cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הזאב האחרון
אילוף בעלי החיים
בעל חיים נוסף שעשרות פרטים שלו נרכשו במיוחד עבור סצנת המארב והציד של להקת הזאבים בתחילת הסרט הוא הצבי המונגולי; למרות שהצבאים המונגולים היו מצויים בעבר במונגוליה הפנימית, כיום טווח התפוצה שלהם בסין הצטמצם מאוד, ובשל כך, יוצרי הסרט הוצרכו לנסוע למונגוליה השכנה כדי לרכוש אותם. לבד מהזאבים והצבאים, נעשה שימוש רב בסרט בסוסים, בבקר וכבשים.
יחסי הבמאי והממשלה הסינית
תפקידו של ז'אן-ז'אק אנו כבמאי של סרט המצולם על אדמת סין העממית לא היה מובן מאליו. ב-1997, אנו הוציא את סרטו שבע שנים בטיבט אשר בחלקו האחרון עסק בפלישה של צבא השחרור העממי לטיבט בשנת 1949. הסרט נאסר לצפייה בסין לאחר שהממשלה הסינית קבעה שהסרט מציג את הקצינים הקומוניסטים כגסי רוח ואכזריים כלפי האוכלוסייה המקומית, כמו גם הצגתו של הדלאי לאמה ה-14 באופן חיובי והליהוק של אחותו לסרט. בנוסף לכך, הוטל איסור גורף על אנו ושני שחקנים ראשיים בסרט לדרוך על אדמת סין. בעקבות חיפוש במאי מתאים עבור הזאב האחרון, בוטל האיסור על אנו להיכנס לסין, אם כי "שבע שנים בטיבט" עדיין נאסר לצפייה. הוול סטריט ג'ורנל אמר שגיוסו של אנו לבימוי הסרט הוא ההפתעה הגדולה ביותר בסיפור. מגזין וראייטי כתב שיש אירוניה בכך שהזאב האחרון מופק בגיבוי של קבוצת הקולנוע הממלכתית של סין למרות הביקורת שיש בספר על המשטר, בעוד ששבע שנים בטיבט עדיין אסור לצפייה.
ביטול האיסור על אנו נעוץ כנראה במכתב שהוא פרסם באינטרנט הסיני בחודש דצמבר 2009, בו נאמר שהוא מעולם לא תמך בעצמאותה של טיבט ולא היה לו שום קשר אישי עם הדלאי לאמה. הביקורת העצמית של אנו, עזרה כנראה להגן על הזאב האחרון מפני המבקרים הסינים שהתנגדו להשתתפותו בהפקת הסרט. אנו אמר בשנת 2012 שהוא טעה מלחמת אלג'יריה, ובמבט לאחור הוא מבין שהוא יצר מבלי משים סרט פולשני מבחינה פוליטית וזו לא הייתה כוונתו. בהתייחסו לזאב האחרון, אנו אמר שמדובר בסרט "הרבה יותר מסובך, מרתק ומשעשע", ושהוא לא היה עושה אותו אם הרשויות הסיניות לא היו אוהבות אותו. סוכנות הידיעות AP אמרה בשנת 2009 שאנו יצטרך לעשות פרשנות פוליטית של הרומן אשר תוכל לעבור את הצנזורה הסינית, אולם לבסוף התברר שהתאגיד מתכוון להימנע מהמסר הפוליטי של הספר ותחת זאת להתמקד בנושאים סביבתיים כמו הקשר בין האדם לטבע ובין האדם לחי.
הקרנות
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-7 בפברואר 2015. הסרט הוקרן לראשונה באופן רשמי בסין ב-19 בפברואר 2015, בראש השנה הסינית. ההקרנה הראשונה בצרפת הייתה ב-25 בפברואר 2015 ובאולן בטור במונגוליה ב-27 בפברואר בנוכחותה של השחקנית המונגולית בסרט. קבוצת עליבאבא רכשה את הזכויות להפיץ את הסרט מחוץ לתחומי ארצות הברית.
רווחים
הסרט גרף 122,745,328 מיליון דולר ברחבי העולם, מתוכם 110,95 מיליון דולר בסין ובארצות הברית ו-8,811,832 מיליון דולר בצרפת.
ביקורת
הזאב האחרון קיבל ביקורות מעורבות וחיוביות. האתר עגבניות רקובות נותן לסרט ציון של 70%, עם דירוג ממוצע של 6.6 מתוך 10, על פי מדגם של 27 חוות דעת. ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון של 58 מתוך 100, המבוסס על 13 ביקורות מעורבות או ממוצעות. מגי לי, מבקרת קולנוע עבור מגזין וראייטי כתבה: "למרות הנופים הטבעיים המפוארים שלו, וקצת אקשן באמצעות טכנולוגית 3D המדהימה, העלילה של טוטם הזאב מסתכמת בסביבה המוכרת ולא זזה או חודרת עמוק מדי", "הסרט חסר כל פרספקטיבה חדשה לנושאים סביבתיים" ו"מבחינת אותנטיות, הסרט נכשל בהמחשת החיכוך בין האדם והחי". מאידך היא שבחה את האפקטים החזותיים של תנועת הזאבים, כמו גם את הלחנים של ג'יימס הורנר בסצנות שהן לא דיאלוג.
קישורים חיצוניים
ביקורות
ג'ורג' סיר
ג'ורג' סיר (באנגלית: George Sear; נולד ב 14 בנובמבר 1997 באנגליה) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
ביוגרפיה
ג'ורג' סיר נולד בשנת 1997 בלי און-סי.
קריירה
סיר החל את קריירת המשחק שלו בגיל 11 בתיאטרון. תפקידו הראשון היה במחזה מחכים לגודו. במשך תקופה ארוכה הוא שיחק בקביעות בתיאטרון רויאל בניוקאסל.
סיר ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה ב-2009 בתפקיד נואה מוריס בסדרה "The Bill". בין השנים 2014–2016 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הבריטית הסודות של אברמור. בשנת 2017 שיחק בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה "וויל".
בשנת 2018 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה אדמת הפקר. בשנת 2020 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה אלכס ריידר. באותה שנה החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה באהבה, ויקטור, סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיית נעורים-להט"בית המהווה ספין אוף לסרט "באהבה, סיימון" משנת 2018. בסדרה הוא מגלם את בנג'י קפמבל, חבר לכיתה של ויקטור, גיי מוצהר.
שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע "Reefa".
פסק דין הורות מתוכננת נגד קייסי
הורות מתוכננת נגד קייסי הוא פסיקה של בית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1992 שעסקה בזכות להפלה. פסק הדין שינה את ההלכה שנפסקה קודם לכן ברו נגד וייד שניתן ב-1973, אך שימר את "גרעין ההלכה". פסק הדין בוטל בדובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון שניתן ב-2022.
רקע
הפסיקה הבולטת הראשונה בנושא הייתה פסק דין רו נגד וייד שניתן על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1973. בפסק הדין נקבע כי הזכות להליך הוגן המובטחת בתיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית כוללת את הזכות לפרטיות, ובכלל זאת את זכותן של נשים לבחור לבצע הפלה מלאכותית ללא התערבות המדינה, בשלבים מסוימים של ההיריון. הזכות לבחור בהפלה אשר הוכרה בפסק הדין אינה אבסולוטית ונקבע שיש לאזנה עם האינטרס של המדינה להגן על בריאות האישה ועל "חיים פוטנציאליים". בית המשפט איזן בין זכות האישה לאינטרס המדינה על ידי קביעת כללים שונים בשלבים שונים של ההיריון: בשליש הראשון המדינות אינן יכולות להתערב כלל בבחירת האישה; בשליש השני המדינות יכולות לקבוע כללים סבירים לצורך אסדרה של הפלות; ובשליש האחרון המדינה יכולה לאסור על הפלות באופן גורף, כל עוד החוק כולל חריגים שתכליתם הגנה על חייה ובריאותה של האם.
המקרה היה האפשרות הראשונה לשינוי ההלכה שנקבעה ברו נגד וייד, לאחר ששני שופטים שתמכו ברו, ויליאם ברנן ות'ורגוד מרשל הוחלפו בשני מינויי ג'ורג' הרברט ווקר בוש, דייוויד סוטר וקלרנס תומאס, ששניהם נתפסו כשמרנים לעומת קודמיהם. בבית המשפט היו כעת שמונה שופטים שמונו על ידי נשיאים רפובליקניים, חמישה מתוכם מינויים של רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש, שהתנגדו שניהם להלכת רו. השופט האחרון הנותר היה ביירון וייט, אחד משני המתנגדים המקוריים להלכת רו. בנקודה זו היו שני שופטים שתמכו בבירור ברו: הארי בלקמן, שכתב את רו, וג'ון סטיבנס, שאזכר את פסק הדין בפסקי הדין שלו בהעיר אקרון נגד המרכז לבריאות הרבייה ותורנבורג נגד המכללה האמריקאית למיילדות וגניקליות.
במהלך הדיון בפני בית המשפט עליון הצטרף הממשל הפדרלי לדיון כידיד בית המשפט, פרקליט המדינה של ארצות הברית קנת' סטאר וטען לטובת החוק של פנסילבניה בכך שרו היה פסיקה מוטעית מעיקרה, וביקש מבית המשפט לבטלו.
המקרה
התביעה הייתה נגד חוק ניהול ההפלות שחוקק על ידי פנסילבניה ב-1982. החוק כלל תנאים לביצוע הפלות:
דיונים ראשוניים
נגד החוק עתרו חמש מרפאות הפלה, כיתת רופאים שסיפקה שירותי הפלה, ורופא עצמאי אחד. העותרים עתרו לבית המשפט הפדרלי של מחוז המזרחי של פנסילבניה בבקשה שייתן צו שימנע מהמדינה להפעיל את החוק וייתן הצהרה כי החור מנוגד לחוקה. בית המשפט קיבל את העתירה, וקבע כי החוק אינו חוקתי.
מדינת פנסילבניה פנתה לבית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית נגד הפסיקה, והוא קבע כי כל התקנות חוקתיות, פרט לדרישה ליידוע בן הזוג. בית השפט קבע כי הדרישה ליידוע הבעל אינה חוקתית בגלל שהיא חשפה נשים לדיכוי בידי בעליהן. בדעת מיעוט היה השופט סמואל אליטו, שסבר כי החוק כולו חוקתי. אליטו כתב, שלושים שנה מאוחר יותר, את דעת הרוב בבית המשפט העליון בדובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון, שביטל את הפסיקה בתיק.
פסק הדין
פסק הדין נחשב כפסק דין שניתן ב"רוב דעות", מכיוון שלא הייתה בו הסכמה מרוב של חמישה שופטים למרבית פסק הדין, פרט לשלושת הסעיפים של פסקם של או'קונור-קנדי-סוטר, שנתמך בידי השופטים בלקמן וסטיבנס.
דעת או'קונור, קנדי וסוטר
הדעה העיקרית הייתה פסקם של סנדרה דיי או'קונור, אנתוני קנדי ודיוויד סוטר, שנחשבה ל"רוב דעות", והיא ביטלה את החלוקה הנוקשה לשלושה פרקים שנתקבלה ברו, אך שימרה את "גרעין ההלכה" הקובע כי יש לנשים זכות על גופן וזכות להפלה. בעוד ברו נקט בית המשפט בגישת בחינה קפדנית, המקובלת במשפט החוקתי האמריקאי בבחינת זכויות יסוד חוקתיות, פסק הדין הוריד את רמת הבחינה להכבדה בלתי-מוצדקת, הקובעת רף נמוך יותר לבחינת זכויות, אך קבעה כי הזכות הכללית להפלות קיימת.
פסק הדין קבע כי הוא משמר את "גרעין ההלכה" שנתנה ברו, שהם: 1. לנשים קיימת זכות להפלה קודם שיש לעובר יכולת קיום, ולעשות כך ללא הכבדה שאינה מוצדקת. 2. יש למדינות את היכולת להגביל הפלות לאחר שיש לעובר יכולת קיום, ובלבד שיהיו בחוק היתרים למקרים שההיריון מסכן את חיי האישה או בריאותה. 3. למדינה יש זכות לדאוג לבריאות האישה ולעובר שיוכל להיות לילד מתחילת ההיריון. חוות הדעת קבעה גם כי זכות היסוד להפלה קבועה בסעיף ההליך ההוגן של התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
לעומת זאת, פסק הדין תקף את הכללים החוקתיים הנוקשים שנקבעו ברו, והעדיף לפנות ל"הכבדה בלתי מוצדקת", שפותחה על ידי השופטת או'קונור בהעיר אקרון נגד המרכז לבריאות הרבייה. הכבדה בלתי מוצדקת היא כאשר המטרה או התוצאה היא הצבת מכשול בלתי ראוי בדרכה של אישה המבקשת להפיל עובר שאינו יכול להתקיים. גישה זו ביטלה את פסקי הדין העיר אקרון נגד המרכז לבריאות הרבייה ותורנבורג נגד המכללה האמריקאית למיילדות וגניקליות, שנסמכו על "בחינה קפדנית".
דעות מיעוט
בנוסף הובעו מספר דעות מיעוט: השופטים הארי בלקמן וג'ון סטיבנס חיברו דעות מיעוט והצטרפו למרבית הדעה העיקרית. נשיא בית המשפט ויליאם רנקוויסט חיבר דעת מיעוט שהסימה במקצתה לדעה העיקרית וחלקה אליה במקצת, אליה הצטרפו השופטים ביירון וייט, אנטונין סקאליה וקלרנס תומאס, והשופט סקאליה חיבר דעת מיעוט שגם היא הסכימה במקצת וחלקה במקצת על הדעה העיקרית, כשלחוות דעתו הצטרפו הנשיא רנקוויסט, וייט ותומס.
רנקוויסט וסאליה, בהצטרפות וייט ותמס
דעות המיעוט של רקנוויסט וסקאליה הסכימו לדעה העיקרית בהחלטה לאשר את תוקף עיקרי החוק, אך חלקו עליה בהחלטתה לאשר את גרעין ההחלטה של הלכת רו ולבטל את סעיף יידוע בן הזוג, בטיעון שרו הייתה מוטעית. חוות הדעת של רנקוויסט פקפקה בזכות להפלה, "הזכות לפרטיות", וה"הבחינה הקפדנית" שנתנו ברו, כשהוא גם מערער על ה"הכבדה בלתי מוצדקת" שנתנה בפסק הדין, כשהוא קובע כי הבסיס המוצדק לדיון בחקחקה הוא על בסיס רצונלי.
חוות הדעת של סקאליה קבעה גם היא כי החוק בכללותו הוא חוקי, כשהוא קובע כי אין בחוקה זכות להפלה, וכי המסורות ארוכות השנים של החברה האמריקאית התירו להגביל את ההפלות בחוק.
סטיבנס ובלקמן
השופטים סטיבנס ובלקמן כתבו חוות דעת התומכות בדעה העיקרית, ומקבלות את פסיקתה להקיים את רו ולבטל את סעיף יידוע בן הזוג, אך הם חלקו על דעת הרוב שקבעה כי שאר ההגבלות הן חוקתיות.
חוות דעתו של סטיבנס הרחיבה את משמעות ה"הכבדה הבלתי מוצדקת", וקבעה כי תחתיה גם הסעיפים הנותרים בחוק הם בלתי חוקתיים, אךהוא סבר כי מן הראוי לבחון את הנושא תחת "הבחינה הקפדנית" כפי שנקבע בעבר, וטען כי הזכות לפרטיות מונעת מהמדינה להתערב בהחלטות האישה על גופה.
חוות דעות של בלקמן גם היא חתרה לקיומו של רו, לה כתב את דעת הרוב.
אנדה טריפה
אנדה טריפה (באלבנית: Eneda Tarifa; נולד ב-30 במרץ 1982) היא זמרת אלבנית, שייצגה את אלבניה באירוויזיון 2016.
ביוגרפיה
טריפה נולדה בטירנה, בירת אלבניה. התפרסמה לראשונה ב-2003 שלקחה חלק בתחרות השירים האלבנית השנתית "Festivali i Këngës", המשמשת משנת 2003 לבחירת נציג אלבניה לאירוויזיון, עם השיר "Qëndroj". בשנת 2006 השתתפה בתחרות השירה הארצית "Kënga Magjike" וסיימה במקום הרביעי. ב-2008 טריפה השתתפה שוב בתחרות "Festivali i Këngës" לאירוויזיון של אותה שנה עם השיר ""Zëri im". ב-2010 זכתה בתחרות המוזיקה "Top Fest", בה משתתפים אזרחים אלבנים וקוסובנים. היא זכתה בתחרות לבחירת נציג אלבניה לאירוויזיון 2016 עם השיר "Përrallë", שבוצע במקור באלבנית ובהמשך שונה לאנגלית בשם "Fairytale". היא סיימה במקום ה-16 באירוויזיון.
פרארי FF
פרארי FF היא מכונית גראן טוריסמו איטלקית שיוצרה על ידי חברת פרארי בשנים 2016-2011. זוהי מכונית בעלת 4 מושבים ובעלת הנעה 4X4 (ה-FF פירושו "Ferrari Four"). זהו הדגם הראשון של פרארי בעל הנעה 4X4. יש לה דלת קופה גדולה ודלת נפתחת מאחור בסגנון האצ'בק. היא תוכננה להחליף את הפרארי 612 סקאלייטי גראן טוריסמו. גודלה מאפשר נסיעה של 4 נוסעים כאשר מאחורה יש מספיק רווח על מנת להושיב 2 מבוגרים. ה-FF מגיעה למהירות מרבית של 335 קמ"ש ומאיצה מ-0 ל-100 ב-3.7 שניות. פרארי ציינה כי ה-FF היא מכונית ארבעה מושבים המהירה בעולם עם שחרורה לציבור. 800 מכוניות מדגם זה יוצרו בשנה הראשונה ליציאתה.
מנוע
בזמן הצגתה לפרארי FF היה את המנוע בעל הנפח הגדול ביותר למכונית כביש שיוצר על ידי פרארי אי פעם. מנוע המכונית הוא בתצורת V12 בנפח של 6,262 סמ"ק המייצר 651 כ"ס ב-8,000 סל"ד ובעל מומנט מרבי של 70 קג"מ ב-6,000 סל"ד.
הילוכים
ל-FF תיבת הילוכים חצי אוטומטית בעלת מצמד כפול ו-7 מהירויות בדומה לתיבות הקיימות בפרארי F12 ברלינטה, פרארי 458 איטליה ופרארי קליפורניה.
מערכת 4 גלגלים
מערכת ה-4 גלגלים החדשה, בעלת פטנט רשום של פרארי, נקראת 4RM. היא קלה בסביבות ה-50% יותר ממערכות רגילות ומייצרת כוח בצורה חכמה לכל אחד מ-4 הגלגלים בהתאם לצורך.
עיצוב
לפרארי FF אותה שפת עיצוב בדומה למכוניות פרארי אחרות. הפנסים הקדמיים הנמשכים לאחור כמו של הפרארי 458 איטליה וצמד הפנסים האחוריים בצורת עיגול בדומה ל-458 איטליה ולפרארי 599 GTB פיוראנו.
השילוב של האצ'בק ומושבים אחוריים מתקפלים מעניקים ל-FF קיבולת מטען בין 450 ל-800 ליטר.
קתבאנית
קתבאנית (בערבית: قتبانية) היא אחת מארבע שפות דרום-ערב העתיקות ("צייהדיות") שתועדו ברמה סבירה. השפה משתייכת לענף השפות השמיות הדרומיות, והיא דוברה בעיקר בממלכת קתבאן וסביבה, במרכז תימן המודרנית. עדויות לקיום השפה קיימות החל מ-800 לפני הספירה (לכל המאוחר) ועד המאה ה-6 לספירה.
כ-2,000 כתובות ידועות נכתבו בכתב הדרום-ערבי העתיק המונומנטלי (שנכתב על מונומנטים), המכונה "מוּסְנַד". כתובות אלה נמצאות בעיקר בוואדי בייחאן ובוואדי חארִב, מדרום-מזרח לעיר מאריב (בירת מחוז מארב), ומן הרמה אל דרום אזור זה. הכתובות הקתבאניות מתרבות לאחר תחילת המאה ה-4 לפני הספירה, כאשר הסבאים חדלו לשלוט באזור, וקתבאן הפכה לממלכה עצמאית. השפה דוברה באזור ברחבי ממלכת קתבאן עד ג'בל אל-עווד (ליד ט'פאר) בדרום-מערב, ואם להאמין לסופרים היוונים והלטינים, היא הגיעה עד באב אל-מנדב שלשפת הים האדום. בסוף המאה ה-2 לספירה, ניצחו לבסוף הסבאים והחצרמותים את קתבאן, ואז נפסקו הכתובות בשפה.
My Blue Ridge Mountain Boy
My Blue Ridge Mountain Boy (בעברית: ילד רכס ההרים הכחול שלי) הוא אלבום הסולו הרביעי של הזמרת דולי פרטון אשר הופץ ב-8 בספטמבר 1969 על ידי RCA ויקטור. כמו האלבומים הקודמים של פרטון גם אלבום זה הופק על ידי בוב פרגוסון. האלבום הגיע למקום ה-6 במצעד אלבומי הקאנטרי האמריקאי ולמקום ה-194 במצעד האמריקאי הכללי. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: "Daddy" ,"In the Ghetto" ושיר הנושא. אף אחד מהשירים לא זכה להצלחה גדולה כאשר "Daddy" היה לשיר המצליח ביותר מהאלבום אך הוא הגיע רק למקום ה-40 במצעד שירי הקאנטרי האמריקאי. בעטיפת האלבום נראית פרטון שובת על ספה כאשר מאחוריה נמצא בעלה.
קתבאנית
השפה ששימשה לכתיבת כתובות בממלכת אווסאן, הידועה בשם אווסאנית, זהה כמעט לקתבאנית, אך היא מתועדת כל כך מעט – 25 כתובות בלבד – עד שלא ברור אם מדובר בניב קתבאני או בשפה נפרדת.
My Blue Ridge Mountain Boy
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע למקום ה-6 במצעד אלבומי הקאנטרי האמריקאי ב-11 באוקטובר 1969 ושהה במצעד 28 שבועות. במצעד הבילבורד 200 הוא הגיע בשיאו למקום ה-194.
הפצה מחודשת
האלבום יצא מחדש ב-22 באוקטובר 2013 להורדה דיגיטלית.
קתבאנית
מספרים
בקתבאנית יש צורה יוצאת דופן למספר המונה "1": "אחד" ṭd [בתעתיק: "טְד"] ו"אחת" ṭt ["טְת"]. צורה זו דומה מאוד למספרים אלה דווקא בשפות דרום-ערב החדשות (למשל "אחד" ṭad ["טַד"] ו"אחת" ṭit ["טִת"] בשֵחְרית), אך אין לה אף מקבילה בשפות השמיות העתיקות.
יש בקתבאנית גם מילה נוספת ל"אחד", ˤs1tn [בתעתיק: "עשׁתן"], שהיא מאותו מקור כמו ˤs1t [עשׁת] במְעִינית וגם דומה לאכדית, לאוגריתית ולעברית).
הצורות הקתבאניות של המספרים "3" ושל "6" זהות לאלה בשבאית העתיקה: "שלושה" s2lṯ ["שׂלתֿ"] ו"שלוש" s2lṯt ["שׂלתֿת"], ו"שישה" s1dṯ ["שׁדתֿ"] ו"שש" s1dṯt ["שׁדתֿת"].
בקתבאנית מביעים משמעות דיסטריבוטיבית (כמו "כל אחד ואחד" בעברית) באמצעות חזרה על המספר, למשל הביטוי "כל אחד ואחד – בעשרה [מטבעות] חַ'בְּצָאת שלמים, בכל יום ויום" הוא b-ˤs2r ˤs2r ḫbṣtm mṣˤm l-ṭt ṭt ywmm [בתעתיק "בעשׂר עשׂר ח'בּצתם מצעם לטת טת יומם"].
יחסי ספרד–קירגיזסטן
יחסי ספרד–קירגיזסטן הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד וקירגיזסטן. קירגיזסטן אינה מיוצגת בספרד לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה. ספרד מיוצגת בקירגיזסטן באמצעות שגרירותה בנור-סולטן, קזחסטן.
יחסים דיפלומטיים
היחסים בין ספרד לרפובליקה הקירגיזית עדיין לא מפותחים בצורה טובה. למעשה, לרפובליקה הקירגיזית אין שגרירות המוסמכת לשלטונות ספרד. מפברואר 2002, עם הפסקה בין יוני 2003 לאוגוסט 2004, ועד אוקטובר 2009, החזיקה ספרד כ-50 חיילים בבסיס האווירי של מנאס, במטרה לספק תמיכה לכוחות הספרדים שנכחו באפגניסטן.
בעקבות ביטול ההסכם שבאמצעותו השתמשה ספרד בבסיס מאנאס, על ידי קירגיזסטן, היה צורך להעביר את הבסיס לתמיכה לוגיסטית לכוחות ספרד בשטח אפגניסטן לטג'יקיסטן.
יחסים כלכליים
לספרד יש עם הרפובליקה הקירגיזית הסכם למניעת מיסוי כפול שעבר בירושה מהתקופה הסובייטית שיש לו תוקף על פי הצהרת אלמא אטא משנת 1991. עם זאת, הרשויות הקירגיזיות הכריזו באפריל 2011 על כוונתן לכונן הסכמים חדשים בנושא, הסיבה לכך שהטיוטות הראשוניות להסכם APPRI הוחלפו. לאחר כניסתו לתוקף של אמנת ליסבון, הכשירות להסכם מסוג זה היא של האיחוד האירופי.
חוסר הוודאות הפוליטי והחקיקתי של הרפובליקה הקירגיזית בשנים אלו בלם משקיעים ספרדיים ובינלאומיים. בהתחשב בחוסר ההתפתחות של המדינה, משיכת השקעות זרות היא אחת העדיפויות של המדיניות הכלכלית בקירגיזסטן.
בית בקצה העולם (סרט)
בית בקצה העולם (באנגלית: A Home at the End of the World) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2004 בבימויו של מייקל מאייר ובכיכובם של קולין פארל, רובין רייט פן, דאלאס רוברטס וסיסי ספייסק. התסריט של מייקל קנינגהם הוא עיבוד לרומן שלו משנת 1990 באותו השם.
תקציר העלילה
למרות שג'ונתן הוא הומו גלוי ומופקר מאוד, הוא נאמן לקלייר והשניים מתכננים ללדת תינוק יחד. קלייר מפתה את בובי, השניים מנהלים מערכת יחסים ובסופו של דבר היא נכנסת להיריון ממנו. הרומנטיקה בין השניים מופרעת מדי פעם בגלל ניצוצות של קנאה בין שני הגברים עד שג'ונתן, שנמאס לו להיות הגלגל השלישי, נעלם ללא אזהרה. הוא חוזר לחייהם כשאביו נד מת ובובי וקלייר נוסעים לפיניקס, אריזונה לצורך השתתפות בטקס ההלוויה. השלושה חוזרים מזרחה במכוניתו של נד, ומחליטים לקנות בית ליד וודסטוק, ניו יורק, שם בובי וג'ונתן פותחים ומפעילים יחד בית קפה בזמן שקלייר מגדלת את בתה.
ג'ונתן מגלה מה שנראה כנגע סרקומת קפושי במפשעה שלו, ואף על פי שבובי מנסה לשכנע אותו מדובר פשוט בחבורה, נגעים נוספים מופיעים זמן קצר לאחר מכן. קלייר מתחילה להרגיש לא בעניינים, מקנאה ביחסים ההדוקים שג'ונתן ובובי חולקים. יום אחד, היא יוצאת מהבית ולוקחת איתה את התינוקת, לכאורה לביקור קצר אצל אמא שלה בפילדלפיה, אך בובי וג'ונתן חושדים, בצדק, שאין לה כוונה לחזור. ביום חורפי, כמה חודשים לאחר מכן, בובי וג'ונתן מפזרים את אפרו של נד בשדה שמאחורי ביתם, וג'ונתן (שכעת נראה שהוא חולה) אומר לבובי שהוא היה רוצה שגם האפר שלו יפוזר באותו המקום, לאחר מותו הקרב והבלתי נמנע מאיידס.
הפקה
הסרט צולם בניו יורק, פיניקס, שומברג וטורונטו.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי בניו יורק, ולאחר מכן במספר פסטיבלי קולנוע, כגון פסטיבל הקולנוע נאנטוקט, פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בפרובינסטאון, פסטיבל הסרטים ההומו-לסבי בסן פרנסיסקו, ופסטיבל הקולנוע הגאה בלוס אנג'לס, לפני שעלה באופן רשמי לאקרנים בארצות הברית. במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו, הסרט הוצג בחמישה בתי קולנוע בלבד, והכניס 64,728 דולר. בסך הכל, הסרט הכניס 1,029,872 דולר בארצות הברית וכ-519,083 דולר בשאר העולם, כך שסך ההכנסות שלו בקופות ברחבי העולם היה 1,548,955 דולר.
תגובות וביקורות
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 50% המבוסס על 116 ביקורות, וציון ממוצע של 5.76 מתוך 10. באתר Metacritic, לסרט ציון משוקלל של 59 מתוך 100, המבוסס על 34 מבקרים, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
אנתוני אוליבר סקוט, מבקר של הניו יורק טיימס, כתב: "כסופר, מר קנינגהם יכול לשלב רגשות מורכבים וחמקמקים בפרוזה החביבה והאינטליגנטית שלו. עם זאת, תסריטאי מחויב יותר למוסכמות של כרונולוגיה ופרספקטיבה, ובחלוקה של הסיפור שלו לסצנות בודדות. מר קנינגהם הפך רומן עדין לסרט תפל ומגושם ... כה הגון בכוונותיו וכה טקטי בשיטותיו, עד שאנשים עשויים לשכנע את עצמם ש[הסרט] הזה טוב יותר ממה שהוא, והוא לא כל כך טוב ... השחקנים עושים כל שביכולתם כדי לייבא חלק ממרקם החיים לפרויקט שעסוק יתר על המידה ברעיון החיים, אך המודעות העצמית המגונה של התסריט והבימוי כל הזמן משטחים אותם".
רוג'ר איברט, מבקר השיקגו סאן-טיימס, כתב כי "הסרט מתקיים מחוץ לציפיות שלנו לסיפורים שכאלה. שום דבר ב[סרט] זה לא קונבנציונלי. משק הבית בן שלוש הנפשות [הוא דבר] תמוה, לא רק לנו, אלא גם לחבריו. אנו מצפים לקונפליקט, לפתרון, סיום שמח או עצוב, אבל מה שאנחנו מקבלים זה בעיקר חיים ... קולין פארל מדהים בסרט, לא מעט בגלל שהדמות [שהוא מגלם] כל כך שונה מכל מה שהוא עשה בעבר".
מיק לסאל מהסן פרנסיסקו כרוניקל כתב כי "מה שיש לנו כאן ... זה סרט על חברות ועל הטבע המשתנה של משפחות. יש לנו גם סרט על איך זה להיות ילד בסוף שנות השישים, נער באמצע שנות השבעים וגבר צעיר בתחילת שנות השמונים. בהיבטים אלה הסרט רגיש, מדויק מבחינה סוציולוגית ואמיתי רגשית. אבל הסרט הוא גם סיפורה של דמות אחת בפרט, בובי, וכשזה מגיע לבובי, בית בסוף העולם הוא [סרט] מטופש ומזויף". עוד הוסיף כי "פארל הוא לא השחקן הראשון שמישהו היה מלהק לדמות החפה מפשע, ונראה שהוא יודע את זה ונלהב לעשות עבודה טובה. הדיאלוגים שלו מהוססים אבל נכונים. עיניו מתרוצצות אך מלאות נפש. המאמץ [נמצא] שם, אבל זו הופעה שבסופו של דבר אתה מוצא עצמך מעודד אותה ולא נהנה ממנה, מכיוון שאין דרך פשוט להירגע ולהתבונן".
פיטר טרברס מהרולינג סטון העניק לסרט שלושה מתוך ארבעה כוכבים, וכינה אותו "מצחיק ומלא לב" ו-"אוצר קטן". הוא הוסיף כי "הופעתו של פארל ... היא גולת הכותרת בקריירה שלו" ו-"במאי התיאטרון מייקל מאייר (Side Man) עושה הופעת בכורה בולטת בסרט".
פרסים ומועמדויות
הסרט זכה לציון לשבח מצד National Board of Review והיה מועמד לפרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה עבור הסרט הטוב ביותר, אך הפסיד ל-"קינסי". דאלאס רוברטס היה מועמד לפרס גות'אם וקולין פארל היה מועמד לפרס האקדמיה האירית לקולנוע וטלוויזיה.
אימונוטוקסין
אימונוטוקסין הוא תצמיד של נוגדן (אימונוגלובולין) ורעלן (טוקסין). האימונוטוקסין נמצא יעיל במיוחד כתרופה מונחית ונעשה בו שימוש בעיקר לשם טיפול במחלות זיהומיות, אוטואימוניות, אלרגיה, בזיהומים פטריתיים ופרזיטיים, ולשם הרחקת תאים דוחי שתל מאיברים לפני השתלה.
אופן הפעולה
הביסוס שעומד מאחורי השימוש באימונוטוקסין הוא הקישור הספציפי של נוגדנים לאפיטופים מסוימים. תאים מסוימים מייצרים אפיטופים ספציפיים אשר להם יכולת להיקשר לנוגדן. הנוגדן לבדו לא פועל להשמדת תא המטרה ולכן אל הנוגדן הוצמד רעלן שאמור לשבש את פעילות התא (הרעלן משבש את סינתזת החלבונים בתא ולכן התא לא יכול להתקיים יותר). כאמור, הרעלן המקורי מורכב משתי שרשראות פפטידים, אחת אחראית על הקישור של הרעלן ואחת על הפעילות הקטליטית שלו (טוקסינית). שתי שרשראות הפפטידים ברעלן הופרדו מהסיבה שהשרשרת שאחראית לקישור הרעלן עלולה ליצור קישור עם אפיטופים אחרים באורגניזם וליצור פעילות לא רצויה של השמדת תאים לא רצויים. אל הנוגדן קושרים (בזרועות ה-Fab) את השרשרת האחראית על הפעילות הקטליטית של הרעלן. התצמיד נוגדן-טוקסין מוחדר לסרום הדם של האורגניזם, ונצמד לאפיטופ הספציפי של הנוגדן (באזור ה-Fc) על פני תא המטרה.
חדירת התצמיד לתא
לאחר היצמדות התצמיד לאפיטופ, האימונוטוקסין חודר לתא בתהליך שנקרא תהליך האנדוציטוזה. בתהליך זה התצמיד מוחדר בשלמותו אל האנדוזם שבתא ומשם הוא יכול לעבור דרך שלוש אפשרויות:
התופת (ספר מתח)
התופת (במקור: Inferno, גיהנום באיטלקית, בפורטוגזית וספרדית) הוא מותחן שנכתב על ידי הסופר דן בראון, וזהו הספר הרביעי אודות רוברט לנגדון, לאחר "מלאכים ושדים", "צופן דה וינצ'י" ו"הסמל האבוד". הספר יצא לאור באנגלית ב-14 במאי 2013.
הספר, בדומה לספרים הקודמים בסדרה, מרמז על ההיסטוריה והאמנות כשהשם "אינפרנו" (גיהנום) שואב השראה מהקומדיה האלוהית של דנטה והחלק הראשון בה המכונה "אינפרנו". דן בראון יוצר קשר לחלק הראשון בספרו של דנטה החל מהציטוט בפתח הספר, המיוחס לדנטה עצמו: "המקומות האפלים ביותר בגיהנום ראויים לאלה השומרים על נייטרליות בעתות של משבר מוסרי". הספר עוסק בבעיה של התפוצצות האוכלוסין של כדור הארץ.
פרולוג
הרומן נפתח בגבר מסתורי הנמלט מפני דמויות לא מוכרות בתוככי מגדל הפעמון של מנזר באדיה בפירנצה וקופץ אל מותו.
פירנצה
הפרופסור לתולדות האמנות של הארוורד, רוברט לנגדון מתעורר בחדר בית חולים כשהוא פצוע בראשו ולא זוכר דבר מאירועי הימים האחרונים. הזיכרון האחרון שלו היה מהארוורד, אך בית החולים שבו הוא שוהה שוכן בפירנצה, איטליה. סיינה ברוקס, רופאה בבית החולים מסבירה לו כי הוא סובל מזעזוע מוח, עקב פגיעה מקליע, שבעטיה הובהל לחדר המיון. לפתע, אישה לבושה בבגדי פאנק בשם ואיינתה, תוך כדי שהיא מנסה לפרוץ לחדר, היא יורה ברופא הנוסף. סיינה נועלת את הדלת ונמלטת עם רוברט אל דירתה בעיר.
רוברט מוצא בכיס חליפתו גליל מתכת מטיטניום שמוטבעת עליו אזהרה ביולוגית, ומחליט ליצור קשר עם הקונסוליה האמריקאית. הם אומרים לו כי הם חיפשו אחריו ומבקשים את מיקומו. הוא מוסר להם את המיקום סמוך לדירתה של סיינה, מתוך כבוד לפרטיותה. כשהוא מביט מחלון דירתה, הוא רואה לתדהמתו את ואיינתה מגיעה אל המיקום שהוא מסר ובידה אקדח. מתוך אמונה כי הממשל האמריקאי מבקש להרוג אותו, הוא מבין כי ההזדמנות היחידה שלו לשרוד הוא לגלות מהו הגליל הרעיל.
כשהוא פותח את הגליל הוא מגלה חותם גליל עשוי שנהב מתקופת ימי הביניים שעליו מגולף דמות של שטן תלת ראשי והאותיות SALIGIA (ראשי תיבות של שבעת החטאים של הנצרות בלאטינית), שבתוכו מקרן הייטק זעיר, שמקרין גרסה של מפת התופת מאת סנדרו בוטיצ'לי. לפתע חיילים לבושי שחורים פושטים על הבניין, לאחר שרוברט חשף את האיי פי שלו בגלישה לחשבון הדואר האלקטרוני שלו בהרווארד, וסיינה ורוברט מצליחים להימלט. השניים מגיעים לאזור של העיר העתיקה של פירנצה כשהם מבינים שלחותם הגליל יש קשר לדנטה, אך מגלים שהמשטרה המקומית והמשטרה הצבאית האיטלקית תחמו את השערים ותרים אחריהם, הם נמלטים אל גני בובולי.
מנהלת המוזיאון פאלאצו וקיו שמשכן את יצירת "קרב מרציאנו", מרתה אלווארז מזהה את רוברט כיוון שרוברט נפגש עמה לילה קודם יחד עם איגנציו בוזוני "הדומינו", מנהל הקתדרלה בפירנצה, וביקש לראות את מסכת המוות של דנטה. רוברטו מבין שהוא עוקב אחר צעדיו שלו מהלילה הקודם. מרתה לוקחת את השניים אל המסיכה אך מגלים שזו נעלמה. כשהם סוקרים את מצלמות האבטחה, מתברר שרוברט יחד עם "הדומינו" גנבו את המסכה. שומרי המוזיאון סוגרים על רוברט וסיינה, כשבנקודה זו מזכירו של הדומינו יוצר קשר עם רוברט ומעדכן אותו כי דומינו מת מהתקף לב, כשמילותיו האחרונות היו "גן עדן 25".
רוברט וסיינה נמלטים משומרי המוזיאון, כשהחיילים השחורים מגיעים לבניין. הם חוצים את המבנה דרך היצירה "Apotheosis of Cosimo I" מאת וזארי. לאחר שואיינתה מופיעה ומנסה לירות ברוברט, סיינה הודפת אותה ומפילה אותה לתוך אולם החמש מאות אל מותה. רוברט לומד שהמילים "גן עדן 25" הרומזים לקנטו ה-25 בקומדיה האלהית (שבו המשפט אל מול אגן נטבלתי בו) מתייחסות לאגן הטבילה שבהבפטיסטריום של פירנצה. השניים מוצאים שם באגן הטבילה את מסכת דנטה ובצידה האחורי חידה (בית מתוך התופת) שנכתבה בצורה של ספירלה ארכימדית, בידי בעליה הנוכחיים של המסכה, מיליארדר גנטיקאי בשם ברטרנד זובריסט. אדם בשם ג'ונתן פריס שעקב אחריהם מופיע וטוען שהוא מארגון הבריאות העולמי ומסייע להם להימלט מהחיילים עטויי השחורים. הם עוקבים אחר החידה ומגיעים ברכבת לוונציה, אך ג'ונתן נופל לפתע חסר-הכרה, בעוד סיינה נמלטת ורוברט נלכד בידי החיילים השחורים.
ונציה
רוברט נלקח אל אליזבת סינסקי, מנכ"לית ארגון הבריאות העולמי, והוא מקבל הסבר נרחב אודות מה שאירע קודם לאשפוזו בבית החולים: ברטרנד זובריסט התאבד לפני כשבוע והיה מדען משוגע מהזרם של הטרנס הומניזם ואוהד מושבע של דנטה שביקש להנדס מוות שחור חדש כדי לגאול את העולם מהתפוצצות אוכלוסין. אליזבת פשטה על הכספת של זובריסט ומצאה גליל והביאה את רוברט לפירנצה כדי לעקוב אחר הרמזים, אך רוברט ניתק קשר לאחר שנפגש עם מרתה ו"הדומינו", כשארגון הבריאות העולמי חשש כי הוא בגד והחליט לעבוד עם תומכיו של ברטרנד כדי להפיץ את המגפה.
החיילים השחורים (ה-SRS) מתבררים כיחידה מיוחדת של ארגון הבריאות העולמי, שמעולם לא התכוונו להרוג רוברט אלא להביאו בחזרה. אולם ברטרנד הותיר מאחוריו צל: אגודת סתרים לא אתית בשם "הקונסורציום" שמטרתה להגן על גליל העצם עד לתאריך היעד. כשאליזבת לקחה את הגליל, הם היו מחויבים להגן בכל מחיר על גליל העצם. הם חטפו את רוברט לאחר הפגישה עם מרתה ו"הדומינו" אך רוברט לא פתר את המשפט כולו. בשלב זה הם סיממו את רוברט כדי לגרום לו לשכוח מאירועי הימים האחרונים וזייפו פציעה ולגרום לכך שיתעורר בבית החולים ולמנוע ממנו מלפתור את העניין עד תומו. השיחה אל הקונסוליה האמריקאית בוימה אף היא. אולם מנהיג הקונסורציום החליט להתחיל לשתף פעולה עם ארגון הבריאות העולמי מתוך מודעות כי מעשיו של ברטרנד לא היו אלא מזימה לטרור ביולוגי.
סיינה מתגלה כנוכלת ו"הקונסורציום" מבין שהיא הייתה התומכת החשאית של ברטרנד (המתקראת גם FS-2080). היא יודעת את מיקום מקור המגפה לאחר שרוברט למעשה פתר את החידה וברצונה להפיץ את המגפה בכוחות עצמה. רוברט, ארגון הבריאות העולמי והקונסורציום מסייעים זה לזה, כדי לעצור אותה באמצעות מציאות מיקום החידה האמיתי, שלא היה ונציה אלא איסטנבול, מאז שאנריקו דאנדולו, דוכס ונציה, נקבר שם.
איסטנבול
רוברט לנגדון ונציגי ארגון הבריאות העולמי מגיעים אל מוזיאון האגיה סופיה אך מגלים שהמגפה בבור מים הירבאטאן, הם מוצאים שם את סיינה לובשת בורקה. סיינה בורחת מהם החוצה בעודה צועקת בטורקית "אש" (או משהו הדומה לכך) וגורמת לתיירים להימלט העירה.
עד מהרה מתברר שסיינה לא ניקבה את השקית שמתמוססת מאליה, והחומר שבו התמוסס במים שבוע לפני כן, וכי המגפה כבר התפשטה הרבה קודם ונמצאת בכל העולם. התברר כי סיינה ביקשה לבלום בעצמה את המגפה, אך לא סמכה על ארגון הבריאות העולמי עצמו, שלא ינסה להשתמש במגפה כמחקר לפיתוח כלי נשק. מנהיג הקונסורציום מנסה להימלט מארגון הבריאות העולמי והוא שולח אנשים הלבושים כשוטרים טורקיים שעוצרים אותו, אך מאוחר יותר הוא אכן נעצר על ידי המשטרה הטורקית ומוביל לחקירה על ארגון קונסורציום.
התברר שהוירוס ששמו אינפרנו הוא וקטור ויראלי שמתחבר עם דנ"א אנושי ומשנה אותו כך, שבאופן אקראי גורם לעקרות אצל כשליש מבני האדם, ואפילו עם טכנולוגיה של הנדסה גנטית בעתיד, שינוי בחזרה לגנום האנושי יהיה מסוכן. סיינה מקבלת חנינה בתמורה לכך שתעבוד מול ארגון הבריאות העולמי בעתות משבר, עקב הרקע שלה כרופאה והידע והניסיון שצברה בעבודה עם ברטרנד.
השראה והשפעה
בפרק העשירי של הספר רוברט לנגדון מזכיר אמרה של רוברט אופנהיימר, בזמן שנבחנה פצצת האטום הראשונה: "עכשיו הפכתי למוות, מחסל העולמות". בראון מתייחס באופן לא מדויק ל"וישנו, מחסל העולמות". אף שהפתגם נלקח מ"בהגאוואד גיטה" שבה קרישנה אומר זאת לארג'ון כשהוא מציג לו צורה אחרת. קרישנה היא התגלמות הווישנו מה שעשוי להסביר אם רוברט משתמש בפתגם עם שמו של וישנו.
שמו של אנריקו דאנדולו היה אמור להיכתב כהנריקוס דאנדולוס, מאחר שהסמן על קברו בהאגייה סופיה נקרא כהנריקוס דאנדולו.
עיבוד קולנועי
ביולי 2013 פורסם לראשונה כי טום הנקס ורון הווארד מעוניינים לשוב ולשתף פעולה ביצירת סרט קולנוע שיתבסס על הספר. Sony Pictures הכריזו כי הסרט ייצא לאקרנים באוקטובר 2016 כאשר הצילומים התרחשו באיטליה ונמשכו מסוף אפריל עד יולי 2015.
ל'איל-סור-לה-סורג
ל'איל-סור-לה-סורג (בצרפתית: L'Isle-sur-la-Sorgue, תרגום מילולי - האי שעל [נהר] הסורג; בעברית נהגו בעבר לכתוב לישלוא) היא עיר בדרום צרפת, במחוז ווקלוז שבחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. העיר היא מוקד תיירותי חשוב וידועה בשל שוק הפשפשים והעתיקות הגדול שלה.
היסטוריה
בתקופת הכיבוש הרומי ישב במקום חיל מצב רומי.
בימי הביניים התפתח היישוב, ובמהלך המאה ה-13 עבר לרשות האפיפיור, הורחב ובוצר, והפך למרכז אזורי.
בתקופת המהפכה הצרפתית הייתה העיר מרכז מלוכני מרכזי, והפכה למוקד לחיכוכים בין תומכי המהפכה השונים למלוכנים. ב-1793 נערך קרב בעיר, במהלכו נהרגו כ-25 אנשים ונשרפו בית הכנסת העתיק ומבנים נוספים. למרות שרוב האבדות היו לצד המהפכני, נאלצו המלוכנים לברוח לאביניון. שנתיים לאחר מכן הושמה העיר במצור במשך מספר שבועות, עד להכרזה על שביתת נשק כללית.
במאה העשרים התבסס השוק של העיר, שהביא פריחה כלכלית ולגידול יציב באוכלוסייה.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2013 מתגוררים בעיר כ-18,955 תושבים. בצירוף הכפרים והשטחים הבנויים הצמודים לעיירה אך לא נכללים בשטחה, מגיע מספר התושבים לכ-25,000. בניגוד לעיירות רבות בצרפת, אוכלוסיית העיר ממשיכה לגדול באופן יציב מסוף מלחמת העולם השנייה, אז מנתה כ-7,000 תושבים, ועד לימינו.
כלכלה ותיירות
העיר היא מוקד תיירותי ידוע, בשל התעלות החוצות אותה ובעיקר בשל השוק המפורסם שלה. מדי יום ראשון נערך בחלק העתיק של העיר שוק פשפשים ועתיקות ענק ולצידו שוק איכרים בו נמכרת תוצרת מקומית אופיינית. השוק והחנויות בעיר נחשבים למקום השלישי בחשיבותו בעולם לסחר בעתיקות. מלבד השוק פתוחים בעיר עשרות גלריות, מסעדות ובתי קפה.
הקהילה היהודית
בימי הביניים התבססה בעיר קהילה יהודית חשובה, כחלק מפריחת יהדות פרובאנס. זמן התבססותה אינו ידוע אולם עוד מהמאה ה־12 מוצאים עדויות לקיומה של קהילה יהודית מפותחת בעיר. לאחר גירוש ספרד הגיעו חלק מהמגורשים לעיר, הקהילה התרחבה אך איבדה חלק ממנהגיה המקוריים – שעד אז היו פרובנסליים ועתה חדרו השפעות ספרדיות. בעת גירוש יהודי פרובאנס בשנת 1501 הייתה העיר אחת מארבע הערים היחידות בפרובאנס בהן נותרו יהודים, מכיוון שהיו תחת שלטון האפיפיור וצווי המלך הצרפתי לא חלו עליהן. לאחר הגירוש עברו אל העיר יהודים רבים והקהילה היהודית המשיכה להתפתח.
בשנת 1624 הועברו יהודי העיר לשטח ה"קרייר" – גלגול מקומי של הגטו הוונציאני. ה"קרייר" נבנה בצורה מנותקת משאר העיר, סביב בית הכנסת ומבני הקהילה. רק לאחר מאתיים שנה, בזמן עבודות שיפוץ עירוניות נרחבות שנערכו במאה ה־19, נהרסו חלק מחומות הקרייר והוא חובר חזרה אל העיר. עד היום נקראת הכיכר הגדולה בגטו־לשעבר בשם "כיכר היהדות".
במאה ה־18, עם החלת שוויון הזכויות ליהודים, הפכו יהודי העיר לשותפים פעילים במסחר ובחיים העירוניים, ותרמו לפיתוח העיר. הקהילה שעד אז דעכה התבססה מחדש, ויהודי בן הקהילה אף כיהן במשך תקופה קצרה כראש העיר.
בראשית המאה ה־19 החלו יהודי העיר להגר את הערים הגדולות, פריז מרסיי ושאר הערים בהן הקהילה היהודית בתפתחה בשנים אלו. בראשית המאה ה־20 הקהילה ננטשה וכמעט כל יהודייה עזבו אותה.
מבני הקהילה
בית הכנסת של העיר נבנה ונחרב מספר פעמים, ובמאה ה־17 שכנו בית הכנסת ובית הקברות המקומיים סמוך לבית העירייה הנוכחי. הפעם האחרונה בה נחרב בית הכנסת הייתה בשנת 1793 בעת פרעות אזרחיות במהלך המהפכה הצרפתית. החפץ היחיד ששרד מבית הכנסת הוא מחיצה מעוטרת ששימשה כהפרדה בין עזרת הגברים לעזרת הנשים, כיום מוצבת המחיצה בקטרדת נוטרדאם של המלאכים שבעיר. מלבד מקום תפילה, שימש בית הכנסת כבית־ספר, כמאפיה וכמקום כינוס לקהילה.
בראשית המאה ה־19 הועבר בית הקברות העתיק למרחק של קילומטר וחצי דרום מערבית ממקומו המקורי. בראשית המאה ה־20 ננטש בית הקברות לחלוטין בזמן חיסול הקהילה. כיום, בית הקברות בעיר עבר שיפוץ ושימור נרחב ורשום כאתר היסטורי, ומשמש כמוקד תיירות לעיר.
דן וגנר
דן וגנר הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי לשעבר.
במהלך שירותו בצה"ל, ב​סמיכות למלחמת סיני, נפצע מהתהפכות רכבו הצבאי והפך למשותק בגפיו התחתונות.
ב-1964 השתתף באולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) וזכה במדליית ארד עם נבחרת הכדורסל.
ב-1975 השתתף בנבחרת ישראל לטורניר הספורט האירופי למשותקים.
ב-1982 חזר משליחות בת ארבע שנים בארצות הברית. עם שובו החל במאבק מול רשות התעופה במטרה לאפשר לבעלי מוגבלויות להשתתף בקורס טיס אזרחי, כמקובל בארצות הברית. מאבקו הוביל להסכמה במתן היתר בכפוף לאיתור מדריך טיסה אישי שילווה את הכשרתו. וגנר סיים את לימודי הטיסה והוכשר לרישיון טיס.
בנו הוא יובל וגנר, שנפצע אף הוא בעת שירותו הצבאי, והקים את עמותת נגישות ישראל.
זיקית מצויצת
זיקית מצויצת (שם מדעי: Trioceros cristatus), היא מין ממשפחת הזיקיתיים השוכנת לאורך אפריקה הטרופית. מין זה תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע הבריטי סמואל סטטצ'ברי בשנת 1837. שמה ניתן עקב הציצה הרחבה הזקורה מאחורי ראשה.
תפוצה ובית גידול
הזיקית המצויצת יכולה להימצא במדינות הבאות: גינאה המשוונית כולל ביוקו, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גבון, ניגריה, גאנה וטוגו. המיקום המייצג של הזיקית הוא בגבון. הזיקית חיה בין הגבהים 10 ל-900 מטר מעל גובה פני הים, ויש לה בית גידול המכסה שטח של כ-1,000,000 קמ"ר. ארגון ה-IUCN העריך את מצב השימור של הזיקית המצויצת "ללא חשש".
תיאור
נקבת הזיקית המצויצת גדולה יותר מהזכר: האורך הכולל של הנקבה הוא 28 ס"מ, בעוד שהאורך הכולל של הזכר הוא רק 25 ס"מ. נקבות מטילות בין 11 ל-14 ביצים בכל תטולה, אך נמצאה גם אחת של 37 ביצים.
טקסונומיה
הזיקית המצויצת תוארה לראשונה על ידי סטטצ'ברי ב-1837. בשנת 1865, גריי תיאר אותה בשם המדעי Pterosaurus cristatus. וורנר תיאר אותה כ-Chamaeleon cristatus ב-1911, ומרטנס תיאר אותה ב-1966 כ-Chamaeleo cristatus. קלבר ובומה תיארו אותה כ-Chamaeleo (Trioceros) cristatus ב-1986, ונקס תיאר אוותה באותו השם בשנת 1999. לבסוף, המין תואר בשנת 2009 בשם הנוכחי שלו, Trioceros cristatus.
חוג פטרשבסקי
חוג פטרשבסקי הוא כינוי לקבוצת אינטלקטואלים פרוגרסיבית, שהתקיימה בשנות ה-40 של המאה ה-19 בסנקט פטרסבורג, רוסיה. הקבוצה אורגנה על ידי ונקראה על שמו של מיכאיל פטרשבסקי, מחסידי הסוציאליזם האוטופי, על-פי תורת שארל פורייה. חברי החוג היו משכילים, סופרים ואנשי ממשל, בעלי דעות פוליטיות שונות, אך לרוב מתנגדי השלטון הטוטליטרי באימפריה הרוסית ולשיטת הצמיתות שנהגה בה.
בדומה לקבוצות אחרות שקדמו לה, קודם למרד הדקבריסטים, מטרת הקבוצה הייתה עיסוק בפילוסופיה וספרות מערבית שהעיון בה נאסר תחת שלטון ניקולאי הראשון.
בין חברי הקבוצה הבולטים ניתן למנות את הסופרים דוסטויבסקי, סלטיקוב-שצ'דרין, המשורר שבצ'נקו ואחרים.
הצאר ניקולאי לאחר מהפכת 1848 ראה בקבוצות מעין אלו סכנה, וב-1849 נאסרו חברי הקבוצה. חברי הקבוצה הובלו להוצאה להורג, אך בעומדם מחכים לביצוע גזר דינם, הגיעה הודעה על המתקת עונשם לעונשי מאסר.
אינטגרל פרנל
במתמטיקה, אינטגרלי פרנל, הם שתי פונקציות טרנסצנדטליות הנקראות על שם אוגוסטן ז'אן פרנל, אשר השתמש בהם למחקר באופטיקה. הפונקציות הללו קרובות לפונקציית השגיאה, ומוגדרות כך: הפונקציות הם גם הייצוג הפרמטרי של ספירלת אוילר, מכיוון שניתן להגדיר את הספירלה על ידי כאוסף הנקודות (x,y) כך שעבור t מסוים, מתקיים (x, y) = (C(t), S(t)).
שקט (סרט, 2016)
שקט (באנגלית: Hush) הוא סרט בסגנון מותחן-אימה אמריקאי, אשר בוים על ידי מייק פלנגן. תסריטו נכתב על ידי פלנגן וקייט סיגל. בין שחקניו הראשיים של הסרט נמנים ג'ון גלאגר ג'וניור, מייקל טרוקו וקייט סיגל.
הסרט יצא לאקרנים ב-8 באפריל 2016, על ידי בלאמהאוס הפקות ואינטרפיד פיקצ'רס.
עלילה
מאדי יאנג (קייט סיגל), היא סופרת אשר איבדה את שמיעתה ויכולת הדיבור שלה באופן זמני, עקב מחלה בקטריאלית בגיל 13. לאחר מכן, בעקבות ניתוח שהשתבש, איבדה את שני החושים לצמיתות. מאדי סובלת ממחסום כתיבה ולכן היא מקפידה להתבודד בביתה, אשר ממוקם בלב יער. בתחילת הסרט מאדי מכינה ארוחה, בזמן ששכנתה וחברתה שרה (סמנתה סלויאן), מגיעה לביקור ומחזירה לה את הספר שלה. בשעה שהשתיים מדברות במרפסת הבית, גלאי העשן נדלק ומאדי מכבה אותו ומניחה אותו על השולחן. באותו ערב, בזמן שמאדי מנקה את המטבח, שרה דופקת בהיסטריה על חלונות המטבח, מתחננת לעזרה תוך שהיא צורחת. איש במסיכה המכונה "הרוצח" (ג'ון גלאגר ג'וניור), תופס אותה, מצמיד אותה אל חלון המטבח ודוקר אותה פעמים רבות עד שהיא מתה מפצעיה. לאחר שרצח את שרה, מביט האיש אל מאדי, ומבין כי היא חירשת מפני שלא שמעה דבר. תחילה, נכנס הרוצח אל ביתה ובזמן שהייתה במטבח הגיח מאחוריה בפתאומיות וניסה לדקור אותה ללא הצלחה. מאדי לא שמה לב לכך ובסמוך לכך חברתה מקס (אמיליה גרייבס) מתקשרת אליה והשתיים פוצחות בשיחה. תוך כדי השיחה, מסננת מאדי מספר שיחות מהאקס שלה המתקשר אליה ללא הרף. לאחר מכן, מקבלת מאדי מספר תמונות למחשב הנייד שלה המציגות בתוכן אותה, מחפשת את החתול שלה.
מאדי מבינה כי מישהו צופה בה ודרך דלת ביתה רואה את האדם במסיכה. היא נכנסת לפאניקה ונועלת את כל חלונות ודלתות ביתה במהירות. כאשר הבין האיש במסיכה כי מאדי גילתה אותו, הוא מכבה לה החשמל בביתה ומחבל במכוניתה מה שמבודד אותה מהעולם בכל צורה שהיא. לאחר שנעלה את כל אמצעי הכניסה האפשריים בבית, הולכת מאדי אל הסלון, שם היא כותבת על ויטרינת הזכוכית בשפתון "אם תלך לא אספר, לא ראיתי את פניך. חבר שלי בקרוב מגיע הביתה". הרוצח קורא את הכתוב, מוריד את המסיכה וכותב לה בחזרה "אני יכול להיכנס אל ביתך בכל רגע נתון, אך לא אעשה זאת עד שיגיע זמנך למות". לאחר מכן, הרוצח דופק על חלון חדרה של מאדי באמצעות היד של שרה אותה רצח קודם לכן. מאדי נבהלת ומנסה לקחת מידה של שרה את הפלאפון שלה בתקווה שתהיה קליטה והיא תוכל להזעיק עזרה, אך פעולה זו נכשלה. בסמוך לכך, היא מטפסת על גג ביתה במטרה לנסות ולברוח משם. משחשבה שהצליחה לחמוק מידיו של הרוצח, הוא יורה ברגלה חץ שפוגע גם ביכולתה לנוע. היא מצליחה לגנוב לו את הקשת שלו, וכשבאה לירות בו בחזרה מגלה כי אין בה מספיק כוח בשביל לטעון את החץ.
מיד לאחר מכן, מגיע ג'ון סטנלי (מייקל טרוקו) במטרה לחפש את שרה. הרוצח פוגש בו ואומר לו שהוא שוטר שהוזעק למקום. הוא אף מבקש ממנו שיחת טלפון במטרה לקרוא לתגבורת. לאחר המאורע שם לב ג'ון כי מכיסו של האיש נפל עגיל אותו ענדה שרה. הוא מבין כי הוא לא שוטר ובאותו הרגע דופקת מאדי בחוזקה על החלון במטרה להזהיר את ג'ון מהרוצח. מחמת הדפיקות החזקות של מאדי על החלון, לא שם לב ג'ון כי הרוצח עומד מאחוריו. לאחר שניות ספורות משסף הרוצח את גרונו של ג'ון. בעת שג'ון מדמם למוות, הוא מנסה להסיח את דעתו של הרוצח במטרה שמאדי תצליח לברוח, ופוצח בקטטה המלווה באלימות פיזית קשה, הגורמת לג'ון למות. לאחר שמאדי צפתה בג'ון מת בייסורים, היא מבינה כי היא עלולה לסיים כמוהו ולכן היא קמה על רגליה ומנסה לתכנן מהלך שיעזור לה לברוח מן הבית.
בזמן שהרוצח מנסה למשוך את תשומת לבה של מאדי ולהוציא אותה מהבית, בעזרת איום על חייו של החתול שלה, היא מצליחה לאזור כוח, לטעון את הקשת ולירות בו חץ בכתף. הרוצח זועק מכאבים, מתעצבן ורודף אחריה עד שמגיע אל דלת ביתה שם מצליח לאחוז בידה תוך שהיא טורקת את הדלת עליה. הוא דורך ומרסק את ידה של מאדי ובעקבות כך, מצליחה להכניס אותה פנימה ולסגור את הדלת. מאדי עומדת מולו וכותבת לו עם הדם שלה על החלון "תעשה את זה, פחדן" ורצה למחשב לכתוב מילים אחרונות להוריה, ותיאור של הרוצח, בזמן שהוא מנסה לשבור את דלת הכניסה ללא הצלחה. היא רצה ומתחבאת בשירותים עם סכין, והוא מצליח להיכנס דרך החלון של השירותים אשר ניצב מאחוריה. ברגע האחרון היא מרגישה את הנשימה שלו על העורף שלה ומתחמקת מהסכין שלו ודוקרת אותו ברגל. היא רצה אל עבר המטבח ומתיישבת על הרצפה מתשישות, וכשהוא מגיע היא משפריצה עליו קוטל חרקים מעוורת אותו, ומפעילה את גלאי העשן ההופך אותו לחירש זמני. הוא מצליח להגיע לעמדת יתרון בשנית, וחונק אותה. תוך כדי המאבק חשה מאדי כי היא מאבדת את ההכרה וברגע האחרון תופסת פותחן בקבוקים איתו היא דוקרת את הרוצח בעורק הראשי, דבר אשר גורם למוות מידי של הרוצח. היא מצליחה לקחת בחזרה את הטלפון שלה אותו גנב הרוצח בהתחלה ומזעיקה משטרה.
לקראת הסוף, יושבת מאדי על מרפסת ביתה, תוך שהיא מלטפת את החתול שלה. באותם הרגעים מגיעה המשטרה וכך מסתיים הסרט.
הפקה
עד ספטמבר 2015, לא פורסם שום מידע אודות הסרט. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו שהתקיים באותה השנה, נודע כי עתיד לצאת הסרט בבימויו של מייק פלנגן, ואף נודע כי אשתו קייט סיגל אף תגלם בסרט את התפקיד הראשי של האישה החירשת-אילמת.
במקור, עלה רעיון כי הסרט יהיה סרט אילם. לבסוף, הוחלט לוותר עליו ולהפוך את קייט סיגל לחירשת-אילמת במקום זה.
הוצאה
הסרט הופץ לראשונה בפסטיבל הסרטים "South by Southwest", ב-12 במרץ 2016. את זכויות ההפצה של הסרט ברחבי העולם רכשה נטפליקס, והוא יצא לאקרנים בבתי הקולנוע ב-8 באפריל 2016.
פרשת מותו של אהוביה סנדק
פרשת מותו של אהוביה סנדק אירעה ב-21 בדצמבר 2020 ובה נהרג הנער אהוביה סנדק בעקבות התהפכות רכב בסמוך להתנחלות כוכב השחר שבהרי בנימין.
בלשי משטרה מימ"ר ש"י שחשדו בחמישה צעירים מנוער הגבעות כי יידו אבנים לעבר פלסטינים, ביצעו מרדף אחרי המכונית בה נסעו חמשת הצעירים. המרדף הסתיים בהתנגשות בין רכב הבילוש לרכב הנמלט, שנהגו היה נער בן 16 שנהג ללא רישיון. כתוצאה מכך התהפך הרכב הנמלט, סנדק בן ה-16 נהרג וארבעה צעירים נוספים שהיו במכונית נפצעו קל עד בינוני.
בעקבות האירוע התקיימו הפגנות מחאה רבות בישראל בהשתתפות אלפים. המפגינים מחו על מותו של סנדק ודרשו לפתוח בחקירה בידי גורם עצמאי. חלק מההפגנות לוו בחסימות כבישים, הרס תשתיות, נזק לרכוש והתנכלויות על רקע גזעני. במספר הפגנות היו התנגשויות אלימות בין המשטרה למפגינים, במהלכן נפצעו אזרחים ושוטרים. ב-27 בינואר 2022 הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, על סגירת תיק החקירה נגד השוטרים המעורבים בפרשה.
האירוע
ב-21 בדצמבר 2020, סמוך לשעה 12 בצהריים, בלשים מימ"ר ש"י שנסעו במכונית אזרחית, ביצעו מרדף גלוי אחרי מכונית שעקפה מחסום משטרתי שיושביה נחשדו ביידוי אבנים לעבר פלסטינים. לדברי השוטרים נסע הרכב הנמלט בזיגזג ובמהירות מופרזת. במהלך המרדף בכביש 449 באזור כוכב השחר, אירעה התנגשות בין שתי המכוניות. הרכב הנמלט התהפך ואחד מנוסעיו, אהוביה סנדק, נהרג. נוסעי הרכב הנמלט טענו שמכונית הבלשים ניגחה את מכוניתם בכוונה וכתוצאה מכך הם הועפו מהכביש והתהפכו.
בהודעה שמסרה המשטרה לבית המשפט זמן קצר לאחר האירוע היא טענה כי הרכב הנמלט התהפך בשל איבוד שליטה של הנהג. בהמשך חקירת התאונה, מסרו השוטרים כי התאונה אירעה כתוצאה מהתנגשות בין המכוניות, בעת ניסיונם של הבלשים לעקוף את הרכב הנמלט ובשל הנסיעה הפרועה של הרכב הנמלט.
על פי עדותו של שוטר שנכח באירוע, שניים מנוסעי הרכב יצאו מן הרכב בכוחות עצמם כשהם מתקשים לנוע ונאזקו על ידי השוטרים. שני נוסעים אחרים חולצו על ידי חובש מכוחות ההצלה שהוזעקו לאירוע. כוחות ההצלה שאלו בזירה את הנערים, חבריו של אהוביה סנדק, כמה נערים היו ברכב, כדי לוודא שאין עוד פצוע שהם לא מצאו בזירה, אך אלו שתקו. רק לאחר למעלה משעה, לאחר עזיבת כוחות ההצלה, התגלתה גופתו הלכודה של סנדק מתחת למכונית, במסגרת סריקת הרכב לצורך איסוף ראיות.
מניעת גישה לזירת האירוע
כמקובל בזירות אירוע של תאונות דרכים קטלניות, מנעו השוטרים כל גישה לזירה, בין השאר מאנשי זק"א, מעורך הדין מטעם ארגון "חוננו", מבוחן תנועה שהארגון הזמין כדי לבחון את הזירה ומעיתונאים. גם חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', שניסה לגשת לזירת האירוע, נבלם בתחילה בידי שוטרים. יו"ר הכנסת, יריב לוין, גינה את חסימתו.
חקירת נוסעי הרכב הנמלט
ארבעת נוסעי הרכב הנמלט נעצרו בידי המשטרה מיד לאחר התאונה, ובהמשך שוחררו. שניים מהם חשודים בהמתה בקלות דעת, בהפקרה לאחר פגיעה, ביידוי אבנים, בעבירות תנועה ובעבירות נוספות, והם מיוצגים על ידי עורכי דין מארגון "חוננו".
חקירת השוטרים המעורבים
חקירת האירוע מתנהלת על ידי צוות חקירה משותף למשטרה ולמח"ש, בליווי פרקליטות מחוז ירושלים ופרקליטי מח"ש, זאת עקב מעורבות אזרחים שאין בסמכות מח"ש לחקור. תשעה שוטרים נחקרו על ידי מח"ש, מתוכם ארבעת השוטרים שהשתתפו במרדף ונחקרו תחת אזהרה שלושה ימים לאחר האירוע. מאוחר יותר נעצר אחד השוטרים המעורבים בחשד לשיבוש הליכי חקירה, בעקבות ראיון שנתן לכתב מעריב קלמן ליבסקינד, ושוחרר לאחר החקירה.
לבקשת המשטרה, בית המשפט הוציא צו איסור פרסום על שמות השוטרים המעורבים, על שניים מהם הוצבה אבטחה עקב חשש להתנכלות, והם הוגדרו כמאוימים בדרגה הגבוהה ביותר.
בדיקה בכנסת
בנובמבר 2021 החליטה הכנסת על הקמת ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת ביטחון הפנים, שתדון בנסיבות מותו של אהוביה סנדק.
בעקבות האירוע
האירוע התפרסם במהירות, ותמונות וסרטונים המתעדים את המכונית ההפוכה ואת השוטרים המונעים מחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' להיכנס לזירה, הופצו ברשתות החברתיות ושודרו בכלי התקשורת.
הפגנות
כבר ביום האירוע, ב-21 בדצמבר, התקיימו הפגנות מחאה סמוך לחוות גלעד ובכניסה לבית החולים הדסה הר הצופים - שם אושפזו ארבעת הנערים שנפצעו באירוע. במהלך השבועיים שלאחר מכן, התקיימו הפגנות במוקדים שונים בארץ. בחלק מההפגנות לקחו חלק גם חברי כנסת. ב-29 בדצמבר, התקיימה הפגנה מחוץ לגבולות ישראל מול הקונסוליה הישראלית בעיר ניו-יורק שבארצות הברית. הפגנות רבות לוו באלימות ובעימותים בין המפגינים לבין השוטרים, במעצרם של עשרות מפגינים, ובפציעתם של שוטרים ומפגינים רבים. המשטרה הפעילה מכתזיות בניסיון לפזר את המוחים, גם במתחמים המאושרים. המפגינים דרשו להעמיד לדין את השוטרים, לסגור את ימ"ר ש"י, וכן שגורם חיצוני יחקור את הפרשה.
ארבעים יום אחרי מותו של סנדק פתח פעיל הימין אלישוב הר-שלום בשביתת רעב מול ביתו של השר לביטחון הפנים, בדרישה לחקור את האירוע.
בנובמבר שנה לאחר מכן התחדשו ההפגנות לקראת ההכרעה בתיק במלאת שנה למקרה. ב-24 בנובמבר הוצת בקריית ארבע רכב של קצין משטרה, ולידו נכתב "ד"ש מאהוביה".
אלימות נגד פלסטינים
במהלך המחאה נרשמו עשרות אירועי אלימות נגד פלסטינים, בהם מקרי הצתה, תקיפה ויידוי אבנים על מכוניות פלסטיניות. ב-23 דצמבר 2020 תקפה קבוצה בת כ-30 מתנחלים רעולי פנים את השכונה הדרום-מזרחית של הכפר ג'אלוד, וניפצו מצלמת אבטחה ואת שמשותיהם של שלושה כלי-רכב. נמלטו לכיוון המאחז אחיה. ב-26 בדצמבר 2020, בסיומה של הפגנה מול המטה הארצי של המשטרה במחאה על מות סנדק יודו אבנים על בתים ומכוניות בשכונת אבו טאעה שבגבעה הצרפתית.
תגובות
עם פתיחת החקירה נשמעו טענות על שיבושים, טשטוש ראיות וטיוח, בין השאר מפי חברי כנסת, ראשי מועצות, רבנים ואישי ציבור.
כמאתיים רבנים חתמו על קריאה להקים ועדת חקירה חיצונית שתחקור את התנהלות השוטרים בפרשת מותו של אהוביה. השר רפי פרץ ו-18 ח"כים נוספים מהליכוד, ש"ס, יהדות התורה וימינה חתמו על קריאה לשר המשפטים להקים ועדת חקירה עצמאית.
נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, דוד רוזן, קבע כי על ראש מח"ש, קרן בר-מנחם, היה לנהוג בזהירות הראויה נוכח הספקות שהועלו בנושא נגיחת רכב הנערים על ידי הניידת בקרב גורמים במח"ש וכן בפרסומים בתקשורת, אך הוסיף כי לא ניתן לומר שעו"ד בר מנחם עיוותה את העובדות ביודעין.
ביולי 2022 אמר סגן ראש מח"ש היוצא, משה סעדה: "יש פה משפחה ומת להם ילד, ובסוף התחושה שהייתה לי היא שקול דמיו זועקים מן האדמה. זאת אומרת, במקום שהדבר ייחקר ויידעו מה קרה – הילד הלך אל מותו והם לעולם לא יידעו. הכול כי לא אפשרו את החקירה".
הנצחה
ב-23 בדצמבר 2020 הקימו חבריו של סנדק במקום בו נהרג מאחז שנקרא על שמו, "מעלה אהוביה". המאחז כלל חווה חקלאית ומוקד רעיית צאן. ח"כ בצלאל סמוטריץ' השתתף בעלייה לקרקע יושבי המאחז השחיתו גידולים חקלאיים של פלסטינים בסביבה ותקפו באלות את הרב אריק אשרמן שתיעד את מעשיהם. ב-6 באפריל 2021 פינו כוחות מג"ב את המאחז שבו התגוררו שבע משפחות. הוריו של אהוביה סנדק יצאו בגיוס המונים לנטיעת כרם ולהקמת בית כנסת לזכרו, יחד עם כוונתם לשוב לקרקע במאחז.
מאחז נוסף שהוקם על שמו הוא 'אוהבי י-ה' - המאחז ממוקם בסמוך ליישוב בת עין, מקום מגוריו של אהוביה. מאז הוא נהרס ונבנה שוב יותר מעשר פעמים.
יומיים לאחר האירוע, ב-23 בדצמבר, קיימו תלמידי ישיבת "חצים" מרוץ בשומרון לזכר סנדק ואסתר הורגן.
בעקבות האירוע כתב פעיל הימין אלישוב הר שלום שיר בשם "הנה הגאולה", שבוצע על ידי הזמר הראל טל.
במלאת שנה למות אהוביה הוציא זיו יחזקאלי שיר שנקרא "הגבעוני" אותו הוציא אחרי סיבוב בגבעות, בין השאר במעוז אסתר.
הזמר אהרון רזאל שר והלחין קטע שכתב אברהם סנדק לזכרו בשם "מכתב מאהוביה".
הארלקין (ספר)
הארלקין (באנגלית: Harlequin) הוא רומן היסטורי מאת ברנרד קורנוול. זהו הכרך הראשון בסדרת הספרים מסע הגביע העוסקת בקורותיו של הקשת האנגלי תומאס מהוקטון, על רקע מלחמת מאה השנים.