cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליאם טנקוק
אלוף ושיאן עולם
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, שבסין בשנת 2011 זכה טנקוק במדליית זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.50 שניות, לפני קאמי לאקור מצרפת (24.57 שניות) וג'רארד זנדברג (24.66 שניות) ובכך היה לשחיין הראשון שהגן על תוארו במשחה זה באליפות העולם. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.76 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים טנקוק במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.35 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 53.25 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.32 דקות, את משחה הגב הוא שחה בתוצאה של 53.40 שניות. טנקוק כשל בניסיון להיכלל בנבחרת בריטניה לאליפות העולם שתערך בברצלונה שבספרד בשנת 2013 ולא יוכל להגן על תוארו.
מרגרט טייזאק
מרגרט מוד טייזאק (CBE) (באנגלית: Margaret Maud Tyzack; 9 בספטמבר 1931 - 25 ביוני 2011) הייתה שחקנית בריטית.
ביוגרפיה
טייזאק נולדה באסקס שבאנגליה. היא בתם של דוריס ותומאס אדוארד טייזאק. גדלה בווסט האם (כיום חלק מלונדון רבתי). למדה בבית הספר לבנות "סט. אנג'לה אורסולין" בניוהאם, והיא בוגרת האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
ב-1982 קיבלה טייזאק את פרס אוליבייה על תפקידה כמרתה בהפקה מחודשת של "מי מפחד מווירג'יניה וולף?". היא החליפה בתפקיד את ג'ואן פלורייט שהייתה חולה. ב-1987 הופיעה בסרט "זקוף ת'אוזן". ב-1991 זכתה בפרס טוני על הופעתה במחזה "Lettice and Lovage" מאת פיטר שאפר, בו הופיעה לצידה של מגי סמית' גם בלונדון וגם בהפקות בברודוויי. איגוד השחקנים האמריקאי סירב בתחילה לאשר לטייזאק להופיע בהפקה הניו-יורקית, אולם סמית' סרבה להופיע בלעדיה, בגלל הכימיה שקיימת ביניהן על הבמה. ב-2008 זכתה לשבחים על משחקה כמרת סט. מוהם ב-"The Chalk Garden" מאת אניד בגנולד (Enid Bagnold) שהועלתה בדונמר ורהאוס שבלונדון. על הופעתה זו זכתה בפרס חוג מבקרי התיאטרון, ובפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בשנת 2009. באותה שנה הופיעה טייזאק לצידה של הלן מירן במחזה "פדרה" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
טייזאק השתתפה בשני סרטים בבימויו של סטנלי קובריק: "2001: אודיסיאה בחלל" (1986) ו"תפוז מכני" (1971). עוד בקולנוע הופיעה בסרטים: "Ring of Spies" (1964), "The Whisperers" (1967), "A Touch of Love" (1969), " The Legacy" (1978), "The Quatermass Conclusion" (1979), "Mr. Love" (1985), "זקוף ת'אוזן" (1987), "The King's Whore" (1990), "גברת דאלוויי" (1997), "צעירים יפים ומבריקים" (2003) ובשניים מסרטיו של וודי אלן "נקודת מפגש" (2005) ו"סקופ" (2006).
עיקר פרסומה של טייזאק בא לה מהטלוויזיה. היא זכורה מגילום תפקידים ראשיים בהפקות טלוויזיוניות של ה-BBC. ב-1968 גילמה את ויניפרד, אחותו של סומס, בסדרת הדרמה המצליחה "ההגדה לבית פורסייט" על פי הרומנים של ג'ון גולסוורתי. הסדרה שודרה ברחבי העולם. טייזאק גילמה את המלכה אן בסדרה "הצ'רצ'ילים הראשונים", את בט בסדרת "הדודנית בט" עיבוד לרומן מאת אונורה דה בלזק, ואת אנטוניה אימו של הקיסר קלאודיוס בסדרה "אני, קלאודיוס". עוד גילמה ב-1987 את קלותילד ברדבורי-סקוט ב-"Nemesis" עיבוד לספר מאת אגאתה כריסטי.
בשנות ה-90 של המאה העשרים השתתפה בסדרת הטלוויזיה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" בתפקיד מיס הלן סיימור, מורתו הקפדנית של אינדיאנה ג'ונס. בשנות האלפיים הופיעה פעמיים בתפקיד אורח בסדרה "רציחות במידסומר". ב-2011 החלה להשתתף באופרת הסבון "איסטאנדרס" בתפקיד לידיה סימונדס, אך באפריל 2011 נמסר שהיא עוזבת את הסדרה בגלל בריאות לקויה.
ב-1970 הוענק לטייזאק תואר "קצין מסדר האימפריה הבריטית" (OBE) וב-2010 הוענק לה תואר "מפקד מסדר האימפריה הבריטית" (CBE) על תרומתה לתחום הדרמה.
חיים אישיים
ב-1958 נישאה טייזאק למתמטיקאי אלאן סטיבנסון. לזוג נולד בן אחד, מתיו.
טייזאק נפטרה ב-25 ביוני 2011 בביתה וכשמשפחתה לצידה.
בית הקברות היהודי בבגדאד
בית הקברות היהודי בבגדאד, בירת עיראק, הוא בית הקברות שהוקם מחדש בשנת 1962 בפאתי העיר לאחר שמתחם עתיק יותר היה קיים בלב העיר אולם הועבר בשל שאיפת ראש הממשלה עבד אל-כרים קאסם להקים בניין במקום. בשל העובדה שמספר היהודים בעיראק כולה הוא זניח המקום נטוש ואין יהודים שפוקדים את המקום.
שינוי המיקום בשנת 1962
בשנת 1962 החליט ראש ממשלת עיראק עבד אל-כרים קאסם להקים את המגדל הגבוה ביותר בעולם הערבי כדי להאדיר את שמו ולחזק את מעמדו במזרח התיכון. את המקום להקמת המגדל הוא בחר בבית הקברות היהודי שקיים מעל ל-400 שנה וטומן הן את נרצחי הפרהוד בשנת 1941 והן רבים מהרבנים החשובים של הקהילה העתיקה וכמובן אלפי פשוטי עם. לשם כך הובל בשעת לילה מאורחת ראש הקהילה היהודית הרב ששון כדורי ללשכת ראש הממשלה שם נודע לו על הכוונה להקים את "מגדל קאסם" ועל ההחלטה שנתקבלה פה אחד להקים אותו בבית הקברות היהודי במרכז בגדאד. ראש הממשלה ביקש את סיועו של כדורי להעביר את תכולת בית הקברות לאזור מחוץ לעיר לשכונת במהלך טווח זמן של שישה חודשים. תחינתו של הרב היהודי על כך שהעברת הקברים מנוגדת לדת היהודית ועל כך ששישה חודשים אינם מספיקים לבצע את המלאכה – לא סייעו לו והרב כדורי, אנוס על פי הדיבור נאלץ לקיים את דברו של עבד אל-כרים קאסם. שרידי הקהילה היהודית הובלו לבית העלמין החדש מחוץ לעיר תוך כדי זיהוי וטיפול נאות בשרידים. הבניין עצמו לא הוקם מעולם ואילו עבד אל-כרים קאסם נתפס בידי מורדים בשנת 1963, עונה והוצא להורג.
במקום בו עמד בית הקברות היהודי הוקמה בשנות ה-70 תחנה מרכזית בשם. השכונה בה היה קיים בית הקברות העתיק נקראת היום שכונת אל-כילאני על שמו של ראשיד עאלי אל כילאני שהיה שליט פרו-נאצי של עיראק שבתקופתו התגברה האנטישמיות כלפי יהודי המדינה שעה ששלטונו עודד את ההסתה הנאצית נגד היהודים ששיאה הייתה בפרהוד של 1941.
בית הקברות כיום
עקב העובדה שלא חיים כמעט יהודים בעיראק אין למעשה מי שיפקוד את המקום וידאג לטיפוחו. השכונה בה ממוקם בית הקברות, שכונת אל-חביביה, מאוכלת בתושבים שיעים פונדמנטליסטים.
שלמה פפנהיים (ירושלים)
שלמה פפנהיים (י"ד באייר ה'תרפ"ו - ד באייר ה'תשע"ז) (28 באפריל 1926 - 30 באפריל 2017) היה סגן יו"ר הנהלת העדה החרדית בירושלים ועסקן ירושלמי. הקים את בית היתומות "בית לפליטות" ואת בית החלמה ליולדות - טלז סטון בטלז סטון.
ביוגרפיה
נישא לבלומא בת הרב יעקב אליעזר שטיין שנספה בשואה. לאחר נישואיו עבד בחנות ספרים ובמקביל סייע בהקמת מוסדות חסידות תולדות אהרן ונחשב לעסקן בולט בחסידות ובעדה החרדית.
בעצת רבו, האדמו"ר מתולדות אהרן, הקים בשכונת מאה שערים את בית היתומות "בית לפליטות". בהמשך הקים עם הרב נפתלי רוזנפלד בית החלמה ליולדות בקריית יערים. בנוסף היה ממקימי ומייסדי בתי החינוך לבנות של בני היישוב הישן "בנות ירושלים" ו"חינוך ירושלים".
במשך למעלה מ-60 שנה כיהן כסגן יו"ר וחבר הנהלת העדה החרדית, וכן היה ממייסדי ומקימי ועד הכשרות של הבד"ץ. למרות השקפותיו והשתייכותו לעדה החרדית, דגל בדו קיום וגישור פערים, למשל בין המחנה החרדי לציבור הדתי לאומי וכו'.
נפטר בד' באייר ה'תשע"ז בגיל 91 ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
נבחרת גינאה המשוונית בכדורגל נשים
נבחרת גינאה המשוונית בכדורגל נשים מייצגת את גינאה המשוונית בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של גינאה המשוונית. כיום נחשבת הנבחרת לאחת מנבחרות הנשים הטובות באפריקה, והישג השיא שלה הוא ההעפלה לגביע העולם שנערך בשנת 2011 בגרמניה.
היסטוריה
הנבחרת היא בעלת ניסיון מועט מאוד, ורק לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 היא החלה להשיג תוצאות משמעותיות בעולם הכדורגל. הטורניר הגדול הראשון של הנבחרת היה אליפות אפריקה שנערכה בשנת 2006 בניגריה. בטורניר עצמו, לא הצליחה הנבחרת לעבור את שלב הבתים, אך צברה ניסיון לקראת האליפויות הבאות. שנתיים לאחר מכן, אירחה גינאה המשוונית את אליפות היבשת, והצליחה לעמוד בציפיות הגבוהות. היא זכתה בטורניר אחרי ניצחון 1-2 בגמר על, ואילו שחקנית הנבחרת - ג'נובבה אנונמה, סיימה כמלכת השערים (6 שערים) וכשחקנית המצטיינת של הטורניר. בעקבות הזכייה, הפכה גינאה המשוונית לנבחרת השנייה בלבד (למעט ) שזוכה באליפות אפריקה.
ב-15 בדצמבר 2010, זמן קצר לאחר שסיימה במקום השני באליפות אפריקה, אירע אסון לנבחרת. שחקנית ההגנה של הנבחרת, טקלייר בילה, נהרגה בתאונת דרכים בקמרון ביחד עם אחיה הגדול. היא הייתה אמורה להיות חלק מסגל הנבחרת שנסע לגביע העולם ב-2011.
שנה לאחר גביע העולם, אירחה גינאה המשוונית את אליפות אפריקה בפעם השנייה בתולדותיה. כמו ב-2008, גם הפעם זכתה הנבחרת בטורניר, לאחר ניצחון 0-4 בגמר על דרום אפריקה. ג'נובבה אנונמה סיימה גם הפעם כמלכת השערים של הטורניר, ואילו חברתה לנבחרת - גלוריה צ'ינאסה, סיימה כסגנית.
ב-2016 העלתה חקירת פיפ"א שהנבחרת רשמה בצורה כוזבת ושיתפה במשחקים רשמיים מספר שחקניות. כתוצאה מכך, נאסרה השתתפות הנבחרת בגביע העולם 2019 ובאליפות אפריקה 2020.
פרעה (בימי יוסף)
פַּרְעֹה הוא דמות מקראית, פרעה מלך מצרים, שמלך בתקופת ירידתם של יוסף ואחיו למצרים.
הוא הכיר את יוסף לאחר שפתר את חלומותיו, ומינה אותו לתפקיד המשנה למלך.
יש אומרים שהוא אותו פרעה אשר שיעבד את בני ישראל.
הכרותו עם יוסף
יוסף שהיה בנו האהוב של יעקב, נמכר לפוטיפר שר הטבחים במצרים והפך לראש ביתו. אולם, בעקבות עלילה שטפלה אשת פוטיפר עליו, הוא הושלך לבית האסורים. הוא נשא חן בעיני שר בית הסוהר, שמינה אותו לשרת את שר האופים ושר המשקים, שנכלאו בשל רשלנות בהכנת מאכלי המלך. כאשר שניהם חלמו חלומות מוזרים, פתר להם יוסף את החלומות: שר האופים ייתלה, ואילו שר המשקים יקבל חנינה וישוב למשרתו, יוסף צדק בפתרונו ושר האופים נתלה, ושר המשקים חזר לשרת את פרעה. יוסף ביקש משר המשקים לזכור לו חסד ולשחררו מבית האסורים, אך שר המשקים שכח את יוסף.
לאחר שנתיים, פרעה חלם שני חלומות:
אהרון דרשביץ
הרב אהרון חיים דרשביץ (נולד בכ"ז בתשרי ה'תשי"ח, 22 באוקטובר 1957), הוא אב בית דין בבית הדין הרבני בבאר שבע ובאילת ורב בית כנסת הכיפה בשכונה ה' בעיר.
ביוגרפיה
נולד לצבי יהודה ורחל לאה, וגדל בבני ברק. בוגר בית הספר סגולה בעיר וישיבת נתיב מאיר בירושלים. לאחר גמר התיכון, החל ללמוד בישיבת הכותל ושרת בחיל השריון במסגרת ה"הסדר". לאחר חתונתו התגורר ביישוב מעלה מכמש שבבנימין. את לימודי הדיינות עשה במכון אריאל ובהמשך שימש אף כראש מחלקת הדיינות במקום. ב-5 בנובמבר 1997 התמנה לכהן כדיין בבית הדין האזורי בבאר שבע, וב-25 באוקטובר 2015 התמנה לכהן כאב בית דין בבית הדין הרבני בבאר שבע.
פרעה (בימי יוסף)
הכרותו עם יוסף
לפתרון החלומות פנה פרעה אל חרטומי מצרים וחכמיה, אך אלה לא מצאו פתרון. בעצת שר המשקים פנה פרעה אל יוסף, וזה הציע פתרון:
אהרון דרשביץ
ביוגרפיה
בשנת 2010 התמנה להיות חבר בוועדה מטעם הרבנות הראשית לישראל לבחינת גיורי צה"ל.
בנוסף לתפקידו הוא מרבני קהילת 'בית מוריה' בבאר שבע ומעביר שם שיעורים באופן קבוע. בשנת 2016 התמנה לרב קהילת בית הכנסת הכיפה בשכונה ה' בבאר שבע, לאחר פטירתו של הרב אהרן רבנשטיין.
פרעה (בימי יוסף)
הכרותו עם יוסף
בעקבות הפתרון יוסף הציע לפרעה לאגור מזון בשנות השובע כדי שהארץ תוכל לשרוד בזמן הרעב. פרעה התפעל מהפתרון ומההצעה המעשית שבעקבותיו, ומינה את יוסף למשנה למלך, והפקיד אותו על ביצוע משימת אגירת המזון. יוסף ביצע בהצלחה את המשימה ואגר אוצרות מזון רבים, שאותם מכר לאחר מכן ליושבי מצרים.
אהרון דרשביץ
ביוגרפיה
כתב מספר מאמרים בכתב העת 'כתלנו' אשר יצא לאור על ידי ישיבת הכותל, וכן בספר הזיכרון "ישועות עוזו" לזכר הרב עוזי קלכהיים.
חיים אישיים
נשוי לחדווה ומתגורר בבאר שבע.
פרעה (בימי יוסף)
יחסו לבני ישראל
לאחר ירידת בני ישראל למצרים יוסף מודיע לפרעה שאביו ואחיו הגיעו למצרים ומסביר לפרעה שאחיו רועי צאן. לאחר שיחה בין אחי יוסף ופרעה, פרעה מזמין אותם להתיישב בארץ גושן.
אהרון דרשביץ
חיים אישיים
בתו נשואה לרב רפאל וסרטיל (נכדו של ר' אשר וסרטיל).
פרעה (בימי יוסף)
יחסו לבני ישראל
אחר כך, יוסף מביא את יעקב אביו להפגש עם פרעה. יעקב מברך את פרעה על הזמנתו ופרעה שואל את יעקב לגילו. ברש"י מובא שברכו שיעלה נילוס לרגליו, לפי שאין מצרים שותה מי גשמים אלא נילוס עולה ומשקה, ומברכתו של יעקב ואילך היה פרעה בא אל הנילוס והוא עולה לקראתו ומשקה את הארץ.
אהרון דרשביץ
חיים אישיים
בתו נשואה לרב אפרים בן-שחר (אחיינו של הרב יצחק בן-שחר - בן אחיו הרב ישראל).
פרעה (בימי יוסף)
יחסו לבני ישראל
פרעה מתואר כמי שהתייחס בכבוד ובנדיבות לבני ישראל, אך לפי דעות מסוימות לאחר מות יוסף הוא שכח את חסדו של יוסף והתחיל לשעבד את בני ישראל.
אהרון דרשביץ
חיים אישיים
בתו נשואה לרב חזקיהו יוסף גנץ - ר"מ בישיבת נחלת ישראל (בנו של הרב משה גנץ, אחיינו של הרב חיים גנץ).
פרעה (בימי יוסף)
מותו
בתחילת ספר שמות, נכתב:, ועל משמעות פסוק זה מתקיימת מחלוקת בתלמוד בין רב לשמואל, לפי אחד מהם המלך החדש היה ופרעה שהיה בימי יוסף מת. ולפי השני כוונת הפסוק היא שהמלך לא התחלף, אלא, ופרעה שהיה בימי יוסף הוא אותו פרעה ששיעבד את בני ישראל.
יחסי אינדונזיה–סודאן
יחסי אינדונזיה–סודאן כוננו רשמית בשנת 1960. בפברואר 2012, במהלך ביקורו של שר החוץ הסודאני עלי קארטי בג'קרטה, אינדונזיה וסודאן הסכימו לטפח יחסים דו-צדדיים בפוליטיקה, מדע, חינוך וכלכלה. אינדונזיה מחזיקה בסודאן שגרירות בח'רטום, ואילו סודאן מחזיקה שגרירות בג'קרטה. בשתי המדינות אוכלוסיית המוסלמים הגדולה ביותר ושתיהן חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה
היחסים ההיסטוריים בין אינדונזיה לסודאן החלו מוקדם יותר לפני עצמאותם של אינדונזיה וסודאן. בשנת 1910 הגיע עולמא מסודאן, השייח' אחמד סורקטי הגיע לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים והקים את קרן אל אירסאד הפועלת עד כה בחינוך האסלאמי. בשנת 1955 השתתפה משלחת סודאן בוועידת אסיה אפריקה בבנדונג, אינדונזיה. למרות שבאותה תקופה סודאן הייתה עדיין תחת שלטון בריטניה-מצרים, אינדונזיה הראתה את תמיכתה בכך שהכירה בסודאן כמדינה עצמאית ממצרים.
בשנת 1960 כוננו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות וצוינו עם פתיחת השגרירות האינדונזית בחרטום. עם זאת, בשנת 1967 נסגרה השגרירות האינדונזית בחרטום בגלל מעצורים כספיים, ונפתחה מחדש ב-6 בינואר 1996.
יחסי סחר והשקעה
חברת הנפט והגז הממשלתית האינדונזית פרטמינה והחברה הפרטית מדקו אנרגי אינטרנשיונל מבצעים חיפושים אחר נפט בסודאן. הנפט הוא הייצוא העיקרי של סודאן לאינדונזיה, ואילו אינדונזיה מייצאת רהיטים, מצברים לרכב, מלט ונייר לסודאן. באפריל 2013 הקימו אינדונזיה וסודאן ועדה טכנית משותפת לחקלאות. כדי להבטיח את תעשיית הטקסטיל ואת אבטחת המזון, אינדונזיה הביעה את העניין שלה להשקיע במגזר החקלאי והחקלאי בסודאן, במיוחד במטעי כותנה, סוכר ואורז.
Obsessed (שיר של אדיסון ריי)
Obsessed (בעברית: אובססיבי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית אדיסון ריי. השיר יצא לאור ב-19 במרץ 2021, על ידי חברת התקליטים סנדלוט רקורדס.
רקע
"Obsessed" הוא שיר דאנס-פופ. מילות השיר עוסקות בנושאי זוגיות ואהבה עצמית. ריי הושפעה מגיל צעיר ממוזיקה שאימה נהגה לשמוע, שכללה בעיקר מוזיקה משנות ה-90 וה-2000. בראיון למגזין ווג, ריי סיפרה כי קיבלה השראה מוזיקלית ממגוון של זמרות וציינה בפרט את ביונסה, ג'ניפר לופז, בריטני ספירס, קייטי פרי וטיילור סוויפט, בעוד שסוויפט, הייתה ההשראה של ריי בעת כתיבת השיר.
קידום
ריי הכריזה כי תבצע את השיר לראשונה בתוכנית "The Tonight Show Starring Jimmy Fallon" בכיכובו של ג'ימי פאלון. על מנת לקדם את הסינגל ריי השיקה קולקציה מיוחדת של בגדים ופוסטרים נלווים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ריי ב-19 במרץ 2021. הקליפ בוים על ידי דיאן מרטל ומכיל ריקודי טיקטוק וכוריאוגרפיה של שרה ביו וקלוויט הודג'. קיילי לו היה אחראי על התלבושות ואביזרי הלבוש. בחלקים מהקליפ לבשה ריי חליפות חתול של המעצב אופנה לקואן סמית' (שהושראה מהשיר "Say You'll Be There" של הספייס גירלז) וביגוד של המעצב אופנה הצרפתי טיירי מוגלר, ובחלקם האחר לבשה פרווה מלאכותית של גוצ'י בולרו. בקליפ, ריי מופיעה במחוך לבן של דיון לי. ריי קיבלה את ההשראה לחליפה מהשיר של בריטני ספירס, "Sometimes".
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מ-AllMusic.
יום שישי (פירושונים)
ראו גם
}}
מחמוד ג'יבריל
מחמוד ג'יבריל (בערבית: محمود جبريل; תעתיק מדויק: מחמוד ג'בריל; 28 במאי 1952 – 5 באפריל 2020) היה פוליטיקאי לובי, שעמד בראש "הצוות הביצועי" של מועצת המעבר הלאומית, גוף שיוסד בידי המורדים בלוב במהלך ההתקוממות בלוב ב-2011, המצהיר כי הוא "הנציגות הבלעדית של העם הלובי". מועצת המעבר הלאומית הקימה ממשלה זמנית ב-23 במרץ 2011, ובחרה רשמית במחמוד ג'יבריל לשמש כראש ממשלה זמני. באוקטובר 2011 הוא הוחלף בעבד א-רחים אל-כיב.
רייצ'ל ריי
רייצ'ל דומניקה סקודרי ריי (באנגלית: Rachael Domenica Scuderi Ray, נולדה ב־25 באוגוסט 1968) היא אשת עסקים וידוענית אמריקאית בתחום הבישול והכתיבה. היא מארחת בתוכנית הלייף סטייל היומית שלה בטלוויזיה, ומופיעה בערוץ האוכל האמריקאי בתוכניתה "ארוחות ב-30 דקות". מבין תוכניות הטלוויזיה בהנחייתה שודרה בישראל בשנת 2009 התכנית "רייצל ריי מארחת". ריי הנחתה תוכניות טלוויזיה נוספות העוסקות בבישול - טיולים בעולם ואוכל, לאכול בטיול ב-40 דולר ליום, תוכנית ריאליטי נושאת פרסים העוסקת בתחרות בישול בהשתתפות ידוענים ותחרות ריאליטי בה ילדים מבשלים. ריי כתבה מספר ספרי בישול המבוססים על הקונספט "ארוחות ב-30 דקות" והשיקה מגזין בשם "כל יום עם רייצ'ל ריי". בשנת 2006 זכתה ריי בשלושה פרסי אמי בתחום התוכניות היומיות עבור תוכניתה "ארוחות ב-30 דקות".
קורות חיים
רייצ'ל דומניקה ריי נולדה בגלנס פולס, ניו-יורק. אמה ממוצא סיציליאני ואביה צרפתי-סקוטי-וולשי. כאשר הייתה בת שמונה עברה משפחתה ללייק ג'ורג', ניו-יורק. אמה ניהלה שם את מסעדת מלון האוורד ג'ונסון. בשנת 1995 עברה ריי לעיר ניו-יורק עצמה. תחילה עבדה בחנות הממתקים בכלבו מייסיס, אך כאשר הציעו לה קידום לתפקיד קניינית, עזבה את מייסיס והחלה לעבוד במעדניית גורמה ניו-יורקית ידועה בשם "אגתה וּוָלנטינה". בהמשך, חזרה ריי ללייק ג'ורג וניהלה שם פאב באחד מבתי המלון באזור. לאחר מכן הועסקה כקניינית בחנות גורמה באולבני.
ריי מייחסת את רעיון "ארוחות ב-30 דקות" לניסיון שצברה בעבודתה בחנות באולבני שבה פגשה לקוחות שלא אהבו לבשל. היא לימדה קורס בו הדגימה כיצד מכינים ארוחות בפחות משלושים דקות.
בעקבות הצלחת הקורס "ארוחות ב-30 דקות" הציעו לה מנהלי תחנת השידור המקומית של רשת הטלוויזיה CBS להופיע ברצועת הבישול השבועית במהדורת החדשות שלהם. הופעותיה שם, יחד עם תוכנית רדיו מקומית ויציאתו לאור של ספרה הראשון, הובילו אותה בשנת 2001 לפינה משלה בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית המפורסמת "Today" (היום) של רשת הטלוויזיה NBC, וחוזה עם ערוץ האוכל האמריקאי.
בישול וקולינריה
למבקרי טכניקות הבישול המקוצרות שלה, ריי מגיבה, "אין לי שום תואר רשמי. אני לא הוסמכתי לאף עבודה שהייתה לי אי פעם". בנוסף היא טוענת שוב ושוב, "אני לא שפית."
אחת ההתמחויות של ריי היא הכנת המבורגרים. היא הקדישה לנושא את אחד מספריה "ספר הבורגר" שפורסם ב 2012.
פעילות צדקה
בשנת 2006 השיקה ריי את Yum-O! ארגון ללא כוונת רווח שמשימתו היא "לעודד ילדים ומשפחותיהם לפתח מערכות יחסים בריאות עם אוכל ובישול", באמצעות הדרכת משפחות כיצד לבשל, הזנת ילדים רעבים ומימון תוכניות חינוך לבישול.
שיר בעברית
שיר בעברית הוא שיר שהפיקה האקדמיה ללשון העברית לכבוד יום העברית שחל בכ"א בטבת תשפ"ב (23 בדצמבר 2021). השיר נכתב על ידי עומר הברון (ג'ימבו ג'יי), שגם הלחין אותו יחד עם שי בן שושן. ביצעה את השיר להקת שלוה עם שילוב קטעי ספוקן וורד של המחבר.
על השיר
השיר מציג את דובריה המגוונים של העברית: "את שעשית עלייה / מכל קצוות תבל / מהחי"ת הגרונית של אחי / אל היידיש ששרה מלעיל", ומוסיף מילים זרות שבשימוש דובריה: "דוגרי" מערבית ו-Voilà מצרפתית. השיר מתאפיין בהומור, בהציגו שיחת כלבים המזכירה את טהרני השפה, ובהציגו "שף תימני שמוסיף גבינה בולגרית לסלט ואומר / Voilà – עכשיו הוא יווני!" שאלת סיווגם של עצמים כזכר או נקבה מוצגת באמצעות המילה "גרב", שהיא דוגמה לעצם שהוא זכר ונקבה.
להקת שלוה שמבצעת את השיר משלבת צעירים בעלי מוגבלויות, הסולניות בשיר הן ענאל כליפה ודינה סמטה, שתיהן לקויות ראייה. השיר פורסם בקליפ שצולם בתיאטרון החאן הירושלמי, בשדרות בן ציון בתל אביב ובמושב אודים.
יצירת השיר
בדצמבר 2021 פנתה האקדמיה ללשון העברית אל הברון בבקשה שיחבר שיר לכבוד העברית, שישקף את הססגוניות של השפה העברית העכשווית. הברון כתב לפני כן מספר שירים שעוסקים בשפה, בהם השיר "עשיתי" על הפועל שמחליף בשפה המדוברת שלל פעלים אחרים. האקדמיה חיברה בין הברון ללהקת שלוה, ויחד עם מנהל הלהקה שי בן-שושן נרקמה גרסה סופית של השיר.
פרידה ג'אבר-בראנסי
פרידה ג'אבר-בראנסי (בערבית: فريدة جابر برانسي; נולדה ב-1978) היא עיתונאית ישראלית ועורכת ראשית של העיתון פנורמה (בערבית بانوراما) ואתר האינטרנט פאנט (בערבית بانيت). נחשבת לאשת התקשורת המובילה במגזר הערבי בישראל.
ביוגרפיה
ג'אבר-בראנסי מעידה על עצמה שכבר מגיל צעיר גילתה עניין רב בחדשות ובאקטואליה, והייתה מתלווה לעיתים לאביה בסאם ג'אבר ומנסה לקחת עמו חלק במלאכת כתיבת החדשות לרשת ב' ברדיו. את הניסיון הראשון שלה כעיתונאית עשתה כאחת מאנשי פמליית העיתונאים שליוותה את יצחק רבין בנסיעתו לארצות הברית ב-1995, לטקס חתימת הסכם השלום אוסלו ב'.
היא בעלת תואר בוגר בחוג למדעי המדינה והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, וסיימה קורס לימודי פרסום ושיווק של איגוד המפרסמים בתל אביב. בעלה דר' קייס בראנסי הוא רופא שיניים. לזוג שני ילדים והם מתגוררים בטייבה.
ג'אבר בראנסי נבחרה בשנת 2013 לרשימת 50 הנשים החזקות בישראל של "פורבס". מעמדה כעיתונאית ערבית ישראלית מאפשר לה להיות בקיאה בהלכי הרוח של הציבור הערבי לצד אלו של הציבור היהודי וכך לראות תמונה שלמה יותר מצדדים שונים.
אחד הנושאים שהיא מתרכזת בהם הוא קידום מעמד האישה הערבייה בישראל ושילובן של הנשים הערביות במעגל העבודה. במטרה זו היא עוסקת בדיווח על סיפורי הצלחה נשיים במגזר הערבי. באותם זמנים שבהם התחילה את עבודתה כעיתונאית, לא היה מקובל בחברה בערבית לחשוף תיאורים של נשים ועל נשים, ובוודאי שלא לפרסמם בעיתונות. בכתבותיה תרמה ג'אבר-בראנסי לשינויים בדעת הקהל בנושאים אלו לקידום חשיפת פעולתן של הנשים. בנוסף, היא גם ייסדה את אתר האינטרנט "ניסואן" (نسوان - בערבית, "נשים") אשר פונה במיוחד לקהל הנשי ונותן להן במה. האתר מתרכז במעמד ומצב האישה הערבייה בתוך גבולות ישראל והוא ייחודי בכך.
קבוצת פנורמה שג'אבר-בראנסי חברה בה, רכשה גם חלק גדול ממניות ערוץ הטלוויזיה הערבית הלא TV, וגם שם היא מעוניינת לקדם נושאים אלו.
ג'אבר-בראנסי מציינת את נתוני הצפייה של אתר פאנט, כגורם המעצים ומחזק את מאבקיה החברתיים. על-פי Google Analytics יש לאתר למעלה מ-1.5 מיליון כניסות ליום, מספר החברים באתר הפייסבוק שלו עומד על 570 אלף, והעיתון "פנורמה" מופץ ב-35 אלף עותקים וזוכה לכ-100 אלף כניסות גולשים בשבוע לאתר העיתון. סך הכניסות היומיות לאתר "ניסוואן" הן כ-150 אלף כניסות. הנתונים האלה מציבים את "פאנט" במקום השלישי בישראל וברביעייה המובילה של אמצעי התקשורת בעולם הערבי לצד האתרים של אלג'זירה, "מאכתוב" ו"קורה". סקר TGI, דירג את אתר פאנט במקום הראשון בקרב האתרים הערביים בישראל, עם כ־87% חשיפה בקרב המגזר הערבי.
נשואה ואם לשניים. מתגוררת בטייבה.
טכנולוגיית קו השער
בכדורגל, טכנולוגיית קו השער (באנגלית: Goal-line technology; בראשי תיבות: GLT) היא מנגנון שמטרתו לקבוע באמצעים טכנולוגיים האם הכדור עבר את קו השער במלוא היקפו, על מנת לסייע לשופט להחליט האם הובקע שער, אם לאו. על רקע החלטות שיפוט שגויות ומעוררות מחלוקת, למשל במשחקי הפרמייר ליג ומונדיאל 2010, הוחלט בארגון הכדורגל העולמי פיפ"א (שהתנגד קודם לכן להחלת הטכנולוגיה) לבחון מנגנונים מוצעים שונים שנועדו למלא מטרה זאת. תחילה הוצעו תשע מערכות שונות, וב-5 ביולי 2012 אישר ארגון ה-IFAB את השימוש במערכות "עין הנץ" (HawkEye) ו"גולרף" (GoalRef), שתי מערכות שמממשות את טכנולוגיית קו השער, במשחקי הכדורגל. המערכת נוסתה בהצלחה באליפות העולם לקבוצות 2012, והוכנסה לשימוש גם במונדיאל 2014.
היסטוריה
שאלת השימוש בטכנולוגיית קו השער עלתה לראשונה לדיון ב-2005, לאחר שבמשחק בין מנצ'סטר יונייטד לטוטנהאם הוטספר בעט קשרה של טוטנהאם פדרו מנדס בעיטה ארוכה, ממרחק של כ-40 מטר (בערך חצי מגרש), לכיוון השער של היונייטד, אז הצליח שוערה של היונייטד רוי קרול לגעת בכדור אך לא לתפוס אותו ולאחר מכן הסתער על הכדור והדף אותו מחוץ לשער, לאחר שזה כבר עבר את קו השער במטר בערך. השופט והקוונים לא ראו את הכדור עובר את קו השער במלוא היקפו, ולכן לא נזקף שער לזכותה של טוטנהאם. בעקבות כך, הוחלט בפיפ"א לבחון מערכת של אדידס שבה כדור הנושא שבב זעיר שולח אות לשופט כאשר הכדור עובר את קו השער, שם מותקן חיישן ייעודי. נשיא פיפ"א ג'וזף בלאטר אמר: "ערכנו בדיקות שונות באליפות העולם מתחת לגיל 17 שנערכה בפרו [ב-2005], אך התוצאות לא היו חד-משמעיות, ועל כן נמשיך בבדיקות בטורנירים לכדורגלנים צעירים שייערכו ב-2007". אולם, בדיקות אלו לא נערכו, וב-2008 שלל בלאטר את האפשרות לשלב את המערכת, ותיאר אותה "מדויקת רק ב-95% מהמקרים".
מקרה נוסף שעורר את הדיון בסוגיה זו התרחש באוגוסט 2009, כאשר במשחק בפרמייר ליג בין קריסטל פאלאס לבריסטול סיטי חלוצה של הפאלאס פרדי סירס בעט בעיטה חזקה ומהירה לעבר השער, אז עבר הכדור את השער בכל היקפו, אך פגע בקורה הנמוכה האופקית שבאחורי השער, וקפץ חזרה אל מחוץ לשער. גם במקרה זה לא נזקף שער לזכותה של הפאלאס, ומאמנה של הפאלאס ניל ורנוק רתח מזעם. במרץ 2010 הוחלט בהצבעה בתוצאה 6-2 ב-IFAB, הגוף האחראי על חוקת הכדורגל, לזנוח סופית את הטכנולוגיה, כשאת קולות המיעוט מביעות התאחדויות הכדורגל של אנגליה ושל סקוטלנד. בסקר שנערך ביוני 2010 בקרב 48 קפטנים של קבוצות בליגה האירופית, עלה כי 90% מהם תמכו באימוצה של טכנולוגיית קו השער.
במונדיאל 2010 אירעו טעויות שיפוט נוספות, לרבות שער שלא אושר שאותו כבש פרנק למפרד במשחק של נגד, במצב של 2-1 לגרמניה (המשחק הסתיים בתוצאה 4-1 לגרמניה) - למפרד בעט בכדור מחוץ לרחבה, הכדור פגע במשקוף, נחת מאחורי הקו, ואז ניתר אל מחוץ לתחומי השער, אך הקוון לא הכריז על שער. בעקבות כך הכריז בלאטר על פתיחה מחודשת לדיון של נושא טכנולוגיית קו השער.
מקרה נוסף של החלטת שיפוט מעוררת מחלוקת התרחש במשחק של צ'לסי מול טוטנהאם ב-2011, שבו ניצחה צ'לסי 2-1. זמן קצר לפני תום המחצית הראשונה, פרנק למפרד בעט כדור שעבר בין רגליו של שוערה של טוטנהאם בראד פרידל, וכמעט שעבר את הקו לפני שנהדף חזרה למגרש הרחק מתחומי השער, אך הקוון קבע כי היה זה שער חוקי, ובעקבות כך צ'לסי השוותה את התוצאה במשחק. בחצי הגמר של טורניר גביע ה-FA לשנת 2012 נהנתה צ'לסי, גם הפעם במשחק מול טוטנהאם, מהחלטת שיפוט שגויה נוספת, שקבעה כי הכדור עבר את קו השער של יריבתה, בעוד שלא כך קרה, אירוע שעורר שוב את הקריאות לשימוש בטכנולוגיית קו השער.
ביורו 2012, במשחק בין נבחרת לנבחרת  כבש מרקו דביץ' מאוקראינה שער שהיה אמור להשוות את התוצאה ל-1-1. אולם השער לא אושר על ידי צוות השופטים, על אף שילובו של שופט חמישי שעמד לצד השער, והיה אמור למנוע טעויות מסוג זה ולהוות אלטרנטיבה לטכנולוגיית קו השער.
ב-5 ביולי 2012 אושרה הטכנולוגיה על ידי IFAB. השימוש הראשון בטכנולוגיה נעשה באליפות העולם לקבוצות שנערך ביפן בדצמבר 2012.
ב-11 באוגוסט 2013 נעשה שימוש ראשון בטכנולוגיה בליגה האנגלית, משחק במסגרת "מגן הקהילה" בו שיחקה מנצ'סטר יוניטד נגד וויגן.
ב-15 ביוני 2014 נעשה שימוש ראשון בטכנולוגיה במונדיאל, ובעזרתה אושר שער לטובת צרפת במשחק מול הונדורס.
שלב הבדיקות הראשוני
ביולי 2011 אישרה פיפ"א סדרת בדיקות על תשע מערכות מוצעות למימוש טכנולוגיית קו השער, כאשר הדרישה שהוצבה בפני המערכות הייתה כי הן ישלחו לשופט התראה על ההחלטה האם הכדור עבר את הקו, לכל היותר שנייה לאחר ההתרחשות. נדרש גם כי אופן העברת ההודעה יהיה באות חזותי וברטט. בין ספטמבר לדצמבר 2011 נערכו הבדיקות בידי מכון המחקר השווייצרי Empa.
להלן פירוט על כמה מהמערכות שנבדקו במהלך בדיקות אלו:
מערכת Cairos GLT
מערכת Cairos GLT (קיירוס ג'י-אל-טי; "מערכת טכנולוגיית קו השער של קיירוס") פותחה על ידי החברה הגרמנית Carios Technologies AG, יחד עם אדידס. המערכת משתמשת בשדה מגנטי כדי לעקוב אחרי מסלולו של הכדור בעזרת חיישן שבו. חוטים דקים שמזרימים זרם חשמלי טמונים באזור הרחבה ומאחורי קו השער, ויוצרים רשת חשמלית. החיישן מודד את השדה המגנטי ושולח את המידע למחשב שקובע האם הכדור עבר את קו השער או לא. אם הכדור אכן עבר את קו השער, אות רדיו נשלח לשעון היד של השופט תוך פרק זמן של שנייה. אדידס תכננה כדור שיוכל לשאת עמו חיישן ולשמור עליו ללא פגע, גם אם הכדור נבעט בעוצמה רבה. לדברי Cairos, התהליך אורך שבריר שנייה, בתשובה לחששות שהובעו כי צירוף הטכנולוגיה עלול לפגום במשחק ולהאט אותו. מערכת קודמת שפותחה בידי חברת Cairos נבדקה באליפות העולם לנבחרות מתחת לגיל 17 לשנת 2005, אך היא נמצאה איטית מדי ולא מדויקת מספיק.
Goalminder
מערכת Goalminder (גולמיינדר; "המשגיח על השערים") היא מייסודם של שני שותפים, הארי בארנס ודייב פארדן, שהגו את המערכת לראשונה לאחר שקבוצתם האהודה, בולטון וונדררס, ירדה ליגה בעקבות שגיאת שיפוט שפסלה שער חוקי. באותה עת לא אומצה המערכת, אך לאחר שערו החוקי של פרנק למפרד שנפסל במונדיאל 2010, עלתה בצורה חדה מידת העניין בטכנולוגיות קו השער, מה שהביא את פיפ"א לשקול מחדש לאשר את השימוש בטכנולוגיה מסוג זה. המערכת משתמשת במצלמות מהירות במיוחד שמותקנות על הקורות והמשקופים במבנה השער. הן מצלמות 2,000 פריימים בשנייה, ומעבירות לשופט חומר עדות מצולם, תוך פחות מחמש שניות, כדי להכריע במקרים של שערים ספק-חוקיים. טכנולוגיה זו אינה מודדת דבר, ואינה קובעת את התוצאה, אלא רק מספקת חומר עזר ויזואלי לשופט. פתרון זה נחשב גם זול יותר מאחר שהוא יצריך מצלמות זולות יחסית ולא יצריך רפורמה בענף הכדורגל.
GoalRef
GoalRef (גולרף; "שופט השער") היא מערכת שמשתמשת בשבב המותקן בכדור ובגלים אלקטרומגנטיים חלשים שמושרים סביב הכדור. שינוי בשדה המגנטי על קו השער או מאחוריו מסייע לקביעה האם הובקע שער.
Hawk-Eye
מערכת Hawk-Eye (הוק-איי; "עין נץ") פותחה לראשונה על ידי ד"ר פול הוקינס (Hawkins) ב-1999. לאחר מכן שופרה על ידי מהנדסי חברת המחקר והפיתוח הבריטית Roke Manor Research Limited. כיום היא נמצאת בשימוש בענפי ספורט כמו קריקט, טניס וסנוקר. המערכת מבוססת על עקרון הטריאנגולציה ונעזרת במידע בצורת תמונות ונתוני זמנים, שמופק על ידי מצלמות המצלמות במהירות גבוהה ומוצבות במיקומים שונים באזור המגרש. המערכת נעזרת בנתונים המגיעים משש מצלמות הפזורות במיקומים שונים, ומבצעת טריאנגולציה כדי לעקוב אחר מסלולו של הכדור. תוכנה מחשבת לאחר מכן את מיקומו של הכדור בכל פריים על ידי זיהוי הפיקסלים, שמתאימים לתיאור הכדור, בשתי מצלמות שונות לפחות. תחום אזור השגיאה של המערכת הוא 3.6 מילימטרים. התוכנה יכולה לזהות את מיקום הכדור, ולחזות את מסלולו, גם אם שדה הראייה של חלק מהמצלמות חסום, וכל עוד ניתן לראות בתמונה לפחות 25% מהכדור. מהירות הצילום הרבה של המצלמות מאפשרת לזהות כי הכדור עבר את קו השער, גם אם היה זה לשבריר שנייה. על מנת שלא ניתן יהיה להבחין בכדור, יהיה עליו לנוע במהירות בלתי הגיונית של 500 קמ"ש. המערכת אף מתעדת את מסלולו של הכדור ואוגרת את הנתונים עליו בבסיס נתונים, כדי שניתן יהיה ליצור תיאור גרפי של מסלול הכדור, ולהציגו בפני פרשנים, מאמנים וצופים. נתונים אלו יכולים לשמש גם לאיסוף נתונים סטטיסטיים על שחקנים ולזיהוין של מגמות שונות. ההצעה מצריכה את הצבתן של שש מצלמות בעמדות שנמצאות בכל קצה של המגרש, בעלות כוללת של 250,000 לירות שטרלינג. המערכת אינה מערכת זמן-אמת, ועל כן יהיה צורך לעצור את המשחק, על מנת ששופט או עוזר שיפוט כלשהו יבחן את האירוע שבמחלוקת. המקטרגים כנגד המערכת טוענים שהיא תאט את קצב המשחק, וכן שתחום השגיאה רחב מדי. הן רוג'ר פדרר והן רפאל נדאל הפנו ביקורת כלפי הדיוק של המערכת בטניס (אם כי פדרר הביע את תמיכתו ביישומה של המערכת בכדורגל).
שלב הבדיקות השני
ב-3 במרץ 2012 הכריז ארגון IFAB על שתיים מתוך תשע המערכות המוצעות, כמועמדות שעברו לשלב הבדיקות השני. מערכות אלו היו Hawk-Eye ו-Goalref. בשלב הבדיקות השני בחרה הקבוצה שמאחורי כל מערכת, אצטדיון שבו הטכנולוגיה נבחנה במספר תרחישים תאורטיים. הבדיקות נערכו גם בכמה אימונים ובמעבדות, כדי שניתן יהיה להתחשב בתנאים שונים ובהפרעות שונות לשדה המגנטי. נערכו אף בדיקות עם השעון שאותו אמורים השופטים לשאת על ידם. נערכו גם בדיקות בשני משחקים תחרותיים רשמיים.
לאחר שלב הבדיקות השני אושרו שתי המערכות לשימוש.
ביקורת ומחלוקת
מחקר שנערך העלה כי בעונת 2010/11 בפרמייר ליג, "התרחשו טעויות שיפוט ב-30% מהמקרים שאותם יכלו הילוכים חוזרים בווידאו למנוע", אך יש הטוענים שהשימוש בהילוכים חוזרים ככלי פורמלי בידי השופט עלול לפגום בשטף של המשחק ולמנוע ביצוע של מהלכים מסוימים.
כיוון ביקורת אחר שהופנה כלפי הטכנולוגיה גרס כי יהיה זה יקר במיוחד ליישם את הטכנולוגיה בכל השכבות בעולם הכדורגל, ובייחוד בהתאחדויות כדורגל קטנות יותר או עניות יותר. בעלי תפקידים בפיפ"א הביעו בפומבי את העדפתם ל"שיפוט טוב יותר" ולשילובם של חברי סגל שיפוטי נוספים במשחק, על פני יישום הטכנולוגיה. התומכים בטכנולוגיה מציינים מנגד את הדוגמאות הרבות להחלטות שיפוט שגויות בנוגע לכדורים שעוברים על סף קו השער, כאלה שחורצות את התוצאה במשחקים חשובים, וציינו כי הטכנולוגיה השתפרה באופן ניכר מאז הבדיקות הראשונות שערכה פיפ"א. התומכים גם מציינים כי יש לתת משקל רב יותר לכל סיוע נוסף שיכול להינתן לשופט, לעומת טיעונים הגורסים כי יישום הטכנולוגיה יביא לחוסר אחידות בכללי המשחק (מאחר שלא כל התאחדויות הכדורגל יוכלו ליישם את הטכנולוגיה). נשיא פיפ"א ג'וזף בלאטר התנגד לטכנולוגיה עד שערו החוקי של פרנק למפרד שנפסל במונדיאל 2010.
שילובו של "שופט חמישי" שכזה, כלומר עוזר שיפוט נוסף שיעמוד לצד השער, נועד בין היתר להקל על הטיפול במקרים של שערים ספק-חוקיים. עם זאת, במשחק בין לבין  ביורו 2012, שולב שופט חמישי לצד השער, ואף הוא לא הכריז על שער לאחר שכדור שבעט מרקו דוויץ' האוקראיני עבר את קו השער והורחק מתחום השער מיד לאחר מכן על ידי מגנה של אנגליה ג'ון טרי. טעות זו הביאה להדחתה של אוקראינה מהטורניר. עם זאת, במהלך שהוביל לשער, הכדור נמסר לחלוץ האוקראיני ארטיום מילבסקי בעת שהיה בעמדת נבדל, נבדל שאותו לא סימן הקוון. בעקבות המקרה, אמר נשיא פיפ"א בלאטר כי "טכנולוגיית קו השער היא הכרחית". יום לפני המשחק בין אנגליה לאוקראינה אמר נשיא אופ"א מישל פלטיני כי אם במשחק מול גרמניה לאנגליה במונדיאל 2010 היה שופט נוסף לצד השער, הוא היה רואה שהכדור שבעט למפרד עבר את קו השער במלוא היקפו, "מאחר שזו עבודתו".
יחידת הפשיטה 5307
הקמה
במסגרת המערכה על בורמה הוטל על הגנרל פרנק מריל להקים את יחידת הפשיטה 5307, יחידת קומנדו בסדר גודל חטיבתי שהורכבה ממגויסים מצבא ארצות הברית שנענו לקריאתו של הנשיא רוזוולט להתנדב ליחידה מיוחדת. היחידה הוקמה בינואר 1944 כרגימנט המתמחה בסיור, לוחמת ג'ונגל ופשיטה ארוכת טווח. הרגימנט, תחת שם הקוד "גלאהד" (Galahad), יועד לפעול במשימות חדירה ארוכות-טווח בג'ונגלים של בורמה, בעומק הקווים היפנים, בדומה לפעולותיהם של הצ'ינדיטים של הגנרל אורד צ'ארלס וינגייט.
פעילות
בפברואר 1944 נכנסו שלושה גדודים של פושטים לבורמה והרגו כ-800 יפנים בקרבת ולאואובום. ב-17 במאי, כבש כוח שכלל שני גדודים של חיילים סינים, יחידה של הפושטים של מריל ולוחמי גרילה מקומיים, את שדה התעופה שבעיירה מיצ'ינה. אולם, סטילוול לא תגבר את העיירה, וב-3 באוגוסט, היא נפלה שוב לידיים יפניות לאחר מצור ממושך. אולם, עצם ההגעה למיצ'ינה סייע לאבטחת הקו האווירי בין הודו לצ'ונגצ'ינג שבסין. בשל הפעילות האינטנסיבית כמו גם בשל פגעי הג'ונגל, ובהן מחלות טפילים, סבלו הפושטים של מריל משיעור נפגעים גבוה ובאוגוסט 1944 פורק הכוח ואוחד עם רגימנט החי"ר ה-475.
מורשת
היחידה נחשבת לחלק ממורשת הקרב של רגימנט הריינג'רס ה-75 אשר מספרו נבחר בשל שתי הספרות האחרונות של רגימנט החי"ר ה-475 שבשורותיו לחמו אנשי היחידה בשלהי המלחמה. היחידה הונצחה, בין היתר, בסרט "הפושטים של מריל" משנת 1962.
שרבין אלנבי
ביוגרפיה
אלנבי נולד באיראן למשפחה פרסית והוא דובר פרסית וכורדית בשנת 2007 היגר עם משפחתו למנצ'סטר בבריטניה וכיום הוא מתגורר בלונדון.
בשנת 2019 שיחק בסרט "בגדד בצל שלי" כנאסר, ולצורך משחקו בסרט זה למד אלנבי ערבית.
בשנת 2020 שיחק אלנבי בסדרה טהרן של כאן 11 ו-Apple TV+ כמילאד כאהאני פעיל איראני ליברלי, אותו הכירה סוכנת המוסד תמר רבניאן (ניב סולטן) בדארקנט תחת הכינוי "סיק בוי". מילאד מנהל רומן עם תמר ובעונה השנייה של טהרן הם מתכננים הימלטות מאיראן ותחילתם של חיים חדשים בוונקובר שבקנדה. בעונה זו ידוע אלנבי גם בתור מהדי אנסארי, אח של ליילה אנסארי (תמר רביניאן).
בעקבות משחקו של אלנבי בסדרה טהרן, הוא מוחרם בארץ מוצאו איראן וכניסתו אל המדינה נאסרה. אלנבי קרא לאחר פרסום האיסור לישראלים ליצור קשרים עם איראנים בשביל לחזק את השלום בין העמים.
בשנת 2023 הצטלם לסרטו של רני הארלין "The Refuge" אשר עתיד לצאת לאקרנים במהלך שנת 2024.
שלמה אוסטרזצר
שלמה מאיר אוסטרזצר (15 בינואר 1928 – 15 במרץ 2023) היה סגן המהנדס הראשי בתעשייה האווירית לישראל, הקים את חברת תאת טכנולוגיות (לשעבר ת.א.ת. תעשיות אביזרי תעופה) וניהל אותה במשך קרוב ל-40 שנים.
ביוגרפיה
שלמה אוסטרזצר נולד בשנת 1928 בעיר דיסבורג שבגרמניה, כבן יחיד להוריו, שמואל דב אוסטרזצר והנדא (הלה) אוסטרזצר לבית דורפלר. המשפחה עזבה את גרמניה בשנת 1933 עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, והשתקעה באנטוורפן, בלגיה, שם שימש אביו כמורה בבית הספר "יסודי התורה", ולאחר מכן כמנהלו. עם פלישת הנאצים לבלגיה במלחמת העולם השנייה ברחה המשפחה לצרפת, ובשלב יותר מאוחר הגיעה לשווייץ. לאחר סיום המלחמה שבו הוריו לבלגיה והוא המשיך את לימודיו במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH), וב-1953 קיבל תואר MSc בהנדסת מכונות. לאחר מכן עבד כמהנדס בחברת פוקר (תעופה) (Fokker) ההולנדית במשך חמש שנים.
בעקבות האמברגו הצרפתי על ישראל ב-1969, וביוזמת מנכ"ל משרד הביטחון משה קשתי, חזר אוסטרזצר לישראל כדי לסייע בתעשייה הביטחונית בארץ, והקים עם הימן שמיר את חברת ת.א.ת. תעשיות אביזרי תעופה, הנקראת כיום תאת טכנולוגיות. שותף שלישי בחברה היה נתן (ניותק) אלדר. החברה התמחתה בין השאר במערכות קירור ומעבירי חום למטוסים, עליהם רשם מספר פטנטים. מוצרי החברה הורכבו במטוסים אזרחיים וצבאיים רבים, כולל מטוס הכפיר הישראלי.
היה נשוי עד לפטירתו לאסתר (אתי) לבית זמיר. לזוג שלוש בנות. הבת מיכל נשואה לפרופ' דוד הראל.
נפטר ב-15 במרץ 2023.
פיגוע ההתאבדות בנמל התעופה דומודדובו
פיגוע ההתאבדות בנמל התעופה דומודדובו היה פיגוע התאבדות באולם ההגעה של נמל התעופה הבינלאומי דומודדובו במוסקבה, רוסיה, אשר בוצע ב-24 בינואר 2011.
בפיגוע נרצחו 37 בני אדם ונפצעו 173 אנשים נוספים. מתוך הנפגעים 31 מתו במקום, שלושה נפטרו מאוחר יותר בבתי חולים, אחד נפטר באמבולנס בדרך לבית החולים, אחד נפטר ב-2 בפברואר לאחר שנכנס לתרדמת, ואדם נוסף שהיה במצב קריטי נפטר ב-24 בפברואר. בין ההרוגים הייתה הסופרת האוקראינית האנה יבלונסקה.
החקירה שבוצעה לאחר הפיגוע קבעה שהמחבל המתאבד היה אדם בן 20 מצפון הקווקז, שפעל במסגרת הארגון הג'יאהדיסטי המיליטנטי אמירות הקווקז. הוא ביצע את הפיגוע "בראש ובראשונה" מתוך כוונה לפגוע באזרחים זרים.
מרצ'לו פיאצ'נטיני
מרצ'לו פיאצ'נטיני (באיטלקית: Marcello Piacentini; 8 בדצמבר 1881 – 19 במאי 1960) היה תאורטיקן עירוני איטלקי ואחד התומכים העיקריים באדריכלות הפשיסטית האיטלקית.
ביוגרפיה
נולד ברומא, בנו של האדריכל פיו פיאצ'נטיני. כשהיה רק בן 26, הוזמן לחדש את המרכז ההיסטורי של ברגמו (1907); לאחר מכן, עבד בכל רחבי באיטליה אבל יצירותיו הטובות ביותר הן אלה שהוזמנו על ידי הממשלה הפשיסטית ברומא.
פיאצ'נטיני פיתח "נאו-קלאסיסיזם מפושט", סגנון הנע בין הנאו-קלאסיציזם של קבוצת (ג'יו פונטי ואחרים) והרציונליזם של גראפו 7  של ג'וזפה טרגני  אדלברטו ליברה  ואחרים. הסגנון שלו הפך לעמוד התווך של הארכיטקטורה הפשיסטית ברומא, כולל הקמפוס החדש של האוניברסיטה ורובע יורו, שאותו הוא לא רק עיצב, אלא שימש בו גם בתפקיד הקומיסר הבכיר מרצון, של בניטו מוסוליני. עבודותיו האחרות כוללות את שיפוץ ברשיה וליבורנו, המוזיאון הלאומי מגנה גרסיה ברג'יו קלבריה, פתיחתו של ויה דלה קונקילציון  ברומא, ושיקום בית האופרה של רומא (1928–1958).
פיאצ'נטיני הפך לאדריכל קולוניאלי חשוב, במיוחד בקירנאיקה במזרח לוב. סגנון הבניינים שלו אופייני לתקופה הנאו-מורית של האדריכלות הקולוניאלית איטלקית בלוב בשנות העשרים. סגנון זה ניכר באלברגו איטליה שלו כמו גם בתיאטרון Berenice בבנגזי. פיאצ'נטיני התמנה מנהל הפרויקט של כל עבודות הבנייה האיטלקית בקירנאיקה הוא היה גם פרופסור לתכנון עירוני באוניברסיטת לה ספינצה ברומא, שם גם שימש נשיא האוניברסיטה. לאחר נפילת המשטר הפשיסטי הוא הפסיק את עבודתו כאדריכל למשך מספר שנים. הוא מת ברומא ב -1960.
המסרק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מזבח המולדת
מזבח המולדת (בספרדית: Altar de la Patria) הוא מבנה עשוי שיש בסמוך לפוארטה דל קונדה, השער המערבי לרובע הקולוניאלי של סנטו דומינגו. המבנה משמש כמאוזוליאום לשלושת אבות האומה של הרפובליקה הדומיניקנית: חואן פבלו דוארטה, פרנסיסקו דל רוסאריו סאנצ'ס ומתיאס רמון מייה. בתוך המבנה פסלים של השלושה, יצירתו של הפסל האיטלקי ניקולאס אריגיני.
המבנה הוקם ב-1976, ומיקומו נבחר משום שפוארטה דל קונדה הייתה האתר שבו הוכרזה העצמאות הדומיניקנית ב-1844. עצמותיהם של אבות האומה הועברו לאתר כבר ב-1943, לאחר ששכנו עד אז בקתדרלה פרימאדה דה אמריקה.
אנה יגיילונקה
אנה יגיילונקה (בפולנית: Anna Jagiellonka, בליטאית: Ona Jogailaitė, 18 באוקטובר 1523 קרקוב - 9 בספטמבר 1596 ורשה) הייתה נסיכה פולנית-ליטאית מבית יגיילו. בשנת 1575 מונתה לתפקידים מלך פולין ודוכס גדול של ליטא בין השנים 1586-1575, כאשתו ושותפתו למלכות של סטפאן באטורי. היא הייתה בתו של המלך זיגמונט הראשון "הזקן" והייתה הנצר האחרון של השושלת היגלונית.
רקע משפחתי וילדותה
אנה יגיילונקה נולדה בקרקוב כבתם של המלך זיגמונט הראשון של פולין ושל אשתו האיטלקיה, בונה ספורצה, ממילאנו. היא הייתה הילד הרביעי שלהם מתוך חמישה. אחיה היו: איזבלה יגיילו (1559-1519), מלכת הונגריה, אשתו של המלך יאנוש סאפויאי, ז'ופיה (1575-1526), הנשואה להיינריך השני, דוכס של בראונשווייג-וולפנביטל, קטלין, מלכת שוודיה, אשתו של המלך יוהאן השלישי ואזה. אחיה הגדול, ז'יגמונד אוגוסט, עלה בשנת 1548 על כס המלכות של פולין.
בגיל 49 הייתה אנה יגיילונקה עדיין רווקה כשאחיה, המלך זיגמונט השני אוגוסט נפטר ללא ילדים. הנסיבות הפכו את הנציגה האחרונה של השושלת היגלונית לדמות חשובה בחיים הפוליטיים של הממלכה. המלך הנבחר החדש היה חייב לשאת אותה לאשה. בשנת 1573 זכה בכתר מלכות פולין הנסיך הצרפתי אנרי לבית ולואה. אך אחרי הכתרתו לא מיהר לערוך טקס נישואים עם אנה. כעבור זמן קצר הוא ברח מפולין מבלי להתפטר רשמית על מנת לרשת את כס המלכות של צרפת אחרי מותו הפתאומי של אחיו, שארל התשיעי. עזיבת אנרי את פולין השאירה במדינה וקואום של שלטון. ב-15 בדצמבר 1575 אנה נחשבה ליורשתו אבל לא בתואר מלכה אלא כאינפנטה היא קראה לעצמה Anna Dei Gratia Infans Regni Poloniae" (אנה בחסד האל אינפנטה של ממלכת פולין). בו זמנית התחיל החיפוש אחרי בעל מתאים. בעצת הקנצלר יאן זמויסקי הציג את מועמדותו סטפאן באטורי, השליט של טרנסילבניה והוא נבחר למלך פולין ודוכס גדול של ליטא לצידה של אנה יגיילונקה. בפועל השלטון בממלכה רוכז בהמשך בידיו.
יורשים וצאצאים
המלכה האלמנה נפטרה ב-1596 בוורשה, בימי שלטון אחיינה, זיגמונט. היא נקברה בקתדרלת ואוול.
אן סופי
אן סופי (בגרמנית: Ann Sophie; נולדה ב-1 בספטמבר 1990) היא זמרת גרמנייה שייצגה את גרמניה באירוויזיון 2015.
ביוגרפיה
אן סופי נולדה בלונדון להורים גרמנים. בגיל צעיר היא חזרה עם הוריה לגרמניה והם התיישבו בהמבורג.
כשהייתה בת ארבע החלה ללמוד בלט ובתיכון למדה בפנימייה בויילס. ב-2010 נסעה ללמוד משחק בניו יורק אצל לי סטרסברג.
היא ייצגה את גרמניה באירוויזיון 2015 עם השיר "Black Smoke". סופי העפילה ישירות לגמר מכיוון שגרמניה היא חלק מ-"5 הגדולות" שנוטלות חלק בגמר בלבד ללא צורך בסינון חצי הגמר. סופי סיימה במקום האחרון עם 0 נקודות מהשופטים ומהקהל גם יחד.
בשנה זו גם יצא האלבום השני שלה "Silver into Gold".
ז'אן לוק מלנשון
ז'אן לוק מלנשון (בצרפתית: Jean-Luc Mélenchon; נולד ב-19 באוגוסט 1951) הוא פוליטיקאי צרפתי שכיהן בממשלת צרפת כשר החינוך בשנים 2000–2002, וכיום מכהן כחבר הפרלמנט האירופי מטעם מפלגת השמאל. מלנשון היה גם חבר הסנאט הצרפתי, וייצג את מחוז אסון בצרפת.
ביוגרפיה
מלנשון נולד בטנג'יר, שהייתה אז בתוך האזור הבינלאומי טנג'יר, והפכה לחלק ממרוקו ב-1960. הוא גדל שם עד שמשפחתו עזבה לצרפת ב-1962.
ב-1976 הוא הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית ומילא בה מספר תפקידים. בנובמבר 2008 הוא עזב את המפלגה הסוציאליסטית, על מנת להקים את מפלגת השמאל הצרפתי עם הסגן מארק דולז, והוא מכהן כחבר הפרלמנט האירופי מטעמה מאז 2009.
כמנהיג מפלגת השמאל, הצטרף לשמאל הקיצוני לפני בחירות 2009 באירופה, ונבחר כמועמד העיקרי של הקואליציה באזור דרום מערב. באותן בחירות זכה ב-8.15% מהקולות, ונבחר לפרלמנט האירופי. התמודד בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות באפריל 2012 ואמר כי אם ינצח, יאציל חלק ניכר מסמכויות הנשיא אל הסנאט. מלנשון קיבל 11.1% מהקולות והגיע למקום הרביעי לאחר פרנסואה הולנד (28.63%), ניקולא סרקוזי ומארין לה-פן.
מלנשון התמודד כמתמודד עצמאי בבחירות לנשיאות צרפת של 2017 שלא מטעם מפלגה כלשהי אך בשם ארגון שהקים לצורך ההתמודדות, צרפת בלתי-כנועה. לאור חולשת המפלגות המסורתיות והמירוץ הצמוד בבחירות, הוא נחשב למתמודד היכול להעפיל אף לסיבוב השני מול מארין לה-פן או עמנואל מקרון. לבסוף סיים במקום הרביעי בסיבוב הראשון ולא העפיל לסיבוב השני.
בבחירות 2022 מלנשון סיים במקום השלישי וקיבל את מספר הקולות הגבוה ביותר בפריז. לקראת הבחירות לאספה הלאומית ב-2022, צרפת בלתי-כנועה ומספר מפלגות שמאל אחרות יצרו את "האיחוד האקולוגי והחברתי החדש של העם", קואליציה של מפלגות השמאל בראשותו של מלנשון, במטרה לכפות על הנשיא מקרון מדיניות שמאלנית. אם הקואליציה תצליח, מלנשון יהפוך לראש הממשלה.
מלנשון פעיל במיוחד ברשתות החברתיות ובניו מדיה ביחס לפוליטיקאים אחרים בצרפת, ולערוץ היוטיוב שלו יש מעל 315,000 עוקבים.
אידאולוגיה
מלנשון הוא סוציאליסט רפובליקני ומטריאליסט היסטורי, ולמרות מצע מפלגתו הוא עצמו אינו קומוניסט, אך מוגדר ככזה על ידי מתחריו.
לטענתו, האיחוד האירופי הוא כבר לא הפתרון אלא הבעיה, כי הליברליזם הכלכלי השחית לגמרי את המוסד וכי אי אפשר להשיג את השינוי הדמוקרטי הדרוש באיחוד האירופי.
מלנשון זוכה לתמיכה רחבה בקהילה המוסלמית ובשמאל הרדיקלי, נחשב עוין לישראל ומאשים אותה בקולוניאליזם. לאחר תבוסת ג'רמי קורבין ומפלגת הלייבור בבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת 2019, טען מלנשון בפוסט בפייסבוק כי התבוסה של ידידו, קורבין, התאפשרה בזכות "מערכות של קשרי השפעה של הליכוד" והשתלח גם ביהדות צרפת.
מלנשון תומך ביציאה מנאט"ו ובהתקרבות לרוסיה, איראן, ונצואלה וקובה ובהתרחקות מארצות הברית.
חייו הפרטיים
מלנשון נולד בטנג'יר כבן זקונים והתחנך ברואן שבצרפת. אביו, ז'ורז' מלנשון, עבד בשירותי הדואר, ואמו, ז'אנין ביונה, ילידת ספרד, הייתה מורה בבית ספר יסודי. לאחר שנים של מגורים במרוקו, עברה משפחתו לגור בצרפת בשנת 1962. למלנשון ולאשתו לשעבר, ברנדט אבריאל, נולדה ב-1974 מרלין קמיל. על פי העיתון לה פוינט מלנשון חי בזוגיות עם השחקנית והמפיקה, סאידה ג'וואד הצעירה ממנו בכ-20 שנים. בפוסט שפרסם במרץ 2017 מלנשון הצהיר שכיוון שלא תהיה לצידו גברת ראשונה הוא יהיה חסכוני יותר כנשיא.
לאחר שקיבל תואר בפילוסופיה מאוניברסיטת פראנש-קונטה, והוסמך להוראה מקצועית עבד מלנשון כמורה עד לכניסתו לפוליטיקה.
דולפין לווייתני דרומי
דולפין לווייתני דרומי (שם מדעי: Lissodelphis peronii) הוא מין של לווייתן שיניים ממשפחת הדולפיניים החי באזור האוקיינוסים הדרומיים ומגיע עד חופי אנטארקטיקה. הוא אחד המינים הקטנים ביותר בסדרת הלווייתנאים. ללווייתנים אלה אין סנפיר גב כמו לרוב הדולפיניים, מה שמזכיר מעט לווייתני מזיפות ומכאן שמם. הם קטנים יותר מקרוביהם לסוג, דולפינים לווייתניים צפוניים החיים באזור הימים הצפוניים.
אלו הם דולפינים רזים ומוארכים, צבועים בלבן מלמלה ולבן מלמטה עד לעיניים ושאר הפנים והלסתות לבנות. הלסתות קטנות וקצרות מאוד ובהם 49-43 שיניים. אורכם 1.8-2.9 מ' ומשקלם 60-100 ק"ג. הם נמצאים באוקיינוסים האנטארקטיים והסובטרופיים עד לדרום 3 היבשות הדרומיות ביותר: אוסטרליה, אפריקה ודרום אמריקה. הם חברתיים ונמצאים בלהקות גדולות והם מתקהלים סביב ספינות ששוחות לידם.
הם אוכלים ביקר דגים קטנים, סרטנים, תמנונים ודיונונים. לא ידוע אם הם צוללים לעומק רב להשגת הטרף. טורפיהם הגדולים הם הקטלן והעמלץ הלבן.
שוד נורמלמסטורג
מהלך האירוע
האסיר יאן-אריק אולסון שוחרר לחופשה מבית הסוהר ב-23 באוגוסט 1973. הוא נכנס לבנק קרדיטבנקן שבכיכר נורמלמסטורג  בסטוקהולם במטרה לשדוד אותו. משטרת שוודיה הגיעה למקום לאחר זמן קצר. אחד השוטרים, אינגמר ורפפלדט, נפצע בידו לאחר שאולסון פתח לעברו באש, בעוד שוטר אחר נצטווה על ידו לשבת על כיסא ולשיר. אולסון לקח ארבעה בני ערובה ודרש שיאפשרו לחברו לתא הכלא, קלארק אולפסון, להצטרף אליו יחד עם שלושה מיליון קרונות שוודיות, שני רובים, אפודים חסיני כדורים, קסדות ומכונית פורד מוסטנג.
אולסון היה עבריין חוזר שביצע מספר מעשי שוד מזוינים ומעשי אלימות, הראשון שבהם כשהיה בן 16. הממשלה אישרה להביא את אולפסון כקשר תקשורת עם מנהלי המשא ומתן של המשטרה. בת הערובה קריסטין אנמרק אמרה שהיא מרגישה בטוחה עם אולסון ואולפסון, אך חוששת שהמשטרה עלולה להסלים את המצב באלימות. אולסון ואולופסון חסמו את הכספת הפנימית ובה החזיקו את בני הערובה. במהלך המשא ומתן הוסכם שיוכלו לברוח במכונית.
אולפסון הסתובב בכספת ושר את "Killing Me Softly" של רוברטה פלאק. ב-26 באוגוסט, המשטרה קדחה חור לתוך הכספת הראשית מהדירה למעלה וצילמה את בני הערובה עם אולפסון. אולסון ירה בנשקו לחור ופצע שוטר ביד ובפנים.
אולסון ירה בנשקו ואיים להרוג את בני הערובה אם יתקפו אותו בגז. אף על פי כן, ב-28 באוגוסט השתמשה המשטרה בגז מדמיע, ואולסון ואולופסון נכנעו לאחר שעה. אף אחד מבני הערובה לא נפצע.
תוצאות השוד
גם אולסון וגם אולפסון הורשעו. אולופסון נידון לתקופת מאסר ממושכת. הוא טען, עם זאת, שהוא לא עזר לאולסון אלא רק ניסה להציל את בני הערובה. מאוחר יותר הוא זוכה בבית המשפט לערעורים בסווה וריצה רק את יתרת עונשו הקודם. הוא המשיך לפגוש את בת הערובה קריסטין אנמרק מספר פעמים, ומשפחותיהם התיידדו. הוא גם ביצע מספר פשעים נוספים.
אולסון נידון ל-10 שנות מאסר. לאחר שחרורו, נטען כי הוא ביצע פשעים נוספים. לאחר שברח מהרשויות השוודיות במשך עשר שנים בגין פשעים פיננסיים, הוא הסגיר את עצמו למשטרה ב-2006.
בני הערובה הזדהו עם החוטפים שלהם, מה שהוביל להתעניינות אקדמית בעניין. המונח תסמונת סטוקהולם, נטבע על ידי הקרימינולוג נילס בז'רוט.
בשנת 1996, יאן-אריק אולסון עבר לצפון מזרח תאילנד עם אשתו ובנו, וחזר לשוודיה בשנת 2013. האוטוביוגרפיה של אולסון התפרסמה בשוודיה בשנת 2009.
בתרבות
סרט הטלוויזיה "Norrmalmstorg" משנת 2003, בבימויו של האקאן לינדה, מבוסס על האירוע. גרסה בדיונית של השוד נמצאת ב"סטוקהולם", סרט קנדי משנת 2018 בבימויו של רוברט בודרו.
בשנת 2022 הפיקה נטפליקס סדרה בת שישה פרקים בשם "קלארק" בבימויו של ג'ונאס אוקרלונד ובכיכובו של ביל סקארסגארד  בתור קלארק אולופסון.
עירי כהן
עירי כהן הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל. כיהן בין היתר כמפקד חטיבת מילואים מובחרת של הצנחנים וכמפקד עוצבת האש.
שירותו הצבאי
עם גיוסו לצה"ל התנדב כהן לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. במהלך שירות המילואים השלים קורס מפקדי פלוגות וקורס מפקדי גדודים. כמפקד מחלקה בגדוד צנחנים במילואים לחם כהן במלחמת ששת הימים בחזית הדרום ובחזית רמת הגולן, כסמ"פ לחם במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים בחזית רמת הגולן ובחזית הדרומית. לאחר המלחמה שימש כהן במספר תפקידי פיקוד והיה בצוות ההקמה של עוצבת חצי האש. כמו כן פיקד ארבע פעמים על קורס מפקדי פלוגות עורב. במלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד גדוד 697 גדוד צנחנים במילואים בעוצבת חצי האש. במהלך מלחמה זו פיקד על מארב שביצע גדודו כנגד חטיבת שריון סורית. הקרבות ארכו כיומיים, ובמהלכם השמיד הגדוד, באמצעות טילי נ"ט, ובסיוע טנקים וכוחות חי"ר, עשרות טנקים, רק"ם ושלושה מסוקי קרב מסוג גאזל. בהמשך נקרא לשוב לשירות קבע, עבר קורס מפקדי חטיבות ומונה למפקד החטיבה בה שימש כמ״פ, סמג״ד ובהמשך מג"ד. עם פרוץ מלחמת המפרץ הראשונה, זמן קצר לאחר שובו לשירות סדיר כמפקד עוצבת חצי האש, נקראה העוצבה לקחת חלק בתכנון ובהכנות האינטנסיביות ללחימה בעומק.
עם סיום תפקידו כמפקד עוצבת חצי האש, מונה כהן לתפקיד סגן מפקד עוצבת האש ושנה לאחר מכן כמפקד עוצבת האש בדרגת תא"ל. תפקיד אותו מילא במשך כשלוש שנים. במהלכן התמקדה פעילות העוצבה בפיתוח תורת לחימה ייעודית, פיתוח ושכלול טכניקות לחימה, פיתוח והטמעה של אמל״ח ייעודי, ארגון ובניין כוח והכשרות. במהלך תקופת הפיקוד של כהן על עוצבת חצי האש ועוצבת האש, ביצעה עוצבת האש מספר רב של מבצעי עומק ונטלה חלק משמעותי במבצע ענבי זעם. עם סיום תפקידו כמפקד העוצבה, נשלח כהן מטעם מערכת הביטחון לשליחות של כשנתיים בחו"ל. בשובו משליחות זאת השתחרר מצה"ל. לאחר שחרורו היה במשך כ-6 שנים עמית מחקר במכון לחקר תורת המערכה.