cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ו ג'יטסו
ג'ו ג'יטסו מודרני בישראל
עם השנים התפתחו מספר ארגונים מרכזיים לג'ו ג'יטסו בארץ, אשר חלקם אף מסונפים לארגונים בינלאומיים.
בשנת 1990 הוקמה "ההתאחדות העולמית לג'ו-ג'יטסו בישראל" שהוא גוף הפועל תחת "ההתאחדות העולמית לג'ו-ג'יטסו".
בתחילת שנות ה-90 הוקם "איגוד הג'ו ג'יטסו בישראל".
בשנת 2000 הוקם "ארגון הג'ו ג'יטסו והקובודו בישראל"/האקדמיה הישראלית לג'ו ג'יטסו מסורתי ומודרני.
בנוסף קיימים בישראל מספר מועדונים וארגונים של ג'ו ג'יטסו ברזילאי, וכן מספר ארגונים המלמדים שיטות לחימה הדומות מאוד לג'ו ג'יטסו, ואשר ההבדל ביניהן לבין הג'ו ג'יטסו קטן יותר, לעיתים, מאשר ההבדל בין הארגונים השונים של הג'ו ג'יטסו.
התאחדות הג'ו ג'יטסו בישראל חברה בהתאחדות אילת - ארגון הגג של ענפי הספורט בישראל, שאינם אולימפיים. אלוף ישראל הנוכחי בג'ו ג'יטסו הוא הלל פלוסר.
מיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין
מיכאיל סַלְטִיקוֹב-שְׁצֶ'דְרִין (רוסית: Михаил Евграфович Салтыков-Щедрин; 15 בינואר (כך על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגרגוריאני: 27 בינואר) 1826, פלך טבר, האימפריה הרוסית – 28 באפריל (על פי הלוח הגרגוריאני: 10 במאי)  1889, סנקט פטרבורג) היה סופר וסאטיריקן רוסי. תומך בתנועות המהפכניות, ובתקופה הסובייטית נחשב אחד ממבשריה. לאחר מותו של נקרסוב היה עורך המגזין "סוברמניק" (רוסית: "בן זמננו").
קורות חיים
סַלְטִיקוֹב-שְׁצֶ'דְרִין נולד למשפחת אצילים ותיקה בשם סלטיקוב ביישוב ספאס-אוגול שבנפת קליאזין בגוברניית טבר (כיום נפת טלדום במחוז מוסקבה). בבית כמעט ולא קיבל חינוך מסודר. בגיל 10 נשלח ללמוד במכון לאצילים של מוסקבה, ולאחר מכן נשלח כתלמיד מצטיין לתיכון ("ליצאום") בצארסקויה סלו שנועד לבני משפחות אצילים, בו לפניו למד אלכסנדר פושקין. ב-1844 סיים את התיכון, והיה במקום ה-17 בציוניו. במקביל ללימודיו התחיל לכתוב שירה, אך מכיוון שלא ראה בזה הצלחה עבר לאחר מכן לסיפורת. ב-1844 התחיל לעבוד במשרד הביטחון בתפקיד מזכיר זוטר. יותר מאשר עבודתו במשרד עניינה אותו הספרות והוא פרסם כמה סיפורים, שהמוטיב המרכזי בהם מזכיר את הרעיונות בספריהם של ז'ורז' סאנד וניקולאי גוגול. בתוך ספריו של סלטיקוב הסתתרה גם ביקורת סמויה כנגד השלטון, ונושא מרכזי בהם היה מצבם של העשוקים למיניהם, שעם סבלם הזדהה המחבר. ב-1848 סלטיקוב פוטר ממשרתו ונשלח לגלות בויאטקה לעבוד במשרד מושל המחוז. מ-1850 שימש יועץ למושל ולפי עדותו התייחס ברצינות רבה למשרתו זו. ב-1856 הכיר את האחיות בולטין, אשר להן חיבר את ההיסטוריה של רוסיה ולאחר מכן נשא את אחת האחיות לאשה. בשנה זו גם הותר לו לחזור למולדתו. ב-1868 כתב את "ימים עברו בפושחוניה", יצירה המכילה מידע ביוגרפי מעניין. כמו כן כתב את הספרים הסטיריים: "היסטוריה של עיר אחת" (1870) – אלגוריה סטירית על ההיסטוריה הרוסית ו"האדונים והגברות פומפדור" (1873). החל משנת 1878 כתב בירחון "רישומי מולדת" (Отечественные записки) בעריכת נקרסוב. בתקופה זאת פרסם רבים מספריו הידועים יותר, ביניהם "האדונים גולובליוב", המתאר את התפרקותה של משפחת אצולה רוסית בגלל אופיו הקשה של פאודליזם וכן בגלל חדירת רוחות מהפכניות ברוסיה לתודעת המשפחה.
בערוב ימיו נהפך לדמות נערצת בקרב הצעירים, ובמיוחד בקרב האליטה האקדמאית (ה"אינטליגנציה"). בשנותיו האחרונות פרסם אוסף סיפורים ואגדות. סלטיקוב-שצ'דרין מת בסנקט פטרבורג ונקבר בבית קברות וולקוב בחלקת הסופרים ליד הסופר איוואן טורגנב.
יצירותיו של סלטיקוב תורגמו לעשרות שפות, אם כי סגנונו המיוחד יוצר קושי למתרגם. בתקופה הסובייטית נחשב אחד ממבשרי הקומוניזם, על שמו נקראו רחובות והספרייה המרכזית בסנקט פטרבורג.
סיווג בייסיאני נאיבי
סיווג בייסיאני נאיבי (באנגלית: Naive Bayes classifier) בלמידת מכונה הוא אוסף שיטות סיווג, המבוססות על חוק בייס ועל ההנחה ה"נאיבית" שאין תלות בין תכונות האובייקטים המסווגים כאשר כבר ידוע סיווגם. שיטות סיווג אלה נחקרו כבר משנות ה-1950 ולמרות ה"נאיביות" של ההנחה, הניבו מאז תוצאות יפות, בעיקר בתחום של סיווג טקסט לקטגוריות (למשל סיווג דואר אלקטרוני ל"ספאם" או "לא-ספאם"). היתרון של שיטות סיווג בייס נאיבי הוא הסְקֵילַבִּילִיות שלהם (כלומר יכולתם להתרחב בקלות כדי לתמוך בכמות גדלה של נתונים).
המודל הכללי
כדי למצוא את הקטגוריה הסבירה ביותר משווים את ההסתברויות המותנות p(C_k|x) ובוחרים את C_k שמוביל להסתברות המותנית המקסימלית. לפי חוק בייס:
בשל ההנחה הנאיבית, הבטוי האחרון שווה ל
כל המרכיבים של הביטוי האחרון כאמור נתונים ולכן ניתן להציבם, להשוות את התוצאות ל-k השונים, ולבחור את הקטגוריה C_k שנותנת תוצאה מקסימלית.
ההנחה ה"נאיבית" של סיווג בייסיאני נאיבי
נניח שברצוננו לסווג נבדקים לקטגורית "חולים בשפעת" או לקטגורית "לא חולים בשפעת" בהתבסס על התכונות "כאב-ראש", "משתעל", ו-"חום" הנתונות לכל נבדק. במקרה זה, התכונות הללו הן בעלות ערכים אפשריים של "כן" או "לא" (מה שהופך את הבעיה לבעיית סיווג מסוג ברנולי). נניח שכתוצאה מידע מוקדם ידוע לנו שההסתברות להיות חולה בשפעת היא 1/40 = (שפעת)p (כלומר אדם אחד מכל 40 באוכלוסייה חולה בשפעת) וההסתברות לא להיות חולה בשפעת היא לכן 39/40 = (לא-שפעת)p.
באוכלוסייה הכללית הגיוני שיש תלות בין היות בן אדם משתעל והיות אדם עם חום גבוה. כלומר העובדה שיש לאדם חום מעלה את ההסתברות שהוא גם משתעל. כלומר (משתעל)p < (חום|משתעל)p כאשר (משתעל)p היא ההסתברות שאדם אקראי משתעל ו (חום|משתעל)p היא ההסתברות המותנית שאדם משתעל אם כבר ידוע שיש לו חום. ההנחה ה"נאיבית" עליה מתבסס סיווג בייסיאני נאיבי היא שאם כבר יודעים שאדם חולה בשפעת אז כבר אין יותר תלות בין היותו משתעל להיותו בעל חום. כלומר הסיבה היחידה שהחום העלה את ההסתברות לשיעול הייתה שהחום העלה את ההסתברות לשפעת, והשפעת היא זאת שמסבירה לגמרי את קיום החום. מרגע שכבר ידוע שיש שפעת אז החום והשיעול הם בלתי תלויים. כלומר - (שפעת|משתעל)p = (שפעת, חום|משתעל)p כאשר (שפעת|משתעל)p היא כאמור ההסתברות שאדם משתעל אם כבר ידוע שיש לו שפעת, ו (שפעת, חום|משתעל)p היא ההסתברות שאדם משתעל אם כבר ידוע שיש לו שפעת וגם חום.
הסתברות אפריורית ופוסטיריורית
נניח שמדגם אוכלוסייה הראה שאחד מכל 40 איש חולה בשפעת. כלומר ניתן להעריך שההסתברות 1/40 = (שפעת)p. יש לשער שאם היינו מקבלים עוד עדויות על הנבדק (כמו אם יש לו חום) אזי ההסתברות לשפעת הייתה שונה. כל עוד אין לנו עדויות נוספות עלינו להסתפק בהסתברות (שפעת)p - הנקראת לכן ההסתברות האפריורית. כשמגיע נבדק חדש אנחנו יכולים למדוד את תכונותיו (למשל אם יש לו חום) ובכך לחשב יותר במדויק את ההסתברות לשפעת. ההסתברות לסיווג מסוים (כמו שפעת) אחרי שמצטברות עדויות מכונה לכן ההסתברות האפוסטריורית. סיווג בייסיאני נאיבי מנסה לסווג אובייקט לפי ההסתברויות האפוסטריוריות שלו המחושבות על סמך העדויות הנובעות מהתכונות של האובייקט המסווג.
טבלה 1 מראה את הידע הנתון לנו כשמגיע נבדק חדש שאנו רוצים לסווג כחולה שפעת או לא (הנתונים בטבלה מומצאים ורק משמשים למטרת הסבר). בשורה הראשונה נתונות ההסתברויות האפריוריות של היות אדם חולה בשפעת או לא, לפני שמתקבלות עדויות נוספות. בטור הימני נתונות ההסתברויות המותנות לקיום כאב-ראש, שיעול, או חום אצל חולי שפעת והטור השמאלי מראה את ההסתברויות המותנות הנ"ל אצל אנשים שאינם חולי שפעת. למשל לפי הטבלה, שני שלישים מחולי השפעת משתעלים (2/3=(שפעת|משתעל)p). כל הנתונים בטבלה 1 ניתנים להערכה ממדגמים מייצגים של האוכלוסייה. הטבלה כעת תאפשר לנו לבצע תחזיות נוספות על נבדקים חדשים על סמך תכונותיהם, על ידי מציאת הסיווג הסביר ביותר (אפוסטריורית) של הנבדק.
מציאת הסיווג הסביר ביותר
שני ביטויים אלה שווים לפי חוק בייס לביטויים הבאים:
אפשר מהנתונים בטבלה 1, יחד עם ההנחה הנאיבית, לחשב את שני השברים הנ"ל במלואם (ולקבל הערכה מקורבת של ההסתברויות הנובעת מההנחה הנאיבית), אך שימו לב שהמכנה של שני השברים הוא זהה ושכל הביטויים חיוביים ולכן כדי למצוא את השבר עם הערך המקסימלי מספיק להשוות את המונים של השברים. השוויונים להלן מתבססים על תכונה כללית של הסתברות מותנית לפיה . נתחיל מהמונה הראשון:
המספרים המוצבים בסוף באים מטבלה 1. השוויון שלפניהם מתקיים בגלל ההנחה "הנאיבית" שאם נתונה הקטגוריה (F במקרה זה) אזי ההסתברות של תכונה לא תלויה בתכונות האחרות. כך למשל אם ידוע F אז A לא תלוי עוד ב B וב-C ולכן.
באותה דרך אפשר לחשב את המונה השני:
כיוון שהמונה הראשון גדול מהשני יוצא שההסתברות ל-F (שפעת) גדולה מההסתברות ל (לא שפעת) בהתחשב בתכונות הנבדק.
סיווג בייסיאני נאיבי גאוסיאני
פונקציית התפלגות נורמלית היא בצורת פעמון גאוס וצפיפות ההסתברות כאשר לתכונה x יש את הערך v אם מניחים קטגוריה C_k היא:
דוגמה
המשימה היא לסווג נבדקים ל"גבר" או ל"אישה" על סמך גובה, משקל, ואורך כף רגל (כולן תכונות רציפות). נניח שהמדגם החזיר את התוצאות שבטבלה 2 (הנתונים בטבלה מומצאים ורק משמשים למטרת הסבר). ערכי הממוצע והשונות חסרת ההטיה הנובעים מטבלה 2 לכל קטגוריה (גבר או אישה) מופיעים בטבלה 3.
כעת נניח שידועים הפרמטרים של אדם כבטבלה 4 וברצוננו להעריך אם מדובר בגבר או באישה.
כמו קודם, המכנים בשני השברים הם שווים ולכן מספיק להשוות את המונים.
כש- ו-  (מספרים הלקוחים מטבלה 3).
שימו לב שהערך כאן יוצא יותר גדול מ-1, דבר שלא אפשרי להסתברות אך כאן מדובר בצפיפות הסתברות. חישובים דומים מראים ש:
ולכן המונה הראשון (עבור גבר) שווה
עבור האישה:
סיווג מסמכים
סיווג בייסיאני נאיבי הניב תוצאות יפות בתחום של סיווג טקסט לקטגוריות - למשל סיווג דואר אלקטרוני ל"ספאם" או "לא-ספאם", על סמך המילים הכלולות בטקסט. כל מסמך מאופיין על ידי אוסף המילים שבו. מכינים מראש את טבלת ההסתברויות המותנות (בדומה לטבלה 1): לכל מילה w_i וקטגוריה C מעריכים בעזרת מדגם את - ההסתברות המותנה שהמילה w_i נמצאת במסמך בהנחה שהמסמך הוא מקטגוריה C. כלומר המילה היא התכונה והערכים שלה הם "נמצאת במסמך" ו-"לא נמצאת במסמך". ישנן גם גישות אחרות למידול הבעיה, כמו בהן התכונה היא המקום במסמך והערך הוא המילה, או בהן הערך הוא מספר ההופעות של המילה, או שקלול של מספר זה. ההסתברות לראות את כל המילים במסמך D בהנחה שמדובר במסמך מקטגוריה C הוא
ישנה כאן הנחה מקלה שההסתברות לראות את המסמך D היא ההסתברות לראות את כל המילים שבו, כלומר מתייחסים כאן למילים כאילו הן מפוזרות באופן אקראי במסמך והסיכוי לראותן אינו תלוי למשל במקומן במסמך, באורך המסמך, במילים אחרות במסמך, וכו'. לפי חוק בייס, לכל קטגוריה מתקיים:
p(C|D)
ערך המכנה לא תלוי בקטגוריה ולכן כדי למצוא את הקטגוריה הסבירה ביותר מספיק להשוות את המונים, הניתנים לחישוב כיוון שאת ערכי p(w_i | C) וp(C) ניתן כאמור לאמוד מתוך מדגם של מסמכים נתונים.
הפיגוע בנמל התעופה לה גוארדיה
הפיגוע בנמל התעופה לה גוארדיה (ידוע גם בשם פיגוע חג המולד בלה גוארדיה) התרחש ב-29 בדצמבר 1975. מטען חבלה שהוטמן בארון אחסון ציבורי (Locker) התפוצץ וגרם למותם של 11 אנשים ולפציעתם של 74. היה זה פיגוע הטרור החמור ביותר בעיר ניו יורק עד לפיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001.
הפיגוע
הפיגוע התרחש בעיצומו של שבוע חג המולד. מטען חבלה הוטמן בארון אחסון ציבורי באגף הנוסעים הנכנסים של טרמינל B, הטרמינל המרכזי בנמל. קבוצת הארונות שבה הוטמן המטען ניצבה ליד מתקני איסוף המזוודות של חברת TWA. כוח המטען המשוער היה שקול ל-25 עד 30 מקלות דינמיט. הוא התפוצץ בשעה 18:33. כוח ההתפוצצות שילח רסיסי מתכת מארונות האחסון לרוחב האולם, שנזרע גם ברסיסי זכוכית של חלונות שהתנפצו מעוצמת ההתפוצצות. הפיצוץ קרע חור בממדים של 4.6 מטר על 3 מטר בתקרת האולם. פרצה בו אש, שנדרשה יותר משעה כדי לכבותה.
ההתפוצצות והרסס גרמו למותם של 11 איש. 74 אנשים נפצעו. מספר הנפגעים בפיגוע עלול היה להיות גדול בהרבה: שתי טיסות הגיעו לנמל בשעה 18:00 ונוסעיהן נכנסו לטרמינל B, אך בעת שהמטען התפוצץ הספיקו רובם לעזוב את אולם הנוסעים הנכנסים. רוב הנפגעים בפיגוע היו עובדי הנמל, אנשים שהמתינו לתחבורה ממנו ונהגי מוניות.
נמל התעופה נסגר לפעילות ונפתח שוב ב-31 בדצמבר.
משטרת ניו יורק פתחה בחקירה נרחבת של הפיגוע. נמצא שהמטען הופעל באמצעות שעון וסוללה פשוטים. החוקרים הגיעו למסקנה כי ככל הנראה המטען לא היה אמור להתפוצץ בזמן או במקום שבהם התפוצץ. השערות שונות ביחס לזהות האחראים לו הועלו ונבדקו וביניהם הארגון לשחרור פלסטין, הליגה להגנה יהודית וקבוצות לאומניות פוארטוריקניות וקרואטיות. בסופו של דבר לא נמצאו כנגד מי מאלו ראיות הקושרות אותן למעשה.
שלמה וקס
שלמה וקס (נולד ב-8 בינואר 1946) הוא איש צבא, בתפקידו האחרון שימש כקצין קשר ראשי בדרגת תת-אלוף. אחר כך כיהן כמנכ"ל משרד התקשורת ומנכ"ל איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה בשנים 2006–2016.
ביוגרפיה
וקס נולד בפירנצה איטליה ועלה לישראל ב-1948. גדל בכפר סבא. הוא בוגר בית הספר בזק לטכנאים בירושלים. ב-1963 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הקשר. הוא שירת כקצין הקשר הקווי של פיקוד המרכז ומיד לאחר מלחמת ששת הימים עסק בפריסת מערכות הקשר במרחבי יהודה ושומרון. לאחר מכן שירת כקצין קשר חטיבתי של חטמ"ר 820. במלחמת יום הכיפורים היה קצין הקשר של חטיבה 14 ולחם בטנק עם מפקד החטיבה, אמנון רשף בגזרת המצרית. לאחר המלחמה שימש סגן קצין הקשר של גייסות השריון, קצין קשר ומפקד גדוד הקשר של עוצבת הפלדה. ב-1979 מונה למפקד הקשר של פיקוד הדרום ומילא תפקיד זה בתקופת הנסיגה מסיני. פיקד על בה"ד 7 - בסיס ההדרכה המרכזי של חיל הקשר ושימש סגן מפקד החיל. במאי 1990 מונה לקצין קשר ראשי ושירת בתפקיד עד שחרורו, בספטמבר 1993. במהלך שירותו כמפקד החיל, פרצה מלחמת המפרץ, הוא יזם והפעיל לראשונה את "הגל השקט" הונחו היסודות למערכת הסלולרית המוצפנת "ורד הרים", הוחלט על ההצטיידות במכשיר הקשר "המכלול" כתחליף למכשיר ה-VRC, הוחלט על חידוש מערך הלוחמה אלקטרונית והצטיידות ב"מחוג גדול".
לאחר שחרורו מונה, בספטמבר 1993, למנכ"ל משרד התקשורת וכיהן בתפקיד עד שהתפטר במרץ 1997. בשנות כהונתו קידם המשרד תחרות בענף התקשורת, עם הבחירה בחברת סלקום כמפעילת סלולר שנייה, פתיחת ענף השיחות הבינלאומיות לתחרות.
לאחר מכן כיהן בתפקידי ניהול וייעוץ בחברות תקשורת וטכנולוגיה שונות, בהן כיו"ר NDVision, דירקטור בח.מר תעשיות, בסלקום, בשרם פודים טכנולוגיות ויועץ של חברת אמפל. ב-1997 מונה למנהל עסקי התקשורת של קבוצת גד זאבי, אשר התמודדה ללא הצלחה על רכישת השליטה בחברת בזק. באוגוסט 2001 פרש מתפקידו בקבוצת זאבי. אחר כך שימש כיועץ למשפחת ספרא בפרויקט להקמת שתי רשתות סלולריות בברזיל.
בסוף 2005 מונה למנכ"ל איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה.
וקס בעל תואר ראשון ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה, בוגר קורס מח"טים, קורס מפקדי אוגדות והמכללה לביטחון לאומי. נשוי ואב לשלושה.
דגל וירג'יניה
דגל מדינת וירג'יניה הוכר בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית ב-31 בינואר 1861. הוא כולל את חותם המדינה על רקע כחול.
הדגל כולל סיסמה לטינית "Sic semper tyrannis" (כך תמיד לרודנים). אמירת הסיסמה מיוחסת למרקוס יוניוס ברוטוס בזמן רצח יוליוס קיסר.
האישה מייצגת את מדינת וירג'יניה. האיש המשתטח מייצג את הרודנות - ראו כתר מצד ימין.
פרידום
תחנת החלל פרידום (באנגלית: Space Station Freedom) הייתה פרויקט של נאס"א בשנות השמונים של המאה ה-20, שמטרתו בניית תחנת חלל שתאויש באופן שוטף. למרות שהתוכנית אושרה על ידי הנשיא רונלד רייגן ואף הוכרזה בנאום מצב האומה ב-1984, פרידום מעולם לא נבנתה או הושלמה כפי שתוכנן. לאחר מספר קיצוצים ועיכובים, הפכו חלקיו של הפרויקט לחלק מתחנת החלל הבינלאומית. התחנה הייתה אמורה להיות מאוישת ב-4 אנשי צוות.
ההצעה המקורית
בתחילת שנות השמונים, עם השלמת בניית מעבורת החלל, הציעה נאס"א להקים תחנת חלל גדולה שתאויש באופן שוטף. המנהל השישי של נאס"א, ג'יימס בגס, כינה אותה בתור "הצעד ההגיוני הבא" בחלל. במובן מסוים זו הייתה אמורה להיות התשובה האמריקאית לתחנת החלל מיר הסובייטית. במקור תוכננה התחנה להיות רב משימתית, שכן היא נועדה להיות תחנה לתיקון לוינים, אתר להרכבת רכבי חלל ומעבדת מחקר ותצפית בתנאים של היעדר כוח משיכה.
עיצובים אפשריים
לאחר שהחל התכנון הועלו ארבע אפשריות עיקריות לעיצוב התחנה, כמפורט להלן.
מגדל כוח (1984)
מרכז החלל ג'ונסון יצר דגם זה באפריל 1984, כבסיס לתכנון נוסף. העיצוב שנבחר היה "מגדל כוח", שידרה מרכזית ארוכה שבה נמצאת רוב המסה בכל צד. הסדר זה היה מספק כוחות מספיקים כדי לשמור את התחנה מיושרת כששדרתה מצביעה לכיוון כדור הארץ, תוך הקטנת הצורך בהעלאת התחנה בחזרה לחלל לעיתים תכופות. רוב העיצובים מסוג זה היו בעלי מודולים בקצה התחתון וקבוצה של קולטי השמש בקצה העליון. התחנה גם הכילה מפרץ שירות.
שידרה כפולה (1986–1987)
תוכנית זאת יישמה למעשה את אותו העיקרון כמו במגדל הכוח, אך היא השתמשה בשתי שידרות, כאשר מרכז הכובד נמצא במרכז. רעיון זה יצר שתי אפשריות - יצירת מגדל כוח כפול, ובניית השדרות הכפולות סביב תחנת חלל הדומה לסקיילאב.
מפרידום לאלפא (1988–1993)
ב-1988 חתמה נאס"א על הסכם לעשר שנים על פיתוח התחנה. החל משנת 1989 החלו להיווצר קשיים, כאשר עלות פיתוח התחנה הלכה וגדלה, ומנגד ירד התקציב הנתון לנאס"א בשל קיצוצים. למרות זאת חשפה נאס"א ב-1991 את עיצוב התחנה.
על פי התוכנית אמור היה השיגור הראשון במסגרת הפרויקט להתבצע בשנת 1995, אך התמוטטות ברית המועצות העמידה את התוכנית לבניית מיר 2 בסכנה. משום שהיא הייתה כבר בשלבי בנייה הצטרפה ארצות הברית לפרויקט, דבר שיצר את התחנה אלפא, שהפכה לבסוף לתחנת החלל הבינלאומית.
למאר אודום
למאר ג'וזף אודום (באנגלית: Lamar Joseph Odom; נולד ב-6 בנובמבר 1979 בניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הסמול פורוורד ופאוור פורוורד.
ביוגרפיה
אודום גדל ברובע קווינס שבניו יורק. מאחר שאביו היה מכור להרואין ואימו נפטרה מסרטן המעי הגס כשהיה בן 12, גדל אודום בבית סבתו מילדרד. בתיכון שיחק אודום במספר בתי ספר תיכוניים, ואף שיתף פעולה עם רון ארטסט ואלטון ברנד באיגוד האתלטים החובבים. בשנת 1997, נבחר ארטסט על ידי המגזין Parade לשחקן העונה בארצות הברית.
בשנת 1997 הצטרף אודום לאוניברסיטת נבאדה, ונרשם למספר קורסי קיץ. בעקבות סקנדל אקדמי בו הייתה מעורבת האוניברסיטה. חקירת הנהלת ה-NCAA העלתה כי אודום קיבל סכום של 5,600 דולר. בעקבות המקרה פוטר מאמן המכללה, ביל ביינו, והמכללה הושעתה ממשחקים לארבע שנים. אודום עבר למכללת רוד איילנד, אך נאלץ לצפות בחבריו מהצד במשך עונת. הוא שיחק במשך עונה אחת במדי המכללה, רשם של 17.6 נקודות, והוליך את קבוצתו לאליפות בית האטלנטיק-10.
השנים הראשונות
לאחר עונת ה"" הודיע אודום כי יתמודד בדראפט של שנת 1999, ונבחר על ידי הלוס אנג'לס קליפרס בבחירה הרביעית. במשחק הבכורה שלו בקבוצה רשם אודום 30 נקודות ו-12. את עונת הרוקי שלו סיים אודום בממוצעים של 16.6 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים, ונבחר לחמישיית הרוקיז הראשונה. בנובמבר 2001, הורחק אודום על ידי מנהלת הליגה לאחר שנתפס והודה בשימוש במריחואנה.
לאחר ארבע עונות בהן שיחק במדי הקליפרס, עבר אודום לקבוצת מיאמי היט לקראת עונת. בשיתוף הפעולה עם הרוקי דוויין וייד, הפך אודום לאחד משחקניה הבולטים של הקבוצה ורשם ממוצעים של 17.1 נקודות, 4.1 אסיסטים ו-9.7 ריבאונדים למשחק. את העונה סיימה מיאמי במאזן של 42 ניצחונות מול 40 הפסדים ואודום העפיל למשחקי הפלייאוף לראשונה בקריירה. במשחקי הפלייאוף המשיך אודום את יכולתו הטובה ורשם 16.8 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים. מיאמי הודחה מהפלייאוף לאחר ניצחון בשבעה משחקים מול ניו אורלינס הורנטס בסיבוב הראשון, והפסד בשישה משחקים מול אינדיאנה פייסרס של רג'י מילר בסיבוב השני.
בסיום העונה זומן אודום לסגל נבחרת ארצות הברית והשתתף עימה בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת אתונה. בטורניר שותף אודום בשמונת משחקיה של נבחרתו, ורשם שורה סטטיסטית של 9.25 נקודות ו-5.75 ריבאונדים בדרך לזכייה במדליית הארד.
לוס אנג'לס לייקרס
לאחר העונה הטובה במיאמי, עבר אודום ב ביחד עם בריאן גרנט וקארון באטלר ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לשאקיל אוניל, אך פציעה בכתפו השביתה אותו מפעילות למשך כל עונת. ללא עזרתו של אודום, כשלה הקבוצה מלהעפיל לפלייאוף בפעם החמישית בלבד בתולדותיה. בסיום העונה הכושלת, חזר מאמן העבר של הקבוצה פיל ג'קסון לעמוד על הקווים.
במחצית הראשונה של עונת הפגין אודום חוסר יציבות, אך הלך והשתפר ככל שהעונה התקדמה. הוא רשם שני רצופים לראשונה בלייקרס נגד גולדן סטייט ווריורס ופורטלנד טרייל בלייזרס והעפיל עם הקבוצה לפלייאוף בו הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון מול פיניקס סאנס בשבעה משחקים, לאחר שכבר הובילו 1–3 בסדרה. בעונת נאבק אודום בפציעות, ושותף רק ב-56 משחקים במהלך העונה. במשחקים בהם שותף רשם אודום ממוצעים של 15.9 נקודות ו-9.8 ריבאונדים. הלייקרס העפילו לפלייאוף, אך הודחו בסיבוב הראשון מול פיניקס בשחזור של הסדרה מהעונה הקודמת.
בעונת הראה אודום שיפור ביכולתו, הוא סיים את העונה עם אחוזי הקליעה הגבוהים ביותר בקריירה, הן מהשדה והן מקו שלוש הנקודות, וזכה בתואר השחקן השישי של העונה ב-NBA. הוא סייע לקבוצתו לסיים את העונה עם המאזן השני בטיבו במערב, ולנצח את ניו אורלינס הורנטס בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף. בסיבוב השני של המשחקים, הודחה הקבוצה ב מול דאלאס מאבריקס שהמשיכה וזכתה באליפות.
שלהי הקריירה
לקראת עונת עבר אודום ב לדאלאס תמורת בחירת דראפט העתידית. בראשית חודש מרץ הוא החמיץ שלושה משחקים בשל סיבות אישיות, ולאחריהם העבירה אותו הקבוצה לשורותיה של טקסס לג'נדס מליגת הפיתוח, אך השיבה אותו למועדון כבר למחרת. הוא שותף במהלך העונה ב-50 משחקים, מהם בארבעה בלבד עלה בחמישייה הפותחת, והציג יכולת חלשה ונתונים סטטיסטיים הגרועים ביותר בקריירה. באפריל הודיעה הקבוצה כי אודום לא ימשיך בשורותיה בעונה הבאה, אך סימנה אותו כשחקן בלתי פעיל, ולא שחררה אותו בפועל, צעד שנועד לאפשר לקבוצה להעבירו בטרייד בסיום העונה.
בסיום העונה שב אודום לוס אנג'לס קליפרס, הקבוצה שבחרה אותו בדראפט, בעסקת חליפין שכללה ארבע קבוצות ובה עבר גם מו ויליאמס ליוטה ג'אז. לאחר עונה אחת בקליפרס תם חוזהו של אודום בקבוצה, והוא הפך לשחקן חופשי.
בפברואר חתם אודום לחודשיים בקבוצת קאחה לבוראל ויטוריה מליגת העל הספרדית בכדורסל, עם אפשרות להארכת החוזה עד לסיום העונה. הוא שותף בשני משחקים בלבד בקבוצה - אחד בליגה הספרדית ואחד ביורוליג בטרם עזב את הקבוצה. בחודש אפריל באותה השנה הוא חתם על חוזה בניו יורק ניקס עד לסיום העונה, אולם שוחרר מהקבוצה ללא ששיחק במדיה.
חיים אישיים
אודום הופיע בערוץ ה-MTV בתוכניתו של גולש הסקייטבורד רוב דרייק, Fantasy Factory. הוא גם הופיע בוידאו קליפ לשיר We Made It של באסטה ריימס ולינקין פארק, ובעל חברת הפקות של מוזיקה וסרטים. אודום הופיע ביחד עם שחקן העבר צ'ארלס בארקלי בפרסומת לרשת המסעדות טאקו בל ששודרה במהלך הסופר בול של שנת 2010. אודום נודע כספורטאי בעל חיבה לממתקים, ולכבוד זכייתה של הלייקרס באליפות של שנת 2009, הוציאה חברת הממתקים ווירגלי העתק של גביע לארי אובריאן שבתחתיתו רשום שמו של אודום.
לאודום שלושה ילדים מחברתו לשעבר. ב-29 ביוני 2006 נפטר בנו הקטן מתסמונת מוות בעריסה כאשר היה בן שישה וחצי חודשים. בעקבות מות בנו, ביטל אודום את השתתפותו במשחקי הנבחרת באליפות העולם בכדורסל של שנת 2006 ובאליפות אמריקה בכדורסל 2007.
בספטמבר 2009 נישא אודום לכוכבת הריאליטי, קלואי קרדשיאן, ובשנת 2011 החל לשדר תוכנית ריאליטי בשם "קלואי ולמאר" כספין אוף לתוכנית משפחת קרדשיאן. באוגוסט 2013, חזר אודום להסתבך בבעיות סמים, ונכנס למכון גמילה לאחר שצרך כמויות גדולות של קוקאין. הוא עזב את מכון הגמילה לאחר יום אחד בלבד, ולאחר מספר ימים נעצר על ידי המשטרה בשל נהיגה בשכרות אולם לבסוף לא הוגש נגדו כתב אישום בתמורה להיותו בתקופת מבחן לשלוש שנים ושלושה חודשי גמילה מאלכוהול. בדצמבר 2013 הגישה אשתו בקשה לגירושין.
ב-14 באוקטובר 2015, נמצא למאר אודום חסר הכרה בבית בושת בנבדה, לאחר שהתמוטט במקום. בתום אשפוז ממושך ושיקום אינטנסיבי, עזב את בית החולים בתחילת 2016.
בשנת 2019 השתתף בעונה ה-28 של תוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים", שם היה למודח השני.
בשנת 2022 השתתף בתוכנית המציאות "האח הגדול" גרסת VIP.
סטטיסטיקות קריירה
נכון ל-5 במאי 2013
תארים והישגים
אליפות ה-NBA: 2008/2009, 2009/2010 מדליית ארד אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 2004 מדליית זהב באליפות העולם עם נבחרת ארצות הברית: 2010
ליליה מוססדוטיר
ליליה מוססדוטיר (באיסלנדית: Lilja Mósesdóttir; נולדה ב-11 בנובמבר 1961) היא פוליטיקאית איסלנדית.
ליליה מוססדוטיר למדה באוניברסיטאות בארצות הברית, שוודיה וגרמניה וסיימה את עבודת הדוקטורט שלה בממלכה המאוחדת.
היא נבחרה בבחירות 2009 מטעם תנועת השמאל הירוק כנציגת מחוז רייקיאויק דרום באלת'ינגי, הפרלמנט האיסלנדי. היא הייתה מבין הפוליטיקאים הבודדים בקואליציה של מפלגת השמאל הירוקה והמפלגה הסוציאל־דמוקרטית האיסלנדית בראשות יוהאנה סיגורדארדוטיר שהתנגדו להסכם Icesave, התנגדות אשר עשויה לגרום לפירוק הקואליציה. במרץ 2011 היא הודיעה שלאור חילוקי הדעות היא עוזבת את המפלגה.
מוססדוטיר מכהנת כפרופסורית בבית ספר למנהל עסקים באיסלנד והתמחותה היא שוק העבודה.
יורו 1964
אליפות אירופה בכדורגל 1964, הידועה גם בשם גביע אירופה לאומות 1964 היא אליפות אירופה בכדורגל השנייה שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך בספרד בין ה-17 ל-21 ביוני 1964.
טורניר הגמר כלל אז ארבע נבחרות בלבד, שעלו מטורניר המוקדמות, ולכן שוחקו רק משחקי חצי הגמר, המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר. באותו הזמן ההכרזה על המדינה המארחת התקיימה רק לאחר היוודע התוצאות של טורניר המוקדמות, ורק אז נבחרה הנבחרת המארחת.
אל טורניר הגמר העפילו נבחרות, , ו. ברית המועצות הגיעה לטורניר כמחזיקת התואר מיורו 1960, ושלוש הנבחרות האחרות הגיעו לראשונה לטורניר הגמר.
במשחק הגמר, גברה ספרד על האלופה המכהנת בתוצאה 2-1. התוצאה עמדה על שוויון 1-1 כבר לאחר שמונה דקות, משערים של חסוס מריה פרדה וגלימזיאן חוסאינוב. מרסלינו מרטינס הכריע את ההתמודדות בדקה ה-84.
מוקדמות
טורניר מוקדמות יורו 1964 החל בשנת 1962. שיטת המוקדמות הייתה שיטת בית-חוץ, ללא שימוש בחוק שערי חוץ. במקרה של שוויון בתום שני המפגשים, הוכרעה ההתמודדות במשחק שלישי ומכריע.
מחיצה (מחשב)
מחיצה היא חלק לוגי של דיסק קשיח, אשר מערכות ההפעלה מתייחסת אליו כאל כונן נפרד. לכל מחיצה מוקצה חלק מקיבולת האחסון של הדיסק, וניתן לאתחל אותה, לקבוע את מאפיינה, וכל זאת ללא תלות במחיצות האחרות החולקות את אותו דיסק פיזי.
יורו 1964
מוקדמות
29 הנבחרות החברות באופ"א נטלו חלק בשלב המוקדמות., ו זכו לכרטיס חופשי לשמינית הגמר, בעוד שאר 26 הנבחרות שיחקו בסיבוב המוקדם.  פרשה מהטורניר לאחר הגרלת הסיבוב המוקדם, בה הוגרלה להיפגש עם.
מחיצה (מחשב)
חלוקה למחיצות נהוגה גם בתחומים אחרים במחשוב, כגון במסדי נתונים והיא מאפשרת בין השאר, ניהול נוח יותר של מידע, ניהול הרשאות, והגנה על מידע, וכן האצת ביצועים. מחיצה של מסד נתונים נקראת לעיתים שבר.
יורו 1964
מוקדמות
שלב רבע הגמר הגיע לסיומו כחודש לפני פתיחת הטורניר בספרד. במסגרת שלב זה, העפילה דנמרק לאחר ניצחון במשחק שלישי על לוקסמבורג, שהפתיעה בשמינית הגמר את. ספרד העפילה עם ניצחון כפול על, כולל 5-1 מרשים במשחק הראשון. הונגריה רשמה אף היא ניצחון כפול במפגשיה מול, והאלופה המכהנת ברית המועצות השיגה שוויון מול בחוץ, לפני שגברה עליה בבית בדרך לטורניר הגמר.
הנבחרות המעפילות
1 במודגש: זכתה בטורניר
אצטדיונים
הטורניר שוחק בקאמפ נואו בברצלונה ובאצטדיון סנטיאגו ברנבאו במדריד. ספרד שיחקה את שני משחקיה, כולל משחק הגמר, באצטדיון במדריד, בעוד שני המשחקים האחרים, כולל המפגש על המקום השלישי, שוחקו בברצלונה.
פאולו אוצ'לו
פאולו די דונו המכונה פאולו אוצ'לו (באיטלקית:  Paolo Uccello) (1397, פרטווקיו, טוסקנה – 10 בדצמבר 1475, פירנצה, טוסקנה), צייר איטלקי, היה ידוע בזכות עבודתו החלוצית על פרספקטיבה ליניארית. ביוגרפיה של פאולו אוצ'לו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר", כרך ראשון.
קורות חייו
פאולו אוצ'לו נולד בשנת 1397 בעיירה פרטווקיו שבקרבת ארצו שבטוסקנה. אביו דונו די פאולו היה גלב-רופא, אמו אנטוניה הייתה בת פירנצה. בשנת 1407, בהיותו בן 10 התקבל, כשוליה בסדנה של לורנצו גיברטי. בערך באותו זמן החלה ידידותו רבת השנים עם דונטלו. ב-1414 התקבל ל-Compagnia di San Luca (הגילדה של הציירים) שנה לאחר מכן קודם לקבוצה המכובדת יותר ה-Arte dei Medici e degli Speziali. בשנים 1425 עד 1430 עבד בוונציה כיוצר פסיפסים. פרט לכך עבד רוב חייו בפירנצה. מדי פעם ביצע גם עבודת בערים אחרות: בשנים 1444-5 בפדואה, בשנים 1465-9 באורבינו, יצירתו הידועה האחרונה היא "הצייד", מ-1470 בערך. אוצ'לו היה נשוי לטומסה מַליפיצ'י, לזוג היו בן ובת. לפי ג'ורג'ו וזארי, בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר", הבת אנטוניה הייתה גם היא ציירת. פאולו אוצ'לו נפטר בפירנצה בשנת 1475, ונקבר בכנסיית סנטו ספיריטו.
יצירתו
אוצ'לו הושפע מהסגנון הגותי המאוחר של גיברטי, המורה הראשון שלו. אבל אפשר לראות בו גם אחד מציירי הרנסאנס המוקדם. אוצ'לו עסק רבות בבעיית הפרספקטיבה הליניארית. ג'ורג'ו וזארי בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" ציטט את אשתו של אוצ'לו שסיפרה עליו שהיה כל כך אובססיבי בעניין הפרספקטיבה עד שהיה נשאר ער כל הלילה כדי למצוא את נקודת המגוז המדויקת ביצירה עליה עבד.
היצירות
טריפטיכון קרב סן רומאנו
המרינה בבת גלים
המרינה בבת גלים ובקיצור המרינה, הוא השם המקובל לתוכנית בנייה גדולת-ממדים, בחופה המערבי של שכונת בת גלים, שאותה ביקשה עיריית חיפה לקדם החל משנות ה-90 ועד העשור הראשון של המאה ה-21.
בתחילת שנת 2020, חודשה התוכנית, במיקום אחר מהתוכנית שהוצעה בשנות ה-90, לאחר שהוצגה תוכנית מתאר ארצית חדשה למעגנות על ידי מנהל התכנון. בספטמבר 2020 התקיים דיון בוועדה לנושאים תכנוניים עקרוניים (הוולנת"ע) בו הודיעה שרת התחבורה מירי רגב שהיא תקדם את התוכנית. בדיון השתתפה גם ראש העירייה עינת קליש רותם שגם הביעה תמיכה בעד הקמת מרינה בבת גלים. בנובמבר 2021 דחתה הוועדה את התוכנית החדשה.
מיקום וסביבה
בת גלים, שהוקמה בשנות ה-20, תופסת את שטח הכֵּף שבולט אל הים התיכון בצפון-מערב חיפה. העובדה שאזור זה הוא גם המקום שבו מסתיים הר הכרמל ונפגש עם הים, משלימה את הייחוד הגאולוגי והאקולוגי שלו. לפיכך האזור שבין עין הים ובת גלים (בין תל שקמונה וה"קזינו") הוא חוף צר, שבו מתקיים ריף טבעי שמארח יצורי ים נדירים. התנגשות קו החוף ואזור ההר בנקודה זו יוצרת תנאים שאינם מתקיימים במקומות אחרים בארץ ישראל, ביניהם משטרי רוחות שנצפים אך ורק במקום זה, בהיותו המקום היחיד לאורך חופי הארץ שבו הים נמצא מצד צפון. תנאים אלה הביאו להתפתחותם של ענפי ספורט ימי ובראשם גלישת גלים, גלישת רוח וקייטסרפינג, שזוהו עם חוף בת גלים, והשכונה היא מוקד לתחרויות גלישה בהיקף בינלאומי.
רקע היסטורי
תוכנית להקמת מרינה בבת גלים עלתה לראשונה ב-1949, על בסיס תוכנית מתאר שאושרה עוד בתקופת המנדט הבריטי, בשנת 1944, לפיתוח חזית הים המערבית של חיפה לתיירות ונופש, הכוללת יבוש רצועת הים בין חוף בת גלים לחוף כיאט (על בסיס תוכנית זו הוקם בהמשך פרויקט מגדלי חוף הכרמל). בקיץ 1961 אישרה מועצת עיריית חיפה בראשות אבא חושי תוכנית לייבוש 400 דונם בשלב הראשון, באמצעות זיכיון שנמסר לחברות סולל בונה ורסקו, שתמורתו ימסרו לעירייה שטח של 166 דונם מתוך ה-400 דונם. בשלב בשני תוכנן ייבוש של קטע נוסף של 600 דונם עד תל שקמונה. התוכנית שאושרה כללה ייבוש של רצועת חוף באורך של 1.5 ק"מ וברוחב של כ-350 מטר, הקמת מרינה, 1,500 יחידות דיור ובתי מלון. אולם ועדת הכלכלה של הכנסת דרשה להקים ועדה לבדיקת הכדאיות הכלכלית וההנדסית של הפרויקט. בסוף שנת 1966 הוגש דו"ח הנדסי, לאחר עבודת סקר שנערכה בידי מהנדסים ואדריכלים, שאישר את ההיתכנות ההנדסית והכדאיות הכלכלית של הפרויקט. אך העירייה התקשתה בגיוס ההון הדרוש לפרויקט. בשנת 1969 ניסה, ללא הצלחה, ראש עיריית חיפה משה פלימן, לגייס משקיע אמריקאי לטובת הקמת הפרויקט.
תכנון ואישור התוכנית
באמצע שנות ה-80 החליט ראש עיריית חיפה אריה גוראל שוב לקדם את רעיון המרינה, שעל תכנונה הופקדה החברה הכלכלית לחיפה. בין השאר ניסה לגייס לפרויקט משקיעים מהונג קונג. בספטמבר 1993 הוצגה לאישור תוכנית המרינה, שכללה ייבוש של שטח בגדול 400 דונם, בניית 1,500 חדרי מלון, מרכז תיירות ובידור ומרינה בעלת קיבולת של 1,200 כלי שיט.
בנובמבר 1996 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה חיפה את תוכנית הבנייה. אישור התוכנית שכללה ייבוש של קטע מהים במקום בו ערכי טבע ייחודיים, הביא למאבק נגד הקמתה ודיון ציבורי שהקיף אנשי אקדמיה, אדריכלים ומתכננים, ואת תושבי השכונה.
הטיעונים בעד
הצורך בפיתוח אזור-החוף של חיפה נדון בעירייה במשך כהונתם של ראשי העיר אריה גוראל וביתר שאת עמרם מצנע, כמענה להיעדרו של מנוע כלכלי איתן באזור חוף-הים שיבסס את מיקומה של חיפה על מפת הערים הימיות כעיר שתוכל למשוך עסקים הפונים לפלח המעמד הגבוה ובכך להעשיר את קופת העירייה ולתרום לכלכלה העירונית. הטיעון המרכזי שתמך בהקמתם של המבנים על השטח המיובש היה תיירות - סנגורי המרינה טענו כי לא ייתכן שבעיר גדולה הנהנית מחוף ים לא יהיה פיתוח של תיירות ימית עסקית, בדוגמת המעגנות הקיימות בהרצליה ובערי-חוף בעולם; וכי המיקום המתאים ביותר לכך הוא חוף בת גלים, עד אז מהשטחים המעטים הלא-מפותחים בחיפה. כמו כן טענו אנשי הפרויקט כי החלופות שהוצעו להם, ובראשן נמל הקישון, אינן מוצלחות.
הטיעונים נגד
עיקר הטיעונים הקונקרטיים נגד הפרויקט הושמעו מהכיוון הסביבתי, אולם הם נתמכו בטיעונים אורבניסטיים שלמים יותר - שבין היתר הדגישו את הכורח העקרוני בבדיקת חלופות, ובמיוחד במיקומה של פעילות עירונית כלכלית במרכז-העיר, היינו בנמל חיפה, ולא בשכונות מגורים שקטות, תוך ערעור מרקם חייהן והפרדתן ממשאבי הטבע שלהן. המודל השלילי שעמד מול עיניהם של המתנגדים היה המגדלים שקמו ממש באותה העת על שפת הים בנווה דוד, דרומה מבת גלים, שנקראו "מגדלי חוף הכרמל" ושלכאורה הפכו למודל של תכנון שגוי ופגיעה נופית ואורבנית חריפה. הטיעון הסביבתי העיקרי במאבק על בת גלים התבסס על ייחודו הטבעי של האזור שיועד לייבוש. החשש המרכזי היה כי העירייה אינה מעוניינת לפתח את החוף פיתוח מוּטה-נופש, כי אם מסחרי ומוכוון-נדל"ן, חרף תוכניות אב ארציות ששללו בנייה פרטית על החופים; וכי הפרויקט יאיים על הנגישות הציבורית למים.
המאבק לביטול התוכנית
הגולשים, שהבינו כי פיתוחו של המקום יפגע בהם ובתנאי-הטבע שאיפשרו את עיסוקם, היו לחוד החנית של המאבק האזרחי נגד המרינה, שפרץ בסוף שנות ה-90. תנועות וארגונים שהתייצבו לצדם מנו את פורום בת גלים, החברה להגנת הטבע, אדם טבע ודין, "חוק הטבע", אדריכלים, מתכנני ערים ומדענים מהטכניון ומאוניברסיטת חיפה, סטודנטים ואמנים וכן חברי האופוזיציה בעיריית חיפה ואנשי המשרד להגנת הסביבה. במהלך למעלה מעשור בין השנים 1995 ו-1997 דנו ערכאות שונות בבתי המשפט במספר עתירות שהוגשו מטעמם של המתנגדים לתוכנית המרינה, כאשר על כל פסיקה נגד הפרויקט הוגשה עתירה מטעם העירייה, בניסיון להאריך את משך הדיונים ולמרוט את משאביהם של המתנגדים. ועדות של משרד הפנים התכנסו לאורך התקופה, ובהן התלהטו דיונים בין אנשי העירייה לבין אנשי הסביבה והספורטאים. הפעולות כללו גם הפגנות שנערכו בחופי הארץ. בסוף נובמבר 2005 קיבלה המועצה הארצית לתכנון ובנייה החלטה שלא לאשר את המשך קידום פרויקט המרינה במערב בת גלים. יום זה צוין ברחבי הארץ כ"ניצחון מוחץ של התנועה הסביבתית" ועם זאת, היה ברור לחוגגים כי מאבקם לא הושלם. יונה יהב, ראש העיר שנכנס לאחר עזיבת מצנע, ביטא את מחויבותו למרינה במיקומה המקורי, ונותר כך גם שנה וחצי לאחר מכן, כששוב הפסיד בוועדה דומה. השופטים וראשי הוועדות הדגישו כי עיריית חיפה הפרה את תוכנית האב לחופים, כך גם במקרה המגדלים בחוף נווה דוד; וכי לא עצם המרינה פסול אלא המיקום שנבחר עבורה. החלופות שהועלו - החוף המזרחי של בת גלים, ונמל הקישון, שַבו ונדחו בידי עותרי העירייה, שכן באתרים אלה נדרש פינוי של בסיסי צבא, מה שיחייב כמות רבה יותר של משאבים וזמן.
במפנה העשור השני של המאה ה-21 נדמה כי עתידה של המרינה בחיפה הוא תלוי של זהות ראשי העיר שייבּחרו בה. ב"סקירה משפטית בנושא חופים" של המשרד להגנת הסביבה מ-2003 נאמר -.
מחלף אלנבי
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה עיריית חיפה בהקמת מחלף אלנבי, המחבר את שכונת בת-גלים לכביש 4, על בסיס תוכנית מתקופת המנדט הבריטי לגשר, זאת כחלק מתוכנית המרינה בבת גלים. בזמן שנבנה המחלף עתרו ארגוני איכות הסביבה לבית המשפט המחוזי בבקשה שיורה על הפסקת העבודות כיוון שעל פי טענתם הוא נבנה ללא היתרי בניה, מאחר שתוכנית העירייה מנוגדת לתוכנית המתאר הארצית לחופים (תמ"א 13), האוסרת על בנייה במרחק של 100 מטר מקו המים. בית המשפט המחוזי קיבל את טענתם ועצר את המשך הבניה. בתגובה עתרה עיריית חיפה לבית המשפט העליון בטענה כי לאחר שהושקעו רוב הכספים שיועדו לשם הקמת המחלף ורובו כבר נבנה מחייב האינטרס הציבורי להשלימו. בית המשפט העליון קיבל את עמדת העירייה וביטל את פסק הדין של בית המשפט המחוזי, אך חייב אותה להכין תוכנית חדשה להשלמת המחלף שתהיה כפופה להיתרי בנייה תקפים. משנת 2002 נותר המחלף ללא החיבור החשוב לשכונת בת גלים. באמצע שנת 2012 החל פרויקט השלמת המחלף שבמסגרתו הוקם גשר שמאפשר את החיבור לשכונת בת גלים, על פי תכנון חדש בהיקף צנוע יותר, שלא כלל יבוש שטח מהים.
תוכנית המרינה 2020
תוכנית המרינה שהוצעה בשנת 2020 שונה במידה רבה מתוכנית המרינה שהוצעה בשנות ה-90. מיקום התוכנית הוא בין החוף השקט, לבסיס ההדרכה של חיל הים שעתיד להתפנות, ולא באזור שמול מחלף אלנבי. במקום כבר הוקמה טיילת, אך אין בו חוף רחצה אלא שובר גלים. התוכנית הראשונית שקידמה עיריית חיפה כללה הקמת מעגנה לפעילות של מועדוני שייט בחוף השקט (כולל פינוי מועדון חתירה חיפה, צופי ים חיפה ואגודת יורדי ים זבולון מנמל הקישון), והקמת חוף רחצה חדש מול בית חולים רמב"ם. ובשלב השני, עם פינוי בסיס ההדרכה של חיל הים, הקמת מרינה בשטח שמולו שאינו נגיש כיום לציבור. בנובמבר 2021 דחתה ועדת המשנה לנושאים תכנוניים עקרוניים (ולנת"ע) את התוכנית.
חלופת הנמל המערבי
חלופה נוספת להקמת מרינה בחיפה, שעלתה כבר בשנת 2009, היא בתוך חלקו המערבי של נמל חיפה. אולם חיל הים התנגד לתוכנית, בגלל קרבתה לבסיס חיפה. באוגוסט 2017 אישר קבינט הדיור את תוכנית חזית הים העירונית של חיפה (תמ"א 13/3/א), שמטרתה העיקרית היא לפתוח את חלקו המערבי של הנמל באמצעות הקמת חזית עירונית, אך ללא הקמת מרינה במקום.
ועידת סן רמו
ועידת סן רמו הייתה ועידה בינלאומית שנערכה בסן רמו שבאיטליה מ-19 עד 26 באפריל 1920 בהשתתפות מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה, ודנה בחלוקת האימפריה העות'מאנית לשעבר בין המעצמות האירופיות המנצחות. הוועידה נערכה בהמשך לפגישה שהתקיימה בין 12 ל-23 בפברואר בלונדון, ולמעשה רק אישרה את ההחלטות שהתקבלו בפגישה. בוועידת סן רמו השתתפו ראשי ממשלות בריטניה, צרפת, איטליה ויוון, ונציגי יפן ובלגיה.
החלטות
הוועידה אישרה מחדש ובהרחבה את תנאי הסכם סייקס–פיקו בין צרפת לבריטניה לחלוקת האזור, שנחתם ב-16 במאי 1916. ב-24 באפריל 1920, ו' באייר תר"פ, החליטה הוועידה למסור לבריטניה את השלטון על ארץ ישראל במנדט. הוועידה החליטה לכלול במנדט את הצהרת בלפור ולהטיל על בריטניה, כמעצמה המנדטורית, את האחריות למימוש ההצהרה. בהחלטה על מסירת המנדט נאמר: "בעלת המנדט תהיה אחראית להגשמת ההצהרה שממשלת בריטניה פרסמה ביום 2 בנובמבר 1917, ושנתקבלה על ידי ממשלות ההסכמה האחרות, לטובת "הקמה מחדש" (reconstituting), של בית לאומי, בשונה מ'ייסוד' הבית הלאומי לעם היהודי של הצהרת בלפור, על בסיס "הקשר ההיסטורי בין העם היהודי לארץ ישראל". הצהרת בלפור נכללה בתנאי המנדט בלחץ בריטניה, למרות הסתייגויותיה של צרפת.
כמו כן, הוחלט על מסירת סוריה ולבנון במנדט לצרפת, למרות התנגדות הערבים וכן על חלוקת מדינות צפון אפריקה בין המעצמות עצמן ולכונן מנדט בריטי בשטח המחוזות העות'מאניים לשעבר בגדאד, מוסול ובצרה שייקרא המנדט הבריטי על מסופוטמיה. בוועידה עצמה לא הוגדרו גבולות, אלה נקבעו מאוחר יותר, כשהגבול הסופי בין סוריה שבשלטון המנדט הצרפתי וארץ ישראל (פלשתינה) במנדט הבריטי נקבע בהסכם ניוקומב-פולה.
כדי לאכוף את המנדט שניתן לה, פלשה צרפת עם כוחות צבאיים לסוריה ונלחמה בקרב מייסלון ב-23 ביולי 1920 נגד צבא סורי בפיקודו של יוסוף אל-עזמה. בקרב זה כבש הצבא הצרפתי את דמשק והגלה את המלך פייסל הראשון מזרחה. פייסל, שנותר נאמן לבריטניה, הומלך מאוחר יותר על עיראק, תוך ביטול המנדט הבריטי על מסופוטמיה.
נוסף על החלטותיה, דחתה הוועידה את תביעותיה של גרמניה להכפיל את צבאה מ-100 אלף ל-200 אלף איש.
תחילת הממשל האזרחי בארץ ישראל
בעקבות הועידה עברה בריטניה לממשל אזרחי בארץ ישראל בראשות הנציב העליון הרברט סמואל ב-1 ביולי 1920. הוא ירש את סמכויות השלטון הצבאי. חבר הלאומים העניק לבריטניה את המנדט על פלשתינה ב-12 באוגוסט 1922, תוך הדגשת המטרה של הקמת בית לאומי לעם היהודי, כנזכר בהצהרת בלפור.
הסכם סוור והסכם לוזאן
החלטותיה של הוועידה נכללו בהסכם סוור, שהיה למעשה הסכם הכניעה של טורקיה. חוזה הכניעה לא הושלם מעולם למרות כניעת הסולטאן, מכיוון שמוסטפא כמאל אטאטורק ארגן צבא טורקי עצמאי שהצליח להדוף את היוונים במערב, את הצרפתים מדרום ואת הארמנים במזרח, ובסופו של דבר גרם לנסיגת כל כוחות מדינות ההסכמה מאסיה הקטנה ומתראקיה המזרחית. חוזה חדש שנחתם בלוזאן, ב-23 ביוני 1923, הכיר בהישגיו של אטאטורק והביא ליצירת מדינה חדשה, היא טורקיה של ימינו.
שמואל רפאל
שמואל רפאל-וִיוַונְטֶה (באנגלית, Shmuel Refael Vivante; נולד בכ"ז באייר ה'תש"ך, 24 במאי 1960) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. החל משנת הלימודים תשפ"ב הוא משמש בתפקיד דיקן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן. חוקר בתחום הספרות הספרדית-היהודית לאדינו ותרבותה, יועץ בתחום לשון לאדינו לאקדמיה המלכותית הספרדית במדריד, מחזאי, משורר, מתרגם, וחבר הוועד המנהל של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו. מכהן כמזכיר המדעי של האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו.
שמואל רפאל תרם לפריצת דרך בחקר הלאדינו בישראל. הוא נחשב לאחד ממובילי המחקר של הספרות בספרדית-יהודית (לאדינו) בישראל ומחוצה לה, ולאחד האחראים להצבת התחום ולביסוסו באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
שמואל רפאל נולד בתל אביב לחיים רפאל, יליד סלוניקי, שהיה בעל מעדנייה בשוק לוינסקי, ואסתר לבית וִיוַונְטֶה מקורפו, שניהם ניצולי השואה ילידי יוון שפעלו רבות להנצחת זכר קהילות היהודים שנספו בשואה.
הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בספרות עברית ובפילוסופיה כללית (1985), מוסמך אוניברסיטת בר-אילן (1988). נושא עבודת המ.א. בהנחיית פרופ׳ יהודית דישון: ״עיונים ז'אנריים ופואטיים בתהליכי תמורה ומעבר מן הרומנסה הספרדית אל הרומנסה היהודית-הספרדית בשאלוניקי״. בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת בר-אילן (1992), בהנחיית פרופ׳ יהודית דישון ופרופ׳ אדווין סרוסי. נושא עבודת הדוקטורט: ״הרומנסה הספרדית-היהודית משאלוניקי על רקע שורשיה הספרדיים״. במסגרת לימודיו לפוסט-דוקטורט (בשנים 1995–1998 סמסטר קיץ) השתלם במדריד אצל פרופ' יעקב מ' חסן (Prof. Iacob. M. Hassán) ואצל פרופ' אלנה רומרו (Prof. Elena Romero) מה-(CSIC - Estudios Sefardíes).
שמואל רפאל החל ללמד בשנת 1985 במחלקה לספרות עם ישראל, באוניברסיטת בר-אילן. תחילה כתלמיד מחקר ולאחר מכן כאיש סגל קבוע. כיהן כראש החוג המשולב במדעי היהדות, המסלול לאמנות יהודית והמסלול ליהדות ספרד והמזרח (2003-1999), וכראש המחלקה לספרות עם ישראל ע"ש נחום ויוסף ברמן (2002–2005). עמד בראש המרכז לחקר הלאדינו ע"ש נעימה ויהושע סלטי (2015-2002) ובראש מכון סלטי לחקר הלאדינו (2022-2016).
תחומי מחקר
מחקריו עוסקים בחקר ספרות היהודים-הספרדים דוברי הלאדינו, בחקר הלאדינו לתקופותיה על מגוון הסוגות הספרותיות שבה, שנוצרו בעל-פה ובכתב למן גירוש ספרד ועד לעת החדשה, במגוון רחב ביותר של ז'אנרים ומגמות ספרותיות.
הוא משמש חוקר ראשי במכון סלטי לחקר הלאדינו באוניברסיטת בר-אילן. פעילות הלאדינו שהוא מקדם באוניברסיטת בר-אילן (ומחוצה לה), זיכתה את האוניברסיטה בהכרה אקדמית בינלאומית והביאה לשיתופי פעולה עם מוסדות מחקר בישראל ומחוצה לה. דגמי ההוראה והמחקר בתחום הלאדינו שפותחו בבר-אילן אומצו בהדרגה גם במוסדות אוניברסיטאיים נוספים בישראל ומחוץ לישראל. פרופ' רפאל-ויוונטה העמיד עד כה מספר רב של תלמידי מחקר לתואר שני ושלישי, חלקם אף השתלבו בחקר הלאדינו בישראל ומחוצה לה.
לצד פעילותו המחקרית בתחום הלאדינו, עוסק שמואל רפאל-ויוונטה (יחד עם צוות הדרכה ייעודי) בפיתוח מתודי של כלים להוראת השואה בהקשרה היהודי-הספרדי. הוא עומד מאחורי מיזם ראשון מסוגו של הדרכה סינכרונית לקבוצות לומדים היוצאות מטעם "מכון סלטי לחקר הלאדינו" למסע בקהילות יהודי יוון לפולין בעקבות דוברי הלאדינו בשואה. תלמידי המסע משתתפים בקורס תוכן, שנפרש על פני שנת לימודים ואחר כך ב״רגליהם״ חווים מסע לימודי מעמיק בקהילות יוון (אתונה, וולוס, יואנינה, לאריסה, סלוניקי, קורפו ועוד). משתתפי המסע מאזינים לקטעי עדויות שרפאל-ויוונטה הקליט בקרב ניצולי שואה יוצאי יוון בין השנים 1985–1986. הם נחשפים לביבליוגרפיה מחקרית עשירה, לוקחים חלק פעיל בסיפור המשפחתי שלהם, מצלמים, מתעדים, מקליטים, חושפים ארכיונים משפחתיים ומעמידים עבודות חקר אישיות.
במסגרת פעילותו ברשות הלאומית לתרבות הלאדינו, הוא יוזם פיתוח תכנים להנגשת הלאדינו ותרבותה לדור צעיר של לומדים בישראל. יחד עם השחקנית חני נחמיאס (חברת הוועד המנהל של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו), היה מעורב בהפקת שני תקליטורים וחוברות בשם "ילאדינו" שיש בהן ממיטב שירי הילדות הישראלית בתרגומו ללאדינו. שירי ילדים שתרגם בוצעו גם על ידי התזמורת האנדלוסית אשדוד. זאת ועוד, שמואל רפאל-ויוונטה עוסק בתרגום יצירות ספרות מן העברית אל הלאדינו ומן הלאדינו אל העברית. הוא משמש יועץ תוכן למחזאים ולבמאים המבקשים לשלב מרכיבי לאדינו ביצירתם האמנותית. מעת לעת הוא עוסק גם בהדרכת שחקנים לביצוע רפליקות של טקסט או שירה בלאדינו.
רפאל העמיד סדרה ארוכה של תלמידים שחלקם כיום חוקרים מובילים בתחום ספרות הלאדינו, בהם ד"ר רבקה הבסי, ד"ר ניבי גומל, ד"ר סוזי גרוס וד"ר דב הכהן.
חברות ותפקידים במוסדות
שמואל רפאל-ויוונטה מכהן כיושב־ראש הנהלת מכון סלטי לחקר הלאדינו באוניברסיטת בר-אילן, והוא מלווה את עשיית המכון למן יום היווסדו; בשנת 1985 ייסד את ארגון "דור ההמשך למורשת השואה והגבורה - חטיבת יוצאי יוון" וקידם באמצעות הארגון פעילויות בנושא שואה יהודי יוון. כמו כן היה מייסד של כתב העת "לא נשכח:לקט דברי אומר מפעילויות ארגון דור ההמשך לושת השואה והגבורה"; שימש כיועץ לצוות ההקמה של המוזיאון היהודי בסלוניקי, ליווה את שלבי הקמתו של המוסד והיה שותף להעמדת התערוכה הפותחת "מימורייאס - מוצגים מן הבית היהודי בסלוניקי"; שימש כיועץ מדעי ל״יד ושם״ בהעמדת התערוכה הנודדת "סלוניקי פרח הבלקן"; מכהן כנציג אוניברסיטת בר-אילן ברשות הלאומית לתרבות הלאדינו ומשמש כחבר הוועד המנהל ברשות זאת; שימש חבר הוועדה המייעצת של המרכז למורשת יהדות סלוניקי שליד בית האבות ע״ש מתילדה וליאון רקנטי וכחבר הוועדה המייעצת של המרכז לחקר השואה בקהילות הבלקן, סקופיה; יוזם, מייסד ועורך (עד לגיליון מס' 10) כתב העת 'לאדינאר - מחקרים בספרות, במוזיקה ובהיסטוריה של היהודים-הספרדים דוברי הלאדינו'; חבר במועצת המערכת של מספר כתבי עת מובילים (בישראל ומחוצה לה) בתחום חקר הלאדינו, הספרות העברית, הספרות הספרדית וחקר הפולקלור; יועץ לגופים וארגוני תרבות ותוכן בישראל ובחו״ל בתחום הלאדינו והעולם היהודי-הספרדי.
פעילות בתחום הלאדינו
שמואל רפאל-ויוונטה חותר להרחבת תחומי העיון של ספרות הלאדינו ולשילובה של ספרות זו במערך הספרות העברית והיהודית, ולשם כך פיתח מספר תחומי מחקר מרכזיים. פרסם ספרים שהוקדשו לחקר ז'אנרים מרכזיים בספרות הלאדינו -
הרומנסה והקופלאס. ספרו Un grito en el silencio: la poesía sobre el Hlocausto - estudio y antolgía על אודות השואה בספרות הלאדינו, בוחן לראשונה את נושא השואה ואת האופן שבו בחרו דוברי הלאדינו להתמודד עם אובדן הקהילות היהודיות-הספרדיות בשואה. בנוסף, פרסם שני ספרי חלוץ להוראת הלאדינו ללומד הישראלי (עם אראלה גטניו ואחר כך גם עם ד"ר ניבי גומל). בשנים האחרונות עסק גם בפרסום ובההדרה של ספרי לאדינו לציבור הישראלי, ובהם סדר הגדת ליל פסח בלאדינו, סדר ראש השנה בלאדינו וספר אודות מנהגי אבלות בקרב דוברי הלאדינו (בשיתוף משה בכר).
גותים (מסופוטמיה)
הגוּתים היו עם נוודי שמקורו במערב פרס. במאה ה-23 לפנה"ס פלשו הגוּתים למסופוטמיה ושדדו אותה ואת ערי-המדינה בתדירות גבוהה עד שאותו-ח'גל שליט העיר אור גירש אותם.
שמואל רפאל
פעילות בתחום הלאדינו
לצד עיסוקו המחקרי עסק שמואל רפאל-ויוונטה בכתיבה לתיאטרון. המונודרמה "גולגותא" מפרי עטו (עיבוד: חיים אידיסיס בימוי: גאולה יפת-עטר; שחקן: ויקטור עטר), הועלתה לראשונה בשנת 2003 בישראל בתיאטרון צוותא וכן הוצגה מחוץ לישראל בפסטיבלים לתרבות לאדינו ובפסטיבלים לתיאטרון בניו יורק, בספריית הקונגרס בוושינגטון די.סי, במרילד, סטוקהולם, מקדוניה. ההצגה הועלתה בהצלחה מרובה בתיאטרון La Mama etc בניו יורק. ההצגה "גולגותא" הועלתה שוב בחורף 2016 והשתלבה בפסטיבל הלאדינו השלישי של תיאטרון "הבימה".
גותים (מסופוטמיה)
היסטוריה
הגוּתים ניהלו מלחמות נגד מלכי אכד עד שהשתלטו על רוב מסופוטמיה.
שמואל רפאל
פעילות בתחום הלאדינו
מחזה נוסף שכתב שמואל רפאל - ״קרקירה״, על פי ספרו של אלבר כהן, "הספר אשר לאמי" (יחד עם הבמאית והיוצרת רקפת לוי). המחזה הועלה כהצגה אורחת בפסטיבל עכו (2014), פסטיבל הלאדינו השני בתיאטרון "הבימה" (2015) ואחר כך הוצג עצמאית בפני קהל צופים ישראלי.
גותים (מסופוטמיה)
היסטוריה
צורת השלטון של הגותים הייתה שונה מאלו של שומרים ואכדים. תואר המלך לא עבר בירושה מאב לבן, אצל הגותים כל מנהיג שבט היה יכול להכריז על עצמו כמלך.
שמואל רפאל
פרסים ועיטורים
● ״עיטור מסדר המצטיינים - תרומה סגולית לאומה הספרדית", (La cruz de oficial de la orden del mérito civil).
גותים (מסופוטמיה)
היסטוריה
בסביבות שנת 2200 לפנה"ס מלך גותי בשם ארידופיזיר הביס בקרב את מלך אכד נרם-סין, השתלט על העיר סיפר והכריז על עצמו מלך "ארץ שומר ואכד". בהמשך האכדים הצליחו למנוע את התפשטותם של הגותים. שני יורשים של ארידופיזיר הובסו על ידי האכדים, המלך הגותי סרלגב אפילו נשבה על ידי המלך האכדי שאר קאלי שארי. כששר-קאלי-שארי מת הגותים התחילו לנצח במלחמות עם האכדים ובסוף השתלטו על רוב מסופוטמיה.
שמואל רפאל
חיים אישיים
נשוי לפרופ' רויטל רפאל-ויוונטה, חוקרת ספרות עברית מימי הביניים, ואב לארבעה.
גותים (מסופוטמיה)
היסטוריה
בסביבות שנת 2109 לפנה"ס מלך גותי אחרון בשם טיריגן (לפי המקורות הוא שלט רק 40 יום) הובס על ידי שליט העיר ארך אותו-ח'גל. הצבא שלו ברח והוא נשבה והוצא להורג. לאחר מכן הגותים לא חזרו לשלוט במסופוטמיה.
שפה
לגבי השפה יש שתי גישות, חלק מן החוקרים טוענים שהיא שייכת לשפות קווקזיות וחלק אחר טוען שהיא שייכת לקבוצה הודו-אירופית.
ארווין גריסון
ביוגרפיה
בגיל 9, גריסון למד בעצמו לנגן ביוקולילי. מגיל 12 ניגן בגיטרה באירועי ריקודים וגם באירועים מקומיים בעיר הולדתו טולדו (אוהיו). הוא הוביל את הרכבו בנגינה במלון באולבני אשר בניו יורק ב-1941. באותה תקופה הוא יצר טריו יחד עם דון סיט, אשר ניגן בחופים המזרחיים והמערביים בארצות הברית עד 1948. אחרי 1946 הטריו נקרא "הטריו של ויויאן גרי" על שם אשתו שניגנה על הקונטרה-בס. כחלק של תזמורת בניהול של ארל ספנסר, הוא נינן לצד ברני קסל.
בשנות ה-50 גריסון חזר לטולדו (אוהיו) וניגן באופן מקומי. הוא נפטר בשנת 1960 בטביעה בעקבות התקף אפילפסיה.
משה בגנו
ביוגרפיה
נולד בקלצ'ב במחוז לודז' בפולין לנחום ישראל בגנו הלוי ומאטה בת אליהו גרינבלאט. הוא למד בחדר בקלצ'ב עד גיל 15, ולאחר מכן למד ארבע שנים במתיבתא של הרב מנחם זמבא מחסידות גור בוורשה. כמו כן היה בעל השכלה כללית. ספג ממשפחתו את הרצון למימוש הכיסופים לישראל על ידי הגשמה חלוצית בעליה לארץ ישראל. היה ממקימי סניף צעירי המזרחי בעיירה קלצ'ב בפולין ב-1931, ושימש במקום כיושב ראש תנועת "תורה ועבודה" וכמדריך קבוצות הנוער הציוניות. ב-1933 הצטרף לקיבוץ ההכשרה בקליש עד לעלייתו לארץ ישראל.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והתיישב בחדרה. עבד במשך שנתיים בנטיעות בפרדסים ולאחר מכן מונה למזכיר הפועל המזרחי בחדרה. בשנות ה-40 היה חבר הסיעה המרכזית "תורה ועבודה" של הפועל המזרחי, בראשות משה שפירא. בשנת 1942 עבר לבני ברק והיה למזכיר הפועל המזרחי במקום וגזבר לשכת העבודה. בסוף שנת 1950 נבחר למועצת עיריית בני ברק, ובמסגרת קואליציה של פועלי אגודת ישראל, הפועל המזרחי ומפא"י ועל פי הסכם רוטציה היה לסירוגין סגן ראש העיר וראש העיר.
חזונו כראש העיר
חזונו של משה בגנו היה לראות את העיר בני ברק כמיזוג של חיי תורה ומצוות עם חיים שוקקים של עבודה ויצירה, כפי שהצהיר במהלך כהונתו:
במשך כהונתו כראש העיר הציב משה בגנו מספר יעדים לקידום העיר: חיזוק הציביון הדתי ברוח מייסדי העיר, פיתוח התעשייה כנדבך חשוב ביצירה הלאומית, יצירת תשתיות ועתודות קרקע לצרכים מערכתיים שיאפשרו הגירה חיובית אל העיר, מיזוג גלויות תוך ייצוג מיכלול האינטרסים של כל שכבות הציבור, הפיכת העיר למקור משיכה על ידי מתן פתרונות לצורכי הפרט של האזרחים בדגש על איכות חיים נאותה.
הישגים בפיתוח העיר
תקופת כהונתו של משה בגנו התאפיינה בפריצת דרך בהקמת מבנים, ביצירת שירותים ובכינון מנגנונים בתחום התשתיות העירוניות, החל מתיעול העיר,  דרך בניית בניין הדואר, וכלה בבניית מקלטים ציבוריים בתקופת מבצע סיני, תוך שיתוף פעולה עם גורמים ברמה הארצית. השקעות בפיתוח העיר שהיוו כרבע מתקציב העירייה, הניבו תנופה של בניית בתי מגורים, הקמת מפעלי תעשייה וגידול אוכלוסייה בקצב של 20% שנתי בממוצע.
תחום הדת
משה בגנו ראה חשיבות בשמירה על צביונה  התורני החרדי הייחודי של העיר ברוח המייסדים אשר הקימו ישיבות תורניות רבות ודאגו לשמירת השבת במרחב הציבורי, ולכן הקצתה העירייה קרקעות עבור שירותי דת שונים, כמו, בתי כנסת, בתי מרחץ,  בית שחיטה לעופות באזור ג'ימוסין, ואף שחררה את הישיבות מתשלומי מיסים.