cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של תוניסיה
תוניסיה העצמאית
קולו של בורגיבה היה ייחודי אף בכל הנוגע ליחסו לישראל. על אף שהתבטא כנגדה בחריפות, היה בורגיבה הראשון מבין מנהיגי ערב שקרא להכרה בישראל, עוד ב־1965, וזאת בתמורה לחזרתה לגבולות החלוקה, והשבת הפליטים על פי החלטות האו"ם 181 ו־194. "יזמת בורגיבה" לא נענתה בצעדים ממשיים על ידי ישראל, ומלחמת ששת הימים וועידת חרטום שבאו בעקבותיה מנעו את מימושה.
בורגיבה הודח מנשיאותו, כפי הנראה בשל תפקוד לקוי בעת זקנתו, ב־7 בנובמבר 1987, לאחר 31 שנות שלטון. ההדחה בוצעה על ידי הפיכה צבאית ללא שפיכות דמים, בהנהגתו של זין אל־עאבדין בן עלי, שמונה להיות הנשיא החדש. בן עלי לא שינה הרבה במדיניות קודמו, פרט לשינוי שם המפלגה השלטת, מ"מפלגת החוקה", ל"מצעד הדמוקרטי החוקתי" (בראשי התיבות בצרפתית – RCD). בן עלי ניסה גישה שונה לקיצונים האסלאמים בארצו. ב־1988 שחרר אחדים מהם מן הכלא, ואף חתם על אמנה עם המפלגה האסלאמית המקומית, ששינתה את שמה ל"א־נהדה", התחייה. בבחירות שנערכו ב־1989 זכתה א־נהדה להישגים, בעקבותן אסר בן עלי על קיומן של מפלגות אסלאמיות, ואסר 8,000 פעילים אסלאמים. האיסור לווה בדיכוי הקיצונים האסלאמים באמצעות הצבא ושירותי הביטחון.
המהפכה בתוניסיה
בסוף שנת 2010 פרץ במדינה גל מהומות, במחאה על האבטלה, המצוקה הכלכלית והדיכוי. ב־14 בינואר 2011, לאחר שבועות של הפגנות המונים והתקוממות עממית, עזב בן עלי את המדינה והותיר אותה לשלטון הממשלה בראשות מוחמד ע'אנושי.
בספטמבר 2021 הכריזה קייס סעיד על רפורמה קרובה בחוקת 2014 ועל הרכבת ממשלה חדשה. מונתה נג'לא בודן רמדאן לראשות ממשלת המעבר.
ספירת זרע
ספירת זרע היא בדיקה מקובלת לאבחון בעיות בפריון אצל זוגות המתקשים להרות. אף בגברים שלהם ספירת זרע נמוכה, עדיין ניתן להפרות ביצית ולהיות לאב לילד. ספירת הזרע תלויה אף במועד האחרון שבו הגבר חווה פליטת זרע (אורגזמה). חשיפת שק האשכים לטמפרטורות קיצוניות, חמות או קרות, יכולה לגרום לתמותת תאי הזרע במהירות ולהוריד את ספירת הזרע אף לאפס.
ברבים מהמקרים בהם קיימת ספירת זרע נמוכה, הדבר נובע מתופעת וריקוצלה המוגדרת כתקלה מכנית במערכת הניקוז של האשכים. מחקרי הפוריות האחרונים מגלים כי וריקוצלה נפוצה בכ-90% מהסובלים מספירת זרע נמוכה. עם זאת, בשנים האחרונות העלו חוקרים את הטענה שבמהלך 50 השנים האחרונות ישנה ירידה משמעותית בספירת הזרע של גברים פוריים ובריאים. ישנם חוקרים שקושרים את התופעה הזו עם אורח החיים המודרני והחשיפה לכימיקלים ומזהמים סביבתים שהוא מביא.
מקלדת ממברנה
מִקְלֶדֶת מֶמְבְּרָנָה (באנגלית: Membrane keyboard) היא מקלדת מחשב שמקשיה אינם נפרדים ואינם מכילים חלקים נעים, בניגוד לרוב המקלדות האחרות. מקשיה הם רפידות לחץ עם קווי מתאר וסימנים מודפסים על משטח שטוח וגמיש אשר מצופים במעגלים אלקטרוניים, הנלחצים זה לזה בעת ההקשה. החיווי הפיזי בעת הקלדה במקלדת זו הוא מועט, ולכן ייתכן שהקלדה עיוורת תהיה יותר קשה לחלק מהמשתמשים.
מקלדות ממברנה הוכנסו לשימוש כבר עם כמה מחשבים אישיים בתחילת שנות השמונים. המקלדות הללו זולות מאוד לייצור המוני ועמידות יותר מפני לכלוך ושפיכת נוזלים מאשר מקלדות אחרות, אך בשל החוסר במשוב פיזי מפעולת ההקלדה, רוב האנשים מתקשים להשתמש בהן, במיוחד כאשר צריך להקליד תווים רבים. מקלדות גומי שפותחו מאוחר יותר היו שיפור קל, אשר לפחות מאפשר להקלדה פרטנית להיות מורגשת במידה מסוימת.
מקלדת ממברנה שמישה וותיקה בחינוך מיוחד היא המקלדת אינטליקיז (IntelliKeys). ניתן לשנות בה בתכנות קל את מיקומי, גודלי והגדרות הקלידים ולהוסיף על פניה דף מודפס עם שרטוט הקלידים החדשים.
אופן הפעולה
כפי שניתן לראות מן התרשים הבא, מקלדת הממברנה מורכבת משלוש שכבות: שתיים מתוכן הן שכבות הקרום המכיל עקבות מוליכים. השכבה המרכזית היא חלל המכיל חורים בכל מקום שקיים בו מקש. זה שומר על שתי השכבות בנפרד.
בתנאים רגילים, המתג (מקש) הוא פתוח, כיוון שאי אפשר למלא את החלל בין השכבות. עם זאת, כאשר השכבה העליונה נלחצת מטה (עם האצבע) היא יוצרת מגע עם השכבה התחתונה, וזה מאפשר את הזרימה הנוכחית. המתג כעת "סגור" והמכשיר קיבל את הפקודה שמקש נלחץ.
מטריית ויטני
במתמטיקה, מטריית ויטני (לפעמים נקראת המטרייה של ויטני, על שם המתמטיקאי הסלר ויטני, או מטריית קיילי, על שם המתמטיקאי ארתור קיילי) הוא משטח במרחב התלת-ממדי, שהוא המקום הגאומטרי של כל הישרים, העוברים דרך פרבולה, ומאונכים לישר המקביל לצירה, ושוכן במישור העובר דרך הציר, ומאונך למישור הפרבולה.
נוסחאות
במערכת צירים קרטזית, התיאור הפרמטרי של מטריית ויטני הוא : x(u,v) = uv; y(u,v) = u;
כאשר v,u הם מספרים ממשים. כפונקציה סתומה הנוסחה היא:
קאוס מדיה
קַאוּס מֶדְיָה (ערוב של ערבית قوس - "קאווס" - קשת) ולטינית Media - "מדיה" - אמצעי, כלומר אמצע הקשת), נקרא לפעמים גם δ בקשת, הוא כוכב בולט הנמצא במרחק של כ- 350 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים קשת עם בהירות מדרגה 2.67. יחד עם הכוכבים קאוס אוסטרליס וקאוס בוראליס הנמצאים מדרום ומצפון לו בהתאמה, הוא יוצר את צורת הקשת של הקנטאור שאותו מייצגת הקבוצה.
כוכבים נלווים
במרחק זוויתי קטן מקאוס מדיה נמצאים שלושה כוכבים עמומים שלעיתים מסומנים כקאוס מדיה B, קאוס מדיה C וקאוס מדיה D:
בשל מיקומו של קאוס מדיה באזור עשיר בכוכבים של שביל החלב, קשה להבחין בין כוכבים הסמוכים אליו ובין כוכבים הנמצאים הרחק מאחוריו, כך שלא ידוע אם הכוכבים האמורים אכן קשורים אליו או נמצאים רחוק ממנו באותו הכיוון.
מדינות לפי תוחלת חיים
להלן רשימות נבחרות של מדינות לפי תוחלת החיים. תוחלת החיים היא אומדן למספר השנים הממוצע שבני אדם חיים במדינות מסוימות. היא הערכה לגיל הממוצע אליו יגיעו אלה שזה עתה נולדו אם שיעורי התמותה בעתיד יישארו כפי שהם. לרוב מבוצעת הערכה לתוחלת החיים של גברים ונשים בנפרד.
נתוני תוחלת החיים משקפים, בין היתר, את איכות שירותי הבריאות במדינות העולם וכן גורמים נוספים, כגון: מלחמות מתמשכות, השמנה, והידבקות ב-HIV.
המדינות בעלות תוחלת החיים הנמוכה ביותר על פי ארגון הבריאות העולמי הן סיירה לאון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גינאה ביסאו, לסוטו, סומליה, אסוואטיני, אנגולה, צ'אד, מאלי, בורונדי, קמרון ומוזמביק. מתוך אותן מדינות, רק בלסוטו, אסוואטיני ומוזמביק שיעור האיידס היה גדול מ-12% בקבוצת הגיל 15–49.
השוואת תוחלת החיים בין מדינות שונות עלולה להיות בעייתית, בעיקר משום שלא בכל המדינות מבוצע רישום מדויק למקרים המוות בלידה.
תוחלת החיים במדינות העולם לפי האו"ם (2015)
ביולי 2015, פרסם אגף האוכלוסין של מחלקת הכלכלה והרווחה באו"ם (UN DESA), מסמך עם נתוני תוחלת החיים במדינות העולם המבוסס על נתונים ומידע שנאספו בשנים 2010 עד 2015. הטבלה שלהלן מציגה את נתוני תוחלת החיים במדינות העולם, כפי שהוצגו במסמך.
סופיה גוביידולינה
סופיה אסגטובנה גוביידולינה (ברוסית: София Асгатовна Губайдулина; נולדה ב-24 באוקטובר 1931) היא מלחינה רוסיה, ממוצא חצי רוסי וחצי טטרי.
נולדה בצ'יסטופול שבמחוז האוטונומי הטטרי בברית המועצות הסובייטית למשפחה חצי רוסית וחצי טטרית. אביה היה מהנדס שעסק במדידת קרקעות, אשר נרדף בעבר עקב היותו בן של מולא מוסלמי.
היא למדה בנעוריה הלחנה ופסנתר בקונסרבטוריון של קאזאן ובשנת 1954 השלימה שם את לימודיה. באותה שנה נסעה למוסקבה, שם למדה בקונסרבטוריון של מוסקבה, תחילה עם המלחין ניקולאי פייקו (תלמיד של שוסטקוביץ') ואחר כך למדה עם המלחין הרוסי ויסאריון שבלין, עד לשנת 1963. צורת ההלחנה האלטרנטיבית שלה התקבלה בקרירות במהלך לימודיה בברית המועצות, אולם היא קיבלה עידוד משוסטקוביץ. רק בתקופת הגלאסנוסט של גורבצ'וב, כשהיא בשנות החמישים לחייה, החלה המוזיקה של גוביידולינה לזכות בהכרה ולהיות מבוצעת בצורה נרחבת בברית המועצות.
בשנת 1985 נסעה גוביידולינה לראשונה למערב, ומאז מעמדה בעולם המוזיקה הקלאסית הרקיע שחקים. היא קיבלה מספר פרסים יוקרתיים, בהם פרס הפרמיום אימפריאלה היפני וקיבלה הזמנות מהתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של שיקגו, ספריית הקונגרס ועוד.
המוזיקה של גוביידולינה מושפעת ממסורות שונות ועשירה במוטיבים וסימבולים דתיים וספרותיים. המוזיקה שלה היא לעיתים קרובות בעלת נופך רוחני, מיסטי, דתי או מטאפיזי. גוביידולינה לעיתים מוזכרת יחד עם אלפרד שניטקה ואדיסון דניסוב כחלק מהגל החדש של המלחינים הרוסים, אשר שללו את הריאליזם הסוציאליסטי וכללו ביצירותיהם מגוון רחב של מוטיבים אוונגארדים, בהם סריאליזם ושיטות אינסטרומנטליות יוצאות דופן (extended instrumental techniques).
משנת 1992 מתגוררת גוביידולינה בהמבורג שבגרמניה.
אקאגי (נושאת מטוסים)
אקאגי (ביפנית: 赤城; "טירה אדומה") הייתה נושאת מטוסים של הצי הקיסרי היפני שנטלה חלק במתקפה היפנית על פרל הארבור בהוואי. היא טובעה ב-5 ביוני 1942 לאחר התקפה של מטוסי הצי האמריקאי במהלך קרב מידוויי.
אקאגי נבנתה במספנות קורה ביפן כמשחתת קרב כבדה, אך הושלמה כאחת משתי נושאות המטוסים הגדולות של יפן בחודש מרץ 1927. הספינה עברה בנייה מחדש בשנים 1938-1935, במהלכן נבנה סיפון המראה בגודל מלא משמאל לגשר הפיקוד. הספינה פעלה במימי סין במהלך השנים שלאחר מכן, והייתה ספינת הדגל של הצי הקיסרי היפני במתקפה על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941.
האקאגי אף הובילה כוחות משימה נוספים באוקיינוס ההודי ודרום-מזרח אסיה, שטיבעו את נושאת המטוסים הבריטית הרמס, הסיגו את בעלות הברית מסומטרה וג'אווה ואף הגיעו לדרווין שבצפון אוסטרליה.
ב-4 ביוני 1942 הובילה אקאגי את הצי היפני בקרב מידוויי ונפגעה צפונית לאיים אלו ממפציצים ששוגרו מנושאות המטוסים האמריקניות אנטרפרייז ויורקטאון. אש פרצה בספינה וניסיונות הצלתה עלו בתוהו. משחתות יפניות הטביעוה סופית בטורפדו למחרת.
האקאגי הטבועה נמצאה באוקטובר 2019, במרחק של כ-2,090 ק"מ צפונית-מערבית לפרל הארבור, בעומק 5,490 מטר, על ידי אוניית המחקר הימי Petrel.
קוסטאנצו פסטה
מוזיקה והשפעה
פסטה היה אחד האיטלקים הבודדים במקהלת האפיפיור. עם זאת, הוא היה מיומן מאוד בטכניקת הקונטרפונקט של ארצות השפלה וחשיבותו לתולדות המוזיקה היא בכך שהיה הראשון שמיזג את שני הסגנונות, האיטלקי וההולנדי, יחדיו. נוסף לכך, הייתה לו השפעה ברורה על ג'ובאני פלסטרינה, שעיצב על פיו רבות מיצירותיו המוקדמות.
נוסף למדריגלים של פסטה, שיצאו לאור בעיקר בין 1543 ל-1549, אוספים אחדים של יצירות קודש שלו יצאו לאור במהלך חייו, ביניהם ארבע מיסות, יותר מארבעים מוטטים, קובץ קינות ומספר רב של מגניפיקטים ו"מחרוזות תפילה לבתולה מריה" (לשתי מקהלות, כל אחת בארבעה קולות). סגנון המוזיקה הדתית שלו תואם לזה של יצירותיו החילוניות: הוא לא נלהב לחיקוי ולקונטרפונקט מורכב לשמו, ולעיתים קרובות כתב תרוצות הומופוניות צרופות. הואיל ורומא הייתה שמרנית בהשוואה לשאר איטליה (ואירופה) בימים ההם, ובשני העשורים שלאחר מותו הייתה תגובת נגד חזקה לקונטרפונקט (שקיבלה ביטוי מפורש במועצת טרנט), ייתכן שנטייתו הסגנונית מעידה על ראיית נולד מצדו; אולי נענה לטעמו ולצרכיו של האפיפיור, מעסיקו.
בריסטול בלנהיים
הבריסטול בלנהיים (באנגלית: Bristol Blenheim) היה מפציץ קל בריטי שתוכנן ונבנה על ידי חברת בריסטול אירופליין ונעשה בו שימוש רב מאוד בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה. מאוחר יותר, בשל הצורך הדחוף במטוס קרב לילי ארוך טווח, עבר הבלנהיים התאמה לתפקיד זה. הבלנהיים היה אחד המטוסים הבריטיים הראשונים בהם נעשה שימוש בכיסוי מתכת על פני כל המטוס, כן נסע, מדפים, צריח תותח מכני ומנועי בוכנה בעלי עילרוד נשלט. גרסה של המטוס שנבנתה בקנדה בשם בולינברוק (Bolingbroke) שימשה ללוחמה נגד צוללות וכמטוס אימון.
תכנון ופיתוח
בשנת 1934 איתגר בעלי עיתון הדיילי מייל, הלורד רות'רמר (Rothermere), את תעשיית המטוסים הבריטית, כשביקש לבנות מטוס מהיר בעל יכולת לשאת שישה נוסעים ושני אנשי צוות. באותו הזמן, עסקו חברות גרמניות בבניית מטוסים מהירים ששברו שיאי מהירות תעופתיים, ורות'רמר רצה לעצמו את התואר של בעל המטוס המהיר באירופה. חברת בריסטול, שעוד מיולי 1933 עבדה על מטוס דומה בשם Type 135, התאימה אותו לדרישתו של רות'רמר תחת השם Type 142.
כאשר אב-הטיפוס טס לראשונה, ב-12 באפריל 1935, הוא היה מהיר יותר מכל מטוס אחר שהיה בשירות חיל האוויר המלכותי. הממשל הבריטי התעניין במטוס ובמהרה הוציא מכרז לאב טיפוס בגרסת מפציץ. אב הטיפוס שסומן Type 142M (M לציון Military), היה שונה מהתכנון המקורי בכך שמיקום הכנפיים שונה והם הועברו לאמצע גוף המטוס, מה שנתן אפשרות ליצירת פתח להטלת פצצות. המטוס צויד בשני מנועים כוכביים מקוררי אוויר מסוג בריסטול מרקיורי ובשלושה אנשי צוות (טייס, נווט/מטיל פצצות ומפעיל רדיו/תותחן). החימוש כלל מקלע בינוני מסוג M1919 בראונינג בכנף ימין לירי קדימה ומקלע לואיס בצריח מסתובב בגב המטוס לירי לאחור. מ-1939 ואילך הוחלף הלואיס במקלע מעט מודרני יותר, הוויקרס K, בעל אותו קליבר, 7.62 מילימטר. מטען פצצות, במשקל של עד 450 קילוגרם, אוחסן בתא הפצצות הפנימי.
כדי להשיג את מהירותו הגבוהה יחסית, תוכנן גוף המטוס של הבלנהיים עם חתך רוחב קטן מאוד. כתוצאה מכך היה תא הטייס כה צפוף עד שההגה הסתיר את מחווני הטיסה, בעוד שמחווני המנוע חסמו את שדה הראיה בנחיתה. מרבית המכשירים המשניים סודרו בצידו השמאלי של תא הטייס בעוד שרכיב חיוני כמו השליטה בכיוון המדחף נקבע בגבו של מושב הטייס והופעל בתחושה בלבד. בדומה למטוסים בריטיים אחרים מאותה תקופה, נשמרו דלתות תא הפצצות סגורות באמצעות מיתרים גמישים שנפתחו תחת משקלם של הפצצות המשוחררות. לא היה ניתן לקבוע בוודאות כמה זמן ייקח לדלתות להפתח, וכתוצאה מכך היה דיוק ההפצצות נמוך.
המטוס הוזמן ישירות מלוחות השרטוט, כאשר המטוס הראשון שירד מפס הייצור שימש כאב הטיפוס היחיד. המטוס נקרא בלנהיים סימן I על שם כפר בגרמניה בו זכו הבריטים בניצחון גדול. אספקת המטוסים החלה ב-10 במרץ 1937, כאשר טייסת מס' 114 של חיל האוויר המלכותי הייתה הראשונה לקבל את המטוס. המטוס הוכיח עצמו במידה כזאת שמספר מדינות ביקשו לייצרו ברישיון, ביניהן פינלנד וממלכת יוגוסלביה. מדינות אחרות רכשו את המטוס, ביניהן רומניה, יוון וטורקיה. ייצור הבלנהיים סימן I הסתכם ב-1,324 מטוסים באנגליה, 45 בפינלנד ו-16 ביוגוסלביה.
עבודה על גרסת סיור לטווח ארוך של הבלנהיים החלה כסימן II אשר הייתה בעלת קיבולת דלק מוגדלת (מ-1,264 ל-2,127 ליטר) אך רק מטוס אחד נבנה. גרסה אחרת של המטוס נקראה בלנהיים סימן III, בעלת חרטום מוארך, כדי לספק תא מרווח יותר למטיל הפצצות. שתי הגרסאות שולבו בגרסה סימן IV עם מנועים חזקים יותר של 905 כוחות סוס והחלפת מקלע הוויקרס בזוג מקלעי בראונינג. מגרסה זו יוצרו 3,307 מטוסים.
התאמה נוספת הובילה לפיתוח גרסת מטוס הקרב ארוך הטווח בלנהיים סימן IF. כדי להתאים לתפקיד זה, הותקן תרמיל נשיאה בעל ארבעה מקלעי בראונינג תחת גוף המטוס בכ-200 מטוסים. מאוחר יותר, התקנת מכ"ם יירוט הפכה את הבלנהיים למטוס קרב לילי, ולמטוס הבריטי הראשון שנשא אותו. ביצועי הבלנהיים כמטוס קרב לילי היו גבוליים, אך הוא שימש כ"מטוס ביניים" עד להכנסתו לשירות של הבריסטול בופייטר. כ-60 מטוסים מגרסה IV צוידו גם כן במקלעים נוספים ובגרסה זו, הבלנהיים סימן IVF שימש להגנת שיירות בים מפני מפציצים ארוכי טווח של הגרמנים.
גרסת המפציץ האחרונה נקראה סימן V ונוצרה כמטוס משוריין לתקיפה קרקעית. למטוס נוספו ארבעה מקלעי בראונינג בחרטום, בנוסף למבנה מחוזק, תא טייס משוריין ואפשרות להחלפה בין מקלעי החרטום לעמדת מטיל פצצות. כמו כן, המנוע שופר והבריסטול מרקיורי היה כעת בן 950 כוחות סוס. הבלנהיים סימן V (סומן גם כ-Type 160) הוזמן לבסוף בגרסת המפציץ הרגילה, ללא השריון והתוספות בחרטום, ונעשה בו שימוש בעיקר במזרח התיכון ובמזרח הרחוק.
הבלנהיים שימש כבסיס לתכנון מפציץ הטורפדו בופורט, שבתורו שימש כבסיס לפיתוח הבופייטר, מה שהשלים שני סיבובים מלאים של הפיכת מפציץ למטוס קרב.
היסטוריה מבצעית
הבלנהיים נחשב כמטוס נוח להטסה, אם כי תכונות מסוימות שלו יכלו להפתיע גם טייסים מנוסים. שינויים טכנולוגיים רבים בתחום התעופה בסוף שנות ה-30, הביאו לכך שכבר בתחילת מלחמת העולם השנייה הפך המטוס למיושן. המטוס הפך לכבד יותר עקב הוספת ציוד נוסף שהיה הכרחי לפעילות המבצעית, ובנוסף, האפילו השיפורים בביצועי מטוסי הקרב על יתרון המהירות הקטן שהיה לבלנהיים. מטען הפצצות שנשא היה זעום, והיחס בין משקל הפצצות לבין משקלו הכולל של הבלנהיים היה נמוך, כ-27 אחוז, בהשוואה לכ-50 אחוז במפציצים גרמניים. הגובה המינימלי במהלך יעף הפצצה היה 1,000 רגל, מכיוון שהדף הפצצות בעת טיסה בגובה נמוך יותר עלול היה לפגוע במטוס, אך גובה כזה הקל על צוותי הנ"מ לפגוע במטוס מחד, ולא היה נמוך מספיק כדי להקשות על מטוסי הקרב של האויב מאידך.
החימוש הקל של מקלע הוויקרס שבצריח ומקלע הבראונינג בכנף ימין לא היה מספק כדי להרתיע מטוסים תוקפים. טייסות בלנהיים נאלצו לאלתר כדי לספק לעצמם הגנה טובה יותר עד ששיפורים רשמיים נעשו בתחילת 1940. הבלנהיים היה פגיע לאש נ"מ, במיוחד בחלקו האחורי של גוף המטוס. הוספה של צינורות גמישים ונאטמים מעצמם שנוספו למכלי הדלק עדיין לא סיפקו הגנה מוחלטת מתותחי ה-20 מ"מ של מטוסי הלופטוואפה, המסרשמיט Bf 109 והמסרשמיט Bf 110.
הקרב על בריטניה
טייסות הבלנהיים פעלו לכל אורך הקרב על בריטניה, סבלו מאבדות כבדות, ולא זכו לאותה מידת פרסום ממנה נהנו טייסות הקרב. טייסות בלנהיים פשטו על שדות תעופה שנכבשו על ידי הגרמנים בין יולי לדצמבר 1940, ביום ובלילה. אף על פי שמרבית הפשיטות לא היו אפקטיביות היו גם כמה הצלחות: ב-1 באוגוסט הצליחו חמישה מתוך 11 מטוסי בלנהיים שנשלחו להפציץ בהמסטד (Haamstede) שבהולנד ובאברה (Evere) שבבלגיה להגיע למטרותיהם ולהשמיד שלושה מטוסי מסרשמיט Bf 109 על הקרקע ולהפיל שניים נוספים על ידי מקלעני המטוסים. פשיטה מוצלחת נוספת על המסטד שבוצעה על ידי בלנהיים בודד הביאה להשמדת שני מטוסי מסרשמיט Bf 109 וגרימת נזק לארבעה נוספים.
לעומת זאת, היו משימות שהסתיימו בכמעט 100% אבדות למטוסי הבלנהיים. דוגמה למשימה כזאת הייתה ב-13 באוגוסט 1940 כנגד שדה תעופה של הלופטוואפה באולבורג שבדנמרק על ידי 12 מטוסים מטייסת מס' 82. מטוס אחד חזר לפני תחילת ההפצצה (טייסו היה אמור להישפט בבית דין צבאי, אך נהרג לפני כן במשימה אחרת), ומתוך 11 האחרים הופלו חמישה באש נ"מ ושישה על ידי מטוסי מסרשמיט.
בנוסף למשימות ההפצצה, שימש הבלנהיים גם כמטוס סיור אסטרטגי לטווח ארוך מעל גרמניה והשטחים שנכבשו על ידה. בתפקיד זה התגלה שהבלנהיים איטי ופגיע מידי וספג אבדות כבדות ממטוסי הקרב של הלופטוואפה.
הפשיטה על תחנות הכוח של קלן
משימת ההפצצה ב-12 באוגוסט 1941 תוארה בדיילי טלגרף כ"משימת ההפצצה הנועזת והמסוכנת ביותר בגובה נמוך של חיל האוויר המלכותי, כנגד תחנות הכוח שליד קלן".
הפשיטה נערכה בגובה נמוך בשעות היום על ידי 54 מטוסי בלנהיים מטייסת מס' 114 של חיל האוויר המלכותי. המטוסים הצליחו לפגוע במטרותיהם, אך 12 מטוסים אבדו, 22% מתוך כלל המטוסים שהשתתפו, מה שהיווה סטיה משמעותית מהאבדות המקובלות וה"נסבלות" של פחות מ-5% בהתקפה מסדר גודל כזה.
מטוס קרב ארוך טווח
בבלנהיים נעשה שימוש על ידי פיקוד המפציצים וגם על ידי פיקוד מטוסי הקרב. כ-200 מטוסי סימן I עברו התאמה לסימן IF ארוך הטווח החל מדצמבר 1938, וב-1939 היו כבר שבע טייסות קרב מצוידות בבלנהיים, ובתוך מספר חודשים לאחר מכן, 60 טייסות. הבלנהיים התגלה כאיטי יותר מהמצופה וביוני 1940 גרמו האבדות בטיסות לאור יום לדאגה בפיקוד מטוסי הקרב. הוחלט שהבלנהיים סימן IF ישמש כמטוס קרב לשעות הלילה בלבד כאשר שיעורי ההצלחה של טייסת מס' 23 שכבר פעלה בשעות הלילה היו גבוהים יותר.
מטוס קרב לילי
בהפצצת הלילה הגרמנית ב-18 ביוני 1940, הפילו מטוסי בלנהיים חמישה מפציצים גרמניים ונראו כמתאימים יותר לפעולה בשעות הלילה. ביולי, הוכנסו למטוסי טייסת מס' 600 מערכות מכ"ם והבלנהיים הפך למטוס הבריטי הראשון הנושא מכ"ם יירוט. הצלחה ראשונה למטוס נושא מכ"ם באה בליל שבין 21 ל-22 ביולי 1940 כאשר הופל מפציץ גרמני מדגם דורניר Do 17. על אף הצלחות נוספות היה הבלנהיים איטי מדי ליירוט מטוסים מודרניים משנת 1940 ואילך. בהדרגה, בין 1940 ל-1941, הוכנס לשירות הבריסטול בופייטר והבלנהיים הוחלף על ידי יורשו בעל החימוש הכבד והמהיר יותר.
שירות במזרח
מטוס הבלנהיים המשיך לשרת בתפקידים קרביים רבים עד 1943, והיו מצוידות בו טייסות שבסיסן במצרים, עיראק, עדן, הודו, מלאיה הבריטית, סינגפור ואיי מזרח הודו ההולנדית. מטוסי בלנהיים רבים אבדו במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט כנגד מטוסי קרב יפניים בזמן הקרבות במלאיה, סינגפור וסומטרה. בנקודה זו, בוצע התפקיד המסורתי של המפציץ הקל ביעילות רבה יותר על ידי מטוסי קרב-הפצצה שיכלו לשאת מטען פצצות במשקל דומה ובמהירות גבוהה יותר, והבלנהיים הנותרים הועברו לתפקידי אימון. היורש המיועד של בריסטול לבלנהיים, הבקינגהאם (Buckingham), היה נחות בביצועיו, בהשוואה למוסקיטו, ולא נטל חלק בפעולות קרביות.
פינלנד
ב-1936 הזמין חיל האוויר הפיני 18 מטוסי בלנהיים סימן I מבריטניה. שנתיים לאחר מכן השיגו הפינים רישיון לבנות את המטוס בפינלנד. לפני שהייצור החל, פרצה מלחמת החורף והפינים נאלצו להזמין 24 מטוסים נוספים. לאחר סיום המלחמה, ייצר המפעל המקומי של הפינים 55 מטוסים נוספים (45 סימן I ו-10 סימן IV), ובסך הכל היו ברשות הפינים 97 מטוסי בלנהיים (75 מטוסים מסימן I ו-22 מסימן IV). במהלך מלחמת העולם השנייה השיגו הפינים כמויות גדולות של חלקי חילוף יוגוסלביים לשעבר דרך גרמניה עבור מטוסי הבלנהיים שלהם.
מטוסי הבלנהיים הפיניים (סומנו כ-BL-129) טסו 423 משימות במהלך מלחמת החורף וקרוב ל-3,000 משימות בזמן מלחמת ההמשך ומלחמת לפלנד. מקלענים פיניים הפילו שמונה מטוסים סובייטיים ו-37 מטוסי בלנהיים אבדו במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה נאסר על הפינים להטיס מפציצים, אך הבלנהיים המשיך לשרת כגורר מטרות עד 1958.
בלנהיים סימן I
מפציץ קל דו מנועי לשלושה אנשי צוות, מונע באמצעות זוג מנועים כוכביים מסוג בריסטול מרקיורי VIII (840 כ"ס), חמוש במקלע M1919 בראונינג על כנף ימין ומקלע ויקרס K בצריח מסתובב על גב המטוס. נושא משקל פצצות מקסימלי של 450 ק"ג. 1,552 מטוסים מגרסה זו נבנו. סומן על ידי חברת בריסטול כ-Type 142M.
בלנהיים סימן IF
מטוס קרב לילי, מצויד במכ"ם ירוט מוטס סימן III או סימן IV, חמוש בארבעה מקלעי בראונינג בתרמיל נשיאה מיוחד תחת גוף המטוס. כ-200 מטוסים הותאמו לגרסה זו.
בלנהיים סימן II
מטוס סיור ארוך טווח עם קיבולת דלק גבוהה יותר. מגרסה זו נבנה מטוס אחד בלבד.
בלנהיים סימן III
גרסה בעלת חרטום מוארך.
בלנהיים סימן IV
גרסה משופרת, בעלת שריון ומנועי בריסטול מרקיורי XV (905 כ"ס), חמוש במקלע בראונינג בכנף ימין, זוג מקלעי בראונינג בצריח מסתובב על גב המטוס וזוג נוסף המופעל מרחוק בחרטום המטוס, משקל פצצות מקסימלי של 450 ק"ג בתא הפצצות הפנימי ו-150 ק"ג פצצות על מיתלים חיצוניים. 3,307 מטוסים מגרסה זו נבנו.
בלנהיים סימן IVF
מטוס קרב ארוך טווח, חמוש בארבעה מקלעי בראונינג בתרמיל נשיאה מיוחד תחת גוף המטוס. כ-60 מטוסים מגרסה IV הותאמו לגרסה זו.
בלנהיים סימן V
מפציץ מגובה רב, בעל מנועי בריסטול מרקיורי XV או XXV.
שירות
הבלנהיים היה בשירות המדינות הבאות:
ז'אק דרוז'י
זאק דרוז'י (בצרפתית: Jacques Derogy; 24 ביולי 1925 – 30 באוקטובר 1997, פריז) היה סופר ועיתונאי, מחלוצי העיתונות החוקרת בצרפת, וראש מחלקת המחקר של שבועון החדשות "ל'אקספרס" (L'Express). ראה בז'אן-פול סארטר את מורו המחשבתי.
קורות חיים
נולד בשנת 1925 בשם ז'אק ויצמן למשפחה יהודית מתבוללת שמוצאה היה מיהודי האפיפיור. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית כמחאה על חקיקת חוקים כנגד יהודים וזרים, על ידי משטר וישי. עם התחלת עבודתו העיתונאית בחר בשם העט "דרוז'י".
ביולי 1947 נשלח דרוז'י מטעם העיתון הפריזאי השמאלני "פראן טירר" אל נמל "פורט דה בוק" שבחופה הדרומי של צרפת, כדי לסקר את גירושם של מעפילי ספינת אקסודוס. המפגש של העיתונאי הצעיר, היהודי המתבולל, עם בני עמו הכלואים באוניות הבריטיות שסיפונן עטור גדרות תיל, גרם לו להפסיק להתנגד לציונות ולכתוב את ספרו "פרשת אקסודוס באור חדש". ספר זה זכה בשנת 1970 בפרס "אוז'ורדואי" הניתן מדי שנה בצרפת, לספר שנושאו מדיני או פובליציסטי.
כתב גם ב"האנושות" ביטאונה של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, ידוע מחקרו הרציני בנושא ההפלות הבלתי חוקיות בצרפת.
בין השנים 1959–1987 עבד דרוז'י כעיתונאי בשבועון הנפוץ ל'אקספרס, שם הוא התפרסם בזכות החקירות העיתונאיות הרבות שלו, שלעיתים קרובות נערכו בצוותא עם העיתונאי ז'אן מארי פונטאו.
דרוז'י נפטר בגיל 72 ממחלת הסרטן ונקבר בפריז בבית הקברות מונפרנאס. השבועון ל'אקספרס, בו עבד 25 שנים הקים קרן על שמו, המעניקה פרסים לעיתונאים חוקרים מצטיינים.
שוק מתעורר
שוק מתעורר הוא כינוי למדינה בה התמ"ג לנפש נמוך מזה של מדינה מפותחת, אף על פי שקיימת בה צמיחה כלכלית מהירה ורמת החיים בה קרובה לזו של המדינות המפותחות.
הביטוי שווקים מתעוררים שכיח מאוד בכלכלה בכלל ובבורסות לניירות ערך בפרט.
רוב המדינות בעלי השווקים המתעוררים בדרך כלל מאופיינים בגידול כלכלי מהיר בכמות השקעות גבוהה יחסית (אף על פי שזה לא תמיד הכלל), לכן, הם הופכים אטרקטיביים במיוחד להשקעות הון (במיוחד דרך הבורסות אשר לעיתים רבות מסוגלים להניב תשואה גבוהה יותר מאשר הבורסות במדינות בעלי השווקים המפותחים).
רשימת מדינות בעלי שווקים מתעוררים
נכון למאי 2010, כלל מדד השווקים המתעוררים לפי אינדקס סטנלי מורגן את 21 המדינות הבאות:
נאות מרדכי
נְאוֹת מָרְדְּכַי הוא קיבוץ השוכן בצפון הארץ בעמק החולה, כ-5 ק"מ דרומית מזרחית לעיר קריית שמונה, בתחום השיפוט של מועצה אזורית הגליל העליון.
היסטוריה
הקיבוץ הוקם ב-2 בנובמבר 1946 על ידי עולים מצ'כיה, גרמניה ואוסטריה. בתחילת ההתיישבות במקום אסרו השלטונות הבריטיים על השלמת בנייתם של צריפים במקום עד בירור טענות ערביי הסביבה לגבי הבעלות על הקרקעות של הקיבוץ.
ב־1947, אישרה ועדת השמות את מתן השם "נאות־מרדכי" לקיבוץ, לזכרו של מרדכי רוזובסקי, ממנהיגי התנועה הציונית בארגנטינה ויושב־ראש דירקטוריון הקק"ל שם. אישורו של שם זה היה קשור בהתחייבות הקק"ל, שניתנה על רקע מפעל איסוף כספים שאורגן למענה בארגנטינה.
ב-1954, הצטרפו לקיבוץ 30 עולים מארגנטינה (וביניהם משה ענבר (ניסלבאום)), שהשתייכו לתנועת הנוער החלוץ למרחב. כמו כן קלט הקיבוץ עולים נוספים מצפון אפריקה וארגנטינה וכן תושבי ישראל.
בעבר הקיבוץ נודע בתוצרת התפוחים שלו ובייצור סיידר. עם השנים נעקרו מטעי הקיבוץ וההשקעה עברה לחברת הנעליים "טבע נאות" שהוקמה בשנת 1942 קודם בקיבוץ געתון ובתל אביב על ידי עולה מצ'כוסלובקיה, גדעון שויער, ועברה יחד איתו לנאות מרדכי. השם "טבע נאות" ניתן למפעל בשנת 1986. בקיבוץ מגדלים גם גידולי שדה ונשירים כמו כן מייצרים פוליאתילן חוסם קרנות על-סגוליים בשביל חממות (חברת פלריג). מפתחים גם את ענף התיירות.
בעקבות משבר כלכלי עמוק בקיבוץ, הוחלט בסוף שנת 1998 על ידי האספה הכללית של הקיבוץ על שינוי ראשוני בארחות החיים, ונקבעה האפשרות העקרונית לשיוך דירות המגורים לחברי הקיבוץ. באוגוסט 2002 הוחלט בפועל על שיוך הדירות לחברים. בספטמבר 2005 החליטה אספת החברים על מכירת מרבית השליטה במפעל "טבע נאות" תמורת 77 מיליון שקלים, ובספטמבר 2006 הוחלט שחלק מהתמורה תחולק בין החברים בצורת תקציב נוסף.
בספטמבר 2009 גרם קצר חשמלי לשריפה בחדר האוכל הישן. נשרף מועדון הצעירים (הפאב) בית הכנסת ועוד כמה מתקנים שהיו סמוכים למבנה. את ספר התורה הצליחו להציל וגם את כלי הנגינה שהיו מאוכסנים בסמוך. אך כל מועדון הצעירים, על הרהיטים והמתקנים, נשרף.
בשנת 2009 הופק הסרט "נדנדות העץ" שצולם בקיבוץ על ידי נעה מאירסון, המתאר את מצבו של הקיבוץ מבעד לעיני זקני הקיבוץ העובדים במפעל לייצור צעצועי עץ במקום. הסרט הוצג במסגרת פסטיבל דוקאביב בשנת 2010.
במרץ 2014 נמכרו המניות של טבע נאות שנותרו לקיבוץ תמורת 300 מיליון שקלים.
עם מייסדיו של הקיבוץ נמנים אהוד אבריאל - פעיל ההגנה והמוסד לעלייה ב' ודיפלומט, ודן לנר - מצנחני היישוב, לוחם פלמ"ח, ואלוף בצה"ל.
הסופרת, חברת הפרלמנט האיטלקי פיאמה נירנשטיין שהתה במשך מספר חודשים בקיבוץ לפני ובעת מלחמת ששת הימים וחוויותיה מאותה תקופה ובעיקר "קבלת הפנים" שקיבלה מחבריה הקומוניסטים כשחזרה מהקיבוץ לאיטליה, הם שעיצבו לדבריה את השקפת עולמה הימנית והפרו ישראלית.
ב-1967–1968 ביקרה בקיבוץ הצלמת אנה ריבקין-בריק וצילמה בו את הספר "מרים גרה בקיבוץ" (Miriam Lives in a Kibbutz) שכתבה העיתונאית קורדליה אדוורדסון. הספר יצא לאור ב-1969 ולא תורגם לעברית. הבמאית דבורית שרגל מספרת על הצילומים בשניים מסרטיה: "איפה אלה קרי ומה קרה לנוריקו-סאן?" ו"הרביעי בטרילוגיה".
דב-בר קרלר
דב-בר קרלר (ביידיש: דוב-בער קערלער; באנגלית: Dov-Ber Kerler; נולד ב-1958 במוסקבה) הוא משורר יידי ופרופסור באוניברסיטת אינדיאנה.
ביוגרפיה
קרלר נולד במוסקבה, בנו של המשורר היידי יוסף קרלר וגדל בסביבה המעורה בתרבות היידיש. בשנת 1971 עבר עם משפחתו לירושלים. סיים תואר ראשון בספרות יידיש ובלשנות הודו-אירופית באוניברסיטה העברית (1983) החל ללמוד לדוקטורט בלימודי יידיש באוניברסיטת אוקספורד (והיה לתלמיד הדוקטורט הראשון ליידיש באוניברסיטה זו). בין השנים 1989 ל-2000 לימד באוקספורד בקולג' לינקולן. את עבודת הדוקטורט שלו עשה על מקורות ספרות היידיש המודרנית במזרח אירופה (1988). בשנת 1999 פרסם את הספר Origins of Modern Literary Yiddish על בסיס מחקרו.
משנת 1993 משמש כעורך ב"ירושלימער אלמאנאך" ומשנת 2003 משמש כעורך בפועל.
קרלר כתב מספר ספרי שירה ביידיש והוא מפרסם שירה ביידיש תחת שם העט "באָריס קאַרלאָוו" (בוריס קַרלוֹב).
ארמנד עמר
ארמנד עמר (בצרפתית: Armand Amar; נולד ב-1953 בירושלים) הוא מלחין צרפתי ממוצא יהודי-מרוקאי.
קורות חיים
נולד בירושלים ובילה את ילדותו במרוקו. החל את הלחנתו לסרטים בסרט "אמן" (על פי ממלא המקום של רולף הוכהוט) של קוסטה גברס. הוא היה מועמד מספר פעמים לפרס סזאר על המוזיקה לסרט, ובשנת 2010 זכה בפרס למוזיקה שכתב לסרט הקונצרט של ראדו מיכאיליאנו.
בשנת 2005 שימש מלחין לסרט הישראלי "תחיה ותהיה" של הבמאי הרומני ראדו מיכאיליאנו. בשנת 2009 כתב את המוזיקה לסרט Home של יאן ארטוס ברטראן. בשנת 2013 הלחין את הסרט "דרכון לאלג'יר" ובשנת 2012 לסרט "24 ימים".
העשב של השכן
העשב של השכן (באנגלית: Weeds; עשבים בתרגום חופשי) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה שחורה, שעלתה לשידור ב-8 באוגוסט 2005 ברשת שואוטיים. הסדרה נוצרה על ידי ג'נג'י קוהאן ומתמקדת בננסי בוטווין (מרי-לואיז פרקר), עקרת בית אלמנה, שנעשית לסוחרת סמים על מנת לפרנס את משפחתה, לאחר מות בעלה.
רקע כללי
הסדרה התחילה עם עשרה פרקים ודורגה כסדרה בעלת הרייטינג הגבוה ביותר בחבילת ערוצי שואוטיים ב-2005. מקור שם הסדרה הוא במשחק מילים באנגלית המתייחס למילה מריחואנה (בסלנג: עשב) ואלמנה. סרטון הפתיחה הציג את הפרבר האמריקאי ותושביו הנראים כמעט זהים - בדומה לעשב. הדבר משתקף בשיר הפתיחה שנבחר עבור הסדרה ונקרא Little Boxes (קופסאות קטנות). במהלך העונות 2, 3 ו-8, בוצע שיר הפתיחה "קופסאות קטנות" על ידי אמן אחר בכל פרק ובסגנון שונה. בעונה 4 לא נוסף שיר פתיח כלל, אלא רק שקופית פתיחה המציגה את שם הסדרה, שמה של יוצרת הסדרה וציור של צמח הקנאביס. בכל פרק השתנה סגנון השקופית בהתאם לרוח הפרק.
עונה 1
ננסי מגלה שעסקי הסחר במריחואנה לא קלים כמו שחשבה כאשר היא מאוימת על ידי סוחר מריחואנה אחר, לאחר שהרחיבה את שטח המכירות שלה אל הקולג' האזורי, אשר נחשב לטריטוריה של הסוחר. ננסי והסוחר נפגשים ומקיימים יחסי מין. מאבטח בקולג' מבצע מעצר מזויף וגונב לננסי את המריחואנה שבה היא סוחרת. ללא ידיעתה של ננסי, קונראד וחבריו מבקרים את המאבטח ומכים אותו. לאחר מכן המאבטח מחזיר לננסי המבולבלת את המריחואנה שבה היא סוחרת, מתנצל, ומציע לעזור לננסי במכירות. ננסי ואביו החד-הורי של הילד שננשך על ידי שיין, פיטר סקוטסון, מפתחים משיכה הדדית ובסופו של דבר מקיימים יחסי מין. קיימת גם משיכה הדדית בין ננסי לקונראד, למורת רוחה של הליה. העונה נגמרת בכך שקונראד משכנע את ננסי להפוך למגדלת מריחואנה בנוסף להיותה סוחרת, ועל ידי פעולה זו להגדיל את העסק שלה. ננסי וקונראד יוצרים צוות, המורכב משניהם, דאג, דין הודס (בעלה של סיליה), סנג'אי, אנדי ואלחנדרו. בפרק הסיום ננסי מגלה, לחרדתה, שפיטר סקוטסון הוא סוכן של הרשות האמריקנית למלחמה בסמים.
עונה 2
פרקים 11–22 (12 פרקים). החלה ב-14 באוגוסט 2006 והסתיימה ב-30 באוקטובר 2006.
ננסי וקונראד מתעלמים מעצתה של הליה ומקימים עסק קטן לגידול מריחואנה, ובסופו של דבר שוכרים בית בפרברים שמשמש כחממה לגידול המריחואנה. לעסק הגידול של ננסי וקונראד מצטרפים גם אנדי ודאג (שהוא גם לקוח). במהלך העונה, פיטר מספר לננסי שהוא יודע שהיא סוחרת סמים, אך אינו מחשיב אותה כסוחרת גדולה בצורה משמעותית שתיאלץ אותו לעצור אותה. ננסי ופיטר מתחתנים על-מנת שפיטר לא יוכל להעיד נגד ננסי בבית המשפט. בזמן שעסקי הסמים של ננסי מתפתחים, סיליה מתמודדת על המקום של דאג במועצת העיר, ומנצחת. ניצחונה נקבע עקב העובדה שדין, בעלה, שכח למלא את הטפסים של דאג, ובעצם גרם לכך שדאג יישאר מחוץ להצבעה. מיד עם בחירתה משיקה סיליה קמפיין נרחב נגד סמים באגרסטיק, הכולל אזורים נטולי סמים ומצלמות מעקב ברחבי העיר. דאג וסיליה חולקים רצון עז לנקום בדין, מה שמוביל את שניהם לרומן. מערכת היחסים של סיילאס עם מייגן מאיימת להיקרע כאשר מייגן, התלמידה הרצינית, הולכת ללמוד בפרינסטון בעוד שסיילאס, התלמיד הבינוני, הולך לקולג' אזורי. כדי למנוע ממייגן לעזוב, סיילאס מנסה לעבר אותה. הצלחתו של סיילאס להכניס את מייגן להיריון מסתיימת בהפלה ובעימות פיזי עם אביה של מייגן, אשר מביא לסיום מערכת היחסים בינה לבין סיילאס. אנדי מנסה לפתח מערכת יחסים עם יעל הופמן (מיטל דוהן), דיקנית הקבלה מלימודי הרבנות שלו. מערכת היחסים נכשלת כאשר כלב כורת בנשיכה שתי בהונות מרגלו של אנדי. אנדי מאמין ש"נכות" זו הופכת אותו לבלתי-כשיר לשירות צבאי, ופורש מלימודי הרבנות.
עם התקדמות העונה, ילדיה של ננסי נהיים יותר ויותר מודעים לעסקי הסמים של אמם. הילדים בבית הספר של שיין צוחקים על חוסר הניסיון המיני שלו. בעקבות זאת דודו, אנדי, לוקח אותו לבית בושת על-מנת לרכוש ביטחון בתחום זה. ביטחונו של שיין עולה והוא מצטרף למועדון הוויכוחים בבית ספרו, ובכך מתקרב לגרטשן, ילדה שהוא מחבב, שגם הופכת להיות חברתו. בהמשך שיין נפרד מגרטשן בגלל אובססיה שלו כלפי קאט, חברה-לשעבר של אנדי. סיילאס מוציא את תסכולו על ידי ביצוע מעשי ונדליזם ברחבי אגרסטיק, כמו גנבת השלטים המעידים על אזורים נקיים מסמים ומצלמות המעקב של סיליה. סיילאס רואה בכך עזרה לעסקיה של אמו. בינתיים, ננסי מקבלת איומים מקבוצה של סוחרי סמים ארמניים המחזיקים בבתי גידול רבים מסביב לשלה וטוענים שהיא חודרת לטריטוריה שלהם. ננסי מספרת על כך לפיטר והוא דואג למעצרם. עסקי הסמים של ננסי וקונראד הופכים ללהיט לאחר שיריביהם הארמניים נעצרו ונוסף על כך - צמח חדש שקונראד מגדל זוכה להכרה נרחבת כאשר סנופ דוג מביע התלהבות ממנו. לעומת זאת, היחסים בין ננסי לפיטר מתחילים להתדרדר כאשר הרשות למלחמה בסמים מתכננת לפשוט על עסקיה של הליה וננסי מזהירה אותה ובמקביל פיטר מנסה לשכנע את ננסי להפסיק לסחור בסמים. הקש ששובר את ננסי הוא כאשר פיטר מגיע לארוחת ערב ומנסה לטפל בהתנהגותו של סיילאס באלימות. ננסי מתקשרת לקונראד ואומרת לו שהיא אינה אוהבת יותר את פיטר אך תישאר עמו עד שהגידול האחרון שלהם יבשיל, ופיטר מצותת לשיחה זו. בינתיים דאג וסיליה מתכננים לעזוב את בני הזוג שלהם. סיליה אומרת לדין שהיא עוזבת אותו, אך דאג לא נפרד מאשתו, דיינה, בטענה שהוא אינו יכול. דין זורק את סיליה מהבית ודורש גירושים.
עונה 3
פרקים 23–37 (15 פרקים). החלה ב-13 באוגוסט 2007 והסתיימה ב-19 בנובמבר 2007.
עונה 4
פרקים 38–50 (13 פרקים). החלה ב-16 ביוני 2008 והסתיימה ב-15 בספטמבר 2008.
הבוס של גיירמו אשר זהותו אינה ידועה לננסי שוכר אותה לעבוד בחנות לבגדי היריון אך היא מגלה שבחדר האחורי יש מנהרה תת-קרקעית המובילה למקסיקו. ננסי מגלה מאוחר יותר שבמנהרה מבריחים גם נשק ונשים בנוסף לסמים. היא מפתחת מערכת יחסים אינטימית עם הבוס של גיירמו המתגלה כאסטבן רייס, ראש העיר של טיחואנה. ננסי נבהלת מההשלכות של המנהרה וחושפת הכול לסוכן הרשות למלחמה בסמים, רוי תיל. פשיטת ה-DEA גורמת למותם של רבים מהמבריחים ולמעצרו של גיירמו מכיוון שזהותו של רייס לא נחשפה.
דאג מתאהב במהגרת שלא מצליחה להיכנס לארצות הברית ומבטיח לנסות למצוא אותה והוא ואנדי מתחילים להבריח מהגרים כדי להרוויח כסף. לאחר שדאג מצליח להבריח אותה היא נגעלת מהאופי שלו ובמקביל מתאהבת באנדי ושוכבת איתו. לאחר שדאג מגלה הוא מסגיר אותה חזרה לרשויות ההגירה. במהלך עבודתה בחנות של ננסי, סיליה מתמכרת לסמים ודין ואיזבל מבצעים התערבות והיא עוברת גמילה. לאחר שנגמלה היא מחליטה לפייס את משפחתה ולאחר שהיא מתנצלת בפני דין ואיזבל היא נוסעת למקסיקו לחפש את קויין בתה הבכורה אשר אותה שלחה לפני 3 שנים לפנימייה במקסיקו. קווין ובן זוגה חוטפים את סיליה כדי לבקש כופר אך לאחר שאף אחד לא מוכן לשלם הם משחררים אותה. שיין גונב את הגראס של סיילאס ומוכר אותו בעזרת חברותיו החדשות בשטח בית הספר. בסוף העונה אסטבן מגלה שננסי היא זו שהלשינה על המנהרה ומתכוון להרוג אותה אך היא מגלה לו שהיא בהיריון עם בנו.
עונה 5
לאחר שאסטבן מגלה על התינוק הוא מאשר לננסי לחיות ומכריח אותה להסתובב עם שומרי ראש ומעביר אותה בדיקות על מנת לגלות שהתינוק אכן שלו. ננסי נחושה להגן על שיין ושולחת אותו עם אנדי לאחותה אך אחותה מחזירה את שיין לאחר כמה פרקים אחרי שהיא שכבה עם אנדי ושיין צילם אותם בפלאפון שלו. סיליה מוצאת את עצמה שוב בלי מקום להתגורר בו והיא משתכנת במוסך של ננסי ללא ידיעתה. שומר ראש אחד של ננסי נרצח והשני תופס את הבלש רוי תיל וננסי קוראת לאסטבן המורה לרצוח את תיל. אנדי מצליח להוציא מהבנק 180 אלף דולר מחשבון הבנק הישן של יהודה אחיו ומנסה לשכנע את ננסי לבצע הפלה ולברוח איתו ועם הכסף אך היא משאירה לו מכתב שהיא ושיין עוברים לגור עם אסטבן.
שישה חודשים מאוחר יותר אסטבן מציע לננסי נישואים אך בגלל פילאר, אשה חזקה בפוליטיקה המקסיקנית הוא חוזר בו. ננסי מגלה שהקימו בבית חדר לידה כדי שהיא תלד שם ולא יהיה תיעוד ללידה של התינוק. היא נעזרת באנדי ויולדת את התינוק מוקדם בבית חולים ורושמת את אנדי כאביו של התינוק. אנדי מסכים לגדל את התינוק כאביו ואף מבצע לתינוק ברית מילה. שיין מוכר גראס למורה בבית הספר אך לאחר מכן אותו מורה גונב ממנו סחורה בשווי רב ושיין יחד עם שומר הראש של אסטבן מתנקמים במורה. אסטבן מגיע ומציע לננסי להנשא לו שוב ובאותו רגע מגיע מתנקש שמנסה לפגוע בו ובטעות פוגע בזרועו השמאלית של שיין. ננסי מגלה ששומר הראש של אסטבן היה זה שהדליף לפילאר והמתנקש היה מכוון אליה.
החנות של דאג וסיילאס מפסידה כסף ולבסוף פושטת רגל לאחר פשיטה של הרשות למלחמה בסמים. לאחר שכל הגראס הוחרם הם שוכרים את דין כעורך הדין שלהם והוא מצליח להשיג את החשיש אך משקר להם ואומר שהוא נגנב ממנו ובמקביל מתחיל למכור אותו יחד עם סיליה ומוצרי הטיפוח שלה. דאג מגלה על זה ולא מספר לסיילס אלא מצטרף לצוות החדש שסיליה מקימה בראשותה והכולל את איזבל, דאג, דין, סנגיי ואיגנסיו.
ננסי ואסטבן מתחתנים והמשפחה עוברת לביתו. אנדי מתחיל לצאת עם רופאה בשם אודרה. ננסי עוזרת לגיירמו השתחרר מהכלא בתמורה לכך שיתנקש בחייה של פילאר. בסוף העונה אסטבן חוזר להתמודד מפני שפילאר סוחטת אותו. במסיבה שעורכת פילאר אסטבן, ננסי ומשפחתה מוזמנים ובשיחה בין ננסי לפילאר זו האחרונה מאיימת על חייהם של סיילאס ושיין. בעודה מדברת שיין חובט בראשה עם מקל קריקט והיא נופלת לבריכה ומתה.
עונה 6
פרקים 64–76 (13 פרקים). החלה ב-16 באוגוסט 2010 והסתיימה ב-15 בנובמבר 2010.
המשפחה יוצאת למנוסה שוב לאחר מותה של פילאר. הם עוברים לסיאטל ומשנים את זהויותיהם בזמן שאסטבן מחפש את ננסי והתינוק. שיין מתחבר עם נשות השכונה בזמן שאנדי, סילאס וננסי מתחילים לעבוד במלון. הם קונים שאריות של חשיש ומתחילים לייצר חשיש משלהם. לאחר ששיין נתפס בשקריו על ידי הנשים הרכלניות אליהן התחבר, סזאר מצליח לעלות על עקבותיהם ותופס את דאג שמוביל אותו אליהם. ננסי מצליחה לברוח מאסטבן פעם נוספת לאחר שהיא יורה לסזאר ברגל. במהרה הם נאלצים לעזוב את סיאטל וסיילאס מתקשה לעזוב. המשפחה עוברת לגור בעיירה מחוץ לחוק אליה מגיעים אנשים שאין להם לאן ללכת ומתחזים למשפחת כמורה. תוך זמן קצר אנשי העיירה עולים על התרמית והם יוצאים לדרך בקרוון שקנו. ננסי מגלה כי המשטרה מחפשת אחריה באשמה על חטיפת תינוק.
ננסי חושבת על רעיון והם מגיעים להתארח אצל המורה למתמטיקה שלה לשעבר אשר איתו ניהלה רומן בנעוריה. אנדי ודאג מוכרים את הקרוון כדי לא למשוך תשומת לב ובמקביל מנסים לבצע מכירה אחרונה וגדולה של חשיש כדי להרוויח כסף ולעזוב את העסק לתמיד. סייאלאס ושיין מגלים על החבר של אמם מהתיכון ומתחילים לחשוב שזהו אביו הביולוגי של סיילאס. ננסי נתקלת באדם אשר טוען שלמד איתה בתיכון אך למעשה הוא עיתונאי המנסה לחשוף את הסיפור שלה. על מנת לקדם את מכירת החשיש ננסי ואנדי יוצרים משקה המכיל בתוכו אלכוהול חשיש ורטלין ומוכרים אותו למועדון. אנדי מנסה להשיג דרכונים על מנת שיוכלו לברוח לקופנהגן. ננסי מחליטה לשתף פעולה עם העיתונאי ומספרת חלקים מהסיפור. שיין עורך בדיקת אבהות ומתגלה כי סיילאס אכן בנו של לארס. המורה של ננסי לשעבר מבצע שוד בסניף הדואר המקומי על מנת לעזור לה לגייס כסף לדרכונים אך נקלט במצלמות האבטחה.
בסוף העונה ננסי מגיעה לחדרו של העיתונאי באכסניה רק כדי לגלות שזו הייתה מלכודת ושם מחכים לה גיירמו ואסטבן. הם מאיימים עליה ומובילים אותה לשדה התעופה שם היא מצליחה להערים עליהם ובורחת. סיילאס נשאר עם אביו הביולוגי אך לאחר שננסי חושבת שברחה מאסטבן וגיירמו היא מגלה שהם תפסו את סיילאס. היא מסגירה את עצמה ואת התינוק לידיו של אסטבן וסיילאס עולה למטוס. וורן נעצר בגלל השוד שביצע ומותיר לשיין את הכסף. ננסי אומרת לאנדי להפעיל את תוכנית ג'. כאשר המטוס ממריא בלעדיה היא גיירמו אסטבן והתינוק יוצאים משדה התעופה רק כדי לגלות שה-FBI מחכים לה בחוץ והיא מודה ברצח של פילאר.
עונה 7
פרקים 77–89 (13 פרקים). החלה ב-27 ביוני 2011 והסתיימה ב-26 בספטמבר 2011.
העונה נפתחת שלוש שנים לאחר סיום העונה הקודמת. ננסי משתחררת לאחר ריצוי 3 שנים בכלא ומועברת למעון שיקומי לאחר שעסקת הכנסתה לתוכנית להגנת עדים לא קוימה לבסוף. סיילאס הופך לדוגמן של מי פרחים וחוגג כל לילה במסיבות ושיין הפך לגבר צעיר ושובר לבבות. ננסי מספרת לאחותה אשר מגדלת את סטיבי אשר חושב שננסי היא דודתו שהיא במעון ואחותה מספרת לשאר המשפחה. ננסי מקבלת הודעה שאסטבן מת בכלא. המשפחה מחליטה לעבור לניו יורק כדי להיות קרובים לננסי ומחפשים דירה להשכיר. סיילאס מנסה להצליח בדוגמנות בני יורק. דאג מוצא עבודה שוב כרואה חשבון במשרד נחשב. ג'יל, אחותה של ננסי מנסה להשיג משמרת על סטיבי. ננסי מצליחה להשיג אישור להשתחרר מהמעון השיקומי בתנאי שתוכיח שהיא משתקמת ומוצאת עבודה. היא עוברת לדירה שאנדי ושיין מצאו ואוספת יחד איתה תיק המכיל אמצעי לחימה אשר הותירה לה שותפתה לתא, זויה. שיין מנסה להתקבל לקולג'.
ננסי מתחברת עם דימיטרי אותו היא מכירה דרך שותפתה לתא לשעבר. היא משיגה ממנו גראס ומתחילה למכור אותו יחד עם סיילאס כדי להרוויח כסף ולהשיג את המשמורת חזרה על סטיבי מאחותה. שיין נרשם לקורס קרימינולוגיה. דאג מגלה שתפקידו החדש כולל לרמות בספרי החשבונות. ננסי משיגה התקדמות מבחינת המשמורת אך השימוע נדחה והשוט מייעץ לה לחזור לננסי שהייתה לפני שהסתבכה והיא וסיילאס נוסעים ופוגשים את הליה וקונרד. סיילאס מגלה שהליה מוכרת את הזן שיצר כמה שנים אחורה ונגנב ממנו. הוא מתחיל לעבוד אצלה ומשיג דוגמנים מהסוכנות בה הוא חתום שישמשו כדילרים. שיין משיג התמחות אצל בלש משטרתי נחשב. הרשות לניירות ערך מציעה לננסי עסקה בה תוכל להשתחרר מהמעון השיקומי בתמורה למידע מפליל על החברה בה דאג שכר אותה לעבוד. אנדי מנסה לגלגל רעיון של אופניים היברדיות שהמציא. זויה משתחררת מהכלא והעניינים מסתבכים.
עונה 8
פרקים 90–102 (13 פרקים). החלה ב-1 ביולי 2012 והסתיימה ב-16 בספטמבר 2012.
ננסי נורית בראשה אך מובהלת לבית החולים כשהיא עדיין בהכרה שם הם מכניסים אותה לתרדמת זמנית עד שהנפיחות תרד. שיין מספר לסיילאס שהוא רוצה להיות שוטר. היורה מגיע לבית החולים וזהותו מתגלה כטים סקוטסון, בנו של פיטר סקוטסון בעלה השני של ננסי אשר התגלה כסוכן של הרשות למלחמה בסמים. כעבור חודשיים ננסי עדיין מאושפזת בית החולים ומחליטה להשתנות. ריק בעלה של ג'יל מגיע ורוצה לחזור אך לאחר שהיא בוחרת באנדי הוא עוזב. שיין מגלה שטים הוא היורה. אנדי מתקשה להתמודד עם התאומות של ג'יל. ננסי חוזרת הביתה ובעזרת סיילאס מוצאת את טים אך שיין מוצא אותו לפני שהיא מספיקה להבריח אותו ועוצר אותו. אנדי וג'יל נפרדים והיא שוכבת עם דאג. שיין מפתח מערכת יחסים עם ידידה מהקורס שלו. סיילאס חוזר לגדל עם חבר חדש בשם ארג'יי אשר גונב לו את כל הצמחים. ג'יל נכנסת להיריון ולא ידוע אם זה מאנדי או מדאג. דאג מבצע הונאה באמצעות שימוש בכספים של קרן צדקה. ננסי וסיילאס מוצאים עבודה בחברה לייצור תרופות המפתחת גם גלולת מריחואנה. סיילאס מצליח בגידול זן המריחואנה שלו וננסי מקודמת בגלל המכירות הרבות שהיא מצליחה לבצע. שיין מסיים את הכשרתו כשוטר. ג'יל מגלה שהיא לא בהיריון אלא הגיעה לגיל הבלות. דאג מנסה לרמות ולהוכיח שכן יש לו בית מחסה.
דמויות אורחות
לאורך הסדרה השתתפו לא מעט שחקנים מוכרים בתפקידים אורחים:
ג'פרי דין מורגן (בתור ג'ודה), ג'סטין צ'טווין, ג'יין לינץ, מיטל דוהן, זואי דשנל, סנופ דוג, פבלו שרייבר, מרי קייט אולסן, מישל טרכטנברג, ריצ'רד דרייפוס, לינדה המילטון, נטשה ליון וקארי פישר.
שפם כידון
שפם כידון (נקרא גם שפם מסולסל) הוא שפם שקצוותיו מעוקלות כלפי מעלה. השפם קיבל את שמו כיוון שצורתו מזכירה כידון אופניים. עיצוב זה של שפם מוכר גם בשם שפם ספגטי, כיוון שעיצוב זה מקושר עם גברים איטלקיים.
סגנון זה של עיצוב שפם נראה כבר בתקופות קודמות, ומופיע על פסלים ויצירות אחרות מתקופת הברזל. בארצות הברית, שפמי כידון היו פופולריים בקרב דמויות המערב הפרוע כמו ואייט ארפ. באירופה היו שפמים אלו נפוצים בקרב חיילים במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21 החל סגנון זה של שפם זה להיות נפוץ בקרב היפסטרים.
אדוארד פון קאפלה
אדמירל אדוארד פון קאפלה (בגרמנית: Eduard von Capelle; 10 באוקטובר 1855 – 23 בפברואר 1931), היה קצין בצי הגרמני ושר הצי הגרמני הקיסרי.
ביוגרפיה
אדוארד קאפלה נולד ב-10 באוקטובר 1855 בצלה. ב-18 באפריל 1872 הוא הצטרף כצוער ל, השלים את הטירונות שלו ושירת על הבריג SMS רובר. ב-6 באוקטובר 1872 הוא החל את לימודיו באקדמיה הימית. מה-17 באפריל 1873 עד ה-31 בדצמבר 1876 הוא שירת על SMS Hertha ו-SMS Arcona. קאפלה נשלח אז לאקדמיה הימית עד ה-28 באוקטובר, ולאחר מכן הועלה לדרגת סגן, ומונה לקצין בשייטת ה-2 של הצי.
החל משנת 1891 הוא שירת במשרד הצי הקיסרי ובשנת 1904 מונה למנהל המחלקה האדמיניסטרטיבית. ב-7 ביולי 1906 הוא הועלה לדרגת קונטראדמירל, ב-5 בספטמבר 1909 הועלה לדרגת ויצאדמירל, וב-12 באפריל 1913 הוא הועלה לדרגת אדמירל. ב-30 במאי 1914 הוא מונה לסגן שר הצי, ובמהלך כהונתו שימש עוזרו החרוץ של אדמירל אלפרד פון טירפיץ, ובמרץ 1916 הוא מונה לשר הצי במקומו של טירפיץ. ב-5 באוקטובר 1918 התפטר קאפלה מתפקידו, וב-23 בפברואר 1931 הוא מת בביתו בויסבאדן.
סרטן המעי הדק
הגורמים למחלה
חלק מהאנשים עם מחלות מעי ובעיות עיכול, נמצאים בסיכון לחלות בסרטן המעי הדק. מחלות אלו כוללות קרוהן, צליאק ותסמונת פטץ-יגרס. סרטן המעי הדק אינו מחלה מידבקת ולא ניתן להעבירו לבני אדם אחרים. סרטן המעי הדק עשוי גם להיות סרטן שמקורו במקום אחר בגוף שהתפשט אל המעי הדק.
סוגי סרטן במעי הדק
ישנם ארבעה סוגים של סרטן המעי הדק:
אדנוקרצינומה
גידולים אלה מתפתחים בשכבה הפנימית של המעי הדק, לרוב בתריסריון, ומהווים את הסוג הנפוץ ביותר של סרטן המעי הדק.
סרקומה
גידולי סרקומה מתפתחים ברקמות התומכות של הגוף, כגון תאי שומן או שרירים, ופוגעים בהם. גידולים אלו יכולות להופיע בכל חלק של המעי הדק.
גידול נוירואנדוקריני
גידולים אלה מתפתחים בתאים מיוחדים לייצור הורמונים. גידולים אלה נפוצים בעיקר במעי הריק ובתוספתן.
לימפומה
גידולים המתפתחים במערכת הלימפה של המעי הדק, המהווה חלק מהמערכת החיסונית של הגוף. היא ומופיעה במעי הריק או במעי העקום. היא פוגעת במערכת החיסונית של המעי הדק, ועוזרת לגידולים אחרים להתפתח.
גרניט ג'אקה
גראניט ג'אקה (באלבנית: Granit Xhaka; 27 בספטמבר 1992) הוא כדורגלן שווייצרי, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת באייר לברקוזן ובנבחרת שווייץ.
קריירה
ג'אקה נולד בשווייץ למשפחה מקוסובו ממוצא אלבני, שהיגרה בשנת 1992 לשווייץ והוא אחיו הצעיר של הכדורגלן טאולנט ג'אקה שמשחק בנבחרת אלבניה. הוריו היגרו מקוסובו לשווייץ מספר שנים לפני שילדיהם נולדו. גרניט שיחק בכל קבוצות הנוער של בזל ובין 2008 - 2010 שיחק בקבוצת הנוער ב-37 משחקים בהם הבקיע 11 שערים. ב-2010 עלה לשחק בקבוצה הבוגרת של בזל. מאמן בזל, ת'ורסטן פינק, אמר עליו: "שרדאן שאקירי הוא הכוכב הגדול של שווייץ... אחרי גרניט ג'אקה" ומאמן שווייץ, אוטמאר היצפלד, כינה אותו "שוויינשטייגר הצעיר".
החל מעונת 2010/11 הפך גרניט לשחקן הרכב בבזל וזכה עם קבוצתו באליפות שווייץ. בעונה לאחר מכן זכה עם בזל בדאבל. במאי 2012 סיכם על העברתו לבורוסיה מנשנגלדבך תמורת 8.5 מיליון אירו.
ב-25 במאי 2016 חתם ג'אקה בארסנל מהפרמייר ליג.
ב-6 ביולי 2023 חתם בבאייר לברקוזן.
נבחרת שווייץ
ג'אקה שיחק בקבוצות הצעירות של שווייץ וזכה עם הקבוצה עד גיל 17 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 2009. ועם הקבוצה עד גיל 21 הגיע לגמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011.
בגלל אזרחותו האלבנית, ג'אקה התלבט האם לשחק במדי אלבניה או במדי שווייץ לבסוף החליט לשחק במדי שווייץ, בניגוד לאחיו שבחר ב. את הופעת הבכורה ערך ב-2011 במסגרת מוקדמות יורו 2012. הוא שותף בכל עשרת המשחקים של שווייץ במוקדמות מונדיאל 2014 ונכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2014.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022.
נישואי קטינים
נישואי קטינים הם נישואים פורמליים או בלתי פורמליים, בין קטין מתחת לגיל הבגירות (בדרך כלל גיל 18) לבין מבוגר או קטין אחר. רובם המכריע של נישואי הקטינים הם בין ילדה לגבר, ומקורם באי-שוויון המגדרי.
על אף שגיל הבגירות וגיל הנישואים נקבעים בדרך כלל לגיל 18, שניהם משתנים בין מדינות וטריטוריות, ולכן גיל הנישואים עשוי להיות גדול או קטן מגיל הבגירות במדינה/טריטוריה מסוימת. גם כאשר הגיל נקבע ל-18 שנים, מסורות תרבותיות שונות עשויות לעקוף את החקיקה, ותחומי שיפוט רבים מתירים נישואים מוקדמים יותר בהסכמת הורים או בנסיבות מיוחדות, כגון היריון בגיל הנעורים.
נישואי קטינים מפרים את זכויות הילדים, ועשויים להביא השלכות ארוכות טווח על הילדים שהתחתנו. עבור בנות, בנוסף לבעיות בריאות הנפש והיעדר גישה להזדמנויות השכלה וקריירה, עשויות לקבל תופעות לוואי שליליות כתוצאה מהיריון מוקדם (כולל היריון בגיל הנעורים) ולידה. לפי מעט מחקרים שבוצעו על בנים שנישאו בנישואים קטינים, ניתן לדעת כי ההשפעות עליהם כולל התכוננות לקויה לאחריות מסוימת כגון פרנסת המשפחה, אבהות מוקדמת והיעדר גישה לחינוך והזדמנויות קריירה. נישואי קטינים הם חלק מהנוהג של אירוסי קטינים, הכולל לרוב נישואי חוזה אזרחיים ואישור בית המשפט. הגורמים לנישואי קטינים כוללים, בין היתר, עוני, מוהר, נדוניה, מסורות תרבותיות, לחצים דתיים וחברתיים, מנהגים אזוריים, חשש שהילד יישאר לא נשוי בבגרותו, אנאלפביתיות וחוסר יכולת נתפסת של נשים לעבוד תמורת כסף. מחקר שבוצע על ידי אונסק"ו מצביע על כך שחינוך מיני מקיף יכול לסייע במניעת נישואי קטינים.
נישואי קטינים היו נפוצים לאורך ההיסטוריה וממשיכים להיות נפוצים למדי, במיוחד במדינות מתפתחות, כולל באפריקה, דרום אסיה, דרום-מזרח אסיה, מערב אסיה, אמריקה הלטינית, ואוקיאניה. עם זאת, אפילו במדינות מפותחות (כגון 44 מדינות בארצות הברית), עדיין ניתן לקיים נישואי קטינים (עם החרגות מסוימות).
השכיחות של נישואי קטינים יורדת ברוב חלקי העולם. לפי נתוני קרן החירום הבין-לאומית של האומות המאוחדות לילדים לשנת 2018, כ-21% מהנשים הצעירות ברחבי העולם (בגילאי 20 עד 24) היו נשואות בילדותן. אחוז זה מהווה ירידה של 25 אחוזים לעומת 10 שנים קודם לכן. המדינות עם השיעורים הגבוהים (למעלהה מ-50%) ביותר שנצפו של נישואי קטינים (מתחת לגיל 18) היו ניז'ר, צ'אד, מאלי, בנגלדש, גינאה, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, מוזמביק ונפאל. על פי סקרים מרובים שבוצועו ב-2003–2009, ניז'ר, צ'אד, בנגלדש, מאלי ואתיופיה היו המדינות עם שיעורי נישואי קטינים גבוהים מ-20% מתחת לגיל 15. בכל שנה, כ-12 מיליון בנות בעולם נישאות מתחת לגיל 18.
אסף אבידן והמוג'וס
אסף אבידן והמוג'וס (Asaf Avidan & The Mojos) הייתה להקת רוק ישראלית שהוקמה בשנת 2006 בירושלים. תחילת דרכו של ההרכב בסיבוב הופעות אקוסטי של אסף אבידן ברחבי הארץ. עם הקמת ההרכב הנוכחי, הפכה הלהקה למוכרת ומוערכת בחוגי המוזיקה העצמאית הישראלית, ואף יצאה למסע הופעות מוצלח בניו יורק באוקטובר 2007. באוגוסט 2011 הלהקה התפרקה. נכון למאי 2022 הלהקה ממוקמת במקום הרביעי ברשימת האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי עם כ-1.9 מיליון מאזינים חודשיים.
היסטוריה
בשנת 2006 עזב אסף אבידן את תל אביב ואת חברתו דאז, וחזר לירושלים, שם החל לכתוב שירים, ברוח הפרידה וההתחלה חדשה. שירים אלו נאספו למיני-אלבום שנקרא "Now That You`re Leaving" שיצא לאור בצורה עצמאית ביולי 2006. הנגנים באלבום זה אינם חברי הלהקה הנוכחית, אלא חבורת חברים - מוזיקאים - יוצרים מירושלים, בהם תמר אייזנמן שהייתה גם חברה בהפקת האלבום הראשון, וחברה בכתיבת וביצוע השיר "Wait For It", מאותו אלבום.
רועי פלד, הגיטריסט, הצטרף ללהקה דרך החברות המשותפת עם תמר אייזנמן. יוני שלג, המתופף, המוכר גם כג'וני סנואו, הצטרף דרך היכרות מוקדמת עם רן ניר. ג'וני ניגן אז בלהקת Drive.
בתחילת 2007 החל ההרכב בעבודה על אלבום הבכורה, וסיבוב הופעות ראשון תחת השם אסף אבידן והמוג'ו ג'ייב קטס.
ביולי 2007 נכנסה הלהקה לאולפני העוגן והחלה בהקלטת אלבום הבכורה "The Reckoning", בעזרת המפיק המוזיקלי אורי ווינקור, תחת השם החדש אסף אבידן והמוג'וס.
אלבום הבכורה יצא לאור באפריל 2008. אלבומם "Poor Boy/Lucky man" יצא בספטמבר 2009. אלבומם השלישי "Through the Gale" יצא לאור בנובמבר 2010.