cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי טורקיה–סין
לאחרונה, לאור הקונפליקט הפנימי בסין עם המיעוט הבדלני-אסלאמי האויגורי בסין, וכן הקונפליקט של טורקיה על המיעוט הארמני הנוצרי, המתיחות בין המדינות במגמת עלייה. אולם, למרות המתיחות, שתי המדינות מדגישות את המחויבות ההדדית שלהן בענייני כלכלה, ופועלות להגברה של "שותפות אסטרטגית".
היסטוריה קדומה
האימפריה העות'מאנית סחרה לראשונה עם סין בשנת 1524.
מלחמת קוריאה
במלחמת קוריאה נלחמו הטורקים במסגרת הכוחות שלחמו בשביל קוריאה הדרומית ולעומת זאת סין הייתה בעלת הברית החזקה ביותר של קוריאה הצפונית. היה אף קרב אחד בשנת 1952 שבו נלחמו כוחות טורקיים ישירות בכוחות סיניים.
מהומות 2009
בתחילה, כתגובה להתפרעויות אורומצ'י ביולי 2009, משרד החוץ של טורקיה האיץ ברשויות הסיניות למצוא את האחראיים ולהביא אותם לדין. אולם חלק מהנציגים חלקו; אחד הסגנים במפלגת הצדק והפתוח התפטר מ"קבוצת הידידות האינטר-פרלמנטרית של טורקיה-סין" ובאופן עצמאי, ממשרד התעשייה והמסחר הטורקי, קרא להחרמת מוצרים סיניים כמחאה על אלימות אתנית בסין. הנציג הסיני באנקרה הביע "הפתעה" על המעשה. אחרי הפגנות כמעט יומיות חיזק ראש הממשלה ארדואן את הרטוריקה שלו כלפי סין ואמר "המעשים הללו הם כאילו היו רצח עם. אנו קוראים לממשלת סין לא להישאר אדישה במקרים כאלו". לאחר דברים אלו דרשה סין כי ארדואן יחזור בו מדבריו. עיתונים בסין הדגישו כי האלימות הקשה הייתה דווקא מצד מתפרעים מוסלמים וכי 137 מתוך 184 ההרוגים היו סיניים מקבוצת האן. מאוחר יותר, ולאחר שיחות הרגעה בין בכירים משתי המדינות, הודיעה טורקיה כי "לא התכוונה להתערב בענייניה הפנימיים של סין".
ההפגנות נגד סין בטורקיה, 2015
ביולי 2015 אלפי מפגינים לאומנים טורקיים הפגינו נגד מדיניות איסור הצום של סין והתקיפו (בטעות) קבוצה של תיירים קוריאנים באיסטנבול. ההפגנה גרמה לסין להוציא אזהרת מסע לטורקיה עבור אזרחיה.
חרושצ'ובקה
חרושצ'ובקה (ברוסית: Хрущёвка) הוא סוג של בנייני מגורים בני 5 קומות. בניית בניינים מסוג זה החלה בתקופת שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב ולכן הם נקראו בלשון העם על שמו. כינוי זה התחרז עם מילה רוסית "טרושצ'ובי" שפרושה שכונת מצוקה.
תקופת בניית של "חרושצ'ובקה" הייתה בשנים 1959–1985. בסך הכול נבנו כ-290 מיליון מ"ר שמהווים כ-10% מסך שטחי מגורים של ברית המועצות. כתוצאה מבנייה מסיבית זו אזרחים רבים עברו מהכפר לעיר ואלפי משפחות שיפרו את תנאי מגוריהן. בניינים דומים נבנו גם בשאר הגוש המזרחי - בצ'כיה הם מכונים "פנלאק" (panelák), בהונגריה "פנלהאז", ובגרמניה "פלטנבאו".
אפיון הבניינים
בבניינים היו בעיקר דירות בנות עד שלושה חדרים עם גובה תקרה של 2.48 מ' עד 2.80 מ'. בבניינים לא הייתה מעלית והם התאפיינו בבידוד אקוסטי ירוד. חלק מהבניינים היו מיועדים להריסה כעבור 25 שנים, אך בחלקו קיימים גם כיום (בשנת 2013). בניינים אחרים תוכננו ל-50 שנים ובהתאם למחקרים הם מתאימים לניצול במשך 150 שנים תוך ביצוע שיפוצים תקופתיים. במוסקבה ובסנקט פטרבורג קיימת תוכנית מסודרת להריסת בניינים מסוג זה. בהתאם לתכנון המקורי במוסקבה הריסת הבניינים הייתה צריכה להסתיים בשנת 2010 וסיום נדחה עתה לשנת 2017.
על פי רוב שטח של דירה עם 3 חדרי מגורים היה 60 מ"ר, 43 מ"ר לדירת שני חדרים ו-30 מ"ר לדירת חדר. בנוסף בכל דירה היה מטבח בגודל של 5 - 6 מ"ר. לחלק מהדירות היו מרפסות.
סדרות נפוצות
להקמת הבניינים בצורה מתועשת בערים רבות הוקמו מפעלים לבניית מרכיבי בטון הנדרשים. הבניינים נבנו לפי סדרות שאושרו ברמה ארצית. להלן הסדרות העיקריות של הבניינים:
עיר שוק
עיר שוק או זכויות שוק הוא מונח משפטי שמקורו בימי הביניים באירופה, אשר הוענק למקומות יישוב בעלי הזכות לארח ולקיים שוק. ערי השוק היו נבדלות ממקומות יישוב אחרים כמו כפר או עיר בכך שמקום יישוב שהוכר כעיר שוק המשיך להחזיק בתואר ובזכויות הנלוות אליו גם אם בתחומו לא מתקיים שוק בפועל. בדרך כלל לערים אלו היה מקום קבוע עבור שוק או "מבני שוק".
משמעות ההכרזה על יישוב כעיר שוק קשור בעיקר בהיבט החוקי של המסחר המתקיים בו, ואשר בא לידי ביטוי בעיקר בהטבות כלכליות המוענקות לתושביו כמו למשל מונופול על מכירת מוצר מסוים. ערי שוק שימשו כנקודת מסחר ואספקה של חומרי גלם ומוצרים מוגמרים לכל האזור בסביבתן. ערי שוק היו ממוקמות בדרך כלל באזורים המיושבים בדלילות שבהם הערים הגדולות היו מרוחקות מדי לתנועה עבור הכפריים שוכני האזור.
במאות ה-13 וה-14 שכנו ערי השוק בדרך כלל בקרבת טירות או מבצרים אשר שימשו לכן כמקור הגנה מפני מעשי אלימות, ואיפשרו את התנהלותו של מסחר חופשי והוגן, ובתמורה שימשו כמקור אספקה זמין גם לאנשי הטירה.
במספר יישובים השתמרה גם בשמם המודרני המורשת ההיסטורית שלהם כעיר שוק כגון: שוק דרייטון ושוק הרבורו (Market Drayton, Market Harborough) באנגליה, צ'יפינג נורטון וצ'יפינג סודברי (Chipping Norton Chipping Sodbury), גם הם באנגליה, כאשר Chipping מבוסס על הפועל הסקסוני "לקנות". בגרמניה ניתן למצוא את העיירות מארקט ברלוצהיים ומארקט-ברגל (Markt Berolzheim, Marktbergel) שהמילה שוק היא חלק משמן. המילה "שוק, יריד" ממוצא סלאבי trg נכנסה לשמות ערים כמו טרגובישטה בבולגריה וברומניה, טרגו מורש, טרגו ניאמץ- ברומניה, או טורקו בפינלנד.
ערי שוק היו נפוצות במתארי פעילות שונים בכל רחבי העולם, ובארצות העולם השלישי מתקיימות במתכונת דומה גם כיום בהשפעת קשיי הנגישות והתחבורה באזורים מרוחקים.
טנק שיוט סימן 3
טנק השיוט סימן 3 (A13 סימן 1) היה טנק שיוט בריטי אשר פותח החל משנת 1936 והשתתף בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה. הסימן 3 היה למעשה טנק השיוט הבריטי הראשון אשר עשה שימוש במזקו"ם 'קריסטי'.
הוא שירת באופן מצומצם במלחמת העולם השנייה בעיקר במערכה על צרפת והוחלף על ידי הסימן 4 שהיה כמעט זהה לו אך בעל שריון עבה יותר.
הסימן 3 פותח כטנק שיוט המתבסס כאמור על מזקו"ם קריסטי. כבר בשנת 1929 גיפרד מרטל צפה בתמרוני טנקים רוסים אשר עשו שימוש בסוג כזה של מזקו"ם, בשנת 1936 כסגן מנהל הפיתוח המשוריין במשרד המלחמה הבריטי, החליט מרטל להתחיל בפיתוח טנק קל, מהיר ובעל עבירות גבוהה שיעשה שימוש במזקו"ם זה.
סך הכל כ-65 סימני 3 יוצרו, רובם אבדו במערכה בצרפת ובהמשך ייתכן ומספר כלים בודדים שירתו גם במערכה בצפון אפריקה.
אגנס דה מיל
ביוגרפיה
אגנס ג'ורג' דה מיל נולדה ב-18 בספטמבר 1905 במשפחה העוסקת בתיאטרון. אביה היה ויליאם דה מיל, מחזאי בברואדווי (Broadway) ותסריטאי קולנוע. אימה, אנה ג'ורג' דה מיל, ביתו של הנרי ג'ורג', סוציאליסט וכלכלן. אח של אביה היה ססיל ב. דה מיל, מגדולי במאי הקולנוע של התקופה.
במהלך ילדותה, דה מיל שהתה בעיקר בניו יורק, עם אביה ובעיירת קיץ הנקראת "מריוולד" (מקום שבו שהו בעיקר אמנים). דה מיל תיארה את המקום הזה כ”המקום שבו צמחו הכנפיים". שם היא רקדה בזמנה החופשי והרגישה שהיא מיועדת להיות אמנית.
הבחירה בבלט
אחרי שמשפחתה של דה מיל עברה להוליווד ב-1914 היא נחשפה למופעי ריקודים רבים, בייחוד בלט, בעקבותיהם החליטה שהיא רוצה להיות רקדנית. היא ואחותה, מרגרט, למדו בבתי ספר מקומיים לבלט. אביה של דה מיל לא רצה שהיא תהפוך ריקוד לקריירה שלה, אך דה מיל סרבה לקבל את הדין המשפחתי ובחרה לרקוד בבקרים לפני שבני משפחתה התעוררו. במקביל, למדה אנגלית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (University of California), שם ערכה את עיתון בית הספר וספר המחזור. היא גם נבחרה לשחקנית הטניס הטובה ביותר ול-'סגן נשיא' במועדון הדרמה. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות. אימה של דה מיל תמכה יותר מאביה ברצונותיה האמנותיים.
קרוב למועד תום לימודיה, הוריה התגרשו. אימה לקחה אותה ואת אחותה ונסעו בחזרה לניו-יורק. שם, אחותה למדה בקולג' בזמן שדה מיל חיפשה עבודה בתיאטרון. כשלא מצאה עבודה, התחילה לרקוד בעצמה, תכננה לעצמה ריקודי סולו, תלבושות ומוזיקה. מבקרי אומנות הריקוד שצפו בה, התלהבו ברובם, אך הופעותיה לא נמכרו, לכן בחירתה עלתה לה בהתרוששות כלכלית. בעקבות זאת, דה מיל עזבה ללונדון יחד עם אמה. שם שוב זכתה לביקורות אוהדות על הופעות הסולו שלה, אך שוב, ללא קבלה כספית הולמת. דה מיל שהתה ופעלה בלונדון במשך חמש שנים.
דה מיל התחתנה עם וולטר פרוד (Walter Prude), מנהל אמני קונצרטים, ב-14 ביוני 1943. השניים היו נשואים משנת 1943 עד מותו ב-1988. נולד להם בן, ג'ונתן, ולו שני בנים.
קריירה
כאשר גרה בלונדון, הייתה נוסעת לאמריקה לעיתים על מנת לבנות כוריאוגרפיות. ביניהם הגרסה של ברודוויי ב-1936 ל"המלט", והגרסה הקולנועית של MGM ל"רומיאו ויוליה". לבסוף, בנובמבר 1938 היא נשארה באמריקה. דה מיל הוזמנה לבנות כוריאוגרפיות בשביל קבוצה בשם "תיאטרון בלט" (Ballet Theater), לרגל העונה הראשונה שלהם ב-1940. התוצאה הייתה "פולחן שחור" (Black Ritual), ריקוד שכל הצוות בו היה אפרו אמריקאי, משהו שהיה נדיר בבלט באותה התקופה. שנה לאחר מכן, ביימה את המופע "שלוש בתולות ושטן" (Three Virgins and a Devil) עם הקבוצה, קומדיה ימי בניימית.
בשנת 1941, דה מיל יצרה את הכרואוגרפיה לריקוד "Drums Sound in Hackensack", עבור חברת ריקוד מודרני, מה שהפך אותה לאחת הכוריאוגרפים הראשונים אי פעם שעבדו גם עם קבוצות קלאסיות וגם עם קבוצות מודרניות.
ההצלחה הראשונה של דה מיל, הגיעה בשנת 1942, כשתכננה את הריקוד "רודיאו" (Rodeo) לקבוצת הבלט  "Ballet Russe de Monte Carlo".
"רודיאו" הוביל להצלחה הבאה של דה מיל. קבוצה אנשים מארגון התיאטרון ביקשו ממנה להכין את הריקודים למופע. התוצאה הייתה אחד מהלהיטים הגדולים ביותר בהיסטוריה של הקומדיה המוזיקלית באמריקה: "אוקלהומה!" (Oklahoma!). המופע יצא לאור ב-1943 והמשיך לרוץ יותר מחמש שנים. משם דה מיל המשיכה ליצור ולביים וליצור לעצמה שם חשוב בעולם התיאטרון המוזיקלי.
הצגות ומופעים
הבלט האחרון של דה מיל היה "האחר" ("The Other"), מופע שה-"American Ballet Theater" פרסם ב-1992.
ספריה של דה מיל
ספרי זיכרון: "Dance to the Piper”, “And Promenade Home”, “Speak to Me, Dance With Me", “Reprieve”.
ספרים אחרים: "To a Young Dancer," "The Book of the Dance," "Lizzie Borden: A Dance of Death," "Russian Journals," "Dance in America", "America Dances", "Martha: The Life and Work of Martha Graham".
יחסי הפיליפינים–צ'ילה
יחסי הפיליפינים–צ'ילה הם היחסים הדו-צדדים בין צ'ילה לבין הפיליפינים. על פי נשיא הפיליפינים בניגנו אקינו השלישי, צ'ילה והפיליפינים חולקות "חוויות ייחודיות" עם הקולוניזציות הספרדיות שלהן, הדומיננטיות שלהן בנצרות והתרחשותן התכופה של אסונות טבע כששתי המדינות נמצאות בטבעת האש. היחסים הדיפלומטיים בין צ'ילה לפיליפינים החלו בשנת 1854 כשצ'ילה פתחה קונסוליה בבינונדו, מנילה. אבל היחסים הפורמליים כוננו ב-4 ביולי 1946, היום בו הפיליפינים קיבלו את עצמאותם באופן רשמי מארצות הברית.
ביקורים רשמיים
נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט ערכה ביקור ממלכתי בפיליפינים ב -16 בנובמבר 2015 בשולי אספת המנהיגים הכלכליים של APEC במנילה. היא נפגשה עם נשיא הפיליפינים בניניו אקינו השלישי בארמון מאלאקניינג, ושניהם גם היו עדים לחתימה על מספר הסכמים דו-צדדיים בנושא הפחתת סיכוני אסון ושיתוף פעולה בניהול חירום בין ממשלותיהם והסכימה להמשיך בשיחות להסכם סחר חופשי במטרה להגדיל את המסחר וההשקעות בין צ'ילה לפיליפינים.
שוגרלנד
שוגרלנד (באנגלית: Sugarland) הוא צמד מוזיקת קאנטרי אמריקאי שהוקם באטלנטה שבג'ורג'יה, ומורכב מהזמרת-יוצרת ג'ניפר נטלס (שירה ראשית) וכריסטיאן בוש (שירה, גיטרה ומנדולינה). ההרכב נוסד בשנת 2002 על ידי נטלס ובוש עם קריסטן הול (שירה, גיטרה). הול עזבה את ההרכב לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו. לכל שלושת החברים היה ניסיון בפולק רוק: נטלקס הייתה חברה בלהקות סול מיינרס דוטר וג'ניפר נטלס בנד, בוש הקליט שני אלבומים כחלק מבילי פילגרים, והול הקליטה שני אלבומי סולו.
את שוגרלנד החתימו על חוזה הקלטות עם חברת מרקורי נאשוויל רקורדס בשנת 2004, במסגרתו יצאו ארבעה אלבומי אולפן, אלבום חג מולד אחד ואלבום הופעה אחד בין 2004–2010. אלבומים אלה הנפיקו חמישה עשר סינגלים שזכו להצלחה רבה במצעד שירי הקאנטרי של בילבורד, כולל הלהיטים "Want To", "", "All I Want to Do", "Already Gone" ו-"It Happens". נטלס ביצעה קולות רקע בשיר "Who Says You Can't Go Home" בסוף 2005 ותחילת 2006; ביצוע שהגיע גם הוא למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי.
ארבעת אלבומי האולפן של הצמד שיצאו בהוצאת מרקורי נאשוויל — Twice the Speed of Life, Enjoy the Ride, Love on the Inside ו-The Incredible Machine — קיבלו את תואר הפלטינה ומעלה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). בשנת 2018 יצא האלבום Bigger, מתוכו יצא "Babe" שנכתב ובוצע בחלקו על ידי הזמרת-יוצרת טיילור סוויפט.
ויקינגים (סדרת טלוויזיה)
ויקינגים (באנגלית: Vikings) היא דרמה היסטורית קנדית-אירית שנוצרה ונכתבה על ידי מייקל הירסט עבור ערוץ ההיסטוריה. הסדרה עלתה לשידור ב-3 במרץ 2013 בארצות הברית ובקנדה. הסדרה צולמה באירלנד בהשראת הסיפורים על הוויקינג רגנאר לודברוק, אחד מגיבורי התרבות הנורדית הנודעים ביותר. הסדרה מציגה את רגנאר כחקלאי שעולה לגדולה לאחר פשיטות מוצלחות באנגליה ובסופו של דבר הופך למלך סקנדינביה בתמיכת משפחתו וחבריו הלוחמים - אחיו רולו, בנו ביורן צד-ברזל ונשותיו בתולת המגן לגרטה והנסיכה אסלוג.
הסדרה הייתה מועמדת לפרסים רבים, בהם פרס אמי לאפקטים חזותיים לשנים 2013-2015, וזכתה בארבעה פרסי המסך הקנדיים לשנים 2015-2016 וכן ארבעה פרסי גילדת הבמאים של קנדה לשנים 2014-2015.
לאחר סיום הסדרה נודע על יצירת סדרת-בת בשם: "ויקינגים: ולהאלה", אשר תתחולל 100 שנים לאחר הסדרה.
תקציר עלילה
הסדרה שואבת השראה מסיפורי הפשיטות, הסחר וחקר הארצות של הנורדים בראשית ימי הביניים בסקנדינביה. היא עוקבת אחר סיפורו של המלך הוויקינגי האגדי רגנאר לודברוק (טרוויס פימל), צוותו ומשפחתו, כפי שסופרו בעיקר בסאגות מהמאה ה-13 "עלילותיו של רגנאר לודברוק" ו"עלילות בניו של רגנאר לודברוק" כמו כן גם בכתביו של סקסו גרמטיקוס מהמאה ה-12, "גסטה דנורום". הסאגות הנורדיות האגדיות היו בחלקן מומצאות והתבססו באופן חלקי על המסורות הנורדיות שבעל פה, שנכתבו 200-400 שנים לאחר התרחשות האירועים. השראה נוספת לסדרה נלקחת ממקורות היסטוריים של אותה תקופה כמו הפשיטה על לינדיספארן שבצפון אנגליה המתוארת בפרק השני וקורותיו של אחמד אבן פדלאן במאה ה-10 ופגישתו בוורנגים. הסדרה מתארת את ראשיתה של התקופה הוויקינגית ומתחילה עם אירוע הפשיטה על לינדספארן.
עונה ראשונה
רגנאר לות'ברוק הוא איכר ויקינגי שאפתן המשתוקק לבזוז אוצרות רבים באנגליה שמעבר למימיו הסוערים של הים הצפוני, עליה שמע רבות. במהלך מסעותיו הוא מגלה דרך לנווט לשם ומבקש מחברו הוותיק, הנגר המוכשר פלוקי, לבנות עבורו סירה חדשה. הוא משכנע את אחיו הפזיז, רולו, להצטרף אליהם ומפציר במושל העיירה קטגט, הרוזן הראלדסון, לשנות את נתיב הפשיטה הקבוע ולפשוט על חופי אנגליה במקום, אך כושל בכך. הוא ממרה את פיו יחד עם קבוצת לוחמים ומגיע בפשיטתו הראשונה למנזר בממלכת נורת'מברה האנגלית, משם הוא חוזר עם שלל רב ועם הנזיר המשכיל אתלסטאן כעבדו. לאחר מספר פשיטות, הוא רוכש את איבתו של אלה השני, מלך נורת'מבריה, מערער את הסדר הקיים בקטגט ומביא לסדרת עימותים אלימים יותר ויותר עם הרוזן הראלדסון, עד שהם מתעמתים ביניהם ורגנאר יורש את מקומו כמושל.
עונה שנייה
העונה מתחילה במלחמתם של המלך הוריק ביארל בורג ורולו, וממשיכה כארבע שנים מאוחר יותר. רולו מתדרדר למצב של הרס עצמי לאחר שחבריו ובני עמו נידו אותו על בגידתו. רגנאר סולח לו, אם כי לא מצרף אותו לפשיטות. הנסיכה אסלוג עוזרת כעת לרגנאר לשלוט וזאת לאחר שעשתה את דרכה לממלכתו ומגלה לו שהיא נושאת את ילדו ברחמה. במהלך אותו זמן, לגרטה חשה מושפלת ועוזבת אותו יחד עם בנה ביורן.
רגנאר, הוריק ויארל בורג כורתים ביניהם ברית רופפת, אך יארל בורג פולש לאדמתו של רגנאר לאחר שסולק מההסכם. לגרטה - שנישאה בשנית לרוזן רב השפעה - חוזרת לקאטגט יחד עם ביורן במאמץ לכבוש מחדש את אדמתם מידי יארל בורג. רגנאר חש הקלה לראותם ושמח לראות את בנו, כעת לוחם גבוה וחזק. פלוקי סיים לבנות את צי הספינות ובמהלך מסעם בים, סערה מתפרצת והספינות נסחפות אל עבר ממלכת וסקס, הנשלטת על ידי אגברט, מלך וסקס. אתלסטאן מצטרף למסע ולכל אורכו נאבק באמונתו. הוא נשבה ונצלב בידי חיילים סקסונים הרואים בו בוגד ולבסוף המלך אגברט חס על חייו.
רגנאר מחפש אחר בן ברית נוסף, לאחר שהוביל את יארל בורג למלכודת והוציאו להורג בעזרת עיט של דם כנקמה על לקיחת אדמותיו ותקיפת משפחתו. רוזן מסתורי בשם אינגסטד מציע להיות בן בריתו החדש של רגנאר, והוא מסכים לכך בשמחה. הרוזן מתגלה כלגרטה, אשר לקחה מהרוזן סיגוארד את אדמותיו ושולטת בהדבי. ביורן מתאהב בת'ורון, אחת משפחות משפחתו. בראותה כי אהבתו של ביורן גדלה כלפיה, הנסיכה אסלוג משחררת לחופשי את ת'ורון ובכך מאפשרת לביורן לחזר אחריה כאשה חופשייה.
בווסקס, המלך אגברט והמלך אלה הופכים לבני ברית לאחר שהשיאו את ילדיהם ותומכים בהפיכתה של נסיכת ממלכת מרסיה לשלוט במרסיה. המלך אגברט שולח את בנו כדי לדון עם הוויקינגים על שביתת נשק, בדרך חזרה למלך, נופל הנסיך אתלוולף (מו דנפורד) למארב מצד בנו של המלך הוריק (מארב עליו רגנאר לא ידע). לאחר מכן, הוא מכריז כי אין לסמוך על הוויקינגים ובמקום לפגוש בשליחים שלו הם מתקיפים אותם. רגנאר, לגרטה והמלך הוריק נסוגים ורולו נשאר מאחור לאחר שנפצע קשות. רגנאר נפגש עם אגברט כדי לדון בשחרורו של רולו ובשביתת נשק. אגברט משלם להם כדי שיפסיקו את מעשי הביזה שלהם, מעניק להם 5,000 דונמים של אדמות חקלאיות ומציע לשכור כל בוזז ויקינגי כשכיר חרב במרסיה. רגנאר ואתלסטאן דנים באמונתו, ורגנאר מבקש ממנו ללמד אותו תפילה נוצרית.
המלך הוריק מתחיל לחשוד בשאיפותיו של רגנאר ותאוותו לנקמה. הוא מנסה לשכנע את פלוקי לבגוד ברגנאר ומורה לו להרוג מישהו בעל חשיבות כדי להוכיח את עצמו. בינתיים, הוריק ובנו ארלנדור מובילים מתקפה על קאטגט כדי להביס את רגנאר ולהרוג את בני בריתו ומשפחתו. פלוקי בוגד בהוריק והמלך ואנשיו מובלים למלכודת ומובסים. בקשתו האחרונה של המלך הוריק היא לחוס על חייו של בנו. רגנאר מסכים, והוריק מוצא להורג באיטיות ובאכזריות בידי רגנאר. ארלנדור חוזה במעשה, אך נגרר משם בעוד רגנאר מכה את הוריק בזעם פראי בטרם מתמוטט בכס המלכות שלו.
עונה שלישית
המלך רגנאר מעוניין לחקור את העולם החדש אשר הובטח לו על ידי המלך אגברט. אגברט מציע לו עזרה בהתיישבותם בווסקס, תמורת עזרתם במלחמת הנסיכה קוונתרית' ממרסיה בדודה המושחת. בהיעדרה של לגרטה מממלכתה הדבי, עוזרה קאלף מבקש לחתור תחתיה ולוקח ממנה את תואר הרוזנות. אתלסטאן, שחי חיי נזירות בווסקס, חולק רגע אינטימי עם ג'ודית בתו של המלך אלה בטרם עוזב חזרה עם הוויקינגים והיא נושאת את ילדו ברחמה. היא מואשמת בניאוף, אך ניצלת לאחר שמודה כי אתלסטאן - אותו מחשיב המלך אגברט לאיש קדוש - הוא האב.
פלוקי מביע מחאה על המערכה שלהם באדמת הנוצרים ואינו מאמין לכוונותיו של אתלסטאן, אליו רגנאר התחבר ביחסי ידידות. לאחר טבח אותו הוביל אתלוולף על ההתיישבות הוויקינגית, המלך אגברט חושף את תוכניתו בפני בנו ומודה כי כלל לא התכוון לתת לוויקינגים להתיישב באדמתו. הרוזן קאלף מגיע לקאטגט ועוזר לרגנאר במצור על פריז יחד עם ארלנדור בנו של המלך הוריק וטורבי אלמנתו של יארל בורג. פלוקי מקבל סימן מאלוהיו שדם צריך להישפך, והורג את אתלסטאן בזמן תפילתו. בראותו כי המצור על פריז נכשל היות שהעיר בצורה ומוגנת מאוד, רגנאר מטקס תחבולה ומזייף את מותו לא לפני שמבקש לעבור טקס הלוויה נוצרי במטרה להיכנס לעיר ולפתוח את שעריה בפני הבוזזים הוויקינגים.
חלק ראשון
רגנאר ולוחמיו חוזרים לקאטגט לאחר שבזזו את פריז. בזמן שהוא מחלים מפצעים שנגרמו לו בפריז, רגנאר פוגש בשפחה חדשה בשם יידו ומתקרב אליה. הוא גם חייב להתמודד עם פלוקי, שנאסר בידי ביורן לאחר שרצח את אתלסטאן. ביורן מיידע את רגנאר שהוא מתכוון לערוך מסע לשממה כדי למצוא את עצמו, לא לפני שהוא רוכש את איבתם של הרוזן קאלף וארלנדור, שזוממים נגדו. בינתיים, לנשים הוויקינגיות יש שאיפות משל עצמן ולגרטה ואסלוג מתכננות להחזיר לעצמן את גדולתן. בפריז, רולו והפרנקים מתכוננים לשובו של רגנאר ולוחמיו הוויקינגים ורולו מנסה לבנות מערכת יחסים עם אשתו החדשה, הנסיכה גיזלה מפרנקיה המערבית. העניינים בווסקס נעשים מתוחים יותר בעוד אגברט מתקרב לג'ודית בתו של המלך אלה ובנו אתלוולף מתחיל במערכת יחסים עם המלכה קוונתרית'. ברית זו מיועדת להחזיר את כוחה של קוונתרית' במרסיה, תחת האיום המתמיד לשיבתו של רגנאר ולוחמיו הוויקינגים. המלך האראלד בהיר-השיער מגיע לקטאגט עם אחיו הלפדאן והשניים משתוקקים לבזוז את פריז יחד עם רגנאר. אולם, להאראלד יש שאיפות להפוך למלך על כל נורווגיה ועליו להפיל את רגנאר מכסאו לשם כך. רגנאר מוצא את עצמו ניצב מול אויבים מכל הצדדים, כעת כשהוא זקן יותר ופצוע ללא כל רצון לחקור ארצות כבעבר.
לאחר מותו של סיגורד נוצר הקרע הראשוני בין בניו של רגנאר, ביורן מחליט לצאת עם האלפדן דרומה ולגלות את העולם, המלך הארלד "בהיר השיער" חוזר לקאטגט כדי לבשר על הניצחון שנקם את מותו של רגנאר, ואילו פלוקי מחליט לצאת למסע אישי לאחר כל מה שחווה, הוא מודיע לאייבר שלא ימשיך איתם ויוצא לבדו לים, בהמשך הוא זורק לים את המצפן ואבן השמש מתוך כוונה להגיע לאן שהים ייקח אותו מבלי להיות תלוי באף אחד מלבד האלים. אובה, הוויסטרק ואייבר ממשיכים להוביל את הצבא הוויקינגי הגדול בכיבוש אנגליה, הם מסמנים למטרה את העיר יורק ובאמצעות תחבולה הם מצליחים לכבוש אותה. במקביל, לכוחות המלך מצטרף לוחם שאפתני וכריזמטי בשם אגמונד והם נערכים מחדש להדוף את כוחות הצבא הוויקינגי. אובה והוויסטרק מודיעים לאייבר שהצבא האנגלי בדרך לכבוש את העיר יורק בחזרה ושהם נעים בכוחות גדולים, אייבר מודיע להם שהוא חייב שיפסיקו להתייחס אליו כנכה, באמצעות קביים ורצועות ברזל סביב רגליו הוא לראשונה נעמד על רגליו. הארלד חוטף את אסטריד אהובתה של לאגרתה כדי להפוך אותה לאשתו. פלוקי מגיע לאיסלנד ובראותו אותה הוא מחליט שהגיע לארץ האלים. הצבא האנגלי יוצא בכוחות גדולים כדי לכבוש חזרה את העיר יורק, הם פורצים לעיר ומגלים שהיא ריקה, ובמהרה מבינים ששוב הם נפלו לתחבולה של אייבר. הצבא הוויקינגי חיכה בתעלות התת-קרקעיות של העיר ותקף את הצבא האנגלי מבפנים ובכך הביסו אותם בקלות וגרמו להם לברוח. לאחר הניצחון המזהיר אובה מציע לערוך משא ומתן עם האנגלים על חלקות אדמה תמורת שלום ואילו אייבר מסרב ומודיע שהוא רוצה להמשיך לתקוף. אובה יוצא בלילה למחנה של האנגלים כדי לשאת ולתת איתם שם הוא מוכה על ידי בישופ אגמונד וחוזר פצוע, אייבר כועס על המהלך ודורש מאובה להכיר בו כמנהיג של הצבא, אובה מסרב ומודיע שהוא סיים עם הלחימה ושהוא חוזר לנורווגיה, הוויסטרק שעלה איתו לסירה מתחרט ברגע האחרון ומצטרף לאייבר. אובה שחזר לקאטאגט פוגש בלאגרתה והיא מספרת לו שהארלד חטף את אסטריד ופתח במלחמה נגדה כדי להיות מלך של כל נורווגיה, היא מציעה לאובה שותפות נגד אייבר בתמורה לעזרתו נגד הארלד. אייבר והוויסטרק חוזרים עם הצבא הויקנגי לכיוון קאטאגט, כשבישוף אגמונד שבוי של אייבר לאחר שזה החליט להשאיר אותו בחיים אחרי הקרב ביורק. ביורן חוזר ממסעו באפריקה לקאטאגט ושומע מלאגרתה אודות כל מה שקרה, הוא מצטרף אליהם ומבסס את מעמדו כמלך של קאטאגט. פלוקי יוצא עם מספר אנשים לאיסלנד כדי להקים שם התיישבות. אייבר והוויסטרק חוברים להארלד ועושים איתו עסקה כדי להביס את ביורן ולאגרתה ולהכתיר את אייבר כמלך קאטאגט. באנגליה המלכה ג'ודית מנסה להתחיל לבסס את מעמדו של בנה האהוב אלפרד כיורש למרות היותו הבן הצעיר (ולמעשה בנו של אתלסטן ולא של המלך אתלוולף) הקרב הגדול על קאטגט מתחיל, האסטרטגיה של אייבר נוחלת כישלון, כוח ההתקפה המאגף שלו סופג מכה קשה ביערות. בשדה הקרב המרכזי אובה והוויסטרק שהיו בעבר קרובים מאוד, נפגשים זה מול זה, אובה שיוצא עם ידו על העליונה לא מסוגל להרוג את אחיו וממשיך הלאה. לעומת זאת המלך הארלד הורג את אחיו האלפדן שלחם לצידו של ביורן. לבסוף הקרב מוכרע על ידי הכוח המאסף של לאגרתה, הצבא של אייבר והארלד נסוג ולאגרתה מצילה את בישופ אגמונד שנפצע בקרב לאחר שלחם לצידו של אייבר.
באיסלנד, ההתיישבות לא מתקדמת כפי שפלוקי ציפה, סכסוכים בין משפחות גורמים לרצח בנים, ולהאשמות הדדיות. פלוקי מנסה להשכין שלום בין המחנות אבל נתקל בהאשמות על כך שכל רצונו הוא להיות מלך איסלנד.
אייבר שנחוש לנקום בלאגרתה על מות אימו, מחפש דרך לנצח בקרב למרות ההפסד הגדול. הוויסטרק נשלח לפרנקיה לגייס עזרה מדודם רולו, ובאנגליה המלך אתלוולף מת מעקיצת דבורה ואלפרד מוכתר כמלך ווסקס למרות היותו האח הצעיר הודות לדחיפתה של אימו. הקרב האחרון מתחיל, במהלכו אסטריד מבקשת מלאגרתה להרוג אותה כי היא לא רוצה לשאת ברחמה את הילד של הארלד וכך אסטריד אהובתה של לאגרתה מתה במהלך הקרב. צבאו של אייבר מחוזק בצבא פרנקיה מביס את הצבא של ביורן ולאגרתה, שבורחים מקאטגט.
חלק שני
אייבר מכתיר את עצמו כמלך של קאטגט, רולו מגיע לביקור מפרנקיה אחרי שעברו שנים מאז היה בקאטגט, הוא פוגש באייבר והוויסטרק ומברך אותם על הניצחון. רולו מוצא את לאגרתה, ביורן ואובה ומציע ללאגרתה לבוא איתו לפרנקיה שם הוא ישמור עליה אבל לאגרתה מסרבת ורולו עוזב. אגמונד מציע להם לעזוב לאנגליה כדי לברוח מאייבר שם הוא יערוב להם מול המלך כדי להבטיח שלא יפגעו. הם מגיעים לאנגליה שם האנגלים מחזיקים את אובה, לאגרתה וביורן כאסירים עד שהמלך אלפרד מציע להם ברית תמורת עזרה נגד כל צבא ויקינגי שיבוא לתקוף את הממלכה, ביורן מסכים בתנאי שהמלך יתן להם להתיישב באדמות אותן הבטיח המלך אגברט לרגנאר שנים לפני כן. בקאטגט המלך אייבר נושא לאישה בחורה בשם פריידיס, הוא אומר לה שעקב הנכות שלו הוא לא יכול להוליד ילדים אך היא אומרת לו שהיא תלד לו בן מהדם שלו. היא מערימה עליו ומיד שוכבת עם אדם אחר ולאחר מכן דואגת שירצח כדי שאייבר יחשוב שהבן ברחמה שייך לו. באנגליה ביורן מגלה שלהסכם עליו חתם אגברט טרם מותו אין תוקף כי הוא חתם עליו לאחר שהעביר את מלכותו לבנו. המלך אלפרד מציע לאובה לכבד את ההסכם בתנאי שזה יתנצר באיסלנד פלוקי שבור לב בעקבות הסכסוכים ומקרי הרצח בין המשפחות ומתחיל לאבד אמון באלים. בישופ אגמונד מודח מתפקידו לאחר שנחשף הרומן בינו לבין לאגרתה,אך הוא הורג את הבישופ שהחליף אותו ומספר למלך אלפרד שהוא עשה זאת כי זה קשר קשרים כדי למרוד במלך. המלך אלפרד מתחתן עם אלסווית' הבת של המלך אילה מנורת'מבריה וביורן רוצה לחזור לקאטגט כדי לקחת את המלוכה בחזרה. הארלד חוזר עם כוחות לאנגליה כדי לתקוף את ווסקס, ביורן, אובה ולאגרתה נלחמים לצד הצבא של ווסקס ומנצחים בקרב אך בישופ אגמונד מת ולאגרתה מוכת הצער נעלמת. בקאטגט אייבר סובל משכרון כוח, הוא מכריז על עצמו כאל והורג את החוזה בהתקף זעם לאחר נבואה ששמע ממנו. הוא מסתכסך עם הוויסטרק לאחר שמוציא להורג את אהובתו של הוויסטרק שבסוף עוזב אותו. המלכה ג'ודית שמגלה שבנה את'לרד היה זה שהנהיג את המרד כנגד המלך אלפרד, מרעילה אותו וגורמת למותו. ביורן מתחבר לעלמת מגן בשם גונהילד ומודיע לה שהוא מתכוון לכבוש את קאטגט מידי אייבר, הוא חובר להארלד ומציע לו לכונן ברית כנגד אייבר והם מחליטים לצאת יחד עם מגנוס, שטוען שהוא בנו של ראנגר מהמלכה קווינתרית'. בווסקס אובה נשאר להגן על הממלכה כחלק מההסכם, הוא מוצא את לאגרתה ויוצא להתמודד עם שלושה מלכים ויקינגים מדנמרק שבאו לפשוט על אנגליה הוא משכנע שניים מהם לוותר על המתקפה ולחיות בשלום עם האנגלים, ולהתיישב באדמות שהובטחו לראגנר. המלך השלישי מסרב ואובה נלחם איתו בקרב על עתיד המתקפה, אובה מנצח בקרב והמלך אלפרד מעניק לו את האדמות. אייבר הורג את בנה של פריידיס לאחר שזה יוצא מעוות והיא לא סולחת לו.
באיסלנד פלוקי שמאס במעגל הנקמה והרצח בין המשפחות, עוזב את ההתיישבות. הוא מגיע למערה ומגלה שמישהו היה באיסלנד לפניו, הוא מאבד את האמון באלים ובעצמו והמערה מתמוטטת עליו.
ביורן והארלד פוגשים בהוויסטרק שנמצא יחד עם צבאו הגדול של המלך אולף המכונה "בודהה", ביורן שואל את הוויסטרק לאן פניו מועדות עם צבא כל כך גדול וזה עונה לו שהוא בדרכו להרוג את אייבר, הם מתאחדים במטרה לתקוף את קאטגט ולהדיח את אייבר. בינתיים אובה ולאגרתה עוזבים את אנגליה אחרי שראו שחלומו האמיתי של ראגנר התגשם והם מתכוונים לחזור לקאטגט ולעזור לביורן במלחמתו נגד אייבר. הקרב מתחיל והודות לביצורים ולאסטרטגיית ההגנה של אייבר, הם מצליחים להדוף את צבאו של ביורן. אך פריידיס מתגנבת למחנה של ביורן ומודיעה לו שהיא תעזור לו להביס את אייבר היא עוזרת לצבא של ביורן להיכנס לקאטגט דרך כניסה צדדית שאייבר פת"ח למקרה שיצטרך לברוח מהעיר והם סוף סוף מצליחים לנצח בקרב לאחר שרוב חייליו של אייבר נוטשים אותו, אך לא לפני שאייבר הורג את פריידיס לאחר שנודע לו שזו בגדה בו. ביורן מוכתר על ידי לאגרתה כמלך של קאטגט ואייבר מצליח לברוח.
הפקה
כהפקה קנדית-אירית, הסדרה פותחה והופקה על ידי סרטי אוקטגון וטייק 5 הפקות. תקציב העונה הראשונה נאמד בכ-40 מיליון דולר. צילומי הסדרה החלו ביולי 2012 באולפני אשפורד, מבנה אולפנים חדש שנבנה באירלנד ונבחר בעקבות יתרונות והקלות מס שצילומים בו הקנו להפקת הסדרה. ב-16 באוגוסט 2012 נערכו צילומי הספינות בלוגלה, הר המהווה חלק מהרי ויקלו שבאירלנד. 70% מהעונה הראשונה הם למעשה צילומי חוץ. צילומי רקע נוספים נערכו במערב נורווגיה.
הבמאים יוהאן רנק, קיראן דונלי וקן גירוטי ביימו שלושה פרקים כל אחד בנפרד. צוות ההפקה כולל את הצלם ג'ון בארטלי, מעצבת התלבושות ג'ואן ברגן, מעצב ההפקה טום קונרוי והמלחין טרוור מוריס.
לדברי השחקן קלייב סטאנדן המגלם את דמותו של רולו, העונות הבאות עשויות לכלול דמויות כמו אלפרד הגדול, לייב אייריקסון ואיבר חסר העצמות, כמו כן עלילת הסדרה עשויה לנדוד לאיסלנד, רוסיה, צרפת ומעבר לאוקיינוס האטלנטי.
ב-5 באפריל 2013, הסדרה חודשה לעונה שנייה בת 10 פרקים. שני שחקנים חדשים לוהקו ב-11 ביוני 2013 - אלכסנדר לודוויג לתפקיד ביורן הבוגר וליינוס רואץ' לתפקיד אגברט, מלך וסקס. העונה השנייה תקפוץ בקו הזמן ותבגר את דמותו של ביורן, שעד עתה היה מגולם על ידי נייתן אוטול הצעיר, והוא לא ראה את אביו במשך זמן ממושך מאוד. בזמן זה, לגרטה נישאה מחדש ליארל רב השפעה, אב חורג שמספק חינוך נוקשה לביורן. אל הבמאים רנק, דונלי וגירוטי הצטרפו בעונה זו ג'ף וולנו וקרי סקוגלנד. המפיק והכותב מייקל הירסט הודיע על תוכניות עבור עונה רביעית לפני שהעונה השלישית עלתה לשידור. העונה הרביעית החלה בשלבי הפקה באזור דבלין באפריל 2015.
השחקנים הפינים פטר פרנזן וג'ספר פקונן וכן השחקנית הקנדית דיאן דואן הצטרפו לצוות השחקנים בעונה רביעית. פרנזן לוהק לתפקיד האראלד הראשון, מלך נורווגיה, יריב פוטנציאלי לרגנאר. פקונן לוהק לתפקיד הלפדאן השחור, אחיו של האראלד. דואן מגלמת את יידו, דמות ממוצא סיני שיש לה תפקיד מפתח במחצית הראשונה של העונה.
באותו זמן בו נודע שהסדרה תחודש לעונה חמישית, נודע כי השחקן האירי ג'ונתן ריס מאיירס יצטרף לצוות השחקנים לעונה זו.
מתאבק לשעבר של ה-WWE, אדם קופלנד, לוהק לתפקיד הלוחם האכזר קטיל ביורנסון בעונה החמישית, שנבחר בידי פלוקי להוביל את המשלחת הוויקינגית לאיסלנד במטרה להקים שם התיישבות. השחקן האירי דארן קייהיל לוהק לתפקיד אתלרד הראשון, מלך וסקס.
שידור
הסדרה עלתה לשידור ב-7 במרץ 2013 בערוץ ההיסטוריה בארצות הברית, כאשר פרקי הסדרה זמינים לצפייה גם באתר האינטרנט של הערוץ ובערוץ ההיסטוריה בקנדה. בבריטניה הסדרה עלתה לשידור ב-24 במאי 2013, שם היא זמינה לצפייה בשירות VOD באתר האינטרנט של אמזון. באוסטרליה הסדרה עלתה לשידור ב-8 באוגוסט 2013 בערוץ SBS One. בישראל הסדרה עלתה לשידור ב-8 ביולי 2013 בערוץ yes Oh בלוויין.
המשך
לאחר סיום העונה השישית בדצמבר 2020 נודע שהחלה הפקה של סדרה-בת בשם: "ויקינגים: ולהאלה", בו יככבו שחקנים חדשים והעלילה תחול 100 שנים לאחר אירועי הסדרה. יוצר הסדרה, מייקל פיסט ישמש בה כמפיק על.
ביקורת
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות מאוד ממבקרים לאחר שידורו של הפרק הראשון, עם ממוצע משוקלל של 71% באתר Metacritic. אלן ספינוול מאתר HitFix שיבח את ליהוק הסדרה, בעיקר את פימל כרגנאר. הוא ציין כי הסדרה אינה מורכבת וכי היא מתבססת על גורם המשיכה לאותה תקופת זמן ולאותן דמויות אשר מניעות את העלילה. ננסי דיוולף סמית מוול סטריט ג'ורנל ציינה במאמרה את התפאורה והתלבושות הטבעיות והאותנטיות, והעריכה את העובדה שלא כמו "ספרטקוס", הסדרה איננה חגיגת אלימות וסקס אלא "חקר של התעוררות תרבותית, רגשית ואינטלקטואלית של האישיות, הסיבולת והכוח". האנק סטובר מוושינגטון פוסט מצא ש"סדרת הדרמה החדשה ורבת התעוזה מספקת את מרחץ הדמים המצופה ממנה", אך גם סיגלה לעצמה כישורים המצופים מסדרת דרמה בטלוויזיה בכבלים, עם שימת דגש על משחק, כתיבה ותחושת אפיות המאפיינת סדרות כדוגמת "רומא", "ילדי האנרכיה" ו"משחקי הכס". לבסוף, הוא הציע כי הדרך בה הסדרה מציגה את הגאווה והאצילות שבשבט הוויקינגים פורעי החוק משקפת "עיבוד נוסף לטוני סופרנו". ניל גנצלינגר מהניו יורק טיימס שיבח את עבודת הצילום עוצרת הנשימה ואת ביצועי השחקנים, בעיקר פימל, ובידל את הסדרה ל"ספרטקוס" ול"משחקי הכס" במובנים של היעדר סצינות עירום.
ג'יימס פוניווזיק מטיים מגזין ציין שלקונפליקט התקופתי הפשוט לכאורה המוצג בסדרה אין את השאפתנות הנרטיבית של "משחקי הכס" או את הדקויות הפוליטיות של "רומא", כמו גם כישוריה בשורות הדיאלוגים, אך היא מחזיקה מעמד בהשוואה ל"צהובונים היסטוריים" כדוגמת "שושלת טיודור" ו"הבורג'ס". הוא סיכם באומרו שקשת העלילה מדברת יותר על כוחות היסטוריים מאשר על דמויות מורכבות מדי. קלארק קוליס מאנטרטיינמנט ויקלי העריך מאוד את הופעת השחקנים אך טען שהסדרה "מעט מבולגנת" ללא התככים של "שושלת טיודור" ו"משחקי הכס". בריאן לורי מהמגזין וראייטי ביקר את הסדרה כ"חגיגה קלישאתית בלתי מתפשרת" וכ"גרסה מעודנת של משחקי הכס" אך טוען שהסדרה השיגה רמה מסוימת של מומנטום שהופכת את הכל להסחת דעת קלה". דייוויד ויגן מהעיתון סן פרנסיסקו כרוניקל התאכזב מ"קצבה הקפוא" של הסדרה ומחוסר ה"אקשן" שלה כמו כן גם מ"כיוונה הרופס ותסריט מעיק" בעוד הוא מעריך את הופעת השחקנים והדמויות.
העונה השנייה של הסדרה קיבלה ציון משוקלל של 77% באתר Metacritic ו-92% באתר Rotten Tomatoes בהתבסס על 12 ביקורות.
דיוק היסטורי
חלק ממבקרי הטלוויזיה ציינו כי ישנם מספר אי דיוקים היסטוריים בתיאורי החברה הוויקינגית. לארס ווקר מהמגזין The American Spectator מתח ביקורת על הצגתן של ממשלות העידן הוויקינגי כאוטוקרטיה ולא דמוקרטיה כפי שהיו למעשה. ג'ואל רוברט תומפסון מתח ביקורת על הצגתם של העמים הנורדים כבורים ולא מודעים לכאורה לקיומם של האיים הבריטים, והשימוש בעונש מוות במקום נידוי במקרים של פשעים חמורים.
בעניין הדיוק ההיסטורי, אמר יוצר הסדרה מייקל הירסט כי היה חייב לעבוד על הסדרה בצורה חופשית, כיוון שאף אחד לא יודע בוודאות מה קרה בימי הביניים וכי "אנו רוצים שאנשים יצפו בסדרה. תיאור היסטורי של הוויקינגים יגיע למאות אם לא אלפי אנשים. כאן אנו חייבים להגיע למיליונים".
ויקינגים שואבים השראה מהסאגות של הוויקינג רגנאר לות'ברוק, אחד הגיבורים הנורדים האגדיים הידועים ביותר. הנרטיב ההיסטורי הרחב מבוסס על אירועים אמיתיים, כאשר חלק מהדמויות הראשיות מייצגות דמויות אמיתיות מההיסטוריה או מהאגדה.
בו (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
טריטונים
טריטונים (שם מדעי: Pleurodelinae) היא תת-משפחה ממשפחת הסלמנדריים השייכת לסדרת בעלי זנב. הטריטונים נחשבים למימיים יותר מהסלמנדרות, אך לא כולם חיים במים. הם בעלי גבשושיות על עורם ובחלק מהמינים ישנה אפילו רעמת קוצים לאורך הגוף.
מאפיינים
הטריטונים הם דו-חיים המטילים ביצים במים, הופכים לראשנים החיים במים ומפתחים ריאות ומסוגלים לתפקד ביבשה רק בבגרותם. עם זאת רובם מקבלים חלק ניכר מאספקת החמצן דרך העור. חלקם חיים רק בתוך המים, אחרים חיים בקרבתם וכמה מינים חיים בסביבות לחות, גם הרחק מהמים, אבל חוזרים למים לצורך רבייה. הם חיים בטבע באמריקה הצפונית, אירופה ואסיה.
בישראל מצוי מין אחד של טריטון - טריטון הפסים.
רחוב בייקר
מיקום
רחוב בייקר הוא כביש סואן, שוכן באזורי המיקוד NW1/W1 ומהווה חלק מהכביש המהיר A41. הוא ממשיך דרומית לריג'נטס פארק, הצומת עם פארק רואד, במקביל לגלוסטר פלייס, ופוגש את דרך מרילבון, כיכר פורטמן ורחוב וויגמור. בשנת 2019 הוחלף הרחוב החד-כיווני עד אז כדי להתאים לנתיבים שעוברים בשני הכיוונים.
בצומת עם רחוב וויגמור, רחוב בייקר הופך לרחוב אורצ'רד, שמסתיים כשהוא נפגש עם רחוב אוקספורד. אחרי כיכר פורטמן הדרך ממשיכה כרחוב אורצ'רד.
צומת הרחובות בייקר ומרילבון הייתה ידוע בהיסטוריה ככיכר מרילבון, שהוא עדיין שמו הלא-רשמי.
היסטוריה
רחוב בייקר הוצב במאה ה-18 על ידי הבנאי ויליאם בייקר, שעל שמו הוא נקרא.
המאה ה-19
בשנת 1835, נפתח ברחוב בייקר מוזיאון השעווה הראשון של מאדאם טוסו. בשנת 1884, המוזיאון עבר, ממש מעבר לפינה, לדרך מרילבון.
גם בשנת 1835 הגיע הפסל ג'יימס פילנס להתגורר ולעבוד מרחוב בייקר 82.
תושבי בלוק האחוזה היוקרתי, צ'ילטרן קורט, בקצה ריג'נטס פארק של רחוב בייקר כוללים את הסופרים ארנולד בנט והרברט ג'ורג' וולס המונצחים במקום בעזרת הלוחיות הכחולות.
תומאס צ'ארלס דרוס ניהל את ה"בייקר סטריט בזאר" עד מותו בשנת 1864, ומאוחר יותר היה נושא למקרה של דוכס פורטלנד.
המאה ה-20
בשנת 1940 המפקדה של מנהלת המבצעים המיוחדים עברה לרחוב בייקר 64. לעיתים קרובות הם נקראו "הלא סדירים של רחוב בייקר" על שם חבורת הרחוב של שרלוק הולמס באותו שם.
"בוטיק אפל" של הביטלס התבסס ברחוב בייקר 94 בין השנים 1967 ל-1968.
שוד משמעותי של סניף של בנק לוידס התרחש ברחוב בייקר בשנת 1971.
שלט כחול של מועצת מחוז לונדון מנציח את ראש הממשלה ויליאם פיט הבן שהתגורר ברחוב בייקר 120 בין השנים 1803–1804. הזמרת הבריטית דאסטי ספרינגפילד התגוררה ברחוב בייקר בשנות ה-60.
המאה ה-21
בפברואר 2019 הוסב רחוב בייקר מרחוב חד כיווני לכיוון דרום לרחוב דו כיווני.
בניינים
איי סיישל מקיימים קונסוליה ברחוב בייקר 111.
רולנד מורנו
רולנד מורנו (באנגלית: Roland Moreno; ) היה ממציא, מהנדס, סופר והומוריסטן יהודי-צרפתי, שהמציא את הכרטיס החכם.
קורות חיים
נולד בקהיר שבמצרים לצ'ארלס מורנו ולפרננדה בחבוט, בן למשפחה יהודית. בצעירותו, עבר עם אימו לצרפת, שם למד בבתי ספר מקומיים בפריז, והחל לעבור הסמכה אקדמית לאומית בסיום לימודיו התיכוניים, אך נשר לפני הסיום. מאז, תיאר את השכלתו כלימוד עצמי.
לאחר שסיים את לימודיו, עבד מורנו במספר עבודות קטנות, בין היתר ככתב צעיר במגזין Détective. בין השנים 1970–1972 שימש מורנו כעורך במגזין הכימיה הצרפתי Chimie-Actualités.
הכרטיס החכם
לאחר שעזב את עבודתו במגזין הכימיה, הקים מורנו את חברת Innovatron, שעסקה בשיווק רעיונות ובקניין רוחני. הוא שיווק בהצלחה תוכנה שמיזגה מילים ליצירת שמות של מוצרים או מותגים חדשים עבור חברות.
לפני חשיפת הכרטיס החכם, הרעיון המקורי של מורנו היה לייצר טבעת חותם שתהיה טבעת חכמה עם שבב זעיר לקריאת מידע, והגיש על כך פטנט בשנת 1974. לאחר שהבין כי הרעיון לא מעשי, מורנו פישט את הרעיון, ובשנת 1975 הציג כרטיס פלסטיק שהכיל מיקרו-שבב, ששמו la carte à puce. בשנת 1976 הדגים מורנו כי ניתן להשתמש בכרטיס החכם שהמציא עבור עסקאות פיננסיות אלקטרוניות באמצעות מכונה.
הכרטיס החכם של מורנו נחל הצלחה רבה בצרפת החל משנות ה-80 של המאה ה-20, שם היה נפוץ הרבה לפני מדינות אחרות. בשנת 1983 שילבה חברת פראנס טלקום את הכרטיס החכם בכרטיסי התשלום הטלפוניים שלה. בשנת 1992 יישמה תעשיית הבנקאות הצרכנית הצרפתית את הכרטיס החכם של מורנו בחברת התשלומים Carte Bleue.
הכרטיס החכם של מורנו היווה את הבסיס לשבבים המשמשים כיום בנקים, סופרמרקטים, תחנות דלק, כרטיסי SIM, תעודות זהות ורישיונות נהיגה ביומטריים.
תפוצת השימוש בכרטיס החכם הייתה איטית יותר במדינות מחוץ לצרפת, והשימוש בו החל רק בשנות ה-90 המאוחרות. עם זאת, למרות התפוצה הנרחבת של הכרטיס החכם בצרפת והתמלוגים הרבים שהרוויח מורנו, ההמצאה שלו לא זכתה להכרה בינלאומית מספקת.
המצאות ומיזמים נוספים
מורנו התעניין מאוד במוזיקה, שידור וכתיבה. הוא הקים את תחנת הרדיו האינטרנטית Radio Deliro, וגם המציא מספר מכשירים אלקטרוניים לא שגרתיים, שכללו בין היתר מחשבון, וגם מכשיר שנקרא Matapof, שביצע הדמיה אלקטרונית ומספרית של משחק הטלת מטבע.
טסטודינטה
טסטודינטה (שם מדעי: Testudinata) היא קבוצה של זוחלים בני הקבוצה זאוריה, שחיה מהטריאס העליון ועד להולוקן. כיום שרדה מהקבוצה רק סדרת הצבים. ישנה מחלוקת על השיוכים לקבוצה, כאשר חלק מהחוקרים רואים בקבוצותיה חברים בקבוצות אחרות של זאוריה שאינן קרובות. בעבר שויכו לקבוצת האנאפסידה שהתבטלה.
המאפיין העיקרי שלהם הוא שריון גוף גדול המכסה את הצלעות, החזה ועמוד השדרה ועוטה את כל הגוף מלמעלה. בנוסף הם בעלי לסתות חזקות, אך חסרות שיניים ובעלי נחיריים הממוקמים בחלק העליון של ראשם. עקב מבנה השריון הגפיים שלהם רחבות אך קצרות ונמוכות, מבנה המונע מהם לנוע במהירות. חלק ממינים אלה פיתחו אורח חיים ימי בדומה לצבי הים המודרניים.
רוב המינים בקבוצה נכחדו עם סוף הפליסטוקן, למעט כמה סוגים כמו המיאולניה. כיום שרדו מהם רק סדרת הצבים.
פולקסווגן קונספט A
פולקסווגן קונספט A (בגרמנית: VW Concept A, באנגלית: Volkswagen Concept A) היא מכונית קונספט, בתצורת SUV קופה מתוצרת קונצרן הרכב הגרמני פולקסווגן שיוצרה בשנת 2006 בגרמניה.
דגם הקרוסאובר קומפקט בסגנון "Compact sport utility vehicle" "פולקסווגן טיגואן"  היה הדגם הראשון של פולקסווגן בסגנון "Concept A" שהושק בשנת 2007.
אניטה דיאמנט
אניטה דיאמנט (באנגלית: Anita Diamant; נולדה ב-27 ביוני 1951) היא סופרת אמריקאית של רומנים וספרי עיון. היא פרסמה חמישה רומנים, כשהאחרון שבהם הוא "הנערה מבוסטון", רב שהופיע ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. היא ידועה בעיקר בזכות הרומן שכתבה "האוהל האדום" משנת 1997, שהפך לרב מכר.
ביוגרפיה
דיאמנט בילתה את ילדותה המוקדמת בניוארק, ניו ג'רזי, ועברה לדנוור, קולורדו, כשהייתה בת 12. היא למדה באוניברסיטת קולורדו ועברה ללמוד באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי, שם סיימה תואר ראשון בספרות השוואתית בשנת 1973. לאחר מכן המשיכה ללמוד לתואר שני באנגלית באוניברסיטת בינגהמטון, אותו סיימה בשנת 1975.
קריירה
דיאמנט החלה את קריירת הכתיבה שלה בשנת 1975 כעיתונאית עצמאית. המאמרים שלה פורסמו במגזינים רבים בין היתר בבוסטון גלוב Parenting", "New England Monthly","Yankee","Self","Parents", "McCall's" וMs.
באמצע שנות השמונים פנתה לכתיבת ספרים."החתונה היהודית החדשה", שיצא לאור בשנת 1985 הוא ספרה הראשון, ומאז פרסמה חמישה ספרים נוספים העוסקים בפרקטיקה היהודית העכשווית. הופעת הבכורה שלה כסופרת בדיונית הגיעה בשנת 1997 עם "האוהל האדום", ואחריה הרומנים,"נמל מבטחים" ו"הימים האחרונים של דוגטאון". האחרון הוא סיפור חיים בכפר הגוסס בקייפ אן, מסצ'וסטס, דוגטאון, בראשית המאה ה-19.
הרומן הבא שלה, "היום שאחרי הלילה" (2009), מספר את סיפורן של ארבע ניצולות שואה, שבתקופה שלאחר סיום המלחמה ולפני הקמת מדינת ישראל, נמצאות עצורות במחנה המעצר בעתלית בזמן המנדט הבריטי.
חיים אישיים
היא גרה בניוטון, מסצ'וסטס, נשואה ויש לה בת אחת.
דודג' ראם ואן
דודג' ראם ואן (באנגלית : Dodge Ram van) הם קשת רחבה של מכוניות מסחריות אשר יוצרו על ידי חטיבת דודג' בין השנים 2003–1971 בקנדה.
בין השנים 1971–1998 "דודג'" הייתה בבעלות קונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי, ובין השנים 1998–2003 בבעלות דיימלר AG
דמטריוס מפלרון
דמטריוס איש פָלֶרוֹן (ביוונית: Δημήτριος Φαληρεύς; 350 לפנה"ס - 283 לפנה"ס) היה פילוסוף ומדינאי אתונאי ותלמידו של אריסטו. שימש במשך עשר שנים (307–317 לפנה"ס) כאפיסטטס (מושל) של אתונה מטעמו של עוצר מוקדון קסנדרוס. ב-307 לפנה"ס גורש מהעיר על ידי מתנגדיו הפוליטיים, עקר לתבאי ומשם המשיך לאלכסנדריה שבמצרים, שם נפטר.
חייו
דמטריוס נולד בפלרון (כיום פָלִירוֹ), ליד אתונה בשנת 350 לפנה"ס, בנו של פאנוסטראטוס (Phanostratus), שהיה קשור בקשרי נישואין למצביא קנון (Canon). דמטריוס למד בבית הספר של אריסטו, שם הוא קיבל השכלה רחבה ומעמיקה במגוון תחומים, בעיקר מתלמידו של אריסטו, תאופרסטוס, כחלק מהאסכולה הפריפטטית. דמטריוס התעניין במספר רחב של תחומים וכתב רבות על נושאים אלה, גם כאשר היה שליט אתונה. דמטריוס החל את דרכו הפוליטית בשנת 325/4, כאשר נבחר לסטרטגוס בפעם הראשונה. עם סיום מלחמת לאמיה בין היוונים לבין המוקדונים בשנת 322, דמטריוס, שהיה שייך לזרם המוקדוני, לקח חלק במשא ומתן על ההסדרים שבאו אחריה. בשנת 317, כאשר פוקיון  המושל של אתונה הוצא להורג, אזרחי אתונה בחרו בדמטריוס להיות המושל של אתונה תחתיו. דמטריוס זכה לאישורו של קסנדרוס והחזיק במשרה זו עד 307. בזמנו הוצבו 360 פסלים של דמטריוס ברחבי אתונה, מתוך מטרה להאדיר את שמו.
דמטריוס התמקד בעיקר בענייני פנים של אתונה, אף על פי שגילה עניין גם בנושאי חוץ. הוא ערך רפורמות בתחומים רבים, שקשורים לניהול ענייניה הפנימיים של העיר. עם זאת, הרפורמות נתפסו כפעולות למען עשירי העיר ולא למען פשוטי העם ולכן פשוטי העם התנגדו לשלטונו.
אתונה תחת שלטונו של דמטריוס לא לקחה חלק במלחמות הדיאדוכים שעדיין התרחשו במרחב ההלניסטי. עם זאת, כאשר דמטריוס פוליורקטס בנו של אנטיגונוס מונופתלמוס שהיה אויבו של קסנדרוס, כבש את אתונה בשנת 307, דמטריוס וקסנדרוס ברחו לתבאי.
הרפורמות
דמטריוס ערך מספר רפורמות שנועדו לשיפור ניהול אתונה, אך רפורמות אלה עוררו התנגדות ומחלוקות בין תומכיו של דמטריוס לבין מתנגדיו. הרפורמות שערך היו:
שנות חייו האחרונות במצרים
באתונה עצמה הוצא גזר דין מוות על דמטריוס. לאחר מותו של קסנדרוס בשנת 297, עבר דמטריוס לחצרו של תלמי הראשון (סוטר) במצרים. בחצרו של תלמי, דמטריוס הקים את הספרייה המפורסמת של אלכסנדריה ופעל רבות ליצירת אוסף הספרים והכתבים הגדול ביותר בעולם העתיק בספרייה זו. חלק ממאמץ זה הוא תרגום השבעים של התנ"ך ליוונית ודמטריוס אף מוזכר באיגרת אריסטיאס (פסוקים 9–11). במצרים דמטריוס אף יסד אקדמיה של מלומדים ומשוררים שהיו נאמנים למלך. דמטריוס היה מקורב לתלמי הראשון וכנראה שעזר ליצור את מערכת החוקים של העיר בדומה לאלה של אתונה. הוא יעץ לתלמי למנות ליורש את בנו תלמי קראונוס מאֵאוּרידיקֶה, אבל תלמי התעלם מעצה זו ומינה במקומו את בנו הצעיר יותר מאשתו ברניקי, הידוע בשם תלמי השני פילדלפוס. כאשר תלמי השני עלה על כס המלכות, הוא זכר את עצתו של דמטריוס לאביו ושלח אותו למאסר במצרים העליונה. שם מת דמטריוס מנשיכת נחש בשנת 283 בקירוב.
יצירות
דמטריוס היה שייך לתנועה האורטורית ונחשב כאחרון האורטורים היווניים (אוראטור – דרשן). הוא נודע ביכולתו יוצאת הדופן לשלב בין פילוסופיה לרטוריקה בדרשותיו והן מאופיינות בכך שהן אינן בעלות אופי תוקפני ומנוסחות באלגנטיות. בנוסף לכך דמטריוס כתב מספר גדול של כתבים בתחומים שונים ומגוונים. דיוגנס לארטיוס ביצירתו "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים", מונה בספר החמישי את חיבוריו של דמטריוס בתחומים שונים ומגיע לארבעים וחמישה חיבורים שונים. יחד עם זאת, כמעט ולא שרד דבר מכתביו, אלא שמוצאים התייחסות לכתביו אצל כותבים מאוחרים יותר כמו קיקרו, פוליביוס וקווינטיליאנוס. פוליביוס למשל מצטט מספרו של דמטריוס "על המזל" (On Fortune), כנבואה על ירידת כוחם של המוקדונים מאה וחמישים שנה מאוחר יותר. דמטריוס כתב ודרש בתחומים רבים ומגוונים: דיאלוגים פילוסופים, היסטוריה, מחקרים מדעיים, נאומים ועוד. בין עבודותיו למשל: חיבור על דמגוגיה שבו דמטריוס מפרט את רעיונותיו על מדע המדינה, או חיבור היסטורי שבו הוא מפרט את ההיסטוריה של תקופת שלטונו.
סמואל ברנט
סמואל ברנט (באנגלית: Samuel Barnett; נולד ב-25 באפריל 1980) הוא שחקן בריטי ממוצא יהודי. הופיע בתיאטרון, קולנוע, טלוויזיה ורדיו, וזכה להכרה בהופעתו על הבמה ובסרט הקולנוע של המחזה "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט. בטלוויזיה שיחק ברנט בסדרה הקומית "2012" ובסדרת הדרמה של שואוטיים "פני דרדפול". ב-2016 לוהק ברנט לתפקיד דירק ג'נטלי בעיבוד של BBC America לסדרת הספרים "סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי" מאת דאגלס אדמס.
ביוגרפיה
ברנט נולד בוויטבי, צפון יורקשייר שבאנגליה לאב יהודי ולאם נוצרית-קווייקרית. משפחתו בת חמישה ילדים. הוא החל להופיע בגיל צעיר עד לפני שעבר ללונדון ללמוד משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
קריירה
ברנט השתתף בהפקה המקורית בלונדון של המחזה "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט, כמו גם בהצגות שהועלו בתיאטראות ברודוויי בניו יורק, סידני, ולינגטון והונג קונג. הוא גם גילם את אותה דמות בגרסה הקולנועית של המחזה ובתסכית הרדיופוני. הוא היה מעורב בהפקה של "נערי ההיסטוריה" החל מהקריאה הראשונה של המחזה.
ב-2009 גילם ברנט את דמותו של ג'ון אוורט מיליי בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "רומנטיקנים נואשים", ושיחק בתפקיד ג'וזף סוורן בסרט "כוכב בהיר".
ב-2010 שיחק ברנט במחזה "Women Beware Women" מאת תומאס מידלטון שהוצג בתיאטרון המלכותי הלאומי. מיולי 2012 הופיע בדמות אליזבת וודוויל במחזה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שהוצג עם צוות שחקנים הכולל גברים בלבד בתיאטרון הגלוב בלונדון לצדו של מארק ריילנס בתפקיד הראשי. כמו כן גילם ברנט את סבסטיאן במחזה "הלילה השנים עשר". המחזה הועבר לתיאטרון אפולו בווסט אנד החל מ-2 בנובמבר 2012. שני המחזות "הלילה השנים עשר" ו"ריצ'רד השלישי" הועלו בברודוויי ב-2013 בתיאטרון בלסקו והוצגו על פברואר 2014. בהפקה בברודוויי שיחק ברנט שוב בתפקיד אליזבת וודוויל, אולם במחזה "הלילה השנים עשר" הופיע בתפקיד ויולה.
בשנת 2015 שיחק בסרט הקולנוע "הליידי בקרוואן" (The Lady in the Van) לצדה של השחקנית זוכת פרס אוסקר מגי סמית'. את הסרט ביים ניקולס הייטנר.
ב-2017 החל לשחק בעיבוד הטלוויזיוני החדש לסדרה "דירק ג'נטלי" בה הוא מככב.
מועמדויות ופרסים
ב-2002 היה ברנט מועמד לפרס איבנינג סטנדרד לשחקן החדש המבטיח ביותר על תפקידו במחזה "נישואי פיגארו". הוא זכה בפרס בחירת הקהל לשחקן החדש הטוב ביותר ולשחקן המשנה הטוב ביותר של Whatsonstage.com על הופעתו במחזה "נערי ההיסטוריה". הוא היה מועמד לפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה. ב-2006 זכה בפרס דרמה דסק והיה מועמד לפרס טוני על הופעתו בהפקה בברודוויי.
ב-2014 היה ברנט מועמד לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר על תפקידו במחזה "הלילה השנים עשר".
חיים אישיים
סמואל ברנט הוא הומוסקסואל מוצהר. בן זוגו הוא במאי התיאטרון אדם פנפורד.
ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית
טקס ההשבעה, ה-59 בתולדות ארצות הברית, נערך בחזית המערבית של בניין הקפיטול, השוכן בוושינגטון הבירה. על האירוע הוטלו הגבלות חריפות בשל מגפת הקורונה בארצות הברית, בהן חובת עטיית מסכה, מדידת חום לכל מבקר ושמירה על ריחוק חברתי.
ההשבעה סימנה את סופו הרשמי של תהליך העברת הנשיאות מהנשיא היוצא דונלד טראמפ לנשיא הנבחר ביידן, שזכה במרבית האלקטורים בבחירות לנשיאות שנערכו ב-3 בנובמבר 2020. ביידן הוכרז כמנצח ארבעה ימים לאחר מכן, ב-7 בנובמבר 2020.
רקע
ב-3 בנובמבר 2020, ביידן ניצח את דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית לשנת 2020 והפך לנשיא הנבחר של ארצות הברית. ב-14 בדצמבר 2020, הניצחון של ביידן הוכרז רשמית בהצבעת חבר האלקטורים שנוהלה על ידי סגן נשיא ארצות הברית ויושב ראש הסנאט היוצא, מייק פנס. בהתאם לסעיף 6 בחלק השלישי בפרק 1 לחוקת ארצות הברית, ב-18 בינואר 2021, קמלה האריס, סגנית נשיא ארצות הברית הנבחרת, נאלצה להתפטר ממושבה בסנאט האמריקאי.
עם השבעתו של ביידן לנשיאות ארצות הברית, ביידן הפך לנשיא המבוגר ביותר (78 שנים ו-61 ימים) שנכנס לתפקיד. בנוסף, ביידן הפך לנשיא הקתולי השני לאחר ג'ון פיצג'רלד קנדי, לסגן הנשיא לשעבר ה-15 שנבחר לנשיא ולנשיא הראשון ממדינת דלאוור המכונה "המדינה הראשונה". האריס הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לכהן כסגן נשיא ארצות הברית. בנוסף, האריס הפכה לסגנית נשיא הראשונה ממוצא אסייתי וממוצא אפרו-אמריקאי.
נושא ההשבעה
נושא ההשבעה, שנבחר על ידי הוועדה המשותפת לטקסי השבעה בארצות הברית, הוא "דמוקרטיה מאוחדת". הנושא הנבחר הדגיש את טקס ההשבעה כסימן היכר של הדמוקרטיה האמריקאית. אלן, יושב ראש הוועדה, הצהיר על ההשבעה כי: "ההשבעה תראה אחרת בעקבות מגפת הקורונה שמתפשטת בארצנו, אך היא תסמל את אותו הדבר, אחדותו של העם האמריקאי. ההשבעה תכלול מספר אירועים מקדימים הכוללים קונצרטים והופעות מוזיקליות וירטואליות".
אבטחה ובנייה
ב-3 בספטמבר 2020, משטרת הקפיטול הודיעה כי גישת הציבור למבנה תוגבל מ-7 בספטמבר 2020 עד 28 בפברואר 2021, כדי לאפשר בנייה בטוחה ומאובטחת של התשתיות הדרושות להפקת האירוע. הבנייה החלה ב-29 בספטמבר 2020. הטקס המסורתי, "טקס הנחת אבן הפינה", לא נערך כיוון שהתרחש במקביל למותה של רות ביידר גינסבורג, שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית. האירוע היה יכול להכיל כ-1,600 מוזמנים, אך בשל מגבלות מגבלות מגפת הקורונה, קיבולת האירוע לא נוצלה עד הסוף.
הכנות
את טקס ההשבעה ואת ארוחת הצהריים של הנשיא הנבחר ביידן וסגנית הנשיא הנבחרת האריס תכננו חברי ועדת הקונגרס המשותפת לטקסי ההשבעה, ועדה שהורכבה משלושה חברי הסנאט של ארצות הברית: יו"ר הוועדה רוי בלאנט, מיץ' מקונל ואיימי קלובשר ומשלושה חברי בית הנבחרים של ארצות הברית: ננסי פלוסי, סטני הוייר וקווין מקארתי.
מועצת העיר של מחוז קולומביה העריכה כי העלויות הכוללות של ההשבעה שכוללות אבטחה, הכנת המצעד החגיגי והקמת המבנים הייעודים וביצוע הכנות ייחודיות לאור מגפת הקורונה, הסתכמו בלמעלה מ-44.9 מיליון דולר.
בתקשורת האמריקאית פורסם בסוף דצמבר כי לאור התפרצות נגיף הקורונה לא נערך ארוחת הצהריים המסורתית שנערכת מדי שנה, נוסף על כך הוערך כי יש סיכוי לא מבוטל שנשפי ההשבעה יבוטלו. אם לא די בכך, הנשיא היוצא דונלד טראמפ לא נכח בהשבעה (כפי שהכריז רשמית ב-8 בינואר) ובכך שבר מסורת של 152 שנים – ואף לא אירח את ביידן בבית הלבן ביום ההשבעה.
ביידן וּועדת ההשבעה שלו שוחחו עם חברי בית הנבחרים, סנאטורים ואף מומחי בריאות הציבור בנוגע לפרטי ההשבעה וארגון השתתפות באירועים, עם זאת המצעד הצבאי עצמו כן התקיים, גם הפעם לאחר טקס ההשבעה, ובמהלכו השתתפו ביידן, האריס ובני זוגם במצעד.