cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלברט פרר
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו עבר פרר מספר שנים כפרשן בטלוויזיה הספרדית. בסוף אוקטובר 2010 התמנה לתפקיד מאמנה של ויטסה ארנהיים מהליגה ההולנדית. בעונתו הראשונה במועדון הדריך את הקבוצה למקום ה-15, בשוויון נקודות עם אקסלסיור שבמקום ה-16 אך עם הפרש שערים עדיף, מה שמנע מוויטסה להגיע לפלייאוף ירידה לליגה השנייה. בתום העונה הוחלף פרר על ידי ג'ון ואן דן ברום.
ב-17 בפברואר 2014 מינתה קורדובה את פרר להיות מאמנה, כשהיא נמצאת במקום ה-13 בליגה השנייה בספרד. פרר הצליח להוביל את קורדובה למקום ה-7, ממנו הגיעה לפלייאוף העפלה לליגה הראשונה. קורדובה הצליחה לגבור על מורסיה ועל לאס פלמאס ובכך עלתה לליגה הראשונה בפעם הראשונה מזה 42 שנים. אולם, תחילת העונה הבאה הייתה קשה עבור קורדובה, שהצליחה לזכות ב-4 נקודות בלבד מ-8 המחזורים הראשונים בעונה, ולכן פוטר פרר מתפקידו ב-20 באוקטובר 2014.
ב-21 ביוני 2015 התמנה פרר לתפקיד מאמנה של מיורקה מהליגה השנייה בספרד. ב-30 בנובמבר 2015 סיים את תפקידו לאחר יכולה לא טובה של הקבוצה.
ריטרגטינג
מיקוד מחדש (אנגלית: Retargeting) הוא צורת פרסום מקוון ממוקד שבו מוצגות למשתמשים פרסומות בהתבסס על התנהגות ופעולות קודמות אשר מעידות על פוטנציאל מוגבר שלהם לקנות מוצר או לעשות פעולה רצויה אחרת.
מטרת השימוש במיקוד מחדש היא לנצל את החשיפה שכבר זכה לה מותג ואת הבעת העניין בו מצד משתמשים ספציפיים כדי לשכנע משתמשים אלה לעבור לאתר של המפרסם ולעשות בו את הפעולה הרצויה (קנייה, הירשמות וכו'). כך אמור לגדול ההחזר על ההשקעה בהצגת פרסומות אשר לא הובילו ישירות לפעולה הרצויה. כאשר הפרסומות מוגשות לצרכן באמצעות רשתות פרסום, רשת הפרסום יכולה לזהות את המשתמש ולהציג לו פרסומות הרלוונטיות לפעולותיו הקודמות באתרים שונים ורבים.
הצורה הבסיסית ביותר של מיקוד מחדש היא מיקוד מחדש התנהגותי (behavioral retargeting) — הצגה חוזרת של פרסומות למותג מסוים לאחר שהמשתמש ביקר באתר של המותג, חיפש אותו במנוע חיפוש, או גילה בו עניין בצורה מדידה אחרת. הצגת הפרסומות החוזרת, בדרך כלל בצורת באנרים, אמורה להשאיר את המותג בתודעתו של המשתמש ולעודד אותו לחזור לאתר המפרסם.
מיקוד מחדש מותאם-אישית (personalized retargeting) הוא צורה של מיקוד מחדש שבה גם מותאמת הפרסומת בזמן אמת לפעולות שעשה משתמש ספציפי. לדוגמה, משתמש שביקר באתר של חברת תיירות וחיפש חופשות ביעד מסוים אך לא הזמין חופשה, יכול לראות בעקבות כך פרסומות אשר יציעו לו חופשות ביעד מסוים זה.
התחלת תהליך של קנייה מקוונת מבלי להשלימה נחשבת להבעת התעניינות מובהקת, וצורה מיוחדת של מיקוד מחדש היא פרסום המעודד משתמשים שלא השלימו את קנייתם לעשות זאת. על פי רוב, לחיצה על פרסומת כזאת מחזירה את המשתמשים לנקודה שתאפשר להם להשלים את קנייתם, בדרך כלל לעגלת הקניות באתר המסחר האלקטרוני שבו התחילו את תהליך הקנייה.
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2017
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 לשנת 2017 נערכה בתאריכים 15–23 ביולי 2017 ביוון.
במשחק הגמר ניצחה מארחת הטורניר את, וזכתה באליפות אירופה בפעם השלישית בתולדותיה.
הקבוצות המשתתפות
בתחרות השתתפו 16 נבחרות:
שלב הבתים
בסיבוב זה חולקו הנבחרות ל-4 בתים של 4 קבוצות כל אחת, כאשר כל הקבוצות עולות לשלב שמינית הגמר, המתקיים בשיטת הצלבה - בית א' עם בית ב' ובית ג' עם בית ד' (מקום ראשון בבית א' מול מקום רביעי בבית ב', מקום ראשון בבית ג' מול מקום רביעי בבית ד', מקום שני בבית א' מול מקום שלישי בבית ב' וכן הלאה).
מקומות 13–16
שלוש הנבחרות שמסיימות במקומות האחרונים יורדות לדרג ב' (כלומר רק הנבחרת במקום השלושה עשר נשארת בדרג א').
דירוג סופי
ארבעת המקומות הראשונים נקבעו על בסיס משחק הגמר ומשחק על המקום השלישי. שאר המיקומים נקבעו ראשית לפי משחקי הדירוג.
אליפות צרפת בטניס 1938
אליפות צרפת 1938 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-2 ביוני והסתיימו ב-11 ביוני. זו הייתה האליפות ה-43 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 84 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 37 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרויות הנשים בשנים 1936–1938 הילדה שפרלינג קראווינקל ( גרמניה) השנה לא השתתפה. במשחק הגמר נפגשו סימון מאתיה ונלי אדמסון  שהפסידה בשתי מערכות. באליפות זו סימון מאתיה ניצחה גם בזוגות נשים וזוגות מעורבים.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1937 גוטפריד פון קרם והנר הנקל ( גרמניה) לא השתתפו. במשחק הגמר נפגשו ברנר דסטרמו ואיבון פטרה עם דון בדג' וג'ין מאקו  וניצחו אותם ב-4 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 18 זוגות. במשחק הגמר סימון מאתיה ובילי יורק  שיחקו נגד נלי לנדרי וארלט האלף  וניצחו בשתי מערכות. בכך הן זכו בתחרות בשנה השלישית ברציפות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 38 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 1937 רק סימון מאתיה השתתפה בתחרות. במשחק הגמר נפגשו סימון מאתיה ודרגוטין מיטיץ'  עם ננסי בולטון  וכריסטיאן בוסי  וניצחו אותם ב-3 מערכות. לסימון מאתיה זה היה התואר השלישי באליפות זו.
פטמה יתרה
פטמה יתרה (באנגלית: Supernumerary nipple), היודעה גם בשם "פטמה שלישית", היא פטמה נוספת המופיעה אצל יונקים, כולל בני אדם. לעיתים קרובות מייחסים אותן באופן מוטעה לשומות.
מחקרים שונים מדווחים באופן שונה על שכיחותן באוכלוסייה של הפטמות היתרות החל מ-1 מכל 18 איש ועד 1 מכל 40 איש. הפטמות מופיעות לאורך שני קווי החלב האנכיים, שמתחילים בבית השחי מכל צד, זורמים דרך הפטמות האופייניות ומסתיימות במפשעה.
בעוד שפטמה שלישית היא המספר השכיח ביותר של פטמות יתרות, התפתחות כזו יכולה להיות עד שמונה פטמות יתרות.
סיווג
פטמות יתרות מסווגות לשמונה קטגוריות שלמות לפי סיווג של קג'אבה (Kajava) משנת 1915: המושג 'פוליתיליה' מתייחס לנוכחות של פטמה נוספת בלבד ואילו 'פולימסטיה' מציינת נוכחות נדירה בהרבה של בלוטות חלב נוספות.
מצג קליני
עשוי להישאר ללא גילוי. לעיתים ניתן להבחין בפטמה יתרה במהלך שינויים הורמונליים של גיל ההתבגרות, של הווסת או של ההיריון שגורמים לפיגמנטציה מוגברת, לנפיחות משתנה, לרגישות או אף להפרשת חלב.
קשרים פתולוגיים
מדובר שנמצאים קשרים עם תסמונות רבות ומצבים אחרים:
במקרים נדירים, פטמה שלישית עלולה להוות סימן למום מולד בשד או סימן מוקדם לגידול שפיר או ממאיר. אחד הגנים שיכולים לגרום לפטמה יתרה, הנקראת הגן של סקרמנגה (Scaramanga), עלול גם לגרום לפטמה יתרה לחלות בסרטן השד, ממש כמו שד רגיל.
סוגים מסוימים של פטמות יתרות, כמו פוליתליה (קטגוריה 6), עלולים להיות קשורים למחלות כליה כמו אי ספיקת כליות סופנית (ESRD) או סרטן תאי הכליה.
טיפול ואבחנה
לרוב אין צורך בטיפול בפטמה יתרה; עם זאת, ניתן להסירה בניתוח אם יש רצון בכך.
הבחירות הכלליות בבריטניה 2010
הבחירות הכלליות בבריטניה (הממלכה המאוחדת) התקיימו ב-6 במאי 2010.
אמיל שקרג'יסקי
קורות חיים
אמיל שקרג'יסקי נולד בדופניצה ובהמשך עבר לסופיה. הוא רכש השכלה אקדמית בסופיה ובבלגרד ובמקביל ערך בעיתון "אברייסקי וסטי" אשר ביטא התנגדות לכוחו העולה של הפאשיזם הממוסד בבולגריה. שקרג'יסקי היה חבר המפלגה הקומוניסטית הבולגרית ולאחר הצטרפות בולגריה להסכם התלת צדדי חבר לכוחות הפרטיזנים והתבלט עד לקידומו לקומיסר גדוד. הוא ארגן ונטל חלק בהפגנות מחאה מחד ובפעולות צבאיות מאידך. שמעו יצא למרחוק ואמיל זכה להערצה בקרב יהודי בולגריה.
הבחירות הכלליות בבריטניה 2010
ראש הממשלה המכהן גורדון בראון, שעמד בראש מפלגת הלייבור מאז פרישתו של טוני בלייר ב-2007, התמודד על כהונה נוספת בתפקיד מול דייוויד קמרון, מנהיג המפלגה השמרנית.
אמיל שקרג'יסקי
קורות חיים
ב-4 באוגוסט 1944, בפאתי הכפר זְלוֹגוֹש הסמוך לעיר טרקליאנו שבמחוז קיוסטנדיל, נקלעו אמיל ושניים מחבריו למארב משטרתי. בחילופי האש נהרגו השניים ואמיל נפצע. בנרטיב סיפור מותו בקרב צוין, כי אמיל כתב בדמו את המשפט "מוות לפאשיזם – חרות לעם", בטרם ניסה להסתער על כוחות המשטרה ונורה למוות. אמיל שקרג'יסקי נקבר בסופיה. בן משפחתו המורחבת היה תא"ל חיים שקד (שקרג'יסקי).
הבחירות הכלליות בבריטניה 2010
תוצאות הבחירות הביאו, לראשונה מאז 1974, לבחירת פרלמנט תלוי, כאשר לאף מפלגה אין רוב מוחלט להקמת ממשלה. המפלגה השמרנית זכתה לעלייה ניכרת במספר המושבים על חשבון הלייבור, והייתה למפלגה הגדולה ביותר. קמרון הקים קואליציה עם המפלגה הליברל-דמוקרטית בראשות ניק קלג כדי להגיע לרוב הדרוש, והתמנה לראשות הממשלה. בכך הגיע שלטון הלייבור, שהחל ב-1997 עם בחירתו של טוני בלייר, לקיצו לאחר 13 שנים.
אמיל שקרג'יסקי
הנצחתו
בעידן הרפובליקה העממית הבולגרית, זכה שקרג'יסקי למעמד של גיבור לאומי. רחובות בסופיה, דופניצה וקיוסטנדיל נקראו על שמו והוא עוטר בתואר "גיבור בולגריה". שמה של המקהלה הקהילתית של יהודי סופיה הוסב ל"מקהלת עם יהודית ליד הספרייה ע"ש אמיל שקרג'ייסקי" ולאחר עליית חבריה לישראל, היא נודעה כמקהלת צדיקוב.
הבחירות הכלליות בבריטניה 2010
רקע לבחירות
בין הנושאים שעמדו במרכז מערכת הבחירות היו התמודדות הממשלה עם תוצאות המשבר הכלכלי העולמי, השחיתות במערכת הפוליטית הבריטית (לאור שערוריית החזר ההוצאות של חברי פרלמנט שהתגלתה כשנה לפני הבחירות), ומעורבותה של בריטניה במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק.
אמיל שקרג'יסקי
הנצחתו
לאחר תום העידן הקומוניסטי, הוסר שמו של אמיל שקרג'יסקי מהרחובות השונים. בראשית המאה ה-21 נקראה עדיין הספרייה המרכזית שליד בית העם של הקהילה היהודית בסופיה על שמו של אמיל שקרג'יסקי ובמקום קיים גם ארכיון המנציח את פועלו.
הבחירות הכלליות בבריטניה 2010
רקע לבחירות
במסגרת מערכת בחירות זו התקיימו לראשונה בבריטניה עימותים טלוויזיוניים בין שלושת המועמדים הבולטים.
תוצאות הבחירות
ב-6 במאי נבחרו 649 מתוך 650 חברי הפרלמנט והבחירות הושלמו ב-27 במאי, באזור בחירה שבו נדחו הבחירות עקב פטירתו של אחד המועמדים.
הקמת הקואליציה
בשל התוצאות שבהן לא זכתה אף מפלגה לרוב מוחלט, התקיימו שיחות קואליציה בין שתי המפלגות הגדולות למפלגה הליברל-דמוקרטית. ימים אחדים לאחר מכן, רק לאחר שהתברר כי הליברל-דמוקרטים יצטרפו לקואליציה בראשות קמרון, התפטר ראש הממשלה בראון מתפקידו, בניגוד לנהוג בדרך כלל, שראש הממשלה המפסיד מתפטר ויוצא מדאונינג 10 עוד באותו ערב.
אנדרה גומש
אנדרה פיליפה טווארש גומש (בפורטוגזית: André Filipe Tavares Gomes; נולד ב-30 ביולי 1993) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקשר באברטון.
קריירת מועדונים
גומש הגיע בגיל 18 לאקדמיה לכדורגל של בנפיקה ליסבון. ב-28 ביולי 2012 שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת במשחק ידידות נגד ז'יל ויסנטה ובמהלך העונה שיחק לרוב בקבוצת המילואים. ב-18 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק רשמי בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–4 נגד פראמונדה במסגרת הגביע הפורטוגלי. 9 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק שנגמר בניצחון 0–3 נגד ז'יל ויסנטה. ב-31 בינואר 2014 מכרה בנפיקה את כרטיס השחקן של גומש לחברה פרטית תמורת 15 מיליון אירו ו-25% ממכירה עתידית וגומש נשאר במועדון עד לסיום העונה. ב-16 באפריל 2014 גומש הבקיע את שער הניצחון בדקה ה-80 במסגרת חצי גמר הגביע נגד פורטו ובכך קבוצתו העפילה לגמר הגביע לאחר ניצחון 2–3 בסיכום. בסיום העונה גומש זכה עם המועדון בטרבל ראשון בתולדות המועדון (ליגה, גביע וגביע הליגה).
ב-17 ביולי 2014 הושאל גומש לוולנסיה הספרדית עד לסיום העונה. ב-23 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בוולנסיה בתיקו 1-1 נגד סביליה. ב-22 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–3 נגד חטאפה. ב-12 ביוני 2015 גומש חתם רשמית במועדון עד שנת 2020.
ב-22 ביולי 2016 חתם גומש בברצלונה. ב-9 באוגוסט 2018 הושאל לאברטון לעונה אחת.
ב-25 ביוני 2019, לאחר עונת השאלה מוצלחת, חתם גומש באברטון על חוזה לחמש שנים, לאחר שברצלונה הסכימה למכור אותו תמורת 22 מיליון אירו. ב-3 בנובמבר 2019 שבר גומש את קרסולו במשחק נגד טוטנהאם הוטספר.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל גומש לליל לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
גומש זומן לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל בפברואר לקראת משחק ידידות נגד, אך הוא לא שותף במשחק. ב-7 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–1 ל.
תארים
ליגה ספרדית 2017/2018
El Dorado World Tour
El Dorado World Tour היה סיבוב ההופעות השישי של הזמרת הקולומביאנית שאקירה. סיבוב ההופעות נדחה ל-3 ביוני 2018, והסתיים ב-3 בנובמבר 2018. בסיבוב ההופעות התקיימו כ-20 מופעים באירופה, מופע אחד באסיה, 21 מופעים באמריקה הצפונית ו-12 מופעים באמריקה הלטינית.
סיבוב ההופעות כלל כ-54 מופעים. סיבוב ההופעות הזה הוא סיבוב ההופעות השלישי בגודלו בכל הקריירה של הזמרת, כשקודמיו הם "Oral Fixation Tour", ו-"The Sun Comes Out World Tour". סיבוב ההופעות החל בהמבורג, גרמניה, והסתיים בבוגוטה, קולומביה.
דחיית סיבוב ההופעות
ב-10 בנובמבר, נודע כי שאקירה ביטלה מספר רב של הופעות עקב בעיות בקול. הרופאים של שאקירה אף אמרו כי ייתכן והיא תצטרך לבטל מופעים נוספים, אחרת קיימים סיכויים שהיא תפגע לעצמה בקול באופן בלתי הפיך.
שאקירה פרסמה באינסטגרם שלה שני מכתבים באנגלית ובספרדית, שבהם היא מתנצלת על הבעיה שנוצרה עקב הבעיה בקול שלה. לבסוף, ב-14 בנובמבר, הודיעה שאקירה ברשתות החברתיות כי כל סיבוב ההופעות יידחה לשנת 2018, עקב דימום במיתרי הקול שלה. ב-27 בדצמבר הודיעה כי החלימה וכי סיבוב ההופעות שלה יתחיל ביוני 2018.
רשימת השירים
להלן רשימת השירים שפרסמה שאקירה בטוויטר בנובמבר 2017.
עצ'ד אל-דולה
פָּאנָה חֻ'וסְרוֹ (בפרסית: فنا خسرو) מוכר יותר בתואר המלכותי עָצֻ'ד אֶל-דּוּלָה (בערבית: عضد الدولة; ניצב האומה העבאסית) היה לאמיר המרכזי של קונפדרצית השושלת הבויהית, שלט מהמרכזים שיראז ובגדאד בין השנים 949 ועד מותו בשנת 983. בשיאו שלט באימפריה אשר התמשכה מבלוצ'יסטן אל תימן ואל חופי הים התיכון. הוא נודע כגדול שליטי השושלת ובסוף שלטונו היה לאדם החזק ביותר במזרח התיכון.
שנותיו הראשונות
במקור היו שלושה אחים בניו של בויה, השלושה אשר מקורם בחופי הים הכספי פנו לקריירה צבאית וחילקו את השפעת כיבושיהם בינם בצורת קונפדרציה; מזרח פארס ומדבר לוט ניתנו לאח אחמד אשר בירתו שיראז הייתה למרכז הקונפדרציה, השטחים מריי ועד אספהאן ניתנו לאח רוח ושטחי ח'וזסתאן, דרום מסופוטמיה ועבר לורסתאן ניתנו לאח מואיז ואלו היו לראשי השושלת הבויהית.
פאנה נולד ב-24 בספטמבר 936 כבנו של רוח אל-דולה, כאמור היה זה אחיו של אחמד אל-דולה ומואיז אל-דולה. שמה של אמו לא נודע, מה שכן ידוע כי מקורה מעבר פארס בקירוב אל חוף המפרץ הפרסי.
שלטון בפארס
בשנת 948 עמאד בחר בפאנה להיות לו ליורש משום שלא היו לא כל ילדים. בדצמבר שנה אחר כך עמאד נפטר ופאנה עלה לשלטון של השושלת הבויהית, כעת שולטת באזור פארס ודרום מסופוטמיה.
מספר פקידי ממשל לא ראו בעין טובה את ירושת הכס של פאנה ומרדו נגד היורש הצעיר. רוח אל-דולה, באותה העת מוקם בעיראק, מיהר לדרום פארס בשביל להציל את בנו. ביחד עם אחיו הוזיר מואיז הם הפילו את המרד ופאנה הוכתר בעודו בן 13 כמלך המלכים (שאהנשאה) בבירה הדרומית שיראז.
מלך המלכים
עם עלייתו לכס דרש פאנה מידי הח'ליפה העבאסי את התואר טאג' אל-דולה (כתר האומה). מואיז חשש כי התואר מהווה סיכון על מעמדו שלו כוזיר גדול ולכן פאנה התפשר לבסוף על התואר עצ'ד אל-דולה (ניצב האומה). חונכו של פאנה היה המדינאי אבו א-פאדי אבן אל-אמיד אשר לימד אותו את כלי השלטון.
כיבושים
בעת תחילת שלטונו של פאנה נראו מרידות רבות ברחבי פרס. בשנת 967 עברה בהצלחה מערכה לכיבוש בשטחי איחוד האמירויות הערביות ועומאן המודרניים ובמסגרתם מצר הורמוז כולו ניתן לידי השפעה פרסית. מאוחר יותר באותה השנה מואיז נפטר ובנו איז ירש את אביו כמושל עיראק.
שנה אחר כך, ב-968 יצא פאנה לראשונה בראש צבאו לכיבוש השושלת הזיארית וצפון פרס, הזיארים היו עד לאותה הנקודה השושלת האיראנית המפוארת מכל. מסעו של פאנה, במסגרתו כבש האחרון את כרמאן, סיסתאן ובלוצ'סתאן והביא לממלכתו חוף נרחב אל הים הערבי כמו גם יוקרה ועושר שהועברו מידי הזיארים. כאשר בהמשך פנה פאנה צפונה הוא הוסיף לכבוש את ח'וראסאן, נטרל למעשה את השושלת הזיארית, הכפיל את גודל ממלכתו והשיג חוף לעבר הים הכספי מעבר להרי אלבורז.
פועלו מסביב לקונפדרציה, שכלל פעולה מעבר לשטחי ההשפעה של שיראז, הפך אותו לעליון על שליטי ריי ובגדאד. היה זה בנקודה זו שפאנה הוסיף לעצמו את התואר של אמיר כרמאן.
בשנת 978 נכנס פאנה למאבק באיז אל-דולה, שליט בגדאד אשר התחרה על השלטון בשיראז ופארס. במהלך מאבק ממושך העיר בגדאד, בירת האימפריה המוסלמית התפרקה לגמרי עד אשר לבסוף צלח פאנה בהבאת איז אל תחת רגליו. לאחר המאבק פאנה השתמש במצב להעשרת יוקרתו עוד יותר כאשר הפך לאמיר של עיראק וסיפח אל ממלכתו את שטחי ג'זירה כמו גם חוף אל עבר הים התיכון בעבריהם של שטחי העלווים.
יוקרה
פאנה שלט בתקופת תור הזהב של האסלאם כאשר השפעתה של התרבות הפרסית על המזרח התיכון הייתה בשיאה. עם הכיבושים המזרחיים השיג קשר ישיר את דרך המשי בסין, עם כיבושיו הדרומיים השיג חופים נרחבים לים הערבי מפרס כמו גם מחצי האי ערב, דבר שהקנה לו השפעה על הסחר עם תת היבשת ההודית כמו על כלל חציו המערבי האוקיינוס ההודי וחיזוק השליטה בעיראק וסיפוח ג'זירה כמו השגת החוף לים התיכון הקנו יחדיו קשר של הבויהים אל כל המזרח התיכון.
השליטה העליונה על נהרות הפרת וחידקל הביאו להשפעה ישירה על סמכותו של הח'ליפה האסלאמי עצמו. השליטה על חצי האי ערב הוסיפה ונתנה לפאנה אף השפעה על המרכזים הקדושים של מכה, אל-מדינה וירושלים. כל אלו הביאו להפיכתו של פאנה לדמות החזקה ביותר בעידנו והיחיד אשר היה יכול לערער על סמכותו של בית עבאס.
אדריכלות
בתקופת שלטונו פעל פאנה לייצור מבנים רבים מבוססים אדריכלות איראנית ובהם גשרים, חומות, רשתות העברת מים לשם חקלאות, מבני קודש ואף ביצורים להגנת אזרחים. לאחר השמדתה של בגדאד במאבק נגד איז פאנה החל בבנייתה המחודשת של העיר וכלל עיראק כמו גם את אתריה הקדושים ובהם מסגד האימאם חוסיין. באותו הזמן ששלט בעיראק ביקר פאנה בקברי עלי אל-האדי, חסן אל-עסכרי ועוד מבין האימאמים השיעים.
המזרחן אדם מז כתב על תרומתו של פאנה לבירה שיראז כך:
בריאות
על פאנה נאמר כי תרם רבות לבריאות אנשיו. הוא העלה את ערך העבודה של סנדלרים אשר תיקנו את נעלייהם של עולים לבגדאד דרך החג' ממכה שבחג'אז. אחד מהחשובים בבניות האדריכלות האסלאמית היה בית חולים אשר הורה פאנה על בנייתו בבגדאד. כל פועלו של פאנה בעיר הבירה של העבאסים, בגדאד נעשה בחמש שנות שלטונו הישיר על העיר, היו אלו שנות שלטונו האחרונות שכן ב-26 במרץ 983 נפטר ונקבר כבקשתו במסגד האימאם עלי שבעיר נג'ף.
עקב פועלו הרב בקירוב אליהם, מרב ההיסטוריונים מעריכים כי פאנה היה מאמין שיעי אך אין כל כיתוב המוכיח חד משמעית את נכונות טענה זאת.
מורשת
חלק רחב מבניותיו של פאנה במרכזי קודש מוסלמים נותרו כפי שהיו עד היום, שלטונו ראה את שיאה של ההשפעה האיראנית על מדינות ערב וזמן קצר לאחר מותו כורדיסטן תיפרד מהקונפדרציה הבויהית אשר עם הזמן תיחלש לתוך יריבויות פנימיות, רובם מעשה ידו של פאנה עצמו אשר פעל להעשרת השפעת הדרום על כלל הקונפדרציה. פאנה זכור כיחיד אשר היה יכול לח'ליפה בתקופת האימפריה המוסלמית, לשליט מוכשר ורב עוצמה ולמביא שיאו של תור הזהב של האסלאם.
מהומות חוק תעסוקת הצעירים בצרפת
מהומות חוק תעסוקת הצעירים בצרפת התחוללו בחודשים פברואר, מרץ ואפריל 2006. הן פרצו במחאה על חקיקת חוק שכיוון בין השאר להחמיר את תנאי העסקתם של עובדים צעירים במשק הצרפתי במטרה לעודד יצירת מקומות עבודה נוספים. המחאה הביאה לביטול חלקי של הוראות החוק.
רקע - הצעת החוק
בראשית 2006, בעקבות המהומות האלימות בצרפת בשנת 2005, יזמה ממשלת צרפת בראשותו של דומיניק דה וילפן הצעת חוק בשם "חוק שיויון ההזדמנויות". ההצעה כללה בין השאר את יצירתו של חוזה עבודה מדגם חדש, "חוק ההעסקה הראשונה" (CPE), שאמור היה לחול על עובדים שמתחת לגיל 26 ונועד לעודד יצירת מקומות עבודה עבור בני קבוצה זו. החוזה המוצע התיר למעביד לפטר עובדים שהחוזה חל עליהם ללא סיבה וזאת בתוך השנתיים הראשונות להעסקתם.
הצעת החוק כללה גם היתר להעסקת בני 14 כשוליות בעבודות פיזיות, היתר לעבודת לילה של בני 15 ויותר (לעומת בני 16 ויותר עד אז) וכן יכולת למנוע קצבאות רווחה ממשפחות שילדיהן אינם מתייצבים ללימודים בבית הספר (רעיון שלו הטיפה מכבר מפלגת החזית הלאומית).
תומכי ההצעה לחוזה העבודה החדש טענו כי שוק העבודה המוסדר בקפידה בצרפת מרתיע מעסיקים מיצירת מקומות עבודה חדשים, מצב המוביל לאבטלה גבוהה, במיוחד בקרב צעירים, ומונע מהם קידום למשרות משתלמות יותר, התפוסות על ידי עובדים מבוגרים יותר. לטענתם גורמת אבטלה זו לתסיסה חברתית בשכבות החלשות כלכלית בחברה והייתה בין הגורמים לפרוץ המהומות בשנת 2005. התומכים בהצעת החוק טענו גם שהמצב המתואר גורם לבריחת מוחות של עובדים צעירים מצרפת אל מדינות אחרות באיחוד האירופי ולארצות הברית.
המתנגדים להצעת החוק טענו כי חוזה העבודה החדש לצעירים יפגע בביטחון התעסוקתי, יאפשר העסקה במשכורות נמוכות ויקשה על עובדים לבקש סעד משפטי במקרה של הטרדה מינית או אחרת בעבודה.
סמוך לאחר הצגת הצעת החוק לראשונה הייתה דעת הקהל בצרפת חלוקה לגביה כשכמחצית הציבור תמכה בה ואילו כמחצית התנגדה לה. בעקבות המהומות שעוררה ההצעה (ראו להלן) גדל שיעור המתנגדים לה בציבור לכ-70%, ושיעור התמיכה בציבור בדה וילפן ירד עד לכ-42%.
המהומות
בחודש מרץ הסלימו ביטויי ההתנגדות להצעת החוק. ב-7 במרץ הפגינו מיליון איש נגדה, ויומיים אחר כך הוכרזה שביתה ב-38 אוניברסיטאות. ב-18 במרץ הפגינו בפריז כ-700 אלף איש נגד הצעת החוק, ולאחר סיום ההפגנה החל קומץ מהם להבעיר מכוניות ולפגוע בחנויות. המשטרה פיזרה אותם באמצעות גז מדמיע ומפגין אחד נפצע קשה. באותו ערב התחוללה התנגשות בין מפגינים לבין המשטרה גם בכיכר הסורבון בעיר. כ-150 מפגינים נעצרו בעיר באותו יום. במהלך היום נערכו ברחבי המדינה עוד כ-160 הפגנות בהשתתפות חצי מיליון איש (להערכת המשטרה), רבים מהם סטודנטים. מארגני ההפגנות טענו ל-1.5 מיליון משתתפים בהן. הפגנה אלימה במיוחד התחוללה במרסיי, שם פרצו מפגינים לבית העירייה. לאחר מכן הפכו ההפגנות נגד הצעת החוק לעניין יומיומי.
ב-21 במרץ קרא ארגון הסטודנטים בעיר דיז'ון לפתוח בשביתה כללית. נציגי מספר ארגוני עובדים וארגוני סטודנטים שנפגשו באותו יום החליטו על יום פעולה נוסף, שבו ייערכו שביתות, הפגנות והשתלטות על קמפוסים של אוניברסיטאות. ב-23 במרץ התרחבה השביתה באוניברסיטאות: על פי משרד החינוך הצרפתי הושבתו הלימודים ב-67 אוניברסיטאות מתוך 89 במדינה ובחלקן גם נחסמו הקמפוסים כליל במפגינים.
יום הפגנות נוסף הוכרז ב-28 במרץ. קהל של 1.55 מיליון איש (לדברי המשטרה) עד 2.71 מיליון איש (לטענת המארגנים) השתתף בהפגנות, בעיקר בפריז. כ-600 מפגינים נעצרו על ידי המשטרה. שביתות הזדהות של איגודים מקצועיים שיבשו את פעולת הרכבות והתחבורה האווירית במדינה וכן את פעולת בתי הספר ושירותי הדואר.
ב-4 באפריל שוב הפגינו ברחבי המדינה מיליון עד 3.1 מיליון איש, ושוב שובשה פעולת מערכות התחבורה.
חוק שיויון ההזדמנויות לרבות ההוראות המקימות את חוזה העבודה החדש לצעירים נחקק ונכנס לתוקף ב-2 באפריל, אך בלחץ המחאה הציבורית הודיע הנשיא ז'אק שיראק ב-10 באפריל כי הוראות החוק בנוגע לחוזה העבודה לצעירים יבוטלו (החוק המבטל אותן נחקק בפועל ב-21 באפריל). הביטול היווה מכה קשה ליוקרתו של ראש הממשלה דה וילפן. הפגנות המשיכו להתקיים לאחר מכן בדרישה לביטול חוק שיויון ההזדמנויות בכללותו, אך מספר המשתתפים בהן פחת והמחאה כולה איבדה את התנופה בעקבות ההצלחה החלקית שהשיגה וכן בשל חופשת חג הפסחא באוניברסיטאות ובתוך שבוע פסקה כליל.
לטענת קבוצת הסיוע המשפטי העצמאית CAJ נעצרו במהלך גל המחאה 4,500 מפגינים ונגד 635 מהם הוגשו כתבי אישום לבתי משפט בקשר להשתתפותם במהומות.
נדיה אל פאני
נדיה אל פאני (בערבית: نادية الفاني; נולדה ב-1960) היא במאית, תסריטאית ומפיקת קולנוע צרפתייה-תוניסאית. היא בעיקר יוצרת סרטים תיעודיים על זכויות אדם, זכויות נשים, חילוניות וביקורת על הדת.
עד 2011
אל פאני נולדה לאם צרפתייה ואב תוניסאי. אביה, בכיר אל פאני, היה אחד ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית התוניסאית אחרי עצמאות המדינה מהקולוניאליזם הצרפתי. הוא הופיע בסרט שלה Ouled Lenine. אחיה הוא צלם הקולנוע סופיאן אל פאני.
היא החלה לעבוד בתחום הקולנוע בתור מתמחה ב-1982, בסרט Misunderstood של ג'רי שצברג, אשר צולם בתוניסיה. אחרי זה היא הפכה לעוזרת הבמאי, ועבדה, בין השאר, עם רומן פולנסקי, נורי בוזיד, רומן גופיל, ופרנקו זפירלי. ב-1990, היא ביימה את הסרט הקצר הראשון שלה, והקימה חברת הפקה בתוניסיה, Z’Yeux Noirs Movies, כדי להפיק ולביים סרטים משלה. מכיוון שהייתה קרובה או מעורבת בארגונים פמיניסטיים תוניסאים, היא החלה ליצור סרטים דוקומנטריים ב-1993 עם Femmes Leader du Maghreb ו-Tanitez-moi.
אל פאני עברה לפריז בשנת 2002, במהלך פוסט-פרודקשן של סרטה העלילתי הראשון, Bedwin Hacker. היא רצתה לברוח ממשטרו של זין אל-עאבדין בן עלי, והחברה התוניסאית אשר היא הרגישה נעשית יותר שמרנית בשל הלחץ של האיסלאמיסטים, וכן בשל איומים שהיא קיבלה בגין מספר סצנות מעוררות מחלוקת בסרטה. בפריז, היא ביימה מספר סרטים תיעודיים, כולל את Ouled Lenine ב-2008. בסתיו של 2009, אל פאני אובחנה עם סרטן השד, והחל טיפול כימותרפיה.
סוגיית  Ni Allah ni Maître
בסרטה התיעודי משנת 2011, Ni Allah ni Maître (לא אלוהים ולא אדון) כותרת שהיא משחק מילים על הממרה שטבע הסוציאליסטית הצרפתי לואי אוגוסט Blanqui בשנת 1880, Ni dieu ni maître. בצרפת יצא הסרט בכותרת ''Laïcité, Inch'Allah ! ''("חילוניות, אם ירצה השם!"), והוא מתאר את האירועים שהובילו לתוניסאי המהפכה ולאלה שבאו בעקבותיה, תוך התמקדות בתפקיד של האסלאם במרחב הציבורי. בסרט, אל פאני טוענת שנפילתו של בן עלי לא רק צריך להביא חופש פוליטי, אלא גם חופש הדת. היא מגנה על laïcité (החילוניות), ומזהירה מפני אסלאמיזם.
בסוף אפריל 2011, אל פאני אמרה בראיון טלוויזיוני שהסרט שלה הוא לא אנטי דתי, אלא מגן על הפרדת הדת מהמדינה.
אך כשגרסה ערוכה של הראיון הפך לוויראלי באינטרנט, הייתה תגובת נגד חריפה אסלאמית. במהלך הבכורה של הסרט באפריל 2011 בתוניס, עשרות מוסלמים תקפו את בית הקולנוע, שברו את הדלתות, בצעקות "''אללהו אכבר!" ''וכשהם מניפים דגלים שחורים, ומנעו את ההקרנה. עורכי דין אסלאמיסטים הגישו תלונות נגד הסרט. אל פאני קיבלה מספר איומים על חייה בשל היותה אתאיסטית וקירחת (מהכימותרפיה), ועברה מתקפה מאסיבית ברשתות החברתיות. אדם אחד הבטיח במדיה חברתית 200 מיליון דינרים למי שיהרוג אותה. היא החליטה לברוח מתוניסיה ולחזור שוב לצרפת כדי להימלט מרדיפות ומאסר.
הסרט שלה הוקרן לראשונה בצרפת ב-21 בספטמבר 2011, והיא זכתה עבורו בפרס internationale de la laïcité. היא גם הייתה בהתאוששת מהסרטן, וצחקה ש"המהפכה היא התרופה הטובה ביותר".
מאז 2011
אל פאני ביימה את הסרטן Même pas mal ב-2012. בסרט, היא משווה את המאבק האישי שלה עם סרטן השד למאבק הפוליטי נגד הפונדמנטליזם האסלאמי.
אחרי שהפעילה התוניסאית מ-FEMEN אמינה טיילר נעצרה על פרסום תמונה של עצמה באינטרנט עם שדיים חשופים ב-2013, אל פאני הייתה אחת מתומכותיה הרבות. היא שיתפה תמונה של עצמה בפייסבוק עם הצהרה על החזה שלה: "הגוף שלי שייך לי, היא לא מקור של הכבוד של אף אחד". ב-2013, היא ביימה בשיתוף את Nos seins, nos armes !, סרט תיעודי על תונעת FEMEN בערוץ צרפת 2.
ב-2 ביוני 2017, שש התלונות שהוגשו נגדה ב-2011 בעקבות הקרנת הסרט Ni Allah ni Maître בוטלו. בנובמבר 2017, היא חזרה לתוניס להציג את הסרט שלה Même pas mal. זו הייתה הפעם הראשונה מזה שש שנים שהיא הייתה בתוניסיה וראתה את אביה. במהלך כל תקופה זו, כל עבודותיה הוחרמו על ידי המדינה.
פרסים
ב-2011, אל פאני זכתה בפרס Prix de la laïcité ("פרס החילוניות") מטעם Comité Laïcité Lyon בצרפת. ב-2013, היא זכתה בפרס FESPACO לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר עבור Même Pas Mal.
המפלגה הליברלית של קנדה
המפלגה הליברלית של קנדה (באנגלית: Liberal Party of Canada, בצרפתית: Parti libéral du Canada) היא המפלגה הפדרלית הוותיקה ביותר בקנדה. המפלגה דוגלת בליברליזם ונמצאת במרכז-שמאל המפה הפוליטית, כשמימינה נמצאת המפלגה השמרנית ומשמאלה המפלגה הדמוקרטית החדשה (NDP).
המפלגה שלטה בפוליטיקה הפדרלית במשך רוב ההיסטוריה של קנדה, והייתה בשלטון במשך כמעט 69 שנים במאה ה-20, יותר מכל מפלגה אחרת במדינה מתקדמת – ועל כן היא מכונה לעיתים "מפלגת השלטון הטבעית" של קנדה. בתחילת המאה ה-21 איבדה המפלגה מכוחה והגיעה לשפל בבחירות שנערכו בשנת 2011, אך המפלגה השתקמה וחזרה לשלטון בבחירות שנערכו בשנת 2015.
אנדראש וארקוני
אנדראש וארקוני (בהונגרית: Várkonyi András; גיור, 12 במרץ 1926 – בודפשט, 21 בנובמבר 1977) היה עיתונאי, עורך עיתון, מנחה טלוויזיה יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
אנדראש וארקוני נולד במשפחה יהודית ובשל יהדותו נבצר ממנו להמשיך בלימודיו, לכן עבד כשוליית רצען ועבודות עור אמנותיות בבודפשט עד 1944, אז גורש למחנה ריכוז. הוריו ניספו בשואה. הוא הצליח לשרוד ובין השנים 1945-1950 שירת בכוחות המזוינים בהונגריה ולאחר מכן הפך לעובד במפלגה. משנת 1953 היה חבר מערכת בעיתון "נוער חופשי" (Szabad Ifjúság), ומשנת 1957 עבד בשידורי הרדיו ההונגרי לחו"ל. בשנת 1962, סיים את לימודיו בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת אטווש לוראנד וקיבל גם תעודת הוראה. משנת 1964 היה כתב השבועון טיקר (Tükör) שפירושו בהונגרית "מראה" ולאחר מכן, מייסוד היומון "עיתון הונגרי" Magyar) Hírlap), היה העורך של היומון. רבים מדיווחיו ומכתביו העיתונאיים וכן ביקורותיו הופיעו בשני העיתונים הללו גם יחד. משנת 1972 ועד מותו, היה העורך הראשי של התוכנית הפוליטית השבועית של הטלוויזיה ההונגרית.
ריכוז מקומות עבודתו:
וארקוני הובא למנוחות בבית הקברות פרקשרט בבודפשט. ילדיו הם יודית וארקוני ופטר וארקוני.
The Distance
The Distance (בעברית: המרחק) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, בהשתתפות הראפר האמריקאי טיי דולה סיין, מתוך אלבום האולפן החמישה עשר שלה, Caution. השיר יצא לאור ב-18 באוקטובר 2018, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס, כסינגל שיווקי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-13 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
השיר הוכרז יחד עם ההזמנה המוקדמת של Caution. קארי וטיי דולה סיין ביצעו את השיר ב-The Tonight Show בכיכובו של ג'ימי פאלון ב-16 בנובמבר 2018. היא גם ביצעה את השיר בחלק השביעי (או החלק האירופי השני) של רצף ההופעות שלה, "All I Want for Christmas Is You", בדצמבר 2018.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-12 מיליון השמעות.
ביקורת
ב-Slant Magazine כינו את השיר "ההצעה הידידותית ביותר לרדיו מתוך האלבום עד כה". ברולינג סטון טענו שהשיר "מתהדר באווירת R&B מנצחת". בשנת 2020, דירג אותו במגזין בילבורד כשיר ה-92 בגודלו בקריירה של קארי. אותה הרשימה פורסמה במטרה לסקר ולדרג את "100 השירים הגדולים ביותר" של קארי.
רפובליקת סודאן (1956–1969)
רפובליקת סודאן הוקמה כמדינה ריבונית עצמאית ב-1 בינואר 1956, לאחר סיום השלטון המשותף הבריטי-מצרי, והתקיימה עד ההפיכה הצבאית במאי 1969.
היסטוריה
בשנת 1943 ייסד אסמאעיל אל-אזהרי את המפלגה הפוליטית הראשונה בסודאן, מפלגת אל-איח'ווה ("האחים", الإخوة) שאחד מבסיסי הכוח החשובים שלה היה הסיעה הסופית. אל-אזהרי פעל נגד כל שיתוף פעולה עם הבריטים, ולפיכך קרא להחרמת הבחירות שערכו הבריטים במדינה למועצה מחוקקת מקומית ב-1948. בעקבות צעד זה נעצר על ידי השלטונות. נכונותו ושאיפתו של אל-אזהרי לאיחוד עם מצריים זכו לתמיכה אוהדת מן הצד המצרי ושלטון המלך פארוק עשה ככל יכולתו למיזוג בין שתי הארצות, תוך בלימת השאיפות הסודאניות לעצמאות.
מהפכת הקצינים החופשיים במצרים, ביולי 1952, שהעלתה לשלטון שם את מוחמד נגיב ולאחר מכן את גמאל עבד אל נאצר, שינתה את הנכונות המצרית לאיחוד, והפנתה את כובד משקלה דווקא לתמיכה בעצמאות סודאנית נפרדת.
בפברואר 1953 נחתם הסכם בין שלטונות מצריים, בריטניה ונציגים סודאנים, ליצור תוך שלוש שנים שלטון עצמי סודאני במסגרת קונפדרטיבית עם מצרים, ולקיים בחירות על מנת לקבוע את אופי המשטר במדינה. על אף מאסרו, ועל אף שמפלגתו נקרעה בחילוקי דעות פנימיים, הצליח אל-אזהרי לשוב לעמדת הנהגה מובילה. הוא ייסד את מפלגת האיחוד הדמוקרטי (الحزب الإتحادي الديموقراطي, אל חזב אל-איתיחאדי אל-דמוקראטי), שחרתה על דגלה התנגדות שלטון הבריטי וזיקה חד-משמעית למצרים. בבחירות למועצה המחוקקת שהתקיימו בנובמבר 1953 זכתה המפלגה לרוב של 51 מושבים מתוך 97. ב-1954 היה אל-אזהרי לראש ממשלת סודאן.
עד מהרה התברר שהעם הסודאני, על אף תמיכתו במפלגתו של אל-אזהרי, לא היה מעוניין באמת באיחוד עם מצרים. במעשה בולט של מנהיגות מאחדת, הסכים אל-אזהרי לשתף פעולה עם המפלגה היריבה, חזב אל-אומה (حزب الأمة; מפלגת הלאום) ולהצהיר את הצהרת העצמאות של סודאן ב-1 בינואר 1956, שיצרה אותה כמדינת לאום נפרדת. מאידך, הוויתור על בסיסה האידאולוגי של מפלגתו גרם להחלשתה בציבור ולצמצום בסיס הכוח שלה. בפברואר גיבש אל-אזהרי "ממשלת מומחים" שהתבססה על פקידים-טכנוקרטים. מפלגתו התפצלה, כאשר תומכיו שהשתייכו לסיעה הסופית הקימו את המפלגה העממית-דמוקרטית.
ממשלתו לא הצליחה לגבש חוקה ולא מנגנון משטר יציב, עקב רצונה של שותפתו-יריבתו לשלטון, מפלגת הלאום, במשטר נשיאותי ותמיכתו של אל-אזהרי במשטר פרלמנטרי. לפיכך הוחלט שלא להחליט, ולהמשיך לבסס את מוסדות המדינה על בסיס של הסכמות מקומיות. בעיה נוספת נבעה מהכללת דרום סודאן בגבולות המדינה. אוכלוסיית החבל לא ראתה עצמה חלק מהאומה הסודאנית הערבית-מוסלמית והשליטה עליה החלה להתבסס על כפייה בכוח דבר שהוביל למלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה. ביוני 1956 נכשל אל-אזהרי בהצבעת אי-אמון וממשלתו הראשונה נפלה, ובמקומו עלה לשלטון עבדאללה חליל.
ב-17 בנובמבר 1958 ביצע חליל הפיכה צבאית, והעביר את השליטה לידי הגנרלים אבראהים עבוד ואחמד עבד אל-והאב. בשלטון החדש היו כל ההחלטות הפוליטיות בידי הצבא ללא שליטה של הכוחות האזרחיים במדינה. המשטר נהנה במהלך שנתו הראשונה משיווק מוצלח של יבול הכותנה. עבוד הרוויח גם מיישוב מחלוקת מי הנילוס עם מצרים ושיפור היחסים בין שתי המדינות. תחת המשטר הצבאי, השפעתם של האנסאר והחטמיה פחתה. המנהיג הדתי החזק ביותר, עבד אר רחמן אל מהדי, נפטר בתחילת 1959. בנו ומחליפו, הזקן סאדיק אל מהדי, לא הצליח ליהנות מהכבוד שהעניק לאביו. כאשר סאדיק נפטר שנתיים לאחר מכן, התחלקה מנהיגות הדת והפוליטיקה של אנסאר בין אחיו, אימאם אל חדי אל מהדי, ובנו, סאדיק אל מהדי הצעיר יותר.
בשנת 1964 הושב השלטון הדמוקרטי על כנו ואל-אזהרי שב להוביל מפלגה פוליטית. במרץ 1965 התמנה לנשיא המדינה, בתפקיד זה ביקש להשליט על המדינה את חוקי השריעה האסלאמים, כך שחוק האסלאם יגבר תמיד על החוק האזרחי. כן הוציא מחוץ לחוק את המפלגה הקומוניסטית. מ-29 באוגוסט עד 1 בספטמבר 1967 אירחה סודאן את ועידת ח'רטום שגיבשה את מדיניות מדינות ערב כלפי ישראל לאחר מלחמת ששת הימים (לא להכרה בישראל, לא למשא ומתן עם ישראל, לא לשלום עם ישראל). במאי 1969 תפס ג'עפר נומיירי את השלטון בהפיכה צבאית.
הפקולטה להנדסה ביורפואית
הפקולטה להנדסה ביו-רפואית של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1969, והיא עוסקת במחקר של הנדסה ביורפואית ובהכשרה של מהנדסי ביורפואה. דיקן הפקולטה הוא פרופ' חיים אזהרי.
היסטוריה
לימודי הנדסה ביו-רפואית בטכניון החלה כבר באמצע שנות הארבעים, כאשר התופעות ביולוגיות החשמליים של הגוף נחקרו במחלקה להנדסת חשמל. העניין וההתלהבות שנוצרה על ידי תחום חדש זה של מחקרים, גרם לכך שעד שנת 1968 היו יותר מארבעים פרויקטים שונים במחלקות שונות בטכניון. בשנת 1969, הוקם המכון ע"ש יוליוס סילבר כדי לשכן את כל המחקר של הנדסה ביו-רפואית בטכניון, והמחלקה בין תחומית להנדסה רפואית וביולוגית הוקמה באופן רשמי כתוכנית ללימודי תואר שני. התוכנית לתואר ראשון הושקה בשנת 1999.
הפקולטה כיום
בפקולטה 21 חברי סגל בזמן מלא, 10 חברי סגל בהשתייכות משנית ו-6 פרופ' אמריטוס. לפקולטה יש 24 מעבדות מחקר שונות, בנוסף למעבדות ההוראה.
יוסוף רזא גילאני
סייד יוסוף רזא גילאני (באורדו: یوسف رضا گیلانی; נולד ב-9 ביוני 1952) הוא ראש ממשלת פקיסטן לשעבר (הממשלה ה-17) וסגן יושב ראש מפלגת העם של פקיסטן.
ביוגרפיה
גילאני נולד בקראצ'י למשפחה ממולטאן בעלת השפעה פוליטית. הוא בעל תואר ראשון ותואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת פונג'ב. החל את פעילות הפוליטית ב-1978 תחת הממשל הצבאי של מוחמד זיא אל-חאק. שימש בין 1993 ל-1996 כיושב ראש הפרלמנט בתקופה שבה כיהנה בנזיר בוטו כראש ממשלת פקיסטן מטעם מפלגת העם הפקיסטני (PPP). מאוחר יותר הוא ריצה חמש שנות מאסר בכלא הפקיסטני לאחר שהואשם בניצול לרעה של סמכויותיו. הוא מעולם לא הורשע, ושוחרר ב-2005.
גילאני נבחר בפרלמנט לראש ממשלה לאחר שרצח בנזיר בוטו הביא בסופו של דבר להתפטרותו של פרבז מושארף. הוא נבחר ב-23 במרץ 2008 ברוב של 264 מול 42 קולות. קודמו בתפקיד היה מוחמד מיאן סומרו ששירת כראש ממשלה זמנית מיד לאחר התפטרות מושארף מנובמבר 2007 עד מרץ 2008. בתקופת שלטונה של בנזיר בוטו היה גילאני יושב ראש האספה הלאומית. תחת שלטון פרבז מושארף הוא נעצר ונכלא לחמש שנים, במהלכן סירב להגיע לעסקה עם השלטונות כדי להשתחרר.
הצעד הראשון של גילאני כראש ממשלה היה מתן הוראה לשחרר ממעצר בית את ראש בית המשפט העליון ושופטים נוספים. השופטים נעצרו בהוראה של מושרף, כיוון שהכריזו שבחירתו אינה חוקית.
הוא נשוי ויש לו ארבעה בנים ובת. ב-9 במאי 2016 בנו, עלי חיידר גילאני, נחטף בידי קבוצה המקושרת עם אל-קאעדה, ושהה בשבי כשלוש שנים. הוא חולץ במבצע צבאי משותף של כוחות נאט"ו וצבא אפגניסטן.
יעל בלבן
יעל בלבן (נולדה ב-1958) היא אמנית רישום ופיסול ישראלית, בוגרת המדרשה לאמנות ובעלת תואר שני מבצלאל. עבודות הפיסול שלה משלבות חומרים מן הנמצא, כגון קפיצים, אבובים וחלקי חילוף. בעבודות הרישום שלה היא מיישמת שיטה ייחודית שפיתחה, של רישום ספירלי היוצר אשליה של תלת-ממד. זכתה במגוון פרסים והציגה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ובעולם. היא מתגוררת ויוצרת בחיפה ומרצה ב"סל תרבות ארצי".
ביוגרפיה
יעל בלבן נולדה במוסקבה. היא הגיעה לארץ כילדה עם אמה והתמודדה עם הרצון להשתייך. למדה בהדסים, בהמשך שרתה בצבא בחיל אוויר. לאחר הצבא סיימה תואר במתמטיקה ומחשבים באוניברסיטת תל אביב. לאחר הלימודים חיפשה כיוונים של רוחניות בדת וחזרה בתשובה. אולם, מספר שנים מאוחר יותר עזבה את הדת ומצאה את מקומה ביצירה. היא למדה אמנות במדרשה לאמנות בבית ברל ובבצלאל. כיום חיה ועובדת בחיפה. בלבן החלה את פעילה האמנותית בגיל מתקדם יחסית כשהיא בת 45, בשנת 2003.
"הכל התחיל מהחתימה," מספרת יעל בלבן. רק אחרי שנים רבות של השתקה מצד הוריה גילתה בלבן פרטים רבים בהיסטוריה המשפחתית, ובעיקר סיפור ההוצאה להורג של סבה, בוריס פומיץ' אסקין, על ידי סטלין בשנת 1938 באשמת בגידה במולדת. היה זה העונש החמור ביותר האפשרי – הוצאה להורג בירייה והחרמת רכוש. בשנת 1957, שנים אחדות לאחר מותו של יוסיף סטלין, קיבלה המשפחה מסמך המטהר את שמו של הסב. אביה של בלבן, שהגיע לביקור בארץ בשנות ה-90, הביא אתו את מכתב הטיהור ובקש ממנה "לעשות אתו משהו". הייתה זו נקודת ההתחלה של יצירתה של בלבן באמנות. מאז הרגישה והבינה את ערך השליחות שמתגלם באמנות. עבודתה הראשונה הוצגה במסגרת תערוכה במדרשה ונקראת 'חתימת הפקיד'. מהסלסול של החתימה במסמך המקורי התפתחה שפת האמנות של יעל בלבן אותו היא מכנה 'רישום ספירלי.' הוא נעשה באמצעות רישום ידני אוטומטי ברפידוגרף – עט דיו נוזלית המיועד לשרטוט טכני ובעזרתו היא רושמת לולאות ספירליות. השימוש ברפידוגרף יוצר אפקט של תמונה תלת־ממדית ומקנה לעבודות שפה ויזואלית ייחודית. בעזרת טכניקת הרישום הספירלית יוצרת יעל בלבן ציורים עדינים ויפהפיים. יצירותיה של בלבן מתכתבות עם מגוון נושאים תרבותיים, ביניהם תולדות האמנות, מוזיקה, מדעים וספרות. הקווים הספירליים ברישומיה משולים למלאכת רקמה סיזיפית. הרישום האינטנסיבי מדגיש את האיכויות הישירות והעוצמתיות של הרישום כמדיום אינטימי וביוגרפי, קיימת ברישום ייחודיות אינטואיטיבית ואקספרסבית.
יעל בלבן מרצה בתוכנית החינוכית "סל תרבות ארצי", החושפת תלמידים לתרבות ואומנות. במפגשים, היא משוחחת עם התלמידים על תהליך היצירה ועל מקומה של האמנות בחייה, כעולה מרוסיה, כנכדה לסב שהוצא להורג, וכאם לשבעה ילדים. יעל הציגה את אמנותה בעשרות תערוכות יחידניות וקבוצתיות, וזכתה במספר פרסים, ביניהם בפרס שרת התרבות והספורט לאמנות פלסטית, בשנת 2014.
יצירתיות והשפעות
בעבודותיה עוסקת בלבן בסיפורה הביוגרפי. לדבריה, רבים מזיכרונות הילדות שלה נמחקו, והרישום האוטומטי, האינטואיטיבי מחזיר אותה לעבר ולעיתים הזיכרונות מתבהרים וכך היא רוקמת את הביוגרפיה האבודה שלה. סיפורה הביוגרפי מתחבר גם לביוגרפיה של תולדות האמנות הפמיניסטית. בעוד הגניאולוגיה המשפחתית והמורשת עוברת דרך רוסיה הקומוניסטית ודרך היהדות, דומה כי המורשת האמנותית נסמכת דווקא על אווה הסה, אמנית שכבר באמצע שנות ה-60 עבדה בחומרים כמו לטקס וחבלים, ויצרה צורות טבעתיות וצורות מופשטות אורגניות המתייחסות לחלל. בתערוכת הסיום שלה בבצלאל, לדוגמה, יצרה בלבן פסל מפנימיות גלגלים מנופחות. עבודותיה של בלבן מזכירות גם את עבודותיהן של לואיז בורז'ואה, דינה שצ'ופק, מירית כהן, תמר גטר, מיכל נאמן ואחרות וכך היא מתכתבת באופן טבעי עם הפמיניזם של שנות ה-2000 ועם העיסוק בנשיות.
עבודותיה של יעל בלבן מושפעות גם מקשר עמוק לאמנות הקלאסית. עבודותיה מושפעות מיצירות כמו ונוס מאורבינו של טיציאן (1538), ומוטיבים הלקוחים מן הקפלה הסיסטינית של מיכלאנג'לו. לדוגמה, בלבן משתמשת בגוף האידיאלי (Ignudi) של מיכלאנג'לו ומפשיטה אותו מהנפח הפיסולי שלו, משבשת את צורותו ומעוותת אותו. עם זאת, ציורי הגברים של בלבן מעידים גם על השפעתה הפמיניסטית של יהודית לוין שעבדה בסוף שנות ה-70 ויצרה גם היא דמויות גבריות בתנוחות שונות. רישומי החיות שלה מושפעים מרישומי החיות של אנטוניו פיזנל, דירר (Durer) והאמן וונצ'לסאוס הולר בן המאה השבע עשרה. האמנות הרישומית שלה מתכתבת גם עם עבודות Art Brut, עבודות סריגה ביתיות, והתבוננות באלבום המתייחס לאורח החיים, התלבושות והחפצים של תרבות הסמוראים.
אחדים מרישומיה של יעל בלבן מציגים גם את ההיבט הלוקאלי, החיפאי, שאתו היא נפגשת ביומיום. מראות העיר המעורבת והרב תרבותית, הנוף הפנורמי, הכיפות והמינארטים של המסגדים, כיפת מקדש הבאהיים, תורני האוניות בנמל, נחשי הרכבות, ופניני האורות העוטפים את העיר – כל אלה חודרים כערך מוסף למרחבי היצירה ומופיעים בעבודותיה בנקודות מבט הצופות מלמעלה ונותנות תחושת ריחוק.
מודי אפרים
מודי אפרים (נולד ב-29 בדצמבר 1965) הוא דיפלומט ישראלי, שגריר ישראל בהולנד. כיהן במשך שבע שנים כסמנכ"ל במשרד החוץ, ראש אגף אמריקה הלטינית והקריביים. קודם לכן שימש כשגריר ישראל בפרו, כיועץ מדיני לנשיא שמעון פרס ובשורה של תפקידים נוספים במשרד החוץ.
ביוגרפיה
אפרים גדל ברמת גן, למד בבית הספר "אהל שם" ושירת בצה"ל כפקח טיסה ומדריך בחיל האוויר. ב-1995 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב, הוסמך לעריכת דין והצטרף למשרד החוץ. בסיום קורס הצוערים הוצב בשגרירות ישראל בגואטמלה בתפקיד קונסול ומזכיר ראשון, בתקופה בה נחתם הסכם השלום בגואטמלה לאחר 36 שנות סכסוך ומלחמת אזרחים.
ב-1997 עבר לשרת כקונסול בקונסוליה הכללית של ישראל ביוסטון שבטקסס. בתקופה זו כיהן ג'ורג' ווקר בוש כמושל טקסס וביקר לראשונה בישראל.
בשנת 2005 מונה כציר מדיני בשגרירות ישראל בארגנטינה והיה שותף לקידום הסכם הסחר החופשי בין ישראל לגוש מדינות דרום אמריקה (מרקוסור). ב־2009 נבחר לתפקיד יועצו המדיני של הנשיא שמעון פרס והיה אחראי על פגישותיו הדיפלומטיות של הנשיא בישראל ובביקוריו בחו"ל, כמו גם בייעוץ בנושאי מדיניות חוץ.
ב-2011 מונה לשגריר ישראל בפרו ובתום שלוש שנות כהונה מונה בסוף 2014 לתפקיד סמנכ"ל אמריקה הלטינית והקריביים. ביולי 2021 מונה אפרים לכהן כשגריר ישראל בהאג.
מודי נשוי לענת ואב לשלושה בנים ובת.
ספרים ומאמרים
אפרים הוא מחבר הספר "מעוף הקונדור" המתאר את ההיסטוריה, הגאוגרפיה, החברה והפוליטיקה הפרואניות וזיקות שונות ביחסי ישראל-פרו במבט אישי מבעד לעיניים ישראליות. כן חיבר מאמרים על היבטים שונים ביחסי ישראל עם מדינות אמריקה הלטינית.
סאנדה
סאנדה (ביפנית: 三田市) היא עיר במחוז היוגו, יפן. העיר נוסדה ב־1 ביולי 1958.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת בחלק הדרום-מזרחי של מחוז היוגו, בצד הצפוני של הרי רוקו. בעבר היא נראתה כמו אזור כפרי טיפוסי עם נוף כפרי עצום, אך הוא הפך במהירות לעיר עקב התפתחות מתחם מגורים רחב היקף מאז שנות השמונים. זוהי עיר כפרית שיש לה שני פנים של אזור כפרי ואזור עירוני. אומרים שהוא שייך לאקלים של הים הפנימי של סטו, אך מכיוון שהוא ממוקם בפנים הארץ, הפרש הטמפרטורות גדול יחסית. הנקודה הגבוהה ביותר בעיר היא מיניימה בגובה 697 מטר, הנקודה הנמוכה ביותר בעיר היא 116 מטר. החלקים הצפוניים והמזרחיים של העיר הם אזורים הרריים.
הרים
בסאנדה ישנם הרים רבים: (רשימה חלקית; מהגבוה לנמוך):
נהרות ואגמים
נהרות: נהר מוקו, נהר חזוקה, נהר אונו, נהר קורוקאווה, נהר טוג'ו, נהר שיטויה.
אגמים: אגם סנג'וג'י, אגם פוקושימה אויקה, בריכת מקור המים של סנגרי.
שם העיר
השם "סאנדה" הוא בעל היסטוריה ארוכה. ברשומות שנמצאו בתוך הפסל הבודהיסטי "מירוקובוצוזזו" במקדש קונסשינג'י העתיק נכתב: "אזורים אלה נקבעים כארץ מטסויאמה, הכוללת את אונדן, הידן וקיידן, שהם שלושה שדות אורז, ולכן הם מכונים סאנדה." (ביפנית, "סאן" פירושו שלושה ו"טא" (כאן מבוטא דא) פירושו "שדה אורז". זה מצביע על כך שהשם סאנדה נמצא בשימוש כ-1,300 שנה.
היסטוריה
בסוף המאה השביעית, העיירה של מקדש קונשינג'י נוצרה בסמוך למיקומה הנוכחי של יאשיקי. טירת סאנדה הוקמה בתקופת מורומאצ'י. כמו כן, נבנתה עיירת טירה בתקופת אזוצ'י-מומויאמה, וסאנדה התפתחה כעיירת טירה הנשלטת על ידי שבט הקוקי. לאחר תקופת מייג'י התרחבה סאנדה כמרכז מחוז ארימה עם השלמת מערכת הרכבות. בשנת 1956 התמזגו איי והונג'ו לאינו. כמו כן מיווה, הירונו, אונו, טקהירה התמזגו לעיירה סאנדה. סאנדה סיפחה את אינו בשנת 1957. סאנדה הפכה לעיר ביולי 1958.
בעיר יש עקבות מחייהם של אנשים מאז תקופת האבן העתיקה. כלי אבן בצורת סכין וברזל אבן נחפרו מאתר מיזוגוצ'י באזור הירונו, שהוא אתר לפני 25,000 שנה. חורבות האף וחורבותיו המרובעות של קיאקידאי שהתגלו בהתפתחות העיר החדשה הם חורבות באמצע עידן הייוי, מהם נחפרו כלי ברזל כמו חרב הברזל העתיקה ביותר וגרזן הברזל בקינאי ושרידי בתי הבור. בעידן התל הקבורה העתיק נראה כי האגן בו נפגשים נהרות מוקו ואונו היה מרכז הייצור של סואקי, ושרידי הכבשן הסואקי נחפרו יחד עם תלוליות הקבורה הישנות עם תאי אבן כמו תל הקבורה של היגאשי נאקה באזור הונג'ו ורבים מס '1. שם המקום "סו" עדיין נותר. זה נחשב לאחד ממקורותיו של טאצ'יקוי-יאקי (טמבה-יאקי) המיוצר ברובע אימאדה בעיר טמבה שינויאמה, הסמוך לצפון-מערב לעיר מיטה. בנוסף, אתר איסקאי ברובע אונו לאורך קורוקאווה, המהווה את סכר האונו יחד עם נהר האונו, הוא אתר מורכב בו נחפרים שרידי הכפר מתקופת ג'ומון ועד תקופת הייאן.
אוכלוסייה
שלושה חודשים לאחר הקמתה, ב-1 באוקטובר 1958, האוכלוסייה מנתה 32,673 תושבים. סאנדה נחשבה לעיר הכי קטנה במחוז היוגו בתקופה זאת. בעקבות התפתחותה של העיר, האוכלוסייה גדלה במהירות. האוכלוסייה ב-1985 מנתה כ-40,000 תושבים. ב-1990 היו כבר 60,000 תושבים בעיר ובשנת 1991 היו בה 70,000 תושבים. בשנת 1996 מספר התושבים בסאנדה היה כ-100,000 והמספר גדל בצורה חדה. מחוז היוגו רשם את קצב גידול האוכלוסייה הגבוה ביותר ביפן במשך עשר שנים רצופות. על פי סקר שנערך ב-1 באוקטובר 1999, המספר היה 110,395, אך קצב גידול האוכלוסייה הואט מאז, וכיום הוא סביב 114,000 תושבים. בשנת 2004 האוכלוסייה החלה לגדול ואז לרדת, אולם משנת 2008 היא החלה לגדול שוב והגיעה לשיאה והגיעה לאוכלוסייה של כ־115,000 תושבים. לאחר מכן, היא פחתה מעט.
כאשר מסתכלים על גידול/ירידה באוכלוסייה מהסקר הקודם ממפקד האוכלוסין הלאומי לשנת 2010, האוכלוסייה גדלה ב-0.57% ל-114,220, ושיעור הגידול/הירידה היה במקום 8 מתוך 41 רשויות במחוז ו-12 מתוך 49 מחוזות מנהליים.
תחבורה
סאנדה משתמשת במספר סוגים של כלי תחבורה:
מסילות
מסילות ברזל מחברות את העיר לערים אחרות באזור, כולל קובה ואוסקה.
מוזיאון לאנשים וטבע
המוזיאון הוא מוזיאון ידוע בסאנדה. נושא המוזיאון הוא "סימביוזה של אנשים וטבע". הוא נפתח ב-10 באוקטובר 1992. המוזיאון נקרא ביפנית "היטוהאקו". ישנם חמישה נושאים: "טבע היוגו", "אנשים וטבע", "תרבות חדשה", "עולם החיים", "אדמה ו"חיים ואדמה". זהו אחד המוזיאונים הציבוריים הגדולים ביפן.
אולם סאטונון
אולם סאטונון הוא אולם הופעות גדול בסאנדה. הוא הושלם במרץ 2007. יש בו אולם גדול, אולם קטן, חדרי אימונים וחדרי תצוגה. הפנים מעוטר בגוונים רכים המסמלים את הדברים הבאים: קציר; אפרסמון; אוזני אורז, מים ורוח.
ספריות
בעיר סאנדה יש גם ספרייה ניידת, "סויוקזה". התחילה את שירותה ב-19 בינואר 1994 ומונה כ־3500 ספרים
מוסדות חינוך
בסאנדה ישנם מספר מוסדות חינוך:
מתקנים רפואיים
בעיר ישנם כעשרים מתקנים רפואיים:
תעשייה
למיצובישי אלקטריק (Melco) יש הן קמפוס למחקר ופיתוח והן מפעל. תעשיות גדולות רבות בעיר נמצאות בטכנופארק. הענפים העיקריים כוללים תרופות, כימיקלים, מזון והפצה. חברות מסוימות שבסיסן טכנופארק הן:
ראשות העיר
ראש העיר המכהן: טצואו מורי (מ-8 באוגוסט 2015)
השתלטות הטליבאן מחדש על אפגניסטן
השתלטות הטליבאן מחדש על אפגניסטן הייתה התוצאה של מסע הכיבושים של ארגון הטרור טליבאן, שהתרחש במקביל לנסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן. ההשתלטות החלה במאי 2021 והושלמה עם נפילת קאבול באוגוסט, שלושה חודשים לאחר מכן.
בשלושת החודשים הראשונים התקדם הטליבאן משמעותית בהרחבת שליטתו באפגניסטן, והגדיל את מספר המחוזות שבשליטתו מ-73 ל-223. ב-10 באוגוסט 2021, הטליבאן כבר שלט בכ-65% משטחה של אפגניסטן. באותו היום העריכו גורמים אמריקאיים כי בירת אפגניסטן, קאבול, עלולה ליפול לידי הטליבאן בתוך 30 עד 90 יום. חרף הערכות אלה, כבר כעבור 5 ימים, ב-15 באוגוסט, נכנסו כוחות הטליבאן אליה ותוך מספר שעות כבשו אותה. לאחר כניסתם לבירה, אשרף גאני אחמדזאי שעזב לטג'יקיסטן השכנה קודם לכן, נאלץ לוותר על השליטה במדינה לטובת ממשלת מעבר זמנית בראשות הטליבאן.
רקע ותחילת הלחימה
בספטמבר 2020 שוחררו למעלה מ-5,000 שבויים מידי הטליבאן, מתוכם 400 מואשמים אשר הואשמו או הורשעו בפשעים חמורים (כולל רצח), על ידי ממשלת אפגניסטן במסגרת הסכם דוחא בין ארצות הברית לטאליבן. על פי המועצה לביטחון לאומי באפגניסטן, רבים מהאסירים המשוחררים חזרו לשדה הקרב וחיזקו את ידם של הטליבאן.
לדברי המומחים, הטליבאן הצליח להעביר את כוחותיו בחופשיות ברחבי אפגניסטן לאחר הסכם דוחא כמעט ללא התערבות מצד כוחות הממשלה האפגנית.
בחודש מאי, הטאליבן כבש 15 מחוזות אפגניים, כולל ג'אלרז, נירך ומיידאן ורדכ. בין האתרים שנתפסו היה סכר דאחלא, הסכר השני בגודלו באפגניסטן. במהלך החודש נהרגו במהלך ההתנגשויות עם הטליבאן 405 חיילי א-נאס"ף (כוחות הביטחון הלאומי האפגני) ו-260 אזרחים, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען שנהרגו 2,146 לוחמי טליבאן.
בסוף מאי, פורטוגל, סלובניה, ספרד ושוודיה משכו לחלוטין את כוחותיהם מאפגניסטן.
בחודש יוני, הטאליבן החזיק ב-69 מחוזות מהממשלה האפגנית נכנס הערים קונדוז ופולי ח'ומרי. העיר מזאר-י שריף הייתה נצורה על ידי הטליבאן. בין האתרים שנתפסו בידי הטאליבן היה מעבר הגבול העיקרי של אפגניסטן עם טג'יקיסטן ומחוז סיידאבאד. מבחינת ציוד, הטליבאן תפס 700 משאיות ו-HMMWV של כוחות הביטחון האפגנים, כמו גם עשרות כלי רכב משוריינים ומערכות ארטילריה.
מטוס מיל מי-17 של חיל האוויר האפגני הופל על ידי הטאליבן. ב-16 ביוני הוציאו לוחמי הטליבאן להורג 22 חיילי קומנדו של הצבא האפגני לאחר שנכנעו בעיר דובלט עבאד. במהלך העימותים עם הטליבאן בחודש יולי נהרגו 703 חיילים מכוחות הביטחון הלאומי האפגני ועוד 208 אזרחים, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען ל-1,535 לוחמי טליבאן שנהרגו. ב-19 ביוני הורה הנשיא אשרף גאני אחמדזאי על החלפתם של שר הביטחון ושר הפנים, והדחתו של רמטכ"ל הצבא הלאומי האפגני. עד סוף חודש יוני, כל כוחות הצבא של מדינות זרות עזבו את אפגניסטן למעט כוחות צבא בריטניה, טורקיה, וארצות הברית.
המשך הלחימה
ב-27 ביוני, מחוז שינווארי ומחוז גורבאנד נפלו בידי הטאליבן, לאחר שלפחות 50 חיילים אפגניים נכנעו ונשבו. באותו יום גם המחוזות רוסטאק, שורטפה וארגיסטן נפלו.
בחודש יולי, הטאליבן אחז ב-64 מחוזות, ונכנס לערים השנייה והשלישית בגודלה במדינה, קנדהאר והראת בהתאמה. במהלך החודש נהרגו 335 כוחות הביטחון הלאומי האפגני ו-189 אזרחים במהלך העימותים עם הטליבאן, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען ל-3,159 לוחמי טליבאן. כ-1,500 חיילים אפגנים נטשו לטג'יקיסטן, כך דווח על פי שליח מארגון האמנה לביטחון משותף שלה כלי תקשורת איראניים דיווחו כי כ-300 חיילים ואזרחים אפגניים חצו את הגבול ונכנסו לאיראן על מנת להימלט מהטליבאן.