cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריאן ססניון
פולהאם
ב-9 באוגוסט 2016 ערך ססניון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פולהאם, בגיל 16 שנים ו-81 ימים, בניצחון 2–3 על לייטון אוריינט במסגרת גביע הפוטבול ליג. שבוע לאחר מכן הופיע לראשונה בליגה, במשחק הצ'מפיונשיפ, כאשר פתח בהרכב מול לידס יונייטד. ב-20 באוגוסט כבש ססניון במשחק ליגה מול קארדיף סיטי את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת, ובכך הפך לשחקן הראשון שנולד בשנת 2000 ואילך שכובש בליגה מקצוענית באנגליה, ולשחקן הצעיר ביותר שכובש בצ'מפיונשיפ. ב-8 בינואר 2017 כבש את שער הניצחון, גם כן מול קארדיף, במסגרת גביע ה-FA. ב-11 במרץ כבש צמד מול ניוקאסל יונייטד, שזכתה בצ'מפיונשיפ באותה עונה. אלן שירר שחקן העבר של ניוקאסל, שיבח את ססניון ותיאר את יכולתו כ"מבריקה".
בסיכום עונתו הראשונה ככדורגלן מקצועני, הופיע ססניון ב-30 משחקים בכל המסגרות, כולל במשחקי פלייאוף הצ'מפיונשיפ, בהם הפסידה פולהאם לרדינג, וכבש שבעה שערים. הוא נכלל בנבחרת העונה של הצ'מפיונשיפ, והפך לשחקן הצעיר אי פעם שנכלל בהרכב זה.
על פי חוקי התאחדות הכדורגל האנגלית חוזה מקצועני ייחתם עם כדורגלן שמלאו לו לפחות 17 שנים. עקב כך, רק בסיום עונת התאפשר לססניון לחתום על חוזה מקצועני ראשון. למרות התעניינות רבה בססניון מצד קבוצות צמרת באנגליה ובאירופה, ב-28 ביוני 2017 חתם השחקן על חוזה עם פולהאם עד 2020. ססניון טען כי הוא סבור כי ישחק דרך קבע עם הקבוצה הבוגרת, ואמר: "בעונה החולפת קיבלתי הזדמנויות משחק רבות ואני רוצה להמשיך בכך. כשאתה צעיר אתה רק רוצה לשחק כמה משחקים שאתה רק יכול".
ביולי 2017 הוכרז כי ססניון ילבש את חולצה מספר 3, אליה יועבר מחולצתו הקודמת, מספר 30. הוא כבש את שערו הראשון בעונת במחזור השישי של העונה, בתיקו 1-1 מול קארדיף סיטי. ב-21 בנובמבר כבש ססניון שלושער בהופעתו ה-50 בפולהאם, בניצחון החוץ 4–5 על שפילד יונייטד. בכך הפך ססניון לשחקן הראשון בגיל 17 ומטה שכובש שלושער בארבע הליגות הבכירות באנגליה, מאז שדלה אלי עשה זאת ב-2014. לאחר שכבש שישה שערים בחודש ינואר 2018, נבחר ססניון לשחקן החודש בצ'מפיונשיפ.
לקראת סיום העונה היה ססניון מועמד לתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית, ובכך היה לכדורגלן הראשון מהצ'מפיונשיפ שמועמד לתואר זה. באפריל 2018 נבחר ססניון לשחקן העונה בצ'מפיונשיפ, לשחקן הצעיר של העונה בצ'מפיונשיפ ולשחקן המצטיין מתחת לגיל 18 בפוטבול ליג. פולהאם סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה, ושיחקה בפלייאוף העלייה. בחצי גמר הפלייאוף, כבש ססניון במשחק הראשון, ובישל את שער הניצחון במשחק השני, מול דרבי קאונטי. בעונה זו שיחק ססניון בכל 52 המשחקים של פולהאם, וכבש 16 שערים.
באוגוסט 2019 חתם בטוטנהאם הוטספר. ב-5 באוקטובר 2020 הושאל להופנהיים מהבונדסליגה.
בפתיחת עונת 2022/2023 נכלל בסגל טוטנהאם לפרמייר ליג, וכבש שער בכורה במשחק הראשון של העונה, אותו ניצחה קבוצתו 1–4 את סאות'המפטון.
נבחרת אנגליה
ב-2016 ייצג ססניון את נבחרת אנגליה עד גיל 17 באליפות אירופה עד גיל 17. הוא כבש את שערו הראשון עבור נבחרת אנגליה עד גיל 19 בניצחון 0–2 על לוקסמבורג, ב-10 בנובמבר 2016, במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 19.
ססניון נכלל בסגל אנגליה עד גיל 19, לקראת אליפות אירופה עד גיל 19 לשנת 2017. בטורניר זה כבש ססניון 3 שערים, והיה למלך השערים של הטורניר, וסייע לזכייתה של נבחרתו. בנוסף, הוא נכלל בנבחרת הטורניר.
עלילות נעורים
עלילות נעורים הוא אסופה של 20 סיפורים אוטוביוגרפיים מתוך מאות שנכתבו על ידי נערות ונערים יהודים במהלך שלוש תחרויות על "האוטוביוגרפיה הטובה ביותר של צעיר יהודי", שקיים ייִוואָ (מבוטא: "ייִווֹ"; ראשי תיבות: ייִדישער װיסנשאַפֿטלעכער אינסטיטוט; יידיש: "המכון המדעי היהודי" או "המכון המדעי היידי"; באנגלית: YIVO) בווילנה בשנים 1932, 1934 ו-1939.
הסיפורים הנבחרים נאספו על ידי פרופ' אברהם נוברשטרן מהחוג ליידיש באוניברסיטה העברית ומנהל בית שלום עליכם ועידו בסוק, שכתב מבואות, אחרית דבר והערות השוליים לכל אוטוביוגרפיה.
רקע
במהלך שנות השלושים של המאה העשרים הכריז ייווא, המכון המדעי היהודי בווילנה, על תחרות "האוטוביוגרפיה המעולה של צעיר יהודי". במודעה על התחרות (שהתפרסמה בעברית, ביידיש בפולנית, והתקיימה שלוש פעמים: ב-1932, ב-1934 וב-1939) נכתב: "חיי הנפש של הדור הצעיר בימינו שונים מחיי הנפש של הדור העבר ושונה גם מקומו בחברה. אולם השינויים שחלו מה הם - על שאלה זו אי אפשר לענות באופן מספיק טרם יתברר המצב כהווייתו. ובשביל להכיר את המצב צריך לשאול את פי הנוער גופו". חוקרי המכון ובראשם הד"ר מקס ויינרייך רצו לתעד את חיי היהודים בתקופה בה נכתבו החיבורים, מתוך נקודת מבט סוציולוגית ופסיכולוגית. לכותבי החיבורים ניתנו שאלות מנחות: 'אתה ומשפחתך', 'מורים ומה שהם העניקו לך', 'איך הגעת למקצוע שלך או איך אתה מתכוון להגיע אליו', 'תנועת הנוער', 'ספרים שהשפיעו עליך' וכיוצא בכך. בהנחיות לכותבים נאמר כי הכתיבה צריכה ישרה, עניינית, מפורטת, בלי לחשוש מקטנות. הכותבים התבקשו לשלוח את כתב היד בשם בדוי ולצרף במעטפה נפרדת את שמם וכתובתם האמיתיים.
יותר מ-600 חיבורים נשלחו לשלוש התחרויות. רוב הכותבים נספו בשואה, אבל 302 מהחיבורים שרדו מאחר שהנאצים מצאו בהם עניין למחקרים בתורת הגזע. המכון לחקר השאלה היהודית בפרנקפורט, שנוסד בהשראת האידאולוג הנאצי אלפרד רוזנברג, אסף חומר כדי לאפשר מחקר על יהודים, כשיהודים כבר לא יהיו. עסקני התרבות ואנשי הרוח היהודים שהעסיקה החוליה המיוחדת של אותו מכון דאגו לבחור במסמכים ייחודיים ולשמר אותם. אחרי המלחמה, בשנת 1947 חזרו לייווא, שהעתיק את משכנו לאחר מלחמת העולם השנייה לניו יורק.
האוסף
בראיון שניתן לעיתון "הארץ" לרגל פרסום הספר אמר בסוק: "חיפשתי סיפור מרתק, רמה ספרותית, ייחוד אישיותי, גיוון חברתי, תרבותי ומגדרי. העברית הייתה שפת מעטים ורק עשר אוטוביוגרפיות בסך הכל נכתבו בעברית, אבל החלטתי לתת להן עדיפות ובחרתי בשלוש. הרי יש משהו מעורר הערצה בבחורה בת 17, בעיירה נידחת במחוז וילנה, שכותבת 70 עמודי מחברת בעברית מצוינת, או בבחור ישיבה בעל השקפה ציונית, שכותב עברית מאוד מוזרה, שמזכירה את לשון ספרות ההשכלה). רציתי גם להדגים בעיות מתודולוגיות, של נראטיב, של אותנטיות או אמינות. הנוח ביותר הוא להסתמך על 'חומרים קשיחים', כמו פרוטוקולים של ועדות, או עיתונות, כי אלה מקורות שיש להם לגיטימציה ואיש לא מערער עליהם. זיכרונות של צעירים הם חומרים רכים, החשופים לערעור, אבל הבנתי שזה חומר מיוחד, שמאפשר סוג חדש של תובנות".
בראיון נוסף מספר העורך השני נוברשטרן, שהוריו היגרו מפולין לארגנטינה לפני המלחמה: "החומר הזה הוא מפגש מאוחר עם עולמם של ההורים שלנו התמונה שעולה מסיפורי החיים החושפניים האלה מנפצת את האידיאליזציה שיש לנו על חיי המשפחה היהודית. יש אלימות, אבא שנוטש, לפעמים הולך עם נשים אחרות, אחים קטנים שגוססים ואין כסף לרופא ולתרופות, אמא שמתה בלדתה. אלה היו משפחות גדולות, בתנאי מצוקה. הילדים בדור ההוא לא באו מתוך רצון, והם ידעו זאת. הרבה כתבו, 'נולדתי בטעות'. קנה המידה היה - אם הם ישמשו ככוח עבודה. וכל עוד לא היו כוח עבודה, הם היו למעמסה. הלידה הייתה מלווה תמיד בפחדים, ובגלל תמותת היולדות היו הרבה אמהות חורגות, והמתחים המשפחתיים הועצמו. בעדויות האלה קשה למצוא אהבה בין הורים לילדיהם, וכמובן לא בין הורים לבין עצמם".
אברהם רוטפרב עלם יהודי בן ה-18 כותב בפולנית לתחרות של 1939
.
עלילות נעורים עמ' 165
ובהמשך:
ליפמן בוסק שכתב תחת שם העט "אליעזר אחימאיר", בן 18, כותב:
טום פורד
תומאס קרלייל "טום" פורד (באנגלית: Thomas Carlyle "Tom" Ford; נולד ב-27 באוגוסט 1961) הוא מעצב אופנה, במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע אמריקאי.
שנותיו המוקדמות
פורד נולד באוסטין שבטקסס וגדל ביוסטון. משפחתו עברה לסנטה פה כשפורד היה בן 11. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1979 עבר פורד לניו יורק והחל ללמוד היסטוריה של האומנות באוניברסיטת ניו יורק. לאחר שנה פרש פורד מלימודיו כדי להתמקד בקריירת משחק. לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר לעיצוב, Parsons School of Design. במהלך שהייתו בניו יורק הפך פורד לדמות ידועה בחיי המסיבות והרבה לבלות בסטודיו 54 (משם גם נלקח שם החנות factory 54 ). פורד התגורר כשנה וחצי בפריז שם עבד כמתמחה במשרד יחסי הציבור של חברת האופנה קלואי.
עבודתו בגוצ'י
פורד קיבל הזדמנות מדווין מלו שהיה עורך אופנה בחברת גוצ'י לעבוד בחברה. כחצי שנה לאחר תחילת עבודתו בגוצ'י פורד כבר הפך למעצב בגדי הגברים ולאחר מכן גם עיצב נעליים.
בתחילת 1994 קודם פורד למעצב אומנותי. במקביל, נוצרו מתחים בין פורד לבין יו"ר החברה. שנה לאחר מכן שכר פורד את המעצבת קארין רויטפלד כדי לשפר את תדמית החברה בעזרת קמפיינים שיווקיים חדשניים. בשנים 1995-1996 עלו מכירותיה של חברת גוצ'י בתשעים אחוז. בתחילת שנת 1999 הגדיל ברנאר ארנו, יו"ר חברת LVMH את מניותיו בחברת גוצ'י לאור הצלחתה. לאחר שגוצ'י רכשה את חברת איב סן-לורן מונה פורד למעצב הראשי של החברה גם כן.
המותג טום פורד
באפריל 2004 עזב פורד את קבוצת גוצ'י לאחר חילוקי דעות יצירתיים עם ההנהלה. ב-2004 הקים פורד את מותג האופנה טום פורד הנושא את שמו.
קריירת בימוי
בשנת 2005 הודיע פורד על הקמת חברת הפקות משלו בשם "FADE TO BLACK". סרט הבכורה של פורד היה סינגל מן שיצא בשנת 2009. הסרט מבוסס על ספר של הסופר כריסטופר אישרווד. בסרט מככבים השחקנים: קולין פירת', ג'וליאן מור, מת'יו גוד וניקולס הולט. הסרט היה מועמד לפרסים רבים ביניהם: פרס אריה הזהב, פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה, פרס גילדת שחקני המסך ופרס גלובוס הזהב. הסרט זכה בפרס באפט"א לקולנוע עבור השחקן הטוב ביותר בתפקיד הראשי.
בשנת 2016 יצא לאקרנים סרטו השני כבמאי, יצורים ליליים, אותו הוא גם כתב, על פי ספר של אוסטין רייט, והפיק יחד עם רוברט סלרנו. הסרט זכה בפרס אריה הכסף מטעם חבר המושבעים בפסטיבל הסרטים של ונציה.
חיים אישיים
פורד הוא הומוסקסואל. בן זוגו הוא העיתונאי ריצ'רד באקלי והשניים יחד מ-1986. באקלי היה העורך הראשי של המגזין "Vogue Hommes International". באקלי אובחן כחולה סרטן ב-1989 ולאחר החלמתו עברו השניים מניו יורק לאיטליה. בספטמבר 2012 נולד לשניים בנם הבכור, אלכסנדר ג'ון באקלי פורד.
מושבת רואנוק
מושבת רואנוק (באנגלית: Roanoke Colony) היה יישוב הקבע האנגלי הראשון בעולם החדש שהתקיים לסירוגין בין השנים 1585 ו-1590. התנחלות קולוניאליסטית זו הוקמה ב-1585 באי רואנוק, הנמצא בשטחה של צפון קרוליינה של ימינו, כמחנה צבאי. לאחר סכסוך מתמשך עם בני המקום, ננטש המחנה ביוני 1586. אתר רואנוק יושב מחדש באפריל 1587 על ידי משפחות אנגליות, אך בעקבות המלחמה שפרצה בין אנגליה לספרד נותק הקשר עם היישוב. באוגוסט 1590 עגנו באי ספינות אנגליות ומצאו את המושבה ריקה מאדם. גורל המתיישבים אשר נותר לוט בערפל, העניק לרואנוק את הכינוי "המושבה האבודה".
רקע
בתקופה שבין מסעות קולומבוס ועד שלטונה של אליזבת הראשונה נטלה אנגליה חלק זניח במסעות החקר והכיבוש של העולם החדש. לאורך תקופה זו פעילותם של נתינים אנגליים בעברו המערבי של האוקיינוס האטלנטי הוגבלה ברוב המקרים לדיג עונתי במימי האי ניופאונדלנד או לסחר בלתי-חוקי בברזיל ובאיים הקריביים. על אף תפקידה השולי בעולם החדש, תקופה זו בהיסטוריה האנגלית התאפיינה בפריחה כלכלית חסרת תקדים. משנת 1500 ואילך, החלה תעשיית האריגים האנגלית לצמוח בקצב מהיר ועד מהרה ירשה את מקומן של תעשיות הטקסטיל הוותיקות באיטליה וארצות השפלה כספק האריגים העיקרי של מערב אירופה. ברם, הזרם ההולך וגובר של מתכות יקרות שהובלו לאירופה על גלי האוקיינוס, בצירוף ריבוי טבעי שהלך וגבה גם כן, יצרו לחצים אינפלציוניים אשר הביאו בעקיפין לעצירת הפריחה סביב מחצית המאה. עם זאת המיתון במערב-אירופה, עודד את הסוחרים האנגלים לחפש אחר הזדמנויות כלכליות ושווקים חדשים במזרח אירופה, האימפריה העות'מאנית וצפון אפריקה.
התגברות העניין האנגלי בעולם החדש
הצלחתן של פורטוגל וספרד במציאת נתיב חצייה דרומי של אמריקה הציתה ניסיונות מחודשים מצדה של אנגליה למצוא נתיב ימי צפוני לקת'אי (Cathay), השם בו כינו את סין אירופאים בני התקופה. בתחילה, נבחנה האפשרות לקיומו של נתיב צפון-מזרחי. דבר זה הוביל בשנת 1555 להקמתה של חברת המניות המשותפת הראשונה בהיסטוריה, חברת מוסקובי (Muscovy Company). אל מול ניסיון זה, קמו מרטין פרובישר (Martin Frobisher) והאמפרי גילברט (Humphrey Gilbert) שגילו עניין בחקר הנתיב הצפון-מערבי. לאחר שהצליחו לשכנע את חברת מוסקובי לממנם, השיקו השניים שלושה מסעות מחקר בין השנים 1576–1578. בעוד גילברט תרם את חלקו בכתיבה תאורטית, פרובישר נטל על עצמו תפקיד מעשי ובתור ימאי מנוסה עמד בראש שלושת המסעות שניסו להעמיד את התאוריה במבחן המציאות. המסעות זכו לתוקף ויוקרה מדעיים והצליחו לעורר עניין וסקרנות בקרב הציבור הרחב באנגליה. תשומת לב מיוחדת משך המסע הראשון, כאשר הספינות חזרו לאנגליה כשעל סיפונן אינואיט בן אמריקה הצפונית. על אף ההדים הרבים שעורר, המיזם הסתיים בפשיטת רגל לאחר שהרציונל הכלכלי מאחורי המסעות, שהתבסס על היכולת לחזור עם מתכות יקרות, כשל. עם זאת, מסעות פרובישר היוו ניסיון חשוב אשר הדגים את יכולתם של בעלי עניין אנגליים ליזום ולממן מסעות שאפתניים בסדר גודל טרנס-אטלנטי. במקביל להתגברות הפעילות המחקרית והימית החלה להתגבש קבוצה מצומצמת של אנשי חצר, סוחרים, אנשי דת ויזמים שהכירו בהזדמנויות הכלכליות והפוליטיות הטמונות ביישוב קבע אנגלי באמריקה הצפונית. למגינת לבם, אליזבת הראשונה, שהעדיפה להשקיע את מרצה וכספה בחיזוק השפעתה באיים הבריטיים הביעה עניין מועט בהקמת מושבה אנגלית באמריקה. עם זאת, המלכה הסכימה להנפיק רישיונות למשקיעים פרטיים אשר היו מוכנים לקחת על עצמם את הסיכון. עובדה זאת הכתיבה אופי שונה לקולוניזיציה האנגלית באמריקה, שלעומת מקבילותיה הספרדית, הפורטוגזית והצרפתית, נאלצה להסתמך בראש ובראשונה על היזמה הפרטית בפיקוח המדינה.
האמפרי גילברט היה הראשון לעתור לקבלת הרשאה שכזו ובתזכיר בפני המלכה מ-1577 הציג את יישוב אמריקה כפתרון התמודדות עם אוכלוסיותיה החלשות והסוררות של הממלכה אשר בו בעת יביא לפגיעה משמעותית באינטרסים הספרדיים בקריביים. המלכה נעתרה לבקשתו וב-11 ביוני 1578 העניקה לו כתב הרשאה בתוקף לשש שנים לחקור, לאכלס ולספח בשמה כל שטח באמריקה אשר לא מוחזק בידי נוצרים. כתב ההרשאה קבע כמו כן כי חמישית מסך הזהב והכסף שעשויים להימצא יועבר לקופת המדינה האנגלית.
כבר בנובמבר 1578 הצליח גילברט לכנס עשר ספינות חמושות בנשק כבד בנמל פלימות' עם כ-520 איש על סיפונן. פילוג במשלחת שחלק מחבריה סירב להכיר בהנהגתו של גילברט, וסערה אליה נקלעו הספינות הנותרות, הביאו לכישלון המסע. גילברט נשלח לסייע במאמץ הקולוניאלי באירלנד ורק עם חזרתו לאנגליה ב-1580 שב לעסוק במיזם האמריקאי. מאמציו של גילברט החלו להתגבש לכדי משלחת נוספת רק ב-1582, אך בשל תנאי מזג האוויר וארגון קלוקל יצא המשט ב-11 ביוני 1583, חמש שנים בדיוק מיום קבלת כתב ההרשאה. תוצאות המסע היו טראגיות ולאחר סיפוח סמלי של האי ניופאונלנד אבדה ספינתו של גילברט בלב ים.
מיזם רואנוק 1590-1584
עם מותו של גילברט בקיץ 1583 קיבל וולטר ראלי את רישיונו להקים מושבה באמריקה. ראלי, שהיה אחיו למחצה של גילברט ואיש חצר המלכה אליזבת, החל לקבץ סביב היוזמה מספר רב של אנשי חצר ויורדי ים ידועים כמו ריצ'רד גרנוויל ופרנסיס דרייק, וכתוצאה ממאמציו כבר באפריל 1584 נשלחו שתי ספינות קטנות לסקור את חופיה של אמריקה הצפונית. בתחילת יולי הגיעה המשלחת לחופיה של צפון קרוליינה של ימינו וחקרו את האזור במשך כחודשיים. אחת הספינות, חזרה לאנגליה באמצע ספטמבר כשעל סיפונה שני ילידים בשם מנטאו (Manteo) וונצ'יס (Wanchese) משבט רואנוק. השניים ששימשו כשגרירים וספקי מידע על התרבות והשפה המקומית. המסע הוכתר בהצלחה והחלה היערכות לקראת ארגון משט גדול יותר והקמתו של בסיס קבע באי רואנוק. האזור שנסקר כונה על ידי ראלי בשם וירג'יניה לכבודה של אליזבת שהייתה ידועה בכינוי "המלכה הבתולה".
הניסיון הראשון: המחנה הצבאי ברואנוק 1586-1585
באפריל 1585 יצא אל האי רואנוק משט של שבעה כלי שיט תחת פיקודו של קפטן גרנוויל במטרה להקים בסיס קבע. מרבית המשתתפים במסע ואף מפקידיהם, גרנוויל וראלף ליין (Ralph Lane), היו חיילים ששירתו במערכות הקשות באירלנד, דבר אשר ייתכן כי הייתה לו השפעה על יחסם הבסיסי לאוכלוסייה הילידית של אמריקה. אחד המשתתפים במשט היה יואכים גנז, כימאי יהודי ממוצא צ'כי, אשר היה ליהודי המתועד הראשון שדרך על אדמת העולם החדש. לאור שיתוף הפעולה של בני המקום עם המשלחת הראשונה, ציפו המתיישבים ליחסים נוחים עם בני שבט רואנוק. עם זאת, התלות האנגלית באספקת המזון של האוכלוסייה הילידית יצרה מצב מתוח.
על אף התקרית האלימה, הצליחו היחסים בין המתיישבים והאוכלוסייה המקומית להשתקם במידת מה. בחורף 1585/86 נשלחה קבוצה בראשות האמן ג'ון וייט (John White) לשהות בקרב האינדיאנים באזור מפרץ צ'ספיק. משלחת זו סיפקה ידע לא מבוטל על האזור ואורחותיו. אף על פי כן, היחסים בין המתיישבים ומנהיג שבט רואנוק הצ'יף וינגינה (Wingina), החלו להידרדר לקראת האביב. וינגינה שבתחילה היה מעוניין בברית עם האנגלים, החל להסתייג מן הקשר עמם כאשר הכביד עול תלותם המוחלטת במאגרי המזון של השבט. לאחר שורה של תקריות ואותות מבשרי רעות, השתכנעו האנגלים שווינגינה מתכנן לתקוף את המתיישבים. ליין הורה לפתוח במתקפת פתע מקדימה שבסופה נהרג הצ'יף וינגינה ומספר מאנשיו.
בעקבות המתקפה האנגלית ומות ווינגינה סירבו שבטי האזור להמשיך ולסחור עם האנגלים, דבר אשר החריף את מצוקת המזון שהיו שרויים בה. כאשר ביוני 1586 ספינותיו של פרנסיס דרייק הגיעו לאזור באופן בלתי מתוכנן, נטשו ליין ואנשיו את אתר רואנוק. גרנוויל אשר הגיע זמן קצר לאחר מכן עם אספקות חדשות של מזון וכוח אדם, הופתע לגלות את המחנה הנטוש והותיר עם עזיבתו כחמישה-עשר איש לתחזקו.
על אף כישלון ניסיון ההתיישבות הראשון, שאבו וייט ואחרים עידוד ממסעם המוצלח למפרץ צ'ספיק, ונותרו אופטימיים לגבי האפשרות להקים מושבת קבע אנגלית. בדיווח שנכתב על ידי וייט ביקש לצייר את הילידים באור חיובי והציע ליישב בניסיון הבא את אזור מפרץ הצ'ספיק שלדידו היה מסוגל להציע שירותי נמל טובים יותר ואוכלוסייה אוהדת יותר. כמו כן הדגיש וייט את חשיבות הרכבו הדמוגרפי של משלחת המתיישבים העתידיים, ותמך בהעדפת יישובם של משפחות איכרים ובעלי אחוזות במקום חיילים.
הניסיון השני: "המושבה האבודה"
בהתאם להצעתו של וייט, נשלחו באפריל 1587 שמונים וחמישה גברים, שבע-עשרה נשים ואחד-עשר ילדים אל עבר מפרץ הצ'ספיק. לרוע מזלם של המתיישבים המסע התאחר במעט, והקפטן, שהיה נחוש להספיק לשוב בזמן לקריביים לרגל עונת השוד הימי, עזב את המתיישבים באתר רואנוק הנטוש. ייתכן שהעגינה ברואנוק נעשתה בהסכמתו של וייט, שאולי היה סבור כי החיילים שגרנוויל הותיר מאחוריו עודם מחכים להם. עם זאת, וייט ואנשיו לא מצאו כל זכר לאנשיו של גרונוויל. אחת מן הנשים שהתלוו למסע הייתה בתו ההרה של וייט. עם הגעת המתיישבים לרואנוק, ילדה את וירג'יניה דייר, שהייתה לילדה הראשונה שנולדה למתיישבים אנגליים ביבשת אמריקה. מאחר שהמתיישבים נותרו לבדם בלב אוכלוסייה עוינת ללא מזון מספיק וללא מבני מגורים בני-יישוב, הוחלט כי וייט ישוב לאנגליה על מנת לנסות לגייס עזרה נוספת. לרוע מזלם, ההסלמה ביחסי ספרד-אנגליה, מנעו מווייט לשוב לרואנוק והתקשורת עם המתיישבים נותקה כליל.
באוגוסט 1590, כשלוש שנים לאחר עזיבתו, חזר וייט לאי לאחר סיום מסע שוד ימי מוצלח בקריביים. וייט ואנשיו חזו פעם נוספת באתר נטוש, כאשר הרמז היחידי לגורלם של המתיישבים נתגלה בדמות האותיות CRO שנחרתו על אחד העצים. וייט הסיק מתוך כך שהמתיישבים עברו לאי קרואטואן (Croatoan) השוכן בסמיכות לאי רואנוק, אך בשל תנאי מזג האוויר ויתר על ההפלגה לשם ושב לאנגליה. גורלם של מתיישבי רואנוק נותר עד היום אפוף מסתורין ואי-ודאות, ובעוד רוב החוקרים מאמינים כי מתו ממחלות או נהרגו על ידי בני שבט רואנוק, אחרים מאמינים שלכל הפחות חלקם התערו ונטמעו באוכלוסייה המקומית.
כישלון המיזם של ראלי ולקחיו
המושבה ברואנוק הייתה לניסיון הרחב והעקבי ביותר להקים יישוב קבע אנגלי באמריקה במאה השש-עשרה. תקשורת לקויה עם האוכלוסייה הילידית, ארגון קלוקל שנסמך בעיקר על משאביו ומרצו של ראלי, תנאים גאוגרפיים ירודים ותזמון גרוע היו כולם גורמים שהביאו לכישלון היוזמה. עד מותה של אליזבת ב-1603 לא נערך מבצע בסדר גודל דומה, אך עם זאת חסידי ההתיישבות לא פסקו מלדבר בשבח הרעיון. בתחילה רבים ראו במושבה אנגלית באמריקה כמעין נספח לפעילות הפריבטרים, אם כי אט אט החלה תפיסה זו להשתנות. באופן הדרגתי הציפייה למצוא מתכות יקרות נעשתה לרק אחת מני סיבות רבות שהפכו את רעיון הקולוניזציה באמריקה לאטרקטיבי בעיני בעלי העניין האנגליים. הסחר האטלנטי הלך והפך מגוון יותר ובמקביל המודעות כלפי העושר שצברו הפורטוגלים והספרדים במטעים באמריקה הלכה וגברה. לבעלי העניין האנגליים התחיל להתבהר כי לא רק מתכות ואבנים יקרות מניבות עושר, וכי סוכר, כותנה, קקאו, קפה, טבק, פרוות ואפילו דגים יכולים להוות סחורות בעלות ערך רב. שילוב מוסד חברת המניות המשותפת, שהתפתח במחצית המאה הקודמת, עם המאמץ הקולוניאלי של תחילת המאה השבע-עשרה, כפי שהתבטא בהקמת חברות פלימות' ולונדון, עזר להתגבר על מגבלות כלכליות וארגוניות רבות שעמדו בפני ראלי וחבריו. מכירת אחזקות אפשרה לרתום את משאביהם של עשרות משקיעים ובכך להקטין את הסיכון של המשקיע הבודד ולהגביר את איתנות ההשקעה.
מושבת רואנוק בתרבות הפופולרית
גורלה המסתורי של מושבת רואנוק גרר התייחסות רבה בתרבות הפופולרית.
נתנאל קאנו
נתנאל קאנו (בספרדית: Natanael Cano; נולד ב-1 במאי 2001) הוא זמר-יוצר מקסיקני. הוא ידוע בעיקר בשל השילוב הייחודי שלו בין קורידו מקסיקני יחד עם מוזיקת טראפ אמריקאית, לו קרא "קורידוס טומבדוס" (corridos tumbados), שהוא גם שמו של אחד מאלבומיו.
ראשית חייו
קאנו נולד בארמוסיו, סונורה. הוא התחיל ללמוד לנגן בגיטרה בגיל 13. הוא נשר מבית הספר בגיל 16 והתחיל לטפח את הקריירה המוזיקלית שלו. כיום הוא מתגורר בארצות הברית.
קריירה מוזיקלית
את דרכו החל בשנת 2019 כשחתם בחברת התקליטים העצמאית ראנצ'ו הומילדה הממוקמת בלוס אנג'לס. בהתחלה נתנאל התמקד בקורידו, אך בהמשך הסגנון שלו השתנה, עד שיצר ז'אנר מוזיקלי חדש, "מוזיקה אורבנית אזורית", המשלב צלילים של מוזיקה אזורית עם טראפ והיפ-הופ, ובכך שינה את זירת המוזיקה המקסיקנית האזורית וקירב אותה לחדש קהלים צעירים יותר. אחד הסינגלים הראשונים שלו היה "F1" שיצא בשנת 2018.
בשנת 2019 יצא לאור אלבום הסולו הראשון שלו, Corridos Tumbados. כחודשיים לאחר מכן יצא לאור המיני-אלבום השני שלו, Mi Nuevo Yo, שהגיע למקום הראשון במכירות במקסיקו. באוקטובר 2019 גילה הזמר הפורטוריקני באד באני עניין במוזיקה של קאנו, וכך נוצר שיתוף הפעולה בין שני האמנים, ובאד באני ביצע רמיקס לשיר "Soy el diablo" של קאנו.
בשנת 2020 קאנו הוציא את האלבומים Corridos Tumbados, Vol. 2, Soy El Nata ו-Las 3 Torres. הוא היה בין עשרת האמנים הלטיניים המובילים 6 במצעד הבילבורד, בהיותו האמן המקסיקני היחיד.
באוקטובר 2020 קאנו הופיע בתוכנית האירוח האמריקאית "ג'ימי קימל לייב" בהנחיית ג'ימי קימל. באותה שנה הוא זכה בפרס הנוער בקטגוריית המוזיקה המקסיקנית האזורית של הדור החדש. כיום המוזיקה של חברת התקליטים ראנצ'ו הומילדה מופצת על ידי וורנר מיוזיק לטינה, וקאנו חתם על שיתופי פעולה עם אמנים כמו Junior H, אובי, סנופ דוג ואוזונה, בין היתר.
המרכז לחקר השואה ומיעוטים דתיים
המרכז לחקר השואה ומיעוטים דתיים (בנורווגית: enter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter) הוא מוסד מחקר נורווגי המאורגן כקרן עצמאית ומסונף לאוניברסיטת אוסלו.
היסטוריה
המרכז הוקם בשנת 2001. בשנת 2006 הוא עבר מקמפוס אוניברסיטת אוסלו לווילה גרנדה, ביתו לשעבר של וידקון קוויזלינג.
המרכז הוקם בחסות אוניברסיטת אוסלו ויש לו משימה כפולה:
ב-23 בינואר 2008 הודיע המרכז כי חפץ בעל חשיבות מסוימת נגנב ממוזיאון המרכז ב-23 בנובמבר 2007 או לפני כן. המוזיאון נסגר זמנית לאחר מכן כדי לשפר את מערכת האבטחה.
מבצע הכול נקי
מבצע הכל נקי היה מבצע צבאי שערכה ממלכת בהוטן כנגד קבוצות מורדים בדלניות בדרום הממלכה. המבצע נערך בין 15 בדצמבר 2003 ל-3 בינואר 2004. זה היה המבצע הצבאי הראשון בתולדות בהוטן.
רקע
ב-1990 פתחה הודו במבצע צבאי כנגד ארגוני המורדים הבדלנים בחבל אסאם וגרשה אותם מהארץ. הכוחות הבדלנים נמלטו לבהוטן והשתלטו על שטח של בני הלושטמפה (שבעצמם היו פליטים מנפאל). הארגונים הקימו מחנות בדרום המדינה ומהם ביצעו פשיטות לתוך הודו. ההודים פנו לבהוטן וביקשו ממנה לגרש את המורדים משטחה. הם אף הציעו לבהוטנים סיוע צבאי במשימה. ב-1998 החלה בהוטן במשא ומתן עם הבדלנים במטרה למצוא פתרון של שלום למצב. נערכו חמישה סבבי שיחות עם חזית השחרור המאוחדת של אסאם ושלושה סבבים עם החזית הלאומית הדמוקרטית של בורולנד. ארגון השחרור של קטמפור סירב באופן עקבי להגיע למשא ומתן. ביוני 2001 הסכימה חזית השחרור המאוחדת של אסאם לסגור ארבעה מהמחנות שלה, אולם עד מהרה גילו הבהוטנים שהמחנות רק הועברו למקום אחר. כמו כן גילו הבהוטנים שהבדלנים ההודים נמצאים בקשר עם כוח הנמרים של בהוטן - ארגון טרור הפועל כנגד המשטר בבהוטן. המשא ומתן נמשך עד 2003, אולם שני הצדדים לא הצליחו להגיע לפשרה. ב-14 ביולי 2003 אישרה האספה הלאומית של בהוטן התערבות צבאית כנגד הבדלנים. ב-13 בדצמבר בהוטן הציגה אולטימטום בפני הבדלנים לעזוב את הארץ. כעבור יומיים פקע האולטימטום, ומלך הדרקון הכריז על יציאה למבצע צבאי - הראשון מסוגו בתולדות בהוטן.
המבצע
במבצע השתתפו כוחות מכל שלוש הזרועות של הכוחות המזוינים של בהוטן: הצבא המלכותי, המשמר המלכותי והמשטרה המלכותית. לצדם השתתפו במבצע גם כמה מאות אנשי מיליציה אזרחית בהוטנים. כבר ביום הראשון של המבצע הצליחו הבהוטנים לכבוש את מפקדת חזית השחרור המאוחדת בפוקטונג, ולשבות 90 מאנשיה. אחד ממנהיגי הארגון נהרג בקרבות. צבא הודו מיהר לפרוש כוחות בגבול בהוטן כדי למנוע מהבדלנים להימלט בחזרה להודו. הודו גם סיפקה לבהוטן סיוע צבאי בדמות מסוקים לפינוי פצועים. הבדלנים פינו במהירות את המחנות והקימו כיסי התנגדות בתוך הג'ונגלים הסבוכים של בהוטן. הבהוטנים שרפו את המחנות עד היסוד וכיתרו את הג'ונגלים. תוך זמן קצר הוכרעו כל כיסי ההתנגדות. חלק מהבדלנים נמלטו להודו או לבנגלדש ורבים נפלו בשבי הבהוטני, כולל מפקדי חזית השחרור המאוחדת. הבהוטנים הסגירו את השבויים להודו. ב-3 בינואר 2004 הכריז מלך בהוטן על סיום המבצע.
אחרית דבר
מבצע הכל נקי נחשב לניצחון מובהק של צבא בהוטן. עם זאת, הבהוטנים לא הצליחו לעקור לחלוטין את ארגוני הבדלנים ההודים מאדמתם, וחיכוכים בינם לבין כוחות המשטרה והצבא של בהוטן נמשכו עד 2011.
יחסי סורינאם–רוסיה
יחסי סורינאם–רוסיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הרוסית לרפובליקת סורינאם.
סקירה כללית
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם סורינאם ב-25 בנובמבר 1975. המדינות החלו לדון בשיתוף פעולה בתחומי החקלאות, הדיג, בניית ספינות, החינוך והסחר. באוקטובר 2013 ביקרה שרת החוץ הסורינאמי אילדיז פולאק-ביגלי במוסקבה לשיחות על סיום הכשרות אכיפת החוק הצבאיות והמשותפות. ב-2019 ביקר בסורינאם סר החוץ הרוסי סרגיי לברוב.
עדני וילסון
עדני וילסון (שם מדעי: Cicinnurus respublica) הוא מין של עוף ממשפחת העדניים, החי באינדונזיה.
מאפיינים
זוהי ציפור קטנה יחסית, כ-21 ס"מ גודלה. צבע גופה אדום ושחור, עם כתם צהוב על צווארה, פה ירוק-בהיר, רגליים כחולות ושתי נוצות זנב סגולות. הראש אינו מכוסה בנוצות, ובצבע כחול, עם קווים בצבע שחור עליו. הנקבה חומה עם ציצת נוצות כחולה. בתנאי שדה, ראשו הכחול של העדני הוא כה בולט עד שניתן לראותו בבירור בלילה, והזנב שלו זוהר בצבע כסוף בהיר.
העדני הוא אנדמי לאינדונזיה, ונצפה לרוב במערב פפואה ניו גיני. העדני ניזון בעיקר מפירות וחרקים קטנים.
השם המדעי של העדני ניתן לו על ידי שארל לוסיין בונפארטה, אחיינו של נפוליאון, שתיאר את העדני מפריט שניזוק קשה, שנקנה על ידי אורניתולוג בריטי בשם אדוארד וילסון. שלושים שנה מאוחר יותר, בשנת 1863, הזואולוג הגרמני היינריך אגאתון ברנשטיין גילה מושבות של עדני וילסון באי ווייגו במערב פפואה ניו גיני.
בגלל איבוד מתמשך של בתי גידול, תחום-תפוצה קטן וניצול למטרות שונות, העדני נמצא כעת במצב "קרוב לסיכון" (NT) במדד הרשימה האדומה של IUCN, ובנספח 2 של אמנת CITIES.
המדידה הראשונה של עדני וילסון נעשתה על ידי סר דייוויד אטנבורו, עבור הסרט התיעודי בהפקת ה-BBC "אטנבורו בגן העדן" (תרגום חופשי). אטנבורו הצליח לגרום לציפור לגשת אליו על ידי פיזור עלים על רצפת יער הגשם, מה שגרם לעדני לנסות לפנות אותם משם.
Tomorrow's Rain
Tomorrow's Rain היא להקת דום מטאל ודום-דת' גותי ישראלית.
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב-2002 בשם Moonskin וב-2011 שינתה את שמה ל-Tomorrow's Rain.
ב-2020 יצא אלבום הבכורה שלהם, Hollow, שהופק בשיתוף פעולה עם מוזיקאי מטאל בינלאומיים כמו אהרון סטית'רופ מ-My Dying Bride, גרג מקינטוש מ-Paradise Lost, סאקיס טוליס מ-Rotting Christ, אנדרס יאקובסון מ-Draconian, פרננדו ריביירו ממונספל ומיקו קוטמרי מ-Swallow The Sun; ומוזיקאים ישראלים בהם קובי פרחי מאורפנד לנד, שלומי ברכה ממשינה וריקי גל. האלבום יצא בגרסה בינלאומית וגרסה עברית, המיועדת לקהל הישראלי.
ZiS-30
ה-ZiS-30 היה משחית טנקים קל, אשר פותח ויוצר עבור הצבא האדום בשנת 1941. הכלי נבנה כהסבה של טרקטור משוריין מסוג "קומסומולץ" אשר שימש לגרירת תותחים נגררים. ZiS-30 נחשב למשחית טנקים מוצלח, אך יצורים הכלים הוגבל מאוד בגלל הזמינות הנמוכה של טרקטורי קומסומולץ ששימשו לייצורם.
היסטוריה
ZiS-30 היה אחד מהכלים המשוריינים אשר תוכננו ויוצרו בדחיפות על ידי התעשייה הסובייטית כתגובה לפלישה הגרמנית של 1941. הכלי נוצר על ידי משרד התכנון של וואסלי גרבין, על ידי הרכבת תותח נגד טנקים על מרכב של טרקטור משוריין קומסומולץ. השילוב הוכיח את עצמו מוצלח, אך עקב בעיות בזמינות המרכבים והתותחים, עמד ייצור הכלים על כמאה יחידות בלבד. הוא היה מיוצר במפעל בעיר גורקי ובסך הכל נבנו כ-100 יחידות.
תבחין משולש
תבחין משולש (וכן בדיקה המשולשת, באנגלית: Triple test) היא בדיקת דם המבוצעת במהלך ההיריון, בטרימסטר השני בין השבועות 15–22. בדיקה זו מודדת את ערכי רמת חלבון עוברי (AFP) בדם, רמת האסטריול ורמת ההורמון BHCG. לבדיקה יש רגישות של 70%. תוצאה גבוהה של הבדיקה מצביעה על סיכון גבוה לבעיות כרומוזומליות שונות (ומומים בתעלה השדרתית), ועל נשים הרות שאצלן נתגלתה תשובה חריגה, לעבור בדיקות נוספות ובעלות ספציפיות ורגישות גבוהות יותר (כגון דיקור מי שפיר) על מנת להעריך האם קיימים מומים כאמור.
המומים הנסקרים
המומים הנפוצים ביותר הנסקרים הם תסמונת דאון, טריזומיה 18, מומי תעלת השדרה כגון ספינה ביפידה, ומומים נוספים כגון איכתיוזיס ומומים הקשורים לקיר הבטן.
כך לדוגמה, רמה גבוהה של BHCG ורמה נמוכה של AFP עלולות לרמז על תסמונת דאון, רמות נמוכות של שלושת חלבונים אלו עלולה לרמז על טריזומיה 18, רמה גבוהה של חלבון עוברי עלולה להצביע על מומים שונים במערכת העצבים ובתעלת השדרה כגון ספינה ביפידה, אומפלוצלה, גסטרוסכיזיס (או גם על היריון מרובה עוברים).
בחלק מן המרכזים הרפואיים נמדדת גם רמת ההורמון אינהיבין, ואז בדיקה זו נקראת התבחין המרובע (Quad test).
בדיקת התבחין המשולש אינה בדיקת אבחנה אלא מהווה אחת חלק מבדיקות סקר בהיריון, ובמקרים רבים על אף שתוצאת הבדיקה חריגה, העובר בריא לחלוטין. עם זאת, בדיקה זו מהיותה בדיקת סקירה, מאפשרת להמשיך ולנסות לאבחן באמצעים ספציפיים יותר מקרים בהם התוצאות פתולוגיות.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-66
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-66 הידוע בשם טקס הבאפט"א נערך ב-10 בפברואר 2013 בבית האופרה המלכותית שבלונדון, להענקת פרסים לסרטי הקולנוע הבריטיים והזרים של שנת 2012. שמות המועמדים הוכרזו ב-9 בינואר 2013. את הפרסים מעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לסרט הקולנוע וסרט התעודה הטובים ביותר שהוקרנו בבתי הקולנוע בבריטניה ב-2012. סטיבן פריי הנחה את הטקס, שבו זכה הסרט "ארגו" בפרס הסרט הטוב ביותר, ובפרס הבמאי הטוב ביותר עבור בן אפלק. דניאל דיי-לואיס זכה בפרס השחקן הטוב ביותר עבור הסרט "לינקולן", ועמנואל ריבה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט "אהבה". כריסטוף ואלץ זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בסרט "ג'אנגו ללא מעצורים", ואן האת'וויי זכתה בפרס שחקנית המשנה על הסרט "עלובי החיים". "סקייפול" בבימויו של סם מנדס נבחר לסרט הבריטי המצטיין של 2012. סר אלן פארקר נבחר לעמית באפט"א, והמפיקה טסה רוס זכתה בפרס על תרומה מצטיינת בתחום הקולנוע.
מי שתייה באפריקה
אפריקה היא היבשת היבשה ביותר אחרי אוקיאניה ואנטארקטיקה. כ-27% מ-1.1 מיליארד האנשים ברחבי העולם שאין להם גישה למים נקיים חיים באפריקה שמדרום לסהרה.
מקורות מים באפריקה
באפריקה מקורות מים רבים, בהם נהרות הקונגו, הנילוס, הזמבזי, הניז'ר ואגם ויקטוריה, האגם השני בגודלו בעולם. באזורים הרריים יורדים יותר משקעים ובכך תורמים לזמינות של מים. האזורים ההרריים המרכזיים באפריקה הם: הקילימנג'רו במזרח היבשת, רמת פוטה ג'לון (Fouta Djallon) באזור גינאה והר נימבה. אולם אזורים אחרים באפריקה הם מישוריים ומעוטי משקעים. כריתת יתר של יערות ורעיית יתר של צמחייה גורמים נזקים סביבתיים שמביאים לירידה ברמת המשקעים ביבשת.
ההערכה היא שבאפריקה יש מקורות מים זמינים בהיקף של 4,590-5,000 קוב לנפש. כ-15% מהמים זמינים במקורות על פני הקרקע.
שימוש במים
אף על פי שאפריקה שמדרום לסהרה עשירה במקורות מים, האוכלוסייה סובלת ממחסור במי שתיה. עיקר הבעיה נובע מכך שפחות מ-4% ממקורות המים המתחדשים ביבשת מנוצלים על ידי בני האדם.
רוב האוכלוסייה באפריקה שמדרום לסהרה מתגוררת באזורים כפריים שבהם תשתיות מים משרתות רק כ-40% מהאוכלוסייה. כ-200 מיליון בני אדם מתגוררים באזורים עירוניים שבהם כ-82% מהתושבים מקבלים מים נקיים וכ-55% מחוברים לתשתיות ביוב. עם זאת, התשתיות העירוניות במצב רעוע וישנן נזילות רבות. לפי סקר נרחב של יוניצף וארגון הבריאות העולמי באתיופיה, כ-30%-40% מתשתיות המים אינן פועלות (כ-7,000 ברחבי הארץ).
למעלה מ-80% ממקורות המים באפריקה מתחלקים בין שתי מדינות או יותר. בעקבות כך, המדינות האפריקאיות תלויות בזרימת המים בהתאם לשימוש המדינות האחרות. היעדר תקציבים מונע בניית מאגרי מים וסכרים במקומות שבהם הם נזקקים. מים רבים באפריקה מנוצלים לטובת חקלאות וכשני שלישים מהאוכלוסייה תלויה בה. התוכניות החקלאיות, לעיתים קרובות מדי, אינן מתוכננות או מבוצעות כראוי.
מספר סיבות נוספות גורמות למשבר המים, בהן הגידול הדמוגרפי, וגידול בצריכת אנרגיה הדורשת שימוש במים.
בריאות
כמעט מחצית מן האוכלוסייה באפריקה סובלת מאחת משש המחלות הנובעות ממים לא נקיים. על פי ההערכות, בכל יום מתים 650 אפריקאים, בעיקר ילדים כתוצאה משלשולים ועוד אלפי אנשים מתים בכל יום כתוצאה ממחלות אחרות הנוגעות להיעדר מים נקיים. כך למשל, יו"ר ועדת המשנה לענייני אפריקה במשרד החוץ האמריקני, אמר ש-4,900 ילדים אפריקאים מתים בכל יום בשל היעדר מים נקיים.
עקב היעדר תקציבים במדינות האפריקאיות השונות, אין אפשרות לוודא שאין ערבוב של צואה וביוב במי השתייה. בעיה בריאותית נוספת היא אופן אחסון המים בסירים וצנצנות פתוחים, שמקלים על מחלות וגורמים מזהמים לחדור למים או להתרבות בהם. הדרך להימנע מכך היא הרתחת המים, דבר יקר לאוכלוסיות רבות. הוספת כלור למים היא אפשרות נוספת אך היא משנה את טעם המים ומרתיעה רבים מלעשות זאת.
משאבים
לפי ה-AFDB (הבנק לפיתוח אפריקה), על מנת לשפר את התשתיות והנגישות למים ולסניטציה, זקוקה אפריקה לתקציבים שבין 45 ל-60 מיליארד דולר.
לפי ארגון הבריאות העולמי, ההפסד הכלכלי הכללי של אפריקה כולה כתוצאה ישירה ממחסור במים נקיים הוא 28.4 מיליון דולר, או הפסד של 5% מהתוצר המקומי הגולמי. ההערכות הן שעל כל דולר שמושקע במים, ההחזר הכלכלי הוא בין $3-34, תלוי באזור ובטכנולוגיה שבשימוש באותו אזור.
תוכניות עם מבט לעתיד וארגונים ללא מטרות רווח שפועלים בתחום
תוכנית ה-(JMP (Joint Monitoring Programme for Water Supply and Sanitation בראשותם של יוניצף (Unicef) וארגון הבריאות העולמי (WHO) שואפים שעד שנת 2015 מספר האנשים בעולם שחיים ללא גישה למים יצומצם בחצי. הם קראו לתוכנית (MDG (Millenium Development Goal. נכון לינואר 2011 ההתקדמות מעידה על כך שהיעד לא יושג בשנת 2015.
הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) פעילה בעשייה אקולוגית רבה ברחבי העולם. יש לארגון גם פרויקטים באפריקה הקשורים למים נקיים ובטוחים.
ראיין הרלג'ק הקים קרן לפיתוח מערכות מים במדינות מתפתחות. עד היום הקרן מימנה כ-1000 בארות מים, רובם במדינות אפריקה.
להט (טיל)
ללהט מערכת הנחיית לייזר חצי-אקטיבית. ציון המטרה ניתן להיעשות על ידי פלטפורמת השיגור או על ידי מפעיל אחר (מל"ט, מסק"ר או צוות סיור) הנתון לחשיפה מינימלית. עם חתימת שיגור נמוכה, מסלול הטיל יכול להיות מותאם לתקיפת רק"מ, ספינת קרב או מסק"ר.
לטיל טווח של 8 ק"מ משיגור קרקעי ועד 13 ק"מ משיגור באזור מוגבה. לטיל יש דיוק של 0.7 מטר (CEP) וזווית של 30 מעלות המאפשרת חדירה אפקטיבית של עד פלדה משוריינת באמצעות רש"ק טאנדם לשימוש כנגד מיגון ריאקטיבי. ללהט גם אמצעי הגנה אקטיביים כנגד אמצעי שיבוש. הלהט מאוחסן בתוך הטנק כמו כל פגז אחר, והטיפול בו נעשה כמו בשאר סוגי התחמושת של הטנק.
פעולה במחנה הפליטים ביריחו
"פעולה במחנה הפליטים ביריחו" הוא שמו של מיצג שערך האמן הישראלי פנחס כהן גן בשנת 1974. המיצג כלל כמה פעולות אמנותיות במחנה פליטים ליד יריחו.
הפעולה במחנה הפליטים ביריחו התקיימה ב-10 בפברואר 1974 במחנה פליטים פלסטיני הממוקם בצפון-מזרחה של העיר יריחו, בקרבת ח'רבת אל-מפג'ר. במהלך הפעולה בנה כהן גן מחסה ארעי שכלל אוהל ירוק ומבנה נוסף, דמוי מפרש, אף הוא עשוי מבד. בתוך מחסה זה ניהל שיחה עם שני פלסטינים תושבי המחנה "על ישראל במרחק 25 שנה, בשנת אלפיים, בפני שני פליטים ומלווים של כהן גן". בסופה של השיחה הצהיר כהן גן כי "פליט הוא אדם שאיננו יכול לחזור למקום הולדתו".
תיעוד המיצג הוצג בכמה תערוכות במהלך השנים. ביניהן תערוכת היחיד של כהן גן "פעילויות" (1974), שנערכה במוזיאון ישראל, "העיניים של המדינה, אמנות חזותית במדינה ללא גבולות" (1998) במוזיאון תל אביב לאמנות, "אהבה ממבט ראשון: אמנות ישראלית מאוסף ורה, סילוויה וארטורו שוורץ" (2001) במוזיאון ישראל. גדעון עפרת תיאר את הפעולה ואת מכלול מיצגיו של כהן גן בשנות השבעים של המאה ה-20 כ"עימות בין סביבות" הנוצר על ידי העתקת סביבה תרבותית אחת אל סביבה זרה אחרת. על פי עפרת היווה הדבר "ביטוי מטאפורי לבעיות של כהן-גן כפרט (נולד במרוקו וחש כפליט בחברתו) ולבעיות של מדינת ישראל וקשריה התרבותיים לסביבה מידית".
Warmer in the Winter
Warmer in the Winter (בעברית: חם יותר בחורף) הוא אלבום אולפן הרביעי ואלבום חג המולד של הראשון של הכנרית והמלחינה האמריקאית לינדזי סטירלינג. האלבום יצא לאור ב-20 באוקטובר 2017, על ידי חברות התקליטים לינדזיסטומפ וקונקורד רקורדס, לכבוד חג המולד. מתוך האלבום לא יצאו סינגלים.
האלבום מכיל בתוכו הקלטות מחודשות של שירי חג מולד ידועים כמו "All I Want for Christmas" ו-"Silent Night".
שחקן וטו
שחקן וטו (Veto Player) הוא שחקן במשחק בצורה קואליציונית כאשר שוויה של כל קואליציה שאינה מכילה אותו הוא אפס.
הגדרה
שחקן i \in N הוא שחקן וטו במשחק בצורה קואליציונית (N;v)\! אם:
כלומר, השווי של כל הקואליציות שאינן מכילות את כל שחקני הווטו הוא אפס.
שימושים ודוגמאות לשחקני וטו
• אם נרצה להציג משחק בצורה קואליציונית שבו חלק מהשחקנים חייבים להיכלל בכל קואליציה נבחרת, אזי שחקנים אלה הם שחקני וטו.
• דוגמה למשחק עם שחקני וטו, היא קבלת החלטה במועצת הביטחון של האו"ם. שכן, הצבעה של כל אחת מחמש המדינות בעלות זכות הווטו (ארצות הברית, רוסיה, בריטניה, צרפת וסין) נגד הצעת החלטה של המועצה, מונעת את קבלתה.
• הליבה של משחק פשוט, המקיים v(N) = 1 \! מכילה את כל וקטורי התשלומים x\! המקיימים x_i = 0\! לכל שחקן i\! שאינו שחקן וטו, ורק את הווקטורים הללו.
• משחק פשוט נקרא נשלט וטו אם קיים בו שחקן וטו.
דוגמה
נסתכל על המשחק הבא:
מסטיסלב
היסטוריה
האזכור הראשון של העיר מתייחס לשנת 1156 בכרוניקת איפטייב. העיר הייתה חלק מנסיכות סמולנסק וב-1180 הייתה מרכז של נסיכות מסטיסלב.
בשנת 1377 העיר נכבשה על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא. עם הקמת האיחוד הפולני-ליטאי הייתה העיר חלק מאיחוד זה. אחרי חלוקת פולין של 1772 עברה העיר לידי האימפריה הרוסית. לפי מפקד האוכלוסין של 1897 חיו בעיר 8,514 תושבים, 5,071 יהודים, 2,833 בלארוסים, 475 רוסים ו-108 פולנים.
יהודי מסטיסלב
יהודי העיירה היו ברובם מתנגדים, וכונתה (יחד עם העיירות חסלביץ' וצ'ריקוב) בפי רבי שלום דובער שניאורסון "הגליל החשוך".
בתחילת המאה ה-20 חיו בעיר כ-5,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בתקופה הסובייטית עזבו את העיר יהודים רבים, והתקיים בה בית ספר יידי.
ב-14 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ובספטמבר שלאחר מכן רוכזו כל היהודים שנותרו בה בגטו, בו אולצו לענוד טלאי צהוב ולהתייצב לעבודות כפייה יומיות. מעת לעת נרצחו בגטו קבוצות של יהודים.
ב-15 באוקטובר 1941 נערכה בגטו שבעיר אקציית חיסול, בה נורו כ-30 קשישים יהודים, ונאנסו ונרצחו מספר נשים יהודיות. כ-800 היהודים הנותרים נרצחו בסמוך לעיר בידי גרמנים ושוטרים בלארוסים.
לוסיאן לובלין
אהרן לוסיאן לובלין (בצרפתית: Lucien Lublin), נולד ב-1909, בברסט-ליטובסק, טולוז, צרפת, ונפטר ב-1995. היה חבר ב-תנועת העבודה הציונית בטולוז, התגייס לצבא צרפת והפך למנהיג של ההתנגדות היהודית בצרפת בתקופת מלחמת העולם השנייה.
לפני המלחמה
אהרן ליסין לובלין נולד ב־1909 בברסט-ליטובסק. עבד כמהנדס חשמל בטולוז, צרפת. לובלין היה פעיל בחוגים פוליטיים חברתיים, בין היתר היה יושב ראש ארגון הסטודנטים היהודיים של טולוז בשנות השלושים ופעיל בפדרציה של הארגונים היהודיים. כבר בגיל 21 השתתף בפעילות ציונית בטולוז כחבר בתנועת "החלוץ" של מפלגת פועלי ציון. בנוסף, לובלין השתתף בקונגרס הציוני שהתקיים בז'נבה באוגוסט 1939.
במהלך מלחמת העולם השנייה
לובלין השתייך לפועלי ציון. לאונדר זופרנר, שהיה אחד מהמנהיגים בתחילת 1941, היה פעיל בשומר הצעיר. הניגודים הפוליטיים ביניהם לא גרמו לוויכוחים, שלושתם היו תמימי דעת ביחס למטרת הארגון שהייתה להילחם בנאצים, כמו גם להסביר ליהודים את משמעותו האמיתית של "היישוב מחדש" במזרח.
הצבא היהודי
הצבא היהודי הוקם לדעת כל הכותבים, החוקרים וחברי הארגון לשעבר בקיץ 1940, בטולוז. הארגון הוקם בראש ובראשונה במטרה להיאבק בנאצים ובמשטר וישי. הרובד המיידי והדחוף של המאבק התבטא בפעילות הצלה כגון הברחת אנשים מהמחנות, איתור מקומות מחבוא, תשלום עבורם וזיוף תעודות. עם זאת, הארגון לא הסתפק בהצבת מטרות של מאבק בנאצים או של הצלה, אלא הציב לעצמו גם מטרות ציוניות.
כתוצאה מהמפגש בין אברהם פולנסקי לבין לובלין חיברו שני האישים במשותף מניפסט, שהכיל קטעים מהחוברת של דוד קנוט ומהמניפסט של "בני דוד". ב־10 בינואר 1942, הם הקימו את "התנועה הלאומית של בני דוד", שהפכה תוך זמן קצר ל"פעולה יהודית" (Action juive). בסופו של דבר קיבל הארגון את השם ה"צבא היהודי" (Armee juive), שם שהיה מקובל על פולנסקי ולובלין.
פעילותו במסגרת הצבא היהודי
ב"צבא היהודי" לקחו חלק בפיקוד העליון, פול (אברהם פולנסקי), לובלן, לאונרד זופרנר, דיקה ג'יפרויקין וג'ק לאזארוס. על "היד החזקה" עדיין פיקד פול בלבד. לקראת סוף 1943 הוקם רשמית גוף בשם "הוועד המנהל של הארגונים הציוניים בצרפת". הוא נועד לתת מעין פיקוח מדיני מוסרי על פעילות המחתרת. בעצם קיומו נתן לגיטימציה למגעי המחתרת עם שליחי הסוכנות היהודית. הוא אישר בדיעבד כל פעולה של המחתרת, ותרם לתהליך אשר עתיד היה להפוך את המחתרת מאוחר יותר ל-"משמרת צלחים בגולה", השם שנתן דוד בן-גוריון להגנה בצרפת.
המפקדה
בראשות הא.ג'י (הצבא היהודי) עמדה מפקדה מרכזית (CCD-Comite Centrale Directeur), שהייתה מורכבת מאברהם פולונסקי, לוסיאן לובלין, דיקה ג'פרויקין, נציג הג'וינט בצרפת ואלכסנדר קובארסקי, נציג האורט בצרפת, לאונרד זופרנר ורנה קפל.
המפקדה המרכזית של הא.ג'י. שכנה בטולוז. תחילה הייתה במפעל או.נ.י.א., המפעל הלאומי ליצירת חנקן. ב-27 ביוני 1943, הועברה המפקדה מסיבות ביטחוניות לבית בפרברי טולוז.
ערכיה של המחתרת
מטרותיה הרשמיות של המחתרת היו הגנה והתקפה גם יחד. אופן פעולתה היה בצורה חשאית מוחלטת והחברים בה היו צריכים להיות נאמנים ולשמור על משמעת דייקנית. המחתרת הורכבה מתאים, שכל אחד מהם נקרא "מבצר". חברי מבצר אחד לא ידעו דבר על חברי המבצרים האחרים. בפיקוד עמדו פול ולוסיין לובלן.
ההסכם עם הפדרציה הציונית
ג'וזף פישר, יושב ראש הקרן הקיימת לישראל בצרפת, אשר בא במיוחד לטולוז כדי לדון עמם בבעיה. פישר סיפר בעדותו על הנסיבות ליצירת הקשר בין ההסתדרות הציונית לבין ה.ג'י.. בתחילת 1942 הוא פגש את לובלין ברכבת והעלה בפניו את הרעיון של העברת אנשים לספרד, אותו הגה כבר בשלב מוקדם של המלחמה. לובלין ביקש ממנו שלא לעסוק בכך כי היו כבר אנשי מחתרת שטיפלו בנושא. עד לפגישה זו פישר לא ידע דבר על המחתרת שלובלין דיבר עליה. הוא ביקש מלובלין למסור לו פרטים על המחתרת, כי חשב שכבכיר בהסתדרות הציונית עליו לדעת זאת. לובלין סירב בתחילה לעשות כן. הוא היה סבור, שהפעילות של המחתרת צריכה להתקיים ללא ידיעת ההסתדרות הציונית. הוא נימק זאת בכך, שהמחתרת צריכה לעשות מעשים לא חוקיים, שעדיף שההסתדרות הציונית הרשמית לא תהיה אחראית עליהם.
השתתפותו ב"יד החזקה"
לפי ההסכם בין אברהם פולנסקי ללובלין, המחתרת החדשה (הצבא היהודי לפני שקיבל את שמו) הייתה אמורה לרכז את כל הפעילות המחתרתית ולבטל, למעשה, את המשך פעילותו של ארגון ה"יד החזקה". אברהם גולנדאס הדגיש, שפולנסקי היה מעוניין ש"היד החזקה" ימשיך להתקיים לאחר המלחמה, אולם לובלין התנגד לכך.
לאחר המלחמה
מלחמת העולם השנייה הסתיימה ב-7 במאי 1945 ו- הוקם באופן פורמלי ב־14 ביוני 1945. פעילותו של הארגון החלה כבר בספטמבר 1944 מיד לאחר השחרור. מטרתו הייתה לרכז את הילדים היהודיים שהוסתרו במהלך המלחמה במקומות מסתור שונים, ולהוות מסגרת משפחתית וחינוכית לילדים שאיבדו את משפחתם במלחמה. ארגון זה הקים בתי יתומים ומרכזי למידה בעבור הילדים הנ"ל ב-16 בתי ילדים ברחבי צרפת. בבתי הילדים קיבלו החניכים חינוך יהודי וציוני ורבים מהם הוכשרו לעלייה לארץ ישראל. בראש הארגון עמד לוסיאן לובלין, שראה בארגון זה את המשך פעילות ההצלה של הילדים שהתבצעה בעת המלחמה. אך עם סיום המלחמה, הם פעלו כדי להחזירם למשפחותיהם ולעם היהודי.
לובלין עלה בשנות החמישים לישראל אולם בהמשך חזר לצרפת.
גאומתה
גאומתה (המאה ה-6 לפנה"ס) הידוע יותר בשמו היווני סמרדיס, היה אמגוש (כהן בדת זרתוסטרה) פרסי שהתחזה לברדיה ושלט כמלך פרס עד שהודח בידי דריווש הראשון.
ביוגרפיה
כשיצא כנבוזי השני מלך פרס למסע מלחמה כנגד מצרים מינה את אחיו ברדיה (ידוע לעיתים גם בשם סמרדיס) לעוצר. על פי כתובת ביסותון שהשאיר דריווש הראשון, כנבוזי שחשש שאחיו ימרוד בו הורה להרוג את ברדיה. אם כי על פי הרודוטוס הרצח נעשה רק מאוחר יותר כיוון שכנבוזי קינא באחיו. דבר הרצח נודע אך למעטים. גאומתה היה אותה תקופה אמגוש כהן בדת זרתוסטרה, וסביר להניח שהוא לא היה פרסי אלא מדי. כנבוזי מינה אותו לסוכן הבית, ועל פי המסופר הוא היה דומה דמיון מפליא לברדיה המת, והרודוטוס אף טוען ששמו היה כשם הנרצח, סמרדיס. הוא הוסת בידי אחיו פתזיטיס להתחזות לנרצח, ובשנת 520 לפנה"ס גאומתה הכריז על מרד נגד כנבוזי. כאשר כנבוזי שמע על כך הוא כה זעם עד שקפץ על סוסו במהירות וחרבו נתקעה בגופו. אם כי על פי כתובת ביסותון הוא התאבד בכוונה תחילה.
על פי המסופר המזימה נחשפה בידי אציל בשם אוטאנס, שחשד בתרמית כיוון שהמלך החדש מעולם לא יצא מהארמון. הוא ביקש מבתו פידימי שהייתה אשת כנבוזי ואחר כך אשתו של גאומתה, שתבדוק האם לבעלה חסרה אוזן, שכן אחת מאוזניו של גאומתה נכרתה בעבר. מנהג מקובל בקרב מלכי פרס. היא השיבה שאכן חסרה לו אוזן. אוטאנס החל לארגן קשר, הוא יצר קשר עם שישה אצילים נוספים, גובריאס, אספתינס, מגבזוס, הידרנס, אינטפרנס ודריווש. אוטאנס רצה להמתין ולתכנן היטב את הקשר, אולם גובריאס ודריווש דחקו לבצע אותו במהירות האפשרית. אותו זמן ניסו גאומתה ופתזיטיס לשכנע את פריכסספס, אחד מאנשי סודו של כנבוזי שהיה זה שרצח את ברדיה האמיתי, להצהיר ברבים שהמלך הנוכחי הוא אכן ברדיה האמיתי. פריכסספס הסכים בתחילה אולם התחרט והתאבד. הקושרים ששמעו על כך, פרשו זאת כסימן טוב. הם התפרצו לארמון ובעוד חמישה מהם נאבקים בפתזיטיס דלקו דריווש וגובריאס אחרי גאומתה. גובריאס וגאומתה נאבקו ללא הכרעה עד שדריווש הנחית את מכת המוות. סך הכל מלך גאומתה שמונה שנים.
לאחר מותו של גאומתה הפך דריווש למלך. ישנם חוקרים הטוענים שלמעשה סיפור ההתחזות בשקר יסודו. וכי ברדיה האמיתי מרד בכנבוזי ועלה לשלטון, ודריווש שהיה זקוק לעילה מתאימה כדי למרוד ולעלות לשלטון המציא את הסיפור. עם זאת, המקור הפרסי הרשמי לסיפור, שעליו הסתמכו ככל הנראה המקורות המאוחרים יותר, הוא כתובת ביסותון. הכתובת מקובעת אל צלע ההר בגובה של 100 מטר מעל הקרקע, ולא ניתן להגיע אליה ללא עזרת פיגומים מאחר שחלקים מצלע ההר סולקו לאחר כתיבתה במטרה להבליטה. גובהה 15 מטר ורוחבה כ-25 מטר. דריווש חקק לפיכך את סיפורו במקום שבו איש מלבד האלים לא יכל לקרוא אותו, ואלא אם כן מקבלים את ההנחה הבלתי סבירה שדריווש ניסה לשקר לאלוהיו אהורה מזדא, ככל הנראה דריווש כתב אמת.
שייטת
שייטת היא יחידה צבאית בחילות ים, המורכבת ממספר רב של כלי שיט ועשויה להיות יחידה אוטונומית או חלק מצי המכיל מספר שייטות. שייטת, בדרך כלל מורכבת מקבוצה הומוגנית של כלי שיט צבאיים מאותו סוג כגון: סטי"ל, קורבטה, פריגטה, צוללות ועוד. לעיתים שייטות מחולקות לתתי יחידות הנקראות פלגות. על פיקוד השייטת, בדרך כלל, מופקד קצין בכיר בדרגות המקבילות לאלוף-משנה או לתת-אלוף. על הפלגות, המרכיבות את השייטת, לעיתים קרובות מפקד קצין בדרגה המקבילה לסגן-אלוף.
בציים מודרניים שייטות הן בדרך כלל, יחידות קבע אדמיניסטרטיביות שמוצבות בגזרה ימית מסוימת ובעלות משימות אזוריות מוגדרות. לעיתים נוצרות שייטות משימתיות הטרוגניות, ממספר רב של כלי שיט, מציים שונים ומסוגים שונים, כל זאת על מנת להילחם ביעדים מרוחקים או כדי לבצע משימה ביעד מרוחק מבסיסי האם. לשייטת אין מושג מקביל בצבא היבשה אך באופן מסוים ניתן להקבילה לחטיבה, כתלות בסוג השייטת או בגודלה.
שייטת בחיל הים הישראלי
בחיל הים הישראלי קיימות שלוש שייטות:
ג'מיר נלסון
ג'מיר נלסון (באנגלית: Jameer Nelson; נולד ב-9 בפברואר 1982) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק 14 עונות בעמדת הרכז בליגת ה-NBA. לאחר ששיחק בנבחרתה של אוניברסיטת סנט ג'וזף הצטרף נלסון לאורלנדו מג'יק ב-2004, שבמדיה שיחק ברוב שנותיו ב-NBA והעפיל פעם אחת לסדרת גמר הליגה, ב-2009.
ראשית הקריירה
נלסון החל לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סנט ג'וזף בעונת של ליגת המכללות. כבר בעונתו הראשונה פרץ נלסון לתודעה הלאומית וזכה בתואר " השנה" בארצות הברית כולה. בעונתו השלישית במכללות,, השיג ממוצעים של 19.7 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-4.7 אסיסטים למשחק. בסיומה הוא עמד בפני כניסה לדראפט ה-NBA של 2003, אך ביטל לבסוף את הרשמתו.
בעקבות התפרסמותו ברחבי ארצות הברית הופיע נלסון על שער המגזין ספורטס אילוסטרייטד, והיה לשחקן הראשון של התאחדות ה"אטלנטיק-10" שזוכה לכבוד זה מאז מרק מאקון ב-1998. הוא סיים את הקריירה שלו באוניברסיטת סנט ג'וזף במקום הראשון בתולדותיה בנקודות (2,094), באסיסטים (714) ובחטיפות (256).
קריירה ב-NBA
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה הציע נלסון את מועמדותו לדראפט ה-NBA ב-2004, ונבחר במקום ה-20 על ידי קבוצת דנוור נאגטס. הוא הועבר לבסוף לאורלנדו מג'יק, בתמורה לבחירה עתידית בסיבוב הראשון של הדראפט. מיקומו של נלסון הגיע על אף שמרבית ההערכות ציפו לבחירתו באחד מעשרת המקומות הראשונים, ולבסוף הוא עבר לאורלנדו, שנזקקה במיוחד לרכז מצטיין.
נלסון התחיל את עונתו הראשונה,, בצורה לא טובה, ותפקד בעיקר כרכז מחליף לסטיב פרנסיס. עם זאת, בשלב מאוחר יותר של העונה החל לקבל דקות משחק רבות יותר והפך לשחקן קבע ברוטציית הקבוצה, ובעקבות כך החל להפגין את כישוריו בתחומים רבים של המשחק. לאחר שפרנסיס הוסט לעמדת הקלע החל נלסון לבסס מעמדו כרכז הפותח של אורלנדו, ופתח בחמישייה בכל המשחקים עד לסיום העונה למעט משחקים בודדים תחת המאמן הזמני כריס ג'נט. הוא נבחר לתואר חמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בעונת שיפר נלסון במידה רבה את יכולתו באורלנדו והשיג ממוצעים של 14.6 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק. לאחר שפרנסיס הועבר לניו יורק ניקס בפברואר 2006, הפך נלסון לשחקן חמישייה קבוע באורלנדו. הוא שיחק ב-62 משחקים בלבד באותה עונה בשל פציעות. בעונת פתח נלסון בחמישיית קבוצתו בכל המשחקים בהם השתתף והשיג ממוצעים של 13 נקודות, 4.3 אסיסטים ו-3.1 ריבאונדים למשחק. באותה עונה העפיל עם אורלנדו לראשונה בקריירה למשחקי הפלייאוף, שם הודח עמה בסיבוב הראשון על ידי דטרויט פיסטונס.
בעונת היה נלסון, לצד שחקנים כמו דווייט הווארד ואחרים, אחד משחקני המפתח בהצלחה של אורלנדו שסיימה במקום השלישי במזרח. בנוסף, הוא סייע להאוורד בחלק מהטבעותיו במהלך תחרות ההטבעות של ה-NBA באותה שנה. במשחקי הפלייאוף, הפגין נלסון יכולת עילאית עם ממוצעים של 16.2 נקודות, 4.7 אסיסטים ו-4.1 ריבאונדים והיה שותף להגעת קבוצתו לסיבוב השני.
בעונה הבאה,, המשיך את יכולתו הטובה עם ממוצעים של 16.7 נקודות ו-5.4 אסיסטים למשחק, ונבחר לראשונה בקריירה שלו למשחק האולסטאר של ה-NBA. הוא השתתף במשחק יחד עם שני חבריו לקבוצה, האוורד ורשארד לואיס. במשחק נגד דאלאס מאבריקס ב-2 בפברואר עזב נלסון את המגרש במהלך הרבע השלישי, לאחר עבירה של אריק דמפיר. בבדיקה שנערכה לו התברר כי הוא סובל מגיד קרוע בברכו הימנית, מה שאילצו להיעדר עד לסיום העונה הסדירה. הוא שב לשחק בסדרת הגמר של הליגה באותה עונה, מול לוס אנג'לס לייקרס, בסיומה הפסידה קבוצתו 4-1. בעונה שלאחר מכן שב נלסון לכושרו וסייע לאורלנדו לסיים במקום השני במזרח, אחרי קליבלנד קאבלירס.
ביולי 2014 חתם נלסון בדאלאס מאבריקס.