cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מטעי הקפה בדרום-מזרח קובה
היסטוריה
בראשית ההתיישבות הספרדית בקובה, העדיפו הספרדים את הקקאו על הקפה. משלוחי הקפה הראשונים הגיעו לקובה ב-1748, על ידי סוחרים מסנטו דומינגו. גידול קפה החל רק בסוף המאה ה-18, לאחר שמשפחות צרפתיות שנמלטו מהאיטי בשל מרד העבדים החלו להקים מטעים באי.
עד 1827 כבר היו בקובה 2,000 מטעי קפה, רובם למרגלות הסיירה מאסטרה, ותעשיית הקפה במדינה שגשגה כמו תעשיית הסוכר. לקראת סוף המאה ה-19 דעכה תעשיית הקפה בשל תחרות קשה מצדן של ברזיל, ונצואלה וקוסטה ריקה, ורווחים קטנים יותר ביחס להשקעה, לעומת הרווחים שהניבו גידולי הסוכר, צמצמו בהדרגה את מספר המטעים. מלחמת עשר השנים בשנים 1878-1868, במהלכה ניסתה קובה להשיג עצמאות מספרד, זרעה הרס רב במזרחה של קובה, ולמעשה המיטה חורבן על גידולי הקפה בסיירה מאסטרה. המטעים ננטשו, וצמחייה טבעית החלה לגדול במקומם.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הטילה ממשלת קובה מכסים גבוהים על ייבוא, מה שעורר מחדש את גידולי הקפה במדינה. גידולים אלה החלו במטעים חדשים, ולא במטעים שהוקמו בסיירה מאסטרה.
בשנת 2000 הכריז ארגון אונסק"ו על אזור בשטח של 814.75 קמ"ר ובו שרידיהם של 171 מטעי קפה כאתר מורשת עולמית. בהחלטה צוין כי המטעים מהווים עדות ייחודית לצורה חלוצית של חקלאות בתנאי שטח קשים, וכי הם שופכים אור על ההיסטוריה הכלכלית, החברתית והטכנולוגית של אמריקה הלטינית ושל האיים הקריביים.
המטעים
במרכזו של המטע ניצבים מגורי בעליו וסביבו בתיהם הצנועים של העבדים שעבדו במטעים ובאחוזה עצמה. בית הבעלים נבנה מעץ או אבן בסגנון בסקי שהותאם לאקלים הטרופי, והוקף לעיתים קרובות בתעלה שנועדה להעניק לו הגנה. המטבח שכן בבית נפרד. בתי העבדים היו עלובים ועשויים מעץ ומענפים, וכוסו בגג מענפים ועלים.
חטיבה 226
חטיבה 226 (במלחמת ששת הימים - חטיבה 80, מאוחר יותר חטיבה 317, לאחר מכן חטיבה 939), המכונה גם "עוצבת נשר" ו"הצפונית", בשל שייכותה לפיקוד הצפון, היא חטיבת צנחנים במילואים שהוקמה בשנת 1957. החטיבה הייתה כפופה לעוצבת המפץ. תג היחידה, נשר שחור על רקע אדום.
היסטוריה
חטיבה 226 היא חטיבת המילואים הראשונה של יחידת הצנחנים. החטיבה הוקמה בשנת 1957 כחטיבה 80. בהמשך שונה מספרה ל-317, ל-939 ולאחר מכן ל-226.
מאז הקמתה נפלו 176 מלוחמי החטיבה.
מלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים נקראה החטיבה חטיבה 80, ופיקד עליה אלוף-משנה (לימים אלוף) דני מט. החטיבה כללה 3 גדודים - גדוד 57 בפיקוד אפרים ברנד, גדוד 65 בפיקוד לוי חופש, וגדוד 98 בפיקוד אלישע שלם. החטיבה גויסה כבר בחודש מאי 1967 ויועדה לשמש כעתודה מטכ"לית. החטיבה סופחה לאוגדת שרון והשתתפה בקרב ההבקעה באום כתף. חיילי החטיבה נחתו ממסוקים בעורף הארטילריה המצרית ופגעו בה אך גם סבלו נפגעים רבים.
אחד מגדודי החטיבה - גדוד 98 בפיקוד אלישע שלם, סופח בתחילת המלחמה לחטיבת קרייתי וסייע לה בקרבות באזור לטרון ורמאללה. הסיירת החטיבתית השתתפה בקרב על ירושלים, והובילה את כיבוש מתחם אוגוסטה ויקטוריה שעל הר הזיתים. הניסיון הראשון לכבוש את ההר נכשל, כאשר הסיירת ופלוגת הטנקים שנעה לפניה טעו בדרך, המשיכו לגשר גת שמנים וספגו אש כבדה מחומת העיר העתיקה. הקרב נודע כ"קרב גשר הסיירת". למחרת השתתפה הסיירת בכיבוש הרכס, והמשיכה בכיבוש א-טור, אבו דיס ואל עזרייה.
בשלב השני של המלחמה הופנתה החטיבה לגזרת רמת הגולן. גדוד 65 הועבר תחת פיקוד חטמ"ר 3 והשתתף בכיבוש מוצבי ג'לבינה ודרבשיה תוך טיפוס רגלי מעמק החולה ב-9 ביוני. ב-10 ביוני השתתפה החטיבה בכיבוש דרום רמת הגולן כמעט ללא קרב: גדוד 57 השתלט על אזור תאופיק וכפר חרב בדרום הרמה, וגדוד 98 הונחת באמצעות מסוקים באזור פיק. בהמשך הונחתו כוחות החטיבה באזור בוטמיה וסייעו בהשלמת כיבוש דרום רמת הגולן. לחטיבה היו שלושה הרוגים בקרבות ברמת הגולן.
פיצול החטיבה
במלחמת יום הכיפורים היה מספרה של החטיבה 317. פיקד על החטיבה אלוף-משנה (לימים אלוף) חיים נדל. חיילי החטיבה לחמו במהלך המלחמה הן בחזית הדרומית והן בחזית הצפונית. ראשית עלתה החטיבה, לאחר גיוס אנשיה, לרמת הגולן, ואולם תוך זמן קצר התקבלה ההחלטה לפצלה בין שתי חזיתות המלחמה. שני גדודים הועברו לחזית הדרום: גדוד 469, בפיקוד סגן-אלוף אפרים ברנד וגדוד הסיור והנ"ט 582 (שהוקם על ידי מיכה בן ארי, קפוסטה), בפיקוד רב-סרן נתן שונרי. גדוד 469 שימש עתודה פיקודית, וגדוד הסיור סופח לחטיבה 14, במסגרתה לחם בקרב החווה הסינית.
הלחימה בחווה הסינית
הקרב החל בליל 15 באוקטובר בשעה 20:00, כאשר כוחות חטיבה 14, בהובלת גדוד הסיור, החלו בתנועה אל שטח החווה הסינית, שהיה רווי בכוחות נ"ט ושריון מצריים רבים. גדוד 79 בפיקודו של סא"ל עמרם מצנע, הגיע בשעה 21:06 לצומת "לכסיקון-שיק" והמשיך צפונה. מול הגדוד עמד כוח מצרי גדול שכלל טנקים, נגמ"שים ותותחים. הופעת הגדוד הייתה הפתעה מוחלטת למצרים והגדוד החל לפתוח באש כבדה והשמיד מטרות מצריות רבות. הגדוד הצליח להתקדם עד לציר "אושה", אך המצרים התעשתו ופתחו באש על הגדוד (לעיתים הקרבות התנהלו מטווחים של מטרים ספורים) והלחץ על הגדוד גבר. במהלך הקרב נשחקו כוחות השריון של החטיבה וספגו אבדות קשות. גדס"ר 582 היווה כוח עתודה ואבטח את החטיבה מדרום. במקביל גדוד 407 לחם בצומת "לכסיקון-טרטור" ועסק במקביל בפינוי הכוחות השונים (גדוד 184, סיירת שקד, כוח "שמוליק" ואנשיו שלו עצמו) שנפגעו.
לאחר חצות הורה המח"ט, אל"ם אמנון רשף, לנתן שונרי (מפקד גדס"ר 582) לקחת פיקוד על גדוד 407 (שמפקדו נפצע), להתארגן ולתקוף את צומת "לכסיקון-טרטור". בשעה 2:09, לאחר התקפה ארטילרית כבדה על הצומת (של הכוחות הישראלים), נעו גדס"ר 582 וגדוד 407 במטרה לכבוש את הצומת, אך ההתקפה נכשלה עקב מכת אש קשה של שריון מצרי שהיה מחופר היטב בצומת, והכוח החל לפנות את נפגעיהם. בשעה 5:50 פנה המח"ט אל מפקד האוגדה, אלוף אריאל שרון, וביקש סיוע. גדודי הטנקים 599 (מחטיבה 421) ו-409 (מחטיבה 600) נקראו למשימה. באמצעותם ובתיאום עם גדס"ר 582, פלוגה ג' מגדוד 407 (שמוקדם יותר אבטחה את סיירת שקד) וסיוע ארטילרי, הוחלט לתקוף את צומת "לכסיקון-טרטור" מכל הכיוונים במקביל. בשעה 9:43 ולאחר יותר מ-12 שעות לחימה עקובות מדם נכבש הצומת והציר נפתח. כוחות החטיבה התמקמו מחדש כדי לאבטח את האזור.
מאחר שפלוגת התול"רים של גדוד הסיור והנ"ט 582, עליה פיקד אמיר קרן, נעה על ג'יפים ועליהם תול"רים (ולא על זחל"מים, כשאר הגדוד) הורה המח"ט, אמנון רשף שהיא תאבטח את גזרת הלחימה כלפי דרום, עם הסמג"ד אמרי רון. לאחר הקרב, ב-17 באוקטובר, חצתה הפלוגה את תעלת סואץ וכבר למחרת נאמר למ"פ, קרן, לנוע לעבר ציר "טסט" בחיץ החקלאי ולהגן מדרום ולאבטח את כוחות צה"ל הנעים מראש הגשר לעומק שטח מצרים. אמיר קרן ולוחמי פלוגתו השמידו באמצעות התול"רים עשרות טנקים מצריים ומנעו מהארמייה המצרית השלישית לסגור את התפר בינה לבין הארמייה השנייה, שבו התבצעה הצליחה.
הלחימה בחזית הצפון ומבצע "קינוח"
בחזית הצפון לקחו לוחמי החטיבה חלק בהדיפת כוחות סוריים ברמת הגולן. גדוד 567 בפיקודו של סא"ל אלישע שלם כבש את תל א-שמס. גדוד 471, עליו פיקד סא"ל חזי שלח השתתף בכיבוש העיירה הסורית ח'ן ארנבה.
גדודי החטיבה, ובהם גדוד 567 וגדוד 471, לקחו חלק בכיבוש המובלעת הסורית. ב-21 באוקטובר לקחה החטיבה, תחת פיקודם של המח"ט, חיים נדל, והמג"דים, אלישע שלם וחזי שלח, חלק במבצע קינוח, במשימה שהתאימה לייעודה המבצעי כחטיבת צנחנים. משימת החטיבה הייתה כיבוש שיא החרמון, מוצב החרמון הסורי ומוצב הפיתולים. עוד בטרם החלו לוחמי חטיבת גולני את הקרב על מוצב החרמון הישראלי, התכנסו לוחמי החטיבה בשדה התעופה מחניים והתכוננו להטסה בחמישה מסוקי יסעור (מאוחר יותר הצטרף מסוק נוסף). בשעה 14:00 המריא זוג המסוקים הראשון ובו חפ"ק מג"ד 471, חזי שלח ולוחמי פלוגה ב', בפיקוד עוזי צור, ועימם כוח סמנים מבית הספר לצניחה בפיקודו של רס"ן רן בג (קצין אג"ם ב' של החטיבה) שהיה אמון על ארגון נקודות הנחתת המסוקים. כוח קטן, בן תשעה עשר לוחמים, בפיקוד סרן עמנואל בר-ניב, נחת על פסגת החרמון משם צפה על תנועות אויב וטיווח אש ארטילרית. סבב ההטסות השני כלל גם את מפקד חטיבת הצנחנים 317, אל"ם חיים נדל והחפ"ק שלו. לאחר שהוטסו כלל לוחמי גדוד 471 החלו נוחתים לוחמי גדוד 567, בפיקודו של אלישע שלם. בשעה 17:30 הסתיימה הנחתת 625 מלוחמי החטיבה על החרמון, והכוחות החלו לנוע אל משימותיהם.
גדוד 471, בפיקוד סא"ל שלח, הוביל את הכוחות כשהוא נע באיגוף ימני לכיוון מוצב הפיתולים. הגדוד נע לאט, כמתוכנן, בשל תנאי השטח הקשים ודלילות האוויר. פלוגה ב', בפיקוד עוזי צור, כבשה את מוצב הפיתולים לאחר קרב קצר תוך שהיא סופגת הרוג אחד, סגן . בסריקת המוצב נמצאו חמישה חיילים סורים הרוגים ונראה היה כי נוספים ברחו. בשל חשש מהגעת תגבורות אויב מכיוון הכפר ערנה, הורה שלח לסגנו, יאיר עוגן, לבצע חסימה, באמצעות כוח הנ"ט וההנדסה שהיה איתו, על ציר הכביש ממזרח. הכוח בפיקוד עוגן התמקם על מצוק ששלט על הכביש ופוצץ מטען חומר נפץ שפער בור גדול בכביש והפכו למכשול בפני כוח תגבורת סורי. לקראת השעה 01:30 דיווח עוגן כי מהציר העולה מהכפר ערנה הוא מזהה תנועת כוח תגבורת שנע באופן רכוב לעבר החסימה. כאשר הגיעו ראשוני הרכבים הסורים לקרבת הבור שנפער בכביש, הורה הסמג"ד על פתיחה באש. כוח החסימה ירה אש מנשק קל, פצצות תאורה ממרגמות 52 מ"מ ופצצות מרנ"ט. הרכב הסורי שהוביל את השיירה נפגע ולאור פצצות התאורה נראו משאיות וחיילים בורחים. הסורים כלל לא השיבו באש. בסריקות שנערכו מאוחר יותר נמצאו שני חיילים סורים הרוגים.
כשהגיע כוח החוד הגדודי למנחת המסוקים הסורי נראה המוצב במרחק ארבע מאות מטרים מדרום למנחת. פלוגות הגדוד נערכו לכיבוש היעד בעוד המג"ד הורה לקצין הקישור הארטילרי שלו להנחית אש חזקה על המוצב. המג"ד, שלם, הבחין כי לא היה ירי מן המוצב הסורי והעריך שהמוצב נטוש. המוצב נסרק בזהירות ונמצא ריק מאויב. סא"ל שלם פקד על אנשיו להיערך להגנה בעמדות הריקות שבמוצב וזמן קצר לאחר השעה 03:00 דיווח למח"ט שהיעד בידו. המשימה החטיבתית הושלמה. קצין האג"ם רס"ן רן בג ארגן כוח צנחנים ופינה במסע אלונקות את ההרוג ושני הפצועים שהיו לחטיבה בקרבות הלילה לשטח הנחיתה. עם בוא הבוקר נחת מסוק פינוי בשטח הנחיתה והועמסו עליו הנפגעים.
בשל הקשיים בהתקפת חטיבת גולני על מוצב החרמון הישראלי, הוחלט כי כוח מן החטיבה יסייע להם. אל"ם נדל שלח למשימה את מג"ד 567 סא"ל אלישע שלם, ועמו שתי פלוגות. הכוח נע באופן איטי ומאובטח בעקבות השטח הסלעי ועייפות הלוחמים. במהלך תנועת הכוח נתקלו הצנחנים בחיילים סורים נסוגים מזירת הלחימה בחרמון הישראלי לכיוון צפון-מזרח. הם הרגו כמה מהם ולקחו כמה בשבי כשהם סופגים פצוע אחד. בשעה 10:00 הודיע תא"ל יקותיאל אדם לסא"ל שלם כי לוחמי גולני הצליחו במשימתם ועל הכוח לשוב למוצב החרמון הסורי. בתנועה חזרה למוצב שוב נתקלו לוחמי הגדוד בעשרות חיילים סורים נסוגים. הלוחמים פגעו ברבים מהם שחלקם נמלטו ואחרים נלקחו בשבי. רק לאחר מספר שעות הגיע הכוח של סא"ל שלם למוצב החרמון הסורי. בדרך חזרה ספג הכוח הרוג אחד, רב"ט . אבדות החטיבה היו שני הרוגים וחמישה פצועים. אבדות הכוח הסורי מנו עשרות הרוגים ו-17 שבויים.
מלחמת לבנון
לאחר מבצע ליטני, בשנת 1978, החלה החטיבה בהכנות לחידוש הלחימה בלבנון אשר כללו אימוני לחימה בשטח בנוי בעיירה הלבנונית אל-חיאם, שהייתה אז ריקה מתושביה. במהלך המלחמה, השתתפה החטיבה בלחימה שכללה את כיבוש העיר צור, טיהור ציר צור-צידון, כיבוש העיר צידון, כיבוש מחנה הפליטים עין אל חילווה, והיערכות לפריצה לביירות. גדוד 9263 של החטיבה לחם בקרב עין זחלתא, בפיקוד . הגדוד ניהל קרב קשה כנגד הקומנדו הסורי והסב לו נפגעים רבים אולם בסוף יום הלחימה לא הצליחה החטיבה לפרוץ את הציר ולהתקדם לעבר כביש ביירות-דמשק, וזאת נוכח אש האויב בה נתקלה. הגדוד אף ארגן כוח, בפיקוד עופר חקלאי, אשר יצא לסיור ולאחר מספר שעות חילץ את מפקד חטיבה 500, דורון רובין, שנותר לבדו בכפר בחיפוש אחר קציני צה"ל שנעדרו. הכוח חילץ גם את גופות קציני צה"ל הנעדרים.
החטיבה גויסה ביום הראשון של מלחמת לבנון ושוחררה כעבור כחודש. לאחר שהמצור על בירות לא הביא לנסיגתו של אש"ף מן העיר, הוחלט לפרוץ למערבה. משנשאל המח"ט, יאיר עוגן על ידי הרמטכ"ל דאז, רפאל איתן, אם ניתן לגייס את החטיבה ולהפעילה בפריצה למערב ביירות, השיב המח"ט כי היות שרבים מן הלוחמים בחטיבה באים מן ההתיישבות העובדת, ולהם משקים חקלאיים רבים, יהווה גיוס נוסף בסמוך לסיום חודש של לחימה רציפה, לנטל כבד, ובשל כך רצוי לאפשר פסק זמן מסוים, אולם אם יורה על כך הרמטכ"ל ניתן יהיה לגייסם. שר הביטחון אריאל שרון, שנתון היה ללחץ הפגנות הציבור, עשה שימוש בתשובתו של המח"ט לצורך פוליטי והציגה כסרבנות פוליטית פסיבית להתגייס בריאיון בו הצמיד לה את הכינוי "החטיבה שלא גויסה", למרות היות החטיבה חטיבת המילואים הראשונה שחצתה את הגדר ולמרות מספר ההרוגים הרב שספגה בקרבות. הרמטכ"ל, רפאל איתן, סלד מהמניפולציה ולחץ על המח"ט להתראיין בנושא ולספר את האמת ודאג מראש לאישור הריאיון על ידי דובר צה"ל (ידיעות אחרונות, יש להשלים מקור). בראשית אוגוסט אף גייס את החטיבה בשנית לפרק לחימה נוסף. בדצמבר אותה שנה, נערכה החטיבה לגיוס שלישי אשר במסגרתו נערך סיור מפקדים בגיזרה המזרחית, סמוך לסולטן יעקוב בבקאע. במהלך הסיור עלה ג'יפ המח"ט על מוקש וכל יושבי הג'יפ נפגעו: הסמח"ט סא"ל, מג"ד 9263 סא"ל , וקמ"ן החטיבה רס"ן נהרגו, והמח"ט יאיר עוגן נפצע אנושות, אולם לאחר תקופת החלמה ממושכת החלים מפציעתו. במהלך המלחמה איבדה החטיבה שישה-עשר ממפקדיה ולוחמיה.
האינתיפאדה השנייה
במהלך האינתיפאדה השנייה ביצעו גדודי החטיבה תעסוקה מבצעית הן באיו"ש והן ברצועת עזה, פגעו בפעילי טרור, סיכלו פיגועים ועצרו מחבלים.
מלחמת לבנון השנייה
חטיבת הצנחנים, "הנשר השחור", בפיקודו של אל"ם בועז עמידרור, גויסה ב-2 באוגוסט 2006 ולחמה בגזרה המזרחית תחת פיקוד אוגדה 162. החטיבה לחמה בגזרת הכפרים א-טייבה, מרכבה, רב א-תלתין, עדיסה ודיר סיריאן. שנים-עשר מלוחמי החטיבה נהרגו מפגיעת רקטה במקום כינוס החטיבה בכפר גלעדי. החטיבה נלחמה וביצעה משימות מורכבות ברמה גבוהה וזכתה לתשבחות רבות מצד פיקוד הצבא לאחר המלחמה.
גדוד 9263
גדוד הצנחנים 9263, עליו פיקד סא"ל אבי לוי לחם במרכבה. בקרב על חירבת כסיף ב-12 באוגוסט נפגע הטנק של בניה ריין, מפקד כוח השריון שהתנדב להצטרף לחטיבה במשימותיה, שהיה בדרכו לחילוץ נפגעים במגנן השריון בחִרבת-כסיף מטיל נ"ט שנורה בידי החזבאללה. סגן מפקד גדוד 9263 יוסף ברגר מיהר עם כוח בפיקודו למגנן וזאת אף על פי שלא היה חלק מיחידתם של אנשי צוות הטנק שנפגע. משגילה ברגר שהלוחמים בטנק, למעט הנהג שהיה לכוד בתא הנהג, נהרגו, פעל לחילוץ הנהג הפצוע וגופות הלוחמים. ברגר ולוחמים אחרים, ובהם עמית עין-גדי, הפגינו נחישות ונכנסו לטנק מספר פעמים על מנת לחלץ את נהג הטנק למרות סכנת ירי טיל נוסף על הטנק המוגן ולמרות אדי גזים מסוכנים שהיו בטנק. על כך הוענק לאחר המלחמה צל"ש מפקד אוגדה לרס"ן ברגר ולרס"ל עין-גדי. תמונתו של תומר בוהדנה, מפקד פלוגה בחטיבה, אשר נפצע במהלך הקרבות, הפכה לאחת מ"תמונות המלחמה" הנודעות ביותר.
גדוד 7056
גדוד 7056, בפקוד סא"ל עמוס בריזל, לחם ברב א-תלתין וכבש את הכפר דיר-סיריאן. בשבת, 12 באוגוסט, כאשר הסתבכו כוחות צה"ל בקרב על הסלוקי וספגו אבדות רבות פנה מפקד החטיבה, אל"ם בועז עמידרור, למג"ד, בריזל, ושאל אם הוא מסוגל בכוח העומד לרשותו להשתלט על הכפר אל-קוצייר, בו התבצרו חוליות נ"ט של החזבאללה וירו על הטנקים של צה"ל החוצים את ואדי הסלוקי. אף שלא היו בידו עזרי מודיעין ומצב האספקה היה דל השיב בריזל בחיוב. קציני המטה של הגדוד ובראשם המג"ד התכנסו בבית בדיר-סיריאן ושירטטו על מפית נייר מרשם קרב של הכפר, כפי שזכרו אותו מתצפית שערכו כמה ימים קודם לכן. המרשם הועתק למפיות נייר נוספות וחולק למפקדי הפלוגות בגדוד. הגדוד יצא למשימתו ביום ראשון לפנות בוקר. עד הצהריים השלימו הצנחנים את ההשתלטות על הכפר וסריקת השלוחה השולטת על הסלוקי.
גדוד 9255
גדוד 9255 בפיקוד סא"ל נמרוד רגב, גויס בצו 8 ב-3 באוגוסט. ב-5 באוגוסט נכנס הגדוד ללבנון בתנועה רגלית והשתתף באחד עשר ימי לחימה בגזרות רב א-תלתין, עדשית אל-קוצר וא-טייבה. לוחמי הגדוד יצרו מגע עם לוחמי חזבאללה שעמדו מולם ופגעו בהם, ובנוסף איתרו והשמידו אמצעי לחימה רבים. בין היתר ביצעו הצנחנים ירי טילי גיל לעבר חוליית מחבלי חזבאללה בכפר יוחמור והרגום, לאחר שאלה שיגרו טילי נ"ט והכווינו ארטילריה לעבר הכפר טייבה והרגו שלושה חיילי צה"ל. למחרת כניסת הכוח העיקרי של הגדוד ללבנון שהו הדרגים, בליווי משאיות התחמושת, סמוך לבית הקברות של קיבוץ כפר גלעדי בהמתנה להוראה להיכנס ללבנון ולהצטרף לכוח העיקרי. בבוקר 6 באוגוסט נהרגו 12 מלוחמי הגדוד שאיבטחו את משאיות התחמושת מפגיעת קטיושה שנחתה בסמוך אליהם. לוחם נוסף, מהפלוגה המסייעת, נהרג ב-9 באוגוסט בקרב בכפר עדשיית אל-קוצר שבדרום לבנון. אנדרטה לזכר חללי גדוד 9255 הוקמה בצמוד לגדר בית העלמין של כפר גלעדי במקום נפילת הקטיושה הקטלנית. גדוד 9255 מקיים אזכרה שנתית באתר.
גדוד הסיור
גדוד הסיור, בפיקוד סא"ל איתן זימרן, לחם במהלך המלחמה במספר קרבות. בין היתר לחם הגדוד עדיסה, ספג מספר פצועים ופגע והרג מספר פעילי חזבאללה. בהמשך לחם הגדוד בכפר מרכבה. אחד מקציני הגדוד, יונתן לוין, נפצע בקרב מאש מרגמות והוגדר כפצוע הקשה ביותר במלחמה.
מבצע "צוק איתן"
בשלב השני של המבצע גויס גדוד 9263 ונפרס והחזיק את גבול מצרים ו"ציר פילדלפי" הידוע. הגדוד ביצע משימות בט"ש מגוונות תוך שמירת סטריליות הגזרה, אימונים אינטנסיביים ומניעת הברחות של אמל"ח וסמים. הגדוד זכה לתשבחות ולהערכה רבה על תפקודו.
לומינייט (חברה)
לומינייט (לשעבר Nielsen SoundScan, Nielsen Music Products ו-MRC Data) היא חברה המייבאת נתוני מכירות מוזיקה. החברה, שנוסדה בשנת 1991 על ידי מייק פיין ומייק שאלט, אוספת מידע אודות המכירות באופן שבועי ומפרסמת את המידע בכל יום ראשון עבור מכירות אלבומים, ובכל יום שני עבור מכירות של שירים. בין צרכני החברה נמצאות חברות תקליטים, חנויות מוזיקה, מפרסמים עצמאיים, חברות טלוויזיה ומנהלי אמנים.
החברה היא מקור המידע אודות מכירות עבור מצעדי המוזיקה של המגזין האמריקאי בילבורד.
ג'סי ג'ונס
ג'סי הולמן ג'ונס (באנגלית: Jesse Holman Jones; 5 באפריל 1874 – 1 ביוני 1956) היה פוליטיקאי ויזם אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית מיוסטון שבטקסס. לימים מזכיר המסחר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
ביוגרפיה
כניסתו של ג'ונס לחיים הציבוריים ולפוליטיקה החלה בנמל יוסטון ובתעלת האניות של הנמל. הוא הוביל קבוצת בנקאים מקומיים שרכשה איגרות חוב ציבוריות ומאוחר מונה לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של נמל יוסטון. ג'ונס הוביל מאמץ לגיוס תרומות מקומי מטעם הצלב האדום האמריקאי לשם תמיכה בחיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. הנשיא וודרו וילסון מינה את ג'ונס לעמוד בראש חטיבה של הצלב האדום האמריקאי, תפקיד שמילא בשנים 1917–1919. בשנת 1928 יזם את כינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית ביוסטון לקראת הבחירות לנשיאות באותה השנה.
ג'ונס ניהל בית חרושת לייצור טבק בטנסי בגיל ארבע עשרה, ובגיל 19 כבר היה אחראי על מגרשי הקורות של דודו. כעבור חמש שנים, לאחר שמת דודו מ. ט. ג'ונס, עבר ליוסטון כדי לנהל את האחוזה שהותיר אחריו הדוד ופתח חברה לעצים, שחיש מהר החלה לשגשג. במהלך תקופה זו ייסד ג'ונס חברה פרי עמלו בשם "חברת סאות' לאמבר" (South Lumber Company). במקביל התמקצע בנדל"ן ובבנקאות. עיסוקיו בתחום הבניינים המסחריים ביוסטון כללו בנייני משרדים, גורדי שחקים, בתי מלון ודירות ובתי קולנוע. הוא הקים את "בניין פוסטר", מטה העיתון "יוסטון כרוניקל" (Houston Chronicle) בתמורה ל-50% מהשליטה בעיתון, עליו השתלט לגמרי ב-1926.
התפקיד החשוב ביותר של ג'ונס היה בתאגיד לשיקום פיננסי (RFC) בין השנים 1932–1939, סוכנות ממשלתית פדרלית שנוסדה במקור בממשל הרברט הובר, אשר מילאה תפקיד מרכזי במאבק ב ובמימון התרחבות התעשייה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר שהובר מינה לראשונה את ג'ונס לתאגיד, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט הרחיב את סמכויות ה-RFC וקידם את ג'ונס לראש הסוכנות ב-1933. ג'ונס היה אחראי על הוצאת 50 מיליארד דולר אמריקני להמרצת התעשייה, בין היתר באמצעות מימון מסילות ברזל ובניית מפעלי תחמושת. ב-1939 התפטר מהתאגיד לשיקום פיננסי כדי לעמוד בראש סוכנות ההלוואות הפדרלית.
הוא כיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 1940–1945, תפקיד שמילא במקביל להיותו ראש התאגיד לשיקום פיננסי. עם הסמכות המשולבת של תפקידים פדרליים שונים אלה, ניתן לומר כי ג'ונס נמנה בין האישים החשובים והחזקים באמריקה, מה שעשוי להתבטא בכינוי "ישו ג'ונס" אשר העניק לו רוזוולט. למעשה, כבר בעשור השני של המאה ה-20 הוצע לג'ונס תפקיד מזכיר המסחר בידי הנשיא וודרו וילסון אך ג'ונס העדיף להישאר ביוסטון ולהתמקד בפעילותו העסקית. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1940 נשקלה מועמדותו לתפקיד סגן הנשיא כעמיתו למירוץ של הנשיא, אך רוזוולט ראה בג'ונס שמרן מדי כדי להגשים את האידאולוגיה שלו.
לאחר שעזבו את וושינגטון הבירה, ג'סי ומרי ג'ונס התמקדו בנדבנות, תוך שהם עובדים באמצעות ב"יוסטון אנדוומנט", מוסד ללא כוונת רווח שהקימו בשנת 1937. אף שמרבית הפעילות הפילנתרופית שלהם התמקדה בטקסס, חלקה הייתה גם במסצ'וסטס ובטנסי. חלק גדול מנדבנותם בא לידי ביטוי בחינוך, דרך תרומות גדולות לבית הספר לעסקים באוניברסיטת דרום טקסס והקמת מכללת ג'ונס באוניברסיטת רייס. עם זאת, הם גם תרמו תרומות משמעותיות לבתי חולים ולאמנויות. בניינים רבים ביוסטון נקראים על שם ג'סי ג'ונס, כולל מרכז מוזיקה במרכז העיר יוסטון המכונה "ג'ונס הול".
אית'ן סנטוס
אית'ן ג'יימס סנטוס (באנגלית: Ethan James Santos; נולד ב־22 בדצמבר 1998) הוא כדורגלן גיברלטרי המשחק בעמדת המגן במנצ'סטר 62 ובנבחרת גיברלטר.
קריירת מועדונים
סנטוס החל את דרכו ככדורגלן במחלקת הנוער של מועדון יורופה מליגת העל הגיברלטרית. בשנת 2017 חתם במועדון מנצ'סטר 62, בו שיחק שנתיים והבקיע שער אחד.
בשנת 2019 חתם במועדון מונס קאלפה, בו שיחק במשך כשלוש שנים, ואז חזר למנצ'סטר 62.
קריירה בין־לאומית
לסנטוס 7 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של גיברלטר. ב־27 במרץ 2021 ערך סנטוס את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הבוגרת, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022, בהפסד 4–1 ל.
אלימלך וכסלר (איש נעמי)
אלימלך וכסלר-בֶּזְרֶדְקָה (בכתיב יידי: וועקסלער-בעזרעדקאַ; ברוסית: Векслер-Безредка; י"ב בטבת תר"ג, 16 בדצמבר 1842, קריבה אוזרו, מחוז באלטה, פלך פודוליה, רוסיה – 1919, אודסה) שאימץ לעצמו את השם הספרותי "איש נעמי" - היה משכיל, מורה, עיתונאי, בלשן ומתרגם עברי, והיה ידוע בהקפדתו היתירה על שימוש בעברית המקראית הטהורה.
תולדות חייו
אלימלך וכסלר נולד בשנת 1842 בעיירה קריבה אוזרו (ביידיש: קריוואזער), במחוז באלטה שבפלך פודוליה, האימפריה הרוסית. הוא למד לימודים תורניים והצטיין בהם, אך לאחר מות אביו מסרה אותו אמו לידי דודו, אחי אביו באומן. שנותיו באומן היו קשות, כי דודו היה מלמד עני ומהיר חימה "גם אש תמיד קדחה באפו" כפי שהעיד בזכרונותיו. אלימלך המשיך להצטיין בלימודי הקודש, אך לא משך את ידיו גם מההשכלה הכללית.
בהשפעתם של משכילים באומן, הוא התעמק גם בלימוד תנ"ך, דקדוק ומליצה, ובהמלצתם החל לקרוא וליהנות מספרי ההשכלה. "כאשר כל האנשים סביבי הוזים שוכבים, קמתי אני לשעשע נפשי במליצות חידות ודברי המשוררים, אשר לא יבוא בקהל חסידים" הוא מספר. יחד עם רעיו נהג לקרוא בספרים כמו "הכוזרי" "מורה נבוכים" ואחרים, שלא נהגו לקרוא אותם בחוגים החרדיים.
בגיל 17 השיא אותו דודו בכפייה לנערה שיועדה עבורו כבר בגיל 12. הוא החל להסתופף בחברת החסידים אך תוך זמן קצר חזר להתעניין בספרים החיצונים והסביבה הצמידה לו את הכינוי: "אלימלך האפיקורוס". בעקבות הכינוי שדבק בו, שחררה אותו אשתו, לשביעות רצונו, מכבלי הנישואים
בגיל 23, עזב וכסלר את אומן והגיע לז'יטומיר, כדי להשתלם בבית המדרש לרבנים בניהולו של חז"ס, שנטה לו חסד מיוחד, ואף איפשר לו ללמוד רוסית. אלא שיריביו מאומן דאגו ליידע את אמו שהפך ל"אפיקורוס", והשמועה עשתה לה כנפיים והזיקה לשידוך של אחותו. האם הגיעה לז'יטומיר לקחתו חזרה לבית הולדתו. שם הוא ישב אומלל, עד לאחר חתונת אחותו. מכיוון שלא היו בידו האמצעים המתאימים, החליט לעבור לאודסה, לצבור מעט כסף בעבודתו, עד שיוכל לחזור לז'יטומיר להמשך ההשתלמות. אלא שבסופו של דבר נשאר באודסה כל ימיו.
בנו של וכסלר, אלכסנדר בזרדקה, היה פרופסור ידוע למיקרוביולוגיה, ששימש בהנהלה הבכירה של מכון פסטר בפריז. וכסלר הוסיף לשמו שלו גם את השם: בזרדקה.
עבודתו
באודסה שימש וכסלר כמורה לתנ"ך ודקדוק בישיבה החדשה, בה למד יוסף קלוזנר. הייתה זו ישיבה שונה משאר הישיבות, מעיד קלוזנר. תלמוד למדו רק שלוש שעות ביום, שעה אחת תנ"ך ודקדוק ושלוש שעות רוסית גרמנית חשבון, היסטוריה וגאוגרפיה לחלופין. תלמיד נוסף שלמד אצל וכסלר היה גם שאול טשרניחובסקי, ועל כך כותב המשורר בזכרונותיו. חז"ס, שייסד את כתב העת "הצפירה", אפשר לו לכתוב מאמרים בעיתון, שהלכו ורבו במהלך השנים. וכסלר גם פרסם מאמרים בכתבי עת אחרים, ושמו היה ידוע בקרב הקהילה.
איש נעמי היה קפדן מאוד בענייני צחות השפה, ושימוש במילה שלא הופיעה בתנ"ך נחשבה בעיניו לסגנון ברברי. גם בין ספרי התנ"ך היו לו העדפות ברורות. קלוזנר מספר שיום אחד, הקריא חיבור שכתב כעבודת בית ווכסלר ונזף בו לעיני כל התלמידים: "אתה לא תדע עוד לכתוב עברית לעולם!" כל זאת משום שהשתמש במילה "מתנה" במקום "שי", "תשורה" או "מנחה" המקראיות. וכסלר היה נגד חידושי מילים בעברית ולדעתו "עברית ידעו לכתוב רק אברהם יצחק ויעקב: אברהם מאפו, יצחק ארטר ויעקב איכנבאום".
דוגמה נוספת להקפדתו היתירה של איש נעמי בענייני העברית מביא קלוזנר בספרה של זיוה שמיר: "המשורר, הגבירה והשפחה": "ואם אנו מוצאים, למשל, בשיר 'על סף בית-המדרש' את הביטויים 'מחשבה פורייה, היגיון רענן' - הרי אלה בשבילנו כיום הביטויים הטבעיים בעולם ; ואולם, בשנת תרנ"ד, כשנכתב ונדפס שיר זה, היו שני ביטויים אלה ברבריסמים גמורים, באופן שמורי ורבי, המליץ אלימלך איש-נעמי, אמר לי ש'ראוי לקרוע עליהם' "
כך שלתלמידיו היה קשה ללמוד ממנו את השפה העברית המתחדשת, אך לעומת זאת, הם ספגו ממנו את אהבת התנ"ך, שהייתה מושרשת בו. בעיניו הייתה הטפת הנביאים לא דתית מעיקרה, אלא מוסרית ברמה נשגבת.
מאמריו עסקו בענייני הקהילה, בפוליטיקה הכללית ובעיקר בענייני לשון.
עפרה (שבט מנשה)
עָפְרָה הייתה עיר מקראית בנחלת שבט מנשה, עירו של השופט גדעון שנלחם במדין כמתואר בספר שופטים בפרקים ו-ח. מכונה גם עָפְרָה אֲבִי הָעֶזְרִי או עָפְרָת אֲבִי הָעֶזְרִי כשם משפחת גדעון - אביעזר, כדי להבדילה מעפרה שבבנימין.
איי איי
איי איי (באנגלית: Aye aye, שם מדעי: Daubentonia madagascariensis) הוא מין של פרימט האנדמי לאי מדגסקר ובעל מאפיינים פיזיולוגיים והתנהגותיים ייחודיים, ההופכים אותו ליוצא דופן בתת-סדרת הטרום קופים ולמין היחיד במשפחת הדאובנטוניים (Daubentoniidae). פירוש השם איי איי אינו ידוע מאחר ששפתם הקדומה של תושבי האי נכחדה, אך היות שהמקומיים רואים בו יצור המביא מזל רע, ההנחה הרווחת בקרב החוקרים היא ש"איי איי" פשוט מבטא קריאת אזהרה.
עפרה (שבט מנשה)
בעפרה התגלה מלאך ה' לגדעון וציווה אותו לצאת ולהציל את שבטי ישראל מיד מדין. גדעון הקים מזבח לה' בעפרה וניתץ את מזבח הבעל שהיה שם. הקרב בין גדעון ואנשיו למחנה מדין נערך בעמק יזרעאל והסתיים בניצחון כביר. לאחר הניצחון עשה גדעון "אפוד" משלל מדין לזכר הישועה הגדולה והציב אותו בעירו, אך העם הפך אותו למקום פולחן של עבודה זרה. לאחר מותו, נקבר גדעון בעירו, בעפרה.
איי איי
האיי איי נפוץ בעיקר ביערות הגשם וביערות הנשירים של מזרח מדגסקר, אך קיימות אוכלוסיות גם במערב ובצפון האי. כמו מינים רבים במדגסקר, הוא ניצב בפני סכנת הכחדה בשל הרס בית גידולו הטבעי. בנוסף לכך, הוא ניצוד כמזיק חקלאי ובשל הפולקלור המקומי. ארגונים לשמירת הטבע משקיעים מאמצים לשימור המין והרבייתו בשבי ונכון לשנת 2014 הוא מוגדר כמין בסכנת הכחדה.
עפרה (שבט מנשה)
לזיהויה של עפרה הוצעו כמה אתרים בארץ ישראל. הצעות אלו מתבססות על שמם הנוכחי של המקומות, על אזורי ההתיישבות של בני שבט מנשה ועל תיאור חייו של גדעון ומלחמתו במדיינים.
איי איי
תיאור פיזי
האיי איי הוא הפרימט הלילי הגדול בעולם. משקלו של זכר בוגר עומד על כ-2.5 ק"ג וגובהו מגיע ל-37-30 ס"מ (עד 53 ס"מ כולל אורך הזנב) ומשקל הנקבה הוא בערך 2.4 ק"ג ואורכה כאורך הזכר.
האיי איי דומה בצורתו למינים רבים ושונים, עובדה שהקשתה על חוקרי הטבע לסווגו במשך זמן רב. איי איי בוגר מכוסה בפרווה שחורה בכל גופו, פרט לאזור הצוואר, שם פרוותו שחורה ולבנה. צורת גופו אופיינית לפרימט, אך זנבו סבוך כזנב סנאי, פניו מחודדות כפני דביבון ועיניו עגולות וכדוריות. שיניו החותכות גדולות ביותר וממשיכות לגדול כל חייו. ידיו הן היוצאות דופן ביותר; בדומה לשאר הפרימטים, הוא בעל ארבע אצבעות מקבילות ואגודל זקוף, אך הבוהן והאצבעות ארוכות וצרות והאמה ארוכה מאוד ויכולה להגיע לפי שלושה מאורך שאר האצבעות.
משך הריון נקבת האיי איי אורך כחמישה חודשים והלידה יכולה להתרחש בכל שעה משעות היממה. פרק הזמן בין ההריונות עומד לרוב על 3-2 שנים. לאחר הלידה, הצאצא יונק עד גיל 7 חודשים ונשאר צמוד לאימו עד גיל שנתיים. הזכר מגיע לבגרות לרוב בגיל שנה וחצי והנקבה בגיל שנתיים וחצי. תוחלת החיים הממוצעת אינה ידועה, אך הפרט שהאריך חיים ביותר בשבי חי 23 שנים.
מוצא
האיי איי, כמו קרוביו הלמוריים, מצוי אך ורק במדגסקר והגיע לאי לפני כ-100 מיליון שנה. בידודו של האי מיבשת אפריקה אפשר למין להתפתח לצורתו הנוכחית ללא תחרות מצד פרימטים אחרים. בשנת 1500 לערך הגיעו בני האדם לראשונה למדגסקר, ומאז נכחדו כשליש ממיני הלמורים וכ-80% מהנותרים מוגדרים כמינים בסכנת הכחדה. בין המינים שנכחדו עקב פעילות האדם נכלל גם האיי איי הענק (Daubentonia robusta), שהיה המין היחיד השייך למשפחת ה-Daubentoniidae מלבד האיי איי עצמו.
תזונה וחיפוש מזון
האיי איי מתחיל בחיפוש אחר מזון בשעות הלילה, החל מחצי שעה לפני שקיעת השמש ועד 3 שעות לאחריה, והוא עוסק בכך כ-80% משעות הלילה, עם הפוגות קצרות למנוחה. מבנה גופו דמוי הקוף של האיי איי מסייע לו לנוע בעזרת סדרה של זינוקים אנכיים במעלה ומורד העצים. תנועה אופקית קשה עבורו יותר והוא ממעט ללכת או לרוץ על פני הקרקע. במהלך חיפוש המזון עשוי פרט בודד לעבור עד 4 ק"מ על צמרות העצים.
האיי איי מוגדר כאוכל-כול ומזונו מורכב מאגוזים, צוף, פטריות, זחלים ופירות, אותם הוא קוטף במהלך המעבר מעץ לעץ מבלי להאט את התקדמותו. בנוסף, איי איי החיים בקרבם של בני אדם נוהגים להיכנס לכפרים ולחפש אגוזי קוקוס, מנגו, קני סוכר, ליצ'י וביצים.
האיי איי נוהג לחפש זחלים בדרך ייחודית לו, שאינה קיימת אצל אף פרימט אחר ודומה לפעולתו של נקר. הוא מתופף על גזע עץ באצבעותיו הדקות, ובעזרת שמיעתו המפותחת יכול לקבוע מצליל ההד של התיפוף האם יש זחלים בתוכו. כאשר הוא מוצא זחלים, הוא מכרסם את העץ בשיניו ומחדיר את אצבעו האמצעית הארוכה לתוכו כדי לתפוס אותם.
התנהגות
האיי איי הוגדר זמן רב כמין מתבודד, אך מחקרים שנעשו בשנים האחרונות מגלים ששיתוף הפעולה בין פרטי האיי איי גדול ממה שנהוג היה לחשוב. זכר בודד נוהג לחפש את מזונו בשטח הטריטוריה שלו, שגודלה מגיע עד ל-320 קילומטרים רבועים, אך טריטוריות הזכרים חופפות במקרים רבים והזכרים מפגינים מאפייני התנהגות חברתית בעת פגישתם, הכוללת חיפוש מזון משותף ותקשורת באמצעות קול וריח. לעומתם, הטריטוריות של הנקבות לעולם אינן חופפות, אף על פי ששטחן המרבי הוא 81 קמ"ר, כלומר קטן פי 4 מאלה של הזכרים. סימון הטריטוריה מתבצע על ידי חיכוך אברי המין והראש בענפי העצים.
האיי איי פוליגמיים והזכרים לרוב מתחרים זה בזה על הזכות להזדווג עם הנקבות. תצפיות הראו שתחרויות הזכרים מגיעות לעיתים לאלימות הדדית, עד כדי הפלת זכר מזדווג מגבה של הנקבה.
לאחר ההפריה, הזכרים נשארים לרוב בקרבת הנקבות עד לאחר הלידה ותחילת התבגרות הצאצא. רוב קשריו החברתיים של הגור מתרחשים עם אימו דרך הזנה ומשחק. גם הזכר מתחלק לעיתים עם הצאצא במזונו. לאחר 13 שבועות לערך, מתחיל האיי איי הצעיר לבוא במגע עם צעירים אחרים, לרוב דרך משחק.
הכחדה ושימור
האיי איי נחשב למין נכחד במשך שנים רבות, עד אשר התגלה מחדש בשנת 1961. 6 פרטים הועברו לאי נוסי מנגבה (Nosy Mangabe) במזרח מדגסקר למטרות שימור. מחקרים נוספים מתחילת שנות ה-80 הוכיחו שהאיי איי נפוצים יותר מכפי הסברה, אך עדיין נתונים בסכנת הכחדה, הנובעת מבירוא יערות לצורך גידולים חקלאיים וציד. מאז שנות ה-80 הדלדלה אוכלוסיית האיי איי בכ-20-25%.
מספר גני חיות מגדלים פרטים של איי איי בשבי, רובם בארצות הברית. תוכנית ההרבייה המוצלחת ביותר בשנים האחרונות היא של אוניברסיטת דיוק בצפון קרוליינה, המחזיקה 22 פרטים בשטחה. שטחי שימור מצויים ב-12 פארקים לאומיים במדגסקר וב-13 שמורות טבע. בנוסף, איי איי נצפו באזור בצפון-מזרח האי שהוכרז כשמורת טבע בשנת 2005.
איי איי בפולקלור
הילידים מרבים לצוד את האיי איי, לא רק משום שהוא מזיק חקלאי, אלא גם בשל אמונה רווחת בקרב תושבי האי בדבר שטניותו של המין. האגדות המקומיות מספרות, שאדם שאליו מופנית אצבעו הארוכה של האיי איי נידון למוות, והופעתו של פרט בכפר מבשרת את מותו של אחד הכפריים. אחד השבטים המקומיים אף טוען, שאיי איי חודרים למגורי האנשים דרך הגגות ומנקבים את עורקי הקורבן באמצעות אצבעם הארוכה והמכושפת. אגדות אלו הסבו נזק רב למין, היות שהדרך היחידה להינצל ממוות, לפי האמונה, היא הריגת האיי איי. אף על פי שהמין מוגן על פי חוק על ידי ממשלת מדגסקר, מתרבים חיסולים אלה עקב תכיפות המגעים בין האיי איי לבני האדם, הנובעים מצמצום בית גידולם הטבעי והתפשטות הכפרים והשטחים החקלאיים.
הידרנג'אה
הידרנג'אה (שם מדעי: Hydrangea) או הורטנזיה (Hortensia) הוא סוג של צמחים רב-שנתיים, שהפריחה שלהם נראית ככדור בעל פריחה שופעת. צבע הפרח תלוי בחומציות הקרקע: לבן, כחול, אדום, ורוד וסגול. יופיו של הצמח מתבטא בגודש הפריחה שלו. הוא צמח עמיד וחזק. הצמח פורח מתחילת האביב ועד לסוף הסתיו. הוא גדל בתור אשכול פרחים או בתור תפרחת בקצה הענף. ברוב המינים יש בראש התפרחת שני סוגי פרחים: קטנים פוריים במרכז ופרחים גדולים ומעוקרים מסביב. יש מינים שכל הפרחים פוריים ובאותו הגודל.
מקור הצמח
הסוג הידרנג'אה (הורטנזיה) בטבע כולל 70 - 75 מינים. הם גדלים באופן טבעי בדרום ובמזרח אסיה, מיפן ועד סין ומהרי ההימליה עד איי אינדונזיה, וכן בדרום אמריקה ובמרכז אמריקה. הפרחים נפוצים מאוד באיים האזוריים השייכים לפורטוגל ובייחוד באי פאיאל (Faial Island), המכונה אי התכלת בשל מספרם הרב של פרחי הידרנג'אה הפורחים בו. מבחינים בכ-600 מינים מתורבתים.
גידול וטיפול
ברוב המינים הפרחים הם לבנים. אצל אחרים הצבעים נעים בין : כחול, אדום, ורוד וסגול. צבע הפרח תלוי ברמת ה-pH בקרקע: קרקע חומצית גורמת ליצירת פרחים כחולים, קרקע נטרלית - עלי כותרות חיוורים וקרקע בסיסית - ורוד או סגול. הצמח הוא אחד היחידים הצובר אשלגן. כאשר הוא משתחרר נוצרים הפרחים הכחולים.
גלריית תמונות
מהגן הבוטני בסטרזה (Stresa) שעל גדות אגם מאג'ורה, איטליה - יוני 2007
גוטליב גלוגה
גוטליב (תֶיאופיל) גלוּגֶה (Gottlieb (Théophile) Gluge; 18 ביוני 1812, בראקל, וסטפאליה – 22 בדצמבר 1898, ניס, צרפת) היה חוקר מוביל בתחום הרפואה ורופאו האישי של לאופולד השני מלך בלגיה.
קורות חיים
גלוגה נולד בשנת 1812 בבראקל (Brakel) שבווסטפאליה (גרמניה). הוא למד רפואה באוניברסיטת ברלין ובשנת 1835 קיבל דוקטור לרפואה. שנתיים לפני שסיים את לימודיו הוא פרסם מאמר על ההיסטוריה והפתולוגיה של השפעת ("Die Influenza oder Grippe, nach den Quellen Historisch-Pathologisch Dargestellt", שעליו זכה בפרס מפקולטת האלמה מאטר שלו. בכך היה גלוגה הרופא הראשון שתיאר את מחלת השפעת.
בשנת 1846 קיבל אזרחות בלגית, ולאחר שפרש מהאקדמיה בשנת 1873, עבר להתגורר בבריסל, אם כי בילה את מרבית זמנו בנסיעות. גלוגה היה חבר האקדמיה המלכותית למדעים ואמנויות של בלגיה, שעודנה מעניקה לכבודו פרס דו-שנתי בתחום הפיזיולוגיה.
גלוגה היה אחד הרופאים הראשונים שבחנו במיקרוסקופ רקמות חולות בגוף; בדרך זו הוא ביקש לצבור ידע על הגורמים העיקריים של המחלות, וכך גם לברר מהו תהליך הטיפול הנכון ביותר. במהלך מחקרו הוא גילה טפיל ייחודי בדגי כלכית (Gasterosteidae), שניתן לו השם Glugea microspora.
ציר הרשע
המונח מרמז על מדינות הציר במלחמת העולם השנייה אשר הצטרפו לגרמניה במלחמתה כנגד בעלות הברית, וכמו כן מזכיר את המושג "אימפריית הרשע", שבו השתמש הנשיא רונלד רייגן לתיאור ברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה.
המאבק בציר הרשע
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, הכריזה ארצות הברית על מלחמתה בטרור האיסלאמי הקיצוני. בתחילתו כוון המאבק כנגד הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן וארגונו אל-קאעידה, אך במהרה הורחב ומטרתו שונתה למיגור הטרור העולמי. בנאום "ציר הרשע" הגדיר בוש את מקור הטרור בעולם וקבע את מטרות המאבק.
רוברטו רוסליני
רוברטו רוסליני (באיטלקית: Roberto Rossellini; 8 במאי 1906 – 3 ביוני 1977) הוא אחד הבמאים החשובים בתולדות הקולנוע האיטלקי, מחלוצי המסורת הקולנועית שנוצרה באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה, הנאו-ריאליזם האיטלקי.
ביוגרפיה
נולד למשפחה בורגנית ברומא. התבגרותו עברה עליו בצל משטר הפאשיזם האיטלקי, ובשנות ה-30 לחייו החל לעשות סרטים. ב-1938 הכין יחד עם חברו ויטוריו מוסוליני (בנו של בניטו מוסוליני), סרט תעמולה בשם Luciano Serra Pilota שהראה סימנים ראשונים של נאו ריאליזם. ב-1945 ביים את רומא עיר פרזות. הסרט הפך לסנסציה בעולם כולו, בהמשך ביים, כחלק מ"טרילוגיית המלחמה" שלו, את "פאיזה", ואת "גרמניה שנת אפס". רוסליני שילב בסרטיו גם מלודרמה ולכן מעולם לא נחשב לבמאי "נאו ריאליסטי" לחלוטין. היומרה שלו הייתה לתאר את האנשים כפי שהם, להבין מציאות ולא ליצור אותה. ב-1950 התחתן עם הכוכבת ההוליוודית אינגריד ברגמן. סרטיהם המשותפים נחלו כישלון קופתי. משנות ה-60 הקדיש את מרצו לסרטי טלוויזיה על מדע והיסטוריה. נפטר ב-1977 מדלקת קרום המוח.
אבעיה
אבעיה היא הליך משפטי מיוחד במסגרתו פונה לבית המשפט אדם או גוף שהחוק העניק להם סמכות מעין-שיפוטית, על מנת שבית המשפט יחווה דעתו בשאלה משפטית.
החלטתו של בית המשפט באבעיה מחייבת את הצדדים.
לואי קאהן
לואי קאהן (באנגלית: Louis Isadore Kahn, נולד בשם איצ'ה לייב שמואלובסקי; 20 בפברואר 1901 – 17 במרץ 1974) היה אדריכל אמריקאי יהודי נודע, מחשובי האדריכלים המודרניסטים האמריקאים.
זוכה מדליית הזהב המלכותית מטעם המכון המלכותי לאדריכלים בריטים ומדליית הזהב של מכון האדריכלים האמריקאי.
קורות חיים
קאהן נולד לבלה רבקה לבית מנדלוביץ' וללייב שמואלובסקי בפרנו, אסטוניה, אז חלק מן האימפריה הרוסית, במשפחה ענייה. בינקותו עברו הוריו לקורסארה שבאי היומאה. בשנת 1906 היגרה המשפחה לארצות הברית, בגלל חשש האב מפני גיוסו לצבא הרוסי. בשנת 1914 קיבל אזרחות אמריקנית ובשנה שלאחר מכן שינה האב את שמו ל"לאופולד קאהן". לואי הצעיר נאלץ לעזור בפרנסת המשפחה, תחילה במכירת ציורים שלו ומאוחר יותר בנגינה בפסנתר באולמות ראינוע.
קריירה
את הכשרתו קיבל לואי קאהן באוניברסיטת פנסילבניה, שם נלמד מקצוע האדריכלות במתכונת שמרנית ובהתאם למסורת אדריכלות הבוז-אר (Beaux-Arts). לאחר סיום לימודיו ב-1924 פנה לעבוד כשרטט במשרד מקומי. ארבע שנים לאחר מכן יצא לסיור אדריכלי באירופה, בו התרשם בעיקר מביצורים מימי הביניים, ביניהם חומות העיר קרקסון בצרפת ומבצרים עתיקים אחרים בסקוטלנד.
בשנת 1932 הקים קאהן יחד עם חברו האדריכל דומיניק ברנינגר את "קבוצת המחקר האדריכלי" (ARG), לשם "מחקר קבוצתי של שיכון ופינוי שכונות עוני". הקבוצה הייתה למעשה חבורה רופפת של אדריכלים צעירים, רובם מובטלים. חברי הקבוצה התעניינו באוונגרד האירופאי ובאג'נדות חברתיות פופוליסטיות, והיו מחסידי הסגנון הבינלאומי שעשה אז את צעדיו הראשונים בארצות הברית. התוכניות שהוליד הפרויקט המרכזי של הקבוצה לא מומשו, כולל תוכנית הדיור הציבורי של קאהן שהוגשה לרשות העבודות הציבוריות, והקבוצה התפרקה פחות משלוש שנים לאחר הקמתה.
בשנים הבאות השתתף קאהן בפרויקטים שונים, חלקם הגדול שיכונים ומבני דיור ציבורי שתכנן עבור רשות השיכון של פילדלפיה. בין השאר שיתף פעולה עם אדריכלים דוגמת ג'ורג' האו, מחלוצי הסגנון הבינלאומי בארצות הברית, ואוסקר סטורונוב, איתו קיים שותפות פורה שנמשכה בין 1942 ל-1947.
ב-1947 החל קאהן את קריירת ההוראה שלו במשרת הוראה באוניברסיטת ייל.
ב-1950 נסע קאהן לרומא ושהה באקדמיה האמריקאית ברומא. לשהותו ברומא ולסיורים שערך באיטליה, יוון ומצרים הייתה השפעה עצומה עליו והיא היוותה נקודת מפנה בקריירה שלו ובאדריכלות שיצר. עד אז תכנן במסגרת המקובלת של הסגנון הבינלאומי של אותה תקופה; לאחר השנה שהעביר באיטליה חזר קאהן לשורשי המודרניזם המוקדם, תוך שהוא מעניק לו פרשנות אישית שקיבעה את מעמדו כאדריכל יצירתי ומשמעותי.
ב-1956 קיבל משרת פרופסור ב-MIT ושנה לאחר מכן חזר לאוניברסיטת פנסילבניה, הפעם כפרופסור, ובה לימד עד סוף חייו.
חייו הפרטיים
נישא לאסתר לבית ישראלי, עוזרת-מחקר באוניברסיטת פנסילבניה, ולשניים נולדה בת משותפת, סו אן. במקביל לנישואיו ניהל מאוחר יותר מערכת יחסים עם האדריכלית אן טינג, עמה עבד בפילדלפיה. ממערכת יחסים זו נולדה בשנת 1954 הבת אלכסנדרה. קאהן ניהל מערכת יחסים נוספת עם אדריכלית הנוף הארייט פטיסון. ממערכת יחסים זו נולד בשנת 1962 הבן נתניאל.
מותו
ב-17 במרץ 1974 נפטר קאהן מהתקף לב בתא שירותים בתחנת פן בניו יורק, כאשר היה בדרכו חזרה מהודו. גופתו נמצאה רק לאחר ימים ספורים וזוהתה על ידי הדרכון שהיה עימו. בשל חוסר תיאום משטרתי, חלפו שלושה ימים עד שדבר מותו נודע למשפחתו ולמשרד שלו.
עבודתו האדריכלית ומאפייניה
התהליך הסגנוני שעבר קאהן משקף את התפתחות האדריכלות המודרנית: בתחילה סגנון מקושט, קרוב לנאו קלאסיציזם, שמשתמש בטכנולוגיות הבניה החדשות ועליהן מעמיס מוטיבים עתיקים מגוונים. בהמשך פניה לעבר הסגנון הבינלאומי, הלבן והפשוט, ולבסוף מעבר לבטון החשוף ולעושר הצורני של הברוטליזם.
עם זאת, סגנונו האישי של קאהן והשפה האדריכלית הייחודית שפיתח, שזכו להערכה רבו וקבעו את מעמדו כאדריכל חדשן ומרכזי, ניכרים רק בשלב הברוטליסטי המאוחר יותר של פעילותו, לאחר ביקורו ברומא ותחילת קריירת ההוראה. עבודותיו של קאן התייחסו בעיקר לנושא האור ולזרימתו לתוך המבנה וכן התאפיינו במשחקי חלל ומסה. בין תלמדיו של קאהן נמנים שני אדריכלים בעלי שם עולמי: משה ספדיה ורוברט ונטורי.
ב-1971 במהלך הרצאה באוניברסיטת פנסילבניה אמר את ציטוטו המפורסם המשקף בעיניו את ההתייחסות הראויה של האדריכל לחומרים עמם הוא עובד:"אם תחשוב על לבנה, תאמר ללבנה, "מה תרצי להיות, לבנה?" והלבנה תאמר לך, "אני אוהבת קשת". ואם תאמר ללבנה "תראי, קשתות הן יקרות, ואני יכול להשתמש בקורת בטון מעלייך. מה את חושבת על זה, לבנה?" והלבנה אומרת, "אני אוהבת קשת". וזה חשוב, אתה מבין, שתכבד את החומר שאתה משתמש בו. ותוכל לעשות זאת אם תכבד את הלבנה ותאדיר את הלבנה במקום להקטין אותה."
רוב המבנים בתכנונו נמצאים בארצות הברית, אך הוא תכנן מספר פרויקטים במדינות נוספות, ביניהן הודו ובנגלדש, כאשר המפורסם ביותר הוא בניין הממשל הבנגלי בעיר דאקה. בישראל תכנן קאהן הצעה לבניית בית הכנסת החורבה, שלבסוף נדחתה, וכן השתתף בתכנון בניין הפקולטה להנדסה ע"ש וולפסון באוניברסיטת תל אביב, עליו זכה בשנת 1984 בפרס רוקח.
רשות התעופה הפדרלית
רשות התעופה הפדרלית (באנגלית: Federal Aviation Administration; בראשי תיבות: FAA) היא סוכנות של משרד התחבורה האמריקאי, אשר בסמכותה לתקן תקנות ולנהל את כל ההיבטים של התעופה האזרחית בארצות הברית. ב-1958 הועבר חוק שהקים סוכנות זו בשם סוכנות התעופה הפדרלית (Federal Aviation Agency), אשר בשנת 1967, כאשר הועברה למחלקת התחבורה של ארצות הברית, שונה שמה לשם הנוכחי.
תפקידיה העיקריים של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית הם:
MP4
MPEG-4 Part 14, באופן רשמי 14496-14:2003 ISO/IEC, הוא פורמט מכל המיועד לאחסון שמע ווידאו, אולם מסוגל להכיל גם מידע אחר כמו תמונות וכתוביות. זהו החלק ה-14 ממערך התקנים MPEG-4.
חלק 14 מבוסס במידה רבה על פורמט QuickTime של אפל, אולם הוא מוסיף עליו שיפורים שונים.
לקבצים שמשתמשים בנתונים בפורמט MP4 יש מספר סיומות:
קליינס שרקהורן
קליינס שרקהורן (Kleines Schreckhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,494 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.
יחסי הודו–סרביה
יחסי הודו–סרביה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של הודו לרפובליקת סרביה. שתי המדינות הן בעלות ברית מרכזיות והיו חברות מייסדות של ארגון המדינות הבלתי-מזדהות כאשר סרביה הייתה אז חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. הודו הייתה אחת המדינות שתרמו להצעה להכניס מחדש את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאו"ם בשנת 2000. הודו מגבה את עמדת סרביה בנוגע לקוסובו ותומכת בתהליך האינטגרציה של סרביה באיחוד האירופי. במהלך ביקורו בבלגרד בשנת 2013, הצהיר שר החוץ ההודי פרניאט קאור כי הוא מקווה כי סרביה תמשיך לתמוך ברפורמות בגופים בינלאומיים, כולל האו"ם, ובהצעתה של הודו להיות חברה קבועה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
היסטוריה
בשנת 1926 העביר רבינדרנת טאגור שתי הרצאות באוניברסיטת בלגרד. שתי המדינות פיתחו יחסי ידידות הדוקים בתקופת המלחמה הקרה, כאשר יוגוסלביה והודו ניסו לשמור על דו קיום שליו בין המדינות. יחסים קרובים במיוחד התקיימו בין נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו וראש ממשלת הודו הראשון ג'ווהרלל נהרו. משנות ה-70 יש בבלגרד שני רחובות על שם מהטמה גנדי וג'ווהרלל נהרו עם פסלי חזה של שני המנהיגים שהוקמו במקום בשנות ה-90. במהלך השיטפונות בדרום מזרח אירופה בשנת 2014 הודו תרמה 100,000 דולר סיוע הומניטרי לסרביה. בשנת 2016 חיל האוויר הרוסי הודיע כי במהלך השנה הם יארגנו תרגיל צבאי משותף לסרביה, רוסיה, בלארוס, מצרים והודו.
אד בגלי הבן
אדוארד ג'יימס בגלי הבן (באנגלית: Edward James Begley, Jr.; נולד ב-16 בספטמבר 1949) הוא שחקן אמריקאי. בגלי הופיע במאות סרטים, תוכניות טלוויזיה ומחזות. הוא מוכר בשל משחקו בתור ד"ר ויקטור ארליך, השותף הכירורגי של ד"ר מארק קרייג (שאותו משחק ויליאם דניאלס), בסדרת הטלוויזיה "מקום אחר", בשנים 1982–1988; התפקיד הקנה לו שש מועמדויות רצופות לפרס אמי ומועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בגלי ידוע גם בגלל תפקידיו הרבים בקולנוע, בהם משחקו בסרטים "מועדון השרירים" (1976), "Blue Collar" (1978), "קצין וג'נטלמן" (1982), "ספיינל טאפ" (1984), "תייר מזדמן" (1988), "שר הסיפורים" (1994), "באטמן לנצח" (1995), "מאחורי המצלמה" (2002), "פיינאפל אקספרס" (2008), "מה המספר שלך?" (2011), "מכסחות השדים" (2016).
ביוגרפיה
בגלי גדל בבאפלו שבניו יורק. בשנת 1962 עברה המשפחה בחזרה לקליפורניה, שם הוא סיים את לימודיו בתיכון, ולמד במכללת עמק לוס אנג'לס בצפון הוליווד.
קריירה
אחד מהראשונים שבתפקידיו הרבים של בגלי בטלוויזיה ובקולנוע היא הופעת אורח בסדרת הטלוויזיה "מוד". ב-1970 הופיע בהופעות אורח בסדרה "חדר 222". ב-1977 הופיע בסרטו של ג'ונתן דמי "לטפל בזהירות" לצדו של ברוס מק'גיל. בשנת 1987 שיחק בסרטו של ג'ון לנדיס "נשות האמזונס על הירח". הוא הופיע בתפקידים משניים ב"מרי הרטמן", ב"הרקיע השביעי", ב"משפחה בהפרעה", "הורות", ב"מיגו", וב"עמוק באדמה" ובתפקידים ראשיים ב"בית חולים הממלכה" של סטיבן קינג, ב"מקום אחר" וב-"Wednesday 9:30 (8:30 Central)".
ב-1992 שיחק בסרט הטלוויזיה של HBO "לרוץ עם בני זוג" לצדה של דיאן קיטון. 1996 הופיע בגלי בסרט טלוויזיה בשם "The Late Shift", שם שיחק את רוד פרת', איש CBS. הוא הופיע כאורח בתוכניות כגון "סקראבס", "בוסטון ליגל" ו"מסע בין כוכבים: וויאג'ר". בגלי הופיע מספר פעמים בתור אורח בעונה השלישית של "ורוניקה מארס". ב-2004 שיחק בסרט "גאון עולה" בדמותו של ד"ר קרלי וויקס. ב-2007 שיחק בקומדיה "ללכת על השיחה" לצד קייטי קסידי. הוא הופיע בסרט של HBO משנת 2008 "Recount", אשר הציג את הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2000 ותוצאותיהן, אשר הוכרעו על ידי קולות הבוחרים של פלורידה.
ב-2003, כתב וביים בגלי את המחזמר "Cesar and Ruben". המחזמר הועלה בתיאטרון אל פורטל (El Portal) בלוס אנג'לס והוצג שנית גם ב-2007. אחד מתפקידיו המשחק האחרונים של בגלי הוא בסיטקום "ארי הרווק" ברשת CBS. בגלי שיחק בסדרה את ד"ר וולטר קרנדל, יועץ הנישואין לשעבר של הגיבור הראשי והארוס של אשתו לשעבר. מאז 2008, הוא הופיע בסדרה של פרסומות ל-DirecTV בתור מנהל חברת "Cable Corp Inc.". ב-2013, הוא הופיע בסדרת הריאליטי "Beverly Hills Pawn", וגם שיחק בסרט "תגובה קטלנית".
בשנת 2017 שיחק בעונה הראשונה של הסדרה הקומית "איש העתיד" ברשת Hulu, בתפקיד אביו של ג'וש (ג'וש האצ'רסון). בשנת 2019 החל לשחק בסיטקום "בלגן בבית" שיצרה לייק בל עבור רשת ABC, ושיחק בעונה השנייה של הסדרה הקומית "שלדון הצעיר" מבית CBS וגם בקומדיה הרומנטית "פלוס אחד".
בשנת 2021 התארח בסדרת הטלוויזיה הקומית "אדוני ראש העיר" שיצרה טינה פיי עבור רשת NBC.
בשנת 2022 גילם את הסנטור ביל מיקינס (אביה של אניה טיילור-ג'וי) במותחן הקומי התקופתי של דייוויד או. ראסל "אמסטרדם".
בשנת 2023 ביצע הופעת אורח בסדרה "Not Dead Yet" מבית רשת ABC.
חייו האישיים
לבגלי יש שלושה ילדים, בת ובן מנישואיו הראשונים, ובת נוספת מנישואיו הנוכחיים.
על פי כתבה בתוכנית הטלוויזיה "Celebrity Close Calls", בגלי כמעט מת בשנת 1972, לאחר שנדקר מספר רב של פעמים בזמן שנשדד על ידי כנופיית רחוב. התוקפים היו בני נוער, שמאוחר יותר נעצרו על ידי המשטרה.
פעילות בתחום איכות הסביבה
מאז 1970, בגלי הוא פעיל איכות הסביבה. אז קנה רכב חשמלי, החל להקפיד על מיחזור והפך לטבעוני. הוא מקדם מוצרים ידידותיים לסביבה כמו טויוטה פריוס ושירותים אקולוגיים ידידותיים לסביבה.
את ביתו בגלי מתפעל באמצעות אנרגיה סולארית ואנרגיית רוח באמצעות טורבינת רוח ואופניים המייצרים חשמל. הוא משלם רק בסביבות 300 דולר בשנה על חשבונות חשמל.
בטענה כי מדשאות הפרברים אינן ידידותיות לסביבה, במיוחד בדרום קליפורניה, בשל המחסור במים, הוא הקים בחצרו גינה המורכבת רק מצמחים עמידים לבצורות, שמקורם בקליפורניה. אף על פי שהוא נודע בכך שהוא רוכב על אופניים רבות ומשתמש בתחבורה ציבורית, בבעלותו רכב חשמלי.
האופניים החשמליים בהנעה היברידית שלו מופיעים פעמים רבות בתוכנית הטלוויזיה שלו "Living With Ed". אמונותיו של בגלי בנושא איכות הסביבה הוגחכו ב"Homer to the Max", פרק של "משפחת סימפסון", שבו הוא מופיע, נוהג ברכב שמופעל על ידי "תחושת שביעות רצון עצמית". לאחר מכן, הוא הופיע ב"Gone Maggie Gone", פרק נוסף של "משפחת סימפסון". בפרק, במהלך ליקוי חמה, הוא נוהג במכונית סולארית שעוצרת על פסי הרכבת כאשר הרכבת מתקרבת; הרכבת גם היא מפסיקה כי זוהי "רכבת סולארית של אד בגלי". לפי סדרת הקומדיה "פיוצ'רמה", המנוע החשמלי של בגלי הוא "מערכת ההנעה הרשעה ביותר שהומצאה אי פעם".
בגלי הוא מחברם של הספרים "iving Like Ed: A Guide to the Eco-Friendly Life" (שיצא בשנת 2008) ו-"Ed Begley Jr.'s Guide to Sustainable Living: Learning to Conserve Resources and Manage an Eco-Conscious Life" (יצא בשנת 2009), שניהם בהוצאת רנדום האוס. הוא גם כתב את הספר "A Vegan Survival Guide for the Holidays" (שיצא בשנת 2014) עם ג'רי ג'יימס סטון.
בשנים 2007–2010 כיכבו בגלי ואשתו ראשל קרסון בתוכנית המציאות על חיים ידידותיים לסביבה בשם "לחיות עם אד" - "Living with Ed". הוא, אשתו ובתו היידן מצלמים את "On Begley Street", סדרת רשת המתעדת את הריסתו של ביתו הנוכחי, ו"בנייתו של הבית הכי ירוק ובר-קיימא בצפון אמריקה".
בנובמבר 2007 היה בגלי לזוכה הראשון של פרס תומאס אלווה אדיסון לעצמאות אנרגטית מהקונגרס היהודי האמריקני, עבור פעילותו ארוכת השנים למען איכות הסביבה.
פעילות פוליטית
בגלי היה חבר בוועדה המייעצת של, שנוסדה על ידי השחקן אד אסנר. הקבוצה הוקמה בעקבות פרסומת של קמפיין הנשיאות של ג'ורג' ווקר בוש ודיק צ'ייני, שהם טענו שמעודדת גזענות. הפרסומת המדוברת,, התייחסה לטרור תוך הצגת תמונה אנונימית של גבר ממוצא מזרח תיכוני.
מטרודורוס מלמפסקוס (אפיקוראי)
מטרודורוס מלמפסקוס (ביוונית: Μητροδωρος Λαμψακηνος; 330 לפנה"ס - 277 לפנה"ס בקירוב) היה פילוסוף יווני, מתלמידיו של אפיקורוס. מטרודורוס נמנה עם האסכולה האפיקוראית. מרבית כתביו לא שרדו.
ביוגרפיה
מטרודורוס נולד בלמפסקוס (כיום העיר לפסקי שבקצהו הצפוני של מצר הדרדנלים בטורקיה). בצעירותו פגש בעירו את אפיקורוס, ומאז נעשה תלמידו וכמעט ולא נפרד ממנו. מטרודורוס נעשה תועמלן של שיטתו של אפיקורוס והקדיש את חייו להפצת תורתו. בהמשך עבר מטרודורוס לגור באתונה יחד עם מורהו. מטרודורוס מת בשנת 277 לפנה"ס – 7 שנים לפני מות אפיקורוס. הוא השאיר אחריו בן בשם אפיקורוס ובת שאותם אפיקורוס השאיר בצוואתו תחת השגחתם של תלמידיו אמינומאכוס, טימוקרטס והרמארכוס. במכתבו האחרון של אפיקורוס שנכתב לפני מותו לתלמידו אידומנאוס, שהיה נשוי לבאטיס, אחותו של מטרודורוס, הוא ביקש גם ממנו לדאוג לילדיו של מטרודורוס: "עתה אבקשך, כפי שדורשת החיבה שהייתה לך אליי ואל הפילוסופיה מאז ימי ילדותך, שמור נא על ילדיו של מטרודורוס."
אומרים כי לאונטיון, תלמידתו של אפיקורס, הייתה אשתו או מאהבתו של מטרודורוס.
פילוסופיה
מטרודורוס לא היה הוגה דעות עצמאי, אלא פרשן של דעות אפיקורוס. בהתאם לסנקה אפיקורוס חשב כי מטרודורוס נמנה עם אלה המסתייעים בדעותיהם של אחרים כדי להגיע לחקר האמת. אולם, נראה כי הפילוסופיה של מטרודורוס הייתה מבוססת על בריאות הגוף יותר מזו של אפיקורוס. על פי קיקרו, מטרודורוס גרס שכדי להגיע אל האושר דרושים לא רק גוף בריא אלא גם ההרגשה שהוא יישאר כזה. מטרודוס גער באחיו על כי לא הסכים עם הדעה שקיבה בריאה מונחת ביסודם של חיים מאושרים.
כתביו
למרות שמטרודורוס כתב בנושאים שונים, כדוגמת, "על ההון", "נגד דמוקריטוס", "נגד הסופיסטים" ו"נגד הדיאלקטיקנים", כתביו לא שרדו. שרידים מיצירתו "על ההון" נמצאו בין חורבות העיר הרומית הרקולנאום, ופורסמו לראשונה ב-1890 יחד עם עוד קטעים שונים שצוטטו ממחברים מאוחרים יותר.
דיוגנס לארטיוס ערך את הרשימה הבאה של כתבי מטרודורוס:
Dreamchaser in Concert
Dreamchaser in Concert הוא אלבום הווידאו העשירי של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. אלבום הווידאו יצא לאור בעולם ב-4 באוגוסט 2013 ובנובמבר 2013, וביפן יצא לאור ב-18 בדצמבר 2013, על ידי חברת התקליטים שמחה LLC. Dreamchaser in Concert הופק על ידי שרה ברייטמן עצמה.