cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרון הרכבת של קומפיין
הקרון
קרון הרכבת נבנה בשנת 1913 על ידי חברת הרכבות הבלגית "החברה הבין-לאומית לקרונות שינה" (Compagnie Internationale des Wagons-Lits) הידועה גם בקרונות הפאר שלה כמו ברכבת האוריינט אקספרס. הקרון, מספר 2419D (זיהוי הנראה גם באיור 1, כמו גם זיהוי החברה), שימש כקרון מסעדה עד 1918 אז הוסב, כקרון השלישי ברכבת בעלת 9 קרונות, למשרדו של המרשל פרדיננד פוש, ראש צבאות בעלות הברית במלחמת העולם הראשונה.
הצד הגרמני
אחרי כ-4 שנים של לוחמה קטלנית הותשו מעצמות המרכז. אחרי כישלון מבצעי ההתקפה הגדולים של הגרמנים בחזית המערבית הודיע לודנדורף ראש הצבא הגרמני לוילהלם השני קיסר גרמניה באוגוסט 1918 שגרמניה לא תוכל לנצח במלחמה והמליץ על משא ומתן על בסיס ארבע עשרה הנקודות של הנשיא האמריקאי וודרו וילסון. הצמרת הגרמנית המשיכה עוד להתלבט בעניין אבל אחרי כניעת בעלות בריתם, מרידות בצי הגרמני, חוסר יציבות בממשלה ותחושת מהפכה מתקרבת ביקשו הגרמנים לקיים משא ומתן על שביתת נשק.
מהלך השיחות
בבוקר של ה-8 בנובמבר הובאה המשלחת הגרמנית לדיונים בקרון של פוש שחנה בלב יער קומפיין במטרה לשמור על חשאיות השיחות ולהסתירן מעיני העיתונאים וכן על מנת למנוע הפגנות של אזרחים מקומיים נגד המשלחת הגרמנית. נציגי בעלות הברית שישנו את הלילה בקרונות השינה של הרכבת נקראו לקרון המסעדה שנבחר לשמש את הדיונים וצויד במפות וטלפונים. נציגי בעלות הברית הצרפתים והבריטים באו לדיונים ללא כוונה לקבל מהותית את ארבע עשרה הנקודות של וילסון. כיוון שהם שנשאו ברוב העול של המלחמה הם ראו חובה למנוע מגרמניה התעצמות צבאית עתידית ואף להענישה על תוקפנותה. פוש שעמד רשמית בראש המשלחת של בעלות הברית כמעט ולא נכח בשיחות שנוהלו על ידי מקסים וייגאן, שלישו של פוש, ומצד אנגליה ראש הימיה הברון רוזלין ומיס, וסגנו ג'ורג' הופ, ועוזרו הקפטן ג'ק מריוט.
פוש פתח בשאלה לגרמנים - "ובכן מה אתם רוצים רבותי?". תנאי בעלות הברית הוקראו במשך כשעתיים ולא ניתנה לגרמנים היכולת לערער על הסעיפים. לגרמנים ניתן אולטימטום של 72 שעות לקבל את תנאי שביתת הנשק. באותו ערב הלכו פוש ווייגאן להתפלל בכנסייה קטנה בכפר הסמוך רטונד (Rethondes). למחרת (ב-9 בנובמבר) מונה פרידריך אברט כקנצלר גרמניה ולמחרת (ב-10) ברח הקייזר הגרמני וילהלם השני להולנד (שסרבה להסגירו אחר כך לבריטים שביקשו לשפוט אותו) ובכך הפכה גרמניה לרפובליקה.
בין המלחמות
אחרי כשנה חזר קרון הרכבת של קומפיין לשימוש רגיל, ואחר כך כקרון ברכבת הנשיאותית הצרפתית. בשנת 1921 הועבר הקרון לחצר האינווליד בפריז והוצג שם לציבור עד שנת 1927 אז הוחזר לאתר החתימה ביער קומפיין. הקרון הושם במבנה המוזיאון ולידו משטח עגול עם לוח זיכרון שעליו נכתבו המילים:
על מילים אלה השקיף פסל של פוש, ובקצה שביל הגישה נבנה "פסל אלזס" - פסל של הנשר הגרמני המופל על ידי חרב צרפת.
טקסי החתימה
אחרי 8 חודשים של מלחמת העולם השנייה בהם שרר שקט יחסי בין גרמניה לצרפת (המלחמה המדומה) פלשו הצבאות הנאצים לצרפת ב-10 במאי 1940. אחרי 4 שבועות של בְּלִיצְקְרִיג של פלישת שריון הובסה צרפת וביקשה הפסקת אש. הצבא הגרמני צעד בפריז והניף את דגל צלב הקרס מעל ארמון ורסאי בו הוכרזה האימפריה הגרמנית ב-1870 לאחר תבוסת צרפת ובו גם נחתם הסכם השלום הסופי של מלחמת העולם הראשונה שהגרמנים ראו כמשפיל ולא צודק. רודן גרמניה אדולף היטלר ציווה לקיים את טקס הכניעה של צרפת בקרון קומפיין כנקמה על אירועי 1918. לשם כך הוצא הקרון מהמוזיאון (לאחר הריסת אחד הקירות) והועמד בדיוק במקום בו עמד בימי שביתת הנשק של 1918.
ב-22 ביוני, 21 שנים ו-8 חודשים לאחר שביתת הנשק של 1918, הגיע היטלר עם הנציגים הגרמנים לאתר ביער קומפיין ואחרי כמה מילים נכנסו כולם לקרון ב 3:15 אחה"צ. נציגי צרפת הצטרפו ב-3:30 לאחר שהגיעו בטיסה מבורדו. הנציגים הגרמנים כללו מלבד את היטלר, את קייטל, ריבנטרופ, יודל, גרינג, רודולף הס, בראוכיטש, ו-אריך רדר. קייטל, ריבנטרופ, גרינג ויודל אחר כך נידונו למוות במשפטי נירנברג (גרינג הצליח להתאבד לפני התלייה). הס מת בבית כלא שפנדאו ב-1987, בראוכיטש מת ב-1948, ורדר ב-1960 בגרמניה. נציגי צרפת היו שארל הונציגר (אחר כך מפקד בצבא צרפת של וישי, מת בהתרסקות מטוס שנה אחר כך), מר ליאון נואל (שגריר צרפת בפולין לשעבר - היחידי שלא לבש מדים באירוע), ז'אן ברג'רה, ומוריס לה-לוק (שלושת האחרונים חיו עוד שנים רבות לאחר סיום המלחמה).
קייטל היה היחידי שדיבר ושנותר לנהל את השיחות לאחר עזיבת היטלר את המקום. לצרפתים לא ניתנה כל זכות לשנות את תנאי הכניעה (מלבד כמה תיקוני עובדות - כמו הדרישה להסגיר לגרמנים יותר צוללות מאשר היו להם). עם עזיבתו את המקום, צעד היטלר לאורך שורת חיילים גרמנים מצדיעים כשכעת פסל אלזס כבר כוסה בדגל צלב הקרב. ב 18:50 באותו ערב חזרו נציגי צרפת לטקס החתימה.
תולדות הקרון בהמשך המלחמה
כמה שבועות לאחר הטקסים בקומפיין הועבר הקרון לברלין והועמד בגני הלוסטגארטן (אחד מאתרי המצעדים ההמוניים של המפלגה הנאצית) לתצוגה בפני הציבור. שרידי האתר בקומפיין, כולל המוזיאון, הכתובת ופסל אלזס נהרסו ורק פסלו של פוש הושאר כדי "לחזות" בכל אלה (פוש מת ב-1929 בפריז). גורלו הסופי של קרון קומפיין לא ברור. תושבים שווייצרים ושוודים בברלין העידו שראו אותו נהרס בהתקפת חיל האוויר הבריטי את ברלין ב-23-22 בנובמבר 1943. עדויות אחרות טוענות שהועבר לקרווינקל בתורינגיה ושם נהרס על ידי חיילי ה-SS עם התקרבות צבא ארצות הברית.
אחרי המלחמות
אתר החתימה ביער קומפיין שוחרר על ידי בעלות הברית ב-1 בספטמבר 1944. 8 חודשים אחר כך נכנעה גרמניה. הפעם לא היו שיחות הפסקת אש, רק כניעה ללא תנאי. 5 שנים אחר כך, ב-1950, שוקם האתר לקראת חנוכה מחדש. למרבה המזל ל"חברה הבין-לאומית לקרונות שינה" היה קרון נוסף זהה לקרון קומפיין שיוצר יחד איתו ב-1913. קרון זה, מספר 2439D, הוסב למספר 2419D (מספרו של קרון קומפיין המקורי) והוצב באתר החתימה לרגל טקס החנוכה של המוזיאון החדש ב-11 בנובמבר 1950.
אנז'ה
אַנְזֵ'ה (בצרפתית: Angers) היא עיר במערב צרפת, המשמשת מושב המחוז האדמיניסטרטיבי מן ולואר. היא שוכנת במרכזו של חבל ארצות הלואר (פיי דה לה לואר), במרחק שווה מנאנט ולה מאן, על גדות הנהר מן, קילומטרים אחדים מכניסתו אל הלואר. לאורכה שישה גשרים, ובה נמל עתיק. העיר היא ביתם של למעלה מ-150 אלף תושבים.
היסטוריה
אנז'ה היא בעלת היסטוריה מוקדמת שמגיעה עד התיישבות האדם והתקופה הנאוליתית. בעת העתיקה היו אלה בני העם האנדגאבי שהתפרסו באזור זה של הלואר, והעניקו את שמם לפרובינציית אנז'ו (בלטינית: Andegavia) ולעיר שבמרכזה, שלימים שימשה כבירתה. במהלך ימי הביניים נהייתה אנז'ה מקום חשוב ופרנסיה היו לרוזנים ולדוכסים, שהטריטוריה שלהם הלכה והתרחבה.
השושלת הפלנטגנטית (1154-1399) הפכה את דוכסות אנז'ו לכוח בעל משקל, שצעד לקראת שליטה על הפרובינציות השכנות טורן, מן וברטאן. עלייתה של השושלת האנז'ווינית נמשכה עד לכדי מגע עם הכתר האנגלי. בהמשך, איחד הדוכס רנה תחת סמכותו את אנז'ו, לורן, פרובאנס, ואף את נאפולי וסיציליה; הוא קידם את האמנות והתרבות וכן את האוניברסיטה של אנז'ה, שנוסדה במאה העשירית. אנז'ה נהייתה לעיר שעמדה בסימן ההגנה על ממלכת צרפת בפני אויביה.
בעת הרנסאנס עמדה העיר בראש ארגון אזורי שבו ביססה את שיפוטה והרחיבה אותו, כשהיא מכסה אחוזות נוספות (בהן לודאן, סומיר ובופור) בסביבתה. בית משפט נוסד בעיר ב-1552, והיה הגוף השיפוטי הראשון באנז'ו. המחוז נמנה עם המחוזות שהטילו מס מאוד לא פופולרי על מלח בישול, ושישה בתי-דין לסוגיית מס-המלח היו בו, מהם בעיר אנז'ה.
במהפכה הצרפתית איבדה העיר חלק נכבד מזכויות היתר שלה. עם זאת, מושב המושל (Préfecture) של מחוז מן-ולואר נקבע בה. לאורך המאה ה-19 עברה הבירה האנז'ווינית מודרניזציה שביטוייה היו הקמת שדרות, גנים ומונומנטים, שנבנו ברוח אוסמן. במאה ה-20 הוסיפה העיר לגדול ולצבור נפח תרבותי, אקולוגי וחברתי. מסוף 1939, עד כיבוש צרפת על ידי גרמניה באמצע 1940 הייתה אנז'ה מקום מושבה של הממשלה הפולנית הגולה.
כלכלה
נמלה העתיק של אנז'ה שימש נקודת מעבר בין פריז, ונדה והלואר האטלנטי. החל מהמאה ה-17 התפתחו סביב הנמל שעל הנהר תעשיות טקסטיל וחבלים, כמו גם בתי זיקוק לנפט. בעקבותיהם באו תעשיות חדשות עם הנחת מסילת הברזל במחצית השנייה של המאה ה-19. במאה ה-20 הייתה אנז'ה עיר יצרנית עם דגש רב על מטלורגיה, אלקטרוניקה וטקסטיל לגווניו.
בין החברות שמשכנן בעיר: מוטורולה, סקאניה, בּוֹש וקואנטרו.
תרבות
לצד פסטיבל ד'אנז'ה, העיר היא במה למספר פסטיבלים שנתיים ביניהם "פסטיבל הסקופ והעיתונות הבינלאומי", "פסטיבל ג'יפסי סווינג" ו"פסטיבל פאות הלחיים".
ג. עיטור
'''ג. עיטור היה שם העט של עיטור גֶלבֶּץ (נכתב גם: גלביץ''') (1932 – מאי 1993), כתב הבידור הראשון בישראל, אשר כתב בעיתונים והמגזינים "עולם הקולנוע", "להיטון", "העולם הזה" ו"חדשות" וסיקר את הקולנוע הבינלאומי ואת חיי הבוהמה של תל אביב.
ביוגרפיה
עיטור גלבץ נולד ב-1932 בעפולה, הצעיר משני בניהם של וירה לבית ברדיצ'בסקי ושמעון גלבץ (גלביץ), זוג רופאים שעלו לארץ ישראל מרוסיה והתגוררו בקיבוץ תל יוסף. אביו, פעיל ציוני ומראשי תנועת החלוץ ברוסיה, נאסר בשל פעילותו הציונית וב-1924 הומר מאסרו בגירוש. בארץ היה פעיל במפא"י וחבר הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית, והיה יוזם הקמתו של הקיבוץ העירוני אפעל. בילדותו עברה משפחתו להתגורר בתל אביב, שם שימש אביו כרופא ראשי של קופת חולים כללית. הוא נפטר כשגלבץ היה כבן 13. בתיכון למד בגימנסיה הרצליה יחד עם אילנה רובינא, שהייתה חברתו הטובה.
עם סיום לימודיו ושירותו הצבאי יצא ללמוד יחסים בין-לאומיים בסורבון שבפריז. כהכנסה צדדית שלח כתבות עיתונאיות על חיי כוכבי הקולנוע ואנשי הבוהמה של פריז ל"עולם הקולנוע", שעליהן חתם בשם "ג. עיטור", שנראה אלגנטי ומסתורי. הוא בילה במסיבות ואירועים שונים והכיר אישית חלק מהכוכבים שעליהם כתב. הראיון הראשון שערך היה עם ויוויאן לי, כוכבת הסרט "חלף עם הרוח", הוא התגלה ככשרון, התאהב במקצוע והמשיך בכך גם בישראל.
באמצע שנות ה-50 חזר לישראל, מבלי שסיים את לימודיו, אך לאחר שקשר קשרים בתעשיית הבידור באירופה. הוא קיבל שני טורים בעיתון "עולם הקולנוע": "מה נשמע בתל אביב", שהיה בעיקרו מדור רכילותי, אך כלל גם ידיעות הקשורות בהפקות סרטים וליהוק; ו"רומא-פריז-לונדון", שכלל ידיעות מן העולם שהתבססו על חומרים שהתפרסמו במגזינים ועל קשריו האישיים של ג. עיטור. הוא נסע לפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם וצולם עם רבים מכוכבי התקופה בהם ג'ינה לולובריג'ידה, ז'אן-פול בלמונדו, אלן דלון, אינגריד ברגמן, איב מונטן, מייק ברנט, בריז'יט ברדו ועוד. הוא היה מעיתונאי הבידור הבולטים בארץ באותה תקופה, וטוריו היה בכוחם להכתיר נערת זוהר.
בשנת 1957 תרגם מצרפתית את המחזה "שלושה על אי אחד" של אנדרה רוסן, שביים מנחם גולן. אחר כך היה מיודד עם גולן ובן דודו יורם גלובוס והוא סייע לשנים לפרוץ לתעשיית הסרטים של הוליווד באמצעות קשריו.
ב-1969 נוסד המגזין "להיטון", שבספטמבר 1976 התמזג עם "עולם הקולנוע". בשבועון הממוזג התפרסמו כתבותיו של ג. עיטור, והוא פרסם מדי שבוע את תצלומיו עם מושאי הכתבות שלו, שנשאו את הכותרת "ג. עיטור מראיין". במקביל החל לשמש גם ככתב המגזין האמריקאי "הוליווד ריפורטר" בישראל. עיטור קיבל במשך השנים הצעות לעבור לעבוד בעיתונים אחרים, אך הוא נשאר נאמן ל"להיטון", עד דצמבר 1989 שהמגזין נסגר. אחר כך הוזמן על ידי גל אוחובסקי, שהיה עורך מדור התרבות של העיתון "חדשות", להמשיך לכתוב את הטור שלו, שב"חדשות" קיבל את השם "הטור של ג.עיטור".
לדברי מכריו כג'וזי כץ, תמר גלבץ (אחייניתו), ארייה רייכמן (שהיה עורך "להיטון") ולביאה הון, עד להגיעו של עיטור לארץ לא עסקו העיתונים כמעט בתעשיית הקולנוע בעולם או בישראל והוא היה זה שהקים תחום עיתונאי זה. סיקורו היה אמפתי ומעריץ והוא לא העביר דברי ביקורת על מושאי כתבותיו או התייחס אליהם באופן ציני. תכונות אלה גרמו לכך שלא מצא את מקומו בתקשורת הצינית והביקורתית של שנות ה-80 ואילך.
מצד חשביהו
מצד חשביהו הוא אתר ארכאולוגי ובו מצודה בנויה מאבני גזית, מהמאה ה-7 לפנה"ס, ככל הנראה מימי יאשיהו, מלך יהודה. המבנה התגלה במקרה ונחפר בשנת 1960 על ידי יוסף נוה מטעם אגף העתיקות והמוזיאונים והחברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה. במקום נמצאו מספר רב של חרסים הכוללים כתובות (אוסטרקונים), ביניהם אחד עליו הופיע השם הושעיהו, ובעקבות קריאה שגויה של השם נקרא המקום מצד חשביהו.
המצד נמצא על גבעת כורכר ובגבול גבעות החול בצד "דרך החוף", מדרום לקיבוץ פלמחים ולתל יבנה-ים. המצודה משתרעת על שטח של שישה דונמים, בצורת האות "ר", בהתאם לתוואי השטח. היא כוללת שער מבוצר מכורכר, חדרי משמר, מגדלים, שורות אחדות של בתים וביניהם רחובות, וכן חצר ציבורית גדולה.
על פי הערכת החוקרים, ננטש המצד בשנה שבה ניגף יאשיהו בפני פרעה נכו מלך מצרים במגידו (609 לפנה"ס). מצרים שלטה בדרך הים המקראית המובילה מצפון הארץ לדרומה דרך שפלת החוף ולכן, אין להניח כי הייתה לממלכת יהודה אפשרות להחזיק מצד באזור מעבר בעל חשיבות אסטרטגית.
החפירות במקום
בחפירות שנערכו במקום התגלו בחדרי המשמר שישה אוֹסְטְרָקוֹנִים, שברי חרס, הכתובים בדיו בכתב עברי עתיק. באוסטרקונים מופיעים שמות כמו חשביהו, שעל שמו המצד, הושעיהו וכן (ע)בדיה.
התגלו במצד גם חרסים מסוף המאה ה-7 לפנה"ס, ככל הנראה בין 639 לפנה"ס ל-609 לפנה"ס. בין החרסים התגלתה קרמיקה יוונית מהסוג "Wild goat style". ומכאן ההשערה כי איוש המצד היה על ידי סוחרים או חיל עזר של שכירים שהגיעו לארץ מאיי יוון. האחרונים פעלו גם תחת השלטון המצרי וייתכן גם תחת שלטון יאשיהו מלך יהודה. כן נמצאו במקום שרידים מהתקופה הכנענית פיניקית.
מכתב הקוצר
מכתב כתוב בכתב העברי הקדום, שעיקרו תלונת קוצר על כך שבגדו נלקח שלא כדין, נמצא במצד ומתוארך למאה ה-7 לפנה"ס. לפי הכתוב באוסטרקון נראה כי המחזיק בשדה, ה"עבד" - נתין, אריס או עבד ממש - מתלונן בפני הממונה הממלכתי, אולי שר הצבא - מפקד המצד - על המפקח על המיסים, הושעיהו בן שבי, אשר עיקל את בגדו היחידי כנגד חוב שלא ברור מהו (ייתכן שלא מלא את מכסתו). לטענת המתלונן העיקול אינו מוצדק ואף חבריו לעבודה יכולים להעיד על כך. לפיכך, הוא מבקש לקבל בחזרה את בגדו.
אוגו קאוואלרו
אוגו קאוואלרו (באיטלקית: Ugo Cavallero; נולד ב-20 בספטמבר 1880 בקזאלה מונפראטו, ממלכת איטליה (כיום באיטליה) - מת ב-12 בספטמבר 1943 בפראסקאטי, הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית) היה גנרל בצבא המלכותי האיטלקי, שלחם בתקופת מלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
קאוואלרו נולד בשנת 1880, בעיר קזאלה מונפראטו שבממלכת איטליה, למשפחת אצולה. הוא למד בבית ספר צבאי, ובשנת 1900 הולה לדרגת לוטננט שני. לאחר מכן למד בקולג' והשלים בשנת 1911 תואר במתמטיקה. בשנת 1913 לחם בהצטיינות בצבא המלכותי האיטלקי במהלך הקרבות בלוב במלחמה האיטלקית-עות'מאנית, וזכה ב"מדליית הארד על גבורה בקרב". בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, הועבר לשרת במטכ"ל האיטלקי. הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, והפך לראש משרד המבצעים של הפיקוד האיטלקי. הוא השתתף בתכנון קרב הנהר פיאווה ביוני 1918, וקרב ויטוריו ונטו ארבעה חודשים לאחר מכן. שני הקרבות החזירו לאיטליה את יוקרתה האבודה ותרמו להוצאתה של האימפריה האוסטרו-הונגרית מהמלחמה. במהלך המלחמה גם רכש לו קאוואלרו אויבים מושבעים בדמות פייטרו באדוליו וגליאצו צ'אנו, השניים המשיכו להיות יריבים לו עד סוף חייהם.
בשנת 1919 פרש קאוואלרו מהצבא, אולם חזר אליו בשנת 1925, ומונה לסגנו של שר המלחמה בניטו מוסוליני. הוא שימש גם כחבר בסנאט האיטלקי, והועלה בשנת 1927 לדרגת מייג'ור גנרל. שנה לאחר מכן עזב שוב את הצבא, ונכנס לעולם העסקים. בשנת 1937 הצטרף לצבא בפעם השלישית והאחרונה. הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל, בשנת 1938 מונה למושל מזרח אפריקה האיטלקית.
מלחמת העולם השנייה
קאוואלרו הועלה לדרגת גנרל בשנת 1940. בדצמבר של אותה שנה, לאחר שהצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה, הדיח מוסוליני את באדוליו ממשרת הרמטכ"ל, בשל העובדה שבאדוליו לא חשש למתוח ביקורת על הדרך בה מנוהלים הקרבות במזרח אפריקה וביוון קאוואלרו מונה לרמטכ"ל במקומו. זמן קצר לאחר מינויו, נשלח קאוואלרו לאלבניה, שם הצבא היווני החל להבקיע את ההגנות האיטלקיות. במהלך ינואר 1941 נבנה כוח עצום באלבניה. מוסוליני הגיע אישית לפקח על הלחימה, אך הצבא האיטלקי לא יצא למתקפה כוללת במהלך שלושת השבועות שבהם שהה שם. התעמולה האיטלקית טענה כי הצבא היווני הושמד ב"קרב הגדול והעקוב מדם שבכל העת החדשה", וחדל מלהתקיים. מה שלא היה נכון, ועל אף שהצבא האיטלקי היה ביתרון מספרי, הרי שחייליו היו חסרי מוטיבציה וציודו היה גרוע, בעוד היוונים היו חדורי ביטחון ונחושים להגן על מולדתם. ב-9 במרץ יצא קאוואלרו למבצע "פרימוורה" (אביב), מתקפה כוללת לאורך כל החזית. בתוך שעתיים נורו 100,000 פגזי ארטילריה, והעמדות היווניות הופגזו מהאוויר. שלושה קורפוסים איטלקיים, המורכבים מ-12 דיוויזיות, ניסו להבקיע אל מול כוח יווני שווה ערך לארבע דיוויזיות. קאוואלרו, צפה בכוחות המתקדמים יחד עם מוסוליני, ופיקח על המבצע מקרוב ובאופן אישי. אולם לאחר 48 שעות התברר כי מדובר בכישלון צורב. מוסוליני סירב לדרישתו של קאוואלרו להפסיק את המתקפה, גם אל מול אלפי אבדות. רק לאחר כשבוע של לחימה, משהתברר כי האבדות האיטלקיות במתקפה מגיעות ל-12,000 נפש, הורה מוסוליני על נטישת המתקפה, ועזב את אלבניה בחזרה לאיטליה. הכשלונות הכריחו את היטלר להורות לוורמאכט להתערב בנעשה, ותוך זמן קצר נכנעה יוון.
כראש המטה הכללי האיטלקי, נאלץ קאוואלרו לעבוד מקרוב עם גנרלים גרמנים. הוא היה מיודד עם אלברט קסלרינג, אולם היו לו חילוקי דעות עם ארווין רומל. לאחר קרב גזאלה במאי 1942, טען רומל שיש ליזום התקפה גרמנית-איטלקית משותפת נגד מצרים. קאוואלרו התנגד לתוכנית, והציע במקום ליזום פלישה למלטה, לכבוש אותה וכך לאפשר העברת תגבורות ואספקה לכוחות הציר באפריקה. לאחר שהועלה רומל לדרגת גנרל-פלדמרשל, הועלה קאוואלרו לדרגת "מרשלו" המקבילה, כדי שלרומל לא יהיה יתרון על פניו. קאוואלרו התנגד לפיזור הצבא האיטלקי בזירות שונות (מזרח אפריקה, צפון אפריקה וברית המועצות), אולם לא העז להתנגד לדעתו של מוסוליני בנושא. בינואר 1943, בעקבות השמדתו המוחלטת של הצבא האיטלקי באפריקה, והכשלונות האיטלקיים במזרח, הורה מוסוליני על החלפתו של קאוואלרו בוויטוריו אמברוסיו. לאחר שממשלת מוסוליני הופלה בידי המלך והמועצה הפשיסטית העליונה, הורה מנהיג איטליה החדש באדוליו, שכאמור היה אויב וותיק של קאוואלרו, על מעצרו. הוא שוחרר ממעצר בספטמבר 1943, בעקבות הקמת הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. זמן קצר לאחר מכן הוצע לו תפקיד הרמטכ"ל של הצבא החדש בידי ידידו הגנרל הגרמני אלברט קסלרינג.
ב-12 בספטמבר של אותה שנה, אכל קאוואלרו ארוחת ערב עם קסלרינג בבית מלון בעיר פראסקאטי, השניים דנו במיניו של קאוואלרו כרמטכ"ל, אולם קאוואלרו דחה את ההצעה בנימוס. בבוקר המחרת הוא נמצא ירוי בחדרו שבבית המלון, נסיבות המוות אינן ברורות עד ימינו, יש הטוענים שהתאבד, ויש הטוענים שהגרמנים רצחו אותו לאחר שאיבדו עניין בו.
שתי דפיקות לב
שתי דפיקות לב הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1972, שביים שמואל אימברמן והופק על ידי סרטי רול.
התסריט, מאת משה הדר, שאוב ממקרה אמיתי שאירע באותן שנים: תורם זרע פרץ למעבדתו של הגניקולוג לו מכר את זרעו לצורך הפריות מלאכותיות ואיתר את שם הצעירה לה ניתן זרעו. הידיעה עוררה בימים ההם רעש ציבורי גדול.
עלילה
גיבור הסרט (יהודה ברקן) הוא סטודנט צעיר המתפרנס מתרומת זרע. בשל תאונת מטוס קל אותו הטיס, הוא הופך לאימפוטנט. הדבר גורם לו לתחושות קשות על אי יכולתו להביא ילדים, ומעוררות אותו לחפש את האישה האחרונה שהופרתה מתרומת הזרע שלו. לאחר שהוא מוצא אותה ואת בנה, שייתכן והוא בנו, חיי הנישואים שלו וגם חיי הנישואים שלה נהרסים. דן עוקב באפן אובססיבי אחר האישה שהופרתה מזרעו, ורצונו להיות מעורב בחיי בנה מערערים את חיי הנשואין שלה, ואת חיי הזוגיות שלו עם בת זוגו נורית (מונה זילברשטיין).
שחקנים
תפקידי משנה:
שיר הנושא של הסרט, "עד סוף הקיץ" נכתב על ידי אהוד מנור הולחן על ידי מישה סגל, ובוצע על ידי אלי מגן עבור הסרט. השיר זכה לביצועים רבים מאז.
אפקט הדומינו
אפקט הדומינו פירושו ששינוי מסוים, קטן בפני עצמו, יכול להשפיע על סביבתו הקרובה ולהביא את השינוי גם אליה, וזו תשפיע על סביבתה שלה וכך הלאה.
האפקט קרוי על שם התהליך המתרחש בשורה ארוכה של אבני דומינו עומדות. אם נופלת אבן דומינו היא מפילה גם את האבן שאחריה, ולכן הפלת האבן הראשונה מביאה להפלת כל טור האבנים (זהו שעשוע חביב על צעירים ומבוגרים כאחד, ביחידים ובקבוצות, ויש אף אליפויות שבהן המתחרים מנסים להפיל שורה ארוכה ככל האפשר. שיאי אורך של שורות כאלו נמצאים בין השאר בספר השיאים של גינס).
ממושג זה מסתעפת תאוריית הדומינו שרווחה במדיניות של המעצמות במהלך המלחמה הקרה. מנהיגיהן טענו שנפילת מדינה אחת הנתונה להשפעתן תפיל מדינות נוספות. התחזית התממשה בשלבים שקדמו להתפרקות ברית המועצות.
אל-ח'ומס
אל-ח'ומס (נכתב גם אל-כומס; בערבית: ألخمس – החומש) היא עיר בצפון-מערב לוב ובירת מחוז אל-מורקוב. העיר היא אחת מהערים המרכזיות בחלק ההיסטורי של טריפוליטניה, והיא מחוברת אל הערים המרכזיות של לוב, בנגזי וטריפולי ואל בירת מצרים, קהיר, באמצעות כביש החוף. אל-ח'ומס הוקמה בידי הטורקים בתקופה בה שלטו על האזור (1911-1553). בין השנים 1983-1995 הייתה העיר בירת מחוז אל-ח'ומס.
ישנה סברה שלפיה מקור שמה של העיר אל-ח'ומס נובע מהיותה המפיקה של חמישית מכמות שמן הזית במדינה.
אל-ח'ומס היא אחת מהערים המייצאות את צמח הגומא הספרדי, צמח חזק וקשוח שמצוי בעיקר בדרום ספרד ובצפון אפריקה ושמשמש להכנת נייר וחבלים. בין היתר אל-ח'ומס מייצאת תמרים ושמן זית שמיוצרים בעיר או באזורה. אל-ח'ומס ידועה בעיבוד דגי הטונה ויצואם לכל העולם.
אל-ח'ומס היא בין הערים התיירותיות בלוב. מזרחית לעיר נמצאת העיר הרומית העתיקה לפטיס מגנה.
רחם
הרֵחֶם הוא איבר שרירי וחלול בעל דפנות עבות הנמצא בגופן של רוב נקבות היונקים כחלק ממערכת הרבייה, ומשמש להתפתחות העובר בתוכו.
צורתו של הרחם מזכירה צורת אגס חלול. אצל נקבות האדם, משקלו הטיפוסי של הרחם הוא כ-50 גרם ואורכו כ-8 ס"מ, במהלך ההיריון, כאשר מתפתח העובר בתוכו, משקלו יכול להגיע עד לקילוגרם אחד הודות לרקמה הגדלה בו והוא מתארך עד 33 ס"מ. הרחם מצופה מבפנים אפיתל רירי המהווה המשך רצוף לאפיתל של צינור הביציות. הקרום הרירי עשיר בכלי דם ומתעבה בעונות של פעילות רבייתית. אל הרחם מחוברות שתי החצוצרות, שהן צינורות מרופדים אפיתל ריסני בעל מבנה דמוי משפך. בתוך שקע הרחם מונחת השחלה.
מיקום
הרחם שוכן באזור אגן הירכיים וממוקם בין שלפוחית השתן שלפניו ובין הרקטום שמאחוריו - פוסטריורית לשלפוחית השתן ואנטריורית לרקטום.
אל חלקו העליון של הרחם מתחברות שתי החצוצרות וצידן השני נפתח לכיוון השחלה. חלקו התחתון של הרחם, הוא צוואר הרחם, שריר טבעתי חזק, הנמצא בתוך הנרתיק. הנרתיק הוא החלק המקשר את איברי הרבייה עם העולם החיצוני ומשמש מעבר פנימה לתאי הזרע ומעבר החוצה לתינוק הנולד.
אצל רוב הנשים, הרחם נוטה קדימה, לכיוון קיר הבטן ומעל לשלפוחית השתן. אצל כ-18% מהנשים הרחם נוטה אחורנית, לכיוון הגב והמעי, מצב זה של הרחם נקרא רחם אחורי.
מבנה
מבחינה אנטומית מחלקים את הרחם לשלושה חלקים:
שכבות
לרחם שלוש שכבות. השכבות מפורטות כאן מהשכבה הפנימית אל החיצונית
צורות שונות של רחמים
הרחם נוצר בעובר מהתלכדות צינורות מילר. ביונקים יש לרחם ארבע צורות עיקריות, בהתאם למידת ההתלכדות של צינורות מילר:
עין שבע
עין שבע, המכונה גם טבח'ה (Tabgha), היא בקעה המשתרעת בצפון-מערב הכנרת, סמוך לכפר נחום. שמה העברי "עין שבע" ניתן לה על שם שבעת המעיינות שנבעו בה בעבר, אך כיום נובעים במקום חמישה בלבד. השם היווני, אשר ממנו התגלגל השם "טבח'ה", נובע גם הוא מהקשר גאוגרפי זה (Heptapegon שמשמעותו "שבעה מעיינות" הפך ל-Tabego ולבסוף Tabgha).
עין שבע ידועה בזכות נס הלחם והדגים, המוזכר בברית החדשה ובו לפי המתואר הצליח ישו להזין 5,000 איש, בחמש כיכרות לחם ושני דגים.
אתרים חשובים
כנסייה נוספת בעין שבע היא כנסיית הבכורה של פטרוס או "כנסיית ההבטחה". זוהי כנסייה פרנציסקנית, ולפי המסורת, במקום זה נגלה ישו לשליחים לאחר קומו מן המתים, סעד עימם, והעניק לפטרוס את הבכורה. הכנסייה הראשונה שניצבה במקום הוקמה במאה ה-4 על ידי פלוויה יוליה הלנה, אימו של הקיסר קונסטנטינוס, אך חרבה בימי הביניים. הכנסייה הנוכחית הוקמה מאבני בזלת על ידי נזירים פרנציסקנים איטלקים אשר התיישבו במקום בשנת 1934. בעת ביקורו של האפיפיור פאולוס השישי בישראל בשנת 1964, פקד את הכנסייה והתפלל בה.
"עין איוב" הוא מעיין בבקעת טבח'ה, שיש הרואים בו מקום מקודש למוסלמים. על מקור מימי המעיין נבנתה בריכת אבן גדולה, שיש בה קומות וגרם מדרגות לולייני, ופתח ומבואה. המבנה מיוחס לתקופה הרומית, אך נראה שהוא מאוחר יותר, ובעיקרו שופץ במאה ה-18.
ב-1961 בנה האדריכל נחום זולוטוב את "בית תמרה" על שמה של תמרה כהן שגרה בטבחה בשנות החמישים, וניסתה להקים חווה חקלאית באזור. כהן נפטרה מסרטן בגיל 33 קודם שהצליחה להקים את החווה, ואמה היא שהקימה את הבית וגרה בו עד 1982. כיום עומד הבית נטוש בצמוד לכביש 87.
אביב אברהם
אביב דניאל אברהם (נולד ב-20 במרץ 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר וכקפטן במכבי נתניה מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
אברהם נולד בעפולה לאחר שהוריו עלו לישראל מאתיופיה, והוא בן זקונים למשפחה בת שמונה אחים ואחיות. אברהם החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל עפולה, ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי נתניה.
מכבי נתניה
ב-12 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי נתניה, בניצחון 2–0 על הפועל רמת גן בליגה הלאומית. ב-17 באוקטובר 2015 ערך אברהם את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 להפועל כפר סבא.
בעונת 2016/2017, לאחר שהקבוצה ירדה שוב לליגה הלאומית, הפך אברהם לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. ב-19 בספטמבר 2016 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–1 נגד הפועל רמת גן. בסך הכל כבש בעונה זו ארבעה שערים ב-30 הופעות בליגה הלאומית, והעפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל.
במחזור הפתיחה של עונת 2017/2018 כבש אברהם את שער הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול הפועל באר שבע שהסתיים בתיקו 1–1, ובסך הכל כבש בעונה זו שלושה שערים ב-32 הופעות בליגת העל. בדצמבר 2017 חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים נוספות במועדון. בעונת 2018/2019 כבש אברהם שני שערים ב-27 הופעות ליגה, והעפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה.
נכון ל-2023, אברהם ממשיך לשמש כקפטן מכבי נתניה.
נבחרות ישראל
ב-8 בנובמבר 2021 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת על-ידי המאמן האוסטרי וילי רוטנשטיינר, להמשך משחקיה במוקדמות מונדיאל 2022. ב-15 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במשחקה האחרון מול במוקדמות מונדיאל 2022, שנגמר בניצחון ביתי 3–2 לישראל.
פיוס החמישי
פיוס החמישי (בלטינית: Pius V; 1504–1572), היה האפיפיור משנת 1566 עד מותו בשנת 1572. קדוש של הכנסייה הקתולית.
אודותיו
שמו החילוני מלידה היה אנטוניו גיסליירי (Antonio Ghislieri), ומאז הצטרף במסדר הדומיניקני שנת 1518 כונה מיכאלה גיסליירי (Michele Ghislieri).
פיוס החמישי היה דמות מפתח בקונטרה-רפורמציה, ישב בראש המושב השלישי של ועידת טרנט (בשנים 1562-1563) שהגדירה את הנוסח התקני של הסקרמנטים בפולחן הלטיני. עוד כחשמן היה אחד הבולטים שפעלו נגד נפוטיזם בכנסייה, שהתבטא בניסיון למינוי קרוב משפחה קטין של האפיפיור הקודם, פיוס הרביעי לחשמן.
ב-1570 פרסם את הבולה Regnans in Excelsis, שנידתה את אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ככופרת.
ב-1571 ארגן ועמד בראש "הליגה הקדושה" שפעלה נגד התפשטות האימפריה העות'מאנית באמצעות צירוף צבאותיהן של מדינת האפיפיור, ממלכת הבסבורג, ספרד, ממלכת נאפולי, ממלכת סיציליה, הרפובליקה של ונציה, הרפובליקה של ג'נובה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה ומסדר אבירי מלטה ששיאו הניצחון בקרב לפנטו.
יחסו ליהודים
בשנת 1562, מספר שנים לפני מותו של האפיפיור פיוס הרביעי, הוא ביטל חלק מהגזירות שהוטלו על היהודים. לדוגמה, התיר ליהודים לשוב ולפתוח בנקים ב-16 מרכזים קטנים בנסיכות פארמה ופירנצה שבאיטליה. הזיכיון לפתיחת הבנקים חודש מדי שנה, עד מותו. אך מעליית פיוס החמישי חודשו הגזירות על היהודים.
בשנת ה'שכ"ט-1569, בוצע גירוש יהודי מדינת האפיפיור, בעקבות בולה אפיפיורית בשם "Hebraeorum gens" (תרגום מלטינית: "הגזע היהודי") שהוציא פיוס החמישי:
עופר ברגמן
עופר ברגמן (נולד ב- 7 באוגוסט 1965) הוא פרופסור חבר במחלקה למדעי המידע באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
עופר ברגמן הוא בוגר תואר ראשון (בהצטיינות) בפסיכולוגיה מאוניברסיטה העברית בירושלים (1993), תואר שני מאוניברסיטת בר-אילן (1997) ודוקטורט מבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב (2006). תחומי המחקר שלו כוללים ניהול מידע אישי, אינטראקציית אדם-מחשב, והתנהגות מידע. הוא כתב מעל 40 פרסומים מדעיים. ה-H-index שלו עומד על 20.הוא קיבל מספר פרסים ומענקים כולל פרס המאמר המצטיין של JASIST, מענק הקרן הלאומית למדע ושני מענקים מטעם חברת גוגל.
ספרו
ברגמן הוא מחבר הספר The Science of Managing Our Digital Stuff אשר יצא בהוצאת MIT Press בנובמבר 2016. הספר נכתב יחד עם פרופסור סטיב וויטיקר. הספר מאחד כמה ממאמריו של ברגמן ומשווה את שיטת התיקיות המסורתית לחלופות שלה - חיפוש המאפשר גמישות רבה יותר מניווט לתיקיות, תגיות המאפשרות שמירה מרובת קטגוריות וניהול מידע קבוצתי. למרות זאת, ברגמן ווויטיקר מצאו ששיטות אלו, אשר עובדות היטב בתחומי ניהול מידע אחרים, נכשלות בניהול מידע אישי. במקום זאת הספר מציע את הגישה הסובייקטיבית-למשתמש למערכות לניהול מידע אישי, אשר מציעה עקרונות עיצוביים אשר עזרו ביצירת מספר עיצובים חדשניים. הספר זכה לשבחים ממומחים באינטראקציית אדם-מחשב - ויון רוג'רס, ג'ון קרול, אביגייל סלן ורוברט קראוט. ברגמן התראיין למגזין TheMarker על יציאת הספר.
מחקר נוירו-קוגניטיבי
ברגמן השתמש בדימות מוחי על מנת לבדוק מתאמים נוירולוגיים להתנהגות מידע. במחקר שביצע עם ד"ר יעל בן אשר התפרסם בכתב העת Nature Scientific Reports, הם הצביעו על הבסיס הנוירולוגי להעדפת ניווט על חיפוש בניהול מידע אישי. תוצאות המחקר מראות שבעת ניווט לתיקיות, אנשים משתמשים באותם אזורים מוחיים המשמשים לצורך ניווט בעולם הפיזי ומשאירים את המערכת השפתית פנויה למשימות אחרות. לעומת זאת פעולת החיפוש מפעילה את אזור ברוקה האחראי על עיבוד שפה. לאחר צאת המאמר התראיין ברגמן לעיתון הארץ.
הרצאות
ברגמן הרצה על מחקריו באוניברסיטאות ומרכזי מחקר ברחבי העולם וביניהם MIT Media Lab בבוסטון, מיקרוסופט מחקר בסיאטל, National Institute of Informatics בטוקיו ואוניברסיטאות סירקיוז, קורנל ו-Cornell Tech שבניו יורק.
חיים אישיים
נשוי לפרופסור רותו מודן. השניים גרים בתל אביב ולהם שני ילדים.
אמו היא הסופרת תמר ברגמן והוא נכד לכתריאל יפה.
Google Play
גוגל פליי (באנגלית: Google Play), בעבר Android Market, הוא שירות הפצה דיגיטלית של גוגל, הכולל חנות מקוונת ליישומי ("אפליקציות") אנדרואיד, משחקי וידאו, מוזיקה, סרטים, סדרות, ספרים וכן נגן מדיה באמצעות ענן. גוגל פליי הוצג לראשונה ב-3 במרץ 2012 כאיחוד ומיתוג מחודש של השירותים שקדמו לו, אנדרואיד מרקט ו-Google Music.
החנות Play Store היא יישום המאפשר הורדת יישומים למכשירי אנדרואיד המשווקים על ידי מפתחים שונים בחינם או בתשלום. בנוסף ניתן לגשת לחנות דרך אתר האינטרנט ולהתקין מרחוק יישומים למכשירים המשויכים לאותו חשבון גוגל.
שירות Play Music מאפשר, לצד רכישת מוזיקה, גם סנכרון של ספריית המוזיקה ממחשבו האישי של המשתמש לענן באופן אוטומטי באמצעות תוכנה ייעודית, והזרמתה למכשירי אנדרואיד באמצעות יישום מתאים. השירות אינו פתוח לרישום בישראל אך זמין בחלקו למשתמשים רשומים.
היסטוריה
חברת גוגל הכריזה על האנדרואיד מרקט הפועלת במערכת ההפעלה אנדרואיד לסמארטפונים, ב-28 באוגוסט 2008. החנות נפתחה למשתמשים ב-22 באוקטובר 2008. במרץ 2009, כחצי שנה לאחר פתיחת החנות, היו זמינים כבר 2,300 יישומים לרכישה.
על פתיחת שירות Google Music הוכרז ב-10 במאי 2011 בכנס המפתחים של גוגל (Google I/O), הוא הושק במאי 2011 אך ניתן היה להצטרף רק באמצעות הזמנות, ונפתח רשמית בגרסת בטא פתוחה ב-16 בנובמבר 2011.
ב-3 במרץ 2012 הכריזה גוגל על איחוד חנויות היישומים, המוזיקה, הספרים והווידאו תחת מותג משותף בשם Google Play.
ב-13 במאי 2013 הכריזה גוגל על פלטפורמה למפתחים הנקראת Google Play Game Services שתאפשר שמירת משחקים סלולריים לענן, השוואת ניקוד ואף משחק רב-משתתפים. הפלטפורמה, הזמינה גם למערכת iOS, מתחרה בשירות Game Center של אפל. באותה הזדמנות הכריזה גוגל על הרחבה של שירות Play Music שיאפשר גם האזנה חופשית לכל המוזיקה הזמינה בחנות תמורת דמי מנוי חודשיים.
בעולם
ניתן להוריד יישומי אנדרואיד חינמיים מכל מקום בעולם. יישומים שבתשלום ניתנים לרכישה בלמעלה מ־130 מדינות (נכון ל-20 במאי 2013).
שירותים אחרים זמינים במספר מצומצם יותר של מדינות, וחלקם (כמו רכישת סדרות טלוויזיה) זמינים בארצות הברית בלבד.
יישום Play Store
פליי סטור (Play Store; לשעבר אנדרואיד מרקט) הוא יישום המאפשר הורדת יישומים שהועלו על ידי מפתחים שונים, בדומה ל-App Store של האייפון המתחרה. היישום מותקן כברירת מחדל במכשירים מבוססי אנדרואיד המממשים את "חוויית השימוש של גוגל".
יישום Play Store משויך לחשבון גוגל של המשתמש, וכך ניתן להתקין מרחוק יישומים דרך אתר האינטרנט של החנות.
בניגוד ל־App Store, שבה כל יישום מאושר מראש, גוגל מפעילה סינון כללי יותר, וכל אחד יכול להעלות יישומים כל עוד אינם מנוגדים למספר כללים בסיסיים, מה שנחשב אחד הגורמים לגודלה וצמיחתה של החנות. ביולי 2013 הגיע מספר האפליקציות הזמינות למיליון ובכך עבר את מספר האפליקציות ב-App Store. מבחינת קצב הגידול והיציאה של יישומים חדשים, באפריל 2011 היו באנדרואיד מרקט כ-28,000 יישומים חדשים ואילו ב- App Store היו זמינים רק כ-11,000 יישומים חדשים.
חלופות עבור יישומי אנדרואיד
לגוגל פליי כמקור ליישומי אנדרואיד יש מספר חלופות - המציעות מבחר מצומצם יותר - שנוצרו על ידי מפתחים עצמאיים המציעים פתרונות שאינם מוצעים על ידי השוק הסטנדרטי.
העלאת תוכן לגוגל פליי
כחלק מתהליך העלאת האפליקציה, המשתמש צריך לעצב את העמוד של האפליקציה שלו בגוגל פליי. הוא צריך לבחור לאפליקציה שם, תיאור, תיאור מקוצר, אייקון ועוד. בנוסף לזה הוא גם צריך להעלות תמונות של התוכן של האפליקציה ואת הקובץ עצמו.
לכל אפליקציה בגוגל פליי יש קוד שמסמל את הגרסה שלה, ובכל עדכון של האפליקציה הקוד חייב להיות גדול יותר מהקוד של הגרסה האחרונה שלה.
ארברו
ארברו (בשוודית: Örebro) היא בירת מחוז ארברו שבמרכז שוודיה.
ממאי
מַמָאי (1335–1380) היה מפקד צבאי ושליט בפועל של החלק המערבי של אורדת הזהב.
ארברו
ארברו שוכנת לקצהו המערבי של האגם ילמרן (Hjälmaren) - הרביעי בגודלו בשוודיה. "הפלג השחור" - Svartån - חוצה אותה ממערב למזרח בדרכו לאגם. ארברו יושבת בלב לבו של החבל העשיר, המאוכלס והמתועש של שוודיה: 70% מאוכלוסיית הממלכה חיים בטווח רדיוס של 300 ק"מ מהעיר. מיקומה בין הערים הגדולות - כ-200 ק"מ מסטוקהולם ו-300 ק"מ מגטבורג ומאוסלו, הפך אותה לעיר פופולרית. המצודה של ארברו מתוארכת למאה ה-13; כיום היא משמשת מושבו הרשמי של מושל המחוז, ולשכת התיירות פועלת בה.
ממאי
תחילת הקריירה
ממאי היה בן משפחת אצולה ממוצא מונגולי או קומני, התחתן עם אחת מבנותיו של ברדיבק שהיה חאן אורדת הזהב. החל משנות ה-50 של המאה ה-14 היה שליט קרים והחוף הצפוני של הים השחור מטעם אורדת הזהב. בשנת 1357 התמנה לתפקיד גבוה בחצר החאן. באחריותו היו ענייני צבא, משפטים וענייני חוץ.
מאבקי שליטה
בשנת 1359 החל במאבק פנימי על השליטה במדינה. מכיוון שלא היה ממשפחת ג'ינגיס חאן הוא לא היה יכול להתמנות לחאן של אורדת הזהב. לכן תמך באבדולה שהיה תחת השפעתו החזקה. במהלך השנים 1359 - 1370 הוא ניהל מאבקים צבאיים עם הצלחות זמניות. בשנים 1363, 1367–1368 ו-1372–1373 גם בירת אורדת הזהב הייתה תחת שליטתו. בסיס הכח שלו היה בחופי הים השחור. לאור כך שהוא לא הצליח לקבל את תמיכת האצולה בחלק המזרחי של אורדת הזהב הוא הנהיג מדיניות התקרבות למדינות המערב (ליטא, ונציה וג'נובה). בשנת 1370 אבדולה נפטר באופן פתאומי. כתוצאה מכך, המוניטין של ממאי ירד, לא רק בחלקים המזרחיים של אורדת הזהב, אלא גם בנסיכויות הרוסיות. מתיחות נוספת בין ממאי לבין נסיכות מוסקבה התגלתה לאחר שממאי קטע את המדיניות המסורתית לפיה תפקיד נסיך ולדימיר מוענק לנסיך מוסקבה. ממאי מינה לתפקיד זה את דמיטרי מסוזדל וגם את נסיך טבר. נסיכים אלה לא הצליחו לממש את התפקיד. יתרה מכך, כתשובה לצעדי ממאי, דמיטרי דונסקוי, נסיך מוסקבה החזק, הקטין באופן משמעותי את התשלומים לאורדת הזהב. בשנת 1377 כוחותיו של בן ברית של ממאי ניצחו את הכוחות הרוסים בקרב על נהר פיאנה ופשטו על ניז'ני נובגורוד וריאזן. בהמשך, בשנת 1378 כוחות בראשות דמיטרי דונסקוי ניצחו בקרב על נהר ווז'ה.
ארברו
בדומה לערים שוודיות אחרות, ארברו היא ביתם של מהגרים רבים וצאצאיהם - וב-2009 הם מנו 16 אחוזים מתושבי הקומין (הרשות המקומית), כשהם מייצגים כ-150 לאומים שונים. בעיר אוניברסיטה וענפי ספורט מפותחים. מלבד כבישים מהירים ואוטובוסים, את ארברו משרתים מסילות רכבת ושדה תעופה.
ממאי
מאבקי שליטה
במקביל לכך, החאן טוכטמיש בתמיכת טימור לנג החל בניסיונות השתלטות על אורדת הזהב. לקראת אביב 1380 הוא השתלט על כל השטח, למעט חופי הים השחור שהיו בשליטת ממאי. למרות מצבו הירוד, בשנת 1380 ממאי החל בפשיטה גדולה לשטחי נסיכות מוסקבה. בקרב קוליקובו נחל מפלה קשה. בהמשך, באותה שנה הוא הפסיד בקרב נגד החאן טוכטמיש ונמלט לחצי האי קרים לשטחים שהיו בשליטת ג'נובה.
לפי הערכה של ההיסטוריונים הוא נהרג שם בפקודת טוכטמיש ונקבר לא רחוק מהעיר פאודוסיה.
צאצאים שלו שירתו בחצר נסיך ליטא ונסיכי משפחת גלינסקי היו ביניהם. לפי הערכות היסטוריונים כל מנהיגי הקזקים של דנייפר היו צאצאי או קרובי משפחה של ממאי.
קולג' פארק סקייהוקס
קולג' פארק סקייהוקס (באנגלית: College Park Skyhawks) היא קבוצת כדורסל מהעיר קולג' פארק שבג'ורג'יה, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA ומסונפת לקבוצת אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA. הקבוצה הוקמה בשנת 2017 בשם "אירי בייהוקס", ופעלה עד שנת 2019 בעיר אירי שבפנסילבניה.
היסטוריה
קבוצת "אירי בייהוקס" המקורית הייתה מסונפת לאורלנדו מג'יק עד שנת 2017, אז הועברה הקבוצה לפלורידה והפכה ללייקלנד מג'יק. במקביל הודיעה אטלנטה הוקס על כוונתה להקים קבוצת בת בעיר קולג' פארק שבפלורידה, לקראת עונת 2019/2020. בינואר 2017 החליטו ההוקס להקדים את הקמת קבוצת הבת, אשר תשחק תחת השם "אירי בייהוקס" עד שתסתיים בניית אולמה הייעודי בקולג' פארק, גייטוויי סנטר, ב-2019. ליגת הפיתוח עושה הפרדה בין מועדון זה לבין קבוצת אירי בייהוקס המקורית, אשר הסטטיסטיקות, המאזנים והישגי העבר שלה נרשמים לזכות קבוצת לייקלנד מג'יק.
לקראת עונת הבכורה של המועדון ב-2017 מונה עוזר מאמן ניו יורק ניקס דאז, ג'וש לונגסטאף, כמאמן הקבוצה. הבייהוקס סיימו את העונה הסדירה עם מאזן חיובי 28–22, אשר הציב אותם במקום החמישי באזור המזרחי. בשלב הפלייאוף גברו הבייהוקס על לייקלנד מג'יק ופורט ויין מאד אנטס בשני הסיבובים הראשונים, והפסידו לראפטורס 905 בגמר המזרח.
לקראת עונת 2019/2020 עבר המועדון לעיר קולג' פארק שבג'ורג'יה, ושינה את שמו לקולג' פארק סקייהוקס.
קרולין צ'רי
קרולין ג'ניס צ'רי (באנגלית: Carolyn Janice Cherry; נולדה ב-1 בספטמבר 1942), הידועה בשם העט '''סי. ג'יי. צ'רי''' (באנגלית: C. J. Cherryh) היא סופרת מדע בדיוני ופנטסיה אמריקאית. מאז אמצע שנות ה-70 כתבה צ'רי יותר מ-60 ספרים, ובהם הנובלות זוכות פרס ההוגו "Downbelow Station" ו-"Cyteen", שתיהן חלק מיקום ברית-איחוד שיצרה. ב-2016 הייתה הסופר ה-32 (הסופרת הרביעית בלבד, אחרי אורסולה לה גווין, אן מק'קפרי וקוני ויליס), שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
זכתה בכבוד כשעל שמה נקרא אסטרואיד (77185 צ'רי).
שיש אלגין
שיש אלגין (באנגלית: The Elgin Marbles) הקרוי גם שיש הפרתנון (Parthenon Marbles) הוא חלק מאפריז הפרתנון שבאתונה, יוון, שהובא בשנת 1806 על ידי תומאס ברוס הרוזן השביעי מאלגין למוזיאון הבריטי בלונדון שבאנגליה. ברוס היה שגריר הממלכה המאוחדת לאימפריה העות'מאנית בין השנים 1799 ו-1803 - תקופה בה הייתה יוון חלק מהאימפריה, וקיבל "פירמאן" המתיר לו לרכוש את השיש. בשנת 1936 נבנתה עבור הפסלים גלריה מיוחדת - גלריית דובין (Duveen Gallery).
תיאור האפריז
שיש אלגין כולל את הפסלים שהיו על גמלון הפרתנון, מטופות המתארות קרב בין הלפיתים והקנטאורים, ואת האפריז של הפרתנון.
המוצגים מהווים יותר ממחצית מפסלי הפרתנון שנשתמרו: 75 מטרים מתוך 160 המטרים של הפסלים שהיו במקור; 15 מתוך 92 המטופים, ו-17 מפסלי הגמלון. אלגין רכש את הפסלים שנותרו מהריסות הפרתנון שניזוק במהלך מלחמת העצמאות היוונית (1821 - 1833). מהפסלים שלא נלקחו, יצר אלגין העתקי שעווה, ואלה מוצגים במוזיאון הבריטי.
האפריז מתאר את התהלוכה שקדמה למשחקים הפאנאתנים שעברה דרך אתונה פעם בארבע שנים. התהלוכה מגיעה לשיאה באפריז המזרחי של הפרתנון, בו מוצגים האלים היווניים יישובים.
ביקורת על העברת הפסלים ללונדון
כאשר השיש הובא ללונדון, בהשקעת כספו הפרטי של אלגין, הדבר הביא לביקורת ציבורית רבה מחד, ולהערכה ציבורית רבה מאידך. הלורד ביירון התנגד נחרצות להבאת הפסלים, ואף כתב שיר כנגד הבאתם. מאידך, הציבור הבריטי, ובייחוד האמנים הבריטים קיבלו בשמחה את הפסלים מתוך כוונה ללמוד מהם ולחקותם. ג'ון קיטס כתב שתי סונטות על הפסלים, והלחץ הציבורי הביא לכך שהפרלמנט הבריטי רכש בשנת 1816 בעלות של 35,000 ליש"ט את הפסלים עבור האומה הבריטית, והם הוצבו לתצוגה לציבור הרחב במוזיאון הבריטי - ראשית בסאלון אלגין (שנבנה עבורם ב-1832) וב-1939 הועברו לגלריית דובין.
נזק לפסלים
על מנת לאפשר העברת השיש לאנגליה, נחתכו הפסלים למקטעים קטנים ואלה הועברו בספינות לבריטניה. הספינה "מנטור" שהובילה חלק מהפסלים טבעה במהלך סופה ליד כף מאטאפאן. אלגין השקיע ממון רב והשיש הועלה ממצולות הים (דבר שלא היה מקובל באותה עת).
השיש המוצג במוזיאון הבריטי נשמר טוב יותר משום שזכה להגנה מפני נזקי מזג האוויר ובעיקר מנזקי זיהום האוויר והגשם החומצי אשר פגעו במהלך המאה ה-20 בשיש שנותר ביוון.
התביעה היוונית לבעלות על הפסלים
ממשלת יוון דרשה מבריטניה שתשיב לה את הפסלים מטעמים מוסריים, אף שכיום לא ניתן להציב אותם במקומם המקורי - בפרתנון בשל הנזק שנגרם למבנה במהלך השנים.
ממשלת יוון שואפת להציב את הפסלים במוזיאון האקרופוליס שתוכנן על ידי האדריכל השווייצרי - אמריקאי, ברנרד טשומי, אשר בו אמורים הפסלים להיות מוצגים בשחזור של הפרתנון, במקום בו עמדו בפרתנון המקורי.
עמדת המוזיאון הבריטי
עמדת המוזיאון הבריטי באשר לעתיד הפסלים השתנתה במהלך השנים, אולם הטיעונים העיקריים של המוזיאון (אף שהודיע שאינו מתנגד להצבת כל הפסלים המצויים ברחבי העולם באתר אחד), כי השבתו ליוון תביא לנזק רב לפסלים בשל זיהום האוויר הרב המצוי באתונה. כמו כן, טוען המוזיאון הבריטי, כי בשל העובדה שהפסלים נרכשו במימון הציבור הבריטי, ומכוח חוק של הפרלמנט הבריטי, רק חוק אחר של הפרלמנט יכול להתיר השבת הפסלים.
בעניין אחר, הנוגע להשבת יצירות אמנות שנבזזו על ידי הנאצים, והועברו עם תום מלחמת העולם השנייה על ידי הצבא הבריטי למוזיאון הבריטי, קבע בית המשפט העליון של בריטניה במאי 2005 כי אין להוציאם מבריטניה. שופט בית המשפט, סר אנדרו מוריס, קבע כי "טעמים מוסריים" אינם יכולים לשנות חוק של הפרלמנט הבריטי - ועל כן חל איסור על השבת יצירות אומנות אלה.
פסלים אחרים שנלקחו מהפרתנון
לורד אלגין לא היה היחיד שלקח חלקים מפסלי הפרתנון, ולמעשה כמעט כל הפסלים נלקחו ממקומם המקורי והוצבו במוזיאונים, בין ביוון עצמה (בעיר אתונה) ובין במוזיאונים בערים אחרות באירופה (כגון מוזיאון הלובר בפריז).
ברנקו איבנקוביץ'
ד"ר ברנקו איבנקוביץ (בקרואטית: Branko Ivanković; נולד ב-28 בפברואר 1954) הוא מאמן כדורגל קרואטי ודוקטור לחינוך גופני. כיום הוא מאמנה של נבחרת עומאן.
בין השנים 1991 ל-1995 אימן איבנקוביץ' את ורטקס. משם עבר לעונה אחת בסגאסטה ומשם עבר לאמן ברייקה. ב-1998 היה עוזר מאמן של מירוסלאב בלאזביק בנבחרת קרואטיה וזכה עם הנבחרת במקום השלישי במונדיאל 1998. בעונת 1999-2000 החל לאמן את הנובר 96 הגרמנית אבל חזר לאמן את הנבחרת לקראת מוקדמות מונדיאל 2002.
ב-29 בינואר 2002 אימן את נבחרת איראן והעלה אותה למונדיאל 2006. בתום גביע העולם עזב את נבחרת איראן, ובנובמבר 2006 עבר לאמן את דינאמו זאגרב.
ז'רנוב
ז'רנוב (בפולנית: Żarnów) הוא כפר במחוז אופוצ'נו, בפרובינציית לודז' שבמרכז פולין, לשעבר באזור ההיסטורי של פולין קטן. מקור השם הוא ככל הנראה בביטוי "miejsce żarne" שמתאר את הנוהג הסלאבי הקדום לשרוף עצים כדי להכשיר את הקרקע לעיבוד חקלאי. בכפר ניצבת כנסיית ניקולאוס הקדוש שנבנתה במאה ה-12 ושרידים מהמבנה המקורי שלה עדיין קיימים.
היסטוריה
האזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1065. בשנת 1111 נוסדה ביישוב כנסייה על ידי נסיך מקומי שביקש להביע בכך הכרת תודה על ניצחונו על שבטים פומרניים. כמו כן בתקופה זו היה היישוב מוקף חומה, מעין ביצורים סלאביים שהיו אופייניים ליישובים סלאביים. בשנת 1136 הכריז האפיפיור אינוקנטיוס השני על היישוב, בשמו הקודם "סארנוב" (Sarnov), כעל מרכז מנהל כנסייתי. בשנת 1191 הוזכרה הכנסייה המקומית במסמכים בני התקופה ככנסייה מרכזית באזור. במאה ה-12 הייתה ז'רנוב מרכז עירוני חשוב באזור פולין קטן. הכפר שכן על ציר מסחר מרכזי בין סנדומייז' למרכז פולין, אך בהדרגה איבד את חשיבותו לטובת העיר הסמוכה אופוצ'נו. למרות זאת קיבל הכפר זכויות עיר במאה ה-15. במאה ה-16 נבנו בכפר מנזר בסגנון גותי וכן מגדל פעמונים מעץ. הפעמונים העתיקים ביותר במגדל, שהושמו בו בשנת 1533, נלקחו על ידי הגרמנים הפולשים במלחמת העולם השנייה
בשנת 1655 היה הכפר אתר קרב מרכזי בין השוודים לפולנים עם פלישת השוודים לפולין, שבתקופה זו הייתה מאוחדת עם ליטא. על "ההר השוודי" באזור ניצבת אנדרטה של הנשר הפולני, לזכר הקרב, אנדרטה שהוקמה ב-1923.
עם חלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל הכפר בשטח האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1815 נכללה ז'רנוב בשטח פולין הקונגרסאית שתחת שלטון האימפריה הרוסית. בשנת 1876 נשללו מהכפר זכויות העיר כתגמול על השתתפות תושביו במרד ינואר 1863.
יהודי ז'רנוב
לפני מלחמת העולם השנייה גרו בז'רנוב כ-1,500 יהודים. לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה הוקמו בעיר יודנרט וגטו. באוקטובר 1942 הועברו לגטו כ-2,500 יהודים מיישובי הסביבה. לאחר ימים מעטים נורו חלק מהיהודים בגטו והיתר, רוב היהודים בגטו, הועברו לאופוצ'נו ומשם גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה. בגטו הושארו כ-50 יהודים לאיסוף חפצי הנרצחים לשם שימוש בחפצים אלה על ידי גרמניה, ולאחר כחודשיים הועברו יהודים אלה לאויאזד.
Union Jack
Union Jack הוא הרכב טראנס מאנגליה, אשר חברים בו סיימון ברי וקלאודיו גוויסיני.
היסטוריה
ההרכב הוקם ב-1993 והשניים התמקדו בעיקר באסיד טראנס וטכנו. ב-1995 יצא אלבומם הראשון, "There Will Be No Armageddon", אשר מתוכו בלטו השירים "Two Full Moons And A Traut", "Cactus" ו-"Red Herring". שירים אלו היו פופולרים ביותר במועדוני הטראנס ובמסיבות הטבע של שנות ה-90 המוקדמות. סגנונם המוזיקלי שם דגש על מוזיקת טראנס הניתנת לניגון הן במועדונים והן בשמיעה ביתית. הדבר בא לידי ביטוי בשילוב טראנס, מוזיקה אתנית ואמביינט אל תוך שיריהם, על מנת לייצר צליל רך ורקיד.
ב-2008, אחרי הפסקה בת 7 שנים בה ההרכב לא הופיע ולא הופק חומר חדש, ההרכב חבר למפיק Paul Brogden על מנת ליצור את הטראק "Papillon" ולחברת התקליטים POB/Seismic Records. לאחר מספר הופעות, בהן הופעה בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי Ultra Music Festival, חזר ההרכב לאולפן ההקלטות לעבוד על אלבום חדש.
ב-2009 ההרכב הוציא את האלבום - Pylon Pigs, שכלל חומר חדש שהופק לאחר 11 שנות הפסקה.
ב-2011 ההרכב הוציא את האוסף "Retrospective" שמסכם את פעילותו של ההרכב. האוסף חומרים משני אלבומי האולפן ב-3 חלקים - Retrospective 1,2,3. בחלק השלישי מופיעים מספר מיקסים חדשים של חומרי ההרכב שלא נמצאים באלבומי האולפן.
אלבומים
1995 There Will Be No Armageddon - הופק על ידי Platipus Records.
2009 Pylon Pigs - הופק על ידי Paul Brogden, חבר ההרכב החדש וחברת התקליטים POB/Seismic Records
סינגלים
1993 “Cactus” / “Morning Glory”
1995 “Red Herring” / “There Will Be No Armageddon”
1997 “Cockroach” / “Yeti”
2009 “Pylon Pigs Club EP”
2009 “Papillon”
2011 The Complete “Two Full Moons And A Trout” (Remixes)
2011 “Red Herring” (Remixes)
2012 “Gibbon” / “Baboon"
2014 "Spasm"
קולומביה (חברה)
קולומביה (באנגלית: Columbia Sportswear Company) היא חברה אמריקאית לייצור מוצרי ספורט, הלבשה, ציוד מחנאות, טיפוס וסקי.
מטה החברה ממוקם בסידר מיל, אורגון, ארצות הברית באזור המטרופוליטני של פורטלנד.
היסטוריה
החברה הפכה את שמה ל "Columbia Hat Company" על שם נהר הקולומביה הקרוב למקום מגוריהם.
בתם של פול ומארי, גרט בויל, התחתנה ב-1948 עם ניל בוייל שמונה מאוחר יותר למנכ"ל החברה.
תסכול בעבודה עם ספקים דחף אותם להתחיל בייצור מוצרים משלהם וחברת Columbia Hat Company ולאחר מכן הפכה ל-Columbia Sportswear Company בשנת 1960.
ניל נפטר בשנת 1970 מהתקף לב וגרט בויל ובנה טים, לקחו את תפעול החברה לידם על מנת למנוע פשיטת רגל.
בשנת 1998 הפכה החברה לציבורית והחלה להיסחר בבורסת הנאסד"ק.
בשנת 2001 החברה עברה למטה מפורטלנד לסידר מיל, אורוגון. ב-2007 ניסתה לשכנע עיריית פורטלנד את חברת קולומביה לחזור לתחומה אבל החברה דחתה את ההצעה.
בשנת 2001 הייתה קולומביה לחברת מכירת ביגוד סקי האמריקאית הגדולה ביותר על פי הכנסות ברוטו.
בשנת 2015, בריאן טים הפך לנשיא החברה וטים בויל נשאר רק כמנכ"ל.
חנויות
קולומביה מיוצגת בלעדית בישראל משנת 2005 על ידי חברת סער א.ת בע"מ. מוצרי קולומביה נמכרים בחנויות טיולים מתמחות, רשתות ספורט, מחנאות ובחנויות הדגל של המותג.
צ'ושירו הייאשי
צ'ושירו הייאשי (ביפנית: 林 忠四郎; 25 ביולי 1920 - 28 בפברואר 2010) היה אסטרופיזיקאי יפני. מסלול הייאשי בדיאגרמת HR וגבול הייאשי קרויים על שמו.
ביוגרפיה
צ'ושירו הייאשי נולד בקיוטו ב-1920 וקיבל תואר ראשון באוניברסיטת טוקיו ב-1942. החל מ-1945 עבד באוניברסיטה זו תחת הנחייתו של הידקי יוקאווה, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1949. באותה השנה הייאשי השלים את הדוקטורט וב-1954 קיבל דרגת פרופסור. תחום מחקרו העיקרי של הייאשי היה אסטרופיזיקה תאורטית וקוסמולוגיה, העבודה המפורסמת ביותר היא פיתוח מתמטי של מסלול התפתחות של קדם-כוכב בדיאגרמת HR, שלימים נקרא על שמו - מסלול הייאשי. עבודה מפורסמת נוספת הייתה מציאת רדיוס מקסימלי של כוכב עבור מסה נתונה, הנקרא גם כן על שמו - גבול הייאשי. בנוסף, חקר הייאשי התפתחות כוכבים בשלבים צעירים וננסים חומים ותרם את חלקו לפיתוח מודל הנוקליאוסינתזה (יצירת יסודות) במפץ הגדול, שהרחיב את המאמר המפורסם אלפר-בתא-גאמוב. ב-1984 יצא לגמלאות.
זוכה מדליית אדינגטון לשנת 1970, פרס קיוטו לשנת 1995 ומדליית ברוס בשנת 2004.
נפטר ב-2010 בגיל 89.
Sunshine of Your Love
Sunshine of Your Love (בתרגום חופשי: זריחת אהבתך) הוא להיטם של להקת קרים, שיצא באלבומם Disraeli Gears. השיר הוא השיר הנמכר ביותר של הלהקה והן של חברת אטלנטיק רקורדס בתקופה שבה עבדה עם הלהקה. השיר ידוע בריף הגיטרה/בס שלו, ובסולו הגיטרה של אריק קלפטון.
השיר נכתב על ידי פיט בראון, ג'ק ברוס ואריק קלפטון, שהמשיך לבצע אותו לאחר פירוק הלהקה. ב-2004 השיר נבחר למקום ה-65 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים על ידי המגזין רולינג סטון. ב-2009 השיר נבחר למקום ה-44 ברשימת שירי ההארד רוק הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי ערוץ הטלוויזיה האמריקני VH1.
פריידון זנדי
פריידון זנדי (בפרסית: فريدون زندى; נולד ב-26 באפריל 1979) הוא כדורגלן איראני.
קריירה
ב-8 ביוני 2005 במשחק של נבחרת איראן נגד בחריין היה זנדי חלק מההרכב הפותח שהעלה את איראן למונדיאל 2006.
מרינו סנודו
מַרינוֹ סַנוּדוֹ טוֹרסֶלוֹ (Marino Sanudo Torsello); הרפובליקה של ונציה, 1260? – ונציה, 1343?) היה נוסע, גאוגרף ומדינאי ונציאני. נודע בחתירתו לחידוש מסעי הצלב לכיבוש ארץ הקודש ולתכלית זו יועדו חיבוריו.
קורות חייו ופועלו
מרינו סנודו טורסלו נולד למשפחה מיוחסת שבניה כיהנו, בדורותיהם, בסנאט ובמועצה הגדולה של רפובליקת ונציה. סנודו בילה את רוב שנותיו במסעות, ככל הנראה לרגל עסקי משפחתו, במקומות שהיו נתונים לשליטתה של ונציה, בתחנות המסחר שלה ובנמלי מסחר בארצות אירופה. במהלך נסיעותיו שהה בעכו, בירת ממלכת ירושלים הצלבנית השנייה, שנים ספורות לפני נפילתה ב-1291 בידי הממלוכים.
לאחר מפלת המדינות הצלבניות בלבנט עסק סנודו בהתוויית תוכניות למסע צלב חדש. חיבורו הראשון, "תנאֵי ארץ הקודש" (Conditiones Terrae Sanctae), הושלם ב-1306 והופנה לאפיפיור קלמנס החמישי, לראשי הכנסייה ולשליטי אירופה. בשנים הבאות שקד על חיבורו הגדול – "ספר הסודות של נאמני הצלב", שבו כלל את כתביו הקודמים, וב-1321 הגישוֹ לאפיפיור יוחנן העשרים ושניים. עותק מורחב נמסר ב-1323 לשארל הרביעי, מלך צרפת, שסנודו הוֹעידוֹ להנהיג את מסע הצלב החדש. סנודו לא הסתפק בכך והטיף למטרתו גם במכתבים לגורמים השונים.
רזבאן קוצ'יש
רזבאן קוצ'יש (ברומנית: Răzvan Cociş; נולד ב-19 בפברואר 1983 בקלוז'-נאפוקה שברומניה) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת הקשר.
מרינו סנודו
קורות חייו ופועלו
בשנים 1328–1333 כתב סנודו על ההיסטוריה של האימפריה הלטינית – "תולדות ממלכת רומאניה או ממלכת מוראה" (Istoria del regno di Romania sive regno di Morea).
רזבאן קוצ'יש
קריירת מועדונים
קוצ'יש גדל במחלקת הנוער של אוניברסיטאטה קלוז'. עד מהרה השתלב בקבוצה הבוגרת וב-2004 חתם בשריף טירספול ממולדובה שם שיחק שנתיים. הוא חתם על חוזה שפג ב -31 בדצמבר 2009 בלוקומוטיב מוסקבה עבור €2600,000. הוא כבש את השער הראשון שלו בליגה הרוסית מול רובין קאזאן. ב-1 במרץ 2010 חתם בטימישוארה עד לסיום העונה עם אופציה ל-5 שנים. ב-22 במאי חתם קוצ'יש בא-נסר מערב הסעודית. ב-25 בפברואר 2011, הוא הושאל לקפרטי לבוב האוקראינית. הוא כבש את השער הראשון שלו בקרפטי בניצחון 0-1 על שחטאר דונצק. ביוני 2011 חתם בקפרטי, אך כעבור חודשיים חתם על חוזה עם רוסטוב ל-3 שנים.