cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גניחת דם
תולדות החולה
הריאיון הרפואי עומד על מספר מאפיינים של גניחת הדם אשר עשויים להצביע על המקור ועל היקפו של הדימום. תוכן הליחה המועלית עשוי להכיל פסי דם בודדים, מוגלה, ליחה ורדרדה או דם בלבד. כאמור, לנפח הדימום יש השלכה גם על מידת הדחיפות של ההתערבות הרפואית, מעבר לרמזים שהוא מספק על מקור הדימום. אירועים קודמים בעבר של גניחת דם, כמו גם הנסיבות שבהן הופיע השיעול הדמי, עשויים לשפוך אור על מקור הדימום, כמו למשל בשאיפת חומרים מגרים. מאחר שגניחת דם עלולה להופיע במחלות כרוניות המערבות את הריאות, הריאיון הרפואי מתמקד בשאלות אשר יכולות לכוון לקיום מחלה ידועה או נסתרת מסוג זה.
בדיקה גופנית
הבדיקה הגופנית מתחילה מבדיקה של הסימנים החיוניים, לרבות ריווי החמצן בדם, על מנת לאמוד אם הדימום מסכן חיים. טכיקרדיה, לחץ דם נמוך וריווי חמצן נמוך בדם עלולים להעיד על דימום חמור. הבדיקה הגופנית הכללית מתמקדת בלב ובמערכת הנשימה, כאשר סימנים מסייעים יכולים להופיע באיברים נוספים, דוגמת הגפיים. הבדיקה הגופנית גם כוללת התבוננות בנחיריים ובחלל הפה לשלילת דימום ישיר משם.
בדיקות עזר
משהושלמו הריאיון הרפואי והבדיקה הגופנית, צילום חזה הוא השלב האבחנתי הבא, אך אם לא מזוהה מקור לדימום בצילום זה, טומוגרפיה ממוחשבת (CT) של החזה מאפשרת דימות טוב יותר של ברונכיאקטזיס, מילוי הנאדיות, תסנינים מחילתיים וגושים.
בדיקות מעבדה כוללות על פי רוב ספירת דם להערכת רמת ההמטוקריט וטסיות הדם, תפקודי קרישת דם, תפקודי כליות ובדיקת שתן לכללית לבחינת מחלות המערבות יחד את הריאות והכליות, וכן דגימת ליחה לצביעת גראם, צביעה יציבת חומצה ותרבית.
אם הבירור עד כה לא הניב מקור אפשרי לדימום, נשקלת אפשרות של ברונכוסקופיה. במטופלים עם רקע רפואי הכולל עישון, בדיקה של דרכי האוויר הופכת חשובה יותר, מאחר שטומוגרפיה ממוחשבת מתקשה לזהות נגעים בחלל הפנימי של הסמפונות.
טיפול
הטיפול בגניחת דם תלוי בגורם לדימום בדרכי הנשימה, ורוב המקרים גם חולפים עם טיפול מתאים, אולם בעת דימום מסכן חיים נדרשות פעולות טיפוליות ואבחנתיות מידיות. השלב הראשון הוא הבטחת נתיב אוויר פתוח, והדבר מתבצע על פי רוב באמצעות צנרור קנה והנשמה מלאכותית מכנית. משהובטח נתיב אוויר פתוח ישנה עדיפות לבירור מקור הדימום בדימות של החזה או בברונכוסקופיה, שיכולה להיות גם כלי טיפולי. בשלב הבא מטרת הטיפול היא להגביל את הדימום לריאה אחת ולשמור על אוורור הריאה השנייה. על כן מושכב המטופל על צדו, כשצד הדימום כלפי מטה. במידת האפשר מוכנס צינור קנה בעל נהור כפול או פקק החוסם מעבר דם אל הריאה המאווררת.
בהיעדר שיפור בחלוף הזמן, ורק במקרים מסכני חיים, נשקלת אפשרות של אמבוליזציה של ענף הסמפונות המעורב, אולם בפעולה זו סיכון של יצירת קריש גם בעורקים המזינים את חוט השדרה וכתוצאה מכך שיתוק הגפיים התחתונים. במקרים קיצוניים נשקלת גם כריתה של אונת הריאה המעורבת.
רוברט בולארד
לוטננט גנרל רוברט לי בולארד (באנגלית: Robert Lee Bullard; 5 בינואר 1861 – 11 בספטמבר 1947) היה מפקד בכיר בצבא ארצות הברית אשר פיקד על הארמייה השנייה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
בולארד נולד ב-5 בינואר 1861 במחוז לי שבמדינת אלבמה בארצות הברית. שמו המקורי היה רוברט ויליאם בולארד, אולם כילד קטן הוא שכנע את אביו לשנות את שמו לרוברט לי, על שמו של הגנרל המפורסם רוברט אי לי. הוא למד באוניברסיטת אובורן ולאחר מכן באקדמיה הצבאית של ארצות הברית אותה סיים בשנת 1885. לאחר מכן התגייס לצבא ארצות הברית, ובשנת 1892 הועלה לדרגת לוטננט. בשנת 1898 השתתף במלחמת ארצות הברית–ספרד, ולאחר מכן השתתף במלחמת ארצות הברית–הפיליפינים. הוא הוצב בפיליפינים עד 1904. ב-1906 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-1907 נשלח לקובה כיועץ צבאי של השלטון האמריקני הזמני באי. ב-1911 הועלה לדרגת קולונל, והשתתף בפלישה האמריקנית למקסיקו בעקבות המהפכה המקסיקנית. הוא פיקד גם על הרגימנט ה-26.
מלחמת העולם הראשונה
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917, כבר היה בולארד בן טיפוחיו של לאונרד ווד וחבר קרוב של ג'ון פרשינג. ביוני של אותה שנה קודם לדרגת בריגדיר גנרל, ובאוגוסט הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בדצמבר מונה למפקד הדיוויזיה ה-1 (האדומה הגדולה"), אשר הייתה חלק מחיל המשלוח של ארצות הברית לחזית המערבית. הוא שלט בצרפתית טובה, הפגין כישורים דיפלומטיים מעולים והסתדר היטב עם מפקדי צבא צרפת. ב-28 במאי 1918 תקף בולארד עם כוחותיו את צבא הקיסרות הגרמנית במסגרת קרב קנטיני, שהיה המתקפה האמריקנית הגדולה הראשונה במלחמה. המתקפה נחשבת להצלחה, כי היא הרחיבה את החזית האמריקנית כקילומטר וחצי. בהמשך מונה למפקד הקורפוס ה-3, והשתתף עמו בקרב השני על המארן. ב-10 באוקטובר פיצל פרשינג את חיל המשלוח האמריקני לשתי ארמיות. ובעוד שהאנטר ליגט מונה למפקד הארמייה הראשונה מונה בולארד למפקד הארמייה השנייה והועלה לדרגת לוטננט גנרל. בתחילת נובמבר נתן פרשינג פקודה לבולארד להתחיל לנוע לכיוון מץ, ועוד לפני שנחתמה שביתת הנשק ב-11 בנובמבר הספיקה הארמייה להתקדם כ-25 ק"מ על אדמת צרפת (הישג שנחשב למשמעותי בחזית המערבית). אם כי היו שמתחו ביקורת על כך שהורה לאנשיו להמשיך ולהילחם עד הרגע האחרון שלפני שביתת הנשק.
אחריתו
ב-1919 פורקה הארמייה השנייה, וב-1920 בולארד הורד חזרה לדרגת מייג'ור גנרל. ב-1925 הוא פרש מהצבא, וכיהן כנשיא האחרון של "הליגה לביטחון לאומי" (National Security League (NSL)) תנועה פוליטית בעלת דעות לאומניות ופטריוטיות. הארגון פשט את הרגל ב-1939, ושרד על הנייר עד 1942, כאשר בולארד מפעיל אותו מדירתו בניו יורק. ב-1942 הודיע בולארד רשמית על סגירת הארגון. הוא נפטר בניו יורק ב-11 בספטמבר 1947 בגיל 86. הוא קבור בבית הקברות וסט פוינט יחד עם אשתו אלה בולארד (1870–1963). בחייו הוא חיבר את הספרים: "זכרונות אישיים של המלחמה" (Personalities and Reminiscences of the War) ו"חיילים אמריקאים נלחמו גם" (American Soldiers also Fought).
עד אלי
"עד אלי" הוא אלבום הבכורה של הזמר היוצר, המלחין והמוזיקאי מוש בן ארי שיצא לאור ב-1 בינואר 2002. האלבום הוא אלבום סולו ראשון לחבר להקת "שבע" המצליחה. באלבום זה אירח בן ארי אמנים רבים לביצוע משותף של השירים, ביניהם אהוד בנאי, שוטי הנבואה, יוסי פיין וחברים מלהקתו "שבע". כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי בן ארי - דבר שיחזור על עצמו גם באלבומיו הבאים, כגון - האלבום דרך (2004). שירים רבים מאלבום זה (כגון - "ואיך שלא", "Jah Is One", "הנה זה בא"), בוצעו בגרסאות הופעה ביחד עם אמנים שונים ונכנסו לאלבום ההופעה שהוציא - מוש בן ארי - Live (2007).
יוסף פנחסי
יוסף פנחסי (י"ח באייר -ל"ג בעומר, ה'תשכ"א, 4 במאי 1961) הוא פרופסור להנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת אריאל.
קורות חיים
מגיל צעיר מאוד אהב לעסוק במדע החשמל והאלקטרוניקה, ובנערותו השתתף בקורסים לנוער שוחר מדע בפיזיקה, במתמטיקה ובאלקטרוניקה. למד הנדסת החשמל ואלקטרוניקה במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל, באוניברסיטת תל אביב. בשרותו הצבאי כקצין, עסק במחקר ובפיתוח בתחום התקשורת. במהלך שרותו, סיים תואר שני והשלישי בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט עוסקת בתחום של מקורות קרינה אלקטרומגנטית רבי עוצמה.
בסוף שנת 1995 הצטרף למחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה במכללה האקדמית יהודה ושומרון, ועמד בראשה בשנים 2004 ועד 2007. שימש כדיקן הפקולטה להנדסה בשנים 2010–2017. .
פרופ' פנחסי הוא מהמובילים את המחקר והפתוח לייזר אלקטרונים חופשיים בישראל במתקן מאיץ ייחודי המצוי באריאל.
היה מהפעילים להכרה באוניברסיטת אריאל כאוניברסיטה השמינית במדינת ישראל .
פרופ' פנחסי הוא חובב רדיו פעיל בעל אות קריאה 4Z1VC. בתחנת הרדיו שלו הוא עושה שימוש במכשירי קשר אותם בנה בילדותו. כמו כן, מנגן בפסנתר ובקלידים.
פרופסור פנחסי נשוי לשלומית ואבא לשנים. אחותו ד"ר יוכבד פנחסי-אדיב היא מנהלת המכללה הטכנולוגית הנדסאים באריאל ואחיו וד"ר גדי פנחסי הוא מרצה להנדסה באוניברסיטת אריאל.
פעילותו המדעית
תחום התמחותו של פרופ' יוסף פנחסי הוא בנושאים של עירור קרינה אלקטרומגנטית ושימושיה לתקשורת אלחוטית, חישה מרחוק והדמיה. מחקריו עוסקים בפיתוח תאוריות במרחב התדר לניתוח אינטראקציות רחבות סרט ומפולגות בין שדה אלקטרומגנטי ותווך, כפי שהן מתבטאות במקורות קרינה רבי עוצמה, לייזרים ומייזרים ובהתפשטות קרינה בחומרים דיאלקטריים, במוליכי גלים, בקווי תמסורת ובאטמוספירה. במסגרת זו, הוא בוחן את השפעות התווך על הביצועים של מערכות תקשורת ומכ"ם אלחוטיות הפועלות בתחום תדרים רחב, כולל גלים מילימטרים ותת-מילימטרים (Tera-Hertz) ופיתח טכניקות פאסיביות ואקטיביות לגילוי מרחוק של עצמים מוסתרים.
פירט יארוויס
פירט יארוויס (באסטונית: Piret Järvis; נולדה ב-6 בפברואר 1984) היא מנחת טלוויזיה וזמרת אסטונית.
ביוגרפיה
יארוויס נולדה בטאלין, לאחר לימודיה בתיכון היא סיימה תואר במדיה ויחסי ציבור באוניברסיטה הבינלאומית של קונקורדיה (International University of Concordia), הסניף האסטוני של אוניברסיטת קונקורדיה שבמדינת וושינגטון, לאחר מכן למדה עיתונאות באוניברסיטת טרטו.
ב-2002 הצטרפה ללהקת הבנות "ונילה נינג'ה" (בה היא הייתה שרה לצד טרינו קיווילאן). היא כתבה את המילים לרבים משירי הלהקה, ושימשה פעמים רבות כדוברת הלהקה במהלך ראיונות רבים לתקשורת. הלהקה השתתפה בגמר הלאומי של אסטוניה עבור תחרות האירוויזיון 2003, והייתה המועמדת המועדפת על הציבור.
ב-2005 ייצגה הלהקה את שווייץ באירוויזיון 2005, שם עלתה לגמר ולבסוף הגיעה למקום ה-8.
ב-2005 נבחרה לאישה הסקסית ביותר באסטוניה על פי המגזין "Kroonika", היא שימשה כמגישה במספר ערוצי טלוויזיה במדינתה ובין היתר עבדה בין השנים 2007-2008 ב-MTV אסטוניה.
ב-2011 הציגה את תוצאות הניקוד של אסטוניה באירוויזיון 2011 שנערך בדיסלדורף. באותה שנה גם הופיעה בסרט "Kormoranid ehk Nahkpükse ei pesta ".
X פארק ריו דה ז'ניירו
פארק האקסטרים של ריו ובקיצור X פארק (X-Parc), הוא שמו של מתחם מתקני ספורט אקסטרים שהוקם עבור אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) בשטח צבאי פתוח ממערב לשכונת "דאודורו" בעיר, צפונית לאזור וילה מיליטר ועל יד הפארק האולימפי של דאודורו, הכולל את ההיפודרום האולימפי, מרכז ההוקי, המרכז הלאומי לירי וה"פארק לקרב חמש". הפארק, שהושלם בסוף 2015, כולל שלושה מתקנים שאירחו תחרויות באולימפיאדה ובמשחקים הפראלימפיים.
על פי הפרסומים המקומיים, חפץ הצבא לקבל חזרה לידיו את שטח המתקנים ולנצל לצרכיו את מסלולי הרכיבה, בעוד התושבים המקומיים מחו ודרשו כי השטח ישמש כפארק ציבורי לטובת תושבי האזור. נראה כי התקבלה פשרה לפיה המתקנים ישמשו כפארק ספורט ונופש לתושבי דאודורו, לצד שימוש צבאי שייעשה במתקני הרכיבה במתחם לאימוני הצבא. זאת בדומה לשימוש הכפול הצבאי והאזרחי שנעשה במרכז הלאומי לרכיבה וילה מיליטר, המטווח האולימפי ומתקני מרכז הספורט של דאודורו שחלקם הושמש עבור האולימפיאדה.
בולי העץ של לינקולן
בולי העץ של לינקולן הוא משחק הרכבה מארצות הברית המכיל בולי עץ מיניאטוריים שבעזרתם בונים מבצרים ומבנים קטנים. המשחק הומצא על ידי ג'ון לויד רייט, בנו השני של האדריכל פרנק לויד רייט. בולי העץ של לינקולן נכנסו להיכל התהילה הלאומי של הצעצועים בשנת 1999. משנת 2014 בולי העץ של לינקולן מיוצרים על ידי חברת קונקס.
עיצוב בולי העץ
הקוטר של בולי העץ הוא 3/4 אינץ' (בערך 2 ס"מ). בדומה לבולי עץ אמיתיים שמשמשים לבניית בקתות עץ, לבולי העץ של לינקולן ישנם חריצים כך שניתן להרכיבם אחד על גבי השני ליצירה של מבנים הדומים לבקתות עץ. חלקים נוספים של הסט כוללים גגות, ארובות, חלונות ודלתות אשר מביאים מראה ריאליסטי ליצירה הסופית.
במקור בולי העץ יוצרו מעץ הסקויה, עם צבעים שונים של חתיכות גג. בשנת 1970 החברה החליפה חלק מבולי העץ לחלקים מפלסטיק, אך במהרה רובם חזרו להיות עשויים מעץ אמיתי.
היסטוריה
בולי העץ של לינקולן הומצאו בסביבות שנת 1916 כאשר ג'ון לויד רייט עבד ביפן עם אביו. העיצוב של הצעצוע התבסס על הארכיטקטורה של מלון אימפריאל בטוקיו, שתוכנן על ידי אביו של הממציא. היסודות של המלון תוכננו עם קורות עץ משתלבים, מה שהפך את המבנה להיות חסין מפני רעידות אדמה.
כשחזר רייט לארצות הברית הוא הקים חברת צעצועים שנקראה "חברת הצעצועים הריבוע האדום" והחלה לשווק צעצועים בשנת 1918. רייט רשם את הצעצוע כפטנט ב 31 באוגוסט 1920 וקרא לו "צעצוע לבניית בקתות עץ", אך זמן קצר לאחר מכן שינה את שם הצעצוע ל"ג. ל. רייט ייצור". סט בולי העץ של לינקולן הגיעו בהתחלה עם הוראות בנייה של בקתת העץ של הדוד תום והבית של אברהם לינקולן. הסטים הבאים אחריהם היו גדולים יותר ומשוכללים יותר.
קונקט, המפיץ הנוכחי של הצעצוע קובע כי הוא נקרא על שמו של הנשיא ה-16 של ארצות הברית, אברהם לינקולן, שנולד בבקתת עץ, בשל הפטריוטיות שהייתה באותם זמנים במהלך מלחמת העולם הראשונה. אחרים טוענים כי השם של הצעצוע הוא על שמו של אביו של הממציא, פרנק לויד רייט שהיה במקור פרנק לינקולן רייט אך שינה את שמו.
בשנת 1999 בולי העץ של לינקולן נכנסו להיכל התהילה הלאומי של הצעצועים. בחודש דצמבר 2014 קונקט הודיע על כך שכל הייצור של המוצר יהיה בארצות הברית ולא בסין.
הנס, מלך דנמרק
הנס (2 בפברואר 1455 – 20 בפברואר 1513) היה מלך דנמרק בין השנים 1481 - 1513 ומלך נורווגיה בין השנים 1481 - 1513 תחת השם הנס (Hans) או יוהנס (Johannes) ומלך שוודיה בין השנים 1497 - 1501 תחת השם יוהאן השני (Johan II), בתקופת איחוד קאלמאר וכן דוכס שלזוויג והולשטיין. שלוש המטרות הפוליטיות החשובות ביותר שלו היו שיקומו של איחוד קאלמאר, צמצום השפעתה של ברית ערי הנזה ובנייתה של מלוכה דנית חזקה.
ראשית חייו
הנס נולד בטירת אולבורגוס שבאולבורג, בנם של כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק ושל אשתו, דורותיאה מברנדנבורג, בתו של יוהאן, המרקיז של ברנדנבורג. ב-1478 הוא נשא לאישה את כריסטינה מסקסוניה, נכדתו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
מלך
ב-1458 שכנע אביו של הנס, כריסטיאן הראשון את מועצת הממלכה הנורווגית לבחור בבנו הבכור כמי שיעלה לכס המלוכה הנורווגי לאחר מותו. הכרזה דומה התקיימה בשוודיה. ב-1467 הוכרז הנס כיורש הכתר בדנמרק. בנורווגיה עשה הנס שימוש בתואר יורש הכתר, אך תואר זה לא הוכרה באופן מידי על ידי המועצה הנורווגית. כתוצאה מכך, עם מותו של כריסטיאן במאי 1481, מעמדו של הנס בדנמרק היה ללא עוררין, בעוד שבנורווגיה לקחה המועצה על עצמה את הסמכות המלכותית והחלה תקופת אינטררגנום. לא היו מועמדים רציניים להתמודדות על כס המלוכה להוציא את הנס, אך המועצה הייתה נחושה לשמור על מעמדה של נורווגיה כממלכה ריבונית. מפגש משותף של המועצות של דנמרק, שוודיה ונורווגיה התקיים ב-13 בינואר 1483 בהאלמסטד כדי לנסח את התנאים לבחירתו של הנס כמלך (Haandfæstning). חברי המועצה השוודית לא הצליחו להגיע למפגש, אך המועצות הדניות והנורווגיות המשיכו בדיונים כדי לנסח הכרזה משותפת על התנאים לשלטונו של הנס ובחרו בו כמלך. התקווה הייתה ששוודיה תקבל יותר מאוחר את המסמך ותכיר בהנס כמלך. בסופו של דבר, הוכתר הנס כמלך דנמרק ב-18 במאי בקופנהגן וכמלך נורווגיה ב-20 ביולי בטרונדהיים.
בשנות מלכותו הראשונות יישם הנס מדיניות מאוזנת. באמצעים דיפלומטיים הוא ניסה להחליש את מעמדו של עוצר הממלכה, סטן סטורה הזקן וכן חפץ לרכוש לו בעלי ברית חדשים. הוא גם היה המלך הראשון של דנמרק שקיים שיתוף פעולה עם רוסיה. לאחר ההסכם שנחתם ב-1493, אסר איוואן השלישי את כל הסוחרים של ברית ערי הנזה שפעלו בנובגורוד והצית את מלחמת רוסיה-שוודיה (1496 - 1499). ערי הנזה הוטרדו גם במלחמה סמויה על ידי שודדי ים דנים.
מדיניות הפנים של הנס עמדה בסימן של תמיכה כלכלית בסחר הדני ובמינויים של פשוטי העם כפקידים ממשלתיים ואפילו כחברי המועצה, צעדים שעוררו את חמתה של האצולה. החשובה מבין יוזמותיו הייתה ככל הנראה הקמתו של הצי המלכותי הדני כצי קבוע, שבשנים הבאות ימלא תפקיד חשוב.
על פי הסכם ריבה (Ribe), הדיאט של האצילים של הדוכסויות של שלזוויג והולשטיין נבחרו מקרב בניהם של הדוכסים הקודמים. אצילים רבים בשלזוויג והולשטיין העדיפו את אחיו הצעיר של הנס, פרדריק, אך הנס הצליח לגרום לבחירתם של שני בניו של המלך הקודם כדוכסים שותפים. למרות שבתחילה הוסכם שהם ימשלו בדוכסויות במשותף, עם הגעתו של פרדריק לבגרות ב-1490, התפלגו הדוכסויות.
ב-6 באוקטובר 1497, כבש הנס את שוודיה במהלך מסע צבאי קצר ויעיל והביס את סטן סטורה הזקן בקרב רוטברו לאחר שהצליח לחתור תחת מעמדו על ידי גיוס לצדו של רוב האצולה השוודית. סטן סטורה נכנע לפני המלך הנס בסטוקהולם והשלים עמו. הנס הוכתר כמלך שוודיה ולסטן סטורה ניתן המעמד הגבוה ביותר בשוודיה לאחר זה של המלך.
ב-1500 עשה הנס ניסיון הרה אסון לכבוש את מחוז דיטצארסטשן (כיום חלק משלזוויג-הולשטיין), אזור שמאז ומתמיד שאפו מלכי דנמרק לספח אותו לתחום ממלכתם, אך במציאות הוא היה רפובליקה עצמאית של איכרים תחת שלטונו הרופף של הנסיך-הארכיבישוף של ברמן. באמצע ינואר אותה שנה, שכר הנס את "המשמרות השחורים" של שכירי החרב האכזריים והאלימים מהולנד וממזרח פריזיה, בפיקודו של תומאס סאלנץ, שלפני כן פעלו בשירותו של מגנוס, דוכס סאקסה-לונבורג.
כדי לבצע את המהלך הזה בהצלחה, הוא פנה ראשית דרום-מזרחה דרך לונבורג, וינסן והופטה וחצה את נהר האלבה לכוון ברגדורף. משם פנו המשמרות השחורים צפון-מערבה, דרך הולשטיין לכיוון דיטמרש. יחד עם אחיו, פרדריק, ניהל הנס מערכה נרחבת יחד עם המשמרות השחורים, אך תושבי דיטמרש, בפיקודו של וולף איזברנד לכדו את רוב אנשי המשמרות בהמינגשטדט, לאחר שהם פתחו את הסכרים שהגנו על השטחים המישוריים והציפו את הדרך הראשית. כתוצאה מכך ניסיונו של הנס לשעבד את האיכרים הסתיים בשלב זה.
התבוסה בקרב המינגשטדט ב-17 בפברואר 1500 פגעה במוניטין של הנס וב-1501 הדיחה אותו שוודיה מכס המלכות. הנס לחם במלחמה קשה יותר כנגד סטן סטורה וכנגד יורשו, סבנטה נילסון ומשמעותו של עימות זה היה שנתגלעו חיכוכים הן עם האצולה הדנית והן עם ברית ערי הנזה, בעיקר ליבק. ב-1509 בתיווכה של הולנד, הסכימה שוודיה להכרזה שתכיר באופן עקרוני בהנס כמלך שוודיה, אך הוא לא הורשה יותר להגיע לסטוקהולם ולא להיות מוכתר מחדש כמלך שוודיה עד סוף חייו.
בינתיים, הניסיונות הנורווגיים להוות אופוזיציה להנס, דוכאו על ידי בנו, הנסיך כריסטיאן (לימים המלך כריסטיאן השני), ששימש כמשנה למלך בנורווגיה החל מ-1507. בין השנים 1510 – 1512 לחם הנס במלחמה האחרונה מול שוודיה ומול ליבק ובמלחמה זו הייתה דנמרק לראשונה תחת לחץ קשה, אך עם סיועם של האחים הסקוטים ברטון, הוטה הכף לטובתו של הנס, בעיקר בזירה הימית. תוצאות המלחה מבחינתה של שוודיה היו שמירה על הסטטוס קוו, אך ליבק נחלה תבוסה פוליטית וכלכלית במסגרת תנאי השלום.
עבור בני תקופתו, ולעיתים גם בדורות הבאים, הצטייר הנס כ"מלך פשוטי העם", איש פשוט ועליז עם הליכות עממיות. בכל אופן, מתחת לפני השטח, נראה היה שחישוביו הפוליטיים היו מציאותיים. מבחינות רבות הוא היה המקבילה הסקנדינבית ללואי האחד עשר, מלך צרפת ולהנרי השביעי מלך אנגליה.
מותו וקבורתו
הנס מת ב-1513 בטירת אולבורגוס זמן קצר לאחר שנפל מסוסו. הוא נקבר בכנסיית המנזר הפרנציסקני באודנסה. רעייתו, המלכה כריסטינה, שחיה את רוב שנותיה האחרונות במנזר של אודנסה, הזמינה את הפסל הגרמני, קלאוס ברג, כדי שיעצב קפלת קבורה מופלאה, שבה נטמנו היא ובעלה לאחר מותה ב-1521. המזבח בסגנון הגותי המאוחר שעוצב על ידי ברג בין השנים 1515 – 1525, הוא אחד משכיות החמדה הלאומיים של דנמרק. כל אחד משלושת חלקיו מגולף ומוזהב בצורה מורכבת מאוד. הוא שרד את להט האיקונוקלאזם של הרפורמציה הפרוטסטנטית, אולי בשל היותו מקום קבורה מלכותי. בנם של המלך הנס והמלכה כריסטינה, כריסטיאן השני, נטמן גם הוא בקפלה זו יחד עם אשתו, איזבלה מאוסטריה. ב-1807 נהרסה הכנסייה הפרנציסקנית לשעבר, והמזבח בעיצובו של ברג וגופותיהם של שני זוגות המלכים הועברו לקתדרלת קנוט הקדוש, גם היא באודנסה.
משפחתו
בשנת 1478 התחתן הנס עם כריסטינה מסקסוניה, בתם של ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה ואליזבת מבוואריה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
אלינור אנטין
אלינור אנטין (באנגלית: Eleanor Antin; נולדה ב-27 בפברואר 1935) היא אמנית מיצג פמיניסטית, יוצרת סרטים ואמנות מושגית יהודייה-אמריקאית.
אנטין זכתה במלגת גוגנהיים בשנת 1997, ובפרס הקרן הלאומית לתרבות יהודית לשנת 1998.
קורות חיים
אנטין נולדה בברונקס, ניו יורק למשפחה יהודית משכילה, בעלת קרבה לתרבות היידיש. שהיגרה מפולין ב-1930. אביה, סול פיינמן, (שם קודם: פרושקיה 1910–2004) היה סוציאליסט ואתאיסט, שעבד במפעל הביגוד בניו יורק. אמה, ג'נט עפרון (1912–1994), הייתה שחקנית בתיאטרון היידיש בפולין, אשת עסקים וייזמית.
אנטין למדה בתיכון המוזיקה והאומנות בניו יורק והתמחתה באמנות. בהמשך, למדה פילוסופיה בבית הספר החדש למחקר חברתי (New School for Social Research), ומשחק בבית ספר תמרה דייקרהונובה לבמה (Tamara Daykarhonova School for the Stage), וכן ב-CCNY) City College of New York), שם פגשה את דייוויד אנטין משורר שעמו התחתנה ב-1961. ב-1967 נולד בנם, בלייז.
קריירה
בשנות החמישים המאוחרות התחילה כציירת של אקספרסיוניזם מופשט ואז הפכה לציירת של פופ ארט. בשנות השישים המאוחרות, הושפעה אנטין מזרם האומנות המושגית והחלה לעסוק בה. אנטין טענה כי "האמנות הקונספטואלית פתחה את האפשרות לחצות ז'אנרים, לחצות גבולות בכל מקום, לעשות משהו אינטליגנטי ומהנה, משעשע, מבהיל".
קופסת דם המשוררים
הפרויקט הראשון שלה, באומנות הקונספטואלית, שיצירתו ארכה כשלוש שנים (1965–1968), היה קופסת דם המשוררים (Blood of a Poet Box). בקופסה נמצאים 100 משטחים של דם ממשוררים שאלינור הכירה אישית. הקופסה נמצאת באוסף בטייט מודרן (Tate Modern I) המוזיאון הלאומי הבריטי לאמנות מודרנית. פרויקט זה מבטא את הכבוד של אלינור לאמנות ולחיים, את אהבתה לאמנים, ואת הנשמה של האמן שמוכנה להקריב מעצמה בשביל האמנות.
100 מגפיים
100 מגפיים היא יצירה קונספטואלית מוכרת נוספת שלה. היצירה נוצרה מכיוון שאנטין שאפה לעבודה אמנותית שתמשך יותר זמן ממספר השבועות הרגיל של תצוגה בתערוכה בניו יורק שהוא שלושה חדשים בשנה. היא יצרה "mailwork" - שיטה של תערוכה שעושה את דרכה בכל העולם ובמהירות דרך הדואר, בניגוד לתערוכה רגילה שנמצאת במקום אחד או תערוכה ניידת שלוקח לה זמן לעבור ממקום למקום. אנטין השתמשה ברומן פיקרסקי מדומה בצורת סיפור בהמשכים שדרש גיבור. בסיפור זה הגיבור היה מאה מגפי גומי שחורים. מאה המגפיים צולמו על ידי פיליפ שטיינמנץ בזמן שנסעו מקליפורניה לניו יורק ובניו יורק הוצג מסעם בקיץ 1973 במוזיאון לאמנות מודרנית, בתערוכה של 51 תמונות שנשלחו לאלף מבקרי אמנות ונמענים אחרים ברחבי העולם. הרעיון המקורי של אלינור עקף לחלוטין את מערכת הגלריה והשתמשה בדואר כאמצעי להפצת האמנות. אנטין הייתה האמנית הקונספטואלית הראשונה ששילבה דימויים סדרתיים ותוכן בדיוני בתוך אירוע אמנותי ארוך טווח, שנמשך לאורך של שנתיים וחצי.
גילוף: פיסול מסורתי
בשנת 1972, לאחר שהושפעה עמוקות מהתנועה הפמיניסטית, יצרה אנטין עבודה פמיניסטית מוקדמת (האמנות הפמיניסטית החלה בשנות ה-70 בארצות הברית) ובולטת שהיא "גילוף: פיסול מסורתי" (Carving: A Traditional Sculpture). העבודה כללה 148 תמונות בשחור-לבן, שמתעדים את איבוד 10 הק"ג של אנטין ב-37 ימים של דיאטה קיצונית. כל בוקר היא צולמה עירומה באותן ארבע צורות עמידה, כדי לרשום את הירידה במשקל שלה. אנטין השתעשעה עם התהליך המסורתי של פיסול יווני המבוסס על לקיחת גוש שיש והורדה של שכבה אחר שכבה וזריקת חומר מיותר.
Eleanor Antin’s selves
במהלך שנות ה-70 החלה אנטין ליצור אישיויות, ובאמצעותן, היא החלה לחקור מגבלות של גיל, מין, גזע, מעמד ומוצא אתני. בשנת 1972 יצרה את "המלך של חוף סולנה" מלך שהוא למעשה אנטין בתחפושת, בוחנת את האני ה"גברי" ו"הפוליטי" שלה. אנטין הבינה שהיא לא צריכה לשנות את מינה בשביל להיות גבר, אלא רק את המגדר.
הדמות השנייה היא אנטינובה שהיא בלרינה אפרו-אמריקאית, דמות זו התפתחה מתוך החקירות של אלינור על התנוחה ועל המבט- של אמת נסתרת מאחורי תמונות מושלמות.
הדמות השלישית היא "האחות הקטנה אלינור" שמייצגת את אחד מהתפקידים המקצועיים שהוצעו לנשים בתחילת המאה ה-20: "דמות האחות", דמות, אשר כיכבה בסרט המלא הראשון של אלינור אנטין. היא השתמשה בשני ז'אנרים אמריקאים תרבותיים, אופרת סבון וסרט הרפתקאות, כדי ליצר את המלודרמה הקומית הזאת, אבל כוונתה האמיתית הייתה להעלות שאלות עמוקות יותר על הכניעה של נשים בחברה האמריקנית המודרנית, וכיצד מתהווים סטריאוטיפים של חיים מוגבלים ודעות קדומות. עבודתה של אנטין מתרכזת בעיקר בבעיות של זהות ובמעמדן של הנשים בעולם. "הייתי נחושה להציג נשים ללא פאתוס או חוסר אונים", כתבה בהצהרה בתור אמנית פמיניסטית למוזיאון ברוקלין.
הדיוויזיה ה-205 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-205 (בגרמנית: 205. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 כדיוויזיית הלאנדווהר ה-14, והועמדה תחת פיקוד ארנסט ריכטר. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-25, שהיה חלק מהארמייה השביעית בחזית המערבית. ב-1 בינואר 1940 שונה שם הדיוויזיה להדיוויזיה ה-205, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בשלב האחרון כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה השנייה. ביולי 1940 שוחררה הדיוויזיה, ובינואר 1941 גויסה שוב והוצבה בצרפת. בפברואר 1942 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בתחילה כחלק מארמיית הפאנצר השלישית ומהארמייה התשיעית לסירוגין, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובאוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בגזרה הצפונית, ולבסוף נלכדה יחד עם שאר קבוצת הארמיות בכיס קורלנד, ובסוף המלחמה נפלו שרידי הדיוויזיה בשבי הצבא האדום.
פרנסיסקו מדינגה
פרנסיסקו מדינגה (באנגלית: Francisco Madinga; נולד ב-11 בפברואר 2000 במלאווי) הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דילה גורי מליגת העל הגאורגית ובנבחרת מלאווי.
קריירת מועדונים
מדינגה החל את הקריירה המקצוענית שלו במייטי וונדררס מליגת העל המלאווית.
ב-7 בינואר 2020 חתם בדילה גורי מליגת העל הגאורגית. ב-1 במרץ 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף והבקיע שער בניצחון 2-0 על טורפדו כותאיסי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. בסך הכל ערך בעונה זו 12 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2021 ערך מדינגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מלאווי, בניצחון 1-0 על נבחרת דרום סודאן במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
אנסו פרננדס
אנסו חרמיאס פרננדס (בספרדית: Enzo Jeremías Fernández; נולד ב-17 בינואר 2001 בסן מרטין שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בצ׳לסי ובנבחרת ארגנטינה.
קריירת מועדונים
פרננדס, שנולד למשפחה של אוהדי ריבר פלייט, קרוי של שמו של כוכב הקבוצה אנסו פרנצ'סקולי (כמו אנסו פרס). פרננדס גדל במחלקת הנוער של ריבר פלייט. ב-5 במרץ 2020 ערך פרננדס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ריבר פלייט, בהפסד 0–3 לליגה דה קיטו במסגרת גביע ליברטדורס לעונת 2020.
ב-22 באוגוסט 2020 הושאל פרננדס לדפנסה וחוסטיסיה מליגת העל הארגנטינאית. הוא ערך 14 הופעות ליגה במדי המועדון, ובחודש יוני 2021 חזר לריבר פלייט.
ב-24 ביוני 2022 חתם בבנפיקה ליסבון תמורת עשרה מיליון אירו. ב-5 באוגוסט ערך הופעת בכורה בה כבש שער בניצחון 0–4 על ארוקה.
ב-30 בינואר 2023 נקנה פרננדס על ידי קבוצת בצ'לסי בתמורה ל-121 מיליון אירו, בקנייה היקרה ביותר בתולדות הפריימיר ליג באותה התקופה.
נבחרת ארגנטינה
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר מונדיאל 2022. ב-26 בנובמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–2 על נבחרת מקסיקו במסגרת המחזור השני בשלב הבתים של הטורניר.
קבוצתיים
נבחרת ארגנטינה
Ashanti
Ashanti (בעברית: אשנטי) הוא אלבום הבכורה של הזמרת אשנטי אשר יצא ב-2 באפריל 2002 על ידי דאף ג'אם ו-Murder Inc. האלבום הוקלט בניו יורק סיטי ולוס אנג'לס במהלך 2001 ו-2002, בתקופה בה אשנטי שימשה ככותבת שירים של זמרים אחרים.
האלבום מכיל ברובו מוזיקת R&B והיפ-הופ-נשמה ומכיל שיתופי פעולה עם המפיק והדי ג'יי אירוו גוטי, עם הראפר ג'ה רול ועם הראפר הנוטוריוס בי. איי. ג'י. אשר באותה תקופה כבר לא היה בחיים אך הקלטות שלו מלפניי מותו שימשו את האלבום. על האלבום היא עבדה גם עם המפיקים אירוו גוטי, 7 Aurelius, צ'ינק סנטנה, ג'ארד ת'ומאס ורגי וורייט.
במצעדים
האלבום הגיע למקום הראשון בארצות הברית ולמצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי כאשר מכר באותו שבוע 503 אלף עותקים כאשר זה גם היה השבוע הראשון ליציאתו ובכך הזמרת שברה שיא שהפכה לאמן הנשי שמכר הכי הרבה עותקים מאלבום בשבוע הראשון ליציאת האלבום. נכון לדצמבר אותה שנה מכירות האלבום עומדות על 3 מיליון עותקים בארצות הברית.
בנוסף האלבום גם זכה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום ה-R&B העכשווי הטוב ביותר" ואף היה מועמד בקטגוריית "אלבום ה-R&B הנשי עם הביצועים הטובים ביותר" ואף גם זיכה את הזמרת במועמדות ל"אמן החדש הטוב ביותר". האלבום זכה להצלחה ענקית גם באשר העולם כאשר מכר בסך הכל בכל העולם 10 מיליון עותקים. מגזין בילבורד אף דירג את האלבום במקום ה-101 ברשימת האלבומים המצליחים ביותר של אותו עשור וכאלבום המצליח ביותר במדינה בשנת 2002.
סינגלים
מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים: "Foolish", אשר נחשב לשיר המצליח והמזוהה ביותר עם הזמרת, השיר זכה להצלחה רבה בעולם כאשר הגיע למקום הראשון בארצות הברית, למקום ה-16 באירופה, למקום ה-4 בבריטניה ולמקום ה-6 באוסטרליה ובשנת 2018 בילבורד הכתירו אותו כשיר ה-138 המצליח ביותר בתולדות ארצות הברית ולשיר השני המצליח ביותר לשנת 2002. הסינגל השני היה "Happy" אשר הגיע למקום ה-8 בארצות הברית ולמקום ה-13 בבריטניה. הסינגל השלישי מהאלבום היה השיר "Baby" אשר הגיע למקום ה-15 בארצות הברית. על מנת לקדם את האלבום הופיעה הזמרת בטקסי פרסים ותוכניות טלוויזיה ובנוסף גם שיממה כזמרת חימום של מריה קארי בסיבוב ההופעות שלה Charmbracelet World Tour.
הצלחה מסחרית
עם יציאתו האלבום נחת במקום הראשון בארצות הברית ולמקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B והיפ-הופ האמריקאי. הוא מכר באותו השבוע 503 אלף עותקים ובכך שבר שיא של האלבום הנשי שמכר הכי הרבה עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. בסוף השנה האלבום קיבל 3 מעמדות פלטינה בארצות הברית על מכירות של 3 מיליון עותקים ובאוקטובר 2008 הוכרז כי מכר 600 אלף עותקים נוספים מאז. האלבום שהה 55 שבועות במצעד האמריקאי. בקנדה האלבום הגיע בשיאו למקום ה-15 במדינה והגיע למעמד של פלטינה כפולה. עד מרץ 2005 האלבום מכר 6 מיליון עותקים בעולם ונכון לסוף 2018 מכירותיו עומדות על כ-10 מיליון עותקים בעולם.
מרדכי לנדו
מרדכי לנדו (נולד ב-21 במרץ 1954) הוא פיזיקאי, עורך פטנטים ומפתח משחקי חשיבה ישראלי. בשנים 1987–2009 עבד לנדו כחוקר בכיר בקריה למחקר גרעיני בנגב. לנדו היה עורך פטנטים במשרד ד"ר מרק פרידמן בשנים 2008–2015, ומאז הוא עורך פטנטים במשרדים שונים וכעצמאי. בשנים 2011–2020 היה לנדו בודק מקצועי של המדען הראשי של משרד הכלכלה והתעשייה, כעת רשות החדשנות. מאז יוני 2022, לנדו הוא בודק חדשנות של רשות ההשקעות, בעבר מרכז ההשקעות של משרד הכלכלה והתעשייה. לנדו זכה בפטנטים ישראלים ואמריקאיים על משחקי חשיבה שהמציא, והפיץ עשרות אלפי עותקים של משחקי חשיבה ותשבצים מספריים שפיתח בפלטפורמות שונות מאז 2010.
ביוגרפיה
מרדכי לנדו נולד ב-1954 במושב כפר הרא"ה להוריו יהודה ורוזה שושנה לנדוי, ממיסדי המושב, שהתגוררו בו עד שנת 1975. לנדו למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ועל מוריו נמנו הרב משה צבי נריה, הרב אברהם צוקרמן, פרופ' משה אדד, ד"ר שמשון נוביק, הרב מנחם אופן והרב בנימין הרלינג.
לנדו למד פיזיקה באוניברסיטת בר-אילן אצל (בין השאר) פרופ' משה ימר ופרופ' משה קווה. כעתודאי שירת לנדו בחיל התותחנים ובחיל השלישות, וכקצין שלישות עסק בשנים 1977–1979 בהקמת עוצבות מילואים חדשות. לנדו למד בשנים 1979–1981 לתואר שני בפיזיקה באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופ' אבי גובר ופרופ' שמואל גולדשמיט.
בשנים 1981–1987 היה לנדו תלמיד מחקר באוניברסיטה העברית בהנחית פרופ' מרדכי רוקני. לאחר קבלת התואר השלישי עבר לנדו לבאר שבע, בה הוא מתגורר מאז. לנדו עבד בשנים 1987–2009 כחוקר בכיר בקריה למחקר גרעיני בנגב ובחברת היישומים שלה, רותם תעשיות. מאז 2009 לנדו הוא עורך פטנטים, יועץ תעשייתי עצמאי ויזם בתחום משחקי החשיבה.
היה נשוי ליפה לבית ברגר, שנפטרה בשנת 2014, ולהם חמישה ילדים.
פעילותו המדעית
במסגרת הדוקטורט, חקר לנדו את קינטיקת האלקטרונים בתערובות גזים אצילים-הלידים המוקרנות על ידי קרן אלקטרונים, במסגרת תוכנית מחקר שמומנה על ידי מיזם מלחמת הכוכבים של נשיא ארצות הברית רונלד ריגן. לנדו וחבריו גילו מוליכות דיפרנציאלית שלילית בתערובות ארגון חומצת מלח. בעבודתו בקמ"ג עסק בלייזרים של אדי נחושת ואדי זהב והתמקד בהובלת אלומות לייזר והגברתם.
עם חזרתו ארצה התמנה לנדו להוביל פרויקט מחקר של לייזרים שאובי שמש. הפרויקט היה שיתוף פעולה של חברת היישומים רותם תעשיות, קבוצת פרופ' אמנון יוגב במגדל השמש של מכון ויצמן למדע ברחובות וחוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון בראשות סגן נשיא האוניברסיטה, פרופ' זלמן רוזנווקס. במסגרת המיזם מימשו לנדו וחבריו בפרק רותם מרכז שמש מוטה מטרה ומתוקן אסטיגמטיות, תצורה חדשנית שהוצעה בעבר אך לא זכתה למימוש. במתקן שבנו, השיגו לנדו וחבריו יעילויות שיא של לייזרים שאובי שמש במונחים של הספק לשטח המראה הראשונית. ב-2003 העבירו לנדו וקלמנזון את מרכז השמש למוזיאון הסולרי בניצנה, בעידודו של לובה אליאב, שם הוא נמצא עד היום.
בשנים 1999–2001 עבד לנדו, מטעם רותם תעשיות והקמ"ג, בחברת התקשורת האופטית סילייט, חלוצת התקשורת הקוהרנטית בסיבים אופטיים, אשר פעלה בפרק רותם ובמרילנד, ארצות הברית.
עריכת פטנטים
ב-2005 החל לנדו לעסוק בענייני פטנטים במסגרות שונות, וב-2008 החל בהתמחות במשרד ד"ר מרק פרידמן ברמת-גן. ב-2010 זכה לנדו ברישיון עורך פטנטים מטעם רשות הפטנטים, משרד המשפטים. במהלך עבודתו ערך ותבע לנדו למעלה מ-40 פטנטים עבור לקוחות המשרדים ועבור עצמו. החל מ-2015, לנדו הוא עורך פטנטים עצמאי הקשור למשרדי פטנטפרו, טף ושות' ואחרים.
ייעוץ חדשנות תעשייתית
מאז 2009 ייעץ לנדו ליזמים, לקרנות הון סיכון, לקרנות אירופיות ולרשות החדשנות הישראלית, לשעבר לשכת המדען הראשי במשרד הכלכלה והתעשייה, באשר לחדשנות ולסיכויי היישום של תוכניות מחקר ופיתוח שונות. בשנים 2011–2020 בדק לנדו 200 בקשות תמיכה שהוגשו לרשות החדשנות. רבות מהמלצות התמיכה שלו אושרו וכתוצאה מכך זכו חברות לתמיכת המדינה בתקציבים של עשרות מיליוני שקלים. מאז יוני 2022, לנדו הוא בודק חדשנות של רשות ההשקעות, בעבר מרכז ההשקעות של משרד הכלכלה
משחקי חשיבה
לנדו זכה ב-7 פטנטים ישראלים ואמריקאיים על משחקי חשיבה שפיתח. משחקים שלו נמכרו באתר היישומים של אפל, בחנויות אמזון בבריטניה, ארצות הברית וקנדה, באתר של צמרת משחקים ובפסטיבלים וירידים ברחבי הארץ. לאחרונה פיתח את טריק לנדו.
פיית' קיפייגון
פיית' קיפייגון (באנגלית: Faith Kipyegon; נולדה ב-10 בינואר 1994) היא אתלטית קנייתית, פעמיים ברציפות האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016 וטוקיו 2020), פעמיים אלופת העולם (לונדון 2017, יוג'ין 2022), אלופת חבר העמים (גלאזגו 2014) ושיאנית העולם בריצת 1500 מטר. שיאנית העולם בריצת 5000 מטר, בריצת 1500 מטר ובריצת מייל.
ביוגרפיה
קיפייגון נולדה בקניה, השמינית מבין 9 ילדים. אביה היה רץ למרחקים בינוניים בנעוריו. שיחקה כדורגל עד שגילתה את עולם האתלטיקה בגיל 14. בתחילת דרכה נהגה לרוץ יחפה. נשואה לאצן האולימפי טימותי קיטום, אף הוא מקניה. לזוג בת שנולדה ביוני 2018.
2010
באליפות העולם בריצות שדה לנוער שנערכה בבידגושץ', פולין ב-2010 סיימה קיפייגון במקום רביעי.
2011
באליפות העולם בריצות שדה לנוער שנערכה בפונטה אומבריה, ספרד ב-2011 זכתה במדליית זהב. באליפות העולם עד גיל 17 (כולל) שנערכה בליל, צרפת היא זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אליפות חדש של 4:09.48 דקות.
2012
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2012 זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:04.96 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה קיפייגון במקום 23 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.78 דקות. לאחר ש-3 אתלטיות נפסלו בשל אימרוץ, היא קודמה למקום 21 כללי.
2013
באליפות העולם בריצות שדה לנוער שנערכה בבידגושץ' ב-2013 היא זכתה במדליית זהב. בתחרות גרנד פרי שנערכה בקטר היא קבעה בריצת 1500 מטר שיא קניה חדש של 3:56.98 דקות. בהמשך השנה באליפות העולם שנערכה במוסקבה היא סיימה חמישית בתוצאה של 4:05.08 דקות.
שיאנית עולם
באליפות העולם לריצות שליחים שנערכה בנסאו, בהאמה במאי 2014 היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4X1500 מטר בשיא עולם חדש של 16:33.58 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו סקוטלנד ב-2014 זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.94 דקות.
סגנית אלופת העולם
באוגוסט 2015 זכתה בתחרות ליגת היהלום בבריסל בריצת מייל בשיא אפריקה של 4:16.71 דקות. בהמשך החודש זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בתוצאה של 4:08.96 דקות, אחרי גנזבה דיבאבה (4:08.09 דקות) ולפני סיפן חסן מהולנד (4:09.34 דקות).
2016
בתחרות ליגת היהלום שנערכה ביוג'ין אורגון ארצות הברית במאי 2016 שיפרה בריצת 1500 מטר את שיא קניה והעמידה אותו על 3:56.41 דקות.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה קיפייגון במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.92 דקות, לפני גנזבה דיבאבה (4:10.27 דקות) וג'ניפר סימפסון מארצות הברית (4:10.53 דקות).
2017
באליפות העולם שהתקיימה בלונדון זכתה במדליית זהב בתוצאה של 4:02.59 דקות.
2019
באליפות העולם זכתה במדליית כסף בשיא קניה של 3:54.22 דקות לאחר סיפאן חסן (3:51.95 דקות).
2021
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי של 3:53.11 דקות, לפני לורה מויר מבריטניה (3:54.50 דקות) וסיפאן חסן (3:55.86 דקות).
2022
באליפות העולם זכתה במדליית זהב בתוצאה של 3:52.96 דקות. בתחרות ליגת היהלום במונקו קבעה תוצאה של 3:50.37 דקות, התוצאה השנייה בכל הזמנים דאז.
שיאנית עולם
בתחרות ליגת היהלום שנערכה בפירנצה, איטליה ב-2 ביוני 2023 קבעה בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:49.11 דקות, שיפור לשיא העולם בן 8 השנים של גנזבה דיבאבה (3:50.07 דקות). ביוני ניצחה בתחרות ליגת היהלום בפריז בריצת 5000 מטר בשיא עולם של 14:05.20 דקות.
פרדיננד רוזנטל
הרב שרגא פיש 'פרדיננד' רוזנטל (Ferdinand Rosenthal, 1839 קאפושוואר – 1921) היה רבה האורתודוקסי של ברסלאו (ורוצלב בשמה המודרני).
ביוגרפיה
נולד בקאפושוואר שבהונגריה למשפחת רבנים, בנם של וולף ורלה רוזנטל. למד בישיבות שונות ובאוניברסיטאות לייפציג וברלין והשלים תואר דוקטור בתחום ההיסטוריה של עם ישראל.
נישא לקתרינה, בתו של הרמן הירש אוסטרליץ מווינה. בשנת 1867 התמנה לרב בבוטן (ביטום בפולין המודרנית) שבשלזיה. בתקופת רבנותו בבוטן נפטרה אשתו, בגיל 31. בשנת 1887 התמנה לרבה של ברסלאו וכיהן בתפקידו עד מותו, בשנת 1921.
ילדיו: נפתלי, רחה ויוהנה.
אלגוריתם לויד-מקס
אלגוריתם לויד-מקס הוא אלגוריתם הקרוי על שמו של סטוארט לויד למציאת חלוקה לקבוצות של נקודות במרחב אוקלידי לתאים קמורים. בדומה לאלגוריתם k-מרכזים, האלגוריתם מוצא נקודות מרכז לכל קבוצה בחלוקה, ואחר כך מחלק את הנקודות בהתאם לקרבתן למרכזים. בהקשר זה פעולת המיצוע על הנקודות מוחלפת באינטגרל על שטח המרחב, ופעולת מציאת המרכזים הקרובים יוצרת דיאגרמת וורונוי.
את האלגוריתם ניתן להפעיל במרחב אוקלידי, אך אלגוריתמים דומים יכולים להיות מופעלים על מרחבים מממד גבוה יותר או למרחבים לא אוקלידים.
בקוונטיזציה, האלגוריתם מאפשר למזער את השגיאה הריבועית הממוצעת.
קוונטיזציה אחידה ושגיאת קוונטיזציה
בקוונטיזציה אחידה, בהינתן N, מספר הרמות שאליהן אנו מחלקים את הטווח, מספיק לקבוע את רמת הקוונטיזציה הראשונה ואת ההפרש בין הרמות, וכך הקוונטיזציה נקבעת חד-חד-ערכית. אולם, הדבר מגביל אותנו מבחינת שגיאת הקוונטיזציה שאותה ניתן להשיג. נרצה להשיג חופש גדול יותר בבחירת מדרגות הקוונטיזציה וערכיהן בשביל לקבל שגיאה נמוכה יותר.
נחשב את x_i ו- a_i האופטימליים:
עבור a_i, נגזור ונשווה ל-0:
(שכן, )
ואזי, נקבל x_i האופטימלי:
כאשר:
אלגוריתם לויד-מקס
- קבע בצורה שרירותית ואחידה את R_i עבור i= 1,...,N.
- בצע בצורה איטרטיבית עד התכנסות:
דוגמאות
דוגמה להתכנסות אלגוריתם לויד- מקס למינימום לוקלי:
נניח N=2. בתמונה משמאל ניתן לראות את f_x(x). , וכן מתקיימים התנאים לLloyd Max. למרות שקיימנו את תנאי Lloyd Max, קיבלנו מינימום לוקלי.
פתרון טוב יותר היה הפונקציה התחתונה:
פאל הירשלר
פאל הירשלר (בהונגרית: Hirschler Pál; נג'קניז'ה, 17 בינואר 1907 – אושוויץ, 1944) היה הרב של הקהילה היהודית בסקשפהרוואר מ-1931 עד גירושו לאושוויץ ביוני 1944, שם הוא נפטר זמן קצר לאחר הגעתו.
ביוגרפיה
פאל הירשלר סיים את לימודיו בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה מלכותית פאזמאני פטר בבודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא היה אחד התלמידים המבטיחים ביותר של בית המדרש, תלמידו המועדף ביותר של הרב דב ברנאט הלר. ההתמקדות שלו הייתה בכתבי הקודש ובמדעי העזר שלו. הוא רכש ידע עשיר בשפות המזרחיות, בעיקר באשורית, שעל בסיסן זכה במספר פרסים כבר בתקופה שהיה עדיין רק מועמד לרבנות.
כבוגר השנה השנייה בבית המדרש, הוא היה עובד מערכת של הלקסיקון היהודי (Jüdisches Lexikon) בשפה הגרמנית. העבודה המתמשכת ביותר של עבודת חקר המקרא שלו הייתה ספרו אסתר - נחום, שיצא לאור בשנת 1930, ובו ניתח את ספר נחום ואת מגילת אסתר. הפרשנות של מגילת אסתר הייתה גם עבודת הדוקטורט שלו, שנכללה בסדרה שערך אברהם כהנא. עבודת דוקטורט זו הייתה עבודת הדוקטורט היחידה בהונגריה שנכתבה בעברית והתקבלה כתזה לדוקטורט לא רק בבית המדרש לרבנות (שזה כלל לא היה חריג), אלא גם באוניברסיטת פאזמאני פטר. סמיכה לרבנות קיבל הירשלר בשנת 1931
פעילותו כרב
בשנים 1931–1944 היה הרב ולאחר מכן הרב הראשי של הקהילה היהודית הנאולוגית בסקשפהרוואר. בתקופת כהונתו בעיר, לנוכח הלחץ האנטישמי שהלך וגבר, פעל הרב פישלר לחזק את ההגנה העצמית הפנימית של הקהילה, למען בניית תודעה עצמית יהודית, יחד עם מנהיגי הקהילה המצוינים ורבניו האחרים של העיר. הוא פנה אל בני הנוער בתשומת לב ובאהבה מיוחדת. הוא ידע שבטרגדיה שעלולה להתרחש ישרדו רק צעירים חזקים, מודעים לעצמם, שמחויבים לדת ולתרבות היהודית. בשל כל בין השנים 1936–1943, היה גם העורך של הידיעון היהודי במחוז ה-11 של הונגריה.
עבודת המחקר
הירשלר המשיך גם בעבודתו המדעית בסקשפהרוואר. בשנת 1942 תרגם בשם הבדוי של גרשון בן יוסף את ספרו של שמואל יוסף עגנון בלבב ימים. הירשלר תרגם גם את ספר יחזקאל למהדורת כתבי הקודש שתכננה האגודה הספרותית היהודית-הונגרית. הוא עבד עד הרגעים האחרונים לפני הגירוש. כתב היד של תרגום ספר יחזקאל נשלח למנהל בית המדרש לרבנות בבודפשט, לרב שאנדור לווינגר, עשרה ימים לאחר כיבוש הוורמכט את הונגריה (מבצע מרגרטה).
פאל הירשלר נעצר וגורש ב-14 ביוני 1944 לאושוויץ, יחד עם יותר מ-3,000 יהודים מסקשפהרוואר וממחוז פייר, שם נרצח יחד עם אמו.
קופסה
קופסה או תיבה היא מכולה וכלי קיבול המשמשת לאחסון או להעברת תוכן.
קופסאות בנויות בדרך כלל מחומרים עמידים, כגון עץ, מתכת, קרטון, פלסטיק, כתלות בשימוש לו הן מיועדות. גודל הקופסה יכול להשתנות, ממספר סנטימטרים (למשל קופסת גפרורים) עד מטרים בודדים (למשל מכולות). לקופסאות בדרך כלל צורת תיבה גאומטרית - פאותיה הן מלבנים, אך ישנן קופסאות במגוון צורות, כגון קובייה, גליל מעגלי או אליפטי. לתיבות דקורטיביות או תיבות לאחסון יש לעיתים מכסה, אשר ניתן לפתוח בעזרת משיכה, הזזה, הברגה או הרמה. המכסה עשוי להיות מאובזר בצירים, אבזם או מנעול.
שימושים
ארכיונים מאחסנים תיקי מסמכים בקופסאות קרטון, הנושאות סימני זיהוי ותיוג. פריטים אשר נמצאים בקופסאות מחומרים קשיחים עשויים להישמר זמן רב יותר מאשר בקרטון, לכן נהוג להשתמש בקופסאות אלו למטרת אחסון לתקופות ארוכות כמו במקרים מסוימים של קפסולת זמן.
קופסאות קרטון הן אמצעי אריזה מקובל לאריזת תכולת דירה לצורך מעבר דירה.
מוצרי מזון ומוצרי צריכה רבים נמכרים כשהם ארוזים בקופסאות ממותגות, ביניהם ממתקים, דגני בוקר, פסטה, אבקת כביסה, רדיד אלומיניום הארוזים בקופסאות קרטון, גבינות, ארוחות מנה חמה בקופסאות פלסטיק. בקבוקי יין יוקרתיים נמכרים בתיבות עץ, לעיתים בריפוד קש.
תכשיטים נארזים בקופסאות מרופדות, לעיתים עשויות עץ או מצופות קטיפה.
הלסינקי האלי
הלסינקי האלי (בפינית: Helsinki Halli) הוא אולם רב תכליתי בהלסינקי שבפינלנד. נודע בשם הארטוואל ארנה מאז הקמתו ועד 2022.
הרעיון לבניית האולם עלה ב-1994 על ידי איש העסקים הארי הרקימו עבור אליפות העולם בהוקי קרח של 1997, ובנייתו החלה באפריל 1996.
האולם משמש כאצטדיון הבית של קבוצת ההוקי יוקריט הלסינקי, ואירח מספר תחרויות ספורט בינלאומיות. במשחקי הוקי התכולה 13,349 מושבים ובמשחקי כדורסל 14,000 מושבים.
באולם הופיעו בין היתר להקות אירוסמית' ובקסטריט בויז, ב-2007 נערכה בהיכל תחרות האירוויזיון.
ב-2022 היה אמור האולם להיות האולם המרכזי באירוח אליפות העולם בהוקי קרח 2022. עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה והיותו של האולם בבעלות אוליגרכים רוסים, ניטלה ממנו זכות האירוח של האליפות. בנוסף, חברת המשקאות "הארטוואל" שאימצה את האולם בחסות מסחרית מאז הקמתו הסירה ממנו את החסות.
אוניברסיטת מחקר
אוניברסיטת מחקר היא אוניברסיטה, אשר חלק מרכזי במשימתה הוא קידום מחקר. אוניברסיטאות מחקר עשויות להיות ציבוריות או פרטיות, ולעיתים קרובות מוסדות ידועים ומפורסמים. תוכניות לימוד לתואר ראשון באוניברסיטאות מחקר רבות הם לרוב אקדמיים באופיים ולא מתמקדים בהכשרה מקצועית, אולם מעסיקים רבים נותנים משקל לתארים מאוניברסיטאות מחקר כיוון שהלימודים מתמקדים בכישורי חיים בסיסיים כגון חשיבה ביקורתית. בעולם, אוניברסיטאות מחקר הן בעיקר אוניברסיטאות ציבוריות, למעט יוצאי דופן במדינות ארצות הברית ויפן.
מוסדות להשכלה גבוהה שאינם אוניברסיטאות מחקר (או שאינם שואפים לתיוג זה) שמות דגש רב יותר על משימות הוראת סטודנטים, או על היבטים אחרים של חינוך על-תיכוני, ואנשי הסגל שלהם נתונים פחות ללחץ "לפרסם או לגווע" בקריירה האקדמית.
היסטוריה
הרעיון של אוניברסיטת המחקר המודרנית עלה לראשונה בגרמניה בתחילת המאה ה-19. וילהלם פון הומבולדט קידם בחזונו את רעיון אחדות ההוראה והמחקר, כאמצעי ליצירת מערכת חינוך שהתמקדה בתחומי ידע העיקריים (מדעי הטבע, מדעי החברה ומדעי הרוח ), זאת בניגוד למטרות החינוך האוניברסיטאי עד אותה עת, שהיו לפתח הבנה של האמת, היופי והטוב.
רוג'ר ל. גייגר, היסטוריון המתמחה בהיסטוריה של ההשכלה הגבוהה בארצות הברית, טען כי "המודל של אוניברסיטת המחקר האמריקאית הוקם על ידי חמש מכללות קולוניאליות שנוסדו טרם המהפכה האמריקאית ( הרווארד, ייל, פנסילבניה, פרינסטון, וקולומביה ); חמש אוניברסיטאות ציבוריות ( מישיגן, ויסקונסין, מינסוטה, אילינוי וקליפורניה ); וחמישה מוסדות פרטיים אשר תוכננו כבר בעת היווסדם כאוניברסיטאות מחקר ( MIT, קורנל, ג'ונס הופקינס, סטנפורד ושיקגו). אוניברסיטאות המחקר האמריקאיות נטלו תפקיד חיוני בביסוס ההגמוניה האמריקאית בשלהי המאה ה-20. בפרט, אוניברסיטאות קולומביה והרווארד סייעו לפיתוח תעשיית הקולנוע האמריקאית (הוליווד), MIT וסטנפורד הובילו בבניית הקומפלקס הצבאי-תעשייתי האמריקאי, וברקלי וסטנפורד מילאו תפקיד מרכזי בפיתוח עמק הסיליקון.
מאז שנות ה-60 שימשו אוניברסיטאות מחקר אמריקאיות - במיוחד אוניברסיטת קליפורניה - כמודל לאוניברסיטאות מחקר ברחבי העולם. כיום אוניברסיטאות המחקר היוקרתיות ביותר בצפון אמריקה שייכות לאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, או שואפות להשתייך להן. זוהי קבוצה סלקטיבית של 65 אוניברסיטאות מחקר מרכזיות בארצות הברית ובקנדה.
מאפיינים
ג'ון טיילור, חוקר בתחום החינוך האקדמי, מגדיר את המאפיינים המרכזיים של אוניברסיטאות מחקר מצליחות כ:
פיליפ אלבאך הגדיר מערך מאפיינים עיקרי שונה, אם כי דומה, למרכיבי ההצלחה של אוניברסיטאות מחקר:
יצחק ברקת
יצחק ברקת (איז'ו; 10 בדצמבר 1923 – 30 ביוני 2018) היה שחקן תיאטרון ובמאי ישראלי יליד רומניה. מזכיר אגוד השחקנים והבמאים בהסתדרות.
קורותיו
נולד בשם איזק ברוקמאייר בעיר בקאו שבמולדובה. היה חניך "השומר הצעיר". למד משחק אצל ביאטה פרדנוב, מתלמידותיו של מקס ריינהרדט, באקדמיה לאמנויות התיאטרון בבוקרשט (1942–1944). שיחק על במת התיאטרון היהודי באראשאום, בבוקרשט (1942–1946). עלה לארץ-ישראל ב-1946, באניית המעפילים אנצו סרני. עם עלותו ארצה, הצטרף לקיבוץ גת. את שרותו הצבאי התחיל בצ'יזבטרון – הלהקה הצבאית של הפלמ"ח, בהמשך הצטרף ללהקת הכרמל (1947–1950). בשנת 1951 הצטרף לתיאטרון "הבימה".
פעילות כשחקן
את עיקר פעולתו האמנותית עשה, במשך כעשרים שנה, בתיאטרון הלאומי הבימה. בנוסף שיחק גם בהפקות בתאטרונים המטאטא, זווית, השדרה, גיורא גודיק, תיאטרון חיפה, אורנה פורת לילדים ולנוער, שמונה וחצי, צוותא, המרתף.
כשחקן הופיע בהצגות "בדרך לאילת", "אגדת שלושה וארבעה", "אדון בידרמן", "אופרה בגרוש", "מירל'ה אפרת", "ברווז הפרא", "חתולה על גג פח לוהט", "המצודה", "זעקי ארץ אהובה", חנה סנש, "הסוחר מוונציה", "אירמה לה דוס", "השושנה המקועקעת", "ביקור הגברת הזקנה", ממלא המקום, המצוד המלכותי של השמש, המרפסת, תרדמת השבויים, "מותו של סוכן", "שנים עשר המושבעים", "יוליוס קיסר", "חדוה ואני", מלחמה ושלום, המכתב האבוד, "צוואתו של כלב", השפן לשלטון, משפטה של מרי דוגן. ב-1970 העלה הצגת יחיד - "יצחק ברקת שמח בחלקו".
ברקת השתתף במספר סרטים, ביניהם "הם היו עשרה" (1960), "999... עליזה מזרחי" (1967), "לנה" (1982) ובסדרת הטלוויזיה עברית בסימן טוב.
פעילות כבמאי
ביים את ההצגות "מר בטטה" (באמצע שנות ה-60 במסגרת תיאטרון "שמונה וחצי" (בית הספר לאמנויות הבמה של "סמינר הקיבוצים") ו"יוצאי דופן" – ערב מערכונים ופזמונים, בתיאטרון. בשנת 1962 ביים עבור להקת פיקוד מרכז את התוכנית "חיילים יצאו לדרך". ביים עשרות הצגות בחוגים דרמטיים לנוער. כתב את המחזה "בעוד שבועיים בכנרת", והעלה אותו בגימנסיה הרצליה בתל אביב, שבה גם ניהל את החוג הדרמטי.
פעילויות נוספות
שימש כמזכיר אגוד השחקנים והבמאים של הסתדרות העובדים הכללית במשך 14 שנה. עם פרישתו נבחר ליושב-ראש האגוד. כאשר הוקמה "אשכולות" בשנת 1983, התבקש על ידי המנכ"ל, אילי גורליצקי, להצטרף להנהלתה, תפקיד בו שימש במשך כעשרים שנה.
הוציא לאור שני ספרי שירה דו-לשוניים (עברית-רומנית) וספר שירה ברומנית.
יצחק ברקת נפטר ב-2018 ונטמן בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
ספרי שירה
דו-לשוניים: עברית-רומנית ברומנית
איוואן טרטל
איוואן סטניסלבוביץ' טרטל (בבלארוסית: Іва́н Станісла́вавіч Тэ́ртэль; נולד ב-8 בספטמבר 1966, כפר פריוולקי, מחוז המשנה הורדנה, מחוז הורדנה, בלארוס הסובייטית, ברית המועצות) הוא איש צבאי בלארוסי, יו"ר הוועדה לביקורת המדינה של בלארוס, סגן יו"ר הוועדה לביטחון המדינה של הרפובליקה של בלארוס (2008–2020) ויו"ר הוועדה לביטחון המדינה של בלארוס (משנת 2020).
ביוגרפיה
נולד ב-8 בספטמבר 1966 בהורדנה. האב סטניסלב טרטל עבד בבית קולנוע.
שירת בצבא מאז 1984. בשנת 1989 סיים את לימודיו בבית הספר לפיקוד בריאזאן, בשנת 1994 למד במכון לביטחון לאומי של הק.ג.ב הבלארוסי, בשנת 1996 - באוניברסיטת קופלה בהורדנה, בשנת 2017 - באקדמיה למנהל ציבורי שתחת נשיא הרפובליקה של בלארוס.
בשנים 1993–2007 הוא שירת במשמר הגבול של בלארוס, עמד בראש קבוצת המידע והניתוח של המחלקה המבצעית בגזרת הגבול ה-16 של משמר הגבול.
החל מ-24 בנובמבר 2008 ועד 16 בדצמבר 2013 - שימש כסגן יו"ר הוועדה לביטחון המדינה של בלארוס לענייני ביטחון כלכלי ולמאבק בשחיתות. החל מ-16 בדצמבר 2013 ועד 4 ביוני 2020 - שימש כסגן יו"ר הוועדה לביטחון המדינה והיה חבר בוועדות הבין-משרדיות בנושא שיתוף פעולה צבאי-טכני ובקרת ייצוא, בנושא ביטחון בתחום הכלכלי תחת המועצה לביטחון לאומי של בלארוס.
בשנת 2011, לאחר הבחירות לנשיאות בבלארוס ב-2010, שהוכרו על ידי האיחוד האירופי כבלתי דמוקרטיות, כמו גם בשל הפיזור האלים של המחאה במינסק ב-19 בדצמבר 2010, הוא נכלל ברשימת המדינאים והפקידים הבלארוסים שעליהם הטיל האיחוד האירופי סנקציות. בשנת 2012, מועצת האיחוד האירופי הכירה בו אחראי על פעילות הדיכוי של הק.ד.ב נגד החברה האזרחית והאופוזיציה הדמוקרטית במדינה.
ב-4 ביוני 2020 מונה ליו"ר הוועדה לביקורת המדינה של בלארוס.
ב-17 באוגוסט 2020 בנובופולוצק, הוא ניסה לדבר עם השובתים של חברת נפטאן (בה היה חבר דירקטוריון), אשר לא הסכימו עם התוצאות של הבחירות לנשיאות בלארוס, אבל המוחים לא הקשיבו לו וצעקו לו להסתלק.
ב-31 באוגוסט 2020 נכלל טרטל ברשימת האנשים שהוטלה עליהם איסור כניסה בלתי מוגבל ללטביה, איסור לחמש שנים על כניסה לאסטוניה ואיסור כניסה לליטא, זאת בשל העובדה שבמעשיו ארגן ותמך בזיוף הבחירות לנשיאות ב-9 באוגוסט ובדיכוי אלים של ההפגנות השלוות יחסית.
ב-3 בספטמבר 2020 מונה על ידי נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו לתפקיד יו"ר הק.ד.ב.
פליקס מריטו
פליקס מָריטוֹ (בצרפתית: Félix Maritaud; נולד ב-12 בדצמבר 1992) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה צרפתי, הבולט בתפקידיו בקולנוע הקווירי הצרפתי.
קריירה
בשנת 2018 שיחק בסרט העצמאי "Sauvage", בו גילם עובד מין, חסר בית. פיטר בראדשו מההגרדיאן כתב כי "לביצועים של מריטו יש עוצמה". מריטו זכה בפרס לומייר לשחקן המבטיח ביותר בטקס פרסי לומייר ה-24, על הופעתו בסרט.
בשנת 2019 שיחק מריטו בסרט "Lux Æterna" של הבמאי גספר נואה. הסרט הוקרן מחוץ לתחרות בפסטיבל קאן 2019.
בשנת 2020, כיכב מריטו בסרט קצר צרפתי שכותרתו "דסטין", שנבחר בבחירה הרשמית בפסטיבל קאן 2020, הסרט לא הוקרן בשל ביטול הפסטיבל לאור התפרצות מגפת הקורונה בצרפת. לאחר מכן הוא הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2020, שם זכה בפרס "IMDbPro Short Cuts", הסרט הקצר הבינלאומי הטוב ביותר.
חיים אישיים
מריטו הוא גיי.