cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מתקפת ברוסילוב
המתקפה באוגוסט 1916
ב-8 באוגוסט, הארמייה המיוחדת של הגנרל בזוברשוב והארמייה השמינית הרוסית תקפו שוב בצפון מעבר לסטוקהוד בין סטארני לקובל, והקורפוס הסיבירי ה-1 שנפרס לאחרונה פרץ לעמדות אויב לזמן קצר. קורפוס המשמר ה-1 דרס את גדודי דיוויזיית האנדורף הגרמנית ואת האגף המקשר של דיוויזיית הונווד ה-41. האגף השמאלי של דיוויזיית הרגלים ה-107 נהדף לאחור, אולם החלק הקדמי הימני הצליח לבסס את עצמו. ברודקה מירינסקה, צבאו של בזוברזוב עם הקורפוס הטורקסטאני ה-1 חדר לעמדות של קורפוס פאת. בליל 11 באוגוסט הוחלפו יחידות לינסינגן משני הצדדים על ידי זארצה. הגנרל ברנהרדי איפשר לדיוויזיית המילואים ה-75 להתקדם למיילניקה ולקריווין כדי לתגבר את קורפוס קייזר האוסטרי. קורפוס המשמר הרוסי השני ניסה לפרוץ מראש הגשר המערבי של סטכוד בוויטוניז, אך נהדף על ידי קבוצת ליטוויץ. ממש באותו זמן ההתקפה של הקורפוס הרוסי ה-23 מיצתה את עצמה בקיסילין. ההתקפות הנוספות לא צלחו; שני הצדדים חזרו למלחמת חפירות.
דיוויזיית הרגלים הגרמנית הראשונה, שנפרקה ב-Maramaros-Sziget מאז 5 באוגוסט, הופנתה לדרום בוקובינה ב-8 באוגוסט ונפרסה בקירליבאבה. חזית דיוויזיית הרגלים ה-105 נפרצה על ידי כוחות רוסים ליד ווסולה, ודיוויזיית הרגלים ה-119, שהותקפה במקביל ממזרח לטלומטש, לא הצליחה יותר להחזיק מעמד. גנרל קראוול נאלץ להסיג את דיוויזיית הרגלים ה-119 לרמה מצפון לטישמיניצה. הארמייה האוסטרית השלישית שהוקמה לאחרונה ספגה אבדות ניכרות ב-7 באוגוסט, כוחותיו של לטשיצקי הצליחו לפרוץ דרך לניזניוב. ב-9 באוגוסט, הקורפוס ה-11 הרוסי תקף על פרוט העליון את הדיוויזיה האוסטרית ה-59 וכבש את העמדה הדומיננטית של פירס דורה. הקורפוס הרוסי ה-12 חדר כמעט באין מפריע לאזור שממזרח לנאדוורנה, בין מרג'מפול לדוביאנקו הקורפוס האוסטרי ה-13 הצליח לחזור לעמדותיו. מדרום לזה, הארמייה האוסטרית השביעית, שנחשפה על האגף, נאלצה לסגת לקו Ottynia-Tysmjenica ומאחורי Bistritza. לאחר הקרבות הבאים אבדה גם סטניסלאו ב-10 באוגוסט, והקו החדש בסרת העליון נמתח בין מריאמפול - נדבורנה. כתוצאה מהאגף הדרומי הפתוחה נאלצה גם ארמיית הדרום הגרמנית להסיג את חזיתה בין ירוסלביץ לבטקוב בין 14 ל-18 באוגוסט מאחורי הזלוטה ליפא, והארמייה האוסטרית השנייה שנלחמה צפונה משם.
סוף המתקפה
כניסתה של רומניה למלחמה בצד בעלות הברית, שהתרחשה ב-27 באוגוסט, הביאה רק הקלה לזמן קצר מאוד. להפך, הרוסים נאלצו להעניק לבת בריתם החדשה הרבה תמיכה לאחר ההצלחות הראשוניות הדלות והתבוסות הרות האסון שלאחר מכן. מעצמות המרכז ניצחו בזירת המלחמה הרומנית עד תחילת דצמבר 1916. הצבא הרוסי נאלץ כעת לעבור מאות קילומטרים בנוסף, מה ששלל ממנו כוחות למתקפה. ב-29 באוגוסט, פילדמרשל פון הינדנבורג מונה לרמטכ"ל, ולאופולד, נסיך בוואריה תפס את מקומו כמפקד העליון במזרח.
אבדות
על פי המידע שבידנו מקובל כי עד מיליון חיילים רוסים נהרגו, נפצעו או נשבו במהלך מתקפת ברוסילוב. לעומת זאת, אבדותיהן של מעצמות המרכז היו גבוהות יותר, אם כי יש לציין שחיילים רבים מאוסטריה-הונגריה נלקחו בשבי על ידי הרוסים. בספרות, לעומת זאת, אין הסכמה על פירוט חללי מעצמות המרכז, מחד כי המידע על מספר השבויים באוסטריה-הונגריה שונה מאוד בהתאם לתאריך, ומאידך כי גם קורבנות הלחימה בחזית מצפון לביצות פריפיאט מתווספים לקורבנות מתקפת ברוסילוב. לפי קיגן, סך האבדות של מעצמות המרכז במהלך מתקפת ברוסילוב היו 600,000 איש, כולל 400,000 שבויים, בצד אוסטריה-הונגריה ו-350,000 איש בצד האימפריה הגרמנית. עדיין לא ברור אם נתונים אלה משקפים רק את ההפסדים מהמתקפה בחזית הדרום-מערבית הרוסית בפיקודו של ברוסילוב, או שהם כוללים גם את האבדות מההתקפות על החזית המערבית הרוסית שהחלו זמן קצר לאחר מכן.
לפי סטיבנסון, אבדותיה של אוסטריה-הונגריה הסתכמו ב-600,000 הרוגים ופצועים וב-400,000 שבויים, נתונים המתאימים לכמחצית מכלל חיילי הצבא האוסטרו-הונגרי הפרוסים בחזית המזרחית. סטיבנסון אינו נותן מידע על האבדות הגרמניות. דמויות אחרות ניתן למצוא ב-Bihl. הוא מעריך את ההפסדים הכוללים של קוק מהמתקפה בחזית הדרום-מערבית הרוסית לבדה ב-475,000 איש, כולל 226,000 שבויים. לא ניתן למצוא מידע על סך האבדות של מעצמות המרכז במאמר המקביל באנציקלופדיה מלחמת העולם הראשונה, אלא רק מידע על מספר השבויים בשלב הראשון של מתקפת ברוסילוב. לפי זה, הכוחות המזוינים הרוסים כבר לקחו 200,000 שבויים עד 12 ביוני. יחד עם ההפסדים האחרים, כוחם של הכוחות האוסטרו-הונגרים באזור זה צומצם "כמעט בחצי".
תוצאות המתקפה
מתקפת ברוסילוב הייתה בתחילה מוצלחת ביותר עבור רוסיה, אך גרמה לטינה בתוך הצבא הרוסי עקב האבדות העצומות. הדמורליזציה התחזקה בתקופה שלאחר מכן ותרמה באופן משמעותי להתמוטטות האימפריה הרוסית באמצעות מהפכת פברואר.
המתקפה גם הביאה לרוסים ניצחון פירוס פוליטי. פוליטיקאים רבים קיוו שכניסתה של רומניה למלחמה תפיג את הלחץ על הצבא הרוסי. הצלחתו של ברוסילוב הייתה הגורם המכריע לכניסה של ממשלת רומניה למלחמה. פקידי צבא בכירים, כולל הרמטכ"ל הרוסי אלכסייב, חסמו אפשרות זו. בזירת המלחמה הרומנית ספגו חיילי הצאר תבוסה קשה ונחלשו לצמיתות.
מבחינה טקטית, השלב הראשוני במתקפת ברוסילוב היה משמעותי. בעוד שהיתרונות הצבאיים של חידושיו של ברוסילוב לא הוכרו בסופו של דבר ברוסיה, הצבא הגרמני השיג הצלחה גדולה יותר מסוף 1917 עם טקטיקת "חיילת דריסה" הדומה. מתנגדיו של ברוסילוב התלוננו שהמתקפה שלו הצליחה רק בגלל חולשתם של האוסטרים ושדרך ניהול המלחמה שלו חסרת תועלת נגד החיילים הגרמנים. לא ברור מדוע ברוסילוב עצמו התרחק מהתוכניות שלו לקראת סוף ההתקפה.
יעל אופנבך
יעל אופנבך (נולדה ב-1968) היא מוזיקאית, מתופפת ופזמונאית ישראלית. חברת להקת "הברירה הטבעית".
ביוגרפיה
נולדה בחיפה. למדה באנגליה מוזיקה הודית וטאבלה, וכן צילום. בשנת 1992 הצטרפה ללהקת הברירה הטבעית, ומאז היא חברה בלהקה כמתופפת ונגנית כלי הקשה.
הייתה בת זוגו של שלמה בר, מנהיג "הברירה הטבעית", ולהם שלושה בנים.
הפיקה וניהלה את ההופעות והסדנאות של בר בישראל ומחוצה לה. כמו כן היא מלווה נגנים הודים במוזיקה הודית קלאסית.
אופנבך עוסקת בכתיבה, וכמה משיריה הולחנו בידי שלמה בר ומושרים על ידי הברירה הטבעית. אחד משיריה, "גברת ריטה לין", יוצא נגד השימוש בריטלין לילדים.
YSL רקורדס
YSL רקורדס (ידועה גם כיאנג סטונר לייף ויאנג סליים/סלאט לייף) היא חברת תקליטים, המבוססת באטלנטה, שהוקמה על ידי הראפר יאנג ת'אג. החברה היא חותם של חברת התקליטים 300 אנטרטיינמנט. בין אמני החברה נכללים גאנה, ליל קיד ועוד.
היסטוריה
הקמת הלייבל הוכרזה ב-15 בנובמבר 2016, באמצעות סרטון שהעלה יאנג ת'אג בסנאפצ'ט ובו מציג את משרדו החדש. הסרטון כולל גם נאום של מייסד 300 אנטרטיינמנט, קווין ליילס, ששיבח את הלייבל החדש. בשנת 2017 הודיעה החברה על חתומה הראשון, הראפר גאנה. במהלך הוצאת מיקסטייפים שונים באותה השנה, הודיעה החברה על חתומים נוספים, כשהראפר YoungBoy Never Broke Again הוחתם על עסקה משותפת בת 5 אלבומים עם YSL ואטלנטיק רקורדס, לאחר שבחר בה, מול עסקה עם חברת התקליטים של הראפר בירדמן, קאש מאני רקורדס. ללייבל הצטרף גם הראפר ליל דיוק, לצד אחיותיו של ת'אג, דולי והיי-דורה.
ב-15 באוגוסט 2018 הודיע ת'אג על אלבום אוסף ובו חתומי החברה, למעט YoungBoy Never Broke Again, בשם Slime Language, אותו הוציא ביום הולדתו ה-27, ב-16 באוגוסט. ב-12 בספטמבר, הכריז הראפר ליל בייבי על מיקסטייפ משותף עם גאנה בשם Drip Harder, אשר יצא ב-5 באוקטובר, תחת YSL, בשיתוף עם חברת התקליטים של ליל בייבי, קוואליטי קונטרול.
ב-22 בפברואר 2019 הוציא גאנה את אלבום הבכורה שלו, Drip or Drown 2, לאחר הסינגל שיצא מהאלבום, "One Call", שלווה בווידאו קליפ. ב-14 ביוני הוציא ליל קיד את אלבום הבכורה שלו, Long Live Mexico, ממנו יצאו שלושה סינגלים, "Oh My God", "Proud of Me" ו-"Pull Up".
ב-28 בפברואר 2020 הוציא התקליטן והמפיק זייטובן מיקסטייפ משותף עם ליל קיד, ליל גוטיט וליל יאכטי בשם A-Team. במרץ של אותה השנה, הודיע גאנה על אלבומו השני, Wunna. הסינגל המוביל מתוכו, "Skybox", יצא לאור ב-6 במרץ לצד וידאו קליפ. ב-16 במרץ, הצהיר גאנה בטוויטר כי Wunna משמעו ראשי תיבות של "Wealthy Unapologetic N***a Naturally Authentic". ב-3 באפריל, הוציאו יאנג ת'אג וגאנה את הסינגל "Quarantine Clean", שהופק על ידי טורבו דה גרייט. למחרת, הסביר גאנה שהאלבום חווה בעיות בהוצאתו עקב מגפת הקורונה. ב-22 במאי, יצא האלבום, שהגיע היישר אל מקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
ב-7 באוגוסט 2020 הוציא ליל קיד את אלבום האולפן השני שלו, Trapped on Cleveland 3, באמצעות YSL רקורדס.
ב-18 בדצמבר 2020 הוציאו YSL את הסינגל "Take It to Trial", מאת יאנג ת'אג וגאנה בהשתתפות יאק גוטי, הסינגל הראשון מתוך אלבום האוסף Slime Language 2, שיצא לאור ב-16 באפריל 2021.
תחרות העל טאטא סטיל 2018
תחרויות העל בשחמט, טאטא סטיל 2018, התקיימה בוייק אן זה, שבהולנד, בין התאריכים 13 בינואר ל-28 בינואר 2018. זו הפעם ה-80 שתחרות טאטא סטיל התקיימה. בתחרות השתתפו 14 רבי-אמנים, והיא התקיימה בשיטת ליגה, כך שנערכו בה 13 סיבובים. התחרות הייתה בקטגוריה 20 (מד כושר ממוצע 2750). מנצח התחרות היה אלוף העולם מגנוס קרלסן. קרלסן היה לשחמטאי שזכה במספר הגדול ביותר של תחרויות העל טאטא סטיל - שש פעמים, ובכך עקף את וישוואנתן אנאנד שזכה חמש פעמים בתחרות.
תוצאות התחרות
בראש הטבלה סיימו אניש גירי ומגנוס קרלסן שצברו 9 נקודות מ-13 אפשריות. בפלייאוף של שני משחקי בזק ניצח קרלסן במשחק הראשון, הגיע לעמדה זכויה במשחק השני וכאשר לגירי בעמדה אבודה ונותרו בשעונו 8 שניות בלבד לסיום המשחק הציע קרלסן במחוה ספורטיבית תיקו, תוצאה שהספיקה לזכות בגביע ובתחרות כולה. בסיכום שני המשחקים: 1.5 -0.5 לקרלסן.
! שחקן!! מד כושר!! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! סך הכל!! שיטת ברגר !! ביצוע תחרותי
לשכת השלום הבין-לאומית בשווייץ
לשכת השלום הבין-לאומית בשווייץ (בצרפתית: Bureau international de la paix) היא ארגון בין-לאומי שבסיסו בעיר ז'נבה בשווייץ. הארגון נוסד בברן ב-1891 וזכה בפרס נובל לשלום לשנת 1910.
מטרות הלשכה הן לתאם בין פעילויות של ארגוני שלום שונים, ולקדם את התפיסה של פתרון סכסוכים בין-לאומיים בדרכי שלום. בשנות פעילותה הראשונות הייתה הלשכה מזוהה עם התנועה הפציפיסטית שפעילותה גברה באותן שנים באירופה. חברי הלשכה פעלו כדי לייסד בית משפט בין-לאומי לבוררות וקראו לשיתוף פעולה והידברות בין מדינות. ביחד עם ארגונים דומים שקמו באותה תקופה, ניסתה הלשכה להשפיע על מדינאים, כמו גם על אזרחים, לשאוף לשלום ולקדם רעיונות שהובילו להקמת חבר הלאומים.
בשלהי המאה ה-20 איבדה הלשכה מכוחה, ולאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה מחדש בעזרת חקיקה מיוחדת בשווייץ ובסיסה הועבר לז'נבה. כיום הארגון ממשיך לפעול למען מימוש מטרותיו.
ארצ'יבלד לייטץ'
ארצ'יבלד לייטץ' (באנגלית: Archibald Leitch; 27 באפריל 1865, גלאזגו, סקוטלנד – 25 באפריל 1939) היה אדריכל סקוטי. הוא מפורסם בעיקר בשל תכנונם של אצטדיוני כדורגל ברחבי הממלכה המאוחדת.
עבודתו המוקדמת של לייטץ' התמקדה לרוב בבניית בתי חרושת ומפעלים בעיר הולדתו, גלאזגו. הוא החל בתכנון אצטדיונים בשנת 1899, כאשר נקרא לתכנן את אצטדיון אייברוקס, אצטדיונה החדש של גלאזגו ריינג'רס. האצטדיונים שתוכננו על ידיו נחשבו בתחילה ליותר מעשיים מאשר אלגנטיים או מעוצבים, וללא ספק הושפעו מעבודותיו המוקדמות בתכנון מבנים תעשייתיים. באופן טיפוסי, היציעים של לייטץ' נבנו בשתי דרגות, כאשר מעקות מוצלבים הותקנו בקדמת היציע העליון וכן נבנו גגות מכוסים זפת שקצותיהם פנו לעבר כר הדשא. מקטע הגג המרכזי היה בדרך כלל גדול באופן ניכר מהאחרים וכן שולב בו גמלון בולט.
גם לאחר אסון אייברוקס ב-1902, בו נהרגו עשרים ושישה אוהדים כאשר קרס מקטע באחד היציעים, לייטץ' נותר אדריכל מבוקש. במהלך ארבעת העשורים הבאים הפך לייטץ' לשם דבר בתחום אדריכלות הכדורגל בבריטניה ונטל חלק בתכנונם של יותר מעשרים אצטדיונים גדולים, ביניהם:
רבות מעבודותיו של לייטץ' נהרסו מאז הקמתן (מרביתן בעקבות פרסום דו"ח טיילור והמעבר לאצטדיונים כל-מושביים, כלומר ללא יציעי עמידה), ביניהן יציע טריניטי רואד בווילה פארק, שנחשב לאחת מעבודותיו הטובות ביותר ונהרס בשנת 2000. היציע המרכזי בקרייבן קוטג' וחזית היציע המרכזי באייברוקס עומדים על כנם עד עצם היום ורשומים כמבנים המיועדים לשימור.
On a Roll
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-71 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע
השיר נכתב על ידי מיילי סיירוס, צ'ארלי ברוקר וטרנט רזנור, הולחן על ידי רזנור והופק על ידי האיש הנעלם. הווידאו קליפ הרשמי שיצא עבור השיר, הועלה לערוץ היוטיוב של נטפליקס והצליח לצבור 11 מיליון צפיות.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
רשימת השמעה
On a Roll" – 2:34"
Right Where I Belong" – 2:11"
לבן מרסר
לבן מרסר (באנגלית: LaVon Mercer; נולד ב-13 בינואר 1959 במטר, ג'ורג'יה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר. נחשב לגדול החוסמים בליגת העל בכל הזמנים, על אף שאחת מרגליו קצרה מהשנייה. גובהו 2.08 מטר.
ביוגרפיה
בספטמבר 1980 חתם מרסר בהפועל תל אביב הישראלית, בה שיחק במשך 8 שנים (1980–1988). בעונת 1988/89 עבר ליריבתה העירונית של הפועל, מכבי תל אביב, עימה זכה בחמש אליפויות ובארבעה גביעים. נוסף על כך הגיע עם מכבי לגמר גביע אירופה לאלופות ב-1989 ולחצי הגמר ב-1991. היה שותף לאובדן האליפות של מכבי ב-1993 להפועל גליל עליון. לאחר עונת עזב מרסר את מכבי ופרש מכדורסל, כשלזכותו 938 נקודות במדי מכבי במסגרת גביע אירופה.
מרסר שיחק 79 משחקים במדי נבחרת ישראל, בהם קלע 1,246 נקודות.
בסך הכל קלע מרסר 4,516 נקודות במשחקי הליגה.
עונת 1977/1978 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
עונת 1977/1978 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה ה-12 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-29 באוקטובר 1977 והתחרות הסתיימה ב-29 במרץ 1978. בתחרות השתתפו 25 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 7 עולות לשלב הבתים. לקבוצות אלו התווספה גבטי קאנטו (מחזיקת הגביע). המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
התחרות הסתיימה בניצחון של גבטי קאנטו מאיטליה, בפעם השנייה בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות.
שלב הבתים
בית א'
בית ב'
ישראל בתחרות
הפועל תל אביב הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב הראשון בו היא הפסידה לאולימפיאקוס 60-79 ו-75-55
רפיק חלבי
רפיק חלבי (בערבית: رفيق حلبي; נולד ב-12 באוקטובר 1946) הוא איש ציבור דרוזי-ישראלי. מכהן כראש המועצה המקומית דלית אל-כרמל. בעבר עיתונאי ואיש תקשורת. חתן פרס סוקולוב לעיתונות.
ביוגרפיה
חלבי נולד וגדל למשפחה דרוזית בדלית אל-כרמל. בילדותו למד בבית הספר היסודי בכפר ובנעוריו התחנך בבתי הספר התיכוניים בחיפה. ביולי 1963 השתתף במחנה משותף של נוער יהודי, דרוזי וערבי, בו פגש לראשונה מקרוב נוער יהודי. בוגר תואר ראשון בלשון עברית ובבלשנות שמית מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני מאוניברסיטת חיפה.
שירת בצה"ל כקצין בגדוד סיור והשתחרר בדרגת סגן. כחלק משירות המילואים, שירת בתחנת גלי צה"ל.
בתקופת לימודיו באוניברסיטה העברית שימש במספר תפקידים שונים בעיריית ירושלים, בין היתר היה סגן הממונה על מזרח ירושלים ועוזרו של ראש העיר טדי קולק. בנוסף נהג לכתוב מאמרים בעיתון "אל-אנבא" ומשנת 1973 פרסם מאמרים בעיתון "דבר".
בשנת 1974 הצטרף לטלוויזיה הישראלית למבט לחדשות, ככתב לענייני השטחים. בשנת 1977 קיבל קביעות. חלבי עשה כתבות רבות על הדרוזים ועמד מאחורי חשיפות רבות כגון העסקת קטינים ברפיח, מצב הפועלים הערבים בתל אביב, הוועדה להכוונה לאומית בשטחים, ליווה את השתלטות אש"ף על השטחים במשך שבע שנים וסיקר את המהומות הקשות שאירעו באותם ימים.
הפיק את רוב משדרי השלום מעמאן, קהיר, עזה, עין עברונה, ירושלים, קטר ועומאן. ביים וערך סרטים לתוכנית מבט שני. היה כתב בעיתונות הערבית המקומית, והיה בעל פינה בקול ישראל בערבית; בשנת 1981 יצא לחופשה ללא תשלום, והיה שותף להקמת השבועון 'כותרת ראשית' בעריכת הכתב נחום ברנע.
בשנת 1985 כיהן כמרצה לתקשורת באוניברסיטת תל אביב למשך שלוש שנים. בשנים האחרונות היה מרצה לתקשורת במכללה למנהל, מרצה בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה, מרצה לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן, ומרצה בחוג לקולנוע וטלוויזיה במכללת ספיר.
בין תפקידיו ברשות השידור: כתב שטחים כולל סיני והגולן במערכת "מבט", חבר מערכת "כותרת ראשית" בעריכת נחום ברנע, עורך משנה "מבט", עורך תוכנית הבוקר ושידורי מלחמת המפרץ, עורך "מבט" לחדשות, עורך ראשי "מבט" ומפיק שידורי ועידות השלום, מנהל חטיבת החדשות וממלא מקום מנהל הטלוויזיה בערוץ הראשון.
בשנת 2001, בית הדין המשמעתי של עובדי רשות השידור מצא את חלבי אשם בכך שסייע לחבר שעבד במערכת הבחירות של ש"ס, ובכך סיכן את מעמדה של רשות השידור. ב-2003 התפטר מתפקידו כמנהל חטיבת החדשות של רשות השידור לאחר שבקשותיו לתגבור כוח אדם לא נענו, בנוסף טען להתערבות בתכנים.
ביולי 2004 מונה לעורך סוכנות הידיעות הישראלית – עתי"ם.
בשנת 2007, במסגרת הסדר טיעון, הורשע חלבי בבית הדין למשמעת של עובדי המדינה בהתנהגות בלתי הולמת כלפי עובדת מדינה ובהטרדה מינית. בגזר הדין נכתב "אמנם מעשי הנאשם במישור המילולי, אך גם לאמירות בעלות גוון מיני יש מידת חומרה". חלבי אמר שהסכים להסדר הטיעון כי רצה לראות את הפרשה מאחוריו. בריאיון לתוכנית "אנשים" בשנת 2014 הכחיש שוב את הדברים ואמר "לא היה כלום, מעולם לא הודיתי, בשום דבר, מעולם לא היה שום דבר, וזה היה תפירת תיק על הסטייל של דרום אמריקה".
במהלך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בשנת 2013 התמודד חלבי לראשות המועצה המקומית דלית אל-כרמל. ב-22 באוקטובר 2013 זכה בבחירות עם 57.1% אחוזים מקולות הבוחרים. בבחירות 2018 התמודד פעם נוספת לראשות המועצה, וב-30 באוקטובר נבחר לכהונה שנייה לאחר שזכה בבחירות עם % 57.5 מקולות הבוחרים.
פועל זה שנים רבות בפרויקטים לדמוקרטיה, למלחמה בגזענות ולמען שוויון חברתי. במסגרת פעילותו הנחה מאות מפגשים של בני נוער, תלמידי בתי ספר והציבור הרחב בבית הגפן בחיפה, בסינמטק ירושלים ובעמותת סיכוי. חבר אגודת שוחרי אוניברסיטת חיפה, חבר הנהלת האוניברסיטה וקרן אברהם לסיוע לפרויקטים משותפים בין יהודים וערבים. חלבי פועל לקידום נושאים חברתיים וייצוג מיעוטים בתקשורת, כיהן כחבר הנהלה בארגון אג'נדה.
חיים אישיים
חלבי מתגורר בדלית אל-כרמל, נשוי ואב לילדים. בת משפחתו, נור זידאן חלבי, נשואה לשיבל כרמי מנסור.
Slime Language
Slime Language הוא אלבום אוסף של הראפר האמריקאי יאנג ת'אג וחברת התקליטים שלו YSL רקורדס. האלבום יצא לאור ב-17 באוגוסט 2018 לסטרימינג והורדה דיגיטלית על ידי חברות התקליטים YSL רקורדס ו-300 אנטרטיינמנט. האוסף מכיל הופעות אורח של אמני YSL ליל דיוק, גאנה, סטריק, אחיותיו של ת'אג דולי והיי-דורה וארוסתו של ת'אג קארלי, וכן ליל עוזי ורט, ליל קיד, נצ'י, ליל בייבי, ז'אק, טרייסי טי ועוד. האלבום הופק בפועל על ידי ויזי ולונדון און דה טראק, ומכיל הפקות מוזיקליות של קיז, קיי באנגרז, קייסי חליאל, DY, צ'ארלי הנדסום, סמוק, מאטאזיק, סופר, בילבורד היטמייקרס וטורבו, בין היתר. אלבום המשך, Slime Language 2, יצא לאור ב-16 באפריל 2021.
קיושי ימאשיטה
קיושי ימאשיטה (באנגלית: Kiyoshi Yamashita, ביפנית: 山下清, 10 במרץ 1922 – 12 ביולי 1971) היה אמן יפני, גאון אוטיסט שהתפרסם בשל ציוריו המרשימים והספר שכתב על נדודיו ביפן.
ביוגרפיה
ימאשיטה נולד באסקוסה (Asakusa) שבטוקיו. בגיל 3 חלה בהפרעה חמורה במערכת העיכול והיה על סף מוות. עקב הפגיעה סבל מלקות דיבור קלה ושונות נוירולוגית. אביו מת בילדותו, והוא נשלח לבית-ספר פרטי לחינוך מיוחד. ימאשיטה עסק שם בציור צ'יגירי-אה (Chigiri-e), יצירת תמונות מפיסות נייר צבעוני. הפסיכולוג פרופ' ריוזבורו שיקיבה (Ryuuzaburou Shikiba) גילה עניין בכישרונו וערך ב-1939 באוסקה תערוכה שבה הוצגו תמונותיו הרבות, בעקבותיה התפרסם ימאשיטה.
ימאשיטה החל בגיל 18 לשוטט ולנדוד בכל רחבי יפן, תקופה שנמשכה עד 1954. הוא כתב על האירועים והחוויות שעבר בספרו "יומן נדידה", שיצא לאור בשנת 1956. על בסיס הספר הופקה דרמה טלוויזיונית בשם "ספר נדידתו של Hadaka-no-Taisho"" ("גנרל עירום", כינוי שדבק בימאשיטה עקב נוהגו לנוד בלבוש מצומצם), ובו שיחק גנוסוקה אשייה (Gannosuke Ashiya) בתפקיד ימאשיטה הנודד.
ב-1971 נפטר בגיל 49 בעקבות דימום תוך-גולגולתי.
יצירתו
יצירותיו המגוונות והדרמטיות של ימאשיטה, עוסקות בנושאים שונים, החל מציורי נופים שונים ועד לציורים המשלבים דמויות אנושיות ומיתיות. את רוב יצירותיו צייר ימאשיטה בביתו שבטוקיו או במוסד בו שכן, כשהוא משתמש בזכרונו הצילומי לשחזור הנופים והדמויות שפגש במסעותיו. יצירותיו עשירות בצבעוניותם ומשלבות אלמנטים מן התרבות היפנית המסורתית והמודרנית. רוב יצירותיו הידועות צוירו בשיטת Chigiri-e. יצירותיו היו אהודות בקרב הבורגנים היפנים, וידוע על לא מעט זיופים שלהן, כולל כמה שהוצגו בטעות בתערוכות. ימאשיטה לא השתייך לקבוצה אמנותית כלשהי, ולכן קשה למומחי אמנות אקדמיים רבים להבחין בין תמונה אמיתית שלו למזויפת.
אניהילוס
אניהילוס (באנגלית: Annihilus) הוא דמות בדיונית של נבל-על חייזרי המופיעה בחוברות הקומיקס ארבעת המופלאים ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Fantastic Four Annual #6 מנובמבר 1968 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
לפני שנים רבות ביקום מארוול, קבוצת חייזרים מגזע הטיאנאס ערכה מסעות ברחבי היקום, וזרעה בכוכבי לכת נבגים המעניקים חיים. במהלך משימה באזור השלילי, החללית שלהם התנגשה במטאור והתרסקה. לפני מותם, הצוות הספיק לשחרר נבגים מסוג זה ברחבי האזור השלילי. שנים מאוחר יותר, יצור כלשהו בקע מאחד הנבגים השתולים. עם זאת, במקום להעריך את האזור המאוכלס יצורים דמויי חרקים, הוא גדל פרנואיד ואגרסיבי אשר העריך את הישרדותו יותר מכל דבר אחר. הוא קרא לעצמו אניהילוס, גילה את הריסות הספינה והשתלט על הטכנולוגיה המונחת לפניו על מנת לשעבד את שאר היצורים באזור השלילי. למתקן השולט על היצורים קרא אניהילוס בשם מוט השליטה הקוסמי. אניהילוס נתקל לראשונה בקבוצת ארבעת המופלאים כאשר הם חיפשו באזור השלילי אנטי-חלקיקים שנדרשו לטפל בסיבוכי ההריון של סוזן סטורם. חייליו של אניהילוס הביסו את הגיבורים, שברחו תוך כדי גנבת מוט השליטה הקוסמי והאנטי-חלקיקים. שליטתו של אניהילוס עורערה על ידי יאנוס איש השלילה, שהצליח לרתום לעצמו את אנרגיית האנטי חומר. אניהילוס הביס את יאנוס, שהוביל אותו לכדור הארץ ונהרג במקום. אניהילוס כמעט חדר לכדור הארץ דרך אחד משעריו של מיסטר פנטסטיק, אך הוחזר לאזור השלילי על ידי האוונג'רס.
אניהילוס נאבק בקבוצת ארבעת המפחידים, וניסיון בריחה שלו מהאזור השלילי סוכל על ידי ספיידרמן והלפיד האנושי. אניהילוס חש כוח גדול בתוך פרנקלין ריצ'רדס, וחטף אותו יחד עם ארבעת המופלאים, מדוזה, ואייט ווינגפוט ואגאת'ה הרקנס. הוא השתמש במכונה כדי להעביר את כוחותיו של פרנקלין אליו, אך נכשל והובס על ידי החטופים. הם ברחו, ומאוחר יותר, אניהילוס חבר למיסטר פנטסטיק על מנת להביס את הדעתן המטורף. לאחר שמוט השליטה הקוסמי נגנב על ידי בלאסטאר, ניסיון בריחה של אניהילוס הגוסס סוכל על ידי האוונג'רס וארבעת המופלאים. עם זאת, בלאסטאר הקים את אניהילוס לתחייה, מה שהעניק לאניהילוס הזדמנות לגנוב את מוט השליטה הקוסמי בחזרה. הוא תקף את אסגרד, ונהדף על ידי אודין. כנקמה, אניהילוס חטף את אודין הישן, אך הובס על ידי ת'נדרסטרייק.
אניהילוס הוא הנבל הראשי באירועי השמדה, בהם תכנן גל השמדה מאסיבי שיכלה את החיים כולם ביקום, ובסופו נהרג על ידי נובה. במהלך מלחמת המלכים, דארקהוק ובן בריתו מגלים כי אניהילוס נולד מחדש כתינוק עם זיכרונותיו הקודמים. לאחר שהלפיד האנושי נהרג על ידי צבא חייזרים מהאזור השלילי, אניהילוס הגיב לאיומיו של מיסטר פנטסטיק בהנפת תלבושתו של הלפיד. מתגלה כי אניהילוס החיה את הלפיד האנושי באמצעות ניתוחים, והפך אותו לגלדיאטור. באמצעות גרסה חלופית של מיסטר פנטסטיק, אניהילוס תקף את בניין בקסטר, בסיסם של ארבעת המופלאים. הלפיד האנושי יצר קשר עם קבוצת בלתי-אנושיים בשם "חטיבת האור", באמצעותה גנב את מוט השליטה הקוסמי ושיעבד את אניהילוס. עם מוט השליטה הקוסמי, הוא הוביל את צי גל ההשמדה נגד צי הקרי ואחד מהשמימיים. לאחר שפרץ מרד, אניהילוס חזר לשלוט באזור השלילי והשתחרר משליטתו של הלפיד. במהלך עלילת אינסופיות, אניהילוס מופיע כחלק מהמועצה הגלקטית. בסוף האירוע, הוא פותח פעם נוספת פורטל לאזור השלילי.
דמותו של אניהילוס מדורגת במקום ה-94 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
באדו זאכי
באדו א-זאכי (בערבית: بادو الزاكي, תעתיק מדויק: "באדו א-זאכי"; נולד ב-2 באפריל 1959 בסידי קאסם, מרוקו) כדורגלן ומאמן כדורגל מרוקאי.
זאכי היה שוער נבחרת מרוקו עימה שיחק במונדיאל 1986 ואיתה זכה בארבע אליפויות אפריקה. בין השנים 1978–1986 שיחק בקבוצת וידאד קזבלנקה, בין השנים 1986–1990 שיחק בספרד במדי מיורקה איתה הגיע לגמר גביע המלך הספרדי. בין השנים 1990–1992 שיחק זאכי במדי FUS רבאט. מאז פרישתו ב-1993 משמש כמאמן ובין השנים 2002–2005 שימש כמאמן נבחרת מרוקו.
שרלרואה
שרלרואה (בצרפתית: Charleroi, בוולונית: Tchålerwè) היא העיר הגדולה באזור ולוניה שבבלגיה. נכון ל-1 בינואר 2008 מנתה העיר 227,067 תושבים, וביחד עם פרבריה כחצי מיליון תושבים.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת באזור "הארץ השחורה" של מכרות הפחם שבדרום בלגיה, על הנהר סאמבר, שמקורו בצפון צרפת. היא נמצאת 46 ק"מ דרומית לבריסל, במרכזה של רשת תחבורה מסועפת הכוללת כבישים מהירים, קווי מסילות ברזל ושדה תעופה. תעלת המים המתחילה בשרלרואה עוברת דרך בריסל ומחברת את הנהרות סאמבר וסכלדה.
היסטוריה
תחילתה של העיר בכפר קטן בשם שרנואה. ב-1666 הפכו הספרדים, שחששו מהכנותיו הצבאיות של לואי הארבעה עשר מלך צרפת, את הכפר למקום מבוצר ושינו את שמו משרנואה לשרלרואה, על שם קרלוס השני מלך ספרד שהיה אז בן חמש שנים, ושנה אחר כך כבש הצבא הצרפתי את המקום. וובאן, שהיה המהנדס הצבאי של לואי הארבעה עשר, השלים את הביצורים והרחיב את חומות העיר. בשנת 1678 עבר המקום שוב לידי ספרד על פי הסכמי ניימכן.
הצבא הצרפתי כבש שוב את שרלרואה ב-1693, 1746 ו-1794. נפוליאון שהה בעיר יומיים לפני קרב ווטרלו (1815). ההולנדים הקימו במקום מבצר חדש שהותקף ונכבש על ידי תושבי העיר בעת מהפכה הבלגית של 1830.
ב-1914, בתחילת מלחמת העולם הראשונה, התחוללו בשרלרואה קרבות כבדים, והעיר נפלה בידי הגרמנים.
כלכלה
תעשיית זכוכית קיימת בשרלרואה מאז המאה ה-16. פני העיר השתנו במהלך המהפכה התעשייתית במאה ה-19. מרבצי הפחם המצויים סביבה הביאו להתפתחותה המהירה, והוקמו בה בתי יציקה למתכות, ייצור ועיבוד פסי מתכת, בתי חרושת לסכינים, מסמרים וחוטי פלדה, וכיום ניתן למצוא בה גם בתי דפוס ותעשיות כימיקלים ותרופות.
כדורסל
בעיר פועלת קבוצת הכדורסל ספירו שרלרואה שזכתה שמונה פעמים בליגת העל הבלגית.
כדורגל
בעיר פועל מועדון הכדורגל שרלרואה שמשחק בליגת העל הבלגית.
סבסטיאן (סרט)
סבסטיאן (באנגלית: Sebastiane) הוא סרט קולנוע בריטי שנוי במחלוקת שיצא בשנת 1976, ובוים על ידי פול האמפרס ודרק ג'רמן, שזה סרטו הראשון באורך מלא. את המוזיקה לסרט יצר בריאן אינו. הסרט מציג את חייו של סבסטיאן הקדוש ואת הוצאתו להורג במטח חיצים שהפכה איקונית ובעקבותיה נעשה מרטיר נוצרי.
מרבית המחלוקת סביב הסרט עסקה בהומוארוטיקה המוצגת בו, בעיקר ביחסים שבין דמויות החיילים. הסרט ידוע בשל הוויזואליה המרשימה שבו, ובשל העובדה שהיא סרט הקולנוע ראשון שצולם כולו בלטינית מדויקת עד לכדי תרגום של חלק מהדיאלוגים ללטינית וולגארית. בנוסף, נהוג להתייחס ל"סבסטיאן" כסרט הקולנוע הראשון שהציג הומוסקסואליות באור חיובי.
הסרט הופץ מחדש ב-DVD במרץ 2005, ומאז הפצתו המחודשת הוא מוקרן מעת לעת בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם.
עלילה
בשנת 300 לספירה, סבסטיאן מגורש מרומא העתיקה ונשלח לגלות במאחז נידח המיושב אך ורק על ידי גברים. על מנת לספק את יצרם המיני מקיימים הגברים יחסים הומוסקסואליים ביניהם במאחז המשמש לרבים מהם כמעין "מקום מפלט" למימוש פנטזיות מיניות. סבסטיאן הופך למושא תשוקה עבור קנטוריון רב עוצמה אך מסרב להתמסר לו. הוא מקדיש עצמו אך ורק לעבודת האל, דבר שמביא לקרב אלים בין השניים.
Fallout
Fallout הוא משחק תפקידים ממוחשב שהופק על ידי בריאן פארגו וטים קיין, פותח והופץ על ידי Interplay בשנת 1997. המשחק מתרחש בהיסטוריה חלופית פוסט-אפוקליפטית באמצע המאה ה-22, ארצות הברית בתקופה שלאחר מלחמה גרעינית עולמית.
המשחק נחשב ליורש של המשחק Wasteland. למרות הדמיון בין שני המשחקים, Fallout מתרחש ביקום שונה לחלוטין. המשחק היה אמור להשתמש במערכת GURPS Interplay בסוף השתמשה במערכת אחרת שנקראה SPECIAL.
בעקבות ההצלחה והביקורות האוהדות לה זכה הכותר המקורי, הפיקו Black Isle Studios משחק המשך, שזכה גם הוא להצלחה. לאחר סגירת הסטודיו, מכרה Interplay את זכות הקניין על המשחק. מאז, תחת ידי מפתחים זרים, ראו אור שני משחקים נוספים בסדרה שזכו גם הם להצלחה מסחרית.
עלילה
Fallout מתרחש בהיסטוריה אלטרנטיבית בה ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכה להסתגר בתוך עצמה, "חבר העמים" האירופי (המקביל לאיחוד האירופי במציאות) נהיה למעצמה, ברית המועצות לא התפרקה, פצצות האטום נשארו אך ורק פצצות ביקוע ופצצות המימן וראשי הנפץ הגרעיניים המודרניים לא הומצאו, המלחמה הקרה המשיכה לתוך שנות ה-2000, שבב הסיליקון אינו קיים, והתפתחות התרבות נעצרה בערך היכן שהייתה באמצע שנות ה-50.
בעקבות משבר אנרגיה חריף שנגרם עקב דלדול מקורות הנפט והאורניום שוררת מתיחות רבה בין המעצמות, מאבקי הכוחות ביניהן על המשאבים הללו נקראו "מלחמת המשאבים". ב-2066, סין הקומוניסטית, בעקבות סירובה של ארצות הברית למכור נפט מאלסקה, פולשת לאלסקה וכובשת אותה. ארצות הברית מכריזה בתורה מלחמה על סין ויוצאת במאבק לכבוש את אלסקה מחדש ומשתמשת במשאבים קנדיים לצורך המלחמה שלהם, למרות תלונות קנדיות. בסופו של דבר מספחת ארצות הברית את קנדה בכוח בפברואר 2076 בשל התנגדות קנדית לנוכחות הצבא האמריקאי על שטחה.
בזכות המצאה גאונית בשם "שריון ממונע" צבא ארצות הברית הודף בהצלחה את הפולש הסיני ומשיב את הריבונות על אלסקה. ולאחר השבת הריבונות על אלסקה, פותחת ארצות הברית במתקפת נגד על אדמת סין. שנה לאחר גירוש הסינים מאלסקה ב-23 באוקטובר 2077 פורצת מלחמה אטומית בשם "המלחמה הגדולה". איש לא יודע מי שיגר ראשון ומדוע, אבל בפחות מכמה שעות בלבד מרבית הערים המרכזיות נמחקות מעל פני האדמה, מותירות אחריהן רק תלי בניינים הרוסים. החורבן רב והחברה, הכלכלה והתרבות האנושיים נמחקים כלא היו. רק מאות אלפים בני מזל שנבחרו לפרויקט "בית מסתור" של הממשלה האמריקנית היו מוגנים מפני ההרס הרב של הפצצות ולאחר מכן מהקרינה הרבה שנבעה מהנשורת הגרעינית והמוטנטים שהיא יצרה. מאה שנה מפרוץ אותה המלחמה, החברה האנושית טרם השתקמה לגמרי. הפרוטגוניסט (הדמות הראשית) של Fallout הוא תושב של אחד המקלטים האטומיים, המכונים כספות (Vaults). הכספות, שנבנו על ידי חברה בשם וולט טק (Vault tec), חברה ממשלתית שהופקדה על ביצוע פרויקט "בית מסתור", נועדו להגן על חלק משמעותי מאוכלוסיית ארצות הברית כדי לאכלס אותה מחדש אחרי שהדעיכה הטבעית של הקרינה מהנשורת התקדמה די הצורך, כדי להפוך את האדמה לבטוחה שוב.
לפרוטגוניסט כמאה וחמישים ימי משחק למצוא את הרכיב, לפני שאספקת המים בכספת 13 אוזלת. במהלך המשחק הפרוטגוניסט מגלה שצבא של מוטציות בהנהגת מנהיג מסתורי שנקרא רק בשם "האדון" מנסה להשתלט על האזור ולהפוך את התושבים למוטציות כמותם. "האדון" מפיץ את הווירוס שנקרא "Forced Evolutionary Virus" כדי להפוך אנשים ל"סופר מוטציות". מטרתו הסופית היא לאחד את כל העולם על ידי הפיכת כל האנשים לסופר מוטציות ובדרך למחוק כל הבדל תרבותי ביניהם. הפרוטגוניסט נדרש לחסל את "האדון" ולהשמיד את הבסיס הצבאי בו מאוחסן הווירוס.
במסעו של הפרוטגוניסט, הפרוטגוניסט משתתף במגוון פעילויות שישפיעו על עתידה של אמריקה החדשה, שכעת מכונה "השממה" (The Wasteland) - ביניהן לעזור לעיר שיידי סנדס להפוך לרפובליקת קליפורניה החדשה - מעצמה שתקום שנים לאחר מות הפרוטגוניסט ותשפיע על עתיד השממה, ועוד. בנוסף, מסופר כי ה"נבחר", הפרוטגוניסט של Fallout2, הוא הנכד של תושב הכספת (פרוטגוניסט).
אם "האדון" והבסיס הצבאי לא מושמדים תוך 500 יום, האדון מגלה את מיקום כספת 13 והמשחק מסתיים בהפסד. לאחר השמדת "האדון" והבסיס הצבאי, המפקח מודה לשחקן על הצלת הכספת והעולם, אך הוא אינו מאפשר לדמות לחזור לכספת ושולח אותה לגלות, בטענה שחזרתו תניע צעירים רבים לרצות לעזוב ובכך עשויות תקוות האנושות להתחלה חדשה להיגנז.
סרטון הסיום מציג את תושב הכספת צועד לבדו אל האופק של השממה המדברית. ישנו סיום נוסף שבו תושב הכספת יורה למוות במפקח לפני שהוא יוצא לגלות.
משחקיות
המשחקיות ב-Fallout מורכבת ממסע אשר מוצג במפת עולם ומביקורים במקומות אשר מוצגים על המסך בפירוט ואינטראקציה של השחקן עם התושבים המקומיים. התנהלותו המוסרית של השחקן הנגזרת מפעולותיו משפיעה על דירוג ה"קארמה" שלו, דירוג שבתורו ישפיע על האופן בו יתנהלו מולו הדמויות במשחק. מאפיין ייחודי ל-Fallout בזמנו היה האפשרות להשלים משימה נתונה במספר דרכים שונות. השחקן היה יכול לבחור, למשל, בין שכנוע בדיבור לשימוש בכוח למען השגת מטרה מסוימת. הפעולות של השחקן לאורך כל המשחק יכולות להכתיב את הסוף של המשחק, או את ההזדמנויות בסיפור.
לחימה
הלחימה ב-Fallout מבוססת תורות. המשחק משתמש בנקודות פעולה כדי לקבוע מה תוכל לעשות בתור שלך. כל פעולה עולה מספר נקודות פעולה, מחיר הנקודות יכול להיות מושפע מגורמים חיצוניים, כמו סמים שהדמות נטלה. ישנם מספר סוגי כלי נשק במשחק שמתחלקים למספר סוגים:
פיתוח הדמות
לפי דירוגם, המשחק קובע את יכולותיו של השחקן, ברמה הראשונה המיומנויות נקבעות לפי התכונות הבסיסיות. ישנן 18 מיומנויות שונות במשחק, כאשר ניתן לדרג כל אחת מ-0 עד 100. ככל שהשחקן עולה בדרגות כך הוא מקבל נקודות יכולת אשר מאפשרות לו לשפר את היכולות שלו. ישנם גם ספרים שכאשר "נקראים" הם מוסיפים נקודות ליכולת.
מאפיין הוא איכויות מיוחדות שניתן לבחור בתחילת המשחק. המאפיין מוסיף בונוסים או חסרונות לדמות, כגון המאפיין "מסגרת קטנה" (Small Frame), שמגדיל את הזריזות בנקודה אך מקטין את המשקל הכללי שהדמות יכולה לשאת. המשחק גם עוקב אחרי ההתנהגות המוסרית של השחקן. אם שחקן יהרוג אנשים חפים מפשע, הוא לא יהיה מקובל באזורים מסוימים. אם השחקן הורג שני ילדים או יותר, חבורה של ציידי ראשים תרדוף אחריו במהלך המשחק ותנסה להרוג אותו.
פיתוח המשחק
המשחק פותח על ידי Black Isle Studios חברה בת של Interplay Entertainment כיורש של המשחק Wasteland, זה לא משחק המשך רשמי כי ל־Interplay Entertainment לא היה הזכויות על Wasteland בשלב זה.התקציב של המשחק היה קרוב לשלושה מיליון דולרים וכמעט בוטל פעמיים. בשלבים המוקדמים של המשחק, Fallout השתמש במערכת GURPS. השם Fallout לא היה תמיד, בשלבים המוקדמים קראו למשחק Vault 13 מה שבהמשך נפסל והוצא שם חדש Post Nuclear Adventure ולבסוף השם הסופי היה Fallout השם שהציע בריאן פארגו. Fallout השתמש במערכת GURPS של Steve Jackson Games עד שאיבד את הרישיון בשל האלימות הרבה שבתוך המשחק מה שהכריח את Interplay לשנות את שיטת GURPS למערכת "SPECIAL" שפותחה באופן פנימי.
שחקנים מפורסמים רבים משתתפים במשחק כמו רון פרלמן כקריין של המשחק ושל שאר משחקי Fallout, (Fallout Tactics,Fallout 2, Fallout 3 ו-Fallout New Vegas), ריצ'רד דין אנדרסון שמדובב את קיליאן (Killian), טוני שלהוב, בראד גארט ועוד.Interplay רצתה להשתמש בתור שיר הנושא "I Don't Want to Set the World on Fire" של The Ink Spots, אך לא הצליחה להשיג רישיון להשתמש בו והשיר "Maybe" של The Ink Spots נבחר במקומו.
משחקי המשך
Interplay מכרו את זכויות המשחק ל-Bethesda Softworks, שבתורם שחררו משחקי המשך לסדרה:
פרס גתה
פרס גתה של העיר פרנקפורט (בגרמנית: Goethepreis der Stadt Frankfurt) הוא פרס גרמני יוקרתי, על שמו של המשורר יוהאן וולפגנג פון גתה, המוענק משנת 1927 על ידי עיריית פרנקפורט, עיר הולדתו של גתה. הפרס מוענק לקראת ה-28 באוגוסט, יום הולדתו של גתה.
היסטוריה
הפרס הוענק מדי שנה, במשך תקופה ארוכה, לאנשי שם בתחומי הספרות, השירה, המוזיקה, האמנות הפלסטית והכימיה. התחומים נבחרו בהתאם לתחומי העניין של גתה עצמו, שהיה סופר ומשורר גדול, מוזיקאי חובב אמנות ואיש מדע. מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 מחולק הפרס רק בכל שלוש שנים. סכום הפרס הועלה מספר פעמים במשך השנים, וכיום הוא עומד על 50,000 אירו.
פרס גתה נחשב כיום לפרס יוקרתי בתחום המדע והאמנות. זאת, בין היתר, לאור העובדה שבעבר זכו בו אנשים שהשפעתם על תרבות המערב ניכרת היטב. בין הזוכים המפורסמים בפרס היו הרמן הסה, תומאס מאן, ויסלבה שימבורסקה, זיגמונד פרויד ואלברט שווייצר.
בימי גרמניה הנאצית הוענק הפרס לכימאי קרל בוש, יו"ר מועצת המנהלים של מפעל "אי גה פארבן", יצרן הגז ציקלון בה, ששימש במחנות ההשמדה הנאציים. בשנת 1942 הוענק הפרס לביוכימאי ריכרד קון, שבמהלך מלחמת העולם השנייה עמד בראש צוות שעסק בחקר גז עצבים.
הענקת הפרס משנות ה-50 ואילך בעיקר לאנשי רוח הומניסטיים, יכולה להתפרש כניסיון למחות את השימוש בו במהלך התקופה הנאצית, ולהחזיר לו את היוקרה שיוחסה לו לפני שנות ה-30. הפרס היום מזוהה אכן עם מחקרים ויצירות ברוח ההומניזם, ועברו בתקופת הנאציזם כמעט נשכח.
1933–1942
בשנות השלטון הנאצי, בשנים 1933 עד 1942, זכו בפרס אישים אשר הזדהו עם המשטר הנאצי ותמכו בו:
במשך שלוש שנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה לא חולק הפרס. עם חידוש החלוקה זכו בו אישים אנטי-נאצים מובהקים, ליברלים והומניסטים.
מאז 1945
אחדים מזוכי פרס גתה זכו גם בפרס נובל השוודי.
מלאכה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פורד דורנגו
פורד דורנגו (באנגלית: Ford Durango) הוא טנדר, 2 נוסעים, בתצורת "Coupé utility", מתוצרת קונצרן הרכב פורד בשותפות עם "National Coach Works", אשר יוצר בלוס אנגלס, קליפורניה, ארצות הברית, בין השנים 1979–1982, במהלכן יוצרו כ-200 יחידות.
תצורת טנדר "Coupé utility"
לעומת הטנדרים שיוצרו בשנות ה-30 של המאה העשרים, המונח "Coupé utility" הוגדר שילוב של טנדר יותר אלגנטי, נוח ומרווח.
קווי הגג - קווים עם מגש (תא) המטען משולבים.
מוזיאון בית רמברנדט
מוזיאון בית רמברנדט (בהולנדית: Museum het Rembrandthuis) הוא מבנה הממוקם ביודנבריסטראט באמסטרדם שבהולנד. המבנה, בו התגורר הצייר רמברנדט ואן ריין במשך מספר שנים, החל משנת 1639 ועד שפשט רגל בשנת 1656, משמש כיום כמוזיאון להנצחת חייו ועבודתו.
הקמת המבנה
המבנה המקורי היה מבנה דו קומתי, בראשו גמלון מדורג. בין השנים 1627–1628 שופץ המבנה, שונתה חזיתו, נוספה קומה שלישית ובראשה גמלון משולש (שהיה אופייני באותה עת). ככל הנראה השיפוץ בוצע על ידי האדריכל יאקוב ואן קאמפן (האדריכל שבנה את בניין עיריית אמסטרדם - לימים, ארמון המלוכה, בכיכר דאם).
1639–1658
בשנת 1639 רכש רמברנדט את המבנה בעבור סכום של 13,000 גילדרים (אשר בוצע בתשלומים, מאחר שלרמברנדט לא היה את כל הסכום). בעת רכישת המבנה היה רמברנדט אמן ידוע, ובאותה שנה אף התבקש לצייר את "משמר הלילה" של העיר אמסטרדם. על אף רווחיו, לא עמד רמברנדט בתשלומי המשכנתא וההלוואות שלקח. בין השנים 1652–1656 לקח רמברנדט הלוואות נוספות על מנת לשלם את הלוואותיו הקודמות, אולם לא הצליח לשלם את אלה ובשנת 1656 פשט רגל ונכסיו נמכרו על מנת לשלם לנושים. בשנת 1658 נמכר הבית במכירה פומבית על מנת לשלם את יתרת החובות ונמכר בסכום של 11,000 גילדרים. רמברנדט עבר להתגורר בבית שכור ברוזנחראכט בו התגורר עד מותו בשנת 1669.
1658–1911
בין השנים 1660–1662 שופץ המבנה וחולק לשני בתי מגורים. בשני המבנים התגוררו משפחות שונות עד סוף המאה ה-19, והמבנה שופץ ושונה מספר פעמים, ומצבו התדרדר במהלך השנים. הבית היה במצב רעוע חיצונית, ואלמלא היה זה ביתו של הצייר המפורסם היה כנראה נהרס על ידי עיריית אמסטרדם. ב 1862 קנה את הבית יהודי בשם יוכם איזאק אהרון שפיץ. הוא חי בבית עם אשתו ותשעת ילדיו. בקומה השנייה של הבניין היה בתקופה זו בית כנסת. בשנת 1906 נערכה תערוכה של יצירות רמברנדט, ובעקבותיה התעורר לחץ ציבורי מהקהילה היהודית בעיר שהביא לרכישת המבנה על ידי עיריית אמסטרדם מידי משפחת שפיץ, המשפחה האחרונה שחייתה בבית לפני הפיכתו למוזיאון. לאחר רכישתו, העירייה העניקה את הבית לקרן בית רמברנדט (Stichting Rembrandthuis) שהוקמה בשנת 1907 במטרה לשחזר את הבית למצב בו היה בעת שרמברנדט התגורר בו, אולם משיקולי תקציב לא בוצע שחזור היסטורי מלא. שיפוץ המבנה הסתיים בשנת 1911 והמוזיאון נחנך בנוכחות המלכה וילהלמינה והוצגו בו רישומים מעשה ידי רמברנדט.
יחסי סרי לנקה–שווייץ
היסטוריה
שווייץ מיד הכירה בעצמאותה של סרי לנקה ב-1948. כינון היחסים הדיפלומטיים התרחש שבע שנים מאוחר יותר, ב-1956. מועצת הברית של שווייץ מינתה את השגריר הראשון לקולומבו ב-1968.
מוזיאון בית רמברנדט
1911 – ימינו
בראשית שנות ה-90 החליט חבר המנהלים של המוזיאון לרכוש את המבנה הסמוך למוזיאון על מנת לאפשר את הרחבתו. במקום המבנה הסמוך נבנה אולם כניסה בתכנונם של האדריכלים משה שוורץ (Moshé Zwarts) וריין יאנסמה (Rein Jansma) ובעיצוב מעצב הפנים פטר סאס (Peter Sas). האגף החדש נפתח ב-7 במאי 1998 ובו שני אולמות תצוגה, משרדים, ספרייה ומרכז מידע. בעקבות הקמת האגף החדש הוחלט לבצע את התוכנית המקורית לשיפוץ המבנה משנת 1911 אשר לא בוצעה. על מנת לבצע שיחזור היסטורי מדויק של המבנה הוקם צוות שיחזור בראשות ההיסטוריון האנק זאנטקוייל (Henk Zantkuijl) המתמחה במבנים הולנדיים מהמאה ה-17. במסגרת השחזור בוצע מחקר בדבר רשימת הנכסים של בעלי הבית בתקופות שונות ובהן רשימת הנכסים שהיו במבנה בשנת 1626 ורשימת הנכסים של רמברנדט שנמכרו במכירה פומבית בשל פשיטת הרגל בשנת 1656. רשימות אלה איפשרו אכלוס החדרים במבנה בחפצים הדומים לחפצים שהיו בהם, ובכך התאפשר שיחזור השימוש השונה בחדרים השונים. עבודות השחזור הושלמו בשנת 1999
יחסי סרי לנקה–שווייץ
יחסים דיפלומטיים
בשנות השמונים התגברו היחסים הפוליטיים בין שווייץ לסרי לנקה בעקבות טמילים רבים מסרי לנקה שנמלטו מהעימות האתני כדי למצוא מקלט בשווייץ.
מוזיאון בית רמברנדט
אוספי המוזיאון
בעת פתיחת המוזיאון בשנת 1911 הוחלט להציג בו בעיקר את הרישומים שעשה רמברנדט בעת שהתגורר במבנה. במסגרת הכנת התצוגה נתרמו למוזיאון והושאלו לו רישומים רבים, ולאחר פתיחתו החלו תורמים לתת למוזיאון רישומים וכן מענקים שונים שאיפשרו רכישת רישומים נוספים. מוזיאון הרייקסמוזאום תרם למוזיאון 11 רישומים שהוצגו בו, ובמכירה פומבית שנערכה במאי 1913 נרכשו ארבעה ציורים מתוך 23 ציורים של רמברנדט מאוספי האספן הרביטי ג'י. פי. הסלטין (J.P. Heseltine) שהוצאו למכירה: "אישה עם ילד על זרועה", "הריסות בית העירייה הישן של אמסטרדם", "מבט על מונטלבאסנטורן" ו"נערה ישובה ישנה". בשנת 1914 נרכשו במכירה פומבית בברלין 19 רישומים נוספים, לרבות הרישום "מות מופיע בפני זוג נשוי", ו"אירה צד".
במהלך מלחמת העולם הראשונה הופסקו הרכישות, אף שבשנת 1915 הצליח המוזיאון לרכוש 26 רישומים נוספים (מרביתם הושאלו למוזיאון קודם לכן ועתה נרכשו על ידו). בשנת 1919 נרכש דיוקן עצמי של רמברנדט מאוספי תרזה ואן דויל (Therèse van Duyl), וכן נרכשה תמונה של אישה זקנה ושל אישה עם ילדה - שכיום סבורים שצוירה על ידי ניקולאס מאאס ולא על ידי רמברנדט.
בשנת 1927 רכש המוזיאון דיוקן של אימו של רמברנדט וכן מספר רישומים המתארים דמויות מיתיות.
יאן ות' (Jan Veth), אוצר המוזיאון והרוח החיה מאחורי הרכישות מאז הקמתו של המוזיאון, נפטר בשנת 1925 וקצב הרכישות פחת, אף שבפברואר 1933 נרכשו שישה רישומים נוספים במכירה פומבית. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה והפלישה של גרמניה הנאצית להולנד, הוסתרו היצירות במרתף המוזיאון, אולם בשל הצפת העיר באביב 1944, ומחשש לשלומם של היצירות הועברו לכספת בסניף בנק סמוך עד לתום המלחמה. המוזיאון נפתח מחדש לציבור ביולי 1945.
בשל קשיים כלכליים נמנע המוזיאון לרכוש יצירות נוספות, אולם בשנת 1962 נתרמו למוזיאון מספר יצירות ובהן דיוקן עצמי של רמברנדט בצעירותו.
מיעוט היצירות שהוצעו למכירה, ועליית מחירי יצירותיו של רמברנדט במהלך השנים מנעה מהמוזיאון דל האמצעים לרכוש את היצירות. בשנת 1977 רכש המוזיאון יצירה של תלמידו של רמברנדט - קונסטנטין ואן רנסה (Constantijn van Renesse) אשר רמברנדט ביצע בה מספר תיקונים, ובשנת 1980 נרכש רישום של גבר היושב על כיסא.
אוסף המוזיאון כולל כיום כ-260 מתוך כ-290 הרישומים שרמברנדט עשה בחייו.
אבי עמית
אבי עמית (נולד בינואר 1978 בחיפה) הוא עיתונאי ובמאי תחקירים ישראלי מזה למעלה מ-20 שנה. הגיש בעבר את תוכנית התחקירים "המפצח" ששודרה במסגרת מגזין השבת של חדשות 13. בשנת 2021 הצטרף ככתב וכבמאי לתוכנית התחקירים של תאגיד השידור הציבורי כאן 11 - זמן אמת.
ביוגרפיה
את ילדותו עשה עמית בשכונות הכרמל בחיפה והוא בוגר בית הספר הריאלי.
החל את דרכו בתקשורת בתוכנית "בולדוג" עם מיקי רוזנטל בערוץ 8. מאוחר יותר ערך מספר סדרות דוקומנטריות, בהן "תעשיית היופי" ו"אובדן הפרטיות" בערוץ 2, והגיש כתבות תחקיר ב"אולפן שישי". פרסם תחקירים במוסף "סופשבוע" של מעריב. לאחר מכן, שימש במאי ראשי של התוכנית "שומר מסך" בהגשת אמנון לוי. בהמשך, שימש כתב ובמאי בתוכנית התחקירים "המקור" בערוץ 10.
בעשור השני של המאה ה-21, שימש כראש דסק התחקירים וכתבות ההרחבה של "חדשות 10", שהפכו ל"חדשות 13". הגיש את פינת "המפצח" במגזין המשודר מדי מוצאי שבת. הפינה עסקה בתחקירים אודות סוגיות שונות בכלכלה הישראלית ובבעיות חברתיות בה. כמו כן, הגיש סדרות תחקיר דוקומנטריות במהדורה המרכזית של חדשות עשר. ביולי 2020 פוטר במסגרת קיצוצים ב"חדשות 13". במונולוג הפרידה שלו, ששודר לאחר תחקיר על העלויות המאמירות של מטוס ראש הממשלה, טען עמית כי. באומרו זאת, רמז עמית לכך שפיטוריו, כמו גם פיטורי עורך מהדורת השבת ניר בכר, נעשו ממניעים פוליטיים ולא משיקולים ענייניים.
בראשית 2021 הצטרף עמית אל תוכנית התחקירים "זמן אמת" המשודרת בתאגיד השידור הציבורי כאן 11 ככתב וכבמאי. במסגרת התוכנית פרסם מספר תחקירים שזכו לתהודה רבה, ביניהם תחקיר על עסקת הנפט הסודית של קצא"א, תחקיר אודות הדלפות של מידע רגיש מהנהלת בתי המשפט, תחקיר שעסק בדרך שבה הצליחו הבנקים הגדולים בישראל למסמס את החוק להגברת התחרותיות וצימצום הריכוזיות במערכת הבנקאית וכן תחקיר שעסק במיליארדר דן גרטלר ובהירתמות של ראש המוסד לשעבר יוסי כהן לעזרתו.
עמית מתגורר בהרצליה. הוא נשוי לרופאת ילדים ואב לארבע בנות.
באל גנגדהאר טילאק
באל גנגדהאר טילאק (במראטהית: बाळ गंगाधर टिळक; באנגלית: Bāḷ Gaṅgādhar Ṭiḷak), שנודע גם בכינוי לוקמאניה טילאק; שמו בלידה היה קשאב גנגדהר טילאק (23 ביולי 1856 רטנגירי - 1 באוגוסט 1920 מומבאי ) היה פוליטיקאי, הוגה דעות, סופר, פובליציסט ועיתונאי הודי, פעיל חברתי ומחנך, שנאבק למען עצמאות הודו. טילאק, בן לקבוצה האתנית מראטהי, יליד החבל קונקן, היה המנהיג הראשון של התנועה ההודית לעצמאות, והיה המפורסם שבמנהיגים הפוליטיים ההודים לפני מהטמה גאנדי. השלטונות הקולוניאליים הבריטים כינו אותו "אבי המהומות בהודו". בקרב העם כונה "לוקמאניה", כלומר "המקובל בעם" (כמנהיגו). גאנדי עצמו כינה אותו "אבי הודו המודרנית". טילאק התנגד בחריפות להמשך נוכחות בריטניה בארצו ודגל בתקיפות ב"סוואראג", "השלטון העצמי" של ההודים. הוא נודע בציטוט בשפה המראטהית:
הוא היה הינדואיסט אדוק ושמרן והתקומם נגד הכפייה התרבותית הבריטית שלדעתו גרמה לצעירים ההודים לאבד את זהותם התרבותית. קרא לחרם על הסחורות המיובאות מבריטניה ועשה מאמצים רבים כדי לגייס את העם למאבק הלאומי. סבר שרק השחרור מהשלטון הזר יבטיח את פריחתה של הודו: "אם לא נשיג סוואראג' לא תהיה קדמה תעשייתית, אם לא נשיג סוואראג', לא תיתכן שום אפשרות של חינוך לאומתנו... ללא סוואראג'יה לא יהיה חינוך לנשים, ולא רפורמה תעשייתית". טילאק היה מורה למתמטיקה ומשפטן בהכשרתו.
ילדות וצעירות
קשאב גנגדהר טילאק נולד בשנת 1856 במשפחה מן המעמד הבינוני והשתייך לדור השמיני של הברהמינים צ'יטפאוואן (יש הטוענים שאבותיהם הקדומים היו מקהילת הבני ישראל (הודו)), הענף שאנדילי. מקור המשפחה היה בכפר צ'יחאלגאון על יד העיר רטנגירי ("הר התכשיטים") והיא החזיקה מדור לדור את התפקיד של מנהיג הכפר ("חוט"). טילאק נולד בעיר רטנגירי עצמה, כיום בתחום מדינת מהרשטרה שבהודו, אז הודו הבריטית. אביו, גנגדהר רמאצ'נדרה פאנט טילאק, היה מורה ומומחה בשפת הסנסקריט והוא נפטר כשטילאק היה בן 16. טילאק התיתם גם מאמו, פרוואטיבאי, עוד כשהיה בן 10. בערך באותה תקופה עבר אביו לעבוד ולגור בפונה, מה שאיפשר לבנו חינוך ברמה יותר טובה. בגיל 16, עוד בימי חייו של אביו, התחתן טילאק עם טפי או טפיבאי, בת לבית באל. בעקבות נישואיה היא שינתה את שמה לסאטיאבהמאבאי. אחרי לימודים בבית ספר בפונה למד טילאק בשנים 1873–1877 במכללת דקאן באותה עיר. הכיר שם פוליטיקאים לעתיד כמו ג.ס. חאפארדה והתיידד במיוחד עם גופאל גנש אגארקר. ב-1877 סיים שם טילאק תואר ראשון במתמטיקה בהצטיינות. לא המשיך במסלול זה לתואר שני והחליט ללמוד גם משפטים במכללה הממשלתית למשפטים במומבאי. סיים תואר ראשון במשפטים בשנת 1879.
תחילת פעילותו הציבורית
טילאק היה גבר גבוה וחסון, בעל שפם עבות ועור כהה, ולרוב לבש חליפת משי מסורתית של ברהמין. הוא דגל במעורבות בעניינים הציבוריים. סבר כי החיים והדת משולבים זה בזה ועל האדם לשרת לא רק את עצמו, אלא גם את משפחתו וקהילתו, את האנושות ואת האל. ב-1880 הקים טילאק יחד עם המורה הוותיק וישנו שאסטרי צ'יפלונקר (שמת ב-1882) את התיכון האנגלי הפרטי החדש בפונה, שבו לימד מתמטיקה. התיכון משך תלמידים רבים והפך ליוקרתי. בשנת 1884 ארגן טילאק בעיר פונה את "חברת החינוך של דקאן" יחד עם עוד כמה מורים, ביניהם אגארקר ומאהאדב בלאל נמג'ושי וזכה לגיבוי מקיר לקיר מבני האליטה ואף מן הממשל הבריטי והמהראני מבארודה. בעיני מייסדיו מטרת הארגון הייתה לשפר את איכות החינוך בהודו ונועד להקים מערכת לימודים חדשה שתשים דגש על טיפוח הזהות הלאומית והתרבות ההודית. במסגרת הארגון החדש שולבו התיכון האנגלי החדש וגם מכללה חדשה על שם פרגוסון, המשנה למלך הבריטי במומבאי. במכללה הזאת, לימד טילאק מתמטיקה, בעוד אדארקר לימד היסטוריה ולוגיקה. בו זמנית הוא עסק בהפצת רעיון העצמאות של הודו, תוך דגש על תחייתה התרבותית והדתית. הוא עשה זאת מעל דפי עיתונים שהקים בשנת 1881:"קסארי" ("האריה"), שבועון בשפה מארטהי, אותו ניהל יחד עם אגארקר, ו"מארטהה", שבועון באנגלית. בעיתונים דן בסוגיות רבות בתחום הפוליטיקה, הדת והמשפטים. תוך שנתיים הפך "קסארי" לעיתון הנפוץ בהודו ומהאראטה הפך לשופרה של דעת הקהל המלומדת במערב הודו. ב-1884 נידונו קילאק ואגארקר ל-4 חודשי מאסר אחרי שפרסמו חומר על מעורבות אמו החורגת של המהרג'ה מקולהאפור והשר הראשי (ה"דוואן") שלו בניסיון להדיח את המהרג'ה, בטענה של אי שפיות. בשנים 1885 ו-1887 נבחר טילאק למועצה המחוקקת של מומבאי. בשנת 1890, עזב טילאק את עבודתו ב"חברת החינוך של דקאן" כדי להקדיש את עצמו לפוליטיקה בלבד.
בקונגרס הלאומי ההודי
בשנת 1889 הצטרף טילאק לשורות הקונגרס הלאומי ההודי. השתתף בכנס במומבאי של המפלגה, כנציג של פונה. הוא שלל את המתינות שבה נהגה מפלגה זאת במאבק למען השלטון העצמי ודגל בגישה רדיקלית. לעומת זאת גישתו החברתית הייתה שמרנית. למשל, על אף שהתנגד לנישואים של ילדים, לא הסכים עם חוק הגבלת הגיל משנת 1891 (Age of Consent Act) שהעלה את גיל הסף לנישואים לבנות מ-10 ל-12 שנים, מכיוון שראה בו חתירה נגד ההינדואיזם ותקדים מסוכן. בשנת 1896 הוכה אזור מהרשטרה ברעב. טילאק דרש מהשלטונות הבריטים לקחת אמצעים על מנת להקדים רפואה למכה ולמנוע אסון. הוא דרש את יישום החוק Famine Relief Code, ביקש הפסקת גביית המיסים על האדמות בתקופת הרעב, היתר לשימוש באדמות הג'ונגל, שילומי משכורות לעובדים המעניקים סיוע לכפרים המוכים ברעב, חלוקת ארוחות חינם למשפחות העניים. כשנתקל באטימות הבירוקרטים הוא האיץ בתושבים לעמוד באומץ על זכויותיהם. ארגן מתנדבים כדי ליידע את האוכלוסייה על זכויותיה, לאסוף מידע על ממדי האסון ולשגר אותו לרשויות.
בשלהי שנת 1896 פרצה במומבאי מגפת דבר שהתפשטה לפונה ובינואר 1897 הגיעה לממדים גדולים. להבדיל מרבים מהאליטה המקומית, טילאק לא עזב את העיר, ביקר במקומות מוכי המגפה עם צוותי התברואה של הרשויות, פתח בית חולים ובית תמחוי לשירות האוכלוסייה. כוחות הצבא הבריטי הפעילו אמצעי חירום קשוחים שכללו פשיטות לבתים פרטיים, בדיקת הדיירים, פינויים לבתי חולים ולמחנות הסגר, הפקעת חפצים אישיים והשמדתם ואיסור על חולים להיכנס לעיר או לצאת ממנה. עד סוף חודש מאי 1897 המגפה הייתה תחת שליטה. אף על פי שאמצעים אלה נלקחו בשיקול דעת ומתוך כוונות טובות, הם נראו בעיני הציבור ההודי מעשי רודנות ודיכוי. טילאק עצמו הוקיע אותם בעיתוניו. הוא ציטט את כתבי הקודש "בהגווד גיטא שבו נכתב שאין להאשים את מי שהורג צורר. ב-22 ביוני 1897 ירו האחים צ'אפקר וחבריהם למוות בנציב הבריטי רנד ובקצין בריטי נוסף, הלוטננט איירסט. ההיסטוריונים ברברה ותומאס מטקאף סבורים שטילאק ידע את זהות המפגעים והסתיר אותה. הוא נשפט על הסתה לרצח והטפה לאי ציות לשלטונות (ה"ראג'") ונידון ל-18 חודשי מאסר. בצאתו מן הכלא במומבאי, התקבל על ידי העם כקדוש מעונה וגיבור לאומי. יחד עם שותפו למאבק, ג'וזף "קאקה" בפטיסטה, הוא המציא סיסמת מאבק חדשה:"סוואראג' (שלטון עצמי) הוא זכותי מלידה ואשיג אותו".
בשנת 1905 בעקבות חלוקת חבל בנגל, אסטרטגיה שננקטה על ידי הלורד קרזון על מנת להחליש את התנועה הלאומית ההודית, עודד טילאק את תנועת סוואדשי והחרם האנטי-בריטי. תנועת סוואדשי ("של ארצנו") דרשה מכולם להשתמש אך ורק בתוצרת הודו. במקביל הועלתה הדרישה להחרים את כל הסחורות הזרות ולהטיל חרם חברתי על כל הודי המשתמש בסחורות זרות.
בעוד שבראש המחנה המתון במפלגת הקונגרס עמד גופאל קרישנה גוחאל, בראש הלאומנים הרדיקלים עמד טילאק, וכן ביפין צ'נדרה פאל בחבל בנגל ולאלה לג'פט ראי בפנג'אב. הם כונו הטריומווירט "לאל-באל-פאל". בשנת 1907 התנהל הכנס השנתי של מפלגת הקונגרס בסוראט, במדינת גוג'ראט. בעת הבחירות ליושב ראש החדש של המפלגה פרצו מהומות בין המחנה המתון והרדיקלי. מפלגת הקונגרס התפצלה לקבוצה רדיקלית בראשות טילאק, פאל ולג'פאט ראי ולקבוצה מתונה. טילאק ועמיתיו נתמכו גם על ידי לאומנים נוספים כמו אורובינדו גוש ו.א. צ'ידמברם פילאי.