cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרה סימיוני
ביוגרפיה
סימיוני נולדה בריבולי ורונס בוונטו (מחוז בצפון-מזרח איטליה).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד 1971 סיימה סימיוני במקום תשיעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.78 מטר, המנצחת הייתה אילונה גוסנבאואר מאוסטריה (1.87 מטר).
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה סימיוני במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר, המנצחת הייתה אולריקה מייפארת בת ה-16 ממערב גרמניה שהשוותה את השיא העולמי, 1.92 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה 1974 זכתה סימיוני במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר, אחרי רוזמרי אקרמן ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 1.95 מטר ומילדה קרבנובה מצ'כוסלובקיה (1.91 מטר).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה סימיוני במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.91 מטר, אחרי אקרמן שקבעה שיא אולימפי חדש של 1.93 מטר, ולפני שיאנית העולם הקודמת יורדנקה בלגובה מבולגריה (1.91 מטר).
שיא עולם
בתחרות אתלטיקה שנערכה בברסיה, באוגוסט 1978 קבעה סימיוני בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.01 מטר, שיפור של ס"מ אחד לשיא העולם של אקרמן. שיא זה היה שיא איטליה עד לשנת 2007. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה 1978 זכתה סימיוני במדליית זהב בקפיצה לגובה לאחר שהשוותה את שיאה העולמי, 2.01 מטר, לפני אקרמן (1.99 מטר) ובריג'יט הולצפל ממערב גרמניה (1.95 מטר). למעשה אקרמן עברה גובה של 2.01 מטר, אך בשל קפיצות הניצחון שלה על המזרן, הרף נפל והתוצאה לא אושרה.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה סימיוני במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 1.97 מטר, לפני אורסולה קילן מפולין (1.94 מטר) ויוטה קירסט ממזרח גרמניה (1.94 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון 1982 זכתה סימיוני במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, אחרי מייפארת ששיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2.02 מטר וטמרה ביקובה מברית המועצות (1.97 מטר).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה סימיוני לשאת את דגל מדינתה בטקס הפתיחה. בתחרות עצמה היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.00 מטר, אחרי מייפארת שקבעה שיא אולימפי חדש של 2.02 מטר ולפני ג'וני הנטלי מארצות הברית (1.97 מטר).
סימיוני נשואה לארמיניו אזארו.
HLC
Holyland Bikepacking Challenge, בקיצור HLC, היא תחרות אופני שטח לא ממוסדת, בסגנון בייקפאקינג, הקשה והארוכה ביותר בישראל. היא נערכת פעם בשנה, מאז שנת 2014. חמש התחרויות הראשונות נערכו בעונת האביב. התחרות השישית (2019) נקבעה לחודש אוקטובר. התחרות נתפסת בעולם כאחת המגוונות והמעניינות בתחום ה-bikepacking, ומהווה אתגר מיוחד בנוף התחרויות בארץ ובעולם.
המסלול
המסלול מורכב מעשרות קטעים המקושרים בקטעי ביניים. קיימים שני מסלולים, המתחילים בכפר מג'דל שמס. המסלול הקצר (כ-700 קילומטרים) מסתיים בירושלים, ומוקצבים לו עד שבעה ימים. המסלול הארוך (כ-1400 קילומטרים) מסתיים באילת, ומוקצבים לו עד אחד עשר ימים. זמן השיא למסלול הארוך נקבע בשנת 2015 על ידי חנוך רדליך, ועומד על 6 ימים, 11 שעות ו-29 דקות. חלקים ארוכים במסלול חופפים לשביל ישראל ולשביל ישראל לאופניים.
כנהוג ב-bikepacking, כל מתחרה נושא על אופניו את כל הציוד הנדרש לו (מזון, ציוד לינה, כלים לטיפול באופניים). אסור להיעזר בגורמים חיצוניים שאינם זמינים לשאר המתחרים. ניתן לרכוש ציוד במהלך המסלול, וחובה לישון לפחות מחצית מן הלילות תחת כיפת השמיים.
המתחרים נושאים מכשירי איכון לווייניים. הם מנווטים באמצעות מכשירי GPS, ומיקומם מופיע על מפה הזמינה ברשת.
בילי
בילי הוא שם חיבה לשם ויליאם. {{פירושונים|
ראו גם
}}
בית הספר תחכמוני (תל אביב-יפו)
בית הספר תחכמוני היה בית הספר הדתי הראשון בתל אביב. הוא הוקם תחילה ביפו, בתמיכת תנועת המזרחי ובעידודו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, רבה של העיר, ולאחר מכן עבר לתל אביב. במשך שנים רבות הוא היה בית הספר הדתי-ציוני היחידי בעיר. בית הספר נסגר בשנות ה-70.
קורות בית הספר
שנים ספורות לאחר מכן נזקק הציבור הדתי בתל אביב לתלמוד תורה דתי, והוחלט להעתיק אליה את בית הספר היפואי, תוך כדי הוספת שנות לימוד והרחבת תוכניות הלימודים. תחילה מוקם בית הספר בבית אהרן שלוש, אך המקום היה צר מהכיל והוחלט להקים מבנה מיוחד, בן שלוש קומות, עבור בית הספר. יהודה פייסט מפרנקפורט נדב מגרש לבית הספר ברחוב ליליינבלום בתל אביב, ובית הספר פעל בתוכו במבנה קטן. בשנת 1925 הכריזה תנועת המזרחי על מגבית לאיסוף כספים עבור מבנה גדול לבית הספר ובינואר ה'תרפ"ה (1925) התקיים טקס הנחת אבן פינה. אולם הבנייה הסתבכה ורק חלק מהתוכנית מומשה. בנוסף, מבנה בית הספר מושכן על מנת לשלם חובות לפועלים ולספקים ובסופו של דבר נמכר לבנק המזרחי. בהמשך רכשה עיריית תל אביב את המגרש ואת מבנה בית הספר תוך הבטחה שהמבנה ישמש אך ורק לחינוך דתי.
בית הספר כלל ארבע עשרה שנות לימוד, בחטיבה יסודית ותיכונית. נלמדו בו מקצועות היהדות, לצד לימודים כלליים. את בית הספר ניהל מרדכי רזיאל, אביו של דוד רזיאל.
בשנת 1935 הוגדר בניין בית הספר כהקדש למען "חינוך ברוח הדת והמסורת".
בתקופת המחתרות שימש בית הספר כמחסן נשק ומרכז אימונים של ההגנה. הסליק נמצא על ידי הבריטים בחיפושים שבוצעו לאחר השבת השחורה. עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על גדר בית הספר ברחוב לילינבלום 7 לציון המאורע. בפברואר 1948, במהלך מלחמת העצמאות, התמלא בית הספר בפליטים משכונות ספר של תל אביב, דבר ששיבש את הלימודים בבית הספר.
תחכמוני נסגר בשנות ה-70 של המאה ה-20, עקב התמעטות האוכלוסייה הדתית בתל אביב.
נבוכדנצר השני
נְבוּכַדְנֶצַּר הַשֵּׁנִי (באכדית: Nabû-kudurri-uṣur) היה מלך בבל בתקופת האימפריה הנאו־בבלית. הוא עלה למלוכה בשנת 605 לפנה"ס. היה בנו של המלך נבופלאסר, ומחריבו של בית המקדש הראשון.
לנבוכדנצר מיוחסת בניית הגנים התלויים בבבל, שעל פי האגדה נבנו עבור אשתו, שהתגעגעה לנוף ההרים בו גדלה.
מקור שמו
משמעות שמו האכדי נבו־כודורי־אוצור 𒀭𒈾𒁉𒌝 𒆪𒁺𒌫𒊑 𒌑𒍑𒌋𒌫 היא "נבו, נצור את בכורי": "נבו" הוא אל החכמה הבבלי, "כודורי" שמשמעו 'בן בכור', "אוצור" מהשורש השמי נ־צ־ר (בנפילת נ') שמשמעותו כבעברית נְצוֹר, שְׁמוֹר.
קיימת מילה שנייה באכדית "כודורי" שמשמעה 'גדר, אבן גבול' (קשורה לעברית גדר), ועקב כך בעבר פורש שמו כ"נבו שומר הגבול". על פי פירוש אחר, פירוש שמו הוא "נבו, נסיך אשור". הן המרכיב התאופורי "נבו" הן הסיומת "־אצר" מקובלות בשמות בבליים (לדוגמה נבופלאסר, נבונצר ואחרים).
השם מופיע בתנ"ך במספר צורות איות שונות: נְבוּכַדְנֶצַּר (בספרים דניאל, אסתר, עזרא ונחמיה), נְבוּכַדְנֶאצַּר (בספרים מלכים, ירמיהו, דברי הימים ודניאל) ונְבוּכַדְרֶאצַּר (בספרים ירמיהו ויחזקאל).
מלחמותיו
נבוכדנצר השני עוד בהיותו יורש עצר כבש את סוריה. בקרב כרכמיש הביס את הצבא המשותף של מצרים ואשור בהנהגתם של פרעה נכו השני ואשור־אובליט השני מלך אשור, וזאת במסגרת מדיניותו לחיזוק שליטתו בלבנט. קרב זה הביא להתמוטטותה הסופית של האימפריה האשורית, ומצרים הפסיקה להיות גורם משמעותי באזור. בעקבות הקרב עלתה האימפריה הבבלית. נבוכדנצר הביס את ממלכת יהודה, והחריב את ערי הפלשתים ב־604 לפנה"ס. בשנת 601 לפנה"ס יצא למסע צבאי למצרים בתקופת מלכותו של פרעה נכו השני. במסע זה שני הצבאות סבלו מאבדות רבות, והקרב ביניהם הסתיים ללא הכרעה. בשנת 597 לפנה"ס הגלה את יהויכין מלך יהודה לבבל והמליך תחתיו את צדקיהו דודו. בשנת 586 לפנה"ס, בעקבות מרד אזורי בו השתתף צדקיהו, ערך נבוכדנצר מצור נוסף על ירושלים, ובסופו נהרסה העיר, חרב בית המקדש, והחלה גלות בבל.
במסגרת מדיניותו של נבוכדנצר לחיזוק שליטתו בלבנט, הוא ניסה לכבוש את צור; הוא צר עליה 13 שנה החל מהשנה השביעית למלכהּ אתבעל השלישי,  עד שנת 572 לפנה"ס בערך,  ולא הצליח לכבשה. הנביא יחזקאל תיאר במפורט בקינתו על צור את הסתערות נבוכדנצר על צור ואת סבל העיר. במקום אחר יחזקאל מזכיר שנבוכדנצר לא הצליח להפיל את צור במצור. המקורות הבבליים לא מזכירים במפורש את כיבוש צור, צידון או אחד מהאיים והארצות הכפופים להן, אולם ניכר שהצבא הבבלי הגיע לקרבת החוף הכנעני. בתעודות שהתגלו בארמון המלכים בבבל מוזכרים אסירים מדיניים מערים פיניקיות, ביניהן צור, וכן מתועדות הקצאות ציוד (כמו אוהלים, נעליים, שריונות ומזון) ואנשי צבא לקבוצות של 4, 10 ו־30 חיילים שהלכו עם המלך לצור, הן מארך והן מסיפר (הרחוקות כ־250 ק"מ זאת מזאת), דבר המעיד על מבצע צבאי גדול תחת פיקוד המלך. ייתכן, אפוא, שהבבלים פרשו את חסותם או השפעתם על ערי הסחר הכנעניות ועל איי הים הכפופים להן. יש הסוברים שהייתה לנבוכדנצר הצלחה מוגבלת בכיבוש; לפיהם, בשל התנאים הגאוגרפיים והצי האיוני הקטן של הבבלים רק החלק היבשתי של העיר נכבש, ובהסדר שסיים את המצור סוכם שאתבעל השלישי ירד מהשלטון, אך מוסד המלוכה יישמר, ועל צור הומלך המלך בעל, שהיה כנראה בנו של אתבעל.
למרות שכיבושי נבוכדנצר השני הגדילו את כוחה של בבל ואת השפעתה, הממלכה קרסה פחות מעשרים וחמש שנים לאחר פטירתו.
נבוכדנצר באמנות
נבוכדנצר מופיע כדמות הראשית באופרה של ורדי, "נבוקו". באופרה זו, לאחר שנבוכדנצר כובש את ירושלים ומגלה את היהודים, הוא מתחרט, מבקש את סליחת האלוהים, ומאפשר ליהודים את שיבת ציון. בכך חורג הסיפור מהמציאות ההיסטורית, ומייחס לנבוכדנצר מעשים שנעשו למעשה על ידי כורש, זמן רב לאחר מותו של נבוכדנצר.
במסורת היהודית
על פי המסופר באלפא ביתא דבן סירא, נבוכדנצר השני נולד מצאצאי שלמה המלך ומלכת שבא.
תקופת חייו
על פי המחקר ההיסטורי מלך נבוכדנצר השני בין השנים 605–562 לפנה"ס. אולם, פרשני המקרא היהודים מאחרים את פעולותיו בחורבן בית ראשון לשנת ג'של"ט במניין השנים בלוח העברי = 422 לפנה"ס (שלשיטת האברבנאל והמלבי"ם היא שנת 3358 לבריאת העולם).
החרבת צור
יחזקאל קונן על צור וניבא שהעיר תיחרב על ידי נבוכדנצר:. למעשה, המצור של נבוכדנצר על העיר נכשל, ואף שהעיר נחלשה כלכלית היא לא חרבה (ולכך גם רמז יחזקאל במקום אחר) והמשיכה להתקיים ברציפות עד ימינו. לפי פרשנות האברבנאל, לא נחרבה העיר כליל למעשה על ידי נבוכדנצר השני אלא על ידי אלכסנדר מוקדון, ואילו המלבי"ם מפרש שאכן נחרבה צור כליל על ידי נבוכדנצר ואחרי שהוחרבה נבנתה שוב שלא במקומה הראשון אלא במקום סמוך לה.
GoPuff
גופאף (באנגלית: GoPuff) היא חברה אמריקאית, המפעילה שירות משלוחים מקוון להזמנת חבילות ואספקתן.
שירותי החברה פועלים בכ-650 ערים בארצות הברית ושוויה נאמד בכ-8.9 מיליארד דולר.
היסטוריה
החברה הוקמה בעיר פילדלפיה, בשנת 2013 על ידי יקיר גולה ורפאל אלישייב, שני סטודנטים שסיפקו שירות של משלוחי נרגילה על פי דרישה.
לאחר תקופה קצרה, התרחבו שירותי החברה והיא החלה לספק מזון וסחורות מחנויות נוחות לערים שונות כגון: סיאטל, בוסטון, פיניקס, ואטלנטה.
בשנת 2016, גייסה כ-8.25 מיליון דולר בסבב גיוס בהובלת קרן השקעות פרטית.
בשנת 2019, גייסה כ-750 מיליון דולר, עם התחייבות ל-250 מיליון נוספים, בסבב גיוס בהובלת סופטבנק (SoftBank).
בשנת 2020, גייסה כ-380 מיליון דולר בסבב גיוס בהובלת קרן Accel וקפיטל פרטנרס (Capital Partners), השקעה זו העלתה את שווי החברה לסכום של כ-3.9 מיליארד דולר.
בחודש נובמבר 2019, רכשה החברה את רשת המשקאות בוומו (BevMo) תמורת כ-350 מיליון דולר.
בחודש מרץ 2021, גייסה כ-1.15 מיליארד דולר בסבב גיוס בהובלת קרן Fidelity Management לוקסור קפיטל (Luxor Capital) וקפיטל פרטנרס (Capital Partners).
המוזיאון להיסטוריה יהודית
בשנת 1989 זכה המוזיאון בפרס מועצת אירופה בשל אוספיו הייחודיים ואופן הצגתם, וכן בשל ייחוד המבנה בו הוא נמצא.
היסטוריה ואוספים
המוזיאון נפתח ב-24 בפברואר 1932 והיה ממוקם בוואח (בית השקילה) שבכיכר ניומארקט. בעקבות כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, נסגר המוזיאון ומרבית אוספיו אבדו.
המוזיאון נפתח מחדש בשנת 1955. בשנת 1971 למוזיאון הועבר אוסף של ציורי שרלוטה סלומון, ציירת גרמניה שנספתה בשואה. בשנת 1987 עבר המוזיאון למבנה חדש בכיכר יונאס דניאל מיירפליין (Jonas Daniël Meijerplein), במבנה אשר שימש קודם למלחמת העולם השנייה כבית הכנסת הגדול של אמסטרדם. מבנה הנמצא בסמוך לבית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם.
אוספי המוזיאון כוללים כ-11,000 מוצגים בהם כלי קודש ויצירות אמנות. רק כ-5% מאוספי המוזיאון מוצגים בכל עת. במוזיאון שתי תצוגות קבועות, וכן תצוגות מתחלפות רבות. בקומה הראשונה של המבנה מוצגים חפצי קודש ומוסברים מנהגים ומסורות יהודיות. באולם בית הכנסת הגדול מוצגת ההיסטוריה של יהודי הולנד בין השנים 1600–1890. באולם בית הכנסת החדש (אשר נבנה אף הוא לפני מלחמת העולם השנייה), הצמוד לבית הכנסת הגדול, מוצגת תערוכה המתארת את ההיסטוריה של יהדות הולנד במהלך המאה ה-20. בין האוספים שברשות המוזיאון, אוסף ציוריו של האמן היהודי-הולנדי אדוארד פרנקפורט שהרבה לצייר את הווי חיי הדת היהודיים.
ג'יה
ג'יה (באנגלית: Gia) הוא סרט משנת 1998 המבוסס על חייה של הדוגמנית ג'יה קרנג'י. אשר בוים על ידי מייקל כריסטופר. בכיכובם של אנג'לינה ג'ולי, מרסדס רוהל, פיי דאנאוויי ואליזבת מיטשל.
עלילה
ג'יה קרנג'י היא ילידת פילדלפיה שעוברת לניו יורק כדי להפוך לדוגמנית. היא תופסת את תשומת הלב של הסוכנת ווילאמינה קופר. היופי של ג'יה והגישה שלה עזרו לה במהירות לעלות בתעשיית הדוגמנות, אך הבדידות והעקשנות שלה הניעו אותה לשימוש בסמים כמו קוקאין. היא ניהלה רומן עם לינדה, מאפרת אמנים. בעת שלינדה מתחילה לדאוג לבעיית הסמים של ג'יה ומציבה לה אולטימטום, ג'יה בוחרת בסמים. לאחר כישלון הניסיון של ג'יה לתקן את מערכת היחסים שלה עם לינדה ואמה, היא מתחילה להשתמש בהרואין. לאחר ניסיונות גמילה רבים היא מצליחה להיגמל מהסם, היא נדבקה באיידס בשל זיהום שקיבלה ממחט מזרק משומשת. בשנת 1986 נפטרה ג'יה ממחלת האיידס בגיל 26.
שם גנרי
שם גֵּנֵרִי הוא שם הסוג או הזן הכללי של מוצר, שאינו סימן מסחר המזוהה בלעדית עם יצרן האוחז בזכויות עליו. שם גנרי הוא נחלת הציבור וכלל היצרנים הפועלים בקרבו, ומשמש כתיאור מקובל לסוג מוצר שמותגים שלו עשויים להיות מיוצרים בידי יצרנים שונים שיכנוהו בשמות מותג שונים. לדוגמה, "צ'יפס" הוא שמו הגנרי של חטיף מאכל, שמותג מוכר שלו בישראל מיוצר ומשווק תחת שם המותג "תפוצ'יפס".
שם גנרי מול סימן מסחר
ישנם מקרים שבהם שם מותג שנטבע בידי יצרן ספציפי ומהווה סימן מסחר הופך בפי הציבור לשם גנרי, שבו מכונים גם מותגים מקבילים המיוצרים בידי חברות אחרות. מצב זה מכונה באנגלית "genericized trademark" – סימן מסחר שעבר גנריזציה. דוגמאות בולטות לכך הן "ג'יפ" – מותג רכבי שטח שהיה שייך במקור לחברת ויליס, שהפך בפי רבים לשם גנרי המקביל לרכב שטח ובישראל גם כשם גנרי לרכב מסוג SUV; וספה - מותג רכב דו-גלגלי איטלקי שבפי רבים הפך למילה נרדפת למונח הגנרי קטנוע; הובר שהפך בממלכה המאוחדת ובאירלנד לשם גנרי לשואב אבק; וכן "פלאפון" – סימן מסחר רשום של חברת פלאפון תקשורת, שבזכות ראשוניותה בשוק הישראלי הפך בפי דוברי עברית רבים לשם גנרי לטלפון סלולרי. תהליך כזה מתרחש כאשר המותג שעמו מקושר השם נהנה מראשוניות בשוק, הופך לדומיננטי בו, או זוכה לשיווק מוצלח. אף שהפיכתו של שם מותג לשם גנרי משמשת עדות להצלחה שיווקית של החברה המייצרת אותו, היא אינה בהכרח תהליך רצוי לחברה משום שבכך החברה מאבדת את הבלעדיות של זיהוי המותג עם המוצר שהיא מייצרת, ומתאפשר למתחריה לעשות שימוש במוניטין שרכש מותגה. על כן, שם מותג שהפך בפי הציבור ל"שם גנרי" לא בהכרח יוכר משפטית ככזה, ובמקרים רבים מדובר פשוט בשיבוש לשוני שגור.
דוגמאות נוספות לשמות מותג שהשתרשו בעברית ובשפות נוספות כשמות גנריים לכאורה, הן "טיפקס" - שם של חברה גרמנית לייצור נוזל תיקון למכונות כתיבה, שהפך לשם גנרי למוצר זה; "פטיפון" - שם מותג לגרמופונים, שיוצר בצרפת על ידי החברה של האחים אמיל ושארל פַּטֶה Pathé, ודחק הצדה את השימוש במילה "גרמופון" (שהיא בעצמה שם גנרי גם כן, משום שהיא במקור הייתה סימן מסחר של חברת גרמופון הבריטית); "סלוטייפ" - מותג של סרטי הדבקה שהפך לשם גנרי; "פריג'ידר" - שמה של חברה אמריקאית לייצור מכשירי חשמל ביתיים, שהפך בשפה הרומנית לשמו הרשמי של המקרר ומשם הוא התגלגל לשפה העברית; "תרמוס" - מיכל המיועד לשמור על טמפרטורת הנוזל, יוצר בשנת 1904 על ידי חברת תרמוס הגרמנית; "ג'קוזי" - בריכה קטנה, המחוממת לטמפרטורה חמה, קרוי על שם חברת "ג'קוזי" האמריקאית המייצרת מתקנים כאלו. "אינוורטר", שם מסחרי של חברת פנסוניק שהפך לשם גנרי למזגן בתפוקה משתנה, ולכל מכשיר חשמלי המכיל מנוע בעל מהירות משתנה העובד בתדר משתנה במקום בתדר הרשת. "זירוקס" שהפך בקרב האמריקאים לשם גנרי לצילום מסמכים במכונת צילום. כך גם לגבי המותגים הישראליים המוכרים סוכרזית, במבה, ארטיק, קרמבו וטרופית.
שם גנרי מול מונח שיווקי
במקרים מסוימים, מונח שיווקי שנטבע על ידי יצרן מסוים במטרה לשווק מוצר חדש, נהפך בפי הציבור לשמו הנרדף של המוצר, שבו מכונים כך מוצרים מקבילים המיוצרים על ידי חברות אחרות. למשל: השם "קסנון" הפך לשם נרדף לנורת מתכת הליד בתחום הרכב וכן לפנסי רכב קדמיים העושים שימוש בנורה זו, עקב שימוש יצרני הנורות בשם זה או בשמות המזכירים שם זה, כדי לשיווק נורות אלו בתעשיית הרכב (למשל Xenarc של חברת אוסרם). פנסי מתכת הליד רבים לרכב בעלי שתי אלומות (אור נמוך ואור גבוה) מכונים גם בשם הגנרי "בי-קסנון". באופן דומה, השמות "טלוויזית LED" או בקצרה "LED", הפכו לשמות נרדפים למכשיר טלוויזיה ולצג מחשב העושים שימוש במצג גביש נוזלי (LCD) המואר על ידי דיודות פולטות אור (LED) במקום על ידי תאורה פלואורסצנטית, עקב שימושה של חברת סמסונג במונח "LED TV" כדרך לפרסם את הטלוויזיות שלה, שהיו הראשונות עם תאורת LED שיוצרו בתפוצה נרחבת. דבר שהוביל יצרני טלוויזיות וצגי מחשב אחרים לעשות שימוש בשם זה לתיאור הטלוויזיות וצגי המחשב המקבילים שלהם. בשנים האחרונות החלו להופיע וריאציות נוספות של השם LED לתיאור מצגים אלו (QLED ו-ULED). המונח "נורה חסכונית" (Energy saving lamp), הפך לשם גנרי לנורה פלואורסצנטית קומפקטית בקרב הציבור הרחב (בקרב הסקטור המסחרי בישראל, נפוץ שם גנרי אחר לנורות אלו: "EL" [נגזר מ-Dulux EL, שהוא סימן מסחר של חברת אוסרם לנורות מסוג זה]).
בתעשיית התרופות
בתעשיית התרופות קיימת הקפדה יתרה על ההבחנה בין שם גנרי של תרופה לשמה המסחרי. שם גנרי בתרופה הוא על פי רוב שמו הבינלאומי של החומר הפעיל בה, והיצרן חייב לציין במפורש שם זה בלוויית כמותו (בדרך כלל ביחידות מיליגרם), וכן שמות גנריים של חומרים נוספים שמהווים לעיתים מרכיב בתרופה, בצד השם המסחרי שתחתיו בחר לשווק את התרופה. ישנן תרופות גנריות רבות המשווקות תחת שמות מסחריים שונים בידי חברות פרמצבטיות שונות, כאשר נוסחת הייצור וההרכב הכימי של החומר הפעיל זהים לחלוטין. כך, למשל, משכך הכאבים הפופולרי ששמו הגנרי "פרצטמול" משווק בידי חברות שונות תחת השמות המסחריים "אקמול", "דקסמול", "פנדול", "פאראמול" ועוד. שמות גנריים בינלאומיים של חומרי תרופות נקבעים רשמית בידי ארגון הבריאות העולמי (WHO), ונקראים INN (International Nonproprietary Name).
סמי בר לב
שמואל (סמי) בר לב (מחלב) (נולד ב-1942) הוא איש ציבור שכיהן כראש מועצת קצרין מ-1980 עד 2013.
ביוגרפיה
בר לב נולד בבגדאד ועלה לישראל בילדותו. ב-1968 היה מראשוני המתיישבים הישראלים בגולן והתגורר בעיר קוניטרה, עד למסירתה לסורים לאחר מלחמת יום הכיפורים. בר לב נמנה עם מקימי קצרין והתגורר בה מיום הקמתה. כיהן כראש מועצת קצרין החל מ-1980 ועד 2013, וכן כיו"ר הרשות לפיתוח הגליל. ב-1981 התמודד בבחירות לכנסת העשירית ברשימת מפלגת התחיה.
ביום ירושלים ה'תשס"ח הוענק לבר לב פרס מוסקוביץ' לציונות. בנימוקי ועדת הפרס נאמר כי הפרס הוענק לו "על חלקו המרכזי בהקמת ההתיישבות בגולן ובשגשוגה במשך 40 שנה; על הגשמת חזונו להקמת העיר קצרין; על היותו מופת של מנהיגות קהילתית ומוניציפלית ושל עשייה ציונית וחלוצית".
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות (2018), שובץ במקום העשירי והאחרון הסמלי ברשימת "קצרין תנצח" בראשות ויקי בדריאן.
אנהאלטר באנהוף
ב-1945 נהרס רוב התחנה בהפצצות בעלות הברית. אנהאלטר באנהוף הייתה בקרבת מקום לחומת ברלין. עקב בניית החומה הופסקה הנסיעה בשתיים מן המסילות, ובהמשך נהרסה התחנה ונשארה רק החזית, זכר לעבר.
גירוש יהודי ברלין
בתחילת חודש יוני 1942 החלו הנאצים לגרש את הקשישים מקרב תושביה היהודים של ברלין לגטו טרזיינשטט. "הסעות הזקנים" החלו כאן, בתחנת הרכבת אנהאלטר, ונמשכו כמעט עד לסוף המלחמה. עד לחדש מרץ 1945, למעלה מ-15,000 יהודים גורשו באמצעות תחנות הרכבת לטרזיינשטט, כיום בתחומי צ'כיה. תחנת הרכבת אנהאלטר הייתה תחנה מרכזית והומה מנוסעים. בסך הכל 116 משלוחים יצאו מכאן, כל אחד מהם בן 50 עד 100 בני-אדם. בסך הכל גורשו דרך תחנה זו למעלה מ-9,600 בני אדם.
המשלוחים התנהלו כחלק מתנועת הבוקר הרגילה. למשלוחי האדם לטרזיינשטט הוצמדו בדרך כלל שני קרונות מחלקה שלישית לרכבת הנוסעים הרגילה לדרזדן, או לפראג, שיצאה מרציף 1 בשעה 6:07 בבקר.
המגורשים, ברובם קשישות וקשישים, הובאו אל תחנת הרכבת מנקודת איסוף באמצעות חשמלית או משאית, בשעת בוקר מוקדמת. בבגדיהם ובמטענם לא נבדלו כמעט מכל שאר הנוסעים על הרציף. אך בשונה מהם, המגורשים ענדו את הטלאי הצהוב והיו מוקפים בשומרים. הגירוש התבצע בגלוי ולעין כל. הנאצים תיארו את טרזיינשטט כ"גטו לקשישים", אולם למעשה, הייתה זו רק תחנת מעבר. אלה מבין המגורשים שהצליחו לשרוד את המחלות, הרעב, הקור והתשישות בגטו עצמו נשלחו מזרחה, בדרך-כלל לאושוויץ.
שלוש תחנות רכבת ברלינאיות שימשו לגירושים במרוצת שנות הרודנות הנאצית: באנהוף גרונוואלד, מואביט גוד דפו, ואנהאלטר באנהוף. מאוקטובר 1941 עד מרץ 1945 גורשו למעלה מ-50,000 יהודים מברלין. יעדיהם היו הגטאות ומחנות ההשמדה שבשטחים הכבושים בידי גרמניה במזרח אירופה. רק מעטים שרדו. במקום אחר בעיר, קצת צפונה משם, לצד תחנת ה-U-Bahn של פרידריכשטראסה, יש פסל: רכבות לחיים, רכבות למוות: משפחה יהודית ממתינה, מוכה ומבועתת, למשלוח למחנות – ובכיוון השני, גבם למגורשים, בני נוער גרמניים, מאושרים וחסרי דאגה, בדרכם לבית-הספר, או לחופשה.
תחנת האס-באן אנהאלטר באנהוף
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו להקים בברלין קו תת-קרקעי חדש למערכת הרכבת המהירה של העיר (S-Bahn), שנע בכיווני צפון-דרום. באוקטובר 1939 נפתחה תחנת אס-באן תת-קרקעית חדשה בשם "אנהאלטר באנהוף", ממערב לתחנת הרכבת הוותיקה. שנה לאחר מכן נוספה גישה ישירה מהתחנה התת-קרקעית לרציפים העיליים של התחנה הוותיקה. רכבות האס-באן המשיכו מהתחנה התת-קרקעית דרומה לכיוון ואנזה וצפונה, דרך כיכר פוטסדאם ושדרות אונטר דן לינדן עד החיבור עם הקווים האחרים של הרשת בנורדבאנהוף (לשעבר שטטינר באנהוף). במהלך מלחמת העולם השנייה המשיכה התחנה לפעול לסירוגין, עם הפסקות עקב הפצצות בעלות הברית על האזור. ב-2 במאי 1945, זמן קצר לפני כניעת גרמניה במלחמה, פוצצו הכוחות הגרמנים את יסודות מנהרת צפון-דרום של האס-באן בעוברה תחת תעלת לאנדווהר, דרומית לתחנת אנהאלטר. הפיצוץ גרם להצפה מסיבית של חלקים נרחבים מהמנהרה, לאבדות רבות בנפש, ולהפסקת תנועת הרכבות בקו.
עם איחוד העיר ושיקום תחנות הרפאים שמצפון לה, שופצה גם אנהאלטר באנהוף, וחזרה לפעילות מלאה בשנת 1992.
יחסי פינלנד–צ'כיה
ראשית היחסים
היחסים בין העמים החלו בסוף המאה ה-14, כאשר גם פינים הגיעו מהמדינות הנורדיות ללמוד באוניברסיטת פראג, ולאחר מכן הם עבדו כפקידים וחלקם הפכו גם לפוליטיקאים. בשנת 1578 הוקם קולג'יום נורדיקום, סמינר מיוחד לחינוך מיסיונרים קתולים על ידי קמפוס ישועי באולומוץ, בו למדו גם פינים רבים ולאחר שחזרו לארצם הם פעלו כקתולים סודיים במשרדים השונים. עם זאת, במהלך הרדיפה הקשה של הקתולים בתקופת שלטונו של הדוכס קרל הם בדרך כלל התגלו, נשללו מתפקידם ונאלצו לעזוב את הארץ.
פרק מיוחד של הנוכחות הפינית בבוהמיה הוא תקופת מלחמת שלושים השנים, כאשר הצבא השוודי כלל כ-24 אלף חיילים פינים, מה שמכונה "הקפאליטה" שנחשבו כבעל יכולות שטניות. היו אלה פינים שבשנת 1648 לקחו איתם את ספריית שטרחוב מפראג, כמו גם חפצי ערך ממנזר סטרחוב. ספריית סטרחוב הועברה לטורקו שם ראה אותה יוסף דוברובסקי בשנת 1792 כשנסע לשוודיה ורוסיה באותה תקופה; הספרייה נשרפה בשנת 1827 במהלך השריפה בעיר.
עד המאה ה-19, המגעים הצ'כים עם פינלנד (בעבר חלק משוודיה, מאז 1809 הדוכסות הגדולה של פינלנד ב) היו פחות או יותר ספורדיים כמו ביקורים נדירים של מטיילים או תאולוגים. במאה ה-19, הציבור הפיני החל לקבל מידע על התנועה הלאומית הצ'כית. כתביו של פ. פאלאקי התפרסמו בפינלנד במהלך מאבק הצ'כים על עצמאותם. אחד האירועים המשמעותיים ביותר ביחסים ההדדיים במחצית השנייה של המאה ה-19 היה שהותו של העיתונאי אנטון פרדריק אלברג בפראג, אשר היה ידוע בשם בדוי אנטי ג'אלבה ונפגש עם פאלאקי, ריגר ונפרסטק. הוא למד על הדרישה הנוגעת לאוניברסיטה צ'כית עצמאית, הוא העריץ את השתתפות חובה בבית הספר ואת הזמן המוקדש לשפה הצ'כית בבתי הספר. הוא העיד עדויות על שהותו כמה חודשים בבוהמיה בסדרת המאמרים מכתבים מחו"ל שפורסמו במגזין Uusi Suometar.
עצמאות המדינות
בתחילת המאה ה-20, העיתונות הצ'כית התחילה לציין את הפעילות הפינית לעצמאות. ראשית עם הערות בעלות אופי פרו-רוסי מפורש שמתחו ביקורת על פינלנד על אי הכרת תודה כלפי רוסיה, אולם בהדרגה המאמץ הפיני נחשב כלגיטימי. סקירת העיתונות הצ'כית במהלך 25 השנים האחרונות לפני מלחמת העולם הראשונה מראה כי העיתונות המקומית הייתה מעודכנת היטב על הסכסוך הפיני-רוסי. עם זאת, היא משקפת את המחלוקות בזירה הפוליטית בצ'כיה והקיטוב הפוליטי של דעות אלה. התנאים שבהם הוקמו המדינות העצמאיות של צ'כוסלובקיה והרפובליקה הפינית בסוף מלחמת העולם הראשונה היו כה שונים, עד שלא הביאו לכינון יחסים דיפלומטיים. בגלל אוריינטציה לא ברורה למדי של מדיניות חוץ והמצב הפוליטי הפנימי שנוצר בעקבות מלחמת האזרחים בפינלנד לא התעניינה צ'כוסלובקיה במיוחד בכינון יחסים. היוזמה לכינון יחסים דיפלומטיים הגיעה מהצד הפיני. ממשלת פינלנד ביקשה הכרה דה יורה ב-31 בדצמבר 1919. צ'כוסלובקיה הכירה בפינלנד ב-28 באפריל 1920 ורק בפברואר 1921 הגיבה לבקשה לכינון יחסים דיפלומטיים. בספטמבר 1923 נפתחה קונסוליה בהלסינקי, אולם לא היו לה סמכויות דיפלומטיות. לאחר חתימה על הסכם סחר בשנת 1927 נוצרו גם יחסים דיפלומטיים - הקונסוליה שודרגה לצירות. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה בידי גרמניה הנאצית, הרשויות הפיניות נקטו עמדה שלילית בפעילות נוספת של הנציגות הצ'כוסלובקית שנסגרה ב-15 במרץ 1939 והדרכונים הצ'כוסלובקים הוכרזו כפסולים.
מלחמת העולם השנייה ושיקום המגעים לאחר המלחמה
המצב במהלך מלחמת העולם השנייה היה מנקודת מבט של היחסים ההדדיים מעורפל ומסובך. בתקופת הסכם מינכן פינלנד רצתה להישאר נייטרלית לחלוטין ובנוסף גילתה הבנה לגרמנים סודטים. צ'כוסלובקיה גילתה אהדה לפינלנד במהלך מלחמת החורף, אולם לא גילתה שום הבנה לברית פינלנד עם גרמניה במהלך מלחמת ההמשך.
היחסים הדיפלומטיים חודשו מיוזמת פינלנד בשנת 1946; הצירות הצ'כוסלובקית התחילה לעבוד שוב ב-30 ביוני 1947. בשנת 1959 שודרגו הצירויות בפראג ובהלסינקי לשגרירויות. בתחילת 1948, ההתפתחות בשתי המדינות הייתה דומה; הקומוניסטים הפינים דיברו על "הדרך הצ'כוסלובקית". לאחר תבוסתם בבחירות ביולי 1948, הקומוניסטים לא נכנסו לממשלה עד 1966 והם מעולם לא הגיעו לעמדות חזקות. יחסים הדדיים הדוקים בשנות ה-50 נשמרו רק בין המפלגות הקומוניסטיות לבין ארגוניהם באמצעות שליחת משלחות לקונגרסים המפלגתיים.
האביב של פראג ולאחר מכן
תהליך הרפורמה בצ'כוסלובקיה בשנת 1968 הביא לעניין אינטנסיבי יותר של הציבור הפיני בהתרחשויות בצ'כוסלובקיה. כיבוש צ'כוסלובקיה היה הלם; העיתונות הפינית גינתה את הכיבוש. ממשלת פינלנד לא נקטה עמדה רשמית כלשהי כלפי מה שנקרא משבר צ'כוסלובקיה.
בתקופת הנורמליזציה הנשיא אורהו קקונן החל תקופה פעילה של יחסים דו-צדדיים. בשנת 1969 ביקר בצ'כוסלובקיה ובשנת 1970 ביקר הנשיא לודביק סבובודה בפינלנד. בשנת 1975 השלב האחרון של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה נערך בהלסינקי, והוא היה תוצאה של מאמץ רב שנים של הדיפלומטיה הפינית. פעילות עצומה בבניית גשר בין המזרח למערב הפכה מרחב תמרון רב יותר לדיפלומטיה הפינית ולעמדתה כמדינה נייטרלית גם במשא ומתן עם ברית המועצות. מדיניות זו נמשכה גם בתקופת יורשו של קקונן, הנשיא מאונו קויביסטו.
שיתוף פעולה לאחר מהפכת הקטיפה
בסוף שנות ה-80 עוצמת היחסים הדו-צדדיים פחתה; את תשומת ליבם של הציבור והפוליטיקאים הפינים משכה רק פעילות האופוזיציה האנטי-קומוניסטית וקריסת המשטר בנובמבר 1989. היחסים ההדדיים השתנו; נערכו יותר מגעים ברמה הרשמית כמו גם בחיי היומיום. במאי 1991 ביקר הנשיא ואצלב האוול בפינלנד במהלך הסיור שלו ב. חלוקת צ'כוסלובקיה התקבלה על ידי הציבור הפיני בהבנה. ביוני 2005 ערך נשיא צ'כיה ואצלב קלאוס ביקור ממלכתי בפינלנד. בשנת 2008 ביקר ראש הממשלה מאטי ואנהאנן בצ'כיה, חמש שנים לאחר מכן ביקר ראש ממשלת צ'כיה פטר נצ'אס בפינלנד ובשנת 2018 ביקר בפינלנד ראש הממשלה אנדריי באביש.
פאולה וולף-קלמר
פאולה וולף-קלמר (בגרמנית: Paula Wolf-Kalmar; 1 באפריל 1881, זאגרב – 29 בספטמבר 1931, וינה) הייתה שחמטאית אוסטרית, ושלוש פעמים מועמדת לאלופת העולם בשחמט לנשים. היא חברה בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
וולף-קלמר נולדה בזגרב למשפחה יהודית. בעלה היה היינריך וולף, גם הוא שחמטאי חזק.
רחל קשת
רחל קשת (נולדה ב-17 באוגוסט 1976) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית, ומנהלת המעבדה למשחק בירושלים.
ביוגרפיה
קשת נולדה בחיפה לאם דתייה ואב חילוני, ומנהלת אורח חיים דתי. למדה באולפנת אמי"ת (עירוני ו') בעיר, וכבר מגיל 13 החלה לשחק במסגרת חוג לתיאטרון.
את שירותה בצה"ל עשתה כקצינת הוראה במחו"ה אלון, ולאחר שחרורה למדה במדרשת עין הנציב ובמדרשת ברוריה.
עם סיום לימודיה פנתה עם עוד חמש יוצרות דתיות צעירות שלמדו במסגרות חילוניות לתיאטרון עכו, שם יצרו את ההצגה "אל תגידו מים מים" בהשראת הסוגיה התלמודית "ארבעה נכנסו לפרדס", הצגה שקיבלה צל"ש בפסטיבל עכו 2002. להצגת הבכורה שלה הגיעה קשת כשהיא אם לתינוק ובחודש השמיני להריונה השני. בשנת 2009 נרשמה ללימודי תואר שני במסלול שחקן יוצר באוניברסיטת תל אביב, וסיימה את התואר בשנת 2014.
בשנת 2015 הקימה קשת תיאטרון עצמאי "תיאטרון רחל קשת" שבמסגרתו פועל בית הספר ללימודי תיאטרון המעבדה למשחק, שבראשו היא עומדת. כמו כן היא מנהלת שותפה של קבוצת הפייסבוק "דתיות עסקיות מדברות" המונה למעלה מ-6000 נשות עסקים מהמגזר הדתי.
חיים אישיים
קשת נשואה, אם לשישה, ומתגוררת ביישוב תקוע.
צל של אמת: רוצח כביש החוף
צל של אמת: רוצח כביש החוף היא מיני סדרה דוקומנטרית מאת "ביצתעין הפקות" שעלתה לשידור ב־6 ביולי 2019 ב־HOT8. הסדרה עוסקת בפרשיות רצח בעלות אופי מיני של נשים, שהתרחשו לאורך שנות ה־70 וה־80 בסמוך לכביש החוף. בסדרה נטען כי לרציחות יש דפוס דומה בו הקורבן נאנסה, נחנקה למוות באמצעות פריט לבוש, גופתה נמצאה ללא בגדים והרצח נותר לא מפוענח. הסדרה מביאה את סיפורן של חמש קורבנות: ז'קלין סמית, רחל הלר, עירית יעקבי, ליאונור בן-לולו, ואורלי דובי. יוצרי הסדרה הם יותם גנדלמן, ארי פינס ומיקה תימור.
הפקה
הבמאים גנדלמן ופינס והמפיקה מיקה תימור ניסו להוכיח תאוריה שלפיה פעל בישראל רוצח סדרתי שאחראי על סדרת מעשי אונס ורצח לא מפוענחים שהתרחשו בשנות ה־70 וה־80 באזור כביש החוף. יוצרי הסדרה מביאים בה תזה שרוצח כביש החוף הוא האסיר שלמה חליווה. חליווה הורשע ברצח אורלי דובי וצפוי להשתחרר מהכלא ב־2024.
בעקבות הסדרה החליטה המשטרה לפתוח מחדש את חקירות הרצח.
ביקורות
הסדרה זכתה לסיקור תקשורתי נרחב, בין היתר על רקע האיומים על חייהם של יוצרי הסדרה מצד הרוצח המורשע חליווה, והתלונה במשטרה שהגישו נגדו בעקבות כך. הסדרה זכתה בעיקר לביקורות חיוביות בזכות התחקיר המעמיק והאסתטיקה הקולנועית העשירה, שעוצבה ברוח התקופה שבה מתרחש סיפור המעשה. מבקר הטלוויזיה של "ידיעות אחרונות" עינב שיף הצביע על כך שהעונה השנייה ממשיכה את הקו של הראשונה כשהיא "מטילה זרקור על כשלים בעבודת המשטרה, הפרקליטות ובתי המשפט", וטען כי "גם בסטנדרטים בינלאומיים, 'צל של אמת' היא דוגמה לניצול מקסימלי של המדיום הטלוויזיוני".
בצד השבחים נמתחה גם ביקורת על הסדרה, בטענה כי מדובר בתחקיר חסר עובדות ומרובה מניפולציות, וכי הסדרה חוטאת לאמת ומאשימה אנשים אחרים.
אנג'לה וורניק בוכדל
הרבה אנג'לה וורניק בוכדל היא היא הרבה הבכירה של בית הכנסת הרפורמי Central Synagogue במנהטן שבניו יורק, ארצות הברית.
ביוגרפיה
בוכדל נולדה בסיאול שבדרום קוריאה ובגיל חמש עברה עם משפחתה לטאקומה שבוושינגטון. אביה הוא יהודי רפורמי ואמה בודהיסטית. גדלה בקהילה רפורמית. בגיל 16 ביקרה בישראל באמצעות קרן ברונפמן עם צעירים יהודיים מארצות הברית. לבוכדל תואר ראשון בלימודי דת.
בשנת 2006 הצטרפה לבית הכנסת במנהטן כחזנית, ובשנת 2014 נבחרה לתפקיד הרבה הראשית של בית הכנסת. במהלך כהונתה מספר המגיעים לבית הכנסת בערב שבת הוכפל, ורשימת ההמתנה לחברות בבית הכנסת טיפסה ליותר מ־300. בוכדל תומכת בנישואין בין יהודים לשלא יהודים, אם הם מעוניינים לקיים אורח חיים יהודי בביתם, אף ללא גיור.
פינוי רפואי
דוגמאות לכך כוללות רכבי רפואת חירום אזרחיים, שירותי מסוקים אזרחיים ואמבולנסים צבאיים. מונח זה מכסה גם את העברת פצועים משדה הקרב למתקן טיפול או ממתקן טיפול אחד למשנהו על ידי אנשי רפואה, כגון מבית חולים מקומי למרכז טראומה.
היסטוריה
הפינוי הרפואי המוטס הראשון התרחש בסרביה בסתיו 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה. אחד החיילים הראשונים שפונה היה מילאנו רסטיסלב שסטפאניק, טייס סלובקי מתנדב שהוטס למבטחים על ידי הטייס הצרפתי לואי פאולהאן.
צבא ארצות הברית השתמש בפינוי רפואי מציל חיים בבורמה, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, במסוקי סיקורסקי R-4. הפינוי המוסק הראשון בוצע על ידי סג"ם קרטר הרמן, שחדר אל שטח אויב על מנת לפנות פצועים מקבוצת קומנדו ה-1. הפינוי הרפואי הראשון שבוצע תחת אש נעשה היה במנילה ב-1945, כאשר חמישה טייסים פינו 75–80 חיילים אחד או שניים בכל פעם.
שחף אדום-מקור
שחף אדום-מקור (שם מדעי: Ichthyaetus audouinii) הוא מין של עוף ימי מהסוג שחף דגים שבמשפחת השחפיים, החי לאורך חופי הים התיכון בין חצי האי האיברי למערב צפון אפריקה. שמו המדעי של מין זה מנציח את החוקר הצרפתי ז'אן ויקטור אודואן.
בישראל הוא מזדמן נדיר בעיקר בחופי הים התיכון, זאת על-אף שהוא מקנן בקפריסין.
השחף מתרבה באיים ושוניות סביב חופים לאורך מערב הים התיכון במדינות: אלג'יריה, צרפת, יוון, איטליה, מרוקו, ספרד, תוניסיה וטורקיה. מושבה הצפונית ביותר נמצאה בים הטירני מול ליבורנו. השחף נודד לרוב לאורך הים הפתוח והחופים ובחורף מדרים מעט עד למאוריטניה או סנגל, כשבקיץ הוא לעיתים נמצא אף בהולנד ואוסטריה, אך מדובר במקרים נדירים. הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
זהו שחף אוכל דגים בעיקרו, אותם הוא מחפש מעל הימים ועט עליהם במהירות. עם זאת הוא מגוון גם בחולייתנים קטנים, פרוקי-רגליים ושאריות.
לוט
לוֹט הוא דמות מקראית, בנו של הרן בן תרח ואחיהן של מילכה ויסכה. הוא יצא מאור כשדים עם אברם אחי אביו, ושרי אשת אברם, "לָלֶכֶת אַרְצָה כְּנַעַן". לפי המסופר באגדה, היה לוט יתום מאב. כאשר הושלך אברהם לכבשן האש על ידי נמרוד, בשל אמונתו המונותאיסטית באל אחד, נעשה לו נס ולא אירע לו כל פגע, אך מיד לאחר מכן נשאל הרן אחיו בצד מי הוא עומד, וכאשר ראה את הנס שנעשה לאברם ענה שהוא בצד אברם. הוא הושלך גם כן לכבשן האש, אך בניגוד לאברם, לא נעשה לו נס והוא נספה. לאחר אירוע זה לקח אברם את לוט היתום תחת חסותו, ועלה איתו לארץ כנען.
הפיכת סדום
בשל סכסוכי רועים על חלקות מרעה, הציע אברהם ללוט להיפרד ולחלוק אזורים אחרים: לוט נפרד מאברהם ובחר להתיישב בסדום, בעוד אברהם מתיישב באזור באר שבע. במלחמת המלכים, בה מרדו חמשת מלכי אזור סדום בארבעת המלכים מאזור בבל ששעבדו אותם שתים עשרה שנה נשבה לוט ביחד עם כל תושבי סדום וסביבתה לאחר שחמשת המלכים נוצחו. אברהם אוסף את אנשיו, שלוש מאות ושמונה עשר במספר, ומשחררו בתום מרדף שנמשך עד דמשק.
לשם החרבת סדום שולח אלוהים לעיר שני מלאכים המכונים "אנשים" וככל הנראה המדובר בשניים משלושת ה"אנשים" שנפגשו עם אברהם בפתח האוהל ב. לוט היושב שערי העיר פוגש אותם ומקבל את פניהם בהכנסת אורחים. על אף שהם מביעים רצונם ללון ברחוב - הוא מתעקש שילונו בביתו. אנשי העיר הרשעים דורשים מלוט כי יוציא אליהם את אורחיו למטרת אונס. לוט מגונן על אורחיו, יוצא בגופו אל הקהל שמתאסף סביב ביתו, ואף מציע את בנותיו במקום האורחים. לבסוף המלאכים מחזירים את לוט אל הבית על ידי נס של סנוור האספסוף כך שלא ימצא את הדלת. המלאכים מזהירים את לוט מפני ההפיכה, ומייעצים לו לעזוב את העיר עם כל קרוביו. חתניו של לוט לא מאמינים לו וצוחקים על אזהרתו, ולבסוף הוא עוזב את העיר עם שתי בנותיו ואשתו. בעת הבריחה מזהירים המלאכים את לוט ומשפחתו לא להסתכל על העיר הנהפכת (על פי פירוש רש"י - משום שאין ראוי שלוט, אשר היה ראוי להיענש ביחד עם אנשי סדום וניצל רק בגלל קרבתו לאברהם, יתבונן בחורבן העיר). אשתו לא עומדת בפיתוי, מתבוננת אל העיר והופכת לנציב מלח.
לאחר החרבת סדום
לוט, שמבין שהתמהמהותו בבריחה מהעיר גרמה לכך שהזמן שנותר לו עד ההפיכה לא יספיק כדי לצאת מהאזור העומד להיות מוחרב, מבקש מהמלאכים שיתנו לו לגור בצוער, עיר שהייתה אמורה להיחרב עם סדום ובנותיה, ואלה נענים לו ולא משמידים את צוער. אך בכל אופן, לוט מחליט לעבור מצוער ולשבת במערה, "כי ירא לשבת בצוער" עקב קרבתה לסדום, שם הוא גר עם שארית משפחתו - שתי בנותיו.
בנות לוט
מכיוון שבנותיו סברו בטעות שכל העולם כולו נחרב, הן השקו את לוט יין ושכבו עמו, על מנת לדאוג להמשכיות המין האנושי (ומכאן השתרש הביטוי "שיכור כלוט"). ממעשים אלו של גילוי עריות נוצרו, על פי המקרא, שני עמים, מואב ועמון, שנקרא בעת הולדתו בן-עמי (פירושו: "בנו של אבי"), שמרמז גם כן על מוצא הבן. חז"ל קישרו לאחר מכן, בין המתירנות המינית של עמים אלו לתחילת יצירתם, אך גם מביעים הבנה למעשיהן, ומכנים את מעשה הבנות "עבירה לשמה", דהיינו - עבירה שנעשתה לשם שמים, לפחות מנקודת מבטן של הבנות - המשך קיום המין האנושי.
לפלסיאן
במתמטיקה ופיזיקה, אופרטור לפלס או לפלסיאן, המסומל באמצעות \Delta\, או \nabla^2 ונקרא על שם פייר-סימון לפלס, הוא אופרטור דיפרנציאלי, ובפרט אופרטור אליפטי, בעל שימושים רבים, הפועל על פונקציות סקלריות. בפיזיקה, הוא משמש למשל במודלים מתמטיים של התפשטות גלים ושל הולכת חום, וכן במשוואת הלמהולץ. הלפלסיאן הוא בעל חשיבות מרכזית באלקטרוסטטיקה ובמכניקת הזורמים, ומשמש במשוואת לפלס ומשוואת פואסון. במכניקת הקוונטים, הוא מייצג את רכיב האנרגיה הקינטית במשוואת שרדינגר. במתמטיקה, פונקציה אשר הלפלסיאן שלה מתאפס נקראת פונקציה הרמונית. הלפלסיאן הוא מרכיב ליבה בתורת הודג' ובתוצאותיה של קוהומולוגיית דה רהם.
הגדרה
אופרטור לפלס הוא אופרטור דיפרנציאלי מסדר שני במרחב אוקלידי n-ממדי, המוגדר כדיברגנץ (\nabla) של הגרדיאנט. אם \ f היא פונקציה ממשית הגזירה פעמיים, אז הלפלסיאן של \ f מוגדר על ידי
באופן שקול, הלפלסיאן של f הוא סכום כל הנגזרות החלקיות השניות הבלתי מעורבות בקואורדינטות הקרטזיות \ x_i:
כאופרטור דיפרנציאלי מסדר שני, אופרטור לפלס ממפה פונקציות-Ck לפונקציות-
עבור \ k\ge 2. הביטויים לעיל מגדירים אופרטור , או באופן כללי יותר אופרטור
הלפלסיאן של פונקציה הוא גם העקבה של מטריצת הסיאן של הפונקציה, הגדרה נוחה לשימוש באלגברה ליניארית ובסטטיסטיקה:
המניעים להגדרת הלפלסיאן
כדוגמה למניע ששימש להגדרת הלפלסיאן, נביא את התאוריה הפיזיקלית של פעפוע. אופרטור לפלס (במסגרת משוואת לפלס) מופיע באופן טבעי בתיאור המתמטי של שיווי משקל.
בפרט, אם u היא הצפיפות במצב שיווי משקל של גודל כלשהו (כגון ריכוז כימי), אזי השטף של u דרך שפתו של התחום V הוא אפס:
כאשר n הוא וקטור יחידה הניצב לשפתו של V. ממשפט הדיברגנץ נקבל:
משום שמשוואה זו תקפה לגבי כל תחום חלק V, ניתן להסיק כי
כאן, צד שמאל של המשוואה הוא אופרטור לפלס.
שני ממדים
אופרטור לפלס בשני ממדים בקואורדינטות קרטזיות הוא:
ובקואורדינטות קוטביות:
שלושה ממדים
בשלושה ממדים, בקואורדינטות קרטזיות:
בקואורדינטות גליליות:
ובקואורדינטות כדוריות:
כאשר \theta \ היא הזווית הקוטבית (כלומר, הזווית מטה מציר z ו- \phi היא הזווית האזימוטית (מציר x).
ניתן להחליף בביטוי השקול .
N ממדים
בקואורדינטות כדוריות ב-N ממדים, עם הפרמטריזציה
כאשר
וכן ,
הוא אופרטור לפלס-בלטרמי בכדור N-1-ממדי, או לפלסיאן כדורי.
את הביטוי
בתור הלפלסיאן הרגיל של הפונקציה, אשר הורחב ל-
כך שהוא קבוע לאורך הקרניים.
זהויות
מקרה מיוחד הוא זה שבו f היא פונקציה רדיאלית \ f(r) ו-g היא הרמוניה ספרית,. מקרה זה מופיע במודלים פיזיקליים רבים. הגרדיאנט של \ f(r) הוא וקטור רדיאלי והגרדיאנט של פונקציה זוויתית משיק לווקטור זה, לכן
בנוסף, ההרמוניות הספריות הן פונקציות עצמיות של החלק הזוויתי של הלפלסיאן בקואורדינטות כדוריות:
מכאן,
הכללות
ניתן להכליל את הלפלסיאן למרחבים לא אוקלידים, בהן הוא יכול להיות אופרטור אליפטי, היפרבולי או אולטרה-היפרבולי.
במרחב מינקובסקי הופך הלפלסיאן לאופרטור ד'אלמבר (הנקרא גם ד'אלמברטיאן):
הד'אלמברטיאן משמש למשל על מנת לרשום את משוואת הגלים בארבעה ממדים ואת משוואת קליין-גורדון. נציין כי הסימנים לפני הנגזרות המרחביות הם שליליים, בעוד במרחב אוקלידי הם יהיו חיוביים. המקדם המכיל את c נדרש אם המרחב והזמן נמדדים ביחידות שונות; מקדם נוסף ידרש אם, לדוגמה, כיוון x היה נמדד במטרים בעוד כיוון y היה נמדד בסנטימטרים. הפיזיקאים עובדים בדרך כלל במערכת של יחידות טבעיות כגון יחידות פלאנק, בהן c=1, על מנת לפשט את המשוואה.
אופרטור לפלס-בלטרמי
הכללה נוספת של הלפלסיאן היא אופרטור אליפטי הנקרא אופרטור לפלס-בלטרמי, המוגדר על יריעה רימנית. בדומה, ניתן להכליל את אופרטור ד'אלמבר לאופרטור היפרבולי על יריעה פסאודו-רימנית. את אופרטור לפלס-בלטרמי ניתן להמשיך ולהכליל לשדה טנזורי.
דרך נוספת להכליל את אופרטור לפלס ליריעות פסאודו-רימניות היא באמצעות אופרטור לפלס-דה רם, אשר פועל על תבניות דיפרנציאליות. הקשר בין אופרטור זה לאופרטור לפלס-בלטרמי ניתן על ידי זהות וייצנבוק.
הלפלסיאן הווקטורי
בעוד הלפלסיאן הסקלרי שהוגדר לעיל פועל על שדה סקלרי ומחזיר סקלר, הלפלסיאן הווקטורי פועל של שדה וקטורי ומחזיר וקטור.
הגדרה
הלפלסיאן הווקטורי של שדה וקטורי \mathbf{A} מוגדר על ידי
בקואורדינטות קרטזיות הוא יוצג כך:
כאשר \,A_x, \,A_y ו-\,A_z הם רכיבי הווקטור \mathbf{A}. (לביטויים במערכות צירים אחרות ראו דל במערכות צירים שונות)
הכללה לטנזורים
הלפלסיאן של שדה טנזורי T (כאשר סקלר ווקטור הם מקרים פרטיים של טנזור) מוגדר כדיברגנץ של הגרדיאנט של הטנזור:
במקרה המיוחד בו T הוא סקלר (טנזור מדרגה 0), נקבל את הלפלסיאן הסקלרי הרגיל. אם T הוא וקטור (טנזור מדרגה 1), הגרדיאנט שלו הוא נגזרת קו-וריאנטית אשר תוצאה הפעלתה הוא טנזור מדרגה 2, והדיברגנץ של תוצאה זו הוא שוב וקטור. המשוואה ללפלסיאן הווקטורי לעיל עשויה לשמש על מנת להימנע מחשבון טנזורי וניתן להראות כי הוא שקולה לדיברגנץ של הגרדיאנט של הווקטור.
שימושים בפיזיקה
דוגמה לשימוש בלפלסיאן הווקטורי ניתן למצוא במשוואות נאוויה-סטוקס לנוזל ניוטוני בלתי דחיס:
דוגמה נוספת היא משוואת הגל לשדה החשמלי המופקת ממשוואות מקסוול בהיעדר מטענים וזרמים:
את משוואה זו ניתן לכתוב גם בצורה
כאשר הוא הד'אלמברטיאן.
סונדרבאנס
סונדרבאנס נחצה על ידי רשת מורכבת של נתיבי מים המושפעים מתופעת הגאות והשפל, אזורי בוץ (Mudflat) ואיים קטנים שבהם גדלים יערות מנגרוב עמידים למלח. האזור ידוע בשל הטיגריס הבנגלי הגדל בו, בנוסף לפאונה הכוללת מיני עופות, אייליים, תניניים ונחשים.
פיזיוגרפיה
סונדרבאנס הוא מערכת אקולוגית מורכבת הנחשבת לאחד משלושת יערות המנגרוב הרציפים הגדולים ביותר בכדור הארץ. סונדרבאנס מחולק בין שתי מדינות שכנות, בנגלדש והודו, כאשר החלק הגדול (62%) שוכן בפינה הדרום-מערבית של בנגלדש. היער גובל בדרום עם מפרץ בנגל, במזרח עם נהר באלסוור ובצפון עם אזור של קרקע מעובדת. הניקוז הטבעי לכיוון מעלה הזרם מעוכב במקומות רבים על ידי סכרים ופולדרים (שטח של ים שיובש והוכשר לעיבוד חקלאי), מלבד בערוצי הנהר העיקריים. שטח הקרקע המקורי בסונדרבאנס היה כ-16,700 קמ"ר, אך לאורך השנים הוא הצטמק ונכון ל-2008 הוא עומד על 4,143 קמ"ר (הכוללים גם 42 קמ"ר של שרטונות), כאשר האזורים הרטובים משתרעים על פני 1,874 קמ"ר וכוללים נהרות, נחלים קטנים ותעלות. בנהרות שבסונדרבאנס מתרחש ערבוב בין מים מלוחים למים מתוקים, כך שסונדרבאנס הוא אזור מעבר בין המים המתוקים של הנהרות היוצאים מהגנגס לבין המים המלוחים של מפרץ בנגל.
האזור בסונדרבאנס שגובל במפרץ בנגל התפתח לאורך אלף השנים האחרונות באמצעות הגעתם של משקעים שנעו במעלה הזרם, שהופרדו במהלך חשיפתם לאוויר בזמן הגאות והשפל. הפיזיוגרפיה של האזור מאופיינת בתצורות דלתה הכוללות קווי ניקוז רבים הקרובים לפני השטח וסכרים תת-מימיים, מישורים משופעים ומישורי הצפה. מעל קו הגובה הראשי של הגאות והשפל נמצאות ביצות, שרטוני גאות ושפל ואיים עם מערכות של תעלות גאות ושפל, מחסומים תת-מימיים מרוחקים ומשקעי פרוטו-דלתה של חרסית וסחופת. גובהו של סונדרבאנס הוא בין 90 סנטימטרים ל-2.11 מטרים מעל גובה פני המים.
במערכת האקולוגית של סונדרבאנס פועלים גורמים ביוטיים רבים, וחיי הטבע שלה מבוססים במגוון בתי גידול הכוללים חופים, שפכי נהרות, ביצות קבועות וקבועות למחצה, מישורי הצפה, נחלי גאות ושפל, דיונות הקרובות לחוף ומרוחקות ממנו, וסכרים. צמחיית המנגרוב מסייעת ביצירת אדמות חדשות, וצמחיית אזור הביניים של הגאות והשפל ממלאת תפקיד חשוב במורפולוגיה של הביצות. פעילות הפאונה במישורי הבוץ הנמצאים בקו הביניים של הגאות והשפל גורמת להתפתחותם של מאפיינים מיקרו-מורפולוגיים המסייעים ב"לכידתם ועצירתם" של משקעים, על מנת ליצור סובסטרט עבור זרעי המנגרוב. המורפולוגיה וההתפתחות של דיונות הרוח נשלטת על ידי שכיחותם של צמחים קסרופיטיים והלופיטיים. דיונות החול והמשקעים הבלתי-דחוסים מיוצבים על ידי צמחים מטפסים, דגניים וגמאיים.
אזורים אקולוגיים
סונדרבאנס מתחלק לשני אזורים אקולוגיים: יערות ביצות המים המתוקים סונדרבאנס, ומנגרובות סונדרבאנס.
אזור הביצות מאופיין ביער טרופי עם עצים רחבי עלים, המתאים לאזור האקולוגי של הודו ובנגלדש. אזור זה כולל גם את יערות הביצות המלוחות במידה קלה, השוכן בסמוך למנגרובות סונדרבאנס שבהן המליחות יותר גבוהה. אזור המים המתוקים הוא המקום שבו המים הופכים לכאלה במהלך עונת הגשמים, כאשר המים המתוקים זורמים מהגנגס ומהבראהמאפוטרה, "מביאים" עמם מרבצי טין ו"דוחפים" את המים המלוחים. אזור זה משתרע על פני כ-14,600 קילומטרים רבועים מדלתת נהר הגנגס, ומבחינה מדינית הוא נמצא במדינת מערב בנגל שבהודו ומערב בנגלדש.
הקרקעות הפוריות של הדלתה היו בשימוש בני האדם במשך מאות שנים, ובאזור זה התפתחה תעשייה נרחבת של חקלאות שגרמה לכך שרק אזורים מסוימים נותרו כפי שהיו. הפעילות האנושית הנרחבת כמעט וגרמה לפגיעה קשה במגוון הביולוגי ובבתי הגידול של האזור, המאכלס את אחת האוכלוסיות הצפופות ביותר באסיה. ישנם שני אזורים מוגנים: נארנדראפור (110 קילומטרים רבועים) ואטא דאנגה באור (20 קילומטרים רבועים).
מנגרובות הסונדרבאנס היא אחת ממערכות המנגרובות הגדולות ביותר בכדור הארץ, המשתרעת על פני שטח של למעלה מ-20,000 קילומטרים רבועים. היא קרויה כך על שם צמח המנגרובים המקומי המכונה סונדרי (Heritiera fomes). האזור משתרע על פני הדלתה הנרחבת שנוצרת בגלל קרבתם של הנהרות, גנגס, בראהמאפוטרה ומערכת הנהרות סורמה-מגהנה. בניגוד לבתי גידול אחרים הנמרים באזור זה שוחים וחיים בין איי המנגרובות, שבהם הם צדים את טרפם. המנגרובות מהווים את אזור המעבר בין המערכות האקולוגיות הימיות ומערכות המים המתוקים למערכות הפנים יבשתיות. הם משמשים בית גידול עבור מספר מינים של דגים וסרטנאים הנמצאים ביחסי סימביוזה עם העצים.
יערות המנגרובים אינם מגוונים בהשוואה עם מערכות אקולוגיות יבשתיות אחרות. ליערות הבתוליים יש חופת יער רציפה וצפופה, וצמחים הרבים המשתלשלים ממנה. גם יערות אלה מאופיינים בעצי סונדרי, שהוא מין בעל חשיבות לצורך אספקת עץ כחומר גלם. שני מינים של תניניים - תנין הים ותנין מוגר - שוכנים בתעלות המים, ולצידם ניתן למצוא גם את הגאביאל. כוח המים מנצל את המים על מנת לצוד ולנוח. נתיבי המים ביערות המנגרובים מאוכלסים על ידי נהרתניים.
גם אזור זה נפגע רבות בעקבות פעילות האדם, אך למרות זאת הוא עדיין אחד מאזורי המנגרובים הרציפים הגדולים ביותר בעולם.
אקלים ושינויי אקלים
בסונדרבאנס יורדים גשמים רבים, והלחות גבוהה (80%) כיוון שהמקום קרוב למפרץ בנגל. כ-80% מהגשמים יורדים במהלך המונסון, הנמשך בין יוני לאוקטובר. כמות הגשמים השנתית הממוצעת היא בין 1,800 מילימטרים בקהולנה הנמצאת צפונית לסונדרבאנס, ומגיעה עד ל-2,790 מילימטרים בחוף. העונה היבשה נמשכת שישה חודשים, ובמהלכה האידוי גבוה יותר מכמות המשקעים שיורדים. המליחות נמצאת בשיאה בין פברואר לאפריל, והיא נגרמת כתוצאה משילוב של ירידה ברטיבות הקרקע וכמות המים המתוקים המגיעים ממעלה הזרם. טווח הטמפרטורה הנמוך ביותר בחורף הוא 2-4°C, ובעונת הקיץ הטמפרטורה עשויה להגיע עד ל-43°C במרץ ול-32°C במונסון. הסערות נפוצות בעיקר במאי ובאוקטובר עד נובמבר, והן עשויות להתפתח לציקלונים המלווים בגלים המגיעים עד לגובה של 7.5 מטרים.
תהליכי ההתפתחות הפיזית לאורך החוף הושפעו ממספר גורמים, וביניהם תנועות גלי ים, מחזורי מיקרו ומאקרו של גאות ושפל וזרמי חוף אופייניים לאזור הקרוב לחוף. זרמי החוף משתנים במידה רבה עם הגעתם של המונסונים או כאשר מתחוללת סופת ציקלון. הבליה והספיחה מאזנות את השינויים הפיזיוגרפיים, ואילו צמחיית המנגרוב היא גורם מייצב למערכת כולה. במהלך כל עונת המונסונים רוב דלתת בנגל מכוסה במים, ולעיתים האזור המכוסה נותר כך במשך חצי שנה. המשקע במישור הדלתה הנמוך נוצר בעיקר כתוצאה מתנועה אופקית של נוזל בגלל המונסון והציקלונים. אחד האיומים העתידיים על חייהם של אנשים בדלתה של הגנגס הוא התמודדות עם עליית גובה פני המים הנגרמת בעיקר על ידי שקיעת האזור או על ידי שינויי אקלים.
כמות המים המתוקים המגיעה למנגרובים באזור הודו הלכה ופחתה החל משלהי המאה ה-19 בעקבות הסטת המים המתוקים באזור מעלה הזרם. כמו כן, אגן הניקוז הבנגלי נוטה באיטיות לכיוון מזרח כתוצאה מתנועה טקטונית, ומסיט כמות מים מתוקים גדולה יותר לכיוון הסונדרבאנס הבנגלדשי. כתוצאה מכך המליחות בסונדרבאנס הבנגלדשי נמוכה יותר לעומת החלק ההודי. בשנת 2007 נערך מחקר על ידי אונסק"ו ("מחקרי מקרים על שינויי אקלים ומורשת עולמית") שבו נכתב כי עלייה אנתרופוגנית (כתוצאה מפעילות האדם) בגובה פני המים בשיעור של 45 סנטימטרים, ביחד עם צורות אחרות של לחצים אנתרופוגניים על סונדרבאנס, עשויה לגרום להרס של 75% מהמנגרובים בסונדרבאנס. לפי הערכה של הפנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים שינוי זה יתרחש עד סוף המאה ה-21.
פלורה
הבוטנאי דייוויד פריין תיעד ב-1903 245 סוגים ו-334 מינים של צמחים בסונדרבאנס, אך מאז מדידה זו התרחשו שינויים רבים בשכיחות של מיני המנגרוב השונים שלא נבדקו במחקר מעמיק. המנגרוב של סונדרבאנס מאופיין בשכיחות גבוהה של סטרקוליים וחלבלוביים, בעוד שבחלקים אחרים בכדור הארץ המנגרוב מאופיין בשכיחות גבוהה של צמחים ממשפחת ה-Rhizophoraceae (סדרת המלפיגאים), Avicenneaceae ו-Laganculariaceae. ההבדלים בצמחייה הוסברו על ידי כמות המים המתוקים, המליחות הנמוכה, ההבדלים באופי הניקוז ובסחיפה, השוררים בצפון-מזרח היער. צמחיית היער מחולקת לשלושה אזורים הנבדלים זה מזה בתנאי המליחות, כמות מים מתוקים ופיזיוגרפיה. האזורים הללו מיוצגים במקלטי הטבע השונים (ראה בהמשך).
צמחי סונדארי (Heritiera fames) וגוואה (Excoecaria agallocha) נפוצים בעיקר באזורים שבהם יש אוכלוסיות לא רציפות של Xylocarpus granatum וקאנקרה. ביער יש מספר מינים נפוצים של דגניים ודקליים, ובהם משיין גליליני ודקל המנגרובים. Sonneratia apetala הוא מין המאפיין לאזורי בוץ מתפתחים, ויש לו חשיבות לגבי בעלי החיים ביער, ובעיקר האייל Axis axis. אזורי הצמחייה הנפוצים מלבד היער הם ביצות מים מליחים ומים מתוקים, מישורי הפצה של גבול הגאות ושפל, מישורי חול, דיונות חול עם צמחיית דיונות טיפוסית, אזורי דשא על קרקע חולית המספקים תמיכה לשיחים ועצים יבשתיים.
הצמחייה הבתולית באזורים הללו היא סונראטיה (Sonneratia) מסדרת ההדסאים, והקהילות שירשו אותה הן אביסניה (Avicennia) ממשפחת הקוציציים ודקל המנגרובים ממשפחת הדקליים. כאשר גובה הקרקע עולה כתוצאה מסחיפת אדמה חדשה מופיעים עצים חדשים. צמחי סונדארי נפוצים באזורים גבוהים עוד יותר.
פאונה
במחקרים התברר כי סונדרבאנס הוא בית גידול עבור כ-120 מינים של דגים המשמשים למטרות מסחר, 270 מינים של עופות, 42 מינים של יונקים, 35 מינים של זוחלים ושמונה מינים של דו-חיים. התוצאות הללו מלמדות על אחוז המינים הנמצא בסונדרבאנס בהשוואה לבנגלדש כולה (30% זוחלים, 37% עופות ו-34% יונקים), וביניהם יש מינים רבים שנכחדו משאר האזורים של בנגלדש.
היסטוריה
תחילת ההיסטוריה של האזור מתוארכת לתקופה שבין שנת 200 לשנת 300. הריסות של עיר שנבנתה על ידי צ'אנד סאדאגאר התגלתה באזור באגהמרה שביער. בתקופת האימפריה המוגולית סונדרבאנס שימש כמקום מקלט עבור הרג'ה באסאנד ראי ואחיינו, שנמלטו מפני צבאותיו של הקיסר אכבר. בניינים רבים שנבנו על ידי הרג'ה עברו במהלך המאה ה-17 לחזקתם של שודדי ים פורטוגליים, מבריחי מלח ושודדים. עדויות לתקופה זאת נמצאות בין השאר בהריסות שבנטידהופאני ובמקומות אחרים בסונדרבאנס.
המלכים המוגוליים השכירו את יערות סונדרבאנס במשך השנים, וסונדרבאנס הוא אחד מהיערות הראשונים בעולם שהושמו תחת ניהול מדעי. האזור מופה על ידי הסוקר הכללי של הודו באמצע המאה ה-18, לאחר שב-1757 חברת הודו המזרחית רכשה את הזכויות על האתר מהקיסר המוגולי אלאמגיר השני. הניהול המסודר של היער החל בשנות ה-60 של המאה ה-19, לאחר הקמתה של מחלקת היערות במערב בנגל. הנהלת היער הראשונה הוקמה ב-1869. ב-1875 וב-1876 סונדרבאנס הוכרז כיער המיועד לשימור, והאחריות לניהול היער עברה מהמחוז האזרחי שבו הוא שוכן אל מחלקת היערות. תוכנית החומש הראשונה הייתה מיועדת עבור השנים 1893 עד 1898.