cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בבר
עלילה
עלילת סדרת הספרים מתמקדת בהרפתקאותיו של בבר, פיל צעיר שעוזב את הג'ונגל ועובר לעיר על מנת ללמוד על אורך החיים המודרני של הציוויליזציה האנושית. בבר מתייתם בילדותו כאשר אמו נהרגת על ידי ציידים. בהמשך בבר הופך סקרן לגבי העולם שמחוץ לג'ונגל ובעקבות כך הוא יוצא למסע לעבר העיר בחיפוש אחר ידע והארה. בבר מאומץ בהמשך על ידי אישה זקנה נדיבה ואמידה שלוקחת אותו תחת חסותו. תחת הדרכתה בבר לומד לקרוא ולכתוב ולומד על כיצד להתנהג באופן מתורבת ומנומס בחברה האנושית, וכיצד להיות מנהיג טוב יותר. כישורים אלו מתגלים כבעלי ערך רב כאשר בבר חוזר בהמשך לג'ונגל ומוכתר כמלך הפילים.
הידע שבבר צבר בעולם שת בני האדם לאורך השנים השנים ויכולות המנהיגות שלו מאפשרות לו להביא שינוי חיובי לממלכת הפילים. הוא הופך בפעמים רבות למתווך בסכסוכים בין מינים שונים של בעלי חיים ופועל ללא לאות לעזור לחבריו הפילים כאשר הם נמצאים במצוקה. יכולת החשיבה הביקורתית והאסטרטגית שלו מסייעת לו להתגבר על מכשולים ואתגרים רבים בהם הוא נקלע לאורך הדרך, כמו התמודדות עם השליט הקנאי של ממלכת הקרנפים, רטקסס, אשר זומם להשתלט על ממלכת הפילים. בעזרת מועצת הפילים, ובמיוחד בעזרת חברו הנאמן קורנליוס, וכמו גם משפחתו האוהבת, בבר מצליח תמיד להתגבר על כל המכשולים.
ד'תש"ס
נולדו
רבי יהודה בן שמואל אִבְּן בַּלְעַם - פרשן מקרא רבני מדקדק ואיש הלכה בספרד, מחבר הפיוט בזכרי על משכבי.
מאפייני לוח השנה
בשנים ד'תשמ"ה-ד'תשס"ב חלו כל 14 הקביעויות בתוך 18 שנים.
דפוס סלומון
דפוס סלומון היה בית דפוס שפעל בירושלים בשנים 1863–1992, והיה בית הדפוס העברי השני שפעל בירושלים, ובית הדפוס שפעל בתקופה הארוכה ביותר (130 שנה).
תחילת בית הדפוס
שני השותפים, סלומון והכהן, צירפו אליהם שותף שלישי: יחיאל ברי"ל, ובשנת תרכ"ג החלו בהדפסת ספרים. כנראה הספר הראשון היה "ספר גורלות" של ר' חיים ויטאל, ולאחריו "שבט מוסר" של ר' אליהו הכהן מאיזמיר.
בראש חודש שבט תרכ"ג החלו השותפים בהוצאת העיתון העברי הראשון בארץ ישראל – עיתון "הלבנון". כתוצאה בהצלחת העיתון החליט גם יריבם ישראל ב"ק להוציא עיתון – "חבצלת", שיצא בי"ד באב תרכ"ג. שני העיתונים היו עוינים זה לזה וייצגו אינטרסים מנוגדים בתוככי היישוב הישן. בחודש טבת תרכ"ד נדפס "הלבנון" האחרון, ובית הדפוס נסגר בהוראת השלטונות הטורקיים. בסמוך לו נסגר גם בית הדפוס של ב"ק. הסגירה נעשתה על פי פקודת הטורקים לאחר שהתקבלו תלונות והלשנות על העיתונים. יחד עם העיתונים נסגרו שני בתי הדפוס. ידוע שבחודש שבט תרכ"ה הגיע הרישיון עבור דפוס ב"ק לפתוח מחדש את בית דפוסו, והוא החל מייד בהדפסת ספרים.
תקופת מצרים וחידוש העבודה בירושלים
סגירת בית הדפוס גרמה לפירוק השותפות; יחיאל ברי"ל עזב את ירושלים לפריז ומכר את חלקו לשני השותפים. סלומון והכהן העבירו את מכונת הדפוס לעיר אלכסנדריה במצרים, שם הדפיסו את הספר "נורא תהלות" לר' חיים עמרם. הדפסתו לא הסתיימה, כיוון שהם עזבו את מצרים מפני מגפת החולירע שפשטה בה. הם חזרו לירושלים ובאותו זמן, מיכל הכהן מכר את חלקו לסלומון. לסלומון, שהיה נתין גרמני, לא היה רישיון לדפוס. מי שלקח על עצמו את השגת הרישיון היה חותנו – אברהם רוטנברג, חסיד חב"ד שהיה נתין טורקי. דפוס רוטנברג הדפיס בבית דפוסו 12 ספרים, בשנים תרכ"ו-תרכ"ח.
מרתה פסרודונה
מרתה פסרודונה אי ארטיגס (בקטלאנית: Marta Pessarrodona i Artigues; נולדה בשנת 1941) היא משוררת, סופרת ועורכת קטלאנית.
דפוס סלומון
תקופת דפוס סלומון
מאמצע תרכ"ח השיג סלומון רישיון על שמו, ומאז נקרא בית הדפוס על שמו בלבד: "דפוס יואל משה בהר"ם שאלאמאן (=בן הרב מרדכי סלומון)". משנת תרל"ז הוציא סלומון גם עיתון בעריכתו, בשם "יהודה וירושלים". הוצאת העיתון נפסקה בשנת תרל"ח, בזמן שסלומון היה עסוק בייסוד המושבה פתח תקווה.
הדפוס בידי צאצאיו
משנת תרל"ח, לאחר שסלומון היה עסוק בעיקר ביישוב החדש שיסד הוא וחבריו – פתח תקווה – עבר הדפוס לניהול בנו הבכור יוחנן דוד ובנו טוביה. על שער הספרים היה מופיע "דפוס סלומון" או "דפוס האחים סלומון". עם ייסוד נחלת שבעה עבר הדפוס עצמו לבניין של המשפחה בנחלת שבעה. במשך שנים רבות הייתה לבית הדפוס חזקה על הדפסת החומר של מוסדות היישוב הישן כמו "הוועד הכללי" וישיבת עץ חיים. הדפוס המשיך להתקיים עוד שנים רבות בידי בניו ונכדיו של יוחנן דוד סלומון. בשנת תרצ"ט עבר הדפוס לבניין בית בורוכוף ברח' הרב קוק במרכז ירושלים. בזמן המצור במלחמת השחרור נדפסו בבית הדפוס העיתונים "ידיעות אחרונות" ו"חרות", כיוון שעיתונים שנדפסו בתל אביב לא יכלו להגיע לירושלים. בשנת 1992, נהרס הבניין ובמקומו נבנה בניין משרדים רב קומות. בזאת הסתיימו 130 שנות פעילות של דפוס סלומון בירושלים.
מרתה פסרודונה
ביוגרפיה
פסרודונה נולדה בשנת 1941 בעיר טֶרַסָּה (Terrasa). פסרודונה, שלמדה לשון וספרות באוניברסיטת ברצלונה, לימדה ספרדית באנגליה במשך שנים אחדות ועם שובה לארצה עבדה בעיקר בתחום המו"לות. בין ספריה נמנים "ימים ראשונים של 1968", "חיים פרטיים", "לטובתי, לטובתנו" ו"קולות הניסיון". בכתיבתה באה לידי ביטוי בבירור תפישת עולמה הפמיניסטית. ביקרה פעמים אחדות בישראל.
בשנת 2011 היא זכתה בפרס ספרותי של ז'נרליטט דה קטלוניה.
אקיטה (עיר)
אקיטה (ביפנית: 盛岡市) היא עיר הבירה של מחוז אקיטה שבחבל טוהוקו שבצפון יפן. אוכלוסיית העיר מונה 317,236 תושבים, נכון לשנת 2015.
היסטוריה פרה-מודרנית
בני אדם התיישבו באזור העיר אקיטה לפני אלפי שנים. בתחומי העיר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הפלאוליתית ביפן, וכן מתקופת ג'ומון ומתקופת יאיואי. בתקופת נארה כבשו בני יאמטו את האזור והקימו בו את טירת אקיטה בשנת 733. בתקופת סנגוקו שלטו באזור מספר שבטים סמוראים, ולבסוף, בתקופת אדו, שלט באזור שבט סטאקה תחת השגחתה של שוגונות טוקוגאווה, והקים בה את טירת קוֹבּוּטָה, שסביבה התפתחה עיירה.
מייג'י וטאישו
בראשית תקופת מייג'י בוטלה שיטת ההאן, ועיירת הטירה קובוטה התפצלה לעיירות קובוטה ואקיטה. ב-1889 הפכה העיירה אקיטה לעיר, שכללה בתחומה גם את העיירה קובוטה, וב-1898 הקים הצבא היפני הקיסרי באקיטה בסיס עבור רגימנט הרגלים ה-17. בתקופת טאישו נהנתה אקיטה משגשוג כלכלי, בעיקר הודות לגילוי שדה נפט בקורוקווה הסמוכה ב-1914.
תקופת הייסיי
ב-1997 קיבלה אקיטה מעמד של עיר גרעינית, וזכתה לרמה גבוהה יותר של אוטונומיה. ב-2001 נערכו באקיטה המשחקים העולמיים.
גאוגרפיה
העיר אקיטה שוכנת במישור החוף של מחוז אקיטה, לחופו של ים יפן, ודרכה זורם נהר אומונו.
אקלים
באקיטה שורר אקלים סובטרופי גשום הגובל באקלים יבשתי. חודשי החורף קרים ומושלגים, וחודשי הקיץ חמימים ולחים. בשל מיקומה לחופו של ים יפן המשקעים האטמוספיריים באקיטה מרובים, בעיקר במחצית השנייה של השנה.
כלכלה
כלכלת אקיטה מתבססת בעיקר על חקלאות (בעיקר אורז), יערנות וכריית מינרלים. כמו כן, באקיטה נמצא אחד משדות הנפט החשובים ביפן עצמה, ובתאם לכך צמחה בעיר תעשיית זיקוק נפט. תעשיות נוספות כוללות גם ייצור מתכות וטקסטיל.
ערים תאומות
לאקיטה יחסי ערים תאומות עם:
פרה רובירה
פרה רובירה נולד בכפר וִילָה-סֶקָה דֶּה סוּלְסִינָה (Vila-seca de Solcina) בשנת 1947. הוא חי בעיר ליידה ומלמד ספרות ספרדית באוניברסיטת ליידה. כתב, בין היתר, את ספרי השירה "האדם השני", "מרחקים" ו"מכתבים מסומנים".
B.E.2 (מטוס)
B.E.2 היה מטוס בריטי דו-כנפי ודו מושבי מתקופת מלחמת העולם הראשונה בשימוש גיס התעופה המלכותי.
אינואיטים
אינואיט (אינוקטיטוט: ᐃᓄᐃᑦ 'העם', ביחיד: אינוק, ᐃᓄᒃ ובזוג: אינווק, ᐃᓅᒃ), הוא שם כולל למספר עמים אסקימואים החיים בחוג הארקטי. בין העמים בקבוצה זו נכללים האִינוּאִיט והאִינוּבִֿיאַלוּיִיט מקנדה, הכַּלׇשִׂיט, הטוּנוּמִיט והאִינוּגֿוּאִיט מגרינלנד, האִינוּפִּיאַק והיוּפִּיק מאלסקה, והיופיק מרוסיה.
B.E.2 (מטוס)
המטוס תוכנן על ידי ג'פרי דה האבילנד ויוצר ב"מפעל מטוסים רויאל".
אינואיטים
האינואיט פועלים לשמר את התרבות והמסורת רבת השנים שלהם על ידי מאבק של הכרה תרבותית. לפני מספר שנים קנדה העניקה לאינואיט שלטון עצמי, טריטוריית נונאווּט. מהלך שזכה לתשבחות רבות, אולם נדמה כי המצב כלל לא השתנה ואף ממשיך להחריף. המשטרה הפדרלית של קנדה אילצה אותם לנטוש את אורח חייהם הנוודי ולעבור ליישובים מבודדים. ילדים רבים הופרדו מהוריהם ונשלחו ל"פנימיות" בהן עברו התעללות פיזית ומינית. אוכלוסיית נונאווּט סובלת משעורים גבוהים של התמכרות לסמים ואלכוהול, התאבדויות והתעללויות במשפחה. נראה כי יוזמת האוטונומיה לא שיפרה את מצבם של האינואיט. רק 25% מהתלמידים במדינה מסיימים את בית הספר התיכון וממשלת קנדה חשפה ניהול כושל של כספי ציבור במחוז. למרות זאת תושבי נונאבוט מרוצים מהשלטון העצמי אך יש להם טענות כלפי הממשלה שייעדה רק 200 מיליון דולר קנדי מתקציבה לדיור חדש בטריטוריה - הרבה פחות ממה שהבטיחה הממשלה הליברלית שקדמה לממשלה הנוכחית.
"אסקימו" מול "אינואיט"
ישנן מספר סברות למקור המילה אסקימו, אך זו נחשבת היום לכינוי גנאי גזעני בקנדה.
ישנה סברה שלפיה מקור המילה "אסקימו" בשפת הקרי המדוברת בידי ילידי קנדה שאינם אינואיטים, ופירושה "אוכלי בשר נא", משום שהאינואיטים נוהגים לאכול בשר נא, מנהג שלילי בעיני אומות ילידיות אחרות.
מסיבה זו, השימוש במילה Eskimo באנגלית הפך בלתי-תקין-פוליטית, והמילה "Inuit" (אינואיט), שמשמעותה באינוקטיטוט היא "העם", החליפה אותה. למעשה, המילה "אינואיט" מתייחסת רק לאחת מקבוצת העמים האסקימואיים. בשפות העמים האחרים יש לכל עם שם אחר, שמתורגם למילה אחרת. בקנדה בעיקר, גם העמים האחרים מתחילים לוותר על השימוש במילה "אסקימו" בתור השם הכולל באנגלית ובצרפתית, והמילה "אינואיט" תופסת את מקומה. באלסקה לעומת זאת עדיין נעשה שימוש במילה "אסקימו" כשם כולל לכל העמים, ו"אינואיט" ניתנת לעם האינואיטי בלבד.
קבוצות ואזורי מחיה
ברוב האזורים שבהם חיים אינואיט, הם שוכנים קרוב לשפת הים או לשפכי נהרות, וזאת היות שחלק גדול ממחייתם היה מבוסס על דיג וציד לווייתנים ויונקים אחרים (בעיקר כלבי ים).
תחומי עיסוק
בעבר חיו האינואיט בהתאמה מוחלטת לאקלים ולעונות השנה, מרביתם היו דייגים וציידים, שדגו דגים או צדו לווייתנים, סוסי ים, וכלבי ים בעזרת סירות או קיאקים או על ידי המתנה בצד חורים שקדחו בקרח. רק חלק מועט מכלכלתם התבססה על לקט או חקלאות.
בשבועות הקיץ היו נודדים אל תוך היבשת, הן לשם לקט, הן לשם ציד חיות והן לשם דייג במקורות מים מתוקים (אגמים ונהרות) שהפשירו.
האינואיט השתמשו באיגלו (בתי קרח) כמחסה בעת ציד ובשעת חירום; עשו שימוש מתוחכם בעורות בעלי-חיים למלבושם (למשל ביצירת האנוראק, מעין מעיל עם ברדס); מזחלות כלבים (קָמוּטִיִיט) שימשו אותם לתנועה.
רבים מהאינואיט עדיין חיים כציידים, משתמשים בסירות וקייאקים, מכינים מלבושי עור ונעזרים באיגלו; עם זאת, מזחלות הכלבים הוחלפו כמעט לחלוטין באופנועי שלג, החץ וקשת והצלצלים הוחלפו ברובים.
חיי האינואיט מתוארים בסרטו של ניקולאס ריי "התמימים והפראים" (1960).
סיווג ומקור
בעבר חוקרים הניחו כי יש קשר גנאלוגי בין האינואיט לשאר העמים הילידיים באמריקה, אולם התאוריה המובילה כיום היא שהם הגיעו לאמריקה הצפונית מחלקה המזרחי של אסיה והם צאצאים של נוודים סיביריים המכונים בידי אנתרופולוגיים ת'וּלֵה שחיו בסביבת מצר ברינג. הת'ולה הגיעו לאמריקה הארקטית לכל המאוחר בשנת 1000 והתפשטו דרך אלסקה לצפון קנדה וגרינלנד. הת'ולה החליפו את עם קדום שחי בתא שטח זה המכונה בידי אנתרופולוגים "דוֹרְסֵט" ובידי האינואיט "טוּניט". מהלך זה גם חדר לאגדות העם האינואיטיות המספרות על כיבוש הארץ.
מטבח
המאכלים הנפוצים במטבח האינואיטי הם מאקטאק, אקוטאק, איגונאק וקיוויאק.
אמונה
למרות השפעות נוצריות והתנצרות של חלק מהאינואיט, עדיין המסורת השמאנית חזקה מאוד. האמונה באנימיזם מצטרפת לסיפורי מיתולוגיה המועברים מדור לדור. לאינואיט גם מסורת היסטוריה שבעל פה מפותחת ומרכזית בתרבותם. מסורת זו נחשבה בעבר לא אמינה, אך חוקרים כיום מאמינים שהיא מדויקת יותר מכפי שיוחס לה.
אובדן המסורת
מאז הקולוניאליזם האירופאי של צפון אמריקה, גורמים רבים ובהם - מדיניות ממשלתית גזענית או מוטעית, שיפור דרכי התחבורה עם הדרום שגרמו להגירה אל אזורי המחיה של האינואיט, התקדמות התקשורת שגרמה לתרבות המערבית לחדור אל התרבות האינואיטית, התפתחות המסחר, מציאת או חיפוש זהב ונפט, שתיינות, קטילה סיטונאית של כלבי ים ולווייתנים לשם השגת עורות, בשר ושמן מן החי - גרמו נזק רב לאורח החיים האינואיטי.
בערך ב-1970 הופיעו לראשונה מנהיגים אינואיט שהחלו לקרוא לכיבוד האינואיט, מסורותיהם ואדמותיהם. במסגרת ההסכמים עימם נוצר מחוז נונאווט בקנדה, המאוכלס בידי אינואיטים באופן כמעט בלעדי (85% מתוך כ-28,000 איש, נכון לשנת 2004).
האינואיט מנהלים מאבק של הכרה תרבותית. המודרניזציה גרמה להתרחקות מהמסורת והתרבות שהתקיימה אצלם אלפי שנים, ובשנים האחרונות הוקמו ארגונים של העמים האינואיטיים, הפועלים לקידום התרבות האינואיטית, שימור המסורת, ופעילות נגד בעיות אקולוגיות הפוגעות באינואיטים. אפקט החממה, למשל, וההתחממות הגלובלית הנובעת ממנו, פוגעים באוכלוסייה האינואיטית בשל המסת הקרחונים וסכנת ההכחדה ליונקים הארקטיים.
רכס קרטר
רכס קרטר (באנגלית: Carter Ridge) הוא רכס הרים גבוה הממוקם בין קרחון קורל סי וקרחון אלדר, בהרי ויקטורי, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה
הרכס מופה לראשונה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (שחקרה את האזור בין השנים 1957–1958) ועל ידי משלחת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (שחקרה את האזור בין השנים 1960–1962).
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם הכימאי הרברט א. קרטר, חבר הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית בין השנים 1964 - 1972, ויו"ר הקרן בין השנים 1970 - 1972.
סילביו נגוץ
סילביו נגוץ (נגוצו) (ברומנית: Silviu Neguț או Neguțu; נולד ב-1 בפברואר 1945) הוא כיהן כפרופסור רומני לגאוגרפיה אנושית באוניברסיטת בוקרשט ופרופסור אורח באוניברסיטאות נוספות במערב אירופה, זוכה פרס סימיון מחדינצי של האקדמיה הרומנית לשנת 1999 עבור ספרו Modelarea matematică în geografia umană, הפרס השלישי בתחום מדעי הגנומיקה של האקדמיה הרומנית, מבין 80 הפרסים השנתיים שהיא מחלקת, על אף שהאקדמיה עצמה מציינת זוכה אחר בפרס לאותה שנה.
חייו
סילביו נגוץ נולד לאב מנהל חשבונות, במשפחה מרובת ילדים. בילדותו המוקדמת האב היה נעדר מהבית בגלל מאסר על רקע התנגדות למשטר. במעבר לבית ספר תיכון תחילה נופה בגלל "מוצא לא בריא", אך לבסוף התקבל, כי נשארו כמה מקומות פנויים.
נגוץ הוא בוגר הפקולטה לגאוגרפיה של אוניברסיטת בוקרשט ב-1968 וגם קיבל דוקטורט באותה פקולטה ב-1984. החל מ-2010 הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לכלכלה ומ-2012 גם באקדמיה ללימודי כלכלה. הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטה למדע וטכנטלוגיה בליל, צרפת, באוניברסיטת פריז-דופין, באוניברסיטת בארי, באיטליה ובאוניברסיטת אנקונה, איטליה.
בשנים 1991 - 1993 היה מזכיר מדעי באוניברסיטת בוקרשט, בשנים 1993 - 2008 פרודקאן (ממלא מקום הדקאן) ומשנת 2008 ועד 2012 דקאן הפקולטה ליחסי כלכלה בינלאומיים. החל משנת 2000 נגוץ מנחה לדוקטורט ו-25 מהמונחים על ידו כבר זכו לתואר דוקטור. נגוץ כתב והיה שותף בכתיבת כ-50 ספרים, כולל ספרי לימוד אוניברסיטאיים וקדם אוניברסיטאיים. הוא פרסם מעל 100 מאמרים.
Whole Lotta Money
Whole Lotta Money הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית ביה. השיר יצא לאור ב-18 במאי 2021, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס, כסינגל החמישי מתוך המיני-אלבום שלה, For Certain. הקליפ של השיר יצא לאור ב-8 באפריל 2021. בעקבות ההצלחה הוויראלית בפלטפורמת המדיה החברתית טיקטוק, הודיעה ביה על צאת גרסת רמיקס לשיר יחד עם הראפרית ניקי מינאז'.
רמיקס
ב-9 ביולי 2021, הוציאה ביה את הרמיקס הרשמי של השיר, בו משתתפת הראפרית האמריקאית ניקי מינאז'.
רקע והוצאה
יום לפני צאת השיר, שיתפה מינאז' ברשתות החברתיות שתכריז למחרת בשידור חי באינסטגרם שלה משהו חשוב מאוד. בליל צאת השיר היא הכריזה בשידור חי, יחד עם ביה, על צאתו של הרמיקס.
צחי לב
צחי לב (נולד ב-21 בינואר 1972) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
צחי לב נולד בטירת כרמל. בגיל ארבע החל להופיע באירועים יחד עם להקה מקומית. בשנת 1979, כשהיה בן שבע השתתף בפסטיבל שירי הילדים "פסטיזמר" יחד עם נירה רבינוביץ' בשיר "פאפא פופאי", שזכה במקום הראשון. בשנת 1979 הופיע בטלוויזיה החינוכית הישראלית בתוכנית "מה פתאום?". מגיל 12 עד גיל 16 היה חבר בלהקת הנוער של טירת כרמל "להקת הצברים".
בשנת 1990 התגייס לצה"ל ללהקת פיקוד דרום. לאחר שירותו הצבאי עבד בבית מלון באילת, כחלק מצוות הבידור. בשנת 1998 התקבל למחזמר "ישראל חוגגת חמישים", בהשתתפות 50 זמרים, רקדנים ומוזיקאים מישראל, שהופיעו ב-11 ערים בגרמניה לכבוד שנת ה-50 למדינת ישראל.
הופיע בפרסומות בטלוויזיה, לגופים כגון "גולף אנד קו", "שטראוס גרופ", "נביעות", "מפעל הפיס" ועוד.
לב מגלם את "הדודה נזימה", דמות המבוססת על סבתו, במופע יחיד הנערך באירועים פרטיים.
בפרק האחרון של העונה השנייה בסדרה הישראלית "שנות ה-80" גילם בתפקיד אורח את דמותו של "סיני", חתנו של פרוספר, המרבה לקלל בעיראקית יהודית. לב המשיך לגלם את התפקיד גם בעונות השלישית והרביעית.
בתיאטרון פרינג' הפיק והשתתף בהצגות "החדר" ו"החגיגה" של הרולד פינטר, בהצגה "אדמונד" של דייוויד מאמט. במסגרת לימודיו בסל"ה, השתתף בהצגה "הם יורים גם בסוסים", על פי ספרו של הוראס מקוי.
לב הוא בעל חברת הפקות אירועים למגזר העסקי. הוא נשוי, ואב לשני בנים ובת.
מיאמי
מיאמי (באנגלית: Miami) היא עיר בדרום-מזרח מדינת פלורידה שבארצות הברית, מושב מחוז מיאמי-דייד. בעיר עצמה מתגוררים כ-467,963 איש (2019) אך סביבה, באזור המטרופוליטני של דרום פלורידה, מתגוררים למעלה מ-6 מיליון איש, האזור המטרופוליטני הגדול ביותר בדרומה של ארצות הברית. מיאמי והערים המקיפות אותה הן האזור העירוני החמישי בגודלו בכל ארצות הברית.
מיאמי היא מרכז מסחרי, תרבותי וכלכלי ולכן נחשבת לעיר עולם. בגלל קשרה הבלשני של מיאמי לצפון, דרום ומרכז אמריקה, וכמו כן לקריביים, מיאמי נחשבת כ"שער של אמריקה". האוכלוסייה דוברת הספרדית הגדולה של מיאמי, קושרת אותה קשר כלכלי רחב לאמריקה הלטינית.
במיאמי אחד מהנמלים החשובים בארצות הברית, נמל מיאמי. הנמל נקרא לעיתים גם "בירת השיט של העולם", ו"שער המשא של אמריקה".
היסטוריה
האזור בו נמצאת מיאמי יושב לראשונה לפני אלפי שנים בידי שבט הטקואסטה. פלורידה הפכה למושבה ספרדית רשמית ב-1566, ושנה לאחר מכן הוקם מיסיון ספרדי באזור. ב-1836 הוקם מבצר דאלאס, שהפך לזירת קרבות במלחמה הסמינולית השנייה. היא הפכה רשמית לעיר ב-28 ביולי 1896. בשנות העשרים של המאה ה-20, מיאמי שגשגה כתוצאה מהצמיחה באוכלוסייה והתשתיות. ב-1940, חיו בעיר כ-173,173 איש, ומיאמי הפכה לעיר גדולה ומתפתחת.
מיאמי נודעה כ"מדינת מפרץ ביסקיין" בימיה הראשונים. מספר דיווחים תיארו אותה גם כשממה. האזור אופיין גם כ"אחד מאתרי הבנייה המשובחים בפלורידה" אך הקיפאון הגדול של 1894 שינה את הכל, ויבוליה של מיאמי היו היחידים ששרדו בכל פלורידה. ג'וליה טאטל, מגדלת פירות הדר מקומית, שכנעה את הנרי פלאגלר, טייקון מסילות ברזל, להרחיב את מסילת החוף המזרחי של פלורידה עד למיאמי. ב-28 ביולי 1896, מיאמי הוכרזה רשמית כעיר עם אוכלוסייה של מעל 300 איש בלבד.
העיר שגשגה במהלך שנות העשרים, אך נחלשה לאחר הוריקן שהגיע לעיר בשנת 1926, ולאחר השפל הגדול של שנות השלושים. כשמלחמת העולם השנייה פרצה, בגלל מיקומה על חופה הדרום-מזרחי של פלורידה, שיחקה מיאמי תפקיד חשוב בקרב נגד הצוללות הגרמניות. לאחר המלחמה, אוכלוסיית מיאמי גדלה לכמעט חצי מיליון איש. לאחר שפידל קסטרו עלה לשלטון בקובה ב-1959, קובנים רבים מצאו מקלט במיאמי, מה שהגדיל משמעותית את אוכלוסייתה. בשנות ה-80 וה-90, מספר משברים פקדו את דרום פלורידה, ביניהם הכאתו של ארתור מקדאפי והמהומות שבעקבותיו, מלחמות סמים, הוריקן אנדרו, ומהומתו של אליאן גונזלס. גם לאחר אלו נשארה מיאמי מרכז כלכלי ותרבותי בין-לאומי.
דמוגרפיה
מיאמי היא העיר במקום ה-43 בגודל אוכלוסייתה בארצות הברית. במטרופולין הדרומי של פלורידה יש 5.5 מיליון איש והיא המטרופולין ה-6 בארצות הברית והמטרופולין הגדולה ביותר בדרום-מזרח ארצות הברית. מיאמי היא העיר הגדולה השישית בצפיפות ביותר בארצות הברית כאשר נכון לשנת 2019 אוכלוסייתה מונה כ-467,963.
נכון לשנת 2010 היו 158,317 משקי בית מתוכם 14.0% היו פנויים. 22.7% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 31.3% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 18.1% הם בעלי משק בית נשי ללא בעל נוכח, ו-43.1% היו לא משפחות. 33.3% מכלל משקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים ו-11.3% היו אנשים שגרים לבדם בגיל 65 ומעלה (4.0% גברים ו -7.3% נשים). גודל משק הבית הממוצע היה 2.47 וגודל המשפחה הממוצעת היה 3.15. צפיפות האוכלוסייה היא 4,687.1 נפש לקמ"ר.
בשנת 2010 חלוקת אוכלוסיית העיר הייתה 18.8% מתחת לגיל 18, 9.4% בין 18 ל-24, 33.1% מ-25 ל-44, 25.0% בין 45 ל-64, ו-13.6% היו בני 65 ומעלה. הגיל החציוני היה 38.8 שנים. לכל 100 נקבות היו 99.2 זכרים. לכל 100 נקבות מגיל 18 ומעלה היו 98.1 זכרים.
כ-22.2% מהמשפחות וכ-27.3% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני במפקד 2010, כולל 37.1% מהנשים מתחת לגיל 18 ו-32.8% מבני 65 ומעלה.
על פי מחקר שנערך על ידי מרכז Pew ב-2014, הנצרות היא הדת הגדולה ביותר במיאמי עם 68%, כש-39% מתוכם משתייכים לנצרות הפרוטסטנטית, ו-27% לכנסייה הקתולית, לאחר מכן היהדות (8%). לאסלאם, בודהיזם, הינדואיזם, ומגוון דתות אחרות יש אחוז קטן יותר, אתאיזם או ללא שייכות דתית מאורגנת שמזוהה הוגדרו על ידי 24%.
הקהילה היהודית
הקהילה היהודית במטרופולין מיאמי היא אחת מהקהילות הגדולות בארצות הברית, היא מונה כ-530,000 יהודים בכל רחבי מיאמי ומחוזותיה, המהווים 8% מאוכלוסיית מיאמי, הם מיושבים בעיקר באזורים: מיאמי ביץ' והחופים, נורט' מיאמי ואוונטורה, פורט לאודרדיל ובוקה רטון.
הקהילה היהודית במיאמי מגוונת ומשלבת בתוכה מגוון תרבויות ועדות, במיאמי קיימת בין השאר קהילה גדולה של יהודים דרום אמריקאים, מרכז אמריקאים, קובנים ועוד.
שפות
מיאמי היא העיר בעלת מספר התושבים הגבוה ביותר (באחוזים) שאינם דוברים אנגלית כשפת אם, 73%. דוברי הספרדית כשפת אם בה מונים כ-70% מהאוכלוסייה, כ-35% ממוצא קובני. לעומת זאת, מספר דוברי האנגלית כשפת אם היה 25%, מספר דוברי הקראול צרפתית כשפת אם כ-5%.
פשע
בשנת 2010 היה שיעור הפשע גבוה ועמד על 534 נקודות (ממוצע בארצות הברית: 266 נקודות). עיקרי הפשע הם: 68 מקרי רצח, 46 מקרי אונס, 1,856 מקרי שוד, 2,909 פצועים, 4,604 פריצות, 14,165 גנבות, 2,449 גנבות רכב ו 104 הצתות.
בשנים 1978 עד 1982 הוצפה מיאמי בגל אלימות. רק בין 1976 ל-1981 התרחשו בעיר 1,665 מקרי רצח, כמעט כולם בוצעו על ידי סוחרי סמים חמושים. בשנת 1980 חלה עזיבה המונית של 125,000 קובנים שביניהם היו 5,000 פושעים שגורשו על ידי פידל קסטרו מקובה, התיישבו במיאמי וגרמו לעלייה מהירה בפשע. באותה שנה נתפסה מיאמי כבירת הסמים של ארצות הברית. הסרט העלילתי פני צלקת מתאר תנאים אלה.
בשנות התשעים פעלו רשויות הביטחון בצורה יעילה יותר כנגד עבריינים, ושיעור הפשע צנח בצורה משמעותית ויבוא הסמים ירד. עם זאת, כיום, שיעורי הפשע האלימים באזור המטרו הם מהגבוהים במדינה, בדומה לאזורי מטרו אחרים בארצות הברית.
כלכלה
מיאמי היא מרכז מסחרי ומימון מרכזי ומתהדרת בקהילה עסקית בינלאומית חזקה. על פי דירוג ערי עולם לשנת 2021 שנערך על ידי רשת המחקר הגלובליזציה והערים העולמיות (GaWC) בהתבסס על רמת הנוכחות של ארגוני שירות גלובליים, מיאמי נחשבת לעיר עולמית ברמת בטא+. מטרופולין מיאמי מייצר מוצרים בהיקף ברוטו של 257 מיליארד דולר, המדורג במקום ה-11 בארצות הברית וה-20 בעולם.
מיאמי היא גם מרכז גדול להפקות טלוויזיה והעיר החשובה ביותר בארצות הברית לתקשורת בשפה הספרדית. מיאמי היא גם יעד משמעותי להקלטות מוזיקה, והעיר מושכת אליה גם אמנים רבים לצילומי וידאו ומוזיקה.
במהלך אמצע שנות האלפיים העיר הייתה עדה לגידול הנדל"ן הגדול ביותר שלה מאז התנופה הגדולה של שנות העשרים במאה הקודמת. בעיר היו למעלה ממאה פרויקטים של גורדי שחקים מאושרים לבנייה, אך עם זאת, רק 50 נבנו בפועל. קו הרקיע של מיאמי מדורג במקום השלישי בארצות הברית, מאחורי ניו יורק ושיקגו, ו-19 בעולם, כך לפי Almanac אדריכלות ועיצוב. בעיר יש כיום את שבעת גורדי השחקים הגבוהים (כמו גם חמישה עשר מבין העשרים המובילים) במדינת פלורידה, הגבוה שבהם הוא מגדל פנורמה המתנשא לגובה של כ-268 מטר.
בועת הנדל"ן בארצות הברית גרמה למשבר נדל"ן קשה בעיר. בשנת 2012, מגזין פורבס הגדיר את מיאמי לעיר שסבלה הכי הרבה מהמשבר ביחס לכמות התושבים שאיבדו את בתיהם ואת משרותיהם בעקבות המשבר. במחקר שנערך בשנת 2016 על ידי אתר האינטרנט 24 וול סטריט, מיאמי דורגה כעיר האמריקאית הגרועה לחיות בה, בהינתן על נתוני פשיעה, עוני, אי שוויון בהכנסות ועלויות דיור העולות בהרבה על החציון הלאומי.
על פי המפקד האמריקני בשנת 2004, מיאמי נחשבת לעיר השלישית הענייה ביותר בארצות הברית, עם מדד ההכנסה השלישי מבחינת שיעור התושבים שהכנסותיהם מתחת לקו העוני, מאחורי דטרויט ואל פאסו. מיאמי היא גם אחת הערים הבודדות בהן הממשלה המקומית הכריזה על פשיטת רגל, בשנת 2001.
נמל
מיאמי היא ביתם של אחד הנמלים הגדולים בארצות הברית, הפורט מיאמי. זהו נמל ספינות השיט הגדול בעולם, והיא מכונה לעיתים קרובות "בירת השיט של העולם" ו"שער המטען של אמריקה". היא שמרה על מעמדה כנמל השיט מספר 1 בעולם מזה למעלה מעשור, המאכלס את ספינות השיט הגדולות ואת קווי השיט מהגדולים בעולם. בשנת 2017 עברו בנמל 5,340,559 נוסעים. בנוסף, הנמל הוא אחד הנמלים העמוסים ביותר מבחינת יבוא סחורה באוניות משא, עם יבוא של 9,162,340 טונות של מטען בשנת 2017.
תיירות
תיירות היא אחת התעשיות הגדולות במיאמי והיא תורמת ללמעלה מ-144,800 משרות במחוז מיאמי-דייד. חיי הלילה, המוזיקה, הקלונוע והתרבות הפופולרית בעיר הפכו אותה ליעד פופולרי לתיירים מכל רחבי העולם. בשנת 2016 משכה העיר את המספר השני בגובהו של תיירים זרים מכל עיר בארצות הברית, רק אחרי העיר ניו יורק, והיא נמנית עם 20 הערים המובילות בעולם בהוצאות כספיות מתיירים בינלאומיים, לדוגמה, בשנת 2017 הגיעו לעיר יותר מ-15.9 מיליון מבקרים אשר הוסיפו למשק כ-26.1 מיליארד דולר.
תרבות
מיאמי נהנית מתרבות תוססת שמושפעת מאוכלוסייה מגוונת מכל רחבי העולם. מיאמי ידועה כ"עיר הקסמים" בגלל חיי הלילה בעיר. היא גם מכונה "בירת אמריקה הלטינית" בגלל האוכלוסייה הגבוהה של דוברי ספרדית בעיר.
מיאמי היא ביתם של מקומות בילוי רבים, תיאטראות, מוזיאונים, פארקים ומרכזי אמנויות הבמה. במיאמי נמצאת האופרה הגדולה של פלורידה והמרכז לאמנויות הבמה השנייה בגודלה בארצות הברית אחרי מרכז לינקולן בעיר ניו יורק. המרכז מושך אליו מופעי אופרות, בלט, קונצרטים ומחזות זמר רבים מרחבי העולם.
אירוע מפורסם נוסף הוא פסטיבל הסרטים הבינלאומי במיאמי, המתקיים מדי שנה במשך 10 ימים סביב השבוע הראשון של חודש מרץ, ובמהלכו מוקרנים סרטים בינלאומיים ומקומיים.
מיאמי היא גם מרכז אופנה מרכזי, ביתם של דוגמניות וכמה מסוכנויות הדוגמנות המובילות בעולם. העיר מארחת תצוגות ואירועי אופנה רבים, כולל שבוע האופנה השנתי של מיאמי ושבוע האופנה מרצדס בנץ מיאמי, שנערך במחוז האמנות של ווינווד.
תקשורת
במיאמי שני עיתונים עיקריים באנגלית: The Miami Herald וSouth Florida Sun-Sentinel, ישנם גם שני עיתונים עיקריים בספרדית: El Nuevo Herald וDiario Las Americas. העיתון הגדול ביותר הוא The Miami Herald עם למעלה ממיליון קוראים, המתמקד בעיקר בנושאים הקשורים למיאמי ולאזורה. לעיתון שני משרדים הראשון במחוז Broward, Monroe ובנסאו, בבהאמה, הוא מתפרסם במחוז Monroe ובנסאו. מיאמי ממוקמת במקום ה-12 בשוק הרדיו וה-17 בשוק הטלוויזיה בארצות הברית. תחנות הטלוויזיה במיאמי הן: WAMI Telefutura, WBF, WSFL, WFOR, WHFT, WLTV, WPLG, WPXM, WSCV, WSVN, WTVJ, WPBT PBS, WLRN ו-WSBS Mega TV.
ספורט
בעיר נערכים בעיר שני טורנירי טניס מהחשובים בסבב (הן לנשים והן לגברים) מסדרת סבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP וטורנירי הפרמייר של WTA. כיום קרוי הטורניר "טורניר סוני אריקסון", והוא מתקיים במרכז הטניס ב-Crandon Park.
חינוך
תלמידי מיאמי מתחנכים בבתי הספר הציבוריים של מחוז מיאמי-דייד (Miami-Dade County Public Schools). בית הספר המחוזי הוא הגדול במדינת פלורידה והרביעי בגודלו בארצות הברית.
52% מתלמידי בתי ספר הם ממוצא היספני, 25% אפרו אמריקנים, 17% לבנים ו-6% לא לבנים אחרים, מה שהופך אותה למערכת חינוך הציבורית הגדולה ביותר למיעוטים.
נכון לשנת 2010 80% מהאנשים מעל גיל 25 היו בוגרי תיכון ומעלה. 27.3% מהאנשים במיאמי היו בעלי תואר ראשון ומעלה.
אוניברסיטאות ומכללות בעיר
מכללות ואוניברסיטאות במיאמי וסביבתה:
נלי מקיי
נלי מקיי (באנגלית: Nellie McKay, נולדה ב-13 באפריל 1982) היא זמרת, פזמונאית ושחקנית אמריקאית אשר הייתה בעברה סטנד-אפיסטית, הידועה בזכות אלבומי שיריה והופעת הבכורה שלה בשנת 2006 על בימת ברודוויי במחזמר "אופרה בגרוש". המוזיקה של מקיי היא מסגנונות מוזיקליים שונים: ג'אז, ראפ, דיסקו ופאנק.
קריירה
בשנת 2003 הקליטה מקיי את אלבומה Get Away from Me (מילולית: "התרחק ממני") עם המפיק ג'ף אמריק. שם האלבום הוא משחק מילים על אלבומה של נורה ג'ונס Come Away With Me. חוזה ההקלטה המקורי עם קולומביה רקורדס היה לאלבום ובו 13 שירים אולם מקיי שכנעה את חברת התקליטים להוציא אלבום כפול.
אלבום הבכורה יצא לחנויות בפברואר 2004 וזכה לביקורות מהללות. היא יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית ביולי 2004 כמופע חימום לזמרת אלאניס מוריסט. מקיי אף כתבה ושרה מספר שירים לסרט "השמועה אומרת ש...", אשר יצא לאקרנים בשנת 2005 בכיכובה של ג'ניפר אניסטון.
באוקטובר 2006 יצא אלבומה Pretty Little Head בהוצאה פרטית. אף זה היה אלבום כפול וליווה אותו ספרון בן 44 עמודים.
בשנת 2006 הופיעה מקיי לראשונה על בימת ברודוויי במחזמר אופרה בגרוש בתפקיד פולי. על תפקידה זכתה בפרס Theatre World Award.
בספטמבר 2007 שוחרר אלבומה השלישי, Obligatory Villagers. באלבום תשעה שירים בלבד ואורכו 30 דקות. היה זה אלבומה הקצר ביותר עד היום. באוקטובר 2009 יצא אלבומה Normal as Blueberry Pie - A Tribute to Doris Day ובו 12 גרסאות כיסוי לשיריה של דוריס דיי ושיר מקורי אחד. בספטמבר 2010 יצא אלבומה החמישי Home Sweet Mobile Home.
אדיסון ריי
אדיסון ריי איסטרלינג (באנגלית: Addison Rae Easterling; נולדה ב-6 באוקטובר 2000) היא אושיית רשת, זמרת ושחקנית אמריקאית. נכון לאוגוסט 2022 יש לה כ-88 מיליון עוקבים ברשת החברתית טיקטוק ומעל 5.8 מיליארד לייקים והיא בעלת החשבון הרביעי הנעקב ביותר בפלטפורמה.
ביוגרפיה
אדיסון ריי איסטרלינג נולדה ב־6 באוקטובר 2000 בעיר לפאייט שבמדינת לואיזיאנה שבארצות הברית. היא בתם הבכורה של מונטי לופז ושרי ניקול איסטרלינג. יש לה אחות גדולה שני אחים קטנים. הוריה של ריי התגרשו בתחילה כשהייתה ילדה והיו בזוגיות לסירוגין במהלך ילדותה לפני שנישאו בשנית בשנת 2017.
היא החלה להשתתף בתחרויות ריקודים כשהייתה בת שש. היא הצטרפה לרשת החברתית טיקטוק ביולי 2019. לפני שעברה ללוס אנג'לס על מנת להתמקד ב"טיקטוק", ריי למדה זמן קצר באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, שם למדה שידורי ספורט. במקור תכננה ריי להיות שדרנית ספורט. בינואר 2020 הצטרפו ריי והוריה לסוכנות הכישרונות WME.
ביולי 2020 החלו ריי ואמהּ להגיש את הפודקאסט "Mama Knows Best" בפלטפורמת הסטרימינג, ספוטיפיי. באותו החודש, הובילה ריי את מסע הפרסום של רשת האופנה האמריקאית, אמריקן איגל אאוטפיטרס, לקראת תחילת שנת הלימודים. באוגוסט 2020 פרסם מגזין העסקים האמריקאי, פורבס, דירוג של האנשים המרוויחים ביותר בפלטפורמת הטיקטוק, ריי הופיעה בראש הרשימה עם הכנסות משוערות של כ־5 מיליון דולר.
בספטמבר 2020 נודע כי ריי עתידה לככב לצד טאנר ביוקנן בסרט "יש לו את זה", חידוש קולנועי לסרט "יש לה את זה" משנות ה-90. הסרט יצא בנטפליקס ב-27 באוגוסט 2021.
במרץ 2021, הוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה, "Obsessed".
בשנת 2022 דורגה במקום התשיעי ברשימת יוצרי התוכן המרוויחים ביותר של פורבס, עם רווחים של כ־8.5 מיליון דולר בשנת 2021.
חיים אישיים
בחודש אוקטובר 2020 אדיסון ריי אישרה שהיא מנהלת מערכת יחסים עם ברייס הול באמצעות הודעות שונות ברשתות חברתיות. עם זאת, הם נפרדו בשנה שלאחר מכן. בחודש יולי 2021 דווח כי היא בזוגיות עם המפיק הישראלי עומר פדי.
מחלוקות
ב-26 במרץ 2021 ריי הופיעה בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון. במהלך התוכנית היא לימדה את פאלון לעשות כמה ריקודי טיקטוק פופולריים. ריי התמודדה עם תגובה חריפה רבה מכיוון שלא זיכתה את היוצרים השחורים הרבים של הריקודים בקרדיט, אם כי הווידאו של הקטע שעלה ליוטיוב כלל את שמותיהם. במקום התנצלות, ב-6 באפריל ראיין פאלון את כל יוצרי הריקודים.
לזאן
לזאן (בצרפתית: Leysin) היא עיירה במחוז אגל בקנטון וו באזור רומנדי דובר הצרפתית בשווייץ.
העיירה שוכנת בגובה של 1,260 מטר מעל פני הים על רכס האלפים הברניים בקצה המזרחי של אגם ז'נבה במרחק רבע שעת נסיעה מבירת המחוז אגל ושלשת רבעי שעת נסיעה מבירת הקנטון לוזאן.
היסטוריה
האזכור הראשון של ההתיישבות במקום בימי הביניים ב-1231–32 תחת השם Leissins ובשנת 1352 היא מופיעה בשם Leisins.
משנת 1475 ועד 1798 היה הכפר נתון תחת שליטה של ברן כאשר בשנת 1520 קיבל הכפר עצמאות מסוימת והורשה לבחור מועצה מנהלת משלו.
בשנת 1313 התגוררו בעיירה 61 תושבים בלבד עד שנת 1850 גדלה אוכלוסיית העיירה ל-415 תושבים ובשנת 1900 התגוררו בעיירה למעלה מאלף תושבים.
מיקומה של העיירה על צלע ההר גורם להיותה שטופת שמש ובעלת אוויר מיוחד, ואכן בעבר הייתה העיירה מפורסמת בבתי המרפא שבה, ואף הוקם בה בית ההבראה הראשון בעולם לילדים חולי שחפת. בתקופה שבין מלחמות העולם ועד שנות ה-50 אלפי חולים באו להתרפא בעיירה. בשנת 1946 היו בעיירה כ-80 בתי הבראה ומס' החולים בה הגיע ליותר מ-3,000.
בסוף שנות ה-50 התאימה עצמה העיירה למציאות המשתנה עם המצאת התרופה לשחפת וירידה במספר החולים, והפכה לאתר נופש קיץ וסקי. בשנת 1956 בנתה העיירה רכבלים ומתקני ספורט נוספים, כאשר בתי ההבראה לשעבר הפכו לבתי מלון ובתי ספר בינלאומיים (בי"ס לתיירות SHMS ו Leysin American School) המוסיפים למוניטין של הכפר.
בתי המלון המובילים בכפר: Hotel Le Grand Chalet, Hotel Central Residence, Alpine Classic Hotel Leysin, Les Airelles, ו Leysin Lodge.
תחבורה
הדרך הראשית לעיירה היא מכביש אזורי מספר 11 (המחבר בין אגל ושפיץ (Spiez)). ניתן להגיע לעיירה גם ברכבת המהירה הפדרלית SBB CFF FFS, על ידי החלפת רכבת בתחנת אגל לרכבת TPC בקו AL (אגל-לזאן).
בעיירה ישנה מעלית גונדולה העולה לפסגת ברנז הפעילה גם בחודשי הקיץ. מפסגת ההר ניתן לראות את רכסי האלפים הברניים והאלפים השבליים מסביב ואת אגם ז'נבה. אחת האטרקציות המפורסמות שם היא המסעדה המסתובבת (Restaurant tournant de la Berneuse) אשר ניתן לשבת בה ולצפות בכל האזור.
קיימות תוכניות שעדיין לא אושרו להאריך את קו הרכבת אגל-לזאן שיגיע עד פסגת ברנז וכך יוכלו להגיע ישירות לפסגת ההר ללא צורך במעבר רגלי בין הרכבת לרכבל כפי שצריך היום.
ספורט
בשנת 2008 ארחה לזאן את משחקי גביע העולם של הפדרציה הבינלאומית לסקי.
בנוסף ארחה לזאן בשנים האחרונות 3 תחרויות עולמיות נוספות לסקי (Boardercross ,Speedskiing) ואופני הרים (downhill mountain-biking).
שחלוף כפול
שחלוף כפול הוא סוג של שחלוף מגנטי שעלול להתעורר בין יונים בדרגות חמצון שונות. תאוריה זו, שהוצעה לראשונה על ידי קלרנס זנר, חוזה את הקלות שבה אלקטרונים ניתנים לשחלוף בין שני מינים ויש לה השלכות חשובות על קביעת צורת המגנטיות של חומרים: פרומגנטיות, אנטי-פרומגנטיות, או אף לא אחת מהן.
לדוגמה, באינטראקציית 180 המעלות של Mn-O-Mn שבה אורביטלי "eg" במנגן עושים אינטראקציה ישירה עם אורביטלי "2p" בחמצן, ולאחד מהיונים במנגן יש יותר אלקטרונים מלשני. במצב היסוד, הספינים בכל יון Mn מיושרים לפי כללי הונד:אם יון החמצן (O) תורם אלקטרונים בעלי ספין חיובי (ספין "מעלה") ליון של 4+Mn, אז האורביטל החסר שלו יכול להתמלא על ידי אלקטרון מיון של 3+Mn. בסופו של התהליך, אלקטרון עובר בין יוני המתכת השכנים, תוך שמירה על קיטוב הספין. שחלוף כפול חוזה כי תנועת אלקטרון זה ממין אחד למשנהו קלה יותר אם האלקטרונים לא משנים את כיוון הספין כדי להתאים לכללי הונד כאשר הם מגיעים למין המקבל. היכולת לקפוץ (איטירנטיות) מפחיתה את האנרגיה הקינטית. מכאן שהחיסכון באנרגיה הכוללת יכול להוביל ליישור פרומגנטי של יונים סמוכים.
מודל זה דומה באופן שטחי לשחלוף על. עם זאת, בשחלוף על, יישור פרומגנטי או אנטי-פרומגנטי מתרחש בין שני אטומים עם אותה הערכיות (מספר האלקטרונים); ואילו בשחלוף כפול, האינטראקציה מתרחשת רק כאשר לאטום אחד יש אלקטרון נוסף בהשוואה לאחר.
אוניברסיטת אל-מוסתנסריה
אוניברסיטת אל-מוסתנסריה (בערבית المدرسة المستنصرية; בתעתיק מדויק: אלמדרסה אלמסתנצריה) בבגדאד היא אחת מהאוניברסיטאות האסלאמיות הקדומות בעולם.
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1233 כמדרסה ללימודי דת, בידי הח'ליף העבאסי אל-מסתנצר באללה. הקמת האוניברסיטה שיקפה את הפריחה התרבותית בבגדאד שבמחצית הראשונה של המאה ה-12, עם היחלשות כוחם של הסולטאנים הסלג'וקים שכבשו את העיר. לאוניברסיטה הגיעו תלמידים מצטיינים מרחבי העולם האסלאמי: מאל-אנדלוס ומצרים, מפרס ומסוריה. תוכנית הלימודים כללה שיעורים בספרות, בלשנות, קוראן וסונה, לצד ביולוגיה, מתמטיקה ופילוסופיה, ורוקחות ורפואה והלימודים נמשכו כ-10 שנים. לרשות התלמידים עמדה ספרייה מהגדולות בעולם באותה העת ובה כ-80 אלף כרכים.
בשנת 1258 נכבשה בגדאד בידי המונגולים, אך האוניברסיטה שרדה את ההרס, והיא הבניין הקדום ביותר שעומד בבגדאד כיום. לאחר הפסקה זמנית, חודשה פעילותה של האוניברסיטה עד לחורבנה של בגדאד פעמיים בידי טימור לנג בשנת 1392 ובשנית בשנת 1400. רבים ממלומדי העיר הוגלו לסמרקאנד ואחרים נמלטו למצרים ולסוריה. האוניברסיטה נסגרה ונפתחה רק לזמן קצר בין השנים 1589-1638. במבנה האוניברסיטה נפתחה באותה עת מדרסה חדשה בשם "אל-אצאפיה", אשר במקור היוותה את אחת הפקולטות שלה.
בשנת 1826 נפתחה אל-מוסתנסריה מחדש בידי דאוד פאשה, המושל העות'מאני של העיר. לאחר מתן העצמאות לעיראק בשנות ה-30 של המאה העשרים יוסדה מחדש כאוניברסיטה החשובה בעיראק. בשנים 1940, 1960 ו-1973, עבר המבנה שיקום משמעותי שהחזיר לו מעט מהדרו בימי קדם.
כיום
באוניברסיטה פקולטות לרפואה, משפטים, ניהול וכלכלה, חינוך, מדעים, חינוך גופני, הנדסה, רוקחות, מדעי המדינה, הוראה ורפואת שיניים.
האוניברסיטה ממוקמת במרכז בגדאד העתיקה, בקרבת שוק הסראי, רחוב אל-מתנבי, הארמון העבאסי ורחוב הח'ליף. הבניין מעוצב בסגנון הפרסי, וכולל ארבעה איוואנים ציריים הבנויים מסביב לחצר מרכזית.
אמינה עלוי
אמינה אל-עלוי (ערבית: أمينة العلوي; נולדה ב-1964) היא זמרת מרוקאית, תושבת ספרד. עלוי מוכרת בעיקר כמבצעת מלומדת של מוזיקה צפון-אפריקאית ואנדלוסית ואף של מוזיקה ערבית ופרסית ושרה בשפות השונות שדוברו והושרו באזור ובהן חכיתיה ועברית.
קורות חיים
עלוי למדה ב"תיכון דקארט", כמו כן למדה פילולוגיה ובלשנות ערבית וספרדית באוניברסיטאות מדריד וגרנדה.
מוזיקה אנדלוסית
עוד היא לומדת בגרנדה, עלוי החלה במחקר אישי אודות מוזיקה אנדלוסית ו"מזרחית", תוך התמקדות במוזיקה האנדלוסית הקלאסית, ובפרט בסגנון ה"ע'רנאטי" (הגייה ערבית לשם גרנדה ומילולית: גרנדי). ב-1986 עזבה לפריז, שם המשיכה להתמחות בסגנון הע'רנאטי בהדרכת ראשיד ע'ורבאס ואחמד פירו. כמו כן למדה בפריז מוזיקה מערבית של ימי הביניים בהדרכת אנרי אנייל, ומוזיקה פרסית קלאסית בהדרכת ג'לאל אח'בארי. באלבומה שראה אור בשנת 2011 מזגה סגנונות הפאדו והפלמנקו האיבריים עם הפרסי והערבי-אנדלוסי הקלאסיים.
כנוריתיים
כנוריתיים (שם מדעי: Rhinidae) היא משפחה של דגי סחוס שטוחים מסדרת הגיטרנאים. לבני משפחה זו גוף מוארך המזכיר בצורתו גיטרה או כינור. חוטמם מוארך ופיהם מצוי בתחתית גופם.
דגים אלה חיים במים רדודים סביב האזור האינדו-פסיפי ובמזרח האוקיינוס האטלנטי במי שוניות וחוליות. הם צדים דגים וחסרי חוליות ימיים קטנים.
הגדול בבני המשפחה הוא כנורן לבן נקוד שאורכו מעל 3 מטר ומשקלו עד 220 קילוגרם.
ג'ון הווארד נורתרופ
ג'ון הווארד נורתרופ (באנגלית: John Howard Northrop; 5 ביולי 1891 – 27 במאי 1987) היה ביוכימאי אמריקאי, פרופסור לבקטריולוגיה ולביופיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. חתן פרס נובל בכימיה לשנת 1946 (במשותף עם ונדל מרדית' סטנלי ולצד ג'יימס בטשלר סאמנר). הפרס הוענק למדענים על בידוד, גיבוש ומחקר של אנזימים, של חלבונים ושל וירוסים.
ביוגרפיה
נורתרופ נולד ביונקרס שבמטרופולין ניו יורק לג'ון, זואולוג ומרצה באוניברסיטת קולומביה ואליס, מורה לבוטניקה במכללת האנטר. מעט לפני הולדתו, נפטר אביו כתוצאה מפיצוץ שאירע במעבדה. ב-1908 החל נורתרופ ללמוד באוניברסיטת קולומביה זואולוגיה וכימיה, תואר אותו סיים ב-1912. שנה מאוחר יותר סיים את תוארו השני ועד 1915, השיג דוקטורט בכימיה. בשנה שלאחר מכן, שימש כעמית מחקר במכון רוקפלר. במכון זה נשאר לאורך עד 1961, למעט בזמן מלחמת העולם הראשונה, במהלכה הוביל מחקר עבור צבא ארצות הברית בנוגע לייצור אצטון ואתנול באמצעות תסיסה.
ב-1929 בודד וגיבש את האנזים פפסין, וקבע כי מדובר בחלבון. ב-1938 הוא בודד וגיבש את הבקטריופאג' הראשון וקבע כי מדובר בנוקלאופרוטאין. השיטות בהם השתמש נורתרופ עזרו אף לבודד ולגבש פפסינוגן (הפרקורסור לפפסין), טריפסין, כימוטריפסין וקרבוקסיפפטידאז. ב-1939 זכה על ספרו "Crystalline Enzymes: The Chemistry of Pepsin, Trypsin, and Bacteriophage" במדליית אליוט של האקדמיה הלאומית למדעים. במהלך מלחמת העולם השנייה, יעץ לוועידה הלאומית למחקר הגנתי (National Defense Research Committee) וחקר תוך כך את הפעולה של גזי מלחמה ושיטות לזיהויים. ב-1949 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. ב-1949 מונה לפרופסור לבקטריולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומאוחר יותר לפרופסור לביופיזיקה.
ב-1917 נישא ללואיסה וולקר (Louise Walker) וזוג נולדו שני ילדים. נורתרופ זכה לתוארי דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטאות ייל, הרווארד, קולומביה, פרינסטון וכן מאוניברסיטאות נוספות.
היסטוריה של קיריבטי
בסביבות האלף הראשון לפני הספירה התיישבו מיקרונזים באיי גילברט (אשר נקראו על שם תומאס גילברט על ידי אדם יוהאן פון קרוסנסטרן ב-1820). פלישות של סמואים וטונגים החדירו לתרבותם אלמנטים פולינזיים ופלישות של פיג'יים החדירו אליה אלמנטים מלנזים.
התקופה הקולוניאלית
במאה ה-16 הגיעו לראשונה אירופים לאיי גילברט. במאה ה-19 הגיעו לאזור ציידי לווייתנים וסוחרי עבדים וסחורות בהמוניהם. מפגש זה הוביל לסכסוכים בין-שבטיים ולהפצתן של מחלות שמקורן באירופה. בשנת 1892 הכריזה בריטניה על איי גילברט ואליס כמדינת חסות שלה, על מנת להשיב את הסדר. האי בנבה סופח למדינה זו ב-1901 לאחר שנמצאו בו מרבצי גואנו עשירים בזרחה.
בשנת 1916 צירפה בריטניה לאיים אלה את האיים טריינה וטבואאראן, להם קראה האיים וושינגטון ופנינג בהתאמה, והפכה אותם לקולוניה בריטית כחלק מ"הטריטוריות הבריטיות המערב-פסיפיות", ישות קולוניאלית שנשלטה על ידי נציב עליון יחיד. במהלך 20 השנים הבאות סופחו לקולוניה רוב איי ליין, ביניהם קיריטימטי ואיי פניקס ואף טוקלאו.
במלחמת העולם השנייה כבשה יפן חלק מהאיים. קרבות עקובים מדם התחוללו באטול טאראווה ובאטול מקין ובסופם כבשו בעלות הברית את האיים מחדש.
עצמאות
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה בריטניה לאפשר לתושבי חלק מהאיים לבסס שלטון עצמי. ב-1975 נפרדו איי אליס מהקולוניה על מנת להקים את מדינת טובאלו. איי גילברט קיבלו שלטון עצמי בשנת 1977, ובפברואר 1978 קיימו לראשונה בחירות כלליות. ב-12 ביולי 1979 הוכרזו האיים כמדינה עצמאית בשם קיריבטי, גרסת המקומיים לשם "איי גילברט". ארצות הברית ויתרה על בעלותה על איי ליין ופניקס בהסכם טאראווה בשנת 1979.
לרמיה טבאי, שכיהן כראש השרים עד להקמת המדינה, נבחר לנשיאות בגיל 29. הוא כיהן שלוש כהונות, עד 1991, עם הפסקה קצרה של ארבעה חודשים בשנים 1982-1983. טאטאו טאנקי נבחר לנשיאות אחריו וכיהן עד ספטמבר 1994. בבחירות שנערכו בשנה זו זכה טבורורו טיטו, שכיהן 3 כהונות עד מרץ 2003, אז הודח בהצעת אי אמון. מחליפו הזמני היה טיאן אוטנג, ראש מועצת המדינה. בבחירות של שנת 2003 התמודדו זה נגד זה האחים הארי ואנוטה טונג והמתמודד השלישי בנוארה ברינה. אנוטה טונג ניצח ונכנס לתפקידו ב-10 ביולי 2003.
בשנת 2005 הכריז נציג בנבה בפרלמנט קיריבטי שהאי שוקל לפרוש מהמדינה ולעבור לשלטון מדינת פיג'י, מכיוון שהממשלה לא העבירה אליו תקציבים מתוך מענק שקיבלה מאוסטרליה בגין כריית גואנו שבוצעה על ידי חברות אוסטרליות באי. הנציב הכללי של קיריבטי לפיג'י, רטטה רמון, הכריז שהאי זכאי למענק, אך רק בתנאי שישוב להיות חלק מקיריבטי. נציג בנבה בפרלמנט הודיע כי עדיף לאי לפרוש לפיג'י.
לאחר תחילת מגפת הקורונה הופסקו טיסות בינלאומיות. עד סוף 2021 היו באי שני מקרים של קורונה בלבד. עם תחילת הטיסות בינואר 2022, התגלו מקרי קורונה נוספים.
עיר הנידחת
בהלכה, עיר הנידחת היא עיר שרוב תושביה נדחו מהדרך ופנו לעבוד עבודה זרה. האדם שמסית תושבי עיר לעבודה זרה עד הפיכתה לעיר הנידחת נקרא "מדיח".
פרשת עיר הנדחת בתורה
דיני עיר הנידחת כתובים בספר דברים:
הקריטריונים לעיר הנידחת
חז"ל החילו מספר קריטריונים בסיסיים על מנת להשית את דיני עיר הנידחת על עיר: לדעת התנא רבי אליעזר, נצרכים תְנאים נוספים, אשר צירופם הוא כמעט בלתי אפשרי, ובדומה לדעת רבי יהודה בדין בן סורר ומורה, סובר שעיר הנידחת לא הייתה ולא תהיה לעולם, וכתיבתה בתורה היא לשם "דרוש וקבל שכר". דעה זו מופיעה אף בתוספתא. לעומתו, רבי יונתן אומר: "אני ראיתיה וישבתי על תילה".
אטימולוגיה
במקרא לא בא הצירוף "עיר הנידחת". מקורו בלשון חז"ל, במקורות שונים הדנים בפרשייה מקראית זו, למשל: "אמר רבה בר איתי אמר ריש לקיש עיר הנדחת שהוזמו עדיה כל המחזיק בה זכה בה" (בבלי כריתות כד ע"א).
התואר "הנידחת" ניתן לעיר על שם התיאור המקראי של העיר (ראו לעיל) המציין את הפועל "וידיחו". הצירוף "עיר הנידחת" מיודע באיברו השני (הנידחת) אך אינו מיודע באיברו הראשון (עיר, ולא העיר) על פי דרכה של לשון חז"ל, למשל בביטויים "עולם הבא", "שעיר המשתלח" ועוד.
דין עיר הנידחת
דיני עיר הנדחת אינה ליחידים שעבדו עבודה זרה, ולא לציבור, רק לגדר של "עיר". ישנה מחלוקת בגמרא, בגדרי עיר הנדחת. לפי שיטת רבי יאשיה מעשרה עד מאה זה עיר הנדחת, ולפי רבי יונתן ממאה עד רוב השבט זה עיר הנדחת.
דידייה דשאן
דידייה דשאן (בצרפתית: Didier Deschamps; נולד ב-15 באוקטובר 1968 בבאיון, צרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי ומאמן נבחרת צרפת בהווה. היה קפטן נבחרת צרפת שזכתה במונדיאל 1998 וביורו 2000 וכעת מאמן נבחרת צרפת עמה זכה במונדיאל 2018 ובליגת האומות 2020/2021. דשאן אף זכה בפרס מאמן השנה בעולם לשנת 2018.
קריירת משחק
דשאן החל את הקריירה במועדון החובבים של אבירון באיון, כאשר עדיין למד בבית הספר. מגלי כישרונות מנאנט גילו אותו, והוא חתם במועדון באפריל 1983. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך דשאן ב-27 בספטמבר 1985. ב-1989 הוא עבר לעונה למרסיי, לאחריה שיחק עונה בבורדו וחזר למרסיי. בקדנציה השנייה שלו במועדון דשאן זכה עם הקבוצה פעמיים באליפות צרפת (1991 ו-1992), בנוסף לזכייה בליגת האלופות ב-1993. דשאן היה לקפטן הצעיר ביותר שהוליך את קבוצתו לזכייה בליגת האלופות, וחברו לקבוצה פביאן בארטז לשוער הצעיר ביותר שזוכה בתואר.
ב-1994 הגיע דשאן ליובנטוס, איתה זכה בשלושה תוארי אליפות, פעם אחת בגביע האיטלקי, שתי זכיות בסופרקאפ האיטלקי, תואר ליגת האלופות וזכייה בגביע הביניבשתי.
לאחר עונותיו המוצלחות ביובנטוס, חתם דשאן בצ'לסי, במדיה זכה בגביע ה-FA. את הקריירה סיים דשאן בולנסיה, בשורותיה שיחק 8 משחקים בלבד, לפני שפרש בקיץ 2001, והוא בן 32 בלבד.
קריירה בינלאומית
את הזימון הראשון שלו לנבחרת קיבל דשאן על ידי מאמנה הלאומי של צרפת דאז מישל פלאטיני, ב-1989. תקופה זו הייתה גרועה עבור הנבחרת הצרפתית, שנכשלה במשימתה להעפיל למונדיאלים ב-1990 ו-1994. כשמאמן צרפת החדש, איימה ז'אקה, בנה את הסגל לקראת יורו 1996, הוא בחר תחילה את שחקנה של מנצ'סטר יונייטד, אריק קאנטונה, כקפטן. לאחר שקאנטונה קיבל עונש הרחקה למשך שנה בינואר 1995 החליט ז'אקה לבנות מחדש את הסגל, וניפה שחקנים ותיקים כמו קאנטונה, ז'אן-פייר פאפן ודויד ז'ינולה לטובת שחקנים צעירים ומוכשרים כמו זינדין זידאן. דשאן, אחד הוותיקים שזכו להישאר בסגל, נבחר להיות הקפטן של הקבוצה שכונתה כמה שנים לאחר מכן "דור הזהב" של הכדורגל הצרפתי. את היורו ב-1996 סיימה צרפת בחצי הגמר, לראשונה בטורניר גדול מאז מונדיאל 1986.
במונדיאל 1998 שנערך בביתה זכתה הנבחרת הצרפתית, כשדשאן הקפטן זוכה להניף את גביע העולם. דשאן היה גם קפטן הנבחרת הצרפתית שזכתה ביורו 2000, והייתה לנבחרת הראשונה מאז מערב גרמניה ב-1974 שמחזיקה בשני התארים בו זמנית. צרפת החזיקה במקום הראשון בדירוג הנבחרות של פיפ"א במהלך 2001 ו-2002.
לאחר יורו 2000 הודיע דשאן על פרישה מהנבחרת, וזכה למשחק פרידה בין נבחרת צרפת לנבחרת שאר העולם באוגוסט 2000. כשפרש החזיק דשאן בשיא ההופעות במדי הטריקולור, אך מאז כבר עברו אותו בכמות ההופעות מרסל דסאי, זינדין זידאן וליליאן תוראם. דשאן זכה להיכלל ברשימת 125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם, כפי שנבחרו על ידי פלה במרץ 2004.
קריירת אימון
ב-10 ביולי 2006 מונה דשאן למאמן קבוצת יובנטוס האיטלקית. מאמנה הקודם של הקבוצה, פאביו קאפלו, התפטר לאחר פרשת הטיית המשחקים בסרייה א', שבעקבותיה הורדה הקבוצה לליגה השנייה. את העונה סיימה יובנטוס כאלופת הסרייה ב', ובסיום העונה התפטר דשאן, בעקבות מחלוקות ועימותים עם אוהדי הקבוצה.
ב-5 במאי 2009 התמנה דשאן למאמנה של אולימפיק מרסיי, ובעונתו הראשונה כמאמן הקבוצה הצעיד אותה לאליפות ראשונה לאחר 18 שנים מיותמות.
ב-8 ביולי 2012 הודיעה התאחדות הכדורגל הצרפתית כי דשאן חתם לשנתיים לשמש כמאמן הנבחרת, וכי הוא יחליף את לורן בלאן שהתפטר. כמאמן נבחרת צרפת, סיים במקום השני עם נבחרתו ביורו 2016 וזכה במונדיאל 2018.
ב-24 בספטמבר 2018 דשאן זכה בפרס מאמן השנה בעולם על יכולתו במונדיאל 2018.
פלתודון גלוטינוסוס
פלתודון גלוטינוסוס (שם מדעי: Plethodon glutinosus) הוא מין של דו-חיים משפחת הפלתודוניים, החי בטבע במזרח ארצות הברית. הוא מצוי מניו יורק, מערבה עד אילינוי, דרומה עד מיסיסיפי ומזרחה לאלבמה. ישנם אוכלוסיות מבודדות גם בניו המפשייר ובצפון קונטיקט.
מאפיינים
הפלתודון הוא מין של סלמנדרה רירית ושחורה עם כתמים לבנים עד כסופים או זהובים לאורך הגב והצידיים והם בעלי רגליים קטנות מאוד וחלל צלעות רחב ובולט. האורך הממוצע שלהם הוא 12 עד 17 ס"מ, כשנמצאו פרטים באורך 20 ס"מ. הנקבות לרוב יותר גדולות מהזכרים.
הפלתודונים מסתתרים מהשמש והם חיים לרוב על קרקעית יערות, אדמה לחה, בולי עץ ופסולת עלים אך לא בתוך המים. הם משתמשים גם במחילות של בעלי חיים אחרים. הם ניזונים בעיקר מחרקים כמו חיפושיות, נמלים ומרבי רגליים שהם תופסים עם לשונם הדביקה.
סלמנדרות אלה מתרבות במשך האביב כשהזכרים מרקדים כדי למשוך את הנקבות. הנקבות מטילות 4 עד 12 ביצים ריריות ודביקות, צמוד לעורם ושומרות עליהם באזור חשוף כמו מחילה באדמה עד לבקיעתם, שומרות עליהם מטורפים ומנקבות קניבליות. הביצים בוקעות כעבור 3 חודשים, ישר כבוגרות ללא התחלה כראשנים. בניגוד לרוב הדו-חיים הם אינם צריכים מים כדי לשרוד, אך עליהם להסתתר מאור שמש ישיר.
חיילי הנקמה
חיילי הנקמה היה צמד מוזיקלי ישראלי שהורכב מאבי אזיקרי (קאליבר) ועדי רוזנברג (דם חם).
היסטוריה
ב-2004, הוציאו חיילי הנקמה את אלבומם הראשון, "סובארו פשע". האלבום משלב בתוכו את סוגות ההיפ-הופ והמוזיקה המזרחית. באלבום מתארחים מוזיקאי מוזיקה מזרחית שונים, ביניהם מרגלית צנעני, ישי לוי, זאב נחמה ונימרוד לב. מהאלבום, הצליח הלהיט "אחת מאלף", בו השתתפה הזמרת רינת בר, תוך שנכתב על ידי חברי ההרכב בשיתוף זאב נחמה. השיר הגיע למקום ה-19 במצעד השנתי של רשת ג' ולמקום ה-14 במצעד השנתי של גלגלצ.
ב-2008 הוציאו את אלבומם השני, "פסקול חיינו".
פיג'ו סוג 24
פיג'ו סוג 24 (בצרפתית: Peugeot Type 24) היא מכונית פתוחה (קבריולה) מסוג "Runabout (car)", בעלת מנוע בנזין מתוצרת חברת פיג'ו הצרפתית בין השנים 1898–1902.
סך הכול יוצרו 20 יחידות.
ויהי ערב ויהי בוקר (שיר)
ויהי ערב ויהיה בוקר הוא פזמון שכתב אהוד מנור והלחין אריאל זילבר. השיר בוצע על ידי אריאל זילבר ולהקת הגדנ"ע עם תזמורת חיל האוויר כשיר הרשמי של השירותרום בשנת 1990.
השיר נכלל באלבום "שבועיים בעיר זרה" שהוציא זילבר בשנת 1991. הוא דורג במקום ה-40 במצעד העברי השנתי לשנת תשנ"א (1991) של רשת ג'.
Thursday (שיר של ג'ס גלין)
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הסקוטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'ס גלין, אד שירן וסטיב מק והופק על ידי סטיב מק גם כן. "Thursday" היה השיר השני שגלין ומק עבדו עליו יחד, אחרי הסינגל הראשון שלהם יחד, שיצא לאור בשנת 2015, "Take Me Home". בריאיון למגזין בילבורד, גלין דיברה על תהליך הכתיבה ותיארה את העבודה לצד מק.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-130 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-15 בנובמבר 2018 והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של ג'ס גלין.
נכון לאוקטובר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-52 מיליון צפיות.
נס על הקרח
נס על הקרח (באנגלית: Miracle on Ice) הוא הכינוי המקובל, בעיקר בארצות הברית, למשחק הוקי קרח שהתקיים ב-22 בפברואר 1980 בין נבחרות ארצות הברית וברית המועצות במסגרת בית הגמר של טורניר ההוקי קרח באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980). נבחרת ארצות הברית, שהורכבה משחקני מכללות אלמונים, הדהימה את נבחרת ברית המועצות שנחשבה לנבחרת הטובה בעולם וניצחה אותה 4:3. התוצאה סייעה לארצות הברית לזכות במדליית זהב מפתיעה, ודחקה את הסובייטים למדליית הכסף.
המשחק נחשב למכונן בהיסטוריה של ההוקי קרח הבינלאומי ושל ההוקי קרח בארצות הברית בפרט. כחלק מחגיגות 100 שנה להיווסדה, בחרה התאחדות ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF) את המשחק לסיפור הגדול ביותר בהוקי הבינלאומי ב-100 שנות קיומה.
המשחק מכונה כך בשל מטבע לשון שטבע שדר הטלוויזיה אל מייקלס ששידר את המשחק ברשת ABC, כששאל בשידור כשהשעון תיקתק את 5 השניות האחרונות:.