cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלסנדרו אנדריי
אלוף אולימפי
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג, שוודיה במרץ 1984 זכה אנדריי במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.32 מטר, אחרי יאניס בויארס מברית המועצות (20.84 מטר) וורנר גינתר משווייץ (20.33 מטר). באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.26 מטר, לפני מייקל קרטר (21.09 מטר) ודייב לוט (20.97 מטר) שניהם מארצות הברית.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה באולם טורינו, איטליה ב-28 בפברואר 1987 קבע אנדריי בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 21.54 מטר. בתחרות שנערכה בויירג'ו, איטליה ב-12 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שלושה שיא עולם חדשים 22.72 מטר, 22.84 מטר ו-22.91 מטר, שיפור לשיאו בן השנה של אודו באייר ממזרח גרמניה (22.64 מטר). שיא זה החזיק מעמד שנה ונשבר על ידי אולף טימרמן ממזרח גרמניה (23.06 מטר). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בתחילת ספטמבר אותה שנה, הוא זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.88 מטר, אחרי ורנר גינתר (22.23 מטר) ולפני ג'ון ברנר מארצות הברית (21.75 מטר).
חייו האישיים
אנדריי נשוי לאגנס מפיס, אף היא הודפת כדור ברזל וזורקת דיסקוס אולימפית.
שיאיו האישיים
אצטדיון פתוח
אולם סגור
פין ארגוס
סטפן פין ארגוס (באנגלית: Steffan Fin Argus; נולד ב-1 בספטמבר 1998) הוא שחקן, מוזיקאי ודוגמן אמריקאי.
ביוגרפיה
ארגוס נולד בעיר דס פליינס (אנ'), אילינוי. יש לו אחות גדולה, סיידי, ואחות צעירה, לייסי. בילדותו שיחק וניגן בתיאטרון. ארגוס למד בתיכון מיין ווסט ולאחר מכן למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
קריירת משחק
ארגוס החל לשחק בהפקות תיאטרון מקומיות בגיל צעיר, הוא שיחק בכשמונה סרטים קצרים החל מ-2011 והיה חבר בלהקת הילדים "קידז בופ".
בשנת 2016 הוא כיכב בסדרת האינטרנט "The Commute".
בשנת 2020 ארגוס לוהק לתפקיד הראשי כזאק סוביץ' בדרמה המוזיקלית "עננים" של דיסני+. באותה שנה הוא שיחק בסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D." כגרסה צעירה יותר של גורדון, ששיחק בעבר השחקן האנגלי ג'יימי האריס (אנ').
בשנת 2022 החל לשחק את מינגוס, הדמות הראשית בסדרה "הכי גאים שיש" שנוצרה עבור שירות הסטרימינג Peacock. הסדרה היא עיבוד מחודש של הסדרה "קוויר בעיר", שנוצרה בשנת 1999 על ידי ראסל טי דייוויס (אנ') עבור ערוץ 4 הבריטי, אשר עובדה כבר בעבר עבור הטלוויזיה האמריקאית ל-"הכי גאים שיש".
דוגמנות
בשנת 2015 הוא חתם על חוזה דוגמנות בסוכנות הדוגמנות פורד מודלס. הוא דיגמן לאיב סן לורן ובשנת 2016 עבור מותג בארניז בניו יורק.
מוזיקה
הוא הוציא מיני אלבום בשנת 2017 שכותרתו "Lost at Sea".
ב-5 באוגוסט 2022 שחרר את הסינגל "Exposure".
חיים אישיים
ארגוס הוא הומוסקסואל וג'נדרקוויר, ומשתמש בכינוי They/Them.
ויליאם קנטרידג'
ויליאם קנטרידג' (באנגלית: William Kentridge; נולד ב-28 באפריל 1955) הוא אמן יהודי דרום אפריקאי, צייר, רשם ואנימטור, שחקן תיאטרון ובמאי אופרות. קנטרידג' נודע בציוריו, בתחריטיו ובמיוחד בסרטיו המצוירים אותם יצר בעזרת רישומי פחם. הוא יצר בין השאר גם קולאז'ים, הדפסים ופסלים. סוגיות פוליטיות וחברתיות בוערות בדרום-אפריקה עמדו במרכז יצירתו.
קורות חיים
ויליאם קנטרידג' נולד ביוהנסבורג כדור שלישי בדרום אפריקה במשפחה יהודית שמוצאה בליטא. שם המשפחה בא משם המשפחה המקורי של הסב, "קנטרוביץ'". הוריו כעורכי דין ייצגו שחורים וקטגוריות מופלות אחרות באוכלוסייה נגד תביעות משפטיות שבבסיסן עמדה אידאולוגיית האפרטהייד (שהפכה רשמית במדינה בשנת 1948) ומדיניות הדיכוי של השלטון. אמו פליציה נחומה קנטרידג', לבית גפן, הייתה אחד המייסדים של הקליניקה המשפטית לזכויות האדם Legal Resources Centre, בעוד האב, סר סידני קנטרידג', היה, בין השאר, סניגור במשפטים מפורסמים כמו משפט הבגידה נגד נלסון מנדלה בשנת 1956, המשפטים נגד אלברט לוטולי ודזמונד טוטו.
ויליאם קנטרידג' למד בבית הספר ע"ש אדווארד השביעי בהוטון, יוהנסבורג ונתגלה כילד מחונן. בשנת 2016 היה קנטרידג' האמן הראשון בהיסטוריה עם קטלוג מקיף של יצירותיו מימי ילדותו.
בשנת 1976 סיים קנטרידג' עם תואר ראשון B.A את לימודיו במדעי המדינה ולימודים אפריקאים באוניברסיטת ויטווטרסראנד (1976-1973) ולאחר מכן עד שנת 1978 למד אמנויות - ציור ורישום - בקרן לאמנות של יוהנסבורג (Art Foundation). סיים גם לימודים אלה עם תואר ראשון באמנויות. באותן השנים עבד כצייר בהפקות קולנוע, לימד חריטה והשתתף בפרויקטים של Resistance Art Movement. בשנת 1981 נסע לפריז בצרפת כדי ללמוד תיאטרון ופנטומימה בבית הספר הבינלאומי של תיאטרון ז'אק לקוק. בשנות ה-80 של המאה ה-20 מצא קנטרידג' עבודה כעוזר לאחראי על האביזרים ואחר כך גם בבימוי בכמה סדרות וסרטי טלוויזיה.
פעילותו הרב-תחומית
בשנת 1985 יצר קנטרידג' את סרט האנימציה הראשון שלו בעזרת שיטה שהוא קרא לה "אנימציה לעניים" באמצעות צילום רישומי פחם. פרט ליצירת רישומים ולסרטי אנימציה נוספים (Drawings for Projection 9), המשיך קנטרידג' להקדיש עניין גם לאהבתו לתיאטרון. בשנים 1991-1975 היה כשחקן ובמאי חבר בלהקת התיאטרון Junction Avenue ביוהנסבורג ובסווטו.
בשנת 1988 היה קנטרידג' אחד ממייסדי "הקואופרטיב של יוצרי סרטים החופשיים" (Free Film-makers Co-Operative) ביוהנסבורג. בשנת 1992 התחיל לעבוד כשחקן, במאי ומעצב תפאורות בלהקת תיאטרון הבובות The Handspring Puppet Company. להקה זו ביצעה מחזות כמו "וויצק" מאת גאורג ביכנר, פאוסט מאת גיתה ושני מופעים שקנטרידג' יצר יחד עם ג'יין טיילור בהשראת המלך אובו מאת אלפרד ז'ארי - Ubu Tells the Truth (אובו מספר את האמת) ו-Ubu and the Truth Commission (אובו וועדת האמת) (1997). אלו היו כולן הפקות בלתי קונבנציונליות, תוך שילוב של אנימציה והופעה על הבמה של מריונטות ובובנאים. בשנת 2001 יצר קנטרידג' אופרטה בשם "זנו בארבע אחה"צ" המבוסס על הרומן של איטלו זבבו "תודעתו של זנו" משנת 1923, בו שילב תיאטרון צללים, קולנוע, מוזיקה ותיאטרון רגיל.
כאמן מגויס, שילב עוד משנות ה-1970 ושנות ה-1980 ביצירות כמו כרזות, רישומים ומופעי תיאטרון פוליטיקה ושירה. לצד מחאה נגד האפרטהייד, הקולוניאליזם והטוטליטריזם מופיעים ביצירותיו קטעים כמו-חלומיים, עם ניואנסים ליריים וקטעים קומיים. מיזוג זה מאפשר למסריו להיות עוצמתיים ומרתקים. האמצעים הליריים עזרו לקנטרידג' להעביר חזון סמלי ועכשווי על דרום אפריקה. דמותו של סוהו מופיע שוב בסרטו המצויר "Tide Table (לוח הגאות והשפל) (2004-2003) המתייחסת למחלוקות סביב מגפת האיידס בדרום אפריקה. בסדרת גובלנים (2007-2001) יצר קנטרידג' שורה של צלליות מורכבות הרקומות ממוהר על אריגי סטן מן המאה ה-19. בשנת 2005 ביים קנטרידג' הפקה של האופרה "חליל הקסם" מאת מוצרט שהוצגה בבכורה בתיאטרון לה מונה בבריסל ואחר כך בצרפת, איטליה, ישראל, ארצות הברית ודרום אפריקה.
הוא זכה לפרסום בינלאומי בשנת 1997 על ידי השתתפותו בביאנלה של יוהנסבורג, בביאנלה של הוואנה וב"דוקומנטה X" בקאסל. קנטרידג' נשוי לאן סטנוויקס, אימונולוגית, ויש לו שלושה ילדים. הוא מתגורר ועובד ביוהנסבורג.
ציורים
עד לאמצע שנות ה-1970 יצר קנטרידג' ציורים ורישומים. בשנת 1979 יצר 20–30 מונוטיפים שנודעו לימים כסדרת "Pit". בשנת 1980 חרט כ-50 תחריטים בפורמט קטן להם קרא "סצנות בית". שתי סדרות הדפסים אלה הטביעו את חותמן בזהותו כאמן, זהות שאותה המשיך לפתח במדיות שונות. על אף המשך חיפושיו בתחום המדיות הלא מסורתיות יסודות אמנותו היו מתמיד הרישום וההדפס. בשנת 1987 התחיל לעבוד על קבוצת ציורים בפחם ופסטל, המבוססים על ציורו של ואטו "ההפלגה לקיתרה". יצירות חשובות אלה, שהטובות מביניהן משקפות נוף עירוני דיסטופי, מוכיחות את המודעות ההולכת וגוברת של האמן לגמישות המרחב והתנועה. בשנים 1996–1997 יצר קנטרידג' תיק של שמונה הדפסים תחת הכותרת "אובו אומר את האמת", המבוסס על המחזה משנת 1896 של אלפרד ז'ארי, "המלך אובו". הדפסים אלה מתייחסים לעבודות הוועדה לאמת ולפיוס שפעלה בדרום אפריקה אחרי קץ האפרטהייד. ב-2012 העביר קנטרידג' "שישה שיעורי רישום" כחלק מהרצאות נורטון באוניברסיטת הרווארד, שבהם הציג את העבודה בסטודיו והסטודיו כמקום ליצירת משמעות. הוא הציג במסגרת שיעורים אלה רישומים גדולים בדיו הודי של עצים אופייניים לדרום אפריקה על רקע עמודי אנציקלופדיה שנקרעו והורכבו מחדש כל רישום, המשתרע על עמודים רבים מכמה ספרים, מוצג כפאזל.
סרטים מצוירים
בשנים 1989–2003 יצר קנטרידג' סדרה של תשעה סרטים מצוירים תחת הכותרת המשותפת Drawings for Projection 9. זירת עלילתם היא הנוף החרב של אזורי התעשייה והמחצבות שבדרום יוהנסבורג, על המפעלים והמכרות הנטושים, המזבלות ומצבורי המשקעים שבו, סמל לעוולות ולאי צדק. בראשון בסרטים אלה, "יוהנסבורג, העיר שנייה הגדולה אחרי פריז" (Johannesburg, 2nd Greatest City After Paris) שנוצר מתוך 25 ציורים, מופיעים הגיבורים הראשיים - איש העסקים החמדן, המכופתר וחסר הרגשות סוהו אקשטיין (ש"קנה חצי מיוהנסבורג") והאידיאליסט הרומנטי החצי-עירום פליקס טייטלבוים. הסרט חוקר את המטרות המנוגדות של שני האנשים האלה ואת מאבקי המעמדות בדרום אפריקה. הנוף המדכא של הקרקעות ההרוסים על ידי שנים רבות של כריית מחצבות מככב במיוחד בסרט השישי בסדרה - History of the Main Complaint (היסטוריית התלונה העיקרית). יצירת הסרטים על ידי תהליך מתמיד של מחיקה וציור מחדש בפחם, בעפרון או בצבעי פסטל, משקף את תהליכי הזיכרון והשחזור בהיסטוריה העכשווית של סרום אפריקה. המחיקות מסמלים כם את הנוף המנוצל והמצולק של המדינה
בתחום האופרה
קנטרידג' הוזמן לעצב תפאורות ולביים אופרות. בעבודת הבימוי באו לידי ביטוי תפיסותיו הפוליטיות, מומחיותו בסרטי אנימציה ובעולם הבובנאות וכו'. הוא ביים את Il ritorno d'Ulisse in patria ("שיבת אוליסס למולדתו") מאת קלאודיו מונטוורדי, את "חליל הקסם" מאת מוצרט ואת "האף" מאת שוסטקוביץ'. אחר כך שיתף פעולה עם המלחין הצרפתי פרנסואה סאראן במופע שנקרא "מברקים מהאף", שבו ביים ועיצב את התפאורה. ב-2015 ביים קנטרידג' במטרופוליטן אופרה בניו יורק את האופרה "לולו" מאת אלבן ברג בהפקה משותפת של האופרה הלאומית האנגלית והאופרה הלאומית ההולנדית. מופע עם אופרת ווצק מאת ברג בבימויו זכה לתגובות נלהבות בפסטיבל זלצבורג באוגוסט 2017.
גובלנים
החל משנת 2001 החל קנטרידג' ביצירת גובלנים לפי סדרת רישומים שבהם דמויות מעורפלות משורבבות על נייר בנייה קרוע שובצו בקולאז'ים על רקע בצורת רשת המעוצב ממפות של אטלס מן המאה ה-19. כדי להעביר צורות אלה לגובלנים עבד קנטרידג' בשיתוף פעולה הדוק עם הסטודיו לגובלנים על שם סטיבנס ביונסבורג. בעבודה זו נעזר קנטרידג' בצילום ובצבעים לצביעת מוחאייר.
פסלים
ב-2009 יחד עם גרהרד מארקס, יצר קנטרידג' פסל פלדה בגובה 10 מ' בשם "המהלכת באש" מייצגת דמות נשית עם מנגל על ראשה. הפסל הוצב בקצה אחד של הגשר אליזבת בניוטאון יוהנסבורג. ב-2012 בנה בעיר נאפולי את הספל "האביר מטולדו".
סרטים
סרטיו הוצגו בשנת 2004 בפסטיבל הסרטים בקאן.
קישורים חיצוניים
Elizabeth Manchester, 2000 באתר גלריית טייט
שרה דודסון-רובינסון
שרה דודסון-רובינסון (באנגלית: Sarah Dodson-Robinson) היא אסטרונומית אמריקאית, פרופסורית באוניברסיטת דלאוור, שזכתה בשנת 2013 בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה.
ביוגרפיה
דודסון-רובינסון נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה. הכינוי שלה היה "סאלי". מאז ילדותה התעניינה במדעי החלל. כשהייתה בת 7–8, הצטרפה לאגודה הפלנטרית ואספה את המיני-פוסטרים של כוכבי לכת והירחים שהגיעו עם המגזין. כשהייתה בת 10–11, עברה לגור ליד אוסטין, טקסס במשך 18 חודשים. דודסון-רובינסון קיבלה השראה להפוך לאסטרונומית מסטיבן הוקינג. מאוחר יותר היא גם הושפעה מיועציה לתואר ראשון ולתואר שני, אליוט הורץ' וגרג לאגלין. דודסון-רובינסון נשואה ואם לילדה אחת.
לימודים ועבודה
בשנת 2002, דודסון-רובינסון קיבלה תואר ראשון במכון הטכנולוגי של רוצ'סטר. בשנת 2005 קיבלה תואר שני מאוניברסיטת קליפורניה, סנטה קרוז (עיר, קליפורניה). ביוני 2008 היא קיבלה את הדוקטורט באסטרונומיה ואסטרופיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה. בתום לימודי הדוקטורט ב-2009 התקבלה לעבודה באוניברסיטת טקסס כעוזרת מחקר לפרופסור. בזכות מלגת שפיצר שקיבלה לקחה שנת חופש מאוניברסיטת טקסס והתפנתה לעבודת הפוסט דוקטורט שלה בנאס"א. מחקר המשמש כבסיס להרבה מהמחקרים החדשים שעשתה בהמשך כחברת סגל. באביב 2014, החלה ללמד באוניברסיטת דלאוור. בשנת 2016 התקבלה כפרופסור-חבר עם קביעות, בפקולטה לפיזיקה ואסטרונומיה, באוניברסיטת דלאוור.
בשנת 2021 דודסון-רובינסון פרסמה את הספר מקורותיהם של כוכבי לכת ענקיים, כרך 1: דיסקים, אבק וכוכבי לכת, שפורסם על ידי IOP Publishing, חברת ההוצאה לאור של המכון לפיזיקה באוניברסיטת דלאוור. הספר הוא סקירה מקיפה על היווצרות כוכבי לכת ענקיים. הספר מיועד לחוקרים חדשים בתחום, למרצים המכינים סטודנטים ופוסט-דוקטורנטים לכתוב מחקר מקורי משלהם, וכן משמש אסמכתא לחוקרים בכירים המחפשים קשרים בין-תחומיים בין אסטרופיזיקה, מדע פלנטרי וקוסמוכימיה.
תחומי מחקריה
דודסון-רובינסון עשתה את התזה שלה על הכימיה של היווצרות כוכבי לכת (תאורית הערפילית), עם התמקדות בשבתאי. הגילוי הגדול הראשון שלה הגיע כשהבינה לראשונה שהיסוד סיליקון משפיע על היווצרות כוכבי לכת. גילוי זה הוביל כמה מעמיתיה לגילויים משלהם. היא מבצעת מחקרים בעיקר בתחומי היווצרות כוכבי לכת וארכאולוגיה פלנטרית, אך גם חוקרת נושאים מסורתיים יותר באסטרונומיה כגון כימיה של דיסק פרוטוסטלי, אבולוציה כימית גלקטית וננסים חומים. בעזרת תאוריה אנליטית והדמיות מספריות של הסביבה הדינמית והכימית של צמיחת כוכבי הלכת, היא מסוגלת לחשוף את היסטוריות ההיווצרות של כוכבי לכת וחפצי מערכת השמש. בשנת 2010 פרסמה דודסון-רובינסון את המאמר "היווצרותם של אורנוס ונפטון באזורי האכלה עשירים במוצקים: מחבר בין כימיה ודינמיקה" באיקרוס.
פרסים וכבוד
דודסון-רובינסון זכתה במספר פרסי כבוד והוקרה על עבודתה ומחקריה. כשעדיין עבדה באוניברסיטת טקסס, היא זכתה לכבוד כמייסדת בחברה עבור מצוינות בהוראה. בשנת 2013, היא קיבלה את פרס אנני ג'אמפ קאנון באסטרונומיה מהאגודה האמריקאית לאסטרונומיה. היא גם קיבלה את פרס הקריירה של הקרן הלאומית למדע על עבודתה שכותרתה "כוכבי לכת ענקיים בדיסקים מאובקים".
מיכאיל איגנאטייב
מיכאיל וסילייביץ' איגנאטייב (בצ'ובאשית: Mihal Vślin yvӑl Jӑkӑnatjev; 8 בינואר 1962 – 18 ביוני 2020) היה פוליטיקאי צ'ובאשי, שכיהן כראש הרפובליקה של צ'ובשיה, תפקיד שהיה ידוע כנשיא הרפובליקה עד 2011.
שרה דודסון-רובינסון
פרסים וכבוד
דודסון-רובינסון קיבלה פרסים ומלגות נוספים כמו:
מיכאיל איגנאטייב
בעקבות התקרית סולק ממפלגת השלטון. ב-20 במאי 2020 הגיש איגנאטייב תביעה לבית המשפט העליון של רוסיה נגד הצו שהביא לפיטוריו. ברם ב-18 ביוני 2020 מת בעקבות סיבוכי נגיף COVID-19 בבית החולים בעיר צ'בוקסרי.
חיים אישיים
היה נשוי ללריסה יורייבנה, בוגרת המכללה להכשרת מורים בקאנאש ומורה בבית ספר יסודי. עבדה קרן הפנסיה של רוסיה, יו"ר מועצת הנאמנים של קרן הצדקה של מועצת הנשים הרפובליקנית "צ'ובאש". לשניים בן ובת - איוואן ומריה.
ליז פרי
ליז פרי (באנגלית: Lee's Ferry וגם Lees Ferry, Lee Ferry, Little Colorado Station ו-Saints Ferry), מילולית "המעבורת של לי", הוא אתר על נהר הקולורדו במחוז קוקונינו במדינת אריזונה שבארצות הברית, כ-12 קילומטרים דרומית מערבית לעיירה פייג' וכ-14 קילומטרים דרומית לגבול בין יוטה לאריזונה.
בשל הגאוגרפיה הייחודית של האתר – המקום היחיד בטווח של מאות קילומטרים שבו ניתן לחצות את נהר הקולורדו – הוא שימש במהלך ההיסטוריה כנקודת חצייה חשובה והחל מאמצע המאה ה-18 הוא היה אתר של מעבורת שהופעלה על ידי ג'ון דויל לי (John Doyle Lee; 1877-1812), שעל שמו קרוי האתר. שירות המעבורת שבוצע בליז פרי בעזרת סירות המשיך ברציפות במשך 60 שנים עד שהוחלף בגשר שהוקם בתחילת המאה ה-20.
ליז פרי שימש גם כמוצב צבאי עבור המורמונים של יוטה, כמרכז לחיפוש זהב והחל משנות ה-20 של המאה ה-20 כנקודה בה נמדדת ספיקת המים בנהר על מנת לקבוע את חלוקת המים של אגן הנהר הקולורדו, אזור המשתרע על שטח של 640,000 קמ"ר. האתר כיום משמש לדיג וכולל מעגן לסירות, והוא נקודת היציאה למסעות רפטינג ברפסודות מתנפחות דרך הגרנד קניון.
גאוגרפיה וגאולוגיה
ליז פרי שוכן בצפון אריזונה, בנקודה בה נשפך נהר הפאריה (Paria) לקולורדו מצפון. האתר שוכן בתוך עמק פתוח במורד הנהר מקניון גלן ומרחק קצר לפני קניון מרבל (Marble Canyon, החלק המזרחי ביותר של הגרנד קניון). זהו המקום היחיד בקטע באורך של 420 קילומטרים שהקולורדו אינו תחום בקירות תלולים של קניונים, והיה נקודת חצייה חשובה בטרם נבנו גשר נאוואחו וגשר קניון גלן במאה ה-20. נהר הקולורדו שקט וחלק יותר בנקודה זו מאשר בחלקים אחרים במעלה ובמורד הזרם, למעט הקטע בקניון גלן שכיום הוצף במימי אגם פאוול - מאגר מים שנוצר מאחורי סכר קניון גלן, 26 קילומטרים במעלה הזרם מליז פרי. ליז פרי מוגדר כשייך לנקודת הדרום מערבית ביותר של אזור הנופש הלאומי קניון גלן ונחשב כנקודה הצפונית ביותר של הפארק הלאומי גרנד קניון.
העמק סביב האתר נוצר בשל תפיחה בסלע התשתית של רמת קולורדו שגרם להתרוממות אזורית ולבקיעים בתצורות צ'ינלה (Chinle) ומואנקופי (Moenkopi) שהושקעו בתור הטריאס לפני כ-208–245 מיליון שנים. תצורות אלו בנויות מאבן חול, אבן טין, פצלים ואבן גיר שנוצרו על ידי משקעים בקרקעית ים קדום ואחר-כך ממשקעים שהובילו הנהרות קולורדו ופאריה. משום ששכבות סלע אלו נסחפות ביתר קלות מאשר שכבות הסלע מעליהן או מתחתן משתפלת רמת קולורדו מעדנות עד לרמת פני המים בנהר בסדרה של מדרגות שטוחות.
תושבים וחוקרים קדומים
בתקופות הפרה-קולומביאניות היה אזור ליז פרי מיושב בתחילה על ידי האינדיאנים הקדומים, המכונים פלאו-אינדיאנים, שיישבו את האזור לפני כ-11,500 שנים, ומתיישבים מהתרבות הארכאית ששכנו באזור לפני כ-8,000 שנים. עמי האנסאזי, הפאיוט, והנאוואחו, שהותירו אחריהם עדויות רבות יותר למגוריהם בעמק, הגיעו לאזור רק ב-1,000 השנים האחרונות. הממצאים מעידים על כך שהאנסאזי ישבו באזור סביב שנת 1100, כולל גילוי של שני שרידי מבנים בסמוך לליז פרי על נהר פאריה. בדרך כלל לא שהו הילידים באזור ליז פרי או בקטעי קניונים אחרים של נהר הקולורדו, והעדיפו את המישורים הפתוחים מעל לקניונים לשם ציד. עם זאת, הפך אזור ליז פרי לשטח שנוי במחלוקת בין שבטי הנאוואחו והפאיוט, שהכירו בחשיבות האתר להשקיה של חיות משק.
האירופאים הראשונים שהגיעו לליז פרי היו חברים במשלחת בראשות האבות הפרנציסקנים הספרדים פרנסיסקו אטנסיו דומינגס וסילבסטרה ולס דה אסקלנטה שיצאה מסנטה פה שבניו מקסיקו במטרה להגיע לקליפורניה, ולנצר כמה שיותר אינדיאנים. המשלחת, שלא הגיעה בסופו של דבר למטרתה, שהתה באזור רמת קולורדו ומיפתה אותו במשך 5 חודשים בשנים 1777-1776. בשלהי 1776, כאשר המשלחת שהתה במה שהוא כיום דרום יוטה, נגמר מלאי המזון והם החליטו לחזור לסנטה פה והיו חייבים למצוא דרך לחצות את נהר הקולורדו. מורי הדרך האינדיאנים שלהם סיפרו להם על שני מקומות אפשריים לחציית הנהר, האחד בליז פרי והשני בקניון גלן. כשהמשלחת הגיעה לליז פרי באוקטובר הם גילו שהנהר רחב ועמוק מדי בנקודה זו ולא נותרה להם ברירה אלא לפנות לנקודת החצייה השנייה יותר מ-65 קילומטרים במעלה הנהר. כמעט שבועיים אחר-כך הם חצו בשלום את הנהר ועשו דרכם בחזרה לסנטה פה אליה הגיעו ב-2 בינואר 1777. נקודת חצייה שנייה זו, כיום עמוק מתחת למימי אגם פאוול, כונתה "חציית האבות" (Crossing of the Fathers), לזכר האבות הפרנציסקנים דומינגס ואסקלנטה.
במהלך המאה ה-19 שימש ליז פרי כשער הכניסה להתרחבות ההתיישבות של הלבנים מיוטה דרומה לתוך אריזונה. מרבית המתיישבים היו מורמונים, שהקימו זמן רב קודם לכן התיישבויות בעמק יוטה בסמוך לסולט לייק סיטי של ימינו, ותרו אחרי שדות מרעה ירוקים יותר. אף על פי שהנהר בליז פרי עמוק מדי מכדי לחצות אותו על גבי סוסים במשך מרבית השנה, המים שקטים יחסית והאתר הוא מקום טוב לחצייה בעזרת סירות. המטיף המורמוני ג'ייקוב המבלין (Jacob Hamblin; 1886-1819) חצה את הנהר בהצלחה בנקודה זו ב-1864, ובמהלך השנים הבאות התרחבה נוכחות המורמונים במקום והם הקימו יישוב מבוצר (פורט מיקס - Fort Meeks) במטרה להגן בפני פשיטות של הנאוואחו. אבל מכיוון שהם לא הצליחו לקיים את עצמם בעמק ננטש היישוב וחרב.
ג'ון ד. לי והמעבורת (1870-76)
ג'ון דויל לי (John Doyle Lee; 1877-1812) שעל שמו קרוי האתר כיום, הגיע אליו ב-1870 במטרה להקים שירות מעבורת קבוע עבור מתיישבים מורמונים בדרכם דרומה לאריזונה. 13 שנים קודם לכן, ב-1857, פיקד לי על קבוצה שכללה מורמונים ואינדיאנים שהייתה אחראית לאירוע הקרוי טבח מאונטיין מדוז, שבו תקפה הקבוצה שיירת עגלות של מתיישבים שלא היו מורמונים, ורצחה 120 איש: כל הגברים, כל הנשים וכל הילדים מעל גיל 6. ההתקפה הרצחנית הייתה תוצאה של סכסוך בין המורמונים, ששאפו לשמור על מדינה עצמאית ביוטה לבין הממשל הפדרלי האמריקני, שניסה לכפות את מרותו על האזור בכוח. שנים אחרי הטבח שלחה הנהגת המורמונים את לי אל נקודת החצייה המרוחקת של הקולורדו על מנת להגן עליו מפני החוק כחלק מניסיון הטיוח של האירוע.
לי הגיע לאתר בספטמבר עם שתיים מנשותיו וילדיו, והקים יישוב קטן המכונה לונלי דל (Lonely Dell, "העמק הבודד"). המעבורת התחילה לפעול רשמית בינואר 1873 עם השקתה של הסירה "קולורדו", הראשונה מבין סירות רבות שחצו את הנהר בנקודה זו. מיקומו של אתר המעבורת מעבר לשפך הנהר פאריה אילצה את הנוסעים לחצות מדרון מסוכן שכונה "עמוד השדרה של לי" ("Lee's Backbone") בדרכם מעלה בקיר הדרומי של העמק. ארבע שנים אחר-כך לכדו שלטונות החוק האמריקנים את לי והוא נשפט בגין חלקו בטבח. לי נמצא אשם והוצא להורג על ידי כיתת יורים במאונטיין מדוז (המקום בו בוצע הטבח עשרים שנים קודם לכן) ב-28 במרץ 1877. לי היה השעיר לעזאזל היחיד מקרב קבוצה של כ-50 מורמונים ואינדיאנים שהשתתפו בטבח.
השנים אחרי מותו, 1929-1877
אחרי מותו של לי המשיכה אמה, אשתו, להפעיל את המעבורת במשך שנתיים. ב-1878 החלה המעבורת לפעול במורד הזרם אחרי השפך של הפאריה ובכך אפשרה לנוסעים להימנע מהקטע המכונה "עמוד השדרה של לי". עם זאת, לא ניתן היה להשתמש בנתיב זה בחודשי קיץ עקב עליית גובה פני המים עקב הפשרת השלגים לרמה מסוכנת. ב-1879 רכשה הכנסייה המורמונית את המעבורת והעבירה את הפעלתה לוורן מרשל ג'ונסון (Warren Marshall Johnson) ומשפחתו. ב-1896 הועברה המעבורת לג'ים אמט (Jim Emett), שהתקין כבל לרוחב נהר הקולורדו על מנת להקטין את הסיכון שהסירות יסחפו במורד הזרם בתקופת שיטפונות.
בתקופה זו החלו להגיע מחפשי זהב לליז פרי וסביבתו לאחר כמה מקרים של גילוי זהב בדרום יוטה. הפעם הראשונה שנתגלה זהב באזור הייתה ב-1883 כאשר מחפש זהב בשם קס היט (Cass Hite) גילה זהב בקניון גלן. מחפשי זהב הגיעו לאזור כבר ב-1889, כאשר שני מחפשי זהב מורמונים: הולאדיי (Holladay) והנגטינגטון (Huntington) החלו לחקור את האזור סביב ליז פרי. ההשקעה הגדולה ביותר הייתה פעילות כרייה של ממש ביוזמתו של צ'ארלס ה. ספנסר (Charles H. Spencer) שעמד בראש חברת "אמריקן פלייסר" (American Placer Company), שהגיע ב-1910 לליז פרי כשהוא מתכנן להפיק זהב מתצורת צ'ינלה. ספנסר רכש ציוד רב, כולל ספינת קיטור באורך של 28 מטרים, ה"צ'ארלס ה. ספנסר", ככל הנראה כלי השיט הגדול ביותר שהפליג על נהר הקולורדו צפונית לגרנד קניון. פעילות הכרייה הסתיימה בכישלון מוחלט, וספנסר עזב מרושש ב-1912. ספינת הקיטור שקעה ב-1921 וכיום מצויים חלקים ממנה לאורך הקולורדו בין קניון גלן לליז פרי.
המעבורת המשיכה לפעול עד 1928. ב-1929 הושלם גשר נאוואחו הראשון במרחק של כ-6.5 קילומטרים במורד הזרם מליז פרי והוא אפשר מעבר בין יוטה לאריזונה שהיה נוח הרבה יותר מהמעבורת. במידה מסוימת של אירוניה הייתה המעבורת אמצעי חשוב בבניית הגשר כאשר חומרים לבניית הגשר שונעו באמצעותה- לפחות עד יוני 1928, אז המעבורת התהפכה וטבעה. שלושה אנשים טבעו יחד עם רכב מסוג פורד מודל T. המעבורת לא הוחלפה מעולם והגשר הושלם שבעה חודשים אחר-כך, ובכך הפך את ליז פרי מצומת תעבורה סואן לאתר נידח שקט.
זכויות מים
מאז אוגוסט 1921 מפעיל הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בליז פרי תחנת מדידה של ספיקת מי נהר הקולורדו, וצבר מאז את אחד הרישומים המפורטים ביותר של ספיקת מי נהר שנעשו בארצות הברית. ספיקת הנהר בליז פרי היא הנתון הקובע את חלוקת המים באגן נהר הקולורדו לשבע מדינות בארצות הברית ושתי מדינות במקסיקו.
יחסי יוון–פלאו
סקירה כללית
בין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה של פלאו מתקיימים יחסים דיפלומטיים חמים ובמסגרתם מתקיימים שיתופי פעולה בעיקר בארגונים בינלאומיים דוגמת האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה של פלאו כוננו ב-2 ביוני 2004.
ליז פרי
זכויות מים
ב-1922 חתמו שש מדינות של ארצות הברית על "הסכם נהר הקולורדו" (Colorado River Compact) שבו הסכימו על חלוקת מימי נהר הקולורדו ויובליו. כל מחצית מאגן הנהר קולורדו - האגן העליון, שחלקים ממנו שייכים לקולורדו, ניו מקסיקו, יוטה וויומינג - והאגן התחתון שחלקים ממנו שייכים לקליפורניה ונבדה - קיבלה 9.3 מיליארד מ"ק מים מדי שנה. ב-1944 נחתם הסכם בין ארצות הברית למקסיקו שבו הוקצו למקסיקו 1.850234 מיליארד מ"ק מדי שנה ממימי הנהר. המדינה השלישית באגן התחתון של הנהר, אריזונה, לא אשררה את הסכם עד לשנת 1944 משום שחששה שקליפורניה תנסה להשתמש בחלק ממה שיועד לאריזונה לפני שאריזונה תוכל להתחיל להשתמש במים. סך כל כמות המים השנתית שחולקה, כ-20 מיליארד מ"ק, הייתה הכמות שנמדדה באותה תקופה בליז פרי, אתר ששימש רשמית כגבול בין האגן העליון לאגן התחתון.
יחסי יוון–פלאו
סקירה כללית
אזרחים יוונים המעוניינים להיכנס ולשהות בפלאו אינם נדרשים להצטיידות באשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן. אזרחים פלאואנים המעוניינים להיכנס ולשהות ביוון גם הם אינם נדרשים באשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן.
ליז פרי
זכויות מים
על מנת לנצל הקצאות מים אלו ולמנוע שהמים ישפכו לאוקיינוס ו"יתבזבזו", בנה הממשל הפדרלי האמריקני מספר סכרים גדולים על היובלים של נהר הקולורדו, ועל נהר הקולורדו עצמו. בתחילה חשבו להקים את הסכר באזור ליז פרי, אך בסופו של דבר העדיפו לבנות אותו באתר שבחלקו התחתון של הנהר שבו הוקם סכר הובר, שהושלם ב-1936. בשנות החמישים של המאה ה-20 נבחן האזור שוב כחלק ממיזם אגירת מי נהר הקולורדו (Colorado River Storage Project), מפעל מים של לשכת הטיוב של ארצות הברית (U.S. Bureau of Reclamation, בראשי תיבות USBR), סוכנות פדרלית הפועלת במסגרת מחלקת הפנים של ארצות הברית, והוחלט על הקמת סכר קניון גלן שבנייתו החלה ב-1956 והסתיימה ב-1966. מי אגם פאוול, מאגר המים שנפחו כ-30 קילומטרים מעוקבים שנוצר מאחורי הסכר הציפו את נקודת החציה של האבות, אתר הכרייה הישן של צ'ארלס ספנסר ואתרים היסטוריים אחרים באזור. בקרת השיטפונות בסכר קניון גלן השקיטה את מי הנהר הקולורדו שהיו סוערים בתקופות של הפשרת שלגים והקשו בעבר מאוד על מפעילי המעבורות בליז פרי.
ליז פרי היה במשך זמן רב במוקד סכסוכי המים בדרום מערב ארצות הברית, וכונה "הן הלב הפיזי והן הלב הנפשי של היסטוריית המים במערב הצחיח". העובדה, שהתבררה רק בשנות ה-40 של המאה ה-20, שספיקת המים השנתית הממוצעת בליז פרי נמוכה מהמדידה בשנות ה-20 שעל פיה חולקו המים בנהר יצרה בעיות של אספקת מים באגן הנהר.
ליז פרי כיום
ליז פרי נחשב כנקודת ההתחלה הרשמית של הפארק הלאומי גרנד קניון על נהר הקולורדו ומשתמשים בו כאזור לדיג ולהשקת רפסודות מתנפחות לשם שיט בגרנד קניון. הגישה לאתר היא באמצעות כביש המסתעף מכביש 89 ביישוב הקטן מרבל קניון (Marble Canyon) בצד המערבי של גשרי הנאוואחו. האתר מנוהל כיום על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית כחלק מאזור הנופש הלאומי קניון גלן כאתר היסטורי הכולל את המבנים שבנה ג'ון לי בתקופה הקצרה שישב בעמק והקים את חוות "לונלי דל", ואת שרידי ספינת הקיטור "צ'ארלס ספנסר".
ליז פרי היא נקודת ההתחלה למסע רפטינג דרך הגרנד קניון, שמתיימר להציע "מסע אחורה בזמן" שכן הנהר חוצב את דרכו בהדרגה בשכבות סלע עתיקות יותר ויותר. מרבית המסעות מבוצעים על ידי חברות רפטינג מסחריות מקומיות המשתמשים ברפסודות מתנפחות המונעות במשוטים או במנועים על מנת להשיט קבוצות גדולות של תיירים על הנהר (24 נוסעים בכל רפסודה), כשמרבית המסעות נמשכים משבוע אחד ועד עשרה ימים. כמה מהמסעות ממשיכות עד אגם מיד כ-446 קילומטרים מערבית לליז פרי ויכולים להימשך מספר שבועות. אישורים למסעות פרטיים שבעבר נאלצו המבקשים להיכנס לרשימת המתנה מחולקים כיום באמצעות הגרלה. והרשויות מייעצות להימנע ממסעות פרטיים שהסכנה בהם גדולה למעט לשייטים מנוסים.
מסעות במעלה הזרם מאתר פאריה ריפל (Paria Riffle – "אדוות פאריה") הסמוך אינם דורשים אישור מיוחד (מעבר לעלות שכירת הסירה ליום) והשייטים יכולים לשוט 26 קילומטרים על מים רגועים עד סכר קניון גלן. חלק זה של נהר הקולורדו מוכר בשל מיצובו כשטח דיג מסוג "סרט כחול" (Blue Ribbon fishery) המסמל אזור דיג עשיר במיוחד, תודות למים הצלולים והקרים מאוד הנפלטים מתחתית סכר קניון גלן, תנאים אידיאליים לטרוטת עין-הקשת, מין של דג שיובא לכאן בשל התאמתו לטמפרטורת המים.
בקולנוע
סצנות בסרט עד קצה העולם (המבוסס על ספרו של ג'ון קראקאור) צולמו במקום בתחנת השירות של הפארק הלאומי ליז פרי. בסרט שיחק אמיל הירש את גיבור הסרט כריסטופר מקנדלס.
יומנה של נואל
יומנה של נואל (באנגלית: The Noel Diary) הוא סרט דרמה קומדיה רומנטית לחג המולד משנת 2022 בבימויו של צ'ארלס שייר, אשר נכתב על ידי רבקה קונור, דייוויד גולדן, צ'ארלס שייר וריצ'רד פול אוונס. בסרט מככבים ג'סטין הארטלי, בארט דוס, בוני בדליה, אסנס אטקינס וג'יימס רימר.
הסרט עלה לשידור ב-24 בנובמבר 2022 בנטפליקס.
עלילה
כאשר הסופר הפופולרי ג'ייק טרנר (ג'סטין הארטלי) חוזר לבית ילדותו בחג המולד, על מנת לסגור את עניינה של אמו המנוכרת שנפטרה, הוא מגלה יומן שעשוי להכיל מידע הקשור לעבר שלו ושל רייצ'ל (בארט דוס), אישה צעירה ומעניינת במסע משלה. רייצ'ל מופיעה בביתו בחיפוש אחר מידע על אמה הביולוגית, נואל, שבעבר הייתה האומנת של ג'ייק ואחיו בנג'מין. נואל הייתה בת 17 בזמן לידתה של רייצ'ל ונאלצה לוותר על ילדתה, מכיוון שלא יכלה להרשות לעצמה לטפל בה. ג'ייק ורייצ'ל יוצאים יחד למסע על מנת לגלות עובדות על עברם ולהחליט על עתידם.
קרלוס בגס
קרלוס מאוריציו בגס (נולד ב-18 בפברואר 1944) הוא איש עסקים ישראלי-ארגנטינאי, המכהן כיושב ראש ובעל השליטה בקבוצת יפעת.
קורות חיים
בגס נולד בשנת 1944 בבואנוס איירס שבארגנטינה להורים דוברי לאדינו המשתייכים לקהילת יהדות ספרד שהיגרה מטורקיה. בנערותו היה חבר בתנועת נוער יהודית וציונית של צאצאי מגורשי ספרד. כחבר בתנועה הוא קיבל את השם העברי משה, אך הוא מעולם לא כינה את עצמו כך. בשנת 1967 עלה קרלוס עם משפחתו לישראל והתיישב עמם בקיבוץ לוחמי הגטאות. לאחר כשנתיים עברו בני המשפחה להתגורר בתל אביב וקרלוס הקים חברה אשר עסקה בתחום מכירות של ציוד משרדי. בשנת 1971 רכש קרלוס את חברת "יפעת ספרא הוצאה לאור" ושינה את שמה ל"מכרזים".
בנובמבר 1972 רכש מידי אריאל אליצדק את חברת "סלע - סוכנות לקטעי עיתונות" שעסקה באותה העת בליקוט קטעי עיתונות, למשרדי ממשלה ובנקים בעיקר. לאחר הרכישה החל לכהן כיו"ר חברה זו. בסוף שנת 1979 התגרש מאשתו. בשנת 1984 נכנס למערכת יחסים זוגית עם ביאטריס בגס והיא החלה להיות מעורבת בעסקי החברה. בשנת 1992 פיטר את אליצדק מניהול החברה ומינה את אפרים לפיד להחליפו. ביוני 1999 רכש מידי עדי אביר את השליטה בחברת קו מנחה הציבורית באמצעות חברת יפעת הון דיסק. לאחר הרכישה החל לכהן כדירקטור בחברה זו.
בשנת 1997 כיהן כיושב ראש לשכת המסחר ישראל-אמריקה הלטינית. בשנת 1999 הוביל את רכישת השליטה בחברת litoral press שנוסדה בשנת 1984 בצ'ילה ועסקה בתחום המידע התקשורתי. בין השנים 2000–2005 כיהן כנשיא האיגוד הבינלאומי של חברות ספקי המידע התקשורתי (FIBEP).
בשנת 2004 נפרד מזוגתו לחיים, ביאטריס בגס, ובסמוך למועד זה נתבע על ידה בבית המשפט לענייני משפחה.
בדצמבר 2009 מונה ליו"ר דירקטוריון קו מנחה. וגרף שכר שנתי של 625 אלף שקל. בספטמבר 2011 חדל לכהן כיו"ר דירקטוריון אך המשיך לכהן כדירקטור בחברה זו.
בשנת 2012 במסגרת טקס "האריה השואג" של איגוד יועצי התקשורת ויחסי הציבור בישראל, קרלוס זכה בתואר יקיר האיגוד.
לקרלוס שני בנים, בנו הבכור הוא אבי (אדריאן) בגס, יושב ראש קבוצת קו מנחה. ובנו הצעיר הוא גבריאל (גבי) בגס, מנכ"ל קבוצת יפעת.
קרלוס מקפיד להימנע מלהופיע בתקשורת ובעיתונים. ביולי 2014 נישא למאמנת הכושר דליה קולדהם, שצעירה ממנו בכ-15 שנה. לאחר כשנתיים הזוג התגרש. הונו העצמי של קרלוס אינו ידוע. אך הוא מוערך במאות מיליוני שקלים.
האאוטבק האוסטרלי
האאוטבק האוסטרלי (באנגלית: Outback; נקרא גם המדבר האוסטרלי, ערבות אוסטרליה ומדבר היבשת החמישית) הוא אזור מדברי עצום הנמצא באוסטרליה ומאופיין בעיקרו בדלילות האוכלוסייה וריחוקו ממרכזי האוכלוסייה במדינה.
גאוגרפיה
שטחו של האאוטבק 130 אלף קילומטרים רבועים ואורכו 2,400 קילומטרים.
בעוד שלעיתים קרובות ניתן לראות את האזור הצחיח של האאוטבק ברחבי אוסטרליה, אזורי האאוטבק מתפשטים מחופי אוסטרליה הצפוניים לדרומה, ומקיפים מספר אזורי אקלים; כולל אקלים טרופי ומונסוני באזורים הצפוניים, שטחים צחיחים ב"מרכז האדום" (מרכז אוסטרליה) ואקלים צחיח למחצה ואקלים ממוזג באזורים הדרומיים.
תרבות
מבחינה תרבותית, האאוטבק הוא סמלה של אוסטרליה וחלקים ממנו שימשו כאתר צילום לסרט "פרסיליה מלכת המדבר" ולעוד מספר סרטים הוליוודים אחרים.
רפואה
בשל המרחבים הפתוחים והעצומים והריחוק מערים מאוכלסות באאוטבק, הוקם שירות רפואי ייחודי בשם "הרופא המעופף" בשנת 1928. מטרת השירות היא לספק טיפול וייעוץ רפואי לאנשים שאינם יכולים להגיע לבתי חולים או לקבל מתן רפואי מרופא או חובש. הייעוץ מתבצע באמצעות רדיו או טלפון ובמצבים חמורים, רופאים מובהלים למטופלים.
תיירות
בתור סמל אוסטרלי האזור מתוייר בעיקר לאזור המרכז האדום של אוסטרליה ואולורו אך גם לטיולי נסיעה בנופי המדבר או להתנסות בסביבה הקשה.
רב חייא בר אשי
רב חייא בר אשי היה אמורא בדור השני והשלישי לאמוראי בבל. בצעירותו למד אצל רב, ושימשו.
במסגרת שימושו את רב, הוא למד הרבה הלכות, אותם מסר לדורות הבאים. הוא סיפר למשל, שהוא היה רוחץ את מלבושיו של רב, שהיו עשויים עור, בשבת. מכאן למדו חז"ל, כי אין איסור כיבוס בכלי עור בשבת. כן סיפר, שכאשר הקים את רב משנתו, הוא היה רוחץ את ידיו, מברך ברכת התורה, ורק לאחר מכן מסר את שיעורו הקבוע, ומכאן שיש לברך ברכת התורה גם על תלמוד ולא רק על תנ"ך. בהמשך, סיפר רב חייא, הוא היה מניח תפילין, וקורא קריאת שמע, ומכאן למדו כי על אדם להניח תפילין לפני קריאת שמע, גם אם כבר הגיע זמן קריאת שמע.
רוב אמרותיו של רב חייא הם בשם רבו רב, ולעיתים נדירות בשם שמואל לעיתים מובאים בתלמוד גם פסקיו הוא, לעיתים אף חלוק עם רבו רב.
היה חברו של רב הונא ודן עמו על פסקיו של רבם המשותף - רב.
היה גם תלמידו של זעירי, ויש הסוברים שעבר בנהר ביום כיפור כדי להקביל פניו. לאחר פטירתו של זעירי רבו, נשא רב חייא את אלמנת רבו.
Christmas in Harlem
Christmas in Harlem הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי קניה וסט, בשיתוף הזמרת האמריקאית טייאנה טיילור והראפר האמריקאי סיהיי דה פרינס. השיר יצא לאור ב-17 בדצמבר 2010, כחלק מהפרויקט GOOD Fridays, במסגרתו מוציאים אמני חברת התקליטים GOOD Music סינגלים כל שבוע ביום שישי.
רקע
השיר הופק על ידי היט-בוי, מפיק שחתום בחברת התקליטים של וסט GOOD Music. בהרחבה על אופן התחלת קשריו עם וסט וכיצד הפיק את השיר, הסביר היט-בוי: "דאלה רוק הכיר לי את בן דודו של קניה, ריקי, זה היה בערך בזמן בו הוא התחיל לעבוד על My Beautiful Dark Twisted Fantasy. פשוט המשכתי לשלוח לו ביטים כדי לנסות להשיג אחד שם [באלבום]. אז, בליל מסיבת השחרור של קניה בניו יורק, ריקי התקשר ואמר שקניה רוצה להשתמש באחד הביטים שלי בשיר לרגל חג המולד". השיר מכיל בתוכו דגימות משני שיריו של מוזיקאי הנשמה מרווין גיי: "Ain't Nothing Like the Real Thing" ו-"", כשהראשון הוא שיתוף פעולה עם הזמרת תמי טרל, ומשירו של הזמר-יוצר האמריקאי שאגי אוטיס , "Strawberry Letter 23". גם גיי וגם אוטיס קיבלו קרדיט כתיבה בשיר על השימוש בדגימות.
לפני הוצאתו הרשמית, השיר דלף לראשונה לאינטרנט ב-15 בדצמבר 2010. מאוחר יותר, יצא השיר כחלק מהפרויקט GOOD Fridays, במסגרתו מוציאים אמני חברת התקליטים של וסט GOOD Music שירים בכל יום שישי.
ביקורת
השיר זכה לביקורת חיוביות מצד המבקרים. צ'אק אדי מרולינג סטון נתן לשיר דירוג של שלושה וחצי כוכבים ואמר כי השיר "נשמע לא אופייני" לווסט, וכי טייאנה טיילור "מציע חום מצינת הרוח, ובסופו של דבר גולשת למנגינה הנוחה מתוך 'Strawberry Letter'". מאוחר יותר, כלל המגזין את השיר ברשימת "שירי חג המולד הגדולים ביותר של הרוק אנד רול".
הצלחה
השיר הגיע למקומות ה-13 וה-3 במצעד השירים מתחת להוט 100 ומצעד שירי ה-R&B/היפ הופ מתחת להוט 100 של הבילבורד בהתאמה, במצעד של 8 בינואר 2011.
נכון לאוקטובר 2020, צבר השיר כ-8.7 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ג'ניפר רובין
ג'ניפר רובין (באנגלית: Jennifer Rubin) היא פובליציסטית יהודייה-אמריקאית, בעלת טור ובלוג ב"וושינגטון פוסט", שבו שוטחת את דעותיה מנקודת השקפה שמרנית. עם זאת, לאחר היבחרו של דונלד טראמפ בפריימריז הרפובליקניים ולנשיאות, הפכה רובין למבקרת בולטת שלו.
קורות חיים
רובין (במקור גלייזר) נולדה בפרבר של פילדלפיה. ב-1968 עברה עם משפחתה לקליפורניה. היא סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ועבדה כעורכת דין בלוס אנג'לס במשך כ-20 שנה. ב-2007 היא החלה לכתוב טורי דעה בירחון קומנטרי ובלטה בחריפותה ובכתיבתה הפרובוקטיבית. טוריה התפרסמו גם בכתבי עת נוספים, בהם באופן תדיר בויקלי סטנדרד. ב-2010 עברה לוושינגטון פוסט בו היא בעלת טור ובלוג בשם "Right Turn". רובין מסקרת את הפוליטיקה המקומית ומדיניות החוץ מנקודת מבט נאו-קונסרבטיסטית ומזוהה עם המפלגה הרפובליקנית.
Hits Made Famous by Country Queens
Hits Made Famous by Country Queens (בעברית: להיטים מאת מלכות קאנטרי מפורסמות) הוא אלבום אוסף של פיי טאקר ושל דולי פרטון. הוא יצא ב-13 באפריל 1963 על ידי Somerset Records. האלבום כולל ארבע גרסאות כיסוי אותם ביצעה טאקר לשיריה של זמרת הקאנטרי פטסי קליין ובנוסף גם שיר מקורי. פרטון שרה שלושה שירים של הזמרת קאתי ולס ובנוסף שתי בלדות מסורתיות ושיר מקורי אחד. ב-11 במאי 2018 האלבום נהיה זמין גם להורדה דיגיטלית.
אל ויליאמסון
נולד בניו יורק, ובילה את רוב ילדותו המוקדמת בבוגוטה, קולומביה לפני שחזר לארצות הברית בגיל 12. בצעירותו, ויליאמסון פיתח עניין בקומיקס, במיוחד בפלאש גורדון של אלכס ריימונד. הוא לקח שיעורי אמנות בבית ספר לאנימציה של ברן הוגארת', שם התחבר עם הקרקטוניסטים לעתיד ואלי ווד ורוי קרנקל. הם הציגו לו עבודות של מאיירים שהשפיעו על קומיקס הרפתקאות. זמן קצר לאחר מכן הוא עבד בצורה מקצועית בתעשיית הקומיקס. העבודות הבולטות ביותר שלו כוללות את הקומיקס מדע בדיוני/פנטזיה שפרסם ב EC Comics בשנות החמישים תחת הכותרות Weird Science Weird Fantasy.
אבי אביטל
אָבִי אֲבִיטַל (נולד ב-19 באוקטובר 1978 בבאר שבע) הוא מלחין ונגן מנדולינה ישראלי.
קורות חיים
אביטל למד בקונסרבטוריון העירוני באר שבע ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולאחר מכן למד בקונסרבטוריון צ'זרה פוליני בפדובה שבאיטליה. שירת בצבא כמוזיקאי מצטיין. זכה בפרס על שם דוריס ומורי ארקין בתחרויות האביב 2007 ובפרס שר התרבות לשנת 2008.
אביטל היה חבר ברביעיית המנדולינות קרמן.
אביטל השתתף במספר פסטיבלים בינלאומיים, בהם פסטיבל לוצרן בשווייץ, פסטיבל רוונה באיטליה ופסטיבל "Dei Due Mondi” בספולטו, וניגן כסולן עם הרכבים שונים. בשנת 2011 היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "הסולן הטוב ביותר בביצוע עם תזמורת" על ביצועו ליצירה "קונצ'רטו למנדולינה" של המלחין אבנר דורמן. הוא הקליט כ-10 תקליטורים בלייבלים שונים.
הפלישה לאיים הקוריליים
הפלישה לאיים הקוריליים (ברוסית: Курильская десантная операция, מבצע נחיתת איי קוריל) היה מבצע צבאי סובייטי, כחלק ממבצע סערת אוגוסט בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה. מטרת המבצע הייתה לכבוש את האיים הקוריליים מהאימפריה היפנית.
מהלך הקרב
המבצע התקיים בין 18 באוגוסט ל-1 בספטמבר. המתקפה בוצעה על ידי חיל הרובאים ה-87 של הארמייה ה-16 מחזית המזרח הרחוק השנייה.
ב-23 באוגוסט, 20,000 כוחות המצב היפניים באיים קיבלו הוראה להיכנע כחלק מהכניעה הכללית של יפן. עם זאת, חלק מהכוחות התעלמו מהפקודה והמשיכו להתנגד לכיבוש הסובייטי.
ב-1 בספטמבר, הונחתו כוחות סובייטים על קונשיר ושיקוטן שבדרום האיים הקוריליים. ב-4 בספטמבר, חיל הרובאים ה-87 כבש חמישה איים קטנים יותר. בהמשך, כבשו הכוחות הסובייטיים את שאר האיים הקוריליים ללא התנגדות נוספת.
האיים נותרו חלק מרוסיה לאחר התפרקות ברית המועצות, אך מעמדם המשפטי האמיתי נותר בסימן שאלה כחלק מהמחלוקת על האיים הקוריליים בין רוסיה ליפן.
קב (מידת נפח)
קב היא מידת נפח תלמודית ששימשה בעיקרה למדידת דברים יבשים כגון תבואה וכדומה. מידה זו נזכרת פעם אחת בתנ"ך בספר מלכים: "וַיְהִי רָעָב גָּדוֹל בְּשֹׁמְרוֹן וְהִנֵּה צָרִים עָלֶיהָ עַד הֱיוֹת רֹאשׁ־חֲמוֹר בִּשְׁמֹנִים כֶּסֶף וְרֹבַע הַקַּב חרי (ק' דִּב־) יוֹנִים בַּחֲמִשָּׁה־כָסֶף".
הקב הוא 4 לוגים שהם 24 ביצים, על פי נוסחת המרת המידות "כאסקל"ב יגוד"ו".
שיעור הקב במידות זמנינו
באחרונים נחלקו בגודל שיעור הקב במידות הנהוגות כיום. הדעה הרווחת היא כדעת הרב חיים נאה שקב הוא 1.38 ליטר, זאת לעומת דעת החזון איש שיעורו הוא 2.39 ליטר. לדעת הרמב"ם אלו 1.2 ליטר (1200 סמ"ק).
מטבע לשון
מידת הקב הייתה נפוצה בזמן חז"ל בעיקר למדידת כמות קטנה ולכך שימשה בהשאלה למידה המורה על כמות קטנה, על אף שהיו מידות קטנות ממנה, ומחמת זה השתרשו כמה ניבים בתלמוד כגון:
שרבן ניקיפור
שרבן ניקיפור (ברומנית: Șerban Nichifor; נולד ב-25 באוגוסט 1954, בוקרשט) הוא מלחין, נגן ומורה רומני.
ביוגרפיה
שרבן ניקיפור נולד בבוקרשט למשפחת רופאים. אביו היה מוזיקאי ומנצח בתזמורת הרופאים.
בשנת 2015 הוא השלים את מחקרו בתחום השואה והמוזיקה.
ניקיפור כתב מספר רב של יצירות מוזיקה קלאסית. רבים מיצירות של ניקיפור מוקדשות לקורבנות השואה. הוא גם כתב אופרות, לרבות בנושאים אקטואליות כמו אופרה המוקדשת לאסון מעבורת החלל צ'לנג'ר על לברית של ויקטור ברלדיאנו.
שרבן ניקיפור מכהן כפרופסור באוניברסיטה למוזיקה בה למד.
בשנת 1978 הוא נתחתן עם ליאנה אלכסנדרה, מוזיקאית ומלחינה. הם הקליטו מספר תקליטים בביצוע משותף.
על פעילות בתחום המוזיקה לניקיפור הוענק פרס גאודאמוס למלחינים בשנת 1977 ובשנת 2008 הוא התקבל למסדר הכתר הבלגי.
רפורמות קלוני
רפורמות קלוני או הרפורמות הקלוניות היו סדרת שינויים בנזורה הנוצרית של ימי הביניים שעסקו בעיקר בשיקום החיים הנזיריים המסורתיים, עידוד האמנות, והדאגה לעניים.
רפורמות קלוני התפתחו ממנזר בנדיקטי בודד (מנזר קלוני) לרשת מנזרים גדולה, "המסדר הקלוני" (ordo Cluniacensis) אשר הובילה לרפורמה דתית במערב אירופה.
הרפורמות בוצעו בעיקר על ידי ברנו מקלוני ואודו הקדוש  (878 בקירוב – 942), והופצו ברחבי צרפת (בעיקר בחבלים בורגונדיה, פרובאנס, אוברן, פויטו), משם לאנגליה, רוב איטליה וספרד.
הרעיונות המרכזיים של הרפורמה היו:
שחיתות
המניעים לרפורמות שהוביל מנזר קלוני היו השחיתות שפשתה בכנסייה הקתולית. כחלק מהרצון לרפורמה דתית, התנגדו מקימי מנזר קלוני לשתי תופעות שהיו מקובלות בכנסייה של ימיהם:
ניצול לרעה של סמכויות נחשב כתוצאה של ההתערבות החילונית במנזרים ושל ההשתלבות הכנסייתית הנרחבת במערכות הפאודליות או המנוריאליות. באותה תקופה שאפו האפיפיורים לחזק את השליטה על כל הכמורה ולעצור את הסמכת הבישופים על ידי שליטים חילוניים. מאחר שמנזר בנדיקטיני היה זקוק לאדמה, הוא היה זקוק גם לחסותו של אריסטוקרט מקומי. אולם, לעיתים רבות דרש האריסטוקרט זכויות שהפריעו לתפעול המנזר. הרפורמה הקלונית הייתה ניסיון לתקן את המנהגים הללו בתקווה שמנזר עצמאי יותר יוכל לאכוף במידה טובה יותר את תקנון בנדיקטוס.
רפורמה
למנזרים היה כוח פוליטי שנבע הן מהשפעתם הרוחנית, הן ממספר המנזרים שהשתייכו לרפורמת קלוני והן מהעובדה שראשי המנזר היו בני אריסטוקרטיה, הכירו את קובעי המדיניות (שלעיתים קרובות היו בני משפחתם), החזיקו באותה תקופה במונופול של תרגום רצון האל להמונים והמקשרים בין המאמינים לבין ישו, מריה וכל הקדושים. כמו כן היו בעלי מעמד מפשר בסכסוכים בין השליטים השונים. (תווכו בין האריסטוקרטיה לבין עצמה)
הייתה התפתחות שונה של מערכת המנזרים באזורים שונים של ממלכת הפרנקים. השושלת הקרולינגית האמינה כי עצם משיחת המלך על ידי בישוף רומא מקנה להם זכויות גם במישור הדתי וכי המלך הוא זה שעומד בראש ההיררכיה הדתית במדינה והוא זה שמכנס את הוועידות הכנסייתיות (הקונצילים). מכאן נגזרה גם השתתפותם של הבישופים ואבות המנזר בדיונים ממלכתיים. גישה זו איפשרה גם את הקמת רשת המנזרים של קלוני, בה היה פיקוח ממלכתי עליון ותקנון נזורה אחיד.
בחבלי ארץ שהקרולינגים לא שלטו, הבישופים הפכו באופן מעשי לשליטי הערים. בגרמניה קיבלו אבות המנזר מעמד של רוזן עם סמכויות באנום, במערב, למרות שהמנזרים זכו לאימוניטס, השתלטו משפחות האריסטוקרטיה על המנזרים (שחלק ניכר מהם הוקמו על ידי משפחות אלו) והפכו למגני המנזרים, כל אחד על המנזר שבשטח שליטתו.
רפורמת קלוני שברה את הקשר שבין המנזר לאצולה המקומית ובין המנזר לבישוף המקומי, מנזר קלוני הוכפף למרות האפיפיור סרגיוס השלישי וכך זכה לשחרור מהשליטים המקומיים בלי שהוטל עליהם פיקוח צמוד כמו קודם, בגלל המרחק הגיאורפי של האפיפיור מהמנזר. זה היה הבסיס לסדר המנזרי החדש. הניתוק מהבישופים המקומיים גרמה למתיחות בין קלוני לבין הבישוף במאקון (macon). סדר זה לא התפשט בממלכה הגרמנית ולא אצל הקפטינגים כי הם רצו מערכת מנזרים שתהיה כפופה להם ולא לאפיפיור.
התפתחות
ב-916 קיבל המנזר נחלה (וילה) נוספת וייסד עליה מנזר נוסף שהיה מנזר בן ראשון לקלוני, ב-918 תרם גיום עוד נחלה שעליה נוסד מנזר וכך הלאה. כל המנזרים הוכפפו לאב מנזר קלוני ובכך סטו מרוח תקנון בנדיקטוס, בו לאב מנזר החי בתוך קהילתו יש תפקיד מוגדר. מנזרים רבים ששאפו לרפורמה שלחו נזירים למנזר קלוני על מנת ללמוד את אורחות חייו וכך הופצה רפורמת קלוני ברחבי העולם הנוצרי. יוקרתו של המנזר הייתה רבה והעובדה שהנזירים התפללו כל יום שעות רבות לעילוי נשמת התורמים הניעה בעלי רכוש רבים להקצות מאדמתם למנזר למען עילוי נשמת קרוביהם או נשמתם הם, מתוך תקווה שהדבר יעמוד לזכותם ביום הדין. לרשת מנזרי קלוני הצטרפו מנזרים עצמאיים שהעדיפו להכפיף עצמם לקלוני, בין היתר על מנת לזכות בהגנה. רפורמות דומות לאלו של קלוני נעשו בלורן, באנגליה ובאיטליה וחלק ממנזרים אלו שולבו בתוך מסדר קלוני. מנזרי קלוני שהוקמו לאורך דרך סנטיאגו איפשרו את העלייה לרגל לקתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה.
על פי כתב ההקמה, מראשית תהליך קלוני, לא הייתה מרות הממסד הכנסייתי המקומי (קרי הבישוף) על מנזר קלוני והוא היה כפוף ישירות לאפיפיור. בשנת 931 נקבע שמנזר קלוני יהיה הסמכות העליונה לכל המנזרים שירצו ללכת בדרכו ונוסדה אגודה של מנזרי קלוני. בראש האגודה עמד אב מנזר קלוני ובראש המנזרים השונים עמדו פריורים.
סיבה נוספת להצלחת זרם קלוני הייתה העובדה שהחל ב-1045 דאג הקיסר היינריך השלישי לכך שהאפיפיורים שמונו היו מתוך נזירי קלוני (או מנזרי רפורמה אחרים) והיו מחויבים לרעיון ההתחדשות הדתית. הייתה כאן הפריה הדדית כי מנזרי הרפורמה תמכו באפיפיורים הרפורמיסטיים ואלו תמכו במנזרים. כחלק מהרפורמה, הטיל האפיפיור לאו התשיעי (1049 – 1054) חרם על מספר בישופים בגין סימוניה ונתן את משרותיהם לנזירי קלוני.
התפתחות רשת המנזרים גרמה להיווצרותם של מנזרים ללא אוטונומיה, הכפופים מנהלתית ודתית למנזר קלוני. כל הנזירים בכל מנזרי קלוני היו חברים במנזר קלוני הראשון. משמעות מבנה כזה שבכל פעם שהתחלף אב מנזר בקלוני, היו כל אלפי הנזירים צריכים להגיע לקלוני ולהשבע אמונים לאב המנזר החדש. בכך התבטלה החוויה האינטימית של המנזר.
עם מינויו של האפיפיור ניקולאוס השני ב-1059, הוא ניצל את העובדה שהיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה היה ילד בן 9 וחסר כוח שלטון אמיתי והכריז כי מעתה ואילך ייבחרו האפיפיורים על ידי הקרדינלים של רומא ובמקביל אסר על כמרים להתמנות מידיו של אדם חילוני ובכך ביצר את כוחה של הכנסייה מחד ופתח במאבק האינווסטיטורה מצד שני.
האפיפיור גרגוריוס השביעי היה אחד מאנשי רפורמת קלוני ולפני מינויו למשרה כנסייתית היה נזיר במנזר קלוני. כאפיפיור הוא הנהיג רפורמות שכללו את לקיחת סמכות בחירת האפיפיורים מהרשויות החילוניות ברומא ובגרמניה, והעברתה לידי חבר החשמנים של הכנסייה עצמה. וכן את הקביעה כי לכנסייה הסמכות הבלעדית למנות אישים לפקידי הכנסייה בארצות השונות.
בתקופת השיא של התנועה הקלונית (בערך 950–1130) היא הייתה אחד הכוחות הדתיים הגדולים ביותר באירופה. הרפורמות דרשו מסירות דתית גדולה יותר, בנוסף להשלכות הפוליטיות שיצרו. הקלוניאנים תמכו בפאקס דאי, וקידמו את מסעות הצליינות לארץ הקודש. הפולחן הדתי (הלִיטוּרְגְּיָה), שהלך ונהייה ראוותני יותר, הוביל לדרישה לכלי מזבח מזהב, פרסקו באיכות גבוהה, ויטראז'ים צבעוניים, ומוזיקת מקהלה פוליפונית לצורך מילוי הכנסיות הרומנסקיות.
ב-1098 הוביל רובר ממולם חבורה של 21 נזירים קלוניאניים מהמנזר שלהם במולם על מנת להקים מנזר חדש. הקבוצה קיוותה להקים קהילה נזירית שבה הנזירים יוכלו לחיות תחת שמירה קפדנית יותר על תקנון בנדיקטוס. הנזירים רכשו חלקת אדמה ביצתית דרומית לדיז'ון שנקראה סיטו (לטינית: ציסטרציום), וכך הוקם מסדר הנזירים הציסטרציאנים. ב-1084 פרש ברונו מקלן יחד עם 6 חברים ממנזר קלוני שניהל רובר ממולם, פנה להרים שליד גרנובל, שם הקים מנזר חדש, שהתבסס על התקנון הבנדיקטי תוך הקצנת עקרונות הפרישות והסגפנות. מנזר זה היה הבסיס למסדר הקרטוזיאני.
ביקורת ודעיכה
מראשית דרכה של התנועה, נמתחה עליה ביקורת הן מתוך מנגנון הכנסייה והנזורה והן ביקורת חיצונית בגין גורמים שונים. הביקורות התמקדו בחוסר העצמאות הכלכלית והסתמכות על תרומות וכן בפאר של הכנסיות והמנזרים עצמם. אף כי קלוני השתייך לזרם הבנדקטיני, התנהלותו לא תאמה את עקרונותיו של בנדיקטוס מנורסיה. בנדיקטוס קבע שמנזר הוא קהילה בפני עצמה עם אב-מנזר אחד בעוד קלוני התנהל כמנזר אב מרכזי והרבה מנזרי משנה חסרי אב מנזר. גם בתוך תנועת קלוני עצמה היו נזירים שלא חשו נוח עם גורמים אלו ושאפו לחיי רוח עשירים יותר, הסתפקות במועט, סגפנות וחזרה לעקרונות הבסיסיים של הנזורה שכללו פוגה מונדי.
מספר התפילות הרב שהתפללו הנזירים, ומספר השעות הרב שהוקדש לתפילות אלו, לא אפשר לנזירים לעסוק במלאכה. על מנת לקיים את המנזר, הצטרפו אל המנזר אחים הדיוטות, חילוניים שנשבעו לשנות את אורח חייהם (קונברסיום מורום) אבל לא קיבלו על עצמם את נדר הפרישה והנזורה. הם חיו בתוך תחום המנזר ועסקו בו בכל המלאכות שנדרשו לקיומו. הן בתוך המנזר (טבחים, שרתים) והן במשק החקלאי. הביקורת אמרה שתופעה זו משמרת את האופי האריסטוקרטי של הנזירים ובאה בסתירה לעקרונות הנזורה.
תנועת קלוני הושפעה גם משינויים חברתיים-כלכליים שחלו באירופה באותה עת. המאה ה-11 הייתה מאה של עיור באירופה. יחד עם העיור התפתחו מוסדות השכלה גבוהה (אוניברסיטאות) שנתנו פתרון רוחני שונה מאשר הנזורה ואפשרו לימודים במקום שאמנם תחת חסות הכנסייה אך אינו מנזר ולא דורש הסתפקות במועט או הסתגפות. חלק ניכר מהסטודנטים שלמדו באותן אוניברסיטאות היו אוכלוסייה שבעשורים קודמים היו מצטרפים למנזרים. פילוג הכנסייה הנוצרית הביא להחלשת זמנית במעמדו של האפיפיור וחולשה זו הוקרנה אל מנזרי קלוני שהיו בחסותו. חוסר העצמאות הכלכלית ביטל מנהג נוסף, צדקה. נזיר הנסמך על תרומות לא יכול לתת צדקה. העברת תרומה שקיבל למישהו אחר לא נתפשה כצדקה. העושר והראוותנות עמדו בניגוד לרוח הסגפנות של הנזירים הראשונים.
במאות ה-11 וה-12, הרשת הקלונית והאידאולוגיה שעיצבה איבדו את השפעתן לטובת מסדרים חדשים שהדגישו את הסיגוף והעוני, כמו הציסטרסיאנים, הפרמונסטרסיאנים והקרטוזיאנים.
הרשת של קלוני דעכה עם השנים וכמעט נעלמה, ועל אדמות המנזר יושבת היום הקומונה קלוני שהתפתחה ממקום היישוב של עובדי המנזר ובה כ-4,800 תושבים. בנוסף קיים מוזיאון קלוני השוכן בביתו הפריזאי של אב המנזר.
שרה פריש
שרה פריש (נולדה בשנת 1948), שופטת בית משפט השלום פתח תקווה בדימוס. ממקימי המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט בהוד השרון, כיום היא עובדת במשרד עורכי הדין "פריש, שפרבר, ריינהרץ ושות' ". עו”ד פריש משמשת בתפקידים ציבוריים רבים ומגוונים.
ביוגרפיה
פריש נולדה בישראל בשנת 1948. בשנת 1966 סיימה את הלימודים התיכוניים בבית ספר צייטלין. היא למדה משפטים באוניברסיטת תל אביב וב-1971 סיימה אותם. בשנים 1972–1980 עבדה בפרקליטות מחוז המרכז, כעורכת דין והתקדמה לדרגת סגנית בכירה ראשונה לפרקליט המחוז.
בסוף שנת 1980, כאשר הייתה בת 32, נבחרה לשופטת על ידי הוועדה לבחירת שופטים, ובכך הייתה לאשה הצעירה ביותר בישראל שמונתה לשופטת. דבר מינויה עורר דיון על רקע העובדה שלא שירתה בצה"ל ולא עשתה שירות לאומי, וכך הצליחה לצבור את עשר שנות הותק הנדרשות למינוי לשופטת בגיל כה צעיר. בינואר 1981 הושבעה לשופטת בבית המשפט השלום בפתח תקווה.
ב-31 בדצמבר 1994 פרשה מתפקידה כשופטת. עם פרישתה מכס השיפוט ועד שנת 2004 כיהנה כנשיאת מכללת שערי משפט, ובמקביל הקימה את משרד עורכי הדין יחד עם שותפה, עו”ד אהרון שפרבר. במשך למעלה מ-20 שנה שימשה עו”ד פריש מרצה בתחום המשפט הפלילי, המשפט המבוים ורשלנות רפואית באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת שערי משפט.
בשנת 1998 מונתה לעמוד בראש ועדת המוניות של משרד התחבורה, ובהמשך הודחה מתפקיד זה על ידי שר התחבורה, מאיר שטרית.
כיהנה בדירקטוריונים של הקרן החדשה לירושלים, רשות שדות התעופה, רפאל ותש"ן והייתה חברה בוועדות איתור אחדות.
ב-12 באוגוסט 2019 הודיע מבקר המדינה מתניהו אנגלמן על מינויה של פריש לעמוד בראשות ועדת ההיתרים. שבוע לאחר מכן הודיעה פריש כי היא מוותרת על התפקיד נוכח הביקורת על מינויה והפיכת הוועדה ל"כדור משחק במגרש הפוליטי".
מיהאי קורהוט
מיהאי קורהוט (בהונגרית: Mihály Korhut; נולד ב-1 בדצמבר 1988 במישקולץ שבהונגריה) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בעמדת המגן שמאלי בקבוצת דברצן ובנבחרת הונגריה.
קריירה
במהלך 2011 הושאל קורהוט לתקופה קצרה לקבוצת קאפושוואר, בשורותיה שיחק 10 משחקים. ב-1 במאי 2012 זכה קורהוט עם דברצן בגביע, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה מול מ.ט.ק. בודפשט. בעונת 2013/2014 זכה קורהוט עם דברצן בגביע הונגרי בפעם השלישית ברציפות, ועם עוד זכייה באליפות השלימה הקבוצה דאבל נוסף.