cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדיר מילר
טלוויזיה
בשנים 2002–2004, הגיש מילר את תוכנית האירוח ההומוריסטית "ערב אדיר" ואף היה שותף מרכזי לכתיבתה.
בשנת 2005 הנחה והשתתף בתוכנית "הסרט שלנו" ובתוכנית הסאטירה "היכל התרבות", אותה יצר ובה הופיע יחד עם שלישיית מה קשור.
בשנת 2007 הנחה טקס פארודי בשם "משפט הזהב", שבו הוענקו פרסים למשפטים "המבריקים" ביותר של השנה. כמו כן, התארח בפרק בסדרה הקומית של שידורי קשת - "אמא'לה", בכיכובה של אורנה בנאי.
בשנים 2008 עד 2014 גילם מילר את דמותו של אמיר רוזנר בקומדיית המצבים "רמזור", אותה יצר מילר ואף כתב אותה לצד רן שריג עבור שידורי קשת. הסדרה עוסקת בשלושה חברים כבני 30 ובתחילתה אחד מהם מצוי בזוגיות, השני הרווק והשלישי נשוי פלוס אחת. בסדרה כיכבו לצדו ליאור כלפון ונירו לוי.
בשנת 2015 גילם את התפקיד הראשי בסדרת המתח של HOT "הצורף".
בשנים 2016 עד 2022 גילם מילר את עצמו בקומדיית המצבים "צומת מילר", אותה גם יצר וכתב.
החל מאמצע העשור השני של המאה ה-21, מילר משמש כפרזנטור של מכבי שירותי בריאות.
במשך שנים אדיר מילר הופיע על במות בארץ ובעולם במופעי סטנד-אפ עצמאיים. במרץ 2020, בשל התפרצות נגיף הקורונה בישראל והאיסור על התקהלויות, מילר הקליט מופע סטנד-אפ חדש ששודר בערוץ 12 ונגע בנושאים הקומיים הקשורים לקורונה. בשנה זו קיבלה גם החברה שלו מענק של 368 אלף שקל מרשות המיסים, ובהמשך נדרשה החברה להחזיר את רוב הסכום.
תיאטרון
בשנת 2006 הופיע במחזמר "הלהקה" בתפקיד פול אביב, אותו שיחק במקור בסרט הקולנוע טוביה צפיר. מילר זכה עבור תפקידו זה בפרס מצטיין הבימה לשנת 2007.
בשנת 2009, הופיע מילר בתפקיד ראשי לצד דבורה קידר בהצגה "החותנת" בתיאטרון הבימה, בנוסח עברי מאת רשף לוי.
גביע הפדרציה 1966
גביע הפדרציה 1966 הייתה התחרות הרביעית לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
אדיר מילר
קולנוע
בשנת 2007, שיחק בסרטו של אבי נשר "הסודות".
גביע הפדרציה 1966
התחרות נערכה במגרשי מועדון הספורט של העיתונות, טורינו. התחרות הייתה פתוחה לכל נבחרת שתרשם.
אדיר מילר
קולנוע
בשנת 2010, גילם את ניצול השואה יענקל'ה ברייד בסרטו של אבי נשר "פעם הייתי" וזכה עליו בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-21 במספר. בנוסף זכה מילר בפרס מבקרי הקולנוע לשנת 2010 על תפקידו בסרט זה.
גביע הפדרציה 1966
התחרות החלה ב-10 במאי בהשתתפות 21 נבחרות והסתיימה ב-16 במאי 1966.
אדיר מילר
קולנוע
בשנת 2013 שיחק בסרטו של אבי נשר "פלאות", חוקר פרטי חמור-סבר בשם יעקב גיטיס.
גביע הפדרציה 1966
המנצחת של התחרות הייתה ארצות הברית שניצחה במשחק הגמר נבחרת מערב גרמניה וזכתה בגביע בפעם השנייה.
אדיר מילר
קולנוע
בשנת 2022 שיחק את אבינועם בסרטו הקצר של נוני גפן "דניאל".
גביע הפדרציה 1966
לא הוענקו פרסים כספיים.
אדיר מילר
קולנוע
בשנת 2023 שב לשתף פעולה עם אבי נשר בסרט "גן קופים".
חרטומניים
חרטומניים (שם מדעי: Scolopacidae), היא משפחה גדולה בסדרת החופמאים. הם קטנים, אבל ארוכי מקור וחלקם מסוגלים לעוף ולנדוד למרחקים ארוכים ואף להקיף חצי מכדור הארץ בכל עונה.
משפחה זו כוללת מגוון מינים בעלי מקורים בעיצובים שונים, החיים בקרבת חופים וגדות נהרות או ביצות. מקורם הארוך עוזר להם לחטט אחרי יצורים קטנים במים ובחול. הגדול שבהם הוא המין חרמשון גדול (Numenius arquata) שאורכו 50–60 ס"מ ומשקלו 410-1,360 גרם.
מיון
במשפחה 89 מינים ו-20 סוגים:
סובקוב
סובקוב (בפולנית: Sobków) הוא כפר במחוז ינדז'יוב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, על גדר נהר נידה (Nida), בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
סובקוב נוסד כעיר בשנת 1563, ונקרא על שם האציל הפולני סטניסלב סובק. בשנים אלה נבנתה ביישוב טירה מבוצרת, אשר עומדת על תלה עד ימינו.
במאה ה-19 הוקמו ביישוב מספר מפעלי תעשייה, ובשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, נטלו הרוסים מהיישוב את זכויותיו העירוניות.
יהודי סובקוב
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 565 יהודים, רוב תושביו, ופעל בו בית ספר יהודי. בפברואר 1939 פתחו פולנים מקומיים במהומות נגד עסקי היהודים ביישוב.
בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו החלו בשוד רכוש היהודים בו, בשיתוף פולנים מקומיים. לאחר מכן, רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, ממנו נלקחו לעבודות כפייה, ואשר בשטחו פרצה מגפת טיפוס הבהרות. בספטמבר 1940 הובאו לגטו שבכפר יהודים נוספים מיישובי הסביבה.
יאנגבלאד
דומיניק האריסון (באנגלית: Dominic Harrison; נולד ב-5 באוגוסט 1997), הידוע בשם הבמה יאנגבלאד (Yungblud), הוא זמר-יוצר, מוזיקאי ושחקן אנגלי.
ביוגרפיה
האריסון נולד בדונקסטר, אנגליה.
יאנגבלאד מגדיר את עצמו דרך המוזיקה שהוא יוצר כאמן חברתי שלא מפחד לספק שירי מחאה. הוא נשר מבית הספר בגיל שש עשרה, והתחיל את קריירת המוזיקה שלו בלונדון.
בשנת 2016 גילם את דמותו של אוז בסדרת הדרמה המוזיקלית "האכסניה" בערוץ דיסני, אשר מבוססת על הסדרה הישראלית "כוכב הצפון".
הסינגל שלו "I Love You, Will You Marry Me" החל לצבור פופולריות בשנת 2017, כאשר הסגנון שלו תואר כגרסה הצעירה של ארקטיק מאנקיז וג'ימי טי, המתמזג עם מגע של היפ הופ. שירו "Falling Skies", שבוצע עם שרלוט לורנס, היה חלק מפסקול העונה השנייה של הסדרה "13 סיבות למה".
ב-19 בספטמבר 2018 הוציא יאנגבלאד את השיר "Polygraph Eyes" השיר מדבר על פגיעות מיניות והטרדות כנגד נשים. על הנושא אמר בריאיון ״הנושא צריך להיות מדובר גם מנוקדת מבט גברית.״
ב-6 ביולי 2018 שוחרר האלבום ״21st Century Liability״
ב-17 בינואר 2019 שוחרר השיר ״Loner״
בפברואר 2019 הוציא יאנגבלאד את השיר "Minutes 11" עם הזמרת הלסי, שאיתה ניהל מערכת יחסים עד אוקטובר 2019. מיד לאחר מכן, ב-3 במאי 2019 שוחרר השיר "Parents", שזכה להצלחה גדולה, במיוחד ברשתות החברתיות.
ב-7 ביוני 2019 שוחרר שיתוף פעולה של יאנגבלאד יחד עם מאשין גאן קלי וטראוויס בארקר תחת השם "I Think I'm Okay"
ב-4 בדצמבר 2020 הוציא את אלבום האולפן השני שלו  . האלבום מכיל 14 שירים.
ב-19 באוגוסט 2021 הוציא את השיר "Fleabag". ב-11 במרץ 2022 הוציא את הסינגל "The Funeral" יחד עם הקליפ מתוך האלבומו השלישי.
ב-2 בספטמבר 2022 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו ״" האלבום מכיל 12 שירים.
הסיודוס
הֵסְיוֹדוֹס (ביוונית: Ήσίοδος) היה משורר אפי יווני מוקדם, שחי במאה השמינית לפנה"ס. כבר במאה החמישית לפנה"ס התווכחו מלומדים האם הומרוס קדם להסיודוס או להפך. רוב המלומדים המודרניים סבורים ששירת הומרוס קודמת בכמה עשורים לשירת הסיודוס.
חייו
הסיודוס היה איכר ורועה צאן בחבל בויאוטיה ביוון, ופקד לעיתים קרובות את הר הליקון, משכנן של המוזות. בשירתו הוא מספר כיצד העניקו לו המוזות את יכולת השירה האלוהית, כשרעה את עדריו על ההליקון. שירתו כתובה במשקל האפי, הקסמטר דקטילי.
מקור הפרטים המעטים הידועים על חייו של הסיודוס הוא המסופר בשירותיו: בתחילת שירתו "עבודות וימים" מספר הסיודוס על סכסוך משפטי בינו לבין אחיו פֵּרְסֵס, בעניין ירושת אביהם, שבו הפסיד הסיודוס. פרסס מתואר כהולל חסר אחריות, והשירה הזו ממוענת אליו כמסר דידקטי ללמדו אורח חיים הגון ונבון של איכר בן התקופה. מוזכרת גם תחרות משוררים בכאלקיס אשר באי אֵוּבוֹיָה, מצפון לחבל אטיקה, שבה זכה הסיודוס בחצובה (תלת-רגל). על בסיס אזכור זה של תחרות נרקם בדורות מאוחרים יותר סיפור על תחרות שירה בין הומרוס להסיודוס. לסיפור אין שחר, ככל הנראה. ביצירה זו הוא מתאר, בין היתר, את תקופות תחילת האנושות, ובשיאן את תור הזהב שבו היו האנשים בני אלמוות וחיו בשלום וברווחה על אדמתם.
ביצירה מעביר הסיודוס ביקורת נוקבת על עוולות ושחיתות מצד המעמד העליון.
בנוסף ל"עבודות וימים" (תורגם לעברית גם בשם "מעשים וימים"), חיבר הסיודוס שירה נוספת, מפורסמת יותר, בשם "תאוגוניה" (ביוונית - הולדת האלים); בחיבור זה מפרט הסיודוס את הגנאלוגיה של האלים האולימפיים ושל אלים וגיבורים נוספים, כמו גם את היווצרות העולם. היצירה משמשת מאז ועד היום מקור מיתולוגי חשוב ביותר.
להסיודוס מיוחסות גם שירות אחרות, כגון "מגן הראקלס", ו"קטלוג הנשים", אך מדובר ככל הנראה ביצירות מאוחרות שמחקות את הסיודוס או משתייכות לאותה מסורת שירה, ורובן אבדו ושרדו מהן רק קטעים בודדים (פרגמנטים).
ולודרום דה ונסן
ולודרום דה ונסן (צרפתית: Vélodrome de Vincennes) או, בשמו הרשמי ולודרום ז'אק אנקטיל לה סיפאל (צרפתית: Vélodrome Jacques Anquetil - La Cipale) הוא אצטדיון בוונסן בקרבת פריז שבצרפת.
היסטוריה
האצטדיון נבנה כוולודרום בשנת 1894 והפך להיות האצטדיון האולימפי של אולימפיאדת פריז בשנת 1900. בעת האולימפיאדה הכיל האצטדיון 30,000 מקומות. תחרויות הריצה לא נערכו באצטדיון אלא במשטח המרוצים של מועדון המרוצים של צרפת. באצטדיון נערכו תחרויות הרכיבה על אופניים, משחקי הקריקט והרגבי, ומשחקי הכדורגל וכן תחרויות האתלטיקה.
באצטדיון נעשה שימוש בשנית לתחרויות הרכיבה האולמפיות באולימפיאדת פריז בשנת 1924 וכן למשחקי הכדורגל.
בין השנים 1968 ו-1974 שימש האצטדיון כנקודת הסיום עבור הטור דה פרנס.
ב-1987 הוסב שם הוולודרום לשמו הנוכחי, ונקרא על שם רוכב האופניים הצרפתי, ז'אק אנקטיל, שמת באותה שנה.
כיום האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל ורוגבי.
אח"י כידון (סער 4)
אח"י כידון הייתה ספינת טילים מסדרת סער 4 "תכלית" ויוצרה כדגם משופר של ספינות סער 3 שהגיעו לישראל במסגרת מבצע נועה. . הספינה יוצרה על ידי מספנות ישראל ושירתה בחיל הים הישראלי בין השנים 1974 – 1993. עד 1981 שירתה הספינה בזירת ים סוף ואחר כך ב.
אח"י כידון בזירת ים סוף
הספינה ביצעה הפלגות מבצעיות בים האדום. האחרונה שבהן, ב-1980, הייתה "שמרנות 3", תחת פיקודו של רון גינזבורג. בסיום ההפלגה זו נכנסה הספינה לשיפוץ 5 שנתי במספנת אילת ואחריו הפליגה הספינה דרך תעלת סואץ לים התיכון.
זירת הים התיכון
אח"י כידון שרתה בזירת הים התיכון עד 1993 וגם שם בצעה הפלגות אימונים ומבצעים. אח"י כידון הייתה הספינה הראשונה שבה הותקנה סוללת טילי ברק, טיל נגד טילי ים, ולכן נטלה חלק פעיל ומרכזי בניסויים שנערכו לטיל זה. בנוסף לטילי גבריאל הותקנו בספינה גם טילי הרפון, שכונו בחיל הים "כנרית".
בפברואר 1994 נמסרה לחיל הים אח"י כידון מסדרת סער 4.5 ואח"י כידון המקורית יצאה משירות. גוף הספינה המקורי הוטבע בשנת 1997 ליד חוף שבי ציון כדי שישמש אתר צלילה וזיכרון ללוחמי שייטת 13 שנפלו באסון השייטת בלבנון.
הישוב (כתב עת)
הישוב היה שבועון מדיני-ספרותי, כהגדרתו, שראה אור בשנים תרפ"ה–תרפ"ז (מספטמבר 1924 עד אפריל 1927) בתל אביב.
המו"ל והעורך האחראי של שבועון "הישוב" היה יששכר-דב בר-דרורא, שגם הִרבה לכתוב בו בשמות-עט שונים, ובהם X ו-ב.ד. בערב ראש השנה תרפ"ה פרסם השבועון את מצעו הראשוני בדואר היום.
שבועון "הישוב" נוסד סמוך להתארגנותה של "הפדרציה הציונית הכללית", שביקשה ללכד את הציבור שמחוץ למסגרת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. בפתח הגיליון הראשון של "הישוב" הוצהר כי. אבל בגיליון האחרון של השנה הראשונה (כ"ח באלול תרפ"ה) סיכם העורך ש"הישוב", אף שאינו שייך לארגון או מפלגה, יש בו
שבועון "הישוב" היווה שופר לעניינו של "המחנה האזרחי". חלק מן הכותבים, ובראשם העורך בר-דרורא, נמנו עם פעילי פדרציית הציונים הכלליים, והיו בכותבים מי שישמשו מאוחר יותר כראשי מפלגת "ההתאחדות האזרחית-לאומית" שנוסדה ב-1927, ובהם דוד איזמוז'יק, עובד בן עמ"י, זלמן דוד ליבונטין, משה סמילנסקי, זלמן אפשטיין, סעדיה שושני ויהושע סופרסקי. השבועון העניק במה לאנשי הסתדרות בני בנימין, שבר-דרורא כיהן באותה התקופה כמנהל הבנק שלה. תרמו מפרי עטם גם אנשי המושבות צבי נחמיה בוטקובסקי מחדרה ומשה איכילוב מפתח תקווה ואף אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, ובהם ירוחם פיליפ קורנגרין, צבי אליהו כהן, וולפגנג פון וייזל ובצלאל אליצדק (קלוזנר).
השבועון היה מקורב לחוגי סופריו וקוראיו של "דואר היום", שבו הועסק בר-דרורא (בשמו – דרורי) כעורך האחראי. זיקתם של "הישוב" ושל בר-דרורא ל"דואר היום" באה לביטוי, בין היתר, בהגדרתו כ"שבועון מדיני-ספרותי" בדומה לכותר המשנה של "דואר היום" – "עיתון יומי מדיני ספרותי ומסחרי", וכן באימוץ כמה מחידושי הלשון של איתמר בן-אב"י, כגון "ירכתונים" (פיליטונים), שלא נקלטו במקומות אחרים.
מערכת "הישוב" פעלה גם כהוצאת ספרים. במסגרתה ראו אור ספרו של י. יערי (פולסקין), "מ. דיזנגוף חייו ופעולותיו" (תרפ"ז, 1926) וכן "ביוגרפיה של סיר הרברט סמואל" מאת י. יערי (פולסקין). פרקי ספרו של אהרון אהרונסון, "עכו", לוקטו מעזבונו ופורסמו לראשונה ב"הישוב" ואחרי כן נדפסו כספר. השבועון קיים את הבטחתו לפעול בשדה הספרות. פורסמו בו שיריו של י.צ. רמון ולקטים משירי היינה בתרגום ש. בן ציון. כמו כן הופיעו בו מדור "הערות בלשניות" של י. גרזובסקי וכן סקירות ספרים מידי אברהם כהנא. ב"הישוב" ראו אור – בהמשכים – המחזות "המשיח האילם" מאת דוד פינסקי (בתרגום ק.י. סילמן) ו"חנֻכָּה" מאת ק.י. סילמן וכן פרקים מזכרונותיו של זלמן דוד ליבונטין – "לארץ אבותינו".
הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה העממית של סין (בסינית מפושטת: 中华人民共和国, בפין-יין: Zhōnghuá Rénmín Gònghéguó, בתעתיק: דְּז'וֹנְגְּ-חוּאָה רֵנְמִין גוֹנְגְ-חֶה-גּוּוֹ; נקראת בקיצור סין העממית, סין הקומוניסטית או רק סין) היא מדינה במזרח אסיה. אוכלוסייתה מונה כ-1.4 מיליארד תושבים, שנייה רק להודו. מבחינת שטח, סין ממוקמת במקום הרביעי בעולם, והיא גובלת ב-14 מדינות: קוריאה הצפונית, רוסיה, מונגוליה, קזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, אפגניסטן, פקיסטן, הודו, נפאל, בהוטן, מיאנמר, לאוס ווייטנאם.
הרפובליקה העממית של סין הוקמה בשנת 1949 והיא מחולקת ל-33 מחוזות מנהליים. מאז, היא טוענת לריבונות על האי טאיוואן ומספר איים נוספים הנמצאים בשליטת טאיוואן, וכן על איי סנקאקו שבשליטת יפן. המונח "סין היבשתית" מבדיל בין הרפובליקה הסינית שעל האי טאיוואן, לבין הרפובליקה העממית של סין. מאז 2021, גברה המתיחות בין המדינות על רקע תביעת הריבונות של סין היבשתית על טאיוואן העצמאית.
המשטר הסיני הוא משטר חד-מפלגתי הנשלט על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין. זאת אף על פי שרוב החוקרים לא מגדירים אותו כמשטר קומוניסטי או סוציאליסטי. התאגדויות הנחשבות סכנה עבור המשטר, כגון הפאלון גונג ותנועות לשחרור טיבט, נרדפות על ידי השלטונות, ומחבריהן נמנעות לעיתים תכופות זכויות האדם. בשנת 2018 סימן דו"ח החירות המקוונת של Freedom House את סין כמובילה עולמית במודל שלטון טוטליטרי עדכני, אותו מאמצות מדינות נוספות שמנסות להתקרב לסין.
כלכלת סין, נכון לשנת 2018, היא השנייה בגודלה בעולם. למרות זאת, סין אינה חברה בארגון המדינות המתועשות הן משום שהתמ"ג לנפש שלה נמוך בהשוואה למדינות המפותחות והן מסיבות פוליטיות אחרות. לסין הצבא הגדול בעולם מבחינת כוח אדם. תקציב הביטחון של סין שני רק לארצות הברית. בנוסף, סין היא מדינה החמושה בנשק גרעיני וחתומה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
היסטוריה
על פי הערכות, כלכלת סין הייתה הכלכלה הגדולה בעולם למשך תקופה ארוכה, החל מתחילת המאה ה-15 ועד לתחילת המאה ה-19. ככל הידוע, נכון לתחילת המאה ה-19 כלכלת סין הייתה שליש מהתמ"ג העולמי. למרות העוצמה הכלכלית שלה, לא הצליחה סין לתרגם זאת לעוצמה דיפלומטית, ובמהלך המאה ה-19 נכנסה סין לסדרת מאבקים מול האימפריה הבריטית, שהחלישו אותה משמעותית בהשוואה לאימפריות העולות מאירופה.
בשנת 1949 הסתיימה מלחמת האזרחים הסינית בין הקומוניסטים ללאומנים בניצחונם של הקומוניסטים. שרידי הלאומנים ברחו לאי טאיוואן. ב-1 באוקטובר הכריז מאו דזה-דונג על הקמת הרפובליקה העממית הסינית כמדינה קומוניסטית.
לאחר כינון שלטונם יזם מאו סדרה של תוכניות פיתוח כלכליות שהשאפתנית בהן הייתה "הקפיצה הגדולה קדימה" (1961-1958), שהביאה למותם של עשרות מיליוני סינים ברעב. מאו ועמיתיו לשלטון ניהלו שורה ארוכה של מסעות טיהורים, שהביאו לכליאתם ולמותם של מיליונים נוספים. מסע הטיהורים הידוע ביותר נערך בתקופת "מהפכת התרבות" ונמשך רשמית בין 1966–1976.
לאחר מותו של מאו, לאחר פרק זמן, עלה לשלטון דנג שיאופינג. הוא החל ברפורמות כלכליות של מעבר לשוק חופשי – לטענתו על מנת להקל את הלחץ על האוכלוסייה. למרות זאת, המפלגה הקומוניסטית נותרה המפלגה החוקית היחידה בסין. הרפובליקה העממית קיבלה את חוקתה הנוכחית ב-4 בדצמבר 1982.
פוליטיקה
משטרה של סין, אם מתעלמים מהשפעת המפלגה הקומוניסטית על הפוליטיקה הסינית ואי קיום בחירות ישירות וחופשיות, ייחשב כמשטר פרלמנטרי, אך בפועל מתפקד במבנהו כמשטר נשיאותי הדומה למשטרים הנשיאותיים בקוריאה הדרומית ובפרו.
ממשלת הרפובליקה העממית של סין נמצאת תחת פיקוחה של המפלגה הקומוניסטית של סין. אף על פי שהיו אי אלו צעדים ליברליים, הסינים לא איפשרו קיום מפלגות חדשות. למרות זאת, היחס לכלכלה השתנה, ובשלושת העשורים האחרונים כלכלת סין צומחת בממוצע בקצב של 10-9% בשנה.
בראש סין עומד נשיא. רשמית תפקיד הנשיא הוא תפקיד טקסי בלבד, אך החל משנת 1993 הנשיא מחזיק גם בתפקידי מזכ"ל המפלגה ויושב ראש הוועדה הצבאית המרכזית. תפקידים אלה מקנים לנשיא סמכויות פוליטיות נרחבות. תפקיד ראש הממשלה הוא תיאום פעולות הממשלה ועמידה בראש הביורוקרטיה הסינית.
רשמית הפרלמנט הסיני הוא פרלמנט חד-ביתי, הקונגרס הלאומי העממי, אך בפועל הוועידה הפוליטית העממית המייעצת יכולה להיחשב כבית עליון. הקונגרס, על כל 3000 ציריו, מתכנס רק פעם בשנה ובדרך כלל מאציל מסמכויותיו לוועדה המתמדת. לכן, בפועל, הקונגרס הלאומי העממי אינו אלא "בובה" של המפלגה, ואפילו ניתן לתארו כחבר אלקטורים חסר סמכויות.
צנזורה היא דבר שבשגרה בסין, והמפלגה הקומוניסטית מדכאת כל תנועה שלדעתם מהווה איום על ההגמוניה של המפלגה. למרות זאת, עקב הרפורמות הליברליות, התקשורת קיבלה מעט חופש, ותחילת המאה ה-21 ניתן בה ביטוי גם לקשייה של המדינה. אף על פי שהמפלגה הקומוניסטית הסינית לא מאפשרת עליית כוחות מתחרים, ופעילות מחאה ברמה הלאומית נאסרת, ניתן חופש יחסי ברמה המקומית, והתושבים מביעים לעיתים מחאה מקומית בצורת הפגנה, דבר שהשלטונות מאפשרים במידת מה. מידת התמיכה שהמפלגה זוכה לה בקרב האוכלוסייה איננה ברורה, היות שאין בחירות חופשיות.
בשנת 2018 סימן דו"ח החירות המקוונת של Freedom House את הרפובליקה העממית של סין כמדינה המנסה להפוך למובילה העולמית של מודל טוטליטרי עדכני אשר יתאים למאה ה-21, וסימן כסכנה לחופש הביטוי את ההשפעה של סין על מדינות רבות בעולם שמנסות לאמץ את מודל השלטון הסיני: "בשעה שחברות דמוקרטיות נאבקות עם האתגרים של סביבה מקוונת מסוכנת יותר, מנהיגים בבייג'ינג הגבירו את מאמציהם להשתמש במדיה דיגיטלית כדי להעצים את כוחם בבית ובחו"ל. בשנה שחלפה, ממשלת סין ארחה בכירים מעשרות מדינות לסמינרים בני שבועיים או שלושה שעסקו במערכת הצנזורה והמעקב המקיפה שלה", וסיכם: "מגוון מדינות נעות בכיוון של סמכותנות דיגיטלית באמצעות אימוץ המודל הסיני של צנזורה מקיפה ומערכות מעקב אוטומטיות".
יחסי החוץ
סין מקיימת יחסים דיפלומטיים עם רוב מדינות העולם, אך טוענת לבעלות על טאיוואן, ולא מקיימת איתה יחסים רשמיים, למרות יחסי מסחר ותיירות הדוקים. בנוסף לכך היא מתנגדת לטנזין גיאטסו, הדלאי לאמה ה-14 של טיבט.
לצד התחזקותה הכלכלית בראשית המאה ה-21, שואפת סין להגביר את מעמדה הבינלאומי והשפעתה, ולתרגם את עוצמתה הכלכלית לעוצמה דיפלומטית. השאיפות הללו מגיעות בעיקר מאינטרסים כלכליים, אולם גם מצורכי פנים – הרצון להציג בפני אזרחי סין מצג שסין היא מדינה מצליחה בכל קנה מידה, שחוזרת לימי התהילה הגדולים שלה. סין ממצבת את עצמה כמודל לחיקוי עבור מדינות לא ליברליות רבות. ממשלים דיקטטוריים רבים ניצבו זמן רב מול הנוסחה שהייתה נהוגה במחצית השנייה של המאה ה-20, דמוקרטיה ליברלית עם צמיחה כלכלית, או משטר דיכוי עם קשיים כלכליים. סין היא מודל ייחודי של צמיחה כלכלית משגשגת לצד משטר אוטוקרטי מובהק, וחלק מהשפעתה הרבה של סין על מדינות רבות הוא ניסיון להוות מודל לחיקוי בהקשר זה.
אחת השאיפות המרכזיות של סין בעשור השני של המאה ה-21 היא יזמת "החגורה והדרך", בה שואפים הסינים לחדש את דרך המשי ההיסטורית בגרסה מודרנית יותר, וליצור מערכת תובלה יבשתית וימית שתאפשר לשנע סחורות במהירות למזרח התיכון ולאירופה. שאיפות אלו עודדו את סין לקיים יחסים דיפלומטיים עם מדינות רבות במזרח התיכון, וסין ייחודית בכך שהיא מקיימת יחסים דיפלומטיים פוריים גם עם מדינות המשויכות בדרך כלל לשני צידי מתרס יריבים בדיפלומטיה העולמית – לדוגמה, עם איראן מצד אחד, ועם ישראל וערב הסעודית מצד שני. האינטרסים של סין מעודדים אותה לשאוף ליציבות המשטרים במזרח התיכון, והיא מנסה במידת מה לסייע במניעת הפיכות שעלולות להקשות על שיתוף הפעולה הכלכלי. קשריה בעולם הערבי והסיוע שלה ליציבות מדינות אלו משתלמים לה גם בהקשרים נוספים – הן בחיזוק קשרי המסחר סביב הנפט של מדינות ערב, והן בהעלמת עין דיפלומטית מדיכוי האוכלוסייה המוסלמית האויגורית שבמחוז שינג'יאנג.
סין מרבה להלוות סכומים גדולים למדינות מתפתחות, וארצות הברית האשימה את סין שהיא מספקת את ההלוואות ללא בטוחות סבירות במטרה להביא את המדינות לחדלות פרעון, שתאפשר לסין להשתלט על נכסים של המדינות. האשמות אלו נתלו במספר מקרים ספציפיים, למשל, העברת נמל ימי מסרי לנקה לסין, לאחר שסרי לנקה לא עמדה בהלוואות לסין, או הכפפת מרבית עתודות הנפט של אקוודור לשליטת סין בתמורה לכיסוי הלוואות. עם זאת, מחקר של קבוצת רודיום, המפרסמת עצמאית מחקרים הקשורים לסין והמערב, הראה שמקרים אלו הם מיעוט, ושבדרך כלל במקרים של אי עמידה בחובות, סין מבצעת פריסה מחדש של התשלומים, תוך ויתור או דחייה של חלק מהחובות. בשנת 2023 פרסם צוות של מכון המידע AidData כי לפי ממצאיו במקביל לחובות הרשמיים שמנהלת סין, היא מקיימת מערכת מקבילה של חובות "נסתרים". באופן זה 88 מדינות חייבות לסין לפחות עוד לפחות 385 מיליארד דולר מעבר לסכומים הרשמיים. ועל פי צוות המכון משתמשת סין במניפולציות פיננסיות שונות כדי לקבל קדימות על החובות, על חשבון מלוות אחרות.
סין וישראל
ישראל הייתה מהמדינות הראשונות שהכירו בסין העממית מייד עם היווסדה. בתחילת שנות ה-50, נראה היה כי שתי המדינות יכוננו קשרים דיפלומטיים ביניהן אולם הקמת גוש המדינות הבלתי-מזדהות וכינוסה של ועידת באנדונג ב-1955, סיכלה סופית ניסיונות אלו. ממחצית שנות ה-50 ועד מחצית שנות ה-70, הייתה סין גורם עוין לישראל. היא תמכה באופן בלתי-מסויג בעמדה הערבית והפלסטינית, אירחה את נציגי אש"ף במעמד של שגרירות וטענה כי הבעיה במזרח התיכון תיפתר רק עם חיסולה של ישראל.
מותו של מאו ב-1976 יצר שינוי במדיניות הסינית כלפי ישראל ובין שתי המדינות החלו קשרים בלתי-רשמיים, בעיקר בתחומי מסחר ותעשיית הנשק. לאחר שנים של גישושים, כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים מלאים בתחילת 1992. יחסים אלו נשארו טובים ותקינים עד היום, אם כי הם אותגרו מעט בעקבות משבר הפלקון בין שתי המדינות בשנת 2000. בשנת 2014, בעקבות שיחות דיפלומטיות, שוקם הקשר ואף הנשיא לשעבר שמעון פרס יצא לשליחות דיפלומטית לסין.
בשנת 2017 השתתפה תזמורת הנוער הלאומית של ישראל בפסטיבל מוזיקה בשינגדאו שבסין.
זכויות האזרח
סוגיית זכויות האזרח בסין עוררה ביקורת רחבה במדינות מערביות. לממשלה כוח רב מול האזרחים והיא מפעילה אותו על פי שיקוליה. לדוגמה, הממשלה העתיקה מאות אלפי אזרחים מבתיהם, ללא אפשרות של התנגדות, כדי לבנות את אחד מהסכרים הגדולים בעולם. בנוסף, העתיקה תושבים לצורך ארגון אולימפיאדת בייג'ינג. הענישה בסין היא חמורה ולפי ארגון "אמנסטי" סין ניצבת בראש המדינות המובילות בעולם בהוצאות להורג. חלק מההוצאות להורג הן חשאיות והמשטר מסתיר אותן. ניתן להוציא להורג במדינה זו על כ-60 פשעים שונים, בהם גם עבירות סמים, שוחד, מעילה והונאת מס. על פי נתוני אמנסטי בשנת 2007 הוצאו להורג בסין לפחות 470 איש.
עם התפתחות הטכנולוגיה של העשור השני של המאה ה-21, הקימה ממשלת סין מערך ריגול המוני סביב המיעוט האויגורי במחוז שינג'יאנג, הכולל פריסה רחבה במיוחד של מצלמות עם טכנולוגיית זיהוי פנים וזיהוי תנועה, תחנות משטרה וציוד האזנה, לצד רישום מפורט של התושבים, מאפייניהם והתנהגותם. בעקבות דיווחים בכלי תקשורת מערביים על כליאתם של מיליוני אויגורים ללא משפט במחנות חינוך מחדש ומעשי עינויים שונים, הטילה ממשלת ארצות הברית סנקציות כלכליות על סין, כחלק ממלחמת הסחר בין המדינות. על פי תחקיר של הניו יורק טיימס, החל משנת 2017 החלו יחידות משטרה מקומיות לפרוס מערכות ריגול מקומיות גם בערים רבות שמחוץ למחוז שינג'יאנג (ראו דיכוי העם האויגורי).
כלכלה
עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20, התפקיד שמילאה סין בכלכלה העולמית היה שולי יחסית. בתקופה זו אומנם הצליחה סין לייצר פיתוח כלכלי, אך הפיתוח לא הצליח להדביק את הגידול באוכלוסייה, ולכן רמת החיים בסין ירדה למרות הגידול המעשי בהון.
הממשלה שמה דגש על העלאת ההכנסה והצריכה האישית, תוך כדי הכנסת שיטות ניהול חדשות על מנת לשפר את התפוקה. הממשלה התמקדה בסחר חוץ כמנוע הצמיחה הראשי של המשק הסיני. למטרה זו הגדירה מעל 2,000 אזורי סחר מיוחדים, שבהם יש חוקים נוקשים פחות והכלכלה חופשית יותר. התוצאה הייתה גידול מסיבי של פי 70 בתמ"ג ריאלי ופי 48 בתמ"ג ריאלי לנפש משנת 1978 עד שנת 2014, מה שהפך את הכלכלה הסינית לגדולה בעולם לפי תמ"ג לנפש במונחי כוח קנייה.
הצמיחה הכלכלית הובילה לירידה חדה בעוני המוחלט לצד גידול חד באי השוויון, אך למרות זאת ההכנסה עלתה דרסטית – פי 7.5 בהכנסה ממוצעת לפי כוח קנייה לפי נתוני קרן "Gapminder", והייתה צמיחה של 11.45% בתמ"ג לנפש מ-1990 עד 2014 לפי נתוני הבנק העולמי.
ההכנסה הממוצעת של פועל סיני היא כ-1,810 דולר לשנה. סין היבשתית היא חברה בארגון הסחר העולמי. הבערות בסין ירדה עד כדי 4%–8% בכפרים. הצמיחה השנתית בסין היא כ-10% (2006). העודף במאזן המסחרי של סין נאמד ב-30 מיליארד דולר. לסין העממית יצא שם של מדינה שהייצור בה זול במיוחד – בעיקר בזכות ההוצאות הנמוכות על שכר העובדים, ונכון לשנת 2017 מהווה היצוא הסיני כ-19.75% מהתמ"ג.
בסוף חודש יוני 2018, על רקע מלחמת הסחר בין סין לארצות הברית, הודיעה ממשלת סין כי לאור התחייבותה להמשיך ולפתח את כלכלת המדינה, בכוונתה להקל באופן משמעותי על השקעות זרות בשורה של תחומים, לרבות בנקאות, רכב, רשתות חשמל וגידולים חקלאיים. ההקלות נכנסו לתוקף ב-28 ביולי 2018. בנוסף הודיע משרד המסחר בסין כי החל מסוף אוגוסט 2018 יוטל מכס בגובה 25 אחוזים על יבוא אמריקאי בשווי 16 מיליארדי דולרים שיכלול שורה ארוכה של מוצרים – מלבד נפט גולמי. הכרזה זו לא הוסברה על ידי גורם רשמי, אולם יש המעריכים כי מדובר בתגובה להכרזה מקבילה אמריקאית לפיה יוטלו מכסים על יבוא מסין בשווי זהה, שממנה הוחרג הנפט בשל התלות הסינית בנפט זר.
חלוקה מנהלית
סין מורכבת מ-22 מחוזות (הממשלה המרכזית מחשיבה את טאיוואן כמחוז ה-23; בנוסף לכך, היא טוענת לחזקה על מספר איים בים סין הדרומי). פרט למחוזות אלו ישנם חמישה מחוזות אוטונומיים, המזוהים עם מיעוטים שונים, ארבעה מחוזות עירוניים לארבע הערים הגדולות של סין ושני אזורים מנהליים מיוחדים.
המחוזות:
מחוזות אוטונומיים:
מחוזות עירוניים:
אזורים מנהליים מיוחדים:
גאוגרפיה
הרפובליקה העממית הסינית היא המדינה הרביעית בשטחה בעולם, אחרי רוסיה, קנדה וארצות הברית, והמדינה שגובלת בהכי הרבה מדינות. בסין יש מגוון רחב של נופים: רמות ענק והרים במערב ושפלה במזרח; כתוצאה מכך, הנהרות זורמים ממערב למזרח. כמעט כל הנהרות בסין נשפכים לימים השוליים של האוקיינוס השקט שממזרחהּ: הים הצהוב, ים סין המזרחי וים סין הדרומי.
רוב השטחים הראויים לעיבוד חקלאי נמצאים לאורך שני הנהרות המרכזיים: נהר הצַ'אנג-ג'יאנְג (長江), המכונה גם "יאנגצה", ונהר הְווַאנְג-הֶה (黃河), המכונה "הנהר הצהוב". כל אחד מהם היה מרכז של תרבויות סיניות עתיקות. נהרות חשובים נוספים הם סי-ג'יאנג (西江), מקונג ברהמפוטרה ואמור.
במזרח – לאורך חופי הים הצהוב וים סין המזרחי – נמצאים מישורים, המאוכלסים בצפיפות. החוף של ים סין הדרומי הוא הררי ובדרום סין רכסי הרים רבים.
בצפון-מערב סין יש מישור סחף ענק ומדרום לו מישור עם הרים בעלי גובה בינוני הנושק להימאליה; אזור זה כולל חלק מהאוורסט. בצפון-מערב המדינה ישנן רמות גבוהות בעלות אקלים צחיח; שם נמצאים מדבריות גובי וטַקְלַמַקָן. לאחרונה התעצם תהליך המדבור בסין, וסופות חול הפכו למחזה נפוץ באביב.
האקלים בסין מגוון מאוד: מאקלים טרופי לחופי ים סין הדרומי ועד אקלים סובארקטי באזור חרבין.
החי בסין
בסין קיים מגוון רחב של מינים המותאמים לתנאי סביבה שונים ומרובים, מחופיו הצפוניים של האוקיינוס השקט ועד ליערות הגשם שבדרום ולהרי ההימאליה בדרום מערבה. בנוסף לכך ישנם אזורי טיבט, המכילים מספר מינים ייחודיים.
בסין ישנם 7,516 מיני חולייתנים הכוללים 4,936 מיני דגים, 1,269 מיני עופות, 562 מיני יונקים, 403 מיני זוחלים ו-346 מיני דו-חיים. סין היא המדינה המגוונת ביותר במינים מחוץ לאזור הטרופי, והשלישית במספר מיני היונקים, השמינית במספר מיני העופות והשביעית במספר מיני הזוחלים.
דמוגרפיה
במוצהר, סין היא מדינה רב-לאומית המכירה ב-56 קבוצות מיעוטים. הרוב המכריע של הסינים משתייכים לקבוצה האתנית של ההאן (汉); הם מהווים כ-92% מהאוכלוסייה, אך מאכלסים כשליש משטחה של המדינה.
ההנהגה הסינית מנסה להגביל את אוכלוסייתה, ומפקחת על מספר הילדים הנולדים. עד ינואר 2016 נהגה נורמה לפיה משפחות עירוניות הורשו להביא לעולם רק ילד אחד, ומשפחות כפריות (מבני ההאן בלבד) הורשו להביא לעולם שני ילדים, במקרים בהם היילוד הראשון היה בת. הנימוק לכך היה שבכפר יש צורך בבנים, המתאימים יותר לעבודה פיזית. תוצאת מדיניות זו הייתה ילודה סלקטיבית וטיפול חסר בתינוקות בנות.
מבחינה מספרית הובילה מדיניות זו להולדת 115 בנים על כל 100 בנות – תופעה שאין לה אח ורע בארצות העולם. ההנהגה הסינית מצידה ניסתה להיאבק בתדמית הנחותה של הבנות, נתנה ביטוי בפרסומים רבים ליתרונות שיש בלידת בת, ואף הטילה סנקציות על הורים שנתפסו מנסים לבחור את מין התינוק.
באוקטובר 2015 שונתה באופן רשמי המדיניות של ילד אחד למשפחה, וניתנה רשות לכל להביא שני ילדים לעולם. בשנת 2021 ניתנה רשות להביא שלושה ילדים לעולם. בשנת 2022, לראשונה מזה 60 שנה, אוכלוסיית סין בירידה למרות הניסיון לעודד ילודה. זאת לאחר עשרות שנים של מדיניות הפוכה.
השפה הרשמית של סין, שנלמדת בבתי הספר, היא מנדרינית תקנית. במחוזות מסוימים, וכן בנפות מסוימות בעלות סטטוס אוטונומי, נעשה שימוש רשמי גם בשפות מקומיות. כך למשל בטיבט ובאזורים מסוימים בסצ'ואן, גאנסו, צ'ינגהאי ויונאן מונהגת הטיבטית כשפה רשמית בנוסף למנדרינית, ובנפה האוטונומית שׂי-שְוַאנְג-בּאן-נָה (西双版纳) שבדרום חבל יונאן ניתן לראות שילוט רשמי בשפת בני הדאי.
בריאות הציבור
סין סובלת ממספר בעיות רפואיות חמורות – גידול במספר נפגעי האיידס ומאות מיליוני מעשנים. בעיה נוספת שמגיעה לממדי מגפה היא צהבת נגיפית B, ומבין 350 מיליון החולים בה ברחבי העולם, כשליש גרים בסין. לעיתים קרובות גורמת מחלה זו לסרטן כבד סופני. סין מפעילה מספר תוכניות ממשלתיות לחיסון ילדים נגד הצהבת; נכון ל-2006 חוסנו 11 מיליון ילדים, שיעור שאינו גבוה דיו לעצירת התפשטות המחלה. כמו כן, יצאו מסין מספר מגפות שהתפשטו ברחבי העולם כגון סארס ומגפת הקורונה.
נתונים סטטיסטיים
האומדנים הסטטיסטיים הבאים הם לשנת 2004
צבא
הצבא הסיני הוא הצבא הגדול בעולם במונחי כוח אדם. מספר הטנקים הוא השני הגדול בעולם אחרי רוסיה, וצי הצוללות הוא השני בגודלו אחרי ארצות הברית. אין נתונים רשמיים על גודל תקציבו של הצבא הסיני, עקב האיפול שמטיל המשטר על המידע. ההערכות נעות בין 90 ל-400 מיליארד דולר. לסין יש מצבור גדול של נשק לא קונבנציונלי, כולל נשק גרעיני. למרות זאת, סין לא נחשבת בדרך כלל למעצמת על, אם כי השפעתה רבה במזרח אסיה ובמערב האוקיינוס השקט.
אחי הדוב
אחי הדוב (באנגלית: Brother Bear) הוא סרט הנפשה של חברת וולט דיסני שיצא לאקרנים בשנת 2003, בה גם היה מועמד לזכייה באוסקר לסרט ההנפשה הטוב ביותר.
עלילה
הסרט מספר על שלושה אחים: סיטקה, דינאהי, וקינאי, המתגוררים בכפר קטן באלסקה. כל תושב בכפר, בעת הגיעו לגיל 13, מקבל טוטם המסמל משהו שאתו הנפש צריכה ללכת לפי הטוטם. סיטקה, האח הגדול, קיבל את טוטם העיט המסמל הדרכה ומנהיגות, דינאהי קיבל את טוטם הזאב המסמל חכמה, אך כשהגיע תורו של קינאי, האח הקטן, הוא קיבל את טוטם הדוב המסמל אהבה. סיטקה ודינאהי נהנו מהגורל שהועיד להם הטוטם, אך קינאי, ששנא דובים, לא קיבל את התפקיד בכבוד. טננה מנהיגת הכפר הכריחה את קינאי להיות עם הטוטם גם אם הוא אינו רוצה.
לאחר זמן קינאי רודף אחרי דוב גריזלי שגנב מהם דגים. סיטקה ודינאהי מנסים להציל את קינאי. הם מצליחים לבסוף, אבל סיטקה נהרג. לאחר כינוס לזכרו של סיטקה קינאי הורג את הדוב כנקמה. אך קינאי נלקח על ידי רוחו של אחיו אשר הופכת אותו לדוב גריזלי צעיר על מנת לתקן מה שעשה. קינאי התחבר עם להקת דובים אשר בה חבר גם קודה, גור דובים וחברו הטוב ביותר של קינאי הדוב. קודה מלמד את קינאי על ההנאה שבחיי הדוב. בסוף קינאי מגלה שהדובה שהרג היא בעצם אימו של קודה ומצטער על מעשיו. עברו ימים ודינאהי עוקב אחר הדוב שהרג את סיטקה. אך אינו יודע שקינאי הפך לדוב ומשוכנע שהדוב (קינאי) הרג את קינאי, ומנסה להורגו. בסופו של דבר דינאהי תופס את קינאי ומתכוון לפגוע בו אך רוחו של קינאי עלתה לשמיים וקינאי חזר להיות בן אנוש. קינאי מבין שקודה זקוק לו, וסיטקה, לבקשתו של קינאי, החזיר אותו להיות דב. דינאהי הבין שהטוטם הפך את קינאי למקום שהנשמה הובילה אותו, וביחד עם להקת הדובים כל תושבי הכפר והדובים התאחדו יחדיו וחיו כמשפחה אחת.
מדבבים
וכן יסמין עיון, מיקי ילון, עמי מנדלמן, מומי לוי ואחרים...
שירים
את שירי הסרט עיבדו ושרו פיל קולינס ומארק מנסינה. בגרסה העברית דובבו השירים על ידי הזמר רמי קלינשטיין.
סרט המשך
בשנת 2006 יצא סרט המשך אחי הדוב 2 שיצא ישירות לווידאו.
עלילת הסרט
הסרט מתחיל בחלום שחלם קנאי - כשהוא היה ילד הייתה לו חברה בשם ניטה והם שיחקו בקרח. אך בזמן שהם שיחקו, הקרח נשבר, ניטה נפלה למים. קנאי הציל אותה והביא לה קמע. הסרט ממשיך ביום חתונתה של ניטה עם טיוקי. ממש לפני שהתחתנו, האדמה נפתחה לשתיים בינה לבין טיוקי והפרידה ביניהם. ניטה הולכת למכשפה ושואלת איך תוכל להתחתן, והמכשפה עונה ללכת עם קנאי למקום שבו נתן לה את הקמע ושם לשרוף את הקמע. לכן, המכשפה העניקה לה את היכולת לדבר עם דובים כדי שהיא תוכל תבוא איתו לשרוף את הקמע. ניטה וקנאי נפגשו והתחילו ללכת אל המקום שהוא הביא לה את הקמע.
בסוף הסרט ניטה לא רצתה להיות בת אדם מכיוון שאהבה את קנאי יותר מטיוקי, אז הרוחות הפכו אותה לדובה והיא וקנאי התחתנו.
א' בכסלו
חגים ומועדים
ב נכתב כי בזמן יהויקים ערכו צום בחודש התשיעי וקראו את מגילת ברוך בן נריה, ולאחר שהוקראה לו, שרף יהויקים את המגילה. יום זה נקבע ליום צום במגילת תענית בתרא. ישנן מספר גרסאות בנוסח המגילה באיזה יום בחודש אירע המעשה. בחיבור "הגה דר"ע" (רבי עובדיה הנביא) והגהות "סוד ישרים" שהודפסו בתנ"ך אמסטרדם תנ"ט, מהדורת "אגודת שמואל", מובא שיום זה היה ביום א' בכסלו, ומוסבר שיום זה היה כבר בזמנם יום צום, כיוון שהוא ארבעים יום לאחר הושענא רבה, ומי שלא עשה תשובה עד אז, מחכים לו עד יום זה שיחזור בתשובה, כנגד ארבעים יום של קבלת התורה. החת"ם סופר בדרשותיו מסביר שארבעים יום אלו הם כמו שמחכים ארבעים יום מראש חודש אלול עד יום כיפור שהוא בחודש השביעי (שאפשר ללדת בו) ואם לא עשה תשובה מחכים לחודש התשיעי. החת"ם סופר מפרש לפי זה גם את, המזכיר את ד' בכסלו, שהוא כנגד חג הסוכות החל ארבעה ימים לאחר יום כיפור.
מנהג דומה למנהג זה, הוא חג הסיגד.
ורסיטי
ורסיטי הוא קיצור מקובל למונח "צוותי אוניברסיטה". המשמעות שונה בהתאם לאזור, אך בדרך כלל קשורה לפעילות ספורטיבית.
ורסיטי בבריטניה
בבריטניה, קבוצת אוניברסיטאות או מועדון אוניברסיטאי מתייחס לקבוצות המשתתפות במשחקי אוניברסיטאות בספורט או בתחרויות אחרות בין אוניברסיטאות יריבות. המונח התייחס במקור אך ורק לצוותים בחסות האוניברסיטה, ומתוארך לשנות ה-40 של המאה ה-19.
בשפה הסקוטית העכשווית המונח ורסיטי לרוב ניתן להחלפה עם האוניברסיטה בהקשרים שאינם קשורים לפעילות ספורטיבית.
ורסיטי בצפון אמריקה
בארצות הברית ובקנדה, קבוצות אוניברסיטאות הן קבוצות האתלטיקה העיקריות המייצגות מכללה, אוניברסיטה, תיכון או בית ספר תיכון אחר. קבוצות כאלה מתחרות מול קבוצות דומות במוסדות חינוך תואמים. קבוצות של קבוצות ספורט של אוניברסיטאות מאורגנות לרוב בכנסים אתלטיים, שהם קבוצות של קבוצות שמשחקות אחת את השנייה באופן קבוע במהלך עונת אתלטיקה נתונה. כהכרה ברמת הביצועים הגבוהה שלהם, ספורטאים בקבוצות אוניברסיטאות מקבלים לעיתים קרובות מכתבי אוניברסיטה. הם מנוגדים לספורט המועדונים של המוסד.
ההבדל העיקרי בין אוניברסיטת ספורט למועדונים הוא המקור לכספים שהוקצו. צוותי ורסיטי מקבלים תמיכה כספית, ציוד ומתקנים מתקציבי מחלקת האתלטיקה במכללות ובאוניברסיטאות. אוניברסיטאות מקצות לעיתים קרובות תקציבי ספורט מועדונים באמצעות מחלקות לחיי סטודנטים בדומה למועדונים אחרים בקמפוס. מכיוון שספורט מועדוני עולה יותר ממועדונים אחרים, על ספורטאי סטודנטים במועדון לשלם על מנת לשחק ולעסוק גם במאמצי גיוס תרומות לקבוצות כדי לשלם עבור זמן המתקנים, ציוד והוצאות קבוצתיות אחרות. ברמות שונות של ספורט מכללות, ספורטאי סטודנטים באוניברסיטאות זכאים למלגות על בסיס כישורי אתלט בלבד או באופן חלקי.
ניתן להשוות בין ורסיטי לרמת ה- ג'וניור ורסיטי (JV), אשר בדרך כלל מיועדת לשכבות פחות מנוסות, וגם עם ענפי ספורט פנים (IM), שעבורם הקבוצות נמצאות באותו בית ספר (פירוש המילה intramural). "בין הקירות". שחקני JV ו- IM יוכלו אולי לעלות לרמת אוניברסיטה על ידי ביצועים טובים.
ורסיטי בהולנד
בהולנד, ורסיטי הוא מרוץ החתירה הוותיק והיוקרתי ביותר. הוא נערך לראשונה בשנת 1878, והתחיל כמקבילה הולנדית למרוץ הסירות אוקספורד-קיימברידג'.
ורסיטי בדרום אפריקה
בדרום אפריקה ובחלק ממדינות חבר העמים נוספים לרוב משתמשים במקום המילה אוניברסיטה, בהקשרים שאינם קשורים לפעילות ספורטיבית.
בריטניה (פירושונים)
{{פירושונים|:בהווה:
ראו גם
}}
Britio (apartigilo) fa:بریتانیا (ابهام‌زدایی) Bretland Britanija Britannia (egyértelműsítő lap) Británia
מירי אלוני
מירי אלוני (נולדה ב-25 בדצמבר 1949) היא זמרת-יוצרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
מירי אלוני נולדה בגבעתיים ליוסף והדסה אלוני. אביה עלה מפולין בשנות השלושים ועבד כנגר בחברת הארגז, ואמה הייתה אחות במחלקה הפסיכיאטרית בכלא מעשיהו. סבתה (אם-אמה), אסתר לבית בקר, הייתה חברת ארגון "השומר" ונודעה עוד מילדותה בקולה היפה. אסתר הייתה אחותן הצעירה של ציפורה, אשת אלכסנדר זייד וקיילה, אשת ישראל גלעדי. היא הופיעה עוד כילדה צעירה מאוד בפגישות של חברי ארגון "פועלי ציון" בווילנה, ונישאה בהמשך למאיר קוזלובסקי, שהיה גם הוא חבר "השומר". (בטעות נשתרשה הקביעה כי אמה של אסתר, שושנה-רייזה, הייתה זמרת ושחקנית - ולא היא).
בילדותה התגוררה אלוני בגבעתיים עם הוריה וסביה בבית בודד בראש גבעה (שנקראה על שם סבה – גבעת קוזלובסקי), שלאורכה נסלל רחוב המרי. אלוני השלימה לימודי חינוך בסמינר הקיבוצים ואף עבדה תקופה קצרה כמורה בבית ספר יסודי.
סוף שנות ה-60: להקת הנח"ל
אלוני התגייסה ללהקת הנח"ל בשנת 1968 והצטרפה להקלטות התקליט "כל הכבוד לנח"ל" ולצוות התוכנית "הנח"לאים באים - הנח"לאים באים" במקום שולה חן. לאחר שתוכנית להקת הנח"ל, "הפרוטה והירח", שבוימה על ידי נעמי פולני, לא זכתה להצלחה החלה הלהקה לעבוד על התוכנית ה-21, הידועה כ"קרנבל בנח"ל", אשר הועמדה בשישה שבועות בלבד. לצדה היו בלהקה הסולנים מוטי פליישר ואופירה גלוסקא וכן טליה גולדברג, דסי הדרי, אלי מגן, מיכל בר זיו, אמוץ ברונטמן, דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין, נחום שגיא ואסתי כץ. הסולו הראשון שלה היה בשיר "קרנבל בנח"ל".
בתוכניתה ה-22 של הלהקה, "שא לשלום", הידועה גם כ"היאחזות הנח"ל בסיני", הפכה אלוני לסולנית הבלתי מעורערת. היא שרה את שיר הנושא ("בהיאחזות הנח"ל בסיני") כמו גם את "אנחנו ואתם", "הבן יקיר לי" (אשר מילותיו לקוחות מהתנ"ך) ו"שיר לשלום". לצדה בלהקה היו ירדנה ארזי, עמוס טל שיר, גידי גוב, דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, אפרים שמיר, לאה לופטין, רותי הולצמן, תמי עזריה, טליה גולדברג, מאיר פניגשטיין, יובל חבצלת, שמעון ויצמן, איציק בן מלך ואמוץ ברונטמן. במהלך שירותה בלהקת הנח"ל הייתה אלוני חלק מההרכב המוקדם של להקת כוורת והקליטה עימם את הגרסה הראשונה לאופרת הרוק "סיפורי פוגי". האופרה המתוכננת לא הועלתה בסופו של דבר, ואלוני לא המשיכה בשיתוף פעולה עם הלהקה. הקלטת האופרה ראתה אור על גבי אלבום אוסף של כוורת בשנת 2013, ובה נשמעת אלוני כסולנית בשיר "לא ידענו מה לעשות", שהקליטו חברי כוורת מאוחר יותר לאלבומם "סיפורי פוגי".
שנות השבעים - שיא הקריירה
בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"א 1971 ביצעה את השיר "הוא יצא" למילים של אפרים רימון, לחן של שם טוב לוי, ועיבוד של יאיר רוזנבלום.
אלוני הייתה הצלע הנשית בלהקת הרוק אחרית הימים. במהלך חברותה בלהקה, הקליטה כסולנית את השירים "הנסיכה" למילותיה של המשוררת דליה רביקוביץ, "תחת עץ האקליפטוס" למילותיו של חיים חפר ו"חייו ומותו של מר גוסקין" למילותיו של חנוך לוין, בשאר שירי האלבום המשיכה לבלוט בליווי קולי לשירתם של שאר חברי הלהקה. לאחר מכן, השתתפה אלוני בתוכנית הטלוויזיה השנייה והאחרונה של "חבורת בימות", אשר שרה את שירי נעמי שמר ומשם זכורים ביצועה לשירים "לשיר זה כמו להיות ירדן", "בארץ להד"ם" ו"אנשים יפים". שירי התוכנית הוקלטו גם לאלבומה השני והאחרון של החבורה.
באותו עשור שיחקה אלוני במספר סרטי קולנוע ישראלים ובהם: "חכם גמליאל" עם יוסי בנאי בשנת 1973, "נישואין נוסח תל אביב" עם טוביה צפיר ומנחם עיני בשנת 1979, שהיווה גרסה למחזה "הקמצן" של מולייר.
שנות השמונים
בראשית שנות ה-80 הופיעה אלוני בערב שערך והפיק מי שלימים הפך בעלה, שמואל אומני, "נשים על פי ברכט", וזכתה להצלחה מרובה. בשנת 1981 השתתפה בקדם אירוויזיון עם השיר ״פיוס״ (מילים לחן: מיכל היינברג, עיבוד: דוד קריבושה) והגיעה למקום העשירי. בשנת 1982 השתתפה לצידם של שרגא הרפז ואשר צרפתי בסרט "אהבה אילמת". רק בשנת 1985 הוציאה את אלבום הסולו השני שלה - "טיפה אהבה", גם הוא בהפקה בפועל של שמואל אומני, והפקה מוזיקלית של מרבית השירים על ידי גרי אקשטיין. מתוך האלבום בלטו השירים: "כמו האמונה" שכתבו שמוליק קלוסקי ואלי סמרי ואשר התחרה בתחרות הקדם-אירוויזיון 1986, "האיכר ממשיך לחרוש" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד נתן כהן), "מוכרחים להיות שמח", ואחד משירי הזיכרון המצמררים ביותר שנכתבו על ידי עמנואל צבר ויאיר רוזנבלום "ברית דמים" (המוכר גם בשמות "על דעת המקום" ו"היובלים והראלים") המספר את סיפור נפילתם של שני חיילים משכונת תלפיות, ששניהם נקראים יובל הראל, במהלך מלחמת לבנון הראשונה. אלוני הקדישה אותו לכל "היובלים שלא זכו להגיע אל הים". שיר חדש שליווה את צאת האלבום הוא "מכאן ועד מתי" שכתבו שמוליק קלוסקי ויאיר קלינגר. באלבום מופיעה גם גרסה בעיבודו של גרי אקשטיין ל"שיר לשלום", המזוהה ביותר עם אלוני עוד מימי להקת הנח"ל. מאוחר יותר הקליטה אותו בערבית גם עם הכנר והזמר הערבי סמיר שוקרי. האלבום זכה להצלחה במידה מסוימת ומאוחר יותר יצא על גבי דיסק (עם פרטים שונים על השירים מאלה שנמצאים בגרסת התקליט).
משנות התשעים ואילך
בעצרת תמיכה בהמשך תהליך השלום שנערכה בכיכר מלכי ישראל בשנת 1995 ביצעה את "שיר לשלום" והתמונה בה מצטרפים אליה ראש הממשלה יצחק רבין ושר החוץ שמעון פרס לשירה היא אחת התמונות שנחרטו בזיכרון מהעצרת ההיא. מספר דקות לאחר מכן, בסיומה של העצרת, נרצח יצחק רבין והביצוע לשיר השיב את אלוני אל התודעה הציבורית.
לאחר מכן הקליטה אלוני גרסה נוספת לשיר לזכרו של רבין בעיבוד של יוסי בן נון אשר נכללה באוסף שלה "מיטב השירים", שיצא באותה שנה וכלל את מיטב להיטיה.
בשנת 1999 נסעה אלוני לסיבוב הופעות בגרמניה, שם הוזמנה להופיע. בשנת 2002, אחרי שלוש וחצי שנים שם, חזרה לישראל.
בפברואר 2003, לאחר הפגנת האומנים על קיצוץ גדול בתרבות, החלה אלוני לקיים מופע רחוב בצומת הרחובות אלנבי ונחלת בנימין בתל אביב, במקביל לשוק האומנים והיוצרים המתקיים כחלק מיריד האומנים המוכרים שם את יצירתם. בתחילה היה הצעד מחאתי, אולם, כך מעידה אלוני, היא התאהבה בסוג הופעה זו, ובקשר הבלתי אמצעי עם הקהל שמקיף אותה בהמוניו, ומאז ועד היום, היא מופיעה בצמוד ליריד האומנים היוצרים בימים שלישי ושישי.
בנובמבר 2005, השתתפה אלוני בעצרת המציינת עשור לזכרו של רבין. בנובמבר 2006 הקליטה את השיר "כשהלב בוכה" למילים של יוסי גיספן ושמואל אלבז וזכתה לתשבחות רבות בשל האינטרפרטציה שלה לשיר.
בשנת 2006 החלה חברת שמיים בראשותו של גיא מרוז לצלם סרט תיעודי על חייה של אלוני.
בשנת 2007 הוציאה חברת הד ארצי בהוצאה מחודשת בשיתוף פעולה עם הזמרת את אלבום המופע "הנאות קטנות שבחיים", שביים צדי צרפתי יחד עם בני אמדורסקי ויוסי פולק. ההוצאה המחודשת כללה שלוש גרסאות מחודשות לשירי הסולו של מירי מאותו תקליט מתוך הופעה חיה בברלין בשנת 2000.
בשנת 2008 גילמה בסדרה "דני הוליווד" את אמו של רינגו. עוד באותה שנה הוציאה אלוני סינגל חדש בהפקה עצמית למילים שכתבה בעצמה, והלחינה נורית הירש השיר נקרא "גם אם לא אשמע אשיר עד כלות". אלוני סיפרה כי אמה עברה שנים קשות בשנותיה האחרונות ונפטרה באותה תקופה, וכי השיר נכתב לזכרה. מכאן נקרא גם הסרט התיעודי על חייה ששודר באותה שנה "לשיר עד כלות".
אלוני גם הקליטה שירים חדשים עם בנה, המוזיקאי יוסף אלוני-אומני. בשנת 2015 יצרה מירי אלוני עם עופר רגב סיור מודרך בתל אביב בשם "הבוקר בא כל כך מהר" אשר עוסק בחייה ובשיריה של מירי אלוני.
ב-2015 החלה להופיע בסדרה "להרוג את הסבתא" המשודרת ב-yes בתפקיד הסבתא וכן הוציאה כסינגל את השיר החדש "עבד אבוד", שנכתב על ידי נויה שגיב, פטריק סבג וסגול 59.
החל מ-2016 משתתפת בסדרה הקומית "צומת מילר" בערוץ קשת 12, בתפקיד אווה, אמו של אדיר מילר ובנוסף השתתפה בדיבוב הגרסה העברית של סרט הילדים "מואנה" של דיסני.
בשנת 2017 שיחקה בהצגה "אהבה וכאב" המבוססת על ספרה של צרויה שלו שעלתה בהתיאטרון העברי.
ב-2019 שיחקה בסרט "היום שאחרי לכתי".
בשנת 2020 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "קיבוצניקים" בתפקיד חווהל'ה פלושניק, מנהלת בית הזקנים בקיבוץ.
חיים אישיים
בשנות השבעים הייתה נשואה לשחקן נחום שליט. לאחר מכן הייתה בת זוגו של ג'סי נחייסי, איש בוהמה תל אביבי. בשנת 1978 נקנסה ב-5,000 לירות, בעוון אי דווח על הכנסות למס הכנסה.
בשנת 1984 נישאה למפיק והשחקן שמואל אומני, לו הייתה נשואה עד מותו ב-2022. לשניים נולדו שני בנים: ירמי ויוסי. כשהיו בני 13 ו-14 נמסרו בניהם לפנימיית "בית הילד" שברחוב שור בתל אביב. לאחר שאלוני ובעלה ניסו להחזיר אותם לביתם, הם נקלעו לסכסוך עם הרווחה שבשיאו הורשע בעלה באיומים, העלבת עובדת ציבור וזילות בית המשפט.
בספטמבר 2021 נכרתה רגלה הימנית מהברך ומטה בעקבות זיהום חמור. במרץ 2022 שוחררה מבית החולים ועברה לגור בדירה שהוענקה לה על ידי חברת משען, בדיור מוגן ברמת אפעל.
אלוני היא טבעונית.
פילמוגרפיה
בטלוויזיה בקולנוע
קולנוע ביתי
קולנוע ביתי הוא שם נפוץ למכלול מכשירי האלקטרוניקה הביתיים המשמשים ליצירת "חוויה של קולנוע" בבית הפרטי. בפרט, שימוש מקובל בשם זה הוא לתיאור מערכת האודיו מרובת הערוצים, בניגוד למערכת סטריאו ביתית רגילה.
חוזי (וידאו)
נגני DVD הם מקור החוזי המקובל כיום למערכות ביתיות, אולם בעולם עוברים בהדרגה לשימוש בנגני וידאו בהבחנה גבוהה עקב איכות החוזי העדיפה שהם מאפשרים.
שמע-מגברים
מערכות קולנוע ביתי כוללות בדרך כלל מגבר עם חיבורי כניסה ויציאה דיגיטליים SPDIF או אנלוגיים (6 כאלה בדרך כלל). במערכות פשוטות יותר מוחלף המגבר במגבר הנמצא על רמקול אקטיבי מרכזי.
הסרט מוצג בדרך כלל על מסכים גדולים במיוחד, להשגת התחושה ה"קולנועית". המסך משמש בדרך כלל גם לצפייה בטלוויזיה, ותקציב הרוכש קובע בדרך כלל את הטכנולוגיה - מסך טלוויזיה (CRT), מסך שטוח (פלזמה או LCD) או מקרן.
ורה ויידמן
ורה ויידמן היא כנרת ישראלית, ילידת סנקט פטרבורג, רוסיה. ויידמן נחשבת כנרת מובילה, ומנגנת עם תזמורות ומנצחים מובילים בארץ ובעולם. מאז 2007 מנגנת גם בויולה.
ויידמן למדה מוזיקה במוסקבה, בבית הספר התיכון המיוחד שליד הקונסרבטוריון, והמשיכה את לימודיה בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל פרופ' בוריס בלנקי ופרופ' דוד אויסטרך. בשנת 1973 עלתה לישראל. במסגרת הכשרתה בישראל, ויידמן לקחה חלק בכיתות אמן של אייזק שטרן במרכז למוזיקה ירושלים במשכנות שאננים. ב-1988, בקונצרט הבכורה של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ניגנה ויידמן כסולנית התזמורת. ב- 1995 ניגנה את הקונצ`רטו לכינור מאת הינדמית בפסטיבל הינדמית בשטוטגרט, גרמניה, שנערך לציון מאה שנה להולדתו. בדצמבר 2005 הופיעה בביצוע בכורה לקונצ'רטו לכינור מאת אלכסנדר אוריה בוסקוביץ'. לאורך הקריירה שלה הופיעה כסולנית עם כל התזמורות בישראל, ביניהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הקאמרית הישראלית, וכן עם תזמורות ברחבי העולם. ויידמן כיהנה גם כמנהלת אמנותית ונגנית ראשית בתזמורת קשתניות קאמרטה רמת השרון.
במרץ 2018 הגדיר ה-New York Concert Review את נגינתה של ויידמן את מכלול היצירות לכלי קשת לא מלוות של יוהאן סבסטיאן באך כהישג ענק.
ויידמן היא אחות לנלה ויידמן ולפיזיקאי לב ויידמן, מתגוררת בתל אביב.
הרובע השביעי של פריז
הרובע השביעי של פריז (בצרפתית: VIIe arrondissement), הממוקם בגדה השמאלית של העיר, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, צרפת. הרובע מאכלס כמה מוסדות לאומיים צרפתיים חשובים, בהם האספה הלאומית הצרפתית ומספר משרדי ממשלה. הרובע השביעי הוא אתר תיירות מרכזי, בראש ובראשונה בשל מגדל אייפל ואוטל דז אינווליד, שבו טמון נפוליאון בונפרטה. שטח הקרקע של הרובע השביעי הוא 4.088 קמ"ר.
דמוגרפיה
שיא צפיפות האוכלוסין ברובע היה בשנת 1926, אז הגיע מספר התושבים ל-110,684 איש (שהם 27,075 תושבים לקמ"ר). בשנת 1999 מנתה האוכלוסייה 56,985 איש, בעוד שהרובע הציע 76,212 משרות.
הרבעים הפנימיים
כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע השביעי הם:
תורת היחסות
תורת היחסות הוא שמן המשותף של שתי תאוריות מדעיות פיזיקליות – תורת היחסות הפרטית ותורת היחסות הכללית – שפותחו על ידי אלברט איינשטיין בראשית המאה ה־20 ושינו את תפיסת העולם האנושית בכל הנוגע למושגי היסוד של הפיזיקה – זמן, מרחב, מסה ואנרגיה. בעקבות המהפכה שחוללו תאוריות אלה, הרגיש איינשטיין צורך "להתנצל" בפני סר אייזק ניוטון על כך שתיקן את כללי המכניקה הקלאסית שלו.
תורת היחסות הפרטית יחד עם תורת השדות הקוונטית מהווה את הבסיס התאורטי של המודל הסטנדרטי של פיזיקת חלקיקים. מודל זה, יחד עם תורת היחסות הכללית, נחשב כבסיס התאורטי לכלל הפיזיקה.
תורת היחסות הפרטית
התיאוריה הראשונה, "תורת היחסות הפרטית", שפרסם אלברט איינשטיין בשנת 1905, באה לענות על סתירות לכאורה שהתעוררו בין המכניקה הקלאסית העוסקת בהתנהגות גופים לתאוריה האלקטרומגנטית הקלאסית, העוסקת בחשמל ומגנטיות. סתירות אלה באו לידי ביטוי בקשיים בהבנת התנהגות האור. תוצאות ניסוי מייקלסון-מורלי, אשר פיצל אלומת אור למספר כיוונים והוחזר, היו בלתי מובנות על בסיס ההנחה שגם ביחס למהירות האור, כמו ביחס לכל מהירות אחרת, מתקיים הכלל של חיבור מהירויות. לפי כלל זה, אם מכונית נוסעת ב־99% ממהירות האור, אז לכאורה האור מפנסי המכונית צריך לצאת בכמעט פעמיים מהירות האור, אבל לא זה המצב.
בבסיס ההסבר שנתנה תורת היחסות הפרטית לתופעה זו עומדות שתי הנחות (פוסטולטים):
מהנחות אלה עולה כי צופה במנוחה יגלה שלוש תופעות במערכת הנמצאת בתנועה יחסית אליו:
תופעה נוספת בה טיפל איינשטיין בתורת היחסות היא:
עוד גילתה התיאוריה את שקילות המסה והאנרגיה, על פיה לכל גוף יש אנרגיה שאיננה קינטית או פוטנציאלית, השקולה למכפלת מסת המנוחה שלו בריבוע מהירות האור, על פי הנוסחה המפורסמת E=mc2. מכאן שכל גוף יכול להיות מומר באנרגיה שוות ערך למסתו, גילוי זה סלל את הדרך לפיתוח פצצת האטום ולשימוש באנרגיה גרעינית. דוגמה לביטויה של שקילות זו במלואה ניתן לראות כאשר חלקיק חומר מתנגש בחלקיק אנטי-חומר והם מתאיינים תוך שחרור מלוא האנרגיה המסתית שלהם, ללא השארת שארית ממהותם המקורית.
תורת היחסות הכללית
בשנת 1915 חולל איינשטיין מהפכה גדולה עוד יותר כשפרסם את תורת היחסות הכללית, העוסקת בגופים בתאוצה ומנסה להסביר את תופעת הכבידה – המשיכה הקיימת בין כל שני גופים בעלי מסה. ההסבר אומר שכל מסה מעקמת את המרחב-זמן סביבה ויוצרת מעין "שקע" אשר קובע את תנועת החומר ואף האנרגיה – כפי שמתבטא בתופעה המכונה "עידוש כבידתי", שבה אור משנה מסלולו בקרבת מסה גדולה. עיקום המרחב-זמן מתבטא באופן שמשנה את ההגדרה של קווים ישרים, כך שתנועה בקו ישר לידה אינה נראית כך מרחוק. לפיכך, המסה תגרום לגופים הנעים לידה, לנוע באופן שייראה כסטייה ממסלול ישר.
תאוריה זו נבדקה במספר רב של ניסויים, ורובם הגדול אימת את תחזיותיה בדייקנות גבוהה. תורה זו חוזה את קיומם של חורים שחורים ובעלת השלכות משמעותיות על הקוסמולוגיה וצורת התפתחות היקום. אולם, היא לא מתיישבת עם מכניקת הקוונטים המתארת את העולם הפיזיקלי בקנה מידה זערורי ושתחזיותיה אומתו אף הן בדייקנות רבה. כדי להבין לעומק מה קרה בראשית היקום ומה מתחולל בחורים שחורים, מנסים לבנות תורה פיזיקלית הממזגת את שתי התורות הללו. התחום העוסק בניסיון לאיחוד כזה קרוי תורת כבידה קוונטית.