cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות
הקוסם
בספר השני בסדרה ג'וש הופך להיות חזק כמו סופי, לאחר שמרס אולטר (אל המלחמה במיתולוגיה הרומית והיוונית (שמו היווני הוא ארס)) "מעיר" אותו בקטקומבות. הם נלחמים בנידהוג ובדיזיר, ובסוף הספר בפסלי אבן שהעירו מקיאבלי וג'ון די, בכנסיית נוטרדאם. עלילת הספר מתרחשת בפריז, צרפת.
אשת הכשפים
אשת הכשפים הוא רומן פנטזיה משנת 2011. כמו קודמיו, הספר הפך לרב-מכר. הספר הוא השלישי בסדרת הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות. הספר עוסק בעלילותיהם של התאומים ג'וש וסופי ושל האלכימאי בן האלמוות ניקולס פלמל בלונדון, כשהם נלחמים בד"ר די, שמנסה להשיג את ספר המסורה. ובאותו הזמן פרנל נמצאת באלקטרז, יחד עם צבא מפלצות שלם.
הידעוני
הספר מתרכז בקרב הפנימי בין הטוב לרע. בתוך תוכו של ג'וש הוא מתלבט, אם לתמוך בזוג פלמל, או אולי, להקשיב לצד האפל שבו, ולפנות לג'ון די. כוחותיו של דוקטור די כבר מרוכזים באי אלקטרז ומוכנים לתקוף את העיר. חייהם של ניקולס ופרנל אוזלים מהם ונותרו להם ימים.
הבוגד
סופי וג'וש נפרדים. סופי נשארת עם פרנל וניקולס וג'וש הולך בעקבות ג'ון די ווירג'יניה דייר - לדי יש תוכנית חדשה לחסל את הקדמונים והיא לחזור לעבר בעזרת חרבות הכח לדנו טליס כשהקדמונים היו חלשים יותר ולחסל את כל הקדמונים ביחד אך קודם כל הם בורחים לאלקטרז ששם נמצאים בילי הנער ומקיאבלי. די מעיר את לוטן (דרקון ים ששואב הילות) ומנסה לשלוח אותו לעורר מהומה בעיר. בסוף הספר, די, סופי וג'וש חוזרים לדנו טליס ופוגשים את איזיס ואוסיריס.
ארנולף, דוכס בוואריה
ארנולף השני, דוכס בוואריה (מת ב-14 ביולי 937), הידוע גם בשם הרע (בגרמנית: der Schlimme), הרשע (der Böse), בן לשושלת לואיטפולדינג, החזיק בתואר דוכס בוואריה משנת 907 לערך עד מותו בשנת 937. הוא ממוספר כשני, מאחר שארנולף מקרינתיה, נספר כארנולף הראשון.
הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות
האשפית
לאחר שהתאומים, ג'ון די ווירג'יניה דייר חוזרים כ-10,000 שנה אחורה בזמן אל דנו טליס, הם פוגשים את איזיס ואוסיריס, שמתגלים כהוריהם של סופי וג'וש. סקתך, פלדמס ושייקספיר שהובאו לעיר על ידי מרתיו מסתייעים בהקטה ופרומתאוס (של דנו-טליס), ותוקפים את האשמנים, שמתכננים למנוע את נפילת העיר ובכך למנוע את הקמת הציווילזציה האנושית.
מגלן לבן-פנים
מגלן לבן-פנים (שם מדעי: Plegadis chihi) הוא מין של מגלן, שמצוי בקנדה, ארצות הברית, מרכז אמריקה ובחצי הדרומי של דרום אמריקה. בתי הגידול המועדפים עליהם הן ביצות. בלבוש הרבייה של המגלן, יש לו פנים ורודות שמכוסות בנוצות לבנות (ומכאן שמו), מקור חום ורגליים אדומות. ללא לבוש רבייה, פניו החשופות של המגלן כחולות, ורגליו פחות אדומות. המגלן לבן-הפנים דומה בלבוש הרגיל שלו למגלן החום. גודל אוכלוסייתו של המגלן לבן-הפנים כיום הוערך כ-1.2 מיליון פרטים, ואוכלוסייתו גדלה. הוא הוכרז על ידי IUCN כנמצא במצב שימור "ללא חשש".
הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות
האשפית
בהווה, בילי הנער, מקיאבלי, נץ שחור, אודין, מרס אולטור והל נלחמים על האי אלקטרז בצבא המפלצות שהתעוררו כדי למנוע מהם להגיע לסן פרנסיסקו, וניקולס ופרנל באים לעזרתם.
מגלן לבן-פנים
אורכו של המגלן כ-46 עד 56 ס"מ, ומשקלו כ-450 עד 525 גרם. המגלן לבן-הפנים ניזון מעלוקות, חרקים, חלזונות ושלשולים; אך גם מבעלי חוליות, כגון דגים, סרטן הנהרות, סלמנדרות וצפרדעים. הוא מחפש אוכל בדרך כלל על ידי חיטוט בעזרת מקורו.
ארנולף, דוכס בוואריה
ביוגרפיה
שנת לידתו של ארנולף אינה ידועה, אך נאמר כי הוא נולד בערך בתקופת שלטונם של הבישוף המאה השביעית ארנולף ממץ ושל המלך הקרולינגי ארנולף מקרינתיה. ארנולף היה בנו של לואיטפולד, מרקיז בוואריה וקוניגונדה משושלת אהלולפינג, בתו של ברטהולד הראשון, הפלטין הרוזן של שוואביה. אחיה ארכאנגר קיבל את תואר דוכס שוואביה בשנת 915.
הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות
האשפית
בזמן דנו-טליס, סופי וג'וש מתעמתים עם איזיס ואוסיריס שמתגלים כ"בעלי ארץ", מין תבוני שקדם אף לקדמונים ולארכונים. מטרתם של איזיס ואוסיריס הייתה להחזיר את בעלי הארץ למעמד שליטי הפלנטה באמצעות התאומים. סופי וג'וש הורגים אותם, ומבינים כי עליהם להשתמש בכוחם כדי להשמיד סופית את העיר.
מגלן לבן-פנים
המגלן מקנן בלהקות בביצות. הקן מוקם בדרך כלל על שיחים או על עצים נמוכים, ועשוי מענפים. הנקבה מטילה בדרך כלל 3–4 ביצים ירוקות-כחולות.
ארנולף, דוכס בוואריה
ביוגרפיה
תחת שלטונו החלש של המלך הפרנקי המזרחי לודוויג הילד, לואיטפולד כבר השיג עמדה חזקה בארצות בוואריה, והצליח לקדם את המרקיזים הווילהלמינים. הוא שלט בנחלות נרחבות לאורך הדנובה עם רגנסבורג (רטיסבון) ובנורדגאו הסמוכה.
הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות
אתרי ההתרחשויות
הספרים מאופיינים באתרי התרחשויות רבים, ואף מקבילים. לדוגמה: בעוד ניקולס וזוג התאומים נמצאים באירופה, על האי אלקטרז כלואה פרנל, ובפעם בכמה פרקים מדלגים בין שני קווי העלילה. חלק ממקומות ההתרחשות העיקריים בסדרה הם: על האי אלקטרז קורה חלק נכבד מהסדרה, לאורך הספרים הראשונים, פרנל, אשת הכשפים, כלואה על האי. על האי פרנל מפתחת מערכות יחסים שונות ומשונות, עם המוריגן ואחיותיה, מערכת משונה ובלתי מוגדרת עם הספינקס המשוטטת במסדרונות בית הכלא וגם מערכת עם עכבישה זקנה וגדולה בשם אריופ אנאפ. במהלך הספר השישי על האי מוכרע הקרב על סן פרנסיסקו, נגד המפלצות, על האי מתות דמויות רבות כגון: מרס אולטור, הל, אודין, נץ שחור, מקיאבלי, בילי הנער והמוריגן ואחיותיה. בפריז מתרחשת עלילת הספר השני. בפריז מופיעים לראשונה ז'אן ד'ארק, סן ז'רמן וניקולו מקיאבלי, בקטקומבות של פריז מרס "מעיר" את ג'וש. והתאומים ממשיכים במאבקם להנצל לברוח מדי. הם נלחמים בדיזיר, בנידהוג ובפסלי האבן של כנסיית נוטרדאם, אשר קמו לחיים בכוחו של די. בלונדון מתרחשת עלילת הספר השלישי, בו מופיעים לראשונה גלגמש, שייקספיר ופלמדס - "האביר הסרקני". בספר המאבקים של התאומים ושל פלמל בפריז נמשכים לאנגליה. העלילה עוברת דרך ערים גדולות, ודרך מקומות מפורסמים לאו דווקא בלונדון ובאנגליה כולה.
מגלן לבן-פנים
בטבע, תוחלת החיים של המגלן עומדת בדרך כלל על 9 שנים, ובשבי על כ-14; תועד מגלן בטבע שהגיע לגיל 14 שנים ושישה חודשים.
ארנולף, דוכס בוואריה
דוכס בוואריה
יחד עם אצילים בוואריה רבים, אביו של ארנולף נהרג בשנת 907 בקרב פרשבורג (ברטיסלבה), כאשר הכוח הבווארי שבפיקודו נחל תבוסה מוחצת במערכת נגד של הכוחות ההונגרים של הנסיך הגדול ארפאד. לאחר מותו של אביו, ירש אותו ארנולף בנחלותיו בבוואריה, וזמן קצר לאחר מכן קיבל את התואר "דוכס בוואריה" כשליט האחוזות סביב רגנסבורג. איש נמרץ ולוחם, הוא זכה לתמיכה רחבה מהאצילים המקומיים, אולם כבר במהלך עלייתו לדוכסות, הוא התמודד עם פשיטות מתמשכות של ההונגרים. התקפות אלה שדדו את נחלות פרנקיה המזרחית של בוואריה, סקסוניה ותורינגיה.
הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות
אתרי ההתרחשויות
בעיר האגדית דנו-טליס, (ראו בהמשך) מושבם המקורי של הקדמונים, מתרחשת מרבית העלילה וסצנת הסיום של הספר השישי והאחרון. התאומים, וירג'יניה דייר וג'ון די חוזרים כ-10,000 שנה אחורה בזמן אל העיר, וכמו כן סקתך, שייקספיר ופלדמס, שמועברים אליה על ידי מרתיו, מנסים לסכל תוכניתם של האשמנים למנוע את נפילת האי, כך שהציוויליזציה האנושית שנוצרה על גבי חורבות תרבות הקדמונים לעולם לא תקום. בעיר פוגשים הגיבורים את מרתיו, אברהם הרב מג, איזיס ואוסיריס.
ארנולף, דוכס בוואריה
דוכס בוואריה
בשל פשיטות הונגריות תכופות וייאוש לגייס כספים למימון הגנה מאורגנת מחדש, ארנולף חיזק את כוחו באמצעות החרמת אדמות כנסייה וחילון של אחוזות מנזר רבות, מה שהקנה לו את הכינוי "הרע" על ידי כרוניקנים מימי הביניים. בכמה התכתשויות הצליח לדחוק את הפולשים ההונגרים והוא ניצח כוח קטן בשנת 913 בתמיכת קרובי משפחתו השוואבים. לאחר שהקים מחדש את דוכסות הגזע של בוואריה, הוא בסופו של דבר ניהל משא ומתן על הפסקת שביתה עם הנסיכים ההונגרים, שעברו לאחר מכן ברובם בבוואריה בפשיטותיהם לדוכסות גרמניות אחרות.
הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות
דנו - טליס
דנו טליס היא עיר קדומה, ביתם העתיק והמקורי של רוב הקדמונים שהתפזרו אל מחוזות הערפילים כשהעיר נהרסה. חלק גדול מעלילת הספר השישי מתרחש בעיר. לאורך כל חמשת הספרים הראשונים, מתוארת העיר כמין גן - עדן עלי אדמות. מקום אידיאלי, אוטופי ומושלם. בספר השישי מתגלה כי לא כך הדבר. וכי העיר מושחתת ובנויה במעמדיים כלכליים כך שיש עניים הגרים ברחובות המאובקים. ויש את עשירי העיר, הגרים באחוזות ובבתי ענק, בחלק הכביכול "נקי" של העיר. את העיר מנהיגים הקדמונים, והשלטון עובר בצורה מלוכנית - תורשתית. וכמו בכל ממלכה יש קרבות על הירושה. בסוף הספר השישי, ג'וש הופך למרתיו, למוות, ומחריב את העיר. הסופר (מייקל סקוט) טען כי הרעיון לעיר ולשמה נבע מהעיר המיתולוגית "אטלנטיס".
ארנולף, דוכס בוואריה
פוליטיקה קיסרית
הדוכס ארנולף נקט מדיניות של עצמאות מהמלכים המזרח-פרנקים. אף שבשנת 911 השתתף בבחירתו של קונראד הראשון, מלך גרמניה; בסכסוך של קונרד עם ארכאנגר משוואביה הוא תמך בדודו הסוובי ובהמשך קרא תיגר על יורשו הסקסוני של קונרד, המלך היינריך הצייד. המחלוקת נפתרה רק באופן זמני כאשר בשנת 913 נישאה אמו של ארנולף, קוניגונדה, למלך קונרד.
הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות
מבנה העיר
מתואר לאורך הספרים מספר פעמים, ובהרחבה בספר השישי. העיר מחולקת לשני חלקים: החלק העני, בו גרים פשוטי העם - בני האנוש, והחלק העשיר, בו גרים הקדמונים בארמונות פאר. בעיר מספר מבנים עליהם מדברים במהלך הספר:
ארנולף, דוכס בוואריה
פוליטיקה קיסרית
בשנת 916 פלשו כוחות קונרד לבוואריה, תקפו וכבשו את רגנסבורג. התקפות אלו שלחו את ארנולף לגלות עם אויביו לשעבר בהונגריה. בספטמבר כינס המלך מועצת כנסייה בהוהנלטהיים, בהשתתפות הבישוף הבווארי, שזימן את ארנולף ואת אחיו הצעיר ברטהולד מטעמי נידוי ברגנסבורג ב-1 בנובמבר. סביר יותר שארנולף ומשפחתו מעולם לא הופיעו בכינוס, או שישיבת המועצה מעולם לא התקיימה. כתוצאה מכך הם נותרו בגלות בקרב ההונגרים. בינואר 917 כעס המלך קונרד על המצב וקרא להוציא להורג את גיסו השוואבי המרדן, ארכאנגר ואחיו ברטהולד, והעניקו לארנולף הפסקה נוספת לדאגה.
בשנת 919, מותו של קונרד הראשון אפשר לארנולף לחזור לבוואריה ולגרש את כוחות המלך. בשל מותו קונרד הראשון ללא ילדים, כס המלוכה היה פתוח שוב לארנולף. בשובו, על פי Annales iuvavenses, בשנת 920, Baiuarii sponte se reddiderunt Arnolfo duci et regnare ei fecerunt in regno teutonicorum ("הבווארים נכנעו בחופשיות לדוכס ארנולף וביקשו ממנו למלוך בתחומי הגרמנים"). עלייתו של היינריך הצייד בשנת 919 הובילה לקרב על כס המלוכה; הבווארים, עם כמה פרנקים מזרחיים אחרים, דווקא בחרו בארנולף נגד היינריך.
שנים מאוחרות יותר
ארנולף ליווה את המלך היינריך הראשון במסע הבחירות שלו בשנת 928 נגד הדוכס ואצלב מבוהמיה. בשנת 935 הוא פתח במתקפה נגד המלך הוגו מפרובאנס בכדי להשיג את כתר הברזל של לומברדיה עבור בנו הבכור אברהרד, דבר שהביא רק לתבוסה. לאחר מותו של המלך היינריך בשנת 936, השתתף הדוכס בהכתרת בנו אוטו כמלך הרומאים בקתדרלת אאכן.
משפחתו
היסטוריונים האמינו שארנולף היה נשוי ליודית מפריולי, בתו של הרוזן אברהרד מפריולי. אולם התאריכים אינם תואמים. יודית מפריולי מתה בערך בשנת 881. סביר יותר אם כן שהוא היה נשוי ליודית מזיליכגאו, בתם של נכדו של המרקיז אברהרד, הרוזן אברהרד מזיליכגאו וגיזלה מוורונה.
נולדו להם הילדים הבאים:
צבי אבירם
צבי אבירם (ברלין, 25 בינואר 1927 – ישראל, 24 באוקטובר 2020) היה ניצול השואה, ממייסדי המחתרת "חוג חלוצי" בגרמניה הנאצית בתקופת השואה, פעיל בעלייה ב', סופר ואיש עדות.
ילדות ונעורים בברלין
צבי אבירם נולד בשם היינץ אברהמזון (Heinz Abrahamsohn) בברלין. אביו ארתור אברהמזון (נולד ב-1889 בברלין, נרצח ב-1943 באושוויץ) היה חייל בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה וסנדלר במקצועו, בעל חנות קטנה. אמו מרגרטה אברהמזון לבית יעקובזון (נולדה ב-1901 בברלין, נרצחה ב-1943 באושוויץ) הייתה תופרת. אחותו בטי נולדה ב-1929.
בגרמניה הנאצית
לאחר עליית הנאצים לשלטון, בחרם אחד באפריל 1933 על עסקים יהודיים, הותקפה המשפחה. בני המשפחה לא נפגעו פיזית, אך האב סגר את חנותו. הוא היה חבר בברית חיילי החזית היהודים עד שזו פוזרה וקיומה נאסר בצו הנאצים. אבירם היה חבר בקבוצת הכדוריד של הקהילה היהודית בברלין, עד שקיום הקבוצה נאסר ב-1938. הוא היה עד לתקיפת יהודים ולשריפת בית כנסת בליל הבדולח. לאחר ליל הבדולח נאסר עליו ללכת לבית ספר ממלכתי והוא החל ללמוד בבית ספר יהודי. בליל הבדולח נעצרו דודיו קורט גרינברג (Kurt Grünberg) ואריך יעקובזון (Erich Jacobsohn) הקומוניסט ונשלחו למחנה הריכוז זקסנהאוזן, אך שוחררו כעבור תקופה קצרה. אחותו של צבי, בטי, נשלחה בקינדרטרנספורט לבריטניה ומשם לאוסטרליה.
באפריל 1941 החל צבי בלימודיו כחניך בעבודות מתכת (נפחות וחרשות ברזל) אך כעבור כחודשיים נאלץ לעזוב את לימודיו והחל להיות מועסק בעבודות כפיה בתעשיית המתכות והחימוש (במפעלי Tachometer-Werken (deuta-Werke)) של אדולף שינדלינג, במשמרות לילה. הוריו גויסו לעבודות כפייה אף הם. בעבודה התיידד אבירם עם קומוניסט והחל לדון עמו על אפשרויות מחבוא. מחוץ לעבודה נמנע אבירם מענידת הטלאי הצהוב והסתובב באורח חופשי.
ב-27 בפברואר 1943 נאסרו הוריו של אבירם באקציית בתי החרושת ונשלחו לאושוויץ, שם נרצחו בתאריך לא ידוע. דירתם נחתמה בידי הגסטפו. אנשי גסטפו הגיעו לדירה לעצור את אבירם, אך הוא לא היה בה וכך ניצל. אבירם הגיע לדירה בחשאי, בלילה, אך לאחר ימים מעטים הפסיק לישון בה מחשש למעצר בידי הגסטפו.
פעילות מחתרתית
באביב ובקיץ 1943 הסתתר אבירם בביתן בברלין, ברובע קרלסהורסט, עם שותף קומוניסט, וישנייבסקי (Wischniewsky). לעיתים הסתתר בביתם של דודו היהודי קורט גרינברג ואשתו הנוצריה של קורט, מריה גרינברג, או בבקתת הנופש שלהם ברובע בלנקנבורג בברלין. הוא התפרנס ממכירת כרטיסי מזון בשוק השחור וכך גם סייע ליהודים אחרים, במזון ובכסף. בשותפות עם וישנייבסקי הניח אבירם כרוזים אנטי נאציים בקרונות רכבת ובתחנות רכבת בברלין. הוא נשא אקדח שקיבל מווישנייבסקי. כל שנות המלחמה לא סיפר לחבריו מהמחתרת הציונית-חלוצית על פעילותו המקבילה במחתרת הקומוניסטית, ולחבריו הקומוניסטים לא סיפר על חברותו במחתרת הציונית.
סיוע ליהודים נרדפים
אבירם, בק ויתר הנהגת "חוג חלוצי" קיבלו 100,000 רייכסמארק שהעביר נתן שוואלב משווייץ דרך שוורזנץ לברלין. בכסף השתמשו אבירם ובק למימון מקומות מסתור, מזון ומסמכים מזויפים עבור יהודים נרדפים בברלין, כמו גם למימון בריחה של יהודים לשווייץ.
במרס 1945 נעצר אבירם שוב על ידי הגסטפו, עם גד בק. השניים נחקרו ועברו עינויים. בהפצצות בעלות הברית נהרס חלק מהבניין בו שהו במעצר, וגד בק נפצע. ב-22 באפריל, בעיצומו של הקרב על ברלין, שחרר מפקד הכלא את השניים כדי שלא יועמד לדין על רציחתם, לאחר הכניעה הנאצית הממשמשת לבוא. עד השחרור הסתתרו השניים בבית החולים היהודי בברלין.
פעילות הנצחה
באוקטובר 2013 נאם אבירם בבית הנבחרים של ברלין. הוא ביקר בגרמניה פעמים רבות ונהג להרצות בבתי ספר על קורותיו בשואה ולשוחח עם תלמידים. בשנת 2015 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלו, "Mit dem Mut der Verzweiflung. Mein Widerstand im Berliner Untergrund 1943–1945" ("הכוח שבייאוש: התנגדות במחתרת בברלין, 1945-1943"), הוא היה נושא לכתבת טלוויזיה מאת העיתונאי מרקוס לנץ ברשת ZDF, ויד ושם עשה על סיפורו סרט תיעודי. מצילתו של אבירם, מריה גרינברג, הוכרה בשנת 1984 כחסידת אומות העולם, ואבני נגף לזכר הוריו הוצבו ליד ביתם ברובע פרנצלאואר ברג בברלין.
אנרכיזם בישראל
כיום רוב האנרכיסטים המבקשים לקדם את רעיון "אפס מדינות לשני עמים" – ולבטל באופן מוחלט את מדינת ישראל ואת רעיון המדינה הפלסטינית.
היסטוריה
עם הקמת מדינת ישראל ב-1948 התנועה האנרכיסטית התמקדה ביצירה ספרותית שמייצגיה היו הסופרים אליעזר הירשאוגה, אבא גורדין ויעקב מאיר זלקינד. למרות האופי הסוציאליסטי המשמעותי של תנועת העבודה וההתיישבות הקיבוצית הדומיננטיות באותה התקופה, הממסד הציוני קידם את הקמת המדינה והיו רחוק מאנרכיזם בעיקר. דמות בולטת באנרכיזם הישראלי היה ההוגה מרטין בובר שעלה לארץ והתיישב בירושלים בשנת 1938.
התנועה הפכה לאקטיביסטית יותר עם תחילת תנועת הסרבנות על ידי ישעיהו תומא שי"ק בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60.
בשנות ה-90 הוקמו להקות פאנק רוק בעלות אג'נדה אנרכיסטית כגון נכי נאצה וסמרטוט כחול לבן.
התיישבות
כשעלו אנרכיסטים יהודים לארץ ישראל, הם התיישבו בעיקר בקיבוצים, מכיוון שהקיבוצים ניהלו אורח חיים סוציאליסטי שיתופי ולעיתים אף אנרכו-קומוניסטי, לעומת ערים או יישובים אחרים דאז.
רבים מגדירים את הקיבוץ סמר כקיבוץ אשר מקיים את אורח החיים האנרכיסטי עד היום. הקיבוץ סמר הוקם בהשפעתם של אנרכיסטים ברחבי העולם, בדגש על אנרכיסטים יהודים, ועד היום מתקיים בקיבוץ אורח חיים שיתופי המבוסס על עקרונות אנרכיסטיים וקומוניסטיים כאחד. מאיר טורניאבסקי כתב על הקיבוצים: "הם נשארו ציונים יהירים לחלוטין, ולכן מעולם לא היו מוכנים להתפשר על אופייה היהודי היחיד של ישראל", ועל סמר: "אני מרגיש שבסמר הוכח שאנרכיה אמיתית יכולה להתקיים ולהועיל לאנשים שמתרגלים אותה". עם זאת כיום האנרכיסטים מהווים קבוצה קטנה מאוד גם בקיבוצים אלה.
כיום
כיום האנרכיסטים נחלשו ומהווים קבוצה קטנה מאוד מאוכלוסיית ישראל ואף מהשמאל הרדיקלי. רובם התפרקו ופוצלו. עם זאת, בניסיון לאחד בחזרה את האנרכיסטים לאורך השנים, הוקמו תנועות אנרכיסטיות כגון אנרכיסטים נגד גדרות ותנועת אחדות, הפועלות באופן מחתרתי לרוב.
האנרכיזם הישראלי כיום מתבטא בעיקר במוזיקת הפאנק רוק. להקות פאנק מחתרתיות רבות יוצרות מוזיקה אנרכיסטית ואנטי-ממסדית.
פעילות
הפעילות של האנרכיסטים הישראלים כיום כוללת סרבנות, עד כדי מעצרם וכליאתם, הזזת גדרות של צה"ל, פעילות למען הסביבה, זכויות בעלי חיים ולהט"ב והפעלת סניפי הסברה אנרכיסטיים ברחבי הארץ. האנרכיסטים בישראל לרוב אינם משתמשים באלימות, אך מדי פעם אנרכיסטים נוהגים להצדיק שימוש באלימות או לכל הפחות בהתנגדות פיזית כנגד מי שהם מגדירים פשיסטים או מצדדים בעליונות יהודית (כגון פעילי ארגון להב"ה או פעילי כך).
שימוש
כיום המילים "אנרכיזם" או "אנרכיסטים" משמשות לרוב מילות גנאי כלפי מי שנוהג להתפרע. רבים המצדדים באידאולוגיה האנרכיסטית מתנגדים בתוקף לשימוש זה.
פעילים
כיום ישנם כמה פעילים אנרכיסטים המתגוררים בישראל. הבולט שבהם הוא יונתן פולק, המייסד של אנרכיסטים נגד גדרות. פעילה אנרכיסטית ישראלית נוספת היא השחקנית נטלי כהן וקסברג, אשר ספגה ביקורת חריפה בשל הסרטון שלה "קקי במקום דם", אשר מציג אותה עושה את צרכיה על 40 דגלי מדינות בעולם (ביניהם דגל ישראל ודגל פלסטין). לטענתה הסרטון הוא נגד לאומיות ולאומנות.
רוב הישראלים האנרכיסטים מתגוררים ופועלים מחוץ למדינת ישראל בשל התנגדותם החריפה למדיניות הישראלית ולכיבוש. ביניהם נועם חומסקי.
מרכז "שער גרודצקה - תיאטרון NN"
מרכז "שער גרודצקה - תיאטרון NN" (בפולנית: Ośrodek „Brama Grodzka – Teatr NN”) הוא מרכז תרבות בלובלין, הממוקם בשער גרודצקה שבעיר העתיקה. זהו אחד השערים העתיקים בלובלין: ברמה (שער) גרודצקה, הקרוי גם "השער היהודי" שימש בעבר כנקודת המעבר בין חלקה היהודי של העיר לחלקה הנוצרי. כיום, מצדו האחד של השער נמצא חלל גדול וריק. הוא מעלים את זיכרון העיר היהודית שהייתה שם פעם. במקום בו במשך שנים היו בתים, בתי כנסת ורחובות נבנה חניון גדול, נבנו כבישים חדשים ונשתלו כרי דשא. חלק ניכר משטח זה כוסה על ידי שכבות של מלט ובטון. יחד עם יסודות הבתים היהודיים הישנים כוסה גם זיכרון תושביהם. תחום הפעילות העיקרי של המרכז הוא תחום הזיכרון התרבותי, דרך פעילויות חינוכיות ואמנותיות. הנושא העיקרי שאיתו מתעסק המרכז הוא זיכרון היהודים בפולין.
רב גמדא
רב גמדא היה אמורא בבלי, תלמידו של רבא ובכל הש"ס מביא מימרות בשמו, ולימים נמנה רב גמדא על גדולי הדור בדור השישי לאמוראי בבל, יחד עם אמימר, מר זוטרא ורב אשי.
מרכז "שער גרודצקה - תיאטרון NN"
היסטוריה
בתחילת שנות ה-90 השער הפך למשכנו של תיאטרון NN. משמעות השם NN לקוחה מהביטוי הלטיני - NOMEN NESCIO שמשמעותו היא השם אינו ידוע. מבנה השער ניתן לפעילות לקבוצת התיאטרון על ידי עיריית לובלין. הוא שופץ על ידם בסיוע של העירייה. בתחילתה של הפעילות איש ממקימי התיאטרון לא ידע דבר על אודות העיר היהודית. המפגש עם השער ותולדותיו שינה את חייהם ודרך פעולתם: הם החלו לאסוף תצלומים של אותה העיר, להקליט זכרונות של אלו שעוד זכרו אותה, לחפש מידע בארכיונים. עם השנים הפך השער להיות מעין תיבת זיכרון. בתוכה אפשר לשמוע ולראות את העיר היהודית שחדלה מלהתקיים.
רב גמדא
מסופר במסכת נדרים שפעם אחת מסר רב גמדא לספונאי כסף כדי שיקנו בו דבר מה. משלא מצאו את מבוקשו החליטו לקנות בכסף קוף עבורו. הקוף נשמט מהם, ברח ונכנס לחור באדמה. הספנים חפרו אחריו ומצאוהו רובץ על אוצר מרגליות יקרות ערך, והביאו לו את האוצר.
מרכז "שער גרודצקה - תיאטרון NN"
"לובלין. זיכרון המקום"
התערוכה "לובלין. זיכרון המקום", הממוקמת בשער גרודצקה, מוקדשת ללובלין של לפני מלחמת העולם השנייה. חלקה הראשון של התערוכה מוקדש לעיר היהודית שהייתה פה פעם: קולות וצלילים, תמונות ישנות, זכרונות, מפות, מסמכים, עדויות – כל אלו נשמרים בשער, שהפך למעין תיבת זכרונות חיה, למעננו ולמען הדורות הבאים.
התערוכה נוצרה מתוך ההבנה כי התיאטרון לבדו אינו מספיק על מנת להתמודד עם אתגרי התקופה, וכך זיכרון המקום בו הפך למרכיב המדריך בהתמודדות עם הסביבה. שלוש המילים שהנחו את יצירת התערוכה והפעילות, ומהוות ציר לסוב סביבו הן "זיכרון, מקום, נוכחות".
בחלק הראשון של התערוכה ישנו ניסיון לשחזר, בכל האמצעים שעומדים לרשות המרכז, את העיר היהודית שחדלה מלהתקיים. המבקר יכול לשמוע את הקולות של אותה עיר, לראות אותה דרך תמונות ישנות ומסמכים ולהאזין להקלטות של אנשים שזכרו אותה. זהו החלק האינפורמטיבי והחינוכי של התערוכה. חלקה השני של התערוכה מוקדש לנושא השואה והשמדת היהודים. חלק זה אינו אינפורמטיבי במהותו ומשתמש בשפה אמנותית ובכלים מעולם התיאטרון. השאיפה היא לנסות לגעת ברגשות האנשים, על מנת, אולי, לשנות משהו באופן חשיבתם. "זיכרון האור" - התערוכה מסתיימת בחדר המוקדש לחסידי אומות העולם מלובלין והמחוז. ניתן לשמוע שם את עדויותיהם של חסידי אומות העולם ולקרוא את סיפורי ההצלה השונים.
אלמנטאז' (מקראה ראשונה – "אלפוני")
"אלמנטאז'. הילדים במחנה מיידנק" היא תערוכה המוצגת במוזיאון הלאומי מאיידנק. היא מספרת את סיפורם של ארבעה ילדים – שני ילדים יהודים, ילד מבלארוס וילדה פולניה. אחד הילדים היהודים – הניו ז'יטומירסקי – גם מצא את מותו במלחמה.
יום הזיכרון לחיסול הגטו – "מסתורי האור והחושך"
בלילה בין ה-16 וה-17 במרץ 1942 החל חיסול גטו לובלין. כדי להנציח את זכר קורבנות החיסול מרכז "שער גרודצקה - תיאטרון NN" עורך כל שנה את האירוע "מסתורי האור והחושך". האירוע מתחיל בערב בקריאה של מאות שמות של יהודים, תושביה לשעבר של העיר לובלין. נקודת השיא של אירוע זה היא בהחשכה מוחלטת של כל האזור בו היה הרובע היהודי. בצד השני של השער, ברובע הנוצרי האורות ממשיכים לדלוק. כל צד של השער הופך למעשה למרחב סימבולי של אור או חושך.
חיסול בית היתומים היהודי – זיכרון מרץ
לאחר חיסול הגטו במרץ 1942 כמאה ילדים ושלוש מטפלות מבית היתומים היהודי ברחוב גרודצקה 11 נלקחו על ידי משאיות אל מחוץ לעיר ונרצחו שם. כדי להנציח את זכר רצח היתומים מארגן המרכז כל שנה ביום הרצח – 24 במרץ - את האירוע "זיכרון מרץ", בו נפגשים ליד בית היתומים לשעבר וצועדים משם יחדיו למיידן טטרסקי – מקום הרצח.
"מכתבים להניו"
ב-19 באפריל מצוין בפולין יום הזיכרון לשואה ולפשעי הנאצים כנגד האנושות. בכל שנה בתאריך זה לתושבי לובלין יש הזדמנות לשלוח מכתב להניו ז'יטומירסקי – ילד יהודי שחי בלובלין לפני מלחמת העולם השנייה וסיים את חייו הקצרים במהלך המלחמה. מספר תמונות של הניו מלפני המלחמה הצליחו לשרוד ובאחרונה שבהן הוא מצולם ליד המבנה ברחוב קרקובסקה פז'דמיישצ'ה ביולי 1939. בכל שנה ממקמים תיבת דואר בנקודה זו שאוספת את כל המכתבים להניו. לאחר מכן מתקיימת צעדה דרך כל המקומות הקשורים לחייו של הניו בעיר. הניו הפך לאייקון לשואה, לא רק בלובלין, אלא בפולין כולה. ילדים מכל רחבי פולין כיום כותבים לו מכתבים וסיפורו נכנס לתוכנית הלימודים הפולנית.
סדנאות חינוכיות
בשער גרודצקה נערכות סדנאות חינוכיות רבות שמטרתן לקרב את הנוער לנושאים של החיים היהודיים בלובלין וחיסולה של קהילת יהודי לובלין והאזור. קהל היעד הוא בעיקר נוער פולני, וכל בתי הספר בלובלין משתפים פעולה עם המרכז בצורות שונות.
מפגשי נוער ישראלי-פולני
מרכז שער גרודצקה הוא המתאם האזורי למפגשי נוער יהודי-פולני. במסגרת תפקיד זה המרכז מקיים סדנאות הכנה עבור הנוער הפולני בהן לומדים להכיר לעומק את התרבות היהודית והישראלית ואת העבר היהודי בפולין, ומתמודדים עם דילמות הקשורות לעבר משותף זה. לאחר מכן נערכת סדנת המפגש בין הנוער הפולני והנוער הישראלי הנמצא במסגרת המסע לפולין. בסדנה זו לומדים התלמידים להכיר אחד השני, את התרבויות השונות והארצות מהן הם מגיעים. מטרת הסדנאות היא לנפץ סטריאוטיפים הדדיים ולבנות גשר לדיאלוג חינוכי. כלי חשוב בהגשמת מטרה זו הוא אתר האינטרנט "השער – מפגשי נוער יהודי-פולני" באתר זה מרוכז כל המידע על שיתופי הפעולה בין בתי הספר בלובלין לבתי הספר בישראל ובמדינות אחרות.
פסטיבל בעקבות יצחק בשביס-זינגר
מאז שנת 2011 מקיים מרכז ברמה גרודצקה בכל קיץ פסטיבל בעקבות הסופר היהודי-פולני, זוכה פרס נובל – יצחק בשביס-זינגר. במסגרת הפסטיבל מתאספים אמנים ומתנדבים מכל רחבי העולם לשבועיים בהם עוברים מעיירה לעיירה בעקבות סיפוריו של בשביס זינגר. הפסטיבל מגיע לעיירות שהן מקומות ההתרחשות של סיפוריו הקצרים של זינגר – יוזפוב, בילגוריי, שברשין, טישוביץ ועוד. הפסטיבל נוגע בהיסטוריה של העיירות שבעבר היו יהודיות ברובן דרך האמנויות השונות – מחול, תיאטרון, קרקס ואמנויות פלסטיות. עקרון חשוב הוא היצירה המשותפת של הפסטיבל יחד עם התושבים המקומיים הלוקחים חלק בפרויקטים אמנותיים הנוצרים במיוחד עבור הפסטיבל.
התיאטרון וההצגות המועלות בו
השחקן הראשי ומנהל התיאטרון הוא ויטולד דומברובסקי. הוא מופיע על במות בכל רחבי פולין והעולם ומפיק פסטיבלי תיאטרון שונים. ההצגות המועלות במסגרת התיאטרון מבוססות לעיתים על סיפורים ידועים, לרוב כאלו שנכתבו על ידי יצחק בשביס-זינגר לפעמים על עדויות, אגדות וסיפורים דוקומנטריים שנאספו בשער גרודצקה.
שלומיאל מחלם עיבוד לשחקן יחיד ואקרודיון לסיפור הילדים של יצחק בשביס-זינגר. שלומיאל איש חלם מחליט לצאת למסע לעיר הגדולה לובלין, אך משהו משתבש בדרך והוא מוצא את עצמו שנית בחלם. שלומיאל בטוח שישנן שתי עיירות חלם בעולם ומשם העניינים רק הולכים ומסתבכים.
סיפורים מן השער אוסף סיפורים ושירים ממקורות שונים – ספרים, עדויות של אנשים, מסמכים ישנים, כולם קשורים בצורה כלשהי לשער גרודצקה. ההצגה מקימה לתחיה את העולם היהודי שאבד במהלך המלחמה ושוזרת פיסות חיים ברגישות ועדינות. ההצגה בליווי כינור.
עלה ותרופה עיבוד לסיפור ילדים קסום של יצחק בשביס-זינגר על אהבתם של שני עלים שנשארו לבד על העץ ביער בחודש נובמבר. ההצגה בליווי כינור.
הקוסם מלובלין הצגת יחיד, עיבוד לספרו של יצחק בשביס-זינגר – "הקוסם מלובלין". ההצגה עוקבת אחר עלילותיו של יאשה מאזור – הידוע גם בתור הקוסם מלובלין. סיפור אנושי בעל רבדים תרבותיים עמוקים, הקשורים למקום וליהדות.
אמא מביכה
אמא מביכה היא קומדיית מצבים ישראלית לילדים ונוער המשודרת בערוץ זום החל מ-14 באפריל 2019 לצופי Yes.
תקציר העלילה
בשמת, אמא במשרה מלאה המשמשת ככתבת בעיתון, מגלה שהבנות שלה, אבישג, יהלי ונמי צילמו אותה ללא ידיעתה מדבבת את הכלבה המשפחתית והעלו את הסרטונים לערוץ ביוטיוב. הסרטונים צברו עשרות אלפי צפיות מבלי שבשמת מודעת לעובדה שהיא כוכבת רשת בהתהוות. הצלחתו של הערוץ מכתיבה מחדש את ההיררכיה המשפחתית, ובוחנת מציאות אבסורדית בה הילדים מלהקים את הוריהם.
רץ מדבר טמינק
רץ מדבר טמינק (שם מדעי: Cursorius temminckii) הוא מין של עוף ממשפחת השדמתיים החי בטבע באזורים צחיחים וסוואנות לאורך אפריקה שמדרום לסהרה והוא קרובו של רץ המדבר החי בישראל. שם העוף ניתן להוקרת החוקר ההולנדי קונרד יאקוב טמינק.
במין זה ישנם 3 תת-מינים:
מאפיינים
אורך גופו הוא כ-20 ס"מ והוא בעל גוף קטן עם צוואר ורגליים ארוכות ויציבה זקופה. הוא בעל גוונים צהובים-כתומים עם גב כהה יותר מרץ המדבר המצוי. החזה ערמוני והבטן לבנה עם פס שחור באמצעה. הכנפיים והזנב חומים דהויים עם קצוות שחורים והכיפה ערמונית. מאחורי העיניים עוברים פס לבן ותחתיו פס שחור והמקור שחור וכפוף.
רץ מדבר זה מצוי באזורים יבשים ופתוחים כמו ערבות צחיחות וסוואנות וכן מצוי באזורים בנויים שונים כמו מגרשים ושדות תעופה. הוא מותאם לחיים על הקרקע ונע עליהם במהירות תוך שימוש ברגליו החזקות, מחפש חסרי חוליות קטנים לאורכם. לעיתים רצי מדבר מתקרבים לאוכלי עשב גדולים כמו אנטילופות וחוטפים חרקים הנמשכים אליהם ואף עוקבים אחרי שריפות וחוטפים חרקים המעופפים הרחק מהם.
רץ המדבר חי בבדידות או בקבוצות קטנות והוא מקנן על הקרקע ומטיל 2 ביצים מוסוות.
שמעון ינקלביץ
שמעון ינקלביץ (נולד ב-26 בפברואר 1946) הוא פיזיקאי ישראלי ופרופסור אמריטוס בבית הספר לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב, רקטור האוניברסיטה בשנים 2001–2005. חתן פרס ויצמן לפיזיקה לשנת 2013 ועמית כבוד של האגודה הישראלית לפיזיקה לשנת 2022.
ביוגרפיה
שמעון ינקלביץ נולד בלודז' שבפולין, בנם של הרופא ד"ר טולי ינקלביץ ואנה (הלה) לבית וולדמן, כימאית. עלה לארץ ישראל עם משפחתו בינקותו.
בשנת 1963 החל את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים, ואותם השלים בהצטיינות בשנת 1966. מיד לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שני, ואף אותם השלים בהצטיינות בשנת 1968.
בשנים 1968–1972 עשה את שירותו הצבאי כפיזיקאי במסגרת הוועדה לאנרגיה אטומית. תוך כדי השירות החל את לימודי התואר השלישי בפיזיקה של אנרגיות גבוהות במכון ויצמן למדע, בהנחייתו של פרופ' יצחק פרישמן. עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1974, נשאה את הכותרת "תכונות ויישומים של מכפלת אופרטורים במרחקים קצרים ובסמוך לקונוס האור".
בשנים 1974–1976 שהה ינקלביץ כעמית בתר דוקטורי במאיץ החלקיקים SLAC באוניברסיטת סטנפורד, ועם שובו לישראל מונה למרצה בבית הספר לפיזיקה בפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1980 קודם לדרגת מרצה בכיר באוניברסיטה זו, ב-1984 הפך לפרופסור חבר, וב-1988 לפרופסור מן המניין. בשנת 1991 מונה לראש המחלקה לאנרגיות גבוהות בבית הספר לפיזיקה, ושימש בתפקיד כשלוש שנים. בשנים 1995–1997 כיהן כראש בית הספר לפיזיקה ולאחר מכן כסגן רקטור האוניברסיטה במשך כארבע שנים.
בשנת 2001 מונה ינקלביץ לרקטור ה-12 של אוניברסיטת תל אביב, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2005. בתקופת כהונתו ייסד את אוניברסיטת תל אביב לנוער המשמשת לקירוב תלמידי תיכון ללימודים אקדמיים באוניברסיטה והיה היו"ר האקדמי שלה במשך למעלה מעשרים שנה. בגין פעילות זו זכה באות נשיא אוניברסיטת תל אביב לשנת 2021.
לאחר סיום תפקידו כרקטור כיהן כחבר בוועדה לתכנון ותקצוב של המועצה להשכלה גבוהה ובמספר ועדות ומועצות לאומיות, בהן: ועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה, מועצת הקרן הלאומית למדע וכן ועדת ההיגוי של המנהלת הישראלית למו"פ האירופי (ISERD). ינקלביץ הוא ממובילי מרכז מצוינות בין-אוניברסיטאי לחקר תורת השדות הקוונטית ותורת המיתרים של הקרן הלאומית למדע. בשנת 2005 הופקד על הקתדרה בפיזיקה ע"ש ג'ק ודורותיאה קראוטהמר.
ברבות השנים שימש חוקר אורח ועמית מחקר בשורה של מוסדות בארצות הברית ובאירופה, בהם אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת סטנפורד, המכון ללימודים מתקדמים פרינסטון, מכון מקס פלאנק לכבידה פוטסדאם-גוֹלְם, ו-CERN. ביקר והרצה במרבית האוניברסיטאות ומכוני המחקר המובילים בעולם, בכנסים ובסדנאות.
מחקר
ינקלביץ הוא פיזיקאי תאורטי העוסק בתורות שדה קוונטיות והשימוש בהן לתיאור של מערכות פיזיקליות שונות, ובפרט אלו של חלקיקים אלמנטריים. בשנים האחרונות הוא עוסק בחקר תורת המיתרים והקשר שלה לתורות שדה קוונטיות. תורה זו עוסקת בשילוב בין תורת הקוונטים לבין תורת היחסות הכללית – שילוב הנחשב ל"גביע הקדוש" של עולם הפיזיקה, ובמסגרתה כל הכוחות היסודיים בטבע, לרבות כבידה, וכל החלקיקים היסודיים בטבע יתוארו על ידי תורה קוונטית אחת מאוחדת.
בין עבודותיו ניתן למנות את חקר מבנה הפאזות של תורות כיול ובפרט ההבנה של המבנה הקשור בסימטריה של מרכז חבורת הכיול; את חקר זרימת חבורת הרנורמליזציה והתורות האפקטיביות של תורות כיול סופר-סימטריות, ובפרט תורת יאנג-מילס עם סופרסימטריה של N=1, שהתורה האפקטיבית שלה ידועה כתורת וונציאנו-ינקלביץ; חקר תורות כיול עם סופרסימטריה של N=2 תוך שימוש בכלים מתמטיים חדשניים להבנה לא הפרעתית של התאוריה והספקטרום שלה באנרגיות נמוכות.
לינקלביץ תרומות בחקר תופעות לא הפרעתיות בתורות כיול כמו תופעת הכליאה, ריאליזציות של סימטריות, אילוצי אנומליות ודואלויות. ההבנה העמוקה של האנומליות הכיראליות והשימוש בהן כאילוצים לא הפרעתיים מדויקים על ספקטרום התורה האפקטיבית באנרגיות נמוכות, מצאו את מקומם בספרי לימוד והפכו לכלי מחקרי משמעותי ובעל אנלוגיות גם באנומליות אחרות.
נוסף על אלה, ינקלביץ תרם לחקר תורות שדה קונפורמיות ושימוש בהן לבניית תורות מיתר ולחקר תורות שדה טופולוגיות והקשר שלהן לכבידה טופולוגית. הוא היה בין הראשונים שבנו תורות שדה טופולוגיות מסוג חדש (G/G). בחקר תורת המיתרים, הוא היה חלוץ בחקר מיתרים הנעים במרחב עקום ובמרחב עם פיתול, בחקר והבנה של דואלויות בין תורות שדה מתוך תורת המיתרים, חקר הדואליות ההולוגרפית שבין תורות מיתרים-כבידה ותורות כיול והשימוש בהן להבנת תופעות לא הפרעתיות הרלוונטיות, למשל, לאינטראקציות החזקות כמו כליאה, שבירה ספונטנית של סימטריות, אנומליות כיראליות ואנומלית וויל, חקר מרחב הפאזות והתלות בטמפרטורה.
עבודה חשובה ומצוטטת (מעל ל-1000 ציטוטים) של ינקלביץ מכלילה את הדואליות ההולוגרפית לתורות שדה שאינן קונפורמיות. ההבנה של התחומים השונים במרחב הפרמטרים, בהם קיימים תיאורים דואליים שונים, מאפשרת לחקור את התאוריה באופן סמי-קלאסי אמין.
במרוצת השנים הנחה ינקלביץ מעל ל-20 תלמידי מחקר לתארים מתקדמים. הוא פרסם כ-115 מאמרים בכתבי עת שפיטים, אשר זכו למעל 8500 ציטוטים.
אנפיליתיים
אלו סוליתאים גדולים יחסית באורך 55–80 סנטימטר ובעלי שיניים חדות וגדולות. יש להם קוצים בסנפירי הגב והשת, המזכירים את סנפירי הדקראים יותר מבני סדרתם. הם נחשבים ליותר פרימיטיביים משאר הסוליתאים בכך שמראם פחות שטוח ופחות מותאם להסוואה תת-מימית. עם זאת עיניהם הקטנות נמצאות בחריצים על צד אחד של הפנים, לאחר שעין אחת "נודדת" בהתבגרות הצעירים שלהם עיניים רגילות.
דגים אלו טורפים דגים אחרים וחסרי חוליות החיים על קרקעית הים.
הגנה מרחבית
מבנה מערכת ההגנה מרחבית
מבחינה ארגונית כפופה ההגנה המרחבית לפיקוד המרחבי. לכל פיקוד יש מפקדת הגנה מרחבית. באחת ממחלקות האגף המטה הכללי מצוי קצין הגנה מרחבית, המתאם את הפעולות בתחום זה. החלוקה המשנית של ההגנה המרחבית היא: המחוז, במקרה שעיר גדולה נמצאת בתחומו. באזורים כפריים החלוקה היא לגושים ולחבלים, עם מפקדה בראשם. המחוז, או הגוש, מקיימים את המגעים עם מפקדות הג"א והמשטרה באזוריהם. הם גם אחראים לארגון ולאימון הכוחות העומדים תחת פיקודם. מלבד היישובים הנמצאים בתחומם, יקבלו כוחות נוספים במקרה של מלחמה. החבל מתפצל לאזורים, וכל יישוב כפרי מוגדר כאזור. בימי רגיעה מטפל בענייני הביטחון השוטף באזור רכז ביטחון. בעת מלחמה עובר הפיקוד על האזור למפקד אזור.
תפקידי ההגנה מרחבית
למערך ההגנה המרחבית יש תפקידים הן במלחמה הן בביטחון השוטף. תפקידה העיקרי של ההגנה המרחבית בעת מלחמה הוא במגננה. מערך ההגנה המרחבית הבנוי ללחימה במצבים של ניתוק מאפשר לכוחות צה"ל שפטורים מהגנה על היישובים לפנות כוחות למתקפה על מנת שיוכלו להתפנות להתקפה על האויב. כמו כן, יישוב הכלול במערך ההגנה המרחבית מאלץ את האויב להקצות כוחות לכיתורו של היישוב, דבר הפוגע במאמץ המלחמתי שלו.
כמו כן, ציוד היישובים והאזורים בכלי נשק מתאימים מאפשר ליישוב או לאזור לבלום לזמן מסוים את ההתקדמות של האויב המצויד בשריון ובארטילריה ולשבור את תנופת מתקפתו. קיומם של היישובים על צירי הפריצה של האויב מהווה סיכון והטרדה למערך הלוגיסטי שלו ויכול לסכן את עצמת המתקפה ואולי גם את המשכה.
מציאותם של אנשי ההגנה המרחבית דרך קבע בגזרה והכרתם את השטח הכרות מעמיקה עושה אותם גורם מודיעיני אמין ויעיל. סיורים ותצפיות המבוצעים על ידי אנשי ההגנה המרחבית יכולים לספק לדרגים השונים של המודיעין מידע חיוני לפעולות יזומות על ידי צה"ל.
תרומה אחרת של ההגנה המרחבית למאמץ המלחמתי היא במיקסום מצאי כוח האדם והאמצעים הלוגיסטיים ביישובים. כמו כן הגשמת העיקרון של מלחמה עיקשת על כל יישוב ואי-פינוי לוחמים יש חשיבות רבה מבחינת המוראל.
מבחינת ביטחון שוטף, קיומם של יישובים מבוצרים, מאומנים ומצוידים על קו הגבול מכבידים על פעילותם של מסתננים. כמו כן, נוכחות, פעילות ותנועה של מתיישבים בגבולות הם תצפיות ופטרולים מנקודת ראות מודיעינית וביטחונית בעלות ערך רב כאמצעי התרעה המונע הפתעות.
רקע היסטורי
ההגנה המרחבית הוקמה על סמך לקחי מלחמת העצמאות, שבה מילאו יישובים תפקיד חשוב בבלימת האויב. יישובים נהפכו למעוזים ומרכזים שמהם בוצעו פעולות הטרדה נגד האויב. אחרי המלחמה קיבלה ההגנה המרחבית תנופה ואורגנה בגושים. הוחלט על סתימת אזורים ריקים ביישובים חדשים, אם אי אפשר להקים במקום היאחזויות צבאיות ולצרפן להגנה המרחבית. היישובים חולקו לסוגים שונים בהתאם לקרבתם לגבול. לפי חלוקה זו הוקצו להם כלי נשק והוצבו בהם יחידות נח"ל. התפיסה הצבאית של צה"ל לגבי ההגנה המרחבית, כי על מערכת זו לבלום את האויב הפולש בשיתוף עם היחידות הסדירות, עד התארגנות יחידות המילואים. מערכת ההגנה המרחבית היא שתעניק לישראל עומק אלטרנטיבי במקום העומק הגאוגרפי שהיא חסרה אותו. בעתות רגיעה תקיים את הביטחון השוטף באזורה, ותחסוך בכך לצה"ל הוצאות רבות ותאפשר לו להתרכז באימונים והתכוננות למשימות התקפיות.
בתקופת כהונתו של משה דיין כרמטכ"ל מראשית 1954, ירדה התמיכה של צה"ל בתקציב ההגנה המרחבית. דיין הגדיר שתפקיד היישובים שמירה על יישוביהם ואילו הצבא והמשטרה אחראים על שמירת הגבול. דיין הוביל את מדיניות פעולות התגמול ודחה את טענות נציגי ההתיישבות על קיבול ההגנה המרחבית. הוא הדגיש שמערך ההגמ"ר מחוזק בנשק קל ובנשק אנטי טנק, ואילו תקציבי הגידור והביצורים מוטלים על הסוכנת היהודית ולא על הצבא. בימיו חולקה המדינה ל-14 גושים, וההגנה המרחבית מנתה 108 קצינים ו-459 חיילים.
מבצע סיני הסתיים בהצלחה והמעיט בחשיבות והצרכים ההגנתיים. בדיון במטכ"ל ב-1960 הביעו חלק מהמשתתפים דעות המפקפקות בחיוניות ההגנה המרחבית, ומטילות ספק בתפקידם הביטחוני של יישובי הספר. צה"ל הגדיל את כוחותיו המשוריינים ואת חיל האוויר הישראלי, ושם את הדגש על לוחמה התקפית ולא הגנתית.
בעקבות מלחמת ששת הימים גברה ההזנחה רבה בתפישת ההגנה המרחבית. הגורמים לכך היו הישגי המלחמה אשר הביאו להגדלה טריטוריאלית והושג עומק אסטרטגי יחסי ומרחבי הגנה. גורם נוסף היה שקווי ההגנה הפכו לנוחים יותר. מלבד זאת התעצם צה"ל ובמיוחד בכוחות שריון ניידים. התבססה הקונספציה של העברת המלחמה לשטח האויב. התעצמות צבאות ערב בשריון הקטינו את המשקל הסגולי של היישוב כמעוז להגנה המבוסס על חיל רגלים. הוכח שאי טיפוחו של ההגנה המרחבית לא הביא נזק ואפילו נחסך כוח, מאמצים ומשאבים. פריסת צה"ל בגבולות והיתרונות המוענקים על ידי שטח וכן דלילות היישובים והתושבים שינו את משקל ההגנה המרחבית כגורם הגנתי צבאי.
הייתה זו מלחמת יום הכיפורים שהביאה לתמורה בחשיבה הצבאית על חשיבותה של ההגנה המרחבית. האפשרות של מכה ראשונה על ידי האויב ולחימה בשטחי ישראל העלו שוב את הצורך במערך הגנתי שיוכל להתארגן במהירות מרבית ולעכב לפחות זמנית את התקדמות צבאות האויב. יישובים מבוצרים, מאומנים ומצוידים ברמת הגולן יכולים היו אולי לסייע עד להתארגנות הצב למגננה והתקפות נגד. הלקחים הופקו והתפיסה של ההגנה המרחבית חזרה לתפוש מקומה הנאות במחשב הצבאית שלאחר מלחמת יום הכיפורים. אולם היו גם כאלה שטענו שהיישובים ברמת הגולן היוו נטל ביטחוני והפריעו במהלך הלחימה ועל כן פונו.
באוגוסט 1977 הוחלט לאחד את מחלקת ההגמ"ר (ההגנה המרחבית)- שהייתה כפופה לאג"מ/ מטכ"ל- עם מפקדת ראש הג"א (התגוננות אזרחית). איחוד זה הביא להקמת מפקדת קצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר - המכונה מקחל"ר.
תני לי רגע
תני לי רגע הוא סינגל הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי מרגי. השיר יצא לאור ב-12 באוגוסט 2018, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברות התקליטים טדי הפקות וגאגא בוקינג.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מרגי, עדי אולמנסקי ויונתן גולדשטיין והולחן על ידי מרגי, גולדשטיין וג'ון ממן. השיר הוא שיר דאנס-פופ המתאר מערכת יחסים.
ביקורות
דודי פטימר ממעריב סקר את השיר בחיוב, תוך שאמר כי "העיבוד המוזיקלי העכשווי, המלודי והמתקדם, הליריקה הצעירה ובעיקר הקול, הוייב והפרפורמנס של מרגי גורמים לו להצטייר כמעין "הכלאה" בין ג'סטין ביבר לסטטיק ובן אל אבל עם הטאץ' הייחודי לו."
בן שלו מהארץ סקר את השיר גם הוא, תוך שאמר שהשיר הוא "פופ עכשווי גנרי ולא מלהיב."
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר באתרו "יוסמיוסיק" באופן מעורב, תוך העניק לו ציון של שני כוכבי זהב וחצי ואמר כי "כשמדובר בהצלחה מסחרית, למרגי אין את הכריזמה שתאיים על מצליחנים כמו סטטיק ובן אל שלפחות הולכים על הומור. האוריינטציה האופנתית כשלעצמה מייצרת כאן מוצר שנשמע מדי פלסטיק. לא בשר ודם."
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי רומן בוצ'אצקי והועלה לערוץ היוטיוב של מרגי ב-12 באוגוסט 2018, בסמוך לצאת הסינגל. בקליפ ניתן לראות את מרגי רוקד לצד רקדני ליווי.
נכון למאי 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-16 מיליון והוא הקליפ השני הנצפה ביותר של מרגי בפלטפורמה, אחרי "הזוג הזה".
קתרוסיים
קַתְרוֹסִיִּים (שם מדעי: Citharidae) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים בה 4 סוגים ו-7 מינים. רוב המינים חיים רק במימי האזור האינדו-פסיפי, אך המין קתרוס גדול-קשקשים מצוי במזרח האוקיינוס האטלנטי כולל בים התיכון.
אורכם של בני המשפחה 14–36 סנטימטרים, וצורתם מוארכת יותר מרוב הסוליתאים, (מזכירה מראה של לאוטה או קתרוס, מה שנתן להם את שמם). הלסתות בולטות ובהם שיניים חדות והעיניים גדולות ומצויות רק על צד אחד של הפנים. סנפירי החזה קוצניים ודקים יותר מרוב הסוליתאים.
הם נפוצים בימים רדודים, בהם הם אורבים לטרף כמו דגים אחרים וסרטנים בעודם קבורים בחול.
יפה זנב
יְפֵה זָנָב (שם מדעי: Sekeetamys calurus) הוא מין יחיד בסוג Sekeetamys של מכרסם ממשפחת העכבריים, תת-משפחת הגרביליים. תפוצת יפה הזנב היא בסודאן, מצרים, סיני, ישראל, ירדן וערב הסעודית. בישראל חי המין בנגב ובמדבר יהודה בבית גידול סלעי וניזון בעיקר מחסרי חוליות, חלזונות וזרעים. משקלו הממוצע 41 גרם (יכול להגיע בשבייה ל-80 גרם) דבר המאפשר לו להבריח את גרביל הסלעים, הקטן ממנו, ממקורות המזון.
צ'קוואלה
בסוג זה 5 מינים ידועים:
ענבלניים
ענבלניים (שם מדעי: Pisauridae) היא משפחת עכבישים. הם מזכירים בצורתם את משפחת הזאבניים, אך נושאים את שק הביצים שלהם בעזרת מלתעותיהם ובבחניניהם במקום להצמידם לרשתות הקורים שהם טווים. כשהאבקועים עומדים לבקוע תטווה האם כעין "אוהל" בתוכו תניח את שק הביצים ותשמור עליו. השם האנגלי nursery web spider (בתרגום חופשי עכביש רשת התינוקיה) ניתן למין האירופאי Pisaura mirabilis. במשפחה יש כמה עכבישים דייגים מהסוג עכביש דייג (Dolomedes).
בניגוד לזאבניים, שלהם זוג עיניים ראשיות וגדולות נוסף על השש האחרות, שמונה עיניו של הענבלן הן בערך באותו הגודל. מינים רבים מסוגלים ללכת על מים שקטים ואף לצלול מתחת למים על מנת להתחמק מאויבים. כשהם חומקים מטורפים הם מסוגלים לקפוץ למרחק של חמישה או שישה אינץ'. למרות זאת הם אינם מטפסים בקלות על משטחים חלקים במיוחד כמו זכוכית. לעיתים תנסה הנקבה לאכול את הזכר לאחר ההזדווגות. על מנת להפחית את הסיכון ינסה הזכר בהתקרבו להציע לנקבה מתנה, כמו זבוב, בתקווה שזה יספק את רעבונה. לפעמים המתנה היא מזויפת על מנת להטעות את הנקבה.
טקסונומיה
משפחה Pisauridae
מג"ב מרכז
היסטוריה ומבנה
בשנת 1994 התחדדה מסקנה כי שטח מג"ב דרום רחב מדי ובמהלך התארגנות מחודשת של משמר הגבול לאחר סיום האינתיפדה הראשונה הוחלט לפצל את מג"ב מרכז ממג"ב דרום ולהופכו למחט"ב עצמאי. מג"ב מרכז פעל לכל אורך האינתיפדה השנייה להגנת מרכז הארץ שהיה תחת מתקפת טרור, מג"ב מרכז גם פעל במרחב התפר למניעת חדירת מחבלים לשטחי ישראל.
מג"ב מרכז אחראי על תחומי אחריות מג"ב באזור המרכז, בחופף לשטח מחוז מרכז ומחוז תל אביב של משטרת ישראל. מפקדת מג"ב מרכז יושבת בבסיס איתן שבלוד, ומפקדו הוא קצין בדרגת ניצב משנה.
יחידות מג"ב מרכז
במג"ב מרכז מספר יחידות מסוגים שונים המבצעות את משימות מג"ב באזור המרכז. יחידות מג"ב מרכז הן:
זרוע תל אביב: זרוע שרון: זרוע שפלה: יחידות נוספות:
הר ברטון (אנטארקטיקה)
הר ברטון (באנגלית: Mount Burton) הוא פסגה ברכס בארקר, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
ההר עשוי אבן חול מסוג גריווקה, ובשל כך צבעו האפור.
ההר ממוקם בצידו המערבי של שפכו של קרחון אוסוגה.
גובהו של ההר 2,740 מטרים מעל פני הים; לפי מקורות אחרים גובהו של ההר 2,900 מטרים מעל פני הים - ובהתאם, הוא ההר ה-289 בגובהו באנטארקטיקה.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי המשלחת האנטארקטית של פדרציית מועדוני טיפוס ההרים של ניו זילנד ( the New Zealand Federated Mountain Clubs Antarctic Expedition), שחקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963.
המשלחת קראה להר על שמו של ויליאם ברטון (William Burton), שהיה איש צוות בספינה טרה נובה אשר שימשה את המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913 בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
ברטון, שהתגורר בניו זילנד, היה אורח של צי ארצות הברית, במסגתו ערך ביקור באנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963, יחד עם שני משתתפים נוספים ממשלחתו של רוברט סקוט.
אתה מת רק פעמיים
אתה מת רק פעמיים הוא סרט תיעודי אודות זהות כפולה אוסטרית – יהודית במאה העשרים. הסרט ראה אור בשנת 2018. הדמות הראשית ובמאי הסרט הוא יאיר לב, במאי קולנוע תיעודי ופרופסור בבצלאל בירושלים.
הסרט מביא את סיפורו של המחקר של הבמאי הישראלי אשר חושף את תולדותיו של אדם אשר נולד באותו היום, 12 ביולי 1902, ובאותו המקום (וינה) כמו הסבא שלו, אך שנפטר כך מסתבר, 18 שנה מאוחר יותר בחבל טירול. האדם השני הנושא את אותו השם אף היה דמות ציבורית ועמד בראש הקהילה היהודית של אינסברוק באוסטריה בשנים האחרונות לחייו.
הסרט מסופר ומועצב כמותחן. הוא הוקרן לראשונה בגרסה המדובבת לגרמנית בקולנוע "לאו" באינסברוק ב-6 במרץ 2018. ב-11 במרץ 2018 הסרט הוקרן בטלוויזיה הממלכתית של אוסטריה או.אר.אף כחלק משידורי הזיכרון ל"אנשלוס", סיפוחה של אוסטריה בידי גרמניה הנאצית ב-1938. ב-16 במאי 2018, הוקרן הסרט ב"באיירישר רונדפונק". בארץ הוקרן לראשונה בפסטיבל דוקאביב במאי 2018. הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט תיעודי באורך מלא.
עלילת הסרט
אמו של הבמאי, הגב' חוה לב מקבלת שיחת טלפון מאוסטריה, שהיא זכאית ככל הנראה לרשת בית קטן בלונדון - אך התגלתה בעיה מפתיעה: על פי המסמכים מוינה, אביה, ארנסט בכינסקי לא נפטר בתל אביב בשנת 1969, אלא באינסברוק, אוסטריה בשנת 1987. בנה, יאיר לב, השחקן הראשי, התסריטאי והבמאי של הסרט המתהווה מחליט כי עליו לצאת לווינה להתחקות אחר עקבותיו של האדם אשר שיכפל את זהותו של סבו, ככל הנראה עם תום מלחמת העולם השנייה. המחקר הראשוני העלה כי האדם האמור היה נשוי לגויה ובארכיון של אינסברוק מתגלה חומר מטריד עוד יותר אודות משפחתה של האישה האלמונית לה היה האדם נשוי. אביה, אמא וחמותה היו שנים ארוכות באופן לא חוקי תומכים של המפלגה הנאצית. אחיה אף היה חבר בפלוגות ה אס אה וה אס אס. התחקיר מקבל תפניות בלתי צפויות שוב ושוב ונרטיב מקביל לעלילה הראשית מתפתח ממפגשיו של יאיר לב עם צאצאי המשפחה הטירולית הזו, ובמיוחד משמעותי הקשר שנוצר בין יאיר לב לנכדו של בן המשפחה שהיה בפלוגות האס אס.
פיתוח ותחקיר הסרט
הבמאים התיעודיים יאיר לב ודוד דרעי, נטלו את הסיכון לפתח את הסיפור המבטיח לסרט מכיסם הפרטי. הם טסו בחורף 2012 לוינה ולאינסברוק כדי לבדוק את הפוטנציאל הגלום בסיפור המסתורי שבשלב זה רב היה בו הנסתר מהגלוי גם לאחר התחקיר הראשוני. עם שובם לישראל ערכו השניים טיזר, שהתבסס על התגובות שהעלה תחקירם באוסטריה וזכו לתמיכה ראשונית בהפקה מערוץ "יס דוקו". בעקבות "פיצ'ינג" בהמשך, חברת ההפקות האוסטרית "ניקולאוס גאיירהאלטר" הצטרפה לפרויקט שזכה לתמיכה נוספת מהטלוויזיה הממלכתית האוסטרית והערוץ הממלכתי של מדינת בוואריה בגרמניה "באיירישר רונדפונק".
אתרי הצילום
הצילומים התקיימו משנת 2012 ועד לשנת 2017 באינסברוק, האל שבחבל טירול, וינה, מינכן, זאגרב, סטארה גראדישקה בבוסניה והרצגובינה, פתח תקווה, חולון ותל אביב-יפו.
ארכיפלג בוקאס דל טורו
ארכיפלג בוקאס דל טורו (בספרדית: Bocas del Toro; "פיות השור") הוא ארכיפלג בים הקריבי במחוז בוקאס דל טורו בצפון מערב פנמה, קרוב לגבול עם קוסטה ריקה. הארכיפלג מפריד בין מפרץ אלמירנטה (Bahía Almirante) ולגונת צ'יריקי (Chiriqui) מהים הקריבי. העיר הגדולה בארכיפלג היא בוקאס דל טורו, הממוקמת באי קולון.
גאוגרפיה
הארכיפלג מורכב מכשישה איים גדולים ועוד כ-300 איים קטנים יותר. באזור כ-13,000 תושבים. ניתן לנוע בין האיים במוניות-מים ובסירות פרטיות. לאי קולון ניתן להגיע גם באמצעות מטוסים ומעבורות. אי נוסף בארכיפלג הוא האי בסטימנטוס.
שטח הארכיפלג הוא כ-250 קמ"ר. זהו אזור נופש אקולוגי הכולל גם פארק ימי שהוכרז כאתר שימור של אונסק"ו ומכונה "גלאפגוס של הקריביים".
האיים בארכיפלג פופולריים מאוד ואהובים על התיירים, ולכן הם התפתחו בשנים האחרונות, אולי גם בגלל הקרבה לקוסטה ריקה. בפנים האיים יש יערות גשם, והחופים באזור הם עם חול לבן ועצי קוקוס, עם שוניות אלמוגים לצלילה ושנירקול. יש במקום אווירה של בילויים, וניתן למצוא באזור מסעדות חוף רבות, שלל בתי מלון, פאבים, ברים, וטיולי שייט (הכוללים צפייה בדולפינים, כוכבי-ים, צפרדעים אדומות וצבי-ים). כמו כן, במקום פועל גם בית חב"ד.
באי נערכו צילומי העונה הראשונה של הישרדות רוסיה.
רב-סנדליים
רַב-סַנְדָּלִיִּים (שם מדעי: Scophthalmidae) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים המצויים בימים של האוקיינוס האטלנטי לרבות הים התיכון, הים השחור, הים הבלטי ובאוקיינוס עצמו. לעיתים הם גם שוחים לעבר מים מליחים בשפכי נהרות. הם קרוביהם של השטחנוניים, ודומים להם אך גדולים יותר ומגיעים עד לאורך של 1 מטר ומשקל 25 ק"ג אצל המין Scophthalmus maximus. חלק מהמינים מהווים דגי מאכל חשובים.
הם מתאימים את עצמם לחיים על קרקעית חולית, ולרבים מהם גוונים מנומרים בירוק-שחור. סנפירי השת שלהם רחבים מאוד וראשם מעוגל עם לסת קצרה אך בעלת שיניים חדות. הם ציידים אורבים התופסים דגים אחרים וסרטנים שנעים בקרבתם. רוב זמנם הם "זוחלים" על החול או האבנים, אך הם יכולים גם לשחות בעזרת זנבם השרירי.
רחב-מקור אפריקני
רחב-מקור אפריקני (שם מדעי: Smithornis capensis) הוא מין של עוף מהמשפחה רחבי-מקור, החי באפריקה שמדרום לסהרה.
תיאור
רחב-המקור מגיע לאורך של 12 עד 14 ס"מ והזכרים מגיעים למשקל 21 עד 26.9 גרם בעוד הנקבות קטנות יותר ומגיעות למשקל 17.4 עד 27.5 גרם. ישנם הבדלי גודל וגוונים בין התת-מינים השונים.
מין זה חי ביערות ולרוב הוא שקט ואיננו פעיל, אם כי קולו רם. לרוב הוא מחפש מזון על הקרקע אך גם יתפוס טרף מעופף. הוא ניזון מחסרי חוליות כמו חיפושיות, חגבים, פשפשים, זחלים ועכבישים.
בעת הרבייה הזכרים מבצעים טיסת תצוגה ומנפחים את נוצות הגב שלהם כדי להבליט את חזם הלבן וכן מנפחים את נוצות ה"זקן". שני הזוויגים עוזרים בבניית הקן הבנוי על ענף עץ נמוך ובו הנקבה מטילה 1 עד 3 ביצים. הנקבה דוגרת במשך 16 עד 17 ימים בעוד הזכר שומר על הקן מסכנות. לאחר שהגוזלים בוקעים שני ההורים, בעיקר הזכר מביאים להם מזון.
תפוצתו רחבה והוא איננו בסכנה בטבע, אף שכמה אוכלוסיות נפגעו מבירוא יערות.
תת-מינים
ישנם 9 תת-מינים במין זה:
עיטור המופת (משטרת ישראל)
עיטור המופת של משטרת ישראל הוא העיטור השלישי בחשיבותו מבין העיטורים הניתנים לשוטרי משטרת ישראל. העיטור מוענק על ידי המפכ"ל (לשוטרים) והוא ניתן על ”מעשה שנעשה באומץ לב והוא ראוי לשמש מופת”.
היסטוריה
בשנת 1972 חוקק ובמסגרתו יוסד עיטור המופת בארגונים אלו. העיטור הוענק לראשונה בשנת 1975 לכמה עשרות שוטרים ואנשי משמר הגבול. בשירות בתי הסוהר הוענק העיטור לראשונה בשנת 2005. בין מקבלי עיטור המופת של השב"ס נמנים 37 הסוהרים שנספו באסון הכרמל.
כמה מקבלי עיטור המופת ידועים הם: ניצב יעקב גנות, מדחת יוסף ורנ"ג פסקל אברהמי מהימ"מ. למספר שוטרים הוענק יותר מעיטור מופת אחד.
בפברואר 2019 הוענק האות (בגרסתו האזרחית) לשני אברכים תושבי ברוקלין על שהצילו את רס"ם נעמאן פארס ממחבל שהתנפל עליו בעיר העתיקה בירושלים.
עיצוב העיטור וענידתו
את העיטור עיצב נתן קרפ. מדליית העיטור היא עיגול בקוטר כ-4 סנטימטרים עליו יש צורה של מנורת שבעה קנים. במרכזה של המנורה ענף עץ זית ובתחתיתה כוכב עליו סמל המשטרה. העיטור מחובר לסרט כחול ברוחב 4 סנטימטרים ובו שני פסים לבנים דקים. העיטור עשוי כסף ומשקלו כ-25 גרם.
את העיטור מנפיקה החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.
אות העיטור הוא כחול ובו שני פסים לבנים דקים. כאשר אדם זכאי ליותר מעיטור מופת אחד הוא עונד תג בצורת הפארה על אות העיטור ודין תג זה כעיטור נוסף. על אף נוהל זה, מרבית השוטרים שקיבלו יותר מעיטור מופת אחד עונדים יותר מאות עיטור אחד. אות העיטור על הצד השמאלי של החזה והעיטור עצמו, כאשר הוא נענד, הוא נענד בצד ימין.
לשוניתיים
לְשׁוֹנִיתִיִּים (שם מדעי: Cynoglossidae) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים המזכירים בצורתם לשונות ומכאן שמם. במשפחה ישנם שלושה סוגים ובהם מעל 140 מינים. הם קרוביהם של הסוליתיים.