cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב בירנבאום
ייחודה של התנועה ותרומתה
התנועה העלתה באופן גובר והולך את המודעות לנושא יהודי ברית המועצות, ואת הנכונות של ארצות הברית לתקוף את הסובייטים וללחוץ עליהם סביב נושא זה. אחד השיאים היה תיקון ג'קסון-ואניק שנחתם בידי הנשיא ג'רלד פורד בשנת 1975, והתנה שיפורים ביחסים הכלכליים בין שתי המעצמות בהקלת הקשיים שהוטלו על המבקשים להגר מברית המועצות.
המחאה שהחלה בארצות הברית עזרה להדהודה והגברתה של מחאת הדיסידנטים ואסירי ציון מתוך ברית המועצות, ובמידה מסוימת הן הזינו זו את זו. בשנים 1971–1979 נפתחו מעט שערי ההגירה של ברית המועצות, וכ-145,000 יהודים יצאו לישראל. המחאה נמשכה כל העת עד לנפילת ברית המועצות ב-1989–1990, שבעקבותיה עלו לישראל יותר ממיליון יהודים ובני משפחות יהודיות. הגם שאין להגדיר ולבודד במדויק את גורם ההשפעה של תנועת המחאה של יעקב בירנבאום, דבר זה נחשב במידה רבה להצלחה שהוא אחד מאבותיה הראשיים.
תחום השפעה נוסף, קשה יותר למדידה, הוא תרומתה של התנועה שהקים יעקב בירנבאום בתחום החברתי-תודעתי בקרב הציבור היהודי בארצות המערב. פעילים במאבק העולמי שעורר, פעילי עלייה מתוך ברית המועצות ומשקיפים חיצוניים מתארים את התנועה ככזו שהעניקה ביטחון עצמי, זהות איתנה ואחדות ליהדות ארצות הברית. יוסי קליין הלוי כתב:
הרב ריסקין תיאר את המהלך שעבר על יהודים שהצטרפו להפגנות כחזרה לזהות היהודית-מסורתית:
אסיר ציון יוסף מנדלביץ' העיד שיהודים אמריקאים רבים, בוגרי המאבק, תיארו בפניו את תקופת ההפגנות כתקופת-שיא בחייהם, שנתנה משמעות ותוכן לזהותם היהודית. מאפיין בולט בחשיבותו של המאבק, לדבריהם, היה בזה שדרש פעולה אקטיבית ונתן תחושת אחריות לפעילים, בניגוד לתמיכה במדינת ישראל - שהוותה אף היא גרעין להזדהות יהודית, אך לא הייתה תלויה כל כך בהשפעתם של אנשים מן השורה שיפגינו בעדה.
ביקורת
רוב ההתנגדות הזו פחתה או נדחקה לשוליים ככל שההפגנות גברו ונראה שהשפעתן חיובית. מי שנשאר באופן עקבי בעמדה שלילית לגביהן היה אדמו"ר חב"ד הרבי מלובביץ', שניהל מערכת מסועפת של פעילים למען יהדות ברית המועצות בתוך המעצמה הסובייטית, וראה בהפגנות נזק ליהודים שם ולסיכויי העלייה. לדבריו, גם כל היתרי היציאה וההקלות שהושגו היו מושגים בקלות רבה יותר ובמידה רבה יותר ללא המאבק הפומבי.
התנגדות מסוג שונה לחלוטין באה מכוונו של הרב מאיר כהנא, שכאמור ראה בהפגנות השקטות והממושמעות פעילות 'רכה' מדי ובשנת 1968 פרש ובעזרת קבוצה מצומצמת של צעירים ניהל מאבק אלים, שהגיע עד רצח עובדת בקונסוליה הסובייטית.
בממסד הישראלי, שתחזק קשר רצוף עם מנהיגי יהדות אמריקה, הגישה הייתה מורכבת. כפי הנראה התפיסה המרכזית תמכה בהפגנות, אך רצתה שיהדות ארצות הברית תנהל אותן ממקומה, ושישראל עצמה לא תיקח בהן חלק. לאורך הזמן ישראל הגיעה גם היא לכיוון של פעילות פומבית, וזו נפתחה ב-10 בנובמבר 1969, כאשר גולדה מאיר קראה בשידור חי את מכתב ח"י המשפחות מגאורגיה, ובמקביל שגריר ישראל באו"ם יוסף תקוע הגיש אותו למזכיר הארגון.
חיים אישיים
יעקב בירנבאום התחתן עם פרידה בלוסטון - ממתפללות בית הכנסת לינקולן סקוור, ומחברות גרעינה הראשון של תנועת המחאה. לזוג לא היו ילדים.
את ארכיון הכתבים והתיעוד של SSSJ מסרו יעקב ופרידה בירנבאום לישיבה יוניברסיטי.
הנצחה
באוקטובר 2015, כשנה וחצי לאחר פטירתו, נקרא רחוב מגוריו של בירנבאום בשכונת וושינגטון הייטס בניו-יורק על שמו. בישראל, נכון להיום, אין הנצחה ממלכתית לבירנבאום.
גב (אל)
גֶּבּ או סֶבּ או קֶבּ הוא שמו של אל האדמה וההאנשה של הארץ במיתולוגיה המצרית. מאחר שהמצרים האמינו כי "דואת" - השאול נמצא מתחת לפני האדמה, מכונה גב כ"מכיל המתים" או "כולא המתים" אשר אינם ראויים להגיע ל"אארו" (גן העדן במיתולוגיה המצרית). גב הוא בעל עור בצבע ירוק, כסמל לצמחים שעל האדמה.
על פי האמונה המצרית גב הוא בעלה של נות (אלת השמים), ובנם של היסודות תפנות (לחות) ושו (יובש).
גב ונות הם הוריהם של האלים אוסיריס, סת, איזיס ונפתיס.
במהלך השנים הפך ההירוגליף המציין את שמו של האל למונח המציין אדמה ניתנת לעיבוד, ובהמשך למונח המציין "צמחייה". בהתאם לשינוי אטימולוגי זה החלו לתאר את האל כאשר שעורה צומחת בין צלעותיו. בחלוף השנים הפך ההירוגליף לציין "שומן" (כתוצאה של אוכל רב), והמונח התפתח לציין "אווז".
תיאורים מאוחרים של המיתולוגיה מתארים את האל בדמות אווז, אשר הטיל ביצה ממנה בקע האל רע. תיאורים מיתולוגיים מאוחרים יותר מתארים אותו כבעלה של רננוטט - אלת התבואה, ואימה של נהבקאו.
קישורים חיצוניים
Llista de personatges de la mitologia egípcia
יוסיף גולדברג
פרופסור יוסיף גולדברג (בסרבו-קרואטית: Josip Goldberg; 18 בפברואר 1885, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 15 באוקטובר 1960, זאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה פיזיקאי יוגוסלבי ממוצא יהודי, דקאן הפקולטה למדעים של אוניברסיטת זאגרב וחבר האקדמיה למדעים לאמניות של יוגוסלביה.
קורות חייו
יוסיף גולדברג נולד בסרייבו ורכז השכלה תיכונית בעירו. בהמשך, רכש תואר אקדמי במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטת וינה. הוא התמחה בתרמודינמיקה בווינה וב-1914 סיים את הדוקטורט. לאחר סיום לימודיו שב למולדתו והועסק כמורה בבתי ספר תיכוניים במוסטאר ובסרייבו.
ב-1927 הצטרף לסגל ההוראה של אוניברסיטת זאגרב. ב-1946, לאחר מלחמת העולם השנייה הקים גולדברג את המחלקה לגאופיזיקה בפקולטה למדעים של אוניברסיטת זאגרב, עמד בראשה ווזכה לתואר פרופסור. במקביל, כתב גולדברג מספר ספרי ספרי לימוד לבתי ספר תיכוניים בתחום הפיזיקה והאסטרונומיה. הוא היה חבר האקדמיה למדעים ולאמנויות של יוגוסלביה וב-1949 ומונה למנהל תחום הפיזיקה באקדמיה למדעים. בהמשך, התמחה גולדברג בקלימטולוגיה ופרסם מספר רב של מחקרים במסגרת המכון הגאופיזי של זאגרב אותו ניהל בין 1951 ל-1955. במקביל כיהן כדקאן הפקולטה למדעים באוניברסיטת זאגרב. גולדברג נחשב פורץ דרך בהנחת היסודות למחקר המודרני באוקיינוגרפיה פיזיקלית ביוגוסלביה וקרואטיה, בכך ששילב מודלים מתמטיים במחקרים בתחום. הוא כתב עשרות מאמרים בתחומי מחקריו והם זכו לפרסום גם מחוץ ליוגוסלביה. ב-1955 פרש לגמלאות. יוסיף גולדברג הלך לעולמו בזאגרב ב-1960 ונקבר בבית העלמין מירוגוי שבעיר.
אלי שמיר (צייר)
אלי שמיר (נולד בשנת 1953) הוא צייר ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1953 בכפר יהושע שבעמק יזרעאל כדור שלישי למייסדי המקום. למד תואר ראשון באקדמיה לאומנות בצלאל (1977 - 1981) שבירושלים.
לאחר מספר שנים בהן התגורר בירושלים ובבוסטון, והציג את עבודותיו במגוון תערוכות בישראל ומחוצה לה, חזר בשנת 1999 לכפר יהושע.
זכה בפרס משרד החינוך והתרבות לשנת 2005 ובפרס בנו גיטר, במוזיאון תל אביב לאמנות לשנת 2006.
אוספיו הציבוריים מצויים במוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון ישראל, במוזיאון חיפה לאמנות, באוניברסיטה העברית, בשגרירות ישראל בפריז ובמשכן הנשיא.
אחר
תערוכות קבוצתיות, הוראה, פרויקטים קהילתיים, פרסומים אקדמיים, כתיבת מאמרים וביקורות והרצאות בכנסים אקדמיים נמצאים בדף הביוגרפיה באתר הרשמי של שמיר.
הסרט "שיר ערש לעמק"
בספטמבר 2020 הוקרן בהקנת בכורה סרטו של בן שני "שיר ערש לעמק" בפסטיבל הסרטים התיעודיים דוקאביב. הסרט צולם במשך עשר שנים ומתעד את יצירתו של אלי שמיר, ואת התמודדותו עם מחלת הפרקינסון שהתגלתה תוך כדי עשיית הסרט.
שלמה סמסון
שלמה סמסון (נולד בכ"ה בכסלו ה'תרפ"ד, דצמבר 1923) הוא ניצול השואה ממקימי קיבוץ שלוחות; כיהן כמזכ"ל בני עקיבא.
ביוגרפיה
נולד בלייפציג שבסקסוניה, למשפחה יהודית לא דתית. ב-1934 הוריו נאלצו, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, לשלוח אותו ללמוד בבית הספר היהודי שהקים בעיר הרב אפרים קרליבך, שם החל לשמור מצוות, ובבר המצווה שלו הוא החל להניח תפילין בקביעות. הוא הצטרף לפעילות בתנועת ברית חלוצים דתיים בעירו. לאחר ליל הבדולח נשלח להולנד (שאליה הגיע גם אביו), שם שהה בחוות הכשרה חקלאית בחאודה ולאחר מכן באלדן.
בשואה
ב-3 באוקטובר 1942, בוקרו של חג שמיני עצרת ה'תש"ג, פרצו לחווה כוחות אס אס וגרשו את כל יושביה למחנה וסטרבורק, לשם הגיעו גם הוריו ואחיו. האסירים שהגיעו מקבוצת ההכשרה עבדו בעבודות כפייה חקלאיות במחנה, וכך הם ניצלו משילוח לאושוויץ או סוביבור. בינואר 1944 נשלח למחנה ברגן-בלזן עם קבוצת יהודים שהיו מיועדים ל"החלפה" לאחר שקיבלו סרטיפיקטים מהסוכנות היהודית. ושהה בבית הילדים של יהושע והני בירנבאום. בברגן בלזן הוא לקה בטיפוס הבהרות. הוא נשלח ברכבת שיועדה להגיע לטרזיינשטט, אך שוחררה על ידי הצבא האדום ליד טרביץ שבגרמניה ב-23 באפריל 1945, ולימים כונתה "הרכבת האבודה". לאחר שחרורו חזר להולנד דרך עיר הולדתו לייפציג.
לאחר השואה
לאחר המלחמה, משהבין כי לסרטיפיקט שקיבל לא היה עוד ערך, נרשם להעפלה. קרוב לשנה הוא המתין בדרום צרפת לעלייתו, ובמרץ 1946 עלה ארצה על סיפונה של אוניית המעפילים תל חי, שנתפסה על ידי הבריטים בהתקרבה לחופי הארץ. הוא נעצר במחנה המעצר בעתלית, ושוחרר לאחר כשבוע ימים. לאחר שחרורו מן המחנה הצטרף, יחד עם מי שתהיה לימים אשתו, לקבוצת "שלוחות" שישבה אז ב"רמת השומרון" בפרדס חנה, ומספר שנים מאוחר יותר ייסדה בעמק בית שאן את קיבוץ שלוחות, שבו הוא חבר עד היום. הוא שימש במגוון תפקידים בקיבוץ ובמפעלים המשותפים לקיבוצי האזור, שימש כמנהל אדמיניסטרטיבי בבית הספר האזורי בשדה אליהו, היה חבר ההנהלה הארצית של בני עקיבא, ואף כיהן שתי קדנציות כמזכ"ל התנועה.
חיים אישיים
היה נשוי לרחל לבית פלקנשטיין (נפטרה ב-2014), חובשת ותופרת במקצועה, ולהם חמישה ילדים. ב-2021 נולד לו חימש.
עריכה ותרגום
מגרמנית: מהולנדית:
בורקין
בורקין (בערבית: برقين נהגה גם "בירקין") היא עיירה פלסטינית בצפון השומרון, הממוקמת 5 ק"מ מערבית מג'נין. העיירה מונה, נכון לשנת 2006, כ-5,900 תושבים מוסלמים ומספר קטן של משפחות נוצריות.
בעיירה נמצאת כנסייה יוונית-אורתודוקסית שהוקמה בתקופה הביזנטית (נחשבת לאחת מחמש הכנסיות העתיקות ביותר בעולם) המזוהה עם המקום שבו ישו ריפא את המצורעים במקום בדרכו מנצרת לירושלים דרך שכם. האוכלוסייה הנוצרית הקטנה מקבלת חינוך ושירותי דת מן העיירה א-זבאבדה.
בלינטומומב
בלינטומומב (Blinatumomab; שם מסחרי BLINCYTO) היא תרופה מסוג אימונותרפיה המשמשת כטיפול בלוקמיה לימפובלסטית חריפה ,ALL (Acute Lymphoblasic Leukemia) ,שמקורה בתאי B ממאירים, אשר עמידה לטיפול קודם או לאחר הישנות המחלה. ב 2014 אושרה על ידי ה FDA בהליך מזורז לטיפול ב-ALL עם כרומוזום פילדלפיה שלילי.
שייכות
התרופה שייכת לקבוצת תרופות מסוג נוגדנים חד-שבטיים מטכנולוגיית ה BiTE® (Bispecific T -cell Engager) אשר פועלות בצורה סלקטיבית ומכוונות את מערכת החיסון של האדם כנגד תאי המחלה. באמצעות הטכנולוגיה של ה-BITE, Blinatumomab נקשרת מצד אחד לתאי B ממאירים המבטאים את החלבון CD-19 הספציפי לתאי ה B ב-ALL, ומצדה השני נקשרת ומשפעלת באמצעות CD-3 תאי T ציטוטוקסיים הגורמים לאפופטוזה (מוות) של תאי ה ALL.
שימוש רפואי
בלינטומומב נמצאת בשימוש כטיפול קו שני עבור חולי לויקמיה לימפואידית חדה, שמקור מחלתם בתאי B ובעלי כרומוזום פילדלפיה שלילי, אשר מחלתם עמידה לטיפול או נשנתה.
פרנסיס דב פור
פרנסיס דב פור (שמו במקור ברומנית: Francisc Bernard Por; 25 במאי 1927 טימישוארה - 25 באוקטובר 2014 ירושלים) היה זואולוג, הידרוביולוג, ביוגאוגרף וחוקר אבולוציה ישראלי, יהודי יליד רומניה. פור כיהן כפרופסור לאבולוציה, סיסטימטיקה, אקולוגיה והתנהגות במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית בירושלים. היה אסיר ציון, בשל היותו חבר ומזכיר כללי של תנועת השומר הצעיר ברומניה בימי המשטר הקומוניסטי. היה אחד מחלוצי חקר בעלי החיים האקוואטיים בישראל.
יעקב אבן
יעקב (ג'קי) אבן (אפשטיין) (נולד ב-17 ביולי 1933, כ"ג בתמוז התרצ"ג) הוא איש צבא ומנהל ישראלי, השתחרר בדרגת אלוף מצה"ל.
קשר (מחתרת)
במחתרות היהודית שפעלו בתקופת השואה שימשו נשים כקשריות. לתפקיד נבחרו נשים שחזותן הייתה סלאבית או ארית ככל הניתן, ולעיתים הן צוידו בתעודות זהות מזויפות, שהקלו על תנועתן. קשריות קישרו בין לוחמים באזורים שונים של הגטו, ובין לוחמים יהודיים ללוחמים במחתרות אחרות, כגון המחתרת הפולנית.
יעקב אבן
ביוגרפיה
יעקב אבן נולד בעמק הירדן ב-1933 בשם יעקב אפשטיין. את ילדותו עשה בחיפה, שם למד בתיכון חוגים והיה חבר בתנועת הצופים. בשנת 1951 התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון. בשריון עבר אבן הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה בגדוד 82 של חטיבה 7. נסע לצרפת ללמוד על טנקי AMX-13. ב-1956 הדריך קורסי פיקוד בבית הספר לשריון, ערב מלחמת סיני השתתף במבצע הונאה שכלל תנועת כוחות מאזור חולדה לגבול הירדני, במלחמה פיקד על פלוגת טנקי שרמן שהורכבה מחניכי בית הספר. הפלוגה נקראה לתקוף את רצועת עזה ובפיקודו של אבן כבשה את כל הרצועה מצפונה ועד דרומה, כשבדרכה משמידה שמונה מוצבים מצרים מבוצרים. אבן, שנפצע פעמיים בקרב ברפיח זכה לאחר המלחמה בצל"ש מאלוף פיקוד הדרום. לאחר המלחמה היה קצין הטנקים של גייסות השריון וכתב את תורת הלחימה החדשה של החיל. בהמשך שירת כקצין אג"ם של חטיבה 7 והיה חניך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
פרנסיס דב פור
ילדותו ופעילותו ברומניה
פור נולד בשנת 1927 בטימישוארה, בחבל באנאט ברומניה, בשם פרנצ'יסק ברנרד פור, בנם של בלה פור (ממשפחת פוליצר ששינתה את שמה, בימי השלטון האוסטרו-הונגרי, לשם בעל צליל הונגרי - פור Pór) ושל ארז'י (אליזבט) לבית קליין. לפור היה עוד אח בשם איוואן. אבותיו מבית פוליצר באו מן העיירה פוליץ (פוליצ'קה בימינו) במזרח בוהמיה. הם התיישבו תחילה בעיר ניקולסבורג (העיירה מיקולוב של ימינו), עברו משם מאוחר יותר לעיר מאקו בהונגריה, ולאחר מכן לצ'נאד בחבל באנאט.
יעקב אבן
ביוגרפיה
ב-1965 עמד בראש משלחת חשאית לגרמניה שנשלחה לקלוט את טנקי הפטון שנמכרו לצה"ל דרך נאט"ו. לאחר שובה של המשלחת לישראל עמד בראש הגדוד החדש שהוקם, גדוד 79 במסגרת חטיבה 7.
בלינטומומב
היסטוריה
התרופה פותחה על ידי חברה גרמנית –אמריקאית בשם Micromet בשיתוף חברת LONZA. Micromet לאחר מכן נרכשה על ידי חברת אמג'ן אשר פיתחה את הניסויים הקליניים של התרופה. ביולי 2014 ה-FDA קבע לתרופה מעמד של טיפול פורץ דרך בALL ב-3 בדצמבר 2014 ,בלינטומומב אושרה בארצות הברית לטיפול בחולי ALL בעלי כרומוזום פילדלפיה שלילי, שמחלתם עמידה לטיפול קודם או נשנתה. האישור ניתן במסגרת מסלול אישור מואץ בFDA ומבוסס על מחקר פזה שנייה שפורסם בעיתון Lancet בינואר 2015 אשר הציג יעילות בטיפול בחולים עם ALL נשנית אן עמידה לטיפול. במחקר זה שנערך ב 189 חולי ALL קשים שחלקם עם עמידות ראשונית לכל טיפול, חלקם לאחר מספר השנויות של המחלה וחלקם לאחר חזרת המחלה לאחר השתלת מח עצם אחת ויותר, נמצא כי 43% מהחולים הצליחו להגיע להפוגה מלאה. ל-80% מהחולים בהפוגה לא נמצאו שרידי מחלה ברמה המולקולרית (MRD) ו 40% הצליחו לעבור לטיפול בהשתלת מח עצם הנותן את הסיכוי המרבי לריפוי במצבים אלו.
יעקב אבן
ביוגרפיה
במלחמת ששת הימים שימש כסגן מפקד חטיבה 520 ("עוצבת הסוס הדוהר"), חטיבת טנקי צנטוריון. במהלך הלחימה התמנה למח"ט במקומו של אלחנן סלע, החטיבה בפיקודו ניהלה קרבות שריון בחצי האי סיני, כבשה את מעבר המיתלה והגיעה עד תעלת סואץ וראס סודר. לאחר המלחמה נסע לארצות הברית להכשרה בקורס שריון מתקדם בפורט נוקס.
ביוני 1969 התמנה אבן למפקד חטיבה 7, ובכך היה למפקדה הראשון שהחל את דרכו כלוחם בחטיבה ועשה בה את כל שורת תפקידי הפיקוד. במלחמת ההתשה שימשה החטיבה עתודה של המטה הכללי ולחם עמה בחזית המצרית. בשנים 1971–1972 שירת כמפקד בית הספר לשריון בג'וליס.
פרנסיס דב פור
ילדותו ופעילותו ברומניה
לקראת התבגרותו עברה משפחת פור לבוקרשט. בגיל 13 נעצר פור, בעת שביקר אצל קרובים בטימישוארה, בעילה שהייתה ברשותו מעבדת צעצוע לכימיה. הוא נחשד בפעילות חתרנית ונלקח למטה הכללי של המשטרה בבוקרשט. מאוחר יותר בשנת 1944 נטל פור חלק בפעילות המחתרת של תנועת השומר הצעיר בבוקרשט, שחיפשה מקומות מסתור וכלי נשק (הם השיגו בסך הכל שלושה אקדחים), כדי להיות ערוכים למקרה שבו ייושם הפתרון הסופי באזור ואלאכיה. פעילות זו פסקה לאחר הדחתה של הדיקטטורה ברומניה ביום ה-23 באוגוסט 1944.
יעקב אבן
ביוגרפיה
במלחמת יום הכיפורים שימש מדריך בפו"ם ובמינוי חירום היה סגן מפקד אוגדה 143 בפיקודו של אריק שרון, אבן פיקד על כוחות מהאוגדה בקרבות קשים בחזית המצרית והיה אחראי לניהול צליחת התעלה. לאחר המלחמה מונה למפקד האוגדה, ובשנים 1976–1977 שימש סגן מפקד פיקוד הדרום. בשנים 1978 עד 1979 למד במכללה הבריטית לביטחון בלונדון (Royal College of Defense Studies).
פרנסיס דב פור
ילדותו ופעילותו ברומניה
מתוך רצון להמשיך בפעילות הציונית במסגרת תנועת השומר הצעיר שהפכה לחוקית, החליט פור לא לנצל את היתר העלייה לארץ ישראל ונשאר ברומניה. בעתיד הסתברה החלטה זו כאומללה. המשטר הקומוניסטי הוציא מחוץ לחוק את כל הארגונים הפוליטיים הלא קומוניסטים, לרבות את הארגונים הציונים והשליך את חבריהם ואת מנהיגיהם לבתי סוהר ולמחנות לעבודות כפייה. גם פור, שנבחר בשנת 1947 למזכיר כללי של השומר הצעיר ברומניה, נעצר בשנת 1948, נשפט ונשלח למאסר. בעת חקירות בבתי מעצר בטימשוארה ובאוראדיה עבר עינויים. עם חוקריו נמנו גם אנשי בולשת ממוצא יהודי. מאוחר יותר בשנים 1955-1953 נשלח שוב למאסר ולעבודות פרך, עם חברים אחרים מה"השומר הצעיר", (בבית הסוהר ז'ילאווה). חרף כל הקשיים, הצליח פור לסיים לימודים בפקולטה לביולוגיה של אוניברסיטת "קונסטנטין פרחון" (שמה באותה עת) של בוקרשט. לאחר שחרורו, הורשה לעבוד עד שנת 1959 כאוצר מחלקת חסרי החוליות במוזיאון להיסטוריה של הטבע על שם גריגורה אנטיפה בבוקרשט, שבו הצטיין בפעילותו המדעית.
חוק התקציב
חוק התקציב הוא חוק שבו מאשרת הכנסת את תקציב המדינה לתקופה של שנה או שנתיים. גישה זו, לפיה תקציב המדינה מאושר על ידי הפרלמנט, נהוגה גם במדינות נוספות.
החל משנת התקציב 1986 מלווה אישורו של חוק התקציב ב"חוק ההסדרים", שהוא שלל תיקונים בחוקים שונים, שיש להם השפעה על התקציב. החל משנת התקציב 2004 שונה שמו של חוק זה ל"חוק המדיניות הכלכלית", אך לא חל שינוי במהותו.
בהכנתו של חוק התקציב עוסק אגף התקציבים של משרד האוצר, ולאחר אישורו בממשלה הוא מוגש לאישור הכנסת.
מאפיינים
בחוק התקציב מוקדש פרק לכל אחד ממשרדי הממשלה ולגופים ממלכתיים נוספים (כגון הכנסת, נשיא המדינה ועוד). כל פרק מורכב לסעיפי הוצאה לפי היחידות והפעילויות המרכיבות את הגוף המתוקצב. בכל סעיף הוצאה מוצג התקציב בחמישה נושאים:
חוק התקציב עוסק בדרך כלל בתקציב לשנה אחת. בשנים 2009, 2011, 2013, 2015, 2017 ו-2021 נחקקו חוקי תקציב דו-שנתיים. עד לשנת 1990 החלה שנת הכספים בחודש אפריל, כך שחוק התקציב עסק בתקציב לתקופה שמתחילת חודש אפריל עד לסוף חודש מרץ שאחריו. החל משנת 1992 שנת הכספים מתחילה בחודש ינואר, כלומר חופפת את השנה הקלנדרית. בשנת 1991, שבה השתנה מועד תחילתה של שנת הכספים, חוק התקציב עסק בתקציב לתשעה חודשים בלבד, מאפריל עד דצמבר.
שופט בית המשפט העליון מישאל חשין ציין כי "חוקי התקציב הינם חוקים יחידים ומיוחדים, שונים מכל שאר חוקים; ומאפייניהם הייחודיים מחייבים מאליהם דרך טיפול מיוחדת בהם." עמד על כך עוד בשנת 1957 שופט בית המשפט העליון יואל זוסמן:
נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש עמדה על מאפייניו של חוק התקציב:
חוק יסודות התקציב וחוקי התקציב
באותו פסק דין הסכים השופט מישאל חשין עם גישתו של השופט זמיר, שבסתירה בין חוק היסודות לבין חוק תקציב שנתי שנחוק לאחריו, ידו של חוק היסודות תהא על העליונה, אך הציע דרך אחרת לריפוי הסתירה, והיא אמירה מפורשת בחוק התקציב על כך שהוא חורג מכללי חוק יסודות התקציב.
נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש, חזרה על גישתו של השופט זמיר והוסיפה:
התפזרות הכנסת מחמת אי-אישורו של חוק התקציב
לחוק יסוד: משק המדינה קובע: "הממשלה תניח על שולחן הכנסת את הצעת חוק התקציב במועד שקבעה ועדת הכספים של הכנסת אך לא יאוחר מששים ימים לפני תחילת שנת הכספים".
לחוק יסוד: הכנסת, שנוסף לחוק במרץ 2001, קובע שאם לא נתקבל בכנסת חוק התקציב עד ל-31 במרץ של שנת התקציב, יחשב הדבר כאילו הכנסת החליטה להתפזר טרם סיום כהונתה, ויערכו בחירות לכנסת בתוך 90 ימים. סעיף קטן (ב) מסייג ואומר, כי אם התקיימו בחירות לכנסת, או התקבל חוק לפיזור הכנסת, או שנשיא המדינה פתח בהליכים להרכבת ממשלה חדשה, בין היום בו אמורה הממשלה להגיש את התקציב (שהוא, לכל המאוחר, 1 בנובמבר שלפני תחילת שנת הכספים) לבין תום שלושת החודשים הראשונים של שנת התקציב (31 במרץ) - אזי חוק התקציב חייב להתקבל בכנסת עד 31 במרץ, או עד 45 יום מיום כינון הממשלה, לפי המאוחר, ואם לא מתקבל החוק עד אז - הכנסת מתפזרת, ועורכים בחירות בתוך 90 יום.
בהוראת שעה לתיקון חוק יסוד: הכנסת, שאושרה במהלך המשבר הפוליטי בישראל (2019–2020) נקבע כי בשנת 2020 המועד האחרון להגשת תקציב יחול ב-22 בדצמבר 2020 במסגרת תיקוני החקיקה להקמתה של ממשלת חילופים נקבע בהוראת שעה מועד מיוחד לאישורו של חוק התקציב לשנת 2022 (השנה שבה צפויים החילופים). כיוון שעד ל-22 בדצמבר 2020 הממשלה כלל לא הגישה תקציב לאישור הכנסת, הכנסת העשרים ושלוש התפזרה ב-23 בדצמבר, לראשונה בתולדות הממשלה והכנסת מסיבה זו. במאי 2021 הוציא בג"ץ התראת בטלות להוראת השעה, בנימוק שהוראת השעה "מהווה שימוש לרעה בסמכות המכוננת, שאין לקבלו".
פרנסיס דב פור
פעילותו המדעית בישראל
בשנת 1960 הורשה פור לעלות לישראל, בה נודע בשם פרנסיס דב פור. הוא התיישב בירושלים, בה סיים בשנת 1963 דוקטורט בזואולוגיה באוניברסיטה העברית. ב-1964 התמנה למדריך, ב-1965 - מרצה, וב-1969 פרופסור חבר באוניברסיטה העברית. החל משנת 1976 כיהן כפרופסור במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה זו. הוא לימד קורסים להידרוביולוגיה, ביולוגיה ימית, פאוניסטיקה, פילוסופיה של המדע, ואבולוציה. במקביל במשך כ-20 שנה בין 1997-1977 ערך מחקרים בברזיל, בה גם לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת סאו פאולו. כמו כן לימד כפרופסור אורח גם באוניברסיטאות טוקיו וסן דייגו. בשנת 1996 פרש לגמלאות, והיה לפרופסור אמריטוס של האוניברסיטה העברית. פור היה מזכיר הוועדה לעולם החי והצומח של ארץ ישראל - Fauna et Flora Palaestinae שלצד האקדמיה למדעים של ישראל, וכן היה מנהל מייסד של המכון לביולוגיה ימית באילת. הוא עמד בראש הוועדה לזואולוגיה של האקדמיה ללשון העברית.
פרנסיס דב פור ערך מחקרים חשובים בתחום ההידרוביולוגיה, אותם התחיל כבר ברומניה ותרם לחקר ה-Eulamellibranchiates, לידיעת הסיווג והביולוגיה של השטרגליים (Copepode) שבחוף הים השחור וגילה כמה סוגים ומינים שלא היו ידועים. בהמשך הרחיב את מחקריו בנוגע לשטרגליים ולסרטנאים שווה-רגלאים.
פור היה מייסדו והיושב ראש הראשון של האיגוד הבינלאומי לחקר השטרלגיים (קופפודולוגיה). התעניין בתרומה הייחודית של המחקר בישראל לחקר האבולוציה והזואוגאורגפיה - למשל, על השפעת המפגש הבין-יבשתי (אירואסיה-אפריקה) על התפתחות עולם החי, ההבדלים והדמיון בין החי בים וביבשה, התפתחות החי בים סוף, ההגירה של יצורים חיים מן הים התיכון לים סוף דרך תעלת סואץ (מה שהוא קרא "ההגירה הלספסית", לפי שמו של פרדיננד דה לספס). כן חקר פור את היער הגשם האטלנטי בברזיל.
פור עסק גם בשינויים הבלתי הפיכים הנוצרים בטבע, כולל בהשפעת פעילות האדם, ומשום כך יזם פעילויות מויזאולוגיות ושל תיעוד העולם החי בישראל ועמד בראש האוספים הלאומיים להיסטוריה של הטבע בישראל.
יחד עם חנן דימנטמן ועם טילי ברומלי שנור פור כתב את הספר היחיד המתאר את החי שהיה קיים בביצות ובאגמון החולה. הוא חקר גם את החי בכנרת ואת הבנטוס שבימים העמוקים.
פור יזם וערך בחסות האקדמיה למדעים של ישראל סדרה מקיפה של ספרים המוקדשים לעולם החי בישראל.
חיים פרטיים
פרנסיס דב פור היה נשוי לאסתר, שנפטרה לפניו. לזוג נולד ילד אחד. בשנת 1979 התחתן עם מריה סינטייה אלמיידה פראדו מברזיל. הוא נפטר בירושלים באוקטובר 2014.
כתביו
פרנסיס דב פור כתב 6 ספרים וכן מאמרים רבים בתחומים שונים של הזואולוגיה, הביולוגיה הימית, הלימנולוגיה, ביוגאוגרפיה והפילוסופיה של הביולוגיה.
מבחר כתבים
a Lost Lake''' Sao Paulo, background for restoration'' Brasileiros," Adema, Sao Paulo Natural History. Sofia-Moscow, Pensoft Publishers, "Philosophie Zoologique.''
אחרים
Integrative Zoology, Volume 10, Issue 2, pages 230–231, March 2015
צולל דרומי
צולל דרומי (שם מדעי: Netta erythrophthalma) הוא מין עוף מים ממשפחת הברווזיים. למרות ששמו "צולל" הוא אינו שייך לסוג "צולל" אלא לסוג נטה, הקרוב אליו.
אורך הצולל הדרומי 48–51 ס"מ. הוא בעל נוצות שחורות למעט בצידיו החומים. מקורו גדול ורחב וצבעו תכלת ועיניו אדומות. הנקבות לעומת הזכרים בהירות יותר וצבעם חום-בהיר-קרם עם פנים וצוואר לבנים למעט בחלק העליון וסביב העיניים שם הם חומים.
יעקב אבן
ביוגרפיה
ב-1980 קודם לדרגת אלוף ומונה למפקד המכללה לביטחון לאומי, וב-1983 השתחרר מצה"ל.
ב-2012 יצא לאור הספר "בנקודת הכובד - המצביאות בחזית התעלה במלחמת יום הכיפורים", שכתב יחד עם שמחה מעוז, עוזרו במלחמת יום הכיפורים. הספר מנתח את אירועי החזית המצרית במלחמה. על ספרו זכה בפרס מולדובן לספרות צבאית.
בשנת 2014 זכה לתעודת הערכה מטעם הרמטכ"ל על פועלו במלחמת יום הכיפורים ועל תרומתו לביטחון מדינת ישראל.
חיים אישיים
נשוי לאסתר ואב לארבעה.
צולל דרומי
ישנם 2 תת-מינים של הברווז: תת-המין האפריקני (המצוי בישראל) ותת-המין הדרום-אמריקאי. שניהם חיים באזורים טרופיים רדודים.
ברווזים אלה משכשכים מזון מפני המים אך גם צוללים להשיג מזון מתחת למים. הם חיים בנהרות איטיים ואגמים וחיים בלהקות של עד 5,000 פרטים. הם ניזונים מתחת למים בעיקר מצמחייה מימית וגם מחרקי מים, רכיכות ודגיגים.
יחסי זימבבואה–יוון
יחסי יוון–זימבבואה הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה ההלנית לרפובליקת זימבבואה. ליוון יש שגרירות בהארארה, בירת זימבבואה. אין לזימבבואה שגרירות או קונסוליית כבוד ביוון בשל מצבה הכלכלי.
היסטוריה
הקהילה היוונית בזימבבואה הגיעה לשיא של כ-13,000-15,000 איש בשנת 1972. מאז היא הצטמצמה לכ-1,100 יוונים או אזרחים ממוצא יווני בשל חוסר היציבות בזימבבואה.
ישנם שלושה בתי ספר לשפה יוונית בבעלות הקהילה היוונית בהארארה, הראשון פועל מאז 1954. יש בית ספר תיכון יווני, בית ספר יסודי יווני וגן ילדים יווני בזימבבואה.
ב-1982 הסכימה יוון לספק סיוע כלכלי, תיירותי ומסחרי לזימבבואה.
מיקרו-מחשב
מיקרו-מחשב הוא מחשב שבליבו מצוי מיקרו-מעבד (הנקרא גם מיקרופרוססור או בקיצור µP) המשמש כיחידת עיבוד מרכזית. מיקרו-מחשבים הם קטנים ותופסים מעט מקום בהשוואה למחשבים מרכזיים ולמיני-מחשבים. מיקרו-מחשבים רבים (כאשר הם מצוידים במקלדת ומסך) הם גם מחשבים אישיים.
יחסי זימבבואה–יוון
היסטוריה
בשנת 2008, שגריר יוון בזימבבואה, מיהאיל קוקאקיס, דיבר על שני פרויקטי סיוע חדשים לתושבי זימבבואה: תוכנית חלוקת מזון בשווי 70,000 דולר, ותרומת 75,000 דולר לבית החולים צ'יווהו בהארארה.
מיקרו-מחשב
השימוש במונח מיקרו-מחשב פחת משמעותית מאז אמצע שנות ה-80 וכבר אינו נפוץ. הוא בדרך כלל מקושר לדור הראשון של המחשבים הביתיים. היות שמגוון הולך וגדל של מחשבים המבוססים על מיקרו-מעבד מתאים להגדרה של מיקרו-מחשב, כבר אין מכנים אותם כך בדיבור יומיומי.
היסטוריה
המיקרו מעבד הראשון היה אינטל 4004 שיצא לשוק בשנת 1971. שנה אחריו יצא אינטל 8008 שהיה המיקרו מעבד הראשון עם רוחב פס 8 ביט. ה-8080 כבר היה מעבד עצמאי למדי עם ביצועים משופרים. עד אמצע שנות ה-70 קמו למיקרו מעבד זה של אינטל מספר מתחרים: מעבד ה-6800 מתוצרת מוטורולה, ה-6502 של חברת Mos Technology וה-Z80 החזק במיוחד של Zilog.
במהלך שנות ה-70 הופיעו עשרות רבות של דגמים שונים של מיקרו-מחשבים. בהתחלה הם כללו מעגל מודפס בודד וחשוף, שכלל גם תצוגה ולוח מקשים כמו של מחשבון או לחלופין התחבר למסוף אלפא נומרי באמצעות RS-232. בהמשך נוצר תקן S-100 BUS לחיבור כמה כרטיסים כאלה. המיקרו-מחשבים שימשו הן חובבי אלקטרוניקה לכתיבת תוכניות קטנות באסמבלר והן לשימושים מקצועיים. המערכות המקצועיות התחרו בהדרגה במיני מחשבים כמחשבים רב תכליתיים בתעשייה ובאוניברסיטאות. הם חוללו מהפכה בכך שהפכו את המחשב ממכשיר יקר ונדיר למכשיר שימושי ונפוץ יחסית. מחיר מערכת מקצועית אופיינית בסוף שנות ה-70 היה כמה אלפי דולר, היא תקשרה עם מסוף אלפא-נומרי בRS-232, היה לה כונן תקליטוני 8 אינץ' וזיכרון נדיף 64 קילובייט. מערכת ההפעלה הנפוצה ביותר למחשבים תעשייתיים/מחקריים אלו הייתה CP/M, ה"אמא" הרוחנית של ה MS-DOS.
במקביל, במחצית השנייה של שנות ה-70, יוצרו ונמכרו עשרות דגמים שונים של מיקרו מחשבים לשוק הצרכנים הביתי. הבולטים בהם היו: ה-TRS-80 של Radio Shack, ה-ZX80 של Sinclair-Research וה-PET של קומודור אינטרנשיונל. "מחשבים ביתיים" אלו היו ארוזים במארז סגור והתאימו לשוק רחב יחסית. רובם באו עם מקלדת, התחברו לטלוויזיה, כללו תוכנות משחקים ב-CARTRIDGE, איפשרו תיכנות בשפת BASIC ושמרו תוכניות על קלטות טייפ. מחשב האפל הראשון היה שחקן די זניח בקבוצה זו אך האפל II הצליח מעל ומעבר למתחריו. הוא היה מבוסס על מעבד חלש יחסית ה-6502, אך כונן הדיסקים שכלל, הממשק בצבע, המוניטור הייעודי ותוכנת VisiCalc (שהייתה הגיליון האלקטרוני הראשון) הפכו אותו לפופולרי ביותר.
עידן זה הסתיים עם הופעתו של המחשב האישי של IBM (חומרה) ומיקרוסופט (תוכנה). ה-IBM-PC השתלט על השוק הביתי, המסחרי, התעשייתי והמחקרי בזכות הפיכתו לסטנדרט שכל יצרני החומרה והתוכנה מתאימים עצמם אליו. המונח מיקרו מחשב כבר אינו בשימוש כיום. המונח מיקרו מעבד עדיין מיוחס לרכיבי CPU אינטגרליים המשולבים כיום כמעט בכל מכשיר אלקטרוני מסביבנו.
מבנה המיקרו-מחשב
כל מיקרו-מחשב מכיל ארבעה מרכיבים עיקריים והם: מיקרו-מעבד הכולל גם יחידה אריתמטית-לוגית ויחידת נקודה צפה (Floating-point), זיכרונות, יחידת קלט (Input) ויחידת פלט (Output), בדומה לארכיטקטורת פון נוימן.
בנוסף, מאחר שהמיקרו-מעבד צריך לבצע חישובים רבים, לפנות לזיכרונות ולהתקני קלט/פלט (I/O), חברת אינטל פיתחה רכיבים היקפיים (פריפרייליים) חכמים שיעזרו וייקלו על עבודת המיקרו-מעבד. יתר על כן, רכיבים אלו נחוצים ומייעלים את עבודת המערכת, ובלעדיהם המערכת תעבוד לאט ובצורה לא יעילה.
הרכיבים ההיקפיים הם מתוכנתים (באמצעות פקודות ניתן לשלוט על תצורת העבודה של הרכיב). ברוב מערכות המיקרו-מחשבים הראשונות השתמשו ברכיבים הבאים: מונה מתוכנת מסוג 8254, בקר קלט/פלט מסוג 8255, בקר פסיקות מסוג 8259, בקר תקשורת טורית מסוג 8251 ובקר גישה ישירה לזיכרון (DMA - Direct Memory Access) מסוג 8237.
רצח עלי פאזלי מונפרד
ב-4 במאי 2021, עלי פאזלי מונפרד (הידוע גם בשם עלי-רזא; 2 בינואר 2001 – 4 במאי 2021), צעיר הומוסקסואל בן 20, נחטף ונרצח על ידי שלושה גברים קרובי משפחתו – אחיו החורג ושני בני דודיו, סמוך לעיר אהוואז בפרובינציית ח'וזסתאן שבאיראן. הידיעה על הרצח חוללה סיקור משמעותי של המקרה ברחבי הרשת וקריאות של פעילים וסלבריטאים לערער על ההומופוביה באיראן.
הרצח
הרצח, שהוגדר כמקרה של רצח על חילול כבוד המשפחה, בוצע על ידי עריפת ראש, כמה ימים לאחר שאחיו החורג של פאזלי מונפרד גילה את נטייתו המינית לאחר שקרא את מכתב הפטור משירותו הצבאי בו נכתב כי הוא פטור משירות צבאי בגלל נטייתו המינית. חוקי הצבא של איראן פוטרים הומוסקסואלים משירות צבאי חובה. על פי הדיווחים, פאזלי מונפרד תכנן לעבור לטורקיה עם בן זוגו ולבקש מקלט לאחר שקיבל את הפטור משירותו הצבאי. אמו של פאזלי מונפרד אושפזה לאחר שנודע לה על המוות, על פי ארגון הלהט"ב האיראני 6Rang, ואחיו החורג ובני דודיו נעצרו.
חלק מהאנשים האשימו את הצבא האיראני ברצח, בכך שבשל החוק הצבאי האנטי-להט"בי שהוביל לחשיפת נטייתו המינית, קרובי משפחתו קראו את מכתב הפטור שקיבל, גילו את נטייתו המינית והחליטו לרצוח אותו.
התגובות לרצח
ארגוני זכויות אדם, פעילים, פוליטיקאים וסלבריטאים, ביניהם דמי לובאטו, גינו את הרצח וכתבו עליו ברשתות החברתיות כדי להעלות את המודעות להומופוביה באיראן. פעילת הלהט"ב האיראנית, מאשיח אלינג'אד, המתגוררת בארצות הברית, סיפה ל-Insider כי "הלכתי להסתכל בעמוד שלו וראיתי שהוא היה כל כך מלא חיים. מיד פרסמתי על מותו ברשתות החברתיות שלי וזה הפך לוויראלי. הלוואי שהוא היה זוכה לתשומת לב כזאת כשהיה בחיים".
איראנים להט"בים רבים צילמו בחשאי סרטונים שלהם הולכים עם בני הזוג שלהם ומראים דגלי גאווה כדי למחות נגד הרצח. ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל קרא לקיום חקירה מלאה של הרצח ולביטול החוקים האנטי-להט"ביים האיראניים.
סקוט וינר, סנאטור מדינת קליפורניה, כתב: "עוד איראני להט"ב נרצח באכזריות – ראשו נערף על ידי משפחתו – בשל היותו הומוסקסואל. עלי-רזא פאזלי-מונפרד עמד לברוח מהמדינה כדי לחיות עם בן זוגו. אנשים להט"בים חיים בחוסר ביטחון בהרבה מאוד אזורים בעולם. אנחנו לא יכולים לשתוק".
פיירוז נאדרי, פעיל זכויות אדם איראני-אמריקאי ומנהל נאס"א לשעבר, צייץ: "נוח על משכבך בשלום, עלי-רזא פאזלי מונפרד. אני נגעל מהדת ומהתרבות שסובלת מעשים כה ברבריים".
כיכר החוקה
{{פירושונים|; אמריקה הדרומית
ראו גם
}}
סדר הירושה לכתר השוודי
סדר הירושה לכתר השוודי (בשוודית: Successionsordningen) הוא רשימת האנשים המצויים בתור לזכות העלייה לכתר של ממלכת שוודיה. החוקים בנושא סדר הירושה אושרו במקור בעיר ארברו ב-1810, על ידי הריקסדאג במתכונתו אז ועל ידי המלך קרל השלושה עשר. על פי שיטה זו, רק זכרים יכולים היו לרשת את הכתר השוודי (אם כי ידועים מקרים חריגים, כמו זה של המלכה כריסטינה).
ב-1979 אישר הריקסדאג שינוי בחוק, כך שבמקום העדפת הבן הבכור שהייתה נהוגה עד אז, התקבלה שיטת העדפת הבכור, ללא קשר למינו, כך שסדר הירושה יהיה לפי סדר הולדת צאצאיו של המלך. החוק נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 1980, אך הוחל רטרואקטיבית כך שהנסיכה ויקטוריה החליפה בסדר הירושה את אחיה הצעיר ממנה, הנסיך קרל פיליפ שהיה אז בן כ-7 חודשים, והפכה ליורשת העצר במקומו.
זכאות לירושת הכתר
על פי הנוסח הנוכחי של חוק הירושה לכתר השוודי, רק צאצאיו הלותרנים והחוקיים של המלך הנוכחי, קרל השישה עשר גוסטב, זכאים לרשת את הכתר, ובלבד שגדלו בשוודיה. אדם הזכאי לרשת את הכתר יאבד את הזכות במקרים הבאים:
ברוס ויליס
וולטר ברוס ויליס (באנגלית: Walter Bruce Willis; נולד ב-19 במרץ 1955) הוא שחקן, מפיק וזמר אמריקאי. זוכה פרס גלובוס הזהב ושני פרסי אמי.
ביוגרפיה
ויליס נולד בבסיס צבאי באידאר-אוברשטיין שבגרמניה המערבית לאב אמריקאי ולאם גרמנייה. משפחתו נוצרית, והוא השתייך לזרם הלותרני (הכנסייה הלותרנית של מיזורי). לאחר שאביו השתחרר מהצבא ב-1957, הוריו שבו עמו לפנס גרוב, ניו ג'רזי שבארצות הברית. הוא הבכור בין ארבעה ילדים. היה נער חברותי, אף על פי שגמגם. ויליס הביע את עצמו על הבמה, בהופעות בתיכון, דבר שגרם לגמגומו להפסק.
קריירה
ויליס עבר לניו יורק על מנת להיות שחקן קולנוע. לאחר מכן עבר לקליפורניה והתפרסם לראשונה בסדרת הטלוויזיה "בלשים בלילה" (1989-1985). באותה תקופה כיכב בסרט הדרמה "בתוך ארץ", ודיבב בסרט המצליח "תראו מי שמדבר". בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, הקליט ויליס אלבום פופ–בלוז בשם "The Return of Bruno", אשר כלל את הלהיט "Respect Yourself". הפריצה הגדולה שלו הייתה בסדרת סרטי הקולנוע "מת לחיות", שהפכה אותו לכוכב הוליוודי. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ויליס כיכב במספר סרטים כושלים כמו "מדורת ההבלים", "הדסון הוק", "בטווח פגיעה" ואף המותחן הארוטי "צבע הלילה". ב-1994 ויליס כיכב בסרט "ספרות זולה" של קוונטין טרנטינו שזכה להצלחה רבה. מאוחר יותר הצליחו גם סרטים אחרים שכיכב בהם, כגון "12 קופים", "האלמנט החמישי", "ארמגדון" ו"החוש השישי".
ב-2000 ויליס שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "חברים" כפול סטיבנס, אביה של אליזבת, חברתו/תלמידתו של רוס גלר, ובן-זוגה לזמן קצר של רייצ'ל גרין, בעונה השישית.
בשנת 2007 ויליס חזר לשחק את השוטר מקליין ב"מת לחיות 4.0". בשנת 2012 שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "ממלכת אור הירח" בבימויו של וס אנדרסון. בשנת 2013 ויליס גילם שוב את השוטר מקליין ב"מת לחיות ביום טוב". בשנת 2016 שיחק בסרט הפעולה "איום מיידי" (Extraction) לצד קלאן לוץ ודן בילזריין. בשנת 2018 הופיע בתפקיד הראשי בסרטים "משאלת מוות". ב-2019 הופיע בתפקיד ראשי בסרטו של מ. נייט שאמלאן, "מיסטר גלאס".
חיים אישיים
בשנים 1987–2000 היה ויליס נשוי לשחקנית דמי מור, ונולדו להם שלוש בנות ב-1988, 1991 ו-1994.
ויליס הוא תומך של המפלגה הרפובליקנית לרוב. היה בין הידוענים היחידים שהביעו תמיכה פומבית בצבא ארצות הברית במלחמת עיראק (מלחמת המפרץ השנייה).
ב-17 באוגוסט 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה היה חתום על מודעה על עמוד שלם בעיתון ה"לוס אנג'לס טיימס", שגינתה את הטרור שגורמים ארגוני החמאס והחזבאללה, ותמכה באזרחים שנפגעו בישראל ובלבנון. על מודעה זו היו חתומים גם ניקול קידמן, מייקל דאגלס, סילבסטר סטאלון, דני דה ויטו, ג'יימס וודס, סם ריימי, רידלי סקוט, ועוד.
ב-30 במרץ 2022 הודיעה משפחתו של ויליס על פרישתו ממשחק לאחר שאובחן עם אפאזיה. בשל כך פרס פטל הזהב שנתן "פרס" מיוחד על תפקודיו הגרועים, החליט לבטל את הפרס.
ב-16 בפברואר 2023 הודיעה משפחתו של ויליס כי הוא אובחן עם דמנציה פרונטו-טמפורלית מתקדמת.
רוברט פיל
סר רוֹבֵּרְט פִּיל הבן (באנגלית: Sir Robert Peel, 2nd Baronet 5 בפברואר 1788 – 2 ביולי 1850) היה מדינאי בריטי מהמפלגה השמרנית שכיהן כראש ממשלת בריטניה. לפני כן כיהן פיל כשר הפנים ובתקופת כהונתו בתפקיד זה הוא יצר את התפיסה המודרנית של משטרת בריטניה שלפיה נוצר טיפוס השוטר הידוע באנגליה כ"בובי" ("Bobby") ובאירלנד כ"פילר" ("Peeler") על שמו של פיל. בתקופת כהונתו הראשונה כראש ממשלה הוא הניח את היסוד להקמתה של המפלגה השמרנית ובתקופת כהונתו השנייה הוא דאג לביטולם של חוקי הדגן.
פיל היה בנו של מייצר כותנה עשיר בלנקשייר, שהיה גם חבר פרלמנט. אביו השאפתני הכין את פיל לפוליטיקה והקנה לו את מושבו בפרלמנט. פיל התחנך בכרייסט צ'רץ', אוניברסיטת אוקספורד, שם הצטיין. רק שנה לאחר סיום לימודיו נבחר פיל לתפקיד חבר פרלמנט ובמהלך שנותיו בפוליטיקה ייצג מספר רב של מושבי פרלמנט, כולל מושב אוניברסיטת אוקספורד.
הוא נחשב לתוך נחרץ של יוניוניזם, ובמקור התנגד לאמנציפציה לקתולים. על דעותיו הנחושות הוא זכה לכינוי 'קליפת תפוז'. בשנת 1822 מונה לשר הפנים, לאחר שהתפטר מרצונו מתפקיד השר לענייני אירלנד בשנת 1817. בתקופתו הציג מספר רפורמות חשובות במשפט הפלילי הבריטי; השינויים שלו בחוק העונשין הביאו לכך שכ-100 פחות פשעים היו בעלי דין מוות. הוא גם ערך רפורמה במערכת בתי הסוהר עם תשלום עבור סוהרים וחינוך לאסירים. פיל המשיך בתפקידו תחת ממשלת הדוכס מוולינגטון. במהלך תקופה זו הוא שוכנע לתמוך באמנציפציה לקתולים, ודחף את הצעת החוק לאמנציפציה דרך הפרלמנט, וטען כי ללא האמנציפציה ישנה סכנה מפני סכסוך אזרחי בבריטניה.
כמזכיר הפנים, הוא גם הקים את משטרת המטרופולין של הבירה לונדון בשנת 1829. עם התפטרותה של ממשלת הלורד גריי בשנת 1834 סירב פיל להזמנתו של המלך ויליאם הרביעי להקמת ממשלה. עם זאת, הוא קיבל את קריאתו החוזרת של המלך בשנה שלאחר מכן. בתקווה לזכות ברוב גדול, הוא קידם בחירות חדשות אך הרוב בו זכה בבחירות היה קטן על אף ציפייתו, ומספר תבוסות בפרלמנט הובילו להתפטרותו באפריל 1835. פיל מונה לראש ממשלה בפעם השנייה ביוני 1841. זו הייתה תקופה של סכסוכים כלכליים, עם אחוז אבטלה גבוהה וקשיים עבור הסחר הבינלאומי של בריטניה. פיל, אף שמעולם לא היה תומך בסחר חופשי בבחינה אידאולוגית, נקט צעדים לליברליזציה של הסחר, מה שיצר את התנאים להתאוששות.
פיל גם העביר כמה חקיקה פורצת דרך, כגון חוק המכרות משנת 1842 שאוסר על העסקת נשים וילדים בכרייה, וחוק בתי החרושת של 1844 שהגביל את שעות העבודה של ילדים ונשים בבתי חרושת. בשנת 1845, הוא התמודד עם האתגר המכונן בקריירה שלו. יבולים שנכשלו הביאו חלק ניכר מהאוכלוסייה לבקש לבטל את חוקי הדגן, שאסרו על יבוא דגנים זרים זולים. משבר זה הידרדר לכדי רעב תפוחי האדמה באירלנד. בשעת המשבר של הרעב ניסה פיל לבטל את החוקים. בעלי הקרקעות ראו בניסיון ביטול החקיקה התקפה עליהם, ומחו בחריפות בבית הנבחרים. המפלגה השמרנית של פיל לא תמכה בו והוויכוח נמשך 5 חודשים.
בסופו של דבר, ביוני 1846, חוקי הדגן בוטלו. עם זאת, ממש באותו היום, הוא פוטר בהצעת אי-אמון וממשלתו נפלה.
ראשית חייו
רוברט פיל נולד בברי (Bury) שבמנצ'סטר רבתי. אביו, סר רוברט פיל האב, היה חבר פרלמנט ותעשיין, אחד מיצרני הטקסטיל העשירים בראשית המהפכה התעשייתית. ברי עצמה הייתה עשירה בייצור טקסטיל וכותנה. פיל הבן הראה כישרון עוד בשיעוריו הראשונים בחינוכו המוקדם, שנלקח עם הכומר ג'יימס הארגרייבס של ברי. ייתכן ופיל העדיף את ללמוד בחדרים סגורים על פני השטח הפתוח, שם שיערו האדום חשף אותו לעלבון. פיל היה בן שמונה כשאביו קנה את מפעל הטקסטיל בעיר דרייטון מנור, טאמוורת', בשנת 1796, והיה בן עשר כשהמשפחה עברה לגור בדרייטון. הוא הביא עמו מבטא של בן לנקשייר, שאותו ניתן היה לזהות במהלך נאומיו במהלך חייו. בדרייטון הוא התחנך במסגרת שיעוריו של הכומר פרנסיס בליק. מחוץ לבית הספר, הוא נהג לבלות בפארק העירוני. הוא למד לרכב, אך העדיף להתאמן בציד ברגל, עם רובה, מיומנויות שיטוט ונהג לצוד בירי גס. בשנת 1800, כשהיה בן שתים עשרה, היה אביו, תומך הממשל, לברונט (Baronet). בינואר 1801, כשפיל כבר היה בן 13, לאחר שסיים את בית הספר היסודי הוא התחנך בבית הספר הארו שבצפון-מערב לונדון.
פיל היה בלימודים בהארו במשך שנתיים, והיה בן חמש עשרה, כשאמו מתה. שנים לאחר מכן, הוא סיפר כי לא השקיע את רוב זמנו ופעילותו בלימודים בהארו, ובספר זיכרונותיו מספר פיל על טיולים ארוכים דרך הכפר עם רוביו, אותם שמר במחסן סמוך. על אף השקעתו המצומצמת בלימודים, הלטינית והיוונית הגיעו אליו בקלות, וחבריו לבית הספר רצו אליו לעזרה בתרגומיהם ובפסוקיהם. פיל עזב את בית הספר בחג המולד 1804, והתגורר כמה חודשים בבית אביו בלונדון ברחוב אפר גרוסבנור, השתתף בהרצאות במכון המלכותי והקשיב לוויכוחים בבית הנבחרים. ישנה שמועה לפיה ראש הממשלה ויליאם פיט הבן עצמו שאל את סר רוברט פיל האב מיהו הצעיר שצופה בדיוני הבית. פיל בילה את קיץ 1805 בדרייטון בלימודי מתמטיקה אצל מלומד מאוניברסיטת קיימברידג'. באוקטובר של אותה השנה החל פיל ללמוד בקולג' כרייסט צ'רץ' שבאוקספורד וסיים שם תואר כפול בלימודים קלאסיים ובמתמטיקה. חונכו הראשון באוקספורד היה תומאס גייספורד וחונכו השני היה צ'ארלס לויד, לימים בישוף אוקספורד, שאיתו המשיך פיל להתכתב על נושאי הפרדת הדת מהמדינה עד מותו של לויד בשנת 1829. חברו הקרוב ביותר של פיל היה הנרי וואן, בנו ויורשו של לורד דרלינגטון, ולימים דוכס קליבלנד. לנוכח השקעתו הרבה בלימודיו פיל גם טיפח תדמית ציבורית בין הסטודנטים. פיל הוצב במקום הראשון בכיתתו בסיומן של הבחינות.
הוא שירת שירות צבאי חלקי בדרגת קפטן ברגימנט של מנצ'סטר של המיליציה ב-1808 ובהמשך כלוטננט ביחידת הפרשים של סטפורדשייר ב-1820.
חבר פרלמנט מתחיל
פיל נכנס לפוליטיקה ב-1809 בגיל 21 כאשר נבחר לפרלמנט כנציג מחוז הבחירה של קאשל (Cashel) שבמחוז טיפררי, אירלנד שהיה מחוז רקוב. כדי להיבחר הוא היה זקוק לתמיכתם של 24 בוחרים ומסע הבחירות שלו מומן על ידי מי שהיה אז המזכיר הראשי לאירלנד סר ארתור ולסלי, לימים הדוכס מוולינגטון, שהקריירה הפוליטית של שניהם תהיה קשורה במשך 25 השנים הבאות. פיל נכנס לתפקידו והתייצב בבית הנבחרים מיד לאחר בחירתו, אך לא נאם בפני הפרלמנט עד 23 בינואר 1810. פיל נשא את נאום הבכורה שלו בפרלמנט בראשית המושב של 1810, עת נבחר על ידי ראש הממשלה ספנסר פרסיבל להיות המגיב השני לנאום מן הכס. נאומו נחשב לסיפור הצלחה ותואר כנאום הבכורה הטוב ביותר מאז נאומו של ויליאם פיט הבן.
הנאום מן הכס נועד לסמל את נאמנותו של הנואם למשרה, ופיל נקט קו פטריוטי, הקורא להתנגדות נחרצת לקיסרות הצרפתית של נפוליאון במסגרת המלחמות הנפוליאוניות, תמיכה במערכה המחודשת של סר ארתור ולסלי בחצי האי האיברי, ואמון הממשלה במסחר הבריטי. ארבעה חודשים לאחר מכן, רוברט ג'נקינסון, הרוזן השני מליברפול, מזכיר המדינה לענייני מלחמה ומושבות (אשר היה גם כן מלומד בכנסיית כרייסט צ'רץ'), הציע לפיל את תפקידו הראשון כתת-מזכיר במשרד המלחמה. פיל לקח על עצמו את ההתכתבות המחלקתית עם המושבות - כל המשובות, לדבריו, ממפרץ בוטנאי ועד לאי הנסיך אדוארד. כאשר תוצאות פעילותו עלו לידיעתו של הפרלמנט, פיל נקרא גם לענות על שאלות בבית הנבחרים. כישוריו המחלקתיים וכישוריו הפרלמנטריים, יכולותיו הניהוליות וסמכותו כדובר גדלו כך יחד. הלורד ליברפול העניק לפיל מעון מגורים רשמי במסגרת פעילותו המנהלית עם מינויו לראש ממשלה (ליברפול כיהן כראש ממשלה בין 1812 ל-1827). בתקופה זו, במקום בתקופת לימודיו בבית הספר או באוניברסיטה, נוצרו חברויות מתמשכות שלו, עם הנרי גולברן - פוליטיקאי ולימים איש מפתח וג'ון וילסון קרוקר - פוליטיקאי וסופר אירי.
המזכיר לענייני אירלנד
במאי 1812 ליברפול מונה לראש ממשלה והזמין את פיל להצטרף לממשל כמזכיר הראשי לענייני אירלנד בדבלין. פיל החזיק במשרה במשך שש שנים - הכהונה הארוכה ביותר במאה התשע עשרה - ושירת תחת שלושה נציגי כתר. בעת הצטרף אליו פיל, היה הממשל הבריטי באירלנד נעול בהסתמכות על חוקי העונשין ועל המעמד הפרוטסטנטי של אירלנד, שהיווה מיעוט. כמזכיר הראשי פיל נדרש לעסוק בין לבין בשאלת הזכויות של אירים קתולים. מחד פיל אפשר ללא הפרעה את בחירתם של מפגינים אירים לזכויות קתולים לפרלמנט בשנים 1812 ו-1818, ומאידך הוא שכנע את משרד נציג הכתר לפרק את הארגון "הועד הקתולי", בשנת 1814, ארגון שהורכב מאירים-קתולים-לאומניים. בבחינת פעילותו של פיל בלונדון, הוא התנגד בדיונים לכל הצעה להענקת שוויון זכויות עבור קתולים. פיל הציג מסר בולט בנאום בפני הפרלמנט אשר נגע לתיק נגד הקתולים בשנת 1817. פיל טען בנאומו כי הקתולים נשבעו אמונים למעצמה זרה, הוא עצמו לא היה מאפשר לאפיפיור להשיג דריסת רגל בתוך האיים הבריטיים, והוא קשר את אמונתו בעתיד האיחוד לאמונתו בעקרון האחדות הדתית. אירלנד הייתה, לראייתו של פיל בתחילת דרכו, ארץ כושלת הנוטה לעברה ולא לקדמתה, איפה שראה את שימור האיחוד עם בריטניה. בינתיים נאלץ פיל להתמודד עם החברות החשאיות של בדלנים קתולים.
כמזכיר הראשי באירלנד פיל הוכיח את יכולתו לשמש את נציג הכתר; סגן הלורד, בתור "חברו, יועצו, [ו]נציגו בפרלמנט". אבל המשרד גם החל לעצב את חייו הפוליטיים של פיל עצמו בדרכים אחרות. התנהלותו באירלנד הביאה להתנגדותו מצד בדלנים ולאומנים אירים שונים, והובילה לכינוי שלו "התפוז" (עקב צבע שערו) שניתן לו בידי דניאל או'קונל, המנהיג האירי הלאומי. היריבות הפוליטית הרדיקלית ביניהם הובילה לכך שבשנת 1815, אותגר פיל לדו-קרב, שלא התקיים בסופו של דבר, באוסטנדה. פיל אמור היה להילחם על משמר כבודו נגד או'קונל. ההתנגדות של פיל לטענות הקתוליות עבור אמנציפציה הבטיחה לו את ההזדמנות הפוליטית, שהביא הבישוף צ'ארלס לויד, לעמוד על פני ג'ורג' קנינג, גם הוא חבר המפלגה הטורית, לאחד משני המושבים באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1818. פיל נבחר להיות חבר פרלמנט מטעם אוקספורד ולבסוף חזר בו מעמדתו בנוגע לאירים הקתולים, בטענה שהוטעה ושגה בהתנגדותו לאמנציפציה. עדיין, פיל המשיך לתמוך בשימור של ההנהגה הפרוטסטנטית באירלנד עקב היותה דת המדינה של הממלכה המאוחדת.
יו"ר הוועדה לבחינת נושא תקן הזהב
במשך שש שנים פיל לקח חופש מעבודתו עבור חג רק פעם אחת, בשנת 1815, כשפגש את וולינגטון בפריז, הרסטורציה הצרפתית עם סיום המלחמות הנפוליאוניות והגליית נפוליאון לסנט הלנה. פיל שמע מפיו של וולינגטון כיצד נערך קרב ווטרלו, ומפריז המשיך בדרכו והתארח אצל הדוכס של ריצ'מונד בבריסל, הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה. בהיותו שם צפה פיל בקרקע שעליה התקיים קרב ווטרלו. פיל עזב את אירלנד באוגוסט 1818 (הוא מעולם לא חזר אל האי), ולא הצטרף לממשלתו של לורד ליברפול עד ינואר 1822. בשנים שבין 1818 ל-1822 כיהן פיל בתור יושב בראש ועדה שמומנה בידי הממשלה והיה עליה לשקול את הכדאיות של דרישה מבנק אנגליה לחדש את תקן הזהב. הצורך בוועדה עלה לנוכח הצעת חוק בעניין ובבוא העת היה פיל זה שכתב את הדו"ח המסכם את תוצאותיה של הוועדה. הראיות שהובאו בפני ועדת מטילי הכספים בשנת 1811 הראו כי הנפקת יתר של מטבע הנייר מאז השעיית התשלומים במזומן בשנת 1797 הביאה לירידת ערכה של הלירה שטרלינג ולעליית מחירי הזהב.
השאלה הייתה, האם הפרשי הערכים היו בעלי חשיבות על הסדר הכלכלי. בשנת 1811 בית הנבחרים שהונהג בידי רוב טורי בראשות ספנסר פרסיבל, החליט שהתשובה היא כן, אך לא כל עוד התמשכה המלחמה באירופה, ופיל עצמו הצביע נגד השבת תקן הזהב בהצבעה של אותה השנה. המשבר הכלכלי שפרץ לאחר המלחמה שכנע אותו כי סוגיית ההפרשים וירידת הערך של הלירה שטרלינג הובילה גם להשערות כלכליות בעייתיות, משברים כלכליים, אבטלה ותסיסה פוליטית. כעת סבר פיל כי האחריות הראשונה של הוועדה היא להגן על הנושה הציבורי, אשר זכאי מבחינה מוסרית להיפרע במטבע שהשאיל ולא במטבע מסוג אחר. הוועדה עברה במהירות לבחינה של מתי ואיך ישתנה התקן לזהב, צבירת עתודה של זהב והשלבים הבאים לקראת הסדר תקן זהב. החל מהשטרות הגדולים יותר, היה צורך להעביר דרישה מצד בנקים להמרת ניירות כסף לזהב. הליכים אלו התקיימו בשעה שמחירי הליש"ט והזהב החלו להשתוות מחדש. דרך השינויים בהפרשים בין תקן הכספים ותקן הזהב סיכם פיל את המורכבות התאורטית של הסוגיה, ונתן תוקף לתמיכתו בפתרון דרך חקיקה פרלמנטרית ארוכת טווח אשר תייצב את ערכו של המטבע הבריטי באשר הוא ביחס למסחר העולמי. פעילותו כיו"ר הוועדה תרמה רבות לטיפוח הקריירה הפוליטית שלו והעלתה את חשיבותו הפוליטית בתוך הפרלמנט.
נישואים ומשפחה
לא ברור אם כאשר עזב את אירלנד, פיל כבר התאהב בג'וליה פלויד (Julia Floyd; 1795–1859), בתו של הגנרל סר ג'ון פלויד, שהיה, כשהגיע פיל לאירלנד בשנת 1812, השני בפיקודו על הכוחות הצבאיים באי. אשתו הראשונה של ג'ון, רבקה ג'וליאנה, הייתה בתו של צ'ארלס דארק, סוחר במדרס (דרום הודו; טאמיל נאדו). ג'וליה נולדה בהודו, וכמו פיל היא איבדה את אמה בצעירותה (בשנת 1802). היא ואמה החורגת, ליידי דני, אורחו בבית המזכיר הראשי באירלנד בפיניקס פארק עת מילא פיל את תפקיד המזכיר. פיל היה קשוב אליהם בצורה יוצאת דופן כאשר, בשנת 1817, הם עזבו את דבלין ללונדון.
כשפיל עצמו חזר לאנגליה בשנת 1818 הוא תהה אם ג'וליה תנטוש את עיסוקיה השונים במסחר ואופנה בכדי להיות אשתו של פוליטיקאי מקצועי. לבסוף ג'וליה השיבה על שאלה זאת בחיוב. הזוג התארסו במרץ 1820, והתחתנו ב-8 ביוני. במהלך שתים עשרה השנים הבאות, בעוד פיל עלה לפסגה בפוליטיקה הלאומית, נולדו לזוג שבעה ילדים: ג'וליה הבת (1821), רוברט פיל השלישי (1822), פרדריק פיל (1823), ויליאם פיל (1824), ג'ון פלויד (1827), ארתור ולסלי פיל (1829), ואליזבת (1832). בלונדון התגוררה משפחת פיל בבית חדש שתוכנן על ידי רוברט סמירק ונבנה בשנת 1824 ב-4 גנים מול כביש וייטהול ברובע הסיטי של וֶסְטְמִינְסְטֶר שבלונדון. בביתם החדש, בגלריה ארוכה שהוזמנה במיוחד, תלה פיל את אוסף הציורים שלו מהולנד ופלנדריה. אלה נרכשו, בעזרתו של אביו ובעצת הצייר הסקוטי המהולל דייוויד וילקי, בתקופה בה משרדי הממשלות האירופאיות עדיין היו עסוקים בעיקר בתוצאות ובעקבות של תהפוכות המלחמות הנפוליאוניות והשיקום שלאחריהן. בכל פעם שפיל מצא את עצמו לבד בלונדון הוא כתב לג'וליה מדי יום, ושום שערורייה על רומנים מחוץ לנישואים לא נצמדה לשמו.
המשפט הפלילי
פיל נחשב לאחד הכוחות העולים במפלגה הטורית והוא נכנס לממשלה לתפקיד מפתח בתחילת 1822. בשנים 1820 ו-1821 סירב פיל להצעות למשרה בממשלה כנשיא מועצת הבקרה. אך ב-17 בינואר 1822 הצטרף מחדש לממשל כמזכיר הפנים (Home secretary), תפקיד המקביל לזה של שר פנים. הייתה זאת משרה אשר בה כיהן פיל עד שלורד ליברפול ספג אירוע מוחי בשנת 1827 וחדל מראשות הממשלה, פיל כיהן פעם נוספת בתפקיד, תחת הדוכס מוולינגטון, משנת 1828 עד 1830. בתפקיד זה פיל הנהיג מספר רפורמות חשובות במערכת אכיפת החוק הבריטית. כאחריותו העיקרית של מזכיר הפנים היה על פיל לשמר חוק וסדר אזרחיים, ובמסגרת אחריות זאת הוא הבדיל את עצמו מרבים אחרים בני תקופתו שקראו לרפורמה מנהלית. היה זה במסגרת תפקיד זה שפיל ניחן ביכולתו לראות את התהליכים החברתיים בשלמותם ולדאוג לכל ההיבטים הנדרשים בהם, החל מהניסוח של החוק הפלילי והמכניקה של השיטור, דרך כתב אישום, משפט וגזר דין, ועד ענישה על פגיעה ברכוש, בכלא ובמושבות עונשין.
בני דורו העניקו לפיל קרדיט על צמצום מספר העבירות שגרמו לעונש מוות. אך לא נרשמה ירידה במספר ההוצאות להורג כבר בתקופה שפיל היה למזכיר הפנים, וההישג הבולט ביותר בתקופתו במשרד הפנים היה איחוד החוק הפלילי. הוא החל בשנת 1823 במקום שבו קודמו, לורד סידמות', נעצר בסיום כהונתו עם הרפורמה בחוק הנוגע לבתי כלא. בשנה שלאחר מכן הוא נקט ברפורמה בחוקים הנוגעים לסדרי תחבורה, והחל לשדל את השופטים הסקוטים לקראת רפורמה בחוק הפלילי הסקוטי, שהיה נפרד ממקבילו האנגלי. בשנת 1825 הוא איחד שמונים וחמישה חוקים הנוגעים לפעילות שופטים לכדי חקיקה אחת. בשנת 1826 הוא הציע לאחד את החוקים הנוגעים לגנבה. מתוך 14,437 אנשים באנגליה ובויילס שהואשמו בפשעים שונים במהלך השנה הקודמת, 12,500 (לפחות) הואשמו בגנבה, שהייתה קטגוריית הפשיעה הפלילית הנודעת ביותר. היה צורך באיחוד מכיוון שבכל שנה במאה השמונה עשרה, מעשים ספציפיים (דוגמת גנבת חורים, קוצים וחבטות) נענשו כפשעים לפי חקיקות שונות. נכון להצעת האיחוד של פיל היו תשעים ושתיים חוקים הנוגעים לגנבה לפי קוד המשפט הפלילי הבריטי, חלקם החלו עוד בתקופת שלטונו של הנרי השלישי, מלך אנגליה, ופיל ביקש לאחד אותם בתקנון אחד בן שלושים עמודים. בהזדמנות זו ניסיונו לצמצם את החוקים השונים לכדי חקיקה אחת הוכיח את שאפתנותו, והצעת החוק הגיעה, לבסוף, כארבע חקיקות נפרדות בשנת 1827.
כישרונותיו של פיל מעולם לא היו בולטים יותר מאשר בעמלת איחוד החקיקות הזאת. בשנת 1824 המליצה ועדה נבחרת להפריד בין גיבושי חקיקות ותיקוני חקיקות. פיל החליט שהם אינם ניתנים להפרדה. הוא פירש את משמעותו של גיבוש חקיקות כאוסף 'חוקים מפוזרים בראש אחד' אשר בנוסף לגיבושם תידרש בדיקה ומעבר תיקונים, תפקיד שלטענתו של פיל היה על בתי המשפט למלא. כאשר מצא פער כלשהו "דרכו בורחת אשמה ידועה לשמצה" (הוא הטיל כדוגמה גנבה של תעודות מניות בכספים שלא היוותה עבירה באותה תקופה), היה צורך לתקן אותו במקביל לגיבוש. בידיו של פיל, אפוא, הייתה חקיקה מגבשת שהייתה במקביל גם לחקיקה רפורמית אשר שילבה פסיקות וסיפקה מחסומים למחדלים משפטיים כמתקיים בתיקוני חקיקות. כשהיה על פיל להשיג תמיכה לאיחוד לא רק מהפרלמנט אלא גם מהרשות השופטת, הוא הפיץ טיוטות של ארבע הצעות החוק המגבשות שלו בקרב השופטים, והתאמץ לזכות בתמיכתם. הוא הצליח כיוון שתשע עשיריות מכלל המשפט הפלילי נגע לחוקים רשומים, ששופטים אהבו לבקר אותו, ועשירית אחרונה, הייתה לחוקים המבוססים על מסורת ועל כן לא רשומים.