cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליבר אליאנסיס
מקורות
חלקו הגדול של כתב היד הוא מורכב, כלומר, בנוי ממקורות מוקדמים יותר. מקורות אלה כוללים את כתביו של כותב ימי ביניימי בדה ונרביליס,
אלפרד פון טירפיץ
תאוריית הסיכון
למעשה, תאוריית הסיכון של טירפיץ הבטיחה את כישלונה. מעצם מהותה כפתה תפיסתו של טירפיץ על בריטניה נקיטת צעדים, שלולא האיום הגרמני לא היו מתקבלים על ידי הממסד הבריטי. הצורך לרכז את הצי שלה מול האיום המתהווה בגרמניה הביא את בריטניה לכריתת בריתות עם מעצמות אחרות, כדי להעביר לאחריותן זירות ימיות שונות ולהחזיר בדרך זו אוניות מלחמה הביתה. הסכם ראשון כזה נחתם בין בריטניה לקיסרות היפנית ב-1902, והודות לו הייתה בריטניה יכולה להקצות מחדש את אוניות המערכה של צי המזרח הרחוק לצי הבית. ההסכמה הלבבית שנחתמה בין בריטניה לצרפת ב-1904 אפשרה לבריטים להקטין את צי הים התיכון שלה, ולהעביר אוניות נוספות לצי הבית; הצרפתים קיבלו על עצמם את האחריות לים התיכון ואילו הבריטים קיבלו אחריות לחוף האטלנטי של צרפת. תאוריית הסיכון למעשה הכשילה את עצמה: המדיניות הגרמנית הביאה את בריטניה להתפייס עם אויבתה הגדולה ביותר במשך מאות שנים, ולא הייתה נתונה ל"סיכון" שנחזה בתיאורייה של טירפיץ. ב-1905 השמיד הצי הקיסרי היפני בקרב צושימה, את הצי הקיסרי הרוסי, וכך נוטרל עוד אויב של בריטניה. בתוך כמה שנים עמדה גרמניה מול מלוא כוחה הימי של בריטניה, ותאוריית הסיכון הגרמנית העלתה מאוד הסבירות שהצי הבריטי יימנה עם אויביה של הקיסרות הגרמנית בעת מלחמה עתידית.
ליבר אליאנסיס
מקורות
Ecclesiastical History of the English People,
אלפרד פון טירפיץ
גרוס אדמירל
ב-1911 הוענקה לטירפיץ דרגת גרוס-אדמירל, המקבילה לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא, או לדרגות אדמירל הצי הבריטית (Admiral of the Fleet) ואדמירל צי (Fleet Admiral) בארצות הברית. הדרגה הוענקה לו כהערכה על פועלו בבניין הצי, אך בשל העובדה שטירפיץ מעולם לא הוביל צי לקרב נמנע ממנו סימול הדרגה המקובל לגרוס-אדמירל ולא ניתן לו הבאטון הייחודי לבעלי דרגה זו.
ליבר אליאנסיס
מקורות
De temporum ratione, the Chronicon ex chronicis
אלפרד פון טירפיץ
מלחמת העולם הראשונה
תוכנית הבנייה שהוביל טירפיץ הייתה אמורה להסתיים ב-1920, אך מלחמת העולם הראשונה פרצה שש שנים לפני השלמתה. טירפיץ היה בעמדה מינהלית, ולא הייתה לו סמכות לנהל את מבצעי הצי. ככל שהתקדמה המלחמה הסתבר כי הצי הקיסרי הגרמני אינו מצליח לפרוץ את ההסגר הימי שהטיל הצי המלכותי הבריטי. בקרב יוטלנד, ב-1916, הצליחו הגרמנים להסב לצי הבריטי אבדות כפולות מאלה שנגרמו לו, אך עדיין לא הצליח לשבור את העליונות הבריטית.
טירפיץ התייחס לצוללות בחשדנות, ולא הקדיש משאבים מרובים לבנייתן. כתוצאה מכך החל הצי הגרמני את המלחמה עם פחות צוללות ממה שאולי היה אפשרי, עובדה שייתכן והייתה לה השפעה בהמשך המלחמה. עם זאת, טירפיץ החל לתמוך בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת לנוכח כישלון הצי הגרמני בפריצת ההסגר הימי. לוחמת הצוללות הייתה אמורה לנתק את קווי האספקה הבריטיים ולאלץ אותם להגיע להסכם שלום עם גרמניה. ב-1915 הפעילו הגרמנים לתקופה קצרה לוחמת צוללות כזו, אך הפסיקו בה לאחר הסערה שעוררה הטבעת אוניית הנוסעים לוזיטאניה. משלא התקבלה דעתו שיש לחזור ולהפעיל לוחמת צוללות, סר חינו בעיני הקייזר והוא נאלץ לפרוש מתפקידו ב-15 במרץ 1916. מחליפו היה אדוארד פון קאפלה (Eduard von Capelle). ב-1917 החל הגרמנים שוב בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת, שהסבה למדינות ההסכמה אבדות כבדות, אך הובסה בסופו של דבר.
ליבר אליאנסיס
מקורות
, ו-William of Poitiers' Gesta Guillelmi II ducis Normannorum
אלפרד פון טירפיץ
פעילות פוליטית
ב-1917 היה טירפיץ בין מייסדי "מפלגת המולדת" (Deutsche Vaterlandspartei) הלאומנית והפן-גרמנית. סגנו היה וולפגנג קאפ. המפלגה הייתה מוקד למתנגדי הסכם השלום שנחתם בין גרמניה למדינות ההסכמה ונגד הרוב ברייכסטאג. המפלגה הייתה גוף חוץ-פרלמנטרי ימני, שהתיימרה לשלב את כל המפלגות והארגונים הימניים. זו הייתה הפעם הראשונה שבה יושמה התפיסה של גיוס מירב הכוחות החוץ-פרלמנטריים מהימין. בשיאה, בקיץ 1918, היו במפלגה 1.25 מיליון חברים. מפלגת המולדת עוצבה על ידי "חשיבה שלטונית קיסרית", שהציבה במרכז את אריך לודנדורף ופאול פון הינדנבורג, שדמותם עוצבה בתעמולת המפלגה כ"קיסרי העם". המטרה הייתה משטר צבאי המבוסס על משאל עם, שמטרותיו מלחמתיות, וזאת כחלופה לפרלמנטריזציה של הרייך. מטרות אלו הובילו לקריאות פנימיות בקבוצה להפיכה בהנהגתם של הינדנבורג ולודנדורף, במידת הצורך גם נגד הקייזר. שותפותו של טירפיץ במפלגה הראתה כי הוא מוכן לתסיסה פוליטית באמצעות מפלגת המונים ותעמולה, להפיכה נגד הקיסר ולדיקטטורה צבאית.
ליבר אליאנסיס
מקורות
מקורות בהם השתמשו פחות הם הכרוניקה האנגלו-סקסונית, אורדריקוס ויטליס,
אלפרד פון טירפיץ
פעילות פוליטית
טירפיץ היה ציר ברייכסטאג בשנים 1924–1928, כנציג מפלגת העם הלאומית הגרמנית (DNVP, Deutschnationale Volkspartei) השמרנית. עם פרישתו מן הרייכסטאג הסתיימה פעילותו הפוליטית. הוא נפטר ב-6 במרץ 1930 בעיר אבנהאוזן, ליד מינכן, בן 81 שנים.
ליבר אליאנסיס
מקורות
Historia Ecclesiastica, Stephen of Ripon's Vita Sancti Wilfrithi, William of Malmesbury's Gesta pontificum Anglorum
אלפרד פון טירפיץ
פעילות פוליטית
חתנו היה אולריך פון האסל שהיה שגריר גרמניה באיטליה, ואחד מהקושרים נגד אדולף היטלר בקשר העשרים ביולי.
ליבר אליאנסיס
מקורות
רשימת מלכי ווסקס, שיר באנגלית עתיקה של קרב מלדון (The Battle of Maldon) ומספר קורות חייהם של מספר קדושים, כולל כאלו שנכתבו על ידי אבון דה פלרי, Eadmer, Felix Goscelin, ו-Osbern of Canterbury השיר על מלדון הוכנס משום שהגיבור שמוזכר בו הוא בירתנוט (Byrhtnoth) פטרונו של המנזר.
נעשה שימוש גם ביצירות הקשורות באופן יותר ישיר למנזר איליי, המרכזי שבהם היה הליבלוס, (Libellus) שנכתב על ידי הבישוף אתלוולד מוויצ'סטר, שחלקים גדולים ממנו הועתקו והוכנסו לליבר אליאנסיס. כמו כן הוכנס לליבר קורות חייו של אותו אתלוולד, שהיה המייסד והאב מנזר הראשון של המנזר. עבודה על פטרון של המנזר גם הוכנס כמו גם 3 מסמכים מקוריים המתייחסים לזכויות המנזר והגדרות חוקיות שלו מסמכים אילו נכתבו באנגלית עתיקה ותורגמו ללטינית על ידי המהדיר של המסמך. מקור נוסף, כפי שמתאר הליבר עצמו, הוא כתב על הירווארד המקיץ (Hereward the Wake) שנכתב על ידי אח במנזר, בשם ריצ'רד. היסטוריונים מודרניים מזהים את היצירה עם Gesta Herwardi, שהיה מוכר במאה ה-13, אולם לא ברור האם המהדיר של הליבר, השתמש בטקסט זהה המוכר לנו בשימושו בכתב יד זה, או בגרסה עתיקה יותר של כתב יד. חלק מהמקורות בהם נעשה שימוש עשויים להיות אוראליים ולא מבוססים על מקורות כתובים, חלקן מזכירות סאגות סקנדינביות, כולל הסיפור על המלך קנוט הגדול שביקר במנזר ושר שיר אנגלו-סקסי לנזירים המכונסים.
תוכן
מקובל לחלק את הספר לשלושה ספרים.
פרט לחלק ההיסטורי, כולל החלק הראשון גם הקדמה ומבוא. הוא דן בייסוד המנזר של איליי ובמייסד אתלת'רית', ואילו שבאו לאחריו עד לפלישה הדנית במאה ה-9. תיאור של הרס המנזר על ידי הדנים, ושלטונו של המלך אדגר, מלך אנגליה ( בשנים 959–975, חותם את הספר הראשון.
הספר השני מתחיל בשיקומו של המנזר בתקופת שלטונו של המלך אדגר, תחת הנהגתו של אב המנזר אתלוולד. רישמות פעליהם של אבות המנזר אחריו, עד לאחרון, ריצ'רד, וכן מסמכים אחרים
הספר השלישי והאחרון, כולל מידע על הפיכת המנזר לבישופות וקתדרלה, ועל הבישופים הראשונים ומסתיים עם תיאור מות הקדושים של תומאס בקט וכן מסמכים שונים המיוחסים לבישופים
הספר מתייחס גם לחורבן שנגרם בתקופת האנרכיה שנגרמה בתקופת שלטונו של המלך סטיבן. הכותב מציין כי בצורת שפגעה בקציר יחד עם מעשי שוד וביזה גרמו לרעב המוני. הספר מתאר מרחב גאוגרפי של כ-32 עד 48 קילומטרים מהמנזר שמלא בגוויות לא קבורות, ושמחיר בושל של זרעי חיטה עלה ל-200 פנס. התיאור הארוך של המחלוקת בין הבישוף נייג'ל למלך סטיבן, הובילו לדיון על הקרב בלינקולן ונושאים נוספים שאינם קשורים ישירות למנזר איליי. הליבר חושף תיאור מפורט של תפקידו של נייג'ל לאורך זמן, אף על פי שבכלליות, ניכרת העדפה של הכותב למלך סטיבן מאשר לבישוף שלו. עלייתו של הנרי השני לכס באנגליה, נחשב כאירוע חיובי, והליבר מהלל את המלך החדש
חלק חשוב מכתב היד, הוקדש למעשי ניסים והאדרת הפטרונית של המנזר, אתלת'רית' הקדושה. התחלת כתב היד מתייחס לחייה של הפטרונית, שדומים לקורות חייהם של קדושים אחרים שנכתבו על ידי גוסקלין (Goscelin) במאה ה-11. ידוע כי גוסקלין ביקר במנזר איליי. כתב היד גרם כנראה לעלייה של מספר הצליינים המבקרים במנזר, כמו גם איפשרו לנזירים להסביר את ההיסטוריה של תרומות מוקדמות יותר למנזר. מתנות רבות לכנסייה מתוארים בכתב היד, כגון פרוכת למזבח, שנתרמה על ידי המלכה אמה (מתה בשנת 1052) אשת שני המלכים אתלרד השני מלך אנגליה (מת בשנת 1016) והמלך קנוט (מת בשנת 1035) יחד עם היסטוריה קצרה על הנסיבות שהביאו למתן המתנה. סיפורי הניסים, מספרות לעיתים קרובות כי מי שרצה בריפוי או מילוי משאלות הדומות למה שנכתב בכתב היד, צריך היה להגיע למנזר, ולהרים תרומה. ההיסטוריונית ג'ניפר פקסטון, מעלה טיעון כי הרצון להגדלת כמות הצליינים למנזר, הייתה הסיבה העיקרית של מגיהי כתב היד.
דאגה נוספת שהייתה למנזר היא רכישת אדמות למנזר. כתב היד מתייחס לשלוש רשימות מוקדמות של אינוונטר, שפרטו את רכוש המנזר ותיעדו כל מתנה למנזר, כאשר התורם ולעיתים פרטים על חייו נכתבים גם הם. רישום זה עזר במקרה והמנזר היה צריך להגן על זכויות או רכוש כנגד קונפליקטים חיצוניים או פנימיים. הליבר שומש בידי הנזירים על מנת להוכיח כי הרכוש של המנזר הוא של הנזירים ולא של הבישופים, לאחר הפיכתה לבישופות. הספר גם מתאר את חלוקת הרכוש בין הנזירים והבישוף החדש. על פי הספר, חלוקה זו נוצרה בימי משרתו של הבישוף הראשון, הארווי לה ברטון, ותואר כמספק בקושי לצורכי הנזירים. לאחר מכן הספר מתאר מסמכים המגנים את החלוקה של הרכוש בין הנזירים לבישופות. הספר גם מתאר את הוויכוחים הרבים בין המנזר לבישופות לינקולן, עד הפיכת המנזר לבישופות בעצמה בשנת 1109.
נושא שלישי שתואר בליבר, היה, הדגש על קבורתם של אישים חשובים באדמת המנזר על מנת ליצור עניין אצל אחרים להיקבר שם גם הם ובכך ליצור זרם של תרומות מאלה שרצו לשריין את זכותם להיקבר באדמת המנזר. כך מודגשים הבישופים של אלמהאם, אתלסטאן ואלפוויין וכן וולפסטאן השני, הארכיבישוף של יורק.
השפעה
הליבר היה ידוע לכותב העיתים בן המאה ה-13, מת'יו פאריס, שעשה בו שימוש יחד עם ה-Chronicon Abbatiae Rameseiensis של מנזר רמזי, בעבודותיו ההיסטוריות בעצמו. היסטוריון נוסף בן אותו הזמן, רוג'ר מוונדובר, הכיר את הליבר. חלק מהמידע המצוי בליבר, חשוב להיסטוריונים, שכן הוא מציין לדוגמה כי היה זה אתלוולד, שתרגם את תקנון בנדיקטוס לאנגלית עתיקה מלטינית. הליבר הוא ספר ההיסטוריה הארוך ביותר, המתאר את ההיסטוריה המקומית במאה ה-12. וכולל תיאור של המכתבה המלכותית, (royal chancery) ובכך מתעד משרה זו כהעתיקה ביותר הידועה בממלכה האנגלו-סקסית. הליבר מתאר כיצד המלך אדגר (מת בשנת 975) העניק למנזר את משרת הקנסלור (ראש המכתבה) אולם מהימנות פסקה זו אינו ברור. ועצם הימצאות משרה שכזו בממלכה האנגלו-סקסית, לפני הכיבוש הנורמני של אנגליה, הוא נושא למחלוקת בין ההיסטוריונים.
ההיסטוריונית דורותי וויטלוק, אומרת כי הליבר הוא עבודה ייחודית בין ההיסטוריות המנזריות שלאחר הכיבוש הנורמני ומשמש כמסמכים משפטיים לכל דבר בחיזוק מבוסס של טענות המנזר על זכויותיו ונכסיו, על מנת לעשות כן, הליבר ריכז יחד מקורות עתיקים שמנעו שליטה כנסייתית במנזר, טרם הפיכתו לבישופות. ייתכן וחלק מהמסמכים זוייפו או שונו כך שישרתו את צורכי המנזר. בשל תוכנו המגמתי של הספר, היסטוריונים מתייחסים לליבר בזהירות רבה. עם זאת, הליבר משמש כמקור היסטורי חשוב לתקופה אותה הוא מכסה כמו גם להיסטוריה הפנימית של המנזר והבישופות. ההיסטוריונית אנטוניה גראנסדן, מתארת את הליבר כחשוב לטובת ההיסטוריה הכללית, אולם מכיל חוסר אחדות וחזרתיות רבה ומבלבלת.
כתבי היד המקוריים
קיימים 2 כתבי יד, מקוריים שנשמרו בשלמותם. האחד ב-טריניטי קולג' (קיימברידג'), MS O.2.1, מוכר גם בשם, כתב-יד E ומתוארך לסוף המאה ה-12 והשני בידי קתדרלת איליי, ידוע גם ככת-יד F, ונותר בידי הקתדרלה מראשית כתיבתו במאה ה-13. כאשר הוא היחיד שנותר מהספרייה המקורית של המנזר בימי הביניים. פרט לשני כתבי היד המלאים, קיימים גם חלקים מכתב היד. כתב היד המצוי בידי הספרייה הבריטית, כתב יד קוטון טיטוס אי. איי, ידוע ככתב יד G, מכיל חלק מהספר השני ומתוארך לסוף המאה ה-12 או תחילת המאה ה-13. כתב יד נוסף, קוטון דומיטיאן, הידוע גם ככתב יד B, מתואר לסוף המאה ה-13 ותחילת המאה ה-14, וכולל חלקים מהספר הראשון ואותם חלקים מהספר השני כבכתב יד G. יחד עם מספר חלקים נוספים. כתב יד קוטוני נוסף, הווספסיאני, הידוע גם בשם כתב יד A, מכיל חלקים מהספר השלישי ומתואר לשנים 1257-1286 היחס בין כל כתבי היד הוא מורכב, ועד כה, לא ניתן לקשר כיצד מספר כתבי היד קשורים זה לזה. בלייק, בהוצאה שלו של הליבר, מציע שהספר הראשון היה בעבר יצירה עצמאית, אשר השפיע על כתב יד B, הספר השני והשלישי נכתבו, בהשראתו, כהמשך ושולב בהם הספר הראשון, כך נוצר כתב יד E או גרסה מוקדמת שלו. הספר השני, עבר אז הגהה נוספת, ושולב על חלקים מכתב יד G, הספר הראשון וכתב יד E, ליצירת כתב יד F.
כתבי יד קרובים כוללים את כתב היד מהספרייה הבודליאנית, באוקספורד, הידוע ככתב יד O, המבוסס על הליבר, אך מאורגן כרשימת פעילותם של אבות המנזר השונים והבישופים ומתוארך למאה ה-14. כתבי יד אחרים הקשורים גם הם לליבר,
ה-Chronicon Abbatum et Episcoporum Eliensium ו- Libellus of Æthelwold
פרסומי כתבי היד
''הספר של איליי, הליבר אליאנסיס, נערך והוצא לאור' בשנת 1962, על ידי החברה ההיסטורית המלכותית, בעריכתו של בלייק. ההוצאה כללה את הטקסט הלטיני לצד קטעי טקסט באנגלית עתיקה, אך ללא תרגום. ג'אנט פיירוותר, הפיקה ב-2005, גרסה אנגלית של הספר, תרגום ללטינית, על ידי המו"ל בויידל פרס.''
מהדורות קודמות כללו פרסום חלקים קטנים מהספר בשנת, 1688 1701,1691 ו-1848
קריאה נוספת
עמ' xxiii–lx. OCLC 462668616.
עמ' xiii–xliv. ISBN 978-1-84383-015-3.
in Clemoes, Peter. Anglo-Saxon England 1. Cambridge, UK: Cambridge University Press.
ISBN 0-8014-0770-2.
ISBN 0-19-822391-9.
OCLC 1086117.
עמ' 123–137. OCLC 56067226.
עמ' 94–95. ISBN 978-0-631-22492-1.
Royal Historical Society Guides and Handbooks No. 12. London: Royal Historical Society. ISBN 0-86193-100-9.
Anglo-Saxon England 28. Cambridge, UK: Cambridge University Press.
עמ' 201–223. ISBN 0-521-65203-0. 10.1017/S0263675100002325.
A Companion to the Anglo-Norman World. Woodbridge, UK: Boydell Press.
עמ' 103–121. ISBN 978-1-84383-341-3.
The Governance of England. London: Edward Arnold. ISBN 0-7131-6378-X.
יעקב בן ששת
הרב יעקב בן ששת היה מקובל במאה ה-12 בז'ירונה.
נמנה עם מקובלי ז'ירונה. בן דורם של רבי עזרא ורבי עזריאל מז'ירונה. בכתביו מזכיר רבות את רבי יצחק סגי נהור אך לא מתייחס אליו בתור רבו כפי שמתייחסים אליו אחרים בני דורו. על כן סביר להניח שלא היה תלמידו.. התפלמס רבות כנגד הפילוסופים ביחד עם בן דורו, ר' יונה מז'ירונה.
כתב שלושה ספרים עיקריים: "שער השמיים"- פירוש על הספירות בדרך של חריזה.
"משיב דברים נכוחים"- ספר פולמוס כנגד ספרו של ר' שמואל אבן תיבון, "מאמר יקוו המים", על סוד מעשה בראשית.
"האמונה והביטחון"- ספר מוסר קבלי (שיוחס בטעות לרמב"ן). לספר יש משמעות היסטורית חשובה בתארו את מצבם החברתי והדתי של יהודי ז'ירונה ובתוכם מקובלי ז'ירונה.
פרד רוג'רס
פרד מקפילי רוג'רס (באנגלית: Fred Rogers; 20 במרץ 1928 – 27 בפברואר 2003) היה איש טלוויזיה אמריקאי, מוזיקאי, בובנאי, סופר, מפיק וכומר פרסביטריאני. רוג'רס זכה לפרסום בעיקר כיוצר, המלחין, המפיק, התסריטאי הראשי, והמארח של תוכנית הילדים האמריקנית "השכונה של מר רוג'רס", אשר שודרה בארצות הברית בשנים 1968 עד 2001.
במהלך הקריירה שלו קיבל רוג'רס את מדליית החירות הנשיאותית, 40 תוארי כבוד, ופרס פיבודי. הוא נבחר להיכל התהילה של הטלוויזיה, והוכר בשתי החלטות בקונגרס. רוג'רס דורג במקום ה-35 ברשימת 50 כוכבי הטלוויזיה הגדולים ביותר בכל הזמנים של TV Guide. ישנם כיום מספר מבנים בפנסילבניה המוקדשים לזכרו, והסוודר האייקוני של רוג'רס מוצג כיום בסמית'סוניאן.
בנובמבר 2019 יצא לאור סרט הדרמה הביוגרפית "יום יפה בשכונה", בו מגלם טום הנקס את דמותו של רוג'רס, ולצידו מת'יו ריס בתפקיד העיתונאי לויד ווגל, עליו הוטל לכתוב כתבת פרופיל על רוג'רס. ימים ספורים לפני צאת הסרט לאקרנים, נודע שהנקס ורוג'רס בני דודים מדרגה שישית.
האסטרואיד מר רוג'רס
האסטרואיד 26858 Misterrogers שהתגלה במרץ 1993 על ידי אלינור הלין נקרא על שמו.
מרדוך
מַרְדוּךְ (Marduk, במקרא: מְרֹדָךְ, מאוית בשומרית כשומרוגרמה: dAMAR.UTU, משמעו עגל השמש) המכונה גם בֵּל (=אדון באכדית, המקבילה האכדית של "בעל" (=אדון), כשם האל הכנעני) אשר על פי האנציקלופדיה לדתות בוטא שמו מַרֻדֻך, הוא אל מהמיתולוגיה הבבלית, ראש הפנתיאון הבבלי, והאל התומך של העיר בבל. פסלו של מרדוך שכן במקדש אסגילה בעיר בבל.
מעמד האל התחזק בימי המלך הבבלי חמורבי (המאה ה-18 לפנה"ס) עם ההתרחבות של התרבות הבבלית וחיזוק אחיזתה במסופוטמיה העתיקה. דמותו המקורית אינה ברורה, מכיוון שנטמעה בזאת של אלים אחרים שעמדו בראשי פנתיאונים מסופוטמיים, במיוחד אֵאַה (אנכי) ואֵנְלִיל.
מקור מעבר סגולות אאה למרדוך, הוא בהיות האל העתיק לאבי מרדוך, כאשר ראה האל כי בנו בעל סגולות העולות על שלו העביר לידיו את השליטה על המין האנושי.
את סגולות אנליל, קיבל האל לאחר מאבק בין הכתות השונות בבבל העתיקה על רקע התמורות התרבותיות-דתיות והתחזקותה המדינית. בבוא הימים, עם הפוך בבל למרכז הבלתי מעורער של מסופוטמיה המתורבתת, קיבל מעמדו של מרדוך עילוי בכוחו של המיתוס.
אנומה אליש, הוא סיפור הבריאה הבבלי, נכתב במקור כמזמור דתי והיה לחלק בלתי נפרד מהאַכִּיתֻ, חגה הדתי הראשי של בבל. על פי המיתוס, שמטרתו נבחנת בידי חוקרים מודרניים כהסברה לרימומו של מרדוך למעמד עליון על שאר האלים, במקור העולם היה עשוי שתי אלוהויות, תִּאֲמַת – המים המלוחים ואַפְּסֻ – המים המתוקים. אלוהויות אלו בראו את האלים האחרים.
כאשר הסתכסכו ביניהן קבוצות האלים אאה השמיד את אפס, ותאמת נשבעה לנקום באלים, והיא אספה צבא שבראשו העמידה את בנה, קִנְגֻ. מספר אלים ניסו לעמוד מול צבא זה אך נכשלו, אז פנו למרדוך לעזרה, וקיבלו את מרותו כמלכם. מרדוך הביס את האויב, ויצר מגופה של תאמת את השמים והארץ, ומדמו של קנג את האדם.
כריסטופר סטיבנס
קורות חייו
סטיבנס נולד ב-18 באפריל 1960 בקליפורניה, בשנת 1982 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בין השנים 1983–1985 שירת בחיל השלום והוצב במרוקו ולאחר מכן היה עורך דין בוושינגטון די. סי.
בשנת 1991 הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית וכיהן כדיפלומט במדינות המזרח התיכון, הוא כיהן בתפקיד בכיר בקונסוליה האמריקאית בירושלים, כמו כן כיהן בתפקידים שונים במצרים, סעודיה, סוריה ואיראן. את שירותו בלוב החל בשנת 2007 כסגן ראש המשלחת ובמהלך ההתקוממות בלוב שימש ממרץ 2011 כנציג מיוחד של ארצות הברית למועצת המעבר הלאומית. במאי 2012 הוא מונה כשגריר ארצות הברית בלוב.
הרצח
ב-11 בספטמבר 2012 תקפו מחבלים את בניין הקונסוליה האמריקנית בבנגזי בה שהה סטיבנס והציתו אותו. בעת המתקפה על הבניין, התבצר סטיבנס בחדר המאובטח ושם נחנק כתוצאה משאיפת עשן בשל השרפה שאחזה בבניין הקונסוליה. כעבור שעתיים, בשעה 00:30 חולץ סטיבנס על ידי מקומיים כשהוא מחוסר הכרה והוסע לבית חולים מקומי, שם הרופא קבע את מותו לאחר 90 דקות של ניסיונות החייאה. בתחילה נטען כי ההתקפה על השגרירות באה בעקבות פרסום הסרט תמימותם של מוסלמים בה מוצג מוחמד באור שלילי, אולם מאוחר יותר גרסו חוקרי ביטחון כי הייתה זו התקפה מתוכננת של גורמי טרור המזוהים עם אל-קאעידה שביקשו לנצל את התאריך הסמלי במלאת 11 שנה לפיגוע במגדלי התאומים.
ואסילי סזונוב
ואסילי סזונוב (ברוסית: Василий Сазонов; 1789 – 1870) היה צייר היסטוריה רוסי בסגנון קלאסי. חבר באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
ביוגרפיה
הוא נולד כצמית, השייך לרוזן ניקולאי רומיאנצב. בזמן שהשתתף בצייד בארמון גומל, סזונוב הצעיר צייר סקיצות מהאירוע. סקיצות אלה משכו את עיני הרוזן, ששלח אותו ללמוד באקדמיה הקיסרית לאמנויות בשנת 1804. הוא למד אצל צייר ההיסטוריה גריגורי אוגריומוב והראה התקדמות כה מהירה עד שהרוזן נתן לו את חירותו.
הוא הושפע מאוד מסגנונו של אוגריומוב וגם הפך לצייר היסטוריה. בשנת 1812 הוענק לו מדליית זהב על סצנה מחייו של קוזמה מינין ובשנת 1813 קיבל מדליית זהב נוספת על סצנה המתארת את ההתנגדות לכיבוש מוסקבה על ידי נפוליאון.
הוא סיים את לימודיו ב-1815 בתואר "אמן" וקיבל מלגה קטנה להמשך לימודיו. בשנת 1817, הרוזן רומיאנצב נתן לו מספיק כסף כדי לצאת לחו"ל. הוא נסע לרומא, שם העתיק את ציורי המאסטרים הישנים.
עם שובו לסנט פטרסבורג, הוא הפיק שתי יצירות היסטוריות מרכזיות: דמיטרי דונסקוי בקרב קוליקובו והרוזן אוסטרמן-טולסטוי שעבר ניתוח בקרב קולם. מאוחר יותר, הוא צייר איקונוסטאזיס עבור קתדרלת השינוי החדש שנבנתה מחדש ויצר עיטורים לארמון טאוריד. פרויקטים אלה זיכו אותו בתואר אקדמאי בשנת 1830.
במשך שתים עשרה השנים הבאות, הוא קיבל הזמנות רבות לציורי דת בכנסיות של סנט פטרסבורג, כשהם מלווים בציורי דיוקן מדי פעם.
כמה מיצירותיו הבולטות ביותר נמצאות בכנסיית גדוד סמיונובסקי ובכנסייה באי אפטקרסקי.
כתיבה טכנית
כתיבה טכנית (לעיתים תקשורת טכנית) היא סוגת כתיבה המתמקדת בתיעוד נתונים עובדתיים והעברת הוראות. מאפייניה של הכתיבה הטכנית הם: הגדרות, ניסוח בלשון ציווי, קשרים וכמתים לוגיים, חד־משמעיות, לכידות ובהירות, הימנעות מכינויי רמז, העדר גוף ראשון, העדר מאפיינים פואטיים, משפטים קצרים, שימוש ברשימות, טבלאות, ותרשימי זרימה, משלב בינוני, לוקליזציה, והתאמת הז׳רגון לפי קהל היעד. דוגמאות מוכרות לכתיבה טכנית ניתן לפגוש בעלוני תרופות, מילונים, מפרטים טכניים של מוצרים טכנולוגיים, אנציקלופדיות, מפות, תיעוד קוד מקור בשפות תכנות, ובספרות המדעית של תחומי ההנדסה והמדעים המדויקים.
היסטוריה
הכתיבה הטכנית נחשבת כמקצוע מודרני, אולם מסמכים טכניים שונים קיימים עוד מן העת העתיקה. אלה נכתבו על ידי בעלי מקצוע שונים כגון לבלרים או אומנים. בעת העתיקה היה מקובל לבנות דגמים מוקטנים של מבנים, ששימשו כדוגמה, לפני הקמת המבנה עצמו. אי שם בשנות ה-90 של המאה ה-14, כתב הסופר האנגלי ג'פרי צ'וסר עבור בנו חיבור על מכשיר האצטרולב. מסמך זה נחשב לתיעוד הטכני העתיק ביותר בשפה האנגלית. בשנת 1420 נכתב "ספר הזיקוקין" (Feuerwerkbuch) בגרמנית, שעסק בייצור כלי נשק ולימד כיצד להכין אבק שרפה מתערובות של אבקות שונות.
לאונרדו דה וינצ'י נחשב כממציאו של תרשים ההרכבה, שפירט לא רק את תכונותיהן של מכונות שהמציא ובנה, אלא אף כלל בתרשים הסבר טכני מפורט על אופן פעולתן. תרשימים אלה היו יחידים מסוגם לאותה עת ואפשרו לבעלי מלאכה לבנות מכונות נוספות זהות למקור.
האמן הגרמני אלברכט דירר היה הראשון שהתייחס באופן מדעי בכתביו לפרספקטיבה. הוא תיאר לראשונה את גוף האדם ממספר זוויות שונות (הטלה אורתוגרפית).
התיעוד הטכני מן המאה ה-16 אפשר הבנה של פעולה תוך הצגת רצף צעדים שרוכזו באיור אחד.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 הופיעו בשוק הצרכנים מכשירי חשמל רבים כגון טלוויזיות, שואבי אבק ומכונות כביסה. מכשירים אלו כללו פונקציות רבות והמשתמשים בהם נזקקו להוראות הפעלה, על מנת לתפעל אותם נכון.
חוברות ההפעלה שהופקו עבור מכשירי החשמל הביתיים כללו גם תמונות ואיורים על מנת להקל על ההבנה בתפעול עבור קהל יעד של הדיוטות.
בשנת 1953 הוקמו בארצות הברית שני ארגוני־גג של הכתבים הטכניים שהתמזגו בשנת 1957 לאגודה לתקשורת טכנית הקיימת עד ימינו.
תחומי תיעוד
ניתן להבדיל בין כמה סוגי תיעוד עיקריים:
תעשיות
תיעוד טכני נפוץ בתעשיות שונות, בהן:
מאפייני המקצוע
כתבים טכניים מקבלים את המידע שלהם בעיקר ממחלקת הפיתוח, אולם נאלצים לעיתים קרובות לאסוף את המידע הדרוש לכתיבת תיעוד מקיף במחלקות שונות של החברה בה הם מועסקים. לכתב טכני חייבת להיות הבנה טכנית טובה, ידע מקיף על המוצר המתועד, כמו גם יכולות התבטאות בכתיבה. לעיתים, הכתב הטכני הוא בעל הכשרה טכנית (מהנדס, הנדסאי או טכנאי). חלק או רוב הכלים הבאים משמשים את הכתב הטכני בעבודתו היומיומית:
עמינדב
עַמִּינָדָב הוא מושב מדרום מערב לירושלים השייך למועצה אזורית מטה יהודה. המושב שייך לתנועת המושבים. שמו של המושב נקרא על שמו של עמינדב אביהם של נחשון נשיא שבט יהודה ואלישבע אשת אהרון הכהן.
ממערב למושב נמצאים: מצפה ארתור רובינשטיין ויד קנדי, אנדרטה גדולה ומרשימה בצורת גזע עץ שנגדע, לזכר נשיא ארצות הברית שנרצח ג'ון קנדי, וחורבת סעדים.
היסטוריה
היישוב הוקם ככפר עבודה בשנת 1950 על ידי עולים מתימן, על אדמות הכפר הערבי אל-ולג'ה, שהועסקו בטיפול בעצי הפרי שנותרו מיותמים. הכפר היה כמה מאות מטרים מהגבול וסבל בתחילתו מבעיות אספקה וביטחון. תחילה התגוררו התושבים באוהלים ובהמשך הובאו עבורם צריפים. ביולי 1951 התגוררו במושב 65 משפחות. מאמצע אוגוסט 1951 הופיעו בעיתונות דיווחים על מצב כלכלי קשה של תושבי עמינדב הסובלים חרפת רעב. בעיתונים המפלגתיים השונים הופיעו הסברים שונים לכך. היו שדווחו שהתושבים בקשו לעבור להתגורר ליד עיר, בהתאם להבטחות שקבלו מפוליטיקאים לפני הבחירות, סירבו להצעה להתיישבות קבע במקום והפסיקו לעבוד בכרמי הסביבה עד שיובטח להם מקום מגורים ליד העיר. ב"הבוקר" של הציונים הכלליים נטען שהתושבים הודרו מעבודה כי הצביעו על פי צו מצפונם וכי סבלו מהלנת שכר. צינור המים הביא למקום אך מעט מים ונשות הכפר שאבו מים מהבאר בכפר הנטוש וולג'ה. בנובמבר 1951 הועברו 17 משפחות מתושבי המקום למקומות יישוב אחרים, לאור סכסוך בין שתי חמולות במקום. הסכסוכים במקום נמשכו גם לאחר מכן והביאו לקטטה המונית בפברואר 1953.
בסוף 1954 הונח צינור להובלת מים לעמינדב, אך בעיות המים שבו לעמינדב בעקבות תקלה במשאבה.
ועדה של משרד החקלאות קבעה בתחילת 1961 כי אין טעם בהמשך קיומו של המושב כמושב חקלאי.
ביישוב פועלת ישיבת "אבני קודש" בראשות הרב חיים מזרחי (בעלה של הרבנית ימימה מזרחי).
Red (אלבום של קינג קרימזון)
Red (אדום) הוא אלבום רוק מתקדם של להקת קינג קרימזון. זהו אלבומה השביעי של הלהקה, ואלבום האולפן האחרון של הרכבה בשנות השבעים בטרם התפרקה זמנית בין השנים 1974–1981. רק רוברט פריפ וביל ברופורד שבו לנגן עם הלהקה בהמשך דרכה.
שם האלבום נגזר מהאזור האדום באקולייזרים, שכן הלהקה הרבתה לעבור את גבול הווליום המותר.
הפקה
לאחר שדייוויד קרוס הודח מהלהקה, נותרו בה שלושה חברים: רוברט פריפ, ג'ון ווטון וביל ברופורד. בהקלטת האלבום נעזרה השלישייה בכמה מהחברים בה לשעבר: דייוויד קרוס (כינור), איאן מקדונלד, רובין מילר ומל קולינס (כלי נשיפה).
האלבום מזכיר את קודמיו Starless and Bible Black ו-Larks Tongues in Aspic, אך שונה מהם. התכנים קודרים יותר, והצליל אגרסיבי יותר. הגיטרה האקוסטית לא הייתה שכיחה כמו באלבומים הקודמים והיא נשמעת רק בחלקים בשיר השני באלבום, Fallen Angel. ברופורד השתמש בסוגים רבים יותר של תופים. ווטון פיתח את צליל הבס, שנשמע היטב בשיר הפותח את האלבום, Red. ונעשה שימוש נרחב באובר-דאבינג להקלטת הגיטרות.
האלבום יצא בנובמבר 1974, חודשיים לאחר שפריפ פירק אותה, ולא לווה בסבב הופעות.
האלבום התקבל בהתלהבות זכה לשבחים רבים ודורג ברשימת 100 האלבומים הטובים של שנות ה-70 במגזין רולינג סטון. שיר הנושא דורג ברשימת 100 שירי הגיטרות הטובים בכל הזמנים. קורט קוביין מנירוואנה אמר שהושפע ממנו רבות.
השירים
השיר הראשון באלבום, Red, הוא קטע אינסטרומנטלי בסגנון הארד רוק שבו ניכרים הבס, הגיטרה החשמלית והכינור.
הקטע השני, Fallen Angel, הוא בלדה העוסקת בילד שאחיו גורר אותו לכנופיה ולבסוף הוא נהרג במלחמת כנופיות. השיר החל כאלתור מוזיקלי של הרכב הלהקה בשנים 1972–1974. הוא נע בין קצב של 4/4 בבתים ו-6/8 בפזמון.
הקטע השלישי One More Red Nightmare הוא השיר הראשון שמילותיו נכתבו על ידי הבסיסט ג'ון ווטון. בשיר משתתף נגן הסקסופון איאן מקדונלד, חבר הלהקה לשעבר. השיר מדבר על סיוט בהשראת הפחד מטיסה, ומספר את סיפורה של דמות הנרדמת באוטובוס. הדמות בסיפור חולמת כי היא נמצאת במטוס, כנראה בגובה של אלף רגל, כשהוא מתחיל לצלול לעבר הקרקע. הדמות מתעוררת בדיוק לפני שהמטוס נוגע באדמה. השיר מסתיים בפתאומיות, כאילו הטייפ נחתך בדומה לשירם של הביטלס, I Want You (She's So Heavy) שיצא באלבום Abbey Road. במקור רשום כי אורך השיר הוא 7:07, וייתכן שזהו אזכור לבואינג 707, המתאים למילות השיר.
השיר החותם את האלבום, Starless, הוא יצירה בת 3 חלקים, שזכתה לשבח יוצא דופן כ"פסגת היצירה של קינג קרימזון".
החלק השני בונה מתח מוזיקלי שמתחיל בנגינה רפטטיבית של באס הגוברת אט אט בעוצמה, אליה מצטרפת גיטרה בהרמוניות במרווח של פרימה (כלומר תו זהה), שוב עם עליה איטית בעוצמה ובגובה הצליל. התופים מצטרפים, תחילה בהקשות עדינות, שהולכות וצוברות עוצמה ומקצב עד לשיא פראי.
במעבר מקצב ותזמור חד מתחיל החלק השלישי שהכלי המוביל בו בתחילה הוא סקסופון באלתורים פרועים ומהירים, שלאחר מכן מוחלף בבאס. חלק זה קצבי, מהיר וג'אזי. החלק מסתיים בחזרה למלודית הפתיחה, הפעם בסקסופון אך בקצב כפול, ומסתיים בקרשנדו.
להקת אסיה, בה ניגן ווטון, עשתה קאבר מקוצר לשיר, באורך של 3 דקות.
פאלקון כבד
פיתוחו של הפאלקון כבד החל בתחילתו של העשור השני של המאה ה-21 והוא נכנס לשימוש בשנת 2018. זהו המשגר השני בהיסטוריה אחרי הפאלקון 9 אשר ניתן לשימוש חוזר באופן חלקי כאשר שלושת המאיצים העיקריים שלו מסוגלים לנחות בחזרה במאונך לאחר חדירתם לאטמוספירה ולהיות משוגרים פעמים נוספות. מלבד שיגור לוויינים, משגר זה יועד תחילה גם עבור שיגור בני אדם אל מעבר למסלול לווייני נמוך אך בפברואר 2018, SpaceX הודיעה היא לא מתכוונת לשגר אסטרונאוטים באמצעות משגר זה. עם כניסתו העתידית של משגר הסטארשיפ לפעילות רצופה, החברה מתכוונת להפסיק את פעילותם של הפאלקון כבד והפאלקון 9.
יכולות ומבנה המשגר
למשגר יכולת נשיאה למסלול לווייני נמוך של כ־63 טון, וכ־27 טון למסלול גאוסטציונרי. זאת בהנחה של שיגור בתצורה מתכלה - שלושת השלבים הראשונים ישתמשו במלוא הדלק שבהם ללא אפשרות נחיתה חוזרת. אם תתבצע נחיתה חוזרת, היכולות יפחתו. יש המעריכים שהמשגר יוכל להביא רק כ־8 או 9 טון למסלול גאוסטציונרי באופן זה.
שלב ראשון
עיצוב המשגר מבוסס על רכב השיגור הסטנדרטי של החברה, המשגר הדו־שלבי פאלקון 9. לפאלקון הכבד שלב ראשון מרכזי שאליו צמודים שני שלבים ראשונים נוספים המשמשים כמאיצי צד, סגנון הדומה למשגר דלתא 4 כבד. בעוד שני מאיצי הצד זהים לשלב ראשון של פאלקון 9, שלדת השלב הראשון המרכזי הייתה צריכה לעבור עיצוב מחדש, על מנת שיוכל לעמוד בלחצים וברעידות החזקות שיוצר החיבור לשני המאיצים.
לכל שלב ראשון תשעה מנועי מרלין שמונעים בדלק נוזלי מסוג RP-1 (דלק קרוסין מזוקק) וחמצן נוזלי, כך שבסך הכל יש למשגר בשלביו הראשונים 27 מנועים רקטיים. כל שלושת השלבים הראשונים של הפאלקון הכבד מתוכננים להיות רב־שימושיים, ולנחות לאחר השיגור על היבשה או על אסדה באוקיינוס. הנחיתה נעשית באמצעות מספר בעירות רקטיות בשילוב עם סנפירי רשת (Grid fins) הממוקמים בחלק העליון של כל שלב ראשון, שיטה המפחיתה מיכולת השיגור של המשגר, שכן הוא לא מנצל את כלל מאגר הדלק שלו, אך מאפשרת להקטין את עלויות השיגור שכן עלות השלב הראשון היא עיקר עלות הטיל בפרט והשיגור בכלל.
שלב שני
השלב השני של המשגר זהה לשלב השני של הפאלקון 9, ומונע בעזרת מנוע מרלין 1D יחיד, המותאם לפעולה בתנאי ריק, עם כוח דחף של 934 kN. השלב השני יכול לפעול מספר פעמים, וזמן הבערה שלו בדחף מלא הוא 397 שניות.
פיתוח ושיגור הבכורה
פיתוח הפאלקון הכבד נמשך יותר משבע שנים, הוא הוצג לראשונה באפריל 2011 אז נטען שהשיגור הראשון יתרחש ב־2013, אך מאז מועד השיגור נדחה מספר פעמים עד ששיגור הבכורה התקיים בהצלחה ב־6 בפברואר 2018.
השיגור הראשון בוצע מכן השיגור LC-39A במרכז החלל קנדי. בדומה לשיגור הראשון של החללית דרגון 1.0, שנשאה איתה גלגל גבינה לחלל, גם הפעם המטען היה סמלי ויוצא דופן: מכוניתו הפרטית של אילון מאסק, טסלה רודסטר אדומה, בתא הכפפות היו עותק של הספר מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, מגבת ושלט עם כיתוב "בלי פאניקה"; במושב הנהג ישבה בובה בחליפת האסטרונאוט של החברה; ברכב הושמעו השירים "Space Oddity" ו־"Life on Mars" של דייוויד בואי ללא הפסקה. למכונית חוברו שלוש מצלמות ששידרו ממנה בשידור חי למשך מספר שעות. היא שוגרה למסלול אליפטי סביב השמש בו תגיע אל מעבר למרחק של מאדים מהשמש.
שני המאיצים הצדדיים, שזו להם הטיסה השנייה לחלל, שבו ונחתו בהצלחה במנחתים ייעודיים סמוך לאתר השיגור יחד. המאיץ האמצעי לא הצליח לנחות והתרסק באוקיינוס במהירות 480 קמ"ש, 100 מטר מהאסדה עליה יועד לנחות.
לאחר הדגמת יכולותיו, אפשר הטיל ל-SpaceX לזכות במספר חוזים משמעותיים, בינם 40% מחוזי השיגור הבאים של משרד ההגנה האמריקאי, אשר ידרוש מהחברה לפתח יכולות נוספות לטיל, כמו הרכבת מטען אנכית (כיום הטיל מורכב אופקית ומועמד על כן השיגור טרם לשיגורו). כחלק מהחוזה יפתחו בניין נייד אשר לאחר הרמת הטיל, יכסה אותו ובו יורכבו המטען וחופת המטען, יכולת הנדרשת על ידי הלוויינים שלהם, כמו גם חופת מטען אווירודינמית גדולה יותר, שתתאים למטענים הגדולים. כיום משתמש הטיל באותה חופת מטען כמו הפאלקון 9, שכבר נחשבת קטנה יחסית ליכולת נשיאת המטען שלו, מה שמועצם עבור הפאלקון הכבד העוצמתי.
בנוסף, הטיל זכה במספר חוזי שיגור עבור נאס"א, כמו החללית Psyche, ושיגור חלקים לתחנת החלל LOP-G, שתיבנה סביב הירח כחלק מתוכנית ארטמיס, יחד עם חוזי אספקה לתחנה זו, בה ישגר הטיל את חללית ה-Dragon XL, גרסה של חללית הדראגון של החברה שתותאם לאספקת התחנה.
מחיר
מחיר השיגור של פאלקון כבד נע בין 90 מיליון דולר כאשר מאיצי הצד נוחתים חזרה ל־150 מיליון דולר לתצורה בה כל שלושת השלבים המאיצים משתמשים במלוא הדלק שבהם. מדובר במחיר תחרותי מאוד בשוק שיגורי הלוויינים. (לשם השוואה: טיל דלתא 4 כבד מסוגל לשגר מטען במשקל קטן בכ-50% מפאלקון כבד אך עולה יותר מפי 2 ממנו - 350 מיליון דולר.)
שיגורים
הפעלתו המסחרית הראשונה של הפאלקון הכבד הייתה ב-11 באפריל 2019, עם שיגור לוויין התקשורת הסעודי ArabSat 6A. בשיגור הזה, לראשונה בפאלקון כבד, שלושת המאיצים של הפאלקון נחתו בחזרה בהצלחה., אולם עקב רוחות וגלים גבוהים, המאיץ המרכזי אבד בים.
השיגור השלישי היה ב-25 ביוני 2019 בהזמנת מחלקת ההגנה של ארצות הברית. גם בשיגור זה שני מאיצי הצד נחתו בהצלחה והמאיץ המרכזי אבד בים. גם השיגור הרביעי (בנובמבר 2022) והשיגור החמישי (בינואר 2023) בוצעו בהזמנת מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
נשימה מעגלית
נשימה מעגלית (באנגלית: Rebirthing) היא שיטת רפואה אלטרנטיבית המבוססת על תרגול נשימה שמטרתה היא טיפול בבעיות רגשיות, שחרור מתחים, שינוי דפוסי התנהגות וכדומה. השיטה מתבססת על ההנחה שבעיות רגשיות רבות נובעות מזיכרונות מודחקים מתקופת הלידה והילדות המוקדמת. אלו יוצרים, לטענת העוסקים בשיטה, "חסימות" שתהליך הנשימה המעגלית מאפשר "פתיחה" שלהן. בשנים האחרונות השיטה צוברת פופולריות ברחבי העולם כחלק מגל הניו אייג'. יחד עם זאת, אין מחקרים מבוקרים שמעידים על יעילותה.
היסטוריה
לאונרד אור וסונדרה ריי פיתחו את שיטת הנשימה המעגלית בשנת 1974. לאונרד אור חווה הארה אשר נגרמה, לטענתו, על ידי צורת נשימה שונה. באותה הארה הוא חווה מחדש, לטענתו, זיכרונות מלידתו. אור האמין שעל ידי חזרה לחוויית הלידה תוך כדי ביצוע נשימה מעגלית ניתן לבצע ריפוי של "טראומת הלידה".
עקרונות השיטה
נשימה מעגלית היא נשימה מודעת בה נשמר הרצף בין קצה השאיפה וקצה הנשימה. ההימנעות מהפסקות יוצרות "עיגול" ו"רצף" של הנשימה. לדעת המטפלים, טכניקת הנשימה מביאה את המתרגל למצב בו התנגדויות והגנות האופייניות להתנהגותו נחלשות, דבר המאפשר העלאת זיכרונות, רגשות ותחושות שנסתרות מ"התודעה המודעת" שלו. לדעתם, השילוב של רגיעה עמוקה, פתיחות של הגוף והרוח, וקליטה מוגברת של חמצן, מסייע בטיפול בדברים שחוסמים את "הזרימה הטבעית" של הגוף.
מבחינה ביולוגית כאשר הנשימה המעגלית מהירה, היא מעוררת את מערכת העצבים הסימפתטית (תת-מערכת במערכת העצבים האוטונומית, האחראית על התמודדות עם מצבי דחק). העוררות שנוצרת במערכת מביאה לתגובות רגשיות וגופניות אינטנסיביות, אשר בהמשך מביאות לפורקן רגשי מרפא לטענת מטפלים מהתחום. הפורקן הרגשי בשילוב עם מעבר לנשימה איטית ו"רכה" יותר מביא להפעלה של המערכת הפאראסימפתטית (תת-מערכת במערכת העצבים האוטונומית - האחראית על הרגעה, שגשוג ושימור).
קרינת בלימה
קרינת בלימה (בשימוש גם מונח גרמני, ברמשטרלונג) היא הקרינה האלקטרומגנטית הנפלטת מחלקיק טעון (לרוב אלקטרון) עקב האצתו, או למעשה האטתו, למשל במעבר ליד גרעין אטומי או בלייזר אלקטרונים חופשיים.
לקרינת הבלימה ספקטרום רציף, וכמו בכל קרינה אלקטרומגנטית התדר שלה עולה ככל שהאנרגיה של החלקיק עולה. התופעה התגלתה על ידי ניקולא טסלה במחקר בתדר גבוה שערך בין 1888-1897.
קרינת בלימה למעשה כוללת את כל תופעות הקרינה עקב האצת חלקיק טעון, ולכן גם את, אך מושג זה משמש לרוב רק לתיאור קרינה עקב האטת אלקטרונים בחומר.
מבוא מתמטי
בעבור חלקיק הטעון במטען q שנע קווית (כלומר כשהתאוצה מקבילה למהירות) במהירות שלה מתאים פקטור לורנץ \gamma ומאיץ בתאוצה a ההספק הכולל של קרינת הבלימה הנפלטת ממנו ניתן בנוסחה:
ובמקרה שהתאוצה ניצבת למהירות החלקיק ההספק הכולל של קרינת הבלימה ניתן בנוסחה:
ובמקרה הכללי:
בשלוש הנוסחאות האחרונות c היא מהירות האור ו- \epsilon_0 הוא המקדם הדיאלקטרי של הריק, כאשר ו -  הוא פקטור לורנץ היחסותי.
קרינת הבלימה פועלת כמעיין "גרר תאוצה" המונע מחלקיקים להאיץ בתאוצות רגעיות גבוהות במיוחד. הסבר אינטואיטיבי לקיומה של קרינת הבלימה הוא שכל עוד החלקיק נע במהירות קבועה, קיימת מערכת ייחוס אינרציאלית שבה החלקיק נייח והמרחב איזוטרופי (כאשר ראשיתו מוצבת במיקום החלקיק). לעומת זאת כאשר החלקיק מאיץ, האיזוטרופיות של המרחב נשברת, ונוצר כיוון מועדף מסוים. כתוצאה מכך קווי השדה נשברים, והאנרגיה שמוקרנת היא למעשה האנרגיה שדרושה כדי לאחות אותם ולשמור על רציפותם. בעבור חלקיק שנע במהירות קבועה, השדות (חשמלי ומגנטי) שהוא יוצר בנקודה כלשהי במרחב אמנם משתנים בזמן, אך מרגע שהגל האלקטרומגנטי שנוצר בהאצתו הראשונית של החלקיק חולף על פני הנקודה, השינוי בשדות האלה לא נושא עמו אנרגיה.
רקע היסטורי: תולדות האלקטרודינמיקה
היסטורית, מדע האלקטרודינמיקה נוצר כאשר קרל פרידריך גאוס הכליל את חוק קולון למקרה של מטענים נעים, וניסח במכתב מ-1835 ביטוי מתמטי מפורש לאינטראקציה האלקטרומגנטית בין מטענים הנמצאים בתנועה אחידה (ללא תאוצות). קדמו לניסוח המתמטי הזה שתי תובנות מפתח עליהן גאוס כתב:
גאוס לאחר מכן הציע את הביטוי המתמטי הבא לכוח האלקטרומגנטי השלם בין שני חלקיקים עם מטענים q_1 ו-q_2 במצבי תנועה שרירותיים:
כש-r הוא המרחק הסקלרי, r הוא וקטור המרחק, ו-c היא מהירות האור. ביטוי זה נותן את התוצאות הנכונות עבור תנועות אינרציאלית. אולם, כפי שגאוס עצמו הבחין, הביטוי הזה מפר את חוק שימור האנרגיה עבור תנועות כלליות, ולכן העיר כי הנוסחה צריכה לכלול גם את האפקט של איבוד אנרגיה (retardation). מספר שנים מאוחר יותר (ב-1845), עמיתו של גאוס וילהלם ובר הציע חוק כוח דומה לחוק של גאוס:
.
כיום יש עניין מחודש רב בגישת גאוס - ובר, משום ש-"שרדה" את כל המבחנים היחסותיים שנעשו בעשורים האחרונים, ומשום שחוקרים רבים חשים כי גישת גאוס - ובר עוד לא מוצתה, ונוצר הצורך בהחייאה מחדש של צורת המחשבה של החוקרים הראשונים בתחום המחקר של אלקטרודינמיקה.
קרלוס באקה
קרלוס ארתורו באקה אוומאדה (בספרדית: Carlos Arturo Bacca Ahumada; נולד ב-8 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת החלוץ באתלטיקו ג'וניור ובנבחרת קולומביה.
ראשית הקריירה
באקה החל את הקריירה המקצוענית שלו באתלטיקו ג'וניור ב-2006, אך לא קיבל הזדמנות לשחק בליגה הראשונה בקולומביה בשנים הראשונות. מחוץ לכדורגל, באקה עבד כעוזר נהג אוטובוס והתפרנס מדיג, כדי לעזור למשפחתו שמגיעה מרקע עני.
ב-2007 הושאל באקה לברנקייה מהליגה השנייה בקולומביה, שם הופיע 27 פעמים וכבש 12 שערים. לאחר עונת ההשאלה בברנקייה, הושאל למינרוון מהליגה השנייה בוונצואלה. באקה הוביל את מינרוון למקום השני בליגה באותה עונה, עם 12 שערים ב-29 הופעות. ב-2008, חזר שוב באקה לברנקייה כמושאל, והיה למלך השערים של הליגה השנייה בקולומביה עם 14 כיבושים ב-19 הופעות. בשנת 2009 זכה באקה להשתייך לסגל הראשון של אתלטיקו ג'וניור, כשחזר מהשאלה, וכבר בעונתו הראשונה השיג לעצמו מקום בהרכב הראשון של הקבוצה, והיה למלך השערים של גביע קולומביה. ב-2010 עשה באקה את הפריצה המשמעותית, כאשר הוביל את אתלטיקו ג'וניור לאליפות קולומביה, והיה למלך השערים של ליגת העל הקולומביאנית עם 18 כיבושים. גם ב-2011 שיחזר באקה את ההישג כמלך השערים (20 כיבושים) והביא אליפות שנייה ברצף לאתלטיקו ג'וניור.
ברוז'
בעקבות היכולת הטובה שהציג בליגה הקולומביאנית, באקה החל למשוך את תשומת הלב של מועדונים מאירופה. הוא היה קרוב לחתימה בקייבו ורונה ובלוקומוטיב מוסקבה, אבל בסופו של דבר הגיע לליגה הבלגית כשחתם בינואר 2012 על חוזה ל-3 שנים בקלאב ברוז' תמורת 1.5 מיליון אירו.
ב-21 בינואר רשם באקה את הופעת הבכורה בבלגיה, כשנכנס כמחליף במקום ליאור רפאלוב בדקה ה-68 בהפסד 0–1 של קלאב ברוז' למכלן. באקה פתח לרוב על הספסל במשך שלושת חודשיו הראשונים בקלאב ברוז', אך עם תחילת הפלייאוף של הליגה הבלגית, נכנס להרכב הפותח. ב-15 באפריל, כבש באקה את שער הליגה הראשון שלו במדי קלאב ברוז', אך קבוצתו הפסידה 1–3 לגנט. במשחק האחרון של העונה, כבש באקה צמד והוביל את קלאב ברוז' לניצחון 2–3 על קורטייק, שהעלה את הקבוצה למקום השני שמוביל לליגה האירופית.
בתחילת עונת /, נכנס באקה באופן מתמיד להרכב הראשון של קלאב ברוז', לאחר עזיבתו של גוז'ף אקפאלה. בסוף העונה באקה היה מלך השערים של קלאב ברוז' ושל הליגה הבלגית עם 25 שערים ב-35 משחקים, ונבחר לשחקן השנה בבלגיה.
סביליה
ב-9 ביולי 2013, חתם באקה בסביליה על חוזה ל-5 שנים תמורת 7 מיליון אירו, עם סעיף יציאה של 30 מיליון אירו.
באקה כבש את שער הבכורה שלו בסביליה ב-1 באוגוסט, בניצחון 0–3 על מלאדוסט במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. הוא ערך את ההופעה הראשונה שלו בליגה הספרדית ב-18 באוגוסט, בהפסד 1–3 לאתלטיקו מדריד. ב-25 בספטמבר כבש צמד בניצחון 1–4 על ראיו ואיקאנו, וב-26 במרץ צמד נוסף בניצחון המפתיע של סביליה על ריאל מדריד. ברבע גמר הליגה האירופאית ב-10 באפריל 2014, בניצחון סביליה 1–4 על פורטו, כבש את השער השלישי לזכות קבוצתו. שבועיים לאחר מכן כבש בחצי הגמר את השער השני בניצחון 0–2 על ולנסיה, ובמשחק הגמר שנערך ב-14 במאי כבש את אחד מהפנדלים בדו-קרב בעיטות ההכרעה מ-11 מטרים לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 0-0, וסייע לסביליה לזכות בליגה האירופית. בסיום העונה, נבחר באקה על ידי העיתון "מארקה" לרכש השנה של הלה ליגה לעונת /.
ג'ונתן קלרמן
ג'ונתן קלרמן (באנגלית: Jonathan Kellerman; נולד ב-9 באוגוסט 1949) הוא פסיכולוג קליני וסופר יהודי אמריקאי. ספריו עוסקים בתעלומות רצח והיו לרבי-מכר.
קורות חיים
נולד בניו יורק וגדל בלוס אנג'לס, קלרמן למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אז התפרנס כקריקטוריסט, כותב, עורך ומוזיקאי. בשנתו האחרונה בקולג' זכה בפרס "Samuel Goldwyn" על כתיבה. קלרמן קיבל דוקטורט בפסיכולוגיה מאוניברסיטת דרום קליפורניה (התמחות בטיפול בילדים). הוא התמחה בבית החולים לילדים לוס אנג'לס, שם גם עשה את עבודת הפוסט דוקטורט שלו בפסיכולוגיה והתפתחות אנושית וייסד וניהל את התוכנית הפסיכו-סוציאלית במחלקה לאונקולוגיה והמטולוגיה. שני ספריו הראשונים של קלרמן היו בתחומו - פסיכולוגיית ילדים.
קרלוס באקה
מילאן
ב-2 ביולי 2015 חתם באקה במילאן. ב-17 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–2 על פרוגה. ב-29 באוגוסט הבקיע אל שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–2 על אמפולי.
ג'ונתן קלרמן
קורות חיים
ב-1985 פרסם את ספרו "When the Bough Breaks", הרומן הראשון שלו והספר הראשון בסדרת אלכס דלוואר. הספר זכה בפרס אדגר אלן פו בקטגוריית הרומן הראשון הטוב ביותר ועובד לסרט טלוויזיה. אלכס דלוואר, פסיכולוג ילדים מלוס אנג'לס, הוא דמות בדיונית שמופיעה ב-23 רומנים של קלרמן. בשל הצלחת הרומן הראשון התמסר קלרמן לכתיבת ספרים ועד כה פרסם 31 רומנים ו-36 ספרים בסך הכול.
קרלוס באקה
ויאריאל
ב-16 באוגוסט 2017 חתם בויאריאל כמושאל עם אופציה לרכישה בסוף השנה. ההתחלה הייתה קצת מהוססת, אבל ככל שעבר הזמן והוא התאקלם בקבוצה הגיעה גם היכולת הטובה שהציג ובסופו של דבר סיים עונה אישית לא רעה בכלל עם 18 שערים ב-43 משחקים בכל המסגרות, מה שגם עזר לו להיכנס לסגל הנבחרת למונדיאל 2018.
ב-26 במאי 2021 זכה עם ויאריאל בליגת האירופית לאחר שקבוצתו ניצחה בפנדלים את קבוצת מנצ'סטר יונייטד.
ג'ונתן קלרמן
קורות חיים
קלרמן משמש כפרופסור לרפואת ילדים באוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא נשוי לסופרת פיי קלרמן, והשניים אף שיתפו פעולה בכתיבת שני ספרים. הם יהודים אורתודוקסים ולהם ארבעה ילדים. בנם הבכור ג'ס קלרמן הוא סופר ומחזאי.
קרלוס באקה
גרנדה
ב-13 ביולי 2021 חתם בגרנדה.
נבחרת קולומביה
באקה משחק בנבחרת הבוגרת של קולומביה מאז 2010 כשערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד בוליביה. הוא נטל חלק בשלושה משחקים של קולומביה במוקדמות מונדיאל 2014, ולאחר שהעפילה זומן על ידי המאמן חוסה נסטור פקרמן להיות גם חלק מסגל הנבחרת במונדיאל. במונדיאל עצמו, באקה שיחק במשחק אחד כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בהפסדה של קולומביה 1–2 לברזיל בשלב רבע הגמר.
ב-10 באוקטובר 2014 כבש צמד בניצחון 0–3 של קולומביה על אל סלוודור במשחק ידידות. הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2018 ושיחק שלושה משחקים, אם כי בכולם נכנס כמחליף ולא כבש. במשחק שמינית הגמר מול החמיץ באקה את הבעיטה המכריעה בדו-קרב הפנדלים שגרמה להדחה של הנבחרת מהמונדיאל.
כס האש
הספר יצא לאור בשנת 2011 גם באנגלית וגם בעברית והיה לרב מכר בישראל.
עלילה
לאחר האירועים שתוארו בספר הקודם בסדרה, בו סיידי וקרטר גילו כי אל הנחש המרושע אפופיס מתכנן להשתלט על העולם, הגיעו אל ביתו של איימוס, דודם של סיידי וקרטר, עשרות חרטומים (קוסמים מצריים) צעירים, כדי ללמוד מקרטר וסיידי. קרטר וסיידי תכננו להעיר את האל החזק רע, אל השמש בליל שוויון האביב (21 במרץ), שיעזור להם בלחימה נגד אפופיס. חלק של פפירוס שמספר איך להעיר את רע, נמצא במוזיאון ברוקלין ולכן קרטר וסיידי הסתננו יחד למוזיאון עם שני חרטומים צעירים בשם וולט וג'אז.
ארבעת החרטומים מגיעים למוזאון. במוזאון סיידי לקחה את הפפירוס מגומחה בפסל, ושחררה בטעות את חצי סחמת, יצורים מרושעים שנוצרו כדי להגן על הפפירוס. ג'אז הרגה את כולם ונכנסה לתרדמת בתהליך. לפני שהיא הרגה אותם היא נתנה לסיידי בובת שעווה המיועדת לריפוי בצורה של קרטר. אחד החצים סיפר לקרטר שזיה, חברתו מהספר הקודם, נקברה במקום ששמו 'החולות האדומים'. אחרי שהם יצאו מהמוזאון, סיידי מבינה שהפפירוס שהיא לקחה הוא רק אחד מתוך שלושה פפירוסים, שמרכיבים את 'ספר רע', שהוא ספר שמספר איך להעיר את רע.
סיידי מגיעה לביקור אצל סבה וסבתה, ומגלה שהאלים המרושעים נח'בת אלת הנשרים ובאבי אל הבבון, השתמשו בסבה וסבתה של סיידי בתור פונדקאים. האלים המרושעים החלו לרדוף אחרי סיידי. באמצע המרדף, סיידי נפגשה עם אהוב לבה, אל-מוות בשם אנוביס. לאחר הפגישה, סיידי המשיכה לברוח מנחבת' ובאבי. גמד בשם בס עזר לסייד והבריח את נח'בת ובאבי ולאחר מכן אסף אותה עם מכוניתו.
סיידי וקרטר גילו שהפפירוס השני נמצא אצל החרטום השלישי בעוצמתו בעולם, ולדימיר מנשיקוב. סיידי וקרטר הגיעו לוולדימיר וגנבו ממנו את הפפירוס, שבכלל לא היה מוחבא. ולדימיר שלח אחריהם מפלצת בצורת נחש, שפצעה את קרטר. סת, הנבל מהספר הקודם, סיפר ולסיידי איפה נמצא הפפירוס האחרון וכיצד לרפא את קרטר, ובתמורה סיידי ויתרה על שמו הסודי של סת. סת גם סיפר לסיידי היכן נמצאים החולות האדומים שבהם קבורה זיה. סיידי גילתה את שמו הסודי של קרטר, וריפאה אותו מהפציעה שפצעה אותו המפלצת ששלח ולדימיר. לאחר שסיידי ריפאה את קרטר בעזרת הפסל שג'אז נתנה לה במוזיאון, וולט סיפר לסיידי שהוא חולה, ושמותו קרב. קרטר ובס העירו את זיה, שלא זכרה כלום מעברה. הם שכנעו אותה לעזור להם, והיא הסכימה.
סיידי וקרטר ירדו לדואת (עולם מיתולוגי שמקביל לשאול במיתולוגיה היוונית) יחד עם בס הגמד, כדי להביא משם את רע. הם עברו בשמונה בתים בדואת וחיפשו שם את רע. הם מצאו אותו בבית השמיני, אך לא הספיקו לצאת ממנו בזמן, ולכן הם לא היו יכולים להתקדם הלאה מהבית השמיני, אלא רק לחזור אחורה. הם חזרו עם רע לבית השביעי, ונפגשו שם עם אל הירח, ח'ונסו, שיכול להחזיר את הזמן אחורה.
ח'ונסו החזיר את הזמן אחורה בשלוש שעות, תוך כדי משחק סנת שעל כל כלי שיעבירו יקבלו שעה אחת ועל כל כלי שיעביר ח'ונסו יבלע שם (זהות) של אחד מהם, כך שבס איבד את זכרונו (ח'ונסו הצליח להעביר את אחד מכליו). כשהם יוצאים מהדואת, הם מגלים שאפופיס השתחרר מכלאו. הם חזרו לביתו של דודם איימוס, וגילו שם חרטומים רשעים רבים שמתקיפים אותם. קרטר וסיידי, ושאר החרטומים המתלמדים נלחמו נגדם, וניצחו אותם. רע עלה למקומו בשמיים, ואיימוס נהפך ללקטור הראשי, תואר שמשמעו החרטום החזק ביותר בעולם.
במהלך הספר סיידי חוגגת יום הולדת 13- ב-17 במרץ.
אזכור לפרסי ג'קסון
בספר יש אזכור לפרסי ג'קסון, כשבמנהטן מוזכר סוס מעופף, מהמיתולוגיה היוונית, עליה כתובה סדרת פרסי ג'קסון והאולימפיים:
מארק קיובן
מארק קיובן (באנגלית: Mark Cuban; נולד ב-31 ביולי 1958) הוא איש עסקים, יזם, מפיק קולנוע, סופר, אישיות טלוויזיה ונדבן יהודי אמריקאי. הוא בעלי קבוצת ה-NBA דאלאס מאבריקס, רשת בתי קולנוע "Landmark Theatres", העוסקת בסרטים עצמאיים וזרים, וכן של חברת הפצת הסרטים "Magnolia Pictures". הוא גם משמש כיושב ראש ערוץ הכבלים "AXS TV".
נכון ל-2022, מוערך הונו בכ-4.6 מיליארד דולר.
ראשית חייו
קיובן נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה, בנם של שירלי ונורטון קיובן. הוא גדל בפרוור של פיטסבורג למשפחה יהודית מן המעמד הבינוני. סבו שינה את שם משפחתו מ"חַבֶנִיסְקִי" ל"קיובן", לאחר שמשפחתו היגרה מרוסיה והתאזרחה באליס איילנד. כבר בנעוריו חושו העסקי בלט, כאשר עסק במכירת שקיות זבל בגיל 12 על מנת לקנות זוג נעלי כדורסל יקרות שחפץ בהן. בעת לימודיו בתיכון עבד בעבודות שונות ומזדמנות, וכן עסק במכירת בולים.
לאחר שנת לימודים אחת באוניברסיטת פיטסבורג, החל קיובן ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, וסיים ב-1981 תואר ראשון במנהל עסקים. בעת לימודיו עסק בעבודות שונות; כיחצ"ן, מורה לריקוד, ואף הקים פאב.
קריירה
בשנת 1982 עבר קיובן לדאלאס שבטקסס, שם החל לעבוד בעבודות מזדמנות כגון ברמן וכדובר עבור חברת תוכנה. בהמשך הקים חברה משלו, "MicroSolutions", בעזרת שותפיו מעבודתו הקודמת, העוסקת בשילוב מערכות ובשיווק תוכנה. בשנת 1990 מכר את החברה בכ-6 מיליון דולר, והרוויח סכום המוערך בכ-2 מיליון לאחר מיסוי. בהמשך פנה לקריירה קצרה ולא מוצלחת בהוליווד.
בשנת 1995 הקים יחד עם שותף שלמד עמו באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון את חברת ההזנק "Audionet", שהתמחתה בשידורים ישירים של משחקי ספורט באינטרנט, ואשר בהמשך הפכה ל"Broadcast.com". הוא מכר אותה ל-"Yahoo!" בסכום של כ-5.7 מיליארד דולר בשנת 1999.
בשנת 2000 רכש את קבוצת "דאלאס מאבריקס" בסכום של כ-285 מיליון דולר. בנוסף לקשריו בתחום הכדורסל, מחזיק קיובן בהשקעות וקשרים הדוקים בליגות ה-NHL ו-MLB.
בשנת 2007 התמודד בתוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים, והיה למודח החמישי.
דעותיו
קיובן מעריץ את הסופרת והפילוסופית איין ראנד. הוא טען כי הרומן של ראנד, "כמעיין המתגבר", העניק לו "מוטיבציה רבה. הוא אתגר אותי לחשוב כאינדיבידואל, לקחת סיכונים על מנת להגיע למטרותיי, ולקחת אחריות על הצלחותיי וכשלונותיי. אהבתי זאת". הוא אף קרא ליאכטה הפרטית שלו על שם הספר. דעותיו הפוליטיות נוטות לליברטריאניזם. אף על פי כן, פרסם בלוג בו טען כי "תשלום מיסים רבים יותר הוא הדבר הפטריוטי ביותר שאדם יכול לעשות".
חייו האישיים
בספטמבר 2002 נישא קיובן לטיפני סטיוארט בברבדוס, ולזוג שלושה ילדים. הוא מתגורר בדאלאס.
Justify My Love
Justify My Love (בעברית: להצדיק את אהבתי) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך אלבום האוסף הראשון שלה, The Immaculate Collection. השיר יצא לאור ב-6 בנובמבר 1990, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר וסייר רקורדס, כסינגל הראשון מתוך אלבום האוסף.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והשני במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לני קרביץ, אינגריד צ'אבס ומדונה עצמה. צ'אבס לא זכתה לקרדיט על כתיבתה בשיר, מה שהוביל אותה לתביעה כנגד קרביץ. את השיר מדונה שרה בעיקר בצורה של דיבור ולחישות ולא שרה את השיר בצורה של ממש, סגנון שירה אשר אפיין את שירה, "Erotica".
מבחינה מוזיקלית, "Justify My Love" הוא שיר טריפ הופ בהשראת הגדרות מיד-טמפו ואינסטרומנטיים. מבחינה לירית, השיר מדבר על יחסי מין ורומנטיקה – מה שהביא לביקורות מעורבות מצד מבקרים מבוגרים אך זכה לביקורות חיוביות רבות ממבקרים צעירים שכינו את השיר כאחד מהשירים הטובים ביותר שלה.
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה בעולם כאשר הגיע אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, מה שהפך אותו לשיר התשיעי שלה שעשה זאת ובנוסף, גם הגיעה לעשירייה הפותחת במדינות רבות כדוגמת: אוסטרליה, קנדה, פינלנד, ניו זילנד, איטליה, שווייץ והממלכה המאוחדת.
בנוסף לכך, זכה השיר בארצות הברית למעמד פלטינה, על סך מכירות של מיליון עותקים.
אנה אנקוויסט
אנה אנקוויסט (בהולנדית: Anna Enquist) הוא שם העט של הסופרת והמשוררת ההולנדית כריסטה וידלונד-ברור.