יציבות_הגמונית
תיאורית היציבות ההגמונית בראי הגישות
ליברליזם על פי הגישה הליברלית, ההגמון לרוב הוא הגמון מטיב, כלומר הגמון המעוניין לספק את הטובין הציבורי במטרה ליצור ולתחזק סדר כלכלי בינלאומי פתוח ויציב. טיעון זה הנוגע לאספקה של טובין ציבורי על ידי השחקן ההגמוני במערכת, מהווה בסיס לתאוריית היציבות ההגמונית. טובין ציבורי הוא מוצר שצריכתו על ידי אינדיבידואל, משק בית או פירמה, אינה מפחיתה מהכמות המוצעת בעבור צרכנים פוטנציאלים אחרים. מתוקף הגדרה זו ניתן להסיק שני אלמנטים חשובים: 1. הטובין הציבורי פתוח לכלל ואינו מדיר את רגליו של אף צרכן, גם אם צרכן מסוים לא שילם על טובין זה. 2. הצריכה של הטובין הציבורי על ידי צרכן כלשהו, אין בכוחה להפחית או לפגוע בצריכה פוטנציאלית של צרכן אחר. דוגמה פשוטה להמחשת רעיון הטובין הציבורי, היא המדרכה, המאפשרת צעידה בטוחה בעבור כלל האנשים החפצים בכך. צעידה על המדרכה מצד אדם אחד אינה פוגעת ביכולתו של אדם אחר לצעוד עליה וכמוכן אלו אינם מחויבים לשלם בעבורה. בזירה של היחסים הבינלאומיים ניתן לומר כי קיימים מספר טובין ציבוריים. דוגמה לכך ניתן לראות בקיומו של מטבע חליפין קבוע ויציב וזאת משום שהוא מכונן מסחר, ממנו כולם יכולים ליהנות. דוגמה נוספת היא, המשטר הקיים באשר לסחר חופשי המבוסס על כלל ה-MFN, עיקרון אי האפליה וההדדיות. עיקרון זה מעניק ויתור על מכסי המגן הניתנים למדינה מסוימת כלפי כלל המדינות החברות במשטר זה. ריאליזם הריאליסטים נוטים לצייר את ההגמון כבעל אסטרטגיות ומניעים מעורבים. להשקפתם, היות שהאינדיבידואל יכול "לצרוך" את הטובין הציבורי מבלי לשלם עליו, הטובין הציבורי נוטים להיות מסופקים פחות, אלא אם שחקן הגמוני יהיה מוכן לספק את הטובין הציבורי במטרה לקדם את האינטרס הלאומי שלו יותר מאשר את טובת הכלל. אפשרות נוספת על פי הריאליסטים היא, כי ההגמון ישמש מעין ממשלה/סוכנות עולמית שתכריח את הצרכנים לשלם בעבור הטובין הציבורי באמצעות תמריצים או איומים לעצירת הסחר, ההשקעות או העזרה. על פי תאוריית היציבות ההגמונית, ההגמון הוא בעל האחריות להבטיח את אספקת הטובין הציבורי של מערכת סחר עולמית פתוחה ומטבע יציב. עם זאת, מערכת כלכלית פתוחה ויציבה שכזו מאוימת באופן מיוחד מתופעת "הטרמפיסטים" - אותן מדינות אשר מרוויחות מהטובין הציבורי, אך מסרבות לשלם את חלקן בעלויות אספקתו. על פי הגישה הריאליסטית, קיומו של הגמון מגביר את הסבירות לקיומה של מערכת כלכלית פתוחה ויציבה ולפיכך הריאליסטים רואים בהגמון כגורם הכרחי ומספיק בעבור קיומה של מערכת כלכלית שכזאת. ההגמון הוא הכרחי משום שהוא מקדם את הפתיחות והיציבות של המערכת הבינלאומית על ידי יצירתם ותחזוקתם של משטרים בינלאומיים, המספקים למעשה רמה מסוימת של ממשול מעל לרמת המדינה בתחומים מסוימים של היחסים הבינלאומיים. לדוגמה, ארצות הברית לקחה את תפקיד ההגמון המנהיג לאחר מלחמת העולם השנייה וכוננה את המשטרים של ה-GATT וה-IMF (קרן המטבע העולמית), אשר היוו מעין סמכויות על לאומיות בתחומן והטביעו ערכים ונורמות ליברליים. כמו כן ההגמון הוא מספיק, כיוון שבמצב בו הוא נמצא בדעיכה או בהיעדרו, קשה לתחזק את אותה מערכת כלכלית פתוחה ויציבה. דוגמה לכך היא למעשה ההגמוניה הבריטית במאה ה-19, אשר היוותה גורם משמעותי בכינון מסחר חופשי ולמעשה דעיכתה, היא זו שהובילה לדעיכת הסחר החופשי ובנוסף גם לפרוטקציוניזם הלאומי שאירע בתקופת בין המלחמות והוביל לשפל הכלכלי הגדול. מרקסיזם בעבור הגישה המרקסיסטית הקלאסית, הכוחות הבסיסיים המשפיעים בעולם של הכלכלה הפוליטית הם אלו של מאבק המעמדות וההתפתחות הלא שוויונית. רעיון זה בראשיתו הוצג על ידי הוגה התאוריה קארל מרקס, כתהליך המתקיים רק ברמת המדינה ולפיכך ניתן לטעון כי המרקסיזם הקלאסי אינו עולה בקנה אחד מבחינה תאורטית עם תאוריית היציבות ההגמונית. כמו כן על פי המרקסיזם, אין התפתחות או התקדמות חלקה ללא תקלות, של גורמי הייצור בתוך המערכת הקפיטליסטית וזאת משום שהמערכת הקפיטליסטית מכילה סתירות פנימיות שיובילו לסטגנציה ודעיכה של הרווח ויסתיימו במשבר לגיטימיות של המדינה הקפיטליסטית. מכאן ניתן להבין כי תאוריית היציבות ההגמונית בפריזמת המרקסיזם נראית כתאוריה חלקית בלבד, שכן היא איננה מסבירה את הסתירות או את השינויים הקיימים בתוך המערכת הקפיטליסטית בה ההגמון פועל. גם בעבור הניאו מרקסיסטים אשר מנתחים את רמת המערכת, יהיה זה חסר ערך לדבר על הגמוניה ומוסדות בינלאומיים מבלי להכיר בהם כפועלים במערכת העולמית בתוך הקשר קפיטליסטי המעוצב על ידי הדרישות הפונקציונליות של הקפיטליזם. עם זאת הניאו מרקסיסטים מגדירים הגמוניה לרוב באופן פשוט כדומיננטיות. החוקר עמנואל וולרשטיין (Wallerstein) הגדיר את ההגמוניה במונחים כלכליים כמצב בו המוצרים של מדינת ליבה מסוימת מיוצרים באופן כל כך יעיל, עד שהם עולים מבחינת התחרות על מוצרים ממדינות ליבה אחרות ובשל כך אותה מדינת ליבה יעילה, תהא המרוויחה העיקרית ממערכת של שוק עולמי פתוח. המרקסיסטים כמו גם הריאליסטים, רואים בעוצמה ובעושר כמשלימים. שתי האסכולות מדגישות את תפקיד ההגמוניה האמריקאית ביצירת הסדר החדש לאחר מלחמת העולם השנייה ואף בוחנות את ההשפעות המטרידות שבשחיקת העוצמה האמריקאית. עם זאת ישנו פן נוסף באשר לתפיסת המרקסיזם את ההגמוניה והוא בא לידי ביטוי בגישתו של החוקר אנטוניו גרמשי המבחין את ההגמוניה מרק דומיננטיות ומציג את "ההגמוניה האידאולוגית". גרמשי עושה שימוש במושג ההגמוניה במטרה לבטא אחדות בין הכוחות הרעיוניים והכוחות החומריים. טענתו העיקרית היא, כי ההגמוניה באה לידי ביטוי בשליטתה של הקבוצה ההגמונית במדינה, במוסדותיה העיקריים ובתרבות, קרי, ההגמוניה מתבצעת לא רק דרך אמצעי הכפייה כי אם בעיקר דרך האידאולוגיה, באמצעות שליטה תרבותית ופוליטית. אם נשתמש בטיעון זה ברמה הבינלאומית, ניתן לראות כי ההגמון על פי תאוריית היציבות ההגמונית עונה על היבט זה, שכן הוא מפיץ את התרבות, האידאולוגיה והנורמות שלו דרך אותם משטרים ומוסדות אותם הוא מכונן. דוגמה למוסדות כאלו הם קרן המטבע העולמית ומשטר ה-GATT המפיצים את האידאולוגיה המערבית האמריקאית.