cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת קליפורניה באירוויין
דקאן בית הספר למשפטים
מידע חדש גילה שהמינוי ספג ביקורת מפי נשיא בית המשפט העליון של קליפורניה, רונלד מ' ג'ורג' (Ronald M. George), שהייתה לו מחלוקת עם צ'מרינסקי בעניין הערעורים על פסק דין מוות, וגם מפיהם של רפובליקנים בולטים ממחוז אורנג' וממחוז לוס אנג'לס.
דרייק נסע לפגוש את צ'מרינסקי בקרוליינה הצפונית והשניים הגיעו להסכמה.
הם פרסמו הודעה משותפת לעיתונות האומרת שצ'מרינסקי אכן יעמוד בראש בית הספר למשפטים, וש"בית הספר החדש יושתת על העיקרון היסודי של החופש האקדמי. נשיא האוניברסיטה שב והצהיר על מחויבותו המתמשכת והבלתי מסויגת לחופש האקדמי, החל על כל חברי הסגל, ובכללם דקאנים ובכירים אחרים."
מעצרים בעת הרצאה של מיכאל אורן
סערה התחוללה סביב האוניברסיטה בפברואר 2010, כשסטודנטים הפריעו את מהלכה של הרצאה מפי השגריר הישראלי מיכאל אורן.
אגודת הסטודנטים המוסלמים פרסמה הצהרה בגנות האוניברסיטה שבחרה לארח אדם ש"משתייך לתרבות שאינה בוחלת בהפעלת טרור על חפים מפשע, בהרג אזרחים, בהריסת בתיהם ובכיבוש ארצם", אך הסירה מעצמה כל אחריות על המחאות וטענה שהסטודנטים פעלו על דעת עצמם.
על פי קנת סטרן (Kenneth Stern), ראש המחלקה לאנטישמיות וקיצוניות בוועד היהודי-אמריקני, "לקמפוס אוניברסיטת קליפורניה באירוויין יש היסטוריה ארוכה של תקריות אנטי-ישראליות ואנטישמיות, שבדרך כלל קשורות לאגודת הסטודנטים המוסלמים".
המפריעים בקהל הפסיקו את דברי אורן עשר פעמים, וסטודנטים רבים קראו לעומתם קריאות תמיכה. בין שאר הסיסמאות, קראו המפריעים "מייקל אורן, קריאה לרצח איננה ביטוי של חופש הדיבור",
"רוצחים" וכן "כמה פלסטינים הרגת?"
על פי עיתון הסטודנטים New University, נעצרו 11 סטודנטים והואשמו בשיבוש אירוע ציבורי בשטח האוניברסיטה. תשעה מהם היו מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין ושניים מאוניברסיטת קליפורניה בריברסייד.
במהלך האירוע גערו נשיא האוניברסיטה מייקל דרייק וראש הפקולטה למדעי המדינה מארק פטרקה (Mark Petracca) בקהל המוחה ו"קראו להפרעות 'מביכות'". באחת הפעמים קרא היו"ר פטרקה "התביישו לכם" לעבר המפריעים.
בהצהרה שפרסם למחרת, כינה הנשיא דרייק את התנהגות הסטודנטים "בלתי נסבלת", ואמר ש"חופש הדיבור נמנה עם ערכי היסוד הבסיסיים ביותר והמכובדים ביותר של בניין האומה."
גם דקאן בית הספר למשפטים ארוין צ'מרינסקי (Erwin Chemerinsky) גינה את ההפרעות. הוא אמר, "תארו לעצמכם מה היה קורה אילו הם היו מביאים דובר משלהם והוא היה מושתק בצעקות. כך לא יהיה חופש דיבור. אין זכות קיום לווטו של בריונים (Heckler's veto)".
האוניברסיטה השעתה את הקבוצה למשך שנת הלימודים 2010–2011 וקבעה להם תקופת מבחן בשנה העוקבת. בנוסף על כך, היה על חברי הקבוצה להשלים יחד 50 שעות של עבודות שירות לפני החזרתם ללימודים. אגודת הסטודנטים המוסלמים ערערה על ההשעיה.
העונש הוחלף להשעיה לרבעון אקדמי אחד, מאה שעות עבודות שירות ושתי שנות מבחן.
ארגון ציוני אמריקה תיאר את האוניברסיטה כ"קמפוס שמאפשר קנאות" וקרא לבוגרי הקולג'ים לא לבחור בה ללימודי המשך ולתורמים לא לתרום לה.
דוויין צ'יימברס
דוויין אנתוני צ'יימברס (Dwain Anthony Chambers; נולד ב-5 באפריל 1978 בלונדון) הוא אתלט בריטי סגן אלוף העולם (סביליה 1999) ואלוף אירופה (גטבורג 2006) המתחרה בריצות קצרות.
ראשית הקריירה
צ'יימברס, המתחרה במרוצים ל-100 מטרים, זכה להישג משמעותי ראשון כבר בגיל 17, כאשר זכה במדליית הזהב באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 20, שנערכה בהונגריה ב-1995. שנתיים מאוחר יותר קבע בטורניר דומה את שיא העולם עד גיל 20 (10.06 שניות). לשיאו הגיע באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה ב-1999, בה זכה במדליית הארד, כשקבע את שיאו האישי - 9.97 שניות.
על אף תחילתה המבטיחה של הקריירה שלו, בשנים הבאות לא הצליח צ'יימברס לשחזר את הצלחותיו, וגם מעבר לסן פרנסיסקו לשם אימונים עם מאמן חדש לא הועיל. רק בשנת 2002 שב צ'יימברס לקדמת הבמה, כאשר זכה במדליית הזהב באליפות אירופה שנערכה במינכן, והיה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים של בריטניה במרוץ השליחים ל-100X4 מ'.
ההשעיה
באליפות העולם שנערכה בסטאד דה פראנס ב-2003 שוב הגיע צ'יימברס להישגים מרשימים. במרוץ למאה מטרים הגיע רביעי בזמן של 10.08 שניות, כאשר האצנים שסיימו במקומות השני והשלישי, דארל בראון ודארן קמפבל הגיעו פחות ממאית השנייה לפניו. המנצח, קים קולינס, הגיע בזמן של 10.07 שניות. עם זאת, תוך זמן קצר התברר כי צ'יימברס הגיע להישגים אלה באמצעים אסורים. הוא נכשל בבדיקת סמים, ובהמשך החקירה התברר כי נטל סטרואידים אנאבוליים. לאחר שימוע שנערך לו בראשית 2004 השעתה אותו התאחדות האתלטיקה הבריטית לתקופה של שנתיים (שתחילתה במועד בו נתפס, באוגוסט 2003). בנוסף, נקבע כי לא יוכל להשתתף במשחקים האולימפיים עד סוף ימיו. עקב הודאתו כי השתמש בסטרואידים מאז 2002, נלקחו ממנו כל המדליות בהן זכה מאז, והמדליות שהוענקו לנבחרת בריטניה במרוצי השליחים נשללו ממנה אף הן.
לאחר ההשעיה
עוד לפני השעייתו, שקל צ'יימברס להמיר את הריצה בפוטבול. לאחר שהושעה ניהל מגעים עם קבוצת סן פרנסיסקו 49', אך מהלך זה לא יצא אל הפועל.
בשנת 2006 החליט צ'יימברס לשוב להתאמן. התאחדות האתלטיקה הבינלאומית דרשה ממנו, כתנאי לכך שישתתף בתחרויותיה, כי ישיב את הכסף בו זכה בטורנירים שארגנה (על פי ההערכות - כ-180 אלף ליש"ט). הוא השתתף במספר תחרויות, לרבות אליפות אירופה שנערכה בגטבורג. אף שלא הצליח להגיע להישגים גבוהים, היה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים של בריטניה במרוץ ל-4X100 מ' בטורניר זה. עמיתו לנבחרת, דארן קמפבל, סירב להשתתף בהקפת הניצחון, כמחאה על עצם השתתפותו של צ'יימברס, שהביא לאובדן המדליות של נבחרת בריטניה בעבר.
לאחר אליפות אירופה שב צ'יימברס לנסות את מזלו בפוטבול. הוא יצא למחנה אימונים בפלורידה מטעם ליגת NFL Europa, ליגת פוטבול אירופית בחסות ליגת ה-NFL האמריקאית. הוא עתיד היה להצטרף לקבוצת המבורג סי דוולס. במאי 2007 התראיין לרשת ה-BBC, ונשאל בין היתר לגבי הימצאותם של סמים בספורט. צ'יימברס השיב כי תמיד יהיו ספורטאים שישתמשו בסמים, וציין כי "המדע תמיד מתקדם מהר יותר מהבוחנים. יש אנשים שלוקחים סיכונים ויש כאלה שלא. אני הייתי מוכן לקחת את הסיכון. הנחתי שלא אתפס". הראיון עורר תגובות סוערות וגינויים. יום למחרת הראיון הודיעה הנהלת NFL Europa כי עקב ההיסטוריה שלו צ'יימברס, הוא יזומן לבדיקת סמים מטעמה. יומיים אחר כך דווח כי צ'יימברס שבר את כף רגלו, וכי לא ישוב להתאמן עוד במהלך העונה. ללא כל קשר, הודיעה הנהלת ה-NFL על סגירתה של הליגה בסוף יוני, כך שבסופו של דבר לא השתתף צ'יימברס במסגרת זו.
בראשית 2008 שוב הודיע צ'יימברס על כוונתו לשוב ולהשתתף בתחרויות אתלטיקה. בתחרויות שנערכו בשפילד ובבירמינגהאם הוא השיג את הקריטריון שאפשר לו להשתתף באליפות העולם באתלטיקה באולמות סגורים בוולנסיה במרץ אותה שנה (במרוץ ל-60 מ'). השתתפותו בתחרות זו עוררה מחלוקת בעולם הספורט. ספורטאים כסבסטיאן קו, קולין ג'קסון ודארן קמפבל גינו את החלטת התאחדות האתלטיקה הבריטית לאפשר את השתתפותו, ואילו ספורטאים אחרים כקים קולינס וטייסון גיי הודיעו על תמיכתם בו. ההתאחדות עצמה הודיעה כי מאחר שהקריטריונים נקבעו מראש, אין היא יכולה לשנותם בשלב זה. בהודעתה הודגש כי לו הייתה יכולה, הייתה ההתאחדות שוללת מצ'יימברס את האפשרות להשתתף, משום שהדבר מהווה מסר שלילי לספורטאים צעירים. צ'יימברס זכה במדליית הכסף באליפות זו.
בהמשך השנה חלה תפנית נוספת בקריירה שלו, כשהצטרף לקבוצת הרוגבי האנגלית קאסלפורד טייגרס. הוא התאמן עם הקבוצה מספר שבועות, אך בסופו של דבר הודיעה ההנהלה כי לא ייקלט בשורותיה.
צ'יימברס לא ויתר על שאיפותיו בתחום האתלטיקה, ובמאי 2008 הגיש עתירה לבית המשפט העליון של אנגליה, בדרישה לאפשר לו להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג. במקביל האיץ את אימוניו במטרה לעמוד בקריטריונים שהציבה האגודה האולימפית הבריטית להשתתפות במשחקים. עם זאת, מאמציו היו לשווא, שכן בית המשפט פסק כי העונש שהוטל עליו סביר, ואין לצרפו למשלחת הבריטית למשחקים. צ'יימברס הודיע כי ימשיך להתאמן, כדי להוכיח שהוא יכול להגיע להישגים גבוהים גם בלי הסמים. כמו כן, הצהיר על כוונתו לנסות ולהשתתף באולימפיאדת לונדון ב-2012, אף שיהיה אז בן 34. חילופי גברי בעמדות המאמנים של נבחרת האתלטיקה הבריטית אפשרו גם את שובו לנבחרת, אף שבאופן רשמי מוסדות הספורט במדינה עדיין עומדים על כך שלא ישתתף באולימפיאדת לונדון.
באליפות אירופה באולמות סגורים שנערכה בטורינו ב-2009, זכה צ'יימברס במדליית הזהב בריצת 60 מטר, ובשלב חצי הגמר אף שבר את השיא האירופי במרוץ זה (6.42 שניות, שיא האיטי ב-3 מאיות השנייה משיא העולם של מוריס גרין). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באותה שנה בברלין סיים במקום השישי בריצת 100 מטר, בתוצאה 10.00 שניות. הוא ויתר על השתתפותו בריצת 200 מטר, בשל פציעה בשוק.
בשנת 2009 פרסם צ'יימברס ספר אוטוביוגרפי בשם "Race Against Me" ("מרוץ נגד עצמי"). צ'יימברס עורר סערה כאשר טען בספר כי כמחצית האתלטים במשלחת האמריקנית לאולימפיאדת בייג'ינג נטלו חומרים אסורים.
באליפות העולם באולמות סגורים שנערכה בדוחא ב-2010, זכה צ'יימברס במדליית הזהב בריצת 60 מטר. באליפות אירופה שנערכה בברצלונה באותה שנה סיים במקום החמישי בריצת 100 מטר. המרוץ הוכרע רק בפוטו פיניש, לאחר שארבעה רצים, ובהם צ'יימברס, סיימו בזמן של 10.18 שניות, והם דורגו במקומות 2 עד 5.
באליפות העולם שנערכה בטגו ב-2011 העפיל צ'יימברס לשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר מהמקום התשיעי, אך בחצי הגמר עצמו נפסל עקב זינוק מוקדם, והודח. גם באולימפיאדת לונדון (2012) העפיל צ'יימברס לחצי הגמר. הוא סיים במקום העשירי, בתוצאה 10.05 שניות, 3 מאיות השנייה לאט יותר מהתוצאה שהייתה מספיקה לו כדי להעפיל לשלב הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים צ'יימברס במקום עשירי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.05 שניות. בריצת שליחים 4x100 מטר, הרביעייה הבריטית שקבעה את התוצאה השלישית בטיבה בשלב חצי הגמר נפסלה בשל החלפה לא חוקית.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 סיים צ'יימברס במקום 14 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.15 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר קבוצתו קבעה את התוצאה השלישית בטיבה בריצת הגמר, אך מאוחר יותר הרביעייה הבריטית נפסלה בשל החלפה לא חוקית.
מסלול (מושב)
מַסְלוּל הוא מושב בצפון-מערב הנגב, המשתייך לתנועת המושבים. הוא ממוקם מדרום-מערב לאופקים ומול הכפר השיקומי עלה נגב. שטחו של המושב הוא כ-7,200 דונם. שמו ניתן לו על שם הפסוק בספר ישעיהו:.
היסטוריה
המושב נוסד בשנת 1950 על ידי עולים מאיראן, ומנה כ־60 משפחות שהתגוררו באוהלים, ובהמשך השתכנו בבתי סוכנות. המתיישבים עסקו בחקלאות, במכסות גידול ומים משותפות לשכנים, בחלקות שדה שיתופיות, בערבות הדדית ובסיוע זה לזה.
העולים, שהיו אנשי מסחר, התקשו בעבודת החקלאות, ועל כן הגיעו מן ההתיישבות ברחבי הארץ משפחות מדריכות בחקלאות ובכלכלת בית שליוו את העולים החדשים בשנים הראשונות במושב, והגיעו גם מורות מתנדבות. במושב הוקם בית ספר שאליו באו גם ילדים מהמושבים הסמוכים. בשנים 1965–1969, נעזב המושב על ידי מרבית מייסדיו, מלבד שמונה-עשרה משפחות. בעקבות העזיבה, התלבטו המוסדות המיישבים אם לשקם את המושב ולהערות אליו רוח חדשה, והגיעו תושבים חדשים. אל המייסדים הדתיים והמסורתיים הצטרפו גם תושבים חילוניים וגם שומרי מצוות ונוצרה קהילה פלורליסטית מגובשת.
ב-2019 החלה הקמה של הרחבה של המושב בדרום-מזרח המושב, נכון ל-2021 השכונה בשלבי הקמה סופיים
אנרגיה סולארית
בשטח מושב מסלול - שדה סולארי בינוני של ערבה פאוור קומפני בשם מסלול סאן. השדה משתרע על שטח של 140 דונם ומורכב מ-30,700 פאנלים פוטו-וולטאיים של חברת JA Solar. עלות הפרויקט: 123 מיליון שקלים, כולל השקעה של 24.7 מיליון ש"ח הון עצמי על ידי ערבה פאוור, קרן נוי וקק"ל. השדה הסולארי 'מסלול סאן' ייצר 8.9 מגוואט חשמל, ויחסוך הפקה של כ-225,000 טון מטרי של פחמן דו-חמצני בתקופה של עשרים שנה.
שירותים ביישוב
האגודה השיתופית מנוהלת על ידי ועד האגודה ומאוגדים בה חברי המושב, ולצידה פועל ועד מוניציפלי לכל השוכנים בו (חברים ותושבים שאינם חברי האגודה), וכן, מזכירות, בית כנסת ומקווה, בית חב"ד, מועדון חברים, מועדון 'חמישים פלוס' לחברות מבגירות, מועדון ילדים, תנועת נוער, צרכנייה, ועדות תרבות ונוער, צח"י = צוות חירום יישובי, בריכה הידרותרפית, ועוד.
ד
ד' (שם האות: דָּלֶת) היא האות הרביעית באלפבית העברי. ככל הנראה נקראת דל"ת משום שצורת האות ד' בכתב עברי עתיק הייתה דומה לדֶלֶת. בפי יהודי תימן נקראת האות דָּאל.
ד' היא אחת משש האותיות בג"ד כפ"ת, המקבלות דגש קל בראש מילה ולאחר שווא נח, אך בימינו בקרב דוברי העברית בישראל אין הבחנה בין הגייתה של ד' דגושה לרפה – שתיהן נהגות כמו האות d במילה האנגלית Dog. במקור נהגתה ד' דגושה כמו d באנגלית, ואילו דֿ רפויה נהגתה כמו th שבמילה האנגלית "Then" (לא כמו ה־TH שבמילה "Thin"), או כמו האות ד'אל (ذ) בערבית. ישנן עדיין עדות המקפידות על הגייה זו.
בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, ד' נמנית עם חמש האותיות הלשוניות: דטלנ"ת. מבחינה פונולוגית היא מייצגת עיצור מכתשי, סותם, קולי ([d] :IPA). ד' רפה ייצגה עיצור שיני, חוכך, קולי ([ð] :IPA).
בגימטריה ערכה 4, ובהתאם לכך "יום ד'" הוא יום רביעי וכיתה ד' היא הכתה הרביעית בבית הספר. כאשר האות ד' מופיעה בראש תאריך עברי, פירושה 4,000, למשל: שנת ד'תתנ"א היא השנה ה-4851 בלוח העברי.
בשפה עברית מודרנית שכיחות השימוש באות ד' היא כ־2.59% מכלל אותיות האלפבית העברי.
האות ד' מופיעה בביטויים עבריים אחדים:
ייצוג האות ד'
בקוד ASCII מיוצגת האות ד' בערך E3, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D3.
בקוד מורס מיוצגת האות ד' באמצעות הרצף (משמאל לימין): ..- (קו נקודה נקודה).
הוא ייצוגה של האות ד' בכתב ברייל. <BR><BR> באלפבית צלילי מיוצגת האות ד' באמצעות המלה "דוד".
באיתות בדגלי סמפור ד' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה כלפי מטה, ודגל שני הפונה כלפי מעלה.
דיר אל-מדינה
דיר אל-מדינה (בערבית:  دير المدينة) הוא כפר מצרי עתיק, שהיה ביתם של האומנים והפועלים שבנו את קברי המלכים והאצילים בעמק המלכים בנקרופוליס של תבאי בתקופת השושלות ה-18 ועד ה-20, בתקופת הממלכה החדשה. בין המאה ה-16 ועד המאה ה-11 לפנה"ס. הכפר נבנה במדבר בסמוך לאתרים הן בגלל הקרבה הנוחה וגם בגלל הרצון לשמור על חשאיות.
הכפר
שמו הקדום של הכפר היה "סת מאע'ת" שפירושו "מקום של אמת". הפועלים והאומנים שחיו במקום נקראו "המשרתים במקום של אמת". בתקופה הקופטית, הוסב המקדש לאלה חתחור לכנסייה. ממנו נגזר השם הערבי של המקום דיר אל-מדינה שפירושו "המנזר של העיר".
החפירות באתר העלו ממצאים ייחודיים מתועדים של חיי קהילה בעולם העתיק, בתקופה המשתרעת על פני כמעט 400 שנים. המידע שהתקבל בחפירות כלל ממצאים מפורטים בדבר הארגון, הסדר החברתי, הקשרים חברתיים, תנאי העבודה וחיים של קהילה. הממצאים כוללים תיעוד של שביתת פועלים שהיא כנראה השביתה המתועדת הראשונה בהיסטוריה. קהילת הכפר הייתה קהילה סגורה ומיוחסת, מצבם הכלכלי היה טוב, ומצבם כנראה לא מייצג את מצבם של פשוטי העם באותה תקופה. רבים ידעו לכתוב. מצבם הכללי בא לידי ביטוי בקברים שהם בנו לעצמם.
האתר שוכן על הגדה המערבית של הנילוס מול העיר המודרנית לוקסור. הכפר שוכן במקום הנראה כמו אמפיתיאטרון טבעי, במרחק הליכה לעמק המלכים הנמצא מצפונו, כשמדרום מזרח נמצאים מקדשים, ועמק המלכות ממערבו. ייתכן והכפר נבנה במקום זה רחוק ממגורי שאר האוכלוסייה, בגלל האופי הרגיש של עבודתם, וכדי לשמור בסודיות את העבודות שבוצעו על ידי הפועלים בבניית קברי המלכים.
שביתת העובדים
בשל החשיבות שייחסו המצרים הקדמונים לבניית קברי המלכים, התנהל שירות הבנייה המלכותי בדרך כלל באופן יעיל. חלק מהקוד של האלה מע'ת שהייתה אלת הצדק והאמת, היה לשלם שכר ראוי לעובדים ולאומנים, זו הייתה חובה דתית. אי קיומה הביא לתסיסת העובדים על רקע צפייתם לקיום הקוד של האלה. תקופת הברזל הייתה תקופה של קריסת ממלכות ברחבי המזרח התיכון עם פלישת גויי הים שהביאה לחוסר יציבות כלכלית. אי תשלום שכר העובדים מהווה במחקר את אחת האנדיקציות למשבר ברחבי הממלכה.
בשנת המלכות ה-29 של רעמסס השלישי, ארעה שביתה של העובדים שהיא אולי השביתה המתועדת הראשונה בהיסטוריה. הפועלים סבלו מעיכובים באספקת המזון, ולאחר שכעסם גבר הם זרקו את כלי העבודה שלהם ועזבו את המקום. הם התאספו במקדש של תחותמס השלישי במדינת האבו. העובדים כתבו מכתב לשר הממונה בתלונה על מחסור במנות חיטה. ראשי הכפר ניסו להרגיעם ולשכנע אותם לחזור לעבודה, אבל הם סירבו לעשות זאת לפני שתלונתם תטופל. תגובתם לפנייה לחזור לעבודה הייתה "אנחנו רעבים", 18 ימים עברו מתחילת החודש ועדיין מנת הדגן לא הועברה אליהם, ולכן נאלצו לקנות חיטה בעצמם. לאחר שהאחראי חזר אליהם והבטיח שההתחייבויות של פרעה יקוימו, הפועלים חזרו לעבוד ביום המחרת. לאחר מכן לא בטחו יותר העובדים באחראי עליהם שתמך בשלטונות שייצג אותם והם בחרו נציגים משלהם. לאחר שביתה זו היו מספר שביתות נוספות. בשנים שלאחר מכן המשיכה ההחמרה במצב הכלכלי והשלטון המרכזי נחלש. כתוצאה מכך היו בעיות נוספות בהספקת המזון שגרמו לשביתות נוספות. הבעיות הנמשכות באספקת המזון הביאו את העובדים לשדוד את הקברים שהם בנו. קיים תיעוד על תלונות בנושא שכר גם בתקופתם של רעמסס התשיעי ורעמסס העשירי.
Hopes and Fears
Hopes and Fears הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הבריטית קין.
האלבום הגיע היישר למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים בבריטניה עם יציאתו בשנת 2004, וקיבל מאז 8 פעמים פלטינה. בנוסף, האלבום זכה בפרס המוזיקה הבריטית עבור האלבום הטוב ביותר בפברואר 2005.
עם מכירות של כ-6 מיליון עותקים, האלבום דורג במקום ה-16 ברשימת האלבומים הבריטיים הנמכרים ביותר של המילניום הנוכחי.
וסילי ברזוצקי
וסילי ולדימירוביץ' ברזוצקי (ברוסית: Василий Владимирович Березуцкий; נולד ב-20 ביוני 1982 במוסקבה) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק בעמדת הבלם. גובהו 1.89 מטר. כיום משמש כעוזר מאמן צסק"א מוסקבה, כשהמאמן הראשי זהו אחיו התאום אלכסיי.
קריירת משחק
וסילי הוא האח התאום של אלכסיי ברזוצקי, ששיחק יחד איתו בצסק"א. בצעירותו הוא למד באקדמיית "סמנה", מבתי הספר לכדורגל היוקרתיים היותר ברוסיה, ובמקביל שיחק במדי נבחרות הנערים והנוער השונות של רוסיה החל מ-1999, עת השתתף באליפות אירופה עד גיל 17.
ברזוצקי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת מועדון הכדורגל מוסקבה. הוא עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2000, כשהיה בן 17 בלבד. אחרי שתי עונות טובות במועדון, הוא עבר בשנת 2002 לצסק"א מוסקבה, בה הוא משחק עד היום. הוא זכה עם צסק"א 3 פעמים באליפות רוסיה (ב-2003, ב-2005 וב-2006) ואף בגביע אופ"א בעונת, לאחר שפתח בניצחון 1–3 על ספורטינג ליסבון במשחק הגמר. הוא העפיל עם הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת . בשש עונותיו הראשונות במועדון הופיע 165 פעמים וכבש 5 שערים וזכה עמה גם במספר תארים נוספים. הוא הגיע גם להישגים אישיים במדי צסק"א, כאשר נבחר חמש פעמים לרשימת 33 המצטיינים בליגה הרוסית בשנים 2005 - 2009.
בעקבות יכולתו הטובה בהגנת צסק"א ברזוצקי זכה למקום קבע בנבחרת רוסיה. הוא התחיל לשחק בנבחרת בשנת 2003, וזומן לסגלה לטורניר יורו 2008 על ידי המאמן חוס הידינק. הוא היה שותף לטורניר המוצלח של הנבחרת הרוסית שהגיעה עד לחצי הגמר, שם הפסידה לספרד. בניגוד למספרו בצסק"א מוסקבה, בנבחרת מספר חולצתו הוא 2. ברזוצקי זומן למונדיאל 2014 על ידי מאמן הנבחרת פאביו קאפלו. בנוסף, ברזוצקי זומן גם ליורו 2016 על ידי המאמן לאוניד סלוצקי וכבש את שער השוויון מול נבחרת אנגליה במשחק הראשון בטורניר.
ב-21 ביולי 2018 פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
קריירת אימון
בנובמבר 2018 הוזמן על ידי לאוניד סלוצקי יחד עם אחיו לצוות המאמנים של קבוצת ויטסה ארנהם ההולנדית. באוגוסט 2020 הצטרף לצוות האימון של צסק"א מוסקבה. באפריל 2021 מונה לעוזר מאמן של קבוצת קרסנודאר. ב-10 בינואר 2022 חזר לצסק"א מוסקבה על מנת לשמש כעוזרו של אחיו התאום אלכסיי.
Story of My Life (שיר של לזלי רוי)
Story of My Life (בעברית: סיפור חיי) הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי לזלי רוי, רוברט מרווין, קאט גארוויט, רוי שפירו, ובוצע על ידי לזלי רוי. ב-5 במרץ 2020 נחשף כי השיר נבחר לייצג את אירלנד באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד דרך בחירה של ועדה פנימית לאומית אירית. ב-18 במרץ 2020 בעקבות התפשטות נגיף הקורונה בעולם, הוחלט לבטל את אירוויזיון 2020.
העבר
העבר היה רבעון להיסטוריה יהודית שיצא לאור ביוזמת ההיסטוריון בן-ציון כ"ץ. הסדרה הראשונה הופיעה בעריכת שאול גינזבורג ובתקופת הופעתה היה "העבר" כתב העת היחידי למחקר היסטורי שראה אור בעברית.
העבר יצא לאור בשתי סדרות: הסדרה הראשונה של כתב העת ראתה אור בפטרבורג ב-1917 ועסקה באופן כללי בהיסטוריה יהודית, הופעת כתב העת פסקה לאחר הדפסת שני כרכים בלבד. הופעת הסדרה החדשה כהמשך לזו הישנה, התחדשה בתל אביב בשנת 1952 ונמשכה עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20. הסדרה החדשה התמקדה ב"דברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה" כשבפועל מכסה כתב העת במחקריו את ההיסטוריה של יהודי כלל המדינות בשטח שנחשב לתחום המושב היהודי ב.
משתתפים
בין המשתתפים הבולטים בסדרה הראשונה של כתב העת: שאול גינזבורג, שמואל רוזנפלד, יהודה לייב קצנלסון, שמעון דובנוב וישראל צינברג.
בין הכותבים הבולטים ברבעון בגרסתו החדשה, בתחילת דרכה, היו היסטוריונים וסופרים יוצאי רוסיה וברית המועצות, עובדה שתרמה לדברי העורך בן-ציון כ"ץ במבוא לגיליון הראשון, לקבלת מחקר "חי" שנכתב בידי אנשים שזכרו את התקופה שאותה חקרו: בן-ציון כ"ץ, יעקב לשצ'ינסקי, יצחק בן-צבי, זלמן שזר, ברוך קרוא ושלמה גפשטיין.
רמת סמית'
רמת סמית' (באנגלית: Smith Heights) היא רמה המהווה את הפסגות הגבוהות ביותר בין רכס קנט לבין צוק ג'אנקשן, בחלק המזרחי של הרי דרווין, שבאנטארקטיקה.
גובה הרמה 1,231 מטרים מעל פני הים.
גילוי הרמה
הרמה מופתה לראשונה על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה מוולינגטון שבניו זילנד (שחקרה את האזור בעונת המחקר 1963–1962).
מקור השם
הרמה נקראת על שמו של ג'י. ג'יי סמית' (G.J. Smith), חבר המשלחת.
פונקציית רימן
פונקציית רימן (על שמו של המתמטיקאי הגרמני ברנהרד רימן) או פונקציית הסרגל היא פונקציה ממשית שקבוצת נקודות אי הרציפות שלה כוללת בדיוק את המספרים הרציונליים. הפונקציה מוגדרת בנקודות הרציונליות לפי (כאשר השבר מצומצם, כלומר p,q זרים זה לזה), ומתאפסת בנקודות שאינן רציונליות. (ב-x=0 ערך הפונקציה הוא 1, כמו בכל מספר שלם).
הפונקציה מוכרת גם בשמות "פונקציית הסרגל", "פונקציית הפופקורן" ופונקציית תומה (Thomae's function; על שם המתמטיקאי הגרמני קארל יוהנס תומה).
נקודות אי-הרציפות של הפונקציה
הפונקציה רציפה בכל נקודה אי-רציונלית, ואינה רציפה באף נקודה רציונלית. מכאן שקבוצת נקודות אי-הרציפות של הפונקציה היא צפופה, אך בעלת מידה אפס.
הפונקציה אינטגרבילית לפי רימן (עם אינטגרל אפס) בכל קטע חסום, אך אינה רציפה ואינה מונוטונית באף קטע.
פונקציה נוספת עם אותן נקודות אי-רציפות
נסדר את המספרים הרציונליים על הישר בסדרה, ונגדיר לפי. כמו פונקציית רימן, הפונקציה המתקבלת רציפה בכל נקודה אי-רציונלית, ואינה רציפה בכל נקודה רציונלית. בנוסף, זוהי פונקציית מונוטונית עולה על הישר.
קבוצת נקודות אי-הרציפות של פונקציה
קבוצת נקודות אי-הרציפות של פונקציה ממשית היא קבוצת F_{\sigma} ( איחוד בן מנייה של קבוצות סגורות). מכיוון שקבוצת המספרים האי-רציונליים אינה כזאת, אין פונקציה שנקודות אי-הרציפות שלה הן הנקודות האי-רציונליות.
הוכחה
נוכיח שנקודות אי-הרציפות של הפונקציה הן כאמור לעיל. יהי x מספר רציונלי, אז f(x) \neq 0, אבל יש סדרה של מספרים אי-רציונליים המתכנסת ל-x, ועליהם הפונקציה מתאפסת לפי ההגדרה. מכאן ש-x היא נקודת אי-רציפות. כעת נניח ש-x אי-רציונלי, ויהי. בקטע באורך יחידה סביב x יש רק מספר סופי של נקודות שבהן (משום שתנאי זה חוסם את המכנה), ולכן יש קטע סביב x שבו  ומכאן ש-f רציפה בנקודה x.
לידיה לזרוב
לידיה לזרוב-ירושלמי (נולדה ב-16 בינואר 1946) היא שייטת ישראלית, אלופת עולם בשיט מפרשיות מדגם 420.
היא הפכה לאלופת העולם הישראלית הראשונה בענף ספורט כלשהו כאשר זכתה בשנת 1969 באליפות העולם בדגם 420 יחד עם שותפה צפניה כרמל.
ביוגרפיה
נולדה בסופיה, שבבולגריה. הייתה חברת אגודת יורדי ים זבולון במועדון השיט של בת ים מאז הייתה בת 13.
בשנת 1966 ניצחה לידיה עם בן זוגה צפניה כרמל באליפות ישראל בשיט מפרשיות מדגם 420, ובאוגוסט 1967 ניצחו השניים בתחרות מפרשיות בינלאומית שנערכה על נהר הדסון בניו יורק. בשנת 1969 היו הצמד לאלופי עולם ישראלים ראשונים בענף ספורט כלשהו, כאשר ניצחו באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 420 אשר נערכה בסנדהמן, שוודיה. כרמל אף זכה באותו אירוע באליפות העולם ליחידים.
באליפות העולם שנערכה בתל אביב בשנת 1970, זכתה לזרוב בתואר אלופת העולם ליחידים בדגם 420 וסיימה בזוגות (יחד עם צפניה כרמל) במקום החמישי.
Something New
Something New הוא האלבום החמישי של להקת הביטלס שיצא בארצות הברית. האלבום הופק על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס והוא מקביל ל-A Hard Day's Night שיצא בבריטניה. הוא מכיל רק 8 שירים ממקבילו הבריטי ובנוסף שני שירים מהמיני-אלבום Long Tall Sally, ואת הגרסה הגרמנית של I Want to Hold Your Hand.
ב-2004 יצא אלבום זה כתקליטור באלבום The Capitol Albums, Volume 1.
רשימת רצועות
כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני למעט אם צוין אחרת.
כדורגלן היובל של אופ"א
בשנת 2004, לכבוד ציון 50 שנה להיווסדו, החליט ארגון אופ"א לבחור את הכדורגלן האירופי הטוב ביותר ב-50 השנים האחרונות. ההצבעה נערכה באתר של אופ"א וסך כל הקולות היה שישה מיליון. בתואר זכה זינדין זידאן הצרפתי שקיבל 123,582 קולות.
מזמור י"ט של מדינת ישראל
מזמור י"ט של מדינת ישראל הוא דרשה שנשא הרב צבי יהודה הכהן קוק בליל יום העצמאות, ה' באייר תשכ"ז, כשלושה שבועות לפני פרוץ מלחמת ששת הימים. הרצי"ה עסק בהזדמנות זו ביחסו למדינת ישראל והזכיר, שלא כהרגלו, את חסרונם של חלקי ארץ ישראל שלא היו אז תחת שלטון המדינה. רבים מתלמידיו רואים בכך סוג של רוח הקודש.
בליל יום העצמאות תשכ"ז התקיימה בישיבת מרכז הרב סעודת מצווה לציון י"ט (19) שנים למדינה. בדרשתו דיבר הרצי"ה על תחושותיו בליל כ"ט בנובמבר תש"ח, כאשר התקבלה החלטת החלוקה בעצרת האומות המאוחדות. הרב תיאר רגשות מעורבים ובעיקר אכזבה גדולה מחלוקת הארץ ומקריעתם של חבלי ארץ. בדבריו ביטא את חזון ארץ ישראל השלמה באופן ברור וחוסר ההשלמה עם הקיים.
את הדרשה סיכם וערך הרב אורי דסברג.
קטעים מהנאום
בהזכירו את ליל הכ"ט בנובמבר, מתאר הרצי"ה את תחושותיו:
השפעת הנאום ופרשנותו
הנאום נחשב אחד מאבני הדרך לקראת היווצרותו של גוש אמונים, מספר שנים לאחר מכן, על ידי תלמידי הרב צבי יהודה קוק, הרבנים חנן פורת, משה לוינגר ואחרים. הרעיון שלפיו כל חלקי ארץ ישראל הם מרכיב הכרחי בחזרתה של האומה לביתה הטבעי ולמלוא חיוניותה עמד ביסוד התשתית הרעיונית של הארגון.
מאז בכל שנה הוגים תלמידיו במזמור התואם לשנת מדינת ישראל וכרבנים מלמדים אותו לציבור ביום העצמאות.
ISO 9000
בספטמבר 2015 יצאו מהדורות חדשות לתקנים: ISO 9000, ISO 9001.
החל משנת 2015 קיימים רק שלושה תקנים בסדרה (בעבר היו 5):
ISO 9000
תקן זה מתאר את המושגים והעקרונות הבסיסיים של ניהול איכות.
שבעת עקרונות הניהול במהדורת 2015:
ISO 9001
תקן זה מפרט דרישות שמטרתן בעיקר לתת אמון במוצרים ובשירותים הניתנים על ידי ארגון ובכך להגביר את שביעות רצון הלקוחות. ניתן לצפות שיישום נכון של התקן יביא גם ליתרונות ארגוניים נוספים, כמו שיפור בתקשורת הפנימית וכמו כן, הבנה ובקרה טובות יותר של תהליכי הארגון. זהו התקן היחיד מתוך הסדרה, המיועד להתעדה באמצעות צד שלישי.
תקן ISO 9001 מבוסס על מתודולוגיית "תכנון-עשייה-בדיקה-פעולה" (PDCA – Plan-Do-Check-Act) ומספק גישה מוכוונת תהליכים לתעד ולסקור מערכים, אחריויות ונהלים הנדרשים להשגת ניהול איכות יעיל בארגון. חלקים ספציפיים של התקן מכילים מידע על נושאים רבים, כגון:
התעדה
ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) אינו מסמיך ארגונים בעצמו. קיימים גופי הסמכה רבים אשר סוקרים ארגונים ובמקרה של הצלחה, מנפיקים תעודות התאמה לתקן ISO 9001. במדינות רבות הוקמו לתת הכרה רשמית לגופי ההסמכה. הן גופי האקרדיטציה והן גופי ההסמכה גובים עמלות עבור שירותיהם. לגופי האקרדיטציה השונים יש הסכמים הדדיים זה עם זה, כדי להבטיח שתעודות שהונפקו על ידי אחד מגופי האקרדיטציה יתקבלו ברחבי העולם. גופי ההסמכה עצמם פועלים על פי תקן איכות אחר, ISO/IEC 17021, בעוד שגופי האקרדיטציה פועלים על פי ISO/IEC 17011.
ארגון המבקש הסמכת ISO 9001 נסקר על בסיס מדגם נרחב של האתרים, התפקידים, המוצרים, השירותים והתהליכים שלו. בתום הסקירה, הסוקר מציג להנהלה רשימה של בעיות (מוגדרות כ"אי התאמות", "הערות" או "הזדמנויות לשיפור"). אם אין אי התאמות משמעותיות, גוף ההסמכה מנפיק תעודת התאמה לתקן. כאשר מזוהות אי-התאמות משמעותיות, הארגון נדרש להציג תוכנית שיפור לגוף ההסמכה (למשל, דוחות לפעולה מתקנת המראים כיצד הבעיות ייפתרו). ברגע שגוף ההסמכה משוכנע שהארגון ביצע פעולות מתקנות מספקות, הוא מנפיק אישור.
תעודת ההסמכה לתקן ISO 9001 אינה לצמיתות, אלא יש לחדש אותה, בהתאם ל-ISO/IEC 17021, בפרקי זמן קבועים המומלצים על ידי גוף ההסמכה, לרוב אחת לשלוש שנים. אין דירוג כשירות במסגרת ISO 9001, או שחברה מוסמכת (כלומר שהיא מחויבת לשיטה ולמודל של ניהול איכות המתוארים בתקן) או שהיא לא. מבחינה זו, הסמכת ISO 9001 עומדת בניגוד למערכות איכות מבוססות מדידה של רמת הבשלות של מערכת ניהול האיכות.
ISO 9004
המהדורה הרביעית של מסמך זה יצאה לאור ב־2018. מסמך זה נותן הנחיות לשיפור יכולתו של ארגון להשיג הצלחה בת-קיימה. הנחיות אלו תואמת את עקרונות ניהול האיכות הניתנים בתקן ISO 9000:2015. בנוסף, מסמך זה מספק לארגון כלי להערכה עצמית של רמת הבשלות של מערכת ניהול האיכות שלו. כמו כן, מסמך זה חל על כל ארגון, ללא קשר לגודלו, סוגו ופעילותו.
מיכל ניב
מיכל ניב (5 באוקטובר 1965 - 21 בינואר 2000) הייתה עיתונאית, מנחה ושדרנית רדיו ישראלית.
ביוגרפיה
מיכל ניב נולדה בבאר שבע למשפחה בת שני ילדים לניצה ול. אביה היה קצין בגולני ושימש כקצין השלישות הראשי בתפקידו האחרון בצה"ל. האם עבדה כאחות בבית החולים השרון. בגיל 3 עברה לפתח תקווה, שם גדלה ולמדה בבית הספר בכפר גנים. הייתה מופנמת בילדותה. אחיה של מיכל,, השגיח עליה מגיל צעיר, כיוון שהאב שהה מחוץ לבית עקב תפקידו והאם עבדה במשמרות.
התגייס בנובמבר 1977 לחיל השריון. הוא ניסה להגיע לקורס קצינים, אולם לא הצליח במבדקים. בדצמבר 1978 נהרג אחיה, בעת שירותו, מירייה שנורתה בחדרו מנשקו האישי. ועדה שחקרה את האירוע התלבטה בין התאבדות לתאונה וקבעה שהייתה זו תאונת נשק. חברת הילדות שלה, גליה לוי, טוענת שלאחר מות האח הפכה מיכל למרוחקת ומסוגרת. בפני בן זוגה טענה ניב, שאביה הסתגר בתוך עצמו ולא היה נוכח כאב.
בשנת 1979, כשהייתה בת 14, מונה אביה לנספח אכ"א בלונדון וניב עברה לשם יחד עם הוריה. בתקופה זו למדה ניב בתיכון והתעמקה בתחביב האהוב עליה - מוזיקה. את האהבה למוזיקה ספגה עוד בילדותה בבית מאחיה. ב-1981, לאחר שנתיים שגרה באנגליה, חזרה משפחת ניב לישראל, עברה לגור בתל אביב ומיכל החלה ללמוד בתיכון עירוני ה' במגמה הומנית והצטיינה בלימודיה. אביה שב תחילה לתפקיד בצה"ל, אולם לבסוף החליט לפרוש. במאי 1982, ביום העבודה הראשון שלו במפעלי נשר, התאבד אביה בירייה על קברו של אחיה, בבית העלמין בקריית שאול. מותו של האב הכה גלים בתקשורת והיה חוויה קשה גם בכיתתה של מיכל.
זמן קצר לפני גיוסה עזבה את הבית ועברה לגור עם בן זוגה. בשנת 1984 התגייסה לצה"ל ושירתה בתחנת הרדיו גלי צה"ל, בתחילה, כפקידתו של מפקד התחנה רון בן ישי, שנמנה על ידידיו של אביה המנוח. לאחר מינוי של נחמן שי כמפקד התחנה, זמן קצר לאחר מכן, החלה להגיש את תוכנית הבוקר "הפסקת עשר", שערך שרון מולדאבי (בין השנים 1986–1987). את הקו המוזיקלי האלטרנטיבי של התוכנית בחר מולדאבי, והוא זה שיחד עם דלית עופר (ראש מחלקת המוזיקה בתחנה), בחר במיכל, קריינית בראשית דרכה, להגיש את התוכנית. בתוכנית הושמעו בין השאר: איגי פופ, ביסטי בויז, מינימל קומפקט, ניק קייב, יו 2, ג'וי דיוויז'ן ו-REM. במהלך השירות נשלחה לחודשיים לארצות הברית במסגרת משלחת של עיתונאים צעירים. לאחר שובה קיבלה תוכנית אחרת - "הפסקת עשר בלילה" אותה המשיכה ניב לשדר ולערוך גם לאחר שחרורה, בשנת 1986, כשעבדה בתחנה כעצמאית. התוכנית הועברה בשלב מאוחר יותר לשידור בתחנת צה"ל 2, ונקראה "הפסקת עשר בערב". התוכנית בעריכתה שמרה על הקו האלטרנטיבי הייחודי והיא השמיעה בה בין השאר את אקו והבאנימן, ג'ון קייל, הגאן קלאב, פטי סמית, הקיור, רוי הארפר ועוד אמנים שלא תמיד הושמעו ברדיו. לאחר ירידת התוכנית שידרה ניב תוכנית נוספת בשם "לחבק את הדובי" ותוכניות מוזיקה מיוחדות, לרוב עם אלדד קובלנץ, שהיה חבר קרוב שלה. בשנת 1988 נבחרה להגיש את תוכנית הטלוויזיה "עד פופ", לצד אברי גלעד, אולם החליטה לאחר חודשיים לעזוב את התוכנית.
במקביל להתפתחות הקריירה הרדיופונית שלה, התפתחה ניב גם לתחום הבישול: כתבה מדורי בישול במקומונים תל אביביים, חברה לשאול אברון, אותו הכירה בעיתון "חדשות", להקמת המסעדה "יועזר בר יין" ביפו, וכן בישלה במסעדה של מרגרט תייר שביפו.
בנוסף כתבה במשך תקופה ארוכה בעיתון "חדשות". בספטמבר 1996 הצטרפה לצוות ההקמה של תחנת הרדיו "רדיו תל אביב", שם הגישה בשעות הבוקר את תוכנית המוזיקה "בת הים הקטנה" ושימשה כמנהלת מחלקת המוזיקה. בשנת 1997 החלה להגיש את תוכנית הרדיו ההומוריסטית "היפות והאמיצות" עם תמר מרום ולאחר מכן עם עינב גלילי. התוכנית זכתה להצלחה רבה ועקב כך, החליטה התחנה להעביר את התוכנית לשעות שידור אחרי הצהריים, 16:00 עד 18:00, בהן שיעורי ההאזנה לרדיו גבוהים יותר. סקרי ההאזנה של התוכנית היו מצוינים ואף נשקל להעביר אותה לפורמט טלוויזיוני בשידורי הלווין.
בשנת 1996 הופיעה בתפקיד קטן בסרט הטלוויזיה של רן טל ואתגר קרת - "מלכה לב אדום".
ב-21 בינואר 2000, ביום בו מלאו חמש שנים למותו של בן דודה,, שנהרג בפיגוע בבית ליד, היא שמה קץ לחייה בתלייה בביתה בתל אביב. היא נקברה בבית הקברות האזרחי בקיבוץ עינת.
הוקרה והנצחה
בשנת 2000, לאחר מותה, הוענק לה אות הוקרה וזיכרון מטעם ועדת פרס סוקולוב.
בשנת 2002, לציון שנתיים למותה, עלה באתר האינטרנט של רדיו תל אביב, בו שידרה, עמוד מיוחד לזכרה, בו התאפשר לצפות בראיון שנערך איתה ולהאזין לקטעים מהתוכניות השונות שהגישה. כמו כן, הקדישו באותו יום בתחנה, יום שידורים מיוחד, בו השמיעו קטעים נבחרים מהתוכנית "היפות והאמיצות".
ב-2009 הופק במסגרת בית הספר לקולנוע "סם שפיגל" סרט קצר לזכרה, בכיכובן של יעל טל ורותם זיסמן כהן. הסרט עוקב אחר שתי גרופיות צעירות של תוכנית הרדיו של ניב ועינב גלילי - "היפות והאמיצות".
בינואר 2014, 14 שנה לאחר ששמה קץ לחייה, הפיק צוות של קולנוענים צעירים קליפ לזכרה, שהתבסס על השיר "מיכלי, תראי כמה באו" של היוצר ירון אחר. הקליפ, שמופיעה בו בתפקיד הראשי השחקנית נועה צפריר, המזכירה בחזותה את מיכל - עוקב אחר שדרנית רדיו ה'מדלגת' בין שני עולמות: שידורי אולפן מבודחים ושיחות עליצות עם מאזינים מחד, ותחושות קשות ו'הליכה על הקצה' מאידך, עד הסוף המרומז.
לציון 20 שנה למותה, הקדישו תחנות רדיו שונות, וביניהן רדיו "הקצה", רדיו תל אביב וגלגלצ, תוכניות מיוחדות לזכרה עם המוזיקה שאהבה ושידרה. ברדיו הקצה שידרו, בין השאר, הקלטה מתוכנית מיוחדת בהגשתה (עורך: עוזי פרויס) ממרתון ניק קייב, ששודר במקור בגלי צה"ל, בשנת 1990.
שרון מולדאבי, שערך לצידה של ניב את התוכנית "הפסקת עשר", הגיש ברדיו תל אביב תוכנית מיוחדת בת שלוש שעות עם סיפורים ושירים במתכונת התוכנית המקורית. בפוסט מקדים שעלה לפייסבוק הוא כתב "...ההון הסמלי שהותירה קשור בעיקר למוזיקה שהיא קידמה, ונדמה לי שמעולם לא היה מישהו או מישהי שקידמו שנים ספורות כל כך מוזיקה איזוטרית ונשאר\ה כה חרותים, כה נערצים, אחרי עשורים."
גזפרום תעופה
גזפרום תעופה, או גזפרום אוויה (ברוסית: Авиапредприятие Газпром авиа) היא חברת תעופה פרטית רוסית, בבעלות תאגיד גזפרום המפעילה טיסות סחר, מסוקים ומטוסי נוסעים ברוסיה ומחוצה לה. מטה החברה בנמל התעופה הבינלאומי אוסטאפייבו, שבמוסקבה. מטה עיקרי בנמל התעופה יאמבורג, במחוז האוטונומי של ימלו-ננץ.
החברה הוקמה ב-3 בפברואר 1995 בהחלטת דירקטוריון תאגיד גזפרום כחברת בת ועם השנים זו הפכה לחברת התעופה העסקית הגדולה ברוסיה ואחת הטובות מסוגה במדינה ומהווה לחברה המובילה לטיסות עסקים.
החברה החלה את פעילותה ב-16 באפריל 1995 והיא מעסיקה למעלה מאלפיים עובדים.
צי המסוקים
נתונים נכון לינואר 2018:
פאלאצו גרימאני די סן לוקה
פאלאצו גרימאני די סן לוקה (באיטלקית: Palazzo Grimani di San Luca) הוא ארמון הניצב על גדת התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה, על גדת תעלת ריו די סן לוקה, במפגש עם התעלה הגדולה.
היסטוריה
הארמון נבנה באמצע המאה ה-16 על ידי גרויאמו גרימאני, בתכנונו של האדריכל מיקלה סאנמיקלי. לאחר מותו של סנמיקאלי הושלם המבנה על ידי האדריכל ג'אן ג'אקומו דה גריג'י.
משפחת גרימאני התגוררה במבנה עד שנת 1806.
כיום המבנה משמש את בית המשפט לערעורים של ונציה.
תיאור המבנה
למבנה תכנון אופייני לארמונות ונציה - חדרי המבנה בנויים סביב חצר פנימית, והחזית, הפונה לתעלה הגדולה בנויה בסגנון נאו-קלאסי האופייני לתקופת בנייתו. החזית מעוטרת בעמודים מהסדר הקורינתי.
איגוד האוניברסיטאות האמריקניות
איגוד האוניברסיטאות האמריקניות (באנגלית: The Association of American Universities, או בראשי תיבות: AAU) הוא ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה.
פעילות
איגוד האוניברסיטאות האמריקאיות הוקמה ב־28 בפברואר 1900, בכנס בן יומיים שהתקיים באוניברסיטת שיקגו, של 14 ממוסדות המועמדים לתואר דוקטור המובילים במדינה. מטרתו היא לשמור על מערכת אקדמאית חזקה של שיטות חינוך, מחקר וחדשנות ולקדם שיטות עבודה מומלצות לתואר ראשון ושני ולחזק את תרומות אוניברסיטאות המחקר לחברה האמריקאית. האוניברסיטאות החברות בארגון זוכות למימון הפדרלי הרב ביותר המשפר את בריאות הציבור, מתמודדות עם אתגרים לאומיים ותורמות לחוסן הכלכלי תוך חינוך והכשרת מנהיגים ומחדשי חזון עתידי. נכון לשנת 2022, בארגון חברות 65 אוניברסיטאות מארצות הברית (28 פרטיות ו-37 ציבוריות) ושתי אוניברסיטאות ציבוריות מקנדה.
האיגוד חבר ברשת הגלובלית של אוניברסיטאות מחקר. הרשת כוללת את הארגונים הבאים: קבוצת ראסל (בריטניה, שבסיסה בלונדון), U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) (שבסיסה בעיר פרייבורג), הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (אירופה, שבסיסה נמצא בלוון, בלגיה), איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה (הרפובליקה העממית של סין, יפן, דרום קוריאה, הונג קונג וטאיוואן), ליגת C9 (סין), קבוצת השמונה (אוסטרליה, שבסיסה בקנברה), אוניברסיטאות מחקר RU11 (יפן) וקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15, שבסיסה באוטווה. איגוד האוניברסיטאות האמריקניות הצטרפה לשותפיה ברשת הגלובלית בחתימה על ההצהרות הבאות:
=== האוניברסיטאות המייסדות ===
קישורים חיצוניים
(באנגלית)
מנהרת רוח אנכית
מנהרת רוח אנכית (באנגלית: Vertical wind tunnel או VWT) היא מנהרת רוח, שבה האוויר זורם מלמטה למעלה.
בעבר, מנהרות הרוח אנכיות נבנו עבור מחקרי אווירודינמיקה, כיום רובן משמשות כסימולטור לצניחה חופשית, וכן לתעופה. הן מאפשרות לאדם לרחף באוויר רק באמצעות הכוח של זרימת האוויר האנכית הנעה במהירות ממוצעת של כ-200 קילומטר לשעה.
מנהרת רוח אנכית נחשבת לעיתים קרובות כצניחה חופשית באולם סגור בשל תחושה הריחוף הדומה שהיא מספקת.
טיסת גוף
"טיסת גוף" (Bodyflight) היא מונח מתחום הצניחה החופשית המתייחס לתעופה עם הגוף באופן מבוקר. זה כולל פניות, גלגולים, נפילה ועוד תרגילי שליטה של אקרובטיקה באוויר. כישרון בטיסת גוף מאפשר לצנחנים לעוף קרוב אחד לשני בזמן שהם נופלים נפילה חופשית, כדי לאפשר להם לבצע פעלולים באוויר כגון מבנים באוויר של מספר צנחנים אוחזים ידיים. בנוסף כדי לאפשר להם להתרחק אחד מהשני לפני פתיחת המצנחים. הרבה מהמיומניות האלה ניתן לרכוש בתרגול במנהרת רוח אנכית, כדי לאפשר לצנחנים לדעת לשלוט יותר טוב על גופם בזמן הנפילה החופשית. טיסת גוף מושלמת מושגת באמצעות גרירת הגוף באמצעות הידיים או הרגליים, כמו גם טכניקות אחרות בדומה לזה של מטוס. קופצי סקי מקצועיים אשר מנסים לטוס באוויר עוברים מרחקים ארוכים בקפיצות סקי ששם נעשה גם שימוש בטכניקות מסוימות של טיסת גוף להגדלת מרחק הקפיצה.
סוגי מנהרות רוח אנכיות
ישנם שני סוגים עיקריים של מנהרות רוח אנכיות:
בטיחות
מנהרת רוח אנכית מושכת הרבה אנשים שיש להם פחד גבהים ועדיין רוצים לחוות את החוויה של צניחה חפשית. הריחוף מתבצע רק בגובה מטרים ספורים ומותאם ליכולות של אותו אדם שמרחף באוויר, מהירות הרוח היא בדרך כלל בין 130 ל-240 קילומטר לשעה.
במנהרת רוח אנכית סגורה וחיצונית ישנה רשת ביטחון כך שהמרחף אינו יכול לעוף מחוץ לטווח של מנהרת הרוח.
היסטוריה
האדם המתועד הראשון שעף במנהרת רוח אנכית היה ג'ק טיפאני ב-1964 בבסיס רייט פטרסון של חיל האוויר האמריקאי. מנהרת הרוח האנכית הראשונה שנבנתה במיוחד לתעופת אדם פותחה על ידי הממציא הקנדי ז'אן סן-ז'רמן. סן-ז'רמן ייסד בפרובינציה של קוויבק את חברת "אירודיום" אשר הפעילה את מנהרת הרוח המקורית שסן-ז'רמן בנה בעיירה סן-סימון שבמחוז מונטרז'י. במרץ 1981 הגיש סן-ז'רמן בקשה לרישום פטנט בשם "Levitationairum". בשנת 1982 מכר סן-ז'רמן לאמריקאי לס תומפסון וליזם הנדל"ן הניו יורקי מרווין קראטר זכות להקים מתקן דומה, ובהמשך מכר לקראטר את מלוא זכויותיו על הפטנט. באוקטובר 1982, פתח קראטר את מנהרת הרוח האנכית המסחרית הראשונה של ארצות הברית בעיר לאס וגאס. מאוחר יותר באותה שנה, פתח תומפסון את מנהרת הרוח האנכית השנייה בעיירת הקיט פיג'ון פורג' שבמדינת טנסי. שני המתקנים נפתחו והופעלו בשם צניחה חופשית באולם סגור. ציון דרך חשוב נוסף במנהרת רוח אנכית היה בטקס הסגירה של אולימפיאדת החורף טורינו 2006. מנהרת הרוח הזאת נבנתה על ידי יחידת אירודיום קנדה ולטביה עבור המטרה הבלעדית של סגירת הטקס. אנשים רבים בטקס מעולם לא ראו מנהרת רוח אנכית והיו מוקסמים מתעופת בני אדם ללא חבלים שקושרים אותם למעלה.
ישראל
בישראל, פועלות שתי מנהרות רוח אנכיות למטרות ספורט אתגרי ותיירות: מנהרה בראשון לציון המופעלת על ידי חברת FlyBox ואחת באילת המופעלת על ידי חברת flyXpress.
אברהם הרמן
אברהם ("אייב") הַרמן (Harman; במקור הֶרמן, Herman; י"ח בחשוון תרע"ה, 7 בנובמבר 1914, לונדון – י"ט באדר א' תשנ"ב, 23 בפברואר 1992, ירושלים) היה דיפלומט ישראלי, שגריר ישראל בארצות הברית ונשיא האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
אברהם הֶרמן (Herman; לימים עִברת את שמו ל'הַרמן') נולד בשנת 1914 בלונדון בירת בריטניה, בנם של צפורה וישראל. אביו, שנסמך לרבנות היה סוחר שהיגר לבריטניה בטרם מלחמת העולם הראשונה, היה פעיל ציוני ופעל למען תחיית הלשון העברית.
הרמן התחנך בחדר, ולמד עברית עם אביו. היה פעיל בתנועת נוער ציונית. בשנת 1935 סיים לימודי משפטים והיסטוריה בוודהאם קולג' (Wadham College) שבאוניברסיטת אוקספורד, וקיבל תואר דוקטור למשפטים. באותה שנה ביקר בארץ ישראל. עם סיום לימודיו הצטרף לסגל הפדרציה הציונית בלונדון ושימש סגן עורך השבועון של הפדרציה. ב-1938 עלה לארץ ישראל. ב-1939 נשלח בשליחות ההסתדרות הציונית לדרום אפריקה ושימש מנהל מחלקת הנוער והעיתונות של הפדרציה הציונית ביוהנסבורג. בשנת 1940 חזר לארץ ישראל ומונה לראשות המדור האנגלי במחלקת הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית ואחר כך היה מראשי מחלקת ההסברה שלה.
לאחר הקמת מדינת ישראל מונה למנהל קשרי חוץ של לשכת העיתונות הממשלתית. ביולי 1949 מונה לקונסול הכללי הראשון של ישראל במונטריאול שבקנדה. בשנת 1950 עבר לשמש מנהל מרכז ההסברה בניו יורק. בין השנים 1953–1955 שימש הקונסול הכללי של ישראל בניו יורק, ולאחר מכן חזר לישראל והתמנה לסמנכ"ל משרד החוץ. בשנת 1956 הושאל לסוכנות היהודית כחבר ההנהלה הציונית ושימש יו"ר מחלקת ההסברה כמינוי של מפא"י.
בין השנים 1959–1968 שימש שגריר ישראל בארצות הברית.
בסיום תפקידו בארצות הברית פרש מהשירות הציבורי. בין השנים 1968–1983 היה נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן שימש נגיד האוניברסיטה, עד פטירתו. בשנות ה-80 היה יו"ר המועצה הציבורית למען יהודי ברית המועצות.
קיבל תוארי כבוד מישיבה יוניברסיטי, אוניברסיטת ברנדייס, אוניברסיטת רוצ'סטר, אוניברסיטת ניו יורק, ברוקלין קולג', אוניברסיטת פנסילבניה ו.
משפחתו
היה נשוי לזינה הרמן (לבית שטרן), דיפלומטית וחברת הכנסת מטעם המערך, אב לשלושה:
הנצחה
על שמו:
וילברט אודרי
וילברט ויר אודרי (באנגלית: Wilbert Vere Awdry; 15 ביוני 1911 - 21 במרץ 1997) היה כומר וסופר אנגליקני חובב רכבות, שיצר מספר דמויות וספרי ילדים ידועים בהשראתן. בין השאר יצר את דמותו הבדיונית של תומס הקטר, הדמות הראשית בסדרת ספריו "סדרת הרכבות".
ביוגרפיה
נולד בכפר אמפפילד שבמחוז המפשייר, אנגליה. אביו היה ויר אודרי, הכומר האנגליקני של הכפר, ואמו הייתה לוסי לבית בורי. שלושת אחיו הבכורים מנישואיו הראשונים של האב מתו צעירים. אחיו הצעיר ג'ורג' נולד כשהיה בן 5. בגיל 6 עברה משפחתו לכפר בוקס במחוז וילטשייר. ביתם הצנוע ניצב סמוך למנהרת בוקס, בה חלפה מסילת הרכבת המרכזית מלונדון לוויילס. קטר-עזר היה מסייע לרכבות לטפס במעלה הגבעה. אודרי נהג להאזין בלילות לשריקת הרכבות החולפות, למאמצי טיפוסן במעלה הגבעה, ולאיתותים בין מפעילי הקטרים והרכבות, ולטענתו דמיין שלכלים יש מאפייני אישיות משלהם, והם משוחחים ביניהם. רקע זה היה השראה עבורו לסיפור אודות דמותו של אדוארד המסייע לרכבת של גורדון לטפס במעלה הגבעה, סיפור אותו סיפר לראשונה לבנו כריסטופר 25 שנים אחר כך; הסיפור היה הראשון שפורסם ב"סדרת הרכבות".
אודרי למד בקולג'ים התאולוגיים "סט. פיטר" ו"ווייקליף" באוניברסיטת אוקספורד, וקיבל תואר בתאולוגיה בשנת 1933. לאחר מכן שהה שלוש שנים בארץ ישראל ולימד בבית הספר האנגליקני לבנים "סט. ג'ורג'" בירושלים. בשנת 1936 הפך לכומר אנגליקני. נישא למרגרט וייל בשנת 1938. בעקבות מות אחיו במלחמת העולם הראשונה, אימץ אידאולוגיה פציפיסטית בתחילת מלחמת העולם השנייה. בשנים 1940 ו-1946 התגורר ופעל בכנסיית סט. ניקולס בקינגס נורטון, ברמינגהאם. לאחר מכן עבר לקיימברידג'שייר ושירת ככומר של כנסיות הכפרים אלזוורת' ונאפוול עד 1953, אז מונה לוויקאר של הכפר אמנת'. בשנת 1965 פרש מתפקידיו ועבר לעיר סטראוד שבגלוסטרשייר.
פרווה מלאכותית
שימוש בפרווה אמיתית
כפי שנחשף על ידי הHSUS, מעילים מסוימים שתויגו כעשויים מפרווה מלאכותית למעשה הכילו פרווה אמיתית. בארצות הברית, חוקי התיוג בנוגע לפרווה מלאכותית מרשים לא לציין את השימוש בפרווה טבעית בתנאי ששוויה לא עולה על 150$. סכום זה שווה לפרוותם של שלושים ארנבים, שלושה דביבונים, שלושה שועלים מצויים, שלושה כלבים או דוב אחד.
וילברט אודרי
ביוגרפיה
הדמויות והסיפורים הראשונים ב"סדרת הרכבות" הומצאו על ידי אודרי בשנת 1942 במטרה לבדר את בנו כריסטופר כשחלה בחצבת. הוא כתב תחילה על שלושה קטרים (סיפורים אלו יצאו לאור לראשונה בשנת 1945), ובנה לכריסטופר דגם צעצוע של אדוארד, וכן מספר קרונות רכבת, באמצעות מטאטא ופיסות עץ. הוא התקשה לבנות דגם של גורדון, לבקשתו של כריסטופר, ובמקום זאת יצר דגם של קטר קיטור 0-6-0, אותו כריסטופר כינה תומס. אז ביקש כריסטופר סיפורים על תומס, ואלו נאספו ופורסמו בשנת 1946 בספר "תומס הקטר". מאז כתב במסגרת "סדרת הרכבות" עד 1972, בסך הכול עשרים ושישה ספרים. כשבגר כריסטופר אודרי, הוא הוסיף לסדרה עוד שישה עשר ספרים.
בשנת 1952 התנדב אודרי ככרטיסן ברכבת טאליל'ין שבוויילס, במהלך פעולות השימור שלה; היא היוותה השראה עבורו ל"רכבת סקארלווי" שיצר בספריו, והוא שזר בהם חלק מחוויותיו מתקופה זו. אודרי המשיך להיות מעורב בעבודות שימור מסילות הרכבת, ובנה דגמים של מסילות אותם הציג בתערוכות ברחבי המדינה.
בנוסף ל"סדרת הרכבות" כתב אודרי מספר ספרי עיון וסיפורת, בהם "בלינדה החיפושית" (1958) אודות מכונית אדומה.
אודרי זכה להוקרה כשקיבל תואר "קצין מסדר האימפריה הבריטית" בשנת 1996, אך בתקופה זו החלה בריאותו להידרדר והוא לא יכול היה להגיע ללונדון. הוא מת בסטראוד בשנת 1997, בגיל 85, ואפרו נטמן במשרפת גלוסטר.
ביוגרפיה אודותיו בשם "The Thomas the Tank Engine Man" פורסמה על ידי בראיין סיבלי בשנת 1995.
אחד הקטרים המודרניים מסוג 91 של חברת הרכבות הבריטית, נקרא בעבר על שם אודרי לזכרו. קטר קיטור בעל סידור גלגלים 0-6-0ST ברכבת יער דין הישנה נקרא גם הוא על שם אודרי; קטר זה שימש כדמות הראשית באחד מספריו של כריסטופר אודרי ב"סדרת הרכבות", "וילברט קטר היער" (Wilbert the Forest Engine).
ג'מיני 5
ג'מיני 5 (או ג'מיני V) הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1965 והיוותה חלק מתוכנית ג'מיני.
ג'מיני 5 הייתה המשימה השלישית המאוישת בתוכנית, המשימה ה-11 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה-19 של כל הזמנים.
זו גם הייתה הפעם הראשונה שבה משימה מאוישת אמריקאית החזיקה בשיא של אורך המשימה, שנשבר ב-26 באוגוסט 1965. עד לתאריך זה אחזה בתואר ווסטוק 5 הסובייטית.
טלאי משימה
לכבוד טיסת ג'מיני 5 ביקש קופר לעצב טלאי משימה ייעודי למשימה. עד לטיסה זו לא היו טלאי משימה. קופר היה הראשון שעיצב את הטלאי יחד ען פיט קונארד. הטלאי היה בד לבן עליו נרקמו שמו שלו ושמו של קונראד, עגלה מכוסה, והכיתוב "Days or Bust 8" (8 ימים או כלום) שהתייחס למשך המשימה. מנהל נאס"א דאז, ג'יימס ווב, אישר את העיצוב של קופר אך דרש להסיר את הכיתוב מהגרסה הרשמית של הטלאי. טלאי המשימה, שנקרא טלאי קופר, נתפר למדי האסטרונאוטים על החזה מצד ימין, מתחת ללוחית עם שמם ומול סמל נאס"א (שנתפר לשמאל החזה).
הפועל טבריה
הפועל טבריה הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר טבריה, שבשיאה שיחקה בשנות השישים ובשנות השמונים בליגה הבכירה בישראל.
היסטוריה
סניף הפועל בטבריה הפעיל קבוצת כדורגל במהלך שנות השלושים ושנות הארבעים שאף השתתפה בליגה ב' (הליגה השנייה באותה עת).
בשנת 1953 הקימו בני נוער מטבריה קבוצת כדורגל בשם אינ"ס, על שם ארבעה מבני טבריה שנפלו במהלך מלחמת העצמאות, וכעבור שנה, לאחר שזכו באליפות אזורית, הצטרפו להתאחדות לכדורגל, אשר חייבה אותם להצטרף למרכז ספורט. חברי הקבוצה בחרו להצטרף למרכז הפועל והקבוצה שינתה את שמה לשם הפועל טבריה.
בשנת 1958 (עם המאמן אוטו שלפנברג), בעת ששיחקה בליגה ב' (הליגה השלישית באותה עת), זכתה הקבוצה ב"גביע ההתאחדות", תחרות גביע שבה השתתפו קבוצות מליגה א' וליגה ב' לכבוד עשר שנים לקום מדינת ישראל, לאחר שניצחה 7–1 את הפועל באר שבע.
לאחר אובדן העלייה במחזור האחרון של עונת 1959–1960, העפילה הקבוצה (עם המאמן יז'י סוסנובסקי) בסיום עונת 1960–1961 לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. מיקום השיא של הקבוצה הוא המקום השלישי אליו הגיעה בעונת 1961/1962. בתום עונת 1964/1965 ירדה הקבוצה ליגה לאחר ארבע עונות רצופות.
הקבוצה שיחקה עד סוף עונת 1975/76 בליגה השנייה, אז ירדה לליגה ב', לאחר שסיימה במקום ה-16 בליגה, אך בשתי העונות שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום הראשון ועלתה לליגה הארצית.
הקבוצה חזרה לליגה הבכירה בעונת 1988/1989 אך שרדה עונה אחת בלבד ומאז לא שבה יותר לליגה הבכירה. בקבוצה שיחק בתקופה זו עודד מכנס.
בעונת 1991/1992 נשרה הפועל טבריה לליגה א'. בתחילת העונה לא התייצבה הקבוצה למשחק חוץ מול הפועל רמת גן, ובית הדין של ההתאחדות פסק לקבוצה הפסקת פעילות על תנאי. כעבור 9 חודשים, בפתיחה של העונה הבאה, שוב לא התייצבה הקבוצה למשחק ליגה ביתי מול הפועל עכו. בית הדין העליון של ההתאחדות החליט להפעיל את העונש על תנאי, הפסיק את פעילות הקבוצה עד לסיום העונה והחליט להוריד את הקבוצה עד לליגה ג'. הפועל טבריה הייתה במצב כלכלי קשה ולא היה ברשותה די כסף להגשת ערעור והיא התפרקה.
תארים והישגים
גביע ההתאחדות:
Java Virtual Machine
השימוש במכונה וירטואלית הוא ממאפייני היסוד של פלטפורמת Java, והוא מאפשר לתוכניות שנכתבו בשפת Java ועברו הידור באמצעות המהדר של השפה, לרוץ על מגוון רחב של פלטפורמות חומרה ומערכות הפעלה. תכונה זו באה לידי ביטוי בסיסמתה של Java: "Write once, run anywhere" ("כתוב פעם אחת, הרץ בכל מקום"), אם כי ל-Java תכונה חזקה יותר של רב-פלטפורמיות: "הדר פעם אחת, הרץ בכל מקום". בזכות תכונות אלה, במשולב עם השירותים הרבים שמספקת שפת Java, יש המסווגים את ה-JVM גם כתווכה.
החל מ-Java SE 5.0, שינויים במפרט ה-JVM מפותחים תחת ה-Java Community Process כ-JSR 924. מפרט ה-JVM מפורסם כספר הידוע בשם "Blue Book", ובמבוא מצוין כך (תרגום):
סביבת הריצה
תוכניות המיועדות לרוץ על גבי JVM מהודרות תחילה ל-Java Bytecode, שהוא סט פקודות המכונה של ה-JVM. פלט המהדר נשמר בפורמט בינארי מתוקנן, שבדרך כלל מסופק כקובץ. כל מחלקה בתוכנית מהודרת לקובץ אחד, ובמקרים מסוימים אף ליותר (מחלקות פנימיות). תוכנית תכלול בדרך כלל קובצי רבים. כדי להקל על הפצת התוכנית, ניתן לארוז את הקבצים בקובץ jar..
קבצים אלה משמשים כקלט ל-JVM, ורצים על גביה. בזמן הריצה, ה-JVM מפרשת או מהדרת במקום (באמצעות מהדר JIT) את הקלט לסט הפקודות המתאים של המעבד עליו רצה בפועל ה-JVM. ברוב המימושים המודרניים של ה-JVM, נעשה שימוש נרחב בהידור במקום כדי להאיץ את מהירות הריצה של התוכנית.
סט הפקודות
ל-JVM יש פקודות לקבוצות המשימות הבאות: