (אנ'), כתב העת נוקט לעיתים קרובות צליל אנציקלופדי.
מטרתו העיקרית נשארה קבועה לאורך כל פרסומו של ההילאל ושל הרומנים ההיסטוריים שלו: לתת לעם הערבי המשותף טעימה מעודנת של ההיסטוריה של העם הערבי באופן נגיש ומבדר. כך שלדיוק ההיסטורי יש קדימות קבועה על התפתחותה של העלילה והאופי בכל אחד מהרומנים של זיידאן, והוא היה ביקורתי לעיתים קרובות בנוגע לסופרים מערביים שהכריחו עובדה היסטורית שתתאים לספרות שלהם, וטוען כי חירויות אלה מטעות את הציבור.
רומנים היסטוריים
זיידאן בדרך כלל כותב את הרומן השנתי שלו במהלך חודשי הקיץ, אך המגזין אל הילאל לא פורסם בחודשים אלה כדי להתחיל את סדרת הסתיו, לכל רומן יש מסגרת זהה.
כל רומן מתחיל עם נושא היסטורי. אף על פי שהרומנים שלו לא עמדו בלוחות זמנים הגיוניים, כולם התמקדו בהיבטים רבים של ההיסטוריה האיסלאמית. לאחר מכן, הוא קורא את כל המקורות הזמינים על הנושא החדש כדי להשיג הבנה מקיפה ככל האפשר. אז הוא בונה תוכנית מבנית שתלויה לחלוטין במציאות ההיסטורית. לבסוף, הוא חולם על הדמויות ועל הרומנטיקה שבאמצעותה הוא יחבר את ההיסטוריה.
הדיוק של זידאן החוקר בהתמודדות עם כל רומן מתבטא בהכללתו המתמדת למקורות מתועדים, בהערות שוליים תכופות ופרקי מבוא, אשר סיפקו את ההקשר ההיסטורי, התרבותי והגאוגרפי של האירוע ההיסטורי שנבחר. היבט הבידור של סיפוריו הגיע עם סיפור אהבה בין דמויות בדיוניות ועמימות כלשהי כדי לשמור על תשומת הלב של הקורא. העלילות בסיפוריו היו לעיתים קרובות חלשות, רוב הסיפורים שלו הסתמכו על צירוף מקרים נוח של דמויות כדי להנחות את סיפור האהבה והמסתורין, וכמעט כל הרומנים שלו הסתיימו בסיום טוב.הדמויות של ג'ורג'י זידאן היו לעיתים קרובות חד-ממדיות, ללא תובנה לגבי כישוריהן, הרקע או הפרספקטיבה שלהן בזמן, במוסדות או בקהילה בה היו נוכחים. מאחר שהוא יציג את כל תכונות האופי בתוך ההופעה הראשונה לכל דמות, התפתחות האופי מעולם לא הופיעה במהלך הסיפור. הדמויות הקבועות, יחד עם סגנונו העיתונאי הישיר, היו אידיאליות לקישור ההיסטוריה האובייקטיבית והמדויקת בצורה הברורה ביותר לקהל הערבי הרחב.
יחד עם מתן החינוך הכללי לאוכלוסייה הערבית, אמר זידאן כי הוא גם שואף לפתח "פילוסופיית שפה", שיש לה מטרה ברורה בתקשורת, בחינוך ובהארה. הוא מתח ביקורת על הכתיבה שהייתה נגישה רק לקבוצה קטנה של אנשים, ובמיוחד בשפה השמורה לקטגוריה מסוימת של לימוד דתי, בגלל שיעור האוריינות של 10% בקרב הגברים ו-0.05% בקרב הנשים באותה תקופה, השפה המוזהבת הזאת הייתה בלתי נגישה לציבור הרחב. בהקדמה לרומן, ובמיוחד לרומן שנכתב בשפה פשוטה וברורה, בולט במיוחד כי מטרתו של זידאן היא להרחיב את הקטגוריה של הקוראים כך שתכיל גם את השכבה הפשוטה בחברה הערבית בנוסף לאליטה המדעית.
מוות והשפעה
האוניברסיטה המצרית שנפתחה בשנת 1910, הציעה לזידאן להיות מרצה להיסטוריה של האסלאם, וזידאן קיבל את התפקיד רק באי-רצון, בגלל חוסר הפופולריות שלו בקרב המוסלמים השמרנים. הוא פוטר לפני שהתחיל להגיב על מחאות המונים מהציבור המוסלמי, שהתנגד למוצאו הנוצרי ולנטייתו החילונית.
עבודתו השנויה במחלוקת של זידאן הייתה שנויה במחלוקת בספרו "תולדות הציוויליזציה האסלאמית" (1901 - 1906), אשר נתן קריאה ביקורתית בת חמישה כרכים על ההיסטוריה האיסלאמית. מחלוקת זו הטרידה אותו עד מותו הבלתי צפוי בשנת 1914.
זידאן מת, והותיר אחריו מורשת של 23 רומנים שפורסמו, עבודות מדעיות רבות ומגזין שהופץ לאחר מכן בפרס, בהודו, ביפן, במערב אפריקה, בזנזיבר, באוסטרליה, בניו זילנד, באיי הודו המערבית ובצפון ודרום אמריקה. באותו זמן השפעתו הותירה רושם מתמשך על האוכלוסייה הערבית הכללית וכן על סופרים גדולים כמו טהא חוסיין طه حسين, נג'יב מחפוז نجيب محفوظ והמשוררת פדואה טוקאן فدوى طوقان.
היה שינוי בדרכי החשיבה בקרב בני החברה בכלל והשינוי הזה שהביאה אותו אל נהדה אלערביה. בנוסף לאלה שקראו את עבודתו של זידאן ועקבו אחריו. נוסף על כך, שיטת החינוך הפרטני באותה תקופה רחוק מן האליטה הדתית וגם מכל האוכלוסייה ומאחר שהרומן הערבי נכתב בשפה קלה להבנה, גם בית הדפוס שהקים סייע רבות בהפצת ידע ורעיונות חדשים לאנשים מכל הרקעים.
שדות אליסיום
במיתולוגיה היוונית, שדות אליסיום או מישורי אליסיום (מיוונית: (ν)Ἠλύσιο(ν) Πεδίο, לטינית: Elysium) הוא שם לאזור מסוים בעולם הבא, אליו הגיעו האנשים ההגונים, שהראו צדק וגבורה נשגבת, וקרוביו האנושיים של זאוס. על פי המסורת היוונית, האליסיום נמצא הרחק בקצה המערבי של כדור הארץ, וניתן להגיע אליו רק בחציית נהר האוקיינוס.
אטימולוגיה
השם 'אליסיום' הוא ליטון השם היווני אליסיון שהאטימולוגיה שלו אינה ידועה. אחת ההשערות - של ההלניסט הגרמני ולטר בורקרט - היא כי מקורה במילה יוונית קדומה אֶנֶלסיון או אֶנֶליסיוס שמשמעה הייתה 'אדם או מקום המוכה ברק'. ייתכן שמילה זו קשורה לזאוס, אל הברק במיתולוגיה היוונית, ומשמעה 'מבורך', כלומר- מבורך (מוכה) על ידי זאוס (ברק). חוקר גרמני אחר, יאן אסמן, טוען כי מקור השם במילה "יאלו" או "יארו" ממצרים העתיקה שמובנה הוא "קנה מצוי". שמו של גן העדן במצרים העתיקה היה "שדות הקנה" - ארץ עליונה ומשגשגת אליה קיוו להגיע המתים ולבלות בה חיי נצח.
ג'ורג'י זידאן
תרגומים
עד לאחרונה, לא היו יצירותיו של זידאן זמינות באנגלית, אך תורגמו לעשרות שפות אחרות. קרן זידאן, שנוסדה על ידי נכדו ד"ר ג'ורג' זידאן כדי לקדם את התרבות הערבית, הזמינה תרגומים של חמישה מתוך עשרים ושניים הרומנים ההיסטוריים שלו. העבודה החלה בשנת 2009, ספרים היו מתוכננים 2011 ו-2012.
שדות אליסיום
שדות אליסיום בספרות העתיקה
תיאור של השדות האליסיים נמצא ב"אודיסיאה" של הומרוס במילים שהפנה פרוטאוס אל מנלאוס:
(בתרגומו של אהוביה כהנא). על פי שירי פינדארוס, שליטה של אליסיום או של אי המבורכים המיתולוגי, הוא קרונוס, אביו של זאוס ושליט תור הזהב לשעבר, ששוחרר מהטרטרוס - החלק התחתון של השאול. פינדארוס תיאר את קרונוס ואת ארצו כך: