cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גאורון
חלל עמוק 9
בעונה החמישית של בסדרה, בפרקים "In Purgatory's Shadow" ו-"By Inferno's Light", גאורון מחדש את הסכם השלום בין הפדרציה לקלינגונים, אשר נחתם בקיטאמור, לאחר שהאיחוד הקרדאסי מצטרף אל הדומיניון, והגנרל מרטוק האמיתי חומק ממאסרו בבית כלא של הדומיניון.
הופעותיו האחרונות של גאורון הן בפרקים "When It Rains..." ו-"Tacking Into the Wind", שבהם הוא נוטל פיקוד ישיר על הכוחות הצבא הקלינגוניים, ומוציא לפועל בו-זמנית התקפות מרובות ופזיזות, אשר מיעוטן צולחות. קפטן סיסקו מתלונן בפני וורף כי מעשיו של גאורון מסכנים את המאמץ מלחמתי, ושאולי מישהו צריך להסביר לו את זה - כלומר וורף. וורף משער כי מדובר בניסיון להכפיש את חברו, הגנרל מרטוק, אשר נאלץ לפקד על רבות מההתקפות האלו, אשר נועדו לכישלון. מרטוק, למרות שהוא יודע שזו אכן כוונתו של גאורון, אומר לוורף שלא לערב את עצמו. וורף, הכועס על הפרה בוטה זו של קוד ההתנהגות שמכתיב הכבוד הקלינגוני, מתעלם מבקשתו של מרטוק ומתעמת עם גאורון, שמבטל את ההאשמות של וורף, ומוסיף כי המדים שלו - "מדים של ילד" - הם הדבר היחיד שמציל אותו מגורלו האמיתי: דו-קרב עד המוות. בתגובה, וורף מסיר את סמל צי הכוכבים שעל מדיו, מניח אותו על השולחן, ומודיע לגאורון כי עתה הוא מדבר כחבר ב"בית של מרטוק". הוא חוזר על ההאשמות, ובכך הופך אותן לקריאת תיגר ישירה נגד גאורון, תוך שהוא מוסיף כי גאורון איננו ראוי להיות מנהיג האימפריה. גאורון נענה להזמנת הדו-קרב של וורף, ולאחר קרב קשה וממושך, וורף הורג את גאורון. על פי החוק הקלינגוני, וורף כעת זכאי לתפוס את תפקיד מנהיג האימפריה, אולם הוא מסרב לקבל את תואר הקנצלר, לטובת ראש הבית שלו - מרטוק. זוהי אירוניה, שכן וורף הוא זה שהרג את דוראס, ובכך איפשר לגאורון להתמנות לקנצלר מלכתחילה.
למרות מעשיו השנויים במחלוקת של גאורון לקראת סוף חייו, הוא מת במהלך קרב מכובד, כפי שניתן להסיק מזעקת המוות הקלינגונית המסורתית אשר מבצע וורף מעל לגופתו של גאורון (זעקה אשר מבוצעת על מנת להזהיר את אלו שנמצאים בסטו-וו-קור - מקומם של המתים המכובדים של הקלינגונים, על פי המיתולוגיה - כי לוחם קלינגוני בעל כבוד צפוי להגיע).
מיכה אולמן
מיכה אולמן (נולד ב-11 באוקטובר 1939) הוא אמן ופסל ישראלי. חתן פרס ישראל לשנת ה'תשס"ט (2009). עבודותיו, העוסקות בזיכרון ובהיסטוריה האנושית וכן ביחס בין האדם לטבע, משתמשות בתצורות אמנותיות שונות מתחומי הפיסול.
ביוגרפיה
מיכה אולמן נולד בתל אביב ללילי ויצחק אולמן. בנעוריו למד בבית הספר החקלאי הכפר הירוק. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל מוצנח. לאחר השירות היה שותף לגרעין נח"ל בקיבוץ ארז. חי ופועל ברמת השרון.
בין השנים 1960–1964 למד אולמן אמנות ב"בצלאל". לאחר סיום הלימודים יצא לשנת לימודי המשך בבית הספר המרכזי לאמנות ולאומנות בלונדון, שם התמחה בתחריט. עם שובו לישראל, בשנת 1966, עבד כמאייר וכמעצב גרפי בעיתון "מעריב". תחריטי המתכת שיצר, ובהם תיאורי נוף, הוצגו בשנת 1969 ב"גלריה דוגית" בתל אביב. ב-1970 קיבל משרת הוראה ב'בצלאל', בתחילה כמורה לרישום ותחריט.
המעבר מייצוג אמנותי אל 'פעולה' ממשית בחלל התרחש במהלך שנות השבעים של המאה ה-20, בהשפעת האמנות המינימליסטית והאמנות מושגית, שפרחו באירופה ובארצות הברית. במסגרת השפעות אלו החל אולמן ליצור גרסה מקומית של אמנות אדמה, שסממנה המרכזי היה חפירה של בורות באדמה.
בהשפעתו של הפסל יצחק דנציגר התארגנה בשנת 1972 קבוצה של אמנים שכללה את אולמן ויצרה מקבץ של פעולות אמנותיות באזור שבין קיבוץ מצר לכפר הערבי מייסר תחת הכותרת פרויקט מצר-מסר. אולמן, בעזרת בני נוער משני היישובים, חפר בור בכל אחד מן היישובים וביצע ביניהם החלפת אדמות סמלית. לצידו משה גרשוני כינס אספת חברים ובה חילק את האדמות קיבוץ מצר לחבריו, אביטל גבע יצר בשטח שבין שני היישובים ספרייה מאולתרת, המורכבת מספרות שמוחזרה ממפעל הנייר "אמניר".
הרדיקליות של עבודתו, והיחס שפיתח בין האמנות לבין המרחב הפוליטי, תרמו לפופולריות של אולמן ב"בצלאל", שהגיעה לשיאה במהלך "מרד הסטודנטים". בעקבות אירועי המרד פוטר בשנת 1978 ממשרתו.
בשנת 1980 השתתף בביאנלה ה-39 של ונציה, לצד משה גרשוני. בתערוכה שנקראה "אשמורת שלישית: חפירות הגנה, אדמה ומלט" הציג בורות פעורים בחלל הביתן הישראלי ובהם שקועים מבנים בנויים מאדמה.
אולמן יוצר בעיקר פסלי חוצות וידוע בעיקר בזכות סדרת פסלי "האדמה". רבות מיצירותיו כוללות חפירה באדמה, התעסקות עם אדמה וחול אך גם עם יציקות בטון ופלדה. יצירתיו "הבית" ו"יסוד" מוצבות בשדרות רוטשילד בתל אביב.
פסלים שלו מוצבים בגרמניה, צרפת, פולין, יפן, איטליה, פינלנד ועוד. היצירה המוכרת ביותר שלו היא כנראה הספרייה הריקה בכיכר בבל במרכז ברלין, פרויקט שיצר לזכר שריפת הספרים בגרמניה הנאצית.
בשנת 2004 יצר את "אנדרטת נצר אחרון" בהר הרצל בירושלים לזכר חללי צה"ל שעלו לארץ מן השואה ונפלו על תקומת המדינה במלחמת העצמאות ללא אפשרות להקים לעצמם דור המשך.
בשנת 2009 הוענק לו פרס ישראל לפיסול.
בשנת 2011 הוצגה תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיו בשם "שעון חול" במוזיאון ישראל.
יצירתו של מיכה אולמן בשנות השבעים הייתה מעורבת, והגיבה - בכל סגנון שבחר ליצור בו - למציאות חברתית ישראלית. אז עשה זאת כמתעד מצבים עירוניים או כמגרה מחשבה באמצעות אירועים אמנותיים. כך בפרויקט מצר-מסר משנת 1972, בשיתוף עם אביטל גבע, הוחלפה אדמה בין כפר ערבי (מסר) לקיבוץ ישראלי (מצר). לאחר תקופה של יצירה אינטימית ביותר בתחום הרישום, תוך התייחסות לנוף, החל את סדרת פסלי האדמה שלו (אלה נגלו לראשונה לציבור בשנת 1980, בביינאלה של ונציה). פסלים אלה, עם הרישומים שליוו אותם, נתפסו כמעט מיד כציון-דרך, הם מזכירים "קברים", "מקלטים", "כיסאות" מטים ליפול. זהו פיסול היונק הן ממציאות פוליטית, חומרית וקיומית מקומית והן מתפיסת פיסול בינלאומית פוסט מינימליסטית (עיסוק במניפולציות של צורות יסוד תוך טעינתן במשמעות רגשית). פסליו מבטאים תחושות של התגוננות, התחפרות, מוות, ייאוש ונפילה, ולפעמים גם תקווה ושאיפה להתעלות רליגיוזית (למשל בפסל שיצר בגיא בן-הינום בתערוכה "80 שנות פיסול" של מוזיאון ישראל, 1984). פסליו של אולמן מייצגים קטע מהותי של החוויה הישראלית המודרנית.
מפרץ טונקין
מפרץ טונקין הוא מפרץ רדוד המהווה את חלקו הצפון-מערבי של ים סין הדרומי.
גאוגרפיה
אורכו של המפרץ 480 ק"מ ורוחבו 240 ק"מ. המפרץ ממוקם בין סין ווייטנאם. המפרץ רדוד ביותר ועומקו אינו עולה על 82 מטרים. במפרץ מספר איים השייכים לסין, ונשפך אליו הנהר האדום.
היסטוריה
באוגוסט 1964 נשיא ארצות הברית לינדון ב. ג'ונסון הכריז שכוחות צפון וייטנאמים תקפו פעמיים משחתות של הצי האמריקאי במפרץ טונקין. כיום ידוע כי מתקפה אחת אכן התקיימה, בתגובה לפעולה של כוחות קומנדו אמריקאיים בקרבת החוף, אולם לא הייתה מתקפה שנייה. אירוע זה ידוע כאירוע מפרץ טונקין שהביא להתערבות רשמית של ארצות הברית במלחמת וייטנאם עם קבלת החלטת מפרץ טונקין על ידי בית הנבחרים האמריקאי.
אל מרדאמו
אל מרדאמו (בערבית: ٱلْمَدَام) היא עיירה באמירות שארג'ה באיחוד האמירויות הערביות בצומת הכבישים דובאי-האטה (E44 ) ומליחה -אל עין (E55), הדרך בין חטא (דובאי) לעומאן. נפח התנועה לעומאן דרך אל מרדאמו וחטא פחת מאז סגירת הגבול במהדה  ב-2016, אם כי נפח התנועה נותר על כ-5,000 נוסעים מדי יום. הדרך מאל מרדאמו לחטא פתוחה כיום רק לאזרחי איחוד האמירויות, עומאנים ולבעלי היתרים מיוחדים.
תיאור
התפתחות אל מרדאמו לאורך הכביש E44 לכיוון הדיונות הביאה לכך שהעיירה התארכה, וכוללת קניון. זאת בנוסף למרכז רפואי, אולם חתונות ומספר רב של חנויות הממוקמות לאורך הרחוב הראשי של העיירה. אל מרדאמו מארח פסטיבל קניות שנתי.
נאוואטל
נָאווַאטְל (IPA: ; תעתיק לטיני: Náhuatl) הוא שם כולל למספר שפות אצטקיות ממרכז מקסיקו. תחת "חוק כללי לזכויות לשוניות של העמים הילידיים" (Ley General de Derechos Lingüísticos de los Pueblos Indígenas) קיבלה נאוואטל, יחד עם 62 שפות "אמרינדיאניות" נוספות, מעמד רשמי כ"שפה לאומית" ושװה לספרדית.
לעיתים קרובות משמש המונח לציון שפת נאוואטל הקלאסית, שהייתה שפת האימפריה האצטקית, ועל כן שמשה כלינגואה פרנקה בחלקים נרחבים ממרכז אמריקה מהמאה ה-7 לספירה ועד למאה ה-16, עת נכבש העולם החדש בידי הספרדים.
המונח משמש גם לציון מספר שפות, חלקן ניבים של נאוואטל קלאסית, שעדין מדוברות בידי כ-1.5 מיליון איש בשטחה של מקסיקו. כל הניבים הללו הושפעו מהשפה הספרדית במידה זו או אחרת. הניבים המדוברים קרוב יותר לעמק מקסיקו קרובים יותר לנאוואטל הקלאסית, אם כי אינם זהים לה, מאשר אלו המרוחקים יותר.
סקירה כללית
נאוואטל היא השפה הילידית המדוברת ביותר במקסיקו ובצפון אמריקה. בדומה לשאר השפות האמרינדיאניות, רוב דובריה הם דו-לשוניים השולטים גם בספרדית. בעבר, היו רוב הדוברים שהתגוררו מחוץ לעמק מקסיקו דו-לשוניים גם הם, ושלטו בשפתם המקומית בנוסף לנאוואטל. משערים כי זו הייתה שגורה גם בפי אבותיהם הקדמונים של האצטקים, כגון הטולטקים.
תפוצה גאוגרפית
מגוון של ניבים שונים של נאוואטל מדוברים כיום באזור המשתרע בין המדינות המקסיקניות דורנגו שבצפון וטבסקו שבדרום. ניב נוסף, שזכה לשם משלו ואשר קרוי פיפיל (Pipil), מדובר מדרום לאזור זה עד לאל סלוודור.
דקדוק
לנאוואטל סממנים דקדוקיים האופייניים לשפות רבות של ילידי אמריקה, כגון הרכבת מילים (אינקורפורציה); עם זאת, יש קווי דמיון דקדוקיים לא מועטים בין נאוואטל לעברית. מערכת זמנים דקדוקיים פשוטה יחסית, צורות סומך ונסמך (אם כי הפוכות בתפקידיהן: calli "בַּיִת" ו-ocelotl "יגואר" יוצרות ocelo-calli "בֵּית הַיגואר"), כינויי שייכות פשוטים המוצמדים למילה (אם כי בראשיתה ולא בסופה כמו בעברית: nantli "אֵם" לעומת nonan "אִמִּי") ועוד.
השפעה על שפות אחרות
נאוואטל תרמה לספרדית מילים רבות, חלקן ייחודיות למקסיקו ומרכז אמריקה וחלקן מקובלות בשאר העולם דובר הספרדית. אחדות ממילים אלו, בעיקר שמות פירות וחיות, עברו גם לשפות אחרות דוגמת האנגלית והעברית. מילים עבריות משפת נאוואטל:
כמו כן המילה האנגלית tomato (עגבנייה) ודומותיה בשאר שפות העולם נגזרה מהמילה tomatl "שמנמן", שמציינת כל פרי עגול בצורתו. העגבנייה עצמה נקראה בשם xitomatl "שמנמן עם טבור" (מהמילה xitl "טבור") - שוב על שם צורתה.
שמות גאוגרפים רבים נגזרו גם הם מנאוואטל, כגון מקסיקו (בנאוואטל mēxihco), גואטמאלה (בנאוואטל cuauhtēmallan) ושם הר-הגעש פופוקטפטל.
בונזו
בונזו הוא מותג מזון לכלבים של חברת ביופט, פרי פיתוח ישראלי-צרפתי-אמריקאי. מותג זה הוא בין הנפוצים ביותר בתחום בישראל עד כדי הפיכתו לשם גנרי למזון לבעלי חיים.
רכיבים
על פי חברת ביופט, המוצר מיוצר בפיקוח וטרינרי צמוד, עשיר במינרלים וויטמינים ולא מכיל צבעי מאכל. המוצר מסופק במגוון אריזות, בהתאם לגיל הכלב, כאשר האריזה הקטנה ביותר היא במשקל 3 ק"ג ועד למשקל 15 ק"ג. מרבית המוצרים מכילים שילוב בשר כגון בקר, כבד ועוף ודגנים ובהם תירס, חיטה, אורז ופשתן. המזון היבש מכיל השלמת ויטמינים עד ל-100% מכמות הוויטמינים והמינרלים הנדרשת.
Me Against the Music
Me Against the Music (בעברית: אני נגד המוזיקה) הוא הסינגל הראשון של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס בשיתוף מדונה, מתוך אלבומה הרביעי, In the Zone. השיר יצא לקראת סוף שנת 2003 ברחבי העולם.
בשנת 2004, זכה השיר בפרס בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד בקטגוריית - "שיר הדאנס הנמכר ביותר של השנה".
רקע וכתיבה
כריס סטיוארט ופנלופה מגנט כתבו והפיקו את השיר "Pop Culture Whore". צמד המפיקים הציג בפני ספירס ומנהלה האישי את השיר, אך ספירס דחתה אותו למרות אהבתו של המנהל שלה את השיר. המפיקים בילו יום שלם עם ספירס והחלו לכתוב שיר חדש בשיתוף עם ספירס.
במהלך החזרות לטקס ה-VMA בשנת 2003, השמיעה ספירס למדונה את השיר, ולאחר שזו אהבה אותו, ספירס הציעה לה להשתתף בו.
חברת התקליטים של ספירס, ג'ייב רקורדס קיוותה כי השיר "Outrageous" יהיה הסינגל הראשון מהאלבום, אך ספירס רצתה שיהיה זה השיר "Me Against the Music". לאחר הופעתה עם השיר בפעם הראשונה, סירבה ספירס להגיד האם השיר יהיה הסינגל הראשון או לא, אך הדבר אושר מאוחר יותר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר "Me Against the Music" בוים על ידי פול הנטר, בסילברקאפ אולפני לונג איילנד סיטי, באוקטובר 2003. הקליפ מתחיל בסצנה בה ספירס נכנסת למועדון. ספירס מתחילה בקטע ריקוד קצר, וחדרים שונים במועדון מוצגים תוך כדי.
בחדר אחד, נראית מדונה יושבת וצופה במצלמות המועדון. מדונה מבחינה בספירס ויוצאת לעברה, על מנת להבין מי היא. במועדון, ספירס מחפשת אחר מדונה, ויוצאת לקראתה. מדונה וספירס רוקדות בחדרים הצמודים, ומחפשות אחת אחרי השנייה. לבסוף, כשספירס מוצאת את מדונה, היא דוחפת אותה לקיר. השתיים מתקרבות ועומדות להתנשק, מה שמהווה מחווה להופעתן המפורסמת של השתיים בטקס ה-VMA של MTV, בה השתיים התנשקו.
עם זאת, בקליפ, מדונה נעלמת לפני שספירס מספיקה לנשקה. נשמע קול צחוק של מדונה, מה שמעלה את ההשערה שמדונה הייתה בעצם דמיונה של ספירס. הקליפ היה במקום הראשון במצעד הקליפים של ערוץ MTV, ה-"TRL" ונשאר שם במשך 20 ימים רצופים, מה שנחשב לשיא. למרות זאת, בשנת 2005 השיא נשבר על ידי הזמרת קלי קלרקסון עם הקליפ לשיר "Behind These Hazel Eyes".
פתן אלמוגי בראון
פתן אלמוגי בראון (שם מדעי: Micrurus browni) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים. הוא שייך לסוג בעל צבעי אזהרה אדומים, צהובים ושחורים. הוא מצוי ממערב מקסיקו ודרומה לאורך אמריקה הלטינית עד לגואטמלה. מקור השם אינו מצבעו (חום באנגלית) אלא משמו של החוקר האמריקאי ברייס בראון (1920–2008).
נחש זה יכול להגיע ל-100 ס"מ אורך, אך רובם באורך 50–70 ס"מ. הוא בעל קשקשים חלקים, ראש ועיניים גדולים וסימני אזהרה בצבעי שחור שמסביבו לבן, צהוב ואדום שלוקח יותר שטחים באורך. הראש שחור ולעיתים ישנו גם סימן צהוב עליהם.
הוא נפוץ מקינטנה רו במקסיקו עד לגואטמלה. הוא נוטה לחיות באזורים לחים בהם הוא יכול לשתות וביערות שונים באזור חיותו.
תת-מינים
ישנם 3 תת-מינים לפתן זה:
המזכירה
המזכירה (באנגלית: Secretary) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 2002 שביים סטיבן שיינברג וכתבה ארין סרסידה וילסון על בסיס סיפור קצר בעל אותו שם מתוך הספר "התנהגות רעה" של מרי גייטסקיל. בסרט מככבים מגי ג'ילנהול וג'יימס ספיידר והוא עוקב אחר מערכת יחסי שליטה סאדו-מאזוכיסטית שמתפתחת בין מזכירה לעורך דין דומיננטי.
תקציר העלילה
לי הולוויי (מגי ג'ילנהול) היא בחורה רגישה, בת למשפחה בלתי מתפקדת. אבי המשפחה אלכוהוליסט בעוד האם מנסה נואשות להקרין חזות של "עסקים כרגיל". לאחר ניסיון התאבדות, הולוויי משתחררת מבית חולים פסיכיאטרי ומנסה להשתלב בחברה. היא לומדת קורס הקלדה עיוורת ומוצאת עבודה כמזכירה במשרד של עורך דין קפדן, '''ה. אדוארד גריי''' (ג'יימס ספיידר), אשר נמשך לאופיה הצייתני והכנוע.
תחילתם של יחסי העבודה בין הולוויי וגריי מאופיינים במתיחות והיסוס - הופעתה והרגליה המגונים של הולוויי מטרידים את גריי הפרפקציוניסט. השניים מתקרבים כאשר גריי מתעמת עם הולוויי בנוגע לנטייתה לפגיעה עצמית ובסופו של דבר מתפתחת ביניהם מערכת יחסי שליטה סאדו-מזוכיסטית. הולוויי חווה התעוררות אישית ומינית ומעוניינת להעמיק את הקשר הרומנטי עם גריי, בעוד הוא נרתע מרגשותיו ומתקשה להשלים עם נטיותיו הדומיננטיות המסבים לו רגשי אשמה.
אי בודד
אי בודד או אי לא מיושב הוא אי שלא מאוכלס באופן קבוע על ידי בני אדם. כמה איים בודדים מוגנים כשמורות טבע וחלקם בבעלות פרטית.
בקולנוע, בתיאטרון ובספרות איים בודדים משמשים לעיתים קרובות כמפלט לניצולים מספינות טרופות. איים אלה לעיתים קרובות מממשים סטראוטיפים של "גן עדן".
האי דבון בקנדה הוא האי הבודד הגדול בעולם.
דימיטריה סטורדזה
דימיטריה אלכסנדרו סטורדזה (ברומנית: Dimitrie Alexandru Sturdza; ) היה מדינאי רומני מסוף המאה ה-19, במהלכם שימש כראש ממשלת רומניה ארבע פעמים. כיהן גם כנשיא האקדמיה הרומנית (1882-1884).
ביוגרפיה
סטורדזה נולד ב-10 במרץ 1833, בכפר מיכלאושן שבמחוז יאשי, רומניה. הוא למד במוסד האקדמי "מיכאלאנה" ביאשי והמשיך את לימודיו בגרמניה. לאחר לימודיו השתלב בפוליטיקה ונהפך למזכירו האישי של הנסיך אלכסנדרו יואן קוזה. בשלב מסוים החל להתנגד לשלטונו של הנסיך קוזה וב־1866 חבר ליון ברטיאנו ואחרים שפעלו להדחתו. בשנת 1899 נבחר סטורדזה לעמוד בראשות המפלגה הליברלית, לאחר ששימש כשר החוץ בממשלה הליברלית.
סטורדזה מילא שורה של תפקידים בממשלות השונות ואף נבחר ארבע פעמים כראש ממשלת רומניה:
לכהונתו האחרונה כראש ממשלה בשנת 1907, נקרא על ידי קרול הראשון, מלך רומניה, זאת בעקבות מרד האיכרים שפרץ בחודש מרץ באותה השנה.
על אף עמדותיו הליברליות, סטורדזה היה לאומן ואימץ את מדיניות מפלגתו האנטי-יהודית. הוא תמך במדיניות האפליה כנגד ה"לא-רומנים" ובמניעת השתלטותם על עמדות מפתח.
סטורדזה נפטר ב-21 באוקטובר 1914 בבוקרשט בבית חולים לחולי נפש.
בנו, אלכסנדרו סטורדזה, היה קולונל בצבא הרומני. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא ערק (בשנת 1916) אל שורות הגרמנים.
האחים סופר מריו
האחים סופר מריו (באנגלית: .Super Mario Bros) הוא משחק וידאו שהופץ בשלהי שנת 1985 על ידי נינטנדו לקונסולת Nintendo Entertainment System.
במשחק מככבים השרברב האיטלקי מריו, אחד מסמליה המוכרים ביותר של נינטנדו, ואחיו לואיג'י.
עלילה
לפני הרבה זמן המלך באוזר פלש לממלכת הפיטריות והשתלט עליה, המלך באוזר הפך את אנשי הפיטריות לפסלים וחטף את הנסיכה טודסטול ביינתים האחים מריו מריו ולואיג'י שני שרברבים מהעיר ניו דונק סיטי הגיעו בטעות לממלכת הפיטריות דרך פורטל קסום והתנדבו למשימה להציל את הממלכה ולשחרר את הנסיכה טודסטול מפני המלך באוזר.
משחק
השחקן שולט במריו, ובמצב שני שחקנים שולט השחקן השני בלואיג'י. מטרת המשחק היא להציל את הנסיכה טודסטול (לימים פיץ') תוך מעבר בממלכת הפטריות וחיסול חייליו של המלך קוּפָּה (באוזר). צורת התקיפה העיקרית של האחים מריו היא קפיצה על חלקו העליון של האויב (רמיסה). צורת תקיפה זו הורגת את הגומבות ומכניסה את הקוּפּות (קופה טרופה, יצור דמוי צב) לתוך שריונם. חלק מהאויבים ניתנים לחיסול רק בפגיעת שריון או כדור אש. קפיצה על מספיק אויבים ברציפות או שליחת שריון למספר רב של אויבים (קומבו) מזכה בניקוד כפול, ולעיתים גם בחיים נוספים המאפשרים ניסיון נוסף למעבר שלב. חיים נוספים מתקבלים גם על ידי צבירת 100 מטבעות או השגת פטרייה ירוקה.
קיימים מספר כלים המסייעים לאחים מריו במשימתם. כשהם נפגעים מאויב בעודם במצב "סופר" או "אש" יחזור השחקן למצב הראשוני במקום להיפסל, והמשחק ימשיך. לעומת זאת, במקרה של נפילה לבור או אובדן הזמן המוקצב לשלב יפסל השחקן ויאבד חיים. כן ניתן להשיג כוכב ההופך את השחקן לבלתי מנוצח. כאשר מריו או לואיג'י במצב "בלתי מנוצח", ביכולתם להרוג כל אויב בנגיעה, אבל עדיין ניתן להיפסל מנפילה מהשלב או כשנגמר הזמן.
במשחק שמונה עולמות, ובכל עולם ארבעה שלבים. כל שלב מתאפיין בסביבה משלו כגון נוף תת קרקעי או תחת פני המים. תפאורת השלב הרביעי בכל אחד מהעולמות היא טירתו של המלך קופה, שעמו השחקן מתמודד בסוף השלב. עם זאת, מלבד בשלב האחרון מתגלים כל המלכים כמתחזים למלך האמיתי. בשתי הטירות האחרונות משליך המלך קופה פטישים בנוסף ליריקות האש שלו. ניתן להביס את המלך בשתי דרכים: ריצה מתחתיו ונגיעה בגרזן שבקצה הגשר, המפיל אותו לתוך הלבה, או יריית מספר רב של כדורי אש לעברו. מלבד בטירה האחרונה ממתין טואוד בסוף כל טירה ואומר שהנסיכה בטירה אחרת.
לאחר תום המשחק יכול השחקן לחזור על כל השלבים ברמת קושי גבוהה יותר.
משחקי המשך
למשחק יצאו שלושה משחקי המשך שונים:
האחים סופר מריו השלבים האבודים (Super Mario Bros.: The Lost Levels)
Super Mario Bros.: The Lost Levels (ביפן: Super Mario Bros. 2) הוא למעשה משחק הזהה בבסיסו ל-Super Mario Bros. בעל עיצוב השלבים ברמת קושי מתקדמת. המשחק יצא ביפן ב-3 ביוני 1986. למרות הצלחתו, מעולם לא ראה אור מחוץ ליפן עד לגרסת ה-All-Stars, בטענה כי הוא היה קשה מדי לשחקנים מערביים.
טרי קאמינגס
רוברט טרל "טרי" קאמינגס (באנגלית: Robert Terrell "Terry" Cummings; נולד ב-15 במרץ 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 18 עונות בליגת ה-NBA מעמדת הפאוור פורוורד.
האחים סופר מריו
האחים סופר מריו השלבים האבודים (Super Mario Bros.: The Lost Levels)
מלבד חידוש השלבים נוספו למשחק כמה אלמנטים חדשים, כגון פטרייה רעילה ומקפצה ירוקה המקפיצה לגובה רב יותר.
טרי קאמינגס
קריירה מקצועית
קאמינגס נבחר בבחירה השנייה בדראפט ה-NBA לשנת 1982 על ידי סן דייגו קליפרס. בעונת הרוקי שלו פתח קאמינגס בחמישיית הקבוצה, לצד חבר היכל התהילה לעתיד ביל וולטון והפורוורד המבטיח טום צ'יימברס. לאורך העונה העמיד קאמינגס ממוצעים של 23.7 נקודות ו-10.4 ריבאונדים, שהתבררו מאוחר יותר כשיאי הקריירה שלו, ובסיום העונה זכה בפרס רוקי העונה. על אף הדומיננטיות של הקו הקדמי של הקליפרס, הקבוצה סיימה את העונה במאזן ניצחונות שלילי 25-57 שהציב אותם במקום ה-11 באזור המערבי (מתוך 12 קבוצות). בעונה הבאה המשיך קאמינגס להציג יכולת טובה כשקלע 22.9 נקודות למשחק, אך בהיעדרו של צ'יימברס, שהועבר בטרייד לסיאטל, התקשו הקליפרס וניצחו 30 משחקים בלבד.
האחים סופר מריו
האחים סופר מריו השלבים האבודים (Super Mario Bros.: The Lost Levels)
לאחר גרסת ה-All-Stars ב-1993 יצאה גרסת גיים בוי אדוונס כחלק מסדרת ה-Famicom Mini ב-2004. גרסת ה-Game Boy Color נכללת במשחק Super Mario Bros. Deluxe, וניתן לשחק בה לאחר סיום המשחק כאתגר סופי.
האחים סופר מריו 2 (Super Mario Bros. 2)
לאחר כישלון Super Mario Bros.: The Lost Levels במערב וביקורת שלילית מצד נשיא נינטנדו אמריקה פותח משחק נוסף בשם זה שהופץ מחוץ ליפן בשנת 1988. פיתוח המשחק החל לאחר שנינטנדו הצליחה לרכוש זכויות על המשחק Yume Kōjō: Doki Doki Panic, מכיוון שכוונת החברה הייתה שיתבסס עליו.
טרי קאמינגס
קריירה מקצועית
בסיום עונת, לאחר שנתיים בסן דייגו, הועבר בטרייד למילווקי באקס. יחד עם סידני מונקריף, ריקי פירס וג'ק סיקמה, הפך קאמינגס את הבאקס לאחת הקבוצות החזקות ב-NBA והעפיל עמה לשלב הפלייאוף בכל חמש עונותיו בקבוצה. הישג השיא של קאמינגס עם הבאקס היה בעונת, אז העפילה הקבוצה לגמר המזרח בו הפסידה לבוסטון סלטיקס בתוצאה 4-0. בתקופתו במילווקי השתתף בשני משחקי אולסטאר (1985, 1989), נבחר פעמיים לאחת מחמישיות העונה (1985, 1988) והעמיד ממוצעים של 21.7 נקודות ו-8.3 ריבאונדים למשחק. בעונת סיים קאמינגס במקום החמישי בהצבעה לתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA.
האחים סופר מריו
האחים סופר מריו 2 (Super Mario Bros. 2)
ארבע דמויות המשחק הראשיות הפכו למריו, לואיג'י, הנסיכה וטואוד. לכל דמות יכולת מיוחדת - לואיג'י מסוגל לקפוץ גבוה, הליכתו של טוד מהירה מאוד וכו'. במשחק מופיעים לראשונה הביישנונים, ואחד מהאלמנטים המייחדים את המשחק הוא היכולת לקטיפת ירקות מהאדמה ודרכי השימוש השונים בהם. בניגוד לקודמיו, את אויבי המשחק לא ניתן להרוג בקפיצה פשוטה, ויש צורך בהתקפה מיוחדת, כדוגמת השלכת ירק לעברם. המשחק ראה אור בגרסה משופרת לסדרת Super Mario All-Stars, וכראשון בסדרת ה-Super Mario Advance לגיים בוי אדוונס. לרבים ממעריצי הסדרה משחק זה נחשב לפגמה היחדי, שכן הוא אינו מקורי, אך למרות זאת ניתן להבחין בהשפעתו הרבה על שאר משחקי מריו.
טרי קאמינגס
קריירה מקצועית
בסיום עונת נפצע קאמינגס בברכו ונאלץ להחמיץ את מרבית העונה הבאה. מאז אותה פציעה חלה ירידה חדה ביכולתו, ועד סיום הקריירה, 8 עונות מאוחר יותר, שימש כשחקן ספסל שקולע כ-7.5 נקודות למשחק. בעונת חזר לשחק במילווקי באקס, ובארבע העונות הבאות שיחק עבור סיאטל סופרסוניקס, פילדלפיה 76', ניו יורק ניקס וגולדן סטייט ווריורס. בסיום עונת, לאחר 18 עונות בליגת ה-NBA, הודיע קאמינגס על פרישה ממשחק. ממוצעיו של קאמינגס לאורך הקריירה עומדים על 16.4 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק. בעת פרישתו דורג במקום ה-29 ברשימת קלעי ליגת ה-NBA בכל הזמנים, עם 19,460 נקודות בסך הכול.
האחים סופר מריו
האחים סופר מריו 3 (Super Mario Bros. 3)
הפצת המשחק התרחשה ב-23 באוקטובר 1988. לראשונה בסדרת המשחקים, מוצגת מפה מוגדרת של ממלכת הפטריה, ושמונת עולמות המשחק. לעומת עלילותיהם הפשוטות של קודמיו, במשחק זה העלילה מורכבת יותר - באוזר שלח את שבעת ילדיו, המופיעים לראשונה, במטרה לגנוב את שבעת שרביטי הקסם משבעת העולמות. בסוף העולם השביעי תוכנית זו מתגלה כתוכנית צדדית על מנת להעסיק את מריו בזמן שבאוזר חוטף את הנסיכה פיץ'. למשחק נוספו ארבע יכולות חדשות מלבד מריו בוער וסופר מריו - מריו צפרדע, מריו דביבון, מריו פטיש, ומריו טנוקי. בהשפעת כל אחד מהם מראו ויכולותיו של מריו משתנים בהתאם - למריו צפרדע יכולת שחיה משופרת, מריו דביבון מסוגל להתקיף בזנבו, לדאות ואף לעוף, מריו פטיש ניחן בזריקת פטישי יד ומריו טנוקי הוא מעין שדרוג של מריו דביבון היכול להפוך לבלתי פגיע. שלבי המשחק רצופים סודות, ומוחבאים בתוכם שלושה שרביטי קסם בעלי היכולת לדלג בין עולמות.
גרסאות מחודשות למשחק יצאו לסדרת ה-Super Mario All-Stars וה-Super Mario Advance. כמו כן המשחק מופיע בשירות ה-Virtual Console של ה-Wii. בזמן שכוללים את מכירות גרסאותיו השונות יחדיו ניתן להחשיב את המשחק לנמכר ביותר, אך בשיא מחזיק עדיין Super Mario Bros..
Famicom Disk System
ביפן, האחים סופר מריו שוחרר ל-Famicom Disk System. הגרסה זהה במידה רבה לגרסה המקורית, אך זולה יותר, ובעלת עולם המינוס השלם, לא כמו ב-NES שבו עולם המינוס הוא עולם 2–7 בלופ.
Super Mario All-Stars
ב-1993 נינטנדו שחררה גרסה אשר כללה את כל משחקי הסופר מריו ששוחררו ל-NES. הגרסה שוחררה ל-SNES, ובזכות יכולות הקונסולה הגרפיקה והסאונד שופרו לגמרי בכל המשחקים. נוספה גם האפשרות לשמור את מצב המשחק, וכמה גליצ'ים מהגרסאות הישנות תוקנו, כמו עולם המינוס.
Super Mario Bros. Deluxe
בשנת 1999 שוחררה הגרסה ל-Game Boy Color. הגרפיקה לא שופרה (מלבד של לבה ולמים נוספה אנימציה ועדכון הצבעים של לואיג'י), אך נוספו תוספות שונות, כמו יצירת תמונות ל-Game Boy Printer, אוסף קלפים, תחרויות, אפשרות למצב רב משתתפים וכו'.
Classic NES Series
המשחק הוא אחד מהמשחקים שחודשו לגרסת גיים בוי אדוונס בשנת 2004 המוקדמת. ב-2005 שוחררה גרסה נוספת ומשופרת לחגיגת ה-20 שנים למשחק, אשר מכרה יותר מ-876,000 עותקים.
Virtual Console
ב-25 בדצמבר שוחרר המשחק ל-Virtual Console של ה-Wii במחיר של 500 נקודות Wii.
אהבה בימי כולרה (סרט)
אהבה בימי כולרה (באנגלית: Love in the Time of Cholera) הוא סרט דרמה-רומנטי אמריקאי, משנת 2007, המבוסס על ספר בעל אותו השם של הסופר גבריאל גארסיה מארקס. הסרט בוים על ידי מייק ניואל, לפי תסריט שכתב רונלד הארווד. את הדמויות הראשיות מגלמים חאווייר ברדם, ג’ובאנה מצוג’ורנו, בנג'מין בראט ואנג'י ספדה.
הסרט יצא לאקרנים ב-16 בנובמבר 2007, על ידי ניו ליין סינמה, סטון וילג' פיקצ'רס ופוקס המאה ה-20.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בקולומביה בשלהי המאה ה-19. העלילה עוסקת בפלורנטינו אריסה (חאווייר ברדם) ופרמינה דאסה (ג'ובאנה מצוג'ורנו) אשר מתאהבים אחד בשני. האהבה של השניים מתממשת, עד שאביה הקשוח של פרמינה מפציר בה לעזוב אותו. בעקבות כך, היא נאלצת לוותר על פלורנטינו אריסה לטובת נישואים עם רופא עשיר.
למרות הזמן שחולף, ממשיכה פרמינה לחשוב על פלורנטינו אריסה, תוך שהיא מייחלת ליום שיחזרו להיות ביחד שוב.
מוזיקה
פסקול הסרט "Love in the Time of Cholera", יצא לאור בשנת 2007. בפסקול ישנן 22 רצועות בסך הכול. את הפסקול הלחין אנטוניו פינטו לבדו ובו שרה שאקירה שלושה שירים; "Hay Amores", "Despedida" ו-"Pienso en Ti". השיר "Pienso en Ti", לקוח מתוך אלבומה השלישי, "Pies Descalzos".
בהמשך, הוציאה שאקירה את המיני-אלבום השני שלה, "Love in the Time of Cholera". במיני-אלבום נכללו שלושת שירי הפסקול אותם שרה. המיני-אלבום יצא על גבי תקליטור ובהורדה דיגיטלית בין נובמבר 2007 לפברואר 2008. השיר "Hay Amores" יצא לאור ב-13 בנובמבר 2008, כסינגל השיווקי הראשון והיחיד מתוך המיני-אלבום. השיר זכה להצלחה רבה במצעדים.
השיר "Despedida" שלא יצא כסינגל, זכה לשבחים והוקרה מצד מבקרי המוזיקה ואף הועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית - "השיר המקורי הטוב ביותר", בטקס שנערך בשנת 2008.
ירוקות
"ירוקות" (Yellow Blue) הוא האלבום המלא השלישי של הזמר מאיר אריאל, שיצא בשנת 1988, ארבע שנים אחרי אלבומו הקודם "...וגלוי עיניים".
כל המילים והלחנים באלבום נכתבו על ידי אריאל, מלבד השיר האחרון "שיר גנוב", המהוות ציטוט מדויק של פרק ז' פסוקים 1–10 מתוך שיר השירים (פרט להוספת המשפט הראשון כפזמון החוזר). שירי האלבום מושפעים מסגנון הפולק רוק כפי שהתבטא ביצירותיו של בוב דילן, אליו נחשף אריאל בשהותו בארצות הברית. בכך מהווה האלבום המשך ישיר לשני האלבומים שקדמו לו.
אלונה טוראל עיבדה והפיקה מוזיקלית את האלבום, ומשתתפים בו מוזיקאים ידועים כגון יהודה עדר וגיל דור בגיטרות, מיקי שביב בבס ורמי קלינשטיין בקולות הרקע.
באלבום מונצח זכרם של שני אנשים. הראשון הוא אביו של אריאל, שנפטר בזמן ההקלטות לאלבום ולזכרו הוקדש האלבום. בנוסף, הקדיש אריאל לאביו בנפרד גם את השיר "נשל הנחש" שבפזמונו נכתב: "ואבא תמיד אומר...". השיר נכתב במקור עבור הלהקה "הכל עובר חביבי", והוכנס לאלבום לאחר מות האב. השיר "שרה'לה הייתה אוהבת את זה" הוקדש לשרה'לה חגי, חברה של מאיר מקיבוץ משמרות, מורה מוערכת לספרות וללשון.
שם האלבום
שם האלבום בעברית, "ירוקות", הוא כינוי שנתן אריאל לבחורות צעירות ויפות שאליהן התייחס בשירים רבים (ביניהם "פלוגה בקו (או לגמרי במקרה)" שמופיע באלבום זה). האלבום הוא השלישי ברצף של שלושה אלבומים המהווים המשך סגנוני האחד של השני. שמות שלושת האלבומים (שירי חג ומועד ונופל מ-1978 ו...וגלוי עיניים מ-1984) יוצרים את המשפט "שירי חג ומועד ונופל וגלוי עיניים ירוקות".
שם האלבום בשפה האנגלית שונה ל-"Yellow Blue" (צהוב כחול). הסיבה לשינוי אינה ברורה, אך ייתכן שהדבר קשור לכך שהצבע הירוק מורכב מצבעי היסוד צהוב וכחול.
אנוואר אל-עוולקי
אנוואר אל-עוולקי (בערבית: أنور العولقي; 22 באפריל 1971 - 30 בספטמבר 2011) היה טרוריסט בכיר באל-קאעידה, אימאם בעל אזרחות כפולה אמריקאית ותימנית אשר שימש כמפקד אזורי של ארגון הטרור המוסלמי אל-קאעידה בחצי האי ערב. נודע באנגלית הרהוטה שלו ובמאות הרצאות וידאו שפרסם באינטרנט, מה שהעניק לו את הכינוי "בן לאדן של האינטרנט".
חייו
הוא נולד בניו מקסיקו שבארצות הברית להורים ממוצא תימני. אביו, נאסר אל-עוולקי, הגיע לארצות הברית ללימודי כלכלה חקלאית, במסגרת תוכנית פולברייט. כשהיה בן 7 חזרה המשפחה לתימן, שם כיהן אביו בתפקידים ציבוריים בכירים, ובכלל זה שר החקלאות. בגיל 19 חזר לארצות הברית והחל בלימודים אקדמאיים. במהלך לימודיו שימש כאימאם של האגודה האיסלאמית של דנוור במשך שנתיים וכאימאם של מסגד "א-ריבט אל איסלאמי" (שומרי המבצר האיסלאמי) בסן דייגו במשך 4 שנים. במהלך תקופה זו הוא נעצר והורשע בגין שידול לזנות. כמו כן, נחקר על ידי ה-FBI בחשד למימון והעברת כספים עבור ארגון הטרור הפלסטיני חמאס ובשל קשריו עם ארגון אל-קאעידה. לאחר מכן הוא עקר אל החוף המזרחי ושימש כאימאם במסגד "דאר אל-היג'רה" בווירג'יניה, שבו התפללו שניים ממבצעי פיגועי 11 בספטמבר. עובדה זו דרבנה את ה-FBI לתשאל אותו עוד מספר פעמים ולעקוב אחרי תנועותיו ופעולותיו מקרוב.
בשנת 2002 עזב את ארצות הברית לממלכה המאוחדת, בטענה שהאווירה הקשה של איום והפחדות נגד מוסלמים בארצות הברית אילצה אותו לעשות כן, ובשנת 2004 חזר לתימן. בשנת 2006 נעצר על ידי ממשלת תימן וריצה 18 חודשי מאסר בגין מעורבותו בניסיון חטיפה של הנספח הצבאי האמריקאי במדינה. לאחר שחרורו ממאסר פעל כמפקד אזורי של ארגון הטרור המוסלמי אל-קאעידה בחצי האי ערב והיה גם אחראי על גיוס טרוריסטים ותיאום פעולות טרור. הוא הוכרז כמבוקש על ידי ממשלת תימן.
אל-עוולקי נודע גם כדמות ההלכתית שפעלה ועודדה את מעשיו של סגן נידל מאלכ חסן, קצין בריאות נפש בכוחות המזוינים של ארצות הברית, שרצח 13 חיילים ואזרחים בבסיס פורט הוד בטקסס בנובמבר 2009. עוולקי גם הודה כי הוא היה בקשר עם עבדול פארוק אל-מוטלב, המחבל הניגרי הצעיר שניסה לפוצץ את מטוס הנוסעים סמוך לדטרויט, בסוף דצמבר 2010.
כתוצאה ממסוכנתו, הוא הוגדר על ידי ממשלת ארצות הברית כיעד לחיסול. ב-3 במאי 2011 ניסתה ארצות הברית לחסלו באמצעות שיגור טיל ממזל"ט אל עבר מכוניתו. אל-עוולקי ניצל אך בהתקפה נהרגו שני טרוריסטים אחרים של אל-קאעידה - האחים מוסעיד ועבדאללה מובארק אל-דגרי.
ב-30 בספטמבר 2011 הודיע שר ההגנה בממשלת תימן כי אל-עוולקי נהרג בתקיפה אווירית של שני כלי רכב בין מאריב לג'וואף שבמרכז המדינה. נשיא ארצות הברית ברק אובמה אישר את הריגתו ואמר כי היא מהווה מכה קשה לארגון הטרור אל-קאעידה.
בנו בן ה-16 של אל-עוולקי, עבדול רחמן, נהרג כחודש לאחר מותו של האב בתקיפה אמריקנית נוספת, שכוונה נגד בכיר אל-קאעידה בתימן איברהים אל-באנה.
נשקיית הקרמלין
נשקיית הקרמלין (ברוסית: Оружейная палата) הוא אחד המוזיאונים הראשונים שהוקמו ברוסיה. המוזיאון, הממוקם בפינה הדרום מערבית של הקרמלין, במוסקבה, בירת רוסיה, הוקם בשנת 1808.
היסטוריה
מקורה של נשקיית הקרמלין במחסן הנשק הצארי שהוקם בשנת 1508. הנשקייה שימשה לייצור, תיקון ואחזקה של כלי נשק ושריון. השריונות המפוארים שנוצרו בנשקיה ואיכות העבודה הגבוהה הביא לך שהנשקייה ייצרה גם תכשיטים עבור הצאר.
בשנת 1640 החלה הנשקייה לייצר איקונות ופתחה בית ספר לציור.
בשנת 1711, בעת העברת בירת רוסיה לסנקט פטרבורג, נותרה הנשקייה בקרמלין והמשיכה לייצר כלי נשק ותכשיטים, אולם מרבית האמנים עברו לבירה החדשה, והנשקייה הפכה לבית אוצר עבור האוצרות של בית המלוכה במוסקבה. כמו כן אוחדה הנשקייה עם בית אחסון המרכבות המלכותי, ועם ארון הבגדים המלכותי, ונשמרו בה הכרכרות ובגדי השרד המלכותיים.
בשנת 1806 הורה הצאר אלכסנדר הראשון על הפיכת הנשקייה למוזיאון (הראשון שנפתח במוסקבה). המוזיאון נפתח שבע שנים לאחר מכן.
מבנה המוזיאון הנוכחי הוקם בין השנים 1844–1851 בתכנונו של האדריכל הקיסרי קונסטנטין טון.
לאחר המהפכה הבולשביקית הועברו לאוספי הנשקייה אוצרות שנלקחו ממנזרים ואוספים פרטיים ברחבי רוסיה. חלק מהאוספים נמכרו ברחבי העולם ביוזמת סטלין בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בשנת 1960 הפכה הנשקייה למוזיאון הרשמי של הקרמלין.
מוצגי המוזיאון
במוזיאון ממוקמת קרן היהלומים של הקרמלין וכן מוצגים במוזיאון אוספים של חפצי אמנות מרחבי אירופה מהמאה החמישית ועד המאה ה-20. בין המוצגים הכתר הקיסרי של רוסיה, כתר מונומכוס, כס השנהב של איוואן האיום, יהלום אורלוב, קסדתו של יארוסלב השני, חרבם של קוזמה מינין ושל דימיטרי פוז'ארסקי, חרבות, שריונות, וכלי שולחן עשויים זהב, כסף, חרסינה ואבנים יקרות.
כמו כן מוצגים במוזיאון אוסף הכרכרות והמזחלות הצארי, ועשר ביצי פברז'ה: מזכרת אזוב, שעון זר השושן הצחור, הרכבת הטרנס-סיבירית, עלה תלתן, הקרמלין, ארמון אלכסנדר, היאכטה המלכותית, יובל השלוש מאות לשושלת רומנוב, אלכסנדר השלישי רכוב על סוס וצבא הפלדה.
ההגנה מן הבחירה החופשית
ההגנה מן הבחירה החופשית היא טיעון לוגי שפותח על ידי הפילוסוף האנליטי האמריקאי אלווין פלנטינגה, ופורסם בגרסה סופית בספרו "אלוהים, חופש ורוע" (1977). טיעונו של פלנטינגה מהווה הגנה כנגד הבעיה הלוגית של הרוע, כפי שנוסחה על ידי הפילוסוף ג' ל' מאקי לראשונה ב-1955. הניסוח של מאקי לבעיה הלוגית של הרוע טוען כי שלוש מהתכונות של אלוהים בהשקפה הנוצרית האורתודוקסית - ידיעת-כל, כל-יכולת, וטוּב אין סופי - אינן מתיישבות עם קיומו של הרוע. ב-1982 הודה מאקי כי ההגנה של פלנטינגה מפריכה בהצלחה את טיעונו, למרות שלא הצהיר שבעיית הרוע יושבה.
הטיעון הלוגי מן הרוע של מאקי
רוב התאולוגים הנוצרים האורתודוקסים מסכימים עם שלוש ההנחות הראשונות, המתארות את האלוהים ככל יודע (1), כל-יכול (2), ושלם מבחינה מוסרית (3), ומסכימים עם הטענה שיש רוע בעולם כמתואר ב (4). הטיעון הלוגי מן הרוע קובע כי אלוהים בעל תכונות (3-1), חייב לדעת על כל הרוע שבעולם, מסוגל למנוע אותו, ובשל היותו מוסרי בצורה מושלמת, יש לו מוטיבציה לעשות זאת. הטיעון מן הרוע מסיק כי קיומו של האלוהים הנוצרי-אורתודוקסי לא עולה אפוא בקנה אחד עם קיום הרוע, וניתן לשלול אותו לוגית.
ההגנה מן הבחירה החופשית של פלנטינגה
ההגנה מן הבחירה החופשית של פלנטינגה מתחילה בכך שהטיעון של מאקי לא הראה סתירה לוגית מפורשת בין אלוהים לבין קיומו של הרוע. במילים אחרות, פלנטינגה מראה כי הנחות (4-1) אינן סותרות כשלעצמן, וכי כל סתירה חייבת לנבוע מתוך הנחות מרומזות נוספות - הנחות שלא מופיעות במוצהר בטיעון עצמו. ללא סתירה מפורשת, מאקי חייב להוסיף הנחות לטיעון על מנת שיצליח. עם זאת, אילו פלנטינגה לא היה מוסיף שום טענה נוספת, אזי הרושם האינטאוטיבי שסתירה כזאת חייבת להתקיים היה נותר ללא מענה. פלנטינגה ביקש לפתור זאת בכך שהעלה שתי נקודות נוספות:
פלנטינגה הצביע על כך שעל אף כל-יכולתו של אלוהים, אי אפשר לצפות ממנו שהוא יוכל לעשות הכל פשוטו כמשמעו. אלוהים לא יכול, למשל, ליצור מעגלים מרובעים, או לפעול בניגוד לטבעו שלו, או, לענייננו, ליצור יצורים עם בחירה חופשית שלעולם לא יבחרו ברע. פלנטינגה לוקח את הנקודה הזאת הלאה, וטוען כי הערך המוסרי של בחירה אנושית חופשית מהווה הצדקה "מקזזת" אמינה שיכולה להיות לאלוהים, כטעם מוצדק-מוסרית להתרת קיומו של הרוע. פלנטינגה לא טען שהוא הוכיח שהמסקנה של הבעיה הלוגית שגויה, וגם לא טען כי הסיבה שאלוהים מאפשר את הרוע היא, הלכה למעשה, שמירת הבחירה החופשית. במקום זאת, טיעונו ביקש רק להראות שהבעיה הלוגית של הרוע אינה מוצדקת.
ההגנה של פלנטינגה זכתה לתמיכה מצד פילוסופים ותאולוגים אקדמיים נוצרים. אתאיסטים בני זמננו הציגו טיעונים המתיימרים למצוא את ההנחה הנוספת הנדרשת כדי ליצור מערכת סתירתית מפורשת, יחד עם הנחות 1–4. טיעונים אלה טרם זכו לתמיכה פילוסופית ואקדמית רחבה יותר.
נוסף להגנה מן הבחירה החופשית של פלנטינגה, ישנם טיעונים אחרים המבקשים לערער או להפריך את הטיעון הלוגי מן הרוע. ההגנה מן הבחירה החופשית של פלנטינגה היא הידועה ביותר בתגובות אלה, לפחות חלקית בגלל היסודיות שבתיאור ובהתייחסות לשאלות ולנושאים הרלוונטיים ב"אלוהים, חופש ורוע".
קבלה
לדברי צ'אד מייסטר, פרופסור לפילוסופיה בביתאֵל קולג', רוב הפילוסופים מקבלים את ההגנה מן הבחירה החופשית של פלנטינגה, ובכך רואים את הבעיה הלוגית של הרוע כמי שהופרכה באופן מספק. רוברט אדמס אמר כי "זה יהיה הוגן לומר שפלנטיגה פתר בעיה זו. כלומר, הוא טען באופן משכנע לטובת העקביות של אלוהים ורוע". ויליאם אלסטון אמר כי "פלנטיגה... ביסס את האפשרות שאלוהים לא יכול לממש עולם המכיל יצורים חופשיים, שתמיד עושים את הדבר הנכון". ויליאם רואו כתב, בהתייחסו לטיעון של פלנטיגה: "בהינתן אי-קומפטיבליות, יש טיעון משכנע למדי להשקפה שקיומו של הרוע עקבי לוגית עם קיומו של אלוהים תיאיסטי".
ב"דיון על האלים", גרהם אופּי מביע דעה שונה. הוא מודה כי "נדמה שרוב הפילוסופים מניחים ש[ההגנה מן הבחירה החופשית של פלנטיגה] הורסת לחלוטין את סוגי הטיעונים "הלוגיים" מן הרוע שפותחו על ידי מאקי", אבל ממשיך: "אני לא בטוח שזו הערכה נכונה למצב הנוכחי של המשחק". בהתייחסו לאופּי, וייסברגר כותב: "בניגוד לדעה התיאיסטית העממית, הצורה הלוגית של הטיעון עדיין חיה ובועטת". בין הפילוסופים בני זמננו, רוב הדיונים על בעיית הרוע כיום סובבים סביב "בעיית הרוע הראייתית" (The evidential problem of evil) כלומר אודות הטענה שקיומו של אלוהים אינו סביר, ולא בלתי-הגיוני.
יחסי הממלכה המאוחדת–תימן
יחסי הממלכה המאוחדת–תימן הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת ותימן.
היסטוריה
בשנת 1799 השתלטה בריטניה לזמן קצר על האי פרים שבמצר באב אל מנדב, על מנת למנוע מנפוליאון לעבור דרך המצרים. עדן עברה לידי ממשלת בומביי (כיום מומבאי) עד לשנת 1932. בשנת 1932 עברה השליטה על עדן לידי המושל הכללי של הודו. לאחר 5 שנים הפכה למושבת כתר בריטית, ושטח העורף של עדן קיבל את השם "שטחי החסות המערבי והמזרחי של עדן", מהם הורכבה לאחר מכן דרום תימן.
בראשית שנות ה-50 הציע מיניסטריון המושבות הבריטי לכונן בשטח החסות המערבי של עדן פדרציה, שתהיה לאחר מכן חברה בחבר העמים הבריטי. ההצעה נתקלה בהתנגדות מצד המנהיגים השבטיים, שהתייחסו באי רצון להתערבותה של בריטניה. לאחר משבר סואץ (1956–1957) הציעו הבריטים שוב לכונן פדרציה, שתיהפך לאחר מכן למדינה ערבית עצמאית שתהיה קשורה עם בריטניה רק על ידי חוזה. הסולטאנים קיבלו את הצעת בריטניה. בשנת 1959 כוננו 6 סולטאנויות את "הפדרציה של האמירויות הערביות של הדרום", ומספר סולטנויות ואמירויות נוספות הצטרפו אליה. בשנת 1963 שונה שמה ל"פדרציה של דרום ערב" (Federation of South Arabia). ארבע ישויות מדיניות נוספות סירבו להצטרף לפדרציה זו וכוננו את "מדינת החסות של דרום ערב" (Protectorate of South Arabia) שהייתה מורכבת מסולטנות כווייטי של שיהר ומוכאלה, הסולטנות כתירי של סיון (בחצרמוות), הסולטנות מהרי בקישן וסוקוטרה עם וסולטנות ואחידי ביר עלי. לפדרציה של דרום ערב מונה "נציב עליון" במקום מושל.
הלאומנים היו לא מרוצים, ודרשו התקדמות מהירה יותר לקראת עצמאות מוחלטת וחיסול זכויות היתר הבריטיות. רובם האמינו, שאלימות והתקוממות הם הדרכים היחידות להשגת מטרותיהם. ארגון המורדים הראשון שהוקם בשנת 1951 בסולטנות של לחג', הייתה הליגה הדרום ערבית (סא"ל), בהנהגת מוחמד עלי אל ג'פרי ושייחאן אל חבשי ובתמיכת מצרים. בעקבות מהפכת תימן ב-1962, העבירה מצרים את תמיכתה לארגון חדש ומלחמתי יותר מהסא"ל - ה-נל"פ ("החזית הלאומית לשחרור דרום תימן הכבושה"), שנוסדה בשנת 1963, והונהגה על ידי קחטאן אל שעבי. ב-14 באוקטובר 1963 הכריז אל שעבי על "מאבק מזוין" נגד הפדרציה ונגד נוכחות בריטית כלשהי. לאחר מכן עבר המוקד הראשי של המורדים לעיר עדן.
בפברואר 1965, ניסה הנציב העליון הבריטי לפייס את המורדים והזמין את עבד אל קאווי מכאווי, מנהיג האופוזיציה במועצה המחוקקת להרכיב את ממשלת עדן. אך פעילות המורדים גברה, מכאווי תמך בהם תמיכה גלויה, ובספטמבר 1965 פיטר הנציב העליון את מכאווי, את הממשלה ואת המועצה המחוקקת, ביטל את החוקה ושלט באמצעות צווים. מכאווי יצא לגלות מרצונו.
מורדים רבים באו מקרב המיעוט התימני, שהיה למחצית מתושבי העיר, והיה חסר זכות בחירה. כמעט 25,000 ממיעוט זה היו חברים בקונגרס האיגודים המקצועיים של עדן (אטיו"ס) שבהנהגת עבדאללה אל אצנאג'.
התייעצויות בריטיות פדרליות שנערכו בשנת 1964 הסתכמו בהבטחה בריטית להעניק עצמאות, לפנות את דרום ערב ולמסור את השלטון לפדרציה. בשנת 1965 קיבלה העצרת הכללית של האו"ם החלטה שקראה לעריכת בחירות ואישרה את "הזכות שאינה ניתנת לשלילה של העם [הדרום ערבי] להגדרה עצמית ולחופש משלטון קולוניאלי" ודרשה "הרחקה מיידית ומוחלטת של הבסיסים הבריטיים". החלטה דומה נתקבלה בשנת 1966. בריטניה קיבלה את החלטות האו"ם בפברואר 1966, בהצהרה שתבצע את הפינוי עד ל-1968, והסכימה לצורה כלשהי של השגחת או"ם על התהליך של בחירות והגדרה עצמית.
באפריל 1967 הגיעה לעדן משלחת מטעם האו"ם לשהייה של 3 שבועות לשם התייעצויות בנוגע לארגון הבחירות. אך היא עזבה לאחר כמה ימים בגלל פעולות המורדים וסכסוך השלטונות הבריטיים והפדרליים. שני ארגוני המורדים העיקריים (פלוסי ו-נל"פ), סירבו להיפגש עם המשלחת, מפני שהיא לא רצתה לוותר על מגעים עם סולטאנים. משלחת האו"ם, בעצם, לא מילאה שום תפקיד בעיצוב האירועים. בפברואר 1967, חזר והצהיר שר החוץ של בריטניה, כי בריטניה תעזוב את דרום ערב עד 1968, תעביר את השלטון לממשלה הפדרלית, ותעזור לה בתמיכה כלכלית וצבאית.
ב-5 בספטמבר 1967 נאלצה בריטניה להודות בהתמוטטות המשטר הפדרלי ולהכיר בלאומנים כקבוצה שעימה תנהל את המשא ומתן. בנובמבר של אותה השנה, היא הכריזה שהיא תנהל את המשא ומתן רק עם נל"פ. שיחות המשא ומתן נערכו בז'נבה, והוחלט שהעצמאות תוענק לדרום ערב ב-29 בנובמבר 1967 בחצות. המדינה החדשה נקראה הרפובליקה העממית של דרום תימן, וקחטאן אל שעבי היה לנשיאה, מפקד הצבא שלה וראש הממשלה הראשון שלה.
בשנת 1990 התאחדו צפון תימן ודרום תימן למדינה אחת - תימן. בשנת 2015 פרצה מלחמת אזרחים בתימן, ובעקבות כך סגרה בריטניה את שגרירותה בצנעא. במהלך המלחמה סיפקה בריטניה סיוע הומניטרי ליתומים ולפליטים, נפגעי המלחמה.
נציגויות דיפלומטיות
תימן מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ובריטניה מחזיקה בתימן שגרירות בצנעא, אולם היא סגורה כעת בשל מלחמת האזרחים בתימן, ובנוסף קונסוליה באל-חודיידה.
מרוץ מכוניות
מרוץ מכוניות הוא ענף ספורט מוטורי שבו מתחרים נהגי מרוץ במכוניות. מרוצי מכוניות החלו ב-1894 בצרפת.
היסטוריה
מרוצי מכוניות החלו בסמוך להמצאת המכונית, המרוץ הראשון נערך מפריז לרואן ב-22 ביולי 1894 על ידי מגזין "לה פטי ג'ורנל" כמבחן אמינות למכוניות התקופה. שנה לאחר מכן, נערך לראשונה מרוץ לשם הספורט. המרוצים הראשונים התקיימו בדרך כלל על דרכים ציבוריות מעיר אחת לאחרת, ב-1903 התרחשה תאונה קטלנית במרוץ מפריז למדריד, ובעקבותיה נאסרו מרוצים בדרכים ציבוריות בצרפת. בתוך מספר שנים הופיעו מרוצים במסלול סגור, באורך של עשרות קילומטרים, אותו הקיפו המתחרים מספר פעמים. אחד מהמרוצים האלו היה המרוץ של לה מאן, שהיה גם המרוץ הראשון שנקרא "מרוץ גרנד פרי" (מרוץ הפרס הגדול), ובכך החל סבב תחרויות באותו השם.
לקראת שנות ה-30 של המאה ה-20 החלו להופיע מכוניות על שנבנו במיוחד למרוצים. הן צוידו במנועי 8 עד 16 צילינדרים בעלי מאות כוח סוס והוגבלו למשקל של עד 750 קילוגרם לפי תקנות המכונות פורמולה. בין היצרנים הבולטים היו גרמנים כדוגמת אוטו יוניון ומרצדס בנץ וצרפתים כדוגמת בוגאטי, דליי ודלהיי. לקראת סוף שנות ה-30 היצרנים הגרמנים השיגו שליטה מוחלטת במרוצי הגרנד פרי, ככל הנראה בעידוד השלטון הנאצי. באותן שנים החלו להתארגן אליפויות בינלאומיות שאיחדו מרוצי גרנד פרי מכמה ארצות. בתחילה חושב ניקוד עבור יצרני המכוניות בלבד, אך ב-1935 נוסדה אליפות הנהגים של ה"גרנד פרי האירופאי" - אליפות זו נערכה מאז מדי שנה עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
במקביל למרוצי הגרנד פרי, שהתקיימו במסלולים סגורים, המשיכו להתקיים מרוצים מנקודה לנקודה שכונו מרוצי ראלי. מרוצים אלו התקיימו בדרכים ציבוריות ובאותן שנים התפשטו למדינות מרכז אירופה, בעיקר מסביב להרי האלפים. אופי המרוצים היה שונה מאירוע לאירוע - לעיתים כלל האירוע עצירות בנקודות מסוימות לשם ביצוע מבחני שליטה ברכב, ולעיתים המרוץ התבסס בעיקר על יכולות הניווט וקריאת המפה של הנהגים.
בשנת 1947, לאחר מלחמת העולם השנייה, החלה להתארגן אליפות עולם שבה נקבעו מגבלות מוגדרות (המכונות פורמולה - Formula) למכוניות המשתתפות. סבב המרוצים התרחב ובמקביל החלה להתהוות הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA), שקיבלה את האחריות לקביעת התקנות מאז ועד לימינו. עם התפתחות סבב המרוצים אליפות זו קיבלה את השם פורמולה 1.
ב-1955 החל ה-FIA לארגן אליפות מרוצים שנתית למכוניות ספורט - "אליפות העולם במרוצי סיבולת". המכוניות במרוצים אלו היו מבוססות על מכוניות ספורט סדרתיות, ברמות עדכון שונות והמרוצים התקיימו במסלולים סגורים. במהלך השנים חולקו המרוצים לקטגוריות שונות על פי מבנה הרכב. אירועים מרכזיים באליפות זו היו מרוצי 24 השעות בהן התחרו גם בשעות החשיכה. המכוניות שהתחרו במרוצים אלו היו מכוניות סגורות, בעלות גלגלים המכוסים על ידי גוף המכונית. לעיתים נפתחו קטגוריות ייעודיות למכוניות בעלות גג פתוח ומבנה ייחודי שלא היה מבוסס על מכוניות סדרתיות אך עדיין היה בעל גלגלים מכוסים. לעומת זאת, בתחרויות הפורמולה השונות השתתפו בדרך כלל מכוניות בעלות "גלגל פתוח" (שאינו מכוסה).
בשנות ה-60 עם ההתקדמות בפיתוח כלי רכב המותאמים לנסיעה בשטח התפתחו מרוצי שטח במתכונות שונות. הנפוצים ביותר היו המרוצים בסגנון פשיטת הראלי, כדוגמת מרוץ הבאחה במקסיקו ב-1967 ועשור לאחר מכן ראלי דקר. כלי הרכב המשתתפים היו ייעודיים לשטח או כלי רכב סדרתיים שעברו התאמות ושיפורים.
סוג נוסף של מרוצים שהחל את דרכו בשנות ה-60 הוא מרוצי דראג, בהן התחרו מכוניות במרוצים למרחק קצר (בדרך כלל 400 מטר) בקו ישר. המכוניות המשתתפות נבנו במיוחד כדי להשיג את הזינוק המהיר ביותר.
ב-1973 יסד ה-FIA את אליפות העולם בראלי. באליפות זו השתתפו מכוניות סדרתיות משופרות שבמראן החיצוני הזכירו מכוניות קומפקטיות רגילות, בניגוד למכוניות הספורט. מאפיין נוסף של תחרויות הראלי היה נסיעה בדרכים ציבוריות שאינן משמשות כמסלול מרוצים בדרך כלל, כבישים סלולים ודרכי עפר.
בעשורים האחרונים של המאה ה-20 לא חלו שינויים משמעותיים בסוגי המרוצים. המגמה הכללית הייתה קיצוץ באורכם של המרוצים (מבחינת זמן או מרחק) בעיקר כתוצאה מהעלות ההולכת ועולה של המכוניות והמרוצים עם התקדמות טכנולוגיית כלי הרכב. סוגיה נוספת שהשפיעה רבות על אופי המרוצים היא נושא הבטיחות. מרוצים קוצצו ומותנו ומכוניות הוגבלו כדי להתאים לסטנדרטים מחמירים של בטיחות הנהגים המתחרים והקהל הצופה במרוצים.
מרוצי גלגל חשוף (פורמולה ואינדי)
סדרת המרוצים היוקרתית ביותר בקטגוריה זו היא הפורמולה 1 של ה-FIA שזוכה לפופולרית עצומה במקומות רבים בעולם. במרוצי הפורמולה 1 משתתפות מכוניות בעלות מנוע V6 בנפח של עד 1600 סמ"ק עם הספק של כ-700 כוח סוס. משקלי המכוניות הנמוכים, מעט מעל 600 קילוגרם, מושגים באמצעות שימוש בחומרים מרוכבים וסיבי פחמן.
סדרות מרוצים נוספות בקטגוריה הן: סדרת האינדי בארצות הברית, פורמולה 2, פורמולה 3 ופורמולות נוספות ברמת כניסה כדוגמת פורמולה רנו. פורמולה 1 כוללת אליפות לנהגים וליצרנים.
מסלולי המרוצים בסדרות לעיל הם מסלולים סגורים וכמעט תמיד מפותלים. המכוניות בנויות לספק היגוי ברמה הגבוהה ביותר ולכן באות לידי ביטוי ועומדות למבחן במסלול מפותל. למרות זאת, בסדרת האינדי מתקיימים לעיתים מרוצים במסלול אובלי מעגלי. כוחות הצד המופעלים על הנהגים בפניות עשויים להגיע לעד 5g (כוח g). יכולת זו מושגת באמצעות הצמדת המכונית אל הקרקע (כמעין עילוי הפוך) באמצעות כנפיים אווירודינמיות בקדמת ואחורי המכונית.
ראלי
מרוצי ראלי הם מרוצים הנערכים בדרכים ציבוריות בתוואי לא מעגלי. תוואי המרוץ כולל בדרך כלל דרכים סלולות (סגורות באופן זמני), שבילי עפר ואף קרח או שלג. המכוניות המשתתפות עשויות להתבסס על מכוניות סדרתיות אך לא בהכרח. אליפות העולם בראלי (WRC) היא סדרה שנתית הנערכת ברחבי העולם וכוללת אליפות לנהגים וליצרנים. המכוניות מתאימות לנהיגה בתוואי השטח השונים ומצוידות בהנעה כפולה.
מרוצים מטיפוס אחר המכונים ראלי ונערכים מחוץ לדרכים סלולות הם מרוצי פשיטת הראלי. עקרונות המרוץ דומים לראלי שהוצג לעיל בכך שנעשה שימוש בשטח ציבורי ובכך שמוגדרת נסיעה מנקודה לנקודה. השוני הוא בנסיעה בתוואי בלתי מוגדר מראש, לעיתים ללא שביל ברור, כך שהמתחרים מנווטים את דרכם לנקודת הביקורת הבאה במגוון דרכים. במרוצים אלו משתתפים בדרך כלל במעורב כלי רכב מסוגים שונים (למשל מכוניות, אופנועים ומשאיות) ודירוג הנהגים מתחלק לקטגוריות השונות מכלי רכב סדרתיים ועד לאבות טיפוס כדוגמת רכבי באגי המיוצרים במיוחד למרוץ. במרוצים אלו מקובל לחלק את הדרך לקטעים מיוחדים (ספיישלים) וקטעים מנהלתיים. מדידות הזמנים לנהגים מתבצעות בקטעים המיוחדים בלבד ובקטעים המנהלתיים נדרש המתחרה רק להגיע לנקודה מסוימת עד לשעה שנקבעה מראש.
תיור
מרוצי מכוניות תיור או מרוצי מכוניות סדרתיות (Stock) נערכים עם מכוניות בייצור סדרתי או דומה לסדרתי במגוון רמות שיפור. הטיפוס הנפוץ ביותר היא מכונית בתצורת סדאן. בסדרות האירופיות או באוסטרליה משתתפות בדרך כלל מכוניות סדאן והקופה הספורטיביות ביותר של היצרנים ב.מ.וו, מרצדס, אאודי ועוד. השיפורים נסובים סביב כל המכלולים בדרך כלל, פרט לשלדה. מסלולי המרוץ הם תמיד סגורים, סלולים, מעגליים ומפותלים. דוגמאות לסדרות כאלו הן ה-WTCC - אליפות העולם למכוניות תיור, DTM - גרמניה, BTCC בריטניה, GT500 - יפן ו- Supercars V8 - אוסטרליה.
נאסקאר
מרוצי מכוניות נאסקאר נערכים עם מכוניות בייצור סדרתי או דומה לסדרתי במגוון רמות שיפור. המרוצים בארצות הברית נערכים בכמה סדרות המבוססות על כללי הגוף המפקח נאסקאר. זהו הספורט המוטורי הפופולרי ביותר בארצות הברית ומרוציו נערכים מאז שנות ה-50 של המאה ה-20. מסלולי המרוץ בסדרות הנאסקאר סלולים ומעגליים. מאפיין ייחודי הוא השימוש במסלולים אובליים - 34 מתוך 36 המרוצים מתרחשים במסלולים מסוג זה - אותם מקיפים המתחרים מאות פעמים. על המכוניות חלות הגבלות רבות, חלקן נראות לעיתים ארכאיות כדוגמת חיוב בשימוש במנועי מוטות דחיף להפעלת השסתומים, והחל מעונת 2008, כל המכוניות זהות בהתאם לתבנית שכונתה "מכונית המחר". למרות זאת, המכוניות המשתתפות במרוצים אלו רחוקות מאוד ממכוניות סדרתיות למרות שהן שומרות על מראה של מכונית סדאן באמצעות שימוש במדבקות המדמות את מאפייני מכונית-הייצור המתאימה: הפורד פיוז'ן, דודג' צ'ארג'ר, שברולט אימפלה והטויוטה קאמרי.
סיבולת
מרוצי מכוניות הספורט הם מרוצי מסלול סגור, מעגלי וסלול למכוניות ספורט. קיימות קטגוריות עבור דגמים סדרתיים ועבור דגמי אב טיפוס שלעיתים מבוססי מושב יחיד אך עדיין בעלי גלגל מכוסה (להבדיל מגלגל חשוף בחלק ממרוצי הפורמולה). בקטגוריה זו מקובלים מרוצים בודדים אך ממושכים המכונים מרוצי סיבולת. במרוצי הסיבולת נערכים מרוצים המוגבלים לפרק זמן מסוים (למשל 24 שעות) או למרחק כלשהו (למשל מרוץ 12 השעות של סברינג).
דראג
מרוצי דראג הם מרוצים המתקיימים בקו ישר לאורך מרחק קצר, בדרך כלל 400 מטר. התחרות היא תמיד בין שני כלי רכב המתחרים זה לצד זה. המנצח מתקדם לשלב הבא. המכוניות המשתתפות נעות בין דגמים סדרתיים לבין מכוניות ייעודיות למשימה. המכוניות הייעודיות הן בעלות מראה חריג של גלגלי ענק בציר האחורי וגלגל זעיר בציר הקדמי. אורך מכונית ייעודית עשוי להגיע לכ-10 מטר והספק המנוע מגיע לאלפי כוח סוס. המנוע מתודלק בתערובות דלק מיוחדות ומאיץ את המכונית ממצב עמידה למהירות של 100 קמ"ש תוך חצי שנייה וכ-500 קמ"ש תוך 5 שניות. לשם בלימת המכונית בסיום המרוץ משתמשות המכוניות במצנחים נפתחים.