cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנה הופ הדסון
חינוך
הדסון החלה את לימודיה בפריז בשנת 1892 ופגשה את הסטודנטית לאמנות אתל סנדס, שהפכה לבת זוגה לחיים. בדומה לסנדס, גם הדסון ירשה הון רב לאחר מות הוריה. הן למדו בהדרכת יוג'ין קארייה בשנת 1896, וגם אנרי אוונפול, צייר פלמי, היה מדריך האמנות של הדסון החל מינואר 1897.
אמנית
הדסון גרה וציירה עם אתל סנדס, וחילקה את זמנה בין צרפת לאנגליה. סנדס הייתה אשת חברה שנהגה לארח אמנים וסופרים כשהיו באנגליה. הדסון העדיפה אורח חיים שקט יותר בצרפת, ושם ביססה עצמה הדסון לראשונה כאמנית.
היא הכינה ציור של "תעלת ג'ידקה" לאחר שנסעה לוונציה לצייר. הציור הוצג בסלון בפריס בשנת 1906. וולטר סיקרט, שהכיר את הדסון באמצעות קשריה עם סנדס, לא ידע על יצירותיה. הוא התרשם מהן, שיתף את דעתו לגבי כישרונה, והזמין אותה לקבוצת רחוב פיצרוי. סנדס הצטרפה גם היא לקבוצה. שם השתתפו לעיתים קרובות שתי הנשים ושלחו ציורים למפגשי השבת של הקבוצה.
וולטר סיקרט, שתפס את דרכה הבטוחה והעצמאית בציור "מיס הדסון בבית רוולנדסון" (1910), תיאר את הדסון כ"אשה קורנת ומרתקת, אשת חלומות של כל גבר צעיר." וירג'יניה וולף אמרה כי היא התלבשה בצורה מסוגננת והייתה "רועשת וחזקה".
באנגליה, הדסון החלה להציג את עבודותיה בגלריות לסטר, במועדון האמנות האנגלי החדש ובאיגוד ברית האמנים. בשנת 1912 הייתה לה תערוכה משותפת עם סנדס בגלריית קרפקס. קבוצת רחוב פיצרוי והחבורה הגברית של קבוצת קמדן טאון, התמזגו בשנת 1913 והפכו לקבוצת לונדון. סנדס והדסון היו חברות מייסדות בקבוצת לונדון. הדסון הציגה מדי פעם את עבודותיה שם עד 1938. היא המשיכה גם להציג עבודות במועדון האמנות האנגלי. בהזמנתו של סיקרט, הדסון עבדה מדי פעם באולפניו והשתמש במודלים שלו לנושאים לציוריה. עבודותיה נהרסו במידה רבה או אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה בטירה שלה בדייפ. ישנן כמה יצירות שנותרו באוספים ציבוריים ואחת בגלריית טייט.
מלחמות עולם
במהלך מלחמת העולם השנייה, ביתה של הדסון נשדד ובית צ'לסי של אתל סנדס נהרס במהלך הבליץ, וחלק ניכר מציוריהן ואוספיה האמנות שלהן נהרסו או נגנבו.
חיים אישיים
הדסון רכשה את הבית מהמאה ה-17, שאטו ד'אופגארד, בשנת 1920. הוא היה ממוקם באזור כפרי, כ-10 קילומטרים מדייפ. היא שחזרה וקישטה אותו במשך תקופה מסוימת.
סנדס והדסון חיו יחד עד מותה ב-17 בספטמבר 1957.
רוברט מ. ט. האנטר
ראשית חייו
רוברט האנטר נולד באחוזת "מאונט פלזנט" שליד לורטו, מחוז אסקס, וירג'יניה, לג'יימס האנטר (1826-1774) ולרעייתו מריה (גארנט) האנטר (1811-1777). המשפחה הייתה נצר למשפחות הראשונות של וירג'יניה. אבי אמו, הנרי גארנט היה אחד מבעלי הקרקעות הגדולים בארצות הברית, אחיה, ג'יימס מ. גארנט ורוברט ס. גארנט היו חברי הקונגרס של ארצות הברית. מריה האנטר מתה בעת שילדה את ויליאם גארנט האנטר כאשר רוברט האנטר היה בן שנתיים, וזמן קצר לאחר מכן מת אחד מאחיו הבוגרים, ויליאם האנטר שהיה בן חמש. בתחילה הוא חונך על ידי מורים פרטיים. בגיל 17 נכנס רוברט האנטר לאוניברסיטת וירג'יניה, זמן קצר לאחר מות אביו והוא היה אחד מבוגריה הראשונים. בתקופת לימודיו היה האנטר חבר בחברה לספרות ולדיבייט על שם ג'פרסון ולאחר מכן הוא למד משפטים בבית הספר למשפטים וינצ'סטר.
קריירה פוליטית
ב-1830 התקבל האנטר ללשכת עורכי הדין של וירג'יניה. ב-1834 הוא נבחר לייצג את מחוז אסקס בבית הנבחרים של המדינה וירש את ריצ'רד ביילור. ב-1835 וב-1836 הוא נבחר מחדש אך בשנה לאחר מכן התפטר לאחר שניצח בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית והיה לאדם הצעיר ביותר שכיהן מעולם בבית. ב-1841 הוא נבחר מחדש. ב-1843 הוא הובס בבחירות אך שב לבית הנבחרים ב-1844. האנטר תמך בסיפוחה של טקסס ובפשרה בסוגיית אורגון והוביל את המאמצים להחזיר את אלכסנדריה בחזרה לתחומי וירג'יניה (הוצאתה מתחומי מחוז קולומביה). לאחר ההפסד בבחירות 1842 עבר האנטר מפלגה והיה לחבר במפלגה הדמוקרטית. ב-1845 הוא הושבע מחדש כחבר בית הנבחרים ותמך בחוקי המיסוי של 1846.
ב-1846 בחרה האספה הכללית של וירג'יניה בהאנטר לייצג אותה בסנאט ארצות הברית. הוא נכנס לתפקידו ב-1847 ונבחר מחדש ב-1852 וב-1858. האנטר המשיך לתמוך בעבדות ובהרחבתה. הוא תמך בהרחבת קו פשרת מיזורי עד לחוף האוקיינוס השקט, התנגד לביטול סחר העבדים במחוז קולומביה וכן לכל התערבות בניהולו בכל מדינה או טריטוריה ותמך בחוק העבד הנמלט של 1850. ב-1852 נשא האנטר נאום בריצ'מונד בו תמך בזכויות המדינות ובמושב הקונגרס של 1857 – 1858 הוא תמך בכניסתה של קנזס לאיחוד על בסיס חוקת לקומפטון שתמכה בעבדות.
בסנאט נבחר האנטר ב-1850 ליושב ראש ועדת הכספים. יוחסה לו ההחלטה על הפחתת כמות הכסף במטבעות כסף בעריכים נמוכים, וכך הוא סייע לקדם את הצעת החוק מספר 271 של הסנאט שבסופו של דבר הפכה לחוק המטבע של 1853. האנטר גם ניסח וקידם את חוק המיסוי של 1857, שבמסגרתו הופחתו מיסים ואת יצירת מערכת מחסני הערובה, אף על פי שכך הופחתו הכנסות הממשל הפדרלי. הוא גם דחף ליישום רפורמה בשירות הציבורי. ב-1853 דחה האנטר את הצעתו של הנשיא מילרד פילמור להתמנות כמזכיר המדינה.
בינואר 1860 נשא האנטר נאום לטובת העבדות ולטובת זכותם של בעלי העבדים לקחת איתם את עבדיהם אל הטריטוריות של ארצות הברית. בישיבה הראשונה של הוועידה הלאומית של המפלגה הדמוקרטית שהתקיימה ב-1860 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, היה האנטר מתמודד למינוי לנשיאות, אך הוא זכה לתמיכה מועטה מהמשלחת מווירג'יניה. בשבעה מתוך שמונה סבבי ההצבעה הראשונים, הוא היה שני בהפרש גדול ממנהיג המפלגה, סטיבן דאגלס, וב-42 סבבי ההצבעה הבאים הוא דורג במקום השלישי. כאשר התכנסה הוועידה מחדש בבולטימור, פרשו רוב הדרומיים מהמרוץ, כולל האנטר, ודאגלס זכה במועמדות המפלגה לנשיאות.
האנטר לא ראה בבחירתו של אברהם לינקולן כשלעצמה כסיבה מספקת לפרישה. ב-11 בינואר 1861 הוא הציע תוכנית מפורטת אך לא מעשית כדי לגשר על הפערים בין הצפון לבין הדרום. כאשר מאמץ זה ומאמצים נוספים דומים כשלו, דחק האנטר בחשאי במדינתו להעביר את החלטת הפרישה באפריל 1861. הוא הורחק מהסנאט על תמיכה בפרישה. אחת ההצעות הייתה שהוא יבחר כנשיא הקונפדרציה החדשה, כשעמיתו לחברות בסנאט, ג'פרסון דייוויס יתמנה כמפקד צבא הקונפדרציה. מצביעים בחלקים בווירג'יניה שלא פרשו בחרו בתומך האיחוד ג'ון ס קרלייל כדי למלא את מקומו של האנטר עד תום תקופת הכהונה.
מלחמת האזרחים
ביולי 1861 מינה נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס את האנטר כמזכיר המדינה של הקונפדרציה. ב-18 בפברואר 1862 הוא התפטר מתפקידו לאחר בחירתו לסנאט של הקונפדרציה. האנטר כיהן בסנאט בריצ'מונד עד תום המלחמה ובמהלך כל התקופה הזו הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט. דמותו הופיע על שטר של 10 דולר של הקונפדרציה.
כסנאטור הפך האנטר למבקר חריף של נשיא הקונפדרציה דייוויס. על אף החיכוך בין השניים, מינה דייוויס את האנטר כאחד משלושת הנציגים שנשלחו לשיחות השלום בפברואר 1865. האנטר פגש את נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ואת מזכיר המדינה ויליאם סיוארד בוועידת האמפטון רודס. אך לאחר שלינקולן סירב להכיר בעצמאותה של הקונפדרציה, ישב האנטר בראש פגישה בריצ'מונד בה התחייבו אנשי הקונפדרציה שהם לעולם לא יניחו את נשקם לפני שישיגו את עצמאותם. לאחר כניעתו של הגנרל רוברט אדוארד לי, זימן הנשיא לינקולן את האנטר להתייעצות בנוגע לחזרתה של וירג'יניה לאיחוד.
רבים מקרובי משפחתו של האנטר ממשפחת גארנט היו לקצינים בצבא הקונפדרציה ובן דודו, השופט מוסקו גארנט פיקד על משמר הבית במחוז אסקס. בני דודו ממשפחת אמו שהיו קצינים בצבא ארצות הברית ושהפכו לגנרלים בצבא הקונפדרציה, רוברט ס. גארנט וריצ'רד ב. גארנט, נהרגו שניהם במלחמה. בנו, ג'יימס ד. האנטר גויס כטוראי בפלוגה של רגימנט הפרשים התשיעי של וירג'יניה שהתארגנה בדצמבר 1861 כשלוטננט גארנט נמנה עם קציניה ובתחילה הוצבה להגן על נהר רפהנוק ועל ערי הנמל השוכנות למימיו, פלמות' ופרדריקסבורג. ג'יימס ד. האנטר שירת חודשים ספורים בלבד לפני ששוחרר על רקע בריאותי ביולי 1862, אך הוא השתתף בפשיטות בפיקודם של גנרל סטיוארט וקפטן ויליאם לאטן במתקפת שבעת הימים בפיקודו של הגנרל לי שהסתיימו במערכת חצי האי. למעט רוברט האנטר הבן שנודע כ"האנטר מטאליפרו" ושהתגייס לחיל הרגלים של צבא הקונפדרציה, בניו האחרים של האנטר האב לא שירתו בצבא.
כאשר הועלתה ההצעה בשלבים המאוחרים של המלחמה שלעבדים יינתן נשק והם ישרתו בצבא הקונפדרציה תמורת חירותם, התנגד לכך האנטר נחרצות בנאום ארוך שנשא בגנות ההצעה, אך לאחר שבית המחוקקים של וירג'יניה העביר החלטה מנוגדת, הוא הצביע בעדה אך תחת מחאה.
שנותיו האחרונות
ב-1867 העניק הנשיא אנדרו ג'ונסון חנינה להאנטר על פעולותיו לתמיכה במדינות הקונפדרציה. הוא התמודד שוב באי הצלחה על מושב בסנאט ב-1874 כדי לנסות ולרשת את הרפובליקני היוניוניסט ג'ון פ. לואיס ובמקומו ניצח ותיק צבא הקונפדרציה וגיבור המלחמה רוברט א. וית'רס מהמפלגה השמרנית. לאחר תבוסתו זו, קיבל האנטר מינוי כשר האוצר של וירג'יניה וכיהן בתפקיד זה מ-1874 עד 1880, כאשר הוא שב לאחוזתו. האנטר פרסם ספר בשם "מקורות המלחמה האחרונה" (Origin of the Late War), על הגורמים למלחמת האזרחים. מ-1885 ועד מותו הוא שימש בתפקיד גובה המכס של נמל טאפאהאנוק.
רוברט האנטר נפטר ליד לוידס, וירג'יניה ב-1887. הוא נטמן באחוזת הקבר המשפחתית של משפחת גארנט בלורטו שבמחוז אסקס.
אג-גאג
המתנגדים טוענים גם שהחוקים מפירים את התיקון הראשון לחוקה האמריקאית, זכות חופש הביטוי, ומנהלים מאבקים משפטיים נגדם. באוגוסט 2015 פסק באופן תקדימי בית המשפט הפדרלי במדינת איידהו שחוק מעין זה במדינה הוא אנטי-חוקתי. ב-2017 פסק באופן דומה בית משפט פדרלי ביוטה.
תחקירים סמויים בתעשיית בעלי החיים
חוקי אג גאג התחילו להופיע בארצות הברית בראשית העשור של 1990, בתגובה לפעולות תיעוד ושחרור בעלי חיים של החזית לשחרור בעלי חיים וגופים אחרים. בתחילה פעולות התיעוד התרכזו במעבדות ניסויים בבעלי חיים, ומאוחר יותר בתעשיית המזון.
החל מסוף העשור של 1990 התבצעו בארצות הברית עשרות תיעודים סמויים בחוות תעשייתיות לייצור ביצים, חזירים, עוף, בקר, חלב, ברווזים, דגים ובשר צבי. הצילומים פורסמו באינטרנט ובתקשורת הממוסדת. הם חשפו אכזריות ועבירות על תקנות בטיחות המזון, והעניקו לצרכנים הצצה לפרקטיקות הנסתרות של תעשיית המזון. החשיפות הובילו לכתבי אישום פליליים והחזרות מזון (recall) בקנה מידה ענק.
בצילומים שנעשו ב-2007 בבית מטבחיים של רשת הולמרק בקליפורניה נראים פרות או עגלים חולים וחבולים מכדי לעמוד על רגליהם, מוכים, נדקרים ומחושמלים בשוקרים חשמליים כדי לדרבן אותם לעמדת השחיטה. בעקבות התיעוד נאלץ משרד החקלאות של ארצות הברית להודיע על החזרת הסחורה הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית באותו זמן.
ב-2011 שידרה רשת ABC האמריקאית קליפ מתוך הקלטות סתר שנעשו בשלוש מדינות שונות בלולים של חברת ספארבו (Sparboe), אחת מיצרניות הביצים הגדולות בארצות הברית. בקליפ נראות תרנגולות מוכות, איבריהן נתלשים, נתפסות בצווארן ונדחסות ללולים, מקוריהן נקטמים בכווייה ללא אילחוש, ותרנגולות גוססות ומתות מוטלות בתחתית הלולים. בתוך 24 שעות משידור התחקיר הודיעה חברת מקדונלד'ס שהיא מבטלת את עסקיה עם ספארבו, ורשתות מובילות אחרות הלכו בעקבותיה.
חוקים מקדימים לאג גאג
הפריצות למתקני תעשיית בעלי החיים והתחקירים הסמויים הביאו לתגובת נגד מצד לוביסטים של תעשיית בעלי החיים. החל מ-1988 מדינות העבירו חוקים נגד "שיבוש תעשיית בעלי החיים". 28 מדינות העבירו חוקים ברוח זו. חוקים מוקדמים אלה נועדו להגן בעיקר מפני נזק לרכוש. 19 מהחוקים המדינתיים דורשים מהתובעים להוכיח נזק פיזי או כוונה לגרום נזק פיזי למתקן בעלי החיים, ותנאי זה לרוב אינו מתקיים בחקירות סמויות. אך חלק מהחוקים נכתבו בצורה נרחבת דיה כדי להשפיע על חקירות סמויות, ובראשם החוקים של קנזאס, מונטנה וצפון דקוטה. קנזאס: החוק מגדיר כפשע פלילי כניסה לא מורשית למתקן בעלי חיים כדי לצלם "מתוך כוונה לגרום נזק לעסק". מונטנה: החוק דומה אך אוסר צילום "מתוך כוונה להוציא דיבה". צפון דקוטה: החוק מרחיב יותר ואוסר "שימוש או ניסיון לשימוש במצלמה, מכשיר וידאו או כל מכשיר הקלטה אחר".
חוק טרור עסקי בעלי חיים – AETA
בעקבות הצעת החוק עבר ב-2006 החוק הפדרלי שנקרא Animal Enterprise Terrorism Actׁ (AETA), בפורום של שישה חברי קונגרס. החוק שהתקבל דומה בלשונו ובסעיפיו לנוסח המוצע של ארגון התעשיינים והפוליטיקאים ALEC, וגם בו פגיעה כספית בעסקי בעלי החיים מוגדרת "טרור". בסעיפים מסוימים הוא גרסה מרוככת יותר מהצעת החוק של ALEC, והוא אינו מציין במפורש איסור על צילום, אך הנוסח הוא מעורפל וכללי ואפשר לכלול בו גם תיעוד בסתר. למעשה, ה-FBI קיבל פרשנות זו, והמחלקה ללוחמה בטרור (FBI Joint Terrorism Task) עוקבת אחר פעילים שעסקו בתחקירים סמויים, וממליצה להעמיד אותם לדין כטרוריסטים.
התפשטות חוקי אג גאג במדינות
נכון למרץ 2015, ב-25 מדינות הוגשו הצעות לחוקי אג גאג. רוב ההצעות נפלו או נמשכו, בעקבות קמפיינים של ארגוני זכויות בעלי חיים; בפלורידה הוגשה הצעת חוק לפיה צילום לא מורשה בעסקי בעלי החיים הוא פשע מדרגה ראשונה, שווה ערך לאונס או רצח ונושא עונש עד שלושים שנה. את ההצעה כתב חבר הממשל שהוא בעל לולי הטלה שמייצרים 21 מיליון ביצים בשנה. ההצעה עוררה סערה תקשורתית ובוטלה כעבור חודש. בשבע מדינות התקבלו חוקי אג גאג. יוטה ואיווה היו המדינות הראשונות שהעבירו חוקי אג גאג אחרי AETA. במרץ 2011 הגישה נציגת איווה ויצרנית הבשר אנט סוויני הצעת חוק שאוסרת לא רק צילומים והקלטות במתקני תעשייה, אלא גם החזקה וחלוקה של צילומים כאלה. מועצת הלול של איווה השתתפה בכתיבת הצעת החוק, ומונסנטו ותאגידי חקלאות אחרים העניקו למריצי החוק גיבוי כספי. לא נרשמו פרוטוקולים לישיבות על החוק, אנט סוויני הסבירה בראיון שהחקיקה הייתה נחוצה כדי "לשבור את הפעילים שבכוונה מציגים את עסקי בעלי החיים באור שלילי, ומצלמים במקום לדווח מייד על התעללות". בפברואר 2014 העביר מושל איידהו בוץ' אוטר, בעל עסקי בקר, חוק שקובע עונש מאסר על תיעוד בתעשייה. החוק נולד כתוצאה מתחקיר סמוי של Mercy for Animals ברפתות חלב של חברת בטרקורט (bettercourt), שלה 60,000 פרות במקומות שונים באיידהו. בסרטונים נראים עובדים מכים פרות, בועטים בהן, גוררים אותן בשלשלאות ומבצעים עליהן אקטים מיניים. התעשיינים טענו שהקבוצה השתמשה בסרטים לא כדי להפסיק התעללות, אלא כדי לפגוע כספית בתעשייה. החוק באיידהו התקבל, ולפיו כל אדם שמצלם או מקליט בתוך מתקן של תעשיית בעלי החיים צפוי לעונש של עד שנה וקנס של 5,000 דולר.
ביולי 2012 מיזורי העבירה חוק אג גאג לפיו תיעוד של אכזריות כלפי בעלי חיים חייב להיות מוגש לרשויות אכיפת החוק תוך 24 שעות. בכך החוק מסכל אפשרות של איסוף ראיות ומונע הגשת תביעה נגד החברה. הצעות לחוקי אג גאג ממשיכות לעלות ברוב המדינות. במקומות מסוימים הם מוסווים כחוקים שמטרתם לכאורה הפוכה – שמירה על בעלי-החיים – משום שבלשון החוק מופיעה דרישה ממי שתיעד התעללות בבעלי-חיים בתעשיות להגיש את ממצאיו לבעלי המקום או למשטרה בתוך זמן קצר (24 או 48 שעות). למעשה, מיועדת דרישה זו למנוע מהפעילים לתעד ולהציג דפוס של התעללות שיטתית בבע"ח שנמשכת לאורך זמן רב, ולאפשר לבעלי המוסד הפוגע לטעון, בכל פעם שנחשפת התעללות כזו, שמדובר במקרה חריג ויוצא דופן.
כתבי אישום בחסות אג גאג
בינואר 2015 הוגש ביוטה כתב אישום נגד ארבעה פעילי זכויות בעלי חיים שצילמו חזירייה תעשייתית מבחוץ.
תמיכה בחוקים
אמילי מרדית, דוברת מועצת מגדלי בעלי החיים (Animal Agriculture Alliance) בארצות הברית אומרת: "אנחנו רוצים שיגלו מקרי התעללות. לרוע המזל ארגונים כמו PETA מקבלים סרטונים ומציגים אותם עם סיפור שקרי. מה שרואים בסרטונים פעמים רבות איננו התעללות אלא פרקטיקות רגילות בתעשייה".
התנגדות לחוקים
עשרות ארגוני צער בעלי חיים, זכויות אזרח, צדקה, עמותת למען התיקון הראשון בחוקה האמריקאית (זכות חופש הביטוי), ארגונים סביבתיים וארגונים חוקתיים חתמו במשותף על הצהרת התנגדות לחוקי האג גאג: "אנו החתומים במשותף מטה....מצהירים בזאת את התנגדותנו לחוקים נגד חושפי העובדות, הידועים כחוקי אג גאג, שמתקבלים במדינות ברחבי ארצות הברית. מטרתם של חוקים אלה היא למנוע חקירות במתקני חקלאות שחושפים מידע חיוני על ייצור מוצרים מן החי. החוקים מייצגים התקפה סיטונאית על רבים מהערכים המשותפים לבני אדם בכל ארצות הברית. חוקים אלה לא רק מנציחים אכזריות כלפי בעלי חיים בחוות התעשייתיות, הם גם מאיימים על זכויות עובדים, בריאות הצרכנים, על רשויות אכיפת החוק ועל חופש העיתונות, על עובדים ועל הציבור בכללו, במונעם פרסום מידע על דבר כה בסיסי כמו המזון שלנו. אנו קוראים למחוקקים ברחבי הארץ לחזור בהם או להצביע נגד חוקים מסוכנים ובלתי-אמריקאים אלה".
אריגו בקארי
אריגו בקארי (באיטלקית: Arrigo Beccari); (1909 – 2005) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם. בקארי פעל בעיירה נוננטולה שליד מודנה באיטליה ועם ג'וזפה מוריאלי, רופא העיירה, הציל 120 יהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה, רובם ילדים.
פעילותו בתקופת השואה
אריגו בקארי לימד בסמינר קתולי בקרבת נוננטולה. ביולי 1942 הגיעה לנוננטולה קבוצה של 50 ילדים יהודים מאזור הכיבוש האיטלקי בצפון יוגוסלביה, בהדרכת יוסף איתאי (יושקו אינדיג). בסיוע D.A.E.E – סוכנות הסעד היהודית בה הכירה הממשלה הפשיסטית - שוכנו הילדים ב'ווילה אמה' שבנוננטולה, שם הצטרפו אליהם עוד 50 ילדים פליטים. ב-8 בספטמבר 1943 כבשו הגרמנים את צפון איטליה. בקארי לא שאל את הממונים עליו במודנה ושיכן את הילדים בסמינר. הוא גם סייע בהכנת מזון לילדים אחרים ששוכנו בבתי איכרים בכפרים הסמוכים.
בסוף 1943, כאשר הגבירו הנאצים את חיפושיהם אחר יהודים מסתתרים, סייע ד"ר ג'וזפה מוראלי בהנפקת תעודות זהות מזויפות לכל 120 הילדים ומדריכיהם והילדים הוברחו לשווייץ.
לאחר מכן גילה הגסטפו את בריחת הילדים לשווייץ, תפס את בקארי וחקר אותו כדי שיגלה את שמות המעורבים בפעולת ההצלה ואת מקום מחבואם של יהודים אחרים. בקרי עמד בעינויים ואחרי חודשים בכלא בולוניה שוחרר.
ב-1964 העניק יד ושם לבקארי ולד"ר ג'וזפה מוראלי את התואר "חסידי אומות העולם"
התרסקות המטוס של נבחרת זמביה בכדורגל
ההתרסקות
חיל האוויר הזמבי ביצע את הטיסה במיוחד עבור נבחרת זמביה בכדורגל. במהלך הטיסה היו אמורות להיות שלוש תחנות תדלוק: הראשונה בברזוויל שברפובליקה של קונגו, השנייה בליברוויל שבגבון, והשלישית באביג'אן שבחוף השנהב. בעצירה הראשונה בברזוויל התגלו בעיות במנוע. למרות זאת, החליט צוות המטוס להמשיך בטיסה, ומספר דקות לאחר ההמראה מתחנת התדלוק בליברוויל המנוע השמאלי של המטוס עלה באש וחדל מלתפקד. הטייס, שהטיס את הנבחרת גם ממשחק במאוריציוס נגד נבחרת מאוריציוס בכדורגל יום לפני כן, כיבה בטעות את המנוע הימני של המטוס וגרם למטוס לאבד את האנרגיה שלו במהלך המראתו מנמל התעופה הבינלאומי לאון מ'בה שבליברוויל ולהתרסק לתוך האוקיינוס האטלנטי. דו"ח גבונזי שפורסם בשנת 2003 יחס את מעשיו של הטייס לנורת אזהרה לקויה במחווני המטוס ולעייפותו.
כלי הטיס
המטוס נכנס לשירות בשנת 1975. הוא קורקע למשך חמישה חודשים, מסוף שנת 1992 ועד 21 באפריל 1993. ב-22 באפריל וב-26 באפריל בוצעו בו טיסות ניסוי. לפני היציאה לסנגל, בדיקות שנערכו במטוס חשפו מספר ליקויים במנוע, כגון חלקיקי פחמן במסנני השמן, כבלים מנותקים ועקבות התחממות. למרות הליקויים, הטיסה התבצעה כמתוכנן.
נוסעי המטוס
נבחרת זמביה בכדורגל בעת ההתרסקות הייתה מהנבחרות המבטיחות ביותר בהיסטוריה של נבחרות זמביה בכדורגל. באולימפיאדת סיאול 1988 הם ניצחו את הנבחרת האולימפית של איטליה בתוצאה 4-0, עם שלושער של קלושה בוואליה, שנבחר שנה לאחר מכן לשחקן השנה האפריקאי. עיני הנבחרת נישאו לעבר זכייה בגביע אפריקה לאומות 1994 לאחר שסיימה במקום השלישי בגביע אפריקה לאומות 1990, וכן לעבר הבטחת מקום במונדיאל 1994, גביע העולם הראשון בהיסטוריה של נבחרת זמביה.
כל חמשת אנשי הצוות של המטוס ו-25 נוסעיו, שביניהם היו שחקני הנבחרת, מאמן הנבחרת ואנשי צוות נוספים בנבחרת, נספו בתאונה. קפטן הנבחרת, קלושה בוואליה, לא היה על סיפון המטוס מאחר שהיה בהולנד על-מנת להשתתף במשחקה של פ.ס.וו. איינדהובן באותו הזמן, וארגן את הגעתו לסנגל על-מנת לקחת חלק במשחק הנבחרת באופן נפרד. צ'ארלי מוסונדה, ששיחק באותה התקופה בבלגיה עבור קבוצת אנדרלכט, נפצע לפני המשחק ולכן לא היה על סיפון המטוס. ג'ונסון בוואליה ניצל גם הוא מהאסון, מאחר שבאותו הזמן שיחק עבור קבוצת בולה בשווייץ.
חקירת האסון
קמפיין לפרסום חקירת התאונה על-ידי ממשלת גבון נמשך עד לשנות האלפיים. בחודש נובמבר 2003 פורסם דו"ח ראשוני של חקירה שבוצעה על-ידי ממשלת גבון, שטען כי המנוע השמאלי של המטוס עלה באש, וכי בניסיון לשלוט על השריפה הטייס ניסה לכבות את מנוע זה, אך כיבה את המנוע הימני של המטוס בשל נורת אזהרה שגויה. עם זאת, קרובי המשפחה של הקורבנות ממשיכים לדרוש מממשלת זמביה לפרסם דו"ח שמסביר כיצד הורשה המטוס לעזוב את זמביה ומדוע השחקנים הועברו למשחק במטוס צבאי.
בחודש מאי 2002 קיבלו משפחות השחקנים שנספו בהתרסקות פיצויים בשווי 4 מיליון דולרים.
תוצאות
חברי נבחרת זמביה שנספו בהתרסקות נקברו במה שנודע בשם "אקר הגיבורים", מחוץ לאצטדיון העצמאות בלוסקה.
נבחרת חדשה הורכבה במהרה והובלה על-ידי קלושה בוואליה, והתמודדה עם השלמת המשימה הקשה של העפלה למונדיאל 1994, בה כשלה לאחר שסיימה עם נקודה אחת פחות מנבחרת מרוקו, ולאחר מכן עם ההכנות לקראת גביע אפריקה לאומות 1994 שהיה עתיד להיערך מספר חודשים לאחר מכן בתוניסיה.
הנבחרת החדשה הציגה סגנון משחק התקפי בגביע אפריקה לאומות 1994, והגיעה עד לגמר הטורניר, בו שיחקה נגד נבחרת ניגריה. נבחרת זמביה עלתה ליתרון בתחילת המחצית הראשונה, אך נבחרת ניגריה השוותה את התוצאה במהירות, והפכה אותה במחצית השנייה. למרות ההפסד, חברי נבחרת זמביה חזרו לארצם כגיבורים לאומיים.
בשנת 2012 זכתה נבחרת זמביה בגביע אפריקה לאומות 2012 שנערך בליברוויל, מאות מטרים בלבד מאתר ההתרסקות. הזכייה הוקדשה לנספים בהתרסקות. במשחק הגמר של הטורניר, ניצחה נבחרת זמביה את נבחרת חוף השנהב בתוצאה 8-7 בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תיקו 0-0 בתום 120 דקות.
ההתרסקות הייתה נושא הסרט התיעודי הספרדי-זמבי "Eighteam" שיצא בשנת 2015, אותו ביים חואן רודריגס-בריסו.
קורבנות
כל 30 האנשים שהיו על סיפון המטוס נספו בהתרסקות. 24 גופות נמצאו, אך היה ניתן לזהות רק 13 מהן.
מאיר בית-אש
מאיר בית-אש (1911 – 15 בספטמבר 1970) היה מהנדס ישראלי, קצין ההנדסה של פיקוד הדרום, ממפתחי הנגב ואילת.
תולדות חייו
בית-אש נולד בירושלים לשלמה בטיש, סוחר בדים, ולאשתו רוזה לבית בוחבוט. ד"ר שמעון בטיש, מנכ"ל משרד הבריאות בשנות ה-50', היה אחיו. המשפחה נאלצה לעזוב את הארץ בתחילת מלחמת העולם הראשונה, הגרה לארגנטינה, וחזרה ארצה ב-1926. בית-אש למד הנדסה בטכניון בחיפה, והוסמך כמהנדס אזרחי.
בית-אש עבד במחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט, והיה אחראי להקמת בניינים וסלילת כבישים באזורים שונים בארץ. בתקופת מלחמת העולם השנייה פיקח על הקמת מחנות צבא.
בצה"ל
במלחמת העצמאות גויס בית-אש ועסק בתכנון הגנת פתח תקווה ורמת גן. ב-1949 הגיע לאילת כמפקד בסיס חיל ההנדסה, וב-1950 היה אחראי להקמת בית הממשלה ומכון המים, ואף הקים את בתי המגורים הראשונים שנועדו לאזרחים. בית-אש היה ממונה על פריצת הדרך מסדום לעין גדי, ועל הרחבתה וסלילתה של הדרך במעלה עקרבים. מאוחר יותר שרת בתפקיד קצין ההנדסה של פיקוד הדרום. בתקופה זו, במסגרת מבצע "חיים", פיקח על עבודות לסלילת הכביש המרכזי לאילת, ובהן פריצת מעלה העצמאות בצפון מכתש רמון. באחד מביקוריו באילת יזם הקמת מזח מאולתר - ראשית נמל אילת.
בתמנע ובאילת
בית-אש פתח משרד הנדסי באילת והתמקד בפיתוח התיירות לאזור. הוא הציע לסלול כבישים לאתרים ונקודות תצפית בהרים, וערך סיורים בשטח לתכנון תוואי הכבישים. ב-1958 הכין, בעקבות רעיון שהעלה יושב ראש המועצה המקומית חנוך ננר, את התוכנית הראשונית לבניית אזור תיירות מבוסס על לגונות מלאכותיות בחוף הצפוני של אילת. החברה לפיתוח חוף אילת החלה בעבודות להקמת האזור בשנת 1966. לקראת חגיגות העשור לשחרור אילת, במרץ 1959, הקים בית-אש בחוף הצפוני מחנה לארוח אלפי מטיילים. החגיגות לא משכו קהל, והמחנה נותר ריק.
ביולי 1959 עזב בית-אש את אילת עקב קשיים כלכליים. בהמשך עסק בפעולות פיתוח שונות באפריקה ובאסיה, כנציג של חברות ישראליות. הוא נפטר ב-15 בספטמבר 1970.
ליבריה (קוסטה ריקה)
ליבריה (באנגלית: Liberia) היא בירת מחוז גואנאקאסטה בקוסטה ריקה. העיר נמצאת בצפון-מערב קוסטה ריקה, במרחק של 215 קילומטרים צפון-מערבית לסן חוסה, בירת קוסטה ריקה. בעיר מתגוררים 53,382 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה
ליבריה נוסדה כמעין מנזר ב-4 בספטמבר 1769. המנזר שכן בצומת דרכים בין כמה מההתיישבויות החשובות באזור מחוז גואנאקאסטה של היום, כמו ניקויה ובגסס, ורבים מההולכים בדרכים עצרו בו ללינה. בהמשך התפתח באזור גם גידול מקנה וסביב המנזר התפתח כפר שנודע בשם גואנאקאסטה.
במשאל ב-25 ביולי 1824 מרבית פרטידו דה ניקויה, בהנהגת ניקויה, החליט להסתפח לאזור קוסטה ריקה במסגרת הרפובליקה הפדרלית. האנשים בגואנאקאסטה לא הסכימו למצב והסתפחו על דעת עצמם לניקרגואה. בסופו של דבר הקונגרס של הרפובליקה הפדרלית קבע שגם אזור גואנאקאסטה יסופח לקוסטה ריקה.
בשנים שלאחר מכן חשיבותה של גואנאקאסטה עלתה בהדרגה והיא עקפה בשלב מסוים את ניקויה והפכה לבירת האזור. ב-23 ביולי 1831 היא קיבלה מעמד של עיירה, וב-3 בספטמבר 1836 היא קיבלה מעמד של עיר.
כעבור שנים ספורות קוסטה ריקה פרשה מהרפובליקה הפדרלית של מרכז אמריקה והפכה למדינה עצמאית. ב-7 בדצמבר 1848 קוסטה ריקה חולקה למחוזות הנוכחיים שלה ובאזור נוצר מחוז גואנאקאסטה שהעיר גואנאקאסטה נבחרה לבירתו.
ב-30 במאי 1854 נשיא קוסטה ריקה חואן רפאל מורה פורס הורה לשנות את שם העיר לליבריה ואת שם המחוז למוֹרַסְיה, על שמו. ב-1859 מורה הודח ובמקומו עלה לשלטון חוסה מריה מונטאלגרה. מונטאלגרה הותיר את השם ליבריה על כנו, אך לא רצה להותיר מחוז שנקרא על שם אויבו הפוליטי לכן החזיר את שמו לגואנאקאסטה.
כלכלה
ליבריה היא המרכז הכלכלי הגדול ביותר בצפון-מערב קוסטה ריקה. כלכלת העיר מתבססת בעיקר על תיירות, כשבקרבת העיר נמצא הפארק הלאומי רינקון דה לה וייחה, אחד המרכיבים של אזור השימור גואנאקאסטה.
אקלים
העיר נמצאת באזור בו שורר אקלים סוואנה טרופי. האקלים, כמו ביתר קוסטה ריקה, מתאפיין בשתי עונות: העונה היבשה, מנובמבר עד אפריל עם טמפרטורות גבוהות יחסית לשאר השנה ומשקעים מעטים מאוד, והעונה הלחה, ממאי עוד אוקטובר עם טמפרטורות מעט יותר נמוכות ועם מרבית המשקעים. ממוצע המשקעים השנתי עומד על כ-1,600 מילימטרים.
סופרג'יסטיות (סרט)
סופרג'יסטיות (אנגלית: Suffragette) הוא סרט דרמה היסטורי בריטי משנת 2015. הסרט עוסק במאבק של נשים לקבל את זכות הבחירה בבריטניה. הסרט בוים על ידי שרה גברון ונכתב על ידי אבי מורגן. מככבים בו קארי מאליגן, הלנה בונהם קרטר, ברנדן גליסון, אן-מארי דאף ומריל סטריפ.
הסרט צולם בארמון וסטמינסטר, ובאישור חברי הפרלמנט. זהו הסרט הראשון שזכה במעמד זה. הסרט יצא לאקרנים בבריטניה ב-12 אוקטובר, 2015 על ידי חברת פאה והיה בהפצה מוגבלת בארצות הברית ב-23 באוקטובר 2015 על ידי חברת פוקוס.
עלילה
בשנת 1912 מוד וואט בת ה-24 עובדת ככובסת. מוד מגלה כי עמיתתה לעבודה ויולט מילר פעילה בתנועת הסופרג'יזם ואף משתתפת במהומות המתרחשות בעיר. מוד גם פוגשת באדית אלין אשה בעלת ידע רחב ברפואה אך לא יכולה לעסוק בתחום בגלוי כי היא אשה. אדית פועלת תחת שמו של בעלה, הרוקח. אדית פעילה בתנועת הסופרג'יזם גם כן, ומגדירה את עצמה כלוחמת למען זכות ההצבעה.
כשהיא חוזרת הביתה, היא נאלצת להתמודד עם הביקורת של השכנים ועמיתה לעבודה. היא מבטיחה לבעלה סוני להתרחק מהסופרג'יסטיות. עם זאת, כשהיא מוזמנת לכנס סודי, לשמוע את דבריה של פנקהרסט, היא מחליטה ללכת. היא מחליפה כמה מילים עם פנקהרסט, נעצרת ומשוחררת בדיוק מול הבית שלה. בעלה רותח מזעם על כך שהשפילה אותו פעם נוספת ומגרש אותה מהבית. מוד נאבקת כדי לראות את הבן שלה, אף על פי שבעלה מסרב לאפשר לה זאת. מוד ממשיכה לעבוד במכבסה ורואה כיצד המנהל מתעלל מינית באחת הבנות החדשות, כפי שנהג לעשות עם הנערות במשך שנים. כאשר תמונתה של מוד מודפסת בעיתון והיא מתפרסמת כסופרג'יסטית, הוא מפטר אותה. מוד, שהגיעה לסף שבירה, שורפת את ידו עם מגהץ והמשטרה מגיעה. המפקח סטיד מאפשר לה להשתחרר אם תסגיר את שאר חברותיה לתנועה. מוד מסרבת.
סוני ממשיך למנוע ממוד לראות את בנם, כשהוא מזכיר לה שהחוק לצדו. מוד מחזקת את פעילותה בתנועה כחלק מהמאמץ שלה לשנות את החוקים המפלים כנגדה. בסופו של דבר היא לומדת שסוני, שמצא את עצמו דחוי ומנודה חברתית, לא מצליח לגדל את ג'ורג' והוא מוסר אותו למשפחה מאמצת. בלי קשרי משפחה, מוד הופכת להיות יותר ויותר קיצונית בהנהגתה של אדית, והיא מעורבת בפיצוץ של תיבות דואר וחיתוך של חוטי הטלגרף. היא וכל חברותיה נאסרות שוב אחרי שהן מפוצצות בית מגורים של הפרלמנט כשהוא עומד ריק. כאסירה פוליטית בכלא, מוד פוצחת בשביתת רעב. השוטרים פועלים באלימות ומאכילים אותה בכוח. קצין המשטרה סטיד לא מרגיש בנוח עם הפעולות הללו.
המאבק של הנשים מחריף. המשטרה מנסה ללחוץ על העיתונים למנוע מהם לדווח על הפעילות האלימה של התנועה, והתנועה מחריפה את הפעילויות על מנת לזכות בתהודה ציבורית רחבה יותר. הנשים מחליטות להשתתף במרוץ הסוסים אפסון, בו המלך ג'ורג' החמישי יהיה נוכח. הן מתכננות לעמוד מול המצלמות עם שלטים וכרזות התומכות בזכות ההצבעה עבור נשים. עם זאת, ביום האירוע, רק מוד ואמילי דייוויסון מגיעות. לאחר שניסו להגיע למיקום שבו המלך עמד ולא הצליחו, אמילי מחליטה שעליה להשיג את המטרה בדרך אחרת. בעיצומו של המרוץ, היא נכנסת לאמצע המסלול ונדרסת למוות על ידי הסוסים. מוד מגיעה יחד עם שאר חברותיה למסע הלוויה. הסרט מסתיים בכיתוב שנשים קיבלו את זכות ההצבעה ב-1918 בבריטניה, ואחר כך ישנה רשימה של השנים בהן קיבלו נשים את זכות הבחירה בכל עולם עד היום.
השחקנים
כל הדמויות מלבד פנקהרסט, דייוויסון, לויד ג'ורג' והמלך ג'ורג החמישי הן בדויות.
סוגיות בסרט
הסרט מציג שלב בתהליך קבלת זכות ההצבעה לנשים. שלב המאופיין בהסלמה של המאבק ומעבר ממחאה שקטה, למאבק אלים. הנשים המוצגות בסרט מעידות על עצמן כי לא רצו להשחית רכוש ולפעול באלימות, אך לא נותרה להן ברירה. כל הסלמה נוספת במאבק גוררת אחריה היסוסים של הנשים, מלבד אדית שמצטטת את פנקהרסט כשהיא אומרת שמעשים, ולא מילים יזכו אותן בזכות ההצבעה. סוגיה נוספת שעולה בסרט הוא מאבקה של מוד במצבה החברתי ובמיוחד אל מול בנה. מוד מפסידה את בנה ונאסר עליה לראות אותו, וזאת אף על פי שאביו אינו מתפקד, ולבסוף אף מחליט למסור אותו לאימוץ. מוד נאבקת על זכות ההצבעה על מנת לזכות בחקיקה אשר מגינה על זכויותיהן של אמהות.
ביקורות
סופרג'יסטיות קיבל בעיקר ביקורות חיוביות. הסרט זכה בדירוג של 73%, בהתבסס על 179 חוות דעת, עם דירוג ממוצע של 6.6/10 באתר "Rotten Tomatoes". רוב הביקורות כתבו כי אף על פי שיש בסרט פגמים, הסרט יוצר דרמה אנושית שעדיין רלוונטית ונוגעת. באתר Metacritic, הסרט מחזיק ציון של 67 מתוך 100, בהתבסס על 37 מבקרים, המציין "בדרך כלל חיובי ביקורות". ארז דבורה ואורי קליין כתבו בביקורת על הסרט כי מדובר בנושא חשוב, ובסרט שיש לו כמה מעלות. אך בסופו של דבר הוא לא עושה צדק לנושא עליו מדבר.
שרגא שמר
שרגא שמר (24 בפברואר 1929 – 17 בנובמבר 2019) היה ראש מועצת חבל יבנה, ממייסדי מושב ניר גלים, ממייסדי בית העדות להנחלת זיכרון השואה ופעיל ציבור.
ביוגרפיה
שמר נולד בהנגון שבהונגריה ליום-טוב ושרה שירמן. לאחר פלישת גרמניה להונגריה, במרץ 1944, נשלח עם משפחתו לגטו אוזד ובהמשך גויס עם אביו לפלוגות העבודה של צבא הונגריה. במסגרת פלוגת העבודה, עבד בקו החזית שבין הונגריה לברית המועצות בגליציה המזרחית. כמו כן, עבד בתיקון מסילות ברזל שהופצצו על ידי האמריקאים בהג'שהלום, צומת רכבות ראשי, בגבול הונגריה-אוסטריה. בהג'שלום נפטר אביו ממחלת הטיפוס. שרגא בן ה-15 שרד את המלחמה.
לאחר המלחמה הצטרף לגרעין הכשרה של בני עקיבא, גרעין "גאולה". לאחר תקופת הכשרה של כשנה וחצי בהונגריה ובגרמניה, הם העפילו ארצה על אניית המעפיל האלמוני בפברואר 1947. לאחר עימות עם הבריטים נתפסה האונייה ושרגא שולח בין יתר נוסעיה למחנה 65 בקפריסין. בערב יום הכיפורים 1947, הגיע שרגא לארץ ישראל.
בשנת תשי"א התחתן עם רחל לבית וייס, ונולדו להם ארבעה ילדים. בימי חייו נולדו לו מעל 20 נכדים ו30 נינים.
שרגא נמנה עם מייסדי מושב ניר גלים ומילא שורה של תפקידים במושב. היה פעיל במגוון תפקידים ציבוריים באיגוד המושבים של הפועל המזרחי וסייע בהקמת היישובים הדתיים ברמת הגולן, בבקעת הירדן, וביישובים הראשונים בגוש קטיף. בשנת 1981 החל לכהן כראש מועצת חבל יבנה עד לשנת 1994 ובמסגרת התפקיד היה שותף פעיל בהקמת בית העדות במועצה. היה פעיל בעמותת "ילדים" שבמסגרתה ארגן הבאת ילדים יהודיים מהונגריה לביקורים בארץ. בשנים 1985–1998 כיהן שרגא כיו"ר איגוד ערים לאיכות הסביבה אשדוד וחבל יבנה. משנת 1995 שימש כיו"ר העמותה למען החבר הוותיק בחבל יבנה. משנת 1999 שימש כסמנכ"ל מרכז המועצות האזוריות ויו"ר הנהלת קמפוס גבעת וושינגטון.
בשנת תשס"א הוענק לו פרס עמינח למפעל חיים על פעילותו הציבורית.
מושל אוקלהומה
המשרה נוסדה ב-1907, כאשר אוקלהומה הצטרפה לארצות הברית כמדינה. לפני שהוגדרה אוקלהומה כמדינה ב-1907, קדמה למשרה זו תפקיד מושל טריטוריית אוקלהומה, אשר מונה בידי נשיא ארצות הברית.
מושל אוקלהומה הנוכחי הוא קווין סטיט, חבר המפלגה הרפובליקנית. הוא הושבע לתפקידו ב-14 בינואר 2019.
סמכויות ביצועיות
המושל, על פי חוקת אוקלהומה, חייב "לדאוג כי החוקים נאכפים בנאמנות". המושל הוא הכוח הביצועי העליון ופועל כראש הרשות המבצעת של אוקלהומה. לנגיד יש הסמכות להוציא צווים ניהוליים, להם יש השפעה על החוק. המושל הוא "האפוטרופס של השלום בכל רחבי המדינה", מה שהופך אותו לאחראי על שמירת הסדר והיציבות באוקלהומה. במסגרת תפקיד זה, המושל דואג כי כל החוקים נאכפים ברמה המקומית וברמה הארצית. אם גורמי אכיפת החוק אינם יכולים לאכוף את החוק, המושל, הפועל כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקלהומה, רשאי להורות למשמר הלאומי של אוקלהומה "לבצע ולאכוף את החוקים, להגן על בריאות הציבור, לדכא את מרד ולעצור פלישה לגבולות המדינה". השליש הראשי של אוקלהומה ממונה לתפקידו בידי המושל והוא מצווה לסייע למושל בכל הנוגע לניהול השוטף של המשמר הלאומי.
למושל הסמכות למנות נושאי תפקידים ופקידים ממשל כראות עיניו. כאשר אחד ממשרדי הממשלה הרשמיים נותר ללא ראש, רשאי המושל, אלא אם כן נקבע אחרת בחוק, למנות אדם למילוי משרה פנויה זו, שימשיך למלא את התפקיד הפלוני עד לבחירתו המוסדרת או עד למינוי יורשו. אם נבצר מחברי הסנאט או בית הנבחרים למלא את תפקידם, המושל מכונן בחירות מיוחדות שבמסגרתן ייבחר האדם שיכהן את שארית התקופה של חבר בית המחוקקים הנבצר. אם אחד נציגיה של אוקלהומה בסנאט של ארצות הברית לא יכול למלא את תפקידו, המושל מוסמך בידי חוקת ארצות הברית למנות באורח מידי מחליף לסנאטור היוצא עד לעריכת בחירות מיוחדות.
במישור הניהול הביצועי של ממשלת אוקלהומה, המושל נעזר בסגן המושל, מזכיר המדינה, התובע הכללי וגזבר המדינה של אוקלהומה, בין היתר. בעוד שנושאי המשרות הבכירות נבחרים במישרין על ידי תושבי אוקלהומה, מזכיר המדינה ממונה לתפקידו על ידי המושל בהסכמת הסנאט של אוקלהומה לתקופת כהונה בת ארבע שנים. בשל ריבוי הסוכנויות הממשלתיות באוקלהומה, הקבינט של אוקלהומה מסייע למושל בניהול סוכנויות אלו. המושל מכהן כיושב הראש של ועדת וקומיסיונים רבים, בהם ועדת האתיקה של אוקלהומה ונציבות מדור המקרקעין של אוקלהומה. אמנם ישנן ועדות ממשלתיות של הרשות המבצעת בהן המושל אינו חבר, המושל משפיע על מינוי החברים בוועדות אלו בייעוץ ובהסכמת הסנאט של אוקלהומה. דוגמה לוועדה בה למושל השפעה על מינוי החברים בה בשעה שהוא עצמו אינה חבר בה היא מועצת המנהלים של אוניברסיטת אוקלהומה. המושל אחראי גם על הכנת והצעת תקציב המדינה של אוקלהומה בפני בית המחוקקים שלה.
סמכויות משפטיות וחקיקתיות
בדומה לנשיא ארצות הברית, למושל תפקיד מרכזי בתהליך החקיקה באוקלהומה. על כל הצעת חוק המועברת על ידי הסנאט או בית הנבחרים של אוקלהומה ועל כל החלטה הדורשת הסכמה של שני בתי בית המחוקקים, יש, לפני שהיא נהפכת לחוק, להיות מוצגת בפני המושל. המושל יכול לבחור לחתום על הצעת החוק ובכך להפוכה לחוק או שמא להטיל עליה וטו ולשלוח אותה חזרה לבית המחוקקים. את זכות הווטו של המושל ניתן לדחות רק ברוב של שני שלישים בכל אחד מבתי בית המחוקקים. הצעות חוק שהן חלק מסדר היום של המושל מנוסחות לעיתים קרובות ביוזמת המושל או ביוזמת הסגל שלו. בהודעות שנתיות ומיוחדות לרשות המחוקקת באוקלהומה, רשאי המושל להציע חוקים. המסר השנתי החשוב ביותר של המושל למחוקקים באוקלהומה הוא נאום מצב המדינה (על אותו עיקרון נאום מצב האומה). בפני מושב משותף של בית המחוקקים באוקלהומה, המושל מתאר את מצבה את המדינה והצעות חקיקה לשנה הקרובה. כיוון שהמושל משפיע רבות על דעת הקהל באוקלהומה, הוא משפיע בעקיפין על מעשי המחוקקים.
למושל יש את הסמכות לכנס את שני בתי בית המחוקקים, או את הסנאט בלבד, רק במקרים יוצאי דופן. במהלך כינוסים יוצאי דופן אלה, המחוקקים במדינה יכולים לפעול רק בתחומים שבגינם כינס המושל את בית המחוקקים. אם נבצר מאחד חברי בית המחוקקים למלא את תפקידו ונוצר אינטררגנום, ברשות המושל להורות על בחירות מיוחדות למילוי הריק. במקרה של מחלוקת בין שני בתי בית המחוקקים, במושב רגיל או מיוחד, רשאי המושל לנעול את הישיבה.
המושל משחק תפקיד פעיל בתוך הרשות השופטת של ממשלת אוקלהומה. לאוקלהומה יש ועדת למינויים משפטיים המורכבת משלושה-עשר חברים אשר בוחנים את כל השופטים והשופטות הפוטנציאליים לבתי המשפט לערעורים ואף לבית המשפט העליון של אוקלהומה, וסוקרים אותם במטרה לקבוע אם הם זכאים לכהן בתפקיד לו הם מועמדים. מתוך שלושה-עשר חברים אלה רשאי המונה למנות שישה ללא הסכמת בית המחוקקים. ששת החברים בוועדה אותם מינה המושל מכהנים בוועדה לתקופה בת שש שנים, כך שכשליש מהמינויים מתפנים כל שנתיים.
יחסי חוץ
המושל, כראש המדינה של אוקלהומה, משמש כנציג הראשי של אוקלהומה בארצות הברית ולעולם. עסקאות בין אוקלהומה לגורמים זרים (כולל שאר מדינות ארצות הברית וארצות הברית עצמה) נרקחות בפיקוח המושל. זה משקף את עמדת המושל כדובר הראשי המדינה ואת האינטרסים של המדינה כלפי שאר המדינה ומנהיגי העולם. עם זאת, אין ביכולתו של המושל לחתום על אמנות או הסכמים רשמיים עם מדינות העולם, מפני שחוקת ארצות הברית מונעת ממדינות ארצות הברית לגלות נטיות עצמאיות.
בחירות
מושל אוקלהומה נבחר במישרין על ידי תושבי אוקלהומה במהלך הבחירות למושלות, אשר נערכות במהלך חודש נובמבר בשנה האחרונה של כל תקופת כהונה של המושל, משמע ארבע שנים. המועמד שזכה בבחירות למספר הקולות הגבוה ביותר נבחר לתפקיד והוא עובר השבעה לתפקיד בחודש ינואר בשנה שלאחר הבחירות. חוקת אוקלהומה מחייבת את בית המחוקקים של אלבמה לבחור את המושל כשוברת שוויון. הסעיף השלישי בפרק השישי של חוקת אוקלהומה קובע כי על המועמדים למושלות להיות אזרחי ארצות הברית לפחות 31 שנים, ותושבי אוקלהומה לפחות עשר שנים לפני הגשת מועמדותם.
לפי הסעיף הרביעי בפרק השישי של חוקת אוקלהומה, המושל מכהן בתפקידו תקופת כהונה בת ארבע שנים החל מיום שני השני בחודש ינואר. הסעיף קובע גם כי אין אדם הרשאי לכהן בתפקיד במשך יותר משתי תקופות כהונה רצופות. ב-2 בנובמבר 2010, הצביעו הבוחרים על יוזמה להגבלת תקופת הכהונה של המושל לשמונה שנים במצטבר לכל חייו, בדומה לתקופות הכהונה של נשיא ארצות הברית. היוזמה נגעה גם בתקפות כהונתו של סגן המושל, אשר מהווה את האדם הראשון לרשת את המושל כשנבצר מהאחרון למלא את תפקידו.
יחסים עם סגן המושל
סגן מושל אוקלהומה נבחר באותן בחירות בצוותא עם המושל, אם כי לא כעמיתו למרוץ. הפעם הראשונה בהיסטוריה של אוקלהומה בה כיהן מושל ממפלגה אחת וסגן מושל ממפלגה שנייה היה ב-1963. הנרי בלמון, מושל מטעם המפלגה הרפובליקנית, שירת בתפקידו לצד סגן המושל ליאו וינטרס מהמפלגה הדמוקרטית. מאז, נרשמו מצבים מסוג זה פעמים אחדות. ב-1967, המושל הרפובליקני דיואי ברטלט כיהן בתפקידו כשמתחתיו סגן המושל הדמוקרטי ג'ורג' ניי. ב-1987 כיהן בלמון לצד סגן המושל הדמוקרטי רוברט ס. קר. הפעם האחרונה (נכון ל-2018) בה באוקלהומה כיהנו מושל וסגן מושל משתי מפלגות שונות הייתה ב-2002, בה המושל הדמוקרטי בראד הנרי כיהן בתפקידו לצד סגנית המושל הרפובליקנית מרי פאלין.
המושל רשאי למנות את סגן המושל לקבינט שלו. לדוגמה, המושלת מרי פלין מינתה את סגן המושל טוד לאמב לשמש כחבר הקבינט לענייני עסקים קטנים - אם כי לאמב התפטר מאוחר יותר ממשרה זו בשל חילוקי דעות עם המושלת. סגן מושל יכול לשמש לעיתים כמושל בפועל. כאשר סגן המושל מכהן כמושל בפועל, חוקת אוקלהומה מספקת את כל הסמכויות של המושל לסגן המושל. מכוח זה לסגן המושל מוענקות סמכויות הטלת הווטו, הפיקוד העליון על הכוחות המזוינים של אוקלהומה ואף מתן חנינה לפושעים.
פרשת המסיבות
פרטיגייט (באנגלית: Partygate) או פרשת המסיבות היא שערורייה פוליטית בבריטניה הכרוכה במסיבות והתכנסויות שונות של צוותי ממשל ושל חברי המפלגה השמרנית, שנערכו במהלך מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת בשנים 2020 ו-2021, בתקופה בה הוטל סגר לאומי ברחבי בריטניה על מנת להגן על בריאות הציבור. באותה העת בה הציבור הבריטי קיבל הוראה להיות בסגר התקיימו מספר התכנסויות בדאונינג 10, בחצר האוחרית ובבנייני ממשל אחרים. הדיווחים הראשונים אודות ההתכנסויות הללו התפרסמו בסוף נובמבר 2021, והם משכו תשומת לב תקשורתית רבה, והובילו בהמשך לתגובה ציבורית ניכרת ולמחלוקת פוליטית. בסוף ינואר 2022 חקרה משטרת המטרופולין של לונדון 12 התכנסויות שונות, כולל לפחות שלוש התכנסויות בהם לקחו חלק ראש ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון. מעל ל-50 קנסות ניתנו לאנשים שהפרו את התקנות שנוגעות למגפת הקורונה, כולל לג'ונסון, לאשתו קארי ג'ונסון, ולשר האוצר הבריטי רישי סונאק.
לאחר שסרטון מסיבת העיתונאים דלף, ב-8 בדצמבר 2021 הודיע ג'ונסון על חקירה של משרד הקבינט שיבוצע על ידי מזכיר הממשלה סיימון קייס, בה יחקרו אם המשתתפים בהתכנסויות הפרו את ההגבלות שהוטלו על הציבור הבריטי באותה העת. ב-17 בדצמבר התפרסם שקייס יחדל להוביל את החקירה בעקבות דיווחים על כך שהמשרד של קייס בעצמו ערך מסיבה במהלך דצמבר 2020. בעקבות כך האחריות על החקירה של ההתכנסויות הועברו לסו גריי. בינואר 2022 משטרת המטרופולין של לונדון פתחה בחקירה משלה לגבי הפרות אפשריות של תקנות מגפת הקורונה בבנייני הממשל.
אי-השקט הציבורי לגבי האופן שבו אנשי הממשל בווסטמינסטר הפרו את ההגבלות שהוטלו על הציבור הבריטי הובילו לירידה בתמיכה הציבורית בראש הממשלה ג'ונסון, בממשל הבריטי ובמפלגה השמרנית, וישנם הערכות כי הדבר השפיע על כך שהמפלגה השמרנית הפסידה בבחירות שהתקיימו בצפון שרופשייר ב-2021. בתחילת 2022, גורמים שונים באופוזיציה ומספר פוליטיקאים שמרנים קראו להתפטרותו של ג'ונסון או לקיים הצבעת אי אמון. בפברואר 2022 הובילה השערורייה להתפטרותם של חמישה עובדים בכירים ברחוב דאונינג, ובאפריל השערורייה הובילה להתפטרותו של השר במשרד המשפטים, הלורד דייוויד וולפסון.
הדו"ח שפרסמה סו גריי, חשף שורה של אירועים חברתיים שקיימו חברי הצוות הפוליטי של ג'ונסון והפרו את תקנות הסגר. לאחר שנדרש לתקן את הליקויים הללו, ג'ונסון העיד בפרלמנט בריטניה כי "כל ההנחיות בוצעו במלואן", ואולם הוא נחקר על ידי ועדה פרלמנטרית לגבי השאלה האם הטעה את הנבחרים ביודעין.
ברקע פרשת המסיבות, חברי פרלמנט ממפלגתו יזמו הצבעת אי אמון בגונ'סון ביוני 2022. 211 חברי פרלמנט שמרנים הצביעו נגד הדחתו, ו-148 אחרים תמכו בה. ביולי 2022 התגלה שג'ונסון מינה את כריס פינצ'ר לתפקיד בכיר (מצליף), על אף שהוא ידע שפינצ'ר הואשם בעבר בהטרדות מיניות. ג'ונסון הכחיש בתחילה שהוא ידע על כך, אך במהרה התברר שהוא תודרך לגבי התנהגותו של פינצ'ר לפני מינויו, ב-2019. על רקע משבר האמון שחוללה פרשת המסיבות, עורר גילוי זה סערה פוליטית. החלה התפטרות המונית של אנשי המפלגה השמרנית. גונסון תחילה סירב להתפטר אך לבסוף, ב-7 ביולי, הודיע ג'ונסון על התפטרותו מתפקידו כמנהיג המפלגה השמרנית. בנאום ההתפטרות הוא אמר שבכוונתו להישאר ראש הממשלה עד שייבחר מנהיג חדש למפלגה בסתיו 2022. הוא הוחלף ברישי סונאק.
לקראת פרסום מסקנות ועדת חקירה בפרלמנט בנושא הפרשה התפטר ג'ונסון מהפרלמנט ואמר כי חברי הוועדה הודיעו לו שבכוונתם "לסלק אותו" מתפקידו.
Mixes
העטיפה שלו צולמה על ידי הצלם הבריטי סיימון אמט ועוצבה על ידי פארו דיזיין, ששניהם היו אחראים על העטיפה של Impossible Remixes (1998).
בקונאנה
בקונאנה (בהונגרית: Bakonynána) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
באזור בקונאנה נמצאו תגליות של התיישבות פרהיסטורית מהתרבות האוריניאקית שייתכן והייתה קיימת במשך 2,500 שנה. בזמן הכיבוש הטורקי ננטש הכפר ויושב מחדש מתחילת המאה ה-18 על ידי מתיישבים גרמניים.
יהודי בקונאנה
בבקונאנה חיו יהודים בתקופות זמן שונות. זוג יהודי ששרד בכפר עד למלחמת העולם השנייה אולצו בשלב מסוים לענוד טלאי צהוב ולאחר מכן נלקחו לגטו בפאפה עם ילדתם הקטנה. ישנו תיעוד של יהודים ילידי הכפר שנרצחו בשואה.
שאנדור לדרר (כלכלן)
שאנדור לדרר (בהונגרית: Lederer Sándor; פשט, 18 ביוני 1842 – באד אאוסזה, 22 ביוני 1903) היה כלכלן, מנהל בנק, נשיא חברת ביטוח.
ביוגרפיה
שאנדור לדרר נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ לדרר ושל בטה דרוסה. הוא חונך לקריירה מסחרית. בשנת 1869, יחד עם הגנרל (שלושה כוכבים) אישטוון טיר, הרוזן פאל אלמאשי, הרוזן דיולה קארואי, הרוזן ינה זיצ'י והרוזן אמיל סצ'ני, ייסד את "מכרה הפחם ההונגרי הכללי בע"מ". בשנת 1879 הפך למנהל התערוכה של העיר סקשפהרוואר; בהזדמנות זו קיבל את הדרג השלישי של מסדר כתר-ברזל ותואר אצולה - "אביר".
בשנת 1883 מונה לדרר לחבר ב"וועדה לקביעת הערך" שהוקמה על ידי שר החקלאות, התעשייה והמסחר. הוא היה חבר בוועדות שארגנו את התערוכות הלאומיות ובוועד הלאומי ההונגרי של התערוכה העולמית של פריז (1900).
לדרר היה מעורב בהקמתם של כמה מוסדות פיננסיים גדולים. היה סגן נגיד הבנק הארצי ההונגרי (עד 1883), ומנהל בנק התעשייה והמסחר. הוא היה חבר במועצת המנהלים של המוסד לביטוח פונסיאר בפשט. "חברת ספינות הקיטור אדריה", תחילה המנכ"ל ואחר הנשיא של החברה בשנת 1888, לימים סגן נשיא, וחר כך שוב נשיא משנת 1902 ועד מותו והעלה אותה לרמה של גורם כלכלי משמעותי. לאחר מותו קראה החברה על שמו את אחת הספינות החדשות שלה. הוא מילא משרות אמון גבוהות במוסדות ציבוריים תעשייתיים ומסחריים, ובשנת 1893 היה חבר בוועד האיגוד הלאומי לתעשייה. הוא היה חבר בבית המחוקקים של בודפשט הבירה ובין החברים שנבחרו מבין כמשלמי המיסים הרבים ביותר.
לדרר היה ידוע באהבתו לספורט ופעל כתומך בספורט. בשנת 1902 היה חבר מייסד של "מועדון ההתעמלות של בודפשט". הוא ייסד את אורוות המירוץ שלו בשנת 1894 וכבר בשנת 1895 היו לו 14 סוסים, בשנת 1898 20 סוסים שלו התחרו במרוצים. אחד הסוסים שלו זכה ב"פרס סנט אישטוואן" בשנת 1901.
אנלי פיבו
אנלי פיבו (באסטונית: Annely Peebo; נולדה ב-16 בנובמבר 1971) היא זמרת אופרה אסטונית.
ביוגרפיה
פיבו נולדה במחוז ויליאנדי שבאסטוניה, לאחר שסיימה ללמוד בתיכון למוזיקה היא שרה במשך ארבע שנים בתזמורת הפילהרמונית של אסטוניה.
היא למדה באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה שם קיבלה דיפלומה בניצוח מוזיקלי ולימודי פיתוח קול.
ב-1997 נהייתה חברה קבועה בצוות של פולקסאופר של וינה. ב-1997 נהייתה חברה קבועה בצוות של פולקסאופר של וינה, לאחר שבאותה שנה הופיעה לראשונה באופרה של וינה באופרה ריגולטו.
ב-2001 היא הופיעה בפסטיבל וינה וב-2002 ביצעה יצירות של מוצארט בפסטיבל זלצבורג.
היא נבחרה להנחות את אירוויזיון 2002 שנערך בטאלין.
היא גם שיחקה את תפקיד פלורה בסרט טלוויזיה המבוסס על האופרה לה טרוויאטה.
הר מארוויק
הר מארוויק או הר מרוויק (באנגלית: Mount Marwick) הוא פסגה גבוהה ברכס אקספלוררז בהרי באוורס, באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,590 מטרים מעל פני הים.
הר מארוויק ממוקם בראשו של קרחון מורלי.
הר מאווריק ממוקם 5 קילומטרים ממערב להר שטורם.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1982 על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של ניו זילנד.
ההר נקרא על שם ג'ון מארוויק (שנפטר בשנת 1978), שהיה גאולוג והיה הפליאונטולוג הראשי של המכון למדעי הגאולוגיה והגרעין של ניו זילנד.
Joy to the World (אלבום)
Joy to the World הוא אלבום חג המולד הראשון ואלבום האולפן השביעי הכללי של זמרת מוזיקת הקאנטרי האמריקאית פיית' היל. האלבום יצא לאור ב-30 בספטמבר 2008, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר נאשוויל. הסינגל הראשון והיחיד מתוכו "A Baby Changes Everything", יצא לאור בספטמבר גם כן.
האלבום הגיע למקום השני במצעד אלבומי הקאנטרי.
נשיא קולומביה
נשיא קולומביה, רשמית "נשיא הרפובליקה של קולומביה" (בספרדית: Presidente de la República de Colombia) או נשיא האומה (בספרדית: Presidente de la Nacion), הוא נשיא וראש המדינה של קולומביה והמשרה העליונה בממשל הקולומביאני.
המשרה נוצרה בשנת 1819. נשיא קולומביה הראשון היה הגנרל סימון בוליבר. הנשיא הנוכחי הוא גוסטבו פטרו שנכנס לתפקיד באוגוסט 2022.
מהפכת הדפוס בעולם המוסלמי
מהפכת הדפוס בעולם המוסלמי הוא מושג המתייחס לתהליך חדירתה של טכנולוגיית הדפוס אל המרחבים המוסלמים במאה ה-18. זאת, אף על פי שמדינות אירופה השונות נהנו מתעשיית דפוס פורחת עם המצאתו על ידי יוהאן גוטנברג החל מאמצע המאה ה-15; האימפריה העות'מאנית – ששלטה במקביל להמצאת הדפוס באירופה, בחלקים גדולים ונרחבים מהמזרח התיכון והעולם המוסלמי – בחרה שלא לאמץ את הטכנולוגיה הזו, וכאמור – נותרה בלעדיה כשלוש מאות שנים מאז המצאתה. הדפוס בשפות האסלאמיות, בעיקר ערבית וטורקית, הצליח לחדור אל המרחבים המוסלמיים רק במאה ה-18, ולהתבסס בהם דיו במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20.
נשיא קולומביה
תפקיד
על פי, סעיף 188, נשיא קולומביה הוא ראש המדינה, ראש הרשות המבצעת והרשות המנהלית העליונה. נשיא קולומביה מסמל את האחדות הלאומית, ולאחר שנשבע לחוקת קולומביה ונשבע להגן על חוקי האומה, הוא מופקד להבטיח ולהגן על הזכויות והחירויות של כל אזרחי קולומביה.
סעיף 115 קובע כי הממשלה הלאומית ממונה על ידי נשיא קולומביה,, ומנהלי. כל פעולה של נשיא קולומביה, על מנת להיות חוקית וניתנת לאכיפה, חייבת להיות מאושרת על ידי כל אחד מהמשרדים או מנהלי המחלקות, שיישאו גם באחריות למעשה. החריג היחיד הוא אם הנשיא ממנה או מפטר שרים, מנהלי מחלקות מנהליות וכל פקיד אחר שמונה על ידו בסמכותו. מושלי מחוזות קולומביה, ראשי, כמו גם מפקחים אזוריים של קולומביה, מפעלים ציבוריים ומפעלים ממשלתיים תעשייתיים ומסחריים, כולם מהווים חלק מ.
מהפכת הדפוס בעולם המוסלמי
איסור על רקע דתי
לאחר הגעת הידיעה בדבר המצאת הדפוס של יוהאן גוטנברג אל מרחבי האימפריה העות'מאנית, פרסם בשנת 1485 הסולטאן העות'מאני באיזיד השני צו האוסר את השימוש בדפוס בשפות האסלאמיות – כלומר ערבית וטורקית שנכתבו באותן האותיות עד המאה העשרים – ברחבי האימפריה. בתור אימפריה ריכוזית מאוד, שבה לעלמאא' הייתה השפעה אדירה על התנהלות האימפריה ואכיפת חוקיה – הצו נשמר ונאכף בכל רחבי העולם המסלמי, גם במחוזות שאינם שייכים לאימפריה. הצו אינו כלל את בני המיעוטים הדתיים: טכנולוגיית הדפוס הגיעה אל האימפריה העות'מאנית על ידי פליטים יהודים מספרד (במסגרת גירוש ספרד), והותר להם ולשאר המיעוטים הדתיים באימפריה – נוצרים, יוונים וארמנים – להשתמש בדפוס בשפות שלהם, באותיות לא ערביות.
הנימוק שניתן לאיסור הדפוס בשפות האסלאמיות היה החשש, שמא הוצאה לאור המונית ונרחבת של טקסטים כתובים תוביל לחילול כתבי הקודש, מתוך מעמד הקדושה לו זוכה השפה הערבית בדת האסלאם: זוהי השפה שבה נכתב הקוראן, שהוא בבחינת דברי אלוהים חיים, וניסיון להדפיס את המילים הללו עלול להזיק לטבע ההתגלות, או לכל הפחות למסורת ההתגלות.
נשיא קולומביה
מעון ומטוס נשיאותי
בעת נסיעות בתוך קולומביה או מחוץ למדינה, נשיא הרפובליקה משתמש במטוס הנשיאותי "" המזוהה עם לוחית הרישוי FAC 0001, (דגם בואינג 737 Business Jet BBJ). הנשיא גם משתמש בשני מסוקים מדגם עם רישום FAC 0004 וסיקורסקי UH-60 בלקהוק עם רישום FAC 0007.
מהפכת הדפוס בעולם המוסלמי
איסור על רקע דתי
יד ביד עם החשש מפני חילול הקודש – ואף על פי שחלק מההמצאות הטכנולוגיות שפותחו על ידי נוצרים באירופה במאה ה-15, כמו הנשק החם, אומצו על ידי האימפריה העות'מאנית – הרי שהעלמאא', שהיו חלק מהאליטה השלטונית, ראו במכונה המסוגלת לשכפל עותקים של כתבים בצורה מכנית לחלוטין כ'בדעה', כחידוש זר שאינו מזוהה כלל ואף מנוגד למנהגי הנביא מחמד ובני דורו. מנהגים אלו – הם המהווים בעיני הסונים את הקריטריון היחיד לחוק ולאמת, ואי התאמה בינם ובין חידושים באורחות החיים מביא את אלו האחרונים לכדי פסילה.
נשיא קולומביה
נשיאים
על פי החוקה הקולומביאנית משנת 1991, נשיא קולומביה הוא ראש המדינה וראש הממשלה של הרפובליקה של קולומביה. כראש הרשות המבצעת וראש הממשלה הלאומית, הנשיא הוא נושא המשרה הפוליטית הגבוהה ביותר בקולומביה. הנשיא הוא גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים של קולומביה. הנשיא נבחר ישירות לכהונה של ארבע שנים בבחירות ישירות. מאז 2004, הנשיא אינו יכול להיבחר ליותר מקדנציה אחת. עם מותו, התפטרותו או הדחתו מתפקידו של נשיא מכהן, סגן הנשיא מחליפו.
מהפכת הדפוס בעולם המוסלמי
איסור על רקע דתי
בנוסף, קיימת טענה לפיה האיסור הדתי נעוץ גם במפרט הטכני של מכונת ההדפסה. לפי טענה זו, חלק מן הסלידה מטכנולוגיית ההדפסה קשורה בעובדה, שנהוג היה השימוש במברשת העשויה משערות פרוות חזיר כדי לנקות את לוחות ההדפסה. במצב עניינים שכזה, הרי שדבר טמא נוגע בשמו של אללה, ואין חילול קודש גדול מכך.
נשיא קולומביה
סדר הירושה הנשיאותי
סדר הירושה של נשיא קולומביה מגדיר מי יכהן כנשיא קולומביה במקרה של מוות, התפטרות או הדחת הנשיא, כפי שנקבע בסעיף 202 של החוקה של 1991. במקרה של היעדרות הנשיא וסגן הנשיא כאחד, סעיף 203 לחוקת 1991 קובע כי את תפקיד הנשיא יתפוס שר לפי סדר העדיפויות הקבוע בחוק. השר חייב להיות חבר באותה מפלגה או תנועה אליה השתייך הנשיא המקורי, ויממש את הנשיאות עד שהקונגרס, בתוך 30 הימים שלאחר מינוי התפקיד הנשיאותי, יבחר סגן נשיא חדש שיקבל את הנשיאות.