cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'טה לוקה
קריירה בתיאטרון
בשנת 1969 הופיעה לוקה במחזמר לילדים "היידי בת ההרים", בבימויו של ביטוש דוידוב. הסיפור והשירים מאת אהוד מנור ורפי בן משה הוקלטו והופיעו על גבי תקליט.
בשנים 1975–1982 נמנתה על צוות שחקני התיאטרון העירוני באר שבע.
בשנים 1988-1985 הופיעה במסגרת התיאטרון העירוני חיפה בהצגת היחיד "אחת זקנה" מאת נאוה סמל, העוסקת בעולמם של הקשישים. בהצגה זו גם הופיעה ברחבי הארץ בבתי-אבות ובתי-ספר.
ב-1987 הופיעה במחזה "סוסי שוקולדה" של מוטי אברבוך, שהוצג על בימת תיאטרון נוה צדק.
המחזה האחרון בו שיחקה היה "חנוק אותי אהוב", בתיאטרון הסימטה ב-1989.
הופיעה בהצגות רבות, הבולטות ביניהן: "זורבה היווני", "שני קוני למל", "הרולד ומוד", "אמלי", "אופרה בגרוש", "בית ברנרדה אלבה", "רומיאו ויוליה", "שידוכין", "בית הבובות", "הסערה", "טרטיף", "אגדות מיערות וינה".
סרטים בהם הופיעה
"איי לייק מייק", "שני קוני למל", "רק בלירה", "שוד הטלפונים הגדול","קזבלן", "שרית", "יום הדין", "רחוב 60", "דודה קלרה", "בדרנית בחצות", "טרנזיט", "קומפוט נעליים", "אבא גנוב", "אבא גנוב 2" ובסדרת הטלוויזיה "כן מה?!" לצדו של גידי גוב.
שם בן ע"ב
על פי הקבלה היהודית שם בן ע"ב הוא אחד משמותיו של אלוהים, ובחלק מהמקורות אף מוגדר כשם המפורש. השם מורכב מ-72 (=ע"ב) יחידות בנות שלוש אותיות כל אחת, וכולל בסך הכל 216 אותיות. השם במלואו מוזכר לראשונה בספר הישר המיוחס לרבי עקיבא, - ספר שהיה ידוע בתקופת הגאונים. אך כבר בתקופת האמוראים מוזכר שם של ע"ב. לפי רש"י, חלקים מהשם הוזכרו כבר במשנה.
לשם ע"ב חשיבות רבה במסורת היהודית, והיא מייחסת לו ניסים רבים כמו קריעת ים סוף, החייאה והמתה של בני אדם ועוד.
מקור אותיות השם
השם מורכב מצירוף אותיות של שלושה פסוקים המופיעים בסיפור קריעת ים סוף בספר שמות, בכל אחד מהפסוקים יש 72 אותיות. הפסוקים נקראים בקיצור ויסע ויבא ויט.
הדרך שבאמצעותה מוציאים את השם מהפסוקים היא; כתיבת אותיות הפסוק הראשון בלי רווחים בשורה אחת, כתיבת אותיות הפסוק השני בשורה שמתחתיו מהסוף להתחלה, ובשורה השלישית – כתיבת אותיות הפסוק השלישי כסדרו. צורת כתיבה זו נקראת בוסטרופידון, ובספרי הקבלה מכונה "יושר היפוך ויושר". התוצאה היא כעין נחש אותיות מתפתל של שלושת הפסוקים:
כאשר קוראים מלמעלה ללמטה את האותיות מקבלים בכל טור צירוף של שלוש אותיות שמהווה יחידה אחת של שם ע"ב. הצירוף הראשון הוא והו השני ילי השלישי סיט, וכן הלאה. מלבד הדרך הרגילה של "יושר היפוך ויושר", מובאות בספרות הקבלה אפשרות נוספת להוצאת 72 השמות משלושת הפסוקים. אפשרות זו נקראת כולו יושר - לקיחת האותיות מכל הפסוקים לפי הסדר. השם המתקבל הוא: ווו, ייי, סבי, וכן הלאה. בספר "חיי העולם הבא" של אברהם אבולעפיה מובאות עשר דרכים להוצאת שם ע"ב מפסוקי "ויסע ויבא ויט".
אותיות השם ומשמעותם לפי המסורת
על פי המסורת היהודית, כל אחד מחלקי השם מקביל לאחת מהספירות, אחד מהמזלות, ואחד מכוכבי הלכת מלבד הלבנה.
שימושים בשם על פי המסורת היהודית
על פי המסורת, בכח שם ע"ב נעשו ניסים רבים. ביניהם: קריעת ים סוף, הריגת המצרי על ידי משה כמסופר בספר שמות, החייאת בן האישה הצרפית על ידי אליהו, החייאת בן השונמית על ידי אלישע.
כוונות ותפילות על פי שם ע"ב
במשך הדורות חוברו תפילות על פי שם ע"ב, מילות התפילה הן ראשי התיבות של השמות, או פסוקים שונים המכילים את אותיות השם.
אלון קפלן
אלון קפלן (נולד בירושלים ב-28 באוקטובר 1939) הוא עורך דין ישראלי. קפלן הוא מומחה בין-לאומי בדיני נאמנות ומיסוי נאמנויות, העברה בין-דורית, תכנון וייעוץ בענייני עיזבונות וירושה חוצת גבולות, עסקי משפחה ונכסי משפחה ומיסוי בינלאומי. מייסד ומנהל משרד עורכי הדין אלון קפלן. חבר המועצה הבינלאומית של מכון ויצמן.
קפלן נחשב אחד המומחים בתחום הנאמנויות בישראל. חברת הדירוג הבינלאומית Chambers דירגה אותו בדירוג הגבוה ביותר "Senior Statespeople" וכינתה אותו: "גורו" ו"מומחה הנאמנויות בישראל". משרד עורכי הדין אלון קפלן נמנה עם 11 המשרדים המובילים בתחום הנאמנויות במדריך Dun's 100 לשנת 2019.
קפלן כתב 7 ספרים: 2 ספרים על עשיית עסקים בישראל באנגלית, ספר נוסף בנושא תורגם ונערך בגרמנית, ו-4 ספרים בתחום דיני נאמנויות בישראל ומחוצה לה, ובכללם הספר "נאמנות בישראל: הלכה למעשה", ספר בתחום דיני נאמנות בישראל. בסוף שנת 2000, יצא ספרו , בו מתוארים השלבים של העסק המשפחתי.
סשה אובראדוביץ'
סשה אובראדוביץ' (בסרבית: Саша Обрадовић; נולד ב-29 בינואר 1969) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל סרבי המאמן את מונקו מליגת העל הצרפתית והיורוליג.
אלון קפלן
ביוגרפיה
ד"ר אלון קפלן נולד ב-28 באוקטובר 1939 בירושלים, לחוה ולברוך קפלן. לקפלן היו 5 אחים ואחיות. בשנת 1948 קפלן ומשפחתו עברו לתל אביב ולכפר ויתקין עד תום מלחמת העצמאות, כאשר שוכנו ביפו, בהיותם פליטי המאורעות של המלחמה. קפלן השלים את לימודי היסוד והתיכון ביפו עד לגיוסו לשירות צבאי.
קפלן שירת בצה"ל בשנים 1957–1960. לאחר סיום קורס קצינים, שירת בחיל המודיעין עד לשחרורו. לאחר שחרורו, קפלן המשיך בשירות מילואים תקופה של 30 שנים וסיים את שירות המילואים בדרגת רס"ן. לאחר שחרורו מהצבא בשנים 1960–1964 למד באנגליה קרמיקה תעשייתית ב-North Staffordshire College of Technology, ולימים הפך את נושא הקרמיקה לתחביב של קדרות.
סשה אובראדוביץ'
קריירת משחק
ככדורסלן מקצועני שיחק אובראדוביץ' בעמדות הרכז והקלע בכוכב האדום בלגרד, לימוז', אלבה ברלין, וירטוס רומא, בודוצ'נוסט פודגוריצה וריין אנרגי קלן, עד לפרישתו ב-2005.
אלון קפלן
ביוגרפיה
קפלן נשוי בשנית לטלמונה לבני קפלן. לכל אחד יש מנישואים קודמים 2 בנים ובנות.
סשה אובראדוביץ'
קריירת משחק
באפריל 2001, בזמן ששיחק בבודוצ'נוסט, נקלע אובראדוביץ' לקרב אגרופים עם חברו לקבוצה מילנקו טופיץ' במהלך אימון, והושעה על ידי המועדון. עד מהרה נפרדו דרכיהם.
אלון קפלן
קריירה
קפלן רכש את השכלתו המשפטית באוניברסיטה העברית בירושלים, בה למד תואר ראשון (1968) ותואר שני (1972) במשפטים. עבודת ההסמכה שלו עסקה בנושא סוכנים ומפיצים, שלימים הפך לאחד מתחומי עיסוקו המקצועי והתמחותו.
סשה אובראדוביץ'
קריירת משחק
במהלך קריירת המשחק שלו הוא זכה בגביע קוראץ' בעונת 1994/95, שלוש אליפויות סרביה ומונטנגרו, גביע יוגוסלבי, אליפות הבונדסליגה ושלושה גביע גרמניה.
אלון קפלן
קריירה
ב-1970 התקבל כחבר בלשכת עורכי הדין בישראל. בשנים 1969–1975, עם סיום לימודיו, קפלן פעל כעורך דין במשרדי עו"ד מובילים בארץ.
סשה אובראדוביץ'
קריירה בנבחרת הלאומית
לאחר הסרת העיצומים נגד הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, ניתנה לנבחרתה הלאומית הזדמנות להעפיל לאליפות אירופה בכדורסל ביוון ב-1995 דרך סיבוב המוקדמות הנוסף בסופיה, בולגריה. לאובראדוביץ' היה תפקיד מפתח בניצחון 93–87 בהארכה על כאשר הוביל את קלעי הנבחרת עם 16 נקודות ועזר לה להעפיל ליורובאסקט. לאחר מכן, הוא היה חבר בנבחרת בראשות המאמן דושאן איבקוביץ' שזכתה באליפות אירופה 1995. הקבוצה סיימה את הטורניר ללא הפסד עם 9 ניצחונות. במשך תשעת משחקי הטורניר, אובראדוביץ' העמיד ממוצעים של 6.3 נקודות, ריבאונד אחד ו-1.9 אסיסטים למשחק.
אלון קפלן
קריירה
בשנת 1975 ייסד משרד עורכי דין עצמאי, אשר התמחה במשפט מסחר, דיני סוכנויות בינלאומיות ופעילות עסקים בינלאומי, שלימים אפשרה לו להתקבל כחבר בלשכת עורכי הדין בניו יורק ובפרנקפורט. ב-1989 מונה לנוטריון בישראל. ב-1990 הוסמך לפעול כמשפטן זר בגרמניה. בשנת 1992 התקבל כחבר לשכת עורכי דין בניו יורק ב-1991, לאחר שהוסמך כעורך דין במדינת ניו-יורק, ארצות הברית. ב-2010 התקבל כעורך דין חבר בלשכת עורכי הדין בפרנקפורט בגרמניה.
סשה אובראדוביץ'
קריירה בנבחרת הלאומית
אובראדוביץ' היה חבר בנבחרת הלאומית בראשות המאמן ז'ליקו אובראדוביץ' שזכתה במדליית הכסף באולימפיאדת 1996 באטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית. יוגוסלביה הפסידה ל במשחק הגמר. הוא רשם את שיא הטורניר שלו עם 18 נקודות בניצחון 91–68 על במשחק השני בשלב הבתים. במשך שמונת משחקי הטורניר, אובראדוביץ' העמיד ממוצעים של 6.2 נקודות, ריבאונד אחד ו-1.9 אסיסטים למשחק.
אלון קפלן
קריירה
בשנים 2010–2014 עסק בהכנת עבודת מחקר לדוקטורט באוניברסיטת ציריך בשווייצריה בנושא נאמנויות בישראל, וקיבל תואר ד"ר עבור עבודת התיזה בנושא נאמנויות בישראל, שהגיש לאוניברסיטת ציריך.
סשה אובראדוביץ'
קריירה בנבחרת הלאומית
אובראדוביץ' זכה במדליית הזהב השנייה שלו באליפות אירופה 1997 בספרד. במשך תשעת משחקי הטורניר, הוא העמיד ממוצעים של 5.1 נקודות ו-2.3 אסיסטים למשחק. הנבחרת המשיכה וזכתה במדליית זהב שנייה ברציפות, כשהיא מנצחת את בגמר. בשנה שלאחר מכן, אובראדוביץ' היה חבר בנבחרת יוגוסלביה שזכתה באליפות העולם 1998 ביוון. הוא קלע את שיא הטורניר שלו של 18 נקודות, וקלע 4 שלשות מתוך 4 ב-19 דקות בניצחון 99–54 על. בתשעת משחקי הטורניר הוא העמיד ממוצעים של 9 נקודות, 1.1 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
אלון קפלן
קריירה
בשנת 1975 פתח קפלן משרד עצמאי עם פעילות במגוון תחומים משפטיים, תוך התמקדות בנישות ייחודיות. עיקר ההתמחות של המשרד בתחום נאמנויות וירושות חוצות גבולות, כולל ירושות ותכנון עיזבונות, העברת נכסים בין-דורית, ייעוץ בעניין תכנון ירושות ועיזבונות, בנקאות פרטית ומיסוי בינלאומי. המשרד מקיים קשר קבוע עם משרדי עורכי דין באירופה - בגרמניה, שווייץ, אנגליה, ליכטנשטיין, בגיברלטר וכן בארצות הברית - בניו יורק, שיקגו ומיאמי.
סשה אובראדוביץ'
קריירה בנבחרת הלאומית
אובראדוביץ' זכה עם יוגוסלביה במדליית הארד באליפות אירופה 1999 בצרפת עם ממוצעים של 9.2 נקודות, 1.2 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק, במשך חמישה משחקים בטורניר. הוא החמיץ את שלושת המשחקים בשלב הנוקאאוט בגלל פציעה. בשנה הבאה שיחק אובראדוביץ' באולימפיאדה השנייה שלו. במהלך שבעת משחקי הטורניר האולימפי בסידני, אוסטרליה, הוא העמיד ממוצעים של 6.6 נקודות, 1.6 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק.
אלון קפלן
קריירה
במהלך השנים, קפלן נעשה מומחה בנושא נאמנויות. בנוסף לעיסוקו המעשי, הוא עוסק במחקר של הנושא, ומחברם של מאמרים, ספרים ושורה ארוכה של מאמרים מקצועיים בתחום.
לאור התמחותו בנושא נאמנויות, קפלן פעל כיועץ לרשות המיסים (בנושאי נאמנויות), ואף שימש כחבר ב"ועדת ישראלי" להכנת חוק מיסוי נאמנויות.
סשה אובראדוביץ'
קריירת אימון
מיד לאחר פרישתו מכדורסל ב-2005 החל אובראדוביץ' את קריירת האימון שלו ומונה למאמן הראשי של ריין אנרגי קלן, וזכה איתה באליפות הליגה הגרמנית ובגביע הגרמני. הוא גם אימן בקייב האוקראינית, טורוב זגוז'לץ מליגת העל הפולנית ודונצק, איתה זכה באליפות הסופרליגה האוקראינית הראשונה בתולדותיה. לאחר מכן הצטרף אובראדוביץ' לאלבה ברלין הגרמנית ב-2012.
אלון קפלן
קריירה
קפלן מרבה לכתוב בנושאי התמחותו בעיתונים מקצועיים בישראל, בריטניה, גרמניה וארצות הברית. בין היתר, הוא מונה לכתב נציג של ישראל במערכת המגזין "TRUSTS & TRUSTEES", השייך לאוניברסיטת אוקספורד באנגליה.
סשה אובראדוביץ'
קריירת אימון
ב-23 במאי 2016 הוכרז כי אובראדוביץ' יעזוב את אלבה, לאחר שזכה איתה בשלושה גביעי גרמניה.
אלון קפלן
STEP
STEP הוא ארגון בין-לאומי, המאגד בעלי מקצוע בתחום נאמנויות ירושות ומיסים ועסקי משפחה, והוא מונה למעלה מ־20,000 חברים מכ-80 מדינות. בישראל חברים בסניף כ-140 אנשי מקצוע.
סשה אובראדוביץ'
קריירת אימון
בנובמבר 2016 חתם אובראדוביץ' בלוקומוטיב קובאן הרוסית מהליגה המאוחדת של VTB. הוא עזב את קובאן ב-4 בנובמבר 2018, לאחר שזכה איתה בגביע הרוסי והגיע איתה לגמר עונת, שם הפסידה לדרושפאקה. כמו כן, הוא זכה כמאמן קובאן בפרס מאמן השנה ביורוקאפ.
אלון קפלן
STEP
בנובמבר 2008 קיבל קפלן מהנהלת סטפ העולמית תעודת הוקרה על פעילות מצטיינת בארגון STEP.
סשה אובראדוביץ'
קריירת אימון
בפברואר 2019, מונה אובראדוביץ' למאמן הראשי של מונקו מהליגה הצרפתית. ביוני 2020 הוא נפרד מהקבוצה.
אלון קפלן
STEP
קפלן מארגן באופן קבוע, למעלה מ-15 שנים, כנס בינלאומי של STEP ישראל, המתקיים בתל אביב, ומשתתפים בו כ-300 אנשי מקצוע, מתוכם כ-100 המגיעים מחו"ל. תוכנית הכנס מאורגנת על ידי הנהלת סטפ ישראל.
סשה אובראדוביץ'
קריירת אימון
אובראדוביץ' אימן לראשונה קבוצת NBA בליגת הקיץ, עם ברוקלין נטס, אטלנטה הוקס וסן אנטוניו ספרס.
אלון קפלן
אקדמיה
במסגרת המכון להשתלמויות של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, קפלן יזם תוכנית לימודים בנושא נאמנויות, המקנה דיפלומה בדיני נאמנויות בין-לאומיות. תוכנית הלימודים משותפת לאוניברסיטה ולארגון STEP מלונדון. התוכנית נועדה להעניק ידע וכלים מעשיים בכל הנוגע לנאמנויות בישראל ובחו"ל, תוך הענקת ידע בתחומי משפט ומיסוי לצורך הקמת וניהול הנאמנות, לרבות ניהול נכסי משפחה, צוואות וירושות.
סשה אובראדוביץ'
קריירת אימון
ב-10 ביוני 2020, הכוכב האדום בלגרד מינתה את אובראדוביץ' למאמנה החדש. עם זאת, לאחר 5 ניצחונות בלבד ב-16 משחקי יורוליג, הוא נפרד מהכוכב האדום ב-24 בדצמבר 2020.
אלון קפלן
אקדמיה
כמו כן, קפלן פעל כמרצה בנושאי נאמנויות במרכז הבינתחומי בהרצליה, במכללה למינהל וכלכלה, ובפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, שם לימד במסגרת לימודי תואר שני.
סשה אובראדוביץ'
קריירת אימון
ב-13 בדצמבר 2021, חתם אובראדוביץ' במונקו מליגת העל הצרפתית והיורוליג. הוא העפיל עם הקבוצה לרבע גמר עונת 2021/2022 ביורוליג (שם הודחה על ידי אולימפיאקוס) ולגמר הליגה הצרפתית, שם הפסידה לאסוול ליון-וילרבאן.
אלון קפלן
אקדמיה
קפלן פרסם מאמרים מקצועיים רבים במספר כתבי עת בישראל, אירופה וארצות הברית. קפלן מרצה בקורסים מקצועיים ובפורומים מקצועיים בישראל, באירופה ובארצות הברית, בנושאי נאמנויות, תכנון העברה בין-דורית, ירושות בינלאומיות, ומיסוי בינלאומי.
במסגרת זאת סייע בבניית קורס על דיני נאמנות לרואי חשבון במסגרת לשכת רואי חשבון, קורס השתלמות לדיפלומה של STEP ישראל במסגרת המכון להשתלמות של אוניברסיטה תל אביב, ועוד.
פעילות נוספת
קפלן חבר בשורה של מוסדות וארגונים:
פרסום ספרים
בשנת 2016 יצאה לאור המהדורה הרביעית של הספר שערך קפלן "Trusts In Prime Jurisdictions. הספר עוסק בניהול נאמנויות, בהגנה על נכסים ותכנון מס. הספר סוקר שיטות נאמנויות ב-19 מדינות בעולם. בסוף 2019 יצאה מהדורה חמישית של הספר מעודכנת עם מספר מדינות נוספות כולל גרמניה ואיי קיימן.
בסוף שנת 2000, יצא ספרו Life Cycle of a Family Business, בו מתוארים השלבים של העסק המשפחתי.
קפלן הוא מחברם של שלושה ספרים בנושאי הנאמנות בישראל:
קפלן שימש כעורך של 3 ספרים בתחום משפט ועסקים בישראל, וכעורך של ספר 1 נוסף בתחום נאמנויות בינלאומיות, אשר יצא לראשונה בשנת 2000 וב-4 מהדורות נוספות בהוצאת "גלובס פבלישרס". מהדורה רביעית יצאה ב-2016 ומהדורה חמישית נמצאת בהכנה ותפורסם בסוף שנת 2019.
קפלן כתב את הפרק המתייחס לישראל בספרים (ראו רשימה מלאה על פי שנים כאן):
ספר בעריכתו:
פרסום מאמרים מקצועיים
קפלן פרסם מאמרים במגזינים שונים ברחבי העולם, להלן חלק מהם:
Before the Dinosaurs
Before the Dinosaurs (בעברית: לפני הדינוזאורים) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הדנית אאורה דיון. האלבום יצא לאור ב-4 בנובמבר 2011 על ידי חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק ואיילנד רקורדס.
האלבום קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה, שהשוו את דיונה לזמרת ליידי גאגא, אך הרגישו שהאלבום נערך יתר על המידה.
ליסודוס
ליסודוס (שם מדעי: Lissodus) הוא סוג של כריש נכחד מהסדרה הנכחדת היבודונטים אשר חי בעידן המזוזואיקון בין תחילת הטריאס לסוף הקרטיקון. הוא היה קרוב לסוג היבודוס. המאובנים שלו התגלו ב-1935 והתגלו ממנו מספר מינים אשר חיו בדרום אפריקה, מערב אוסטרליה, בחלק מאירואסיה ובאמריקה הצפונית, שם חי לצד הים הפנימי המערבי.
כריש זה היה חי במים מתוקים, דבר היודעים ממבנה הסלעים בהם אותר והוא הגיע לאורך של 16 ס"מ בלבד. מבנה שיניו השטוחות והחזקות נועד לעזור לו לפצח צדפות שהוא מצא בקרקעית האגמים והנהרות. הוא היה איטי יחסית וחי בצמוד לקרקעית.
בדומה למרבית דגי הסחוס השרידים היחידים שידועים ממנו הם מבנה שיניו. שיניים אלה היו שייכות לבני משפחה שנכחדה לפני זמן רב מבלי להתיר שרידים חיים.
בתרבות
הליסודוס הופיע בסדרה פלאווורלד.
טיפוס באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
תחרויות הטיפוס באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו בפארק הספורט של רוקה. זוהי הופעת הבכורה של תחרויות בענף הטיפוס באולימפיאדת הנוער. התחרויות הורכבו מטורניר נערים וטורניר נערות שבכל אחד מהם השתתפו 20 מטפסים. כל טורניר מורכב משלוש תחרויות נפרדות: טפוס מהיר, טיפוס בולדרינג וטיפוס לגבוה כנגד השעון.
העפלה
הוועד האולימפי הבינלאומי והפדרציה הבינלאומית לטיפוס סיכמו כי בכל טורניר ישתתפו 20 ספורטאים. מכסה בודדת, לכל טורניר, ניתנה למדינה המארחת, ארגנטינה. 13 מכסות חולקו בהתאם לדירוג של אליפות העולם לנוער לשנת 2017 אשר התקיימה באינסברוק עבור כל מגדר. מכסה בודדת עבור כל מגדר חולקה למנצח ומנצחת של כל אליפות יבשתית, בהתאם לחלוקה הבאה: אמריקה, אירופה, אסיה, אפריקה ואוקיאניה. מכסה בודדת אחרונה בכל טורניר חולקה כהקצאה עולמית. אם המנצח באליפות היבשתית כבר זכה במכסה, המכסה תועבר לספורטאי המדורג הבא בתור באותה אליפות.
ישראל קפלן (מחנך)
קורות חיים
ישראל בן ר' פסח הכהן קפלן נולד בדצמבר 1869 (כסלו תר"ל) בעיירה טוּלְצ'ין שבפלך מוהילב, רוסיה (רוסיה הלבנה). למד ב"חדר" ובישיבה בעיירה ויטקה ואחר-כך בישיבת וולוז'ין, שבה נודע בשם "העילוי מוויטקה" (דער וועטקער עילוי). פעל להפצת הלשון והספרות העברית בין חניכי הישיבות. בנוסף השתלם בהשכלה כללית ועברית, ועבר בחינת בגרות אקסטרנית שאליה התכונן בעזרת מורה פרטי. הצטרף ל"חיבת ציון" ואחר-כך לתנועה הציונית.
בשנת 1893, בעודו חניך ישיבת וולוז'ין, פגש במהלך נסיעה לעיר קרמנצ'וג בעורך הדין והעסקן ד"ר שמשון רוזנבאום, מראשי ציוני מינסק, שהזמינו לעירו. כעבור שנה נסע קפלן למינסק, ורוזנבאום הכיר לו את ידידו, המורה ועסקן הציבור החובב-ציון והספרות העברית יהודה זאב נופך, שביתו היה בית ועד לחובבי ציון ולציונים וצעירים שוחרי העברית. בעזרת רעייתו של נופך, פייגה, מצא קפלן חדר מגורים בעיר, וקפלן נמנה עם מבקריו הקבועים של בית נופך, עד שכעבור שנתיים, באביב 1896, נישא לצעירת בנותיו של נופך, בלהה (בלה).
ב-1901 ערך ופרסם תוכנית לימודים מפורטת ללימודי קודש, לשש שכבות לימוד, תחת הכותרת "תכנית הלמודים העברים בחדרי ישראל". בראשית שנת הלימודים תרס"ב-1901 הוחל בלימודים ב"חדר למופת" (או "חדר לדוגמה") על פי תוכנית זו, שהתבססה על עבודתם של ארבעה מורים ממייסדי ה"חדרים למופת" במינסק. לדברי דניאל פרסקי, קפלן "היה מפיץ השכלה ברבים, כי בימי השבתות היה מרצה ברוב טעם ודעת פרקים בהיסטוריה ובפרקי-אבות בבתי-כנסת שונים ומשך את לב הנוער". בנוסף, פרסם מאמרים ורשימות בעיתונים העבריים "המליץ" ו"הצפירה" ובעיתונות היהודית (ובפרט הציונית) בשפה הרוסית.
בסביבות שנת 1901 כיהן במשך תקופה כממלא-מקום הרב מטעם במינסק. בראשית שנת 1904 התמנה למנהל ה"תלמוד תורה" העירוני במינסק. היה זה מוסד גדול, שבו למדו יותר משש מאות תלמידים לימודי קודש ולימודי חול, ובראשותו עמד ועד מנהל שנבחר מקרב נכבדי הקהילה ולצדו ועד פדגוגי.
בשנת 1906 זכה במכרז מתוך 53 מתמודדים והתמנה לרב מטעם בעיר אסטרחן שברוסיה גופא (על הדלתה של נהר הוולגה בים הכספי) – עיר קטנה יותר, ובה קהילה יהודית לא גדולה. הוא שימש במשרה זו עד מהפכת 1917. בשנת 1907 נפתח בעיר בית ספר עברי ציבורי (הפעם במחתרת, ללא אישור השלטונות) ובו שלוש שכבות לימוד לנערים ושתיים לנערות, בניהולו של הרב קפלן. גם בבית ספר זה נלמדו לימודים עבריים בשיטת "עברית בעברית" לצד לימודים כלליים על פי תוכנית הלימודים של הכיתות הראשונות של הגימנסיה הרוסית. בסוף שנת 1910, כעבור כשלוש שנים, למדו בבית הספר כמאה נערים ונערות, והוא עבר לבניין חדש, שנרכש עבורו בזכות תרומות בסך של כ-14,000 רובל שהצליח קפלן להשיג בהשתדלותו. ב-25 במרץ 1911 נעצר עם חותנו בעת ששהו במערכת העיתון היהודי-רוסי "ראזסווייט" בסנקט פטרבורג.
במינסק, כמו באסטרחן, לקח חלק פעיל בפעילות הציונית. בוועידת מינסק (הוועידה הגדולה של כלל ציוני רוסיה) ב-1902 היה אחד ממזכירי הוועידה. בהמשך עסק ברוסיה הפנימית בתעמולה למען הציונות ולמען תחיית הלשון העברית. בוועידה הציונית הכול-רוסית שהתכנסה בפטרוגרד ב-1917 השתתף כציר מאסטרחן.
שפות הדיבור בביתו של קפלן היו עברית ורוסית, והוא אסר על ילדיו לדבר יידיש (שפה שאותה כינה בבוז "ז'רגון"). בקיץ 1912 נסע עם בנו הבכור עוזיאל לביקור בארץ ישראל בעקבות הזמנה שקיבל מהגימנסיה העברית "הרצליה" לבוא לשמש בה מורה לתלמוד, אך העניין התבטל והוא שב לרוסיה. (בתל אביב התארחו השניים בבית עמיתו המורה יחיאל יחיאלי, שם התיידד בנו עם בתו של יחיאלי; לימים, כעבור כ-12 שנה, לאחר שסיים בנו את לימודי הרפואה בשווייץ, נישאו השניים.)
ב-1919, לאחר המהפכה הרוסית, ביקש לעלות לארץ ישראל. לפני עלייתו ביקר את חותנו נופך במינסק ונאלץ להישאר בה עקב חילופי השלטון. אז התמנה למנהל המחלקה לתרבות של הקהילה היהודית במינסק ומנהל הקורסים הפדגוגיים מטעמה. בשנת 1920-תרפ"א הצליח לצאת את רוסיה ולעלות ארצה, והיה למנהל בית הספר לבנים ולבנות של "המזרחי" בחברון, עד 1925. בנוסף, כיהן כציר לאספת הנבחרים הראשונה מטעם יהודי חברון, ושימש כסופר עיתון "הארץ" בחברון. בשנת תרפ"ד פרסם בביטאון "המזרחי", "התור", מונוגרפיה על חברון בשם "עיר האבות (בעבר ובהוה)".
בראשית שנת תרפ"ו (1925) התמנה למנהלו הראשון של בית הספר העירוני היסודי הדתי לבנות "תלפיות" בתל אביב, מיסוד "תחכמוני", שנכנס אז תחת פיקוח הוועד המפקח של "המזרחי". בשנה הראשונה פעל בית הספר בשכונת ברנר (ליד בית החולים הדסה) ולמדו בו 350 תלמידות, ובשנת תרפ"ו-1926 עבר למשכן מרווח יותר ברחוב העבודה שבשכונת מרכז בעלי מלאכה, שנבנה עבורו מספר חודשים קודם לכן, ומספר תלמידותיו עמד על 500. קפלן ניהל את בית הספר עד מותו.
בתל אביב התגורר קפלן בבית שבנה בשנות ה-20 ברח' השומר 8. נפטר במאי 1927 (אייר תרפ"ז) בתל אביב, בן 57 במותו. נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
משפחתו
אלמנתו בלהה קפלן (1876–1963) האריכה ימים אחריו. למרות קשייה הכלכליים, עשתה כדי להקל על צעירים רבים את צעדיהם הראשונים בארץ, וביתה היה פתוח לכול.
גיסו של קפלן (אחיה הצעיר של אשתו), ד"ר יצחק נופך, היה משפטן, שהיה מראשוני השופטים היהודים בארץ ישראל המנדטורית, שופט השלום העברי הראשון ביפו, והוא שהנהיג את השפה העברית במשפט והוציא פסקי דין בעברית. בתו, חמדה נופך-מוזס, הייתה מראשונות עורכות הדין בארץ, המייסדת והעורכת האחראית הראשונה של השבועון "לאשה". נישאה לראובן מוזס, בנו של יהודה מוזס, מו"ל העיתון "ידיעות אחרונות".
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
אבא גנוב
סרטי ההמשך בטרילוגיה הם: "אבא גנוב 2" (1989) ו"אבא גנוב 3" (1991).
החלק הרביעי יצא בספר בלבד ונקרא "אבא גנוב 4 - החילוץ מניו יורק".
תקציר העלילה
יצחק בן-דוד (יהודה ברקן), המוכר בכינוי "צ'יקו", הוא דייג ומפעיל ספינת תיירים על הכנרת, הוא גר בספינה בטבריה ומגדל לבדו את בן (בן ציון), בנו בן השמונה לאחר שהתגרש מאשתו מגי (קרן מור), אשר עברה לגור בארצות הברית, כשבן היה בן שלוש. מגי התחתנה מחדש עם מיליונר אמריקאי בשם סאם. כעבור חמש שנים מגיעה מגי לארץ בלוויית בעלה במטרה להשיג חזקה על הילד. היא נעזרת לשם כך בעורך הדין נתי קוגלר (אורי שמיר).
קוגלר שולח את עורכת הדין גליה רשף (אלונה קמחי) העובדת במשרדו לאסוף מידע על צ'יקו. הוא גם שולח עובדת סוציאלית שתבחן את אופן גידולו של הבן על שפת הכנרת.
בין צ'יקו לבין גליה נוצר קשר רומנטי, ובן מתחבר עם בתה של גליה, אפרת (אילנה ברקוביץ).
קוגלר מזמן דיון נוסף בבית המשפט על מנת שיקבע כי האם תקבל משמורת על הילד. הוא נעזר בטענה שמגי ובעלה מתכוונים להשתקע בישראל, ושלאור מצבה הכלכלי המשופר ביחס למצבו של צ'יקו, הילד יזכה לתנאי גידול טובים יותר. גליה רשף מתוודה בפני צ'יקו שהיא מועסקת על ידי קוגלר. צ'יקו עוזב את ביתה, בו הוא שהה בלילה הקודם למשפט, כשהגיע עם בנו לתל אביב.
שופט בית המשפט פוסק כי הילד יועבר למשמורת של אמו. צ'יקו עוזב את בית המשפט בזעם, ובן מתלווה אליו, כאשר בן לא מבין את ההחלטה כי לא יהיה ברשות אביו. צ'יקו גונב את הרכב היוקרתי של עורך הדין קוגלר, לאחר ויכוח בין השניים בחניית בית המשפט, ונעצר כעבור זמן קצר על ידי המשטרה.
גליה מבטיחה לסייע לצ'יקו במאבקו ובערעור שיגיש, ובינתיים שוהה בן במלון עם אמו. לאחר ויכוח בין בן לאמו הוא בורח אל אביו לטבריה, בעזרתה של גליה.
גליה, צ'יקו ואפרת נוסעים במהירות אל נמל התעופה, עם צו עיכוב יציאה מהארץ שהוציאו, חתום על ידי שופט.
רגע לפני שמגי, סאם בעלה ובן עולים למטוס, צ'יקו צועק בשמו של בן כאשר הוא מגיע אל שדה התעופה. בן שומע אותו, ובורח מידי מגי אימו ורץ אל אביו, והשניים מתרגשים ומתחבקים, וברקע מושמע שירו של בועז שרעבי "לתת".
יעקב לוינסון
יעקב לוינסון (7 באוגוסט 1932 – 23 בפברואר 1984) היה מנהל ישראלי, ששימש בתפקידי מפתח בחברת העובדים ובבנק הפועלים. לאחר שהועלו כנגדו חשדות לאי-סדרים בעבודתו כמנהל, התאבד בירייה.
ילדות, נעורים ולימודים
יעקב לוינסון נולד בתל אביב ב-7 באוגוסט 1932, בן לדבורה (דולי) וגרשום לוינסון, שהיה גזבר ההסתדרות. דודו של יעקב היה אברהם לוינסון – סופר עברי ויידי, עורך דין ופעיל ציוני, מתרגם ועורך יהודי-פולני.
בהיותו בן עשר וחצי נפטרה אמו, לאחר שהייתה רתוקה למיטתה שנים אחדות עקב מחלת לב. באוקטובר 1944 נישא אביו בשנית לשושנה וילנאי, ולזוג נולדו שני ילדים. את לימודי התיכון החל יעקב לוינסון בפנימיית גבעת השלושה, וכעבור שנה חזר לתל אביב והמשיך ללמוד בגימנסיה "שלוה". הוא הצטרף לתנועת הנוער "התנועה המאוחדת". לימודיו בתיכון הופסקו בסוף כיתה י"א.
בשנת 1951 הצטרף לוינסון לקיבוץ ראש הנקרה. תחילה עסק בחקלאות, ומ-1952 היה לסירוגין מזכיר הקיבוץ וגזבר הקיבוץ, עד לשנת 1957, שבה נבחר למזכיר "התנועה המאוחדת". בשנת 1958 החל ללמוד כלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. באותה תקופה פגש את נורית צלניק, חברת קיבוץ צרעה ובת ליצחק צלניק, מראשי הלח"י, והשניים נישאו בשנת 1960. באותה שנה נפטר אביו, ולוינסון עזב את הקיבוץ וחזר לתל אביב, כדי לסייע בגידול אחיו הצעירים - דוד ויואב לוינסון. בדצמבר 1961 השלים את בחינות הבגרות, שהיו תנאי להמשך לימודיו, והמשיך ללמוד בשלוחה בתל אביב של האוניברסיטה העברית, אך לא סיים את לימודיו.
במחלקה הכלכלית של חברת העובדים ובקרן ההשקעות של חברת העובדים
עם חזרתו לתל אביב קיבל אותו מזכ"ל ההסתדרות, פנחס לבון, לעבודה, ומינה אותו לעוזר למנהל המחלקה הכלכלית של חברת העובדים, משה שליט. משימתו הראשונה של לוינסון הייתה ליצור קטלוג של הגופים הכלולים בחברת העובדים. בתפקידו הבא, בעת כהונתו של אהרון בקר כמזכ"ל ההסתדרות, מונה לוינסון למרכז הוועדה הכספית של חברת העובדים, שעסקה בהשקעת כספיהן של קרנות הפנסיה ההסתדרותיות. במסגרת זו הקים לוינסון את חברת "אמות השקעות", שריכזה את השקעותיהן של הקרנות בנדל"ן מניב. חלק מכספי קרנות הפנסיה הושקעו במפעלי חברת העובדים, במסגרת שכונתה "התוכנית הכספית".
על האתגר שבפניו ניצב לוינסון בחברת העובדים סיפר אהרן דוברת:
לוינסון חיזק את תפקידו כמנהל המחלקה הכלכלית של חברת העובדים באמצעות "קרן השקעות של חברת העובדים בע"מ", שהוקמה בשנת 1963, והייתה נתונה לשליטתו. הקרן גייסה כספים מקרנות הפנסיה ההסתדרותיות והשקיעה אותם במפעלי ההסתדרות. לוינסון דרש מהמפעלים, כתנאי להשקעה בהם, מתן דיווח על מצבם הכספי והתוכנית העסקית שלהם, ובכך חיזק את שליטתו בהם. הכספים גויסו מקרנות הפנסיה בעיקר באמצעות איגרות חוב צמותות, הנושאות ריבית קבועה (ללא הצמדה למדד). איגרות חוב אלה היוו למעשה מכשיר לסבסוד מפעלי חברת העובדים על חשבון קרנות הפנסיה, ותרמו להגדלת הגרעון האקטוארי של הקרנות. על השקעתן של קרנות הפנסיה בשנים שלאחר מכן כתב מבקר המדינה: "קרנות הפנסיה השקיעו בשנים 1970 - 1983 סכומים ניכרים באג"ח לא-צמודות שהנפיקה קרן ההשקעות של חברת העובדים. הריבית בגינן הייתה נמוכה במידה ניכרת משיעורי האינפלציה באותן שנים, וכתוצאה מהשקעות אלו נגרם להן הפסד הנאמד בכ-164 מיליון ש"ח (במחירי דצמבר 1988)".
בשנת 1964 הוביל לוינסון את הקמתה של חברת "אמות השקעות בע"מ - חברת השקעות ישראלית העוסקת בהשכרה, ניהול וייזום פרויקטי נדל"ן.
בבנק הפועלים
בשנת 1968 מונה לוינסון ליו"ר ההנהלה של בנק הפועלים, שהיה הבנק השלישי בגודלו במדינה (לאחר בנק לאומי ובנק דיסקונט), ונמצא בשליטתה של ההסתדרות הכללית. לוינסון הסכים להתמנות לתפקידו בבנק הפועלים רק לאחר שהבטיח את שמירת השליטה בקרן ההשקעות של חברת העובדים בידיו, והוצאת השליטה במכשיר חשוב זה מידי המחלקה הכלכלית של חברת העובדים, אותה עזב (אשר ידלין, מזכיר חברת העובדים, התנגד לצעד זה, אך לשווא). אריה אבנרי תיאר את העוצמה שהקנה מהלך זה ללוינסון:
מיד לאחר מינויו ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק, הצליח לוינסון, לאחר מאמצים רבים שהחלו עוד קודם לכן, להשיג מהממשלה הסדר "ביטוח הצמדה". באוגוסט 1968 אישר שר האוצר פנחס ספיר את ההסדר, לפיו תעניק הממשלה "ביטוח הצמדה" לבנק הפועלים ולחברת "גמול" על כספי הקרנות והקופות. כלומר, הבנק ו"גמול" ישלמו פרמיה נומינלית קבועה לממשלה, ותמורתה תישא המדינה בכל הפרשי ההצמדה שיחולו על ההלוואות הבלתי צמודות שנתנו למפעלי ההסתדרות. באופן זה, יכול היה הבנק לתת הלוואות בלתי צמודות למפעלי ההסתדרות מכספי קרנות הפנסיה וקופות הגמל, תוך תשלום ריבית והצמדה מלאה לקרנות ולקופות על איגרות החוב שירכשו מהבנק. מאחר שסכומי ההצמדה ששילמה הממשלה עלו על הפרמיה שקיבלה, היה הסדר זה דרך לסבסוד המערכת ההסתדרותית. כספי קרנות הפנסיה וקופות הגמל (לרבות קופות שאינן הסתדרותיות) עברו דרך המערכת הזאת שהופעלה על ידי בנק הפועלים ושלוחותיו.
בעזרת עתודות ההון הגדולות שגייס לוינסון (בעיקר על חשבון קרנות הפנסיה והממשלה, באמצעות קרן ההשקעות של חברת העובדים, חברת גמול ועוד) הוביל לוינסון את בנק הפועלים לפיתוח מואץ. הוא אילץ את רוב המפעלים ההסתדרותיים החשובים לעבוד עם בנק הפועלים והביא לכך שיותר מ-90% מהעסקאות של מפעלי ההסתדרות ייעשו באמצעות בנק הפועלים (לעומת 40% קודם כניסתו לתפקיד). במהלך כהונתו רכש בנק הפועלים את השליטה בבנקים קטנים רבים: בנק הלוואה וחסכון, בנק זרובבל, בנק יפת (ששינה שמו לבנק אמריקאי ישראלי לאחר שרכש את סניפיו של בנק אמריקאי שפעל בישראל), בנק אוצר החייל, בנק תל אביב למשכנתאות, בנק מסד, הבנק לחרושת ולמסחר, בנק משכן, בנק עין חי ואחרים. בנק הפועלים נכנס לפעילות בינלאומית: ב-1971 נפתחו סניף בלונדון ונציגות בציריך, ב-1974 נפתח סניף בניו יורק והוקם בישראל בנק קונטיננטל, כשותפות בין בנק הפועלים ובנק האיגודים המקצועיים בגרמניה. מגמה זו נמשכה בפתיחתם של סניפים נוספים ברחבי תבל. לוינסון קנה לעצמו יוקרה ועוצמה, והביא את הבנק למעמד מוביל. בשנת 1971 עלה הבנק למקום השני (לפי גודל המאזן) בבנקאות הישראלית, ודחק את בנק דיסקונט למקום השלישי. במהלך כהונתו של לוינסון בראשות בנק הפועלים גדל מספר סניפי הבנק מ-60 ל-330.
בשנת 1975 הוקמה חברת כרטיסי האשראי "ישראכרט" בראשותו, כמותג של בנק הפועלים.
בעקבות משבר מניות הבנקים, שנוצר בעקבות פעולה מכוונת של רוב הבנקים הגדולים לוויסות שערי מניותיהם תוך הבטחת עלייה מתמדת ורצופה בשערי המניות, הוקמה "ועדת בייסקי". על ראשית התהליך נכתב בדו"ח הוועדה:
במסגרת פעולתו של "בנק הפועלים" בניהולו של לוינסון, המליץ הבנק ללקוחותיו להשקיע את כספם ברכישת מניות הבנק. רכישות אלו מצד לקוחותיו אפשרו לבנק להגדיל את ההון המצוי בידיו לצורך מתן הלוואות ללקוחות, השקעות, וכן הלאה. כדי לגרום ללקוחות הבנק להמשיך להשקיע במניות הבנק - כלומר, כדי שהמניות ימשיכו להיות ערוץ השקעה מושך לרוכשים - עסק הבנק גם ברכישה עצמית של מניותיו (באמצעות קרנות וחברות שבשליטתו), כך שנדמה היה כי קיים ביקוש קבוע ומתמיד למניותיו, ושערכן עולה או נשמר באופן קבוע. הבנק גם העמיד לרשות לקוחותיו הרוכשים אשראי נדיב לרכישת המניות, ובכך הצליח ליהנות גם מן הריבית על האשראי.
כהכנה לפרישתו של לוינסון מבנק הפועלים, מונה אפרים ריינר ליו"ר מועצת המנהלים, וגיורא גזית מונה ב-1 בנובמבר 1980 ליו"ר ההנהלה. פעילותו של לוינסון בבנק הצטמצמה, והוא התמקד בפיתוחה של "אמפל". בסוף 1983 פרש מבנק הפועלים ומ"אמפל".
פעילות פוליטית
במקביל לפעילותו האינטנסיבית בבנק הפועלים, היה לוינסון מעורב בפעילות פוליטית במפלגת העבודה, ובפרט היה מקורב לפנחס ספיר.
בשנת 1974 ניסו פנחס ספיר וגולדה מאיר לשכנע את לוינסון לקבל את תפקיד שר האוצר, אך הוא סירב. גם בינואר 1977 הציעו לו יצחק רבין ושמעון פרס (כל אחד לחוד) את תפקיד שר האוצר, וגם הפעם סירב.
היה חבר בחוג שבעים ושבע.
בשנת 1980 דובר בלוינסון כמי שיהיה מועמד מפלגת העבודה למשרת שר האוצר אם יעלה המערך בראשות שמעון פרס לשלטון, אך לוינסון סירב לקבל על עצמו את המועמדות, מכיוון שפרס לא הסכים להבטיח לו את הסמכויות שדרש. למרות זאת, השתתף בתשדירי התעמולה של המפלגה.
סוף דרכו
בשנת 1984 מינתה ההסתדרות את שרגא רוטמן ועמירם סיון לבדוק חשדות שהעלו גורמים בהסתדרות ובבנק הפועלים נגד לוינסון. השניים הגישו דו"ח על ממצאיהם והנושא הועבר לטיפול בנימין זיגל, מפקד היחידה לחקירות הונאה במשטרה. ב-11 בינואר 1984 החלה להתפרסם בשבועון "העולם הזה" סדרת כתבות על לוינסון (שישה שערים רצופים של השבועון הוקדשו לנושא זה), ובין השאר דווח על חקירת המשטרה.
ב-23 בפברואר 1984 התאבד לוינסון בירייה בביתו שברמת גן. הוא הותיר אחריו מכתב שבו טען כי ידיו נקיות, אך הוא לא יכול לעמוד ברצח אופי שלדבריו התנהל נגדו. "נותרה לי הברירה - להילחם עד אין קץ או להתאבד, ואין בי הכוח להילחם", אמר זמן קצר לפני מותו לידיד. הלווייתו נערכה בקיבוץ צרעה. משפחתו ביקשה כי חברי "הכנופיה" שהוזכרו במכתבו - מזכ"ל ההסתדרות ירוחם משל, מנהל חברת העובדים דני רוזוליו, מנכ"ל בנק הפועלים גיורא גזית, היועץ המשפטי של בנק הפועלים אביב לוין וחבר הנהלת בנק הפועלים משה אולניק, לא ישתתפו בהלוויה.
לאחר מותו של לוינסון הוקמה עמותה להנצחת זכרו, העוסקת בפעילות ציבורית.
טריינין
טריינין הוא שם משפחה.
מורין סטייפלטון
לואיס מורין סטייפלטון (באנגלית: Lois Maureen Stapleton; 21 ביוני 1925 – 13 במרץ 2006) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1981 על תפקידה בסרט "אדומים", זכתה בפרס גלובוס הזהב, בפרס אמי ובפרס הטוני.
ביוגרפיה
סטייפלטון נולדה בעיר טרוי שבמדינת ניו יורק. סטייפלטון הייתה קתולית. הוריה של סטייפלטון, איירין וג'ון סטייפלטון, נפרדו כאשר הייתה ילדה.
כשהגיעה לגיל 18 עברה סטייפלטון לעיר ניו יורק, שם עבדה כדוגמנית. ב-1946 הופיעה בברודוויי במחזה "The Playboy of the Western World". סטייפלטון זכתה בפרס הטוני בשנת 1951 על תפקידה במחזה של טנסי ויליאמס "השושנה המקועקעת".
ב-1958 ההייתה סטייפלטון מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על הופעתה הקולנועית הראשונה בסרט "לבבות בודדים". היא הופיעה בסדרה הטלוויזיונית "כל אנשי המלך" המבוססת על סיפור של רוברט פן וורן. את פרס אמי הראשון שלה קיבלה סטייפלטון בשנת 1967 על הופעתה בסרט "Among the Paths to Eden".
ב-1960 שיחקה בסרט המין הנמלט על פי המחזה של טנסי ויליאמס "אורפאוס בשאול". ב-1963 שיחקה בסרט המוזיקלי "ביי ביי בירדי" לצידו של דיק ואן דייק.
בשנת 1970 שיחקה סטייפלטון במותחן המצליח נמל תעופה (1970). בזכות תפקידה המשני בסרט בתור אינז גרארו זכתה סטייפלטון בפרס גלובוס הזהב. בשנה שלאחר מכן השתתפה בגרסה הקולנועית למחזהו של ניל סיימון מלון פלאזה".
ב-1978 עבדה סטייפלטון תחת בימויו של וודי אלן ב"רגשות". בסרט גילמה סטייפלטון את דמותה של פרל. בשנת 1981 זכתה סטייפלטון בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה הכריזמטי ב"אדומים", דרמה ביוגרפית של וורן בייטי. בסרט גילמה סטייפלטון את דמותה ההיסטורית של אמה גולדמן, פילוסופית ופעילה חברתית אמריקאית-רוסייה ממוצא יהודי הידועה בכינויה "אמה האדומה". על תפקידה זה קיבלה גם את פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
ב-1985 שיחקה סטייפלטון בקומדיה הבדיונית זוכת שני פרסי האוסקר של רון הווארד "קוקון". ב-1987 הופיעה בסרט שאלה של שפיות לצידה של ברברה סטרייסנד. ב-1989 הופיעה בפרק בסדרה "B.L. Stryker". בשנות ה-90 התפרסמה סטייפלטון בזכות הופעתה בסרט "מכורים לאהבה".
בעלה הראשון של סטייפלטון היה מקס אלנטאק ובעלה השני היה המחזאי דייוויד רייפיל, שתי מערכות היחסים לא החזיקו מעמד ובסופו של דבר נגמרו בגירושים. לסטייפלטון בת מבעלה הראשון ובן מבעלה השני.
במהלך חייה סבלה סטייפלטון רבות מחרדה ומאלכוהוליזם. היא הייתה ידועה כמעשנת כבדה ונפטרה בשנת 2006 ממחלת ריאות חסימתית כרונית בעיירה לנוקס שבמדינת מסצ'וסטס.
רולפס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קונכואורניס
קונכואורניס (שם מדעי: Concornis) הוא סוג נכחד של עוף קדום מהקבוצה אננטיאורניתים אשר חי לפני 125 מיליון שנה בתקופה קרטיקון תחתון. מאובניו נתגלו בתצורות לה הוורגוינה שבקואנקה, ספרד ב-1992. בממצא זה התגלה שלד אחד כמעט שלם בעל סעיפי נוצות, אך חסר גולגולת וצוואר.
הקונכואורניס היה עוף קטן, מראשוני העופות המעופפים של הקרטיקון, שהיה בעל מוטת כנפיים של 34 ס"מ ומשקל של כ-70 גרם, דומה בגודלו לזרזיר. עם זאת, לא ידוע איך נראתה הגולגולת שלו והאם הייתה מצוידת בשיניים. למרות התאמתו לתעופה הוא היה בעל מספר מאפיינים יבשתיים: צפורניים גדולות על בהונותיו, כנפיים חסרות "כנפית" בקצה הזרועות וזנב בעל שובל קצר שלא היה יעיל לתעופה. עם זאת, ככל הנראה היה הקונכואורניס מסוגל לעוף והוא נחשב לעוף אמיתי.
תוכנית ארסמוס
תוכנית ארסמוס+ היא תוכנית הדגל של האיחוד האירופי לקידום מערכות ההשכלה במדינות מחוץ לאיחוד. התוכנית החלה בשנת 2014 והיא מחליפה ומרחיבה שבע תוכניות עבר, ביניהן תוכנית טמפוס, ארסמוס מונדוס ועוד.
תוכנית ארסמוס
מקור השם ארסמוס מגיע מהפילוסוף, איש הרנסאנס והתאולוג ההולנדי ארסמוס מרוטרדם. עם חברו תומאס מור הפך ארסמוס למרכז החיים האינטלקטואלים באירופה בתקופת הרנסאנס. ארסמוס פעל לקידומן של רפורמות פנימיות בכנסייה הקתולית. מעמדו הרם בהיסטוריה של התרבות האינטלקטואלית באירופה והעובדה שבמהלך חייו עבר ארסמוס בערים אירופאית שונות בחיפושו אחר ידע, הפך את שמו לראוי ומתאים לתוכנית המקדמת חילופי סטודנטים בין המוסדות להשכלה גבוהה באירופה. ERASMUS הם, לפיכך, ראשי תיבות בדיעבד, של "EuRopean Community ActionScheme for the Mobility of University Students".
הצעת הנציבות האירופית משנת 1987
הנציבות הציעה את תוכנית ארסמוס המקורית כבר בראשית 1986, אך תגובות מעורבות מצד מי שהיו אז המדינות החברות באיחוד דחו את השקתה. המדינות שניהלו פרויקטים עצמאיים של חילופים (ובראשן צרפת, גרמניה והממלכה המאוחדת) התנגדו לרעיון, ואילו שאר המדינות צידדו בו באופן כללי. בראשית 1987, משכה הנציבות את הצעתה, במחאה על תקציב בלתי-מספק שהוצע על ידי כמה מהמדינות החברות. הפשרה הושגה לבסוף כמה חודשים לאחר מכן, כאשר רוב המדינות החברות הסכימו להוצאת התוכנית לפועל. ביוני 1987, לאחר פיילוט שארך כ־6 שנים, הנציבות האירופית אימצה את תוכנית ארסמוס.
החלטת בית הדין האירופי לצדק
מספר מדינות חברות התנגדו לשיטת ההצבעה (רוב פשוט) שהובילה לאימוץ התוכנית, ולכן ערערו על אימוצה בבית הדין האירופי לצדק. בית הדין מצא שבתהליך ההצבעה על התוכנית אכן נפלו כמה פגמים פרוצדורליים, אך צידד במהות ההחלטה שהתקבלה, ובעקבות כך גם מועצת השרים אימצה את התוכנית עד מהרה.
תוכנית ארסמוס מונדוס
בשנת 2009 השיק האיחוד האירופי את תוכנית ארסמוס מונדוס במטרה להרחיב את חילופי סטודנטים ושיתופי פעולה האקדמיים עם אוניברסיטאות מחוץ לא"א. במסגרת התוכנית מימנה הנציבות האירופית מלגות לסטודנטים וחוקרים לצורך השתתפות בפעילות אקדמית משותפת. בבמסגרת זו פעלו תוכניות "פעולה 1" (action 1) - תוכניות משותפות לתואר שני או שלישי ותוכניות "פעולה 2" (action 2), ששמו דגש על חילופי סטודנטים וחוקרים בין אוניברסיטאות בתחומי הלימוד השונים.
האקדמיה הישראלית ותוכנית ארסמוס
בישראל פעלו שלוש תוכניות ארסמוס מונדוס:
תוכנית טמפוס
טמפוס הייתה תוכנית של האיחוד האירופי התומכת במודרניזציה של ההשכלה הגבוהה במדינות מזרח אירופה, מרכז אסיה, מערב הבלקן, צפון אפריקה והמזרח התיכון.
התוכנית עסקה בהגברת שיתוף הפעולה בין האיחוד האירופי והמדינות השותפות וקידום הטמעה וולונטרית של התפתחויות באיחוד האירופי בתחום ההשכלה הגבוהה במדינות השותפות (לדוגמה – תהליך בולוניה).
תוכנית טמפוס הושקה ב־1990 וישראל הצטרפה אליה בשנת 2008. בין 2008–2014 ישראל זכתה למימון 18 פרויקטים בהשתתפות של 32 מוסדות להשכלה גבוהה ובשיתוף פעולה עם מוסדות מובילים מאירופה.
מאז שנת 2008 פועל בישראל המטה הלאומי לקידום ותמיכה בתוכנית. המשרד פועל כחלק ממאמצי המועצה להשכלה גבוהה לקידום בינלאומיות במערכת ההשכלה הגבוהה בישראל, ומשתף פעולה עם השגרירויות השונות בארץ, משרדי ממשלה והמוסדות להשכלה גבוהה.
תוכנית ארסמוס+
ב־2014 החלה לפעול בישראל תוכנית ארסמוס+ שאיגדה תחתיה את התוכניות המצוינות לעיל כמו גם אחרות המקדמות צעירים וספורט. במסגרת התוכנית החדשה פעולת Capacity Building in Higher Education מחליפה את תוכנית טמפוס.
עד כה זכו למימון 20 פרויקטים בסך כולל של יותר מ־10 מיליון יורו ל־37 המוסדות הישראלים שלקחו ולוקחים בהם חלק.
תוכנית ארסמוס מונדוס חולקה לשתי פעולות נפרדות: הראשונה נקראת International Credit Mobility (ניידות) דרכה סטודנטים וסגל מקבלים מלגה ללמוד וללמד סמסטר במוסדות אירופאים (וסטודנטים אירופאים מגיעים לכאן).
עד כה יותר מ־14,000 סטודנטים וסגל מישראל ומאירופה קיבלו מימון דרך פעולת הניידות, מוסדות ישראלים משתפים פעולה דרך פעולה זו עם יותר מ-360 מוסדות באירופה וישראל מובילה במספר מימון הניידויות בקרב כלל המדינות החוץ אירופאיות שמשתתפות בתוכנית ארסמוס+.
הפעולה השנייה היא Erasmus Mundus Joint Master Degree (EMJMD) דרכה מוסדות להשכלה גבוהה מישראל בשיתוף פעולה עם מוסדות מאירופה, ומכל העולם, מקבלים מימון לפתח ולהריץ תוכניות לתואר שני משותף, וסטודנטים מקבלים מלגה ללמוד בתואר החדש ובמוסדות השונים ברחבי העולם.
נכון להיום, אוניברסיטת חיפה ממשיכה לקבל מימון עבור הרצת התואר השני המשותף בכלכלה ובמשפטים. בנוסף, מוסדות ישראלים נוספים לוקחים חלק במגוון תארים שניים שקיבלו מימון דרך פעולה זו, אך לא כשותפים מלאים.
תוכנית ארסמוס+ מציעה פעולות מימון נוספות כגון פעולת Jean Monnet לקידום מחקר והוראה של תכנים הקשורים לאיחוד האירופי, ופעולות אחרות לקידום ספורט וצעירים (לא הכל פתוח לארגונים ולקהל הישראלי).
השתתפות בתוכנית
כיום ישנם מעל ל־4,000 מוסדות להשכלה גבוהה אשר משתתפים בתוכנית, בלמעלה מ־37 מדינות, ונכון לשנת 2013, כ־3 מיליון סטודנטים השתתפו בתוכנית מאז השקתה. בשנים 2012–2013 לבדן, 270,000 סטודנטים לקחו חלק בתוכניות החילופים, כאשר היעדים הפופולריים במיוחד היו ספרד, גרמניה, איטליה וצרפת. בוגרי ארסמוס ייצגו 5% מהבוגרים האירופאים בשנת 2012.
סטודנטים שמשתתפים בתוכנית לומדים לפחות 3 חודשים (או מבצעים התמחות של לפחות חודשיים) ועד שנה אקדמית במדינה אירופית אחרת. תוכנית ארסמוס מבטיחה שפרק הזמן שבו התלמיד למד מחוץ למדינתו יוכר על ידי המוסד האקדמי בו הוא לומד. עיקרון מרכזי בתוכנית הוא שהתלמידים אינם נדרשים לשלם תוספת לשכר הלימוד שלהם, והם אף יכולים להגיש בקשה למלגה, לצורך כיסוי הוצאות נוספות של מחייה מחוץ לארצותיהם.
ביקורת
מחקרים שונים העלו ביקורות בנוגע לתהליך הקבלה לתוכנית, בנוגע למידת הייצוג ההוגן שיש בה לשכבות שונות באוכלוסייה ואף בנוגע למידת יעילותה בהשגת מטרותיה. מחקר שניתח את הרקע החברתי-כלכלי של המשתתפים, הראה שחרף העובדה שהנגישות לתוכנית אכן התרחבה בתהליך מתון, ישנם עדיין חסמים חברתיים-כלכליים משמעותיים בקבלה אליה.
מחקר אחר טען שתוכניות מסוגה של תוכנית ארסמוס מחמיצות את מטרתן, משום שהן "משכנעות את המשוכנעים". התוכנית נועדה לחזק את הזהות האירופית ואת התמיכה הציבורית בתהליך האינטגרציה האירופית, אך היא פונה לשכבה המשכילה באוכלוסייה, אשר ממילא נוטה יותר לתמוך בתהליך זה, ולכן מפספסת את קהל היעד שאיננו בעל זהות אירופית, שדווקא בו ראוי להשקיע.
השפעת ארסמוס
מחקר שנעשה ופורסם על ידי הנציבות האירופית מצא שהשתתפות בחילופי סטודנטים תרמה לרכישת כישורים גלובליים חדשים לסטודנטים אשר נחוצים כיום בשוק העבודה החדש ועל כן תרמו להשגת עבודה מהר יותר לאחר סיום הלימודים, מאשר אלו שלא השתתפו בחילופים. מהמחקר עולה שהדבר הכי מהותי למעסיק הוא העסקת עובדים בעלי כישורים רכים וגלובליים (92%), יותר מידע בתחום (91%) וניסיון (78%).
291 (מגזין)
291 הוא מגזין אמנותי שיצא לאור בניו יורק בין השנים 1915-1916. להוצאת המגזין היו שותפים ארבעה אנשים: הצלם והאמן אלפרד סטיגליץ, האמן מאריוס די זייס, האספן, המשורר והסוציאליסט אגנס ארנסט מאייר והצלם פאול האווילנד. מקור שם העיתון הוא משם הגלריה שהייתה ברשותו של סיטגליץ, שבתורה קיבלה את שמה ממספר הבניין בשדרה החמישית.
במגזין פרסמו יצירות ומאמרים בין השאר מקס ז'אקוב, פרנסיס פיקבייה ואחרים.
המגזין היה הראשון לפרסם בארצות הברית שירה חזותית. במרכז גיליונו הראשון הופיע הקליגרם "מסע" של גיום אפולינר. באותה עת המונחים קליגרם ושירה חזותית טרם נוצרו וזייס התייחס אליהם מאוחר יותר כ "Psychotypes", מונח שטבע אמדה אוזנפאן.
בסך הכל הוציא המגזין 12 גליונות, כששלושה מתוכם בעלי מספר כפול, כך שבפועל הודפסו רק תשע חוברות. המגזין משך קהל מצומצם מאוד, והעלויות היו גבוהות מאוד. בשעת סגירת העיתון לסטיגליץ היו מאות עותקים שלא נמכרו והוא מכר אותם לסמרטוטאי תמורת 5.80$.
כיום, כל החוברות יקרות ערך מאוד, וסט מושלם של כל החוברות נדיר ביותר. הוצאה מחודשת של כל החוברות כרוכות יחדיו יצאה לאור בשנת 1972, והיא נפוצה בספריות רבות.
שרפת התלמוד
שרפת התלמוד היא אוסף מאורעות שהתרחשו באירופה בתקופת ימי הביניים והעת החדשה, של שרפת כרכים של התלמוד בידי אנשי כמורה נוצריים, לרוב בטקס פומבי תוך שלהוב ההמונים. העילה לאותם מאורעות הייתה ההאשמה שהתלמוד מלא דברי גנאי כנגד הנצרות ולפיכך ניתן לראות בהם אירועי עלילת דם. מעשי שרפת התלמוד היוו חידוש בדרכי הרדיפות של הנצרות כלפי היהדות, שכן הייתה זו רדיפה דתית באמצעות פגיעה לא בגופם של היהודים, כי אם באוצרותיהם הרוחניים, בספרי הקודש שלהם. בעקבות שרפת התלמוד התקיימה גם צנזורה על ספרים עבריים, אשר היוותה לימים כחלופה לשרפה.
שרפות מוקדמות של ספרי יהדות
על פי ה, שרף אפוסטמוס את התורה בשבעה עשר בתמוז. יש המשערים שסיפור זה זהה לסיפורו של יוסף בן מתתיהו על חייל שמצא ספר תורה באחד הכפרים שבסביבת בית חורון וקרע ושרף אותו לעיני כל, בימיו של הנציב הרומאי קומאנוס (48–52 לספה"נ).
את רבי חנינא בן תרדיון שרפו באש יחד עם ספר תורה: "מצאוהו לרבי חנינא בן תרדיון שהיה יושב ועוסק בתורה ומקהיל קהילות ברבים וספר תורה מונח בחיקו. הביאוהו וכרכוהו בספר תורה והקיפוהו חבילי זמורות והציתו בהן את האור. והביאו ספוגין של צמר ושראום במים והניחום על ליבו כדי שלא תצא נשמתו במהרה."
שרפת התלמוד בפריז
שרפת התלמוד הגדולה הראשונה אירעה בפריז בט' בתמוז שנת ה'ד' (היינריך גרץ הקדים את תאריך השרפה לשנת ה'ב', 1242, אך חוקרים מאוחרים חלקו עליו) ביום שישי, ערב שבת פרשת חקת – 25 ביוני 1244. במאמר שיצא ב-2014, הוכיח ההיסטוריון שמעון שוורצפוקס שהשרפה התבצעה ב-13 ביוני 1242.
הייתה זאת תוצאה של משפט פריז, בו נאלצו חכמי היהדות בצרפת באותו הדור, ובראשם רבי יחיאל מפריז ורבי משה מקוצי, להתעמת עם חכמים נוצרים, בעקבות השתדלותו של תלמידו לשעבר של רבי יחיאל מפריז, המשומד ניקולס דונין. הוויכוח נסב סביב השאלה האם התלמוד מצווה על שנאת הגויים והנוצרים. התוצאה המתבקשת מה"הפסד" של היהודים בוויכוח הייתה שרפת התלמוד. ספרי התלמוד הובאו אל Place de Grève (כיום כיכר העירייה של פריז) בעשרים (יש מקורות המזכירים עשרים וארבע) עגלות ונשרפו שם. בן התקופה רבי הלל בן שמואל מורונה מציין כי מספר הספרים שנשרפו היה "אלף ומאתים ספרי תלמוד ואגדה".
בפוסקים הובא כי יש הנוהגים להתענות בערב שבת פרשת חקת משום ששרפת הספרים הייתה ביום זה.
וכן כתב בעל ספר "שיבולי הלקט":
רבי חיים פלאג'י הביא על כך עדות:
לאחר שרפת התלמוד בצרפת עלו תלמידי רבי יחיאל לארץ ישראל, כחלק מעליית בעלי התוספות, התיישבו בעכו בשנת 1260 לערך והקימו בה ישיבה.
שרפות התלמוד באיטליה
השרפה השנייה בגודלה הייתה בשנת ה'שי"ד (1553–1554) באיטליה. בעיר ונציה שבאיטליה התקיימו זה לצד זה שני בתי דפוס שהדפיסו ספרים עבריים, והיו בבעלות נוצרית: האחד של מארק אנטוניו יושטיניאני והשני של אליזה בראגאדיני. בין בתי הדפוס שררה תחרות עזה. בעקבות סכסוך סביב הדפסת ספרו של הרמב"ם, פנו שני בעלי בתי הדפוס לאפיפיור יוליוס השלישי, בטענה שבבית הדפוס השני מדפיסים דברים בגנות הנצרות. ההלשנה העיקרית הייתה על התלמוד שנדפס בדפוסו של יושטיניאן בין השנים ה'ש"ו–ה'שי"א.
מומרים שונים הצטרפו להלשנה, בהם יוסף מורו צרפתי, וכן חננאל דה פוליניו ושלמה רומאנו, נכדיו של אליהו בחור. בעקבות ההלשנה הקים האפיפיור ועדת בירור, שקבעה שיש בתלמוד דברי הסתה נגד הנצרות, ובעקבות קביעה זו יצאה בולה מאת האפיפיור הקוראת להשמיד ולשרוף את כל ספרי התלמוד, הבבלי והירושלמי. הממונים על מלאכת איסוף הספרים אספו והחרימו בתוך כך גם ספרים עבריים רבים שאינם ספרי תלמוד.
הספרים שהוחרמו נאספו אל הכיכר המרכזית ברומא, קמפו די פיורי. ביום ראשון של ראש השנה שחל בשבת, א' בתשרי ה'שי"ד, הועלו הספרים באש; תאריך זה נבחר כדי שהיהודים יחושו צער כפול ומכופל. חמישה ימים לפני השרפה הועלה על המוקד באותו מקום גר בשם קורנילייו ממולטאלצינו.
בעקבות השרפה ברומא בוצעו שרפות דומות בערים אחרות באיטליה: בחג הסוכות התקיימה השרפה בבולוניה, בי"ג בחשון ולמחרת בוונציה, בחודש שבט באנקונה, ומאוחר יותר בפיררה, ראוינה ומנטובה, ואף באיים כרתים וקורפו.
מספר שנים אחר כך, בשנת ה'שי"ט (1559) הצליח האפיפיור פאולוס הרביעי להחיל את גזירת שרפת התלמוד גם בקרמונה, שהייתה נתונה בתחילה תחת שלטון ספרדי ולא חלה בה הגזירה הראשונה. בקרמונה נשרפו 12,000 ספרים עבריים.
בעקבות פרשה זו ולאחר שתדלנות יהודית, המיר האפיפיור את גזירת השרפה בחובת צנזורה על כל ספר יהודי, שייבדק לפני הדפסתו אם אין בו דברים בגנות הנצרות.
תיאורים של מאורעות הימים השתמרו בספרים שונים של בני אותה תקופה: "מנחה בלולה" של רבי אברהם מנחם רפאפורט מהעיר פורטו (מ-1261 לניאגו – Legnago) שבנפת ורונה; "דברי הימים למלכי צרפת ומלכי בית אוטומאן התוגר" ו"עמק הבכא" של רבי יוסף בן רבי יהושע הכהן; וספר "לחם יהודה" של רבי יהודה בן שמואל לירמה, שהדפיס את ספרו לפני הגזירה, וכל 1,500 העותקים של הספר נשרפו והוא נאלץ לכתוב את ספרו מחדש, ואחר כך השיג עותק בודד של ספרו שניצל מהשרפה.
שרפת התלמוד בקמניץ-פודולסקי
התרחשה בפולין בסתיו 1757, בעקבות התפשטות תנועת הפרנקיסטים בפודוליה. הבישוף ניקולאוס דמבובסקי הורה על ויכוח פומבי בין הפרנקיסטים והמנהיגים היהודים, בעקבותיו הוא הורה לאסוף את כל עותקי התלמוד שנמצאו במחוזו. קרוב ל-1,000 עותקים של התלמוד הושלכו לבור בקמניץ ונשרפו.
הנמקות וסיבות מצד היהודים
היהודים חיפשו ומצאו סיבות שונות שגרמו לגזירת שמים זו. על שרפת הספרים בפריז היו שטענו שהיא באה בגין התנגדותם של חכמי צרפת לספרי הרמב"ם; על שרפת הספרים באיטליה היו שטענו שהיא באה בעקבות לימודי החול שפשטו במדינה זו או בגין לימודי הפילוסופיה, או בגלל ההליכה אחר הנאות העולם. בעקבות הנמקה זו ייסד הרמח"ל את חבורתו, שבה למדו תורה ברציפות ובלי הפסק, כדי לתקן את העוון הזה.
ניק סטאל
ניקולס קנט "ניק" סטאל (באנגלית: Nicolas Kent "Nick" Stahl; נולד ב-5 בדצמבר 1979) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, הידוע בעיקר בשל תפקידיו בסרטים "איש ללא פנים" (1993), "הקו האדום" (1998), "בחדר המיטות" (2001), "ילד רע" (2001), "שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות" (2003), "עיר החטאים" (2005) ובזכות תפקידו בתור בן הוקינס בסדרת המיסטיקה "קרניבל" ( 2005-2003) של רשת HBO.
ביוגרפיה
סטאל נולד בעיר הרלינגן וגדל בעיר פלאנו שבטקסס, בנם של דונה לין (לבית ריד) עוזרת בבורסה לניירות ערך ושל ויליאם קנט סטאל, איש עסקים. בגיל שנתיים אביו עזב את הבית וסטאל גדל לצד אימו ושתי אחיותיו.
קריירה
את התפקיד הראשון שלו קיבל סטאל בגיל 11 כאשר לוהק לסרט הטלוויזיה "Stranger at My Door" שעלה ישירות לרשת CBS; למרות ששיחק בהצגות ילדים עוד מגיל 4.
בקולנוע שיחק לראשונה בגיל 13 לצידו ובסרטו של מל גיבסון "איש ללא פנים". המשיך הופיע לאחר מכן במערבון "זנב גדול", במותחן האימה "מופרעים" בתור הסטודנט גאווין סטריק ובתפקיד קטן בדרמת המלחמה של טרנס מאליק "הקו האדום"
בשנת 2001 התפרסם בשל השתתפותו בסרט הדרמה "בחדר המיטות", בה גילם את פרנק פאולר המנהל יחסים עם האם החד הורית נטלי שטראוט (מריסה טומיי) ובדרמת הנעורים העצמאית של לארי קלארק "ילד רע" בתפקיד הקורבן השנוא בובי קנת. סטאל נבחר ב-2003 לתפקיד ג'ון קונור בסרט הפעולה שובר הקופות "שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות" והתחיל לככב בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה המיסטית של רשת HBO; "קרניבל" בתור הנער בן הוקינס המצטרף לקרנבל נודד. ב-2005 שיחק במותחן הפעולה "עיר החטאים" בתור הנבל הצהוב רוארק, רוצח ילדים בו נאבק השוטר ג'ון הארטיגן (ברוס ויליס). לאחר מכן חלה דעיכה בקריירה של סטאל והוא התפרסם בעיקר בדרמה "סהרורית" ובקומדיה "האחד והיחיד".
בשנת 2010 גילם את רוברט קיין בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון.