cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וי פור ונדטה
רקע עלילתי
העלילה מתרחשת בעתיד חלופי, בשנת 1997, לאחר מלחמה גרעינית המתרחשת בשלהי שנות השמונים שהובילה להפיכה פשיסטית באנגליה, המזכירה רבות את גרמניה הנאצית.
V הוא גיבור מטעם עצמו, אנרכיסט, העוטה על פניו מסכה בדמותו של גאי פוקס והמנהיג מהפכה של איש אחד כנגד שלטון האימים הטוטליטארי של הסיעה הפשיסטית Norsefire, אשר בראשה עומד הקנצלר אדם סוסאן (Susan).
בליל ה-5 בנובמבר, דקות ספורות לפני שהוא מפוצץ את האולד ביילי, מציל V את אייווי, נערה צעירה שיצאה אחרי שעת העוצר, מידיהם של "המצביעים", אנשי המשטרה החשאית. V אוסף את הנערה אל מחבואו המכונה "גלריית הצללים" וסוחף אותה למלחמתו בשלטון הפשיסטי והמושחת השורר במדינתם.
V פועל בשתי חזיתות
אלן מור אמר על נושא זה: "למיטב הבנתי, שני הקצוות בפוליטיקה הם לא שמאל וימין. למעשה, אלה ייצגו שתי גישות לסדר חברתי לאחר המהפכה התעשייתית, אבל אנחנו כבר מזמן עברנו את המהפכה התעשייתית של המאה ה-19 והמאה ה-20. לדעתי, שני הקצוות המוחלטים הם אנרכיזם ופשיזם."
אזכורים ומוטיבים
עלילת הנובלה הגרפית מתכתבת עם יצירות קלאסיות מגוונות ומאופיינת בסימבוליקה חזקה המשתמשת בעולם דימויים רחב השואף מההיסטוריה והספרות העולמית.
סוסאן ושלטונו
סוסאן ושלטונו מזכירים במובנים רבים את ספרו של ג'ורג' אורוול "1984": הוא מפעיל אמצעי שליטה שונים על הציבור כגון משטרה חשאית, תחנת רדיו לאומית שמשדרת שידורי תעמולה ועוצר על האזרחים בשעות הלילה.
אריאל רמירס
אריאל רמירס (בספרדית: Ariel Ramírez; 4 בספטמבר 1921 - 18 בפברואר 2010) היה מלחין ופסנתרן ארגנטינאי. ידוע במיוחד בזכות יצירתו "מיסה קריאוז'ה" (Misa Criolla), המשלבת מוטיבים מוזיקליים מהפולקלור הארגנטינאי, במבנה המיסה המסורתי.
וי פור ונדטה
סוסאן ושלטונו
סוסאן מעלה את מפלגתו לשלטון בצורה המזכירה את עליית המפלגה הנאצית. הוא מנצל את סערת הרוחות הציבורית שמשתוללת על רקע המלחמה וסוחף אחריו את דעת הקהל על ידי ארגון טרגדיה לאומית, בדומה למקרה שריפת הרייכסטאג על ידי המשטר הנאצי, הגובה קורבנות רבים אך קונה תמיכה אדירה בקרב ציבור הבוחרים.
מוטיב ה-V
ישנם אזכורים רבים לאות V ולמספר 5 (V בספרות רומיות):
אריאל רמירס
ביוגרפיה
רמירס נולד בסנטה פה, ארגנטינה, שם החל ללמוד פסנתר והתוודע למוזיקה העממית של הגאוצ'וס והקריאולים (בני הגזע הלבן בדרום אמריקה) יושבי ההרים. הוא המשיך את לימודיו בקורדובה, שם פגש את הזמר אטאהואלפה ז'ופאנקי. בעצתו ערך רמירס מסע בצפון המדינה במטרה להעמיק את מחקרו על המוזיקה והמקצבים העממיים של דרום אמריקה. במשך סיוריו בין הכפרים הנידחים של פרו, ארגנטינה ושאר מדינות האזור, המשיך בלימודיו האקדמיים בקונסרבטוריון בואנוס איירס. בשנת 1946, בשיתוף עם RCA (התאחדות הרדיו באמריקה) הקליט את יצירותיו לראשונה.
וי פור ונדטה
חידת זהותו של V
זהותו של V לא נחשפת במהלך היצירה, והכוונה היא להשאיר את הקורא עם שאלות רבות שנשארות פתוחות כחומר למחשבה: האם הוא שפוי או מטורף, גיבור או נבל. כראיה לכך בוחר אלן מור להשתמש בדמותו השנויה במחלוקת של המהפכן גאי פוקס ובמזימת אבק השרפה והופך אותם לסמלים של V.
אלן מור אמר בנושא זה: "השאלה המרכזית היא - האם הוא צודק, או שהוא מטורף? מה אתה, הקורא, חושב על זה? פתאום הבנתי שזה הפתרון האנרכיסטי המושלם. לא רציתי להגיד לקוראים מה לחשוב, אלא רק לגרום להם לחשוב, ובמיוחד לחשוב על האלמנטים הקטנים האלה שלכאורה נראים קטנים אבל הם חוזרים על עצמם באופן קבוע לאורך ההיסטוריה."
אריאל רמירס
יצירותיו
בשנת 1964 פרסם רמירס את יצירתו "מיסה קריאוז'ה" (Misa Criolla) המסמלת את תחילת פריחתו המוזיקלית. באותה שנה פרסם גם את יצירותיו "Navidad Nuestra" (חג המולד שלנו), "La Peregrinación" ,"Los Caudillos" (1965), "Mujeres Argentinas" והשיר "Alfonsina y el Mar" (אלפונסינה והים) (1969) למילים של המשורר פליקס לונה.
מיסה קריאוז'ה נחשבת עד היום ליצירתו החשובה והמוכרת ביותר, בה שילב רמירס מוטיבים של ריקודים עממיים ממחוזות שונים בארגנטינה, עם מבנה המיסה הדתית הקלאסית. היצירה נכתבה לזמר טנור סולו בליווי מקהלה מעורבת, פסנתר, כלי הקשה עממיים וכלים נוספים מהפולקלור המקומי. ועידת הוותיקן השנייה הכירה במיסה קריאוז'ה כאחת המיסות המושרות בשפה מודרנית. בשנת 1964 הוקלטה היצירה על ידי פיליפס, בניצוחו של רמירס, נגינת הצ'רנגו של חיימה טורס וכלי ההקשה של דומינגו קורה ובשירת סולו של להקת "לוס פרונטריסוס". מאז הוקלטה היצירה עשרות פעמים, כאשר בין המבצעים את תפקיד הסולו אמנים ידועים כמו מרסדס סוסה, סמבה קיפילדור, חוסה קארראס ויורגו דאלארס. בשנת 1982 הגיעו רמירס, טורס, קורה ורביעית זמרים ובראשה קיפילדור לסיבוב הופעות בישראל, כאשר את תפקיד המקהלה ביצעה המקהלה הקאמרית תל אביב בניצוח מיכאל שני. רמירס התעקש להיות מנחה הערב בספרדית ולצורך ההופעה ותירגום דבריו לעברית צורף ד"ר שמעון ברק שהיה באותה תקופה ידוע כמגיש תוכניות מוזיקה דרום אמריקאיות ברדיו ובטלוויזיה, והמופע שתוכנן תחילה לשלושה ערבים רץ 14 פעם ואף הוקלט על ידי רשות השידור.
בשנת 1997 הוזמן שוב אריאל רמירס על ידי המקהלה הקאמרית תל אביב לבצע את המיסה ולנגן את תפקיד הפסנתר. שני שירים שלו ושל פליקס לונה תורגמו לעברית על ידי אהוד מנור: "הנה שנה עוברת" (La peregrinacion) ו"אלפונסינה והים" (Alfonsina y el mar). ל-La peregrinacion חוברה ב-1968 גרסה צרפתית, עם מילים חדשות מאת פייר דלנואה. השיר שנקרא "Alouette", בוצע על ידי הזמר ז'יל דרה (Gilles Dreu) וזכה להצלחה רבה בצרפת והן בישראל בה נקרא השיר "עפרוני".
וי פור ונדטה
הסרט
הקומיקס וי פור ונדטה עובד לסרט בשנת 2006 בידי האחיות וצ'אוסקי (אנדי ולארי) שכתבו את התסריט וג'יימס מקטיג שביים. בסרט כיכבו נטלי פורטמן והוגו ויבינג.
אלן מור התנער מהסרט, ואמר: "היוצרים ניסו להתאים את העלילה לעידן בוש, אבל פחדו לעשות סאטירה פוליטית אמיתית על הארץ שלהם... זו פנטזיה מאכזבת, מתסכלת ובמיוחד חסרת אומץ על מישהו בעל ערכים אמריקאיים ליברליים, שנלחם בממשל נאו-שמרני. זה לא היה הנושא של הסיפור המקורי - הוא היה על פשיזם, על אנרכיזם, הוא היה בכלל על אנגליה."
אריאל רמירס
יצירותיו
עד 2004 כיהן רמירס כנשיא איגוד מלחיני ארגנטינה (SADAIC), אז פרש עקב בריאותו הרופפת. בתחילת 2010 חלה בדלקת ריאות ונפטר ב-18 בפברואר 2010 בגיל 88.
וילי הניג
אמיל האנס וילי הניג (גרמנית: Emil Hans Willi Hennig; 20 באפריל 1913 - 5 בנובמבר 1976) הוא ביולוג גרמני שעסק בסיסטמטיקה-פילוגנטית ותרם רבות ליצירה והפיתוח של התאוריה של הקלדיסטיקה. בנוסף תרם לפתוח העצים הפילוגנטיים, גרף עץ המייצג את היחסים ההיסטוריים-אבולוציוניים המשוערים בין מינים ביולוגים שונים על סמך דמיון גנטי או מורפולוגי ביניהם, כמו שהם נראים כיום. כטקסונום, התמחה הניג בזבובאים.
ילדותו ונעוריו
וילי הניג נולד בכפר דירנרסדורף (Dürrhennersdorf) בלאוזיץ עילית (Oberlausitz) שבגרמניה. אמו, מריה אמה, עבדה כעוזרת בית ולאחר מכן עבדה במפעל. אביו, קארל אמסט אמיל הניג עבד ברכבת. להניג היו שני אחים, פריץ רודולף, וקארל הרברט, שהוגדר כנעדר מאז הקרב בלנינגרד ב-1943. הניג למד בגימנסיה הריאלית בקלוטשה (Klotzsche) שליד דרזדן, ושם נפגש עם מ. רוסט, שהתעניין בחרקים. רוסט הפגיש את הניג הצעיר עם וילהלם מייסה, שהיה מדען במוזיאון הזואולוגי בדרזדן. ב-1930 קפץ הניג כיתה וסיים את לימודיו ב-26 בדצמבר 1932. ב-1931 הכין, במסגרת לימודיו בבית הספר, עבודה על מקום הסיסטמטיקה בזואולוגיה. העבודה פורסמה לאחר מותו ב-1978 והיא מדגימה את גישתו השיטתית לנושא. חוץ מלימודיו, התנדב הניג במוזיאון הזואולוגיה וכן שיתף פעולה עם מייסה לגבי הסיסטמטיקה והביוגאוגרפיה של "נחשים מעופפים" מסוג דנדרלפיס (Dendrelaphis), שעליהם כתב את המאמר הראשון שפרסם.
בצבא
הניג גויס לשירות בצבא גרמניה הנאצית ב-1939. ב-1942 נפצע במצור על לנינגרד ואף נשקפה סכנה לחייו. במשך חודשים שהה בבתי חולים צבאיים. לאחר החלמתו, שירת הניג בשירותי הרפואה הצבאיים, בעיקר בשירות למניעת מלריה. לאחר נפילת גרמניה הנאצית, בין מאי לאוקטובר 1945, היה כשבוי בידי הבריטים, וסופח לשירותים הבריטיים למניעת מלריה. לימים הואשם הניג, בעיקר על ידי מייסד הפאנביוגאוגרפיה, לאון קרויזאט (Léon Croizat), בחברות במפלגה הנאצית, אולם אין לכך ראיות.
במהלך שירותו הצבאי החל הניג בכתיבת טיוטה של ספרו החשוב ביותר, Grundzüge einer Theorie der Phylogenetischen Systematik, שפורסם ב-1950 והיה תמצית של רעיונותיו המדעיים.
בשנות ה-50
ב-1950 נענה בחיוב לבקשה להחליף את מנחהו והחל להרצות על הזואולוגיה של חסרי החוליות, סיסטמטיקה זואולוגית וטקסונומיה מעשית. באותה שנה פרסם את ספרו "קווי היסוד של תאוריית הסיסטמטיקה הפילוגנטית" וכן מאמרים נוספים על המתודולוגיה של הסיסטמטיקה הפילוגנטית, אותם הרחיב בשנה שלאחר מכן בעזרת עבודות טקסונומיות על הזבובאים. ספרו נושא שני הכרכים בשם "ספר כיס על זואולוגיה", בו הציע לראשונה את הסיסטמטיקה הפילוגנטית של חסרי החוליות, זכה להצלחה.
לאחר מלחמת העולם השנייה וחלוקתה של ברלין לברלין המערבית ולברלין המזרחית, המשיך הניג לעבוד במכון האנטומולוגי של גרמניה, שהיה בחלקה המזרחי (הקומוניסטי) של ברלין והתגורר בצידה המערבי של העיר. עמדתו של הניג הייתה אנטי-קומוניסטית וכבר באותה עת היוותה בעיה עבורו.
סאלי הוקינס
סאלי ססיליה הוקינס (באנגלית: Sally Cecilia Hawkins; נולדה ב-27 באפריל 1976) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה. זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס דוב הכסף לשנת 2008 על תפקידה בסרט "חופשייה ומאושרת" של מייק לי, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 2013 על הופעתה בסרט "יסמין הכחולה" של וודי אלן, ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 2017 עבור תפקידה בסרט "צורת המים" של גיירמו דל טורו.
וילי הניג
בשנות ה-60
לאחר הקמת חומת ברלין לא היה יכול עוד לעבוד במכון האנטומולוגי. בגרמניה המערבית ניתנה להניג משרה זמנית כפרופסור באוניברסיטה הטכנולוגית של ברלין. הוא הצטרף למוזיאון הלאומי לידיעת הטבע בשטוטגרט, שם היה אחראי על מחלקת המחקר הפילוגנטי. באפריל 1963 עבר ללודוגיסבורג-פפלוגפלדן במסגרת משרתו. האוסף המדעי שאסף נשמר במוזיאון עד העברת המוזיאון לשטוטגרט-ליוונטור, ב-1985.
סאלי הוקינס
ביוגרפיה
הוקינס נולדה בשכונת דולוויץ (אנ'), בדרום לונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת, והיא גדלה בשכונת בלקהית' בדרום-מזרח לונדון. בתם של סופרי הילדים ג'קי הוקינס (אנ') וקולין הוקינס; שניהם ממוצא אירי. לה אח גדול, פינבר, מפיק טלוויזיה וקולנוע. הוקינס למדה בבית ספר הפרטי לבנות ע"ש ג'יימס אלן, ולאחר מכן סיימה את לימודיה בהצלחה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בשנת 1998.
הגביע הלטיני
הגביע הלטיני היה טורניר כדורגל בינלאומי ששוחק שמונה פעמים, בין השנים 1949 ו-1957, והפגיש אחת לשנה את אלופות הליגות של ארבע ארצות: ספרד, צרפת, איטליה ופורטוגל.
סאלי הוקינס
קריירה
לאחר סיום לימודיה, הוקינס התגלתה על בימות התיאטרון בקומדיות שקספיריות כדוגמת "מהומה רבה על לא דבר" ו"חלום ליל קיץ" ובעיבוד המודרני למחזה "בית ברנרדה אלבה" של פדריקו גארסיה לורקה.
וילי הניג
בשנות ה-60
עבודותיו עסקו באופן כמעט מוחלט בשיפור הטקסונומיה של זבובאים. במוזיאון הלאומי לידיעת הטבע בשטוטגרט פרסם הניג 29 עבודות, שהן רוב עבודותיו. חשובות ביותר היו עבודותיו שבוקרו על ידי הרווין לינדנר "קבצים על האזור הפלארקטי" ו"ספר הכיס של הזואולוגיה". המתודולוגיה הקלדיסטית מותווית בהן וגם במאמר "אנליזה קלדיסטית או סיווג קלדיסטי? תגובה לארנסט מאייר" ("Cladistic analysis or cladistic classification? A reply to Ernst Mayr"), שפורסם ב-1974 ונכתב כתגובה לביקורתו של מאייר לפילוגנטיקה הסיסטמטית שהציע הניג.
הגביע הלטיני
מבנה התחרות
התחרות שוחקה במחזורים של ארבע שנים (בפועל הושלמו שני מחזורים כאלה), כאשר כל אחת מארבע ההתאחדויות המשתתפות מארחת בתורה. הפורמט היה פשוט: שני חצאי גמר, משחק על המקום השלישי ומשחק גמר בכל שנה. המשחקים נערכו בקיץ במרוכז, כדי לחסוך בנסיעות.
סאלי הוקינס
קריירה
בשנת 2002 הופיעה לראשונה בסרט קולנועי - בדרמה הבריטית של מייק לי "הכל או כלום".
וילי הניג
פרסומו ותרומותיו העיקריות
הניג התפרסם בעיקר בזכות פיתוח התאוריה הפילוגנטית, אותה ראה כלוגיקה צרופה וכמדע טהור, זאת בניגוד לקודמיו התאורטיקנים בתחום. הרעיון שעמד בבסיס תרומתו היה זיהוי של איברים הומולוגים ולא הומולוגים באורגניזמים, בשיטה שמבוססת על ממצאים לגבי תכונות מורשות שונות (כולל ריצוף DNA, מורפולוגיה, התנהגות וכו'). בנוסף, הגדיר הניג את המושג ענף (clade) באמצעות בדיקת העבר של היצור בעזרת מאובנים.
הגביע הלטיני
מבנה התחרות
בתום מחזור בן ארבע שנים דורגו הארצות על פי איכות התוצאות שהשיגו הקבוצות שייצגו אותן. ספרד הייתה זו שדורגה במקום הראשון, גם ב-1949-1952 וגם ב-1953-1957. שתי הגדולות של הכדורגל הספרדי, ברצלונה וריאל מדריד, זכו בגביע פעמיים כל אחת.
חשיבות
בטרם נוסד גביע אירופה לאלופות, נחשב הגביע הלטיני לתואר היוקרתי ביותר שמועדון כדורגל אירופאי יכול לזכות בו. אולם ב-1954 נוסדה אופ"א, התאחדות העל האירופאית, ושתי התחרויות שאורגנו על ידה החל מ-1955, גביע האלופות וגביע ערי הירידים, תפסו את מקומו של הגביע הלטיני והפכו אותו למיותר.
סאלי הוקינס
קריירה
ב-2004 הופיעה בסרטו של לי "וירה דרייק" בתור סוזן, צעירה בריטית העוברת אונס במהלך דייט לילי ונכנסת להריון, ונאלצת לעבור הפלה. הוקינס שהופיעה בסרט לצדה של אימלדה סטאונטון שיחקה עמה גם בשנה שלאחר מכן במיני סדרה "פינגרסמית'". בנוסף השתתפה גם בדמותה של סליישר בסרט הפשע הבריטי "לאייר קייק".
ב-2007 הופיעה בתפקידי משנה בתור קייט בסרט הפשע של וודי אלן "חלומה של קסנדרה" ובמותחן המשטרה האלים "waz".
ב-2008 שיחקה בדרמה הקומית "חופשייה ומאושרת" בתפקידה השלישי תחת בימויו של מייק לי. בסרט גילמה את פאולין "פופי" קרוס מורה בבית ספר יסודי אופטימית במיוחד, מלאת חיים והומור שמאמינה כי יש ליהנות מהחיים ולנצל כל רגע להנאה ולבידור. על תפקידה זה זכתה הוקינס בפרס דוב הזהב לשחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל ברלין, כן זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומי/מוזיקלי.
ב-2009 השתתפה בדרמה הביוגרפית "פרח המדבר" העוסק בדמותה של ואריס דירי. הוקינס שיחקה בתפקיד מרלין, לונדונית מוכרת בחנות בגדים הנוטלת תחת חסותה את הפליטה הסומלית דירי ונותנת לה מקלט בביתה. הוקינס שיחקה גם תפקיד קטן בדרמה "לחנך את ג'ני" בתור שרה אשתו ואם ילדו של דייוויד גולדמן (פיטר סארסגארד).
ב-2010 כיכבה בקומדיה התקופתית "איזה מין שוויון" על אודות השביתה המפורסמת שהתרחשה בשנת 1968 במפעל המכוניות "פורד".
בשנת 2013 שיחקה הוקינס בדרמה של וודי אלן "יסמין הכחולה" בתפקיד ג'ינג'ר, אחותה של יסמין פרנסיס (קייט בלאנשט), תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה הבריטי "מודי" לצד אית'ן הוק וקארי מאצ'ט.
לנצ'יה דילאמבדה
לנצ'יה דילאמבדה (באיטלקית: Lancia Dilambda) היא מכונית סלון, בסגנון "טורפדו" אשר נבנתה במספר תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1928–1935 באיטליה.
פריצת ציסטה בשחלה
פריצת ציסטה בשחלה (באנגלית: Ovarian Cyst Rupture) היא קרע פתאומי בציסטה שחלתית אשר גורמת לתוכן הציסטה (נוזל ו/או דם) להישפך לחלל הבטן. פריצת ציסטה שחלתית היא תופעה שכיחה ולרוב עוברת ללא כל סימפטומים. עם זאת, במקרים מסוימים היא עלולה לגרום לכאבי בטן חזקים, לדימום בשחלה ו/או לדימום תוך-צפקי. אובדן דם רב לעיתים מצריך התערבות כירורגית.
בעבר תופעה זו נקראה גם אפופלקסיה שחלתית (באנגלית: Ovarian Apoplexy) אך כיום מונח זה אינו נמצא בשימוש.
גורמים לפריצת הציסטה
מקור הכאב מפריצת הציסטה עשוי להיות מתיחה של קפסולת השחלה, תסביב שחלה או גירוי שנוצר בחלל הבטן בעקבות הצטברות נוזל הציסטה בו.
סימפטומים
חלק מהתסמינים הבאים עלולים להופיע בעקבות פריצת ציסטה שחלתית: משך הסימפטומים יכול להיות בין מספר לימים לכמה שבועות, כתלות בחומרת המקרה (גודל הציסטה ואם נוצר דימום או לא).
אבחון
לרוב סימפטומים שנובעים מפריצת ציסטה מופיעים באמצע או בחצי השני של המחזור החודשי. בבדיקה גופנית תופיע תחושת כאב באזור השחלה הפגועה, ותסמינים חיוביים של גירוי של הצפק. במקרה של דימום בחלל הבטן ניתן לראות ירידה ברמות ההמוגלובין בבדיקת דם כללית.
בדיקת אולטרסאונד של השחלה הפגועה תראה סימנים של נוזל חופשי (דם) בחלל הבטן או תשלול אותו, אך יש לה מגבלות בזיהוי מקור הדימום. לרוב בדיקה זו תתבצע קודם, בפרט אם המטופלת בהיריון כדי להימנע מהקרינה שבבדיקת CT, או אם הזמינות של בדיקות MRI נמוכה. עם זאת, במקרה של חשד למקרה חמור לפריצת ציסטה לרוב תיעשה בדיקת CT כדי לקבוע במהירות את המשך הטיפול. יש לבצע את האבחון של פריצת הציסטה במהירות המרבית כיוון שבמקרה של דימום לחלל הבטן, כל עיכוב בהתערבות הכירורגית עלול להוביל לאובדן דם רב, דבר שבמקרים נדירים עלול להיות מסכן חיים.
האבחנה המבדלת לפריצת ציסטה היא במקרים רבים היריון חוץ-רחמי, אשר עשוי להיות מלווה בסימפטומים דומים ולהציג מאפיינים דומים בבדיקות דימות. פריצת ציסטה שחלתית יכולה לקרות במהלך היריון, ובמידה וההיריון בשלב מוקדם מאוד זה יכול ליצור בלבול עם היריון חוץ-רחמי.
טיפול
הטיפול נקבע לפי אופי חומרת המקרה. במקרים שבהם יש כאב אך ללא סימנים של דימום בחלל הבטן, ניתן לבחור בהמלצת רופא בטיפול שמרני הכולל תרופות נוגדות-כאב או לעשות פיזיותרפיה או לקחת תרופות להרגעת השרירים (antispasmodics), וכמובן מנוחה. במידה ונוצר דימום יש לפנות לבית-חולים בהקדם. פעמים רבות גם אם יש דימום הטיפול יהיה שמרני.
במידה ויש צורך בהתערבות כירורגית, ניתוח מתבצע בשיטת לפרוסקופיה או לפרוטומיה (Laparotomy, פיום בטן - חיתוך לתוך חלל הבטן) במטרה לאבחן את רמת הדימום, לעצור אותו ולתקן את הפגיעה בשחלה ו/או בבטן.
ניתן לבצע טיפול למניעת היווצרות ציסטות שחלתיות על-רקע חוסר-איזון הורמונלי (ציסטות תפקודיות) על ידי לקיחת גלולות למניעת היריון אשר מונעות את התפתחותן של ציסטות בשחלה. עם זאת, תרופות אלו לא מסייעות לטיפול בציסטות קיימות.
Thief
Thief ("גנב") היא סדרת משחקי וידאו מסוגת התגנבות. עלילת המשחק עוסקת בגָארֱת, גנב מקצועי שחי בעולם בדיוני בסגנון סטימפאנק.
שני המשחקים הראשונים בסדרה, "הפרויקט האפל" ו"עידן המתכת", פותחו על ידי Looking Glass Studios. לאחר שהחברה נסגרה, המשיכה חברת Ion Storm Austin ופיתחה את המשחק השלישי בסדרה, "צללים קטלניים". משחק רביעי יצא לאור על ידי Eidos Montreal בשנת 2014.
גנב: הפרויקט האפל (Thief: The Dark Project)
המשחק מתחיל כשגארת, הפרוטגוניסט, מספר על ילדותו, בה נאלץ לגנוב כדי לשרוד. הוא מתאר כי באחד הלילות ניסה לכייס אדם מתגנב, אך האדם גילה אותו. הוא הביע הערכה ליכולתו, וסיפר לגארת שהוא "שומר" - הוא מגן על ספריות השומרים שמכילות נבואות ומגילות אשר יכולות להסביר כל בעיה. השומר מציע לו להיות בן חסותם של השומרים. גארת מסכים והופך לגנב המקצועי באזור.
במהלך המשחק נלחם גארת באל הפאגאנים, "trickster", ובסיומו הוא הורג אותו.
גנב 2: עידן המתכת (Thief II: The Metal Age)
במשחק זה מתמודד גארת עם אנשי כת בשם "mechanists", המעוניינים לשליטת רובוטים בעולם ולחיסול כל יצור אורגני.
גנב 3: צללים קטלניים (Thief III: Deadly Shadows)
במשחק זה לומד גארת על עידן אפל שקרב ובא, הקשור להָאג (יצור מפחיד מסיפורי ילדים). האג מנסה להרוג את גארת. במקביל הוא מתחיל ללמוד להשתמש בכוחות ייחודיים של השומרים; לבסוף הוא הופך לשומר, אך גם משמיד את היכולות של השומרים.
רפאל אפרת
קורות חייו
רפאל אפרת נולד בשנת 1924 בעיר המבורג שבגרמניה, בנם של פנינה ושלמה פירט. למד בתלמוד תורה. ב-1935, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד במוסד אהבה בקריית ביאליק ובתיכון בקריית מוצקין.
ב-1942 התנדב לשורות הצבא הבריטי ושירת במלחמת העולם השנייה בחיל ההנדסה המלכותי וביחידת ההיסעים, כיהן כמפקד תחנות רכבת במצרים, בתקופה זו העביר ידיעות ל"הגנה" ששימשו להשתלטות על ציוד צבאי. השתחרר ב-1946 בדרגת רב-סמל.
עבד כאזרח ביחידת ההיסעים באזור חיפה, נמנה עם מנגנון הקבע של ההגנה והמשיך בהעברת מידע לש"י, עד שנעצר ופוטר. הצטרף לש"י באופן קבוע והיה ממקימי ש.מ. 3, ענף ביטחון השדה בשירות המודיעין. בשנים 1949–1951 הושאל למשטרת ישראל ושירת כקצין במחלקה המיוחדת של המטה הארצי. בהמשך שירת במגוון תפקידים בצה"ל, בהם ממלא מקום ראש לשכת ראש אמ"ן בתחילת שנות ה-50, מפקד יחידת חצב (1955-1957) וראש לשכתו של מאיר עמית בעת שכיהן כראש אמ"ן וראש המוסד.
נפטר בינואר 1971 מהתקף לב שבו לקה בעת שהותו בבית מלון בהמבורג. בן 47 במותו. הותיר אחריו רעייה, בן ובת. נקבר בבית הקברות הצבאי בקריית שאול.
טירה
טירה היא סוג מבנה מגורים גדול ומבוצר שהיה נפוץ באירופה במהלך ימי הביניים. הטירה נבדלת מארמון בכך שהיא מבוצרת ונועדה להגן על האדון, ונבדלת ממבצר שהיה מבנה צבאי בעיקרו ובניגוד לו הטירה הייתה מאוכלסת על ידי האצולה. הטירות האירופאיות החלו להיבנות במאה ה-9 לאחר מותו של קרל הגדול, אז חולקו מערב ומרכז אירופה בין בניו ואלו בתורם חילקו את שטחיהם לאזורים קטנים יותר שנשלטו על ידי אצילים מקומיים. אצילים אלו בנו טירות כדי לשלוט על הטריטוריה שלהם ולשמש כבסיס לצבאותיהם. אף על פי שהמטרה הראשונית של הטירות הייתה צבאית, הטירות החלו במהרה לשמש כמרכזי שלטון מקומיים וכסמלי כוחם של השליטים. בכך הפכו הטירות לסמל של הפאודליזם.
טירות רבות נבנו בהתחלה מחומרים פשוטים כגון אדמה ועץ אולם ביצוריהן חוזקו במהרה באבן. הטירות המוקדמות ניצלו מאפייני הגנה טבעיים כגון הרים או נהרות ולא היו בהם המגדלים או חרכי הירי שהפכו מאוחר יותר לסממנים המזהים של הטירות, אלא התבססו על מגדל עוז מרכזי. בסוף המאה ה-12 ותחילת המאה ה-13 החלה להתפתח גישה מדעית להגנות הטירה שהובילה להוספה של מגדלים וצריחים רבים לחומות עם דגש על אש אגפית. רבות מן הטירות החדשות שנבנו באותה התקופה היו מצולעות או שהסתמכו על הגנה קונצנטרית - רמות שונות של הגנה אחת אחרי השנייה ותפקדו יחדיו כדי למקסם את כוח הירי של הטירה. לא כל מאפייני הארכיטקטורה של הטירה נועדו למטרות צבאיות אלא לעיתים נועדו לשמש כסמלי כוח וגדולה.
אף על פי שאבק השרפה הובא לאירופה כבר במאה ה-14 הוא לא הביא לשינוי משמעותי באופן בניית הטירה עד למאה ה-15, אז כלי הנשק, ובעיקר התותחים, החלו להיות חזקים מספיק כדי לפרוץ חומות אבן. הטירות שנבנו לאחר מכן לא היו נוחות למגורים בשל הטכניקות בהם השתמשו להגנה מפני תותחים וכתוצאה מכך החל מהמאה ה-16 חלה ירידה בבניית טירות ובמקומן החלו לקום מבצרים שנועדו רק להגנה ללא שום תפקיד מנהלי, ואחוזות או ארמונות שנועדו למגורים אך לא היה בהם ערך צבאי. מאמצע המאה ה-18 נבנו טירות מדומות רבות כחלק מאופנת התחייה הגותית של התנועה הרומנטית, אך לא הייתה בהן שום תכלית צבאית.
אטימולוגיה
מקור המילה טירה הוא מהמקרא, לדוגמה: "תְּהִי טִירָתָם נְשַׁמָּה; בְּאָהֳלֵיהֶם, אַל-יְהִי יֹשֵׁב". המונח Castle באנגלית נובע מהמילה הלטינית castrum, שמשמעותה "מקום מבוצר". שפות אירופאיות רבות משתמשות במקור זה לתיאור טירה, כגון château בצרפתית, castillo בספרדית ו-castello באיטלקית.
מאפיינים עיקריים
ההגדרה המקובלת של טירה היא מקום מגורים פרטי מבוצר. בניגוד לערים מבוצרות מהעת העתיקה כגון קונסטנטינופול או אנטיוכיה, החידוש בטירות שהחלו להיבנות בימי הביניים היה שהביצורים לא נועדו להגן על אוכלוסייה שלמה אלא נבנו על ידי שליטים פאודלים מקומיים כדי להגן על עצמם או על מלכיהם.
התכלית העיקרית של הטירה הייתה כמרכז צבאי ומנהלי. הטירה נועדה להגן על יושביה אולם היא גם הייתה כלי התקפי ולעיתים קרובות שימשה כמפקדה אזורית ממנה יכל הצבא לצאת להתקפות בשטח אויב. הכובשים הנורמנים באנגליה הקימו טירות הן למטרות הגנתיות והן כדי להרגיע את האוכלוסייה המקומית. עם התקדמותו של ויליאם הכובש לתוך אנגליה הוא ביצר עמדות מפתח על מנת להגן על השטח שכבש, ובין השנים 1066 ו-1087 הוא הביא לבנייתן של 36 טירות ברחבי המדינה.
לקראת סוף ימי הביניים הטירות החלו לאבד את חשיבותן ההגנתית בעיקר בשל התפתחותם של תותחים שהיו חזקים מספיק כדי לפרוץ את ביצוריהן. כתוצאה מכך התכלית העיקרית של הטירה החלה להיות כמקום מגורים וכמפגן כוח. כמו כן האסתטיקה של הטירה החלה להיות יותר חשובה מביצוריה שכן גודלה ומראה החיצוני החלו לשקף את יוקרתו וכוחו של יושבה. אף על פי שהטירות עדיין יכלו להגן מפני התקפות פשוטות הן החלו להיות מוחלפות על ידי אחוזות וארמונות.
גבעה וחפיר
הטירה הייתה מוקמת בדרך כלל על גבעה שטוחה, שנקראה בצרפתית ובאנגלית Motte, כדי שהגישה אליה תהיה קשה לאויב. לעיתים הגבעה הייתה טבעית אולם במרבית המקרים היא הייתה מעשה ידי אדם. חפירת האדמה לצורך יצירת הגבעה יצרה חפיר מסביבה, ששימש גם הוא כאמצעי הגנה ולעיתים גם מולא במים. החפיר מנע מכלי מצור גדולים גישה לחומות החיצוניות של הטירה וכן מנע מתוקפים לחפור מתחת לחומות. הגישה לטירה שעל הגבעה הייתה בדרך כלל באמצעות גשר מתרומם או גשר אבן שנפרש מעל לחפיר.
מצודה
המצודה (באנגלית Keep, נקראת גם מגדל עוז) היא המבנה הפנימי בטירה, בדרך כלל מגדל גדול בעל קירות עבים במיוחד שנבנה על הגבעה המבוצרת ובו התגורר בעל הטירה השליט, משפחתו ואורחיו. המצודה היוותה את החלק החשוב והמאובטח ביותר בטירה הפיאודלית. אם פרץ האויב את כל אמצעי ההגנה של הטירה, המתגוררים בטירה יכלו להתבצר במצודה, שאליה היה קשה מאוד לפרוץ.
חצר פנימית
מחוץ למצודה הייתה חצר פנימית (באנגלית Bailey) ובה ניתן היה למצוא את מגורי החיילים והמשרתים, אורוות, בתי מלאכה ומחסנים. בדרך כלל ניתן היה גם למצוא בה מקור מים כגון באר או בור מים. בחצר הייתה אספקה שהספיקה לזמן רב במקרה של מצור.
חומה חיצונית
מסביב לחצר הפנימית הייתה חומה הגנתית שהייתה גבוהה דיה על מנת למנוע מצבאות תוקפים לטפס עליה בעזרת סולמות ועבה מספיק כדי לעמוד בהתקפות של כלי מצור כבדים כגון קטפולטות. כדי למנוע מאויבים לחפור מתחת לחומה היא הייתה לעיתים מבוצרת על ידי שכבת אבן נוספת בבסיסה. שבילי הליכה על החומות אפשרו למגנים לירות מגבוה על התוקפים ושינות (בליטות מרובעות לאורך החומה) העניקו להם הגנה נוספת. לאורך החומה נבנו צריחים ומגדלים רבים במרווחים קבועים ששימשו כעמדות ירי ותצפית. רק החל מהמאה ה-13 נוספו לחומה גם חרכי ירי לקשתים, שכן לפני כן היה חשש שהם יפגעו בחוזקה של החומה.
שער
שער הכניסה לטירה היה בדרך כלל החלק החלש יותר במערכת ההגנה שלה. לאור זאת התפתח השער המאובטח שאפשר ליושבי הטירה לפקח על תנועת הנכנסים אליה והיוצאים ממנה. מעל לשער נבנה מגדל או שני מגדלים משני הצדדים כדי לאפשר שמירה הדוקה יותר על נקודה זו. כדי להקשות על התקפה חזיתית על השער עצמו היו אמצעי הגנה נוספים בשער, כגון שער מתרומם או סדרה של שערים מתרוממים, חרכי ירי ופתחי הריגה. הקומה העליונה של ביתן השמירה שימשה כמגורי חיילים כך שהשער תמיד היה מאובטח. במהלך המאות ה-13 וה-14 התפתח רעיון הברביקן, מבנה קדמי מבוצר בעל מגדל המצוי בחלקו החיצוני של השער והעניק לו הגנה נוספת.
היסטוריה
הביצורים הראשונים בהיסטוריה נבנו באזור הסהר הפורה, בעמק האינדוס, במצרים ובסין, שם על מנת להגן על שפע עושר ומשאבים היישובים הקדומים היו מוגנים על ידי חומות מבוצרות. צפון אירופה הייתה איטית יותר מהמזרח בפיתוח מבנים הגנתיים ורק בתקופת הברונזה החלו להתפתח מבצרי גבעה שהתפשטו ברחבי אירופה במהלך תקופת הברזל. מבנים הגנתיים קדומים אלו היו שונים מהביצורים האסייתים בכך שהם נבנו מאדמה ולא מאבן.
במהלך המאה השנייה לפנה"ס המבצרים העתיקים החלו להתפתח לאופידום, או יישובים מבוצרים, ברחבי אירופה. אמצעי ההגנה ביישובים אלו היו אפקטיביים נגד התקפותיהם של הרומאים ונפלו רק מול כלי מצור חזקים. הביצורים הרומאים, שנקראו קסטרום, היו מגוונים ונבנו מחומרים שונים, החל מאדמה וכלה בביצורי אבן גדולים, כפי שניתן לראות למשל במבצרים לאורך חומת אדריאנוס באנגליה. המבצרים הרומאים היו בדרך כלל מלבניים עם פינות מעוגלות.
מקור
במאה ה-9 וה-10 צמחה אליטה חברתית וצבאית באימפריה הקרולינגית. בתמורה לשירות צבאי קיבלו האבירים חלקות אדמה מהאצילים אותם שירתו. קשר זה בין האביר לאציל היה הבסיס לפאודליזם בימי הביניים. עם התפרקותה של האימפריה הקרולינגית התרופף הממשל הריכוזי ששלט בשטחי האימפריה עד אז וכל אציל מקומי החל לשלוט בשטח שלו והיה אחראי לממשל, לכלכלה ולצדק המקומי. בתקופה זו החלו להופיע הטירות האירופאיות. אף על פי שהטירות היו למעשה מבנים פרטיים של השליט, הן שימשו גם כמרכז השלטון המקומי ומתוכן השליט היה אחראי להגן על איכריו. סיבה נוספת להתפתחות הטירה לאחר נפילת האימפריה הקרולינגית הייתה כתגובה להתקפות מצד הויקינגים, המוסלמים והמדיארים ורצון השליטים להגן על ביתם.
באזורים מסוימים באירופה האציל היה חייב לקבל את אישורו של המלך או של סמכות גבוהה אחרת כדי לבנות טירה. באזורים אחרים, כמו באנגליה שלאחר הפלישה הנורמנית, המלך דרש מאציליו לבנות כמה שיותר טירות כדי להגן על הממלכה הן מפולשים מבחוץ והן מאויבים מבפנים. הטירה העתיקה ביותר שנותרה עומדת עד היום היא טירת דווה-לה-פונטן בצרפת, שנבנתה בשנת 950 לערך.
המאה ה-11
החל משנת 1000 לספירה החלו להתרבות האזכורים לטירות בכתבים רשמיים. עליה זו באזכורים רשמיים, יחד עם העדויות הארכאולוגיות, מעידה כי הייתה עלייה פתאומית בכמות הטירות באירופה החל מתקופה זו. באיטליה, לדוגמה, החל משנת 950 מספר הטירות הוכפל פי שלושה עד חמישה כל חמישים שנה. באזור פרובאנס היו קיימות 12 טירות בשנת 950, 30 טירות בשנת 1000 ולמעלה מ-100 בשנת 1030. היסטוריונים מפרשים את העלייה החדה בכמות הטירות באירופה בתקופה זו כעדות לשכיחות הלחימה בין שליטים מקומיים. כך ניתן לדוגמה לראות עלייה חדה בכמות הטירות בספרד בתחילת המאה ה-11 לאור עלייה בהתקפות מצד המורים וכן בדנמרק לאור התגברות הלחימה עם פיראטים ונדים.
אף על פי שכמות הטירות עלתה ברחבי אירופה בערך באותה התקופה, צורתן והארכיטקטורה שלהן הייתה שונה מאזור לאזור. בתחילת המאה ה-11 התכנון הבסיסי של הטירה הבנויה ממצודה מרכזית על גבעה וסביבה ביצורים היה שכיח ברחבי אירופה מלבד בסקנדינביה. בנוסף, בעוד שבאיים הבריטיים, בצרפת ובאיטליה הטירות נבנו בעיקר מעץ, בספרד הטירות באותה התקופה נבנו בעיקר מלבנים.
המאה ה-12
עד סוף המאה ה-12 מספר הטירות החדשות שנבנו היה בירידה, בעיקר בשל ירידה ביעילותם של ביצורי אדמה ועץ ועלייה בעלות ביצורי אבן. באותה תקופה חל שינוי באופן בניית טירות: עד אז מבנה הטירה לא היה קבוע והוכתב בדרך כלל על ידי פני השטח. לעומת זאת טירות שנבנו בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13 היו על פי רוב מצולעות (מבלי להתחשב בפני השטח) עם צריחי הגנה בכל פינה שנועדו לתת אש אגפית על החומות. הצריחים היו גבוהים מהחומה וכללו חרכי ירי בכל קומה כדי לאפשר לקשתים זוויות שונות של ירי. טירות חדשות אלו לא תמיד כללו גם מצודת עוז והצריחים הגדולים יותר שימשו גם כאזור מגורים. בטירות בהן כן ניתן היה למצוא מצודות עוז הן כבר לא נבנו בצורת ריבוע אלא היו גם הן מצולעות או עגולות. הסיבה לשינויים באופן בניית הטירות בתקופה זו נובעת ככל הנראה ממסעות הצלב, שם למדו הצלבנים רבות על בניית ביצורים מהסרצנים ומהאדריכלות הביזנטית.
המאה ה-13
בתחילת המאה ה-13 הטירות הצלבניות נבנו בעיקר על ידי מסדרים צבאיים כגון ההוספיטלרים, הטמפלרים והמסדר הטבטוני. מסדרים אלו היו אחראים לבניית טירות רבות במזרח התיכון כגון קראק דה שבלייה, מבצר מרגט וכוכב הירדן. טירות אלו היו מגוונות באדריכלות שלהן אולם בדרך כלל כללו ביצורים קונצנטרים כדי להפחית את ההסתמכות על נקודת הגנה מרכזית ולחלק את ההגנה בין טבעות רבות של חומות, אחת בתוך השנייה. טירות קונצנטריות אלו נפוצו ברחבי אירופה ואפילו אדוארד הראשון, מלך אנגליה, שהשתתף במסעות הצלב, בנה ארבע כאלו בוויילס במאה ה-13. אולם לא כל המאפיינים של טירות הצלבנים חוקו באירופה. לדוגמה, בטירות הצלבניות השער הראשי היה בצידו של אחד הצריחים וכלל מספר פניות כדי להאריך את הזמן שלקח לפולשים להיכנס למתחם הפנימי, אולם באירופה זהו מאפיין נדיר. מאפיין נוסף שאומץ ממסעות הצלב היה משיקולי - מרפסת מוגנת שברצפתה נפתח פתח דרכו יכלו המגינים להשליך חפצים או נוזלים על התוקפים.
הופעת אבק השריפה
בתחילת המאה ה-16 חידושים באיטליה הביאו להמצאת הבאסטיונים, חומות בעלות בליטות זוויתיות המאפשרת הגנה טובה יותר על השטח הקרוב לחומה ולא רק על החזית. הבאסטיון התפתח במהרה למבצרי כוכב, טירות שהיו מוקפות חומות בעלות פינות רבות עד שקיבלו צורה של כוכב.
עם גילויו של העולם החדש מספר טירות בעלות מאפיינים אירופאים נבנו בקולוניות הצרפתיות והספרדיות, לדוגמה במונטריאול ובסנטו דומינגו.
המאה ה-17 ואילך
במאה ה-17 אחוזות וארמונות תפסו את מקומן של הטירות כמקום מגוריהם של האליטה וכסימן לכוחם, אף על פי שטירות עדיין שימשו לעיתים תפקיד צבאי חשוב, כמו למשל במלחמת האזרחים האנגלית. מאמצע המאה ה-18 נבנו טירות מדומות רבות כחלק מאופנת התחייה הגותית של התנועה הרומנטית, כאשר הדוגמה המוכרת ביותר לכך היא טירת נוישוונשטיין שבבווריה. אולם אף על פי שמבחינה חיצונית טירות אלו דמו לטירות העתיקות, עיצוב הפנים שלהן היה שונה לגמרי ומודרני.
מרכז חברתי
לאור נוכחותו של האציל השליט בטירה היא שימשה כמרכז אדמיניסטרטיבי ממנו הוא שלט באדמותיו. שליטים מוצלחים קיבלו בחצרם את דייריהם ושימשו כשופטים במקרי סכסוך אולם שליטים בעלי שטחים נרחבים לא יכלו לבקר בכל אדמותיהם אלא מינו סגנים ששימשו כנציגיהם.
ראה שמש
"ראה שמש" מאת ר' שלמה אבן גבירול הוא שיר מתהפך, בו מתהפכת משמעות השיר בבית אחרון משיר טבע לשיר קינה. בשיר, שלכאורה מתוארת השקיעה כיופי הטבע, מדובר למעשה בקינה ליקותיאל, אדם שנערץ על ידי המשורר שהוצא להורג. השיר הוא ביטוי אבלו של המשורר להרג האדם האהוב עליו.
פירוש השיר
בית א'  – הבית הראשון בשיר מתאר תמונת טבע של שקיעה. המשורר מפנה את תחושת לבו של הקורא "רְאֵה", ומנחה אותו להרים את מבטו אל העבר (השמש השוקעת) ומתאר את צבעיה – הצבע האדום שמאפיין שמש השוקעת לים והיא נראית כעין מלך המכסה את עצמו, הלובש בגד שצבעו אדום (שני), תולע במקרא הוא מין תולעת שממנה מייצרים את הצבע האדום.
בית ב'  – השמש השוקעת והנעלמת לוקחת איתה את האור ואת החום, ואת החום שהיא מעניקה לעולם ולכן היא בעצם מפשיטה, מורידה מעל העולם את אורה וחומה. היא עושה זאת לגבי כל קצוות תבל והמשורר מזכיר כאן את הצפון, את הדרום ואת המערב כאשר בסופו של דבר העולם נשאר עם רוחות ועם אור שהולך ודועך.
בית ג'  – בשלב הבא, כאשר השמש נעלמת כליל (לגמרי) מגיע הלילה שמשתלט על היקום והוא זה שנותן את חסותו לכלל העולם כולל האדמה שנשארה ערומה מאור, חום וחיים. האדמה מקבלת עליה את חסותו של הלילה מחוסר ברירה.
בית ד'  – בבית האחרון מתוארים השמיים "שַּחַק" שנעשים קודרים כתוצאה מהלילה על העולם. הקוֹדרוּת הזאת היא גם הבעה של רגש, של עצב והנה בסוגר של הבית האחרון מסתבר לנו שלא מדובר על שיר טבע אלא בשיר שכל כולו הוקדש כקינה מטפורית לאותו יְקוּתִיאֵל האהוב הנערץ של אִבְּן גַבִּירוֹל. מכאן עולה הצורך לקרוא שנית את השיר ולבדוק כיצד המטפורה מתקשרת לדמותו של יְקוּתִיאֵל כי ברור לנו שהשיר כולו מדבר עליו, על יְקוּתִיאֵל ושהוא השמש.
יְקוּתִיאֵל הוא המלך בעל ההשפעה הגדולה עם סביבתו, אדם נדיב שנותן מאורו וחומו, מכספו ומתמיכתו הרוחנית לסביבתו הרחבה וכאשר הוא מסולק מן העולם, תופסים את מקומו החושך, הרוע, הצער והעצבות, ואִבְּן גַבִּירוֹל שנתמך על ידו והכיר אותו מקרוב בוחר לכתוב שיר קינה מאוד לא קונבנציונלי לא על-פי הדגם הרגיל, ובכל זאת הפך השיר לאחד מסמליה של שירת ימי הביניים על הוירטואזיות של אִבְּן גַבִּירוֹל, היכולת שלו לקחת שיר טבע ולהופכו לשיר קינה בצורה אומנותית מאוד.
ג'ייק סאליבן
ג'ייקוב "ג'ייק" סאליבן (באנגלית: Jacob "Jake" Sullivan; נולד ב-28 בנובמבר 1976) הוא היועץ לביטחון לאומי, בהכשרתו עורך דין ויועץ מדיני אמריקאי. הוא שימש יועץ מדיני לממשלו של ברק אובמה למשא ומתן עם איראן ובתחום תוכנית הגרעין שלה והיה יועצה המדיני הבכיר של הילרי קלינטון. החל מ-20 בינואר 2021 סאליבן משמש היועץ לביטחון לאומי תחת הנשיא ג'ו ביידן.
ביוגרפיה
סאליבן נולד וגדל במיניאפוליס שבמינסוטה. בעת לימודיו בתיכון היה נשיא מועצת התלמידים ואלוף בדיבייט. ב-1998 סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת ייל וב-2003 סיים תואר JD במשפטים בייל. במהלך לימודיו שימש עורך בכתב העת Yale Law Journal ובמגזין הסטודנטים Yale Daily News. בייל הכיר את הרולד קו, עורך דין המתמחה בזכויות אדם וביחסים בינלאומיים, ולימים נהיה ליועץ המשפטי של מחלקת המדינה של ארצות הברית תחת הילרי קלינטון. סאליבן התנדב לסייע לקו בכתיבת תצהיר לבית המשפט העליון של ארצות הברית, כידיד בית המשפט בנושא תיק לורנס נגד טקסס.
סאליבן זכה למלגת רודז, וסיים תואר שני באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. במקביל ללימודיו באוקספורד שימש עורך כתב העת Oxford International Review, עבד במועצה ליחסי חוץ (CFR) וככתב במגזין The Atlantic.
בשובו לארצות הברית שימש עוזרו של שופט בית המשפט לערעורים עבור הסבב השני וכעוזרו של שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית סטיבן ברייר. הוא עבד בפירמת עורכי הדין Faegre & Benson במיניאפוליס, לימד באוניברסיטת סיינט תומאס המקומית ושימש יועצה הבכיר של הסנאטורית איימי קלובצ'ר ממינסוטה.
ממשל אובמה
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 שימש תחילה כסגן היועץ הראשי של הילרי קלינטון, ולאחר הפסדה בפריימריז עבר לשמש כיועצו של ברק אובמה וסייע לו בהכנות לקראת עימותי הבחירות מול המועמד הרפובליקני ג'ון מקיין. לאחר מינויה של קלינטון למזכירת המדינה היא מינתה את סאליבן לסגן ראשת המטה שלה ולמנהל תכנון ומדיניות במשרד. עם עזיבתה של קלינטון את התפקיד מונה סאליבן בפברואר 2013 ליועצו הביטחוני הבכיר של סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן. במהלך כהונתו היה מעורב במשא ומתן החשאי עם איראן באשר לתוכנית הגרעין שלה, שהוביל להסכם הביניים בז'נבה. באוגוסט 2014 סיים את תפקידו כיועץ סגן הנשיא והחל ללמד באוניברסיטת ייל. הוא המשיך לשמש יועץ לממשל אובמה בנושא תוכנית הגרעין האיראנית ושימש חבר המשלחת האמריקאית להסכמות לוזאן ולהסכם המעצמות ביולי 2015.
סאליבן שימש יועצה המדיני הבכיר של קלינטון במסגרת קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. הוא שותף לקונספט מדיניות "העוצמה החכמה" (Smart power), מונח שטבע פרופסור ג'וזף ניי מאוניברסיטת הרווארד ומהווה שילוב בין עוצמה רכה ועוצמה קשוחה.
ממשל ביידן
עם היבחרו של ג'ו ביידן בבחירות לנשיאות 2020, עלה שמו של סאליבן כמועמד לתפקיד היועץ הביטחון לאומי החל מ-20 בינואר 2021 סאליבן משמש היועץ לביטחון לאומי תחת הנשיא ג'ו ביידן.
קניין פירות
קניין פירות הוא סוג קניין בהלכה אשר מקנה לבעליו את הזכות פירותיו או התוצרת של גוף כלשהו, כגון פירות שדה, ולפי רבים מהראשונים ובהם הרמב"ם, גם שכירות נחשבת לקניין פירות.
מחלוקת רבי יוחנן וריש לקיש
לפי שיטת רבי יוחנן קניין פירות נחשב אכן כקניין הגוף, ולכן יכול בעל קניין הפירות להביא ביכורים ולומר "האדמה אשר נתת לי", שכן קניין הפירות נחשב כאילו האדמה בבעלותו, אך ריש לקיש סובר כי קניין פירות אינו כקניין הגוף, ולכן הוא מביא ביכורים אך אינו קורא.
אחריך
סוג מסוים של "קניין פירות", הוא "אחריך", כלומר אדם המקנה חפץ לחבר, ואומר לו "ואחריך" - אחרי מיתתך "לפלוני", יהיה החפץ מוקנה לאדם אחר, כך שלמעשה הוא הקנה לו רק קניין פירות והשתמשות. חכמי המשנה נחלקו האם במקרה כזה נחשב קניינו של הראשון לקניין הגוף, ולפי רבן שמעון בן גמליאל למרות שלכתחילה אסור לו למכור את החפץ, אם מכר הראשון את החפץ, החפץ יהיה מכור, ולפי רבי יהודה הנשיא שקניין כזה לא יחשב לקניין הגוף ואם כן אם ימכור את החפץ לא יהיה החפץ מכור.
לפי שיטת הרשב"ם, נחלקו רבי יוחנן וריש לקיש בעניין זה, רבי יוחנן סבור ש"אחריך" ו"קניין פירות" הם קניינים שוים במיניהם, ואכן מי שסובר שב"אחריך" ניתן למכור את החפץ כליל יסבור כך גם בקניין פירות. לעומת זאת התוספות וכל שאר הראשונים סבורים שגם לפי שיטת רבי יוחנן לא ניתן למכור את החפץ כאשר יש לאדם רק קניין פירות רגיל, ואילו ב"אחריך", ניתן למכור את החפץ, שכן יש בלשון "אחריך" שיור מיוחד האומר, כי הבעלים מתיר לבעל הקניין הפירות למכור את החפץ, ורק במקרה שיישאר לאחר מיתתו, יעבור החפץ לבעלות השני.
ההלכה
ההלכה נפסקת כריש לקיש, וקניין פירות אינו כקניין הגוף, אך יש אומרים כי למרות זאת יכול אדם למכור חפץ בקניין פירות שיהיה כקניין הגוף.
הראיה היא מדברי הגמרא המקשה על כפילות מחלוקתם של רבי יוחנן וריש לקיש בעניין קניין פירות, האחת היא בהלכות ביכורים - אם יכול לומר "האדמה אשר נתת לי", והשני היא באב המקנה לבנו קרקע, בתנאי שכל ימי חייו של האב יוכל לאכול את פירות הקרקע. הגמרא מבארת כי רבי יוחנן כופל את דבריו במיוחד באב המקנה לבנו את נכסיו לאחר מיתתו ומשייר לעצמו קניין פירות, שאסור לאחד מהם למכור, כדי לחדש שגם כאשר מדובר באב המקנה לבנו, אין האב מסכים שקניין הפירות שלו לא יהיה כקניין הגוף, אלא כאשר הוא משייר לעצמו קניין פירות הוא חפץ שיישאר כקניין הגוף כרגיל. וריש לקיש כופל את דבריו כדי לומר, שגם כאשר מדובר באדם המשייר לעצמו קניין פירות, אין לטעות ולומר שהוא משייר באופן של "קניין הגוף", בניגוד לקניין הרגיל שאינו כקניין הגוף, אלא גם אז "קניין פירות לאו כקניין הגוף".
מכך שהגמרא מסבירה שהייתה הווה אמינא שקניין פירות יהיה כקניין הגוף אפילו לריש לקיש או לאו כקניין הגוף - לרבי יוחנן, והדבר תלוי ברצון הקונה והמקנה, ניתן ללמוד שהדבר תלוי ברצונם. אך יש הדוחים ראיה זו, ואומרים שמסקנת הגמרא היא שאכן הדבר לא תלוי ברצונם כלל, ולא שהם עצמם אינם רוצים בכך.
צ'זירה פראני
צֶ'זִירָה פֶרָאנִי (באיטלקית: Cesira Ferrani; 8 במאי 1863 בטורינו - 4 במאי 1943 בפולונה) הייתה זמרת סופרן אופראית איטלקייה, שנודעה ביותר בכך ששרה בביצועי בכורה שניים מן התפקידים החשובים ביותר בתולדות האופרה, מימי בהפקה המקורית של לה בוהם מאת פוצ'יני בשנת 1896, ומאנון במאנון לסקו של פוצ'יני בבכורה העולמית שלה ב-1893. פראני שרה רפרטואר גדול, שהקיף לא רק אופרה וריזמו אלא גם יצירות מאת מלחינים כמו ורדי, גונו, וגנר ודביסי.
קריירה
ב-1895 שרה פראני את תפקיד סוזל באופרה "הידיד פריץ" של פייטרו מסקאני באופרה של מונטה קרלו ויצרה את התפקיד הראשי בבכורה העולמית של "קונסואלו" מאת ג'אקומו אורפיצ'ה, בתיאטרו קומונאלה די בולוניה. בשנה שלאחריה יצרה את תפקיד מימי בהפקה המקורית של לה בוהם מאת פוצ'יני בטורינו (1896). למחרת הבכורה עתירת-ההצלחה של "לה בוהם", שבסיומה נקרא הצוות לצאת אל הקהל המריע חמש-עשרה פעמים, העניק פוצ'יני לפראני את חתימתו עם ההקדשה:
בהמשך להצלחת "לה בוהם", יצאה פראני למסעות הופעות ברוסיה ובספרד, והופיעה בהפקות בקהיר ובליסבון נוסף להופעותיה ברחבי איטליה. ב-1901 שרה פראני בבכורה העולמית של ליצנים מאת מסקאני בתאטרו קרלו פליצ'ה בגנואה.
בלה סקאלה שרה פראני את מליסנד בביצוע הראשון במילאנו של "פליאס ומליסנד" מאת קלוד דביסי, בניצוח טוסקניני, בשנת 1908. יתר תפקידיה כללו את ז'ולייט ב"רומיאו וז'ולייט" מאת גונו פאני ב"סאפפו" ושרלוט מ"ורתר" מאת מאסנה אמליה מ"סימון בוקאנגרה" של ורדי, אליזבת ב"טנהאוזר" וכן אלזה בלוהנגרין ואווה באמני השירה מנירנברג, מאת ריכרד וגנר. הופעתה האחרונה הייתה ב-1909 כמליסנד.
בשנת 1928 הזמינה אותה חברת גרמופון לחזור מפרישתה להקלטה הראשונה של מאדאם בטרפליי מאת פוצ'יני, לשירת השורות המעטות של קייט פינקרטון במערכה השלישית.
צרפתית אפריקאית
כללי
השפה הצרפתית הגיעה לאפריקה עם הקולוניאליזם הצרפתי והבלגי. הקהילה האפריקאית דוברת צרפתית מהווה היום נדבך חשוב במרחב הפרנקופוני (דובר צרפתית) העולמי.
הצרפתית משמשת בעיקר כשפה שנייה באפריקה, אבל באזורים מסוימים היא נעשתה לשפת אם אצל חלקים גדולים באוכלוסייה. כך קרה למשל באי ראוניון, ובאזור העיר אביג'אן, בירת חוף השנהב. ישנן מדינות שבהן צרפתית היא השפה הראשונה בקרב שכבות מסוימות באוכלוסייה. כזה הוא המצב בתוניסיה ומרוקו, מדינות אשר בהן היא השפה הראשונה בקרב השכבות העליונות (כאשר לרבים מבין שכבות אלה יש שליטה ברמה דומה בצרפתית ובערבית), ואילו בקרב האוכלוסייה הכללית צרפתית משמשת רק כשפה שנייה.
הדיאלקטים הקיימים באפריקה
ישנם דיאלקטים רבים ביותר של צרפתית אפריקאית, ובכל זאת, ניתן לסווגם בקירוב לשלוש קטגוריות ראשיות:
גביע מונטה קלארק
גביע מונטה קלארק (באנגלית Monte Clark Cup) היא טורניר אירופי בענף הפוטבול האמריקאי הנערך משנת 2017.
צרפתית אפריקאית
הדיאלקטים הקיימים באפריקה
כל אחד ואחד מבין הדיאלקטים של צרפתית אפריקאית נבדלים מצרפתית סטנדרטית הן באוצר המילים הן בכל הקשור להגייה.
הגייה
קיימים הבדלים משמעותיים באופן ההגייה בין הדיאלקטים השונים של צרפתית אפריקאית. למשל אפילו בין דיאלקטים המדוברים באזורים קרובים מאוד גאוגרפית - למשל סנגל ומרוקו - ישנה הבחנה ברורה ביותר ודיאלקטים אלו שונים למדי אחד מהשני. עם זאת ולמרות הבדלים אזוריים משמעותיים ניתן לדבר על אי אלו מאפיינים כלליים של הצרפתית האפריקאית. למשל בכל הקשור להגיית האות R. אם בצרפתית סטנדרטית ההגייה של אות זו היא כעיצור ענבלי, חוכך, קולי (ר' גרונית), הרי שבדיאלקטים האפריקאים רובם ככולם היא נהגית כעיצור מכתשי, רוטט (ר' "מורעדת"), הווה אומר דומה יותר להגייה המקובלת של האות R בספרדית, איטלקית או ערבית. למרות זאת כאמור, ברוב המקרים קשים לגזור מאפיינים כלליים להגיית הצרפתית בארצות אפריקה, היות שזו מושפעת בכל מקרה ספציפי מהגיית השפות האפריקאיות המקומיות המדוברות בכל אזור ואזור.
גביע מונטה קלארק
הטורניר נקרא על שמו של מונטה קלארק, שאימן את קבוצת ה-NFL דטרויט ליונס במשך 7 שנים ומת ב-2009. בדומה לטורנירי הגמר של ליגת הפוטבול המזרחית, משחקי הגמר נערכים באצטדיון פאולו מאצה, בפרארה שבאיטליה.
זהו אחד מטורנירי הספורט הבודדים שהקבוצות הרוסיות והאוקראיניות לא נתנו למתיחות בין המדינות להשפיע עליהן והקבוצות התמודדו ביניהן ללא חשש.
צרפתית אפריקאית
אוצר מילים
בכל הנוגע לאוצר מילים, קיימות שלוש תופעות מרכזיות בצרפתית האפריקאית. ראשית, קיומן של מילים שאינן קיימות בצרפתית הסטנדרטית. מילים כאלה הן או חידושים לשוניים מקומיים, או שאילות משפות אפריקאיות אחרות. כתוצאה מכך, כל דיאלקט אזורי מקומי אפריקאי יש לו המילים המקומיות שלו המיוחדות לו ואינן משותפות בדרך כלל לדיאלקטים אפריקאים אחרים. עם זאת מילים כגון אלה מהוות בסך הכל חלק קטן יחסית של אוצר המילים הכללי, שברובו הוא אמנם זהה לצרפתית סטנדרטית.
בדברם עם אנשים מאזורים או ארצות אחרות, פרנקופונים אפריקאים לעיתים קרובות מאמצים צורה סטנדרטית יותר של צרפתית ונמנעים מאוצר המילים המקומי המיוחד. עם זאת קיימים אי אלו מילים של צרפתית אפריקאית המשותפות לארצות אפריקאיות רבות (ראו למשל הפועל chicotter בצרפתית של אביג'אן בחוף השנהב, בחלק המוקדש לאוצר מילים בהמשך ערך זה).
תופעה שלישית שניתן למנות היא תיקון יתר (hypercorrection; תופעה שבה הדובר מנסה להקפיד בלשונו יתר על המידה וכך טועה בלשונו. למשל הביטוי בעברית שגויה "כל קצין וחצין"). בהקשר האפריקאי של השפה הצרפתית זה מתבטא בעיקר באופן דיבורם של משכילים ובני השכבות העליונות באפריקה שמדרום לסהרה. המשכילים שם נוטים לדבר בלשון פורמלית מאוד, שלעיתים נשמעת מיושנת משהו או שמרנית לאוזניהם של דוברי צרפתית אירופאים או צפון אמריקאים. אפשר להשוות תופעה זאת לאופן שבה הודים בני השכבות הגבוהות מדברים אנגלית.
אוצר המילים בצרפתית אפריקאית שאיננו קיים בצרפתית סטנדרטית מקיף משלבים שונים. החל במילות סלנג שנחשבות מאוסות לעיתים בעיני אפריקאים משכילים וכלה במילים שנכנסו לשימוש פורמלי ביותר, כמו למשל הפועל chicotter. בצרפתית המדוברת באביג'אן ישנן מילים רבות מאוד להמחשת הניגוד בין המשלבים (רגיסטרים) השונים.
אוצר מילים בצרפתית של אביג'אן, חוף השנהב
לפי כמה הערכות, צרפתית מדוברת על ידי 75% עד 99% מאוכלוסיית אביג'אן, בין אם כשפה יחידה או לצד שפות אפריקאיות מקומיות. קיימים שלושה סוגים של צרפתית המדוברים באביג'אן: 1. צרפתית פורמלית או רשמית משהו, מדוברת בפי השכבות המשכילות. 2. רוב האוכלוסייה מדברת בלשון עממית יותר, שידועה בתור Français de Treichville ("צרפתית של טרשוויל" על שם שכונה של מעמד הפועלים באביג'אן) או בתור Français de Moussa  ("צרפתית של מוסא". על שם דמות המופיעה בסיפורים בהמשכים הנכתבים במגזין "איוואר דימאנש" (Ivoire Dimanche) בשפה העממית המדוברת הזו. נוסף לכל אלה, יש עגה, או סלנג, עממי עוד יותר של צרפתית שנקרא "נושי" (nouchi) ומדובר בפי חברי כנופיות ופושעים, או גם בפי צעירים המחקים. חידושי לשון מקורם לעיתים קרובות ב"נושי" ואחרי זמן מה הם מוצאים לשפה המדוברת הכללית.
כפי שכבר הוזכר, המילים המקומיות נעות בין המשלבים השונים, חלקן מופיעות בעגה, חלקן בלשון הרשמית, חלקן בשניהם. לשם הדגמת המשלבים השונים, והניואנסים המבדילים ביניהם בכל הקשור לאוצר מילים ותחביר, הבה נבחן כעת כיצד אומרים "הנערה גנבה את הכסף שלי" בסוציולקטים של אביג'אן:
ולעומת זאת בסוציולקטים השונים של אביג'אן התושבים המשכילים והמנומסים של המעמדות הגבוהים עשויים לומר:
אוצר מילים בצרפתית של קינשאסה ; בירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
עם יותר מ-7 מיליון תושבים, קינשאסה היא העיר הפרנקופונית הגדולה ביותר בעולם אחרי פריז. כמו כן היא הבירה של המדינה בה מספר דוברי הצרפתית (פרנקופונים) השני בעולם אחרי צרפת, והיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, שם ישנם בערך 24 מיליון דוברי צרפתית, הווה אומר 40% מהאוכלוסייה, שרובם דוברים צרפתית כשפה שנייה. בניגוד לאביג'אן שבה צרפתית היא שפת האם של חלק ניכר מהאוכלוסייה, בקינשאסה צרפתית היא לרוב שפה שנייה, והמעמד שלה כלינגואה פרנקה משותף לה ולשפת הלינגאלה. תושבי קינשאסה משתייכים לעמים או שבטים אפריקאיים שונים, ולרוב בתקשורת האחד עם השני ברחוב, הם משתמשים בלינגאלה, ואולם אמצעי התקשורת כולל עיתונות וטלוויזיה, מרבית בתי העסק, בתי הספר ומוסדות חינוך בכלל משתמשים בצרפתית. כמו כן צרפתית היא שפה שמרבים לכתוב בה יותר מאשר לינגאלה.
לאור שכיחותה בעיר קינשאסה, הצרפתית קיבלה צורה, כלומר דיאלקט מקומי ייחודי בעל הגייה המיוחדת לו וכן מילים שאולות המוטמעות בדיבור בצרפתית (לרוב מלינגאלה אך גם משפות אפריקאיות אחרות). בהתאם למעמדם החברתי, אנשים עשויים לערבב בדיבורם צרפתית ולינגאלה, או להחליף בין השפות בהתאם לסיטואציה החברתית הנדרשת (מה שנקרא code switch באנגלית).
להלן כמה דוגמאות של מילים המיוחדות לצרפתית של קינשאסה. כמו באביג'אן גם כמה קיימים כמה משלבים וסוציולקטים המתאימים להם, ושוב גם כאן, עשויים המקומיים המשכילים למאוד לראות בזלזול מה שימוש במונחים הלקוחים מלינגאלה.
מדינות אפריקה עם האוכלוסייה הפרנקופונית הגדולה ביותר
לפי דו"ח שנת 2007 של ארגון הפרנקופוניה הבינלאומי, להלן המדינות האפריקאיות שבהן ישנם יותר מחמישה מיליון דוברי צרפתית:
מדינות אפריקאיות בהן קיים שיעור גדול במיוחד של דוברי צרפתית באוכלוסייה
על פי דו"ח 2007 של הארגון הפרנקופוני הבינלאומי להלן מדינות אפריקה בהן יותר מחמישים אחוזים מהאוכלוסייה מסוגלים לדבר צרפתית:
מבצע סריס
מבצע סריס היה מבצע חשאי של יחידה 504 בשנת 1956 לחיסול שני בכירים מראשי הפדאיון, בתגובה על גל הפיגועים שאירע באפריל אותה שנה. המבצע נחשב לסיכול הממוקד הראשון שביצע צה"ל.
במרץ 1955 הקים הצבא המצרי את גדוד הפדאיון ברצועת עזה, לצורך ביצוע פעולות רצח בגבולות מדינת ישראל וזריעת בהלה ברחבי הארץ. הגדוד היה מבוסס בעיקרו על פלסטינים מהרצועה בפיקוד קציני צבא מצריים, ומנה בשיאו כ-600 לוחמים. אנשי הפדאיון חדרו לשטח מדינת ישראל, הן מרצועת עזה והן מהגדה המערבית בירדן, בפיקוח מצרי.
גל הפעולות הראשון של הפדאיון היה באוגוסט 1955, בפעולות ברחבי הארץ. גל זה הופסק לאחר שישראל פנתה למעצמות שיפעילו לחץ על שלטונות מצרים.
גל שני של פעולות הפדאיון היה באפריל 1956. כמאתיים אנשי פדאיון הסתובבו בשבוע הראשון של החודש ברחבי הארץ וביצעו מעשי רצח וחבלה. נסיעה בכבישים מאזור תל אביב ודרומה הייתה בשיירות, ובאזורים נרחבים הצטוו האזרחים להסתגר בבתיהם מרדת החשכה. במהלך חודש זה נרצחו 23 אזרחיים וחיילים ברחבי הארץ – בין השאר בשפירים ובכפר חב"ד נרצחו מדריך ושישה תלמידים נרצחו (11 באפריל בשעות הבוקר בבית הכנסת)., המא"ז של קיבוץ נחל עוז, נרצח בצורה אכזרית ב-29 באפריל בידי פדאיון.
מבצע סריס
ראש הממשלה דוד בן-גוריון הנחה את הרמטכ"ל משה דיין לסכל את ראשי הפדאיון. הפתרון היה לשלוח ספרים ממולכדים למפקד הפדאיון ברצועה ולמקבילו בירדן, בעת ובעונה אחת.
ב-11 וב-14 ביולי 1956 הוציאה לפועל יחידה "מודיעין 10" (לימים יחידה 504) את מבצע סריס שבמסגרתו חוסלו שני ראשי הפדאיון: בעזה – סא"ל מוסטפא חאפז, מפקד "מודיעין פלשתינה" ברצועת עזה, ובעמאן – אל"ם סלאח מוסטפא, הנספח הצבאי המצרי בירדן.
ספר ממולכד שיועד למוסטפא חאפז, נמסר על ידי צדוק אופיר, קת"מ בבסיס ד' של מודיעין 10, לסוכן כפול אשר כונה "דיטה". הסוכן היה אמור להעביר את הספר לקצין משטרה ברצועה. ההנחה הייתה שהסוכן "יעבור בדרך" אצל מוסטפא חאפז ויספר לו אודות המשימה שהוטלה עליו, ואכן כך קרה. חאפז, שהיה קצין מאוד כריזמטי, ממולח וזהיר, לא עמד בפיתוי ופתח את הספר שהתפוצץ ופצע אותו קשה, ולמחרת מת מפצעיו.
לנספח הצבאי המצרי בעמאן, אל"ם צלאח מוסטפא, נשלחה מבית הדואר במזרח ירושלים מעטפה ובה חוברת אודות קצין נאצי, שהייתה ממולכדת. ב-14 ביולי קיבל הקצין את המעטפה, פתח אותה, נפצע קשה מאוד וכעבור מספר ימים מת מפצעיו.
בנאום שנשא נשיא מצרים נאצר ב-26 ביולי 1956 ובו הודיע על הלאמת תעלת סואץ (צעד שהיה אחת הסיבות המרכזיות למבצע קדש), הוא פתח את נאומו בהאשמת ישראל בהריגת שני הקצינים. ישראל הרשמית לקחה אחריות על החיסולים רק כ-20 שנה מאוחר יותר- בשנת 1987.
ניטה בארו
ביוגרפיה
בארו נולדה בברבדוס לכומר אנגליקני מכובד, הכומר רג'ינלד גרנט בארו ולרות אלברטה בארו (לבית אוניל). היא הייתה השנייה מבין חמשת ילדיהם של הוריה, שכללו את סיביל בארו, אנה פסיק וארול בארו. היא הוכשרה כאחות, מיילדת ומנהלת בריאות. היא מילאה מגוון עבודות סיעוד, בריאות הציבור ומנהל ציבורי בברבדוס ובג'מייקה בשנות ה-40 וה-50.
השכלה
בארו הלכה בעקבות דודה ואביה, החלה ללמוד את מקצוע האחות, והשלימה את הכשרתה הבסיסית בבית החולים הכללי של ברבדוס. לאחר מכן החלה להתאמן במיילדות בבית החולים הכללי של פורט אוף ספרד בטרינידד.
בארו הייתה בעלת תואר בוגרת בסיעוד מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק, אוניברסיטת טורונטו בקנדה, ואוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד. מאוחר יותר המשיכה את השכלתה במחקר מיוחד בקולג' המלכותי לסיעוד של אוניברסיטת אדינבורו בשנים 1951–1952, ובאוניברסיטת קולומביה בשנים 1962-1963.
כעובדת ציבור, שימשה כמדריכה בבית הספר לבריאות הציבור של איי הודו המערבית בג'מייקה בשנים 1945 עד 1950. מאוחר יותר הפכה לאחראית בתחומי האחיות ובריאות הציבור כאחות ראשית המערב ההודית הראשונה של בית החולים האוניברסיטאי ב-1954 וכקצינת האחיות הראשית הראשונה בג'מייקה ב-1956.
טניה ריינהרט
טניה מרים ריינהרט (23 ביולי 1943 - 17 במרץ 2007) הייתה בלשנית, חוקרת ספרות ופעילת שמאל רדיקלי ישראלית.