cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרמן-פול
לאחר המלחמה
הרמן-פול תרגל קצת ציור על קנבס, אבל זו מעולם לא הייתה צורה שבה שלט. בראש ובראשונה תרומתו לעולם האמנות מצויה בקומפוזיציה הנועזת שלו משנות ה-90 וה-20 בליטוגרפיה ובחיתוך עץ בהתאמה. גם איורי הספרים הרבים שלו, ראויים לשבחים רבים, וכך גם ייצורו העצום של סאטירה עיתונאית בשנות ה-90 עד סוף שנות ה-19. יצירות האמנות הייחודיות שצריך לזכור הן יצירות יפהפיות על נייר: פסטלים, רישומי צבע, צבעי מים ורישומי עיפרון הכנה לפרסומיו.
גילוי מחדש
במהלך שנות ה-80, מוזיאון צימרלי באוניברסיטת ראטגרס רכש לא פחות מ-150 יצירות מאת האמן. הם מפגינים מגוון של ביטויים שעליהם מעט אספנים נתנו לו קרדיט. העניין בו גבר מאז שיצירתו של הרמן-פול התגלתה מחדש על ידי ציבור גדול יותר באמצעות המכירה הפומבית של יצירותיו המוקדמות באוקטובר 2000 בשארטר. רישומים והדפסים רבים הקיימים כיום בשוק נושאים את חותמת המכירה הזו מאחור.
לאון בנואה
לאון בנואה (ברוסית: Лео́нтий Бенуа; 11 באוגוסט 1856 – 8 בפברואר 1928) היה מורה לאמנות בלנינגרד, אדריכל רוסי את רוב עבודתו ניתן לשייך לסגנון קלאסיציזם.
ביוגרפיה
לאון בנואה היה בנם של האדריכל והאמן הרוסי יליד צרפת ניקולאי בנואה (1813–1898) ושל אשתו קמילה קאבוס (1829–1891), בתו של האדריכל ממוצא איטלקי אלברטו קאבוס (1800–1863). הוא גדל במשפחה קוסמופוליטית, חובבת אמנות, וכמו אחיו הגדול, צייר צבעי המים אלברט בנואה (1852–1936), למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג. אחיו הצעיר, הצייר, הגרפיקאי, מעצב הבמה והתלבושות, היסטוריון ומבקר האמנות אלכסנדר בנואה (1870–1960) סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת סנט פטרבורג.
לאחר שלאון בנואה סיים את לימודי האמנות שלו ב-1879, הוא הפך למורה בבית הספר לציור של החברה לקידום אמנים (1879–1884), לאחר מכן עבר למכללה הטכנית להנדסה אזרחית (1884–1892) ולבסוף הפך מורה ב-1892 באקדמיה לאמנות. בשנים 1892 עד 1895 פרסם את כתב העת האדריכלי "Sodtschi" "Зодчий". האקדמיה לאמנויות מינתה אותו לרקטור של בית הספר לאמנות (1903–1906 ו-1911–1917).
לאון בנואה נפטר בסנט פטרבורג ב-1928. הוא נקבר בבית הקברות וולקובו, שם נקברו אביו ניקולאי בנואה וחמיו אלברטו קאבוס.
בתו, הציירת, מאיירת הספרים, מעצבת התפאורה ומעצבת התלבושות נדז'דה לאונטייבנה בנואה (1896–1975), נישאה לדיפלומט הגרמני והסוכן החשאי של MI5, יונה פון יוסטינוב בנם היה השחקן פיטר יוסטינוב.
נקודת כמישה
נקודת כמישה (באנגלית: Wilting point) היא סף מינימלי, שמתחתיו הצמח כמש ומאבד מלחץ הטורגור ונובל, לעיתים עד לנקודה שאין ממנה חזרה גם אם יועבר הצמח לסביבה רוויה למשך 12 שעות. מתחת לנקודה זו, כמות המים המוחזקת בקרקע אינה זמינה לצמחים משום שמים אלה צמודים לחלקיקי הקרקע.
במונחים פיזיקליים, נקודת הכמישה (מסומנת כ- θwp) היא תכולת המים בקרקע בנקודה בה הלחץ שווה לזה שהצמח יכול להפעיל כדי לשאוב מים מהנקבובים. לכל צמח תהיה נקודת כמישה שונה, אבל את הממוצע או הסטנדרט מגדירים כ-15 בר. במעבדה, בעזרת עקום תאחיזה על ידי אחוז הלחות תחת לחץ של 1.5k Pa.
פועל יוצא מכך הוא, שהמים הזמינים לצמח הם ההפרש בין כמות המים בקרקע לבין כמות המים בקרקע  בנקודת הכמישה. עובדה זו מקנה חשיבות רבה למושג נקודת הכמישה בתחומי החקלאות. חישוב המים הזמינים לצמח בקרקע חשוב עבור השקיה מדויקת יותר ולא בזבזנית. בעזרת נתוני כמות מים זמינים בקרקע, וכן קצב שאיבת המים על ידי הצמחים, ניתן לקבוע את תדירות השקיה הנדרשת על מנת שלא להגיע לנקודת הכמישה, שכן מצב זה יפגע ביבולים, אך גם לא להשקות ביתר. בנוסף, מידע זה יכול להיות שימושי גם במידול של גידול היבול וחיזוי התוצרת. בעוד שמושג נקודת הכמישה רלוונטי מאוד עבור צמחים הגדלים בעציצים במעבדה, ישנם מחקרים המראים כי אינו משקף את אשר נמצא בשדה, שכן הוא אינו מתחשב בכך שבתנאי יובש מיצוי המים מפרופיל קרקע אינו אחיד. גידולים הגדלים בתנאי יובש כאלה משאירים את שכבות פני השטח יבשות יותר מאלו הנמצאות בקרבת קרקעית השורש, כנראה משום שצפיפות השורשים גדולה יותר סמוך לפני הקרקע. גורמים נוספים כמו ריכוז מלחים גבוהה בקרקע תורמת גם היא לחוסר האחידות ביניקת המים.
היסטוריה
ב-1912 הציגו Lyman Briggs ו Homer LeRoy Shantz לראשונה את המושג מקדם הכמישה (wilting coefficient) המוגדר כאחוז המים בקרקע כאשר הצמחים הגדלים באדמה נובלים לראשונה למצב שממנו לא יוכלו לחזור למצבם הרגיל בעזרת אוויר לח בסביבתם, אלא רק בעזרת תוספת מים לקרקע.
מאוחר יותר Frank Veihmeyer  ו  Arthur Hendrickson מאוניברסיטת דייביס בקליפורניה מצאו כי מקדם הכמישה הוא קבוע (מאפיין) של הקרקע ואינו מושפע מתנאים סביבתיים. לבסוף היה זה  Lorenzo A. Richards שהציע כי הוא נלקח כתכולת המים בקרקע כאשר היא נמצאת תחת לחץ יניקה של 15 בר.
יוסף ברוך סרמוניטה
יוסף ברוך סרמוניטה (Giuseppe Sermoneta 25 בדצמבר 1924 - 2 באוקטובר 1992) היה חוקר מחשבת ישראל. מפעלו הבולט היה חקר כתבי היד של יהודי איטליה בימי הביניים.
ביוגרפיה
סרמוניטה נולד ברומא שבאיטליה, למשפחה יהודית-איטלקית ידועה. בגיל צעיר עלה לארץ ישראל, אך חזר לרומא ללמוד פילוסופיה. את עבודת הדוקטורט עשה באוניברסיטה העברית בירושלים בההדרה מחדש של "ספר תגמולי הנפש" להלל בן שמואל מוורונה.
מונה לפרופסור באוניברסיטה העברית, ושימש בין השאר כראש המחלקה למחשבת ישראל. השתתף בכתיבת ערכים לאנציקלופדיה העברית, בעיקר בתחומים הקשורים לאיטליה וליהדות איטליה וכן כתב את הערך על דנטה אליגיירי. בנוסף, היה בין עורכי כתב העת "איטליה" לחקר תולדות יהדות איטליה, היוצא בהוצאת מאגנס בירושלים.
סרמוניטה התגורר בירושלים. היה נשוי ואב ל-5 בנים. בנו הרב הלל משה סרמוניטה משרת באופן לא רשמי כרב הקהילה האיטלקית בירושלים, והוציא סידורים ומחזורים כפי מנהגי הקהילה.
הגניזה האיטלקית
במאות ה-15 וה-16 היגרו לאיטליה יהודים מארצות אירופה האחרות, בעקבות רדיפות וגירושים, והביאו עימם כתבי יד רבים. לעומת 1,700 כתבי יד שנמצאו ברחבי אירופה - 700 בגרמניה, 500 באוסטריה, 170 בהונגריה ורק 150 בספרד, הרי באיטליה מספרם נאמד ב-8,000.
החלוקה האחרונה של כתבי היד לפי מקומות הימצאם היא: אמיליה-רומאניה - כ-4,800, מארקה - 614, לומברדיה - 373 ולאציו - 106. האזורים הבולטים הם במרכז איטליה ובצפונה, שם היו ריכוזי היהודים הגדולים, ולשם אף הגיעו המהגרים ממרכז אירופה.
הממצאים הפריכו את הדעה הרווחת, לפיה עיקר הכתיבה מחדש של כתבי היד העבריים הייתה במדינת האפיפיור. בעיר מודנה שמחוץ לתחום השליטה של האפיפיור נמצא המספר הגדול ביותר של כתבי יד - 3,000, ואחריה, בבולוניה, 850 כתבי יד. הארכיונים שבהם בוצע רישום מלא של כתבי היד היו בבולוניה, מודנה, ויטרבו, אימולה, נוננטולה (Nonantola), קרמונה וצ'נטו.
תופעה אופיינית ל"גניזה האיטלקית" היא שרוב כתבי היד כוללים דפים בודדים או רבים ולא חלקי דפים, דוגמת אלה שנמצאו בגניזה הקהירית. רובם על קלף, אשר בהיעדר כריכה הוצא מגדר השימוש הרגיל.
בין השאר, נמצא אוסף גדול שערך סרמוניטה באוניברסיטת פרוג'ה, בספרית הרקטור (Biblioteca dei Dottorato). בשנת 1981 הוא החל בליקוט המגילות בפרוג'יה. המגילות התגלו בתוך כריכות של ספרים מתקופות מאוחרות יותר, כאשר דפי הקלף שימשו לבניית הכריכות ספרים. עד כה נחשפו בארבעים ספרים דפים כפולים של מגילות קלף. בין השאר נמצאו דפים מהמקורות הבאים : ספרי התנ"ך, תלמוד בבלי וספרי הלכה. האוסף כונה בשם "הגניזה של פרוג'יה"
מזל דגים
מזל דגים הוא אחד המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית, "בן מזל דגים" הוא מי שנולד בין 19 בפברואר לבין 20 במרץ (לערך). במסורת היהודית מתייחס מזל דגים אל חודש אדר. בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל דגים לחודש שבט. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה מיקום השמש באזור השמיים המוקצה למזל דגים האסטרולוגי. בימינו אין חפיפה בין קונסטלציית הדגים לבין אזור השמיים של מזל דגים בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.
הדגים במיתולוגיה
במיתולוגיה היוונית אלו הדגים אליהם שינו את צורתם אפרודיטה וארוס במטרה לחמוק מהטייפון המפלצתי. הדגים מתוארים כשהם קשורים יחדיו כדי שלא יאבדו זה את זה.
מזל דגים באסטרולוגיה
מזל דגים הוא אחד משלושת מזלות יסוד המים, יחד עם מזל סרטן ומזל עקרב. הוא משתייך לקבוצת המזלות המשתנים, יחד עם מזל תאומים, מזל בתולה ומזל קשת. הכוכב השליט של מזל דגים הוא נפטון, אם כי אסוציאציה זו היא מודרנית ובאסטרולוגיה ה"קלאסית", עוד לפני גילויו של נפטון, השתמשו בכוכב צדק במקומו. המזלות המתאימים למזל דגים הם מזל סרטן, מזל עקרב, מזל שור, מזל גדי ומזל בתולה שזהו המזל המשלים למזל זה.
עין השופט הפקות
עין השופט הפקות הוא אולפן להפקת סרטים שנוסד בשנת 1999 בקיבוץ עין השופט.
האולפן נוסד על ידי עורך הסרטים הישראלי זוהר סלע. במהלך 17 שנות קיומו העסיק האולפן כמה מחברי קיבוץ עין השופט, וגם מספר אנשי מקצוע שכירים. עיקר תחומי הפעילות הם סרטי קולנוע, סרטים דוקומנטריים, וסרטי תדמית ופרסום למגזר העסקי. על חברי הקיבוץ שעבדו באולפן ניתן למנות את אביב רם ועמרי שטראוס. כיום מנהל את האולפן חבר קיבוץ עין השופט ארבל רום, צלם במקצועו.
נסטור גונסאלבס
נסטור גונסאלבס מרטיניקורנה (בספרדית: Néstor Gonçalves Martinicorena; 27 באפריל 1936 – 29 בדצמבר 2016) היה כדורגלן אורוגוואי ששיחק בעמדת הקשר האחורי בפניארול ובנבחרת אורוגוואי, והוא מלך ההופעות של פניארול בכל הזמנים.
קריירה
גונסאלבס נולד בקביוס שבאורוגוואי, ובשנת 1957 הצטרף לפניארול. הוא פרש במדי הקבוצה בשנת 1970, במשחק נגד סרו.
הוא היה שותף מרכזי בדור הזהב של הקבוצה וזכה עם בתשע אליפויות (חמש מהן רצופות), בשלושה גביעי ליברטדורס, בשני גביעים ביניבשתים ובסופר קאפ האלופות הבין-יבשתי. הוא הכדורגלן האורוגוואי היחיד ששיחק בשישה משחקי גמר גביע הליברטדורס.
הוא מת ב-29 בדצמבר 2016, בגיל 80, עקב בעיות בכליות.
קריירת נבחרות
בשנים 1957–1968 שיחק גונסאלבס בנבחרת אורוגוואי, ובמדיה השתתף במונדיאל 1962 ו-1966 ובקופה אמריקה 1957 ו-1959.
לוצ'יה מוהולי
לוצ'יה מוהולי (צ'כית: Lucia Moholy; ) הייתה צלמת אדריכלות. צילומיה תיעדו תיעדו את הארכיטקטורה והתוצרים של בית ספר לעיצוב ואדריכלות באוהאוס במטרה להציג ולפרסם אותם בפני קהל לאחר מלחמת העולם השנייה. עם זאת, לעיתים נדירות פורסמו העבודות של מוהולי כשלה עצמה, אלא לעיתים קרובות יוחסו לאסלו מוהוי-נאג' או לוולטר גרופיוס.
ביוגרפיה
נולדה לוצ'יה שולץ בפראג, אוסטריה-הונגריה למדה לוצ'יה מוהולי פילוסופיה, פילולוגיה ותולדות האמנות באוניברסיטת פראג בעשור הראשון של המאה ה-20. בשנת 1915 היא עזבה את הלימודים לטובת עבודת עריכה בכמה בתי הוצאה בגרמניה. בשנת 1919 היא פרסמה ספרות רדיקלית, אקספרסיוניסטית תחת הפסאודונים אולריך סטפן (Ulrich Steffen). היא פגשה את האמן ההונגרי לאזלו מוהולי-נאגי ב-1920 בברלין ונישאה לו ביום הולדתה ה-27 בינואר 1921. השניים בילו חמש שנים בבאוהאוס, שם למדה לוסיה מוהולי לצילום.
בשנת 1923 בעלה הפך למרצה בבאוהאוס כאשר לוצ׳יה מוהולי עבדה כטכנאית חדר החושך העיקרית שלו ושותפה אומנותית מרכזית שלו. במסגרת הבאוהאוס היא גם למדה בסטודיו לצילום של אוטו אקנר. מוהולי המשיכה את לימודי הצילום באקדמית לייפציג לאמנויות גרפיקה ודפוס (האקדמיה לאמנות חזותית, לייפציג), שם הפכה לצלמת מיומנת. מוהולי ובעלה התגוררו בווימאר ובדסאו שם היא הפיקה תמונות ודיוקנים הקשורים לבית הספר. מוהולי תיעדה את הפנים והחוץ של אדריכלות הבאוהאוס, המתקנים שלה, וכן את התלמידים והמורים. האסתטיקה האומנותית שלה הייתה חלק מתנועת אובייקטיביות חדשה, שהתמקדה בתיעוד מנקודת מבט ישרנית ולא אקספרסיבית. תצלומי הבאוהאוס של מוהולי סייעו לבנות את זהות בית הספר וליצור את תדמיתו.
בשנת 1929 נפרדו בני הזוג. באותה שנה נכללו עבודותיה של לוצ'יה מוהולי בתערוכת Film and Foto בשטוטגרט בה הציגו אמנים שעבדו באסתטיקה של New Vision-Precisionism.
בשנים 1946-1957 נסעה מוהולי למזרח התיכון לפרויקטי רפרודוקציה של חומר מצולם וגרפי עבור אונסק"ו. בשנת 1959 עברה מוהולי לזוליקון, שווייץ, שם כתבה על זמנה בבאוהאוס ועסקה בביקורת אמנותית.
בשנת 1972 היא פרסמה את הערות מוהולי-נאגי אשר דנה בשיתוף הפעולה בינה לבין לאזלו מוהולי-נאגי בבאוהאוס וניסתה להשיב את הקרדיט על תצלומיה והניסויים המשותפים.
מוהולי הלכה לעולמה ב-17 במאי 1989, ציריך, שווייץ.
הכרה
לוצ'יה מוהולי נאבקה לקבל הכרה בעבודתה. הצילומים שלה והספרים שהיא ערכה הופיעו בקטלוגים מכירתיים של בית הספר הבאוהאוס. בשל הגירתה הבהולה מגרמניה בשנת 1933 כל החומרים שלה נותרו בברלין, כולל תשלילי הזכוכית של תצלומי הבאוהאוס שלה אשר לבסוף הגיעו לידי וולטר גרופיוס. בזמן שמוהולי התגוררה בלונדון, התעניינותו בעבודות של הבאוהאוס החלה לצמוח, והיא ראתה קטלוגים רבים של הבאוהאוס שהודפסו מהתשלילים האבודים שלה. גרופיוס השתמש בצילומיה ללא קרדיט למוהולי. בתערוכה על הבאוהאוס במוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA) בשנת 1938, גרופיוס השתמשו בכמעט 50 תמונות של מוהולי עבור התערוכה והקטלוג הנלווה בלי להזכירה פעם אחת. היא שוב ושוב הושיטה את ידה אל וולטר גרופיוס כדי להשיב לעצמה את הצילומים, והוא סירב בהתמדה. מוהולי שכרה שירותיו של עורך דין כדי להחזיר את עבודותיה.
מוהולי לא הצליחה לקבל חזקה בחומרים המקוריים שלה עד שנות ה -60, אבל גם אז היא הצליחה להחזיר רק חלק מכם. פרסום הספר שלה בשנת 1972 היה ניסיון להחזיר לעצמה את הקרדיט על עבודותיה שהודפסו ללא רשות.
סמסונג גלקסי S20
סדרת S20 מורכבת מדגמי הדגל Galaxy S20 ו-+Galaxy S20, שההבדל ביניהם הוא בעיקר בגודל המסך, נוסף על דגם גדול יותר עם מיקוד בטכנולוגיית המצלמה, Galaxy S20 Ultra. השדרוגים העיקריים בסדרה לעומת הדגם הקודם, בנוסף למפרט המשופר, כוללים תצוגה עם קצב רענון של 120 הרץ, מערכת צילום משופרת התומכת בהקלטת וידאו ברזולוציית 8K וזום בהגדלה של ×30–×100, תלוי בדגם.
היסטוריה
לפני ההשקה הניחו ששם הסדרה הבאה תהיה גלקסי S11, מאחר שזהו השם ההגיוני בסדר כרונולוגי מקודמתה. עם זאת, הדלפות בינואר 2020 חשפו ששם הסדרה עתיד להיות גלקסי S20. בנוסף, פרטים אודות הטלפון הודלפו רבות לפני השחרור, עד כי כמעט כל הפרטים בנוגע למפרט ועיצוב הטלפון היו ידועים לפני השחרור. המדליף Max Weinbach השיג את הטלפון בפועל חודש לפני השחרור, ואישר את כל מה שהקהילה כבר ניחשה. הפרשנים העירו כי עד פברואר, "כמעט כל מה שהחברה תכננה להציג בהשקה כבר דלף." בנוסף למפרט הטלפון, הודלפו גם חומר שיווקי, ותמונות אמיתיות של הטלפונים עצמם.
עיצוב
הם מוצעים בצבע תכלת, ורוד ואפור עבור דגמי ה-Galaxy S20 ו-S20 Plus ובצבעי אפור או שחור עבור דגם ה-S20 Ultra.
חומרה
דגמי ה-Galaxy S20 ו-S20 Plus מגיעים עם מפרט דומה:
הם מצוידים במערכת על שבב מסוג Exynos 990 או סנאפדרגון 865 בהתאם לאזור השיווק,
זיכרון עבודה של 8 או 12 גיגה-בייט, אחסון פנימי של 128 גיגה-בייט, כאשר דגם ה-Galaxy S20 Plus יגיע בתצורה נוספת עם אחסון בנפח של 512 גיגה-בייט ואפשרות להרחבה באמצעות כרטיס זיכרון microSD.
קיבולת הסוללה היא 4,000 או 4,500 מיליאמפר/שעה בדגם ה-Galaxy S20 או S20 Plus, בהתאמה, עם תמיכה בטעינה מהירה (25 וואט).
גם ה-Galaxy S20 Ultra מצויד באותה מערכת, אך עם זיכרון עבודה של 12 או 16 גיגה-בייט, אחסון בנפחים של 128, 256 או 512 גיגה-בייט הניתן להרחבה באמצעות כרטיס זיכרון microSD וסוללה בקיבולת של 5,000 מיליאמפר/שעה עם תמיכה בטעינה מהירה (45 וואט).
שלושת הדגמים מגיעים עם מסך מסוג Dynamic AMOLED 2X ברזולוציית +Quad HD ותמיכה בקצב רענון של עד 120 הרץ.
תוכנה
שלושת הדגמים פועלים על גרסה של אנדרואיד 10 שעליה התוכנה המותאמת אישית של סמסונג, One UI 2.5.
בעיות ידועות
משתמשים מדווחים שלדגמים עם מעבד מסוג Exynos יש בעיות התחממות יתר.
בית החולים אלסנדרו מנצוני
בית החולים אלסנדרו מנצוני (באיטלקית: Ospedale Alessandro Manzoni) הוא בית חולים על שם אלסנדרו מנצוני הממוקם בלקו שבאיטליה.
בניית בית החולים הראשון בעיר מתוארכת ל-1843. ב-1900 נבנה בית החולים מחדש, ובשנת 1992 החלו בבית החולים שיפוצים נרחבים, כדי להפוך אותו למודרני. במרץ 2000 נחנך בניין בית החולים הנוכחי, בנוכחות שר הבריאות האיטלקי והארכיבישוף של מילאנו.
בית החולים משתרע על שטח שמיש של יותר מ-137,000 מ"ר, ובעת בנייתו הוא הכיל 950 מיטות.
מור ספיר
מור ספיר (נולד ב-23 בנובמבר 1990) הוא מטפס פאראלימפי ישראלי, אלוף העולם בטיפוס פראלימפי באליפות העולם בספטמבר 2021. זכה במקום הראשון הכללי בסבב העולמי לטיפוס פאראלימפי על קירות לשנת 2017, במדליית כסף באליפות העולם בטיפוס פאראלימפי לשנת 2019 ובמדליית זהב בגביע העולם בטיפוס פראלימפי בשנת 2023. ובמדליית הזהב באליפות העולם ב-2023 שנערכה בברן שווייץ.
ספיר איבד את עשר אצבעותיו במהלך אסון מפולת השלגים ברכס האנאפורנה בשנת 2014, והוא מטפס הקירות היחיד בעולם שמתחרה ללא אף אצבע בכפות ידיו.
ביוגרפיה
ספיר נולד וגדל בעיר רחובות להוריו שלום ופנינה. את לימודי התיכון סיים בתיכון אמי"ת ברחובות, ובמקביל ללימודיו שיחק בקבוצת הנוער "בני רחובות" בכדורסל. בשנת 2009 התגייס לצה"ל לחיל ההנדסה הקרבית, היה מפקד כיתה ומפקד מחלקה והשתחרר בתפקיד סמ"פ בדרגת סגן. לאחר שירותו הצבאי ניהל שלושה פרויקטים של פינוי מוקשים דרך חברות אזרחיות, באילת, באזור בקעת הירדן ובצפון הארץ, והיה לאזרח הראשון שנכנס לפינוי מוקשים בשדה מוקשים נגד בני אדם.
ב-14 באוקטובר 2014, נפצע ספיר במהלך מפולת שלגים על רכס האנאפורנה, לאחר שסופת ציקלון (שכונתה "הודהוד") גרמה לירידת כמויות שלג עצומות בסביבת הרכס. לאחר היוודע דבר האסון החלו פעולות חילוץ, שבמהלכן חולצו כ-500 מטיילים, בתוך ארבעה ימים, למקום מבטחים. באסון נהרגו 43 מטיילים, בין ההרוגים היו ארבעה מטיילים ישראלים. במהלך המפולת ספיר התחיל לפלס את דרכו בשלג בעזרת הידיים ולאחר כמה דקות הכפפות נפלו מידיו והוא החל לפלס את דרכו בידיים חשופות. לאחר לילה שבו נשאר יחד עם איתן, חבר שהכיר בטיול, מאחורי סלע גבוה, פונה במסוק על ידי חיילים מצבא נפאל כשהוא נותר מחוסר הכרה וסובל מכוויות קור חמורות. תחילה פונה לעיירה מוקטינט ולאחר מכן הועבר לטיפול בבית חולים צבאי בקטמנדו. בישראל עבר תהליך שיקום אינטנסיבי במשך שבעה חודשים בבית החולים שיבא, ולאחר שניסה טיפולים אלטרנטיביים שונים נאלצו הרופאים לקטוע את עשר אצבעות ידיו. במרץ 2015 השתחרר מהשיקום וחודש לאחר מכן עבר ניתוח נוסף ביד ימין. כחלק מהשיקום המליצו לו בארגון "בית הלוחם" להתאמן על קיר טיפוס, בשל האחיזות שמדמות תפיסה של חפצים.
בשנת 2015 התחיל לעסוק באופן מקצועי ותחרותי בטיפוס קירות ומאז התחרה בתחרויות טיפוס רבות בישראל ומחוצה לה, בקטגוריית קטועי ידיים. במקביל החל להעביר הרצאות בחברות ובבתי ספר בארץ ומחוצה לה, שבהן הוא מסביר איך אדם שאיבד עשר אצבעות הצליח לחזור לתפקוד מלא ו"להצמיח את אצבעותיו מחדש". באותה שנה הופק סרטו של בן שני "בחזרה לאנאפורנה", המתעד את חזרתו של ספיר להר האנאפורנה, תוך תיאור אסון המפולת, ההתמודדות והשיקום שלו מאז האירוע.
בשנת 2016, ולאחר שהחזיר לעצמו את היכולת גם לשחק כדורסל ללא אצבעות, סיים קורס מאמני כדורסל באוניברסיטת תל אביב, ובמקביל למד קורס מאסטר ב־NLP וקורס בדמיון מודרך במכללת רטר בבאר שבע, דרך אוניברסיטת חיפה.
לאחר השיקום חזר לשמש כמ"מ ביחידת המילואים שבה שירת בהנדסה קרבית.
ספיר מטפס כיום של ה־IFSC - הפדרציה הבינלאומית לטיפוס, וכאמור מתחרה במקצים לבעלי מוגבלויות. הוא מתגורר בתל אביב, לומד חינוך גופני במכללת וינגייט, ומתפרנס מטיפוס ומהעברת הרצאות, לצד קבלת קצבת נכות מביטוח לאומי. בשנתיים האחרונות מאמן ספיר בהתנדבות קבוצה של גברים ונשים קטועי גפיים בטיפוס, דרך עמותת "הצעד הבא" – עמותה לקידום קטועי גפה בארץ. דרך קבוצה זו, הצליח לראשונה לפתוח גם קטגוריה לנשים באליפות הארץ לנכים, שחלקן התחרו תחת האימון שלו, ושתיים מהן אף זכו במקום השני והשלישי בתחרות.
קריירה מקצועית
ספיר החל את דרכו המקצועית בשנת 2015 בקבוצת הטיפוס של "בית הלוחם" שנועדה לבעלי מוגבלויות. אחרי שלושה חודשים בקבוצת הטיפוס של בית הלוחם הצטרף ספיר למשלחת טיפוס ביוון, בנובמבר 2015, שם טיפס על מצוקים טבעיים המתנשאים לגובה של 30 מטר בקבוצה של בעלי מוגבלויות.
באפריל 2016, השתתף בתחרות טיפוס עולמית באימסט באוסטריה, תחרות הטיפוס הראשונה שהשתתף בה מחוץ לגבולות ישראל, שאותה סיים במקום השלישי בקטגוריית מטפסים עם קטיעה בגפה עליונה.
בספטמבר 2017, רשם ספיר הישג גדול ביותר, כאשר זכה במקום הראשון בסבב התחרויות העולמי בטיפוס פאראלימפי על קירות, לאחר שסיים במקום הראשון בשתי תחרויות (מבין 4) נחשבות בבריטניה.
ביוני 2018, סיים במקום השני באליפות ארצות הברית הפתוחה, שנחשבת לאחת התחרויות הקשות בעולם. ביולי 2018 ניצח בתחרות מסבב המאסטר העולמי באימסט, אוסטריה, ובאליפות העולם שנערכה באינסברוק, אוסטריה באותה שנה, הגיע למקום השביעי.
במרץ 2019 הפך לאלוף ארצות הברית לאחר שניצח באליפות. ביוני 2019 סיים שני בתחרות המאסטר באימסט אוסטריה, וחודש לאחר מכן הפך לסגן אלוף העולם בתחרות שנערכה בברינאנסון, צרפת.
אלוף עולם בטיפוס פארלימפי 2021
בספטמבר 2021, זכה באליפות העולם בטיפוס פארלימפי שהתקיימה ברוסיה, לאחר שהיה היחיד בקטגוריה (AU-2, קטועי ידיים) שצלח את כל המסלול בתחרות. הוא הגיע לגמר אחרי שסיים במקום הראשון במוקדמות, כאשר בשלב הסופי הגיע עד הטופ. נוסף על כך זכה באותה שנה (2021) בהישגים בולטים נוספים בתחרויות הסבב העולמי: ביוני הוא סיים במקום הראשון בתחרות אינסברוק באוסטריה, ביולי הוא סיים במקום השני בתחרות בריאנסון בצרפת, ובאוקטובר סיים במקום הראשון בתחרות לוס אנג'לס. כמו כן, בדצמבר זכה במקום הראשון באליפות הארץ לנכים בקטגוריה פתוחה לכלל סוגי הנכויות.
גביע העולם ואליפות העולם בטיפוס פארלימפי 2023
במאי 2023 זכה במדליית זהב בתחרות גביע העולם הפראלימפי שהתקיימה בסולט לייק סיטי בארצות הברית.מור התחרה בקטגוריה AU-3 (מתחרים עם קטיעה ביד אחת עד שתי אצבעות חסרות) על אף שאין לו אצבעות כלל, זאת כיוון שלא היו מספיק מתחרים בקטגוריה AU-2. למרות השינוי בקטגוריות הוא הצליח להגיע למקום הראשון.
תחרויות מקומיות נגד מטפסים שאינם בעלי מוגבלויות
ספיר פרץ דרך נוספת כאשר התחרה במשחקי אס"א הארציים, שהתקיימו באילת בשנת 2019 – תחרות ללא קטגוריות מגבלה, והיה למטפס הפאראלימפי הראשון בארץ שמתחרה אל מול מטפסים ללא מוגבלויות. הוא סיים בתחרות זו במקום ה-13. ב-2021 התחרה בגמר אליפות הארץ לסטודנטים מול מטפסים ללא מגבלות.
הרצאות
ספיר מעביר הרצאות בישראל ומחוצה לה, ובהן הוא מספר את סיפור הפציעה שלו, מתאר את תהליך השיקום המורכב ואת החזרה לחיים ללא אצבעות ידיים. בהרצאותיו הוא עוסק בהתמודדות עם אתגרים פיזיים ונפשיים, בהעצמה אישית ובצמיחה מתוך משבר. ספיר הרצה בפני מגוון קהלים – בחברות הייטק, באוניברסיטאות, במכללות ובבתי ספר – ומעביר את המסר שכל אדם באפשרותו למצוא את הדרך הייחודית שלו לטפס, נפשית ומעשית אל הפסגה האישית שאליה הוא שואף להגיע, ללא קשר לחסר שקיים בו. נוסף לכך ספיר התראיין בכלי תקשורת רבים על אסון המפולת, על תהליך השיקום שעבר ועל הקריירה המקצועית החדשה שלו כמטפס על קירות.
לוקיוס אנטוניוס
לוקיוס אנטוניוס, פוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית.
אינטליגנציה גבישית ונוזלית
בפסיכולוגיה, אינטליגנציה גבישית ונוזלית היא שני גורמים של אינטליגנציה כללית אשר הוגדרו על ידי ריימונד קאטל.
לוקיוס אנטוניוס
תולדות חייו
נעוריו של אנטוניוס התאפיינו בהיעדרה של השגחה הורית. על פי היסטוריונים כפלוטרכוס הוא בילה את שנות נעוריו בהשתוללות ברומא עם אחיו, ועם ידידים כפובליוס קלודיוס פולכר (שנודע לשמצה בשל כך שחילל את טקס "האלה הטובה", אליו היו מוזמנות רק נשים, והוא הסתנן אליו בלבוש אישה). רעים אלו פיתחו אורח חיים פרוע, הימרו, שתו לשוכרה, וקיימו מערכות יחסים לא נאותות עם נשים.
אנטוניוס כמו אחיו מרקוס היה מתומכיו של יוליוס קיסר, הוא שימש כטריבון הפלבס בשנת 44 לפנה"ס במקביל לכהונתם של מרקוס וקיסר כקונסולים. במסגרת תפקידו הוא חוקק חוק המאשר לקיסר למנות שופטים בזמן העדרו מרומא, לאחר רציחתו של קיסר באותה שנה הוא הפך לתומך של אחיו מרקוס.
אינטליגנציה גבישית ונוזלית
שני סוגי האינטליגנציה מתפתחים באופן שונה. אינטליגנציה גבישית ממשיכה להשתפר לאורך כל החיים ומושפעת מאוד מהסביבה שבה מתפתח האדם. אינטליגנציה נזילה מושפעת משינויים נוירולוגיים בכלל ומניוון בפרט, ולפיכך היא מתפתחת במהירות בגיל צעיר ומתייצבת בהמשך, מחקרים מצאו שהיא בדרך כלל מפסיקה להתפתח בסביבות גיל 16. היא אינה מושפעת מהשפעות סביבתיות.
לוקיוס אנטוניוס
תולדות חייו
בעקבות הניצחון על רוצחיו של קיסר בקרב פיליפי בשנת 42 לפנה"ס החלו אנטוניוס ביחד עם אשת אחיו פולביה אנטוניה לפעול כנגד אוקטביוס בניסיון לבסס את משפחתם כשליטים היחידים ברומא על ידי ניסיון לשבש את הקצאת הקרקעות לווטרנים של צבא אוקטביוס.
אינטליגנציה גבישית ונוזלית
יש המחלקים את גורם g ל-g נוזלי (בראשי תיבות Gf) ול-g גבישי (בראשי תיבות Gc), כאשר יש מתאם גבוה במיוחד בין גורם האינטליגנציה הכללי g ל-g הנוזלי.
לוקיוס אנטוניוס
תולדות חייו
אנטוניוס עשה ניסיון לכבוש את רומא שנכשל עם הגעתו של אוקטביוס עם צבאו דבר שגרם לאנטוניוס לסגת מהעיר מתוך כוונה להתאחד עם קציניו של אחיו בגאליה, אוקטביוס שלח את מרקוס ויפסניוס אגריפה לכבוש את סוטריום (כיום סוטרי שבאיטליה) ובכך משך את תשומת לבו של אנטוניוס, בינתיים השלים קווינטוס סלבידינוס רופוס את המצור, כבש את סנטינום ובא לעזרתו של אגריפה.
אנטוניוס, שמצא את עצמו לכוד בין שני צבאות של אוקטביוס, עשה ניסיון לחזור לתוכניתו המקורית ולהתחבר לסגניו של אחיו בגאליה. הניסיון נכשל ולכן הוא החליט להתבצר בפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה) שם אוקטביוס, רופוס ואגריפה הטילו עליו מצור.
אינטליגנציה גבישית ונוזלית
אינטליגנציה נוזלית
לאינטליגנציה הזורמת יש קשר חזק במיוחד לשטף של חשיבה מסתעפת, הכוללת המצאה של פתרונות מרובים עבור בעיה או מטלה מסוימת. בהתאם לכך ייתכן שהיא יכולה להסביר את הקשר בין מנת משכל ויצירתיות.
לוקיוס אנטוניוס
תולדות חייו
קציניו של מרקוס אנטוניוס עשו מספר ניסיונות להציל את אנטוניוס אולם הם נכשלו וכך בשנת 40 לפנה"ס, כשאספקתו הולכת ואוזלת, נכנע אנטוניוס לאוקטביוס ונלקח בשבי. לאחר שאוקטביוס ומרקוס אנטוניוס הגיעו להסכם שלום וחידשו את הטריומווירט נשלח אנטוניוס להיספניה (כיום ספרד) כמושל. מעבר לכך לא ידוע מה עלה בגורלו.
10,000 Days
(בתרגום מאנגלית: 10,000 ימים), הוא אלבומה הרביעי של להקת המטאל טול. האלבום הוקלט בין אוגוסט לדצמבר 2005, ויצא ב-28 באפריל 2006, לאירופה ולשאר האזורים בעולם באיחור של מספר ימים.
מקור השם
הסולן מיינארד ג'יימס קינן הסביר בראיון שמקור השם נבע מאימו המנוחה שלקתה בשבץ ועקב כך הפכה למשותקת בכיסא גלגלים, הזמן שחלף בין השבץ ועד מועד מותה הוא 27 שנים, בערך 10,000 ימים. השירים השלישי והרביעי (Wings for Marie, 10,000 days) המוגדרים כחלקים, מוקדשים לאימו.
ביקורות
בסך הכול האלבום זכה לביקורות טובות על היכולת המוזיקלית של הלהקה, מעריצים רבים הגדירו את האלבום כ"תאהב או תשנא" עקב שינוי די בולט באופי האלבום בהשוואה לאלבומיה הקודמים של הלהקה. השיר "Vicarious" היה מועמד לפרס גראמי והאלבום זכה בגראמי בקטגוריית ההקלטה הטובה ביותר.
ראובן פאונץ
ראובן פַּאוּנְץ (Ruben Pauncz; 8 באוגוסט 1920 – 26 ביולי 2021) היה פרופסור לכימיה תאורטית בטכניון.
ביוגרפיה
פאונץ נולד בהונגריה. אביו, רופא וטרינר, נפטר בהיותו בן שנתיים, והוא התחנך בצל סבו, שהיה רופא כללי. את לימודיו התיכוניים סיים בעיר סגד, ובשנים 1938–1944 למד באוניברסיטת סגד וסיים לימודי דוקטורט בכימיה. בתקופת לימודיו כבר ענד טלאי צהוב, וזמן קצר לאחר סיום הלימודים פלשה גרמניה הנאצית להונגריה ופאונץ נשלח למחנה עבודה באוסטריה. בסיום המלחמה שב לסגד והיה למרצה ומרצה בכיר במחלקה לפיזיקה תאורטית של האוניברסיטה.
בשנת 1969 נבחר לאחד מ-25 חברי האקדמיה הבינלאומית למדע המולקולרי הקוואנטי והיה לחבר הראשון בה מישראל.
תלמידו לתואר ראשון, אריה ורשל, זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 2013.
פאונץ נפטר ב-26 ביולי 2021, כשבועיים לפני יום הולדתו ה-101.
ז'אן-באטיסט שארל בובה דה לוזייה
ז'אן-באטיסט שארל בּוּבֶה דה לוֹזְייֶה (בצרפתית: Jean Baptiste Charles Bouvet de Lozier; 14 בינואר 1705–1786) היה ימאי ומגלה ארצות צרפתי ומושל איי מסקארן.
חייו
בובה דה לוזייה התייתם בגיל שבע. הוא גדל ולמד בפריז ואחר נשלח לסן מאלו ללמוד ניווט. בשנת 1731 התמנה ללייטנאנט בחברת הודו המזרחית הצרפתית. הוא הצליח לשכנע את מעסיקו להעמיד לפיקודו שתי ספינות ולשלוח אותו למשימת חקר וגילוי בדרום האוקיינוס האטלנטי. עם ספינותיו, "אייגל" ו"מארי" גילה ב-1 בינואר 1739 אי זעיר, שלו העניק את שמו, האי בובה. זמן קצר לאחר מכן נאלץ להפסיק את מסע המשלחת, משום שרוב צוותו חלה. הוא חזר לכף התקווה הטובה ולאחר זאת לצרפת.
האי בובה, שכל רוחבו 6.5 ק"מ, הוא יחיד במינו, ועצם גילויו על ידי בובה שווה ערך למציאת מחט בערימת שחת. זה האי הנידח והמבודד ביותר בעולם - היבשה הקרובה ביותר מרוחקת ממנו 1600 ק"מ. מיקומו האמיתי, בניגוד להערכתו של בובה, הוא '25 54° דרום ו-'24 3° מזרח.
עשר שנים לאחר משלחתו, התמנה בובה דה לוזייה למושל איי מסקארן, משרה בה כיהן פעמיים, תחילה מ-1750 עד 1752 ושוב מ-1757 עד 1763.
מגיארקרסטור
מגיארקרסטור (בהונגרית: Magyarkeresztúr) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם במגיארקרסטור מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 566 תושבים, ובשנת 2019 רק 404 תושבים.
יהודי מגיארקרסטור
במגיארקרסטור חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
קבועי לאמה
הקשר בין מאמץ לבין מעוות
את הקשר בין מאמצים לבין מעוותים בחומרים אלסטיים ליניאריים מציגים בדרך כלל באמצעות חוק הוק, ישירות באמצעות מודול האלסטיות ובאמצעות מקדם פואסון. קבועי לאמה משמשים בהצגת קשרים בין מאמצים לבין מעוותים בחומרים אלסטיים ליניאריים בדרך נוספת. לדוגמה:
נסמן את סכום המעוותים היחסיים הראשיים: ואת סכום המאמצים בכוונים הראשיים: מתקיים הקשר בין ההתפשטות הנפחית לבין סכום המאמצים הראשיים: בלחץ הידרוסטטי אחיד : הביטוי הזה מציג את הקשר בין יחידת ההתפשטות הנפחית e לבין הלחץ ההדרוסטטי הפועל על הקובייה. הוא ביטוי הנקרא מודול ההתפשטות הנפחית ובאנגלית Bulk Modulus.
חוק הוק התלת־ממדי מציג את המעוות כתלות בשלושת המאמצים הראשיים וכתלות בתכונות החומר - מודול האלסטיות ומקדם פואסון:
פותרים את המשוואות עבור המאמצים הראשיים בתנאי של לחץ הדרוסטטי אחיד ששעורו p- לכל אחד מהכוונים i = x,y,z מקבלים ביטוי הקושר בין המאמץ לבין המעוות:
הקשר בין מאמץ הגזירה למעוות הגזירה
כאשר:
ערכים אפשריים למקדם פואסון
נתבונן בקבוע הראשון של לאמה. עבור הערכים נקבל:
יחסי ישראל–פרו
יחסי ישראל–פרו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת פרו.
לישראל יש שגרירות בלימה, ולפרו יש שגרירות בהרצליה.
היסטוריה
משנות השמונים של המאה ה-19 חיה קהילה יהודית קטנה בעיר איקיטוס שבפרו.
PowerCore SunCruiser
PowerCore SunCruiser היא מכונית סולארית (מכונית ירוקה) אשר הוצגה על ידי סטודנטים מאוניברסיטת Bochum University of Applied Sciences בעיר בוכום, גרמניה ביולי 2013.
יחסי ישראל–פרו
היסטוריה
במהלך ההצבעה בנושא תוכנית החלוקה של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 על חלוקת המנדט הבריטי למדינה יהודית וערבית, פרו נמנתה יחד עם 33 המדינות שתמכו בתוכנית בהצבעתן. בפברואר 1949, זמן קצר לאחר תום מלחמת העצמאות, הכירה בישראל. במרץ 1957 אישרה ממשלת ישראל את מינויו של מריו דה סולה כשגריר פרו בישראל, ובאוגוסט 1957 הגיש הציר הפרואני הראשון בישראל את כתב האמנתו לשרת החוץ ולנשיא המדינה.
PowerCore SunCruiser
הדגם PowerCore SunCruiser נבנה במיוחד עבור אתגר השמש העולמי 2013 (WSC 2013), שהתקיים ב-6 אוקטובר 2013 באוסטרליה.
בפיתוח הדגם השתתפו 30 סטודנטים.
יחסי ישראל–פרו
היסטוריה
במהלך רעידות האדמה שהתרחשו בפרו במהלך השנים: 1970, 2005, ו-2007, ישראל הייתה המדינה הראשונה ששלחה סיוע למקום. כחלק מסיועה, שלחה את יחידת החילוץ 669 מטעם צה"ל, יחד עם כוחות מחיל הרפואה אשר הקימו במקום בית חולים שדה.
בשנת 2011, הרמטכ"ל לשעבר של הכוחות המזוינים של פרו, הגנרל פרנסיסקו קונטררס, הצהיר: "אנחנו בהחלט צריכים להיות מודאגים מהנוכחות הגוברת של איראן בדרום אמריקה. נראה כי ארגונים איראנים מעניקים תמיכה לארגוני טרור אחרים, וכי יש ביניהם שיתוף פעולה. יש משהו מוזר ביחסים שצ'אווס יצר עם איראן, וכך גם נוכחותו של שר ההגנה האיראני בבוליביה בביקורו לאחרונה". קונטררס הוסיף באומרו כי "מדינות כמו ישראל ופרו צריכות להגביר את שיתוף הפעולה כדי להילחם באיום הטרור הגובר".
לאחר הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל על ידי הנשיא דונלד טראמפ בשנת 2017, חתמו חברי הפרלמנט הפרואני על עצומה הקוראת לממשלה להעביר את השגרירות הפרואנית בישראל לירושלים.
מסחר
הסחר בין שתי מדינות עמד על 37 מיליון דולרים בשנת 1997. 31 מיליון דולרים מתוכם מגיעים מהיצוא הישראלי לפרו. היצוא הישראלי לפרו עלה ב-71.5% ברבעון הראשון של שנת 1998 בהשוואה לתקופה המקבילה בשנה הקודמת. היצוא הישראלי מורכב ממכונות ומוצרי פלסטיק. ישראל מייבאת מזון, משקאות וטבק מפרו. באותה שנה, ישראל ופרו קיימו שיחות משותפות בנושא יצירת סחר חופשי בין 2 המדינות.
קשרי ההגנה של ישראל עם פרו נמשכים מאז מספר עשורים אחורנית, וכוללים בשנים האחרונות את מכירת טיל הנ"ט ספייק של החברה הממשלתית הישראלית, רפאל לצבא פרו וכן מל"טים ישראלים לחיל האוויר הפרואני. בשנת 2009 חתמה ממשלת פרו על עסקה של 9 מיליון דולר עם "Global CST", חברת ייעוץ ביטחונית שבסיסה בפתח תקווה, המנוהלת על ידי האלוף לשעבר בצה"ל ישראל זיו. הגנרל הפרואני פרנסיסקו קונטררס הצהיר כי החליט לשכור את החברה כדי לסייע בהכשרת הצבא הפרואני כיצד להילחם בטרוריסטים מהארגון הטרור המאואיסטי בפרו, הנתיב הזוהר. לדברי קונטררס, החברה התמקדה בהכשרת כוחות עילית לפעולות סיכול מיוחדות, חיזוק רשתות המודיעין הפרואניות וסיוע לכוחות הביטחון בעבודה משותפת להרג או לכידת חברי ארגון הטרור.
ב-24 באוקטובר 2013, חתמו משרדי ההגנה של פרו וישראל על מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה צבאי-טכני בנושאי הגנה, פיתוח טכנולוגיה צבאית, מחקר ותכנון על ידי שר ההגנה הפרואני, פדרו קטריאנו, בנוכחות שגריר ישראל בפרו, מודי אפרין.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה והתעשייה מפעיל נספחות מסחרית בלימה. הנספח הכלכלי בפרו הוא לאו מקוך.במאי 2013 קיים שר החקלאות של פרו, מילטון פון הסה, שיחות עם מקבילו הישראלי יאיר שמיר לחיזוק שיתוף הפעולה בנושאי חקלאות ויישום פרויקטים בין 2 המדינות. במהלכן פון הסה אמר כי ישראל פיתחה טכנולוגיה חקלאית מודרנית כדי לטפל בבעיות הנגרמות על ידי מדבריות, טכנולוגיה שפרו מעוניינת מאוד ללמוד מניסיונה עבור השגת ניהול מים יעיל באזורים צחיחים.
בשנת 2014, כ-30 סטודנטים לאגרונומיה מפיורה, טרוחיו וארקיפה נסע לישראל למשך 10 חודשים עבור קבלת הכשרה בתחום החקלאי.
שונות
בשנים 2001-2006 הישראלית לשעבר אליאן קרפ הפכה לאישה הראשונה של פרו בהיותה אשתו של הנשיא ה-92 אלחנדרו טולדו.
בפברואר 2019 פנה נשיא מדינת ישראל לנשיא פרו, בבקשה לחון אזרחית ישראל צעירה בעלת צרכים מיוחדים שנעצרה בגין החזקת 28 ק"ג של קוקאין קריסטל. בספטמבר 2021 שוחררה חזרה לישראל.
אופוסום עכברי
אופוסום עכברי (שם מדעי: Marmosa) הוא סוג של יונק כיס קטן בגודל עכבר במשפחת האופוסומיים שכולל 29 מינים החיים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. הסוג הוקם בשנת 1821 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, והוא אחד הסוגים בעלי מספר המינים הרב ביותר במשפחה. בעבר נכללו בו עוד עשרות מינים, אולם בעקבות מחקרים פילוגנטים ומורפולוגים הוקמו עבורם סוגים חדשים: אופוסום דקיק, אופוסום חינני, אופוסום עב-זנב, אופוסום חבוי ואופוסום עכברי אפור.
תיאור
כפי שמרמז שמו, האופוסום העכברי הוא כיסאי קטן בגודל עכבר: אורך הגוף של המינים בסוג: 24-9 ס״מ, אורך הזנב:29-12 ס״מ ומשקלם 15–185 גרם; על אף ממדי גופו הקטנים, מבחינת טווח הגודל של המינים, האופוסום העכברי הוא הסוג הגדול ביותר מבין הסוגים הקטנים במשפחת האופוסומיים לצד הסוג אופוסום עכברי אפור.
מבנה הגוף שלו קומפקטי ועגלגל, ראשו גדול ומשולש, ואוזניו גדולות ומחודדות. הוא מתאפיין בעיניים גדולות ובולטות, בחוטם קירח ובאף קטנטן המוקף בזיפי מישוש שחורים. הזנב הדקיק והגמיש שלו ארוך קצת יותר מאורך גופו, והוא בעל יכולת לפיתה מעולה שמאפשרת לו לנוע בזריזות על ענפים וגבעולים. כפות ידיו ורגליו קטנות, והן בעלות טפרים חדים ורפידות המקנות לו אחיזה טובה יותר על עצמים.
תפוצה ואקולוגיה
האופוסומים העכברים מצויים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית, כשהטווח שלהם נע ממרכז מקסיקו עד לפרגוואי; הם נוכחים בכל מדינות אמריקה המרכזית והדרומית, מלבד אורוגוואי, צ'ילה וארגנטינה (להוציא נוכחות קטנה בגבול עם פרגוואי). בית הגידול מגוון למדי ומשתנה בין הסוגים: יערות גשם טרופיים, יערות גשם ממוזגים, יערות הרריים, יערות גדותיים, יערות יבשים, סוואנות טרופיות לחות או יבשות, ביצות, ערבות עשב, מטעים ומדרונות סלעיים.
האופוסומים העכברים חיים בבדידות ופעילים בשעות הלילה; בשעות היום הם ישנים בקינים עשויים מעלים וזרדים או בקינים נטושים של ציפורים. הם אוכלי-כל, וניזונים מחרקים, פירות, חולייתנים קטנים וביצים. לנקבות האופוסום אין כיס אלא 9–19 פטמות על הבטן שבהן הוולדות נאחזים לאחר הלידה. ההיריון נמשך בסביבות 14 ימים לאחריהם הנקבה ממליטה 7–9 וולדות ולעיתים אף 13. הגורים נגמלים בגיל 60–70 יום ומגיעים לבגרות בגיל שמונה חודשים. תוחלת החיים בטבע היא בסביבות שנה ובשבי עד 3 שנים. האופוסומים מאוימים בעיקר מצד אובדן בית גידול שנגרם מבירוא יערות.
מינים
הסוג כולל 29 מינים המחולקים למספר תת-סוגים:
הדיוויזיה ה-78 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-78 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
יוהאן פרידריך, דוכס וירטמברג
יוהאן פרידריך, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Johann Friedrich von Württemberg 5 במאי 1582 - 18 ביולי 1628), היה דוכס וירטמברג בין השנים 1593–1608.
הדיוויזיה ה-78 (בריטניה)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה במאי 1942 בסקוטלנד לקראת מבצע לפיד, וכללה את חטיבות המשמר ה-1, ה-11 וה-36, אשר כללו לוחמים שהשתתפו ב ופונו מדנקרק במבצע דינמו. הדיוויזיה השתתפה בפלישה לצפון אפריקה וכבשה את אלג'יריה, ולאחר מכן לחמה במהלך המערכה בתוניסיה כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת הארמייה הראשונה. עם סיום המערכה הועברה הארמייה לארמייה השמינית, במסגרתה השתתפה בפלישת בעלות הברית לסיציליה ובקרבות השונים בחזית האיטלקית, ובכלל זה הנחיתה בסלרנו, כיבוש נאפולי, קרב מונטה קאסינו, קרב אנציו ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה. הדיוויזיה סיימה את המלחמה באוסטריה, ובאוגוסט 1946 פורקה הדיוויזיה.
יוהאן פרידריך, דוכס וירטמברג
ביוגרפיה
יוהאן פרידריך נולד ב-5 במאי 1582 בשטוטגרט, לפרידריך, רוזן וירטמברג-ממפלגארד ולזיבילה מאנהלט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואגנס, רוזנת בארבי-מיהלינגן. בשנת 1586 בהיותו בן ארבע, עברה משפחתו להתגורר בשטוטגרט.
ב-29 בינואר 1608 מת אביו פרידריך הראשון, דוכס וירטמברג, ויוהאן פרידריך עלה לשלטון במקומו. לאחר עלותו לשלטון החזיר יוהאן פרידריך את החוקה שאביו השעה, ואף החזיר את כוחן של המועצות. בשנת 1613 הוציא יוהאן פרידריך להורג את הקנצלר שלו מתיאס אנזלן באשמת בגידה ומעילה באוצר הדוכסות. יוהאן פרידריך השיג שיפור מסוים בתקציב הדוכסות, אולם לאחר מכן שקע בחובות נוספים.
הדיוויזיה ה-78 (בריטניה)
היסטוריה
הדיוויזיה ה-78 נחשבה לאחת הדיוויזיות הטובות ביותר של הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, בשל המורל הגבוה והמנהיגות המצוינת שלה, והגנרל מונטגומרי האמין שהיא דיוויזיית לוחמת ההרים הטובה ביותר בארמייה השמינית הבריטית. דעה זו הייתה שותפה למפקדים בכירים רבים, כמו לוטננט גנרל צ'ארלס אלפרי, מפקד הקורפוס ה-5, שטען שהדיוויזיה ה-78 היא "הדיוויזיה הלוחמת הטובה ביותר מכל מי שהייתה לי הפריבילגיה לקבל בקורפוס ה-5".
יוהאן פרידריך, דוכס וירטמברג
ביוגרפיה
בשנת 1617 חתמו אחיו של יוהאן פרידריך על הסכם, ועל פיו קיבל יוהאן פרידריך את דוכסות וירטמברג, ואילו לודוויג פרידריך קיבל את דוכסות וירטמברג-ממפלגארד, יוליוס פרידריך קיבל את דוכסות וירטמברג-ויילטינגן, פרידריך אכילס קיבל את דוכסות וירטמברג-נויינשטדט ומגנוס, דוכס וירטמברג-נויינבורג קיבל את דוכסות וירטמברג-נויינבורג.
עם פרוץ מלחמת שלושים השנים תמך בתחילה יוהאן פרידריך בצורה מסויגת בפרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, אולם לאחר תבוסתו בקרב ההר הלבן הכריז יוהאן פרידריך על נייטרליות. במהלך קרב וימפפן הביס צבאו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי את צבאו של גאורג פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך, ואחיו מגנוס, דוכס וירטמברג-נויינבורג נפצע אנושות ומת זמן קצר לאחר מכן. על אף שיוהאן פרידריך הכריז על נייטרליות, עברו הכוחות הקיסריים בחלקים הצפוניים-מערביים של הדוכסות.
ב-18 ביולי 1628 מת יוהאן פרידריך בהיידנהיים אן דר ברנץ, ובנו אברהרד השלישי, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-5 בנובמבר 1609 התחתן יוהאן פרידריך עם ברברה סופיה מברנדנבורג, בתם של יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג וקתרינה מברנדנבורג-קיסטרין, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
ינשוף לבן-פנים צפוני
ינשוף לבן-פנים צפוני (שם מדעי: Ptilopsis leucotis) הוא מין של דורס לילה המצוי באפריקה הטרופית והוא בעל גוף לבן. קרובו היחיד לסוג הוא ינשוף לבן-פנים דרומי, המצוי מעט דרומה ממנו.
מאפיינים
אורכו של ינשוף זה 24–25 ס"מ ומשקלו 240 גרם. הוא בעל נוצות אפורות עם קווים שחורים שמשתלבים באזור הבטן בנוצות לבנות. הראש אפור עם אזור עיניים לבן והעיניים כתומות עזות ובעלות עפעפיים אפורים, כשהמקור צהוב וקטן. נוצותיו של הינשוף יכולות אולי להסוות אותו, אך כשינשוף יריב מגיע הוא מסוגל לנפח את נוצותיו כדי להשוות להם מראה גדול ומאיים יותר וכן לצמצמם את האישונים בעלי הכתום העז.
הינשוף חי ביערות וסוואנות באזור המשווני של אפריקה הטרופית בבנין, בורקינה פאסו, קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, רפובליקת קונגו, חוף השנהב, ג'יבוטי, אריתריאה, אתיופיה, גמביה, גאנה, גינאה, גינאה ביסאו, קניה, ליבריה, מאלי, מאורטניה, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סיירה לאון, סומליה, סודאן, טוגו ואוגנדה.
הוא מעופף בלילות וצד לטאות, עכברים, ציפורים וחרקים גדולים ואף עקרבים. הינשופים חיים בזוגות ומקננים בין ענפים נמוכים.
מוטי דותן
מוטי דותן (נולד בשם מרדכי פרקש ב-27 בדצמבר 1949) הוא ראש המועצה אזורית הגליל התחתון לשעבר, בנוסף אחד מתפקידיו הבולטים בעברו היה חבר הוועד המנהל של הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל.
ביוגרפיה
דותן נולד וגדל בפתח תקווה, את לימודי התיכון עשה בישיבת בני עקיבא ברעננה. לאחר הלימודים התגייס לצה"ל. לאחר שיחררו מצה"ל למד מנהל עסקים וכלכלה במרכז האקדמי ברופין, ב-1982 עבר להתגורר במושב כפר חיטים שבגליל התחתון והחל לעבוד כרועה צאן. בהמשך שימש כמרכז הענף במושב. לאחר מכן עבד במסגרת החטיבה להתיישבות בסוכנות היהודית בתור משקם כלכלי, לאחר סיום תפקידו בסוכונות שימש דותן כמרכז המשק של מושב כפר חיטים וכמנהל שיווק הבשר של חברת תנובה. משנת 1991 שימש כחבר מליאה במועצה האזורית הגליל התחתון. בשנת 2001 נבחר דותן לראשונה לאחר פרישתו של בני גורפינקל מראשות המועצה, לאחר מכן זכה דותן בבחירות לראשות המועצה ב-2003, 2008 ו-2013. בינואר 2018 הודיע דותן כי לא יתמודד בבחירות 2018 לראשות המועצה.
דותן נשוי לפנינה ואב ל-4 מתגורר בכפר חיטים. וסבא ל-11 נכדים.
לאחר פרישתו מראשות המועצה, דותן משמש כיום כיו״ר חברת ״קדימה מדע- World Ort" (הזרוע הביצועית של אורט העולמי בישראל). כמו כן, חבר בוועד המנהל במכללת אורט בראודה בכרמיאל ושל הוועד המנהל בכפר נהר הירדן (כפר נופש לילדים חולים במחלות מסכנות חיים) שהיה שותף בהקמתו. דותן חבר בוועד המנהל של עמותת ידידי בית החולים פוריה, ובין היתר יו״ר רשות ניקוז ונחלים כינרת. עד לאחרונה שימש כיו״ר וועדה מקומית לתכנון ובנייה של שתי מועצות אזוריות בדואיות בדרום - אל קאסום ונווה מדבר.
פוסאדאס
פוסאדאס (Posadas) היא עיר בצפון-מזרח ארגנטינה, בירת פרובינציית מיסיונס. העיר שוכנת לגדות נהר פרנה, מול העיר אנקרנסיון שבעברו הפרגוואי של הנהר. בשנת 2010 התגוררו בעיר כ-324 אלף תושבים.
היסטוריה
האב רוקה גונסאלס דה סנטה קרוס הקים עיירה ששמה היה אנונסייסיון דה איטפואה ב-1615, אך אחרי 10 שנים העיירה זזה לצדו השני של נהר הפרנה, במקום בו היום נמצאת העיר אנקרנסיון, בפרגוואי. למרות זאת, ההתיישבות לא ננטשה לגמרי, והוקם בה רדוקסיון ב-1628.
ב-1867, במהלך מלחמת הברית המשולשת, כוחות ברזילאים הקימו במקום בסיס צבאי. לאחר המלחמה, פרגוואי ויתרה על הדרישות שלה על האזור הזה, וב-1879 העיירה נקראה מחדש בשם פוסאדאס, לזכרו של חרווסיו אנטוניו דה פוסאדאס, המנהיג העליון הראשון של הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה.
ב-1881, כשהוחלטו גבולות הפרובינציה מיסיונס, פוסאדאס לא נכנסה לפרובינציה ונשארה בפרובינציית קוריינטס. למרות זאת, ב-1884 החליט הקונגרס הלאומי הארגנטינאי להעביר את העיר לפרובינציית מיסיונס והפך אותה לבירת הפרובינציה.
תחבורה
נמל התעופה ליברטדור חנרל חוסה דה סן מרטין נמצא במרחק של 7.5 ק"מ צפון-מזרחית לעיר ומשרת אותה.
גשר סן רוקה גונסאלס דה סנטה קרוס מקשר את העיר עם העיר אנקרנסיון בפרגוואי מצדו השני של נהר הפרנה.
ואן מוריסון
סר ג'ורג' איוון "ואן" מוריסון (באנגלית: George Ivan Morrison; נולד ב-31 באוגוסט 1945) הוא זמר ופזמונאי מבלפסט, צפון אירלנד. הוא מנגן במגוון כלי נגינה, כולל גיטרה, מפוחית, קלידים, וסקסופון.
מוריסון התפרסם לראשונה כסולן הלהקה הבריטית, כשכתב בשנת 1966 את הלהיט "גלוריה". כמה שנים לאחר מכן, מוריסון עזב את הלהקה ופצח בקריירת סולו משגשגת.
המסלול המוזיקלי של מוריסון היה ייחודי ביותר. רוב המוזיקה שלו הייתה קרובה לסגנונות הסול האמריקאי וה-R&B, כמו הסינגלים הפופולרים "נערה חומת-עיניים" (Brown-Eyed Girl), "ריקוד ירח" (Moondance) ו"דומינו" (Domino). באותה מידה אוסף השירים שלו כלל גם מסעות מוזיקליים ארוכים, נינוחים ורוחניים עם השפעה של המסורת הקלטית, ג'אז, ודימויים של זרם התודעה, כמו באלבומו הקלאסי "Astral Weeks" וכן באלבום "Veedon Fleece". השילוב של שני קווי הסגנון הללו כונה "סול קלטי".
הקריירה של מוריסון מתפרשת על כמה עשורים והושפעה ממוזיקאים פופולרים רבים. הוא נכלל בהיכל התהילה של הרוק אנד רול והיכל התהילה של התמלילנים. בשנת 2000, מוריסון דורג במקום 25 במצעד 100 האומנים הגדולים ביותר של הרוק'נרול בערוץ הטלוויזיה VH1.
היסטוריה מוקדמת
מוריסון גדל כפרוטסטנט, והשתייך לכנסייה של אירלנד, בקרב משפחתו במזרח בלפסט הוא שמע מוזיקה מגיל צעיר, כשאביו, עובד מספנה, אסף אלבומי ג'אז ובלוז אמריקאי ואימו הייתה זמרת. הוא ירש את טעמו של אביו במוזיקה, ובהתבגרו הוא האזין לאומנים כמו ריי צ'ארלס, לדבלי, וסולומון בורק. בשנת 2005 הוא אמר בריאיון לרולינג סטון ש"האנשים הללו היו ההשראה שלי להמשיך הלאה. אם לא המוזיקה הזו, לא הייתי יכול לעשות את מה שאני עושה עכשיו".
מוריסון עבד כמנקה חלונות לפני היותו מוזיקאי מצליח, עובדה שהוזכרה בשיריו "Cleaning Windows" ו-"St Dominic's Preview".
שנות השישים
מוריסון עזב את בית הוריו בגיל 15 בשאיפה לקריירה מוזיקלית. הוא ניגן בכמה להקות סקיפל (סוג של מוזיקת פולק), ורוק'נרול לפני שהצטרף ללהקה "המונרכים" The Monarchs לסיבוב הופעות באירופה. ב-1964 הוא ייסד להקה בשם Them והתבלט בתוכה. ללהקה היו מספר להיטים במצעדים, הידוע בהם המנון הרוק הנודע "גלוריה", שבוצע בהמשך על ידי אמנים רבים כולל להקת הדלתות. באמצע שנות ה-60 ואן מוריסון גם ניגן אלתורים במועדון בלוס אנג'לס יחד עם ג'ים מוריסון. בהופעה הם שרו יחד את "גלוריה". שנים מאוחר יותר הוא צוטט בראיון אומר: "זה היה רגע התהילה בכל הקריירה שלי, לשיר את גלוריה עם ג'ים מוריסון".
נורד סטרים
נורד סטרים (ברוסית: Северный поток) הוא מיזם של צינורות גז טבעי בין רוסיה לגרמניה העובר לאורך קרקעית הים הבלטי. המיזם כולל זוג צינורות היוצא מהעיר ויבורג שברוסיה ומגיע אל לובמין שליד גרייפסוואלד שבגרמניה. ב-8 בנובמבר 2011 החלה אספקת הגז בצינור הראשון של זוג זה, וב-8 באוקטובר 2012 החלה אספקה של הגז בשני הצינורות של זוג זה.
זהו צינור בעל נתיב היצוא הארוך ביותר בעולם – 1,224 ק"מ. הבעלים והמפעיל היא חברת Nord Stream AG, שבעלת המניות העיקרית שלה היא חברת הגז הממשלתית הרוסית גזפרום.
ואן מוריסון
שנות השישים
ב-1967, לאחר מותו של המפיק, ברנס, מוריסון עבר לבוסטון, מסצ'וסטס. שם הוא הסתבך תוך זמן קצר בבעיות פיננסיות ואישיות. הוא סבל מדיכאון הקשור באלכוהול והתקשה להשיג הופעות. אולם, במעט ההופעות שהיו לו מוריסון הוא השיג תמיכה מקצועית והחל להקליט בחברת האחים וורנר. אלבומו הראשון אצלם היה "שבועות שמימיים" (Astral Weeks), מחרוזת שירים שנחשבת על ידי רבים כיצירה הטובה ביותר שלו. האלבום זכה לתישבחות מהביקורת, אך לאדישות מהקהל הרחב. מוריסון, בריאיון לרולינג סטונס, תיאר את האלבום כאופרת רוק עם קו סיפורי ברור. "שבועות שמימיים" דורג בכמה רשימות בין האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים ונחשב לדוגמה מוקדמת לאלבומי קונספט (נושא).
נורד סטרים
בפרויקט השתתפו רוסיה, גרמניה, הולנד וצרפת; מדינות המעבר של הגז הרוסי והמדינות הבלטיות התנגדו ליישומו של המיזם. מטרת הפרויקט להגדיל את אספקת הגז לשוק האירופי ולצמצם את התלות במדינות המעבר.
ואן מוריסון
שנות השבעים
ב-1970 מוריסון עבר לוודסטוק, ניו יורק, כדי לגור קרוב לבוב דילן. היה זה בעבורו עשור פורה ומוצלח במיוחד. בסך הכל הוציא ואן מוריסון 10 אלבומים בשנות ה-70, אחד מהם כפול בהופעה חיה בבלפסט. כולם זכו לשבחים רבים.
נורד סטרים
במרץ 2006 מונה גרהרד שרדר ליו"ר נורד סטרים. בשנת 2021 הושלמה הנחתו של זוג צינורות נוסף במסלול דומה, נורד סטרים 2.
דליפות הגז
ב-26 בספטמבר 2022 אירעה סדרת פיצוצים ודליפות גז בצינורות נורד סטרים ונורד סטרים 2. הדליפות התרחשו בזמן חניכת פרויקט הצינור הבלטי (אנ') להובלת גז טבעי מהים הצפוני דרך דנמרק לפולין. על פי הערכות, דליפות הגז נגרמו מחבלה מכוונת; עם זאת, זהות הגורמים והמניעים מאחורי המתקפה נתונים במחלוקת.
ואן מוריסון
שנות השבעים
ב-27 בפברואר 1970 הוציא את אלבום הסולו השלישי שלו "ריקוד ירח" (Moondance), שהגיע למקום 29 במצעדי המגזין בילבורד. הסגנון באלבום זה היה אופטימי ומואר ושונה מאוד מהאלבום הקודם - "שבועות שמימיים" הקודר. אף על פי ש-Moondance מעולם לא יצא כסינגל, הוא הפך ללהיט ענק ושודר רבות ברדיו ברחבי העולם. מוריסון הפיק בעצמו את האלבום מפני שהרגיש ש"אף אחד אחר לא יוכל לדעת מה אני רוצה".
באותה שנה (1970) הספיק להקליט ולהוציא לאור אלבום נוסף: His Band and the Street Choir - "הלהקה שלו ומקהלת הרחוב" - מתוכו הצליח מאוד השיר "דומינו". ואן מוריסון עבד בקצב מהיר והפגין תפוקה פורייה. אלבומו הרביעי "דבש טופלו" (Tupelo Honey) יצא כבר באוקטובר 1971, והחמישי -"ההתגלות של דומיניק הקדוש" (Saint Dominic's Preview) ב-יולי 1972. את אלבומו השביעי Hard Nose the Highway הוציא באוגוסט 1973 ואת השמיני והתשיעי בשנת 1974, אחד מהם תקליט כפול בהופעה חיה. בסך הכל הוציא ואן מוריסון 7 אלבומים בין 1970 ל-1974 בטרם נתקף במשבר נפשי ובפחד קהל. הוא חש חרדה והתקשה ליצור קשר עין עם הצופים. בראיון מאוחר אמר: "המשכתי לשיר שירים על הבימה, אבל היו רגעים שהתייסרתי להיות שם".
לאחר הפסקה קצרה מהמוזיקה, מוריסון חזר להופיע במועדונים ושיקם את יכולתו להופיע, גם אם רק בפני קהל מצומצם. בתקופה זו הוא ארגן את להקת הליווי The Caledonia Soul Orchestra ויזם מסע הופעות של שלושה חודשים לארצות הברית. ההופעות תועדו באלבום כפול בשם "מאוחר מיד לעצור עכשיו" שנחשב לאחד מאלבומי ההופעה הטובים ביותר בתולדות הרוק. זמן קצר לאחר הקלטת האלבום מוריסון צמצם את הרכב להקת הליווי שנקראה עתה the Caledonia Soul Express.
ב-1973 מוריסון התגרש מאשתו, הכנרית ג'נט פלנט, לאחר שבע שנות נישואים. לזוג יש בת אחת, הזמרת-כותבת שאנה מוריסון, איתה מוריסון ביצע דואטים בהזדמנויות שונות. לאחר מכן, ב-1974, הוא הוציא לאור את האלבום המהורהר והשנון Veedon Fleece. אף על פי שבזמנו הוא משך מעט תשומת לב, ערכו בעיני הביקורת עלה במשך השנים, ומאז הוא נחשב לאחת העבודות המובחרות של מוריסון.
ב-1976, בחג ההודיה, מוריסון השתתף בהופעת פרידה להבנד. זו הייתה ההופעה הפומבית הראשונה שלו זה זמן רב, והוא שקל לא להופיע עד הרגע האחרון לפני ההופעה. למוריסון היו קשרים טובים עם THE BAND. הם היו שכנים בוודסטוק וכמוהו גם הם סבלו מפחד במה. בקונצרט מוריסון ביצע שני שירים, אחד מהם ביצוע מלהיב במיוחד ל"קראוון" מאלבומו "ריקוד ירח". ההופעה כולה תועדה והפכה לסרט קולנוע ב-1978 בבימויו של מרטין סקורסזה בשם "הוואלס האחרון" (The Last Waltz), שנחשב לסרט-הופעה פורץ דרך. אחד משיאי ההופעה הוא החיוניות הלא אופיינית שמוריסון הפגין, כולל בעיטות לגובה.
ב-1977 מוריסון הוציא לאור לבסוף את האלבום A Period of Transition בו שיתף פעולה עם דוקטור ג'ון, שהופיע גם ב"וואלס האחרון". האלבום פתח תקופה פורייה של כתיבת שירים אצלו. שנה מאוחר יותר יצא האלבום Wavelength שלא זכה לאהדה ביקורתית, אף על פי ששיר הנושא שודר לא מעט. השיר הפותח את האלבום "Kingdom Hall" (שעוסק בחוויה מילדותו של מוריסון הקשורה לעדי יהוה)בישר על התפנית הדתית שאפיינה את האלבום הבא של מוריסון, "אל תוך המוזיקה".
האלבום Into The Music יצא ב-1979, נחשב ליצירת מופת. הביקורת ברולינג סטונס: "אוסף של שירים ארוטי\דתי... הטוב ביותר שמוריסון יצר מאז Astral Weeks". בעיתונות המוזיקה מרבים לכנות אותו "האלבום הגדול האחרון של מוריסון".
שנות השמונים
האלבום No Guru, No Method, No Teacher שיצא ב-1986 גרף ביקורות חיוביות ממבקרים רבים אך לא מכולם. קולו של מוריסון נשמע בשיאו והעיבודים האקוסטיים היו מהמחוספסים ביותר מאז האלבום Astral Weeks, אך חלק מהמבקרים לא אהבו את העיסוק הרב בתוכן דתי.
אוח וראוקס
אוח וראוקס (שם מדעי: Bubo lacteus) הוא מין של אוח החי ברחבי אפריקה והוא אחד מדורסי הלילה הגדולים ביותר בעולם.