cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רשת אוטרכט
רשת אוטרכט (באנגלית: The Utrecht Network) היא רשת של 31 אוניברסיטאות אירופאיות שהוקמה בשנת 1987, לקידום בין־לאומיות ההשכלה הגבוהה באמצעות בתי ספר בקיץ, חילופי סטודנטים, סגל ותארים משותפים. שש המטרות העיקריות של הרשת מוגדרות בתוכנית האסטרטגית:
קפיטול מדינת ויומינג
קפיטול מדינת ויומינג (באנגלית: Wyoming State Capitol) הוא מבנה המשמש כמושב ממשלת מדינת ויומינג שבארצות הברית. המבנה ממוקם בבירת המדינה – שאיין, ונבנה בין השנים 1886–1890. במבנה ממוקמים משרדי בית המחוקקים של ויומינג וכן משרדי מושל המדינה.
היסטוריה
בשנת 1886 הורתה האספה המחוקקת התשיעית של טריטוריית ויומינג על הקמת קפיטול (מבנה בית מחוקקים) למדינה, בעלות שלא תעלה על 150,000 דולר אמריקאי. מושל הטריטוריה, פרנסיס אי. וורן מינה ועדה בת חמישה חברים, אשר בחרה ורכשה אתר בשאיין, וכן בחרה במשרד האדריכלים דייוויד וו. גיבס ושות' (David W. Gibbs & Company) לתכנן את המבנה. תוכניות המבנה אושרו ביולי 1886, ועבודות ההקמה החלו זמן קצר לאחר מכן על ידי חברת אדם פרייק ואחיו (Adam Freick & Brothers) בעקבות מכרז בו הציעו את ההצעה הנמוכה ביותר -בעלות של 136,275.12$.
עבודות הכנת השטח החלו ב-9 בספטמבר 1886, ואבן הפינה הונחה ב-18 במאי 1887.
בשנת 1888 התכנסה במבנה, אספת הטריטוריה העשירית (בעת שהמבנה עדיין היה בשלבי הקמה). הקמת אגפי המבנה המזרחיים והמערביים הסתיימה באפריל 1890 – עת שוויומינג הפכה למדינה.
אספת המחוקקים הראשונה של המדינה התכנסה בנובמבר 1890.
בשנת 1915 החליט בית המחוקקים על הקמת אולמות עבור הסנאט והבית התחתון של המדינה. עבודות ההקמה הושלמו במרץ 1917.
בשנת 1987 הוכרז המבנה כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
תיאור המבנה
בניין הקפיטול ממוקם בחלקו הצפוני של מרכז העיר שאיין. המבנה בנוי בסגנון קורינתי כאשר למבנה כיפה ואכסדרת עמודים המזכירה את מבנה קפיטול ארצות הברית. למבנה שלוש קומות מעל הקרקע, וקומה אחת תת-קרקעית. שתי הקומות הראשונות של המבנה עשויות אבן חול שנכרתה ליד פורט קולינס בקולורדו, והקומה השלישית מאבן חול שנכרתה ברולינגס שבויומינג.
הכיפה מצופה עלי זהב 24 קרט. בשל השחיקה חודש ציפוי הכיפה שש פעמים בין השנים 1900 ו-1988. הציפוי חודש שוב בשנת 2018.
גובהה של הכיפה 43 מטרים וקוטרה 15 מטרים.
לאולם הכיפה חלונות ויטראז' שהובאו מאנגליה. חלונות אלה מוארים באמצעות תאורת חשמל, מאחר שהכיפה אטומה.
בחזית המבנה מצוי פסלה של אסתר הובארט מוריס אשר פעלה להשגת זכויות נשים בטריטוריות ויומינג. הפסל, מעשי ידי אוורד פיירבנקס מנציח את מוריס אשר פעלה להשגת זכות בחירה לנשים – ואכן הטריטוריה הייתה הטריטוריה הראשונה (ולמעשה המדינה הראשונה בעולם) שהעניקה לנשים זכות הצבעה (ב-10 בדצמבר 1869).
מדבר געשי
מדבר געשי הוא אזור מדברי הנעדר צמחייה בשל פעילות געשית. המונח מתייחס בדרך כלל לאזורים נרחבים דוגמת המדבריות במתחם הגעשי פויווה-קורדון קאויה שבהרי האנדים בצ'ילה ורמות האיסלנדיות המכסות את מרבית פנים איסלנד (למשל; באזור הר הגעש הקלה).
היווצרות וסיבות
במדבריות געשיים קיימים משקעים המאפשרים את קיומה של צמחייה, אך הם כמעט נעדרים אותה לגמרי בשל החלחול המהיר של מים אל עומק האדמה וכיסוי חוזר ונִשְׁנֶה של פני הקרקע בטפרה לאחר התפרצויות געשיות.
גורם נוסף להיווצרות מדבר געשי הוא פליטת הגז גופרית דו-חמצנית מהרי געש. דוגמה לכך מהווה מדבר קאו (Kaʻū Desert) – שטח נטול צמחייה לחלוטין השוכן מדרום מערב לקלדרה של הר הגעש הפעיל קילוואה באי הוואי במדינה הוואי שבארצות הברית. אף שבאזור זה יורדים גשמים מרובים (מעל ל-1,000 מ"מ גשם בשנה), הרי שהתגובה הכימית בין הגופרית הדו-חמצנית ללחות באוויר יוצרת טיפות של חומצה גופריתית, הנושרות לקרקע כגשם חומצי שערך ה-pH שלו מגיע לרמה של 3.4 על הקרקע. החומציות הגבוהה של המים מונעת היווצרות צמחייה באזור זה.
הקרקע במדבר געשי מאופיינת בהיעדר עושר מינרלי בשל הבְּלָיָה הכימית הנגרמת על ידי אקלים קר או טפרה פלסית עמידה.
תהליך הפיך
על אף התנאים הקשים, מצב זה הפיך ועשויה להתרחש התחדשות של צמיחה, כפי שקרה במדבר הגעשי בפסגת הר הגעש פוג'י ביפן – שם התחדשה צמיחתו של Reynoutria japonica, עשב רב שנתי האופייני למזרח אסיה ומצוי באופן טבעי ביפן, בסין ובקוריאה.
אביחיל
אֲבִיחַיל (בתעתיק לטיני: Avih̠ayil) הוא מושב המשתייך לתנועת המושבים, ונמצא בתחום מועצה אזורית עמק חפר, צפונית לנתניה. שטחו של המושב הוא 4,000 דונם. המושב הוקם בשנת 1932 וב-1946 אוחד עם המושב הסמוך "עין העובד". מקורו של שם המושב הוא ממגילת אסתר, בה מצוין כי אסתר המלכה הייתה בת אביחיל. המשורר חיים נחמן ביאליק הוא שהמליץ למייסדי המושב על השם.
סאו קונרדו
סאו קונרדו היא שכונה אמידה בדרום ריו דה ז'ניירו. השכונה שוכנת בין השכונה בארה דה טיז'וקה לשכונה לבלון. סאו קונרדו ידועה באזור הגלישה אווירית שלה, קניון האופנה הכולל למעלה מ-150 חנויות מעצבים בין-לאומיים ומסלול הגולף שלה. השכונה כוללת מבנייני מגורים, מועדוני לילה ומסעדות. הר שני האחים שנראה הרבה בסרטים, סדרות טלוויזיה וגלויות מהעיר, מפריד בין החלק הדרומי של ריו דה ז'ניירו לבין סאו קונרדו.
אביחיל
אביחיל
היישוב הוקם ב-1932 על ידי חיילים שלחמו במלחמת העולם הראשונה במסגרת הגדודים העבריים שבצבא הבריטי. תחילה הוקם היישוב על אדמה שהוקצתה לחיילים המשוחררים על ידי ממשלת המנדט, בצפון הנגב, ליד תל ערד. בעקבות המחסור במים במדבר, הוקם המושב מחדש במיקומו הנוכחי, ב-19 ביולי 1932, על ידי קרן היסוד. היישוב הוקם על חולית שהייתה אדמת הקרן הקיימת לישראל, במסגרת "התיישבות האלף". בין המתיישבים הראשונים היה דב יוסף, שכיהן בהמשך כשר הצנע בממשלת ישראל הראשונה, וכן שמואל דב חיים קריס שהצליח להשיג הקצאת קרקע בעמק חפר.
סאו קונרדו
במשך שנים הייתה השכונה מקום מאוד יקר ומבוקש בריו, סלבריטאים רבים התגוררו בה כגון שושה ואחרים. מחירי הדיור בשכונה הם מהגבוהים ביותר בדרום אמריקה.
אביחיל
אביחיל
בשנת 1939 נמנו ביישוב 280 תושבים ב-72 משקים. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו באביחיל 350 תושבים.
עין העובד
המושב הוקם ב-1932 על ידי קבוצת "שארית" שנותרה יחד מארגון ארצי שהתפרק. שישה ממייסדי המושב נשלחו בינואר 1931 להכשרה ב"פרדס הגדוד". בחורף 1933 נחפרה באר המים בעומק של 35 מטרים. בתחילה עלו 17 משפחות להתיישב וכל משפחה מחברי המושב קיבלה 8 דונמים למטעים ו-2 דונמים לבניה. באביב אותה שנה החלו בנטיעת המטעים וב-1934 הוקם מגדל המים בעקבות הלוואה מכפר ויתקין. באותה השנה קיבלו חברי המושב הלוואות מבנק הפועלים לצורך הקמת בתי הקבע. מאוחר יותר מסרה הקק"ל 100 דונמים לעיבוד חקלאי בקרבת מושב גן חפר. שטח זה הוחכר לקיבוץ קדמה. הלוואות לצורך הקמת משקי עזר נדחו והוענקו רק בסוף שנת 1939. בסך הכל כלל המושב שטח של 420 דונם, מתוכם 160 דונם פרדסים. ילדי המושב למדו מלכתחילה בגן ובבית הספר באביחיל. על פי סקר הכפרים משנת 1945 התגוררו בעין העובד 80 תושבים.
רצח יוסף בנימיני
בתקופה הראשונה סבלו התושבים מהתנכלויות וחדירות של בדואים מהסביבה. ב-22 בפברואר 1933 אירעה התנגשות גדולה בין התושבים לבין בדואים שחדרו לשדות המושב. בתגרה נפצע קשה בראשו. לפי הגרסה המופיעה ב"ספר אביחיל" (ערכה רות פורת, 2002) הוא הוכה בראשו על ידי אישה בדואית באמצעות כד חרס וכעבור מספר שעות מת מפצעיו. לפי הגרסה שהופיעה בעיתונות באותם ימים הוכה בנימיני בראשו על ידי גברים בדואים שהיו חמושים בנבוטים (מקלות). הוא נקבר בראש גבעת הכפר.
ב-1947 הוקמה ליד קברו אנדרטה בצורת עמוד שיש שהובא מקיסריה. עליו הונחה מנורה - סמל הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה.
בבסיס האנדרטה נכתב: פה נפל על משמרתו יוסף בן מנוח בנימיני ז"ל בהגנו על היישוב הזה.
הקבר והאנדרטה נמצאים בתוך בית הספר אביחיל.
המושב כיום
במושב אביחיל נמצא מוזיאון "בית הגדודים", המנציח את פועלם של אנשי הגדודים העבריים. באביחיל 15 רחובות, וכן מבני ציבור כגון בית כנסת, ספרייה, בית הספר הניסויי אביחיל, בית עלמין, מועדון ספורט, מגרשי טניס וכדורסל, וכן אולם תרבות המהווה חלק ממוזיאון בית הגדודים.
סמוך למושב נמצא גן לאומי אביחיל באתר דיונות חול, עצי חרוב מצוי ואלת המסטיק. אלו הדיונות הדרומיות ביותר במישור החוף בהן שרדה תצורת צומח זו.
בבית העלמין במושב יש חלקה מיוחדת ליוצאי הגדודים העברים. במקום קבור בקבר נפרד, שלום שווארצבארד שהתנקש ב-1926 בסימון פטליורה. כן קבורים במקום בחלקה נפרדת לויטננט קולונל ג'ון פטרסון ואשתו.
אורן יפתחאל
אורן יפתחאל (נולד ב-1956) הוא פרופסור מן המניין לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה
אורן יפתחאל נולד בחיפה וגדל בקיבוץ מצובה שבגליל. בוגר תיכון אזורי סולם צור. לאחר שירות בגולני סיים את לימודיו לתואר ראשון בשנת 1983 בלימודים עירוניים בטכניון של מערב אוסטרליה בפרת', קיבל בשנת 1986 את התואר השני בתכנון ערים ואזורים באוניברסיטת קרטין באוסטרליה והשלים ב-1990 את הדוקטורט בפיתוח אזורי באוניברסיטת מערב אוסטרליה ובטכניון בחיפה. בשנים 1991–1992 עשה פוסט-דוקטורט בטכניון.
עבד כמתכנן עירוני באוסטרליה ובישראל. בשנות השמונים כיהן כמתכנן במספר חברות ייעוץ ובמחלקת התכנון של העיר פרת' ועסק בתכנון עירוני ואזורי. בשנים 1991 עד 1993 היה שותף בפרויקט התכנון הלאומי "ישראל 2020", ובאמצע שנות התשעים היה שותף להכנת תוכנית פיתוח לבאר שבע. בסוף שנות התשעים החל לעבוד עם קהילות בנגב, ובעיקר עם תושבי ערי הפיתוח ושכונות באר שבע, ולאחרונה כמתכנן ראשי במועצה האזורית לכפרים הבדווים הלא מוכרים. לאחרונה הוביל צוות משולב של המועצה הבדווית וארגון "במקום" להכנת תוכנית הכרה ופיתוח ליישובים הבדואים כחלופה לתוכניות הממשלה.
משנת 1993 הוא מרצה ופרופסור במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כיהן כראש המחלקה בשנים 1999–2003, והקים עם אלי שטרן ונורית אלפסי את תוכנית המ.א. לתכנון עיר ואזור ולאחרונה את המעבדה העירונית. ייסד עם עמיתיו במכון האמפרי את כתב העת הבינלאומי "הגר" וערך אותו בתקופה 1999 - 2004. נמנה עם עורכי כתב וחברי מערכת של כתבי עת בינלאומיים מובילים בתחומי גאוגרפיה, לימודים עירוניים ממשל ומזרח תיכון. בשנים 18–2014 כיהן כראש המחלקה ללימודים רב-תחומיים, ומונה כמחזיק הקתדרה ללימודים עירוניים.
הרצה וחקר לתקופות משמעותיות באוניברסיטאות רבות בעולם ובהן באוניברסיטאות קרטין ו-RMIT שבאוסטרליה, באיטליה. ולאחרונה באוניברסיטת UCL בבריטניה. כיהן כחבר בוועד הארצי של ארגון המתכננים הישראלי וכחבר הנהלת האגודה הגאוגרפית הישראלית.
מחקר
עבודותיו עוסקות בתאוריות ביקורתיות של תכנון ואורבניזם, ומחקר בינלאומי משווה של יחסי מיעוט-רוב, בעיקר בחברות אתנוקרטיות וקולוניאליות, במשטרי מקרקעין, וגאוגרפיה פוליטית של משטרים.
יפתחאל פרסם עם עמיתיו סדרה של מחקרים ראשוניים אשר בחנו את המניעים וההשלכות של המדיניות המרחבית הישראלית לדורותיה. הגישה המובילה בעבודותיו היא ביקורתית, השוואתית ומבנית, השואבת ממסורות גראמשיאניות, מרקסיאניות ופוסט-קולוניאליות, אם כי ייחודו הוא בגיבוש תאוריות ומושגים חדשניים והכנסתם לשיח המחקרי והציבורי, כגון "אזורים שבורים", "מיעוט לכוד", '"ספריפריה" ו"הפרמה". יפתחאל טוען שיש להבין את ישראל כמדינה "אתנוקרטית" המקדמת פרויקט אתני מרחבי, דמוגרפי ופוליטי, תוך התפשטות קולוניאלית (חיצונית ופנימית). עם זאת, הוא מזהה סוג מובחן בקשר לציונות - "קולוניאליזם של פליטים", השואב חלק מכוחו וצדקתו מעברם הטראגי של היהודים ומזכות היהודים להגדרה עצמית שהוכרה במשפט העמים. יפתחאל משווה את ישראל למדינות כגון אוסטרליה וקנדה של המאה ה-19, סרביה, צפון אירלנד (עד הסכם השלום), מלזיה, סרי לנקה, קפריסין, אסטוניה ולטביה. על בסיס מחקרים אלה פיתח את המושג 'אתנוקרטיה' תוך גיבוש תאוריה חדשנית, כדי לתאר את אופיו של המשטר הישראלי ומשטרים דומים במדינות בעלות שליטה אתנו-לאומית חזקה. משטרים אלה, כך הוא טוען, משלבים פתיחות מסוימת ומסגרת מעין ליברלית עם דפוסים מבניים של שליטה ודיכוי אתניים, והם מהווים בסיס לריבוד אתנו-מעמדי ולאי-יציבות משטרית.
יפתחאל היה מהראשונים שקשרו את הסכסוך הציוני-פלסטיני ואת מאפייניה של האתנוקרטיה הישראלית כמדינת מתיישבים, עם הריבוד החברתי-עדתי בישראל, ובמיוחד עם שוליותם ההיסטורית של המזרחים ועם היחסים המורכבים בין אורתודוקסים, מסורתיים וחילונים. הוא ניתח גם במחקריו לעומק את התמורות בגיוס הפוליטי הפלסטיני, ואת הרדיקליזציה, ההדתה, הטרור והפיצול בתנועה הלאומית הפלסטינית. לאחרונה תיאר את המצב הישראלי-פלסטיני כנתון בתהליך של "אפרטהייד זוחל", בו הסדרי השלטון הנפרדים ולא שווים הנהוגים ביהודה ושומרון, ממוסדים לאיטם, מתקבעים, ומקרינים את השפעתם על המרחב הישראלי/פלסטיני כולו. מול מגמה זו, יפתחאל הציע להקים קונפדרציה של ישראל ומדינה פלסטינית עם ירושלים כמחוז אוטונומי, כתשתית הטובה ביותר לדעתו למימוש ארוך טווח של זכות ההגדרה העצמית של היהודים והפלסטינים, וכמתווה לשלום מדיני. מסגרת זו תאפשר לדידו פיתוח נורמות של דו-לאומיות ורב-תרבותיות ברמות מדיניות, אזוריות ועירוניות, כמסגרת לפיוס ארוך טווח בין העמים והקהילות במרחב.
פעילות ציבורית
יפתחאל הוא אף פעיל חברתי ופוליטי. הוא מכהן כחבר הנהלת מרכז אדווה לשוויון והוא חבר הנהלה מקים של ארגון השלום הישראלי-פלסטיני הבינלאומי FFIPP, ויועץ לארגונים חברתיים בהם הקשת הדמוקרטית המזרחית, פורום ערי הפיתוח, קואליציית הדיור, והמועצה האזורית לכפרים הבדווים הלא מוכרים; היה יו"ר הנהלת ארגון "בצלם" וחבר הנהלה במשך שבע שנים. בשנים האחרונות הקים עם עמיתים פלסטינים ויהודים את תנועת השלום "ארץ לכולם – שתי מדינות, מולדת אחת", המבקשת לפתור את הסכסוך בארץ תוך אימוץ מודלים קונפידרטיביים. חבר באקדמיה לשוויון, ארגון הפועל למען דמוקרטיזציה של המרחב האקדמי בישראל.
מפרסם מאמרי דעות בעיתונות היומית, ונטל חלק במאבקים רבים בנושאי כלכלה ושלום. היה מעורב במספר ארגונים לקידום השוויון בין יהודים וערבים וסיום הכיבוש, כמו גם קידום "צדק חלוקתי" בחברה היהודית. יפתחאל היה עד מומחה בעתירות מרכזיות לבג"ץ של האגודה לזכויות האזרח וארגוני זכויות נוספים בין השאר בבג"ץ קעדאן, בבג"ץ הקשת הדמוקרטית המזרחית נגד הפרטת הקרקעות, עתירת הכפרים הבדווים הלא מוכרים (האגודה לזכויות האזרח ואח' נגד מינהל התכנון) ועתירות כנגד חוק הנכבה וחוק ועדות הקבלה. בקיץ 2011 לקח חלק פעיל בסיוע למחאת האוהלים, במיוחד במאהל באר שבע והדרום, ועמד בראש צוות הקרקעות והצדק המרחבי, בוועדת המומחים "ספיבק-יונה" 2013. במשבר הקורונה פעל עם צוות המומחים לעיצוב מדיניות "ליום שאחרי" בתחום המרחב והתכנון. בשנת 2010 קיבל את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג, המוענק מדי שנה על ידי האגודה לזכויות האזרח על תרומה מיוחדת לקידום זכויות האדם בישראל.
יפתחאל חתום על מספר עצומות בתחום הפוליטי, בהן עצומה להחרים את אוניברסיטת אריאל בשומרון ולא לקבלה למל"ג, וכן עצומה התומכת במרצים וסטודנטים המסרבים לשרת בצה"ל.
פרסומיו
עבודותיו המדעיות של יפתחאל פורסמו ב-11 ספרים, חמישה גיליונות מיוחדים ולמעלה מ-130 מאמרים בשש שפות. חלק גדול של פרסומיו עוסק ביחסי ישראל והפלסטינים, וחלקים אחרים בתאוריות חברתיות-מרחביות, ומחקר משווה בתכנון עירוני וגאוגרפיה פוליטית. ספרים ומונוגראפיות שפרסם כוללים:
מבצע בצורת
מבצע בצורת היה מבצע של חיל האוויר הישראלי במהלך מלחמת ההתשה, ב-30 באפריל 1969, שבו הוטלו ארבע פצצות מיוחדות ממטוסי תובלה אל מימי נהר הנילוס במצרים, על מנת שיתפוצצו מתחת לשני גשרים גדולים בעת שיחלפו מתחתם עם זרם הנהר, וכך יגרמו להריסתם.
פיתוח הפצצות
במבצע הלם שנערך באוקטובר 1968 הותקפו מטרות אסטרטגיות בעומק מצרים. התקיפה גרמה מבוכה במצרים וחייבה הקצאת כוחות משמעותיים להגנה על יעדים חשובים בעומק מצרים. כוחות אלה נקראו המיליציות העממיות. כתוצאה מכך פחתה התוקפנות המצרית כלפי כוחות צה"ל בחזית תעלת סואץ למשך כארבעה חודשים.
בעקבות האפקטיביות של מבצע הלם, תוכננו בצה"ל מבצעים נוספים בעומק מצרים שיחייבו את המצרים להסיט את מאמציהם להגנת עומק מצרים ויביאו לשחיקה ולהתשה של צבא מצרים.
אחת התוכניות הייתה להטיל פצצות השהיה מיוחדות וכבדות מאוד, שיפותחו בישראל במיוחד לצורך כך, מעל לנילוס. הפצצות תוכננו כך שיצופו על פני מי הנהר וינועו עם זרימתם עד אשר יחלפו על פני המטרה. חיישנים שיותקנו בפצצה יזהו את ההתקרבות למטרה ויביאו לפיצוץ שישמיד אותה.
פיתוח הפצצות המיוחדות בוצע בחיל ההנדסה וברפא"ל והן נקראו "פצצות אשלגן". בגמר התכנון יוצרו פצצות אשלגן אחדות.
בפצצת אשלגן הותקן חומר נפץ במשקל של כחמישה טון (כמות שנחשבת גדולה מאוד), הפצצה הייתה גדולת ממדים וצורתה הייתה תיבה באורך של שלושה מטרים. את הפצצה יכול היה לשאת רק מטוס התובלה מסוג נורד (יכולת הנשיאה של מטוסי הקרב באותה התקופה הייתה נמוכה משמעותית). לצורך נשיאת הפצצה והטלתה מעל היעד היה על מטוס הנורד לטוס ללא הדלתות האחוריות של תא המטען.
ההכנות למבצע
על אף סיכונים אלה, הוחלט לבצע את המבצע תוך נקיטת אמצעי זהירות מוקפדים ותרגול רב:
התדריך ניתן לצוותים ביום שלפני היציאה למבצע בנוכחות הרמטכ"ל חיים בר-לב ומפקד חיל האוויר האלוף מוטי הוד.
המבצע
ב-30 באפריל 1969 המריאו משדה אופיר ארבעה מטוסי נורד כשבתא המטען של כל אחד מהם פצצת אשלגן אחת. דלתות תא המטען הוסרו מהמטוסים והטיסה כולה בוצעה כשצדו האחורי של המטוס פתוח.
זוג מטוסים בהובלת רס״ן איתן ראשוני נועד להטיל שתי פצצות אל תוך הנילוס שיפגעו בגשר נגע חמאדי שליד נגע חמאדי. הזוג השני בהובלת מפקד הטייסת סא״ל עודד בנימיני נועד להטיל שתי פצצות אשלגן שיפגעו בגשר איסנה. בשל המורכבות הרבה של הניווט הלילי בגובה נמוך וללא אמצעי ניווט מיוחדים באזור בלתי מוכר נוספו לכל מטוס שלושה נווטים שביצעו "ניווט מגע" (התמצאות על המפה לפי תצפית מהמטוס).
ארבעת המטוסים המריאו יחד וטסו מערבה בגובה נמוך מעל מפרץ סואץ אל תוך מצרים והתפצלו לשני זוגות. הזוג הראשון טס את טיסתו הארוכה בהתאם למתוכנן והטיל את שני מטעני הפצצות במקום המיועד לתוך מימי הנילוס במרחק 800 מטרים לפני גשר נגע חמאדי.
הזוג השני ניווט גם הוא על פי התכנון, אך בהיותו בעומק מצרים הודיעה לו הבקרה כי הוא נתגלה על ידי המצרים, שהזניקו כנגדו מספר מטוסי ירוט מדגם מיג 19 אל-ראות. הצוות הפסיק את הניווט ואנשי הצוות ניסו לאתר במבט מחלונות המטוס את המיגים (במטוס הנורד לא מותקן מכ"ם). המיגים הצליחו לאתר את מטוסי הנורד במכ"מים שמותקנים בהם והתקרבו אליהם כדי להפילם. אף על פי שהצוות לא הצליח לראות את המיגים בלילה החשוך המטוסים החלו לבצע תמרוני התחמקות כאשר מטען הפצצות בבטנם. לאחר זמן מה של התחמקות הודיעה הבקרה שהמיגים מנתקים מגע.
סא"ל ראשוני החליט לנסות לאתר את המטרה למרות המרחק הרב שהמטוסים עשו בתרגילי ההתחמקות ולמרות אובדן ההתמצאות בשטח. הנווטים הצליחו להחזיר את המטוסים לתוואי הנילוס אך לא היו בטוחים במיקומם. לבסוף הוחלט להטיל את שתי הפצצות למים סמוך לגשר. מיד לאחר מכן פנו מזרחה וחזרו לבסיס תל נוף. בדיעבד הסתבר שהפצצות הוטלו סמוך לגשר אידפו שנמצא 40 ק"מ דרומית למטרה.
בסך הכל שהו המטוסים באוויר שבע שעות.
תוצאת המבצע
פצצות האשלגן גרמו לנזק לגשר נגע חמאדי אך לא מוטטו אותו. למרות זאת החשיב חיל האוויר את המבצע כמוצלח. גם גשר אידפו ניזוק מהפצצות שפגעו בו.
במהלך המלחמה נערך מבצע נוסף להריסת גשרים בעומק מצרים באמצעות מטעני אשלגן שנקרא מבצע תרנגול 169, שבו נפגע שנית גשר נגע חמאדי. בתקיפה זו נפגעו מטוסי הנורד באש נ"מ מהקרקע אך הצליחו לשוב לבסיסם.
טסית הבתים
טסית הבתים או סנונית הערים (שם מדעי: Delichon urbicu) היא מין של ציפור שיר משפחת הסנוניתיים.
מאפיינים פיזיולוגיים
קריאת התעופה הבולטת של הציפור היא טירטור קצר ויבש, והיא חיה פחות מ-15 שנה.
בעולם
בקיץ הטסית מצויה באירופה, אסיה וצפון אפריקה, בחורף אוכלוסיית הטסיות נודדת מהדרום לאפריקה, להודו ולדרום מזרח אסיה.
בישראל
בארץ תת-המין הראשי מצוי בארץ בעיקר בקיץ, אך גם חלק מזמן החורף.
בקיץ שוכנת הטסית בכפרים וביישובים וערים בצפון הארץ בעיקר ברמת הגולן, אך לעיתים גם במרכז הארץ, ובחלק מן החורף, שוכנת בדרום הארץ.
הקינון בעולם
הטסיות חיות לרוב בלהקות. בתקופת הדגירה עשרות ועד מאות זוגות מקננים יחד בסמיכות.
באירופה תקופת הקינון מתרחשת בחודשים מאי – יוני, באסיה מיוני עד ספטמבר. בישראל אפריל – יולי. לרוב בשני מחזורים.
הקן נבנה מבוץ וענפים על ידי שני בני הזוג במשך כ- 10 ימים, במהלכם בני הזוג הולכים הלוך ושוב כ - 1000 פעמים בשביל להביא בוץ במקורם לבניית קן המזכיר בצורתו גביע ומרופד בנוצות. קוטרו כ- 15 ס"מ ובו פתח קטן ועגול סמוך לתקרת המבנה.
הקנים בעבר היו ממוקמים במורדות הרים סלעיים, שדות וכרי מרעה. כיום, רובם ממוקמים ביישובים מתחת לשולי גגות או אדנים, צמוד לקירות, לקורות של גשרים וכדומה.
בהטלה אחת יש 4-5 ביצים לבנות, עליהן דוגרים שני בני הזוג במשך 14-16 ימים.
תזונה
הטסית ניזונה לרוב מחרקים, בעיקר קטנים כגון: זבובים, כנימות, דבוראים, וחרקים מעופפים.
ליקוט המזון נעשה רובו בלהקה על ידי מעוף איטי. בתקופת הדגירה בגובה ממוצע של 20 מטר מעל פני הקרקע, וכשהקרקע רטובה מגשם, 50 מטר, במרחק שבין 0.5 ק"מ ל 2 ק"מ מהקן. הליקוט מתרחש מעל פני הקרקע, סלעים או צמחייה.
א' בשבט
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בא' שבט היא ברוב השנים פרשת בא. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצווה היא פרשת וארא.
נג'יב עזורי
נג'יב עזורי (בערבית: نجيب عازوري; סביבות 1870? - 1916) היה מחלוצי התנועה הלאומית הערבית. בספר שפרסם ב-1905 חזה שהסכסוך בין התנועה הלאומית הערבית לתנועה הציונית עתיד לארוך דורות וישפיע על הדיפלומטיה העולמית.
ביוגרפיה
עזורי נולד למשפחה ערבית-נוצרית בדרום לבנון וכיהן מספר שנים כפקיד ממשל בירושלים, הוא נטש את משרתו ועזב לקהיר, ממנה נסע לצרפת.
הוא למד בפריז בעת פרשת דרייפוס ונחשף שם ללאומיות המודרנית ולאנטישמיות, בעיקר הושפע מכתביו של מוריס בארס. בשנת 1904 הקים את "ליגת הפטריוטים הערבים" (בצרפתית: "Ligue de la Patrie Arabe"). הליגה פעלה בקהיר ובפריז, וקראה לסלק את האימפריה העות'מאנית משטחי "סוריה הגדולה" ועיראק משום שהיא מהווה כובש זר, לא-ערבי, על אדמה ערבית. עקב כך נידון למוות שלא בפניו בעוון בגידה.
בספרו משנת 1905 "התעוררות הלאומיות הערבית" (בצרפתית: "Le réveil de la nation arabe"), שנחשב לספר הראשון המנסח את הפאן-ערביות, חזה אימפריה ערבית שתשלוט בחצי האי ערב, מסופוטמיה, הלבנט (סוריה, לבנון, ארץ ישראל) וצפון אפריקה. האימפריה, כך חזה, תזכה לחסות צרפת, שתגן על האינטרסים של הנוצרים קתולים באזור. כאויבת האימפריה סימן עזורי את רוסיה, שנשלטה, כפי שנטה להאמין על סמך הפרוטוקולים של זקני ציון, על ידי יהודים. בספרו כתב: "שתי תופעות חשובות בעלות אופי דומה ובכל זאת מנוגדות, שעדיין לא משכו את תשומת לבו של איש, נגלות כעת בטורקיה האסיאנית, ואלה הן: ההתעוררות של האומה הערבית, והמאמץ הנזכר של היהודים לבנות מחדש ובקנה מידה גדול את הממלכה העתיקה של ישראל. שתי התנועות הללו נועדו להיאבק ביניהן ארוכות עד שאחת מהן תגבר".
ב-1908 חזר לארץ ישראל לאחר שקיבל חנינה.
קוד
קוד בתורת הקודים הוא אוסף של "מילים" מעל אלפבית כלשהו בן \ q אותיות – כך שניתן להמיר מידע שניתן בצורה של אותיות או מספרים לסדרה של מילות קוד בתהליך שנקרא קידוד, ולאחר מכן לשחזר את הקידוד ולהפיק מהמלים את האינפורמציה המקורית.
מילות הקוד יכולות להיות כולן באורך זהה, כמו בקודי תיקון שגיאות, (קודים כאלה מכונים לעיתים קודי בלוקים) או באורכים שונים, כמו בקודי דחיסה.
קודים נפוצים לקידוד נתונים:
דופלקס (סרט)
דּוּפְּלֵקְס (באנגלית: Duplex) הוא סרט קומדיה שבוים על ידי דני דה ויטו ונכתב על ידי לארי דויל. הסרט יצא ב-ישראל ב-1 בינואר 2004. כוכבי הסרט הם בן סטילר, דרו ברימור ואיילין אסל.
עלילה
זוג צעיר, אלכס (בן סטילר) וננסי (דרו ברימור), עובר לדירה שנמצאת מתחת לדירת אישה זקנה. הזוג חושב שמצא את דירת החלומות שלו, אך גברת קונלי, האישה הזקנה שגרה מעליהם, שנראתה בלתי מזיקה, מתחילה למרר את חייהם. קונלי מבקשת מהזוג עזרה לעיתים תכופות, ולא מאפשרת להם לחיות חיים נורמליים. הזוג מתכנן דרכים למזער את הנזק, וכשזה לא מצליח הם מתכננים איך לגרום לה לעבור דירה, ולבסוף איך לרצוח אותה.
דגם לא סדיר
דגם לא סדיר הוא הסדר של שטח עירוני המאפיין את שלב "המעבר מן הכפר אל העיר" בעיקר במדינות עולם שלישי. דגם עירוני זה נובע מחוסר תכנון או מבנייה לא חוקית וללא סדר מסוים. דגם עירוני זה מתאים מאוד לערים עתיקות, בעיקר באפריקה, דרום אמריקה או אסיה וכמה מקומות מעטים באירופה.
דגם זה כולל רחובות ללא סדר קבוע, או מבנים לא קבועים וזמניים. בדגם זה המבנים אינם קשורים למוקד עירוני בסביבת מקום. התנועה המוטורית משבשת את דגמי הערים המסורתיים ולכן יכול להיות שבעיר אחת יהיו כמה דגמי ערים. בנוסף, יכול להיות מצב בו שינויי פיתוח מהירים גורמים למצב בו נוצר "דגם לא סדיר".
תל ליטוינסקי
תל ליטוינסקי הייתה מושבה שהוקמה ב־1934. בשנות האלפיים, חלק משטח המושב נכלל בעיר רמת גן ועל חלק אחר נבנה בית החולים תל השומר.
הקמת המושבה
המושבה נוסדה בידי האחים ליטוינסקי (אמיל ליטוינסקי ומשה (מוריס) ליטוינסקי), בסיועו הכספי של הברון פליקס דה מנשה, על אדמות המשפחה, ושמה נקרא לזכר אביהם, יעקב אלחנן, ממייסדי תל אביב. המושבה תוכננה על ידי ריכרד קאופמן, להיות עיר גנים על כ-1700 דונם, שחולקו ל-2000 מגרשים, אך בפועל עד שנת 1936 התגוררו במקום רק 24 משפחות, ברחוב אחד, רובם עולים יוצאי גרמניה. בעת הקמתו היה היישוב הקטן מבודד ומוקף יישובים ערביים ובדואים שהטרידוהו באש במהלך המרד הערבי הגדול.
בשנת 1938 התיישבה בסמוך למושבה, בינה לבין כפר אז"ר, פלוגה של בית"ר.
הקמת הבסיס ובית החולים
בשנת 1935, הפקיעה ממשלת המנדט 85 דונם סמוך לתל ליטוינסקי לשם הקמת בית חולים מחוזי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפקיע הצבא הבריטי גם מידי האחים ליטוינסקי 1200 דונם משטח המושבה לצורך הקמת מחנה צבאי באותו שם. בשטח המופקע הוקמו עד אמצע שנת 1942 בתי מלאכה וסדנאות וגם מרפאה קטנה. הצבא האמריקאי ששהה במצרים נזקק למתקן אשפוז ולכן הרחיבו הבריטים את המרפאה במקום לקיבולת של 450 מיטות. בנובמבר אותה שנה הוקמו מעל 95 מבנים טרומיים שסודרו בצורת פרסה. המחנה המורחב הפך לבית חולים שדה מס' 4 של הצבא האמריקאי. בפברואר 1943 הפסיקו האמריקאים להשתמש בבית החולים ובאביב באותה שנה חיברו האמריקאים את המחנה עם שדה התעופה הבריטי בלוד (RAF Lydda) במסילת ברזל באורך של כ-13 ק"מ, שיצאה מתחנת כפר ג'יניס ועברה דרך יהוד. המסילה הייתה נחוצה כיוון שבמחנה נמצאו מתקנים שונים של שתי הטייסות האמריקאיות שהוצבו בשדה התעופה לוד. המסילה שימשה גם את צה"ל לצורך פינוי פצועים בימי מלחמת העצמאות. באוקטובר אותה שנה פינו האמריקאים את כוחותיהם מהארץ, עקב התרחקות החזית באפריקה מערבה וחיל האוויר הבריטי החל לקלוט בבית החולים פצועי קרבות אוויר מבורמה ומחזיתות אחרות. במהלך המלחמה שוכנו גם שבויים איטלקיים במחנה.
עם תום המלחמה שימש המחנה כבסיס לרכב, לתותחים ולסדנאות. מחנה תל ליטוינסקי הבריטי והדרך המבודדת אליו שימשו מטרה ללוחמי המחתרות. מחנה תל ליטוינסקי נכבש על ידי חטיבת אלכסנדרוני ב-15 באפריל 1948. במהלך הקרב נהרגו שלושה לוחמים עבריים וכחמישים ערבים.
לאחר קום המדינה
לאחר קום המדינה, בעת שארגן חיים שיבא את חיל הרפואה, הופקע מן המושבה שטח נוסף והמתחם הוגדר כבית החולים המרכזי של צה"ל. בעצת בן-גוריון נקרא בית החולים על שם ארגון "השומר" - "בית חולים תל השומר". המדינה החלה לכנות גם את היישוב בשם החדש, "תל השומר", היא ביטלה את מעמדו כמושבה והוא הוגדר כ"שכונה עירונית" שקיבלה שירותי-מינהל מעיריית תל אביב.
עם השנים, הפך בית החולים לאחד מן המרכזים הרפואיים המובילים בארץ. עם מותו של חיים שיבא, מנהלו ומיסדו של בית החולים, ב־1971, שונה שם בית החולים ל"מרכז הרפואי ע"ש שיבא". כביש מיוחד נסלל לבית החולים בנוסף לכביש 'הבריטי' שחלף דרך קריית אונו. הכביש שחלף בין כפר אז"ר לקיבוץ אפעל חיבר את בית החולים לכביש גהה ולרמת גן ונקרא 'דרך שיבא'. גם הכביש החוצה את בני ברק, המקביל לכביש גהה ומוביל לבית החולים, נקרא רחוב השומר (לימים הוחלף שמו לרחוב כהנמן).
בסוף 1961 סופחו שטחי תל ליטוינסקי ובית החולים לרמת גן, למורת רוחם של פרנסי קריית אונו שבקשו שהאזור יסופח לקריית אונו. על חלק מן השטח הוקם שיכון מגורים לצוות בית החולים אך עד לשנת 1972 היה רובו של האזור נטוע פרדסים. בשנת 1972 הוקמה שכונת קריית קריניצי שאוכלסה במהרה על ידי משפחות עובדי בית החולים ואוניברסיטת בר-אילן הסמוכה. השכונה מאופיינת בשטחים ירוקים נרחבים.
בשנת 2008 שופט בית משפט השלום חיים ליטוינסקי נבחר לתואר "יקיר העיר" רמת גן, בהיותו בן למייסדי עיר הגנים "תל ליטוינסקי".
בשנת 2016, הגישו יורשי משפחת ליטוינסקי עתירה לבית המשפט המחוזי בתל אביב נגד מדינת ישראל, בדרישה להשיב למשפחה את קרקעות תל ליטוינסקי, לפצותה, או להעביר אליה קרקעות חלופיות.
מריה צ'ודנובסקי
מריה צ'ודנובסקי (Chudnovsky; נולדה ב-6 בינואר 1977) היא מתמטיקאית ישראלית-אמריקאית המתמחה בתורת הגרפים.
ביוגרפיה
צ'ודנובסקי נולדה ברוסיה הסובייטית ועלתה לישראל בילדותה. היא סיימה לימודי תואר ראשון בטכניון בשנת 1996 ותואר שני בשנת 1999, בהנחיית רון אהרוני. בשנת 2003 קיבלה דוקטורט מאוניברסיטת פרינסטון בהנחיית פול סימור. לאחר מכן המשיכה לחקור במכון קליי למתמטיקה. כיום היא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון. לפני כן הייתה פרופסור לחקר ביצועים באוניברסיטת קולומביה. בשנת 2009 הוענק לה פרס פולקרסון למתמטיקה דיסקרטית. בשנת 2012 נבחרה לקבל את מלגת עמיתי מקארתור.
צ'ודנובסקי הוכיחה ביחד עם עמיתיה את השערת הגרף המושלם אשר קבעה כי G הוא גרף מושלם אם ורק אם G והמשלים של G לא מכילים תת-גרף מושרה שהוא מעגל באורך אי זוגי מגודל 5 לפחות ונודעת כיום כמשפט החזק של הגרף המושלם.
גוד שארלוט
גוד שארלוט (Good Charlotte) היא להקת פאנק רוק אמריקאית אשר הוקמה בשנת 1996 במרילנד על ידי התאומים בנג'י וג'ואל מאדן.
תולדות הלהקה
התאומים מאדן הושפעו מהופעה של הביסטי בויז, והחליטו ללמוד נגינה ושירה. בהמשך הקימו את הלהקה, שנקראה על שם ספר ילדים אמריקאי.
חברי הלהקה היו ג'ואל (שירה), בנג'י (שירה וגיטרה), פול (גיטרה בס), וארון (תופים) אך כבר בתהליכי השיווק של הדיסק הראשון עזב את הלהקה. מספר חודשים לאחר מכן הצטרף בילי (גיטרה).
בין השנים 1998–1999, הופיעו גוד שארלוט ברחבי מרילנד, שם חתמו חוזה הקלטות עם מפיקי "EPIC".
בשנת 2000 יצא דיסק הבכורה שלהם, "GOOD CHARLOTTE", מתוכו הוציאו את הסינגלים: "Little Things", "Festival Song", ו-"Motivation Proclamation".
גוד שארלוט זכו לחשיפה לקהל האמריקאי בזכות תוכנית ב-MTV, אותה הנחו התאומים. ב-2002, הוציאו גוד שארלוט את הדיסק השני והכי מצליח שלהם "The Young and the Hopeless", מתוכו הוציאו את הסינגלים "Lifestyles of the Rich & Famous", "The Anthem", "Girls and Boys" ו"Hold On".
גוד שארלוט החלו בסיבובי הופעות, וזכו לאהדה רבה בארצות הברית ויפן. הופיעו לצד להקות כמו ניו פאונד גלורי ובלינק-182. לקראת צאת האלבום השלישי צורף רשמית מתופף חדש, כריס וילסון.
ב-2004 הוציאו גוד שארלוט את האלבום "The Chronicles of Life and Death", ששונה מהאלבומים הקודמים ואינו פופ-פאנק קופצני. מתוך האלבום, הוציאו את הסינגלים "Predictabie", "I Just Wanna Live", "We Believe" ו"The Chronicles of Life and Death".
ב-22 בספטמבר 2006 סולן הלהקה, ג'ואל מאדן, העלה לאתר האינטרנט הרשמי של הלהקה רמיקס לשיר "Keep Your Hands Off My girl" שכלול באלבומם הרביעי שיצא ב-27 במרץ 2007, "Good Morning Revival". ב-25 באוקטובר הלהקה פרסמה קליפ לשיר שנעשה בתור מחווה למעריציה.
ב-26 בדצמבר 2006 יצא ה-DVD הדוקומנטרי על הלהקה וסיבוב ההופעות שלה בשנת 6–2005 ביפן, הכולל הופעות, מאחורי הקלעים, קליפ מיוחד למעריצים ועוד.
באפריל 2007 גוד שארלוט זכו בפרס "בחירת הקהל" בטקס פרסי המוזיקה של אוסטרליה, שאותו הנחו עם המנחה פרגי מלהקת ההיפ-הופ בלאק אייד פיז.
במהלך קיץ 2007 גוד שארלוט ערכו סיבוב הופעות בארצות הברית עם זמר הפופ ג'סטין טימברלייק.
בשנת 2010 הוציאה הלהקה את האלבום "Cardiology", ומתוכו הלהיט "Like it's her birthday" אשר עוסק בחיים לצד חברה שאוהבת לבלות ולחגוג כל הזמן.
ונסן לה שאפל
וַנסַן לָה שְאפֶּל (בצרפתית: Vincent La Chapelle) (נולד בשנת 1690 או 1703, מת ב-1745) היה שף צרפתי שעבד בחצרות פיליפ סטנהופ, הרוזן הרביעי מצ'סטרפילד, וילם הרביעי, הנסיך מאורנג', ולבסוף בחצרה של מאדאם דה פומפדור, מאהבתו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
לה שאפל ידוע בעיקר בזכות ספר הבישול שחיבר, "הבישול המודרני" (Le Cuisinier moderne), שיצא לאור לראשונה ב-1733 כשעבד עבור הרוזן מצ'סטרפילד, ושנתיים מאוחר יותר פורסם גם בצרפתית. הספר טבע לראשונה את המונח "נובל קוויזין", אם כי זה שינה את מובנו מאז. לספר הייתה השפעה עצומה על הבישול של המעמדות העליונים באנגליה. הוא הושפע חלקית מספר בישול שקדם לו, Le nouveau cuisinier royal et bourgeois, של פרנסואה מסיאלו.
טיקו טורס
הקטור סמואל חואן טורס (באנגלית: Hector Juan Samuel "Tico" Torres; נולד ב-7 באוקטובר 1953) הידוע יותר בשם "טיקו טורס" הוא מתופף אמריקאי והמתופף של להקת בון ג'ובי.
קריירה
טורס נולד ב-7 באוקטובר 1953, בניו יורק, וגדל בניו ג'רזי. הוריו, אמה והקטור, היגרו מקובה ב-1948. הוא למד בתיכון ג'ון קנדי.
טורס היה חובב ג'אז בצעירותו ולמד מוזיקה עם ג'ו מורלו. ב-1969 הוא ניגן תופים ללהקת הרוק הפסיכדלי "Six Feet Under". לפני שהצטרף ללהקת בון ג'ובי בשנת 1983 הוא הספיק לנגן עם ג'ו סריסנו אקה סילבר קונדור במעגל הרוק בניו ג'רזי, ובאולפן עם פרנקה והנוקאוטס, פאט בנאטר, צ'אק ברי, שר, אליס קופר וסטיבי ניקס, הקלטה הכוללת 26 אלבומים עם האמנים האלה. טיקו היה גם אחד המתופפים שנבחנו על ידי להקת קיס ב-1980 לאחר שהמתופף המקורי שלהם פיטר כריס עזב את הלהקה.
טיקו הכיר את אלק ג'ון סאץ' בעת שניגן עם להקה בשם פנטומס אופרה וזו הייתה הידידות שהובילה אותו להצטרף לבון ג'ובי. כאשר ג'ון בון ג'ובי, הסולן של הלהקה, פנה לטורס, הוא נרתע מהעובדה שג'ון היה צעיר ב-9 שנים יותר ממנו. בלי קשר לזה הוא אמר שההופעה הכריזמטית של ג'ון ולראות אותו מופיע משך אותו להצטרף ללהקה. טיקו טורס הוא הזמר המוביל בשיר מתוך מארז התקליטורים "100,000,000 Bon Jovi Fans Can't Be Wrong", ועושה קולות רקע בכמה משירי בון ג'ובי המוקדמים, בעיקר "Born to Be My Baby" ו-"Love for Sale".
אומנות
מלבד מוזיקה עוסק טורס בציור, ומציג את היצירות שלו החל מ-1994. התערוכה הראשונה המוצלחת הייתה בגלריות השגריר בסוהו, ניו יורק. טיקו הוא צייר אוטודידקט, שמצייר תמונות אקספרסיביות המראות סצנות מחיי היום יום והחיים עם הלהקה.
כישרון הציור שלו הוצג באחת משלושת קטעי הווידאו שנעשו לסינגל "Who Says You Can't Go Home". יש סצנה באחד מסרטי הווידאו שבו מראים את ג'ון בון ג'ובי, דייוויד בריאן וריצ'י סמבורה צובעים קיר של בית בצבע אחיד, בעוד שטיקו בקצה השני של החדר, מצייר תמונה מוגזמת של בית שמכותר על ידי לב צבעוני על אותו הקיר. הוא גם בעלים של קו אופנה לתינוקות שנקרא רוק סטאר בייבי.
חיים אישיים
טיקו ואשתו הראשונה התגרשו זמן קצר לאחר הקמתה של להקת בון ג'ובי ב-1983. ב-1996 טורס התחתן עם ילידת צ'כיה אווה הרציגובה בניו ג'רזי. הטקס נערך במעמד חבריהם הקרובים ובני המשפחה, כולל דונלד טראמפ וחברי להקת בון ג'ובי. נישואיהם הסתיימו שנתיים מאוחר יותר. טיקו התחתן עם מריה אלחנדרה בספטמבר 2001, הנישואים השלישיים שלו. יש להם בן, הקטור אלכסנדר, שנולד ב-9 בינואר 2004.
אני יודע מה עשית בקיץ האחרון
אני יודע מה עשית בקיץ האחרון (באנגלית: I Know What You Did Last Summer) הוא סרט אימה שיצא לאקרנים בשנת 1997. הסרט בוים על ידי ג'ים גילספי ונכתב על ידי קווין ויליאמסון. הסרט הפך במהרה לאחד מסרטי האימה המצליחים של שנות ה-90. הצלחתו של הסרט הובילה לשני סרטי המשך - "אני עדיין יודע מה עשית בקיץ האחרון" (1998) ו"אני תמיד אדע מה עשית בקיץ האחרון" (2006) שיצא בפורמט DVD, וכן לאזכורים רבים בפרודיות שונות.
תקציר העלילה
ארבעה צעירים, ג'ולי, ריי, הלן ובארי חוגגים את זכייתה של הלן בתחרות יופי מקומית ואת סיום התיכון. בדרכם חזרה הביתה הם פוגעים באדם במכוניתם. למרות התנגדותה של ג'ולי, חבריה מחליטים להעלים את גופתו במי המזח הסמוך ולא לדווח למשטרה, שמא ידבק בהם כתם לכל החיים.
שנה לאחר מכן, עת חוזרת ג'ולי מהקולג' לחופשת הקיץ בביתה היא מקבלת מכתב מסתורי שבו כתוב "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון". היא מראה אותו לידידיה, ובארי מעלה החשד שמדובר בידיד אחר שלהם - מקס, אשר ראה אותם בליל התאונה. ג'ולי חוששת שהאדם שבו פגעו לא מת מהדריסה אלא טבע, ושגופתו נמשתה מספר שבועות לאחר מכן וזוהתה כדייוויד איגן, תושב המקום.
מאוחר יותר, מקס נרצח על ידי אדם האוחז בקרס, אשר דורס גם את בארי במכוניתו שלו. הלן וג'ולי מגלות ששנה לפני אירוע הדריסה, איגן הרג בשוגג את חברתו, סוזי, באותו מקום. הן מחליטות לנסות ולדבר עם מיסי, אחותו של איגן, שמזכירה כי אדם שטען שהוא חבר של אחיה, פלוני בילי בלו, ביקר אותה. אותו בילי הופך מיד לחשוד העיקרי בעיני החבורה. בחזרתה הביתה, הרוצח אורב בחדרה של הלן וגוזר את שערותיה בעודה ישנה, ומשאיר כתובת "בקרוב" על גבי מראתה. הלן מזעיקה את חבריה. בדרכה להלן, שומעת ג'ולי מתא המטען של רכבה נקישות ומגלה בו את גופתו של מקס הלבושה בבגדי בארי ואכולת סרטנים. בבהלה היא עוזבת את הרכב ורצה לביתה של הלן, אך כשחוזרים החברים למכוניתה - תא המטען ריק.
למחרת, הלן משתתפת בתהלוכת מלכת היופי, אבל היא מפחדת שמא הרוצח יתקוף אותה. בארי מרגיע אותה ומבטיח שהוא יגן עליה, אך במהלך התהלוכה הוא נרצח לעיני הלן. הסובבים את הלן לא מבינים את דבריה וחושבים שנטרפה עליה דעתה. שוטר שמגיע למקום המהומה לוקח את הלן לביתה במכוניתו, אך נאלץ לנסוע דרך סמטה, שם הרוצח האוחז בקרס אורב ורוצח את השוטר. הלן בורחת ומצליחה להגיע לחנות שהיא ואחותה, אלסה, עובדות בה. בעודה מזעיקה את המשטרה, הרוצח נכנס לחנות והורג את אלסה בהסתר. כאשר הלן מתחילה לתור אחר אחותה, היא נתקלת ברוצח ומתפתח ביניהם מרדף, עד שזה לבסוף מצליח לתפוס אותה בסמטה חשוכה ולרצחה.
באותה העת, ג'ולי ממשיכה במחקרה ומגיעה למסקנה שהאדם בו פגעו איננו דייוויד איגן, אלא בן ויליס - אבי חברתו של דייוויד, אשר רצח את דייוויד באותו הלילה, בטרם פגעו בו במכונית. חקירותיה של ג'ולי מובילות אותה לסירת דיג, שם אורב לה בן ויליס, אשר משיט את הספינה הרחק מהמזח. בעוד שמתפתח מרדף על גבי הספינה בין ג'ולי לבן, ריי משיט את סירתו למקום, עולה על סיפונה של סירת הדיג ונאבק בבן. במאבק נלכדת ידו של בן בגלגלת ונכרתת, ולבסוף מצליח ריי להדוף אותו למים. כעבור כמה שעות מתגלה ידו האוחזת בקרס, אך גופתו איננה.
שנה לאחר מכן ג'ולי חוזרת לקולג'. גופתו של בן עדיין לא נמצאה. חברה של ג'ולי מודיעה שיש לה דואר: מכתב אשר נראה בדיוק כמו המכתב שג'ולי קיבלה שנה שעברה, אך להקלתה של ג'ולי זה רק הזמנה למסיבת בריכה. היא חוזרת לחדר המקלחות המעורפל ומגלה את המילים "אני עדיין יודע" כתובות על זכוכית דלת המקלחת. לאחר מכן, בן קופץ מבעד לזכוכית ותופס אותה.
הישרדות: ונואטו
הישרדות: ונואטו — איים של אש (באנגלית: Survivor: Vanuatu — Islands of Fire), ידועה גם כהישרדות: ונואטו, היא העונה התשיעית של תוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות". העונה צולמה מ-28 ביוני עד 5 באוגוסט 2004, ושודרה לראשונה ב-16 בספטמבר 2004 ברשת השידור האמריקאית CBS. העונה צולמה בונואטו, שרשרת של איים וולקניים באוקיינוס השקט. העונה הונחתה על ידי ג'ף פרובסט, מורכבת מ-39 ימים של משחק, עם 18 מתמודדים בפעם הראשונה בהיסטוריה של הסדרה.
מאפייני העונה
זאת הייתה העונה השנייה בה חלוקת השבטים הראשונית הייתה לפי מגדר. הייתה זאת העונה הראשונה שהציגה מתמודד קטוע רגל (צ'אד קריטנדן, אשר איבד את רגלו בגלל סרטן) ושתי נשים LGBTּּ+ גלויות (נואמת המשרה מוטיבציה סקאוט קלאוד ודוגמנית פלייבוי לשעבר איימי קיוזק). שבט הגברים נקרא לופבי, אחד האיים הוולקניים של ונואטו, בעוד ששבט הנשים נקרא יאסור, על שם הר יאסור בוונואטו. ביום ה-11 למשחק, שני השבטים התערבבו מה שהביא את העברתם של שני מתמודדים מכל שבט לשבט היריב. ביום ה-20 למשחק, השבטים התאחדו כאשר נשארו עשרה מתמודדים במשחק; השבט נקרא אלינטה, שם שאותו הציע אחד המתמודדים לי מאסטרס אשר משמעותו: "אנשי האש". הזוכה, כריס דוטרי, הוכתר לשורד האחרון לאחר שניצח את טווילה טנר בהצבעה של 2–5 מחברי המושבעים.
הופעות עתידיות
אלייזה אורלינס ואיימי קיוזק חזרו אל "הישרדות: מיקרונזיה" כחלק משבט בשבט של הפייבוריטים.
סיכום עונה
18 המתמודדים הובאו אל המשחק בהתכנסות ילידים, כשהילידים מחלקים את הקבוצה לגברים ונשים. הגברים היו מועדפים בבירור בטקס, מה שיצר איבה בינם לבין הנשים. לאחר הטקס, הגברים נקראו שבט לופבי והבנות שבט יאסור, ושני השבטים נשלחו למצוא את המחנאות שלהם בחשכה. לופבי הפסידו במשימת החסינות הראשונה בעיקר באשמת כריס, אך הוא יצר ברית של רוב עם חברי השבט המבוגרים יותר טראוויס, לי, צ'אד ורורי, ועבדו יחדיו להדיח את חברי השבט הצעירים יותר. ביאסור, שתי קבוצות החלו להתגבש, אחת מורכבת מאלייזה, ג'ולי, ליסה ומיה והשנייה מורכבת מאיימי, טווילה, ליאן וסקאוט. בעוד ששתי הקבוצות ניסו להציג את קולה של דולי למענם, סירובה להתחייב לאחת מהקבוצות הביאה להדחתה. שני השבטים נשלחו למועצת השבט ביום ה-7 למשחק כחלק מטוויסט, הגברים המבוגרים המשיכו להדיח את הצעירים, בעוד שהברית של איימי, שעכשיו נמצאת בעמדת כוח, הדיחה את מיה. שבט יאסור המשיך את שליטתו באתגרים הקבוצתיים לאחר שניצחו במשימות הפרס והחסינות הבאות, מה שהביא את הגברים לשישה חברי שבט.
ביום ה-19 למשחק, עם שישה נשים וארבעה גברים במשחק, שני השבטים התאחדו לשבט אחד שלו קראו אלינטה. בעוד שרורי הצטרף לברית של לופבי, ג'ולי וטווילה חזרו מהבטחתן ללופבי וחזרו אל ברית הנשים. גברים הודחו זה אחר זה בשלוש מועצות השבט הבאות עד שכריס נשאר לגבר היחיד במשחק. בזמן הזה, הברית של איימי אשר שלטה במשחק אשר מורכבת מאיימי, ג'ולי וליאן, בעוד שטווילה וסקאוט יצרו זיווג קרוב יותר, מה שהשאיר את אלייזה מחוץ לברית. אף על פי שכריס הפסיד במשימת החסינות, איימי ה חליטה לחוס עליו ולהדיח את אלייזה במקום. טווילה וסקאוט האמנם, לקחו את ההזדמנות לחבור לאלייזה וכריס, בכך נוצרה ברית שולטת חדשה במשחק, והדיחו באופן שיטתי את שאר המתמודדות.
כריס זכה בשתי משימות החסינות האחרונות, ובחר לקחת את טווילה איתו לגמר. חברי המושבעים ראו את היכולת של כריס להישאר במשחק כאשר הסיכויים היו נגדו, מהמשימה הראשונה עד שנשאר לגבר האחרון במשחק, והעניקו לו את תואר השורד האחרון בהצבעה של 2–5.
ב' בשבט
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בב' שבט היא ברוב השנים פרשת בא. אבל אם בר המצווה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא או זחג) פרשת בר המצווה היא פרשת וארא.
משה אלשקר
משה אַלַשְקַר (כונה: מהר"ם אלשקר; 1466, סמורה – 1542, ירושלים) היה רב, פוסק ודיין ספרדי בולט בדורו - דור גירוש ספרד. התנגד לפלפול, הושפע מהגותו של הרמב"ם, ובעקבותיו מחשובי התומכים בעיסוק בפילוסופיה.
קורות חיים
משה אלשקר נולד לרבי יצחק בספרד, ולמד תורה מרבי שמואל וואלינסי בטולדו, יחד עם רבי יעקב בן חביב. הוא גם למד ערבית וספרי מדע. תחומי עניינו שם היו דברים הנוגעים לתלמוד וקבלה, וכן התעניין גם במטבעות עתיקים. עם גירוש ספרד בשנת 1492, נדד בצפון אפריקה ולאחר שנפל בידי פיראטים בים וניצל, הגיע לתוניס שבתוניסיה, שם ישב שמונה עשרה שנה ועמד בראש הקהילה היהודית יחד עם רבי אברהם זכותא. את אירוע הצלתו הוא הנציח באחד משיריו:.
פסקי הלכה שלו
רבי משה אלשקר כותב כי אותם חגים שקבעו קהילות מסוימות לעצמן על הצלה מצרה, בהם עושים משתה, משלוח מנות ומתנות לאביונים, יש להם תוקף מחייב. וגם אדם שכבר עקר מקהילתו בה היה נהוג חג דומה, מחויב לחוג אותו.
פסיקה ידועה נוספת של מהר"ם אלשקר היא בדבר שאלת סיום היום. מהר"ם אלשקר הוא למעשה הפוסק הראשון שהזכיר את תשובתם של רב האי ורב שרירא גאון כמקור לכך שספקו של 'בין השמשות' מתחיל בשקיעת החמה ומסתיים כשיעור הליכת שלושת רבעי מיל לאחריה. ולא כפי שמקובל היה בראשונים, שזמן הספק מתחיל רק שלושה ורבע מילין לאחר השקיעה (שיטה המכונה כיום "שיטת רבנו תם"). כשיטת מהר"ם אלשקר בעניין זה פוסקים כיום כמעט כל הפוסקים.
ספר ההשגות
ספר ההשגות הוא יחידה עצמאית בתוך ספרו "שו"ת מהר"ם אלשקר", ובה הוא עונה על השגות רבי שם טוב אבן שם טוב שיצא כנגד הרמב"ם. טענה יוצאת דופן של אלשקר בהקשר זה היא כי הרמב"ם הצטער באחרית ימיו על תפוצתו הרחבה מדי של ספר מורה הנבוכים, שכן הספר נועד ליחידי סגולה בלבד. בהשגותיו לשם טוב אבן שם טוב, מתגלה רבי משה אלשקר כאחד ממעריציו הגדולים של הרמב"ם, וכך הוא פותח את "ספר ההשגות":
ריקארד אולסון
ריקארד אולסון (בשוודית: Rickard Olsson; נולד ב-7 בפברואר 1967) הוא מנחה טלוויזיה שוודי.
ביוגרפיה
אולסון ביבלה, הוא למד לימודי תרבות באוניברסיטת ארברו.
קריירה
אולסון החל את הקריירה שלו ברדיו של יבלבורג.
מ-2005 ועד 2008 הנחה את תוכנית הלוטו "Bingolotto".
ב-2005 שיחק במיני סדרה "Medicinmannen" באותה שנה זכה בפרס מטעם המגזין "Se & Hör" בקטגוריית האישיות הטלוויזיונית הטובה ביותר.
ב-2006 הנחה את טקס חלוקת הפרסים הטלוויזיוני "Aftonbladets TV-pris" באותה שנה הופיע ככתב טלוויזיה בסרט "When Darkness Falls".
ב-2007 הנחה את טקס חלוקת פרסי הטלוויזיה השוודית "Kristallen" עבור ערוץ TV4 וביצע זאת פעם נוספת ב-2009 כמנחה יחיד.
ב-2008 החל להגיש את תוכנית חידות הטריוויה "Vem vet mest?", באותה שנה גם הופיע בהפקה בתיאטרון Göta Lejon בסטוקהולם של הצגה המבוססת על ספר ילדים.
ב-2009 היה מועמד ל-"Stora radiopriset", פרס רדיו שוודי.
ב-2010 הנחה את משחק הטלוויזיה "Bubblan" בערוץ SVT1, בשנה זו גם דובב את קן בדיבוב השוודי של צעצוע של סיפור 3.
ב-2011 הנחה את תחרות המלודיפסטיבלן ביחד עם מרי סרנהולט.
ב-2012 החל להנחות את תוכנית המציאות לילדים "Wild Kids".
תחיית ישו
תחיית ישו (באנגלית: Resurrection of Jesus) הוא רכיב מהותי באמונה ובתאולוגיה הנוצרית. על פי המתואר בברית החדשה, לאחר שהרומאים צלבו את ישו, הוא נקבר בקבר חדש אך קם מהמתים ביום ראשון, בחול המועד של פסח, והופיע לעיני אנשים רבים במהלך ארבעים יום, ולאחריהם חזר השמיימה.
הנוצרים חוגגים את תחיית ישו ביום ראשון של פסחא, היום השלישי מיום שישי הטוב, המסמן את מועד הצליבה. בכמה מהבשורות הקנוניות ישו חוזה את מותו ואת תחייתו ומציין כי יתרחשו לפי תוכניתו של האל האב. הנוצרים רואים בתחיית ישו חלק מהתוכנית לגאולה.
חוקרי דתות חלוקים לגבי מקורם של הנרטיבים של התחייה. ישנם חוקרים בני תקופתנו הסבורים כי תחיית ישו נגזרה מחוויות תלמידיו ומאלו של השליח פאולוס.
קישורים חיצוניים
Dood en herrijzenis van Christus
פרס אוסטרובסקי
פרס אוסטרובסקי הוא פרס מתמטי המוענק לזכרו של המתמטיקאי רוסי-שווייצרי ממוצא יהודי אלכסנדר אוסטרובסקי, אשר תרם את עזבונו לטובת ייסוד הפרס. הפרס מוענק בעבור עבודות יוצאות דופן בתחום של מתמטיקה עיונית או ביסודות של האנליזה הנומרית.
חבר השופטים מורכב מנציג אחד מהאוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת ווטרלו בקנדה ואוניברסיטת בזל וכן נציג מהאקדמיה למדעים באמסטרדם ובקופנהגן. הפרס עומד כיום על סכום של מאה אלף פרנק שווייצרי.
בנק ארץ ישראל בריטניה
בנק ארץ ישראל בריטניה בע"מ היה בנק ישראלי, חברה בת של בנק בריטי, שניהם בשליטתה של משפחת ויליאמס, שבראשה עמד נחום זאב ויליאמס, יהודי בריטי ונדבן ידוע, חמיו של מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון. בחודש יולי 1974 התמוטט הבנק, ונכנס להליך ממושך של פירוק. מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון, הועמד לדין ונידון לעונש כולל של 12 שנות מאסר וקנס של 25 מיליון לירות ישראליות.
תולדות הבנק
הבנק נוסד בארץ ישראל בשנת 1930 ביוזמת התאחדות עולי פולין, בשם "בנק העולים ארץ ישראל פולניה", והחל לפעול בתחילת 1931. בשנת 1937 נרכש הבנק על ידי נחום זאב ויליאמס. בשנת 1945 שונה שם הבנק ל"בנק ארץ ישראל בריטי", ולאחר מכן שונה פעם נוספת ל"בנק ארץ ישראל בריטניה". קבוצת ויליאמס כללה השקעות נוספות בישראל, בתחומים שונים - ביטוח, בנייה, יקב ועוד. בשנת 1954 מונה יהושע בן-ציון למנכ"ל הבנק. הבנק גדל בהדרגה, והפך לבנק הרביעי בגודלו בישראל.
בשנת 1963 הציע מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון, לנתן גוטווירט, איש עסקים יהודי מבלגיה, להשקיע 100,000 דולר בפיתוח אדמות אשדוד. עסקה זו הגיעה לדיון בבית המשפט העליון, שמתח ביקורת חריפה על התנהלות הבנק בעסקה, ופסק שעל הבנק להחזיר למשקיע את השקעתו בצירוף הוצאות משפט.
סנץ (כדורגל)
סנץ (FC Senec) היה מועדון כדורגל סלובקי מהעיר סנץ שבמערב סלובקיה במחוז ברטיסלבה. הקבוצה זכתה פעם אחת בגביע הסלובקי בכדורגל בעונת 2001/02. הבעלים של הקבוצה היה דניאל יאמר שהיה גם הבעלים של קבוצת מכבי נתניה הישראלית אך הוא עזב את סנץ עקב העפלת של מכבי נתניה לגביע אופ"א. מאמן הקבוצה הוא גוזף ואלוביץ' שהיה מועמד לאמן את מכבי נתניה בעונת 2006/07.
בנק ארץ ישראל בריטניה
תולדות הבנק
בשנת 1969, עם התערערות מצבו של הבנק, מונה דוד הרשקוביץ כמנכ"ל משותף, לצדו של בן-ציון, וכעבור חודשים אחדים מונה דוד פרידמן כמנכ"ל משותף שלישי.
קריסת הבנק
תחילת הסתבכותו של הבנק מתוארת בפסק הדין שבו הורשע בן-ציון:
סנץ (כדורגל)
המועדון התקיים בסך הכל 14 שנים ולאחר עונת 2007/08 מוזג עם מועדון דונז'סקה סטרדה.
בנק ארץ ישראל בריטניה
קריסת הבנק
באמצעות הבנק ערכה קבוצת ויליאמס עסקות עתידיות בשוק הסחורות, בהיקף גדול מאוד. למימון עסקאות אלה קיבלה קבוצת ויליאמס מ"בנק ארץ ישראל בריטניה", בשנים 1972–1973, הלוואות בסך 47 מיליון דולר, חרף ההסכמים המפורשים של הבנק עם המפקח על הבנקים. ההלוואות ניתנו בדרכים שנועדו לעקוף את הנחיותיו של המפקח על הבנקים, והן לא נפרעו.
לאחר מלחמת יום הכיפורים הורע מצבו של הבנק, ונעשו ניסיונות למכור אותו לבנק המזרחי ולבנק לאומי.
ב-9 ביולי 1974 השתלט בנק ישראל על "בנק ארץ ישראל בריטניה".
פירוק הבנק
עם השתלטותו על הבנק פרסם בנק ישראל הודעה על ההסדרים לתשלום הפקדונות בבנק למפקידיהם, ולפיה ישולמו בהדרגה כל סכומי הפקדונות. לבנק מונה מנהל מורשה, חנוך פינקלשטיין מבנק לאומי, ונעשו ניסיונות למכירתו. משכשלו ניסיונות אלה נכנס הבנק להליך ממושך של פירוק. חברת הביטוח "צור", שהייתה בבעלות הבנק, נמכרה לחברת "הסנה", באוגוסט 1974.
למפרק הבנק מונה יוסף מילוא, ולאחר פטירתו הועבר התפקיד לכונס הנכסים הרשמי. למפרק הוגשו תביעות חוב בסכום כולל של כ-250 מיליון דולר, מתוכן אושרו תביעות ב-132 מיליון דולר. הנושה העיקרי היה בנק ישראל, בעקבות הסכומים ששילם לבעלי הפקדונות בבנק. הנושים קיבלו 57% מהסכומים שתבעו. בדצמבר 2006 הודיע משרד המשפטים שהסתיימו הליכי הפירוק של בנק ארץ-ישראל בריטניה.
ועדת שמגר
בעקבות התמוטטות הבנק הוקמה ועדה, שנתבקשה לבחון את הנסיבות שהביאו להתמוטטות ואת הצעדים שיש לנקוט בתחום הפיקוח על הבנק לשם מניעת הישנות מקרים כאלה. בוועדה היו חברים היועץ המשפטי לממשלה מאיר שמגר, החשב הכללי חיים שטסל, ראש מחלקת המחקר בבנק ישראל ד"ר צבי זוסמן והמשנה ליועץ המשפטי לממשלה מאיר גבאי. הוועדה הגישה את הדו"ח שלה בחודש מאי 1975, ובו נמתחה ביקורת על תפקודו של בנק ישראל בתקופה שקדמה להתמוטטות הבנק.
מסקנות אישיות
מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון, הועמד לדין והורשע בעבירות של גנבה על ידי מנהל, מרמה ורישומים כוזבים, וכן בעבירה על חוק הבנקאות ועל תקנות ההגנה (כספים), ונידון לעונש כולל של 12 שנות מאסר וקנס של 25 מיליון לירות ישראליות. הוא ריצה רק כשלוש שנות מאסר, לאחר שקיבל חנינה מנשיא המדינה, אפרים קציר, עקב מצב בריאותו. בעקבות ניסיונה של המדינה לגבות מבן-ציון את הקנס שהוטל עליו, ניסיון שלא צלח, הוכרז בן-ציון כפושט רגל ב-20 בדצמבר 1976.
נגיד בנק ישראל בעת קריסתו של בנק ארץ ישראל בריטניה היה משה זנבר, והמפקח על הבנקים היה ד"ר מאיר חת. חת הגיש את התפטרותו לנגיד זמן קצר לאחר קריסת הבנק, אך הנגיד דחה את התפטרותו. בסופו של דבר פרש חת מבנק ישראל בסוף אפריל 1975. חת המשיך למלא תפקידים בכירים בענף הבנקאות, ובהם יו"ר בנק לאומי.
על בנק ישראל ועל הנגיד, משה זנבר, נמתחה ביקורת חריפה, אך זנבר המשיך בכהונתו עד לתום חמש השנים שנקצבו לה מלכתחילה.
יחסי יוון–קנדה
יחסי יוון–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לבין יוון. שתי המדינות החליפו שגרירים לראשונה בשנת 1942. שתי המדינות הן חברות הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, לה פרנקופוני, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, נאט"ו והאו"ם. קיימת קהילה יוונית גדולה המתגוררת בקנדה.
היסטוריה
הגירה יוונית לקנדה החלה בשנת 1843, כאשר החלו להגיע מהגרים ומתיישבים יוונים למונטריאול. עד לשנת 1941, יותר מ-5,000 מהגרים יוונים התגוררו בקנדה. במהלך מלחמת העולם השנייה שתי המדינות לחמו זו לצד זו במהלך הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה. ב-1942, קנדה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הממשלה היוונית הגולה. מיד לאחר מכן, שני העמים פתחו נציגויות דיפלומטיות.
נכון ל-2016, מעל 271,405 קנדים הם ממוצא יווני. ב-2012, שני העמים חגגו 70 שנה מאז כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
פול (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מגדל שמש
מגדל שמש הוא מגדל המרכז אל קולט בראשו את קרינת השמש בעזרת הליוסטטים (מראות העוקבות אחרי השמש) על מנת לחמם מים לקיטור המפעיל טורבינה לייצור חשמל. ניתן לחמם את המים ישירות על ידי מילוי קולט השמש שבראש המגדל במים, או לחמם את המים בעקיפין באמצעות חומר אחר שמסוגל לצבור יותר חוֹם, לדוגמה שמן או מלח. בשנות השמונים של המאה העשרים חברת "לוז" הישראלית פיתחה טכנולוגיה לתחנות כוח תרמו-סולאריות. ממשיכת דרכה, ברייטסורס אנרג'י, סייעה בהקמת תחנת כוח כזו במדינת קליפורניה שבארצות הברית ובישראל.