cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גנומיקה השוואתית
כלים לחקר הגנומיקה בפרוקריוטים
MicrobesOnline – פלטפורמת גנומיקה השוואתית שפותחה על ידי JGI בשנת 2003. המטרה העיקרית היא לספק למשתמשים פתרון לאנליזות נתונים גנומים בשימוש בגישות פילוגנטיות.
(MBGD (The Microbial Genomes Database – פותחה ב-2003, כמאגר נתונים לגנומים מיקרוביאליים לאחסון מידע גנומי ותוצאות קלאסטרינג של גנים. היא מספקת תכונות של אנליזות השוואתיות לגנומי בקטריה.
(IMG/M (Integrated Microbial Genomes with Microbiome Samples – אחת מהפלטפורמות הגדולות שמכילה נתונים של רצפי בקטריה, ארכאה, ומיקרואורגניזמים. פותחה ב-2008, ומספקת מגוון כלים לניתוח ולויזואליזציה של נתוני גנום.
(EDGAR (Efficient Database framework for comparative genome analysis using BLAST – פלטפורמה לגנים המבוססת על גנומיקה השוואתית ואנליזות להבדלים בין גנים. פורסמה ב 2009, ושימשה כאחד מהכלים התדירים לשימוש בתחום המחקר של הגנום המיקרוביאלי עבור השוואות רחבות היקף ומחקרים פילוגנטיים המבוססים על ריצוף כל הגנום.
EzBiocloud – פלטפורמת ענן שבמאגרה קיימים גני רנ"א ריבוזומלי 16S ונתוני הגנום השלם. השיטה מתמקדת בתכונות אנליזה השוואתיות גנומיות וטקסונומיות. פותחה על ידי ChunLab. EzBiocloud ומחשבת תכונות גנומיות כגון: גודל הגנום, תוכן בסיסי גואנין וציטוזין, פנגנום וגנום ליבה וקבוצות אורתולוגיות לכל סט גנומי השוואתי.
OrtholugeDB – מאגר נתונים ציבורי שפותח ב-2013 על ידי Simon Fraser university המאחסן גנים אורתולוגיים לבקטריה וארכאה ומספק חיזוי אורתולוגי לגנומים מרוצפים באופן מלא, ממאגר NCBI RefSeq.
Roary – יישום להרכבת פנגנום (pan genome) שפותח על ידי Welcome Trust Sanger Institute ב-2015. הרעיון הבסיסי של יישום זה הוא לבצע סינון וקיבוץ נתונים (clustering) לפני השוואת BLAST. יישום זה מפחית משמעותית את זמן הריצה ודרישות זיכרון לאנליזת אלפי גנומים של פרוקריוטים בתחנת עבודה יחידה.
הרפתקאותיה המצמררות של סברינה (סדרת טלוויזיה)
הרפתקאותיה המצמררות של סברינה (באנגלית: Chilling Adventures of Sabrina) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת מותחן-אימה ודרמת נעורים על-טבעית המבוססת על קומיקס באותו השם. הסדרה נוצרה על ידי היוצר והתסריטאי רוברטו אגירה-סאקאסה עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס", והופקה על ידי חטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר וחברת ההפקה של המפיק גרג ברלנטי.
הסדרה מתרכזת בדמותה הפופולרית של סברינה ספלמן, בגילומה של קירנן שיפקה. במקור, הסדרה נועדה לעלות לשידור ברשת "The CW", כסדרת בת ל"ריברדייל"; עם זאת, בדצמבר 2017, הפרויקט עבר לידיה של נטפליקס, שהזמינה לה 20 פרקים. צילומי הסדרה התקיימו בוונקובר שבקולומביה הבריטית.
רקע
בעודה נאלצת ליישב את טבעה כחצי בת תמותה וחצי מכשפה ולבחור לאיזה צד היא שייכת, סברינה ספלמן בת ה-16 נאלצת להילחם מול כוחות האופל השטניים שמאיימים על חייה, על משפחתה ועל שאר העולם.
עונה 1
העונה נפתחת כשבוע לפני יום הולדתה ה-16 של סברינה ספלמן, שעתיד לחול בליל כל הקדושים תחת ירח הדם. עבור סברינה ומשפחתה, הילדה, זלדה ואמברוז, מדובר ביום הולדת גורלי מכיוון שבו היא תיאלץ לעבור את טקס ההטבלה האפלה, במהלכו היא תישבע אמונים לאדון האופל ותאמץ את המכשפה שבה. עם זאת, סברינה חוששת לוותר על חייה לצדם של בן זוגה, הארווי קינקל, וחברותיה הטובות ביותר, רוזלינד "רוז" ווקר וסוזי פוטנאם. במקביל, מורתה האהובה על סברינה, גברת וורדוול, נרצחת וגופה נלקח על ידי לילית, הידועה גם כמאדאם שטן, המעוניינת להעביר את סברינה למרותו של אדון האופל. במהלך הטקס, סברינה מחליטה להתכחש לאדון האופל ומכריזה על סירובה לחתום בספר החיה. משכך, מועצת המכשפות מכריזה שסברינה תוכל להישאר בעולם בני התמותה כל עוד היא תבקר לעיתים תכופות באקדמיה לאומנויות הנסתרות. באקדמיה, סברינה מתיידדת עם ניקולס סקארץ', סטודנט שמעריץ את דרכיו של אביה. לקראת סעודת הסעודות השנתית, פרודנס חושפת שהארווי בא ממשפחת ואן קונקל - שושלת של ציידי מכשפות. כאמצעי זהירות, סברינה מטילה כישוף הגנה על הארווי, שמציל אותו כאשר הסלעים במכרות בהם הוא עובד מתמוטטים, אך אחיו, טומי, נהרג. סברינה מחליטה לגייס את עזרתם של פרודנס, ניק, אגאתה ודורקס על מנת לבצע פולחן שיקים לתחייה את טומי. עם זאת, סברינה מבינה שנשמתו נשארה בתהום הנשייה ונכנסת לשם בעזרתה של גברת וורדוול, שבינתיים "חשפה" בפניה שהיא חניכתו לשעבר של אדוארד. עם כישלונה להציל את טומי, סברינה מגלה להארווי את עובדת היותה מכשפה והוא נפרד מסברינה. בשעת המכשפה, גברת וורדוול מעלה את "השלוש עשרה של גרינדייל", שלוש עשרה מכשפות שהוקרבו על ידי המעגל ונתלו על ידי תושבי גרינדייל מאות שנים קודם לכן. השלוש עשרה מזמנות את מלאך המוות האדום. כדי להגן על גרינדייל, גברת וורדוול לוקחת את סברינה אל היער ומשכנעת אותה לחתום על ספר החיה כדי להביס את השלוש עשרה. במקביל, זלדה נאלצת ליילד את התאומים של ליידי בלאקווד, שמתה בעת הלידה, ומסתירה מהאב בלאקווד את בתו התאומה, מחשש לחייה.
לאחר חתימתה בספר החיה, סברינה מחליטה להתחייב באופן מלא לאקדמיה לאומנויות הנסתרות, ולוקחת חופשה מתיכון בקסטר. במקביל, לילית מתחילה לפעול במרץ כדי לקבוע את טבעה האמיתי של נשמתה של סברינה. בינתיים, סוזי משנה את שמה לתיאו ומתחילה להזדהות בגלוי כגבר טרנסג'נדר, אך כתוצאה מכך סובל ממעשי הבריונות של בילי מרלין וחבריו, בשל הדיספוריה המגדרית שלו. בעקבות כך, סברינה נחלצת לעזרתו, מה שגורם לאדון האופל להעניש את סברינה. עם בוא יום האהבה, סברינה וניק סקראץ' לוקחים חלק בטקס הלופרקליה השנתי, גרסת המכשפות ליום האהבה, ומתחילים לצאת; במקביל, הארווי ורוז מתחילים לצאת, והאב בלאקווד מציע לזלדה נישואין. בינתיים, תוכניותיה של לילית לפגוע בחבריה של סברינה מופרעות כאשר ארוסה של מרי וורדוול, אדם מאסטרס, שב הביתה, אך אדון האופל משיב מחדש את מרותו על לילית בכך שהוא מחסל את אדם ומאלץ אותה לאכול את ראשו לקינוח, ואילו אמברוז מתחיל לחשוד כי לאב בלאקווד יש כוונות זדוניות כלפי בנות משפחתו. במקביל להכנותיהם של זלדה והאב בלאקווד לחתונתם למורת רוחם של סברינה ופרודנס, לילית מנצלת את איבתה של סברינה לאב בלאקווד ומתחזה לרוחו של אדוארד, ומשכנעת אותה כי בלאקווד רצח את הוריה כדי למנוע מאדוארד לקדם את המניפסט הרפורמיסטי שלו. בינתיים, האב בלאקווד מתכנן להציג את המניפסט המיזוגני שלו בפני האנטי-אפיפיור, מה שמאשר את חשדותיו של אמברוז כלפיו. עם זאת, האב בלאקווד מפליל את אמברוז ברציחת האנטי-אפיפיור, ומאלץ אותו להסתתר. סברינה וניק מנסים לשבש את החתונה בהתחזות לרוחם של דיאנה ואדוארד, אך בלאקווד חושף ומגרש אותם מהאקדמיה. אמברוז מנסה להתנקש בבלאקווד אך נכלא על ידי המעגל; ובלאקווד וזלדה יוצאים לירח דבש.
בהיעדרם של בלאקווד וזלדה, צייד מכשפות מלאכי, ירחמיאל, ושני ציידי מכשפות נוספים פולשים לגרינדייל ומתקיפים את מעגל המכשפות. סברינה מתעמתת עם המלאכים, ולמרות שהם הורגים אותה, סברינה מוקמת לתחייה על ידי אדון האופל ומביסה את הציידים. בעקבות האירוע, כוחותיה החדשים של סברינה מושכים יראת כבוד ופחד בקרב המעגל. סברינה מצליחה לשכנע את מועצת המכשפות לעכב את הוצאתו להורג של אמברוז, עד שתוכל להציג עדויות לכך שהאב בלאקווד תכנן את רציחתו האפיפיור, ומצליחה בכך. סברינה מעוניינת להשתמש בכוחותיה החדשים על מנת לממש את חזונו של אביה המנוח לאחד בין המכשפות ולבין בני התמותה. עם זאת, תוכניותיה מסוכלות כאשר הארווי ותיאו מגלים ציור קיר בתוך המכרות המתאר את סברינה כ"מבשרת השטן". בתואנה למנוע את הנבואה, לילית משכנעת את סברינה ליצור כפילה שתשמש ככלי לכוחותיה. בינתיים, האב בלאקווד מגלה שזלדה הסתירה את בתו התאומה, לטישיה, ומשנה את שמה לג'ודית ובמקביל, כולא את זלדה, שנמלטת בעזרתה של פרודנס. לאחר שלילית מנסה להרוג את סברינה, היא מתעמתת איתה ומגלה שהיא תומרנה על ידיה לעבור סדרה של מבחנים שהכשירו אותה בתור מבשרת השטן. סברינה הורגת את כפילתה, אך בדיעבד מבינה שבכך איפשרה לשטן, שמייעד את סברינה למלוך לצידו על הגיהנום, לחזור בצורתו המלאכית לכדור הארץ. אדון האופל מגלה לסברינה שהוא, ולא אדוארד ספלמן, אביה האמיתי. זועמת על כך שאדון האופל בחר בסברינה להיות מלכתו במקומה, לילית קושרת קשר עם משפחת ספלמן וחבריה של סברינה. בינתיים, האב בלאקווד מרעיל את מרבית המעגל ונמלט עם תינוקותיו התאומים ועם הכנסייה החדשה והמיזוגנית שלו, כנסיית יהודה. בהכתרה, סברינה וחבריה ולילית מוציאים לפועל את תוכניתם, אך אדון האופל מכשיל אותם ומכריח את ניק להקריב את גופו על מנת לכלוא אותו. לפני שהיא חוזרת עם אדון האופל בגופו של ניק לגיהנום, לילית מכתירה את עצמה למלכת הגיהנום, משיבה לסברינה את כוחותיה ומקימה לתחייה את גברת וורדוול האמיתית. בזמן שזלדה לוקחת על עצמה לשקם את כנסיית הלילה ההרוסה, פרודנס ואמברוז יוצאים לאתר ולצוד את בלאקווד, ואילו סברינה, עם עזרתם של חבריה, נשבעת להחזיר את ניק מהגיהנום.
פיתוח
בספטמבר 2017, דווח כי סדרת טלוויזיה בלייב אקשן שתבוסס על חוברות הקומיקס של "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" נמצאת בהליכי פיתוח עבור רשת "The CW" על ידי אולפני האחים וורנר, ותשמש כסדרת בת עבור הסדרת הנעורים "ריברדייל". עוד דווח כי הבמאי לי טולנד קריגר יביים את פרק הפיילוט, שייכתב על ידי רוברטו אגירה-סאקאסה; וששניהם יפיקו בפועל את הסדרה יחד עם גרג ברלנטי, שרה שכטר וג'ון גולדווטר. בדצמבר 2017 עבר הפרויקט לידיה של נטפליקס תחת כותרת חדשה שטרם הוכרזה. נטפליקס הזמינה לסדרה שתי עונות, הכוללות עשרה פרקים לכל עונה; בדיעבד התברר כי מדובר בעונה אחת בת 20 פרקים שתחולק על פני שני חלקים. נשיא "The CW", מארק פדוביץ', הצהיר כי יכולתה של נטפליקס להציע לחטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר שתי עונות מראש לסדרה, היוו את הטריגר למעבר הסדרה מ-"The CW" לנטפליקס. בתחילת מאי 2018 אושר רשמית ששם הסדרה יהיה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה". הסדרה שאבה השראה רבה מסרטי אימה קלאסיים כמו "מגרש השדים", "תינוקה של רוזמרי" ועוד "סרטי אימה שטניים גדולים משנות ה-60 וה-70".
ב-12 בנובמבר 2018, נטפליקס הודיעה כי הפרק האחד עשר מבין עשרים הפרקים שהוזמנו לסדרה יעלה לשידור בפני עצמו כפרק ספיישל לחג המולד. על אף כי מתחילה לא תוכננו להפיק לסדרה פרקי ספיישל, במהלך הפקת הפרק הראשון של החלק השני, אגירה-סאקאסה הבין שהסדרה כבר עשתה פרקים הקשורים לליל כל הקדושים ולחג ההודיה בחלק הראשון, והחליט להפיק את הפרק. אגירה-סאקאסה ציין כי פרק הספיישל "למעשה עומד בפני עצמו, אבל עדיין מכיל את אותם אלמנטים והמסקנות ומערכות היחסים והמיתולוגיה - זה סוג של חוט במחט [בין שני החלקים]. וכך מצאנו סיפור שיכול לשרת את שתי המטרות." הפרק הועיל גם לנטפליקס, שרצתה סוג כלשהו של תכנים עצמאיים נוספים שישודרו בין שני החלקים הראשונים. ב-18 בדצמבר 2018, הסדרה חודשה לעונה שנייה בת 16 פרקים, שחולקה גם היא לשני חלקים.בשנת 2020 הודיעו על ביטול החלק החמישי של הסדרה, ממה שידוע ביטלו את החלק החמישי בגלל מחלת הקורונה, בשנת 2021 הודיעו שיוציאו המשך לסדרה בקומיקס.
ליהוק
בינואר 2018, הוכרז כי השחקנית קירנן שיפקה לוהקה לגלם את דמותה של סברינה ספלמן. בפברואר שלאחר מכן, ג'אז סינקלייר לוהקה לדמותה של רוזלינד ווקר, חברתה הטובה ביותר של סברינה, מישל גומז וצ'אנס פרדומו לוהקו לדמויותיהם של מרי וורדוול / מאדאם שטן ואמברוז ספלמן, לוסי דייוויס ומירנדה אוטו לוהקו לדמויותיהן של דודותיה של סברינה, הילדה וזלדה ספלמן, בהתאמה וריצ'רד קויל לוהק לדמותו של האב בלאקווד. במרץ 2018, רוס לינץ' וטאטי גבריאל, לוהקו לדמויותיהם של הארווי קינקל ופרודנס,וברונסון פינצ'וט, אדליין רודולף ואביגיל קוון לוהקו לדמויותיהם של ג'ורג' הות'ורן, אגאתה ודורקאס, בהתאמה. בנובמבר 2018 אלכסיס דניסוף וג'דידיה גודאקר הצטרפו לצוות השחקנים בחלק השני בדמויותיהם של אדם מאסטרס ודוריאן גריי, בהתאמה, ואילו מקנה גרייס מגלמת את דמותה הצעירה של סברינה בפרק הספיישל של חג המולד.
ביוני 2019 לקלאן ווטסון וגאווין לת'רווד קודמו לצוות השחקנים הראשי עבור העונה השנייה. בדצמבר 2019, לוהקו סאם קורלט, סקיי מרשל וג'ונתן וייטסל לדמויותיהם של קאליבן, ממבו מארי לה פלר ורובין גודפלו.
צילומים
צילומי העונה הראשונה החלו ב-19 במרץ 2018, בדיוק באותה העת בה צילומי עונתה השנייה של "ריברדייל" הסתיימו, והדבר נעשה על מנת להבטיח את זמינותם של אנשי הצוות שעבדו על "ריברדייל" עבור צילומי הסדרה. צילומי הסדרה כללו את צילומי החלק הראשון והשני יחד בשיטת גב-אל-גב ונמשכו עד 5 בדצמבר 2018. במקור, צילומי הסדרה היו אמורים להתחיל בפברואר 2018 ולהימשך עד יוני 2018. צילומי הסדרה התרחשו בעיירה קלוברדייל שבקולומביה הבריטית. הפרק הראשון של החלק השני היה הפרק האחד-עשר שצולם, ואילו פרק הספיישל לחג המולד היה הפרק השנים עשר שצולם, למרות שפרק הספיישל חג המולד שוחרר כפרק האחד-עשר בסדרה. הסיבה לכך הייתה שהרעיון לפרק הספיישל עבור חג המולד התהווה כאשר לוח הזמנים עבור צילומי הפרק הראשון של החלק השני סבל מפיגור משמעותי מכדי לשנות את לוח הזמנים של ההפקה. למרות שינוי התוכניות של ההפקה, אגירה-סאקאסה אמר שהפרק הראשון של החלק השני נכתב "כפרק בכורה לחלק השני" ועוזר להתניע את סיפור העלילה של החלק. הפקת עונה השנייה, המורכבת מהחלק השלישי והרביעי, החלה ב-17 במאי 2019 והסתיימה ב-20 בפברואר 2020.
כותרות הפתיחה
במהלך כותרות הפתיחה של הסדרה, נעשה שימוש מיוחד באיורים של מספר דמויות כפי שאוירו בקומיקס עליו מבוססת הסדרה על ידי המאייר ואמן הקומיקס רוברט האק. נוסף לאיורים מהקומיקס, האק זומן במיוחד על מנת להנפיש את חלקם בצורה מותאמת לכותרות הפתיחה, לאייר את הדמויות החדשות שאינן מופיעות בקומיקס (במקביל לאיור מחודש של דמויותיהם של סברינה והארווי בגילומם של שיפקה ולינץ') ולשחזר את דמותה של סברינה ספלמן כפי שהופיעה בקומיקס המקורי משנות ה-60.
קשר עם הסדרה "ריברדייל"
בתחילה, במהלך תהליך פיתוח הסדרה בספטמבר 2017, הסדרה נועדה לעלות לשידור ברשת "The CW" ולשמש כספין אוף עבור הסדרה "ריברדייל" שמשודרת באותה הרשת. עם זאת, בדצמבר 2017 הסדרה עברה לידיה של נטפליקס, ועתיד הקשר בין הסדרה לריברדייל נשאר לא ברור ומעורפל. בינואר 2018, נשיא "The CW", מארק פדוביץ' הצהיר כי נכון לעכשיו, לא קיים שום דיון על האפשרות לעשות קרוס-אובר בין שתי הסדרות. במרץ 2018, ג'ון גולדווטר אישר כי נכון לעכשיו שתי הסדרות הן "שתי ישויות נפרדות" אבל שהם "יאהבו את ההזדמנות אם הם יוכלו להבין דרך ליצור קרוסאובר." גולדווטר חש גם כי קיימת האפשרות לדמויות מהסדרה להופיע בפרקים עתידיים של ריברדייל, שכן העיירה בה הסדרה מתקיימת, גרינדייל, הוזכרה כבר כקיימת ושוכנת בסמיכות לריברדייל ב"ריברדייל".
העיירה של סברינה, גרינדייל, מוצגת בעונתה השנייה של "ריברדייל". לאחר מכן, נעשים התייחסויות לשתי הערים בקביעות בשתי הסדרות, אם באופן חזותי או במהלך דיאלוגים בין הדמויות השונות. בעונה הראשונה של הסדרה, השחקן מוזס טיסן שב לגלם את דמותו של בן בוטן מ"ריברדייל" במהלך פרק השביעי, "פרק 7: סעודת הסעודות". בפרק "פרק 67: דיכאון הנבחרות" בעונתה הרביעית של "ריברדייל", השחקן טיי ווד שב לגלם את דמותו של בילי מרלין מהסדרה.
בפרק השלישי של חלקו השלישי של הסדרה, "פרק 23: הכתר ועונשו", סברינה ואמברוז מבקרים בריברדייל בחיפוש אחר כתר שהיה בבעלותו של בנג'מין בלוסום, אב קדמון של שריל בלוסום. בדרכם לריברדייל, השניים עוברים על פני שלט העיירה, שעל גבו ריסס ג'אגהד ג'ונס את ההודעה "ג'יי. ג'יי. היה כאן". שלושה פרקים לאחר מכן, ב"פרק 26: כל המכשפות אצלי", חבר כנופיית הסרפנטס מותקף על ידי הילדה ספלמן בעודו מבקר בגרינדייל.
כשנשאל לגבי פיתוח פרק קרוסאובר מלא, אגירה-סקאסה אמר שהוא "שונא [את הרעיון שקרוסאובר] לעולם לא יקרה" בין שתי הסדרות, והוסיף כי רעיון פוטנציאלי לקרוסאובר יציג את הדמויות של "ריברדייל" מנסים לפרוץ לבית רדוף רוחות לכאורה בגרינדייל, שבהמשך יתגלה כביתה של סברינה. אגירה-סאקאסה גם הצהיר כי מכיוון ששתי הסדרות כבר ביססו תימות משלהן, קרוסאובר פוטנציאלי עלול להתרחש בסרט עצמאי עם שני צוותי השחקנים של שתי הסדרות, שיתבסס על סדרת הקומיקס "אחרי המוות עם ארצ'י" מבית היוצר של "ארצ'י הורור", חברת בת של "ארצ'י קומיקס".
מספר שעות לאחר ההכרזה על ביטול הסדרה, נחשף על ידי אגירה-סאקאסה שאילולי הייתה הסדרה מחודשת לחלק חמישי, היה נערך פרק קרוסאובר בין שתי הסדרות.
ב-7 באוקטובר 2021, לאחר שידור פרק סיום עונתה החמישית של "ריברדייל", פורסם רשמית כי שיפקה תשוב לגלם את דמותה של סברינה ספלמן בעונתה השישית של "ריברדייל".
תביעה
בנובמבר 2018, תבעו פעילי הטמפל השטני את צוות ההפקה של הסדרה בגין השימוש בפסל בפומט, שלטענתם היה העתק ישיר של הפסל שלהם, ובגין הצגת הטמפל באופן לא מדויק ומלאת דברי גנאי. ב-21 בנובמבר 2018, אושר כי הטמפל השטני ונטפליקס הסדירו במהלך בירור את התביעה באמצעות עסקה, כאשר תנאי העסקה לא הותרו לפרסום לציבור.
מוזיקה
ב-15 במרץ 2019, חברת התקליטים "WaterTower Music" הפיצה את הפסקול של הסדרה כמיני-אלבום דיגיטלי עם ארבעה שירים שבוצעו על ידי מספר מחברי צוות השחקנים במהלך החלק הראשון של העונה הראשונה. אוסף שירים מהעונה הראשונה, כולל שישה שירים שבוצעו על ידי צוות השחקנים (ארבעה מתוך המיני-אלבום ושני שירים חדשים), הופצו באופן דיגיטלי על ידי "WaterTower Music" ב-5 באפריל 2019.
שיווק
ב-10 ביולי 2018, אגירה-סאקאסה חשף בחשבון הטוויטר הרשמי שלו את כרזת הטיזר הרשמית עבור הסדרה. ב-13 באוגוסט 2018, נטפליקס הפיצה מבט ראשון שכלל שתי תמונות ראשונות מתוך הסדרה. ב-12 בספטמבר 2018, נטפליקס הפיצה את הכרזה הרשמית עבור הסדרה ויום לאחר מכן היא הפיצה את טיזר הטריילר הרשמי. ב-3 באוקטובר 2018 יצא הטריילר הרשמי. ב-13 במרץ 2019 נטפליקס הפיצה את הכרזה הרשמית וב-18 במרץ הפיצה את הטריילר הרשמי עבור העונה השנייה.
עונה 1
חלקה הראשון של העונה הראשונה קיבל באתר הביקורות "Rotten Tomatoes" את הציון 91% עם דירוג ממוצע של 7.77/10 על בסיס 103 ביקורות. הקונצנזוס של האתר קבע כי "מכשפת בצורה יפהפייה ומרושעת בצורה מקברית, הרפתקאותיה המצמררות של סברינה מטילה כישוף משכר ומספק מצג ראווה מושלמת לכישרונותיה הקסומים של קירנן שיפקה." באתר הביקורות "Metacritic", המשתמש בשקלול ממוצע, חלקה הראשון של עונתה הראשונה הסדרה זכה לציון 74 מתוך 100, על בסיס 28 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל."
פרק הספיישל של חג המולד קיבל באתר "Rotten Tomatoes" את הציון 76% עם דירוג ממוצע של 6.56/10 על בסיס על 21 ביקורות. הקונצנזוס של האתר קבע כי "פרק החג הזה מהרפתקאותיה המצמררות של סברינה מוסיפה אלכוהול לליקר הביצים עם הרגישות השדית של הסדרה, אך הצופים עשויים לחוש אכזבה מהבלבול של הספיישל בשאלה האם מדובר בסיפור עצמאי או בהמשך לסיפור המרכזי של הסדרה."
חלקה השני של העונה הראשונה קיבל באתר "Rotten Tomatoes" את הציון 81% עם דירוג ממוצע של 10/6.88 על בסיס 43 ביקורות. הקונצנזוס של האתר קבע ש"עם תעלומה חזקה יותר שמעוגנת בבניית עולם הכישוף, הרפתקאותיה המצמררות נותרה רמפה קאמפית אפלה, טעימה ומענגת להפליא, שדוחפת את סברינה עמוק יותר לאורך שביל הלילה - אילו רק היא הייתה מגיעה לשם קצת יותר מהר."
עונה 2
אתר הביקורות "Rotten Tomatoes" העניק לחלקה השלישי של הסדרה את הציון 92%, עם דירוג ממוצע של 7.83/10, על בסיס 26 ביקורות. הקונצנזוס הביקורתי באתר קבע כי "מסע שטני מדהים להפליא מתחילתו ועד סופו, הרפתקאותיה המצמררות של סברינה ממשיכה רק להשתפר."
קישורים חיצוניים
ביקורות
ג'ני-ונדה ברקמן
ג'ני-ונדה ברקמן (בגרמנית: Jenny-Wanda Barkmann; 30 במאי 1922 – 4 ביולי 1946) הייתה פושעת מלחמה נאצית. במהלך מלחמת העולם השנייה תפקדה בתור שומרת במחנה הריכוז שטוטהוף.
ביוגרפיה
לפי הסברה הרווחת היא העבירה את מירב שנות ילדותה ונעוריה בהמבורג גרמניה.
בשנת 1944 מונתה לתפקיד שומרת (בגרמנית: SS-Aufseherin) במחנה הנשים מחנה הנשים ברומברג-אוסט שהיה במחנה הריכוז שטוטהוף, שם התאכזרה והתעללה באסירות, בחלקן למוות. כמו כן השתתפה בסלקציות של הנשים והילדים לתאי הגזים.
בקרב נשות המחנה זכתה לכינוי "רוח הרפאים היפה" ונחשבה לרוצחת בדם-קר.
עדויות ופשעי מלחמה
נאמר עליה שלא היססה להכות את קורבנותיה למוות, שהיו לרוב נשים וילדים, ולא היססה בבחירתם לתאי הגזים.
מעצר
ברקמן נמלטה משטוטהוף עם התקרבות הצבא האדום לשטחים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, ונעצרה במאי 1945 לאחר שניסתה להימלט בתחנת הרכבת של העיר גדנסק.
משפט
היא הועמדה לדין במסגרת משפטי שטוטהוף שנפתחו ב-8 באוקטובר 1946 בנוסף לחמישה עשר פושעי מלחמה נאצים נוספים ממחנה הריכוז שטוטהוף על פשעים שביצעו במחנה. על פי עדויות הנוכחים בבית הדין, היא צחקקה במהלך המשפט, פלרטטה עם שומריה וככל הנראה סידרה את שיערה בזמן שמיעת עדות על מעלליה במחנה. היא נמצאה אשמה, ולאחר מכן הכריזה: "החיים הם אכן תענוג, ותענוגות הם לרוב קצרים".
הוצאה להורג
ברקמן הוצאה להורג בגיל 24 בתלייה תוך שנשמטה מתא מטען של משאית יחד עם עשרה נאשמים נוספים מהמשפט, בין היתר גרדה שטיינהוף, ונדה קלאף ואליזבת בקר, בעיר גדנסק ב-4 ביולי 1946.
הוועדה למתן היתרים
בשנת 1977 החליטה ממשלת ישראל לאמץ כללי אתיקה שמטרתם מניעת ניגוד עניינים של שרים וסגני שרים, המבוססים על המלצות ועדה ציבורית בראשות השופט בדימוס שלמה אשר. בעקבות המלצות ועדה בראשות השופט מקס קנת, הוקמה בשנת 1980 הוועדה למתן היתרים, שבסמכותה לתת היתר אישי לחריגה מכללי האתיקה. הוועדה פועלת במסגרת משרד מבקר המדינה, והוא ממנה את שלושת חבריה, ובראשם שופט בדימוס. ד"ר יצחק קיסטר, שופט בית המשפט העליון בדימוס, מונה ליושב ראש הראשון של הוועדה.
החלטות הוועדה עוסקות בנושאים הבאים:
עד סוף 2018 קיבלה הוועדה כ-140 החלטות. החל משנת 2011 החלטות הוועדה מתפרסמות באתר האינטרנט שלה. החלטות בנושאים רגישים מתפרסמות באופן חלקי או תוך השמטת פרטים.
דוגמאות להחלטות הוועדה:
במהלך הדיון בהחלטה נשמעת עמדתו של השר והוועדה מתחשבת בה, ובדרך כלל החלטות הוועדה הן סופיות, כאמור בכלל 21(ב) לכללי פעולתה של הוועדה. חריג מנורמה זו היה הטיפול בבקשתו של ראש הממשלה, בנימין נתניהו, להסתייע בבן דודו, נתן מיליקובסקי ובחברו, ספנסר פרטרידג', לצורך מימון הוצאותיו המשפטיות. בשלב ראשון דחתה הוועדה את טענת נציגי נתניהו, שהחלטה בשאלה זו אינה בסמכותה. בהמשך לכך דנה הוועדה בבקשה, והחליטה לדחות אותה. בעקבות החלטה זו הגיש נתניהו לוועדה בקשה לדון מחדש בבקשתו לקבל סיוע למימון הוצאותיו המשפטיות. הוועדה החליטה לדחות את בקשתו. נתניהו עתר לבג"ץ נגד החלטות אלו, ונפסק שהוועדה תקיים דיון נוסף שבו יציג בפניה נתניהו פרטים נוספים, לשם קבלת החלטה חדשה בעניינו. ימים אחדים לפני החלטת בג"ץ התפטר מתפקידו יו"ר הוועדה, השופט בדימוס ד"ר עוני חבש, ונימק זאת ב"לחצים פוליטיים". בעקבות ההתפטרות מונה ליו"ר הוועדה השופט בדימוס שלום ברנר, שכיהן כיו"ר הוועדה גם בשנים 2001–2004. בספטמבר 2019 מבקר המדינה, מתניהו אנגלמן אישר לנתניהו לקחת הלוואה, בתנאי שוק, מספנסר פרטרידג', בנימוק שהלוואה כזו אינה מצריכה היתר של ועדת ההיתרים.
במסגרת עתירות לבג"ץ שהגישו התנועה לטוהר המידות והתנועה לאיכות השלטון הביעו שופטי בג"ץ ביקורת על ועדת ההיתרים על כך שהיא אישרה לנתניהו לקבל 270 אלף דולר למימון הגנתה של רעייתו, מבלי שדרשה חשבוניות או ראיות דומות המעידות על עלות ההליך המשפטי. בהמשך פסק בג"ץ שעל נתניהו להחזיר 270 אלף דולר לעיזבונו של מיליקובסקי.
שחר טבוך
שחר טבוך (נולד ב-18 במרץ 1999) הוא שחקן, זמר ומנחה ישראלי
ביוגרפיה
טבוך נולד וגדל ברמת גן לאתי, ראש מדור חשבונות באוניברסיטה הפתוחה ושאול סוכן מכירות. בגיל שמונה הוא החל ללמוד מחול מודרני תחרותי. למד בבית הספר מורדי הגטאות ובתיכון בליך. את שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל החינוך.
בין השנים 2012 עד 2013 הגיש את התוכניות "קליק" בערוץ הילדים, שבה המשתתפים מראים סרטונים שפרסמו ביוטיוב, ואת תוכנית המתיחות "סתאאאם!", בה מותחים כוכבי נוער שונים.
ב-2013 שיחק בהצגה "מירל'ה אפרת" בתיאטרון הבימה את דמותו של שלמ'לה, בנם של יוסל'ה ושיינדלה.
ב-2017 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא".
ב-2018 גילם את דמותו של ארז בסרט "הסוסיתא של הרצל". באותה שנה גילם את מתן בסדרה "האוצר שלנו" בחינוכית.
ב-2019 החלו שידורי סדרת הנוער "תברחו" בכיכובו ב-HOT, שם גילם את דמותו של ניב.
במרץ 2020 החלו שידורי הסדרה "משפחה בהנפקה", שבה מגלם את דמותו של לב. השתתף בקליפ לשיר "קוצ'י מוצ'י" של טיילור מלכוב ובן זיני. באותה שנה, החל לדבב דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "לודג' 49".
באוקטובר 2020 עלתה בכאן 11 סדרת הדרמה "שעת נעילה", ובה הוא מגלם את דמותו של אבינועם.
במרץ 2021 עלתה לשידור הסדרה "סקיי" שם גילם את דמותו של ברוש, חנון וחברו הטוב של אריק.
ב-9 בינואר 2022 הוציא את שירו השני "מישבאלי". באותה שנה החלה להיות משודרת הסדרה "שנות הירח", בה גילם את ערן מיטלמן.
ב-4 ביולי 2022 הוציא את שירו השלישי "מנגל"
ב-28 ביולי 2022 עלתה לשידור "אינפיניטי" בערוץ זום, שם מגלם את דניאל קרמי תלמיד בבית ספר למחוננים. בנוסף סייע בהלחנה ובכתיבה לשיר הנושא של הסדרה "ביי אחרון", שהיה גם זה ששר אותו.
במאי 2023 עלתה לאוויר הסדרה "לעוף על אנה" בערוץ TeenNick בה מככב לצד אנה זק ועילי צ'פמן.
ביולי 2023 השתתף בתפקיד אורח בסדרה אבא מטפלת
חיים אישיים
בנובמבר 2020 הצהיר טבוך במהלך ראיון לידיעות אחרונות, כי בעקבות הקשר שנוצר בינו לבין השחקן אביב אלוש במהלך צילומי הסדרה "שעת נעילה", הוא החל לשמור שבת ולהניח תפילין.
בית הקברות הצבאי אנפידאוויל
בית הקברות הצבאי אנפידאוויל (באנגלית: Enfidaville War Cemetery) הוא בית קברות צבאי בריטי הנמצא בעיירה אנפידאוויל שבצפון-מזרח תוניסיה. הוא הוקם בשנת 1943, וכיום טמונים בו 1,551 חללים שנהרגו במלחמת העולם השנייה.
רקע - המערכה על תוניסיה
לאחר ניצחונה על הגרמנים בקרב אל-עלמיין השני בנובמבר 1942 תקפה הארמייה הבריטית השמינית מערבה ממצרים אל תוך לוב והגיעה לגבול לוב-תוניסיה בינואר 1943. במקביל, נחתו כוחות בריטיים ואמריקניים באלג'יריה ובמרוקו במבצע לפיד בנובמבר 1942. עוד באותו חודש הם חדרו אל תוך תוניסיה ממערב ושם נבלמו, לאחר שהגרמנים הזרימו תגבורות לתוניסיה.
במרץ 1943 פרצה הארמייה השמינית לתוך תוניסיה והתקדמה צפונה, וגם כוחות בעלות הברית במערב תוניסיה חידשו את התקדמותם. תוך כדי קרבות עזים נדחקו הכוחות הגרמניים והאיטלקיים בתוניסיה אל צפון-מזרח המדינה, עד לכניעתם ב-13 במאי 1943.
העיירה אנפידאוויל (זהו שמה הצרפתי; שמה הערבי הוא א-נפידה – النفيضة) שוכנת בקרבת חופה המזרחי של תוניסיה, כ-100 ק"מ דרומה לעיר תוניס וכ-40 ק"מ מצפון לעיר סוסה. במקום זה הואטה בשלהי אפריל 1943 התקדמות הארמייה השמינית צפונה עקב התנגדות גרמנית חזקה, ומתחם ההגנה הגרמני שליד העיירה הובקע ונכבש על ידה רק ב-12 במאי.
בית הקברות
מתחם בית הקברות שוכן במערבה של העיירה. הוא בתבנית מלבן ששטחו כ-10 דונם. שבילים מרכזיים רחבים, לאורך המלבן ולרוחבו, מחלקים אותו לארבעה אזורים שבהם שמונה חלקות קבורה בסך הכל. בכל שטח המתחם נטוע דשא והוא משופע בעצים.
במרכז בית הקברות ניצבת "אבן הזיכרון" (Stone of Rememberance) דמוית המזבח - מרכיב מסורתי בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים. חרות עליה פסוק מספר בן סירא: Their Name Liveth for Evermore ("שמם יחיה לדור ודור" – בן סירא, מד, יג). מולה, בנקודה הנגדית לכניסה לבית הקברות, ניצב מרכיב מסורתי נוסף - צלב ההקרבה (Cross of Sacrifice).
בית הקברות במתכונתו הקבועה תוכנן על ידי האדריכל האנגלי סר יוברט וורת'ינגטון (Hubert Worthington) והוקם על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
כיום קבורים בבית הקברות 1,551 חללים. 88 מהקברים בו הם קברי אלמונים. חיילים אלו – בריטים, אוסטרלים וניו זילנדים – נהרגו ברובם בשלבים הסופיים של הלחימה בתוניסיה ממרץ ועד מאי 1943.
אחד מחללים אלו עוטר בעיטור צלב ג'ורג' - אחד משני העיטורים הגבוהים ביותר של בריטניה: הצנחן טוראי צ'ארלס אלפרד דאנקן, בן 23, נהרג ב-10 ביולי 1943 כשהטיל עצמו על רימון יד חי שנפל בתוך קבוצה של חיילים.
בבית הקברות קבור הבריגדיר פרדריק קיש, יהודי, מוותיקי מלחמת העולם הראשונה ומבכירי התנועה הציונית, שבשנות העשרים אף התגורר בארץ ישראל. הוא שימש כקצין ההנדסה של הארמייה השמינית כאשר נהרג בתוניסיה באפריל 1943, בגיל 55. הוא ככל הנראה הקצין הבכיר ביותר הקבור בבית הקברות.
רק כשאני צוחקת
רק כשאני צוחקת (באנגלית: Only When I Laugh) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית משנת 1981 בבימויו של גלן ג'ורדן, עם מרשה מייסון, כריסטי מקניקול, ג'יימס קוקו וג'ואן האקט בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניל סיימון והוא מבוסס על המחזה שלו "גברת הזנגביל" משנת 1970. העלילה היא על שחקנית מכורה לאלכוהול, על יחסיה הבעייתיים עם בתה בת ה-16 אותה הזניחה שנים רבות ועל שני ידידיה שעוזרים לה בעת צרה - אשת חברה שפוחדת להזדקן ושחקן הומו מובטל.
מרשה מייסון הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ג'יימס קוקו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
ג'ואן האקט הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וזכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
כריסטי מקניקוול הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
שם הסרט הוא מהתשובה שנותנת פולי לג'ורג'יה לשאלה "האם את מודאגת" היא עונה "רק שאני צוחקת".
תקציר העלילה
ג'ורג'יה היינס (מרשה מייסון) היא שחקנית תיאטרון ותיקה שמשתחררת ממוסד לגמילה מאלכוהול לאחר שלושה חודשי אשפוז. בבית מחכים לה שני חברים אמיתיים - ג'ימי פרינו (ג'יימס קוקו), שחקן הומו מובטל המתפרנס מעבודות מזדמנות, וטובי לנדאו (ג'ואן האקט), אשת חברה עשירה ומטופחת שדואגת לחיצוניותה מחשש שבעלה ינטוש אותה.
ג'ורג'יה היא גרושה, בתה פולי (כריסטי מקניקול) היא בת 16 וגרה עם אביה ואמה החורגת. פולי מבקשת לגור עם אמה במשך שנה עד שתלך לקולג'. ג'ורג'יה חוששת מכך אך לבסוף מסכימה.
בתחילה הכל הולך יפה. הן מסתובבות במנהטן קונות בגדים וסועדות במסעדה. צעיר בשם דון (קווין בייקון) יושב לידן וחושב שהן שתי אחיות.
המצב מידרדר - בעלה של טובי נטש אותה, ג'ימי שקיבל תפקיד בתיאטרון פוטר לטובת שחקן צעיר יותר וג'ורג'יה חוזרת לשתות אלכוהול.
ג'ורג'יה נכנסת לבר ומתחילה לשתות נטפל עליה גבר שעוקב אחריה בחוץ ומתקיף אותה והיא מצליחה לברוח ממנו כשפניה זבות דם.
פולי מטפלת בה אך ג'ורג'יה אומרת לה כי אינה יכולה לטפל בה וכי מוטב שתחזור לאביה. הן נפרדות בחיבוק ונשיקה ופולי מבקשת ממנה שתצטרף אליה ולאבא במסעדה.
ג'ורג'יה מהססת אבל לבסוף מגיעה למסעדה חבושה במשקפיים גדולים כדי להסתיר את הפציעה והיא מתקבלת בשמחה על ידי פולי והאבא.
לואיזה ליטון
לואיזה ליטון (באנגלית: Louisa Lytton; נולדה ב-7 בפברואר 1989) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה
ליטון נולדה ב-1989 ברובע קֶמְדֶן של לונדון.
ב-2005 החלה לשחק באופרת הסבון "איסטאנדרס", בה המשיכה לגלם את דמותה של הנערה רובי אלן גם בשנה שלאחר מכן, ושבה לסדרה שוב החל מ-2018. בסך הכל, השתתפה בתפקיד זה בלמעלה מ-300 פרקים.
ב-2006 זכתה בפרס בטקס פרסי אופרת הסבון הבריטי "The British Soap Awards" בקטגוריית השחקנית הסקסית ביותר.
בשנים 2007–2009 השתתפה ב-152 פרקי הסדרה "The Bill".
היא השתתפה בעונה הרביעית של תוכנית הריקודים "Strictly Come Dancing" והגיעה למקום הרביעי. באירוויזיון לרוקדים 2008 ייצגה את בריטניה עם מי שהיה בן זוגה בתוכנית וינסנט סימון והגיעו למקום התשיעי.
היא שיחקה בסרט "אמריקן פאי מציגים: ספר האהבה", בסרט הדרמה "Payback Season" וכן הופיעה במספר פרקים של קומדיית המצבים "Edge of Heaven".
מימונה
המִימוּנָה (בערבית: ميمونة; בברברית: ⵎⵉⵎⵓⵏⴰ) הוא חג עממי של יהודים יוצאי עדות המזרח ובעיקר בולט אצל יהודים מיוצאי מרוקו, הנחוג במוצאי שביעי של פסח, באסרו חג (בישראל בכ"ב בניסן ובחוץ לארץ בכ"ג בניסן). מקור המנהג הוא ברכה לשנה חדשה לאחר הפסח, וסימוכין לחגיגת המימונה נמצאו החל מהמאה ה-18. מסורת החג נחוגה בישראל החל מ-1965. חגיגת המימונה כוללת פתיחת שולחן ועליו מטעמים, ביניהם מופלטה, ספינג' ומיני מתיקה. המסובים נוהגים ללבוש בגדים מסורתיים מפוארים לרוב ירוקים עם ניטים הזהים למלבושי המימונה של יהודי מרוקו, כגון קפטאן מרוקאי, גלימות רקומות ותרבושים צבעוניים, והוא כולל שירים, ברכות וריקודים. אצל יהודי פרס ישנם חילוקי מנהגים בנוגע למימונה, וכיום רוב יהודי פרס לא נוהגים בזה.
מקור החג ושמו
מקור החג שנוי במחלוקת, ועדיין אין קונצנזוס מחקרי על כך. עם זאת ישנן כמה דעות מרכזיות שניתן למצוא בספרות.
במסורת יהדות מרוקו
במסורת יהדות מרוקו ניתן למצוא כמה אפשרויות באשר למקור החג ושמו. ראשית היא כי השם נובע מהמילה הערבית "מָיְמוּן" שפירושה מזל והצלחה, והחוגגים מאמינים כי יום זה הוא יום סגולה לפרנסה ולזיווג. הסיבה העיקרית לכך היא היותו של חודש ניסן "ראש חודשים" ולכן המימונה היא מעין ראש השנה שני. ייתכן שזה מקור המנהגים שמזכירים את מנהגי ראש השנה: בחלק מהקהילות נהגו ללכת לנחל ולרחוץ ידיים ורגלים - מזכיר את התשליך. כמו כן, שולחן החג מכיל סימנים רבים כגון דבש דבורים, תמר, ועוד פירות שמזכירים את מנהג סימני ראש השנה.
לחלופין נטען כי החג הוא על שמו של אביו של הרמב"ם, רבי מימון, שנפטר ביום זה. מקור אפשרי נוסף הוא הכינוי "מימונה" שהוענק לכיכר הלחם הראשונה שנאפתה לאחר חג הפסח. שני האחרונים נתמכים על ידי הסוציולוגית רחל שרעבי. עוד טיעון שנשמע הוא כי ישנו שד בשם 'מימון' ומטרת החג להפיס את דעתו במיני מתיקה.
הצעה נוספת היא שהשם מימונה נקשר למילה אמונה המזכירה אותה. לפיכך החג מתמקד בגאולה העתידית של עם ישראל ושיבתו לארץ ישראל. משמעות זאת נקשרת לקישור התלמודי בין גאולת עם ישראל מידי המצרים על ידי ה' בפסח, בחודש ניסן, לבין הגאולה העתידית מן הגלות והשיבה לארץ.
כמו כן ישנה מסורת על חכם בשם ר' משה עמאר, שהלך להשתטח על קברי צדיקים, ובעת ההשתטחות שמע קול על כך שיהודי עירו בצרות. החכם חזר לעירו וגילה כי כל היהודים נאסרו. לאחר דין ודברים עם הפחה המקומי הוסכם על שחרור היהודים בערב הפסח. בעקבות המאורע קבע החכם את החג בצאת הפסח ונתן לו את שמו.
בכתבי החיד"א ב-1772 ואצל אלקנה בר ירוחם ניתן למצוא כי אסרו חג פסח הוא יום המועד לפגיעת עין רעה, ולכן יש לערוך בו סעודה כדי להרחיק את המזל הרע.
עוד אפשרות היא שמטרת החג היא חגיגת חידוש יחסי האינטראקציה בין הקהילה היהודית והסביבה המוסלמית שנותקו זמנית בשל ההקפדה הרבה על הלכות הפסח וההיסטוריון יגאל בן נון אף מצדד בדעה זו אך מסייג שזו משמעות שנוספה בתקופה מאוחרת.
במחקר האקדמי
השערה נוספת של יגאל בן-נון היא כי מקורו של חג המימונה הוא בחג של זרם אסלאמי אלילי בשם gnawa, שפלש למסורת היהודית המרוקאית, התקבל בברכה בתרבות היהודית והפך למסיים של חג הפסח. הגנאווה עורכים טקסי פולחן פעם בשנה, כאשר הטקסים מתחילים בתהלוכה ומסתיימים בריקודים המובילים לחוויית אקסטזה. שיריהם של הגנאווה פונים לאֶלָה מימונה ולבן-זוגה, סידי מימון. גם בקרב אמונות הגנאווה שבמרוקו, הפנייה לגבירה מימונה ולבן זוגה קשורה לאלת המזל ולרצון לפייסה. יהודי מרוקו כנראה חגגו עם שכניהם בטקסים זהים, אך עם תכנים שונים שעיקרו את הסממנים האליליים, והשאירו את השמחה והאמונה כי מדובר ביום ממוזל ומבורך. הבניית החג לתוך המסורת היהודית-ישראלית בעת החדשה הפכה אותו לחג שקשור בחג הפסח, כחג האביב, תקופת מעבר מחורף לקיץ התחדשות הטבע וגם החיים המסחריים. לדידו של בן נון רבים מיהודי צפון אפריקה התייחסו אל החג עם הזמן כחלק מציון תחילתה של שנה חדשה, והחג נחשב כסימן למזל טוב ולרווח כלכלי. ייחוס זה מקביל למנהג בתרבויות אחרות לחגוג חגיגות דומות במועד זה של השנה, כמו חג הנורוז באיראן.
החוקרת אסתר שקלים טוענת כי מקור החג הוא בחג הנורוז, ראש השנה הפרסי העתיק, ששורשו נעוץ בדת אלילית קדומה. לדידה החג אומץ בתחילה לפני כ-1500 על ידי יהדות איראן. מאירן החג התפשט לשאר הקהילות במזרח והגיע גם ליהדות מרוקו.
הבלשן אהרן ממן סבור כי השם מימונה קשור להיתר להתחתן באסרו חג של הפסח. לדידו חכמי המגרב ראו שבמשך חודשיים לא נערכו חתונות: מפורים ועד חג הפסח מחשש שיישאר חמץ עד חג הפסח, ומפסח ועד ל"ג בעומר משום מנהגי האבילות בימי ספירת העומר. משום כך התירו החכמים לערוך חתונות באסרו חג של פסח. לחגיגה זו קראו "לָלַה מימונה", שפירושה "הגבירה בת המזל", כינוי לכלה המיועדת. את הברכה המסורתית "תרבחו ותסעדו" הוא מסביר כברכה לזוג הצעיר: "תרוויחו ותהיו מאושרים".
מנהגי החג
ליל המימונה מתאפיין בהשארת דלת הבית פתוחה (כל עוד בני הבית נמצאים וערים) כדי להזמין את כל מי שרוצה להיכנס, ולאו דווקא בני משפחה, מכרים או מוזמנים מראש. ביישובים בישראל שבהם היה ריכוז גבוה של יהודי מרוקו, התאפיין ליל המימונה במשך שנים רבות גם במעין "סיור כתובות" (או "טיול מימונה") שבו כמעט כל משפחה הייתה מבקרת אצל כל המשפחות האחרות – מה שהגדיל את תחושת החגיגיות, כיוון שלילה כזה היה לרוב מסתיים בסגירת דלתות הבתים לפנות בוקר. מנהג שנהוג לעשות בערב המימונה, בעל הבית לובש קפטאן לבן ותרבוש, ומברך את האורחים בכך שטופח על ראשם עלי חסה טבולים בחלב. דבר זה נעשה לאורחים רק לאחר שבעל הבית עשה מצווה זו לילדיו, מצווה זו לפי מאמינים מביאה פרנסה, בריאות, וכל מה שבעל הבית בירך נהוג לעשות זאת בערב המימונה מפני שערב זה מלא בסגולות ובקשות. דבר נוסף הנהוג הוא צלחת קמח עם שתי ביצים אותה מניחים בשולחן המימונה הגדוש, כסגולה לבריאות אושר ומזל.
לאחר ליל המימונה, עיקרו של החג, רבים מיהודי צפון אפריקה נהגו לשבות ממלאכתם ולצאת יחדיו אל הטבע, שם היו אוכלים ומבלים את היום וכן טובלים במים. המוסלמים הרשו ליהודים לבלות בגניהם כיוון שהאמינו כי ליהודים סגולות ברכה ושיזכו בשל כך לשנה גשומה.
מאכלי המימונה
נהוג להגיש במימונה מאכלים ומטעמים כיד המלך, ולהשאיר את הדלת פתוחה כדי שכל העוברים והשבים יכנסו, יטעמו מהמאכלים ויתכבדו. רוב הכיבוד במימונה הוא מתוק, ויש מנהג שאוסר שיהיה אף מאכל מלוח על השולחן. העוגיות שמוגשות במימונה כולן עשויות ממרכיבים כשרים לפסח, מפני שאת רוב ההכנות למימונה עושים לפני צאת החג. העוגיות הללו עשויות מקוקוס טחון, שקדים, בוטנים ואגוזים טחונים. מאכל מימונה מובהק הוא הז'אבן - קציפת חלבונים המבושלת בסירופ סוכר. לאחר קירורו, מוגש הז'אבן בכוסות הגשה רחבות ומעוטר בשקדים או באגוזים. מאכל נוסף שמאוד מוכר וידוע כסמל המימונה הוא המופלטה - שמוכנת ישר בצאת החג בגלל היותה חמץ. על מאכלי החמץ המוגשים במימונה נמנים בנוסף ספינג' ושבקייה שמוכנים מיד בצאת החג. בנוסף, מכינים למימונה ריבות, גם כאלו שפחות נפוצות במטבח המוכר כמו ריבת חצילים, ריבת עגבניות, ריבת גזר גמדי וריבת חושחש. ישנם בתים שבהם לא היו מכינים מאכלי חמץ במימונה מפאת חוסר זמן להכניס את כלי הפסח, ובהם היו מוגשות רק העוגיות, הז'אבן ושאר תופינים, מגדניות וסוכריות לרוב.
המימונה במדינת ישראל
במרחב הפרטי המשיכו יהודי מרוקו לקיים את חגיגות המימונה ולבקר איש את שכנו במדינת ישראל. אך ב-1965 חידשו את מסורת חגיגות המימונה בצורת חגיגות המוניות במרחב הציבורי והעניקו להן אופי ותפקיד חדש. את חידוש המסורת הזה יזם שאול בן שמחון, איש הוועדה המרכזית של ההסתדרות בשיתוף של פעילי "אגודת יוצאי פאז בישראל". החגיגה הראשונה התקיימה ביער הרצל שבלוד והשתתפו בה 300 איש, רבים מהם מהמושב הסמוך יד רמב"ם.
כבר מתחילה ביקשו המארגנים להפוך את המימונה לחג של כלל ישראל, חג של אחווה ורעות ומיזוג גלויות. הם הקפידו להזמין ולארח את יוצאי כל הגלויות ונציגי ציבור שונים. חגיגות המימונה נשאו מתחילתן גם אופי פוליטי ונשיאים, ראשי ממשלות, שרים, חברי כנסת ופוליטיקאים החלו משתתפים באירועים השונים ברחבי הארץ.
חגיגות המימונה ההמונית הראשונה שארגנו לציבור הרחב, התקיימו בגן הסנהדרין בירושלים בשנת 1966. לאירוע הגיעו יוצאי מרוקו מכל רחבי הארץ, חלקם בהסעות מארגנות, ותוך שנים ספורות מספר המשתתפים הגיעה לכמה אלפים. חגיגות המימונה בגן הסנהדרין ארגנו בסיוע עיריית ירושלים ומשרד התיירות, ובשנת 1967 השתתפו בהם ראש עיריית ירושלים טדי קולק ושר התיירות משה קול. במרץ 1968 הוקם, ארגון "ברית יוצאי מרוקו בישראל", שלקח על עצמו את ארגון החגיגות. בנוסף לירושלים, החלו לארגן חגיגות מימונה במקומות נוספים ברחבי הארץ, בין היתר באשדוד, מגדל העמק ואור עקיבא. בשנת 1969 הגיע מספר המשתתפים בחגיגות בירושלים לכעשרים אלף, ובשנת 1970 לכשלושים אלף. חברת "אל על" אף הטיסה יהודים מצרפת לחגיגות. על פתיחת חגיגות 1970 הכריז שר הקליטה שמעון פרס, ובנוסף לחגיגה ההמונית בירושלים התקיימו חגיגות בפארק הלאומי ברמת גן בחסות חברות מסחריות.
החל מ-1971 עברו החגיגות בירושלים לגן סאקר, הגדול באופן ניכר מגן הסנהדרין. בחגיגות, בהן השתתפו כ-30 אלף איש, אורחי הכבוד היו נשיא המדינה זלמן שזר, ראש עיריית ירושלים טדי קולק והברונית אליקס דה רוטשילד שהגיעה במיוחד מצרפת. ראש הממשלה גולדה מאיר גם הוזמנה, אך עקב קשיי תחבורה, לא יכלה להגיע. במהלך החגיגות חברי תנועת הפנתרים השחורים, שהוקמה כמה חודשים קודם, גרמו למהומה לאחר שסורבה בקשתם לנאום מעל במת הכבוד. באותה שנה השתתף דוד בן-גוריון בחגיגות מימונה שנערכו בירוחם.
ב-1972 מספר המשתתפים בחגיגות בירושלים היה כשמונים אלף, ואורחי הכבוד היו שוב נשיא המדינה, ראש הממשלה והרמטכ"ל.
ב-1979 הוקם "הוועד הציבורי לחגיגות המימונה בישראל", ביוזמת סם בן שטרית, שכיהן כיו"ר הוועד. הוועד הציבורי החליף את תנועת "ברית יוצאי מרוקו", שארגנה במקור את חגיגות המימונה, אך הייתה מזוהה עם מפלגת מפא"י וההסתדרות. ואילו בן שטרית היה פעיל הליכוד ומקורב למנחם בגין, וביקש להקים ארגון חדש עבור חגיגות המימונה, בעקבות עליית הליכוד לשלטון.
המימונה במרוקו
בשנת 2007 סטודנטים לא-יהודים במרוקו החלו לראות במימונה ובמוטיבים יהודיים נוספים חלק חשוב מהמורשת שלהם והקימו את "מועדון המימונה", באוניברסיטת אל-אח'וואן שבאיפראן בעידודו של המלך חסן השני. אחר כך הוקמו סניפים נוספים של המועדון בפז, ברבאט, בתטואן ובמרקש. מטרת המועדון היא לחגוג את ההיסטוריה והמסורת של היהודים של מרוקו בעיקר סביב המסורת של המימונה שמסמלת את ההבטחה והתקווה לגאולה. הסטודנטים סבורים שהחג ראוי למקום בתרבות ובחברה המרוקאיות כחגיגה של גיוון אתני.
יוסף אבן פלאת
רבי יוסף בן יהודה, אִבְּן פְּלַאת (מכונה לעיתים קרובות גם אִבְּן פְּלַאט או אִבְּן פְּלַט), היה רב, פרשן ופוסק מן המאה ה-12, בתחילת תקופת הראשונים. נודע כרבם של הראב"ד מפושקיירה בעל ההשגות ור' זרחיה הלוי "בעל המאור". נדד בארצות רבות: בצפון אפריקה, ספרד, צרפת (בפרובאנס, "פרובינצה", ולותרינגיה, "לותיר"), איטליה, יוון, וייתכן שגם בבבל ודמשק.
קורות חייו
רבינו יוסף אבן פלאת נולד בעיר הולדתו של הרי"ף, קלעת חמאד שבאלג'יר (הראב"ד השני בעל האשכול מכנהו "ר' יוסף ב"ר יהודה מקלע חמד"). ר' יוסף נסע רבות בארצות הים התיכון, וכאשר עזב את צפון אפריקה נסע בראש ובראשונה צפונה לספרד, בה חיו רבים מחכמי התורה, ועל כן כונה בספרות הראשונים "הספרדי"; בספרד שימש לפני גדולי הדור של תור הזהב, והיה נחשב לבר סמכא באשר להנהגותיהם.
מספרד עקר ר' יוסף אל פרובאנס, שהייתה גם היא מצוינת בחכמיה, ונשתקע במרכזה בנרבונה. עוד ידוע ששהה גם בלוניל. ר' יוסף הרביץ תורה ברבים בפרובאנס, בה הותיר חותם אדיר. בפרובאנס נתוודע לפוסק והמקובל הר"א אב"ד מנרבונה, הראב"ד השני בעל האשכול, שחלק לו כבוד גדול, ובשאלה שהפנה אליו כינהו: "רבינו נר ישראל, סופר מצות היוצר וחוקיו, ... באתי לשאוב מים ממעייני הישועה שלך, ברוך היוצר שזיכה אותך ללמד חוק ומשפט בישראל", וכן פנה אליו: "יורינו מורינו ורבינו", וגם ר"י בן פלאת התייחס אליו בכבוד רב, וכתב בתשובתו: "שלום טב לרב טב, מרנא ורבנא אברהם וכו', מן זוטר עבדיהו וזוטר תלמידוהי, יוסף ב"ר יהודה"; חתנו של הראב"ד השני, הוא הראב"ד השלישי מפושקיירה בעל ההשגות, היה מתלמידיו המובהקים. עוד קיבלו ממנו ר' זרחיה הלוי בעל המאור, וכן ר' אשר ב"ר משולם מלוניל, שכתב בספר ה"כלבו": "ושמעתי מפי ר' יוסי אבן פלט", ואף בספר המנהגות לר' אשר בן שאול מלוניל כתב: "כך שמעתי מפי החסיד ר' יוסף בן פלאט", ומשמע שהיה גם הוא תלמידו, אם כי היו שהגיהו שם אחרת. בניגוד לרוב חכמי פרובאנס בעת ההיא, נותר ר' יוסף בנוהגו לכתוב את תשובותיו בארמית, כלשונם של גאוני סורא ופומבדיתא.
רבי יוסף מזכיר בדבריו כי נדד גם אל איטליה, בכתבו: "שמעתי מר' נחום (או מנחם) ב"ר יהודה ברומי", אך לא נודע לנו מתי היה שם. הד לשהותו שם ובשאר הארצות מצוי גם בעדותו על מנהגי המקומות בספרו על דיני הברכות, "וכן טיבעה ברומי ובכל ארץ ספרד, גם בארץ לנגוברדיאה", וכן בהזכירו בדבריו על התהוות הפיוט היהודי, שכך נהגו ב"גלות ירושלים אשר בספרד וגלות כנענים עד צרפת, גם בארץ רומי". היו שטענו כי היה גם ביוון.
משפחתו של ר' יוסף אבן פלאת אינה ידועה לנו, ולא הוזכרו לו קרובי משפחה.
רבים שיערו (אברהם מאיר הברמן, רש"י פין ועוד; דעה זו מובאת גם ב"אוצר הגדולים"), כי חכם בשם ר' יוסף אבן פלטוי שכונה גם "אבן פלאת", שמוזכר בסיפורו של הנוסע ר' בנימין מטודלה בשנת 1160 לערך כאחד מראשי ישיבות דמשק או בגדאד תחת סמכותו של הגאון ר' שמואל בן עלי הלוי, ומכונה "יסוד הישיבה", הוא למעשה ר' יוסף אבן פלאת עצמו; אך אם נכונה ההשערה, יש לומר שהיה גם בבבל, ועל כן היו שחלקו על הזיהוי, וטענו ש"אבן פלאת" הוא תואר כבוד (מלשון פלא) ואינו ר' יוסף בן פלאת ממש, למרות שחיו באותה התקופה. אם בכל זאת נכונה ההשערה, צריך לומר שעקר ר' יוסף מדמשק אל מערב ארצות הים התיכון, או להפך – שנדד מנרבונה עד דמשק; יש לתמוך דעה זו מן העובדה הידועה לנו ששהה גם ברומא. רש"י פין סבור כי ר' יוסף נדד מפרובאנס אל דמשק, ונעשה שם לאחד מגדולי מרביצי התורה. בקינת ר' אלעזר בן יעקב הבבלי מוזכרות פטירות ר' שמואל הלוי ור' עזריה חתנו, וכן פטירת ר' יהוסף – ויש שסברו שהוא ר' יוסף בן פלטוי, ואם כן נדד מנרבונה אל דמשק, בה נפטר. עוד יש שכתבו כי ר' יוסף בן פלטוי זה היה מחכמי מצרים. ידוע עליו שחיבר פירושים לגמרא, ומובאות מפירושיו הובאו בחידושי רבינו פרחיה בן ניסים ממצריים.
חיבוריו ופסקיו
חיבורו הידוע ביותר שנשתמר לנו הייתה תשובה יסודית שהשיב לראב"ד השני מנרבונה על כללי ברכות המצוות, שהפכה לתשובה עיקרית בהלכות ברכות המצוות – על אילו מצוות מברכים ועל אילו אין מברכים, והראב"ד השלישי בעל ההשגות כתב עליה את השגותיו; שאלתו זו של הראב"ד הופנתה הן לר' יוסף אבן פלאת והן לבעל העיטור. לצד תשובות נוספות שהפנה לראב"ד השני, השיב גם לרז"ה בעל המאור, לראב"ד השלישי, ותשובתו בדיני תרומות נשלחה אל הרמב"ם בשאלה בנושא זה, והרמב"ם השיג עליה (אם כי יש המזהים את "ר"י בן פלאט" המוזכר שם עם ר' יוסף בן פלטוי מדמשק). תשובות ר' יוסף אבן פלאת נדפסו ב"ספרן של ראשונים" לר' שמחה אסף בשנת תרצ"ה עם תולדותיו, וקונטרסו לגבי הברכות יצא לאור גם בספרו "זיכרון לראשונים", תרס"ט, לאחר שנתגלה בידי הרב והחוקר ר' שלמה אהרן ורטהיימר.
ר' יוסף חיבר גם את ספר "תיקון ברכות" או "עמק ברכה", קונטרס בדיני הברכות, שנדפס בספר הפרדס לרש"י, וגם בתשובות מהרי"ל הובאו הלכות מספרו זה. דבריו מובאים רבות בנידונים שונים בספרות הראשונים והאחרונים, ואף רבינו תם מזכירו בספר הישר. הראב"ד השלישי מביא הלכות רבות משמו: "גם מפי הרב יוסף בן פלאתי ז"ל נעזרתי, ומזה הטעם", "כדברי החכם בן בילאת ז"ל אנו נוהגין", ובכתבו "ביררנו הדברים הללו זה כמה שנים בתשובות שהשבנו על החכם אבן פלאת ז"ל", הוא רומז גם להשגות שכתב על תשובות ר"י בן פלאת, וכדרכו שהיה כותב השגות בגיליון התשובה. בזמן הרמב"ם מוזכר גם ספר  "פירוש הלכות לבן פלאת", ממנו שאב ככל הנראה רבי פרחיה בן ניסים, שמחברו הוא ר' יוסף אבן פלטוי מדמשק, שייתכן והיה ר' יוסף אבן פלאת עצמו.
יחסי אוזבקיסטן–ארגנטינה
יחסי אוזבקיסטן–ארגנטינה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אוזבקיסטן לבין הרפובליקה הארגנטינאית.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 בספטמבר 1993. ב-5 בספטמבר 2014 משרד החוץ של אוזבקיסטן אירח פגישה עם סגן שר החוץ של ארגנטינה אדוארדו אנטוניו זואין שהגיע לביקור בן שלושה ימים במדינה. במהלך הפגישה הצדדים שקלו את המצב הנוכחי ואת נקודות המבט של פיתוח יחסים בתחומים פוליטיים-דיפלומטיים, סחר-כלכליים, תרבותיים-הומניטריים ואחרים.
17 בדצמבר
17 בדצמבר הוא היום ה-351 בשנה, (352 בשנה מעוברת) בשבוע ה-51 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 14 ימים.
פרשת הלינו
פרשת הלינו אירעה בשנת 1948, במהלכה טובעה ספינה בשם לינו, שנועדה להעביר נשק ותחמושת לערבים במלחמתם במדינת ישראל, והשתלטות על ספינה בשם ארג'ירו, בעלת מטרה זהה. ההשתלטות על הספינה זכתה לכינוי "מבצע גור" על שם חלל מלחמת העצמאות, בנו של שאול אביגור; הפרשה ידועה גם בכינויים "מבצע שודד" ו"מבצע שלל 3".
הרקע לפרשה
בשלהי חודש מרץ 1948 נודע לאנשי המוסד לעלייה ב' ולאנשי הרכש של ההגנה באירופה על ספינה בשם לינו, הנמצאת בנמל פיומה שביוגוסלביה, שמתעתדים להעמיס עליה נשק צ'כי. אנשי המוסד גילו כי מפעל זבריובקה הצ'כי מכר מטען של 8,000 רובים ו-6 מיליון כדורים לסורים. לשם הסוואת הרכש הועמסו על הספינה איטלקית עמודי חשמל, ומטענה נרשם כמכונות, ולא כנשק. שליחי "ההגנה" הבינו שעליהם לעשות כל שביכולתם על מנת שהנשק לא יגיע לידי הערבים.
ניסיונות ראשוניים
תחילה ניסו לשכנע את השלטונות היוגוסלביים להחרים את הנשק, מכיוון שהמטען שעל האונייה נרשם שלא כחוק כמכונות, ואז לרכוש את המטען. היוגוסלבים התנגדו לכך מחשש לסכסוך עם צ'כיה אך סיפקו מידע על תנועות הספינה.
הוכנה תוכנית חלופית, שמטרתה הייתה להשתלט על ה"לינו" בלב ים באמצעות ספינה חמושה. לרשות אנשי ההגנה עמדו שתי ספינות: ספינה בת 400 טון המגיעה למהירות של 6–7 קשר, או ספינת טיול המגיעה למהירות של 14–17 קשר. מכיוון שמהירות הלינו הייתה 6–7 קשר, הוחלט להכשיר את ספינת הטיול להפלגה. על מנת לאתר את הלינו ולהכווין אליה את המבצעים, היה צורך בסיור של המטוסים, עליהם הוטל לדווח לספינת החמושה על מיקום הלינו ואז להשתלט על המלחים הלא-חמושים. בינתיים הצליחה עדה סרני, בעזרת קשריה עם השלטונות, להורות לנמלי איטליה לעכב את הספינה, שעה שזו תגיע אליהם. טייסי חיל האוויר שנשלחו לגלות את מיקום הלינו בים לא זיהו את הספינה. אך נתברר שזו חזרה לפי שעה לנמל יוגוסלבי. לאחר מספר ימים הגיעה הלינו לנמל מולפאטה באיטליה לתיקון קטן. הספינה הועברה תחת משמר לנמל בארי.
עדה סירני שמעה מאדמירל איטלקי ששמע מהקונסול הבריטי כי אם זה נשק ישראלי יחרימו אותו ואם זה נשק ערבי יאבטחו אותו בדרכו.
תכנון הפעולה
כאשר הספינה עגנה בנמל בארי, הועלה רעיון של חבלה באונייה העוגנת. עדה סרני הציעה לשכור אנשי צפרדע איטלקיים מנוסים. ואילו אנשי ההגנה שלחו לבארי את יוסל'ה דרור לבדוק אפשרות לחבלה באמצעות אנשי ההגנה. בינתיים הצליחה עדה סרני לעכב את יציאת האונייה מן הנמל בעוד מספר ימים. החששות מפני פעולת חבלה נוצרו מהפחד שמא ייפגעו אזרחים מפיצוץ האונייה, בהסתמך על אוניית נשק שהתפוצצה בנמל זה בימי מלחמת העולם השנייה – וגרמה נזק רב.
אגם בואו (ניו המפשייר)
אגם בואו(באנגלית: Bow Lake) הוא גם הממוקם במחוזות סטאפורד ורוקינגהאם במזרח מדינת ניו המפשייר, שבארצות הברית.
פרשת הלינו
תכנון הפעולה
סיורים מקדימים העלו שמשחתת בריטית עוגנת ליד ה"לינו" לשם אבטחה. כמו כן, נתברר שקשה לחדור לנמל דרך שובר הגלים, עקב הרוח החזקה. בנוסף, הוחלט לחדור לנמל דרך הטיילת.
מהלך הפעולה
המוקש שנבחר למשימה הוכן על ידי יוסל'ה דרור. מנגנון השהיה הוכן מבקבוק עם חומצה גופריתית. פיית הבקבוק כוסתה במספר שכבות נייר עיתון שמאחוריהן פוזר אשלגן. הפיכת הבקבוק המסה את הנייר, וכאשר נוצר מגע בין החומצה הגופריתית לאשלגן נוצרה בעירה – זו הפעילה נפצים שיזמו את פיצוץ המוקש. משך ההשהיה של המוקשים נקבע לחמש שעות – באמצעות חמש שכבות נייר עיתון. כדי להבטיח את הפעלת המוקש הוכנו שני מנגנוני השהיה ומספר נפצים, שחוברו לאבוב אופנוע מלא TNT. על מנת להצמיד את המוקש לחרטום האונייה חוברו אליו שתי קלמרות (מלחציים). כמות חומר הנפץ שהוכנסה למוקש תוכננה כך שתגרום להטבעת הספינה ללא פגיעה בסביבה.
אגם בואו (ניו המפשייר)
גאוגרפיה
אורכו המרבי של האגם 4.5 ק"מ, רוחבו המרבי 1.9 ק"מ, שטחו של האגם 4,649 דונמים. עומקו הממוצע של האגם 3 מטרים, ועומקו המרבי 20 מטרים. האגם נמצא בגובה של 157 מטרים מעל פני הים. באגם מצויים שבעה איים בעלי שמות: האי בנט (Bennett Island); האי לון (Loon Island); האי לונג (Long Island); האי ביץ' (Beech Island); האי פיין (Pine Island); האי ריי (Rye Island); והאי יורק (York Island); וכן מספר איים חסרי שמות.
פרשת הלינו
פעולה ראשונה
בשעה 21:00 יצאו זוג חברי הגנה וטיילו באזור הנמל, על מנת לסמן לחבלנים אם השטח פנוי. כאשר הגיעו החבלנים למקום הם העבירו את סירת הגומי מעל לגדר הטיילת. לאחר מכן הורדה סירת הגומי למים, והחבלנים, לבושים בבגדי ים החלו לחתור לים. מכונית המילוט עמדה בקרבת מקום – כאשר מכסה המנוע מורם, והנהגים, מתקנים תקלה, כביכול. בשעה רבע לארבע חזרו החבלנים לאחר שלא ביצעו את משימתם, עקב תאורה בסביבות האונייה וזרקור המשחתת הבריטי – שלא כבו עד הבוקר. המוקש נותק ממנגנון ההשהיה והוטבע.