cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדר קולצ'ק
תחילת השירות
הסיירת עגנה זמנית בנמל העיר וונסן, ממלכת קוריאה (כיום בקוריאה הצפונית) לחופי ים יפן. בהמשך, בחורף שבין 1897 ל-1898 עגנה הסיירת בנגסאקי, האימפריה היפנית. במקביל לכך קידם קולצ'ק את לימודיו העצמאיים בהידרוגרפיה. ב-5 בדצמבר 1898 עזבה הסיירת את פורט ארתור (כיום העיר לוּ'שׁוּנְקוֹאוּ, ממוקמת בליאונינג, סין) שנמצאה בשליטה רוסית. הסיירת נעה דרך נתיב הים הדרומי חזרה אל הים הבלטי ולבסוף שבה אל הצי הבלטי הרוסי החונה במפרץ פינלנד. בדרכה של הסיירת חזרה הגיעה לאוזנו של קולצ'ק הידיעה על משלחת בשיתוף פעולה רוסי והאיחוד השוודי-נורווגי לעבר סבאלברד. קולצ'ק ניסה להצטרף למשלחת בהנהגת תת-האדמירל הרוסי סטפאן מקארוב. עם שיבת הסיירת לקרונשטאדט פגש קולצ'ק למקארוב שטען כי לא יכול לצרף את קולצ'ק למשלחת עקב קשיים ביורוקרטים של כמות חברי המשלחת הרוסים לעומת השוודים-נורווגים.
קולצ'ק הועלה לדרגת לוטננט ונשלח לקדם את מחקרו המדעי בהאקדמיה הרוסית הממלכתית למדעים. קולצ'ק פרסם ב-1899 עבודת חקר על גילוייו המדעיים בים יפן ובים הצהוב לחופי הקיסרות הסינית. באותה העת נודע לקולצ'ק על תכנון המשלחת הארקטית הרוסית בראשות אדוארד פון טול. מטרות המשלחת היו להסדיר נתיב ימי בין קרונשטאדט לוולדיווסטוק, לחקור ולמפות את אוקיינוס הקרח הצפוני בכלל ואיי סיביר החדשה בפרט ולחפש אחר ארץ סאניקוב האגדית. בפגישתם בספטמבר טול לא העניק לקולצ'ק תגובה חד-משמעית בעניין השתתפותו למשלחת לקוטב. כמו כן, קולצ'ק בדיוק התמנה לפקח על אוניית הדגל 'פטרופבלובסק' (על שם העיר פטרופבלובסק-קמצ'טסקי) במשלחת שלה אל עבר המזרח הרחוק הרוסי.
לאחר המשלחת, במטרה למצוא עניין ולחקור את הלוחמה המודרנית, קולצ'ק החליט להתנדב לשירות הרפובליקות האפריקאנריות (הרפובליקה הדרום-אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית) במלחמת הבורים השנייה שניהלו נגד האימפריה הבריטית. ספינתו האישית של קולצ'ק נעצרה בפיראוס, ממלכת יוון, כאשר נודע לקולצ'ק בטלגרף על קבלתו למשלחת של פון טול. עבור המשלחת שהוצאה לפועל בחסות הצי, נדרש מטול לגייס שלושה קצינים צעירים. טול מצידו התרשם מעבודתו המדעית של קולצ'ק ולבסוף החליט לגייס אותו למשלחת.
משלחות הקוטב
בתחילת ינואר 1900 הגיע קולצ'ק לסנקט פטרבורג על גבי ספינת סוחר וב-21 לחודש נרשם כחבר המשלחת המיועדת של פון טול. טול הציע לקולצ'ק לנהל את החקר הימי של המשלחת וזה האחרון נענה לכך. לקראת המשלחת השלים קולצ'ק שני קורסים אקדמיים מיוחדים לחקר ימי בסביבת קרחונים ויצא לשוודיה-נורווגיה, איפה שנועד עם מגלה הארצות פריטיוף ננסן. ב-8 ביוני יצאה המשלחת מסנקט פטרבורג. המשלחת עשתה דרכה מסביב לסקנדינביה אל עבר ים ברנץ ותודלקה בפחם בעת חנתה במפרץ קולה. ב-5 באוגוסט החל שיט של המשלחת לעבר חצי האי טיימיר (כיום בצפון קרסנויארסק - חבל מנהלי). ב-22 בספטמבר עצרה המשלחת למשך החורף הקרב לחופו המערבי של חצי האי. כל אותה העת אסף קולצ'ק דגימות ימיות, חקר את נתיבי השיט ובלילות, בעת הייתה ראות טובה, קבע את מיקומם של גורמים שמיימים לפי רישום של קואורדינטות גאוגרפיות.
קולצ'ק מצא עניין עיקרי בחקר ההתפתחות של קרחונים על גבי הקרח לקראת החורף. המשלחת, בין לבין, נעזרה ברישומי מפות מהמשלחת השוודית-נורווגית בראשותו של ננסן שעשה דרכה בין 1893 ל-1896. במהלך חניית המשלחת לחורף, יצאו קולצ'ק וטול עם חלק מחברי המשלחת לחקר יבשתי בחצי האי טיימיר בטמפרטורה של מינוס 30 מעלות צלזיוס. המשלחת הרגלית יצאה באביב, ובמשך 41 ימים נעה מעל 800 קילומטרים בחצי האי. בדין וחשבון שנשלח עבור קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הדוכס הגדול של רוסיה ונשיא האקדמיה הממלכתית למדעים, שיבח טול את קולצ'ק על המרץ הרב שלו. ב-1901 קרא טול על שמו של קולצ'ק את אחד האיים שהתגלו במפרץ טיימיר. קולצ'ק מצידו, קרא לאי מצפון לארכיפלג איי סיביר החדשה על שם ארוסתו - סופיה פיודורובנה אומירובנה. במהלך ניווט בן 24 יום השלימה המשלחת הימית מסע בן 2,172 קילומטרים בים לאפטב. בספטמבר 1901 חנתה המשלחת לחורף שני לחופי האי הלא-מיושב קוטלייני, בארכיפלג סיביר החדשה. ב-23 במאי 1902 התפצלה המשלחת בין הגוף המרכזי בפיקודו של קולצ'ק לבין הספינה "זריה" בפיקודו של פון טול, שיצאה לחקור את ארץ סאניקוב. באוגוסט, כאשר שוחררה האונייה המרכזית של המשלחת מאחיזת הקרחונים, החלה תנועתה גם כן בעברה של ה"זריה" בחיפוש אחר סאניקוב. הארץ האגדית לא נמצאה ואבד הקשר עם ה"זריה". לקראת סיום מרבצי הפחם של האונייה הנדרשים להתנעתה, קולצ'ק הורה על שיט לעבר הדלתה של נהר לנה. ספינת קיטור ששטה במורדות נהר הלנה אספה את חבורת המשלחת והביאה אותם עד ליקוטסק.
מיקוטסק המשיכו חברי המשלחת, ובהם קולצ'ק, חזרה לסנקט פטרבורג, איפה שהתארגנו מחדש ויצאו במהרה למשלחות חילוץ שונות במטרה למצוא את ה"זריה" האבודה וחברי המשלחת שלה. קולצ'ק וצוותו חיפשו אחר ה"זריה" באי בנט, איפה שמצאו יומן רישום של אחד מחברי הספינה האבודה כמו גם שרידים של הספינה. היו אלו ממצאים אלו ששפכו אור על מותם של טול ושאר חברי ה"זריה". קולצ'ק קיבל הוקרה נרחבת על פעילותו במשלחת, וב-1906 אף מונה לחבר החברה הגאוגרפית הרוסית. בסיום ניסיון החילוץ שבה משלחת החילוץ בראשות קולצ'ק, במורדות נהר הלנה, אל יקוטסק. חברי המשלחת הגיעו לעיר בינואר 1904 ומיהרו לפרסם את ממצאיהם מהמשלחת אודות ה"זריה" ואובדן חבריה.
מלחמת רוסיה–יפן
קולצ'ק, אשר שנא עבודות שגרה שחוזרות על עצמן, הועבר ב-17 באפריל לפיקוד המקשת "אמור". הייתה זאת העברה זמנית לפני שהועלה לפיקוד על המשחתת "סרדיטיי" ("זעם") ב-21 באפריל. קולצ'ק עודנו התרצה ממינוי זה שגם כן היה למוצב מגננתי. ב-1 במאי היה קולצ'ק מעורב לראשונה במשימה התקפית: חיפוי על מקשת בעת הטלת מוקשים ימיים מפני כל מתקפה יפנית אפשרית. בתוך שדה המוקשים שהוטל הוטבעו שתי אוניות מלחמה של הצי הקיסרי היפני.
קולצ'ק המשיך בפיקוד על המשחתת עד ל-18 באוקטובר. שירותו הופרע למשך חודש כאשר נשלח לטיפול בהול בדלקת ריאות בה הוא חלה. במהלך פיקודו על המשחתת פיתח קולצ'ק מוניטין חיובי בקרב הצי. בסוף נובמבר הוטבעה סיירת יפנית עקב מוקש שהוטל בחיפוי כוחותיו של קולצ'ק. ב-18 באוקטובר, עקב דרישתו ועקב מצבו הבריאותי, הועבר קולצ'ק לשרת במערכה היבשתית והוצב לפיקוד על סוללה ארטילרית. ב-7 בנובמבר היה לראשונה שותף למערכה בשדה הקרב והיה מעורב בהגנה הרוסית במהלך המצור על פורט ארתור. במהלך המצור ניסה קולצ'ק להעריך את הגורמים לכישלונות הצבאיים הרוסים. עם נפילתה של פורט ארתור לידי היפנים נפל קולצ'ק למשכב. פציעת קרב הוסיפה לשיגרון שסבל במפרקים. ב-22 בדצמבר נשלח לבית החולים לשבויי מלחמה בנגסאקי. במהלך אפריל, כאשר הותר לו, שב קולצ'ק לסנקט פטרבורג כדי להמשיך את טיפוליו שם במקום ביפן. על שירותו של קולצ'ק במהלך המלחמה הוענקו לו עיטורי מסדר אנה הקדושה ומסדר סטניסלב הקדוש של האימפריה הרוסית.
על פעילותו במשלחות החקר לקוטב זכה ב-1906 בעיטור קונסטנטין הגבוה של החברה הגאוגרפית הקיסרית הרוסית. לקולצ'ק הוענקה חרב הזהב של גאורגי הקדוש עם הכיתוב "לתפארת" בשובו לרוסיה מהמלחמה.
חקר מדעי ורפורמה בצי
בשובו לסנקט פטרסבורג באפריל 1905 הועלה קולצ'ק לסגן מפקד והשתתף בבנייה מחדש של הצי הרוסי הקיסרי, שנהרס כמעט לחלוטין במהלך המלחמה. הוא שירת במטה הכללי של חיל הים החל משנת 1906, וסייע לנסח תוכנית לבניית ספינות, תוכנית אימונים ופיתוח תוכנית הגנה חדשה לסנקט פטרסבורג ומפרץ פינלנד. תחילה לאחר שחרורו של קולצ'ק מבית החולים הוענק לו פטור משירות פעיל למשך חצי שנה. במהלך תקופה זאת הפך לחבר החברה הגיאוגרפית הרוסית והחל לקדם את גילוייו המדעיים ממשלחות הקוטב. קולצ'ק הביא כמות ממצאים רבה די כדי לפתוח לשכת חקר חדשה באקדמיית המדעים הממלכתית עבורם. בהמשך פרסם קולצ'ק דו"ח פעילות על משלחת החיפוש אחר טול, דו"ח שהקנה לו פרסום רחב במעגלים מדעיים חברתיים.
ב-1906 פרסמה מחלקת ההידרוגרפיה של משרד הצי שלוש מפות שהוכנו בידי קולצ'ק שמיפה את חופי סיביר לימות קארה ולאפטב (חופי הניינץ, ימלו-ננץ, קרסנויארסק וסאחה-יקוטיה). ב-1907 תרגם קולצ'ק מדנית ופרסם ברוסית את עבודתו של מרטין קנודסן (אנ') אודות חקר תהליך הקיפאון של מים. קנודסן היה מעורב בזמנו במשלחת אינגולף אל צפון האוקיינוס האטלנטי. ב-1909 פרסם קולצ'ק את עבודת החקר הגדולה ביותר שלו:  'אודות הקרחונים של קארה והימות הסיביריים', אשר איגד את כל מחקריו הקודמים. כמו כן, קולצ'ק סטה מתחום המחקר המרכזי שלו כאשר פרסם עבודת חקר על נדידת זני ציפורים בקוטב הצפוני מארץ פרנץ יוזף ועד לאלסקה, ארצות הברית.
קולצ'ק היה חלק מתנועת קצינים שקראו לרפורמה מוחלטת בארגון, בניהול, בפיתוח ובתקציב של הצי לאחר ההפסד המשפיל ליפנים. כחלק מהרפורמות שלאחר המלחמה הורה משרד הצי על הקמת המטה הכללי של הצי ב-27 באפריל 1906. קולצ'ק מונה למנהל לשכת הסטטיסטיקה של המטה הכללי והיה לרושם תזכיר הלשכה. ראשית סיים קולצ'ק את הרגולציות בשירות הצי, שבלמו את עלייתם בדרגה של רוב הקצינים. לקולצ'ק הייתה השפעה רבה על קצינים צעירים בצי שכרשו לו כבוד והערכה בכללם. במסגרת תפקידו פתח קולצ'ק בחקירה מעמיקה לגורמים שהובילו להפסד המכפיש של הצי הרוסי למקבילו היפני במהלך קרב צושימה. קולצ'ק טען כי היה על ההנהגה הרוסית להתרכז בסיקול הלוגיסטיקה היפנית דרך משדרי רדיו שהיו בעלי חשיבות מכרעת בהליך הקרב.
קולצ'ק מונה למומחה בוועדת ההגנה הלאומית של הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית ובדצמבר 1907 הגיש דו"ח על רפורמות מתבקשות עבור פיתוח הצי שבוססו על עבודותיו התאורטיות. קולצ'ק הגדיר את הים הבלטי כנתיב הים הפגיע ביותר של רוסיה ונקודת התורפה של הצי. בעניין פיתוח צוללות העריך קולצ'ק תחילה כי השפעתן על המערכה הימית בשעת מלחמה תהיה משנית בלבד לעומת אוניות מלחמה אותן הגדיר כעמוד השדרה של הצי. ב-1913 לעומת זאת, קולצ'ק חזר בו מהצהרתו הקודמת והחל לתמוך בפיתוח צי צוללות חזק עבור כל אחד מנמלי הצי המרכזיים של רוסיה. במסגרת תפקידו בלשכת ההגנה הלאומית קולצ'ק נאם בפני הדומה מספר פעמים. פעם אחר פעם סירבה ההנהגה הפוליטית לקבל את קריאותיו להקים צי אוניות מלחמה חדש. קולצ'ק, שנשא חינוך צבאי ולא אקדמי אזרחי, על כל מקרה הוזמן לנאום ולהרצות באקדמיות ומכללות שונות במהלך שירותו במטה הכללי של הצי. קולצ'ק אף נשא הרצאות אודות הצורך שראה בפיתוח הצי עבור קצינים צעירים ולא רק סטודנטים אזרחיים. באותה העת שכרה משפחת קולצ'ק דירה בבניין השלישי ברחוב בולשאיה זלנינה בסנקט פטרבורג. ב-25 בינואר 1908 נולדה בתו הבכורה של קולצ'ק, טטיאנה. באפריל אותה השנה הועלה קולצ'ק לדרגת קפטן ומונה לראש לשכת הפעילות בזירה הבלטית במטכ"ל.
משלחת החקר המדעי לאוקיינוס הקרח הצפוני
קולצ'ק לא מאס לרגע מהליך החקר של הקוטב הצפוני ובעיקר ניסה לקדם את משלחות המחקר לגילוי נתיב הים הצפוני מסנקט פטרבורג ועד ולדיווסטוק. ב-1906 הוקמה לשכה לחקר נתיב הים הצפוני בראשות האדמירל ולדימיר פאבלוביץ' ורקובסקי. הלשכה הורתה לקולצ'ק לכתוב דו"ח עבור משרד הצי על תנאי השיט באוקיינוס הקרח הצפוני. קולצ'ק השלים את הדו"ח בספטמבר 1906. שותף לקולצ'ק בתושייתו לחקר נתיב הים הצפוני היה מייג'ור גנרל אנדריי איפוליטביץ' וילקטסקי, ראש הדירקטוריון לחקר ההידרוגרפי של משרד הצי. וילקטסקי היה דמות מפתח בשכנוע של הממשלה לתמוך במשלחת החדשה לחקר נתיב הים הצפוני. וילקטסקי הציע לקולצ'ק להצטרף למשלחת ודרכה להמשיך ולקדם את החקר ההידרוגרפי שלו.
קולצ'ק הסכים והצטרף למשלחת אשר יצאה על גבי שוברת הקרח 'באיגץ ''. שוברת הקרח מומנה ותוחזקה בידי הצי ונחשבה לבטוחה יותר מפני תקלות ותאונות מאשר המשלחת האזרחית של פון טול. עוד קודם לסיום בנייתה של שוברת הקרח התמנה קולצ'ק למפקדה העתידי עבור המשלחת. כמו כן נבנתה עבור המשלחת גם שוברת הקרח 'טיימיר'. המשלחת יצאה ב-28 באוקטובר 1909 ובראשה עמדו 4 קצינים וקולצ'ק בראשם. המשלחת עברה מסע הפוך מקודמתה, נעה דרך הים התיכון והאוקיינוס ההודי (נתיב הים הדרומי) עד שלבסוף הגיעה דרך מצר מלאקה לאוקיינוס השקט ותודלקה בוולדיווסטוק אליה הגיעה ב-3 ביוני 1910. עם ההגעה לוולדיווסטוק עברו שוברות הקרח שיפוץ ולקח עליהן פיקוד הקולונל איוואן סימיונוביץ' סרגייב. ראשית תוכננה התנועה לעבר מצר ברינג איפה שהחקר האסטרונומי והמיפוי האזורי היו למשימה הראשית של המשלחת, וכף דז'נב בצ'וקוטקה נקבעה להיות למקום העצירה של המשלחת. תחילה החלה תנועת המשלחת מוולדיווסטוק אל פטרופבלובסק-קמצ'טסקי אך עיכוב בתנועת המשלחת הוביל לשינוי כיוון חזרה לוולדיווסטוק עקב החורף הקרב. במהלך המסע הזה של המשלחת, שהיה הראשון מבין סדרת מסעות שעברה בשנים הבאות, הצליח קולצ'ק למפות מספר מפרצים. ב-20 באוקטובר 1910, עם שיבת המשלחת לוולדיווסטוק אחרי מסעה הראשון, נקרא קולצ'ק לשוב למטכ"ל הצי בסנקט פטרבורג. בחוסר רצון, נענה קולצ'ק לקריאה ושב על גבי הרכבת הטרנס-סיבירית. בשובו פגש קולצ'ק לראשונה בבנו הבכור רוסטיסלב, שנולד ב-24 בפברואר 1910. בהמשך המשלחת פתחה לראשונה את נתיב הים הצפוני וכמו כן התגלה גם ארכיפלג חדש מצפון לחצי האי טיימיר שנקרא "הצאר ניקולאי השני", שם ששונה בהמשך לסֶבֶרנאיה זֶמליה ("הארץ הצפונית").
במטה הכללי ובצי הבלטי
בשובו למטה הכללי של הצי קולצ'ק מונה למפקד המחלקה הביצועית הראשונה שתכננה את פעילותו של הצי הבלטי בעת תרחיש מלחמה. קולצ'ק קידם את בנייתן של אוניות המערכה מסדרת סבסטופול, המשחתות מסדרת נוביק והצוללות מסדרת בארס. הפעם התקבלו התיאוריות הצבאיות שלו בקשב רב יותר מקודם לכן וכך הייתה גם ההתייחסות אליהן בהתאם. יסודות הבנייה הימית של קולצ'ק המשיכו לשרת גם את צי ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה. בה בעת עסק קולצ'ק בין לבין גם בחינוך קצינים והעביר קורסים באקדמיה הימית ניקולאייב במחלקת הצי שלה. קולצ'ק המשיך לפרסם עבודות מחקר וכאשר פרסם ב-1912 את ספרו "שירותו של המטה הכללי" אשר דן בסמכויות ודרכי הפעילות של מטכלי"ם ברחבי העולם, הוטלה צנזורה על פרסומו של הספר לציבור הרחב והוא נותר פתוח רק לידיעתם של קצינים בכירים. עבור כתיבת עבודתו 'יישום התוכניות לבניית ספינות' עירב קול'צק גם את יורשו של מקארוב, סגן-אדמירל ניקולאי אוטוביץ' פון אסן.
בסיום העבודה הציע אסן לקולצ'ק לשרת בתפקיד ביצועי בצי הבלטי. בה בעת ראה קולצ'ק את עבודתו בפיתוח וברפורמות של הצי כגמורה ולכן השיב בחיוב לאסן. ב-12 באפריל 1912 מונה קולצ'ק למפקד המשחתת 'אוסורידס' בצי הבלטי והצטרף לבסיס דיוויזיית המקשים הימית בלייפאיה, פלך קורלנד (בלטביה המודרנית). בתחילת החורף של אותה השנה עברה משפחת קולצ'ק גם כן לעיר. ב-30 בנובמבר 1912 נולדה בתו השנייה של קולצ'ק, מרגריטה. במאי 1913 מונה קולצ'ק למפקד המשחתת 'פוגראניציק' שהייתה לאוניית הדגל של האדמירל אסן. ב-25 ביוני היה קולצ'ק מעורב בניהול ביקורו של הצאר ניקולאי השני ושרו, איוואן קונסטנטינוביץ' גריגורוביץ', על גבי סיפון המשחתת 'פוגראניציק'. קולצ'ק היה מקורב כל אותה העת לאסן, שתכנן את קידומו. תת-אדמירל שטור כתב על קולצ'ק לחיוב :
ב-6 בדצמבר קודם קולצ'ק לדרגת קפטן ושלושה ימים מאוחר יותר למפקד במחלקה המבצעית של מטה מפקד הכוחות של הצי הבלטי. ב-14 ביולי 1914 החל לשרת כמפקד אוניית הדגל של האדמירל אסן ועוד באותו היום עוטר בלגיון הכבוד מידי נשיא צרפת, רמון פואנקרה, שהיה באותה העת בביקור ברוסיה. לקראת המלחמה הגדולה הממשמשת ובאה לנוכח משבר יולי, קולצ'ק קרא לתגבור הכוחות של הצי הבלטי וגיוס חיל מילואים לכוננות. קולצ'ק ערך סקירת כשירות במחלקות הצי הבלטי ובבסיסים הימיים, הכין מערך הגנה טקטי וקידם הטלות שדות מוקשים. ב-28 ביולי פרצה מלחמת העולם הראשונה בין רוסיה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ולצידה של האחרונה הצטרפה במהרה גם הקיסרות הגרמנית נגד רוסיה, משמע שפרץ מאבק ימי בין הצי הבלטי הרוסי והצי הקיסרי הגרמני.
שירות במטה מפקד הצי הבלטי
תחילת מלחמת העולם הראשונה מצאה את קולצ'ק בספינת הדגל פוגרניצ'ניק, שם פיקח קולצ'ק על הנחת שדות מוקשים הגנתיים נרחבים בחוף ופיקד על הכוחות הימיים במפרץ ריגה. ב-16 ביולי 1914 הגיעה למפקדתו של אסן הוראה מהמטה הכללי על גיוס כללי לשורות הצי מחצות 17 ביולי. קולצ'ק וקצינים נוספים עבדו לילות על הכנות תוכניות אסטרטגיות. בתחילתה של המלחמה לא התאפשר לקולצ'ק, פעם נוספת לשרת בשדה הקרב. ההתנהלות בתוך מפקדתו של אסן, שהייתה למטה פיקוד הצי הבלטי, אפשרה לקולצ'ק להתערב במנהל תחומים שונים בצי הכולל.
קולצ'ק קרא למדיניות התקפית של הצי, קריאות שהעניקו לו הערכה וכבוד מצד קצינים בכירים. היה זה מהלך המאבק שחזית המוקשים הוכיחה את חשיבותה יותר מקודם לכן. באוגוסט נתפסה בידי הצי הרוסי הסיירת הגרמנית 'מגדבורג' ליד האי אוסמוסר (לחופי אסטוניה המודרנית). בסיירת נמצא ספר קידודים גרמנים שחשף כי הצי הבלטי הרוסי למעשה פעל מול כוח משני של הצי הגרמני (רוב הצי הגרמני היה מרוכז בים הצפוני, היכן שהיה מרוכז במערכה ימית נגד בריטניה. גילוי זה העניק להנהגת הצי הבלטי את הביטחון לצאת באסטרטגיה התקפית נגד הגרמנים.
על הצלחתו במבצעים הימיים, אסן קידם את קולצ'ק למטה פיקוד דיוויזיית המקשות של הצי הבלטי. קולצ'ק, חש כי האחראי לתכנון פעולות צריך לקחת חלק גם בביצועם, היה תמיד על הספינות שביצעו את הפעולות ולעיתים פיקח ישירות על שייטת המשחתות. בפברואר, ניווט קולצ'ק בים הבלטי הקפוא כאשר אחריו שיירת בת ארבע משחתות ופיקד על הטלת שדה מוקשים נרחב מסביב למפרץ דנציג שמנעה את כניסה ויציאה של אוניות למפרץ. בתגובה, מפקד הצי הבלטי הגרמני, היינריך, נסיך פרוסיה, הורה על איסור שייט באזורים החשודים במוקשים, ובכך הגביל באופן משמעותי את תחום הפעילות של הצי הבלטי הגרמני. בשיבתו מהמשימה לחופי דנציג, עוטר קולצ'ק בעיטור מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה שלישית. באוגוסט 1915 תכנן הצי הגרמני לבצע מתקפה על בסיס הצי הרוסי במפרץ ריגה. התוכניות הגרמניות נבלמו עקב האבדות שנגרמו משדות המוקשים קודם לכן. עם ביטול המבצע הימי, בוטל גם המבצע היבשתי המיועד של צבא הקיסרות הגרמנית לריגה.
מפקד דיוויזיית המקשות
על אף ניסיונות התיאום בין חילות היבשה לים, קולצ'ק התקשה להעביר תמיכה לידי כוחות היבשה בעיתות משבר, בעיקר עקב ירי ארטילריה ממושך על האוניות מכיוון הכוחות הגרמנים לאורך החוף. באוקטובר 1915, עם תחילת השלג, הורה קולצ'ק על עצירת דיוויזיית המקשות בארכיפלג אסטוניה המערבית. היה זה באותה העת שנודע לו על הצורך לתגבר את כוחות הרגימנט הפיני ה-20 בפיקודו של ניקולאי לבנוביץ' מליקוב בחזית היבשתית. קולצ'ק החל במבצע יוצא דופן להניע את כוחותיו בתוך סופת שלגים. רוב אוניות הדיוויזיה החלו בהפצצת המוצבים הגרמנים לאורך החוף בעוד קולצ'ק הורה למשחתת נפרדת לנוע אל מטהו של מליקוב עבור תיאום. בתוך מספר ימים נפתחה מתקפת נגד של הרגימנט הפיני ה-20 ביבשה והדיוויזיה של קולצ'ק בים לשחרור הכוחות הרוסים המכותרים בידי הגרמנים. בסיום המבצע, ניקולאי השני העניק לקולצ'ק את עיטור מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה רביעית.
קולצ'ק שב למטה הכללי של הצי הבלטי באופן זמני לפנישיבתו לכוחות דיווזית המקשות במפרץ ריגה. ניתן לו מינוי של מפקד ראשי של הדיוויזיה ולא זמני. קולצ'ק תכנן להטיל שדה מוקשים מסביב לחופי ונטספילס לפני קיפאון הים לגמרי, אך תוכניות אלו בוטלו לנוכח הטבעתה של המשחתת הרוסית 'זביקא' בידי הכוחות הגרמנים. בנוסף להטלת מוקשים היה קולצ'ק אחראי למשימות ציד ספינות אויב וסיור שונות. בסוף 1915 הסתכמה המערכה הבלטית בהטבעת 3 אוניות מלחמה רוסיות לעומת 4 גרמניות, 2 ספינות סוחר רוסיות לעומת 5 גרמניות. במהלך אותה השנה החל קולצ'ק בקשר רומנטי מחוץ לנישואים עם אנה ואסיליבנה טימירבה, רעייתו של קצין צי שהייתה צעירה מקולצ'ק בכמעט עשרים שנה. טימירבה וקולצ'ק נפגשו לראשונה בהלסינקי.
במערכת האביב של 1916, עם המתקפה הגרמנית על מפרץ ריגה, שלח קולצ'ק שלוש סיירות להפציץ עמדות אויב והחל בשימוש במוקשים עמוקים כדי למנוע מהגרמנים להיעזר בצוללות במערכה. ב-23 באוגוסט 1915 לקח הצאר ניקולאי השני פיקוד ישיר על הכוחות המזוינים והשתנתה המדיניות בסנקט פטרבורג לגבי עמדת הצי במאבק הכולל. קולצ'ק קודם לדרגת תת-אדמירל בגיל בלבד. קולצ'ק קידם התקפות על קווי הלוגיסטיקה והמודיעין הגרמנים, כחלק מלמידת הטעויות שהיו במלחמה מול יפן עשור שנים קודם לכן. אחת המטרות המרכזיות שהיו לניתוק קשרי המודיעין הגרמנים הייתה לנתק את אספקת הפחם המסחרית מממלכת שוודיה הנייטרלית לידי גרמניה. הפשיטה הימית הראשונה על משלוח פחם נכשלה, אך השנייה, שעירבה 3 משחתות, נחלה הצלחה ב-31 במאי 1916. בסיומו של המבצע לקחו המשחתות בפיקודו של קולצ'ק מחסה במים הטריטוריאליים של שוודיה הנייטרלית ושטו צפונה למפרץ הבוטני על שהגיעו למיה הטריטוריאליים של רוסיה.
הפעולה האחרונה של קולצ'ק במסגרת פיקוד דיווזית המקשות בצי הבלטי הייתה עגינה בקרבת החוף והתקפה רגלית של העורף הגרמני לחופי מפרץ ריגה. לפי צו קיסרי קולצ'ק הועלה לדרגת סגן-אדמירל ב-28 ביוני 1916, הצעיר ביותר בצי הרוסי שנשא בדרגה ההיא, והופקד למפקד צי הים השחור, במקומו של אדמירל אברהרדט. המטה העליון הצדיק מינוי זה בטענה כי עלתה החשיבות של המערכה בים השחור, איפה שיריבתה העיקרית של רוסיה הייתה האימפריה העות'מאנית. המעבר דרומה והניתוק ממשפחתו הובילו לכך שקולצ'ק לא קיבל את המינוי בשמחה.
הכנות מקדימות לקבלת הפיקוד
ב-8 ביולי 1916 הגיע קולצ'ק לעיר סבסטופול, בסיס צי הים השחור הממוקמת בחצי האי קרים. ביום שלמחרת הועברו אליו סמכויות הפיקוד בפועל. באמצע הדרך עצר במטה הכללי הקיסרי שם פגש בצאר ניקולאי השני, הייתה זאת פגישתם האחרונה של השניים. השניים דנו על המצב הפוליטי-צבאי במלחמה לנוכח הצטרפותה של ממלכת רומניה למלחמה לצד מדינות ההסכמה, והצאר התלהב כאשר החל קול'צק לדון עמו על האפשרות שיתקיים מבצע נחיתה במצרי הבוספורוס. קולצ'ק טען כי מוכנות הצי למבצע מעורפלת כמו גם פרטיו של המבצע, שכן לא נקבע נכון לאותה העת עם תהיה נחיתה ישירה של חיילים במצרים מהים השחור או צעידה לעברם דרך חבל הבלקן. באותה העת פגש קולצ'ק לראשונה גם במפקד המשלחת הצבאית הצרפתית לאימפריה הרוסית, מוריס ז'נין. לקראת סיום שהותו במטה עוטר קולצ'ק במסדר סטניסלב הקדוש, מדרגה ראשונה.
לתפקיד מפקד אוניית הדגל שלו בצי הים השחור מינה קולצ'ק את הקפטן מיכאיל סמירנוב, ששירת תחתיו במטה הכללי וחקר את מערכת גליפולי בשביל ללמוד מהטעויות לפני המתקפה הרוסית המיועדת אל עבר כיבושה של קונסטנטינופול. פקודתו הראשונה של קול'צק לצי הים השחור הייתה למנוע ככל הניתן כל תנועה של כוחות אויב בתוך הים השחור. עבור משימה זאת נדרשה חסימת הבוספורוס כמו גם ערי הנמל של ממלכת בולגריה (שהייתה חברה במעצמות המרכז). קולצ'ק קידם את התוכניות לקראת מבצע הכיבוש המיוחד של מצרי הבוספורוס כמו גם שימוש גדול יותר במוקשים עמוקים כדי למנוע מהגרמנים, העות'מאנים והבולגרים מלהשתמש בצוללות במערכה.
פעילות צבאית
שיחת חפיפה בין קולצ'ק לקודמו בפיקוד על צי הים השחור, האדמירל אברהרדט, הופרעה לנוכח הגעת ידיעה ראשונית על תנועת הסיירת הגרמנית-עות'מאנית 'ברסלאו' בתוך הים השחור. הסיירת נעלמה במהרה מטווח המעקב של הכוחות הרוסיים וקולצ'ק קבע כי הטבעתה נמצאת בראש סדר העדיפויות של הצי. התכתשות עם הדרדנוט אימפרטריצה ​​מריה (הקיסרית מריה) הובילה לנסיגת ה'ברסלאו' משיט באזור חופי הקווקז אך לא הובילה להטבעתה. לאחר מרדף ממושך הצליח צי הים השחור הרוסי להניס את רוב הסיירות והמשחתות של מעצמות המרכז שהתגלו בתוך הים השחור וקולצ'ק החל לקדם מבצעי הטלת מוקשים רחבי היקף. ראשית היה המבצע המרכזי להטלת המוקשים מסביב לבוספורוס, שהיו לנתיב השיט היחיד לתוך ומחוץ לים השחור.
עם הטלת המוקשים לחופי הבוספורוס ובלימת התנועה העות'מאנית בים השחור, הפכה רוסיה ליוזכת הראשית במערכה. המשימה העיקרית של קולצ'ק הייתה לתמוך בגנרל ניקולאי יודניץ' במבצעיו נגד האימפריה העות'מאנית. בהמשך 1916, בתקיפה משולבת של חיל הים, צי הים השחור הרוסי סייע ללכידת הצבא הרוסי את העיר העות'מאנית טרביזון (טרבזון המודרנית). מכיוון שלא הייתה מסילת ברזל המקשרת בין מכרות הפחם של מזרח טורקיה עם קונסטנטינופול, התקפות הצי הרוסי על ספינות הפחם הטורקיות הללו גרמו לקשיים רבים לממשלה העות'מאנית.
כאשר מונה הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ' למשנה למלך במלכות המשנה של הקווקז, פעם נוספת הוא טען כי על הצי לשרת את כוחות היבשה וכי אין לו מעמד עצמאי מרכזי במערכה הכוללת של המלחמה. כאשר הדוכס הגדול דרש אספקה והעברת כוחות באופן רחב היקף מידי צי הים השחור, קולצ'ק סירב להעניק זאת, ובהתחשב בעובדה שניקולאי ניקולאייביץ' כבר לא היה בעמדת פיקוד מעל קולצ'ק, לא יכול היה לכפות את דרישותיו על הצי (קודם לכן שירת ניקולאי ניקולאייביץ' בסטאבקה ורחובנוגו גלבנוקומַנדובנייה הקיסרית, שהייתה למטה הפיקוד העליון). קולצ'ק הורה על מבצע הטלת מוקשים נרחב לחופיה הצפוניים של אסיה הקטנה (כיום חופי מחוז הים השחור, טורקיה), ובכך מנע כל פעילות ימית עות'מאנית בים השחור לחלוטין. בנוסף על כך הוטלו מוקשים אל מול ערי הנמל הבולגריות וארנה וזונגולדאק. קולצ'ק שמר על מערך ימי שכוח הגנה הכולל סיירות בעיקרו הגן על עורף המקשים במהלך המבצעים. כמו כן וידא קולצ'ק כי באופן קבוע יהיו אוניות מלחמה רוסיות במרחק של בין 80 ל-160 קילומטרים ממצרי הבוספורוס, שלשעריהם הוטלו כ-4,000 מוקשים אשר טרפו את הקלפים במערכה לטובתה של רוסיה.
באוקטובר ובנובמבר 1916 הוטבעו שתי צוללות של מעצמות המרכז בידי מוקשים שהוטלו בידי צי הים השחור הרוסי. אסון אחד בולט התרחש תחת משמרתו של קולצ'ק: הדרדנוט אימפרטריצה ​​מריה התפוצצה בנמל בסבסטופול ב-7 באוקטובר 1916. חקירה מדוקדקת לא הצליחה לקבוע אם הגורם לאסון היה תאונה או חבלה. כאשר הוטבעה אוניית הדגל שלו לא היה נוכח קולצ'ק על סיפונה ולאחר מכן התמוטט קולצ'ק מרוב לחץ שהוטל מעליו במסגרת מילוי תפקידו הפיקודי. לאחר הטבעתה של אוניית הדגל שלו נשלחו אליו מכתבי ניחומים וחיזוקים רבים, בהם גם מגורמים רמי דרג.
תכנון מבצע הבוספורוס
מטה הצי קידם את תוכניותיו הראשוניות של ראש המטה הכללי הקיסרי, מיכאיל אלכסייב, עבור מבצע פלישה והשתלטות על הבוספורוס שיוביל להתמוטטותה של האימפריה העות'מאנית. תכנון המבצע בהמשך פותח בידי קולצ'ק שקרא לנחיתת חי"ר רוסי בצפון מצרי הבוספורוס מאוניות מלחמה מהים השחור וכיבוש מהיר של קונסטנטינופול בתמיכת החזית הרומנית והצי הבריטי המלכותי שיפעל דרך הים האגאי. שם הקוד של המבצע היה 'סובורוב', על שמו של הגנרליסימו הרוסי בן המאות ה-18 וה-19, אלכסנדר סובורוב. הצאר התלהב מהתוכנית לפי הנוסח שפותח בידי קול'צק, אך אלכסייב התנגד לה חריפות. אלכסייב העדיף להישען על תוכניתו המקורית, שקראה להעברה כמעט בלתי-אפשרית של חלק נרחב מהחיילים במערכה מול גרמניה במזרח אירופה עבור כיבוש הבוספורוס. למעשה, אלכסייב ציפה לניצחון מול גרמניה ואוסטרו-הונגריה עם מתקפה מיועדת על גליציה באביב-קיץ 1916 (הגנרל אלכסיי ברוסילוב אכן קידם בקיץ 1916 את מתקפת ברוסילוב הקרויה על שמו בגליציה, אך המתקפה, על אף הניצחון הזמני שהביאה עבור הצבא הרוסי בחזית המזרחית, לא הספיקה להטות את הכף לטובת מדינות ההסכמה בחזית).
מסוף 1916 קודמו הכנות ממושכות לקראת מתקפה על הבוספורוס נוסח מבצע 'סובורוב' שתכנן קולצ'ק; החל חקר מפורט של חופי המצרים והגאוגרפיה המקומית כמו גם הסדר חלוקת הכוחות העות'מאנים המוצבים באזור; אימונים מיוחדים של כוחות רגלים ומשחתות יחדיו בשיתוף פעולה; דיוויזיית נחתים מיוחדת הוקמה גם כן והוטלה תחת פיקודם של אלכסנדר אנדרייביץ' סבצ'ין ואלכסנדר איוואנוביץ' ורחובסקי, שהיו תחת פיקודו הישיר של קולצ'ק. ב-31 בדצמבר 1916, לקראת המבצע המיועד, הורה קולצ'ק על הקמת טייסת מיוחדת של חיל האוויר הרוסי הקיסרי עבור צי הים השחור. עוד באותו היום, קולצ'ק, בראש יחידה בת שלוש אוניות מלחמה ושני מטוסי תובלה, סקר את חופי האימפריה העות'מאנית לים השחור ובסוף הסיקור החליט לדחות הצעה להפצצת החוף.
מהפכת פברואר ופיטורי הצאר
במהלך התסיסה האזרחית הגואה ברוסיה שקדמה למהפכת פברואר 1917, היו מספר צירים של קושרים מהפכנים, לרבות גורמי אופוזיציה ליברלים, שניסו להסיט גורמים בהנהגה הצבאית לטובת מהפכה. במהלך אותה העת נפגש קולצ'ק באופן שכיח עם אחד הקושרים, מיכאיל ואסילייביץ' צ'לנקוב, במהלך אוגוסט 1916. במהלך סתיו אותה השנה נקרא קולצ'ק לדווח לראש המטה הקיסרי אלכסייב על המתרחש במערכה בים השחור. השניים דנו בשתי פגישות רשמיות, אך מעבר להן נפגשו מספר פעמים נוספות באופן לא רשמי, שם התדיינו, בין לבין, גם על המצב הפוליטי ברוסיה.
בפברואר 1917, קולצ'ק, על גבי שתי משחתות, הגיע לבתומי (גאורגיה המודרנית), כדי להתדיין על הליכי מסחר והאספקה דרך הנמל של העיר טריבזון עם הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ'. בעת שהתדיינו השניים, הגיעה לאוזניהם הידיעה על מהפכה רפובליקנית בבירה, שהובילה להכרזת הקמתה של הרפובליקה הרוסית. הדיווח הגיע כטלגרם בהול לידיעת קולצ'ק מבסיס צי הים השחור על מרידה בבירה פטרוגרד (שמה של סנקט פטרבורג הוחלף עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה). קולצ'ק העביר את הידיעה לדוכס הגדול. במכתב לטימירבה ששלח קולצ'ק רשם על ההתנהלות לנוכח אירועי המהפכה:
ב-28 בפברואר עזב קולצ'ק את באתומי ושב לסבסטופול ב-1 במרץ. לנוכח העברת מידע מופרך בקווי התקשורת והלוגיסטיקה, קולצ'ק הורה על ניתוק קשרי הטלגרף בין חצי האי קרים לפטרוגרד כדי לא להוביל לתסיסה בקרב התושבים ובקרב החיילים שעלולה להיות מבוססת על "עובדות" שקריות. כל הדיווחים על המתרחש בבירה נועדו להפנייה ישירות לקולצ'ק. מנהיג מפלגת האוקטובריסטים, מיכאיל ולדימירוביץ' רודזיאנקו, הודיע על מעבר סמכויות השלטון מהצאר לידי הממשלה הזמנית של הרפובליקה ובהמשך הגיע הודעה מצידו של שר המלחמה, איוואן קונסטנטינוביץ' גריגורוביץ' על כך שהרשויות הרפובליקניות משיבות עם הזמן את השררה לרחובות הבירה. טלגרף מאלכסייב הודיע על כך שהמון מהפכני שטף את כל הבירה והאדמירל אלכסנדר רוסין דיווח על מרידות מקרב שורות חייליו.
בפגישת קצינים בכירים בראשותו של קול'צק הוחלט שלא לדווח על אירועי המהפכה לכלל החיילים המוצבים בסבסטופול ולכלל המלחים בצי הים השחור כדי להימנע מתסיסה בקרבם. קולצ'ק לצד זאת ביטל את חסימת הדיווחים אל חצי האי קרים אך וידא את סיווגם. חסימת קשר זאת הפכה לחסרת ערך כאשר יחידות המודיעין גילו בדיווחים הגרמנים התדיינות על המהפכה בפטרוגרד. קולצ'ק ציטט לפקודיו את המסר של רודזיאנקו על מעבר הסמכויות השלטוניות. במסגרת הצהרותיו לפקודיו לא הדגיש קולצ'ק תמיכה אישית למהפכנים ולמעשה אף סיים הצהרה מרכזית אחת בטון מלוכני מובהק :
ב-1 במרץ דן הגנרל ניקולאי רוזסקי מטעם הוועדה הזמנית עם הצאר כדי שיתפטר מתפקידו לפי דרישת הממשלה הזמנית הרפובליקנית. לאחר ויכוח שנמשך שעות הסכים הצאר להעברת סמכויותיו לידי הממשלה הזמנית שהרכבה הוסדר יום אחרי עם מינוי גאורגי לבוב לראש הממשלה. העברת הסמכויות של הצאר נתמכה, בין לבין, בידי הגנרל אלכסייב. ניקולאי התפטר ב-2 במרץ, והוריש את הקיסרות לידי אחיו, מיכאיל השני, קיסר רוסיה, שהתפטר גם ביום אחרי ובכך הוביל לביטול המוסד הקיסרי הרוסי. בערב 2 במרץ דיווח אלכסייב לקולצ'ק על התפטרותו של הצאר. הודעה דומה נשלחה מאלכסייב גם למפקד הצי הבלטי, האדמירל נפנין. בעוד נפנין הודיע לאלכסייב על תמיכתו בפיטוריו של הצאר, קולצ'ק נותר שותק. בצהריי 3 במרץ דרש קולצ'ק מהסטאבקה הבהרה מי המפקד העליון המכהן של הצבא ומה היא הסמכות השלטונית 'הלגיטימית' המכהנת נכון לאותה העת.
ב-11 במרץ שלח קולצ'ק טלגרף למשרד המלחמה בו שאל מה עליו לעשות עם כלל דגלי המלחמה שעליהם נכתב "עבור הצאר". קולצ'ק כל אותה העת סירב לחשוף את דעותיו הפוליטיות האישיות בעניין המלוכה. על אף מאמציו של קולצ'ק, לא ניתן היה לשמור על השררה לחלוטין בדרגות אנשיו. כאשר נודע למוצב הרגלים בסבסטופול על המהפכה בפטרוגרד, רבים מחייליו הפסיקו להיענות למפקדיהם, להצדיע ולמלא פקודות. כמו כן פרצו מחאות אזרחיות בעיר ומאבק פנימי בצוות האונייה 'יקטרינה הגדולה' שנסוב אודות האשמות מלחים בעלי שמות משפחה גרמנים בהיותם מרגלים עבור הקיסרות הגרמנית. קולצ'ק זעם על התנהלות המלחים, דיבר ללא משוא פנים וסירב באופן חד משמעי לפטר או להוריד מדרגותיהם קצינים ומלחים בעלי שמות משפחה גרמנים.
ב-4 במרץ נודע לכל על נפילתה של המונרכיה. בעוד הצי המשיך לבצע את משימותיו במסגרת המלחמה, פרצו מחאות של תושבי העיר סבסטופול. ב-5 במרץ סקר קולצ'ק את כל יחידות הרגלים בעיר מחשד למהפכנים בשורותיהם. בסיומה של הסקירה פרצו התפרעויות אזרחיות מחדש. מלחים מרדנים הצטרפו לפורעים האזרחיים, חסמו את שערי העיר ודרשו שקולצ'ק ישלח טלגרף רשמי המביע את תמיכת צי הים השחור בממשלה הזמנית. קולצ'ק הבטיח להיענות לדרישה ובטלגרף לראש הממשלה לבוב לא הזכיר את המהפכה או את ההתפרעויות בקרב אנשיו. קולצ'ק לא אהד את הממשלה הרפובליקנית, אך טען כי יתמוך בכל משמלה שהיא כל עוד תוכל להביא את רוסיה לניצחון נגד מעצמות המרכז במלחמה הגדולה. בדיווח לאלכסייב ולאדמירל רוסין מ-6 במרץ הודיע :
קולצ'ק העביר את הודעת הטלגרף לממשלה הזמנית קודם דרך המטה הכללי העליון. ב-10 במרץ הוציא קולצ'ק את חלק נרחב מכוחות הצי לפעולות סיור שונות בשביל להסיט את תשומת הלב הרחק מהתהפוכות הפוליטיות המהפכניות המפלגות ולהשיב את המלחים להסדר. קול'צק קרא לפשרה במחנות הפוליטיים שאליהם התפצלו אנשיו, וזאת כדי לשמר את האחדות והאפקטיביות של הצי. ב-19 במרץ נערך בסבסטופול טקס שבועת אמונים של צי הים השחור לממשלה הזמנית. בעורפו של המצעד הצבאי צעדו פועלים שנשאו דגלים אדומים. בהוראתו של קולצ'ק שוחררו כל האסירים הפוליטיים בעיר ופוזרה המשטרה העירונית, כך שהצבא לקח אחריות מלאה על שימור השררה בקרב האוכלוסייה האזרחית. קולצ'ק, לאחר הסדר ועדה וקבלת דיווחה, קרא לרפורמה במנהל יחידות הצבא המרכזיות כך שכל יחידה תהיה נתונה ראשית ולפני הכל למפקדה הישיר. צעד זה נתמך בידי אלכסייב, אך פגש בהתנגדות מצד גנרלים כגון אנטון דניקין. בהמשך לאישורה של הרפורמה בקרב צי הים השחור, החלה הרחבתה לכל הצבא.
בתחילת אפריל החלו לעלות שמועות בנוגע למינוי אפשרי של קולצ'ק למפקד הצי הבלטי בקרב המלחים בצי הים השחור. כאשר נודע על שמועות אלו לאלכסייב, הוא מיהר לבטלם. קולצ'ק מצידו חשד כי המטה הכללי העליון עוקב אחריו וחושד בפעילותו ובנאמנותו לממשלה הזמנית. גורמים במטה הכללי של הצי טענו כי העברת קולצ'ק לפיקוד בצי הבלטי רק תוביל לאובדן גדול יותר של השררה בקרב יחידות הצי השונות כמו גם תעמיד בשאלה את האפשראות של הוצאת מבצע הבוספורוס לפועל.
קולצ'ק בפטרוגרד
ב-15 באפריל 1917 הגיע קולצ'ק אל פטרוגרד לפי זימונו של שר המלחמה של הממשלה הזמנית, אלכסנדר איוואנוביץ' גוצ'קוב. גוצ'קוב תכנן לבצע הפיכה צבאית נגד הממשלה הזמנית ותכנן לערב בה את קולצ'ק דרך מינויו למפקד הצי הבלטי. מינוי זה מעולם לא התקיים בסופו של יום, ייתכן ועקב התנגדות מצד גורמים פוליטיים וצבאיים שונים, וייתכן עקב התסיסה שגרמה לפיטוריו של גוצ'קוב ב-29 באפריל ולהתמוססות תוכניתו להפיכה צבאית. ב-5 במאי הוקמה ממשלה זמנית חדשה שהייתה לקואליציה של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית והמנשביקים, שניסתה להביא לשיתוף פעולה עם הסובייט של פטרוגרד. בעודו בפטרוגרד נכח קולצ'ק בוועידת הממשלה ודיווח על המצב המתערער בצי הים השחור כמו גם על המצב האסטרטגי הכולל בים השחור.
כאשר הוסב הדיון לעניין מבצע הבוספורוס, הגנרל אלכסייב שהיה נוכח הוביל לקבורתו הסופית של המבצע המתוכנן כאשר דחה את הוצאתו לפועל. החלטה זאת של אלכסייב התקיימה לאחר מעל שנה של תכנונים עבור המבצע המיועד. קולצ'ק שמר על משמעת צבאית בכך שנמנע מלהיכנס לוויכוח ישיר מול אלכסייב מול חברי הממשלה. קולצ'ק נכח בפגישת מנהיגי חזיתות המלחמה בפסקוב, איפה שפגש ודן עם מפקד מחוז הבירה הצבאי (מוצב הרגלים של פטרוגרד), הגנרל לאוור גיאורגוביץ' קורנילוב. קולצ'ק יצא מהפגישה עם רושם כי החזית המזרחית מול הגרמנים מעורערת ופגיעה לחלוטין.
קולצ'ק צפה בעת שהותו בבירה בחיילים מורדים נגד הממשלה הזמנית וראה את סירובה של אותה הממשלה להיעזר בכוחותיו של קורנילוב כדי להשתיק את המרידות. מכאן הסיק קולצ'ק כי אין בכוחה של הממשלה הזמנית להשתיק את המאבקים הפנימיים ששררו בתוך שורות הצבא והאשים את גוצ'קוב על כך שריצה מספר פעמים את המהפכנים בקרב החיילים בדרישותיהם הקיצוניות. ביוצאו מפטרוגרד ב-21 באפריל, כתב קול'צק לטימירבה:
משברים, מאבקים פנימיים ומרידות
מיד בשובו לסבסטופול ב-25 באפריל ארגן קולצ'ק ועידה עם משלחת של חיילים ומלחים המוצבים בעיר כדי להתדיין עמם על המצב המדיני ולהבין את הלך הרוח בדרג הצבאי. בהתחשב בהערכתו לגבי כיוון הרוחות נגד רוסיה במלחמה, קולצ'ק היה קודר ופסימי לאורכה של הועידה. קולצ'ק הצביע על המהפכה כגורם לקריסת הסדר הצבאי עקב הפלת ההסדר השלטוני: קולצ'ק החשיב את התעמולה הגרמנית והתערבותה במדיניות הפנים של רוסיה כגורם מרכזי בקריסתו של הצבא ובנפילת רוחם של החיילים. כדי לעצור זאת, קולצ'ק מיהר להתנגד לרפורמות של הממשלה עבור ה"דמוקרטיזציה" של הצבא. טענותיו של קול'צק בוועידה כונסו בנאומו מעל אוניית הדגל 'גיאורגי המנצח' כאשר הכריז על התנגדותו למשא ומתן עבור הסדר שביתת נשק עם הקיסרות הגרמנית. קולצ'ק פנה לסגן ראש מטה הצי, הרוזן אלכסיי פבלוביץ' קפניסט, שיפרסם את הנאום בעיתון אזרחי. בקשתו של קולצ'ק נענתה ונאומו פורסם במיליוני עותקים. בהשראת נאומו של קולצ'ק הגיעה המועצה הביצועית הצבאית המרכזית להחלטה להקים ועדה פיקודית מיוחדת עבור הצי הבלטי שנועדה לפעול למהלך המשך המלחמה. ניסיונותיו של קולצ'ק לשמר את הסדר בדרג הצבאי צלחו לזמן מה והוביאו לפרסום ואהדה נרחבים עבורו ברחבי רוסיה.
הצלחת התעמולה של קולצ'ק להביא לאחדות לאומית צלחה באופן זמני בלבד לפני שהקרעים הפוליטיים התגברו על האחדות הלאומית והתחזקו מחנות קיצוניים, בהם גם המפלגה הבולשביקית בראשותו של ולדימיר איליץ' לנין. לאחר מעצרו של מפקד הנמל של סבסטופול בגין גניבת רכוש מדיני, קרסו היחסים בין מטה הפיקוד של קולצ'ק לבין ועידת צי הים השחור. קולצ'ק התנגד למעצר עקב ראיות מעטות ו'דרש' בטלגרף ב-12 במאי שהמטה הצבאי העליון יורה על שחרורו של המפקד. במקביל לכך פורסם כתב זכויות חיילים שהיה לכתב פשרה עבור גורמים רדיקליים. קולצ'ק לא התנגד לכתב ישירות מחשש לפיטוריו ולהרם שמו ותדמיתו. בישיבת ועדה שזימן ב-14 במאי תקף קולצ'ק את מועצות החיילים והאשים אותם בטיפוח שחיתות וחוסר מוסר. ב-17 במאי הגיע לסבסטופול שר המלחמה החדש, אלכסנדר פיודורוביץ' קרנסקי, כדי להרגיע את הרוחות.
עם הזמן שלח קולצ'ק יותר ויותר משלחות סיור לים השחור כדי למנוע מצב שרוב המלחים פנויים מפעילות צבאית להתעסקות במאבקים פוליטיים. בעיתות בהן לא עמד קול'צק בפיקוד היה קושי הנהגתי חריף עקב התפרעויות בקרב החיילים. ב-13 במאי התנגשה אוניית מלחמה רוסית במוקש ימי שלא דווח מיקומו מול מצרי הבוספורוס, פיצוץ המוקש הוביל לתגובת שרשרת של שדה המוקשים האזורי ופגעה במערך השדה שנועד לבלום את התנועה הימית של מעצמות המרכז לתוך הים השחור ומחוצה לו. 15 קצינים ומלחים נהרגו ועוד 29 נפצעו. לאחר האירוע צוותים שונים החלו לסרב למלא משימות וב-18 במאי מועצת המלחים של המשחתת 'זארקי' דרשה מהפיקוד הצבאי העליון שידיח את קולצ'ק מעמדת הפיקוד באשמת "אומץ מנופח". מרירות בקרב הצי עלתה כאשר קולצ'ק שלח שתי אוניות מלחמה לשיפוץ, בפועל הייתה הסיבה לשיפוץ אוניות המלחמה שכמעט וכל צוותיהן הורכב מפעילים מהפכנים קיצוניים.
בתחילת יוני הגיעה קבוצת מהפכנים בולשביקים מוסווים לסבסטופול במטרה להפיץ אידיאלים מהפכניים בעודם מתחזים למשלחת מלחים מטעם הצי הבלטי. מחאות אזרחיות גדלות פרצו ברחבי העיר בעוד סמכות הקצינים המוצבים התערערה. לראשונה הופצו גם האשמות נגד קולצ'ק עצמו, בטענה שהוא מעביד איכרים ופועלים ואוחז בקרקעות נרחבות. קולצ'ק הגיב בחריפות נגד המעורבים בהשמצות, והנושא לא הועלה פעם נוספת במחאות. ההשמצה לשעצמה נועדה להשוות את קולצ'ק לאילי הון שתעמולה מהפכנית פעלה לייצג כאויבי העם. יריביו הפוליטיים הקיצוניים, בהם הבולשביקים, המשיכו מצידם בהשמצות נגדו, אך אלו לא עלו פעם נוספת מצד הדרג הצבאי. בשבועות האחרונים לפיקודו של קולצ'ק על צי הים השחור, לא ציפה עוד לתמיכה מצידה של הממשלה בפתרון סכסוכים פנימיים. עם הפרת המשמעת של הצי, התכנסה ב-3 ביוני עצרת מהפכנית שדרשה את פיטוריו של קולצ'ק, יד ימינו סמירנוב ומספר קצינים בכירים נוספים. ביום שלמחרת דיווח קולצ'ק לקרנסקי בטלגרף שהרגש המהפכני שהופץ בידי המשלחת הבלטית (שלמעשה הורכבה מחתרנים) יצאה מכלל שליטה של רשויות האכיפה.
בעצרת מהפכנית ב-5 ביוני חטפו מלחים קולונל וקולצ'ק הורה למשטרה הצבאית להתפרק מנשקה כדי למנוע שפיכות דמים. כאשר דרשו המלחים המהפכנים שקולצ'ק עצמו יתפטר, הלה עלה לסיפון 'גיאורגי המנצח' וטען שאין ברצונו עוד לפקד על צי הים השחור. קולצ'ק הציג בפני המלחים המרדנים את מטה הזהב שהונק לו על פעילותו בפורט ארתור ואמר: "היפנים, אויבנו, הותירו אותי עם נשק, ואתם לא תקבלו גם אותו." אמרתו של קולצ'ק הייתה בתגובה לדרישת המלחים המהפכנים שיתפרק מנשקו ולאחריה הא זרק את המטה לים. האירוע התפרסם בעיתונים אזרחיים וצבאיים ברחבי רוסיה וגרמו להעלאת שמו במעגלים פוליטיים אנטי-רפובליקנים. ב-6 ביוני הודיע קולצ'ק בטלגרף לממשלה הזמנית שלנוכח המרידה שפרצה בדרג אנשיו אין הוא עוד מפקד צי הים השחור. על דעת עצמו לא חיכה קולצ'ק לתגובת הממשלה והעביר את סמכויותיו לידי תת-אדמירל וניאמין קונסטנטינוביץ' לוקין. פעולה זאת של קולצ'ק, שבוצעה ללא הסכמת ההנהגה הצבאית, הייתה נגד המשמעת הצבאית.
מעורבות במעגלים אנטי-מהפכניים
הדיווח של קולצ'ק לממשלה הזמנית על מצב צי הים השחור בעת שעזב אותו נועד להיות מוכן ל-13 ביוני, עד אז הספיקו עיתונים רבים בבירה כבר לראיין את קולצ'ק והוא מצידו הסביר את טענותיו וסיבותיו לעזיבת הצי. באחד הראיונות לכתבות עיתונאיות נשאל קולצ'ק מה דעתו לגבי האפשרות שדיקטטורה תעלה לשלטון במקום הממשלה הזמנית, קולצ'ק מצידו הגיב שאם תקום דיקטטורה תידרש תמיכה עממית עבורה. ב-13 ביוני העיד קולצ'ק בפני הממשלה הזמנית על פעילותו בצי הים השחור. חברי הממשלה חשדו בכוונותיו של קולצ'ק וראש המשמלה לבוב הציג את דבר הכתבה בעניין הדיקטטורה. העיתון נסגר בהוראת הממשלה אשר עם הזמן הייתה נתונה יותר ויותר להשפעתם של מעגלים סוציאליסטים. קולצ'ק, ולאחריו סמירנוב, האשימו את הממשלה בנפילת רוחם של החיילים כמו גם המשמעת שלהם. הממשלה החליטה לדחות את קביעותיה בחקירות קולצ'ק וסמירנוב עד להגעת תוצאות ועדת חקירה שנשלחה לסבסטופול.
עד להגעת תוצאות ועדת החקירה שוחרר קולצ'ק ממעצרו הזמני. כאשר הגיעו תוצאות החקירה ונקבעה חפותם של קולצ'ק וסמירנוב, הממשלה הציעה להם לשוב למשרות הפיקוד שלהם מקודם לכן אך הם סירבו בתוקף. ב-17 ביוני פגש קולצ'ק באדמירל האמריקאי ג'יימס הנרי גלנון בארמון החורף. ראש המשלחת האמריקאית ברוסיה, אליהוא רוט, הצטרף גם כן לפגישה. לפי גלנון ורוט, צי ארצות הברית תכנן מבצע פלישה אל הדרדנלים במבצע מסווג שדמה למבצע הבוספורוס הרוסי. לקולצ'ק הוצע להצטרף למבצע, והלה הסכים לכך והוזמן לארצות הברית לקחת חלק בתוכניות. בפועל לא היה מבצע מתוכנן שכזה, והרחקתו של קולצ'ק מרוסיה נועדה להרחיק מהממשלה הזמנית אויב אחד. הממשלה הזמנית מצידה, התחלפה לנוכח משבר יולי בממשלה זמנית אחרת, שבראשה עמד קרנסקי.
כאשר קולצ'ק היה ברוסיה נפגש מספר פעמים עם פעילי אופוזיציה שונים. על כך נודע לממשלה הזמנית שחשדה בקולצ'ק שינסה להוביל הפיכה צבאית נגדה. קרנסקי איבד את סבלנותו בעניין קולצ'ק כאשר הגנרל המלוכני ואסילי גורקו החל לבקר את האחרון. קולצ'ק וגורקו דנו במצב הצבא ובעמדתו של לאוור קורנילוב, שלפיהם יכול היה לעצור את התסיסה האזרחית לו רק היה לוקח לעצמו סמכויות שלטוניו דרך השתלטות על פטרוגרד. כאשר רצה קולצ'ק לבקר בביתו של גורקו הוא נעצר בידי הרשויות בהוראתו של קרנסקי והואשם בתעמולה מלוכנית ובניסיון להשיב את המלוכה. קודם למעצרו הודיע קרנסקי לקולצ'ק בטלגרף שעליו לנוע בדחיפות לארצות הברית ולדווח על הסיבות שהובילו להתעכבותו. קולצ'ק שוחרר למסעו אך לא דיווח על הסיבות שהובילו להתעכבותו לקרנסקי, בידיעה שדיווח כזה יוכל לשמש את קרנסקי בהאשמת קולצ'ק בפעילות חתרנית נגד הממשלה הזמנית ונגד המוסד השלטוני הרפובליקני.
מסעות בבריטניה, ארצות הברית, יפן, סין וסינגפור
ב-27 ביולי עזבה משלחת ימית את פטרוגרד ועל סיפונה נשאה את קולצ'ק, סמירנוב, הקפטנים קולצ'טסקי ובזואר, לוטננט מזנטסב ושלישו של קולצ'ק, ואדים סטפאנוביץ' מקארוב, בנו של האדמירל מקארוב. עם הגעת המשלחת לברגן, ממלכת נורווגיה, קולצ'ק הסווה את שמו, כדי שפעילותו תישאר מחוץ לידיעת המודיעין הגרמני אשר פעל בשלוחות בנורווגיה. מברגן המשיכה המשלחת אל הממלכה המאוחדת. קולצ'ק ושאר חברי המשלחת שהו בבריטניה במשך שבועיים ובמהלכן הוצגו בפניהם מטעם הצי הבריטי צוללות, טקטיקות ימיות נגד צוללות, ומפעלי ייצור עבור מאמץ המלחמה. קולצ'ק זכה לאמון מצד ההנהגה הצבאית הבריטית, שהציגה לו בין לבין מספר תוכניות למבצעים מסווגים. בעת שהותו בלונדון פגש קולצ'ק בשגריר הרוסי קונסטנטין דימיטרייביץ' נאבוקוב כמו גם בלורד הראשון של האדמירליות, ג'ון ג'ליקו. ב-10 באוגוסט עזבה המשלחת את גלאזגו על גבי הסיירת גלונססטר והגיעה לחופי ארצות הברית ב-28 באוגוסט. עם הגעתו לאמריקה התברר לקולצ'ק כי מבצע הדרדנלים המיועד של הצי האמריקאי היה מופרך. מעתה והלאה הבין קולצ'ק כי למשלחת אופי דיפלומטי-צבאי בלבד ואין היא בעלת השפעה על המתרחש בחזית. קולצ'ק שהה בארצות הברית במשך חודשיים, במהלכן הוא פגש בדיפלומטים רוסים שונים כגון השגריר בוריס אלכסנדרוביץ' בקמטף, מדינאים אמריקאים כגון מזכיר המדינה האמריקאי, רוברט לנסינג, מזכיר המלחמה האמריקאי, ניוטון בייקר, מזכיר הצי, ג'וזפוס דניאלס וב-16 באוקטובר פגש קולצ'ק גם בנשיא וודרו וילסון. קולצ'ק, בהצעת חבריו למשלחת, עבד כיועץ עבור סטודנטים אמריקאים בנושאי מוקשים באקדמיה הימית האמריקאית. קולצ'ק התקבל כאורח מיוחד של הצי האמריקאי ובמשך עשרה ימים לקח חלק בפיקוד על ספינת הדגל 'פנסילבניה'. לנוכח נפילת התוכנית המקורית של המשלחת - להיות מעורבת בתכנון מבצע הדרדנלים שהתברר כמופרך, נעה המשלחת למפרץ סן פרנסיסקו כדי לשוב לרוסיה דרך האוקיינוס השקט. ב-12 באוקטובר עלו חברי המשלחת על אוניית הקיטור היפנית 'קריו-מארו' שהשיטה אותם באוקיינוס השקט לעבר ולדיווסטוק. בעת שהותם על האונייה נודע לחברי המשלחת על עליית הבולשביקים לשלטון ברוסיה דרך מהפכת אוקטובר ועל פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה לנוכח התקוממות של פלגים שונים ולא מאוחדים נגד הבולשביקים. לאחר מסע בן שבועיים הגיעה המשלחת על אוניית הקיטור לעיר היפנית יוקוהמה. במכתב לרעייתו סופיה כתב קולצ'ק כי בכוונתו לשוב לחזית ולהילחם בצבא הגרמני. בעת שהותו של קולצ'ק ביוקוהמה ניתן לו דיווח מפורט על ההשתלטות הבולשביקית בפטרוגרד ומוסקבה ועל תחילת המשא ומתן בין רוסיה הסובייטית לבין הקיסרות הגרמנית בברסט ליטובסק. קולצ'ק כתב: קולצ'ק לא הכיר בממשל הסובייטי החדש וראה בו האחראי לנפילתה של רוסיה לכדי מלחמת אחים. קולצ'ק על כן שינה את תוכניתו וקבע כי יפעל להילחם, בכל דרך אפשרית, לצד מדינות ההסכמה נגד מעצמות המרכז.
קולצ'ק העניק לפקודיו במשלחת חופש פעולה מוחלט והודיע לממשלת בריטניה בראשות דייוויד לויד ג'ורג' על כך שהוא מסרב לקבל כל הסכם שלום רוסי-גרמני שיקבעו הבולשביקים. קולצ'ק פנה לתמיכה מצידם הבריטים שכן האמין כי השיג את אמונם לאחר הביקור. שר החוץ הבריטי, ארתור ג'יימס בלפור, קרא להתייחסות ממשלתו לפנייתו של קולצ'ק ובהמשך וידא שהאחרון נקרא לשגרירות הבריטית ביפן. ב-30 בדצמבר 1917 נודע לקולצ'ק על מינויו לשירות האימפריה הבריטית במערכה במסופוטמיה. בתחילת 1918 תוכננה תנועתו של קולצ'ק למסופוטמיה דרך סין וסינגפור. בלונדון נקבעה אסטרטגיה צבאית שקראה לשליחת משלחת צבאית מבגדאד אל הקווקז, כדי להיאבק בעות'מאנים ולתמוך בכוחות האנטי-בולשביקים ברוסיה. כאשר קרסה רוסיה למלחמת אזרחים כבש צבא האסלאם העות'מאני את באקו, מהלך שעורר בהנהגה הבריטית חששות מפני תנועה עות'מאנית דרך פרס לאיים על הודו הבריטית, שהייתה למושבת הכתר של האימפריה הבריטית. תוכניתו של קולצ'ק לשרת את הבריטים במסופוטמיה שונתה כאשר דיפלומטים רוסים אנטי-בולשביקים לחצו על הבריטים שיתמכו בהעברתו של קולצ'ק אל המזרח הרחוק הרוסי, איפה שיוכל לפקד על מיליציה צבאית שתפעל נגד הבולשביקים. במרץ 1918, עם הגעתו של קולצ'ק לסינגפור, קיבל הודעה דחופה מהבריטים לשוב לשאנגחאי בסין ומשם למנצ'וריה וסיביר. ראשית שב קולצ'ק לשאנגחאי, איפה שבאופן רשמי סיים את שירותו עבור בריטניה. את הנתונים על משימתו במנצ'וריה וסיביר קיבל קולצ'ק מהקונסול הרוסי ניקולאי אלכסנדרוביץ' קודאשב. בדרכו של קולצ'ק לקודאשב שבבייג'ינג פגש גם ביו"ר הבנק הרוסי-אסייתי. קודאשב סיפר לקולצ'ק גם על תחילת ההתארגנות של הכוחות האנטי-בולשביקים ברוסיה שכונו באופן מכליל "התנועה הלבנה", בהם היו צבאות המתנדבים בראשות אלכסייב וקורנילוב שפעלו בדרום רוסיה. על קולצ'ק הוטלה מידי הבריטים המשימה לאחד את תנועות האופוזיציה השונות לבולשביקים, שהתארגנו באופן כאותי בסיביר.
בהגעתו של קולצ'ק לחרבין החל בארגון מיליציה אנטי-בולבשיקית לקראת חציית הגבול לסיביר. העיר הייתה לליבה של מסילת הברזל המזרח-סינית. קולצ'ק פגש לפני כן במנהל מסילת הברזל בבייג'ינג, דימיטרי לאוניידוביץ' חורבט, שהבטיח לשמור על המסילה כנכס של הצבא הלבן. ב-10 במאי, בפגישה עם היזמים השותפים של הרכבת, חורבט הציג את קולצ'ק כמפקח הצבאי העליון שלה. הפעילות של הכוחות הרוסים הלבנים לאורכי מסילת הברזל נעשתה בשיתוף פעולה מדיני עם איל המלחמה הסיני, ג'אנג דזוו-לין, שהנהיג סיעה במאבק השלטוני הפנימי בסין (ראו תקופת המצביאים). קולצ'ק תכנן פלישה צבאית לתוך סיביר בעזרת מוצבי המסילה הרוסים והעריך שעבורה ידרשו לו 17,000 איש. הפלישה תוכננה להתנהל באופן מפוצל, עם כוח אחד הפונה לפרימוריה וכוח שני פונה לעבר הבאיקל.
קולצ'ק סירב באותה העת להצעת השגרירות הרוסית בארצות הברית להשתתף בוועידת מנהיגים רוסים גולים. ב-11 במאי, עם הגעתו לרבין, הבטיח קולצ'ק לעיתונאים לשמר סדר וביטחון בעיר. הוסדרו יחידות צבאיות בסך 17,000 איש שתוכננו לפעול עבור הפלישה. מתוכם 5,000 איש פעלו תחת פיקודו הישיר של ההטמאן, גריגורי מיכאילוביץ' סמיונוב, שבפועל פעל בחסות יפנית, שהתערבו נגד הבולשביקים לצד שאר מדינות ההסכמה. קולצ'ק כאמור תכנן פלישה לוולדיווסטוק גדרך נהר סונג-חווה, תוכניות אלו הקשו על יחסיו עם היפנים שניסו גם כן להשתלט על העיר. היפנים נקטו במדיניות עוינת לקולצ'ק שהתבטאה בין לבין באי ההיענות של סמיונוב לדרישותיו של קולצ'ק ופעילותו באיל מלחמה עצמאי משאר הצבא הלבן לאורכה של המלחמה. לאחר התכתשות צבאית משנית של מגויסי קולצ'ק ומוצבים יפנים על גדות המסילה המזרח-סינית, קולצ'ק החליט לנסוע פעם נוספת ליפן כדי להסדיר את המשבר מול ההנהגה הצבאית היפנית.
בסופו של יום לא הצליחו היפנים להרשיע את קולצ'ק, שנתמך בידי השגרירויות הרוסית והבריטית. קולצ'ק עקב כל אותו הזמן אחר אירועי מלחמת האזרחים ברוסיה תחת הודעות ממשרד המלחמה הבריטי. קולצ'ק התיידד עם אלפרד נוקס, ראש הלשכה הרוסית במשרד המלחמה הבריטי. נוקס אחת טען כי לקולצ'ק שני מאפייני אישיות המתאימים לתדמית החברתית הרוסית; אדם חם מזג וחוסר רצון לנהל שיחות חולין. בהצעתו של קריפנסקי, קולצ'ק ביקר בשגרירות הצרפתית ביפן כדי לחזק את היחסים של התנועה הלבנה עם צרפת. נוקס, קולצ'ק והשגריר הצרפתי רג'נו שטו לוולדיווסטוק ב-16 בספטמבר. משהבין כי היפנים לא יתמכו בו, קולצ'ק התכוון לנוע לדרום רוסיה כדי להילחם תחת צבאות המתנדבים של אלכסייב וקורנילוב (האחרון כבר נהרג בשדה הקרב אך נכון לאותה העת קולצ'ק לא ידע על כך).
מלחמת האזרחים הרוסית
קולצ'ק הגיע לוולדיווסטוק בלילה בין 19 ל-20 בספטמבר 1918. עם הגעתו לעיר נודע לו על איחוד מספר ארגוני אופוזיציה לבולשביקים בהנהגת הסוציאל-רבולוציונרים לכדי הדירקטוריון המנהלי של המדינה הרוסית הלבנה שבירתה באופה, בשקורטוסטן. תחום הסמכות של הדירקטוריון השתרעה מגדות נהר הוולגה ועד לסיביר ונודע בכינוי 'הממשלה הזמנית הכל-רוסית'. הממשלה הזמנית הסיבירית (אשר שלטה בין לבין גם בוולדיווסטוק) שרוכזה באומסק, הייתה אחת מהממשלות המקומיות שהיו מעורבות בתוך הדירקטוריון המאוחד. רוב חבריה של הממשלה הסיבירית היו עם זאת מלוכנים ושמרנים ולא ליברלים, רפובליקנים ומהפכנים. עת נודע על הגעתו של קולצ'ק קצינים רבים ניסו להיפגש עמו והוא מצידו מיהר להכריז על תמיכתו בממשלה הזמנית הסיבירית (בעיקר עקב יכולתה לשמר סדר אזרחי ללא עירובם של גורמים חיצוניים). ב-21 בספטמבר פגש קולצ'ק בראש הממשלה הזמנית הסיבירית, פיוטר ואסילייביץ' וולוגודסקי. בהמשך פגש קולצ'ק בגנרל רודולה ג'יידה, אנטי-קומוניסט מוצהר שהיה מבין מנהיגי הלגיון הצ'כוסלובקי אשר שלט על מסילת הברזל הטרנס-סיבירית ופעל לצד התנועה הלבנה.
פעילות מוקדמת תחת הדירקטוריון
קולצ'ק טייל ברחבי סיביר כגורם פרטי ונשא עמו מדים אזרחיים. ב-13 באוקטובר הגיע לאומסק ומשם תכנן להתקדם לצבא הקוזאקים הלבנים בנהר דון. צבא המתנדבים בדון והדירקטוריון היו ליריבים פוליטיים, וקולצ'ק פגש בנציגים של שניהם. בהמשך כתב קולצ'ק לגנרל אלכסייב על רצונו לשרת בחזית תחתיו. קולצ'ק פגש בנציגים סוציאל-רבולוציונים מהדירקטוריון, בנציגי צבא המתנדבים בדון ובקצינים קוזאקים שונים, בהם גם מפקד מוצב אומסק, ויאצ'סלב איוואנוביץ' בולקוב. גורמים בדירקטוריון ניסו לגייס את קולצ'ק לשירותם, בהם גם יו"ר הממשלה הזמנית, ניקולאי דימיטרייביץ' אבקסנטייב. מחד רצה הדירקטוריון בשירותיו של קולצ'ק אך מאידך חשש מכך שהוא עלול לקדם הפיכה צבאית. בעת הגיע לסיביר, נשא קולצ'ק את ההנחה כי רק משטר סמכותני יוכל למוטט את הבולשביקים. באותה העת שלחה תנועת המרכז הלאומי האנטי-קומוניסטית את חסידו של קולצ'ק, ויקטור ניקולאייביץ' פפליאייב, לפקח מטעם הארגון הפוליטי על המזרח הרחוק הרוסי ומנצ'וריה. פפליאייב פגש בקולצ'ק והעריך אותו כמועמד לדיקטטורה לבנה אפשרית שחברי תנועת המרכז קראו להקים במקום הדירקטוריון.
ב-16 באוקטובר, גנרל ומפקד בשירות הדירקטוריון, ואסילי גאורגוביץ' בולדירב, הציע לקולצ'ק את משרת שר המלחמה והצי במועצת השרים של הממשלה הכל-רוסית, שפעלה ביחד עם הדירקטוריון. קולצ'ק תחילה סירב מכיוון שלא רצה להיקשר עם הדירקטוריון, אז בהמשך הסכים להצעה כאשר הובהרו לו הפרטים על כמות החיילים שישרתו תחתיו. קולצ'ק קבע עם העסקתו כי בכל פעולה של הממשלה שימצא אותה כמחדל הוא יוכל להתפטר ממשרתו. מכיוון שהיה קולצ'ק נכס לדירקטוריון עקב יכולותיו הצבאיות, הוא יכול היה השתמש בקביעה כקלף מיקוח פוליטי. רק שלושה חברים מתוך כלל הממשלה הזמנית הסיבירית באומסק התנגדו להחלטתו של קולצ'ק להתמנות לשירות הדירקטוריון. בתחילת נובמבר לפתע הממשלה הזמנית באומסק והדירקטוריון באופה שמו בצד את מאבקיהם והתאחדו בהתנגדותם לשר הפנים בדירקטוריון, שנחשד בארגון מיליציה עצמאית הנתונה אך ורק לפיקודו האישי. בסופו של יום, כאשר התמנה קולצ'ק לשר המלחמה והצי של הדירקטוריון ב-5 בנובמבר, הוא נתמך גם בידי אומסק וגם בידי אופה. סמכויות המשרה בפועל הועברו לידי קולצ'ק ב-7 בנובמבר, והוראתו הראשונה הייתה להקים גופי פיקוד על משרד המלחמה ועל המטה הכללי של הצבא הלבן בסיביר. למחרת יצא קולצ'ק לחזית באופן אישי כדי להעריך את המצב.