cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרסים
הארץ המכונה היום איראן, כונתה שנים רבות פָּרַס ויש המשתמשים בשם זה עד היום. השם "פרס" היה מקובל ביוונית עתיקה בהתייחס לאנשי ממלכת פרס וכך נקלט בלשונות אירופה והיה מקובל באופן רשמי עד 1935. זאת אף על פי שהאיראנים עצמם מעולם לא קראו לעצמם פרסים. הפרסים עצמם מהווים כרוב האוכלוסייה באיראן ושלטו בה בעת העתיקה. בשנת 1935 דרש השאה האיראני רזא ח'אן מכל מדינות המערב לחדול מהשימוש בשם "פרס" ולאמץ את השם "איראן", ארץ הארים. זאת על סמך התואר שהעניק לעצמו דריווש הראשון. זאת בנוסף לכינוי העצמי שהעניקו לעצמם אנשי ממלכת פרס שמופיע כבר בכתבים פרסיים עתיקים כמו האווסטה, שפירושו: גאה ומכובד.
אטימולוגיה
השם "פרס" הגיע אל היוונית בצורה "פרסיס" (Persis בתעתיק לטיני), ומקורו, ככל הנראה, בשפה האשורית (ניב מאוחר של אכדית), או כמינוח לפרספוליס שהייתה עיר מרכזית באימפריה הפרסית. הפרסים מוזכרים בכתובת אשורית משנת 834 לפני הספירה, שבה מופיע הביטוי "פרס (אזור בדרום מערב איראן) ומדי (צפון מערב איראן)" (Parsua, Muddai בתעתיק בלשני), שתי הממלכות העיקריות שהרכיבו את האימפריה הפרסית. בתנ"ך מופיע הביטוי "מלך פרס", בהתייחס למלכים כורש ודריווש, בספר דניאל (פרק י', פסוק א'), בספר עזרא (פרק ד', פסוק ג'), ובמקומות נוספים. הביטוי "פרס ומדי" מופיע במגילת אסתר (פרק א', פסוק ג').
השם פרס\פרסים מגיע מפרסית עתיקה כפארסה, המשמעות כנראה קשורה במילה בסנסקריט (קרובה של הפרסית): parsu, משמעות המילה היא שמו של שבט לוחם. קשור לעוד מילה בסנסקריט paraśu - גרזן, בהשוואה לפרוטו איראנית: párcuš - צלע.
פרסים ואיראנים
עד היום שורר בלבול בין המונח "פרסים", שהיוו את המנהיגים של האימפריה הפרסית לבין המונח "איראנים". מקובל להתייחס לדוברי השפה הפרסית ולכל מי שאימץ את השפה הפרסית ואת תרבותה כאל "פרסים", אולם פרסית היא רק שפה אחת מבין קבוצה של שפות קרובות המכונות שפות איראניות, והפרסים הם תת-קבוצה אתנית בתוך קבוצת האיראנים. כיוון שהמדינה שבה מרוכזים מרבית הפרסים נקראת "איראן", רוב הפרסים מכונים "איראנים" גם בשל מעמדם המדיני כאזרחי איראן. (אבל גם מי שאינו תושב איראן יכול להיות איראני, למשל כורדים)
הפרסים הם חלק מקבוצת האיראנים שבה כלולים גם: הכורדים, האוסטים, האזרים (מחלוקת), ועוד תושבי מדינות ה"סתאן" כמו הטג'יקים והפרסיוונים, הנמצאים באפגניסטן, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, פקיסטן ובמחוז שינג'יאנג במערב סין.
השפה הפרסית
פרסית היא שפה איראנית המשתייכת לקבוצת השפות ההודו איראניות של משפחת השפות ההודו אירופאיות. הפרסית מדוברת כשפת אם בפי לפחות 52 מיליון דוברי פרסית באיראן, 10 מיליון דוברי פרסית באפגניסטן ועוד קהילות במדינות סמוכות לאיראן. פרסית היא שפתה הרשמית של הרפובליקה האיסלאמית של איראן וכמחצית מאזרחיה דוברים אותה כשפת אם והשאר דוברים אותה כשפה שנייה. בטג'יקיסטן השפה הרשמית היא טג'יקית, שהיא למעשה דיאלקט של פרסית. גם באפגניסטן יש לפרסית מעמד רשמי, אם כי היא מכונה שם דארי. באיראן השם דארי מתייחס רק לשפה הפרסית הספרותית הקלאסית.
הפרסית היא שפה עתיקה שהתפתחה בשלושה שלבים עיקריים: הפרסית העתיקה, הפרסית התיכונה והפרסית החדשה. הפרסית הקלאסית, הקרובה יותר לפרסית החדשה, קיימת בצורה כתובה מהמאה התשיעית לערך.
נסוקיה
נסוקיה המכונה גם חולדת הדבר (שם מדעי: Nesokia indica) הוא מין מכרסם קטן ממשפחת העכבריים, האופייני למקומות לחים באזורים חמים.
צבעו חוּם בהיר הוא שוכן בשדות, מזיק לחקלאות, וגופו מותאם לחפירה. אורכו בין 165 ל-218 מ"מ, ומשקלו בין 182 ל-388 גרם.
תוחלת החיים עד 6 שנים.
אנטומיה
נוסף לשיער הארוך שמשמש לחימום גופו הוא אוגר שומן לקראת החורף.
רבייה
תקופת ההיריון היא כ-17 ימים. ישנם שלושה דורות בשנה ושלושה עד חמישה גורים בכל המלטה.
ההמלטות מתבצעות בכל עונות השנה אך עיקרן מחודש מרץ באזורים שבהם החורפים חמים, עד סוף הקיץ.
הנסוקיות נולדים כשעיניהם ואוזניהם פקוחות. כבר ביום הראשון לאחר היוולדם הם מסוגלים לנוע.
תפוצה
הנסוקיה מתגוררת בעמקי נהרות, על שפת אגמים, בארצות מושקות ונווה מדבר באסיה ובצפון אפריקה.
הן מתגוררות משינג'יאנג (סין) במזרח ועד מצרים במערב, לאוזבקיסטן בצפון ולבנגלדש שבדָרוֹם.
בישראל הנסוקיה נפוצה בעיקר באזור ים המלח והערבה.
חלף (יישוב קדום)
חֵלֶף הוא שמו של יישוב יהודי קדום בגליל התחתון, הנזכר בתנ"ך ובכתבי חז"ל.
איוואן צ'יסוב
איוואן מיכאילוביץ' חיסוב (ברוסית: Иван Михайлович Чисов, 1911–1986) היה קצין בחיל האוויר הסובייטי ששרד נפילה מגובה של כ-7,000 מטרים (בקירוב 23,000 רגל).
חלף (יישוב קדום)
היישוב נזכר בתנ"ך באופן יחידאי ברשימת ערי נחלת שבט נפתלי ששכנו באזור בקעת יבנאל:.
איוואן צ'יסוב
ביוגרפיה
לוטננט איוואן חיסוב היה נווט בחיל האוויר הסובייטי שטס בעיקר במטוס מפציץ מדגם אילושין Il-4. ב-25 בינואר 1942 מטוסי קרב של הלופטוואפה פגעו במטוסו ואילצוהו לנטוש. ניקולאי זוגן, איש צוות שהיה על המטוס הפגוע, סיפר כי חיסוב זינק מן המטוס מגובה של כ-7,000 מטרים, אם כי לפי מקורות אחרים הקפיצה הייתה מגובה של 6,700 מטרים "בלבד" (זוגן עצמו חיכה עד שהמטוס היה בגובה 500 מטרים ורק אז זינק ממנו).
בעוד הקרב האווירי מתנהל, חיסוב לא פתח את המצנח שלו שכן הוא חשש שיהווה מטרה קלה למטוסים הגרמנים החגים סביבו. התוכנית שלו הייתה לצלול מטה עד שיהיה רחוק מספיק מאזור הקרב ורק אז לפתוח את המצנח. מפני שהאוויר בגובה כה רב הוא דליל מאוד, חיסוב איבד את הכרתו ולא משך את חבל פתיחת המצנח.
חלף (יישוב קדום)
בתקופת התלמוד זוהתה העיר המקראית חלף בידי אמוראי ארץ ישראל עם העיירה בת זמנם "חלף", באזור בקעת יבנאל גם כן:.
איוואן צ'יסוב
ביוגרפיה
חיסוב סבל מפגיעות אנושות, בכללם אגן שבור ופגיעות בעמוד השדרה. קצין רפואה רוסי ניתח אותו ובמשך תקופה של חודש מצבו היה קריטי. למרות הנחיתה האלימה והפגיעות הרבות שגופו ספג הוא החלים וחזר לטוס לאחר שלושה חודשים. הוא התעקש להישלח למשימות קרביות, אך מפקדיו סירבו לבקשתו ושלחו אותו להיות מאמן ניווט. תחת שירותו בחיל האוויר הסובייטי חיסוב השתתף ב-70 גיחות מבצעיות.
חלף (יישוב קדום)
חלף נזכרת בתלמוד הירושלמי גם לעניין הלכות עירובין, ונמסר כי רבי ירמיה הורה לעניין פסי ביראות בבארותיה:.
אתרו של היישוב הקדום טרם זוהה במחקר, ובניגוד ליתר היישובים המקראיים והתלמודיים שבסביבתו, שמו של יישוב זה לא השתמר. החוקר הפיני סאריסאלו הציע בשנות העשרים של המאה ה-20 לזהות את מקומו של היישוב בח'רבת ערבית'ה, הסמוכה לחנות תגרים, מצפון מזרח להר תבור. בחורבה זו נתגלו חרסים המעידים על רצף התיישבותי המתאים לתקופות בהן נזכר היישוב במקורות, והיא שוכנת במיקום המתאים לאזכור העיר חלף בספר יהושע ביחס ליתר ערי שבט נפתלי ששמותיהן השתמרו בחורבות האזור.
+ (אלבום של אד שירן)
+ (מבוטא: פלוס) הוא אלבום אולפן הבכורה של הזמר והיוצר הבריטי אד שירן , אשר יצא לאור ב-9 בספטמבר 2011 על ידי אסילם רקורדס ואטלנטיק רקורדס. האלבום סימן את פריצת הדרך המסחרית של שירן, לאחר שפרסם חמישה אלבומים באופן עצמאי. ג'ייק גוסלינג ושירן הפיקו את רוב האלבום, עם סיוע נוסף של מפיק ההיפ הופ אמריקאי, .No.I.D.
עניין התקשורת סביב האלבום היה 'מתודלק' באופן משמעותי בשל שני הסינגלים שקדמו לו - "The A Team", "You Need Me, I Don't Need You", אשר הגיע למקומות הרביעי והשלישי במצעד הסינגלים הבריטי בהתאמה. הסינגל "Lego House" פורסם ב-11 בנובמבר 2011 בתור הסינגל השלישי מהאלבום וזכה להצלחה בדומה לקודמיו בכך שהגיע למקום החמישי במצעד הבריטי. שלושה סינגלים נוספים - "Drunk", "Small Bump", ו "Give Me Love" פורסמו לאורך שנת 2012 כאשר כולם הגיעו ל-25 המקומות הראשונים במצעד הסינגלים הבריטי.
האלבום זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה. עם פרסום האלבום, נמכרו כבר בשבוע הראשון כ-102,000 עותקים בבריטניה. האלבום אף זכה להצלחה במצעד הבילבורד 200, כאשר הגיע למקום החמישי, ונמכרו 42,000 מעותקיו. + היה לאלבום הבכורה של האמן הבריטי שהגיע למיקום הגבוה ביותר מאז "I Dreamed a Dream" מאת סוזן בויל בשנת 2009. כמו כן, + הוא האלבום השמיני הנמכר ביותר של העשור בממלכה המאוחדת.
רקע
לאחר שנשר מבית הספר בגיל 16, בזבז שירן את מענק הסטודנט שלו על כרטיסי רכבת. הוא הופיע בערבי מיקרופון פתוח ברחבי הממלכה המאוחדת, שם הוא בזבז את זמנו על הוצאת אלבומים באופן עצמאי. לאחר ארבע שנים בהופעות בבריטניה, שירן פגש את הזמר ג'יימי פוקס בלוס אנג'לס. פוקס אמר כי אהב את שירן מספיק כדי "להניח אותו בדרך להצלחה".
בתחילת שנת 2010, היה שירן מה שהוא תיאר כ"זמן קשה", ובאופן ספונטני הוא עזב ללוס אנג'לס לבלות חודש על מנת "לראות מה יקרה". לאחר ביצוע הופעה בעיר, פנתה אליו אשת הקשר של פוקס, אשר הפיקה ערבי מיקרופון פתוחים שאושרו על ידי פוקס, והזמינה אותו להופיע. שירן הסכים להצעה, ולאחר ההופעה הוא יצר קשר עם המנהל של פוקס, שביקש ממנו להופיע בתוכנית הרדיו של פוקס. לאחר השידור, ג'יימי פוקס נתן לשירן את מספר הסטודיו שלו ללא תשלום. שירן ניצל את ההזדמנות כדי להקליט כמה שירים באולפן, השתתף בכמה מסיבות עם פוקס ותיאר את הזמן כ"סוריאליסטי". בנוסף, ההופעות של שירן ביוטיוב גם זכו להצלחה מסחררת כאשר הוא העלה את הופעת הרצועה "You Need Me, I Don't Need You", אשר זכה ליותר מחצי מיליון צפיות, מה שהופך אותו ל"אחד מהמדוברים ביותר על בריטניה".
בעקבות זאת, חתם שירן על אטלנטיק רקורדס ונחתם לצוות הניהול של אלטון ג'ון בשם "Rocket", שבו דן שירן, ואמר: "אלטון נכנס ואמר 'איפה אד שירן?' הרגשתי: 'לעזאזל! הוא יודע את השם שלי!' זה הזוי, גדלתי על המוזיקה שלו, ועכשיו הוא אחד האנשים אשר שר את שבחיי ומסייע לקריירה שלי". שירן התחיל להופיע עם גיטרה אקוסטית בגיל 11 ואהבתו למכשיר היא "מה שהכניס אותו למוזיקה ולשירה". שירן הושפע מגיל צעיר מהביטלס ומבוב דילן, אלא שציין את דמיאן רייס כבעל השפעה גדולה יותר במוזיקה עליו לאחר שפגש אותו בהופעה אינטימית בדבלין. במהלך ההפקה של +, שירן ידע "איך רציתי שכל שיר יישמע", ולכן הם בזבזו רק יום אחד על הקלטה של כל שיר.
Tour +
במאי 2021, הכריז שירן על סיבוב הופעות בעל 21 תאריכים בבריטניה ובאירלנד, בו יבצע שירים מהאלבום החדש. לאחר מכן, הוסיף שירן תאריכים נוספים לתחילת שנת 2012, ואושר כי יעשה את ההופעה הגדולה ביותר שלו עד כה באקדמיית בריקסטון. בנוסף, הכריז שירן על תאריכים בארצות הברית בהם יופיע ב-"Fallen Empires Tour" של הלהקה סנואו פטרול. בהמשך, הוכרז כי ביולי ואוגוסט 2012, יופיע שירן לראשונה גם באוסטרליה ובניו זילנד. לאחר מכן, הודיע שירן גם על הופעות בארצות הברית במסגרת סיבוב ההופעות לקידום האלבום, וכן על ההופעות הכי גדולות שלו בבריטניה עד כה. בסך הכל, הופיע שירן 18 הופעות בארצות הברית.
גמולוגיה
מקצוע הגמילוג עוסק במיון וסיווג האבנים, זיהויין, תיעוד צורתן, המבנה הגבישי שלהן, אופן ליטושן, פגמים באבן ותכלילים. כן הוא עוסק בהערכת השווי של אבני חן. מרבית העיסוק בגמולוגיה מתבצע במעבדה גמולוגית.
ענף נוסף של המקצוע עוסק בעבודה המעשית של ביקוע וליטוש אבני חן גולמיות באופן המיטבי. העוסק במקצוע הגמולוגיה נקרא גמולוג.
סוגי האבנים
כמו כן, ניתן לייצר חיקויים לאבני חן מזכוכית, שלה הרכב כימי כמו לגביש הקוורץ, אולם היא בעלת מבנה אמורפי להבדיל מהמבנה הגבישי המסודר המוביל ליצירת גביש הקוורץ ותכונותיו האופטיות הייחודיות.
סיווג גבישים
גבישים מסווגים ומוערכים לפי מספר קריטריונים מוגדרים:
גמולוגיה ברפואה המשלימה
העיסוק בקריסטלים בתחום הרפואה המשלימה והמיסטיקה קרוי גם הוא גמולוגיה, ובהקשר זה מיוחסות לקריסטלים תכונות אנרגטיות האמורות להשפיע על הגוף והנפש.
טינדוף
היסטוריה
העיירה נבנתה על יד נווה מדבר מבודד במדבר סהרה ב-1852 על ידי שבט הטאג'קאנת, שבט ממוצא ברברי אך ב-1895 נהרסה ונבזזה על ידי שבט הרגויבאת, שבט ממוצא צנהג'י, שהגלו מהאזור את בני שבט הטאג'קאנת. המקום נותר נטוש עד להגעתם של כוחות צבא צרפתים לאזור ב-1934. מאז קיבלה אלג'יריה את עצמאותה ב-1962, העיירה צמחה באופן יזום, בעיקר בשל חשיבותה כעמדת גבול הסמוכה לגבולות עם מרוקו, סהרה המערבית ומאוריטניה.
בשנת 1963 היה האזור זירה להתרחשותה של "מלחמת החול" בין אלג'יריה לבין מרוקו שנסובה על תביעתה של מרוקו על שטחים במערב אלג'יריה. מאז קיבל האזור אופי צבאי והוגדלה חשיבותו. מאמצע שנות השבעים אזור טינדוף שימש כבסיס לארגון הפוליסריו הלוחם לעצמאותה של סהרה המערבית. מפקדת הארגון שוכנת במחנות פליטים בניהול עצמי השוכנים מדרום לטינדוף שהוקמו לאחר כיבושה של סהרה המערבית על ידי מרוקו ומאוריטניה ב-1975. בין השנים 1975-1990 ארגון הפוליסריו ביצע פעולות תקיפה כנגד מאוריטניה (עד 1979) וכנגד דרום מרוקו, כשטינדוף משמשת לו כבסיס עיקרי בתמיכתה של ממשלת אלג'יריה. מאז 1990 האזור שקט, למרות שאוכלוסיית הפליטים נשארה באלג'יריה, בעקבות תהליך שלום שהתנהל בחסות האו"ם.
חינוך
6.1% מהתושבים הם בעלי השכלה על-תיכונית ו-18.8% נוספים הם בעלי השכלה תיכונית. שיעור יודעי קרוא וכתוב הוא 75.0%, 79.7% בקרב הגברים ו-70.1% בקרב הנשים.
אקלים
האקלים בטינדוף הוא אקלים מדברי חם, עם קיץ חם במיוחד וחורף מתון. כמעט ולא יורדים משקעים במשך השנה, למרות שלעיתים יורד גשם בספטמבר.
פוליגרף
מקור השם פוליגרף בא מיוונית ומשמעו רב רישום (פולי=רב, גרף=רישום). מדובר במכשיר שהומצא בשנות ה-20 של המאה ה-20 בארצות הברית לצורך אבחון אמת או שקר. הפוליגרף מבוסס על ההנחה שכאשר אדם משקר, מתרחשים בגופו שינויים פיזיולוגיים בלתי נשלטים כגון: עלייה בלחץ דם, שינוי בקצב הדופק ושינוי במוליכות החשמלית של העור.
היסטוריה
משחר ההיסטוריה אנשים ניסו למצוא שיטות שיצביעו על אמירת שקר (לדוגמה מים מרים המאררים כדי לגלות ניאוף). עם התפתחות הקרימינולוגיה נעשו ניסיונות שונים לקשר בין תגובות פיזיולוגיות וגילוי שקרים, בפרט על ידי איטלקים כדוגמת צ'זארה לומברוזו וויטוריו בנוסי (Vittorio Benussi).
החידוש הבא בתחום הגיע בשנת 1914, כאשר ויטוריו בנוסי הצליח למדוד שינויים בנשימות כדי לקבוע אמירת אמת או שקר.
את מכשיר הפוליגרף פיתח ג'ון אוגוסטוס לרסון שהיה בעל דוקטורט בפיזיולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ושוטר במשטרת העיר ברקלי בשנת 1921. הוא שילב בדיקות ללחץ דם שפותחו קודם לכן על ידי ויליאם מולטון מארסטון (William Moulton Marston) יחד עם מדידות של דופק הלב, הזעה ומוליכות העור ויצר מכשיר הפולט מידע רב אודות התגובות של הנמדד. מפקד המשטרה בעירו של אוגוסט וולמר עודד את הפעילות. מאוחר יותר הצטרף לפיתוח המכשיר ליאונרד קילר (Leonarde Keeler).
המכשיר זכה לפרסום רב זמן קצר לאחר פיתוחו כאשר עיתון בסן פרנסיסקו הזמין מלרסון בדיקה של נאשם ברצח כומר. העיתון הציג את תוצאות הבדיקה באופן גרפי למחרת היום וטען שהמדע הוכיח את אשמתו של הנאשם.
מכשיר אשר תיעד פעילות שרירית הנלווית לשינויים בלחץ הדם פותח בשנת 1945 על ידי ג'ון אי. ריד, אשר טען שניתן להשיג דיוק רב יותר על ידי ביצוע הקלטות אלו בו-זמנית עם הקלטות לחץ דם-דופק-נשימה סטנדרטיות.
לאחר כניסתו של המכשיר אל המרחב המשפטי, החל ויכוח מתמשך האם בדיקות הפוליגרף אמינות מספיק כדי לשמש כראיה בבית משפט. כבר בשנות ה-20 הוגדר כי הבדיקה אינה אמינה דיה, ובשנת 1998 בית המשפט העליון של ארצות הברית - לאחר שבדק לעומק את הספרות המחקרית אודות התוקף המדעי של הפוליגרף - פסק פעם נוספת שבארצות הברית "אין הסכמה בקהילה המדעית כי ראיות פוליגרף מהימנות".
בישראל
לישראל הגיע הפוליגרף על ידי ויקטור כהן, בכיר בשב"כ אשר נשלח ללמוד בשיקגו, אצל ג'ון ריד, מומחה הפוליגרף את סודות המקצוע. ב-1959 הוא הביא לישראל את מכשיר הפוליגרף הראשון. זמן קצר לאחר מכן ארצות הברית תרמה למשטרת ישראל מספר מכשירים משומשים. כהן ניהל את מעבדת הפוליגרף של השב"כ מ-1961 ועד 1977.
עקרונות הפעולה
שיטת האבחון הנפוצה ביותר באמצעות מכשיר הפוליגרף היא שיטת שאלות הביקורת (CQT). בהתאם לשיטת בדיקה זו, בפני הנבדק מוצגים שלושה סוגי שאלות במהלך הבדיקה:
השאלות הרלוונטיות
השאלות הרלוונטיות הן שאלות ישירות על נושא החקירה. דוגמה לשאלה רלוונטית במקרה של חקירת הדלפת חומר חסוי ממקום עבודה יכולה להיות: "האם העברת מידע חסוי השייך למעביד לגופים שלא מורשים לקבלו?", "האם ניסית להשיג מידע חסוי מעבר לדרישות תפקידך?" וכולי. יש חשיבות לכך ששאלות המהות ינוסחו בצורה הוגנת ועניינית. במקרה הנ"ל רצוי להימנע, לדוגמה, משאלות בסגנון "האם היית בקשר כלשהו עם גורמים המתחרים עם מקום העבודה?".
הנבחן צריך לקבל את רשימת השאלות הרלוונטיות מראש, ולעבור עליהן לפחות פעם אחת ללא חיבור למכשיר הבדיקה. זאת כדי להקטין במידת האפשר את תגובות הלחץ הטבעיות של הגוף מעצם העובדה שהוא נתקל בשאלה שעלולה לעלות לו במקום עבודתו, בין אם אכן הוא אחראי להדלפה ובין אם לא.
שאלות ההשוואה
שאלות ההשוואה הן שאלות שמטרתן לייצר תגובת רגשי אשם בנחקר ללא קשר לסוגיה שבגינה הוא הגיע להיחקר. השאלות יהיו מהסוג שמטרתן לעורר אי נוחות אצל כל אדם בוגר, שכן כולנו אנושיים. כדי להעלות את רמת אמינות הלחץ יש חוקרי פוליגרף שמדגישים בפני הנחקר את החשיבות של אמירת אמת מוחלטת, ללא כל סטייה, ולו גם הקטנה ביותר. שאלות הביקורת יהיו מהסוג של "האם אי פעם שיקרת?", "תאר את כל הפעמים שבהן לקחת דבר, אפילו עט, שלא היה שלך" וכדומה.
אופן השימוש
במהלך בדיקת הפוליגרף מוצמדים לחזה הנבדק גלאי נשימת חזה (טורסו), גלאי נשימת סרעפת (אבדומינל), ליד ימין שרוול למדידת שינויים בלחץ הדם והדופק, לשתי אצבעות יד שמאל גלאי מוליכות חשמלית של העור (הזעה). כיום גם מודדים שינויים בזרימת הדם באצבע היד ותנועות שרירים באמצעות כרית. על-פי האיגוד האמריקאי לפוליגרף הנתונים הנבדקים צריכים לכלול, לכל הפחות, ניטור של פעילות הלב, של הנשימה ושל המוליכות החשמלית של העור על מנת שלבדיקה תיוחס אמינות כלשהי.
ניתוח התוצאות
התגובות הפיזיולוגיות בכל הערוצים (נשימה, לב, הזעה וכולי) לשאלות הביקורת מושוות לתגובות הפיזיולוגיות בכל הערוצים לשאלות המהותיות. תגובה בעוצמה גבוהה יותר לשאלות המהות מרמזת על תגובה רגשית מובהקת יותר לשאלות בנושא הדלפת חומר חסוי (דבר שאין אנו יודעים אם הנבחן משקר עליו או לא) מאשר לגבי שאלות הביקורת (עליהן אנו מניחים שהנבחן משקר). במקרה שהתגובה היא חזקה יותר לשאלות המהותיות יימצא הנבחן משקר. במקרה שהתגובה חזקה יותר לשאלות הביקורת יימצא הנבחן דובר אמת. במקרה שהתגובות דומות בעוצמתן, התוצאות יהיו לא החלטיות.
אמינות הבדיקה
אמינות הפוליגרף שנויה במחלוקת. שלא במפתיע, עיקרי המצדדים באמינות המכשיר הם המכונים המבצעים בדיקות פוליגרף בעצמם. מחקרים שנערכים מטעם המכונים הנ"ל מצביעים על אחוזי דיוק שנעים בין 70% במקרה הגרוע ל-90% ואפילו 95% במקרה הטוב. עם זאת, מספר מרגלים, בהם מרקוס קלינגברג ואולדריץ' איימס, עברו בדיקות פוליגרף שגרתיות מבלי להתגלות.
למתנגדים לשימוש במכשיר הפוליגרף יש טענות כנגד דרך ביצוע המחקרים, כנגד דרך השוואת התוצאות וכנגד קבוצות הביקורת. מתנגדי הפוליגרף רואים בו דרך חקירה, ולא מכשיר המסוגל להגיד אם נבחן דובר אמת.
בכל בדיקה יש להפריד בין "תוצאה חיובית שגויה" (False positive) לבין "תוצאה שלילית שגויה" (False negative). במקרה שלנו, "חיובית שגויה" הוא מצב שבו המכשיר טוען על אדם ששיקר, בעוד הנ"ל אמר אמת. "שלילית שגויה" הוא מצב שבו המכשיר טוען על אדם שאמר אמת בעוד הנ"ל שיקר.
כמעט כל אמצעי בדיקה ניתן לכייל כך שיפיק כמות מאוד קטנה של שגיאות מסוג אחד על חשבון כמות מאוד גדולה של שגיאות מהסוג השני. אף אחד מהמחקרים המפורסמים לא מציין את רמת דיוק המכשיר בשתי הקטגוריות בו זמנית, מה שלא מאפשר להשוות בין מחקרים.
השלכות תוצאה לא נכונה
אף אם ניקח את המספרים המצוטטים על ידי תומכי הפוליגרף, הרי שאנו יכולים לצפות לדיוק ממוצע של כ-80%. במילים אחרות, אחד מכל חמישה אנשים שניגש לחקירת פוליגרף עומד להימצא דובר שקר על אף שדיבר אמת.
כדי להבין את המשמעות של אחוזי הדיוק האלו, נניח ש-80% הם אחוזי הדיוק בשני המדדים. אם נניח שהבדיקה מתבצעת על ארגון שבו 100 עובדים, מתוכם עשרה אכן הדליפו חומר חסוי, הרי שהמכשיר מצא שמונה עובדים שאכן הדליפו ועוד 18 עובדים שלא הדליפו. במצב כזה, בהינתן שהמכשיר אמר על עובד שהוא הדליף, הסיכוי שהוא אכן הדליף הוא פחות מ-31%.
אף אם הצלחנו להגיע ל-90% דיוק, עדיין המכשיר ימצא 9 עובדים שאכן הדליפו, ועוד 9 עובדים שלא. במצב כזה, אם נפטר את כל מי שהמכשיר אמר עליו שהוא הדליף, 50% מהעובדים שנפטר חפים מהעבירה שייחסנו להם.
נובע מכך שגם אם המכשיר מדויק באחוזים שתומכיו טוענים להם, הוא לא מספיק מדויק כדי למצוא אשמים. לכל היותר, ניתן לבדוק איתו אנשים שכבר נפל עליהם חשד עקב סיבות שאינן קשורות לפוליגרף.
ההיבט המשפטי
לגבי הדין הפלילי, החוק בישראל קובע שאין תוקף לבדיקת פוליגרף. בהרבה מדינות באירופה החוק אף אוסר על השימוש בפוליגרף כאמצעי חקירה. ארצות הברית השאירה את סוגיית קבילות הפוליגרף להחלטת כל מדינה ומדינה. בית המשפט העליון שלה קבע כי הצבא רשאי שלא לאפשר לנאשמים במשפטיו להציג בדיקת פוליגרף כראיה לזכותם. השופטים נימקו זאת, בין השאר, בחולשתו של המכשיר. לגישת המצדדים בהיתר לשימוש בבדיקת פוליגרף במשפט הפלילי, בדיקת הפוליגרף היא ככל ראיה מדעית, מהימנותה של בדיקת הפוליגרף אינה נופלת ממהימנותן של ראיות קבילות אחרות, ומוצדק לקבל את בדיקת הפוליגרף כראיה במסגרת המגמה הכוללת של מעבר מקבילות למשקל בדיני הראיות.
מבחינת הדין האזרחי הישראלי, בית המשפט העליון העיר באמרת אגב, שראוי לקבל תוצאות בדיקת פוליגרף כראיה בהתמלא שני תנאים: בכפוף לתנאים הללו, ביהמ"ש יהיה רשאי בהליך אזרחי לקבל את תוצאות בדיקת הפוליגרף. הדין הישראלי אינו אוסר מפורשות על הגשת בדיקת פוליגרף כראיה במשפט אזרחי, ועיקר ההתנגדות לקבילותו היא ככלי להכרעה בדבר אשמתו של אדם. במקרים אזרחיים בדרך כלל מדובר בעובד שחתם על הסכמה לבצע בדיקת פוליגרף לבקשת מעסיקו, הסכמה שיש לה תוקף בעייתי וחלקי (בניגוד, לדוגמה, לעובד שיבחר להציג תוצאות בדיקת פוליגרף כדי ללמד על עצמו זכות).
בישראל קובע החוק שאין לייחס סירוב נחקר להיחקר בפוליגרף כאינדיקציה לאשמתו של הנחקר. הדין האזרחי בישראל לא מייחס מעמד מיוחד לפוליגרף. כמו כל מדד אחר, יכולים צדדים בבית משפט להחליט להעניק לפוליגרף מעמד של בורר ביניהם. במצב זה נוטים בתי המשפט לקבל את תוצאת הבדיקה. במקרה זה על פי התקדימים שנקבעו חייבת להיות הסכמה מפורשת של שני הצדדים לביצוע הבדיקה וכן, על תוצאות הבדיקה להיות ברורות וחד משמעיות כדי שהבדיקה תהיה קבילה. יוצא דופן נוסף הוא הסכם ביטוח. ההנחיות במקרה זה הן שלא מספיקה הסכמה כללית של מבוטח לעבור בדיקה במקרה של חשד, אלא הוא צריך להסכים באופן פרטני לעבור בדיקה על מקרה ביטוח מסוים, זאת בדומה להכרה בבדיקת פוליגרף כראיה המוגשת בהסכמה של עובד ומעביד בסכסוך ביניהם.
כמו במקרה הפלילי, אין אי הסכמה לעבור בדיקת פוליגרף מהווה ראיה כשלעצמה בבית משפט. מצד שני, ביחסים בין גופים ניתן להתחשב באי ההסכמה להיבדק. לדוגמה, ניתן לפטר עובד שנחשד בהדלפה וסירב להיבדק, כמו גם עובד שנחשד בהדלפה, נבדק ונמצא דובר שקר. הפיטורים הנ"ל מותרים לא עקב הבדיקה או אי ההסכמה להיבדק, אלא במסגרת זכותו של המעביד לפטר עובד. הטלת סנקציות, כמו מניעת פיצויי פיטורים, מותרת רק אם קיימת ראיה מעבר לפוליגרף המראה שהעובד אכן עשה מעשה שמצדיק סנקציות מעין אלו.
חוק שירות הביטחון הכללי מתיר לשירות הביטחון הכללי לבצע בדיקות פוליגרף לצורכי סינון ביטחוני.
בישראל לא קיים רישוי לבודקי פוליגרף וכל אדם יכול להכריז על עצמו כ"מומחה פוליגרף" ולערוך בדיקות. יש מספר איגודים הפועלים בישראל דוגמת איגוד בודקי הפוליגרף בישראל (אפ"י) וכן איגוד ישראלי לבודקי פוליגרף ממוחשב - ICPA. החברות באיגודים אלה מותנית בהשכלה מתאימה, היעדר עבר פלילי, לימודי הכשרה, ניסיון בעריכת בדיקות, קבלת כללי האתיקה המקצועיים ומבחני קבלה.
SIGTRAN
SIGTRAN (קיצור של Signal Transport - תעבורת אותות) היא קבוצת עבודה ב-IETF אשר מטרתה להגדיר סטנדרטים עבור פרוטוקולי איתות (Signaling) אמינים המבוססים רעיונית על SS7 ו־ISDN. ייעודה העיקרי של הקבוצה הוא להתוות את הצעדים הראשונים במעבר מ־PSTN ישנים, אל תקשורת VoIP. הפרוקוטול העיקרי אותו הגדירה הקבוצה הוא פרוקוטול ה-SCTP, אשר מיועד להעברת איתותי טלפוניה מעל רשתות IP.
מטרות הקבוצה חולקו לשתי קטגוריות:
תוכנית לשימור אתרים
תוכנית לשימור אתרים היא תוכנית שנועדה לשמור על אתרים בעלי חשיבות היסטורית, לאומית, אדריכלית או ארכאולוגית. תוכנית זאת באה כתוספת לחוק התכנון והבנייה משנת 1991. לכל רשות מקומית ישנה ועדה לשימור אתרים, בסמכותה של הוועדה לקבוע אלו אתרים נועדו לשימור, לחייב בתחזוקת האתר את בעל האתר או להפקיעו אם הוועדה סוברת שנשקפת סכנה לאתר. במקרה של הפקעה הוועדה רשאית למכור את האתר או להשכירו, בתנאי שיובטח שימור האתר על ידי הרוכש או השוכר.
למרות קיומן של ועדות לשימור ברשויות המקומיות, לא תמיד ניכרת פעולתן, ופעמים רבות הורסים יזמים וקבלנים מבנים לשימור, למרות החוק, תוך ידיעה שייאלצו לשלם קנס גבוה. בדרך כלל משתלם להם לשלם את הקנס, ובלבד שהבית "המטריד" ייהרס ויפנה את מקומו ליוזמות חדשות. מהפך משמעותי בתחום זה התחולל במרץ 2009, כאשר בית המשפט לעניינים מקומיים בחיפה פסק פסיקה תקדימית, על פיה אדם שהרס מבנה לשימור בבת גלים ייאלץ לשלם את הקנס הגבוה, ובמקביל לבנות את הבית מחדש בתוך שנה.
אשר למלין
אשר למלין (או לעמלין, Asher Lämmlein) היה יהודי-גרמני אשר הופיע בשנת 1502 באיסטריה, ליד ונציה וטען (ככל הנראה בהשפעת כתביו של דון יצחק אברבנאל), שהוא מבשר הגאולה. למלין נחשב למשיח שקר ביהדות.
למלין עסק ככל הנראה בקבלה. הוא קרא לחזרה בתשובה והודיע על ביאתו הקרבה של המשיח, במהלך ששת החודשים הקרובים, במידה והיהודים יפגינו תשובה מלאה. קבוצות גדולות של תומכים החלו להפיץ חזונו בקהילות היהודיות בגרמניה ובאיטליה. נטען, כי רבה של יהדות וסטפאליה זעליג גאנז כל כך האמין בביאת המשיח, שהוא פקד לשבור את התנור המיוחד לאפיית מצות, שכן האמין שחג הפסח הבא יחגג בארץ ישראל. למלין נפטר (או נעלם) והתנועה המשיחית באה אל קיצה.
קיימת טענה, כי האכזבה מכישלון נבואת למלין הביאה מספר אינטלקטואלים יהודים בולטים להתנצר, ביניהם ויקטור פון קרבן ויוהנס פפרקורן.
The Pinkprint
The Pinkprint (בעברית: טביעת אצבע ורודה) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הטרינידדית ניקי מינאז'. האלבום יצא לאור ב-15 בדצמבר 2014 דרך חברות התקליטים יאנג מאני, קאש מאני רקורדס וריפבליק רקורדס. בעוד באלבומה הקודם של מינאז', Pink Friday: Roman Reloaded, בלטו שירי פופ ודאנס, באלבום זה יש דגש על מוזיקת היפ הופ. ב-21 במאי 2014 יצא לאור הסינגל הראשון מהאלבום, "Pills n Potions". האלבום הגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200 ואף זכה למעמד פלטינום 2x בארצות הברית, לפי נתוני איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). האלבום אף היה מועמד לפרס אלבום הראפ הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-58.
בשבוע הראשון לצאתו נכנס האלבום למקום השני במצעד הבילבורד 200, תוך שמכר 244,000 עותקים (198,000 מכירות טהורות). האלבום שהה במשך שלושה שבועות רצופים במקום השני במצעד ובכך הפך לאלבום הראפ היחידי של אישה לעשות זאת. לאחר שנה וחודשיים מצאתו קיבל האלבום את התואר פלטינה כפולה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). השיר זכה בפרס אלבום הראפ הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה האמריקאי. זו זכייה שלישית של מינאז' בקטגוריה זו, והיא גם האמנית עם הכי הרבה זכיות בקטגוריה.
בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-60.
רקע
האלבום הוזכר לראשונה בשנת 2013, כאשר הודיעה מינאז' שבאלבום האולפן הבא שלה היא תתרכז בראפ, ושהיא מתכוונת להתחיל לכתוב שירים לאלבום זה במהלך השנה.
שמו של האלבום הוכרז באופן רשמי בקליפ לשיר "Lookin Ass", שיצא לאור ב-12 בפברואר 2014. שם האלבום הוא מחווה לאלבומו של ג'יי זי "The Blueprint". מינאז' ציינה כי "כולם יודעים כמה אני אובססיבית עם ג'יי זי. הוא תמיד היה הראפר המועדף עליי".
ראסל דרייסדייל
סר ג'ורג' ראסל דרייסדייל (באנגלית: George Russell Drysdale; 7 בפברואר 1912 – 29 ביוני 1981), הידוע גם בשם טאס דרייסדייל, היה אמן אוסטרלי. הוא זכה בפרס וין היוקרתי בשנת 1947,  וייצג את אוסטרליה בביאנלה בוונציה בשנת 1954. הוא הושפע מאמנות מופשטת וסוריאליסטית.
ראשית חייו
ג'ורג' ראסל דרייסדייל נולד בבוגנור רג'יס, סאסקס, אנגליה, למשפחת חקלאים אנגלו-אוסטרלית, שהתיישבה במלבורן שבאוסטרליה בשנת 1923. הייתה לו ראייה חלשה כל חייו, והוא היה כמעט עיוור בעינו השמאלית מגיל 17 עקב רשתית קרועה (מה שלימים גרם לדחיית בקשתו לשירות צבאי).
דרייסדייל עבד באחוזת דודו בקווינסלנד ובוויקטוריה. מפגש מקרי בשנת 1932 עם האמן והמבקר דריל לינדזי השפיעה עליו לפנות לקריירה כאמן. בתמיכת אמן עמית למד דרייסדייל אצל האמן והמורה המודרניסטי ג'ורג' בל במלבורן בין השנים 1935 - 1938. הוא גם ערך מספר טיולים לאירופה: בשנים 1938–1939 למד בבית הספר גרוסוונור בלונדון ובגרנדה שאומייר בפריז. עם חזרתו ביוני 1939 לאוסטרליה, הוכר ככישרון חדש ומתפתח, אך טרם מצא חזון אישי. ההחלטה שלו לעזוב את מלבורן לאלבורי ואז לסידני בשנת 1940 הייתה מכריעה לגילוי הנושא שלו לכל חייו - הכפריות האוסטרלית ואנשיה. לא פחות חשובה הייתה השפעתו של עמיתו פיטר פרבס סמית' שבהנחייתו עבר סגנונו לשימוש בנופים שוממים המאוכלסים בדמויות דלילות ובשמים מבשרי רעות.
סידני
תערוכת היחיד של דרייסדייל בסידני בשנת 1942 זכתה להצלחה רבה, והגדירה אותו כאחד המודרניסטים המובילים באותה תקופה בסידני, יחד עם ויליאם דובל, איליין הקסטון. בשנת 1944, עיתון בסידני שלח אותו למערב ניו סאות' ויילס "כדי להמחיש את השפעות הבצורת ההרסנית". עם סדרת ציוריו על הרס הבצורת, ומאוחר יותר סדרה שהתבססה על עיירת כריית הזהב הנטושה היל אנד, המוניטין שלו המשיך לצמוח במהלך שנות הארבעים. ציור של העיירה סופלה הסמוכה, זכה בפרס וויין לציור נוף בשנת 1947.
לונדון 1950
תערוכתו בשנת 1950 בגלריית לסטר בלונדון, בהזמנתו של סר קנת קלארק, הייתה אבן דרך משמעותית בתולדות האמנות האוסטרלית. עד לתקופה זו, האמנות האוסטרלית נחשבה לתת-מין פרובינציאלי של האמנות הבריטית; עבודותיו של דרייסדייל שיכנעו את המבקרים הבריטים כי אמנים אוסטרלים הם בעלי חזון ייחודי משל עצמם, וחקרו נוף פיזי ופסיכולוגי בצורה פיוטית ויפה להפליא. התערוכה יצרה את ההכרה הבינלאומית באמנות האוסטרלית שהביאה במהרה את דובל, סידני נולאן, ארתור בויד, קליפטון פו ואחרים לפרסום לאומי ובינלאומי בשנות החמישים.
השנים האחרונות
המוניטין של דרייסדייל המשיך לצמוח לאורך כל שנות החמישים והשישים כשהוא חקר את אוסטרליה הרחוקה ואת תושביה. בשנת 1954, יחד עם נולאן ודובל, הוא נבחר לייצג את אוסטרליה בביאנלה בוונציה.
בשנת 1980 מונה לחבר מסדר אוסטרליה. בשנותיו המאוחרות נרשמה ירידה ניכרת בכמות התפוקה שלו, שמעולם לא הייתה גדולה.
דרייסדייל נפטר בסידני ב־29 ביוני 1981.
חיים אישיים
הוא התחתן פעמיים ונולד לו בן, טים ובת, לין. טים לקח את חייו בשנת 1962, בן עשרים ואחת, גם בון, אשתו של דריידסייל התאבדה. בשנת 1964 נישאה דרייסדייל למייזי פרבס סמית', חברה ותיקה.
סגנון ונושאים
חוקר האמנות האוסטרלי ומנהל הגלריה רון רדפורד טוען כי לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, דרייסדייל עורר "'אדמומיות כללית' של אמנות הנוף האוסטרלית". רדפורד מתאר את עבודתו של דרייסדייל באופן הבא: "האדמה המיובשת שלו העידה על כך שהאדם איבד שליטה על הארץ - הטבע נלחם בחזרה".
כריסטין ואלאס מציעה כי דרייסדייל "היה המשורר הוויזואלי של אותו ייאוש פסיבי, כוללני, שגורם חום ובצורת אינסופיים", אך היה זה סידני נולאן, שעם השקפה דומה, "הקרין בעוצמה זו את ההשקעה הזו על אוסטרליה כלפי חוץ עולם ".
לו קלפאק, המסכם בעבודתו על דרייסדייל מ -1983, אומר: "הוא מצא באלמנטים המשותפים של הנוף דימויים קבועים ומרגשים שהפכו לחלק מהשפה החזותית של אוסטרליה המודרנית ... אלה שרואים בציוריו של דרייסדייל עולם מרוחק מהנוחות וההנאות שהם תלויים בהם, מרגיש שהוא מתאר בדידות ובידוד. מבחינתו זה היה ההפך, שחרור מייסורי העולם המתורבת. "
טל השילוני
טל השילוני (נולדה באוקטובר 1957 בתל אביב) היא עורכת מוזיקה ושדרנית רדיו ישראלית.
ביוגרפיה
טל השילוני נולדה בגבעתיים לאילנה וגד, אחות בכורה לסיגל ולסוציולוגית יעל השילוני-דולב, והחלה את דרכה בקול ישראל בגיל 19. יחד עם איש הרדיו יואב גינאי, השילוני הקימה את תחנת הרדיו 88FM ושימשה כעורכת המוזיקה הראשית ומנהלת התוכניות ב-14 שנות קיומה הראשונות. בנוסף, הגישה וערכה את תוכניות אחר הצהריים "נעים בכביש", ששודרה מדי יום בין שלוש לארבע, ואת התוכנית "טל השילוני מארחת ב-88FM", בה בכל יום חמישי אירחה אמנים מתחומי היצירה השונים, שבחרו בעצמם את המוזיקה שתושמע בתוכנית. התוכנית "נעים בכביש", שעלתה לשידור לראשונה בשנת 1995, עם הקמתה של 88FM, הפכה לאחת מהתוכניות המזוהות ביותר עם התחנה, ושודרה ברצף מדי יום במשך יותר משני עשורים עד עד יומה האחרון של 88FM.
לאחר סגירת 88FM ערכה והגישה השילוני את התוכנית "נעים בערב עם טל השילוני" בכאן 88. בדצמבר 2018, אחרי 23 שנים, עזבה השילוני את התחנה ועברה לערוך ולהגיש את התוכנית "נעים בכביש" בכאן תרבות, המשודרת בין הימים א' עד ה'. תוכניתיה מאופיינות במוזיקה ייחודית אשר לרוב אינה מושמעת בתחנות רדיו ישראליות, ובעריכה מוזיקלית המקשרת בין ז'אנרים שונים.
השילוני שימשה גם כעורכת ומגישת מוזיקה בתוכניות אחרות של קול ישראל, בהן הכל דיבורים ברשת ב'. הייתה חברת הוועדה האמנותית של פסטיבל "ג'אז תל אביב", ובשנת 2012 שימשה כמנהלת אומנותית של פסטיבל "מוזיקה בעיר הלבנה". בעבר עסקה טל השילוני בקריינות ובעריכת פסי-קול לסרטים ולהצגות.
כתב הסובלנות
כתב הסובלנות או צו הסובלנות (בגרמנית: Toleranzedikt או Toleranzpatent) הוא כינוי לסדרת צוים שהוציא יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנים 1781–1782 שהביאו לרפורמות מקיפות בנושאי זכויות מיעוטים ובין היתר הגדירו את זכויות היהודים. כתב הסובלנות ביטא מגמה חדשה בזירה הפוליטית והחברתית באירופה ביחס ליהודים. היסטוריונים שונים רואים במסמך זה את ראשית האמנציפציה ליהודים. ביסודה של ההצהרה עמדה השפעת רעיונות הנאורות.
היהודים עצמם התייחסו ברגשות מעורבים לכתב הסובלנות. היו שראו בהם המשך לגזרות שהטילו השלטונות על היהודים. לעומתם אחרים בירכו על הופעתו. המשכיל נפתלי הרץ וייזל פרסם מיד אחרי הוצאת כתב הסובלנות חוברת בשם "דברי שלום ואמת" בה קרא ליהודים לאמץ את הצו ולערוך שינוי מקיף במערכת החינוך היהודי.
היסטוריה
כתב הסובלנות ניתן ב-13 באוקטובר 1781 לזרמים הנוצרים שאינם קתוליים (אורתודוקסים ופרוטסטנטים) ובו הוא התיר פולחן לבני הזרמים שאינם קתוליים וגישה למשרות ציבוריות. ב-2 בינואר 1782 הוציא צו סובלנות ליהודי אוסטריה. הכתב הרחיב את חירויות הפרט, והעניק רשות ליהודים להשתתף בחיי החברה והכלכלה, בוטלו ההגבלות במגורים ובתנועה וכן העניק הקלות בתחומים נוספים. הכתב הדגיש את זכות היהודים להגנה חוקית, תוך שהוא מתיר ליהודים להקים מפעלים יצרניים. אולם בכתב אין הענקת שוויון זכויות מלא, ויש בו הגבלות בריבוי האוכלוסייה ובמקומות ההתיישבות.
בכתב הסובלנות נכתב:
מטרתו של הכתב הייתה ניסיון לשילוב ועירוב היהודים באוכלוסייה הכללית, וזאת אף במתן זכויות מסוימות ו"הליכה לקראת" היהודים מצד השלטון. לכן כלל כתב הסובלנות הקלות בתחום הפרנסה, ובהן חובתם של היהודים ללמוד, זכותו של כל יהודי ללימודים כלליים, ללמוד מלאכה, לייסד בתי מלאכה ובתי חרושת, ולעסוק במקצועות חופשיים. הותר ליהודים לשכור משרתים נוצרים כפי הנדרש בעסקיהם (בנוסף להיתר הקודם לשכור משרתים יהודים).
בראשיתו הוחל הכתב על העיר וינה ולאחר מכן על כלל אוסטריה תחתית ועל המחוזות בוהמיה, לומברדיה (ובאותו צו גם טריאסט וגוריציה), ב-13 בפברואר 1782 מוראביה ושלזיה, ב-31 במרץ 1783 הונגריה, ב-27 במאי 1785 גליציה וב-1 בנובמבר 1789 בוקובינה. בהמשך ביטא הכתב את המגמה ורעיונות ההשכלה, וציין אבן דרך בתהליך האמנציפציה ליהודים. כך הפרלמנט הצרפתי אישר את רעיון השוויון של הדת היהודית אל הדת הנוצרית הקתולית, בשנת 1848.
הגבלות
צו הסובלנות אסר הפעלה פומבית של בית כנסת ולא הכיר ביהודים כקהילה דתית. לא הותר ליהודים למנות רב, אלא רק "מפקח על הבשר הכשר".
ורדית סיני
מאפיינים
הוורדית היא ציפור קטנה באורך 15–16 ס"מ ובמשקל 15–20 גרם. במין זה מתקיימת דו־צורתיות זוויגית כשלזכר ראש בצבע ורוד כהה, גחון ורוד בהיר יותר, כיפה ומצח לבנים וכנפיים חומות, ואילו הנקבה בצבע אפור-חום בהיר כשהבטן מעט בהירה יותר. מקורה אפור, קצר ועבה. הצעירים נראים דומה לנקבה, כשהצבעים החזקים של הזכר מתפתחים בשנה השנייה לחייהם, בסביבות סוף החורף.
התנהגות
הוורדית היא עוף חברותי החי בלהקות של עשרות פרטים, עד לעונת הקינון בה הלהקות מתחלקות לזוגות. עונת הקינון מתחילה במרץ. הקנים נבנים על מצוקים. הזכר נוכח באופן קבוע באזור הקרוב לקן ומפגין בעלות על ידי שירתו, שורה של צלילים מתכתיים "צִי-צִי-צִי-צִי-צִי-צִי". באפריל הנקבה מטילה כ־4–5 ביצים תכולות בהירות. הדגירה אורכת כשבועיים שלאחריהם הגוזלים נשארים בקן לשבועיים נוספים. ורדית סיני ניזונה מזרעים, פירות ופרחים שהיא מוצאת בעיקר על הקרקע, ולפעמים גם על עצים ושיחים. מקור שמה המדעי, Carpodacus synoicus, ביוונית עתיקה. ביוונית, "karpos" היא מילה שמשמעותה "פרי"; "dakos" היא המילה היוונית לפועל "נושך"; "synoicus" על שם חצי האי סיני.
תפוצה
ורדית סיני נפוצה בצפון מערב ערב הסעודית, דרום ישראל, דרום ירדן וסיני. אזור התפוצה הטבעי שלה הוא מדבריות חמים, אך היא נמצאת לעיתים גם בערבות צחיחות. לא ידועים איומים. תחום תפוצתה נאמד בכ־277,000 ק"מ רבועים. הוורדית יציבה לא שכיחה בדרום הארץ כשתחום תפוצתה בארץ הוא מהרי אילת והערבה, דרך הנגב ועד למדבר יהודה. הוורדית מקננת בארץ.
ח'אנות קוקנד
ח'אנות קוקנד (באוזבקית: Qo'qon xonligi) הייתה מדינה באזור עמק פרגנה שבמרכז אסיה שהתקיימה בשנים 1709–1876. שטחי הח'אנות מחולקים עתה בין אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, דרום קזחסטן וקירגיזסטן.
היסטוריה
הח'אנות הוקמה בשנת 1709 כאשר אציל מקומי הכריז על עצמאותם של שטחים שבשליטתו, בחלק המערבי של עמק פרגנה, מאמירות בוכרה. הוא בנה מבצר חדש בעיר קוקנד, ועם הזמן הפכה עיר זו לבירת המדינה החדשה. היות שביקש לבסס את שאיפותיו לשלטון, הוא טען כי מוצאו מצאצאי טימור לנג. השליטים החדשים ניצלו את החולשה השלטונית באמירות בוכרה באותה העת, והחלו בהתרחבות המדינה החדשה. ככל הנראה בסביבות 1735 הם אף כבשו את סמרקנד. בשנת 1740 השאה הפרסי כבש את בוכרה, וכוחותיה של קוקנד נאלצו לעזוב את סמרקנד. באותה שנה שונה שם בירת הח'אנות מ"אסקי-קורגן" ל"קוקנד". שליטי הח'אנות המשיכו בהתרחבות לכיוון מזרח ונכנסו למגע עם השטחים שהיו בשליטת סין. בעקבות המגעים הדיפלומטיים נשלחו מתנות לבייג'ינג. בהתאם לרשומים במקורות סיניים מסוף המאה ה-18, הסינים ראו את שטח הח'אנות כמדינת חסות.
התנהגות מוחמד אל ח'אן הגיע לשיאים חדשים. הוא התחתן עם אמו החורגת, מעשה האסור לפי חוקי האסלאם. מנהיגי התקוממות מקומית פנו בבקשת עזרה לאמיר בוכרה. בעקבות זאת נהרג הח'אן בקרב, קוקנד נכבשה, ולמשך תקופה קצרה עברה השליטה בח'אנות לנציג הבוכרים. החל מתקופה זו, ההיסטוריה של הח'אנות מהווה רצף בלתי פוסק של הפיכות שלטוניות במהלך מאבקי שליטה בין שני המחנות היריבים. כל הפיכה שלטונית הייתה מלווה בהרג מספר רב של תומכיו של הצד שהובס.
יחסים עם האימפריה הרוסית
היחסים עם האימפריה הרוסית התפתחו בהדרגה, והיו מסובכים. לדעת רוב ההיסטוריונים המקומיים, היוזמה להרעה ביחסים הייתה של הח'אן. בדרך כלל היו בשלטון נציגי הקבוצות העוינות לרוסיה. כתוצאה מכך, אנשי מסחר רוסים סבלו מאי-צדק וספגו הפסדים כספיים.
אנשי קוקנד היו מעוניינים להרחיב את שליטתם גם לשטחי קזחסטן, שהיו בשליטה רוסית עוד משנות ה-40 של המאה ה-18. בשנות ה-30 של המאה ה-19 אורגנו מספר פלישות, והיו ניסיונות לארגן מרד מסיבי בשטחי קזחסטן. בסופו של דבר, הצבא הרוסי החזיר לרוסים שליטה מלאה על האזור, ויחידות צבאיות של הח'אנות חזרו לטשקנט. סכסוכי גבול בלתי פוסקים הקשיחו את המדיניות הרוסית כלפי האוכלוסייה המוסלמית המקומית, והוקמו מספר מבצרים נוספים באזור.
החל משנת 1855, לאור המהומות הפנימיות, החלו שבטים באזורי הגבול לעבור לנתינות של האימפריה הרוסית. כתוצאה מכך החלו סכסוכי גבול עם הרוסים. הרוסים החלו בהקמת מבצרי גבול ולהתקדם לחלקים הפנימיים של הח'אנות.
במקביל למהומות שלטוניות פנימיות התחיל לחץ כוחות האימפריה הרוסית על הח'אנות. בשנת 1864 החלו הרוסים במתקפה כוללת על שטחי הח'אנות. הם שלחו שתי יחידות צבאיות (אחת מאורנבורג והשנייה ממערב סיביר) לשטחי הח'אנות. במהלך המערכה הצבאית נכבשו מספר ערים, אך הניסיון לכיבוש טשקנט נכשל. בשנת 1865 הגיעו שמועות לשלטונות הרוסים באזור שאמיר בוכרה מעוניין לכבוש את טשקנט. לאור זאת, התקרב לעיר כוח צבאי בהיקף של כ-2,000 לוחמים ו-12 תותחים. בתוך העיר התבצר כוח בהיקף של כ-30 אלף לוחמים ו-50 תותחים. במהלך הקרב ב-9 במאי 1865 נהרג המפקד של כוח הח'אנות באזור. כתוצאה מכך החל מאבק פנימי בתוך העיר בין הקבוצות השונות, והרוסים החליטו לבצע מתקפה כוללת על העיר. לאחר קרבות שנמשכו 3 ימים, נכבשה טשקנט על ידי הרוסים. בעקבות התקדמות צבא רוסיה, איבדה הח'אנות רצף טריטוריאלי עם אמירות בוכרה. הפעילות הצבאית נמשכה מספר שנים, כאשר למרות עדיפות מספרית ברורה, כוחות הח'אנות לא הצליחו להדוף את מתקפות הרוסים.
מיד עם עזיבת הכוחות הרוסים החל מרד חדש. הח'אן נמלט ומהומות התרחבו. הרוסים בפיקוד מיכאיל סקובלב הצליחו לייצב את המצב ולהחזיר את הח'אן לשלטון. על אף שחזר לשלטון בתמיכת הרוסים, הוא החל לתמוך במחנה שהתנגד לרוסים. לאור המצב, הרוסים חזרו פעם נוספת, וב-8 בפברואר 1876 הם נכנסו לקוקנד. ב-19 בפברואר פורסם צו קיסרי על סיפוח כל השטח לרוסיה. משפחת הח'אן הועברה להתגורר באורנבורג. האזור היחיד שלא היה בשליטת הרוסים היו אזורים הררים בפמיר. בקיץ 1876 החל מיכאיל סקובלב בהשתלטות על האזור. עם סיום הקרבות, כל שטחי הח'אנות נכללו באובלסט פרגנה.
לאחר מהפכת אוקטובר, הוכרזה לתקופה לקצרה מדינה עצמאית, אך עד מהרה היא נכבשה על ידי צבא רוסיה הסובייטית. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 חולק השטח בין הרפובליקות הסובייטיות שהוקמו באזור.
המבנה השלטוני
בראש המדינה עמד ח'אן. בסביבתו היו האצולה והפקידות. תפקידי הפקידות המרכזיים היו היועץ, האוצר, שר הביטחון ושר המשטרה. כמו כן פעלה מועצה, שכללה פקידים המקורבים לח'אן. להנהגה הדתית היה תפקיד שלטוני חשוב. ראש ההנהגה הדתית היה חבר קבוע במועצה ועמדתו היה בין החשובות.
המערכת המשפטית הייתה בידי הקאדים. בדרך כלל לתפקידי השופטים מונו אנשי הדת, בהיותם מומחי בחוקי האסלאם.
הרכב אוכלוסייה
בתחילת המאה ה-19 הגיעה אוכלוסיית הח'אנות לכ-3 מיליון תושבים. לאחר העברת חלק משמעותי של השטח לאימפריה רוסית, הצטמצמה אוכלוסיית המדינה לכמיליון תושבים. האוכלוסייה כללה אוזבקים, טג'יקים, קירגיזים וקזחים שהיו שייכים לשבטים וקלאנים שונים. אוזבקים היו דוברי טורקית, וטג'יקים דוברי השפה הפרסית. בדרך כלל אוכלוסיית היישובים הייתה מעורבת וכללה עמים שונים. רוב האוזבקים והטג'יקים התגוררו בערים. רוב הקזחים והקירגיזים היו נוודים.
כלכלה
הכלכלה הייתה מבוססת על חקלאות. רוב השטחים המעובדים היו שייכים לח'אן. מעבדי האדמה היו צריכים לשלם מס לפי גודל היבול ולפי גודל החלקה המעובדת. החקלאים היו מגדלים מספר רב של סוגי פירות וירקות. גידול חיטה היה נפוץ מאוד. גידול כותנה התפתח רק לאחר הכיבוש הרוסי בשנת 1876. רוב השטחים המעובדים היו מבוססים על השקיה. מערכת זו התבססה על מי נהר נרין, והייתה מפותחת מאוד.
בשטחי המדינה היו גם מכרות זהב, כסף, נחושת ואבני חן. כמו כן היו מכרות פחם. על בסיס זה הוקמו מפעלי ברזל ומפעלי לייצור נשק בטשקנט, קוקנד ואנדיז'ן. בנוסף לכך, הח'אנות הייתה ידוע כמקור לכלי חרסינה ובדים.
תפקיד חשוב בכלכלה היה מסחר עם אמירות בוכרה וסין. בערים היו שווקים גדולים, ושוק קוקנד היה גדול אף משוק טשקנט.
לאחר הסיפוח לרוסיה, התפתחה כלכלת הח'אנות בהדרגה והפכה לספק כותנה עיקרי לתעשיית הטקסטיל הרוסית ויבוא התוצרת התעשייה הרוסית.
הנבואה (סרט, 1982)
הנבואה (בשפת הופי: Koyaanisqatsi, "כויאניסקאצי", מילולית: חיים מתפרקים, חיים לא מאוזנים) הוא סרט קולנוע משנת 1982 בבימויו של גודפרי רג'יו, לתסריט של רון פריק (ובעריכתו) ומוזיקה של פיליפ גלאס בהפקתו של פרנסיס פורד קופולה. הסרט מכיל דימויים ויזואליים מצולמים על רקע המוזיקה, שבמארג שלהם מתארים את השפעת האדם (ובפרט הטכנולוגיה המודרנית) על כדור הארץ. אין בסרט דיבור או דיאלוגים ואין עלילה במובן המקובל. הסרט הוא הראשון בטרילוגיה הכוללת גם את הסרטים Powaqqatsi (1988) ו- Naqoyqatsi (2002), שזכו להצלחה פחותה והשפיע על הסרט בארכה שביים רון פריק ב-1992, שעסק בנושא האמונה.
סגנון הצילום
הצילום בסרט כולל טכניקות רבות, בהן הצבת מצלמה לאורך זמן רב, של שעות וימים, בצילום מתמיד של תהליך והקרנתו במשך דקות ספרות ב"זמן מואץ" (טכניקה הקרויה "time-lapse") - כך מצולם למשל קו הרקיע של מנהטן במשך יממה אחת ומוקרן כך שניתן לראות את השמש מאירה, האורות בגורדי השחקים כבים עם בוקר, התנועה מתחילה ברחובות, עננים משתנים על פני הרקיע, השמש משנה את הצללים, אורות מתחילים להידלק, וכל זאת - במשך כדקה, כאשר ברקע מושמעת מוזיקה מונוטונית (ראו להלן).
טכניקה אחרת היא צילום רגיל של סיטואציות מוכרות המוקרן בזמן מואט (slow motion). כך למשל מוצגת המראה של מטוס בואינג 747 מזווית על המסלול במשך למעלה משלוש דקות. סצנה אחרת היא צילום של פיצוץ מבוקר של בנייני שכונת המגורים פרואיט אייגו בסנט לואיס, מיזורי.
שיטות הצילום מציגות לצופה זווית ייחודית לגבי אירועים יומיומיים, מייצרת סצנות הנחרתות בזיכרון, וגורם לשינוי תפיסת המציאות.
העריכה
הסרט מסתיים בדיוק באותה סצנה בה החל, צילומים מרהיבים של קַניון בערוץ נהר ביוטה - טבע ללא נוכחות אנושית, דבר המקנה לו תחושה של מעגליות אינסופית.
המוזיקה
את המוזיקה לסרט חיבר במיוחד המלחין פיליפ גלאס והיא מהווה רכיב בלתי נפרד מהסרט. המוזיקה היא מינימליסטית, בסולם דיאטוני ובעלת מבנה חזרתי. היא מנוגנת בסינטיסייזרים, תוך שימוש גם בכלי נשיפה, כלי הקשה וקולות אנושיים (המשמשים ככלי נגינה, פרט למזמור הקרוי בפסקול "הנבואה" ומושר בשפת ההופי האינדיאנית ממנה בא גם שמו המקורי של הסרט "Koyaanisqatsi"). הפסקול של הסרט יצא גם כתקליט ב-1983 ובהקלטה מחודשת ב-1998, כיצירה מוזיקלית. היצירה נוגנה במספר הזדמנויות כ-"Koyaanisqatsi live" אירוע בו מנגנת אותה תזמורת לפני מסך ענק עליו מוקרן הסרט בפני קהל.
השפעה
הסרט, למרות היותו אמנותי ונסיוני הופק והופץ כסרט מסחרי וכך הגיע לקהל גדול באופן יחסי לסרט תיעודי אמנותי מסוגו. בשל בעיות של זכויות יוצרים התעכבה הפצתו כ-DVD עד 2002 ובתקופה זו הוצג בסינמטקים והפך לסרט פולחן. הסרט הוכר על ידי ספריית הקונגרס האמריקאי כ"משמעותי מבחינה תרבותית" (culturally significant) ונמצא באוסף הסרטים הלאומי של ספרייה זו.
בשנת 1988 צולם קליפ לשירו של מאיר אריאל "נשל הנחש". בנוסף להופעתו בקליפ, חצי מהקליפ כלל סצנות שנלקחו מהסרט.
ציסטה
צִיסְטָה (באנגלית: Cyst; על פי האקדמיה ללשון העברית, כִּיסְתָה) היא שק סגור בעל קרום חריג (אבנורמלי) שעלול להימצא בכל איבר או רקמה בגוף. לעיתים נראית הציסטה כמו מוגלה. הציסטה מלאה בחומר נוזלי או מוצק למחצה. בדרך כלל הציסטות אינן מסוכנות, אך לעיתים יש להן השפעות שליליות סביב האזור הנגוע, עם השפעות התלויות באיבר:
ציסטות עשויות להיווצר כתוצאה מבעיה בעובר במהלך היריון או כתוצאה מזיהום, אולם לעיתים הן עשויות לצמוח באופן ספונטני.
ציסטה חלבית היא קשריר מתחת לפני העור המכיל חומר לבן-צהוב המורכב מחלב (בלועזית סֶבּוּם) ושרידי עור. הקשריר בדרך כלל שפיר ואינו מזיק. גם במקרה זה הטיפול הוא ניתוחי. ציסטה חלבית עשויה להיווצר בתקופת ההתבגרות, בה הגוף מפריש שומן רב. השומן עלול לסתום נקודות ניקוז חשובות וכתוצאה מכך יתנקזו שומנים ויצרו ציסטה.
Youngblood (שיר)
Youngblood שיר שהוקלט על ידי להקת הפופ רוק האוסטרלית. השיר נכתב על ידי קאלום הוד, אלי טמפוסי, אנדרו ואט, אשטון אירווין ולוק המינגס, והופק על ידי אנדרו ואט ולואי בל השיר יצא באמצעות קפיטול רקורדס ב-12 באפריל 2018, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי שלהם הנושא שם זהה.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע בשיאו לצמרת מצעד הסינגלים האוסטרלי במאי 2018, והפך לשיר השני של הלהקה במקום הראשון במצעד. הוא שהה שמונה שבועות רצופים במקום הראשון והפך לסינגל הנמכר ביותר באוסטרליה לשנת 2018. מחוץ לאוסטרליה, הגיע השיר לצמרת מצעד הסינגלים הניו זילנדי ולעשירייה הפותחת ב-11 מדינות, בהן קנדה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית. זה השיר הראשון של הלהקה שהגיע לעשירייה הפותחת בבילבורד הוט 100.
השיר מכר למעלה מחמישה מיליון עותקים בתוך שישה חודשים מצאתו והוא הפך לשיר האוסטרלי המושמע ביותר בכל הזמנים באפל מיוזיק. בפברואר 2020, הלהקה זכתה לכבוד ברשימת ה-1,000,000,000 של APRA AMCOS, עבור השיר, שהגיע למיליארד השמעות בסטרימינג. ביוני 2020, השיר זכה בפרס ASCAP למוזיקת פופ. נכון לנובמבר 2022, לרצועה למעלה מ-1.4 מיליארד השמעות בספוטיפיי..
חוף וולגרין
החוף נמצא בין חוף אייטס שממזרח לו, וחוף באקוטיס שממערב לו. גבולות החוף הם כף הרלאקר וכף וייט: בין קווי אורך '103°24 W ל- '114°12 W.
החוף התגלה על ידי אדמירל ריצ'רד בירד ואנשי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, בטיסות שיצאו מאוניית צי ארצות הברית "בר" (USS Bear), בפברואר 1940. ריצ'רד בירד העניק לחוף את שמו, על שם צ'ארלס ר. וולגרין (Charles R. Walgreen), המייסד ומנהל של חברת וולגרינס, אשר סייעה במימון משלחות החקר של ריצ'רד בירד בשנים 1933–1935, ומימנה חלק מהציוד השירות האנטארקטי של ארצות הברית שהותקן על הספינה "בר".
החוף מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1966.
לקריאה נוספת
• Lindow, J.; Johnson, J.; Castex, M.; Wittmann, H.; Smith, J.; Lisker, F.; Gohl, K.; Spiegel, C., Holocene Glacial Retreat at Walgreen Coast, West Antarctica, American Geophysical Union, Fall Meeting 2012, abstract id. PP23C-2074
CBBC
סי.בי.בי.סי (באנגלית: CBBC) הוא ערוץ טלוויזיה בריטי חינוכי לילדים ונוער שהוקם ב-11 בפברואר 2002, כאשר הוא בבעלות חברת BBC.
היסטוריה
השם הושק ב-11 בפברואר 2002 לצד הערוץ האחות שלו, CBeebies, המשרת את הקהל מתחת לגיל 6, השם שימש בעבר למיתוג כל התוכן של Children's BBC שהועבר ב-BBC One וב-BBC Two. CBBC נבחר לערוץ השנה בטקס פרסי BAFTA לילדים בנובמבר 2008 ו-2012 ו-2015. הערוץ מונה 300,000 צופים מדי יום בממוצע.
הערוץ חלק במקור רוחב פס בפלטפורמת הטלוויזיה הקרקעית הדיגיטלית עם, BBC Choice ומאוחר יותר BBC Three, והזדקקו לכך שה-CBBC ייחתם בשעה 19:00 מדי יום. ב-22 באוגוסט 2008, הוכרז כי הערוץ יהיה זמין בשידור חי באתר האינטרנט שלו החל מ-16 בספטמבר. טווח ההגעה של CBBC התרחב עוד יותר עם הוספת הערוץ בהרכב Sky באירלנד ב-12 במאי 2011. שירות השידור של הכוחות הבריטיים סיפק לצופים צעירים יותר CBBC ו- CBeebies מאז 1 באפריל 2013 כאשר הם החליפו את BFBS Kids.
אביב לביא
ביוגרפיה
אביב לביא הוא בנו של הצייר רפי לביא. למד בבית ספר גורדון בתל אביב, בתיכון עירוני ה', וסיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. את שירות המילואים עשה ככתב צבאי בשבועון "במחנה".
לביא החל את דרכו העיתונאית במוסף הספורט של המגזין "העיר" בשנת 1989.
החל משנות ה-90 ועד לשנת 2010 שימש כפרשן כדורסל בערוץ הספורט במשחקי כדורסל נשים וגברים והגיש בערוץ את המגזין "חמישיות" יחד עם שימי ריגר ועפר שלח, הוא שימש ככתב מגזין ומבקר תקשורת בעיתון "הארץ" עד לשנת 2004.
שימש ככתב לענייני איכות הסביבה במעריב בין השנים 2007-2011 במרץ 2013 חזר לכתוב בעיתון.בתור פרשן.
בעבר כתב טור שבועי למוסף "דיוקן" של העיתון מקור ראשון.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, הוא כותב טור שבועי בנושאי סביבה ופוליטיקה באתר mako, וכותב גם באתר "זמן ישראל".
בעבר הגיש והיה עורך התוכנית "זה הזמן" בהגשת עמנואל רוזן בערוץ 10.
מגיש בגלי צה"ל, יחד עם לינוי בר-גפן ונעמי רביע, את "יהיה בסדר", מגזין יומי בנושאים חברתיים וסביבתיים.
ב-2002 השתתף בכתיבת הספר "מאיפה משתין הדג" שליקט 2,000 שאלות טריוויה שהופיעו ב"העיר". ב-2007 יצא לאור "המדריך הישראלי לאוכל אורגני" שחיבר עם אשתו, שירי כץ. באותה תקופה שימש גם כמראיין בתוכנית "הפירמה" בערוץ HOT בידור ישראלי בה מראיינים אנשי תקשורת משפיעים בראיון אחד על אחד.
לביא מעודד את תנועת המזון האורגני, וכתב גם על כך במעריב. כמו כן הוא מציף בשידוריו מחדלים סביבתיים.
זכה בפרס פראט לשנת 2009 לאנשי תקשורת העוסקים בנושאי סביבה. זכה בפרס השדר המצטיין של אגודת העיתונאים בתל אביב לשנת 2017.
חיים אישיים
מתגורר עם בת זוגו שירי כץ ושלושת ילדיהם בתל אביב. מנהל אורח חיים טבעוני.
סאלם א-דאווסרי
סאלם מוחמד א-דאווסרי (בערבית: سالم محمد الدوسري‎; נולד ב-19 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן סעודי המשחק באל-הילאל בעמדת הקיצוני.
קריירת מועדונים
א-דאווסרי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אל-הילאל. ב-24 בנובמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד אל נאצר, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקריירה. בסיום העונה זכה עם הקבוצה בגביע כתר הנסיך, זכייה ראשונה בקריירה של א-דאווסרי וחמישית ברציפות של המועדון.
בינואר הודיעה ההתאחדות לכדורגל בערב הסעודית על כוונתה להשאיל תשעה משחקני הנבחרת לקבוצות בשתי הליגות העליונות בספרד, על מנת שייצברו ניסיון לקראת מונדיאל 2018. ב-21 בינואר 2018 א-דאווסרי הושאל לויאריאל מליגת העל הספרדית עד לסיום העונה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, ערך במחזור האחרון של העונה בתיקו 2-2 נגד ריאל מדריד.
קריירה בינלאומית
ב-29 בפברואר 2014 א-דאווסרי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית בהפסד 4-2 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022. במונדיאל הבקיע שני שערים שאחד מהם היה בניצחון 1-2 נגד במשחק הראשון של שלב הבתים.
פרסטון נורת' אנד
מועדון הכדורגל פרסטון נורת' אנד (באנגלית: Preston North End Football Club) היא קבוצת הכדורגל הבכירה של העיר פרסטון שבמחוז לנקשייר, אנגליה. הקבוצה, הידועה בכינויה "הצחורים" (The Lilywhites), משחקת בליגת פוטבול ליג צ'מפיונשיפ. אצטדיונה של פרסטון, דיפדייל (21,412 מקומות), הוא אחד הוותיקים באנגליה, ומשמש את הקבוצה מאז היווסדה.
היסטוריה
מאז הקבוצה לא זכתה באליפות, אף על פי שהייתה קרובה אליה מספר פעמים.