cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה
ויטוריו אמנואלה והפשיזם
עם תחילת השלטון הפאשיסטי סירב המלך לפעול כנגד הפרות זכויות האדם והפרות החוקה שליוו את משטרו, כולל מעורבותו של מוסוליני ברצח המנהיג השמאלי ג'אקומו מאטיאוטי בשנת 1924, שהביאה לסערה שהייתה קרובה להפיל את המשטר הפאשיסטי עוד בראשיתו. יש הרואים במחדליו בתקופה זו משום סימן לחוש שיפוט גרוע, ורגשות אנטי דמוקרטיים. אחרים טענו כי ראה בפאשיזם את הצד החיובי - היציבות השלטונית שהגיעה לאחר תקופה ארוכה של ממשלות כושלות המתחלפות במהירות, מניעת עליית השמאל הקיצוני לשלטון, האפשרות שאיטליה תהפוך למדינה בעלת חשיבות באירופה ובעולם. פנים אלו של הפאשיזם הביאו לו אהדה בקרב רבים באיטליה, וודאי שהמלך היה שותף לרגשות אלו.
העובדה כי מוסוליני נמנע מלפגוע במעמדו המיוחד של בית המלוכה, ועל אף שמשטרו פיתח סממנים של משטר טוטליטרי, חד מפלגתי, שכלל פולחן אישיות של "הדוצ'ה" מוסוליני, עדיין נשמרה מראית העין לפיה מתקיימת החוקה ובה ראש הממשלה כפוף באופן פורמלי למלך, ודאי שתרמה לכך שהמלך נמנע מלפעול כנגד הפאשיזם.
הדחת מוסוליני ותוצאותיה
מלחמת העולם השנייה הביאה למפנה ביחסם של האיטלקים, והמלך בראשם, אל מוסוליני. לאחר התבוסות שהביאו עמן השנים 1942 ו-1943, כאשר המלחמה הלכה והתקרבה אל אדמת איטליה, וכאשר בעלות הברית פלשו לסיציליה, במעשה שנראה כהכנה לפלישה לאיטליה עצמה, יזמה קבוצת מנהיגים פאשיסטים את הדחתו של מוסוליני. שר החוץ לשעבר, דינו גראנדי, העלה במועצה הפאשיסטית העליונה הצעה לפיה יודח מוסוליני מכל תפקידיו. לאחר דיון מרתוני התקבלה ההצעה, ב-25 ביולי 1943. למחרת היום זימן ויטוריו אמנואלה השלישי את "הדוצ'ה" לארמונו, הודיע לו כי הוא מפוטר מכל תפקידיו, והחליפו בתפקיד ראש הממשלה במרשל פייטרו באדוליו. לאחר מכן הודיע כי הוא מסיר את הכינויים "קיסר אתיופיה" ו"מלך אלבניה".
הדחתו של מוסוליני פתחה סדרת אירועים שהובילה לאובדן עצמאותה של איטליה, ושלמותה כמדינה ריבונית. הגרמנים פלשו לאיטליה מצפון, סיפחו חלקים ממנה, והקימו בצפונה ממשלת בובות בשם "הרפובליקה של סאלו" בה שלט מוסוליני. אל הדרום פלשו בעלות הברית, שטיפחו אלמנטים איטלקיים אנטי פאשיסטיים, ובאופן פורמלי תמכו בממשלת באדוליו, אך לאחר זמן מה החליפו את באדוליו עצמו ואת שריו באנשים שהתנגדו לפאשיזם מלכתחילה. הצבא האיטלקי פוזר, למעשה, ולא ניסה למנוע את פלישת הגרמנים מהצפון או את נחיתות בעלות הברית בדרום. ב-8 בספטמבר 1943, עם התקרבות הגרמנים לרומא נמלט ויטוריו אמנואלה לברינדיזי.
במצב שנוצר העדיף ויטוריו אמנואלה השלישי לוותר על סמכויותיו, והעבירן לבנו, אומברטו השני. ביוני 1944, לאחר שחרורה של רומא בידי בעלות הברית, ויתר על שארית סמכויותיו ותאריו. לאחר סיום המלחמה הוחלט על משאל עם שיקבע האם תישאר איטליה ממלכה, או שתהפוך לרפובליקה. ב-9 במאי 1946 התפטר המלך באופן רשמי, על מנת לחזק את סיכויי בנו במשאל העם. עם זאת 54% מן הבוחרים החליטו כי על איטליה להפוך לרפובליקה. ובית סבויה נאלץ לעזוב את הארץ.
ויטוריו אמנואלה בחר במצרים כמקום מושבו. ב-1947 מת באלכסנדריה, ונטמן שם. בדצמבר 2017 הועברה גופתו לאיטליה וב־17 בדצמבר 2017 נקבר בכנסייה בויקופורטה בפיימונטה לצד אשתו אלנה שגופתה הועברה לשם יומיים לפני כן מצרפת. נשיאת הקהילה היהודית האיטלקית נעמי די-סניי התייחסה להשבת גופתו לאיטליה כ"מטרידה מאד".
משפחתו
ב-1896 נישא ויטוריו אמנואלה לאלנה, נסיכת מונטנגרו, בתו של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו. הנישואין עם בת מלך מונטנגרו, שלא הייתה קתולית, אם כי המירה דתה אחרי נישואיה, נועדו למנוע ניוון הגזע שבאה לידי ביטוי בוויטוריו אמנואלה השלישי שנולד מנישואי קרובים.
מידע נוסף
ויטוריו אמנואלה היה ידוע גם בשל חיבתו לנומיסמטיקה והיה אחראי להוצאת קובץ שמנה את כל המטבעות שהוטבעו באיטליה מימי האימפריה הרומית ועד לימיו.
תומאס היקס
תומאס ג'יימס "טום" היקס (באנגלית: Thomas James "Tom" Hicks; 11 בינואר 1876 – 28 בינואר 1952) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בריצת מרתון (סנט לואיס 1904).
ביוגרפיה
היקס נולד בברמינגהאם, שבאנגליה. הוא עבד בתעשיית הפליז בקיימברידג', מסצ'וסטס ובתור ליצן מקצועי.
בשנת 1900 סיים היקס במקום שישי במרתון בוסטון. שנה לאחר מכן, סיים במקום חמישי באותו מרתון, ובשנת 1904 סיים אותו במקום השני.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה במדליית זהב בריצת מרתון (40 ק"מ) בתוצאה של 3:28:53 שעות, לפני אלבר קורה אתלט צרפתי שייצג את ארצות הברית (3:34:52 שעות), וארתור ניוטון, אף הוא מארצות הברית (3:47:33 שעות).
התנאים בריצת המרתון היו קשים. הריצה התנהלה בדרך עפר בין הגבעות ולוותה בעננים של אבק שהעלו הרכבים שליוו את הרצים. הטמפרטורה באותו היום הייתה חמה ועמדה על 32 מעלות צלזיוס ובנוסף הייתה רק תחנה לשתיית מים אחת במחצית הדרך. בריצה השתתפו טובי רצי המרתון מארצות הברית, בהם סמי מלור (אלוף מרתון בוסטון ב-1902), ג'ון לורדון (אלוף מרתון בוסטון ב-1903) ומייק ספרינג (אלוף מרתון בוסטון ב-1904); שלושתם לא הצליחו לסיים את הריצה. רק 14 רצים מתוך 32 הצליחו לסיים את הריצה. במהלך הריצה נראה היקס תשוש ולכן קיבל מעוזריו ברנדי, חלבון ביצה ושתי מנות של סטריכנין (1 מ"ג כל אחת) שסייעו לו לסיים את הריצה (חומרים ממריצים אלו היו מותרים באותה תקופה). מנה נוספת של סטריכנין יכלה להיות קטלנית עבורו. לאחר שחצה את קו הסיום הוא התמוטט. אז ראה שפרדריק לורז מארצות הברית כבר הספיק להצטלם כאלוף האולימפי בריצת המרתון עם אליס רוזוולט, בתו של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט. אך מאוחר יותר התברר שלורז רימה בתחרות ועבר חלק מהריצה בנסיעה ברכב; להגנתו טען לורז שעשה זו כבדיחה עליה התנצל. מדליית הזהב הועברה להיקס.
באליפות איגוד האתלטים החובבים של ארצות הברית שנערכה ב-30 ביוני 1906 זכה היקס במקום הראשון בתוצאה של 3:02 שעות, 3 דקות לפני אלכסנדר טיבו.
סרפדת
סִרְפֶּדֶת (ידועה גם כחרלת ובשמה הלועזי אורטיקריה) היא פריחה אלרגית נפוצה המתבטאת בהופעה פתאומית של חבּורות אדומות בעור. גודל החבורות 5 מ"מ או למעלה מזה, הן מגרדות, ופעמים רבות העור סביבן חיוור. התגובה האלרגית יכולה לנבוע ממגע ישיר עם חומר אלרגני או כתוצאה ממזון או אלרגן אחר, כגון תרופות. לעיתים קרובות הסרפדת היא רק ביטוי עורי לתגובה אלרגית העשויה להתבטא גם בלב או בדרכי הנשימה ולגרום אז לתגובה המכונה אנפילקסיס.
אורטיקריה היא שם נרדף למושג "תפרחת עורית" (hives) תפרחת עורית מורכבת מרבדים מורמים ומגרדים בעור, בעלי צורות, גדלים וצבעים שונים. הם יכולים להופיע בכל מקום על הגוף. לאנשים רבים בעלי אורטיקריה יש גם נפיחויות בעור, מצב זה נקרא "אנגיואדמה" ובדרך כלל מופיע בעפעפיים, שפתיים, איברי מין, לשון, כפות ידיים וכפות רגליים.
תרופות העלולות לגרום לסרפדת הן התרופה לסוכרת אמריל (סופונילוריאה: גלימפריד), פניצילין, אספירין סולפונאמידים ותרופות כנגד אפילפסיה, אבל כל תרופה עשויה לגרום לסרפדת אם החולה המקבל אותה אלרגי כלפיה. המזונות העיקריים הגורמים לסרפדת הם: חלב, ביצים, בוטנים, אגוזים ודגים, אך כל מזון עשוי לגרום לתגובה אלרגית שתתבטא בחרלת. סרפדת עלולה להיגרם גם כתוצאה ממועקה נפשית, או דחק (סטרס). סרפדת (אורטיקריה) יכולה להופיע כתופעת לוואי של החיסון המרובע MMRV (חצבת, חזרת, אדמת ואבעבועות רוח).
הופעת התסמינים
אנגיואדמה היא מצב הקשור לכך (הנגרם מסיבות אלרגיות ולא אלרגיות), הוא נובע מבצקת ודליפת נוזל לעור המגיעה מכלי דם עמוקים יותר.
נגעי אורטיקריה הנגרמים על ידי מגע חד על פני העור (לעיתים מופיעות כקווים על העור), נגרמות בשל מצב שפיר הנקרא Dermatographic Urticaria.
טיפול בסרפדת
בשלב הראשון, יש לזהות את הגורם האלרגני ולבודד אותו ממגע עם החולה. בשלב השני, ניתן לטפל בתכשירים אנטיהיסטמינים. אם החולה אינו מגיב לתכשירים אלה, ניתן להוסיף טיפול בסטרואידים במינון נמוך או גם טיפולים תרופתיים אחרים המשפיעים על מערכת החיסון.
ה-FDA אישר טיפול בנוגדן IgE, Omalizumab שם מסחרי- זולייר Xolair) לטיפול בחולי סרפדת. בעקבות זה הוכנסה התרופה לסל התרופות בישראל ב-2015 לחולי סרפדת קשים שלא הגיבו לכל הטיפולים עד אז.
יאנז ברייקוביץ'
יאנז ברייקוביץ' (בסלובנית: Janez Brajkovič; נולד ב-18 בדצמבר 1983 במטליקה) הוא רוכב אופניים סלובני לשעבר. הישג השיא בקריירה שלו הוא הניצחון בדופינה ליברה ב-2010, וכמו כן מקומות גבוהים במספר מרוצים נוספים.
קריירה
בשנת 2004 ניצח ברייקוביץ' באליפות העולם נגד השעון עד גיל 23, לאחר שהקדים את תומאס דקר ב-18 שניות. ב-2005 הוא החל לרכב עבור קבוצת החובבים KRKA-Adria Mobil, וסיים במקום השלישי באותה שנה באליפות אירופה נגד השעון עד גיל 23. בתחילת 2005 הוא הגיע לסיכום עם קבוצת דיסקברי צ'אנל על הצטרפות אליה, אך היה מחויב לקבוצתו הקודמת בעקבות חוזהו, ועל כן הצטרף לדיסקברי והפך למקצוען ביולי 2005.
מאיר ישעיהו סילברסטון
מאיר ישעיהו סילברסטון נולד בלונדון ב-27 במרץ 1916 לאליהו דוד ויוכבד וגדל במשפחה דתית וציונית. עוד בארץ הולדתו למד משפטים והיה עורך דין. הוא היה פעיל בתנועת תורה ועבודה ויושב ראש התנועה וכן ציר בקונגרסים הציוניים.
בדצמבר 1948 עלה לארץ עם רעייתו ובנו אורי. בתו יהודית שילה נולדה בישראל מספר חודשים לאחר מכן. הוא עבד במשרד הסעד בירושלים ובלשכה המשפטית של עיריית תל אביב. ב-1952 קבע את ביתו בירושלים והתמנה ליועץ המשפטי של משרד הפנים.
ב-1960 מינה אותו שר הפנים משה חיים שפירא למנהל הכללי של המשרד. הוא היה ממקימי מערכת השלטון המקומי ומִרשם האוכלוסין במדינת ישראל וממניחי היסוד למערכת חוקי התכנון והבנייה ולחוקים מוניציפליים ויישומם בישראל ברמה הארצית, האזורית והמקומית. היה פעיל בקידום מיזוג בין רשויות מקומיות.
ב-1966 התמנה ליושב ראש הראשון של המועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
יאנז ברייקוביץ'
קריירה
ברייקוביץ' פתח בצורה טובה גם את שנת 2006. הוא הגיע למקום החמישי הכללי בטור של קטלוניה, לאחר שסיים בין המקומות הראשונים במספר קטעים. הוא סיים במקום הרביעי בקטע האחרון נגד השעון בטור של שווייץ, ובמקום החמישי בדירוג הכללי, ובכך הפך לרוכב המוביל של דיסקברי במרוץ בגיל 22 בלבד. ברייקוביץ' השתתף באותה שנה בוואלטה אספניה, ולאחר שסיים במקום השני בשני הקטעים ההרריים הראשונים, הוא לקח את החולצה המוזהבת של המוביל במרוץ, עליה שמר לאורך שני קטעים. בכך הוא הוביל לראשונה בקריירה שלו בגרנד טור.
בשנת 2007 ברייקוביץ' ניצח בטור של ג'ורג'יה החשוב, ובנוסף זכה בפעם השנייה ברציפות בדירוג הרוכב הצעיר הטוב ביותר במרוץ זה. היה זה המרוץ הראשון בו זכה בקריירה שלו כמקצוען. בנוסף, הוא סיים עם כל קבוצת דיסקברי במקום הראשון בדירוג הקבוצתי של המרוץ. ב-2008, לאחר התפרקות דיסקברי צ'אנל, הוא עבר לקבוצת אסטנה. במדיה הוא רשם הצלחה נוספת ברמה הגבוהה, כאשר סיים במקום השני במרוץ הקלאסי ג'ירו די לומברדיה אחרי דמיאנו קונגו. הוא אף סיים בשנה זו במקום השלישי הכללי במרוץ הקטעים, הטור של הולנד. ב-2009 סיים במקום השני בג'ירו דל טרנטינו אחרי המנצח, איוואן באסו. בהמשך אותה שנה ניצח באליפות ארצו במרוץ נגד השעון.
מאיר ישעיהו סילברסטון
ב-1970 פרש מעבודתו במשרד הפנים ופתח בעיר משרד עורכי דין. הוא עבד בו עד 1999.
יאנז ברייקוביץ'
קריירה
ב-2010 עזב עם חלק גדול מרוכבי קבוצת אסטנה, כולל מנהלה הספורטיבי, יוהאן ברויינל והצטרף לקבוצה החדשה שהקימו ברויינל ולאנס ארמסטרונג, קבוצת רדיושק. ביוני באותה שנה הוא זכה להישגו הגדול ביותר, ניצחון במרוץ הקטעים הצרפתי, דופינה ליברה. אולם בטור דה פראנס שנערך מספר שבועות מאוחר יותר איכזב ברייקוביץ' כשלא הצליח לספק תמיכה מספקת למובילי הקבוצה, לא כל שכן להתבלט בעצמו. גם ב-2011 איכזב ברייקוביץ'. בתחילת העונה הוא סיים במקום ה-7 במרוץ פריז-ניס ומאוחר יותר, מקום 5 בטור דה רומנדי, אולם בהמשך השנה לא השיג תוצאות בולטות נוספות. ב-2012 שב ברייקוביץ' לקבוצת אסטנה. הוא ניצח בשנה זו בטור של סלובניה וסיים במקום ה-9 המכובד בטור דה פראנס. ב-2013 לא הגיע ברייקוביץ' להשגים אישיים משמעותיים, אולם, היה שותף לניצחונה של קבוצתו בקטע הראשון בוואלטה אספניה שהיה מרוץ קבוצתי נגד השעון. ברייקוביץ' אף חצה את קו הסיום ראשון מבני קבוצתו והודות לכך לבש את חולצת המוביל במרוץ בקטע אחד. ב-2014 סיים במקום השלישי בדרוג הכללי בוואלטה א בורגוס.
מאיר ישעיהו סילברסטון
בכל תפקידיו פעל רבות למען ירושלים. הוא היה חבר בהנהלות ובוועדות של מוסדות ציבוריים והתנדבותיים בירושלים, בהם האוניברסיטה העברית, בית החולים עזרת נשים (הרצוג), אלין, וראיטי, הבונים החופשיים, בית הכנסת ישורון ועוד. הוא היה ממקימי התאחדות עולי בריטניה בארץ ולמשך שנים אחדות שימש יושב ראש ההתאחדות.
יאנז ברייקוביץ'
קריירה
בשנים 2018 עד 2020 רכב בקבוצה הסלובנית אדריה מוביל, כולל תקופה של 10 חודשים בהם היה מושעה בגין שימוש בחומרים אסורים.
מאיר ישעיהו סילברסטון
נפטר ב-15 בינואר 2009, י"ט טבת תשס"ט, ונקבר בירושלים.
בחודש מרץ 2021 חגגה אלמנתו רחל את יום הולדתה ה-100 וקיבלה מברק ברכה ממלכת אנגליה.
ריינס
רַיְנֶס הוא שם משפחה הנגזר מהמילה הגרמנית ריין שמשמעה "נקי" או "טהור". או מהמילה "ריינה", שפירושה בספרדית "מלכה". {{פירושונים|
ראו גם
}}
ספר עזרא
ספר עֶזְרָא הוא ספר בתנ"ך הנמצא בסדר כתובים, ומקומו אחרי ספר דניאל ולפני ספר נחמיה. על פי חז"ל, במקור כלל ספר עזרא את ספר נחמיה, ושניהם נחשבו לספר אחד ששמו עזרא. הספר (לבדו, בנפרד מספר נחמיה) מביא אוסף תעודות בארמית, חלקן מתורגמות לעברית, ורשימות יוחסין מימי שיבת ציון, ועוסק בעליות היהודים מן הגלות בימי כורש בהנהגת ששבצר, בימי דריווש הראשון בראשות זרובבל, ובימי ארתחששתא בראשות עזרא הסופר. הספר מסתיים בתיאור מגוף ראשון על ניסיונו של עזרא ליצור לאום יהודי מופרד על ידי מניעת נישואי תערובת והתבוללות עם נשים נכריות תושבות הארץ.
עזרא ונחמיה
בתנ"ך שסודר על ידי בעלי המסורה כולל ספר עזרא גם את ספר נחמיה. בהתאם לכך, התייחסו בתקופת הראשונים אל הספרים כספר אחד. גם בתלמוד נראה שמתייחסים אל ספרי עזרא ונחמיה כספר אחד, שכן בברייתא שבתלמוד בבלי מוזכרים כל ספרי התנ"ך וספר נחמיה אינו מוזכר. כמו כן, חז"ל התחבטו מדוע לא נקרא ספר נפרד על שם נחמיה, ועונים על כך שני תירוצים:
בהקספלה, מהדורת התנ"ך של אוריגנס מהמאה השלישית, המכיל את המקור העברי בצמוד לתרגום ליוונית, מופיע ספר נחמיה עם כותרת נפרדת. גם בוולגטה מופיע ספר נחמיה בנפרד. במהדורות הדפוס של התנ"ך בעברית במאה ה-15 מופיעים הספרים בנפרד.
על פי המחקר, הספרים נכתבו על ידי שני כותבים שונים וחוברו יחד לאחר כתיבתם, כפי שספר תרי עשר אוחד לאחר כתיבת חלקיו. חלק מהראיות שמובאות הן שבספר עזרא משולבים רישיונות חשובים בלשונם, לעומת ספר נחמיה שלא הביא את הרישיון לעלייה וגם לא הביא את הרישיון לבניית ירושלים. בנוסף, בראש ספר נחמיה יש 'כתובת', בעוד שבראש ספר עזרא אין. בנוסף, פרק ח' בנחמיה עוסק בעיקר בעזרא, וסביר להניח שאילו היה מחבר אחד לשני הספרים הוא היה מכניס את הפרק הזה בספר עזרא. כמו כן, הכותב של ספר עזרא מונה את השנה מחודש ניסן, כמקובל בתורה, ואילו בנחמיה הסופר החליט למנות את השנה מתשרי.
מקומו בתנ"ך
מקום הספר בתנ"ך, לפי הסדר בברייתא שבבלי הוא כפי שמקובל כיום - אחרי ספר דניאל ולפני ספר נחמיה (אם מחשיבים את ספר עזרא וספר נחמיה לאחד, אז הספר יופיע לפני דברי הימים). אך בתרגום היווני והרומי הוא מופיע לאחר ספר 'דברי הימים', ככל-הנראה בגלל הסדר הכרונולוגי והשוואת סוף פסוקי דברי הימים לתחילת הפסוקים בעזרא. מחלוקת דומה ניתן למצוא בפרשנים: הפירוש המיוחס לרש"י סובר, בעקבות הברייתא בבבלי, שעזרא הוא המשכו של ספר דניאל ולעומתו, הרמב"ן סובר, שעזרא הוא המשכו של דברי הימים.
סגנון הספר
סגנון הספר שונה באופן בולט מהסגנון והעברית המקראית של שאר ספרי התנ"ך, ולשונו קרובה יותר ללשון ספר דברי הימים. העברית בספר עזרא מושפעת מן השפה הארמית כמו חילוף האות ל' במקום מילת-היחס 'את': "ואשלחה לאליעזר לאריאל", תופעה מוכרת ונפוצה בשפה הארמית. בזמן כתיבת ספר עזרא השתמשו בעיקר בשפות ארמית, ארמית ממלכתית ופרסית.כמו כן, הספר רווי בלשון פרסית כמו המילים: גזבר, אגרטל, פרדס, נשתוון (מכתב), פתשגן\פרשגן (העתק) , אחשדרפן.
בנוסף, יש בלשון ספר עזרא ביטויים קרובים ללשון חז"ל, לדוגמה:
כמקור על תולדות יהודה בימי שיבת ציון
ספר עזרא מהווה מקור חשוב על תקופת שיבת ציון, הגם שיש הטוענים שהוא מגמתי וסלקטיבי.
המצב המדיני
מתוך ספר עזרא, אנו לא מוצאים התייחסות ישירה למצב המדיני של השלטון ביהודה שהוענק בהכרזת כורש. אולם ששבצר, המכונה בספרנו "הנשיא ליהודה", שהופקד על השבת כלי המקדש לירושלים, שב ונזכר בתפקיד פחה במסגרת התעודה הארמית שמוזכרת בכתוב. בהשוואה לספר נחמיה, שפעילותו הייתה כ-150 שנים לאחר הכרזת כורש, מעיד על עצמו שהיה פחה ביהודה ואף מזכיר את הפחות שהיו לפניו.
ישנם חוקרים ששללו עדויות אלה וטענו, שיהודה הפכה לפחוה רק בימי נחמיה, ושקודם לכן הייתה חלק מפחות שומרון. טענתם מצאה חיזוק בממצא הרב של טביעות "יהוד", אותן שייכו מבחינה פאליאוגרפית למחצית השנייה של המאה החמישית לפני הספירה, כלומר תקופת נחמיה. אולם לאחרונה נתגלו טביעות "יהוד" חדשות, שמתוכן ניתן ללמוד, שליהודה היה מעמד של פחוה כבר מהכרזת כורש ואולי אף קודם לכן. אף על-פי כן, לא ברור מדוע זרובבל, ממנהיגיה הבולטים של יהודה לאחר ששבצר ועד לסיום בניית המקדש, אינו מכונה בפירוש בספר עזרא בתואר פחה. על כל פנים, ספר חגי מזכירו באופן שכיח בתואר "פחת יהודה", ואולי אפשר להסביר שהתואר "פחת יהודיא" שבתעודה הארמית שבעזרא מכוון אליו.
בכל-זאת, קשה מאוד להסביר את חוסר-ההתייחסות בספר עזרא למצב המדיני ביהודה. ייתכן שהיא נובעת מההתמקדות בנושאים החברתיים-דתיים של יהודה ומהדגשת הפן השונה בתפקיד זרובבל כמנהיג יהודי.
היקף מדינת יהודה
ספרי עזרא ונחמיה מהווים מקור חשוב להערכת היקף מדינת יהודה בתקופת שיבת ציון. בספר עזרא נמנים תשעה-עשר מקומות שאליהם התייחסו העולים עם זרובבל. בהנחה שמקומות אלו היו מיושבים בימי שיבת ציון, יוצא שבתקופת דריווש היה המשולש: בית אל - בית לחם - אונו - מיושב על ידי שבי ציון. בספר נחמיה מתואר שטח היישוב היהודי כמשתרע מאונו בצפון עד לכיש בדרום, ומלכיש מזרחה עד חברון ועד הנגב, ובמזרח נסב הקו מהנגב עד הר אפרים, וכלל את כיכר הירדן ובית הגלגל.
מכתביו לבני הגולה, והתייחסות יהודי תימן ל'ספר עזרא' ול'עזרא הסופר'
רבי יעקב ספיר נוסע תייר יהודי אשכנזי מארץ ישראל שביקר בתימן בשנת ה'תרי"ט (5,619 לבריאת העולם) מספר את הגרסה על אגרת תימן של עזרא הסופר ועל קצפו עליהם:
בגרסתו של בעל המלאכת שלמה על המשניות, מופיעה הקללה: לעומתם גדולי רבני תימן כמו הרב עמרם קורח מחבר הספר בסערת תימן הנמנה עם משפחת קורח הבקיאה היטב במורשת יהדות תימן יוצא נגד דעה זו בחריפות וכותב, שאדרבה היא היא הסיבה שסיבת העניות הייתה מצויה אצל יהודי תימן מפני שהוציאו שם רע על עזרא הסופר שקילל אותם וכותב בזו הלשון: וכמו כן הרב חיים קורח מגדולי רבני תימן מכחיש זאת נמרצות, וכשנשאל בנושא זה, האם נכון שיהודי תימן לא תמצא אצלם מי שיקרא לבנו בשם עזרא, ומדוע קרא לבנו עזרא, והשיב וזו לשונו:
בתי כנסת על שמו
על שמו בתי כנסת רבים במדינות העולם בארצות הברית כורדיסטן עיראק ובארץ ישראל, מהם בית כנסת עזרא הסופר בנס ציונה, ביבנה, ברחובות, וכן בירושלים שני בתי כנסת בשמו; אחד בית הכנסת עזרא הסופר ברחוב הטורים שכונת גאולה, והשני בית הכנסת עזרא הסופר (לעולי עמדיה צעירים עמדים שעלו מכורדיסטן) ברחוב באר שבע 9 בשכונת נחלת ציון לזכרו של בית כנסת בעל שם זהה שהיה בעמדיה בכורדיסטן, אל בית הכנסת הזה הובאו גם ספרי תורה עתיקים אותם הביאו העולים מעיר מוצאם.
שכונות ורחובות על שמו
על שמו רחובות רבים בארץ ישראל. רחוב עזרא בערים; ירושלים, רחובות, בני ברק, בית שמש, תל אביב, חולון, וטבריה.
מבנה הספר
ניתן לחלק את ספר עזרא לשבעה חלקים:
הספר פותח בהכרזת כורש, בה הוא קורא לכל העם הנותרים לעלות ולבנות לה' בית בירושלים. עוד הוא מוסיף, שכל מי שנשאר בגלות, יחזק את האנשים העולים בכסף וברכוש, חוץ מהנדבה שיביאו להם כדי לבנות את בית-המקדש.
לאחר-מכן, הספר מונה את הרכוש שהעלו איתם העולים. כמו כן, מנויים מספר האנשים שעלו בראשות זרובבל, ישוע, נחמיה, שריה, רעליה, מרדכי, בלשן, בגוי, רחום ובענה. ברשימה זו נמנו אחד-עשר ראשים, ואילו בנחמיה נמנו שנים-עשר ראשים מקבילים, עיין בטבלת ההשוואה שלמעלה.
בחודש תשרי, בנו ישוע ואחיו הכוהנים וזרובבל ואחיו את המזבח, שם הם מעלים עליו עולות "ככתוב בתורת משה". כל-זה, אף על פי ש"היכל ה' לא יוסד", כלומר בעוד שבית-המקדש עדיין לא בנוי.
שנתיים לאחר בואם, מתחילים שבי ציון לתגבר ולהסדיר את בניית וייסוד בית המקדש. בעוד הם מתחילים לעבוד, באים אליהם "צרי יהודה ובנימין" ("השומרונים"), ורוצים גם הם להצטרף לבניית בית-המקדש. זרובבל, ישוע ושאר ראשי האבות, מסרבים. כתוצאה מהסירוב, מנסים עמי הארצות לגרום להפסקת הבנייה בכל דרך אפשרית: לעכב אותם, ללעוג ולאיים על האנשים שעובדים על הבנייה, ואפילו שכרו אנשים שיתנו להם עצות רעות בנוגע לבנייה. לאחר-זמן מה, החליטו האנשים לכתוב מכתב שטנה לארתחששתא. במכתב הם מזהירים אותו שתושבי העיר ירושלים לא ייתנו לו מיסים. הם מוסיפים וקוראים לארתחששתא לבדוק בספר הזיכרונות של אבותיו, שם יימצא שהעיר ירושלים היא עיר 'מורדת ומזיקה' למלכים, ושתמיד יש שם מרידות. ארתחששתא שולח צו שבו הוא מעכב (מבטל) את הבנייה 'עד הודעה חדשה'. בצו הוא מזהיר לא להשתמש בכֹח בביטול, אך הם מבטלים אותה ב'זרוע ובחיל'.
עבודת המקדש נפסקה, עד לשנה השנייה למלכות דריווש, שבה מתנבאים הנביאים חגי וזכריה על הזדרזות בהמשך הבנייה. בעקבות-כך, צרי יהודה שולחים מכתב למלך דריווש, בו מצטטים את טענות היהודים. היהודים כותבים לדריווש לבדוק את הצו שנתן כורש לבניית בית-המקדש. דריווש מחזיר מכתב - בו הוא כותב "אני דריוש נתתי צו - מיד ייעשה!". היהודים ממהרים וממשיכים במרץ-רב בבניית המקדש. הבנייה נמשכת ארבע שנים, ובסיומה, בשנת שש לדריווש, תושבי יהודה חוגגים ומקריבים פרים, אילים, כבשים ושערי עיזים לחנוכת המקדש.
בשלב זה מתחיל הספר לתאר מאורע חדש, שעל הפרש הזמנים בינו לבין התיאורים הקודמים לו ישנה מחלוקת (הדעות נעות בין שנה אחת לפי התלמוד לבין חמשים ושבע שנים, הדעה המקובלת במחקר כיום). הסיפור החדש פותח בתיאור עזרא העולה ארצה ברישיון ארתחששתא, בו הוא נותן לו כלים שונים ו"שאר צורכי בית אלוהיך", אך הוא מגביל אותו בכמות לכל דבר, למעט המלח, שאותו לא הגביל. לאחר שלושה ימים, הוא לא מוצא בכל העם שעלה איתו לוויים וכוהנים. הוא מבקש ממקום הנקרא 'כספיא' לוויים וכוהנים, והם מביאים להם, כהגדרת עזרא - 'כיד אלוהינו הטובה עלינו'.
לאחר-מכן, ניגשים השרים אל עזרא ואומרים לו: "לא נבדלו העם ישראל והכהנים והלוים מעמי הארצות... כי נשאו מבנותיהם להם ולבניהם והתערבו זרע הקֹדש". עזרא מתאבל ומתענה על-זה ואף מתפלל אל ה' בתפילה הקרובה לנוסח התפילה הנאמרת כיום בארבע התעניות. שכניה בן יחיאל אומר לעזרא (בנוכחות "קהל רב מאוד" שהתקבץ במקום): "ועתה יש מקוה לישראל על זאת ועתה נכרות ברית לאלוהינו להוציא כל נשים והנולד מהם בעצת ה'".
חיבור התורה וספר עזרא
עזרא הסופר (ששמו ניתן לו עקב בקיאותו בתורה, לימודה והעתקתה) נחשב לעורך התורה. עזרא הציג את התורה כפי שהיא מוכרת לנו כיום בטקס מיוחד שנערך עם בואו בראש קבוצת עולים לירושלים לאחר נתינת הרישיון מהמלך ארתחששתא, ע"פ ההערכות בשנת 458 לפנה"ס (כ-125 שנים מאז שאפשר כורש, מלך פרס, לגולים מיהודה לשוב לציון ולנהל שלטון אוטונומי): ״וַיָּבִיא עֶזְרָא הַכֹּהֵן אֶת הַתּוֹרָה לִפְנֵי הַקָּהָל... וַיִּקְרָא בוֹ לִפְנֵי הָרְחוֹב אֲשֶׁר לִפְנֵי שַׁעַר הַמַּיִם מִן הָאוֹר עַד מַחֲצִית הַיּוֹם נֶגֶד הָאֲנָשִׁים וְהַנָּשִׁים וְהַמְּבִינִים וְאָזְנֵי כָל הָעָם אֶל סֵפֶר הַתּוֹרָה״ (נחמיה ח׳, ב׳־ג׳).
שינוי הכתב בתורה
עזרא שינה את הכתב בתורה, עד אותה תקופה היה נהוג הכתב העברי הקדום "כתב הליבונאה" שהיה מסולסל וקשה להבנה ואילו עזרא שינה אותו לכתב האשורי שאנו מכירים היום. ע"פ הראי"ה שני הדברים נעשו בשל התנאים שהשתנו מתקופת בית ראשון לתקופת בית שני וכהכנה לגלות ארוכה לאחר מכן. בעוד שבתקופת בית ראשון, היהודים היו בארצם, עצמאיים והתורה הייתה משומרת בצורתה המקורית, בתקופת בית שני, התנאים היו גרועים הרבה יותר: לא היה ארון הברית, לא היו האורים והתומים וגם לא הייתה עצמאות מלאה. מסיבה זו התורה צומצמה, הכתב שונה ועזרא החמיר והוסיף תקנות למניעת התבוללות בתקופה הקשה שעתידה לבוא.
עזרא החיצוני
ספר עזרא החיצוני מיוחס בכתיבתו לעזרא הסופר בעצמו, ונמצא בקאנון של הכנסייה האורתודוקסית, ונדחה על ידי הכנסייה הקתולית והיהודים. בספר זה נמצא תשעה פרקים, המתחילים מימי חגיגת הפסח של המלך יאשיהו, עוברת דרך הכרזת כורש ועליות עזרא ונחמיה ונגמרת בקריאת התורה של עזרא באוזני העם.
סויוז T-7
סויוז T-7 (ברוסית: Союз Т-7) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-19 באוגוסט 1982 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה צוות קוסמונאוטים: לאוניד פופוב (טיסה שלישית), אלכסנדר סרברוב וסבטלנה סביצקאיה. המטרה העיקרית של הטיסה היה ביצוע מחקרים שונים.
החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת החלל סליוט 7 והעגינה בוצעה ב-20 באוגוסט. באותה עת בתחנת החלל כבר שהה צוות של אנטולי ברזובוי וולנטין לבדב.
במהלך שבוע 5 קוסמונאוטים ביצעו בעיקר מחקרים בתחום הביולוגיה. ב-27 באוגוסט צוות שחללית סויוז T-7 הביא לחלל, חזר לכדור הארץ על סיפונה של חללית סויוז T-5.
ב-2 ביולי 1982 התנתקה החללית סויוז T-7 מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה אנטולי ברזובוי וולנטין לבדב.
הרב הצעיר
הרב הצעיר (לעיתים רב הצעיר; תרגום מיידיש של הביטוי יונגער רב), היא משרה שניתנת בחלק מהחצרות החסידיות לבנו של האדמו"ר, בדרך כלל זה המיועד להיות יורשו.
תפקיד "הרב הצעיר" יכול להינתן בכמה מקרים:
התפקיד "הרב הצעיר" קיים בין היתר בחסידויות סאטמר, בעלזא ושושלת צאנז.
בעבר נעשה שימוש בתואר זה לרב שמונה בחיי רב העיר או העיירה, בדרך כלל לעת זקנתו במטרה לעזור לו בתפקידיו, ויועד לרשת את הרב הוותיק לאחר פטירתו. פעמים רבות מונה לתפקיד אחד מבני הרב הוותיק. בדומה לזה ישנן גם כיום קהילות, בעלות אופי חסידי בדרך כלל, שבהן ממונה "רב צעיר".
מעבד
מעבד, או בשמו המלא יחידת עיבוד מרכזית (באנגלית: CPU - Central Processing Unit), הוא רכיב חומרה במחשב המבצע את הפקודות המאוחסנות בזיכרון המחשב. המעבדים המודרניים (המכונים גם מיקרו־מעבדים) בנויים על גבי שבב בודד.
בהתאם לארכיטקטורת פון נוימן הפקודות אותן מקבל המעבד מאפשרות לו קריאת מידע מהזיכרון או מהתקנים שונים, ביצוע פעולות חשבוניות ולוגיות על מידע זה וכתיבת תוצאות החישוב בחזרה לזיכרון או לחלופין שליחתו להתקנים חיצוניים. הפעולות הלוגיות מאפשרות בקרת זרימה וחזרה על פקודות ככל שנדרש.
הפקודות הן בסיסיות ביותר ובנויות, כל אחת, מרצף קצר של ביטים. רצף זה קרוי שפת מכונה. כל דגם של מעבד מתאפיין בסט פקודות משלו. בהתאם לתזת צ'רץ'־טיורינג דלות שפת המכונה אינה מהווה מגבלה בביצוע תוכנית מחשב כלשהי וההבדל בין מעבדים שונים יבוא לידי ביטוי רק בביצועים.
רקע היסטורי
בשנות ה־50 וה־60 של המאה העשרים המחשבים היו עצומים בנפחם, יקרים ונדירים. כאשר הופיעו המעגלים המוכללים, המאפשרים מזעור טרנזיסטורים רבים על גבי "שבב" יחיד, הם תרמו להקטנת הנפח והוזילו בהדרגה את מחירי המחשב. כך נוצר בסוף שנות ה־60 סוג חדש של מחשב, המיני מחשב, שהורכב יותר ויותר ממעגלים מוכללים. עדיין, יחידת עיבוד מרכזית כללה מספר רב של רכיבים שונים. נקודת המפנה הבאה הייתה דחיסת יחידת עיבוד מרכזית שלמה על גבי מעגל מוכלל, שבב, יחיד. בראשית כונתה יחידה כזו מיקרו־מעבד ואילו כיום מסתפקים במונח מעבד.
המיקרו־מעבד הראשון היה ה־4004 שפותח בשנת 1971 על ידי חברת אינטל, שעסקה עד אז בפיתוח ויצור שבבי זיכרון. במקור פותח ה־4004 עבור מכונת חישוב שולחנית של חברת Busicom היפנית. לעומת השבבים הייעודיים שקדמו לו הוא תוכנן כיחידת עיבוד רב תכליתית ורק התוכנה שסופקה לו ייעדה אותו למשימה הנדרשת (מעבד של מכונת חישוב). יכולת החישוב של ה־4004 הייתה מוגבלת למדי והוא התבסס על פעולות של ארבע סיביות בלבד אך מה שמנע ממנו להפוך לליבה נפוצה למחשבים רב־תכלתיים היה בעיקר הצורך ברכיבים רבים יחסית בנוסף אליו כדי להתחבר לזיכרון, רכיבי קלט/פלט וכולי.
ה־8008 שפותח בשנת 1972 הרחיב את יכולת המעבד לעבודה על שמונה סיביות אך עדיין היה במארז קטן של 18 פינים בלבד שלא איפשרו חיבור ישיר לרכיבי זיכרון חיצוני. בשנת 1974 פיתחה אינטל גרסה משוכללת יותר, ה־8080 במארז של 40 פינים. החיבור שלו לזיכרון חיצוני היה פשוט יחסית עובדה שהפכה אותו להצלחה וליחידת העיבוד המרכזית של המיקרו מחשבים הראשונים.
בעקבות ה־8080 פותחו מספר מעבדים מתחרים, ביניהם ה־Z80 של חברת זילוג (שהוקמה על ידי פדריקו פייגין, המהנדס שהיה אחראי על פיתוח ה־4004 וה־8080 באינטל. Z80 תואם ל־8080, ויכול לבצע קוד של 8080 ללא שינוי), ה־6800 של חברת מוטורולה, וה־6502 של חברת MOS Technology, שהיו פופולריים במיקרו מחשבים, כולל במחשבים ביתיים, החל מאמצע שנות ה־70 של המאה ה־20.
בשנת 1981 בחרה חברת IBM ב־8086 של אינטל, יורשו של ה־8080 שהרחיב את יכולת העיבוד ל־16 סיביות, בתור יחידת העיבוד המרכזית עבור המחשב האישי שלה והפכה בכך את משפחת ה־x86 של אינטל למעבדים הפופולריים ביותר. מעט מאוחר יותר, בשנת 1984, בחרה חברת אפל במעבד מתחרה, ה־68000 של חברת מוטורולה עבור מחשבי המקינטוש, מעבד זה היה הראשון במשפחת מעבדים, ביניהם 68020, 68030 ו־68040 שהופיעו בשנים הבאות. סדרת מעבדים זו של מוטורולה הפכה לשנייה בתפוצתה אחרי המעבדים של אינטל, עד שהוחלפה בשנת 1991 במעבד ה־PowerPC שפותח במשותף על ידי מוטורולה, IBM ואפל.
בשנות ה־80 ושנות ה־90 של המאה העשרים הופיעו מעבדים חדשים רבים מחברות שונות. ביניהם MIPS של חברת MIPS Technologies, SPARC של חברת Sun Microsystems (היום אורקל), Alpha של חברת DEC (היום HP), ועוד מעבדים רבים, כולל משפחות מעבדים של אינטל ומוטורולה בארכיטקטורות שונות מ־x86 או מ־68K.
פעולת ומבנה המעבד
כל מעבד מורכב ממספר יחידות המבצעות פעולות שונות. במעבדים מודרניים המבוססים על שיטת צינור עיבוד נתונים (Pipeline), כל אחת מיחידות אלו פועלת בנפרד.
לצורך ביצוע פקודה בודדת המעבדים משתמשים באחד מהסטים של הפעולות הבאות (תלוי במעבד):
אפשרות א':
אפשרות ב':
יחידות המרכיבות את המעבד
במיקרו־מעבד כל היחידות השונות יושבות על אותו השבב, והחלוקה ליחידות קיימת רק בשלב התכנון. החלוקה ושמות היחידות שונות במעט ממעבד אחד למשנהו, אבל מעבדים מודרניים מורכבים בדרך־כלל מהיחידות הבאות:
מעבד מרובה ליבות
בעשור הראשון של המאה ה־21, לאחר שהתברר כי קיימת בעיה פיזיקלית להאיץ את מהירות המעבד מעבר למה שהושג, החלה מגמה בקרב היצרנים לחבר מספר מעבדים על שבב אחד. מעבדים אלו (אשר בתצורה זו מכונים לעיתים גם "ליבות"), פועלים במקביל, תוך שימוש בטכניקות של עיבוד מקבילי ולעיתים אף תוך שיתוף משאבים, כגון זיכרון מטמון, זה עם זה, ומעצימים בכך את היכולות החישוביות של המחשב.
בתחילה הופיעו מעבדים עם שתי ליבות. ביוני 2005 הכריזה חברת AMD על מעבדי 64 ביט כפולי ליבה למחשבים שולחניים. באוקטובר 2005 הכריזה חברת "אינטל" על מעבדים דו־ליבתיים לשרתים. עם שיווק ה"פלייסטיישן 3" של חברת "סוני" בנובמבר 2006, חדרה מגמה זו לשוק קונסולות המשחקים, עם מעבד שבע ליבות עוצמתי של חברת "IBM" שהותקן בקונסולה זו. בתחילת 2008 התפשטה מגמה זו גם למעבדים זעירים למחשבי כף יד וטלפונים סלולריים, כאשר "אינטל" הכריזה על מעבד "Atom". ברבע הראשון של שנת 2008 כבר ניתן היה לרכוש מחשבים אישיים שמותקנים עליהם מעבדים מרובעי ליבות, ובהמשך מעבד בעל 4 ליבות כבר הפך לסטנדרט ובשוק החלו להופיע גם מעבדים משושי ואף מתומני ליבות.
מעבדים מרובי ליבות אינם יכולים להריץ מספר תהליכים, הקשורים לאותו יישום, במקביל בליבות שונות, ללא תכנון מראש על ידי המתכנת. הם כן יכולים לעבוד על שני יישומים במקביל על ידי הפרדת תהליכי הזיכרון שלהם, דבר המסייע בעיקר לתהליכים במחשב שאינם זקוקים לתהליכים נוספים (אשר מורכבים ומתעכבים) וחוסך את זמן ההמתנה לתהליך שמתעכב, ובכך מתקבל ליישום זמן תגובה טוב יותר. רוב היישומים הקיימים כיום אינם מנצלים עדיין יתרון זה, אך מערכות ההפעלה המודרניות דוגמת לינוקס, חלונות ומקינטוש מנצלות ריבוי ליבות כדי להריץ מספר יישומים במקביל. בהיעדר ריבוי ליבות, נאלצות מערכות ההפעלה לחלק את זמן המעבד בין כל היישומים, כדי לתת למשתמש תחושה של פעולה במקביל.
מיקרו בקר
מיקרו בקרים הם מעבדים (או ליתר דיוק: מערכות על שבב) עם ביצועים פחותים בהרבה ובשל כך גם דרישות פחותות בהרבה (מחיר נמוך הרבה יותר, צריכת חשמל נמוכה בהרבה).
תהליך ייצור המעבד
המעבדים, כמו כל המעגלים המשולבים, מיוצרים בתהליך המייצר שכבות שונות של "מזהמים" (חומרים זרים בריכוז נמוך) ב"תמונה" מוגדרת מראש, בתוך פרוסה של חומר מוליך למחצה (לרוב סיליקון), וכמו כן "תוספות" של חומרים נוספים (למשל מוליכים) על פני הפרוסה. את התמונה משליכים על הפרוסה בתהליך המכונה פוטוליתוגרפיה, במהלכו נסרקת התבנית של המעגל באמצעות קרן לייזר באורך גל מסוים ומועתקת אל שכבה דקה של מוליך למחצה, כגון סיליקון. מפאת גודלם הזעיר של הרכיבים, כל גרגיר אבק קטנטן עלול לקלקל את הרכיב, ולכן מייצרים את המעבדים באזורים מיוחדים הנקראים חדרים נקיים, שבהם רמת החלקיקים באוויר נמוכה פי 1,000 מחדר ניתוח והטכנאים לבושים בחליפות מיוחדות המכונות בעגה Bunny-Suits. בתהליך זה מדפיסים מספר רב של מעבדים על פרוסת סיליקון, אותה חותכים למעבדים רבים בסיום התהליך.
למרות הניסיון להקפיד על תנאי ייצור אופטימליים, בתהליך הייצור יש נפל רב. לא ניתן לצפות מראש מאילו חלקים מפרוסת סיליקון מסוימת יתקבלו מעבדים טובים. רק חלק מהמעבדים המתקבלים בסוף הייצור עומדים ברף בקרת איכות המיועד, למשל עבור מהירות השעון המקסימלית שתוכננה. מסיבה זו לתוצרים באיכות נמוכה נקבעים מהירויות שעון נמוכות יותר והם משווקים כדגמים חלשים יותר. בנוסף יש גם נפל מוחלט – תוצרים שלא עומדים בדרישה מרכזית אחת, או יותר. זו אחת הסיבות למחיר הגבוה של מעבדים בהשוואה לרכיבים אלקטרוניים אחרים.
עובי ההדפסה של קווי המתאר של מוליכי המעבד קטֵן משנה לשנה, על מנת שיהיה אפשר לחסוך בהספק, להעלות את מהירות השעון של המעבד ולבנות מעבדים מורכבים יותר על ידי הגדלת מספר הרכיבים או לחלופין להגדיל את מספר המעבדים מפרוסה אחת, דבר המביא לרווחים גדולים יותר.
מסע בין כוכבים: הסרט
מסע בין כוכבים: הסרט (אנגלית: Star Trek: The Motion Picture) הוא סרט מדע בדיוני משנת 1979 שהיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית האפקטים המיוחדים. סרט זה הוא הסרט באורך מלא הראשון שמבוסס על סדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים, והוא השלישי במספר בבימויו של זוכה פרס אוסקר רוברט ווייז (שהיה גם העורך בסרט האזרח קיין).
הסרט זכה לשלוש מועמדויות לפרס אוסקר בקטגוריות התפאורה, האפקטים והפסקול, בנוסף לאחד-עשר מועמדויות לפרס סאטורן, מתוכם זכה בקטגוריית האפקטים המיוחדים. הסרט היה גם מועמד לפרס גלובוס הזהב על הפסקול ופרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר.
עלילה
האנטרפרייז מגיעה לענן האנרגיה ושורדת את מתקפתו הראשונית, שלאחריו נכנסת לתוכו. צוות הספינה מגלה כי בתוך הענן שוכנת לה ספינה שמושכת אותם לכיוונה. גשוש חייזרי מופיע על סיפון האנטרפרייז ומתקיף את ספוק לאחר שזה מנסה למנוע ממנו גישה למידע. הגשוש חוטף אישה מהצוות, לוטננט איליה, שמוחלפת על ידי רובוט שמגלה שהוא נשלח על ידי ישות בשם "ויג'ר" על-מנת ללמוד "יחידות פחמן" (בני אדם). דקר מתקשה לתקשר עם הרובוט, שכן הרובוט היה למעשה כפיל של האישה, שאיתה היה לדקר מערכת יחסים רומנטית.
בינתיים ספוק יוצא לחלל, מתוך כוונה לאחד מוחות עם הספינה החייזרית באמצעות טלפתיה. הוא מגלה שהספינה עצמה היא "ויג'ר", מכונה חיה. בנוסף, ספוק מגלה שאין ב"ויג'ר" כל רגש.
הפקה
בעקבות הצלחת הסרט "מלחמת הכוכבים" בשנת 1977, נכנס התסריט לשלב הפקה סופי. הסרט לא התכוון לשמור על מאפיין אופרת החלל שקבע "מלחמת הכוכבים", אלא יותר את האווירה שנוצרה בסרט 2001: אודיסיאה בחלל משנת 1968, והוא עוקב אחר התסריט לפרק הפיילוט "In Thy Name" כסיפור מסגרת. אחד מבעיות ההפקה הראשוניות היו האפקטים המיוחדים.
בסרט זה, חזות מראם המוכר של הקלינגונים היה לראשונה שונה מזה שבסדרה המקורית, דבר שעורר לבסוף הדים וספקולציות רבות בקרב המעריצים, מה שגרר הפקת פרקים אחדים ("חלל עמוק 9" ו"אנטרפרייז") שנועדו ליישב את הבעיה שנוצרה.
בשנת 2001, גרסת במאי יצאה ל-DVD, שבה רוברט וייז ערך מחדש את הסרט כדי שיהיה נאמן יותר לחזונו המקורי. לסרט נוספו אפקטים ממוחשבים שלא נכללו בסרט המקורי אלא רק באילוסטרציות מוקדמות שלא יצאו לפועל עקב אילוצי תקציב באותה עת. כמו כן, מספר בעיות המשכיוּת נפתרו. הסרט כלל גם שיפור בסאונד.
מאזני משפט
מאזני משפט הוא כתב עת משפטי, שיוצא לאור על ידי בית הספר למשפטים במכללה האקדמית נתניה.
מיוריצה
המילה "מיוריצה" נגזרה מהמילה הרומנית "מיוֹארה" (mioară), שמשמעותה כבשה צעירה שגילה בין שנה לשנתיים ועוד לא המליטה. "מיוריצה" היא צורה של שם חיבה.
מאזני משפט
כתב העת עוסק בנושאים משפטיים מגוונים ויוצא לאור פעם בשנה או שנתיים. בראש המערכת עומד עורך הנמנה עם סגל הפנים של בית הספר למשפטים. חברי המערכת הם סטודנטים במכללה. המאמרים המתפרסמים בכתב העת עוברים ביקורת עמיתים.
מיוריצה
תוכן הבלדה
באחו רחב ידיים נפגשים שלושה רועים המובילים צאן, האחד הונגרי, השני בן מולדובה והשלישי ממחוז ורנצ'אה. שני רועים, ה"הונגרי" (ungurean - הכוונה לרומני טרנסילבני) ובן מחוז ורנצ'אה, מקנאים בבן מולדובה על איכות כבשיו וכלביו וקושרים קשר להרוג אותו. טליה (כבשה צעירה) ששמעה את השיחה, מדוכאת מאוד, לא אוכלת ופועה ללא הפסק. היא מספרת על הקשר לרועה ומציעה לו לשמור לידו את הכלב האמיץ ביותר, כי בקרוב יבואו השניים להרוג אותו. הרועה נותן הנחיות לטליה מה לעשות, אם וכאשר יהרגו אותו. הרועה מבקש מהטליה שתבקש מרוצחיו שיקברו אותו בקרבת מכלאת הצאן, כדי להיות קרוב לכבשיו ולשמוע את כלביו. הוא מבקש שעל קברו יניחו חלילי רועים שונים, מעץ ומעצם, כדי שהרוח הנושבת בהם תנגן וכך יתאספו הכבשים ויבכו אותו. מהטליה הוא מבקש שלא תספר לכבשים על הירצחו, אלא תגיד שהתחתן עם נסיכה בנסיבות נפלאות, חתונה בה השתתפו השמש והירח, ההרים והברושים, הציפורים והכוכבים. הנחיה מיוחדת מקבלת הטליה מה לספר אם תבוא אישה זקנה לשאול עליו - במקרה זה אמורה הטליה להגיד שהתחתן, אך לא להוסיף את הנסיבות הנפלאות ואת המשתתפים.
מאזני משפט
כתב העת "מאזני משפט" שם לו למטרה לשמש במה שתקשר בין עולם האקדמיה המשפטית, לבין עולם המעש – השופטים, ציבור עורכי הדין והרגולטורים.
מיוריצה
תוכן הבלדה
הבלדה מבטאת את הקשר בין הרועה לצאן שלו ומשום כך אופיינית לעם הרומני שזה היה עיסוקו העיקרי בתקופת התהוותו. היא נחשבת ליצירת מופת של הפולקלור הרומני. מיוריצה קוטלג ב-1940 על ידי ההיסטוריון הספרותי ג'אורג'ה קלינסקו כאחד מארבעת המיתוסים היסודיים של הספרות הרומנית.
מאזני משפט
כתב העת נוסד בשנת 2000 על ידי פרופ' סיני דויטש, דיקן בית הספר למשפטים ועל ידי פרופ' הדרה בר-מור, סגנית הדיקן.
מיוריצה
תוכן הבלדה
לבלדה כמה גרסאות. באחת מהן, שנאספה ב-1926 במחוז ורנצ'אה, הרועה השלישי שקושר את הקשר עם ה"הונגרי" (הטרנסילבני) נגד המולדבי, הוא יהודי. נוסח זה צונזר בתקופה הקומוניסטית.
מאזני משפט
כתב העת מאפשר לקוראיו גישה חופשית לגרסה מקוונת ובטקסט מלא של כל המאמרים היוצאים לאור, וניתן לקוראם באתר כתב העת ובמאגרי המידע המשפטיים.
עד כה ראו אור אחד עשר כרכים של כתב העת מאזני-משפט. בשלושת הכרכים הראשונים שימשה פרופ' הדרה בר-מור כעורכת; בכרך ד' כיהן נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, כיו"ר המערכת; פרופ' ישראל גילת ערך את הכרכים ד'-ה'; בכרכים ו'-ח' שימש ד"ר שוקי שגב כעורך; כרכים ט' עד יא נערכו על ידי ד"ר שרונה אהרוני-גולדנברג.
נדב זילברשטיין
נדב זילברשטיין (נולד ב-15 במאי 1974) הוא מאמן כדורסל. בעברו אימן את עירוני נס ציונה אשר בהדרכתו העפילה לליגת העל ואת מכבי ראשון לציון. כמו כן היה עוזר מאמן של נבחרת ישראל ובאופן זמני היה גם מאמנה הראשי של הנבחרת.
קריירת אימון
באמצע שנות ה-90 החל זילברשטיין לאמן במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון למשך תקופה של 12 שנים. בעונות 2010/11 וכן בעונת 2011/12 (אז שיחק בקבוצה שון דאוסון) זכתה קבוצת הנוער של המועדון בהדרכתו של זילברשטיין באליפות המדינה.במקביל לעבודתו במכבי ראשון לציון החל זילברשטיין לאמן את נבחרת הכדורסל של הגימנסיה הריאלית בראשון לציון וב-2015 וב-2020 הוביל אותה לזכייה באליפות ליגת העל לתיכונים. במקביל לעבודתו כמאמן נוער שימש זילברשטיין כמאמנה של הפועל בארי בליגה הארצית בעונת 2005/6 וכעוזר מאמן של קבוצת הבוגרים של מכבי ראשון לציון בשנים 2007–2009 תחת עדי אזולאי, עופר ברקוביץ', זיו ארז ומיקי דורסמן.
בתחילת עונת 2013/14 בליגת העל השיגה נס ציונה ניצחונות על מכבי תל אביב והפועל ירושלים וזילברשטיין נבחר למאמן חודש אוקטובר. בנס ציונה בלטו הזר טיילור האניקאט ומאיר טפירו שהוביל את הליגה באסיסטים. נס ציונה סיימה את העונה במקום השישי והודחה בחמישה משחקים על ידי מכבי חיפה בסדרת רבע גמר הפלייאוף. את עונת 2014/15 סיימה נס ציונה במקום השמיני והודחה בפלייאוף על ידי מכבי תל אביב בשלושה משחקים. לאחר שהקבוצה ניצחה רק שני משחקים מתוך שמונת המשחקים הראשונים של עונת 2015/16 פוטר זילברשטיין מתפקידו והוחלף על ידי עופר שברקוביץ שעד אז שימש כמנהל מקצועי. נס ציונה ירדה לליגה הלאומית בתום העונה וזמן קצר לאחר פתיחת עונת 2016/17 מונה זילברשטיין שוב כמאמנה של נס ציונה במקומו של רועי חגאי. נס ציונה שבה בתום העונה לליגת העל לאחר שגברה על הפועל באר שבע בגמר הפלייאוף של הליגה הלאומית בשלושה משחקים. בתחילת עונת 2017/8 הסתבכה נס-ציונה במאבקי תחתית אך הקבוצה השתפרה במהלך העונה, בעיקר לאחר צירופו של קאליף וייאט וזילברשטיין נבחר למאמן חודש מרץ. הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השמיני והודחה בפלייאוף על ידי מכבי תל אביב בסדרת רבע הגמר. נס ציונה סיימה את עונת 2018/19 במקום החמישי והודחה בארבעה משחקים על ידי הפועל אילת בסדרת רבע גמר הפלייאוף. זילברשטיין נבחר למאמן חודש ינואר 2019. באותה עונה השתתפה נס ציונה לראשונה במסגרת אירופאית והגיעה עד שמינית גמר היורופקאפ שם הודחה על ידי קבוצת באקן ברס הדנית. בקיץ 2019 החתימה נס ציונה את זילברשטיין לעונה נוספת. באוגוסט 2020 עזב את עירוני נס ציונה והוחלף על ידי בראד גרינברג. במאי 2022 מונה זילברשטיין למאמנה הראשי של מכבי ראשון לציון שנשרה מליגת העל לליגה הלאומית. בפברואר 2023 פוטר מאימון מכבי ראשון לציון כאשר הקבוצה ממוקמת במקום השלישי.
במקביל לעבודתו כמאמן קבוצות עסק זילברשטיין באימון נבחרות נוער. ב-2008 מונה לעוזרו של דני פרנקו בנבחרת הנוער. ב-2016 מונה למאמן נבחרת עד גיל 14 שהוקמה לראשונה על ידי איגוד בכדורסל. בנובמבר 2017 מונה זילברשטיין למאמן נבחרת הקדטים. זילברשטיין הדריך את הקדטים באליפות אירופה בקיץ 2018 שנערכה בסרביה בה זכתה הנבחרת במקום העשירי. בנובמבר 2018 הוחלף זילברשטיין בתפקיד על ידי ברק דמיציאן. באוקטובר 2021, לקראת מוקדמות אליפות העולם, מונה זילברשטיין לעוזרו של גיא גודס בנבחרת ישראל לצדו של דרור כהן. בתחילת 2023, לאחר שגיא גודס סיים את תפקידו בנבחרת, שימש זילברשטיין כמאמנה הזמני של הנבחרת והדריך אותה בשני המשחקים האחרונים של מוקדמות גביע העולם 2023.
שבויה (סרט, 2014)
שבויה (באנגלית: The Captive) הוא סרט דרמת מסתורין פסיכולוגי קנדי משנת 2014, שביים אטום אגויאן לפי תסריט שכתב אגויאן ביחד עם דייוויד פרייזר. בתפקידים הראשיים משחקים ראיין ריינולדס, סקוט ספידמן, רוזריו דוסון, מיריי אינוס, קווין דורנד ואלקסיה פאסט, וכן ברוס גרינווד בהופעת אורח. השם המקורי היה "מלכת הלילה", כהרמז לדמות מלכת הלילה שבאופרה "חליל הקסם", המשמשת כלייטמוטיב בסרט, אך השם הוחלף מחשש שהצופים לא יבינו את ההקשר.
הסרט נבחר להשתתף בתחרות על פרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן 2014, הוקרן במסגרת הפסטיבל ב-16 במאי באותה שנה, ויצא לבתי הקולנוע בקנדה ב-5 בספטמבר. בישראל יצא הסרט לקהל הרחב ב-4 בדצמבר 2014.
העלילה לא ליניארית, אלא הסרט מדלג בין נקודות זמן שונות בעבר ובהווה, והצופים יכולים להבחין בין ממדי הזמן השונים אך ורק לפי ההקשרים של הסצנות.
עלילה
בעיר ניאגרה פולז שבאונטריו, קנדה, בלש המשטרה ג'פרי קורנוול ממחלק הרצח מתחיל תפקיד חדש בצוות מאבק בפדופיליה באינטרנט בפיקודה של הבלשית ניקול דנלופ. הצוות מתמחה בהתחזות בחדרי צ'אט במטרה לחשוף רשתות פדופילים. ניקול מציגה לג'פרי סרטון סנאף מזעזע של התעללות בילדים שהופץ ברשת האפלה. בהמשך הסרט עולה במעורפל מניע אישי של ג'פרי לעסוק בתפקיד.
במקום אחר בעיר, מאת'יו "מאט" ליין, גנן נוף מקומי, אוסף את בתו קסנדרה בת ה-9 אחרי אימון החלקה אמנותית על הקרח. לפני שהילדה עולה לטנדר של אביה, היא סוחטת הבטחה מהילד אלברט, בן-זוגה להחלקה, שלעולם לא יחליק עם ילדה אחרת מלבדה. במהלך נסיעתם, מאט תוהה לפשר התכסיס של נעל אחת שחורה ואחת לבנה. קסנדרה מסבירה שזה לא תכסיס, אלא גימיק שנועד לשם התבלטות בלבד. הם עוצרים ליד מזנון דרכים ומאט נכנס לקנות פאי וגלידה בעוד קסנדרה ממתינה בטנדר. כאשר הוא חוזר, קסנדרה נעלמה ולא נמצאת בסביבה. מאט פונה למשטרה, והמקרה מועבר לטיפולם של ניקול וג'פרי. משום שסיפורו מבולבל, שני הבלשים מפקפקים באמינות עדותו, חושדים שהוא מסתיר מידע ומעוררים את כעסו על שהם מבזבזים זמן יקר. אשתו טינה, העובדת כחדרנית בבית מלון, מגיעה לתחנה ומאשימה את מאט באובדן בתם. בעוד ניקול מסבירה לטינה בארבע עיניים שבסיפור של מאט יש סתירות, מחוץ למשרד ג'פרי מטיח במאט חשד שהוא סירסר בבתו תמורת כסף, ובין השניים מתפתחת תגרת ידיים. ניקול נוזפת בג'פרי על התנהלותו.
במשך כל השנים האלה כלואה קסנדרה בחדר נסתר בביתו המבודד של מיקה, גבר בגיל העמידה, פסיכופת הקשור לרשת פדופילים שפועלת ברשת האפלה, ועובד כמנהל אצל יזם הבנייה וינס גריי. יצירת האמנות החביבה על מיקה היא האַרִיָה של מלכת הלילה מהאופרה "חליל הקסם". בחדרי המלון שטינה עובדת בהם הותקנו מצלמות רשת שבאמצעותן צופים בה מיקה וקסנדרה. אחרי שקסנדרה בגרה ומיקה איבד עניין מיני בה, הוא מפעיל אותה לצורך פיתוי ילדים באינטרנט תוך שימוש בסיפורי ילדותה האישיים.
כעבור שנתיים נוספות, טינה מתחילה למצוא בחדרי בית המלון סדרת חפצים הקשורים לילדותה של קסנדרה: מברשת שיער, גביע כמו זה שקסנדרה ואלברט זכו בו כזוג מחליקים, ספל, שיני חלב כפי שנהגו טינה ומאט לטמון את שיניה הנושרות של קסנדרה הקטנה מתחת לכרית עבור פיית השיניים, ושבשבת צבעונית. בחיפוש שעושים ניקול וג'פרי, נמצאות מצלמות רשת בכל החדרים שטינה עובדת בהם. מסקנת הבלשים היא שחוטפי קסנדרה לא רק מחזיקים בה, אלא צרכני הפדופיליה צופים גם בהורים הסובלים כחלק מהריגוש. ניקול תוהה מדוע הדברים מתרחשים רק כעבור שמונה שנים, אך ייתכן שהמעקב המצולם נמשך כבר זמן רב, אולי אף מתחילת הפרשה. לאור העובדה שהתקנת המצלמות ופיזור החפצים הצריכו מידע מדויק, מתחזק החשד שמאט מעורב בפשע, וגם טינה מתחילה לפקפק בחפותו. שוב ג'פרי מטיח בו אשמה בוטה, אך מאט מכחיש כל קשר ועוזב את הפגישה בזעם תוך שהוא לועג לחוסר האונים של המשטרה. מיקה נותן לקסנדרה ללמוד את מילות האריה של מלכת הלילה, אך לדעתה הסיפור לא מתאים לפיתוי ילדים, משום שזה לא סיפורה שלה, והיא זקוקה לריגושים משל עצמה. הוא נענה להפצרותיה לפגוש את אביה תחת פיקוח שלו, תוך איום שאם תנסה לברוח או לרמוז רמזים כלשהם, הוא יהרוג את מאט.
מאט מוביל שתילי אשוח בעוד מיקה עוקב אחריו. עקב סופת שלג, מאט נאלץ להעביר את הלילה במוטל. עם בוקר הוא רואה לתדהמתו שהשתילים נפרקו מהטנדר ופוזרו כסימני דרך. הוא נוסע בעקבות השתילים, ובקרחת יער מחכה לו קסנדרה. מאט מחבק אותה ומבכה את הרגע שבו נטש אותה לבדה. הנערה מסבירה שהיא הייתה נחטפת בכל מקרה, משום ש"הם" עקבו אחריה זמן רב קודם לחטיפה. קסנדרה שואלת אם נטישתו אותה הייתה תכסיס או גימיק ובכך משחזרת את שיחתם לפני חטיפתה (ורומזת שהוא נטש אותה בכוונה). היא מסרבת לבקשתו לבוא איתו חזרה הביתה, מסבירה שהוא לא יראה אותה שוב, ומדבריה משתמעת תסמונת סטוקהולם: היא יקרה לשוביה הרוצים באושרה, ולכן איפשרו לה להיפגש איתו. מאט מסרב להיפרד מקסנדרה ואוחז בה נואשות, ואז מופיע מיקה, יורה בו חץ הרדמה, מבטיח לקסנדרה שמאט יתעורר כעבור עשר דקות ולוקח אותה משם. מאט אמנם לא הצליח להחזיר את קסנדרה, אך מגביר את חיפושיו.
ג'פרי, נואש למצוא קצה חוט שיוביל לקסנדרה, מושיב את אחייניתו ג'ניפר מול מחשב כדי ליצור איתה קשר אינטרנט. כאשר הוא שומע שקסנדרה מציעה לג'ניפר להיפגש, ולפני שהוא מספיק להתערב, נכנסת ניקול ונרעשת מכך שג'פרי הפר את הכלל האוסר שימוש בילדים לצורכי בילוש. הם מתווכחים מבלי להיות מודעים לכך שהמצלמה עדיין פועלת. ניקול מודיעה לג'פרי שהוא לא יצטרף כבן-זוגה בערב ההתרמה שהיא עתידה להיות אורחת כבוד בו, והיא תלך לבד. מיקה רואה ושומע את המריבה, ומחליט לממש את בקשתו של וילי לפגוע בניקול.
ניקול באה לבדה לאירוע ההתרמה שאותו מארגנים וינס גריי ואשתו דיאן המכהנת במועצת המנהלים של קרן צדקה התומכת במלחמה בפדופיליה. וינס משוחח חטופות עם ניקול על מהות תפקידה, ופולט הערה לגבי ילדים הנבגדים על ידי מי שהם בוטחים בהם. נראה שההערה הטרידה את ניקול. אחר כך היא יושבת לשולחן בחברתם של וינס, דיאן ומיקה הנוכח במקום מתוקף קשריו עם וינס. בעוד ניקול נושאת נאום, נכנסת לאולם אישה אלמונית המשתפת פעולה עם מיקה (לאחר מכן עולה ששמה הוא 'ויקי'), מכניסה סם הרדמה למשקה של ניקול וחוטפת אותה בעורמה. מיקה כולא את ניקול בואן נטוש בתוך מחסן, ומפעיל עליה לחץ פסיכולוגי לספר את סיפורה האישי. ג'פרי חוקר את וינס ואת דיאן הטוענים שאין להם מושג מי האישה האלמונית, אך ברור שהיא ידעה מראש שג'פרי לא יתלווה לניקול לאירוע ההתרמה.
אחרי שהמצלמות שעקבו אחרי טינה נחשפו, קסנדרה מסבירה למיקה שמכיוון שהיא לא יכולה עוד לצפות באמה, היא זקוקה לריגושים חדשים כדי לספר סיפורי פיתוי באינטרנט, ומזכירה לו את סיפור הגביע שהיא ואלברט זכו בו. כאשר מאט בא לצפות באלברט בזירת ההחלקה, הוא רואה את ויקי מתחזה לעיתונאית, מנסה לראיין את אלברט לכתבה שהיא עושה על ילדים שנעלמו, ושואלת אותו על קסנדרה ועל הגביע, אך אלברט מתנער ממנה. ויקי יוצאת ומצטרפת אל מיקה שמחכה במכונית בחוץ. מאט עוקב אחריהם לדיינר שבו ויקי מראה למיקה את סרטון ה"ראיון". מאט מתקשר לג'פרי, מודיע לו שהוא מטמין במכוניתם של מיקה וויקי את הטלפון שלו, ומבקש לעקוב אחריהם בעזרת הנווטן שמותקן בטלפון. אחר כך הוא נכנס לדיינר, מביים פרובוקציה כדי לאלץ את בעל הדיינר להזמין משטרה, מתעמת עם ויקי ומיקה, אומר בקול שאלה האנשים שחטפו את בתו, ומסתלק. כאשר ויקי מגלה שמאט גנב את הטלפון שלה, היא ומיקה יוצאים אחריו, ומתנהל מרדף מלווה ביריות אקדח. כאשר ויקי מצליחה לפגוע במנוע הטנדר של מאט, הוא עושה פניית פרסה פתאומית ושב על עקבותיו. ליד הדיינר הטנדר הפגוע נתקע בשלג שנערם לצד הכביש. מיקה וויקי רואים ניידת משטרה במקום ונמלטים אל ביתו של מיקה שמוציא את קסנדרה מהחדר הנסתר כדי לברוח משם. לבית נכנסים ג'פרי ושוטרים חמושים, וקסנדרה פורצת בצרחות. ויקי יוצאת מאחת הפינות, פוצעת את ג'פרי בירייה ונהרגת מידי שוטר. מיקה נורה ומת מבלי שג'פרי מחלץ ממנו מידע על מקום הימצאה של ניקול. מאט, טינה וקסנדרה מתאחדים בתחנת המשטרה.
טינה וקסנדרה באות לבקר את ג'פרי בבית החולים. שוטרים מוצאים את מקום כליאתה של ניקול ומחלצים אותה. בסצנת הסיום, קסנדרה נכנסת לזירת ההחלקה כשחיוך על פניה.
הפקה
כהשראה לכתיבת התסריט, שנמשכה שבע שנים במצטבר, השתמש אגויאן בשני סיפורים אמיתיים. הסיפור האחד הוא פרשת חטיפת ילד בעת שהיה בטיול עם הוריו בפארק בעיר ויקטוריה שבה גדל אגויאן. הנער לא נמצא מעולם. לדברי אגויאן, במשך עשרים שנה, בכל פעם שביקר בעיר, ראה תמונות בלויות של הילד, וחשב על הוריו שהמשיכו לחכות שיופיע פתאום. הסיפור השני עסק בפרשת קיומה לכאורה של רשת פדופילים שנוהלה על ידי עורכי דין, כמרים, פוליטיקאים ומורים בעיר קורנוול שבאונטריו. 17 בני אדם טענו שהם היו קורבנות להתעללות. החקירה לא חשפה רשת כזו, אך גם אחרי פרסום דו"ח החקירה, בלש בשם פרי דנלופ המשיך להתעקש שרשת הפדופילים קיימת, ובשל כך נודה הבלש על ידי עמיתיו והקהילה. אגויאן אימץ את שם העיר קורנוול ואת שם משפחתו של הבלש פרי דנלופ, כשמות משפחה של דמויות שני הבלשים שהובילו את החקירה בסרט.
הסרט צולם בין התאריכים 4 בפברואר – 1 במרץ 2013 באתרי צילום אותנטיים בערים ניאגרה פולז וסדברי, וכן באולפני "פיינווד" בטורונטו.
הסצנות שבהן מופיעה דמותו של וינס גריי (בגילומו של ברוס גרינווד) מציגות דמות חלקלקה ומעלות חשד לכאורה (שלא מבוסס או מופרך בסרט) שהוא קשור לרשת הפדופילים של מיקה, ובמיוחד מושכת תשומת לב סצנת אירוע ההתרמה שבה הוא יושב לשולחן אחד עם מיקה, ויקי, דיאן וניקול, תוך שהוא עד לדו-שיח בין מיקה לניקול המסבירה את מהות תפקידה. כאשר אגויאן נשאל על כך, הוא ענה "הגבולות מטושטשים במידת-מה".
על אף שהעלילה נמשכת שמונה שנים, כל הסצנות מתרחשות בעיצומו של החורף, כאשר השמיים אפורים, העננים נמוכים ושלג וקרח מכסים את הנוף, מעין מטפורה לפשע הנורא. אגויאן הסביר שלעונה בשנה יש חשיבות בסרט, משום שהעלילה סובבת סביב פגישותיה של טינה עם ניקול שהתקיימו פעם בשנה, בתאריך יום ההולדת של קסנדרה, והחורף נראה מתאים בגלל התחושה שהדברים תחת מעטה, כמו בד קנבס חלק או משהו שנמחק.
הפצה
הקרנת הבכורה של "שבויה" התקיימה ב-16 במאי 2014 במסגרת פסטיבל הקולנוע בקאן. קודם לכן, הזכויות על הסרט נרכשו על ידי חברת A24 בשיתוף חברת DirecTV. לבתי הקולנוע בקנדה הופץ הסרט על ידי חברת, והבכורה הייתה ב-5 בספטמבר 2014, ובארצות הברית על ידי A24, והבכורה הייתה ב-12 בדצמבר באותה שנה. בישראל התקיימה בכורת הסרט ב-4 בדצמבר 2014 בהפצת "סרטי שובל".
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות שליליות בדרך כלל. במאגר הביקורות Rotten Tomatoes ממוצע הדעות החיוביות עומד על 30% בשקלול 54 ביקורות. סיכום הביקורות היה שמדובר בהחטאה נוספת מצד אטום אגויאן של סרט אווירה קודר ועגמומי המצולם יפה. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 36% בשקלול 20 ביקורות שהוגדרו "שליליות בדרך כלל".
על-פי דיווחים מפסטיבל קאן 2014, הסרט התקבל שם בקריאות בוז, עד שהשחקן הראשי ראיין ריינולדס נמנע מהשתתפות במסיבה שלאחר מכן, והעדיף ארוחת ערב עם אשתו השחקנית בלייק לייבלי. בעקבות ההקרנה בקאן, ג'סטין צ'אנג כתב במגזין "וראייטי" שזהו מותחן חטיפה מגוחך שהכניס את אגויאן, קולנוען גדול בעברו, לתחום של פרודיה עצמית. בביקורת ב"הגרדיאן" נתן פיטר בראדשו לסרט כוכב אחד מתוך חמישה, ותהה אם אדם מבוגר כתב את התסריט שאיננו משכנע עד כדי גיחוך. דייוויד רוני כתב ב"הוליווד ריפורטר" שלא די בכך שמדובר בסיפור מזויף לגמרי, אלא אגויאן עוד מקנה לסרט כובד ראש יומרני, והכללת הסרט בחלק התחרותי של הפסטיבל מהווה חוסר נאמנות לוותיקי התחרות.