cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויליאם מולוי
אוניברסיטת ויומינג
אפילו כחבר סגל זוטר באוניברסיטת ויומינג, מולוי התבלט כמורה. ג'ורג' קאר פריסון (George Carr Frison; 1924–2020), שהיה פרופסור לאנתרופולוגיה, נזכר שכאשר הגיע בגיל 37 לאוניברסיטת ויומינג בשנת 1962 כתלמיד שנה ראשונה, שלמעט מרצה אורח מדי פעם, מולוי לימד את כל הקורסים שהאוניברסיטה מציעה באנתרופולוגיה.
במהלך שלושת העשורים של הקריירה האקדמית שלו בלאראמי, קיבל מולוי את ההוקרה של תלמידיו ועמיתיו לסגל. נוכחותו המרתקת בכיתה הביאה לו הוקרה כמו פרס אומיקרון דלתא קאפה (Omicron Delta Kappa) על הוראה מצטיינת. החברה הארכאולוגית של ויומינג (Wyoming Archaeological Society) כוננה לכבודו את מלגת ויליאם מולוי (William Mulloy Scholarship) בשנת 1960. בשנת 1964 הוא זכה בפרס ג'ורג' דיוק האמפרי כמצטיין הפקולטה (George Duke Humphrey Distinguished Faculty Award). בשנת 1976 העניקה לו אוניברסיטת ויומינג את התואר הגבוה ביותר שלה, דוקטור לשם כבוד (.LL.D).
בשנת 1968 הקים מולוי את "המוזיאון האנתרופולוגי של ויומינג" ושימש כאוצר שלו עד מותו. האוסף האישי שלו של אמנות עממית מודרנית של אי הפסחא מהווה כיום חלק מ"מוזיאון האמנות של אוניברסיטת ויומינג".
ארכאולוגיה של המישורים
מולוי ביצע פרויקטים מחקריים נרחבים בארכאולוגיה של. הוא חקר אתרים בניו מקסיקו, ויומינג ומונטנה. במונוגרפיות שכתב על אתר האגן (Hagen) ב במונטנה ובאתר מק'קיין (McKean) במחוז קרוק בוויומינג משתמשים עדיין בצורה נרחבת.
בין השנים 1951 ל-1954 פיקח מולוי על חקירת אתר הריגת הביזונים בן 8,000 שנה ליד לאראמי. האתר, על שמו של ג'יימס אלן מהיישוב קודי, בוויומינג, שהביא את המקום לתשומת ליבו של מולוי בשנת 1949, הניב סוג של ראשי חנית ארוכים קעורים ששימשו את פלאו-אינדיאנים לציד ביזון אוקידנטאליס במהלך תקופת הפליסטוקן. מולוי תיאר את הדוגמה המיומנת להפליא של שברור אלכסוני מקבילי של ראשי חנית אלן.
בשנת 1955 שירת מולוי יחד עם ד"ר ה. מארי וורמינגטון, אז מנהלת מוזיאון קולורדו להיסטוריה של הטבע, שנחשבה למיומנת ביותר של הארכאולוגיה של מישורי אמריקה הצפונית, כמנהלים משותפים בעבודות הסקר הארכאולוגיות באלברטה, בקנדה שנערכו בחסות.
ארכאולוגיה של אי הפסחא
בשנת 1955, בעקבות משלחתו המפורסמת של קון-טיקי (1947), אסף החוקר הנורווגי תור היירדאל צוות מומחים לביצוע מחקר ארכאולוגי באתרים שונים ברחבי פולינזיה המזרחית. בהמלצת ד"ר ה. מארי וורמינגטון, הזמין היירדאל את מולוי להשתתף במשלחת הארכאולוגית הנורווגית (1955–56). בפנמה הצטרף מולוי לארנה סקושילד מאוניברסיטת אוסלו, קרלייל סמית', מאוניברסיטת קנזס, אדווין נ. פרדון, ג'וניור, ממוזיאון מדינת אריזונה באוניברסיטת אריזונה, וגונסאלו פיגוראה גרסיה-הוידוברו, סטודנט לארכאולוגיה מאוניברסיטת צ'ילה על סיפונה של כריסטיאן ביילנד (Christian Bjelland), ספינת מכמורת נורווגית שכורה. מלבד אי הפסחא, צוות הארכאולוגים ביקר ברפה איטי, טובואיי ו באיי אוסטרל, כמו גם את ו באיי מרקיז במהלך סיורם בן עשרה חודשים. יחד עם עמיתיו החל מולוי בחקירות ראשוניות של האתרים הארכאולוגיים המועטים של אי הפסחא. צוות המחקר הבינלאומי שזימן היירדאל יחד פרסם לאחר מכן את תוצאות חקירותיהם בכרך הראשון של "הארכאולוגיה של אי הפסחא" (Archaeology of Easter Island, 1961).
זמן קצר לאחר הסקר הראשוני שלו על אי הפסחא, זיהה מולוי את המאפיינים הארכאולוגיים העשירים של האי, את חשיבותו להבנת הפרהיסטוריה של האוקיינוס ואת הפוטנציאל שלו להפוך למוזיאון הפתוח המצטיין של התרבות הפולינזית. משנת 1955 ועד מותו בטרם עת בשנת 1978, הגיע מולוי יותר מעשרים פעמים לאי הפסחא.
עם הגעתו לאי הפסחא בשנת 1955, פגש מולוי את האב, כומר קתולי מבוואריה, וחבר המסדר הקפוצ'יני, שמולוי פיתח כלפיו יחס של כבוד רב בשל הבנתו את התרבות והפרהיסטוריה של אי הפסחא. בתקופת שירותו כמיסיונר באי הפסחא, ריכז האב סבסטיאן רשימות שיטתיות בארכאולוגיה, באתנולוגיה ובשפה של האי, שאותם שיתף עם מולוי, שמצא בהם מקור חשוב למחקר מקורי בכל ההיבטים של תרבות אי הפסחא. מאוחר יותר ערך מולוי ותרגם סדרה של הרצאות ששודרו ברדיו בנושא האתנולוגיה והפרהיסטוריה של אי הפסחא שהכין האב סבסטיאן במקור לאנשי חיל הים הצ'יליאניים שהוצבו באנטארקטיקה. בתמיכת מולוי, פורסמו הרצאות אנגלרט בארצות הברית תחת הכותרת "אי במרכז העולם" (Island at the Center of the World).
הפרויקטים של מולוי באי הפסחא כוללים את חקירת ואת השחזור הפיזי של אהו אקיווי (1960); חקירתם ושיקומם של אהו קו טה ריקו ואהו ואי אורי ו (1970); חקירה ושחזור של שני אהו בהאנגה קיואה (Hanga Kio'e, 1972); חקירה ושיקום של הכפר הטקסי באורונגו (1974) וסקרים ארכאולוגיים רבים אחרים ברחבי האי. בפרט, פרויקטי השחזור של מולוי באי זיכו אותו בכבוד הגדול של תושבי אי הפסחא, שרבים מהם שיתפו איתו פעולה במקומות רבים. בין משתפי הפעולה העיקריים שלו היו חואן אדמונדס רפהנגו (Juan Edmunds Rapahango), מרטין רפו פואה (Martín Rapu Pua) וחרמן הוטו טאווה (Germán Hotu Teave), שבתו, מלניה קרולינה הוטו היי (Melania Carolina Hotu Hey), היא המושלת לשעבר של הפרובינציה של אי הפסחא.
בשנת 1978, כהוקרה על פועלו המצטיין שלא על מנת לקבל פרס למען קהילת אי הפסחא, מונה מולוי לאזרח המהולל של אי הפסחא (Hijos Ilustres de Rapa Nui), על ידי ראש העיירה חואן אדמונדס רפהנגו. מוקדם יותר באותה שנה העניקה לו ממשלת צ'ילה את הכבוד האזרחי הגבוה ביותר, "אורדן דה דון ברנרדו או'היגינס" (Orden de Don Bernardo O'Higgins).
מורשת
מולוי מת מסרטן הריאה בלאראמי ב-25 במרץ 1978. שרידיו נקברו באי הפסחא, כשקברו צופה אל מתחם הטקסים טאהאי, אחד ממיזמי השיקום החשובים שלו. בטקס הקבורה נכחו אלמנתו, אמילי רוס מולוי, בנו פטריק, בתו בריג'יד ונכדו פיניאס קלי. עמיתים וחברים הצטרפו לאנשי קהילת אי הפסחא במתן כבוד לאיש שעבודתו הביאה את האי שלהם לידיעת העולם.
אנדרטת מולוי בטאהאי כוללת כתובות בשלוש שפות: רפה נוי, אנגלית וספרדית. ברפה נוי כתוב כתוב: "במחקר וקימום הפנים החיות (מואי), הוא הראה לנו אהבתו הגדולה לרפה נוי" (Hai hāpī, hai haka tutu‘u i te ‘ariŋa ora, to‘ona here rahi mo Rapa Nui i haka tikea mai ai). ההנצחה באנגלית קובעת: "על ידי שחזור העבר של האי האהוב שלו הוא גם שינה את עתידו." לבסוף, המחווה בספרדית אומרת "כמו שעבודותיו היו גדולות, כך גם אהבתו והקרבתו לרפה נוי" (Grande fue - como sus obras - su amor y entrega a Rapa Nui).
פרויקטי השיקום של מולוי באהו אקיווי, בכפר הטקסי אורונגו, במתחם וינאפו, אהו קו טה ריקו, אהו ואי אורה ושאר המרכז הטקסי בטאהאי מהווים כיום חלק בלתי נפרד מהפארק הלאומי רפה נוי, שהוגדר על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
לאחר מותו, במאי 1978, הכריזו נאמני אוניברסיטת ויומינג עליו כפרופסור מצטיין (Distinguished Professor) לאנתרופולוגיה. בשנת 1997 הקימה המחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת ויומינג את סדרת ההרצאות השנתית מולוי (Mulloy Lecture Series) כהוקרה על גישת "ארבעת התחומים" של מולוי, אשר שילבה ארכאולוגיה, אנתרופולוגיה פיזית, אנתרופולוגיה תרבותית ו לתוכנית מאוחדת באוניברסיטת ויומינג. בשנת 2003, עשרים וחמש שנים לאחר מותו, צירף אותו מינהל המכללה לאמנויות ומדעים באוניברסיטת ויומינג לרשימת אנשי סגל הפקולטה שהצטיינו בעבר.
בן טיפוחיו של מולוי, סרחיו ראפו האואה (Sergio Rapu Haoa) מאי הפסחא, השלים תואר ראשון באנתרופולוגיה באוניברסיטת ויומינג והמשיך ללימודי תואר שני באוניברסיטת הוואי. עם שובו לאי הפסחא, ניהל ראפו את מוזיאון הארכאולוגיה של האי וערך פרויקטים של מחקר ושיקום משלו, במיוחד באהו נאו נאו בחוף שבאי. מאוחר יותר הפך ראפו למושל אי הפסחא הראשון שהיה יליד האי.
הספרייה האישית של מולוי מהווה את הליבה של אוסף המחקר השוכן כיום באי הפסחא ב. במשך שנים רבות, הוחזקה ספריית ויליאם מולוי בוויניה דל מאר, צ'ילה על ידי האמריקאית, שתמכה בה, הוסיפה לאוסף שלה ותכננה את העברתה בסופו של דבר לאי.
אמילי רוס מולוי, שמתה בשנת 2003 בביתה באולאפו במולוקאי בהוואי, קבורה כעת עם בעלה בטאהאי. לזוג מולוי שלושה ילדים, קאתי, פטריק ובריג'יד; שלושה נכדים, ושני נינים. שניים מנכדי מולוי, הם ילידים אתניים של אי הפסחא באמצעות אביהם, גיירמו נהו פאטה.
וס
Wes הוא כינוי חיבה נפוץ לאנשים ששמם הפרטי הוא Wesley. זהו גם שם משפחה, בכתיב Wes או Wess. {{פירושונים|
ראו גם
}}
איימרי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יוספיה סימון
יוספיה סימון (נולדה ב-1938) היא מתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
סימון נולדה ברומניה, וב-1939 עלתה לישראל עם משפחתה והתגוררה בחיפה. לאחר שירותה הצבאי למדה באוניברסיטה העברית.
סימון החלה לעסוק בתרגום בעקבות בתה, המתרגמת מירית בר-אילן, ולאחר מכן נוצר קשר בינה ובין יחיעם פדן.
הספר הראשון שתרגמה הוא "בית ספר לקסמים" מאת מיכאל אנדה ולאחר מכן תרגמה שלושה ספרים נוספים שלו: "זולל החלומות הקטן", "הדֻבִּי והחיות" ו-"הסוד של לני".
סימון תרגמה את ספר הילדים "מלך הגנבים" של הסופרת קורנליה פונקה.
ב-2010 תרגמה סימון את הספר "לבד בברלין". עבודתה קיבלה ביקורת טובות על כך ששמרה על האידיום הגרמני בתרגום.
סימון תרגמה גם את הספר "השתיין" מאת הנס פאלאדה, וקיבלה תשבחות שעל אף שהספר נכתב בשפה נושנה, תרגמה אותו מבלי להשטיחו ועל כך שהשתמשה בעברית מודרנית ולא ארכאית.
אליג'אנט אייר
אַלִיגַ'אנְט אייר (באנגלית: Allegiant Air), הנקראת בדרך כלל רק אליג'אנט (מסוגנן כך: allegiant) בקיצור, היא חברת חסך אמריקאית המפעילה טיסות סדירות ושֶׂכֶר ברחבי ארצות הברית. כמו כן לחברה יש הסמכות להפעיל טיסות שכר לקנדה ולמקסיקו.
החברה נוסדה בשנת 1997 בשם וסט ג'ט אקספרס (באנגלית: WestJet Express), והיא בבעלותה המלאה של חברת "Allegiant Travel Company", חברה הנסחרת בבורסה המעסיקה כ-4,000 עובדים ובעלת שווי שוק של 2.19 מיליארד דולר. המטה התאגידי שוכן בסאמרלין במדינת נבדה, פרבר של לאס וגאס.
שנים ראשונות (1997–2000)
אליג'אנט אייר הוקמה בינואר 1997 על ידי מיץ' אלי (הבעלים והמנכ"ל), ג'ים פאטרסון (נשיא) ודייב בידל (הטייס הראשי), בשם וסט ג'ט אקספרס (באנגלית: WestJet Express). לאחר שהפסידה בסכסוך על סימן מסחרי עם "וסט ג'ט אייר סנטר" מהעיר רפיד סיטי, והכרה בדמיון שם החברה לשל חברת וסט ג'ט הקנדית הפועלת מהעיר קלגרי, החברה אימצה את השם "אליג'אנט אייר" וקיבלה את אישור רשות התעופה הפדרלית ומחלקת התחבורה של ארצות הברית להפעלת טיסות סדירות ושכר פנימיות ב-19 ביוני 1998. לחברה יש הסמכות להפעיל טיסות שכר לקנדה ולמקסיקו.
הטיסות הסדירות החלו ב-15 באוקטובר 1998, בין לאס וגאס לפרזנו שבקליפורניה שהיה בסיס הפעולה המרכזי המקורי של החברה, בנמל התעופה הבינלאומי פרזנו יוסמיטי, עם מטוסי הסילון דאגלס DC-9-21 ומקדונל דאגלס DC-9-51. במהלך המחצית השנייה של שנת 1999 אליג'אנט הפעילה טיסות ישירות בין פרזנו ללאס וגאס, ברבנק ואגם טאהו, ובין לאס וגאס לאגם טאהו, וכן הפעילה טיסות קונקשן סדירות בין פרזנו לאגם טאהו עם עצירה אחת בלאס וגאס. זמן קצר לאחר שחברת "וינאייר איירליינס" (WinAir Airlines) נסגרה בשנת 1999, אליג'אנט אייר פתחה בסיס קטן בשדה התעופה לונג ביץ' שבקליפורניה, ובשנת 2000 הפעילה טיסות ישירות לפרזנו ולאס וגאס, בנוסף לקו הישיר בין פרזנו–לאס וגאס עצמן. מאוחר יותר בשנת 2000, אליג'אנט המשיכה להתרחב והפעילה את הטיסות הישירות היחידות בין שדה התעופה אגם טאהו לשדה התעופה לונג ביץ', בנוסף להפעלת טיסות חדשות לפורטלנד ורינו עם קווי פורטלנד–רינו ורינו–פרזנו הכוללים טיסות סדירות ישירות וגם טיסות קונקשן עם עצירה אחת בין פורטלנד לפרזנו עם עצירה ברינו. תוך ציון עלויות הדלק הגבוהות יותר כגורם מרכזי, אליג'אנט הגישה בקשה להגנה מפני פשיטת רגל באמצעות צ'פטר 11 בשנת 2000.
ארגון מחדש (2001–2004)
פשיטת הרגל אפשרה למאורי גלאגר, אחד מהנושים הגדולים של החברה, להשיג שליטה על החברה. גלאגר, מנהיג ותיק של חברות חסך, עבד עם חברת "WestAir" והיה ממייסדי חברת "ValuJet Airlines". ביוני 2001, גלאגר ארגנן מחדש את אליג'אנט למודל עסקי בעלות נמוכה, תוך התמקדות בשווקים קטנים יותר שחברות התעופה הגדולות יותר לא שירתו עם קווים ראשיים. המטה והפעילות של אליג'אנט הועברו גם הם ללאס וגאס.
בסתיו 2001, אליג'אנט יצאה מפשיטת רגל והתיק נסגר רשמית בתחילת 2002. במרץ 2002 אליג'אנט נכנסה לשותפות בחוזה ארוך טווח עם "Harrah's Entertainment" למתן שירותי טיסות שכר לבתי הקזינו שלה בלאפלין ורינו שבנבדה. במקביל רכשה החברה את מטוס הסילון מקדונל דאגלס MD-80 הראשון שלה. בשנים 2002 עד 2004 פיתחה חברת התעופה את המודל העסקי שלה בטיסות הסדירות. בשנת 2004 אליג'אנט הטיסה מ-13 ערים קטנות ללאס וגאס והציעה חבילות טיסה ומלון ביחד.
הנפקה והרחבה (2005–2008)
במאי 2005 השלימה חברת ההחזקות של חברת התעופה, "Allegiant Travel", השמה של השקעה פרטית בהיקף של 39.5 מיליון דולר, שמומנה על ידי חברות ההשקעות "ComVest" ו-"Irelandia II". בנובמבר 2006 הגישה אליג'אנט הצהרת רישום לוועדה לניירות ערך ולבורסות לקראת הצעה ציבורית ראשונית מתוכננת של המניה הרגילה שלה. אליג'אנט גייסה 94.5 מיליון דולר בהון עצמי עם 5.75 מיליון מניות בשווי 18 דולר כל אחת. היא החלה לסחור בנאסד"ק תחת הסימן "ALGT" בדצמבר 2006.
כמו כן, בשנת 2006 היה לחברת התעופה צי של 21 מטוסי MD-80, והיא טסה באופן ישיר ל-40 ערים קטנות ומהן, כולל אלנטאון, דולות', ואיידהו פולס. מרבית הטיסות הללו טסו אל הבסיסים המרכזיים בלאס וגאס או אורלנדו או מהם. באוקטובר 2007, אליג'אנט פתחה עיר מוקד רביעית ובסיס פעולה בנמל התעופה פיניקס–מסה במסה שבאריזונה, ובכך חיברה את 13 הערים בהן אליג'אנט טסה ועוד עיר חדשה אחת, למטרופולין פיניקס. שדה התעופה מסה הצטרף לנמלי התעופה בלאס וגאס, אורלנדו ואזור טמפה-סיינט פיטרסברג כבסיסי הפעולה המרכזיים של החברה. באותה תקופה, אליג'אנט החזיקה צי של 32 מטוסים שטסו ל-53 יעדים בסך הכל. שדה התעופה מסה הודיע על הרחבה של 930 מ"ר (10,000 רגל רבוע) באוגוסט 2008, מה שהגדיל את מספר השערים משניים לארבעה ואיפשר לאליג'אנט לשלש את מספר הטיסות מפיניקס. ההרחבה מומנה על ידי הלוואה מאליג'אנט שתוחזר באמצעות דמי נוסעים.
ב-14 בנובמבר 2007, אליג'אנט פתחה את בסיס הפעילות החמישי שלה בנמל התעופה הבינלאומי פורט לודרדייל–הוליווד, ובכך חיברה בין יעדי אליג'אנט האחרים לדרום פלורידה.
בינואר 2008, אליג'אנט פתחה את הבסיס השישי שלה בנמל התעופה הבינלאומי בלינגהאם שבמדינת וושינגטון. כחלק מההרחבה, החברה הציבה שני מטוסי מקדונל דאגלס MD-80 בבלינגהאם. מסלולי טיסה הבלעדיים לנמל התעופה בלינגהאם בלבד כוללים את לאס וגאס, פאלם ספרינגס, סן דייגו, סן פרנסיסקו ופיניקס. ההתרחבות בבלינגהאם נבעה ברובה עקב קרבתה לוונקובר רבתי שבקולומביה הבריטית.
2010–הווה
בינואר 2010 חגגה חברת התעופה את הנוסע המיליון שלה שטס מנמל התעופה פיניקס–מסה. חברת האם של אליג'אנט הודיעה גם כי רכשה 18 מטוסי MD-80 משומשים נוספים מסקנדינביאן איירליינס. בפברואר 2010, אליג'אנט פתחה את בסיסה התשיעי בנמל התעופה הבינלאומי ג'רלד פורד בגרנד ראפידס שבמישיגן. אליג'אנט ביססה שני מטוסי מקדונל דגלאס MD-80 בגרנד ראפידס, אך לבסוף ביטלה את מעמד נמל התעופה וסגרה את הבסיס בשנת 2011. החברה ממשיכה לטוס מגראנד ראפידס אך בקיבולת מופחתת.
ב-1 ביולי 2010 אליג'אנט חזרה לשדה התעופה לונג ביץ' (LGB) בלונג ביץ' שבקליפורניה, לאחר ששירתה בעבר בשדה זה עם מטוסי DC-9 עם טיסות ישירות ללאס וגאס (LAS) ולאגם טאהו (TVL) בשנת 2000. החברה התכוונה לטוס גם מנמל התעופה הבינלאומי בלינגהאם ומסטוקטון מספר פעמים בשבוע, עם זאת, כרגע אין שירות טיסות בין שתי הערים הללו אם כי אליג'אנט ממשיכה לשרת את סטוקטון עם טיסות ללאס וגאס, פיניקס–מסה וסן דייגו. בנובמבר 2011, אליג'אנט סגרה את בסיסה בלונג ביץ' ואיחדה את כל הטיסות באזור לוס אנג'לס בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס (LAX).
במרץ 2010 רכשה אליג'אנט שישה מטוסי סילון בואינג 200–757 משומשים כחלק מתוכניות לפתוח קווי טיסה להוואי עד שנת 2012, כשהזמנות המטוסים הן מתחילת 2010 עד לרבעון הרביעי של 2011. היא קיבלה את האישור לתוכנית מרשות התעופה הפדרלית (ה-FAA) ביולי 2011, ואז עבדה עם ה-FAA כדי להשיג את דירוג ה-ETOPS המתאים כדי לפעול בהוואי. כיום אליג'אנט כבר לא מפעילה טיסות סדירות ישירות להונולולו מלאס וגאס.
ביולי 2015 הודיעה חברת אליג'אנט אייר כי היא תקים בסיסים בשדה התעופה האזורי אשוויל ובנמל התעופה הבינלאומי סינסינטי/צפון קנטקי.
באוגוסט 2017, אליג'אנט הודיעה כי בסיס חדש יוקם בנמל התעופה הבינלאומי אינדיאנפוליס. הבסיס החל לפעול בתחילת 2018. באוקטובר 2017 החברה הפסיקה את הטיסות להוואי, וצי מטוסי בואינג 200–757 הוצאו משימוש לאחר מכן. במהלך כל שנת 2017, חברת התעופה הטיסה 12 מיליון נוסעים ב-99 מטוסיה ל-120 יעדים מקליפורניה ועד לפלורידה.
בפברואר 2018, אליג'אנט גם הודיעה על בסיס חדש שיוקם בשדה התעופה דסטין–פורט וולטון ביץ'. ביוני 2018, אליג'אנט פתחה בסיס נוסף בשדה התעופה מקגי טייסון בנוקסוויל שבטנסי. ב-28 בנובמבר 2018 בוצעו הטיסות האחרונות של החברה עם מטוסי סדרת מקדונל דאגלס MD-80. מאז החברה משתמשת רק בכלי טיס ממשפחת איירבוס A320.
בינואר 2019, אליג'אנט הודיעה שתפתח בסיס נוסף בנמל התעופה הבינלאומי ג'רלד פורד בגרנד ראפידס שבמישיגן. אליג'אנט הודיעה שהיא תוסיף בסיס נוסף בנמל התעופה הבינלאומי דה מוין בדה מוין שבאיווה, בנובמבר 2019.
יעדים
נכון להחל ממרץ 2020, אליג'אנט מציעה שירות ל-117 יעדים ברחבי ארצות הברית, לרוב לשדות תעופה אזוריים קטנים יותר שאינם מרכזיים, ובדרך כלל רק כמה פעמים בכל שבוע. היא בוחרת את מסלוליה לאחר חישוב העלויות וההכנסות הצפויות ומוסיפה או סוגרת קוי שירות ליעדים מסוימים לאחר קבלת אישור מהרשויות לכך.
בסיסים
כחלק מהמודל העסקי שלה מנקודה לנקודה, לאליג'אנט יש בסיסים הממוקמים באלנטאון, אשוויל, בלינגהאם, סינסינטי, דה מוין, קונקורד, פורט לודרדייל, פורט וולטון ביץ', אינדיאנפוליס, נוקסוויל, לאס וגאס, לוס אנג'לס, נאשוויל, אוקלנד, אורלנדו/סנפורד, פיניקס–מסה, פיטסבורג, פונטה גורדה, סוואנה/הילטון הד, סרסוטה–ברדנטון וסיינט פיטרסברג/קלירווטר.
צביעה
צביעת אליג'אנט אייר כוללת עיצוב של פרץ שמש בהיר על הזנב, מה שמדגיש את היעדים החמים והקיציים של החברה. אותה צביעה בדיוק של חברת אליג'אנט משמשת גם בכלי הטיס של המותג לטיסות שכר "Jet2holidays" מבית Jet2.com, כאשר ההבדל היחיד הוא שם חברת התעופה המתנוסס על המטוס. הצביעה נוצרה עבור חברת אליג'אנט על ידי "Tiami Designs" מהעיר אטלנטה שבג'ורג'יה.
תקלות וענייני בטיחות
ב-16 בספטמבר 2013, מטוס אליג'אנט אייר מדגם MD-83, שבדרכו למסלול ההמראה הופיע עשן בתא הנוסעים, נאלץ לפנות את הנוסעים דרך מגלשות החירום. לאחר חקירת המקרה, רשות התעופה הפדרלית (ה-FAA) קבעה כי ייתכן וחברת התעופה אינה בודקת את מגלשות החירום כראוי. בהתראה קצרה, אליג'אנט נאלצה להפריש את כמעט כל צי ה-MD-80 שלה.
בקיץ 2015, סדרת תקלות בזמן טיסה גרמה לבדיקה פדרלית של החברה. "לפני שהלילה הסתיים ב-25 ביוני 2015, הופסקו חמש טיסות של אליג'אנט בארבע שעות, והכל מהסיבה שכמה מטוסים שונים חוו תקלות בזמן טיסה", דיווח בטמפה ביי טיימס. מאז אוקטובר 2015 רשות התעופה הפדרלית שמרה את אליג'אנט תחת פיקוח צמוד.
אליג'אנט אייר נמצאת תחת פיקוח הדוק על ידי רשות התעופה הפדרלית בשל נחיתות חירום רבות וההמראות שבוטלו. רשת ABC ריאיינה מכונאי באליג'אנט לשעבר, שאמר כי "לא בוצעו הצעדים הנדרשים בעזרת מדריכי תחזוקה ואף ללא נהלים כלליים, לפני ששוחרר כלי טיס." סקר מצא כי 46 מתוך 86 מטוסי החברה ביצעו נחיתות חירום, ובכולן היו מעורבים מטוסים מדגמי משפחת מקדונל דאגלס MD-80. הגיל הממוצע של צי מטוסי ה-MD-80 של אליג'אנט היה 29 שנים, לעומת פחות מ-13 שנים עבור צי מטוסי האיירבוס שלה. עד בנובמבר 2018, רוב מטוסי ה-MD-80 הוחלפו במטוסים חדשים יותר ממשפחת איירבוס A320.
במאי 2016 אישרה ה-FAA כי היא תקדים בשנתיים את הביקורת הקבועה הנעשית כל 5 שנים, ותבדוק את מטוסי אליג'אנט. אליג'אנט אייר הכריזה כי ה-FAA העניקה לה ציון נקי לאחר הביקורת של שנת 2016.
בנובמבר 2016 הטמפה ביי טיימס פרסם כי המטוסים של אליג'אנט היו בעלי סיכוי גדול פי ארבעה לכך שתקרה תקלה בזמן טיסה, בהשוואה לחברות תעופה גדולות אחרות בארצות הברית. ותחקיר 60 דקות בערוץ "CBS ניוז" בשנת 2018 המשיך לחקור את הנושא. ברישומים ציבוריים שהובאו בתחקיר נמצא כי לאליג'אנט היו יותר ממאה אירועים מכניים חמורים בין 1 בינואר 2016 ל-31 באוקטובר 2017, בהם "תקלות במנוע בזמן טיסה, עשן ואדים בתא הנוסעים, הנמכות מהירוֹת, תקלות במערכת בקרת הטיסה, דליפות הידראוליות והמראות שבוטלו." רשומות ציבוריות אחרות העלו עוד כי כלי טיס של אליג'אנט, בממוצע, היה בסבירות גבוהה כמעט פי שלושה וחצי לסבול מתקלות בזמן טיסה מאשר כלי טיס של אמריקן, יונייטד, דלתא, ג'ט בלו וספיריט איירליינס. אליג'אנט הגיבה לתחקיר וקבעה כי רוב התקלות התרחשו בכלי הטיס הישנים שלה מדגם MD-80 אשר הוחלפו מאז באיירבוס A320,, והגנה על הבטיחות שלה, תוך ציון הביקורת שערכה ה-FAA בשנת 2016, שמצאה את בעיות הבטיחות בחברה כ"מינוריות" ו"לא מערכתיות".
יצחק מאיר קנל
רבי יצחק מאיר קַנַל (בכתיב יידי: קַאנַאל; ה'תרכ"ב – כ"ח באב ה'תש"ב, 11 באוגוסט 1942) היה רב בבלאשקי ובוורשה, סגן יושב ראש אגודת הרבנים בפולין, מהחברים הבולטים בוועד הרבנים בוורשה.
ביוגרפיה
נולד בוורשה בשנת תרכ"ב למשה אהרן, חסיד גור. בצעירותו למד אצל רבי ישראל יהושע מקוטנא, והוסמך על ידו לרבנות. נסע לאדמו"ר רבי יהודה אריה ליב אלתר מגור ואחריו לבנו רבי אברהם מרדכי אלתר. כיהן כרב בליאשקי הסמוכה לקאליש, ובשנת תרפ"ג מונה על ידי נציג אגודת ישראל בקהילת ורשה כחבר ועד הרבנים בוורשה.
הרב קנל היה מהרבנים הפעילים ביותר בוורשה, והיה לאחד ממייצגי הרבנות בעיר בפני השלטונות, התפרסם גם כעסקן ציבורי, וכגומל חסד. ועסק גם בעסקנות. נטל חלק פעיל במיוחד במאבק נגד שחיטה.
כיהן כסגנו של נשיא אגודת הרבנים בפולין (הנשיאים היו: רבי יחזקאל ליבשיץ, רבי אהרן לוין, ורבי מנחם מנדל אלתר).
הרב קנל התגורר ברחוב טוורדה 24, בקרבת בנייני הקהילה היהודית ונחשב לרב האזור. הוא השתתף בכל ישיבות שלטון הקהילה והיה מעורה מאוד בנעשה. נטל חלק פעיל במאבק על השחיטה היהודית בפולין בשנת תרצ"ו.
בזיווג שני נשא את פייגא שיינדל בת רבי אריה לייבוש רוקח בנו של רבי יהושע מבעלז שבעלה רבי שלמה בן רבי דוד טברסקי נרצח בפרעות פטליורה. בנו היה ר' יהושע קנל חתן הרב פנחס פינקלשטיין רבה של פאלניץ.
בימי השואה
באוגוסט 1942 אמר הרב קנל לאלכסנדר זושא פרידמן: "אני לא אתן להסיע אותי מכאן! יבוא עלי מה שיבוא – אבל כאן, במקום! שאבוא לפחות לקבר ישראל...". לפי עדותו של הלל זיידמן, גילה הרב קנל התנגדות אקטיבית לגירוש אל מחנות המוות. בהיותו בכיכר האומשלאגפלאץ, ניסה לחטוף את נשקו של הגרמני ששמר עליו, ובעקבות כך נורה ונהרג במקום. כך זכה לקבר ישראל.
גרסה נוספת למעשה זה מסר נכדו ישראל קנל שסיפר כי במהלך האקציה, כאשר הגיעו קציני האס-אס לדירתו של הרב קנל וציוו עליו לרדת אל הרחוב בדרך אל האומשלאגפלאץ, סירב הרב קנל לציית. הוא סטר לגרמני בפניו, ובו-במקום נורה ונהרג.
High School Musical 2 (פסקול)
High School Musical 2 הוא אלבום הפסקול של הסרט היי סקול מיוזיקל 2 משנת 2007. האלבום יצא לאור ב-14 באוגוסט 2007 על ידי חברת וולט דיסני רקורדס.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ומכר מעל ל-625,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. בשבוע הראשון לצאתו הגיע האלבום למעמד פלטינה כפולה בארצות הברית. האלבום היה לאלבום הנמכר ביותר לשנת 2007, ומכר מעל ל-2.96 מיליון עותקים בארצות הברית ומעל ל-6 מיליון עותקים ברחבי העולם. האלבום זכה בפרס הפסקול האהוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית לשנת 2007.
פרנץ ורניצקי
ביוגרפיה
נולד בווינה. למד כלכלה. בנוסף על כך, עבד כפועל בניין על מנת לממן לימודי לטינית ואנגלית. בשנת 1962 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית. באותה השנה התחתן. באותה השנה החל לעבוד בבנק המרכזי של אוסטריה. בשנת 1969 קיבל דוקטורט בכלכלה והחל לעבוד כיועץ כלכלי. בשנת 1984 מונה לשר האוצר במדינה.
בבחירות לנשיאות אשר נערכו בשנת 1986 התנגד הקאנצלר המכהן פרד זינובאץ למועמדותו של קורט ולדהיים בשל פועלו של ולדהיים כקצין בוורמאכט בזמן מלחמת העולם השנייה. זמן קצר לאחר שוולדהיים נבחר לנשיא, התפטר זינובאץ כמחאה ומינה את ורניצקי כיורשו. הוא הושבע לתפקיד ב-19 ביוני 1986. בספטמבר של אותה השנה הפרלמנט פוזר כתוצאה מהתרסקות הקואליציה. ב-23 בנובמבר התקיימו בחירות והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית נשארה החזקה ביותר, והקימה ממשלה עם מפלגת העם האוסטרית אשר הושבעה בינואר 1987. בשנים אלו ממשלתו של ורניצקי נאלצה להתמודד עם ההשפעות הדיפלומטיות סביב המחלוקת הציבורית על ולדהיים - ארצות הברית ראתה בוולדהיים כאישיות בלתי רצויה וישראל החזירה את השגריר. לבסוף ורניצקי הצליח לנרמל את היחסים עם שתי המדינות. בתחילת שנות ה-90, עם סוף המלחמה הקרה, יצר קשרים דיפלומטיים עם מדינות מזרח אירופה. ביוני 1994 קיים משאל עם בנושא הצטרפות לאיחוד האירופי. 66% מהמצביעים הצביעו בעד הצטרפות, והמדינה הצטרפה לאיחוד בינואר 1995. בדצמבר של אותה השנה נבחר לקדנציה נוספת. התפטר מתפקידו כקאנצלר המדינה וכיו"ר המפלגה בינואר 1997 והוחלף על ידי שר האוצר בממשלתו ויקטור קלימה.
גאוגרפיה כלכלית
האדם בגאוגרפיה הכלכלית
הגאוגרפיה הכלכלית נכללת בתחום הגאוגרפיה האנתרופוגאוגרפי העוסק באדם (אנתרופוס = אדם) המתאר את הצפיפות, שיעורי הגדילה והצמיחה הטבעיים, הפריסה ותוחלת החיים. דוגמה לאדם בגאוגרפיה כלכלית: קצב גידול האוכלוסייה גדל בעקבות שיפור רמת התזונה (רמת התמותה קטנה כתוצאה מכך).
עוד לפני התפתחותו של תחום הגאוגרפיה הכלכלית, אנשים ניסו לשער ולחזות אירועים שיתקיימו בעתיד. לדוגמה, תומאס מלתוס שהיה כלכלן אנגלי, פרסם חיבור ב-1798 בו אמר שבעקבות גידול האוכלוסייה וענף המזון שאינו מתפתח בהתאמה, תהיה תקופה של רעב בעולם וצמצום האוכלוסייה. השערה זו לא התקיימה כתוצאה מהתפתחות ענף המזון בארצות מסוימות שהשפיעו על כלל העולם.
החקלאות בגאוגרפיה הכלכלית
חקלאות הוא ענף עיקרי בחיי האדם, ומספק לאוכלוסייה האנושית מזון וביגוד. בעבר כ-90% מהאוכלוסייה עסקו בחקלאות לעומת כ-50% כיום.
הסיבות לתעסוקה נרחבת בענף החקלאות בעבר:
החקלאות בגאוגרפיה הכלכלית כיום
זמן קצר אחרי המהפכה התעשייתית החלה מהפכה בענף החקלאות, החלו לייצר מכונות העוזרות לחקלאים לעבד את האדמה ולנוע ממקום למקום והחל גם שימוש בדשנים.
מהפכה זו הביאה לירידה בצורך בידיים עובדות וגם לתפוקה גדולה יותר, מכיוון שחקלאים יכלו לגדל על שטח אדמה גדול יותר בזמן קצר יותר בגלל שימוש במכונות. הדשנים שיפרו את התוצרת החקלאית (מכילים חומרים שתרמו לצמיחה כמו זרחן ואשלגן) והאוניברסיטאות התחילו להכשיר אנשים במקצועות העוסקים בתחום, לדוגמה, אגרונומים.
במהלך הזמן, הומצאו גם החממות שבהם משתמשים עד היום ואותה תקופה נקראה "המהפכה הלבנה".
התעשייה בגאוגרפיה הכלכלית כיום
בעולם התעשייה הגאוגרפיה הכלכלית מראה לנו את הגורמים המשפיעים על הסטנדרטים על התעשייה באזור, לדוגמה: מפעל לא יצליח להרוויח באזור לא מיושב (חוסר עובדים). גאוגרפיה כלכלית זו מתארת את השפעת הגאוגרפיה על הרווחים בתעשייה.
עין משפט נר מצווה
עין משפט נר מצוה הוא חיבורו של רבי יהושע בועז, על התלמוד בבלי, המכיל הפניות להלכות במשנה תורה להרמב"ם ובסמ"ג שנפסקו על פי הגמרא (מאוחר יותר נוספו גם ציונים להלכות המובאות בשולחן ערוך ובארבעה טורים ולפעמים גם להגהות הרמ"א).
נר מצווה למעשה מונה את ההלכות שבכל פרק במטרה להפנות לספר אחר של רבי יהושע בועז, שאבד. הספר הפך לאחד ממדורי היסוד של התלמוד הבבלי במהדורותיו הבאות, והוא חלק מצורת הדף של התלמוד בבלי.
הספר
הספר חובר על ידי רבי יהושע בועז כהוספה לדפוסו של המדפיס יוסטיניאן בוונציה בין השנים ה'ש"ו לה'שי"א. דפוסו של יוסטיניאן התבסס על מהדורתו של דניאל בומברגי עם הוספותיו של רבי יהושע בועז, שכללו גם את מסורת הש"ס ותורה אור. הספר היה מחולק לשני חיבורים, עין משפט ונר מצוה:
רבי יהושע בועז ערך את המדור ככלי עזר טכני, ונמנע מהוספת חידושיו על ההפניות שליקט, מלבד מקום אחד במסכת נזיר, בו ציין בדברי התלמוד ראיה להיתר פאה נכרית שפרסם בספרו שלטי הגיבורים, והוסיף את חתימת שמו "יהושע בועז" כחיזוק לדברים.
שינויים והשפעה
ההוספה של רבי יהושע בועז (יחד עם המדורים האחרים – מסורת הש"ס ו"תורה אור") הפכו במהירות לחלק בלתי נפרד מגליון הגמרא; מאוחר יותר, בדפוסי אמסטרדם (ה'תע"ד) ופרנקפורט דמיין (ה'ת"פ), הורחב המדור ונוספו ציונים רבים על ידי רבי יוסף שמואל מקראקא ואחריו על ידי רבי ישעיה פיק ברלין, שהוסיפו גם למסכתות ברכות נדרים ונדה, ולמסכתות מסדר קדשים.
בעקבות כך אוחדו ציוני ה"עין משפט" וה"נר מצוה" שעל התלמוד, והועברו לחלק העליון של העמוד, כאשר כל הפניה צויינה פעמים: אות אחת במספור נפרד לכל עמוד כציון ל"עין משפט", אות זו הוצבה גם בתוך הגליון בסמוך למילים עליהם נסובה ההפניה, ואותיות ציון נוספות כמספור ל"נר מצוה" לכל פרק בנפרד. בציונים שעל ספר רב אלפס, נותרו המדורים נפרדים כמתכונתם במהדורה הראשונה, וציוני ה"נר מצוה" ברווח שבין דברי הרי"ף לפירוש שסביבו.
כתוצאה משינויים אלו, ולאחר שספר המשלים – חיקור דינים לא הודפס מעולם, התייתרו ציוני ה"נר מצוה", ושמו של ה"עין משפט" השתרש כ"עין משפט נר מצוה", כמופיע בראשי העמודים.
בדור האחרון, הוציא רבי יצחק אריאלי לאור את ספרו "עינים למשפט", כהשלמה והרחבה ל"עין משפט" על מסכתות הש"ס.
יוניון סיטי
העיר מהווה חלק ממטרופולין ניו יורק, ויש בה ריכוז היספאני גדול, בעיקר מקובה, מה שהעניק לעיר את כינויה "הוואנה על הדסון".
בראד דלסון
ברדפורד פיליפ "בראד" דלסון (באנגלית: Bradford Phillip "Brad" Delson), נולד ב-1 בדצמבר 1977, הוא מוזיקאי אמריקאי-יהודי, גיטריסט המנגן בלהקת לינקין פארק, איתה זכה ב-2 פרסי גראמי.
יוניון סיטי
בין תושבי העיר ניתן למנות: אוטו מסמר (יוצרו של פליקס החתול), הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם שבזמנו הייתה לו שם ישיבה לבחורים מתמידים מסביב לשעון, אחר כך הקהילה נוהלה על ידי חתנו הרב שלמה גולדמן האדמו"ר מזוועהיל צאנז, שחקן הכדורסל ניקוס גאליס והזמר אייקון. סנאטור רוברט מננדז, יו"ר ועדת החוץ של הסנאט האמריקאי גדל ולמד בעיר זו מילדות ועד סיום בית ספר תיכון.
בראד דלסון
חייו האישיים
בראד, בן להורים יהודים מקליפורניה, למד בצעירותו בתיכון העיר "אגורה" יחד עם חברו מילדות מייק שינודה. בראד סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1995 וזמן מה לאחר מכן הקים יחד עם מייק ורוב בורדון את להקת Xero שהפכה מאוחר יותר את שמה ללינקין פארק.
עוד בשנת 1995 החל בראד ללמוד באוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס לימודי מנהל עסקים, ובתקופת לימודים זו הכיר את דייב פארל שהפך גם הוא לחבר בלהקת לינקין פארק. בראד סיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1999, והפך מעורב בהיבטים העסקיים של הלהקה כאשר יחד עם אביו הוא מנהל את מכירות המרצ'נדייז של הלהקה.
בשנת 2003 התחתן בראד בחתונה יהודית עם אשתו כיום אליסה בורן, וביחד הם הביאו לעולם שלושה ילדים. הראשון מבין ילדיהם הוא ג'ונה טיילור דלסון שנולד ב-25 במרץ 2008.
קריירה מוזיקלית
כמייסד הלהקה יחד עם מייק שינודה, בראד שותף ביצירת כל אלבומיה ושיריה של לינקין פארק והטביע את חותמו כגיטריסט המוביל של הלהקה. יחד עם הלהקה בראד זכה ב-2 פרסי גראמי - בראשון זכו עם השיר Crawling בתואר ביצוע הרוק הכבד הטוב ביותר לשנת 2003, בשני זכו יחד עם הראפר הנודע Jay-Z עם השיר Numb/Encore בתואר שיתוף הפעולה הטוב ביותר בין ראפ לשירה לשנת 2006.
מעבר להיותו הגיטריסט של לינקין פארק, בראד היה זה שהחתים את הולי ברוק (הידועה היום בשם הבמה סקיילר גריי) בלייבל Machine Shop Recordings שתחת האחים וורנר, ובנוסף הפיק רמיקס לשיר Where'd You Go של מייק שינודה בפרויקט Fort Minor והשתתף בהפקת השיר We Made It של באסטה ריימס ולינקין פארק.
לבראד גיטרות משלל המותגים המובילים בעולם, בין היתר Ibanez, Fender, Gibson ועוד. חוץ מלנגן על גיטרות וגיטרות בס, בראד מנגן גם על קלידים, סקסופון, תופים וגם משתתף בשירים בתור זמר רקע.
לאטו
אליסה מישל סטיבנס (באנגלית: Alyssa Michelle Stephens; נולדה ב-22 בדצמבר 1998), ידועה בשם הבמה לאטו (Latto), לשעבר מולאטו (Mulatto), היא ראפרית אמריקאית.
ביוגרפיה
אליסה מישל סטיבנס נולדה בקולומבוס שבאוהיו ב-22 בדצמבר 1998, למיסטי פיטס ושיין סטפנס. היא עברה לג'ורג'יה בגיל שנתיים וגדלה במחוז קלייטון, בצד הדרומי של אטלנטה, שם למדה בתיכון "Lovejoy". היא נשרה מהלימודים על מנת להתמקד בקריירת המוזיקה שלה. לפני שהייתה מוזיקאית, השתתפה במרוצי דראג.
קריירה
בשנת 2016 התמודדה סטיבנס בתוכנית הריאליטי של Lifetime, "The Rap Game", שהופקה על ידי ג'רמיין דופרי וקווין לטיפה. הסדרה עקבה אחרי ראפרים צעירים ושואפים בתחרות זה נגד זה לאורך פרק זמן של כשמונה שבועות. מולאטו, שהופיעה תחת שם הבמה "מיס מולאטו" באותה התקופה, זכתה בתחרות, ובעקבות כך הוצע לה חוזה הקלטות מדופרי בחברת התקליטים "סו סו דאף רקורדס", אך בסופו של דבר דחתה את העסקה, ובחרה לפעול כאמנית עצמאית.
בפברואר 2016 הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "No More Talking". באותה השנה, זכתה בפרס ההיפ הופ/R&B לנוער בטקס פרסי המוזיקה של ג'ורג'יה. באוקטובר של אותה השנה, הוציאה את המיקסטייפ הראשון שלה, Miss Mulatto.
בשנת 2018 שינתה סטיבנס את שם הבמה שלה מ"מיס מולאטו" ל"מולאטו", ובעקבות כך הוציאה את המיקסטייפ השלישי שלה תחת שם הבמה החדש.
בינואר 2019 הוציאה את הסינגל "Bitch from the Souf", שזכה להצלחה ושבחים רבים, ואף קיבל את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, תוך שהפך ללהיט הפריצה של סטיבנס. במאי, הוזמנה להופיע ב-"Rolling Loud", פסטיבל ראפ שנתי במיאמי. ביוני, הוציאה את המיני-אלבום השני שלה, Big Latto.
במרץ 2020 הוכרז רשמית כי מולאטו חתמה בחברת התקליטים תקליטי RCA. ב-23 באפריל 2020 הוציאה את הסינגל השיווקי, "No Hook", ובמאי הוציאה סינגל שיווקי נוסף, "He Say She Say", שנועדו לקדם את אלבום הבכורה שלה. ב-12 באוגוסט הודיעה מולאטו על יציאתו של אלבום הבכורה שלה, Queen of Da Souf בחברת RCA. האלבום יצא לאור ב-21 באוגוסט.
במאי 2021 הכריזה כי שינתה את שם הבמה שלה ללאטו (Latto), יחד עם סינגל שעתיד לצאת תחת שם זה.
תהילה מטמון
תהילה מטמון (11 בפברואר 1905 – 3 במרץ 1974) הייתה עורכת דין וכלכלנית, עסקנית ציבור ופעילה למען זכויות נשים ישראלית, ייסדה את הליגה לזכויות הנשים בישראל ועמדה בראשה, יסדה וערכה את הביטאון "האשה במדינה".
קורות חיים
אחרי גמר הלימודים התיכוניים עבדה כפקידה בלבוב. בנוסף הייתה פעילה בתנועה הציונית, ב"התאחדות צעירי ציון", בקרן היסוד ובהסתדרות הפקידים.
במרץ 1933 עלתה לארץ ישראל. בשנת 1934 נישאה לרופא ד"ר אברהם מטמון (בנם של יהודה לייב מטמון-כהן ופניה מטמון-כהן). הזוג התגורר בתל אביב.
מטמון סיימה את לימודיה במשפטים ובכלכלה והוסמכה לעורכת דין. עסקה בעיקר במתן סעד משפטי לנשים במשפטי אישות.
יסדה את "הליגה לזכויות הנשים בישראל" ועמדה בראשה. הייתה פעילה גם בהיקף בינלאומי בסוגיות של זכויות הנשים, כחברת ההנהלה של הברית הבינלאומית לנשים וצירה בקונגרסים הבינלאומיים של ברית זו בשנים 1952, 1954, 1957, 1959.
הייתה חברה בוועד התאחדות עולי פולין. בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה חברת ההנהלה של הוועד למען החייל היהודי.
הייתה פעילה בשרות ההגנה.
בהמשך הייתה חברת בית הדין העליון של הסתדרות עורכי-הדין בישראל וחברה באיגוד נשים אקדמיות.
יסדה וערכה את הביטאון "האשה במדינה" שיצא לאור בתל אביב על ידי האגוד לשווי זכויות נשים בישראל.
פרסמה מאמרים רבים בעיקר בענייני התחיקה בנוגע לזכויות האישה, המעמד האישי בישראל ויחסים בינלאומיים במערבת ארגוני הנשים בעולם.
בשנת 1960 ערכה ביחד עם בעלה מסע הרצאות בארצות הברית.
שמשה קדמית (סרט)
תקציר העלילה
צלם, חובב קולנוע אובססיבי, ננעל במכוניתו המתפרקת בדרך לחתונתו. ככל שהוא מנסה להשתחרר מחגורת הבטיחות, האפשרות להיחלץ מהמכונית קטנה. הוא פוצע את עצמו בסכין חד שנמצא במכונית, ידית החלון נשברת כשהשמשה סגורה ודלת המכונית ממאנת להיפתח. לבסוף, גם פקחי העירייה, שמתרגזים על "חוצפתו" כשאינו פותח אפילו חלון כדי לדבר אתם, מסנדלים אותו. כל זה קורה כשהכלה עומדת במרפסת האולם מעבר לכביש ולא מבינה מדוע חתנה לא מגיע לחופה. כשהצלם הכלוא משלים עם היותו לכוד, מתגלה לו יכולתו ליהנות מחופש התבוננות בעולם. המציאות והפנטזיה מתערבבות ולפתע הוא רואה את המתרחש בחוץ כקטעים מתוך ההיסטוריה הקולנועית. לבסוף כשצלמת יפהפייה עוברת במקום, והיא היחידה שיכולה לחלצו הוא כבר לא בטוח שהוא רוצה להיחלץ ולהמיר את מלכודת האוטו במלכודת החתונה.
הסרט הוא הומאז' ל"חלון אחורי" של היצ'קוק, לצד ניסיון לדפדף באלבום ההיסטוריה של הקולנוע. הכל בסרט ללא מילים, מעין ראינוע מלווה באפקטים קוליים ובמוזיקה.
תפקידים
תפקידים ראשיים
תפקידי אורח
מוסה (פקיד מצרי)
מוסה (בתעתיק לאנגלית: Mose) היה פקיד מצרי בימי רעמסס השני במהלך המאה ה-13 לפנה"ס. לא ברור מה היה תפקידו המדויק בחצרו של הפרעה אך ידוע כי הוקמה לכבודו אסטלה שנתגלתה בקנטיר וכיום מוצגת במוזיאון Roemer- und Pelizaeus-Museum Hildesheim שבגרמניה ומתוייגת כ: "nr 374", האסטלה מתארת סצנה בה המלך מחלק למוסה שעומד לפניו פריטי יוקרה שמעידה על הכבוד הרב שרכש לו המלך בימיו.
מוסה היה חייל של רעמסס השני בעברו וכונה "אהובו של אתום". הכתובת על האסטלה היא כדלקמן: "המלך בעצמו נותן כסף ואת כל הדברים הטובים מבית המלך, בגלל שהמלך מרוצה מדיבור פיו", רעמסס פונה לחיילים ואומר להם: "אני מאחל שתראו ותעשו את מה שהוד מלכותו אוהב, כמה נפלאים הדברים שהוא (מוסה) עשה! נהדר, נהדר!".
שמו של מוסה מוזכר לרוב בהקשר לחקר יציאת מצרים כאשר חוקרים מנסים לטעון כי יש בסיס במצרית עתיקה לשמו של משה.
Non - Album Singles, Rarities & Oddities
The Complete Non - Album Singles, Rarities & Oddities הוא אלבום אוסף כפול של להקת הרוק הישראלית הצ'רצ'ילים, אשר יצא בשנת 2019 לכבוד יום התקליט הבינלאומי. האלבום מכיל סינגלים וקטעים נדירים שיצאו בשלהי שנות ה-60' ובשנות ה-70'.
צד א' (שירים 1–5)
צידו הראשון של האלבום בגרסת התקליט מכיל סינגלים שיצאו בשנים 1968–1969, לפני שיצא אלבום הבכורה של הלהקה משנת 1969. השיר "Too Much In Love To Hear" נכתב על ידי גיטריסט הלהקה, רוב האקסלי ביחד עם פיט הולדר, כשהשניים היו חלק מלהקת הטורנדוז. השיר "Talk To Me" הוא קאבר לשיר של ליטל ווילי ג׳ון. השירים "קונצ'רטו כפול" ו"קוראל לאוהבים צעירים" הם ביצועים של הצ'רצ'ילים והתזמורת הפילהרמונית ליצירות של באך.
צד ב' (שירים 6–10)
צידו השני של התקליט מורכב מסינגלים שיצאו בשנים 1969–1970 אחרי אלבום הלהקה הראשון ולפני השני. כאשר סולן הלהקה סטן סלומון הוחלף בדני שושן. השירים "Living Loving" ו"She's A Woman" הם קאברים לשירים של לד זפלין והביטלס, בהתאמה. השיר "Sunshine Man (The Dress Soundtrack)" הוא גרסה אלטרנטיבית לשיר של הלהקה ששימשה בפסקול הסרט "השמלה", של ג'אד נאמן.
צד ג' (שירים 11–16)
צידו השלישי של התקליט מורכב כולו מג'אמים שהלהקה ביצעה בהופעה חיה ברדיו, חוץ מהשיר "Achinoam (Hebrew)", שהוא ביצוע של הצ'רצ'ילים לשיר "אחינועם לא יודעת" של אריק איינשטיין. (שהוא למעשה תרגום עברי לשיר "When You're Gone" של הצ'רצ'ילים). השיר "Danielle Sanders Walks Through The Park" הוא גרסת רוק באנגלית לשיר "למה לי לקחת ללב" של אריק איינשטיין ושלום חנוך. השיר "Wake Me Shake Me" הוא קאבר לשיר של The Blues Project. ג'אמים נוספים בצד זה כוללים גרסות רוק לשירים "יונתן הקטן", "והאר עיננו" ולשיר שלהם, "Sunshine Man".
צד ד' (שירים 17–23)
צידו הרביעי של התקליט מכיל סינגלים שיצאו בשנת 1972, לאחר יציאת אלבומה השלישי של הלהקה לאור.
מרג'יאן הולדן
מרג'יאן ז'אן הולדן (באנגלית: Margaret Jean Holden; נולדה ב-3 בנובמבר 1964) היא שחקנית קולנוע ופעלולנית אמריקאית.
ביוגרפיה
מרג'יאן הולדן נולדה בנובמבר 1964 במיניאפוליס, מינסוטה להורים אפרו-אמריקאים. היא למדה באוניברסיטת המדינה של אריזונה ובאוניברסיטת צפון אריזונה, בהם למדה משחק.
היא החלה להופיע בסרט מ-1985 "The Click", ב-1988 בסרטים: "Bloodstone" ו-"Glitch!". ב-1989 הופיעה בסרטים: "Stripped to Kill II: Live Girls" בתפקיד "משהו אחר", ב"ההרפתקה המצוינת של ביל וטד" כדוברת סטודנטים וב"ד"ר קליגרי" כ"חולה במיטה".
הופיעה לאורך שנות ה-90 במגוון סרטים. ב-1992 הופיעה ב"עצור! או שאמא שלי יורה", ב-1993 ב"ניסוי פילדלפיה 2" בתור "ג'ס".
ב-1997 הופיע בסרטו של סטיבן שפילברג: "פארק היורה: העולם האבוד" כאשה צועקת ובסרט "מורטל קומבט 2" כ"שיבה". בשנה לאחריה שיחקה בסרט "ערפדים", ב-1999 השתתפה בסרט "Babylon 5: A Call to Arms", ב-2001 שיחקה ב"רוחות מארס" וב-2003 דיבבה את בסרט "הג'ונגל מת מצחוק 2". ב-2005 שיחקה בסרט "בן ערובה" של פלורן סירי את השוטרת "קרול פלורס". ב-2012 השתתפה בסרט "Bring Me the Head of Lance Henriksen" בתור "מארג'ן".
היא השתתפה גם בסדרות שונות כמו: "Pacific Blue", "עולם אחר", "הנסיך המדליק מבל אייר", "מחוץ לחוק", "Wings", "אגדות מעולם המסתורין", ER, ג'אג, "Crusade", "In the House" וב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
חיים אישיים
מלבד עבודתה המקצועית היא ידועה בעבודה לצד יוצאי ביטחון שלקו בהלם קרב. בשנת 1996 קיבלה פרס מארגון לב הארגמן (Military Order of the Purple Heart), על תרומתה לארגון ואכפתיות לחיילים פצועים.
איגור גלושצ'ביץ'
איגור גלושצ'ביץ' (בסרבית: Игор Глушчeвић; נולד ב-30 במרץ 1974) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי, ששיחק בעמדת החלוץ. הוא אחיו הבכור של ולדימיר גלושצ'ביץ'.
קריירה
גלושצ'ביץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת מוגרן בודווה, בה שיחק שנתיים עד לשנת 2004. בשנת 1996 הוא עבר לשחק בספרד ושיחק בלה ליגה בקבוצת אקסטרמדורה. לאחר שהיא ירדה לליגת משנה הוא המשיך בה ובעונת 1997/98 היה מלך השערים של הליגה השנייה וקבוצתו חזרה לליגה עליונה. לאחר סיום העונה הוא עבר לסביליה והיה שותף לעלייתה לליגה העליונה. בסיום העונה הוא הושאל אריס סלוניקי.
בשנים 2000–2003 הכדורגלן שיחק באוטרכט. לאחר עונה בודדת בספרטה פראג בה הוא שיחק לצד אחיו גלושצ'ביץ' חזר להולנד.
גלושצ'ביץ' פרש בשנת 2008 בגיל 34.
פרד קוק
פרד סי. (צ'ייס) קוק (באנגלית: Fred Chase Koch; נהגה: ; 23 בספטמבר 1900 – 17 בנובמבר 1967) היה מהנדס כימי ויזם אמריקאי. מייסד חברת זיקוק הנפט שהפכה לימים לקוק תעשיות, תאגיד ענק בבעלות פרטית שנשלטת בידי בניו צ'ארלס ודייוויד  ונאמד בשנת 2015 בידי פורבס כחברה הפרטית השנייה בגודלה בארצות הברית.
קוק, בן להארי קוק מהגר מהולנד ומאטי ב. לבית ניקסון. יליד קוואנה שבטקסס. פיתח טכנולוגיה חדשה לזיקוק נפט לדלקים, תחילה פעל רק בתחומי ארצות הברית אך בהמשך עשה חלק מהונו הראשוני בעסקים מחוץ לתחומי הברית שנתפסו בדיעבד כבעייתיים מבחינה אתית ופוליטית: הוא שיתף פעולה עם ברית המועצות בתוכנית החומש הראשונה ועזב את הקשרים הללו רק כאשר 'טוהרו' כמה משותפיו הסובייטים בידי סטלין. לאחר מכן בנה יחד עם שותפו ויליאם רודס דייוויס את בית הזיקוק בהמבורג, השלישי בגודלו בין בתי הזיקוק ששירתו את המשטר הנאצי והיה אחד מבתי הזיקוק הבודדים בגרמניה שיכולים היו לייצר את דלק האוקטן הדרוש למטוסי קרב. עסקים אלו לא היו חריגים בנוף החברות הבינלאומיות האמריקניות ערב מלחמת העולם השנייה.
לפוניה
לפּוניה (בשוודית: Laponia) הוא אזור הנמצא במחוז נורבוטן בחבל לפלנד שבצפון שוודיה, ובו מספר רשויות מקומיות: גאליוור (Gällivare), אריפלוג (Arjeplog) ויוקמוק (Jokkmokk).
האזור משתרע על פני כ-9,400 קילומטרים רבועים, ומפגיש מספר אזורים מוגנים, והוא כולל 4 גנים לאומיים: מודוס (Muddus), סארק (Sarek), פאדילאנטה (Padjelanta), וסטורה סיופאלט (Stora Sjöfallet), ו-2 שמורות טבע: סיאוניה (Sjaunja) וסטובה (Stubba).
הגאוגרפיה של האזור מגוונת מאוד ומאופיינת בעיקר על ידי הרים, נהרות ואגמים. ההר הגבוה ביותר באזור הוא Sarektjåhkkå, גובהו כ-2,089 מטרים. לכל שמורת טבע וגן לאומי מאפיינים בולטים ייחודיים. כמות משקעי השלג בחורף ומשקעי הגשם בקיץ ניכרים. באזור חיים בני העם הסאמי. חלקים מסוימים מהאזור משמשים למרעה של אייל הצפון על ידי הסאמים.
הכפר פוריוס (Porjus) הוא נקודה טבעית של כניסה לאזור לפוניה ובו מרכז מידע למבקרים.
משרד החינוך של רוסיה
משרד החינוך של רוסיה (ברוסית: Министерство просвещения Российской Федерации) הוא המשרד הממשלתי הפדרלי ברוסיה האחראי לעידוד ופיתוח מערכת החינוך ותמיכה במוסדות חינוך והשכלה.
המשרד לחינוך העם של האימפריה הרוסית
גוף ממשלתי מרכזי ראשון לניהול תחום ההשכלה והחינוך ברוסיה החל לפעול לראשונה בשנת 1782 בשם הוועד להקמת מכוני לימוד עממים (ברוסית: Комиссия об учреждении народных училищ), אך ייעודה העיקרי היה סיוע להקמת מכוני חינוך ולא פיקוח והנהלה שלהם. לאחר הרפורמה הממשלתית של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה בשנת 1802 הוחלט על הקמת משרד ממשלתי לענייני חינוך והמשרד לחינוך העם (ברוסית: Министерство народного просвещения Российской империи) נוצר לראשונה ב-8 בספטמבר 1802.
ב-1817 המשרד הפך למשרד לעניינים רוחניים והשכלת העם (ברוסית: Министерство духовных дел и народного просвещения Российской империи), בראשו עמד הנסיך אלכסנדר ניקולאייביץ' גוליצין (שקודם לכן עמד בראש הסינוד הקדוש שניהל את ענייני הדת באימפריה). אך ב-1824 הושב שמו המקורי של המשרד והמשיך לפעול כמשרד ממשלתי לענייני השכלה וחינוך עד לפרוץ מהפכת אוקטובר בשנת 1917.
קומיסריון החינוך העממי
ב-1917 המשרד פורק והפך לקומיסריון העממי לענייני חינוך. ב-1946 נקרא משרד החינוך של ברית המועצות.
משרד ההשכלה של הפדרציה הרוסית
ב-1990 אורגן מחדש ונקרא בשם משרד ההשכלה. בשנת 2004 בוצע רה-ארגון והרחבת המשרד תוך שילוב בו מחלקות שהיו שייכות למשרדים אחרים. במאי 2008 נקרא בשם משרד ההשכלה והמדעים והיה אחראי גם על פיתוח המדע.
משרד החינוך של הפדרציה הרוסית
במאי 2018 המשרד פוצל למשרד החינוך ולמשרד המדע וההשכלה הגבוהה.
פורמט FASTQ
פורמט FASTQ הוא פורמט בביואינפורמטיקה מבוסס טקסט אשר אוצר בתוכו לא רק את הרצף הביולוגי (כפי שעושה פורמט FASTA), אלא גם את ציון האיכות שלו כפי שנקלט במכשיר הריצוף. הן הרצף הביולוגי והן ציון האיכות מסומנים בקיצור על ידי תווים מסוימים. לרוב, מדובר ברצף נוקליאוטידים המיוצגים על ידי האותיות A,C,T,G אשר מייצגות את ארבעת הבסיסים המרכיבים את ה-DNA. ציון האיכות מסומן על ידי קוד ASCII.
פורמט זה פותח במכון סנגר של קרן ולקם במטרה לקשור את רצפי ה-FASTA למידע על איכותו. עם השנים פורמט זה הפך דה פקטו לתקן בו אוצרים פלט של ריצוף בתפוקה גבוהה (high-throughput sequencing).
מבנה הפורמט
קובץ FASTQ המכיל קובץ בודד יראה כדוגמה זו:
סימן הקריאה בראשית השורה הרביעית משמאל מייצגת את האיכות של הנוקליאוטיד G בשורה השנייה משמאל. זהו ציון האיכות הנמוך ביותר, כאשר ציון ~ הוא הגבוה ביותר. ציוני האיכות הנתונים מקבילים לתווים 33–126 ב-טבלת ASCII. בתחילה הפורמט אפשר לשבור שורות כאשר הרצף היה ארוך, אך מכיוון שהתווים @ ו-+ יכולים לשמש גם בקוד ASCII, דבר זה לא מקובל כיום.
מזהים רצפיים בשיטת אילומינה
רצפים אשר רוצפו במכונות של חברת אילומינה מקבלים זיהוי מערכתי.
סוורדס
סוורדס (באירית: Sord Cholmcille, באנגלית: Swords) היא בירת מחוז פינגל שבמזרח אירלנד. העיר שוכנת כ-13 קילומטרים צפונית לדבלין, והיא נחשבת לפרבר שלה.
גאוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, התגוררו בסוורדס 42,738 תושבים. בתכנון העירוני, האוכלוסייה בעיר תגיע בשנת 2035 למאה אלף תושבים.
פורמט FASTQ
מזהים רצפיים בשיטת אילומינה
עם הזמן ופיתוח תוכנות שונות לאנליזה של המידע הרצפי, חלק ממאפייני הזיהוי הרצפי התעדכנו, וכן נוספו חדשים אשר אינם מיוצגים בדוגמה הנ"ל.
סוורדס
גאוגרפיה
בתחומי העיר נמצאת טירת סוורדס, שנבנתה בסביבות שנת 1200 כאחוזתו של הארכיבישוף של דבלין.
בקצה הדרומי של העיר נמצא נמל התעופה של דבלין, נמל התעופה הגדול במדינה.
ערים תאומות
לסוודרס הסכם ערים תאומות עם:
פורמט FASTQ
איכות
מדד איכות Q מסמל את ההסתברות (p) שבסיס מסוים אינו מה שהמכונה זיהתה. ישנם שתי משוואות הנמצאות בשימוש. הראשונה מודדת את האמינות של בסיס, וידועה כציון איכות פרד (Phred quality score):
השנייה מודדת את הסיכוי לטעות (p/(1-p במקום את ההסתברות (p):
בשתי השיטות הללו הציון המתקבל דומה בציונים הגבוהים, אך ישנו פער בציונים הנמוכים (בסביבות Q < 13, שזה מקביל בערך ל-p > 0.05). לאורך תקופה מסוימת, לא היה ברור באיזה אחד מהמשוואות הנ"ל משתמשת אילומינה לצורך האנליזה. בגרסה 1.5 של תוכנית הניתוח (pipeline) הם הצהירו שהם משתמשים בציון איכות פרד.
עימוד לגנום
פורמט FASTQ אינו מחויב להכיל מידע על מיקומו של הרצף הרשום בו, למעשה במידה והרצף הגיע ישירות ממכונת הריצוף, יש צורך לבצע עימוד שלו לגנום על מנת לזהות את מקורו של כל רצף. לצורך כך פותחו כלים רבים כדוגמת Bowtie, HISAT, BWA ו-STAR. תהליך זה ייצור את פורמט SAM
מילונאות
מִלּוֹנָאוּת (בלועזית: לֶקְסִיקוֹגְרַפְיָה) הוא מקצוע הנחלק לשני תחומים קרובים אך שונים:
תחום המילונאות עצמו נחלק בצורה כוללנית בין מילונאים העוסקים בהוצאת מילונים כלליים, כלומר המפרשים מילים בצורה המקובלת בקרב הציבור הרחב. מילונים כאלה לרוב ישתדלו להכיל את כל המילים שבשפה בה עוסק המילונאי, והפירוש יהיה לרוב בשפה קלה וברורה, לרבות דוגמאות או אפילו תיאורים גרפיים. סוג אחר של מילונים עוסקים בתחום צר של השפה (לדוגמה: "מילון הסלנג המקיף" של רוביק רוזנטל), ולעיתים קרובות יותר יעסוק בתחום ההיסטורי-בלשני של המילה בהרחבה יתירה.
מקובל כיום כי המילונאות הוא מקצוע נפרד - אם כי בהחלט חופף - מבלשנות שימושית.
דני גימשי
דני (דניאל) גימשי (נולד ב-1950) הוא קרימינולוג ישראלי המכהן כפרופסור וראש החטיבה לקרימינולוגיה ואכיפת החוק במסלול האקדמי המכללה למינהל. גימשי הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת תת-ניצב, שירת כקצין חינוך ראשי, ראש היחידה לשיטור קהילתי ומנכ"ל המועצה הציבורית למניעת פשיעה בישראל.
ביוגרפיה
גימשי נולד ביבנה ב-1950, למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. שירת כקצין בתותחנים בצה"ל.
שירות במשטרת ישראל
ב-1971 התגייס למשמר הגבול, שימש מפקד מחלקה במג"ב עזה, מפקד מחלקת סיור בשכם, מפקד מחלקת טירונים, מפקד פלוגת טירונים, קצין אג"ם והדרכה מרחבי ומפקד פלוגה במג"ב ירושלים. ב-1978 מונה למפקד משטרת עזה, ב-1980 מונה למפקד משטרת רמלה וב-1982 למפקד משטרת ראשון לציון. ב-1986 מונה לקצין אגף החקירות והמודיעין במרחב שפלה. ב-1987 מונה לראש מחלקת המתנדבים של משטרת ישראל. בשנים 1988 עד 1990 שהה בבריטניה בשליחות מטעם הסוכנות היהודית.
ב-1991 מונה לקצין חינוך ראשי של המשטרה ובמקביל פיקד על הקורס לפיקוד ומטה של הארגון. ב-1994 מונה למפקדה הראשון של היחידה לשיטור קהילתי ושירת בתפקיד עד 1998. שימש מדריך במכללה לביטחון לאומי.
ב-1999 מונה לראש אגף למניעת פשיעה ומנכ"ל המועצה הציבורית למניעת פשיעה בישראל (מציל"ה) במשרד לביטחון הפנים. ב-2003 פרש ממשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב.
השכלה
ב-1976 סיים תואר ראשון בסוציולוגיה ויחסים בין לאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1979 סיים תואר שני בסוציולוגיה וקבלת דיפלומה בקרימינולוגיה מהאוניברסיטה העברית. ב-1994 סיים תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד. הוא בוגר תוכנית קרן וקסנר. ב-1997 קיבל תואר דוקטור בקרימינולוגיה מהפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים, עבודת הדוקטורט שלו עסקה במנהיגות במשטרה.
פנחס גינזבורג
פנחס (פּינוֹ) גינזבורג (13 בפברואר 1911, קניגסברג, גרמניה – 6 בספטמבר 1993, ירושלים, ישראל) היה פעיל תנועת "החלוץ" בברלין, חבר קיבוץ רמת הכובש, גזבר המוסד לעלייה ב', ממקימי התעשייה הקיבוצית בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, מנכ"ל משרד התחבורה, משנה למנכ"ל המועצה לשיווק פרי הדר וממקימי אגודת הידידים של בית התפוצות.
לארץ ישראל
פנחס (פינו) גינזבורג נולד ב-1911 בקניגסברג (היום – קלינינגרד) שבפרוסיה המזרחית (גרמניה), השלישי בין שבעה אחים, למשפחה מחסידות חב"ד שהיגרה מקייב ב-1908. הוא התחנך בבית ספר שהלימודים בו היו על-פי מיטב המסורת הגרמנית. בגיל 15 חדל מהנחת תפילין וחָבַר לתנועת הנוער בלאו וייס. לתנועת החלוץ הצטרף אחרי שעבר לעיר האלה, שם הועסק בבית מסחר, ומאוחר יותר היה פעיל במרכז התנועה בברלין. לאחר עליית היטלר לשלטון החליט להחיש את עלייתו לארץ ישראל. גינזבורג וכמה מחברי התנועה שהתקבצו סביבו הגיעו ארצה באוקטובר 1933 והצטרפו לקיבוץ רמת הכובש. בשל ניסיונו במסחר השתלב בעשייה הכלכלית של הקיבוץ לצד עבודתו במאפייה ובענפים אחרים. חברתו, אֶמי בת דויד ובלה שטרן, ילידת גרמניה, הצטרפה אליו כעבור שנה והם נישאו. גינזבורג הצליח להעלות ארצה את הוריו ושניים מאחיו הצעירים.
בלב המאפליה
לאחר ליל הבדולח שלחה מזכירות הקיבוץ המאוחד את גינזבורג ואת מאיר (מקס) צימלס מקיבוץ יגור לגרמניה כדי לארגן את החלוצים הצעירים במחנות הכשרה לקראת העפלתם ארצה. למרות הנסיבות הצליחו גינזבורג וצימלס להשיג לעצמם אשרות שהייה בגרמניה, וזאת באמצעות אנשי המדור לענייני יהודים (Juden-Referat) של הגסטפו בברלין, שבשלב זה עדיין הסכימו ליציאת יהודים. באווירה המדכאת והמאיימת נפגשו גינזבורג וצימלס עם נציגי קהילות ופעילים נוספים כדי לבחון את המצב ולטוות תוכנית פעולה. "כעבור שבועות אחדים התקשר אל פינו [גינזבורג], באמצעות הקהילה היהודית, גרמני ושמו אלכסנדר פון הפנר והציע לו את עזרתו. הוא דיבר על סוכנות נסיעות ועל משרד נסיעות שהיהודים יוכלו לעבוד עמם – – – היו לו קשרים רבים באס אס והיה יכול לעזור בפרטים רבים של העבודה".