cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון ניוטון
המרה לאוונגליזם
ניוטון הפליג בחזרה לאנגליה בשנת 1748 על סיפון ספינת הסוחר "גריי האונד", אשר נשאה שעוות דבורים ועץ. במהלך המסע הזה, חווה המרה רוחנית. הספינה נתקלה בסערה קשה מול חופי אירלנד וכמעט טבעה. ניוטון התעורר באמצע הלילה כאשר הספינה החלה להתמלא מים וקרא לאל שיצילו. ניוטון מסמן מאורע זה בתור ההתחלה של המרת דתו לאוונגליזם. בהמשך המסע החל ניוטון לקרוא ספרות דתית ועד שהגיע לבריטניה, קיבל את הדוקטרינה האוונגליטית. מנקודה זו ואילך, נמנע מהימורים, שתייה ותועבה ורחש אהדה רבה לעבדים. למרות זאת המשיך לעסוק בסחר העבדים. ניוטון הודה מאוחר יותר שהשלמתו המלאה עם האל עדיין לא קרתה בשלב זה ושעדיין לא היה מסוגל לראות בעצמו מאמין במלא מובן המילה.
ניוטון חזר לליברפול, אנגליה כדי לשרת כקצין ראשון על הספינה "Brownlow" אשר יצאה למערב אפריקה דרך חוף גינאה. את המשרה השיג בעזרת חברו של אביו, ג'וסף מאנסטי. במהלך המסע חלה ניוטון בקדחת, בעודו חולה הכריז ניוטון על אמונתו המלאה באל וקרא לו לקחת שליטה על גורלו ומהלך חייו. ניוטון ראה במאורע זה את התפנית האמיתית בחייו הרוחניים וטען שזו הייתה הפעם הראשונה בה הרגיש שלם עם אמונתו ואלוהיו.
גם לאחר השלמתו עם האל לא פסק ניוטון לעסוק בסחר בעבדים ועשה עוד שלושה מסעות כקפטן של ספינת עבדים. ב-1750 לקה ניוטון בשבץ מוחי ורק אז הפסיק לעסוק בסחר באנשים, אך המשיך להשקיע את הונו במסעות סחר בעבדים.
הפיכה ופועלו ככומר אנגליקני
בשנת 1755 ניוטון הפך למודד הגאות (גובה המס) של הנמל של ליברפול, גם משרה זו קיבל בעזרת ג'וסף מאנסטי. המשרה החדשה אפשרה לו ללמוד בשעות הפנאי שלו יוונית, עברית וסורית. בשנת 1757, הוא הגיש בקשה להיות מוסמך ככומר בכנסייה האנגליקנית, אך לקח יותר משבע שנים עד שאישרו את קבלתו.
בסופו של דבר, בשנת 1764, הוא הוצג על ידי תומאס הוויס ללורד דרטמות, אשר היה בעל השפעה רבה והמליץ לבישוף של צ'סטר על ניוטון. ב-29 באפריל 1764 ניוטון קיבל אישור להפוך לכומר, ולבסוף הפך לכומר ב-17 ביוני.
ניוטון היה לכומר של העיר אולניי, ונודע במהרה בטיפול המסור שלו בקהילה, באמונות שלו ובידידות שלו עם אנגלים פרושים ואוונגליסטים. כל אלו גרמו לו להיות מכובד על ידי האנגליקנים המסורתיים והנונקונפורמיסטים כאחד. הוא כיהן שש עשרה שנים ככומר באלוניי, במהלכן נהיה כל כך פופולרי עד שההיכל בכנסייה היה קטן מלהכיל את כל האנשים שנהרו לשמוע אותו.
בשנת 1779 הוזמן ניוטון על ידי ג'ון ת'ורנטון, סוחר אוונגליסט שמימן ותמך בניוטון במהלך שירותו באלוניי, להיות הרקטור של כנסיית סנט מרי (St. Mary Woolnoth) ברחוב לומברד, לונדון, שם הוא כיהן עד מותו. ניוטון הפך לאחד משני המטיפים האוונגליסטים היחידים בעיר הבירה, ועד מהרה הוא מצא את עצמו צובר פופולריות בקרב הקהילה האוונגליסטית הגדלה.
המאבק נגד העבדות
בשנת 1788, 34 שנים אחרי שהוא פרש מסחר העבדים, שבר ניוטון שתיקה ארוכה בנושא עם פרסום החוברת מחשבות על סחר העבדים, הוא תיאר את התנאים המחרידים של ספינות העבדים במהלך המסעות ממערב אפריקה לאמריקה. בנוסף לכך התנצל על חלקו בסחר העבדים. עותק של החוברת נשלח לכל מוציא לאור. החוברת הייתה הצלחה כה גדולה שהם נאלצו להדפיס מהדורות נוספות מייד.
ניוטון נהיה בעל ברית של ויליאם וילברפורס, מנהיג המסע הפרלמנטרי לביטול סחר העבדים. הוא הספיק בחייו לראות את העברת החוק "החוק נגד סחר העבדים 1807". (Slave Trade Act 1807 ) שהועבר בפרלמנט של בריטניה ב-25 במרץ 1807.
כותב מזמורים
בשנת 1767 ויליאם קופר, המשורר, עבר לאולניי. הוא היה מאמין מסור ופעיל בכנסייה, ושיתף פעולה עם ניוטון בכתיבת מזמורים, אשר יצאו לאור בשנת 1779 כמזמורי אולניי. לפרסום זה הייתה השפעה גדולה על התפתחות המזמורים באנגלית. ניוטון כתב מזמורים רבים שנחשבים לנכסי צאן ברזל בתרבות הפרוטסטנטית האנגלו-סקסונית, כאשר החשוב והמוכר ביניהם הוא "Amazing Grace".
Amazing Grace
למזמור הייתה השפעה רבה על מוזיקת הפולק והגוספל וזכה לפופולריות רבה בקרב האפרו-אמריקאים, שם הפך להמנון של תקווה ומלחמה בדיכויי. המסר האוניברסלי של גאולה וחזרה בתשובה היה גורם משמעותי בהצלחתו ובמעברו המוצלח לתוך המוזיקה החילונית. "Amazing Grace" ראה התעוררות מחודשת בפופולריות בארצות הברית במהלך 1960 והוקלט אלפי פעמים במהלך המאה ה–20 ואף הופיע מספר פעמים במצעדי הפזמונים.
שמירת שבת כהלכתה
שמירת שבת כהלכתה הוא ספר הלכה נפוץ העוסק בהלכות שבת ויום טוב, שכתב הרב יהושע נויבירט. בשנת תשכ"ה הוענק לרב נויבירט פרס הרב קוק על ספר זה.
תיאור הספר
הספר יצא לאור לראשונה בשנת תשכ"ה בהוצאת פלדהיים, וזכה לתפוצה רבה. לפי ההוצאה, הוא נמכר בכעשרת אלפים עותקים בשנה מאז תחילת שנות ה-80.
בניסן תש"ע יצאה מהדורה מתוקנת לחלק הראשון הכוללת התייחסות לשינויים הטכנולוגיים האחרונים, ובהוספת פסקיו של הרב יוסף שלום אלישיב. כמו כן נוספו חלקים רבים בהערות השוליים על פי כרך 'הערות ותיקונים' שיצא בתור חלק ג' למהדורה השנייה.
את שלוש המהדורות ערך אשר וסרטיל אשר הכין גם את המפתחות שבסוף הספר. תבנית הספר וכן המפתח היוו דוגמה לספרי הלכה שיצאו לאחר מכן.
חלקי הספר
פרקי הספר מסודרים לפי נושאים. חלקו הראשון של הספר עוסק בהלכות הקשורות בהכנת אוכל בשבת, רחיצה וסיכה, טיפול בבגדים, משחקים, איסור הוצאה ומוקצה, טיפול בצומח ובבעלי חיים, מלאכת נוכרי ודיני חולה ופיקוח נפש. החלק השני כולל את ההלכות הנוגעות למצוות החיוביות בשבת: הדלקת נרות, קידוש והבדלה, סעודות שבת וכן דיני אבלות בשבת ודיני חול המועד. חלקו השלישי של הספר, שיצא בשנת תשנ"ג, כולל "תיקונים ומילואים" מאת הרב שלמה זלמן אוירבך, מבוא להלכות שבת מאת הרב נויבירט ומפתחות נוספים, במהדורה הבאה (תש"ע) צורף החלק השלישי אל החלק הראשון.
קבלת הספר
אחת הסיבות למרכזיותו של הספר היא עובדת היותו אחד מספרי ההלכה הראשונים שבסופו יש מפתח ערכים מפורט. כך הספר היה לשימושי, מהיר ומעשי מאוד ולא רק בתור ספר לימוד ועיון, בכך שהוא מאפשר את מציאת ההלכה במהירות לכל מקרה, ולא רק לפי נושא או סימן הלכתי. את המפתחות סידר העורך של כל שלוש המהדורות אשר וסרטיל.
פסקים וספרי הלכה רבים בנושא שבת מצטטים מהספר או נסמכים על פסקיו. עם זאת, רבנים שונים חלקו על הספר בפסקים מסוימים. אחד מהם נוגע למעלית שבת, שבה פוסק הספר להקל. כמה פוסקים חרדים חשובים התנגדו לפסק זה, כדוגמת הרב יוסף שלום אלישיב והרב שמואל ווזנר.
ביקורת
היו מהרבנים שיצאו כנגד הספר בטענות קשות. הרב יעקב ישראל קנייבסקי, "הסטייפלער" כתב :
"וראיתי מחובתי לכתוב כאן מודעה רבא ונחוצה, בהיות כי בזמנינו דור יתום אשר איש הישר בעיניו יעשה אין ספק שנמצאים חיבורים מאנשים שאחז"ל עליהם "כי רבים חללים הפילה" המתיימרים ללקט ולסדר הלכות דוגמת מעשה שולחן ערוך. ואסור לסמוך עליהם כי מלבד שמלקטים הוראות מכל אשר ימצאו בחיבורים וירחונים עוד הם מוסיפים משלהם שיבושים וסילופים למאות ביודעים או בלא יודעים והכל במגמה להכניס קולות וקלות בדיני תורה"ק וח"ו לסמוך על חיבורים כאלה... ומה שלא נמצא מבורר בדברי רבותינו הפוסקים צריך לעשות שאלת חכם אצל רבנים מובהקים המלאים יראת ד'. נצייר בעצמנו אילו היה ברור בבירור גמור שכל המחלל שבת בדאורייתא או בדרבנן מצמיח לו מיד סרטן ר"ל בגופו, כמה היה חרד על חשש חילול שבת ולא היה סומך כלל וכלל על כל מאן דהו אשר מקלו יגיד לו לומר מותר לך.." .
כנגד הספר אף הוציא הרב דוב לנדו מבני ברק חוברת מיוחדת בשם "בירור דברים בעניין הספר שמירת שבת כהלכתה", הטענות המרכזיות בחוברת היא כי המחבר צעיר ואיננו במדרגת פוסק מובהק, כמו כן הוא סטה מפסקי המשנה ברורה והחזון-איש אך מבלי להבהיר זאת לקורא, וכן ניסוחו הבהיר עלול להביא אנשים שאינם בקיאים בהלכה לידי טעויות חמורות בהלכות שבת.
הרב ואזנר שהעניק הסכמה להוצאה הראשונה של המהדורה הראשונה, הסיר אותו בהוצאות הבאות.
במכתב משנת תשכ"ה הרב נויבירט מתאר שהיה מוכן לביקורת, ולא לקח אותה אל ליבו, למרות שחצתה יבשות: "עלי להודיע לך כי מוכן הייתי לכל הצעקות הגדולות שהיו בב"ב {בני ברק}, ולכן לא לקחתי ה"לשם שמים" שלהם לליבי, אפילו אם כתבו מזה בהמודיע, וגם פרסמו את ה"לשם שמים" שלהם באמריקה". בפועל, בעקבות הביקורת במהדורות הבאות הוא הוסיף בפתיחת הספר שההלכות בו אינן להלכה ולמעשה, ושינה או סייג חלק פסקים שנויים במחלוקת לחומרא.
תרגומים וספרים נוספים
הספר פוסק על פי דעת הרמ"א, כלומר לפי הנוהג האשכנזי. בשל הפופולריות של הספר והרצון להשמישו גם לספרדים, כתב עליו הרב יהודה לביא בן-דוד קונטרס הערות בשם "בדי השלחן", המביא את שיטות הפוסקים הספרדים.
שמירת שבת כהלכתה יצא לאור גם בתרגום ליידיש ואנגלית.
אצטדיון שיניק
אצטדיון שיניק (ברוסית: Шинник) הוא אצטדיון כדורגל בעיר ירוסלבל בככר העמל, המהווה את מגרש הבית של מועדון הכדורגל מועדון "שיניק". האצטדיון מחזיק באישור אופ"א לאירוח משחקים בינלאומיים ושימש כמגרש אימונים בתקופת מונדיאל 2018.
היסטוריה
האצטדיון נפתח בשנת 1957.
בשנת 2002 הוצב באצטדיון מסך וידאו שהיה הגדול ביותר באותו הזמן ברוסיה.
ביוני 2008, תוכנן לבצע שיפוץ, אשר צפוי היה להסתיים ב-2010, עבור חגיגות האלף לעיר ירוסלבל. תוכנית האב כללה תוכנית להוספת גג מעל כל היציעים, כל היציעים תוכננו להיות דו-קומתיים, למעט היציע המזרחי. מסלולי האתלטיקה שסביב לדשא תוכננו להישמר. אך עד סתיו 2010 שופץ רק היציע הדרומי. ב-22 מאי 2011 האצטדיון אירח את גמר הגביע הרוסי בכדורגל 2011.
בשנת 2012 עיריית יארוסלבל התמודדה על מכרז לארח חלק מהמשחקים בגביע העולם 2018; תוך תכנון להשלמת שיפוץ מחדש של האצטדיון, אך לבסוף יארוסלבל לא נכללה ברשימה הסופית של הערים המארחות.
בקיץ 2017, האצטדיון נסגר לצורך שיפוצים לקראת מונדיאל 2018 על מנת שישמש כבסיס אימונים עבור אחת הנבחרות. עד להשלמת השיפוץ שיניק אירחה את משחקיה באצטדיון "יבולים" שבכפר קרבאייבו שבמחוז קוסטרומה.
ביולי 2020 הועבר האצטדיון לבעלות הקבוצה, לאחר שהיה מצוי קודם בבעלות העירייה.
היציעים
{{טורים|תוכן=
היציע המערבי
היציע מכיל 9,712 מושבים, בנוסף, הוא כולל:
היציע הדרומי
היציע מכיל 4,390 מקומות, בנוסף, כולל:
היציע הצפוני
היציע מכיל 5195 מקומות, בנוסף גם:
}}
וולפגנג פון טריפס
וולפגנג אלכסנדר אלברט אדוארד מקסימיליאן רייכסגרף ברגה פון טריפס (בגרמנית: Wolfgang Alexander Albert Eduard Maximilian Reichsgraf Berghe von Trips, 4 במאי 1928 - 10 בספטמבר 1961), נודע בשם וולפגנג פון טריפס, היה נהג מרוצים גרמני שהתחרה באליפות הפורמולה 1. בעונת 1961 היה קרוב לזכייה באליפות, אך נהרג בתאונה שאירעה במהלך גרנד פרי איטליה. בתאונה נהרגו, מלבד פון טריפס, גם 15 צופים שעמדו בסמוך למסלול
קריירת מרוצים
פון טריפס נולד בקלן, גרמניה. הוא סבל מסוכרת ועל כן החזיק במכונית המרוץ תמיד חטיפים עתירי סוכר, שסייעו לו להעלות את רמת הסוכר הנמוכה במהלך המרוצים. במהלך השנים השתתף ב-29 מרוצי גרנד פרי במסגרת אליפות הפורמולה 1. את הבכורה היה אמור לערוך בגרנד פרי איטליה, המרוץ האחרון של עונת 1956, אך נפצע במהלך האימונים שקדמו למרוץ. במהלך השנים ניצח שני מרוצים, הגיע שש פעמים לפודיום וזינק פעם אחת מהפול פוזישן.
במאי 1957 השתתף בנסיעות מבחן במסלול הנורבורגרינג במהלכן הסתחרר עם רכב הפרארי בו נהג ואיבד את ההכרה. בגרנד פרי בריטניה בעונת 1958 נאלץ לפרוש מגרנד פרי בריטניה לאחר שבמהלך ההקפה ה-60 של המרוץ נותר ללא שמן. באותה עונה נפצע בתאונה במהלך גרנד פרי איטליה. מספר התאונות הרב בהם היה מעורב הוביל את אנצו פרארי להחלטה שלא לאפשר לפון טריפס להתחרות במרבית עונת 1959. ביולי 1960 ניצח מרוץ פורמולה 2 שהתקיים בשטוטגרט בו התחרה בדגם חדש של פרארי בו הותקן לראשונה מנוע אחורי. באותה שנה ניצח גם את מרוץ הטארגה פלוריו.
מותו
הניצחון הראשון בפורמולה 1 הושג בגרנד פרי הולנד בעונת 1961. ניצחון נוסף בגרנד פרי בריטניה ושני פודיומים בבלגיה ובגרמניה העלו אותו לראש טבלת הנהגים לאחר שישה מרוצים. בגרנד פרי האיטלקי יכול היה להבטיח לעצמו את תואר האליפות אם היה מגיע למקום השלישי. הוא זינק למרוץ מהפול פוזישן, אך במהלכו התנגש במכוניתו של ג'ים קלארק מקבוצת לוטוס. הרכב הועף באוויר, פגע בגדר וכתוצאה מעוצמת הפגיעה נהרגו 15 צופים שעמדו סמוך לגדר וכן פון טריפס עצמו. בעקבות התאונה החליטה הקבוצה לעצור את פעילותה עד סיום השנה ונהגיה לא השתתפו במרוץ סיום העונה.
חודשים ספורים לפני מותו הקים מסלול קארטינג בעיירה קרפן. לאחר מותו נקרא המסלול על שמו. במהלך שנות השמונים נחכר המסלול על ידי רולף שומאכר. שני בניו, מיכאל וראלף, יעשו בו את צעדיהם הראשונים בעולם המרוצים.
צידו ארנה
צידו ארנה  (בליטאית: Cido arena) הוא מתקן ספורט רב-תכליתי שנבנה בעיר החמישית בגודלה בליטא, פוניבז'. אולם הכדורסל הוא הרביעי בגודלו בליטא, אחרי ז'לגיריס ארנה, סימנס ארנה ושיאולאי ארנה. האולם, אשר נחנך ב-24 באוקטובר 2008, מכיל 5,656 מקומות ישיבה, ומשמש כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל המקומית, מועדון הכדורסל ליאטקבליס, המשחק בעונת 2012/13 בליגת העל הליטאית ובליגה הבלטית.
האולם מכיל ולודרום אולימפי באורך של 250 מטרים, והוא יחיד מסוגו במדינות הבלטיות.
משחקי שלב הבתים הראשון - בית א' של אליפות אירופה בכדורסל 2011 שהתקיימה בליטא, נערכו בצידו ארנה.
דקימוס סיוס סנקה
דקימוס סיוס סנקה (בלטינית: Decimus Seius Seneca) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה ה-2. כיהן כקונסול בשנת 151 או בשנת 152 לספירה, ומושל פרובינקיית סוריה פלשתינה בשנים 157-155.
קישורים חיצוניים
Caesarea Columns, 135-305 CE, COJS.org
ויליאם דניסון
ויליאם דניסון הבן (באנגלית: .William Dennison Jr; 23 בנובמבר 1815 - 15 ביוני 1882) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הוויגית ולאחר מכן המפלגה הרפובליקנית. הוא כיהן כמושל אוהיו ה-24 וכמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא אברהם לינקולן בשלהי מלחמת האזרחים.
ראשית חייו
ויליאם דניסון נולד בסינסינטי. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מיאמי שבאוקספורד, אוהיו, למד משפטים וב-1840 התקבל ללשכת עורכי הדין של אוהיו. כאיש עסקים ממולח, הוא ניהל את בנק אקסצ'יינג' ואת חברת הרכבת קולומבוס וקסניה, וארגן את חברת הרכבת קולומבוס והוקינג ואלי. במקביל היה פעיל בפוליטיקה.
דניסון היה הראשון מבין הפוליטיקאים הבולטים באוהיו שעזבו את המפלגה הוויגית שהייתה אז בשלבי גסיסה, והצטרפו לשורות המפלגה הרפובליקנית החדשה. עד מהרה הוא התקדם בשורות המפלגה, זאת על רקע מאמציו למיגור העבדות והתנגדותו לאפליה בסנאט של המדינה. ב-1859 נבחר דניסון כמושל אוהיו, לאחר שניצח בבחירות את רופוס רני, וכיהן בתפקיד בשנים 1860–1862. לפני פרוץ מלחמת האזרחים, התנגד דניסון לדרישותיהן של קנטקי וווירג'יניה להסגרת עבדים נמלטים או להענשת אלו שסייעו להם.
מלחמת האזרחים
בימים הראשונים לפרוץ מלחמת האזרחים ארגן דניסון את הגיוס באוהיו, ועל אף שצוותו היה קטן וחסר ניסיון, פעולותיו השפיעו רבות. מאמציו הובילו להקמתם של כמה מחנות אימונים גדולים לכוחות שהתגייסו, כשאחד מהם נקרא על שמו. ב-1861 ניסה דניסון ללא הצלחה להיבחר לסנאט של ארצות הברית, כאשר נוצח על ידי ג'ון שרמן.
מבלי שהתבקש לכך על ידי מחלקת המלחמה, שיגר דניסון את הכוחות של אוהיו בפיקודו של ג'ורג' מקללן אל החלק המערבי של וירג'יניה, שם הם אבטחו את ועידת וילינג שבסופו של דבר הובילה לקבלתה של וירג'יניה המערבית כמדינת חירות. הוא גם יזם את תפיסת השליטה על רשת קווי הרכבת והטלגרף של אוהיו בשלבים הראשונים של המלחמה כדי לאפשר את השימוש הצבאי בהם, ובכך עורר את חמתם של שוחרי השלום חברי המפלגה הדמוקרטית בבית המחוקקים של המדינה. הוא גינה את פרישת מדינות הדרום ואת שוחרי השלום באוהיו, דאג לאספקה יציבה של תחמושת וציוד לכוחות המתגייסים והיה תומך נלהב במדיניותו של הנשיא אברהם לינקולן. במהלך כהונתו כמושל הוא גייס מעל 100,000 חיילים וארגן 82 רגימנטים לצבא האיחוד.
עם זאת, משגים של דניסון ושל הכפופים שליו הובילו את הרפובליקנים ואת הדמוקרטים תומכי האיחוד להסיר את מועמדותו של דניסון בבחירות למושל המדינה ב-1862. תחת זאת פנו המפלגות לדייוויד טוד הדמוקרט. ההיסטוריון ריצ'רד אבוט כתב, "אף אחד ממושלי אוהיו לפני דניסון לא הפעיל את סמכויותיו ומילא משימות שכאלה בתחושת אחריות ציבורית ונחישות גדולות יותר . אף על פי כן... הפוליטיקה הכתיבה את גורלו".
דניסון קיבל בהבנה את השתלשלות העניינים, ביצע חפיפה יעילה עם יורשו, וסייע רבות בגיוס האפרו-אמריקאים ליחידות הצבאיות של אוהיו. ב-1864 הוא שימש כיושב ראש הוועידה הארצית של המפלגה הרפובלקנית. באותה שנה הוא מונה על ידי הנשיא לינקולן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1866, כאשר הוא עזב את הקבינט לאחר שהוא החליט שהוא לא יוכל עוד לתמוך במדיניותו של הנשיא הבא אנדרו ג'ונסון.
לאחר פרישתו
לאחר המלחמה שירת דניסון במועצת עיריית קולומבוס וארגן את האגודה החקלאית של מחוז פרנקלין. ב-1874 מינה אותו הנשיא יוליסס ס. גרנט כנשיא הראשון של מועצת הנציבים של מחוז קולומביה, תפקיד בו הוא שימש עד 1878. ב-1880 הוא התמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט, אך הובס על ידי ג'יימס גרפילד. הוא המשיך להיות פעיל בפוליטיקה המדינתית והארצית עד יומו האחרון.
מותו והנצחתו
ויליאם דניסון נפטר בקולומבוס ב-15 ביוני 1882 ונטמן בבית הקברות גרין לואן שבעיר. סניף אוהיו של "ותיקי האיחוד ממלחמת האזרחים" נקרא על שמו של דניסון זמן קצר לאחר מותו. ב-1885 נפתח בוושינגטון בית ספר על שמו, שנסגר ב-1947 ונפתח מחדש ב-1985.
אדובי
אַדוֹבִּי (באנגלית: Adobe), שנקראה בעבר "אדובי מערכות", היא חברת תוכנה שנוסדה בדצמבר 1982 על ידי ג'ון וארנוק וצ'ארלס גצ'קי.
השניים ייסדו את אדובי מערכות לאחר עזיבתם את זירוקס פארק כדי לעודד פיתוח ומסחור של שפת פוסטסקריפט המשמשת בעיקר להדפסה באיכות גבוהה של איורים וטקסט. לאדובי היה תפקיד חשוב בגרימתה של מהפכת ה"הוצאה לאור שולחנית" כאשר אפל מחשבים קנתה מהם רישיון לשימוש בשפת פוסטסקריפט במדפסות הלייזר שלה ב-1985. תקן חשוב ומפורסם של אדובי הוא PDF, פורמט מסמכי מחשב המאפשר שיתוף בין תוכנות שונות שרצות על מערכות הפעלה שונות.
החברה נקראת "אדובי" על שמו של נחל אדובי (Adobe Creek) שזורם מאחורי ביתו של אחד מצמד מייסדיה. מטה החברה נמצא בעיר סן חוזה שבעמק הסיליקון בקליפורניה. ב-2005 מנתה אדובי מערכות כ-4,000 עובדים, יותר ממחציתם בסן חוזה. לאדובי פעילות פיתוח רבה גם בסיאטל, בוושינגטון; בנוידה שבהודו ובאוטווה, קנדה. מרכזי פיתוח קטנים יותר נמצאים במיניאפוליס, מינסוטה ובהמבורג, גרמניה.
עד שנת 2005 חברת מקרומדיה ואדובי היו מתחרות מכיוון ששתיהן היו חברות תוכנה מובילות ועולמיות בתחום הגרפיקה הממוחשבת. בשנה זו רכשה אדובי את מקרומדיה.
מידע כלכלי
אדובי מערכות נכנסה לנאסד"ק ב-1986. מדצמבר, 2004, היא נסחרת בשווי שוק של כ-15 מיליארד דולר.
נציגות בישראל
הנציגות הישראלית דואגת על התאמת תוכנותיה של אדובי לשימוש בשפה העברית. במשך 13 שנה, עד 2005, אדובי יוצגה בישראל על ידי קרטסופט - חטיבת התוכנה של קרט ישראל בע"מ (כיום קרט ניופאן בע"מ). ב-2005, לאור הרכישה של מקרומדיה על ידי אדובי, התקיים מכרז בין קרטסופט לבין קוויקסופט, שייצגה עד כה את מקרומדיה בישראל. קרטסופט הפסידה, ומאותה השנה, יוצגה החברה בישראל על ידי קוויקסופט. הנציגות הסתיימה ב-2011 כאשר הבעלים של קוויקסופט, ראובן אגסי, החליט לסגור את החברה, ומאז אותה שנה מיוצגת החברה בישראל על ידי חברת המחשבים CMS.
ביקורת
חברת אדובי ספגה לאורך השנים ביקורות קשות על נושאים שונים, ביניהן:
הדומיננטיות של אדובי בשוק העיצוב, בשילוב הסיבות שצוינו לעיל, גוררת אחריה פיראטיות תוכנה בהיקף נרחב. מוצרי התוכנה של אדובי מופצים בצורה לא חוקית באינטרנט לכל דכפין והם בין המוצרים הנפרצים ביותר ; דו"ח שהופק בבריטניה בשנת 2013 גילה כי תוכנותיה של אדובי היו התוכנות המופצות ביותר בצורה לא חוקית לאחר Microsoft Windows ו Microsoft Office, ועד עצם היום הזה מוצרי אדובי תופסים מקום גבוה ברשימות דומות.
וייל
וייל (Weil, Weill, Weyl) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית. {{פירושונים|אישים ששמם וייל:
אחר:
ראו גם
}}
סנטה במשרה חלקית
סנטה במשרה חלקית (באנגלית: The Santa Clause) הוא סרט קומדיית-חג המולד אמריקאי משנת 1994 שנכתב על ידי ליאו בנוונוטי וסטיב רודניק, ובוים על ידי ג'ון פסקווין. בסרט מככב טים אלן בדמותו של סקוט קלווין, אדם רגיל שגורם בטעות לסנטה קלאוס (בגילומו של כפיל הפעלולים האמיתי של אלן, סטיב לוצ'סקו) ליפול מגג בערב חג המולד, ועל כן נאלץ להחליף אותו בתפקיד.
הסרט עלה לאקרנים ב-11 בנובמבר 1994 והכניס 190 מיליון דולר. הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרים ומאז הפך לסרט פולחן בחג המולד בקרב הצופים. הצלחתו של הסרט הובילה להפקת שני סרטי המשך פחות מוצלחים ומיני-סדרת המשך, "סנטה במשרה חלקית – ההרפתקה ממשיכה" (2022), שהופקה בלעדית עבור שירות "דיסני+".
עלילה
מוכר הצעצועים המצליח סקוט קלווין מתכונן לבלות את ערב חג המולד עם בנו, צ'ארלי. סקוט רוצה שצ'ארלי ישמור על אמונתו בסנטה קלאוס, על אף שהוא עצמו אינו מאמין בו. מנגד, אשתו לשעבר של סקוט, לורה, ובעלה הפסיכיאטר, ד"ר ניל מילר, הפסיקו שניהם להאמין בסנטה בגיל צעיר ומרגישים שגם צ'ארלי צריך לעשות זאת.
בערב חג המולד, סקוט וצ'ארלי הולכים ל"דני'ס" לארוחת ערב. באותו לילה, סקוט, שהתעורר וחש אל חצר ביתו לאחר ששמע רעשים, מבהיל בטעות גבר לבוש בחליפת סנטה העומד על הגג, שמחליק ונופל ארצה אל מותו. הגופה נעלמת ומותירה אחריה חליפה אדומה וכרטיס ביקור שבו נכתב: "אם יקרה לי משהו, לבש את החליפה שלי. האייל יידע מה לעשות". סקוט עוטה את החליפה ומבלה את שארית הלילה במשלוח מתנות לפני שהאיילים לוקחים אותו אל הקוטב הצפוני; שם מסביר לו ברנרד, האלף הראשי, כי על ידי לבישת החליפה, סקוט כפוף לסעיף משפטי המכונה "סעיף סנטה", במגרתו הוא מקבל את כל חובותיו ואחריותו של סנטה. ברנרד נותן לסקוט אחד-עשר חודשים להסדיר את ענייניו לפני שעליו לשוב בחזרה לקוטב הצפוני בחג ההודיה. מבולבל והמום, סקוט מחליף את בגדיו אל הפיג'מה שמסופקת לו ונרדם.
כשהוא מתעורר במיטתו, סקוט חושב שהכל היה חלום עד שהוא מבין שהוא לובש את הפיג'מה. כשצ'ארלי מספר בגאווה לבני כיתתו כי סקוט הוא סנטה; לורה, ניל והמנהלת קומפטון דורשים מסקוט לספר לצ'ארלי כי מדובר חלום. מנגד, סקוט מבקש מצ'ארלי לשמור את סוד היותו סנטה לעצמם. במהלך השנה, סקוט רוכש חיבה לחלב ועוגיות (ושאר קינוחים) ועולה במשקל רב, יחד גידול זקן עבות (חרף הניסיונות לגלחו), ושערו מלבין. לאחר שלורה וניל עדים לילדים שרוצים לשבת על ברכיו של סקוט במהלך משחק הכדורגל של צ'ארלי, הם מניחים שסקוט מטעה בכוונה את צ'ארלי ומחליטים לעתור לשופט שישעה את זכויות הביקור של סקוט, למורת רוחו של סקוט. בחג ההודיה, סקוט הולך לביתם של לורה וניל במטרה להיפרד מצ'ארלי, אך כאשר ניל מסרב לתת לו להיפגש עם צ'ארלי תוך התעקשות כי לא ייתכן שהוא סנטה, צ'ארלי מראה לסקוט כדור שלג קסום שניתן לו מברנרד, סקוט משתכנע לבסוף שהוא אכן סנטה. כשלבסוף לורה וניל מתרצים ומאפשרים לסקוט לשהות לבדו עם צ'ארלי, ברנרד מופיע ומעביר את השניים לקוטב הצפוני. במחשבה כי צ'ארלי נחטף על ידי סקוט, לורה וניל מתקשרים למשטרה.
בערב חג המולד, סקוט יוצא למסור את המתנות עם צ'ארלי במזחלת שלו. בהגיעו לביתם של לורה וניל, סקוט נעצר והאלפים שולחים צוות לחלץ אותו מהכלא. סקוט משכנע את לורה וניל שהוא סנטה, ומבקש מצ'ארלי לבלות איתם את חג המולד מכיוון שהם גם בני משפחתו. לורה שורפת את מסמכי בית המשפט המשעים את זכויות הביקור של סקוט, ואומרת לו שיוכל לבקר בכל עת. ברנרד מופיע ואומר לצ'ארלי שבכל פעם שינער את כדור השלג, יופיע אביו. לפני עזיבתו, סקוט נותן ללורה וניל את שתי מתנות חג המולד שמעולם לא קיבלו בילדותם, מה שהוביל לאי-אמונם בסנטה. סקוט מוכיח את זהותו למשטרה לפני שהוא יוצא לדרך, וניל מתנצל בפני צ'ארלי, שסולח לו.
הסרט מסתיים כשצ'ארלי מזמן את סקוט בחזרה עם כדור השלג, ולורה מסכימה לאפשר לו ללכת עם סקוט במזחלת על מנת לסיים את חלוקת המתנות.
פיתוח
התסריט נכתב על ידי התסריטאים סטיב רודניק וליאו בנוונוטי. בנובמבר 1992, נמסר כי חברת "הוליווד פיקצ'רס" רכשה את התסריט תמורת תנאי להשתתפותו הפוטנציאלית של טים אלן בתפקיד הראשי.
ליהוק
לפני ליהוקו של אלן לתפקיד, גילום דמותו של סקוט קלווין הוצע לביל מארי וצ'בי צ'ייס, אך שניהם דחו זאת; צ'ייס בעקבות התנגשויות בלוח הזמנים שלו, ומארי בעקבות אי-רצונו להשתתף בסרט חג מולד נוסף לאחר שכיכב כבר ב"מארח השדים". בין השחקנים הנוספים שנבחנו לתפקיד נמנים טום סלק, טום הנקס ומל גיבסון. בין השחקנים שלהם הוצע לגלם את דמותו של ניל נמנים ג'ף דניאלס, סטנלי טוצ'י ובראדלי ויטפורד; ואילו לדמותה של לורה, התפקיד הוצע לפטרישיה ריצ'רדסון, פטרישיה קלארקסון, פטרישיה היטון וקייט ברטון.
צילומים
צילומי הסרט התקיימו באולפני ראלי שבהוליווד, קליפורניה, ובמיקומים שונים באזור טורונטו רבתי; העיירה אוקוויל שימשה כבת-דותה של לייקסייד, אילינוי. האיילים המופיעים בסרט נלקחו כולם מגן החיות של טורונטו. בנוסף, על בניית הרכבות שהופיעו בסצנת הקוטב הצפוני ובתחילת הסרט הייתה אמונה חברת "LGB".
בקופות
הסרט הכניס 145.3 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-45 מיליון דולר בטריטוריות אחרות, בסך כולל של 190.3 מיליון דולר ברחבי העולם.
בסוף השבוע הראשון לעלייתו לאקרנים, הסרט הכניס 19.3 מיליון דולר, והגיע למקום השני בקופות האמריקאיות, לאחר "ראיון עם הערפד" שפתח עם 36 מיליון דולר. בסוף השבוע השני שלו, הסרט הרוויח 17.1 מיליון דולר, והגיע למקום השלישי. במהלך שלושת ימי חג ההודיה, הסרט הרוויח 20.4 מיליון דולר. בנובמבר 2020, בעקבות פרוץ מגפת הקורונה, הסרט הופץ מחדש ב-1,581 בתי קולנוע והכניס 711,000 דולר.
הסרט אף זכה לרייטינג שיא לאחר ששודר ברשתות "Freeform" ו-"AMC" במהלך עונת החגים.
תגובת הקהל
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכה הסרט לציון 73% על סמך 59 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.9/10. בקונצנזוס המבקרים של האתר נכתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכה הסרט לציון 57/100, על סמך 13 ביקורות, דבר המציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות". צופים שהשתתפו בסקר מטעם "CinemaScore" העניקו לסרט את הציון הממוצע "A−".
סנדי דייוויס מ-"The Oklahoman" דירגה את הסרט במקום השישי ברשימת "הסרטים הטובים ביותר של 1994".
ניאגרה סקייוויל
ניאגרה סקייוויל הוא גלגל ענק בגובה 53.3 מטרים הממוקם במרכז קליפטון היל, מפלי ניאגרה, אונטריו, קנדה.
הניאגרה סקייוויל עוצב על ידי רונלד בסינק "רכיבה מקצועית" ובנוי מגלגל R60 ענק, אשר יוצר על ידי חברת צ'יינס ריידס, וסופק על ידי צ'יינס מורגן. הוא נפתח ב-17 ביוני 2006, בעלות של 10 מיליון דולר.
הגלגל כולל 42 מסועים אשר מסוגלים לשאת שמונה אנשים באופן מקסימלי, וממוזגים או מחוממים בהתאם למזג האוויר הנוכחי.
אורך הנסיעה כ-12 עד 15 דקות, המספקת לנוסעים נופים של נהר הניאגרה, מפלי הפרסה והמפלים האמריקניים, והוא פועל בכל עונות השנה.
רות בלוי
רות בלוי (קודם נישואיה: רות בן דוד; 1920 – ינואר 2000, ג' בשבט תש"ס), הייתה גיורת שנודעה ביחס לשתי פרשיות שגרמו לסערה במדינת ישראל בשנות ה-60:
ביוגרפיה
בלוי נולדה כ"מדלן לוסט פיריי" בקאלה שבצרפת, בת יחידה להורים קתוליים לא אדוקים. כשהייתה בת שלוש עברה משפחתה לפריז. התחתנה לראשונה בגיל 19 עם חייל בצבא צרפת, שהיה מבוגר ממנה בשנתיים, והתגרשה כעבור שלוש שנים. לבני הזוג נולד בן, קלוד, שמאוחר יותר התגייר איתה ושינה את שמו לאוריאל. בשנת 1943 השלימה לימודי מוסמך בהיסטוריה ובגאוגרפיה באוניברסיטת טולוז והחלה ללמד בבית ספר תיכון. איסר הראל ואחרים כתבו שבתקופה זו שימשה כרקדנית "באחד מבתי השעשועים בפריז", אך בלוי הכחישה טענה זו. במלחמת העולם השנייה שימשה כסוכנת כפולה במודיעין הצרפתי והשתתפה בפעילות המאקי (המחתרת האנטי-נאצית בצרפת). אחר המלחמה למדה באוניברסיטת טולוז ובסורבון. בגיל 31 גוירה בפריז בידי הרב שמואל יעקב רובינשטיין. בתקופה זו ישבה במשך חודשיים בכלא לאחר שהורשעה בפרשת מרמה בכספים אשר התגלתה בחברה שהיא ניהלה. מאוחר יותר עלתה לישראל והצטרפה לעדה החרדית בירושלים, כמה שנים לפני שפגשה את עמרם בלוי.
פרשת יוסל'ה שוחמכר
בן-דוד, שהייתה שייכת לקהילתו של הרב איציק'ל האדמו"ר מפשעווארסק שבאנטוורפן, קיבלה עליה את ביצוע משימת ההברחה. היא ניצלה את כישוריה מימי המחתרת וזייפה במיומנות בדרכונה את רישום שמו של בנה מ-"Claude" לשם "Claudine", וכך הערימה על אנשי ביקורת הגבולות שציפו לאתר ילד שנחטף. בן-דוד הפליגה לג'נובה ב-10 במאי, חזרה ארצה עם "בתה" קלודין (ילדה מרוקאית שפגשה על האניה "בדרך נס", להגדרתה), ויצאה שוב מנמל התעופה ב-21 ביוני 1960 מלווה ב"בתה" קלודין בדרך לרומא. קלודין (בפעם הזאת) לא הייתה אלא יוסל'ה, מחופש לילדה. עשרות אנשי המוסד חיפשו אחר הילד באירופה, אך לשווא.
לבסוף הגיעו דיווחים בעניין מעורבותה של בן-דוד. איסר הראל הורה לבצע מעקב צמוד אחריה ובהמשך לעצור ולחקור אותה, במבצע "כירורגי" מבלי להסתבך עם השלטונות הצרפתיים. בן-דוד ניסתה אז למכור את ביתה שבעיר אורליאן, שעל שפת נהר הלואר. עד מהרה היא מצאה קונה: סוכן המוסד יוסף פורת (בעלה של השחקנית אורנה פורת), שהתחפש לאיש עסקים אוסטרי ששמו מר פורבר. אחרי שנפגש עם בן-דוד, הציע לה פורבר שילכו לדבר עם "עורך הדין" שלו כדי לסכם את פרטי העסקה. השניים נסעו לעיירה הסמוכה, שאנטיי, לבית ששכר המוסד לצורך כך. בן-דוד סירבה לשתף פעולה עם חוקריה. במקביל, בנה החייל אוריאל, אותר בישיבת באר יעקב, ובעזרתו הופעל לחץ על בן-דוד שנשברה בתמורה להבטחת חסינות לה ולבנה וגילתה את מקום מסתורו של יוסל'ה בברוקלין בניו יורק.
איסר הראל התרשם ממקצועיותה ב"קרב המוחות" מול אנשיו והציע לה להצטרף לשירותי הביטחון. בן דוד סירבה בשל האידאולוגיה האנטי ציונית שלה.
נישואיה לרב עמרם בלוי
לאחר סיום הפרשה, התארסה בן-דוד, וכעבור זמן (ארוך מהמקובל) נישאה לבסוף, בשנת 1965, לרב עמרם בלוי שהיה אז כבן שבעים. הנישואים לגיורת, קתולית לשעבר ובשנות הארבעים לחייה, גרמו להתנגדות חריפה בקרב אנשי נטורי קרתא והעדה החרדית. תלמידיו ובניו ראו במעשה זה פחיתות כבוד למעמדו. למרות הסכמתו של האדמו"ר מסאטמר, רבי יואל טייטלבוים התנגדו רבני העדה החרדית לנישואי הזוג גם מסיבה הלכתית, משום שאסור לאדם מבוגר לשאת אשה צעירה. לאור זאת, הם הטילו עליו חרם. בעקבות כך, נאלץ לעזוב את עיר הולדתו ירושלים ולהעתיק את מגוריו לתקופה מסוימת לבני ברק. למרות מחאות חריפות על שהוא אינו שומע בקול הבד"ץ של העדה החרדית, נישאו השניים בו' באלול תשכ"ה, בטקס קצר וצנוע לאחר חצות. חרף גילו המבוגר של בעלה הרתה רות אך ההריון לא שרד.
רות בלוי כתבה מספר ספרים, בהם "שומרי העיר", המספר בפירוט את קורות חייה והפרשיות שהייתה מעורבת בהן.
אהוד יתום
אהוד יצחק יתום (נולד ב-26 בספטמבר 1948) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם הליכוד בכנסת ה-16. קודם לכן כיהן בשורת תפקידים בכירים בשב"כ, ונודע בשל מעורבותו בפרשת קו 300 שבה השתתף בהריגת שני המחבלים שנתפסו בחיים, לאחר שחטפו ב-1984 את האוטובוס.
ביוגרפיה
יתום נולד וגדל בשכונת עין התכלת בנתניה. בשנת 1966 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת מטכ"ל. הוא עבר טירונות צנחנים ולאחר מכן מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. לאחר תום המסלול השלים קורס קציני חי"ר בהצטיינות. בהמשך עבר לסיירת צנחנים והשתחרר מצה"ל בשנת 1971. לאחר מכן התגייס לשב"כ בו שירת שנים רבות ושימש במספר תפקידים בולטים ובכירים בו, בין השאר כראש אגף המבצעים. במהלך תפקודו כראש אגף המבצעים התפרסם בפרשת פרשת קו 300, במהלכה הרג שני מחבלים בשטח ללא משפט ומסר מאוחר יותר עדויות שקר בנושא. יתום כיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-16.
משפחתו
יתום נשוי לליאורה, לשנים בן משותף ונכד אחד. אהוד יתום הוא אחיו הצעיר של דני יתום, ראש המוסד לשעבר, וחבר הכנסת לשעבר. אח נוסף משה (מושיק) היה מפקד חטיבת אגרוף הברזל.
פרשת קו 300
שר הביטחון, משה ארנס, מינה ועדת חקירה, בראשות האלוף במילואים מאיר זורע (ונודעה בשם "ועדת זורע") והטיל עליה לחקור את נסיבות המוות. יתום ואנשיו, שהעידו לפני הוועדה, העלימו מפניה את חלקם בנסיבות הריגתם של המחבלים. יתום מסר לוועדה עדות שקרית, ובה טען שראה כיצד תת-אלוף יצחק מרדכי, שפיקד על פעולת החילוץ, חובט באקדחו בראשי המחבלים. לאחר מכן, סיפר יתום, העלה את המחבלים על רכבו כדי להובילם לחקירה, אלא שהם דיממו במהלך הנסיעה ומצבם החמיר, ולכן הביאם לבית החולים, שם נקבע מותם. גם אנשיו של יתום מסרו עדויות שקריות לפני ועדת זורע, וזאת על-פי הנחייתו של יתום, שניתנה להם על-דעת ראש השב"כ ויועצו המשפטי. בסיועו של יוסי גנוסר, שכיהן כחבר בוועדת החקירה אך היה שותפם של אנשי השב"כ והדליף להם מידע מדיוניה, עלה בידי יתום ואנשיו לשבש את מהלכי החקירה. הפרשה במלואה נחשפה לבסוף ובעקבות הסערה הציבורית שהתחוללה עם חשיפתה, נאלץ אברהם שלום להתפטר מתפקידו כראש השב"כ, אף שלהגנתו טען שכל מעשיו נעשו "בסמכות וברשות" (ראש הממשלה).
בעקבות התפטרותו של ראש השב"כ ניאות נשיא המדינה, חיים הרצוג, להעניק חנינה לראש השב"כ ולשלושה אנשי שב"כ נוספים, ובהם יתום. חנינה זו ניתנה עוד קודם להגשתו של כתב אישום. בבקשתו לקבלת חנינה כתב יתום, כי הוא ופקודיו הרגו את שני המחבלים בפקודת ראש השב"כ, וכי למיטב הכרתו ואמונתו, נעשה המעשה "על-מנת שמפיגוע חטיפה רצחני לא ייחלצו מחבלים חיים". יתום הודה כי בעדויותיהם בפני ועדת זורע ולפני הצוות בראשות פרקליט המדינה, העלימו הוא ואנשיו את העובדה כי הם הרגו את המחבלים. הוא האמין, לטענתו, כי אילוץ ביטחוני מחייבו לעבור על החוק, בהיות הדבר דרוש, למיטב הכרתו ואמונתו, לקיום ביטחונה של ישראל.
לאחר הפרשה
לאחר החנינה המשיך יתום לשרת בתפקידים בכירים בשב"כ במשך 13 שנים נוספות. בשנת 1986 עבר לכהן כראש אגף המנהל. במכתב הערכה ששיגר אליו ראש הממשלה יצחק רבין, נאמר:
בריאיון לעיתון ידיעות אחרונות משנת 1996 צוטט יתום כמודה שהוא היה זה שהרג את שני המחבלים, אך מאוחר יותר הכחיש את הדברים.
בפוליטיקה
ניסיונו של יתום להתמנות לתפקיד ראש המטה למלחמה בטרור נחסם על ידי בג"ץ, שקבע כי: . עוד קודם לכן נמנע מיתום להתמנות לתפקיד קצין הכנסת. החלטות אלה לא מנעו, ונראה כי אף סייעו, להצבתו ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת ה-16, נבחר לכנסת ושימש כחבר הכנסת מטעם הליכוד, ופרש מתפקידו כנשיא קצא"א.
לקראת הכנסת ה-18 הודיע על התמודדותו בפריימריס במפלגת הליכוד, והגיע למקום ה-29 אך בעקבות עתירה, נדחק למקום ה-38.
בתגובה על החלטת השר לאיכות הסביבה, גלעד ארדן למנות את אהוד יתום ליו"ר רשות הטבע והגנים, פנתה הוועדה לבדיקת מינויים בנושא תאגידים ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בשאלה כיצד עליה לנהוג ביחס למעשים שביצע יתום בשנת 1984 במסגרת פרשת "קו 300". היועץ המשפטי לממשלה הכריע כי יתום יוכל למלא את התפקיד האמור כל עוד "לא יעסוק כלל בנושא האכיפה ברשות לשמירת הטבע והגנים הלאומיים." יתום מונה לתפקיד זה, אף התפטר ממנו במאי 2011, בנימוק שאינו מקבל שכר.
כיום משתתף יתום בתוכנית "עושים צהריים" עם יעל דן בגלי צה"ל, בה הוא משיא עצות למאזינים בנוגע לטיולים.
Windows Genuine Advantage
Windows Genuine Advantage (WGA בקצרה) היא מערכת של מיקרוסופט שנועדה למנוע שימוש פיראטי במערכות ההפעלה שלה. על מנת להשיג את המטרה הזו, מיקרוסופט מאלצת את המשתמש להריץ תוכנית שבודקת האם העותק של מערכת ההפעלה שבידו מקורי. במקרה שהעותק אינו מקורי, נחסמת האפשרות להשתמש בשירותים שונים מתוך אתר האינטרנט של מיקרוסופט כגון Windows Update ומרכז ההורדות.
תיאור התוכנה
האימות מול מיקרוסופט מתבצע על ידי התקנת תוכנית ActiveX על מחשב המשתמש בפעם הראשונה בה הוא מבקש לעשות שימוש באחד משירותי מיקרוסופט אשר דורשים את האימות. בכל פעם שהמשתמש מבקש להשתמש בשירותים הללו, מורץ ה-ActiveX אשר מדווח בחזרה לאתר על ממצאיו, האם התוכנה היא אכן מקורית. במקרה שהתוכנה מקורית, המשתמש מגיע לעמוד שהוא ביקש לצפות בו ללא הפרעה. במקרה שהתוכנה אינה מקורית, הוא מגיע לעמוד אשר מסביר לו למה נחסמה הגישה שלו לעמוד שהוא ביקש. למרות זאת, עדיין ניתנת האפשרות להוריד עדכוני תוכנה אשר מוגדרים כעדכונים קריטיים (עדכוני אבטחה בעיקר).
עקיפת ההגנה
לאחר שמיקרוסופט החלה ליישם את ה-WGA באתרה, הופצו ברשת האינטרנט שיטות שונות להתגבר על הבדיקה כגון שימוש בקראק על מנת להחליף את קובצי ה-WGA. מיקרוסופט מעדכנת בצורה תדירה את ה-WGA, אך ככל הנראה אין זה מספיק על מנת למנוע לחלוטין מהמשתמשים אשר אין ברשותם עותק מקורי של מערכת ההפעלה מלעשות שימוש באתר.
ע"ב ס"ג מ"ה ב"ן
ע"ב ס"ג מ"ה ב"ן (בראשי תיבות: עסמ"ב במספרים: 72, 63, 45, 52) הוא מושג בקבלה היהודית, שיסודו בארבע אפשרויות גימטריה במילוי לשם יהוה.
משמעויות
האות י' מופיעה תשע פעמים בארבעת השמות ומרמזת ל"מים" שבמקווה שעולים בגימטריה 90.
סך האותיות של ארבעת השמות הוא 39 כנגד ל"ט מלאכות שאסורות בשבת. הגימטריה של ארבעת השמות היא 232 ושווה לגימטריה של "הברכה".
יהודה קולודצקי
הרב יהודה קולודצקי (ידוע בכינויו ר' יידל או אפילו קצר יותר - "רביל" ; 1913 - 6 במרץ 2006, ו' באדר ה'תשס"ו) היה ראש ישיבת היישוב החדש (ישיבת הרב עמיאל) בתל אביב במשך כ-60 שנה.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1913 בעיירה סקידל שליד הורדנה (כיום בלארוס). בצעירותו למד בישיבת שער התורה שבגרודנא, ונמנה עם תלמידיו של ראש הישיבה הרב שמעון שקופ. בגיל 19 בערך התייתם מאביו. בתחילת מלחמת העולם השנייה שהה בווילנה, אולם הצליח לעלות לארץ ישראל בשנת ה'תש"א (1941) באמצעות סרטיפיקט שהושג בשבילו על ידי אחיו, משה בארי (קולודצקי), שכבר התגורר בארץ. הרב קולודצקי היה בין השרידים הבודדים שניצלו מקרב בני הישיבה.
בישראל נישא לדבורה (נפטרה בח' בסיון תשע"ח), בתם של יונה ליפמן-מרגליות, חסיד ראדזין, ולאה אסתר, ואחותו של חוקר התלמוד והמדרש מרדכי מרגליות. התקרב לחזון אי"ש. התגורר בתל אביב והיה מיודד גם עם הרב שלמה גורן.
בישיבת היישוב החדש
בתחילה שימש כר"מ ומשגיח בישיבה, וכאשר חלה ראש הישיבה, הרב ראובן טרופ, מילא הרב קולודצקי את מקומו. בתפקידו זה שימש כ-60 שנה. תקופת כהונתו הארוכה, ונוכחותו הדומיננטית מאוד בישיבה הפכו אותו לדמות שישיבת היישוב החדש הייתה מזוהה עמה לחלוטין במשך שנים רבות. בישיבה נלמדו לימודי קודש בשעות הבוקר והצהריים, ולימודי חול בשעות הערב, גישה שהייתה חלוצית באותה תקופה.היה ידוע כבעל גישה חינוכית נוקשה (ראו להלן). חינוך התלמידים היה חשוב לו יותר מכל: הרב הקפיד למסור שיעור יום-יום, במשך עשרות שנים, עד לארבעה ימים בלבד לפני פטירתו.
הרב ייסד בישיבה מניין מתפללים מתושבי השכונה אשר התקיים בכל ימות השנה (ובפרט בזמני חופשות התלמידים). בין המתפללים נמנו מקורבו הרב מרדכי יעקב רידר, ר' שלמה טייץ, הרב ד"ר שאול הירשוביץ (מח"ס "שאלתי מעמו"), ר' יהודה פרנק (בנו של הרב צבי פסח פרנק), ר' שלמה גוטסגנדה, ר' ברוך גולדפינגר (ראש המועצה הדתית בתל אביב לאורך שנים), ר' שמאי ארזי, ר' אלימלך פינקלשטיין, ר' לוי רחמני (מייסד ובעלים של חב' הביטוח "איילון"), ועוד. הרב היה מעביר למתפללים בכל שבת בבוקר שיעור ב"משנה ברורה" לאחר התפילה. לרב היה קשר טוב ורציף עם המתפללים ואף היה משתתף בשמחות שלהם ובעת הצורך ערך ביקורי חולים בבתיהם. המניין המשיך להתקיים אף לאחר פטירת הרב.
פטירתו
נפטר בו' באדר ה'תשס"ו (2006) בגיל 93, לאחר ששהה מספר ימים בבית החולים איכילוב בתל אביב. באותו יום הוא נקבר בבית הקברות קריית שאול. על פי בקשתו לא נתלו מודעות אבל ולא נשאו הספדים, למעט הספד קצר של חתנו הרב בן ציון קרמר.
עם היוודע דבר פטירתו של הרב קולודצקי, פרסם הרב הראשי לתל אביב-יפו, הרב ישראל מאיר לאו הודעת אבל:
לעילוי נשמתו נכתב על ידי תלמידו הרב דניאל ישגר הספר "זיכרון ליהודה", בעניין דין "העוסק במצווה פטור מן המצווה".
בכ"ב באדר ב' ה'תשע"א נערכה הכנסת ספר תורה לעילוי נשמתו בהשתתפות בוגרי הישיבה לדורותיה.
משנתו החינוכית
שיטת החינוך אותה הנהיג הרב קולודצקי בישיבת היישוב החדש נבעה מתפיסה חינוכית ליטאית שהייתה קיימת ברוב ישיבות ליטא. עיקרה הוא המוטו "זרוק מרה בתלמידים" ועל פיה ראשי הישיבה והר"מים מתייחסים בראש ובראשונה לאתגרים הלימודיים ולטובים שבתלמידים ובמקביל לא מתייחסים לזוטות ורודים בעצלים שבחבורה כדי לדרבנם, מתוך מגמה ליצור תסיסה חברתית שתוביל למצוינות ולאיכות התלמידים. הנוקשות שהנהיג כללה הקפדה על סדרי הישיבה, לרבות זמני הארוחות וזמני לימודי החול. בישיבה פעל מערך של "משגיחים" (שבפועל נקראו על ידי כולם "שטינקרים", הידועים שבהם היו "יואל", "אריה" ו"דבורי") שניהלו מעקב אחרי התלמידים אף בין הסדרים והשיעורים וגם בשעות הערב ואפילו בחופשות, מתוך התפיסה כי אדם איכותי ניכר בכל רגע בחייו. משגיחים אלה, בשונה ממשגיחים רוחניים בישיבות, לא יצרו קשר עם התלמידים על פי הגדרתם. תפקידם היה לעקוב בשתיקה אחר פעילות התלמידים ולדווח לרב קולודצקי על כל מעשה חריג. הרב חוקק בישיבה חוקים רבים ונוקשים, ושיטתו הייתה לא להסביר את טעמם של החוקים הללו. הרב קולדצקי שמר על ריחוק מסוים מתלמידיו, שהתבטא בין היתר בכך שלא נהג לשתף את תלמידיו בעברו. עם זאת, הרבה להזכיר את רבו הרב שמעון שקופ ולומר דברי תורה בשמו.
משפחתו
לרב קולדצקי שלוש בנות ובן: בנו הוא הרב כתריאל קולודצקי, אשר ירש את ראשות הישיבה, וחתניו הם הרב (יעקב) בן ציון קרמר והרב פנחס קצבורג, שניהם מלמדים בישיבה, והרב יעקב שולביץ (עורך ספרי "חברותא" על התלמוד).
מארק גרטלר
מארק גרטלר (באנגלית: Mark Gertler; 9 בדצמבר 1891 – 23 ביוני 1939) היה צייר יהודי בריטי. דמות מפתח במעגלי האמנות בלונדון בשנות ה-20 של המאה ה-20. נולד למשפחה יהודית ענייה ונהיה לצייר נחשב. סבל מבעיות כלכליות, בריאותיות ונפשיות, עד אשר שם קץ לחייו בגיל 47.
רקע משפחתי
נולד בשם מארקס גרטלר בספיטלפילדס שבלונדון למשפחה יהודית ענייה, בנם הצעיר של לואיס וקייט (גולדה) גרטלר, זוג מהגרים מגליציה ולו שני אחים ושתי אחיות. זמן קצר לאחר לידתו משפחתו עברה להתגורר בעיירה פשמישל שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (היום בפולין). הוריו הפעילו בעיירה בית מלון קטן שעיקר לקוחותיו היו חיילים אוסטריים ולא ראו ברכה בעמלם. לילה אחד, מבלי לומר לאיש, עזב אביו את המשפחה והעסק והיגר לארצות הברית (סביב 1893). במכתב ששלח לאשתו הוא הסביר את מניעיו ואת כוונתו להתבסס בארצות הברית ואז להביא את אשתו והילדים לחיות איתו. תוכנית זו לא צלחה והוא חזר לאנגליה, התיישב בלונדון ומשפחתו הצטרפה אליו (1896).
יחסי אוסטרליה–אנדורה
יחסי אוסטרליה–אנדורה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קהיליית אוסטרליה לבין נסיכות אנדורה.
מארק גרטלר
תחילת דרכו האמנותית
גרטלר, אשר בשלב זה כבר נקרא "מארק", גילה יכולות אמנותיות כבר בצעירותו. לאחר סיום בית הספר, ב-1906, הוא נרשם ללימודי אמנות בריג'נט סטריט פוליטכניק, אך לאחר שנה נאלץ לעזוב מסיבות כלכליות. בדצמבר 1907 החל לעבוד בצביעת זכוכיות בחברת קלייטון ובל, חברה לייצור ויטראז'. במקביל לעבודתו למד בפוליטכניק בשיעורי ערב. ב-1908 זכה במקום השלישי בתחרות אמנות לאומית, דבר שהביא אותו לבקש מלגת לימודים מקרן חינוך של הקהילה היהודית, על מנת שיוכל לממן לימודי אמנות. בקשתו התקבלה. בהתאם לעצתו של ויליאם רוטנשטיין נרשם גרטלר לבית הספר סלייד לאמנות יפה שבלונדון (1908). הוא למד ארבע שנים במוסד והצטיין בלימודים. בין חבריו לספסל הלימודים היו פול נאש, אדוארד וולדסוורת', סטנלי ספנסר ואיזק רוזנברג.
יחסי אוסטרליה–אנדורה
סקירה כללית
אוסטרליה כוננה את יחסיה הדיפלומטיים הרשמיים עם אנדורה בשנת 1998.
מארק גרטלר
יחסיו עם דורה קרינגטון
בסלייד הכיר גרטלר את הציירת דורה קרינגטון ובמשך שנים חיזר אחריה באופן עיקש. השניים אף ניהלו פרשת אהבים קצרה באמצע העשור השני של המאה ה-20. מכתבים שכתב לקרינגטון פורסמו בהמשך השנים, גם בספר הביוגרפי שכתבה שרה מקדוגל על גרטלר ונושא את שמו (2002). הם באו לידי ביטוי גם בסרט הקולנוע "קרינגטון" אשר עוסק בחייה של קרינגטון ויצא לאקרנים בשנת 1995. אהבתו של גרטלר לקרינגטון הייתה נכזבת והיא בילתה את רוב חייה במגורים עם חבר הומוסקסואל, הסופר לייטון סטרצ'י, בו הייתה מאוהבת עמוקות. קרינגטון נישאה לבסוף לראלף פרטרידג', חבר בקבוצת בלומסברי, דבר שהביא את הקץ על מערכת היחסים שלה עם גרטלר.
קריירה
אשת החברה הגבוהה, ליידי אוטולין מורל, פרשה את חסותה על גרטלר ודרכה הכיר את קבוצת בלומסברי. היא הציגה אותו לצייר וולטר סיקרט שהיה ראש קבוצת קמדן טאון. גרטלר החל לצייר דיוקנאות של אנשי החברה הגבוהה וזכה להצלחה, אך אופיו שאינו נוח לרצות והתעקשותו ליצור יצירות כפי שראה לנכון ולא בהכרח כפי שרצו לקוחותיו, הביאו לירידה בביקוש לעבודתו ויצרו לו קשיי פרנסה רציניים.
יחסי אוסטרליה–אנדורה
סקירה כללית
כאינדיקציה ליחסים הדו-צדדיים ההולכים ומתרחבים, נחתם בשנת 2011 הסכם חילופי מידע בנושא המיסים. השר הפרלמנטרי האוסטרלי לענייני חוץ וסגן הפרלמנט האוסטרלי, ריצ'רד מרלס, ביקר באנדורה באפריל 2012. ביקור זה היה הביקור הראשון מדרג גבוה של אדם כלשהו מהמדינה השנייה.
היחסים הכלכליים של אוסטרליה עם אנדורה הן מינימליות וסטטיסטיקות רשמיות לא נרשמות.
מארק גרטלר
קריירה
ב-1914 אספן האמנות אדוארד מארש נהיה הפטרון של גרטלר. מערכת היחסים בין השניים ידעה קשיים, הואיל וגרטלר לא היה שבע רצון משיטת הפטרונות וחש כי היא פוגעת ביכולת שלו להגשים את עצמו באופן בו היה חפץ. ב-1916, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, גרטלר, שהיה פציפיסט, סיים את מערכת היחסים עם מארש, היות שהאחרון היה מזכיר של וינסטון צ'רצ'יל ופטרונם של כמה משוררי מלחמה. בשנה זו יצר גרטלר את אחד מציוריו המפורסמים ביותר – Merry-Go-Round (בעברית: סחרחרה). הציור, שהיה גדול מיוחד (189.2 ס"מ * 142.2 ס"מ), הציג 16 דמויות רכובות על סוסים סביב סחרחרה וצויר בצבעי שמן על קנבס. הוא זכה לביקורות נלהבות. הסופר דייוויד הרברט לורנס אמר עליו כי זה הציור המודרני הטוב ביותר שראה מעודו.
ב-1913 פגש גרטלר את הסופר גילברט קנאן והשניים נהיו ידידים טובים. מאוחר יותר הזמין קנאן את גרטלר להתגורר איתו ועם רעייתו בביתם – בית טחנת קמח - שבכפר צ'ולסבורי המצוי במחוז בקינגהאמשייר. גרטלר התגורר במקום לפרקים בשנים 1915 – 1916. גרטלר צייר את ידידו קנאן ואת שני הכלבים שלו ברקע בית טחנת הקמח, ציור המוצג במוזיאון אשמוליאן שבאוקספורד. ספרו של קנאן " Mendel: a story of youth " מבוסס על ראשית חייו של גרטלר (ראה אור ב-2016) ובכלל זה מערכת היחסים שלו עם דורה קרינגטון. ידידותם של גרטלר וקנאן דעכה אחרי שנת 1916. גרטלר השאיר רושם חזק גם על וירג'יניה וולף ובעלה לאונרד וולף, שאף הם היו חברים בקבוצת בלומסבורי. בספטמבר 1918 התארח גרטלר בביתם שבסאסקס. לאחר ביקור זה סיפרה וולף כי גרטלר דיבר על עצמו במשך 30 שעות, וכי היה אגואיסט, אך גם בעל עוצמה, אינטליגנציה וכישרון.
מותו
ב-1939 גרטלר שם קץ לחייו באמצעות שאיפת גז בסטודיו שלו בלונדון. גרטלר סבל מקשיים כלכליים, רעייתו עזבה אותו ותערוכה שהציג בגלריית לבפר כשלה כישלון חרוץ. הוא אף היה בחרדה מהמלחמה ההולכת וקרבה. גרטלר נטמן בבית העלמין היהודי וילסדן.
מורשתו
בהודעה על פטירתו הגדיר הטיימס את מותו של גרטלר כאובדן לתרבות הבריטית. הדעות באשר ליצירתו חלוקות, נכתב בטיימס, אבל יהיה זה בטוח להגיד שהוא אחד מחצי תריסר הציירים החשובים באנגליה תחת גיל 50. יצירותיו של גרטלר מוצגות בגלריות ומוזיאונים רבים ברחבי הממלכה המאוחדת. ביוני 2015 ציורו "The Violini" (1912) נמכר במכירה פומבית תמורת 542,500 לירות שטרלינג בכריסטי'ס שבלונדון, סכום שיא עבור יצירה של גרטלר. ב-1975 מועצת לונדון רבתי הציבה לוחית כחולה מחוץ לבית שברחוב אלדר 32 שבספיטלפילדס בו התגורר בעבר גרטלר, לשם הנצחתו.
Diane Warren: The Cave Sessions, Vol. 1
Diane Warren: The Cave Sessions, Vol. 1 הוא אלבום הבכורה של הפזמונאית היהודייה-אמריקאית דיאן וורן. האלבום יצא לאור ב-27 באוגוסט 2021, על ידי חברות התקליטים דינמיק רקורדס. באלבום נכללים שיתופי פעולה עם אמנים כדוגמת ג'י איזי, סנטנה, ריטה אורה, סופיה רייס, רייק, פנטטוניקס ומארן מוריס.
הסינגל המוביל מתוך האלבום, "She's Fire", בהשתתפות ג'י איזי וסנטנה הופץ כבר ב-13 ביולי 2021.
סחלין (כדורגל)
סחלין (ברוסית: Футбольный клуб Сахалин) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר יוז'נו-סחלינסק שבמזרח הרחוק המתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
היסטוריה
מועדון הכדורגל סחלין הוקם במאי 2004. בשנים הראשונות לקיומו המועדון התמודד באליפות מחוז סחלין ובאליפות המזרח הרחוק הרוסי במסגרת ליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
בשנת 2007 הקבוצה העפילה לליגה הרוסית השנייה והפכה לקבוצה מקצוענית. בעונת 2010/2011 ובעונת 2015/2016 הקבוצה העפילה עד לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל.
בעונת 2015/2016 הקבוצה סיימה במקום ה-16 ונשרה לליגה השנייה. בעונת 2017/2018 זכתה באליפות המזרח של הליגה השנייה, אך לא עברה את תנאי הסף להעפלה לליגה הלאומית, בשל חוסר במגרש כדורגל העומד בתקני הליגה ובאחזקת מחלקת נוער ולכן נשארה ליגה.
בעונת 2018/2019 הקבוצה העפילה לשלב 32 האחרונות בגביע הרוסי וסיימה כסגנית אלופת המזרח של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה ושוב נותרה ליגה בשל חוסר יכולתה לעמוד בתנאי הסף להעפלה לליגה הלאומית.
אצטדיון הקבוצה
האצטדיון נחנך באוקטובר 1974ותכולתו — 4,200 מושבים אם כי ישנם נתונים שהוא מכיל 5,000 מושבים.
בשנת 2009 הושתל דשא מלאכותי ובוצע שיפוץ במתחמי ההלבשה ובמושבי האורחים. בשנת 2017 נסגר ומאפריל 2018 הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון קוסמוס המכיל 600 מושבים. בעונת 2018/2019 עברה לארח את משחקי הבית באצטדיון "טמפ" בעיר טומסק המכיל 1,300 מושבים.
פלאולוקסודון פלקונרי
פלאולוקסודון פלקונרי (שם מדעי: Palaeoloxodon falconeri) הוא מין נכחד של בעל חדק קדום ממשפחת הפיליים שהשתייך לסוג פלאולוקסודון, אשר חי באיי הים התיכון סיציליה ומלטה בתקופת הפליסטוקן וההולוקן לפני 800,000-100,000 שנה. מין זה עבר גמדות איים והיה קטן מקרוביו היבשתיים שיכלו להגיע למשקל 10 טון. מאובניו תוארו ב-1867 בידי החוקר גאורג בוסק אשר השתמש בשיניים טוחנות שהתגלו לפניו ושויכו למין פלאולוקסודון אחר. מאובנים שנמצאו קודם לכן תוארו כעצמות של קיקלופים.
פלאולוקסודון פלקונרי הגיע לגובה 96.5 ס"מ בכתפיו, למשקל 305 ק"ג ונקבה שנמצאה הגיעה לגובה 80 ס"מ ולמשקל 168 ק"ג, מה שהופך את המין לאחד מהקטנים שבפילים. הוא היה בעל חטים ארוכים ועצמות לחיים בולטות. במראה הוא הזכיר מינים קרובים כמו פיל ישר חט מיבשת אסיה ואירופה אשר חי בערבות של הפליסטוקן ואולי היה מאבות פיל זה.
בתקופה בה חי הפיל היה הים נמוך בהרבה, 100 מטרים פחות מכיום, מה שאפשר לפילים לחצות את היבשת ולהגיע לאיים. כשהים עלה הם הפכו למבודדים ועקב המזון המועט באי ומיעוט הטורפים בו הם הפכו לקטנים מאוד.
ג'ויסטיק
ג'ויסטיק (באנגלית: Joystick; בעברית: בקר, מוט היגוי) הוא רכיב ציוד היקפי המשמש למתן קלט למחשב, לקונסולת משחקים או לכיסא גלגלים ממונע ובעזרתו ניתן לשלוט על פעולות ותנועות הנעשות במחשב. הג'ויסטיק מורכב מיחידת בסיס ומוט הניתן להזזה לכיוונים שונים. הזזתו של המוט משדרת למחשב את כיוון ההזזה. לעיתים כולל הג'ויסטיק גם כפתור, שלחיצה עליו שולחת סיגנל (אות) למחשב.
השימוש המרכזי בג'ויסטיק נעשה במשחקי מחשב.
כרכיבי ציוד היקפי נוספים היה הג'ויסטיק בעל חיבור טורי, אך החל משנת 2003 הוחלף בממשק USB.
ג'ויסטיק אנלוגי
הג'ויסטיק האנלוגי נפוץ במחשבים אישיים. בג'ויסטיק האנלוגי המוט מחובר לזוג נגדים משתנים (פוטנציומטר), אחד בכל ציר, המחשב שולח זרם חשמלי אל קבל, והנגד קובע את זמן הפריקה של הקבל. כלומר, תנועת המוט משנה את התנגדות הנגד ושינוי ההתנגדות משפיע על עוצמת הזרם. מנהל ההתקן מתזמן את התגובה על פי הזרם שקיבל ומתרגמהּ למיקום של המוט, בכל ציר. באופן זה, תנועת המוט מתורגמת לזרם חשמלי המתקבל במחשב. ג'ויסטיקים דורשים לעיתים כיול מוקדם.
ג'ויסטיק ספרתי
ברוב המחשבים האישיים של שנות השמונים הותקן ג'ויסטיק ספרתי. התקן הפופולרי היה של מחשבי אטארי, אשר נתמך גם במכונות מתחרות. לעומת ג'ויסטיק אנלוגי, אשר נותן מידע לגבי מיקום המוט, בג'ויסטיק ספרתי המוט רק לוחץ על כפתורים המייצגים את הכיוונים.
ראיון עם הערפד (סדרת טלוויזיה)
הסדרה עלתה לשידור ב-2 באוקטובר 2022 בערוץ "AMC", וזכתה לשבחי הביקורות על הכתיבה, הטון וביצועיהם של אנדרסון וריד. עוד טרם עלייתה לשידור, הסדרה חודשה לעונה שנייה.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מביאה בסיפור מסגרת, המוצגת כריאיון אותו עורך דניאל מולוי, עיתונאי שאפתן, את קורותיו של לואי דה פוינט דו לאק, ואת יחסיו עם יוצרו ומאהבו, לסטאט דה ליונקורט, ובתם, קלאודיה.
כשהוא שחוק ועייף ממגבלותיו כגבר כהה-עור בניו אורלינס במהלך העשור השני של המאה ה-20, לואי מתפתה להצעתו של לסטאט: להצטרף אליו כבן לווייתו הערפד; אך עד מהרה מגלה לואי כי לכוחותיו החדשים והמשכרים יש מחיר אלים, ולאחר צירופה של "בתם" החדשה, הילדה הערפדה קלאודיה, לחייהם; חייהם של השלושה נע במהרה במסלול הרסני בן עשרות שנים של נקמה וכפרה.
ברומן ובסרט המקוריים, לואי הוא בעליו של מטע בדרום אנטבלום ושל העבדים האפריקאים שעובדים את האדמה, ומנגד, התמות ההומוסקסואליות של הרומן כמעט אינם מורגשים בעיבוד הקולנועי שהופק על פיו. בסדרת הטלוויזיה, אנדרסון מגלם את לואי כאדם כהה-עור ממוצא קריאולי הנמצא בארון, שעושרו מגיע מבתי בושת בסטוריביל, רובע החלונות האדומים של ניו אורלינס בתחילת המאה ה-20. שינוי זה נועד להוסיף עומק לדמותו של לואי ולאפשר לסדרה להתמודד עם שאלות בנושאי גזע, מיניות והיסטוריה. הסופרת רולין ג'ונס ציינה כי השינויים נעשו על מנת למקם את העלילה ב"תקופת זמן שהייתה מרגשת מבחינה אסתטית כמו המאה ה-18, מבלי לחפור בסיפורי מטעים שאף אחד לא באמת רוצה לשמוע עכשיו".
פיתוח
בשנת 2014, נמסר כי עיבוד זיכיון חדש לסדרת "The Vampire Chronicles" שנכתבה על ידי הסופרת אן רייס, נמצא בפיתוח כסדרת סרטים על ידי חברות ההפקה "סרטי יוניברסל" ו-"Imagine Entertainment". סדרת הרומנים עובדה בעבר לעיבוד קולנועי באותו שם משנת 1994 בכיכובם של טום קרוז ובראד פיט, ולסרט ההמשך הכושל משנת 2002, "מלכת הארורים". בנה של רייס, כריסטופר רייס, עיבד את התסריט ונמסר כי אלכס קורצמן ורוברטו אורצ'י יפיקו את סדרת הסרטים. עם זאת, לא היו התפתחויות נוספות בהפקת הסרטים עד ל-26 בנובמבר 2016, כאשר נמסר כי רייס עצמה השיגה חזרה את זכויותיה על הזיכיון, מתוך כוונה לעבד את סדרת הרומנים לסדרת טלוויזיה, אותה היא ובנה יפיקו. עם הודעה זו, רייס הצהירה: