cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מן המצר
עלילת הספר
הגורל האכזר, גורל היהודים בשואה, הפריד את סשה ורוז'ה מהוריהם. במשך שנה תמימה הסתתרו השניים בכוך אפל ומחניק, ומשנתגלה מחבואם, הוברחו ליער. רק לאחר תלאות וייסורים מצאו דרכם לביתו של איכר גוי בעל אישיות מופלאה, שהעניק להם הגנה ומחסה עד לסוף המלחמה. במהלך המלחמה בכפר שבו סשה ורוז'ה גדלים עם האיכר מתרחש רגע השיא בעלילה, פגישת האם וילדיה תחת עיניהם הבולשות של הגרמנים.
פרובינקיה גרמאניה אינפריור
גרמאניה אינפריור (בלטינית: Germania Inferior; בעברית: גרמניה תחתית) הייתה פרובינקיה רומית שהשתרעה משמאל לריין באזור שהיום כולל את נורדריין-וסטפאליה ואת דרום ומערב הולנד. היישובים העיקריים בפרובינקיה היו קסטרה וטרה, קולוניה אולפיה טריינה, הירלן, ניימיכן, טונגרן, אוטרכט, בון וקלן שהייתה בירת הפרובינקיה. השם גרמאניה אינפריור מבדיל את הפרובינקיה הנמצאת במורד הריין מהפרובינקיה גרמאניה סופריור הנמצאת במעלה הריין.
שטחי גרמאניה אינפריור נכבשו על ידי יוליוס קיסר בשנת 58 לפנה"ס. השבט האבורוני שישב באזור מרד בשנת 57 לפנה"ס והצליח להשמיד לגיון רומאי שהוצב באזור. יוליוס קיסר חזר לאזור, השמיד את השבט האבורוני והפך את הארץ לשממה. בשנים 38–39 לפנה"ס, מרקוס ויפסניוס אגריפה, יד ימינו של אוקטבינוס ומושל גאליה נארבוננסיס באותו זמן, נלחם באזור ביחד עם היוביאנים כנגד הסוביאנים ויישב את היוביאנים באזורי גרמאניה אינפריור השוממה. היוביאנים בנו באזור עיר בשם ארא-יוביארום, היא קלן. חלק מהצ'אטים שהתגוררו ממזרח לריין ותמכו ברומאים גורשו ממקום מושבם ויושבו גם הם על ידי אגריפס באזור גרמאניה אינפריור. בני צ'אטי אלו התמזגו עם הבטאווים בחלק הצפוני של גרמאניה אינפריור. בשנת 27 לפני הספירה הכליל אוגוסטוס קיסר את האזור בתוך פרובינקיית גאליה בלגיקה.
בשנים הבאות הוצבו יחידות צבא רבות באזורי גרמניה עילית ותחתית במסגרת ההגנה מפני השבטים הגרמאניים ומסעות כיבוש בגרמאניה. אולם משנת 16 לספירה החליט טיבריוס להפסיק את הלחימה נגד השבטים הגרמאניים. בשנת 28 לספירה מרדו הפריזיאנים והצ'אוקי, ואף שהוכנעו החליט טיבריוס לוותר על השטחים שבהם ישבו מעבר לריין.
בשנים 69–70 לספירה, במקביל ל ביהודה, התרחש באזור המרד הבטאווי אשר הצליח בהתחלה בהשמדת ארבעה לגיונות רומיים, אך הסתיים בתבוסה ובהצבת לגיון קבוע בשטח גרמאניה אינפריור. בסביבות שנת 90 לספירה, הקיסר דומיטיאנוס ארגן מחדש את פרובינקיית גאליה בלגיקה וחילק אותה בין אזור אזרחי לאזור צבאי. האזור הצפוני מערבי של הפרובינקיה הפך לפרובינקית גרמאניה אינפריור.
החל משנת 350 השתלטו הפרנקים על האזור ובשנת 406 חדרו אליו שבטים גרמניים שהביאו לקיצה של הפרובינקיה הרומית.
לווייתני שיניים
לווייתני שיניים (שם מדעי: Odontoceti) הם תת-סדרה בסדרת הלווייתנאים. לווייתני השיניים הם, כפי שמשתמע משמם, בעלי שיניים. מאפיין זה הוא המבדיל אותם מהפרטים בתת-הסדרה השנייה בסדרת הלווייתנאים, לווייתני המזיפות. לווייתני השיניים הם ציידים פעילים, והם ניזונים מדגים, מדיונונים ובמקרה של האורקה וקרוביה גם מיונקים ימיים ואף כרישים.
אנטומיה
ללווייתני שיניים יש חור נשימה אחד בקצה העליון של ראשם. הגולגולות של לווייתני השיניים אינן סימטריות. מוחם גדול יחסית, והקשר בין שתי אונותיו רופף יחסית. ללווייתני השיניים יש רקמה שומנית בראשם הנקראת מלון (Melon), המשמשת לריכוז אלומת גלי הקול שהם מפיקים. אין להם מיתרי קול, ובמקומם הקול מופק במערכת חור הנשיפה. לווייתני השיניים איבדו את היכולת להריח, ואין להם בלוטות רוק. הראש, לרוב, מסתיים בחרטום מוארך. בפיהם מספר שיניים משתנה, החל משתי שיניים ועד ל-200 שיניים. כל שיניהם זהות, ואין אצלם חלוקה לשיניים חותכות, טוחנות וכן הלאה.
התנהגות
רוב התקשורת בין לווייתני השיניים נעשה באמצעות קולות. הם מפיקים מגוון רחב של קולות, המשמשים לתקשורת בין פרטים, להתמצאות באמצעות איכון הד (ביסודו של דבר, פליטה של גלי קול ומיפוי הסביבה באמצעות ההד החוזר מהם) ולאיתור וללכידת מזון. לווייתני השיניים שוחים מהר יחסית. את המינים הקטנים ניתן למצוא באקראי רוכבים על גלים, בהם הגלים שיוצרים כלי-שיט. הדולפינים נצפים פעמים רבות באופן זה. כמו כן, הם ידועים בביצועים האקרובטיים שלהם. ידועה במיוחד ביכולות אלו היא הסטנלה ארוכת-החרטום (סטנלה לוליינית; Stenella longirostris). הם ניזונים מדיונונים, מפינגווינים, מדגים ומטורפים ימיים אותם הם צדים בזריזות. ככלל, לווייתני השיניים חיים בקבוצות המונות עד לתריסר פרטים. קבוצות אלו מכונות להקות. מפעם לפעם הלהקות מתמזגות ויוצרות "להקות-על", שהן התקבצויות של לווייתנים היכולות למנות אלפי פרטים. ביכולתם של לווייתני השיניים לנהל אינטראקציות חברתיות מורכבות, כמו ציד משותף. בשבייה מינים מסוימים מציגים פוטנציאל גבוה ללמידה, ומסיבה זו הם נחשבים בין בעלי החיים האינטליגנטים ביותר.
לווייתני שיניים והאדם
מינים מסוימים של לווייתני שיניים ניצודו בעבר בשביל בשרם, שומנם ומרכיבים אחרים בגופם (ראו ציד לווייתנים). כיום כל המינים מוגנים לפי אמנת CITES, וחלקם מוגנים גם באמנות נוספות. על הציד של הלווייתנאים כולם הוטל מורטוריום ב-1986, אולם מדינות אחדות עדיין צדות לווייתנאים בכמויות קטנות. עם זאת, לכל מיני לווייתני השיניים הסכנה העיקרית הנשקפת באופן ישיר מצדו של האדם היא לכידה שולית ברשתות דיג. בנוסף, מיני לווייתני שיניים קטנים מוחזקים כאטרקציה בגני חיות ובפארקים מיוחדים. החזקה זו מעוררת התנגדות עזה, וזאת בשל הדאגה ללווייתנים שדורשים בדרך-כלל מרחב גדול ורחב.
חנה אלונים
חנה אלונים היא מומחית להפרעות התפתחותיות בספקטרום האוטיסטי, בריאות הנפש של התינוק, וטיפול משפחתי ובעלת דוקטורט בהתמחות בבריאות הנפש. פיתחה וייסדה את "גישת מפנה", מנהלת את מרכז מפנה לטיפול, הדרכה ומחקר בתחום האוטיזם אצל תינוקות מאז 1987. הקימה ב-2001 את בית הספר להכשרת מטפלים בגישת מפנה בפקולטה לעבודה סוציאלית, אוניברסיטת בר-אילן. פתחה את כלי הסינון לאיתור מקדם של אוטיזם בינקות (c) ESPASSI והקימה את היחידה הראשונה לאיתור מקדם בתינוקות בשנת 2007 במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי
ביוגרפיה
את הדוקטורט בהתמחות בבריאות הנפש, קיבלה אלונים מאוניברסיטת רסקין קיימברידג' אנגליה, בעקבות מחקרים קודמים מחקריה עוסקים בזיהוי מוקדם של אוטיזם בתינוקות; הטיפול באוטיזם של תינוק בהקשר המשפחתי, וההשלכות על כלל בני המשפחה; וכן הפרעות אכילה אצל פעוטות הסובלים מאוטיזם.
פיתחה את גישת מפנה לאבחון וטיפול מוקדם באוטיזם, החל מגיל שלושה חודשים; ובשנת 1987 הקימה את מרכז מפנה. משנת 2001 חברה בסגל תוכנית להכשרת מטפלים באוטיזם בינקות בגישת 'מפנה' בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2004 פיתחה בעקבות מחקרים את הכלי ©EPASSI לאיתור מוקדם שלתינוקות בסיכון לאוטיזם, והקימה את היחידה לאבחון אוטיזם בתינוקות במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי (איכילוב) בתל אביב.
אלונים חברה בוועדת ה-ICF לקלסיפיקציה של אוטיזם (2016), מטעם ארגון הבריאות העולמי (WHO) ובוועדת הלסינקי למחקר רפואי בבית החולים רבקה זיו בצפת.
מילוא
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אדני צדק
אֲדֹנִי צֶדֶק דמות מקראית, מלך ירושלים בזמן כיבוש הארץ על ידי יהושע, שמו נזכר ב:
כאשר נודע לאדני צדק כי הערים העי ויריחו נפלו בידי הצבא הישראלי ותושבי גבעון נכנעו, כרת אדני צדק ברית עם מלכי חברון, ירמות, לכיש ועגלון והכריז מלחמה על הגבעונים. לדעת יהודה אליצור, כוונת המלכים הייתה להילחם נגד הגבעונים אותם ראו כבוגדים ולא נגד ישראל. יהושע נחלץ לעזרת הגבעונים ונלחם בחמשת המלכים. המלכים ברחו והסתתרו במערה ליד מקדה. יהושע ציווה לקחת את חמשת המלכים ולתלות אותם.
הסבר שמו
בנוסח תרגום השבעים שמו של אדני צדק הוא אדני בזק. יש חוקרים הסוברים כי השם אדוני צדק הוא שם כללי למלכי ירושלים וזאת גם לדעת רד"ק שטען כי.
האל צדק ידוע כאל פיניקי ונזכר גם בכתבי פילון איש גבל.
נהרתניים
נהרתניים (שם מדעי: Platanistidae), משפחה בתת-סדרת לווייתני שיניים הכוללת סוג יחיד בשם נהרתן (Platanista) ובו שני מינים:
הרמן גראסמן
הרמן גינתר גראסמן (בגרמנית: Hermann Günther Graßmann; 15 באפריל 1809 - 26 בספטמבר 1877) היה איש אשכולות גרמני. בתקופתו היה ידוע בעיקר בשל מחקריו בתחום הבלשנות, אך כיום הוא מוערך בשל מחקריו בתחום המתמטיקה. גראסמן עסק גם בפיזיקה, בהומניזם והיה גם מוציא לאור. בין היתר, הוא ידוע בשל פיתוח תורת הוקטורים והטנזורים.
חייו
גראסמן נולד וחי רוב חייו בעיר שטטין (כיום שצ'צ'ין שבפולין), אחד מ-12 ילדיו של יוסטוס גינתר גראסמן, כומר ומחנך שלימד מתמטיקה ופיזיקה בגימנסיה של שטטין (שבה למד גם בנו). האב היה בעצמו בוגר אוניברסיטת האלה ולימד גם בפיז'יצה. הוא חיבר מספר ספרי לימוד בתחום המתמטיקה לבתי ספר וב-1835 אף הקים אגודה פיזיקלית. פעילות זו של האב השפיעה על דרכו המדעית של הבן. עם זאת, הרמן גראסמן לא הפגין הצטיינות יתרה בצעירותו. הוא התקבל לאוניברסיטת ברלין ב-1827 ולמד שם תאולוגיה, בין היתר בהשפעת הפייטיזם על משפחתו. אחד ממרציו באותה תקופה היה פרידריך שליירמאכר. הוא לקח גם קורסים בלימודים קלאסיים, פילוסופיה וספרות. ככל הנראה, לא לקח קורסים מתחומי המתמטיקה והפיזיקה.
רולאן דה וו
רולאן גרן דה ווֹ (Roland Guérin de Vaux; 17 בדצמבר 1903 – 10 בספטמבר 1971) היה כומר דומיניקני צרפתי, חוקר מקרא וארכאולוג, שעמד בראש הצוות הראשון שחקר את מגילות מדבר יהודה. כיהן כמנהל בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה במזרח ירושלים ומונה לפקח על מחקר המגילות. הצוות שלו חפר באתר חורבת קומראן (1956-1951) ובמספר מערות ליד קומראן, צפונית-מערבית לים המלח.
תולדות חייו
דה ווֹ נולד בפריז בשנת 1903, הוסמך לכמורה ב-1929 והצטרף למסדר הדומיניקני מאוחר יותר באותה שנה. התגורר בירושלים משנת 1934 עד מותו ב-1970. בתחילה למד באקול ביבליק, ואחר כך לימד שם מקצועות שונים, ביניהם היסטוריה ופרשנות התנ"ך. משנת 1938 ועד 1953 היה העורך של Revue Biblique.
דה ווֹ החל להתעניין בארכאולוגיה, ולמד באופן עצמאי מחוקרים שפעלו בארץ ישראל, בהם ויליאם פוקסוול אולברייט, קתלין קניון ובנימין מזר. בשנת 1945 התמנה למנהל בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה והחזיק בתפקיד עד 1965. בשנת 1956, אף שלא התמחה באפיגרפיה, נעשה דה ווֹ לעורך הראשי של פרסומי מגילות מדבר יהודה, והיה אחראי על הוצאתם לאור של חמשת הכרכים הראשונים בסדרת "תגליות במדבר יהודה", המהדורות הרשמיות הראשונות של המגילות. הוא נשא בתפקיד עד מותו בשנת 1971.
ארכאולוגיה
דה ווֹ כבר התנסה במספר חפירות כאשר ג'רלד לנקסטר הרדינג, הממונה על עתיקות ירדן, פנה אליו בשנת 1949 וביקש לחקור מערה באזור ים המלח שנמצאו בה כמה מגילות. הוא היה אז מנהל בית הספר מזה ארבע שנים. במסגרת החפירות זכתה המערה בשם 'מערה מספר 1' – המערה הראשונה שהתגלו בה הטקסטים שהתפרסמו אחר כך בשם מגילות מדבר יהודה.
הראשונה מבין חמש עונות החפירה בקומראן הסמוכה התחילה בדצמבר 1951. מלבד בחפירות קומראן, חפר דה ווֹ גם במערות מורבעת עם לנקסטר הרדינג בשנת 1952 ושם גילה, לראשונה, אגרות שנשלחו על ידי שמעון בר כוסיבה. בשנת 1958 הוא חפר בעינות צוקים, כמה קילומטרים דרומית לקומראן. בין השנים 1946 ו-1960 הוא גם חזר מדי פעם לתל אל-פארעה (צפון).
במהלך העבודה של דה ווֹ בקומראן ובסביבתה נמצאו קטעי מגילות נוספות, ותגליות אלה משכו קבוצה קטנה של חוקרי מקרא צעירים לבוא ולעבוד עליהן. עם חוקרים אלה, שחלקם עבדו עשרות שנים על המגילות שהוקצו להם, נמנו ז'וזף מיליק, ג'ון מרקו אלגרו וג'ון סטרגנל.
בין השנים 1961 ו-1963 עבד דה ווֹ עם קתלין קניון בחפירות בירושלים.
למרות ההתעניינות העולמית בחר דה ווֹ שלא לפרסם דו"ח ארכאולוגי מסכם על עבודתו בקומראן, אבל הוא הותיר אחריו רשימות למכביר, והן עובדו וקובצו לספר שפורסם בשנת 2003.
כתבים
לצד המאמרים הרבים שתרם דה ווֹ ל-Revue Biblique כשהיה עורכו, ולצד שני פרקים שכתב בכרך הראשון של Cambridge Ancient History, הוא נודע גם בזכות שתי העבודות הבאות:
ארכאולוגיה ומגילות מדבר יהודה
בשנת 1959 הציג דה ווֹֹ את הניתוח שלו לאתר הארכאולוגי בקומראן במסגרת "הרצאות שווייך" באקדמיה הבריטית, ואלה היו מסקנותיו:
הרצאות אלו פורסמו בשם "ארכאולוגיה ומגילות מדבר יהודה".
דמותו בספר "ההונאה של מגילות מדבר יהודה"
בספרם, "ההונאה של מגילות מדבר יהודה" (The Dead Sea Scrolls Deception), מבקרים מייקל בייג'נט (Michael Baigent) וריצ'רד לי (Richard Leigh) את דה ווֹ בחריפות ומתארים אותו כאדם "אכזרי, צר אופקים, קנאי ונקמני", אנטישמי ופרו-פשיסטי. הספר ספג ביקורת קשה מצד חוקרים הטוענים שהוא כולל בעיקר "רצף של שגיאות והצהרות המבוססות על מידע מוטעה".
שמשון בר-נוי
שמשון בר-נוי (19 בפברואר 1922 - 11 ביולי 1988) היה זמר ישראלי שנחשב לאחד מכוכבי הזמר הראשונים בישראל.
קורות חייו
נולד בשם פטר נוימן בברלין בשנת 1922. עלה לארץ ישראל בשנת 1939 במסגרת עליית הנוער, והתיישב באשדות יעקב. במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, ולחם במסגרת הבריגדה היהודית בגדוד מס' 2. הוא השתחרר מן הצבא הבריטי בספטמבר 1946 בדרגת לוטננט. במלחמת העצמאות היה מפקד פלוגת נועם בחטיבת עציוני. הוא עבר קורס צניחה בצ'כוסלובקיה, ובחודש ספטמבר 1948 כאשר הוקמה יחידת הצנחנים הראשונה בצה"ל, במחנה אחוזה על הר הכרמל, פיקד בר-נוי (באותם ימים נוימן) על פלוגה ג'.
בימיה הראשונים של מדינת ישראל היה בר-נוי לכוכב זמר, והתייחד בקול הבריטון הרועם שלו. הוא נמנה עם האמנים הראשונים שזכו לחוזה הקלטות בחברת התקליטים "הד ארצי". על שיריו המצליחים נמנו "הורה נהלל" ("משתמט אני הייתי"), "יש לי כנרת", "שלכת" ("עמוק עמוק העצב בעיניים") ו"את חכי לי ואחזור". בר-נוי נחשב לאהוב ההתיישבות העובדת, בניגוד לבן זמנו ישראל יצחקי, שנחשב לאיש "החוגים הסלוניים". השניים שלטו בזירת הזמר הפופולרי בראשית שנות החמישים. להיטו הידוע ביותר של בר-נוי, שמילותיו הקודרות תואמות את קולו הייחודי, הוא "מי מכיר את האיש שבקיר" (1955), שכתב יהודה פרדיס, יצא כסינגל וזכה להצלחה רבה. במשך תקופה מסוימת שימש בר-נוי כאחראי על הבידור באוניות הנוסעים של חברת "צים". ב-1956 הופיע בסרטו של נתן אקסלרוד, דן וסעדיה.
בסוף שנות החמישים עבר בר-נוי לגור בארצות הברית, המשיך להופיע לזמן קצר, אולם לבסוף פרש מעסקי הבידור ופתח עסק למכירת מכוניות. מיעט לבקר בישראל. ב-1986 הגיע ארצה כדי להתארח בתוכנית "חיים שכאלה" עם יפה ירקוני, שם ביצע איתה את דואט העבר שלהם, "קרה זה רק הפעם". המפגש הפתאומי בין השניים נחשב מרגעי השיא בתוכנית. זמן קצר אחר-כך עבר להתגורר בקנדה, שם נפטר בגיל 66 מדום לב. הוא הותיר אחריו שתי בנות בישראל ואת אשתו פני בקנדה.
בשנת 2009 יצא לאור לראשונה אוסף משיריו, "האיש שבקיר", על גבי תקליטור. השיר "מי מכיר את האיש שבקיר" מושמע עד היום וזכה לביצועים של אורלי זילברשץ בנאי באלבום "הקברט של מירנדה", של ברי סחרוף באלבום "הכל או כלום" וכן לביצוע של מרסדס בנד במיזם "צו השעה" בשנת 2020.
ליאו דובואה
ליאו מישל ג'וזף קלוד דובואה (בצרפתית: Léo Michel Joseph Claude Dubois; נולד ב-14 בספטמבר 1994) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת המגן הימני בגלאטסראיי.
קריירת מועדונים
דובואה, התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות ובגיל 14 הצטרף לקבוצת הנוער של נאנט. בקיץ, דובואה הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון, וב-9 במאי 2015, דובואה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 לבורדו.
ביולי, דובואה חתם באולימפיק ליון לארבע שנים.
קריירה בינלאומית
במאי, דובואה זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת. ב-2 ביוני 2019, דובואה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–2 ל.
דובואה נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020.
...Baby One More Time Tour
הוא סיבוב ההופעות הראשון של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס. סיבוב ההופעות נועד לקדם את אלבום הבכורה של ספירס, ...Baby One More Time. במהלך סיבוב ההופעות הופיע ספירס בארצות הברית ובקנדה. סיבוב ההופעות הוכרז במרץ 1999, כשלושה חודשים לפני תחילתו.
כריס ברודריק
כריס אלן ברודריק (באנגלית: Chris Alan Broderick; נולד ב-6 במרץ 1970 בלייקווד שבקולורדו, ארצות הברית) הוא מוזיקאי, גיטריסט הפועל תחת מספר להקות, ביניהם להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת'. הוא נודע כנגן גיטרת 7 מיתרים.
רקע
ברודריק החל להתאמן על הגיטרה בגיל 11, תחומי ההתעניינות שלו כללו מוזיקה קלאסית, רוק, ג'אז ובלוז. ברודריק ניגן בעיקר על גיטרות חשמליות וקלאסיות אך גם למד לנגן על פסנתר ואף על כינור. ברודריק מחזיק תואר במוזיקה קלאסית שקיבל מאוניברסיטת דנבר.
מגאדת'
אחרי שגיטריסט להקת מגאדת' גלן דרובר עזב את הלהקה, אחיו שון המליץ על כריס ברודריק כמחליף אפשרי. דייב מאסטיין, סולן הלהקה, צפה בהתרשמות בהקלטה של ברודריק מנגן ויצר עמו קשר, כעבור כשבועיים צורף ברודריק ללהקה כחבר רשמי.
אחרי מגאדת'
ברודריק פרש ממגאדת' בגלל חילוקי דעות מוזיקליים, הצטרף ללהקת Act of Defiance יחד עם שון ומקומו במגאדת' התפנה עבור הגיטריסט הברזילאי קיקו לוררו
קונצ'ורפטור
קונצ'ורפטור (שם מדעי: Conchoraptor; משמעות השם: "שודד קונכיות") הוא סוג של דינוזאור בעל מקור קשיח אשר חי בסוף הקרטיקון במדבר גובי שבמונגוליה לפני 70-66 מיליון שנה ונכחד בהכחדת הקרטיקון הגדולה.
מאפיינים
אובירפטור זה הגיע לאורך 1-2 מטר בלבד ובניגוד לחבריו למשפחה הוא היה חסר כיפה גדולה לראשו. הוא היה בעל מקור קרני דמוי-תוכי וחסר שיניים שאיתו כנראה פיצח בחוזקה צדפות ורכיכות נוספות. הגוף עצמו היה בעל עצמות רכות יותר והוא היה בעל זרועות ארוכות ורגליים ארוכות. כמה חוקרים סברו שסוג זה היה פרט של אובירפטור צעיר שעדיין לא גידל כיפה מושלמת אך דעה זו נשללה.
באותה תקופה בה חי המדבר המונגולי היה לח בהרבה וזרמו בו נהרות קדומים, בהם אולי היו מיני רכיכות. בנוסף חיו בהם מיני דינוזאורים צמחוניים גדולים כמו הזאורולופוס, טרכיאה וסאיצ'נייה, טרודוניים ודרומאוזאוריים מהירים וטורפים גדולים כמו הטרבוזאורוס והאליוראמוס. כל אלה נכחדו לפני 66 מיליון שנה.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
ואוה
אדבלדו איזידו נטו (בפורטוגזית: Edvaldo Izidio Neto; 12 בנובמבר 1934 – 19 בינואר 2002) מוכר יותר כואוה (Vavá), היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בנבחרות ברזיל שזכו במונדיאל 1958 ומונדיאל 1962. ואוה נחשב לאחד החלוצים הגדולים בתקופתו, ותרומתו הייתה גדולה במיוחד לשתי הזכיות הראשונות של ברזיל במונדיאל.
ביוגרפיה
לוואוה היה חלק עיקרי בזכייתה של נבחרת ברזיל במונדיאל 1958. במשחק מול נבחרת ברית המועצות הבקיע שני שערים לרשתו של לב יאשין, ובכך ברזיל עלתה לסיבוב הבא. במשחק הגמר מול נבחרת שוודיה הבקיע צמד נוסף, והוא סיים את הטורניר עם 5 שערים בסך הכל.
במונדיאל 1962 נאלץ ואוה להסתגל למשחק עם חלוצים שונים מפלה, לאחר שזה נפצע במשחק השני. ואוה, ששיחק לצד אמרילדו וגארינצ'ה, הבקיע ארבעה שערים בטורניר, אשר כולם באו בשלבים הסופיים של הטורניר, ואחד מהם היה במשחק הגמר מול נבחרת צ'כוסלובקיה.
ואוה הוא אחד מחמישה שחקנים שכבשו בשני משחקי גמר מונדיאל שונים. את ההישג הוא חולק עם פלה, פול ברייטנר, זינדין זידאן וקיליאן אמבפה.
ארטם בסדין
קריירה
בסדין שיחק בכמה קבוצות נערים בעיר הולדתו חרקוב. בשנת 2012 התקבל לקבוצת הנערים של המועדון מטאליסט חרקוב. בעת משחקיו בקבוצה נצפה על ידי ציידי הכישרונות ממועדון דינמו קייב וקיבל הצעה לעבור לקייב. בקיץ 2013 החל לשחק בקבוצה הצעירה (עד גיל 19) של דינמו קייב. במקביל למשחקו בקבוצת הנוער שותף גם במשחקי קבוצת המילואים של דינמו קייב. בשנת 2015 הושאל לקבוצת מטאליסט חרקוב למשך 10 חודשים. לאחר חזרתו לדינמו - שולב בהרכב של הקבוצה הבוגרת.
נבחרת
בסדין שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בתחילת 2011 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה. לאחר 5 משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
הוא שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים. שותף ב15 משחקים והבקיע 3 שערים. מנבחרת הנוער המשיך בסדין לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 9 משחקים, הבקיע 4 שערים.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק בסדין מאז נובמבר 2016. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק הידידות מול. את שערו הראשון הבקיע ביוני 2017 בעת משחק מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
חדשיניים
חדשיניים (שם מדעי: Monodontidae), משפחת של לווייתני שיניים הכוללת שני מינים, שניהם יחידים בסוגם:
שני המינים החיים ייחודיים במראה החיצוני שלהם: הלבנתן לבן כולו, ולזכרי החדשן יש חט מסולסל היוצא מפיהם.
גודלם של החדשיניים בינוני. אורכם נע בין שלושה לחמישה מטרים. חוטמם קטן מאוד. הם חסרי סנפיר גב, אולם במקומו יש להם גבשושית קטנה לאורך גבם. סנפירי החזה גדולים. הם מפיקים מגוון של קולות, ובדומה ללווייתנאים אחרים - הם משתמשים באקולוקציה על-מנת לנווט.
החדשיניים ניזונים מדגים, מרכיכות ומסרטנאים קטנים. ההיריון נמשך בין 14 ל-15 חודשים, ובסופו ממליטה הנקבה על-פי רוב גור יחיד. הגורים נגמלים מיניקה רק בגיל שנתיים, ומגיעים לבגרות מינית רק בגיל חמש עד שמונה שנים. הם חברתיים, ונעים בקבוצות שמונות מספר פרטים, ושעשויות להגיע לגודל של מאות פרטים.
מיון
מבין משפחות לווייתני השיניים, החדשיניים מקורבים ביותר לדולפיניים ולפוקניים. לפי מחקרים מולקולריים, נראה כי הפוקניים והחדשיניים התפצלו מהענף המרכזי לפני כ-11 עד 15 מיליוני שנים.
רפאל ניר
רפאל ניר (9 בספטמבר 1930 - 21 באוגוסט 2012) היה פרופסור במחלקה לתקשורת ועיתונאות ובית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוג לפוליטיקה ותקשורת במכללת הדסה ובבית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה.
חייו ופועלו
רפאל ניר נולד בהמבורג שבגרמניה כרפאל (רלף) שטראוס. אביו היה רופא ופעיל מאוד בתנועה הציונית בגרמניה. בשנת 1936, ימי גרמניה הנאצית, עלתה המשפחה לארץ ישראל והתגוררה בפתח תקווה. רפאל למד בבית הספר היסודי פיק"א בפתח תקווה ואחר כך בגימנסיה הריאלית בלפור בתל אביב. אחרי מלחמת העצמאות ושירות בצבא הקבע הגיע לירושלים כדי ללמוד באוניברסיטה העברית. מאחר שהתעניין בהוראת השפה העברית לעולים חדשים בחר ללמוד לתואר הראשון בלשנות עברית ומקרא. לתואר השני למד לשון עברית וחינוך, ואת עבודת הגמר שלו על הניקוד הארץ-ישראלי הגיש לפרופ' זאב בן-חיים. את עבודת הדוקטורט הכין בהדרכתם של הפרופסורים חיים מנחם רבין וצבי אדר. נושא העבודה היה "הניב בחינוכו הלשוני של תלמיד בית-הספר התיכון בישראל".
בין השנים 1967–1980 כיהן ניר כסגן מנהל בית ספר לחינוך של האוניברסיטה העברית, כשהפרופסורים עקיבא ארנסט סימון ואחריו שלמה פוקס היו מנהלי בית הספר. בשנים 1968–1975 היה ראש החוג לחינוך ומרצה בכיר בחינוך ובלשון עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 1970–1976 ייסד וניהל את המרכז לבלשנות שימושית באוניברסיטה העברית. בשנים 1975–1977 ניהל את המרכז הקדם-אקדמי.
בשנת 1980 התמנה לפרופסור חבר בחוגים לתקשורת ולחינוך באוניברסיטה העברית. בשנת 1990 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1998 פרש מן ההוראה באוניברסיטה העברית, ובשנים 1999–2008 נמנה עם סגל בית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה ויו"ר ועדת ההוראה שלה.
בשנים 1983–1986 כיהן כנשיא האגודה הישראלית לבלשנות שימושית (איל"ש).
בשנים 1981–1992 ניהל סדנאות שנתיות בנושא "הוראת הלשון העברית וספרותה" במרכז הבין-ארצי להוראת תרבות ישראל באוניברסיטאות שבחסות נשיא המדינה. בשנות ה-80 וה-90 של המאה העשרים עמד בראש ועדת המקצוע העליונה ללשון העברית מטעם משרד החינוך והתרבות. בשנים 1998–2000 כיהן כיו"ר הוועדה להכנת תוכנית לימודים בלשון העברית למכללות לחינוך.
שימש פרופסור-אורח וחוקר-אורח באוניברסיטת ויסקונסין (ארצות הברית), באוניברסיטת היידלברג (גרמניה) ובמכון למדעי היהדות שלידה, וכן בסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק, ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הקים את החוג לתקשורת במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין בירושלים, ועמד בראשו בשנים 1994–1999.
היה חבר במספר ארגונים: האגודה הישראלית לבלשנות שימושית (איל"ש) שאותה הקים, האגודה הישראלית לתקשורת, האגודה הישראלית לחקר שפה וחברה, האגודה האמריקאית של פרופסורים לעברית, האגודה הבינלאומית לחקר הקריאה ועוד.
רפאל ניר נישא למרים לבית מזרחי-מעוז ולהם בן, אוֹרי ניר (היה עיתונאי בהארץ ושליח העיתון בארצות הברית), ובת, עינת. הבן הבכור, עופר ניר, שהיה בין מייסדי בית הספר לאמנויות בירושלים ושחקן בתיאטרון החאן, נפטר בשנת תשנ"ה.
תחומי המחקר העיקריים
בתחום החינוך הלשוני חקר רפאל ניר את דרכי הוראת העברית כשפת אם וכשפה נוספת. ערך מחקרים בתחומי הבנת הנקרא. בתחום הבלשנות העברית חקר התפתחויות סמנטיות, לקסיקולוגיות ולקסיקוגרפיות בעברית החדשה, בתוכן את דרכי היצירה של מילים חדשות.
בתחום התקשורת חקר היבטים שונים של השיח הציבורי והעיתונאי תוך התמקדות בלשון העיתונות. כן פרסם מחקר על כתוביות התרגום בסרטי טלוויזיה. חקר היבטים שונים של טקסטים זעירים, בתוכם פתגמים, סיסמאות פוליטיות, סיסמאות פרסומת, כותרות-תוכן ודבקיות-פגוש.
הוראת העברית כלשון אם בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה
מטרת ספר זה, שראה אור בשנת תשל"ד 1974, הייתה להתוות עקרונות להוראת לשון-האם בבתי הספר בישראל בהתאם לגישות המודרניות להוראת שפה. בספרו הוא גם מציע דרכים מעשיות למימושן. דרכי ההוראה המוצעות בספר נחשבו בשעתו למהפכניות. הוא הציע לחזק את היסוד התיאורי (הדסקרפטיבי) בהוראת השפה העברית, שנטתה להדגיש יתר על המידה את ההיבט הנורמטיבי הטהרני. בין השאר הציע ללמד את התלמידים את דרכי התצורה של המילים, כדי שיתפשו את השפה כדינמית וכמתאימה עצמה לרוח התקופה. הוא המליץ לדון עם התלמידים בדרכי הקליטה של מילים וביטויים מלועזית ולשוחח עמם על חידושי האקדמיה ללשון העברית. ניר טוען שאין לעסוק רק בניתוח של מילים בודדות מחוסרות הקשר, אלא לבחון גם צירופי מילים ואת ההקשר הרחב. ניר דן ביחסים שבין לשון לחשיבה בהוראת השפה. בספר זה מצביע ניר על כך שיש לשים דגש בלימוד אוצר המילים והעשרתו ובמיוחד לטפל בהיבטים סמנטיים - תחום שממעטים לעסוק בו.
סמנטיקה של העברית החדשה
ספר זה, שראה אור בשנת תשל"ח, היה בין הראשונים שתיארו את הסמנטיקה העברית - תחום שהיה חדש יחסית ועניינו חקר המשמעויות של מילים וביטויים וגלגוליהן. בספר זה בודק ניר את הלקסיקון של העברית החדשה באמצעות תבחינים (קני מידה) המקובלים בתאוריות חדשות של הסמנטיקה.
מבוא לתורת הלשון; מבוא לבלשנות
סדרת חמשת ספרי הקורס "מבוא לתורת הלשון" שבהוצאת האוניברסיטה הפתוחה ראתה אור לראשונה בשנת 1981. בשנת 1989 פורסמה מהדורה מעודכנת ומורחבת בשם "מבוא לבלשנות". הספרים מציגים את עיקריה של הבלשנות הכללית, תוך זיקה מיוחדת ללשון העברית ולדקדוקה. הספר על הפונטיקה נכתב בידי הפרופסור אשר לאופר.
סמנטיקה עברית – משמעות ותקשורת
סדרה של שלושה ספרי הקורס של האוניברסיטה הפתוחה ראתה אור בשנת 1989. בספרים אלו נעשה ניסיון לשלב את תורת המשמעויות עם פרגמטיקה לשונית, תוך יישומן לעברית בת-ימינו.
מושגים בבלשנות שימושית
הספר ראה אור בשנת תשל"ט ובו מנתח ניר מושגים שונים בבלשנות היישומית. תחום זה היה חדש יחסית, ולאחר הקמת המרכז לבלשנות שימושית באוניברסיטה העברית עלה הצורך להסביר מושגים הקשורים לתחום ולבחון את החלתם על השפה העברית.
לשון, מדיום ומסר: עיונים בסגנון וברטוריקה של התקשורת ההמונית בישראל
ספר זה יצא לאור בשנת 1984 והוא עוסק בשיח התקשורת. הספר מנסה לבחון את הסגנון ואת הרטוריקה של העיתונות הכתובה והמשודרת וכולל גם דיון בפרסומת. בין נושאי הספר: ייחודה של לשון כלי התקשורת, הידיעה העיתונאית, הכותרות לסוגיהן, התרגום בסרטי טלוויזיה. ניר מנסה, בין השאר, ליישם הבחנות ודרכי ניתוח המקובלים בתורת הספרות ולהשתמש בהן להבנת לשון התקשורת.
דרכי היצירה המילונית בעברית בת-זמננו
ספר זה ראה אור בשנת תשנ"ג 1993 בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה. הוא עוסק בלקסיקולוגיה ובחקר התצורה של מילים בעברית ישראלית ובחידושים באוצר המילים. בספר זה הוא דן בגזירה המסורגת המאפיינת את העברית הקלאסית וכן בגזירה הקווית לסוגיה, המקובלת בעברית בת-ימינו בהשפעת דרכי התצורה בשפות לועזיות. הוא הראה שהגזירה הקווית מאפיינת את העברית החדשה, הרבה יותר מכפי שסברו. בגזירה המסורגת הכוונה היא ליצירת מילים משורש פלוס משקל או בניין. היצירה הליניארית של מילים חדשות מתאפיינת בצירוף קווי של יסודות לשוניים בכמה צורות: פרֶפיקסציה – צירוף תחילית לבסיס המילוני, למשל "תת-מקלע", "אלחוטי"; סוּפיקסציה – צירוף סופית לבסיס, למשל "בנקאי", "תיקייה"; מצמָד (הֶלחֵם) – צירוף של שני בסיסים (לעיתים תוך השמטה של הגאים), למשל "רכֶּבל", "מדרחוב".
פרסם כמאתיים מאמרים מדעיים. מאמרים אחדים, בעברית ובאנגלית, כתב ניר בשיתוף עם חוקר התקשורת, הדוקטור יצחק רועה, שבהם מחקרים על דרכי מסירת הדיבור בחדשות ברדיו ובעיתונות. בדרכי הציטוט ניכרת במקרים רבים עמדת המספר או המדווח. בשיטות הניתוח הם השתמשו בכלים המקובלים בביקורת הספרותית, ויישמו אותם למחקר השיח של התקשורת העיתונאית.
מחקריו האחרונים
בשנותיו האחרונות עסק ניר בעיקר ביחסים שבין לשון ותרבות (כולל התרבות העממית). הוא חיבר חמישה ערכים לאנציקלופדיה "זמן יהודי חדש", בתוכם מבוא לפרק "העברית ולשונות היהודים" (ביחד עם רוביק רוזנטל;
חיבר מבוא למילונו של רוביק רוזנטל "מילון הסלנג המקיף" בשם "השירה של האדם הפשוט" . כן כתב מספר מאמרים על ההתפתחויות בלקסיקוגרפיה של העברית החדשה. לדוגמה: "השפעות סוציו-לשוניות על הלקסיקוגרפיה בדורנו", . במחקריו על הטקסט הזעיר עסק בשימושים השונים ובאימפקט של טקסטים קצרים מאוד, כגון: סיסמאות תעמולה ופרסומת, פתגמים, כותרות, גרפיטי, דבקיות רכב וכיוצא בזה. ניר ניתח את המבנה והסמנטיקה של הטקסטים הללו, ובעיקר את השימוש בהם בשיח הציבורי .
אלאדין (סרט, 1992)
אלאדין (באנגלית: Aladdin) הוא סרט אנימציה שהופק על ידי חברת וולט דיסני, בוים על ידי ג'ון מוסקר ורון קלמנטס והוא מבוסס על האגדה המזרח-תיכונית "אלאדין ומנורת הקסמים" מתוך "סיפורי אלף לילה ולילה". זהו הסרט ה-31 שהופק על ידי החברה.
"אלאדין" יצא לאקרנים ב-25 בנובמבר 1992 וזכה בעיקר לביקורות חיוביות, פרט לביקורות בחברה הערבית בהן נטען שהסרט גזעני. "אלאדין" היה הסרט המכניס ביותר ב-1992, כשגרף הכנסות של 217 מיליון דולר בארצות הברית ו-504 מיליון דולר בעולם. הסרט זכה בפרסים רבים, רובם עבור הפסקול.
בשנת 2019 יצאה לסרט גרסת לייב אקשן בבימויו של גאי ריצ'י בעלת אותו השם.
עלילה
ג'אפר, יועצו של הסולטאן בעיר אגרבה (עיר דמיונית), מנסה להשיג ממערת הקסמים מנורת שמן קסומה המכילה ג'יני המסוגל להגשים את משאלותיו. לאחר שראה את ניסיונו של גנב קטן להיכנס למערה, ג'אפר והתוכי שלו, יאגו, מגלים שרק אדם מיוחד המכונה על ידי שומר המערה "יהלום בלתי מלוטש" יכול להיכנס למערה.
יסמין, בתו של הסולטאן, מתוסכלת מחייה בארמון ובורחת לשוק של אגרבה. שם היא פוגשת בנער אשפתות בשם אלאדין והקוף שלו, אבו. השניים מגלים שיש להם הרבה מן המשותף. כאשר אלאדין נעצר על גנבה, יסמין מצווה לשחררו, אבל ג'אפר משקר לה שאלאדין הוצא להורג.
במסווה של איש זקן, ג'אפר משחרר את אלאדין מהכלא ומוביל אותו ואת אבו למערת הקסמים. ראש המערה הדומה לטיגריס אומר שאסור לגעת בכלום חוץ מהמנורה. אלאדין ואבו הקוף נכנסים למערה, שם מרבד קסמים מנחה אותם למנורה. ניסיונו של אבו לגנוב אבן אֹדֶם גורם למערה להתחיל לקרוס, אולם המרבד מעיף אותם לכניסה. כשאלאדין מוסר לו את המנורה, ג'אפר מנסה להרוג אותו, אבל אבו הקוף נושך את ג'אפר בידו ומקבל את המנורה בחזרה כשהוא, המרבד ואלאדין נופלים חזרה לתוך המערה כשהיא נסגרת.
במערה שקרסה אלאדין משפשף את המנורה, ומשחרר באופן בלתי צפוי ג'יני שמגלה לאלדין שהוא יעניק לו שלוש משאלות, חוץ מאשר לרצוח, לגרום למישהו להתאהב או להחיות את המתים. אלדין מערים על ג'יני וגורם לו לשחרר אותם מן המערה ללא שימוש במשאלה. בעוד אלאדין שוקל את משאלותיו, ג'יני מודה שהוא היה רוצה להיות חופשי, שכן הוא אסיר במנורה שלו. אלאדין מבטיח לשחרר את השד במשאלה האחרונה שלו. לאחר שמדבר על יסמין עם ג'יני, אלאדין מחליט להשתמש במשאלה הראשונה שלו על מנת להפוך לנסיך כדי שיוכל לחזר אחרי יסמין.
אלאדין חוזר לאגרבה בדיוק כשג'אפר מנסה להערים על סולטאן לסדר נישואים בינו לבין יסמין. כשאלאדין עושה תהלוכה בארמונו של הסולטאן כ"הנסיך עלי", יסמין דוחה את עלי כמחזר. למרות הצעתו של ג'יני שאלאדין יספר לנסיכה מי הוא באמת, אלאדין נשאר נסיך נעים ההליכות, ולוקח את יסמין ברחבי העולם על מרבד הקסמים. במהלך הנסיעה, יסמין חושפת את עלי כאלאדין, ודורשת ממנו את האמת. אלאדין במקום זה בודה סיפור שלפעמים הוא מתלבש כהמוני כדי לברוח מהחיים בארמון. בני הזוג מתנשקים כשאלאדין מחזיר אותה הביתה.
לאחר מכן אלאדין נתפס על ידי ג'אפר ומושלך לים, אבל ג'יני מציל אותו כמשאלה השנייה שלו. אלאדין חוזר לארמון וחושף את המזימה של ג'אפר; וג'אפר בורח ותוך כדי הבריחה הוא מבחין שהמנורה ברשותו של הנסיך עלי, ומבין שהוא אלאדין. כשאלאדין ספקני לגבי חשיפת זהותו האמיתית בפני יסמין, יאגו גונב את המנורה של ג'יני ומביא אותו לג'אפר, אשר הופך לאדון החדש של ג'יני. ג'אפר משתמש בשתי המשאלות הראשונות שלו על מנת להפוך לסולטאן ולקוסם החזק ביותר בעולם. באמצעות הכוחות החדשים שלו, ג'אפר חושף את אלאדין כנער אשפתות ומגלה אותו ואת אבו אל שממה קפואה.
אלאדין משתמש במרבד הקסמים כדי לחזור לאגרבה, שם ג'אפר כלא את יסמין והסולטאן כעבדים שלו. יסמין מסיחה את דעתו של ג'אפר כשהיא מעמידה פנים שהיא התאהבה בו בגלל בקשתו של ג'אפר מהג'יני, כאשר אלאדין מנסה לגנוב בחזרה את המנורה, אבל ג'אפר מעמת אותו. הוא כולא את יסמין בשעון חול גדול והופך את עצמו לקוברה ענק. כשג'אפר לוכד את אלאדין בזנב שלו, הוא מתגאה בהיותו "החזק ביותר עלי אדמות", מה שגורם לאלאדין לצעוק כי ג'יני חזק יותר. לנוכח ההבנה הזאת, ג'אפר משתמש במשאלתו האחרונה להיות הג'יני החזק ביותר בעולם, מבלי לדעת שהג'יני הוא עבד למנורה שלו. ג'אפר הופך לג'יני כל יכול אך חסר רצון חופשי, נשאב לתוך מנורה שחורה, וגורר את יאגו איתו. ג'יני מעיף את המנורה אל מערת הקסמים.
לאחרי שאלאדין מבין שהוא לא יכול להתיימר להיות מישהו שהוא לא, הוא מחליט לקיים את הבטחתו ומבקש במשאלתו האחרונה שג'יני יהיה חופשי. הסולטאן רואה את אהבתה של יסמין לאלאדין, ומשנה את החוק על מנת לאפשר לה להתחתן עם מי שהיא מוצאת ראוי. ג'יני עוזב על מנת לחקור את העולם ואלאדין ויסמין חוגגים את אירוסיהם.
סרטי המשך וספין-אוף
בעקבות ההצלחה של הסרט הופק סרט המשך ישר לווידאו הנקרא "שובו של ג'אפר" בשנת 1994. סרט ההמשך מתאר דמות חדשה, אביס מאל, המדובב על ידי ג'ייסון אלכסנדר, וכל צוות השחקנים של הסרט המקורי חזרו, חוץ מוויליאמס שהוחלף על ידי דן קסטלנטה, ודאגלס סיל שהוחלף על ידי ואל בטין. העלילה מתמקדת בעיקר בג'אפר הרוצה לנקום באלאדין. עם זאת, הפעם כשיאגו לצד אלאדין, אביס מאל הופך לעוזרו החדש של ג'אפר. זמן קצר לאחר "שובו של ג'אפר", סדרת טלוויזיה על אלאדין שודרה בטלוויזיה. הפרקים התמקדו בהרפתקאותיו של אלאדין לאחר אירועי הסרט השני. בשנת 1996, סרט ההמשך האחרון, "אלאדין ומלך הגנבים", יצא בווידאו. הסיפור מסתיים כשאלאדין ויסמין עומדים להינשא ואלאדין מגלה שאביו עדיין חי, אבל הוא מלך הגנבים באגרבה. בסרט זה ויליאמס חזר לדבב את הג'יני.
הדמויות באלאדין לאחר מכן מופיעות בסדרה "הרקולס" בשנת 1999, כמו כן הופיעו בסרט "הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים" משנת 2007.
בשנת 2013 יצאה מחזמר "מעוות- סיפורו הלא נודע של הוואזיר המלכותי" שהוא פרודיה על הסרט.
משחקי וידאו
יחד עם יציאת הסרט יצאו שלושה משחקי וידאו שונים המבוססים עליו. המצליח ביותר מביניהם הוא קופרודוקציה בין וירג'ין ואולפני ההנפשה של וולט דיסני לסגה מגה דרייב בשם Disney's Aladdin שיצאה בשנת 1993, ואחר כך עברה המרה למחשב האישי, לגיים בוי ולגיים בוי קולור. במשחק זה עשרה שלבים - השוק, המדבר, גגות אגרבה (עם גאזים וראזול בתור בוסים), הצינוק, שלושה שלבים במערה, עולם הג'יני ושני שלבים בארמון עם קרב נגד יאגו ביניהם ולבסוף ג'אפר.
בשנת 1994 יצא משחק "אלאדין" לקונסולות גיים גיר ומאסטר סיסטם, שעקב אחר רצף העלילה באופן מדויק יותר.
סדרת הטלוויזיה הביאה השראה למשחק נוסף מבית Argonaut Games בשם "אלאדין ונקמתה של נאסירה" שיצא בשנת 2000 לפלייסטיישן ולמחשב האישי.
תיאטרון
בשנת 2014 הועלה בברודוויי מחזמר על פי הסרט, שבו ג'ונתן פרימן שדיבב את ג'אפר בסרט גילם אותו על הבמה במחזמר. כמו כן הוסרה דמותו של הקוף אבו, ובמקומו נוספו דמויות אנושיות בשמות בבקק, עומר וקאסים, שהיו אמורות להופיע בסרט.
יחסי סרי לנקה–רוסיה
יחסי רוסיה–סרי לנקה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לסרי לנקה.
היחסים במהלך התקופה הסובייטית
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם סרי לנקה ב-3 בדצמבר 1956. בשנת 1958, ברית המועצות וסרי לנקה חתמו על הסכם על שיתוף פעולה כלכלי וטכני. בשנת 1967 הם הקימו מפעל פלדה (כושר ייצור - 50,000 טון מלאי בשנה), מפעל צמיגים ומפעל לחומרי בנייה ליד קולומבו, כולם בסיוע ברית המועצות.
יחסים פוליטיים
במהלך המלחמה בין כוחות צבא סרי לנקה (ממשלת סרי לנקה) לבין הנמרים הטמילים, רוסיה עזרה לסרי לנקה על ידי מתן אימונים על טקטיקות שדה קרב לצבא סרי לנקה.
באו"ם, רוסיה תמכה בסרי לנקה כמעט בכל החלטה שהוצעה נגדם. הדבר הבולט ביותר היה במהלך השלבים האחרונים של מלחמת האזרחים בסרי לנקה בשנת 2009, כאשר מדינות אירופה יחד עם קנדה ומקסיקו הביאו הצעת הפסקת אש נגד צבא סרי לנקה. עם זאת, סין ורוסיה הטילו וטו על הצעת החוק. בהמשך, הצעת חוק נוספת לפשע מלחמה שהוגשה על ידי מדינות המערב נגד ממשלת סרי לנקה נתקלה בווטו של רוסיה וסין יחד עם מספר מדינות אחרות.
סרי לנקה הגיבה לטובת רוסיה במהלך המשבר האוקראיני, והכירה בדאגותיה של רוסיה כמוצדקות.
יחסים צבאיים
רוסיה עזרה לסרי לנקה להשיג נשק רוסי ממספר מדינות במהלך 30 השנים האחרונות. דוגמאות לכך היו מטוסי מיג-27, ומסוקי מיל מי-17 המשמשים את חיל האוויר של סרי לנקה וטנקי T-55/54, ונגמ"שים BTR-80 המשמשים את צבא סרי לנקה.
בשנת 2017, סרי לנקה הזמינה פריגטה מסדרת גפרד בשווי 158.5 מיליון דולר עבור חיל הים של סרי לנקה.
יחסים כלכליים
סרי לנקה ורוסיה הרחיבו לאחרונה את שיתופי הפעולה להרחבת סחר התה בין שתי המדינות. נכון לעכשיו, כ-17 אחוז מיצוא התה של סרי לנקה יוצא לרוסיה. התה בסרי לנקה מהווה 30% משוק התה ברוסיה. בשנת 2016 הגיעו לסרי לנקה 58,176 תיירים רוסים. מספר זה עולה בהדרגה בשנים האחרונות.
קול ישראל בערבית
קול ישראל בערבית (בערבית: صوت إسرائيل بالعربية, ידועה גם בשמה השני רשת ד'), הייתה תחנת רדיו ממלכתית ישראלית שנוסדה במסגרת קול ישראל בראשית ימי ישראל כמכשיר תעמולה כלפי ארצות ערב וכלפי ערביי ישראל ופעלה עד שנת 2017, אז נסגרה התחנה ונפתחה מחדש בתאגיד השידור הישראלי, תחת השם רדיו מַכַּאן.
היסטוריה
תחילה ערכו השידורים בערבית 45 דקות ביממה במסגרת הגל העברי. במהלך שנות ה-50 נקלטו לעבודה בתחנה עולים מארצות ערב שערבית הייתה שפת האם שלהם (למשל מוריס שמאס ונוספים). ב-1956 פוצלו הגל העברי והגל הערבי, ובמשך השנים נוספו שעות שידור לקול ישראל בערבית. בעשורים הראשונים לקיום המדינה שימשה התחנה גם ללוחמה פסיכולוגית. ככזו הייתה לכלי התקשורת הישראלי הראשון שפרסם ידיעה על מבצע מוקד - השמדת חילות האוויר הערביים ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים - בניגוד להוראות הצנזורה הצבאית.
משדר רשת ד' היה משדר הרדיו החזק ביותר בישראל, עם הספק של 1,200 קילוואט בתדר 738 קילוהרץ. המשדר פעל שנים רבות באתר השידור "הלל" הסמוך ליישוב קדימה והשידורים נקלטו היטב בכל המזרח התיכון, השידורים כיסו אף את כל השטח שבין פקיסטן ותוניס ובין דרום רוסיה לאתיופיה. עקב מחדל ותכנון לקוי של היישוב צורן, נבנה היישוב קרוב מדי לאתר השידור, ולבסוף נסגר אתר "הלל" בסוף 2003 בעקבות לחץ תושבי צורן שחששו מעוצמת שידור הקרינה האלקטרומגנטית מהאתר. יחד עם סגירת משדר רשת ד' נסגר גם משדר רשת א' שפעל באתר. כיום שידורי התחנה כמעט ואינם נקלטים מחוץ לגבולות ישראל (פרט לשידורים באינטרנט ובלוויין), וגם באזורים שונים בתוך ישראל ישנם קשיי קליטה. עם סגירת המשדר איבדה מדינת ישראל את אחד ממכשירי התעמולה החשובים ביותר שהיו לה. עקב אמינותו של המשדר החזק ואמצעי הקליטה הפשוטים שנדרשו לקליטת השידורים נוצלו השידורים על ידי המוסד ושירות הביטחון הכללי להעברת מסרים לסוכנים במדינות ערב. לדוגמה: מוניר רדפא, טייס חיל האוויר העיראקי אשר ערק לישראל ב-16 באוגוסט 1966 עם מטוסו מסוג מיג 21, קיבל מישראל את האור הירוק ליציאה מעיראק בהודעה מוצפנת באמצעות שידורי קול ישראל בערבית.
בתקופה שבה נקלטו שידוריה במדינות ערב, זכתה רשת ד' לשיעורי האזנה גבוהים, והיא נחשבה לאמינה במיוחד. כך, למשל, אמר מאזין בערב הסעודית לכתב העיתון "אל בילאד" ב-1964 כי. מאזין אחר טען כי.
עד סגירת המשדר המרכזי, קבעו סקרי ה-BBC כי קול ישראל בערבית הייתה התחנה הזרה הראשונה בדירוג ההאזנה. בירדן ההאזנה הייתה 50%, ובמצרים 14%. אחת התוכניות הפופולריות ביותר הייתה "רופא מאחורי המיקרופון" שיזמה והגישה אילנה בצרי, ובה השיבו רופאים מומחים למאזינים מכל רחבי המזרח התיכון שבקשו ייעוץ. באמצעות התוכנית הגיעו לטיפול רפואי בארץ פונים רבים ממדינות ערב.
מאז שנות ה-80 צומצם היקף שידורי התעמולה בתחנה, והוגדל היקף שידורי האקטואליה. בעת סיום השידורים בשנת 2017 השידורים נמשכו ברציפות 24 שעות ביממה, וכללו חדשות, יומנים, מוזיקה ותוכניות בתחומים מגוונים כגון: כלכלה, חברה, תרבות, דת וספורט. נאדר אבו תאמר הקים מוקד התנועה. בתחנה הועסקו עשרות עובדים, ערבים ויהודים, בירושלים, במודיעין, בחיפה ובבאר שבע. מנהל התחנה האחרון היה יאסר עטילה, בן העדה הדרוזית.
בסוף תקופת רשות השידור
גם בשנותיה האחרונות של רשות השידור, למרות בעיית המשדרים, נהנתה רשת ד' מפופולריות לא מבוטלת בציבור הפלסטיני והערבי (יותר ויותר מאזינים קלטו את השידור דרך אתר האינטרנט של התחנה). הפרשן הפלסטיני תופיק אבו שומר ניתח את הסיבות לכך במאמר שפרסם בעיתון "אל קודס אל ערבי" היוצא לאור בלונדון. בין הסיבות שהזכיר:
בעקבות אירועים דרמטיים כמו המשט לעזה (2010) וההפיכה במצרים (2011) קרס אתר האינטרנט של קול ישראל בערבית, כתוצאה מריבוי כניסות של גולשים.
סינדי כהן
סינדי כהן (באנגלית: Cindy Cohn; נולדה ב-30 בנובמבר 1963) היא עורכת דין יהודייה-אמריקאית לזכויות אזרחיות המתמחה בדיני הפרת פרטיות, פשעי אינטרנט וזכויות אלקטרוניות.
ביוגרפיה
כהן נולדה בדטרויט, שבמישיגן, ארצות הברית. למדה משפטים באוניברסיטת מישיגן. היא למדה לתואר ראשון באוניברסיטת איווה ובבית הספר לכלכלה של לונדון.
קריירה
לפני שהחלה בקריירת עריכת הדין, עבדה כשנה במרכז האו"ם לזכויות אדם בז'נבה.
בשנת 2000 מונתה ליועצת המשפטית של קרן החזית האלקטרונית, ובשנת 2015 מונתה למנכ"לית בפועל שלה. היא משמשת כחברת דירקטוריון העמותות "Human Rights Advocates" ו"Verified Voting Foundation".
משפטים מפורסמים
כהן ייצגה את דניאל ג'יי ברנשטיין ואת קרן החזית האלקטרונית במשפטם נגד מדינת ארצות הברית בתיק הקובל על איסור ייצוא קריפטוגרפיה מארצות הברית בשנים 1995–1997. התיק זכה לפרסום רב.
בין השנים 2002–2012 היא ייצגה את קרן החזית האלקטרונית בתובענה ייצוגית נגד חברת AT&T, בטענה כי החברה סייעה בצורה לא חוקית למעקבים של הסוכנות לביטחון לאומי האמריקאית, וסיפקה האזנות סתר ומכירת נתונים.
בשנים 2005–2007 הייתה שותפה בתביעה הייצוגית שהוגשה נגד חברת "Sony BMG" בשל אי שמירת ניהול הזכויות הדיגיטלי של לקוחותיהם. כמו כן הובילה בהתנדבות את התביעה נגד חברת "Diebold Nixdorf".
התזמורת הפילהרמונית של באפלו
התזמורת הפילהרמונית של באפלו היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא באפלו שבמדינת ניו יורק. אתר ההופעות העיקרי שלה הוא "אולם קליינהאוס", ציון דרך לאומי היסטורי. עונת הקונצרטים הסדירה שלה כוללת קונצרט גאלה, תוכנית מוזיקה קלאסית של רפרטואר ליבה, קונצרטים של מוזיקה קלאסית קלה, קונצרטים חינוכיים לנוער וקונצרטים למשפחה. בחודשי הקיץ, התזמורת מופיעה בפארקים ובאתרים שונים תחת כיפת השמיים במערב מדינת ניו יורק במופעי מוזיקה קלאסית ומוזיקה קלה ובקטעי אופרה ובלט בארטפארק במפלי ניאגרה בלואיסטון, ניו יורק.
קאמרון ביירד, פרדריק סלה וסמיואל קאפן ייסדו את התזמורת בשנת 1934. שמותיהם של ביירד וסלה מתנוססים כיום של שני הבניינים, שבהם פועלת מחלקת המוזיקה באוניברסיטה בבאפלו, ובניין המנהלה הראשי של האוניברסיטה נקרא על שם קאפן. הפילהרמונית של באפלו הופיעה בעונת 1935-36 בניצוח המנהל המוזיקלי לאיוש שוק ובשנת 1940, עם פתיחת אולם קליינהאוס, עברה לנגן בו.
המנהלים המוזיקליים בעבר כוללים את ויליאם שטיינברג, יוזף קריפס, לוקס פוס, מייקל טילסון תומאס וסמיון ביצ'קוב. בתקופת כהונתו של פוס, נחשבה הפילהרמונית של באפאלו לראשונה בעולם בביצועי מוזיקה סימפונית מן המאה ה-20. בתפקיד המנהל המוזיקלי הנוכחי מכהנת ג'ואן פאלטה, האישה הראשונה הנושאת במשרה זו. החוזה שלה תקף עד עונת 2011-12. רוברט פרנץ הוא מנצח הבית הנוכחי. התזמורת מנגנת גם תחת שרביטו של פול פרינגטון, המנצח עליה באירועים רבים במימון קהילתי בקליינהנס וברחבי ניו יורק המערבית. עוד מנצחים ידועי-שם ניצחו על התזמורת ובהם ליאונרד ברנשטיין, איגור סטרווינסקי, רייף ווהן ויליאמס, סר נוויל מרינר והנרי מנצ'יני. דוק סברינסן היה מנצח הבית של מופעי המוזיקה הקלה בשנות ה-90. ראוי לציון גם מנצח אחר של מופעי המוזיקה הקלה, מארווין האמליש, הנודע בעיקר בזכות המחזמר זוכה פרס פוליצר שלו, שורת המקהלה.
לווייתני מקור
לווייתני מקור או זִּיפְיוּסִיִּים (שם מדעי: Ziphiidae), משפחה בתת-סדרת לווייתני שיניים ובה לפחות 20 מינים. המשפחה כוללת שישה סוגים:
אבימימוס
אבימימוס (שם מדעי: Avimimus; מילולית: "מחקה עוף") הוא סוג של דינוזאור תרופוד מקבוצת האובירפטורוזאוריה שחי בסוף הקרטיקון לפני 70 מיליון שנה. הוא היה קרוב לאובירפטוריים ולקנגנתיים אך השתייך למשפחה עצמאית - אבימימיים (Avimimidae).
מאפיינים
מאובניו של האבימימוס נמצאו במונגוליה ותוארו ב-1981 בידי החוקר הרוסי סרגיי קורזנוב שהשתייך למין Avimimus portentosus. נמצאו מספר ממצאים מהסוג וב-2018 נתגלה מין נוסף - Avimimus nemegtensis.
דינוזאור זה היה קטן מאוד והגיע לאורך 1.5 מטרים. הוא היה בעל גוף קל משקל ונע על שתיים עם רגליים ארוכות בעלות שלושה טפרים בקצותיהן. היה לו צוואר ארוך ובקצהו ראש גדול בעל מקור וחלל עיניים גדול. בעבר סברו שהיה חסר שיניים אך בהמשך התגלו שיניים זעירות בבסיס המקור. לא ברור אם היה אוכל-כול, אוכל צמחים או אולי אוכל חרקים.
לווייתני מקור
הם ניחנים ביכולת בלתי רגילה לצלול למשכי זמן ארוכים - 20 עד 30 דקות בדרך כלל, ויש תיעוד אף לצלילה של 80 דקות- ולעומקים עמוקים ביותר: 1000 מטרים וייתכן שאף יותר מכך.
אבימימוס
מאפיינים
צורת הגוף והמקור שלו דמו לאלה של עוף ומכאן שמו. ייתכן מאוד שהיה מכוסה בנוצות כמו עוף אמיתי ואולי היה מאבות העופות. הוא חי במדבר גובי הקדום ובו ניזון ככל הנראה מטרף קטן, ונמלט במהירות מטורפים כמו הטרבוזאורוס הקטלני.
לווייתני מקור
זיפיוסיים נוטים להתרועע בקבוצות משפחתיות קטנות ונמנעים ממים רדודים. אזורים ידועים שבהם הם מתקהלים כוללים את המים העמוקים הלאה משפת המדפים היבשתיים וקרוב לתחתית של צורות נוף ימיות כהרים ימיים, קניונים, מדרונות ואיים אוקייניים כגון האיים האזוריים והאיים הקנריים. הם ניזונים בעיקר מדיונונים החיים במים עמוקים אך גם מדגים ומסרטנים.
אבימימוס
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
לווייתני מקור
בשל אזור המחיה שלהם ונטייתם לבצע צלילות ארוכות מאוד הם קשים מאוד לצפייה ומעט ידוע על מרבית המינים. אחדים טרם קיבלו שם או תיאור באופן רשמי, ואחרים ידועים רק משרידים שנמצאו אך מעולם לא נראו חיים. רק שלושה או ארבעה מתוך יותר מ-20 מינים ידועים באופן סביר. המינים לווייתן מקור ענק ביירד וזיפיוס חלול-חרטום נוצלו לצרכים מסחריים הלאה מחופי יפן והמין בקבוקף צפוני ניצוד באופן נרחב בחלקו הצפוני של האוקיינוס האטלנטי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
ערך (אתיקה)
באתיקה, המונח ערך מתייחס למדד של הערכת טיבו המוסרי של מעשה מסוים. תחום הידע העוסק בערכים נקרא "תורת הערך", או "אקסיולוגיה".
הגדרת הערכים
זיהוי ערכים יכול להיעשות בשלוש רמות; ברמה הראשונה תפקידו לסייע בהערכת מעשים שיסייעו ליכולת האדם לשרוד, לאור ההנחה המרכזית שהחיים הם ערך ראשון במעלה; ברמה השנייה תפקידו לסייע בהערכת מעשים שיסייעו ליכולתו של האדם להתקיים בכבוד; וברמה השלישית תפקידו לסייע בהערכת המאוויים אשר יסייעו ליכולתו של האדם לשגשג.
לאחר הגדרת הערכים, נבחרים כללי התנהגות המיועדים לקדם את השגתם של הערכים הללו. מאחר שכללים אלה מאפשרים את השגתם של הערכים, חובה לעשותם כנגזרת מהחובה לקיים את הערכים עצמם. ערך זה קריטריונים נתונים שנועדו להשוות בין טוב לרע.
כך או כך, עולם האקסיולוגיה (הלוגיה/לוגיקה של הערכים) זר לנו מאוד ומחקרו על גבול הבלתי אפשרי (ע"ס פרופ' י. ליבוביץ, קובץ מכתבים ותשובות).
בריגיטה טופט
באביב 1957, עם השלמת נסיגת צה"ל מסיני ועזה, נותר לממשלת ישראל לראות אם יישמר חופש השיט במצרי טיראן. ישראל החליטה להעביר במְצרים מטענים על גבי ספינות זרות שאינן נושאות דגל ישראל. הראשונה הייתה "בריגיטה טופט" שנחכרה על ידי חברת צים. הספינה השתייכה לחברת הספנות "יוטלנד" שבבעלותו של הדני יאנס טופט, שהעניק לה את שמה של בת אחותו אינגה טופט. ספינה אחרת ה"אינגה טופט" נשאה את שמה של בת משפחה אחרת.
הבריגיטה טופט בת 3,500 טון הטעונה במטען של חמניות ובוטנים ליצור שמן עברה ב-24 במרץ 1957 את המצרים ללא הפרעה והגיעה ב-25 במרץ לנמל אילת. ספינה של חיל הים יצאה לקראתה ועל סיפונה הציר השוודי בישראל, עיתונאים ישראלים ועיתונאי חוץ. עם עלותם לאונייה הוזמנו לתאו של הקברניט האנס לולק להרמת כוסית. הקברניט סיפר כי הספינה הפליגה מנמל קייפטאון בדרום אפריקה, עגנה בדרכה בג'יבוטי והגיעה למצרי טיראן בשעת ערב מוקדמת, אך הקברניט העדיף לעבור במצרים רק למחרת באור יום. אנשי צוות הספינה הוזמנו לקבלת פנים בבית החייל באילת.
מאילת הפליגה הספינה לנמלי אפריקה ואסיה כשהיא נושאת מטען של מלט ואשלג. חופש השיט במצרי טיראן הפך לעובדה. המצרים נשארו פתוחים בערבותה של ארצות הברית למעבר ספינות וסחורות לישראל במשך עשר השנים שלאחר מכן.
באחת מהפלגותיה הסדירות של הספינה לנמלי אסיה, בעת שהגיעה לנמל רנגון, פרקה בו מטען של מלט והעמיסה מטען של אורז, פרצה בה ב-21 במאי 1957 דליקה. במשך 7 שעות עמלו הכבאים להשתלט על האש וחדר המכונות של הספינה נפגע קשות.
תקרית רפי נלסון
ביולי 1957, בעת מעצרו של נלסון, עורר דבר המעצר סערה בינלאומית. האיגוד הבינלאומי של עובדי התחבורה פרסם בלונדון הודעה כי הוא "מודאג מאד" מהידיעות שמצרים עצרה ימאי ישראלי, שעבר בתעלת סואץ על סיפון אונייה דנית. ההודעה הוסיפה ואמרה כי הסיבה האמיתית למעצר הייתה כדי למנוע מישראל מלהכריז כי ישראלי עבר בתעלה. בסיום הודעה נאמר "יש להצטער על צעדה זה של ממשלת מצרים, ולמסקנות הנובעות מצעד זה יתנגדו כל יורדי הים בכל חלקי העולם החפשי".
קרב סואמוסאלמי
קרב סואמוסאלמי (בפינית: Suomussalmi) היה קרב שהתנהל בין פינלנד לבין ברית המועצות במהלך מלחמת החורף. קרב זה נמשך מ-7 בדצמבר 1939 עד 8 בינואר 1940. הקרב הסתיים בניצחון לפינלנד אל מול הכוחות הסובייטים העדיפים והגדולים מהם במספרם. בפינלנד, הקרב נחשב לניצחון הפיני החשוב והמשמעותי ביותר המסמל את מלחמת החורף.
התנהלות הקרב
ב-30 בנובמבר 1939, דיוויזיית חיל הרגלים ה-163 של ברית המועצות פלשה לפינלנד מצפון-מזרח והגיעה אל הכפר סואמוסאלמי. הסובייטים תכננו להגיע לעיר אואולו ולבתר את פינלנד לשני חצאים. בקרבת הכפר היה רק גדוד פיני אחד, שבעת הפלישה ישב בראטה הסמוכה לכפר.
הכפר סואמוסאלמי נפל לידי הסובייטים ב-7 בדצמבר, אך הפינים הרסו אותו לפני שנסוגו מהכפר, כדי למנוע מהכוחות התוקפים מזון ומחסה, והתקדמו לעבר האגמים ניסקנסלקה והאוקיפרה.
הלחימה העזה הראשונה החלה ב-8 בדצמבר, כאשר כוחות סובייטיים עדיפים החלו לתקוף את הכוחות הפינים ממערב לאגמים. ניסיון זה נכשל כישלון מר. לאחר מכן הסובייטים ניסו לכבוש את העיר פואולנקה, אך לא הצליחו להדוף או להניס את המגינים על העיר.
ב-9 בדצמבר הכוחות הפינים באזור תוגברו, וקולונל היילמאר סילאסוואו קיבל את הפיקוד עליהם. האחרון פתח בהתקפת נגד במאמץ לכבוש מחדש את הכפר סואמוסאלמי. כוחותיו התקדמו לעבר הכפר, לא הצליחו לגבור על הכוחות הסובייטים המגינים וספגו אבדות קשות.
ב-24 בדצמבר חידשו הכוחות הסובייטים את התקפתם, אך לא הצליחו לפרוץ את מערך ההגנה הפיני.
ב-27 בדצמבר, לאחר שהפינים תוגברו בשתי חטיבות נוספות, הם החלו לתקוף. הפעם, הם הצליחו להחזיר לשליטתם את הכפר והסובייטים נסוגו לעבר האגמים הקפואים מסביבו.
בשלב זה, דיוויזיית חיל הרגלים ה-44 של ברית המועצות הגיעה לאזור והתקדמה לכיוון סואמוסאלמי, אך נאלצה לשוב על עקבותיה. בין 4 ל-8 בינואר 1940, תקפו הפינים את הטור של הדיוויזיה, פיצלו את כוחותיה, והשמידו אותם בזה אחר זה. במהלך הלחימה נפל לידי הפינים ציוד כבד סובייטי רב. ההצלחה פינית הייתה בין היתר תוצאה של מודיעין מוצלח.
תוצאות הקרב
הקרב הסתיים בניצחון פיני מוחץ, שהעלה את המורל בקרב חיילי צבא פינלנד. הניסיון הכושל לפצל את שטח פינלנד עלה לצבא האדום במחיר כבד. הכוחות הסובייטיים שהשתתפו בקרב איבדו כמחצית מכוחם, וספגו 21–27 אלף הרוגים, פצועים ונעדרים. אבדות הצבא הפיני היו קלות יחסית. כ-800 הרוגים ונעדרים ו-1200 פצועים.
במהלך הקרב נפל בידי הפינים שלל רב, שכלל 43 טנקים, 71 תותחים, 260 משאיות, 1,170 סוסים , 29 מרגמות וציוד צבאי נוסף.
אלוור אלטו פיסל אנדרטה לזכר חיילי פינלנד שנפלו בקרב.
ניתוח הקרב
קרב סואמוסאלמי הדגים כיצד כוח קטן ומיומן, הנלחם בשטח הביתי שלו יכול לגבור על כוח עדיף ממנו במספרים. הסיבות שסייעו לפינלנד להשיג ניצחון בקרב:
יעקב גרופר
יעקב אשל גרופר (בכתיב יידי: גראָפּער; ברומנית: Jacob Ashel Groper, Yankev Groper; 21 באוגוסט 1890 – 12 בדצמבר 1968) היה משורר יידיש יהודי-רומני.
ביוגרפיה
גרופר נולד ב מולדובה, רומניה. למד משפטים באוניברסיטת יאשי. ב-1908 החל לכתוב שירה ברומנית, בגרמנית ובעיקר ביידיש, והוא נחשב לאחד מחלוצי שירת היידיש ברומניה. היה ממשתתפי ועידת צ'רנוביץ (1908). ב-1914 היה, לצד אברהם לייבה זיסו וראובן רובין, חלק מקבוצת אנשי רוח שנאבקו למען ספרות יידיש, והוציאו לאור את הירחון "ליכט" (יידיש: "אור"). החל מאותה שנה החלו להדפיס משיריו בכתבי עת בווילנה, בלבוב, בבוקרשט ובלונדון. חלק משיריו תורגמו לרומנית.