cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הספר לילדי הבדואים
בית הספר בתקופת המנדט
בית הספר לילדי הבדואים פעל כבית ספר יסודי במשך כשלושים שנה. תלמידיו היו לרוב מבין משפחות הפקידות המנהלית שחייתה בבאר שבע, ומהמשפחות המיוחסות של שבטי האזור, ולכן כונה גם "בית הספר לילדי השייח'ים". למעשה, רוב ילדי הבדואים שהתגוררו באזור הנגב לא זכו ללמוד בו.
לקראת סוף תקופת המנדט למדו בבית הספר כ-300 תלמידים מקומיים ועוד כ-100 בדואים ילדי השייח'ים, בכיתות א–ז. עקב היעדר מקום הועברו הבנות ללמוד במבנה ייעודי שנבנה בסמוך ושימש אחרי שחרור באר שבע את בית ספר "מצדה" (כיום משמש את משרדי פארק קרסו למדע).
לבניין בית הספר נודעה חשיבות במהלך מלחמת העצמאות. עם כניסת הצבא המצרי לעיר בחודש מאי 1948, הוא בנה את מפקדתו בבית הספר. הבניין שימש לפגישה של נציג מצרים מחמוד ריאד ושל רמטכ"ל הצבא הישראלי החדש, יגאל ידין, ובו נקבעו הסדרי שביתת הנשק בין ישראל למצרים.
בית החייל
ביוני 1949 נחנך במבנה בית החייל. בטקס החנוכה הכריז יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק: "באר שבע תהיה באר החיים ללוחמי ישראל". הבניין שופץ, ובקומה הראשונה נבנו חדרי כושר, חדרי עיון, אולם ספורט, מועדון ומשרדים; הכיתות בקומה למעלה שופצו והיו למגורי החיילים. המבנה שימש כבית החייל וכמשרד קצין העיר במשך כשלושים שנה. בשנת 1979 הועבר בית החייל למבנה של קבע ואיתו משרד קצין העיר.
פארק מדע לנוער
ב-12 השנים שלאחר מכן היה הבניין בחזקת פיקוד הדרום, ואז הועבר לרשות עיריית באר שבע. אחרי פינויו שופץ הבניין על ידי העירייה בשיתוף האגודה לשימור בתים, ומשנת 2013 הוא מהווה חלק ממתחם פארק קרסו למדע.
ישעיהו באסאן
רבי ישעיהו מרדכי בָּאסָאן (נקרא גם באסאני ובאסאנו (Bassani, Bassano); ה'תל"ג 1673 (בערך), ורונה - ב' בניסן ה'תצ"ט, 1739, רג'ו אמיליה) היה רב איטלקי ומשורר מחכמי יהדות איטליה בראשית המאה ה-18, רבן של פדובה ושל רֶג'וֹ אמיליה (ריגיו), ורבו של רמח"ל. מפורסם גם בקושיה למדנית המובאת בשמו בספר שב שמעתתא.
ביוגרפיה
ישעיהו באסאן, בנו של הרב ישראל חזקיהו באסאן, נולד בוורונה בערך בשנת 1673. למד במנטובה אצל רבי משה זכות (הרמ"ז), ולאחר פטירתו בראשית שנת ה'תנ"ח (1697) המשיך בלימודיו אצל רבי יהודה בריאל, חבר בית הדין במנטובה וראש ישיבה בה. לאחר שנסמך לרבנות בידי חכמי מנטובה, חזר לוורונה ולמד בישיבתו של הרב מרדכי באסאן.
בשנת 1701 נישא ליוכבד בת רבי בנימין הכהן ויטאלי (הרב"ך), רבה של רג'ו אמיליה (ריגיו), שהיה חתנו של רבו הרמ"ז. חותנו הסמיך אותו אף הוא לרבנות, ורבי ישעיה באסאן השתקע ברג'ו אמיליה.
בין 1715–1723 התגורר בפדובה, ושימש כרב בישיבה המקומית, שבה היה רבו של בן העיר רמח"ל, וחכמים נוספים. בזמן הפולמוס שהתנהל באיטליה נגד רמח"ל, היה רבו ישעיהו באסאן למגינו העיקרי; ניהל תכתובות עם רבני חו"ל המעורבים בפרשה, ואף הואשם בחיפוי על תלמידו. לדעת מאיר בניהו, רבי ישעיה באסאן הוא זה שאסף ושימר את האגרות העוסקות בפולמוס רמח"ל, המשמשות למחקר הפולמוס עד ימינו.
בשנת ה'תפ"ג (1723), חזר לרג'ו אמיליה, לעזרת חותנו בניהול ענייני הרבנות בעיר. לאחר פטירת חמיו בטבת ה'ת"צ (תחילת 1730) התמנה לרבה של העיר במקומו, תפקיד בו כיהן עד פטירתו. בשנתיים האחרונות לחייו חלה ובמשך שנה שהה בוורונה לצורך טיפולים רפואיים, הוא חזר לעירו ונפטר בה בב' בניסן ה'תצ"ט (1739). ברבנות העיר החליף אותו רבי שמשון חיים נחמני.
בנו הרב ישראל בנימין באסאן (1701–1790) היה מהבולטים שבמשוררים היהודים-איטלקים בתקופתו, ולאחר פטירתו התמנה תחתיו כרבה של רג'ו אמיליה.
גיסו היה הרב מנשה יהושע פאדובה, רבה של מודנה ובנו של הרב יהודה מצליח פאדובה.
יצירתו
רבי ישעיהו באסאן כתב תשובות רבות לקהילות בכל רחבי איטליה, רבות מהן נדפסו בספר השו"ת שלו "לחמי תודה", שראה אור בתור הכרך השני של הספר "תודת שלמים" שהדפיס בנו רבי ישראל בנימין באסאן (ונציה תק"א; כרך א', "זבחי תודה", הוא חידושי הר"ן למסכת נידה). אחרות השתמרו בספרי רבני דורו כמו האנציקלופדיה ההלכתית "פחד יצחק" של רבי יצחק למפרונטי, וספרי שו"ת שונים.
כמו רבים מחכמי איטליה, רבי ישעיהו באסאן היה גם משורר. הוא חיבר קינה על פטירת חמיו הרב"ך, וגם פיוטים שונים, בהם: "גדול ים", "האל בברוא", "שאהבה נפשי", ו"שאו זמרה".
מתי ניקנן
מתי אנסיו ניקנן-פאנלה (בפינית: Matti Ensio Nykänen-Paanala ; 17 ביולי 1963 - 4 בפברואר 2019) היה קופץ סקי פיני, מגדולי קופצי הסקי בהיסטוריה של הספורט.
ניקנן נולד ביובסקולה שבפינלנד. הוא היה אלוף אולימפי בעל 5 מדליות, מתוכן 4 זהב, אלוף עולם בעל 15 מדליות, אלוף פינלנד בעל 22 מדליות, מתוכן 13 זהב ולזכותו 46 ניצחונות בגביע העולם.
חייו כסלבריטאי
חייו של ניקנן כסלבריטאי היו רצופים בתקריות, מעצרים ונישואים וגירושין. עד למותו ניקנן מילא דפים בצהובוני פינלנד ונתפס בעיני הציבור כליצן ופרובוקטור, על אף שהפינים קראו בשקיקה את קורותיו. קריירה מוזיקלית כושלת, ניסיון לשחק בסרט פורנו, נישואין לסלבריטאיות, עבודה כחשפן ואולי מעל לכל, משפטים מפורסמים ואווילים שהוא פיזר בתקשורת עד למותו.
ניקנן הוציא שני אלבומים ושלושה סינגלים, האחרון שלהם ב-2004.
ניקנן היה נשוי חמש פעמים, מתוכן פעמיים לאותה אישה (מרוי טפולה). יש לו שני ילדים, בן ובת משתי נשים שונות.
ניקנן נעצר באוגוסט 2004 בחשד לניסיון לרצח של חבר. הוא נמצא אשם ונשלח לכלא ל-26 חודשים באוקטובר 2004. הוא שוחרר בספטמבר 2005 וארבעה ימים לאחר מכן נעצר שוב בחשד להכאת אשתו.
בפינלנד יצא ב-2006 סרט על חייו של ניקנן.
נפטר ב-4 בפברואר 2019.
הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין
הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין (מגרמנית: Großherzogtum Mecklenburg-Schwerin) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה לחופי הים הבלטי, כיום חלק ממדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. בירתה של הדוכסות הייתה העיר שוורין, כיום גם עיר הבירה של מקלנבורג-מערב פומרניה.
היסטוריה
מקלנבורג-שוורין נוסדה כדוכסות כאשר התפצלו שני בניו היורשים של נסיך מקלנבורג היינריך השני. יוהאן קיבל את החלק המערבי; דוכסות מקלנבורג-שטארגארד ואחיו, אלברכט השני קיבל את החלק המזרחי הגדול יותר. בשנת 1358 איחד אלברט את העיר שוורין לתוך הדוכסות והפך אותה לבירת דוכסות מקלנבורג-שוורין.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר פרידריך פרנץ הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף פרידריך פרנץ לקונפדרציה של הריין.
בקונגרס וינה קיבל פרידריך פרנץ יחד עם בן דודו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, מעמד של דוכס גדול. פרידריך פרנץ היה מהשליטים הגרמניים הריאקציונריים, ולא הסכים לשום רפורמה פוליטית במדינה.
בשנת 1819 ביטל פרידריך פרנץ את הצמיתות בדוכסות.
בשנת 1837 מת פרידריך פרנץ הראשון, ובמקומו עלה לשלטון נכדו פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. בשנת 1842 מת פאול פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
במהלך מהפכות 1848 התעוררה תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובאוקטובר 1849 חוקק פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין חוקה יותר ליברלית. בד בבד הכניס גם גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ אף הוא חוקה יותר ליברלית במדינתו.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פרידריך פרנץ השני לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
ב-14 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן
במהלך השלטון הנאצי, בשנת 1933, אוחדו המדינות מקלנבורג-שוורין ומקלנבורג-שטרליץ לכדי מדינת מקלנבורג המאוחדת.
הטרדה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גילוי מחזור הדם
גילוי מחזור הדם היה תהליך הדרגתי שהתמשך מימי קדם ועד המאה ה-17. בימי קדם לא הבינו את תפקידו של הדם, אם כי ידעו שהוא נחוץ לחיים. ביוון העתיקה כבר ידעו על מרכזיותו של הלב במערכת הדם, והיו מוכרים מסתמי הלב. בעת החדשה החלו להבין את תפקידיו השונים של הדם, אך לא הבינו את פעולת מערכת הדם. העובדה שהדם זורם במחזוריות בגוף התקבלה רק לאחר גילוי מסתמי הוורידים במאה ה-16, והבנת המערכת הושלמה במאה ה-17 עם גילוי הנימיות.
מחזור הדם
מחזור הדם הוא מערכת שתפקידה לספק לכל התאים החיים בגוף את כל צורכי הקיום שלהם, באמצעות הדם. מחזור הדם בגוף פועל במחזוריות (ומכאן שמו). בכל פעימת לב הדם נדחף מהלב לכיוון העורקים, מהעורקים לעורקיקים, ומהעורקיקים לנימיות. הנימיות עוברות ליד התאים וכאן מתבצע חילוף הגזים (חמצן – פחמן דו-חמצני בתאי הגוף, ולהפך בריאות) וחילוף החומרים (חומרים מזינים – פסולת ולהפך בכליות ובאיברים אחרים). מהנימיות עובר הדם לוורידידים ומשם לוורידים וללב (המחזור הגדול – המערכת הכללית הסיסטמית). הדם גודש ומרחיב את הלב. בהתכווצות הבאה יעשה הדם, רווי פחמן דו-חמצני, דרכו לריאות, ושוב יבוצע חילוף גזים (פחמן דו-חמצני – חמצן) והדם יחזור בפעם השנייה ללב, עשיר בחמצן (המחזור הקטן – הריאתי) לעשות שוב את דרכו לתאי הגוף וחוזר חלילה. מבחינה טכנית, הלב פועל כשתי משאבות מסונכרנות: משאבה אחת מפעילה את המחזור הגדול והשנייה את המחזור הריאתי. באדם מבוגר קצב פעימות הלב 60–80 פעם לדקה ובשעת מאמץ, כאשר תהליכי אספקת האנרגיה לגוף מואצים, יכפיל הלב את הקצב ואף יותר.
הבעייתיות בהבנת מחזור הדם
בזמנים קדומים פותחו תאוריות אחדות, ורק עם השתרשות הפרקטיקה של ניתוחי גוויות והצטברות ידע רפואי הגיעו החוקרים לכדי הבנה יסודית של תהליך הולכת הדם ורציפותו. הקושי בהבנת הולכת הדם נעוץ בירידת קוטר כלי הדם. ככל שמתרחקים מהלב, הולכים כלי הדם (עורקים וורידים) ומתפצלים וקוטרם קטן עד אשר אין לראותם יותר בעין בלתי מזוינת. על פניו, אין קשר פיסי בין מערכת העורקים למערכת הוורידים ועל כן, אין הדם יכול לעבור מהעורקים לוורידים או להפך. רופא או מדען, בן העת העתיקה או ימי הביניים, יכול היה להגיע בקלות לידי מסקנה, שהדם הקולח מהלב נספג, בסופו של דבר ברקמות הגוף ואינו חוזר יותר ללב. מצד שני, הוא חוזה באיבר גדול ככבד, הרווי כולו בדם, ולא ברורה תכליתו, אלא אם הוא מייצר ברציפות דם, במקום זה שנספג ברקמות. יתר על כן, הדם קולח – בעת פציעה – החוצה, הן מהעורקים והן מהוורידים, ומסקנת המתבונן תהיה שהדם נדחף כל הזמן מהלב כלפי חוץ, ולא ישער שתיתכן גם פעולת שאיבה.
בעת העתיקה
בתקופות קדומות לא הבינו רופאים וחוקרים את מהותו ותפקידו של הדם. אם כי ידעו, שאובדן דם מרובה באדם או בחיה (פצע, שחיטה, דימום מסיבי וכו'), יכול לגרום למוות. תיאורים של הלב וכלי הדם מופיעים כבר במצרים העתיקה, אולם הם הכילו השקפות שגויות, כמו שצינורות הדם מכילים צואה. בפפירוס מצרי המתוארך ל-1700 לפני הספירה, המכונה "פפירוס אדווין סמית", מופיעה פסקה על זרימת הדם:. בסין העתיקה הייתה נפוצה הדעה כי הלב מספק חום לכל האיברים, אולם הלב לא נתפס כמרכז מערכת הדם אלא כמחסן דם בלבד. המקרא אף הוא מזהה את הדם כמשכן הנפש:.
חקירת המערכות והאיברים הפנימיים הייתה כחלק מהחקירה, שעשו חוקרים ורופאים למן הזמן הקדום ועד לימי הרנסאנס (ולמעשה נמשכת עד עצם היום הזה), במטרה להבין את מהות (מטרה, תפקוד, מנגנון) האיברים השונים שבגוף האדם (ובגוף החיות למיניהן). ישנם איברים שתפקידם הובן ללא מאמץ מיוחד כשלד, שרירים, איברי חישה, מערכת העיכול, מערכת הרבייה וכדומה. אולם תפקידם של איברים פנימיים ומערכות פנימיות כגון: לב, כבד, ריאות, טחול ועצבים לא הובן. הקושי נעוץ באי היכולת לצפות בפעולתם של האיברים ב'זמן אמת'. גם ניתוחי גוויות (dissection) לא יכלו להועיל, משום שהאיברים הללו כבר לא תפקדו.
יוצא מכלל זה הוא חקר כלי הדם. על ידי מישוש הדופק בעורקים ובוורידים הגדולים והודות לטכניקת הקזת הדם שהשתרשה במשך הדורות, גם בתרבות המערב וגם בתרבויות אחרות, יכלו הרופאים (או מנתחים, גלבים ודומיהם) ל'צפות' במערכת הדם תוך פעולתה (ולו באופן חלקי) ולהסיק מסקנות שונות. על ידי 'פתיחת' כלי דם ומתן אפשרות לדם לזרום או לקלוח מהגוף החוצה, קשירת חוסמי ורידים או חוסמי עורקים, הם עמדו על תכונות שונות של מערכת הדם. למשל, הבחינו בין עורקים לוורידים, עמדו על הקשר בין פעימות הלב וקילוחי הדם מהעורקים, שינוי בתכונות הדם הזורם בעורקים ובוורידים (צבע, סמיכות). הם גם התעמקו בשאלה, היכן יש לפתוח כלי דם לצורך ההקזה? במילים אחרות, היכן הקזת הדם תהיה אפקטיבית יותר?
צעדים ראשונים
על התמיהות המתעוררות בתצפיות רפואיות (הקזת דם, טיפול בפצעים מדממים, ניתוחים וכדומה), פיתח קלאודיוס גלנוס, שהיה רופא ביוון העתיקה במאה השנייה, תאוריה שהייתה מקובלת כתאוריה הנכונה זמן רב.
גלנוס הכיר את מסתמי הלב והבין כי תפקידם למנוע מהדם לזרום אחורה, אולם הוא טעה לחשוב שהדם עובר מהחדר הימני לחדר השמאלי מבעד למחיצה המפרידה בין החדרים. הוא חשב שהדם זורם בוורידים כלפי האיברים החיצוניים (הגפיים) ושם הוא מתפוגג בין איברי הגוף. במילים אחרות: דם נוצר בלי הרף בכבד, מתמלא בחומרים מזינים ו"ברוח טבעית" ו"רוח חיונית" שאותם הוא מעביר דרך הוורידים לחלקי הגוף ומתפרק. ובכך הוא שלל את מחזור הדם הסגור.
על פי גלנוס הדם נוצר בכבד, עובר למעיים ושם הוא הופך לדם ורידי ספוג "רוח טבעית". מכאן הוא עובר ללב, דרך רשת העורקים והוורידים מוסר הדם את החומר המזין ואת "הרוח הטבעית" לכל חלקי הגוף. הדם מגיע דרך הווריד הנבוב (Cava Vena) לחדר הימני של הלב. רוב הדם עובר לריאות דרך עורק הריאה כדי לפלוט את חומרי הפסולת לאוויר החיצוני ולהצטנן וחוזר ללב לחדר השמאלי דרך וריד הריאה. בחדר זה פוגש הדם הנקי המגיע מהריאה בדם שחלחל מהחדר הימני וכך הופכת "הרוח הטבעית" ל"רוח חיונית" העוברת דרך העורקים לכל חלקי הגוף. הדם מגיע למוח דרך עורקי הצוואר ובו הופכת "הרוח החיונית" ל"רוח נפשית", המתפשטת מהמוח לאיברי הגוף, בעיקר לשרירים דרך מערכת העצבים.
אף על פי שהתאוריה של גלנוס התקבלה על דעת רוב הרופאים בעת העתיקה, לא נוצר סביבה קונצנזוס. במסכת חולין מ"ה (מסכת העוסקת בדיני בהמות שאינן קרבנות), מסופר על מחלוקת בין שמואל הרופא, שהיה אמון על תורת גלנוס, ורב שלא היה רופא מקצועי וביסס את תורתו על אנטומיה מעשית: "קנה הלב (אבי העורקים, שניזוק) רב אומר במשהו ושמואל אומר ברובו." מהות הוויכוח היא: האם בהמה שהעורק הראשי שלה נפגע, היא טרפה או כשרה? (אם היא בסכנת חיים – טרפה) רב, שידע שאבי העורקים מלא כולו בדם סבר שכל פגיעה באבי העורקים מסכנת את הבהמה ופוסלת אותה. שמואל הרופא סבר שאבי העורקים מלא בחלקו באוויר ("רוח טבעית" על-פי גלנוס) ולכן רק פגיעה חמורה מסכנת את הבהמה.
בימי הביניים
אבן-נפיס היה רופא ערבי שחי בקהיר והיה רופאו האישי של השולטן. בכתביו תיאר, בין השאר, את מחזור הדם הריאתי ואת אופן הזנת רקמות הלב. תרומתו למדע נעלמה עם דעיכת התרבות הערבית ולא נודעה באירופה; אמנם חלק מכתביו תורגמו ללטינית על ידי אנדראה אלפגו בשנת 1547, אך אין ראיה שהם התפרסמו ברבים. בשנת 1924 נתגלו כתביו בברלין על ידי הרופא המצרי מוהיו אל-דין אלטאווי, ומאז הוא נחשב כראשון מגלי המחזור הריאתי.
חקירת מחזור הדם בימי הביניים באספקט היהודי
כבר בכתבים יהודיים מימי הביניים מופיעים תיאורי מסתמים:
בעת החדשה
מיכאל סרווטוס, בספרו Christianismi Restitutio (שיקום הנצרות) משנת 1553 הציג תיאור מפורט של זרימת הדם בריאות ובכך הניח בסיס לתאוריית מחזור הדם הריאתי – המחזור הקטן.
אבן-נאפיס, סרווטוס וקולומבו שללו בתצפיותיהם, באופן בלתי תלוי זה בזה, את מעבר הדם דרך המחיצה בין החדרים בלב ובכך איששו את ההשערה שהדם זורם מהחדר הימני שבלב לריאות, משנה שם את תכונותיו (צבע וסמיכות) וחוזר לחדר השמאלי שבלב דרך וריד הריאה, רווי אוויר (ו"רוח חיונית"). ובכך נוצר מחזור סגור. למרות, שחוקרים אלה עמדו על קיום מחזור הדם הקטן, הם לא הרחיבו את התאוריה והמשיכו להסתמך על תורתו של גלנוס, בדבר זרימת הדם בגוף בכללותו.
חוקר נוסף, אנדריאס וסאליוס, עמד גם הוא על קיומו של מחזור הדם הריאתי, אולם תרומתו הגדולה הייתה בספרו האנטומי de Humani Corporis Fabrica (על מבנה גוף האדם, Fabrica בקיצור), שפורסם בבזל בשנת 1543. הספר מקיף והכיל כ-300 תמונות מפורטות של איברי הגוף. פרסום הספר גרם למהפכה במחקר האנטומי ובהוראתו, בכך שהחליף את הלימוד מתוך כתבי הרופאים הקדמונים בהתבוננות בפרטים המציאותיים, כפי שהם נחשפים לעיני המתבונן, בעת ניתוחי גופות. מהפכה זו עוררה ספקות בנכונות התאוריה ההיפוקראטית-גלנית והכשירה את הלבבות למהפכה המדעית הבאה.
החוקר הראשון שלו מיוחס גילוי המסתמים בוורידים הוא האנטומיסט הפריזאי שארל אטיין (Charles Estienne), רופא צרפתי וממניחי הדרך למדע האנטומיה, שדיווח על 'גידול קרומי' בווריד הכבד (Hepatic vein) בשנת 1545. אטיין לא הבין את תפקידו של אותו קרום. הוא הניח שתפקידו של המסתם למנוע מהדם הנוצר בכבד מלזרום אחורה, ועל כן לא חיפש אחר מסתמים נוספים בוורידים.
אנדראה צ'זאלפינו (Andrea Cesalpino), בוטניקאי ומרצה באוניברסיטת פיזה עמד על קיומו של מחזור הדם, משיקולים תאורטיים בעיקר, והניח לראשונה כי קיים קשר בין מערכת העורקים למערכת הוורידים. בגלל מיעוט הראיות האנטומיות, יש בעבודתו סתירות והנחות מוטעות: Quaestionum medicarum libri duo (ספר החקירה הרפואית) וונציה, שנת 1593.
במאה ה-18 נחקרו תהליכי הבעירה והנשימה על ידי אנטואן לבואזיה, חוקר טבע צרפתי. הוא גילה, שהנשימה היא למעשה סוג של בעירה, ותרם להתפתחותה של הבנת המטבוליזם.
גילוי המסתמים בוורידים
אמטוס לוזיטנוס (1568–1511), יהודי מהאנוסים, למד רפואה ובוטניקה באוניברסיטת סלמנקה שבספרד. במהלך הקריירה, אמטוס עבר לאיטליה והיה מרצה לרפואה בפרארה. באוניברסיטה זו, תחת חסותו של ארקולה השני ד'אסטה, דוכס פרארה, שררו חופש דת וחופש מחקר. בשנת 1547, בזמן שהותו בפרארה ביצע אמטוס את ניסויו המפורסם: הוא הדגים לפני חבורת מלומדים כיצד על ידי ניפוח אוויר בקשית לווריד מתנפחים הוורידים רק בכיוון הלב. מכאן, שהאוויר בוורידים, ובוודאי הדם הסמיך יותר, זורם רק בכיוון מסוים; מהאיברים החיצוניים לעבר הלב. בעורקים לא אובחנה תופעה כזו. בצורה כזו הוא הוכיח את תפקידם של המסתמים בוורידים. הוא חזר על הניסוי ב-12 גופות של בעלי חיים ואנשים. תגלית המסתמים פורסמה כמות שהיא ונלמדה כך בפקולטות לרפואה. בין הנוכחים בניסוי היה גם ג'ובאני קאנאנו שבטעות (עקב טעות הבנה בניסוח הלטיני של לוזיטנוס) יוחסה לו תגלית המסתמים בוורידים. קאנאנו לא פרסם את התגלית בספרו, אלא שוחח אודותיה עם וזליוס ופאלופיו., שלא שיחזרו את התגלית, אולם פרסמוה ברבים. לא צוין זמן ומקום השיחה.
תורתו של ויליאם הארווי ופרסומה ברבים
תופעת 'מחזור הדם', תוארה לראשונה על ידי הארווי בשנת 1616 בהרצאה הלומליאנית, שנשא בקולג' בתאריכים 16–18 באפריל. התאוריה שהציג התקבלה על דעת רוב השומעים, לבד מג'יימס פרימרוז, שטען שהתאוריה של גלנוס מספקת, מרפאים לפיה בהצלחה ולמה להתעמק בחקירה ללא תועלת מעשית? הארווי המשיך לחקור ופרסם את ממצאיו בשנת 1628 בספר Exercitatio Anatomica de Motu Cordis et Sanguinis in Animalibus (חקירה אנטומית בדבר תנועת הלב והדם בבעלי חיים). כשהוא מסתמך על ניסויים כחסימת עורקים וורידים בבעלי חיים, חישובי כמויות הדם המוזרמות ועקרון המעגליות שבטבע.
אין חולק על כך שזו הפעם הראשונה, שתאוריית 'מחזור הדם' הוצגה בצורה מפורשת ומפורטת, קבל עם ועדה. הארווי הורה שקיים מחזור דם המורכב משני מחזורים נפרדים, מחזור הדם הקטן – הריאתי ומחזור הדם הגדול בחלל הגוף. הלב מפעיל את שני המחזורים בהיותו מעין משאבה שרירית (למעשה שתי משאבות מסונכרנות) ובהתכווצויותיו הוא מזרים את הדם לעורקים ודוחף אותו בפעימות במורד הזרימה עד שהוא מגיע מחדש ללב. שני מחזורי הדם מהווים מחזור דם כולל וסגור, כאשר הדם סובב בו כל הזמן ואינו נוצר ומתפרק, בהתאם לתורתו של גלנוס. יסוד מוסד לתאוריה זו היא הימצאותם של המסתמים בוורידים, המאפשרים זרימה בכיוון אחד בלבד, שהארווי ייחס את גילויים למורו – הרונימוס פבריציוס או לאנטומיסט ז'ק דובואה. הארווי ציין שלמרות העובדה שקודמיו גילו את המסתמים, הם לא הבינו את תפקידם האמיתי. הארווי דיווח גם שהוא החדיר גשושית (probe) לתוך הווריד. כאשר כיוון ההחדרה היה לעבר האיברים החיצוניים הוא לא יכול היה כמעט לקדם את הגשושית, בעוד שכאשר כיוון ההחדרה היה לכיוון הלב, יכול היה לקדם את הגשושית.
את ההוכחה האמפירית לתורתו של הארווי סיפק מרצ'לו מלפיגי (1628–1694), שהכניס את המיקרוסקופ לשימוש במחקר הרפואי וגילה את רשת הנימיות המחברות בין העורקים לוורידים ובכך הוכיח את מעגליותו ורציפותו של מחזור הדם.
ג'ון רוברטס
ג'ון גלובר רוברטס הבן (באנגלית: .John Glover Roberts Jr; נולד ב-27 בינואר 1955) הוא הנשיא הנוכחי והשבעה עשר במספר של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ביוגרפיה
רוברטס נולד בבאפלו שבניו יורק למשפחה קתולית, ולו שלוש אחיות. אמו הייתה רוזמרי לבית פודרסקי, ואביו ג'אק (1928–2008) היה מנהל בחברת הפלדה בית לחם סטיל. כשהיה בכיתה ד' עברה משפחתו ללונג ביץ' שבאינדיאנה. את התואר במשפטים קיבל בהצטיינות מבית הספר הרווארד למשפטים. הוא סיים ראשון בכיתתו והיה עורך כתב העת המשפטי של הפקולטה Harvard Law Review. בתחילת שנות השמונים היה עוזר לשופט העליון ויליאם רנקוויסט (לימים נשיא בית המשפט העליון). לאחר מכן מילא תפקידים משפטיים בממשל רונלד רייגן. אחרי שלוש שנים בהן היה חבר במשרד עורכי דין פרטי שב לממשל, הפעם תחת הנשיא בוש האב. הוא כיהן כסגן פרקליט הממשל בפני בית המשפט העליון וטען ב-39 תיקים שונים. בוש ניסה למנותו לשופט, אך ניסיון זה נקטע באיבו בשל תבוסת הנשיא בבחירות. רוברטס שב למשרד הפרטי כשותף. ב-2003 הגיע שכרו השנתי במשרד למיליון דולר.
ביוני 2003 אישרה מליאת הסנאט פה אחד את מינויו לשופט פדרלי בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה, הפעם ביוזמת הנשיא בוש הבן.
ההערכות היו שרוברטס יתברר כשמרן, אולי אף במידה דומה לזו של קודמו השמרן המובהק רנקוויסט, אף שטען שעמדותיו כפרקליט ממשל רייגן אינן יכולות להעיד על השקפותיו ויש לראותן רק כביטוי לחובתו של עורך דין לשקף דעות לקוחו. על עמדתו בנושא ההפלות, השנוי במחלוקת קשה בציבור האמריקני, ניתן לקבל רמז מהעובדה שאשתו כיהנה בתפקיד בכיר בארגון הלוחם בהן (אך ארגונה, "פמיניסטיות למען החיים", לוחם גם בעונש מוות, היקר לשמרנים באמריקה).
לאור היותו משפטן דגול וראוי לכל הדעות, ומאחר שפסיקותיו כשופט פדרלי לא היו מרעישות ברובן, וממחישות לדברי אחד הפרשנים "גישה זהירה וצרה ללא הצהרות גדולות", לא היו למיעוט הדמוקרטי עילות לפסול את מינויו, ודאי שלא לחולל פיליבסטר שיתקע את הדיונים בסנאט. יוצא דופן הוא פסק דין אחד שלו כשופט פדרלי שבו אישר את החוקתיות של השמת ילדה בת שתים עשרה באזיקים והחזקתה במתקן מעצר שלוש שעות עד בוא אמה, וזאת בגין חתיכת צ'יפס בודדת שאכלה בתחנת רכבת תחתית. רוברטס ציין כי השאלה העומדת בפני בית המשפט "אינה האם מדיניות זו הייתה רעיון גרוע, אלא אם היא הפרה את התיקונים הרביעי והחמישי לחוקה".
בשימוע לפני אישור מינויו בסנאט סירב רוברטס להביע את השקפתו לגבי הסוגיות השנויות במחלוקת העומדות לפני בית המשפט, אולם הציג את תפיסת עולמו לפיה תפקיד השופט בחברה מצומצם ודומה לתפקיד השופט בספורט - ליישם את החוקים, לא ליצור אותם. ב-29 בספטמבר 2005 אישר הסנאט את מינויו ברוב 22–78. כמה מבכירי המפלגה הדמוקרטית התנגדו, בהם הילרי קלינטון וטד קנדי. גם ברק אובמה, שהיה אז סנטור צעיר, התנגד. עם אישורו הושבע רוברטס והחל בכהונתו.
רוברטס השביע את הנשיאים ברק אובמה, דונלד טראמפ וג'ו ביידן במהלך טקס השבעתם.
בשנת 2020 הופיע ברשימה השנתית של מגזין טיים, טיים 100.
פסיקות בולטות
רוברטס נחשב לרוב כשופט "שמרן". למרות שרוברטס מזוהה כבעל פילוסופיה שיפוטית שמרנית, רוברטס נתפס כבעל אוריינטציה שמרנית מתונה יותר. הפילוסופיה השיפוטית של רוברטס נתפסת כמתונה ומפשרת יותר מזו של אנטונין סקאליה ושל קלרנס תומאס. מידת ההסכמה של רוברטס נחשב כתואם ביותר לזה של סמואל אליטו. הוא נהג לחבור לעיתים לשופטים ה"ליברליים".
גישתו תוארה גם כגישה הנוטה להביע נאמנות לטקסט, למבנה, להיסטוריה ולהיררכיה החוקתית. נאמר כי רוברטס פועל תחת גישה של מינימליזם שיפוטי בהחלטותיו, לאחר שקבע, "[אם] אין צורך להכריע יותר בתיק, אז לדעתי יש צורך לא להחליט יותר מקרה."
התיקון הרביעי לחוקה
רוברטס כתב את ההתנגדות הראשונה שלו בפסק הדין של רנדולף נגד גאורגיה בשנת 2006. החלטת הרוב אסרה על המשטרה לערוך חיפוש בבית אם שני הדיירים נוכחים אך אחד התנגד והשני הסכים. רוברטס מתח ביקורת על דעת הרוב כבלתי מתיישבת עם הפסיקה הקודמת ועל כך שהיא מבססת חלקית את הנמקתה על תפיסתה את המנהג החברתי. לדבריו, מבחן הציפייה החברתית היה פגום מכיוון שהתיקון הרביעי מגן על ציפייה לגיטימית לפרטיות, לא על ציפיות חברתיות.
בפסק הדין של קרפנטר נגד ארצות הברית, רוברטס כתב את דעת הרוב בפסיקה 5-4 לפיה חיפושים בנתוני טלפון סלולריים מצריכים בדרך כלל צו.
רפורמת הבריאות
ב-28 ביוני 2012 הכריע בית המשפט העליון ברוב של חמישה כנגד ארבעה, בפסיקה שנחשבת לאחת החשובות בעשורים האחרונים, כי רפורמת ביטוח הבריאות של הנשיא ברק אובמה היא חוקתית. ההכרעה הייתה מפתיעה, משום שלאור האופן שבו התנהלו הדיונים בעל פה, ציפו המומחים כי בית המשפט העליון יבטל את הרפורמה. השאלה שעמדה על הפרק הייתה האם יש לקונגרס זכות לחייב אדם לקנות ביטוח בריאות. רוברטס, שהצטרף לארבעת השופטים הליברלים, פסק שאמנם אין לקונגרס זכות ישירה לחייב אדם להשתתף בפעילות מסחרית, והוא אינו רשאי להעניש אותו בפלילים על סירובו לקנות ביטוח בריאות, אך יש לו זכות להטיל מס על מי שמסרב לקנות ביטוח. בכך הותיר את החוק בתוקף.
לפסיקה היו גם השלכות פוליטיות מרחיקות לכת, שכן נתנה גיבוי לממשל אובמה בשנת בחירות. העובדה ששופט שמרן כרוברטס היה הקול המכריע בעד עמדת ממשל הנשיא אובמה, זכתה לתשומת לב רבה.
גם בפסיקה ביוני 2015, היה רוברטס בין ששת השופטים שהצביעו בעד רפורמת הבריאות, במסגרת העתירה שהוגשה נגדו לבית המשפט העליון. העתירה נקראת "קינג נגד בורוול", ועסקה במידת חוקתיות הטבות המס הפדרליות, המיועדות עבור מדינות שלא פתחו שווקים מקוונים למכירת ביטוח בריאות משלהם. בכך אישר בית המשפט מרכיב מרכזי בחוק.
הפלות
הוא היה חלק מדעת הרוב אשר קבע את חוק איסור הפלות חלקיות בלידה כחוקתי. בשנת 2018, רוברטס וברט קוואנו הצטרפו לארבעה שופטים ליברליים נוספים שסירבו לדון בתיק שהוגשו על ידי מדינות לואיזיאנה וקנזס כדי לשלול מימון של מדיקר להורות מתוכננת,  ובכך נתנו לעמוד בפסקי דין של בתי המשפט הנמוכים יותר לטובת הורות מתוכננת. רוברטס גם הצטרף לשופטים ליברליים ב-5–4 החלטות החוסמות זמנית הגבלה על הפלה בלואיזיאנה (2019)  ומאוחר יותר ביטל את החוק הזה. החוק הנדון היה דומה לזה שבית המשפט ביטל בשנת 2016, ורוברטס תמך בביטולו. בשנת 2021, רוברטס הצטרף לשלוש שופטים ליברליים בדעת המיעוט בפסיקה שעסקה בחוק טקסני האוסר על ביצוע הפלות מהשבוע השישי להיריון. בהחלטתם דחו שופטי העליון בקשה דחופה שהגישו ארגונים חברתיים לדיון בחוק בשל אופי הבקשה שהוגשה, אך הבהירו כי אין בכך כדי לשלול שאלות על התנגשות בין החוק החדש לחוקה ולא הגבילו דיונים עתידיים על כך.
להט"ב
בשנת 2013, רוברטס כתב את דעת הרוב של 5–4 שקבעה כי אין זכות עמידה לעותרים שערערו על פסיקה אשר ביטלה תוצאות של משאל עם שאסר על נישואים חד מיניים בקליפורניה. כתוצאה מכך התחדשו נישואים חד מיניים במדינה. בשנת 2015 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי נישואי זוגות חד-מיניים בכל 50 המדינות הם זכות שמוגנת על ידי החוקה האמריקאית. ג'ון רוברטס היה חלק מדעת המיעוט וכתב שלחוקה האמריקאית אין מה לומר בעניין העתירה להכרה בנישואי זוגות הומואים ולסביות.
זכויות הצבעה
בשנת 2013, בפסיקת מחוז שלבי נגד הולדר, היה חלק מדעת הרוב במסגרתה ביטל בית המשפט העליון בארצות הברית את סעיף 4 בחוק זכויות ההצבעה משנת 1965, שהיה אחד הסעיפים החשובים בו, מאחר שהגדיר אילו מדינות זקוקות לאישור פדרלי כדי לערוך שינוי בחוקי ההצבעה שלהן. ומאז נערכו באותן מדינות שורה של שינויים בחוק, שהיו עשויים לפגוע בעיקר ביכולתם של מיעוטים להגיע לקלפי ולהצביע. דעת הרוב שנמסרה מפיו קבעה שהיה צורך לעדכן את נוסחת המסגרת אשר שימשה את הקונגרס לצורך אישור מחדש של החוק בשנת 2006.
חיים אישיים
ב-1996 נשא לאישה את ג'יין סאליבן, לזוג שני ילדים מאומצים.
רביעית
רביעית היא יחידת מידה תנאית לנפח של נוזלים שנהגה בתקופת המשנה, וכמו כן הוא אחד משיעורי תורה בעל משמעות במספר תחומים הלכתיים.
פירוש המילה רביעית הוא רביעית ממידת הלוג.
מקור המידה
המקור למידת הרביעית הוא מהתייחסות התלמוד לפסוק "ארץ חיטה ושעורה":
.
עם זאת הובאה שם בתלמוד דעת החולקים, ששיעורים אלה הם הלכה למשה מסיני, והדרשה מהפסוק אינה אלא אסמכתא.
השימוש במידה
העיסוק הרב בספרות ההלכה בשיעורה המדויק של מידת הרביעית, נובע מכך מאחר שהיא נוגעת לשני דינים שמצויים תדיר בחיי היום יום:
ראשית, מידת הרביעית משמשת לשיעור אותו יש למזוג לכוס של ברכה, כגון כוס של קידוש בשבת ויום טוב, וכן לעניין שיעור שתיית ארבע כוסות בליל הסדר, ועוד. שיעור זה צריך להימצא בכוס בשעת הברכה, אמנם לעניין שתיית היין בפועל די בשתייה בשיעור של 'מלוא לוגמיו' שהוא פחות משיעור רביעית.
כמו כן מידת הרביעית משמשת לשיעור ברכה אחרונה - 'רביעית' הוא השיעור המינימלי של משקה המחייב לברך אחר שתייתו ברכה אחרונה.
כמו כן מזוכר שיעור רביעית לעניין טומאת מת - היינו הכמות המינימלית של דם אדם מת הנצרכת על מנת לטמא בטומאת מת היא לפחות רביעית.
שיעור הרביעית בשעורי זמננו
כאמור 'רביעית' פירושו שיעור של רביעית ממידת הלוג. אמנם בשיעור הלוג עצמו נחלקו פוסקי ההלכה כיצד לשערו במידות הנהוגות היום. מחלוקתם נובעת ממחלוקת שורשית בשיעור 'כביצה' האם הביצים שבימינו נתקטנו מכמות שהיו בזמן חז"ל או לא.
רבי אברהם חיים נאה חישב את השיעורים ע"פ הרמב"ם, שהציג את השיעורים על פי משקל ה'דרהם'. לפי חישובו מידת הלוג היא 345.6 מ"ל (סמ"ק), ולפי זה שיעור הרביעית הוא 86.4 מ"ל. הוא חישב זאת ע"פ הדרהם הטורקי שהיה מצוי בזמנו בארץ ישראל.
ממחקרים מחודשים שנעשו, התברר כי ה'דרהם' שעליו דיבר הרמב"ם היה קטן בכ-12% מהדרהם הטורקי שעל בסיסו חישב הרב נאה, ומהחישוב המעודכן יוצא ששיעור 'רביעית' הוא 75 מ"ל. שתי השיטות הללו יוצאות מנקודת ההנחה ששיעור "כביצה" המופיע בחז"ל דומה בגודלו לביצים המצויות בזמננו.
פרס המוזיקה האמריקאית לאמן הראפ/היפ-הופ האהוב ביותר
פרס המוזיקה האמריקאית לאמן הראפ/היפ-הופ האהוב ביותר הוא פרס המוענק משנת 1989. ניקי מינאז' היא בעלת מספר הזכיות הרב ביותר בפרס, עם 5 זכיות. דרייק הוא בעל מספר המועמדויות הרב ביותר, עם 10.
חפרפרת כיס
חפרפרת כיס (שם מדעי: Notoryctes) הוא סוג יחיד במשפחת חפרפרות כיס (Notoryctidae) בסדרת חפרפרות הכיס (Notoryctemorphia). חפרפרות הכיס הם יונקים נדירים החיים במדבריות דרום ומערב אוסטרליה (בעיקר במדבר טאנאמי, מדבר החול הגדול ומדבר גיבסון). מעט מאוד ידוע על חפרפרות הכיס.
מיון
בסוג זה שני מינים חיים:
מין נוסף - Naraboryctes philcreaseri, חי באמצע המיוקן.
תיאור
את מרבית זמנן מבלות חפרפרות הכיס מתחת לאדמה, ורק לעיתים נצפות מעל לפני האדמה, לרוב לאחר גשמים. חפרפרות הכיס חסרות את עצב הראייה והן לפיכך עיוורות. עיניהן המנוונות נמצאות מתחת לעור. במקום אוזניים חיצוניות יש להן זוג חרירים החבויים תחת שיערן הצפוף.
צורת ראשן חרוט, ולהן עור קשה מעל החרטום וזנב קצר. אורך גופן 12 עד 16 סנטימטרים, משקלן 40 עד 60 גרם, והן מכוסות בפרווה לבנה בהירה. כיונק כיס יש לנקבות כיסים לנשיאת צאצאים, המצויים בצידו האחורי של הגוף כך שהם לא מתמלאים בחול, ובהם שתי פטמות מה שמאפשר נשיאת שני צאצאים בלבד בו זמנית. לחפרפרות הכיס רגליים קצרות. ברגל הקדמית שני טופרים גדולים ושטוחים המצויים באצבע השלישית והרביעית, ואלו משמשים לחפירה קדימה. ברגל האחורית שלושה טפרים קטנים המשמשים לדחיפת אדמה לאחור במהלך החפירה.
הדמיון בין חפרפרות הכיס ובין החפרפרתיים בכלל והחפרפזיים החיים באפריקה בפרט, הוא דוגמה לאבולוציה מתכנסת.
תולדות הארץ התיכונה
תולדות הארץ התיכונה היא סדרה בת 12 כרכים של ספרים שפורסמה בין השנים 1983 ל-1996, שאוספת ומנתחת חלק ניכר מהלגנדריום של טולקין, שנאספה ונערכה על ידי בנו, כריסטופר טולקין. הסדרה מציגה את הפיתוח לאורך זמן ההתעברות של טולקין של הארץ תיכונה כמקום בדיוני עם עמים משלה, בשפות, והיסטוריה, מן המושגים המוקדמים שלו של "מיתולוגיה עבור אנגליה" דרך להתפתחות הסיפורים שמרכיבים ה"סילמריליון" ו"שר הטבעות". אין זו "היסטוריה של הארץ התיכונה" במובן של היותה כרוניקה של אירועים בארץ התיכונה שנכתבה מנקודת מבט של היקום. זוהי היסטוריה מחוץ ליקום של תהליך היצירה של טולקין. בשנים 2000–01, שנים עשר הכרכים פורסמו מחדש בשלושה כרכים במהדורות מוגבלות. מהדורות רגילות של שלושת הכרכים יצאו לאור בשנת 2002.
תוכן
חמשת הספרים הראשונים עוקבים אחר ההיסטוריה המוקדמת של הסילמריליון וטקסטים קשורים. ספרים שישה עד תשע דנים בהתפתחות שר הטבעות; ספר תשיעי דן גם בסיפור נומנור בצורת The Notion Club Papers. הספרים העשירי והאחד-עשר מתמקדים בחומר מהסילמריליון שטולקין עבד עליו לאחר פרסום שר הטבעות, כולל דברי הימים של בלריאנד ותולדות אמן. ספר 12 דן בהתפתחות הנספחים לשר הטבעות ובוחן כתבים מגוונים מהשנים האחרונות לחייו של טולקין.
כריסטופר טולקין קיבל את ההחלטה לא לכלול כל חומר הקשור להוביט בתולדות הארץ התיכונה מכיוון שהוא לא נועד במקור להוות חלק מהמיתולוגיה, אלא היה סיפור ילדים ובמקור לא מתרחש בארץ התיכונה, שתוקן במהלך הכתיבה של שר הטבעות. The History of The Hobbit פורסם בנפרד, בשני כרכים, בשנת 2007 ונערך על ידי John D. Rateliff.
אינדקס משולב פורסם שש שנים לאחר השלמת הסדרה בתור The History of Middle-earth: Index (2002).
כדור גומיות
כדור גומיות הוא כדור אלסטי העשוי כולו מגומיות. הרכבת הכדור ומשחק עימו משמשים כתחביב.
הכנת כדור גומיות
ניתן להכין כדור גומיות מגומיות משרדיות רגילות או מגומיות מיוחדות המיועדות לכך. על מנת ליצור כדור גומיות מלפפים גומייה אחת סביב בסיס, חופן גומיות אחרות או כדור מחומר אחר וממשיכים ללפף גומיות סביב הבסיס. בתהליך הליפוף מנסה המלפף ליצור צורה של כדור, והתהליך נמשך עד להגעה לגודל הרצוי.
כדורי גומיות ידועים
ספר השיאים של גינס מכיר בכדור גומיות כקטגוריה רשמית. בשיא גינס לכדור הגומיות הגדול ביותר, מחזיק ג'ואל ווהל מלאודרהיל מפלורידה. הכדור שיצר ב-19 בנובמבר 2008, שוקל 4,097 ק"ג, גובהו 2.01 מטר והיקפו הוא 6.30 מטרים. הכדור מורכב מלמעלה 700 אלף גומיות משרדיות. הגומיות ששימשו לייצור הכדור נתרמו על ידי חברה לייצור כלים להרגעה פסיכולוגית. נכון ל-2018 הכדור נמצא בבעלות חברת "ריפלי תאמינו או לא" של רוברט ריפלי.
סטיב מילטון מאורגון, מחזיק השיא הקודם החל בבניית הכדור שלו ב-2006. מהלך הרכבת הכדור, מומן על ידי אופיס מקס, חברת בת של אופיס דיפו, שגם סיפקה לו את הגומיות לבנייה. הכדור שלו הורכב מכ-175 אלף גומיות, גובהו היה 1.67 מטר והיקפו היה 5.79 מטרים. מילטון החל בבנייה בנובמבר 2005, בתמיכת משפחתו ואחסן את הכדור בחנייה שלו.
מלבד מילטון, השיא הוחזק גם על ידי ג'ון באין מדלאוור שהחל בבניית הכדור שלו ב-1998 ושבר את השיא מ-1978. הכדור שהורכב מכ-850 אלף גומיות, שקל כ-1,420 קילוגרמים, וגובהו היה 1.52 מטרים.
הערות שוליים
Elastiekbal
האדם השחור
האדם השחור הוא מונח נפוץ בארצות המערב לאנשים בעלי צבע עור חום כהה.
בארצות הברית נעשה שימוש בכינוי "שחור" (Black) לצד הכינוי "אמריקאים-אפריקאים" – ה"שחורים" החיים בארצות הברית. בישראל היה מקובל בעבר הכינוי כושים, שהיא מילה שמקורה בתנ"ך לציון אנשים מממלכת כוש, שלפי הפירוש המקובל שכנה בסודאן של ימינו. אולם, בהשפעה עקיפה של אי תקינותו הפוליטית של הביטוי "ניגר" בארצות הברית, הפך גם הכינוי "כושי" בהדרגה לבלתי תקין פוליטית בישראל במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, ומסוף שנות ה-90 ואילך הוא נחשב ביטוי של גזענות.
ההנחה כאילו קיים גזע שחור אחד, היא הנחה מכלילה ומוטעית. ביבשת אפריקה קיימים עמים רבים, בעלי מוצא אתני נפרד, מאפיינים נפרדים, הן תרבותיים והן פיזיים, שלעיתים אין ביניהם קשר, פרט לגוון העור שאינו "לבן". בין העמים השונים: אמהרים, אורומו, איביביו, אקאנים, בושמנים, בילינים, דינקה, הוטו, טוטסי, טווה, יורובה, מנדינקה, מסאי, נואר, סומלים, קלנג'ין, שילוק, ועוד.
בארצות הברית, רוב מוחלט של האנשים השחורים הם צאצאי קרבנות סחר העבדים האטלנטי, שנחטפו מחופי מערב אפריקה, ולכן רובם צאצאי הבנטו. דבר זה הביא לכך שתווי הפנים האופייניות של הבנטו הפכו ברבות הימים בארצות הברית, ולכן במדינות המערב, למזוהים יותר עם דמות "האדם השחור".
מרוץ סוסים
הרוכב (שנקרא רווץ) כורע על אוכף קל משקל (כדי להפריע לסוס כמה שפחות). הסוסים המשמשים לרכיבה זו גדולים ומהירים, והם מהגזעים המתאימים לכך, כגון גזע הת'ורוברד. גזע נוסף שמתחרה במרוצי הסוסים הוא הגזע הערבי, גזע בעל סיבולת גבוהה מאוד ומרץ רב.
סוסי מרוץ צריכים להיות מוחזקים בתנאים טובים מאוד כדי שיוכלו להגיע לתוצאה המקסימלית. ענף יקר זה ממומן בעיקר באמצעות הימורים.
הסוסים מתחרים בהיפודרומים; ישנם מסלולים מעגליים, ישרים, ומסולסלים. ישנם גם היפודרומים עם משוכות שהסוסים צריכים לקפוץ מעליהן, תוך כדי הריצה המהירה.
היסטוריה
מרוצי סוסים מתועדים לראשונה בשנת 221 לפנה"ס בקירקוס שהיה לאחד ממיצגיה של תרבות רומא העתיקה. משחקים אלה נערכו באווירה חגיגית והחשובים שבהם נערכו בנוכחות הקיסר.
בערים הגדולות של האימפריה הביזנטית היו מרוצי המרכבות פופולריים ביותר. היה זה הבידור המקובל על ההמונים, ושורשיו כאמור מגיעים מהתקופה הרומית, ולמרות  עלייתה של הנצרות לא נפגע  מעמדן של אותן תחרויות בקרב העם.
מרוצי סוסים במסלול שטוח (להבדיל ממרוצי משוכות) ולמרחק קבוע, תועדו באנגליה כבר משנת 1174 לכל המאוחר, כאשר נערך מרוץ סוסים למרחק 4 מיל בסמית'פילד שבלונדון. מרוצי סוסים התקיימו בירידים ובימי שוק לאורך ימי הביניים ועד לתקופת ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. באותה עת, החלה שיטה להשוואת תנאים בין מתחרים, בדרך של הוספת משקל שנושא הסוס, במטרה להשיג שוויון בסיכויי כל סוס לנצח, וכן במטרה לשפר את תנאי האימון. בתקופת המלכים צ'ארלס השני, ויליאם השלישי, המלכה אן והמלך ג'ורג' הראשון, הונחו היסודות לגזע הת'ורוברד. בתקופת צ'ארלס השני, שהיה חובב מרוצי סוסים ובעל סוסי מרוץ, החלה להינתן תמיכה מלכותית למרוצי סוסים ולהרבעת סוסי מרוץ. בזכות התמיכה המלכותית, הפך ענף זה לפופולרי בקרב הציבור האנגלי, ובשנת 1727 נוסד עיתון, שהוקדש כולו לתחום מרוצי הסוסים – Racing Calendar. בעיתון תועדו תוצאות המרוצים ופורסמו אירועים עתידיים.
מהירויות וביצועים
בתחרויות למרחקים קצרים (רבע מייל; כ-400 מטר) המהירות הממוצעת היא קרוב ל-70 קמ"ש. במרוצים אלו מתחרים בעיקר סוסים מגזע 'קווטר', הידועים במהירותם הרבה (נמדדו מהירויות רגעיות של כ-90 קמ"ש לסוסים מגזע זה).
בתחרויות למרחקים בינוניים (מייל וחצי; כ-2.4 קילומטר), כמו למשל מרוץ דרבי המפורסם, המהירות הממוצעת היא כ-60 קמ"ש.
בתחרויות למרחקים ארוכים ועם מכשולים (משוכות), כמו למשל מרוץ הגרנד נשיונל, המהירות הממוצעת היא כ-45 קמ"ש.
מרוצי סוסים בישראל
בישראל נערכות תחרויות בענפי הרכיבה המערבית השונים, תחרויות בסגנון רכיבה אנגלי ובהן תחרויות קפיצות ראווה, רכיבה אמנותית, מופעי נעיצת רומח, רכיבת פעלולים ועוד.
לפי אנימלס, מרוצי סוסים מאולתרים התקיימו בישראל כבר בשנות ה-60 וה-70 באזור עפולה, ובשנות ה-80 ניסו למסדם באזור מעיין חרוד סמוך לגלבוע. ממשלת ישראל בחנה את סוגיית ההימורים בענף כבר משנת 1989, אז ועדה פרלמנטרית המליצה לאשר הימורים על מרוצי סוסים דרך הטוטו. בארץ נמנו כ-250 חוות המגדלות סוסים, וכ-30,000 סוסים המתאימים למרוצים.
בהיעדר זירות גדולות למרוצי סוסים, המכונה היפודרום, נערכו תחרויות הרכיבה המרכזיות בישראל בזירות מאולתרות בחוות סוסים, כמו החווה הירוקה שהוקמה ב-2005 במתחם הכפר הירוק ברמת השרון, ובאצטדיוני כדורגל קטנים, כמו אצטדיון השקמה ואצטדיון וינטר, שניהם ברמת גן. זירות קטנות פעלו במושב תלמי אלעזר וביישוב פרדס חנה החל מ-1999. בשנת 2006, על אף שטרם הוסדר חוקית ענף המרוצים בישראל, נפתח היפודרום באזור מעיין חרוד סמוך להר הגלבוע, בשטח השיפוט של מועצה אזורית הגלבוע ואנשים רבים עדיין באים להתרשם מהמרוצים וליהנות ללא הימורים. זירה קטנה קיימת גם באזור חצרים.
מתקן משודרג ברמה אולימפית תוכנן לקום עד 2014, סמוך לבית הספר החקלאי כדורי שליד הר תבור, ולכלול שני מסלולים לענפי הרכיבה השונים. אחד מקורה עם 3,300 מקומות לצופים ואחד פתוח עם 1,800 מקומות ולצידם גם מסלול שטח לאופני BMX עם 2,000 מקומות.
יוזמות בעבר
בעבר הועלו מספר הצעות להקמת היפודרומים גדולים יחסית, שתוכננו להכיל עד 5,000 מקומות, במקומות שונים בארץ, כמו קיבוץ אורים שבנגב (התוכנית הוצגה ב-2004), פארק חצרים הסמוך לבאר שבע (התוכנית הוצגה ב-1998), והמושב כפר דניאל באזור מודיעין (התוכנית הועלתה כבר ב-1993), שהקמתם בוטלה מסיבות שונות ומסוגיות תכנון אזוריות, העובדה שההימורים למרוצי סוסים טרם הותרו אז ומחאת ארגונים על ההתאכזרות לסוסי מרוצים. היפודרום ייעודי למרוצי סוסים וגמלים תוכנן בעבר לקום ביישוב הבדואי רהט (התוכנית הוצגה ב-2001). כשתל אביב שקלה בעבר להגיש מועמדות לאירוח אולימפיאדה, אף הוצע במסגרת התוכניות להסב את אצטדיון נתניה לתחרויות הרכיבה.
צוות איתמר
צוות איתמר הוא ספר שנכתב בידי אבנר שור אשר יצא לאור בשנת 2003 בהוצאת כתר. הספר מתאר את שירותם של המחבר וחבריו לצוות כלוחמים בסיירת מטכ"ל. שם הספר נגזר משם הצוות בו שירת המחבר ביחידה, הקרוי על שם מפקדו, איתמר סלע.
בספר
הספר נפתח בתיאור גיוסו של המחבר, אבנר שור, בן קיבוץ שובל, לצה"ל בפברואר 71'. שור התנדב לסיירת מטכ"ל וצורף לצוות לוחמים בפיקודו של איתמר סלע. עם חבריו לצוות נמנו אבי דיכטר, עמרי פדן ואורי טבנקין. לאחר הטירונות מתאר המחבר את מסלול הכשרת הלוחם ביחידה, אותו עברו הוא וחבריו, וכן את אימוני הצוות, כיצד נתגבשו לכדי יחידה מלוכדת באמצעות התגברות על מכשולים ואתגריים אישיים וצוותיים. עוד מתאר שור את מערכת היחסים הבין-צוותית ואת הדינמיקה בינם לבין מפקדם, איתמר. בספר מוזכרים גם מי שהיו מפקדים בולטים ביחידה ובהם אהוד ברק, אשר שימש כמפקד היחידה, יוני נתניהו, אשר היה מפקד הפלוגה בעת הכשרתם, וכן מחליפו מוקי בצר.
במבצע אביב נעורים נהרג אחיו,, שהיה סגן מפקד סיירת צנחנים. במלחמת יום הכיפורים, לחמו חברי הצוות בשורות הסיירת בחזיתות הצפון והדרום. בין היתר לקחו חלק במבצע זנבר, חצו את תעלת סואץ ולבסוף לקחו חלק בפשיטה מוסקת על ג'בל עתקה. לבסוף מתאר שור את שחרורם של לוחמי הצוות מן הצבא, ואת עבודתם בשב"כ כמאבטחים בשגרירות ישראל בלונדון. עוד מתאר המחבר את המילואים ביחידת שלדג בעת מלחמת לבנון הראשונה. בספר בולטות הרעות ואחוות הלוחמים שבצוות שנותרו שנים רבות לאחר השירות הצבאי המשותף.
בשנת 2004 הוענק למחבר פרס יצחק שדה לספרות צבאית.
מוניטו דל מונטה
מאפיינים
אורך וגופו של המוניטו דל מונטה הוא כ-11-12.5 סנטימטרים, והזנב באורך של כ-9 סנטימטרים.
בית הגידול שלו הוא בסבך החזרן של צ'ילה וביער הגשם ולדיוויאן טמפרטה שבדרום הרי האנדים.
המין הוא לילי, וניזון בעיקר מחרקים ובעלי חיים קטנים ומפירות.
המוניטו דל מונטה מתרבה באביב. האם ממליטה בין 1–4 בשגר, ויש לה כיס ובו ארבע פטמות. כאשר הוולדות גדולים מספיק ויכולים לעזוב את הכיס, הם יוצאים אל הקן שההורים בונים, או נישאים על גב האם. הוולדות נפרדים מההורים לאחר הגמילה מחלב. המין מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים.
החוג למדיניות ציבורית, אוניברסיטת תל אביב
החוג למדיניות ציבורית נוסד בשנת 1985 כחלק מהפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. מטרת החוג למדיניות ציבורית היא להקנות ידע תאורטי, ידע מקצועי וכלים מתודולוגיים להבנת ההיבטים המדיניים, הכלכליים והמשפטיים המעצבים את המדיניות הציבורית ויחסי הגומלין שביניהם. הלימודים מיועדים לפתח יכולת מחקרית, הערכה וניתוח לקביעת מדיניות, ולהכשיר סטודנטים במילוי תפקידי מטה בכירים במגזר הציבורי, במגזר המלכ"ר ובמגזר הפרטי. החל משנת 2005, מקיים החוג שיתוף פעולה עם בית הספר למדיניות ציבורית ע"ש האריס באוניברסיטת שיקגו; החל משנת 2012 מתקיים שיתוף פעולה עם בית הספר למדיניות ציבורית ע"ש וגנר באוניברסיטת ניו יורק, שיתוף הפעולה כולל סדנאות וקורסים משותפים.
לימודי תואר שני בחוג למדיניות ציבורית
החוג למדיניות ציבורית מציע לימודים לתואר שני במספר מסלולים: תוכנית הלימודים בחוג בנויה על פי דגם של תוכניות לימודים המוסמך באוניברסיטאות יוקרתיות בארצות הברית. החוג למדיניות ציבורית שם לו למטרה לספק הכשרה איכותית ברמה הגבוהה ביותר למועמדים לסקטור הציבורי כדי לקדם את המדיניות הציבורית בישראל.
1394-IEEE
1394-IEEE, מכונה על ידי אפל FireWire (ידוע גם בשם DV-cable או i.Link) הוא תקן לתקשורת טורית, הנפוץ במחשבים אישיים ובמצלמות וידאו.
FireWire מציע מהירות גבוהה להעברת נתונים בזמן אמת.
בעבר מחשבים רבים היו מצוידים ביציאת FireWire. כמעט כל מחשבי מקינטוש של אפל היו מצוידים ביציאת FireWire החל מ־1995, וגם חברת סוני החליטה לצייד את כל המחשבים שלה ביציאה זו. חברות רבות השתמשו בתקן במקביל לתקן USB 2.0, לדוגמה נגן iPod של אפל, שיכולת ה־FireWire שלו מאפשרת להטעין קובצי שירים למכשיר תוך שניות ספורות ואף להטעין את הסוללה דרך הכבל. גם במחשבים שאין אין להם יציאה מובנית ניתן להוסיף כרטיס FireWire מתאים.
תקנים וגרסאות
חברת אפל פיתחה את תקן 1394-IEEE בשנת 1995. התקן הוגדר במכון למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה IEEE כתקן IEEE-1394. כיום מורכב התקן משלושה מסמכים: התקן הראשוני IEEE-1395 שיצא בשנת 1995, תקן IEEE-1394a שיצא בשנת 2000 ותקן IEEE-1394 שיצא בשנת 2002. סוני מימשה את התקן בשם המסחרי i.Link בחיבור ארבעה פינים, בעיקר למצלמות וידאו.
יציאת FireWire 400 יכולה להעביר מידע בין שני מכשירים במהירויות של 100, 200 או 400 מגהביט לשנייה. על הכבל להיות קצר מ־4.5 מטר.
יציאת FireWire 800 היא גרסת 9 פינים של אפל לתקן IEEE-1394b, המאפשרת תאימות לאחור ל־FireWire 400. תקן זה תומך בהעברת 786.432 מגהביט לשנייה.
התקן המלא של IEEE-1394b תומך בהעברת מידע בכבלים באורך למעלה מ־100 מטר ובמהירות של 3.2 גיגהביט לשנייה.
יתרונות
כרטיס טלוויזיה רגיל דורש חיבור של 4 כבלים שונים לפחות בין מצלמת וידאו לבין המחשב, כניסת אות למחשב, יציאת אות מהמחשב, כניסת קול למחשב, יציאת קול מהמחשב ולעיתים כבל סינכרון, כבל שליטה במכשיר הווידאו, וכבל נפרד לחיבור לצג. לעומת זאת, כבל FireWire הוא כבל אחד שבו נכללים כל הצרכים.
חילול שבת בשוגג
בהלכה, קיימת התייחסות מפורטת להלכות חילול שבת בשוגג הקובעת את דיניו של המחלל שבת בשוגג, אם מפאת ששכח את עיקר השבת, אם מפאת ששכח כי היום שבת, ואם מפאת ששכח את הלכות שבת ולא ידע כי המלאכה אסורה.
דיון משנתי
במשנה נשאלה שאלה על ידי רבי עקיבא לרבו רבי אליעזר האם השבתות הם גופים נפרדים, וחילול שתי שבתות הן שתי עבירות נפרדות, או שמא כל השבתות הן גוף אחד ומצווה אחת - לשמור את היום השביעי שבכל שבוע, וחילול של שני ימי שבת בשני שבועות הן בעצם עבירה אחת, כך שאדם המחלל שתי שבתות נחשב הדבר כחילול שבת אחד, וזה ענה לו שהשבתות נחשבים כגופין נפרדין. לא ברור אם רבי עקיבא קיבל את דעתו.
בתלמוד
בתלמוד הוסברו על ידי רבה ורב חסדא שתי דרכים להסביר את השאלה:
כאשר ידע האדם שהיום בו עבר על ל"ט מלאכות שבת הוא יום השבת, אלא שלא ידע שהמעשים אותם הוא עושה כרוכים באיסורי מלאכות שבת, אם שבתות נחשבים כגופין נפרדים, ולכן על כל מלאכה יהיה חייב שתי חטאות, אם עבר למשל על מלאכת בונה בשבת הראשונה ובשבת השנייה המשיך במלאכת הבנייה, לא נחשיב את שניהם לחטא אחד גדול אלא יצטרך להביא שני קרבנות, כי כל שבת היא מצווה לעצמה, וחילולה היא עבירה לעצמה.
מקורות ופרשנויות בתורה שבכתב
רב נחמן מסר בשם רבו רבה בר אבוה כי כאשר אנו מעיינים במקורות התורה שבכתב אנו מוצאים כי ישנם שני פסוקים, סותרים לכאורה: האחד, שבו אנו רואים כי חיוב השמירה הוא אחד, שמירה אחת לכל השבתות, והשני הפסוק שבו נכתב ציווי שמירת שבת בלשון רבים וממנו אנו מוצאים כי ניתן להחשיב את השבתות כשתי שמירות נפרדות, ומכיוון שמדובר בסתירה לכאורה, יש להניח כי מדובר בחילוק על פי הסברא, שבה מוסברת משנה במסכת שבת: -
כאשר השגגה היא אחת לכל השבתות, ששכח את עיקר השבת, כלומר - שכח שיש מצווה כזו ששבת שמה שיש לשבות ביום השביעי, אז גם אם מעשי החטא היה מספר שבתות, יש להחשיב את כולם כשגגה אחת שגרמה למעשים רבים אך כולם נחשבים כחילול שבת יחיד וכעבירה אחת מכיוון שגם השגגה היא אחת - ידיעת מצוות שבת, לעומת זאת, אם ידע שיש את מצוות שבת אבל טעותו הייתה בכך שלא ידע ששבת היום, אז יש להחשיב את השבתות כימים נפרדים. אופן שלישי הוא, כאשר ידע האדם שיש מצוות שבת וגם ידע שהיום הוא שבת, אך שכח שמלאכת ספיציפית זו אסורה (או ששכח את כל ל"ט מלאכות שבת), שבו מכיוון שהשגגה אחת - שכחה שמלאכה זו אסורה, הוא מביא קרבן חטאת אחד על כל המלאכות שעבר במשך כל השבתות בהן נתעלמה ממנו הלכה זו.
בכך הוא מסביר את דברי המשנה:
רבה שהשווה בין שתי הסוגיות, קבעו כי משנה זו נאמרה על ידי רבי עקיבא, ולא ייתכן שנאמרה לפי רבי אליעזר הסובר שעל כל מלאכה ומלאכה יש להביא קרבן נפרד, גם אם שניהם מאותו סוג (כמו אב מלאכה ותולדה) ומשנה זו נאמרה על ידי רבי עקיבא הסבור שהשבתות הן כגופין נפרדין, לעניין שאדם שעשה מלאכות שוות בשתי שבתות יהיה חייב שתי חטאות, והשאלה היא רק כאשר אדם שכח שהיום הוא שבת, והשאלה היא האם הימים שבינתיים מפרידים את החטאים לשניים שיחשבו כשתי עבירות, ועל זה השיב לו רבי אליעזר שהם נחשבים לשניים - לעניין מלאכה שנעשתה בשגגת המלאכות - וקיבל את דעתו, או לפי גישה אחרת, שברור היה לרבי עקיבא שהם נחשבים לשניים מפני שימים שבינתיים הם ידיעה לחלק, והשאלה היא האם מלאכות נפרדות שנעשות בשתי שבתות נחשבים לעבירה אחת או לשתיים.
רב חסדא פירש בצורה אחרת, כי ייתכן שרבי עקיבא עצמו, ברור היה לו שהשבתות הן גופים נפרדין לעניין שגגת מלאכות והשאלה הייתה רק לעניין שגגת שבת, שגם בה קיבל את דעתו של רבי אליעזר, והמשנה היא שיטה של תנא אחר.
מחלוקת רש"י ותוספות
פרשנות מחודשת של רש"י אומרת, שהחילוק בין השוכח עיקר שבת לזה השוכח שהיום שבת שחייב חטאת על כל מלאכה ומלאכה, אם שכח מספר שבתות רצופות ביום השבת כי אותו יום הוא שבת, הוא שבאופן האחרון יש להניח שבין שבת לשבת ידע שיום השבת שעבר היה יום השבת, אף על פי שלא ידע מעשית שחייב קרבן, כי כאשר נזכר שהיום שבת - שכח שהמלאכות אסורות. פרשנות זו מעלה תמיהה, שכן בתלמוד הובאה דרשה אמוראית לחילוק זה, וייתכן שרש"י מתכווין לפרש את הטעם לחילוק בין שכחת עיקר שבת לשכחת יום השבת.
מעשית, חולקים בעלי התוספות על רש"י, ומוכיחים שלא כדבריו, מדברי התלמוד שקובע, כי אדם שביצע שתי מלאכות שבת באותה שבת, שהראשונה הייתה ב"שגגת שבת" - שכח שהיום שבת ו"זדון מלאכות" ידע שהמלאכה אסורה, ואילו השנייה הייתה הפוכה: "זדון שבת" נזכר שהיום שבת, אך "שגגת מלאכות" שכח שהמלאכה היא אחת מהמלאכות האסורות לעשותן בשבת, וקובע התלמוד כי חייב רק קרבן אחד, כי לא נודע לו באמצע שחטא. ומכאן אנו רואים, שגם אם ידע שהיום בו נעשתה המלאכה היא שבת, אם לא נזכר בנוסף שהמלאכה אסורה, היא זו נחשבת ל"ידיעה" כזו שתחלק בין שתי המלאכות. התוספות קובעים ומסבירים, כי אין מדובר בהנחה או סברא שהימים שבינתיים עשויים לגרום לאדם לידע שהיום שעבר היה שבת, אלא מדובר בכעין גזירת הכתוב שאין טעמה ידוע, האומר כי הימים שבינתיים מחלקים את שתי השבתות לשתי עבירות, לא בגלל שידע אלא הדין שווה כאילו היה יודע בין שתי השבתות שעבר על חילול שבת, והטעם האמיתי הוא מכיוון ש"שבתות גופין הן".
המפתחות של משפחת לוק
המפתחות של משפחת לוק (Locke & Key) היא סדרת קומיקס אמריקאית בהוצאת IDW Publishing מאת הסופר האמריקני ג'ו היל, איורים מאת האמן גבריאל רודריגז.
עלילה
לאחר מותו הטרגי של אבי המשפחה, טיילר, קינסי ובודי לוק ואמם עוברים לבית המשפחה "בית המפתח", שנמצא בעיר לובראפט, מסצ'וסטס. המשפחה מקווה לשכוח מהסיוט שקרה להם. אך סם לסר, אחד הנערים האשמים ברצח ראש המשפחה, המונע על ידי כוחות אחרים בעולם, עוקב אחר בני לוק מתוך כוונה להרוס את הניצולים. בינתיים, הילדים מוצאים מפתחות מסתוריים הפזורים ברחבי הבית, המקנים לבעליהם כוחות מיסטיים. אותם מפתחות יכולים לשחרר את הכוחות המסתוריים הסגורים בבית ולשלוט בלסר.
דמויות
משפחת לוק: דמויות אחרות:
הסדרה הראשית כוללת 6 ספרים (כל אחד מהם למעט האחרון כולל 6 גיליונות בודדים): "ברוכים הבאים ללאבקרפט", "משחקי ראש", "כתר הצללים", "מפתחות לממלכה", "עבודות שעון" ו"אלפא & אומגה". האוסף השביעי "תור הזהב" כלל שישה סיפורים נפרדים.
עלילת הסיפור מורכבת משלושה סיפורים. כל אחד מהם מחולק לשתי קשתות הכוללות 6 גיליונות. המהדורה הראשונה של "ברוכים הבאים ללאבקראפט" שוחררה ב-20 בפברואר 2008 ונמכרה לגמרי באותו היום. החלק השני של "משחקי ראש" הושק ב-22 בינואר 2009. הסדרה כללה ארבעה גיליונות בודדים, ובנוסף להם היה פרולוג ("הפסקה" או "סיפורו של ג'ו רידגוויי") ואפילוג ("צבא של אחד").
הסיפור השני מורכבת משתי סדרות מוגבלות של 6 גליונות כל אחת - קשת הסיפורים הראשונה "כתר הצללים" החלה בסוף 2009 והשנייה - "מפתחות לממלכה" - באוגוסט 2010.
בתחילה, החלק הראשון של המהדורה השלישית נקרא "Time & Tide"., אך הוא הוחלף ל-"Clockworks" החלק המסכם נקרא "אלפא ואומגה".
חמשת הקשתות הראשונות יצאו בצורת גיליונות בודדים חודשיים ואז נדפסו בצורה של רומנים גרפיים.