cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד אולירי
לידס יונייטד
הנהלת לידס שקלה למנות את מרטין אוניל לתפקיד המאמן לאחר עזיבת גרהאם לטוטנהאם הוטספר, אך לבסוף החליטה למנות את אולירי לתפקיד. המועדון סיים במקום הרביעי בסוף עונת 1998/1999, והעפיל לגביע אופ"א. המועדון הצליח להעפיל עד לחצי גמר גביע אופ"א בעונת 1999/2000, ולבסוף הודח על ידי גלאטסראיי הטורקית. הפעם המועדון הצליח לסיים במקום השלישי בליגה ולהעפיל לליגת האלופות. הייתה זו ההשתתפות הראשונה של לידס בטורניר היוקרתי מאז עונת 1992/1993. בתקופה זו אולירי העניק את חסותו למשחק מחשב הנושא את שמו. שיווק המשחק החל בשנת 2000.
גם בטורניר זה העפיל המועדון עד לשלב חצי-הגמר, שבו הודח על ידי ולנסיה. היכולת בליגה הייתה פחות טובה בהשוואה לעונה הקודמת, והשחקנים נאלצו להסתפק בכרטיס השתתפות בגביע אופ"א. היה זה כישלון גדול עבור המועדון כיוון שהיושב-ראש פיטר רידסדייל לווה 60 מיליון לירות שטרלינג כנגד הצלחות עתידיות, ותכנן להשקיע אותם בהשתתפות ארוכת טווח בליגת האלופות.
שחקני לידס שיחקו היטב בתחילת עונת 2001/2002, ובחלק הראשון של העונה הובילו את הטבלה מספר פעמים. אולם, רמת המשחק ירדה במחצית השנייה של העונה, והמועדון הצליח לבסוף לסיים במקום השישי ולהעפיל פעם נוספת לגביע אופ"א. בעונה זו הוטל צל כבד על המועדון לאחר שארבעה שחקנים, כולל ג'ונתן וודגייט ולי בויאר מהסגל הבכיר, היו מעורבים בתקרית אלימה במרכז לידס שבה הותקף ונפצע צעיר ממוצא אסייתי. אולירי כתב ספר בנושא, וקרא לו "Leeds United On Trial".
עד ליוני 2002 אולירי הספיק להוציא 100 מיליון לירות שטרלינג על שחקנים, אך לא הצליח להוביל את המועדון לתארים כלשהם וכמאמן לא הצליח לעבור את המקום השישי. רידסדייל פיטר את אולירי בקיץ 2002, והביא במקומו את טרי ונבלס. פיטוריו של אולירי סימנו את תחילת התקופה הרעה של המועדון, שהחליף שלושה מאמנים (ונבלס, פיטר ריד ואדי גריי) לפני שירד ליגה ב-2004 עם חוב של 80 מיליון לירות שטרלינג.
תרומתו של אולירי ללידס מתבטאת בקידומם של השחקנים הצעירים ג'ונתן וודגייט, לי בויאר, אלן סמית', הארי קיואל, סטיבן מקפייל, אריק באקה, איאן הארט ודני מילס שהובא מצ'רלטון אתלטיק תמורת 4 מיליון לירות שטרלינג. חלק מהשחקנים קודמו מקבוצת הנוער של המועדון. חלק מהשחקנים שהובאו ללידס בתקופת אולירי לא שיחקו, ובייחוד החלוצים. במקביל הוזנחו מספר נקודות חולשה של מערך המשחק. לדוגמה, איאן הארט היה המגן השמאלי היחיד במשך תקופה ארוכה. הטענה העיקרית נגד אולירי הייתה שהוא לא גיבש את השחקנים שהביא לכדי הרכב יציב.
בראיון שנערך לאחר פיטוריו אמר אולירי כי "אני מעולם לא רציתי לעזוב את לידס. האוהדים כאן היו נהדרים כלפי. אני מקווה שהם יישארו כיוון שהיו לי תקופות נהדרות במועדון".
אסטון וילה
אולירי לא עסק באימון עד שהחל לעבוד באסטון וילה ביוני 2003. בנובמבר שלאחר המינוי המועדון היה במרחק קצר מהמקום המוביל אל הליגה השנייה. למרות זאת הצליח אולירי להוביל את המועדון במעלה הטבלה בסיועו של החלוץ הקולומביאני חואן פבלו אנחל, ובשבועות האחרונים של העונה המועדון היה על סף הבטחת מקומו בטורניר אירופי. בסופו של דבר המועדון סיים במקום השישי, שהיה מקום אחד מתחת לדרוש כיוון שמילוול העפילה לגמר גביע ה-FA ומידלסברו זכתה בגביע וורת'ינגטון. היה זה הישג עבור אולירי שנאלץ להתמודד עם מורל נמוך בקרב השחקנים ועם תקציב רכש נמוך. קידומו של אנחל, שהוזנח בתקופתו של המאמן גרהאם טיילור, העניק לווילה שחקן בעל איכות גבוהה.
עונת 2004/2005 הייתה פחות טובה, ובסופה המועדון סיים במקום העשירי בליגה. אולירי הצליח להימנע מירידה פעם נוספת והחתים את מרטין לאורסן ממילאן, קרלטון קול מצ'לסי והקשר הצרפתי מתיו ברסו, אף על פי שהיושב-ראש דאג אליס לא העניק לו תקציב גבוה להבאת שחקנים.
ב-14 ביולי 2006 התרחשה סערה תקשורתית בעקבות פרסום הודעה לתקשורת מאת השחקנים, שבה הם הביעו ביקורת על אליס והבעלות שלו על אסטון וילה. הסערה התקשורתית הסתיימה כאשר הוכרז ב-19 ביולי על סיום חוזהו של אולירי בהסכמה הדדית. מספר חודשים לאחר מכן נמכר המועדון לרנדי לרנר, ומרטין אוניל התמנה לתפקיד המאמן.
קרב רכס פיניסטר
קרב רכס פיניסטר היה סדרת פעולות שערכו בעלות הברית כנגד כוחות האימפריה היפנית בגינאה החדשה במהלך מלחמת העולם השנייה. הקרב החל במתקפה של בעלות הברית בעמק ראמו ב-19 בספטמבר 1943, והסתיים עם כניסת חיילי בעלות הברית לעיר מדנג ב-24 באפריל 1944. במהלך הקרב תקפו חיילים אמריקאים ואוסטרלים את העמדות היפניות על רכס פיניסטר. הנקודה האסטרטגית המרכזית בקרב זה הייתה האוכף הפרוע (Shaggy Ridge).
כוחות
היחידה היפנית שלקחה חלק בקרב זה נקראה "כוח נָקַאי" - יחידה בסדר גודל של חטיבה שנוצרה מהדיוויזיה ה-20 היפנית - תחת פיקודו של מייג'ור גנרל מסוטארו נקאי. מולם עמדה הדיוויזיה השביעית האוסטרלית, תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' וסי.
הקרב
לאחר קרב לאה-סלמאואה נמלטו חיילים יפנים רבים דרך עמק מארקהם לחוף הצפוני של גינאה החדשה על מנת לחבור לכוחות היפנים שם, אך הדיוויזיה השביעית נחתה בעיירה נאדזאב וחסמה את דרכי הנסיגה של היפנים. לפיכך נשלח כוח נקאי לעמק מארקהם על מנת להפתיע את האוסטרלים ולאפשר לכוחות היפנים הלכודים לסגת מהאזור בבטחה.
הדיוויזיה השביעית החלה לבצע פעולות טיהור במעלה העמק, ומלבד התקלות בקאיאפיט (Kaiapit) בה כבשה את הכפר פלוגת כוחות מיוחדים והרגה מעל 200 חיילים יפנים, האוסטרלים לא נתקלו בהתנגדות ממשית בעת התקדמותם, עד שלבסוף הגיעו לעיירה דומפו (Dumpu) השוכנת בעמק. לאחר מכן סיפקה הדיוויזיה השביעית אבטחה למספר שדות תעופה חדשים שהקימו בעלות הברית בשטחים החדשים שכבשו. היפנים, עם זאת, נותרו מבוצרים ברכס פיניסטר, ועמדותיהם באוכף קנקיריו, צפונית לנהר ראמו, ובאוכף הפרוע עדיין היוו איום על שדות התעופה. איום נוסף שהציגו היפנים הייתה בנייתם של דרך ממדנג שעל החוף לנרדזאב שבפנים הארץ, ובדרך זו רצו להגיע לדומפו ולפגוש בבעלות הברית שם.
כך הפכו אוכף קנקיריו והאוכף הפרוע לנקודות אסטרטגיות עבור שני הצדדים. עבור היפנים, נקודות אלה איפשרו הקמת עמדות שיעצרו את ההתקדמות האוסטרלית צפונה לכיוון החוף, בנוסף על העובדה שמנוקודות אלה יכלו לצאת למתקפה משלהם ולכבוש מחדש את השטחים שאיבדו בראשית הקרב. עבור האוסטרלים, נקודות אלה היוו איום מתמיד על כוחותיהם, ווסי החליט לכבוש אותן.
החלטה זו הובילה למספר קרבות על רכס פיניסטר. באוקטובר התרחש קרב בגבעת פאליסר ומאוחר יותר על גבעת ג'ון, אותן הצליחו האוסטרלים לכבוש לאחר הדיפת מתקפה יפנית. בדצמבר ובינואר 1944 התנהלו קרבות עזים באוכף קנקיריו ובאוכף הפרוע, שבסופם כבשו את האזור הכוחות האוסטרלים. הדבר איפשר את התקדמות הדיוויזיה השביעית, וחייליה המשיכו עד החוף שם פגשו בכוחות האמריקאים. הכוחות המשיכו ללחום עד כיבוש חצי האי הואון ב-24 באפריל 1944.
אנני (קומיקס)
אנני (באנגלית: Little Orphan Annie) היא רצועת קומיקס אמריקאית יומית, פרי עטו של הארולד גריי אשר הופיעה לראשונה ב-5 באוגוסט 1924.
תקציר העלילה
במרכז הסיפור עומדת אנני ילדה יתומה, המתגוררת בבית היתומות אותו מנהלת גברת האניגן הקשוחה והשיכורה. באחד הימים, מגיעה אל בית היתומות עוזרת המיליארדר אוליבר וורבאקס, המחליט להזמין לביתו ילדה יתומה למשך שבוע. אנני, בזכות קסמה האישי, כובשת את ליבו של וורבאקס קר-הלב, המציע לעזור לה על מנת לאתר את הוריה, בכך שהוא מציע פרס יקר להורים שיזהו את עצמם. גברת האניגן, אחיה רוסטר, ושותפה נוספת לילי, מתחזים להוריה של אנני על מנת לזכות בפרס, אך בסופו של דבר מגלים את מזימתם לחטוף את הילדה. וורבאקס מוצא אותה ומאמץ אותה ואת כל חברותיה מבית היתומים.
אולם בשנת 2014 בגרסה המחודשת אנני בת ה-10 וחברותיה נמצאות במשפחת אומנה, כלומר אצל מיס האניגן הקשוחה והמתוסכלת שבמהלך הסרט נפתח ליבה ולאחר שוויל סטאקס המיליונר שמתמודד לראשות העיר מציל אותה [את אנני] מדריסה הוא מחליט לטפל בה למשך שבוע על מנת שיבחרו בו להיות ראש העיר. וויל נותן לאנני לאמץ כלבה שאנני נתנה לה את השם סנדי ולאחר שאנני מספרת לו שהיא רוצה למצוא את הוריה הוא מנסה למצוא אותם. אבל בזמן זה נרקחת מזימה מאחורי גבם שבה מעורבת מיס האניגן והעוזר בקמפיין ראשות העיר של וויל. מיס האניגן מארגנת מבחני בד לאנשים רבים בפרבר, עד שהדבר מתגלה לעוזר של וויל, והוא מסלק אותה מתפקידה ומהבטחותיו. דבר זה מעורר אותה מתרדמתה. זו היא שמצאה את זוג השחקנים שמגלמים את ההורים המזויפים של אנני. תוכניתם הייתה להתחזות להורים של אנני ולטוס לברזיל ושם לאחר מספר שעות יינטשו את אנני, דבר שיגרום לוויל לא להיבחר לראשות העיר. התוכנית תפקדה טוב אבל לאחר שאנני ושני השחקנים נוסעים לשדה התעופה, היא מגלה שהם אינם הוריה. בינתיים למיס האניגן נפתח הלב והיא מחליטה להתוודות בפני וויל, גרייסי והחברות של אנני על המזימה. כמה מהם טסים במסוק של וויל על מנת לאתר את המכונית, בזמן שאנני כלואה בה, עם זוג המתחזים. במהלך הנסיעה ילדים מצלמים אותה ומעלים את התמונות לאינטרנט עם שמות הרחובות שבו ראו אותה במכונית, מנסה לבקש את הצלתם. הם צילמו את התמונות ללא הבנה שאנני נחטפה. למעשה על לפי התמונות מצליחים אנשי המשטרה ואנשי וויל לאתר את אנני ולעצור את שני המתחזים. אולם כאן מתעוררת דרמה חזקה. כי אנני חושבת שוויל השתמש בה רק למען קמפיין הבחירות שלו. בעקבות דבריה אלה, וויל מתפטר מהמרוץ לראשות העיר ומודיע למצלמות בחדשות, שהוא פורש. כך הוא מבקש מאנני שתאמין לו, ומבקש שתשוב להתגורר עמו בדירתו המרווחת. אנני מאמינה לו ובנוסף וויל וגרייסי מתנשקים וכולם שרים ורוקדים. לאחר מכן רואים את אנני נושאת נאום כתוב מאחר שאביה המאמץ, וויל, לימד אותה קרוא וכתוב וכל העיר שרה את השיר tomorrow.
תיאטרון
בשנת 1977 עובד הקומיקס למחזמר מצליח על בימות ברודוויי.
בשנת 2001 הועלתה בישראל גרסה עברית של המחזמר בכיכובם של חני נחמיאס בתפקיד מיס האניגן ואריה מוסקונה בתפקיד אוליבר וורבאקס.
קולנוע
בשנת 1982 עובד המחזמר משנת 1977 לסרט המצליח "אנני".
בשנת 2014 יצאה גרסה מחודשת של הסרט בכיכובם של ג'יימי פוקס (וויל סטאקס), קוובנז'ניי ווליס (אנני) וקמרון דיאז (מיס האניגן) בהפקתם של משפחת סמית'.
The Miracle (שיר)
The Miracle (בעברית: הנס) הוא הסינגל החמישי והאחרון באלבום של הלהקה הבריטית קווין, The Miracle. הוא נכתב על ידי כל חברי הלהקה, כאשר סולן הלהקה פרדי מרקיורי ובסיסט הלהקה ג'ון דיקון היו הכותבים העיקריים. הוא יצא כסינגל בסוף נובמבר 1989, כחצי שנה לאחר צאת האלבום.
הרעיון לשיר הגיע מפרדי מרקיורי וג'ון דיקון. כל ארבעת חברי הלהקה תרמו למילים ולרעיונות המוזיקליים בשיר.
בקליפ לשיר מופיעים ארבעה נערים שמופיעים כחברי להקת קווין על הבמה: רוס מק'קול בתפקיד פרדי מרקיורי, פול הווארד בתפקיד בריאן מיי, ג'יימס קארי בתפקיד ג'ון דיקון ואדם גלדיש בתפקיד רוג'ר טיילור. במהלך הסרטון מופיע מק'קול בארבעה גלגולים שונים של פרדי מרקיורי. הוא צולם באולפני אלסטרי שבלונדון, בנובמבר 1989.
בני קוזושווילי
בני קוזושווילי (נולד ב-19 בספטמבר 1967) הוא כדורגלן עבר ישראלי, שיחק לרוב בעמדות מגן ימני ובלם. ידוע בכינוי קוזו. את מרבית שנותיו ככדורגלן העביר בהפועל פתח תקווה, מרביתן כקפטן הקבוצה.
קריירה
קוזושווילי החל את דרכו בקבוצת הילדים של הפועל פתח תקווה. את הופעת הבכורה בבוגרים רשם לקראת סוף עונת 1984/1985. שימש במשך שנים רבות כקפטן הקבוצה והיה שותף ברצף שלוש הסגנויות בשנים 1989-1991. זכה עם הקבוצה בגביעי טוטו ב-1990 ו-1991, ובגביע המדינה ב-1992. בתום עונת 1998/1999 שוחרר מהקבוצה ועבר לבני יהודה. לאחר עונה אחת בבני יהודה, בה היה שותף במאבק על הישארותה בליגה שהסתים בהצלחה, עבר בין מספר קבוצות מהליגות הנמוכות עד שפרש. בין לבין שיחק בעירוני פתח תקווה בכדורגל אולמות, ובליגת הוותיקים. שותף ב-4 משחקים בנבחרת ישראל.
בעונת 2004/2005 מונה קוזושווילי כעוזר מאמן הפועל פתח תקווה תחת פרדי דוד, עד שדוד הוחלף באמצע העונה בדרור קשטן, שלא היה מעוניין בעוזר מאמן, ועבר לאמן במחלקת הנוער של המועדון.
ריבונות
ריבונות היא הזכות הבלעדית להפעיל סמכות עליונה על אזור גאוגרפי או קבוצת אנשים כדוגמת מדינה או שבט (לפי ניסוחו של מקס ובר). המונח מבטא את זכאותה של מדינה לנהוג בשטח בו מדובר מנהג בעלים. ריבונות לרוב מוענקת לממשלה או לסמכות פוליטית. לעיתים, ריבונות תוענק לאינדיבידואלים, למשל במונרכיה, המונרך (מלך, שליט יחיד) נחשב לריבון.
ריבונות מדינית
במשפט הבינלאומי, ריבונות היא מושג מרכזי הקשור להיתר של מדינה להשתמש בכוח: הן פנימה והן כלפי חוץ. כוח יכול להתבטא במספר דרכים, אחד מהם הוא ריכוז אמצעי האלימות של המדינה (צבא, משטרה) בידי הסמכויות הפוליטיות. משמע, למדינה ולבאי כוחה בממשל יש יכולות להגן על המדינה מפני גורמים עוינים לה מבפנים ומחוץ, ולאכוף את חוקיה על האזרחים.
המשפט הבינלאומי רואה את הריבונות להלכה כזכות החוקית של מדינה להפעיל כוח. אחד ההיבטים של הריבונות הוא החסינות הריבונית, כלומר: חסינותה של מדינה מפני תביעות בבתי משפט של מדינות אחרות. מדינות אחרות יכולות להכיר או שלא להכיר בריבונות של מדינות על שטחים. למשל, ישנן מדינות שאינן מכירות בריבונות של סין על טאיוואן למרות טענותיה של סין לריבונות שכזו.
קבלת ריבונות על שטח
על פי המשפט הבינלאומי יש ארבע דרכים מקובלות להחיל ריבונות של מדינה על שטח חדש:
כמו כן, שינוי גאוגרפיים של גבולות טבעיים כגון תזוזה טבעית של נהר תשפיע גם היא על הגבול הריבוני של המדינות שביניהן עובר הנהר.
אף על פי שדרך זו פסולה לפי החוק הבינלאומי המקובל (ע"פ החלטה 242), הדרך הנפוצה ביותר מאז ומעולם להשגת ריבונות על שטח היא בכיבוש צבאי כך למשל ארצות הברית השיגה את שטחיה בכוח הזרוע אולם אין המערערים על ריבונותה מנגד מרבית מדינות העולם אינן מכירות בריבונותה של מדינת ישראל על יהודה, שומרון וחבל עזה.
ריבונות במדינת ישראל
מדינת ישראל היא מדינה ריבונית, המנהלת את ענייני החוץ והפנים שלה בעצמה. מבחינת ענייני פנים, ישראל מנוהלת על ידי שלוש רשויות: הכנסת – הרשות המחוקקת, הממשלה – הרשות המבצעת ומערכת בתי המשפט – הרשות השופטת. פועל בה גוף אחראי בעל סמכות ענישה, הוא המשטרה. לישראל המנון, דגל, סמל ומטבע הייחודיים לה. מבחינת יחסי חוץ, ישראל מקיימת יחסים דיפלומטיים עם מרבית מדינות העולם, למדינת ישראל צבא, הנקרא צה"ל (צבא הגנה לישראל), האחראי על ביטחון המדינה.
מאז מלחמת ששת הימים שולטת ישראל בשטחי יהודה, שומרון וחבל עזה, כאשר בעוד שהגולן ומזרח ירושלים סופחו מאז מעמדם של יו"ש ושל רצועת עזה נותר שנוי במחלוקת כאשר מאז ששת הימים נמצאו השטחים הללו תחת ממשל צבאי, במסגרת הסכמי אוסלו הוקמה הרשות הפלסטינית שהיא מעין ממשל אוטונומי-למחצה בחלק משטחי יו"ש בהם יש רוב ערבי, מאז ההתנתקות נמצא גם כל חבל עזה תחת שלטונה, בשאר האזורים המכונים "שטחי C" אשר בהם ישנו רוב יהודי, השליטה נמצאת עדיין בידי צה"ל (באמצעות המנהל האזרחי) והריבון הוא המפקד הצבאי, אלוף פיקוד המרכז.
ריבונות בשפה המדוברת
מבחינת המשפט הבינלאומי, ריבונות (Sovereignty) היא השליטה בשטח והזכות לקבוע בו חוקים. זכות זו נמצאת בדרך כלל בידיה של מדינה, המחילה את חוקיה על השטח שבגבולותיה.
משמעות זו רלוונטית גם לביטוי "ריבונות שבטית", המתייחס לשליטתם של שבטים בשטחי מחייתם. דוגמה לכך היא שליטתם של שבטי האינדיאנים בארצות הברית בשטחי השמורות, בהם ניתנה להם סמכות מוגבלת לקבוע חוקים.
ענייני פנים וחוץ של מדינה ריבונית
למדינה ריבונית (עצמאית) סמכויות רבות המחולקות לסמכויות בענייני פנים ולסמכויות בענייני חוץ. בענייני הפנים שולטת המדינה על התרבות המקומית, סמלי המדינה, צבא ומשטר, משאבי המדינה ושטחיה, חלוקה לרשויות שונות, שלטון המדינה ועוד. בענייני החוץ המדינה הריבונית רשאית לנהל את יחסי המדינה עם המדינות השונות מבחוץ כגון כריתת בריתות או יציאה למלחמות.
החוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה
החוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה הוא חוג לימוד תנ"ך דו-שבועי שהתכנס בבית ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ועבר לאחר מכן למשכן נשיאי ישראל. מלבד בן-גוריון החוג התקיים בכהונתם של בגין, ויצמן, נתניהו, ריבלין ובנט.
תקופת בן-גוריון
החוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה החל לפעול באוקטובר 1958, זמן קצר לאחר חידון התנ"ך הראשון למבוגרים שהביא להתעוררות גדולה בלימוד התנ"ך בישראל, שכללה הקמת חוגי לומדים במקומות רבים בישראל ובעולם.
החוג התכנס בבית ראש הממשלה פעם בשבועיים במוצאי שבת והשתתפו בו טובי החוקרים של המקרא בישראל. מתכונת הלימוד בחוג כללה הרצאה, שלאחריה המשתתפים הביעו דעתם בנושא במסגרת ויכוח פתוח. ההרצאות בחוגי הלימוד סוכמו והוצאו כספרים. בן-גוריון כלל את דבריו בשלושה מפגשים באפריל 1959 על "קדמות ישראל בארצו" בספרו "עיונים בתנ"ך". העיתונות הביאה מדי פעם דיווחים מהלימוד בחוג. לעיתים הביאו דברים שאמר דוד בן-גוריון בחוג לפולמוס ציבורי.
בין המשתתפים בחוג בימי דוד בן-גוריון היו השופט שניאור זלמן חשין (שכיהן כיושב ראש החוג), השופט משה זילברג (שהחליף את חשין כיו"ר החוג), נשיא המדינה יצחק בן-צבי, פרופ' חיים גבריהו (יו"ר החברה לחקר המקרא בישראל), פרופ' בן ציון לוריא, פרופ' יגאל ידין, פרופ' יהודה אליצור, פרופ' פייבל מלצר, פרופ' בן-ציון דינור, פרופ' בנימין מזר, ד"ר ישראל מהלמן, ד"ר חיים תדמור, פרופ' אברהם הוכמן.
לאחר התפטרותו של בן-גוריון ומעברו לשדה בוקר התקיים כינוס מיוחד של החוג בשדה בוקר ביום הולדתו של בן-גוריון. החוג עצמו עבר לבית הנשיא זלמן שזר והמשיך להגיע לביקורים אצל דוד בן-גוריון בשדה בוקר.
דוחות החוג מלימוד ספר יהושע וספר שופטים נערכו ופורסמו בהוצאת החברה לחקר המקרא בישראל:
תקופת בגין
בשנת 1977 חידש ראש הממשלה מנחם בגין את חוג התנ"ך, מדי מוצאי שבת בבית ראש הממשלה בירושלים, באופן קבוע עד פרישתו.
תקופת ויצמן
עם היבחרו של עזר ויצמן לתפקיד נשיא המדינה, חידש ויצמן את החוג לתנ"ך בראשותו של פרופ' מנחם אלון ובהשתתפות פרופ' יאיר זקוביץ ופרופ' אבי רביצקי.. עוד השתתפו בוועדת ההיגוי הפרופסורים אוריאל סימון, אליעזר שביד, עליזה שנהר, יאיר הופמן, שרה יפת. וד"ר שמשון שושני מנכ"ל משרד החינוך.
החוג נמשך עד לסיום כהונתו של ויצמן.
תקופת בנט
במאי 2022 התקיים לראשונה חוג התנ"ך בקדנציה של ראש הממשלה נפתלי בנט, והוא התקיים בבית בן-גוריון בתל אביב. ראש הממשלה בנט בחר את נושא החוג: "שבטיות מול אחדות". בחוג השתתפו סגן השר לשירותי דת מתן כהנא, אריאל מורלי נציג מרכז מורשת מנחם בגין, ד"ר מיכה גודמן, הרב הצבאי הראשי תא"ל אייל קרים, הרב איל ורד, פרופ' מירון איזקסון, פרופ' זכי שלום, הרב אביחי קצין, מאיה אוחנה מורנו, אמוץ עשהאל, תמר ביטון, עו"ד יהושע ארגמן, פרופ' יאירה אמית ופרופ' חביבה פדיה.
קישורים חיצוניים
מסמכים ופרוטקולים של החוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה (10/1971-12/1968) באתר ארכיון המדינה.
מסמכים ופרוטוקולים של החוג לתנ"ך בבית ראש הממלשה (1/1969-1/1968) באתר ארכיון המדינה.
Keeps Gettin' Better: A Decade of Hits
Keeps Gettin' Better: A Decade of Hits הוא אלבום האוסף הראשון של זמרת הפופ האמריקאית כריסטינה אגילרה, שיצא בחודש נובמבר 2008 ברחבי העולם. האלבום כולל להיטים מתוך ארבעת אלבומי הסטודיו הקודמים שלה, בצירוף שני שירים חדשים ושני חידושים לשני להיטים קודמים. האלבום יצא במהדורה מיוחדת הכוללת דיסק DVD בו נכללים 10 קליפים של מיטב הסינגלים שלה. האלבום מכר למעלה מחצי מיליון עותקים בכל העולם כחודש לאחר צאתו.
סינגלים
הסינגל המוביל "Keeps Gettin' Better" יצא רשמית ב-25 באוגוסט 2008. אגילרה חשפה לראשונה את השיר בטקס פרסי הווידאו של MTV לשנת 2008. הסינגל לא נחל הצלחה גדולה במצעדים אולם הגיע למקום השביעי במצעד האמריקאי וה-14 במצעד הבריטי.
"Dynamite" יצא כסינגל ב-iTunes ב-3 בדצמבר 2008.
אהרן קמינקא
הרב ד"ר אהרן (ארמנד) קָמינקָא (לעיתים קאמינקא; בלועזית: Armand Kaminka; 5 במאי 1866, ברדיצ'ב – 12 במרץ 1950, תל אביב) היה רב, מלומד, משורר ומתרגם עברי.
ביוגרפיה
נולד בברדיצ'ב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), לזאב וולף ושרה ביילה. בילדותו למד אצל מלמדים פרטיים ששכר אביו. בגיל 14 נכנס ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין (1880) שהיה בראשות הרב עזריאל הילדסהיימר. לאחר מכן הוא למד פילוסופיה, שפות המזרח וכלכלה פוליטית בהמבורג, בריגה ובאוניברסיטת ברלין, כן למד בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בסורבון ובאקול דה סיינס פוליטיק בפריז.
קמינקא קיבל תואר דוקטור ונסמך לרבנות. משנת 1893 כיהן כרב בקהילה בפרנקפורט על האודר לתקופה של חצי שנה. בין השנים 1893–1897 כיהן כרב ומטיף ה-Tempelgemeinde בפראג. לאחר מכן, מ-22 בספטמבר 1897 ועד 1900 כיהן כרבהּ הראשי של העיר אוסייק (Osijek; אז אֶסֶג; בסלאבוניה) והמחוז. בשנת 1900 עבר לווינה, שם עבד כמורה בתיכון ומרצה לפילוסופיה יהודית בבית המדרש של אייזיק הירש וייס בעיר, וכיהן כמזכיר ראשי של "האליאנס היהודי של וינה" (Israelitische Allianz zu WIen, מיסודו של יוסף ריטר פון ורטהיימר). בשנת 1903 נשלח מטעם האליאנס לקישינב עם ביאליק ואחרים לחקור את הפרעות שהתחוללו בעיר זמן קצר קודם לכן.
נפטר ב-12 במרץ 1950 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
משפחתו
משנת 1896 היה נשוי לקלרה לבית לוי (נפטרה ב-1966). ילדיהם: אפרים פליקס קמינקא (מחבר הביאור למסכת אבל רבתי בהוצאת העובד הדתי), גדעון קמינקא (אדריכל וחבר מועצת העיר חיפה) וד"ר אירנה פישר (Irene Fischer; מבכירות מדע הגאודזיה בשנות השישים והשבעים). עם צאצאיו נמנים בין השאר נכדיו ד"ר נחום קמינקא (יזם היי-טק ומקים המרכז לחשיבה פורצת דרך בישראל) ופרופ' מיכאל פישר (אנתרופולוג, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס) וניניו ד"ר אייל קמינקא (סופר ומנכ"ל) ופרופ' גל קמינקא (פרופסור למדעי המחשב ורובוטיקה באוניברסיטת בר-אילן).
יצירתו
קמינקא היה בין המתרגמים הראשונים של יצירות הספרות הקלאסית לעברית. בין השאר תרגם את סנקה, סופוקלס, אייסכילוס, אוריפידס, אריסטו, מרקוס אורליוס וסאפפו. בנוסף לעבודתו כמתרגם פרסם מספר ספרי שירה ופרשנות דתית.
הוציא תרגום עברי מוער של הספר החיצוני "חזון עזרא" תחת השם "ספר חזונות אַסִּר שאלתיאל: בן יכניה מלך יהודה", מתוך הגרסאות הלטינית, הסורית והארמנית.
ב-1944 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת על תרגום מכתבי מוסר של סנקה. ב-1950 זכה בפרס בשנית, על תרגום "על הנפש" של אריסטו.
בנוסף לתרגומיו, חיבר קמינקא שירים ומחזה, ופרסם מאמרים רבים על המקרא, על ספרות חז"ל, על ספרות ההלכה ועל מחשבת ישראל. כן שלח ידו בפירוש המקרא, ובפירושיו גישר בין פרשנות מסורתית ובין מחקר באמצעות כלים מדעיים מודרניים. בין פירושיו: פירוש לספר ישעיהו כולל מאמר על "אחדות ספר ישעיהו ורעיונותיו היסודיים; "האליגוריות של שיר השירים"; "פירוש הגיוני לספר איוב". השתתף במפעלו המקיף של אברהם כהנא לפירוש המקרא, וכתב במסגרתו את הפירוש לשיר השירים.
מפרי עטו
מתרגומיו:
גבעת פרלמנט
גבעת פרלמנט (באנגלית: Parliament Hill) היא אזור פתוח בצפון מערב העיר לונדון בקרבת המפסטד הית'.
היסטוריה
בעבר נקראה הגבעה בשם "גבעת הבוגדים" (באנגלית: Traitors' Hill), וזכתה בשמה הנוכחי בזמן מלחמת האזרחים הבריטית עת שהו בה כוחות צבאיים שתמכו בפרלמנט הבריטי.
שימושים
הפארק משמש בעיקר להעפת עפיפונים בשל גובה הגבעה (95 מטרים) והרוחות החזקות באזורה. מהגבעה ניתן לצפות בכל רחבי לונדון, ואף באזורים הנמצאים צפונית לעיר.
ז'וסקן דה פרה
ז'וֹסקֶן דה-פְּרֶה (Josquin des Prez; 1450-1455–1521), מלחין מהאסכולה הפרנקו-פלמית בתקופת הרנסאנס.
דה פרה היה אחד המלחינים המשפיעים ביותר במוזיקה הקלאסית, שכן היה נערץ בעולם המוזיקה הן בחייו והן לאחר מותו. הוא הוסיף הרבה דמיון לאמנות ההלחנה והטביע את חותמו יותר מכל מלחין אחר לפניו.
חייו האישיים
נראה שדה פרה נולד בין 1450 ל-1455 בארצות השפלה הבורגונדיות, בשטח שנמצא כיום בבלגיה או בצרפת (המיקום המדויק אינו ידוע). השם "ז'וסקן דה פרה" הוא גרסה מצורפתת של השם הפלמי "ז'וסקה ון דה פלדה" ("ז'וסקה" הוא לשון הקטנה לשם הפלמי "יוזף"). הוא היה תלמידו הבולט של יוהנס אוקכם, מלחין בעל השפעה רבה בפני עצמו. הוא נסע לאיטליה, ובשנים 1459–1472 היה זמר בקתדרלת מילאנו ומאוחר יותר זמר בחצר הדוכסית של משפחת ספורצה במילאנו. לאחר זמן מה עבר לרומא, שם התקבל למקהלת האפיפיור בשנת 1486 ונשאר בה יותר מעשר שנים. בהמשך עבד דה פרה אצל לואי ה-12, מלך צרפת. אחר כך חזר לאיטליה ועבד בתור מאסטרו די קאפלה תחת חסותו של ארקולה ד'אסטה, דוכס פרארה, וקיבל את השכר הגבוה ביותר ששולם אי פעם לנושא משרה בחצר. ב-1504 חזר ז'וסקן לצרפת ועבד כפרובוסט של נוטר-דאם בקונדה-סור-ל'אסקו, שם נשאר עד שנפטר בשנת 1521.
יצירתו
כמו אוקכם, דה פרה השתמש בהרמוניות מורכבות ובשיטות מתוחכמות. הוא הושפע, בין השאר, מסגנונות צפוניים (מארצות השפלה), ודרומיים (מאיטליה). הוא השתמש בטכניקה של ציור מילים, שמתאימה את צלילי המוזיקה למשמעות המילים. המוזיקה של דה פרה הייתה רגשית בנוגע לטקסט, כך שהמאזין יכול היה לקבל מושג איזו מוזיקה זו לפי צליליה. דה פרה היה מראשוני המלחינים שהשתמשו בתנ"ך כמקור למוטטים. דה פרה כתב בין השאר מיסות (הוא השתמש בשיטת המיסה הפארודית, בה היו קטעים מיצירה קיימת, חילונית או דתית שהיוו מקור ליצירה חדשה), מוטטים, שאנסונים ועוד יצירות רבות.
France 5
France 5 הוא ערוץ ציבורי בצרפת, שמציע בעיקר תכנים חינוכיים ותוכניות תעודה. הערוץ הוא חלק מקבוצת הטלוויזיה הצרפתית, הכוללת גם ערוצים נוספים כגון: France 3, France 2 ועוד ערוצים נוספים.
הערוץ הושק בפברואר 1994, בשם "La Cinquième" (עד ינואר 2002), שנה אחרי שהערוץ "לה סנק" התמוטט מבעיות כלכליות, הערוץ "La Cinquième" התחיל לשדר תוכניות תעודה. ב- 13 בדצמבר 1994 הערוץ החל לשדר בנוסף לכך גם תכנים חינוכיים.
החל ממרץ 2012 הערוץ משודר בישראל באמצעות חברת הכבלים הוט.
דבש ענבים
דבש ענבים, אשר מכונה בימינו, בערבית, "דבס", הוא מאכל ממותק העשוי מתירוש ענבים מורתח. הוא היה מוכר בארץ ישראל עוד לפני הכיבוש הערבי במאה ה-7. בתקופות קדומות הוא היה מאכל שכיח באזור הר חרמון ובלבנון. בספרות הערבית של תקופת ימי הביניים היה ה"דבס" שם תואר כללי לדבש הפירות אך בעיקר לדבש תמרים. החל מסוף התקופה הממלוכית בארץ ישראל, במאה ה-16, מטעי התמרים נעלמו מהנוף החקלאי של ארץ ישראל. וכך הדבס, שכונה בו דבש הענבים, היה למאכל של תושבי הארץ. בחקיקה של האסלאם נאסרה שתיית היין, וכך התעורר הצורך במציאת שימוש לא-אלכוהולי לענבים. דבש ענבים היה לתחליף הולם לכך.
תחליף ליין
השימוש בדבש הענבים גבר כתחליף חיוני ליין. החל מהתקופה הממלוכית נאכף בפועל איסור שתיית היין על ידי המוסלמים: היקף שטחי הכרמים קטן ובקרקע הפנויה החלו לנטוע עצי זיתים. תופעה זו גרמה לכך שהנוף השכיח היום במרחבי הר שומרון הוא עצי זית. בשטח מטעי הזיתים של היום, נמצאו שרידים לא מעטים של גתות, המעידים על כך שבעבר גידלו בקרקע גפנים. רק באזור הר חברון נותרו מטעי גפנים. מתוצרתם מופק היום, בין השאר, דבש הענבים הוא ה"דבס". כמו כן, בתקופה הממלוכית הלכו והמעטו עצי התמר עד שנעלמו כמעט לחלוטין מנוף ארץ ישראל, ולכן דבש הענבים החליף גם את דבש התמרים. למעשה, לפני התקופה הממלוכית, המילה דבס בערבית משמעה הייתה דבש תמרים, רק החל מהתקופה הממלוכית המילה דבס מקבלת את המשמעות העכשווית כדבש ענבים.
שימוש מסחרי בהווה
בדבש הענבים משתמשים היום בתהליך ייצור יין מתוק. הוספת הדבש מעשיר את הטעם ויש הנוהגים להשתמש ביין ממותק, בטעם האופייני, הנובע מדבש ענבים לרוב באיטליה. בגאורגיה משמש דבש הענבים בתור אחד המרכיבים להכנת המאכל הקרוי: צ'ורצ'חלה. בארצות ערב משמש דבש הענבים להכנת תה הקרוי: "ג'לאב" המורכב ביחד עם סילאן, מיץ רימונים, מיץ חרובים, מי ורדים, מולסה, ומוגש עם צנוברים מעליו.
ה"דבס" בספרות ההלכתית
אזכור תיאור ייצור הדבס בספרות הפרשנות וההלכה הוא במידה מסוימת בבואה לתמורות חברתיות, מדיניות, כלכליות וטכנולוגיות, שחלו בימי הביניים בפזורה היהודית בכלל ובארץ ישראל בפרט.
בספרות ההלכה לא נוטים להכשיר את ה"דבס" המיוצר על ידי מוסלמים מחשש לעירבו עם חומרים אחרים. רבי נסים חיים משה מזרחי סיפר כי בשנת 1728 הובא דרך יפו לירושלים דבש דבורים. אך היהודים בירושלים חששו שמא "עירבו בו הגויים דבש ענבים הנקרא בערבית דיביס ובלעז הרופי".
רבינו נסים גירונדי, בן המאה ה-14, נשאל על כשרות הדבס. במכתב אליו מתואר תהליך ייצור הדבס בצפת: הישמעלים לוקחים ענבים, שמים עליהם עפר לבן ידוע, חוואר, שעה או יותר כדי שיצול היין היוצא מהם מהרה ויעמוד במתיקותו. אחר כך דורכים אותו ומבשלים אותו בישול יפה עד שיתעבה ונעשה כעין דבש וקוראים לו דב"ס והוא כמו ארו"ב הנעשה בארצו. והוא פוסק: "ונהגנו בו איסור מיום בואנו לארץ על פי חכמים שהיו הנה".
רבי עובדיה מברטנורא כתב במאה ה-15: "אך דבש תמרים לא מצאתי פה, ולא ראיתי גם לא תמרים עצמם, ואצל יריחו עיר התמרים הגיד לי איש נאמן שהיה בה, כי אינה רחוקה מירושלים, כי אם מהלך חצי יום, כי אין בכל יריחו כי אם שלושת אילני תמרים רעים ואינם עושים פרי" הוא מוסיף עוד: "ושלושה מיני דבש נמכרים פה - דבש דבורים, דבש ענבים ודבש חרובים". כמות הדבש מדבורת הדבש לא הייתה רבה, שכן גידולם לא היה נפוץ, החרוב, היה נפוץ, כמו בימינו, רק בטבע, ולכן המקור העיקרי נשאר דבש הענבים.
ר' חיים בן יוסף ויטאל (רח"ו) כתב במאה ה-17 כתב מתכון מפורט להפקת דבס וזאת על רקע חשיבותו הרבה של מוצר זה בתרבות האנושית בימיו. הפירוט הרב מעיד על כך שהפקת דבס הייתה גם בידי יהודים. החוקר הצרפתי ויקטור גרן, שסייר בארץ ישראל בשנות ה-60 של המאה ה-19, תיאר את דבש הענבים הקרוי דיבס כתוצר של יהודי חברון.
בעקבות הקטנת השימוש ביין החל דבש הענבים לתפוס את מקומו של דבש התמרים והחליפו. דבש הענבים קבל את השם "דבס" שהיה בעבר זהה עם דבש התמרים.
יחסי ארגנטינה–מלזיה
יחסי ארגנטינה–מלזיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין מלזיה.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ארגנטינה למלזיה כוננו ב-7 ביוני 1967, ארבע שנים לאחר הקמתה של מלזיה. באוגוסט 1983, נפתחה בקואלה לומפור שגרירות. מלזיה פתחה את שגרירותה בבואנוס איירס ב-1989. היחסים בין המדינות הם לבביים. ב-23 באוגוסט 2011, סגני שרי החוץ של ארגנטינה ומלזיה דנו בסוגיית האנרגיה והמזון. במהלך הדיון, הסגנים הדגישו את ההבנה הדו-צדדית ואת המשבר הכלכלי העולמי. המדינות הביעו עניין משותף בחיזוק הקשרים הכלכליים והמסחריים. המדינות חתמו על הסכם למניעת כפל מס בשנת 1997.
יחסים כלכליים
בין מלזיה לארגנטינה קיים שיתוף פעולה כלכלי מלא. מלזיה מייצאת אל שוודיה סחורות בשווי מאות מיליוני דולרים וארגנטינה מייצאת אל מלזיה סחורה בשווי מאות מיליוני דולרים ואף יותר מכך.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לארגנטינה הוא 357 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר טלפונים, שמן דקלים, מיקרופונים, מעגלים משולבים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מארגנטינה למלזיה הגיע לסך 996 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר תירס, סויה, זרעי שמן ועוד.
בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לארגנטינה הגיעה לסך 416 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר מדפסות, מיקרופונים, כרטיסי מסך ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מארגנטינה למלזיה הגיעה לסך 1.11 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר סויה, שמן סויה, תירס ועוד.
המודל הדו מסלולי של ריצ'רד א.פטי וג'ון קסיופו
רקע
המקור ליצירת המודל והצורך בהבחנה בין שני מסלולים מתחום שכנוע ושינוי עמדות התפתח בקרב מספר חוקרים, ביניהם ריצ'רד א. פטי וג'ון קסיופו. פטי וקסיופו אבחנו מספר גישות בנוגע לשינוי עמדות. הם טוענים שהגישות השונות בתחום שינוי העמדות יכולות להתיישב תחת שני מסלולים עיקריים לשכנוע ושינוי עמדות. הראשון נקרא המסלול המרכזי המתאר שינוי בעמדות כתוצאה משיקול אמיתי ורציני של נושאים הקשורים לדיון. מסלול זה מאופיין בריכוז ומיקוד על מנת לדון במסרים המעבירים את הטענות. המטרה במסלול זה היא להעריך תגובה הולמת למסרים אלו. המסלול השני הוא יותר היקפי ותחתיו נכנסות שאר הגישות השונות בתחום השכנוע ושינוי העמדות. במסלול זה העמדות כלפי אובייקט כלשהו קשורות לאותות. הכוונה באותות חיוביים או שליליים, שבעיקר קשורים לכאב, אוכל, מקורות של כוח ומשיכה. האותות האלו יכולים לשנות עמדות וביכולתן לאפשר לאדם להחליט אילו עמדות לאמץ לעצמו מבלי להשתמש בתהליכי חשיבה שדורשים ממנו אנרגיה רבה.
המסלול המרכזי
במסלול זה מתקיים עיבוד מידע בעל חשיבות לאדם, כלומר המוטיבציה שלו לעבד טענות בנושא זה גבוהה. תחת מסלול זה מתרחשים שינויים בעמדות כתוצאה מחשיבה ותשומת לב רבה למידע שהאדם חש שהוא מהותי ומרכזי עבור עמדה ספציפית. הגישות התאורטיות המדגישות את המסלול הזה מדברות על מספר גורמים בהם המסלול מאופיין: הצדקה קוגניטיבית לעמדות שיכולות להוביל להתנהגות סותרת (דיסוננס קוגניטיבי), הבנה, למידה ושקידה של מידע רלוונטי, תגובות קוגניטיביות טבעיות לתקשורת חיצונית ויצירת אינטגרציה של אמונות רלוונטיות לתגובה כללית בסופו של המסלול.
שינוי עמדות דרך מסלול זה הוא לרוב שינוי שניתן לחזות אותו. כאשר מגיעים לאדם עמדות בתחומים שונים הוא מחליט אילו מהתחומים בעלי משמעות אמיתית בחייו, ואותם הוא מעבד באופן שונה ממידע שהיה פחות רלוונטי עבורו.
תהליך זה מתרחש במסלול הנותן תשומת לב רבה לחומרים המעובדים בו. כתוצאה מתשומת הלב הרבה המושקעת במסלול זה, גם אנרגיה רבה תיקח חלק בתהליך. תהליך עיבוד המידע כולל בתוכו הסקת מסקנות לאחר הבנה של המידע שהתקבל דרך סכמות ותבניות באמצעות תהליכים קוגניטיביים רבים הדורשים מאתנו אנרגיה קוגניטיבית רבה. התהליכים הקוגניטיביים משפיעים על דרך החשיבה שלנו ובסופו של דבר בהתנהגות בפועל, המתבטאת כתגובה לאותם עמדות ומסרים שעוברים דרך מסלול זה. מכיוון שמסלול זה דורש יותר אנרגיה וקיום של תהליכים קוגניטיביים, מערכת זו היא גם יותר איטית. היא מכילה תהליכים רבים עד להסקת המסקנה שתוביל לתגובה או חוסר תגובה בפועל.
המסלול ההיקפי
מסלול המעבד מידע שנמצא בעדיפות נמוכה יותר מבחינת המשמעות שאנו נותנים לו וזהו מסלול שמתרחשים בו תהליכים יותר אסוציאטיביים, כלומר המוטיבציה לעיבוד המידע במסלול זה נמוכה יותר. המידע המועבד במסלול זה ומקורו נתפסים כבעל חשיבות נמוכה יותר מהמסלול עליו דנו קודם לכן. שינוי עמדות המתרחש במסלול זה, לא מתרחש מפני שהפרט התחשב ביתרונות וחסרונות שהובילו לשינוי, אלא שהנושא שעליו מתקיים דיון עמדתי קשור לאותות חיוביים או שליליים ובהקשר בו הוא נמצא כשהיה עליו להחליט האם לשנות עמדה. כלומר, במקום להתחשב בטיעונים הרלוונטיים לנושא, פרט יכול לקבל שינוי עמדה רק מפני שהשינוי הוצג בפניו בזמן שבו היה מאוד נינוח, כמו ארוחת צהריים נעימה או שייתכן שהמשנה עמדה הוא מומחה. כך לדוגמה, אדם יכול לקבל או לדחות שינוי בעמדה כתוצאה מכך שהעמדה המוצגת לו נראית לו קיצונית מדי. ההחלטות המתקיימות במסלול זה הן מהירות ולכן אינן צורכים אנרגיה רבה.
הטיות
כמו כן, משתנים מסוימים יכולים להשפיע על המוטיבציה והיכולת דרך הטיות שונות. אחד מהמשתנים החשובים המשפיעים על תהליכי עיבוד מידע היא כמות המבנים של מידע שיש לאדם על נושא מסוים. אף על פי שייתכן כי מידע קודם יאפשר יצירת תהליכי עיבוד מידע אובייקטיביים, הוא נוטה לטובת דעה קיימת. המצב שתואר יאפשר, לרוב בדיקה שגויה של הטיעונים המגיעים מתקשורת חיצונית.
המודל של שלי צ'ייקן
אחת מהגישות שהגיעה יחד עם הגישה של פטי וקסיופו, ואפילו מעט לפניהם היא המודל של שלי צ'ייקן. המודל שפיתחה מבחין בין שני תהליכי עיבוד המשפיעים על שיפוט המסר אותו מקבל הפרט מאדם אחר. מדובר בתהליך עיבוד היוריסטי ותהליך עיבוד סיסטמטי. ניתן להתייחס לשני תהליכים אלה כשני קצוות של אותה סקאלה אך הם יכולים לפעול בו זמנית. כלומר, עצם העובדה שהפרט מעבד מידע באופן סיסטמטי אינו מונע ממנו לעבד מידע באופן היוריסטי, בשונה מהמודל של פטי וקסיופו המדבר על שני מסלולים נפרדים שפועלים באופן נפרד.
הסערה (ציור)
"הסערה" (איטלקית: La Tempesta) הוא כינויו של ציור מאת הצייר האיטלקי בן תקופת הרנסאנס ג'ורג'ונה. הציור הוזמן בידי איש אצולה ונציאני והוא נמצא כיום באוסף האקדמיה בוונציה.
בצדה השמאלי של היצירה מתואר גבר הלבוש, כנראה, בבגדי חייל, אוחז בידו חנית או מקל ארוך. הוא מתואר בתנוחת קונטרה פוסטו. הדמות מביטה לכיוון ימין ועל פניה חיוך, אולם אין היא מביטה בדמות הנשית שמולה. גם באשר לזהותו של הגבר נקשרו השערות שונות. בדיקת רנטגן שנערכה לציור גילתה כי במקום הימצאו של הגבר צייר ג'ורג'ונה בתחילה דמות נשית נוספת. מאחורי החייל מופיעים שרידיו של עמוד הניצב על גבי קטע מחומת לבנים. לעיתים מסמנים שרידים מן התרבות הקלאסית את המוות ואת זמניות החיים.
חוקרים רבים ניסו להציע פרשנות ליצירה. היו שראו בה את בריחת מרים, אם ישו, למצרים. אחרים מצאו הקשרים מסיפורי המיתולוגיה היוונית, בייחוד מסיפור פאריס ואשתו אוינונה. הצעה נוספת רואה בנוף תיאור של גן העדן, ולפיה הדמויות מייצגות את אדם וחוה ובנם קין.
משה לרר
משה לרר (23 בדצמבר 1933 - 26 בנובמבר 2006) היה מהבולטים שבעיתונאי הספורט בישראל.
ביוגרפיה
לרר נולד בעיר סטאניסלב שבגליציה, הרפובליקה הפולנית השנייה (כיום באוקראינה), ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בהיותו בן 6 חודשים. בגיל 13 החל לכתוב בנושאי ספורט בעיתונות שלפני קום המדינה, ולא חדל מכך עד ימיו האחרונים.
בין השנים 1949 עד 1954 לרר עבד ככתב ספורט ב"ספורט ישראל" ו"חדשות הספורט". עבודותיו הבאות היו במעריב והארץ (1954–1960), כתיבה ועריכה במדור הספורט של ידיעות אחרונות (1962–1970) ועריכת מוסף הספורט והמוסף "סגנון" של מעריב (1970–1990).
ב-1991 פרש לגמלאות, ושנתיים מאוחר יותר נקרא לשמש בצוות ההקמה של קשת. בשנים האחרונות לחייו פרסם מאמרים בחדשות המחלקה הראשונה וכן במקור ראשון.
בין עיסוקיו האחרים: מ"מ וסגן יו"ר אגודת העיתונאים, וכן ערך והגיש יחד עם העיתונאי ישעיהו פורת את התוכנית "רדיו ספורט" בגלי צה"ל. בשנות ה-70 הוציא לאור ספרים ואלבומים בנושאי ספורט, ובין היתר על קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב, וכן על תולדות הספורט ב-50 שנות קיומה הראשונות של ישראל.
החיים עם הסרטן
לרר נפטר ממחלת הסרטן לאחר שחי בצילה שנים רבות. אשתו הראשונה רותי נפטרה מהמחלה, וכך גם אשתו השנייה חיה צחור שנפטרה כ-20 שנה לאחר מכן. חודשיים לאחר מות אשתו השנייה נפטר גם הוא. בשנות חייו האחרונות היה פעיל באגודה למלחמה בסרטן ופרסם מאמרים רבים בגנות עישון סיגריות, אשר גרם למחלתו.
פרס משה לרר
שנה לאחר פטירתו של לרר הנהיגה אגודת העיתונאים בתל אביב ומשפחתו פרס לעיתונאי הספורט המצטיין בעיתונות הכתובה על שמו של לרר. ב-25 בדצמבר 2007 חולק הפרס לראשונה לאברהם טבק ממעריב ועוזי דן מהארץ.
אבדילאזיז
אַבְּדִילְאָזִיז (בטורקית: Abdülaziz; בטורקית עות'מאנית: عبد العزيز, 8 בפברואר 1830 – 4 ביוני 1876) היה הסולטאן ה-32 של האימפריה העות'מאנית, שלט עליה מ-25 ביוני 1861 ועד 30 במאי 1876.
ביוגרפיה
אבדילאזיז נולד באיסטנבול ב-8 בפברואר 1830, והיה בנו של מהמוט השני. בשנת 1861 מת אחיו אבדילמג'יט הראשון, ואבדילאזיז עלה לשלטון במקומו.
בתחום יחסי החוץ כונן אבדילאזיז יחסים טובים עם בריטניה וצרפת. הוא היה הסולטאן הראשון שביקר במערב אירופה, ובביקורו באנגליה העניקה לו המלכה ויקטוריה את אות מסדר הבירית. בני מלוכה אירופים כמו אדוארד השביעי ביקרו מצדם באיסטנבול.
ב-1871, לאחר שצרפת נוצחה על ידי פרוסיה, התחזקו יחסי האימפריה העות'מאנית עם האימפריה הרוסית, אולם לקראת סוף שלטונו הורעו יחסי המדינות בשל מעורבותה של רוסיה בחוסר השקט בבלקן החל ב-1875.
פרנקס
ראו גם
}}
רוזוול
רוֹזוול (באנגלית: Roswell) היא עיר בדרום-מזרח מדינת ניו מקסיקו, ארצות הברית. אוכלוסייתה מונה כ-48,000 תושבים (נכון ל-2012), והיא החמישית בגודלה בניו מקסיקו.
כלכלת העיר מתבססת בעיקר על חקלאות, מחלבות, ותעשיית הנפט. בעיר ממוקם הקולג' הצבאי של ניו מקסיקו (NMMI), שנוסד ב-1891. מצפון-מזרח לעיר, על שפת נהר פקוס, נמצא פארק אגם ביטר, וממזרח לעיר ממוקם הפארק הלאומי אגמי בוטמלס. בעיר ממוקם סניף של אוניברסיטת ניו מקסיקו המזרחית. את העיר משרת שדה תעופה בינלאומי קטן בשם "מרכז התעופה הבינלאומי רוזוול".
היסטוריה
העיר הוקמה ב-1869 כאשר שני אנשי עסקים מאומהה, נברסקה, הקימו בה שני מבנים ראשונים, שהפכו בהמשך לחנות וסניף דואר. ב-1873 קיבל אחד מהם, ואן סי סמית', את תפקיד מנהל הדואר של היישוב מטעם הממשל, והוא בחר למקום את השם רוזוול על שם אביו, שהיה עורך דין באינדיאנה.
ברוזוול ביצע רוברט גודרד, מחלוצי מדע הטילים המודרני, את ניסויי הטילים שלו.
יחסי ניז'ר–ספרד
יחסי ניז'ר–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ניז'ר וספרד.
יחסים דיפלומטיים
ספרד מקיימת יחסים דיפלומטיים עם ניז'ר מאז מאי 1965. שגרירות ספרד בניאמיי החלה את פעילותה באוגוסט 2007 והמשרד לשיתוף פעולה טכני נפתח בקיץ 2009.
היחסים הדו-צדדיים טובים מאוד במיוחד בפרקים של דיאלוג ושיתוף פעולה פוליטי, שיתוף פעולה לפיתוח (ניז'ר היא אחת מבין 23 המדינות המועדפות לשיתוף פעולה ספרדי) ושיתוף פעולה בענייני JHA (הגירה בלתי חוקית, הונאה תיעודית, שיתוף פעולה משטרתי, הכשרה).
שיתוף פעולה
אופי העדיפות שיש לניז'ר כיום לשיתוף פעולה ספרדי בא לידי ביטוי בכך שבתוכנית האב IV היא נותרה אחת מתוך 23 מדינות הריכוז של שיתוף הפעולה שלה. במובן זה, חתימת מסמך אימוץ מסגרת ההתאחדות הספרדית-ניז'רית בספטמבר 2014 על ידי שרי החוץ מרגלו ובזום במדריד, פתחה תקופה חדשה של שיתוף פעולה IV לשנת 2016 וכללה את המחויבות של שיתוף הפעולה הספרדי להוצאת יותר מ-20 מיליון אירו בשלוש השנים הללו, סביב שני תחומים עדיפים: פיתוח כפרי וביטחון תזונתי; ותחום הבריאות. התחייבויות אלה עולות בקנה אחד עם סדרי העדיפויות של ממשלת ניז'ר ובאות לידי ביטוי במסגרת השותפות הארצית בהצעת ספרד "לתרום לשיפור ביטחון המזון והתזונה של האוכלוסייה הניז'רית הפגיעה ביותר, מניעת גורמיהם, התערבות בהשפעותיהם ובנייה חוסן ברמה המקומית, הלאומית והאזורית."
אטיפטה יאהיאגה
אטיפטה יאהיאגה (באלבנית: Atifete Jahjaga; נולדה ב-20 באפריל 1975) היא פוליטיקאית קוסובורית, שכיהנה כנשיאת קוסובו בשנים 2011–2017.
ביוגרפיה
יאהיאגה, ילידת ג'קובה, למדה משפטים באוניברסיטת פרישטינה, ולאחר מכן למדה קרימינולוגיה בבריטניה. משנת 2006 עד 2007 למדה בתוכנית לתואר שני בניהול המשטרה ודיני עונשין באוניברסיטת לסטר שבבריטניה וקיבלה הסמכה לתואר שני במדעי פשע מאוניברסיטת וירג'יניה בארצות הברית. לאחר סיומה של מלחמת קוסובו שימשה מתורגמנית עבור כוח השלום של האו"ם. לאחר מכן התגייסה למשטרה, והתקדמה עד לתפקיד סגנית מפקד משטרת קוסובו.
ב-7 באפריל 2011 נבחרה יאהיאגה לנשיאת קוסובו כמועמדת מוסכמת של המפלגה הדמוקרטית, של הליגה הדמוקרטית ושל הברית הקוסוברית החדשה. זאת, שבוע לאחר שבית המשפט לחוקה פסק כי בחירתו של הנשיא הקודם, בחג'ט פצולי, הייתה בניגוד לחוקה, וכי עליו לעזוב מיד את תפקידו. עם בחירתה כנשיאה הרביעית של קוסובו, הייתה יאהיאגה לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד, ולאדם הצעיר ביותר שנבחר לתפקיד.
יאהיאגה אירחה בשנת 2012 את פסגת הנשים הבינלאומית "שותפות לשינוי - העצמת נשים", בה השתתפו 200 מנהיגים מקוסובו, אירופה, צפון אמריקה, אפריקה והמזרח התיכון. הדיונים הובילו לאימוץ עקרונות פריסטינה המאשרים את זכויות הנשים להשתתפות וייצוג פוליטי, משאבים כלכליים וגישה לביטחון וצדק וקוראים לפעולות להגשמת עקרונות אלה.
עם היבחרה הודיעה כי תפעל לצירופה של קוסובו לאיחוד האירופי. את תפקידה סיימה ב-7 באפריל 2017.
קסטל
ראו גם
}}
הכלום הגדול
הכלום הגדול הוא סיטקום מדע בדיוני לילדים ולנוער שנוצר על ידי ניר ברגר. הסדרה משודרת החל מ-3 בספטמבר 2017 בערוץ Kidz למנויי yes. בסדרה מככבים דניאל מורשת, יניב ביטון, עפר שכטר וגיה באר גורביץ'. הסדרה מספרת אודות תוכנית הריאליטי הבדויה הבין-גלקטית הראשונה.
החל מ-2021 הסדרה משודרת בשידורים חוזרים בערוץ ZOOM למנויי yes.
תקציר העלילה
רנן (דניאל מורשת), שחקן ומנחה, נחטף לתחנת חלל לפני 12 שנה כדי להנחות תוכנית ריאליטי כושלת בשם "הכלום הגדול" לצד המפיקה הרובוטית המרושעת שמאוהבת בו, כפתורה (גיתית פישר). בכל שנה 8 מתמודדים מרחבי הגלקסיה מגיעים לתחנת החלל ונכלאים שם יחד עד שנבחר מנצח.
פרנק אליסון
פרנק אליסון (באנגלית: Frank Allison; נולד ב-25 ביוני 2004 בליבריה) הוא כדורגלן ליברי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הנוער של הפועל חיפה ובנבחרת ליבריה.
קריירת מועדונים
בשנת 2021 הצטרף אליסון לקבוצת פריפורט מליגת העל הליברית. ב-10 באוגוסט 2022 חתם בהפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית. אליסון רשם 3 הופעות במדי הקבוצה הבוגרת בתחילת העונה, אך ב-3 בנובמבר חתם בקבוצת הנוער של הפועל חיפה.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2022 ערך אליסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה, בהפסד 4-0 לנבחרת בנין במשחק ידידות.
אליס אוזמן
אליס מאי אוזמן (באנגלית: Alice May Oseman; נולדה ב-16 באוקטובר 1994) היא סופרת אנגלייה יהודייה מסוגת הסיפורת לנוער בוגר. בגיל 17 חתמה על עסקת ההוצאה לאור הראשונה שלה, ובשנת 2014 יצא לאור הרומן הראשון שלה, "Solitaire". בין הרומנים שכתבה נמנים "Radio Silence", "I Was Born for This" ו-"Loveless". כתבה ואיירה את קומיקס הרשת "עוצר נשימה", אשר בהמשך יצא לאור כסדרת רומנים גרפיים ועובד לסדרת טלוויזיה, גם היא בכתיבתה. הרומנים שלה עוסקים בחיי הנעורים העכשוויים בבריטניה וזכו בפרסים שונים.
ראשית חייה
אוזמן נולדה בצ'טהאם שבמחוז קנט בממלכה המאוחדת להורים יהודים, וגדלה בכפר ליד העיירה רוצ'סטר עם אחיה הצעיר ויליאם, ולמדה בבית הספר היסודי ברוצ'סטר. היא בוגרת אוניברסיטת דרהאם, שם סיימה את לימודיה בשנת 2016, עם תואר ראשון בספרות אנגלית.
קריירה
בשנת 2014 יצא לאור רומן הביכורים של אוזמן, "Solitaire" על ידי הוצאת הספרים הרפר קולינס, לאחר מלחמת הצעות בין חברות שונות. הרומן מגולל את סיפורה של טורי ספרינג, מתבגרת פסימית, שפוגשת את מייקל, ההפך הגמור ממנה, אופטימיסט להפליא. שניהם מנסים לגלות מי עומד מאחורי סדרת מתיחות שהתרחשה בבית ספרם. בין הדמויות האחרות בספר ניתן למנות את אחיה של טורי, צ'ארלי, שיש לו הפרעת אכילה חמורה ודמותו נבחנת לעומק בקומיקס הרשת "עוצר נשימה" של אוזמן. הרומן סוקר נושאים כמו חברות, בעיות נפשיות, הפרעות אכילה ומערכות יחסים להט"ביות.
בשנת 2016 פרסמה אוזמן את הרומן השני שלה, "Radio Silence", אשר תורגם בהמשך לעברית על ידי רימונים הוצאה לאור בשם "מישהו מקשיב לי?". הרומן מגולל את סיפורה של פרנסס ז'אנווייר, נערה מצליחנית שחייה סובבים סביב קבלתה לקיימברידג', ופוגשת את היוצרת הביישנית מאחורי הפודקאסט האהוב עליה, אלד לסט. הרומן מעלה נושאים כגון לחצים לימודיים ומערכות יחסים וזהויות להט"ביות. לדברי אוזמן, החוויה של פרנסס ברומן דומה ללחץ שהיה לה בבית הספר שלה, ולהתפכחות מאוחרת יותר מאשליותיה ביחס לאקדמיה בעקבות לימודיה באוניברסיטת דורהאם. הרומן זכה לשבחים על ייצוג דמויות של קבוצות אתניות, מגדרים ונטיות מיניות שונות, ונבחר לאחד מהספרים הטובים ביותר לשנת 2017 על ידי ועדות ספרי הילדים Bank Street. אוזמן כתבה לא פעם בבלוג שלה על החשיבות של מגוון תרבותי בכתיבה, ודיברה בראיונות שונים על חוסר המגוון ברומן "Solitaire".  הרומן זכה בפרס Silver Inky  לשנת 2017 בקטגוריית הסיפורת לנוער בוגר.
ספרה השלישי של אוזמן, "I Was Born for This", יצא לאור במאי 2018. הוא מגולל את סיפורם של פרשטה "אנג'ל" רחימי וג'ימי קאגה-ריצ'י. הסיפור עוסק בלהקה בשם "The Ark" והפאנדום שלהם, עם התמקדות מיוחדת בפאנדום בקרב בני נוער. אחד המבקרים כתב בביקורתו שהמסר בספר היה ש"אתה יכול להיות חלק מפאנדום, אבל אתה צריך לוודא שאתה לא מאבד את עצמך בתוכו, והיותך מעריץ קיצוני יכול למנוע מאלו שנמצאים באור הזרקורים להרגיש שהם יכולים להיות עצמם".
בין היתר, אוזמן היא המחברת והמאיירת של קומיקס הרשת הפופולרי "עוצר נשימה", המגולל את סיפור מערכת היחסים הרומנטית בין צ'ארלי ספרינג (אחיה של טורי ספרינג) וניק נלסון, שניהם דמויות המופיעות גם ברומן "Solitaire". ארבעת הכרכים הראשונים של הקומיקס נרכשו על ידי המו"ל Hachette Children's Group. הכרך הראשון בסדרה פורסם באוקטובר 2018, הכרך השני ביולי 2019, הכרך השלישי בפברואר 2020 והכרך הרביעי במאי 2021. נכון לאוגוסט 2022, שלושת הכרכים הראשונים בסדרה תורגמו לעברית על ידי קבוצת הוצאת הספרים כנרת זמורה-ביתן דביר.
אוזמן פרסמה שתי נובלות בגרסת ספר אלקטרוני המבוססות על דמויות מ-"Solitaire" ו"עוצר נשימה", בשם "Nick and Charlie" (יולי 2015) ו-"This Winter" (נובמבר 2015). שניהם ראו אור בהוצאת הרפר קולינס לספרי ילדים.
הרומנים של אוזמן זכו לשבחים על כך שהם "מעוררים הזדהות" ומציאותיים בכל הנוגע לתיאור חיי ההתבגרות בזמננו. ספרה הראשון "Solitaire" זכה לשבחים בפרט בשל גילה הצעיר בעת העסקה להוצאה לאור.
ביולי 2020 פרסמה אוזמן את הרומן לנוער בוגר "Loveless", המבוסס על חוויותיה שלה באוניברסיטה.
עיבוד
בשנת 2019 חברת ההפקה See-Saw Films רכשה את זכויות העיבוד הטלוויזיוניות של סדרת הרומנים "עוצר נשימה". ב-20 בינואר 2021, נחשף כי עיבוד לייב-אקשן טלוויזיוני של "עוצר נשימה" הוזמן באופן רשמי לסדרה על ידי נטפליקס, בכתיבתה של אוזמן ובבימויו של יורוס לין. פטריק וולטרס מ-See-Saw Films שימש כמפיק בפועל. קיט קונור וג'ו לוק לוהקו לדמויותיהם של ניק נלסון וצ'ארלי ספרינג, בהתאמה. הסדרה עלתה לשידור ב-22 באפריל 2022.
ב-20 במאי 2022, נטפליקס הודיעה כי הסדרה חודשה לשתי עונות נוספות.
חיים אישיים
ביוני 2020, אוזמן יצאה מהארון כא-מינית א-רומנטית. היא משתמשת בכינויי הגוף she/her ו-they/them.
ספריה
נובלות:
סדרת עוצר נשימה:
אסטונים
אסטונים (באסטונית: eestlased) הם עם אוגרו-פיני ששורשיו בהרי־אורל, אשר דובר את השפה האסטונית כשפת אם ומהווה רוב באסטוניה. בשנת 2007 התגוררו באסטוניה כ-940,000 אסטונים, כאשר לצדם מתגוררים כ-400,000 רוסים שמהווים מיעוט לאומי במדינה.
בתקופה שאסטוניה הייתה חלק מהאימפריה הרוסית (1710-1917), אסטונים רבים קיבלו חלקות-אדמה באזור של סנקט פטרבורג, בסיביר ובאבחזיה. בכל מקום שהאסטונים התיישבו הם שמרו על שפתם, על דתם ועל תרבותם. חלק מהכפרים שהאסטונים הקימו, קיימים עד ימינו, כמו, למשל, הכפר אסטו-סדוק (Esto-Sadok) באזור סוצ'י, שברוסיה (על-יד הגבול עם אבחזיה) והכפר אסטו-חגינסקויה (Esto-Khaginskoye) באבחזיה.
ב-14 ביוני 1941, כשנה לאחר סיפוחה של אסטוניה לברית המועצות, כ-10,000 אסטונים גורשו לסיביר על ידי השלטון הסובייטי. בשנת 1944 אסטונים רבים, שחששו מצבא ברית המועצות המתקרב ומהדיכוי הצפוי מצד השלטון הסובייטי, היגרו לשוודיה, קנדה וארצות הברית. האסטונים המשיכו לשמור על השפה האסטונית ועל התרבות שלהם גם בגלות והקימו לשם-כך בתי-ספר ומרכזי-תרבות. בחודש מרץ 1949 כ-40,000 אסטונים (רובם נשים וילדים, שחלקם מתו בדרך) גורשו לסיביר על ידי השלטונות של ברית המועצות, כפעולת הפחדה, שיועדה להפחית את ממדי-הסיוע ושיתוף-הפעולה של האזרחים עם הפרטיזנים (באסטונית: metsavennad,"אחיי-היערות"), שהסתתרו ביערות ונלחמו בכוחות הביטחון של ברית המועצות.
באפריל 1988 נוסדה באסטוניה מפלגת "החזית האסטונית העממית", עם מצע עצמאי. המועצה העליונה של הרפובליקה נהפכה לגוף המחוקק, ורשות זו הכריזה על ריבונות בתאריך 16 בנובמבר 1988 וחוקקה חוק עצמאות כלכלית, חוק שהעניק לאסטונית מעמד של שפה רשמית וחוקי הצבעה מקומיים וממלכתיים. שנה לאחר מכן התרחב הספקטרום הפוליטי באסטוניה ונוצרו מפלגות חדשות. אסטוניה ערכה בחירות חופשיות למועצה העליונה ב־18 במרץ 1990. כל האזרחים היו זכאים להשתתף בבחירות, בכללם 50,000 החיילים הסובייטים שנמצאו בתחומי אסטוניה. החזית העממית, שהייתה מורכבת ממפלגות שמאל ומרכז, צברה רוב פרלמנטרי. במאי 1990 הוחלט לשמור את השם "רפובליקת אסטוניה" ורק חוקי אסטוניה הוכרזו כתקפים. אחרי יותר משלוש שנות משא ומתן, ב־31 באוגוסט 1994, עזב צבא הפדרציה הרוסית את אסטוניה, ומאז הייתה למדינה עצמאות מלאה.
השפה האסטונית דומה לפינית והיא קרובה-רחוקה של השפה ההונגרית.
רוב האסטונים הם נוצרים-לותרנים במוצאם, אך יש גם נוצרים-אורתודוקסים (ראה נצרות אורתודוקסית), מתודיסטים ואוונגליסטים. בימינו רק אסטונים מעטים מצהירים על זיקתם לדת ושיעור המבקרים בכנסיות באופן קבוע לא עולה על 7%.
71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית
71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית (בגרמנית: 71 i Fragmente einer Chronologie des Zufalls) הוא סרט אוסטרי מ-1994 מאת מיכאל הנקה. זהו חלקה האחרון של "טרילוגיית ההתקרחנות" של הנקה המורכבת משלושת סרטי הקולנוע הראשונים שביים, ועוסקת בנושאים כמו התנוונות רגשית וניכור בחברה המודרנית. הסרט מבוסס על אירוע טבח אמיתי שאירע בסניף בנק באוסטריה, שבו סטודנט צעיר ירה למוות במספר בני אדם אותם לא הכיר מעולם ולאחר מכן התאבד.
מבנה
הסרט נחשב לשונה משני הסרטים הראשונים בטרילוגיה בכך שאינו עוסק בתא משפחתי בודד אלא במרכיבים שונים ומצטלבים של החברה, וכן בעיסוקו של הנקה בנושאים גלובליים יותר שאינם קשורים בהכרח לאוסטריה, דבר שחזר על עצמו בסרטיו הבאים.
הטכניקה של הרכבת סרט מסצנות רבות שלכאורה אינן קשורות אחת לשנייה חזרה על עצמה בסרט מאוחר יותר של הנקה, "לחיות על הקצה". טכניקה זו, לדבריו של הנקה, היא הדרך היחידה בה יוצר קולנועי מסוגל לדמות את עושרם של החיים האמיתיים.
"71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית" ו"לחיות על הקצה" חולקים את הנושא המרכזי של הצטלבות גורלותיהם של בני אדם הזרים זה לזה, בעקבות מאורע מסוים. בניגוד ל"לחיות על הקצה", בו המאורע המקשר בין גורלותיהן של הדמויות מתרחש בתחילת הסרט, ב"71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית" מאורע זה מתרחש בסופו של הסרט.
תגובות ופרשנות
אתר "Senses of Cinema" קרא לסרט "אחת מהיצירות הנרטיביות המאתגרות ביותר של שנות התשעים", וטען גם כי הבנק בו מתבצע הטבח בסוף הסרט בא לסמל את הקפיטליזם התאגידי.
בפסטיבל הסרטים הקטלוני הבינלאומי בסיטגס זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר, בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס איגוד מבקרי התסריטאים הקטלוני.
אמשינוב
אמשינוב (בכתיב יידי: אַמשינאָוו; בפולנית: Mszczonów, "משצ'וֹנוּב") היא עיירה בפולין.
בשנת 2006 נמנו בעיירה 6,231 תושבים. העיירה היא מקום הולדתה של חסידות אמשינוב – ענף של חסידות וורקא.