cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה
קפטן ג'ק ספארו
שמונה שנים לאחר מכן, קפטן ג'יימס נורינגטון מהצי המלכותי הבריטי מקודם בדרגה לקומודור. הטקס מתקיים במצודה בפורט רויאל ובסיומו, על קצה רחבת המצודה, הוא מציע לאליזבת' נישואין. אליזבת' אינה מגיבה לבקשתו, שכן היא מאוהבת בוויל, הנער שאת התליון שלו לקחה בהיותה נערה. היא נופלת לים, וכשהמדליון שלצווארה נוגע במים, מופיע לפתע אות מסתורי. המדליון משדר למרחוק את מיקומו בים לאנשים המחפשים אותו. האות מגיע לכנופיית "הפנינה השחורה", והיא פונה לנמל פורט רויאל בחיפוש אחריו.
במקביל, קפטן ג'ק ספארו, הקפטן לשעבר של "הפנינה השחורה", אשר ננטש על ידי הכנופיה על אי בודד, מגיע גם הוא לנמל פורט רויאל. הוא נעצר לאחר שהתגלה כי היה שודד ים. בדרכו למאסר הוא צופה בנפילתה של אליזבת' למים ומציל אותה מטביעה. כאשר הוא מובא למשפט בפני המושל, אביה של הנערה שהציל, היא מנסה להצילו מגזר דין מוות בתלייה - אך אביה מסרב לחון אותו. ספארו נמלט ומגיע לנפחיה, שם הוא נתקל בוויליאם טרנר, הניצול מתחילת הסרט. טרנר משמש בתחילה כעוזר לנפח. הוא מאוהב באליזבת', בתו של המושל, המיועדת להנשא לקומודור. ג'ק נאבק עם טרנר על מנת שלא יסגירו חזרה למושל, אך הוא נלכד ונכלא ומועמד לתלייה למחרת.
פשיטת הכנופיה
באותו לילה, העיר מותקפת על ידי שודדי ים מ"הפנינה השחורה" ובראשם קפטן ברבוסה. אליזבת' נחטפת, אך מציגה עצמה בשם טרנר מחשש לגורלה כבת המושל. היא מבקשת לשאת ולתת על הפסקת ההתקפה על פורט רויאל בתמורה למסירת התליון. ברבוסה מספר לאליזבת' שדמה, דם צאצא של ביל "אוזן-הנעל" טרנר - שודד ים מהחבורה, שהגן על ג'ק ספארו כשהיה הקפטן, והושלך לים - דרוש להם על מנת להפטר מקללה.
הקללה
לפי האגדה, המצביא הספרדי הרנאן קורטס - כובש מקסיקו - החזיק תיבה ובה 882 המדליות אשר קבל לאחר כיבוש הארץ מידי האצטקים. המטמון נמצא על ידי הכנופיה, הם נהנו ממנו אך לאחר מכן גילו שקוללו בחיי נצח, אך ללא הנאות החיים. ברבוסה מסביר לאליזבת' כי המדליון שבידה הוא האחרון שטרם הושב לתיבה ועם השבתו, טבול בדם של צאצא של ביל, הם ייגאלו ויוכלו סוף סוף למות.
באי המתים
ויליאם טרנר, שעקב אחרי הטקס, אחרי שהגיע לאי עם קפטן ג'ק, מציל את אליזבת', והם עולים על סיפון "המיירטת", ונמלטים מהמקום יחד עם המדליון ה-882. כנופיית "הפנינה השחורה" מצליחה לתפוס את קפטן ג'ק, אך הם משאירים אותו בחיים, זאת לאחר שהוא מבטיח להם כי יגלה להם היכן נמצא טרנר, אשר דמו יסיר מהם את הקללה. לאחר מכן, הכנופיה פותחת במרדף אחר המדליון, הנמצא אצל אליזבת', על "המיירטת", כשויליאם איתה. שתי הספינות פותחות במערכה בה מנצחת הכנופיה. אנשי "הפנינה השחורה" לוכדים את אליזבת' ואת ויליאם.
הסרת הקללה והקרב באי המתים
ויליאם מגלה לברבוסה שהוא בנו האמיתי של ביל טרנר ודורש תמורת הקזת דמו את שחרורם של אליזבת' וצוות "המיירטת". אם לא יעשו כך, הוא מאיים לירות בעצמו ולהשליך עצמו מעל סיפון הספינה. ברבוסה משליך את ג'ק ואת אליזבת' על אי בודד ולוקח את ויליאם כדי לבצע את טקס הסרת הקללה.
אליזבת' מאותתת לספינת הצי המלכותי "ללא חת" בראשותו של נורינגטון באמצעות שריפת חביות רום שמתגלות על האי. היא משכנעת את נורינגטון להציל את טרנר בכך שהיא נענית להצעת הנישואין שלו. בהגיעם לאי המתים, נורינגטון מארגן מארב מחוץ למערה, בעוד ספארו נכנס פנימה ומשכנע את ברבוסה לקיים ביניהם ברית. הוא מציע לדחות את הסרת הקללה עד שייקחו לשלל את הספינה "ללא חת" ויהרגו את צוותה. הוא, מצידו, גונב מטבע כסף מהתיבה ובכך נהפך לאלמוות. מטרתו של ספארו מתגלה כאשר הוא יורה בברבוסה וזורק את המטבע המוכתם בדמו לטרנר שמחזיר אותה לתיבה יחד עם זו שלו ובכך שובר את הקללה. ברבוסה, שכבר איננו אלמותי לאחר הסרת הקללה, נופל ומת. צוות הספינה נכנע לכוחותיו של נורינגטון, כעת כשנודע להם כי חזרו להיות בני תמותה.
לאחר מכן, בפורט רויאל, ספארו עומד לפני הוצאה להורג, אך טרנר מציל אותו באמונה כי מגיע לו לחיות. שניהם נלכדים ואליזבת' תומכת בהם בהודיעה כי היא מאוהבת בוויליאם. נורינגטון משחרר אותה מהצעת הנישואין שלו וחס על חייו של ויליאם. ג'ק נמלט שוב אל המפרץ ונאסף אל ספינתו, "הפנינה השחורה". נורינגטון, שמתרשם לנוכח תעוזתו של ג'ק, נותן לו מרווח של יום אחד בטרם יתחיל לרדוף אחריו.
הפקה וצילום
בתחילת שנות ה-90, צמד התסריטאים טד אליוט וטרי רוסיו העלו רעיון ליצירת סרט המבוסס על מתקן השעשועים שודדי הקאריביים. בעקבות הדיבוב הפותח במתקן השעשועים, אליוט ורוסיו רצו לתת לסרט הפיראטים מימד על טבעי.
בשנת 2002 הצטרף גור ורבינסקי כבמאי לפרויקט, שרצה להשתמש בטכנולוגיה מודרנית לצורך שיחזור דמויות ותפאורות שנעלמו מהוליווד מאז שנות ה-70 המוקדמות. הוא ציין שברצונו לתת מחווה משלו לסרטי הפיראטים הנושנים, אשר עוררו בו השראה. הוא נתן לסרטים אפיון של פנטזיה היסטורית מאשר רומן ספרותי. לרוב השחקנים הותאמו עדשות מגע המשרות אווירה מאיימת, כמו גם איפור פרוסטתי.
צוות ההפקה שקד חמישה חודשים על בנייתה של מערת האוצר, מילא אותה במים וב-882 מטבעות זהב, כמו גם ריסס צבע זהב על אבני המערה להשרות מראה של אוצר. נבנתה מצודה בראנצ'ו פאלוס ורדס אשר במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, ואחוזתו של המושל סוואן נבנתה בחוף מנהטן.
הצילומים החלו ב-9 באוקטובר 2002. יוצרי הסרט בחרו בסנט וינסנט כאתר הצילום העיקרי שלהם, מכיוון שהיה המבודד ביותר מבין האיים הקרובים. נבנו שני סטים – האחד עבור סצינות פורט רויאל, והשני עבור הסצינות באי טורטוגה, כמו גם שלוש ספינות מלחמה – 'הפנינה השחורה', 'המיירטת' ו'העשויה לבלי חת'. הצילומים הסתיימו במרץ 2003, ארבעה חודשים בלבד לפני יציאתו לאקרנים, מה שדרש מצוות ILM זמן קצוב ביותר ליצירת האפקטים החזותיים – 600 במספר. למרות שסצינות השלדים לאור הירח ארכו זמן קצר יחסית, נדרשה רמה גבוהה של ריאליזם לתכנונם. לצורך צילום הסצינות שימשו אמצעי לכידת תנועה. הבמאי גור ורבינסקי היה עסוק במשך 18 שעות מדי יום בחדר העריכה ושילוב הסאונד, שהולחן בידי הנס צימר.
תקציב והכנסות
הסרט נעשה בתקציב של 140 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הכניס הסרט למעלה מ-47 מיליון דולר, וסכום הכנסותיו הכולל הוא מעל 650 מיליון דולר. הסרט ממוקם במקום השלישי ברשימת הסרטים הרווחיים ביותר לשנת 2003, מיד אחרי "שר הטבעות: שיבת המלך" ו"מוצאים את נמו".
ביקורות
לפני יציאתו, ציפו כי הסרט יהיה עוד כישלון בשורה של סרטים אחרונים שיצאו ולא הצליחו – האחרון שבהם היה "אי הפיראטים" משנת 1995 בבימויו של רני הארלין ובכיכובה של ג'ינה דייוויס ומת'יו מודין. אולם, הסרט הצליח מעל למצופה, כאשר 153 מתוך 193 ביקורות באתר Rotten Tomatoes היו חיוביות.
על הופעתו כקפטן ג'ק ספארו זכה דפ בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית השחקן הראשי, וכן בטקס פרסי ה-MTV. בנוסף היה מועמד לפרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א ופרס אוסקר על משחקו.
הערות שוליים
__לחיפוש__ __יצירת_הערה__
הימנותא
הימנותא בע"מ היא חברה בת של הקרן הקיימת לישראל.
היסטוריה
הימנותא נוסדה בשנת 1938 במטרה להוות מכשיר משפטי לקניית וניהול קרקעות שהקרן הקיימת שוקלת למכרם הלאה, ולפיכך לא יכולה לעשות זאת בעצמה בגלל עקרונות הקרן האוסרים זאת. כן נועדה חברת הימנותא להחזיק בנאמנות קרקעות שנמסרו לקרן הקיימת עד למסירתן חזרה לבעליהן. לפני שנת 1938 שימשה חברת הכשרת היישוב בתפקיד דומה לזה של חברת הימנותא. מטרה נוספת שלשמה הוקמה, הייתה להוות מסגרת לביצוע עסקות רכישה מסובכות או חסויות, ולצורך כך נרשמה החברה בלונדון.
הרקע להקמת החברה הייתה רכישת קרקעות של טמפלרים בעמק בית שאן מכספי יהודים בגרמניה ששילמו לבעלים הגרמנים במרקים גרמניים. העסקאות בוצעו על ידי הקרן הקיימת, אולם הבעלות הסופית יועדה להיות של יהודי גרמניה ששילמו עבור הקרקעות.
על שם הימנותא נרשמו מגרשים שונים בתל אביב, ירושלים ובני ברק, ובאוגוסט 1940 נרשם על שמה בית הקרן הקיימת על יד בית דגן, הרכישה הגדולה ביותר של הימנותא עד אז.
רכישת קרקעות ביהודה ושומרון
לאחר מלחמת ששת הימים רכשה חברת הימנותא קרקעות ביהודה ושומרון ובין השאר נעזרה לצורך כך ביעקב חרותי. ביוזמת השר ישראל גלילי הייתה החברה לכלי עיקרי בביצוע עסקות קרקעות ביהודה ושומרון, עקב הרגישות המדינית והצורך לשמור על חיסיון המוכרים ותנאי העסקה. בין השאר רכשה קרקעות בשטחים שסופחו לישראל במזרח ירושלים.
בשנים 2004-2013 התבררה פרשה על פיה קרקעות ביהודה ושומרון שנמכרו להימנותא על ידי סוחרי קרקעות, הושגו במרמה על ידי הסוחרים, בין השאר בסיוע בכירים במנהל האזרחי. בתחילה עלו חשדות כלפי מנכ"ל החברה לשותפות בתרמית, אך תוך זמן קצר נקבע שאין ראיות לכך ולא הוגש כתב אישום נגדו
קק"ל פעלה לאורך שנים לרכישת קרקעות ביהודה ושומרון באמצעות הימנותא, למעט בתקופה שבין ראשית שנות ה-2000 ל-2017. בספטמבר 2017 החליטה ועדת ההנהלה על הקצאת 250 מיליון ש"ח לרכישת קרקעות ברחבי הארץ, כאשר חלק מהתקציב מיועד ליו"ש על אף שאזור זה לא מוזכר בפירוש.
לאחר שעלו חששות לגבי חוקיות השימוש בתקציב שאושר באופן זה, הוגשה להנהלה חוות דעת של השופט בדימוס יוסף אלון המכשירה את ההליך. ההנהלה לא הסתפקה באישור זה וביקשה מעו"ד יהושע למברגר שיכתוב דו"ח בעניין. בדו"ח שהגיש למברגר באוגוסט 2020 הוא מבקר את רכישת הקרקעות ביהודה ושומרון על כך שנעשתה באופן לא שקוף. הדו"ח מבקר את נחי אייל, ארנן פלמן ואלכס חפץ על כך שהתנהלו בניגוד עניינים מוסדי ובחשאיות.
לאחר שהושמעה ביקורת כנגד הליך כתיבת הדו"ח, מונה השופט בדימוס רחמים כהן לבצע בדיקה נוספת. בדו"ח שהגיש כהן בינואר 2022 הוא קובע שהתנהלותם של השלושה הייתה תקינה, אך מדיניות זו זקוקה להסדרה ולאישור בדירקטוריון של קק"ל. בדו"ח נכתב כי החשאיות שנלוותה לביצוע נבעה מחשש לגורלם של מוכרי הקרקעות, אשר צפוי להם עונש מוות אם יתגלה כי מכרו קרקע ליהודים. כהן אף ביקר את למברגר על כך שלא איפשר למבוקרים להגיב לביקורת לפני פרסום הדו"ח.
רכישת קרקעות בסילואן
בסוף שנות ה-80 תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עסקה הימנותא בקניית קרקעות בסילואן ויישוב יהודים בשכונה באמצעות עמותת אלע"ד. כמו כן, הועברו לרשותה נכסי נפקדים בשכונה בעקבות עסקה עם רשות הפיתוח (המחזיקה בנכסי הנפקדים) שנחתמה בשנות ה-90.
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה
בשנת 2000 נפלה חברת הימנותא קורבן להונאה מתוחכמת, כאשר שני אנשי עסקים הציגו את עצמם בפניה כמקושרים לפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית בירושלים. הם הצליחו לשכנע את הימנותא להקצות 20 מיליון דולר תמורת חכירת קרקעות בשכונות רחביה וטלביה שבבעלותה. בדיעבד התברר שחתימות הפטריארך על העסקות היו מזויפות.
בשנת 2010 תבעה "הימנותא" את עו"ד יעקב וינרוט על סך 20 מיליון דולר, בטענה שוינרוט, ששימש כנאמן בעסקת קרקעות הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה, התרשל, ובכך התאפשרה ההונאה בה זויפה חתימתו של הפטריארך היווני. בתום הליך גישור בפני שופט בית המשפט העליון בדימוס תיאודור אור הושגה פשרה בה שילם וינרוט 5.5 מיליון דולר ל"הימנותא".
פרס פוליצר
זכייה בפרס
בשביל להיות מועמד לפרס, אדם צריך להתאים לפחות לקטגוריה אחת (אדם לא יכול להתמודד רק מעצם היותו סופר או עיתונאי). אדם יכול להיות מועמד בלא יותר משתי קטגוריות.
בכל שנה נבחרים 102 שופטים על ידי הדירקטוריון. הדירקטוריון מונה 20 חברים שמתוכם שישה אנשי אקדמיה (כולל נשיא אוניברסיטת קולומביה, ודיקן בית הספר לעיתונאות של אוניברסיטה זו), ועיתונאים. הדירקטוריון הוא זה שבוחר את חבריו לקדנציה של שלוש שנים.
102 השופטים בוחרים שלושה מועמדים ב־21 קטגוריות - בכל הצוותים יש חמישה שופטים, מלבד הצוות שבוחר את הפרס על הפרשנות שבו שבעה שופטים. שופטים אלה בוחרים שלושה מועמדים לכל קטגוריה. הדירקטוריון הוא זה שבוחר את הזוכים. הוא זכאי גם להחליט שלא להעניק פרס מסוים. קנדריק לאמאר הוא הראפר היחיד שזכה בפרס זה ששמור בדרך כלל למוזיקאים קלאסיים, פרס זה הוענק לו על אלבומו DAMN.
קטגוריות הפרס העיקריות
{|
ביקורת על הפרס
חלק מהמבקרים על הפרס האשימו את מעניקי הפרס בנטייה פוליטית. לטענתם רוב הזוכים הם בעלי עמדות ליברליות ואנטי-שמרניות.
מחקר אקדמי משנת 2012 מצא "שרק 27% מזוכי פרס פוליצר מאז 1991 היו נשים".
מגן אשכים
מגן אשכים (גם: מגן ביצים, ג'וקסטראפ) הוא בגד תחתון המשמש כתומך באיבר המין הזכרי במהלך פעילות ספורטיבית או גופנית נמרצת אחרת. הוא מורכב מחגורה (בדרך כלל גמישה) עם כיס תומך עבור האיברים המוצנעים ושתי רצועות גומי המחוברות לבסיס הכיס ומשני צדדיו אל חגורת מותן. חלק מהדגמים מכילים גם מגן מפלסטיק שמטרתו להגן על הפין או האשכים מפציעה ותקיפת מפשעה.
היסטוריה
מגן האשכים הומצא בשנת 1874 על ידי ס. פ. בנט שעבד בחברת שארפ & סמית' - חברה לציוד ספורט בשיקגו, כדי לספק נוחות ותמיכה עבור רוכבי אופניים לרכיבה ברחובותיה המרוצפים של בוסטון. בשנת 1897 בנט הקימה את החברה לאופניים בשם "Bike" שהוציאה פטנט והחלה בייצור המוני של מגני אשכים.
קפלת ההלקאה
על פי הברית החדשה הוכה ישו באתר על ידי פונטיוס פילטוס והחיילים הרומים, ועל ראשו הונח כתר קוצים:
היסטוריה
במאה ה-5 נבנתה כנסייה באתר, וזו נשאה את שמה של סופיה (החוכמה הקדושה), שכן במקום שמעו "חברי החוכמה" לראשונה את דבר הרשעתו של ישו. אין מידע באשר לאתר עד המאה ה-12, עת הקימו בו הצלבנים כנסייה חדשה.
מסורת נוצרית מהמאה ה-16 טענה כי ניתן עדיין לשמוע בין כותלי המקום את צליל השוט בו הכו הרומאים את ישו. הכנסייה הולאמה בידי השלטון העות'מאני והפכה לאורווה. האגדה הנוצרית מספרת שבנו של שליט ירושלים שיכן בכנסייה את סוסיו, אך בבוקר נוכח לראות כי כל הסוסים מתו. הוא ציווה להכניס למקום את סוסיו הנותרים אך גם אלו מתו. לאחר שנועץ בחכמי האסלאם, הבין כי המקום קדוש, וכי סוסיו מתו כעונש על שהעז להכניסם אליו. בעקבות כך נטש הבן את הכנסייה. בהמשך שימשה הכנסייה כמפעל אריגה, ולבסוף היא חרבה.
המסדר הפרנציסקני חידש את הפולחן הנוצרי במקום בשנת 1838, לאחר שקיבל אותו מידי אבראהים פאשא. בין השנים 1927–1929 נבנתה הכנסייה מחדש על ידי אנטוניו ברלוצי אשר הסתמך על שרידי הכנסייה הצלבנית המקורית. הפרנציסקנים חשפו שרידים מהתקופה הצלבנית, דוגמת חלקי עמודים וכתובות צלבניות, ושימרו אותם.
המבנה
הקפלה שוכנת בתחנה השנייה שבה נמצאים גם המוזיאון הארכאולוגי של בית הספר הפרנציסקני למקרא הצמוד לה מצפון, וקפלת ההרשעה וכפיית הצלב שנבנתה ב-1904 והנמצאת ממערב לה. ברלוצי בחר בכתר הקוצים כמוטיב האמנותי העיקרי של המבנה, הן בחזיתו והן בתוכו.
חזית הקפלה
פתח הקפלה רבוע ומעליו קשת מחודדת מעוטרת בכריות צלבניות, המזכירות את הכריות שמעל קשתות הכניסה לכנסיית הקבר. מעל קשת הכריות קבועה קשת נוספת שמייצגת את כתר הקוצים, ובשיא החזית ניצבים פסל מלאך וצלב. מתחת למלאך מופיע בלטינית הכיתוב מהבשורה על-פי יוחנן: "כָּל אֲשֶׁר הוּא מִן הָאֱמֶת שׁוֹמֵע לְקוֹלִי". משני צדדי הכיתוב עשרה תבליטים של כלי עינויים (משמאל לימין): פרגול; קערה עם מים המייצגת את שטיפת ידיו של פונטיוס פילטוס; כתר קוצים; עמוד ההלקאה; צלב עם הכיתוב INRI; תרנגול לצד שלושה כוכבים המסמל את התכחשותו של פטרוס; סולם ושני מוטות – בקצה האחד חנית (זכר לדקירת ישו בידי לונגינוס) ובקצה האחר ספוג החומץ שניתן לישו; שוט; צבת להוצאת מסמרי הצליבה ושלושה מסמרים (שניים לידיים ואחד לרגלים):
מכבי רחובות (כדורסל)
מכבי רחובות היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר רחובות המשחקת בליגה הלאומית. בשיא כוחה שיחקה בשנות ה-90 ובין השנים 2016-2019 בליגה הלאומית. מארחת את משחקיה באולם ברזילי ברחובות.
היסטוריה
מועדון הכדורסל מכבי רחובות נוסד בשנות ה-50 וברוב שנות פעילותו שיחקה הקבוצה הבוגרת בליגה א' ובליגה הארצית. אולמה הביתי של הקבוצה הוא אולם של בית הספר התיכון אורט אולם ברזילי המכיל 1,000 מושבים הנבנה בשנת 1983.
בשנות ה-90, כאשר שיחקה תחת הדרכתו של מוטי ארואסטי בליגה לאומית ב', הייתה הקבוצה קרובה לעלייה לליגה הבכירה אך לא הצליחה להשלים את המשימה.
בסיום עונת 2015/16 העפילה מכבי רחובות לליגה הלאומית אחרי 17 שנות היעדרות. באותה עונה הופעלה לראשונה שיטת הפלייאוף בליגה הארצית בסיום העונה הסדירה ורחובות ניצחה בחצי הגמר את מכבי בת-ים ובגמר את אליצור רמלה, כאשר בשתי הסדרות היא עשתה זאת ללא יתרון ביתיות.
בסיום עונת 2016-17 סיימה רחובות את הליגה הסדירה במקום השישי והעפילה לרבע הגמר הפלייאוף, בו הודחה בידי הפועל באר שבע/ב"ש לאחר הפסד 2-0 בסדרת רבע הגמר הפלייאוף.
את עונת 2017-18 סיימה רחובות את הליגה הסדירה במקום השלישי, והודחה בחצי הגמר לאחר הפסד 3-0 למכבי קריית גת.
את עונת 2018-19 סיימה הקבוצה במקום ה-13 בליגה הלאומית ונשרה לליגה הארצית לאחר שלוש עונות, זאת על אף שהחזיקה בתקציב השני בגודלו בליגה, הקבוצה נבנתה לעליה לליגת העל ובה שיחקו בין היתר יובל נעימי, דניאל איידן, גור פורת ואבירם זליקוביץ'. במהלך העונה פוטרו שני מאמנים, רועי חגאי ומיקי גורקה.
את עונת 2019/20 שיחקה הקבוצה בליגה הארצית כאשר לכל אורכה הייתה בצמרת הליגה, אך צמד הפסדים למוליכה מכבי עירוני רמת גן במהלך העונה הותירו את רחובות במקום ה-2 עם מאזן של 14 ניצחונות ו-2 הפסדים. העונה הופסקה בגלל התפרצות מגפת הקורונה ולא הגיעה לסיום. עקב כך נשארה הקבוצה בליגה הארצית לעונה נוספת.
לקראת עונת 2020/21 חתם אבי סוכר כמאמן הקבוצה במקומו של יניב בורגר . עונת 2020/21 הייתה בצל מגפת הקורונה ובפתיחת העונה הוחלט לקיים את הליגה בעונה זו ללא פלייאוף. מכבי רחובות סיימה את גם עונה זו במקום השני ושוב לא עלתה לליגה השנייה (לאומית) לאחר שני הפסדים להפועל לוד ולמכבי מעלה אדומים כאשר השנייה עלתה לליגה הלאומית בסיום העונה.
בעונה 2021/22 פתחה מכבי רחובות בהחתמת מאמן, קובי חסון, אשר שיחק במועדון במשך 15 שנים, יחד איתו מונה לתפקיד עוזר המאמן, אופיר פרחי אשר שיחק בעונת 2015/16. בסיום אותה עונה חזרה מכבי רחובות לליגה הלאומית בכדורסל אחרי 3 שנות היעדרות לאחר שניצחה בגמר הפלייאוף את אליצור יבנה 0-2
הקבוצה מפעילה מחלקת נוער בשיתוף החברה העירונית רחובות אשר כוללת 13 קבוצות גיל.
יחיעם במלחמת העצמאות
קיבוץ יחיעם שבגליל המערבי היה בתקופת מלחמת העצמאות יישוב חזית. הקיבוץ הותקף ב-20 בינואר 1948, על ידי צבא ההצלה אליו נלוו ערבים מקומיים, וההתקפה נהדפה. במשך זמן רב היה היישוב מנותק. שיירת יחיעם, אשר ניסתה לעשות דרכה אל הקיבוץ ב-27 במרץ 1948, הותקפה בדרכה, סבלה 46 הרוגים וברובה לא הגיעה ליעדה.
רקע
בשנת 1936 רכשה הקרן הקיימת 3,349 דונם באזור מבצר יחיעם. הקיבוץ הוקם, בנובמבר 1946, על ידי אנשי היישוב וניצולי השואה מהונגריה וממדינות נוספות באירופה, ונקרא בתחילה קיבוץ הסלע, על שמו של הגרעין הארץ ישראלי הראשון במקום. חברי הקיבוץ, המשתייך אל הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, התגוררו בראשית ימיו במבצר יחיעם. בהמשך התברר כי קיימת סכנה בריאותית במגורים במבצר, ועד לבניית מבני הקבע, התגוררו המתיישבים במגורים זמניים. בנוסף, חלק מן החברים, יחד עם הנשים והילדים התגוררו בתחילה בקריית חיים שהייתה בסיס האם של הקיבוץ.
חודשי המלחמה הראשונים
על פי תוכנית החלוקה מ-1947, נועדה יחיעם להיכלל בתחום המדינה הערבית. עם פרוץ הקרבות נשלחו לקיבוץ 12 פועלים עובדי סולל בונה, על מנת לבצרו. ניסיון לסלול במקום מנחת למטוסים לא עלה יפה בשל צליפות הערבים. בכל זאת הוטלה ממטוסים כמות קטנה של אספקה. בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות הייתה יחיעם מנותקת, לרוב בגלל הכפר הערבי אל-כברי שעמד על אם הדרך לקיבוץ. מרחקה בקו אוויר ליישובים היהודיים הקרובים ביותר: נהריה וחניתה, עמד על כ-11 ק"מ מכל אחד. חברי הקבוץ שמרו על קשר עם נהריה ועם חבריהם בקרית חיים באמצעות יוני דואר, באמצעות איתותי פנס בלילות, ובקשר מורס. מספר חברי הקיבוץ היה כ-60. בדצמבר 1947 תוגבר הקיבוץ במחלקה מהכשרת פלמ"ח (מחציתה נשים), ובינואר 1948 נוספה גם כיתה מגדוד 21 של חטיבת 'לבנוני' (שהתפצלה בפברואר לחטיבת כרמלי ולחטיבת גולני. גדוד 21 השתייך ל'כרמלי'). כן הגיעו לעזרת הקיבוץ כעשרה חיילי חי"ם.
התקפת 'צבא ההצלה'
ב-20 בינואר 1948 תקפו כוחות של גדוד הירמוך השני מצבא ההצלה, גדוד בפיקודו של אדיב שישקלי, את יחיעם. אלה מנו שלוש פלוגות, אליהן הצטרפו ערבים מקומיים. בשעה 06:05 פוצצו הערבים את גשר הגעתון, על מנת למנוע הגעת תגבורות לקיבוץ. הפיצוץ נשמע למרחוק ובכך הם איבדו את יתרון ההפתעה. הוכרז מצב חירום וכל העמדות בתוך המבצר אוישו. בשעה 06:30 החלה ההתקפה. אש מרוכזת, מרגמות וצלפים, ניתכה על המבצר, וזו כוונה אל הפתחים ואל העמדות. בעקבות מכת אש זו, החלו חיילי 'צבא ההצלה' להסתער מצפון וממזרח. המגינים נתנו להם להתקרב ואז פתחו עליהם באש רובים כשהפקודה הייתה לירות רק על מטרות ברורות. כן הופעלה מרגמת שני אינץ' ומכונת ירייה. בגלל העדר טלפון שדה בעמדות היה צורך ברצים, ואלה רצו חשופים לאש בהעדרן של תעלות קשר. בשעה 06:45 נהרג אחד הרצים בהגיעו למסור הודעה בפתח חדר האלחוט. סביב שעה 8:00 החלו הערבים להפעיל לסירוגין גם מרגמת 60 מ"מ. בשעה 10:30 נפלה פצצת מרגמה לתוך אחת העמדות במבצר ושלושת הלוחמים שהיו בה נהרגו.
במשך כחמש שעות המשיכו מאות ערבים לתקוף את הקיבוץ אך נהדפו. ב-11:45 החלה נסיגה בלתי מאורגנת. זה היה הכישלון הראשון של 'צבא ההצלה' במלחמת העצמאות. בשעה 13:45, כבר לאחר סיום הקרב, הגיע הצבא הבריטי ליחיעם, ופינה את הפצועים. קצין הצבא הבריטי שעמד בראש הכוח הציע למגיני הקיבוץ לפנות את המקום, ואף הציע לסייע לפינוי. הצעתו נדחתה.
אבדות הערבים היו 11 הרוגים ו-72 פצועים.
למרות שההתקפה נהדפה, העיתון היפואי "א - שעב" הכריז באותו יום כי: '''המושבה יחיעם נכבשה ותושביה נטבחו. הדגל הערבי מתנופף מעל המבצר'''.
משוריין הנוטרים
בבוקר אותו יום יצא משוריין נוטרים מנהריה ליחיעם, ובו 11 נוטרים. זמן קצר לאחר יציאתו, התקבלה הידיעה על ההתקפה, ומפקד החבל ניסה להשיגו ולעצרו, תוך רכיבה על אופנוע, לשווא. בשעה 7:45, בקילומטר ה-8.5 מנהריה נתקל המשוריין במחסום ופרץ אותו וכן מחסום נוסף, כ-250 מ' בהמשך הדרך. בקילומטר ה-9 הוא נעצר לפני מחסום גבוה, ואש חזקה ניתכה עליו. הערבים, בחיפוי אש מקלעים, החלו לאגף את המשוריין ממזרח, ולאחר כשעה של לחימה, וכאשר היו לנוטרים שלושה פצועים, הם נאלצו לנטוש את המשוריין, ולתפוס עמדות בסביבה. הערבים הציתו את המשוריין ואילו הנוטרים הצליחו תחילה לנתק מגע. ליד נחל געתון הנוטרים נתקלו שוב בכוח ערבי, זה סגר עליהם משלושה צדדים: דרום, צפון ומערב, ומצבם היה נואש. בשעה 10:30 הצטרפו לאנשי המשוריין שוטרים ממשטרת עכו, ואלה סייעו להם באש. כוח צבאי בריטי הגיע למקום בשעה 12:15 על מנת לסייע בפינוי הנפגעים, ארבעה הרוגים וארבעה פצועים, והקרב הסתיים בשעה 13:00. שניים מהפצועים נפטרו בהמשך מפצעיהם..
שיירת יחיעם
ב־27 במרץ 1948 יצאה שיירה לקיבוץ מנהריה (שיירת יחיעם) שמנתה 90 לוחמים ונהגים. בעודה בדרך הוצב לה מארב על ידי פלוגה ירדנית של צבא ההצלה, אליה הצטרפו אנשי הכפר אל-כברי הסמוך. פרט לרכב הראשון, יתר הרכבים בשיירה נבלמו. 46 מנוסעי השיירה נהרגו. שאר הנוסעים הצליחו להגיע לקיבוץ, לסגת או לחמוק. אובדן השיירה הביא לניתוק האספקה ליחיעם בדרך היבשה.
המשך המלחמה
בזמן הניתוק קבלה יחיעם אספקה בדרך האוויר, אך זו הגיעה בצמצום ותוך שיבושים רבים. כן נקנתה כמות מסוימת של אספקה מערביי הסביבה. ב-4 באפריל הותקף הקיבוץ באופן מפתיע, בזמן איסוף אספקה שהוטלה מהאוויר. למרות ההפתעה המוחלטת, המגינים התאוששו וההתקפה נהדפה. אבדות הכוח המגן היו שלושה פצועים, ואילו אבדות הערבים אינן ידועות. בנוסף לקשיים האובייקטיביים, שררה בקרב חלק מן החברים אי-ודאות באשר לעתיד האזור, אשר לא נכלל בתחומי המדינה היהודית בהחלטת החלוקה. לפיכך, ב-8 באפריל, ביקשה מזכירות הקיבוץ הבהרות מן המוסדות הלאומיים באשר לעתיד המיועד למקום. עם כיבוש הגליל המערבי במבצע בן עמי, כולל אל-כברי, באמצע מאי 1948, נפרץ המצור על יחיעם. בכל זאת, מצבה היה רופף, והדרכים אליה לא בטוחות, עד מבצע דקל. גם אחר כך, עד מבצע חירם, בו נכבשה תרשיחא, היה יחיעם יישוב חזית, אשר ספג ירי ואבדות.
מופע החיות
מופע החיות (באנגלית: Jim Henson's Animal Show with Stinky & Jake) היא תוכנית טבע אמריקאית לילדים בהנחיית בובות של בעלי חיים. ששודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית. ב-2012. התוכנית חזרה בדיבוב חדש לערוץ חדש בשם ספארי KIDS ב-הוט, והתוכנית שנתה את שמה ל"המופע של מוח וסרח". סדרה זאת היא מבית היוצר של ג'ים הנסון, יוצר החבובות. הסדרה שודרה במקור בין השנים 1994 – 1997. לתוכנית שלוש עונות, בעונה הראשונה והשלישית 26 פרקים ובעונה השנייה 13 פרקים.
את התוכנית הנחו דוביק/מוח דוב קוטב (בדיבוב עברי: גיורא קנת/אסף קורמן, אנגלית: סטיב וייטמיר) ובישי/סרח הבואש (בדיבוב עברי: אוהד שחר/שמחה ברבירו/גילן שחף, אנגלית: דייב גולז) ובכל פרק הם אירחו שני בעלי חיים שקשורים לנושא מסוים. שני האורחים סיפרו על סביבתם הטבעית והחיה השנייה גם שרה בנוגע לסביבתה ותכונותיה. בין הנושאים בתוכנית: בעלי חיים ליליים, בעלי חיים בעלי שריון, בעלי חיים החיים בהרים, שרשרת המזון ועוד.
פינות התוכנית
בתוכנית פינות שונות- בעונה השנייה החליפה דובית/תמי הדובה (בדיבוב עברי: אורית אמיר/עדי ארד, אנגלית: לואיז גולד) את טפי הטפיר.
בעונה השלישית החליפה רונה החולדה (בדיבוב עברי: טליה ברקאי, אנגלית: לואיז גולד) את זיזי הדבורה.
אדוארד סטטיניוס
אדוארד ריילי סטטיניוס (באנגלית: Edward Reilly Stettinius; 22 באוקטובר 1900 - 31 באוקטובר 1949) היה מזכיר המדינה של ארצות הברית תחת הנשיאים פרנקלין רוזוולט והארי טרומן בשנים 1944–1945 והשגריר הראשון של ארצות הברית באו"ם.
חייו
סטטיניוס יליד שיקגו, למד בין השנים 1920 ו-1924 באוניברסיטת וירג'יניה. ב-1926 הפך לעוזרו של ג'ון לי פראט, סגן הנשיא של חברת ג'נרל מוטורס, וב-1931 ירש את פראט בתפקיד. בג'נרל מוטורס עבד על תוכנית עזרה למובטלים וכך הכיר את פרנקלין רוזוולט. ב-1934 התקבל למשרת מנהל בכיר בחברת "יו אס סטיל", אך לאחר היבחרו של רוזוולט לנשיא ארצות הברית, סטטיניוס התבקש על ידיו לעבור למשרה מנהלית בממשל האמריקאי. כעבור שנתיים הופקד על תוכנית השאל-החכר כעזרה ללוחמים במלחמת העולם השנייה. ב-1943 היה לסגן מזכיר המדינה ובנובמבר שנה לאחר מכן החליף את קורדל הול בתפקיד בגלל מצבו הבריאותי של הול.
לסטטיניוס היה חלק בייסוד האומות המאוחדות, והוא נכח בטקס הייסוד הרשמי ב-26 ביוני 1945. כמזכיר המדינה, הוא קיבל החלטה להחזיר לברית המועצות ספר קודים רוסי שנמצא בפינלנד. החלטה זו עצרה את ניסיונות ארצות הברית לפענח קודים רוסיים, שרבים מהם הכילו מידע על פריסה רחבה של סוכנים סובייטים במשרות ממשלתיות בכירות בארצות הברית. זמן קצר לאחר מכן התפטר סטטיניוס מתפקיד מזכיר המדינה והפך לשגריר ארצות הברית באו"ם. מתפקיד זה התפטר ביוני 1946 לאחר שמתח ביקורת על סירובו של טרומן להיעזר באו"ם כדי להפיג את המתח עם ברית המועצות.
יעקב הלפרין
חיים יעקב הלפרין (י"ג באדר תרמ"ח, 25 בפברואר 1888 - ט"ו בניסן תשכ"ד, 28 במרץ 1964) היה איש עסקים ונדבן חרדי, מייסד שכונת זיכרון מאיר בבני ברק ומקים מוסדות תורה וחינוך.
קורות חיים
יעקב הלפרין נולד בגליציה למשפחה חסידית מחסידות צ'ורטקוב, מצאצאי המהרש"ל והרב יחיאל היילפרין, בעל סדר הדורות. בשנת תרנ"ד (1894), בהיותו בן שש, התייתם מאביו, יוסף. נישא לחיה לבית דלמן (נפטרה בשנת 1972).
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט עם אשתו ושלושת ילדיו מגליציה לווינה, בה שהו מספר חודשים ומשם עברו לאמסטרדם והתגוררו בה שבע שנים. בתקופה זו צבר הון רב. בשנת תרפ"א (1921) עקר עם משפחתו לווינה והמשיך בעסקיו. היה מקורב לאדמו"ר רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב שהתגורר בווינה. את הונו עשה בתחום הבנקאות ומסחר בכתבי יד עתיקים. היה מתורמיה הגדולים של ישיבת חכמי לובלין בפולין. השתתף בשתי הכנסיות הגדולות הראשונות של אגודת ישראל שהתקיימו בווינה, עיר מגוריו.
בשנת תרצ"ג (1933) עלה עם משפחתו מווינה לארץ ישראל. עם בואו רכש עשרות דונמים בבני ברק, שהייתה אז מושבה צעירה. לאחר מות רעו רבי מאיר שפירא מלובלין, בז' בחשוון תרצ"ד, הקים על שמו את שכונת זיכרון מאיר. השם 'זיכרון' ניתן על ידו מתוך רצון להנציח את זכר רבו שנפטר בלי בנים. כרב השכונה החדשה התמנה אחיו, הרב שמואל הלפרין, ששימש קודם לכן כרב באמסטרדם (תרל"ו - ד' בכסלו תשי"ט). היה מקורב מאוד לחזון איש והתייעץ עמו בעסקיו. החזון איש נהג להצטרף למשפחת הלפרין בנסיעתה לנופש השנתי בצפת. החזון איש גם היה השדכן של בתו של הלפרין, שרה, לתלמידו הרב שלמה כהן.
בעצתו של החזון איש תרם לרב יוסף שלמה כהנמן שטח גדול שהיה בבעלותו על אחת מגבעות העיר, ועליו נבנתה ישיבת פוניבז'. ההסכם בין השניים נערך בביתו של החזון איש, והתנאי המרכזי שהציב הלפרין היה שעל הרב כהנמן להתחיל בבנייה תוך שנה, ושמדרגות הכניסה יפנו לכיוון שכונת זכרון מאיר. כמו כן סייע ותרם להקמת ישיבת תפארת ציון שיזם החזון איש.
בין תש"ז–תש"ח התגורר בירושלים. בתקופת המצור על ירושלים הזמין משאיות עמוסות ירקות ופירות מהשפלה וחילק אותם לתושבים בירושלים.
בשנת תש"ז הזמין את הרב שמואל הלוי וואזנר, מתלמידי הרב מאיר שפירא מלובלין, להקים ישיבה לזכר הרב שפירא בתחומי שכונת זיכרון מאיר בשם ישיבת חכמי לובלין (בני ברק). הרב וואזנר, שכיהן עד אז כרב בירושלים. בעצת החזון איש, מונה אף לרב השכונה.
גוסטבוס דטלף הינריכס
גוסטבוס דטלף הינריכס (7 בדצמבר 1836 - 14 בפברואר 1923) היה חוקר טבע אשר נודע בעקבות עבודתו על קטלוג היסודות הכימיים ויצירת גרסה מוקדמת לטבלה המחזורית.
קורות חייו
הינריכס נולד ב-1836 בעיר לונדן אשר בחבל הולשטיין (אז חבל ארץ בדנמרק, היום חלק מגרמניה). הוא התחנך בבית הספר הפוליטכני המקומי ואחר-כך באוניברסיטת קופנהגן. במהלך לימודיו פרסם מספר ספרים אשר בין היתר מתארים את השדה המגנטי של כדור הארץ, ואת האינטראקציה שלו עם אתר.
עם סיום לימודיו, בעקבות מלחמות שלזוויג הוא היגר לעיר דבנפורט במדינת איווה בארצות הברית שם לימד תחילה בבית ספר, ולאחר מכן בעיר איווה סיטי, וב-1863 התמנה כפרופסור לפילוסופיה של הטבע, כימיה ולשונות מודרניים באוניברסיטת איווה. בתפקידו זכה הינריכס לפרסום כמרצה מצטיין השם דגש רב על עבודת מעבדה ניסיונית, ומעבדתו נחשבה לאחת מארבע המעבדות המובילות בארצות הברית של התקופה. מנגד הוא נודע גם באישיותו היומרנית, הנוקשה, הוכחנית ונוטרת הקנאה שהובילה לחיכוכים רבים עם חבריו לסגל. בשנות ה-60 של המאה זכו מעבדותיו של הינריכס לשגשוג רב. ב-1871 התמנה ג'ורג תאכר (George Thacher) כנשיא אוניברסיטה איווה, וקיצץ בצורה משמעותית מתקציב המעבדות הניסיוניות של הינריכס, דבר שהוליד ויכוח ציבורי בין השניים. בתקופה זאת הקים הינריכס את התחנה המטראולוגית הראשונה בארצות הברית והחל להקדיש את רוב זמנו לתחנה. בשנת 1886 פוטר הינריכס מאוניברסיטת איווה בשל יחסיו הגרועים עם חברי הסגל האחרים בפקולטה. בשנת 1889 התמנה כפרופסור לכימיה באוניברסיטת סנט לואיס, שם כיהן עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1907. גם לאחר פרישתו לגמלאות המשיך הינריכס בפעילות מדעית עד למותו בשנת 1923 בגיל 86.
החוק המחזורי
עיקר פרסומו של הינריכס בא מגילויו בתחום התכונות המחזוריות של היסודות הטבעיים, אחת מהעבודות שקדמו, והיוו בסיס לטבלה המחזורית שפרסם דמיטרי מנדלייב. בשנת 1867 פרסם היינריכס ספר בשם Programme der Atommechanik. בספר הציג הינריכס שיטה מאורגנת להצגת היסודות הכימיים המבוססת על הידע הנרחב שלו בתכונות הכימיות שלו, הידע של במינרולוגיה, התכונות הספקטרליות שלהם, וכן על אנלוגיות בין תכונות היסודות לבין תופעות אסטרונומיות. בקשירה בין מגוון התחומים הללו נקט הינריכס בגישה פיתגוריאנית כלומר בהנחה שחוקים מתמטיים ותכונות של מספרים טבעיים עומדים מאחורי חוקי הטבע.
ג'וביי - סיפורי נינג'ת הרוח
ג'וביי - סיפורי נינג'ת הרוח (ביפנית: 獣兵衛忍風帖) הוא מותחן אנימה המשלב פעולה ופנטזיה, שבוים על ידי במאי האנימה המצליח יושיאקי קוואג'ירי. הוא יצא ביפן בשנת 1993, וזכה להפצה מערבית ב-1996. במערב הוא ידוע יותר בשם "Ninja Scroll" ("מגילת הנינג'ה"). הסרט לא זכה להפצה בתרגום עברי בישראל.
הסרט מוגדר כאנימה למבוגרים, ובמרבית הארצות בהן פורסם ישנה הגבלת גיל (גילאי 18 ומעלה או 16 ומעלה), עקב האלימות הגרפית הרבה והתוכן המיני המפורש, אם כי בקריטריון האחרון הוא אינו נחשב ליוצא דופן בפילמוגרפיה של במאי הסרט. על אף כל זאת, הוא נחשב לאחד מסרטי האנימה המשפיעים והמוערכים ביותר, כמו גם לאחד מהפופולריים ביותר מחוץ ליפן. הסרט משלב יסודות בהם השתמש הבמאי בסרטיו האחרים (לחימה ביריב בן אלמוות, שיתוף פעולה בין לוחם ולוחמת משני צידי המתרס ועוד) עם פרטים מסיפורי-עם יפניים (ענק-אבן, מתנקש עיוור ועוד).
תקציר העלילה
קיבאגאמי ג'וביי הוא "רונין" – נינג'ה או סמוראי חסר אדון אשר נודד ברחבי יפן ומציע את שירותיו כלוחם בעבור כסף. בתחילת הסרט הוא מסכים להחזיר לשבט עני חרב שנגנבה ממנו תמורת 20 חתיכות-זהב, בעוד שהחרב עצמה שווה 300 חתיכות-זהב.
יום למחרת פורצת מגפה מסתורית בכפר קטן ודרך המלך נסגרת. צוות של תריסר נינג'ות נשלח מטעם הלורד המקומי לחקור את העניין, אך בדרכם לכפר הם נשחטים כולם על ידי זוג יצורים מסתוריים. השורדת היחידה היא קאגרו, הקונואיצ'י (אישה-נינג'ה) היחידה בצוות, אשר נחטפת על ידי אחד מהיצורים, אך למזלה עובר ג'וביי במקרה באזור, ומציל אותה. היא מודה לג'וביי, אך ממהרת להיפרד ממנו, בטענה שאינה זקוקה לו.
מרגל ממשלתי זקן מוצא את שני הלוחמים הללו ומגייס אותם, נגד רצונם, למשימה כנגד מזימה להפיל את השלטון הנוכחי, המערבת בתוכה מערבולת של אירועים רצחניים. ג'וביי וקאגרו אינם מחבבים זה את זה ונאלצים לשתף פעולה בעל-כורחם, אך עם הזמן לומד ג'וביי שקאגרו מסתירה סוד טראגי. הוא אף מגלה שהמזימה נגדה הם פועלים כוללת מישהו שפגש בעבר, ואמור להיות מת.
תרגום הכותרת
הכותרת המקורית היא "Jūbei Ninpūchō". המילה הראשונה מתייחסת לשמו של הגיבור – ג'וביי. המילה השנייה מעוררת מחלוקת מסוימת, שכן יכולים להיות לה מספר פירושים. היא מורכבת משלוש הברות, שכל אחת מהן מהווה מילה ביפנית או בסינית. ההברה הראשונה – "נין" (Nin) היא מילה נרדפת ל"נינג'ה", ופירושה "מרגל", "להתחבא", "גנב", "להתחמק" וכיוצא בזה. להברה השנייה – "פּו" (pū), יש פירושים ביפנית מ"רוח" ועד "סגנון", ובסינית – "רוח" או "סערה". ההברה השלישית היא "צ'ו" (chō), שמשמעה הוא ככל הנראה "מחברת", "אלבום", "מסך" או אולי אפילו מגילה כלשהי, וכנראה שתפקידה בשם הסרט הוא "תולדות" או "סיפורי...".
המחלוקת הראשונה מתייחסת לצירוף שתי ההברות הראשונות, שפירושו יכול להיות "סגנון נינג'ה" או "רוח / סופת הנינג'ה"; הדבר מתייחס, ככל הנראה, לשיטת הלחימה של ג'וביי. המחלוקת השנייה מתייחסת לתפקידה של ההברה האחרונה במילה. על כן ישנן מספר דרכים לתרגם את השם, ובמערב לעיתים מתייחסים אליו כ-"Jubei Ninpucho: Wind Ninja Choronicles" ("ג'וביי נינפוצ'ו: תולדות רוח הנינג'ה").
הכותרת הרשמית באנגלית – "Ninja Scroll" ("מגילת נינג'ה") משתמשת במילה chō בתור "מגילה", ומתעלמת מהחלק הראשון של הכותרת – Jūbei.
הסרט לא זכה לתרגום בעברית, וכותרת הערך היא תרגום חופשי מיפנית.
רקע היסטורי
דמותו של הגיבור, קיבאגאמי ג'וביי, מבוססת באופן רופף על דמות היסטורית אמיתית. במאה ה-17 הייתה יפן מותשת ממלחמות האזרחים שנערכו בה במשך שנים ארוכות, והשוגונים של משפחת טוקוגאווה נאלצו לנקוט בצעדים מחמירים כדי לייצב את המדינה תחת שליטתם: הם הכריזו כי על יפן להיות מבודדת כמעט לגמרי מהעולם החיצוני, וכול מתנגד פוליטי לשלטון יומת. כתוצאה מכך הגיעה תקופה של שגשוג כלכלי-חברתי ושלום, אך הללו הושגו בדיכוי אכזרי ושלטון טרור. סיפורים רבים החלו להירקם אודות שדים, מפלצות ולוחמים.
יאגיו ג'וביי מיצויושי (יוצרי הסרט שינו את שם משפחתו ל"קיבאגאמי", כנראה כדי לרשום עליו זכויות יוצרים) היה בן לשושלת לוחמים מפוארת ששירתה את שלטון טוקוגאווה בנאמנות, אך בגיל 24 גורש מטירת השוגון מסיבה לא ברורה, ובכך הפך לבן סורר. הוא חזר אליה בגיל 36. סיפורים רבים נרקמו סביבו במהלך 12 השנים בהן לא ידע איש על מקום הימצאו. הרוב הציגו אותו בתור לוחם-צדק המסתובב ברחבי המדינה ונלחם בפושעים ושודדים אכזריים, אך ככל שחלף הזמן הומצאו עליו סיפורים שחדרו יותר ויותר אל תחום הפנטסיה, עד שחלקם עימתו אותו עם מפלצות ושדים של ממש.
ג'וביי ממשיך להופיע בספרות המודרנית ואף בקולנוע היפני גם כיום. מלבד הסרט בו עוסק הערך, מופיעה דמותו (או דמויות שנוצרו בהשראתו) בסרטים ובספרים רבים אחרים.
אורטל בן דיין
אורטל בן דיין (נולדה ב-12 ביולי 1981) היא אשת תקשורת, סוציולוגית, אקטיביסטית פמיניסטית מזרחית, בלוגרית, ומעצבת אופנה ותכשיטים. לאחר מכן השתתפה בתוכניות אקטואליה ובידור וכן השתתפה כדיירת בבית האח הגדול. בן דיין פעילה בסוגיות חברתיות ופוליטיות וכותבת עבור "כתב העת את" בנושאי פוליטיקה וחברה.
ביוגרפיה
בן דיין נולדה בקריית שמונה, למשפחה ממוצא מרוקאי. כשהייתה בת 12 הוריה התגרשו, ובגיל 15 עברה להתגורר עם סבתה. לאחר שסולקה מתיכון דנציגר שבו למדה בקריית שמונה, עברה לבית הספר הקיבוצי בכפר בלום. בעת שירותה הצבאי הייתה מורה חיילת, ובאותה העת כבר החלה את פעילותה החברתית במסגרת ארגוני נוער, כגון שח"ר ומהפך. סיימה ב-2006 תואר ראשון ביחסים בינלאומיים וסוציולוגיה, וב-2010 תואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית, שניהם בהצטיינות.
בגיל 26 התחתנה והתגרשה שנה לאחר מכן. במשך כשנתיים הייתה בזוגיות עם מבקש מקלט מסודאן. ביוני 2016 נישאה לעיתונאי חגי מטר. באוגוסט 2017 נבחרו השניים על ידי Time Out תל אביב לרשימת "הפאוור קאפלז" (הזוגות המשפיעים) של תל אביב. ביוני 2019 נולד לשניים בן.
היא טבעונית מאז שהשתתפה בשנת 2014 בתוכנית המציאות "האח הגדול" והושפעה מהפעילה הטבעונית טל גלבוע.
פמיניזם ופעילות מזרחית
בן דיין מגדירה את הפעילות שלה כהצטלבותית. היא פועלת בין היתר בתחומי פמיניזם/מגדר, גזענות/מזרחיות, ונושאי מעמד חברתי ופריפריה, כולל הסללה חינוכית ומקצועית. לדבריה, המודעות המזרחית והמגדרית שלה התפתחה עוד כשהייתה נערה וחוותה גזענות ממוגדרת, כאשר כונתה "פרחה" על ידי בני כיתתה בבית הספר הקיבוצי. בעת לימודיה האקדמיים, בשנים 2005–2006, פעלה בן דיין בתוכנית "לנדא" למעורבות חברתית באוניברסיטה העברית, ואף הייתה רכזת פרויקט קהילתי בשכונת גילה לצמצום פערים בחינוך מטעם עמותת אלון.
לאחר מכן החלה פעילותה בארגון הקשת הדמוקרטית המזרחית, שם הייתה חברת הוועד המנהל ודוברת הארגון בשנים 2009–2010. ב-2010 פעלה גם כרכזת אקדמית ומרצה עבור עמותת נעמת, שם העבירה סמינרים בנושא נשים בשוק העבודה. באותה שנה החלה לפעול בארגון אחותי - למען נשים בישראל, שם ריכזה פרויקט נגד גזענות והנחתה תוכנית כתיבה בשם "נשים יוצרות שפה של שלום" שכלל נשים ממוצאים שונים, כולל מזרחיות, פלסטיניות, יוצאות ברית המועצות לשעבר, ועוד. בסוף התוכנית אף יצא ספר של עבודות הנשים.
בשנים 2011–2013 עסקה בדוברות והשתתפה בכתיבת דו"חות עבור "ליבי במזרח- הקואליציה להקצאת משאבים שוויונית לתרבות המזרחית". במסגרת זו הפיקה בן דיין ניתוח רב-שנתי העוקב אחר הקצאות תקציבי תרבות מטעם המדינה לקהילות השונות.
פמיניזם שטח בדרום תל אביב
לאחר שפתחה בן דיין ב-2013 חנות אופנת וינטג' בשכונה הדרום-תל אביבית נווה שאנן, נחשפה לסוגיית הביטחון האישי של נשים בשכונה. היא החלה לפעול למענן, בין היתר בפרויקט התרמה לתרסיס פלפל והקמת עמדת חלוקה קבועה שהתבצעה בחנות שלה, וכן הקמת "כנופיית נשים בצהוב", שלקחה את שמה מהארגון ההודי, גולאבי גאנג, או "כנופיית נשים בוורוד", אשר חברותיה יוצאות לסיורים עם מקלות ומתעמתות עם גברים מכים. בין 2014–2015 ערכו "הנשים בצהוב" סיורים ליליים ברחובות דרום תל אביב כדי להפגין נוכחות שתמנע מקרי אלימות, לסייע לנפגעות אלימות, ולעורר תשומת לב מצד גורמים רשמיים לתנאים הקשים באזור התורמים לאלימות המוגברת, כולל חוסר תאורה ומיעוט בפטרול משטרתי. בזכות פעילותה זו, נמנתה בן דיין ברשימת "50 נשים למען נשים" של אתר "סלונה".
פעילות ברשת
מאז שנת 2008 מפרסמת בן דיין בבלוגים ועיתונים מקוונים, כולל ארץ האמורי, העוקץ, סלונה, ועוד. היא משתמשת בפייסבוק כדי להפיץ רעיונות חברתיים ופוליטיים לקהל רחב. בן דיין נחשבת לאושיית רשת. ב-2012 פרסמה סטטוס בלשון "סקר לשבת: מה אשכנזי בעיניך?" שגרר כ-21,000 תגובות וגרם להד תקשורתי בעיתונות הכתובה, בטלוויזיה וברדיו. השרשור ממשיך להיות פעיל גם ב-2017, חמש שנים מאז פתיחתו. מאז מנצלת בן דיין את הבמה של פייסבוק כדי לדון בסוגיות מזרחיות ופמיניסטיות, בעיקר אל מול מה שהיא מכנה "השמאל האשכנזי", וכדי לדון בסוגיות הכוללות את מצוקת התושבים הוותיקים של דרום תל אביב - שרובם ממוצא מזרחי - אל מול הריכוז של פליטים ועובדים זרים שהושמו בשכונותיהם, וכן סוגיות אחרות של מצב המזרחים בחברה הישראלית, החל מהקצאת משאבים והסללה חינוכית ומקצועית, ועד העלאת סוגיות כגון השימוש במילים "ערס" ו"פרחה" כתופעות גזעניות.
ב-2011 פתחה יחד עם אסף קינצר את הבלוג "הצטטת", אתר ארכיוני שבו מובאים על פי הכותבים ציטוטים גזעניים וסקסיסטיים ממנהיגים ישראלים מהדור המייסד והוגים ציוניים. בשנים 2012–2013 ניהלה גם את הבלוג האישי-פוליטי "קרדום לחפור בו", בו כתבה בין היתר בהרחבה על חלק מהסוגיות הנפיצות שאירעו בפייסבוק, כולל הסערה סביב הסימון של האמנות של הציירת זויה צ'רקסקי כגזענית, וכן ביקורת על מובילי דעה אשכנזים שמאלנים כגון בעל הטור יוסי גורביץ, עמיר שיבי, והעיתונאי דרור פויר.
בן דיין מוכרת ברשת ובתקשורת בכינוי "אב"ד" (בהגייה: אָבַּד) שהוצמד לה תחילה בפייסבוק ונהיה מוכר באופן נרחב יותר בעת שהותה בבית האח הגדול.
מחאות ומעצרים
ב-12 באוגוסט 2013, נעצרה בן דיין לאחר שסירבה להזדהות בפני שוטר. היא ישבה בבית הקפה "אלבי" בנווה שאנן שבתל אביב, כאשר הגיעה ניידת מג"ב למקום, והשוטרים דרשו מבני משפחה פלסטינית לגשת לניידת ולהזדהות. בן דיין ניגשה לדבר עם אחד השוטרים, לדבריה, מאחר שהיא מכירה את המשפחה. לדבריה, השוטר הגיב אליה בכעס וחברו צעק עליה "שמאלנית מטומטמת". בן דיין דרשה ממנו להזדהות. בתגובה, יצא השוטר מן הניידת ודרש מבן דיין מסמכים מזהים. לאחר שסירבה עצרו אותה השוטרים וכבלו אותה בידיה וברגליה. היא שהתה בלילה בכלא נווה-תרצה. למחרת קיבל את גרסתה שופט בית משפט השלום שמאי בקר ואמר שמן הצדק עליה להשתחרר, אך קבע בהחלטתו ש"מטעמי נימוס גרידא" על בן דיין להזדהות בפני בית המשפט. בן דיין סירבה לעשות זאת. היא ערערה על ההחלטה בבית המשפט המחוזי, ולנוכח בקשה אישית מהשופט קאפח בערעור הסכימה למסור פרטיה, ושוחררה לביתה. בן דיין שיתפה סטטוס שלקחה מפרופיל הפייסבוק של השוטר שעצר אותה, מלווין בר ששת, ובו אמירות בוטות נגד ערבים. בתגובה, מג"ב, שקודם לכן טענו שבן דיין קיללה את השוטרים, ושאלה לא קראו לה "שמאלנית מטומטמת", החליט על סיום שירותו של השוטר לאלתר, וש"החיל רואה בחומרה התנהגות המנוגדת באופן בוטה לערכים עליהם אמון כל שוטר, ולבטח אין לה מקום במשטרת ישראל".
בסוף 2014 הגיעה בן דיין לכיכר ציון בירושלים כדי לפגוש פעילים של הקבוצה "ירושלים ללא גזענות" בהפגנה של ארגון להב"ה. צעיר שנכח בהפגנה החל לצעוק לכיוונה "נאו-נאצית" ו"שרמוטה" וכינויים נוספים. בן דיין דרשה ממנו להפסיק, וכשסירב, סטרה לו. פעיל להב"ה בשם אבישי בר ישי ניגש אליה ושאל אם תסטור גם לו, בציינו שהוא בוגר וגדול יותר מאותו צעיר. בן דיין הכריזה שתסטור לכל מי שיקרא לה שרמוטה, בר ישי מיד כינה אותה בכינוי זה, ובן דיין סטרה אף לו. שוטרים שהיו בקרבת מקום הפרידו בין השניים, ועצרו את בן דיין על תקיפה, ואת בר ישי על העלבת עובד ציבור. שניהם שוחררו בערבות. ביולי 2016, כשנתיים לאחר האירוע הוגש כתב אישום נגד בן דיין באשמת תקיפה. לאחר זמן קצר בוטל כתב האישום.
הרצאות
בן דיין מעבירה הרצאות בעניין פמיניזם, מגדר, אתניות, מזרחיות, אקטיביזם, סוציולוגיה של החברה הישראלית ועוד. בין הבולטים: סדרת הרצאות ב-2017 בנושא מאמרה מכתב העת "דומוס" בעניין זכויות קניין תרבותיות של עמים ילידים, ופאנל ב-2016 על פמיניזם ויהדות לצד הרב אורי שרקי במסגרת תנועת "ראש יהודי", הרצאות על זהות ומזרחיות במרכז סוזן דלל, וכן סדרת הרצאות ב-2012 בדבר אמנות וגזענות בעקבות המאמר "אל תעלו אמנות לפייסבוק, כל הערסים יבואו".
הטרדה מינית באוניברסיטה העברית
במאי 2008, כשהייתה בן דיין סטודנטית לתואר שני באוניברסיטה העברית, פרסמה מאמר ב"העוקץ" בכותרת "א' מהחוג לסוציולוגיה", ובו סיפרה על מערכת יחסים רומנטית שקיימה במהלך התואר הראשון עם מרצה שאצלו למדה, ד"ר גדעון ארן (שכונה במאמר "א'"), ועל מסכת הטרדות והתנכלויות מצדו לאחר שהסתיימו היחסים, על רקע מיני וגזעני. המאמר יצר הד בתקשורת, ובעקבות זאת הוגשו תלונות נוספות נגד מרצים אחרים, כולל תלונות נגד הפרופסור אייל בן ארי. בעקבות תלונות אלו, והליך שפתחה נגד ארן, נאלצה האוניברסיטה להתמודד עם הסוגיה של יחסים בין אנשי סגל לסטודנטים, נושא שבו לא הייתה עד אז מדיניות ברורה.
בפברואר 2009 הגישה האוניברסיטה נגד ארן קובלנה לבית הדין המשמעתי בגין "התנהגות שאינה הולמת עובד אקדמי". הצדדים הגיעו ב-2011 להסכם בתהליך גישור, שלפיו ארן הודה בפגיעות נגד בן דיין, נרשמה לו נזיפה, הוא הורחק לתקופה משירות בוועדות באוניברסיטה, שילם קנס והתנצל בפני דיין. האוניברסיטה שילמה לבן דיין "לפנים משורת הדין" סכום של כ-38 אלף ש"ח על ההפרעה שנגרמה ללימודיה. בנוסף, במסגרת ההסכם, הכירה האוניברסיטה רשמית בטענות של בן דיין כאמת, והצהירה שבעקבות ההליכים שפתחה תכניס האוניברסיטה "שינויים תקנוניים לגבי המותר והאסור ביחסים שיש בהם סמכות אקדמית", והתחייבה להחיל "צעדים מוסדיים לייעול הליך הטיפול בתלונות של תלמידות ותלמידים, למניעת פגיעה במעמדם של המתלוננים, והבטחת המשך סביבת לימודים תומכת עבורם".
בשל השינויים שביצעה האוניברסיטה בעקבות הפרשה נבחרה בן דיין על ידי המקומון "העיר" כאחת מחמישים המשפיעים על החינוך בישראל (מספר 39) לשנת 2009. בעקבות הפרשה, הוכפל מספר התלונות באוניברסיטה העברית, ונאסרו יחסים בין סטודנטים למרצים שביניהם יחסי מרות.
תרגומי הקוראן לעברית
הקוראן, הספר המרכזי המקודש בדת האסלאם, תורגם לעברית מספר פעמים, החל מן המאה ה-19. כמעט כל התרגומים לעברית נעשו לצורך מחקר או השכלה כללית ולא לצורך לימוד דתי, למעט קטעים מן הקוראן שתורגמו בידי אנשי העדה האחמדית בחיפה במטרה להפיץ את אמונות האסלאם.
דוד ושלמה - בין מציאות היסטורית למיתוס
דוד ושלמה - בין מציאות היסטורית למיתוס הוא ספר בנושא ארכאולוגיה מקראית מאת ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן, שיצא לאור בספטמבר 2006 בהוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב. הספר יצא תחילה באנגלית בשם David and Solomon: In Search of the Bible's Sacred Kings and the Roots of Western Tradition בתחילת 2006 בהוצאת Free Press.
אורטל בן דיין
התביעה נגד עירית לינור
לאחר פרסום תוצאות הסכם הגישור בתקשורת ב-2011, למחרת, בתוכנית "המילה האחרונה" בגלי צה"ל, בהשתתפות קובי אריאלי ועירית לינור, כאשר דנו בפרשה, לינור אמרה כי "הסטודנטית, שאינה קטינה ואינה ילדה בת יומה, ניהלה רומן עם המרצה הנשוי שלה. בלקסיקון שלי קוראים לזה 'זונה'". בנוסף אמרה כי בן דיין עשתה "מעשה מכוער". כעבור שבוע, לינור התנצלה במהלך התוכנית, אך הדגישה שהיא מתנצלת רק על השימוש במילה "זונה". בינתיים, הסוגיה המשיכה להיות מסוקרת בתקשורת, כאשר גם יאיר לפיד כתב בטור השבועי שלו שבן דיין ניהלה יחסים עם גבר נשוי. בן דיין הגישה נגד לינור, גל"צ ומשרד הביטחון תביעת דיבה, על ההתבטאות הפוגענית וכן על הטענה החוזרת שארן היה נשוי כאשר התנהלו היחסים ביניהם, בעת שלא היה הדבר אמת. הצדדים הגיעו להסכם פשרה, שלפיו גל"צ הביעה התנצלות ללא הודאה באשמה כלפי בן דיין, ופיצתה אותה בסכום 38 אלף ש"ח.
תרגומי הקוראן לעברית
בימי הביניים
היהודים שחיו בימי הביניים באימפריה המוסלמית הכירו היטב את הקוראן בנוסחו המקורי, הערבי. ידוע כי היו ספרי קוראן שנכתבו באותיות עבריות בידי יהודים, באופן דומה לשיטת הכתיבה של השפה הערבית היהודית. ידיעת הקוראן באה לידי ביטוי ביצירה היהודית הדתית והפילוסופית של ימי הביניים. עם זאת, לא ידוע על ניסיונות לתרגם את הקוראן לעברית, והיהודים שישבו בארצות לא-ערביות לא הכירו אותו.
דוד ושלמה - בין מציאות היסטורית למיתוס
רקע
פרופ' ישראל פינקלשטיין, חתן פרס דן דוד ולשעבר ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, הוא דמות מפורסמת בעולם הארכאולוגיה, הגם שלא מקובלת על כולם. בפרט, התיארוך שלו לממצאים מארץ ישראל, לפיו הוא מייחס ממצאים רבים מתקופת המקרא לזמן המאוחר במאה שנים בערך מהתאריך המקובל, אינו מוסכם בקהילת הארכאולוגים. ד"ר ניל אשר סילברמן חבר במרכז אנמה לארכאולוגיה ציבורית בבלגיה. ספרם "דוד ושלמה" הוא שיתוף פעולה שני לאחר הספר ראשית ישראל: ארכאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי. בספרם הראשון טענו המחברים שעל פי מה שידוע מהארכאולוגיה, אין ראיות לקיומה של ממלכת ישראל המאוחדת, ירושלים הייתה לא יותר מכפר גדול והממלכה החשובה הייתה דווקא ישראל ולא יהודה. הם העלו השערה על פיה רוב הטקסט המקראי הדן בהיסטוריה של ישראל נכתב בממלכת יהודה לקראת סוף קיומה, במאה השביעית לפנה"ס (תקופת המלך יאשיהו), למטרות של תעמולה פוליטית ודתית, כצורך לאחד שתי מסורות של שתי ישויות מדיניות שונות - יהודה וישראל. הספר זכה לחשיפה תקשורתית גדולה ועורר הד ציבורי נרחב. הוא אף הפך לרב-מכר במקומות רבים בעולם.
תרגומי הקוראן לעברית
תרגום צבי הרמן רקנדורף
ב-1857 תרגם צבי הרמן רקנדורף את הקוראן לעברית מהנוסח הערבי. הוא השתמש בשפה מקראית כמקובל בתקופתו, ויש המוצאים את התרגום קשה לקריאה. למרות העברית המקראית, בהקדמה לתרגום הקוראן של אורי רובין כתב רובין שסגנונו של רקנדורף קולח ובהיר. רקנדורף ליווה את תרגומו בביאורים, חלקם ענייניים, אך חלקם כוללים ביקורת על הדת המוסלמית.
אורטל בן דיין
התביעה נגד עירית לינור
בשנת 2014 נפגשו בן דיין ולינור למטרת קירוב לבבות, לינור התנצלה באופן אישי, ולאחר מכן עודדה את הציבור להצביע בעד בן דיין בעת שהתמודדה כמתחרה בתוכנית הראליטי "האח הגדול".
דוד ושלמה - בין מציאות היסטורית למיתוס
תגובות
כמו קודמו (ראו: ביקורת על הספר "ראשית ישראל"), גם על הספר דוד ושלמה יש ביקורת קשה מצד חלק מהממסד האקדמי. כך כותב פרופ' מייקל קוגן מסטונהיל קולג', בכתב עת פופולרי:
תרגומי הקוראן לעברית
תרגום יוסף יואל ריבלין
ב-1936 הושלם תרגום הקוראן לעברית מאת חוקר האסלאם יוסף יואל ריבלין. תרגום זה נחשב לנוסח עברי קלאסי של הקוראן, ובמשך שנים רבות בחרו רוב המצטטים מהקוראן בעברית לצטט מהתרגום הזה. התרגום נעשה בשפה מקראית, עם גלישות ללשון חז"ל, תוך שמירה על מאפיינים תחביריים מסוימים של השפה הערבית הספרותית. במלאכת התרגום היה מעורב חיים נחמן ביאליק, שהיה עורך ההוצאה לאור דביר (אם כי הוא נפטר בטרם הושלם התרגום). יש דעות סותרות לגבי חלקו של ביאליק בתרגום ריבלין. נאסר באסל כותב: "ביאליק, שהרבה להתערב במלאכת התרגום של ריבלין כדי לעשותו מליצי יותר, ערם בכך קשיים גם לפני הקורא הנבון". ראובן ריבלין, לעומתו, מספר על אביו: "את ביאליק המשורר העריץ כנביא העברית המתחדשת וכגאון הרוח, אך את ביאליק העורך ב'דביר' דחה אבא בכל תוקף כששלח לו מכלול הערות על תרגומו לקוראן". התרגום של ריבלין נחשב פשוט וקריא יותר מזה של רקנדורף, אולם העברית שלו נחשבת למיושנת.
אורטל בן דיין
התביעה של אמיר חצרוני
בספטמבר 2013 פרסמה בן דיין סטטוס בפייסבוק המופנה לאמיר חצרוני, גם הוא אישיות מעוררת מחלוקת ברשת, בתגובה לסטטוסים שפרסם לגבי מראן של משתתפות צעדת השרמוטות בתל אביב שכללו אמירות מבזות, ובסטטוס רמזה לכך שחצרוני הוא לקוח של בתי בושת. חצרוני הגיש תביעת לשון הרע נגדה בסך 400,000 ש"ח. השניים הגיעו להסכם פשרה שלפיו שילמה בן דיין לחצרוני 2000 שקלים ופרסמה התנצלות, שבה הצהירה שדבריה היו שגויים. מאוחר יותר חצרוני ודיין ערכו "סולחה" פומבית.
תביעות הדדיות מול אלדד גל-עד
בנובמבר 2016, הגיש גל-עד תביעת דיבה נגד בן דיין על סך 250,000 שקלים, בטענה שלאחר שהודחה מהאח הגדול, והוא המשיך להתמודד, כתבה עליו בן דיין בפייסבוק ששיקר כשהציג את עצמו כלוחם. בן דיין הגישה תביעה שכנגד, שבה פירטה אמירות של גל-עד לגביה שלטענתה פגעו בשמה הטוב. בינואר 2020 פסק בין המשפט כי שני הצדדים השמיעו דברי לשון הרע זה על זה ולכן יש לקזז את התביעות ביניהם.
תרגומי הקוראן לעברית
תרגום אהרון בן שמש
ב-1971 תרגם אהרון בן שמש את הקוראן מהנוסח הערבי, באופן שונה. הוא כלל בתרגום פרשנות שנחשבת מרחיקת-לכת לביטויים ופסוקים. למשל, את הביטוי بسم الله الرحمن الرحيم ("בסם אללה א (ל)רחמן א (ל)רחים"), פסוק שפותח כמעט כל סורה בקוראן, תרגם בן שמש ל:"בשם אללה הרחמן והאהוב". התרגום המקובל לביטוי זה הוא: "בשם אללה הרחמן והרחום". כדי להימנע ממה שנראה בעיניו ובעיני חוקרים אחרים ככפילות מיותרת, העדיף בן-שמש לתרגם את התואר "רחים" בהוראה סבילה של "אהוב", על סמך משמעות השורש רח"ם בארמית ( "רְחים" = "אהוב", והשוו למשל לביטוי "בדחילו ורחימו" = "ביראה ובאהבה"). ככלל, תרגומו של בן שמש נעשה תוך השוואות רבות לטקסטים יהודיים בעברית ובארמית, והוא כולל הערות שוליים רבות שמציגות פסוקים וביטויים דומים מן התנ"ך, המשנה, התלמוד ואגדות חז"ל. השפה שבה השתמש בן שמש היא עברית מודרנית שאינה שומרת על הסגנון והתחביר הערבי המקורי. מסיבה זו הוא נחשב קריא מאוד, בייחוד לדוברי עברית שאינם מכירים את הערבית הספרותית, ואינם מומחים באסלאם. עם זאת, חוקרי אסלאם רבים טוענים כי הפרשנות המשוקעת בתרגומו מטשטשת מחלוקות בנוגע לפירוש של פסוקים מסוימים, וכי התרגום אינו די מדויק.
אורטל בן דיין
עיתונות
בן דיין מפרסמת ככתבת עצמאית במגוון ערוצי תקשורת, בכללם "שיחה מקומית", "את", "מעריב", ועוד. מאז אפריל 2014 נמנית בן דיין בין הכותבות בכתב העת "את", שם היא מראיינת נשות ציבור מובילות, דוגמת מרב מיכאלי, רות דיין, איילת שקד וציפי חוטובלי, וכותבת על נושאים אקטואליים בפמיניזם, פוליטיקה ותרבות.
בין 2014–2015 פרסמה בן דיין טור דעה בעיתון "מעריב".