cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היירוקלס מאלכסנדריה
חיבוריו
אף על פי שהוא אף פעם לא מזכיר את הנצרות בחיבוריו ששרדו, כתביו נלקחו כניסיון ליישב בין מסורות דת יוונית לבין האמונות הנוצריות בהן הוא אולי נתקל בקונסטנטינופול.
לאוסף של כ-260 הערות שנונות המיוחסות להיירוקלס ולפילאגריוס, ה"פילוגלוס", אין קשר עם היירוקלס מאלכסנדריה, אך ככל הנראה הוא אוסף מאוחר יותר, שנוסד על בסיס שני אוספים ישנים יותר. כיום מוסכם כי הקטעים של ה"אלמנטים של אתיקה" שנשמרו על ידי סטובאיוס הם מתוך חיבור מאת פילוסוף סטואי בשם היירוקלס, בן זמנו של אפיקטטוס, אשר זוהה עם "Hierocles Stoicus vir sanctus et gravis" אצל אולוס גליוס (ix. 5. 8). תיאוריה זו מאושרת על ידי גילויו של פפירוס.
כדוריד באולימפיאדת מונטריאול (1976)
אולימפיאדת 1976 נערכה במונטריאול, קנדה. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-18 ביולי ל-30 ביולי. זו הייתה תחרות כדוריד השלישית במשחקים האולימפיים והראשונה בה השתתפו נבחרות נשים. המשחקים נערכו בשיטת 7 ספורטאים. בתחרות השתתפו 243 ספורטאים (161 גברים ו-82 נשים) מ-17 נבחרות גברים. משחקי הבתים נערכו במספר אתרים. משחקי הגמר נערכו במונטריאול פורום.
נבחרת ברית המועצות זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ובתחרות הנשים.
מתכונת התחרות
בתחרות הגברים רק אלופת העולם המהכנת, נבחרת רומניה העפילה ישירות לאולימפיאדה, יתר הנבחרות העפילו דרך המוקדמות. 12 נבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. שתי הנבחרות שסיימו במקום הראשון בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הזהב ושתי הנבחרות שדורגו במקום השני בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הארד.
בתחרות הנשים 4 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אליפות העולם בכדוריד נשים 1975. נוסף לכך, הוזמנו נבחרות קנדה (מארחת) ויפן שניצחה במוקדמות אזור אפריקה/אסיה/אמריקה. התחרות נערכה בשיטת ליגה.
מסעות ג'יימס בארץ הקודש
מסעות ג'יימס בארץ הקודש (2003) הוא סרט ישראלי, בבימויו של רענן אלכסנדרוביץ', ובכיכובם של אריה אליאס, סיאבוננגה מלונגיסי שיבה, וסלים דאו. הסרט היה מועמד לפרס אופיר של האקדמיה הישראלית לקולנוע בתשע קטגוריות, וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר (אריה אליאס) ופרס המוזיקה הטובה ביותר (לאהוד בנאי, שכתב את שיר הנושא של הסרט, כביכול שיר אפריקני המספר על צעיר שעלה לארץ הקודש). הסרט צולם במסגרת סדרת הדרמות "שיעור מולדת", שהופקה עבור "רשת", בעריכת רנן שור ואורית אזולאי.
הסרט מגולל את ההתפכחות שעובר ג'יימס, אפריקני נוצרי המועמד לכמורה שיצא למסע עלייה לרגל לארץ ישראל, בעודו נחשף למניעים החומרניים שמניעים את כל הסובבים אותו.
עלילה
בתחילת דרכו בישראל, ג'יימס, שהיה בכפרו מועמד לכמורה, הוא "נוצרי טוב" ומאמין בכוונות טובות. ג'יימס מבליג על ניצולו בידי כל הסובבים אותו. שימי הקבלן מנסה להרוויח על חשבונו וסוחר בו כמעט כעבד. אשתו של שימי רואה בו מעין שעשוע, וחברתה רואה בו עובד זול (היא בוחרת להעסיק אותו מאחורי גבו של שימי). סלאח, אביו של שימי (אליאס), מגלה כי לג'יימס מזל יוצא דופן בהטלת קוביות ומנצל זאת כדי לנצח את חבריו בשש בש. ג'יימס משמש כקלף מיקוח במאבק פנים-משפחתי בין שימי ואשתו לבין סאלאח. אפילו הכומר של קהילת העובדים הזרים האפריקנים מנצל את אמונתו של ג'יימס כדי שיתרום כסף לבית התפילה. ג'יימס מקווה לשלם את חובו לשימי ולהגיע בסופו של דבר לירושלים, אך ככל שחולף הזמן לומד ג'יימס כיצד יש להתנהל בתרבות אליה נקלע - "אל תהיה פראייר של אף-אחד" אומרים לו. ג'יימס מתחיל לנהל את חבריו העובדים הזרים, ומהר מאוד הופך לקבלן עבודה זולה בעצמו, בדיוק כמו שימי. ג'יימס קונה לעצמו בגדים יפים, טלפון סלולרי, ואף טלוויזיה. הוא שוכח את מסע העלייה לרגל.
לבסוף נזכר ג'יימס במטרה המקורית לשמה הגיע ארצה, אך מאוחר מידי - ג'יימס נעצר על ידי משטרת ההגירה, ומועבר לכלא ישראלי. למרבה האירוניה, הכלא נמצא במגרש הרוסים, שבירושלים, וכך, כאשר הוא כפות באזיקים, זוכה ג'יימס לבסוף לראות את העיר אליה מתפללים תושבי כפרו.
טינמו גמדי
מאפיינים
טינמו זה חי בטבע באמריקה הדרומית ברמות ה סראדו של בברזיל (במדינות: המחוז הפדרלי של ברזיל, גויאס, מינאס ז'ראיס, מאטו גרוסו דו סול, סאו פאולו ואולי גם בפרנה), בפרגוואי ובארגנטינה (באזור נהר ריו ברמז'ו ועד לצ'אקו או פורמוסה).
עוף זה חי בערבות עשב ובתות עד לגובה של 1,000 מטר. הוא עוף ביישן החי לבד על הקרקע וניזון מזרעים ומחרקים ופרוקי רגליים שונים.
כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעות חקלאיות, פגיעה בבתי גידולו, ציד ושריפות.
נתיבים (כתב עת)
כתב העת משמש במה לשירה, פרוזה, מאמרים ולקריאה פרשנית ביצירות. בכתב העת נדונים שירים של משוררים ונערך ניתוח מעמיק יותר של ספרי שירה חדשים. כדי לעודד שיח בין סוגי אמנות שונים, כתב העת משמש קורת גג לפרוזה, וליצירות אמנות אחרות ביניהן יצירה ווקאלית ושירים מולחנים. יצוין כי בעקבות "נתיבים" ניסו כתבי עת מקוונים נוספים להוסיף פרשנות לשירים חדשים שפורסמו בהם.
כתב העת נוסד בשנת 2013, ומאז הוא עלה לאור בקביעות, בדרך כלל אחת לשלושה חודשים.
מוזיקת רנסאנס
בין חידושי התקופה נמנים התפתחות המדריגל, מתן חשיבות יתר למוזיקה הכלית, וכן חלו שינויים במיסה.
מגמות במוזיקת הרנסאנס
מוזיקת הרנסאנס צמחה על רקע התפתחות מוזיקת החולין בחצרם של פיליפ הטוב וקרל האמיץ – הדוקסים של בורגונדיה, אשר שלטו במחצית הראשונה של המאה הט"ו. בין המלחינים שהם קירבו לחצרותיהם נמנים גיום דופאי, ז'יל בנשואה הפרנקו-פלמיים, וכן ג'ון דאנסטפל האנגלי. המחצית השנייה של המאה הט"ו נשלטת בידי יוהנס אוקכם וכן ז'וסקן דה פרה שפעלו בחצר מלכי צרפת.
מוזיקת הרנסאנס נבדלת מזאת של ימי הביניים בין השאר בכך, שמעתה הפוליפוניה מחליפה את הקנטוס פלאנוס, וכן מועשרת במרכיבים מתוך מוזיקת החולין. המיסה הפוליפונית מגיעה לשיאה בעזרתם של שלושה מלחינים: ג'ובאני פלסטרינה, תומאס לואיס דה ויקטוריה, וכן אורלנדו לאסוס.
השאנסון, המיסה, והמוטט – שהיו קיימים כבר בימי הביניים, מתעשרים במרכיבים מקומיים. בצפון איטליה מתפתח המדריגל מתוך הפרוטולה. הכרומטיזם מוביל להיעלמות השיטה המודאלית של ימי הביניים - וניתן להחשיבו, כשלב חשוב בהתפתחות ההרמוניה.
מוזיקת הרנסאנס נחשבת לתור הזהב של המוזיקה הווקאלית (המוזיקה המושרת, בשונה מן המוזיקה האינסטרומנטלית- המנוגנת). בתקופה זו פרחו ארבעה ז'אנרים ווקאליים עיקריים:
ישראל חיים קאהן
הרב ישראל חיים הכהן קאהן הוא האדמו"ר מנחלת אהרן, בנו החמישי של הרב אברהם יצחק קאהן מתולדות אהרן.
ביוגרפיה
נישא בי"א בסיוון ה'תשל"ה לשרה בת הרב אברהם צבי בעק, אב"ד מלבורן שבאוסטרליה.
עם פטירת אביו הוכתר כרב קהילת תולדות אהרן. לאחר כשש שנים העתיק את מגוריו ומרכז פעילותו לבית שמש, והתמנה על ידי אחיו, הרב דוד קאהן, שירש את אביהם כאדמו"ר מתולדות אהרן, לרב בית המדרש 'תולדות אהרן' ברמת בית שמש ב'.
הקמת חסידות נחלת אהרן
בשנת 2010 פרש הרב קאהן מחסידות תולדות אהרן, בעידוד אחיו האדמו"ר, והקים את חסידות נחלת אהרן, הקרויה גם היא על שם הרב אהרן ראטה מייסד חבורת שומר אמונים. לחסידות קהילות בבית שמש, בשכונת ברכפלד שבמודיעין עילית ובאשדוד.
הרב קאהן מרבה לדרוש בקרב הציבור הליטאי. עיקר פעילותו בעיר מודיעין עילית.
בנו הרב אהרן קאהן, חתן רבי יהודה אליעזר דוד ניישלאס, אב"ד סערדהאלי ודומ"ץ בעדה החרדית, הוא ראש ישיבת "פרח מטה אהרן" בבית שמש. בן נוסף, הרב שמואל, הוא מגיד שיעור בישיבת תולדות אהרן בירושלים.
חוק הרחם החופשי
חוק הרחם החופשי (בפורטוגזית: Lei do Ventre Livre), הידוע גם בכינוי חוק ריו ברנקו, נחקק בפרלמנט הברזילאי ב-28 בספטמבר 1871 כשלב בתהליך ביטול העבדות בברזיל.
בנוסף כונן החוק קרן לשחרור עבדים, אך לא היה די בהונה. כך, למשל, בין השנים 1876 ו-1886 שוחררו בידי הקרן 3,533 עבדים בלבד בבאהיה, ו-150 בלבד בפרנמבוקו. זאת מתוך מעט יותר ממיליון וחצי עבדים שהיו בברזיל בשנת 1872, שהיוו 15.2% מהאוכלוסייה כולה.
את החוק יזם הוויקונט ריו ברנקו ב-27 במאי 1871 בקבינט השמרני, ומכאן גם כינויו. הוא נימק את הצורך על ידי הגדרת העבדות כ"מוסד בלתי צודק", לא כל כך כלפי העבדים, אלא כלפי המדינה, שתדמיתה כלפי חוץ נפגמה מקיום העבדות בתקופה שבה בוטלה כבר ברוב חלקי העולם.
14 שנים לאחר חקיקת חוק הרחם החופשי שוחררו עבדים שגילם עלה על 60, ושלוש שנים לאחר מכן, ב-13 במאי 1888 סיים חוק הזהב את העבדות בברזיל באופן מוחלט.
קישורים חיצוניים
Abolicionismo no Brasil
יחסי מצרים–קפריסין
יחסי מצרים–קפריסין הם יחסי החוץ בין קפריסין למצרים. בשל הקשרים התרבותיים וההיסטוריים החזקים בין שתי המדינות, קפריסין ומצרים נהנות כיום מיחסים ידידותיים ואסטרטגיים.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים המודרניים בין שתי המדינות כוננו זמן קצר לאחר שקפריסין קיבלה את עצמאותה בשנת 1960 ונחשבים לבביים.
במהלך פגישה באפריל 2009 ברמת השרים, המדינות בדקו דרכים לפתח קשרים הדוקים יותר, עם תוכניות לשיתוף פעולה מוגבר הן בתחום התיירות והן בפעילויות הקשורות לאנרגיה. היו דיבורים על כך שקפריסין מגדילה את יבוא הגז הטבעי שלה, מצרים משתמשת בקפריסין כגשר לייצוא לאירופה ועל סיכויים להכשרת מהנדסים קפריסאים על ידי עמיתיהם המצרים בטכניקות להפקת נפט וגז טבעי.
ביקור ממלכתי של הנשיא דמטריס כריסטופיאס
הנשיא כריסטופיאס ביקר בביקור רשמי בן שלושה ימים במצרים, הרגיע את פקידי ממשלת מצרים שהשתתפו בפורום, כמו גם את אנשי העסקים במצרים כי מדינתם יכולה לסמוך על קפריסין, במיוחד ביחס ליחסי האיחוד האירופי ומצרים. נשיא קפריסין התייחס לשלושת ההסכמים הבילטרליים שנחתמו ביום שלישי בקהיר, כמו גם ל"ההסכמים החשובים ביותר "שנחתמו בשנה שעברה בנושא מחקרים על נפט וגז באזור, והביעו וודאות כי "שתי הממשלות יוצרות עבורכם בסיס יציב מאוד, אנשי העסקים, כדי לקדם עוד יותר את שיתוף הפעולה שלך כחברים, כאנשי עסקים".
בנוסף, הוא תיאר את קפריסין כמדינה חיובית להשקעות, כמו שמצרים חיובית גם להשקעות קפריסאיות.
ביקור רשמי של שר החוץ המצרי בקפריסין
מוחמד כאמל עמר היה הבכיר הראשון במצרים שביקר בקפריסין מאז המהפכה המצרית בשנת 2011 שאילצה את חוסני מובארק לפרוש מתפקידו לאחר 30 שנות שלטון. שר החוץ של מצרים, מוחמד כאמל עמר, אמר בביקורו בניקוסיה כי קיים פוטנציאל עצום לקידום שיתוף פעולה כלכלי בין מצרים לקפריסין. אראטו קזאקו-מרקוליס הודיע כי הן ממשלת מצרים והן ממשלת קפריסין הסכימו להשלים את המסגרת החוזית בנושא ניצול משותף על פי ההסכם שנחתם ביניהן בשנת 2006.
פסגה משולשת 2014 בקהיר
מצרים, קפריסין ויוון קיימו פסגה משולשת בקהיר ב-8 בנובמבר 2014, שם התמודדו מנהיגי שלוש המדינות עם הנושאים המתמשכים באזור המזרח התיכון ובים התיכון המזרחי, ושלושת ראשי הממשלות הסכימו להעצים את שיתוף הפעולה. בין שלוש המדינות בכלכלה, ביטחון, תיירות ואנרגיה, כמו גם הגדרת הגבולות הימיים המשותפים ו- EEZ בים התיכון.
בפסגת קהיר גינו ממשלות יוון וקפריסין את פיגועי הטרור בשטח מצרים וסיני, הביעו תמיכה פוליטית בממשלת מצרים, והסכימו על תמיכה הדדית בין שלוש המדינות בארגונים בפורומים ובפורומים, עם יוון וקפריסין הדוגלים בעמדות מצרים באיחוד האירופי.
א-סיסי, אנסטסיאדס וסמאראס הסכימו לעודד את ההשקעות הזרות לכלכלה המצרית ולתשתיות, שסבלו מהתקוממויות האביב הערבי, ולהשתתף בוועידת הכלכלה בקהיר ב-2015.
פסגה משולשת 2015 בניקוסיה
תוך פחות מחצי שנה מאז הפסגה המשולשת הראשונה, התקיימה בניקוסיה פסגה חדשה בדרגה גבוהה, ב-29 באפריל 2015, בין ראשי ממשלות קפריסין, מצרים ויוון. בפסגת ניקוסיה אישרו נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס, נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי וראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס את הרצון לחיזוק המשך שיתוף הפעולה בין שלוש המדינות, והסכימו על המשך שיתוף הפעולה בעניינים הנוגעים לבינלאומי. ארגונים וכן בין שלוש המדינות. בין הנושאים הנדונים ניתן למנות פיתוח מאגרי פחמימנים במזרח הים התיכון, לאורך הגבול הימי בין שתי המדינות באזורים הכלכליים הבלעדיים שלהן.
פסגה משולשת 2017 בניקוסיה
נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס וראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס נפגשו בניקוסיה ב-21 בנובמבר 2017. הם דנו על פיתוח מאגרי פחמימנים במזרח הים התיכון ועל פרויקטים של אנרגיה מועילה הדדית. הם עודדו ובירכו על יוזמות של המגזר הפרטי בפרויקטים של תשתיות אנרגיה, החשובות לביטחון האנרגיה של כל שלוש המדינות, כגון קישור ה-EuroAfrica Interconnector.
לסלי הווארד
לסלי הווארד (באנגלית: Leslie Howard; 3 באפריל 1893 – 1 ביוני 1943) היה שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-בריטי. בנוסף כתב הווארד סיפורים ומאמרים לעיתון הניו יורק טיימס, הניו יורקר וואניטי פייר. הוא היה אחד השחקנים המצליחים בשנות ה-30 של המאה ה-20, והתפרסם במיוחד בתפקידו בסרט חלף עם הרוח.
ביוגרפיה
הווארד נולד בלונדון למשפחה יהודית. לאחר סיום לימודיו בקולג' עבד כפקיד בבנק. במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הבריטי ובשנת 1917, בעקבות הלם קרב, הוחזר לאנגליה.
הוא החל להופיע על הבמה אך עד מהרה עבר לעולם הסרטים. בשנת 1933 קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט "כיכר ברקלי". בשנת 1941 שיחק בסרט המפורסם פימפרנל סמית וב-1938 היה מועמד בשנית לאוסקר על משחקו כפרופסור היגינס בסרט "פיגמליון" שאותו גם ביים.
בשנת 1936 הופיע עם המפרי בוגרט ובטי דייוויס בסרט היער המאובן. עם בטי דייוויס הופיע גם ב-1934 בסרט בכבלי אנוש לפי ספרו של סומרסט מוהם.
ב-1939 שיחק עם אינגריד ברגמן בסרט אינטרמצו שהיה סרטה הראשון בהוליווד. באותה שנה הופיע בתפקידו המפורסם כאשלי וילקס בסרט חלף עם הרוח.
יוסף שקלובסקי
יוסף שקלובסקי  (1 ביולי 1916- 3 במרץ 1985) היה אסטרונום ואסטרופיזיקאי סובייטי, ממוצא יהודי.
קורות חיים
שקלובסקי נולד בעיר הלוחיב, מחוז סומי  באוקראינה הנוכחית. לאחר סיום בית הספר, עבד כמה שנים בבניית מסילת ברזל בסיביר ובשנת 1933 החל את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה. עם סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד במכון האסטרונומי הממשלתי על שם שטרנברג ועבד שם עד סוף חייו. בשנת 1949 הוא קיבל תואר דוקטור. בשנת 1966 נבחר להיות חבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות.
תחומי המחקר שלו התמקדו בחקר עטרת השמש, סופרנובה וקרינה קוסמית. בשנת 1946 הוא פיתח שיטה להפרדת גלי הרדיו שמקורם בשביל החלב לפי מקורות תרמיים ולא תרמיים. בשנת 1959 הוא חקר את ירח של המאדים, פובוס והגיע למסקנה שהוא מתאפיין בצפיפות קטנה במיוחד.
חקר את נושא ציוויליזציות מחוץ לכדור הארץ וכתב מספר ספרים בנושא.
שקלובסקי לחם נגד תופעות של אנטישמיות בברית המועצות והגן על אנדרי סחרוב. כתוצאה מכך היו לו מספר היתקלויות עם השלטון. הן גם הקשו על הופעותיו בכנסים בינלאומיים בחו"ל.
קייסי סטונר
קייסי סטונר (Casey stoner; נולד ב-16 באוקטובר 1985, סאות'פורט, קווינסלנד, אוסטרליה) הוא רוכב מרוצי אופנועים שהתחרה בעבר בסדרת ה-MotoGP, והיה האלוף בה בעונות 2007 ו-2011. בשנת 2008 זכה בתואר 'איש השנה הצעיר של אוסטרליה'.
תחילת הקריירה
סטונר החל להתחרות כבר בגיל ארבע, במרוצי עפר בגולד קוסט שבאוסטרליה המיועדים לגילאי תשע ומטה. ניצחונו הראשון הגיע בגיל תשע וסלל את הדרך ל-41 תארים במרוצי עפר ואנדורו, ול-70 תארים לאומיים, אותם השיג עד גיל 14. הישג הממחיש את תשוקתו והדחף העז שלו להתחרות, הושג בסוף שבוע אחד בהיותו בן 12; סטונר התחרה בכל שבעת הסיבובים של חמש קטגוריות שונות, וניצח ב-32 מתוך 35 המרוצים, וזכה בכל חמשת התארים.
המעבר ל-125 סמ"ק
בשנת 2003 חבר סטונר שוב לצ'קינלו ולקבוצת אפריליה, אך בקבוצת ה-125 סמ"ק, שם רשם הצלחה לא מבוטלת, תוך שהוא משיג את ניצחונו הראשון בגרנד פרי, שלוש פעמים זוכה במקום השני, ומסיים את העונה במקום השמיני. בשנת 2004 הצטרף אל הקבוצה הרשמית של היצרן האוסטרי KTM, שם המשיך להשתפר עם ניצחון נוסף, פעמיים מקום שני, שלוש פעמים מקום שלישי, וסיום העונה במקום החמישי הכללי.
אנדי גרסיה
אנדרס ארתורו גרסיה מנדז (בספרדית: Andrés Arturo García y Menéndez; נולד ב-12 באפריל 1956) הוא שחקן קולנוע אמריקאי-קובני שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "הסנדק חלק שלישי" ב-1990.
קייסי סטונר
החזרה ל-250 סמ"ק
בשנת 2005 שב והצטרף לקבוצת אפריליה ב-250 סמ"ק. על אופנוע המרוץ הרשמי של החברה פרח סטונר והתברר כאיום רציני על מוביל האליפות, הספרדי דני פדרוסה. בסופו של דבר, התרסקותו של סטונר ב"מרוץ הבית" בפיליפ איילנד, אוסטרליה, אפשרה לפדרוזה לפתוח פער בלתי ניתן לגישור ולזכות באליפות. סטונר ביסס עצמו במקום השני עם חמישה ניצחונות לאורך העונה.
אנדי גרסיה
ביוגרפיה
גרסיה נולד בהוואנה, קובה; בנם של אמיליה מנדז, מורה לאנגלית, ולרנה גרסיה נונייז, איכר ומשפטן. גרסיה היגר עם משפחתו ב-1961 למיאמי, פלורידה, במהלך הפלישה למפרץ החזירים. לאחר מספר שנים פתחה המשפחה חברת בשמים בשווי מיליון דולר.
קייסי סטונר
MotoGP
למרות משא ומתן מתקדם עם קבוצת ימאהה, חתם לבסוף סטונר בקבוצתו החדשה של צ'קינלו, כרוכב בודד על הונדה RC211V לעונת המרוצים 2006. כבר במרוץ השני של העונה השיג את המקום הראשון במקצי הדירוג (פול פוזישן), אולם שורה של התרסקויות גרמה לו לסיים את עונת הבכורה במקום השמיני. שרגע השיא של העונה היה כשסיים שני בגרנד פרי הטורקי, כשהוא נעקף בפניה האחרונה של המרוץ על ידי האיטלקי מרקו מלנדרי. בעונת 2007 חתם סטונר בקבוצה הרשמית של היצרן האיטלקי דוקאטי, לצידו של לוריס קפירוסי, והתחרה על אופנוע ה-800 סמ"ק החדש של החברה, ה-GP7. זינוק מהמקום הראשון שש פעמים, ועשרה ניצחונות לאורך העונה, העניקו לסטונר את האליפות הראשונה שלו בקטגוריה הבכירה. עקביות ניצחונותיו של סטונר בלטה במיוחד לנוכח חוסר היציבות של מתחרהו האיטלקי בעל חמש אליפויות עולם עד אותה עת, ולנטינו רוסי.
אנדי גרסיה
ביוגרפיה
גרסיה גדל וחונך כקתולי ולמד ב"תיכון מיאמי ביץ'", שם שיחק בקבוצת הכדורסל המקומית. במהלך שנתו האחרונה בתיכון חלה גרסיה במחלת הנשיקה, בעקבות המחלה החליט גרסיה לפרוש מכדורסל ולהתמקד יותר בפיתוח יכולות המשחק שאותן רכש עוד בשנותיו הראשונות בתיכון.
קייסי סטונר
MotoGP
לאחר הזכייה חתם סטונר על הארכת חוזהו בדוקאטי עד ל-2009, עם אופציה לעונת נוספת ב-2010. הוא החל את עונת 2008 היטב עם ניצחון במרוץ הראשון בקטר והשיג באמצע העונה רצף של שבעה מקומות ראשונים במקצי הדירוג שהובילו לשלושה ניצחונות נוספים. עם זאת, שלוש התרסקויות בחצי השני של העונה הותירו את האליפות לוולנטינו רוסי וסטונר סיים במקום השני לאחר שהשיג שני ניצחונות נוספים.
אנדי גרסיה
קריירת משחק
כאשר סיים גרסיה את לימודיו נכנס במהירות להוליווד ושם בתור התחלה הופיע כסטנדאפיסט ובתפקידים קטנים. הוא זכה להכרה ציבורית ב-1986 כאשר שיחק בסרט הפשע "8 מיליון דרכים למות". הופעתו של גרסיה בסרט משכה את תשומת לבו של בריאן דה פלמה והביאה לליהוקו לתפקיד השוטר האיטלקי-אמריקאי המתלמד ג'ורג' סטון בדרמת הפשע זוכת פרס אוסקר, "הבלתי משוחדים".
קייסי סטונר
MotoGP
את עונת 2009 פתח סטונר שוב עם ניצחון בקטאר. ניצחון נוסף באיטליה מיקם אותו כאחד משלושת מובילי הקטגוריה ביחד עם רוסי וחורחה לורנסו, אך לקראת אמצע העונה הוא החל לסבול מתשישות ולמרות שהיה שהשיג זמני הקפה טובים במקצי הדירוג הוא ציין שהוא מתקשה בהשלמת מרוץ במלואו. בדיקות רפואיות שנערכו לו לא אבחנו מחלה באופן חד משמעי, אך בצעד חריג לרוכב מוביל ב-MotoGP החליט סטונר לפרוש מכמה מרוצים ולחזור לאוסטרליה לצורך מנוחה. הוא חזר לרכב בהצלחה בארבעת המרוצים האחרונים של העונה וסיים עם שני ניצחונות ומקום שני.
אנדי גרסיה
קריירת משחק
לאחר מכן שיחק גרסיה במותחן האקשן של רידלי סקוט "גשם שחור" לצד מייקל דאגלס. בשנת 1990 שיחק גרסיה לצד אל פצ'ינו בחלק השלישי ב"טרילוגיית הסנדק" של פרנסיס פורד קופולה, "הסנדק חלק שלישי", שהיה מועמד ל-7 פרסי אוסקר. בסרט גילם גרסיה את דמותו של וינסנט מאנצ'יני קורלאונה, יורש העצר של משפחת הפשע המפורסמת. על תפקידו זה היה גרסיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
קייסי סטונר
MotoGP
את עונת 2010 פתח סטונר עם ההקפה המהירה במקצי הדירוג של מרוץ קטאר, אך התרסק במהלך המרוץ. התרסקות במרוץ נוסף הרחיקה אותו ממאבק על המקום הראשון והוא סבל מביצועים בינוניים. במרוץ ההולנדי באסן הוא השיג פודיום ראשון במקום השלישי שהתחיל עבורו רצף של מרוצים עם סיום בפודיום. עד לאמצע העונה הוא השיג את מיקומו הגבוה ביותר במרוץ האמריקני בלגונה סקה ודורג במקום השלישי בטבלת האליפות. לקראת סוף העונה ניצח סטונר בשלושה מרוצים, אך התרסקויות במרוצים אחרים מנעו ממנו להתקדם בדירוג והוא סיים את העונה במקום הרביעי. במהלך העונה הודיע סטונר כי בעונת 2011 יעבור לרכב עבור קבוצת היצרן הרשמית של הונדה.
אנדי גרסיה
קריירת משחק
בהמשך שנות ה-90 שיחק גרסיה בסרטים "רצח מן העבר" לצד קנת בראנה, "סידורים אחרונים בדנוור" לצד כריסטופר לויד.
קייסי סטונר
MotoGP
את עונת 2011 החל סטונר בניצחון ופול פוזישן בקטאר. למעט המרוץ השני בספרד, בו פרש סטונר לאחר התנגשות עם ולטינו רוסי, הוא סיים מרוץ אחר מרוץ על הפודיום. אופנועי הונדה זכו לרוב במקומות הראשונים והראו שליטה כמעט מוחלטת בשדה יחסית לאופנועי ימאהה שהיוו יריב עיקרי בראשות לורנסו. בסבב האוסטרלי, כששני מרוצים נוספים נותרו לעונה, השלים סטונר זכייה נוספת באליפות ה-MotoGP. למרות שהיה יכול לזכות באליפות גם בסיום המרוץ במיקום נמוך יותר, הוא ניצח בו, וזכה באליפות בדיוק ביום הולדתו ה-26. עבור סטונר היה זה הניצחון החמישי ברציפות במסלול זה והפך אותו לרוכב היחידי שניצח שם בעידן אופנועי ה-800 סמ"ק, עקב המעבר לאופנועי ה-1,000 סמ"ק ב-2012. סטונר סיים את העונה בוולנסיה עם ניצחון ופול פוזישן נוסף, ובכך השווה את שיאו של מיק דוהאן שעמד על 12 ניצחונות במקצי דירוג בעונה.
סטונר החל את עונת 2012 בהצלחה רבה, עם שני ניצחונות ומאבק צמוד עם לורנסו. במרוץ הרביעי של העונה, בלה מאן, הוא הודיע באופן מפתיע על פרישה מסדרת ה-MotoGP בסוף העונה. הוא המשיך לנצח בשלושה מרוצים נוספים במהלך העונה, אך ניכר היה שהישגיו היו טובים פחות מהעונה שעברה, שבה עמד על הפודיום בכל מרוץ שסיים. סטונר הסביר את הסיבה לפרישה בכך שהמרוצים אינם מושכים אותו כבעבר והוא אינו מרגיש שהוא נהנה מהם. לקראת סוף העונה הוא נפצע בקרסולו במסגרת מקצה אימון באינדיאנפוליס, ואף שהתחרה יום אחר כך במרוץ, הוא נעדר משלושת המרוצים הבאים לטובת החלמה מניתוח לטיפול בפציעה. הוא סיים את העונה במקום השלישי.
אנדי גרסיה
קריירת משחק
ב-2001 קיבל גרסיה מועמדות כפולה לפרס אמי על תפקידו בסרט הביוגרפי "סיפורו של ארטורו סנדובל". בסרט גילם גרסיה את דמותו של חצוצרן הג'אז והפסנתרן הקובני ארטורו סנדובל.
קייסי סטונר
MotoGP
לאחר פרישתו ממרוצי אופנועי גרנד פרי הוא החל להשתתף בעונת 2013 במרוצי מכוניות מסדרת V8 Supercars האוסטרלית.
אנדי גרסיה
קריירת משחק
באותה שנה השתתף לצד ג'ורג' קלוני, בראד פיט וג'וליה רוברטס במותחן הפשע הקומי של סטיבן סודרברג, "אושן 11". בסרט גילם גרסיה את טרי בנדיקט, בעל קזינו בלאס וגאס שאותו חבורת השודדים רוצה לשדוד. ב-2004 שיחק גרסיה בסרט ההמשך לקומדיה, "אושן 12". בסרט המשיך גרסיה לגלם את טרי בנדיקט שנשדד בסרט הקודם, ובחלק הזה הוא דורש את כספו בחזרה עם ריבית. בהמשך אותה שנה גילם גרסיה את הצייר האיטלקי-יהודי אמדאו מודיליאני בסרטו של הבמאי מיק דייוויס "מודיליאני".
ב-2005 ביים גרסיה את סרטו הראשון, "קובה סיפור אהבה". גרסיה גם שיחק בסרט לצד דסטין הופמן וביל מארי. ב-2007 שיחק גרסיה בחלק השלישי בסדרת המותחנים הקומיים של סטיבן סודרברג, "אושן 13", בסרט זה מסכים גרסיה לשתף פעולה עם חבורת השודדים על מנת להפיל את בעל הקזינו הגדול ביותר בלאס וגאס, ווילי בנק (אל פצ'ינו). גרסיה גם השתתף לצד בן אפלק וג'רמי פיבן במותחן הפעולה "לחסל את האייס".
ב-2008 דיבב גרסיה את דמותו של הכלב דלגאדו בסרט "הצ'יוואווה מבוורלי הילס". ב-2009 שיחק לצד סטיב מרטין וז'אן רנו בקומדיית ההמשך "הפנתר הוורוד 2" לסרט משנת 2006 "הפנתר הוורוד".
חיים אישיים
גרסיה נשוי למריה ויקטוריה לורידו משנת 1982. לזוג נולדו 3 בנות ובן אחד: בתו, דומיניק (1983), אף היא שחקנית קולנוע ושיחקה לצידו של אביה בסרטים קובה סיפור אהבה וסיטי איילנד. דניאלה (1988), אלסנדרה (1991) ואנדרס (2002). המשפחה גרה בלוס אנג'לס ובמיאמי.
ב-2018 השתתף בטקס התרמה חגיגי לארגון ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית (FIDF), בו גייסו 60 מיליון דולר עבור צבא ההגנה לישראל.
אדיס דה פיליפ
אֶדיס דה פיליפ (Edis de Philippe; 21 במאי 1912 – 16 ביולי 1978) הייתה זמרת סופרן ישראלית, מייסדת האופרה הישראלית, המנהלת והבמאית שלה מהקמתה ועד פטירתה.
תחילת דרכה
דה פיליפ נולדה בניו יורק בשם יהודית (אדית) שטראוס דה-פיליפ, בת לסוניה-אסתר לבית גרדשטיין ולדוד דפיליפוב, שניהם ילידי אוקראינה (אז חלק מהאימפריה הרוסית) שהיגרו בילדותם לארצות הברית. השם יהודית שטראוס ניתן לה לזכר יהודייה עשירה בשם זה שטבעה שבועות אחדים לפני כן באסון הטיטניק.
כיוון שהיה לה קול צלול וערב שאפה אמה שאדיס תפתח קריירה כזמרת אופרה. מגיל עשר החלה ללמוד זמרה אצל פרופסור אלברט ז'אנו ובמקביל למדה בלט ושפות זרות - איטלקית, צרפתית, ספרדית וגרמנית. בזכות ז'אנו קיבלה את תפקידה הראשון כוויולטה באופרה ב"לה טראוויאטה" מאת ג'וזפה ורדי בנובמבר 1934. הביקורות על הופעתה היו חיוביות ביותר, ומצנטית ידועה בשם דוריס קרסגי נפגשה עמה. מאז היו השתיים בקשרי ידידות ודה פיליפ התייחסה לקרסגי כאל אם שנייה.
בשנת 1935 הייתה לאשתו השלישית של האמרגן היהודי הנודע מקס רבינוף. בשנת 1937 הופיעה בהצגת בכורה של "לה טרוויאטה" בוושינגטון הבירה בפני הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. דה פיליפ למדה זמרה בארצות הברית, איטליה וצרפת.
כוכבת עולה
ביולי 1936 יצאה יחד עם דוריס קרסגי למסע הופעות באירופה. לשם כך למדה למעלה מ-15 תפקידים אופראיים באיטלקית ובצרפתית. דה פיליפ הופיעה עד אוגוסט 1939 בפריז, רומא, לונדון, בריסל, ורשה, ריגה וקובנה. בתקופה זו השתלמה גם בשירה. בסוף אוגוסט יצאה באוניה מצרפת, עקב הוראת שלטונות ארצות הברית לאזרחיה בסוף אוגוסט לעזוב את צרפת, יצאה דה פיליפ באוניה לניו יורק. כיוון שחלתה במהלך ההפלגה עברה לאחר זמן קצר להתגורר במקסיקו סיטי. שם חתמה עם חברת קוקה קולה על חוזה הופעות לשלוש שנים ברדיו. ההופעות ברדיו היו רווחיות מאוד, דה פיליפ הרוויחה למעלה מ-35 אלף דולר לשנה. בתקופה זו יצאה גם לסיבוב הופעות ברחבי דרום אמריקה והקימה לשם כך להקה אופראית בשם Coca Cola Opera. בהופעותיה שרה גם עם זמרים וזמרות מפורסמים באותה עת, ביניהם טיטו סקיפה, לילי פונס, רמון ויגאי ואחרים. עם תום מלחמת העולם השנייה שבה לניו יורק.
פעילותה בארץ
באוקטובר 1945 הופיעה בארוחת ערב חגיגית שארגנה המגבית היהודית ושמעה שם דיווח על יהודי ברית המועצות ועדויות של ניצולי השואה וחיילים אמריקנים. ערב זה השפיע עליה לנסוע לארץ ישראל ולעזור להקמת מדינה יהודית. אדיס סברה שאם כל יהודי מצליח יתרום מכישרונו כמה חודשים בארץ ישראל, יהיה זה רווח גדול גם לו עצמו וגם למדינה היהודית. לכן יצאה לארץ על סיפון אניה שוודית ועמה מטען של 16 מזוודות מלאות בתלבושות. האניה ניזוקה בלב יב ונגררה לנמל פורט סעיד. ביום למחרת עלתה על אוניית דואר מצרית והגיעה לנמל חיפה בנובמבר 1945. ימים אחדים לאחר הגעתה כינסה מסיבת עיתונאים בתל אביב והודיעה:
זמן קצר לאחר הגעתה ארצה הכירה דה-פיליפ את שמחה אבן-זהר ששימש אז כגזבר "חוג ידידי האופרה הארצישראלית העממית". השניים התאהבו וסיפור אהבתם הכה גלים בתל אביב עקב היותו של אבן-זוהר נשוי ובעל משפחה. דה-פיליפ הופיעה מדצמבר ועד יוני 1946 ברחבי הארץ באופרה העממית בהצגות לה טרוויאטה ולה בוהם וערכה גם מחזור של רסיטלים. במרץ הגיע גם בעלה, מקס רבינוב, לארץ. ב-10 ביוני הופיעה בקונצרט פרידה בפני כמה אלפי צופים בגן רינה, הבטיחה לעשות למען האופרה העממית ויצאה לארצות הברית לחיסול עסקיה שם. היא שבה לארץ בתחילת אוגוסט אותה שנה.
ההחלטה על הקמת האופרה הייתה משותפת לדה-פיליפ ולבן-זוגה אבן-זהר. הם חילקו ביניהם את התפקידים כך שהיא טיפלה בתחום האמנותי והוא בתחום המנהלי. ב-29 בנובמבר 1947 הקימה את האופרה הארצישראלית, כשמה של האופרה מייסודו של מרדכי גולינקין שפעלה בשנים 1923–1940. בעקבות הקמת מדינת ישראל הוחלף השם לאופרה הישראלית. דה פיליפ תמכה במוסד מכספה בתחילת דרכו.
באוגוסט 1950 נישאה לאבן-זהר, לאחר גירושיו מאשתו הראשונה.
החל מן ההצגה השנייה של האופרה, "הספר מסביליה", נטלה דה-פיליפ על עצמה את מלאכת הבימוי. בית האופרה סבל בשנותיו הראשונות מקשיים, אך דה פיליפ התאמצה לקיים הופעות סדירות בתל אביב ובירושלים בעקבות סכסוך ממושך עם תיאטרון "הבימה" על השימוש באולמה ובשל גירעון כספי הפסיקה האופרה את הופעותיה בתחילת מאי 1954. לאחר מכן נסעה דה פיליפ לארצות הברית ושבה לארץ ב-1956.
ביולי 1957 הודיעה דה-פיליפ במסיבת עיתונאים שהאופרה תחזור לפעילות בסתיו ותחל בעריכת חזרות באולם ברחוב מנדלשטם 12. בינואר 1958 רכש חוג ידידי האופרה את בניין קולנוע קסם (כיום מגדל האופרה) עבור האופרה.
למרות פעילותה של אדיס דה-פיליפ, הייתה האופרה הישראלית שרויה במשך שנים רבות בגירעונות כספיים, ולא עלה בידה להגיע למעמד בינלאומי דומה לזה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
אדיס דה-פיליפ נפטרה באופן פתאומי ב-1978 ונטמנה בבית העלמין קריית שאול. האופרה הישראלית שהקימה המשיכה לפעול לאחר מותה תוך קשיים מרובים עד שנסגרה בשנת 1982. אבן-זוהר שימש מנכ"ל האופרה במשך כל פעילותה, 35 שנים, עד לסגירתה.
במשך מספר שנים לאחר פטירתה חילקה קרן על שמה מלגות לזמרים אופראיים.
לאחר מותה נקרא גן ציבורי ברמת חן שברמת גן על שמה, וכן נקבע שלט הנצחה בחזית הבית שבו גרה עד לנישואיה ברחוב ארבע ארצות 2 בתל אביב. עיריית תל אביב קראה רחוב ביפו על שמם של שמחה אבן-זהר ואדיס דה-פיליפ.
הרמן קורץ (סופר)
הרמן קורץ (גרמנית: Hermann Kurz; 30 בנובמבר 1813 – 10 באוקטובר 1873) היה משורר וסופר גרמני.
ביוגרפיה
קורץ נולד ברויטלינגן. לאחר שסיים את בחינת מדינת וירטמברג, השתתף בסמינר התאולוגי הפרוטסטנטי במולברון ולאחר מכן למד במנזר הפרוטסטנטי בטיבינגן. לאחר בחינת התאולוגיה שלו בשנת 1835, עבד ככומר באהנינגן במשך כמה חודשים, אך אז עבר לשטוטגרט, שם התגורר כסופר ומתרגם עצמאי.
בשנת 1851 נאלץ קורץ לרצות שלושה שבועות בכלא בהוהנספרג כעונש על מאמר פסול. אז הוא התחתן עם מארי פריין פון ברונוב. על ידי תחינה לעוד חופש, שוויון ואנושיות. לבני הזוג נולדו ארבעה בנים: אדגר, ארווין, אלפרד ובלדה ובתם איזולדה. בשנת 1856 נסוג קורץ מהחיים הציבוריים ועבר לראשונה (1858) לאוברסלינגן, שם קנתה המשפחה אחוזה, בשנת 1863 לקירכיים אונטר טק ולאחר מכן לטובינגן, שם הפך לספרן באוניברסיטת טובינגן. בשנת 1865 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רוסטוק.
משפחתו
הרמן קורץ היה בעלה של הסופרת והמשוררת מארי קורץ ואב לחמישה: הרופא אדגר קורץ, המשוררת והסופרת איזולדה קורץ, הפסל ארווין קורץ ואלפרד ובלדה קורץ.
סולו יורמן
סולו יורמן (12 באפריל 1947 - 9 במאי 2020) היה מנהל ויועץ אמנותי, מפיק ומנהל אישי ישראלי. כמפיק היה מעורב בפרויקטים רבים בתחום המוזיקה והבידור בישראל משנות ה-70 עד שנות חיו האחרונות. כמנהל אישי עבד עם מספר אמנים מרכזיים עמם הגיע להישגים מסחריים ואמנותיים בולטים. כן עבד עם אמנים נוספים על פרויקטים ספציפיים.
ביוגרפיה
עם מספר אמנים עבד לאורך תקופה ממושכת כמנהל אישי ויועץ אמנותי, והגיע איתם להישגים בולטים. הידועים שבהם: אריק סיני בשנותיו הגדולות ככוכב ישראלי, גלי עטרי בשלושת אלבומי הפריצה שמיקמו אותה ככוכבת ומאיר בנאי, אותו ניהל בתקופת אלבומי הפריצה שלו, "גשם" ו"בהופעה חיה".
את עבודתו בעולם המוזיקה והבידור הישראלי החל יורמן עם הפקת הבמה "עומד לי על קצה הלשון", בכיכובו של ישראל גוריון. בני נגרי כתב ועיבד את המוזיקה ואבי קורן יצר את הטקסטים. באותה תקופה היו שותפים גוריון ויורמן במועדון היפואי "המערה הקטנה", שם התגלו לראשונה אמנים כמו דויד ברוזה ומאיר אריאל. עוד באותה תקופה הפיק יורמן את הפקת הבידור "שחק אותה עם מני פאר".
בהמשך נכנס לתחום הג'ינגלים והפרסומות, בשותפות עם הפרסומאי דוד טמיר. השניים עבדו עם קובי אושרת ויוריק בן דוד, שהיו ממונים על הצד המוזיקלי ויצרו ג'ינגלים מהידועים בארץ, בהם "דור הג'ינס שותה קווינס", "שטוק 84", "רנו, המכונית שלך", "ביצים ביצים", ועשרות נוספים. בין הג'ינגלים והפרסומות שהיה שותף לעשייתם נמצאים פרויקט "תה ויסוצקי (כבר מאה ועשרים שנה)" עם אריק איינשטיין, וג'ינגלים מיתולוגיים נוספים שהפכו באותה תקופה ללהיטים שגורים בפיהם של האנשים, לא פחות משירי רדיו ידועים של אותה התקופה. באותה תקופה עשה גם את סרט הפרסומת לבנק הפועלים עם אורי זוהר.
יורמן חבר ליהודה ברקן ורוני יעקב, והשלושה הפיקו סרטי פרסומת, ואת תוכנית המתיחות של יהודה ברקן ברדיו "קול השלום" של אייבי נתן. ב"קול השלום" היה יורמן אחראי גם על הפקת כל הג'ינגלים של התחנה. בהמשך היה שותף להפקת סרטו של ברקן "חייך, אכלת אותה", בו כיכבה גם קרוליין לנגפורד. עם לנגפורד עבד יורמן על קמפיין פרסומי גדול לתחתוני "דלתא".
באמצע שנות השבעים הפיק יורמן את הצגת הילדים של דודו דותן "אגדות מבולבלות".
העבודה עם אריק סיני
האמן הראשון שעמו בנה יורמן דרך משמעותית ארוכת שנים ואלבומים היה אריק סיני, שתחת ניהולו של יורמן הפך לאחד הכוכבים הגדולים ביותר בארץ למשך יותר מעשור. את אריק סיני ניהל לאורך שנות השמונים, בתקופתו הגדולה של סיני כאחד הזמרים הידועים בארץ, ביחד יצרו את האלבומים "אריק סיני", "צל כבד", "שירים חוזרים א", "שירים חוזרים ב', "בסוף מעגל" ו"שלום לך תקווה עצובה".
עוצמתו של סיני לאורך שנות השמונים תורגמה לקמפיין הנודע לסיגריות "ברודוויי 80", בו ביסס את תדמית איש המרלבורו הישראלי. בעקבות ההצלחה העצומה של הקמפיין חוקק בכנסת ישראל חוק האוסר על השתתפות של ידוענים בפרסומות לסיגריות.
את האלבום "בסוף מעגל" הפיקו השניים באולפני "אוטופיה" באנגליה, יחד עם יונתן גפן, שכתב את כל הטקסטים ושלום חנוך, שהיה יועץ אמנותי. באותה מסגרת הקליטה דפנה ארמוני את השיר "אלה" שכתב עבורה שלום חנוך.
בתקופת שהותו בלונדון נחשף יורמן ליוצרי "פלקסי-דיסק לונדון", גיליון פלסטיק דק וגמיש עליו ניתן להקליט מספר שירים. כסוכן בלעדי בארץ של אותה חברה חבר יורמן לבנק הפועלים לקמפיין שכלל את שירה של להקת "תיסלם" וכן את "הגלויה המדברת".
פרויקטים נוספים בשנות השבעים והשמונים
בסוף שנות השבעים החל יורמן גם בפרויקט "סולו ראשון" בשיתוף אולפני "טריטון", אז האולפן הגדול ביותר בארץ, בו הוענקה הזדמנות ראשונה ליוצרים צעירים להקליט בעזרת טובי הנגנים והמעבדים בארץ. בין האמנים הצעירים שהקליטו בפרויקט היו פבלו רוזנברג, אתי אנקרי, קילר הלוהטת עם הלהיט "אני רוצה להיות ראש הממשלה!", ומיסטר הרי עם הלהיט "אל תשכחי אותנו" שזכה להצלחה גדולה ברדיו.
עוד הוקלט במסגרת הפרויקט גם האלבום "בציר טוב", שיתוף פעולה מכונן בין המוזיקאים אילן וירצברג (שהיה אחד המוזיקאים המלווים את הפרויקט "סולו ראשון" כולו) ושמעון גלבץ, עם המשוררת יונה וולך. לימים הפך האלבום "בציר טוב" לאחד האלבומים החשובים במוזיקה הישראלית.
בתחילת שנות השמונים הפיק יורמן הקלטה מחודשת לשיר "שוב" עם אריק סיני וחוה אלברשטיין, ומשם התחיל יורמן לעבוד עם אלברשטיין והפיק איתה את האלבום "נמל בית". השניים יצאו להופעות מחוץ לישראל והתחילו את הפרויקט "שרלייה", ששלום חנוך אמור היה לכתוב את שיריו. את האלבום הפיקה כבר אלברשטיין ללא יורמן וחנוך.
באותן שנים היה יורמן שותף באחד המועדונים המצליחים בתל אביב באותה תקופה, מועדון "שמיים". שותפיו היו אריק סיני ואלי ישראלי, וזמרי הבית היו ריטה ורמי קלינשטיין.
ב-1982 הפיק יורמן את אלבום הבכורה של יעל לוי.
העבודה עם מאיר בנאי
אמן נוסף עמו בנה יורמן את הקריירה בצמידות מקצועית ארוכת שנים הוא מאיר בנאי, שהגיע ליורמן אחרי אלבומו הראשון שלא זכה להצלחה מסחרית ולהכרה גדולה בקרב הקהל. לסרט "שוברים" הלחין בנאי את "שירו של שפשף", ובהמשך עבודתם המשותפת הוציאו את אלבום הפריצה שלו בנאי,"גשם", בהפקת מתי כספי, ואת האלבום "בהופעה חיה". ב-2002 ניהל יורמן אמנותית את המופע המשותף של בנאי ואחותו, אורנה בנאי, שכלל מוזיקה ומערכונים.
עוד בשנות השמונים
באמצע שנות השמונים הפיק את המופע "כמו בסרט" של שרון ליפשיץ, וניהל את להקת "בננה", עם המוזיקאי דוד קריבושי. בשנות השמונים והתשעים שלח יורמן ידו גם בהפקות תיאטרון, ביניהן שיץ של חנוך לוין לפסטיבל עכו, "מלחמת מגן ביצים" בשיתוף תיאטרון הקאמרי, ו"סיפור גן החיות".
באותה תקופה הפיק את "ערב יפה" בהשתתפות יוסי בנאי, חוה אלברשטיין, אריק סיני, גלי עטרי, תיקי דיין, רבקה מיכאלי ואמנים נוספים, בשיתוף "בידור לעם".
העבודה עם גלי עטרי
גם עם גלי עטרי עשה יורמן את הפריצה הגדולה למיינסטרים הישראלי בשנות השמונים. בתקופת עבודתם המשותפת הוציאה עטרי את האלבומים "אמצע ספטמבר", "צעד אחד לפני הנהר", שכללו להיטי ענק כ"אין לי ארץ אחרת" (שיר שהעביר יורמן מאריק סיני שלא רצה אותו, לגלי עטרי שהפכה אותו ללהיט ענק), "אזמרלדה", "אמצע ספטמבר", "רק אתמול", "הכל עומד במקום", "נפאל", "מקיץ אל חלום", "סוף העונה", "סתיו ישראלי", "עוד מעט", "נ.ב." ("כי איתך"), "קסמים", "מקדש האהבה״ ולהיטים נוספים.
ב-1989 הוציאו את האלבום "בראשית" שכולו שירים שכתבה רחל שפירא, ביניהם הלהיטים "אמצע שום מקום" ו"בראשית".
פרויקטים עם אמנים נוספים
בשנות השמונים עבד גם עם גידי גוב. ההפקה הראשונה שעשו יחד היה מופע במה עם להקת ברוש ומוני מושונוב. בהמשך הפיק לפסטיבלי הילדים את שיריו של גוב, "אפונה וגזר" ו"אין לי כסף". השניים גם התחילו לעבוד על השירים שנכנסו לימים לאלבום "דרך ארץ". בתקופה זו נפרדו דרכיהם וגוב הפיק את האלבום עם לואי להב.
ב-1982 הפיק יורמן את אלבום והצגת הילדים "יפתח המלוכלך", לחנים של מיקי גבריאלוב לתרגומיו של אורי סלע, בהשתתפות מזי כהן ויואל לרנר. בשנת 2002 חזרו גבריאלוב ויורמן עם שותפו שוקי שצוב לשתף פעולה בערב "אני ואתה נשנה את העולם", הפקה מיוחדת לפסטיבל ישראל בבריכת הסולטן, בהשתתפות מיטב אמני הרוק הישראלי הצעיר, ואיחוד חד פעמי של להקת הצ'רצ'ילים.
בעבור פסטיבל ישראל הפיק יחד עם המפיק שוקי שצוב, שותפו, גם את "התרנגולים חוזרים" בו הסכימה לראשונה הבמאית האגדית נעמי פולני לשחזר את היצירה המיתולוגית שלה בתרבות הישראלית, להקת התרנגולים, בתנאי עבודה שכללו שנה וחצי של חזרות, זמן ארוך ולא מקובל בהתחשב בתנאי שוק ההפקות המסחריות. עוד הפיקו יורמן ושוקי שצוב לפסטיבל ישראל גם ערב משירי שלישיית גשר הירקון, כשעל הפסנתר אלונה טוראל, וכן איחוד מיוחד של להקת הנשמות הטהורות לפסטיבל ערד.
שנות התשעים
בתחילת שנות התשעים גילה את היוצרת טל גורדון שנחשבה לאחת ההבטחות הגדולות של הרוק הישראלי. גם את אלבומה הראשון הפיק מוזיקלית ברי סחרוף. בהמשך עבודתה עם יורמן הוציאה ארבעה אלבומים: "מסכות" בהפקת ברי סחרוף, "טל גורדון" בהפקת אבי בללי ("נקמת הטרקטור"), "רציתי שזה לא ייגמר – טל גורדון מארחת את רונה קינן" בהפקת קורין אלאל, ו"לפני שהשמש עולה" בהפקת עופר קורן ("אלג'יר") ושיקו פלדמן ("שייגעצ"). לימים המשיכה גורדון לקריירה טלוויזיונית הכוללת את הגשת תוכניות המוזיקה "תוצרת הארץ" ו"פינת גורדון" בערוץ הראשון, "תרבות, רחוב." ו"הכל תרבות" בטלוויזיה החינוכית, מגזין המשודר גם בימים אלה בערוץ 2 ובטלוויזיה החינוכית.
לערוץ 1 הפיק יורמן גם את התוכנית "השירים הגדולים לקטנים", הפקת יום העצמאות לילדים בו השתתפו אמנים כישראל ברייט, ג'וזי כץ, שרון רוטר ויוני בלוך. לערוץ 2 הפיק את הערב "רוק במקום טניס", "כנסיית השכל", "איפה הילד" ומופע הארנבות של ד"ר קספר שהופיעו במרכז הטניס רמת השרון.
בשנת 1997 עבד יורמן עם נתן כהן ("הנשמות הטהורות") והשניים הפיקו אלבום ובו מבצע כהן מחדש את השירים הגדולים שכתב ללהקת "הנשמות הטהורות", ומארח למספר שירים את אריק איינשטיין, טל גורדון, וג'וזי כץ שהוטסה במיוחד לארץ ממקום מושבה בארצות הברית, כדי לשיר את "אחכה לך". בעקבות הגעתה לכבוד התקליט, שבה כץ לחיות בארץ לאחר 15 שנים בארצות הברית.
בין האירועים הבולטים בשנות התשעים הייתה הפקה של יורמן לשיתוף הפעולה בין צביקה פיק ללהקת נושאי המגבעת, יחד הקליטו מספר שירים ויצאו למסע הופעות שכלל את הלהקה, ללא אוהד פישוף.
עוד באותן שנים הפיקו יורמן ושותפו, שוקי שצוב, את מופע הבמה האחרון של דודו טופז, "טיפול נמרץ".
המאה ה-21
במאה ה-21 הפיק יורמן את המופע "קסם המזרח" עם שלמה בר, אהובה עוזרי, רמי דנוך והברירה הטבעית, עסק בייעוץ אמנותי למועדונים "שמיים", "פיוז'ן", קמלוט הרצליה, "המסבאה", יצר סדנה למשחק עם הבמאית המיתולוגית נעמי פולני. ביחד עם חברת התקליטים תטא עבד עם מרים טוקאן על אלבומה הראשון בהפקה מוזיקלית של דורון פלסקוב, השניים הוציאו סינגלים לרדיו אך האלבום השלם לא יצא לחנויות.
עוד הפיק את "מרים ואלון", הפקה משותפת לאלון אוליארצ'יק ומרים טוקאן, הפקת מחווה ל BEACH BOYS שהועלתה בפסטיבל תל אביב ואת ההצגה "סטיות מיניות בשיקגו" מאת דייוויד מאמט, בהשתתפות עמוס תמם, יוני זיכהולץ, נתי קלוגר, רון שחר. בנוסף, יזם את החיבור בין אבי בללי למשוררת דליה רביקוביץ', חיבור שהוביל בסופו של דבר לאלבומם של בללי ויהודית רביץ, "בללי/רביץ/רביקוביץ'" שיצא בשנת 2009.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 נקלע יורמן לקשיים כלכליים ולחובות, ובפברואר 2011 ניתן נגדו צו כינוס נכסים. הצו בוטל בספטמבר 2014.
ביולי 2016 הפיק יורמן בשיתוף תיאטרון בית החייל ותיאטרון בית לסין את המופע "הללויה לקובי אשרת- חוגגים 50 שנות יצירה" בהשתתפות התזמורת הסימפונית של העיר אשדוד, שלומי שבת, דוד דאור, גלי עטרי, מיקי גבריאלוב, שובבי ציון, חבורת ראש כרוב, יזהר כהן, אילנית, חלב ודבש ואפרת רותם.
חיים פרטיים
יורמן היה גרוש ואב לארבע בנות. במשך יותר משני עשורים היה בן זוגה של הזמרת טל גורדון, ולהם בת. נפטר ב-9 במאי 2020 לאחר מאבק בסרטן הדם.
יעקב בן יצחק אשכנזי
רבי יעקב בן יצחק אשכנזי (1550–1624) היה פוסק ודרשן, שפרסם את הספר המדרשי לנשים צאינה וראינה, שהפך לחיבורו המפורסם מכולם.
המנון סרביה
בוז'ה פראבדה (בסרבית, באותיות קיריליות: Боже правде, בתרגום לעברית: "אלוהים של צדק") הוא המנון הרפובליקה של סרביה. הלחן נכתב על ידי דאבורין ינקו (Даворин Јенко), והמילים על ידי יובאן ג'ורג'ביץ' (Јован Ђорђевић), בשנת 1872. בהתחלתו שיר חגיגי בוז'ה פראבדה היה המנונה של ממלכת סרביה. כיום בהמנונה של סרביה המילה מלך הוחלפה במילים: ארץ ואלוהים.
גביע אפריקה לאומות 1982
גביע אפריקה לאומות 1982 היה הטורניר השלושה עשר של אליפות אפריקה לאומות, אליפות הכדורגל של אפריקה שמאורגנת על ידי קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). הטורניר נערך בלוב בין ה־5 ל-19 במרץ 1982. בטורניר הגמר השתתפו 8 קבוצות שחולקו לשני בתים של ארבע נבחרות כל אחד. שתי הראשונות בכל בית עלו לחצי הגמר. גאנה זכתה באליפות הרביעית בתולדותיה לאחר שנצחה במשחק הגמר את המארחת לוב 7–6 בפנדלים לאחר שהמשחק הסתיים ב-1–1.
בית א'
המשחקים שוחקו באצטדיון טריפולי.
היסטוריה של החינוך המערבי
היסטוריה של החינוך היא חקר ההיסטוריה של ההוראה והלמידה בחברה האנושית. ערך זה כולל גם מושגים בפילוסופיה של החינוך.
חינוך התחיל בחיק המשפחה. ילדים היו לומדים באורח לא פורמלי בשתי צורות עיקריות – לקיחת חלק בפעילויות המבוגרים ומשחקי חיקוי של פעולות אלו. המשחק היה דרכם של הילדים להתאמן ולהכשיר עצמם לפעילות כבוגרים.
הגישה האפימתאית
אפלטון, האריסטוקרט ונציגה של הגישה האפימתאית, אמר באחד מכתביו: בכך הוא התכוון שילד צריך להיוולד למשפחה אריסטוקרטית על מנת שתהיינה בו תכונות טבעיות שאותן ניתן לטפח. המסורת השמרנית, המתחילה מאפלטון, ייעדה את החינוך לאלו אשר אמורים להנהיג את החברה. הם לא ראו בחינוך ככלי לימוד תחומים יומיומיים, אלא בעיקר נושאים כגון היסטוריה וספרות שעל פיהם יפתחו המנהיגים לעתיד מודלים להתנהגות. מאז זמנו של אפלטון חשבו השמרנים כי חברה תהיה יציבה ומאורגנת אם היא תהיה מנוהלת על ידי אריסטוקרטים, ורצוי אריסטוקרטים אינטלקטואלים.
אריסטו, כמורהו - אפלטון, היה שמרן והחזיק בדעה שחברה צריכה להיות בעלת מבנה הירארכי. בספרו "אתיקה" הוא אומר שיש אנשים שנולדו להיות עבדים ואחרים גורלם הוא לשלוט. עבור אריסטו, הנשים היו שייכות לחלוטין לגברים. למשפחה אין כל אמירה בנושא כיוון החינוך. אריסטו אחז בגישה הספרטנית של החינוך; בידיה של המדינה לשלוט בנושא זה, מאחר שהיא צריכה ליצור גברים, כפי שהמדינה הייתה רוצה שיהיו. בספרו "ההיסטוריה החברתית של החינוך" כותב ההיסטוריון רוברט בק "היטלר, סטלין וכל שאר הרודנים המודרניים היו בוודאי מרוצים מהגישה החינוכית של אריסטו".
אפלטון ואריסטו נשענו על המודל החינוכי של המשורר הומרוס. הפואמות האפיות שלו איליאדה ואודיסאה תיארו את הציוויליזציה המיקנית של המאה ה-12 לפנה"ס. החשיבות של הומרוס לחינוך נעוצה בכך שהשירה האפית שלו שהיללה את השלמות של התרבות הקדומה הוכרו כמטרת החינוך היווני. הפילוסופיה ההומרית לא הוחלפה עד המאה הרביעית לפני הספירה, אלא התווספו לה לימודי המתמטיקה (בהמלצת אפלטון), דקדוק ורטוריקה. החינוך של צעירים בגילאים שבין שבע וארבע עשרה כלל את האידיאל ההומרי (גוף, הגיון ואופי), משחקי אתלטיקה, שירה של פואמות אפיות בליווי נבל. כך שבתקופה ההלנית ציפו מהילדים ללמוד את שלושת ה"R". קריאה, כתיבה ואריתמטיקה. האריסטוקרטיה האירופית מצאה מאות שנה מאוחר יותר את האידיאל ההומרי כרעיון אטרקטיבי מאוד. מודל זה כלל הנחות בסיס כגון שלא ניתן לחנך את רוב האנשים.
ספרטה מול אתונה
בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס החל סולון, מאבות אבותיו של אפלטון, ברפורמה חברתית שהביאה להתפתחותה של הגישה הדמוקרטית, שלוותה בהערכה גוברת למסחר, עסקים ומלאכת יד. בשיא תקופה זו, היוו ספרטה ואתונה שני קצוות של תפיסה חברתית. הספרטנים שימרו את הגישה השמרנית המסורתית של שלטון האריסטוקרטיה והאתונאים את הגישה הליברלית דמוקרטית.
התפשטות זו של הדמוקרטיה סללה את הדרך למורים לאמנות הנאום וחכמת הדיבור - הסופיסטים. מורים אלו הציעו להכין נערים צעירים לקראת הזדמנויות חדשות שהציגה להם אתונה. השמרנים סלדו מהמחשבה ללמד נערים להיות בעלי השפעה ועשירים במקום לפתח תכונות קיימות בתחום הגוף, החשיבה והאופי. נוצרה כאן דיכוטומיה ברורה בין הגישה השמרנית-אריסטוקרטית והגישה הסופיסטית שעסקה בלימוד עולם הטבע והאדם בתקווה שהתלמיד יכול לנהל את שניהם – עולם הטבע והאדם. הסופיסטים (הידועים שבהם הם איזוקרטס היווני וקיקרו הרומי) לא עסקו רק בהקניית כלים להיות עשיר ובעל השפעה, אלא מטרתם הייתה לעזור לתלמיד להתפתח בתחכום ויעילות כאזרחים הנוטים לשפר את גורל האדם.
הרומאים
הרומאים אימצו את החינוך ההלניסטי, אך בית הספר עבר מספר שינויים. מהלך הלמידה התחלק לשני שלבים, שיצרו ביחד את שבעת התחומים של מדעי הרוח, אשר יהוו את ליבה של תוכנית הלימודים האירופאית:
ההבדל בין שתי תרבויות אלו הוא בהבחנה שבין לימוד תאורטי לחשיבה פילוסופית, המיועד להכשיר מנהיגים, לבין לימוד יישומי המיועד להכשיר אזרחים. הפרוגרסיביים שמים את הדגש על לימוד ריאליסטי יותר, כגון מדעים וטכנולוגיה, בעוד שהשמרנים מבליטים יותר את הלימודים ההומניסטיים, כגון ספרות, היסטוריה, פילוסופיה.
תחילת העת החדשה
לאורך ההיסטוריה של החינוך מופיעים שמותיהם של שני בני פלוגתא רומיים, קווינטיליאן ופלוטארך, מהם קיבלו ההומניסטיקנים את הגישה ההלניסטית האומרת שצריך להציב בפני נערים מודלים לאופי וביטוי נכון. שניהם ראו בזיכרון ערך עליון בתהליך למידה. התפיסה הייתה שאם ילד יזכור דוגמאות של התנהגות והתבטאות נכונים הוא גם ישתמש בזה. "זיכרון טוב", כתב קווינטיליאן, "הוא הסימן הראשון לתבונה טבעית". פלוטראך כתב "שמעל לכל דבר אחר, חשוב לאמן ולתרגל את זיכרון הנוער, מאחר שזהו המחסן של החינוך".
במאות ה-15, ה-16 ו-ה-17 נתפסה באירופה הנצרות כאמצעי העיקרי לחיים טובים ומשמעותיים. בתקופה זו חלה פריחה מחודשת של שפות קלאסיות עתיקות ובהן עברית, יוונית ולטינית, מאחר שהן אפשרו לקרוא את כתבי הקודש בשפת המקור ובכך היוו מפתח לעולם האלוהי. במאות אלו, להבדיל מהמאות המאוחרות יותר, הייתה ההומניסטיקה רק בהקשר לדת ולכנסייה.
ההומניסטיקנים הידועים של תקופה זו היו ארסמוס, ג'ון לוק ורבלייס. ארסמוס היה הומניסט נוצרי, לעומת רבלייס שהיה הומניסט פרומתאי שראה בלימוד השפות כלי להתפתחות האנושות, אך לא היו הבדלים מהותיים ביניהם בתפיסתם את תוכנית הלימודים המומלצת. ההומניסטים היו קוסמופוליטניים. הרצון שלהם ללמד לטינית נבע מהאפשרות ליצור תקשורת ולגשר על מחסומים. הם היו אנשי העולם גם בהיבט של הכשרתם את תלמידיהם לחיים בהם הם אמורים להנהיג. ההומניסטים לא ראו עצמם כשייכים לאומה אלא לאנושות. ארסמוס ביקש מתלמידיו לשאול "לא היכן אני חי, אלא באיזו מדת אצילות אני חי. זה טוב לאהוב את מולדתך, אבל חשוב לראות גם את המולדת של כולם". בחינוך ההומניסטי לא היה מקום להתמחות.
ג'ון מילטון נחשב לאחד מהוגי הדעות החשובים של המאה ה-17. לדעתו מטרת החינוך ההומניסטית לספק לבוגר בחברה חינוך שלם ונדיב, אשר יאפשר לו לתפקד באופן נכון, במיומנות ואצילות בכל סוגי המשרות בשרות הציבורי ובשוק הפרטי בעת שלום ובעת מלחמה. מילטון נאבק בדורו ברדוקציוניסטים כפי שארסמוס נאבק לפניו. אלו לא ראו בבית הספר ככלי לסיפוק כלים בכל התחומים, אלא במיצוי הכישרון הספציפי של כל תלמיד. לימוד הספרות הקלאסית ככלי ולא כמטרה בפני עצמה. ג'ון מילטון היה אחד המתנגדים הבולטים לדגש שניתן ללטינית, וכמו רוסו, בן פרנקלין ואנשי חינוך נוספים במאות ה-18, 19 הוא הטיף לכך שנושאי הלימוד יבחרו על פי מידת ההתאמה שלהם לעולמם של התלמידים. לדוגמה, הוא לימד את תלמידיו לטינית דרך טקסטים שעסקו בחקלאות.
הרחבת מעגל החינוך
במאה ה-17 עד המאה ה-19 התנהל במערב מאבק להקמת מערכת חינוך מקיפה ואחידה, המכוונת לצמצום פערים חברתיים. במקביל התנהל מאבק במטרה להשוות בין הלימודים ההומניסטיים, המדעיים והמקצועיים. שינויים אלו בחינוך נוסחו על ידי רפורמטורים אשר האמינו בערך החופש הדמוקרטי ושאפו למשטר שבו כל אזרח אחראי עבור פעילות אזרחית נבונה. הם הבינו שמשטר דמוקרטי תלוי בהשכלתם של האזרחים. בארצות הברית, הוכרע המאבק כבר במאה ה-19. באירופה, נמשך המאבק 40 שנה והוא הוכרע בעקבות שביתת הנשק של 1918.
עיתונות מפלגתית בישראל
שורשיה של העיתונות הכתובה בעברית נעוצים עוד בתקופת היישוב הישן ובחברה היישובית של טרום המדינה. העיתונים נולדו כדי לשמש ביטאונים רעיוניים לזרמים חברתיים-פוליטיים בחברה הארצישראלית. מתוך כך נולדה העיתונות המפלגתית כהשתקפות של הזרמים הפוליטיים השונים שרווחו בחברה. המשותף לכל העיתונים המפלגתיים, הוא שהעיתון המפלגתי היה נתון כולו לשליטת הממסד המפלגתי. המפלגה הייתה ממנה את העורך הראשי ואת שאר בעלי המשרות הבכירות בעיתון. בנוסף, נוהלי הפרסום ומדיניותה היו מגויסים לצורכי המפלגה – הסיקור, הפרשנות והפובליציסטיקה.
היסטוריה של החינוך המערבי
רקע היסטורי
הגורמים שהשפיעו על שינוי זה:
עיתונות מפלגתית בישראל
תפקיד העיתונות המפלגתית
העיתונות המפלגתית ענתה על כמה צרכים בחברה הישראלית:
הסיבות שהביאו לשגשוג העיתונות המפלגתית בשנותיה הראשונות של המדינה
המפלגות בתקופה זו היו מפלגות המון ולא מפלגות שלד, כלומר המפלגה נגעה, עסקה והכילה תחומי חיים רבים פרט לפן הפוליטי, ובזה גם בעיתונות, מידע, סיקור, חינוך ועוד.
היסטוריה של החינוך המערבי
רקע היסטורי
בתי הספר שהוקמו בעקבות חוק זה נקראו "בתי ספר של צדקה". בתי ספר אלו יצרו סטיגמה של בתי הספר היסודי במאה ה-19 כחינוך של צדקה המיועד לילדי עניים. עברו שנים ארוכות עד אשר השתחררו בתי הספר בארצות הברית ואירופה מסטיגמה זו. הגישה ההומניטרית התמקדה בחינוך מקצועי לא כאמצעי לפילנתרופיה או טיפול העבריינות או יתמות, אלא כהכשרה ראויה לגברים ונשים צעירים אשר יצטרכו ללכת לעבוד לאחר סיום בית הספר היסודי ובוודאי לאחר סיום התיכון.
עיתונות מפלגתית בישראל
הסיבות שהביאו לשגשוג העיתונות המפלגתית בשנותיה הראשונות של המדינה
העיתון מומן על ידי המפלגה, כך שמהפן הכלכלי גם אם לא היה רווחי, לא חשש לקיומו.
העיתון הכיל מידע חדשותי בענייני פנים, חוץ ואקטואליה, בנוסף על המידע התעמולתי.
היסטוריה של החינוך המערבי
מהגישה ההומניטארית לריאליזם חינוכי
אוגוסט הרמן פרנקה ( היה פיאטיסטי. כאוונגליסטי פרוטסטנטי אדוק הוא האמין שעזרה לילדי העניים היא הדרך הנוצרית לעבוד את האלוהים. הוא אסף תרומות שאפשרו לו להקים בית ספר בו לימד את הילדים לקרוא ולשיר ובכך להפוך אותם לפעילים בטקס הכנסייתי. הילדים העניים אשר הגיעו לפרנקה למדו בנוסף לקריאה, שירה וכתבי הקודש גם אריגה וסריגה אבל לא ברמת מיומנות שתאפשר להם להפוך לבעלי מקצוע. הילדים היו לבושים בגדים קרועים וטלואים. והם למדו את מה שהיה דרוש על מנת שיוכלו לדאוג ללבושם, אך לא מעבר לכך. במקביל, ניהל פרנקה בית ספר "פדגוגיום" עבור ילדי האריסטוקרטיה. בית ספר כלל תוכנית הומניסטית קלאסית שכללה שפות עתיקות (כולל עברית) יחד עם מקצועות מודרניים כגון גרמנית, צרפתית, מתמטיקה, פיזיקה, מינרלוגיה, אסטרונומיה, בוטניקה, אנטומיה, גאוגרפיה, היסטוריה, ציור ומוזיקה. אף על פי שחלק מתחומים אלו נלמד באופן שטחי למדי, זכה בית הספר של פרנקה לתשומת לב רחבה מאוד באירופה. הפדגוגיום של פרנקה היה אב טיפוס לחינוך העל יסודי באירופה. מאתיים שנה לאחר מותו נוצרו ממנו שלושה כיווני לימוד שונים באירופה האחד התמקד ביוונית, לטינית ושפות זרות מודרניות, השני התמחה בשפות זרות מודרניות, אבל מצא מקום גם ללטינית ומעט היסטוריה ומדע והשלישי התמקד במדעים כגרעין אבל לא התעלם גם משפות זרות.