cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסף שווכאת
חייו
באמצע שנות השמונים פתח שווכאת במסע חיזורים אחר בושרא אל-אסד, בתו הבכורה של נשיא סוריה דאז, חאפז אל-אסד. בושרא, ששקדה אז על לימודי רוקחות באוניברסיטת דמשק ונודעה בחוכמתה, נחשבה לרווקה הנחשקת ביותר בדמשק על שום העוצמה שתינתן לבחיר לבה. אחיה הצעיר של בושרא, באסל, התנגד נחרצות למערכת היחסים בינה לבין הקצין העלווי הצנוע, והניח כי שווכאת מבוגר מדי עבורה וחומד את כספה ואת עוצמתה הפוליטית. בנוסף ציין כי אף שהיה עלווי, מעמדו של שווכאת נמוך מזה של משפחת אל-אסד, מה שפוסל אותו מלהיכנס למשפחת השלטון. משהתמיד שווכאת בחיזוריו, הורה באסל על מעצרו לא פחות מארבע פעמים. על פי השמועות, באוקטובר 1999 ירה מאהר אל-אסד בגיסו שווכאת, במהלך ויכוח ביניהם. שווכאת שרד את הירי, ונטען כי מערכת היחסים בין השניים הייתה טובה. ב-21 בינואר 1994 נהרג באסל בתאונת דרכים בדרכו לנמל התעופה בדמשק, ודאגותיו של שווכאת תמו.
שנה לאחר מכן נישאו בני הזוג ועברו להתגורר בשכונת אלמזה שבדמשק, אף על פי שלא זכו לברכתו של אל-אסד האב או משפחתו. ימים אחדים מאוחר יותר הציב חאפז אל-אסד שומר בפתח ביתם, כביכול לצורכי הגנה עליהם. כשנפוצו השמועות על נישואיהם, זימן אל-אסד האב את בני הזוג לארמונו והעניק להם את ברכתו, כששווכאת הופך לחתנו היחיד של השליט הסורי. כדי להלום את מצבו החדש, הועלה שווכאת לדרגת גנרל (לִוָאא').
בתקופה זו התיידד שווכאת עם גיסו האחר, בשאר, רופא עיניים שהוזעק מלימודיו בלונדון כדי למלא את החסר שהותיר אחיו עם מותו. השניים נעשו ידידים קרובים, ובשאר החל לסמוך על שווכאת כדי שילווהו וידאג לביטחונו. חאפז אל-אסד, שהכיר במעלותיו של שווכאת, הורה לו לתמוך בבשאר "ולעולם לא להפנות לו גב". שווכאת הסכים. בשנת 1998 היו שראו בו את האדם החזק ביותר בסוריה: כאשר הרמטכ"ל הסורי חיכמת שיהאבי פרש מתפקידו בינואר 1998, ידידו של שווכאת עלי אסלאן הוא שהחליפו בתפקיד.
באוקטובר 1999 התחוללה שערורייה רבתי במשפחת השלטון. במהלך מסע התעמולה שניהל רפעת אל-אסד (אחיו של חאפז) נגד המשטר ברשת החדשות הערבית ANN, ביקר אותו שווכאת בחריפות. בינתיים, מאהר אל-אסד, בנו האחר של חאפז, הורה לו לבלום את פיו בטענה כי מדובר בסכסוך משפחתי וכי אין לו זכות להתערב. כשהגיב שווכאת באמרו כי הוא אכן חלק מהמשפחה, היסה אותו מאהר והוסיף כי באסל צדק כשניסה להרחיקו מהמשפחה בהיותו בחיים. שווכאת איבד את עשתונותיו ופנה אל מאהר בטון כעוס. מאהר, קצין חם מזג, שלף את אקדחו וירה בבטנו של שווכאת. החדשות בדבר המקרה נפוצו ברחבי דמשק והגיעו בסופו של דבר לדפי העיתון הצרפתי "ליברסיון", אשר ציין כי שווכאת מטופל בבית חולים בפריז. בסופו של דבר שב שווכאת לדמשק ותחת תיווכו של הנשיא התפייס עם מאהר. זמן מה לאחר מכן מונה לסגן מפקד המודיעין הצבאי הסורי (מהחשובות שבזרועות מנגנוני הביטחון בסוריה) תחת הגנרל חסן ח'ליל, אשר אותו החליף בשנת 2001.
ב-10 ביוני 2000 מת חאפז אל-אסד, ובנו בשאר ירש אותו. מאז, בשאר נשען על שווכאת באופן גורף לצורך חיזוק שליטתו במשטר. במשך חודשים נפוצו שמועות כי שווכאת הוא למעשה האדם החזק בסוריה והוא ששולט בה מאחורי הקלעים; עמידתו לצד בשאר בטקס לווייתו של אל-אסד שימשה עדות נוספת לטענה זו. ואולם בסופו של דבר, דומה כי לשווכאת לא היה בסיס תמיכה משל עצמו. מכיוון שהוא לא נמנה עם נכבדי העדה העלווית, לא זכה לתמיכה קהילתית מובהקת (למעשה, יש מקרב העלווים שאף נטרו לו טינה על עלייתו המטאורית בתוך המשטר). מומחים העריכו כי עמידתו לצד בשאר הייתה הסיכוי היחיד שלו להישרדות פוליטית.
באוקטובר 2005 הוזכר שווכאת, כמו גם מאהר אל-אסד ובכירים סורים אחרים, בטיוטת דו"ח מהליס מטעם האומות המאוחדות לחקר פרשת רצח רפיק אל-חרירי, לשעבר ראש ממשלת לבנון. מומחים רבים תהו כיצד יתמודד בשאר אל-אסד עם הלחץ הבינלאומי לפעול בעניין זה נגד יד ימינו.
ב-18 בינואר 2006 הודיעה ממשלת ארצות הברית על החלטתה להקפיא את כל נכסיו של אסף שווכאת בארצות הברית ולמנוע מאזרחים אמריקנים לקיים עמו קשרים כלכליים כלשהם. משרד האוצר האמריקני פרסם הודעה ולפיה:
בתקופת אסד הבן חלה ירידה משמעותית בכוחו של שווכאת, ייתכן שמפאת סכסוך בין השניים, וייתכן שבעטיה של צבירת עוצמה רבה מדי על ידי שווכאת, כזו שעוררה חשש בקרב הנשיא הצעיר. לפיכך הודח מתפקידיו הבכירים, וכיאה למשטר אוטוריטרי הוא הועבר למשרה ש"נתפרה במיוחד" למידותיו - תפקיד סמלי שכותרתו תכבד את האיש, אך השפעה אמיתית לא תהיה לו - "סגן הרמטכ"ל לענייני ביטחון" (בערבית: نائب رئيس هيئة الأركان للشؤون الأمنية).
ככל הנראה הורעל במהלך ההתקוממות בסוריה על ידי הצבא הסורי החופשי, אך חייו ניצלו לאחר טיפול רפואי.
ב-18 ביולי 2012 נרצח בפיצוץ שאירע במטה מנגנון הביטחון הלאומי של סוריה, בדמשק. בפיגוע חוסל גם שר ההגנה הסורי, דאוד ראג'חה. ניתן ללמוד על כוחו של שוואכאת מדברי שר הביטחון אהוד ברק לאחר חיסולו: "ההתפוררות בסוריה היא אמיתית, לא מופשטת, מה שקרה אתמול בדמשק יאיץ את הנפילה של משפחת אסד... אסף שווכאת היה האיש החזק במערכת העלווית".
אורח חיים בלתי פעיל
אורח חיים בלתי פעיל או אורח חיים יושבני הוא סוג של אורח חיים הכרוך בפעילות גופנית מועטה או ללא שום פעילות גופנית. אדם החי אורח חיים בלתי פעיל לרוב יושב או שוכב בעת שהוא לרוב משתתף בפעילויות כמו קריאה, חיי חברה, צפייה בטלוויזיה, כאשר הוא משחק משחקי וידאו, או כאשר הוא משתמש בטלפון נייד / מחשב במשך רוב שעות היממה. אורח חיים בלתי פעיל יכול לתרום לבריאות לקויה ולעלות את הסיכון להיווצרות של גורמי מוות שונים שניתן להימנע מלפתח.
זמן מסך הוא מונח מודרני המתייחס למשך הזמן בו אדם מבלה מול מסכים כמו טלוויזיות, צגי מחשבים או מכשירים ניידים. זמן מסך מוגזם קשור ישירות לכך שאדם מפתח בריאות לקויה.
השפעות בריאותיות
ההשפעות הלא רצויות של חיי עבודה בלתי פעילים או של אורח חיים בלתי פעיל יכולות להיות ישירות או עקיפות. אחת ההשפעות הישירות הבולטות ביותר לאורח חיים בלתי פעיל היא העלייה במדד מסת גוף (BMI) אשר מעיד תמיד על כך שהאדם צבר שומן עודף. חוסר בפעילות גופנית הוא אחד הגורמים העיקריים למוות אשר ניתנים למניעה.
בכל שנה בארצות הברית לבדה ישנם לפחות 300,000 מקרי מוות בטרם עת, והעלות הכוללת השנתית של השמנת יתר ואורח חיים בלתי פעיל למערכת הבריאות האמריקנית מוערכת בכ-90 מיליארד דולרים. הסיכון גבוה יותר בקרב האוכלוסייה שיושבת לכל הפחות 5 שעות ביממה. הוכח שישיבה ממושכת מהווה גורם סיכון בפני עצמה, אף במקרים בהם בנוסף לישיבה הממושכת האדם השתתף בפעילות גופנית אינטנסיבית ויש לאדם מדד מסת גוף תקין. לאנשים שיושבים יותר מ-4 שעות ביום יש סיכון אשר גבוה ב-40% מאלו שיושבים פחות מ-4 שעות ביום. עם זאת, אלו שמשתתפים בפעילות גופנית לפחות 4 שעות בשבוע הם בריאים לכל הפחות כמו אלו שיושבים פחות מ-4 שעות ביום.
באופן עקיף, עלייה במדד מסת הגוף כתוצאה מאורח חיים בלתי פעיל עלול להוביל לירידה בפרודוקטיביות ולהעלאת כמות ההיעדרות מפעילויות חשובות כמו הימצאות במקום העבודה. היעדרות ממקום העבודה וחוסר פרודוקטיביות מובילים בסופו של דבר להשפעות ברורות בטווח הקצר ובטווח הארוך כמו הכנסה פחותה ומשפיעים על הביטחון התעסוקתי.
אורח חיים בלתי פעיל וחוסר בפעילות גופנית עלולים לתרום או להוות גורם סיכון לדברים הבאים:
מניעה
כתגובה לחששות בנושאי הבריאות והסביבה, לאורך השנים ארגונים רבים החלו לקדם הליכה ורכיבה על אופניים כחלופות מוצלחות יותר לתחבורה הממונעת. בנוסף, ארגונים מסוימים מספקים שיעורי התעמלות לעובדיהם במהלך שעת ארוחת הצהריים במקום העבודה, או שהם מאפשרים לעובדיהם לעמוד במקום לשבת במהלך יום העבודה. תחנות עבודה חלופיות לפעילות, שולחנות שמתכווננים ומאפשרים גם לשבת לידם וגם לעמוד לידם, וקידום השימוש במדרגות על פני מעליות הם בין הדרכים שמקומות עבודה שונים מנסים לקדם על מנת לעודד את עובדיהם למזער את הנזקים שיש לאורח חיים בלתי פעיל במקום העבודה על גופם.
יוזמות במקומות עבודה שמנסות לשפר את בריאות העובדים
מקומות עבודה רבים החלו ליישם יוזמות שונות בחסות המעסיקים במטרה לקדם את בריאות העובדים ולהפחית את עלויות הביטוח של העובדים עבור המעסיק. תוכניות אלו ממוקדות לרוב בהפחתת משקל העובדים, או במניעה של עלייה נוספת במשקל העובדים, ויכולות לכלול שיטות שונות כמו בדיקות רפואיות, תוכניות גמילה מעישון, הוזלה מהותית של חברות בחדר כושר, התקנת שולחנות מתכווננים שמאפשרים לעובדים גם לשבת ליד השולחן אך גם לעמוד ליד השולחן, התקנת מקלדות ארגונומיות, סדנות בריאות, מתן אוכל בריא בפגישות ובאירועים של החברה, ממלאים את המכונות האוטומטיות במקום העבודה במזון בריא, וכו'. בשל המגוון הרחב של סביבות העבודה הקיימות, ומשום שהרגלי אורח החיים של העובדים אינם עקביים במקומות העבודה השונים, קשה להסיק באופן חד משמעי עד כמה יוזמות מהסוג הזה יעילות בשיפור מצב הבריאות של העובדים.
היסטוריה
במהלך המאה ה-20 חלו שינויים מהותיים בחברה האנושית - כגון גלובליזציה, מיקור חוץ של עבודות שונות, ופיתוחים מתקדמים טכנולוגיים שונים - גרמו לכך שבאופן הדרגתי חלקים ניכרים מהאוכלוסייה הפסיקו לעסוק בעבודות כפיים (למשל בענף החקלאות, הייצור, והבנייה) וחלק גדול מהאוכלוסייה הפך פחות ופחות מעורב בעבודות פיזיות. בעוד שבמהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 אחד מכל שני אמריקאים התפרנס מעיסוק בעבודה פיזית, בשנת 2011 רק אחד מכל חמישה אמריקנים התפרנס מעיסוק בעבודה פיזית. From 1990 to 2016, there was a decrease of about one third in manual labor jobs/employment. בין השנים 1990 עד 2016 חלה ירידה בכשליש מעבודות הכפיים הזמינות בשוק העבודה האמריקני. במסגרת סקר שנערך בשנת 2008 בארצות הברית נמצא כי 36% מהמבוגרים בארצות הברית אינם משתתפים בפעילות פיזית כולשהי, ו-59% מהנשאלים מעולם לא השתתפו בפעילות גופנית נמרצת שנמשכה יותר מ-10 דקות בשבוע. על פי מחקר שנערך בשנת 2018, עובדי משרדים בארצות הברית יושבים לרוב בסביבות 70 עד 85 אחוזים מהזמן שהם נמצאים במקום העבודה. השכיחות המשוערת של שימוש במחשבים מחוץ ללימודים או העבודה הייתה לפחות למשך שעה ביום במהלך השנים 2001 עד 2016 (מ-43% ל-56% בקרב ילדים, מ-53% ל-57% בקרב מתבגרים, ומ-29% ל-50% עבור מבוגרים). והזמן הכולל המוערך אותו האוכלוסייה האמריקנית מבלה בישיבה עלה משנת 2007 עד 2016 (מ-7 שעות ביום ל-8.2 שעות ביום בקרב מתבגרים ומ-5.5 שעות ביום ל-6.4 שעות ביום בקרב מבוגרים).
פלטת שבת
פְּלָטַת שַׁבָּת (בקיצור: פְּלָטַה) או כִּירַת שַׁבָּת היא כירה חשמלית – מכשיר חשמל ביתי עשוי מתכת, המכיל בתוכו גוף חימום בעל עוצמת חום קבועה ובלתי ניתנת לשינוי – המיועדת בעיקר לשמירת החום של מאכלי השבת עד להגשתם בסעודות שבת. עיצוב מכשיר זה מבחינת תפקוד מבוסס על ההלכות הנוגעות לבישול בשבת.
עיצוב המכשיר
פלטת השבת היא משטח מתכת שעליו ניתן להניח מספר סירים או כלי אוכל ממתכת. היא מכילה בתוכה גוף חימום חשמלי, בדומה לפלטה המיועדת לבישול, אך בניגוד אליה, בפלטת השבת החום מתפרס על שטח רחב (על מנת לאפשר שמירת חום של מספר סירים), ועל כן נמוך יותר מפלטה המיועדת לבישול. מאפיין ייחודי נוסף הוא אי היכולת להגביר או להקטין את עוצמת החום, וזאת כדי לעמוד בקריטריונים ההלכתיים.
התאמה להלכות בישול בשבת
פלטת השבת מיועדת לעמוד בקריטריונים הלכתיים של אמצעי חימום עליו מותר להשהות מאכלים שסיימו את בישולם (או שהם בשלבי בישול שונים) מערב שבת עבור השבת. החשש ההלכתי היסודי בהלכות שבת בסוגיית ההשהיה הוא שאדם יבוא להגביר את החום באמצעי החימום עליו הונחו התבשילים, על מנת לזרז את בישולם לקראת סעודת ליל שבת, פעולה המכונה במקורות ההלכתיים 'שמא יחתה בגחלים', (חתייה היא פעולת הגברת החום באמצעי חימום בו יש שימוש בגחלים באמצעות הזזתם וניעורם), פעולה האסורה משום מלאכת מבעיר ומלאכת מבשל. בעקבות חשש זה ישנם מקרים בהם ישנו איסור מדרבנן להשהות מאכלים שבישולם עוד לא הסתיים.
ההגדרה ההלכתית לאמצעי עליו מותרת השהיית מזון ללא כל הגבלה היא 'כירה גרופה וקטומה', ביטוי שפירושו כירה שחומר הבערה שלה הוא גחלים, כאשר אלו נגרפו והוצאו מן הכירה או שפוזר עליהם אפר. פעולות אלו אשר גורמות להקטנת חום הגחלים מבטאות את כוונתו של הגורף או המחתה להימנע מפעולת חיתוי בשבת, ועל כן מותר להשהות עליה גם מזון בשלב בישול מוקדם, היות שהמשהה עשה לעצמו היכר בגוף הגחלים וממילא סר החשש שמא יבוא לחתות בהם בשבת.
על פי מרבית הדעות ההלכתיות, פלטת השבת, שאין כל אפשרות להגביר את עוצמת חומה היא שוות ערך ל'כירה גרופה וקטומה', ועל כן מותר להשהות עליה מערב שבת מאכלים מבושלים ללא כל תלות במצב בישולם. הגבלה אחת על השהיית מאכלים מערב שבת היא אי־כיסוי סיר באופן הרמטי במגבות או בגדים, וזאת בשל איסור הטמנה.
במרבית המקרים כיום אין צורך הלכתי מובהק בשימוש בפלטת השבת, מפני שרוב המאכלים מוכנים בערב שבת לחלוטין, או לפחות נחשבים כמבושלים בשיעור של מאכל בן דרוסאי, אך פשט המנהג בכל תפוצות ישראל להשתמש בכלי זה בשבת, והפלטה הפכה אף לסממן מובהק כחלק מסמלי השבת. כמו כן הפלטה היא הפתרון היחיד להיתר חזרה בשבת עצמה של המאכלים למקור חום.
שימוש בפלטת שבת בשבת
בניגוד להנחת מאכלים מערב שבת המותרת ללא הגבלה אף שהמאכל מתבשל בשבת (מכח העיקרון 'אין שביתת כלים'), הנחת מאכל חי על גבי פלטת השבת בשבת עצמה אסורה מהתורה עקב מלאכת מבשל. איסור זה הוא אף אם המאכל מונח על הפלטה כשהיא קרה או לא פועלת (עקב תלות ההפעלה בקוצב זמן כדוגמת שעון שבת), ועתידה לפעול מאוחר יותר, משום ש'אחד נותן את הקדירה, ואחד מצית את האש' הראשון 'פטור אבל אסור' (בניגוד לשבת, פעולה זאת מותרת לכתחילה ביום טוב, בו הותר הבישול).
מיחזי כמבשל
הנחת מאכל מבושל יבש בשבת על גבי פלטת השבת מותרת עקרונית עקב הכלל 'אין בישול אחר בישול', כלומר אין משמעות לחימום מחודש של מאכל מבושל שהצטנן. עם זאת ישנם דעות על פיהם הנחת המאכל ישירות על גבי פלטת השבת אסורה בעקבות חשש 'מיחזי (=נראה) כמבשל', כלומר שפעולה זאת נראית כפעולת בישול רגיל, ואדם הרואה זאת לא ידע להבדיל בין הפעולה המותרת של חימום מחודש של מאכל מבושל, לבין הפעולה האסורה מהתורה של בישול מאכל חי. בעקבות חשש זה חימום מחודש של מאכל חי מותר רק באופן שעושה זאת בשינוי ניכר מדרך הבישול בימות החול, לדוגמה על גבי כלי מתכת ריק או פס מתכת המונח על פלטת השבת. ישנם דעות על פיהם אין כל חשש 'מיחזי כמבשל' בפלטת שבת, היות שהיא מיועדת אך ורק לשמירת חום בשבת, ולא לבישול, ועל כן מותר להניח מאכל מבושל יבש על גבי פלטת השבת בשבת ללא הגבלה (דעת הרב עובדיה יוסף).
תקפות העיקרון 'אין בישול אחר בישול' לגבי מאכל מבושל לח שנויה במחלוקת, ועל כן חימום מחודש של מאכל מבושל לח על גבי פלטת השבת מסובך יותר, ראו חימום חוזר של מאכל מבושל יבש או לח.
פלטת שבת על גבי כירת גז
במקומות שונים ישנו שימוש בפלטת שבת העשויה מפיסת מתכת המרודדת לטס מרובע אשר מונחת על גבי כירת גז (מכונה 'בלעך'), ועל גבה מונחים הסירים ובהם התבשילים. בעבר בהיעדר תשתית חשמל רחבה, אמינה וזולה היה רווח השימוש באמצעי זה, אך כיום שימוש כזה נפוץ בעיקר במטבחים מוסדיים, ואצל המקפידים על אי־שימוש בחשמל בשבת.
יש הסוברים כי בעת שימוש בפלטה מסוג זה יש צורך לנטרל או לכסות באופן כל שהוא את הכפתורים דרכם ניתן לשלוט בעוצמת הלהבה, על מנת שהכיסוי יחשב ל'כירה גרופה וקטומה'.
שימוש בסוג זה של פלטה הכולל אש גלויה ועשן נחשב למסוכן בטיחותית בהשוואה לפלטה חשמלית, ודורש זהירות ואוורור למניעת שרפה או חנק (מגז CO הנפלט מאש גלויה). בנוסף נדרשת זהירות מפני דליפת גז במקרה ובו כבתה הלהבה. גרסה אחרת של פלטה זו היא יריעת מתכת המונחת על מספר נרות (כדוגמת נר נשמה). גרסה זו מסוכנת במיוחד, ואסורה לשימוש על פי הנחיות הרשות הארצית לכבאות והצלה.
דעת החזון איש
החזון איש בספרו וכן במכתב ששלח לרב שמואל הלוי וואזנר, חיווה דעתו לגבי הפלטה המונחת על גבי כירת הגז, שאינה מתירה השהיית קדרות על גבה, היות שלדעתו גריפת או קטימת הגחלים מהכירה אמורה להקטין את חום האש על מנת ליצור שינוי מדרך הבישול בימות החול, ופלטה המונחת על הכירה משמשת בעיקרה לפיזור החום לכל הקדרות בשווה, (באופן פרדוקסלי לדעתו אם יניחו כיסוי קטן רק בגודל הלהבה שיגלה שמטרתו למעט החום תותר ההשהיה) בעקבות דבריו אלו החמירו תלמידיו לכסות את האש בפלטה העשויה משתי שכבות מתכת עם הפסק אוויר ביניהם אשר גורם להפחתת עוצמת החום על גבי הפלטה.
לגבי הפלטה החשמלית המצויה בימינו נחלקו האחרונים בדעתו, יש שכתבו שהיות ומכשיר זה משמש רק לחימום מאכלים יודה בזה שאין צורך בכיסוי נוסף, אך מאידך יש שהעידו ששמעו ממנו לאסור גם בזה משום לא פלוג, ויש האומרים שדעתו לכסות אף בפלטה חשמלית בכיסוי כל שהוא, אך אין צורך בהפסק אוויר.
אדובי פיירוורקס
אדובי פיירוורקס (Adobe Fireworks) היא תוכנת עריכה גרפית אשר פותחה במקור על ידי חברת מקרומדיה, עד אשר זו נרכשה על ידי אדובי מערכות ב-2005. התוכנה מאפשרת עריכה וקטורית בשילוב עם עריכה מבוססת סיביות.
התוכנה מכוונת בעיקר למעצבי אתרי אינטרנט, עם פונקציונליות כגון חלוקה לסלייסים (פילוח הגרפיקה לשם טעינה בדפדפן אינטרנט), הגדרת "הוטספוטים" (אזורי קישור בתמונה גדולה), רול-אוברים (החלפת התמונה כשהעכבר עובר מעליה), כפתורים ותכנים דינמיים אחרים. כיום היא בנויה כדי להשתלב בחבילת התוכנה Creative Suite, עם תוכנות כגון פוטושופ ודרימוויבר.
לאחר סיום קו התוכנה ImageReady אשר הייתה באה יד ביד עם תוכנת פוטושופ בגרסאות הקודמות ל-CS3, פיירוורקס מהווה תחליף לפונקציות רבות שהיו זמינות בה.
תכונות
ממשק המשתמש של התוכנה זהה, פחות או יותר, לממשק המשתמש של תוכנות אחרות של אדובי, לדוגמה פוטושופ. עם זאת יש בו אלמנטים (חלון המאפיינים הצמוד לתחתית המסך, או חלונות העזר הדבוקים לצידו) ששמרו על עיצוב הממשק של התוכנה מהימים שבהם היא פותחה על ידי מאקרומדיה.
התוכנה מציעה שלל אפשרויות שעוזרות למעצבים ליצור אלמנטים המתאימים לאתרי אינטרנט: לצד התכונות שהוזכרו לעיל, התוכנה תומכת בעבודה בשכבות, קווי-עזר (קווים שהתוכנה ממקמת באופן חכם על התמונה כך שיעזרו בעיצובה), "אריזת" אלמנטים גרפיים כסמלים (Symbols) כך שיהיה ניתן להשתמש בהם לשימוש חוזר, תמיכה ביצירת אנימציה בסיסית (לצורך ייצוא כAnimated GIF), ואינטגרציה עם תוכנות נוספות של אדובי (עם פלאש ודרימוויבר בעיקר). התוכנה יודעת לקרוא ולהשתמש בקבצים שנוצרו בתוכנות אחרות של אדובי, למשל .psd שהוא הפורמט הטבעי של פוטושופ, או .ai שמשמש את אילוסטרייטור. התוכנה גם יודעת לקרוא קובצי פוסטסקריפט (.eps).
גרסאות
בשנת 2013, לאור היציאה של שירות הענן החדש של אדובי Adobe Creative Cloud, הודיעה אדובי על הפסקת הפיתוח של התוכנה, ועל העברת תכונותיה לפוטושופ ולאילוסטרייטור. אחת הסיבות הייתה שקיימת חפיפה רבה בין תפקודיה של התוכנה לבין תפקודים של שתי התוכנות האחרות.
תמרוניות-על
תמרוניות-על (באנגלית: Supermaneuverability) היא תכונה של מטוס המסוגל לבצע תמרונים בזוויות התקפה גבוהות במיוחד, בהם אין זרימת אוויר סדירה על הכנפיים ומשטחי ההיגוי, וטכנית המטוס נמצא במצב הזדקרות. תמרונים קיצוניים אלה, המכונים תמרוני עבר-הזדקרות (באנגלית Post stall maneuvers), מתאפשרים על ידי הנעה וקטורית במנועי המטוס.
רוב המטוסים בעלי יכולת זו הם מטוסי קרב מתקדמים מהדור הרביעי והדור החמישי. למרות יכולת זו, רוב התמרונים העבר-הזדקרותיים מוגבלים מבחינת שימושם בקרבות אוויר בשל אובדן המהירות והגובה במהלך ביצועם.
ירוחם פישל פרלא
רבי יהודה ירוחם פישל פרלא (פערלא) (ה'תר"ו, 1846 – ל' בשבט תרצ"ד, 15 בפברואר 1934), מכונה גם הגרי"פ, חיבר ספרים חשובים מהספרות התורנית, נודע בעיקר בזכות חיבורו על מניין המצוות שחיבר הרס"ג.
תולדותיו
נולד בוורשה לאריה צבי. בהיותו כבן 15 הלך ללמוד תורה מפי רבי יהושע לייב דיסקין בלומז'ה והיה צעיר התלמידים. לאחר מכן למד בישיבת וולוז'ין והיה תלמיד מובהק של הנצי"ב (ואף ספרו כתוב בסגנון ספרי רבו). לאחר מכן עבר לבריסק ולמד תורה מפי רבי חיים הלוי סולובייצ'יק.
היה איש עשיר בעל נכסים רבים מושכרים, ובעל חנות אותה ניהלה אשתו. סירב לתפקידי רבנות שהציעו לו, כמו רבנות העיר לובלין והעיר קראקא, משום שרצה לעסוק רק בתורה בלא טרדות אחרות. בביתו הייתה לו ספרייה ענקית - אחת הגדולות בפולניה באותה תקופה, ולא היה חוסך שום טרחה כדי להשיג ספר חדש שיצא לאור.
התאלמן מאשתו בסביבות שנת תרפ"ג, ומכיוון שבניו היו גרים רחוק מוורשה היה גלמוד לבדו בביתו. תלמידו רבי מנחם מנדל כשר שכנעו שהמקום הראוי לו הוא ארץ ישראל, ובשנת תרפ"ו החליט לעלות לארץ ישראל וביקש מידידו רבי צבי פסח פרנק שישתדל להשיג עבורו סרטיפיקט. רבי צבי פסח השיג בעבורו את מבוקשו, ובחודש כסלו תרפ"ז עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם התקבל בכבוד גדול. עם בואו לירושלים דאג רבי יוסף חיים זוננפלד עבורו למקום מגורים בבתי מחסה, ואף הושיבו על מקומו שלו במזרח בית הכנסת סמוך לארון הקודש. בהיותו בירושלים המשיך להתבודד ולא היה מעורב בעסקי הציבור, אך עם זאת לעיתים חתם על כרוזים כמו למשל על כרוז למניעת מכשול באכילת נבלות וטרפות. בירושלים הוציא את ספרו "פרחי ציון".
בימיו האחרונים חש חולשה, אף שלא היה חולה, והמשיך במתכונת לימודיו. נפטר בליל חמישי, יום ראשון של ראש חודש אדר. במהלך לווייתו הספידוהו, הרב יוסף צבי דושינסקי, הרב יונתן בנימין הלוי הורוויץ, הרב פנחס עפשטיין, הרב יוסף גרשון הורביץ, הרב דוד יונגרייז, הרב יעקב דודבסקי, הרב יוסף סלנט והרב בן ציון ידלר. נקבר בהר הזיתים.
חיבורו על ספר המצוות של רבנו סעדיה גאון
חיבורו העיקרי הוא ביאורים ודיונים על פיוט לחג השבועות של רב סעדיה גאון ששזר בו את תרי"ג המצוות (בשלשה כרכים עבי כרס, ס"ה למעלה מ-1600 עמודים). רבי ירוחם פישל עסק בכתיבתו כמעט ארבעים שנה, שעל ארבע עשרה שנה מתוכם מסופר שלא יצא מפתח ביתו ולא ראה את אור השמש, את ארוחותיו הייתה אשתו מעבירה לו דרך פתח צר בחלון, ודרך חלון ביתו היה שומע קדיש וקדושה מבית הכנסת. כשיצא החיבור לאור הייתה הפתעה רבתי בוורשה התורנית, שכן הציבור לא הכירו כתלמיד חכם בעל שיעור קומה שכזה, וגם אורך הפירוש ביחס למתפרש היה מדהים. רבי יוסף חיים זוננפלד אמר למקורביו על חיבור זה: "ליהוי ידוע לכם שבלי יגיעה של ארבעים שנה רצופות ושקידה בלתי פוסקת אין בכוח אנוש לחבר יצירה כזאת".
רבנו סעדיה גאון ניסח את תרי"ג המצוות באופן תמציתי, מילים ספורות בלבד לכל מצווה ומצווה, בלשון פיוטית. רבי ירוחם מדייק בלשונו של רס"ג, מדוע בחר להשתמש במילה זו ולא באחרת, ומסיק מכך על תפיסתו של רס"ג על מהות המצווה, ועל ההשלכות ההלכתיות הנובעות מתפיסה זו. אגב כך, הוא דן על המשתמע ממקורות חז"ל ומדברי הראשונים בנקודה זו, האם הם נוטים להבנתו של רס"ג או לא. פעמים רבות מדובר בנושאים שלא נדונו בצורה מסודרת בספרות התורנית עד ימיו, ובהם סולל לו רבי ירוחם פישל דרך חדשה, ודולה רמזים מכתבי הקדמונים אודות התייחסותם לנושא.
דוגמה: במצוות עשה ז כותב רבנו סעדיה גאון: "בכנפיך ציצית נצח", ובשלוש מילים אלה מסתכמת התייחסותו של רס"ג למצוות ציצית. הרב פערלא דן בשאלה: מהי ההדגשה במילה "נצח"? האם כוונת רס"ג שהחיוב הוא תמידי במובן זה שהחיוב גם בלילה? לפי מסקנתו, כוונת רס"ג לחדש שהחיוב הוא תמידי בכל דור ודור, גם בהיעדר תכלת. מכאן עובר הרב פערלא לדיון נרחב, המתפרס על פני כעשרים עמודים(!), בשאלה מדוע מותר ללבוש בגד בן ארבע כנפות, החייב בציצית, בזמן שאין תכלת; הרי בכך האדם מחייב את עצמו במצוות התכלת, שאינו יכול לקיימה! מכאן מסתעף הדיון בשאלה כללית, האם רשאי אדם לגרום לעצמו חיוב במצווה שמבחינה מעשית אין לו אפשרות לקיים אותה, תוך דוגמאות ממאות מקורות בש"ס ובכתבי הראשונים.
בשנת 2005 הוציא בן משפחתו הרב דב פרלא (חתנו של הרב בן ציון נשר) ספר הכולל אסופת מצוות על המועדים בתוספת הערות והארות הדנות בהרחבה בדברי הרב פערלא. בשנת 2007 הוציא אסופה נוספת על מצוות מדע ואהבה.
שאר חיבוריו
אחר עלייתו לארץ ישראל חיבר ביאור מקיף לספר כפתור ופרח לרבי אשתורי הפרחי בשם "פרחי ציון", אך לא הספיק להשלימו ונפטר בעת שעמד לסיים את כתיבת ביאורו. בגלל רוחב היריעה, בנו מסר לדפוס את הביאור רק לחמשת פרקיו הראשונים של הספר, והתכוון להמשיך ולהוציאו אט אט. בין כך ובין כך נסע הבן לפולין כשעמו המשך החיבור, ובינתיים פרצה השואה שבה נרצח והמשך החיבור אבד פרט לחמשת הפרקים הראשונים. חמשת הפרקים הראשונים של הספר יצאו בהוצאת מוסד הרב קוק בשנת ה'תש"ו. הסכים על חיבורו רבי יעקב משה חרל"פ, ומסיבה בלתי ידועה לא צורפה ההסכמה לספר.
רבי יהודה לייב הכהן מימון מתאר את רבי ירוחם פישל כותב את חידושיו: "ראיתיו כמה פעמים כשהיה יושב וכותב את חידושיו, ידיו היו רוטטות ורותחות כשהיה כותב וחורת שורה אחרי שורה, והכל בקדושה, בזהירות, בבהירות וודאות".
סוחומי
סוֹחוּמי (בגאורגית: სოხუმი; באבחזית: Аҟəа, אכּווה) או סוּחוּמי היא עיר הבירה של אבחזיה - הרפובליקה הבדלנית של גאורגיה, שסבלה קשות בזמן הסכסוך הגאורגי-אבחזי של תחילת שנות ה-90.
סוחומי שוכנת על רצועת חוף נרחבת לחופיו המזרחיים של הים השחור ומהווה עיר נמל, צומת מסילת ברזל ועיר קיט. היא ידועה בחופיה המרהיבים, בסנטוריום שלה, בספא של מים מינרליים ואקלים סובטרופי. סוחומי היא גם עורק התחבורה האווירי היחיד של אבחזיה עם העולם החיצוני. שדה התעופה סוחומי דרנדה ממוקם סמוך לעיר. בסוחומי ישנם, כמו כן, גם מספר בתי מלון בינוניים וקטנים המשרתים את התיירים הרוסים. בעיר יש גם גנים בוטניים, שניטעו בשנת 1840. עד שנת 1992 היא נותרה עיר רב-תרבותית, שתושביה דיברו בתשע שפות שונות.
בעיר סוחומי נמצאים מספר מוסדות מחקר: הגנים הבוטניים של סוחומי, "האוניברסיטה הממלכתית של אבחזיה", והסניף של סוחומי לאוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. בתקופה הסובייטית הייתה בה תחנת גידול מפורסמת להומינואידים - מכון לחקר צמחי תרבות סובטרופיים. החל מ-1945 ועד שנת 1954 הייתה המעבדה הפיזיקלית לאלקטרונים מעורבת בתוכנית הסובייטית לייצור נשק אטומי.
בנוסף לכל אלה קיימים בעיר אתרים נוספים, ביניהם מכונים לחקר הלשון, הספרות וההיסטוריה של אבחזיה, תיאטרון, מוזיאון לטבע וכן בתי מרגוע ומחנות נופש.
שם העיר
העיר נקראת סוּחוּמי ברוסית, ואילו בגאורגית היא נקראת, סוֹחוּמי. בשפה העברית אין הבדל באופן כתיבת השם (ללא ניקוד) אולם בשפה האנגלית דומיננטית הגרסה הרוסית של השם, סוּחוּמי (Sukhumi). באבחזית נקראת העיר אכּווה. אולם ישנה גרסה אבחזית אחרת של שם העיר, בדיבור ובכתב, ברוסית, סוּחוּם (ברוסית: Сухум), הכתיב שהיה נהוג באימפריה הרוסית.
בתקופת יוון הארכאית נקראה העיר דיוֹסכּוּריאס (Διοσκουριός) השם היווני ניתן לה מהשם דיוסקורי, תאומי קסטור ופולוקס במיתולוגיה הקלאסית. השם נטמע במהירות במסחר שבין יוון והשבטים המקומיים. תחת שלטונו של קיסר רומא אוגוסטוס (Σεβαστός או ביוונית עתיקה "סֶבַּסטוֹס") נקראה העיר על שמו, סֶבַּסטוֹפּוֹליס.
בתקופה שלאחר מכן נקראה העיר בשם צחוּמי, שם המיוחס לרוב טופונומית למילה הסוואנית "חם". הסוואנים הם שכניהם של האבחזים ממזרח. היסטוריונים גאורגים מתרגמים את צחומי בגאורגית במשמעות של "אלה לבנה".
העות'מאנים שכבשו את סוחומי במאה ה-15 קראו לה סוֹחוּם-קַלֶה ("קלה" פירושו "מבצר"). חלקו הראשון של השם שנוי במחלוקת, ייתכן שהוא מייצג את המילה העות'מאנית "סוּ" שפירושה "מים" והמילה "קוּמ" שפירושה "חול". אולם סביר יותר להניח כי מדובר בשיבוש של השם הגאורגי המוקדם.
היסטוריה
ההיסטוריה של העיר מתחילה באמצע המאה ה-6 לפנה"ס, כאשר ההתיישבות המוקדמת של המילניום השני ותחילת המילניום הראשון לפנה"ס, הייתה בעיקרה של שבטים קולחיים מקומיים. מתיישבים אלה הוחלפו על ידי תושבי הקולוניה היוונית המילטואית, דיוֹסכּוּריאס, הקולוניה המרוחקת ביותר גאוגרפית של מילטוס. השבטים המקומיים, ייבאו כלי פורצלן מחלקים רבים ביוון העתיקה, וייצאו את המלח המקומי, עץ קווקזי, פשתן וקנבוס. כמו כן, הייתה דיוסכוריוס מרכז ראשי לסחר עבדים בקולכיס. העיר וסביבותיה הצטיינו בריבוי השפות שהיו מדוברות ובבאזרים הרבים שבה.
למרות הפלישות הימיות הרבות לשיטחי דיוסכוריאס, היא המשיכה לשגשג עד לכיבושה על ידי מיתרידטס השישי, מלך פונטוס בסוף המאה ה-2 לפנה"ס. תחת שלטונו של קיסר רומא אוגוסטוס נקראה העיר על שמו, סֶבַּסטוֹפּוֹליס. אולם שגשוגה חלף. פליניוס הזקן, מהמאה ה-1, מתאר את סבסטופוליס כנטוש בפועל, אף על פי שהעיר המשיכה להתקיים בתקופתו של ההיסטוריון היווני אריאנוס (Φλάβιος Αρριανός) בשנות ה-30 של המאה ה-2. שרידי המגדלים והחומות של סבסטופוליס נתגלו בחפירות ארכאולוגיות מתחת למים. בחפירות נתגלה בינתיים המפלס של המאות הראשונה והשנייה. בשנת 542 הרומאים פינו את העיר ומוטטו את המצודה כדי למנוע את תפיסתה בידי האימפריה הסאסאנית. מכל מקום, בשנת 565 הקיסר הביזנטי, יוסטיניאנוס הראשון, שיחזר את המצודה, וסבסטופוליס המשיכה להיות אחת המעוזים החזקים של האימפריה הביזנטית בקולכיס, עד שנבזזה, בשנת 736, על ידי חליפות בית אומיה, שושלת ערבית מוסלמית, בראשות מרואן השני (مروان بن محمد بن مروان بن الحكم).
לאחר מכן הייתה סוחומי ידועה בשם צחוּמי. מלכי ממלכת אבחזיה שיקמו את העיר מהחורבן שהותירו הערבים. סוחומי פרחה במיוחד בתור הזהב בגאורגיה (מאות ה-12-ה-13), כאשר צחומי הפכה למרכז תעבורתי בין הקווקז לבין הממלכות הימיות החזקות, במיוחד רפובליקת גנואה. בתחילת המאה ה-14 יסדו הגנואים בצחומי מפעל מסחרי לזמן קצר. בשנת 1451 כבש חיל הים העות'מאני את העיר, אבל רק לזמן קצר. לאחר מכן נאבקו עליה נסיכי אבחזיה ונסיכי מגרליה, עד שלבסוף, בשנות ה-70 של המאה ה-16, נפלה צחומי לידי העות'מאני. האדונים החדשים ביצרו בחוזקה את העיר וקראו לה סוֹחוּם-קַלֶה.
ב-2 ביולי 1810, הותקפה העיר, על ידי נחתים רוסים, שפנו לאחר מכן למוצב החוץ הראשי שלהם בצפון-מערב הקווקז. והחליפו את אסלן-ביי באחיו המורד ספר-ביי (1810-1821), שהתנצר והחליף את שמו לגיאורגי, ואבחזיה הצטרפה לאימפריה הרוסית כנסיכות אוטונומית. סוחומי הוכרזה לעיר בשנת 1847 וסופחה ישירות לאימפריה הרוסית, לאחר מכן, בשנת 1864, ביטלו הרוסים את שלטון נסיכי שוורשידזה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), העיר נשלטה זמנית על ידי הכוחות העות'מאניים ומורדים אבחזים-צ'רקסים.
בין השנים 1989–1993 הייתה סוחומי במרכזו של הסכסוך הגאורגי-אבחזי, שהביא להרס רב של העיר. במהלך מלחמת אבחזיה, בתקופת המצור האבחזי על סוחומי, בשנים 1992–1993, סבלו העיר וסביבותיה, כמעט מדי יום ביומו, הפצצות אוויריות והרעשה ארטילרית עם קורבנות רבים בנפש. ב-27 בספטמבר 1993, הביא הקרב על סוחומי לטבח סוחומי ואבחזיה, בין הנרצחים נמנו חברי הממשלה האבחזית באותם ימים: ז'יולי שרטאווה, ראול אשבה ועוד. וכן גם ראש עיריית סוחומי דאז, גוראם גביסקיריה. אף על פי שהעיר שקטה יחסית ושוקמה חלקית מאז, היא לא הצליחה לשקם את הגיוון האתני והתרבותי שהיה בעיר.
מונומנטים
בסוחומי נמצאים מספר אתרים היסטוריים, ביניהם:
יהודי סוחומי
בשלהי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, התארגנה הקהילה היהודית במקום ונרשמה כחוק. לרשות הקהילה נמסר מבנה של בית כנסת שנבנה בעשור הראשון של המאה ה-20 ושכן ברחוב קוּיבּישב, שהשלטונות הרסו אותו בשנת 1952 ללא סיבה מיוחדת. יחד עם זאת המשיכה הקהילה לפעול במבנה ברחוב גוגול 59/24.
ערים תאומות
הערים התאומות של הממשל הבדלני של אבחזיה ואינן מוכרות על ידי גאורגיה:
סיפורי ככה סתם
הסיפורים עשירים במילים ארוכות בעלות צלילים מיוחדים, שחלק מהן מומצאות. מילים אלו מגבירות את ההנאה מהקראת הסיפורים בקול ומקלות על שינון קטעים מהם בעל-פה.
הלמה של גאוס (פולינומים)
הלמה של גאוס היא שמן המשותף של כמה טענות קשורות שהוכיח קרל פרידריך גאוס בתחום הפולינומים, שהעיקריות בהן:
הלמות האלה נותרות נכונות אם מחליפים את חוג המספרים השלמים \Z בתחום פריקות יחידה D כלשהו (ואת שדה המספרים הרציונליים בשדה המנות של D). באופן כללי יותר בלמות 1 ו- 2 אפשר להחליף את \Z בתחום gcd כלשהוא. גם את למה 3 אפשר להכליל לתחום gcd באופן הבא:
מטענה זאת נובע באינדוקציה שחוג הפולינומים במספר משתנים מעל תחום פריקות יחידה הוא תחום פריקות יחידה, ובפרט חוג הפולינומים מעל שדה במספר משתנים וחוג הפולינומים מעל \Z במספר משתנים הם תחומי פריקות יחידה.
הוכחה
קל למדי להסיק את הלמה השלישית מהשניה ואת השניה מהראשונה.
המקרה הכללי
ההוכחה עבור הוא תחום פריקות יחידה כללי (או באופן כללי יותר עבור תחום gcd) דומה מאוד רק שבסוף צריך להשתמש בטענה הבאה:
וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל
ביוגרפיה
וילהלם נולד ב-10 במרץ 1682 בקאסל, לקרל, רוזן הסן-קאסל ולמריה אמליה מקורלנד, בתם של יאקוב קטלר, דוכס קורלנד ולואיזה שרלוטה מברנדנבורג.
בשנת 1730 עלה לשלטון אחיו פרידריך הראשון, רוזן הסן-קאסל, שהיה בנוסף גם מלך שוודיה. מכיוון שפרידריך היה בעיקר בשוודיה, משל בפועל וילהלם ברוזנות בשם אחיו. בשנת 1736 מת יוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו ללא ילדים, ווילהלם ירש את הרוזנות.
לווילהלם הייתה ידידות עמוקה עם פרידריך השני, מלך פרוסיה, ועם קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. במלחמת שבע השנים בשנת 1756, הצטרף וילהלם לפרוסיה ולבריטניה. הסן-קאסל הפכה לשדה קרב חשוב ונכבשה על ידי צרפת בכמה מקרים.
בשנת 1754 ציווה וילהלם שנכדו וילהלם יירש אחריו את רוזנות הנאו, עקב המרת בנו פרידריך את דתו לנצרות קתולית. ב-1 בפברואר 1760 מת וילהלם ברינטלן, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל.
מקור חיים (שכונה)
מקור חיים היא שכונה קטנה בדרום העיר ירושלים על גדות נחל רפאים, לאורך מסילת הרכבת יפו ירושלים, באזור עמק רפאים. השכונה גובלת בשכונות בקעה וגוננים ובאזור התעשייה תלפיות.
וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל
משפחתו
בשנת 1717 התחתן וילהלם עם דורותיאה וילהלמינה מסקסוניה-צייץ, בתם של מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ ומריה אמליה מברנדנבורג, ונולדו להם 3 ילדים:
מקור חיים (שכונה)
שם
השכונה נקראת על שם חיים כהן מחרקוב אשר מכספו נרכשו חלק ניכר מקרקעותיה. את הכסף תרמו בניו של חיים כהן לרגל חתונת הזהב של הוריהם. הם תרמו לחובבי ציון על מנת שתירכש בירושלים חלקת קרקע על שם אביהם.
השם מקור חיים ניתן לשכונה בהשראת הפסוק בספר תהלים :
הקמה והשנים הראשונות
לאחר מלחמת העולם הראשונה פורקה חובבי ציון והכסף שנתרם על ידי בניו של חיים כהן הועבר על ידי מנחם אוסישקין לקרן קיימת לישראל, שרכשה את קרקעות השכונה.
השכונה תוכננה על ידי האדריכל ריכרד קאופמן עם רחוב אחד מרכזי, וחלקות קרקע מאחורי הבתים אשר יועדו למשקי עזר. מקור חיים אמורה הייתה להיות שכונה דתית, והסתדרות "המזרחי" הייתה אחראית בשנים הראשונות על קבלת תושביה, והרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי התמנה בה לרב השכונה. תושביה הראשונים היו בעיקר עולים מפולין בני העלייה הרביעית. למרות התכנון המקורי להקים שכונה שבה בתים מודרניים ומשוכללים, המתיישבים הראשונים של השכונה היו דלי אמצעים וחלקם אף בנו את בתיהם במו ידיהם. ישנם מוותיקי השכונה שטוענים שחלק מהמתיישבים קיבלו את הבתים בחינם.
בין המתיישבים הראשונים והפעילים שהקימו את ביתם בשכונה ניתן למנות את בוכוייץ ישראל ששימש מזכיר השכונה עם הקמתה. בירחון "הפועל המזרחי" אייר תרפ"ד – 1924 גיליון חמישי, קוראים על התקדמות הבניה של שכונת מקור חיים. הירחון מציין כי בשכונה התכנסה אספה כללית של חברי השכונה.
מזכיר וועד השכונה מר ישראל בוכוייץ מסר דוח לחברים בחודש תמוז תרפ"ד והודיע כי :"עוד חודש ימים יסיימו את עשרת הבתים הראשונים".
על פי ספרו של יונה כהן, בחודש אב תרפ"ד כבר הוקמו בשכונה בתים ורפתות. המיוחד בשכונה היה שהמתיישבים חשבו לנטוע בה עצי נוי אשר ישתלבו בסביבה בה קיים אוויר הרים צח ומקום שקט. אכן הוקם במקום פנסיון רוזנבוים ועוד בתים ששמשו אחר כך לריפוי חולים.
בי"ז מנחם אב תרפ"ד נערכה חגיגה לחנוכת השכונה החדשה ונורתה אבן פינה לבנין בית הכנסת.
לחנוכה הגיעו הרבה נכבדים וגם שייכים מכפרי הסביבה.
עד מלחמת העצמאות הייתה זו שכונה יהודית מבודדת, המוקפת בשכונות ערביות; בקעה, בית צפאפא וקטמון, ומצפון לה המושבה הגרמנית. במאורעות תרפ"ט סבלה השכונה מהתקפות מהכפר בית צפאפא שמדרום, תושביה אף פונו באופן זמני, אך היא לא סבלה מהרוגים. לאחר המאורעות הוגשו תלונות הדדיות ומשטרת המנדט עצרה אחדים מתושבי השכונה בטענה שהם היו אחראים למותו של ערבי במהלך המאורעות. במקביל התנהלו משפטים נגד אחדים מתושבי בית צפאפא. כשנה לאחר מאורעות תרפ"ט נעשו מאמצים לקשירת קשרים בין השכונות ונחתם הסכם "ברית שלום" בין מנהיגי שתי השכונות. הסכם זה ספג ביקורת רבה מהצד הערבי. במאורעות 36–39 צלפו הערבים על השכונה ולפעמים אף התקיפו את הבאים אליה.
בשנת 1940 הוקמה בה ישיבת "מקור חיים" על ידי רב השכונה השני - הרב ברוך יצחק לוין, והיא פעלה במקום עד 1962. במלחמת העצמאות הותקפה השכונה פעמים רבות מכיוון הכפר בית צפאפא אך לוחמי "ההגנה" הצליחו להדוף התקפות אלו, וגם להוציא התקפות נגד הכפר. עם כיבוש קטמון במבצע יבוסי באביב 1948, חברו אליה כוחות "ההגנה" וחיברו אותה עם השכונות במרכז העיר. אנדרטה לזכר הלוחמים שנהרגו על הגנת השכונה נמצאת בסמוך לבית הכנסת הישן.
לאחר הקמת מדינת ישראל
מתחילת המאה העשרים ואחת הגיעו לשכונה עולים רבים מצרפת, צפון אמריקה ודרום אפריקה. בינוי מואץ משך לשכונה משפחות ישראליות ותיקות רבות והיא מורכבת מפסיפס ירושלמי עשיר.
השכונה כלולה כיום במנהל הקהילתי בקעה רבתי.
גאוגרפיה
השכונה נמצאת מדרום למושבה הגרמנית, וסמוך למסילת הברזל הישנה.
רחובות ובניינים בעלי חשיבות
רחובה הראשי של השכונה נקרא "מקור חיים" ושני רחובותיה האחרים הם צרת ואביטל.
חברה פרטית
חברה פרטית היא חברה שהונה מוחזק בידי גורם פרטי או מספר מצומצם של בעלים. היא אינה מציעה או סוחרת במניות שלה בבורסות.
למרות שחברות פרטיות פחות שקופות לציבור מעמיתיהם הנסחרים בבורסה, לחברות פרטיות יש חשיבות רבה בכלכלת העולם. ב-2008, ל-441 החברות הפרטיות הגדולות בארצות הברית היו לפי פורבס הכנסות של 1.8 טריליון דולר והעסיקו 6.2 מיליון עובדים. בשנת 2005, 339 החברות בסקר של פורבס מכרו סחורות ושירותים בשווי טריליון דולר (44%) והעסיקו ארבעה מיליון עובדים. בשנת 2004, מספר העסקים הפרטיים בארצות הברית עם הכנסות של לפחות מיליארד דולר היה 305.
כל החברות שאינן בבעלות ממשלתית נחשבות לחברות במגזר הפרטי. זה כולל חברות ציבוריות וחברות בבעלות פרטית.
בארצות הברית, המונח חברה בבעלות פרטית משמש לעיתים קרובות לתיאור מפעלים למטרות רווח שמניותיהם אינן נסחרות בבורסה.
חובות דיווח והגבלות
לפי, חברה ציבורית היא "חברה שמניותיה רשומות למסחר בבורסה או שהוצעו לציבור על פי תשקיף כמשמעותו בחוק ניירות ערך, ומוחזקת בידי הציבור".
ברוב המקרים חברה פרטית הופכת לחברה ציבורית כאשר ישנו רצון מצד החברה להציע את מניותיה לציבור הרחב באמצעות הנפקת מניות ראשונית לציבור, ואחר כך קיום מסחר שוטף במניות החברה באמצעות בורסה לניירות ערך.
לחברות בבעלות פרטית יש בדרך כלל פחות דרישות דיווח וחובות לשקיפות מאשר לחברות ציבוריות. למשל, בארצות הברית חברות בבעלות פרטית אינן מחויבות לפרסם את הדוחות הכספיים שלהן. על ידי אי דרישה לחשוף פרטים על הפעילות וההשקפה הפיננסית שלהן, חברות פרטיות אינן נאלצות לחשוף מידע שעלול להיות בעל ערך למתחרים. יתר על כן, עם דרישות דיווח מוגבלות וציפיות בעלי המניות, לחברות פרטיות ניתנת גמישות תפעולית גדולה יותר על ידי יכולת להתמקד בצמיחה ארוכת טווח ולא ברווחים רבעוניים. בנוסף, מנהלי חברות פרטיות מנהלים את עסקיהם ללא אישור בעלי המניות, מה שיאפשר להם לנקוט בפעולה משמעותית ללא עיכובים. באוסטרליה, החוק דורש שחברות ציבוריות יגישו מסמכים מסוימים הנוגעים לאספה הכללית השנתית שלהן לוועדת ניירות ערך והשקעות האוסטרלית (ASIC).
לחברות בבעלות פרטית יש לפעמים הגבלות על מספר בעלי המניות. לדוגמה, חוק בורסת ניירות ערך בארצות הברית משנת 1934, סעיף 12(ז), מגביל חברה בבעלות פרטית, בדרך כלל, לפחות מ-2000 בעלי מניות, וחוק ההשקעות האמריקאי משנת 1940 מחייב רישום של חברות השקעות שיש להן יותר מ-100 בעלי מניות. מחזיקים. באוסטרליה, סעיף 113 של חוק התאגידים משנת 2001 מגביל חברה בבעלות פרטית לחמישים בעלי מניות שאינם עובדים.
מיני-מחשב
מיני-מחשב הוא מחשב הממוקם באמצע הספקטרום המחשובי, בין מחשבים מרובי משתמשים גדולים (מסורתית מדובר במחשבים מרכזיים) לבין מחשבים קטנים (מיקרו-מחשבים או מחשבים אישיים). מושג זה היה בשימוש מסוף שנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-80 של המאה העשרים. כאשר הופיעו המחשבים הקטנים יותר שונה שמם למחשבי ביניים או באנגלית Midrange. כיום מקובל יותר המושג שרת.
ההתחלה בשנות ה-60 וההתבססות בשנות ה-70
המונח "מיני-מחשב" התהווה בסוף שנות ה-60 על מנת לתאר מחשבים קטנים מהדור השלישי שעשו שימוש במעגלים משולבים ובזיכרון מגנטי. עד לתקופה זו היה המחשב המרכזי סוג המחשב המסחרי היחיד. בסוף שנות ה-60 החלו להימכר מחשבים קטנים יותר ומסובכים פחות, כדוגמת מחשבי ה-PDP של חברת דיגיטל, שקיבלו את הכינוי "מיני-מחשבים". בעקבות מחשבים אלה הופיעו מיני מחשבים נוספים של חברות כמו HP ו-Data General.
האתגר במיני מחשבים הראשונים היה פיתוח תוכנה עבורם. זאת משום שלא היה להם די זיכרון להכיל מהדרים מורכבים. המשוכללים יותר הכילו מהדר לפורטרן והפשוטים לאסמבלר בלבד. גם תכנות בשפת מכונה היה מקובל עבורם. המאמר מ-1968, כולל גם מפרט טכני ומחירים של המיני מחשבים הראשונים, ביניהם גם האלביט 100 מתוצרת ישראל.
בשנת 1977 הכריזה חברת דיגיטל על סדרת מחשבי ה-VAX שהיה מחשב ה-"סופר מיני" המובהק ביותר, עם זיכרון וירטואלי ואפיק נתונים של 32 סיביות. יצורם המשיך עד שנת 2000 והיוו את הדור האחרון של מחשבי המיני.
מורשת המיני-מחשב והשפעתו התעשייתית
המיני מחשב שימש גשר חשוב בין המחשבים הראשונים שהיו נדירים ונחלת מתי מעט לבין המחשבים הזולים והנפוצים כפי שהם כיום.
מערכת ההפעלה Unix שמהווה אבן פינה בעולם התוכנה, ונמצאת בשימוש נרחב גם כיום, פותחה עבור המיני מחשב מסוג PDP. מערכת ההפעלה Unix חייבת את היעילות והרזון שלה לצורך להתאימה למחשב מיני שהיה אז בעל יכולות מועטות יחסית למחשבים המרכזיים של אותה תקופה. באותה נשימה כדאי להזכיר גם את שפת התיכנות C שפותחה באופן צמוד ל-Unix ומצטיינת אף היא ביעילות ובפשטות. רוב תשתיות התוכנה שפותחו אחר כך למיקרו מחשב ולמחשב האישי, כולל Microsoft Windows עצמה, נכתבו בשפת התיכנות C וכך איפשרו למצות את המיטב מהחומרה שהייתה בראשיתה בעלת יכולות מוגבלות.
קית' פלויד
קית' פלויד (באנגלית: Keith Floyd; 28 בדצמבר 1943 – 14 בספטמבר 2009) היה שף ידוען, אישיות טלוויזיונית ומסעדן בריטי, שהנחה תוכניות בישול ברשת BBC ופרסם ספרים רבים שמשלבים בין בישול למסעות. בטלוויזיה, סגנון ההגשה המיוחד שלו חיבב אותו על מיליוני צופים ברחבי תבל.
קריירה
ב-1971, רכש פלויד שלוש מסעדות בבריסטול "פלויד ביסטרו" ברחוב הנסיכה ויקטוריה בקליפטון, "פלויד רסטורנט" בדרך אמה וייל ו"פלויד צ'ופ האוס" בדרך צ'נדוס, רדלנד, בריסטול. כל שלוש המסעדות נקלעו למצוקה כספית. פלויד מכר אותן ואת הזכויות על שמו "פלויד רסטורנט" ועבר לדרום צרפת, שם שוב פתח מסעדה באיל-סיר-ל-סורג בווקלוז. אחרי שהוא שוב נקלע לקשיים פיננסיים, שב פלויד לאנגליה. בעזרת הלוואה מחבריו, הוא פתח מסעדה אחרת בדרך צ'נדוס, מכיוון שלא יכול היה להשתמש בשמו, שאת הזכויות עליו מכר, הוא קרא למקום פשוט בשם "רסטורנט" (מסעדה). המסעדה בדרך צ'נדוס הייתה מקום שהרבו לפקוד אותו שחקנים ואנשים אחרים בעלי השפעה מהטלוויזיה. ספר הבישול הראשון של פלויד, Floyd's Food, שפורסם לפני שהיה ידוען טלוויזיוני, זכה להקדמה מפי לאונרד רוסיטר, כוכב הסיטקומים Rising Damp ו-The Fall and Rise of Reginald Perrin בטלוויזיה הבריטית.
תפקידו הראשון של פלויד בעסקי השעשועים היה כשף רדיו ברדיו וסט, תחנת רדיו עצמאית בבריסטול. באותה שעה מפיק הטלוויזיה דייוויד פריצ'רד הציע לו פינה בתוכנית של ה-BBC אותה הגיש אנדי באטן פוסטר. הדבר הוביל ב-1984, לכך שהוצע לו לעשות את סדרת הטלוויזיה הראשונה שלו עברו ה-BBC "פלויד על דגים" (Floyd on Fish) שהתחילה את נסיקתו המהירה לפופולריות לאומית. פלויד מעולם לא החשיב את עצמו כשף, בגלל שלא הייתה לו השכלה בכך.
סגנונו המיוחד, לפעמים המפוזר של הגשה, חיבב אותו על מיליוני צופים בעולם כולו.
הוא היה ידוע בכך שהוא מבשל עם כוס יין ביד אחת, לפעמים באתרים בלתי שגרתיים כמו סירת דיג בים הגועש. הוא נחשב כחלוץ בכך שהוציא את תוכניות הבישול אל מחוץ לאולפן. השף המשיך והגיש את תוכניותיו באתרים שונים ברחבי תבל, בכללם צרפת, ספרד, איטליה, הודו, אוסטרליה וארצות הברית, בישל במקומות בסגנונו הכאוטי יוצא הדופן.
הוא קנה וניהל את "מלטסטרס ארמס" בטאקנהיי, דבונשייר בשלהי שנות השמונים. כשהוא לא ניהל את המטבח, אחד השפים שהופקדו עליו היה ז'אן כריסטוף נובלי. הוא נראה יותר באזור הבר מאשר במטבח. כישלון מסעדת "מלטסטרס" הביאו לכדי פשיטת רגל.
חרף הצלחתו הטלוויזיונית, המשיך פלויד לסבול ממצוקה כספית ובעיות אישיות. הוא הכריז על פשיטת רגל ב-1996. העיתון דיילי מירו טען שהדבר קרה אחרי שהוא ערב להזמנת משקאות בסך של 36,000 פאונד. הוא התגורר בקינסייל במחוז קורק, אירלנד תקופה מסוימת בשנות התשעים.
באפריל 2008 הוא נסע לסינגפור ולתאילנד על-מנת לבדוק מיזמים עסקיים בדרום-מזרח אסיה. עד למותו הוא לקח חלק פעיל במסעדת "פלויד'ס בראסרי" הממוקמת בחוף הנופש בורסארי באי התאילנדי פוקט. הייתה זו מסעדת השף הידוען הראשונה מאז ומעולם באסיה ובאי פוקט והיא משכה מספר רב של מעריציו של פלויד שזכרו את סדרות הטלוויזיה וספרי הבישול הרבים שלו.
פלויד הרבה לנסוע על-מנת לבשל מנות מקומיות ולבדר אנשים מסביב לעולם. בתוכניות הבישול שלו רואים אותו פעמים רבות שותה יין תוך כדי הכנת האוכל.
התוכנית "קית' פוגש את קית'" (Keith Meets Keith), שבה השחקן הקומיקאי קית' אלן ראיין את קית' פלויד, שודרה בערוץ 4 ב-14 בספטמבר 2009, וצפו בה קרוב למיליון אנשים. בתוכנית פלויד הודה שמחוץ לאולפן הוא נהג לשתות מתוך בדידות. מאוחר יותר התברר שפלויד התמוטט ונפטר מעט לפני שידור התוכנית.
הוקרה
הייתה מסעדת ביסטרו שנקראה על-שמו של פלויד באי קוסמוי, תאילנד (Floyd's Beach Bistro Restaurant). היא שכנה במלון טונג סאי ביי. פלויד ביקר בה כשצילם את הסדרה Far Flung Floyd בתאילנד ופיתח ידידות קרובה עם המשפחה שבבעלותה המסעדה.
חייו האישיים
2. ג'ולי הטצ'ר (התחתנו ב-1983) – בת פופי (נולדה מעט אחרי חג המולד של 1983)
3. שונה מאלט (התחתנו ב-1991 בטורביי דבונשייר; התגרשו ב-1994)
4. תרזה מארי סמית (נישאו ב-1995 בעיר וולינגפורד, אוקספורדשייר, התגרשו ב-2008.
פלויד שהה שנים רבות בצרפת. בשנותיו האחרונות התגורר באביניון במחוז ווקלוז בדרום מזרח צרפת.
פלויד העריץ את להקת הרוק "החונקים": הקטע המוזיקלי "Waltzinblack", גרסה מעובדת של הסינגל "Peaches" והגרסה הכלית של "Viva Vlad" היוו בסיס למוזיקת נושא של רוב תוכניות הטלוויזיה שלו. יו קורנוול, הגיטריסט והזמר לשעבר של "החונקים", נהג לנגן בגיטרה במסעדתו של פלויד בזמן היותו סטודנט בבריסטול והשניים נשארו חברים. בספרו Floyd's Cockney Cuisine, פלויד גם טען שהוא היה מעריץ נלהב של להקת האינדי/ פאנק Carter The Unstoppable Sex Machine.
מחלתו ומותו
ב-2002 נמסר שפלויד, שהיה מעשן כבד ושתיין כבד, סבל משבץ קל, למרות שהוא הכחיש זאת באוטוביוגרפיה שלו. בנובמבר 2004 נשלל רישיונו למשך 32 חודשים והוטל עליו קנס של 1,500 פאונד אחרי שהוא התנגש עם מכוניתו בכלי רכב, בזמן כשכמות האלכוהול בדמו הייתה פי שלושה וחצי מהמותר.
ב-2006 הוא אובחן כסובל מתת תזונה.
באוגוסט 2007 הוא אושפז בתאילנד אחרי שהתמוטט במסעדה.
הוא התמוטט בפאב בצ'סטרטון, סטפורדשייר ב-29 בינואר 2008 והובהל לבית החולים. הוא שוחרר ב-22 בפברואר ונסע לביתו בצרפת על-מנת להחלים.
ב-29 ביולי 2009, דווח שפלויד אובחן כסובל מסרטן המעי הגס. הוא עבר חמישה ניתוחים קשים, שהסירו תשעים אחוזים מהסרטן; לאחר מכן עבר סדרת טיפולים כימופרפיים בבית החולים בעיר נים. למרות שהיה חולה ושתיין כבד, הכבד שלו עבד בקיבולת של מאה אחוז. פלויד הלך לעולמו מהתקף לב, בגיל 65, ב-14 בספטמבר 2009,
בברידפורט דורסט,
בביתה של שותפתו סליה מרטין (שמה הקודם קונסטנדורוס,
נולדה ב-1944, היא אלמנתו של התסריטאי דייב מרטין).
ביום המחרת הגיבו על כך שפים בפני התקשורת. אנתוני ווראל תומפסון אמר עליו: "אני חושב שכולנו, השפים של הטלוויזיה המודרנית, חייבים לו את מחייתנו, הוא היה אבינו מולידנו".
מרקו פייר וייט אמר בריאיון ל-BBC שפלויד "עורר השראה באומה". פייר וייט גם אמר, "הדבר שמאוד עצוב הוא שחלק קטן מבריטניה מת היום ולעולם לא יהיה ניתן למצוא לו תחליף. הוא היה אדם יפהפה, היכולת שלו לגרום לאנשים לבשל רק באמצעות מילותיו והדרך בה הוא עשה דברים היא מיוחדת. אם אתה צופה בשפי הטלוויזיה כיום, אין להם את הקסם שלו. היום מאוד מאוד מאוד עצוב לתעשייה שלי ושנית לאומה."
זה למרות שבתוכנית "קית' פוגש את קית'", פלויד ביקר קשות את השפים של הטלוויזיה המודרנית בגלל שהם מקדמים את עצמם יותר מאשר את האוכל.
משפחת פריסנג
משפחת פריסנג: אנה ולודוויג פריסנג (בגרמנית: Anna Stecher- Friessnegg; 1899 – 1 בינואר 1965; ו-; 1897 – 1 בינואר 1966); בתם אנה מנצר (פריסנג) (בגרמנית: Manzer Anna) ואדי שטחר (בגרמנית: Stecher Edi) הם חסידי אומות העולם מאוסטריה שהצילו אישה יהודייה בזמן מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
אנה שטחר-פריסנג נולדה בווינה, אוסטריה בשנת 1899 והתגוררה שם ביחד עם אחיה, אדי שטחר. אנה נישאה ללודוויג פריסנג שהיה מפקח במקצועו ולבני הזוג הקתולים נולדה בת בשם אנה.
אנה ולודוויג פריסנג עם בתם אנה ואחיה של אנה, אדי שטחר, התגוררו בווינה כאשר אנה דויטש יצרה איתם קשר.
אנה מלווינה רוזנברג, יהודייה ילידת שנת 1919, התגוררה בבודפשט, הונגריה, עם בעלה הרמן רוזנברג. עם התגברות הנאציזם באירופה, הוא החליט לשנות את שם משפחתם לדויטש. עם כניסת הנאצים להונגריה ב-1944, אנה הופרדה מבעלה ונשלחה בטרנספורט יהודים לווינה. מאחר שמרבית הגברים האוסטרים גויסו לצבא, נוצר בעיר מחסור חמור בעובדי תעשייה ושירותים עירוניים. לצורך זה הובאו משלוחי יהודים, שהועסקו בעבודות כפייה. אנה דויטש צורפה ליחידה שנדרשה לפנות את ההריסות שנותרו ברחובות העיר לאחר הפצצות אוויריות. בגרמניה הנאצית, עובדי הכפייה היהודים נאלצו לעבוד מאוד קשה, קיבלו מנות מזון קטנות מאוד ולכן סבלו מרעב תמידי.
עם הזמן אנה דויטש יצרה קשר עם משפחת פריסנג. אנה פריסנג התחילה להביא מזון לאנה דויטש על בסיס קבוע, כשהשומרים לא הביטו. יום אחד, פריסנג העבירה לדויטש פתק עם כתובתה ואמרה לה לפנות אליה אם היא תהיה בסכנה. בפברואר 1945 היהודים ההונגרים בווינה הועברו ברגל בצעדות המוות, למחנה הריכוז מאוטהאוזן. לפני תחילת הצעדה, דויטש הצליחה לברוח ממקום העבודה שלה ולהגיע לבית משפחת פריסנג. הם קיבלו אותה בזרועות פתוחות ודאגו להחביאה במרתף הפחם בביתם ולספק לה את כל מחסורה, למרות העוני ומיעוט המזון שהיה ברשותם. כל בני משפחת פריסנג ואדי שטחר, נטלו על עצמם את משימת ההסתרה המסוכנת של אנה דויטש, אף על פי שהדבר היה כרוך בסיכון חיים. בזמן ההפצצות האוויריות על וינה, צרפו בני משפחת פריסנג את דויטש כשברחו למקלט הציבורי אף על פי שלא היו לה מסמכים מתאימים.
לאחר המלחמה
אנה דויטש שרדה את המלחמה בווינה, ועם סיומה חזרה לבודפשט. בעלה, הרמן דויטש, גויס לגדוד עבודה צבאי הונגרי וניצל. בני הזוג דויטש עלו לישראל.
אנה פריסנג נפטרה ב-1 בינואר 1965 ולודוויג נפטר בדיוק שנה לאחר מכן.
הכרה והנצחה
ב-29 באוגוסט 1984, יד ושם הכיר בלודוויג ואנה פריסנג, בתם אנה ואדי שטחר כחסידי אומות העולם. אדי ואנה הוזמנו לטקס קבלת התעודה. הטקס נערך באוסטריה ובסופו, ד"ר ליאון זלמן, מנהל מרכז המבקרים בווינה, הודיע כי יעמיד לרשות מקבלי האות שני כרטיסי טיסה כדי שיוכלו לנטוע את העץ בשדרת חסידי אומות העולם.
חברים בלי מזל
חברים בלי מזל (בצרפתית: La Chèvre) הוא סרט קומדיה צרפתי משנת 1981 בכיכובם של פייר רישאר וז'ראר דפארדיה משנת 1981. תחילה הסרט יצא לאקרנים רק בצרפת אך עם הזמן הוא צבר הצלחה והחל שיווקו מסביב לעולם. לארצות הברית הוא הגיע רק בשנת 1985.
בשנת 1991 יצאה הגרסה ההוליוודית לסרט בכיכובים של מרטין שורט ודני גלובר.
עלילה
הסרט מתחיל בחופשה של בחורה צעירה ויפה בשם מארי (קורין שארבי) במקסיקו. בזמן שהיא מדברת עם אביה בטלפון היא נחטפת. האב, איש עסקים עשיר מצרפת שוכר את שירותיו של קאמפאנה, חוקר פרטי (ז'ראר דפארדיה). לאחר מספר שבועות של חיפושים החוקר חוזר ללא תוצאות והאב אובד עצות. פסיכולוג שעובד בחברת האב מציע רעיון. לפי התאוריה שלו ישנם אנשים ללא מזל בחיים, שקורות להם כל הזמן תאונות, ומארי היא אחת כזאת. הוא מסביר שבחברה עובד אדם, פרנסואה פאראן (פייר רישאר), גם הוא ללא מזל שקורות לו תאונות, ויכול להיות שאם יצטרף אל החוקר למקסיקו, הם יצליחו דרך התאונות שלו למצוא את מארי, כיוון שמה שקרה לה יכול לקרות גם לו. וכך יוצאים החוקר הפרטי והאיש שאינו יודע מה הסיבה שצירפו אותו למסע לאקפולקו. כבר במטוס מתחילות התאונות הקטנות והמצחיקות לקרות וכשמגיעים למקסיקו זה רק מחמיר. השניים יוצאים להרפתקאה כאשר הם מסתבכים עם פושעים מקומיים, שוטרים מושחתים ואף רבים ביניהם. בסופו של הסרט הם מוצאים את מארי בבית חולים בג'ונגל אליו הגיע פרנסואה לאחר שנפצע. בסצנת הסיום נראה שפרנסואה ומארי מתאהבים, והשניים עומדים על מזח שנופל לתוך הנהר וצף כרפסודה תוך שהם אוחזים ידיים.
נשר אדום-ראש
הנשר אדום-הראש (שם מדעי: Sarcogyps calvus), הקרוי גם נשר אסייתי מלכותי, נשר הודי שחור או נשר פונדיצ'רי הוא נשר מתת-משפחת נשרי העולם הישן המצוי בדרום אסיה.
מאפיינים
זהו דורס גדול, אך בין שאר נשרי העולם הישן גודלו בינוני: אורכו מגיע עד 85 ס"מ, מוטת כנפיו כ-2–2.6 מטר, ומשקלו נע בין 3.7 ל-5.4 ק"ג. פניו בולטות וייחודיות במראן, עקב צבען האדום ורצועות העור התלויות מהן.