cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זריעה (מקוואות)
אופן הזריעה
למרות שניתן להכשיר את המים השאובים גם לאחר שנכנסו לבור הטבילה על ידי השקתם לבור המי גשמים, סובר החזון איש כי כדאי לבצע את הזריעה באופן האמור בו המים מתערבים עם מי הגשמים בכניסתם למקווה, שכן באופן כזה המים שבבור הזריעה מתחלפים בתדירות גבוהה מאוד, שהרי הם מתערבים עם מי הברז, ומצד שני המים כשרים לגמרי על ידי זריעתם במי הגשמים ושוב אין כל בעיה בכך שהם מתערבים זה בזה. לעומת זאת בבור השקה, מי הגשמים אינם מתערבים כל כך, ואחרי התיישנם הם עלולים להזדהם, דבר העומד בסתירה לאחד מכללי המקוואות, כי המקווה צריך להיות נקי ככל האפשר לרווחת הטובלות. מלבד זאת, יש להקפיד ביותר על נקיות המקווה שלא למנוע טבילת נשים שרחוקות מהיהדות ועלולות להימנע מטבילה במקווה כזה.
ג'וזפה די סטפנו
התקרית בדיאני ביץ'
בדצמבר 2004 נפצע די סטפנו אנושות כשתוקפים אלמונים הכו אותו באכזריות בביתו בדיאני ביץ' שבקניה, התוקפים טמנו מארב לזמר הפורש ולאשתו, כשאלה יצאו אל מכוניתם כדי לנסוע מן הווילה שלהם באתר הנופש שעל חוף האוקיינוס ההודי, סמוך למומבסה. כעבור שבוע ומספר ניתוחים, כשהיה שרוי עדיין בחוסר הכרה וניזון בעירוי, הוטס די סטפנו למרפאת סן-רפאלה במילאנו, איטליה להמשך טיפול. בשנת 2005 נקבע, שדי סטפנו החלים מפציעתו הקשה.
זריעה (מקוואות)
זריעה בזוחלין
אחת מהבעיות החמורות העומדות בפני אלו המכשירים את המקווה בבור זריעה היא דעת הפוסקים האומרים, שמכיוון שמים ש"זוחלין" (אינם "אשבורן" – מכונסים ועומדים במקום אחד) אינם נחשבים למים כשרים, אז גם כאשר מכשירים מים שאובים או טמאים במים "זוחלין", הזריעה לא תועיל. הסברא בזה היא, שכדי להכשיר מים שאובים, יש להקפיד שיחול בשעת ההכשרה על המים הכשרים שם הלכתי של "מקווה" (מים שנקוו וכונסו ואינם זוחלין ממקומם), ולכן ברור שמים שאינם נחשבים למקווה אינם מערבים מקווה.
לבעיה זו מצא החזון איש פתרון, שיפתחו את ברז לתוך תחתית מי הבור הגשמים הקרוי "בור זריעה", כך שהמים השאובים "נזרעים" לתוך החלק התחתון של המקווה שהוא אינו נחשב ל"זוחלין", ורק החלק העליון נחשב לזוחלין. אך גם פתרון זה אינו מושלם, מפני שיש הסוברים ש"זחילה" בחלק ממי הבור משפיעה על כל מי הבור. ולכן כיום נהוג לזרוע את המים בבור הזריעה, לפני שנפתח החור המעביר את המים למקווה, כך שיש לפחות רגע אחד שבו המים נמצאים בבור הזריעה ואינם נחשבים ל"זוחלין", וברגע זה נזרעים המים השאובים במי הגשמים שב"בור הזריעה" ושוב הם כשרים.
הבעיה במצב זה הוא הכלל שמקווה צריך להיות הוויתו על ידי טהרה. כאשר אדם פותח את נקב המקווה, הוא גורם שהמקווה יעשה על ידי אדם, שהוא כידוע מקבל טומאה. מכיוון שכך נהגו, לעשות פטנט כזה: כאשר אדם פותח את חור הטבילה, נופלים המים הראשונים לחור שמונע מהמים להגיע למקווה. לאחר שהמים שבאו על ידי הכוח הראשון, שנוצר על ידי מעשה האדם, נפלו לחור, סותמים את החור היטב, והמים שבאים מכאן והלאה למקווה הם מים כשרים.
המשכה
לפי חלק מהראשונים, גם ההמשכה מועילה להכשיר את פסול המים השאובים מדין "זריעה". המים חוזרים למקומם הטבעי - הקרקע, ומשם הם מגיעים למקווה, ושוב אינם מים שאובים אלא מים טבעיים. לפי זה צריך שתהא הקרקע, קרקע כזו הראויה לבלוע את המים, שאז המים נבלעים בקרקע, והם באים למקווה מתוך הקרקע. כך כותב המקור הראשוני להלכה זו, שהוא הרוקח.
בהסבר מפורט יותר, מסביר המרדכי:. לפי שיטה זו, ההמשכה היא כדי לבטל את השאיבה כליל, וזאת בכך שהם חוזרים למקומם הטבעי - לקרקע.
לעומת זאת, ראשונים אחרים ובראשם הרמב"ם, סבורים כי המשכה היא כדי לבטל את פסול השאיבה. ההלכה היא, שמים שאובים פוסלים את המקווה רק באופן ש"שלושה לוגים נפלו למקווה", ורק אם נפלו למקווה מתוך כלי, שנים או שלוש (אך לא יותר), ובפעם אחת (כך שקילוח הכלי השני התחיל לפני שהסתיים קילוח הכלי הראשון, וכן השלישי לפני שהסתיים קילוח השני), ובכך שממשיכים את המים, גורמים לכך שהמקווה לא נוצר מתוך מים שאובים באופן ישיר, אך אין צורך לבטל את מהות השאיבה שהתבצע בגוף המים, כאשר נשאבו בכלי.
Hold My Hand (שיר של מייקל ג'קסון)
"Hold My Hand" הוא דואט שבוצע על ידי הזמר האמריקני מייקל ג'קסון והזמר הסנגלי-אמריקני אייקון, אשר יצא לשווקים במקור במסגרת אלבום האולפן הראשון של ג'קסון שיצא לשווקים לאחר מותו. השיר הוקלט במקור בשנת 2008 על ידי ג'קסון ואייקון. במהלך שנת 2010 אייקון הקליט קטעי שירה נוספים עבור השיר. השיר ייכלל בהמשך גם באלבום האולפן של אייקון "Living - The Life".
הווידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שודר לראשונה בערוצי הטלוויזיה ברחבי העולם בחצות של ה-9 בדצמבר 2010.
הווידאו קליפ מכיל קטעי וידאו שונים בהם סרטונים שצולמו במהלך הופעותיו של ג'קסון, בנוסף לקטעי וידאו המכילים את קטעי השירה של אייקון, מעריצים צעירים של ג'קסון אשר רוקדים בתלבושת של ג'קסון כמחווה וקטעי וידאו קצרים בהם נראים ילדים ומבוגרים, מחזיקים ידיים.
ארון מתים
ארון מתים הוא תיבה המשמשת להצגה וקבורה או שרפה של גופת אדם מת.
אופי הארון
ארון מתים עשוי להיות קבור באדמה ישירות, או ממוקם בכיפת קבורה. ישנן מדינות בהן שיטה אחת נהוגה בבלעדיות. יש מדינות בהן זה תלוי בבית הקברות. גם סוגי ארונות המתים הם תלויי תרבות.
במדינת ישראל קבורה בבתי קברות אזרחיים של החברה קדישא היא בתכריכים, ללא ארון. בבתי קברות צבאיים הקבורה נעשית בארון אחיד, סגור, הנישא עטוף בדגל ישראל. במדינות המחייבות קבורה בארון, חלק מפלגי היהדות האורתודוקסית קוברים בארון מישורי-חלק, עשוי עץ שאסור כי יכיל כל סוג של מתכת או תכשיטים, ולכן בארונות אלה משתמשים ביתדות עץ במקום במסמרים. בתחתית הארון חייבים להיות חורים כי על פי ההלכה היהודית המת צריך להיות מחובר לקרקע.
בחלק מהתרבויות בהן חולפים על פני המת בטרם הקבורה נהוגים ארונות מתים פתוחים. בארצות המערב ארונות כאלו בדרך כלל מרופדים בבד, כך שהמת מוצג כשוכב במיטה, בבגדים מהודרים, וראשו מונח על כרית. גופה המיועדת להצגה בארון פתוח לרוב נחנטת ומאופרת.
בסין ויפן, ארונות המתים העשויים מעץ ריחני וחסין ריקבון כמו ארז וברוש לדוגמה, הם מבוקשים מאוד. באפריקה ארונות מתים נבנים מאובייקטים רגילים שונים, כמו מכונית או מטוס, בצורות רבות.
פסק דין ורד פרי
פסק דין ורד פרי הוא כינוים של שני פסקי דין, של בית המשפט המחוזי בתל אביב, שניתן בשנת 2008, ושל הערעור עליו בבית המשפט העליון, שניתן בשנת 2009, שבהם הוכרה תביעתה של עו"ד ורד פרי, אם לשני ילדים, להכיר בהוצאותיה בגין ההשגחה על ילדיה, בעת שהיא עובדת, כהוצאה מותרת בניכוי, בעת חישוב מס ההכנסה שלה. את עו"ד פרי ייצגו לכל אורך ההליך המשפטי עורכי הדין משה שקל, לאה טבע-עכו ויניב שקל ממשרד שקל ושות'. לייצוג הצטרפו גם עו"ד גלי עציון מהלשכה המשפטית של נעמת, ועו"ד הלית כהן מהמחלקה המשפטית של שדולת הנשים בישראל.
סלע המחלוקת הוצג בפתח פסק דינו של המשנה לנשיאת בית המשפט העליון, אליעזר ריבלין: "האם הוצאה שהוציא אדם במחיר השגחה על ילדיו בעת שהוא יוצא לעבודתו היא הוצאה בייצור הכנסה המותרת בניכוי מן ההכנסה החייבת? זו השאלה המשפטית המונחת בפנינו". לתשובתו החיובית של בית המשפט לשאלה זו היו השלכות החורגות מסוגיה זו לבדה, והיא שינתה את מדיניות המיסים בתחום ההכרה בהוצאות שהוצאו לייצור הכנסה. שינוי זה הניע את משרד האוצר להגיש הצעת חוק, שבה יינתן תוקף חוקי למדיניות שנהגה קודם למתן פסק דין זה. הצעת חוק זו אושרה בכנסת, ועל פי הפרשנות המקובלת היא שוללת הכרה בהוצאות השגחה על ילדים.
רקע
הצורך להתחשב במספר ילדיו הצעירים של אדם בעת חישוב מס ההכנסה המוטל עליו מוכר שנים רבות על ידי חוקי המס ומומחי המיסים. במסגרת הרפורמה בפקודת מס הכנסה בעקבות המלצותיה של ועדת בן שחר (תיקון מס' 22 לפקודה), שנערכה בשנת 1975, נקבעו שני מנגנונים לכך:
שני מנגנונים אלה לא התייחסו להוצאה הספציפית הכרוכה בגידול הילדים, אלא קבעו מנגנון אחיד, התלוי רק במספר הילדים עד גיל 18.
ועדת בן בסט לרפורמה במס הכנסה, שהגישה המלצותיה לשר האוצר בשנת 2000, נדרשה אף היא לסוגיה זו, וציינה:
בהתאם לכך המליצה הוועדה: "ההסדר הקיים, שמעניק נקודת זיכוי בגין ילד לאם עובדת, יוחלף בהסדר שייתן 2 נקודות זיכוי בגין ילד מתחת לגיל 6, נקודה אחת בגין ילד בגילאים 7 עד 12, ואפס נקודות זיכוי בגין ילדים מעל גיל 12".
מדברי הוועדה השתמע צורך בהכרה בהוצאות בפועל, אך היא נמנעה מלהמליץ על כך משום שחברי הוועדה טענו כי צעד זה "כרוך בעלות מנהלית כבדה". כתחליף לכך הציעה הוועדה מנגנון אחיד, התואם טוב יותר את ההוצאות בפועל, בהתחשבו לא רק במספר הילדים אלא גם בגילם. המלצות הוועדה לא מומשו.
גורמים נוספים קראו להכרה בהוצאות טיפול בילדים:
במהלך השנים הוגשו הצעות חוק פרטיות אחדות להכרה בהוצאות טיפול בילדים, אך הן לא אושרו.
הפנייה לפקיד השומה
לפקודת מס הכנסה עוסק בהוצאות המותרות בניכוי, וקובע: "לשם בירור הכנסתו החייבת של אדם ינוכו ... יציאות והוצאות שיצאו כולן בייצור הכנסתו בשנת המס ולשם כך בלבד", כלומר לשם קביעת ההכנסה החייבת במס מופחתות מההכנסה הכוללת הוצאות ששימשו לייצור הכנסה זו. כך למשל, מהכנסתו של בית חרושת מופחת מחיר חומרי הגלם שרכש, חשבון החשמל ששילם וכו'. מנגד נקבע בפסקה (1) ל כי לא יותר ניכוין של "הוצאות הבית או הוצאות פרטיות". חרף לשונו של סעיף 17, העוסק בהוצאות שיצאו רק לשם ייצור הכנסה, נהוגה למעשה הכרה גם בהוצאה מעורבת, כזו ששימשה לייצור הכנסה וגם להנאה פרטית, באמצעות פיצולה לשני מרכיביה והכרה רק במרכיב ששימש לייצור הכנסה.
בהתאם לעיקרון זה ביקשה עורכת הדין ורד פרי לנכות כהוצאה תשלומים ששילמה בשנות המס 2001-1999, למעון יום ולמועדונית עבור שני ילדיה. פקיד השומה לא נענה לבקשתה, ופרי, באמצעות משרד עו"ד שקל ושות', ערערה על כך לבית המשפט המחוזי בתל אביב, בהתאם למנגנון שנקבע ב.
פסק הדין בבית המשפט המחוזי
בפנייתה לבית המשפט הדגישה פרי את חיוניותם של המעון והמועדונית לעבודתה:
פקיד השומה הציג שלל נימוקים לדחיית בקשתה של פרי:
שופט בית המשפט המחוזי, מגן אלטוביה, קיבל את ערעורה של פרי. בין השאר, קבע:. עם זאת הכיר השופט בכך שהשהייה במעון ובמועדונית אינה משמשת רק להשגחה על הילדים, אלא גם להעשרת עולמם, ובהתאם לכך קבע שיש להכיר במחצית התשלום למעון היום, בשני שלישים מהתשלום למועדונית, ובמלוא התשלום למטפלת בבית.
תגובת רשות המיסים
רשות המסים בישראל הודיעה על כוונתה לערער על פסק הדין, וציינה:. זו גישה שגרתית של רשות המיסים, לפיה פסק דין הסותר את עמדת הרשות מיושם מיידית ביחס לנישום שבו עסק פסק הדין, אך יישומו על כלל הנישומים נעשה רק כאשר זהו פסק דין סופי, שלרשות אין כוונה או יכולת לערער עליו. יש החולקים על גישה זו.
עם זאת, נערכה הרשות למימוש פסק הדין, ופרסמה את טופס 1304 שבו היה על ההורים לדווח על הוצאותיהם לטיפול בילדים. בתחתית הטופס הדגישה הרשות: "אין בדרישת הנתונים כדי להוות הסכמת רשות המיסים להכרה בהוצאות טיפול בילדים".
פסק הדין בבית המשפט העליון
המדינה ערערה על פסק הדין בבית המשפט העליון, וזה דחה את הערעור פה אחד במותב בן חמישה שופטים, וקבע כי הוצאה על טיפול בילדים תוכר לצורכי מס, החל משנת המס 2010.
בערעור העלה פקיד השומה ארבע סוגיות, ואלה נותחו על ידי המשנה לנשיאה, אליעזר ריבלין:
בהתאם לפסיקתו בארבע סוגיות אלה דחה השופט ריבלין את ערעורו של פקיד השומה, ועבר לדון בתחולתה של ההלכה שנקבעה - האם למפרע (רטרוספקטיבית) או מכאן-ולהבא (פרוספקטיבית), וציין:
על פי נימוקים אחדים קבע השופט ריבלין כי
יתר ארבעת חברי ההרכב הצטרפו לפסיקתו של השופט ריבלין בעניין דחיית הערעור של פקיד השומה. פסיקתו בעניין התחולה הפרוספקטיבית של פסק הדין התקבלה ברוב קולות.
ניסיון לפרשנות, לפיה גם נישום אחר רשאי לתבוע הכרה בהוצאות לשנים שקדמו לשנת 2010, נדחה בבית המשפט המחוזי, בהתאם לקביעת בית המשפט העליון שלפסיקה תוקף פרוספקטיבי החל משנת 2010, ורק ורד פרי תיהנה מהכרה בהוצאות לשנים מוקדמות יותר.
בראיון אתו, שנערך לאחר פרישתו לגמלאות, התייחס השופט ריבלין לפסק דינו:
הצעת חוק פרטית
לאחר מתן פסק הדין בבית המשפט המחוזי, עוד טרם מתן פסק הדין בבית המשפט העליון, הגישה קבוצה של חברי הכנסת הצעת חוק פרטית לתיקון פקודת מס הכנסה, שמטרתה הסדרת התמיכה בהורים עובדים. הצעת החוק לא באה לבטל את מנגנון ההכרה בהוצאות שנקבע בפסק הדין, אלא להוסיף מנגנונים של נקודות זיכוי ומענק למי שהכנסתו נמוכה מסף המס (ולכן הכרה בהוצאות אינה מועילה לו). הדיון בהצעה זו נפסק עם התפזרותה של הכנסת ה-17.
הצעת חוק ממשלתית
תוצאת הפסיקה בבית המשפט העליון לא הייתה לרוחה של רשות המסים בישראל, לא רק בשל השפעתה הישירה על גביית מס הכנסה מהורים עובדים (להערכת האוצר התרת הוצאות השגחה על ילדים כרוכה באובדן הכנסות ממסים בסך 2.5 מיליארד ש"ח), אלא גם בהשפעתה על הכרה בהוצאות נוספות בעלות אופי דומה (כגון הוצאות נסיעה למקום העבודה וחזרה).
מחוסר אפשרות פוליטית לבטל כליל, באמצעות שינוי הפקודה, את ההכרה בהוצאות השגחה, גיבש משרד האוצר תזכיר חוק למתן הקלת מס אחרת, נמוכה יותר, להורים עובדים. לאחר אישור התזכיר על ידי הממשלה הגישה הממשלה לכנסת הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 171 והוראות שעה), התשס"ט-2009.
לפי הצעת האוצר, ההקלה תינתן לאם וכן לאב במשפחה חד-הורית בצורת נקודת זיכוי אחת נוספת בעד כל אחד מהילדים החל משנת המס שלאחר שנת לידתו ועד שנת המס שבה מלאו לילד חמש שנים (שוויה של כל נקודת זיכוי עמד באותה עת על 197 ש"ח). כדי למנוע זעזוע תקציבי, הוצע שההקלה תינתן באופן הדרגתי: בשנת 2011 תינתן נקודת זיכוי בגין כל ילד עד גיל שנה בלבד, בשנת 2012 תינתן נקודת זיכוי בגין ילדים עד גיל שנתיים, ב-2013 תינתן נקודת זיכוי בגין ילדים עד גיל שלוש, ב-2014 תינתן נקודת זיכוי בגין ילדים עד גיל ארבע, ובשנת 2015 תינתן נקודת זיכוי נוספת בגין כל ילד עד גיל חמש.
על מנת לבטל את ההכרה בהוצאות השגחה על ילדים, כפי שנקבע בפסק הדין, מחליפה ההצעה את ניסוחה הקצר של פסקה (1) בסעיף 32 לפקודה, "הוצאות הבית או הוצאות פרטיות", בניסוח מפורט:
במהלך הדיון בוועדת הכספים שונה נוסח החוק, והוחלט שנקודת הזיכוי הנוספת תינתן החל משנת 2012 בגין כל ילד עד גיל חמש. כן נקבע שבשנות המס 2010–2011 תורחב תחולתו של מענק מס הכנסה שלילי, והוא יינתן גם לאישה (ולגבר שהוא ראש משפחה חד-הורית) שלה ילד שטרם מלאו לו שנתיים בשנה שבגינה ניתן המענק. הוחלט גם על הטבות נוספות, שלא בתחום המיסוי, לאמהות עובדות. ב-14 ביולי 2009 אושרה הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית.
פרשנויות לחוק
בדברי ההסבר להצעת החוק נאמר: "החקיקה המוצעת ... מבקשת לקבע את ההלכה הנוהגת עד למועד תחילתה של ההלכה שנקבעה בפסק הדין", ובמילים פשוטות: החקיקה באה לבטל את השפעתו של פסק דין ורד פרי. ואכן, הפרשנות המקובלת לתיקונו של סעיף 32 לפקודה, השולל במפורש הכרה ב"הוצאות שהוצאו לשם טיפול בילד או השגחה עליו", היא שתיקון זה מבטל כליל את השפעתו של פסק דין ורד פרי. לא הכול מקבלים פרשנות זו. עו"ד רו"ח רמי אריה פרסם מאמר מנומק, שבו הוא קובע:
מצ'ייוביצה
מַצִ'ייוֹבִיצַה (בפולנית: Maciejowice) הוא כפר במחוז גרבולין שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
מצ'ייוביצה נזכר לראשונה באמצע המאה ה-12, ובמאה ה-16 הוענקו לו זכויות עיר, ונקבעו בו ירידים שנתיים וימי שוק. במהלך המאה ה-18 היה היישוב בבעלות משפחות אצולה פולניות.
בשנת 1870 נטלו הרוסים את זכויות העיר מהיישוב, בעקבות מרד ינואר.
יהודי מצ'ייוביצה
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, למעלה משליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
ב-17 בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, הגבלות תנועה, חובת ענידת סרט זרוע וגיוס לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה.
במחצית השנייה של 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, אשר נשמר בידי שוטרים פולנים. בספטמבר 1942 גורשו כל יושבי הגטו בידי גרמנים ופולנים לגטו סובולב, ומשם שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה כעבור תקופה קצרה.
אבנר ברנהיימר
אבנר ברנהיימר (נולד ב-19 באוגוסט 1966) הוא תסריטאי, סופר ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בקיבוץ גברעם וגדל בפתח תקווה, למד בתיכון ברנר פתח תקווה. בצעירותו עסק בשחייה תחרותית. לאחר שירותו הצבאי בחיל האוויר, למד ספרות באוניברסיטת תל אביב. במקביל, החל לכתוב עבור מעריב, תחילה בעיתון היומי ומאוחר יותר במוסף סופשבוע. ב-1995 עבר לכתוב במוסף סוף השבוע של ידיעות אחרונות, שבעה ימים.
בסוף שנת 2006 החל לכתוב במוסף הארץ. ב-1996 נסע בשליחות ידיעות אחרונות ללוס אנג'לס ובמקביל למד כתיבה יוצרת באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). לאחר שובו לישראל, עבד כארבע שנים כעורך תוכנית הטלוויזיה של קובי מידן, "פגישה לילית". בין 1996 ו-2003 כתב טור הומוריסטי, "מיטה זוגית", בעיתון "הזמן הוורוד" בנושא חיי הזוגיות שלו ושל ערן נוימן, בן זוגו לחיים. הטור עובד מאוחר יותר לספר הביכורים שלו, "אתה אוהב אותי".
קישורים חיצוניים
ריאיונות
לואי השביעי, מלך צרפת
לואי השביעי "הצעיר" (בצרפתית: Louis VII le Jeune; 1120 - 18 בספטמבר 1180), היה בן לשושלת הקאפטינגים, ומלך צרפת בין השנים 1137–1180.
ביוגרפיה
לואי נולד בשנת 1120, והיה בנם של לואי השישי, מלך צרפת, ואדליידה מסבויה, בתם של אומברטו השני, רוזן סבויה וגיזלה מבורגונדי, רוזנת סבויה. אחיו הבכור פיליפ נועד לרשת את הכתר, ואילו לואי נועד להיות כומר, אך בשנת 1131 נהרג פיליפ בתאונת רכיבה ולואי הפך ליורש העצר. הוא היה מסור מאוד לדת, ומתאים לכמורה יותר מאשר למלוכה. ב-22 ביולי 1137 נישא לאלינור מאקוויטניה (1122–1204), יורשת דוכסות אקוויטניה. כעבור עשרה ימים בלבד נפטר אביו, לואי השישי, ולואי ירש את הכתר בשם לואי השביעי. אלינור ילדה לו שתי בנות, אך במרץ 1152 בוטלו נישואיו לאלינור בידי מועצת הכנסייה. בשנת 1154 נישא לקונסטנס, בתו של אלפונסו השביעי, מלך קסטיליה, שילדה לו שתי בנות נוספות. ב-4 באוקטובר 1160 נפטרה קונסטנס, ואחרי חמישה שבועות בלבד נישא לואי בשלישית, הפעם לאדל משמפן, שילדה לו בן ובת.
בשנת 1142 היה המלך לואי השביעי מעורב במלחמה נגד תיבו השני, רוזן שמפן. מלחמה זו הסתיימה בשנת 1144 עם כיבושה של שמפן בידי הצבא המלכותי, ועם מותם בשריפה של יותר מאלף בני אדם שחיפשו מקלט בכנסייה של העיר ויטרי. מאז מאורע זה סבל המלך מרגשי אשמה, ובחג המולד של 1145 הציג בפני אציליו את תוכניתו לצאת למסע צלב כדי לבוא לעזרת ממלכת ירושלים והמדיניות הצלבניות בסוריה, ובכך לכפר על חטאיו. (רוזנות אדסה נכבשה בידי המוסלמים בשנת 1144 ורבים מתושביה הנוצרים נטבחו). הוא התייעץ עם ברנאר מקלרבו שהציע להתייעץ עם האפיפיור אאוגניוס השלישי. האפיפיור נתן את הסכמתו, וב-31 במרץ 1146 בבזיליקה של וזליי (שבחבל בורגון), ברנאר נשא דרשה כשהמלך לצידו והכריז על מסע הצלב השני לארץ ישראל.
ביוני 1147 יצאו לואי ואשתו אלינור מן העיר מץ (בחבל לורן בצרפת) שנבחרה כמקום ההתכנסות של הצבא הצרפתי. מסע הצלב יצא לגרמניה המשיך דרך הדנובה לבולגריה והגיע לקונסטנטינופול ב-4 באוקטובר של אותה שנה. מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, חשש מאוד מן הצרפתים ותיעב אותם, וחתם על הסכם עם הסולטאן הטורקי. לואי השביעי הגיע עם צבאו לאנטליה (כיום בדרום טורקיה) ב-20 בינואר 1148. הסלג'וקים תקפו את צבאו, ובקושי רב הצליח לואי השביעי להגיע עם חלק קטן מצבאו לנסיכות אנטיוכיה (19 במרץ 1148). בסביבות לטקיה (כיום בסוריה) הותקף צבאו של לואי השביעי בשנית על ידי הסלג'וקים, אך הוא מיהר להגיע עם צבאו לירושלים כדי למלא את הנדר ולכפר על חטאיו.
ב-24 ביוני 1148 התכנסה בעכו מועצת המלחמה של הצלבנים שבה הוחלט לנסות לכבוש את דמשק מידי המוסלמים. באמצע יולי של אותה שנה התאסף צבא גדול בטבריה בפיקודם של לואי השביעי, קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובלדווין השלישי, מלך ירושלים. צבא הצלבנים התקדם אל חומת דמשק מצד מערב והשתלט על גני מטעים שספקו לו מים, מזון ועצים. אך ב-27 ביולי התקבלה החלטה מוטעית לתקוף את העיר מצד מזרח, שממנו היו הצלבנים חשופים בפני המוסלמים, ללא אספקה של מזון ומים. היות שהמוסלמים תפסו מחדש את גני המטעים שבצד מערב, לא נותרה לצלבנים ברירה אלא לסגת. בנסיגה זו מדמשק הסתיים מסע הצלב השני בכישלון צורב, וב-1149 שב לואי השביעי עם צבאו לצרפת.
ב-18 במאי 1152 נישאה אלינור מאקוויטניה, גרושתו של לואי השביעי, לאנרי, רוזן אנז'ו. המלך ניהל מלחמה נגדו בטענה כי נישא ללא הסכמתו וכי אקוויטניה היא נחלתו של מלך צרפת, אך לבסוף הסתפק בפיצויים. בינואר 1153 פלש רוזן אנז'ו לאנגליה, ובשנת 1154 הפך להנרי השני, מלך אנגליה, ודוכס נורמנדיה, אנז'ו ואקוויטניה. כך החלה שליטתה של אנגליה באקוויטניה, שנמשכה שלוש מאות שנה. לואי השביעי העניק את תמיכתו לתומאס בקט, הארכיבישוף מקנטרברי, במאבקו במלך אנגליה, וגם לבניו של הנרי השני שמרדו באביהם. ב־1177 הושג הסכם שלום בין מלכי צרפת ואנגליה, בתיווכו של האפיפיור אלכסנדר השלישי.
בתקופת מלכותו של לואי השביעי התפתחו החקלאות והמסחר, ואוכלוסיית צרפת גדלה. מבצרים חדשים הוקמו, והחלה בנייתן של בזיליקת סן-דני וקתדרלת נוטרדאם בפריז, שתיהן באדריכלות גותית.
לאחר שלקה לואי בשיתוק, הוכתר בנו פיליפ כמלך צרפת בקתדרלה של ריימס ב-1 בנובמבר 1179. ב-18 בספטמבר 1180 נפטר לואי השביעי, ובנו פיליפ ירש את כתרו בשם פיליפ השני.
מפעיל קשר מוטס
מפעיל קשר מוטס הוא איש צוות עזר אווירי בחיל האוויר האחראי על ביצוע ותפעול ממסרים מוטסים. התפקיד מוגדר כשייך לצוות עזר אווירי מאז שנת 1989.
המפעילים משרתים במסגרת גף ששייך לטייסת תחזוקה.
הגעה לתפקיד מפעיל קשר מוטס מתבצע דרך גדוד קשר 533, שם עוברים החיילים קורס מקצועי ואחריו, המצטיינים עוברים קורס הכשרה כצוות עזר אווירי ובו לומדים תפעול מערכות תמסורת מוטסות וגם אוויוניקה. מלבד מערכת הקשר, נוספה בשנת 2009 מערכת מודיעין מתוחכמת שגם אותה מתפעלים המפעילים לאחר הכשרה עיונית ואווירית אינטנסיבית.
הכשרת מפעילי הקשר המוטס אורכת כשנה וכוללת הכשרה קרקעית ואווירית.
סיכות כנפיים
הברק, המוטיב המרכזי בסיכת הכנפיים של מפעיל קשר מוטס, הוּרש מסיכת הכנפיים ההיסטורית של אלחוטן אוויר, שהייתה בשימוש עד שנת 1972.
פלוגת הקשר המוטסת
חיילי היחידה מתגייסים לאגף התקשוב, לקורס מערכות קשר ותקשוב. המצטיינים בקורס נשלחים לפלוגת הקשר המוטסת בגדוד "צמרת" ומשרתים בה בתפקיד מפעיל קשר מוטס.
מרד האיכרים (סדרה)
מרד האיכרים (בערבית: ثورة الفلاحين) היא סדרת דרמה היסטורית, שהופקה בלבנון ושודרה בשנת 2018 בערוץ הטלוויזיה של (LBCI) ובנטפליקס. הסדרה נכתבה על ידי קלודיה מרשליאן ובוימה על ידי פיליפ אסמר, והופקה על ידי EagleFilms.
עלילת הסדרה מתרחשת בשנים 1858–1860 בלבנון הפיאודלית ומציגה את הקונפליקט המעמדי וחוסר הצדק ששורר בין האצולה לכפריים דרך נקודת המבט של שני הצדדים ושואבת השראה מאחת המהפכות בהיסטוריה הלבנונית שהנוהגה על ידי טאניוס שאהין בשנת 1860 - מרד הר הלבנון. עם זאת, היא לא עוסקת במהפכה עצמה, אלא בשלב ההיסטורי שהכין את הקרקע להמהפכה באותה תקופה.
הסדרה היא הסדרה הטלוויזיה הלבנונית הראשונה שהוצגה בנטפליקס. הסדרה ושחקניה זכו ב-4 פרסים בטקס 2018 ; הסדרה הוכתרה כהפקה הלבנונית הטובה ביותר, השחקן באסם מורנייה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בלבנון על תפקידו בסדרה, ורד אל-ח'אל לשחקנית הטובה ביותר, ופיליפ אסמר לבמאי הטוב ביותר.
עלילה
מנטורה (אֵמֶה סיאח) היא כפרייה פשוטה הכורעת ללדת בסתר את בתו של פיאז (קארלוס עאזאר), בנו של אציל מקומי אשר עימו היא מקיימת קשר רומנטי בסתר. פוטון (סארה אבי-כנעאן) דואגת להחביא את התינוקת ובדרכה פוגשת בנווארס (ויסאם חנא), אומן נודד ובעל סדנה לייצור כלי קרמיקה אשר השתקע במקום לאחר שנהג להפיץ רעיונות מהפכניים בכל המקומות בהם עבר. נווארס מתגורר עם אחותו, ליליה (יומנה בו-חנא) ובעלה פאריד. ואילו פוטון גרה עם אמא, סאלחה (ח'תאם א-לחאם), אביה המאמץ איוב (פאדי איבראהים) ואחיה, ניזאר יחד עם מנטורה ובנה שוקרי. בין השניים נרקם לאיטו סיפור אהבה שמתחזק בכל ביקור של פוטון בסדנה של נווארס.
פיאז מתגורר באחוזה גדולה יחד עם אביו, ניסר (ניקולא דאניאל), אימו, קמלה (ג'נאח פאח'ורי), דודתו נארג'יס (תקלא שמעון), סבתו ואחיו ואחיותיו; סאלים (ניקולא מוזהר), לאמיס (ורד אל-ח'אל), ומייסון (פרח ביטאר). אביו ירש את הון המשפחה לאחר מות האח הבכור שנקרא גם הוא פיאז. בתור הבן הבכור לאביו הוא עתיד לרשת את הון המשפחה ומצופה ממנו לנהוג בהתאם למעמדו. יחד עם המשפחה הגרעינית גרים גם בן דודתו של פיאז, ראמח (באסם מורנייה), יחד עם אימו ראחף (נוואל כאמל), ואחותו עאדלה (טניה פח'רי).
ראמח מתוסכל ממות אביו המנוח שאיבד את הונו ושואף בסתר ליבו להשתלט על הונה של המשפחה. הוא מוצא בת ברית בדמותה של לאמיס ששונאת שנאה עזה את הכפריים ואת משפחתה שלה. זו הורגת בהתקף זעם את אחת המשרתות באחוזה, ראבחה. מנוקדה זו ואילך פוטון ומנטורה נקראות לאחוזה כמשרתות, הרומן בין מנטורה לפיאז מאיים להיחשף ונווארס נחוש בדעתו להציל את אהובתו ולחולל מהפכה חברתית וכלכלית יחד עם קבוצת מורדים מקומית שהולכת וצוברת כוח.
הכפריים
אֵמֶה סיאח - מנטורה
ויסאם חנא - נווארס
סארה אבי-כנעאן - פוטון
יומנה בו-חנא - ליליה
ח'תאם א-לחאם - סאלחה
פאדי איבראהים - איוב
ניסר בק וילדיו
ניקולא דאניאל - ניסר
תקלא שמעון - נרג'ס
ניקולא מוזהר - סאלים
ורד אל-ח'אל - לאמיס
פרח ביטאר - מייסון
המשפחה המורחבת
באסם מורנייה - ראמח
נוואל כאמל - ראחף
טניה פח'רי - עאדלה
שחקנים נוספים
מאגי בּוּ-רוּסוּן (אישה);
ופאא טרבייה (אישה);
סמארה נהרא (אישה);
נאזם עיסא (גבר);
ויסאם סבאג (גבר);
אלקו דאוד (גבר);
ויוויאן אנטוניוס (אישה);
מארינאל סרכיס (אישה);
קמיליה ביידון (אישה);
רולה חמאדה (אישה);
נהלא דאוד (אישה);
פִּיוּ שיחאן;
מיריי אבו ג'רג'ס (אישה);
ויסאם פארס (גבר);
ראניה מרווה (אישה);
שריף עייתאווי (גבר);
סעיד ברכאת (גבר);
הינד טאהר (אישה);
מרסל ג'בור
כמיל יוסוף (גבר);
אוסאמה אל-עלי (גבר)
אתרי צילום
הארמון בו חיים האצילים בסדרה הוא ארמון אמיתי הממוקם בעיירה ג'זין שבדרום לבנון, אולם החברה שהפיקה את הסדרה שינתה אותו באופן קיצוני כך שייראה כמו שהוא בסדרה, החל מאריחי הרצפה ועד לריהוט ולתאורה שהוא מכיל. בנייתו של הארמון הופסקה באמצע, בשל מות בעליו, חבר הפרלמנט הלבנוני לשעבר, פאריד סרהל.
ישורון: 6 פרקי אבות
ישורון: 6 פרקי אבות הוא סרט תיעודי אודות המשורר אבות ישורון, בבימויו של המשורר ויוצר הקולנוע עמיחי חסון. זהו הסרט התשיעי במסגרת פרויקט "הָעִבְרִים" בהפקתו של יאיר קדר.
אודות הסרט
הסרט מחולק לשישה פרקים, המתארים שלבים שונים בחייו של ישורון:
את הסרט מובילה בתו של ישורון, המתרגמת והעורכת הלית ישורון, ולצדה מרואיינים פרופ' דן מירון ופרופ' מנחם פרי שערכו את ספריו, ושורה של חוקרים, משוררים ידידים כמו חדוה הרכבי, ד"ר רועי גרינוולד, ד"ר דרור בורשטיין, דליה טסלר, ד"ר דורי מנור, עודד כרמלי, פרופ' מיכאל גלוזמן, עדנה מזי"א, אליעז כהן ופרופ' חביבה פדיה. הסרט עושה שימוש בקטעי וידאו ובהקלטות נדירות של ראיונות בהשתתפות אבות ישורון ובעיצוב גרפי מאת ארז גביש. את שיריו של המשורר קורא השחקן שולי רנד.
הסרט הופק בתמיכת כאן 11, קרן אבי חי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ושירות הסרטים הישראלי, והוקרן לראשונה במסגרת התחרות הרשמית של פסטיבל דוקאביב, 2018. בשנת 2019 זכה הסרט כחלק מסדרת "העברים" בפרס לסדרה התיעודית הטובה ביותר, פרס עיצוב פסקול ופרס המוזיקה המקורית בתחרות פרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי.
טרקלין שאגאל
טרקלין שאגאל הוא הטרקלין במשכן הכנסת בו מתקיימים אירועים ממלכתיים וקבלות פנים. הטרקלין נמצא בצדו המערבי של בניין משכן הכנסת, סמוך לאולם המליאה. הגישה אל הטרקלין נעשית דרך מבואת הכנסת בקומת הכניסה, ומחלונותיו נשקף נופה של ירושלים לכיוון דרום ומערב. הטרקלין זכה לשמו שכן עוצב בידי האמן מארק שאגאל, שיצר גם את יצירות האמנות שבו.
היסטוריה
יושב ראש הכנסת קדיש לוז פנה בשנת 1960 אל האמן מארק שאגאל, ושאלו אם יהיה מעוניין לעטר את טרקלין משכן הכנסת המתוכנן בגבעת רם. התוכנית המקורית עסקה בחלונות ויטראז', בדומה לחלונות שאגאל שעיצב האמן בבית הכנסת של בית החולים הדסה עין כרם, או בציורי קיר. לבסוף התקבלה הצעתו של שאגאל לעטר את הטרקלין בגובלנים. שאגאל הציע את נושאי הגובלנים ובחר את ציפוי תקרת הטרקלין, העשויה בדמות 100,000 קוביות עץ, והובטח לו שעיצוב הטרקלין ייעשה בהסכמתו המלאה. שאגאל אף קבע ב-1964 שרצפת הטרקלין תרוצף באבן ולא בשטיח מקיר לקיר, כפי שנעשה באולם המליאה ובמבואות, והוא זה שהציע לשלב בה את שנים עשר הפסיפסים המייצגים את שבטי ישראל, ואשר בהם שולבו מוטיבים מבתי כנסת בארץ ישראל מהתקופה הביזנטית. לבסוף, בשנת 1965, החליט שאגאל על הוספת פסיפס הקיר בטרקלין.
בשנת 2006 נשלחו הגובלנים לניקוי ושימור בבית מלאכה בפריז שבו יוצרו, בעלות של כ-100,000 ש"ח. לאחר חזרת השטיחים לארץ ותלייתם על הקיר, נראה בבירור שהם מקומטים. לאחר בדיקה התברר שפעולת הניקוי לא גרמה לקמטים אלא חשפה את תהליך הקימוט הטבעי של הבד, שנגרם, בין היתר, משיטת התלייה בשנת 2012. לאחר התלבטות והתייעצות עם מומחים, החליטו בכנסת לשנות את שיטת התלייה של הגובלנים, והדבר פתר את בעיית הקימוט. ערכם של הגובלנים הוערך בשנת 2006 בסכום של 24 מיליון ש"ח.
חתונתם של מרים ושלדון אדלסון נערכה ב–1991, באולם שאגאל בכנסת. את החתונה סייע לארגן סגן שר החוץ דאז, בנימין נתניהו, שהיה חבר קרוב של בני הזוג. האירוע עורר ביקורת בשל השימוש במשכן הכנסת לצורך חגיגת נישואים, דבר שלא נעשה לפני או אחרי חתונה זו.
הטרקלין
בטרקלין שנים עשר פסיפסי רצפה, מעשה ידיו של מארק שאגאל, שנעשו בהשראת ביקור שערך בצפת, ואין בהם סמלים דתיים, שכן הם נועדו לרצפת האולם. עוד מוצג בכניסה לאולם עותק מדויק של מגילת העצמאות.
עיקר תשומת הלב מופנית לשלושה גובלנים גדולים, מעשה ידיו של שאגאל, אשר הוכנו מחוטי צמר ב-144 גוונים, והמתארים את עברו של העם היהודי (בתווך, על הגובלן הגדול ביותר), את ההווה (משמאל), ואת עתידו (מימין). הגובלן המוקדש לעבר מדגיש את דמויותיהם של דוד המלך ושל משה במעמד הר סיני, ובתווך נראה המון בני ישראל. גובלן ההווה מתאר את ירושלים בשנות ה-60 של המאה ה-20, והעיר עצמה נראית בתוך בועה, שכן הייתה נתונה לשליטה ירדנית. הגובלן המוקדש לעתיד הוא מעורפל יותר, ובמרכזו מתוארת נבואת ישעיהו.
בטרקלין שוכן גם פסיפס קיר, אף הוא מעשה ידיו של שאגאל, המראה את המנורה לצד מלאך המושיט יד לעבר דמויות שנים עשר שבטי ישראל, ומזמינם לעלות לארץ. בתחתית הפסיפס נראה הכותל המערבי.
הפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן
הפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן הוא ניסוי מחשבתי שבמקורו בא לתקוף את הפרשנות ההסתברותית למכניקת הקוונטים, ולהוכיח את קיומם של משתנים חבויים שישלימו את תורת הקוונטים. הפרדוקס מבוסס על הנחת הריאליזם המקומי, לפיה ניסוי שנערך במקום אחד לא יכול להשפיע באופן מיידי על תוצאות של ניסוי שנערך במקום אחר. לימים הוכח על ידי אי-שוויוני בל שתאוריית 'משתנים חבויים' לא תפתור את הסתירה בין תורת הקוונטים לעקרון המקומיות, ושקבלה של תורת הקוונטים מחייבת לזנוח את העיקרון הזה.
הפרדוקס קרוי על שמם של אלברט איינשטיין, בוריס פודולסקי ונתן רוזן, שלושת הפיזיקאים שפרסמו בשנת 1935 מאמר שכותרתו "האם תיאור קוונטי של המציאות הפיזיקלית יכול להיחשב שלם?" המציג פרדוקס זה. הפרדוקס ידוע בקיצור בשם "פרדוקס EPR", בהתאם לאות הראשונה בשמות המשפחה של מפרסמיו. הפיזיקאי דייוויד בוהם הציג ניסוח משופר של הפרדוקס, וניסוח זה מכונה לעיתים "פרדוקס EPRB".
תיאור איכותי של הפרדוקס
מחברי הפרדוקס פתחו בציון קריטריון שלדעתם הוא הכרחי לכך שתאוריה תוכל להיחשב ל"תיאור שלם" המתאר את כל רכיבי המציאות במערכת מסוימת: התאוריה צריכה לספק דרך לחשב את כל הגדלים הפיזיקליים שבמערכת אשר אנו מוצאים שניתן לנבא את ערכם באופן וודאי מבלי להפריע למערכת. הקריטריון הזה נועד לתקוף את האופי ההסתברותי של התחזיות שמכניקת הקוונטים מספקת, ולהוכיח שיש מקרים שבהם "תיאור שלם" של המציאות חייב לספק תחזית דטרמניסטית.
האינטרפרטציה המקובלת של מכניקת הקוונטים גורסת שכאשר התאוריה מספקת תחזית הסתברותית בלבד לגודל פיזיקלי כלשהו – הרי שהגודל איננו קיים במציאות עד שהמערכת מופרעת על ידי המדידה הגורמת לקריסת פונקציית הגל אל מצב עצמי של האופרטור המתאים לגודל הנמדד. אך EPR הראו שישנם מקרים שבהם נובע מעקרונות מכניקת הקוונטים שהגודל שיימדד ניתן לניבוי וודאי עוד לפני שהמערכת מופרעת, ובכל זאת מכניקת הקוונטים אינה מספקת דרך דטרמיניסטית לחשב אותו.
המקרים האלו הם כאשר המערכת קשורה למערכת אחרת בדרך שנקראת שזירה קוונטית – באופן כזה שפונקציית גל אחת מתארת את שתי המערכות יחד, אף שאין אינטראקציה בין המערכות. במקרה כזה, ייתכנו מצבים שבהם יהיה ניתן לנבא בוודאות את ערכו של הגודל שימדד במערכת אחת, על ידי מדידת גודל מתאים במערכת השנייה שתגרום לקריסת פונקציית הגל אל מצב עצמי של הגודל המבוקש במערכת הראשונה.
ניבוי שכזה מתאפשר מבלי להפריע למערכת הראשונה, שהרי ההנחה הייתה שאין אינטראקציה בין המערכות, ומדידה במערכת אחת אינה משפיעה על הגדלים שבמערכת האחרת. לכן טענו EPR שהגדלים הללו קיימים במציאות עוד לפני המדידה, ושמכיוון שמכניקת הקוונטים איננה מספקת דרך לחשב אותם – היא איננה מספקת "תיאור שלם" של המציאות.
תיאור כמותי של הפרדוקס
הדוגמה הקונקרטית של שזירה קוונטית שהציגו EPR הוא כאשר שני חלקיקים נמצאים במצב עצמי הן של המיקום היחסי שלהם והן של התנע הכולל שלהם. מצב עצמי כזה מתאפשר משום שהאופרטורים המתאימים חילופיים: במצב עצמי שכזה, מדידה של קואורדינטות המיקום של חלקיק אחד, תיתן בוודאות גם את קואורדינטות המיקום של החלקיק השני. כמו כן, מדידת התנע של חלקיק אחד תיתן בוודאות את התנע של החלקיק השני. מכך נובע על פי הטיעון של EPR שכבר מלכתחילה יש לחלקיקים מיקום ותנע מוגדרים, שהרי ניתן לנבא את ערכי התנע וקואורדינטות המיקום של כל חלקיק מבלי להפריע לו. זאת לעומת עקרון האי-ודאות של הייזנברג הקובע שמכניקת הקוונטים לעולם לא תספק דרך לחשב בו-זמנית מיקום ותנע של חלקיק. לכן טענו EPR שמכניקת הקוונטים איננה מספקת תיאור שלם של כל רכיבי המציאות הקשורים לחלקיקים כאלו.
בגרסת בוהם, הפרדוקס משתמש במצב שזור של אנטי-קורלציה מוחלטת בין הספינים של זוג חלקיקים בעלי ספין חצי. חלקיקים כאלו יכולים לקבל רק שתי תוצאות אפשריות במדידת הספין ביחס לציר כלשהו: "מעלה" (ספין חיובי) או "מטה" (ספין שלילי). מצב EPR הוא: מצב זה אומר שאם בחלקיק הראשון נמדוד "מעלה", אזי בחלקיק השני נקבל בהכרח "מטה", ולהפך. הנקודה היא שניתן למדוד את הספין ביחס לכל ציר שהוא, ולקבל מכך את הספין של החלקיק השני ביחס לאותו ציר, ועל פי הטיעון של EPR נובע מכך שכבר מלכתחילה יש לחלקיקים ספין מוגדר ביחס לכל ציר שהוא. זאת על אף שספינים של חלקיק ביחס לשני צירים שונים אינם חילופיים, ועל פי עקרון האי-ודאות לא ניתן לנבא אותם יחד בוודאות באמצעות מכניקת הקוונטים. לכן, גם כאן ניתן לראות שמכניקת הקוונטים אינה מספקת תיאור שלם של המציאות.
משמעות הפרדוקס
מטרתם המוצהרת של מחברי הפרדוקס, הייתה לתמוך בתאוריית המשתנים הנסתרים, על ידי הוכחה לכך שהתאוריה הקוונטית איננה מהווה "תיאור שלם" של המציאות. המחברים כתבו שהם לא מוכיחים שאכן קיימת תאוריה חלופית שכן מתארת "תיאור שלם" של המציאות, אך לאחר שהם הוכיחו שמכניקת הקוונטים איננה מתארת תיאור כזה – הם מאמינים שקיימת תאוריה אחרת שכן יכולה לתאר את המציאות "תיאור שלם".
מחברי הפרדוקס חשבו שניתן לפתור את הסתירה הזו על ידי הצגת "תאוריית משתנים חבויים" שתשלים את תורת הקוונטים, ותפתור את שתי הבעיות שקיימות בה: גם חוסר הדטרמיניזם וגם חוסר המקומיות. תקווה זו של מחברי המאמר נסתרה על ידי אי-שוויוני בל שמראים סתירה מתמטית בין תחזיות מכניקת הקוונטים לבין התפיסה המקובלת של עקרון המקומיות. סתירה זו מראה שהבעיה העקרונית שפרדוקס EPR מצביע עליה איננה נובעת דווקא מהפרשנות ההסתברותית של מכניקת הקוונטים, אלא היא חלק אינהרנטי מתורת הקוונטים. בעקבות ניסוח אי שוויוני בל, נעשו ניסויים רבים שאוששו את התחזיות של מכניקת הקוונטים והפריכו את התפיסה המקובלת של עקרון המקומיות. חשוב לציין שניסויים אלה אינם מפריכים את עצם היתכנות קיומם של "משתנים חבויים", אלא רק מראים שקיומם של משתנים כאלה עדיין איננו מאפשר מקומיות. למעשה, ישנן תאוריות שמניחות קיום של משתנים חבויים, יחד עם היעדר מקומיות; עם זאת, תאוריות אלה אינן נמצאות בזרם הראשי של המחקר המדעי כיום, בשל חסרונות אחרים הקשורים אליהן.
הגרסה של עקרון המקומיות שפרדוקס EPR ואי-שוויוני בל מתייחסים אליה נקרא ריאליזם מקומי. תפיסה זו גורסת שלא תיתכן כל השפעה מיידית בין שתי נקודות במרחב המרוחקות זו מזו. תפיסה מקובלת היא שפרדוקס EPR ואי-שוויוני בל מצביעים על כך שהעולם מקיים רק גרסה חלשה יותר של עקרון המקומיות, כך שיכולה להיות השפעה סימולטנית ממרחק כל עוד השפעה זו אינה מעבירה מידע ממקום למקום באופן סימולטני. ניתן להראות שאי אפשר להשתמש בתופעות של שזירה קוונטית כדי להעביר מידע ממקום למקום, ולכן עקרון המקומיות בניסוח הזה אינו מופר.
האימפריה האיטלקית
רקע
איטליה המודרנית הפכה למדינת-לאום רק ב-17 במרץ 1861, בעקבות איחודן של מדינות ונסיכויות קטנות. זמן קצר לאחר מכן ניסתה להשתלט על טריטוריות זרות. כיוון שנכנסה למירוץ הקולוניאלי בשלב מאוחר, הוגבל שטח ההתפשטות שלה לחלקים מצפון אפריקה שעדיין נשלטו בידי האימפריה העות'מאנית השוקעת, לחלק ממזרח אפריקה שטרם נתפס על ידי מעצמות אחרות במהלך המירוץ לאפריקה, ולאזורים בבלקן.
לאחר 1929, התרחבות אימפריאליסטית הייתה הנושא המועדף על מוסוליני בנאומיו. הוא טען שהתיישבות קולוניאלית הכרחית - דמוגרפית וכלכלית - למדינה כמו איטליה. האידאולוגיה הפאשיסטית עלתה בקנה אחד עם התפשטות טריטוריאלית כביטוי לעוצמתה של האומה. התרחבות קולוניאלית הייתה גם דרכו של מוסוליני להחליף את צרפת ובריטניה ככוח העיקרי בים התיכון.
בזמן מלחמת העולם השנייה, החזיקה איטליה במספר קולוניות ברחבי הים התיכון ובאפריקה, והגיעה לשיאה בשנת 1942. בערך שני שלישים מחופיו של הים התיכון היו בשליטת איטליה. בסתיו 1942 שלט מוסוליני על חופיה הים תיכוניים של אירופה מיוון ועד צרפת ועל חופי אפריקה מתוניסיה ועד מצרים.
רעיון האימפריה הרומית החדשה
"האימפריה הרומית החדשה" הייתה ה"מדינה" החדשה שיצר מוסוליני לתיאור האימפריה האיטלקית, במיוחד לאחר כיבוש אתיופיה. היא נולדה במהלך התרוממות הרגש הלאומי באיטליה של הימים שלפני מלחמת העולם השנייה, והיא הזכירה רבות את האימפריה הרומית:
צפון אפריקה
במלחמת איטליה-טורקיה שהתרחשה בין השנים 1911 ל-1912, איטליה ניצלה את העובדה שבטריפולי התגוררו אזרחים איטלקיים רבים, וכבשה את העיר ב-29 בספטמבר 1911, על מנת להגן עליהם, כביכול, מפני השלטון הטורקי. בהמשך כבשה איטליה את הקולוניות העות'מאניות באפריקה, קירנאיקה וטריפוליטניה (שהפכו מאוחר יותר ל"לוב האיטלקית"). לאחר קרב ימי שנערך ב-1 באוקטובר 1911 ובו הוטבעו שלוש ספינות טורקיות, הכירה האימפריה העות'מאנית בכיבוש האיטלקי של הטריטוריות הצפון אפריקאיות טריפוליטנה וקירנאיקה בהסכם לוזאן של 1912.
התביעה האיטלקית לשטחי קירנאיקה וטריפוליטנה התבססה על כך שהאימפריה הרומית שלטה על שני האזורים מאות שנים קודם לכן וכן על ההסכם שהיה לאיטליה עם צרפת לחלק את חופי צפון אפריקה ביניהן. חלק מהאיטלקים התייחסו לצפון אפריקה כחופה הרביעי של איטליה.
לאורך רוב שנות העשרים ניסתה איטליה להשכין שלום במושבותיה החדשות. בשנת 1929 שולבו הטריטוריות האיטלקיות בצפון אפריקה ל"לוב האיטלקית". ב-1934 אוחדו טריפוליטנה, קירנאיקה ופזאן ליצירת הקולוניה - לוב - כינוי שהשתמש בו דיוקלטיאנוס כדי לתאר את האזור כ-1500 שנה קודם לכן. איטליה איבדה שליטה על לוב כשהכוחות הגרמנים והאיטלקים נכנעו בתוניסיה בשנת 1943.
לאחר המלחמה לוב הפכה לשטח אמון של האו"ם תחת הנהלתן של בריטניה וצרפת ב-10 בפברואר 1947, ולמדינה עצמאית ב-24 בדצמבר 1951.
מזרח אפריקה
בין השנים 1889 ל-1912 החלה איטליה להקים מושבות באפריקה.
הקולוניה האיטלקית באריתריאה נכבשה בשנת 1889. הקולוניה נחשבה כפרויקט יוקרה בזמן העידן הפאשיסטי. עד היום הבירה, אסמרה, מכילה מספר בניינים ארכיטקטוריים ייחודיים, ומצבות לזכר תקופת השלטון האיטלקי.
בשנת 1940 כבשה איטליה את סומלילנד הבריטית (סומלילנד של ימינו), אך איבדה אותה לאחר שנה.
איטליה איבדה רשמית את הקולוניות שלה בהסכם השלום שלה עם בעלות הברית. בנובמבר 1949, סומלילנד האיטלקית הפכה לאזור נאמנות של האו"ם תחת ניהול איטלקי, עד ל-1 ביולי 1960 כשקיבלה עצמאות ושולבה עם סומלילנד הבריטית ליצירת סומליה. אריתריאה הפכה לשטח חסות בריטי ב-1941, ולחלק מאתיופיה ב-2 בדצמבר 1950.
אירופה
מסוף מלחמת העולם הראשונה ועד לעידן הפאשיסטי באיטליה, הרחיבה איטליה את החזקותיה הקולוניאליות. היא קיבלה חלק קטן של דלמטיה מאוסטרו-הונגריה, וכמו כן מספר איים אדריאטיים לאורך חופה של קרואטיה. בשנת 1923, כוחות איטלקים פלשו וכבשו את האי היווני קורפו.
בשנת 1939 כבשה איטליה את אלבניה, שנמצאה גם קודם לכן תחת השפעה איטלקית, והפכה אותה למדינת חסות. שטחי אלבניה של ימינו נכללו באימפריה הרומית משלב מוקדם, עוד לפני כיבוש חלקים צפוניים באיטליה.
במלחמת העולם השנייה, שבה הייתה איטליה בעלת ברית של גרמניה הנאצית, השתלטו האיטלקים בסיוע גרמני על חלקים נוספים מיוון (ראו מלחמת איטליה–יוון) ומיוגוסלביה. עם קריסת המשטר הפאשיסטי באיטליה ב-1943 השתלטה גרמניה הנאצית על מרבית השטחים האיטלקים.
אלבניה
איטליה כבשה את אלבניה בפעם הראשונה לאחר מלחמת העולם הראשונה. לפי תנאי ההסכם שנחתם ב-2 בספטמבר 1920, הכוחות האיטלקים התפנו מהמדינה, אולם איי סאסנו נותרו בשליטה איטלקית.
אלבניה הייתה רשמית אזור השפעה איטלקי למשך עשרים שנה. בשנת 1939 החליט מוסוליני שאלבניה צריכה להיות בשליטה איטלקית מלאה. יכול להיות שהדיקטטור האיטלקי פשוט רצה להרשים את גרמניה הנאצית בכיבוש שכנה קטנה, ולהשתוות לכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה ואוסטריה. הפלישה האיטלקית לאלבניה החלה ב-7 באפריל 1939, וההתנגדות פסקה חמישה ימים לאחר מכן. המלך האלבני, זוֹג נמלט ללונדון.
המלך האיטלקי ויטוריו אמנואלה השלישי נטל לעצמו את הכתר האלבני והוקמה ממשלה פשיסטית בהנהגתו של שפקט ורלאכי. כוחות הצבא של אלבניה שולבו בתוך יחידות הצבא האיטלקי.
ב-1941, לאחר נפילת יוגוסלביה בחזית הבלקן, קוסובו וצפון מערבה של מקדוניה סופחו לאלבניה. במאי 1941, לאחר הניצחון הסופי של איטליה על יוון, שנעשה בעזרתה של גרמניה ושל הכוחות האלבנים, סופח חלקה הצפוני של יוון לאלבניה הפשיסטית.
התנגדות לשלטון האיטלקי באלבניה החלה להתפתח בסוף 1942 ובמהלך 1943. בקיץ 1943, רובה של אלבניה הפנימית נשלטה בידי כוחות המחתרת. הצבא הגרמני ומשתפי הפעולה האלבנים כבשו את אלבניה מידי האיטלקים בסוף 1943, שלושה שבועות לאחר שחתמה על הסכם הפסקת אש עם בעלות הברית.
יוון
האיים הדודקאנסיים נכבשו על ידי איטליה מידי האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת איטליה-טורקיה של 1911 - 1912. השליטה על רודוס, קוס, פטמוס והאיים הסובבים איפשרה לאיטליה לקרוא תיגר על הדומיננטיות של בריטניה באזור.
יומיים לאחר שהממשלה האיטלקית הגיעה להסכם שביתת הנשק עם בעלות הברית ב-8 בספטמבר 1943, כוחות גרמנים תקפו את הכוחות האיטלקים באי רודוס, שנכנעו למחרת. למרות נחיתת הכוחות הבריטים, כבשו הגרמנים את האי קוס ב-4 באוקטובר לאחר יום לחימה בודד, ולרוס נפל לידי הגרמנים ב-16 בנובמבר לאחר חמישה ימי לחימה. לאחר אובדן לרוס, הכוחות האיטלקים והבריטים נמלטו משאר האיים הדודקאנסיים.
יוגוסלביה
ב-1941 הוקמה מונטנגרו מחדש כמונרכיה חוקתית (ומכיוון שלא היה יורש לכתר, לאחר שנדחה בידי מלך מונטנגרו ונסיך שושלת בית רומנוב) היא הוכרזה כשטח חסות איטלקי. בספטמבר 1943, גרמניה הנאצית כבשה את מונטנגרו מידי האיטלקים.
מאפריל 1941 עד לספטמבר 1943 היה כל החוף הדלמטי של יוגוסלביה (בתחומי קרואטיה של ימינו) בשליטה איטלקית. רוב דלמטיה סופחה לאיטליה כ-"Governatorato di Dalmazia", אך בחלקה המערבי של קרואטיה הוקמה ממשלה בהנהגתו של אנטה פאווליץ', שהייתה נאמנה למדינות הציר.
צרפת
איטליה נכנסה למלחמה בשנת 1940, באותה העת בה נכנעה צרפת לכוחות הגרמנים. לכן, עברו האיטלקים לכיבוש הטריטוריות שאבדו להם בשנות ה-50 של המאה ה-19, ובמיוחד את שטחה של דוכסות סבויה, מקום הולדתה של האומה האיטלקית, ומחוז בו התגוררה גם אוכלוסייה צרפתית וגם אוכלוסייה איטלקית. האיטלקים הצליחו לכבוש שטח קטן בלבד, את הערים ניס וגרנובל, לפני ששאר שטח זה הפך למדינת הבובות הגרמנית, צרפת של וישי.
בנובמבר 1942, עם נפילתה של צרפת של וישי, כבשו האיטלקים את דרום מזרח המדינה, והגרמנים את שאר המדינה. האיטלקים כבשו בצרפת משפכו של נהר הרון, עד לאי קורסיקה, הרבה מעבר לתחומי דוכסות סבויה. כיבוש זה לא הושלם מאחר שהאיטלקים נכנעו לבעלות הברית, טרם הספיקו לכבוש את כל האזור, בספטמבר 1943.
מונקו
ב-1943 פלש צבא איטליה לנסיכות והקים ממשל פשיסטי. זמן קצר לאחר מכן, עקב קריסתו של מוסוליני באיטליה, כבש הצבא הגרמני את מונקו.
אסיה
איטליה השיגה אזור זיכיון קטן בנמל הסחר הסיני טיאנצין בשנת 1902. אזור הזיכיון האיטלקי, כ-460 דונם, היה אחד מהקטנים בעיר. הסכם הזיכיון בוטל בהסכם בין מוסוליני לבין ממשלת הבובות היפנית בסין בשנת 1943.
סופה של האימפריה
האימפריה האיטלקית באה לסופה עם כניעתם של כוחות הציר בתוניסיה ב-7 במאי 1943, שלאחריה הוביל המלך ויטוריו אמנואלה השלישי להפלתו של מוסוליני, שנעצר ב-25 ביולי. הממשלה החדשה החלה במשא ומתן סודי עם בעלות הברית, ובערב נחיתת הכוחות האמריקאים בסלרנו, איטליה הכריזה על שביתת נשק עם בעלות הברית. לאחר חתימת ההסכם גרמניה השתלטה על הנכסים האיטלקים בבלקן. בעלות הברית כבשו נכסים אחרים (ולאחר מכן גם את כיבושי גרמניה) ואיטליה עצמה הפכה לזירת קרב בין הצדדים.
בשנת 1947 ויתרה איטליה רשמית בחוזה פריז על תביעותיה על מושבותיה לשעבר. רק שטחה של סומליה הפך בסופו של דבר לאחת מטריטוריות הנאמנות של האומות המאוחדות תחת הממשל האיטלקי עד 1960.
אורן זריף
אורן זריף (נולד ב-9 בינואר 1975, כ"ו לירח טבת ה'תשל"ה) הוא מיסטיקן ישראלי הטוען כי הוא מרפא אלטרנטיבי בעל כוחות על-טבעיים.
ביוגרפיה
זריף נולד למשפחה יהודית בוכרית לאם עקרת בית ואב שעסק בתחום היהלומים. יש לו 3 אחים.
קריירה
זריף מחזיק מספר קליניקות בבני-ברק, בירושלים, בנתניה, באשדוד ובבאר שבע, ומפרסמן במודעות ענק ברוב העיתונים הגדולים בישראל בעברית, ברוסית ובאנגלית, בטענה שהוא מסוגל לרפא מחלות "בעזרת יכולותיו העל-טבעיות". הפרסום הביא אליו חולים רבים, שחלקם טוענים שזכו למזור הודות לפעולותיו.
זריף טוען כי הוא משתמש בשיטת פסיכוקינזיס, על פי שיטתו של ג'וזף מרפי, מחבר הספר "כוחו של התת-מודע". בנוסף למפגשי "העברת אנרגיות" עם מטופליו ושירותי ייעוץ, מוכר זריף גם קרמים הנושאים את שמו ובושם.
ישנם אנשים, חלקם מטופליו בעבר, המאמינים ביכולותיו העל-טבעיות, וחלקם אף מכנים עצמם חסידים של אורן זריף ושל שיטות הטיפול האלטרנטיביות שלו. מנגד, יש רבים הרואים בו שרלטן המנצל את מטופליו בטענות שווא שהוא ניחן בכוחות על-טבעיים. זריף תבע בתביעת דיבה את אודטה שוורץ על שכינתה אותו שרלטן בעת שאירחה אותו בתוכניתה. בית המשפט דחה את התביעה וקבע ביחס לדבריה של שוורץ כי "כל צופה יכול היה להסיק ממראה עיניים את המסקנות שהן כמעט מתבקשות". גם ירון לונדון, אשר אירח את זריף בתוכניתו לונדון את קירשנבאום, טען כי זריף הוא "שוטה העושה כסף מטיפשותן של הבריות" וכינה אותו "נוכל".
ב-2019 משרד הבריאות פרסם, באופן חריג, אזהרה חריפה באשר ל"טיפוליו" של זריף, בה נאמר כי זריף אינו מוסמך לעסוק ברפואה או במקצוע בריאות כלשהו, ואין להסתמך על המידע שנותן או מפרסם לכל צורך רפואי. יתר על כן, המשרד הזהיר ששיטת הריפוי של זריף אינה מגובה בשום נתונים מדעיים, וכי פרסומיו הם ללא בסיס מדעי, ונעשים תוך הטעיית הציבור וייחוס אסור של סגולות ביחס לשיטות הטיפול והריפוי, בדצמבר 2021 משרד הבריאות הוציא הודעה דומה בה נכתב בין היתר כי "המידע הניתן על ידו או בפרסומיו אינו יכול להנחות את החולים במחלות ובמצבים הרפואיים המפורטים בפרסומיו, או לשמש כהמלצה או הוראה רפואית".
זריף גם זכה לפרסום בשל הצהרותיו התקשורתיות יוצאות הדופן. בין היתר טען שביכולתו לנצח את מייק טייסון בקרב איגרוף; שיש להסיר מהמדפים נייר טואלט אורן, על מנת למנוע תהודה כללית שלילית ביקום; וכן איים "לנטרל את תדר הצחוק" של התוכנית צחוק מעבודה אם לא יפסיקו ללעוג לו. כמו כן פנה לקבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב והציע "לפזר 165 טון אנרגיה ברחבת השער של הקבוצה" וכך למנוע ספיגת שערים, בתמורה לתשלום של 800,000 ש"ח. עוד טען זריף כי הוא גרם לניצחון שאול מופז בפריימריז, ודרש להתמנות למקום השני ברשימת קדימה. בתקופת מחאת הקוטג' בשנת 2011 דרש זריף מראשי תנובה כי יוזילו את מחירי הקוטג', אחרת יביא לכך שעטיני הפרות יתייבשו מחלב. בניגוד לסברה נפוצה, זריף אינו אורן מיילי שהתפרסם כ"אורן הקטן" במופעי טלפתיה בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90.
זריף שימש גם כפרזנטור של רשת "מחסני תאורה".
החלפת שמות
זריף דרש מעובדיו להוסיף לשמותיהם את השם "זריף" בתעודת הזהות שלהם, בטענה כי שם זה הוא בעל רמה אנרגטית גבוהה שתשודר באופן תת-הכרתי למטופליו. זריף הודיע כי עובד אשר לא יסכים לדרישה זו, שאושרה על ידי עורך דינו כחוקית, יפוטר לאלתר. בשנת 2010 פרסם זריף פנייה לשופט הכדורסל ירון זריף כי יחליף את שמו באופן בהול לשם אחר, בנימוק שהחשדות שהועלו נגד ירון בנוגע להעלמת כספים פוגעות באורן זריף, ושהשם "זריף" מתייחס רק לאנשים בעלי רמה אנרגטית גבוהה.
ג'ו גולד
ג'ו גולד הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, בעל 8 מדליות מהמכביות, מהן 4 זהב, פעמיים ברציפות אלוף המכביה (התשיעית 1973 והעשירית 1977) בהטלת כידון ובהדיפת כדור ברזל ושיאן המכביה בהטלת כידון.
ביוגרפיה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 זכה גולד ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, בהטלת כידון בשיא מכביה חדש של 71.36 מטר, לפני יצחק סיגורה (70.22 מטר) ושאול שטיין (65.78 מטר), שניהם מישראל ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.22 מטר, לפני אורי זוהר (14.83 מטר) ועופר בורובסקי (14.75 מטר), שניהם מישראל. מדליית כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 45.28 מטר, אחרי ג'רי וולף מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 51.92 מטר ולפני אחיקם פולונסקי מישראל (40.52 מטר). מדליית ארד, ביידוי פטיש בתוצאה של 48.70 מטר, אחרי דב ג'רסי מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 60.84 מטר ומאיר יעקובי מישראל (50.70 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה העשירית שנערכו בשנת 1977 זכה גולד ב-4 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בהטלת כידון בתוצאה של 71.00 מטר, לפני יצחק סיגורה (64.62 מטר) והנרי בוקרה מצרפת (63.44 מטר) ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.00 מטר, לפני מרק וולדמן מארצות הברית (16.45 מטר) ויאיר מקלר מישראל (15.07 מטר), ובכך הגן על תואריו. מדליות כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 48.48 מטר, אחרי ג'יי פושקין מארצות הברית בשיא כמביה חדש של 52.78 מטר ולפני מרק וולדמן (44.04 מטר) וביידוי פטיש בתוצאה של 48.20 מטר, אחרי דב ג'רסי שקבע שיא מכביה חדש של 66.56 מטר ולפני עמיהוד רבינוביץ' מישראל (45.62 מטר).
חייו האישיים
גולד נשוי ומורה לחינוך גופני מלוס אנג'לס, קליפורניה.
קומות קרקע ומטה
קומות קרקע ומטה הוא אלבומה הראשון של להקת סאבווי סאקרס, אשר יצא בשנת 1994.
האלבום אופיין בצליל רוק "מלוכלך" עם השפעות של גראנג' ופאנק. השירים היו קצרים ומילותיהם מתמקדות באלימות, בכעס ובמחאה אנטי-ממסדית. האלבום כולו מאופיין באווירה ניהיליסטית, הן בצליל והן בטקסט. מתוך האלבום יצאו לרדיו השירים "רוצח", "אני לא שומע" ו"את נוסעת" והשיר "חרא מדינה" זכה לפופולריות במועדונים ולהכרה מאוחרת כג'ינגל תוכנית הרדיו "זהבי עצבני". השיר "אין לי אדמה" זכה לקליפ בבימויו של שלומי ברכה. גם לשיר "אני לא שומע" נוצר קליפ שביים יואב רודה. האלבום נתקל בהתעלמות גורפת מצד כלי התקשורת והקהל הרחב, ונמכר במאות בודדות של עותקים.
סוניטה נראין
סוניטה נראין (בהינדי: सुनीता नारायण, באנגלית: Sunita Narain; נולדה ב-1961) היא פעילה לאיכות הסביבה ופוליטיקאית אקטיביסטית הודית אשר תומכת ברעיון הירוק של פיתוח בר-קיימא. היא עובדת ביחד עם מרכז המדע והסביבה ההודי מאז 1982. כיום היא מכהנת כמנהלת המרכז וכמנהלת החברה לתקשורת סביבתית ומוציאה לאור את כתב העת הדו-שבועי Down To Earth.