cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסגת גובש
היסטוריה
הפסגה נקראת על שם היישוב גובש במערב בולגריה.
השלשה על שם שרקו
השלשה על שם שרקו (באנגלית: Charcot Triad) היא שילוב התסמינים צהבת, חום (בדרך כלל מלווה בצמרמורת) וכאבי בטן ברביע הימני העליון. היא קרויה על שם הרופא הצרפתי ז'אן מרטין שרקו.
כאשר המצגת כוללת גם סימני הלם (בדרך כלל לחץ דם נמוך) ושינוי במצב ההכרה (בדרך כלל בלבול) היא ידועה בשם הפנטאדה על שם ריינולדס.
איתי אהלי
איתי אהלי (נולד ב-1979) הוא מעצב תעשייתי ישראלי, ומרצה במכון הטכנולוגי חולון במחלקה לעיצוב תעשייתי. אהלי הוא מעצב תעשייתי ישראלי הפעיל בישראל ובאירופה.
ביוגרפיה
ב־2007 סיים אהלי תואר ראשון בעיצוב תעשייתי, במכון הטכנולוגי חולון. בתואר השני התמחה בעיצוב קונטקסטואלי, באקדמיה לעיצוב באיינדהובן שבהולנד (באנגלית: Design academy eindhoven).
בין הפרויקטים הבולטים של אהלי הוא פרויקט בשם בית החרושת היצירתי (באנגלית: The Creative Factory) אותו יזם ואצר יחד עם המעצב התעשייתי תומא ואי (באנגלית: Thomas Vailly), במהלך שבוע העיצוב בהולנד באוקטובר 2012. הפרויקט התקיים בתוך מפעל ריק באינדהובן, מספר מעצבים צעירים פיתחו קו ייצור של 16 מכונות שונות המשתפות את הקהל בחוויית יצירת המוצרים, קהל המבקרים הוזמן לחזות לא רק במוצר הסופי אלא גם בתהליך ייצורו.
במסגרת בית החרושת היצירתי יצר אהלי בשיתוף שני המעצבים תומא ואי וכריסטיאן פיביג (באנגלית: Christian Fiebig) פרויקט בשם יחידת ריהוט אימפולסיבית (באנגלית: Impulsive Furnishing Unit) הם פיתחו סדרה חדשה של רהיטים המיוצרים ביחידת ייצור. יחידת הייצור מעבדת לוח דיקט בטכנולוגית cnc לכדי מערכת ישיבה. היחידה ניתנת להעברה וכך מאפשרת ייצור בכל מקום. הפרויקט זיכה אותם בפרס בתחרות של חברת Moooi ומגזין Frame בשנת 2013.
קרחון פולאר טיימס
קרחון פולאר טיימס (באנגלית: Polar Times Glacier) הוא קרחון באזור חוף אינגריד כריסטנסן, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון בין נונאטאק סווארתהאוזן לנונאטאק בויד, ונשפך אל חלקו המערבי של מדף הקרח פבליקיישנז.
יחסי אוסטרליה–טונגה
יחסי אוסטרליה–טונגה הם היחסים בין קהיליית אוסטרליה לבין ממלכת טונגה. לטונגה יש נציבות בקנברה ולאוסטרליה יש נציבות בנוקואלופה.
היסטוריה
בשנת 1999, שר החוץ האוסטרלי, אלכסנדר דאונר, בירך על הצטרפותה של טונגה לאו"ם. השר אמר כי הממשלה האוסטרלית סייעה לממן את עלות המשלחות לניו יורק שנמצאת בארצות הברית ורחוקה מאוד ממדינות האוקיינוס השקט, כך שהמדינות הפסיפיות הקטנות יוכלו להיות מיוצגות שם.
קרחון פולאר טיימס
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה על ידי ג'ון ה. רוסקו (John H. Roscoe), בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
יחסי אוסטרליה–טונגה
היסטוריה
בעקבות התפרצות מקרי אלימות בטונגה בשנת 2006 ממשלת טונגה ביקשה מאוסטרליה כוחות סיוע. בעקבות בקשה זו, 85 חיילים ושוטרים נשלחו לטונגה. עקב השליחה מאוסטרליה גם ניו זילנד הציעה את עזרתה לטונגה.
קרחון פולאר טיימס
מקור השם
רוסקו נתן לקרחון את שמו.
יחסי אוסטרליה–טונגה
היסטוריה
בשנת 2008 פתחה טונגה בקנברה את הנציבות העליונה שלה. נסיך הכתר טופו השישי שהפך בהמשך למלך טונגה, היה הנציב הראשון באוסטרליה. החל מ-2012 הנסיכה לטופויפקה מכהנת כנציבה העליונה של טונגה באוסטרליה.
סיוע בפיתוח
אוסטרליה היא המסייעת הגדולה ביותר של טונגה ומסייעת לה רבות בפיתוח המדינה ב-2008/09, הסיוע האוסטרלי הסתכם ב-13 מיליון דולר אוסטרלי שר החוץ האוסטרלי, סטיבן סמית', אמר ב-2009 כי טונגה היא שותפה חשובה של אוסטרליה באוקיינוס השקט. הוא הוסיף כי "יש לאוסטרליה תוכניות פיתוח מקיפות עם טונגה וסמואה ויש בין המדינות והמנהיגים קשרים חמים וחזקים ביותר."
קרחון פולאר טיימס
לקריאה נוספת
• Jayaprasad, P.; Rajak, D. R.; Singh, R. K.; Oza, S. R.; Sharma, R.; Kumar, R., Ice calving and deformation from Antarctic Ice margins using RISAT-1 circular polarization SAR data, ISPRS - International Archives of the Photogrammetry, Remote Sensing and Spatial Information Sciences, Volume XL-8, 2014, pp.525-529 DOI: 10.5194/isprsarchives-XL-8-525-2014
• Liu, Tingting & Niu, Muye & Yang, Yuande. (2017), Ice Velocity Variations of the Polar Record Glacier (East Antarctica) Using a Rotation-Invariant Feature-Tracking Approach, Remote Sensing. 10. 42. 10.3390/rs10010042
• Liang, Qi & Zhou, Chunxia & Howat, Ian & Jeong, Seongsu & Ruixi, Liu & Chen, Yiming. (2019), Ice flow variations at Polar Record Glacier, East Antarctica, Journal of Glaciology. 1-9. 10.1017/jog.2019.6
• PRAVEEN K THAKUR, ARPIT CHOUKSEY, S P AGGARWAL and A SENTHIL KUMAR, Polar Ice Sheet and Glacier Studies – Indian Efforts in last Five Years, Proc Indian Natn Sci Acad 83 No. 2 June Thematic Issue 2017 pp. 415-425 DOI: 10.16943/ptinsa/2017/48946
נבחרת ברזיל בכדוריד נשים
נבחרת ברזיל בכדוריד נשים היא הנבחרת לאומית של ברזיל. הנבחרת החלה להשתתף בתחרויות בינלאומיות משמעותיות בשנות ה-80 של המאה ה-20. הנבחרת השתתפה ב-13 אליפויות העולם בכדוריד וזכתה בשנת 2013. בכך היא הפכה להיות הנבחרת הראשונה מאמריקה שזכתה בתואר. הנבחרת זכתה 10 פעמים באליפות אמריקה בכדוריד.
הישגי הנבחרת
עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 הנבחרת לא השתתפה בתחרויות בינלאומיות משמעותיות.
Céline Dion chante Noël
Céline Dion chante Noël (באנגלית: Céline Dion Sings Christmas, ובעברית: שירי חג המולד של סלין דיון) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור ב-6 בנובמבר 1981, על ידי חברת התקליטים St-Charles. האלבום הוא אלבום חג מולד.
בסמוך להוצאת האלבום, הוציאה דיון גם את אלבומה הראשון La voix du bon Dieu. שני האלבומים זכו להצלחה נאה כאחד.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי רנה אנג'ליל לבדו. אנג'ליל, שהיה באותו הזמן המנהל של דיון ולימים הפך לבעלה, משכן את הבית שלו במטרה להקים חברת תקליטים דרכה יוציא את האלבומים של דיון. ההחלטה הזו גרמה לו ולדיון להוציא אלבום נוסף כמה שבועות לפני כן.
שני האלבומים נמכרו בלמעלה מ-30,000 בשנת 1981. בשנה שלאחר מכן, הצליחו להימכר בלמעלה מ-125,000 עותקים. בקנדה, נמכר האלבום בלמעלה מ-25,000 עותקים.
יונאס ולנצ'יונאס
יונאס ולנצ'יונאס (בליטאית: Jonas Valančiūnas; נולד ב-6 במאי 1992) הוא כדורסלן ליטאי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת ניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA, וכן בנבחרת ליטא.
ראשית חייו
ולנצ'יונאס נולד בעיר אוטנה שבצפון-מזרח ליטא. אביו היה חותר מצטיין, אלוף ברית המועצות. הוריו לא היו נשואים והוא גדל במשפחה חד-הורית כשאמו שימשה כמפרנסת שלו ושל אחיו. בגיל 14 עבר לפנימייה בווילנה.
הליגה הליטאית
ב-2008 החל לשחק כדורסל באופן מקצועי בקבוצת פרלאס מהליגה השנייה בליטא, מועדון חסות של ריטאס וילנה. באותה עונה העפיל עם הקבוצה לליגה הראשונה. בתום העונה שיחק עם קבוצת הנוער של ריטאס וילנה בטורניר הדור הבא שהתקיים במסגרת אירועי הפיינל פור של היורוליג, ולנצ'יונאס הצטיין בטורניר והוביל את וילנה עד לגמר. הוא נבחר לחמישיית הטורניר עם ממוצע של 16.8 נקודות, 10 ריבאונדים ו-3 חסימות למשחק. בעונתו הראשונה בליגה הראשונה, כשהוא בן 16 בלבד, רשם 10 נקודות ו-6.1 ריבאונדים בממוצע למשחק. כמו כן שיחק עם הקבוצה בליגה הבלטית בה רשם 11.7 נקודות ו-6.9 ריבאונדים למשחק. בעונת 2010 עבר לשחק בריטאס וילנה, הוא זכה עמה באותה עונה בגביע הליגה ובאליפות. הוא קלע בממוצע 11.5 נקודות למשחק ולקח 7.3 ריבאונדים. ביורוליג רשם ממוצעים של 7.7 נקודות ו-5.8 ריבאונדים ובליגה הבלטית 12 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק. בעונת 2011/2012 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה הליטאית, כשולנצ'יונאס רושם 14.2 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק. בליגה הבלטית רשם 10.3 נקודות ו-7 ריבאונדים ובליגה המאוחדת של VTB השיג 10.6 נקודות ו-5.7 ריבאונדים. סך הכל שותף בשלוש עונותיו בליגה הליטאית ב-84 משחקים בהם רשם ממוצע של 11.6 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-1.7 חסימות למשחק.
טורונטו ראפטורס
ולנצ'יונאס נבחר על ידי קבוצת טורונטו ראפטורס, במקום החמישי בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA ב-2011. הוא רשם את משחק הבכורה שלו בליגה ב-31 באוקטובר 2012 נגד אינדיאנה פייסרס. בדצמבר 2012 נפצע בידו ונאלץ להחמיץ 18 משחקים בטרם שב לשחק בפברואר 2013. סך הכל רשם בעונתו הראשונה ממוצעים של 8.9 נקודות, 6 ריבאונדים ו-1.3 חסימות למשחק. הוא נבחר בתום העונה לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה ב-NBA. בעונתו השנייה החמיץ משחק אחד בלבד ופתח בחמישה בכל 81 המשחקים האחרים. טורונטו זכתה באותה עונה בראשות הבית האטלנטי, אך בפלייאוף הודחה הקבוצה בסיבוב הראשון על ידי ברוקלין נטס. בעונת זכתה טורונטו שוב בראשות הבית אך הודחה פעם נוספת בסיבוב הראשון.
באוגוסט 2015 חתם ולנצ'יונאס על הארכת חוזה בטורונטו ל-4 עונות נוספות עבור כ-64 מיליון דולר. את עונת סיימו הראפטורס עם המאזן הטוב בתולדות המועדון, 56–26, ובפלייאוף של אותה עונה העפילו בפעם הראשונה אי פעם לגמר האזור המזרחי. בסדרת גמר המזרח הודחה טורונטו על ידי קליבלנד קאבלירס, בתוצאה 2–4.
ממפיס גריזליס
בפברואר 2019, לאחר כ-6 עונות וחצי בטורונטו, הועבר ולנצ'יונאס בטרייד לממפיס גריזליס, יחד עם סי. ג'יי. מיילס ודלון רייט, בתמורה למארק גאסול. ב-22 במרץ 2019 קבע שיא אישי כאשר אסף 24 ריבאונדים במשחק מול אורלנדו מג'יק, וכשבוע לאחר מכן שיפר את שיאו האישי כשקלע 34 נקודות במשחק מול פיניקס סאנס.
ביולי 2019 חתם על הארכת חוזה בממפיס ל-3 עונות נוספות, עבור כ-45 מיליון דולר.
ניו אורלינס פליקנס
באוגוסט 2021 הועבר ולנצ'יונאס לניו אורלינס פליקנס, במסגרת טרייד משולש עם שארלוט הורנטס.
בנבחרות הלאומיות של ליטא
בגיל 15 היה חבר בסגל נבחרים הקדטים של ליטא לאליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה ביוון ב-2007, באליפות סיימה הנבחרת במקום השלישי ו ולנצ'יונאס שימש כשחקן מחליף ללא תרומה משמעותית. שנה לאחר מכן, באליפות שהתקיימה באיטליה, כבר היה ציר מרכזי בנבחרת שזכתה באליפות. הוא סיים את הטורניר עם 14.3 נקודות, 11.1 ריבאונדים (שני באליפות) ו-2.3 חסימות (ראשון באליפות) בממוצע למשחק. ב-2009 השתתף באליפות אירופה לנוער עד גיל 18, בה סיימה ליטא במקום הרביעי. ולנצ'יונאס נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שהשיג ממוצעים של 19.3 נקודות (שני באליפות), 10.6 ריבאונדים (רביעי באליפות) ו-2.6 חסימות (שני באליפות). ב-2010 הוביל את ליטא לזכייה באליפות אירופה עד גיל 18. הוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר לאחר שסיים שני ברשימת מלכי הסלים עם 19.4 נקודות בממוצע למשחק ב-70% קליעה מהשדה, ראשון בריבאונדים עם 13.4 למשחק ושני בחסימות עם 2.7 למשחק. ב-2011 הוליך את הנבחרת לזכייה גם באליפות העולם עד גיל 19. גם באליפות זו נבחר לשחקן המצטיין, לאחר שהיה מלך הסלים עם 23 נקודות בממוצע למשחק, מלך הריבאונדים עם 13.9 למשחק ומלך החסימות עם 3.2 למשחק. משחק השיא שלו היה בגמר הטורניר בו קלע 36 נקודות ולקח 8 ריבאונדים בניצחון על נבחרת סרביה. בזכות הצטיינותו בנבחרת, נבחר ב-2011 לכדורסלן השנה בליטא, לכדורסלן הצעיר הטוב באירופה מטעם פיב"א וכן זכה באות מסדר הכבוד מנשיאת ליטא, יחד עם שאר חבריו לנבחרת.
משנת 2011 חבר ולנצ'יונאס בסגל נבחרת הבוגרים של ליטא. הוא השתתף עמה באליפות אירופה בכדורסל 2011 בה סיימה במקום החמישי, בטורניר הכדורסל באולימפיאדת לונדון (2012) בה סיימה שמינית ובאליפות אירופה בכדורסל 2013 בה סיימה במקום השני. באליפות העולם בכדורסל 2014 סיים עם הנבחרת במקום הרביעי, הוא רשם באליפות ממוצע של 14.6 נקודות, 8.4 ריבאונדים וחסימה אחת למשחק. באליפות אירופה בכדורסל 2015 היה השחקן המצטיין בנבחרת שסיימה במקום השני לאחר ספרד. הוא נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שהשיג באליפות 16 נקודות, 8.4 ריבאונדים ו-1.4 חסימות בממוצע למשחק. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים עם הנבחרת במקום השביעי. באליפות אירופה בכדורסל 2017 סיימה הנבחרת במקום התשיעי, ולנצ'יונאס היה הריבאונדר המצטיין בטורניר וסיים עם ממוצעים של 15.8 נקודות -12 ריבאונדים למשחק.
הדיוויזיה ההררית הראשונה (ורמאכט)
הדיוויזיה ההררית הראשונה (בגרמנית: 1. Gebirgs-Division) הייתה דיוויזיה הררית של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-9 באפריל 1938, על בסיס החטיבה ההררית שהוקמה ב-1 ביוני 1935, והועמדה תחת פיקוד לודוויג קיבלר. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-34 במסגרת הארמייה השישית. בינואר 1941 הייתה אמורה הדיוויזיה להשתתף במבצע פליקס - כיבוש גיברלטר, אולם לבסוף בוטל המבצע. באפריל 1941 לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בבלקן, כחלק מהקורפוס ההררי ה-49, במסגרת הארמייה השנייה, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ההררי ה-49, במסגרת הארמייה ה-17 וארמיית הפאנצר הראשונה לסירוגין. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה בקרב על קווקז, ובאפריל 1943 הועברה הדיוויזיה לסרביה, שם השתתפה בפעולות כנגד הפרטיזנים, וביצעה פשעי מלחמה רבים. בנובמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה, ולחמה עמה בקרבות בהונגריה ובמתקפת אגם בלטון. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחמה עמה באוסטריה עד סוף המלחמה.
משה רון (דנציגרקרון)
משה רון (דנציגרקרון) (1 בינואר 1904 – 10 ביולי 1985) היה עיתונאי, ממקימי ועדת עורכי העיתונים היומיים, האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל, מועצת העיתונות והאיגוד העולמי של העיתונאים היהודים, המזכ"ל הראשון של אגודת העיתונאים בתל אביב וממקימיו של בית העיתונאים על שם סוקולוב.
ביוגרפיה
נולד בוורשה למשפחה של חסידי גור ונשא לאישה את רות (רחל) לבית הולצברג. הזוג הניח אחריו בת ובן. הצטרף בגיל צעיר לתנועה הציונית ונבחר ב-1925 ליו"ר האגודה הציונית במוקוטוב (פרוור של ורשה). החל את עבודתו העיתונאית בעיתון היומי ביידיש "היינט" (ביטאון הסתדרות ציוני פולין), עלה ארצה בתור שליחו בשנת 1935 ופרסם מאוחר יותר מפרי-עטו גם ב"ידיעות אחרונות".
נתמנה ב-1939 למזכיר הכללי הראשון של אגודת העיתונאים בתל אביב, שהייתה אז בראשית התארגנותה. הרחיב את שורותיה בקיבוץ העיתונאים מכל הזרמים. העביר את פעילותה מפינת חדר ברחוב מזא"ה לחדר שלם בשז"ר פינת אלנבי ומשם למועדון המרווח בשדרות רוטשילד 27, שאותו הפך למוקד פעילות ציבורית ענפה.
ממרכז זה גם נוהל המאבק על חופש העיתונות נגד הצנזורה של השלטון המנדטורי הבריטי. לאחר הקמת המדינה פעל נמרצות להקמת "בית סוקולוב", שנחנך ב-1957 ושממנו המשיך בפעילות מקצועית רב-גונית לקידום מעמד העיתונאים.
ממקימי ועדת עורכי העיתונים היומיים, האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל, מועצת העיתונות והאיגוד העולמי של העיתונאים היהודים. הטביע את חותמו על מפעלי האגודה – בימת "עיתון העיתונאים" בזמנה, ספר השנה של העיתונאים ועוד. נודע במדיניות הדלת הפתוחה ונטל על עצמו את הטיפול גם בבעיותיו האישיות של כל עיתונאי שפנה אליו לעזרה.
לצד פעילותו הציבורית המשיך בעבודתו העיתונאית בתור כתב של עיתונים יהודיים ברחבי תבל – ניו-יורק, בואנוס-איירס, מלבורן, פריז – כולל "לעצטע נייעס" בישראל. עם פרישתו לגמלאות (1974) מתפקידיו בתור מזכ"ל אגודת העיתונאים בתל אביב והאיגוד הארצי, המשיך לשמש מזכ"ל ועדת העורכים ומזכ"ל וחבר הנשיאות של האיגוד העולמי של העיתונאים היהודיים – עד פטירתו הפתאומית בשנתו.
למשה רון ערך באנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו מאת דוד תדהר. שם משפחתו עוברת ב"פקודת" משה שרת. הוא כתב ספר אוטוביוגרפי שיצא-לאור ב-1981 – "דרכי הממלכה השביעית". זכה ב"פרס שלסר" על פעילותו למען העיתונות היהודית. הונצח על ידי האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל באמצעות "פרס רון" – לעבודה עיתונאית, שתרמה לערכי חברה ומשטר נאותים שבו זכו עד כה משה נגבי, שושנה חן, אמנון אברמוביץ ואחרים. אושרה קריאת רחוב על שמו על ידי ועדת שמות והנצחה של עיריית ת"א-יפו.
התגורר תקופה קצרה בבית מגורי העיתונאים. בתו היא העיתונאית שולה רון, שהתגוררה בדירתו בבית מגורי העיתונאים, אשתו לשעבר של שמוליק קראוס.
מרי גאודרון
מרי ג'נבייב גאודרון (באנגלית: Mary Genevieve Gaudron; נולדה ב-5 בינואר 1943) היא עורכת דין ושופטת אוסטרלית שהייתה השופטת הראשונה של בית המשפט העליון באוסטרליה. גאודרון הייתה התובעת הכללית של ניו סאות' ויילס (1981-1987) לפני מינויה לבית המשפט העליון. לאחר פרישתה ב-2002, היא הצטרפה לארגון העבודה הבינלאומי, וכיהנה כנשיאת בית הדין המנהלי שלו בשנים 2011–2014.
קורות חיים
גאודרון נולדה ב-1943 במורי, בצפון כפרי ניו סאות' ויילס, להורים ממעמד הפועלים, אדוארד וגרייס גאודרון. מאוחר יותר במהלך חייה, היא החלה לדבר על הגזענות העזה כלפי ילידי אוסטרליה, שהיוותה חלק גדול מחיי היומיום במורי, וכיצד הדבר השפיע על התנגדותה העזה לכל צורות האפליה.
בשנת 1951 שופט בבית המשפט העליון באוסטרליה הרברט ורה אוואט עבר דרך מורי כדי לקדם תיק שהתרחש באותה תקופה שבו ניסתה הממשלה הליברלית של מנזיס לשנות את חוקת אוסטרליה כדי לאסור את המפלגה הקומוניסטית האוסטרלית. אוואט פנה לקהל קטן ושוחח איתם על משאל העם הקרוב והחוקה. באחת הפגישות התפתחה שיחה בינו לבין גאודרון במהלכה היא שאלה "בבקשה אדוני, מהי חוקה?" אוואט הסביר שזה "החוקים שעל פיהם נשלטו הפרלמנטים". גאודרון שאלה האם זה דומה לעשרת הדיברות ואוואט השיב כי "אפשר לקרוא לזה עשרת הדיברות של השלטון". לאחר מכן ביקשה גאודרון עותק של החוקה, ואוואט שלח לה בדואר עותק של החוקה. אירוע זה השפיע עליה מאוחר יותר כשבחרה לעסוק במשפטים.
השכלה
גאודרון התחנכה במכללת סנט אורסולה בארמידייל. בשנת 1961 היא החלה ללמוד לתואר ראשון במשפטים וסיימה את לימודיה בשנת 1965 עם תואר ראשון במשפטים. גאודרון הייתה המצטיינת בכיתתה וגם קיבלה מדליית הצטיינות מהאוניברסיטה. גאודרון הייתה האשה השנייה שזכתה במדליה זו, אחרי אליזבת אוואט. בשנת 1988 הוענק לגאודרון תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת מקווארי ובהמשך מאוניברסיטת סידני בשנת 1999.
קריירה כעורכת דין
באוקטובר 1968 גאודרון התקבלה ללשכת עורכי הדין בניו סאות' ויילס, לאחר שסיימה את ההתמחות שלה והחלה לעסוק בעריכת דין. כאשר ניסתה לרכוש לעצמה חדר באחד מחדרי עורכי הדין בסידני נדחתה באופן קבוע בגלל היותה אישה. כאשר חבר בית המשפט העליון לעתיד, מייקל מקיו, ניסה למכור את חדרו, שאר חברי הלשכה שלו לא נתנו לגאודרון לקנות אותו, אף על פי שלא היו קונים אחרים. בסופו של דבר היא חלקה חדר עם ג'נט קומבס, שהייתה אף היא אשה עורכת דין פורצת דרך. גאודרון טענה בקביעות בפני בית המשפט העליון של ניו סאות' ויילס ובית המשפט העליון בתחילת שנות ה-70, במיוחד בתחום המשפט התעשייתי. ב-1972 היא הפכה לאישה הראשונה שמונתה למועצה של הלשכה של ניו סאות' ויילס.
פריצת הדרך הגדולה הראשונה של גאודרון הייתה ב-1970, עם המקרה של אושונסי נגד מירור עיתונים בע"מ . כאשר, כעורכת דין זוטרה בת 27 היא דנה וטענה את העניין בהצלחה לבדה בפני בית המשפט העליון. התובע, פיטר אושונסי, אפילו פיטר את היועץ הבכיר שלו, קלייב אוואט, והעדיף את יכולתה של גאודרון על פני יכולתו. לדברי אושונסי, "היא דמות חזקה ואמיצה, היא עמדה ללא תמיכה, לגמרי לבדה וטענה בהצלחה את התיק. ברור שהם התרשמו מהאומץ שלה, מהאלגנטיות שלה, מהאינטלקט הבוהק שלה שמוצא ביטוי בשפה נעימה, מהנימוסים הטובים שלה, מהקסם שלה. היא תעשה הכל למען ההצלחה, ואני חושב, שבזכותה הכל ייאמר וייעשה כמו שצריך".
ב-1972 התרחש עוד אחד מהמקרים המשמעותיים של גאודרון, כאשר היא ייצגה בהצלחה את תיק השוויון בשכר עבור ממשלת הלייבור בפני ועדת הפשרה והבוררות.
ועדת גישור ובוררות
באפריל 1974, גאודרון מונתה לוועדת הפיוס והבוררות כסגנית נשיא, והפכה לשופטת הפדרלית הצעירה ביותר אי פעם. המקרה הבולט ביותר של גאודרון בוועדת הבוררות היה מקרה מבחן חשוב לחופשת לידה ב-1979. המקרה קבע סטנדרטים המאפשרים חופשה של שנה ללא תשלום לכל העובדים במשרה מלאה וקבועה במשרה חלקית. בשנים 1979–1980, גאודרון הייתה יושבת ראש ההשבעה של ועדת השירותים המשפטיים של ניו סאות' ויילס. גאודרון כיהנה בתפקיד סגנית הנשיא עד להתפטרותה במאי 1980.
מרצה ועורכת דין כללית
גאודרון הרצתה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו סאות' ויילס לזמן קצר, ואז בפברואר 1981 היא מונתה לתובעת הכללית של ניו סאות' ויילס, למעשה, הפרקליטה הבכירה ביותר שהייתה באוסטרליה. בתפקידה כפרקליטת כללית, גאודרון טענה למען ניו סאות' ויילס בתיקי בית משפט גבוהים כמו פרשת הסכרים הטסמניים. מ-1981 עד 1986 כיהנה במועצת אוניברסיטת מקווארי, ומ-1984 עד 1986, עמדה בראש מועצה מייעצת באוניברסיטת וולונגונג.
שופטת בבית המשפט העליון
מותו של השופט ליונל מרפי באוקטובר 1986 ופרישתו של השופט העליון הארי גיבס בפברואר 1987 גרמו לכך שיהיו שתי משרות פנויות בבית המשפט העליון. ב-6 בפברואר 1987, מונתה גאודרון יחד עם ג'ון טוהיי לשיפוט בבית המשפט העליון. בגיל 44 בלבד, גאודרון הייתה השופטת הרביעית בחשיבותה, אחרי אוואט, מקטיירנן ודיקסון, וגם, השופטת האישה הראשונה.
כשופטת בית המשפט העליון, גאודרון תרמה להרבה תחומים במשפט האוסטרלי, בעיקר במשפט הפלילי, בפסקי דין שמשלבים שליטה טכנית עם נטייה להתעקש על הקפדה בסדרי הדין של ניהול המשפטים (למשל, הנחיית חברי המושבעים). גאודרון התנגדה באופן עקבי לכל צורות האפליה, עם פסקי דין בולטים ברוח זו, כולל ההחלטה בסעיף 117 לחוקת אוסטרליה.
ב-1997 מונתה גאודרון לפטרון המייסד של עורכות דין אוסטרליות והמשיכה בתפקיד זה עד ל-20 בפברואר 2009.
יציאתה לפנסיה
בשנת 2003 פרשה גאודרון מבית המשפט העליון. היא עזבה את בית המשפט בגיל 60 בלבד, עשר שנים לפני שהגיעה לגיל פרישה.
שיר חייל
שיר חייל (מוכר גם במילותיו הראשונות: "אני שומע שוב") הוא שיר מאת סרן נמרוד גאון, שנהרג במלחמת יום הכיפורים. השיר התפרסם לאחר מותו כאשר הולחן ובוצע על ידי שלמה ארצי. השיר נכלל באלבומו של ארצי משנת 1979, "דרכים" בעיבוד מוזיקלי של יאיר שרגאי.
השיר נכתב כמכתב לחברה, שבו מתואר החייל כאדם על עולמו התרבותי, הכולל האזנה למוזיקה כמו השיר "בלוז ישן על בובי מק'גי" מאת ג'ניס ג'ופלין ונגינת רביעייה קאמרית, סיפורים של צ'כוב ועוד. האדם, שהמלחמה והחיילות אינן מתכונות אופיו, מרגיש בצבא כ"מחופש" לחייל, "כפוּת בכתונת משוגעים" והוא בודד ומתגעגע.
השיר היה ללהיט וזכה להשמעות רבות מאז ועד היום, הן ביום הזיכרון והן בימות השנה, וארצי שר אותו ברבות מהופעותיו. בשנת תש"ם הגיע למקום הרביעי במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.
היריבות בין זניט סנקט פטרבורג לבין לוקומוטיב מוסקבה
היריבות בין זניט סנקט פטרבורג ולוקומוטיב מוסקבה היא אחת המתוחות בענף הכדורגל ברוסיה והשתיים נפגשו 5 פעמים, מהן 3 פעמים רצופות, במשחקי הסופר קאפ הרוסי בכדורגל, בייחוד בשנים 2018—2021 וכל מפגש בין זניט לבין לוקומוטיב מוסקבה מעורר עניין רב ואף שהמשחקים לא היוו למשחק סוער במיוחד, כמו במשחקי זניט עם דינמו מוסקבה, בכל זאת המפגש הראשון של זניט עם קבוצה מוסקבאית במסגרת רשמית היה בשלב 32 האחרונות בגביע הסובייטי, נגד לוקומוטיב מוסקבה, ב-26 ביולי 1936 כשגברה עליה בתוצאה 7:1 והעפילה לשלב 16 האחרונות של הגביע הסובייטי בכדורגל. עם חלוף השנים הפכו המשחקים בין זניט ללוקומוטיב לאחד המתוחים והמעניינים בתולדות הכדורגל ברוסיה.
היריבות ביניהן החלה לתפוס מקום בעיקר לאחר עונת 2017/2018 כאשר זניט הפסידה ללוקומוטיב במאבק על ראשות טבלת האליפות לאחר שהפסידה 3:0 במגרשה הבייתי במסגרת המחזור ה-15. יתרה מכך, לוקומוטיב זכתה באליפות השלישית שלה במשחק הניצחון שלה נגד זניט, לאחר שניצחה בתוצאה 1:0 והבטיחה לעצמה אליפות, מחזור אחד לסיום, באותה עונה. בעונת 2018/2019 זניט זכתה באליפות רוסיה לאחר שלוקומוטיב עצמה הפסידה במשחק נגד ארסנל טולה, ב-4 במאי 2019, שמנע ממנה אפשרות לעקוף את זניט בטבלת האליפות, 3 מחזורים לסיום העונה. ברם, במפגש הבא ביניהן במסגרת הסופר קאפ הרוסי לוקומוטיב גברה על זניט בתוצאה 2–3 וזכתה בגביע הסופר קאפ השלישי בתולדותיה.
בעונת 2019/2020 הן נפגשו ביניהן במשחק המחזור ה-11 של ליגת העל, שבו השניים התמודדו ביניהן ב-RZD ארנה במשחק מתוח מאוד ובו לוקומוטיב גברה בתוצאה 0–1, כאשר שער מוקדם שלה נפסל על ידי VAR ושער נוסף שזניט הבקיעה בתוספת הזמן נפסל אף הוא. משחק זה קיבע את היריבות ביניהן למתוחה אפילו יותר מזו שבין זניט לספרטק, זאת בשל הישגיהן הספורטיביים והיצמדות לצמרת טבלת הליגה, כאשר בעקבות משחק זה לוקומוטיב השתוותה לזניט במספר הנקודות. הן נפגשו שוב, במחזור ה-20, הפעם כשזניט בפער של 11 נקודות מיריבתה, אך המשחק שהיה מתוח לכל אורכו היה רווי באירועים, ביניהן הוצאת כרטיס אדום למאמנה של לוקומוטיב, יורי סיומין, בעקבות התבטאויותיו כלפי השופט מספר פעמים שאילצו את השופט להוציא 2 כרטיסים צהובים נגדו.
מספטמבר 2018 עד מאי 2021, זניט התקשתה לגבור על לוקומטיב בליגה.
שחקנים ששיחקו בשני המועדונים
על אף היריבות בין שני המועדונים, מספר שחקנים עברו בין שניהם או שיחקו בשניהם ויש כאלה ששיחקו בקבוצה אחת ואימנו בקבוצה אחרת.
כדורגל נשים
היריבות בין מועדוני הכדורגל הועתקה גם לענף כדורגל נשים ולמרות שלוקומוטיב נחשבת לחזקה יותר בענף, בעונת 2021 היריבות ביניהן הגיעה לשיא כאשר זניט נצמדה לצמרת הטבלה והעפילה לגמר הגביע הרוסי בכדורגל נשים למפגש מול לוקומוטיב והשתיים פגשו אחת את השנייה גם בחצי גמר הטורניר בעונת 2022.
מם מדיאור בויי
מם מדיאור בויי (בצרפתית: Mame Madior Boye; נולדה ב-1940) הייתה ראש ממשלת סנגל (2002-2001) והאישה הראשונה בתפקיד.
חייה
בויי נולדה למשפחת משפטנים ובעקבות שלושת אחיה למדה משפטים בדקאר ובפריז. בסיום לימודיה עבדה במערכת המשפט הציבורית של סנגל, הייתה סגנית התובע הציבורי, מונתה לשופטת והייתה סגנית נשיא בית המשפט האזורי של דקאר ונשיאת בית המשפט לערעורים. ב-1975 הייתה ממייסדי לשכת עורכי הדין של סנגל והייתה נשיאת הלשכה מהקמתה ועד 1990. בשנים 1978–1998 הייתה סגנית הנשיאה העולמית של הפדרציה הבינלאומית לנשים עורכות דין.
בשנים 1990–2000 עבדה בחברת בנקאות פרטית.
בשנת 2000 מונתה בויי על ידי נשיא סנגל עבדוליי ואד לשרת המשפטים. שנה לאחר מכן, במרץ 2001 התפטר ראש הממשלה מוסטפא ניאס ובויי מונתה על ידי הנשיא להחליפו. לאחר הבחירות הכלליות באפריל 2002, הנשיא ואד נבחר לכהונה נוספת ובויי נותרה בתפקיד, עד להתפטרותה בנובמבר 2002 בעקבות אסון מעבורת לה ג'ולה. בהמשך לאסון המעבורת, ב-2008 הוצא בצרפת צו מעצר נגד בויי אך זה בוטל כעבור מספר חודשים בעקבות התנגדות ממשלת סנגל להליך המשפטי.
בשנת 2004 נבחרה בויי לכהן כנציבה מיוחדת של האיחוד האפריקאי לקידום ולהגנה של אזרחים הנמצאים בשטחי מלחמה.
Strange Beautiful Music
Strange Beautiful Music ("מוזיקה יפהפייה ומוזרה") הוא אלבום האולפן התשיעי של גיטריסט הרוק אינסטרומנטלי ג'ו סטריאני, שיצא לאור ב-25 ביוני 2002.
יונס טורקוב
יונס (יונה) טורקוב (נכתב גם יונאס, בכתב יידי: יאנאס טורקאוו, בפולנית: Jonas Turkow, 1898 – 4 בדצמבר 1988) היה שחקן, מייסד תיאטרון יידיש, במאי וסופר יהודי פולני.
קורות חיים
טורקוב נולד בוורשה (אז בירת גוברניית ורשה של האימפריה הרוסית). אחיו של השחקן זיגמונט טורקוב, השחקן והסופר יצחק טורקוב והעיתונאי מארק טורקוב ובעלה של השחקנית דיאנה בלומנפלד.
בשנת 1916 ארגן וביצע, יחד עם אחיו זיגמונט, את הDOS artistishe vinkele(הפינה האמנותית). בשנים 1917–1920 שיחק ביידיש בתיאטרון של אסתר רחל קמינסקה. בשנת 1921 ארגן סיבוב הופעות לDos baveglekhe dramatishe teater בפולין וגליציה.
בשנת 1926 נשכר לביים את תיאטרון היידיש בקרקוב וקיבל מטעם המדינה את הסבסוד הראשון לתיאטרון יידי בפולין.
בשנת 1929 ייסד את ה"וואַרשעווער ניַיער יידישער טעאַטער" ("וְונִיט" – 'התיאטרון היהודי החדש של וורשה).
בשנות השלושים היה במאי תיאטרון ה"kleynkunst revi" בקובנה והופיע עם "אנסמבל" שהקים יחד עם אשתו.
בין השנים 1940–1943 היה אסיר בגטו ורשה. בגטו סייע להקמת הארכיון המחתרתי "עונג שבת" והיה מפעיליו; היה ראש ועד העזרה העצמית היהודית בגטו, ובמהלך שהותו כתב עיתון אותו ודברי זכרונות אותם הסתיר בין מסמכים אחרים ומצאם לאחר השואה. טורקוב נמלט מהגטו לאחר חיסולו בשנת 1943, תוך שהוא משתמש בתעודת זהות "ארית" מזויפת על שם יאן טטרקייביץ' (Jan Tatarkiewicz), והצטרף למחתרת הפולנית ארמייה קריובה.
בתום מלחמת העולם השנייה עבד ברדיו הפולני בלובלין, שימש חבר בוועד היהודי המרכזי של פולין וחקר 18 מקרים של שיתוף פעולה בין יהודים לגסטאפו.
שנתיים לאחר תום מלחמת העולם השנייה, טורקוב כתב את סיפור חיי היום יום של "הרובע היהודי" בורשה בשנים 1939-1943. בספרו "אזוי איז עס געווען", ציין כי היו כ-250 מקרי מוות בגטו כתוצאה ממגפה או רעב, זאת רק במשך שנה אחת. הוא ניתח את הטקטיקה הגרמנית בה שמרו בגטו לא רק על אווירה של אימה וטרור, אלא גם של כאוס ודמורליזציה. בנוסף, ציין את ספרי ה"ממורבוך" בהם יהודים ציינו ברשימות ארוכות את חללי משפחותיהם מאז תקופת ימי הביניים כדי להעביר את הזיכרון של הקהילות שהושמדו לדורות הבאים.
בשנת 1949 פרסם ביידיש בואנוס איירס את הכרך השני של זיכרונותיו "אין קאמף פארן לעבן" (המאבק על החיים) בו הוא מגולל את זיכרונותיו מאביב 1943 בסוף המלחמה. הוא כותב על הבריחה עם חיסול הגטו, הפעילות של היהודים והפולנים, מותם של יקירים וחיפוש הניצולים לאחר המלחמה.
בשנת 1950 עלה לישראל, עד לשנת 1966 התגורר בעיקר בארצות הברית, ולאחריה התגורר בתל אביב.
היה נשיא ארגון לוחמי גטו ורשה עם הקמתו בשנת 1963.
בשנת 1970 זכה בפרס מטעם יד בן-צבי על ספרו "היה הייתה יהדות ורשה".
בשנת 1977 זכה בפרס ע"ש מארק דבורז'צקי על מכלול יצירותיו בנושא השואה.
בשנת 1980 היה חתן פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
ב-4 בדצמבר 1988 נפטר ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
הדיוויזיה ההררית השישית (ורמאכט)
הדיוויזיה ההררית השישית (בגרמנית: 6. Gebirgs-Division) הייתה דיוויזיה הררית של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביוני 1940, והועמדה תחת פיקוד פרדיננד שרנר, ובמהלך המערכה על צרפת הייתה כעתודת הארמייה השביעית. במהלך הקרב על יוון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, והצליחה לפרוץ את "קו מטאקסס", שאותו לא הצליחו האיטלקים לחדור קודם לכן. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית נורווגיה, שתקפה את הרוסים מכיוון פינלנד. מיולי 1942 הייתה הדיוויזיה חלק מהארמייה ההררית ה-20 שפעלה לאורך החוף הארקטי. כאשר פינו הגרמנים את פינלנד בשלהי 1944, נסוגה הדיוויזיה לתוך נורווגיה, ובסוף המלחמה נכנעה לכוחות הבריטיים.
יחסי אריתריאה–ג'יבוטי
יחסי אריתריאה–ג'יבוטי הם היחסים הדיפלומטיים המלאים בין מדינת אריתריאה לבין רפובליקת ג'יבוטי.
היחסים
במהלך המלחמה האתיופית-אריתראית (1998 - 2000), אתיופיה סחרה עם מדינות העולם דרך מדינת צד שלישי - ג'יבוטי. למרות שג'יבוטי הייתה להלכה נייטרלית, היא ניתקה את היחסים עם אריתריאה בשנת 1998 בחודש נובמבר, וחידשה אותם רק בשנת 2000, כשנגמרה המלחמה. נשיא אריתריאה איסאייס אפוורקי ביקר בג'יבוטי בתחילת שנת 2001; בתגובה, נשיא ג'יבוטי איסמאעיל עומאר גואלה ביקר באסמרה ב-1–2 ביולי. מדיניות החוץ של גואלה הייתה פופוליסטית ולמרות קשריו הטובים עם אתיופיה שידועה בסכסוך שלה עם אריתריאה הוא ניסה ליצור גם עם אריתריאה קשרים טובים ולחתור לשלום באזור.
סכסוך הגבולות
ב-10 ביוני 2008 פרצו קרבות באזור ראס דומיירה שנמצא בקרבת הגבול בין שתי המדינות. בסופו של דבר אריתריאה ניצחה בקרבות ויכלה לשלוט בראס דומיירה ובאיי דומיירה, אך נסוגה לבסוף מהגבול ויצרה אזור חיץ בין שתי המדינות.
סרנדה (אלבניה)
סרנדה (באלבנית: Sarandë או Saranda, ביוונית: Άγιοι Σαράντα, באיטלקית: Santi Quaranta) היא עיר בדרום אלבניה, לחוף הים היוני, מול האי היווני קורפו. מאז נפילת המשטר הקומוניסטי באלבניה התפתחה העיר כמרכז תיירות, ובשנת 2008 התגוררו בה כ-42 אלף תושבים. העיר היא בירתה של נפת סרנדה במחוז ולורה.
היסטוריה
בעת העתיקה, הייתה במקום בו שוכנת היום סרנדה עיר יוונית-חאונית בשם אונכסמוס, ששימשה כעיר הנמל של פואניקה. במאה השישית הוקם בה מנזר ביזנטי שנקרא על שם ארבעים הקדושים מסבסטיה. ביוונית, נקרא המנזר אָגִיאוֹי סָרָנְטָה (Άγιοι Σαράντα), ומשם זה נגזר שמה הנוכחי של העיר.
לאחר כיבושה של בוטרינט והריסתה בידי האוסטרוגותים בשנת 550, הגיעו לסרנדה תושבים מעיר זו, אך ככלל, בימי הביניים דעכה העיר ואיבדה מחשיבותה. בחפירות ארכאולוגיות שערכו בעיר בראשית המאה ה-21 אהוד נצר וגדעון פרסטר מהאוניברסיטה העברית, התגלו שרידי בית כנסת, שהתקיים במאות הרביעית והחמישית לספירה, המעידים על נוכחות יהודים בעיר באותה העת. בין היתר, נמצאה רצפת פסיפס המכילה סמלים יהודיים כמנורה, אתרוג ושופר.
ב-1912 הוכרזה עצמאות אלבניה, ולאחר קביעת גבולותיה הסופיים בפרוטוקול פירנצה (1913), נכללה בה סרנדה. עם זאת, יוון כבשה אותה עוד באותה שנה, אך נאלצה לסגת בעקבות הסכם לונדון. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר שוב בידי היוונים, והיא הייתה חלק מהרפובליקה האוטונומית של צפון אפירוס אותה כוננה יוון בדרומה של אלבניה בין 1914 ל-1916. ב-1916 כבש את הרפובליקה כוח של מעצמות ההסכמה, ובאזור סרנדה שלט צבא איטליה. בוועידת השלום בפריז (1919) הוחלט להחזיר את האזור ליוון, אך לחץ איטלקי וחולשתה של יוון בעקבות תבוסתה במלחמת יוון–טורקיה הביאה לכך שהשטח יהיה בריבונות אלבנית.
באפריל 1939 כבשה איטליה תוך ימים ספורים את אלבניה כולה. בהוראת השלטונות האיטלקים הוחלף שמה של סרנדה לפורטו אדה (Porto Edda), על שם אדה מוסוליני, בתו של בניטו מוסוליני. במהלך מלחמת איטליה–יוון כבשו היוונים מחדש את העיר, ב-6 בדצמבר 1940, אך הם נסוגו עם פלישתה של גרמניה ליוון באפריל 1941, והעיר חזרה לידי איטליה. עם שחרורה של אלבניה מהכיבוש האיטלקי במהלך מלחמת העולם השנייה, חזרה העיר לריבונותה. במהלך המלחמה נחרב מנזר אגיאוי סרנטה, על שמו נקראת העיר.
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי במדינה ופתיחתה לזרים בראשית שנות ה-90, היא החלה להתבסס כמרכז תיירותי, בזכות חוף הים שלה וקרבתה לעתיקות בוטרינט, שהוכרזו בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1992. תיירים רבים מגיעים לעיר מקורפו, ובתי מלון רבים הוקמו בה. בעשרים השנים שחלפו מאז נפילת המשטר הקומוניסטי, הכפילה העיר את אוכלוסייתה, מכ-16 אלף לכ-32 אלף. כ-10% מהתושבים הם יוונים. התיירות מהווה כיום את מקור ההכנסה המרכזי בעיר, ואחריה הדיג.
מלכי אראגון
רשימת מלכי אראגון כוללת את שליטי ממלכת אראגון, כיום אזור בצפון-מזרח ספרד. הממלכה כללה את שטח הקהילה האוטונומית אראגון של ספרד של ימינו. מלכי אראגון מבית ברצלונה מלכו גם על נסיכות קטלוניה, ממלכת ולנסיה, ממלכת מיורקה, ממלכת סיציליה, ממלכת סרדיניה וקורסיקה ושטחים בדרום צרפת של ימינו, ובכללם העיר מונפלייה. מדינה נרחבת זו היא כתר אראגון, בניגוד ל"ממלכת אראגון" שכוללת רק את הממלכה.
בית אראגון
לאחר מותו של סנצ'ו השלישי, מלך נווארה, ירש בנו רמירו את מחוז אראגון, והפך אותו למדינה עצמאית.
הטוענים לכתר בתקופת מלחמת האזרחים הקטלונית
בתקופת מלחמת האזרחים הקטלונית (1462–1472) טענו שלושה אישים לכתר אראגון במקומו של חואן השני:
בית הבסבורג
חואנה הראשונה הייתה השליטה האחרונה לבית טרסטמארה. לאחר נישואיה לפליפה הראשון, מלך קסטיליה, עברה אראגון לידי בית הבסבורג. בגלל טענות בעלה ובניה של חואנה כי היא אינה יציבה בנפשה, בנה קרלוס שלט למעשה על אראגון ביחד איתה.
תקופת מלחמת הירושה הספרדית: בית בורבון ובית הבסבורג
עם פרוץ מלחמת הקוצרים ומלחמת הירושה הספרדית, נותרה אראגון נאמנה לפליפה הרביעי, ועברה לידי בית בורבון
ב-1707, במהלך מלחמת הירושה הספרדית, פורק כתר אראגון. חלק ממלכי ספרד עדיין השתמשו בתואר הרשמי "מלך אראגון" לאחר מכן.
אטו (אי)
אטו ( באנגלית: Attu; ברוסית: Atty ) הוא אי בקבוצת איי ניר Near, חלק משרשרת האיים האלאוטיים. זוהי הנקודה המערבית ביותר של מדינת אלסקה שבארצות הברית. האי התרוקן מיושביו בשנת 2010, מה שהפך אותו לאי הבלתי מיושב הגדול ביותר בארצות הברית.
קרב אטו היה המקום בו התקיים הקרב היבשתי היחיד במלחמת העולם השנייה שבו צבא ארצות הברית נלחם על אדמת ביתו, ארצות הברית, בשונה מיתר הזירות בהן הוא נלחם. אזור שדה הקרב הוא נקודת ציון היסטורית לאומית בארצות הברית. קרב אטו היה חלק מהקרב על האיים האלאוטיים.
מיקום וזמנים
תחנת אטו, שהייתה חלק ממערכת הניווט LORAN , לשעבר של משמר החופים האמריקאי, שנמצאה על האי אטו, בנ.צ. 52.85°N, 173.18333°W, דבר שהפך אותה לאחת הנקודות המערביות ביותר בארצות הברית ביחס לשאר 48 מדינות ארצות הברית המקושרות ברצף יבשתי. התחנה נחשבה גם לאחת הנקודות המזרחיות ביותר של ארצות הברית (האי האלאוטי השני, האי Semisopochnoi נמצא על קו אורך 179 מעלות 36 דקות מזרח ( 51.95°N, 179.6°W ), על כן התחנה גם נמצאת במיקום המזרחי ביותר בארצות הברית לפי הגדרה זו. לעומת זאת, בהתייחס לתאריך הקלנדרי, קו התאריך הבינלאומי (או קו האורך 180°), עובר ממערב לאי אטו, מה שהפך את התחנה למקום המערבי ביותר בארצות הברית בעל אותו תאריך כמו שביבשת אמריקה עצמה.
אף על פי שהאי אטו הוא גוף היבשה המערבי ביותר ממזרח לקו התאריך הבינלאומי, אזור הזמן באי זהה לאזור הזמן באיים האלאוטיים המערביים האחרים, UTC −10, כלומר שהשעה המקומית באי מקדימה את השעה באיים הממוקמים מדרום-דרום מזרח ביחס אליו, כגון האי בייקר הבלתי מיושב והאי האולנד שנמצאים באזור זמן UTC −12 והאיים ניואה, אטול מידוויי וסמואה האמריקנית הנמצאים באזור זמן UTC −11. הסיבה לכך הם שינויים בהגדרת קו האורך 180° באזורים מיושבים לאורך הקו מטעמי נוחות השימוש.
בשרשרת האיים האלאוטים, נמצאים איי קומנדורסקי הרוסיים, הם נמצאים במרחק 335 קילומטרים מערבית לאי אטו (ממערב לקו האורך 180°). המרחק של האי אטו מיבשת אלסקה הוא כ־1,800 קילומטרים וכ־1,210 קילומטרים צפונית מזרחית לאי הצפוני שבאיים הקוריליים הרוסיים, כמו גם 2,400 קילומטרים מהעיר אנקורג', או 3,200 קילומטרים מבירת אלסקה ג'ונו.
שטח האי 893 קילומטרים רבועים, מה שמעמיד אותו במקום ה-23 ברשימת האיים הגדולים בארצות הברית.
היסטוריה
השם אטו משמעו "אי" בשפה האלאוטית המקומית. מחקר ארכאולוגי במספר גדול של אתרים ארכאולוגיים באי, מצביע על כך שהייתה באי בתקופה הפרה-קולומביאנית אוכלוסייה בגודל שנע בין 2,000 ל-5,000 נפש, בני שבטים אלאוטים (Aleut) החיים באזוריי האיים באלסקה ובמזרח רוסיה.
האי אטו, בהיותו הקרוב ביותר לקמצ'טקה, היה הראשון מבין האיים האלאוטיים שנוצל על ידי סוחרים רוסים. בשנת 1742, החוקר הרוסי אלכסיי צ'יריקוב קרא לאי "תיאודור הקדוש Saint Theodore". ציידים רוסים שהו באי מספר שנים ברציפות כדי לצוד לוטרות ים ובנו במקום כנסייה אורתודוקסית רוסית. הסוחרים הרוסים ששהו באי התעמתו לעיתים קרובות עם האוכלוסייה האלאוטית המקומית.
מלחמת העולם השנייה
האלאוטים היו התושבים העיקריים של האי לפני מלחמת העולם השנייה. ב-7 ביוני 1942, שישה חודשים לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור, גדוד החי"ר העצמאי ה-301 של הצבא הצפוני היפני נחת על האי ללא התנגדות, יום אחד לאחר הנחיתה על האי קיסקה הסמוך. רק על שני איים אלה מאדמת ארצות הברית פשטו היפנים במהלך המלחמה. מוקדם יותר, הרשויות האמריקאיות העבירו בכוח כ-880 אלאוטים מהכפרים באיים האלאוטיים למחנות בדרום מזרח אלסקה, שם כ-75 מהם מתו ממחלות זיהומיות שונות.
לפני שתושבי הכפר אטו הוחזרו לארצות הברית, הממשלה האמריקאית הצהירה בפומבי שהיא לא הייתה מודעת למצבם לפני שנשבו.
לדברי הגנרל היפני Kiichiro Higuchi, מפקד צבא הצפון היפני, הפלישה לקיסקה ואטו הייתה חלק ממטרה משולשת:
בסוף ספטמבר 1942, חיל המצב היפני באטו הועבר לקיסקה, והאי אטו נותר ללא כח כיבוש, מאידך הכוחות האמריקאים לא ניסו לכבוש את האי אטו במהלך אותה תקופה. ב-29 באוקטובר 1942 הקימו היפנים מחדש בסיס באטו במפרץ הולץ בפיקודו של סגן-אלוף הירושי יאנקווה. בתחילה, חיל המצב מנה כ-500 חיילים, נכון לתאריך 10 במרץ 1943 כשהגיעו התגבורות, מספר החיילים היפנים בבסיס הגיע לכדי 2,300. אחרי תאריך זה לא הגיעה עוד תגבורת יפנית לאי, בעיקר בגלל המצור ימי שהטיל הכוח הימי של ארצות הברית על האזור. לאחר הקרב הימי הגדול על האי קומנדורסקי, היפנים נטשו את ניסיונותיהם לתספק ולהביא תגבורות לחיל המצב שלהם באיים האלאוטים. ב-11 במאי 1943 החל המבצע האמריקאי לכיבוש מחדש של האי אטו. את כוח הפלישה הקדים כוח תצפיתנים שחייליו גויסו באלסקה, ונודעו בשם "משספי הגרונות של קסטנר" (Castner's Cutthroats) על שם מפקדם קולונל לורנס קסטנר. מחסור בנחתות וכלי רכב אמפיביים, חופים לא מתאימים לנחיתה וציוד שלא הצליח לפעול במזג האוויר הקשה גרמו לקשיים גדולים בהנחתת כוח כלשהו על האי כנגד היפנים. בקרב שנמשך כשבועיים, חיילים רבים סבלו מכווית קור, מכיוון שלא ניתן היה להנחית אספקה חיונית למקום. המגינים היפנים בפיקודו של קולונל יאסויו יאמאסאקי לא ניסו להתמודד עם הנחיתים באזור החוף, אלא שהם שהתחפרו באזורים הגבוהים השולטים על חופי הנחיתה. דבר שהביא ללחימה עקובה מדם: בקרב החיילים האמריקאים היו 3,929 נפגעים: 549 הרוגים, 1,148 פצועים, 1,200 סבלו מפציעות קור קשות, 614 נכנעו למחלות זיהומיות, ו-318 מתו מסיבות שונות. הקרב הוכרע בתבוסת היפנים. מניין ההרוגים היפנים היה 2,035 חיילים.
ב-29 במאי 1943, אחרוני הכוחות היפניים שנשארו על האי תקפו לפתע במתקפת בנזאיי הגדולה ביותר שהייתה במערכה באוקיינוס השקט. זו הייתה מתקפת התאבדות, בפיקודו של קולונל יאמאסקי, שהצליחה לחדור את קווי הצבא האמריקאי עד כדי כך שהחיילים היפנים נתקלו ביחידות אמריקאיות מדרג אחורי שהיו מופתעות מהמצאות היפנים בשטחי הכינוס שלהן. בקרב שהיה קרב פנים אל פנים, החיילים היפנים התאבדו על החיילים האמריקאים תוך כדי שהם מפוצצים על עצמם רימוני יד. בקרב נהרגו כמעט כל חיילי הכוח היפני עד החיל האחרון: רק 28 שבויים יפנים נלקחו, אף אחד מהם לא היה קצין. צוותי קבורה אמריקאים ספרו 2,351 הרוגים יפנים, אך ההנחה הייתה שמאות נוספים נקברו בהפצצות הימיות, האוויריות והארטילריות שבצע הצבא האמריקאי במהלך הקרב.
במקביל לקרבות באי אטו הצי היפני, פינה את קיסקה שלושה חודשים לאחר מכן.
תוך כדי הקרבות חילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) בנו את שדה התעופה אלקסאי פוינט ארמי, על האי והשתמשו בו החל ב-10 ביולי 1943, כבסיס למתקפה אווירית על האיים הקוריליים שהיו בידי יפן. לאחר מלחמת העולם השנייה, האיים הפכו לחלק מרוסיה. זו הייתה המתקפה האווירית הראשונה על יפן מאז הפשיטה של דוליטל, המפורסמת בשנת 1942. התקפות נוספות הגיעו בעקבותיה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה, חלק מניצולי מחנה השבויים היפני באוטארו נשלחו חזרה לאיים אלאוטיים אחרים נשלחו לכפרים באלסקה, מכיוון שלא היו מספיק ניצולים כדי לקיים את הכפר הישן שלהם באטו. ממשלת ארצות הברית החליטה להקים תחנת משמר החופים LORAN בקצה הדרומי של האי אטו, בנקודה שנקראה Theodore Point. מתקן זה אויש על ידי צוות של כעשרים מחיילי משמר החופים של ארצות הברית. הציוד לבניית התחנה נשלח ממפרץ הולץ והועבר על גבי דוברות ונחתות לבקסטר קוב, כקילומטר אחד מזרחית לתחנה. במקביל נסלל הכביש מבקסטר קוב לתיאודור פוינט.
בשנת 1954, התחנה הועברה לקסקו קוב, ליד בסיס הצי.
בשנת 1982, החיילים האמריקאים ששרתו על האי בתחנת LORAN, נטעו עצים ליד הקפלה שנבנתה לאחר הקרב שהתקיים על האי בשנת 1943. עצים אלה היו העצים היחידים שגדלו על האי אך מאז שהחיילים עזבו את האי גם העצים נעלמו. אזור שדה הקרב באי אטו הוכרז כנקודת ציון היסטורית לאומית אמריקאית בשנת 1985. שדה הקרב מהווה חלק מהאנדרטה הלאומית של האיים האלאוטיים לזכר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1987, באישור משרד הפנים של ארצות הברית, ממשלת יפן הציבה אנדרטה ב"גבעת המהנדס", במקום שבו נערך הקרב האחרון מול היפנים. על כתובת שהוצמדה לאנדרטה, נכתב ביפנית ובאנגלית: "לזכר כל אלה שהקריבו את חייהם באיים ובימים של צפון האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה ובמסירות לשלום עולמי".
ביולי 2007 נמצאו באי מגפיים ועצמות רגליו של חייל יפני, וב-23 במאי 2008, נמצאו שרידיהם של שני חיילים יפנים נוספים.
ב-1 באוגוסט 2010, תחנת משמר החופים של ארצות הברית LORAN באי אטו הפסיקה לפעול לצמיתות. ב-27 באוגוסט 2010, התחנה הושבתה ואנשי משמר החופים עזבו, והאי נשאר ללא תושבים.
ב-7 ביוני 2012, יום השנה ה-70 לפלישה היפנית לאי אטו, הקימו הסנאטורית ליסה מורקובסקי ואדמירל משמר החופים של ארצות הברית תומאס אוסטבו, אנדרטה בשרידי הכפר אטו, לזכר תושביו שמתו בשבי היפני ולניצולים שלא יכלו לחזור לכפר.
דמוגרפיה
אוכלוסייה האי כפי שנמדדה במפקד האוכלוסין בשנת 2010 הייתה 20 תושבים, כולם חיילי משמר החופים בתחנת אטו, באוגוסט 2010 כל כל חיילי משמר החופים (התושבים) עזבו את האי כשהתחנה נסגרה. לאחר מועד זה האי הפך, לאי הגדול ביותר, הבלתי מיושב, בארצות הברית.
האי אטו הופיע לראשונה במפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 1880 ככפר האלאוטי הבלתי מאוגד "אטו". באותו זמן הכפר היה ממוקם במערב נמל צ'יצ'אגוף. היו בו 107 תושבים, מתוכם 74 אלואטים, 32 "קריאולים" (מעורבים רוסים וילידים) ותושב לבן אחד. בשנת 1980, הכפר היה מורכב מחיילי משמר החופים ששרתו בתחנה הימית. בשנת 2000 שונה השם הכפר לתחנה הימית אטו. היא הופיעה בפעם האחרונה במפקד האוכלוסין בשנת 2010, ממש לפני סגירת התחנה באוגוסט אותה שנה ועזיבתם של החיילים הנותרים.
אקלים
מזג האוויר באטו בדרך כלל מעונן, גשום ומכוסה ערפל. רוחות חזקות מתרחשות מדי פעם. חמישה או שישה ימים בשבוע צפויים להיות גשומים ובמשך השנה מתקיימים בסך הכל בין כשמונה עד עשרה ימים בהירים. בשאר הזמן, גם אם לא יורד גשם, האזור מכוסה ערפל בצפיפות משתנה. כמות המשקעים השנתית נעה בין 1,240-990 מילימטרים כגשמים ומשקעים אחרים, הגשמים החזקים ביותר יורדים בסתיו ובתחילת החורף. על פי מערכת סיווג האקלים של Köppen, באטו מתקיים אקלים אוקיאני תת -קוטבי (Cfc) הקרוב מאוד לאקלים טונדרה (ET). בהיתייחס לקו הרוחב של האי האקלים קריר במיוחד, כאשר הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת בשעות היום בשנה עומדת על 6°C.
צַפָּרוּת
האי אטו היה מיקום חשוב בעולם הצפרות מכיוון שהוא מרוחק מאוד פיזית מחלקים אחרים של צפון אמריקה. ישנם מספר מיני ציפורים שסביר שיימצאו באי אטו שאינם נראים בשום מקום אחר ביבשת. אחד הצַפָּרִים המוכרים בעולם, ג'ון פיטשן כינה את האי בכינוי "הגביע הקדוש" של הצפרות בצפון אמריקה.
חינוך
בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה, הלשכה לענייני אינדיאנים (BIA) הפעילה את בית הספר היחיד באי. בזמן שהאי אטו נכבש על ידי היפנים, בבית הספר הייתה מורה יחידה שהייתה אישה אמריקאית לבנה.
הפנטאדה על שם ריינולדס
הפנטאדה על שם ריינולדס (באנגלית: Reynold's Pentad) היא אוסף של סימנים ותסמינים המרמזים על אבחנה של דלקת חריפה של דרכי המרה; זיהום חמור בדרכי המרה. הפנטאדה היא שילוב של השלשה על שם שרקו (כאבים ברבע הימני העליון, צהבת, וחום) עם סימני הלם (לחץ דם נמוך, טכיקרדיה) ושינוי במצב ההכרה (בדרך כלל בלבול).
הפנטאדה קרויה על שם המנתח ד"ר ב.מ. ריינולדס, שתיאר אותה בשנת 1959 יחד עם ד"ר אוורט ל. דרגן.
Hair (שיר של ליטל מיקס)
Hair (בעברית: שיער) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ הבריטית ליטל מיקס, בשיתוף עם הראפר שון פול. השיר יצא לאור ב-15 באפריל 2016, כסינגל מתוך אלבומה השלישי של הלהקה Get Weird, על ידי חברת התקליטים סייקו מיוזיק. השיר הוא הסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אניטה בליי, אדוורד פררה ארפיורד, אין ג'יימס, הנריק ברמן מיכלסן, קמיל פרסל ושון פול והופק על ידי אלקטריק. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-770,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר של הלהקה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-70 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הקליפ הרשמי של Hair" הופץ ב-20 באפריל 2016, ב-Vevo ובוים על ידי דירקטור X, שביים בעבר את הקליפ לסינגל הראשון של הלהקה, "Black Magic". הקליפ מתמקד במסיבת פיג'מות שבנות הלהקה עורכות, תוך שהן מגלות כי אחד מבני הזוג שלהן (לא במציאות), שון פול, הצטלם עם מישהי אחרת באינסטגרם.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-400 מיליון צפיות.
ככה זה בעברית
הספר מוקדש לשפה העברית. המחברת מאירה את רכיבי הלשון השונים באמצעות שירים הומוריסטיים, אליהם מתלווים איורים צבעוניים. התכנים יצוקים אל תוך תבניות ספרותיות-צורניות שונות, החוזרות ונשנות בספר לסירוגין.
נושאי השירים
הספר נבחר כספר האהוב על תלמידי כיתות א'- ג' ב"מצעד הספרים השנתי לילדים ולנוער" תשס"ט ע"ש מרים רות.
שיר מתוך הספר פורסם בכרזה מאוירת בפרויקט ״שירת ילדים על הדרך״ 2012 של עיריית תל אביב, שדרות ח"ן, תל אביב.
The Curse of La Llorona (פסקול)
The Curse of La Llorona הוא הפסקול הרשמי של סרט האימה העל-טבעי שובר הקופות "קללת לה יורונה" (2019), שיצא לאקרנים בסמוך לצאתו, והוא הפסקול הרביעי אותו מלחין ג'וסף בישארה, עבור היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
רקע והלחנה
בתוך The Curse of La Llorona נכללים שירים מסוגת המוזיקה האלקטרונית ומוסגת מוזיקת אימה ומתח. כל שירי הפסקול הולחנו על ידי המלחין ומפיק הסרטים האמריקאי ג'וסף בישארה. השיר "The Curse of La Llorona", מהווה כשיר הפותח את הפסקול ואת הסרט "קללת לה יורונה" (2019), ו-"", סוגר אותם.
שיר הנושא של הפסקול הוא "The Curse of La Llorona", אשר משמש גם כרצועה הפותחת בו.
ספונות
ספונות: ספר שנה לחקר קהילות ישראל במזרח (או בשמו המקוצר ספונות), הוא כתב עת מדעי, שיצא לאור בשתי סדרות, ביוזמתו של מאיר בניהו, ומטעם מכון בן צבי והאוניברסיטה העברית. עד כה יצאו לאור 26 ספרים ב-25 כרכים. הספר הראשון יצא לאור בשנת תשי"ז (1956) והאחרון בשנת תשע"ט (2019).
על הסיבות לייסוד כתב העת ותפקידיו
הסיבות לייסוד כתב העת, פורטו על ידי ראש מכון בן צבי, יצחק בן-צבי, בפתח הכרך הראשון (בחודש אלול התשט"ז):
בהמשך הדברים, ציין בן צבי גם את התפקידים שהועיד המכון לכתב העת:
העורכים של כתב העת, מבנהו, וכותביו העיקריים
את שבעת הספרים הראשונים של הסדרה הראשונה ערכו יצחק בן-צבי ומאיר בניהו. לאחר פטירתו של בן צבי, בשנת 1963, ערך בניהו את שמונת הספרים הנוספים של סדרה זו. כל המאמרים בסדרה הראשונה נכתבו בשפה העברית, ובסוף כל כרך הופיעו תקצירים של המאמרים בשפה האנגלית. חלק מן הספרים בסדרה הוקדשו לנושא מסוים (שבתאות, צפת ויהדות יוון), לכבוד אדם (שניאור זלמן שזר, גרשם שלום) או לזכרו (ישעיהו זנה ויצחק בן-צבי).
הסדרה החדשה נערכה על ידי שאול שקד (כרך אחד), יוסף הקר (שלושה כרכים), מנחם בן ששון (שלושה כרכים) ומאיר בר-אשר (שני כרכים). אף כאן נכתבו מרבית המאמרים בעברית, ונלוו אליהם, בסוף הכרך, תקצירים באנגלית, אם כי לראשונה הופיעו גם מספר מאמרים באנגלית ובצרפתית.
בכתב העת השתתפו רבים מהחוקרים היהודים הבולטים שבאותה העת, לצדם של רבנים וחוקרי יהדות ומחשבת ישראל. מבין המשתתפים הקבועים (שפרסמו שלושה פרסומים לפחות בכתב העת), ניתן למנות את החוקרים הבאים: משה אטיאש, נחמיה אלוני, אברהם שאול אמארילייו, חיים ביינארט, מאיר בר-אשר, דוד בנבנשתי, יצחק בן-צבי, מאיר בניהו, חיים גרבר, חיים זלמן דימיטרובסקי, אברהם הטל, יוסף טובי, יצחק מלכו, יוסף קאפח, יהודה רצהבי, אלכסנדר שייבר, גרשם שלום, שמעון שלם, רבקה ש"ץ אופנהיימר, דוד תמר, וישעיהו תשבי.
חוקרים חשובים נוספים שתרמו לכתב העת היו: אפרים אלימלך אורבך, משה אידל, ישראל בן זאב, נפתלי בן מנחם, שלמה דב גויטיין, אפרים גוטליב, דניאל גולדשמידט, משה גיל, יוסף דן, אברהם מאיר הברמן, אפרים חזן, דב ירדן, ישעיהו ליבוביץ, יהודה ליבס, אהרן מירסקי, יצחק נסים, שלמה סימונסון, יוסף ברוך סרמוניטה, יום טוב עסיס, עזרא פליישר, בצלאל רות, עזריאל שוחט, ועוד.
תוכן כתב העת
כתב העת מתמקד כאמור בחקר קהילות ישראל בארצות האסלאם, בצפון אפריקה, באימפריה העות'מאנית ובמזרח הרחוק, מסוף ימי הביניים ועד זמננו. בין היתר מכיל כתב העת מחקרים על ההיסטוריה של הקהילות היהודית באותן ארצות, לרבות פרסום וניתוח של מקורות בנושאים אלה, כגון: פנקסי קהילה, הסכמות, אגרות, כיתוב על מצבות, כרוניקות, ותאור מאורעות ועלילות דם כנגד אותן קהילות; השבתאות על שלוחותיה; תיאור מסעות לארץ ישראל וקורות שלוחי ארץ ישראל לקהילות ישראל בחו"ל; אגרות בין רבנים או אישים אחרים; מחלוקות בין רבנים או אישים ידועים בקהילות היהודיות; קטעי תפילה, סליחות ופיוטים; מקורות שונים מן הגניזה הקהירית; רשימות ביבליוגרפיות, בעיקר על הקהילות היהודיות; קבלה, אישים וחיבורים; קטעי הלכה; חיבורים פילוסופיים; מאמרים בנושא ספרות עברית, וכן בלשנות ודקדוק, בעיקר בקשר לשפות יהודיות, ועוד.
מבין המקומות והקהילות להם יוחדו מאמרים רבים, ניתן למנות את צפת, יהדות תימן, יהדות הודו, יהדות ספרד, יהדות איטליה, יהדות מצרים, ויהדות יוון.
מאמרים שנדפסו במקומות אחרים
במסגרת כתב העת הופיעו מאמרים אחדים שיצאו לאור מאוחר יותר גם בספרים אחרים, בקובצי מאמרים או בתדפיסים נפרדים:
בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו
בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו ע”ש ג'ונתן ווהל הוא מוסד אקדמי ללימודים והכשרה גבוהה במוזיקה, המהווה חלק מהקריה האקדמית אונו ומעניק את התואר הראשון הבין לאומי, .B.Mus.
בית הספר מכשיר מוזיקאים בתחומי הביצוע, היצירה, הטכנולוגיה והמחקר – תוך התמחות בנגינה, הלחנה, עיבוד, חינוך מוזיקלי, הפקה מוזיקלית ומוזיקולוגיה. דקאן בית הספר למוסיקה בהקמתו היה נעם שריף, שגם הוביל תוכנית לימודי ניצוח סימפוני בבית הספר. ב, דקאן בית הספר הוא המנצח, המלחין והפסנתרן ירון גוטפריד, ויושב הראש של בית הספר הוא פרופ' יהודה סומר כהן.