cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסכמת פריז
הסעיף הראשון של ההסכמה איפשר את איחוד נסיכות מולדובה עם נסיכות ולאכיה, כששתיהן כפופות לשלטון הסולטאן העות'מאני. הסעיף השני ערב לאוטונומיה של הנסיכויות והסעיף השלישי קבע בחירות נפרדות לשליטי שתי הנסיכויות. בשלושת הסעיפים הבאים נקבעו היחסים בין השליטים ובין שתי האסיפות המכוננות של הנסיכויות, שזומנו והוועדה המרכזית, שנועדה לשבת בפוקשאן. הסעיף השמיני קבע את גובה המס שהנסיכויות ישלמו לאימפריה העות'מאנית, מיליון וחצי קורושים עבור מולדובה ושני מיליון וחצי קורושים עבור ולאכיה. בסעיפים 10 עד 14 נקבעו הדרכים לבחירת שליטי הנסיכויות, זכויותיהם וחובותיהם. סעיף 27 קבע הקמת ועדה מרכזית בפוקשאן, ועדה שתורכב משמונה נציגים של מולדובה ושמונה נציגים של ולאכיה. בסעיף 38 נקבע שיוקם בית משפט עליון משותף לשתי הנסיכויות ומושבו בפוקשאן. בסעיפים 42 עד 44 נקבע שיוקם צבא משותף לשתי הנסיכויות ומפקד הצבא ימונה לסירוגין על ידי שליטי שתי הנסיכויות.
הכרתי והפלתי
הַכְּרֵתִי וְהַפְּלֵתִי היו גדודי חיילים המוזכרים בזמן מלכותו של דוד המלך בלבד. כמעט תמיד הם מוזכרים בצמוד לשר הצבא בניהו בן יהוידע, למעט פעם אחת שבה הם מוזכרים עם יואב בן צרויה (שמואל ב כ, ז).
יחידה זאת הייתה נפרדת משאר הצבא, כנראה יחידה מובחרת בראשותו של בניהו בן יהוידע. על פי הפסוקים יש להניח כי הכרתי והפלתי היו יחידה אחת שחולקה לשתי תתי-יחידות: הכרתי והפלתי.
יחידה זאת כאמור הייתה בתקופת דוד בלבד והייתה ייחודית לו, כנראה בגלל שדוד יכול היה לסמוך עליהם - במרד אדוניה נשארו הכרתי והפלתי בצדו של דוד למרות ששר הצבא דאז, יואב בן צרויה, נטה אחרי אדוניה.
אזכורם הראשון מופיע בעת שדוד כבר מולך, והם לא נזכרים בזמן בריחתו משאול אך יכול להיות שניצני היחידה התחילו אז, אולי כשפשט דוד על נגב הכרתי.
זיהויים ומקור שמם
נגב הכרתי היה חלקה הדרומי של "ארץ פלשתים". ישנם חוקרים הרואים בהם, אם כן, יחידה המורכבת מלוחמים זרים, המורכבים מיושבי אזור זה: הכרתי והפלשתי, אשר שמו שובש ונשמטה ממנו האות ש', אולי בהשפעת "הכרתי". הקשר בין הכרתי והפלשתים חוזר גם בדברי הנביא צפניה: "הוי יושבי חבל הים גוי כרתים דבר ה' עליכם כנען ארץ פלשתים" ובדברי הנביא יחזקאל: "הנני נוטה ידי על פלשתים והיכרתי את כרתים והאבדתי את שארית חוף הים" (כ"ה, טז).
יונתן בן עוזיאל בתרגומו מפרש כרתי ופלתי - קשתים וקלעים, כלומר שנקראו כך על שם תפקידם ולא על שם מקום מוצאם.
הרד"ק כותב: "ויש מפרשים: שתי משפחות שהיו מישראל שהיו סרים אל משמעת המלך ורואים פניו תמיד, ובניהו היה בראשם". כמוהו סבור גם הרלב"ג, ואילו אחרים סוברים שהיו אלה שתי משפחות שאינן מישראל, כמו שהיו לדוד גם גיבורים-לוחמים כאיתי הגתי, צלק העמוני ועוד, או שהיו אנשים שהתגיירו מבין הפלשתים ויוצאי כרתים, ובאו לשבת בישראל.
חז"ל דרשו לגביהם שהיה בניהו בן יהוידע ראש הסנהדרין, ואילו הם הסנהדרין עצמו: במסכת ברכות מסופר כיצד פעלה "שרשרת הפיקוד" במלכות דוד – לא רק זו הצבאית, אלא גם זו של החכמים והיועצים במלכותו: ביציאה למלחמה היה דוד פוסק ראשון, כאשר לאחר מכן היו מתייעצים עם אחיתופל לגבי הפרטים, נמלכין בסנהדרין כדי לקבל היתר הדרוש למלחמת רשות, ולבסוף שואלים באורים ותומים. בהקשר לכך נאמר:
מבצע יונתן (סרט)
מבצע יונתן הוא סרט קולנוע ישראלי שהופק בשנת 1977, בבימויו של מנחם גולן, המשחזר את חטיפת נוסעי מטוס "אייר פראנס" לאנטבה שבאוגנדה וחילוצם ב"מבצע יונתן". הסרט זכה להצלחה רבה בישראל ובעולם. הסרט זכה בפרס כינור דוד לסרט השנה 1977, ואף היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר". זהו אחד הסרטים הנצפים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי.
הסרט מלווה בנעימת השיר "ארץ צבי" מאת תלמה אליגון, שביצע השחקן הראשי בסרט יהורם גאון, השיר נכתב בעקבות המבצע, ומזוהה בעקבות האירוע.
בשל הצלחת הסרט בארץ ובעולם הוא דובב בשפות אנגלית וצרפתית, והופץ ברחבי העולם. הסרט נחשב לגרסה המדויקת והמוצלחת ביותר, קדמו לסרט זה שני הסרטים האמריקאיים: "ניצחון באנטבה" ו"הפשיטה על אנטבה", שיצאו בעקבות המבצע.
עלילה
הסרט מציג את המבצע משלוש נקודות מבט:
שחקנים ודמויות
זוהי אחת ההפקות הישראליות הגדולות ביותר שביים מנחם גולן, ובסרט משחקים למעלה מ-100 שחקנים, ישראלים וזרים.
מאחורי הקלעים
הסרט הופק בשיתוף פעולה עם חיל האוויר וממשלת ישראל. יצחק רבין, שמעון פרס, יגאל אלון וגד יעקבי הופיעו בסרט לאחר שנתנו הסכמתם לצילומים. סצנות המטוס החטוף שהתרחשו במציאות בלוב צולמו בנמל התעופה בן-גוריון. לצורך צילום הסצנות שמחוץ ובתוך שדה התעופה של אנטבה נבנה בקרבת אילת תעתיק מדויק של שדה התעופה. לתפקיד החיילים האוגנדים לוהקו עולים מאתיופיה. הסרט צולם כולו בגרסה נוספת דוברת אנגלית לצורך הפצתו מחוץ לישראל.
ביום חמישי כ"ז באדר תשל"ז-17 במרץ 1977, בחסות ראש הממשלה יצחק רבין, נערכה הפרמיירה לסרט ב"קולנוע שחף" בכיכר אתרים בת"א - שזה גם חנוכת הקולנוע החדש והמשוכלל ביותר בארץ. בפרמיירה נכחו נשיא המדינה פרופסור אפרים קציר, הרמטכ"ל מוטה גור ואלופי צה"ל. אורח הכבוד היה מפקד מבצע יונתן - הקחצ"ר תת-אלוף דן שומרון. בנוסף נכחו גם חברי כנסת, אישי ציבור, עיתונאים, יוצרי הסרט והשחקנים.
יומיים לאחר מכן, במוצ"ש כ"ט באדר תשל"ז-19 במרץ 1977, הוצג הסרט בהצגת בכורה בכל רחבי הארץ.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר אולם הסרט הזוכה היה הסרט הצרפתי "כל החיים לפניו" בבימויו של הישראלי משה מזרחי.
הסרט זכה בפרס כינור דוד - סרט השנה 1977.
דיזומיה חד הורית
דיזומיה חד-הורית (Uniparental disomy – UPD), נוצרת כאשר אדם יורש שני עותקים של כרומוזום מסוים מאותו הורה. זאת בניגוד למצב התקין בו עותק אחד של הכרומוזום מורש מן האם והעותק השני מורש מן האב. ברוב המקרים, הדיזומיה אינה מתבטאת כבעיה רפואית כלשהי והיא מתגלה רק במקרים הנדירים בהם היא גורמת לבעיה. לכאורה, לא אמורות להיות בעיות לאדם שיש לו דיזומיה חד-הורית מכיוון שיש לו שני עותקים מלאים ומדויקים של החומר הגנטי. אולם, יש מספר מאוד קטן של גנים שמתבטאים באופן שונה כאשר הם נורשים מהאב או מהאם. דיזומיה בכרומוזומים שמכילים גנים אלו עלולה לגרום במקרים נדירים לבעיות רפואיות מכיוון שגנים אלו לא יופעלו או יופעלו יתר על המידה. לדוגמה: גן שמתבטא רק מהאם לא יופעל אם שני העותקים שלו נורשו מהאב או יופעל יתר על המידה אם שני העותקים שלו נורשו מהאם. דיזומיה חד-הורית עלולה לקרות בתהליך ההבשלה של תאי הרבייה או כתוצאה מטרנסלוקציה כרומוזומלית של אחד ההורים.
פתופיזיולוגיה
כדי לקבל דיזומיה חד-הורית במקרים בהם המבנה הכרומוזומלי של שני ההורים תקין צריכות להתרחש לפחות שתי 'טעויות' במהלך התפתחות העובר. לכן, שכיחותה של דיזומיה חד-הורית נמוכה הרבה יותר מבעיות כרומוזומליות אחרות כגון טריזומיה.
המקרה השכיח הוא של הצלה טריזומית (trisomic rescue):
במנגנון זה ייתכנו שני סוגי דיזומיה חד-הורית:
דרך נדירה יותר ליצירת דיזומיה חד-הורית היא בהפריה של גמטה תקינה עם גמטה נוליזומית (שאחד הכרומוזומים בה חסר לגמרי) ואז הכפלה של אחד הכרומוזומים שהגיע מהתא התקין. בדרך זו הדיזומיה שתיווצר תמיד תהיה מסוג איזו-דיזומיה.
פנוטיפ
רוב המקרים של דיזומיה חד-הורית אינם מתבטאים בפנוטיפ, אך במקרים מסוימים ייתכן והדיזומיה תבוא לידי ביטוי.
מחלות רצסיביות
מחלה רצסיבית בדרך כלל מבוטאת בפנוטיפ רק אם הגן למחלה קיים אצל שני ההורים. אולם, במקרים של איזו-דיזומיה ייתכן מצב בו הילד מקבל שני עותקים של הגן למחלה למרות שהוא נמצא רק אצל אחד מההורים.
החתמה גנומית
במצב תקין, חלק מהגנים מבוטאים רק מאחד האללים בעקבות החתמה גנומית. במקרה של דיזומיה חד-הורית ייתכן ושני האללים מוחתמים ואזי לא היה ביטוי כלל של אותם גנים. חלק מהמקרים של תסמונת פראדר וילי ותסמונת אנגלמן מוסברים על פי מנגנון כזה (דיזומיה חד-הורית שגוררת חוסר ביטוי של האזור המוחתם של כרומוזום 15).
היסטוריה
המקרה המדווח הראשון של דיזומיה חד-הורית (1991) היה של ילדה עם סיסטיק פיברוזיס וקומה נמוכה במיוחד בעלת שני עותקים אימהיים של כרומוזום 7. מאז, 29 מתוך 47 דיזומיות אפשריות זוהו במקרים שונים; הכרומוזומים הם: 2, 5–11, 13–16, 21 ו-22.
מסר תת-ספי
מסר תת-סִפּי (באנגלית: Subliminal message) הוא אות או מסר שנועד לחדור אל תודעתו של אדם, מבלי שאותו אדם יהיה מודע לחדירת המסר. מקרים טיפוסיים של מסר תת-ספי הם כאלו בהם האות או המסר - למשל, בדמות צליל או תמונה - מוצגים לזמן קצר, כך שקולט המסר אינו מודע לכך שהם נראים או נשמעים, אך אלו עדיין חודרים אל מוחו. השפעתו של מסר תת-ספי עשויה להיות חזקה במיוחד, שכן הנחשף לו אינו יכול להגיב, להתמודד או להתנגד באופן מודע למסר המועבר.
טענה שגורה ונפוצה היא שמסרים תת-סיפיים משמשים באורח שגרה בפרסום ולמטרות תעמולה, לדוגמה בתשדירי בחירות של מפלגות. תאוריות קונספירציה רבות גורסות כי מסרים תת-ספיים שהועברו בניסויים הצליחו לחולל השפעה ולהביא את הנחשפים למסרים לפעולות בהתאם לגירויים הקצרים אליהם נחשפו. עד היום, עם זאת, לא נמצאו עדויות לכך שמסר תת-ספי אכן יכול להשפיע על בחירות ספציפיות של הנחשפים להם. עם זאת, נמצאה תמיכה מחקרית מסוימת להשפעות מוכללות וקצרות טווח עם חשיפה למסרים תת-ספיים. הדוגמה הבולטת ביותר היא של חשיפה של משתתפים בניסוי לסמלים לאומיים. בניסוי שערכו חסין ואחרים בישראל התגלה כי חשיפה לדגל ישראל גרמה לדעותיהם של הנבדקים להפוך מתונות יותר בהשוואה לדעותיהם הקודמות. מחקר שערכו קרטר, חסין ופרגוסון בארצות הברית העלה כי נבדקים אמריקנים נטו להזדהות גדולה יותר עם המערכת ועם ערכים אמריקניים אחרי חשיפה תת-ספית לסמלים אמריקניים מובהקים. מגמות דומות של נטייה למרכז בעקבות חשיפה למסרים תת-ספיים נתקבלה גם במחקרים שעסקו בתחומים אחרים, כמו הערכה אישית או יחס לאנשים אחרים.
השפעה של חשיפה לפרצופים שמחים/כועסים
בשנים האחרונות גובר העניין המחקרי בתחום השפעתם של מסרים תת-הכרתיים. מחקרים מצביעים על כך שחשיפה למסרים תת-הכרתיים מעוררת תגובות רגשיות בסיסיות עם השלכות שיפוטיות ופיזיולוגיות.
הניסוי השני כלל 29 סטודנטים (M=20). מטרת המחקר הייתה להעריך מחדש את ההשפעה של חשיפה לפרצופים בעלי הבעות פנים כועסות או שמחות על דירוג משקאות. בניגוד לניסוי הראשון, במשימת המשקאות, המשתתפים לא מזגו את המשקה בעצמם אלא במקום זאת קבלו כמות קטנה וקבועה של המשקה שמספיקה ללגימה אחת. משום שהמשתתפים לא היו צריכים למזוג לעצמם את המשקה, הם לגמו מן המשקה מיד לאחר ההכנה. החידוש הנוסף במחקר הוא דירוג החוויה הרגשית של הנבדקים לאחר שתיית המשקה באמצעות דירוג 20 תכונות בסקאלה של 1 עד 5.
שני הניסויים מצביעים על כך שחשיפה לפרצופים שמחים או כועסים משפיעה על כמות הצריכה וערכו של המוצר בעיני הנבדקים מבלי להשפיע על הרגשות שלהם באופן מודע. בניסוי הראשון נראה כי חשיפה לפרצופים השפיעה על כמות מזיגת ושתיית המשקה אצל המשתתפים הצמאים. בשני הניסויים ניתן לראות כי החשיפה לפרצופים לא הובילה לשינוי דירוגם של המשתתפים הצמאים את הפרמטרים; מצב רוח, עוררות או עשרים ממדים אחרים של חוויה רגשית, גם כאשר מצב הרוח נמדד מיד לאחר חשיפתם לפרצופים.
מועצה אזורית לכיש
לכיש היא מועצה אזורית בנגב. המועצה האזורית לכיש נוסדה בשנת 1956 ומונה כיום 12 מושבים, מושב שיתופי אחד, כפר שיתופי אחד, וחמישה יישובים קהילתיים.
בשטח המועצה שלוש חוות חקלאיות-תיירותיות.
בסמוך למושב שדה משה מתוכננת קריית תעשייה וחינוך שתשרת את תושבי המועצה והאזור, כמו כן, מתוכנן אזור תעשייה משותף למועצה האזורית לכיש ולמועצה אזורית מטה יהודה בסמוך למעבר תרקומיא. כיום מועצה אזורית לכיש שותפה באזור התעשייה שסמוך לעיר קריית גת יחד עם קריית גת, מועצה אזורית שפיר והמועצה אזורית יואב, בנוסף מוקם כיום אזור לתעשייה קלה בסמוך ליישוב נהורה.
בשטח השיפוט של המועצה קיימים מספר גנים לאומיים ושמורות טבע, ביניהם בית גוברין - מרשה, תל לכיש, בתרונות רוחמה ועוד.
בנין המועצה שוכן ביישוב נהורה.
חמצן (אלבום)
חמצן הוא אלבום אולפן השביעי של הזמרת ריטה שיצא בשנת 2003. האלבום נמכר בכ-30,000 עותקים והגיע למעמד של אלבום זהב. בעקבות צאת האלבום יצאה ריטה לסיבוב הופעות בשם "ריטה LIVE".
ביקורות
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי ביקר באופן מעורב את האלבום: "דיסק עשיר. אלקטרוני, אקוסטי, אוריינטלי, רוק של גיטרות חשמליות. הפקה דה-לוקס, ריטה קיבלה כאן הכל מכל טוב. חסר זה ניהול אומנותי יותר סלקטיבי, עם הדגשים לאו דווקא על הצד המלודרמטי".
העיתונאי יובל לוי ביקר באופן שלילי את האלבום: "ריטה מצליחה לעשות את הבלתי יאמן: להישמע כמו טלנובלה ממוצעת בערוץ 3, שזה המון...רייטינג, אבל אפס אמנות. את ההישג הזה היא לא יכולה לזקוף לזכותה בלבד. אמנם קולה המפואר אכן לא נשמע דרמטי כמו פעם, כאילו עבר מטמורפוזה מדרמה למלודרמה, והשירים כאמור לא משהו, אבל על כולם מאפילה ההפקה ההזויה של לואי להב".
פוליקרטס
פוליקרטס (ביוונית: Πολυκράτης) היה טיראן הפוליס סאמוס בין השנים 538 ל-522 לפנה"ס, אשר היה ידוע בעושרו ובעוצמתו הרבה.
פוליקרטס השתלט על הפוליס במהלך פסטיבל לאלה הרה, יחד עם שני אחיו. זמן קצר לאחר מכן, הוא הרג אחד מהם והגלה את האחר, ובכך לקח את מושכות השלטון לידיו.
במהלך שלטונו פעל פוליקרטס רבות לפיתוח הפוליס, לרבות בניית נמל חדש, מערכת אספקת מים וכן מקדש מפואר לאלה הרה, ועל כן היה אהוד מאוד על העם. הוא פיתח קשרים הדוקים עם טיראנים ושליטים רבים אחרים, לרבות המלך המצרי יעחמס השני. תחת שלטונו הוא הצליח לבנות צי מרשים ואף כבש ערים רבות באסיה הקטנה ובאיי הים האגאי. מסופר כי במהלך מסעות אלו איגד סביבו חכמים רבים, אולם פיתגורס סירב להצטרף אליו.
מעשייה מפורסמת אודותיו היא "טבעת פוליקרטס".
אוטונה אורסאולו
קורות חיים
אוטונה היה בנו השלישי של פייטרו אורסאולו השני, שכיהן כדוג'ה. אוטונה ירש את כיסאו של אביו בגיל 16, והיה לצעיר הדוג'ים מאז ומעולם בהיסטוריה של לה סרניסימה.
עוד בתקופת כהונתו של פייטרו, בעת שהקיסר אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהה בוורונה, והסכים להעניק זכויות מסחר לרפובליקת ונציה, הוא ביקש מפייטרו לשלוח את בנו השלישי לוורונה. בזמן שהותו בוורונה תמך הקיסר באוטונה כיורשו של פייטרו.
זמן קצר לאחר מות אביו, בשנת 1008, נשא אוטונה לאישה את מריה, בתו של גזה ואחותו של אישטוון הראשון, מלך הונגריה.
בשנת 1017 נפטר ויטאלה קאנדיאנו, פטריארך גראדו, ואוטונה מינה את אחיו, אורסו, (בנו השני של פייטרו), אשר כיהן באותה עת כבישוף של טורצ'לו לתפקיד הפטריארך, ואת אחיו הצעיר ויטאלה אורסאולו לתפקיד הבישוף שנתפנה.
בעקבות נפוטיזם זה איבד אוטונה את הפופולריות שלו ואת אהדת הציבור, ולאחר שפופו, פטריארך אקווילה גינה את מעשיו, נאלצו אוטונה ואחיו להימלט בשנת 1022 לאיסטריה מאימת ההמון הזועם; אולם בשנת 1023 בזז פופו את גראדו, ובעקבות הביזה קראו תושבי ונציה וגראדו לאוטונה ולאחיו לשוב לוונציה ולגראדו, ובשנת 1024 הכיר האפיפיור יוחנן ה-14 בזכותו של אורסו להיות בישוף גראדו.
מינויים משפחתיים נוספים הביאו להדחתו של אוטונה בשנת 1026 מכיסאו. אוטונה גולח, והוגלה לקונסטנטינופוליס, בה קיבל אותו הקיסר קונסטנטינוס ה-8 בזרועות פתוחות, והעניש את ונציה על ההדחה בביטול זכויות המסחר שהוענקו לעיר בתקופת פייטרו. בשל קשריו הטובים של אוטונה עם קיסר האימפריה הרומית הקדושה, גם הקיסר קונראד השני, מיהר לבטל את זכויות הסחר של הסוחרים הוונציאנים, וגיסו של אוטונה, אישטוון הראשון מלך הונגריה תקף את ערי החוף באזור דלמטיה שהיו בשליטת ונציה וכבש חלק מהן.
בנו של אוטונה, פטר אורסאולו ירש את אישטוון כמלך הונגריה.
מעילה (הלכה)
בהלכה, מעילה היא שימוש בחפץ, בהמה או כסף השייך להקדש, שלא לצורך המקדש או הקרבנות.
בעברית מודרנית למילה משמעות שונה: שימוש במשהו שניתן בידיו של אדם שלא לצורך אליו יועד, ובכלל זה: מעילה בכסף, מעילה בסמכויות, מעילה באמון.
מקור
המקור להלכות המעילה בתורה מופיע בחומש ויקרא:
דיני האיסור
אדם שלקח מן ההקדש שווה פרוטה, או השתמש בחפץ של הקדש שימוש השווה פרוטה חייב להחזיר את שווי החפץ או השימוש בתוספת חוֹמֶש - בסך הכל 125% (כך שתשלום החומש יוצא חמישית מהסכום הכולל). בנוסף, מתחייב המועל בעונש; מיתה בידי שמיים או מלקות (לפי מחלוקת התנאים והראשונים בעניין) למועל במזיד, וקורבן אשם - כבש בן שנה - למועל בשגגה.
באיסור מעילה נכלל גם האיסור לגזוז בהמה המוקדשת לקרבן, אף שלא לצורך שימוש בצמר. הגזיזה והשימוש בבהמה המוקדשת למקדש שלא לצורך הקרבה, אסור רק מדרבנן, ואין עליהם קרבן ותשלום חומש.
איסור המעילה לא חל על דברים ששימושם הותר לאדם, אף שהותר רק לאנשים מסוימים בלבד, כגון בשר הקרבנות - כיוון שהותר לאכילת הכהנים, אין בו דיני מעילה.
קול מראה וריח אין בהם משום מעילה.
מואה הנבטית
מוֹאָה הנבטית, או חאן מואה, הייתה עיר נבטית באזור הערבה סמוך ליישוב צופר צפונית לפארן ודרומית למרכז ספיר. היא פעלה כתחנת מעבר בדרך הבשמים בממלכת הנבטים בתקופה הרומית. ביישוב היה חאן וסביבו מרכז ציבורי. במקביל, התפתחה במקום חקלאות ענפה. בפי הבדואים ששכנו באזור נקרא היישוב בשם "מוית עוואד". מחקר הממצאים הבוטניים שנמצאו באתר שנערך על ידי פרופ' מרדכי כסלו וד"ר אורית שמחוני, מהמעבדה לבוטניקה ארכאולוגית בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן מעלה השערות באשר לסיבה האמיתית לפריחת הערים על דרך הבשמים מבחינה חברתית וכלכלית.
מיקום היישוב
מואה הוקמה בצומת דרכים: הדרך האחת - מדרום לצפון, היא דרך הערבה, אשר נמשכה ממפרץ אילת בדרום ועד לים המלח בצפון והדרך השנייה - ממזרח למערב, היא קטע מדרך הבשמים שבין פטרה לחופה של עזה ורפיח. תחנות הדרכים החלו לפעול כבר בתקופה ההלניסטית אך עיקר פעולתם היה בתקופה הרומאית, כאשר גבר הביקוש לתבלינים ולבשמים לאור עליית רמת החיים באימפריה הרומית. הסחר הביא להתפתחות כלכלית של תחנות הדרכים.
ממצאים ארכאולוגיים
בשנת 1981 נערכו במקום חפירות על ידי רודולף כהן. במקום נמצא חאן דרכים עתיק ומצודה בגובה 2 מטר, השומרת על החאן, מקדש וחנות. כמו כן, מתקני חקלאות מדברית, הכוללים מעיין, בריכת אגירה מטויחת ושרידי אמת מים. אחד המתקנים המיוחדים באתר הוא בית בד יחיד מסוגו בארץ, להפקת שמן זית בסגנון רומאי.
החאן
החאן הוא דוגמה לתחנת דרכים מהתקופה הנבטית התיכונה והוא כולל חצר פתוחה מוקפת חדרים ובית מרחץ. התחנה שימשה להעברת סחורות יקרות ערך כמו בשמים ותבלינים: מור, "קציעה", לבונה, פלפל וקינמון. הסחורות הובלו  על גבי דבשות גמלים מחצרמוות  בדרום חצי האי ערב,  לחופי הים התיכון, בעיקר לנמל עזה, ומשם לארצות מעבר לים.
ממצאים בוטניים
הממצאים הבוטניים נשמרו במצב יבש היטב בשל הלחות הנמוכה והאקלים היבש. הממצאים שנמצאו היו גרעינים של צמחי תרבות וחלקם אפילו צמחי מותרות ועצים:
עצים
לסיכום, צמחים מיובאים למואה היו סוג זיתים, אפרסקים, אגוזי המלך ועצים
השערה על מקור העושר
בתחנת הדרכים מואה נמצאו מוצרי מותרות ששימשו את סוחרי המקום. לא הייתה להם בלעדיות בדרך הבשמים, שכן עשרה ק"מ צפונה מהם הייתה תחנת דרכים נוספת. ההסבר היחידי יכול להיות כישרונם המסחרי. החוקרים מאוניברסיטת בר-אילן סבורים כי הסוחרים שמו לב להשפעת רמת הלחות על משקל הסחורה: באביב, הם קנו תבלינים ובשמים בדרום חצי האי ערב, במקום בו הלחות 30% ולקראת סוף הקיץ, מועד שבו עדיין ניתן היה להפליג לרומא, מכרו את הסחורה בנמלי הים התיכון, היכן שהלחות הגיעה ל-70%. ההפרש במשקל בא לידי ביטוי בתמורה שהם השיגו. אולי זה המקור לעושרם של סוחרי מואה, שהתבטא ברכישת פירות וצמחי מותרות.
דוגמה לכך הייתה גם במאה ה-18 כאשר סוחרים אנגליים ניצלו את עובדת התפיחה של גרעיני החיטה בעת ההובלה של החיטה מהמזרח דרך כף התקווה הטובה לבריטניה. הגידול במשקל גרעיני החיטה עשה את ההובלה הארוכה לכדאית למרות זמן הנסיעה.
מועצה אזורית זבולון
מועצה אזורית זבולון היא מועצה אזורית במחוז חיפה, עמק זבולון. שם המועצה ושם העמק נגזרים מהתנ"ך, כי הם נמצאים בשטח של נחלתו הקדומה של שבט זבולון. בתחומי המועצה 14 יישובים, כמעט מכול צורות ההתיישבות. המועצה קיבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1950. ממוצע המרחקים בין יישובי המועצה הוא 12.2 ק"מ. למועצה 16 חברי מועצה ובראשם עומד עמוס נצר. בתחומי המועצה מכללת אורנים ותשעה בתי־ספר. במועצה בית ספר התיכון "כרמל זבולון", שהוא מבין עשרים בתי הספר בעלי שיעור הגיוס הגבוה ביותר לצה"ל בכלל, ובפרט בגיוס ליחידות קרביות . קבוצת הכדורמים של המועצה היא הפועל "פלרם" גוש זבולון שזכתה באליפות המדינה בכדורמים בשנת 2009.
החל מ-2018 משמשת בתפקיד מנכ"ל המועצה אתי לוי.
גאוגרפיה
גבולות שטח השיפוט של המועצה הם: המועצה עוטפת את קריית אתא ורכסים.
אליפות העולם בשחמט 1957
אליפות העולם בשחמט 1957 הייתה תחרות שאורגנה על ידי פיד"ה. השלב הסופי בו נפגשו אלוף העולם מיכאל בוטביניק ווסילי סמיסלוב החל ב-5 במרץ והסתיים ב-27 באפריל 1957 בניצחון של וסילי סמיסלוב.
רקע
בהתאם למתכונת שאושרה על ידי פיד"ה האליפות התקיימה במספר שלבים. בשלב הראשון התקיימו תחרויות אזוריות. בסיום שלב זה התקיימה בסטוקהולם תחרות בין-אזורית בהשתתפות 21 שחמטאים. התשע הראשונים היו יכולים להתקדם לשלב השלישי - תחרות המועמדים. לשחמטאים אלו הצטרף וסילי סמיסלוב שהפסיד בדו-קרב של אליפות העולם בשחמט 1954.
למנצח התחרות הייתה זכות לשחק בדו-קרב נגד אלוף העולם המכהן. אם דו-קרב היה מסתיים בתיקו, מיכאל בוטביניק היה נותר אלוף העולם.
תחרות המועמדים
התחרות התקיימה באמסטרדם באפריל-מאי 1956.
דו-קרב על האליפות
הדו-קרב התקיים במהלך 16 במרץ - 13 במאי 1957 במוסקבה. הוא כלל 24 משחקים.
קרדיאקס
קרדיאקס (באנגלית: Cardiacs) הייתה להקת פולחן בריטית ששילבה בין פאנק לרוק מתקדם. חרף אלמוניותה היחסית, סגנונה הייחודי, אשר זכה לכינוי "פרונק" (Pronk), השפיע על יוצרים רבים ותרם להתפתחות של סגנונות כמו נו-מטאל, אוואנגארד-מטאל או מת' רוק. בין מעריציהם ברחבי העולם אפשר למנות את מייק פאטון וחברי Mr. Bungle, את להקת Tool, את תום יורק מרדיוהד ועוד רבים.
ב-2008 הופסקה פעילות הלהקה לאחר יותר מ-30 שנות יצירה, עקב מצבו הרפואי של מנהיג הלהקה, טים סמית', שלמרבה האירוניה חטף התקף לב (באנגלית: Cardiac Arrest, כשם הגלגול הראשון של הלהקה).
מאפיינים מוזיקליים
השירים של קרדיאקס עמוסים ומורכבים באופן המזכיר את פרנק זאפה, אך עם אסתטיקה מוזיקלית המזכירה דווקא את הסקס פיסטולס. יצירתם מתאפיינת בעיבודים מורכבים, שבירות קצב ומבני שירים מסובכים, לצד סגנון שירה תיאטרלי במבטא בריטי כבד, גיטרה מלאת דיסטורשן, בס כבד ומונוטוני ותופים מינימליסטיים ואנרגטיים. בנוסף, ההרכב התאפיין בכלים לא שגרתיים ללהקת פאנק, ולרוק בכלל: בגלגוליה השונים הלהקה כללה גם סקסופונים, סינתיסייזרים וכלי הקשה שונים כמו מרימבה וקסילופון, שהעידו על ההשפעה הרבה של פרנק זאפה ולהקות רוק מתקדם כמו ג'נטל ג'ייאנט על המוזיקה שלהם.
השילוב בין רוק מתקדם (פרוגרסיב רוק) לפאנק העניק למוזיקה שלהם את הכינוי "פרונק" (Pronk), מונח שטים סמית' עצמו דחה בבוז - הוא הקפיד לטעון בתוקף שקרדיאקס מנגנים פופ פסיכדלי. כך או כך, פרוגרסיביים מדי בשביל הפאנקיסטים ופאנקיים מדי בשביל הפרוגרסיביים, חברי הלהקה התקשו למצוא את הקהל שלהם, אך במרוצת הזמן הפכו לאבן דרך משמעותית ומשפיעה בתולדות המוזיקה, וטים סמית' עצמו הוכר כגאון על ידי מבקרים ומוזיקאים.
תולדות הלהקה
הלהקה הוקמה ב-1977, וב-1978 הופיעה לראשונה תחת השם Cardiac Arrest. ב-1981, לאחר הוצאת הקלטת הראשונה שלה, היא שינתה את שמה ל-Cardiacs. בבסיס הלהקה ניצב טים סמית' (Tim Smith), גיטריסט, כותב ומלחין השירים, שסגנון השירה המאנפף והמבטא הבריטי הדרומי הכבד שלו הפכו לאחד מסממני הזיהוי של הלהקה. לצידו ניגן על בס אחיו הגדול, ג'ים סמית', וסוללה של נגנים שהתחלפו תדיר לאורך השנים.
ב-1980 יצאה הקלטת הראשונה של הלהקה, שעוד נקראה אז Cardiac Arrest, תחת השם My Obvious Identity. היא הציגה לראשונה את הסגנון המוזיקלי הייחודי ללהקה, שכלל אסתטיקה של פאנק ומעט סקא מצד אחד, ולחנים מוטרפים, קרקסיים וקופצניים מצד שני. שנה מאוחר מכן יצאה הקלטת Toy World. שתי הקלטות נמכרו אך ורק בהופעות, והן נחשבות כיום לפריטי אספנים נדירים במיוחד. ב-1984, לאחר שינויים פרסונליים רבים, התייצב ההרכב הקלאסי של הלהקה: טים סמית' על גיטרה, ג'ים סמית' על בס, וויליאם ד. דרייק על קלידים, שרה סמית' (אשתו הטרייה של טים) על סקסופונים, טים קוואי על כלי הקשה וקלידים נוספים ודומיניק לקמן על תופים. תחת ההרכב הזה יצאו האלבומים The Seaside ב-1984, A Little Man and a House and the Whole World Window ב-1988, On Land and In the Sea ב-1989, ה-EP Big Ship ב-1986 ואלבום ההופעה Cardiacs Live ב-1988.
עוד מאירועי אותן שנים: ב-1984 קרדיאקס הוזמנו על ידי סולן להקת מריליון, פיש, לפתוח את סיבוב ההופעות שלהם. השידוך גאל את הלהקה מהאנונימיות שלה, אך התברר כלא מוצלח במיוחד: במהלך ההופעות, מעריצי מריליון זרקו חפצים שונים על הלהקה, ובאחת ההופעות אף ניסו להצית את הבמה. ב-1987 האשים אחד מצהובוני אנגליה את טים ושרה סמית' בגילוי עריות, תחת תואנת שווא כי מדובר למעשה באחים ולא בזוג נשוי.
ב-1988 יצא הסינגל Is This The Life וזכה להצלחה מפתיעה והשמעות ברדיו (לרבות בתחנת הרדיו הישראלית גלי צה"ל), והוא נחשב עד היום ללהיט הראשון והאחרון של הלהקה. שנה לאחר מכן שרה סמית' עזבה את הלהקה (אם כי היא המשיכה להתארח בהופעות מפעם לפעם), והסקסופון הדומיננטי שלה הוחלף בגיטרה שנייה דווקא, מהלך ששינה את הסאונד של הלהקה מאז ועד היום. בהמשך אותה שנה יצא אלבום האוסף Archive, שכלל חומרים משתי הקלטות הראשונות, אותן לא ניתן היה להשיג יותר, לצד חומרים שלא שוחררו עד אז.
ב-1991 יצא אלבום האוסף Songs for Ships and Irons, שכלל את שירי המיני אלבום Big Ship לצד שירים נוספים שלא נכללו באלבומים קודמים, ואלבום האולפן Heaven Born and Ever Bright, שהציג לראשונה את הסאונד החדש של הלהקה. האלבום יצא בלייבל שפשט את הרגל זמן קצר לאחר מכן, ועל כן לא היה זמן עד שהודפס מחדש ב-1995. בשנים הבאות הלהקה לא הקליטה, אך ניצלה את ההרכב המצומצם והקל יותר כדי להופיע באינטנסיביות. ב-1992, באחת מהופעותיהם, חיממה אותם להקה אלמונית דאז בשם Radiohead.
בשנת 2000 קרדיאקס החלו במנהג שהפך עד מהרה למסורת - הופעת ענק שנתית ב-11 בנובמבר בלונדון אסטוריה מול 2000 מעריצים נלהבים. ההופעות השנתיות הפכו למפגשי מעריצים מכל רחבי העולם, והתארחו בהם נגנים מגלגולי העבר של הלהקה. ב-2004 ההרכב השתנה פעם נוספת - הפעם הגיטריסט ג'ון פּוּל הוחלף בגיטריסט קאבוס טוראבי (שהיה בן 5 כשהלהקה הוקמה), ונוספו לו 3 זמרות ליווי ושתי נגניות כלי הקשה, שניגנו בעיקר על תופי בס ענקיים שהעניקו לשירים נופך דרמטי וכבד.
שוג'י נישימורה
שוג'י נישימורה (ביפנית: 西村祥治;; 30 בנובמבר 1889 – 25 באוקטובר 1944) היה תת-אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נישימורה נולד במחוז אקיטה שבאזור טוהוקו בצפון יפן. הוא סיים את הכשרתו באקדמיה הימית הקיסרית בשנת 1911, במקום ה-21 מבין 148 צוערים. כפרח קצונה, שירת נישימורה על הסיירת "אסו" ועל אוניית המערכה מיקאסה. עם סיום האקדמיה הימית, הוא הוצב מחדש על אסו, ולאחר מכן על אוניית המערכה היאיי.
בין השנים 1914–1915, למד נישימורה בבית-הספר לארטילריה ימית וטורפדו, ועם סיום לימודיו שם, הוצב על המשחתת "יוגירי," על הסיירת "יאקומו" ולאחר מכן על אוניית המערכה הארונה.
בשנת 1917, קיבל נישימורה את דרגת הלוטננט. בשל היותו מומחה לניווט, הוא שימש כקצין ניווט ראשי במספר כלי שיט. בשנת 1924, קודם נישימורה לדרגת לוטננט קומנדר (מקביל לרב-סרן), והוצב כקצין ניווט ראשי על הסיירת "נישין," ובשנת 1926, קיבל את התפקיד הפיקודי הראשון שלו. הוא פיקד על המשחתת "קיקו," "ואקטאקה," "אוראקאזה" ולבסוף על "מיקזוקי." בשנת 1929, קודם נישימורה לדרגת קומנדר, ושנה לאחר מכן, מונה למפקד "פלגת המשחתות ה-26."
לאחר קידומו לדרגת קפטן בשנת 1934, פיקד למשך תקופה קצרה על "פלגת המשחתות ה-19," ואחר כך מונה למפקד הסיירת "קומאנו" (1938-1937) ואוניית המערכה "הארונה" (1940-1939). ב-15 בנובמבר 1940, קודם נישימורה לדרגת אדמירל משנה, וב-1 בנובמבר 1943, לדרגת תת-אדמירל.
נישימורה זכה לתהילה בעקבות פיקודו על שייטת המשחתות הרביעית, במהלך קרב ים ג'אווה, שהתרחש ב-27 בפברואר 1942. הוא מונה למפקד "שייטת הסיירות השביעית" ביוני, והשתתף בקרב גוודלקנל.
לקראת סוף המלחמה, פיקד נישימורה על "הכוח הדרומי" במהלך ביצוע תוכנית "שו 1." מטרת התוכנית, הייתה השמדת הכוחות האמריקאים שנחתו על האי לייטה שבפיליפינים. הכוח הדרומי לקח חלק בקרב מצר סוריגאו (חלק מקרב מפרץ לייטה), ב-24–25 באוקטובר, במהלכו התעמת עם כוחות "הצי השביעי" האמריקאי. הכוח הדרומי של נישימורה, שהיה בנחיתות מספרית, הוכה קשות, ואוניית הדגל של נישימורה, אוניית המערכה "ימשירו," טובעה, ועימה טבע נישימורה.
קובץ זמני
קובץ זמני גם קובץ foo (לפעמים מופיע בסיומת TMP.) הוא קובץ המוכן לאחסון מידע זמני, לעיתים תוך כדי יצירת קובץ חדש. הוא יכול להיות מוכן על ידי תוכנית מחשב למטרות שונות, בעיקר כאשר תוכנית לא יכולה להקצות מספיק זיכרון למשימות שלה, כאשר התוכנית עובדת על נתונים גדולים יותר ממרחב הכתובות של הארכיטקטורה, או כצורה פרימיטיבית של תקשורת בין תהליכים.
זיכרון עזר
מערכות הפעלה מודרניות משתמשות בזיכרון וירטואלי, אולם תוכניות המשתמשות בכמויות גדולות של נתונים (למשל עריכת וידאו), ייתכן שיצטרכו ליצור קבצים זמניים.
תקשורת בין תהליכים
לרוב מערכות ההפעלה יש צורות שונות כדי להעביר נתונים בין תוכניות, כגון צינורות, שקעים, או זיכרון משותף, אך לעיתים קרובות הדרך הפשוטה ביותר (במיוחד עבור תוכניות שיישמו את הפילוסופיה Unix) היא לכתוב נתונים לקובץ זמני וליידע את התוכנית הקולטת על המיקום של הקובץ הזמני.
יצירה
במערכות POSIX, קבצים זמניים יכולים להיווצר בבטחה עם פונקציות הספרייה mkstemp(3) או tmpfile(3). חלק מהמערכות מספקות את mktemp(1). קבצים אלו מאוחסנים לרוב במיקום תיקיית הקבצים הסטנדרטית /tmp במערכות יוניקס ולינוקס, או %TEMP% במערכות חלונות.
קובץ זמני אשר נוצר עם tmpfile(3), נמחק אוטומטית כשהתוכנית מסתיימת או כשהקובץ נסגר. כדי ליצור שם קובץ זמני שישרוד את מחזור החיים של התוכנית ניתן להשתמש ב-tmpnam(3), או בחלונות ב-GetTempFileName(...).
נושאים
תוכניות מסיימות מייצרות קבצים זמניים ואינן מוחקות אותם. דבר זה יכול להתרחש לאחר קריסת תוכנית, או שמפתח התוכנה פשוט שכח להוסיף קוד מתאים הגורם למחיקת הקובץ בסיום הצורך בו. הקבצים הנותרים יכולים להצטבר לאורך זמן ולצרוך שטח גדול בכונן הקשיח.
קבצים זמניים יכולים להימחק ידנית. מערכות הפעלה יכולות למחוק את תיקיית הקבצים הזמניים בזמן האתחול, וכן יכולים להיות להן תסריטים המוחקים את הקבצים, אם לא התבצעה גישה אליהם לאחר זמן קצוב. בנוסף מערכות מבוססות זיכרון כמו tmpfs, אינם שומרות קבצים באופן אינהרנטי במהלך האתחול.
בני הרצליה (כדוריד)
מועדון הכדוריד בני הרצליה היא קבוצת כדוריד המהווה חלק מעמותת "בני הרצליה". הקבוצה משחקת בליגת העל ומארחת באולם תיכון הראשונים בעיר. העמותה מפעילה בית ספר לכדוריד לגילאים צעירים.
בעונת 1970/71 הקבוצה זכתה באליפות המדינה. בין כוכבי הקבוצה באותה תקופה היה יצחק צ'סלר.
סגל הקבוצה לעונת 2019/2020
מעודכן ל- 28 בספטמבר 2019:
קבוצת הנשים
קבוצת כדוריד הנשים של המועדון היא "בנות הרצליה" והיא משחקת בליגת אתנה ומארחת באותו אולם.
הקבוצה זכתה בתואר האליפות 10 פעמים, מתוכם 8 ברציפות (2016/17, 2015/16, 2013/14, 2012/13, 2011/12, 2010/11, 2009/10, 2008/09 ,2007/08, 2006/07) ובגביע המדינה 10 פעמים נוספות (2016/17, 2015/16, 2014/15, 2013/14, 2011/12, 2010/11, 2009/10, 2008/09, 2006/07, 2005/06).
כיום עודד נאמן מאמן את הקבוצה. מאמני הקבוצה הבולטים בעבר הם: נורית כהן, בני אינגל ודויינה קופטש.
לואיש בואה מורטה
בואה מורטה גדל במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון, ופרץ במדיה של ארסנל מהפרמייר ליג, ממנה המשיך לקריירה ארוכה בליגה האנגלית הבכירה, במדיהן של סאות'המפטון, פולהאם וווסטהאם. בהמשך שיחק תקופה קצרה ביוון ובדרום אפריקה, לפני שסיים את הקריירה בליגה הרביעית באנגליה.
לזכותו של בואה מורטה 28 הופעות ושער בודד במדי נבחרת פורטוגל, אותה ייצג בין היתר במונדיאל 2006.
לאחר פרישתו פנה לקריירה מקצועית, תחילה במחלקות נוער, ובהמשך כסקאוט וכמאמן ראשי.
תחילת הקריירה בפורטוגל
בואה מורטה נולד בליסבון להורים מסאו טומה ופרינסיפה, והצטרף לקבוצת הנוער של ספורטינג ליסבון מעיר הולדתו. בעונת עלה בואה מורטה לקבוצה הבוגרת, ומיד הושאל ללוריניאננשה מהליגה הרביעית בפורטוגל.
ארסנל
בתום עונת ההשאלה, זכה בואה מורטה להיות לאחת מהחתמותיו הראשונות של ארסן ונגר בארסנל, ולקראת עונת 1997/1998 הצטרף בואה מורטה לארסנל תמורת כ-1.75 מיליון ליש"ט. את הופעת הבכורה ערך בואה מורטה ב-23 באוגוסט 1997, כשהחליף את מארק אוברמארס שלוש דקות לסיום ניצחון החוץ 1–3 על סאות'המפטון. כחודשיים אחר כך כבש את שעריו היחידים לאותה העונה, כשהשלים צמד לרשתה של בירמינגהאם סיטי בניצחון 1–4 בגביע הפוטבול ליג. בעונת הבכורה שלו רשם בואה מורטה 15 הופעות ליגה, רובן כמחליף, וארבע הופעות נוספות בגביע ה-FA, כאשר ארסנל השלימה זכייה בדאבל לאותה העונה. בואה מורטה לא שותף בניצחון על ניוקאסל יונייטד בגמר הגביע.
עם פתיחת עונת 1998/1999 זכה בואה מורטה בתואר שלישי עם ארסנל, כשעלה כמחליף בניצחון 0–3 על מנצ'סטר יונייטד במגן הצדקה. על אף ההתחלה המבטיחה, בואה מורטה לא הצליח לתפוס מקום של קבע בהרכב ארסנל. את שערו הראשון באותה העונה כבש בניצחון 1–3 על פנאתינאיקוס במסגרת שלב הבתים בליגת האלופות.
בואה מורטה פתח עם ארסנל את עונת 1999/2000 עם זכייה נוספת במגן הצדקה, שוב כמחליף בניצחון 1–2 על מנצ'סטר יונייטד. באוגוסט 1999, לאחר שתי הופעות ליגה כמחליף ומשלא הצליח להתברג להרכב באופן קבוע, עזב בואה מורטה את ארסנל וחתם במועדון של סאות'המפטון תמורת כ-500 אלף ליש"ט.
סאות'המפטון
כבר בהופעתו השנייה במדי סאות'המפטון, הורחק בואה מורטה בכרטיס אדום ישיר לאחר שנגע בידו על קו השער, בהפסד 2–3 למידלסברו. פול גאסקוין כבש את הפנדל שנשרק לחובתו של בואה מורטה. בחצי העונה הראשונה הצליח בואה מורטה להשתלב בסגל של הקבוצה, עם 11 הופעות, רובן כמחליף, ושער בכורה בפרמייר ליג. הגעתו של המאמן גלן הודל לקבוצה בחודש ינואר 2000 פגע משמעותית במעמדו של בואה מורטה בקבוצה. הוא נעלם כמעט לחלוטין מהרוטציה של המאמן, ועד לתום העונה הוסיף שלוש הופעות ליגה בלבד.
פולהאם
עונה לאחר מכן הושאל בואה מורטה לפולהאם מליגת המשנה. בואה מורטה קבע שיא קריירה אישי, ובפעם היחידה בקריירה כבש כמות דו-ספרתית של שערי ליגה. הוא היה לשחקן הרכב קבוע, ותרם 18 שערים ב-39 הופעות ליגה להעפלתה של פולהאם בחזרה לפרמייר ליג מהמקום הראשון בטבלה. היכולת הגבוהה שהפגין בואה מורטה בעונת ההשאלה, הביאה לרכישתו של השחקן על ידי פולהאם לקראת עונת 2001/2002, תמורת סכום של כ-1.7 מיליון ליש"ט ששולמו לארסנל כחלק מהסכם העברתו של בואה מורטה לסאות'המפטון. זאת, על אף התעקשותה של סאות'המפטון להשיבו לסגל בתום עונת ההשאלה. עם זאת, בשתי עונותיו הראשונות במדי פולהאם בפרמייר ליג, התקשה בואה מורטה לשחזר את היכולת וכבש בסך הכול שלושה שערי ליגה ב-52 הופעות.
הגעתו של המאמן הוולשי כריס קולמן לקבוצה בעונת 2003/2004 השפיעה לטובה על בואה מורטה, ששב להיות שחקן מרכזי יותר בחלק ההתקפי של הקבוצה, עם תשעה שערי ליגה ב-33 הופעות ויכולת גבוהה. בתום עונת 2004/2005, אשר גם במהלכה הפגין יכולת טובה עם שמונה שערי ליגה, התמנה לתפקיד קפטן הקבוצה במקומו של לי קלארק, שעבר לניוקאסל יונייטד, אשר התעניינה באותו הקיץ גם בהחתמת בואה מורטה עצמו. רגע השיא של בואה מורטה בעונתו הראשונה כקפטן היה שער הניצחון בדרבי המערב-לונדוני מול צ'לסי ב-16 במרץ 2006, שהסתיים בניצחון 0–1 לפולהאם.
בינואר 2007, ולאחר שש וחצי עונות, סיים בואה מורטה את דרכו בפולהאם, לאחר שהיה לאחד מחביבי הקהל, שימש עונה וחצי כקפטן המועדון, וכבש 26 שערי ליגה ב-166 הופעות.
וסטהאם יונייטד
בואה מורטה חתם בקבוצת וסטהאם יונייטד תמורת כ-5 מיליון ליש"ט. ב-6 בינואר, בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בישל בואה מורטה פעמיים בניצחון 0–3 על ברייטון במסגרת הגביע האנגלי. את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי הקבוצה ערך שבוע בדיוק לאחר מכן, דווקא מול קבוצתו לשעבר. הוא עלה בהרכב במשחק שהסתיים בשוויון 3-3 (צמד ליוסי בניון עבור וסטהאם). עד לתום העונה ערך 14 הופעות ליגה במדיה של וסטהאם, בהן כבש שער אחד. בשתי העונות הבאות היה לשחקן משמעותי ברוטציה, עם 27 הופעות ליגה בכל עונה, אך לא הצליח לכבוש שערי ליגה כלל בשתי עונות אלו.
שלהי הקריירה
באוגוסט 2011, ולראשונה מאז 1997, עזב בואה מורטה את אנגליה והצטרף ללאריסה מליגת המשנה ביוון, שם התאחד עם מאמנו לשעבר בפולהאם, כריס קולמן. בינואר 2012, חצי שנה בלבד לאחר שהצטרף לקבוצה וכשלזכותו שבע הופעות ליגה בלבד, שוחרר בואה מורטה מהקבוצה עקב קשיים כלכליים אליהם נקלע המועדון.
ב-24 בינואר 2012, זמן קצר לאחר שעזב את לאריסה, עבר בואה מורטה לדרום אפריקה וחתם במדי אורלנדו פירטס. על אף שהקבוצה הפגינה יכולת טובה ואף זכתה באליפות בתום העונה, בואה מורטה התקשה להשתלב במועדון, ערך שלוש הופעות בלבד, מתוכן שתיים בהרכב, לפני שעזב את הקבוצה ב-14 במאי 2012, עוד לפני תום העונה.
לאחר שניסה את מזלו כנבחן בשורותיה של פורטסמות' מהליגה השלישית באנגליה, חתם בואה מורטה בצ'סטרפילד מהפוטבול ליג השנייה, שהיא הליגה הרביעית באנגליה. הוא הצטרף למועדון ב-10 באוקטובר 2012 בחוזה לחצי עונה, והצהיר כי הדבר החשוב מבחינתו באותו הזמן הוא לשחק כדורגל. חברו לקבוצה לשעבר בתקופתו בפולהאם, מארק קרוסלי, היה באותו הזמן מאמנה של צ'סטרפילד. בואה מורטה ערך 12 הופעות ליגה בחצי העונה שלו בקבוצה, אך חוזהו לא חודש ובינואר 2013 שוחרר מהמועדון. הייתה זו קבוצתו האחרונה בקריירה, ולאחריה פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
נבחרת פורטוגל
בעקבות יכולתו הגבוהה בעונת הבכורה בפולהאם, זומן בואה מורטה לסגל נבחרת פורטוגל על ידי המאמן אנטוניו אוליביירה. ב-25 באפריל 2001 ערך בואה מורטה את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול. הוא עלה כמחליף בדקה ה-36, והוחלף בעצמו בדקה ה-87. פורטוגל הובסה בסיום בתוצאה 0–4. ב-14 בנובמבר, שבעה חודשים לאחר מכן, כבש בואה מורטה את שערו הראשון והיחיד במדי הנבחרת, במשחק הידידות מול. בואה מורטה, שעלה כמחליף בשלהי המחצית הראשונה, כבש את שערה הרביעי של נבחרתו בדקה ה-51. זמן קצר לאחר מכן, במצב של 1–5 לפורטוגל, הופסק המשחק לאחר שאנגולה נותרה בשישה שחקנים, בעקבות הרחקתם של ארבעה שחקנים בכרטיסים אדומים, ושחקן נוסף שנפצע כאשר לנבחרתו לא נותרו חילופים.
לאחר שרשם ארבע הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, זכה בואה מורטה לקבל זימון לטורניר גדול, כאשר נכלל בסגל של לואיס פליפה סקולארי למונדיאל 2006 בגרמניה. פורטוגל הבטיחה את העפלתה משלב הבתים לאחר שניצחה את צמד משחקי הפתיחה שלה. במשחק השלישי, בו גברה 1–2 על, עלה בואה מורטה להופעתו היחידה בטורניר, כאשר החליף את הקפטן לואיש פיגו בדקה ה-80 של ההתמודדות. פורטוגל המשיכה עד לחצי הגמר, תוך שהיא מדיחה את ואת, לפני שהפסידה ל בחצי הגמר ולמארחת  במשחק על המקום השלישי.
כשלושה חודשים לאחר הטורניר רשם בואה מורטה הופעה אחת במשחק ידידות מול, שלאחריה נעדר כשלוש שנים מהסגל הפורטוגלי. הוא הוחזר לנבחרת ביוני 2009 על ידי קרלוס קיירוש, ורשם הופעה אחת במוקדמות מונדיאל 2010 בניצחון החוץ 1–2 על. ארבעה ימים לאחר מכן, ב-10 ביוני 2009, רשם את הופעתו האחרונה במדי פורטוגל, במשחק ידידות מול.
בסך הכול ערך בואה מורטה 28 הופעות במדי הנבחרת, מתוכן שבע בהרכב הפותח, וכבש שער אחד.
קריירת אימון
לאחר פרישתו ממשחק פנה בואה מורטה לקריירה מקצועית, שהחלה בשנת 2013 כחבר צוות באימון קבוצת הנוער של פולהאם. שנה לאחר מכן שב לקבוצה בה גדל, ספורטינג ליסבון, כעוזר מאמן הנוער של הקבוצה. זמן קצר לאחר מכן, התמנה למאמן הראשי של קבוצת הנערים (עד גיל 19).
בשנת 2015 חזר לאנגליה כסקאוט עבור ארסנל, קבוצתו הראשונה כשחקן באנגליה. בפברואר 2017 קיבל הזדמנות ראשונה כמאמן ראשי, בקבוצת סינטרנשה מהליגה השלישית בפורטוגל, אך הוא סיים את תפקידו בקבוצה בתום העונה לאחר שזו סיימה שלישית בטבלת הבית, ולא העפילה לפלייאוף.
בקיץ 2018 התמנה לתפקיד מאמן הנוער של פורטימוננסה. ב-15 בינואר 2019 עזב את תפקידו כדי להצטרף למכבי חיפה כעוזרו של המאמן מרקו בלבול, תפקיד אותו מילא עד לסיום העונה. לקראת עונת 2019/2020 בפרמייר ליג התמנה לתפקיד עוזר המאמן של מרקו סילבה בקבוצת אברטון, אך בדצמבר השניים סיימו את תפקידם.
אול
בפגאניזם הגרמאני המוקדם, Wulþuz (וולתוז, תהילה) היה מושג חשוב, שלפעמים הואנש כאל, או כאפיתט לאל חשוב. המושג הזה המשיך במיתולוגיה הנורדית באל אוּל, שקשור לקשתות ותהילה.
המונח Wolþu "תהילה", שאולי מתייחס לאל, הופיע לראשונה בממצא ארכאולוגי מהמאה ה-3, וישנם מקומות רבים בשם אול ושמות דומים. על אף זאת, מצוי מידע מועט העוסק באול בכתבים איסלנדיים מימי הביניים. בימי הביניים עברה המילה לטינזציה ל"אולרוס" (Ollerus). המונח האיסלנדי הוא אוּלוּר. בשפות הגרמאניות הצפוניות היבשתיות המילה המודרנית היא אול.
המילה מאנגלית עתיקה ומאותו מוצא וולדור אומרת "תהילה" אך היא לא משמשת כשם עצם פרטי. למרות זאת, המונח מופיע בצירופים המתייחסים לישות כלשהי, כגון Wuldres cyning, "מלך התהילה"; Wuldorfæder, "אב-תהילה"; ו-Wuldor alwealda, "השליט/האדון המפואר".
אוזאן פלסי
אוזאן פלסי (בצרפתית: Euzhan Palcy) היא במאית, תסריטאית ומפיקת קולנוע, ממרטיניק, הודו המערבית הצרפתית. היא בולטת על היותה האישה השחורה הראשונה שביימה סרט עבור אולפן הוליוודי גדול (MGM), "עונת יובש לבנה" (1989), כמו כן, היא האישה היחידה שביימה את מרלון ברנדו בסרט, לאחר שהחזירה אותו למסך תשע שנים לאחר פרישתו. פלסי היא הבמאית השחורה הראשונה (מכל מגדר) שביימה שחקן שזכה במועמדות לפרס אוסקר, והבמאית השחורה הראשונה (מכל מגדר) לזכות בפרס סזאר, הכבוד הגבוה ביותר לסרט בצרפת. היא גם הבמאית השחורה הראשונה (מכל מגדר) שזכתה בפרס בפסטיבל ונציה (אריה הכסף).
ביוגרפיה
ילידת מרטיניק, אוזאן פלסי למדה בצעירותה את סרטיהם של פריץ לאנג, אלפרד היצ'קוק, בילי ויילדר ואורסון ולס.
אוזאן מתארת את דרכה מהאי הקריבי הקטן להוליווד כסוג של סיפור אגדה, שכן לא היו יוצרי קולנוע במרטיניק, אך מתוך אהבתה לסרטים היא כבר ידעה בגיל 10 או 11 שהיא רוצה לעשות סרטים. "הם לא הבינו. כולם חשבו שאני מדברת על להיות שחקנית. אמרתי 'לא, לא, לא'". נושא הגזע היה מרכזי כבר אז לחוויה הקולנועית שלה - בכל הסרטים האמריקאים שראתה בבית הקולנוע המקומי היה נדיר לראות פנים שחורות, וכשהיו כאלה בסרט, בעל הקולנוע היה מעלה את מחיר הכרטיסים, כי הציבור היה נוהר לראות את המראה הזה לו השתוקק. את הכעס שהרגישה בשל הדרה זו הפכה פלסי, דבריה, לכוח יצירתי ומחויבות אמנותית ומקצועית.
היא למדה להפעיל מצלמת 16 מ"מ בסתר, ובסיום לימודי התיכון היא נסעה לפריז להמשיך לימודיה. שם השלימה תואר שני בספרות צרפתית בתיאטרון, בסורבון, דוקטורט באמנות וארכאולוגיה, ותואר מתמחה בקולנוע מטעם מכללת לואי לומייר הידועה.
Sugar Cane Alley
בפריז, בעידודו של המדריך הרוחני שלה, פרנסואה טריפו, היא הצליחה לממן ולייצר את הסרט העלילתי באורך מלא הראשון שלה,  Sugar Cane Alley (1983). הסרט, שהופק בפחות מ-$1,000,000 ומשתתפים בו רק שלושה שחקנים מקצועיים, מתעד דרך עיניו של נער צעיר את האהבה והקרבה של משפחה שחורה ענייה שחיה במטע סוכר במרטיניק בשנות ה-1930. תוך שבועיים של חזרות, אוזאן יצרה בין המשתתפים בסרט, רובם ללא כל ניסיון קולנועי, תחושה של קהילה. מאמציה הצליחו. רוג'ר איברט כתב על הסרט: "מדי פעם מגיע סרט משום מקום. השחקנים הם אנשים שמעולם לא פגשנו, הלוקיישן אינו מוכר, ושם הבמאי חדש לחלוטין, והכל משתלב באופן כה טבעי שאנו תוהים, איפה היו אנשים אלה כל חיינו".
Sugar Cane Alley זכה ביותר מ-17 פרסים בינלאומיים, כולל אריה הכסף בפסטיבל ונציה, וכן את קופה וולפי לשחקנית הטובה ביותר, עבור דרלינג לג'יטימוס, באותו הפסטיבל. הסרט זכה גם בפרס סזאר היוקרתי (המקבילה הצרפתית לאוסקר) עבור סרט הבכורה הטוב ביותר. בין פרסי פסטיבלים רבים, הסרט זכה גם בפרס הציבורי הראשון ב-FESPACO, פסטיבל הסרטים הגדול ביותר של אפריקה.
אחרי שראה את עבודתה של פלסי, רוברט רדפורד בחר בה להשתתף במעבדת הבמאים לשנת 1984 של מכון סאנדנס, ונהיה ל"סנדק" האמריקאי שלה.
עונת יובש לבנה
הפרויקט הבא שלה, שסיפר את סיפור האפרטהייד בדרום אפריקה, כה ריגש את מרלון ברנדו שהוא יצא מפרישתו כדי להשתתף בסרט, עונת יובש לבנה (1989), ועשה זאת עבור סכום סמלי בלבד. בסרט מככבים גם  דונלד סאת'רלנד וסוזן סרנדון. פלסי ביססה את הסרט על רומן באותו השם מאת הסופר הדרום-אפריקאי אנדרה ברינק. הסיפור מתמקד בתנועות החברתיות של דרום אפריקה והמהומות בסווטו, וזכה לשבחים על כך שתרגם את הפוליטיקה של האפרטהייד למונחים משמעותיים מבחינה אנושית. פלסי הייתה כה נחושה לייצר מצג מדויק של המציאות של האפרטהייד שהיא סיכנה את חייה כשנסעה במסווה לדרום אפריקה כדי לחקור את הנושא. הרופא האישי של נלסון מנדלה ודזמונד טוטו, ד"ר מוטלנה, לקח על עצמו להכיר לה את תושבי סווטו, בעוד היא מערימה על כוחות הביטחון בזהות בדויה כמוזיקאית.
עם הפקת סרט זה, הפכה פלסי לאישה השחורה הראשונה לביים סרט של אולפן הוליוודי, והיא השחורה היחידה (מכל מגדר) שהצליחה להוציא בארצות הברית סרט עלילתי נגד האפרטהייד במשך 27 שנות כליאתו של נלסון מנדלה. הסרט העלה את חמת השלטון בדרום אפריקה, והוא הוחרם שם, למשך תקופה. הופעתו של ברנדו בסרט זיכתה אותו במועמדות השמינית והאחרונה שלו לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, והוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של טוקיו. פלסי זכתה בפרס אורסון וולס להישג קולנועי יוצא דופן. כשחגג את יום השנה הראשון להיבחרו כנשיא דרום אפריקה, הזמין נלסון מנדלה את פלסי כאורחת כבוד והעניק לה ראיון בלעדי.
ההדרה מהוליווד
למרות הצלחת "עונת יובש לבנה", פלסי לא הצליחה לקבל פרויקטים נוספים בהוליווד. כשהסרט היה בשלבי פיתוח, היה הרבה לחץ עליה לספר את הסיפור בדומה לסרט שיצא שנתיים קודם לכן על דרום אפריקה, Cry Freedom, בו הגיבור הלבן הוא המוקד. פלסי הבהירה למפיק MGM אלן לאד שהיא לא תספר לעולם סיפור בו גיבור לבן הוא המושיע של השחורים, ושבכוונתה לספר את הסיפור של שתי משפחות, כאשר המשפחה הלבנה מגלה את ההשלכות של "פקיחת עיניים" למציאות של האפרטהייד.
כשהחלה פלסי לפתח את סיפורה של בסי קולמן, האישה השחורה וממוצא ילידי הראשונה להחזיק ברישיון טייס, אמר לה מנהל אולפן אחד: "אף אחד לא יעשה את הסרט הזה כי היא שחורה והיא נקבה והיא הדמות הראשית. שימי את זה במגירה, אוזאן. אל תבזבזי את זמנך. הם עוד לא מוכנים לדבר כזה." פלסי מספרת שהאולפנים כן היו מוכנים להציע לה פרויקטים בהם הדמות הראשית היא לבנה, אך שהמחויבות שלה הייתה לסיפור סיפוריהם של שחורים, ומשום כך, לא יצרה מאז סרט בהוליווד. במקום זאת, היא החליטה לחזור לאירופה ולפתח שם את הפרויקטים להם היא מחויבת.
המשך קריירה
ב-1992, עזבה פלסי את הנושאים הקשים של סרטיה הראשונים, כדי להראות את הרוח ואת החיוניות של מולדתה מרטיניק, בסרט Simeon (1992), סיפור אגדות בצורת מחזמר קומי המתרחש בים הקריבי ובפריז. לאחר מכן יצרה את הסרט התיעודי בן שלושת החלקים, Aimé Césaire, A Voice For History (1994), על המשורר, מחזאי ופילוסוף המפורסם יליד מרטיניק, אמה סזר. שניהם זכו בפרסים רבים, ולשבחי הביקורת הבינלאומית.
עבודות אחרות כוללות את סרט הדיסני/אולפני ABC שביימה והפיקה פלסי, Ruby Bridges (1998), הסיפור של רובי ברידג'ס, הילדה השחורה הראשונה שנכנסה ללמוד בבית ספר משולב גזעית, לאחר החלטת בית המשפט העליון בבראון נגד מועצת החינוך. הנשיא ביל קלינטון ונשיא חברת וולט דיסני, מייקל אייזנר הציגו את הסרט מהבית הלבן לקהל האמריקאי. הסרט של פלסי זכה בארבעה פרסים, כולל פרס כריסטופר, פס הומניטאס, הפרס הלאומי למדיה חינוכית, ופרס האמנים הצעירים.
פלסי ביימה את הסרט The Killing Yard (2001) עבור סרטי פרמאונט/שואוטיים, בכיכובו של אלן אלדה ומוריס צ'סטנאט. הדרמה מבוססת על אירועים אמיתיים סביב המהומות בכלא אטיקה בשנת 1971, להן הייתה השפעה משמעותית על מערכת הכליאה והליכי המשפט האמריקאים. הסרט בפרס פטיש הזהב מטעם לשכת עורכי הדין האמריקאית.
יצירות בצרפתית
ב-2006, היא כתבה וביימה את הסרט התיעודי Parcours de Dissidents ("המסע של מתנגדי המשטר"), המקוריין על ידי השחקן הצרפתי מועמד האוסקר ז'ראר דפארדיה, על סיפורם הלא ידוע של צעירים וצעירות מן האיים מרטיניק וגוואדלופ, אשר נלקחו מבתיהם ואומנו בפורט דיקס, שבניו ג'רזי, במהלך מלחמת העולם השנייה והפו ללוחמים הידועים בשל גבורתם בחטיבה הראשונה של כוחות צרפת החופשית.
ב-2007, כתבה וביימה פלסי את הסרט התקופתי המתרחש במאה ה-17, Les Mariées de I’isles Bourbon ("כלות אי בורבון"). זהו סרט דרמה-הרפתקה אפי, בו שלוש נשים שורדות מסע ימי קשה כדי להינשא בכפייה למתיישבים צרפתיים באי ראוניון.
ספר העובדות העולמי
ייעודו הראשוני של ספר העובדות הוא לשמש את עובדי הממשל של ארצות הברית, וסגנונו, מבנהו, היקפו ותוכנו נקבעו למטרה זו ומשקפים את מדיניותה הרשמית של ארצות הברית, החל בשאלות איות וכלה בשאלת הגדרתן של ישויות מדיניות. למשל, צפון קפריסין, שארצות הברית אינה מכירה בה, אינה מופיעה בספר העובדות; לצד זאת, הספר מהווה מקור מרוכז של מידע עבור ארגונים ואנשים (למשל סטודנטים) רבים. ככל יצירה של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, הספר הוא ברשות הציבור.
התפתחות ספר העובדות
ב-1943, בתקופת מלחמת העולם השנייה, התעורר הצורך בריכוז המידע המודיעיני העולמי הבסיסי, והוחל בהפקת סקירות מודיעין כלליות ומתואמות בשיתוף זרועות המודיעין של הצי ושל הצבא - Joint Army Navy Intelligence Studies, בראשי תיבות JANIS. בעולם שלאחר המלחמה, שהיה נתון במאבק הבין-גושי, התעצם הצורך במידע מקיף ומפורט, לא רק על הפעילות הצבאית והביטחונית של מדינות אויב, אלא על כלל הפעילות של כל מדינות העולם.
עם הקמתה של סוכנות הביון המרכזית ב-1947, היא החלה בהפקת סקירת המודיעין הלאומית - National Intelligence Survey, בראשי תיבות: NIS, כתחליף של ימי שלום ל-JANIS. ספר העובדות, ה-National Basic Intelligence Factbook, נוצר כתקציר ועדכון של המידע במחקרים האנציקלופדיים של NIS. ספר העובדות המסווג הראשון יצא ב-1962 והספר הבלתי מסווג הראשון ב-1971. ב-1973 נסגרה תוכנית NIS, אך ספר העובדות ונספחים אחרים המשיכו לצאת. ב-1975 הוחל במכירת ספר העובדות לציבור, באמצעות המדפיס הממשלתי. ב-1981 שונה שם הפרסום לשמו הנוכחי, The World Factbook. ב-1997 עלה ספר העובדות לרשת האינטרנט.
האתר, תדירות ההוצאה והעדכון
מאז נובמבר 2001 מתעדכן אתר האינטרנט של ספר העובדות מדי שבועיים. קודם לכן התעדכן אחת לשנה. מהדורת הדפוס יוצאת לאור מדי שנה, בערך באמצע השנה. מהדורה מודפסת רשמית נמכרת במחירי עלות על ידי המדפיס הממשלתי. כיוון שהספר אינו מוגן בזכויות יוצרים, מוציאים לאור שונים מציעים למכירה מהדורות המבוססות על הספר, בפורמטים שונים.
חוקרים מאוניברסיטת חוף קרולינה טענו כי חלק מהמאמרים בספר אינם מדויקים. ביוני 2009 רשת הרדיו הציבורית של ארצות הברית דיווחה בהסתמך על האתר כי ביהודה ושומרון מתגוררים כרבע מיליון מתנחלים, בעוד שההערכה העדכנית של מחלקת המדינה של ארצות הברית עמדה על חצי מיליון תושבים. הרשת תיקנה את הדיווח ומתחה ביקורת על מהימנות האתר באומרה כי "משנת 2003 ועד שנת 2008 דיווח ספר העובדות העולמי את אותם המספרים ביחס למספר היהודים הגרים במזרח ירושלים ובגדה המערבית... זאת בזמן שאוכלוסיית ישראל בין השנים 2003 ל-2009 גדלה מ-6.1 מיליון ל-7.4 מיליון על פי נתוני הסי.איי.אי".
קישורים חיצוניים
1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008
מיכאל זמלינסקי
מיכאל זמלינסקי (הידוע גם כמיכאלס זמלינסקיס) (בלטבית: Mihails Zemļinskis, באוקראינית: Михайло Валерійович Землинський) (נולד ב 21 בדצמבר 1969 בריגה) הוא פוליטיקאי לטבי ממוצא אוקראיני, וכדורגלן עבר ששיחק בעמדת בלם אחורי בקבוצת סקונטו ריגה ובנבחרת לטביה.
קריירת כדורגל
זמלינסקי גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל דינמו ריגה. כשהיה בן 17 עזב את דינמו ושיחק במשך 4 שנים בקבוצות חובבים שונות בריגה ובטלין. בשנת 1991, עם כינון לטביה העצמאית הוקמה קבוצת כדורגל חדשה בעיר ריגה - סקונטו ריגה. זמלינסקי זומן לסגל הקבוצה ובמהרה הפך לשחקן הרכב קבוע. הוא שיחק במדי סקונטו ריגה במהלך כל הקריירה שלו וזכה עם הקבוצה ב11 אליפויות ו6 גביעים לאומיים. פעמיים ניסה זמלינסקי לפתח קריירה בין לאומית, אך ללא הצלחה משמעותית: הוא שיחק חצי עונה בקבוצת BVSC מבודפשט ועונה אחת במדי הפועל כפר סבא מהליגה הישראלית. בשנת 2005 פרש ממשחק פעיל.
נבחרות
זמלינסקי שיחק בנבחרת הלאומית של לטביה מיום הקמתה לאחר קבלת העצמאות בעקבות התפרקות ברית המועצות. לזכותו 105 הופעות במדי הנבחרת ו12 שערים. הוא היה בסגל הנבחרת ליורו 2004 - השתתף בכל שלושת המשחקים של הנבחרת בתחרות.
קריירה פוליטית
בשנת 2006 הצטרף זמלינסקי אל מפלגת "הרמוניה", מפלגה סוציאל-דמוקרטית בלטביה. בשנת 2009 הפך לחבר בסאימה (הפרלמנט הלטבי). הוא נכנס לפרלמנט במקומו של חבר הפרלמנט אחרממפלגתו שעבר לתפקיד אחר. בשנת 2010 התמודד באופן ישיר בבחירות לפרלמנט וזכה. מאז ועד היום (2018) משמש כחבר פרלמנט.
מרק רודרפר
מרק רודרפר (ברוסית: Марк Борисович Рудерфер נולד ב-16 בינואר 1947, טשקנט) הוא שחמטאי ישראלי, אמן ספורט של ברית המועצות ומאמן מוערך באוזבקיסטן. אימן את נבחרת הצעירים של אוזבקיסטן. בין תלמידיו מספר רבי אמנים, ביניהם מרק בלובשטיין, ואמנים בינלאומיים כגון לב גרשוי.
ילדות
מרק רודרפר נולד ב-16 בינואר 1947 בטשקנט, בירת אוזבקיסטן. למד לשחק שחמט בגיל 6. לאחר מספר שנים, החל ללמוד את עקרונות המשחק ב"ארמון החלוצים" של טשקנט עם חבריו, אצל המאמן שח-זדה. באותם זמנים לא היו ספרי שחמט רבים הזמינים באוזבקיסטן, ולכן בניגוד למקביליו במוסקבה למד ללא ספרי שחמט שנחשבו לנחוצים להתקדמות.