cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האמת המכוערת
עלילה
מייק מתפטר ומקבל תוכנית בשם 'טירוף הבוקר עם מייק' ברשת מתחרה. אבי מוצאת מחליף למייק - ושתי התוכניות אמורות לשדר מפסטיבל הכדורים הפורחים. כשהמחליף של מייק אומר שטויות בשידור חי, אבי מחליפה אותו בכדור הפורח ופותחת במונולוג שטוען שלא ניתן לסמוך על גברים, דוגמת מייק צ'דווי, שנטש את התוכנית, ושגברים הם פחדנים. מייק מתרגז, ונכנס לכדור הפורח ומתחיל לטעון כנגד נשים, שמחפשות 'רשימת קניות' ולא גבר. הוא ואבי מתעמתים בקשר לאותו הלילה, כשהכדור הפורח ממריא והמצלמות ממשיכות לצלמם בשידור חי. המצלמה ממשיכה לצלם - בכדור הפורח, אבי אומרת למייק שהיא נפרדה מקולין כבר במלון, אבל שלא יחשוב שיש לו סיכוי להמשיך איתה. הוא טוען שמעולם לא היה לו סיכוי איתה. היא טוענת שהוא קריקטורה שמפחדת להתאהב. והוא מודה שהוא מאוהב בה. כשהיא שואלת אותו למה, הוא אומר שאין לו מושג, אבל ככה זה. בסצנת הסיום, אבי ומייק במיטה. אבי מהללת את מייק כ'אליל מין'. כשמייק שואל אותה אם היא זייפה את זה, היא עונה לו בחיוך: "לעולם לא תדע".
הפקה
הסרט הופק על ידי מפיקי הסרט לא רק בלונדינית, והתסריט נכתב על ידי ניקול איסטמן, קארן מק'קולה וקירסטן סמית.
דמותו של מייק צ'דווי מבוססת לכאורה על אדם קרולה. ג'רארד באטלר השתתף בתוכנית כצופה, במטרה להתכונן לתפקיד.
הכנסות
הסרט דורג במקום השלישי במדד רווחיות הסרטים בסוף השבוע הראשון לצאתו לאקרנים, לאחר שגרף 27,605,576 מיליון דולר, והיה בעל ממוצע יחס הרווח להקרנות הגבוה ביותר בדירוג. מ-8 בנובמבר 2009, גרף הסרט 88.9 מיליון דולר בצפון אמריקה, ו-116.3 בהקרנות בשאר העולם, מה שהוביל אותו להכנסות של 205.8 מיליון דולר בסה"כ, ולמיקומו כסרט השני ברשימת הסרטים המכניסים של קתרין הייגל (לאחר הדייט שתקע אותי). בבריטניה ואירלנד, דורג הסרט במקום הראשון במדד הרווחיות תוך שהוא גורף הסרט 1.9 מיליון פאונד בסוף השבוע הראשון לצאתו.
ביקורות
מרבית הביקורות על הסרט היו שליליות.
באתר הביקורות האמריקאי Rotten Tomatoes, דורג הסרט ב-13% רייטינג בהתבסס על 169 ביקורות בממוצע של 3.7/10. פיטר טראברס, מבקר הסרטים של הרולינג סטון נתן לו חצי כוכב מתוך 4, ובטיים הוא הוגדר על ידי קליה וובלי כאחד מעשרת סרטי הבנות הגרועים שיש . רוג'ר איברט, מבקר הסרטים של השיקגו סאן טיימס נתן לו 2 כוכבים מתוך 4.
לעומתם, הגדירה מבקרת הקולנוע של הוושינגטון פוסט רות מק'קאן את הסרט כ: "מבריק בנעימות, חד ושנון ברעננות, וסקסי למדי" . ומבקרת הסרטים של הסטאר טריביון קארה נסוויג, טענה כי: "הדיאלוגים היו מדויקים וסקסיים, הכימיה הרוחשת בין הייגל לבאטלר הייתה מדויקת גם היא, ואם כי הסוף היה צפוי כמצופה מקומדיה רומנטית, זהו סרט בנות סקסי". היא גם הוסיפה ש "הסרט עולה על סך הקלישאות שבו".
ריי סקוט
ג'ון ריימונד "ריי" סקוט (באנגלית: John Raymond "Ray" Scott; נולד ב-12 ביולי 1938) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1961–1972. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בשתי הליגות הם 14.3 נקודות, 9.8 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק.
בין השנים 1972–1976 שימש כמאמן הראשי של קבוצת דטרויט פיסטונס, ובעונת זכה בפרס מאמן השנה ב-NBA.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1961 נבחר סקוט על ידי דטרויט פיסטונס, בבחירה הרביעית. לאורך עונת הרוקי שלו קלע 13.3 נקודות והוריד 11.5 ריבאונדים למשחק, ובפלייאוף של אותה עונה סייע לפיסטונס להעפיל לגמר האזור המערבי עם ממוצעים של 17.3 נקודות ו-14.5 ריבאונדים למשחק. ב-4 העונות הבאות העמיד ממוצעים של 16.8 נקודות ו-10.8 ריבאונדים למשחק עבור הפיסטונס, אך לאורך התקופה השיגה קבוצתו 110 ניצחונות בלבד (34.4%).
בינואר 1967 הועבר לבולטימור בולטס במסגרת טרייד משולש, בו רודי לרוסו נשלח לפיסטונס, בעוד מל קאונטס נשלח ללוס אנג'לס לייקרס. בעונת קלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק עבור הבולטס, אשר סיימו את העונה עם המאזן הטוב ביותר בליגה; 57–25. באופן מפתיע, ועל אף יתרון הביתיות בו החזיקה, הובסה בולטימור בתוצאה 0–4 כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון, על ידי ניו יורק ניקס.
בדראפט ההרחבה של שנת 1970 נבחר על ידי באפלו ברייבס, אך בחר לשחק עבור קבוצת וירג'יניה סקוויירס מליגת ה-ABA. בשתי עונותיו ב-ABA קלע 11.4 נקודות בממוצע למשחק, ובשתיהן הודח עם הסקוויירס בגמר האזור המזרחי.
קריירת אימון
לקראת עונת מונה לעוזר מאמן בדטרויט פיסטונס, תחת ארל לויד, ולאחר שבעה משחקים החליף אותו כמאמן הראשי של הקבוצה. בעונה העוקבת הוליך את דטרויט למאזן הניצחונות הטוב בתולדותיה, 52–30, ולהעפלתה הראשונה מזה 6 שנים לשלב הפלייאוף. בסדרת חצי גמר המערב הצטיינו כוכבי הקבוצה בוב לניר ודייב בינג, אך בסופו של דבר הפסידו הפיסטונס מול שיקגו בולס בתוצאה 3–4. בסיום העונה זכה סקוט בפרס מאמן השנה. בעונת הודחה הקבוצה בסיבוב הפלייאוף הראשון, ולאחר שפתחה את עונת  עם 17 ניצחונות מ-42 משחקים פיטרה את סקוט מתפקידו, ומינתה במקומו את עוזרו הרב בראון.
בין השנים 1976–1979 אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מזרח מישיגן. בשלוש עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 29 ניצחונות ו-52 הפסדים.
קיליאן מרפי
קיליאן מרפי (באנגלית: Cillian Murphy; נולד ב-25 במאי 1976) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אירי מועמד פרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "ארוחת בוקר על פלוטו". ידוע בזכות תפקידו הראשי בסדרה "כנופיית ברמינגהאם" וכן בהופעותיו בסרטים של כריסטופר נולאן, "התחלה", "באטמן מתחיל", "דנקרק" ו"אופנהיימר", ובמותחן האימה "28 יום אחרי".
ביוגרפיה
מרפי נולד בעיירה דאגלס וגדל בפרבר בלינטמפל שבעיר קורק, אירלנד. אביו עובד במשרד החינוך של אירלנד, ואמו מורה לצרפתית. מרפי הוא המבוגר מתוך ארבעה אחים ואחיות. הוא גדל בתור נוצרי קתולי ולמד במכללה הקתולית לבנים "האחים פרסנטטיון". החל לשחק לראשונה בחברת התיאטרון המקומית "קורסדורסה".
בגיל עשר החל לנגן ולכתוב שירים. כשהתבגר החל לנגן על גיטרה ולהופיע בלהקות רוק מקומיות ביחד עם אחיו פארדרייג. למרפי וללהקתו הוצע חוזה מקצועי, אך הוריו הטילו על כך וטו והתהליך לא יצא לפועל. מרפי למד משפטים ב"אוניברסיטת קורק", ונשר לאחר שנה אחת בלבד מרצון לאחר שנכשל בבחינות.
קריירת משחק
מרפי ערך הופעת בכורה על במה בשנת 1996 ובקולנוע הבריטי ב-1999 בסרט המלחמה "החפירה", אודות הקרב על הסום. ב-2001 הוא נטש את תחום המוזיקה בעקבות תפקידים ראשיים מוצלחים בסרטים האיריים "על הקצה" ו"תאומי הדיסקו", שבו אף הושמעו כמה משיריו.
לצורך הקריירה שלו עבר להתגורר בדבלין ולאחר מכן בלונדון. הופעתו של מרפי בסרט "תאומי הדיסקו" צדה את עיניו של דני בויל שהחליט לתת לו את התפקיד הראשי של ג'ים במותחן האימה המצליח "28 יום אחרי". התפקיד העניק למרפי את קפיצת המדרגה לה קיווה, תוך הפיכתו למועמד לפרס ה-MTV לפריצת השנה.
ב-2003 שיחק מרפי לצידם של קולין פארל וקלי מקדונלד בסרט האירי הרווחי ביותר בהיסטוריה לאותה התקופה, "אינטרמישן". מרפי שיחק בהופעות משנה גם בהפקות ההוליוודיות הראשונות שלו "קולד מאונטן", שם גילם את חייל הקונפדרציה "בארדולף", אשר חס על חיי התינוק של שרה (נטלי פורטמן) ו"נערה עם עגיל פנינה" בתפקידו של פיטר, בנו הקצב של הצייר ההולנדי המפורסם יאן ורמיר (קולין פירת') המתיידד עם גיבורת העלילה גריט (סקרלט ג'והנסון). לצורך תפקידו בתור קצב בסרט עבר מרפי הכנות מיוחדת במשחטה שם למד איך לחתוך בשר, למרפי היו מספר בעיות עם התפקיד היות שהוא צמחוני.
שנת 2005 הייתה שנה המשמעותית בקריירה של מרפי עם תפקידי נבלים משמעותיים בהפקה המרשימה של כריסטופר נולאן "באטמן מתחיל" ובמותחן האינטנסיבי של וס קרייבן "טיסת לילה". בתחילה נבחן מרפי לתפקיד ברוס ווין ב"באטמן מתחיל" אך הפסיד לכריסטיאן בייל, אולם נולאן, שהתרשם מאוד מיכולותיו של מרפי, נתן לו בו במקום את תפקיד הנבל, ד"ר ג'ונתן קריין הידוע בכינויו ה"הדחליל". על הופעתו היה מועמד לפרס ה-MTV לנבל הטוב ביותר.
בסרטו של קרייבן הוכיח מרפי יכולות דרמטיות מרשימות בתור הטרוריסט קר הרוח ג'קסון ריפנר, החוטף במהלך טיסה את מנהלת בית המלון ליסה ריסרט (רייצ'ל מקאדמס) כדי להתנקש באישיות פוליטית בכירה השוהה באותו המלון. לקראת סוף 2005 הצליח להרשים בתפקידו הראשי בדרמה הקומית "ארוחת בוקר על פלוטו" בתור הטרנסג'נדר האירי פטריק "קיטן" ברנדן, וקיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
ב-2006 כיכב מרפי בדרמת המלחמה של קן לואץ' על מלחמת העצמאות האירית, "כשהרוח נושבת" בתור דוקטור דמיאן או'דונובן. הסרט הפך לסרט האירי הרווחי ביותר בכל הזמנים. מרפי נאלץ להיבחן שש פעמים לפני שקיבל את התפקיד בסרט, אשר צולם בעיר מגוריו קורק. לאחר מכן חזר לשתף פעולה עם דני בויל בסרטו האפוקליפטי "שמש", שם גילם את הפיזיקאי רוברט קפה, מפעיל הפצצה שנועדה לפוצץ את בטן השמש כדי להחיותה מחדש.
בשנת 2017 השתתף בסרטו של כריסטופר נולאן "דנקרק", לצד טום הארדי והארי סטיילס. ב-2019 שיחק בסרט "אנה" בתור בכיר בביון האמריקאי לצידה של סשה לוס.
מרטין זנדברגר
מרטין זנדברגר (בגרמנית: Martin Sandberger; 17 באוגוסט 1911 – 30 במרץ 2010) היה מפקד אס-אס גרמני בתקופת שלטון הנאצים בין השנים 1941–1943 וד"ר למשפטים.
זנדברגר לקח חלק גדול בהשמדת היהודים בתקופת השואה כאשר פיקד על הזונדרקומנדו a1 של איינזצגרופן A ובתפקידו כראש משטרת הביטחון (RSHA - Reichssicherheitshauptamt). היה אחראי להשמדתם של כ-1,000 יהודים באסטוניה, ואחר כך באיטליה כאשר דאג לשלוח את היהודים האיטלקים למחנה הריכוז אושוויץ. הוא היה המפקד השני של איינזצגרופן A שנשפט והורשע.
ביוגרפיה
זנדברגר נולד בשרלוטנבורג שבברלין. אביו היה מנהל של IG Farben (אִי גֶה פַארבֶּן) - קונצרן גרמני בתחום הכימיה והתרופות.
הוא למד משפטים באוניברסיטאות מינכן, קלן, פרייבורג וטיבינגן.
בגיל 20 הצטרף למפלגה הנאצית ולארגון ה-SA. בין השנים 1932–1933 כיהן כיו"ר קהילת הסטודנטים ונבחר לראש התאחדות הסטודנטים הלאומית-סוציאליסטית באוניברסיטת טיבינגן. השפעת האידאולוגיה הנאצית באה אצלו לידי ביטוי כבר בנובמבר 1933, בהגנה על עבודת המחקר שלו בנושא "ביטחון סוציאלי במדינה הלאומית-סוציאליסטית". ב-8 במרץ באותה שנה, הניפו מרטין זנדברגר ועמיתו אריך הרלינגר את דגל צלב הקרס מול הבניין הראשי באוניברסיטת טיבינגן. בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, מונה כמפקח באוניברסיטה וקיבל את התואר ד"ר למשפטים. ב-1936 הפך לחבר מגויס בזונדרקומנדו אס-אס בפיקודו של גוסטב אדולף שיל - עבור ה-SD בוירטמברג.
תפקידיו במלחמת העולם השנייה
בספטמבר 1939, לאחר פלישת גרמניה לפולין, פתח היינריך הימלר בתוכנית הידועה בשם "חזרה לאומה" (Heim ins Reich), אשר הייתה אחראית לגירוש האוכלוסייה המקומית באזורי פולין והחלפתה בגרמנים אתניים. כחודש לאחר מכן (13 באוקטובר 1939) מינה הימלר את זנדברגר לממונה על משרד ההגירה המרכזי במזרח פולין ובנוסף, הטיל עליו לבדוק את "הערכת השווי הגזעית" (Rassische Bewertung) של מהגרי הפולקסדויטשה השונים.
מפקד בזונדרקומנדו a1
בחודש יוני 1941 מונה זנדברגר למפקד הזונדרקומנדו (SK1a) 1a של האס.אס. בדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר, וראש משטרת הביטחון של האס דה (SD) באסטוניה (1941–1942). הזונדרקומנדו שימש באס.אס לתיאור תת-יחידה, שעסקה בביצוע משימות מיוחדות ופעולות שהיו כרוכות בשליחת סוכנים או כוחות לשטח.
בתפקיד זה הוטל עליו להשליט את המשטר הנאצי במדינה הכבושה. פעילותו נעשתה באמצעות הטלת טרור והפחדה, ובחיסול כל הגורמים העוינים שעשויים לבצע פעולות נגד הנאצים. מצד שני, בתפקידו כראש משטרת הביטחון, הוא הכיר בתחושת הקורבן של האסטונים ובשאיפת הצדק שלהם. באמצעות שאיפת הנקם שלו, זירז את "החלמתה" של "האומה פגועת הטראומה", בכך שהעניק לאסטונים אוטונומיה רחבה - אזור מינהל עצמי (Generalbezirk Estland), שבראשו הֻצַּב היאלמר מאה, מנהיג התנועה הלאומנית הקיצונית "ופס" (Vaps). זנדברגר הביא להעלאת תחושת הערך העצמי של העם האסטוני באמצעות קשר של שיתוף פעולה, שהתבסס על אמפתיה ואמון הדדי. במקום הפחדה ושליטה סמכותית, כפי שנהוג היה באזורים אחרים במזרח אירופה שנכבשו על ידי הנאצים. בה בעת ניצל את תחושותיהם האנטי-קומוניסטיות של האסטונים, כדי שיראו ביהודים את שורש אסונם ואת האמצעי להשבת הערך העצמי ותחושת העצמה שלהם, והביא לידי כך שירצחו את התושבים היהודים שנותרו בארצם. בפיקודו ובהוראתו חיסלה משטרת הביטחון את שארית האוכלוסייה היהודית באכזריות רבה בכל מיני שיטות של הרג ורצח. הדבר שירת את שאיפתו של זנדברגר להפוך את אסטוניה "נקייה מיהודים" (Judenfrei). מבחינתם של האסטונים, היהודים הוקרבו על מזבח ההתחדשות הלאומית.
כדי ללמד על היעילות האכזרית שבה חיסל את שארית האוכלוסייה היהודית באסטוניה, איתרו אנשי המשטרה האסטונית וחברי יחידות הארגון הלאומני האסטוני "אומאקייטסה" שהיו תחת שליטתו של זנדברגר את 1,000 היהודים שנותרו במדינה. בתחילה, אסרו ורצחו מאות גברים בני 16 ומעלה, השאר – נשים וילדים רוכזו בבתי-ספר. חלקם הועסקו בעבודות כפייה, ומאוחר יותר הועברו למחנה עבודה הרקו (Harku) שבאזור העיר טאלין.
הקמת משטרת ביטחון באסטוניה
במטרה לחשל את ה"ידידות" החדשה בין הכובש הגרמני לנכבש האסטוני, האדירו הגרמנים את דִּמּוּיָם הגזעי של האסטונים שהם מעל שאר העמים המזרח אירופאים. הואיל והאסטונים נתפסו כעם שנמצא בראש הסקאלה הגזעית – בעלי התכונות הרצויות ביותר מבחינה גזעית, כבעלי רכוש ועם הפוטנציאל הגדול ביותר ל"גרמניזציה". הרעיון שהאסטונים והגרמנים הם "אחים לנשק", הביא את זנדנברגר יחד עם מפקד הגסטפו והאס. דה. בטאלין, לפנות ליוצאי צבא ומשטרה אסטונים, ולשכנע אותם להצטרף להקמת משטרת ביטחון אסטונית נפרדת, אך נתונה לפיקוח צמוד של גרמניה. זנדברגר יותר מכל נציג אחר של גרמניה, כפי שצוין, הקפיד לנהוג כבוד באסטונים שהיו בתחום שיפוטו. הגישה הזו השתלמה, הואיל והניבה למנגנון הביטחון הגרמני תמיכה גדולה פי 10 עם הצטרפותם של שוטרים שהתגייסו למשטרת הביטחון האסטונית. ביוזמתו קיבלו השוטרים את תמיכתם של כ-40,000 חברי יחידות הארגון הלאומני האסטוני "אומאקייטסה" (Omakaitse). הסדר זה אורגן בידי זנדברגר, כדי להשיג הסכמה ציבורית לסידורי הביטחון הגרמניים, וכוון נגד הקומוניסטים והיהודים.
תנאי המחיה במחנות הריכוז באסטוניה
בתקופת משטר הרייך השלישי, היו באסטוניה כ-20 מחנות ריכוז שעליהם חלש מחנה הריכוז ואיווארה. אל המחנות הללו הגיעו משלוחים של רבבות יהודים מגטאות שונים: וילנה קובנה ולטביה. בשנים 1942–1943 הגיעו משלוחים של יהודים גם מארצות אחרות כמו פינלנד, צ'כוסלובקיה ומאזור טרנסילבניה אשר ברומניה. חלק מהם נרצחו מיד בהגיעם, וחלק הועבדו בעבודות פרך בעיקר במכרות פצלי שמן, כריית תעלות נגד טנקים, בניית בונקרים ובעבודות אחרות שנצרך להם הצבא הגרמני. לאחר שנחלשו, נרצחו או שמתו מחולי, רעב ומהתעללויות שונות. תנאי המחיה במחנות היו קשים מנשוא: החדרים היו גדולים ובלתי מוסקים, הצפיפות הייתה גדולה מאוד והאסירים ישנו על דרגשי עץ תלת-קומתיים. הדרגשים היו צרים מאוד ואי אפשר היה לשכב על הגב; התזונה הייתה גרועה והם סבלו מרעב כרוני; העונשים וההתעלליות היו הלקאה בשוט – גבר היה סופג 50–100 מלקות ואישה הייתה מקבלת 25 מלקות; הם נאלצו לרוץ ולהשתטח בתוך זוהמת המחנה לקום ולהמשיך בריצה; במיוחד נהגו שומרי המחנות להתעלל בנשים, אשר הוכרחו להשתתף בנשפי חשק עם ראשי המחנה ועוזריהם.
חיסול מחנות הריכוז
כאשר החלה המתקפה הסובייטית בחודשים יולי – אוגוסט שנת 1944, התחיל מבצע טישטוש והסוואת זוועות ההמתות ההמוניות. הדבר נעשה על ידי אנשי קומנדו מיוחדים שאילצו את אסירי המחנה לשרוף את גופות ההרוגים. בנוסף, החלו אנשי האס.אס יחד עם משתפי פעולתם האסטונים, להעביר את האסירים מהמחנות השונים למחנה הריכוז שטוטהוף דרך הים הבלטי. אסירי מחנה הריכוז קלוגה ומחנה הריכוז לגדי נרצחו במקום, חלקם ניסה לברוח אולם הם נתפסו נורו במקום.
תפקידיו לאחר השרות באסטוניה
בספטמבר 1943, הגיע זנדברגר לעיר וורונה שבצפון איטליה, כדי לבנות שירותי ביון באזורים הכבושים באיטליה, שהיו עדיין תחת שליטת הגרמנים. היה זה לאחר מעצרו של בניטו מוסוליני על ידי בעלות הברית שכבשו את דרום איטליה. בתפקידו החדש הגיעה הוראה מהיטלר להביא את האפיפיור לגרמניה, והתוכנית הייתה להציע לו לעבור לטירה בליכטנשטיין. בתחילת אוקטובר 1943, נסע זנדברגר לרומא ודיווח כי הוותיקן חושש מהקומוניסטים ומכוחות בעלות הברית. התוכנית לא יצאה אל הפועל, מכיוון שבאותו חודש הוטל על זנדברגר לדאוג לגרוש יהודי איטליה, והוא התמסר כולו לתפקיד ולביצוע מכונת ההשמדה של היהודים אשר שילוחם התבצע מרומא לאושוויץ ברכבת מספר X70469.
בדצמבר 1943, עבר זנדברגר לברלין, לעבוד במשרד הראשי לביטחון הרייך. הוא היה מעורב בשילוב משרד החוץ, מודיעין הפיקוד העליון של הוורמאכט ובארגון שירות חשאי מתפקד, אך שילוב המשרדים הללו לא צלח, ולא בגלל אשמתו של זנדברגר. לאחר שנודע לו על התאבדותם של היטלר והימלר, ברח והתחבא באחת הבקתות האלפיניסטיות אשר בקיצביל, אוסטריה. אך שבועיים לאחר מכן הסגיר את עצמו לבעלות הברית.
משפט האיינזצגרופן
משפט האיינזצגרופן היה ה-9 ("military tribunal 9") מתוך 12 המשפטים בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות שקיימו שלטונות ארצות הברית בגרמניה בעיר נירנברג, בהיכל הצדק לאחר תום מלחמת העולם השנייה. המשפטים נערכו בפני בתי דין צבאיים של ארצות הברית. 12 המשפטים ידועים כ"משפטי נירנברג הבאים" או כ"משפטי פושעי מלחמה בפני בתי הדין הצבאיים של נירנברג״.
זנדרברגר נעצר בחודש מאי 1945. במשפטו, הכחיש זנדברגר את מעשיו, ולא לקח כל אחריות על פעולות הרצח, הוא טען שהיה אחראי רק לחלק ממעשי הרצח, והעריך שרצח רק כ-300 – 350 איש. אף על פי ש-4 השנים בהן פיקד על השמדת יהודים במקומות שונים, מתועדות בפרוטוקולים של משפטי נירנברג וכן באלפי עמודים השמורים בארכיונים גרמניים, רוסיים, אסטונים ואיטלקיים. המסמכים מתארים הוצאתם להורג של קומוניסטים, ירי המוני ביהודים וצוענים, וכן תקופת שהייתו במטה הביון של האס. אס. התובע הראשי במשפטם של זנדברגר והאחרים, אמר שזנדברגר היה פעיל מאוד ברצח אנשים חפים, ועונש המוות היה מגיע לו.
בזמן המשפט, תמכו בזנדברגר אנשי המעמד הגבוה בגרמניה, הואיל ולמשפחתו היו קשרים עִמָּם. ביניהם ניתן למנות את תאודור יוס (Theodor Heuss) – עורך דינו הנודע, קרלו שמיד (Carlo Schmid) – סגן נשיא הפרלמנט במערב גרמניה, אשר דאג לשהותו בכלא בתנאים טובים, גבהרד מולר (Gebhard Müller) – מושל מדינת באדן-וירטמברג, מרטין הוג (Martin Haug) – הבישוף של המדינה, אך תמיכתם לא עזרה לזנדברגר. אב בית הדין, השופט מייקל א. מוסמאנו מפנסילבניה, גזר את גזר הדין: "הנאשם מרטין זנדברגר בסעיפים של כתב האישום בו הורשעת, בית הדין דן אותך למוות בתלייה". למרות לחצים פוליטיים, אישר הגנרל לוציוס ד' קליי את גזר דין המוות של זנדברגר ב-1949. בשנת 1951 הומתק דינו למאסר עולם על ידי ועדת החנינה של "פאנל פק". אביו השתמש בקשריו עם נשיא גרמניה, וחידש את קשריו עם שגריר ארצות הברית באותה תקופה, פנה בתחנונים רבים לאנשים בעלי השפעה כולל פנייה לשר המשפטים הגרמני על מנת לקבל הקלה בעונשו של בנו.
לאחר המשפט
זנדברגר הורשע על ידי בית משפט צבאי למוות בתלייה. אולם עונשו הומתק למאסר עולם בשנת 1951, ו-7 שנים לאחר מכן ניתנה לו חנינה, הוא שוחרר מהכלא ונעלם. למעשה, הוא חי ברחוב לודויג הופרט 16 בשטוטגרט. לאחר נפילת מסך הברזל, ופתיחת הארכיונים במזרח אירופה, החלו שוב להתמקד בו ובפשעיו, אולם הוא שמר על פרופיל נמוך ולא דיבר. התגלו מסמכים חדשים שיכולים היו לפתוח תיק אישום חדש כנגדו, אלא שאף אחד לא רצה לפתוח את התיק. מסתבר, כי הקשרים של משפחתו לפני המלחמה היו יעילים גם אחרי המלחמה. הוא לא היה זקוק לחוק התיישנות, כי הוא נהנה מההתיישנות בלי חוק.
שנים רבות לא ידעו שהוא עדיין בחיים, עד שעיתון ה"דר שפיגל" איתר אותו בבית אבות בשטוטגרט זמן קצר לפני מותו. זנדברגר התגורר בדירה של 2.5 חדרים ושילם כ-3,375 דולר. בנוסף, שילם על טיפול סיעודי וארוחות בעלות 3 מנות. האוכל היה מובא לחדרו והפיזיותרפיסט שטיפל בו היה מגיע גם הוא לחדר. הוא המשיך לטעון כל השנים לאחר השחרור מהכלא, שלא היה מעורב כל כך בכל הנושא של השמדה ורצח. אבל העדויות, הפרוטוקולים והמסמכים הרבים שנפתחו מוכיחים אחרת.
יורה (כלי)
יוֹרָה (או קַלַּחַת) היא סיר בישול גדול עשוי מתכת אשר מיועד לבישול מעל אש פתוחה. לרוב לכלי מתלה המאפשר תלייתו מעל המדורה.
בעת העתיקה שימשו כלים אלה לבישול בתנאי שטח, ואוזכרו בסיפורי עם ובמיתולוגיות שונות. כיום, עקב התפתחות המטבח המודרני פחת השימוש בכלים אלה, ובתרבות המערבית נותר אזכורם בעיקר באגדות עם ובפולקלור.
קערה מסוג זה אוזכרה במחזהו של ויליאם שייקספיר "מקבת'" ככלי ששימש את שלוש המכשפות - "האחיות הרעות". במיתולוגיה האירית משמשים כלים אלה על מנת לאחסן את אוצרם של הלפרקונים. במיתולוגיה הקלטית מצויה מסורה אודות יורה שחורה העשויה מתכת, אשר גופות חיילי אויב המוכנסות אליה היא מקימה לתחייה את החיילים והם מצייתים למכשף שהחיה אותם. מיתולוגיה זו היוותה בסיס לספרו של לויד אלכסנדר "היורה השחורה" (1965), אשר על בסיסו הפיקו אולפני וולט דיסני את סרט ההנפשה "הקדירה השחורה" (1985).
אליפות גרמניה בכדורגל 1935
תחרויות אזוריות נערכו ב-16 גאוליגות אזוריות. מנצחי תחרויות אלו השתתפו באליפות המדינה. תחילה הם שובצו ב-4 בתים. בכל בית נערכו משחקים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. מנצחי הבתים העפילו למשחקי חצי הגמר והגמר. משחקים אלו נערכו בשיטת מפגש יחיד.
למשחק הגמר הגיעו שטוטגרט ושאלקה 04. לשאלקה 04 זו הייתה ההופעה השנייה ברציפות במשחק הגמר, והניצחון השני.
ארגון האליפות
לתחרות העפילו מנצחות תחרויות אזוריות:
יוסף יהושע וייס
יוסף יהושע וייס (אנגלית: Joseph Joshua Weiss; 30 באוגוסט 1905 - 9 באפריל 1972) היה כימאי יהודי-אוסטרי ופרופסור באוניברסיטת ניוקאסל באנגליה.
קורות חיים
וייס נולד באוסטריה. הוא סיים תואר בבית הספר הטכני בווינה ובשנת 1928 החל לשמש כראש מחלקת הכימיה במכון הטקסטיל בסוראו. שנתיים לאחר מכן עזב את עבודתו והפך לעוזרו של פרופסור פריץ הבר. בשנת 1933 נמלט עמו מגרמניה הנאצית לקיימברידג' שבאנגליה.
משנת 1972 מעניקה אגודת כימית הקרינה את "מדליית וייס" לכבודו.
הוא היה מנחה הדוקטורט של פרופסור גבריאל שטיין.
לדיסלאוס פרקש
לדיסלאוס פרקש (בהונגרית: Farkas László; 10 במאי 1904 – 31 בדצמבר 1948) היה פרופסור, כימאי ארץ-ישראלי, יהודי יליד סלובקיה (אז ממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית) מייסד המחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
לדיסלאוס פרקש נולד בשנת 1904 בדונאיסקה סטרדה שבסלובקיה, לסטפן ולאנה פרקש, והיה הבכור משלושה אחים (אדלברט ופאול ). אביו היה רוקח. בשנת 1908 עברה המשפחה לנאג'וואראד שבטרנסילבניה ( כיום: אוראדיה ברומניה), שם ניהל אביו בית מרקחת. אביו שימש תקופה מסוימת ראש אגודת הסוחרים המקומית. המשפחה נהגה לפקוד בית כנסת של היהדות הנאולוגית.
פרקש למד בגימנסיה באוראדיה, ואחר כך בבית הספר הטכני בווינה. הוא המשיך את לימודיו בברלין, שם סיים תואר בהנדסה כימית בשנת 1926. באותה שנה מונה להיות עוזר אישי לכימאי הגרמני יהודי פריץ הבר. הוא סיים דוקטורט בשנת 1928.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל, הקים את המחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה העברית, וניהל אותה עד למותו ב-1948. בין השאר, היה מורם של הפרופסורים מיכה אשר ורפאל איקן.
בנוסף למחקר תאורטי, עסק פרקש גם בפיתוח טכנולוגי עבור צה"ל וקידם את התעשייה הישראלית.
חיים אישיים ומותו
בשנת 1940 נשא לאישה את חנה אהרוני (אהרונוביץ), ילידת מוסקבה ומיקרוביולוגית במקצועה. היה אב לשתי בנות, ליאורה (לימים קרויאנקר) ורות (לימים גבע). הוריו ואחייניתו הקטנה נרצחו בשואה.
ב-31 בדצמבר 1948 יצא פרקש בשליחות לארצות הברית כדי לרכוש ציוד לאוניברסיטה ולצבא, בטיסה מיוחדת שהמריאה מחיפה. המטוס התרסק במונטה ארג'נטריו, צפונית לרומא. כל הנוסעים ואנשי הצוות, ביניהם פרקש, נהרגו. באיטליה נערך לזכרם טקס אזכרה ולאחר מכן הובא פרקש למנוחות בהר המנוחות בירושלים. אלמנתו, חנה (1917-1994), נישאה בשנית ב-1957 לאלכסנדר הימזלי, כימאי ומהנדס בריטי שהתמחה בטיהור מים.
הפארק הלאומי סרה דה בוקיינה
מקום
הפארק ממוקם בגבול בין מדינות ריו דה ז'ניירו לסאו פאולו בדרום מזרח ברזיל. שטח הפארק הוא 104,000 הקטאר. מטה הפארק ממוקם בסאו חוסה דו בריירו (São José do Barreiro), מדינת סאו פאולו, ברזיל. ההערכה היא כי 60% מהצמחייה מורכבת מיער אטלנטי מקומי, והשאר הוא יער המתחדש (משני) במשך למעלה מ -30 שנה.
אקולוגיה
בין מיני הצומח בפארק נמצאים אורנים, ארזים ודקלים. בין בעלי החיים בפארק ניתן למצוא חתוליים, עצלנים, צבאיים, קופים, נחשים וציפורים. בפארק חיים גם מספר דו-חיים הייחודים לפארק וחיים רק באזור הפארק, המקיים תנאים הדרושים להישרדותם.
SKS ארנה
SKS ארנה (ברוסית ובאוקראינית: СКС-Арена) הוא אצטדיון כדורגל בעיר סבסטופול, המשמש כאצטדיון הבית של מועדון סבסטופול.
היסטוריה
האצטדיון נחנך בשנת 1986. באביב 2010 שופץ האצטדיון לראשונה, הוחלפו חלק מספסלי העץ במושבי פלסטיק מחודשים, שופצו חדרי הלבשה, המקלחות וחדר השופטים על מנת להתאימם לתקני הליגה הראשונה באוקראינה. בכך הוגדלה קיבולת האצטדיון לכמעט 6,000 מושבים, במקום 3,500 המושבים שהיו בתחילה.
ב-2011 נערך שיפוץ נוסף באצטדיון. נבנו שלושה יציעים והוחלפו עמודי התאורה, מה שהביא את האצטדיון לעמוד בדרישות FIFA ו-UEFA. קבולת האצטדיון עלתה ל-5,576 מקומות. כך בעונת 2012/13 סבסטופול הייתה יכולה לארח משחקים במסגרת ליגת העל האוקראינית. מאז 2014 מארח האצטדיון משחקים במסגרת אליפות קרים בכדורגל.
מסנן Root-raised-cosine
בעיבוד אותות, מסנן root-raised-cosine (ר"ת מסנן RRC), המכונה לעיתים מסנן square-root-raised-cosine (ר"ת מסנן SRRC), משמש כמסנן של שידור וקליטה בתקשורת ספרתית לביצוע סינון מתואם. שימוש במסנן זה עוזר למזעור תופעת ה- (ISI (Intersymbol Interference. שילוב תגובת ההלם של שני מסננים מסוג זה נותן תגובה זהה לזו של מסנן Raised cosine. המסנן מקבל את שמו מהעובדה שתגובת התדר שלו, H_{rrc}(f), היא השורש הריבועי של תגובת התדר של מסנן Raised cosine, H_{rc}(f): או:
למה זה נדרש
על מנת לקבל ISI מינימלי, תגובת התדר הכוללת של מסנן השידור, תגובת הערוץ ומסנן הקליטה צריכים לעמוד בתנאי נייקוויסט ל-ISI (הפרעה הדדית בין סימבולים). מסנן Raised cosine הוא המסנן הכי פופולרי שעומד בדרישה זו. חצי מהסינון הזה נעשה בצד המשדר וחצי בצד המקבל. בצד המקבל, תגובת הערוץ, אם היא יכולה להיות משוערכת כראוי, גם יכולה להיכנס לחשבון, כך שסה"כ תגובת התדר היא מסנן Raised cosine.
תיאור מתמטי
מסנן RRC מאופיין על ידי שני ערכים; β, פקטור roll-off, ו Ts זמן סימבול.
תגובת ההלם של מסנן זה יכולה להיות כדלקמן: אך ישנן גם צורות אחרות לייצגו.
בניגוד למסנן Raised cosine, תגובת ההלם היא לא אפס במרווחים של \pm T_s. עם זאת, בשילוב של מסנן השידור והקליטה מקבלים צורת מסנן Raised cosine אשר מתאפס במרווחים של \pm T_s. רק במקרה של β=0 מסנן ה-root-raised-cosine מתאפס במרווחים של \pm T_s.
כאשר פקטור הroll-off שווה לאפס (β=0) התגובה להלם הופכת להיות לצורה של sinc, וככל שערכו גדל כך התגובה להלם דועכת יותר מהר. מכיוון שלרוב מממשים את הRRC באמצעות מסנן ספרתי, המשמעות היא שצריך לשמור פחות דגימות של המסנן ולבצע פחות מכפלות וסיכומים כדי לסנן את האות. עם זאת ככל שהroll-off גדל התגובה בתדר יותר רחבה ולכן מבזבזת יותר רוחב סרט. הroll-off גם משפיע על הPAPR של האות ולכן צריך לבחור את ערכו בחוכמה בהתאם לתנאי המערכת בה עובדים.
רות אסאווה
בצעירותה
רות אייקו אסאווה נולדה ב-1926 בנורווק, קליפורניה. הוריה, מהגרים מיפן היו בעלי גינה חקלאית ששיווקה פירות וירקות טרייה. לרות היו שישה אחים ואחיות.
מגיל צעיר, אסאווה הביעה עניין באומנות. בכיתה ג', מורתה עודדה אותה ליצור ולהשקיע באומנות. בשנת 1939, יצירתה של פסל החירות זכתה במקום ראשון בבית הספר בתחרות בנושא "מה זה להיות אמריקאי". בשנת 1942, לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור, הנשיא רוזוולט אישר את העברתם של מעל ל-110,000 אמריקאים ממוצא יפני ששהו בארצות הברית למחנות מעצר (רובם אזרחים אמריקנים וחלקם ילידי ארצות הברית). בין האנשים שהועברו למחנות המעצר היו משפחתה של אסאווה. המשפחה, מלבד אביה, הועברה למחנה כליאה שהוקם על מסלול המרוצים בסנטה אניטה בו הם שהו רוב שנת 1942. לאחר מכן הועברו למתקן הכליאה רוואר בארקנסו. אביה, אומקיצ'י אסאווה (Umakichi Asawa), נעצר על ידי סוכני FBI בפברואר 1942 והועבר למתקן כליאה בניו מקסיקו. במשך חצי שנה המשפחה לא ידעה מה עלה בגורלו והאם הוא בחיים. אסאווה לא ראתה את אביה במשך שש שנים. אחותה הצעירה של רות, ננסי (קימיקו), בדיוק ביקרה משפחה ביפן בזמן שהמשפחה נעצרה ולא הורשתה לחזור לארצות הברית, כיוון שממשלת ארצות הברית מנעה כניסה של אזרחים אמריקאים ממוצא יפני. ננסי נאלצה להישאר ביפן למשך כל המלחמה.
אסאווה אמרה בראיון בשנת 1994 כי היא אינה מאשימה אף אחד על קורותיה בזמן המלחמה, וכי היא לא הייתה האמנית שהיא לוליא חוויה זו.
בשנה האחרונה ללימודיה במילווקי, אסאווה טיילה עם אחותה הגדולה לואיס (מסאקו) למקסיקו, שם למדה בקורס לאומנות של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו. בת כיתתה הייתה קלרה פורסט, חלוצה בתחום העיצוב והריהוט, חברה של האומן יוזף אלברס. היא סיפרה לה על בלק מאונטן קולג' בצפון קרולנייה. המכללה הייתה מאוד ידועה בזמנה ללימודי אומנות. אסאווה השתכנעה ללמוד שם ובין השנים 1946 ו-1949 היא למדה במכללה אצל אלברס שלימד אותה על אומנות תוך ניצול חומרים יומיומיים.
אסאווה החלה להתנסות עם חוטי תייל בטכניקות שונות. היא לקחה קורסים בטכניקות ותחומים שונים והמולטי דיסיפלינריות השפיעה עליה ועל האומנות שלה. בין הקורסים שהשפיעו עליה היה שיעורי ריקוד של מרס קנינגהם, שיעורי מוזיקה עם המלחין ג'ון קייג', שיעורי אומנות עם וילם דה קונינג, ושיעוריו של באקמינסטר פולר. בראיון בשנת 1992, אסאווה מספרת עד כמה אווירת המכללה השפיעה עליה, והכי השיעורים של אלברס היו אתגר ואושר יחדיו. במכללה לא היה סילבוס מוגדר, והסטודנטים היו צריכים לבצע מטלות בחווה, במטבח ובקהילה במקביל ללמידה והשיעורים.
קריירה
הפסלים שלה קיבלו הכרה ופרסום והוצגו מספר פעמים בתערוכת הביאנלה השנתית של מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית. בשנת 1955 עבודותיה הוצגו בביאנלה לאמנות בסאו פאולו.
בשנת 1962 אסאווה החלה להתנסות עם פסלים עשויים חוטי תייל אבסרקטים אשר התחילו מאובייקטים של טבע, דמויות עצים שהתפתחו והמשיכו לצורות גאומטריות.
בשנת 1976 היא השתתפה בתערוכה Other Sources: An American Essay (1976) של אמניות ואמנים בני מיעוטים מאזור סן פרנסיסקו בה השתתפה גם ברניס לי בינג ורבות נוספות.
עבודותיה נמצאות באוספי מוזיאון מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית ומוזיאון גוגנהיים בניו יורק ומוצגות באופן קבוע במוזיאון דה-יאנג בפארק שער הזהב בסן פרנסיסקו. בשנת 2013, אחת מעבודותיה נמכרה במחיר של 1.4 מיליון דולר.
פעילות ציבורית ואקטיביזם
אסאווה פעלה רבות לקידום נושא החינוך לאומנות ואומנות כמחזקת חוויות, בעיקר אצל ילדים.
בשנת 1968 היא מונתה לחברת המועצה לאומנות של סן פרנסיסקו והחלה לפעול מול פוליטיקאים וארגוני צדקה כדי לתמוך בתוכניות לאומנות לילדים ולאנשי סן פרנסיסקו. כמו כן הייתה שותפה בהקמת סדנת לאומנות באלווארדו לילדי בית הספר. מודל הסדנה אומץ על ידי מועצת האומנות ליצור תמיכה ממשלתית לאומית, והייתה הבסיס לתוכנית המעסיקה אומנים העושים פעילות ציבורית בעירם.
שיטת הסדנה כללה התנסות בחומרים לפי אמונתה של אסאווה בחשיבות ההתנסות האישית ולמידה דרך עשייה. 85% מתקציב התוכנית הוקצה להעסקת אמנים שילמדו אומנות לילדי בית הספר. בעקבות התוכנית, בשנת 1982 הוקם בית ספר לאומנויות. בית הספר נקרא על שמה של רות אסאווה כאות הוקרה בשנת 2010. (בית הספר ע"ש רות אסאווה לאומנות). במהלך השנים אסאווה מונתה להיות חברה במועצת האומנות של קליפורניה. בשנת 1976 מונתה להיות חברת הקרן הלאומית לאמנויות, ובין השנים 1989–1997 הייתה חברת מועצת הנאמנים של איגוד מוזאוני סן פרנסיסקו.
אסאווה נפטרה בביתה ב-5 באוגוסט 2013, בגיל 87.
הלמוט גרוסקורט
הלמוט גרוסקורט (בגרמנית: ; 16 בדצמבר 1898, לודנשייד – 7 אפריל 1943, ברית המועצות, השבי הסובייטי) היה גרמני, חבר בצוות באבווהר, ארגון המודיעין הצבאי, קצין בוורמאכט "כוח ההגנה", צבא הקבע של גרמניה הנאצית וקצין קישור בין שירות הביון למפקדת צבא היבשה של גרמניה. השתתף בתנועת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם.
ביוגרפיה
הלמוט גרוסקורט נולד למשפחה בורגנית בעיירה לודנשייד שבצפון וסטפאליה. אמו הייתה בת למשפחת תעשיינים. אביו הכומר בא ממשפחה של מורים ואנשי כנסייה. אחיו הבכור ריינהרד, היה עורך דין גרמני שפעל נגד שחיתות והשפעת הנאציזם בכנסייה האוונגליסטית של ברמן.
גרוסקורט סיים את לימודיו בגימנסיה בברמן וב-1916 במלחמת העולם הראשונה התגייס לגדוד חיל הרגלים הגרמני ה-75 ולחם בחזית המערבית הצרפתית. שם נפצע ונשבה על ידי הבריטים בשנה שלאחר מכן.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התגייס לרייכסווהר, צבא גרמניה בין השנים 1919–1935. לאחר מכן עזב את הצבא כדי ללמוד חקלאות. ב-1924 הצטרף מחדש לרייכסווהר. ב-1929 מונה לנציגו של ארווין פון ויצלבן, לימים קונספירטור, מורד בשלטונו של היטלר אשר הוצא להורג בשל השתתפותו בקשר העשרים ביולי.
ב-1935, גויס גרוסקורט לאבווהר, מנגנון המודיעין הצבאי של הרייך הגרמני, ובסופו של דבר הפך לקונספירטור (מורד) פעיל ברשת ענפה של קצינים במודיעין הצבאי, שהיו חלק מההתנגדות הגרמנית בניהולו של האדמירל וילהלם קנריס. קנריס היה מפקד האבווהר, סגנו היה הגנרל האנס אוסטר. שניהם התנגדו להיטלר ולנאציזם ותכננו להוכיח כי המרד שלהם הוא נגד חבורת פושעים ולא נגד שלטון חוקי לגיטימי. הם תכננו להציג בפני העם הגרמני מסמכים רבים מספור על שחיתויות, פשעים ומעשי רצח, אי סדרים בנוער ההיטלראי, עבירות מס של הרמן גרינג וחבריו וראיות המעידות על אחריותו האישית של היטלר לפוגרום האנטי-יהודי בנובמבר 1938, ליל הבדולח. המטרה המרכזית של אוסטר הייתה ביסוס תנועת ההתנגדות, חיזוקה והרחבתה, כך שתהיה מוכנה לפתוח בהפיכה מייד עם חידוש שיתוף הפעולה עם הרמטכ"ל גנרל פרנץ האלדר. אוסטר מינה את קולונל גרוסקורט, שהיה וראש מחלקת החבלה, לתפקיד קצין הקישור בין שירות הביון למפקדת צבא היבשה.
קצין מודיעין צבאי
עם כניסתו לתפקיד קצין המודיעין הצבאי החל גרוסקורט להפעיל לחץ על מפקדיו. המינוי איפשר לו ליצור קשרים הדוקים ככל האפשר עם פרנץ האלדר, גנרל בכיר במלחמת העולם השנייה ואחראי על תוכניות הפלישה. המינוי איפשר ל גרוסקורט לתווך בינו לבין ראשי תנועת ההתנגדות ולשכנע אותו לפעול בדחיפות נגד היטלר. אך המהלך לא הביא לתוצאה המיוחלת. תסכולם של אוסטר וחבריו רק גבר כאשר הבינו שלא יוכלו לשכנע את הגנרל האלדר לפעול, מכיוון שלא ראה בכיבושה של צ'כוסלובקיה סיבה מספקת להפלת המשטר. בשנת 1938 הקצה וילהלם קנריס, שהיה ראש ההבוואר, את גרוסקורט, שהתקדם לדרגת רב-סרן, לעמוד בראש מדור "מיעוטים וחבלה" של שירות הביון הצבאי האחראי על לוחמה לא קונבנציונלית במדינות זרות. קנריס חשש מכוחו הגובר של ה-SS במבצעים כאלה, במיוחד מהשפעתו על קונרד הנליין, שהיה פוליטיקאי פרו נאצי, ולכן הוא שלח את גרוסקורט לחבל הסודטים לקראת התוכנית המתוכננת. משימתו כללה חיזוק גרמנים אתניים מתונים באזור בתקווה שימצא פתרון ותמנע מלחמה. הוא אסף מידע מודיעיני על הגנות צ'כיות, הטמין מזבלות נשק סודיות ואימן מורדים פוטנציאליים בחבלה. פעילויות אלו הכעיסו את ריינהרד היידריך, מפקד ה-SD ואת ה-SD, שהחמירו את המתיחות על מנת להצדיק פלישה לצ'כיה.
מלחמת העולם השנייה
כקצין מודיעין גרוסקורט היה חסיד של הברנדרבורגים - כוחות מיוחדים גרמניים, יחידה שפעלה כשלוחת גוף המודיעין של האבווהר ולקחו חלק בתפיסת מטרות בדרך של חבלה והסתננות. גרוסקורט פיקד על פעולות לחימה לא מוסכמות בחבל הסודטים ופעל נגד האג'נדה של היטלר. מאוחר יותר הועבר מחדש לצבא הסדיר בעקבות ביקורת שהשמיע על פשעי מלחמה שביצעו כוחות גרמניים בפולין. לאחר שפיקד על גדוד חייל רגלי בפלישה לצרפת נטל על עצמו מגוון תפקידי מטה.
רצח של ילדים יהודים בבילה צרקווה, אוגוסט 1941
ב 20 באוגוסט 1941, בסביבות 4 אחר הצהריים, שני כמרי חטיבה דיווחו להלמוט, שהיה קצין מודיעין באותו הזמן, על כך שבעיר בילה צרקווה שבאוקראינה יש 90 ילדים יהודים שנכלאו בבניין במשך 24 שעות ללא מים ומזון ובתנאים בלתי נסבלים. לפי המידע מהכמרים, הניסיון להשיג את התערבותו של מפקד העיר לא הצליח. חצי שעה לאחר מכן, גרוסקורט הגיע לבניין וכבר מבחוץ יכול היה לשמוע את היבבות של הילדים שבפנים. בחצר הבניין היו 20 נגדים וגברים וכמה אוקראינים חמושים אך לא הייתה שמירה מול הבניין. שומר אוקראיני עם רובה עמד בכניסה לחדרים המחוברים שבהם היו בערך 90 ילדים וכמה נשים. גרוסקורט שאל את ראש האס אס שלו שירות הביטחון שבדיוק נכנס מה עומד להיעשות לילדים. הוא ענה שהוריהם נורו למוות ושככה מתוכנן לקרות גם להם. מבלי שום תגובה נוספת, גרוסקורט פנה ישירות למפקד חיל המצב המקומי ודרש הסבר. בתגובה הגיב המפקד שאין לו השפעה על צעדי שירות הביטחון והציע לו לדון בנושא עם מפקד השדה סגן אלוף רידל, אך גם רידל הצהיר בפניו שהוא משוכנע שמהלך זה הוא נכון ונחוץ והוסיף שכבר חלק מהילדים ההם נהרגו יום לפני. גרוסקורט ביקש מרידל לעכב את ההעברה של הילדים אך ללא הצלחה.
יום למחרת הוציא האס אס את הילדים לבור שם נורו על ידי אנשי העזר האוקראינים. זמן קצר לאחר מכן הגיש גרוסקורט דו"ח רשמי לצבא במחאה על הרציחות וכינה אותן לא אנושיות ומדכאות עבור חיילי הצבא בסביבה. עם זאת, הביקורת שהשמיע גרוסקורט הופנתה אך ורק לכישלון של המפקדים המקומיים שלא ביצעו את ההתעללות והרצח של הילדים הרחק מן החיילים הגרמנים, שחלקם "הוטרדו" מיבבות הילדים. הדו"ח של גרוסקורט לא התנגד רשמית למצוקת הילדים עצמה, אלא לחוסר היעילות של התהליך ולהשפעה הפוטנציאלית המזיקה על רוח הלחימה של החיילים הגרמנים הסמוכים. כך כתב גרוסקורט בדו"ח: "מנהיגי הצבא מחנכים את החיילים להימנע, מתוך תודעה חיילית טהורה, מאלימות ומגסות כלפי אוכלוסייה חסרת ישע. הצבא מבין היטב את הצורך בפעולה נחרצת נגד הפרטיזנים אך במקרה שלפנינו נוקטים אמצעים נגד נשים וילדים, אמצעים שאינם נבדלים במאומה מזוועות האויב שהחיילים עדים להן דבר יום ביומו".
גרוסקורט סיים את שירותו הפעיל כראש המטה של קרל סטקר, הקורפוס ה-11. הוא השתתף בקרב סטלינגרד, קרב אשר התחולל בין מדינות הציר המזרחי לבין ברית המועצות ועזר לנסח את ההודעה הסופית ששלחו הכוחות הגרמניים אשר היו לכודים שם. לאחר כניעת הגרמנים חלה בטיפוס ומת בעודו בשבי הסובייטי. שחזור יומניו ומאמריו סיפקו מקור משמעותי להיסטוריונים שרצו לחקור את ההתנגדות המוקדמת להיטלר במסגרת הצבא הגרמני.
מורשת
גרוסקורט היה אחד מקציני הצבא הראשונים שהצטרפו להתנגדות ונודע כ-"נשמת ההתנגדות בתוך האבווהר" מאז קיץ 1938. לאחר המלחמה פורסם יומנו של גרוסקורט שחשף את תפקידו כאחד מחברי המפתח להתנגדות הגרמנית בתוך הנאציזם. הוא גם היה אחד המחברים של מזכר סודי שנכתב באוקטובר 1939 שכותרתו, "אסון קרוב", עם הדיפלומטים חסו פון הצדורף ואריך קורט, המתאר פוטנציאל להפיכה נגד היטלר.
יומניו של גרוסקורט והמסמכים ששמר הביאו לתובנות חשובות בקרב ההיסטוריונים על ההתנגדות המוקדמת להיטלר על ידי שמרנים וקציני צבא. מסמכים שלו מהטיפול בפעילות הסודית של מולר ברומא סיפקו גם אוסף של ראיות על התכתבות בין ההתנגדות הגרמנית, הממשלה הבריטית והותיקן. ההיסטוריון פרידריך הילר פון גארטרינגן תיאר את גרוסקורט כ-"מתנגד נחוש של הנאציזם".
קריטריון נייקוויסט ל-ISI
בתקשורת, קריטריון נייקוויסט ל-ISI מתאר את התנאים בהם צריך ערוץ תקשורת לעמוד (כולל תגובות תדר של מסנני שידור וקליטה), על מנת שלא יהיו הפרעות בין סימבולים שכנים (ISI). קריטריון זה מספק שיטה עבור בניית פונקציות מוגבלות-סרט על מנת להתגבר על השפעות של ISI.
כאשר מספר סימבולים משודרים ברצף (אחד אחרי השני) מעל ערוץ באפנון ליניארי (לדוגמה ASK, QAM וכו'), תגובת ההלם (או באופן שקול, תגובת התדר) של ערוץ גורם לסימבול משודר להתפשט בתחום הזמן. זה גורם ל-ISI, כי סימבולים ששודרו בעבר משפיעים על סימבולים שנקלטים כעת, ובכך מקטינים את הסיבולת לרעש. משפט נייקוויסט מקשר את התנאי הזה בתחום בזמן למקביל בתדר-תחום.
קריטריון נייקוויסט קשור באופן הדוק למשפט הדגימה של שאנון-נייקוויסט, רק עם נקודת מבט שונה.
קריטריון נייקוויסט
אם נסמן את תגובת ההלם של הערוץ כ- h(t), אז התנאי עבורו אין ISI  הוא: עבור כל מספר טבעי n, כאשר T_s הוא זמן סימבול. משפט נייקוויסט אומר שהמשוואה הנ"ל בתחום הזמן שקולה למשוואה הבאה בתחום התדר: כאשר H(f) הוא התמרת פורייה של h(t). זהו קריטריון נייקוויסט ל-ISI.
קריטריון זה יכול להיות מובן באופן אינטואיטיבי באופן הבא: העתקים מוזזים בתדר של H(f) צריכים להסתכם לערך קבוע.
בפועל, קריטריון זה מוחל על סינון baseband על ידי התייחסות לרצף הסימבולים כהלמים ממושקלים (הלם של דיראק). כאשר מסנני ה-baseband במערכת התקשורת עומדים בקריטריון נייקוויסט, סימבולים יכולים להיות משודרים מעל ערוץ בעל תגובת תדר שטוחה ברוחב פס מוגבל ללא ISI. דוגמאות למסנני baseband כאלה הם מסנן Raised cosine או מסנן Sinc כמסנן האידיאלי.
אסון השרפה בוואדי סלוקי
המארב
ב-27 באוגוסט כשעה לפני הזריחה, הגיע כוח מגדוד 13 שכלל חמישה עשר לוחמי מחלקה 2, בפיקוד המ"פ, סרן אופיר לויוס והמ"מ, סגן דותן דרוק, לנחל סלוקי, ופרס מארב למחבלי אמל. הכוח נחלק לשלוש עמדות אש שמוקמו על שתי שלוחות נפרדות באפיק הנחל. על העמדה הראשונה פיקד מפקד המחלקה, דרוק, על השנייה מפקד הפלוגה, לויוס, ואילו על השלישית סמל המחלקה חן נחום. בבוקר יום המחרת, 28 באוגוסט, זיהה הכוח שתי חוליות נפרדות של מחבלים הנעות בקרבתם. הכוח פתח באש, הרג שני מחבלים וריתק למקומם שלושה נוספים באש מקלעים ונשק קל. שני מסוקי קרב מסוג קוברה הוזעקו לנקודת ההיתקלות כדי לספק סיוע באש ובתצפית. המסוקים ירו אש תותחים לתוך השיח שאליו נכנסו המחבלים. לאחר למעלה משלוש שעות מתחילת ההיתקלות וכניסת חוליית המחבלים שהייתה על השלוחה ממול לתוך שיח, ולאחר שספגו אש מהמארב ומתותחי המסוקים, החלו המחבלים לצאת מהשיח, שככל הנראה היה בו סלע גדול שהגן עליהם, ונורו על-ידי כוח המארב. ירי זה על חוליית המחבלים שיצאה מהשיח נמשך עד להגעת האש לפיצול הוואדיות, עת נפגע ונהרג המחבל האחרון מתוך השלושה. עם הגעת האש לפיצול הוואדיות שבו שהה כוח המארב, היא החלה להתפשט במהירות והכוח נחלץ מהעמדות. מחבל נוסף (שישי) עזב את השטח עוד לפני הפתיחה באש, וככל הנראה היה מורה הדרך שהוביל את החוליה בוואדי.
השרפה
בעקבות זיהוי המחבלים, טיווח צה"ל אש ארטילרית לאזור אפיק נחל הסלוקי, שהיה סבוך ומכוסה בצמחייה שהייתה יבשה בעונה זו של השנה. עם פגיעת הפגזים באפיק הנחל ניצתה דליקה. רוחות עזות סייעו לאש להתפשט באזור, ומנגד תמונת המצב כפי שהצטיירה למפקדים בשטח כמו גם בחפ"ק הגדודי והחטיבתי, הייתה כי האש מרוחקת מן הכוח, וכי הלוחמים אינם מצויים בסכנה מיידית ושאין צורך לשנות מיקום או לסגת. השילוב בין הרוחות העזות לתנאי השטח ובעיקר היווצרות "אפקט הארובה" עם הגעת האש לפיצול הוואדיות גרם לאש להתפשט במהירות, ועד מהרה נלכדו החיילים בלב דליקה בשטח קשה לתנועה. כל עמדה נחלצה בעצמה והכוח נמלט מהאש, חלק מהלוחמים ניתקו משאר הכוח עמו היו בעמדה במארב. לוחמי יחידת החילוץ של חיל האוויר - 669 הוזעקו על גבי מסוק אנפה ומסוק יסעור לזירת האירוע ועסקו בחילוץ הכוח הלכוד. אל השטח הגיעו חבורות הפיקוד הקדמיות (חפ"ק) של מפקד הגדוד, מפקד החטיבה המרחבית ומפקד חטיבה מרחבית נוספת, חלקם חברו לכוח המ"פ והמ"מ שנותרו עדיין בשטח וחלקם סרקו ואיתרו לוחמים שנהרגו. לאחר סיום פעולות פינוי ההרוגים והפצועים ויציאת מסוקי הפינוי לכיוון ישראל, עזב הכוח את השטח ונע בחזרה למוצב טייבה.
תוצאות האירוע
השרפה קיפחה את חייהם של חמישה מלוחמי חטיבת גולני: סמל, סמ"ר , סמ"ר , סמל וסמ"ר. חמישה לוחמים נוספים נפצעו ואושפזו. מפקד הכוח, לויוס, סבל מכוויות בעצמו אולם סירב להתפנות לבית החולים עד שמפקד חטיבת גולני אל"ם ארז גרשטיין הורה לו לעשות כן.
לאחר סיום התפנות הכוחות שנותרו מהשטח, נערך תחקיר בראשות הרמטכ"ל שבו נכחו צמרת פיקוד הצפון וגורמים מהמטה הכללי. בתחקיר הוצגו עיקרי האירוע על שלביו תוך מיקוד בהיתקלות ובחילוץ מהשריפה.
יום לאחר האירוע מינה הרמטכ"ל, אמנון ליפקין-שחק, ועדת חקירה והעמיד בראשה את עוזר ראש אג"ם האלוף גבי אשכנזי. בנוסף כללה הוועדה את אל"ם שמואל זכאי, אל"ם אשל פשטי, איש חיל התותחנים, אל"ם חזי לוי, סא"ל רחמים כהן, בעברו מפקד גדוד 890, וסא"ל רם כורש. לאחר תחקיר במשך כחודש הוועדה גיבשה מסקנות שהיו הבסיס לדו"ח הפצ"ר, תא"ל אורי שהם. הדו"ח קבע כי נושא ההתמודדות עם אש בסיטואציה מבצעית לא תורגל כיאות, וכי הקצינים והמפקדים לא יכלו לצפות את התפתחותו של אירוע כגון זה. מכיוון שכך אין לראות בהם אחראים פלילית או פיקודית לכשלים שהובילו לאסון. הוועדה ציינה כי יש להסב את לב המפקדים באירוע לטעויות בשיקול הדעת שגילו במהלכו. עוד ציינה לחיוב הוועדה במסקנותיה את אחד מטייסי המסוקים שפעל לחילוץ הלוחמים על עוז רוחו. לאחד מטייסי המסוקים הוענקה תעודת הערכה מאת מפקד חיל האוויר על פועלו.
אוסטרליה באירוויזיון 2020
אוסטרליה תוכננה להשתתף באירוויזיון 2020 שנועד להתקיים באולם אהוי רוטרדם בעיר רוטרדם שבהולנד ב-12 במאי 2020. זו הייתה צפויה להיות ההשתתפות ה-6 של אוסטרליה בתחרות, אך עקב מגפת הקורונה אירוויזיון 2020 בוטל. המידע להלן מציג את התכנון והפעילות טרם הביטול.
אירוויזיון - אוסטרליה מחליטה
ב-29 באוגוסט 2019 הודיעה SBS כי תקיים גמר לאומי לבחירת השיר האוסטרלי לאירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד. "אירוויזיון - אוסטרליה מחליטה" הגמר הלאומי התקיים במרכז הכנסים והתערוכות בגולד קוסט בתאריכים 7 וב-8 בפברואר 2020, בהנחיית מיף וורהורסט וג'ואל קריזי.
המשתתפים
ב-29 באוגוסט 2019, SBS הודיעה על פתיחת הגשת שירים לכותבי שירים המעוניינים להגיש את שיריהם. תקופת ההגשה נמשכה עד ה-30 בספטמבר 2019. SBS הודיעה על שני המשתתפים הראשונים לגמר הלאומי ב-8 בנובמבר 2019, על השניים הבאים ב-19 בנובמבר 2019, שאר המשתתפים נחשפו ב-16 בדצמבר 2019.
מבנה
חבר השופטים הצביע על סמך הביצוע, שהתרחש בלילה שלפני השידור הראשי. חבר השופטים כלל:
הצבעת הצופים, סך הקולות של אוסטרליה שהוענקו על ידי הצופים באוסטרליה חולק ב-290 כדי לקבוע את מספר הקולות שתהיה נקודה אחת. סך כל ההצבעות של כל משתתף חולק לפי ערך זה כדי לקבוע ולעגל אותו למספר השלם הקרוב ביותר כדי לקבוע את הנקודות שקיבל כל משתתף. עיגול זה יכל לגרום לכך שהצופים העניקו מעט יותר מ-290 נקודות.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמשת הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד ובריטניה) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לשישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-28 בינואר 2020 נערכה הגרלת הקצאה מיוחדת שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו חצי מהמופע הם יופיעו. אוסטרליה הוכנסה לחצי הגמר הראשון, שהיה אמור להתקיים ב-12 במאי 2020, ובה הייתה אמורה להופיע במחצית הראשונה של המופע. עם זאת, עקב מגפת COVID-19, התחרות בוטלה.
ג'רג' רווס (במאי קולנוע)
ג'רג' רווס (במקור ריזנברג-Riesenberg, בהונגרית: Révész György; בודפשט, 16 באוקטובר 1927 – בודפשט, 2 באפריל 2003) היה במאי קולנוע יהודי-הונגרי, תסריטאי, דרמטורג סרטים, זוכה פרס בלה באלאז' (פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה).
ביוגרפיה
ג'רג' ריזנברג נולד במשפחה יהודית כבנם של כעורך הדין ד"ר שאנדור רווס (ריזנברג) ושל לשרולטה שפיץ (1895–1952) הוא למד בבית הספר לקולנוע של האיגוד המקצועי בין השנים 1945–1948. מ-1948 עד 1950 הוא היה סטודנט באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע, במקביל היה סטודנט מ-1945 עד 1950 גם באוניברסיטת אטווש לוראנד. כבר משנת 1946 עבד בתעשיית הקולנוע. מ-1954 היה הבמאי של חברת הסרטים מאפילם (Mafilm). בין השנים 1954–1987 ביים 25 סרטים עלילתיים, 13 שעות של סרטי טלוויזיה וסרטים קצרים רבים. הוא כתב מספר רב של תסריטים, זכה ביותר מעשרה פרסי פסטיבל, כולל הגרנד פרי של העיר הגדולה מאר דל פלאטה (Mar del Plata) בארגנטינה ב-1963. בשנת 1964 התחתן עם גיטה קרני. ונולד להם בן אחד: גאבור (1965).
סורת צ.
סורת צ. (בערבית: سورة ص, "צאד" או "צ.") היא הסורה ה-38 בקוראן.
הסורה מונה 88 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון בה.
לפי נושאים
סורה זו מתמקדת בנושאים שלהלן:
לפי פסוקים
פסוקים 1–16 מספקים מעין מענה לטענותיהם של אלו אשר דחו את מוחמד ואת הקוראן.
פסוקים 17–29 עוסקים בשכר שדוד קיבל לכאורה מאללה על כך שהוא התאזר בסבלנות בתקופותיו הקשות.
פסוקים 30–40 מתמקדים בשלמה.
פסוקים 41–44 עוסקים באיוב.
פסוקים 45–47 מדברים על אברהם, יצחק ויעקב.
פסוק 48 מזכיר את ישמעאל, אלישע וד'ו אלכפל.
פסוקים 49–64 מתארים את גן העדן והגיהנום.
פסוקים 65–88 מתארים באופן מפורט את משימתו של מוחמד.
רוסלה
רוֹסֶלָה (שם מדעי: Platycercus) הוא סוג תוכי ממשפחת הדרראים הכולל 6 מינים החיים באוסטרליה ובאי טסמניה. השם רוסלה נגזר מרוז היל (Rose Hill), שמה הקודם של העיר פאראמטה הסמוכה לסידני, שם נצפה המין. המתיישבים הראשונים שראו תוכי ממין רוסלת קרימסון כינו אותו "תוכי רוזהיל" שנהפך ל"רוזלה" ולבסוף ל"רוסלה".
מאפיינים
בני סוג זה הם תוכים קטנים באורך 26–37 סנטימטר, בעלי ראשים קטנים וזנבות ארוכים. הם בעלי צבעים מרהיבים, בעיקר על בסיס אדום וכחול. למרות צבעוניותם הם בעלי דו-צורתיות זוויגית קטנה למעט המין Platycercus icterotis, אף שהנקבות יכולות להיות מעט יותר דהויות.
תוכים אלה מעופפים לאורך אוסטרליה בלהקות ומחפשים זרעים, פירות וחרקים על העצים, העשבים וגם על הקרקע.
K-pop (שיר)
K-pop הוא שיר של הראפר האמריקאי טראוויס סקוט, הראפר הפוארטו ריקני באד באני והזמר הקנדי דה ויקנד. השיר יצא לאור באמצעות קקטוס ג'ק רקורדס ואפיק רקורדס כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הרביעי של סקוט, Utopia, ב-21 ביולי 2023. השיר נכתב לצד בוי-1דה, ג'האן סוויט ו-BNYX מ-Working on Dying, שהפיק את השיר לצד אילאנג'לו.
רקע
סקוט הכריז על שיתוף הפעולה ברשתות החברתיות שלו ב-19 ביולי 2023. באד באני ודה ויקנד נמנו קודם לכן בין האמנים המשתתפים באלבום Utopia, כשסקוט הציג שיתוף פעולה עתידי עם באד באני במועדון במונקו במאי 2023. באד באני אמר בראיון עם רולינג סטון במהדורת יולי/אוגוסט 2023 שהוא וסקוט "עבדו על זה לפני כמה זמן".
וידאו קליפ
וידאו קליפ נלווה לשיר פורסם ב-21 ביולי 2023. בקליפ סקוט נראה באצטדיון כדורגל ריק ממותג במיתוג האלבום Utopia. בנוסף, הוא רומז על סיבוב הופעות פוטנציאלי לתמיכה באלבום עם שילוט בו כתוב "Stadium Tour Rehearsal", כשהוא חולק מבט על שיתוף הפעולה שלו עם אייר ג'ורדן לנעלי ספורט. באד באני נראה עושה את דרכו למועדון לילה, ודה ויקנד נראה נהנה מארוחה עם סקוט באחוזה מוקפת בנשים. הקליפ כולל הופעות קמע של מת'יו ויליאמס, פארל ויליאמס וסיזה.
ג'ורג' וושינגטון ויליאמס
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19, ויליאמס התעניין באירופה ובאפריקה. לאחר שהתרשם מפגישתו עם מלך הבלגים לאופולד השני, נסע בשנת 1890 למדינת קונגו החופשית (שהייתה אז תחת שלטון הבלגים) כדי לראות את התפתחותה. המום מההתעללויות והעבדות הנרחבת, האכזרית שהוטלה על הקונגו, כתב מכתב גלוי לליאופולד בשנת 1890 על סבלם של תושבי האזור בידי סוכני המלך. מכתב זה היווה זרז לסערה בינלאומית נגד המשטר המנהל את קונגו, שגרם למיליוני הרוגים.
חייו ועבודתו
לאחר המלחמה נסע וויליאמס למקסיקו, שם היה בין האמריקנים שהצטרפו לצבא הרפובליקני בפיקודו של הגנרל אספינוזה, ונלחם להפלת הקיסר מקסימיליאן. הוא קודם לדרגת סגן, למד קצת ספרדית וזכה למוניטין של תותחן טוב. הוא שב לארצות הברית באביב 1867.
בארצות הברית המשיך וויליאמס בקריירה הצבאית שלו והתגייס למשך חמש שנים בצבא. הוקצה לחיל הרגלים העשירי, ששירת בטריטוריה האינדיאנית, הוא נפצע בריאות בשנת 1868. וויליאמס אושפז בבית החולים עד לשחרורו באותה שנה.
חינוך
לאחר שחזר לחיים האזרחיים, החליט הוותיק הצעיר ללמוד בקולג'. הוא התקבל לאוניברסיטת הווארד, מכללה שחורה היסטורית בוושינגטון הבירה, אך לא נשאר בה זמן רב. בשנת 1870 החל ויליאמס בלימודים במכון התאולוגי ניוטון ליד בוסטון, מסצ'וסטס. בשנת 1874 הפך וויליאמס לאפרו אמריקאי הראשון שסיים את לימודיו בניוטון.
נישואין ומשפחה
הוא פגש את שרה א. סטרט במהלך ביקור בשיקגו בשנת 1873. הם נישאו באביב שלאחר מכן, כשסיים את לימודיו בתאולוגיה בניוטון. נולד להם בן אחד.
קריירה
לאחר סיום הלימודים הוסמך וויליאמס לשר בפטיסטי, שירת ככומר בוושינגטון הבירה. בעודו שם, בתמיכת רבים ממנהיגי תקופתו, כמו פרדריק דאגלס וויליאם לויד גאריסון, ייסד וויליאמס את "קומונר", כתב עת שבועי. וויליאמס פרסם שמונה גליונות.
וויליאמס עבר עם משפחתו לסינסינטי, אוהיו, שם המשיך לשמש כמטיף. בנוסף, למד משפטים אצל אלפונזו טאפט (אביו של הנשיא וויליאם הווארד טאפט) ונבחן כעורך דין ללשכת עורכי הדין.
הוא הפך לאפרו אמריקאי הראשון שנבחר לבית המחוקקים במדינת אוהיו וכיהן כהונה אחת מטעם סינסינטי בשנים 1880–1881. על פי הביוגרף שלו, ההיסטוריון ג'ון הופ פרנקלין, הוא פגע בבוחריו בכך שהציע הצעת חוק ש"איימה למנוע מבני כנסייה מתודיסטית אפריקאית מקומית את הזכות לקבור את מתיהם במה שהופך לפרבר בלעדי" של עיר הנהר. אף על פי שהצעת החוק נקברה בוועדה, וויליאמס לא נבחר מחדש והקריירה הפוליטית הממלכתית שלו הסתיימה בפתאומיות. הוא פנה לעסוק בעריכת דין. פרנקלין ציין את יכולתו של וויליאמס להתמיד ולהרים מאמצים חדשים לאחר שסגר כמה תחומים.
מועמד לתפקיד מדינה
בשבועות האחרונים של ממשלו, הנשיא צ'סטר ארתור מינה את וויליאמס כ"שר התושב והקונסול הכללי" בהאיטי ובסנטו דומינגו בתחילת 1885, אך הוא לא אושר, מכיוון שהוא לא נחשב כשיר. גרובר קליבלנד, הנשיא שנבחר בשנת 1884, מינה את הדמוקרט ג'ון תומפסון לתפקידים אלה זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד בשנת 1885. תומפסון אושר על ידי הסנאט.
בשנת 1887 הוענק לוויליאמס דוקטור לשם כבוד למשפטים על ידי קולג' סימונס מקנטקי, מכללה שחורה היסטורית, שם נאם בטקס הפתיחה.