cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטנלי האת'אווי
ראשית חייו
סטנלי האת'אווי נולד באסיאולה שבנברסקה, כחמישי בבין ששת ילדיהם של לילי (לבית קוהלר) ורוברט קנאפ. בעקבות מות אמו כאשר היה בן שנתיים, הוא אומץ על ידי דודנית שלו, ולמה, ובן זוגה, פרנקלין ארל האת'אווי. בני הזוג האת'אווי התגוררו בחווה ליד הנטלי, ויומינג. סטן האת'אווי התחנך בבית ספר המחוזי ששכן בחדר אחד בקרבת מקום, ולאחר מכן המשיך בבית הספר התיכון של הנטלי, שם הוא סיים את לימודיו ב-1941 ונשא את הנאום מטעם כיתתו.
שירות צבאי
לאחר שלמד לזמן קצר באוניברסיטת ויומינג, הפסיק האת'אווי את לימודיו בראשית 1942 והתגייס לחילות האוויר של צבא ארצות הברית בעקבות המתקפה על פרל הארבור בדצמבר 1941, והוכשר כאלחוטן וכתותחן. הוא הוצב בקבוצת ההפצצה ה-401 של חיל האוויר השמיני של ארצות הברית, שהטיסה מפציצי B-17 מאנגליה, והשתתף ב-35 משימות הפצצה בשמי גרמניה וצרפת, כשיחידתו ספגה לעיתים קרובות אבדות כבדות.
במשימת הפצצה בפיקודו של ג'יימס דוליטל מעל לייפציג, ספגו מטוסו של האת'אווי וצוותו אש אויב כבדה כאשר ביצעו שלושה סבבי הפצצה על מטרתם, בית זיקוק לנפט. במהלך כל המשימה הזאת, אבדו 56 מטוסים אמריקאים ויותר מ-500 איש, ובסך הכל ספגה יחידתו של האת'אווי אבדות בשיעור של 50 אחוז במהלך מלחמת העולם השנייה.
בסתיו 1944, כאשר היה צוותו של האת'אווי במשימה מעל פרנקפורט, ומטוסם נפגע מאש נ"מ. הם איבדו שלושה ממנועי המטוס לפני שעלה בידם לנחות בשדה תעופה בצרפת, שם הם חולצו בסופו של דבר על ידי תנועת ההתנגדות הצרפתית. על שירותו במהלך המלחמה, עוטר האת'אווי בצלב המלחמה של צרפת, בציונים לשבח יחידתים נשיאותיים וחמש פעמים במדליית האוויר.
המשך לימודיו ונישואיו
לאחר שחרורו, החל האת'אווי בלימודים באוניברסיטת נברסקה–לינקולן, שם הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה. ב-1950 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה. בעת לימודיו הוא הכיר את רוברטה "בובי" הארלי, וב-1948 הם נישאו. לאחר סיום לימודי המשפטים, עבר הזוג לטורינגטון שבוויומינג, שם פתח האת'אווי משרד עורכי דין, ורעייתו עבדה בעיקר כמורה לאנגלית בבית הספר חטיבת הביניים של טורינגטון. לזוג נולדו שתי בנות.
ראשית הקריירה פוליטית
בשנים 1954–1962 שימש האת'אווי כתובע של מחוז גושן שבדרום-מזרח ויומינג. ב-1962 הוא נבחר כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז וכמזכיר הוועדה המרכזית של המפלגה בוויומינג. ב-1963 הוא נבחר כיושב ראש הוועדה המרכזית של המפלגה בוויומינג, ובמשך שנתיים הוא היה חבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
מושל ויומינג
תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימן של ארגון מחדש של ממשלת המדינה והעברת חוקים סביבתיים חדשים, כולל אכיפת תקנים לאיכות האוויר והמים, תקנות כרייה, והקמת המחלקה לאיכות הסביבה של ויומינג. מחלקות נוספות שהוקמו בתקופת כהונתו של האת'אווי כמושל היו מחלקת הפנאי, שתפקידה היה לפקח ולשפר את הטיפול בפארקים המדינתיים ולספק תמיכה לתעשיית התיירות של ויומינג. כמו כן הוקמה מחלקת התכנון והפיתוח הכלכלי, שתפקידה היה לקדם את הצמיחה הכלכלית של המדינה. כאשר נבחר האת'אווי למשרת המושל, היה מצב הכלכלה של ויומינג עגום, אך הוא נקט במספר יוזמות שהפכו את כלכלת המדינה על פיה ובתום כהונתו ניתן היה לרשום בה פריחה.
הישג מרכזי נוסף של ממשלו של האת'אווי היה הנהגתו לראשונה של מס מכרות ב-1969, ותיקון לחוקת ויומינג ב-1974, שיצר קרן נאמנות קבועה לכרייה, שהטילה מס בשיעור של 1.5 אחוז על הפקת מינרלים בתחומי המדינה, הכנסות שהופקדו בקופת הקרן. העיקרון של קרן הנאמנות, שב-2005 נרשמו בקופתה 2.25 מיליארד דולר, היה שלא ניתן להוציא מכספיה, אך ההכנסות ממנה עוברות לקרן הכללית של המדינה.
במהלך כהונתו כמושל, שימש האת'אווי כיושב ראש ועידת המושלים של מדינות המערב (שבין חבריה נמנה אז מושל קליפורניה ולימים הנשיא רונלד רייגן), וכן כיושב ראש ועדת המושלים הבין-מדינתית לענייני נפט, כיושב ראש ועדת המושלים הלאומית למשאבי טבע ולניהול הסביבה, וכיושב ראש הוועדה למדינות הרי הרוקי. אחד מהמינויים האחרונים של האת'אווי בעת כהונתו היה זה של ריצ'רד ו. תומאס כשופט בבית המשפט העליון של ויומינג, משרה שבה הוא כיהן מדצמבר 1974 ועד פברואר 2001.
מזכיר הפנים של ארצות הברית
לאחר תום כהונתו כמושל ויומינג ב-1975, מונה האת'אווי כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'רלד פורד, משרה שאליה הוא נכנס לאחר הליכי שימוע ארוכים וקשים בסנאט של ארצות הברית. במהלך תקופת כהונתו הקצרה כמזכיר הפנים, היה האת'אווי אחראי לקידום תוכנית החכירה הפדרלית למכרות הפחם. עם זאת, בעקבות בעיות בריאות אישיות הוא התפטר באותה שנה מתפקידו ושב לוויומינג.
שנותיו האחרונות
ב-2003 העניק מושל ויומינג דייוויד פרוידנטל לבני הזוג האת'אווי את "פרס המושל להצטיינות באומנויות". ב-2005 הקצה בית המחוקקים של ויומינג סכום של 400 מיליון דולר לקרן מלגות על שם האת'אווי. במסגרת תוכנית זו, בוגרי בתי הספר התיכוניים בוויומינג שהגיעו לרמה מסוימת מקבלים מלגה מלאה לעלויות הלימודים באוניברסיטת ויומינג, או בכל קולג' קהילתי בתחומי המדינה.
סטנלי האת'אווי נפטר בשאיין ב-4 באוקטובר 2005 לאחר מחלה קשה, שנה לאחר מות רעייתו. בני הזוג האת'אווי נטמנו בבית הקברות ואלי ויו שבטורינגטון.
טרוונטה רודס
טרוונט נמור רודס (באנגלית: Trevante Nemour Rhodes; נולד ב-10 בפברואר 1990) הוא שחקן קולנוע אמריקאי ואתלט בעברו.
ראשית חייו
רודס נולד בפונטצ'ולה, לואיזיאנה, לדמור דאנג'לו וג'סי רודס. משפחתו עברה לליטל אלם, טקסס כשהיה בן עשר. יש לו אח אחד, ג'ובאני. רודס שיחק בתיכון ליטל אלם בנבחרת הפוטבול בתפקיד רץ אחורי עם קול ביזלי שהיה קוורטרבק. במהלך לימודיו בתיכון, רודס גם התחרה בתור אצן בריצת 100 ו-200 מטר. הוא סיים שני באליפות UIL ב-2007 באצטדיון מייק א 'מאיירס. בעוד ששנתו האחרונה נקטעה בגלל פציעה ברצועה הצולבת הקדמית במגרש הכדורגל, הוא עדיין זכה במלגת אתלטיקה מטעם אוניברסיטת טקסס באוסטין. הוא למד קינסיולוגיה.
רודס התחרה בתור אצן בין השנים 2008 ל-2012 בקבוצת טקסס לונגהורנס. באליפות פאן אמריקה באתלטיקה לנוער 2009 בפורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו, זכה רודס עם חבריו לנבחרת האתלטיקה במדליית זהב בריצת 4 × 100 מטר.
קריירה
לאחר סיום הלימודים החל לעבוד כשחקן, ושיחק בתפקידי משנה בין היתר בסרטים "לוקשין ביוסקופ" ו"אינגומה, "חלונות פתוחים" לצד אלייז'ה ווד. הוא שיחק בסדרות הטלוויזיה "כנופיות אל-איי" וב"וסטוורלד". רודס זכה לתהילה על הופעתו המוערכת בסרט "אור הירח" בשנת 2016. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הדרמה הטוב ביותר, פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ובפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
בפברואר 2017 דגמן בקמפיין תחתוני האביב 2017 לקלווין קליין יחד עם כוכבי "אור הירח" מהרשלה עלי, אשטון סנדרס ואלכס היברט, ובסוף 2017 הופיע בקליפ "Family" של ג'יי זי, "Family Feud".
יוסף פטאי
יוסף פָּטָאי (במקור קליין, בהונגרית: Patai József; 5 בינואר 1882 – 21 בפברואר 1953) היה משורר, ביוגרף, עורך, מתרגם ומנהיג ציוני הונגרי-יהודי.
ביוגרפיה
פטאי נולד בראשית שנת 1882 למשפחת קליין בכפר ג'נג'שפטה שבאזור הרי מאטרה שבצפון הונגריה (לימים שינה את שם משפחתו לפטאי, על שם מקום הולדתו). אביו, משה קליין, היה סוחר וחסיד אדוק של האדמו"ר מבעלז ולאחר מכן של האדמו"ר מסאטמר. פטאי למד תחילה עם אביו, לאחר מכן ב"חדר" בקישווארדה (Kisvárda) ובישיבות ר' משה יוסף טייטלבוים ור' משה בן עמרם גרינוואלד בחוּסְט. אצל האחרון התעניין בשירה עברית והשכלה כללית, ואף ביקש לצאת להשתלמות בגרמניה, אך בשל סירובו של אביו נשלח לניטרה שבמערב הונגריה (סלובקיה של ימינו), שם אורח החיים היה מודרני יותר, הרחק מהחבלים הנחשלים והמסורתיים במזרח שהייתה בהם גם השפעה חסידית חזקה. אך שאיפותיו לתרבות הגרמנית גברו, ואביו שלח אותו לישיבת ר' יהודה גרינוואלד בסאטמר, שהתנהלה בסגנון אשכנזי ובלתי-חסידי בהחלט; אולם אופיו ואי-הסכמתו של פטאי עם האדיקות האורתודוקסית בישיבה הובילה לכך שהרב ביקש להוציאו ממנה, והוא נסע למכינה של בית המדרש לרבנים בבודפשט.
בבית המדרש למדו רבנים לקהילות נאולוגיות, והכשירו את התלמידים לבחינת בגרות ולימוד במדעי היהדות, אולם כניסה לסמינר נחשבה כעוון חמור עבור האורתודוקסים בהונגריה (הגם שכמעט כל תלמידיו היו בוגרי ישיבות), ואמו הגיעה אליו והעבירה אותו לישיבת גאלגוץ שבמחוז ניטרה. לאחר מכן שימש מורה בביתו של בעל אחוזה יהודי בכפר, עבר את בחינות הבגרות בגימנסיה הקתולית שבניטרה, והמשיך ללימודי ספרות באוניברסיטת בודפשט. בשנת 1903 היה שותף לייסוד אגודת הסטודנטים הציונית "מכביאה" (Makabea).
במהלך לימודיו באוניברסיטה החל בכתיבת שירים עבריים והונגריים, וכן בתרגום מפיוטיו של ר' ישראל נג'ארה. היצירות פרי עטו, פורסמו בשבועון "שוויון" (Egyenlőség) בהונגרית כיצירותיו של "כוכב עולה". בין השנים 1904–1911 היה העורך הספרותי של שבועון זה. כן פרסם קובץ שירים בעברית בשם "שעשועי עלומים" (תרס"ג 1903) ותרגומים מעברית ויידיש, ומאמרים בסמינר לרבנים.
בשנת 1907 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה עבור דיסרטציה על גוטהולד אפרים לסינג, ונתמנה למורה לספרות, הונגרית וגרמנית בבית-הספר הריאלי העליון העירוני – המורה היהודי הראשון במוסד. במוסד זה התחנך בנעוריו תיאודור הרצל (חלק מהמידע שמצא פטאי על הרצל בארכיון היווה בסיס לספרו עליו).
מילט קמפבל
מילטון גריי "מילט" קמפבל (באנגלית: Milton Gray "Milt" Campbell; 9 בדצמבר 1933 – 2 בנובמבר 2012) היה אתלט אמריקאי. אלוף אולימפי (מלבורן 1956) בקרב עשר.
יוסף פטאי
ביוגרפיה
פטאי הצטיין בעבודתו החינוכית והמדעית, ובשל כך קיבל מממשלת הונגריה סטיפנדיה למחקר באוניברסיטת אוקספורד. שם גילה שירים עבריים בכתבי יד עתיקים והביאם לדפוס, וכן כתב מחקר על משולם בן שלמה דאפיירה, על שירת החול של שלמה בונפיד ומשוררי סלוניקי. חלק ממחקריו פרסם בהונגרית, ואת השאר מסר בהרצאות באוניברסיטה העברית לאחר שנים רבות, בעת שביקר בארץ ישראל.
פטאי השפיע ולקח חלק בייסוד "אגודת יהודי הונגריה לספרות", שפרסמו ספרים בנושא חכמת ישראל ואת תרגומיו מהשירה העברית. עבור פרסום התרגומים ערך והוציא בחודש מאי 1911 את "שנתון יהודי הונגריה" (Magyar zsidó almanach), שזכה בפרס ראשון בתערוכת ספרים עולמית בלייפציג, בו איגד את היצירה הישראלית בעולמית, בספרות, אמנות, שירה וארץ ישראל ובניינה. ב-1912 החל לערוך ולהוציא את הירחון היהודי "עבר ועתיד" (Múlt és Jövő), שהוקדש לספרות, אמנות וחברה; הוא הוציא את הירחון בסיוע אשתו שולמית (אדית) בת משה אהרנפלד במשך 30 שנה, עד לשנת 1941. פטאי ערך תערוכות של אמני ארץ ישראל (בהם אבל פן) ונשפים לכבוד יוצרים יהודים ארצישראלים כגון ביאליק וטשרניחובסקי, שאליהן הגיעו יהודים ונוצרים בני המעמד הגבוה.
מילט קמפבל
ביוגרפיה
קמפבל נולד בפליינפילד ניו ג'רזי. הוא ממוצא אפרו אמריקאי. הוא היה שחיין ושחקן פוטבול מצטיין.
יוסף פטאי
ביוגרפיה
מדי שנה ערך פטאי מסעי סיור לארץ ישראל שבהם השתתפו מספר בכירים, ונקשרו קשרים בין המדינות. וכן בשנת 1926 היה יוזם פעולות "הועד למען ארץ ישראל" ("פרו-פלשתינה"), שבהן לקחו חלק הסניף ההונגרי של הסוכנות היהודית, "ברית עברית", מוזיאון תל אביב. במאמריו החדיר לציבור ההונגרי הכרה יהודית.
מילט קמפבל
ביוגרפיה
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה קמפבל במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 6975 נקודות (6948 נקודות), אחרי בוב מתיאס שקבע שיא עולם חדש של 7887 נקודות (7592 נקודות) ולפני פלויד סימונס שקבע תוצאה של 6788 נקודות (6903 נקודות), שניהם חבריו לנבחרת האתלטיקה של ארצות הברית.
יוסף פטאי
ביוגרפיה
עבור יובלו השישים פרסם ועד היובל ארבעה כרכים מכתביו, בהם: "חזיון הרצל" (1943), שזכה בפרס ירושלים לספרות יפה ע"ש דוד ילין; "במערכות התחייה", "אשר סיפרה אמא", "שירי דוד עונקינירה" ו"שירי המראות" לסעדיה לונגו. בתש"ו יצא קובץ שיריו "מעל נהרות בבל לשערי ירושלים, שזכה בפרס נורדאו.
בשנת 1938 עלה לארץ ישראל. הוא נתמנה למנהל הארצי של אגודת שוחרי האוניברסיטה וייסד סניפים במספר מקומות בארץ. בשנותיו האחרונות התגורר בגבעתיים ועסק בתחום הספרות.
מילט קמפבל
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה קמפבל במדליית זהב בקרב עשר בשיא אולימפי חדש של 7937 נקודות (7565 נקודות), לפני בן ארצו רייפר ג'ונסון שקבע תוצאה של 7587 נקודות (7422 נקודות) ווסילי קוזנצוב מברית המועצות שקבע תוצאה של 7465 נקודות (7330 נקודות).
שיאן עולם
תחרות שנערכה בקולטון ב-31 במאי 1957 קבע מילט בריצת 120 יארד משוכות שיא עולם חדש של 13.4 שניות.
יוסף פטאי
ביוגרפיה
פטאי היה בקשר והתכתבויות עם חיים נחמן ביאליק, שמואל יוסף עגנון, שאול טשרניחובסקי ואורי צבי גרינברג, והיה ידידו הקרוב של אביגדור המאירי ההונגרי.
פטאי נפטר בשנת 1953 בגבעתיים, בגיל 71. נקבר בחלקת הסופרים שבית הקברות נחלת יצחק. לאחר מותו נקראו על שמו רחובות בשכונת בורוכוב בגבעתיים וברמת אביב בתל אביב-יפו.
משפחתו
אשתו שולמית (אדית) פטאי לבית אהרנפלד (1889–1976) הייתה משוררת וסופרת. בנו רפאל פטאי (1910–1996), הראשון שקיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית, היה חוקר פולקלור, אנתרופולוג, מזרחן והיסטוריון יהודי הונגרי-ישראלי-אמריקאי, מחלוצי המחקר האתנוגרפי בארץ ישראל. היה נשוי לנעמי טולקובסקי, בתו של שמואל טולקובסקי ואחותו של מפקד חיל האוויר לשעבר דן טולקובסקי. לרפאל ונעמי נולדו שתי בנות: ג'ניפר שניידר (1942) היא רופאה מומחית לכאב, ודפנה פטאי (1943) היא פרופסור במחלקה לשפות, ספרויות ותרבויות באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט.
ג'ון סטארקס
ג'ון לוול סטארקס (באנגלית: John Levell Starks; נולד ב-10 באוגוסט 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הקלע. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 12.5 נקודות, 2.5 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק. זכור בעיקר מתקופתו בניו יורק ניקס, בה קלע שיא מועדון של 982 שלשות בסך הכול.
נעורים ומכללות
סטארקס נולד וגדל בעיר טלסה שבאוקלהומה, והחל את לימודיו האקדמיים ב"רוג'רס סטייט קולג'" בשנת 1984. לאחר שגנב ציוד סטריאו מסטודנט אחר גורש סטארקס מהמכללה, נשפט לחמישה ימי מאסר ועבר ללמוד ב"מכללת אוקלהומה הצפונית". גם ממכללה זו גורש סטארקס לאחר שנתפס מעשן קנאביס במעונות המכללה. בשנת 1986 עבר ל"מכללה הקהילתית טלסה", ובזכות יכולתו הטובה בקבוצת הכדורסל שלה, קיבל מלגת לימודים מאוניברסיטת המדינה של אוקלהומה בה למד ושיחק בשנת המכללות האחרונה שלו.
קריירה מקצועית
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA לשנת 1988, החתימה אותו קבוצת גולדן סטייט ווריורס על חוזה לעונה אחת. לאורך עונת הרוקי שלו מיעט סטארקס לקבל דקות משחק, קלע 4.1 נקודות למשחק ושוחרר בסיום העונה.
בעונה הבאה עזב את ה-NBA כששיחק בקבוצות "סיידר רפידס סילבר בולטס" ו"ממפיס רוקרס", שתיהן מליגות אמריקאיות נמוכות. לקראת עונת חתם על חוזה בניו יורק ניקס, ונכנס במהרה לרוטציית הקבוצה כמחליפו מהספסל של הקלע ג'רלד וילקינס. ב-8 העונות הבאות הפך סטארקס לחלק משלד הקבוצה הקשוחה וההגנתית בניו יורק, לצד פטריק יואינג, צ'ארלס אוקלי, אנתוני מייסון ומארק ג'קסון. בכל עונותיו בניקס העפילה הקבוצה לפלייאוף, וב-7 מתוכן עברה לפחות סיבוב אחד.
בעונת, בה רשם סטארקס שיאי קריירה של 19.0 נקודות ו-5.9 אסיסטים בממוצע למשחק, העפילו הניקס לגמר ה-NBA לראשונה מאז עונת. במשחק השביעי והמכריע של סדרת הגמר, מול יוסטון רוקטס של האקים אולאג'ואן, קלע סטארקס שתי זריקות בלבד מתוך ה-18 שלקח במשחק (11%), כולל 0 מ-10 ברבע האחרון, והניקס הפסידו בתוצאה 90-84.. מאז אותו משחק הודבקה לסטארקס תווית של "מפסידן" ברחבי הליגה, על אף שהיה אחד השחקנים האהודים ביותר בניו יורק. בעונה הבאה קבע שיא NBA לשלשות בעונה, עם 217 (דניס סקוט שבר שיא זה בעונה הבאה). בעונת הצטרף לניקס הקלע אלן יוסטון, ותפס את מקומו של סטארקס בחמישייה הפותחת. באותה עונה קלע 13.8 נקודות למשחק וזכה בפרס השחקן השישי של העונה.
לקראת עונת נשלח סטארקס בטרייד לגולדן סטייט, יחד עם טרי קאמינגס וכריס מילס, בתמורה ללטרל ספריוול. בעונה וחצי הבאות המשיך להציג יכולת גבוהה כשקלע 14.2 נקודות למשחק עבור הווריורס, ובמהלך עונת הועבר בטרייד לשיקגו בולס. בשתי העונות הבאות, שהיו עונותיו האחרונות בקריירה, שיחק עבור יוטה ג'אז.
אזור התעשייה קרני
אזור התעשייה קרני היה אזור תעשייה בסמוך למעבר קרני, ששימש בעיקר עובדים מרצועת עזה וכלל עסקים בבעלות של ישראלים ופלסטינים.
באזור התעשייה היו לפני תחילת האינתיפאדה השנייה כ־57 מפעלים, אך בגללה מספר זה עמד על כ־21 מפעלים בלבד וכ־652 עובדים באמצע 2004.
מנכ"לי אזור התעשייה היה עד 2004 ואליד אל-מסר ומחליפו היה בשאר אל-מסרי (ממקימי העיר החדשה רוואבי שבסמוך לרמאללה).
היסטוריה
במאי 2004 הפסיקה הפעילות באזור התעשייה בשל הסגר שהחליט צה"ל להטיל על העיר רפיח, ביתור הרצועה ואף סגירת מעבר קרני, בעקבות כך נגרם נזק כלכלי למפעלי האזור.
באוגוסט 2004 נפתח מחדש מעבר קרני אך אזור התעשייה לא נפתח ככל הנראה בעקבות סכסוך בין רשות שדות התעופה (שאחראית על ניהולו של מעבר קרני) להנהלת אזור התעשייה.
בהתייחסות למעשי השחיתות באזור התעשייה, פיגועי הטרור בהם המפגעים עברו במעבר קרני ולעיתים אף עבדו באזור התעשייה אמר מאהר אלמצרי, שר הכלכלה והמסחר של הרשות הפלסטינית כי "אסור לקבוצה כלשהי לנצל את מעבר קרני למטרות שאינן מסחריות, שיגרמו לסגירתו וימיטו נזקים על המגזר הפרטי ועל ציבור הצרכנים כאחד".
ביולי 2019 פורסם כי קטר הסכימה לממן את ההקמה המחודשת של אזור התעשייה בקרני לאחר שהדבר הומלץ על ידי מערכת הביטחון הישראלית שיהיה בפיקוח של הצבא, אזור התעשייה ייתן מענה תעסוקתי לכ־5,000 עובדים פלסטיניים, מלבד זאת קיימת תוכנית בה ישראל תצטרך לאשר את הכנסת החומרים הדו־שימושיים למתחם בלבד תוך פיקוח מלא על הפעילות הנעשית בתוך אזור התעשייה ועד ליציאת המוצרים דרך מעבר כרם שלום. רק כחודשיים לאחר מכן במסגרת כנס של ועדת הקישור לסיוע כלכלי לרשות הפלסטינית הוצעו כמה פתרונות שיעזרו לפיתוח הרצועה ובניהם: הקמת מתקן התפלה בחאן יונס, החזרת הפעילות באזור התעשייה קרני שנמצא בסמוך למעבר קרני וכן החזרת הפעילות של בית החולים שהיה במעבר ארז.
MOSE
Mose (באיטלקית: MOdulo Sperimentale Elettromeccanico, Experimental Electromechanical Module) הוא פרויקט עתיר תקציב שנועד להגן על ונציה, איטליה, ועל הלגונה הוונציאנית מהצפות. הוא הופעל בחלקו בשנת 2021 ובנייתו לצפויה להסתיים רק בשנת 2025 לאחר דחיות רבות.
הפרויקט הוא מערכת משולבת הבנויה משורות של שערים ניידים המותקנים על מפרצי הלידו, מאלמוקו וקיוג'ה המסוגלים לבודד את הלגונה הוונציאנית זמנית מן הים האדריאטי במהלך גאות אקווה אלטה. יחד עם אמצעים אחרים, כמו חיזוק חופי, העלאת גבעות רציפות, וסלילת הלגונה ושיפורה, MOSE נועד להגן על ונציה והלגונה מעליית מפלס המים של עד 3 מטרים.
ה"קונסורציו ונציה נואובה" אחראי על העבודה מטעם משרד התשתיות והתחבורה - רשות המים בוונציה. הבנייה החלה בו-זמנית בשנת 2003. ב-10 ביולי 2020, המבחן המלא הראשון הושלם בהצלחה, ולאחר עיכובים מרובים, חריגות בעלויות ושערוריות שונות נוספות שהביאו לכך שהפרויקט התעכב מעבר למועד הסיום ב-2018, הוא צפוי להסתיים עד סוף שנת 2021. ב-3 באוקטובר 2020, ה-MOSE הופעל לראשונה בהתרחשות אירוע גאות, ומנע הצפה של חלקים נמוכים בעיר (ובמיוחד פיאצה סן מרקו).
S.T.H.
(ראשי תיבות של: Straight to Hell), הידוע גם בשם The Manhattan Review of Unnatural Acts, הוא מגזין פורנוגרפי וארוטי לגברים הומוסקסואליים, שהוקם על ידי בויד מקדונלד בשנות ה-70 של המאה ה-20. במגזין מתפרסמים סיפורים אוטוביוגרפיים של מפגשים מיניים בין גברים. למגזין הייתה השפעה בתחומי האמנות והתרבות של ניו יורק, ומנה אישים ספרותיים בולטים כמו ויליאם ס. בורוז, אלן גינסברג, וגור וידאל בקרב קהל הקוראים שלו.
היסטוריה
התאריך המדויק של המגזין איננו ידוע, אם כי הגיליון המוקדם ביותר הידוע הוא מס' 2, מ-1973. הפרסום אינו סדיר, והגליונות המוקדמים לא תמיד היו מתוארכים ולא היו מוגנים בזכויות יוצרים. המגזין נוסד על ידי הצלם האמריקאי, בויד מקדונלד, שערך את המגזין מתחילת שנות ה-70 ועד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. מקדונלד יצר את המגזין כמגזין שמפרסם סיפורי מין בין גברים.
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, ויקטור וויבר החליף את בויד מקדונלד כעורך המגזין, והחל להתמקד בפרסום סדרת אנתולוגיות שאספו סיפורים מהמגזין. נמכרו יותר מ-50,000 עותקים של הכרך הראשון בסדרה. ב-1989, בילי מילר החליף את ויקטור וויבר כעורך המגזין. ב-2007, החלו לפרסום גיליונות דיגיטליים. הגיליון האחרון של המגזין, גיליון מספר 68, פורסם ב-2017.
B*Witched
B*Witched היא להקת בנות אירית, שפעלה בשנים 1997–2002 ושבה לפעילות בשנת 2012. בלהקה חברות צמד התאומות אדל וקיווי לינץ', לינדסיי ארמאו ושייניד א'וקרול. לעיקר הצלחתה זכתה הלהקה בשנים 1998–2002 בצפון אמריקה ובאירופה. בתקופה זו הוציאה שני אלבומים ושמונה סינגלים. ארבעת הסינגלים הראשונים של הלהקה, "C'est la Vie", "Rollercoaster", "To You I Belong" ו-"Blame It on the Weatherman" דורגו במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 2002, לאחר שמכרו למעלה מ-3 מיליון אלבומים ברחבי העולם, ננטשו הבנות על ידי חברת התקליטים שלהם. זמן קצר לאחר מכן עזבה או'קרול את ההרכב והלהקה התפרקה. בשנת 2006 הקימו האחיות לינץ' את הצמד Ms. Lynch, שבמסגרתו הופיעו גם עם שירים שונים של B*Witched.
באוקטובר 2012 התאחדו בנות ההרכב במסגרת תוכנית הריאליטי הבריטית "The Big Reunion". בעקבות הצלחת התוכנית שבה הלהקה לסיבוב הופעות ברחבי בריטניה. במאי 2013 יצא שיר חדש של הלהקה, "Love and Money".
קרייר
{{פירושונים| אישים:
תאגידים:
אחר:
פקודת מבצע
פקודת מבצע (פָּקָ"ם, פַּקמָ״ב) היא מתן פקודה לביצוע, תוך העברה קצרה, תכליתית וברורה ככל הניתן של הרקע לפקודה ולמשימה, הצגת המטרה והבהרת אופן הביצוע לפרטיו, בגופי ביטחון כגון הצבא, המשטרה וגופים אחרים העוסקים בנושאים ביטחוניים. לרוב היא נעשית בצורת מסמך.
מטרת הפקודה ואופן כתיבתה
כתיבת פקודת מבצע היא חלק מעבודת מטה (עָמָ״ט) הנעשית על ידי המפקד, לעיתים בסיוע המפקדה, בשלב ההכנות למבצע, לתרגיל, או לפעילות שוטפת. לאחר קבלת יעד, או משימה, מהרמה הממונה, נעשית הערכת מצב, שהיא חלק ממה שמכונה "שלב המֶחְשַׁב", במהלכה נבחנות דרכי פעולה אפשריות (דַפָּ״אוֹת) שונות. דרך פעולה אפשרית (דַפָּ״א) שנמצאת המתאימה ביותר היא דרך הפעולה הנבחרת (דַפָּ״ן), אשר מוצגת במסגרת הצגת תוכניות לדרג הממונה. לאחר שמאשר הדרג הממונה את הדפ"ן, נכתבת על פיה הפקודה ומוצגת בקבוצת פקודות (קַפָּ״ק) לכוחות, או למפקדיהם.
לעיתים נכתבות פקודות מבצע ברמות ממונות ומהן נגזרות פקודות מבצע פרטניות ליחידות הבנות.
מתכונת הפקודה בעבר
בעבר נכתבו פקודות המבצע בצה"ל לפי מתכונת סדורה שנלקחה מהצבאות הבריטי והאמריקאי וראשי הפרקים של הפקודה נקראו "יכשמ"ש":
מתכונת הפקודה בהווה
גם כיום נכתבות פקודות מבצע לפי מתכונת דומה של פרקים:
בג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל נגד ממשלת ישראל
בבג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל, שניתן בשנת 2004, דן בג"ץ בארבע עתירות שהגישו ארגוני חקלאים בישראל נגד פרק החקלאות בחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004), התשס"ג-2003. העתירה נדחתה, אגב דיון שבו פירט בג"ץ את עקרונות היסוד של החקיקה בישראל.
רקע: ההתפתחות בתפיסת ריבונות הכנסת
עד שנות ה-80 שלטה בישראל הגישה הפרלמנטרית המסורתית. על פי גישה זו, לא מוטלות על הפרלמנט מגבלות מהותיות וגם לא מגבלות פרוצדורליות. הליך החקיקה נתפס כחלק מכללי המשחק שהפרלמנט קובע לעצמו בצורה אוטונומית, כחלק מתורת הפרדת הרשויות. מכוח גישה זו, היחס לדיני החקיקה היה שהללו שהם אינם מחייבים ואינם אכיפים, אלא לכל היותר מעין הסדרה עצמית פנים-מוסדית לצורכי סדר וארגון.
בראשית שנות ה-80 החלו בתי המשפט לחרוג בהדרגה מגישה זו, והכירו בכפיפות הכנסת לעקרונות המצויים מחוצה לה. תחילה, הופיעה ביקורת שיפוטית על הליכים פרלמנטריים שהם 'מעין שיפוטיים' כגון הסרת חסינות של חברי כנסת וכדומה. בהמשך הפעיל בית המשפט ביקורת שיפוטית על החלטה מנהלית של יושב ראש הכנסת תוך שהוא קובע שיש להגיע לנקודת איזון בין עקרון 'שלטון החוק במחוקק' לבין עצמאות בית הנבחרים בסדרי עבודתו.
פריצת הדרך הגיעה בבג"ץ מיעארי, בו קבע בית המשפט במוצהר שהליך החקיקה כפוף לחוק (ולביקורת שיפוטית), ככל הליך שלטוני אחר. המשך לקו זה בא לידי ביטוי בבג"ץ נמרודי, בו נקבע שדיני הליך החקיקה שבתקנון הכנסת מחייבים וניתנים לאכיפה על ידי בית המשפט.
התפתחות משמעותית נוספת ביחס לדיני החקיקה בישראל ולכפיפותם לחוק ולביקורת שיפוטית, באה לידי ביטוי בבג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל. בפסק הדין קבעה השופטת דורית ביניש שלא רק כללי החקיקה הכתובים מחייבים את הכנסת, אלא גם עקרונות-יסוד לא כתובים, העומדים בבסיס השיטה הדמוקרטית-הפרלמנטרית של ישראל.
המניעים להגשת העתירה לבג"ץ
ב-29 במאי 2003 התקבל בכנסת, לאחר הליך חקיקה מזורז ביותר, חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל, ובתוכו 'פרק החקלאות' שעסק ברפורמות מבניות מרחיקות לכת במועצות החקלאיות. פרק זה קבע, בין היתר, כי מועצת הפירות, מועצת הירקות, מועצת צמחי הנוי והמועצה לשיווק פרי הדר תאוחדנה החל מיום 1.1.2004 למועצה אחת שתיקרא "מועצת הצמחים". לשם כך ביטל פרק החקלאות את חוק המועצה לייצור ולשיווק של ירקות, תשי"ט-1959, פקודת הפיקוח על פרי ההדר, 1940, פקודת שיווק פרי-ההדר, 1947, פקודת פרי ההדר (פיקוח ושווק) תש"ח-1948 וחוק המועצה לצמחי-נוי (ייצור ושיווק), תשל"ו-1976, וכן קבע שינויים והתאמות בחוק מועצת הפירות על-מנת להופכו ל"חוק מועצת הצמחים", אשר יחול על ענף הירקות, ענף הפירות, ענף פרי ההדר וענף צמחי הנוי. פרק החקלאות אף הסדיר את המנגנונים לפעולתה של מועצת הצמחים ואת סמכויותיה. ההסדרים שיצר פרק זה שונים מההסדרים שהיו נהוגים במועצות החקלאיות השונות בכמה אופנים: ראשית, קבע הפרק שינוי משמעותי בהיקף סמכויות המועצה, שעיקרו העברת מרבית סמכויות הרגולציה שהיו נתונות בידי המועצות החקלאיות לידי שר החקלאות. על-פי ההסדר החדש, הסמכויות להטלת היטלים וקביעת כללים, שהיו נתונות בידי המועצות, עברו לשר, ואילו למועצה נותרה הסמכות לייעץ לשר או להשמיע דעתה טרם קביעת הכללים או הטלת ההיטלים. כמו כן יצר הפרק שינויים באופן מינוים של הנציגים השונים למועצה, לרבות אופן בחירתם של נציגי המגדלים למליאת המועצה ומינוי חברים לוועדות הענפיות של המועצה. על-פי ההסדר החדש, נציגי המגדלים למליאת המועצה לא ימונו עוד על ידי השרים מתוך רשימותיהם של הארגונים שלדעת השרים הם הארגונים היציגים, אלא ייבחרו על ידי כלל המגדלים בבחירות כלליות וחשאיות. את דרכי בחירת החברים לוועדות הענפיות הותיר פרק החקלאות לקביעת השר בתקנות, אולם על-פי האמור בתגובת המדינה לעתירות אלו, בכוונת השר לקבוע בתקנות כי החברים מקרב המגדלים בוועדות הענפיות ייבחרו אף הם בבחירות כלליות וחשאיות.
כמו כן נקבעו בפרק החקלאות הוראות מעבר מפורטות לעניין איחוד המועצות הצמחיות האמורות ולעניין העברת סמכויות הרגולציה לידי השר. בין היתר נקבע כי ביום תחילת החוק (1.1.2004) יחדלו מועצת הירקות, מועצת הפירות, המועצה לשיווק פרי הדר ומועצת צמחי הנוי מלפעול, ונכסיהן יהיו לקניין המועצה המאוחדת. כן נקבע כי עד למינוים של החברים הראשונים במועצה המאוחדת יוקמו מינהלות זמניות במקום כל אחת מהמועצות הצמחיות, ולאחר איחוד המועצות תוקם מינהלה זמנית מאוחדת. עוד נקבע שאת חבריהן של המינהלות הזמניות ימנה שר החקלאות. פרק החקלאות הביא אפוא לשינויים מבניים מרחיקי לכת במועצות החקלאיות, שעיקרם: איחוד המועצות הצמחיות למועצה אחת, העברת עיקר סמכויות הרגולציה מן המועצות לשר וכן שינוי שיטת בחירתם של נציגי המגדלים למועצות.
עקרונות היסוד
בית-המשפט העליון קבע שהמבחן להתערבותו של בית-המשפט בהליך החקיקה הוא אם הפגם שנפל בהליך החקיקה הוא "פגם היורד לשורש ההליך". נאמר, שהשאלה מהו פגם היורד לשורש ההליך נקבעת על-פי עוצמת הפגיעה שפגם זה פוגע בערכים מהותיים של המשטר החוקתי או בערכים הבסיסיים של המשטר החוקתי המונחים ביסוד הליך החקיקה. רק פגמים קשים ונדירים שיש בהם פגיעה קשה וניכרת בעקרונות היסוד של הליך החקיקה במשטר הפרלמנטרי והחוקתי ובעקרונות היסוד של הליך החקיקה יצדיקו התערבות שיפוטית.
בית המשפט קבע שעם עקרונות היסוד של הליך החקיקה במשטר הפרלמנטרי והחוקתי ניתן למנות את העקרונות הבאים:
בית המשפט סייג ואמר שאף באותם מקרים נדירים שבהם בית-המשפט מגיע למסקנה כי נפל בהליך החקיקה פגם היורד לשורש ההליך, אין בכך כדי להביא בהכרח לבטלותו המוחלטת של החוק. יש להבחין, קבע בית המשפט, בין השאלה אם בהליך חקיקתו של חוק נפל פגם היורד לשורש ההליך לבין השאלה מהי התוצאה הנובעת מקיומו של פגם מסוג זה בהליך החקיקה. התשובה לשאלה אחרונה זו תיקבע על-פי מודל הבטלות היחסית, שלפיו במסגרת ההחלטה על תוצאתו של פגם יש להתחשב במהותו של הפגם שנפל ובמכלול נסיבות העניין. בית המשפט מוסיף ומסייג, שבנוסף לחומרת הפגם ועוצמת פגיעתו בעקרונות היסוד של הליך החקיקה יש לבדוק בכל מקרה אף את השאלה אם היה החוק עשוי שלא להתקבל לולא הפגם. במסגרת נסיבות העניין יש להתחשב במידת ההסתמכות על דבר החקיקה, בהיקף הציפיות הסבירות שהוא יצר ובתוצאות שינבעו מהכרזה על בטלותו.
ההכרעה בעניין ארגון מגדלי העופות
בית המשפט סבר שהעיקרון שנפגע בהליך החקיקה שנידון בעתירה, הוא עקרון ההשתתפות, בשל הקושי של חברי הכנסת ללמוד את החוק לפני ההצבעה עליו, בשל המהירות שבה הוא הועבר. בית המשפט קבע שבמסגרת עקרון ההשתתפות, לא די במתן אפשרות פיזית לנכוח בהצבעה, אלא יש להבטיח עבור חבר הכנסת גם את "האפשרות המעשית לגבש את רצונו" בנוגע להצעת החוק. בהתייחס ישירות לחוק ההסדרים, אמר בית המשפט שמדובר בהליך חקיקה המקשה מאוד על קיומו של דיון מעמיק וממצה, ואשר פוגע ביכולתם של מקבלי ההחלטות בממשלה ובכנסת לגבש עמדה מבוססת לגבי כל אחד מהנושאים המופיעים בהצעת החוק. אולם בכך עדיין אין כדי לפגוע בהליך החקיקה עד כדי הצדקת התערבות שיפוטית. אין לומר כי לא ניתנה לחברי הכנסת כל אפשרות מעשית לדעת על מה הם מצביעים, וכי נשללה מהם כל אפשרות מעשית לגבש עמדה בנוגע לפרק החקלאות. לפיכך לא נתקיימה עילה להתערבות בהליך החקיקה. בית המשפט קבע שתפקידה של הביקורת השיפוטית על הליך החקיקה אינו להבטיח כי בכנסת יתקיים הליך חקיקה אופטימלי ואף אינו להבטיח כי יתקיים בכנסת דיון אחראי ושקול בכל הצעת חוק, אלא תפקידה הוא להגן מפני פגיעה קשה וניכרת בעקרונות היסוד של הליך החקיקה במשטר הפרלמנטרי והחוקתי.
במקרה נשוא העתירה, נאמר שהשינויים המבניים שעורך פרק החקלאות במועצות החקלאיות הם מסוג השינויים המהותיים מרחיקי הלכת שאין מקומם בהליך חקיקה מסוגו של חוק ההסדרים, אולם אין בכך כדי להביא להכרזה על בטלותו של פרק החקלאות. כמו כן, קובע בית המשפט, אין לומר כי לא ניתנה לחברי הכנסת כל אפשרות מעשית לדעת על מה הם מצביעים, וכי נשללה מהם כל אפשרות מעשית לגבש עמדה בנוגע לפרק החקלאות. לפיכך לא נתקיימה עילה להתערבות בהליך החקיקה.
בין אקטיביזם לריסון
על פניו, העמדה שנקטו השופטים בפסק הדין היא בעלת אופי אקטיביסטי, שכן היא כובלת לראשונה את המחוקק לעקרונות מופשטים שאינם כתובים עלי-ספר והוגדרו על ידי בית המשפט. מאידך, פסק הדין מלא ברטוריקה של ריסון, ומודגשת בו חובת הזהירות המוטלת על בית המשפט בשל חשש מפגיעה בהפרדת הרשויות. כמו כן, מעבר לרטוריקה, המבחנים בפועל להתערבות נקבעו כמבחנים צרים מאוד. לדוגמה, במסגרת המבחן לפסילת חוק שנחקק בהליך הפוגע בעיקרון ההשתתפות, השופטת ביניש אומרת שחוק ייפסל בשל אי-יישום עיקרון זה רק במקרים נדירים ביותר של פגיעה קשה וניכרת, מקרה שבו אין כל אפשרות מעשית לחברי הכנסת לדעת על מה הם מצביעים. השופטת ביניש אומרת שקשה להעלות על הדעת מקרים קיצוניים מעין אלה. ואכן, כאמור, בפסק הדין בעניין ארגון מגדלי העופות נדחתה העתירה ונקבע שאמנם עיקרון ההשתתפות של חברי הכנסת נפגע אבל הפגיעה לא מגיעה עד כדי הצדקה להתערבות שיפוטית. זאת אף על פי שהיכולת המעשית של חברי הכנסת במקרה הנידון ללמוד היטב את הצעת החוק הייתה קלושה.
קבוצת בני-בלי-שם
קבוצת בני-בלי-שם (בהולנדית: Naamlozew Vennootschap, N.V) או "הקבוצה בערבון מוגבל" (בע"מ), הייתה קבוצת מחתרת בהולנד בתקופת הכיבוש הנאצי. חברי הקבוצה טיפלו בהצלת ילדים יהודים, כמאתיים וחמישים נפש. שמונה עשר מחברי הקבוצה זכו לתואר חסיד אומות העולם ממוסד יד ושם בירושלים. הקבוצה פעלה בעיקר בעיר אמסטרדם. בין חבריה היו אזרחים הולנדים ממגזרי החברה השונים: הברונית אַנֶה-מארי וַן פֶרְשׁוֹיֶר; יאפ מוּש עובד מעבדה, ממנהיגי הקבוצה, שנתפס והוצא להורג בעינויים במחנה אומן; ויוֹן תיאו וורטמן בעל חברת מוניות שנאסר ונפטר במחנה ברגן-בלזן אליו נשלח.
הקבוצה קיבלה סיוע מאזרחים הולנדים נוספים, שתרמו לילדים שהוברחו תלושי מזון, בגדים וציוד, ועזרו לחברי הקבוצה להמציא תעודות מזויפות באשר לזהותם של הילדים.
פעילות ההצלה של חברי הקבוצה כללה הברחת הילדים, שרובם נאספו מאתרי איסוף וגירוש של יהודים אל מחנה הריכוז וסטרבורק, והעברתם אל מקומות מסתור ומחסה ראויים, בעיקר בדרום הולנד.
פסטיבל רחוב פולסום
פסטיבל רחוב פולסום (Folsom Street Fair-FSF) או יריד רחוב פולסום הוא פסטיבל רחוב שנתי בנושא סאדו ו-BDSM, שמהווה אירוע מרכזי ב"שבוע הגאווה של קהילת הלת'ר" בסן פרנסיסקו. האירוע, אשר לפעמים פשוט מכונה "פולסום", מתרחש ברחוב פולסום, בשכונת השוק הדרומי בסן פרנסיסקו ומושך עליו תיירות מכל העולם.
חוף מלבר
חוף מַלַבָּר הוא מונח היסטורי המתייחס לאזור ארוך וצר על קו החוף הדרום מערבי של תת-היבשת ההודית, השוכן במישור החוף של המדינות קרלה וקרנאטקה בין רכס הרי גהט המערביים לים הערבי. קטע החוף מתחיל במנגלור דרומית לגואה ומסתיים בכף קומורין במדינת טמיל נאדו בקצה הדרומי של הודו. בסך הכל כ-650 קילומטרים אורך החוף, ו-48–113 קילומטרים רוחב שפלת החוף התחומה בהרי גהט המערביים. במקביל לחוף משתרעות לגונות מלוחות ותעלות מים המכונים בקווטרס (backwaters). קטע החוף הדרום מזרחי של תת-היבשת ההודית המתחיל בכף קומורין ועולה לצפון מזרח והמקביל לחוף מלבר נקרא חוף קורומנדל.
המונח משמש לעיתים לכינוי של כל חוף הודו מהחוף המערבי של קונקאן ועד לקצה תת-היבשת בכף קומורין. אורכו מעל 845 קילומטרים. הוא משתרע החל בחוף הדרום מערבי של מדינת מהאראשטרה דרך גואה, דרך כל החוף המערבי של קרנטאקה וקראלה ומגיע עד העיירה קניאקומרי שבקצה הדרומי של תת-היבשת ההודית.
היסטוריה
במהלך כל ההיסטוריה המתועדת, החל מ-3,000 לפנה"ס היה חוף מלבר מרכז סחר ראשי בקשרי המסחר עם מסופוטמיה, מצרים העתיקה, יוון העתיקה, רומא העתיקה והערבים. ערי נמל היסטוריות חשובות השוכנות על חוף מלבר הן: מהעת העתיקה: מיזוריס, בייפור ותונדי, ומימי הביניים: קוז'יקוד (קליקוט), קוצ'ין וקאננור ושימשו כמרכזים לסחר באוקיינוס ההודי במשך מאות בשנים. במהלך מסעותיו ביקר הצי בפיקודו של האדמירל ג'נג חה בשליחות קיסר סין משושלת מינג כמה פעמים בערי הנמל של חוף מלבר. ערי החוף הן קוסמופוליטיות מאוד בשל הסחר הימי והקשר עם אומות אחרות והתיישבו בהן הקבוצות הראשונות של נוצרים המשתייכים לזרם המכונה "נאסרני" (נצרות של תומאס הקדוש), אנגלו-הודים, יהודים (כיום מכונים יהדות קוצ'ין) ומוסלמים המכונים כיום מפילה (Mappila).
אקלים
בשל השפעת הים הממתנת חלים שינויים מעטים בטמפרטורות במהלך השנה. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 27–28 מעלות צלזיוס. חוף מלבר, בייחוד במורדות ההרים הפונים למערב, הוא אחד האזורים הגשומים בדרום הודו כיוון שהרי גהט המערביים לוכדים את גשמי המונסון המגיעים ממערב. כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 1,700 ל-3,500 מ"מ. הלחות גבוהה מאוד בכל מהלך השנה. הלחות היחסית כמעט שאינה יורדת מתחת ל-60%, אפילו בעונה היבשה.
צמחייה
הצמחייה הטבעית של יערות הגשם והיערות הלחים כמעט שהושמדה לחלוטין בשל צפיפות האוכלוסין הגבוהה בחוף מלבר. באקלים הלח גדלים שיחי חזרן עצי קפוק (Ceiba pentandra) ממשפחת החלמיתיים, ועצים קשים יקרי ערך דוגמת טיק ואלגום (Santalum album – עץ הסנדל) ומגוון של מיני דקליים כדוגמת קוקוס בטל ו-Elaeis guineensis (דקל השמן), המנוצלים כלכלית. בנוסף לגידול תה וקפה מגדלים באזור תבלינים דוגמת פלפל שחור, קינמון, זנגביל וטמרינד.
משה טריואקס
משה טריוַאקס (4 ביולי 1930 – 29 באפריל 2017) היה עיתונאי, איש יחסי ציבור ומוציא לאור.
ביוגרפיה
טריואקס נולד בתל אביב. בנם של יצחק טריואקס, עיתונאי וסופר יליד מזריטש שבפולין ואמו ציפורה ילידת ורשה. המשפחה מנתה ארבעה ילדים. האח נפל במלחמת השחרור זמן קצר לאחר הקמת המדינה. להנצחת האח בנימין שהיה דבוראי בתחביבו, יזם והקים משה יחד עם בני המשפחה את המרכז לחקר דבורים, שנחנך ב־1976. המרכז פועל ברחובות, בתוך הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בילדותו עזבה המשפחה את העיר ועברה לפרדס שבבעלותה, בבני ברק, שם בילה משה את מרבית ימיו כילד וכנער.
טריואקס עבד בפרדס משפחתו. למד חקלאות בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה וסיים לימודיו בתיכון אהל שם. כשהסתיימה מלחמת השחרור וכמי שקיבל דחייה משירות צבאי בשל היותו אח שכול, החליט להגשים חלום וללמוד בארצות הברית. תוכניתו הייתה להצטרף עם תום הלימודים לשירות הדיפלומטי ולייצג את ישראל בחוץ לארץ. ב־1950 החל את לימודיו באוניברסיטת סירקיוז לתואר ביחסים בינלאומיים ועיתונאות וסיים אותם ב־1954. הוא שב לישראל בגיל 24 עם אנגלית רהוטה, אוסף עצום של תקליטים והתגייס ליחידת דובר צה"ל, ככתב צבאי בעיתון במחנה וכמלווה משלחות מחוץ לארץ.
בשנת 1955 נישא לאורה לבית כ"ץ ונולדו להם שתי בנות.
לאחר שחרורו מצה"ל, בשנים 1956–1959 עבד לפרנסתו ככתב ספורט בעיתונים "ספורט ישראל", "חדשות הספורט" ובעיתונים "הבקר", "דבר", "מעריב", ו"במחנה" בשם העט משה טרסי. במקביל היה מבקר הקולנוע של עיתון "הבוקר", בשם העט משה אלון. משנת 1955 עד 1957 ערך תוכניות מוזיקה בגלי צה"ל (בשם העט משה אלון), כגון "מועדון הג'אז" ו"אורות הבמה". כמי שהביא מארצות הברית אוסף עצום וייחודי של תקליטים, הוא יזם בשנים אלו את מצעד הפזמונים הראשון בישראל. בשנת 1957 יצא בשליחות העיתון "חדשות הספורט" למסע למשך 66 ימים עם קבוצת הכדורגל של הפועל פתח תקווה אותו תיעד בחוברת שהוציא לאור. ב־1959 החל לעבוד בעיתון ידיעות אחרונות למשך 3 שנים והיה לעורך עמודי הפנים. במקביל, החל לתת שירותי ייעוץ תקשורתי וקשרי עיתונות לארגונים ציבוריים.
בשנת 1962 הקים את משרד "משה טריואקס – יחסי ציבור בע"מ", שהיה אחד ממשרדי יחסי הציבור הראשונים בישראל, ונמנה עם מייסדי הענף תוך שהוא מעצב את הסגנון והטון של אותם הימים. טריואקס היה הראשון שזיהה את החשיבות של ייצוג חברות יחסי-ציבור מובילות ובינלאומיות בישראל, ובשנים 1979–1990 היה משרדו היחיד בארץ שייצג שש מהן באופן בלעדי.בשנות ה-80 שימש כיושב ראש האיגוד הישראלי ליחסי ציבור ואף קיבל את אות יקיר האיגוד. עם שגשוגו של המשרד, העביר את ניהולו לבתו הבכורה.
בשנת 1985 הקים את הוצאת מטר שאליה הצטרפו שני אחייניו. מטר רשמה לזכותה הוצאתם לאור בעברית של רבי מכר רבים. שם ההוצאה מורכב מראשי התיבות "משפחת טריואקס". משה טריואקס עבד בהוצאת מטר עד יומו האחרון.
להנצחתו הושקה בפברואר 2020 סדרת הרצאות בשם "שישי עדכני ע"ש משה טריואקס" – מבט חדש על עולם משתנה במרכז פרס לשלום ולחדשנות.
== פרסומים (כל הפרסומים נוצרו בשם העט משה טרסי) ==
הסקר הארכאולוגי של ישראל
הסקר הארכאולוגי של ישראל מטרתו לסקור את שטחי מדינת ישראל במטרה למפות ולתעד את אתריה הארכאולוגים. במסגרת הסקר עליו מופקדת רשות העתיקות האתרים ממופים, נמדדים, מצולמים ונאסף אודותם מידע מגוון.
היסטוריה
מאז ימי הביניים פקדו נוסעים את ארץ ישראל, העלו על הכתב ופרסמו את רשמיהם שלא נשאו אופי מדעי או שיטתי. בתחילת המאה ה-19 גדל חלקם של אנשי המדע בקרב הפוקדים את ארץ ישראל והמחקר התמקצע. ביניהם אפשר למנות את אולריך יאספר זטצן, הנרי בייקר טריסטראם, ויקטור גרן, ויליאם פרנסיס לינץ' אדוארד רובינסון ונוספים. תחומי התעניינותם היו מגוונים ולא התרכזו בהכרח בארכאולוגיה, אבל בספריהם הם מתעדים גם אתרים שתורמים היום למידע במיוחד לגבי אתרים שנעלמו עם השנים.
הסקר הראשון הגדול של שטח ארץ ישראל בוצע על ידי הקרן לחקר ארץ ישראל, קרן בריטית שהוקמה בשנת 1865. הסקר ששמו סקר ארץ-ישראל המערבית שם לו למטרה למפות את כל ארץ ישראל שממערב לנהר הירדן, מנהר הליטני שבצפון ועד נחל באר שבע שבדרום. הסקר החל בינואר 1872. בין מנהלי הסקר היו קלוד קונדר והורציו קיצ'נר. סקר זה פרסם בשנת 1880 את מפת הקרן לחקר ארץ ישראל. מפה זאת ממשיכה לשמש את החוקרים השונים.
בתקופת המנדט הבריטי, כמעט ולא נערכו סקרים ארכאולוגים. מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט התרכזה בחפירות ארכאולוגיות. הקרן לחקר ארץ ישראל הקימה את בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בארץ ישראל ושיתפה פעולה עם מחלקת העתיקות, אבל גם היא עסקה בעיקר בחפירות. מנהל הסקרים במחלקת העתיקות היה פיליפ לנגסטף אורד גיא, הוא מילא תפקיד זה עד 1927. לאחר מכן מונה למנהל בית הספר הבריטי לארכאולוגיה, ובתפקידו זה ביצעה סקר במישור החוף והנגב. הסקר שהתקיים בין השנים 1939-1936, לא פורסם מעולם. עם הקמת מדינת ישראל, נקלט גיא במחלקת העתיקות הישראלית ושימש בתפקיד מנהל חפירות וסקר עד מותו בשנת 1952.
הסקר לאחר קום המדינה
לאחר קום המדינה הציע שמואל ייבין, המנהל הראשון של מחלקת העתיקות לדוד בן-גוריון. לאחר קום המדינה נעשו בישראל סקרים שונים ברזולוציות שונות, אבל לא בוצע סקר שיטתי של כל שטח ישראל. הפעילות בנושא הסקרים הלכה וגדלה.
אחד החלוצים בסקר הנגב היה נלסון גליק. הוא סקר אותו בסוף שנות ה-40 ושנות ה-50 של המאה ה-20. הסקר שלו התקיים בנגב ובעבר הירדן. הוא זיהה 1,500 אתרים מתוכם 500 בנגב שעיקרם היו אתרים מתקופת הברזל והתקופה הנבטית עוזרו היה בנו רותנברג. רותנברג החל בשנת 1959 בסקר הערבה הדרומית שהתרכז בחקר תעשיית הנחושת שהביא לפיתוח ענף הארכאומטלורגיה. בסקר התגלו 194 אתרים מצומת קטורה דרומה, חלקם כבר תועדו לפני כן.
פרישתו של דוד בן-גוריון בשנת 1953 לנגב הגבירה את ההתעניינות באזור זה. שמואל ייבין הורה לעמנואל ענתי שהיה בתחילת דרכו כארכאולוג לרדת לנגב. הסקר בוצע ללא ציוד מסודר, ללא מפות טופוגרפיות למעט מפה בקנ"מ של 1:250000. בסקר זה גילה את הר כרכום, נושא בו עסק שנים רבות.
במקביל לסקר הנגב והערבה נערכו בשנות ה-50 סקרים נוספים. יעקב עולמי ערך סקר אתרים פרהיסטוריים בכרמל, ונ' צורי ערך סקר בעמק בית שאן.
בשנות ה-50 היה יוחנן אהרוני חלוץ סוקרי מדבר יהודה. בתקופה זאת יצאו 4 משלחות לסקור את מערות מדבר יהודה ומבנים עתיקים. הסקרים שהתקיימו בשנים 1953, 1955, 1956 ו-1960 נערכו בין עין גדי ומצדה. הסקרים נערכו על ידי מתנדבים מהתנועה הקיבוצית לעיתים תוך סיכון עצמי גבוה. אחת המערות שנסקרה הייתה מערת האיגרות, את הממצאים במערה גילה יגאל ידין. פסח בר אדון גילה בשנת 1961 את מערת המטמון בה התגלה מטמון נחל משמר.
האגודה לסקר ארכאולוגי של ישראל
בשנת 1962 יזמה המועצה לארכאולוגיה את קידום נושא הסקר הארכאולוגי. המטרה הייתה להקים גוף מסודר שיתמחה בנושא סקרים ארכאולוגים ויפעל במקביל ל"אגף העתיקות".
ב-1964 הוקמה על ידי ארכאולוגים שונים "האגודה לסקר ארכאולוגי של ישראל". מטרתה הייתה להפיק סקרים מדעיים באופן שיטתי. המנהל הראשון של האגודה היה ד"ר זאב ייבין. כנס יסוד האגודה התקיים בחיפה ב-19 ביולי 1964. אגודת הסקר לבקשתו של אבא חושי החלה את פעולתה בסקר באזור חיפה כדי לסייע בתוכנית מיתאר העיר. ראש העירייה דאז אבא חושי תמך באגודה על ידי מימון חלק מפעולותיה. יו"ר האגודה היה אברהם בירן ששימש במקביל בתפקיד מנהל אגף העתיקות. מזכיר האגודה היה זאב ייבין החברים האחרים היו: בנימין מזר, יוחנן אהרוני ומשה דותן.
הקמת האגודה הביאה להתארגנות חוליות סקר רבות שיעבדו בצורה שיטתית לפי מפות בקנ"מ 1:20,000. הסקר השיטתי הביא לגילוי אתרים ארכאולוגים רבים וחדשים. לכל מפה תהיה חוליית סקר שתהייה גם אחראית לפרסום המדעי של מפת הסקר. בשלב ראשון נקבעו 2 חוליות סקר, אחת באזור חיפה והשנייה בשדה בוקר. נקבע שכל חוליית סקר מנה 4-3 אנשים שיכללו 2 ארכאולוגים מוסמכים, מודד וצלם או אדריכל. בנוסף לכל חוליה יצורפו 4-3 מתנדבים שיסייעו בעריכת הסקר.
החוליה באזור חיפה כללה את אברהם רונן שעמד בראש החוליה, חוליה זאת כללה גם את יעקב עולמי שסייע בידו. בראש החוליה הדרומית עמד רודולף כהן. המפה הראשונה שנסקרה הייתה מפת סקר עתלית שהעבודה עליה הסתיימה תוך שנה (פורסמה ב-1978). החוליה החלה בסקר של מפת חיפה. במקביל הסתיימה העבודה על מפת סקר שדה בוקר. ממשלת ישראל תמכה בפעילות זאת שזכתה ליחסי ציבור ענפה. ב-1966 פעלו באזור חיפה שתי חוליות סקר.
חלק מפעילות האגוד הייתה סקירת הכפרים הערבים שניטשו במלחמת העצמאות כדי לאתר מבנים בעלי ערך ארכאולוגי-היסטורי. הסקר החל בשנת 1965 לפני מלחמת ששת הימים והוא נמשך עד שנת 1970. ביוני 1967 בעקבות מלחמת ששת הימים החל גם סקר נרחב בשטחי יהודה ושומרון במטרה לקבל מפת אתרים ארכאולוגית מעודכנת באזור. הסקר נעשה מטעם משרד הביטחון. הסקר החל באוקטובר 1967 ונמשך גם בשנת 1968. ראשי החוליות של סקר יהודה ושומרון היו: תוצאות הסקר יצאו לאור בשנת 1972 בספר "יהודה שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח" שהיה הפרסום הראשון של האגודה. הסקרים הרבים שנערכו הביאו לריבוי סוקרים שצברו ניסיון, ובשנים שלאחר מכן הפכו למובילי הסקרים והארכאולוגיה בישראל.
במשך הזמן גדל מספר חוליות הסקר. בשנות ה-70 של המאה ה-20 פעלו חוליות הסקר הבאות:
הסכם השלום בין ישראל למצרים שנחתם בשנת 1979 וסופו היה עם פינוי סיני ב-1982, הביא להעברת כוחות צבא מסיני לנגב. בעקבות כך החל סקר חירום בנגב. אחד הסקרים החשובים היה "סקר בקעת עובדה" במקום בו יועד לבנות את בסיס חיל האוויר נמל התעופה עובדה. בסקר התגלה ריכוז גדול של אתרים בצדה המזרחי של הבקעה במקום בו יועד הבסיס להיבנות. בנייה זאת הייתה מוחקת 104 אתרים. בעקבות כך שונו התוכניות של בניית הבסיס, רק אתר אחד נשאר התחום הבסיס והוא נחפר בחפירת הצלה.
סקר החירום של הנגב עמד במרכז העשייה של אנשי האגודה באותן שנים והיה אחד ממפעלי הסקר החשובים שנעשו. באותה עת העסיקה האגודה מאות עובדים שעסקו בסקרים השונים. סקר הנגב נמשך לאורך שנים. עד שנת 1988 נסקרו 4,300 קמ"ר והתגלו בנגב 11,000 אתרים. נכון ל-1988 הושלמו בנגב סקירת 28 מפות ו-25 מפות סקר היו בתהליכי עבודה.
בשנת 1984 פעלו בשטח במקביל עשרים חוליות סקר. נסקרו עד אז כ-60 מפות סקר ונמצאו למעלה מ-20,000 אתרים חדשים. בשנת 1985 הוקם באגודה ועד עובדים וב-1986 נחתם הסכם העבודה הראשון.
אחת הבעיות שהתגלעו בתקופת פעילותה של האגודה היה פרסום מפות הסקר שהעבודה עליהן הסתיימה. ראשי האגודה היו מודעים לבעיה זאת. עד לסיום פעילות האגודה נסקרו 71 מפות אבל רק 8 מתוכן פורסמו.
הסקר במסגרת רשות העתיקות
בקיץ 1988, קיבל אמיר דרורי את ניהול אגף העתיקות במשרד החינוך. הוא הביא למהלך של הקמת רשות העתיקות. ב-1 בספטמבר 1989 אושר חוק רשות העתיקות, המגדיר את תחומי פעולתה ואחריותה של רשות העתיקות, וב-1 באפריל 1990 נוסדה רשמית רשות העתיקות, הכפופה למשרד החינוך. ואמיר דרורי היה מייסדה ומנהלה הראשון.
בעקבות הקמת הרשות חדלה האגודה לסקר ארכאולוגי להתקיים. האחריות על נושא הסקרים עבר מהאגודה לרשות ורבים מעובדי האגף והאגודה נקלטו ברשות העתיקות. ברשות העתיקות הוקם ענף סקרים בתחום חפירות סקר ומחקר ברשות העתיקות שמרכז את פעילות הסקרים. האגודה העבירה לרשות העתיקות את כל ארכיון הסקרים שלה. אחת הבעיות שבהן ניתקל נושא הסקר בעת המעבר לרשות העתיקות היה נושא מיעוט הפרסום. הסקר סבל ממיעוט תקציבים. מהקמת הרשות ועד שנת 2014 נסקרו במסגרת הרשות 13 מפות חדשות.
הרשות עסקה בקידום פרסום הסקרים שכבר נעשו באתר האינטרנט של הסקר. בין השנים 1995-1990 בתקופתו של ראש התחום אלון דה גרוט, פורסמו 15 מפות. אחריו בין השנים 2002-1995, ניהל את תחום הסקר ד"ר מרדכי היימן. בתקופתו פורסמו 10 מפות וכן הוכנס השימוש במערכות מידע גאוגרפיות (GISׂׂ). בתקופתו החל גם לפעול "סקר פיתוח", סקר הנעשה במרחב מסוים המיועד לפיתוח במטרה לאתר את האתרים הארכאולוגים הקיימים בשטח לפני פיתוחו, סוג סקר זה הפך במשך הזמן למקור העיקרי למימון סקרים ארכאולוגים ברשות העתיקות. בין השנים 2010-2002 תחום הסקר נוהל על ידי יהודה דגן. בתקופתו פורסמו 10 מפות. בתקופה זאת גם הוחלט להפסיק לפרסם את הסקרים בכתב ובמקום זאת להעלותם לאתר האינטרנט כולל העלאת כל הסקרים שכבר יצאו בדפוס. בשנת 2011 מונה לראש תחום הסקר עפר שיאון. בתקופתו עד שנת 2014 הושלם פרסומן של 30 מפות הנותרות מתקופת ימי האגודה.
שיטת העבודה במסגרת הסקר
השטח של מדינת ישראל חולק לריבועים ששטחם 100 קמ"ר. השטחים שמיועדים לפיתוח מקבלים עדיפות בבחירת אזורי הסקר וזאת במטרה להקדים את הפיתוח ולמפות את האתרים בטרם ייהרסו על ידי פעולות פיתוח ובנייה. עורכי הסקר עובדים עם מפות בקנה מידה של 1:20,000, שטח כל מפה הוא 10X10 ק"מ, המהווה יחידת סקר בסיסית של חוליית סקר ספציפית. הסוקרים עוברים שיטתית ברגליים באזור של יחידת הסקר הבסיסית. המידע הנאסף בשטח מעובד בהמשך ביחד עם מידע הנאסף ממקורות שונים.
הסקרים שהוצעו פורסמו כספרים. כל סקר כלל מפת סקר ורשימת האתרים, אופי האתרים תוך תיאור השרידים שנמצאו בו על פי תקופות, המקום שלהם בנוף, איורים, צילומים, מפות תקופתיות וכן רשימה ביבליוגרפית. כן כלל כל ספר מפתחות האתרים לפי א-ב של שמות האתרים ומפתח נוסף לפי תקופה. האתרים במפה מוצגים בסדר גאוגרפי מצפון לדרום וממערב למזרח.
שמות האתרים מתבססים על מקורות שונים, ביניהם השמות שמופיעים במפת הקרן לחקר ארץ ישראל, השמות מימי השלטון הבריטי וכן השמות המוכרזים ב"רשימת מצבות ואתרים היסטוריים"
מפת ארץ ישראל חולקה במקור ל-267 ריבועים. הספרור מתחיל בצפון מערב והולך בשורות מזרחה ודרומה. רוב הריבועים על קו החוף כוללים גם שטחים בתוך הים. מפה מספר 1 היא מפת אכזיב. מפה מספר 267 מפת אילת הדרומית ביותר. לאחר מלחמת ששת הימים נוספו ריבועים נוספים של שטחי רמת הגולן ויהודה ושומרון שעברו לשליטת מדינת ישראל. הספרור המקורי לא שונה, והריבועים החדשים באותו גודל של 10X10 ק"מ קיבלו מספרי משנה של הריבוע הקרוב אליהם. ברמת הגולן נוספו 14 מפות סקר. וביהודה ושומרון נוספו 44 מפות סקר. בנוסף נוספו עוד 3 מפות סקר: מפה 48/1 הנמצאת בתוך הים מול קיסריה ממערב למפת בנימינה שמספרה 48. מפת הרצליה-מערב, נמצאת בים ממערב למפת הרצליה שמספרה 69, ומפה 251/1 מפת הר עיט מזרח בערבה. סה"כ כל שטחה של ארץ ישראל מחולק ל-328 ריבועים, כשכל ריבוע הוא מפת סקר נפרדת. המפות הצפוניות ביותר הן ברמת הגולן: מפות 8/1 מפת הר דב, ומפה 8/2 מפת כתף חרמון. המפות המזרחיות ביותר נמצאות ברמת הגולן: מפת הר עקש - 15/2, דרומית לה מפה הר פרס - 18/3 ומפת גבעת אורחה - 36/3 מדרום למפת הר פרס.
אתר האינטרנט של הסקר
האתר מאפשר באמצעות קישור בראש האתר מימין לקבל את רשימת כל המפות שנסקרו לפי סדר א-ב של שמות מפות הסקרים. הרשימה כוללת ליד השם את מספר המפה ושמות הסוקרים. בנוסף האתר מאפשר לבצע חיפוש לפי הפרמטרים הבאים:
מצב השלמת הסקר
המפות באתר מסומנות בצבעים שונים לפי מצב השלמת הסקר (נתוני ההשלמה נכונים ליום ה-3 במאי 2015): סה"כ סקרים שהושלמו הם 114 מפות המהווים 34.7% מסך השטח המתוכנן לסקירה. באתר האינטרנט יש 113 מפות זמינות.
בלימה
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
Rhythm Heaven
Rhythm Heaven (יצא באירופה בשם Rhythm Paradise, ביפן בשם Rhythm Tengoku Gold ובקוריאה בשם Rhythm World) הוא משחק קצב יפני שפותח על ידי Nintendo SPD עבור הקונסולה Nintendo DS. זהו המשחק השני בסדרת Rhythm Heaven והראשון שיצא לאור מחוץ ליפן, כאשר לפניו יצא המשחק Rhythm Tengoku לגיים בוי אדוונס ובהמשך יצאו גם המשחקים הבאים בסדרה, Rhythm Heaven Fever ל-Wii ו-Rhythm Heaven Megamix לנינטנדו 3DS. המשחק יצא ביפן ב-31 ביולי 2008, בצפון אמריקה ב-5 באפריל 2009, באירופה ב-1 במאי 2009 ובאוסטרליה ב-4 ביוני 2009.
מהלך המשחק
בניגוד למשחק הקודם בסדרה, שנשלט באמצעות כפתורים, Rhythm Heaven נשלט באמצעות מסך המגע ומשוחק כאשר ה-DS מוחזק אנכית, בדומה לספר. השחקנים משתמשים בעט (סטיילוס) כדי לשחק במספר שלבים מבוססי קצב שנקראים משחקוני קצב, כאשר לכל אחד מהם יש חוקים שונים. דרכי השליטה במשחק כוללות טפיחה על מסף המגע, לחיצה ארוכה של העט על המסך, גרירת העט לאורך המסך והנפה מהירה של העט ("פליק"). נעשה שימוש גם בכפתורי הכתף של ה-DS, אך רק במשחקון קצב אחד (Rockers 2) שמופיע לקראת סוף המשחק.
חמישים משחקוני הקצב ב-Rhythm Heaven מחולקים לעשרה סטים, כאשר כל אחד מהם מכיל ארבה משחקוני קצב רגילים ושלב רמיקס מיוחד שמשלב את המשחקונים הקודמים לתוך משחקון אחד. בכל משחקון קצב, השחקן חייב לנסות לשמור על הקצב לאורך כל המשחקון, כאשר בסוף כל משחקון ניתן לשחקן דירוג שמבוסס על רמת ההצלחה שלו בכך. כדי להשלים בהצלחה משחקון קצב ולהתקדם למשחקון הבא, השחקן צריך לקבל דירוג OK או גבוה יותר. על ידי קבלת דירוג מעולה במשחקון קצב כלשהו בפעם הראשונה, השחקן מקבל מדליה, כאשר צבירת מספר גבוה מספיק של מדליות נותנת לשחקן גישה לתוכן בונוס, כגון משחקים אינסופיים, צעצועי קצב ושיעורי גיטרה. מדי פעם, משחקון שהשחקן כבר השיג בו ציון מעולה נבחר באופן אקראי בתור משחקון שיש לו "סיכוי לביצוע מושלם". משחקונים כאלה מבקשים מהשחקן להשלים את המשחקון באופן מושלם בלי לבצע אף טעות, כאשר לשחקן ניתנים שלושה ניסיונות להצליח במשימה הזאת. השלמת משחקים בצורה מושלמת נותנת גישה לתוכן בונוס נוסף.
המשחק מופעל כברירת מחדל במצב שמותאם לאנשים שיד ימין היא היד הדומיננטית שלהם, אבל קיים גם מצב שמותאם לאנשים שהיד הדומיננטית שלהם היא יד שמאל.