cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glamorous
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. בהמשך, ב-2022, נדגם השיר בשירו של ג'ק הארלו, "First Class", שהגיע לצמרת המצעד גם הוא.
רקע והפקה
השיר נכתב על ידי פרגי ולודאקריס לצד ויל.איי.אם, אלביס ויליאמס והמפיק פולו דה דון. ויל.איי.אם היה אחראי על עיבוד השיר בעוד רון פייר הפיק את השירה הנוספת הנוכחת ברצועה. בשיר משתתפים השותף לכתיבתו ויליאמס, שסיפק את הקלידים, ומייק הארטנט, שניגן בגיטרות. העבודה הטכנית שבוצעה בשיר כוללת הנדסה, שנוהלה בעיקר על ידי טראוויס דניאלס, שנעזר במק וודוורד. טל הרצברג, שעבד עם הבלאק אייד פיז בהקלטות אולפן קודמות, ביצע הנדסה נוספת לרצועה תוך שימוש ב-Pro Tools. טוני מזראטי הוחתם כמהנדס המיקס הראשי בעוד ריאן קנדי סייע לו באולפני The Record Plant בהוליווד. השיר הוקלט לבסוף באולפני Tree Sound באטלנטה וב-The Record Plant, על ידי "אנגרי" מייק אלאופולוס.
פסטיבל בעיקר מוצרט
פסטיבל בעיקר מוצרט (באנגלית: Mostly Mozart Festival) היא סדרת קונצרטים קיציים במרכז לינקולן בניו יורק. המנהלת האמנותית הנוכחית היא ג'יין מוס (Jane Moss) והמנהל המוזיקלי הוא לואי לאנגרה (Louis Langrée). בשנת 2006 חגג הפסטיבל את שנת ה-40 לייסודו ואת יובל ה-250 להולדת וולפגנג אמדאוס מוצרט, שעל שמו הוא נקרא. כמנהגו זה שנים רבות, מעלה הפסטיבל "רבות מיצירותיו של מוצרט לצד מגוון של יצירות מוזיקליות, שנכתבו לאחר מותו בהשראת גאוניותו ובהשפעתה".
היסטוריה
"סרנדות של קיץ - פסטיבל מוצרט" היה פועלם המשותף של האמרגן ג'יי ק. הופמן עם ויליאם לוקווד והחל את פעולתו ב-1 באוגוסט 1966. תוכנית זו, שהתאפשרה הודות לאולמות החדשים, הממוזגים, של מרכז לינקולן, תהיה עם הזמן למה שידוע כיום כ"פסטיבל בעיקר מוצרט". ב-27 בינואר 1991 נפתחו אירועי שנת המאתיים למוצרט במרכז לינקולן בקונצרטים באולם אוורי פישר ובבית מטרופוליטן אופרה. הייתה זו המחווה הגדולה והמקיפה ביותר לחיי מוצרט וליצירתו שנערכה בעולם כולו.
Texarkana (שיר)
"Texarkana" הוא שיר מאלבום האולפן של אר. אי. אם. - Out of Time. אף על פי שלא יצא כסינגל רשמי, הוא דורג במקום ה-4 במצעד שירי הרוק המודרניים ובמקום 7 במצעד שירי הרוק של המיינסטרים.
הכותרת היא התייחסות לעיר טקסרקנה (הממוקמת על גבול טקסס וארקנסו), שהוזכרה במקור בפזמון.
משתתפים
.R.E.M
מוזיקאים נוספים
קונאן או'בריאן
קונאן כריסטופר או'בריאן (באנגלית: Conan Christopher O'Brien; נולד ב-18 באפריל 1963) הוא קומיקאי, תסריטאי, מפיק ומנחה טלוויזיה אמריקאי. מנובמבר 2010 עד יוני 2021 הוא הגיש את תוכנית האירוח הלילית קונאן ברשת הכבלים האמריקאית TBS, ובנוסף מגיש ב-TBS את תוכנית הספין-אוף "קונאן ללא גבולות" (באנגלית: Conan without Border), שמסגרתה הוא נוסע בעולם לעמוד מקרוב על סוגיות תרבותיות של מדינות שונות.
במהלך סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 או'בריאן היה שותף בצוות הכותבים הקבוע של התוכניות הקומיות סאטרדיי נייט לייב ומשפחת סימפסון. לאחר מכן או'בריאן הנחה את תוכנית האירוח המאוחרת של רשת NBC - "לייט נייט עם קונאן או'בריאן" - בין השנים 1993 עד 2009, ולאחר מכן הנחה את תוכנית האירוח המרכזית של NBC, ה"טונייט שואו", במשך שבעה חודשים בין השנים 2009 עד 2010 עד לפרוץ סכסוך מתוקשר בינו לבין רשת NBC אודות משבצת השידור של התוכנית אשר הוביל בהמשך לפרישתו במסגרת הסכם שהעביר גם לרשותו פיצויים בסך 45 מיליון דולרים.
עם פרישתו של דייוויד לטרמן ב-2015 לאחר 33 שנה, הפך או'בריאן לוותיק ביותר מבין מנחי תוכניות האירוח הליליות בארצות הברית עד פרישתו ב-2021 (27 שנים).
ביוגרפיה
או'בריאן נולד וגדל בברוקליין, בוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא אירי. אביו היה רופא חוקר ומרצה לרפואה באוניברסיטת הרווארד, ואמו הייתה שותפה במשרד עורכי דין בבוסטון. קונאן הוא השלישי מבין שישה ילדים. באחד מפרקי תוכנית הלילה של או'בראיין הוא ביקר במחוז קרי שבאירלנד, אשר משם אבותיו הגיעו במקור.
בשנת 1981 או'בראיין סיים בהצטיינות את לימודי התיכון בברוקליין שם שימש בתור העורך הראשי של עיתון בית הספר. לאחר מכן למד באוניברסיטת הרווארד, בה נבחר לנשיא אגודת ההומור. בשנת 1985 סיים בהצטיינות לימודי ספרות והיסטוריה. במהלך השנים שבהן למד בהרווארד או'בראיין כתב עבור מגזין ההומוריסטי של הרווארד "Harvard Lamp" והיה שותף במשך תקופה קצרה בלהקה בשם "The Bad Clams" בה שימש בתור מתופף.
סאטרדיי נייט לייב (1987–1991)
במהלך שנת 1985, מיד לאחר סיום לימודיו, או'בריאן עבר ללוס אנג'לס במטרה לפתח קריירה בתחום הבידור. או'בריאן הצטרף בתחילה ככותב בצוות הכותבים של התוכנית "לא בהכרח חדשות" ברשת הכבלים HBO, שם עבד כשנתיים.
בשנת 1989 זכה או'בריאן יחד עם עמיתיו הכותבים בצוות התוכנית "סאטרדיי נייט לייב" בפרס אמי.
משפחת סימפסון (1991–1993)
בשנים 1991–1993, או'בריאן היה שותף בכתיבה ובהפקה של סדרת האנימציה "משפחת סימפסון" וזכה באותה העת לקרדיט ככותב של ארבעה פרקים. מכל הפרקים שהוא כתב, קונאן עצמו סבור כי הפרק "Marge vs. the Monorail" (הפרק ה-12 של העונה הרביעית) הוא הפרק החביב עליו. בנוסף לפרק זה, או'בריאן זכה לקרדיט ככותב היחיד של הפרקים "New Kid on the Block," "Homer Goes to College," ו-"Treehouse of Horror IV". או'בריאן לקח חלק בהפקת התוכנית בעונות 4 ו-5, כאשר במסגרת זו הגה רעיונות רבים לעלילות וכתב בדיחות שונות לפרקים של העונות הללו.
בנאום שנתן באוניברסיטת הרווארד בשנת 2000, או'בריאן ציין כי "משפחת סימפסון" הצילה אותו למעשה, משום שהיה באותה העת בתקופת שפל בקריירה שלו.
לייט נייט עם קונאן או'בריאן (1993–2009)
ב-26 באפריל 1993 נבחר או'בריאן להחליף את דייוויד לטרמן בתוכנית הלייט נייט של NBC. מפיק התוכנית בשנים 1993–2009 היה לורן מייקלס. התוכנית אשר שודרה לראשונה ב-13 בספטמבר 1993. כמו רוב תוכניות הלייט נייט האמריקניות, כוללת התוכנית מונולוג פתיחה, 2-3 אורחים ומספר מערכונים. בשנתיים הראשונות הרייטינג של התוכנית דשדש וכן היא ספגה ביקורות שליליות. למעשה, התוכנית עמדה על סף ביטול אך בהיעדר אלטרנטיבה הותר לה להמשיך להתקיים.
בהמשך המגמה השתנתה, התוכנית הייתה מועמדת מספר פעמים ברציפות לפרס אמי בקטגוריית תוכניות אירוח. בתקופה זו הרייטינג של התוכנית עלה והיא שלטה ברצועת זמן השידור שבה שודרה. החל משנת 1996, או'בריאן וצוות הכותבים של התוכנית היו מועמדים מדי שנה לפרס אמי בקטגוריית הכתיבה הטובה ביותר לסדרה קומית, וזכו לבסוף בפרס בפעם הראשונה והיחידה בשנת 2007. בשנים 1997, 2000, 2002, 2003, 2004, או'בריאן וצוות ה"לייט נייט" זכו בפרס איגוד התסריטאים על הכתיבה הטובה ביותר בסדרה קומית.
במהלך שנותיה הציגה התוכנית שורה של דמויות מטורפות כגון: טריומף, כלב העלבונות הקומי, הדוב המאונן, סופלקס השואל שאלות, מר פק-מן הבולימי, פאביו הסיני ועוד. אנדי ריכטר שימש כעוזר המנחה בשנים הראשונות (1993–2000), ואת התוכנית ליווה המתופף מקס ויינברג עם להקתו, "שביעיית מקס ויינברג", וכמעט בכל תוכנית ניהל או'בריאן דיאלוג הומוריסטי עם ויינברג.
בשנת 2001 ייסד או'בריאן את חברת ההפקות שלו, "Conaco".
בשנת 2008 גילם מנחה תוכנית אירוח בסרט הקומי "באק האוורד הגדול" בכיכובם של טום הנקס וג'ון מלקוביץ'.
ב-20 בפברואר 2009 שידרה רשת NBC את הפרק ה-2725 והאחרון של התוכנית "לייט נייט עם קונאן או'בריאן". בסוף הפרק או'בריאן השמיד בשידור חי את התפאורה של התוכנית באמצעות גרזן, כאשר את חלק מהחתיכות העניק לקהל הצופים באולפן, וכמו כן הודה לרשימת האנשים שסייעו לו להגיע לנקודה זו בקריירה שלו.
טונייט שואו (2009–2010)
במהלך ספטמבר 2004 הודיע מנחה תוכנית ה"טונייט שואו" ג'יי לנו כי בכוונתו לפרוש מהתוכנית במהלך שנת 2009. בשנת 2004 החל או'בריאן לנהל משא ומתן על חוזה חדש עם רשת NBC. במסגרת העסקה, או'בריאן היה צפוי להפוך למנחה של תוכנית ה"טונייט שואו" (אשר באותה העת הונחתה על ידי ג'יי לנו) במהלך שנת 2009. או'בריאן היה אחד מהאורחים בפרק האחרון של תוכנית ה"טונייט שואו" תחת הנחייתו של ג'יי לנו.
תוכנית ה"טונייט שואו" בהנחייתו של או'בריאן שודרה לראשונה ב-1 ביוני 2009 כאשר את הנחיית תוכנית ה"לייט נייט" של NBC תפס ג'ימי פאלון, כוכב "סאטרדיי נייט לייב" לשעבר.
במהלך הקלטה של התוכנית ב-25 בספטמבר 2009, או'בריאן סבל מזעזוע מוח לאחר שהוא החליק בטעות על שלולית מים וראשו נחבט ברצפה. או'בריאן נאלץ להפסיק את הקלטת התוכנית על מנת לקבל טיפול רפואי, ובאותו הלילה שודר שידור חוזר של הפרק הקודם, אך או'בראיין חזר להופיע ביום שני שלאחר מכן והתבדח על התקרית.
הפרישה מהטונייט שואו
ב-12 בינואר או'בריאן פרסם את ההצהרה הבאה: "אני מאמין במידה רבה כי העברת תוכנית הטונייט שואו ליום המחרת במטרה לשדר תוכנית קומית אחרת לפניה תפגע קשות במה שאני מחשיב בתור הזיכיון הגדול ביותר בהיסטוריה של השידור. תוכנית הטונייט שואו ב-12:05 פשוט לא תהיה הטונייט שואו". ב-21 בינואר 2010, הוכרז כי קונאן הגיע להסכם עם רשת NBC אשר לפיו הוא יפרוש מהנחיית הטונייט שואו. במסגרת העסקה קונאן קיבל 45 מיליון דולרים פיצויים, מתוכם 12 מיליון דולרים הועברו לצוות ההפקה של או'בריאן, אשר במקור נאלץ לעבור יחד עם קונאן ללוס אנג'לס מניו יורק כאשר החל להנחות את הטונייט שואו.
העזיבה של או'בריאן לוותה בהפגנות תמיכה רבות בכל רחבי ארצות הברית למען קונאן ובגנות NBC וג'יי לנו.
תוכנית הטונייט שואו האחרונה בהנחייתו של או'בריאן שודרה ב-22 בינואר 2010, כשבעה חודשים בלבד לאחר התוכנית הראשונה.
בעקבות כך ג'יי לנו חזר להנחות את הטונייט שואו לאחר מכן. במסגרת העסקה שהושגה מול NBC הותר לקונאן להתחיל לעבוד עבור רשת אחרת החל מספטמבר 2010.
לאחר הטונייט שואו
חודש לאחר שעזב את הטונייט שואו, ב-24 בפברואר 2010, החל או'בריאן לזכות בפופולריות ותשומת לב מחודשת בתקשורת כאשר פתח חשבון בטוויטר והחל להפיץ דרכו באופן תדיר הודעות ולרוב בדיחות. לאחר כשעה בלבד ממועד הפתיחה של החשבון, רשימת העוקבים של חשבון הטוויטר של או'בריאן זינק ל-30,000 חברים ו-30 דקות לאחר מכן, היא הייתה על סף 50,000 משתמשים (מעל ל-20,000 מחשבון הטוויטר של ג'יי לנו). 24 שעות לאחר מכן, רשימת העוקבים של חשבון הטוויטר של או'בריאן כללה 300,000 משתמשים. בסוף מאי 2010, היו מעל 1,000,000 עוקבים לחשבון הטוויטר של או'בריאן, ונכון לאוגוסט 2017 יש לחשבון מעל 25,000,000 עוקבים.
במהלך שנת 2010 או'בריאן נכלל ברשימת ה-"Time 100" של הטיים מגזין המכילה את 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם בהתבסס על בחירות הקוראים.
מאחר שנאסר על או'בריאן במסגרת ההסכם עם רשת NBC לקיים הופעות טלוויזיוניות מכל סוג שהוא עד מאי 2010, או'בריאן החליט לשבור שתיקה ארוכה כאשר התראיין לתוכנית 60 דקות בה התבטא לראשונה אודות הסכסוך שלו עם NBC סביב משבצת הטונייט שואו. במהלך הריאיון עם סטיב קרופט, או'בריאן ציין שהמצב הרגיש כמו "נישואים שנגמרו בפתאומיות, באלימות, ובמהירות. ואני רק מנסה להבין מה קרה". הוא ציין גם כי הוא בהחלט ציפה שרשת NBC תאפשר לו להוכיח את עצמו במשך זמן רב יותר, וכי לדעתו ג'יי לנו רצה את תוכנית הטונייט שואו חזרה וכי הוא עצמו היה נוהג אחרת במצב דומה. עם זאת, או'בריאן ציין שהוא לא הרגיש שפגעו במעמדו. במהלך הריאיון ביקש או'בריאן להדגיש בפני הצופים כי חשוב לו שידעו שהוא בסדר ו"מרגיש מעולה".
ב-11 במרץ 2010 או'בריאן הצהיר בחשבון הטוויטר שלו כי הוא מתכנן לערוך מופע ב-30 ערים החל מ-12 באפריל 2010 בשם "The Legally Prohibited from Being Funny on Television Tour" ("מסע ההופעות של מי שלא מורשה להיות מצחיק בטלוויזיה"). או'בריאן הגיש את המופע יחד עם אנדי ריכטר ויחד עם חברי הלהקה שליוו אותו במהלך התקופה הקצרה שבה הגיש את ה"טונייט שואו". מקס ויינברג, לעומת זאת, לא הצליח להצטרף לסבב ההופעות מלבד הופעת אורח אחת בניו יורק. כרטיסי VIP למופע נמכרו בעלות 695 דולרים, ואפשרו לרוכשיהם לפגוש את או'בריאן פנים אל פנים. כמו כן ב-11 במרץ 2011 השיק או'בריאן את האתר teamcoco.com. סבב ההופעות הסתיים באטלנטה ב-14 ביוני 2010. בשנת 2011 יצא סרט תיעודי בשם "קונאן או'בריאן לא יכול לעצור", אשר תיעד את העבודה על המופע.
"קונאן" (2010–2021)
ב-12 באפריל 2010 הצהיר או'בראיין לראשונה כי יגיש תוכנית אירוח משלו בערוץ הכבלים TBS. התוכנית שודרה לראשונה ב-8 בנובמבר 2010, ומשודרת מאז בימים שני עד חמישי ברצועה שבין 11:00 עד 12:00. בעקבות המעבר של או'בריאן לערוץ TBS תוכנית הלילה של ג'ורג' לופז הועברה למשבצת של חצות. קונאן סירב בתחילה לעשות ללופז את מה שרשת NBC עשתה לו, אך לבסוף או'בריאן הסכים להצטרף לערוץ TBS לאחר שלופז שכנע אותו לעבור.
ב-1 בספטמבר 2010 הודיע או'בריאן בחשבון הטוויטר שלו ובעמוד היוטיוב שלו כי השם של תוכנית הלילה החדשה יהיה "קונאן". גם בתוכניתו החדשה של קונאן מלווה אותו אנדי ריכטר, עם להקת הבית שכעת נקראת "ג'ימי ויווינו וחבילת הבסיס".
נכון לסוף שנת 2015, תוכנית הלייט נייט "קונאן" מדורגת במקום ה-11 מבחינת רייטינג מבין 12 תוכנית הלייט נייט ששודרו באותה העת בארצות הברית.
בנובמבר 2020 נודע כי או’בריאן צפוי לעזוב את הלייט נייט ״קונאן״ ביוני 2021 לטובת הגשת תוכנית שבועית חדשה ברשת הסטרימינג "HBO Max". ב-3 במאי 2021 נמסר שהתוכנית האחרונה תשודר ב-24 ביוני שלאחר מכן, והיא תהיה תוכנית סיום מורחבת בת שעה, אשר תסקור את הקריירה הארוכה של קונאן כמגיש תוכניות אירוח ליליות. החל מחודש יוני 2021, יתמקד קונאן בפיתוח תוכנית רב-גונית שבועית עבור רשת HBO Max, בהפקת חברת "Team Coco". לצד זאת, הוא ממשיך להגיש את סדרת התוכניות המיוחדות "קונאן ללא גבולות", בהן הוא נוסע מעת לעת לעמוד מקרוב על סוגיות תרבותיות במדינות שונות. הסדרה, המהווה ספין אוף ל"קונאן", שודרה בעבר ב"נטפליקס", ומאז דצמבר 2020 היא משודרת ב-"HBO Max".
חיים אישיים
ב-2002 נישאו השניים בסיאטל, עיר הולדתה של פאואל. לזוג נולדו בת ב-2003 ובן ב-2005.
או'בריאן רכש אחוזה בשווי 10.5 מיליון דולרים ברנטווד שבלוס אנג'לס, במסגרת ההכנות למעבר לטונייט שואו שמצולמת בקליפורניה.
דורותיאה ונדלינג
מריה דורותיאה ונדלינג (בגרמנית: Maria Dorothea Wendling 21 במרץ 1736 – 20 באוגוסט 1811) הייתה זמרת סופרן גרמניה.
דורותיאה ונדלינג מתה במינכן בשנת 1811.
אזור נופש לאומי
היסטוריה
אזורי נופש לאומי מוקדמים הוקמו באמצעות מזכרי הבנה בין לשכת הטיוב של ארצות הברית ושירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. אזור הנופש הלאומי הראשון היה אזור הנופש סוכר בולדר (Boulder Dam Recreation Area), שאחר-כך שונה שמו לאזור הנופש הלאומי אגם מיד.
ב-1963 קיבלה ועדת ייעוץ הנופש הנשיאותית (President's Recreation Advisory Committee) החלטות לגבי מדיניות של הרשות המבצעת להקמת אזורי נופש לאומיים. המדיניות גם קבעה שכל אזורי הנופש הלאומיים העתידיים יוקמו באמצעות חקיקה בקונגרס של ארצות הברית. ב-1964 קבע הקונגרס את אתר הנופש הלאומי אגם מיד כאזור ראשון מסוג זה שנבקעה באמצעות חקיקה.
ב-1965 היה אזור הנופש הלאומי ספרוס נוב-סנקה רוקס לאתר הנופש הלאומי הראשון בניהול שירות היערות של ארצות הברית. ב-1972 יצר הקונגרס את אזור הנופש הלאומי גייטווי בניהול שירות הפארקים הלאומיים, שהיה "הפארק הלאומי העירוני" הראשון. המעמד של אחד מאזורי הנופש הלאומיים: "אזור הנופש הלאומי עמק קויאהוגה" שודרג לפארק הלאומי עמק קויאהוגה באוקטובר 2000.
ניהול
אזורים המוגדרים כאזורי נופש לאומיים מנוהלים על ידי סוכנויות פדרליות שונות. חלקם מנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית (בראשי תיבות NPS), אזור אחד מנוהל על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (בראשי תיבות BLM), שתי הסוכנויות שייכות למחלקת הפנים של ארצות הברית, ושאר האזורים מנוהלים על ידי שירות היערות של ארצות הברית (בראשי תיבות USFS) השייך למחלקת החקלאות של ארצות הברית.
רשימת אזורי נופש לאומיים
נכון ל-2018 יש 42 אתרים המוכרזים כאזור נופש לאומי. 19 אתרים מנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים (NPS), 21 אתרים מנוהלים על ידי שירות היערות (USFS), אתר אחד מנוהל במשותף על ידי שירות הפארקים ושירות היערות ואתר אחד מנוהל על ידי לשכת ניהול הקרקעות (BLM).
אימה סומאק
אִימָה סוּמָאק (בספרדית: Yma Sumac) (13 בספטמבר 1922 – 1 בנובמבר 2008) הייתה זמרת ממוצא פרואני. בשנות החמישים הייתה סומאק אחת הנציגות המובהקות של סוגת האקזוטיקה, וזכתה להצלחה בינלאומית בזכות המנעד הקולי שלה, שנודע כ"עולה לבטח על שלוש אוקטבות", ואשר לעיתים קרובות נטען כי בשיאו התפרס על פני ארבע ואף חמש אוקטבות.
ביוגרפיה
אימה סומאק נולדה בשם סוֹילה אַוּגוסטה אמפראטריס צ'אווארי דל קאסטִיוֹ (ספרדית: Zoila Augusta Emperatriz Chávarri del Castillo) בפרו בשנת 1922 – אם כי ביוגרפיות שונות שלה סיפקו מידע מגוון על אודות שנת לידתהּ, שנעה בהן מ-1921 ועד 1929. סיפורים שהתפרסמו בשנות החמישים טענו כי היא נסיכת אינקה, צאצאית ישירה של אטוואלפה עצמו. בעת שהופיעה בניו יורק בתחילת אותו עשור, נפוצה שמועה כי היא נולדה בשם איימי קאמו (Amy Camus – היפוך השם Yma Sumac) בברוקלין או בקנדה. היא אימצה את שם הבמה Imma Sumack (אשר אוית לעיתים Ymma Sumack או Ima Sumack) בדרום אמריקה, עוד בטרם הגיעה לארצות הברית. שם במה זה מבוסס על שמהּ של אמהּ, שנגזר מן הצירוף Ima Shumaq – שפירושו בקצ'ואה "כמה יפה!" (סומאק טענה בראיונות שונים שנערכו עִמה כי הפירוש הוא למעשה "פרח יפה" או "ילדה יפה").
סומאק הופיעה ברדיו לראשונה בשנת 1942, ובאותה השנה נישאה למלחין ולמבצע מוֹיְסֵס וִיוַאנְקוֹ (Moisés Vivanco). בשנת 1943 היא הקליטה לפחות 23 רצועות. של מוזיקת עם פרואנית בארגנטינה. בהקלטות אלה השתתפה להקתו של בעלה, Compañía Peruana de Arte – להקה של 46 מוזיקאים, זמרים ורקדנים אינדיאנים. בשנת 1946 עברו סומאק ובעלה לעיר ניו יורק, שם הופיעו תחת השם "Inca Taky Trio": סומאק בתפקיד סופרן, ויואנקו על הגיטרה ובת-דודתהּ צ'וֹלִיטָה רִיבֶרוֹ (Cholita Rivero) כזמרת קונטראלטו ובריקוד. סומאק ילדה בשנת 1949 את בנהּ צ'ארלס, והוחתמה על חוזה הקלטות חברת התקליטים "קפיטול רקורדס" בשנת 1950. מרגע זה ואילך נודעה בשם הבמה "Yma Sumac".
במהלך שנות החמישים הפיקה סומאק סדרת הקלטות של מוזיקת לאונג', ובהן גרסאות נוסח-הוליווד של שירי עם דרום-אמריקאיים ושירי אינקה. בשנת 1951 הוציאה גרסה פופולרית לשיר "Vírgenes del Sol" של חורחה דה רואדה (Jorge Bravo de Rueda). השילוב בין קולה יוצא הדופן, המראה האקזוטי והנוכחות הבימתית שלה הפכו אותה להצלחה מסחררת בקרב הקהל האמריקאי. סומאק אף הופיעה באותה שנה במחזמר בברודוויי – "Flahooley", בתפקיד הנסיכה הזרה שמביאה את המנורה של אלאדין למפעל צעצועים אמריקני כדי שיתקנו אותה. המחזמר ירד מן הבימות עד מהרה, אך ארבעת השירים של סומאק – תוצר עבודה משותפת עם ויואנקו – הפכו לקלאסיקה.
בשנת 1957 התגרשו בני הזוג. הם התחתנו שוב באותה שנה, והתגרשו בשנית ב-1965. סומאק ולהקת Inca Taky Trio המקורית יצאו בשנת 1961 למסע הופעות עולמי שנמשך חמש שנים, ככל הנראה עקב בעיות כלכליות. הם הופיעו בארבעים ערים בברית המועצות, ולאחרי כן בכל רחבי אירופה, אסיה ואמריקה הלטינית. הופעתם בבוקרשט הוקלטה באלבום Recital – ההקלטה החיה היחידה של סומאק. עד סוף שנות השישים הופיעה סומאק באופן ספוראדי.
בשנת 1971 הוציאה אלבום רוק בשם "נסים" (Miracles), ולאחריו חזרה לחיות בפרו. במהלך שנות השבעים הופיעה מפעם לפעם, בפרו ומאוחר יותר גם בניו יורק. בשנות השמונים היו לה מספר הופעות בארצות הברית ומחוצה לה. בשנת 1987 הקליטה סומאק את השיר I wonder מתוך הסרט "היפהפייה הנרדמת", עבור האלבום Stay Awake (אלבום שירים מסרטי דיסני). באותה שנה היא שרה Ataypura בתוכנית "הערב עם דייוויד לטרמן" ( Late Night with David Letterman), לצד הקומיקאים-שחקנים ג'רי סיינפלד וביל מארי.
בשנת 1992 ביים גינתר צ'רנצקי (Günther Czernetsky) סרט דוקומנטרי על אודותיה, בשם "אימה סומאק – נסיכת האינקה של הוליווד" (בגרמנית: Yma Sumac – Hollywoods Inkaprinzessin). עם חזרתה לאופנה של מוזיקת הלאונג' בשנות התשעים עלתה שוב קרנה של סומאק, כאשר הופיע השיר Ataypura בסרטם של האחים כהן "ביג לבובסקי". שירהּ Bo Mambo הופיע בפרסומת לקלואה, וסומפל (נדגם) לשירם של הבלאק אייד פיז Hands Up. השיר Gopher Mambo הופיע בסרטים Ordinary Decent Criminal וConfessions of a Dangerous Mind. השירים Goomba Boomba ו-Malambo No. 1 הופיעו בסרט Death to Smoochy. אימה סומאק נזכרת בשירהּ של זמרת הפופ הצרפתייה ונסה פאראדי, Joe le taxi, כיוצרת אשר נהג המונית ג'ו אוהב להאזין לה (כמו גם לקסאבייר קוגאט).
במאי 2006 טסה סומאק ללימה, שם קיבלה מידי נשיא פרו, אלחנדרו טולדו (Alejandro Toledo), את עיטור מסדר השמש של פרו, וכן את מדליית חורחה בַּסַאדְרֶה (Jorge Basadre) מהאוניברסיטה הלאומית של סן מרקוס.
אימה סומאק נפטרה ב-1 בנובמבר 2008 בלוס אנג'לס מסרטן המעי הגס, שנתגלה אצלה בחודש פברואר באותה שנה.
סומאק הופיעה בישראל פעם אחת, באוקטובר 1957, בהיכל התרבות בתל אביב.
פימוזיד
פימוזיד (Pimozide) היא תרופה אנטי-פסיכוטית טיפוסית המשמשת לטיפול בתסמונת טורט, בסכיזופרניה, ובמחלות נפש נוספות המלוות בפסיכוזה. התרופה משווקת בישראל תחת השם אוראפ פורטה (Orap forte).
אימה סומאק
איכויות קוליות
הקלטותיה של אימה סומאק מדגימות מנעד קולי יוצא מן הכלל, המתפרס על פני למעלה מארבע אוקטבות: מ-B2 ועד C♯7 (בערך 123 עד 2270 הרץ). היא הייתה מסוגלת לשיר תווים ברגיסטר בריטון נמוך – כמו גם תווים גבוהים יותר מאלה של coloratura soprano רגילה. שני הקצוות – הנמוך והגבוה – נשמעים בשירהּ Chuncho (יצורי היער, The Forest Creatures) משנת 1950.
פימוזיד
תופעות לוואי
תופעות הלוואי העיקריות של התרופה כוללות בין השאר בחילות, יובש בפה, סחרחורות, התכווצויות שרירים, ישנוניות, הזעה, חולשה ותנועות לא-רצוניות. במקרים נדירים התרופה עלולה לגרום לתסמונת ארנב ולהפרעות קצב שונות.
אימה סומאק
הקלטות
וכן:
אנגליף 3D
אנגליף היא טכנולוגיית צילום שיוצרת אשליה אופטית של מראה תלת-ממדי. הצילום מורכב משתי תמונות של אותו אובייקט, שמצולמות כל אחת בפילטר צבעים אחר, בדרך כלל פילטר אדום ופילטר ציאן. שני הצילומים מורכבים בתמונה בהפרש קטן ביניהם. האפקט התלת-ממדי מתקבל בצפייה בצילום דרך משקפיים עם עדשה ירוקה-תכולה ועדשה אדומה, כך שכל עין מקבלת צילום אחר, עם הפרש קטן במיקום של התמונות.
צילום תלת-ממד
הראייה התלת-ממדית הנוצרת במוח האנושי, מתקבלת באמצעות המרחק שבין שתי העיניים, המאפשר למוח "לעבד" את המרחק שבין שתי התמונות המתקבלות בהתאם להפרשי המרחקים (ההפרש במרחק משפיע על הפער בין התמונות שיתקבלו), ובאמצעותו להסיק את המרחק והעומק הניתן למראה. צילום תלת-ממדי נעשה באמצעות חיקוי של המראה שהעין רואה, המושג באמצעות צילום של שתי תמונות במרחק של כעשרה סנטימטרים בין עדשה לעדשה, כמו המרחק הטבעי בין העיניים. על מנת שתתקבל אצל הצופה תמונה תלת-ממדית, עליו לצפות בכל עין בתמונה אחרת, וכך נוצרת תחושת ה'עומק'.
משקפי תלת-ממד
משקפי תלת-ממד הן האמצעי הייעודי שבאמצעותו התמונה התלת-ממדית מתקבלת אצל הצופה. המשקפיים מאפשרים ראייה של שידור טלוויזיה, סרט, תמונה או מצגת כלשהי שהוכנו מראש לצפייה כזו. המשקפיים מאפשרים לכל עין לראות תמונה שונה במעט מהעין השנייה, דבר הגורם למוח לאחד את שתי התמונות לתמונה אחת עם הרגשת עומק טבעית. ראייה תלת-ממדית מלאה דורשת חדות ראייה תקינה בשתי העיניים, ותפקוד דו-עיני, ללא פזילה.
ישנם סוגי משקפיים:
השימוש בתלת-ממד
השימוש בטכנולוגיית תלת-ממד נפוץ בעיקר בעולם הבידור, תמונות וסרטים בתלת-ממד יוצרים חוויה קרובה יותר למציאות מכל דבר אחר. גם בעולם הפרסום תלת-ממד הוא דבר נפוץ שכן המוצר נראה הרבה יותר טבעי ומושך כשהוא מוצג בתלת-ממד, מה עוד שניתן יותר להדגיש את המראה של המוצר וישנם מוצרים שחשוב מאוד להעביר ללקוח את המראה המדויק שלהם. בחקר החלל נעשה שימוש רב בתלת-ממד ונאס"א שלחה רכב חלל שצילם את מאדים בתלת-ממד. גם בעולם הרפואה התלת-ממד נפוץ יותר ויותר בהדמיות ועוד.
סרטי תלת-ממד
סרטי תלת-ממד הם המוצר הנפוץ ביותר המשתמש בטכנולוגיית תלת-ממד. סרטים רבים מאוד הופקו עד היום ורובם מתאימים למשקפי אדום ציאן. הסרט אווטאר, שיצא בדצמבר 2009, נחשב לפריצת דרך בתחום השימוש בטכנולוגיית תלת-ממד בקולנוע, במרץ 2010 הודיע נשיא אולפני וורנר, כי מעתה והלאה כל הסרטים עתירי התקציב שיופצו על ידם יוקרנו בגרסה תלת-ממדית.
רעידת האדמה בקשמיר (2005)
רעידת האדמה בקשמיר התרחשה ב-8:50:38 בבוקר לפי שעון פקיסטן ב-8 באוקטובר 2005 במחוז קשמיר בפקיסטן. הרעש גרם למותם של כ־80,000 אנשים ולכשלושה מיליון מחוסרי בית.
הקושי להגיע לכפרים הנידחים (גם שלושה שבועות לאחר הרעידה היו כפרים שלא הגיעו מהם אפילו דיווחים ראשוניים) כמו גם ההתקררות של האזור שנמצא על מורדות ההימלאיה לקראת החורף הקשו מאוד על הניצולים. העיירה בלקוט בה התגוררו כ-30 אלף תושבים נפגעה קשה וכ-90% מהבתים נהרסו.
רעידת האדמה
רעידת האדמה גרמה נזק רב בצפון פקיסטן ופגעה גם באפגניסטן וצפון הודו.
לפי השירות הגאולוגי של ארצות הברית, עצמת הרעידה הוא 7.7 בסולם מגניטודה לפי מומנט. רעידה זו הייתה הרעידה החזקה ביותר בתת-היבשת ההודית משנת 1937.
קשמיר נמצאת בחיבור שבין הלוחות הטקטוניים האסיתיים וההודים שהחל להיווצר בהימליה לפני כ-50 מיליון שנים ועדיין ממשיך להגביה את הרי ההימלאיה בכ-5 מ"מ לשנה.
רעידות משניות
לאחר רעידת האדמה החזקה, התרחשו רעידות משניות רבות באזור. 19 מהן בעצמה של יותר מ-5 בסולם מגניטודה לפי מומנט ב-18 השעות שלאחר הרעידה המקורית. (הרשימה המלאה)
השפעות פוליטיות
לעובדה כי הרעידה התרחשה באזור קשמיר שהוא אזור שישנה מחלוקת לגביו בין הודו לפקיסטן נודעו השפעות לא מעטות. הודו שלחה סיוע רב לפקיסטן (למרות שהתקשתה לסייע לאזורים שנפגעו בתחומה) והאסון אף הביא לחידוש שיחות לא רשמיות לגבי עתיד החבל (לאחר ששנתיים קודם לכן התפוצץ תהליך השלום בין המדינות). למרות שהתיאום בין המדינות לוקה בחסר, הרי הלחץ על הממשלות משני צידי הגבול הביא להפשרה משמעותית ביחסים.
חוסה מיגל גומס
חוסה מיגל גומס (ספרדית: José Miguel Gómez; 6 ביולי 1858 - 13 ביוני 1921) היה נשיאה השני של קובה, בין 1909 ל-1913.
חייו
גומס נולד בסנקטי ספיריטוס, וב-1895 הצטרף לכוחות המורדים במלחמת העצמאות הקובנית. הוא התקדם במהרה בסולם הדרגות, בעקבות ניצחונות שהשיג בארויו בלאנקו, והיה לבריגדיר גנרל. לקראת תום המלחמה נסע לוושינגטון כדי להציג בפני הממשל האמריקני את האינטרסים הקובניים. ב-1899 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
במהלך הממשל הצבאי האמריקני בקובה, מונה גומס למושל מחוז הולדתו, לאס ויאס (Las Villas). בבחירות שנערכו לאחר עצמאות קובה ב-1902, נבחר להמשיך ולכהן בתפקיד.
ב-1908 נבחר לנשיא קובה מטעם המפלגה הליברלית. במהלך כהונתו הקים את חיל הים הקובני, וקידם את שיפור התשתיות בהוואנה, ובכלל זה סלילת כבישיה ושיפור מערכת הביוב. כן הוקמו בתי ספר חקלאיים רבים ברחבי המדינה. מספר חוקים שנחקקו בתקופת כהונתו היו שנויים במחלוקת, ובהם החוק שהתיר קרבות תרנגולים, והחוק שמיסד את הגרלות הלוטו. בנוסף, התעוררו במהלך שלטונו מקרי שחיתות. ממשלו גם מימן עיתונים שונים, שהביעו בשל כך עמדות התומכות בו.
גומס לא התמודד על כהונה נוספת בבחירות שנערכו ב-1912. הוא ניסה להתמודד שוב בבחירות ב-1920, אך הפסיד למי שכיהן כסגנו, אלפרדו סיאס. הוא טען שהיו זיופים בבחירות, ואף ביקש את סיועה של ארצות הברית, אך ללא הועיל.
ב-1921 מת בניו יורק. הוא נקבר בבית העלמין קולון בהוואנה. בנו, מיגל מריאנו גומס, היה נשיאה השישי של קובה, ב-1936.
חסידות קוזמיר
חסידות קוזמיר הייתה חסידות פולנית. מחסידות זו הסתעפה חסידות מודז'יץ הפעילה עד היום. מייסד החסידות היה רבי יחזקאל טאוב.
רבי פנחס משה טאוב, אחיו של רבי חיים שאול טאוב ממודז'יץ, חידש את חצר קוזמיר בשנת 2006 והחל לשמש כאדמו"ר מקוזמיר.
תולדות החסידות
רבי יחזקאל נולד לרב צבי. היה תלמידם של החוזה מלובלין ושל רבי שמואל מקארוב ותלמידו רבי יצחק מוונגרוב ולאחר פטירת רבי יצחק החל להתנהג באדמו"רות. לפי המקובל במסורת החסידות רבי שמואל ורבי יצחק הועידו את רבי יחזקאל לממשיכם . כמו כן היה אצל המגיד מקוז'ניץ, היהודי הקדוש מפשיסחה ותלמידו רבי שמחה בונים מפשיסחה. התגורר בשיננה ובקושמיר. חסידיו נאמדו באלפים. חיבר ספר בשם "נחמד מזהב". נפטר בי"ז בשבט תרט"ז. שלושת בניו כיהנו אחריו באדמו"רות מהם יצאו שושלת ענפות:
בזיליקת סנט אפולינרה נואובו
בזיליקת סנט אפולינָרֶה נוּאוֹבוֹ (באיטלקית: Basilica di Sant'Apollinare Nuovo) היא כנסייה ברוונה, מהתקופה הביזנטית. הכנסייה הוכרה כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו בזכות "החלל הפנימי והחיצוני של הבזיליקה, המציג בצורה מוחשית את השילוב שבין הסגנון המערבי והמזרחי, האופייני לסוף המאה ה-5 ולמאה ה-6 לספירה".
הכנסייה הוקמה ברבע הראשון של המאה ה-6 בידי המלך האריאני תאודוריקוס הגדול (Theodoric the Great), כקאפלת תפילה השייכת לארמון המלוכה. כנסייה זו הוקדשה לישו "הגואל". בשנת 561 נבנתה הכנסייה מחדש תחת שלטונו של הקיסר האימפריה הביזנטית יוסטיניאנוס הראשון כ"כנסיית מרטין הקדוש ברקיע המוזהב" (בלטינית: Sanctus Martinus in Coelo Aureo), לכבוד הקדוש הנוצרי מרטין מטור. בשנת 856 שונה שמה של הכנסייה לאחר שהועברו אליה שרידיו של אפולינר הקדוש. השרידים הועברו מבזיליקת סנט אפולינרה אין קלאסה, שם הם היוו מטרה לסדרה של פשיטות, אותן ערכו פיראטים.
מבנה הכנסייה
אופן תכנון הכנסייה ובנייתה משקף השפעות המערבות בין סגנון בנייה מערבי, במסורת האדריכלות הרומית, לבין שיטות בנייה שמקורן במזרח האימפריה הביזנטית. קשת האפסיס, לדוגמה, נבנתה בעזרת צינורות חלולים המשתלבים זה בזה. שיטת בנייה זו מקורה בבניה באיטליה ובצפון אפריקה. האפסיס הבנוי כמצולע, כותרות העמודים ומאפיינים נוספים לקוחים ממסורת הבנייה המזרחית.
הכנסייה בנויה בצורת בזיליקה. גובה המרשים של הבזיליקה, כמו גם ריבוי האור שבה, הנובע מהתקנת חלונות גם באגפים הצדדיים של הבזיליקה, יוצר מבנה מונומנטלי. הכניסה אל הכנסייה היא דרך נרתקס מקורה בעמודי שיש הנושאים קשתות וגג רעפים משופע. שיפוצים שנערכו במבנה הותיר את הנארתקס בצורה שאינה סימטרית. בצד המבנה הוקם במאה ה-10 מגדל פעמונים, בעל תוכנית עגול, ובגובה של 38.5 מטרים. הכנסייה עצמה בנויה משלושה אולמות אורך, כאשר תקרת שני האולמות הצדדיים נמוכה יותר ונפרצו בהם מעברים לחדרים נוספים, שמחוץ לספינה המרכזית של הכנסייה. האולם המרכזי עצמו מופרד מן האגפים בשורה של עמודים הנושאים קשתות. מעל שורת הקשתות מופיע אפריז ארוך ורציף ומעליו נקבעו שורה של חלונות. תקרת הכנסייה משובצת ברשת של קסטות (משבצות קישוטיות). בסופו של אולם האורך הוקם אפסיס גדול.
הפסיפסים
בזיליקת סנט אפולינרה נואובו היא אחת מן הכנסיות הבודדות מן המאה ה-6, אשר מציגות מחזור עיטורים נראטיבי. מיקומם של תיאורים אלו הוא ברגיסטר העליון של "הספינה המרכזית", מעל החלונות. בצד אחד של הכנסייה מופיע מחזור המתאר שלוש עשרה סצנות מחייו של ישו, ואילו מעברו השני של החלל מוצג מחזור המתאר את הפסיון של ישו. בתיאורים אלו לא נכללה סצנת הצליבה.
ראשוניותם של דימויים אלו כעיטור נראטיבי חושפת שורה של פערים ייצוגיים השופכים אור על ראשיתה של האמנות הנוצרית. דוגמה מרכזית לכך הוא הייצוג לא אחיד בדמותו של ישו. בסצנות המתארות את חייו של ישו, הוא מתואר כצעיר בהיר שיער ונטול זקן, ואילו בסצנות המקבילות הוא מופיע כאדם מבוגר יותר, עוטה זקן ושיערו ארוך. דימוי אחרון זה, קרוב יותר לתיאורי ישו כפי שאנו מכירים כיום. סגנון התיאור השונה יכול להעיד הן על אמנים שונים אשר ייצרו את הפסיפסים, אולם יכול גם להצביע על מסורות תיאור שונות. ייצוג נוסף המצביע על פרשנות מוקדמת של כתבי הקודש הוא תיאור הסעודה האחרונה, בה מופיעים ישו ושנים-עשר השליחים סביב שולחן מעוגל עליו שבע כיכרות לחם וצלחת ובה שני דגים גדולים. לדעת ג'נסין, עובדת קיומם של הדגים בסצנה מצביע על הכנסת הדג כסממן אסכטולוגי, כבר באיקונוגרפיה של המאה ה-6.
הרגיסטר הנמוך יותר, מחולק על ידי חלונות האגף המרכזי של הכנסייה ובו מוצגים שישה-עשר נביאים ואוונגליסטים בכל אחד מצידי האולם. הדמויות מתוארות בסגנון המסורת היוונית-רומית ומכילות מאפיינים אינדיבידואליים בצורתה של כל דמות ובהבעות הפנים. כל נביא מחזיק בידו סימן או סמל כגון ספר.
הרגיסטר התחתון מציג שורה של קדושים הנעה מארמון תאודוריקוס אל עבר דמותו של ישו, המופיע כאדם מזוקן וארוך שיער היושב על כס המלכות. בצד הצפוני של הכנסייה מופיע תהלוכה מקבילה, של קדושות נוצריות. את תהלוכת הקדושים מובילים שלושת האמגושים אשר באו להעריץ את התינוק עם לידתו. התיאורים, אשר נעשו בסגנון ביזנטי מפותח יותר, חסרים את הפרטים האינדיבידואליים בתיאור הדמויות. חלק זה בכנסייה נעשה בתקופה בה הכנסייה כבר הפכה לכנסייה קתולית.
מצאד שמאל מופיע תהלוכה של 22 בתולות, אשר בראשן צועדים שלושת האמגושים, אשר באו להעריץ את ישו בעת לידתו. הן נעות מן העיר קלאסה (city of Classe) אל עבר תיאור של מריה, אם ישו, המחזיקה את בנה התינוק. היא מוקפת בארבעה מלאכים. בצד ימין מופיעה תהלוכה של 26 מרטירים, מונהגת בידי מרטין הקדוש ואפולינרה הקדוש. הם נעים מארמון תאודוריק אל עבר דמותו של ישו, המופיע כאדם מזוקן וארוך שיער היושב על כס מלכות השמיים, מוקף גם הוא על ידי מלאכים. תיאור העיר והנמל שלה לצד תיאור הארמון, מאפשר הצצה אל האדריכלות ברוונה בתקופתו של תאודוריקוס
קורמורן ימי
קורמורן ימי (שם מדעי: Phalacrocorax aristotelis) הוא מין עוף ימי ממשפחת הקורמורניים הנפוץ בעיקר סביב חופי אירופה, דרום אסיה וצפון אפריקה אך הגדיל את תפוצתו לאזורים נוספים. כמו מרבית הקורמורנים הוא נפוץ סביב חופים וצוקים, בהם הוא מקנן וניזון בים.
מאפיינים
הקורמורן הימי ניזון מדגים אותם הוא צד על ידי צלילה אל תוך המים. בתי הגידול המועדפים עליו הם: נהרות, אגמים, חופי ים וביצות בפנים היבשת. הקורמורן הימי מקנן בחופים סלעיים וזן נדיר מקנן בחופי ים חוליים או ביצתיים. בעונת הקינון מתבלטת ציצית ברורה על ראשיהם. רוב נוצותיו שחורות, פרט לכתמים צהובים בבסיס המקור וסביב העין. הזוויגים דומים. רוב נוצותיהם של הצעירים חומות וצווארם לבנבן. כנפי הקורמורן קצרות יחסית וזנבו ארוך למדי. צווארו ארוך, גדול ומאונקל ויצא ממנו שק קטן המשמש לאחסון הדגים. ברגליו יש קרום שחיה ובשל היותן קצרות ועבות, הן מקשות עליו את ההליכה ביבשה ומאלצות אותו לזקוף את גופו.
Trilogy: Past Present Future
Trilogy: Past Present Future הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-60 של סינטרה וה-33 הרואה אור בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום ראה אור בשנת 1980.
הפקה
לאחר הפסקה של שש שנים, שב סינטרה מפרישה לא רשמית, להקליט אלבומים בפרויקט שאפתני. העבודה המאומצת על האלבום המשולש נתנה בסינטרה את אותותיה, סינטרה שחגג את יום הולדתו ה-64 היה מותש בסיום ההקלטות ואף מיעט להופיע באולפנים בתקופה שלפני צאת האלבום.
האלבום מורכב משלושה חלקים נפרדים, המתייחסים לתקופות שונות בחייו של סינטרה, עבר, הווה ועתיד. על כל אחד משלושת החלקים הופקד מפיק מוזיקלי אחר, מה שיצר הבדלים משמעותיים ביניהם. קולו של סינטרה היה עדיין במיטבו ומלא בחיוניות, וזאת גם לאחר ארבעה עשורים של יצירה מוזיקלית. פרשנים רבים סבורים כי החלק הראשון, העוסק בעבר הוא החלק הטוב ביותר של האלבום המשולש. החלק אותו הפיק בילי מיי, היה הפעם הראשונה מאז תחילת שנות ה-60, הקליט סינטרה בסגנון הפופ הישן, הסגנון שהתאים בצורה הטובה ביותר לכישרונו. בחלק השני העוסק בהווה, אסף המפיק המוזיקלי דון קוסטה עשרה שירים עכשוויים וביניהם שירים של, ג'ורג' האריסון, בילי ג'ואל, אלביס פרסלי, ניל דיימונד וקריס קריסטופרסון. בחלק זה הופיע גם השיר שהפך ללהיט של האלבום, "Theme From New York, New York". השיר, שבמקורו היה של לייזה מינלי, היה לאחד משיריו המוכרים ביותר של סינטרה ואחד מלהיטיו האחרונים במצעדי הפזמונים. החלק השלישי של האלבום נקרא העתיד ועליו הופקד המפיק גורדון ג'נקינס. ג'ינקינס כתב את מילות כל השירים והחלק הזה נחשב לשאפתני ביותר מבין השלושה. לדעת רוב הפרשנים, זהו החלק החלש מבין שלושת חלקי האלבום, השירים שעסקו בנושאים כמו שלום ומסעות בחלל, לא התאימו לסגנונו של סינטרה. לכך גם תרם העיבוד המוזיקלי הניסיוני של ג'ינקינס שכלל קטעים מלודיים ארוכים וקולו של סינטרה אבד בקטעים אלה.
האלבום הצליח במצעדי המכירות, בהתחשב בעובדה כי מחירו היה כמעט פי שלושה ממחיר אלבום רגיל של סינטרה והגיע עד למקום ה-17 במצעד המכירות של מגזין הבילבורד.
האלבום היה מועמד לפרס אלבום השנה, בטקס הגראמי של שנת 1981. סינטרה היה מועמד לשיר השנה בשיר, "Theme from New York, New York", ולזמר השנה.
ניקולא מישלן
ניקולא מישלן (צרפתית: Nicolas Michelin; נולד ב-26 בינואר 1955) הוא אדריכל ומתכנן ערים צרפתי.
קריירה
בשנת 1988 הקים יחד עם האדריכל פין גייפל (Finn Geipel) את סטרוקטורת החיפוי של הארנה של נים מיד לאחר מכן הקימו את קבוצת LABFAC ("מעבדה לאדריכלות") משרד אדריכלים חשוב הפועל בפריז וברלין ואחראי בין היתר על בית הספר לאומנויות של לימוז' (צרפתית - École d'Arts de Limoges) ועל מבנה תיאטרון קמפר (צרפתית - Théâtre de Quimper).
בשנת 2001 הקים משרד אדריכלים עצמאי לאדריכלות ותכנון ערים - ה-"ANMA". המשרד זכה בפרס הצרפתי "סרגל הכסף" (צרפתית - Équerre d'Argent) על תכנון אולם הספורט המרכזי של העיר גרנובל בצרפת.
מאז ספטמבר 2000 הוא מכהן כמנהל בית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי.
Birthday (שיר של קייטי פרי)
Birthday (בעברית: יום הולדת) הוא שיר של הזמרת קייטי פרי מאלבום האולפן הרביעי שלה, Prism. השיר נכתב על ידי פרי, בוני מקי, סירקט, ד"ר לוק, ומקס מרטין והופק על ידי השלושה האחרונים. לפני הוצאת האלבום, תיארה פרי את השיר כ"שיר שמריה קארי הייתה מכניסה לאלבום הבכורה שלה". לאחר הוצאת האלבום, זכה השיר לביקורות חיוביות רבות. ב-3 באפריל 2014, אישרה פרי בחשבון הטוויטר שלה כי זהו הסינגל הרביעי מהאלבום, ובנוסף פרסמה את עטיפת הסינגל. השיר יצא לאור כסינגל ב-21 באפריל 2014.
הקליפ לשיר יצא לאור ב-24 באפריל, ובו מצולמת פרי בחמש מסיבות יום הולדת, בכל אחת מופיעה פרי כדמות אליה התחפשה.
חומוסייה
חומוסייה היא מסעדה המגישה בתור המאכל העיקרי בתפריט מנות חומוס שונות.
בדרך כלל לצד החומוס יציעו החומוסיות מאכלים כגון טוגנים, סלט ירקות, או כדורי פלאפל (שהם גם מאכל שהמרכיב העיקרי בו הוא גרגירי חומוס). בדרך כלל יוגשו לצד החומוס, ובמחיר המנה, פיתות, בצל חי חתוך וכן לעיתים סחוג, תטבילה - רוטב חמוץ-חריף מלימון ומפלפלים חריפים, וכן חמוצים וזיתים. לרוב יציעו החומוסיות מספר מנות חומוס שונות, ובהן מסבחה (או בווריאציה שלה "משוואשה", שבה גרגירי החומוס מעוכים קלות), חומוס פול, חומוס גרגירים, חומוס עם ביצה קשה, חומוס "משולש" (חומוס, פול ומסבחה), חומוס "קומפלט" (חומוס, פול וביצה), חומוס עם בשר, וכיוצא באלה. כמו כן לעיתים יוצעו מנות נוספות שניתן לאכול בצורת "ניגוב" (שבה הפיתה משמשת במקום סכו"ם), כמו טחינה, לאבנה או מחלוטה (פול מבושל עם טחינה). רוב החומוסיות בישראל מונות סניף אחד, אך פועלות גם מספר רשתות חומוס המונות מספר סניפים, ובהן (מספר הסניפים מעודכן נכון למרץ 2023): חומוס אליהו (המונה 75 סניפים), חומוס בהדונס (המונה 18 סניפים) וחומוס כספי (המונה 11 סניפים). עם החומוסיות הידועות ביותר בישראל ניתן למנות את חומוס אבו חסן ביפו, חומוס סעיד בשוק העיר העתיקה בעכו, מסעדת חליל ברמלה.
ישנן חומוסיות, המציעות תפריט מגוון יותר לצד המנות המבוססות-חומוס, לרוב מאכלים מהמטבח הים-תיכוני, למשל עלי גפן ממולאים, בורקס, מאכלי בשר כגון שיפודים, וכדומה.
החומוסיות מהוות נדבך משמעותי מענף המסעדנות ומהקולינריה הישראלית. פעמים רבות נוהגים לפרסם עיתונים ומגזיני אוכל בישראל רשימות של החומוסיות הטובות ביותר. כמו כן, הן מהוות נושא סיקור לאתרי אינטרנט, כגון "חומוס להמונים".
אוטפה
אוטפה (באסטונית: Otepää, בגרמנית: Odenpäh) היא עיר בצפון-מזרח מחוז ולגה, מוגדרת כבירת החורף של אסטוניה. אוטפה נחשבת לעיר הגבוהה במדינה ושוכנת ברמת אוטפה, כ-40 קילומטרים דרומית-מערבית לטרטו, העיר השנייה בגודלה באסטוניה.
היסטוריה
על פי שרידים ארכאולוגיים יושב האזור כבר לפני כאלפיים שנה. במאות ה-9 וה-10 הוקמו ביצורים על גבעת לינאמגי (Linnamägi). ידוע שהיה זה המבצר העיקרי של מחוז אוגנדי (Ugandi). האזור צפונית לגבעה שימש למגורים. כיוון שממרחק נראית הגבעה כראשו של דב זכה היישוב לשמו - "ראש הדב" (Otti pea). בשנים 1116 הרוסים תקפו את היישוב מספר פעמים ב-1116, 1192 וב-1210. החל משנת 1208 הותקף היישוב מספר פעמים על ידי המסדר הליבוני ולאחר שנכבש ב-1224 הקים הבישוף הרמן מבצר אבן במקום. היה זה מבצר האבן הראשון שנבנה באסטוניה. ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיומה של עיירה בימי הביניים בשטח שבין גבעת לינאמגי לכנסייה של אוטפה.
בית הספר היסודי הראשון ביישוב נפתח בשנת 1686. בשנת 1702, במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, בזזו חיילי הצבא הרוסי את היישוב וסביבותיו והעלו את המבצר ובית הכומר באש. ב-1841 התקוממו האיכרים המקומיים כנגד בעל האחוזה, התקוממות זו נקראת "מלחמת פיהאירווה". בספטמבר 1876 נערך היריד החקלאי הראשון באסטוניה, שארגנה התאחדות האיכרים של טרטו, במעונו של הכומר ביישוב. ב-4 ביוני 1884, לאחר כשלוש שנות דיונים על עיצובו, הוצג לראשונה דגל אסטוניה בכנסייה של אוטפה. בשנת 1862 הוכר היישוב כרשות מקומית ונקרא בשם "נוסטקו" (Nuustaku). על פי עדויות שכן בקרבת היישוב הנוכחי יער של עצי אגוז ומניחים שיער זה הוא מקור השם. בשנת 1922 הוחלף שם היישוב רשמית ל"אוטפה".
בשנת 1929 נערכה באוטפה אליפות אסטוניה הראשונה בסקי במישור. ב-1 באפריל 1936 זכתה אוטפה למעמד של עיר.
באוגוסט 1944, בעקבות הלחימה בין הוורמאכט לצבא האדום באזור נהרס חלק נכבד מן העיר. בשנת 1958 נערכה לראשונה בעיר אליפות כלל-סובייטית בסקי במישור. ב-1959 נפתחה בעיר גימנסיה בתנאי פנימייה שהפכה בשנת 1975 לבית ספר כלל-ארצי לסקי. בשנת 1999 צורפה העיר לנפת פיהאירווה ושם הנפה שונה לנפת אוטפה.
גאוגרפיה
העיר שוכנת ברמת אוטפה והגבעות הגבוהות ביותר בה קוטסמגי (Kuutsemägi) והרימגי (Harimägi) מגיעות לגובה של 217 ו-212 מטרים בהתאמה. האזור משופע באגמים והגדול שבהם הוא אגם פיהאירב (Pühajärv) השוכן דרומית-מערבית לעיר, מכסה שטח של 2,863 דונם ונחשב בעיני רבים לאחד היפים באסטוניה.
אוטפה כיום
העיר מורכבת משני אזורים - האזור הישן, בצפון העיר שהפך כבר בראשית המאה ה-20 ליישוב בעל אופי עירוני, והאזור החדש השוכן לשפתו הצפונית של אגם פיהאירב. העיר משמשת כמרכז תיירותי בחורף למגוון פעילויות ספורטיביות כגון סקי במישור, קפיצות סקי והחלקה על קרח ומוכרת בשל כך גם מחוץ לגבולות אסטוניה. משנת 1964 נערך בה כל שנה מרתון סקי שנקרא "מרתון טרטו", משנת 1996 הוא מתחיל בה ומסתיים בעיר אלבה וכולל מסלול באורך של 63 קילומטרים. משנת 1999 נערך בה שלב בתחרות גביע העולם לסקי במישור (FIS Cross-Country World Cup) שמארגנת הפדרציה הבינלאומית לסקי.
שמחה פישביין
ביוגרפיה
בתחילת שנות השישים מיד לאחר לימודיו הגיע לקבוצת יבנה לשנה במסגרת הכשרה של תנועת בני עקיבא העולמית. לאחר מכן השלים לימודי תואר ראשון ושני, וכן סמיכה לרבנות, בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. במהלך לימודיו היה פעיל בתנועת בני עקיבא העולמית ואף שימש כראש מחנה"מושבה". בצבא הגנה לישראל שירת פישביין בתפקיד רב צבאי והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. במסגרת שירותו הצבאי פיתח מסגרות להקניית חינוך יהודי בתוך המערכת הצבאית.
לאחר שירותו הצבאי בשנים 1983–1985 שימש כשליח של הסוכנות היהודית בניו יורק. את הדוקטורט בלימודי אנתרופולוגיה וסוציולוגיה של הדת קיבל מאוניברסיטת קונקורדיה שבמונטריאול, קנדה. בנוסף, פישביין קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד משתי אוניברסיטאות ברוסיה.
ספרים
Fishbane, S. (2018). Witches in the Talmud: A Social Anthropological Study. Lewiston, New York: Edwin Mellen Press. Fishbane, S. (2018). Menstruating Women and Menstrual Blood in the Mishnah:  A Social Anthropological Study. Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. (2018). Prostitutes in the Talmud: A Social Anthropological Study. Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. & Levine, E. (2018). Dynamics of Continuity and Change in Jewish Religious Life. Boston: Touro College Press.
Fishbane, S. (2017). The Rabbinic Discussion About Bat Mitzvah Celebrations: Girl Puberty Rights in Judaism? Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. (2017). The Slaughter of a Rooster at the Jewish Festival of Yom Kippur. Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. (2017). The Meaning of the Jewish Festival of Purim: What its Rituals and Customs Symbolize. Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. (2017). ''Why Jewish Women are not Permitted to Work on the Festival of Rosh Hodesh: An Anthropological Explanation. Lewiston,'' New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. & Levine, E. (2016). Contention, Controversy, and Change. Boston: Touro College Press.
Fishbane, S. (2016). The Impact of Culture and Cultures Upon Jewish Custom and Ritual. Boston: Academic Studies Press.
Fishbane, S. (2011). The shtiebelization of modern Jewry: Studies in custom and ritual in the Judaic tradition: Social-anthropological perspectives. Boston, MA: Academic Studies Press.
Fishbane, S. (2008). The boldness of an halakhist: an analysis of the writings of Rabbi Yechiel Mechel Halevi Epstein the Arukh Hashulhan: A collection of social-anthropological essays. Boston: Academic Studies Press.
Fishbane, S. (2007). Deviancy in early rabbinic literature: A collection of socio-anthropological essays. Boston: Brill.
Farber, R. R., & Fishbane, S. (Eds.). (2007). Jewish Studies in Violence: A Collection of Essays. University Press of Amer.
Fishbane, S. (2001). The homilies of Rabbi Yechiel Mechel Halevi Epstein, the first sermon. Proceedings of the Tenth World Jewish Congress, Jerusalem.
אנזים הגבלה
אנזימי הגבלה (באנגלית: Restriction enzymes) הם אנזימים המסוגלים לחתוך קטעי DNA באזורים מסוימים מאוד.
אופן פעולה
כל אנזים הגבלה מזהה רצף נוקלאוטידים ייחודי ב-DNA, נצמד אליו וחותך את הסליל הכפול במקום ההיצמדות. הרצף או אתר ההגבלה ייחודי לכל אנזים, ומורכב מ-4 עד 12 נוקלאוטידים: לדוגמה, אנזים ההגבלה EcoRI מזהה את הרצף הבא:
אנזימים רבים מזהים אתר מטרה פלינדרומי, כלומר אתר שבו רצף הדנ"א זהה בשני הגדילים ולכן ניתן לקריאה משני הצדדים.
האנזים ייצמד אל כל מקום ב-DNA בו קיים רצף זה. החיתוך אותו מבצע האנזים יכול להתרחש במרכז הרצף (כך שברצף לעיל יתקבלו שלושה נוקלאוטידים מצד ימין ושלושה משמאל), אך במרבית המקרים נחתך הגדיל בצורה לא סימטרית, בחיתוך מדורג, דבר המביא ליצירת קצוות דביקים:
הקו מציין את מקום החיתוך; אופן החיתוך גם הוא ספציפי לכל אנזים הגבלה, ואינו אקראי (כלומר, האנזים EcoRI יחתוך את הרצף תמיד בצורה המוצגת לעיל).
כל אנזימי ההגבלה הם סוגים של אנדונוקלאזות (אנזימים החותכים DNA באמצע הגדיל, זאת בניגוד לאקסונוקלאזות, המפרקים נוקלאוטידים מקצוות הגדיל). אנזימי הגבלה נמצאים באופן טבעי בחיידקים רבים, שם הם משמשים כמנגנון הגנה בפני בקטריופאג'ים (האנזימים חותכים את ה-DNA הפאג'י וגורמים להרס הפאג', בעוד ה-DNA של החיידק ממותל ולא מושפע מאנזים ההגבלה). שמות אנזימי ההגבלה ניתנים להם על שם החיידק בו נמצאו: EcoRI נמצא ב-E. coli; ה-R מייצג זן ספציפי של החיידק (RY13). קיימים שלושה סוגים של אנזימי הגבלה, המסומנים באותיות II ,I ו-III; כל סוג משתמש בשיטה שונה במקצת לחיתוך ה-DNA.
אנזים ההגבלה HindIII, למשל, נמצא בחיידק Haemophilus influenzae והוא אנזים מסוג III.
לאנזימי ההגבלה חשיבות עליונה בביולוגיה מולקולרית, בהנדסה גנטית ובביוטכנולוגיה; גילוים חולל מהפכה של ממש בתחומים אלו.
סוגים
את אנזימי ההגבלה מחלקים לשלושה סוגים, המסומנים באותיות II ,I ו-III, על פי מאפיינים כמו הרכב, קופקטורים הדרושים לפעולתם, אופן החיתוך שלהם ומיקום אתר חיתוך ה-DNA שלהם ביחס לרצף המטרה.
סוג I
אנזימי הגבלה סוג I היו הראשונים שהתגלו וזוהו לראשונה בשני גזעים שונים (K-12 and B) של E. coli. אנזימים אלו חותכים באתר שונה מאתר ההכרה, במרחק של יותר מ-1000 זוגות בסיסים. החיתוך מתרחש בעקבות תהליך של טרנסלוקציה DNA. אתר ההכרה הוא אסימטרי ומורכב משני חלקים: אחד הכולל 3–4 נוקלאוטידים, ואחר הכולל 4–5 נוקלאוטידים - המופרדים על ידי כ-6–8 נוקלאוטידים. לאנזימים אלו פעילות מגוונת, והם מבצעים הן פעילות של חיתוך והן פעילות של מודיפיקציה של הרצף, כתלות במצב המתילציה של DNA המטרה. הקופקטורים S-אדנוזיל-L-מתיונין (AdoMet), ATP ויוני מגנזיום (Mg2+) נדרשים לצורך פעילותם המלאה של אנזימים אלו. אנזימי הגבלה מסוג I מורכבים משלוש תת-יחידות:
סוג II
בשנות התשעים של המאה ה-20 ובתחילת שנות ה-2000, אנזימים חדשים מסוג זה התגלו אשר לא ענו לקריטריונים הקלאסיים המגדירים אנזימים אלו, ובעקבות זאת הוגדרו תת-סוגים לחלוקת אנזימים מסוג זה לתת קטגוריות בהתבסס על מאפיינים טיפוסיים. תת-קבוצות אלו מיוצגות על ידי אות סיומת:
סוג III
אנזימי הגבלה סוג III (כדוגמת EcoP15) מזהים שני רצפים לא פלינדרומים נפרדים הפוכים. החיתוך נעשה לאחר כ-20–30 זוגות בסיסים אחרי אתר ההכרה. אנזימים אלו מכילים יותר מתת יחידה אחת ודורשים AdoMet ו-ATP לצורך מתילציה וחיתוך, בהתאמה. הם חלק ממכניזם ההגבלה-מודיפיקציה של DNA של פרוקריוטיים אשר מגן על האורגניזם מפני פלישת DNA זר. אנזימי סוג III הם חלבונים הטרו-אוליגומטרים המורכבים משתי תת-יחידות: אנזימי סוג III מזהים רצף DNA קצר באורך של 5–6 זוגות בסיסים וחותכים במורד (downstream; מכיוון 5' לכיוון 3') 25-27 זוגות בסיסים. על מנת שההגבלה תתבצע נדרשים שני אתרי הכרה הפוכים. אנזימים אלו מוסיפים קבוצת מתיל רק לגדיל אחד של ה-DNA, ודי בכך כדי להגן מפני הגבלה.
אנזימי הגבלה מלאכותיים
אנזימי הגבלה מלאכותיים נוצרים על ידי איחוד של מתחם קושר DNA טבעי או מהונדס למתחם נוקלאזי (מתחם נוקלאזי לדוגמה הוא זה של אנזים ההגבלה FokI). את אנזימי ההגבלה המלאכותיים ניתן להנדס כך שיקשרו לאתרי DNA ארוכים (עד 36 זוגות בסיסים) ולהיקשר לרצפי DNA רצויים. נוקלאזות אצבעות אבץ הם אנזימי ההגבלה המלאכותיים הנפוצים ביותר ולהם שימושים בתחום ההנדסה הגנטית, אך גם שימושים בשיבוט גנטי סטנדרטי.דוגמה אחרת לאנזימי הגבלה מלאכותיים היא כאלו המתבססים על מתחם קושר DNA של חלבוני TAL שמקורם מהחיידק Xanthomonas.
שימושים
לאנזימי ההגבלה חשיבות עליונה בביולוגיה מולקולרית, בהנדסה גנטית ובביוטכנולוגיה; גילוים חולל מהפכה של ממש בתחומים אלו. החשיבות נעוצה בקצוות הדביקים הנוצרים לאחר חיתוך ה-DNA. בקטע שהוצג לעיל, בו האנזים חותך את הקטע בקצה, קיימים לאחר החיתוך חמישה נוקלאוטידים חופשיים, אשר אינם מזווגים לנוקלאוטידים אחרים; אם ייפגשו נוקלאוטידים אלו עם נוקלאוטידים מקבילים בקטע DNA אחר (כלומר, A ייפגש עם T ו-C ייפגש עם G), הרי ששני הקטעים יתחברו ליצירת סליל DNA חדש.
באמצעות אנזימי הגבלה ניתן גם לזהות קטעי DNA שהרצף שלהם ידוע. ניתן לחפש ברצף ה-DNA שאותו מעוניינים לבדוק אתרי הגבלה לאנזימים ידועים, ולבצע חיתוך בעזרת אנזימים אלו. בנוסף, חיתוך באנזימי הגבלה מאפשר שרטוט מפות הגבלה של מקטע מסוים ב-DNA, המספקות מידע חיוני ביותר למהנדסי ביוטכנולוגיה בעת הנדסה הגנטית. לאחר החיתוך יתקבלו כמה מקטעים בגדלים שונים, אותם ניתן לנתח באמצעות אלקטרופורזה.
דוגמאות
קיימים למעלה מ-3,500 אנזימי הגבלה שנחקרו, ויותר מ-600 מהם נמכרים באופן מסחרי
ויליאם ויקרי
ויליאם ספנסר ויקרי (בשם מלא באנגלית: William Spencer Vickrey; 21 ביוני 1914 – 11 באוקטובר 1996) היה פרופסור לכלכלה וחתן פרס נובל יליד קנדה. ויקרי זכה בפרס נובל למדעי הכלכלה בשנת 1996 ביחד עם ג'יימס מירליס על מחקריהם בתאוריה הכלכלית של תמריצים תחת מידע א-סימטרי. הוא זוכה הפרס היחיד עד כה שנולד בקולומביה הבריטית.
ההכרזה על הפרס נמסרה שלושה ימים בלבד לפני מותו. ויקרי נפטר בזמן שנסע לכנס של אקדמאים ג'ורג'יסטים שאותו עזר לייסד ושאותו לא החמיץ במשך עשרים שנה. עמיתו למחלקה לכלכלה באוניברסיטת קולומביה, סי. לואל האריס, קיבל את הפרס בשמו. ישנם רק שלושה מקרים נוספים בהם הוענק פרס נובל לאחר המוות.
קורות חיים
ויקרי נולד בוויקטוריה, קולומביה הבריטית, ולמד בתיכון באנדובר, מסצ'וסטס. לאחר קבלת התואר הראשון במתמטיקה מאוניברסיטת ייל בשנת 1935, המשיך להשלמת תואר שני בשנת 1937 ולתואר דוקטור בשנת 1948, באוניברסיטת קולומביה, שם נשאר במשך רוב הקריירה.
קריירה
ויקרי עבד גם על תמחור גודש, הרעיון שצריך לתמחר כבישים ושירותים אחרים כך שהמשתמשים יראו את העלויות הנובעות משימוש בשירות המנוצל במלואו כשיש עדיין ביקוש. תמחור גודש מאותת למשתמשים להתאים את התנהגותם או למשקיעים להרחיב את השירות על מנת להסיר את האילוץ. התאוריה יושמה לאחר מכן בחלקה בלונדון.
הפילוסופיה הכלכלית של ויקרי הושפעה מג'ון מיינרד קיינס והנרי ג'ורג'. הוא היה מבקר חריף של בית הספר לכלכלה בשיקגו והיה קולני בהתנגדות למיקוד הפוליטי בהשגת תקציב מאוזן ובמאבק באינפלציה, במיוחד בתקופות של אבטלה גבוהה. בעבודתו תחת הגנרל דאגלס מקארתור, ויקרי סייע להשגת רפורמה אגררית ביפן.
לויקרי היו הרבה סטודנטים לתארים מתקדמים מאוניברסיטת קולומביה.
חיים אישיים
ויקרי התחתן עם ססיל תומפסון בשנת 1951. הוא היה קווייקר. הוא נפטר בהריסון, ניו יורק בשנת 1996 מאי ספיקת לב.
פסקס
פָסְקֶס (בלטינית: fasces, לשון רבים של fascis - "אגודה" או "צרור") הוא סמל של כוח הנובע מאחדות וסמכות שיפוטית ושלטונית.