cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמודי תבל
בהקדמה לספר מתוודה פולט על משיכתו הרבה לקתדרלות ולבנייתן, ואף מגלה כי השקיע זמן רב בביקור בקתדרלות עתיקות ברחבי אירופה. לא פלא, אפוא, שעלילת הסיפור סבה סביב בנייתה של קתדרלה בעיר קינגסברידג', דרך עיניהם של אמני בניין ואדריכלים. מבחינה זו מפליא פולט בתיאור מדויק של המהפך הדרמטי שהתחולל באירופה, עם המעבר מבניית קתדרלות בסגנון הרומנסקי לבנייה בסגנון הגותי, וזאת מבלי להזכיר את שני ביטויים אלה אפילו פעם אחת לכל אורך הספר.
כאשר פורסם הרומן בשנת 1989 הפתיע פולט את קוראיו שכן טרם פרסום הספר הוא היה ידוע בספרי המתח שלו. למרות זאת הספר היה לרב-המכר הנמכר ביותר של פולט. בסוף שנת 2004 הודיע פולט באתרו הרשמי על כתיבת ספר המשך, "עולם ללא קץ", אשר יצא לאור בשנת 2007. ב-2017 יצא חלקה השלישי של הטרילוגיה, "עמוד האש" (A column of fire). בשנת 2021, יצא הקדם לסדרה, "הערב והבוקר".
ב-2010 שודרה מיני סדרה המבוססת על הספר, בהפקתם של רידלי וטוני סקוט. קן פולט שיחק בסדרה בתפקיד אורח.
פרולוג (1123)
אדם אדום-שיער נתלה בגין גניבה לאחר שהורשע על ידי כומר, אביר ונזיר. מאהבתו ההריונית מקללת את האנשים שהרשיעו אותו, מצהירה שבניהם ייתלו, שאויביהם ישגשגו ושהם יחיו את שארית חייהם בחרטה ובצער.
חלק ראשון (1135-1136)
הנסיבות משאירות את טום הבנאי ואת משפחתו חסרי כל ומורעבים. לאחר שאשתו ההרה, אגנס, מתה בלידה, טום נוטש את היילוד ליד קברה ביער המושלג, מאחר שאין לו אמצעים להאכיל את התינוק. מאוחר יותר הוא מתחרט על המעשה, חוזר לחפש את התינוק, אך לא מוצא אותו. המשפחה נפגשת עם פורעת החוק אלן ועם בנה ג'ק, אותם פגשו לראשונה מספר חודשים קודם לכן, ויחד הם מגלים כי התינוק נלקח לתא-מנזר של מנזר קינגסברידג'. ביודעו שיואשם בנטישת התינוק, אם יצהיר כי הוא בנו, ומתוך הבנה שהנזירים יוכלו לשמור עליו, טום מחליט להשאיר את התינוק במנזר. אלן ובנה מצטרפים לטום ולשני ילדיו במסעם. לאחר מספר ניסיונות לא מוצלחים למצוא עבודה, טום משכנע את ברת'ולומיו, רוזן שירינג, לשכור אותו כדי לתקן את חומת טירתו.
אל פיליפ, מנהיג תא-המנזר, מגיע מבקר: אחיו פרנסיס, כומר, אשר מזהיר אותו מפני מזימתם של הרוזן ברת'ולומיו ושל רוזן גולסטרשייר נגד המלך סטיבן. פיליפ מעביר את המידע על המזימה אל ולראן ביגוד, סגן הבישוף השאפתן של קינגסברידג', ונוסע למנזר קינסברידג', שם הוא מגלה כי אב המנזר, ג'יימס, מת לפני מספר ימים. ולראן מבטיח להציג את פיליפ בתור בחירתו של הבישוף לאב המנזר החדש, תוך שהוא למעשה מבטיח את בחירתו, בתמורה לתמיכתו של פיליפ להפוך את ולראן לבישוף בשלב מאוחר יותר, תוך שהוא מסתיר מפיליפ את המידע על מותו של הבישוף. פיליפ מסכים לעסקה, כיוון שהמנזר תחת האב ג'יימס הפך להיות חסר כל מבחינה כלכלית ורוחנית, והוא מאמין כי יוכל לתקן זאת. פיליפ מנצח בבחירות, ויוצר לעצמו אויבים בדמותם של המתמודדים האחרים על התפקיד, בעיקרם סגן אב המנזר רמיגיוס. תינוקו של טום, ששמו כעת הוא יהונתן, נשלח לגור עם פיליפ במנזר.
לא בטוח באמינות דבריו של פיליפ, ולראן פונה אל בני משפחת האמליי, משפחה אצילה שהייתה אויבת של הרוזן משירינג מאז שבתו, אליינה, דחתה את הצעת הנישואים של ויליאם, בנם היחיד של בני הזוג האמליי. בני הזוג האמליי רואים בכך תירוץ לנקמה, ומשתלטים על טירתו של הרוזן ברת'ולומיו, תוך שהם עוצרים אותו. בכך הם מאלצים את טום ואלן הנאהבים, יחד עם ילדיהם, לחזור שוב להיות חסרי בית. המשפחה מתיישבת בסופו של דבר בקינגסברידג', שם טום מקווה למצוא עבודה בבנייתה מחדש של הקתדרלה. המשפחה פוגשת שם את פיליפ ואת יהונתן, למרות שרק טום ואלן יודעים שיהונתן הוא בנו של טום. כדי להבטיח שטום יקבל עבודה, ג'ק שורף את הקתדרלה הרומנסקית הישנה, ולא מספר לאף אחד על מעשיו. לאחר מעט שכנוע, פיליפ שוכר את טום לבנות את הקתדרלה החדשה.
בנו החזק של טום, אלפרד, מתנהג בבריונות כלפי ג'ק הקטן והחלש יותר. פעולות אלה יוצרות חיכוכים בין טום ואלן, שכן טום לא רואה פגם בבנו ובוחר שלא לחנך אותו למשמעת. האח רמיגיוס, שמתנגד לפיליפ בתור אב המנזר, מאשים את טום ואלן בניאוף, לאחר שמגלה כי הם אינם נשואים. ולראן, שזיהה את אלן מקללתה אותו, מצווה עליה לחיות בנפרד מטום למשך שנה. כועסת על נכונותו של טום לקבל את הציווי, אלן חוזרת לביתה ביער עם ג'ק.
חלק שני (1136-1137)
ולראן ופיליפ הולכים אל המלך סטיבן בווה לשכנע אותו להעניק את נכסיו של ברת'ולומיו, כולל מחצב גיר ענקית, למנזר, במטרה שיוכלו להשתמש בהם כדי לשלם על בניית הקתדרלה החדשה. פיליפ מאמין שוולראן, בתור איש דת, יהיה נאמן לו, אך לומד מבני האמליי כי ולראן מתכנן להשתמש ברוזנות אך ורק כדי לשפר את מעמדו שלו. פיליפ מבין כי בני האמליי מנסים לפלג בינו לבין ולראן, במטרה לזכות ברוזנות בעצמם, לכן הוא קושר קשר עם בני האמליי. הם מסכימים שהמנזר יקבל את המחצבה וכמה אדמות נוספות, תוך שבני האמליי יקבלו את שאר אדמות רוזנות שירינג. עם זאת, בני האמליי בוגדים בעסקה, כך שהם מקבלים בעלות על המחצבה, בעוד פיליפ מקבל זכויות, אם כי לא בעלות, על האבן. כועס על כך שמזימותיו סוכלו, ולראן נשבע למנוע מפיליפ את בניית הקתדרלה.
ויליאם חוזר אל טירת שירינג ומגלה כי אליינה גרה שם יחד עם אחיה ריצ'רד. הוא תוקף את השניים, תוך שהוא מטיל מום בריצ'רד במטרה לכפות על אליינה להפסיק להתנגד בזמן שהוא אונס אותה. אירוע זה משאיר את אליינה בטראומה. חסרי בית ומרוששים, אליינה וריצ'רד נוסעים לווינצ'סטר בתקווה לקבל פיצוי מהמלך. הם מבקרים את ברת'ולומיו בכלא, ומגלים שהוא גוסס. הרוזן לשעבר דורש מהם להישבע כי יחזירו לידיהם את הרוזנות. אליינה תומכת בריצ'רד על ידי הפיכתה לסוחרת צמר עשירה. אליינה ממציאה שיטה בה היא קונה צמר מהחקלאים בחוותיהם ומוכרת אותו בעצמה בשוק, בכך היא חוסכת לחקלאים את הזמן והמאמץ הכרוכים בשינוע הצמר אל העיר. סוחרי הצמר בשוק מסרבים לקנות את הצמר של אליינה במחיר הוגן, בשל היותה אישה, ופיליפ עוזר לה וקונה ממנה את הצמר במחיר מלא. אליינה וריצ'רד מתיישבים בקינגסברידג'.
בני האמליי מנסים למנוע את גישתו של המנזר למחצבה, בניגוד להחלטת המלך, אך פיליפ מסכל את מזימתם בכך שאנשי המחצבה מגיעים לעבודתם תחת חסותם של הנזירים. אנשיהם של משפחת האמליי נסוגים, מחשש פן יפגעו באנשי הכנסייה וייענשו, מה שמשאיר את המחצבה פנויה עבור אנשיו של פיליפ. כנקמה, בני האמליי חוברים לבישוף ולראן במטרה לנסות להעביר את בנייתה של הקתדרלה לשירינג, בטענה שלקינגסברידג' אין משאבים וכוח אדם מספיקים לבניית קתדרלה. כך, הם מקווים לשלול מפיליפ כל נכס הקשור לקתדרלה, ולהשאיר אותו חסר כל. בעצת בני בריתו, פיליפ קורא למתנדבים מכל המחוז להגיע לעבוד בקתדרלה, ככפרה על חטאיהם. ביום הביקורת של הבישוף הנרי, אחיו של המלך סטיבן, אשר ולראן הזמין למנזר, מגיעים מתנדבים בהמוניהם. הנרי, אשר רואה את הפעילות הרבה סביב בניית הקתדרלה, משתכנע שלא להזיזה משם.
חלק שלישי (1140-1142)
אביו של ויליאם, פרסי האמליי, מת. ויליאם לומד שהרוזנות תעבור אליו או אל ריצ'רד, עכשיו אביר בשירות המלך, כיוון ששניהם בנים של רוזן שירינג. ויליאם חוזר לביתו, ומגלה כי אביו השאיר את הרוזנות ענייה, בזמן שהשוק הפועל בקינגסברידג' פוגע בהכנסותיו מהשוק של שירינג. הוא מתחיל מסע, במהלכו הוא הורס טחנת קמח ורוצח טוחן בכפר, מול כל התושבים. כך הוא יוצר אווירה של פחד ושליטה מול הכפריים והעבדים. במטרה להשיב את הונו, על מנת לשכור צבא שיוכל להרשים את המלך סטיבן, ויליאם מוביל מתקפה על המחצבה, תוך שהוא הורג ומגרש את חוצבי המנזר. פיליפ נוסע אל לינקולן כדי לנסות לשכנע את המלך סטיבן לתקן את העוול שנגרם, אך פגישתם נקטעת על ידי קרב לינקולן, בו המלך נשבה על ידי רוברט מגלוסטר, אחיה למחצה של מוד ובנו הממזר של המלך הנרי הראשון. פיליפ נשבה גם הוא על ידי כוחותיו של רוברט, אך משוחרר על ידי אחיו פרנסיס, שעובד בשירותו של רוברט. פרנסיס משיג לפיליפ פגישה עם הקיסרית מוד, אשר מעניקה לו רישיון להפעלת השוק של קינגסברידג'. ויליאם האמליי, שהעביר את תמיכתו מסטיבן למוד, מקבל זכות בלעדית על המחצבה. פיליפ, למרות שנמנעה ממנו המחצבה, מצליח להמשיך לשלם על בניית הקתדרלה באמצעות הכנסותיו מהשוק.
טום הבנאי מתיידד עם אב המנזר פיליפ, וכשאלן חוזרת הוא משכנע אותו לאפשר להם להתחתן. לאחר זמן מה, אלפרד מציע נישואים לאליינה, אך היא מסרבת לו. אליינה מתחברת עם ג'ק, אשר עובדת כשוליית בנאים תחת טום, והיא אף מתאהבת בו, אך היא מתנערת ממנו מאוחר יותר לאחר שאלפרד תופס אותם מתנשקים, מה שמזכיר לה את תקיפתו של ויליאם ואת הטראומה שלה. האחים החורגים ממשיכים בסכסוכם, כאשר אלפרד טוען כי אביו של ג'ק נתלה בעוון גניבה, מה שמתחיל קטטה שמובילה לנזק ולאובדן חומרי בנייה. ג'ק מגורש מבניית הקתדרלה, אך פיליפ ממציא עבורו תפקיד חדש של משגיח בנייה, אשר יוכל לקבל בתנאי שיהפוך לנזיר. ג'ק מסכים לכך בחוסר רצון, כדי שיוכל להישאר בקינגסברידג'. ג'ק שואל את אימו על אביו, והיא טוענת שאביו של ג'ק היה חף מפשע.
ויליאם מוכיח את עצמו כלורד אומלל וחסר רחמים, אשר מתנהל לא נכון מבחינה כלכלית ואונס באופן שגרתי איכרות, כפי רצונו. בניסיון להשיב את הונו, ויליאם מוביל מתקפה אשר שורפת את קינגסברידג' והורגת אנשים רבים, ביניהם טום הבנאי. בתוך הכאוס, ויליאם מצליח לשרוף את מלאי הצמר של אליינה, בו השקיעה את כל כספה, מה שמשאיר אותה חסרת כל פעם נוספת.
חלק רביעי (1142-1145)
לאחר שאיבדה את הונה פעם נוספת, אליינה מסכימה להתחתן עם אלפרד בתנאי שיתמוך בריצ'רד. ג'ק, שנכלא בשל הפרות מתמשכות (בעיקרן התיידדותו עם אליינה) בורח ממאסרו בניסיון לדבר איתה, אך בסופו של דבר ננעל בחדר הציות של המנזר. למחרת בבוקר, אלן פורצת לחדר, וחושפת שאביו של ג'ק נכלא בחדר זה לאחר שהופלל בגניבה על ידי שלושה גברים. אלן עוזרת לג'ק לברוח מכלאו, והוא יוצא לחפש את אליינה בבוקר חתונתה. השניים מתעלסים, וג'ק מנסה לשכנע את אליינה לעזוב את קינגסברידג' איתו. אליינה מסרבת, כיוון שהדבר ידרוש ממנה לשבור את הנדר שלה לתמוך בריצ'רד. ג'ק מנסה לשכנע את אלפרד לבטל את החתונה, אך מגלה כי אלפרד מתכנן להתחתן עם אליינה אך ורק במטרה להרחיק אותה מג'ק, וכי הוא מתכנן להתעלל בה במטרה להתגרות בו. אלן מקללת את החתונה, מותירה את אלפרד לכאורה אימפוטנט, כך שהוא ואליינה לא מצליחים לממש את נישואיהם. ג'ק עוזב את קינגסברידג' במטרה למצוא מידע נוסף על אביו.
לאחר שנים של דחיית ההחלטה, המלך סטיבן מעניק את רוזנות שירינג לוויליאם. אלפרד משכנע את פיליפ להחליף את גג העץ של הקתדרלה בקמרון אבן, אך הוא לא מצליח לחזק את המבנה במפלסים הגבוהים יותר. כתוצאה מכך, גג הקתדרלה מתמוטט במהלך הטקס, מה שהורג אנשים רבים. בשלב זה פיליפ מחליט להקפיא את בניית הקתדרלה. אליינה יולדת בן אדום-שיער, ואלפרד נוטש אותה לאחר שהוא מבין כי הילד הוא בנו של ג'ק. בעצתה של אלן, אליינה עוזבת עם בנה התינוק כדי למצוא את ג'ק, ועוקבת אחר עדויות לעבודת הפיסול של ג'ק לאורך צרפת וספרד. בסופו של דבר היא מוצאת את ג'ק בפריז, שם הם מתפייסים. ג'ק עוזר להרגיע מהומה הפורצת בקתדרלה סמוכה באמצעות "המדונה הבוכייה" - פסל עץ של מרים הבתולה, אשר נראה כאילו הוא בוכה כאשר מועבר ממקום חם למקום קר, אותו קיבל מסוחר תבלינים איתו התיידד. הפסל נתפס על ידי הצופים כנס, אותו ג'ק ממנף לתמיכה כספית כדי לבנות מחדש את קתדרלת קינגסברידג'.
בדרכו הביתה, ג'ק עושה את דרכו לשרבור, שם הוא נחשב בטעות לרוח הרפאים של אביו - ז'אק שרבור. הוא פוגש שם את סבתו ואת קרובי משפחתו האחרים, והם חושפים כי ז'אק מת כביכול בטביעתה של הספינה הלבנה, בה הוא נסע. בחזרתו לקינגסברידג', ג'ק משכנע את פיליפ ואת אנשי הכמורה באנגליה להפוך אותו לרב-הבנאים החדש של הקתדרלה. הוא יוצר עיצוב חדש לקתדרלה, על סמך תצפיותיו בצרפת ובספרד, והוא מגייס בנאים שעבדו על בזיליקת סן-דני, במטרה לעזור להם בבנייה החדשה. מערכת היחסים בין ג'ק לאליינה מתגלה על ידי הנזירים, ופיליפ מכריח אותם להיפרד עד שיבוטלו נישואיה של אליינה לאלפרד.
בחיפושיו אחר מידע נוסף על אביו, ג'ק מתחקר את אלן, אשר מנעה ממנו את האמת מחשש שיקדיש את חייו לנקמה נגד האחראים למותו של אביו. היא רומזת שהספינה הלבנה הוטבעה בכוונה, ומגלה כי שלושת האנשים שהפלילו את ז'אק שרבור היו פרסי האמליי, ולראן ביגוד ואב המנזר ג'יימס. ג'ק מבקר את ולראן במטרה להשיג אישור לדבריה של אלן, שם הוא פוגש גם את ויליאם האמליי. ויליאם מגלה על מערכת היחסים בין ג'ק לאליינה, והוא משכנע את ולראן לאפשר לו לתקוף את קינגסברידג' פעם נוספת, כך שיוכל להרוג את ג'ק באופן שימנע משיכת תשומת לב להאשמותיו. ריצ'רד שומע קבוצת לוחמים הדנים במתקפה על קינגסברידג', ואזהרתו מאפשרת לתושבי הכפר לבנות מערכת של חומות אבן וסוללות עפר תוך יומיים, הודות למומחיותו של ג'ק. כשהם נלחמים מראש החומות, תושבי העיר הורגים רבים מהתוקפים ודוחים את התקפתו של ויליאם, תוך שהם הופכים כל פשיטה עתידית לבלתי אפשרית עבור ויליאם. כנקמה, ויליאם מבקש מוולראן שימנע את ביטול הנישואים של אליינה ואלפרד. למרות אכזבתם, אליינה וג'ק מסכימים להישאר יחד, ולחיות בנפרד עד שיוכלו להתחתן (תוך שהם נפגשים ביער מדי שבוע כדי להתעלס).
חלק חמישי (1152-1155)
בהשראת אליינה, ריצ'רד מארגן את האיכרים המורעבים שהפכו לפורעי חוק, והופך אותם לצבאו האישי. הוא יוצא למלחמה נגד ויליאם, ושודד אותו במספר הזדמנויות. ויליאם לומד על מיקום כוחותיו של ריצ'רד מרמיגיוס, בתמורה להפיכתו לאב המנזר העתידי של שירינג, והוא מתכנן מתקפה על מנת להרוג את כל המורדים ולהיפטר מריצ'רד אחת ולתמיד. כשהוא מגיע אל מקום המחבוא, הוא מוצא במקום את אלן, ממנה הוא לומד שאנשיו של ריצ'רד עזבו כדי להצטרף לכוחותיו של המלך הנרי השני העתידי, בנה של מוד, שפלש לאנגליה בעצתו של פרנסיס.
בסופו של דבר, סטיבן מסכים כי הנרי יהיה יורשו. פיליפ לומד כי כחלק מהעסקה, כל הנכסים יחזרו לבעלים שהחזיקו בהם לפני שלטונו של סטיבן, מה שהופך את ריצ'רד לרוזן שירינג החוקי. אליינה וריצ'רד מבינים כי סטיבן לא מתכנן לאכוף את קיום ההסכם, כך שריצ'רד עלול לא לזכות ברוזנות עד מותו של סטיבן ותחילת שלטונו של הנרי. בעזרת אשתו הצעירה של ויליאם, אשר שונאת אותו, אליינה מצליחה לחדור לטירה ולאפשר לריצ'רד ולכבוש אותה מחדש, עוד לפני שההסכם בין ריצ'רד וסטיבן מתפרסם, ולפני שמתחילה תקופת השלום. ויליאם חוזר לכפר האמליי, שם ולראן מבקר אותו ומציע למכור לו את תפקידו של שריף שירינג, כך שהוא יוכל להתנגד לפעולותיו של ריצ'רד ובמקביל להמשיך לממן את בניית הקתדרלה לזכר אימו. רמיגיוס ננטש על ידי השניים, אך פיליפ סולח לו על בוגדנותו ומאפשר לו לחזור למנזר בתור נזיר פשוט.
ריצ'רד מסרב לתת למנזר גישה למחצבה, בטענה שהמחצבה שייכת לאדמתו של הרוזן כפי שהייתה לפני מלכות סטיבן. לאחר שאליינה מתעמתת איתו וכועסת על כפיות הטובה שלו כלפי פיליפ, היא חוזרת לביתה, שם היא מוצאת את אלפרד, חסר עבודה פעם נוספת לאחר נטישת קתדרלת שירינג. אלפרד תוקף אותה ומנסה לאנוס אותה, אך ריצ'רד מגיע, נלחם באלפרד והורג אותו. כשהוא רואה הזדמנות להחזיר לידיו את הרוזנות, ויליאם משיג צו מלכותי לעצור את ריצ'רד בגין רצח. לאחר שהוא מבין שאין סיכוי למשפט הוגן לריצ'רד, בשל היחס לאונס בנישואים באותה התקופה ובשל העוינות של סטיבן ושל ויליאם כלפיו, פיליפ מציע לריצ'רד, המתאים יותר להיות חייל מאשר רוזן, שיצא להילחם במסעות הצלב ככפרה על הרצח שביצע. כך, ויליאם לא יוכל לעצור אותו, ואליינה תוכל להמשיך לשמור על אדמות אחיה - כך שהרוזנות תקבל שליט מוכשר, אשר מוכן לשתף פעולה עם המנזר. אליינה וג'ק נישאים בקתדרלה החדשה.
חלק שישי (1170-1174)
לאחר שנים רבות, בנייתה של קתדרלת קינגסברידג' הושלמה. ולראן עדיין רוצה להרוס את פיליפ, לכן הוא מאשים אותו בניאוף, בטענה שיהונתן, כיום נזיר אהוב ומחויב, הוא למעשה בנו של פיליפ. בהיעדר ראיות המוכיחות את חפותו, הרשעתו של פיליפ בטוחה, ויהונתן פונה אל ג'ק במטרה לברר את זהות אביו, שניהם לא מודעים לכך שטום הבנאי הוא למעשה אביו. הם מגלים את האמת כאשר יהונתן מספר כי הוא נמצא ליד תא המנזר אותו פיליפ ניהל, עובדה שג'ק לא היה מודע לה. ג'ק נזכר כי הוא ראה את יהונתן התינוק שוכב על קבר אימו ביער, וכך מבין כי יהונתן הוא למעשה בנו של טום. השניים פונים אל אלן, שנשארה מרירה כלפי פיליפ לאחר שהפריד בינה לבין טום, ומצליחים לשכנע אותה להעיד לטובתו של פיליפ.
במשפטו של פיליפ, עדותה של אלן מצליחה להציל אותו מההרשעה. ולראן מאשים את אלן בעדות שקר, והיא חושפת את עדות השקר שלו בהפללה של ז'אק שרבור. אלן חושפת כי שלושת העדים קיבלו שוחד על מנת להיפטר ממנו. רמיגיוס מאשר את עדותה, לאחר ששמע את אב המנזר הקודם, ג'יימס, מודה על עדות השקר שלו זמן קצר לפני מותו. הוא מסביר כי שלטונו הכושל של ג'יימס במנזר היה תוצאה של האשמה שהוא חש לאור חלקו בקנוניה, ומודה שביקש להפוך לאב המנזר על מנת לתקן את נזק זה, לפני שהוא מודה כי פיליפ היה מתאים יותר למשימה זו. ולראן מאבד את מעמדו בתור בישוף קינגסברידג'.
בקינגסברידג', ג'ק נפגש עם ולראן ההרוס והחוזר בתשובה, שחי כעת כנזיר במקדש, ולומד מדוע אביו הופלל. הבישוף לשעבר מסביר כי קבוצת ברונים תכננה את טביעת הספינה הלבנה על מנת להרוג את בנו ויורשו של המלך, מתוך אמונה שהם יוכלו להשפיע על הירושה ולהרוויח יותר עצמאות מהכתר כתוצאה מכך. לאחר שנודע להם כי ז'אק שרבור שרד את הטביעה, הברונים אסרו אותו באנגליה במטרה למנוע ממנו לחשוף את מזימתם. בעוד הם הסתפקו תחילה בהשארתו באנגליה, הם בחרו בסופו של דבר להרוג אותו לאחר שלמד אנגלית והתחיל למשוך אליו תשומת לב לא רצויה. הברונים שכרו את ולראן, פרסי וג'יימס על מנת שיפלילו אותו, תוך שהם מבטיחים להם אדמות ומעמד. סופסוף מבין את האמת מאחורי מות אביו, ג'ק מסוגל לשים את הפרשה מאחוריו. במקום אחר, האפיפיור מאלץ את חזרתו בתשובה הפומבית של המלך הנרי ואת הכפפתו הסמלית של הכתר לכנסייה, בה משתתף פיליפ, כיום הבישוף של קינגסברידג'. בסצנה האחרונה של הספר, פיליפ מהרהר בכך שהפרשה הוכיחה את מגבלות הכוח המלכותי: המלך יכול להורות על הריגתו של בקט, אך מול התגובה העממית האדירה הוא נאלץ להשתחוות ולתת לעצמו להיות מושפל.
דיוק היסטורי
בעוד הספר זכה לשבחים רבים על תיאור החיים בימי הביניים, יש בו גם מספר אי-דיוקים היסטוריים. חלקם עשויים להיות במטרה להפוך את הדמויות ואת העלילה למתאימים יותר עבור קוראים מודרניים, בעוד חלקם מהווים אנכרוניזם ברור:
תושב חוזר
תושב חוזר הוא אזרח ישראל שהתגורר שנים אחדות מחוץ לישראל כתושב זר ושב להתגורר בה. במטרה לעודד אזרחים ישראלים לשוב לישראל, המדינה מעניקה הטבות שונות לתושבים חוזרים, כמו הטבות בביטוח לאומי, הקלות במס הכנסה, ייבוא חפצים אישיים ללא מסים ועוד. מספר שנות השהייה מחוץ לישראל המקנות זכות להקלות משתנה מחוק לחוק.
בפסיקה ובחקיקה נקבע שתושב ישראל הוא אדם שמרכז חייו בישראל. לקביעת מרכז החיים נקבעו מבחנים שונים, כגון מיקום המשפחה והעבודה, בעלות על דירה במדינה וכדומה. אדם שמרכז חייו אינו בישראל למשך תקופה של שנתיים ויותר ויבקש לשוב למדינה, יחשב כתושב חוזר.
תושב חוזר בכללי משרד הקליטה
תושב חוזר הוא אזרח ישראל מעל גיל 17 שעבר להתגורר מחוץ לישראל ושב למדינת ישראל לאחר שהות של שנתיים ויותר ולא ביקר בישראל יותר מארבעה חודשים בכל שנה במצטבר.
הקלות במס הכנסה
מי שעזב את ישראל כקטין וחזר אליה כעבור תקופה של חמש שנים לפחות זכאי לנקודות זיכוי כאילו הוא עולה חדש.
ב-2008 אושר תיקון מס' 168 לפקודת מס הכנסה, הפוטר עולים חדשים ותושבים חוזרים ממס הכנסה בישראל על הכנסותיהם בחו"ל במשך 10 שנים מבואם לישראל, ואף פוטר אותם מחובת דיווח על הכנסות אלה. בדו"ח מבקר המדינה מ-2013 נקבע שאמנם החוק מעודד תושבים חוזרים, אך פותח פתח להלבנת הון. למרות רצון של משרד האוצר לשנות פטור זה, החוק לא שונה.
ביטוח בריאות
תושב חוזר נדרש לתקופת המתנה שאורכה הוא עד שישה חודשים ותלוי במשך התקופה שבה לא היה תושב ישראל. בתקופה זו התושב החוזר חייב בתשלום דמי ביטוח בריאות אך אינו זכאי לשירותים שמעניק חוק ביטוח בריאות ממלכתי לתושבי ישראל. ניתן לפדות תקופת המתנה זו בתשלום מיוחד.
גטו מייצ'ט
גטו מייצ'ט (ברוסית: Гетто в Молчади) היה גטו, שהקימו הנאצים ביולי 1941 במייצ'ט שבבלארוס, והוא פעל עד 18 ביולי 1942. סך הכל, נרצחו בגטו 3,665 יהודים.
היסטוריה
לפני מלחמת העולם השנייה והשואה, התגוררו במייצ'ט כ-1000 יהודים. העיר נכבשה על ידי הגרמנים ביוני 1941, וביולי של אותה השנה, הוקם בעיר גטו.
במאי 1942, היהודים נאלצו לחפור בורות, בהם, ב-15 ביולי 1942, בקבוצות של 100 עד 120 איש, נורו היהודים בגטו. לאחר מכן, הגרמנים הודיעו כי כל יהודי, שלא היה בגטו, יעבור לגטו, תובטח לו עבודה. בין 15 ביולי ל-18 ביולי, נרצחו עוד אלפי יהודים, שהגיעו לגטו מהעיירות שמסביב למייצ'ט, בנוסף ל-50 בלארוסים ו-5 או 15 שבויי מלחמה.
מאוחר יותר באותה שנה, נרצחו עוד 200 יהודים שעבדו בגטו, ולאחר סגירתו, עבדו במפעלים בעיר.
זיכרון והנצחה
בשנת 1977, הוקמה אנדרטה במייצ'ט לזכר "האזרחים הסובייטים בנרצחו בידי הנאצים". בשנות האלפיים, על האנדרטה החדשה שנבנתה לזכר היהודים שנרצחו בעיר, נחקקו המילים בבלארוסית, באנגלית ובעברית: "כאן בשנת 1942 עונו באכזריות 3,600 יהודים - תושבים מקומיים".
הסוכנות הלאומית לחקר החלל
הסוכנות הלאומית לחקר החלל של בלארוס (בבלארוסית: Нацыянальнае агенцтва па касмічным даследаванням) היא גוף של הרשות המבצעת במדינה בתחום פעילויות החלל שהוקמה בשנת 2009 כמועצת החלל הלאומית ונודעה בשם "סוכנות החלל הבלארוסית" (Беларускае касмічнае агенцтва).
סוכנות החלל מנוהלת על ידי האקדמיה הלאומית למדעים בבלארוס שהייתה אחראית על תחום החלל מאז התפרקות ברית המועצות. הסוכנות עובדת בשיתוף פעולה הדוק עם תאגיד החלל רוסקוסמוס ומאז 2015 נושאת את שמה הנוכחי.
רוני (שיר)
רוני הוא שיר שכתב והלחין דני סנדרסון וביצעה להקת "גזוז". הוא נכלל באלבומה השני של הלהקה, "גלגול שני" (1979). הסולנים היו גידי גוב ומוטי דיכנה.
השיר היה להיט שהגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' וזכה להשמעות רדיו רבות.
רקע
כשסנדרסון עסק בהכנת השיר, ב־1978, הוא התאמן על שתי גרסאות של הפזמון (שהשליכו גם על שם השיר): "נעמי" ו"רוני". "נעמי" היה גם שמה של רעייתו הטרייה של סנדרסון (ללא כל קשר לשיר). הוא סיפר שפחות אהב את הגרסה עם "רוני" בפזמון, משיקולים פונטיים: הנו"ן נשמעה לו יותר טוב מהרי"ש, שהיא אות גרונית. עם זאת, לבסוף הוא בחר ב"רוני". לסנדרסון היו שתי גרסאות לסיבה לבחירה הסופית. ב־2015 סיפר שפחד שבחירה ב"נעמי" תגרום לו לבעיות בחיי הנישואים:. ב־2022 סיפר שרצה לחסוך לו, ולכן שינה את הפזמון ל"רוני".
הסולנים בשיר היו גידי גוב ומוטי דיכנה (בסיסט הלהקה). עיבודי כלי הנשיפה נעשו על ידי אילן מוכיח ודני סנדרסון. השיר הוקלט בשמונה טייקים, ולבסוף נבחר הטייק הראשון, באחת הפעמים הבודדות שבהן נבחר בהקלטות הלהקה הטייק הראשון.
מהשיר "רוני" התגלגל הרעיון ללהקת "דודה". סנדרסון וגוב העלו את הרעיון להקים להקת רוק לאחר הופעה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע ב־1979, הופעה שהייתה אחת מההופעות המאוחרות של תקופת "גזוז", אז ביצעו את "רוני" בעיבוד רוקיסטי יותר וקיבלו ביקורות טובות מהקהל:
ביקורת
יוסי חרסונסקי כתב:. חרסונסקי הוסיף:.
במאמר על יצירתו של סנדרסון נתן יאיר ניצני כמה דוגמאות ל"הברקות המילוליות" של סנדרסון שהן "מלאכת מחשבת". בהקשר ל"רוני" ציין איך סנדרסון "משתעשע בביטוי 'תרגום בגוף הסרט'" בשיר: "לא רוצה כל ערב לצאת ולחפש / תרגום בגוף אחרת / רוני אל תלכי". ארי קטורזה תיאר את השיר במילים.
בן שלו מ"הארץ" התייחס לנישואיו הטריים של סנדרסון בכתיבתו על השיר, בתוך מכלול כתיבתו של היוצר:.
הצלחה
הסינגל נכנס למצעד רשת ג' ב־26 בספטמבר 1979, זכה להצלחה וצעד 14 שבועות, עד 9 בינואר 1980. בשיאו הגיע למקום השלישי במצעד, ב־14 בנובמבר 1979.
אופיר מזרחי
קריירה
מזרחי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ולאחר שלא זכה לדקות משחק עבר לשחק במועדון ספורט נשר. בשלוש שנים הוא הבקיע 81 שערי ליגה, ובקיץ הצטרף למחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה.
ב-25 בנובמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של עירוני קריית שמונה, בניצחון 2–0 נגד בני יהודה תל אביב, ובאותו משחק גם כבש את שער הבכורה שלו בקריירה. ארבעה ימים לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בהפסד 0–2 לאתלטיק בילבאו בשלב הבתים של הליגה האירופית. את עונת 2012/2013 הוא סיים עם שלושה שערים ב-15 משחקים בקבוצה הבוגרת. בעונת 2013/2014 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, כבש שישה שערי ליגה, ובסיום העונה היה שותף לזכייה בגביע המדינה, לראשונה בתולדות המועדון, לאחר שנכנס כמחליף במחצית השנייה במשחק הגמר מול מכבי נתניה.
ב-13 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק ידידות נגד בלגיה. ב-8 בספטמבר 2013 הבקיע את צמד שערי הבכורה שלו במדי הנבחרת, בניצחון 2–7 נגד אזרבייג'ן, ובסך הכול כבש שישה שערים בעשרה הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
בעונת 2014/2015 כבש שוב שישה שערי ליגה, והיה שותף לעונה מוצלחת נוספת של עירוני קריית שמונה, כשסיימה במקום השני בליגה. בעונת 2015/2016 כבש עשרה שערי ליגה.
ב-23 ביוני 2016 הושאל לעונה אחת ללוגאנו מליגת העל השווייצרית, במדיה ערך 22 הופעות וכבש שער אחד.
ב-26 ביוני 2017 חזר לישראל וחתם לשלוש שנים במכבי חיפה. ב-1 באוקטובר 2017 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–0 על מועדון ספורט אשדוד, ובסך הכל בעונת 2017/2018 כבש שישה שערי ליגה. ב-29 בינואר 2019 הושאל למכבי פתח תקווה, במדיה ערך 11 הופעות עד תום עונת 2018/2019 וירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-10 ביולי 2019 הושאל לסקציה נס ציונה לעונה אחת.
ב-6 בפברואר 2020 חתם בהפועל חיפה עד תום עונת 2019/2020, עם אופצייה לעונה נוספת.
ב-5 באוגוסט 2020 חתם לעונה אחת בעירוני קריית שמונה.
ב-18 ביוני 2023 חתם בהפועל נוף הגליל.
הרברט האופטמן
הרברט אהרן האופטמן (באנגלית: Herbert A. Hauptman; 14 בפברואר 1917 – 23 באוקטובר 2011) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי, מחלוצי השימוש במתמטיקה לצורך פענוח מבנים של גבישים. השיטה המתמטית שפיתח שינתה את פניה של דיסציפלינת הכימיה, והיא משמשת עד היום. על תרומתו זו זכה ביחד עם ג'רום קרל בשנת 1985 בפרס נובל לכימיה.
קורות חיים
האופטמן נולד בניו יורק שבארצות הברית, כבכור ללאה (רוזנפלד) ולישראל האופטמן. ב-1940 נישא הרברט האופטמן לאדית סיטרינל (Edith Citrynell) ולזוג נולדו שתי בנות.
האופטמן התעניין במתמטיקה ובפיזיקה כבר בגיל צעיר. ב-1937 סיים את לימודיו בסיטי קולג' של ניו יורק, וב-1939 סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת קולומביה. לאחר מלחמת העולם השנייה, החל לשתף פעולה עם ג'רום קרל במעבדת המחקר של צי ארצות הברית. באותה העת נרשם ללימודי דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת מרילנד, אותו סיים ב-1954. השילוב בין לימודי הכימיה הפיזיקלית של קרל ללימודי המתמטיקה של האופטמן, הניבו תוצאות שאיפשרו להתמודד עם בעיית המופעים (Phase problem) בהקשר של קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, וזאת באמצעות השיטה הישירה (direct methods) שפיתחו. ב-1953 פרסמו הוא וקרל את המאמר "Solution of the Phase Problem I. The Centrosymmetric Crystal", ובו העקרונות של השיטה ההסתברותית, שעומדת בבסיס משוואת סאייר (Sayre equation).
ב-1970 הצטרף האופטמן לקבוצת המחקר הקריסטלוגרפי של הקרן הרפואית של באפלו (Medical Foundation of Buffalo), שם הפך לראש מעבדה ב-1972. בשנות השמונים, עבד על פענוח מבנה גבישי באמצעות שילוב בין השיטה הישירה לבין החלפה איזומורפי ופיזור אנומלי של קרני האור.
האופטמן קיבל דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מרילנד, מהסיטי קולג' של ניו יורק, מאוניברסיטת בר-אילן, מאוניברסיטת קולומביה וכן מאוניברסיטאות נוספות. ב-1985 זכה בפרס נובל לכימיה יחד עם ג'רום קרל. מאוחר יותר, ב-1988 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית. באותה שנה קיבל גם אות הוקרה מהאיגוד ההומניסטי והאתי הבינלאומי.
קוסקוס כחול-עין
קוסקוס כחול-עין (שם מדעי: Phalanger matabiru), הוא מין כיסאי בסוג קוסקוס שאנדמי לזוג איים געשיים בקבוצת איי מאלוקו במרכז אינדונזיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1995 על ידי הזואולוגים האוסטרלי ובפאק בודי האינדונזי. אין להחליף בין מין זה לבין קוסקוס נמרי כחול-עין.
מידע כללי
קוסקוס כחול-העין בעל מבנה גוף עגלגל וגוצי, ראש מעוגל, ואוזניים קטנות שקבורות ברובן בשיער. חוטמו חרוטי, לועו קצר ואפו ריבועי. בדומה למיני קוסקוסים אחרים, הוא מתאפיין בזנב ארוך וגמיש שחשוף בקצהו ומשמש לו כרגל חמישית. בכפות ידיו כריות הצמדה וטפריו ארוכים וחזקים המשמשים אותו לטיפוס. מידות גופו אינן ידועות.
לקוסקוס כחול-העין פרווה קצרה וצמרירית שצבועה בכתום-צהבהב או אדמדם, והיא נוטה להשחיר מעט באזור הגב, פלג הגוף האחורי והכתף. המותניים, הבטן, החזה והגרון בצבע צהבהב-קרמי עד שמנת. הראש בצבע זהה לשאר הגוף, בעוד שהפנים בהירות יותר. על המצח יש פס שחור דקיק שנמשך לעיתים אחורה עד לכתף, וסביב הלוע והסנטר כתם לבנבן. סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא הצבע הכחול-תכלת של עיניו; הן מוקפות בדרך כלל בטבעות שחורות. האף, פנים האוזניים, הכפות וקצה הזנב החשוף בצבע סגול-כהה או חיוור.
הקוסקוס כחול-העין חי באזור איי מאלוקו במרכז אינדונזיה ובתוכם מוגבל לשני איים קטנים: טרנאטה (111 קילומטרים רבועים) וטידורה (116 קילומטרים רבועים); האיים הללו שמורכבים מהר געש או מחרוט געשי, שוכנים בתוך ים מאלוקו סמוך לחוף המערבי של האי הלמהרה וצפונית לאיים מוטי ומאקיאן. בית הגידול של הקוסקוס מורכב מיער גשם טרופי ולח על מדרונות געשיים, יער משני עם הפרעה אנושית ומטעים.
אין מידע רב על אורח חייו; הוא מבלה את רוב זמנו על העצים, וניזון מפירות, עלים ופרחים; הרגלו של הקוסקוס לאכול ציפורן, בננות ואמברלה (Spondias dulcis), גורם לתושבים המקומיים להתייחס אליו כמזיק. הקוסקוס פעיל בשעות הלילה, וישן או מנמנם בשעות היום במקלט בחופת היער. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה והוא מבלה בכיס שלה מספר חודשים.
מצב
אף על פי שמגמת אוכלוסייתו יציבה, קוסקוס כחול-עין מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), משום שהוא מצוי בשני איים קטנים בלבד שאין בהם אזורים מוגנים. האיומים הפוטנציאליים באיים הם ציד אינטנסיבי (מתרחש לעת עתה ברמות נמוכות), התפרצויות חריגות של הר הגעש גמאלמה הפעיל באי טרנאטה, והכנסת קוסקוסים מתחרים מאיים סמוכים (כמו הקוסקוס המקושט מהלמהרה).
קרטל מדיין
קרטל הסמים של מדיין היה ארגון פשע קולומביאני שעסק בייצור והפצה של קוקאין מסוף שנות השבעים ועד לאמצע שנות התשעים. בשיא פעילותו בשנות השמונים שלט הארגון על קרוב ל 80% מצריכת הקוקאין בארצות הברית ועל למעלה מ-50% מהצריכה העולמית וגרף רווח יומי המוערך בלמעלה מ-60 מיליון דולר (למעלה מ-20 מיליארד דולר ברווח שנתי) - מה שהופך אותו לארגון הפשע הרווחי ביותר אי פעם. הארגון הוקם ופעל בעיר מדיין (Medellin) בצפון מערב קולומביה על ידי ברוני סמים מקומיים שכונו "נרקוס" (Narcos) אשר עמדו בראש ארגוני סמים עצמאיים ושילבו את פעילותם כדי להשיג שליטה מוחלטת ומחיר מקסימלי בשוק הקוקאין. כדי להשיג שליטה זו פעל הקרטל באכזריות ואלימות יוצאת דופן וחסרת הבחנה מול ארגונים מתחרים ומול הרשויות תוך ביצוע מעשי רצח ופיגועים המוניים שזכו לכינוי "נרקו-טרור" וגרמו למותם של למעלה ממאה אלף איש ביניהם שופטים, פוליטיקאים (כולל מועמדים לנשיאות), שוטרים רבים ואזרחים חפים מפשע. בשנים אלו הפכה מדיין לעיר האלימה ביותר בעולם וכונתה "בירת הרצח של העולם" כאשר מדי יום נרצחים בה עשרות אנשים כדבר שבשגרה, ונשלטה בפועל על ידי כנופיות הקרטל.
פבלו אסקובר
השותף הבולט והדומיננטי אשר נחשב גם למנהיג הקרטל ול"מנוע" מאחורי צמיחתו חסרת התקדים היה פבלו אסקובר. בשיאו נחשב אסקובר לאיש השביעי בעושרו בעולם עם הון (נזיל) המוערך בכ-30 מיליארד דולר, מה שהופך אותו לפושע העשיר ביותר אי פעם. בתחילת שנות התשעים החלו הרשויות בקולומביה תוך תמיכה ומעורבות משמעותית של ארצות הברית שראתה בקרטל סכנה לביטחונה הלאומי - להפעיל לחץ על בכירי הקרטל, כאשר חלקם חוסלו, נעצרו או הוסגרו לארצות הברית. בשנת 1991 הגיע אסקובר להסכם עם ממשלת קולומביה כי ירצה עונש מאסר בן 5 שנים על סחר בסמים בכלא פרטי שתוכנן ונבנה רק עבורו, ובתמורה יימחקו לו שאר העבירות ותבוטל בחקיקה הסגרת סוחרי סמים לארצות הברית. ממשלת קולומביה העדיפה את ההסכם המשפיל (מבחינתה) בתמורה לשקט יחסי מפעולות הרצח והטרור ואסקובר מצידו המשיך לנהל את פעילות הקרטל מהכלא ללא סכנת הסגרה. בשנת 1992 נמלט אסקובר מהכלא לאחר שרצח שם שניים משותפיו והממשלה החלה לנהל אחריו מצוד על ידי יחידת עילית של משטרת קולומביה בשם יחידת החיפוש - Search Bloc - שפעלה בגיבוי מודיעיני וטכנולוגי אמריקני. במקביל החלה נגד הקרטל גם התקוממות אלימה של ארגוני פשע מתחרים ואויבים אחרים של אסקובר ש"הריחו" את נפילתו הקרובה ופעלו כדי להאיץ אותה על ידי חיסול שיטתי של מעגלי המקורבים אליו. בדצמבר 1993 אותר אסקובר בשכונה במדיין וחוסל על ידי יחידת החיפוש. לאחר מותו קרס הקרטל ושוק הקוקאין בקולומביה עבר לשליטתם של הקרטל המתחרה בעיר קאלי בדרום המדינה ושל מחתרת הגרילה המרקסיסטית FARC שמימנה את פעולות הטרור שלה על ידי סחר בסמים.
קשרים נוספים
סדרת הדרמה האמריקאית נרקוס של נטפליקס מתארת את עלייתו ונפילתו של הקרטל תוך מעקב אחר סיפור חייו של אסקובר המשולב בסיפורם (האמיתי) של שני סוכני הרשות האמריקאית לאכיפה בסמים (DEA) המסייעים ליחידת החיפוש של משטרת קולומביה לאתר אותו.
הספר סכנה ברורה ומיידית של טום קלנסי והסרט שהופק על פיו מתארים בעלילה בדיונית אך מבוססת חלקית על עובדות ודמויות אמיתיות - את המעורבות האמריקאית החשאית של סוכנות הביון המרכזית (CIA) במלחמה בקרטל תוך שיתופי פעולה בלתי חוקיים לכאורה בהם נקטו האמריקאים במטרה להפיל את הקרטל. שמו של ברון הסמים המתואר בספר הוא "ארנסטו אסקובדו".
הקצין הישראלי יאיר קליין הואשם בשנת 1989 על ידי הרשויות בקולומביה כי אימן ארגונים מיליטנטים קיצוניים וכן "יחידות חיסול" של ארגוני סמים ביניהם כאלה הקשורים לקרטל מדיין. קליין נעצר ברוסיה אך כפר בהאשמות ולמרות צו הסגרה לא הוסגר לבסוף לקולומביה, חזר לארץ ועונש המאסר נגדו פקע עקב התיישנות.
גלריית דגלי הולנד
רשימה זו כוללת את הדגלים שבהם נעשה שימוש בהולנד וממלכת ארצות השפלה לפי קטגוריות ולפי סדר הא'-ב':
300px|שמאל
דתן ואבירם
דָּתָן וַאֲבִירָם הם דמויות מקראיות מתקופת דור המדבר, צאצאי שבט ראובן שהתנגדו למנהיגותו של משה והיו שותפים לעדת קורח שנבלעו באדמה.
דתן ואבירם הם בניו של אליאב, נכד של ראובן בן יעקב.
במקרא
בספר במדבר מסופר כי דתן ואבירם הצטרפו לקורח במחלוקתו נגד שליטתם של משה ואהרון. משה רבנו, בפייסנותו קרא לדתן ואבירם כדי להעמיד אותם על טעותם, אך הם סירבו להיוועד עמו. כמו כן המעיטו בערכו של משה ובטיב היציאה איתו ממצרים בטוענם: "המעט כי העליתנו מארץ זבת חלב ודבש להמיתנו במדבר". לאחר שדתן ואבירם סירבו להפסיק המחלוקת אמר אלוהים למשה שבדעתו להשמידם. משה הזהיר את בני ישראל שלא יעמדו לידם כדי שלא יפגעו ולאחר מכן פתחה האדמה את פיה ובלעה את דתן ואבירם יחד עם קֹרַח ועדתו כפי שכתוב: "וירדו הם וכל אשר להם חיים שאולה, ותכס עליהם הארץ".
בפרשנות חז"ל
על פי המדרש, דתן ואבירם היו משוטרי ישראל, שתפקידם היה לאכוף את גזירות המצרים על בני ישראל. תפקידם לא הגן עליהם מהתעללויות של מצרים, ונאמר כי נוגשׂ מצרי אנס את אשתו של דתן. המגע בין דתן ואבירם למשה רבנו החל מיד לאחר שמשה רבנו הרג מצרי שהתעלל בעברי. דתן ואבירם דיווחו לפרעה מלך מצרים על משה, וזה ציווה להורגו, ומשה נס על חייו למדיין.
אחרי דרישת משה מפרעה לשחרר את בני ישראל מעבדותם - בצו אלוהים - דתן ואבירם יצאו נגדו באומרם "ירא ה' אליכם וישפוט אשר הבאשתם את ריחנו בעיני פרעה ובעיני עבדיו לתת חרב בידם להורגנו".
גם אחרי שמשה ואהרן ניצחו את החרטומים בעימות ביניהם, לא נסוגו דתן ואבירם מעמדתם. כאשר רדפו המצרים אחרי בני ישראל והשיגו אותם על ים סוף, התריסו דתן ואבירם כלפי משה ואמרו "מה זאת עשית לנו להוציאנו ממצרים, הלא זה הדבר אשר דברנו אליך במצרים לאמור חדל ממנו ונעבדה את מצרים".
כשהמן ניתן לראשונה לבני ישראל, משה רבנו הסביר שצריך לאכול את המן בו ביום. ועם ישראל נהג כך מלבד דתן ואבירם שהשאירו את המן שלהם למחרת. הגמול על כך הגיע כאשר המן שנשאר למחרת התמלא תולעים והסריח.
כשהתנהל הוויכוח בין המרגלים שהלעיזו באוזני בני ישראל אודות ארץ ישראל, לבין יהושע בן נון וכלב בן יפונה שאמרו "עלה נעלה וירשנו אותה כי יכול נוכל לה", הסיתו דתן ואבירם את בני ישראל לחזור לחיי השיעבוד במצרים בהכריזם "ניתנה ראש ונשובה מצרימה".
פרשנים מאוחרים
הרב פנחס פרידמאן מביא בשם המהרי"ל דיסקין ובשם אחרונים אחרים על סמך מדרש (שלא נמצא לפנינו) שמהכפילות בפסוקים לגבי מעבר בני ישראל בים סוף אנו למדים שהים נבקע בשנית, ולפי חידושיהם קריעת הים בשנית הייתה עבור דתן ואבירם שנשארו קודם במצרים עם פרעה. קריעת הים עבורם במיוחד הייתה בזכות זה שהם קיבלו מכות במקום בני ישראל בזמן שהיו שוטרים ונוגשים עבור המצרים בזמן שעבוד מצרים.
דתן ואבירם בהלכה ובפולקלור
בשבת שירה בה קוראים בתורה על ירידת המן נהוג לפזר את שאריות האוכל לציפורים, וזאת בשל מדרש המספר כי בשבת הראשונה לירידת ה"מן" אמר משה כי בשבת לא ירד מן, וביום שישי תרד כמות כפולה גם בשביל שבת. דתן ואבירם פיזרו מהמן של יום שישי בשבת, וזאת כדי להפריך את דברי משה, אך ציפורים אכלו את המן שפוזר, וכך עם ישראל ראה את מימוש נבואת משה.
בפלוקלור היהודי דתן ואבירם משמשים כסמל לבעלי מחלוקת הרסניים:
יחסי אסטוניה–פורטוגל
יחסי אסטוניה–פורטוגל הם יחסי החוץ בין אסטוניה לפורטוגל. שתי המדינות חברות מלאות ב, נאט"ו, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, מועצת אירופה, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, סוכנות החלל האירופית, גוש האירו ואזור שנגן.
היסטוריה
אסטוניה קיבלה לראשונה עצמאות בשנת 1918. הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה, שהוכרזה בשנת 1910, הכירה בפועל ברפובליקה של אסטוניה ב-3 בפברואר 1918. לאחר הצטרפות אסטוניה לחבר הלאומים בשנת 1921, הכירה פורטוגל גם ברפובליקה של אסטוניה דה יורה ב-3 בפברואר 1921.
לאחר סיפוח אסטוניה על ידי ברית המועצות בשנת 1940, היחסים נקבעו על ידי יחסי ברית המועצות–פורטוגל.
משטר סלאזאר האנטי קומוניסטי של פורטוגל, לא הכיר בסיפוח זה. גם לאחר מהפכת הצפורנים בשנת 1974 וסיום משטר האסטאדו נובו האנטי-קומוניסטי, פורטוגל מעולם לא הכירה רשמית בחברותה של אסטוניה בברית המועצות. לדוגמה, ראש ממשלת פורטוגל השמרני, אניבאל קבאקו סילבה, אסר על חברי פרלמנט לבקר באסטוניה בשנת 1987 כאשר חברי הפרלמנט הפורטוגלי ביקרו בברית המועצות.
ב-1 באוקטובר 1991 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים. חורחה אלברטו למוס גודיניו, שגריר פורטוגל בפינלנד, קיבל הסמכה כפולה ב-4 במרץ 1993 כשגריר פורטוגל הראשון בטאלין. אנדרס טומסברג, ראש שגרירות אסטוניה שנפתחה בליסבון מאז 1996, היה השגריר האסטוני הראשון בפורטוגל שהוסמך לנשיא פורטוגל חורחה סמפאיו בשנת 1997.
ב-12 בדצמבר 2003, בטאלין, שתי המדינות חתמו על הסכם שיתוף פעולה דו-צדדי נרחב בתחומי השפה, החינוך, התרבות, המדע והטכנולוגיה, וכן על שיתוף פעולה בתחומי הנוער, הספורט והתקשורת. כמו כן אומץ הסכם מיסוי כפול והסכמים למניעת העלמת מס.
בשנת 2005 פתחה פורטוגל גם שגרירות משלה בטאלין. בעקבות מדיניות הצנע הנוקשה והמקיפה בפורטוגל לאחר משבר החוב האירופי, שהכניס את המדינה למשבר כלכלי עמוק משנת 2010, סגרה פורטוגל שוב את שגרירותה באסטוניה בשנת 2012, שמאז היא שייכת שוב למחוז המינהלי של שגריר פורטוגל בפינלנד.
הקיץ של אביה
הקיץ של אביה הוא ספר אוטוביוגרפי פרי עטה של גילה אלמגור. הספר מבוסס על סיפור ילדותה, ועלילתו מתרחשת בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. הספר תורגם ל-11 שפות.
יחסי אסטוניה–פורטוגל
היסטוריה
עם זאת, היחסים הדו-צדדיים ממשיכים להתעצם, מה שבא לידי ביטוי גם בביקורים רשמיים הדדיים קבועים. נשיא אסטוניה, קרסטי קלג'ולאיד, ביקר לאחרונה בפורטוגל באפריל 2019, ראש ממשלת אסטוניה ג'ורי רטאס ביקר לאחרונה בפורטוגל בשנת 2017. חוסה סוקרטס היה ראש ממשלת פורטוגל האחרון שביקר באסטוניה בסוף שנת 2007. בנוסף, מספר רב של ביקורים הדדיים ברמת שרים ומזכירות המדינה נמשכים (נכון ליולי 2019).
הקיץ של אביה
הספר עובד להצגת יחיד בכיכובה של אלמגור שעלתה לראשונה ב-12 במאי 1987, בבימוי של איציק ויינגרטן. ההצגה זכתה ב"פרס רובינא" והוצגה מאז מאות פעמים.
יחסי אסטוניה–פורטוגל
יחסים כלכליים
באותה תקופה, פורטוגל ייבאה סחורות בשווי 24.7 מיליון אירו מאסטוניה, מתוכן 16.4% עץ ופקק, 15.5% מוצרי מתכת, 12.3 % מכונות ומכשירים, 8.7% מזון, 7.5% כימיקלים פרמצבטיים, 7.1% מוצרים חקלאיים.
זה הפך את אסטוניה למקום ה-73 בסחר החוץ של פורטוגל כקונה ולמקום ה-76 כספק. בסחר החוץ של אסטוניה פורטוגל מדורגת במקום ה-56 בתור קונה ובמקום ה-46 בתור ספק.
הקיץ של אביה
בשנת 1992 יצא ספר המשך, "עץ הדומים תפוס", המבוסס על חוויית נעוריה של אביה, הדמות המרכזית בסיפור. בשנת 1994 יצאה גם גרסת הסרט.
בשנת 2022 יצא הספר "הקיץ של אביה" במהדורה חדשה בהוצאת עם עובד. מהדורה זו כוללת גם את "עץ הדומים תפוס". בריאיון בעקבות יציאת המהדורה החדשה סיפרה אלמגור שההוצאה ביקשה שתשנה את סוף הספר, כך שיהיה חיובי יותר, אך היא סרבה.
עלילה
אביה היא ילדה בת 10, יתומה מאב, החיה בפנימייה, כי אמה הניה ניצולת שואה חולה בנפשה ומאושפזת בבית חולים פסיכיאטרי. בטקס סיום הלימודים בפנימייה ב-1951, להפתעתה של אביה, מגיעה אמה לפנימייה ומוציאה אותה משם כי גילתה ששערה של בתה מלא כינים, זו היא רמיזה לכך שאמה היא חולת ניקיון. אחרי שהן חוזרות הביתה למושבה (ששמה לא מצוין), אמה מספרת את אביה כדי לבער את נגע הכינים. הקרחת היא מושא לעג עבור הילדים במושבה. גם הניה היא מושא ללעג ולבוז עבור ילדי המושבה המכנים אותה "פרטיזונכה".
אביה לא מאמינה שאביה מת. יום אחד בא למושבה אדם בשם מקס גנץ. אביה, המוצאת דמיון בינו לבין אביה המנוח המופיע בתמונה, מדמיינת לעצמה שהוא אביה. לאחר שעקבה אחריו, מר גנץ כועס על אביה והיא סוף סוף מסתכלת לו בעיניים. בעקבות כך היא מחליטה שהוא אינו אביה.
אביה רוצה להשתתף בשיעורי הבלט של מאיה אברמסון, אך מאחר שאין לה בגדים יפים, מאיה לא נותנת לה להיכנס לשיעור. אביה מקללת את מאיה, ולאחר שמאיה שופכת עליה דלי מים, אביה זורקת על מאיה אבן, פוגעת בעינה וגורמת לה לעיוורון זמני. אביה מבקרת אצל מאיה בבית החולים ומבקשת ממנה סליחה, וזו סולחת לה.
אביה חוגגת את יום הולדתה העשירי ואף אחד מהילדים בשכונה לא מגיע. אביה עצובה ומאוכזבת מאוד.
רות עורכת מסיבה לכבוד ההבראה של מאיה ואביה ואימה לא מוזמנות. הניה מחליטה לערוך לה ולאביה נשף קטן בביתן והן רוקדות יחד.
בסוף הספר, סובלת הניה מהתמוטטות עצבים ונלקחת בחזרה למוסד הרפואי. מאיה דופקת על דלת ביתה של אביה, ואביה מזמינה להיכנס לביתה אך מאבדת עניין בחברות עמה, ובסוף אביה מבינה שאביה מת ולא רוצה לדבר עליו.
קישורים חיצוניים
ביקורות
קרנף ג'אווה
בעבר היה קרנף ג'אווה הנפוץ מבין הקרנפים האסייתים: תפוצתו השתרעה מאיי אינדונזיה, דרך דרום-מזרח אסיה וכלה בהודו ובסין. עם זאת, כיום נמצא הקרנף בסכנת הכחדה חמורה, ולאדם ידוע רק על שתי קבוצות אוכלוסייה החיות בסביבתן הטבעית. עובדה זו מציבה אותו בשורה אחת עם היונקים הגדולים הנדירים ביותר על פני כדור הארץ. אוכלוסייה של כ-40 עד 50 פרטים חיה בפארק הלאומי אוג'ונג קולון באי ג'אווה שבאינדונזיה; אוכלוסייה נוספת, שנאמדה בכשמונה פרטים ב-2007, חיה בפארק הלאומי קאט טיין שבווייטנאם. באוקטובר 2011 דווח על ידי הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) כי נכחד האחרון שבקרנפי ג'אווה שחיו בווייטנאם. הירידה במספר קרנפי ג'אווה מיוחסת בעיקרה לציד בלתי חוקי, שמתמקד בקרניו של הקרנף: הקרניים הן יקרות ערך ברפואה הסינית, ומחירן בשוק השחור עשוי להאמיר עד ל-30,000 דולרים לקילוגרם. תרומה נוספת להידלדלות האוכלוסיות הגיעה מצדם של בתי הגידול המצטמצמים, במיוחד בשל מלחמות דוגמת מלחמת וייטנאם. גם הקרנפים הנותרים שחיים באזורים המוגנים הללו, ניצבים בפני איומים משמעותיים: הציד מאיים עליהם גם בסביבות המוגנות לכאורה; הם חשופים למחלות; ומספרם הקטן מביא לירידה במגוון הגנטי ולזיווגי שארים. מעריכים כי נכון ל-2011 חיו פחות מ-50 קרנפים מסוג זה בטבע.
קרנפי ג'אווה עשויים להגיע לגיל 30–45 שנים בטבע. בעבר הם חיו ביערות גשם נמוכים, באדמות מרעה ובמישורי הצפה רחבי ידיים. במרבית זמנם הם סוליטריים (מתבודדים), למעט עתות חיזור וגידול צאצאים. עם זאת, לעיתים הקרנפים מתקהלים בסמוך לאתרי התפלשות בבוץ או ליקוק מלח. האדם הוא הטורף היחיד של הקרנף בתחום תפוצתו. הקרנפים נוהגים להתרחק מהאדם, אך לא יהססו לתקוף אם יחושו מאוימים. מדענים וסביבתנים נזהרים מהתערבות בחייו של הקרנף בשל נדירותו והסכנה הנשקפת למין בשל כך; לכן, הם מסתמכים בעיקר על מצלמות המוצבות בשטחי מחייתו ועל ניתוח דגימות מגללי צואתו. סיבות אלו הביאו לכך שקרנפי ג'אווה נחקרו פחות מכל קרנף אחר.
מיון ואבולוציה; אטימולוגיה
המחקרים הראשונים אודות קרנפי ג'אווה בוצעו ב-1787 על ידי סביבתנים לא-מקומיים, כששני קרנפים נורו על האי. גולגולותיהם נשלחו לסביבתן ההולנדי הידוע פטרוס קמפר. קמפר נפטר ב-1789 בטרם הספיק לפרסם את גילויו כי מדובר במין שונה מאלו שהיו ידועים עד אז. קרנף ג'אווה נוסף נורה בסומטרה, וגופתו נשלחה לז'ורז' קיווייה, מדען צרפתי נודע. קיווייה הכיר בבעל החיים כמין נפרד ב-1822, ובאותה שנה העניק לו אנסלם גאֵטן דֶמָרֶה את השם המדעי "Rhinoceros sondaicus". בכך הוא המין האחרון שזוהה במשפחת הקרנפיים.
שמו המדעי מורכב משתי מלים: "Rhinoceros" ו-"sondaicus". המילה "Rhinoceros" נגזרת מיוונית: "rhino" פירושו "אף" ו-"ceros" פירושו "קרן". המילה "sondaicus" נגזרת מהמילה "sunda" (סונדה), שהוא האזור הביוגאוגרפי המכיל את איי סומטרה, ג'אווה, בורנאו וסביבתם.
המין קרנף ג'אווה מחולק לשלושה תת-מינים מובחנים, כאשר שניים מהם כנראה נכחדו:
תיאור
קרנפי ג'אווה קטנים יותר מבני דודם הקרנפים ההודים, ודומים בגודלם לקרנפים צרי-השפה. אורך גופם (כולל הראש) עשוי להגיע ל-3.2 מטרים, וגובהם בין 1.4 ל-1.7 מטר. משקל הבוגרים מוערך בין 900 ל-2,300 קילוגרמים, אף שלא נעשו מדידות מסודרות של המין בשל נדירותו. דו-הצורתיות הזוויגית אינה משמעותית, אם כי הנקבות מעט גדולות יותר. הקרנפים בווייטנאם קטנים במידה ניכרת מאחיהם באי ג'אווה, לפי מחקרים שהסתמכו על צילומי הקרנפים ועל טביעות הרגליים שלהם.
בדומה לקרנפים ההודים, לקרנפי ג'אווה קרן אחת בלבד (לקרנפים האפריקניים ולקרנף סומטרה שתי קרניים). קרנו היא הקטנה ביותר מבין אלו של הקרנפים החיים, ואורכה בדרך-כלל אינו עולה על 20 סנטימטרים. הקרנף אינו משתמש בקרנו בזמן מאבקים עם קרנפים האחרים, ובמקום זאת הוא משתמש בה על מנת להעמיק שלוליות, למשוך צמחים מטה על מנת לאוכלם ולפלס את דרכו בין צמחייה עבותה. שיניו החותכות ארוכות וחדות, והן משמשות אותו בזמן מאבק. מאחורי השיניים החותכות נמצאות שתי שורות של שיניים טוחנות המשמשות ללעיסת צמחים קשים. בדומה לקרנפים אחרים, חושי הריח והשמיעה שלו חדים, אולם ראייתו חלשה מאוד. תוחלת חייו עומדת על 30–45 שנים.
עורו של הקרנף חסר שיער ומכוסה כתמים, וצבעו אפור או אפור-חום. קפלי עור בולטים נמצאים באזור הכתף, הגב והישבן. הקפלים הללו משווים לעור הקרנף מראה של שריון מגן. בשל הסיכונים שבהתערבות בחייו של מין כה נדיר, דרך הלמידה העיקרית את מאפייניו של הקרנף היא דרך דגימות הצואה שהוא מותיר ומצלמות המפוזרות בתחומי המחייה שלו. רק לעיתים רחוקות הם נראים או נמדדים ישירות.
תפוצה ובתי גידול
האוכלוסייה העולמית של קרנפי ג'אווה מונה לכל היותר מאה פרטים בטבע, אפילו לפי הערכות אופטימיות. הם נחשבים לנדירים ביותר מבין היונקים הגדולים, אף שאחדים טוענים כי קרנפי סומטרה נמצאים בסיכון רב יותר בשל העובדה שההגנה על תחום מחייתם חלשה יותר. כיום חיים קרנפי ג'אווה באזור אחד בלבד: הפארק הלאומי אוג'ונג קולון שבקצה המערבי של האי ג'אווה..
בעבר, תפוצתם של קרנפי ג'אווה השתרעה מאסאם ובנגל (שם היא חפפה את תפוצתם של קרנף סומטרה והקרנף ההודי), מזרחה דרך מיאנמר, תאילנד, קמבודיה, לאוס, וייטנאם ודרומה לכיוון חצי האי המלאי, איי ג'אווה וסומטרה, וייתכן שאף בורנאו. הקרנפים חיים ביערות גשם צפופים, בינות עשבים גבוהים, קנים וסוף, לרוב בסמוך לנהרות, למישורי הצפה או אזורים עם שלוליות בוץ רבות. תת-המין הווייטנאמי חי באזורים גבוהים יחסית לתת-המין השני, כנראה בשל הגעת האדם וציד בלתי חוקי.
תחומי מחייתם של קרנפי ג'אווה נמצאים בתהליך הצטמצמות מזה אלפי שנים. בסביבות שנת 1000 לפנה"ס הגיעו הקרנפים עד לתוככי סין, אולם גבולה הצפוני של תפוצתם החל לנוע דרומה בקצב ממוצע של 500 מטרים בשנה, בעיקר בשל הרחבת תחומי המחייה של בני האדם באזור. הם נכחדו מהודו בעשור הראשון של המאה ה-20. בחצי האי המלאי הוא ניצוד ללא הבחנה עד שנכחד ב-1932. ציידים מקומיים וחוטבי עצים בקמבודיה טוענים כי הבחינו בקרנפי ג'אווה בהרי קרדאמום, אולם סקרים שנערכו באזור לא מצאו עדות לקיומם.
התנהגות
קרנף ג'אווה הוא בעל חיים סוליטרי, למעט עתות הרבייה והטיפול בצאצאים. לעיתים, קבוצות קטנות של קרנפים תתאספנה בסמוך לאתרי ליקוק מלח או שלוליות בוץ. התפלשות בבוץ היא התנהגות נפוצה אצל כלל מיני הקרנפים: היא מסייעת להם בקירור גופם, במניעת מחלות ובמניעת חדירה של טפילים לגוף. קרנפי ג'אווה מעדיפים להשתמש בשלוליות בוץ טבעיות או כאלו שחפרו בעלי חיים אחרים, ולא לחפור את השלוליות בעצמם. פעולת ליקוק המלח חשובה גם היא לקרנפים, שכן באמצעותה הם משיגים תצרוכת חשובה של חומרים מזינים.
שטחן של טריטוריות המחייה של הזכרים נע בין 12 ל-20 קילומטרים רבועים; הטריטוריות של הנקבות קטנות יותר, ושטחן בין 3 ל-14 קמ"ר בלבד. הטריטוריות של הזכרים חופפות זו את זו במידה מועטה מזו של הנקבות. לא ידוע אם הקרנפים נלחמים זה בזה בשל תחרות על שטחי מחיה. הזכרים מסמנים את הטריטוריה שלהם באמצעות ערימות גללים ושתן. כן נראה כי הקרנף מתקשר עם בעלי חיים אחרים באמצעות שפשוף האדמה בכפות רגליו ובאמצעות כיפוף עצים צעירים.
תזונה ורבייה
הרגליהם המיניים של קרנפי ג'אווה לא ידועים לאשורם מכיוון שעל-פי רוב החוקרים שומרים על מרחק רב מהקרנפים, וכן בשל העובדה שלא מוחזקים קרנפי ג'אווה בגני חיות. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שלוש עד ארבע שנים, בעוד שהזכרים מגיעים אליה בגיל שש. משך ההיריון נע בין 16 ל-19 חודשים, לאחריהם הגור ניזון מחלב אימו במשך כשנתיים. המרווח בין הלידות הוא ארבע עד חמש שנים. נהגי הרבייה של ארבעת מיני הקרנפים האחרים הם דומים מאוד, לכן משערים כי נהגיהם של קרנפי ג'אווה דומים אף הם.
שימור
הסיבה המרכזית להידלדלות הקריטית של אוכלוסיות קרנפי ג'אווה הייתה ציד בלתי-חוקי שנועד להשגת קרניהם היקרות. קרניהם נסחרו בסין במשך למעלה מ-2,000 שנים, שכן הרפואה הסינית מייחסת להן סגולות מרפאות. עורם של הקרנפים שימש כחומר גלם להכנת שריונות לחיילים הסיניים, וכן מספר שבטים מקומיים בווייטנאם השתמשו בו כאחד הרכיבים בנוגדן לארס של נחשים. קושי נוסף התעורר בהגברת המודעות בקרב המקומיים העניים, שהעדיפו למכור את החיה "חסרת התועלת" עבור סכום גדול של כסף. כאשר אמנת וושינגטון לחיות מוגנות (CITES) נכנסה לראשונה לתוקף ב-1975, קרנפי ג'אווה הוכנסו תחת הנספח הראשון, כלומר, נאסר הסחר בכל איבר מגופו של קרנף ג'אווה או במוצר שיוצר מאיבריו. מבדיקות שנערכו בשוק השחור עולה כי מחירו של קילוגרם אחד של קרני קרנפים אסייתיים (קרנף ג'אווה, קרנף סומטרה וקרנף הודי) עשוי להגיע עד 30,000 דולרים, פי שלושה מערכן של קרני קרנפים אפריקאיים (קרנף צר שפה וקרנף רחב שפה).
סיבה נוספת שהביאה להצטמצמות אוכלוסיות הקרנפים הייתה אובדן בתי גידול טבעיים, שהוסבו לאזורים חקלאיים. עם זאת, כיום גורם זה אינו משמעותי כיוון שהקרנפים כה מעטים וחיים רק בשני אזורים המוגנים על-פי תחיקה לאומית. על אף מאמצי השימור הרבים, הסיכויים להישרדותו של המין נראים נמוכים מאי-פעם: מספרם קטן מאוד, והעובדה שתחום תפוצתם מצומצם מאוד טומנת בחובה סכנות נוספות, שנובעות מאי-היכולת של האוכלוסייה לספוג "מכות" נוספות (מחלות למשל). חוקרים מעריכים כי כדי לשמור על המגוון הגנטי של המין יש צורך באוכלוסייה של כ-100 קרנפים. על פי הערכות לא נותרו למין יותר מעשורים בודדים לפני הכחדתו.
אזורי המחיה
חצי האי אוג'ונג קולון נחרב עם התפרצותו של הר הגעש קרקטואה ב-1883. קרנפי ג'אווה התיישבו מחדש באזור לאחר ההתפרצות, אולם בני האדם לא חזרו למקום במספרים גדולים, ובכך הפך המקום לאזור בטוח לקרנפים. ב-1931, כשהמין עמד על סף הכחדה בסומטרה, הכריזה ממשלת אינדונזיה על המין כמין מוגן, והוא נחשב ככזה עד ימינו. בסקר שנערך ב-1967 נאמד מספר הקרנפים באזור אוג'ונג קולון בכ-25 פרטים בלבד. עד שנת 1980 הוכפל מספר הקרנפים, ומאז נשאר יציב. באזור אוג'ונג קולון אין לקרנפים טורפים טבעיים; למרות זאת, הם נאלצים להתחרות מול בהמות אחרות על המשאבים שממילא אינם מצויים בשפע. תחרות זו היא כנראה הסיבה לכך שמספר הקרנפים בחצי האי נמוך מכושר הנשיאה של המקום.
בשבי
בתחילת המאה ה-19 הוצגו לפחות ארבעה קרנפים בגני חיות באדלייד, בכלכותה ובלונדון. מספר הקרנפים שהוחזקו בשבי ושתועדו הוא לפחות 22, וייתכן כי המספר גדול יותר שכן בעבר היה בלבול בין קרנף ג'אווה לקרנף ההודי. קרנפי ג'אווה מעולם לא הסתדרו היטב בחיי השבי: הקרנף המבוגר ביותר שחי בשבי הגיע לגיל 20, כמחצית מגילם של קרנפים החיים בטבע. קרנף ג'אווה האחרון שחי בשבי מת בגן החיות באדלייד שבאוסטרליה בשנת 1907. התוכניות להקמת גרעיני רבייה של קרנפים סומטרים בשנות ה-80 וה-90 נכשלו, ולכן לא סביר כי יהיו ניסיונות להקים גרעיני רבייה דומים עבור קרנפי ג'אווה.
ארנסט ריצ'מונד
ארנסט ריצ'מונד (באנגלית: Ernest Richmond; 1874–1955), אדריכל ואיש ממשל בריטי. היועץ המדיני של הנציב העליון בימי ראשית המנדט הבריטי בארץ ישראל. אויב מר של היישוב והציונות.
רקע אישי וצבאי
ארנסט טאטהאם ריצ'מונד נולד באנגליה בשנת 1874. בנו של הצייר הוויקטוריאני הנודע ויליאם בלייק ריצ'מונד. בצעירותו למד אדריכלות. בשנת 1895 הגיע למצרים לצורכי עבודה אמנותית הקשורה בהכנת ספר על אחד המקדשים הפרעוניים. לאחר שנה נתמנה כחבר הוועדה לשימור אתרים בקהיר. בשנים 1902–1903 סופח ריצ'מונד לחיל ההנדסה הבריטי במצרים, לבניית מחנות צבא. במקביל שירת בין השנים 1900–1911 במינסטריון המצרי לעבודות ציבוריות ונתמנה למנהל המחלקה לבניין ערים ומבני ציבור. בשנת 1911 פרש מתפקידו ושב לאנגליה כדי לשמש כאדריכל פרטי.