cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המהפכה הכמותית (גאוגרפיה)
המהפכה הכמותית בישראל
בדומה להתפתחות בעולם שתוארה למעלה, גם בישראל חדרה המהפכה הכמותית בתחילת שנות הששים. האבות המייסדים של הגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, כפרופ' דוד עמירן, הגיעו מגרמניה והביאו איתם את תפיסת העולם של הגאוגרפיה הרגיונלית. חלק מדור תלמידיהם, לתארים הגבוהים, נחשפו לתמורות בגאוגרפיה האמריקאית בעיקר בנושאים בתחומי הגאוגרפיה העירונית והכלכלית. ביניהם בלט פרופ' אריה שחר, שהיה מחסידי המהפכה הכמותית.
לתוכנית הלימודים לתארים הגבוהים נוספו קורסים בתחומי שיטות המחקר של מדעי החברה, כמו קורסים בסטטיסטיקה, וכן קורס מרכזי בשם "גאוסטטיסטיקה" - שיטה שנתנה כלים מיוחדים למחקר הכמותי. המהפכה הכמותי התבטאה ביצירת מילון חדש של מושגים גאוגרפיים שלא היו קיימים עשור קודם כגון: עיר ראשה, אגד ערים, הינטרלנד, מקומות מרכזיים, ועוד. לצד לקסיקון של מושגים חדשים, נלמדו תאוריות כלכליות וחברתיות, והן הפכו לדרישת חובה בעבודות התיזה לתואר השני ולעבודות הדוקטורט באותה העת. מאחר שבשנות השישים וראשית השבעים, האוניברסיטה העברית בירושלים הייתה היחידה שבה ניתן היה לקבל תארים גבוהים בגאוגרפיה, הוכשרו בה תלמידים שהפכו מאוחר יותר למרצים ופרופסורים במחלקות לגאוגרפיה האחרות בארץ כמו בחיפה, באר שבע תל אביב ובר-אילן. חלקם העביר את רעיון המהפכה הכמותית אל המחלקות הנוספות שתוכנית הלימודים ועבודות המחקר בהן הושפעו ממנה.
אחת מעבודות התיזה הראשונות בגישה הכמותית שנעשו בירושלים, הייתה עבודתו של פרופ' יהושע כהן (1967) שבדקה את אחת התאוריות החשובות שנחקרו בעולם באותם ימים: "תאוריית המקומות המרכזיים" של קריסטלר ואזורי השפעה עירוניים. כהן, מיקד את עבודתו על מישור החוף הדרומי של ישראל, ובדק את התחרות בין הערים השונות על נתינת שירותים ליישובים הכפריים, וכן את הקשר שבין גודל העיר ובין כמות השירותים שהיא מספקת לסביבה. בעבודתו הוא מציג למעשה ביקורת על רעיונות של התכנון האזורי בישראל, ועל הניסיון ליישם רעיונות של "מקומות מרכזיים" שנולדו עוד בגרמניה טרום מלחמת העולם השנייה. כהן המשיך ויישם את שיטות הכמותיות במחקרים בתחומי הגאוגרפיה החברתית, בעיקר בקשרים של תושבים לשכונותיהם, ולהבדלים בין שכונות בערים השונות. שנים מאוחר יותר, הבין כהן את המגבלות של הגישה הכמותית בגאוגרפיה, הוא פנה לעבר הגאוגרפיה התרבותית במחקריו.
מחקר אחר אופייני לאותם ימים של פרופ' יורם בר-גל (1971) שבדק תאוריה הקשורה לשינויים בגידולים חקלאיים כתוצרים של מרחק מהיישוב הכפרי. תאוריה זו קשורה לרעיונות תאורתיים מהעולם הגרמני של המאה ה-18. על פי הרקע התאורתי נוצרים סביב יישובים כפריים מעגלים אחידים של גידולים חקלאיים - כל מעגל עם גידול אופייני. המחקר עסק במיפוי מפורט של גידולים חקלאיים בשני כפרים ערביים בצפון ישראל. לאחר מיפוי הגידולים החקלאיים בכפרים, הנתונים שנאספו נותחו בכלים של גאוסטטיסטיקה ובוטאו במפות מיוחדות שעליהן מוצגים "מרכזי הכובד" ו"צלבי הפיזור" של הגידולים השונים. פרט לפיזור הגידולים בהקשר למרחק מהיישוב נבדקו הקשרים שבין פיזורם לבין משתנים מתחום הגאוגרפיה הפיזית כמו סוג הקרקע, זווית שיפוע המדרון ועוד.
כפי שהוזכר למעלה, אחד הגאוגרפים החשובים שאימצו את המהפכה הכמותית בארץ והירבה לחקור ולהעמיד דורות של תלמידים היה פרופ' אריה שחר, שפרסם עבודות רבות בנושאים עירוניים. חלק ניכר מעבודתו של אריה שחר התרכזה במטרופולין של תל אביב, שבה בדק תופעות שונות כמו מרכז העסקים הראשי או אזורים סוציו-כלכליים של תושבי העיר. כך לדוגמה פרסם מאמר (1978) על האזורים החברתיים באגד הערים תל אביב, בשנות הששים. המאמר נפתח במשפט שמהווה דוגמה לשימוש בלקסיקון החדש שנוצר בזמן המהפכה הכמותית "המערך המרחבי של האוכלוסייה העירונית, הוא ביטוי מצרפי למספר גדול של החלטות מיקום של משפחות, של יזמים ושל גופים ציבוריים". למרות המורכבות הגבוהה של החלטות מיקום כאלה, שחר חיפש את הסדירות והשיטתיות של פיזור האוכלוסייה באזורי המטרופולין על בסיס החלטותיהם. הוא יצא לבדוק את ההשערה כי השינויים במערך המגורים במטרופולין, משקף את השינויים החברתיים בערים שנבדקו. שינויים שמקורם בהגירה בתוך הערים ואל הערים עצמן.
הוא מיפה את המשתנים הדמוגרפיים והכלכליים באזורי המטרופולין השונים, מתוך בסיס הנתונים ומפקדי האוכלוסייה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. לאחר מכן ביצע ניתוח סטטיסטי רב משתנים, ביצע "ניתוח גורמים מרחביים (Social Area Analysis). הוא סימל את האזורים השונים על פי צירים דמוגרפיים, כלכליים ואתניים. לאחר מכן בדק את השתנותם לאורך זמן, תוך שימוש בשיטות גיאוסטטיסטיות של אותם ימים כולל צלבי הפיזור ומרכזי הכובד.
מסקנתו של המחקר שוב מדגימה את הלקסיקון "הכמותי" של אותם ימים: "בדיקת המתאמים בין הצירים הראשיים של המרחב החברתי, מצביעה על קיומו של מודל חברתי חד צירי המונח בבסיס המערך החברתי של האוכלוסייה באגד הערים תל אביב".
כפי שהתרחש בעולם, גם בישראל במהלך שנות השמונים והתשעים, חלה נסיגה בשימוש בפארדיגמה הכמותית ובמודלים הכלכליים שהניעו אותה. מחקרים בגאוגרפיה עירונית וכלכלית פנו יותר לכיוונים חברתיים וביקורתיים פעמים תוך אימוץ פילוסופיה הומניסטית וזניחת הפוזיטיביזם והדטרמיניזם הכלכלי שאפיינו את דור המהפכה הכמותית. אולי הסמל הברור ביותר לשינוי בתפיסת מהות הגאוגרפיה לאחר המהפיכה הכמותית, הוא השינוי שחל בשמות המחלקות לגאוגרפיה בכל האוניברסיטאות בארץ, שהוסיפו לשם המחלקה הוותיק - "גאוגרפיה" גם את התואר של "למודי סביבה".
ג'רי סיינפלד (דמות)
ג'רום "ג'רי" סיינפלד (באנגלית: Jerome "Jerry" Seinfeld) הוא דמות המגולמת על ידי השחקן ג'רי סיינפלד בסדרת הטלוויזיה "סיינפלד". בסדרה ג'רי הוא סטנדאפיסט שמחפש מערכות יחסים עם נשים מושכות ויפות, שלעיתים נדירות מחזיקות יותר מפרק אחד. הוא בדרך-כלל מבחין בפגמים קטנים ביותר אצל הנשים והופך אותם לסיפור גדול, דבר שגורם למערכות היחסים שלו להיגמר בדרכים מאוד מביכות. ג'רי הוא הדמות המקשרת בין גיבורי הסדרה - הוא חבר ילדות של ג'ורג' קוסטנזה, יצא עם איליין בניס ושכן של קוזמו קריימר. חלק ניכר מהסצינות בסדרה מתרחשות בדירתו של ג'רי.
על הדמות
ג'רום (ג'רי) סיינפלד הוא בנם של מורטי והלן, זוג פנסיונרים החיים בפלורידה. הוא גר לבדו כרווק נצחי בניו יורק. ג'רי הוא סטנדאפיסט, וזהו עיסוקו לכל אורך הסדרה. הוא הגיבור היחיד שמצליח לעבוד בצורה קבועה באותה עבודה לכל אורך הסדרה.
ג'רי נוהג להעיר הערות בהתייחס למתרחש סביבו וללעוג לאנשים, שלא בפניהם. מבין הדמויות הראשיות, נדמה שהוא הנבון וההגיוני ביותר, זאת מכיוון שהוא תמיד מעיר הערות סרקסטיות על הדברים המוזרים שאחרים עושים, במקום לעשותם בעצמו. כאשר ג'ורג' שואל אותו איך הוא רואה את עצמו, ג'רי אומר לו - "פחות או יותר כמוך, רק מצליח יותר". הוא נשאר מאוזן לאורך הסדרה. ג'רי הוא חסר אמפתיה - למשל, כאשר לדמות אחרת קורה מקרה מצער, הוא נוהג לסנן "זה חבל..." (That's a shame...). דוגמה טובה לכך קיימת בפרק "נער הבועה", כשאביו של "נער הבועה" (Bubble boy) מספר את סיפורו העצוב והוא מתחיל לבכות. איליין בוכה גם כן ומחלקת מפיות כדי שיוכלו לנגב את הדמעות - וג'רי מנגב את פיו.
לג'רי עצמו יש כמה מוזרויות, בין היתר אובססיה לניקיון. הוא אוהב דגני בוקר, הוא מעריץ של סופרמן.
הצורך התמידי של ג'רי לנתח אירועים קטנים בחייו מתחיל לעייף את הדמויות האחרות בפרקים המאוחרים - בעיקר את איליין. ג'רי הוא הדמות היחידה שמופיעה בכל פרק בסדרה.
רקע ומשפחה
ג'רי הוא יליד ניו יורק. הוריו הם זוג פנסיונרים יהודים בשם מורטי והלן, החיים בפלורידה. לרוב הוא לא מראה זיקה למסורת היהודית, ומוצאו הוא בעיקר מקור לבדיחות. יש לג'רי אחות (מוזכרת בפרק המסעדה הסינית), אולם זו לא מופיעה ואף לא מוזכרת בשמה לכל אורך הסדרה. יש לו דוד, ליאו (אח של הלן, אמו של ג'רי), המעיק מאוד על ג'רי - ובעיקר גאה בבנו, ג'פרי (בן דודו של ג'רי), העובד במחלקת הפארקים של ניו יורק. אמם של ליאו והלן, ננה (סבתו של ג'רי) מופיעה בכמה פרקים, והיא אשה מבוגרת מאוד, ונראה שפיתחה אלצהיימר. בתחילת הסדרה הוצגו עוד כמה בני משפחה (בעיקר בפרק הערת הפוני), כמו מאניה ויצחק, שחגגו את חתונת הזהב שלהם, אולם קרבתם לג'רי לא מוסברת, וידוע עליהם מעט (למעשה, שהם מהגרים מפולין).
ג'רי הוא חבר ילדות של ג'ורג' קוסטנזה, איתו למד בתיכון. הם חברים כה טובים ומבלים זמן כה רב ביחד, עד שכתבת חשבה אותם לזוג הומואים ("לא שיש משהו רע בזה", לדבריהם). אחרי הקולג', ג'רי עבד כמוכר מטריות, ואז התחיל לעבוד במועדונים כסטנדאפיסט.
מערכות יחסים
אחד המאפיינים העיקריים של ג'רי הוא כמות מערכות היחסים העצומה שהוא מנהל. בתחילת הסדרה הוא נראה די ביישן, ואף מתבייש להתחיל עם בחורה ליד איליין, אולם בהמשך הוא מפצה על כך, כאשר יש לו חברה חדשה, צעירה ואטרקטיבית כמעט בכל פרק. הוא גם מוצא סיבות מוזרות להיפרד מהן.
ג'רי ואיליין
ג'רי ואיליין יצאו תקופה מסוימת לפני תחילת הסדרה, ומאז נשארו ביחסים טובים. הם מספרים אחד לשני על מערכות היחסים שהם מנהלים, ויוצאים לבלות הרבה יחדיו. הם אף שכבו פעמיים לאחר שנפרדו: בפרק The Deal, בו הם קובעים מספר חוקים שיעזרו להם להימנע מלאבד את החברות שלהם; ובפרק The Mango, שבו ג'רי מגלה שאיליין זייפה את האורגזמות בעת שיצאה איתו, ומבקש הזדמנות שנייה, כדי להציל את החברות. איילין עמדה להתוודות על אהבתה לג'רי כאשר המטוס עומד להתרסק (בפרק האחרון, The Finale), אך היא חזרה בה לאחר מעשה. היא אף מסתנוורת מכמות הכסף שג'רי מרוויח (The Cadillac), ומנסה להתקרב שוב לג'רי.
שמות בדויים
כמו שאר חברי הסדרה, גם ג'רי משתמש בשמות בדויים על מנת להוציא את עצמו מסיטואציות לא נעימות. ג'רי הוא קל וארסן (Kel Varsen), המתחרה הראשי של ה. א. פניפקר (שם בדוי של קריימר) ותעשיין אמיד. שני השמות האלה יחד עם ארט ונדליי (שמו הבדוי של ג'ורג' קוסטנזה) מוזכרים בעיקר בפרק The Puerto Rican Day. ג'רי, כווארסן, עונה לטלפון כ"תעשיות ונדליי" במטרה לעזור לג'ורג' בהונאת משרד האבטלה.
פעם טען ג'רי ששמו הוא "דילן מארפי", איש שהיגר לאמריקה מאירלנד כשהיה ילד, כדי שהוא וג'ורג' יוכלו לעלות על לימוזינה שהוזמנה לאדם בשם אובריין (The Limo). כדילן, ג'רי מציין כי הסיבה להגירתו הייתה רעב לדגנים. כשצוין שהמבטא של ג'רי, כדילן, נשמע יותר סקוטי מאשר אירי, ג'רי הסביר שמשפחתו חיה בדיוק על הגבול בין שתי הארצות (שלא באמת גובלות).
משחקי מלחמה (סרט)
משחקי מלחמה (באנגלית: WarGames) הוא סרט מתח משנת 1983 בבימויו של ג'ון בדהם, לפי תסריט מאת לורנס לסקר ווולטר פרקס ובכיכובו של מתיו ברודריק.
הסרט גרף הכנסות נאות בקופות, שנאמדו ב-74 מיליון דולר בחמשת החודשים הראשונים להקרנתו בארצות הברית, לעומת עלויות ההפקה שעמדו על 12 מיליון דולר. עלות ההפקה של תפאורת הרקע של הסרט, המתארת את פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה (NORAD) הגיעה לכמיליון דולר. הייתה זו העלות הגבוהה ביותר לתפאורת רקע בתולדות הקולנוע האמריקאי עד אותה העת.
תקציר עלילה
בסצנת הפתיחה של הסרט מתואר בסיס טילים גרעיניים של צבא ארצות הברית, המקבל הוראה לשגר את הטילים כמענה למתקפה גרעינית. אחד החיילים האמורים לשגר את הטילים מסרב לבצע את הפקודה, האמורה לגרום למותם של מיליוני אנשים.
לאחר מכן עובר הסרט אל דייוויד לייטמן (מתיו ברודריק), שהוא האקר בגיל הנעורים, העושה שימוש במחשב אישי ובמודם על-מנת לפרוץ למערכות מידע המחוברות לרשת הטלפוניה הציבורית. בין היתר, הוא פורץ למחשב בית-הספר התיכון שבו הוא לומד, ומשפר את הציונים שלו ושל חברתו. לאחר שראה, בכתב-עת לענייני מחשבים, פרסומת לחברה חדשה המייצרת משחקי מחשב, הוא מקדיש מאמצים על-מנת לאתר את רשת-המחשבים שלהם, ומפעיל את המחשב שלו כך שיחייג כל מספר בסאניוויל שבקליפורניה, על מנת לאתר את המערכת של חברת המשחקים. בצפותו בתוצאות מאמצי האיתור הראשוניים, הוא מגלה מערכת שמעוררת בו עניין. הוא מפעיל את המערכת מרחוק, ומוצא רשימה של מה שנראה לו כ"משחקים". אך משחקי המחשב אינם נושאים שמות טיפוסיים כי אם שמות מוזרים כגון "לוחמה כימית וביולוגית" ו"מלחמה תרמו-גרעינית עולמית". ניסיונותיו להעמיק חדירתו לרשת כושלים.
משכך, הוא פונה להוועץ בשניים מחבריו, האקרים גם הם, ומציג בפניהם תדפיס של פרוט פעולותיו. חבריו מייעצים לו לאתר את ה"דלת האחורית" (Backdoor) של הרשת, דלת המוגנת באמצעות סיסמה, ואחד מהם מציע להשתמש במילה פלקן (Falken), המהווה את רישא שם המשחק הראשון שנגלה בפניו ברשימה ("Falken's Maze" - "המבוך של פלקן"). לייטמן שועה לעצתם ומגלה שפלקן היה חוקר בינה מלאכותית. בעקבות זאת, הוא נרתם למלאכת איסוף כל פיסת המידע על אודות חייו של פלקן.
לאחר שהוא מנסה לפרוץ בשנית את המערכת על ידי הזנת אירועים מחייו של פלקן, הוא מגלה שהקוד הנכון הוא שם בנו של פלקן, ג'ושוע. משפרץ למערכת, בוחר לייטמן לשחק במשחק שנקרא "מלחמה תרמו-גרעינית עולמית", ובוחר בלאס וגאס ובסיאטל, שבה הוא מתגורר, כמטרות הראשונות לתקיפה. מבלי שידע, המערכת שנגדה הוא משחק היא למעשה מערכת ממוחשבת בעלת אינטליגנציה מלאכותית בשם WOPR הנמצאת במפקדת NORAD, מערכת שתוכננה ונבנתה על ידי פלקן. מערכת זו נוצרה במקור כדי לערוך סימולציות מלחמה, ולאחר מכן ניתנה לה השליטה על מערכת הטילים הגרעיניים הבין-יבשתיים של ארצות הברית, משום שתרגולות-פתע, מהסוג שתואר בפיסקת הפתיחה, הראו ש-22 אחוז מהצוותים שהיו ממונים על מערכות אלו נכשלו במשימתם ולא שיגרו את הטילים לכשנצטוו לכך. הממשלה החליטה אפוא לוותר על שירותיו של "הגורם האנושי" ולהעביר את הפעלת הטילים למערכת הממוחשבת.
פעולתיו של לייטמן יוצרות ב-NORAD את הרושם שעומדת להתחולל מתקפת טילים רוסית. הם מצליחים לזהות שזו טעות, אך אינם שמים לב ש-WOPR ממשיך ב"משחק" ומתכונן ליזום מתקפה אמיתית נגד ברית המועצות. רמת הכוננות הביטחונית בארצות הברית עולה בהדרגה, כאשר המחשב מתעתע בכולם וגורם לקציני הצבא לראות על המסכים צוללות ומטוסים של הצבא האדום שאינם בנמצא כלל.
לייטמן מאותר על ידי ה-FBI ונלקח לאתר סודי לחקירה. הוא מצליח להימלט, ומגיע לבית מגוריו של פלקן באורגון. פלקן פרש לגמלאות לאחר מות בנו הצעיר ובגלל הדברים שעשה ביים הFBI את מותו והוא חי תחת שם בדוי. לייטמן וחברתו ג'ניפר משכנעים את פלקן הציני והדיכאוני כי השמדה גרעינית היא דבר נורא, וכי עליו לסייע להם לעצור את המלחמה. כשהם מגיעים למטה NORAD בבונקר הגרעיני בהר שאיין, מסתבר להם כי המחשב השתלט על מערכת הטילים של ארצות הברית, ובכוונתו להנחית מכת מנע גרעינית על מנת "לנצח במלחמה".
בעזרתו של יוצר המכונה, פרופ' פלקן, מצליח לייטמן ללמד את המחשב על חוסר ההצלחה שבמלחמה גרעינית ובכך למנוע שואה גרעינית. הוא גורם למחשב להריץ אינספור משחקים של איקס עיגול כנגד עצמו ולנסות לנצח. משלא הצליח המחשב לנצח הוא מתחיל להריץ תרחישים של מלחמה גרעינית כדי למצוא דרך בה יהיה מנצח במלחמה שכזו. גם שם המחשב אינו מצליח לנצח. המחשב מבין כי ישנו מצב שבו לא ניתן לנצח במשחק ופולט פלט שאומר "המהלך היחיד שיוביל לניצחון הוא לא לשחק". המחשב "פורש" אם-כן מהמשחק ומבטל את שיגור הטילים, באמרו כי הוא מעדיף "משחק נאה של שח מט".
הקשרים תרבותיים והיסטוריים
על אף שהסרט שווק כ"סרט נעורים", וכיכבו בו ברודריק, בעל המראה הנערי, ששיחק עד אז בתיאטרון ובקולנוע את דמות הנער בקומדיות של ניל סיימון כ"יומן חוף ברייטון", ושידי, שסומנה על ידי הוליווד ככוכבת סרטי נעורים, והופיעה בתחילת שנות השמונים בסדרת סרטי התבגרות בנוסח "מועדון ארוחת הבוקר", שיקף הסרט מספר נושאים חברתיים ופוליטיים המאפיינים את התקופה שבה נוצר.
שנת יציאתו של הסרט אל המסכים, 1983, היא שנת התרחשותם של מספר תהליכים היסטוריים וטכנולוגיים המהווים את הרקע לסרט. עלייתו לשלטון של רונלד רייגן סימנה הסלמה במלחמה הקרה (תמונה שלו אפילו מופיעה באחד מהקטעים שבסרט). הרטוריקה של רייגן התייחסה לברית המועצות כ"אימפריית הרשע", והחשש העולמי מפני מלחמה גרעינית כוללת התבטא ביצירות קולנועיות וטלוויזיוניות באותה התקופה, כסרט הטלוויזיה "היום שאחרי", בכיכובם של ג'ייסון רוברדס וסטיבן גוטנברג, שתיאר את חייה של עיירה כל אמריקנית לאחר מלחמה גרעינית. חדירתו של המחשב האישי לבתים פרטיים רבים הייתה התפתחות טכנולוגית חדשה יחסית, והדמות שאותה משחק ברודריק היוותה אב טיפוס לדמות שהפכה לקלישה קולנועית, היא דמותו של חנון המחשבים בן העשרה, דמות המופיעה מאז בסרטים רבים, כדוגמת מת לחיות 4, או באופן רציני יותר בדמותו של ניאו בתחילת סדרת המטריקס. הסיפור עצמו, על התפתחות טכנולוגית שיצאה משליטה, הוא חזרה על סיפור "פרנקנשטיין", והגרסה המסוימת של אובדן השליטה במחשב על, נראתה כבר על המסכים בסרטיו של סטנלי קיובריק, 2001: אודיסיאה בחלל ודוקטור סטריינג'לאב, שם אירעה התפתחות עלילתית דומה בה גורם המחשב למלחמה גרעינית.
פרסים
הסרט משחקי מלחמה היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: בתחום הסינמטוגרפיה, הפסקול הטוב יותר, והעלילה הטובה ביותר.
סרט המשך
סרט המשך בשם "WarGames 2: The Dead Code" הופק בשנת 2008 אך לא הוקרן בבתי הקולנוע, אלא הופץ ישירות בפורמט של DVD. מפיקי הסרט טוענים כי בכוונתם להמשיך ולהפיק סרטים נוספים בסדרה. בסרט ההמשך לא משחקים שחקני הסרט המקורי, והבימוי, התסריט וההפקה, אף הם לא נעשו על ידי אותם האנשים. הקשר בין סרט ההמשך לסרט המקורי הוא בעלילה בה האקר בגיל העשרה מתעמת עם מחשב על ממשלתי, ובכך ששני הסרטים מופצים על ידי חברת MGM.
דליה פן לרנר
דליה פן לרנר (9 במאי 1936 - 13 בספטמבר 2011) הייתה שחקנית ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
פן לרנר נולדה וגדלה בתל אביב, הוריה היו מרדכי ומלכה פן. אביה עבד במגן דוד אדום, ולימים התמנה למנהל מגן דוד אדום. בצעירותה למדה ריקוד ורצתה להיות רקדנית. פן לרנר עשתה את שירותה הצבאי ביחידת הקשר לעיתונות. בשנות החמישים נסעה ללונדון ללמוד משחק. היא למדה בישול בקורדון בלו, למדה משחק ב"ראדה", האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון ושיחקה בתיאטרון ובסדרות טלוויזיה, בהן ההגדה לבית פורסייט (1967) של ה-BBC. בלונדון הכירה את ד"ר אלק לרנר, ממנהלי חברת "מרקס אנד ספנסר", והשניים נישאו בינואר 1962. הייתה יו"ר התאחדות ידידי התיאטרון הישראלי בלונדון. ב-1969 שבו לישראל והתיישבו בסביון.
אחרי שובה לישראל כתבה מדורי אוכל בעיתונים. הייתה מהראשונים בישראל שכתבו על אוכל לא כשר ועל המטבח העולמי. במשך מספר שנים כתבה בירחון מוניטין. כשנוסד העיתון חדשות היה לה בו טור (יחד עם ישראל אהרוני, רון מייברג, ושאול אברון). מאוחר יותר כתבה במגזין על השולחן. הייתה מנטור לכמה מהשפים הישראלים המרכזיים, שיחקה במספר סרטים ישראליים, בהם: "חגיגה בסנוקר" ששם שיחקה את ג'רלדין, בת זוגו של מר סלבדור (יוסף שילוח), ובסרט "פצעי בגרות 80", הייתה חברה במסדר אבירי הגריל, ובשנת 2011 זכתה לאות כבוד מהארגון. פן לרנר כתבה, יחד עם איילת לטוביץ' וגיל חובב, את הספר שמש, ים ואוכל גם: בישול ים-תיכוני (צילומים - נלי שפר, תל אביב: מודן, 1998). לאחר מות בעלה, בעשור הראשון של המאה ה-21, הפסיקה לכתוב בעיתונות.
היו לה שני ילדים: הווטרינרית ד"ר סימונה בראל, והשף והמסעדן דני לרנר. פן לרנר נפטרה בגיל 75 ממחלת כליות.
אליעז כהן
אליעז כהן (נולד ב-1 בינואר 1972) הוא משורר, עורך ועובד סוציאלי. חבר קיבוץ כפר עציון. פעיל שלום ישראלי.
את לימודיו התיכוניים עשה בישיבת בני-עקיבא בכפר-הרא"ה, והיה לאחד מתלמידיו הקרובים של הרב משה צבי נריה, ש"גילה" את כישרון-הכתיבה של כהן ועודדו. לאחר-מכן למד בישיבת-ההסדר "אור-עציון" ושירת כחייל קרבי בחיל השריון.
בשנת 1994 החל לפרסם יצירות מקור בכתבי-עת ובעיתונות היומית – בתחילה בפרוזה ולאחר מכן גם בשירה ובפובליציסטיקה. בצעדיו הראשונים כיוצר נחנך בידי הלל וייס, הסופר והעורך משה שמיר, המשורר איתמר יעוז-קסט ואחרים.
מחקר והוראה
ב-1995 החל לעסוק בהנחיית סדנאות לכתיבה יוצרת, בתחילה בקרב המגזר הדתי, ובהמשך, לאחר  שהשלים את לימודי התואר הראשון בעבודה-סוציאלית, גם בקרב אוכלוסיות מגוונות אחרות. כיום מנחה כהן סדנאות ומוביל "קהילות כותבות" ברחבי הארץ.
בשנת הלימודים תשע"ו שימש כ"משורר הבית" במכללת לוינסקי לחינוך בת"א, ובשנת הלימודים תשע"ח החל ללמד במסגרת המחלקה לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן קורס בכתיבת שירה.
אליעז כהן נקרא להיות שותף בפורומים שונים, חברתיים ומחקריים, ובמרוצת השנים היה חבר בפורום המנהיגות הצעירה הציונית-דתית שאסף והוביל ישראל הראל בשנים 2001-2002 במכון הרטמן בירושלים, בקבוצת המחקר לשוויון ואי-שוויון בישראל מטעם מכון ון-ליר וקרן אוקספורד למחקר, והוא חבר הפורום הבינלאומי של הספרייה הלאומית בירושלים.
פעילות
כהן היה אחד מבוגרי המחזור הראשון לתסריטאות בבית הספר לקולנוע "מעלה" בירושלים. במהלך 2007–2008 היה שותף כתסריטאי בפיתוחה של סדרת-דרמה לטלוויזיה אודות המתנחלים.
בשנת 2004 יזם כהן את תהליך שילובה של הכתיבה היוצרת בלימודי מגמות הספרות בחמ"ד, יוזמה שהחלה כפיילוט בשנת 2007 והבשילה עד למימושה כתוכנית ליחידה אחת בבגרות החל מקיץ 2010.
כמו כן מרכז את מגמת הכתיבה במחנות-היצירה לנוער בחמ"ד ,ומשמש כיועץ, כמרצה וכמנחה ב"בית מורשת אצ"ג" בירושלים.
נבחר ומשמש כ"סופר אורח" של משרדי החינוך והתרבות בחינוך העל-יסודי ברחבי הארץ בשנים 2004–2007 ו-2010–2015.
בקיץ 2012 החל לשמש כעורך הראשי בהוצאת הספרים "ראובן מס".
בשנת 1998 נעשה עליו סרט דוקומנטרי במסגרת הסדרה "עד 30" של הערוץ הראשון, על ידי הבמאי חיים גיל. באביב 2012 היה אחד מעשרה משוררים שהשתתפו בפרויקט דוקו-המשוררים של הקולנוען אורי ברבש "באר חלב באמצע עיר".
במהלך חמש שנים הגיש את הפינה "שיחות קטנות על שירה" במוסף התרבות "מה יהיה" של קול ישראל ברשת ב' (פינה שהחלה בתוכנית "משב הרוח" בערוץ הראשון, ששודרה במהלך קיץ 2006 עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה). משתתף כפאנליסט בתוכניות שונות ברדיו ובטלוויזיה.
בקיץ 2012 היה שותף לייסוד תנועת "ארץ לכולם" – יוזמת "שתי מדינות, מולדת אחת", שמנסה לגרום לפיוס ולשלום בין שני העמים, הישראלי והפלסטיני, המבוסס על שיתוף ולא על הפרדה במולדת האחת. יוזמות נוספות בהן נטל חלק: שותפות בייסוד תנועת "צדק" (ב-2002, עם מוטי אשכנזי, פרופ' אסתר אלכסנדר, חיים אסא ונוספים), הקמת תנועת "ירושלום" - מתנחלים ופלסטינים למען שלום בארץ (יחד עם הרב מנחם פרומן ונחום פצ'ניק ב-2009), יוזמת "תג מאיר" כנגד פשעי השנאה המכונים "תג מחיר" (בחנוכה 2011 בהובלת ד"ר גדי גבריהו), ייסוד מרכז "שורשים-ג'ודור" לדיאלוג, לפיוס ולטרנספורמציה בין מתנחלים ופלסטינים באזור גוש עציון (חורף 2014, עם עלי וחאלד אבו עוואד, הדסה פרומן, שאול יודלמן, מיירון יהושע והרב חנן שלזינגר), יוזמת "בוחרים בחיים" (בצום י"ז בתמוז-רמדאן, קיץ 2014 יחד עם עלי אבו עוואד, בעקבות חטיפת ורצח שלושת הנערים ומוחמד אבו חדיר) ומיזם "ונסלח" - 40 ימי סליחה (מראש-חודש אלול ועד יום הכיפורים והעיד אל-אדחא, סתיו 2015, בעקבות רצח משפחת דוואבשה בכפר דומא, יחד עם הרבה יעל קריא).
פעילותו בכתב העת משיב הרוח
ב-1995, עם הופעת גיליונו הראשון של כתב העת "משיב הרוח", הצטרף לכתב העת ומשמש כעורך וכמנהל-אמנותי בכתב-העת, פעילות הכוללת גם עריכת אירועים ספרותיים מגוונים, ניהול אמנותי של פסטיבל השירה "ימי אהבה לשירה", והנחיית כיתת השירה "מזמור" למשוררים בראשית דרכם.
ספרי-שיריו
ספר שיריו הראשון, "מחומשים" – שירים בהשראת פרשיות השבוע ("תמוז", 1997), פתח למעשה הופעת שירה אמונית-מקורית בדור שאחרי דור המשוררים הבולט של קוסמן-קפלון-פנחס כהן-איזקסון-עוזר והדר, ועורר מחדש בתוך הציבור האמוני שאלות כ"שאלת הגבולות" ביצירה, היחס לתנ"ך "בגובה העיניים", שירה כמדרש מודרני ועוד.
ספר שיריו השני "נגיעות ראשונות" – אוסף שירה לירית ("מילוא", 2000), הביא בפעם הראשונה לשירה העברית את פירותיו הפואטיים של המתח האירוטי הנוצר בעקבות האיסור הדתי על נגיעה (איסור על מגע בין גבר לאשה טרם נישואיהם), וסימן את כהן גם כ"אירוטיקן דתי". בספר זה ניכרים גם ניצנים ראשונים ביחסו המורכב של המשורר לערביי הארץ, כמו-גם בפנייתו הנועזת אל האל.
כל אלה ועוד קיבלו ביטוי עוצמתי וגבישי יותר בספרו השלישי  "שמע אד-ני" – משירי מאורעות תשס"א-תשס"ד ("אבן-חשן", 2004), שהופיע בשלהי האינתיפאדה השנייה ומשמש גם כמעין "כרוניקה שירית" לחוויות השנים הללו. הספר עורר תגובות חזקות ביותר בקרב מגזרים רבים, זכה לביקורות משבחות, נדפס בשתי מהדורות נוספות וזיכה את מחברו בשנת תשס"ו בשני פרסים נחשבים: פרס ראש-הממשלה ליוצרים עבריים, ופרס "שבתון אביחי".
(בעקבות פרסום הספר פוטר כהן מעבודתו כעובד-סוציאלי בפנימיה חרדית לבנים בירושלים, בשל "שירי ההתרסה" שבו).
בקיץ 2005, בעקבות ההתנתקות מחבל-עזה ומצפון-השומרון, נוסף לספר "נספח העומד בפני עצמו" בשם "הזמנה לבכי" (תוך הפנייה ל"הזמנה לבכי" שפורסמה לאחר מלחמת יום הכיפורים) ובו שירי מחאה וקינה על חורבן-היישובים ("אבן-חשן", 2005).
שני הקבצים בצירוף שירים נוספים זכו להיתרגם לאנגלית בידי לרי ברק, וראו אור במהדורה דו-לשונית בקיץ  2010 בהוצאת Toby Press תחת השם Hear O Lord.
לצד זאת, תורגמו שירים בודדים למגוון שפות, ביניהן: צרפתית, יוונית, ערבית, פולנית, סרבית, רוסית ואף סינית, וחלקם פורסמו באנתולוגיות ובבימות מודפסות ואינטרנטיות שונות.
במרוצת-השנים זכו כשנים-עשר משיריו להלחנות בידי מוזיקאים שונים, והם מושמעים בתחנות-הרדיו וברשת האינטרנט.
בשלהי 2012, לאחר 7 שנים בהן לא הופיע קובץ שירת מקור משלו, ראה אור ספר שיריו הרביעי: "עד שהגענו להבנה עם האור" (הוצאת קשב לשירה).
במהלך קיץ תשע"ח ראה אור ספר שיריו החדש: "מחר הירח יזרע" – מבחר שירי אהבה בהוצאת אבן-חשן, וכן אוסף מתורגם משיריו לצרפתית בהוצאת Levant, בתרגומו של מישל אקהרד אליאל.
בסתיו 2020, תשפ"א, ראה אור ספר שיריו השישי "מזמור ליום חול" בעיצומה של מגפת הקורונה העולמית, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
חיים אישיים
כהן נשוי לאפרת ואב לארבעה. הוא חבר הקיבוץ הדתי-שיתופי כפר עציון.
מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'
מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'  (באנגלית: Star Wars - Episode III: Revenge of the Sith) הוא אופרת חלל אמריקאית שכתב וביים ג'ורג' לוקס ויצא לאקרנים בשנת 2005. זהו הסרט השלישי בטרילוגיה השנייה של סרטי מלחמת הכוכבים. הטרילוגיה השנייה, שבסדר הכרונולוגי של הסרטים מתרחשת לפני הטרילוגיה הראשונה. בסרט מככבים: איוואן מקגרגור, נטלי פורטמן, היידן כריסטנסן, איאן מקדריאמיד, סמואל ל. ג'קסון, כריסטופר לי, אנתוני דניאלס, קני בייקר ופרנק עוז.
הסרט מתרחש שלוש שנים לאחר תחילת מלחמת המשובטים, שפרצה בסוף הסרט הקודם מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים. הסרט מגולל את מעברו של אנאקין סקייווקר - אביר ג'דיי שנחשב לעילוי - אל הצד האפל. הסרט מתאר גם את קריסתה של הרפובליקה הגלקטית וכיצד הקיסר פלפטין משתלט עליה והופך אותה לדיקטטורה. הסרט פותר את כל הסוגיות הפתוחות של הטרילוגיה השנייה (פרקים 1–3) ומכין את הרקע לטרילוגיה המקורית (פרקים 4–6), בה בנו של אנאקין, לוק סקייווקר, שהוחבא על ידי אבירי הג'דיי אובי ואן קנובי ויודה, יוצא להילחם באימפריה הגלקטית.
סרט זה נחשב לאפל ביותר מבין כל סדרת הסרטים. בסצינות רבות קיימת אנלוגיה לסצינות אחרות מיתר סרטי הסדרה, לרבות הטרילוגיה הראשונה (פרקים 4–6). חלק מהאירועים בסרט תוכננו כך על מנת ליצור אנלוגיה סמלית בין המעשים, שלה משמעות רבה בהבנת הדמויות.
הסרט גרף מעל ל-800 מיליון דולר בקופות, עובדה שהופכת את הסרט לאחד משוברי הקופות הגדולים של 2005. בניגוד לשני הסרטים הקודמים, סרט זה זכה לביקורת טובות והתקבל בצורה חיובית אצל המעריצים.
עלילה
הסרט נפתח בקרב ענק מעל קורוסנט בין הרפובליקה לצבא הבדלנים בפיקודו של גנרל גריווס וצבא הדרואידים שלו. אבירי הג'דיי אנאקין סקייווקר ואובי ואן קנובי נשלחים לחלץ את הקאנצלר פלפטין שנחטף בידי הסית' הרוזן דוקו. השניים מצליחים לעלות על ספינת האם של גריווס אחרי שאנאקין מציל את ספינת הקרב של אובי ואן מחבלה בידי רובוטי-חבלה ששוגרו מהגנת הספינה. השניים חותכים את דרכם דרך שלל הדרואידים עד שהם מגיעים לחלק בו מוחזק פלפטין. הם פותחים בקרב חרבות אור עם דוקו, שמצליח להמם את אובי ואן ומותיר את אנאקין להילחם מול דוקו לבדו. אנאקין מצליח להביס את דוקו בקרב חרבות-אור ולפקודת פלפטין הורג אותו, למרות הסתייגותו מהריגת שבוי לא חמוש. לאירוע זה תהיה השפעה רבה עליו בהמשך.
הסנאטורית פאדמה אמידאלה, אשתו של אנאקין סקייווקר, בהריון. לאנאקין יש סיוטים דומים לאלו שהיו לו עם אמו על מותה, כאשר הפעם הם על כך שאשתו מתה בלידה. פלפטין מרעיף שבחים וכיבודים על אנאקין לעומת מועצת הג'דיי שחושדת בו ומתנכרת אליו. חברי מועצת הג'דיי הטילו עליו משימה: לרגל אחרי הנשיא פלפטין. הנשיא פלפטין מספר לאנאקין ש"הצד האפל" של ה"כוח" יכול למנוע מאנשים למות ורומז לו שרק אם יצטרף לצד האפל יוכל להציל את פאדמה. אנאקין מסתייג מהנשיא, שולף את חרב האור ומאיים להורגו, אך בעקבות התקרית עם הרוזן דוקו מחליט להסגירו למועצת הג'דיי.
לאחר שאובי ואן קנובי מצליח לאתר את מנהיג צבא הבדלנים, גנרל גריווס, ולהביס אותו בקרב, אוזלות הסיבות לקיומה של שעת החירום ולסמכויות העודפות שלקח הקאנצלר פלפטין על עצמו. מאסטר מייס ווינדו, בכיר חברי המועצה אחרי יודה, שיצא למשימה בכוכב הווקים קאשיק,יוצא לעצור את הקאנצלר שהופך את עורו ומנסה לחסל את הג'דיי, ואחרי קרב עמו הוא מחליט להורגו. אנאקין, שמתפרץ לזירת הקרב והושפע ממה שקרה עם דוקו, מונע זאת ממנו על ידי כריתת ידו של ווינדו האוחזת בחרב האור הסגולה שלו והקאנצלר הורג את מייס ווינדו על ידי ברקי הסית'. במהלך הקרב נפצע הקאנצלר קשות ופניו מושחתות.
אנאקין מזועזע ממה שעשה ומשוכנע שעל מעשיו אין כפרה ודרך חזרה, מחליט אנאקין לפנות לצד האפל של הכוח במטרה להשיג את היכולת להציל את אשתו מהמוות הצפוי לה. הוא מקבל את מרותו של פלפטין בצורה מוחלטת ואת שם הסית' "דארת' ויידר".
אחרי שהמיר את אנאקין, פלפטין מפעיל את מזימתו להשמיד את מסדר אבירי הג'דיי. הוא נואם בפני הסנאט ומספר להם על קנוניה של מועצת הג'די כנגד הרפובליקה ומקבל ממנו אישור להשמידם. פלפטין נותן את "פקודה 66" שמטרתה חיסול כל אבירי הג'דיי. צבאות הרפובליקה בוגדים בכל אבירי הג'דיי ומחסלים את כולם למעט יודה ואובי ואן קנובי. יודה חיסל את החיילים שאיימו עליו וכרת את ראשיהם ולבסוף נמלט בעזרת שני ווקים - צ'ובאקה וווקי נוסף בשם טארפול, ואובי ואן קנובי לא נפגע מן הפגזים שניתכו עליו. אנאקין עצמו יוצא למקדש הג'דיי וטובח בכל החניכים הצעירים. אחרי כן אנאקין נשלח לכוכב הלבה הגעשי של מוסטאפר לחסל את ראשי איגוד הבדלנים שנמלטו אליו. יודה ואובי וואן, שהצליחו להסתנן למקדש הג'דיי ונאבקו בחיילים המשובטים, מגלים דרך מצלמות האבטחה של המקדש הקלטה ובה נראה אנאקין רוצח את החניכים ואת אבירי הג'דיי. כמו כן, בהקלטה נראה אנאקין כשהוא רוכן לרגלי מורו החדש פלפטין והם מגלים שהשנים חברו יחד על מנת לחסל את מסדר הג'דיי. יודה מחליט לשלוח את אובי ואן קנובי להרוג את אנאקין סקייווקר, כשהוא עצמו מנסה להתעמת עם פלפטין, אך לא מצליח להביס אותו ונאלץ להימלט לגלות. פלפטין ממנה את עצמו לקיסר ומכריז על האימפריה הגלקטית שתקום על חורבות הרפובליקה.
אובי ואן מתגנב לספינה של פאדמה, שטסה לכוכב הגעש מוסטאפר מרוב דאגה לאנאקין. אנאקין מנסה לפתות אותה לעבור לצד האפל אך היא דוחה אותו. כאשר הוא רואה את אובי ואן הוא בטוח שהיא בגדה בו וכמעט חונק אותה למוות מרוב זעם. אובי ואן ואנאקין פורצים בדו-קרב חרבות-אור שבסיומו אנאקין מאבד את שתי רגליו ואת ידו השמאלית, ובנוסף לכך גופו מתקרב מדי ללבה והוא עולה בלהבות. פלפטין, שבינתיים הכריז על עצמו כקיסר והפך את הרפובליקה לאימפריה, מגלה זאת ופועל להצלתו. מכינים לאנאקין חליפה ביונית וקסדה עם מכשירי הנשמה המאפשרים לו להישאר בחיים.
כאשר ויידר שואל לשלומה של פאדמה, הקיסר מספר לו שהוא "כנראה הרג את אשתו מרוב זעם", בהתייחסו לניסיון החניקה של אנאקין את פאדמה, בשעה שחשב שהביאה עמה את אובי ואן לכוכב מוסטאפר. לאמיתו של דבר, אנאקין כמעט הרג את פאדמה אך היא נותרה בחיים ומתה זמן קצר לאחר הלידה מתוך חוסר רצון לחיות לאור השינוי באנאקין. היא ילדה תאומים, לאחד מהם נתנה את השם לוק, והוא נשלח לקרובי משפחתו, איכרים בטטואין, ולשנייה קראה ליאה, והיא נמסרה למשפחתו של הסנאטור בייל אורגנה באולדריאן. אובי ואן נשלח להשגיח מרחוק על הילד בשעה שיודה יוצא לגלות בתקווה שאולי בנו של סקייווקר יצליח לעשות את מה שאובי ואן והוא כשלו בו.
אפקטים מיוחדים
על מנת לדמות כוכב לכת געשי, נבנה דגם מקלקר המדמה את המקום בו דארת' ווידר ואובי ואן קנובי נלחמו על מוסטפאר. כדי לדמות לבה, השתמשו באלף ליטרים של מתיל כתום המשמש לבישול תעשייתי. כל סט הצילומים נבנה בשיפוע של 10 מעלות על מנת לאפשר זרימת לבה אטית.
על מנת לדמות גפיים כרותות, השתמשו בגרביים כחולים המכסות את הגפיים. בעזרת אפקטים מיוחדים, העלימו את החלק המכוסה על ידי הגרביים.
עלייתו של פלפטין לשלטון - השוואות פוליטיות
במהלך הסרט מתואר כיצד פלפטין משתלט על הרפובליקה, כאשר הוא לוקח עוד ועוד סמכויות מהסנאט, תוך ניצול הפחד מפני מלחמה המשתוללת בין הרפובליקה לבדלנים (שמאחוריה עומד דארת' סידיוס הוא פלפטין).
מאחר שלוקאס ידוע בתמיכתו במפלגה הדמוקרטית היו רבים שפירשו את תיאור עליית פלפטין כביקורת על ג'ורג' בוש שניצל את פיגועי 11 בספטמבר כדי להפקיע סמכויות וחירויות אזרח (למשל: חוק הפטריוט, הפוגע בפרטיות האזרחים ומקנה עוד סמכויות חקירה וציתות לשירותים החשאים). המלחמה בין הרפובליקה לבדלנים מוקבלת למלחמות באפגניסטן ומלחמת עיראק, שלטענת הדמוקרטים לא היו מחויבות המציאות ונפתחו על ידי ממשל בוש מסיבות שלא קשורות למלחמה בטרור. בעקבות המחלוקת הפוליטית, היו מספר גופים רפובליקנים ושמרניים שהוקיעו את הסרט ואף החרימו אותו.
למעשה, עלייתו של פלפטין לשלטון והפיכתו לדיקטטור דומה יותר לעלייתו של אדולף היטלר לשלטון בגרמניה. שניהם נבחרו באופן דמוקרטי, שניהם הפקיעו סמכויות מהפרלמנט בחקיקות חירום בעקבות מצב חירום (מלחמה בסרט; אנרכיה וטרור בגרמניה) ושניהם טיהרו לאחר מכן את בסיס הכוח שלהם שעזר להם בסתר ליצור כאוס (חיסול מנהיגי הבדלנים במוסטאפר, טיהור הג'די הגדול - בסרט; "ליל הסכינים הארוכות" - בגרמניה), ושניהם זכו לתמיכה ציבורית גדולה במשך כל התהליך.
מחשבות פולשניות
מחשבות פולשניות או טורדניות הן מחשבות, דימויים או רעיונות לא רצויים שעשויים להפוך לאובססיות. הן מצערות ומעוררות מצוקה, וקשה לנהל אותן ולהשתחרר מהן. מחשבות, דחפים ודימויים חודרניים עוסקים בתכנים "לא הולמים" בזמנים לא מתאימים, ומשתייכים לעיתים קרובות לאחת משלוש הקטגוריות: מחשבות אגרסיביות לא ראויות, מחשבות מיניות לא ראויות או מחשבות של ניאוץ וחילול הקודש בתחום הדתי, אם כי יש עוד סוגים רבים, ולכן המחשבות הפולשניות יכולות לעסוק במשהו אחר לגמרי. מרבית האנשים חווים מחשבות כאלה בהקשר של הפרעה טורדנית כפייתית (OCD), הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD) או דיכאון. הן עלולות להיעשות משתקות, מעוררות חרדה ועקשניות.
תיאור
אנשים רבים חווים את סוג המחשבות ה"רעות" והלא-רצויות מהן סובלים אנשים עם הפרעה יותר חמורה, אבל רובם מסוגלים להשתחרר מהן ולסלקן. בעבור מרבית האנשים, מחשבות רעות הן "מטרד חולף". הפסיכולוג סטנלי רחמן מלונדון, הציג שאלון לסטודנטים בריאים, ומצא שכמעט כולם חוו מחשבות רעות מפעם לפעם, ובכללן מחשבות על אלימות מינית, עונשים מיניים, מעשים מיניים "לא טבעיים", פעילויות מיניות מכאיבות, דימויים גסים או שעוסקים בחילול הקודש, מחשבות על פגיעה באנשים זקנים או בקרובים להם, אלימות כלפי בעלי חיים או ילדים, והתפרצויות מילוליות אימפולסיביות או אלימות. מחשבות רעות כאלו הן אוניברסליות בין בני אדם, והן היו "כמעט בוודאות תמיד חלק מהמצב האנושי". כאשר מחשבות פולשניות מתרחשות יחד עם אובססיה כפייתית, הסובל מהן לא מסוגל להתעלם מהמחשבות הלא-נעימות, והוא עשוי להעניק להן תשומת לב מיותרת, ובכך הוא גורם להם להיות יותר תדירות ומציקות. המחשבות יכולות להפוך לאובססיות חמורות שמשתקות ונמצאות באופן מתמיד, והן עשויות לעסוק בנושאים שונים כמו אלימות, מין וחילול הקודש. בשונה ממחשבות פולשניות נורמליות, הנחוות על ידי אנשים רבים, מחשבות פולשניות שקשורות ל-OCD עשויות להיות מעוררות חרדה, מתמידות וקשות להדחקה.
התגובה של אדם למחשבות רעות עשויה לקבוע האם המחשבות יחמירו, יהפכו לאובססיה ויצריכו טיפול. מחשבות פולשניות יכולות להתרחש עם או בלי קומפולסיות (=מעשים כפייתיים); ביצוע המעשה הכפייתי עשוי להוריד את החרדה שהאדם חווה, אבל זה מחזק את הדחף לבצע את המעשה בפעמים הבאות ובכך מחזק את המחשבות הפולשניות. לפי לי באר (מומחה בטיפול ב-OCD מהקליניקה ל-OCD בבית החולים במסצ'וסטס), הדחקת המחשבות רק מחזקת אותן, ואילו ההכרה כי מחשבות רעות אינן מלמדות על כך שהאדם הוא "רע" היא אחד הצעדים להתגברות עליהן. ישנן ראיות בנוגע לתועלת וליתרון שיש בקבלת המחשבות הפולשניות, בניגוד להדחקתן. מחקר הראה, כי הנבדקים שהורו להם להדחיק את המחשבות הפולשניות חוו יותר מצוקה לאחר ההדחקה, בעוד הנבדקים שהורו להם לקבל את המחשבות חוו פחות חוסר נעימות. תוצאות אלו עשויות להיות קשורות לתהליכים הקוגניטיביים הנמצאים בבסיס ה-OCD. אולם, קבלת המחשבות עשויה להיות יותר קשה עבור אנשים עם OCD. במאה ה-19, OCD הייתה ידועה בתור "מחלת הספקנות"; ה"ספק הפתולוגי" שמלווה את ה-OCD עשוי להקשות על אדם עם OCD להבחין במחשבה פולשנית "נורמלית" – כפי שהיא נחווית על ידי רוב בני האדם. עובדה זו גורמת להם "לסבול בשקט, כאשר הם נבוכים מדי, או מודאגים מדי שיחשבו שהם משוגעים".
הסיכוי שהסובלים יפעלו לפי המחשבות הפולשניות הוא נמוך מאוד; הסובלים שחווים אשמה עצומה, חרדה, בושה ודאגה בנוגע למחשבות רעות, הם שונים מאלו שפועלים לפי מחשבות כאלו. ההיסטוריה של פשעים אלימים נשלטת על ידי אלו שאינם מרגישים אשמה או חרטה; עצם העובדה שאדם מתייסר בגלל המחשבות הפולשניות, ואף פעם לא פעל על פיהן, היא סימן מצוין לכך שהוא לא יפעל לפי מחשבות אלו בעתיד. אצל מטופלים שהמחשבות לא מפריעות להם או מביכות אותם, שלא רואים אותן באור שלילי, או שנקטו פעולה ממשית על פיהן, יש לבדוק את קיומם של מצבים חמורים יותר, כגון פסיכוזה והתנהגות קרימינלית. לפי בר, מטופל צריך לדאוג שמא המחשבות הפולשניות שלו הן מסוכנות אם הן לא מפריעות לו אלא גורמות לו הנאה; אם הוא אי פעל לפי מחשבות או דחפים אלימים או מיניים; אם הוא שומע קולות או רואה דברים שאחרים לא רואים; ואם הוא מרגיש זעם בלתי נשלט.
מחשבות אגרסיביות לא ראויות
מחשבות פולשניות עשויות לכלול אובססיות אלימות בדבר הפגיעה באחרים או בעצמך. הן עשויות לכלול מחשבות רעות כמו: פגיעה בילד תמים, קפיצה מגשר/צוק/בניין גבוה, דחף לקפוץ לפני רכבת או רכב נוסע או דחף לדחוף מישהו אחר לפניהם. בסקר של סטודנטים בריאים נמצא שכמעט כולם חוו מחשבות פולשניות מפעם לפעם, ובכלל זה מחשבות בדבר:
מחשבות אלו הן חלק מהיותנו בני אדם. הן אינן צריכות לפגוע באיכות החיים של האדם. ישנו טיפול למצבים בהם המחשבות קשורות ל-OCD, ונעשות עקשניות, קשות או מעוררות מצוקה.
מחשבות מיניות לא ראויות
אובססיות מיניות כוללות מחשבות פולשניות, או דימויים של "נישוק, נגיעה, גיפוף, יחסי מין, מין אוראלי, מין אנאלי, ואונס" עם "זרים, מכרים, הורים, ילדים, חברי משפחה, חברים, חברים לעבודה, בעלי חיים, ודמויות דתית", עם "תוכן הטרוסקסואלי או הומוסקסואלי" ועם אנשים מכל גיל. כמו לגבי מחשבות ודימויים פולשניים אחרים, גם כאן לכולם יש לפעמים מחשבות מיניות לא ראויות, אבל אנשים עם OCD עשויים להעניק משמעות וחשיבות למחשבות המיניות הלא-רצויות, ובכך לעורר חרדה ומצוקה. הספק שמלווה OCD, מוביל לספקות ביחס לשאלה האם ייתכן שהמחשבות יובילו למעשים, ואלו גוררים ביקורת ושנאה עצמית.
אחת המחשבות הפולשניות הנפוצות מתרחשת כאשר אדם אובססיבי מטיל ספק בזהותו המינית. כבמרבית המקרים של אובססיות מיניות, הסובלים חשים בבושה וחיים בבדידות. הם מתקשים לדבר על פחדיהם, ספקותיהם, ודאגותיהם ביחס לזהותם המינית.
אדם שחווה מחשבות מיניות פולשניות עשוי להרגיש "בושה, אשמה, מצוקה, ייסורים, פחד שהוא עלול לפעול על פי המחשבה או הדחף, וספק שמא הוא כבר פעל באופן זה". השנאה העצמית שעשויה להתפתח יכולה להוביל לדיכאון, בהתאם למידה בה ה-OCD פוגע בתפקוד היומיומי וגורם למצוקה. הדאגה סביב המחשבות הרעות עשוי לגרום לאנשים לבדוק ולבחון את גופם כדי לקבוע האם המחשבות גורמות להם להתעוררות מינית. אך מיקוד תשומת הלב בכל אבר בגוף עשויה לגרום לתחושות באותו אבר, ולפיכך פעולה זו רק מפחיתה את הביטחון ומגבירה את הפחד בדבר הסיכוי שהדחפים והמחשבות יובילו להתנהגות לא מתאימה. הטיפול במחשבות מיניות פולשניות כולל תרפיה שנועדה לעזור לסובלים לקבל את המחשבות הפולשניות, ולהפסיק לנסות להרגיע את עצמם על ידי התמקדות בגופם.
מחשבות ניאוץ וחילול הקודש
מחשבות ניאוץ הן מרכיב נפוץ של OCD, והן תועדו לאורך ההיסטוריה. ידוע כי דמויות דתיות בולטות כמו מרטין לותר ואיגנטיוס מלויולה (St. Ignatius) סבלו ממחשבות ודחפים פולשניים בעלי תוכן דתי. למרטין לותר היו דחפים לקלל את אלוהים ואת ישו, ודימויים של "האחוריים של השטן" טרדו את מחשבתו. לאיגנטיוס היו אובססיות רבות, בכללן הפחד מלדרוך על חתיכות קש שהיו מונחות בהצלבה, מחשש שזה מראה זלזול בישו. במחקר של 50 מטופלים עם אבחון ראשי של OCD נמצא כי ל-40% היו מחשבות וספקות בעלי אופי דתי. נתון זה היה גבוה מהאחוז שסבל ממחשבות אובססיביות סביב לכלוך וזיהום (38%) – שנהוג יותר לקשור אותם ל-OCD. אחד המחקרים מציע כי התוכן של המחשבות הפולשניות משתנה בהתאם לתרבות, ושמחשבות לגבי ניאוץ עשויים להיות יותר נפוצים אצל גברים מאשר נשים.
מחשבות פולשניות ואובססיות דתיות כוללים בין השאר:
הסבל עשוי להיות גדול יותר, והטיפול מורכב יותר, כאשר למחשבות הפולשניות יש משמעות דתית. מטופלים עשויים להאמין כי נחה עליהם רוח השטן, והם עשויים לחשוש מעונש מאלוהים. הם עשויים לחוות בושה ואשם מוגדלים מאחר שהם רואים את עצמם כחוטאים. הסימפטומים יכולים לעורר יותר מצוקה עבור מי שיש לו אמונה חזקה. בר סבור כי מחשבות ניאוץ שכיחות יותר בקרב קתולים ופרוטסטנטים-אוונג'ליקנים, מאשר בקרב דתות אחרות, ושאצל יהודים ומוסלמים יש יותר אובססיות לגבי העמידה בדרישות החוקים והטקסים של הדת, וביצועם באופן מושלם. הוא הציע תזה להסביר מצב זה. לפי התזה, מה שנחשב כ"לא ראוי" משתנה בין התרבויות והדתות, והמחשבות הפולשניות מייסרות את הסובלים מהם עם מה שנחשב כ"לא ראוי" בתרבות הסובבת.
מצבים קשורים
תופעת המחשבות הפולשניות קשורה לטורדנות כפייתית (OCD), אך היא יכולה להופיע במצבים אחרים כגון: תסמונת-פוסט-טראומטית (PTSD), דיכאון קליני, דיכאון שלאחר לידה, וחרדה. אחד מהמצבים הנ"ל קיים כמעט בכל מקרה בו המחשבות הפולשניות מגיעות לרמה קלינית של חומרה. במחקר גדול שפורסם ב-2005 נמצא שאובססיות בעלות תוכן אלים, מיני, או דתי, קשורות באופן רחב להפרעות המשלבות חרדה ודיכאון. המחשבות הפולשניות המופיעות במצב של סכיזופרניה שונות מהמחשבות המופיעות ב-OCD או דיכאון, בכך שמדובר במחשבות שווא או בהזיות.
תסמונת-פוסט-טראומה (PTSD)
ההבדל העיקרי בין OCD לבין PTSD הוא, שהמחשבות הפולשניות ב-PTSD הן של אירועים טראומטיים שהתרחשו במציאות, בעוד שב-OCD מדובר במחשבות על אסונות מדומיינים. הסובלים מ-PTSD שיש להם מחשבות פולשניות, צריכים להבחין בין המחשבות האלימות/מיניות/דתיות לבין הזיכרונות של האירוע הטראומטי. כאשר מטופל עם מחשבות פולשניות לא מגיב לטיפול, על המטפל לחשוד בקיומה בעבר של התעללות פיזית, רגשית או מינית.
דיכאון
אנשים עם דיכאון קליני עשויים לחוות מחשבות רעות באופן חריף יותר, ולראות בהן הוכחה שהם אנשים רעים וחסרי-ערך. יש להבחין בין המחשבות האובדניות ששכיחות במצב של דיכאון לבין מחשבות פולשניות, שכן מחשבות אובדניות (בשונה מהמחשבות המיניות, האלימות והדתיות – שהן בלתי מזיקות) עשויות להיות מסוכנות. המחשבות הבלתי פוסקות בדיכאון נקראות רומינטיביות ("טחינה מחשבתית") והן לרוב אגו-סינטוניות, כשהאדם מזדהה במידה רבה עם תוכנם. מחשבות האשם עלולות במקרים קיצוניים להגיע לרמה של מחשבות שוא (בדיכאון הפסיכוטי).
דיכאון שלאחר לידה
מחשבות לא-רצויות בנוגע לפגיעה בתינוק הן שכיחות במצב של דיכאון שלאחר לידה. במחקר של 65 נשים עם דיכאון חמור שלאחר לידה, נמצא כי המחשבה האגרסיבית השכיחה ביותר בקרב נשים אלו הייתה הפגיעה בתינוקן. במחקר בקרב 85 הורים חדשים נמצא כי 89% מהם חווה דימויים פולשניים של, לדוגמה, התינוק נחנק, נפגע בתאונה, נפגע על ידי מישהו או נחטף. נשים עשויות לפתח סימפטומים של OCD בזמן ההיריון או לאחר הלידה. OCD שלאחר הלידה מתרחש בדרך כלל אצל נשים שיש להן כבר OCD, אם כי ייתכן שבצורה קלה או לא-מאובחנת. דיכאון ו-OCD שלאחר הלידה עשויים להתרחש יחד. הרופאים נוטים להתמקד יותר בסימפטומים של הדיכאון, אך באחד המחקרים נמצא כי מחשבות אובססיביות ליוו את הדיכאון שלאחר הלידה ב-57% מהמקרים.
אובססיות שכיחות בדבר הפגיעה בתינוק אצל אימהות שסבלו מדיכאון שלאחר הלידה, עשויות לכלול: דימויים של התינוק מוטל מת בארון מתים או נאכל על ידי כרישים; הטבעת התינוק, דקירתו או זריקתו במורד המדרגות Baer מעריך כי עד כדי מאתיים אלף אימהות עם תסמונת דיכאון שלאחר הלידה מפתחות מחשבות אובססיביות אלו כלפי התינוק. מאחר שהן לא רוצות לחלוק מחשבות אלו עם רופא או עם בן-משפחה, הן סובלות בשקט תוך שהן מפחדות כי הן "משוגעות", והדיכאון שלהן עשוי להחמיר.
חששות פולשניים לגרימת נזק לילד עשויים להימשך מעבר לתקופה שלאחר הלידה. במחקר של 100 נשים עם דיכאון קליני נמצא ש-41% מהן סבלו עדיין מחששות אובססיביים שהן עלולות לפגוע בילדן, וחלקן חששו לטפל בילדיהן. בקרב נשים לא מדוכאות, נמצא במחקר כי ל-7% יש מחשבות של פגיעה בילד – כך שיש גם 280,000 אימהות לא-מדוכאות בארצות הברית שיש להן מחשבות פולשניות בנוגע לפגיעה בילדיהן.
טיפול
הטיפול במחשבות פולשניות הוא חלק מהטיפול ב-OCD. הוא כולל טיפול פסיכולוגי ותרופתי.
אחד הטיפולים הפסיכולוגיים האפשריים הוא טיפול התנהגותי בחשיפה ומניעת תגובה (exposure and response prevention – ERP), שקרוי גם "הרגלה" (habituation) או "הורדת רגישות" (desensitization), הוא יעיל בטיפול במחשבות פולשניות.
ניתן לטפל במקרים קלים גם בעזרת טיפול קוגניטיבי, אשר עוזרת למטופל לזהות ולנהל מחשבות לא-רצויות.
כל טיפול מותאם אישית לכל מטופל.
טיפול תרופתי
ניתן להיעזר בתרופות נגד דיכאון מסוימות או לפעמים גם בתרופות אנטי-פסיכוטיות, במקרים בהם הטיפול בחשיפה או טיפול קוגניטיבי אינם מספיקים לבד. בין אם הגורם למחשבות הפולשניות הוא OCD, שילוב של OCD ודיכאון, או תסמונת פוסט-טראומה, התרופות שבדרך כלל ניתנות הן תרופות אנטי-דיכאוניות מהסוג שפועל לפי מנגנון מניעת ספיגה חזרה של סרטונין (selective serotonin reuptake inhibitor – SSRI).. מחשבות פולשניות עשויות להופיע אצל אנשים עם תסמונת טורט (Tourette syndrome – TS) שיש להם גם OCD. גם האובססיות ב-OCD שקשור ל-TS מגיבות היטב לתרופות מסוג SSRI.
התרופות האנטי-דיכאוניות שהוכחו כיעילות בטיפול ב-OCD כוללות:
fluvoxamine (trade name Luvox), fluoxetine (Prozac), sertraline (Zoloft), paroxetine (Paxil), citalopram (Celexa), and clomipramine (Anafranil).
על אף שידוע כי תרופות מסוג SSRI יעילות בטיפול ב-OCD באופן כללי, היו פחות מחקרים לגבי יעילותן לגבי מחשבות פולשניות. בסקירה רטרוספקטיבית של מטופלים עם סימפטומים מיניים שטופלו בעזרת SSRI נמצא כי השיפור הגדול ביותר חל בקרב אלו שסבלו ממחשבות פולשניות מיניות שמאפיינות OCD. במחקר של עשרה מטופלים עם אובססיות דתיות נמצא כי רובם הגיבו לטיפול בעזרת פרוזק או אנאפראניל. במקרים רבים, נשים עם דיכאון שלאחר הלידה סובלות גם מחרדה, וניתן להתחיל בטיפול בהם במינונים נמוכים יותר של SSRI; הן עשויות שלא להגיב באופן מלא לתרופות, ותוספת של טיפול קוגניטיבי-התנהגותי, או חשיפה ומניעת תגובה, עשויה לעזור להן.
ניתן לרשום תרופות אנטי-פסיכוטיות (קלאסיות או מהדור השני) למטופלים עם מחשבות רעות חריפות שאינן מגיבות ל-SSRI או לתרופות אנטי דיכאוניות אחרות, בכללן:
risperidone (trade name Risperdal), ziprasidone (Geodon), haloperidol (Haldol), and pimozide (Orap).
היו מחקרים שהראו כי מינון תרפויטי של אינוזיטול (inositol) יעיל יותר מפלצבו בטיפול ב-OCD.
תומאש רוזיצקי
תומאש רוזיצקי (בצ'כית: Tomáš Rosický; נולד ב-4 באוקטובר 1980) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקיצוני.
קריירת מועדונים
רוזיצקי החל את הקריירה שלו בספרטה פראג ב-1998. כבר בעונתו הראשונה בספרטה (1999/2000) הוא הצליח להפוך לאחד השחקנים הבולטים, והבקיע חמישה שערים ב-24 משחקים, שסייעו לקבוצה לזכות באליפות רביעית ברציפות. ביוני 2000, לאחר שזכה באליפות השנייה, הוא זומן לסגל של נבחרת צ'כיה לקראת יורו 2000. בשנת 2001 הוא היה לשחקן הצעיר ביותר שזוכה בתואר כדורגלן השנה בצ'כיה, והגן על תוארו גם בשנה שלאחר מכן. בעונתו האחרונה בספרטה הוא זכה עמה באליפות שלישית ברציפות בקריירה שלו.
רוזיצקי זכה להתעניינות מצד מועדוני כדורגל מוכרים באירופה, ובסופו של דבר העדיף את הצעתה של בורוסיה דורטמונד על פני זו של באיירן מינכן. הוא חתם עם דורטמונד על חוזה שתוקפו חמש שנים וחצי. הנהלת דורטמונד שילמה תמורת כרטיס השחקן שלו סכום של 29 מיליון מארק, שהיה סכום שיא בבונדסליגה ב-2001. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא הוביל אותה לזכייה באליפות ראשונה מזה שש עונות ואף להעפלה לגמר גביע אופ"א.
בעונתו הבאה בדורטמונד הוא שותף ב-30 משחקי ליגה (6 יותר מהעונה הראשונה), והוביל אותה לזכייה במקום השלישי בליגה ולהעפלה למוקדמות ליגת האלופות. ב-4 ביולי 2003 הוא האריך את חוזהו בדורטמונד עד לסיום עונת 2007/2008. בעונה שלאחר מכן הוא סבל מפציעה שהגבילה מאוד את יכולתו לשחק, והוא שותף ב-19 משחקי ליגה בלבד וב-4 משחקים בטורנירים האירופיים, שגם בהם לא זכתה דורטמונד להצלחה רבה. היא סיימה את העונה במקום השישי בליגה. רוזיצקי הביע את חוסר שביעות רצונו ממצבו בדורטמונד, וביקש לעזוב את המועדון.
טוטנהאם הוטספר הביעה התעניינות ברוזיצקי במרץ 2005, אך הנהלת דורטמונד דרשה תמורת כרטיס השחקן סכום גבוה מדי, על אף שהמועדון היה שרוי בקשיים כלכליים. לאחר מכן החליט להישאר בדורטמונד, וזכה להשתתף ביותר משחקים והוביל את הקבוצה למקום ה-7 בבונדסליגה.
בעונה שלאחר מכן הפגין רוזיצקי יכולת טובה, וזכה במקום השני בתחרות כדורגלן השנה בצ'כיה, לאחר השוער פטר צ'ך. ב-23 במאי פורסם כי הוא חתם בארסנל לקראת העונה הבאה, וסכום ההעברה היה ככל הנראה כ-7 מיליון לירות שטרלינג. הוא קיבל את חולצת המשחק מספר שבע, שקודם לכן הייתה שייכת לרובר פירס. לאחר שעזב את דורטמונד הוא טען כנגד הנהלת המועדון וצוות האימון כי התייחסו אליו בצורה לא ראויה, והאשימו אותו בכך שסיימה את הבונדסליגה במקום השביעי בפעם השנייה ברציפות.
ב-8 באוגוסט 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה בארסנל במשחק מוקדמות ליגת האלופות מול דינמו זאגרב, ושיחק בצד השמאלי של חוליית הקישור. ב-13 בספטמבר הוא הבקיע את שערו הראשון במועדון במשחק החוץ מול המבורג, ועשה זאת באמצעות בעיטה מטווח של כ-27 מטרים. שער זה זכה בתואר השער היפה ביותר של עונת 2006/2007 בליגת האלופות. שער הליגה הראשון שלו הובקע במשחק מול ויגאן את'לטיק ב-11 בפברואר 2007. בעונה זו הוא השתתף בשיא קריירה של 37 משחקים בכל המסגרות, בדומה לעונתו השנייה בדורטמונד. בדומה לרובר פירס הוא שיחק גם כן בעיקר בעמדת הקיצוני השמאלי. התקשורת הבריטית אף כינתה אותו "מוצארט הקטן" בזכות יכולתו לנהל את מערך המשחק של ארסנל.
הוא החל את עונת 2007/2008 בעמדת הקשר השמאלי, וב-29 באוגוסט הבקיע את שערו הראשון לעונה זו במשחק מול ספרטה פראג. הוא המשיך להפגין יכולת טובה גם במשחק הליגה מול פורטסמות', בו הבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג לעונה זו. הוא סבל מפציעה בשרירי מיתר הברך שגרמה לו להיעדר ממספר משחקים, ומשחקו הראשון לאחר שהחלים היה מול בולטון וונדררס בליגה. אף על פי שבעונה זו השתתף ב-18 משחקי ליגה הוא הצליח להבקיע שישה שערים.
ב-26 בינואר הוא נפצע כבר לאחר תשע דקות במשחק הביתי מול ניוקאסל יונייטד בגביע ה-FA, ונאלץ לעזוב את המשחק. אף על פי שנראה היה כי לא מדובר בפציעה מורכבת, הוא נעדר לבסוף משאר משחקי העונה ואף החמיץ את יורו 2008. רוזיצקי עבר ניתוח בברכו בעקבות הפציעה, ובשל כך היה אמור להחמיץ את תחילת עונת 2008/2009.
לאחר היורו הוא היה אמור לחזור לשחק, אך ב-2 באוקטובר 2008 הודיע מאמן ארסנל ארסן ונגר כי הוא צופה שרוזיצקי יחזור לשחק רק בתחילת 2009. ב-11 בנובמבר 2008 הודיעה הנהלת ארסנל על כך שרוזיצקי עבר בדיקה רפואית בגרמניה, וכי החלמתו תהיה ארוכה מהצפוי. כעבור כחודש דווח בתקשורת שהוא ייעדר לכל הפחות עד מרץ 2009, ובסך הכל למעלה משנה ברציפות. רק ב-14 במאי 2009 הוא חזר להתאמן עם ארסנל, אך ונגר החליט לא לשתפו במשחקים שנותרו, והוא חזר לשחק רק בספטמבר 2009. במהלך משחקי יורו 2012 נפצע שוב, ובעקבות כך שותף בעונת ב-16 משחקים בלבד בכל המסגרות.
ב-4 בינואר 2014 הבקיע את שערו הראשון במסגרת הגביע האנגלי, בניצחון 0:2 על טוטנהאם הוטספר, ובעונה זו זכה עם ארסנל בגביע. במרץ 2014 האריך את חוזהו בקבוצה לשנתיים נוספות.
ב-30 באוגוסט 2016 חזר רוזיצקי לאחר 15 שנה לקבוצת נעוריו ספרטה פראג. ב-20 בדצמבר 2017 הודיע על פרישה ממשחק בגיל 37.
נבחרת צ'כיה
רוזיצקי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צ'כיה במשחק מול נבחרת אירלנד בשנת 2000. הוא שיחק ביורו 2000 וביורו 2004, ובמוקדמות מונדיאל 2006 הבקיע שבעה שערים. אחד מהם במשחק הפלייאוף השני מול נבחרת נורווגיה, ובזכות שער זה הבטיחה צ'כיה את העפלתה למונדיאל.
במונדיאל 2006 הבקיע רוזיצקי שני שערים בניצחון 0:3 על נבחרת ארצות הברית. צ'כיה הודחה מהמונדיאל בסיום שלב הבתים, כאשר רוזיצקי נאלץ לעבור לשחק בעמדת התקפה במקומם של החלוצים יאן קולר ומילאן בארוש.