cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוניטה נראין
במהלך שנותיה במרכז, היא עסקה בניתוח ובמחקר של יחסי הגומלין בין המערכת האקולוגית לבין ההתפתחות וטיפוח המודעות הציבורית לגבי הצורך בפיתוח בר-קיימא. במרוצת השנים היא עסקה בניהול ובמימון הכספי הדרוש לפעילותו של המכון, שמעסיק מעל 100 חברי צוות ויצרה תוכנית לפעולתו. כיום היא מנהלת המרכז ולוקחת חלק פעיל במספר פרויקטי מחקר והדרכות ציבוריות.
פעילותה
היא יושבת בהנהלותיהם של ארגונים וועדות ממשלתיות שונים ונאמה בפורומים שונים ברחבי תבל. ב-2008 נשאה את הרצאת ק. ר. נראיין באוניברסיטה האוסטרלית הלאומית בקנברה, בנושא: "מדוע הסביבתנות זקוקה לצדק: ללמוד מהסביבתנות של העניים על-מנת לבנות את עתידנו המשותף".
צ'ארלס גריי, רוזן גריי השני
צ'ארלס גריי, רוזן גריי השני (באנגלית: Charles Grey, 2nd Earl Grey; 13 במרץ 1764 – 17 ביולי 1845) היה ראש הממשלה הבריטי ה-26, מטעם המפלגה הוויגית בין 22 בנובמבר 1830 עד 16 ביולי 1834. גריי נולד בצפון אנגליה, במחוז נורת'מברלנד, הבן השני לצ'ארלס גריי, רוזן גריי הראשון. בשנת 1807 ירש גריי את תואר הרוזנות "גריי" ביום מותו של אביו בתור היורש הבכור, בכך ירש גם את כס אביו בבית הלורדים.
ראשית חייו
כצאצא למשפחה בעלת שורשים עתיקים המגיעים לממלכת נורת'מבריה, היה צ'ארלס גריי בנם השני אך הבכור שהגיע לגיל בגרות של גנרל צ'ארלס גריי ושל אשתו אליזבת', בתו של ג'ורג' גריי. היו לו ארבעה אחים ושתי אחיות. הוא התחנך בבית ספר ריצ'מונד שבמחוז צפון יורקשייר ולאחר מכן באיטון קולג' ובטריניטי קולג' שבקיימברידג', שם רכש כישורי הבעה בלטינית ובאנגלית וכושר נאום שהפך אותו לאחד הנואמים המזהירים ביותר של תקופתו. גריי נבחר לפרלמנט כנציג מחוז הבחירה של נורת'מברלנד ב-14 בספטמבר 1786, כשהוא בן 22 בלבד. הוא נעשה אחד מחברי המפלגה הוויגית שהיו מקורבים לצ'ארלס ג'יימס פוקס, לריצ'רד ברניסלי שרידן (Richard Brinsley Sheridan) ולנסיך מוויילס ועד מהרה הוא הפך להיות אחד המנהיגים המובילים של המפלגה הוויגית.
גריי היה ידוע בתור אחד ממובילי המאבק לרפורמה פרלמנטרית ולשוויון זכויות לקתולים. הרומן שניהל עם הדוכסית מדבונשייר, פעילה פוליטית בפני עצמה, גרמה לו מעט נזק למרות שהרומן כמעט והסתיים בגירושיה.
ב-1806, גרי, אז לורד האוויק (Howick), בזכות תוארו של אביו כרוזן גריי, נעשה חבר ב"ממשלת כל הכישרונות" (Ministry of All the Talents), ממשלת האחדות הלאומית בראשותו של ויליאם גרנוויל, שהייתה קואליציה המורכבת מוויגים, תומכי פוקס, תומכי גרנוויל ותומכי אדינגטון. בממשלה זו כיהן גריי כלורד הראשון של האדמירליות ושנה לאחר מכן, בעקבות מותו של פוקס, הוא מונה להיות שר החוץ ומנהיג המפלגה הוויגית. בשנה שלאחר מכן נפלה הממשלה וב-23 השנים הבאות ישב גריי בספסלי האופוזיציה.
לאחר ראשות הממשלה
גריי שב להתגורר בהאוויק אך המשיך לפקוח עין על הנעשה בממשלה החדשה בראשותו של מלבורן, אשר הוא ובעיקר משפחתו, התייחסו אליו כמחליף בלבד עד אשר הוא החל לנקוט בצעדים שהשביעו את רצונם. גריי נעשה מבקר חריף יותר עם חלוף העשור, בראותו במיוחד את ידו של דניאל או'קונל מאחורי הקלעים ובהאשימו את מלבורן בהתרפסות כלפי הרדיקלים שהיו מזוהים עם הפטריוט האירי. הוא לא נטה לרחשי ליבו של מלבורן שנזקק לתמיכתם של הרדיקלים על מנת לשמור על הרוב המצטמק שלו בבית הנבחרים ובמיוחד התרעם על כל פגיעה בהישג הגדול שלו, חוק הרפורמה, שאותו הוא ראה כפתרון המוצלח ביותר לשאלות שנגעו לעתיד לבוא. הוא הפעיל בהתמדה את לחצו שנבע מאופיו השמרני. כפי שהוא ציין בנאומו הציבורי החשוב האחרון, מטרתו הייתה לחזק ולשמר את הממסד החוקתי, לעשותו יותר מקובל על העם, במיוחד על מעמד הביניים, שהיו התומכים העיקריים של חוק הרפורמה, ולמסד את העיקרון ששינויים עתידיים בחוק צריכים להיות הדרגתיים, בהתאם להתפתחותה של האוכלוסייה ועל פי הצרכים באותה עת. היה זה נאומו של מדינאי שמרן.
פרישה
גריי בילה את שנותיו האחרונות בחיי פרישה מאושרים, אם כי לעיתים היה מודאג מהנעשה בשדה המדינאות. הוא בילה באחוזתו עם ספריו, משפחתו, ועם כלביו. בשנותיו האחרונות הוא נחלש פיזית ומת בשלווה במיטתו ב-17 ביולי 1845. הוא נקבר בכנסייה המקומית בנוכחות משפחתו, חבריו הקרובים ועובדי אחוזתו.
הנצחה
תה ארל גריי, תערובת הכוללת שמן אתרי קרויה על שמו. אנדרטה לזכרו קיימת במרכז ניוקאסל והיא כוללת פסל שלו הניצב על ראש עמוד בגובה 41 מטרים. האנדרטה הוכתה בעבר בברק וראשו של הפסל נמצא בתוך מרזב ברחוב גריי הסמוך. האנדרטה נתנה את שמה לתחנת רכבת תחתית סמוכה. קולג' על שמו של גריי קיים באוניברסיטה שבעיר דרהאם.
בתרבות
צ'ארלס גריי גולם על ידי השחקן דומיניק קופר בסרט הדוכסית משנת 2008. הסרט מבוסס על ביוגרפיה שנכתבה על חייה של ג'ורג'ינה קוונדיש, הדוכסית מדבונשייר.
גרביטון
גרביטון (Graviton) הוא חלקיק יסודי היפותטי אשר, אם קיים, נושא את כוח הכבידה. זאת, לפי מרבית תאוריות הכבידה הקוונטית. החלקיק צפוי להיות בעל ספין של 2 ונטול מסת מנוחה.
רקע
קיומם של גרביטונים הוצע, בין היתר, מכיוון שתאוריות שדה קוונטיות הצליחו מאוד בתיאור כוחות היסוד האחרים. לדוגמה, אלקטרודינמיקה קוונטית מוסברת על ידי חלקיקים, פוטונים, הנושאים את הכוח האלקטרומגנטי ומהווים את הקוונטום של השדה האלקטרומגנטי. פוטונים מגיבים עם כל החלקיקים בעלי המטען החשמלי. תגובות אלו הן המקור גם לביטויים המאקרוסקופיים של הכוח האלקטרומגנטי. באופן דומה, כרומודינמיקה קוונטית מתארת את הכוח החזק, הנישא על ידי גלואונים. דינמיקת טעם קוונטית (quantum flavordynamics) מתארת את הכוח החלש, הנישא על ידי בוזוני W ו-Z. אם כן, שלושה מבין ארבעת הכוחות היסודיים מתוארים במסגרת תאוריית שדה קוונטית ונישאים על ידי חלקיקים.
Rocks
Rocks הוא האלבום הרביעי של להקת ההארד רוק האמריקאית אירוסמית'. האלבום, אשר יצא לאור ב-3 במאי 1976, זכה לביקורות מצוינות ונחשב לאחד מן האלבומים הטובים בהיסטוריה, ודורג בין היתר במקום ה-176 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
גרביטון
רקע
לנוכח הצלחה זו של תאוריות השדה הקוונטיות, קיימת שאיפה לתאר גם את הכוח הרביעי, הכבידה, כתופעה קוונטית הנישאת על ידי חלקיקים. אולם, הדבר אינו מובן מאליו, מכיוון שהוא דורש איחוד של תורת השדות הקוונטית עם תורת היחסות הכללית, שהיא התיאור המדויק ביותר של תופעת הכבידה. לפי תורת היחסות הכללית, הכבידה כלל אינה כוח הדומה לשלושת האחרים, המתקיימים בתוך המרחב-זמן. לעומתם, הכבידה מהווה שינוי בצורתו של המרחב-זמן עצמו.
Rocks
לאלבום הייתה השפעה רבה על מוזיקאים שונים מתחום ההארד רוק וההבי מטאל, ובין היתר צוין על ידי קורט קוביין כאחד מן האלבומים האהובים עליו ועל ידי הגיטריסט סלאש כ"אלבום ששינה את חייו".
גרביטון
רקע
מכיוון ששתי הגישות כה שונות זו מזו, איחוד שלהן, אם הוא אפשרי, מהווה משימה תאורטית וניסויית קשה ביותר. עם זאת, הגיוני לשער כי לכבידה יש תכונות קוונטיות: לפי המודל המקובל כיום, ארבעת הכוחות היסודיים היו מאוחדים עד זמן פלאנק, כ- שניות לאחר תחילת המפץ הגדול. כעבור זמן זה, הכבידה נפרדה מהכוחות האחרים. כדי לברר באופן ניסויי את פרטי הישות הפיזיקלית שהתקיימה בזמן פלאנק, יש להעניק לחלקיק קוונטי את אנרגיית פלאנק, כ-. זו גדולה פי כ- מהאנרגיה הגבוהה ביותר המושגת במאיץ חלקיקים ארצי ופי כ- מהאנרגיה של הקרניים הקוסמיות האנרגטיות ביותר שנצפו אי פעם. לכן, לא ניתן לבחון כיום בניסוי את העולם בו תורת השדות הקוונטית ותורת היחסות הכללית היו מאוחדות.
אפשרות גילוי ותכונות
הגרביטון הוא חלקיק שקיומו משוער, אך הוא מעולם לא נצפה בניסוי. נראה כי באמצעות הטכנולוגיות והגישות הזמינות כיום, כל ניסיון לגלות גרביטון יחיד נועד לכישלון. זאת, מכיוון שכוח הכבידה חלש מאוד בהשוואה לכוחות האחרים: הכבידה חלשה פי כ- מהכוח החזק ופי כ- מהכוח האלקטרומגנטי. לכן, קבוע הצימוד וחתך הפעולה של הגרביטון נמוכים במידה קיצונית. כתוצאה מכך, אפילו גלאי היפותטי עם המסה של כוכב הלכת צדק, שיהיה מוצב במסלול קרוב סביב כוכב נייטרונים (גוף שכבידתו חזקה מאוד) ובעל יעילות של 100%, צפוי לגלות רק גרביטון אחד פעם ב-10 שנים. יהיה בלתי אפשרי להבחין בין אירוע זה לבין רעש הרקע של חלקיקי ניוטרינו, מכיוון שמסת המגן שידרש כדי לחסום את אותם חלקיקים תהיה כה גבוהה עד שהמגן יקרוס לחור שחור.
עם זאת, ניתן להסיק אודות תכונותיהם של גרביטונים מתצפית על גלי כבידה. כך, ניתוח של גלי כבידה שנצפו ב-LIGO ב-2017 העלה כי אם לגרביטון יש מסה, היא נמוכה מאוד ולא עולה על. הכבידה עצמה מתפשטת במהירות האור ועל כן, גרביטונים נעים במהירות האור. אם לגרביטון אין מסה ומכיוון שלפי תצפיות מאקרוסקופיות, השפעתו הכבידתית של עצם מתפשטת למרחק אינסופי, הרי לגרביטון, כמו לפוטון, יש טווח פעולה אינסופי.
אנרגיה ואורך גל
כל חלקיק קוונטי נושא אנרגיה ויש לו אורך גל כלשהו. צורת האנרגיה הקשורה לכוח הכבידה היא אנרגיה כבידתית. ביטויים שונים של כבידה, לרבות גלי כבידה, הם תופעות אנרגטיות. לדוגמה, אירוע מיזוג החורים השחורים GW170104 הקרין גלי כבידה עם אנרגיה כוללת של כ-2 מסות שמש. לפיכך, אף אם הגרביטון נטול מסה, נראה כי הוא נושא אנרגיה. גם החלקיקים נטולי המסה האחרים נושאים אנרגיה – אנרגיית פוטון ואנרגיית גלואון. כיום, לא ברור על פי איזו נוסחה יהיה ניתן לחשב אנרגיית גרביטון של חלקיק בודד ומה עשוי להיות ספקטרום האנרגיה של הגרביטונים ביקום, או אלו הנובעים מסוגי עצמים מסוימים.
לחלופין, אם לגרביטון יש מסה ולו זעירה, הרי כמו חלקיקים מסיביים אחרים, הוא נושא אנרגיה בהתאם לשקילות המסה והאנרגיה. לפי תצפיות על גלי כבידה, נמצא כי אורך גל קומפטון של הגרביטון הוא לכל הפחות, או כ-1.6 שנות אור. על כן, מסת הגרביטון היא לכל היותר. יחס זה בין אורך גל למסה-אנרגיה מחושב לפי נוסחת פלאנק-איינשטיין, אותה נוסחה המקשרת בין אורך גל אלקטרומגנטי לאנרגיית פוטון. אולם, קיים הבדל משמעותי בין פוטונים לגרביטונים בהיבט זה, שכן אורך הגל של הגרביטון אינו שווה לאורך גל הכבידה שלפיו נמדד, אלא גבוה ממנו בסדרי גודל רבים. ייתכן שגרביטונים אינם הקוונטום של גלי כבידה, או שמתקיים בין שתי התופעות יחס אחר. מכל מקום, הסברה הנפוצה היא שאין לגרביטון מסה כלל.
ציקדה 3301
ציקדה 3301 הוא כינוי שניתן לארגון אשר בשלושה מקרים פרסם סדרה של אתגרים, חידות ומשחקי מציאות חלופית על מנת לאתר בציבור מועמדים לגיוס עבור תפקידי ניתוח צפנים.
היסטוריה
האתגר האינטרנטי הראשון החל ב-5 בינואר 2012 ונמשך כחודש. הסיבוב השני החל בדיוק לאחר שנה, ב-5 בינואר 2013, והשלישי החל ב-5 בינואר 2014. המטרה המוצהרת הייתה לאתר "אנשים אינטליגנטיים" על ידי הצגת חידות הצריכות להיפתר כל אחת בתורה על מנת למצוא את החידה הבאה. החידות מתמקדות בעיקר באבטחת מידע, קריפטוגרפיה וסטגנוגרפיה.
הארגון מפיץ הודעות באינטרנט, ולעיתים משאיר רמזים במקומות ברחבי העולם. ניתן למנות מדינות כארצות הברית, קוריאה, פולין, רוסיה, יפן, צרפת וספרד. כמו כן, רמזים אחרים נמצאים במדיומים תקשורתיים שונים: אינטרנט, טלפון, מוזיקה, תקליטורי לינוקס שונים, נייר פיזי ועוד.
לאחר שרשויות צ'ילה טענו כי ציקדה 3301 הוא ארגון האקרים ועוסק בפעילויות בלתי חוקיות, הארגון הגיב בהודעה, חתומת PGP, כי הם מכחישים כל עיסוק בפעילות לא חוקית. כמו כן, צי ארצות הברית פרסם בשנת 2014 אתגר הצפנה המבוסס על חידות הארגון.
פריץ גבאואר
פריץ גבאואר (14 ביולי 1906 – 9 באוגוסט 1979) היה פושע נאצי, מפקד ינובסקה.
ביוגרפיה
גבאואר נולד וגדל בברסלאו. משנת 1920 הוא עבד כשוליה של מכונאי עד שנת 1924. בהמשך שנות ה-20 הוא עבד בחברת סימנס ומשנת 1928 בחברת הטלפוניה של שלזיה. בשנת 1930 הוא פוטר בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ונותר מובטל עד 1933, אז החל לעבוד שוב אצל סימנס בגלוגוב.
בשנת 1930 הצטרף גבאואר לאס אה ובשנת 1931 הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אס. בשנת 1936 הוא עבר לעבוד באס אס מספר חודשים ולאחר מכן הוא עבד בחברת מטוסים ושוב בסימנס בברלין.
בעקבות מבצע ברברוסה הוא הוצב בלבוב החל מאוגוסט 1941 ונהיה מפקד ינובסקה. על אכזריותו העידה ינינה אלטמן: ובמקום אחר: מפי הניצולים יוחסה לו האמירה:
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא התגורר בדסאו, עבד עבור שלטונות הכיבוש הסובייטי במזרח גרמניה ובשנת 1947 היה לחבר מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. בשנת 1960 הוא נבחר להיות מזכיר עיר מגוריו, דסאו. בעקבות זאת, נפתחה חקירה לבדוק את עברו ומפחד תוצאותיה הוא ברח למערב גרמניה. לאחר ששמו עלה במשפט אייכמן, לחצה משטרת ישראל על מערב גרמניה לחפש אחריו. גבאואר נעצר בסוף 1961 והוחזק בכלא בזארבריקן, אך בשנת 1963 שוחרר בערבות, לאחר שהתביעה בזארבריקן קבעה שאין ראיות מספיקות להעמידו לדין. בשנת 1967 בעקבות ביקר בישראל של האחראי על העמדת נאצים לדין נבחן התיק של גבאואר מחדש. משפטו של גבאואר נפתח ב-17 בספטמבר 1970 ובתחילת 1971 הגיעו שלושה שופטים לישראל לשמוע בה עדויות נגד גבאואר.
ב-29 ביוני 1971 הוא נדון למאסר עולם על רצח אסירים בינובסקה. הוא מת באוגוסט 1979.
חדר תדרוך העיתונאים של הבית הלבן
חדר תדרוך העיתונאים של הבית הלבן על שם ג'יימס ס. בריידי (באנגלית: James S. Brady Press Briefing Room) הוא אולם קטן באגף המערבי של הבית הלבן, בו מעניק דובר הבית הלבן תדרוכים לכלי התקשורת ונשיא ארצות הברית פונה לעיתים לתקשורת ולאומה. הוא ממוקם בין משרדי עיתונאי הבית הלבן למשרדו של דובר הבית הלבן.
היסטוריה
תדרוך העיתונאים הראשון בבית הלבן נערך במרץ 1913 בחדר הסגלגל, בתקופת נשיאותו של הנשיא וודרו וילסון. מאז ועד לשנת 1969 הצהרות מהנשיא ומסיבות העיתונאים נערכו במקומות שונים, כולל חדר ההסכם ההודי (Indian Treaty Room), אודיטוריום מחלקת המדינה והחדר המזרחי בבית הלבן.
בשנת 1969, כדי להכיל את המספר ההולך וגדל של העיתונאים שנשלחו לדווח מהבית הלבן, הורה הנשיא ריצ'רד ניקסון על כיסוי בריכת השחייה המקורה, שהותקנה עבור הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט שסבל משיתוק ילדים והיה מרותק לכיסא גלגלים, ומעליה הקים משרדי עיתונאים וטרקלין היכול לשמש כחדר תדרוך לעיתונאים.
בשנת 2000 שונה שמו של החדר ל"חדר תדרוך העיתונאים ע"ש ג'יימס ס. בריידי" לכבודו של ג'יימס בריידי, דובר הבית הלבן לשעבר שנורה במהלך ניסיון התנקשות בנשיא רונלד רייגן בשנת 1981 ונותר משותק בפלג גופו השמאלי והיה מרותק לכיסא גלגלים לשארית חייו.
שיפוץ
בדצמבר 2005 הודיע הבית הלבן על כוונתו לשפץ את חדר תדרוך העיתונאים המיושן ומשרדי הכתבים והעיתונאים הצפופים. ב-2 באוגוסט 2006 נערך התדרוך הסופי בחדר הישן בהשתתפות הנשיא ג'ורג' בוש הבן וכמה מדוברי הבית הלבן הקודמים.
הנשיא בוש פתח מחדש את החדר המשופץ בטקס גזירת הסרט בבוקר ה-11 ביולי 2007. הוא ערך את מסיבת העיתונאים הרשמית הראשונה שלו בחדר התדריכים החדש למחרת, לאחר שפורסם דוח על התקדמות ממשלת עיראק. עלות השיפוץ הייתה כמעט 8.5 מיליון דולר. מתוך סכום זה 2.5 מיליון דולר מומנו על ידי התקשורת, והיתר מומן מכספי משלמי המיסים האמריקאים. מחיר מושבו של כל כתב היה 1,500 דולר. מתחת לחדר העיתונאים הנוכחי שוכנת עדיין בריכת השחייה המקורה מימי הנשיא רוזוולט שהפכה מאז לחדר שרתי מחשבים.
ג'אנמרקו פוצקו
ג'אנמרקו פוצקו (באיטלקית: Gianmarco Pozzecco; נולד ב-15 בספטמבר 1972) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל איטלקי, המשמש כמאמן נבחרת איטליה בכדורסל.
קריירה מקצועית
פוצקו, שגדל בטריאסטה, ערך בשנת 1991 את הופעת הבכורה שלו בסרייה א'2, הליגה השנייה, במדי אודינה. הוא נשאר במועדון בעונה שלאחר מכן, בסרייה ב'. ב-1993 עבר לליבורנו שם שיחק עונה אחת. לאחר מכן הוא עבר לפלקנסטרו וארזה. עם וארזה הוא זכה באליפות איטליה ב-1999 - העשירית של וארזה והראשונה מזה למעלה משני עשורים - ומיד לאחר מכן גם בסופר קאפ האיטלקי. בעונת 2000/01, פוצקו רשם ממוצעים של 27 נקודות בסרייה א'.
מ-2002 עד 2005 שיחק בפורטיטודו בולוניה. ב-2005, עקב סכסוכים עם המאמן רפשה, הוא הוצא מהסגל, ובסופו של דבר סיים את העונה בליגה הספרדית, בבאסקט סרגוסה.
ב-1997 הוא נבחר לראשונה לסגל נבחרת איטליה.
ב-2001 הוא ניסה להצטרף ל-NBA והשתתף בליגת הקיץ במדי טורונטו ראפטורס, אך הניסיון לא צלח. היו לו הכי הרבה אסיסטים למשחק בשבע עונות של בליגה האיטלקית.
שנים אחרונות
בעונת 2005/06 עבר פוצקו למוסקבה, רוסיה, וחתם על חוזה לשנה בחימקי. לאחר מכן חודש החוזה גם לעונה הבאה, בה שיחקה הקבוצה הרוסית בעונת 2006/07 בגביע יול"ב.
ב-15 במאי 2008 באבלינו הוא נפרד מהכדורסל שלוש דקות מסיום משחק הפלייאוף בין אבלינו לאורלנדינה, כשהמשחק כבר הוכרע, עם הדחת הקבוצה. המשחק הופסק כדי לאפשר לפוצקו את מחיאות הכפיים של הקהל והשחקנים.
קריירת אימון
לאחר פרישתו ממשחק, לאחר שבילה כמה שנים כשדר בסקיי ספורט ובספורטיטליה, ב-13 בנובמבר 2012 הוא מונה למאמן הראשי של אורלנדינה באסקט, הקבוצה בה סיים את קריירת המשחק שלו. ב-2014 הוא חזר לווארזה כמאמן ראשי. ב-3 ביולי 2015 הוא נפרד מווארזה.
יום לאחר מכן, ב-4 ביולי 2015, הוא חתם בקבוצה הקרואטית צדביטה זאגרב כעוזר מאמן. ב-27 במרץ 2018 הוא חתם על חוזה לשנתיים והפך למאמן הראשי של קבוצתו לשעבר פורטיטודו בולוניה.
ב-11 בפברואר 2019 חתם פוצקו בדינמו סאסארי מהסרייה א'. בעונתו האחרונה בסאסארי, פוצקו עבר כמה קשיים בניהול הקבוצה שהובילו להשעייתו ל-10 ימים. ממש לפני תחילת הפלייאוף. בסוף העונה הוא נפרד מסאסארי.
ב-30 ביוני 2021, פוצקו הצטרף לצוות אולימפיה מילאנו כעוזר המאמן של אטורה מסינה. בסוף העונה הוא נפרד ממילאנו.
ב-2 ביוני 2022, הוא נבחר למאמן החדש של נבחרת איטליה, כמחליף למאו סאצ'טי, איתה הגיע לרבע גמר יורובאסקט 2022, שם הודחה איטליה על ידי בהארכה 85–93.
ולנטינה מטוויינקו
ולנטינה איוואנובנה מטוויינקו (ברוסית: Валентина Ивановна Матвиенко; נולדה ב־7 באפריל 1949) היא מדינאית ודיפלומטית רוסייה, יושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה. משנת 2003 ועד 2011 הייתה מושלת סנקט פטרבורג.
לאחר שמונתה ב-21 בספטמבר 2011 ליושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה, הבית העליון בפרלמנט הרוסי, נחשבת מטוויינקו לאדם השלישי בחשיבותו במדינה, לאחר הנשיא וראש הממשלה. תפקיד יושבת ראש מועצת הפדרציה הוא המשרה הפוליטית הגבוהה ביותר שהשיגה אישה ברוסיה, מאז יקתרינה הגדולה ב-1762.
נעורים, לימודים וקריירה בקומסומול
מטוויינקו נולדה ב־7 באפריל 1949 בעיירה שפטיבקה (Шепетівка) במחוז חמלניצקי שבאוקראינה (אז חלק מברית המועצות). שם נעוריה היה טיוטינה (Тютина). בשנת 1967 עברה ללנינגרד.
בשנת 1972 סיימה את הלימודים במכון לכימיה ורוקחות של לנינגרד והחלה בפעילות ציבורית כאשר החזיקה מספר תפקידים בכירים בתנועת הקומסומול בעיר ובמחוז לנינגרד. משנת 1984 עד 1986 הייתה מזכירת המפלגה הקומוניסטית הסובייטית של אזור קרסנוגברדייסקי. בשנת 1985 סיימה את הלימודים באקדמיה למדעי החברה של הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בין השנים 1986 - 1989 כיהנה כסגנית יושב ראש לענייני תרבות וחינוך של הוועדה המבצעת של מועצת צירי העם של לנינגרד. בשנת 1989 נבחרה למועצה העליונה של ברית המועצות וכיהנה בתפקיד יושבת ראש הוועדה לענייני נשים ומשפחה.
בשנת 1991 סיימה קורס השתלמות לדיפלומטים בכירים של האקדמיה של משרד החוץ של ברית המועצות.
קריירה דיפלומטית
בשנים 1991–1994 – שגרירת ברית המועצות (מ־1992 - שגרירת רוסיה) במלטה, ובשנים 1994-1995 – שגרירה לעניינים מיוחדים.
בשנים 1995–1997 עבדה במשרד החוץ של רוסיה כאחראית על הקשרים עם מחוזות רוסיה, פרלמנטים, וארגונים ציבוריים.
בשנים 1997–1998 כיהנה כשגרירת רוסיה ביוון.
סגנית ראש הממשלה ומושלת סנקט פטרבורג
מספטמבר 1998 כיהנה כסגנית ראש הממשלה בממשלתו של יבגני פרימקוב. המשיכה בתפקיד גם תחת ראשי הממשלה סרגיי סטפשין, ולדימיר פוטין ומיכאיל קסיאנוב.
במרץ 2003 מונתה לנציגת הנשיא במחוז הפדרלי הצפון-מערבי, הכולל את סנקט פטרבורג. באוקטובר זכתה בבחירות לתפקיד מושלת סנקט פטרבורג (ראש עיריית סנקט פטרבורג נקרא "מושל", כי לעיר יש מעמד של מחוז). לאחר ביטול הבחירות לתפקידי מושל ברוסיה, מונתה מחדש לתפקיד על ידי הנשיא ולדימיר פוטין והייתה למושלת-האישה היחידה ברוסיה.
העברתה למועצת הפדרציה של רוסיה
ביוני 2011, הנשיא דמיטרי מדבדב כינס כמה מושלים ונשיאי רפובליקות בשלטון המקומי ברוסיה, ולצד תביעתו לחיזוק הפרלמנט הפדרלי - מועצת הפדרציה של רוסיה, הוא ביקש מהם להציע מועמד ראוי לכהן כיו"ר מועצת הפדרציה של רוסיה, מאחר שהיו"ר האחרון, סרגיי מירונוב, פוטר בשל מאבקים פוליטיים בין מפלגות השלטון לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2011. כולם הציעו פה אחד את מושלת סנקט פטרבורג, ולנטינה מטוויינקו. מדבדב מצדו ציין לחיוב את מועמדותה ואמר כי הוא שוקל בחיוב להיענות להצעה המעניינת. ב-21 באוגוסט 2011 היא נבחרה ברוב גדול בבחירות המוניציפליות בסנקט פטרבורג, ומפלגת השלטון רוסיה המאוחדת קידמה את מועמדותה כחברת מועצת הפדרציה של רוסיה מטעם המחוז המוניציפלי פטרובסקי והמחוז המוניציפלי קראסננקאיה רצ'קה בסנקט פטרבורג. לאחר היוודע דבר ניצחונה בבחירות היא הפכה לסנאטורית מועצת הפדרציה של רוסיה מטעם מחוזות אלה, והגישה את התפטרותה מתפקיד המושלת לנשיא רוסיה, שמיהר למנות ממלא מקום עד לבחירות לממשלת העיר, זאת כצעד לקראת מינויה ליושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה.
ב-31 באוגוסט הייתה לחברה במועצת הפדרציה מטעם ממשלת סנקט פטרבורג. ב-21 בספטמבר אותה שנה נבחרה ברוב של 140 מול 1 לתפקיד יושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה והייתה לאישה הראשונה בתולדות רוסיה העומדת בראש הבית העליון בפרלמנט הרוסי.
יחסי הודו–יפן
יחסי הודו–יפן היו חזקים באופן מסורתי. תושבי הודו ויפן עסקו בחילופי תרבות, בעיקר כתוצאה מהבודהיזם שהתפשט בעקיפין מהודו ליפן, דרך סין וקוריאה. תושבי הודו ויפן מונחים על ידי מסורות תרבותיות נפוצות כולל מורשת הבודהיזם וחולקים מחויבות חזקה לאידיאלים של דמוקרטיה, סובלנות, פלורליזם וחברות פתוחות. הודו ויפן, שתיים מהדמוקרטיות הגדולות והוותיקות ביותר באסיה, בעלות דרגה גבוהה של הלימה של אינטרסים פוליטיים, כלכליים ואסטרטגיים, רואות זו את זו כשותפות שאחראיות עליהן ומסוגלות להגיב לאתגרים גלובליים ואזוריים. הודו היא המקבלת הגדולה ביותר של סיוע בפיתוח רשמי מיפן (ODA). נכון לשנת 2013 הסחר הדו-צדדי בין הודו ליפן עמד על 16.31 מיליארד דולר וצפוי להגיע ל-50 מיליארד דולר עד שנת הכספים 20–2019.
הכובשים הבריטיים של הודו ויפן היו אויבים במהלך מלחמת העולם השנייה, אך היחסים הפוליטיים בין שתי המדינות נותרו חמים מאז עצמאות הודו. לחברות יפניות כמו ימאהה, סוני, טויוטה והונדה מתקני ייצור בהודו. עם צמיחת הכלכלה ההודית, הודו היא שוק גדול עבור חברות יפניות. חברות יפניות היו מהחברות הראשונות שהשקיעו בהודו. החברה היפנית הבולטת ביותר שהשקיעה בהודו היא סוזוקי חברת מכוניות רב-לאומיות, בשיתוף פעולה עם חברת המכוניות ההודית מרוטי סוזוקי, יצרנית הרכב הגדולה בשוק ההודי, וחברת בת של החברה היפנית.
בדצמבר 2006, ביקורו של ראש ממשלת הודו מאנמוהאן סינג ביפן הגיע לשיאו בחתימת "ההצהרה המשותפת לקראת שותפות אסטרטגית בין יפן להודו". יפן סייעה במימון פרויקטים רבים של תשתיות בהודו, ובמיוחד מערכת המטרו של דלהי. מועמדים הודים התקבלו בברכה בשנת 2006 לתוכנית JET, כאשר בשנת 2006 ניתן להודו מקום אחד, ובשנת 2007 התוכנית הורחבה ל-41 מקומות. בשנת 2007 השתתפו כוחות ההגנה של יפן וחיל הים ההודי בתרגיל ימי משותף מלבר 2007 באוקיינוס ההודי, שכלל גם את כוחות הימים של אוסטרליה, סינגפור וארצות הברית. 2007 הוכרזה כשנת הידידות של הודו-יפן.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב–2013, 42% מהיפנים חושבים כי ההשפעה הבינלאומית של הודו חיובית בעיקר, כאשר 4% חושבים שהיא שלילית.
הידידות בין יפן להודו מכונה לעיתים קרובות "אחווה יפנית-הודית".
יחסים היסטוריים
אף על פי שההינדואיזם הוא דת עם מעט השפעה ביפן, עדיין היה לה תפקיד משמעותי אך עקיף בהיווצרות התרבות היפנית. בעיקר בשל אמונות ומסורות בודהיסטיות רבות (שחולקות שורש דרמטי משותף עם ההינדואיזם) שהתפשטו ליפן מסין דרך חצי האי הקוריאני במאה השישית. רבים מההיבטים של התרבות ההינדית שהשפיעו על יפן השפיעו גם על התרבות הסינית. נכתבו ספרים על עבודת האלילים ההינדים ביפן. גם כיום, נטען כי יפן מעודדת מחקר מעמיק יותר של אלים הינדים.
בודהיזם
הבודהיזם נהג ביפן מאז הצגתו הרשמית בשנת 552 לספירה על פי הניהון שוקי מבייק'ה, קוריאה על ידי נזירים בודהיסטים. אם כי כמה מקורות סיניים מציבים את התפשטות הדת הראשונה קודם לכן בתקופת קופון (250 עד 538). הבודהיזם השפיע רבות על התפתחות החברה היפנית ונשאר היבט משפיע על התרבות עד היום.
חילופי תרבות בין הודו לבין יפן החלו בתחילת המאה ה-6, עם כניסתה של הבודהיזם ליפן מהודו. הנזיר ההודי בודהיזנה הגיע ליפן בשנת 736 כדי להפיץ את הבודהיזם ונשאר ביפן עד מותו בשנת 760. לבודהיזם ולתרבות ההודית המקושרת במהותה היה השפעה רבה על התרבות היפנית, והיא מורגשת עד היום, והביאה לתחושה טבעית של ידידותיות בין שתי המדינות.
כתוצאה מקישור הבודהיזם בין הודו ליפן, נזירים ומלומדים יצאו לרוב למסע בין שתי המדינות. רשומות עתיקות מהספרייה שנהרסה כעת באוניברסיטת נלנדה בהודו מתארות חוקרים ותלמידים שלמדו בבית הספר מיפן. אחד המטיילים היפנים המפורסמים ביותר לתת-היבשת ההודית היה טנג'יקו טוקוביי (1612–1692), שנקרא על שם טנג'יקו ("משכנו שמימי"), השם היפני להודו.
במהלך המאה ה-16 יצרה יפן קשר פוליטי עם מושבות פורטוגזיות בהודו. היפנים הניחו בתחילה כי הפורטוגזים הם מהודו וכי הנצרות היא "אמונה הודית" חדשה. הנחות שגויות אלה נבעו מאחר שהעיר ההודית גואה הייתה בסיס מרכזי עבור חברת הודו המזרחית הפורטוגזית וגם מפני שחלק לא מבוטל מהצוותים באניות הפורטוגזיות היו נוצרים הודים. לאורך המאות ה-16 וה-17, מלחים' הודים ביקרו לעיתים קרובות ביפן כאנשי צוות על סיפון אניות פורטוגזיות, ובהמשך על סיפון אוניות בריטיות במאות ה-18 וה-19.
במהלך הרדיפות האנטי-נוצריות בשנת 1596, נוצרים יפנים רבים ברחו למושבה גואה בהודו. בראשית המאה ה-17 הייתה קהילה של סוחרים יפנים בגואה בנוסף לעבדים יפניים שהובאו על ידי אוניות פורטוגזיות מיפן.
היחסים בין שתי המדינות נמשכו מאז, אך חילופי דברים פוליטיים ישירים החלו רק בתקופת מייג'י (1868–1912), כאשר יפן החלה בתהליך המודרניזציה.
תנועת העצמאות ההודית
הופעתה של יפן כמעצמה בראשית המאה ה-20 נצפתה בחיוב בהודו, וסימלה את מה שנתפס כתחילת התחייה האסייתית. בהודו הייתה הערצה רבה לתחייה הכלכלית של יפן שלאחר המלחמה והצמיחה המהירה בעקבותיה. סורשצ'נדרה בנדופדהיאי, מנמת'ה נאת גוש והריפרובה טקדה היו מההודים הראשונים שביקרו ביפן וכתבו על חוויותיהם שם. כחלק מהאימפריה הבריטית, הודים רבים התרעמו על השלטון הבריטי. הברית האנגלו-יפנית הסתיימה ב-17 באוגוסט 1923. כתוצאה מכך, במהלך שתי מלחמות העולם אימצה INA את הגישה "אויב אויבנו הוא ידידנו", מורשת שנמצאת שנויה במחלוקת כיום בהתחשב בפשעי המלחמה שביצעה יפן הקיסרית ובעלות בריתה.
בשנת 1899 כוננה האוניברסיטה הקיסרית בטוקיו קורס בסנסקריט ובפאלי. בסביבה זו הגיעו מספר סטודנטים הודים ליפן בראשית המאה העשרים, והקימו את אגודת הצעירים המזרחיים בשנת 1900. הפעילות הפוליטית האנטי-בריטית שלהם גרמה לסערה בממשלת הודו הבריטית.
מלחמת העולם השנייה
מכיוון שהודו הייתה תחת שלטון בריטי כשפרצה מלחמת העולם השנייה, היא הצטרפה למלחמה בצד בעלות הברית. למעלה משני מיליון הודים השתתפו במלחמה; רבים שירתו בקרב נגד היפנים שכבשו את בורמה והגיעו לגבול הודו. כ-67,000 חיילים הודים נפלו בשבי על ידי היפנים כשסינגפור נכנעה בשנת 1942, ורבים מהם הפכו לימים לחלק מהצבא הלאומי ההודי (INA). בשנים 1944–1945, כוחות בריטיים והודים משולבים הביסו את היפנים בסדרת קרבות בבורמה והצבא הלאומי ההודי התפרק.
הצבא הלאומי ההודי
סובהאז צ'נדרה בוסה, שהוביל את אזאד הינד, השתמש בחסות יפנית להקמת הצבא הלאומי ההודי (INA). ה-INA הורכב בעיקר משבויי מלחמה לשעבר מצבא הודו הבריטית שנלכדו על ידי היפנים לאחר נפילת סינגפור. הם הצטרפו בעיקר בגלל התנאים הקשים ביותר, הקטלניים לעיתים קרובות במחנות השבויים. ה-INA גייסה גם מתנדבים מגולים יוצאי הודו בדרום מזרח אסיה. בוס היה להוט להשתתף בכל פלישה להודו, ושכנע כמה יפנים שניצחון כמו שצפה מוטאגוצ'י יביא לקריסת השלטון הבריטי בהודו. הרעיון שהגבול המערבי שלהם יהיה בשליטת ממשלה ידידותית יותר היה אטרקטיבי. יפן מעולם לא ציפתה שהודו תהיה חלק מתחום השגשוג במזרח אסיה הגדולה.
ממשלת יפן בנתה, תמכה בצבא הלאומי ההודי ובליגת העצמאות ההודית. הכוחות היפניים כללו יחידות INA בקרבות רבים, בעיקר במתקפת או גו במניפור. המתקפה הגיעה לשיאה בקרבות אימפאל וקוהימה שם נדחקו הכוחות היפנים לאחור וה-INA איבד את לכידותו.
יחסים מודרניים
בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק התפרסם השופט ההודי ראדאבינוד פאל בזכות שיפוטו הפוסק נגד היפנים. פסק דינו זכור גם ביפן, והפך לסמל לקשרים ההדוקים בין הודו ליפן.
כתוצאה מהיחסים בין שתי המדינות הייתה בשנת 1949, כאשר הודו שלחה לגן החיות של טוקיו שני פילים לעודד את רוחה של האימפריה היפנית המובסת.
הודו סירבה להשתתף בוועידת השלום בסן פרנסיסקו בשנת 1951 בגלל חששותיה ממגבלות שהוטלו על ריבונות יפנית ועצמאות לאומית. לאחר שחזור ריבונותה של יפן, חתמו יפן והודו על הסכם שלום, שכונן יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-28 באפריל 1952, בה ויתרה הודו על כל תביעות הפיצויים נגד יפן. אמנה זו הייתה אחת האמנות הראשונות שיפן חתמה לאחר מלחמת העולם השנייה. קשרים דיפלומטיים, מסחריים, כלכליים וטכניים בין הודו ליפן היו מבוססים היטב. עפרות הברזל של הודו סייעו להתאוששותה של יפן מההרס של מלחמת העולם השנייה, ובעקבות ביקורו של ראש ממשלת יפן נובוסוקה קישי בהודו בשנת 1957, החלה יפן לספק הלוואות ין להודו בשנת 1958, כסיוע הלוואת הין הראשון שהעניקה ממשלת יפן. עם זאת, היחסים בין שתי המדינות הוגבלו על ידי הפוליטיקה של המלחמה הקרה. יפן, כתוצאה מהתבוסה במלחמת העולם השנייה, הייתה בעלת ברית של ארצות הברית, ואילו הודו נקטה במדיניות חוץ נייטרלית, ונטתה לעיתים קרובות לעבר ברית המועצות. אולם מאז שנות ה-80 נעשו מאמצים לחזק את הקשרים הדו-צדדיים. מדיניות "Look East" של הודו הציבה את יפן כשותפה מרכזית. מאז 1986 הפכה יפן לתורמת הסיוע הגדולה בהודו, והיא נותרה כך עד היום.
היחסים בין שתי המדינות הגיעו לשפל קצר בשנת 1998 כתוצאה מ"פוקראן-II", ניסוי הנשק הגרעיני ההודי באותה השנה. יפן הטילה סנקציות על הודו בעקבות הניסוי, שכלל השעיית כל החילופים הפוליטיים וניתוק הסיוע הכלכלי. הסנקציות הללו הוסרו שלוש שנים לאחר מכן. היחסים השתפרו באופן מעריכי בעקבות תקופה זו, שכן הקשרים הדו-צדדיים בין המדינות השתפרו שוב, עד הזמנתו של ראש ממשלת יפן, שינזו אבה, להיות האורח הראשי במצעד יום הרפובליקה של הודו בשנת 2014.
בשנת 2014 ביקר ביפן ראש הממשלה ההודי נרנדרה מודי. במהלך כהונתו כשר הראשי של גוג'ראט, מודי שמר על קשרים טובים עם ראש הממשלה היפני שינזו אבה. ביקורו ב-2014 חיזק עוד יותר את הקשרים בין המדינות והביא למספר הסכמי מפתח, כולל הקמת "שותפות גלובלית אסטרטגית מיוחדת".
מודי ביקר ביפן בפעם השנייה כראש ממשלה בנובמבר 2016. במהלך הפגישה חתמו הודו ויפן על "ההסכם לשיתוף פעולה בשימושים למטרות שלום באנרגיה גרעינית", הסכם גרעיני אזרחי, במסגרתו יפן תספק להודים כורים גרעיניים, דלק וטכנולוגיה. הודו אינה חתומה על אמנת אי ההפצה (NPT) והיא המדינה היחידה שאינה חתומה שקיבלה פטור מיפן. שני הצדדים חתמו גם על הסכמים על פיתוח מיומנות בייצור בהודו, שיתוף פעולה בחלל, מדעי כדור הארץ, חקלאות, ייעור ודייג, תחבורה ופיתוח עירוני.
יוגנדרה פורניק, הפך לראש העיר יליד הודו הראשון שנבחר ביפן, וייצג את מועצת העיר אדוגאווה בטוקיו. ניצחונו התקבל היטב על ידי הציבור והתקשורת ההמונית, לא רק בהודו וביפן אלא בכל רחבי העולם כולל סין.
יחסים כלכליים
באוגוסט 2000 ביקר בהודו ראש ממשלת יפן. בפגישה זו הסכימו יפן והודו על הקמת "שותפות גלובלית של יפן-הודו במאה ה-21". ראש ממשלת הודו וואג'פיי ביקר ביפן בדצמבר 2001, שם הוציאו שני ראשי הממשלה את "הצהרת המשותפת של יפן והודו". באפריל 2005 ביקר ראש ממשלת יפן קוזומי בהודו וחתם על הצהרה משותפת "שותפות יפן-הודו בעידן האסייתי החדש: אוריינטציה אסטרטגית של שותפות גלובלית של יפן-הודו."
יפן היא כיום המקור הרביעי בגודלו בהודו להשקעות ישירות בחו"ל. באוקטובר 2008 חתמה יפן על הסכם עם הודו לפיו היא תספק לה הלוואה בריבית נמוכה בשווי 4.5 מיליארד דולר להקמת פרויקט רכבת בין דלהי למומבאי. זהו הפרויקט הגדול ביותר בחו"ל שמומן על ידי יפן ושיקף את השותפות הכלכלית ההולכת וגוברת בין שתי המדינות. הודו היא גם אחת משלוש המדינות היחידות בעולם איתן יש ליפן הסכם ביטחון. נכון למרץ 2006, יפן הייתה המשקיעה השלישית בגודלה בהודו.
קניצ'י יושידה, מנהל חברת Softbridge Solutions Japan, הצהיר בסוף 2009 כי המהנדסים ההודים הופכים להיות עמוד השדרה של תעשיית ה-IT של יפן וכי "חשוב שהתעשייה היפנית תעבוד יחד עם הודו". על פי התזכיר, כל יפנים שיגיעו להודו לצורך עסקים או עבודה יקבלו מייד ויזה לשלוש שנים, ונהלים דומים יבוצעו על ידי יפן. נקודות עיקריות נוספות בביקור זה כוללות ביטול מכס על 94 אחוז מהסחר בין שתי המדינות בעשור הבא. על פי ההסכם, תעריפי המכסים יוסרו על כמעט 90 אחוז מהיצוא של יפן להודו, ו-97 אחוז מהיצוא של הודו ליפן. גם הסחר בין שתי המדינות גדל בהתמדה.
הודו ויפן חתמו על הסכם בדצמבר 2015 לבניית קו רכבת כדורים בין מומבאי לאחמדאבאד בטכנולוגיית שינקנסן היפנית, עם הלוואה מיפן של 12 מיליארד ליש"ט בריבית של 0.1%.
שיתוף פעולה צבאי
להודו ויפן יש קשרים צבאיים הדוקים. יש להם אינטרסים משותפים בשמירה על ביטחון נתיבי הים באסיה-פסיפיק ובאוקיינוס ההודי ובשיתוף פעולה במלחמה בפשע בינלאומי, טרור, פיראטיות והפצת נשק להשמדה המונית. שתי המדינות קיימו לעיתים קרובות תרגילים צבאיים משותפים ומשתפים פעולה בטכנולוגיה. הודו ויפן סיכמו הסכם ביטחון ב-22 באוקטובר 2008.
ראש ממשלת יפן, שינזו אבה, נחשב בעיני רבים כ"אינדופיל", ובעת מתחים גוברים בסכסוכים טריטוריאליים עם שכנותיה של יפן, הוא דגל בשיתוף פעולה הדוק יותר עם הודו.
ביולי 2014 השתתף חיל הים ההודי בתרגיל מלאבר עם חיל הים היפני וארצות הברית, מה שמשקף נקודות מבט משותפות על הביטחון הימי ההודי-פסיפיק. הודו מנהלת משא ומתן גם לרכישת מטוסים אמפיביים של US-2 עבור חיל הים ההודי.
ב-11 בספטמבר 2020 חתמו הודו ויפן על ברית הגנה צבאית למשך עשר שנים, צעד שנועד לבלום את פעילות צבא סין באזור האינדו-פסיפי ולסייע בהתמודדות עם סכסוכי הגבולות בין הודו לסין.
אמיר כץ
אמיר כץ (נולד ב-15 ביולי 1970) הוא כדורסלן עבר ששיחק בין היתר בא.ס. רמת השרון, הפועל חולון, בני הרצליה, הפועל אילת, מכבי ראשון לציון והפועל ירושלים. גובהו 1.91 מטר והוא שיחק בתפקיד הקלע.
קריירה כשחקן
כץ גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב אך לא שיחק בקבוצת הבוגרים שלה. את דרכו בליגה הבכירה הוא החל בעונת 1988/89 במכבי ראשון לציון במדיה שיחק 2 עונות. אחד המשחקים הטובים שלו היה בשנת 1996 בקבוצת בני הרצליה כשקלע 53 נקודות (11 מ - 15 לשתיים, 6 מ - 8 לשלוש ו13 מ - 14 לעונשין) בהפסד הביתי (94 - 107) נגד פרטיזן בלגרד. כץ, שכונה "הידית", נודע בזכות אחוזי קליעה מצוינים. הוא אוחז בממוצע קריירה של כמעט 50 אחוזים לשלוש. הוא הוביל את הליגה באחוזי קליעה מקו העונשין במשך ארבע עונות, בעונת 1995/96 הוביל את הליגה באחוזי קליעה לשלוש ובעונת 1998/99 היה לסגן מלך הסלים של הליגה עם ממוצע של 20.7 נקודות למשחק. הישגו הקבוצתי הגדול ביותר של כץ הוא הזכייה בגביע המדינה עם בני הרצליה בעונת 1994/95. בנבחרת ישראל רשם אמיר כץ 28 הופעות וקלע 156 נקודות.
כץ פרש בשנת 2000 אחרי פציעות מרובות כאשר שיחק במכבי ראשון לציון אליה עבר במהלך העונה מהפועל ירושלים.
במהלך 12 עונות בליגה רשם ממוצע של 17.2 נקודות למשחק וסך הכל של 4128 נקודות במצטבר מה שממקם אותו במקום ה-35 ברשימת קלעי כל הזמנים.
קריירה כעורך דין
לאחר פרישתו ממשחק הכדורסל, כץ עשה הסבה למשפטים.
כעורך דין תבע כץ את קבוצתו לשעבר הפועל ירושלים בטענה שלא שילמו לו ביטוח בריאות.
ב-17 באוקטובר 2006, ייצג כעורך דין את הקבוצה הליטאית ריטאס וילנה, שתבעה את מכבי תל אביב בטענה להפרת חוזהו של נבן ספאחיה.
מרי קייט ואשלי אולסן
מרי־קייט ואשלי אולסן (באנגלית: Mary-Kate and Ashley Olsen; נולדו ב-13 ביוני 1986), או "התאומות אולסן", הן זוג שחקניות ומעצבות אופנה אמריקאיות. התפרסמו כשחקניות ילדות בסדרה "צער גידול בנות". אחותן הצעירה היא השחקנית אליזבת אולסן.
ביוגרפיה
האחיות נולדו בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. הוריהן הם דייב וג'רני אולסן. להן אח גדול בשם טרנט אולסן, ואחותן הקטנה היא השחקנית אליזבת אולסן.
בגיל שבעה חודשים התקבלו לתפקיד התינוקת מישל טאנר בסיטקום הטלוויזיוני "צער גידול בנות", ששודרה מספטמבר 1987 עד מאי 1995 ברשת ABC. ב-1995 התגרשו הוריהן של התאומות. לאחר צילומי הסדרה, שיחקו האחיות בסרטי טלוויזיה וקולנוע והשיקו קו מוצרים על שמן, הכולל בין השאר בגדים, אביזרים, תחליבי רחצה, מוצרים לבית הספר, ספרים, סרטים, בשמים, משחקי מחשב, בובות ואף סדרת טלוויזיה מצוירת. בשנת 2004 זכו לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ובאותה שנה החלו לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ניו יורק.
מקצוע הלימודים הראשי אותו לומדת אשלי הוא פסיכולוגיה, ואילו מרי קייט לומדת צילום.
האחיות אולסן זכו לביקורת קשה מצד ארגון זכויות בעלי חיים, PETA, לאחר שהשתמשו בפרווה בקו האופנה שלהן, "The Row".
מרי קייט שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "העשב של השכן".
עץ או פלסטיין
עץ או פלסטיין הוא סרט תיעודי ישראלי, שהופק בשנת 1962 ובוים בידי נתן אקסלרוד, יואל זילברג ואורי זוהר.
הסרט הופק על ידי "סרטי כרמל" וא. דשא (פשנל), והתבסס על מהדורותיו של "יומן כרמל" - יומן חדשות שבועי, משנות ה-30 ועד ליום העצמאות הראשון בשנת 1949. בחירת הקטעים לסרט הציגה את תולדות היישוב בגישה הומוריסטית-נוסטלגית.
קטעי הקריינות בסרט נכתבו על ידי חיים חפר והוקראו על ידי חיים טופול. את הפסקול כתב המנצח והמעבד יצחק גרציאני. שמו של הסרט נובע מהשם ששימש בתקופת המנדט, שבה עוסק הסרט, להטלת מטבע.
טוטו משפחתי
טוטו משפחתי הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי נושא פרסים בהפקת ערוץ 3 ששודר בין השנים 1992 עד 1995. מנחי התוכנית היו דודו טופז ולאחריו ציפי שביט.
התוכנית מבוססת על פורמט אמריקאי בשם Family Feud אשר משודר בארצות הברית החל משנות ה-70, וזוכה להצלחה רבה יחסית לאורך השנים. גרסאות נוספות של השעשועון שודרו גם בארצות נוספות לאורך השנים.
המשחק
נציגי המשפחות מוצבים בפני שאלה שנענתה קודם לכן על ידי מאה איש. תשובה נחשבת נכונה אם היא אחת מהתשובות המוסתרות על לוח המשחק, או שנקבעה כמקבילה לכזו על ידי חבר השופטים. נקודות נוספות ניתנות על תשובות שנענו על ידי יותר אנשים בסקר. על תשובה להיענות על ידי שני אנשים לפחות (מן המאה) כדי להיכלל בלוח המשחק. ישנם חמישה בני משפחה בכל קבוצה. דוגמאות לשאלות יכולות להיות: "משהו שעושים בבית הספר", "מה המאכל האהוב", או "מה עושים בזמן הפסקת הפרסומות". המתמודדים אינם נשאלים שאלות בנוגע למה נכון או כיצד דברים מתקיימים במציאות. על פני כן, הם נשאלים שאלות בנוגע למה האדם הממוצע יחשוב שנכון. בצורה זו, תשובה הגיונית לחלוטין עלולה להתברר כשגויה משום שלא עברה את סף הסקר (לדוגמה: בשאלה "מה עושים בבית הספר?", דבר הגיוני לעשות בבית הספר הוא ללמוד מתמטיקה, אך ייתכן שתשובה זו לא ניתנה על ידי יותר מאדם אחד, ועל כן תיחשב כשגויה.)
Da Funk
Da Funk (בעברית: דה פאנק) הוא שיר אינסטרומנטלי של צמד המוזיקה האלקטרונית הצרפתי דאפט פאנק, שיצא לראשונה כסינגל בשנת 1995 ומאוחר יותר נכלל באלבום הבכורה שלהם, Homework משנת 1997. השיר והקליפ הנלווה לו בבימויו של ספייק ג'ונז נחשבים לקלאסיקות של מוזיקת האוס משנות ה-90. האלבום מכר 30,000 עותקים בשנת 1997. רצועה הפוכה של "Da Funk" שוחררה גם ב-Homework כ-"Funk Ad", שהיא הרצועה האחרונה באלבום.
רקע
"Da Funk" שוחרר לראשונה כסינגל 12 אינץ' בשנת 1995 תחת חברת התקליטים Soma Quality Recordings, עם הבי-סייד "Rollin' and Scratchin'". הסינגל הופץ ב-2,000 עותקים ו"כמעט התעלמו ממנו" על פי כתבה במגזין Muzik באותה תקופה. הפופולריות שלו זינקה כאשר The Chemical Brothers שילבו אותו בהופעות החיות שלהם. לאחר מכן, השיר "Life Is Sweet" של הצמד הבריטי זכה לרמיקס של דאפט פאנק שיצא כסינגל באוגוסט 1995.
דאפט פאנק חתמו בסופו של דבר עם וירג'ין רקורדס לאחר מלחמת מכרזים בין מספר לייבלים. "Da Funk" שוחרר מחדש בתחילת 1997 על ידי וירג'ין עם הבי-סייד "Musique", שיר שהופיע מאוחר יותר באנתולוגיה Musique Vol. 1 1993–2005. אלבום הבכורה של הצמד, Homework, כלל את "Da Funk" וכן קטע הפוך בשם "Funk Ad". דאפט פאנק הסבירו שהם רוצים להפוך את האלבום למאוזן על ידי פיזור רצועות באופן שווה על פני כל אחד מארבעת צידי הוויניל.
קבלה ביקורתית
לארי פליק מבילבורד תיאר את השיר כ"שילוב אינסטרומנטלי מתפתל של דאנס אלקטרוני חדשני ופאנק בסגנון קמאו". אנדי ביברס מ-RM Dance Update של שבוע המוזיקה נתן לו ציון של חמש מתוך חמש, והוסיף כי "הסינגל הזה הוא קצת רענון למי שתהה מדוע יש כל כך הרבה הייפ סביב הצמד הצרפתי". הוא הסביר עוד, "'דה פאנק' עדיין נשמע רענן להפליא עם ריפי הסינת' המעוותים הענקיים שלו, הקצב הרועם והגיטרה המעקצצת שהתערבבו כדי ליצור פנינת דיסקו מוטנטית". פאוברט מ-ShortList הכריז על האלבום כ"סנסציוני", וציין כי הוא "מצליח לשלב כשישה חלקים שונים ופאנקיים באופן שערורייתי מעל תו בס בלתי מתפשר, בודד. כשה-TB 303 סוף סוף נכנסת לפעולה, זה אלקטרו אקסטזי". סינקלייר מהטיימס הגיב: "עוד סטנדרט רייב עולה על פני האדמה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי ספייק ג'ונז בפברואר 1997 ונקרא "לילות העיר הגדולה". הסרט מתמקד בדמותו של צ'ארלס (טוני מקסוול), כלב אנתרופומורפי עם גבס על רגלו וקביים. צ'ארלס, שמתגורר בניו יורק רק חודש אחד, נראה מסתובב עם בום-בוקס שמפוצץ את "דה פאנק" בווליום גבוה. ילדים לועגים לו בשל ההליכה המוזרה שלו. הוא נדחה כשהוא מנסה להשתתף במשאל רחוב. הבום-בוקס שלו מרגיז מוכר ספרים על המדרכה שממנו צ'ארלס קונה רומן בכריכה רכה בשם "לילות העיר הגדולה". צ'ארלס פוגש אישה בשם ביאטריס (קתרין קלנר), שהייתה שכנה שלו בילדותו. הם מסכימים לאכול יחד ארוחת ערב בביתה, בנסיעה באוטובוס עירוני. ביאטריס עולה על האוטובוס, אבל צ'ארלס נבהל משלט שעליו כתוב "NO RADIOS". מכיוון שהוא אינו מסוגל לכבות את הבום-בוקס שלו (שקודם לכן צוין שיש לו כפתור עוצמת קול שבור/חסר) הוא נשאר באי רצון בתחנת האוטובוס, כשהאוטובוס נוסע עם ביאטריס.
מפיסטו (מכונה)
מפיסטו (באנגלית: Mephisto) היה בובה מכנית שפעלה משנת 1876 עד שנת 1889 ונטען שהיא מסוגלת לשחק שחמט באופן אוטומטי.
היסטוריה
המכונה נבנתה על ידי צ'ארלס גומפל, יצרן של גפיים מלאכותיות. מפיסטו נשלט מחדר אחר באמצעים אלקטרו מכניים והופעל לראשונה על ידי אמן השחמט איזידור גונסברג.
מפיסטו היה האוטומטון הראשון שניצח בתחרות שחמט שהתקיימה בלונדון בשנת 1878. מפיסטו הוצג באופן סדיר במשך עשר שנים ובשלב מסוים היה לו מועדון שחמט משלו.
בשנת 1879 מפיסטו, ואיתו איזידור גונסברג, יצאו לסיור, וניצחו את כל הגברים שהתחרו מולו. כאשר אישה ביקשה להתמודד מול המכונה, מפיסטו השיג עמדה זכויה לפני ש"הפסיד" במשחק ולאחר מכן הציע באופן מנומס ללחוץ את ידה של המתמודדת.
בשנת 1889 מפיסטו הוצג בתערוכה העולמית של פריז (1889), והופעל שם על ידי ז'אן טאובנהאוס. לאחר מכן פורק ואין יודעים מה אירע לו לאחר שנה זו.
השם מפיסטו שימש בהמשך כשם של מחשב שחמט ייעודי שזכה באליפות העולם למיקרו-מחשבים בין השנים 1985–1990. בשנת 2008 השם נוצל על ידי חברת האלקטרוניקה Saitek לקו מחשבי השחמט שלה.
נבחרת הזהב
נבחרת הזהב (בהונגרית: Aranycsapat; שמות נוספים באנגלית: Golden Team, Mighty Magyars, Marvellous Magyars, Magnificent Magyars, Magical Magyars) הוא כינויה הציורי של נבחרת הונגריה בכדורגל הטובה בכל הזמנים. נבחרת זו שיחקה יחד בין השנים 1950 עד 1956, אך העידן הרחב יותר של שחקניה היה בין השנים 1941–1960.
הרבה כדורגלנים יוצאי דופן שיחקו בנבחרת הזהב, אך פרנץ פושקש, שהפך לדמות סימבולית ונחשב עד היום אחד ההונגרים הידועים בעולם, בלט ביניהם. הבולט ביותר בין משחקי נבחרת הזהב הוא משחק הידידות שנערך ב־25 בנובמבר 1953 באצטדיון ומבלי בלונדון (משחק המאה ) שהסתיים בניצחון הונגרי 6: 3 מול נבחרת אנגליה בכדורגל. נבחרת אנגליה לא נוצחה עד אז מעולם בוומבלי, והניצחון ההונגרי המשכנע הדהים את עולם הכדורגל. יחד עם זה המשחק החשוב ביותר של קבוצה זו היה משחק הגמר במונדיאל 1954, בו נוצחה נבחרת הונגריה הבלתי מנוצחת במשך חמש השנים לפני כן, 3-2 על ידי נבחרת מערב גרמניה. מנקודת המבט הגרמנית, הניצחון על ההונגרים הפייבוריטים, היה "ניצחון מזל" שמכונה עד היום בתולדות הכדורגל הגרמני "הנס של ברן".
האצטדיון של נבחרת הזהב
האצטדיון בבודפשט נבנה בשנת 1953 (כיום אצטדיון פרנץ פושקש). מספר הצופים הגדול ביותר נכח בו במשחק של נבחרת הזהב נגד נבחרת אוסטריה באותה שנה : 104,000 צופים. בין היתר אירח האצטדיון את משחק הגומלין של משחק המאה בוומבלי (6:3). במשחק גומלין זה מול אנגליה ההונגרים ניצחו 7:1.
הרכב הנבחרת
ההרכב המפורסם ביותר של נבחרת הזהב היה בניצחון על אנגליה בוומבלי, אך לא רק הם מהווים את נבחרת הזהב עצמה.
מאמן הנבחרת הלאומית היה באותן השנים גוסטב שבש (1906–1986)
נבחרת הזהב עלתה למשחק בהרכב הבא:
מאמן הנבחרת: גוסטב שבש
מבנה הנבחרת
טקטיקת המשחק של הנבחרת הייתה פורצת דרך גם היא. המאמן גוסטב שבש הסיג לאחור את הקשר האחורי השמאלי להגנה וגם את החלוץ המרכזי הסיג לאחור לקשר שמאלי של הנבחרת ויצר מעין מערך של 4-2-4. ארבעה מגינים במקום השלושה שהיו מקובלים אז. מערך דומה שימש לימים את נבחרת ברזיל, אלופת העולם בכדורגל בשנת 1958.
התפרקות הנבחרת
בתחילת יולי 1956 הוחלף גוסטב שבש. מרטון בּּוּקוֹבִי, מונה למאמן הנבחרת בגלל הביצועים הגרועים של הנבחרת. התאחדות הכדורגל ההונגרית החליטה לא לשלוח נבחרת לאולימפיאדת מלבורן בשנת 1956. עוד לפני מהפכת אוקטובר. באותה השנה ניצחה נבחרת הזהב את נבחרת אוסטריה בווינה ב -2 באוקטובר 2:0. במהלך המהפכה, קבוצת הכדורגל הונבד, עמוד השדרה של הנבחרת, נסעה לווינה בתחילת נובמבר כדי לקבוע משחק נגד אתלטיק בילבאו ולאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות במערב אירופה. הנבחרת שיחקה בפריז, נגד ראסינג פריז, בספרד נגד אתלטיק בילבאו ועוד. לאחר שהובסו 2–3 נגד אתלטיק בילבאו שיחקו בפלייאוף בגביע אירופה בבריסל בדצמבר אותה השנה מכיוון שהם לא ניתן היה לשחק בבודפשט. התוצאה הייתה 3: 3. בינואר 1957 החליטו פרנץ פושקש, שנדור קוצ'יש, זולטאן ציבור, דיולה גרושיץ' בווינה לא לחזור להונגריה. עם זאת, גרושיץ' חזר בכל זאת ביולי 1957. כך התפרקה נבחרת הזהב.
בומרנג
בומרנג הוא נשק עשוי עץ שנועד לזריקה, בעבר לצורכי ציד, כיום משמש בעיקר לספורט ופנאי. הבומרנג מסתחרר תוך כדי מעופו באוויר, ויכול לגמוא מרחקים ארוכים. בומרנגים רבים מתוכננים כך שאם הם נזרקים בצורה נכונה, הם עפים במעגל גדול וחוזרים לנקודת המוצא.
היסטוריה
מתקנים דמויי בומרנג, כולל "מקלות הטלה", היו בשימוש בכל העולם למטרות ציד, פולחן ופנאי. מקורם לא ברור די צורכו. מחקרים הראו ששבטים קדומים באירופה השתמשו בסוגים מיוחדים של קרדומי השלכה. כמו כן, במצרים העתיקה היה מקל מיוחד שהשימוש בו היה מותר רק לפרעונים, כדי לצוד ציפורים. אולם הארץ המפורסמת ביותר בבומרנגים שלה היא אוסטרליה, שם השתמשו האבוריג'ינים בבומרנגים אלפי שנים.
כיום, בומרנגים משמשים בעיקר לספורט. ישנם סוגים שונים של תחרויות - מהירות, דיוק החזרה, זמן ממושך ביותר באוויר, סיבולת (מספר תפיסות בחמש דקות של השלכה), פעלולי זריקה ומרחק. הבומרנג הספורטיבי המודרני, שלעיתים מכונה פשוט "בום", עשוי מעץ לביד פיני, פלסטיק, או חומרים מרוכבים, ומגיע בצורות וצבעים שונים. רוב הבומרנגים הספורטיביים שוקלים פחות מ-100 גרם, כשבומרנגים שנועדו לשהייה מקסימלית באוויר שוקלים לרוב פחות מ-25 גרם.
הבומרנג מותאם ליד בה הוא נזרק. מיוצרים בומרנגים מיוחדים לשמאליים.
כל שנה זוגית נערכים משחקי גביע העולם בבומרנג, כשארצות הברית וגרמניה שולחות את הנבחרות המובילות. שיאי העולם מתועדים על ידי איגוד הבומרנג העולמי וכוללים 80 תפיסות ב-5 דקות, 5 תפיסות ב-14.6 שניות, ומרחק שיא של 238 מטר, שממנו חזר הבומרנג במדויק לזורק.
דרך פעולה
בומרנגים החוזרים לנקודת המוצא לאחר שנזרקים, בנויים משתי כנפיים, או יותר, המחוברות יחד. צורת הכנפיים היא אווירודינמית בדומה לכנף של מטוס. זריקת בומרנג מסוג זה מתבצעת כאשר כנפיו מאונכות לקרקע. בזריקה מקנים לכנפיים תנועה סיבובית בנוסף לתנועה קדימה. בזכות מבנה הכנפיים, התנועה שלהם באוויר גורמת לדחיקה של אוויר במאונך לכיוון התקדמות הבומרנג – ולפיכך (לפי החוק השלישי של ניוטון) לכוח אווירודינמי הדוחף את הבומרנג לכיוון המנוגד לכיוון דחיקת האוויר. אולם התנועה הסיבובית של הכנפיים גורמת לכך שתמיד חלק מהכנפיים יהיו בכיוון התקדמות הבומרנג וחלקם ינועו כנגד הכיוון, מה שגורם לכוחות אווירודינמיים לא מאוזנים הפועלים על הבומרנג. כל הכוחות הנ"ל, הפועלים לאורך מסלול תעופתו, דוחפים את הבומרנג וגורמים לו לנוע במסלול אליפטי, ולחזור בסופו של דבר לנקודת המוצא ממנה נזרק.
פוקר שקרנים
פוקר שקרנים הוא משחק המשלב יכולות ניתוח סטטיסטי הסתברותי, ויכולות הונאה. המשחק ידוע בשמות שונים, וקיימות לו כמה גרסאות, המתבססות ברובן על שלוש תצורות עיקריות: שימוש בשטרות כסף, שימוש בקוביות משחק רגילות (נקרא גם Dudo או פרודו) או שימוש בקוביות פוקר (נקרא גם Liar's dice).
בגרסאות של קוביות המשחק הרגילות ושטרות הכסף, המשחק מתבסס על הכרזות, שהן למעשה הימור מצד שחקן מסוים על כמות מופעים מינימלית של מספר כלשהו אצל כלל השחקנים הפעילים, כאשר השחקן המכריז יודע רק את המספרים המופיעים אצלו, בעוד אלו של יריביו נסתרים ממנו.
בגרסה של קוביות הפוקר ההכרזות מתייחסות לדירוג הסדרה בידי השחקן, כשכל אחד בתורו יכול להעלות את ההכרזה.
גרסת שטרות הכסף
גרסה זו מקובלת כמשחק הימורים קצר, בדרך כלל בין שני שחקנים. המנצח זוכה בשטר הכסף של יריבו (או בסכום אחר שהוסכם ביניהם מראש).
מהלך המשחק מתחיל בהכרזה של אחד השחקנים על כמות מופעים מספרה מסוימת במספרים הסידוריים של שני שטרות הכסף יחדיו, כאשר הספרה אחת משמשת כג'וקר ונספרת כמו הספרה המוכרזת. השחקן השני יכול לבחור להמשיך את ההימור על ידי הכרזה על כמות גבוהה יותר של מופעים מספרה כלשהי, או כמות זהה של מופעים אך מספרה גבוהה יותר מזו שהכריז יריבו; במקרה זה התור עובר שוב לשחקן הראשון. אפשרות אחרת היא לעצור את ההימור ולחשוף הן את המספר הסידורי על גבי השטר שבידיו, והן את זה שעל השטר של היריב; במקרה זה נבדק האם ההימור של השחקן הראשון היה נכון (כלומר קיימים לפחות כמות מופעי הספרות כפי שהכריז), או שטעה ואז יאבד את השטר שבידיו.
גרסת קוביות המשחק
גרסה זו מקובלת כמשחק חברה ובו מספר משתתפים, בדרך כלל עד 6 (אך אין מגבלה). כל שחקן מקבל חמש קוביות משחק רגילות, אותן הוא מטיל בכל סבב מחדש ומסתיר אותן מתחת לכוס ייעודית באופן המאפשר רק לו לצפות בהן.
ההכרזות הולכות בכיוון השעון. גם בגרסה זו המספר אחד משמש כג'וקר ונספר כמו המספר שנקבע בהכרזה.
שחקן המפסיד את ההימור מאבד קובייה והיא יוצאת מהמשחק. השחקן האחרון שנותר עם קוביות בידיו הוא המנצח.
מלבד העלאת הכמות או המספר, הכרזה נוספת שיכול שחקן לבצע היא כמות מופעים של המספר אחד. הכרזה זו צריכה להיות לפחות מחצית מהכמות של ההכרזה הרגילה הקודמת (לדוגמה, אם שחקן א הכריז "שש פעמים 3" אז שחקן ב יכול להכריז "שלוש פעמים 1"); במקרה שהשחקן הבא רוצה להמשיך להמר, הוא צריך להכפיל את ההכרזה הקודמת בתוספת אחד (בהמשך לדוגמה מקודם, יכול שחקן ג להכריז "שבע פעמים 2").
זנב
הזנב הוא חלק גמיש בגופם של בעלי חיים, היוצא בחלקו האחורי. זנב מאפיין בעיקר בעלי חוליות, אצלם מהווה את קצה עמוד השדרה, וקיים גם אצל חלק מחסרי החוליות, למשל עקרבים.
תפקיד הזנב בתעופה
לזנב תפקיד חשוב בתעופתם של עופות. במהירויות נמוכות מגביר הזנב את העילוי. הזנב גם מפחית את המערבולות של שפת הזרימה, ומשמש להיגוי וייצוב.
שימושים לזנבות ביד האדם
האדם צד בעלי חיים, כמו שועלים, כדי להתהדר בזנבותיהם ולהשתמש בהם בתעשיית הפרוות. שיער זנב סוס משמש לייצור מברשות, מכחולים, קשתות לכלי מיתר דוגמת כינור או קונטרבס ומטאטאים באיכות גבוהה.
קיצוץ זנב
יש הנוהגים לקצוץ את זנבם של כלבים גזעיים גדולים, כמו רוטווילר. יש ביניהם הטוענים כי נשקפת לכלב סכנת נקיעת עמוד השדרה אם לא יקוצץ זנבו, מכיוון שהוא עלול לחבוט בו בחוזקה רבה מדי. תחרויות יופי של גזעים מסוימים מחייבות קיצוץ הזנב. במדינות מסוימות מוגדר קיצוץ זנב של בעלי חיים כהתעללות, ונאסר על פי חוק.
עינן
עינן (נקרא גם עין־מלאחה) הוא אתר ארכאולוגי־פרהיסטורי בעמק החולה, בתחום שמורת נחל עינן ובסמוך למעיין עינן (עין מלאחה), בגובה כ־70 מטרים מעל פני הים. זהו אחד מאתרי המפתח של התרבות הנאטופית, תרבות המעבר ליישובי קבע שקדמה למהפכה הנאוליתית. באתר התגלו מבנים בעלי יסודות אבן, בתי קברות וחפצי אמנות רבים.
ארכאולוגיה בעינן
האתר נתגלה בשנת 1951 עקב עבודות של חברת מקורות באזור. החברה הציבה מתקני דלק לטובת משאבות המים האזוריות, אך גנזה אותם באדמה מטעמי בטיחות, וכך נתגלו שרידי האתר. ז'אן פרו, ארכאולוג צרפתי, הוזמן לחקור את האתר וערך בו שתים־עשרה עונות חפירה. ממשיכו של פרו, פרנסואה ואלה (François Valla), ערך באתר מספר חפירות נוספות, בשנים 1996–2005 והתמקד בשרידי השלב הנאטופי הסופי.
רצף ההתיישבות הנאטופי באזור נחלק לארבע שכבות יישוב, השכבות I – IV (כאשר שכבה I חותמת את היישוב הנאטופי). התיישבות הנאטופים נערכה בין 15,000–11,500 שנים לפני זמננו ומכסה למעשה את כל התקופה. נהוג לחלק כל אחת מהשכבות הנ"ל למספר תתי־שכבות אשר נושאות את מספר השכבה ואחת מהאותיות: b ,a או с.