cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יימס ואן
ג'יימס ואן (באנגלית: James Wan, בסינית מפושטת: 溫子仁, נולד ב-26 בפברואר 1977) הוא במאי, תסריטאי ומפיק סרטים אוסטרלי.
ואן ידוע בעיקר כבמאי סרטי האימה "המסור", "לזמן את הרוע", "אנאבל", "לזמן את הרוע 2", "אנאבל: הבריאה", "הנזירה" וכיוצר "בובת בילי". בין היתר ביים את הסרט הקצר "המסור", ואת סרט האקשן שובר הקופות "מהיר ועצבני 7". ואן אף היה למפיק הראשי של הסרט "כיבוי אורות", שיצא בשנת 2016.
ביוגרפיה
ג'יימס ואן נולד ב-26 בפברואר 1977, בקוצ'ינג, סראוואק, מלזיה. ואן ומשפחתו עברו לגור בפרת' שבאוסטרליה, כשהיה בן שבע. הוא אף למד ב-"Lake Tuggeranong College", שבקנברה. לאחר מכן עבר למלבורן, שם למד באוניברסיטת RMIT.
את הקריירה שלו החל ואן בשנת 1999, בתור מפיק, תסריטאי ובמאי.
רקע וקריירה
עוד כשהיה רק בתחילתו בתעשיית הקולנוע, ביים ואן את סרטו הראשון "סטיגיאן", עם שאנון יאנג. הסרט זכה בפרס "סרט הגרילה הטוב ביותר של השנה" בפסטיבל מלבורן לקולנוע בשנת 2000.
בשנת 2003, ביים וכתב את התסריט עבור הסרט הקצר "המסור", ושנה לאחר מכן עשה זאת שוב עם סרט ההמשך "המסור". בעקבות הצלחה הסרט, חלה פריצתו של ואן במיינסטרים של עולם הקולנוע. לאחר מכן היה לאחד ממפיקי "המסור 2", ו-"המסור 3". שני הסרטים הצליחו לשחזר את הצלחת הקודם כאשר גרפו סכום כולל של 312.5 מיליון דולר.
מאוחר יותר, בשנת 2007, ביים את שני הסרטים "דממת המוות" ו-"גזר דין מוות". באותה השנה היה לאחד ממפיקי "המסור 4", שזכה להצלחה רבה. סרטו הקצר הראשון יצא ב-2008, תחת השם "גן העדן של הכלבים". בסמוך לצאת הסרט הקצר, לקח חלק בהפקת הסרט "המסור 5", שזכה להצלחה נאה.
באוקטובר 2009, לקח חלק בהפקת "המסור 6", שלא זכה להצלחה רבה ביחס לחמשת הסרטים הקודמים. לאחר שנה, היה לאחד ממפיקי "המסור 7" שזכה להצלחה רבה. ואן אף היה לבמאי הראשי של שני הסרטים "הרוע שבפנים" ו-"הרוע שבפנים 2", לצד ג'וסף בישארה. בשנת 2013, ביים את סרט האימה שובר הקופות "לזמן את הרוע", שהיה לסרט הראשון ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, ולסרט האימה ה-9 הרווחי ביותר בכל הזמנים.
את הסרט "אנאבל" הפיק ואן בשנת 2014, ולאחר מכן עשה זאת גם עם "השד". באותה השנה היה למייסד חברת ההפקות אטומיק מונסטר הפקות. ואן אף היה לבמאי סרט האקשן "מהיר ועצבני 7", שגרף סכום של 1.516 מיליארד דולר. לאחר מכן, היה למפיק הסרט "הרוע שבפנים 3", ובשנת 2016, ביים, הפיק וכתב את תסריט הסרט "לזמן את הרוע 2" שזכה להצלחה רבה כאשר הפך לסרט האימה ה-8 הרווחי ביותר בכל הזמנים, עם סכום כולל של 320 מיליון דולר. באותה השנה הפיק גם את הסרט "כיבוי אורות" שזכה להצלחה נאה.
בשנת 2017, הפיק ואן את סרט האימה "אנאבל: הבריאה". הסרט זכה להצלחה רבה כאשר גרף סכום של 306.5 מיליון דולר. בסמוך לכך, היה למפיק משני של הסרט האחרון בסדרת סרטי המסור, "המסור 8". בשנת 2018, היה למפיק הסרט "הרוע שבפנים: המפתח האחרון", ולמפיק ותסריטאי הסרט "הנזירה", שגרף בפחות משבוע סכום של כ-131 מיליון דולר. ואן אף נבחר לביים ולהסריט את "אקוומן".
קר עד העצם
קר עד העצם (באנגלית: Winter's Bone) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2010 בבימויה של דברה גרניק, אודות נערה מתבגרת שמחפשת את אביה. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם. בסרט משחקים ג'ניפר לורנס וג'ון הוקס. הסרט זכה לביקורות מהללות ופרסים רבים כגון פרס סרט הדרמה הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס.
הסרט יצא בפסטיבל סאנדנס בתפוצה מוגבלת ב-21 בינואר 2010, ובשאר ארצות הברית ב-11 ביוני. בישראל הסרט עלה לאקרנים ב-27 בינואר 2011.
עלילה
רי דולי (ג'ניפר לורנס) בת ה-17 היא המבוגרת האחראית במשפחתה; היא מטפלת באחיה ואחותה הקטנים ובאימם שאיבדה את שפיותה. בנוסף, אביה, סוחר סמים, ברח מביתם. יום אחד בא לביתם השריף בסקין (גארט דילאהנט) ומודיע לרי כי אביה ברח ממעצר ומישכן את ביתם כך שאם לא תמצא את אביה תיאלץ המשפחה להתפנות מביתה. רי הולכת לחפש את אביה ובדרך מקבלת עזרה מדודה, טירדרופ (ג'ון הוקס).לבסוף מוצאת רי את אביה מת בתוך נחל ומנסה להוציאו ללא הצלחה. האישה שגילתה לה את מקום גופת אביה עוזרת לה וחותכת בעזרת מסור חשמלי את שתי כפות ידיו לראיה שמת ולכן לא היתייצב למשפט. בסוף הסרט יושבת רי עם שני אחיה על המדרגות מחוץ לביתם, אחיה הקטן שואל את רי אם היא תישאר איתם כי שמע שהיא שוקלת להתגייס לצבא, רי מבטיחה להם שלעולם לא תעזוב אותם.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 94%. מכון הסרטים האמריקאי הכניס את הסרט לרשימת עשרת הסרטים הטובים ביותר לשנת 2010. בנוסף, הסרט קיבל שני פרסים מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט, הוא הכניס כ-84,797 אלף דולר רק בארבעה בתי קולנוע. נכון ל-9 בינואר הסרט הכניס כ-6,510,827 בארצות הברית וכ-1,549,061 דולר בחוץ לארץ.
אוואן הנדלר
אוואן הנדלר (באנגלית: Evan Handler; נולד ב-10 בינואר 1961) הוא שחקן יהודי אמריקאי, ידוע בעיקר מתפקידו כהארי גולדנבלאט, עורך דין הגירושים של שרלוט ולאחר מכן בעלה, בסדרה "סקס והעיר הגדולה", וכצ'רלי ראנקל, חברו וסוכנו של האנק מודי, בסדרה "קליפורניקיישן".
ביוגרפיה
הנדלר נולד בניו יורק למשפחה יהודית חילונית, בנם של אניד איירין, מנהלת בתחום בריאות הנפש, ומורי הנדלר ריימונד, בעל סוכנות פרסום ומעצב. הוא למד בבית הספר התיכון הנדריק האדסון במונטרוז, ניו יורק, ובגיל 17 עבר לעיר ניו יורק כדי ללמוד ב"בית הספר ג'וליארד". עזב את לימודיו בבית הספר בשביל תפקיד בסרט "Taps" (1980).
שייק (פירושונים)
{{פירושונים|
אוואן הנדלר
ביוגרפיה
להנדלר אח, לואל הנדלר, סופר וצלם, שנודע לציבור לאחר פרסום ספרו "Twitch & Shout: A Touretter’s Tale" והיה הכוכב, התסריטאי, המנחה והמפיק של סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית של PBS, "Twitch & Shout", בה הופיע אוואן.
הנדלר נישא לאליסה אטי, כימאית ממוצא איטלקי, ב-2003. לשניים בת משותפת, סופיה קלמנטינה הנדלר, שנולדה ב-17 בינואר 2007.
שייק (פירושונים)
ראו גם
}}
אוואן הנדלר
קריירה
הנדלר הופיע במספר דרמות טלוויזיה וקומדיות מצבים, בין היתר בעמוק באדמה, חברים, חוק וסדר, הבית הלבן, מיאמי וייס, סקס והעיר הגדולה, אד, אבודים ו24. הוא היה אחד מכוכבי קומדיות המצבים של ABC, It's Like, You Know... וHot Properties, וכיכב בקומדיית המצבים של רשת FOX. בשנת 2000 גילם את לארי פיין בסרט הטלוויזיה "שלושת המוסקטרים". בימים אלו הוא מגלם את דמותו של צ'רלי ראנקל, חברו הטוב ביותר וסוכן דמותו של דייוויד דוכובני, האנק מודי, ב"קליפורניקיישן". בנוסף, הופיע בסרטים כופר (1996), הנבחר (1981) וTaps (1981).
ב-1991 הופיע על במת ברודוויי בהצגה "I Hate Hamlet", שבאחת מהופעותיה עזב את הבמה במהלך המערכה הראשונה לאחר שכוכב אחר בהצגה, ניקול ויליאמסון, טעה בכוריאוגרפיה במהלך סצנת קרב בין השניים, וכתוצאה מכך פגע בגבו של הנדלר. הנדלר הגיב למאורע: "נטשתי את ההפקה כי מהיום הראשון התנהגותו של ויליאמסון לשאר חברי הצוות הייתה בלתי נסבלת".
בנוסף לעבודתו כשחקן, הנדלר גם סופר. ספרו הראשון, "Time On Fire: My Comedy of Terrors", מספר על התאוששותו הבלתי סבירה ממחת הלוקמיה מיאלואידית חריפה בה לקה בשנות העשרים לחייו. ספרו השני, "It's Only Temporary...The Good News and the Bad News of Being Alive", שיצא במאי 2008, מספר על מסע ארוך הכרת התודה שלו לאנשים שהיו איתו בעת המחלה. הוא כתב לכמה כתבי עת, בין היתר ל-ELLE, O, the Oprah Magazine וMirabella''.
בשנת 2019 שיחק במיני-סדרה הביוגרפית "פוסי/ורדון", ברשת FX Networks, אותו חייו של בוב פוסי.
ב-9 בדצמבר 2021 עלתה לאוויר סדרת הספין אוף ל"סקס והעיר הגדולה", פשוט ככה בה חוזר הנדלר על תפקידו כהארי גולדנבלט.
רמון דומאנק
רמון דומאנק (בצרפתית: Raymond Domenech; נולד ב-24 בינואר 1952 בליון, צרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי ממוצא קטאלני ומאמן כדורגל.
הנבחרת תחת דומאנק לא צלחה הצלחות רבות, אפילו להפך. במהלך כמעט כל תקופת האימון שלו, הושמץ רבות על ידי התקשורת והשחקנים שאף גלשו לעימותים פנימיים. החריף ביותר הוא כאשר בחדרי ההלבשה במחצית במשחק מונדיאל 2010 בין נבחרת צרפת למקסיקו קילל ניקולא אנלקה את דומאנק במילים קשות. יממה לאחר המשחק יצא קפטן הנבחרת פטריס אברה כנגד דומאנק.
במהלך המונדיאל עצמו, קמפיין הנבחרת הצרפתית ודומאנק נחשב לכישלון גדול כאשר הפסידו פעמיים וסיימו פעם אחת בתיקו והשיגו נקודה אחת בלבד במהלך שלב הבתים אשר אותו סיימו במקום האחרון.
ב-23 בדצמבר 2020, לאחר 10 שנים בהן לא אימן, חזר לאמן וחתם בנאנט מליגת העל הצרפתית.
ראס תנורה
ראס תנורה (בערבית: رأس تنورة, מילולית: "כף התנור"; נקראת כך בשל החום החריג הנפוץ בכף המשתרע לים; בעבר נקראה רחימה (בערבית: رحيمة)) היא עיר במחוז א-שרקייה שבמזרח ערב הסעודית, הממוקמת על חצי אי המשתרע לתוך המפרץ הפרסי. השם ראס תנורה חל הן על מתחם מגודר של עובדי עראמקו (המכונה גם "נג'מה") ונמל במרכז תפעול נפט של עראמקו הסעודית, החברה הגדולה בעולם.
מתחם ראס תנורה ממוקם דרומית לעיר הנמל התעשייתית המודרנית ג'ובייל (לשעבר כפר דייגים) וצפונית למפרץ תארות ועיר הנמל העתיקה דמאם. אף על פי שאזור הנמל של ראס תנורה ממוקם על חצי אי קטן, מכליות נפט מודרניות שטות במים עמוקים יותר, עראמקו הסעודית בנתה מספר איים מלאכותיים לעגינה קלה יותר. בנוסף, הוקמו אסדות נפט ומתקני ייצור בים במים הסמוכים, בעיקר על ידי עראמקו הסעודית, שלומברגר והליברטון.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 57,030 בני אדם.
ראס תנורה היא אחת מארבעה מתחמי מגורים שנבנו על ידי עראמקו בשנות ה-40 והיחידה הממוקמת על חוף המפרץ הפרסי.
בית הזיקוק ראס תנורה מוקף בגדר אבטחה בשמירה כבדה. עובדים סעודים ופועלים נוספים מתגוררים במתחם המגורים נג'מה המאובטח פחות. המתחם נבנה כדי לאפשר לעובדי חברת הנפט המערביים (בעיקר אמריקאים) מידה של נוחות מערבית והפרדה מהמגבלות של החוקים הסעודיים והאסלאמיים, עם הזמן הקהילה השתנתה בהתאם לצמצום התושבים המערביים לפסיפס של סעודים, מצריים, ירדנים, פיליפינים, הודים, פקיסטנים ומספר אמריקאים ובריטים. אנגלית משמשת כשפה המשותפת במקום.
בתרבות הפופולרית
סרט דוקומנטרי של ערים שנבנו על ידי חברת עראמקו הסעודית, כולל מחנה העובדים ראס תנורה נג'מה בשם Home: The Aramco Brats Story יצא בדצמבר 2006.
קלמטה
קלמטה או קלמאי (ביוונית: Καλαμάτα) היא העיר השנייה בגודלה בחצי אי הפלופונסוס שבדרום יוון, והעיר הגדולה ביותר במחוז פלופונסוס, המשמשת כבירתה המנהלתית של היחידה האזורית מסיניאה, ומהווה את נמלה הראשי. העיר ממוקמת בדרום מזרח חצי האי, ממזרח לשפכו של נהר פמיסוס למפרץ מסינאיה.
קלמטה ידועה בתור מקור ריקוד הקלמאטיאנוס וזיתי הקלמטה, יש בה אקלים ים תיכוני ממוזג עם חורף חמים וקיץ קל. בקלמטה מתגוררים (נכון לשנת 2011) למעלה מ-74,100 תושבים.
העיר נמצאת במרחק של כ-223 ק"מ מהעיר אתונה, כ-215 ק"מ מהעיר פטרס וכ-715 ק"מ מהעיר סלוניקי.
כלכלה
קלמטה היא אחד מהמרכזים הכלכליים החשובים ביותר של חצי האי פלופונסוס. כלכלת העיר מבוססת בעיקר על פעילויות חקלאות כגון ייצור שמן זית, גידול זיתים (זיתי קלמטה), תאנים, צימוקים ופירות וירקות אחרים, יחד עם מגזר תעשייתי הכולל מזקקות, טבק קרליה ומפעל ג'ינסים של חברת ליוויס.
העיר המודרנית
במהלך מלחמת העולם השנייה בתאריך 29 באפריל 1941, נערך קרב ליד נמל העיר בין הכוחות הפולשים הגרמנים וחטיבת ניו זילנד השנייה. בקרב זה, היו מעורבים גם חיילים ארצישראלים, לוחמי חיל החפרים ויחידת הסווארים בצבא הבריטי. לאחר מלחמת העולם השנייה, בשל בעיות פוליטיות לא נכללו קלמטה ורוב האי פלופונסוס בתוכניות הפיתוח הממשלתיות, כתוצאה מכך כלכלת העיר נפגעה.
בתאריך 13 בספטמבר 1986 רעידת אדמה חזקה בעוצמה של כמעט 6.6 בסולם ריכטר פגעה בעיר גרמה לנזק כבד והרגה 20 בני אדם. לאחר רעידת האדמה הקטלנית הרשויות המקומיות השקיעו מאמצים רבים כדי לשקם את הבירה של מסינאיה, ובזכות מאמצים אלה העיר נבנתה מחדש והפכה לאחד מהנמלים החשובים ביותר בים התיכון. כיום העיר קלמטה היא השנייה בגודלה בהיקף הפעילות המסחרית באי פלופונסוס בעיקר בזכות הגידול ביצוא בענף החקלאות: גידול זיתים, צימוקים וייצור שמן זית.
העיר היא מקום מושבו של הבישוף של המטרופוליטן מסיניאה, כאשר הבישוף הנוכחי הוא קריסוסמוס השלישי (Chrysostomus III) מאז 15 במרץ 2007.
בשנת 2022, נפתח בעיר בית ספר בינלאומי לטיסה.
דמוגרפיה וסטטיסטיקה
להלן טבלה הממחישה את התפתחות האוכלוסייה בעיר; וכן התפתחות האוכלוסייה בתצוגה גרפית:
ערים תאומות
לקלמטה 4 ערים תאומות:
הקאנון של מסע בין כוכבים
הקאנון של מסע בין כוכבים הוא האוסף של כל החומר הקאנוני ביקום של "מסע בין כוכבים". בדרך כלל, הוא מוגדר כאוסף סדרות הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה", "מסע בין כוכבים: הדור הבא", "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", "מסע בין כוכבים: דיסקברי", "מסע בין כוכבים: פיקארד", "מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים" וסרטי הקולנוע של הזיכיון. עם זאת, אתר אינטרנט רשמי של "מסע בין כוכבים" מכיר בכך שהגדרה זו איננה חקוקה באבן, וכי ההגדרה של מה בדיוק מהווה חלק מהקאנון הרשמי של "מסע בין כוכבים" היא נזילה, פתוחה לפרשנות ולהתדיינות.
סדרות הטלוויזיה
ככלל, כל סדרות הטלוויזיה של "מסע בין כוכבים" ששודרו - נחשבות לחלק מהקאנון, עם זאת, מדיניות זו איננה ברורה בהתייחסותו לאיזו גרסה של הסדרות המופעים היא הקאנונית. לדוגמה, את פרקי "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", אשר שוחררו בשנת 2006 לאחר שעברו מאסטרינג מחדש, אשר בו קיימים מספר הבדלים חזותיים, לעומת הפרקים ששודרו במקור.
יחד עם זאת, ג'ין רודנברי כבר ציין בעבר כי הוא רוויזיוניסט בכל הקשור לקאנון. אנשים שעבדו איתו זוכרים שהוא מתייחס לקאנון לא על בסיס סדרה אחרי סדרה, ולא על בסיס פרק אחרי פרק, אלא על בסיס נקודה אחרי נקודה. אם הוא שינה את דעתו על משהו, או אם עובדה בפרק אחד סתרה את מה שהוא החשיב לעובדה חשובה יותר בפרק אחר, לא הייתה לו בעיה להצהיר שנקודה ספציפית זו איננה חלק מהקאנון.
בנוסף, דייוויד גרולד, בראיון על מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה, הגיב על "קמצנותו של" רודנברי, ואיך זה במקור השפיע על ה-"קאנון":
גורם נוסף שתורם לטשטוש הגבולות בין הקאנון לבין הלא-קאנון הוא העובדה שחלק מהתסריטאים כוללים אלמנטים פופולריים, שמקורם איננו קאנוני או חצי-קאנוני, אל תוך פרקים קאנוניים. כזה הוא המקרה של השמות הפרטיים של היקארו סולו וניוטה או'הורה, אשר היו בשימוש לראשונה ברומן "The Entropy Effect" ובספר העיון "Star Trek II Biographies", בהתאמה. כמה מושגים הופיעו לראשונה במסע בין כוכבים: סדרת האנימציה, ונעשו בהם לאחר מכן שימושים גם בהפקות מסע בין כוכבים אחרות, כמו שמו האמצעי של ג'יימס טיבריוס קירק, בו נעשה שימוש לראשונה בפרק "Bem" (פרק 2, עונה 2 של "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה"), בטרם נעשה בו שימוש בסקט הקולנוע "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת". הפרק "Yesteryear" (פרק 2, עונה 1 של "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה") מתייחס לראשונה למדבר שעל פני כוכב וולקן ולעיר שיקאהר, שמאוחר יותר נכללו בעלילה שנמשכה לאורך 3 מפרקי עונה 4 של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". עם זאת, על אף העובדה שאלמנטים שהושאלו מהסדרה המצוירת נחשבים קאנוניים, המעמד של הסדרה עצמה נשאר בתחום אפור, דהיינו: חצי-קאנוני.
סוגיה אחת אחרונה מגיעה מטקסט אשר מופיע על פני אביזרים בסדרה, כגון צגי מחשב, אשר אינם קריאים במהלך הפרק, למעט בשידורי HDTV מודרניים. לעיתים קרובות ניתן להשיג את התמליל של הטקסט באמצעות תמונות וראיונות מאחורי הקלעים. זה מוביל לשאלה: האם חומר הנמצא בפרקים, אך לא ניתן לראות באופן ברור, הוא חלק מהקאנון? במקרים רבים, חומר זה נוטה להיות לא יותר מאשר בדיחה-פנימית שנוספה על ידי צוות ההפקה. סוגים אחרים של מידע, כגון המידע הביוגרפי, הנראה על צג מחשב בפרק הכפול "In a Mirror, Darkly" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", כבר הוצהר כי איננו חלק מהגרעין הקאנוני הקשה.
תרבוע (מתמטיקה)
יוון העתיקה
מתמטיקאים ביוון העתיקה, בהתאם לדוקטרינה הפיתגוראית, הבינו את המושג של קביעת השטח של צורה כתהליך של בניית ריבוע שיש לו שטח זהה לשטח הצורה (ומכאן מגיע המונח: "תרבוע"). הגאומטרנים היוונים לא הצליחו תמיד במשימה (ראו תרבוע העיגול), אולם הם אכן הצליחו לרבע מספר צורות אשר "צלעותיהן" לא היו פשוט קטעים ישרים, כמו למשל את הסהרונים של היפוקרטס ואת הפרבולה (ראו תרבוע הפרבולה). בהתאם למסורת היוונית, הבניות האלו חייבות להתבצע רק בעזרת סרגל ומחוגה.
הקאנון של מסע בין כוכבים
סרטי הקולנוע
מה שמוסיף בלבול לנושא היא העובדה שג'ין רודנברי צוטט כאומר שהוא לא אוהב את הסרטים, ו-"לא מחשיב אותם כקאנוניים במיוחד". לא קיימת רשימה סופית של סרטים שרודנברי לא אהב במיוחד, או אילו אלמנטים מסוימים הוא לא החשיב כקנוניים. למשל, הספר Star Trek Chronology מציין כי רודנברי החשיב אלמנטים מתוך "מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון" ו-"מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת" המפוקפקים, אך לא מצוין לאלו אלמנטים מסוימים בסרטים אלו התנגד רודנברי.
מעולם לא נעשתה התייחסות רשמית, באופן מפורש, לקאנוניזציה של התוספות המיוחדות שנמצאות במהדורות DVD ביתיות, כגון סצנות שנמחקו.
תרבוע (מתמטיקה)
יוון העתיקה
בעיות תרבוע של צורות עקמומיות היו קשות בהרבה. התרבוע של המעגל בעזרת סרגל ומחוגה התברר במאה ה־19 כבלתי אפשרי. אף על פי כן, בעבור צורות מסוימות (למשל הסהרון של היפוקרטס), תרבוע ניתן לביצוע. התרבועים של פני השטח של הכדור ושל מקטע פרבולי על ידי ארכימדס הפכו להישג המתמטי הגבוה ביותר של האנליזה בעת העתיקה:
הקאנון של מסע בין כוכבים
הבחנה בין ציר זמן פריים לציר זמן קלווין
בעוד שעשרת הסרטים הראשונים ביקום נחשבו קאנוניים, סרטי האתחול משנת 2009 ואילך יצרו ציר זמן חדש, מקביל לציר הזמן המקורי אך אינו משיק לו. על מנת שלא ליצור בלבול, הוחלט לכנות את שני צירי הזמן בשמות שונים.
תרבוע (מתמטיקה)
יוון העתיקה
כדי להוכיח את התוצאות הללו, ארכימדס השתמש בשיטת המיצוי של אאודוקסוס.
ימי הביניים והעת החדשה
באירופה של ימי הביניים, המושג תרבוע קיבל משמעות של קביעת השטח של צורה בכל דרך שהיא. השיטה שנעשה בה השימוש הרבה ביותר היא שיטת הגדלים הבלתי ניתנים לחלוקה; היא הייתה פחות ריגורוזית מאשר הבניות הגאומטריות של היוונים, אך פשוטה ויעילה יותר. באמצעותה, גלילאו גליליי וז'יל פרסון דה רוברוואל חישבו את השטח תחת קשת של ציקלואידה, גרגואיר דה סנט וינסנט חקר את השטח תחת ההיפרבולה, ותלמידו Alphonse Antonio de Sarasa הבחין בקשר של השטח הזה ללוגריתמים.
הקאנון של מסע בין כוכבים
הבחנה בין ציר זמן פריים לציר זמן קלווין
ציר הזמן הקאנוני המקורי שכולל את כל הסדרות והסרטים משנת 1966 עד 2005 (מהסדרה המקורית ועד אנטרפרייז), וכן את הסדרות החדשות החל מדיסקברי משנת 2017 נקרא "יקום פריים".
תרבוע (מתמטיקה)
ימי הביניים והעת החדשה
ג'ון ואליס תרגם את השיטה הזאת לשפת האלגברה; הוא כתב בחיבורו Arithmetica Infinitorum (שפורסם בשנת 1656) מספר טורים אקוויוולנטיים למה שמכונה כיום האיטגרל המסוים, וחישב את הערכים שלהם. אייזק בארו וג'יימס גרגורי אף עשו התקדמות הלאה: הם חישבו תרבועים של כמה עקומים אלגבריים ושל ספירלות. כריסטיאן הויגנס ביצע בהצלחה תרבועים של שטח הפנים של כמה גופי סיבוב.
הקאנון של מסע בין כוכבים
הבחנה בין ציר זמן פריים לציר זמן קלווין
ציר הזמן שכולל את שלושת סרטי האתחול מחדש משנת 2009 ועד 2016 נקרא "יקום קלווין".
תרבוע (מתמטיקה)
ימי הביניים והעת החדשה
התרבוע של ההיפרבולה על ידי סנט וינסנט ו־de Sarasa הביא להגדרתה של פונקציה חדשה, הלוגריתם הטבעי, שהיא בעלת חשיבות יסודית. עם ההמצאה של החשבון האינטגרלי נוצרה שיטה אוניברסלית לחישוב שטח. כתוצאה, המונח תרבוע הפך למסורתי (יש שיגידו ארכאי), ובמקומו המונח מציאת השטח הפך לשם הנפוץ יותר לבעיה שמוגדרת כחישוב של אינטגרל מסוים במשתנה אחד.
הקאנון של מסע בין כוכבים
הבחנה בין ציר זמן פריים לציר זמן קלווין
החלוקה בוצעה על מנת להבדיל בין העלילות השונות וההיסטוריות השונות בין היקומים.
רומנים בדיוניים
רבים מהרומנים המקוריים שפורסמו על ידי הוצאת הספרים Pocket Books אינם נחשבים לחלק מהקאנון. זה היה קו המנחה שנקבע בשלב מוקדם על ידי ג'ין רודנברי, אשר חזר עליו פעמים רבות בפני אנשים שעבדו איתו.
עם זאת, גם כלל זה אינו נטול חריגים נדירים. שני רומנים אודות וויאג'ר שנכתבו על ידי ג'רי טיילור (שותפה ליצירה ולאחר מכן מפיקה של וויאג'ר), Mosaic ו-Pathways, נכתבו כבר במהלך עונותיה המוקדמות של וויאג'ר, בהם מפורט הרקע של הדמויות הראשיות של הסדרה. אלה היו אמורים להיות חלק מהקאנון, ולשמש כהפניות עבור התסריטאים של התוכנית, כאשר היה צורך לעבות את הדמויות. לעיתים, מתייחסים אל שני הרומנים הללו כאל החריגים מהכלל "ספר איננו חלק מהקאנון". עם זאת, מאחר שחלק מהמידע המוזכר בספרים האלה אף פעם לא צוטט או נסתר באף אחד מפרקי "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" שנכתבו לאחר שהספרים פורסמו, מעמדם כחלק מהקאנון עדיין פתוח לדיון.
ספרי עיון
יוצאי-דופן הם ספרי עיון שאינם עלילתיים, כגון The Star Trek Encyclopedia, Star Trek Chronology, TNG Technical Manual, ו-DS9 Technical Manual. בניגוד לרומנים (מקוריים או המבוססים על פרקים/סרטים), מעולם לא נקבע במפורש כי ספרי עיון אלו הם אינם חלק מהקאנון, ועובדה היא שהם היו מאושרים רשמית על ידי סרטי פרמאונט וניתנים לתסריטאים בתור מדריכים, שיסייעו להם בכתיבה אמינה. רודנברי עצמו החשיב אותם כחלק מה"רקע" של מסע בין כוכבים. בינתיים, מייקל אוקודה וריק שטרנבך, שני יועצים טכניים מאז "מסע בין כוכבים: הדור הבא" והמחברים של כמה מספרי עיון אלו, מחשיבים את עבודתם ל"די רשמית". עם זאת, הם מעולם לא קבעו כי ספריהם הם חלק מהקאנון, והשאירו את הדיון פתוח.
תסריטאי מסע בין כוכבים ומפיק-שותף רונלד ד. מור דוחה חומרים רשמיים בטענה כי מדובר ב-"ספקולציות", ואומר כי צוות הכתיבה מעולם לא התייחס לספרי העיון כאל קאנון. עם זאת, נראה כי ויאקום, חברת האם של סרטי פרמאונט, סבורה אחרת. בסדרה של הודעות בפורומים של האתר הרשמי של מסע בין כוכבים, הארי לאנג, מנהל בכיר בויאקום, לא הותיר ספק שהוא מתייחס לספרי העיון כאל קאנון.
הוצאות לאור אחרות
ספרי קומיקס ומגזינים של מסע בין כוכבים אינם נחשבים לחלק מהקאנון.
חומרים אחרים
שום דבר שמתרחש במשחקי המחשב של מסע בין כוכבים, במתקן השעשועים Star Trek: The Experience ובהפקות של מעריצים (טרקי) נחשב לקאנון.
חומרים המאושרים על ידי רודנברי
בהתבסס על רמת השליטה היצירתית שג'ין רודנברי הפעיל במהלך יצירת העונות הראשונות של "מסע בין כוכבים", יש אנשים הטוענים כי רק חומרים אשר אושרו על ידי רודנברי צריכים להיחשב כחלק מהקאנון. גישה כזו הייתה מונעת מכל דבר שרודנברי לא אהב מלהיכנס לקאנון, כמו גם כל דבר אשר נעשה לאחר מותו, לרבות 6 סרטי קולנוע ו-3 סדרות טלוויזיה.
עם זאת, רודנברי עצמו הסתייג מראש מגישה שכזו. הוא קיווה ש-"מסע בין כוכבים" תמשיך גם אחרי מותו. כפי ש-"מסע בין כוכבים" השתפרה עם הזמן, דור אחרי דור, רודנברי ציפה שאנשים יסתכלו אחורה, על ההתחלה הצנועה שלה, כעל ראשיתו הפשוטה של משהו גדול יותר וטוב יותר. רודנברי בבירור לא התכוון מעולם להגביל את "מסע בין כוכבים" לעבודה האישית שלו בלבד, אלא קיווה לכלול גם את כל העבודה של הדורות הבאים.
מרוץ היאכטות סידני-הובארט
מרוץ היאכטות סידני-הובארט (באנגלית: Sydney to Hobart Yacht Race) הוא תחרות שיט בינלאומית ליאכטות מפרש, הנערכת באוסטרליה בקיץ מדי שנה ברציפות מאז 1945. כלי השיט המשתתפים בה מוזנקים ב-26 בדצמבר מנמל העיר סידני שבדרום-מזרח אוסטרליה, חוצים את מצר בס ומגיעים לנמל העיר הובארט שבאי טסמניה. המרוץ, שאורכו כ-1,170 קילומטרים, הוא אחת מתחרויות השיט הגדולות הנערכות בים הפתוח ואחת מהקשות ביותר שביניהן בשל תנאי השיט הידועים לשמצה במצר בס. בשיאו של המרוץ השתתפו בו 371 כלי שיט (ב-1994). שיא הזמן הנוכחי להגעה לקו הסיום שנקבע במרוץ (ב-2005) היה 42 שעות, 40 דקות ו-10 שניות.
תולדות המרוץ
ראשיתו של המרוץ היא במועדון שהוקם על ידי האוסטרלי פיטר לוק (Peter Luke) וחבריו לשם שיט בנתיב המשמש כיום את התחרות. השיט הפך למרוץ לפי הצעתו של קפטן ג'ון אילינגוורת' (John Illingworth), קצין הצי המלכותי הבריטי שביקר באוסטרליה.
במרוץ הראשון השתתפו תשעה כלי שיט. ב-1947 השתתפו במרוץ 28 כלי שיט, ב-1965 – 53, וב-1975 הגיע מספרם ל-102. ב-1981 השתתפו במרוץ 159 יאכטות. במרוץ ב-2011 נטלו חלק 88 יאכטות. בסך הכל השתתפו בתחרות עד כה 5,058 יאכטות. מספר כלי השיט המסיימים את המרוץ הוא תמיד קטן ממספר הפותחים בו. בממוצע פורשות מן המרוץ כ-18% מן היאכטות הפותחות בו (ב-1984 פרשו מן המרוץ 70% מן היאכטות). נכון לשנת 2007 השתתפו שלושה שייטים בתחרות 44 פעמים כל אחד.
המרוץ מתנהל על פי כללי השיט במרוצים (Racing Rules of Sailing) שנקבעו על ידי פדרציית השיט הבינלאומית.
המרוץ ב-1998 הסתיים בטרגדיה, כאשר סופה עזה במיוחד שהתחוללה במצר בס הביאה לטביעתם של חמישה כלי שיט ממשתתפי התחרות, וששה מן השייטים נספו. מתוך 115 היאכטות שפתחו במרוץ באותה שנה הגיעו רק 44 לקו הסיום. בעקבות האסון הוקשחו תנאי הסף להשתתפות בתחרות בנוגע לגיל המינימום של השייטים ולניסיונם. במהלך שנות המרוץ טבעו במהלכו בסך הכל תשע יאכטות ונספו 11 שייטים.
על פי המסורת חוגגים השייטים מסיימי המרוץ את ליל השנה החדשה (ב-31 בדצמבר) בנמל הובארט.
נשים השתתפו בתחרות החל משנת 1946. ב-1975 הפליג צוות היאכטה הכל-נשי הראשון, ובסך הכל השתתפו בתחרות עד כה למעלה מאלף שייטות. גביע ג'יין טייט (על שם המשתתפת הראשונה בתחרות) מוענק מדי שנה לקברניטה הראשונה המסיימת את המרוץ.
תוצאות
זמן ההגעה לקו הסיום בשנה הראשונה למרוץ היה 158 שעות ו-22 דקות. זמן זה התקצר במהירות, אך זמן השיא שנקבע ב-1975 נשבר רק 21 שנים אחר כך, ב-1996. שיא חדש שנקבע ב-1999 נשבר על ידי השיא הנוכחי בשנת 2005.
יאכטות אוסטרליות ניצחו במרוץ 41 פעמים, אמריקניות – 10 פעמים, ניו זילנדיות – חמש, ויתר הניצחונות נחלקו בין יאכטות משש אומות נוספות. היאכטה האוסטרלית מורנה (Morna) ניצחה בתחרות שבע פעמים (תחת שני בעלים שונים). שני שייטים אחים ניצחו בתחרות ארבע פעמים.
במקביל למרוץ סידני-הובארט מתנהל באוסטרליה גם מרוץ היאכטות מלבורן-הובארט.
ולדימיר אטוש
ולדימיר אברמוביץ' אטוש (ברוסית: Влади́мир Абра́мович Э́туш; 6 במאי 1922 – 9 במרץ 2019) היה שחקן קולנוע ותיאטרון סובייטי ורוסי, ממוצא יהודי. בשנת 1984 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. בעל כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.
חייו האישיים
אטוש היה נשוי ארבע פעמים. יש לו בת, השחקנית ראיסה אטוש (ילידת 1955), מנישואיו עם קריינובה.
דיסקית פייסטוס
דסקית פייסטוס היא ממצא ארכאולוגי מהארמון המינואי הישן של פייסטוס (אנ'), באי היווני, כרתים. הדסקית, עשויה חומר עם כתובת משני צדיה, נמצאה בנסיבות לא וודאיות בחפירות שנוהלו על ידי הארכאולוג האיטלקי לואיג'י פרנייה (אנ') בשנת 1908. הדסקית מתוארכת לתקופת הברונזה, מהמחצית הראשונה של האלף השני לפני הספירה. היא אחד הממצאים המפורסמים ביותר בזכות הייחוד שלה, ומהווה את אחת התעלומות של הארכאולוגיה. לא ידוע בוודאות מה היה ייעודה, באיזו שפה נכתבה ומה פרושה. בעוד שמומחים רבים טוענים שדסקית הפייסטוס היא חפץ אותנטי של הציוויליזציה המינואית, יש עדיין הרבה שאלות וחוסר ודאות סביב מקורה והאותנטיות שלה.
הדסקית משמשת כאייקון לאומי יווני, וכאטרקציה מרכזית במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון שמרתקת את החוקרים ואת הציבור כאחד.
תיאור
הדסקית עשויה מחומר עדין (טרקוטה), בקוטר של 15.8 עד 16.5 ס"מ ובעובי של 1.6 עד 2.1 ס"מ. על שני צדדיה מוטבעת כתובת בספירלה מהשפה למרכז. ישנם 242 תווים (אחד פגום), הכוללים 45 סימנים ייחודיים בתדירות משתנה - סימנים שהוטבעו עם תבליט או חותמת (מתכת) לפני שרפה מכוונת (ככל הנראה) של הדסקית. מלבדם ישנם עוד שני סימנים חרוטים – מעין קו נטוי.
הסימנים המוטבעים דומים למושגים ומצבים המתאימים לסביבה ים תיכונית והם ממחישים דימויים חזותיים מחיי היום יום באותה תקופה - כלי עבודה, צמחים, בעלי חיים ודמויות אנוש במצבים שונים. עשרה סימנים מופיעים רק פעם אחת, ואילו שניים 19 פעמים. סביר להניח שכתב זה כלל עוד סימנים מלבד אלה שמופיעים בדסקית. ניתוח סטטיסטי מצביע על לפחות עשרה סמלים נוספים.
הכתובת עוקבת אחר ספירלה שנחרטה ברשלנות בחרט התווים מופרדים בקווים אנכיים (אף הם חרוטים) ל-31 חלקים קצרים בצד אחד ו-30 בצד השני, המכילים 2–7 תווים בכל מקטע. סביר להניח שקטעים אלו מייצגים מילים.
הכתובת
מספר ההצעות לזיהוי השפה ולפיענוח הכתובת הוא עצום והן פונות לכל הכיוונים האפשריים והדמיוניים. השפה המוצעת לרוב היא פרוטו-יוונית. השונות בין ההצעות רבה עד כי פרשנות אחת פוסלת את האחרת. מאז שנמצאה הדסקית לא נמצאו כתובות אחרות בכתב זה, עובדה המקשה על פיענוח הכתובת.
אמנם הכתב טרם פוענח בוודאות, אך מזהים בו כמה סמנים הדומים לאלה שנמצאו בכתב הליניארי A וכן גם בליניארי B, שתי כתבים מינואים עתיקים. (הכתובת דומה יותר לליניארי A שעדיין לא פוענח). סימנים אחרים דומים להירוגליפים שנמצאו באתרים אנטוליים או מצריים עתיקים.
משמעותם של הסמלים נתונה לוויכוח בקרב חוקרים הן מבחינת מה כל סמל מייצג מילולית והן מבחינת המשמעות הלשונית שלהם. כיוון שכל מערכות הכתיבה הידועות שייכות לאחת משלוש קטגוריות: פיקטוגרפיות, הברות ואלפבית, נטען כי מספר הסמלים השונים בדסקית קטן מכדי להיות חלק ממערכת פיקטוגרפית גרידא ורבים מכדי להיות כתב אלפביתי. על כן, סביר להניח שכל סמל הוא הברה וכל קבוצת סמלים היא מילה. יש הסבורים שהתווים הם עירוב של הברות וייצוגים פיקטוגרפיים. זוהי הצעה סבירה מכיוון שישנם סימנים המופיעים רק באחד הצדדים ועל כן פחות סביר שאלו הברות ולא פיקטוגרפים.
הסימנים על הדסקית זהים לגמרי לכן אין עוררין על כך שהתווים הודפסו, ולא גולפו. ניכר שהם הוטבעו על ידי תבנית או חותמת (ממתכת, אולי מזהב), ולפיכך הם הדפוס הקדום ביותר בעולם, שהקדים את התנ"ך של גוטנברג ביותר מ-3,000 שנה.
לא ידוע למה יוצר הדסקית טרח לייצר תבליט לכל סימן, במקום לחרוט כל דמות מחדש. הירוגליפים מצריים או כתב יתדות מסופוטמי של האלף השני לפני הספירה חרוטים על אבן או חומר; כך גם הכתבים המינואים ליניארי A ו-B שנמצאו בפייסטוס, קנוסוס ואתרים אחרים בכרתים. אם התבליטים או החותמות היו אמורים 'להדפיס' עותקים רבים של מסמכים, אפשר היה לצפות שיימצאו דגימות נוספות במאה שנים של חפירות אינטנסיביות באגן הים התיכון או את החותמות עצמן. חותמות כאלה עדיין לא נמצאו אך השימוש בהן בייצור הדסקית מצביע על כך שנוצרו כתובות אחרות או נועדו להיעשות.
תיאוריות שונות באשר למשמעות הטקסט כוללות שיר הלל לאלת האדמה, רשימת בית משפט, אינדקס מרכזים דתיים, מכתב ברכה, טקס פוריות ואפילו תווים מוזיקליים. עם זאת, אלא אם כן יימצאו דסקיות אחרות שיעניקו לבלשנים מגוון רחב יותר של טקסט למחקר, סביר להניח שדסקית פייסטוס תישאר בגדר תעלומה.
המחלוקות
מטרתה ומשמעותה, ואפילו מקום הייצור הגאוגרפי המקורי של הדסקית, נותרו במחלוקת. מצד אחד, הדסקית משכה חובבי חפצים מסתוריים, שהתעסקו בפרשנויות ובפענוחים, שרבים מהם פסאודו-מדעיים. מצד שני, באקדמיה, הדסקית נתפסה לעיתים בחשדנות, מפאת חסר בממצאים ברי השוואה, ובגלל הספקות לגבי ההקשר של גילויה והנסיבות הכרונולוגיות הלא ברורות. על כן, יותר מפעם, מאז שנתגלתה, הדסקית הוקעה כזיוף.
המיקום ונסיבות הגילוי
דסקית הפייסטוס לא התגלתה בשעות החפירות הרגילות, אלא במהלך ביקור ערב של מנהל העבודה המקומי באתר. אף ארכאולוג לא היה שם באותו זמן, עובדה שמטילה ספק על האותנטיות שלה, ומקשה על מומחים להגיע לקונצנזוס אם הדסקית אותנטית או זיוף מודרני.
הדסקית נמצאה במרתף במשקע של אפר והריסות שהיו ככל הנראה תוצאה של שריפה שפרצה בעקבות רעידת אדמה (אולי קשורה להתפרצות הר הגעש סנטוריני שהשפיעה על חלקים נרחבים מאזור הים התיכון במהלך אמצע האלף השני לפני הספירה). שכבת פסולת האדמה בה נמצאו מעידה על כך שהלוחות נפלו מקומה עליונה במהלך השריפה. אך אף על פי שהארמון נחרב הדסקית התגלתה בשלמותה ללא פגע.
השכבה בה נמצאה הדסקית הופרעה בהמשך, בתקופה ההלניסטית. פרנייה עצמו תיאר את האזור כאתר ש"שובש" במהלך ההיסטוריה, ולכן לטענתו אינו אמין עבור מחקר סטרטיגרפי. בשכבת האדמה, באותו עומק של הדסקית ומתחתיה נמצאו שרידי חרסים של מיכלי אחסון גדולים (פיטסים – אנ'), אותם ניתן לייחס פחות או יותר, לדברי פרנייה, לסוף התקופה המינואית התיכונה. אך שם נמצאה גם חתיכת כוס, אולי מיקנית, וגם (אך לא רק) ידית של כד הלניסטי (הידריה אנ').
עבודות שדה שבוצעו ב-2013 ו-2015 הבהירו את ההקשר שבו נמצאה הדסקית, והראו כי כלי החרס הקשורים תוארכו במידה רבה לאחד השלבים הראשונים של תקופה הארמון החדש (1600 לפנה"ס – 1450 לפנה"ס). זוהי תקופה בה היו שתי מערכות כתיבה מקומיות, ליניארי A ומערכת ההירוגליפים של כרתים המוקדמת עוד יותר (שתיהן נותרו בלתי מפוענחות).
גיל הדסקית
תחום נוסף של אי הסכמה נוגע לגיל הדסקית. בעוד שרוב החוקרים מסכימים שהוא נוצר בתקופת הברונזה, יש ויכוח על התאריך המדויק של יצירתו. חלק מהחוקרים מאמינים שהוא מתוארך לסביבות 1700 לפני הספירה, בעוד שאחרים טוענים שהוא עשוי להיות עתיק בהרבה, מהתקופה הנאוליתית.
אחת הסיבות לחשדנות לגבי האותנטיות של הדסקית היא שתאריך הייצור מעולם לא נקבע על ידי תיארוך תרמו-לומיננסצנטי – טכניקה שחושפת תאריך משוער של השריפה של החרס, אך פוגמת בו. על כן, אף חוקר או איש ממסד יווני לא יעז לעזור 'להרס' אוצר לאומי שכזה ולכן, השלטונות היווניים דחו מספר ערעורים לבדיקה כזו.
האופי המינואי
האופי המינואי של הדסקית אף הוא היה שנוי במחלוקת. לאורך שנים מאז גילויה היו שחשבו שהדסקית הגיעה לפייסטוס מאזור אחר, אך בשנים האחרונות הוכח על ידי מספר רב של חפצים מינואיים שהתגלו שנים רבות לאחר גילויה (בשנת 1908) שהיא אכן מינואית. הטיעונים כי מדובר ביצירה מינואית מקומית כוללים נוכחות של מוטיבים אמנותיים מינואים פופולריים כגון דולפינים, בקר, חבצלות וכרכומים. העובדה שהסמלים מסודרים בספירלה ניתנת גם כראיה התומכת במקור המינואי (או לפחות האגאי).
השפה
אחד התחומים הגדולים ביותר של אי הסכמה נוגע לשפה המשמשת לכתיבת הכתובות על הדסקית. חלק מהחוקרים מאמינים שהסמלים מייצגים צורה של כתיבה מינואית, בעוד שאחרים מציעים שהם עשויים לייצג שפה לא ידועה או צורה של הירוגליפים. הוצעו שפות שונות כמו באסקית, סינית, יוונית, חיתית, שמית, מצרית וסלאבית. אם להזכיר רק חלק מהאפשרויות.
בעוד מומחים רבים מסכימים שהסמלים בדסקית נראים כצורת כתיבה, יש חוסר עקביות במערכת הסמלים שהובילו חלק להטיל ספק באמינות שלה. לדוגמה, נראה שסמלים מסוימים חוזרים על עצמם ללא סיבה נראית לעין, ואין כללים ברורים המסדירים כיצד יש לקרוא את הסמלים. הפיזור של הסימנים אינו שווה כפי שניתן לצפות, כאשר חלקם אפילו לא מופיעים בשני הצדדים. המחלקות סביב הכתובת כה רבות ומרכבות עד כי יש אפילו מחלוקת באיזה כיוון יש לקרוא אותה.
חוקרים רבים סבורים שהטקסט בדסקית קצר יחסית, מה שמגביל את כמות ההקשר העומד לרשות המפענחים וסביר להניח שניסיונות מלומדים לפענוח לא יצליחו אלא אם כן ימצאו דוגמאות נוספות של הסימנים. על כן, כל פענוח ללא אישור חיצוני, המאפשר השוואה מוצלחת לכתובות אחרות, לא סביר שיתקבל כמכריע.
הדפוס
כאמור הסימנים על הדסקית זהים לגמרי, לכן מקובל לחשוב שהתווים לא גולפו והודפסו על ידי תבנית. לפיכך הם נחשבים לדפוס הקדום ביותר בעולם. העובדה שכתובות מודפסות וחותמות כאלה עדיין לא נמצאו מזה למעלה ממאה שנות מחקר ארכאולוגי אינטנסיבי מעוררת חשד שהדסקית היא זיוף מודרני. כך גם העובדה שלא סביר שטכנולוגיה כה מתקדמת כמו הדפוס לא הייתה בשימוש במשך אלפי שנים עד המצאת הדפוס המודרני באמצע המאה ה-15. שכן, לא סביר שטכנולוגיה כה יעילה נעלמה לאחר שהומצאה.
מטרת הדסקית
ישנה גם מחלוקת לגבי מטרת הדסקית. חלק מהחוקרים מאמינים שייתכן שזה היה חפץ דתי או מאגי, בעוד שאחרים מציעים שזה יכול היה להיות לוח שנה או מכשיר אסטרונומי. אחרים טוענים שייתכן שהוא שימש לחשבונאות או כדרך להקלטת סיפורים או מיתוסים.
קישורים חיצוניים
The Secret of the Phaistos Code | Full Historical Documentary
קונסטנטין זמפיר וסיליו
קונסטנטין וסיליו נולד בפוקשאן, רומניה, בנו של הגנרל הרומני זמפיר וסיליו. הוא בוגר בית הספר לקציני חיל רגלים ופרשים של בוקרשט ובית הספר המיוחד לפרשים של טרגובישטה, שם התיידד עם יון אנטונסקו.
ב-1 בנובמבר 1920 הועלה לדרגת לוטננט קולונל בחיל הז'נדרמריה. ב-1 בדצמבר 1923 הועלה לדרגת קולונל בז'נדרמריה. בהמשך הועלה לדרגות בריגדיר גנרל, מייג'ור גנרל ולבסוף לוטננט גנרל. בסוף שנות השלושים של המאה העשרים פרש והיה לראש עיריית קראיובה. כשהוחזר לשירות צבאי בז'נדרמריה, התמנה למפקח הכללי של הז'נדרמריה ותחת פיקודו הז'נדרמריה לקחה חלק גדול בהגליית ורציחת יהודים וצוענים ברחבי בסרביה ובוקובינה.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 נעצר ונמסר לידי הצבא האדום והועבר למוסקבה לחקירה. לאחר החזרתו לרומניה נשפט על ידי בית דין עממי על ביצוע פשעי מלחמה במהלך מלחמת העולם השנייה, הורשע, נידון ל-4 עונשי מוות ול-4 עונשי מאסר של 20 שנה. ב-1 ביוני 1946 הוצא להורג בירייה בבית הכלא ז'ילבה.
דייוויד לואיס
דייוויד לואיס (1924 - 9 באוגוסט 2011) היה יזם ואיש עסקים בריטי-יהודי. יחד עם אחיו ברנרד היה הבעלים של חברת ההחזקות LTG  (Lewis Trust Group), אחת מחברות האחזקות הגדולות בבריטניה. עיקר עסקיו של לואיס התרכזו בתחום המלונאות. הוא היה הבעלים בפועל של רשת המלונות "ישרוטל" בישראל ובילה חלק גדול מזמנו בישראל.
לואיס גדל בלונדון למשפחה של סוחרי פירות וירקות. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר המלכותי על מפציץ (מאז ועד לשנותיו האחרונות הטיס היה לאחד מתחביביו העיקריים). לאחר המלחמה החל יחד עם שלושת אחיו, גודפרי, ג'ופרי וברנרד, לפתח את עסקי הירקות והמזון של המשפחה בצפון לונדון וב-1948 הם פתחו את "Lewis", חנות להלבשת נשים במזרח לונדון. במשך 10 שנים ביססו האחים לואיס את עסקיהם ופתחו רשת חנויות שמוקמו בין היתר בברייטון בהאל ובגלאזגו שבסקוטלנד. ברבות השנים, לאחר שצברו הון רב, גם כתוצאה מעסקה מוצלחת של רכישת חוב, ולאחר ששניים מהאחים פרשו ממעורבות בעסקי המשפחה, התמקד דייוויד בתחום המלונאות בעוד שברנרד נשאר בתחום המסחר וההלבשה.
השקעות בישראל
בשנת 1980 יצר שר התיירות, גדעון פת, קשר עם לואיס בניסיון לשכנע אותו להשקיע בישראל. לאחר ביקור שערך באילת, בימים בהם היו בה מלונות מעטים, הוא זיהה את הפוטנציאל התיירותי העצום והחליט להשקיע בעיר. צעדה הראשון של ישרוטל באילת היה הקמתו של "מלון המלך שלמה", שהיה פורץ דרך ולראשונה הציג מלון המעניק לאורחיו את כל צורכיהם תחת קורת גג אחת: מסעדות, ברים, חנויות, בידור וחוויות אירוח ייחודית. לאחר "מלון המלך שלמה" המשיכה "ישרוטל" להתפתח באילת והחלה לנהל ולהקים מלונות נוספים, כאשר כל אחד מהם מבודל מהאחר ומעניק סגנון חופשה שונה. בין השאר, "ישרוטל" הייתה הראשונה שפתחה מלון בסגנון "הכל כלול" עם מלונות "לגונה" ו"ספורט קלאב". נכון לסוף 2010 החזיקה הרשת ב-19 מלונות ברחבי ישראל.
קרואטיה במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של קרואטיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 25 ספורטאים שהתחרו ב-12 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשלושה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענף השחייה עם זכייה במדליית זהב במשחה 50 מטר בסגנון שחיית חזה לנערים, והעפלה לארבעה גמרים בהם סימו במקום הרביעי במשחה 200 מטר בסגנון שחיית גב לנערים, במקום החמישי במשחים 50 מטר בסגנון שחייה חופשית ו-100 מטר בסגנון שחיית חזה לנערים ובמקום השישי במשחה 100 מטר בסגנון שחיית גב לנערים. נבחרת הנערים בכדורסל זכתה במדליית כסף והמשלחת זכתה במדליית ארד בג'ודו בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערות. המשלחת הפעילה לשני גמרים בענף האתלטיקה בהם סיימה במקום החמישי בקפיצה משולשת לנערות ובמקום התשיעי בקפיצה במוט לנערים. כמו כן, המשלחת דורגה במקום השישי בענפים התעמלות בתרגיל קרקע לנערים ובטורניר הנערות בירי ברובה אוויר למרחק של 10 מטרים בענף הקליעה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים חתירה, טאקוונדו, טניס, טניס שולחן, טריאתלון וקאנו/קיאק.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 24 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בחמישה מדליות, מהן שלוש מדליות זהב. המשלחת, כמעט בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, הגיעה להישגים משמעותיים בענף השחייה עם זכייה במדליית זהב במשחה 50 מטר בסגנון שחיית חזה לנערים, והעפלה לשני גמרים בהם סיימו במקום החמישי במשחה 100 מטר בסגנון שחיית חזה לנערים ומקום שמיני במשחה 800 מטר בסגנון שחייה חופשית לנערים. המשלחת זכתה במדליות זהב גם בענפים ג'ודו בקטגוריית משקל עד 78 ק"ג לנערות וטאקוונדו בקטגוריית משקל עד 55 ק"ג לנערות. המשלחת קצרה הישגים בענף האיגרוף עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל כבד לנערים ומדליית ארד בקטגוריית משקל בינוני לנערים. ספורטאי המשלחת דורגו במקום החמישי בענפים התעמלות בתרגיל סוס סמוכות, חתירה בטורניר הזוגות לנערים וקליעה בטורניר הנערות בירי ברובה אוויר למרחק של 10 מטרים. בענף השיט המשלחת דורגה במקום השביעי בשיוט במפרשית מדגם ביט. המשלחת העפילה לרבעי גמר בטורניר הנערים בתחרות הרומח בסיף ובענף טניס שולחן בטורנירי היחידים נערות והזוגות מעורב. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים בדמינטון, טניס וקשתות.
משחקי החורף
קרואטיה השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה תשעה ספורטאים שהתחרו בשישה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענפים סקי אלפיני עם דירוג המקום השישי במסלול סלאלום ענק לנערים ובמקום התשיעי במסלול סלאלום לנערים ומסלול משולב (סופר סלאלום ענק וסלאלום) לנערים, והוקי קרח בה דורגו במקום השישי בתחרות הכישורים לנערים. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים ביאתלון, גלישת שלג, לוז' וסקי למרחקים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה שבעה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפים. המשלחת השתפרה מעט בהישגיה בענף הסקי אלפיני עם דירוג במקום הרביעי במסלול הסלאלום לנערים ובמקום החמישי במסלול סלאלום ענק לנערים. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים ביאתלון, בובסלי, גלישת שלג וסקי למרחקים.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
הצעות להקמת מדינה יהודית מחוץ לארץ ישראל
במהלך ההיסטוריה היהודית הועלו מספר הצעות למדינה יהודית, או לשטח אוטונומי יהודי, ורק חלקן קודמו, במתכונת מסוימת.
המונח "המדינה היהודית" מתייחס בדרך כלל לארץ ישראל או למדינת ישראל וזאת בהתאם לאמונתם הפוליטית והדתית של המציעים. עם זאת, יהודים, ציונים, תומכיהם של היהודים ואף אנטישמיים ואנטי-ציונים, לרבות תומכי גישות שונות, כגון, טריטוריאליזם יהודי, אוטונומיזם יהודי וכדומה, העלו במספר הזדמנויות הצעות להקמת מדינה יהודית או שטח אוטונומי יהודי במקומות שונים ברחבי העולם.
אררט
בשנת 1825 נערך טקס מפואר בן מאות מוזמנים, רובם נוצרים וחלקם יהודים, בכנסיית סן פול בבאפלו. על רקע האורטוריה "יהודה המכבי" של הנדל, וכשהוא לבוש בגלימה סגולה ותליון מזהב שנלקחו מתיאטרון, בו הכתיר עצמו נח כ"שופט ישראל" של העיר החדשה אררט.
תוכנית אוגנדה
תוכנית אוגנדה הבריטית הייתה תוכנית להענקת חלק ממזרח אפריקה הבריטית לעם היהודי כמולדת.
ההצעה הוגשה תחילה על ידי שר המושבות הבריטי, ג'וזף צ'מברלין, כבר ב-1903. צ'מברלין הציע את התוכנית לקבוצה ציונית בהנהגת בנימין זאב הרצל, ובמסגרתה הציע לקבוצה כ-13,000 קילומטרים רבועים, במערב קניה, הקרוי מישור גואס נגישו (באנגלית: Uasin Gishu). למעשה, ההצעה הייתה מענה למעשי הטבח שבוצעו ביהודים באימפריה הרוסית, וביניהם "פרעות קישינב".
בקונגרס הציוני השישי, שנפתח ב-23 באוגוסט 1903, החל הפולמוס על ההצעה, השלכותיה ומשמעויותיה, ובו הסתמנו רבים מבין ציוני רוסיה כמתנגדיה החריפים. הקונגרס הסתיים בהחלטה על תמיכה בהקמת ועדה שתעסוק בנושא ההצעה הבריטית, וכן על משלחת חקר אל האזור המוצע שתבדוק את התאמתו.
המחוז היהודי האוטונומי
על פי גישתו של סטלין לשאלה הלאומית, קבוצה צריכה טריטוריה כדי להיות לאום. ליהודים אין טריטוריה, ולכן הם אינם זכאים לזכויות לאומיות. קומוניסטים יהודים טענו כי הדרך לפתרון הדילמה האידאולוגית היא להקים טריטוריה יהודית. הסובייטים היו מעוניינים לספק ליהודים בית לאומי שלא יהיה בארץ ישראל, שכן הציונות היוותה איום מסוים, וראו בה יריבה למרקסיזם.
תוכנית דג הפוגו
על אף המקורות והעדויות מהמעטות שמאמתות את העובדה שהיפנים חשבו על הקמת מדינה יהודית או אזור אוטונומי יהודי קיים לא מעט מידע אודות תוכנית בשם "תוכנית דג הפוגו", הרב מרווין טוקאייר ומרי שוורץ ספר ב-1979 בשם "תוכנית פוגו" בספר נכתב על כך שבשנות ה-30 של המאה העשרים, עם עליית כוחה של האימפריה היפנית הציעו היפנים לפליטים יהודים שברחו מיבשת אירופה שנכבשה על ידי גרמניה הנאצית באחד מהשטחים שיש לאימפריה, טוקאייר ושוורץ טוענים כי התוכנית נקראה בשם זה, משום שבעיני תומכיה התוכנית אמנם נתפסה כמסוכנת, אך במקביל גם בעלת פוטנציאל מועיל עבור יפן, על סמך העובדה שדג הפוגו נחשב למעדן אשר אם לא מכינים אותו כראוי, הוא עשוי להפוך לרעיל.
עם זאת יש החולקים על מחקרם ועבדותם של טוקאייר ושוורץ, אחד מהם הוא בן עמי שילוני, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים שטען כי ההצהרות והמקורות עליהן ביססו טוקאייר ושוורץ את הטענות על מדינה יהודית בשטח האימפריה היפנית הוצאו מהקשרן או תורגמו באופן שגוי.
תוכנית מדגסקר
תוכנית מדגסקר הייתה תוכנית של ממשלת גרמניה הנאצית להעביר בכוח את האוכולסייה היהודית באירופה לאי האפריקני, מדגסקר. פינוי יהדות אירופה לאי מדגסקר לא היה רעיון חדש ולמעשה הוצג על ידי מספר מנהיגים, הן גרמנים, והן בריטים וצרפתים, דוגמת וולטר גינס, פאול דה לגארד, הנרי המילטון בימיש, ארנולד ליס ועוד רבים נוספים. עם זאת, גרמניה הנאצית לקחה את הרעיון צעד אחד קדימה.
באישורו של אדולף היטלר, פרסם אדולף אייכמן תזכיר באוגוסט 1940, שקרא ליישוב של כ-1,000,000 יהודים בכל שנה למשך ארבע שנים באי האפריקני, כאשר האי יהיה מנוהל על ידי כוחות האס אס. למרות זאת התוכנית נדחתה, לאחר שהגרמנים נכשלו בניסיון לכבוש את בריטניה ולנצח בקרב על בריטניה.
ב-1942 ננטש הרעיון באופן סופי, לאחר שהתכנית הקרויה "הפתרון הטריטוריאלי לשאלת היהודים" נזנחה לטובת "הפתרון הסופי".
גיאנה הבריטית
תוכנית מ-1939 דנה בהצעה ליישוב מחדש של מספר צנוע של פליטים יהודים בגיאנה הבריטית אך התוכנית נגנזה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, גם במרץ 1940 הועלתה התוכנית אך ממשלת הממלכה המאוחדת החליטה שלא לקבל בעניין החלטה.
שטח שלטון עצמי יהודי במזרח אפריקה האיטלקית
ממשלת איטליה הפשיסטית הציעה לפתור את "הבעיה היהודית" וליישב את יהודי אירופה וארץ ישראל בשטח הצפון-מערבי של מזרח אפריקה האיטלקית ותנוהל כשטח שלטון עצמי. על פי התכנון יהודים מאירופה וארץ ישראל יאוכלסו במחוזות הצפון-מערביים של אתיופיה האיטלקית, בבגמדר ובגוג'ם, ויחיו ביחד עם הקהילה היהודית המקומית, קהילת ביתא ישראל. השטח היהודי המוצע היה אמור להיות חלק מהאימפריה האיטלקית אך לבסוף התוכנית לא מומשה מעולם.
הצעות אנטי-ציוניות למולדת יהודית אלטרנטיבית
מאחר שתנועות אנטי-ציוניות מתנגדות לקיומה של מדינת ישראל באופן עקרוני, קיימות תנועות מעטות מזרם זה אשר מנסות להציע יישוב מחדש של ישראלים ויהודים באזור הנמצא מחוץ למזרח התיכון, לאור העובדה שמיקומה וקיומה של מדינת ישראל במזרח התיכון גוררות את המשך הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הצעת גירוש ישראלים למרכז אירופה
אנטי ציונים בולטים, בהם עזאם תמימי והלן תומאס הציעו לשלוח את היהודים בישראל לאירופה או לארצות הברית.
כך למשל בינואר 2006 כתב תמימי כי "הקמת מדינה ישראל מהווה פתרון לבעיה אירופית והפלסטינים אינם מחויבים להיות השעיר לעזאזל בעניין כישולנה של אירופה" אך מנגד הוסיף כי "ישראל היא מציאות ולכן חמאס מוכן להתמודד עם מציאות זאת באופן המתאים לעקרונותיה של התנועה" וטען כי אירופה צריכה להיות הבית של היהודים ולא פלשתינה (א"י).
גם העיתונאית הלן תומאס כאמור גם היא מתנגדת להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, לאחר שהתבקשה על ידי הרב דיווד נסנוף לחוות את דעתה על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, אמרה תומאס כי היהודים צריכים "להסתלק מפלסטין ולשוב לגרמניה ופולין", ראיון זה גרר תגובות נרחבות בארצות הברית, על פי דבריו של הרב נסנוף בראיון לתקשורת הישראלית הראיון גרר תגובות מבכירי ממשל בהווה ובכירי ממשל בעבר ואף קולגות של תומאס, כך למשל אמר אותו רב שדובר הבית הלבן לשעבר, ארי פליישר שאף כתב בעברו ספר ביחד עם תומאס דרש ממעסיקיה לפטר אותה, גם הסוכנת של תומאס הודיעה על הפסקת ההתקשרות ביניהן.
הצעתו של מחמוד אחמדינז'אד למדינה יהודית
בראיון שנערך בערוץ "אל-עאלם" שמשדר באיראן בשפה הערבית ב-8 בדצמבר 2005 אמר נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד כי "אם גרמניה ואוסטריה ירגישו אחריות לטבח ביהודים במהלך מלחמת העולם השנייה, עליהם לארח את מדינת ישראל בכוחות עצמם", במסיבת עיתונאים שערך אחמדינז'אד הצהיר האחרון כי "לרוב היהודים בישראל אין שורשים בפלסטין, אך הם מחזיקים בגורלה של פלסטין בידיהם ומרשים לעצמם להרוג בעם הפלסטיני".
דארני (מכתש)
מכתש דארני הוא מכתש פגיעה על פני הירח. המכתש ממוקם בצד הקרוב של הירח בין ים העננים לאוקיינוס הסערות. המכתש ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 14.5° דרום 23.5° מערב.
דרומית למכתש מצוי מכתש לוביניצקי.
קוטרו של המכתש 15 ק"מ ועומקו 2.6 ק"מ.
המכתש נקרא על שם מוריס דארני, אסטרונום צרפתי (1882–1958).
מכתשי לווין
המכתשים הסובבים את מכתש דארני נקראים על שמו, ומסומנים באותיות:
אצטדיון אירופה פארק
אצטדיון SC-Stadion, הידוע בשם אצטדיון אירופה-פארק (Europa-Park Stadion) מטעמי חסות, הוא אצטדיון כדורגל בפרייבורג, גרמניה. האצטדיון משמש בעיקר כאצטדיון הביתי של קבוצת פרייבורג מהבונדסליגה, והחליף את האצטדיון הקודם של המועדון, השוורצוואלדשטדיון. הוא ממוקם באזור בעיר שנקרא Brühl, ממערב לשדה התעופה פרייבורג. באצטדיון כ-34,700 מקומות ישיבה.
היסטוריה
האצטדיון ששימש את קבוצת פרייבורג עד לבניית אירופה פארק היה השוורצוואלדשטדיון, שנפתח ב-1954, האצטדיון לא עמד יותר בדרישות של אצטדיון מודרני עקב מידותיו (100.5 מ' × 68 מ').
ב-1 בפברואר 2015 הצביעו תושבי פרייבורג בעד בניית האצטדיון החדש בוולקסווינקל עם 58.2 אחוזים מהקולות. התקציב הסתכם ב-76 מיליון אירו. המועדון קיבל את היתר הבנייה לבניית אצטדיון חדש ב-16 בנובמבר 2018. וכבר באותו החודש החלו העבודות.
ב-2 באוקטובר 2020, כביש הגישה החשוב ביותר - Suwonallee (על שם העיר התאומה הדרום קוריאנית Suwon) - נפתח לתנועה. הכביש עובר בין אזור האימונים של האצטדיון לרצועת הנחיתה של שדה התעופה של פרייבורג (EDTF) הסמוך.
באוקטובר 2021 שיחקה הקבוצה את משחקה הראשון באצטדיון.
אליאנס חברה לצמיגים
אליאנס תעשיות בע"מ היא חברה ישראלית, הנמצאת בבעלות קונצרן יוקוהאמה מיפן. החברה מתמחה בפיתוח, ייצור ושיווק של צמיגים מבוססי פטנטים לנישות ייחודיות. בעבר ייצרה החברה צמיגים לרכבי נוסעים, אך לאחר שינוי מיקוד שיווקי נמכרה פעילות זו והיא מתמקדת בייצור צמיגים עתירי מו"פ. שינוי האסטרטגיה של החברה נחל הצלחה והעלה את שוויה בשיעור של למעלה מ-2000%. החברה נמכרה בסכום של 1.2 מיליארד דולר לתאגיד יוקוהאמה היפנית בשנת 2016.
הצמיגים המיוצרים על ידי החברה הם צמיגים מתקדמים, עתירי מו"פ, אשר מבוססים על פטנטים רשומים. הצמיגים מיועדים לנישות ייחודיות ומשווקים בעיקר מחוץ לישראל. בישראל מתבצעת הפצת הצמיגים באמצעות החברה הבת "אליאנס שיווק ישראל". החברה מעסיקה כ-500 עובדים, במרכז פיתוח ובמפעל בעיר חדרה. הצמיגים המפותחים והמיוצרים על ידי החברה, נמכרים תחת שמות המותגים אליאנס וגלקסי.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1950, בשם "אליאנס מפעלי צמיגים וגומי בע"מ", על ידי קבוצת משקיעים מישראל ומארצות הברית, בשיתוף חברת סולל בונה. מייסדי החברה החליטו להקים מפעל צמיגים בחדרה, תוך ניצול ההטבות המיוחדות של אזור התעשייה החדש שהוקם שם. מנכ"ל המפעל הראשון היה יוסף טייכר ואחריו כיהן בתפקיד ג'ו רענן. הקמת המפעל נמשכה כשנה וחצי והוא הלך לייצר לקראת סוף 1952.
בשנת 1960, הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
בשנת 1985 נקלע המפעל לקשיים כלכליים עקב משבר האינפלציה בישראל ותוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, ותחרות גוברת של צמיגים מיובאים. באותה עת היה המפעל בבעלות קונצרן כור תעשיות. בשנת 1988 היה המפעל על סף סגירה. החברה הועברה לניהול הכונס הרשמי והממונה על הליכי חדלות פירעון. התהליך שלווה במחאות קשות של העובדים, ובפיטוריהם של 500 מתוך 1,400 עובדי החברה. החברה עברה תוכנית הבראה, והמשיכה להעסיק 900 עובדים, ולייצר במפעל בחדרה ובמפעל צמיגי שמשון בפתח תקווה, שהיה תחת בעלות משותפת. במסגרת תוכנית ההבראה התמקדה החברה בייצור צמיגים לחקלאות, לעבודות עפר, לתעשייה ולדרכי עפר והחלה לייצא בכמות משמעותית לארצות הברית.
בשנת 1992 רכש איש העסקים אליעזר פישמן את החברה יחד עם שותפים, באמצעות חברה חדשה שהקים "אליאנס חברה לצמיגים בע"מ", ובשנת 1993, הפכה אליאנס שוב לחברה ציבורית כאשר מניותיה הונפקו בבורסה לניירות ערך בתל אביב. תחילת הדרך כחברה ציבורית הייתה קשה, והתאפיינה בתלות גבוהה בשוק המקומי ובצמיגים פשוטים. ביוני 2000 רכש פישמן מניות נוספת והיה לבעל השליטה עם 63%. החברה סבלה מהפסדים כבדים בתקופה זו ונזקקה להזרמת הון נוספת. בנוסף פיטרה כ-150 עובדים.
ב החלה החברה למכור ישירות, או בשותפות, עם יצרני ציוד חקלאי ומכני דוגמת ג'ון דיר וקטרפילר.