cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האקה (מיאנמר)
היסטוריה
האקה נוסדה בסביבות שנת 1400 על ידי הקבוצה האתנית לאי. האזור נשלט על ידי צ'יפים מקומיים במשך דורות רבים והעיר כללה יותר מ-600 בתים כאשר הכוחות הבריטיים הגיעו להאקה ב-1889. הבריטים כבשו את האקה ב-19 בינואר 1890, כחלק מפעולתם "להכניע את שבטי הפרא" בדיוויזיית גבעות ארקן, כפי שנקרא האזור אז. מאוחר יותר יצרה הממשלה הבריטית חלוקה אדמיניסטרטיבית מסוג תת-חטיבה והאקה הפכה לעיירה כמה שנים מאוחר יותר.
כשבורמה קיבלה עצמאות מהשלטון הבריטי ב-1948, הפכה האקה לעיר חשובה כמרכז לאחת מחלקות המשנה הדיוויזיה המיוחדת צ'ין, שפאלאם הייתה בירתה באותה תקופה. החטיבה המיוחדת של הסנטר בוטלה כמדינת הסנטר בשנת 1974, אז הפכה האקה לבירת מדינת צ'י. הדבר הביא לזרם של עובדי ממשלה, פיתוח דיור והרחבה של העיר. האקה הפכה בסופו של דבר לעיר הגדולה ביותר במדינת צ'י עם כ-20,000 תושבים.
ארייז' (נהר)
נהר הארייז' (צרפתית: Ariège, אוקסיטנית: Arièja) הוא נהר בדרום צרפת. אחד מיובליו של נהר הגארון ואורכו 163.2 ק"מ.
מקורו של הנהר בהרי הפירנאים, בגובה 2,400 מטר מעל גובה פני הים. בדרכו, הוא מסמן חלק מהגבול בין צרפת לאנדורה. לאחר מכן הוא זורם צפונה, דרך מחוז ארייז' הקרוי על שמו ומחוז גארון עילית, שם הוא מתאחד עם הנהר גארון.
הדס שפירא-מדמוני
הדס שפירא-מדמוני (נולדה ב-28 בינואר 1975) היא קצינה בכירה במשטרת ישראל בדרגת תת ניצב, הממלאת תפקיד סגנית ראש אמ"ש של משטרת ישראל.
ביוגרפיה
הדס נולדה במושב טל שחר. להוריה עדית קשת (לבית מזיא) ואדיר שפירא. נכדתם של פרדקה מזיא ושל אהרן מזיא.
גדלה והתחנכה בבאר שבע. למדה בבית הספר מולדת בבאר שבע ותיכון מקיף ו' בעיר. חניכה ומדריכה בתנועת הנוער "מכבי צעיר".
את שירותה בצה"ל החלה ב 1993 כמ"כית ומפקדת מחלקה בטירונות-בנים בבה"ד 4. בהמשך, הייתה מדריכה בקורס קצינות ושימשה כמפקדת פלוגת טירונים ומפקדת קורס מ"כים.
לאחר שקיבלה תוכנית שירות בצה"ל, הושאלה בשנת 1996 למשטרה. בתפקידה הראשון במשטרה הייתה מפקדת קורס הלוחמות הראשון במשמר הגבול, שפרץ את הדרך לשילוב נשים בתפקידי לחימה. על תפקודה זה קיבלה את אות הנשיא לשוטרים מצטיינים.
החל משנת 1999, ביצעה שפירא-מדמוני מגוון תפקידים במערך משאבי אנוש של משטרת ישראל, בהם: קצינת באגף התנועה, קצינת  במחוז מרכז וראש מדור נגדים וזכאויות שכר. בשנת 2013 הועלתה לדרגת ניצב משנה ומונתה לתפקיד ראש מחלקת פרט. בתפקידה זה הובילה שפירא-מדמוני את הקמת יחידת מרכז הפרישה במשטרת ישראל והקמת אתר ההנצחה החדש של המשטרה במכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש.
בשנת 2016 כיהנה שפירא-מדמוני בתפקיד קצינת חינוך ראשית של משטרת ישראל והובילה את עדכון ותיקוף הקוד האתי של המשטרה. לאחר מכן עמדה בראש מחלקת קהילה שבאגף המבצעים של המשטרה.
שפירא-מדמוני נשואה ליובל מדמוני, מורה ומחנך, מתגוררת בראשון לציון ואם לשלושה.
במאי 2022 סיימה את תפקידה בתור ראש חטיבת דוברות במשטרת ישראל.
נציגויות דיפלומטיות בישראל
במדינת ישראל פועלות כיום 98 שגרירויות ועשרות קונסוליות זרות. אף על פי שירושלים היא בירת המדינה, החל משנות השמונים לא היו כמעט שגרירויות בירושלים, עד ל-14 במאי 2018, בה עברה שגרירות ארצות הברית אליה מתל אביב ובעקבותיה החלו לעבור מדינות נוספות. מרבית השגרירויות הזרות ממוקמות במחוז תל אביב. שגרירויות קוסטה ריקה ואל סלוודור שכנו בעבר בירושלים אך הועברו אל מחוץ לעיר, ושגרירות אל סלוודור הייתה האחרונה לעבור ב-2006. מדינות זרות רבות מחזיקות בירושלים נציגויות שאינן שגרירויות. מרבית הקונסוליות הזרות בירושלים עוסקות בעיקר בנושאים הקשורים לרשות הפלסטינית ולפלסטינים ומרביתן ממוקמות במזרח ירושלים.
משרדים כלכליים ונציגויות
מדינות שישראל אינה מקיימת יחסים דיפלומטיים עמם או לא מכירה בהן אך מבצעת סחר איתן רשאיות לפתוח משרדים כלכלים שלא יחשבו כנציגות דיפלומטית. משרד החוץ מנפיק רישיונות דיפלומטיים לאותן נציגויות אך הן לא מקבלות את כלל ההטבות ולא מוגדרות כנציגות דיפלומטית.
גרופטו
הגרופטו (באיטלקית: Gruppetto) או האוטובוס (Autobus) הוא מונח מתחום מרוצי אופני כביש המתייחס לדבוקה גדולה של רוכבי אופניים מקבוצות שונות המהווה את הקבוצה האחורית הגדולה של הרוכבים המפגרים בזמן רב אחרי הדבוקה העיקרית.
הגרופטו נוצר בדרך כלל בקטעי ההרים במרוצי קטעים, כאשר במהלך הטיפוס, רוכבים שאינם מטפסים מצטיינים, מתחילים לפגר אחרי הדבוקה העיקרית ויוצרים בהדרגה דבוקה חדשה האוספת אליה בהמשך הקטע רוכבים נוספים שלא עמדו בקצב. רוכבים אלו הם בדרך כלל ספרינטרים ופועלים (דומסטיקים) שאינם מודאגים ממיקומם בדרוג הכללי במרוץ. דאגתם העיקרית היא למנוע את פסילתם ולעמוד במגבלת הזמן אשר נקבעת לכל קטע במרוץ, כך שיוכלו לזנק למחרת לקטע הבא במרוץ. כמו כן, הם לוקחים בחשבון את יכולת השרידות שלהם בקטעים הבאים במרוץ, ולכן הם מעוניינים לחסוך את מרב האנרגיה ברכיבתם ומנסים לנצל את כל השהות שנותנת להם מגבלת הזמן.
אם הגרופטו מגיע מחוץ למגבלת הזמן, עשויים המארגנים להחליט שלא לפסול אותו אם גודל הגרופטו גדול מ-20% ממספר הרוכבים שסיימו את הקטע. עם זאת, גם כאשר מתקבלת החלטה שכזו על ידי המארגנים, אם רוכב בודד, או קבוצה קטנה של רוכבים, מפגרת אחרי הגרופטו הם כמעט בוודאות יפסלו, אלא אם הם סבלו מתאונה, ובמקרה זה הם עשויים להיות פטורים מעונש. מגבלת הזמן משתנה בהתאם לתקנון המרוץ המפורסם על ידי המארגנים; בטור דה פראנס יש מקדמים שונים בהתאם לקושי של הקטעים השונים. מקדמים אלו נמדדים באחוזים מזמנו של המנצח בקטע.
בשל האינטרס המשותף להישרדות, מצב הרוח בגרופטו שונה מבדבוקה הקדמית שבה התחרותיות עזה. לעיתים קרובות רוכבים בגרופטו מסייעים אחד לשני עם מזון ומשקאות אף על פי שהם רוכבים בקבוצות שונות. עם זאת, גם לגרופטו יש חוקים פנימיים משלו ורוכבים שאינם מצייתים להם צפויים ל"סנקציות". בדרך כלל יש לגרופטו מנהיג מזדמן (מכונה גם "נהג האוטובוס") שהוא בעל ניסיון רב ומקובל חברתית בדבוקה, ומסוגל להביא את הקבוצה לחלון הזמנים הצר שבין פסילה ובין בזבוז אנרגיה. בדרך כלל, מובילי הגרופטו מכתיבים קצב מתון בעליות אך במישורים ובמיוחד במורדות הם מכתיבים קצב גבוה שכן זו האפשרות הטובה ביותר שלהם לצמצם את הפער אל המובילים בקטע. זו גם הסיבה שחלק מהספרינטרים (המתקשים בדרך כלל בעליות) נחשבים למתמחים ברכיבה במורד.
בטונג
הבטונג (שם מדעי: Bettongia; קרוי גם קנגורו ירבועי), הוא סוג של כיסאי קטן דמוי ירבוע במשפחת הקנגורים החולדתים, הכולל בתוכו 6 מינים שאנדמיים ליבשת אוסטרליה. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1837 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומקור שמו בכינוי של הילידים האבוריג'ינים. קנגורו חולדתי אדמוני שויך בעבר לסוג זה וכונה בטונג אדמוני, אולם בסופו של דבר קיבל מעמד של סוג בפני עצמו. מאז תחילת ההתיישבות האירופאית באוסטרליה, הבטונג הפך ליונק נדיר ביבשת כתוצאה מאיומים שונים מעשי ידי אדם וחלק ממיניו נכחדו.
מאפיינים
הבטונג בעל מבנה גוף קומפקטי ועגלגל, עם ראש רחב ומחודד; החרטום שלו קצר בהשוואה לפוטורו. אוזניו קצרות וזקופות, עיניו גדולות ושחורות ואפו ריבועי וקירח. הרגליים האחוריות שלו מפותחות וחזקות, והגפיים הקדמיות קצרות בהרבה ולהן טפרים גדולים המשמשים לחפירה. הזנב ארוך, עבה ושעיר בקצהו, ומסייע לו בתנועה או בריצה. הפרווה של הבטונג צפופה וזיפית, והיא בעלת גוון חום-אפרפר המשתנה בין המינים; הפרווה מספקת לו הסוואה מצוינת בסביבת המחיה שלו. טווח אורך הגוף של המינים: 45-28 סנטימטרים, וטווח המשקל: 2.3-1.1 ק"ג.
מיני הבטונג נפוצים ביבשת אוסטרליה ובמספר איים סמוכים דוגמת טסמניה ואיי מפרץ הכרישים. בעבר, הטווח ההיסטורי שלהם היה רחב ביותר, אולם כיום הם נעלמו כמעט לחלוטין מהיבשת. בית הגידול שלהם כולל פסיפס של יערות ושטחי מרעה או מישורים מדבריים צחיחים. הבטונג פעיל לילה, והוא בונה לעצמו קינים מעשב למחסה בשעות היום, כשאת חומרי הבנייה הוא נושא לקן באמצעות זנבו. אחד המינים, מסוגל לחפור מאורות ומחילות, אולם השאר משתמשים ביכולת החפירה רק על מנת לאתר מזון. להוציא מין אחד, כל המינים חיים בבדידות. התזונה של הבטונג מורכבת בעיקר מפטריות ועשב, ובמידה פחותה גם משורשים, פקעות, וחסרי חוליות קטנים.
לנקבת הבטונג יש כיס מפותח עם ארבע פטמות. לאחר תקופת היריון של 21 יום, נולד ולד אחד או שניים השוהה בכיס במשך ארבעה חודשים. נקבת הבטונג נמצאת בהיריון תמידי, והיא מסוגלת לעצור את התפתחות העובר עד שהגור הקודם שלה יפנה את הכיס. תוחלת החיים של הבטונג 6–10 שנים.
מצב
לפני ההתיישבות האירופאית ביבשת אוסטרליה, הבטונגים היו מינים נפוצים למדי; עם הגעת המתיישבים החדשים, אוכלוסיות מיני הבטונג צנחו בדרסטיות בעקבות הכנסת השועל האדום וחתול הבית למרחב המחיה שלהם, תחרות על מקורות מזון עם הארנבונים שהובאו ליבשת, אובדן בית גידול וציד על ידי האדם שראה בהם מזיקים לחקלאות. המינים כולם עמדו בעבר בפני הכחדה מוחלטת, ושניים מתוכם נכחדו כבר בראשית ההתיישבות האירופאית מבלי שהייתה הזדמנות לחקור אותם. אלו שלא נכחדו שרדו בעיקר באיים מסביב ליבשת או בשמורות טבע מוגנות. כיום, ישנן תוכניות להשיב את המינים בהדרגה לטווח ההיסטורי שלהם.
צ'אנס פרדומו
צ'אנס פרדומו (באנגלית: Chance Perdomo; נולד ב-19 באוקטובר 1996) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי, יליד ארצות הברית.
ביוגרפיה
פרדומו נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה ועבר לסאות'המפטון שבמחוז המפשייר, אנגליה עם אמו בילדותו. הוא מחזיק באזרחות בריטית וגם אמריקאית. הוא למד בבית הספר הקהילתי רדברידג' בסאות'המפטון לפני שהתקבל למכללת פיטר סימונדס בווינצ'סטר. הוא התכוון ללמוד משפטים לאחר שסיים את לימודיו, אך החליט להתמקד במשחק. בכסף שהרוויח מעבודה בחנות נעליים ובבית בקולנוע הוא עבר ללונדון, שם הצטרף לתיאטרון הנוער הלאומי ולמד בבית הספר למשחק.
קריירה
בפברואר 2018 פורסם כי פרדומו לוהק לתפקיד הקבוע של אמברוס ספלמן בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה". פרדומו נבחן בעבר לתפקיד ג'אגהד ג'ונס בסדרת הטלוויזיה "ריברדייל", אך לתפקיד לוהק קול ספראוס. פרדומו, לעומת זאת, הרשים את רוברטו אגוייר-סקסה, יוצר הסדרה, באודישן שלו עד כדי כך, עד שאגוויר-סקסה כתב את התפקיד של אמברוז בשבילו, בסדרה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה".
במרץ 2021 לוהק פרדומו לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה דור ה-V.
בריאן וורן
סר הרולד בריאן סימור וורן (19 בדצמבר 1914 - 18 באוגוסט 1996), היה קצין רפואה של משמר הגרנדירים, רופא קסרקטיני ולינגטון, קצין רפואי בבית החולים המלך אדוארד השביעי, לונדון, שם עבד עם אליס סקסבי, ורופאו האישי של ראש ממשלת בריטניה אדוארד הית'.
ביוגרפיה
וורן נולד בטודינגטון, בדפורדשייר ב-1914. אביו היה חוואי.
ב-1942 הוא התחתן עם ג'וזפין בארנס, נולדו להם שלושה ילדים, פני, אמנדה ואנתוני. ב-1964 הם התגרשו. לאחר גירושיו הוא התחתן, באותה שנה, עם חברת מועצת העיר ווסטמינסטר, אליה היה נשוי עד מותה ב-1983, נולדו להם שני ילדים נוספים.
גבעות הפרוסקו של קונליאנו וואלדוביאדנה
גבעות הפרוסקו של קונליאנו וואלדוביאדנה (באיטלקית: Le Colline del Prosecco di Conegliano e Valdobbiadene) הן קבוצת גבעות הכלולות בנפת טרוויזו שבמחוז ונטו, המאופיינות בשטחי גידול הענבים ליין באזור ייצור יין הפרוסקו הקרוי "פרוסקו קונליאנו וואלדוביאדנה" בעל ההתוויה המחמירה DOCG.
מאז 2019 הגבעות כלולות ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. לאחר דחייה ראשונה בשנת 2018, במהלך המושב ה-43 של אונסק"ו שהתקיים בבאקו באזרבייג'ן, זהו אתר המורשת העולמית ה-55 של איטליה וה-8 בוונטו לזכות בהכרה זו.
תיאור
האתר ממוקם בצפון-מזרח איטליה, בנפת טרוויזו (שבמחוז ונטו), גבעות הפרוסקו משתרעות ממזרח-מערבה, מוויטוריו ונטו ועד.
"אזור הליבה", או האזור המוכר כאתר מורשת עולמית, הכפוף להגנה, משתרע על שטח של 91,974.5 דונם וכולל את האזורים ההרריים מהיישובים ואלדוביאדנה, וידור (Vidor), מיאנה (Miane), פארה די סוליגו (Farra di Soligo), פייאווה די סוליגו (Pieve di Soligo), פולינה (Follina), צ'יסון די ולמרינו (Cison di Valmarin), רפונטולו (Refrontolo), סן פייטרו די פלטו (San Pietro di Feletto), רווינה (Revine), לאגו (Lago), טארצו (Tarzo) וויטוריו ונטו (Vittorio Veneto). לאזור זה יש להוסיף "אזור חיץ" (97,698 דונם) של שטחי גבעות חשובות פחות. הוא מורכב מהיישובים של קונליאנו, סוסגנה (Susegana) וסן וונדמיאנו (San Vendemiano). לשני אזורים אלו נוסף "אזור מחויבות" (commitment zone) שבו קיימים המאפיינים העיקריים של המועמדות לאתר מורשת, אך עם התפתחות רבה יותר של עיור. הוא כולל את היישובים קפלה מג'ורה (Cappella Maggiore), קולה אומברטו (Colle Umberto), קודוניה (Codogné), קורדיניאנו (Cordignano), פרגונה (Fregona), גודגה די סנט'אורבאנו (Godega di Sant'Urbano), מרנו די פייאווה (Mareno di Piave), מוריאגו דלה באטאליה (Moriago della Battaglia), סרמדה (Sarmede), סן פיור (San Fior), סרנליה דלה באטאליה (Sernaglia della Battaglia), סגוסינו (Segusino), סנטה לוצ'יה די פייאווה (Santa Lucia di Piave) ווצולה (Vazzola).
הגבעות מאופיינות בתצורה גאולוגית המכונה מצלעות היוצרת סדרת גבעות עם רכס צר ומדרונות תלולים משני הצדדים, שביניהן שזורים עמקים מקבילים קטנים.
האתר כולל חלק גדול מאזור גידול הענבים לייצור היין הקרוי "פרוסקו די קונליאנו ואלדוביאדנה" בעל ההתוויה המחמירה DOCG.
הבורוטאוטתיס
הבורוטאוטתיס (שם מדעי: Haboroteuthis) הוא סוג נכחד של רכיכה גדולה שהתקיימה במשך הקרטיקון העליון במימי האוקיינוס השקט שלפני מיליון שנה מזמננו.
סוג זה תואר ב-2015 בידי החוקרים: Kazushige Tanabe, Akihiro Misaki ו-Takao Ubukata, על סמך ממצאים שהתגלו בהוקאידו שביפן.
ממצאיו של היצור שהיה קרוב לדיונונים או דיונוני הרחף המודרניים הכילו זוג של מקורים תחתונים עבים שהזכירו מקורי דיונונים מאותה תקופה, כמו Nanaimoteuthis מוונקובר שבקנדה. מקורים אלה הגיעו לאורך של 6 ס"מ בקירוב והיו גדולות מאוד.
ככל הנראה בעליהם הגיע לגודל של דיונון ענק או דיונון עצום מודרניים, מאחר שמקוריהם בעלי מידות דומות, כך שאולי ההבורוטאוטתיס הגיע לאורך של כמה מטרים והיה אחד מחסרי החוליות הגדולים ביותר של הקרטיקון, לצד אמוניטים נכחדים. עם זאת שאר הגוף לא השתמר במאבנים והדעות על כך הם השערות בלבד.
יליזבטה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
יליזבטה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Елизавета Михайловна; 26 במאי 1826 - 28 בינואר 1845) הייתה בתו של מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואשתו של אדולף, דוכס נסאו.
ביוגרפיה
יליזבטה, שכונתה "לילי", נולדה בקרמלין ב-26 במאי 1826, למיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ולשרלוטה, נסיכת וירטמברג, בתם של פאול, נסיך וירטמברג ושרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ונקראה על שם דודתה שמתה מוקדם יותר באותו חודש, הקיסרית יליזבטה, אשתו של הקיסר אלכסנדר הראשון וחברה הקרובה של אמה. דרך אביה הייתה אליזבת נכדתו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה ואחייניתם של שני הקיסרים הרוסיים אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון. היא גדלה עם אחיה האחרים בארמון מיכאילובסקי בסנקט פטרבורג. על יליזבטה נאמר שהייתה היפה ביותר מבין אחיותיה, וכמו אמה הייתה חיננית בנימוסים ובהשכלה. בסוף 1843, אדולף, דוכס נסאו ביקר בסנקט פטרבורג ופגש את יליזבטה בפעם הראשונה. אמו החורגת של אדולף הייתה פאולינה, נסיכת וירטמברג, דודתה של אליזבת, ולכן היה קשור לרוסים בדרך כלשהי. אדולף ויליזבטה התאהבו, וב-31 בינואר 1844 התחתנו השניים בסנקט פטרבורג.
טרילוגיית איביס
טרילוגיית איבּיס (באנגלית: The Ibis trilogy) היא סדרת ספרים היסטוריים עלילתיים עטורת שבחים מאת המחבר ההודי אמיטב גוש. בסדרה נכללים ים של פרגים (2008), שתורגם לעברית ב-2012, נהר של עשן (2011) ומבול של אש (2015) שטרם תורגמו לעברית.
הסדרה נחשבת לספרות פוסט-קולוניאליסטית ומתרחשת באזור האוקיינוס ההודי בסוף שנות השלושים של המאה ה-19 (בשנים 1830-1839) באירועים שסבבו סביב מלחמת האופיום הראשונה. הסיפור מתמקד בסחר האופיום בין הודו וסין ובסחר העבדים של הראג' הבריטי עם מאוריציוס. הסדרה זכתה להצלחה ביקורתית רבה ולתשומת לב אקדמית על המחקר ההיסטורי והנושאים העולים ביצירה וזכתה בפרסים כמו פרס הספרות ההינדי.
ב-2019 הוכרז על תחילת עיבוד טלוויזיוני לספרים.
עלילה
הטרילוגיה מכונה "איביס", על שם ספינת עבדים שנועדה להוביל אופיום ועבדים שחורים. רוב הדמויות הראשיות נפגשות לראשונה על הספינה. הסדרה מתרחשת במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 על פני אזור האוקיינוס ההודי, על רקע ההצטרפות למלחמת האופיום הראשונה.
בים של פרגים, הספינה איביס יוצאת מכלכותה כשהיא נושאת משרתים ואסירים שנועדו להישלח למאוריציוס, אך נקלעים לסערה גדולה ועומדים בפני מרד. עלילת נהר של עשן מתרחשת בסין - במיוחד סביב שלושת עשר המפעלים - ובאופיום, שם מתחילים להסלים המתחים בין הרשויות המקומיות לסוחרים בינלאומיים. העלילה בספר השני עוקבת אחר נוסעי שתי ספינות אחרות שנקלעו לאותה סערה כמו האיביס - האנהיטה, שנושאת אופיום לקנטון, והרדרות', שנמצאת במסע בוטני, גם היא לקנטון. בעוד שחלק מנוסעי האיביס מגיעים ליעדם במאוריציוס, אחרים מוצאים את עצמם בהונג קונג ובקנטון. "מבול של אש" מגיע לשיאו בפרוץ מלחמת האופיום הראשונה וההשפעה שהייתה לה על פני אזור האוקיינוס ההודי.
הרומנים מתארים מגוון דמויות מתרבויות, עדות, מעמדות חברתיים ומגדרים שונים. כולל איכרים ביהאריים, זמינדרים בנגלים, אנשי עסקים פרסים, אנשי סירות קנטונזים, סוחרים ופקידים בריטיים, בוטנאי קורני ומלח מולאטי. בנוסף לשפת אמם, הרומנים גם מפגישים את הקוראים עם פידג'ינים שונים, כולל הסינית המקורית וגרסאות המדוברות על ידי הלאסקרים.
רקע היסטורי
טרילוגיית איביס מתרחשת על רקע סחר האופיום בסין במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19, שגרם להתמכרות נרחבת במדינה, אך היה מאמץ רווחי עבור סוחרים בריטים ואמריקאים. לאחר שניסיונות דיפלומטיים לסיים אותו כשלו, בשנת 1839, הורה הנציב הסיני לין זקסו לאסור על סחר והשמדת כל האופיום בנמל קנטון. הצי הבריטי נקם ועורר את מלחמת האופיום הראשונה. הבריטים הביסו את סין וחתמו על כמה הסכמים לא שוויוניים, שאפשרו להם להשתלט על הונג קונג. לאירועים אלו היו השלכות גלובליות והיו צעדים חשובים בהתרחבות מאוחרת יותר של האימפריה הבריטית.
גוש מתמקד במיוחד בתפקידה של הודו בסחר ובסכסוך שלאחר מכן, אזור שמשך מעט תשומת לב עממית או אקדמית. באותה תקופה, הודו נשלטה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. בתחילה הוא קיבל השראה מחייהם של עובדים הודים שהיגרו מאזור ביהאר, אך מצא קשרים רבים לסחר באופיום באמצעות מחקר זה. הוא אמר ב-2008 שהוא קיבל השראה להתחיל את "ים של פרגים" כתגובה למה שהוא ראה כ"אמנזיה היסטורית על מלחמה ואימפריה" של הפלישה לעיראק ב-2003. משנת 2004, הוא נסע לספריות ברחבי סין, הונג קונג וסינגפור כדי לחקור את התפאורה וניצל את הכשרתו האקדמית כאנתרופולוג חברתי לגישה היסטוריוגרפית של כתיבת ספרות בנושא. הוא ערך מספיק מחקר במהלך כתיבת הטרילוגיה כדי לפרסם כמה טקסטים אקדמיים על ההיסטוריה הימית של האוקיינוס ההודי.
גלובליזציה וקולוניאליזם
הסדרה תוארה כיצירה של ספרות פוסט-קולוניאלית והוצעה ככזו שמטשטשת את הגבול בין עובדה היסטורית לסיפורת. גוש משתמש בסחר באופיום כאמצעי נרטיבי כדי לחקור את ההיסטוריה והמורשת של התקופה הקולוניאלית ולתאר את החוויות היומיומיות של אנשים באימפריה הבריטית. הוא גם מעלה שאלות אתיות בנוגע לסחר באופיום, כמו תפקידה של עבודת כפייה, ומציע שהאופיום היה חיוני להישרדותה הכלכלית של האימפריה הבריטית.
נושאי הסדרה נובעים מהיחסים הא-סימטריים שנוצרו במהלך מלחמות האופיום, לרבות שפע ועוני, אינטימיות והדרה, יד המקרה, גורל וסמכות. עם נרטיב המשתרע על פני אזור האוקיינוס ההודי, הטרילוגיה מציעה מרחב חלופי לדיון בהיסטוריה הקולוניאלית, כאזור עם סחר בינלאומי נרחב. גוש משתמש בסדרה גם כדי לחקור את הפרשנות הלא שוויונית של ההיסטוריה על ידי התמקדות באנשים ובנקודות מבט מתחלפות.
שפה
גוש עושה מניפולציות והשתמש בשפות שונות בסדרה כדי לגעת בנושאים של תפוצות, גלובליזציה, שפות היברידיות וחוסר ביטוי. הוא השלים את הפרוזה שלו בסדרה בלפחות 23 שפות מלבד אנגלית, ותיאר את התמהיל הרב לשוני הזה כ"זובאן". "ים של פרגים" כולל "כרסטומטיה" המתארת את המשמעויות והמקורות של מספר מילים המופיעות לאורך הרומן.
איכות הסביבה
הסדרה תוארה גם כבעלת נרטיב אקולוגי-ביקורתי, הנוגע בשינוי ובשימוש במשאבי טבע למטרות כלכליות, כמו גם בשינויי האקלים.
טלוויזיה
במרץ 2019, הוכרז כי סדרת טלוויזיה המבוססת על הספרים תבויים על ידי שחאר קאפור בהפקת Artists Studio, מקבוצת Endemol Shine Group. מייקל הירסט הוכרז מאוחר יותר כתסריטאי הסדרה.
שני אדונים מוורונה
שני אדונים מוורונה (אנגלית: The Two Gentlemen of Verona) היא קומדיה מאת ויליאם שייקספיר, שנכתבה כנראה סביב 1590 ובוצעה לראשונה לכל המאוחר ב-1598.
מאז לואיס תאובלד, שערך את עבודותיו של שייקספיר ב-1733, רוב המבקרים ראו ב"שני אדונים" את אחת מיצירותיו החלשות ביותר, הלוקה הן במגוון דמויות מצומצם והן בשטחיות העלילה. כמו כן, המחזה הוא אחת מעבודותיו המוקדמות ביותר, כנראה הקומדיה הראשונה שחיבר ואולי ההצגה הראשונה בכלל. שייקספיר הפגין ב"שני אדונים" את המוטיבים שאפיינו בהמשך את סגנונו: נשים המתחפשות לגברים, פרשיות אהבים סבוכות והשלכותיהן הקומיות. המקורות מהם הושפע בכתיבה היו בעיקר 'שבעת הספרים של דיאנה' לחורחה דה מונטמיור.
עלילה
ולנטין איש ורונה מעוניין לנסוע ללימודים במילאנו. הוא מנסה לשכנע את ידידו פרוטאוס להצטרף, אך הלה מאוהב ביוליה ומסרב להתלוות אליו. המשרתת לוצ'טה אומרת ליוליה שפרוטאוס מוקסם ממנה, ומוסרת בידה מכתב שהיא מסרבת לגלות את מקורו. העלמה בושה לגלות את רגשותיה, מסרבת לקרוא את האיגרת וקורעת אותה לגזרים. לאחר מכן היא מתחרטת. אביו של פרוטאוס מצווה עליו לנסוע למילאנו וללמוד עם ולנטין, והוא ויוליה מתוודים זה בפני זה ונפרדים בדמעות.
כשהוא מגיע לעיר, פרוטאוס מגלה שוולנטין מאוהב בסילביה, בת הדוכס. למרות הבטחותיו ליוליה הוא מחליט לזכות בסילביה, שמיועדת על ידי אביה להינשא לתוריו, גנדרן עשיר. הוא מלשין לדוכס על תוכניתו של ולנטין לחמוק לחדרה ולהימלט עמה, והלה מגרש את הצעיר. מחוץ למילאנו נתקל ולנטין בחבורת שודדים וטוען בפניהם שנודה אחרי שהרג אדם בקטטה. הם בוחרים בו למנהיגם.
בינתיים, יוליה אחוזת געגועים. לוצ'טה עוזרת לה להתחפש לנער, כדי שלא תיפגע בדרך, והיא נוסעת למילאנו. שם היא רואה את פרוטאוס מחזר אחר סילביה. אחוזת חמה, היא מחליטה להתחזות לעלם 'סבסטיאן' ולשכנע אותו לשכור אותה כמשרת. פרוטאוס נופל בפח ואף שולח אותה לתת לסילביה במתנה את הטבעת שהעניקה לו כשנפרדו. בת הדוכס מתעבת את פרוטאוס וחוששת לוולנטין, שהכל סבורים שמת. בעזרת אגלמור, היא נמלטת אל היערות מחוץ לעיר כדי לחפש אותו. הם נופלים בידי השודדים, שלוקחים את סילביה לראש הכנופיה. בדרך הם נתקלים בפרוטאוס ו'סבסטיאן' המחלצים את סילביה. היא נמלטת ממנו והוא מנסה לשכנעה באמיתות אהבתו אליה, מבלי משים לכך שוולנטין שמע אודותם ועתה צופה בהם מבין העצים. כשסילביה מסרבת, הוא מאיים לאנוס אותה. ולנטין מגלה את נוכחותו, ופרוטאוס אחוז הבושה אומר כי השנאה שהלה חש כלפיו אינה ולא כלום לעומת התיעוב שהוא מרגיש כלפי עצמו. ולנטין מתרכך. בשלב זה, 'סבסטיאן' מתעלפת והם מגלים את זהותה. פרוטאוס נזכר בנדרו ונאחז חרטה עוד יותר.
בשלב זה, מביאים השודדים עוד שני שבויים שנפלו לידיהם, הדוכס ותוריו. האחרון נזעם ומודיע שסילביה שייכת לו, אך מוותר עליה מיד כשוולנטין מאיים להורגו. הדוכס, אחוז גועל מפחדנות חתנו המיועד, מסכים שבתו ואהובה יתחתנו. פרוטאוס ויוליה מתחתנים אף הם.
עמוק בטל (טנא מלא כוכבים)
"עמוק בטל" (נקרא גם "טנא מלא כוכבים") הוא שיר שכתבה המשוררת לאה גולדברג. הוא פורסם לראשונה בשנת 1947 בעיתון "על המשמר" ונכלל ב"מוקדם ומאוחר", אסופת השירים שערכה גולדברג ויצאה לאור ב-1959.
השיר עוסק בהתרגשות הגיבורה, שליבה פועם בציפייה דרוכה לפני הפגישה עם אהובה. הבית הראשון מתאר את כוחות הטבע - שמיים זרועי כוכבים ודשא מכוסה בטל, ובבית השני קרב אליה אהובה, וצעדיו מרעידים את ליבה.
מילות השיר
טנא מלא כוכבים
ריח דשאים דובבים
עמוק
עמוק בטל
פועם לבבי
הרעידו ריבוא רביבים
גרסאות השיר
השיר זכה בהלך השנים לכמה לחנים וביצועים שונים. הוא הולחן לראשונה בשנת 1977 על ידי המלחין יאיר מילר ובוצע על ידי הזמרת והפזמונאית מיכל טל.
גם יאיר רוזנבלום הלחין את השיר והוא הושמע ב-2007 בידי רונית אופיר וליביה חכמון במופע "אביב אחד למעני", בו הושמעו שירי אהבה של לאה גולדבר.
לחן של נעמי שמר לשיר הושמע בביצועה של מירי אלוני.
מרינה מקסימיליאן בלומין הלחינה ובצעה את השיר, שב-2010 יצא כסינגל. השיר כולל גם בית ברוסית שתרגמה ושרה אמא של בלומין. בלומין סיפרה כי נתקלה בשיר בדפדוף אקראי בספר שירים של גולדברג, והלחינה אותו במהירות כה רבה עד שתחילה חשבה שמדובר בלחן קיים.
כריס באקלי
כריסטופר סבסטיאן "כריס" באקלי (באנגלית: Christopher Sebastian "Chris" Buckley; 9 בנובמבר 1886 - 11 בינואר 1973) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת הבלם הקדמי.
ביוגרפיה
הוא המשיך לשחק עבור אסטון וילה לאחר שהחלים מפציעתו, וזכה עמה באליפות הליגה הראשונה בעונת 1909/1910. בשש עונותיו בווילה פארק רשם לזכותו 144 משחקי ליגה. ב-1911 זומן למבחנים של נבחרת אנגליה, אך בסופו של דבר לא זומן לסגל. באותה שנה ייצג את נבחרת העיר ברמינגהאם במשחק מול הנבחרת המקבילה מלונדון. ב-1914 עבר לארסנל מהליגה השנייה, ושיחק שם בעונה האחרונה של כדורגל תחרותי לפני השעיה המשחקים בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בתקופת המלחמה הוא הבקיע שער אחד ב-33 משחקים לא רשמיים במדי ארסנל, והופיע כשחקן אורח גם בברמינגהאם סיטי ובמנצ'סטר יונייטד.
הוא היה בן 31 כשחודשו תחרויות הכדורגל, ושיחק בארסנל במשך שתי עונות נוספות לפני ששבר את רגלו בעונת 1920/1921 ואיבד את מקומו בהרכב לאלכס גרהאם. בסך הכל הוא השתתף ב-59 משחקים במדי ארסנל, בהם הבקיע 3 שערים. לאחר פרישתו מכדורגל החל לעסוק בחוואות בעיירה רדיץ', והחזיק בבעלותו מחסן גדול במנצ'סטר. ב-1936 התמנה לחבר הדירקטוריון של אסטון וילה. הוא כיהן כיושב ראש המועדון בין 1955 ל-1966. הוא פרש מתפקידו כדירקטור ב-1967, ומת כעבור שש שנים.
אחיו הגדול היה פרנק באקלי, ששיחק במנצ'סטר סיטי ובדרבי קאונטי, ואימן מספר קבוצות כגון בלקפול, האל סיטי, וולסול ולידס יונייטד.
פראנץ אנטון הופמייסטר
פרנץ אנטון הופמייסטר (בגרמנית: Franz Anton Hoffmeister; 12 במאי 1754 – 9 בפברואר 1812) היה מלחין גרמני ומוציא לאור של יצירות מוזיקליות.
ביוגרפיה
הופמייסטר נולד ברוטנבורג על נהר הנקר. בגיל 14 יצא לווינה ללמוד משפטים, אך לאחר סיום לימודיו בחר במוזיקה כקריירה ובשנות ה-80' של המאה ה-18 היה לאחד המלחינים הפופולריים ביותר בעיר, עם רשימת יצירות גדולה ומגוונת לשמו. כיום, לעומת זאת, מוכר הופמייסטר כמעט אך ורק כמו"ל של יצירות מוזיקליות. בשנת 1785 ייסד את אחד מבתי ההוצאה לאור הראשונים למוזיקה בווינה, שני רק לארטאריה ושות', שהופיע בתחום המול"ות רק חמש שנים קודם לכן. הופמייסטר פרסם את יצירותיו הוא ואלו של רבים מחשובי המלחינים בתקופתו, בהם היידן, מוצרט, בטהובן, קלמנטי, אלברכטסברגר ואחרים. המלחינים המפורסמים גם נמנו עם ידידיו האישיים של הופמייסטר: מוצרט הקדיש לו את רביעיית המיתרים שלו ברה מז'ור (ק. 499) ובטהובן פנה אליו במכתב כ"אח אהוב ויקר".
פעילותו של הופמייסטר בשדה ההוצאה לאור הגיעה לשיאה בשנת 1791, אך משם ואילך פינתה את המקום להלחנה. רוב האופרות שלו חוברו והוצגו על הבימה בראשית שנות ה-90' של המאה ה-18, ועובדה זו, יחד עם העדר בולט של חוש עסקי, הובילו לירידה מוחשית שלו כמוציא לאור.
בשנת 1799 יצאו הופמייסטר והחלילן פרנץ תורנר לסיור קונצרטים, שתוכנן להביאם למרחקים, עד לונדון, אך לא נמשך מעבר ללייפציג, שם התיידד הופמייסטר עם נגן העוגב אמברוזיוס קיהנל. נראה שהשניים גמרו אומר לייסד הוצאה לאור בשותפות, שכן "תוך שנה" הקימו את "לשכת המוזיקה" (Bureau de Musique), שתעבור עם הזמן לידי הוצאת פיטרס ידועת השם, שעודנה פעילה גם כיום. בין פרסומיהם הייתה המהדורה הראשונה של יצירות המקלדת של יוהאן סבסטיאן באך ב-14 כרכים, בשנת 1802. עד 1805 המשיך הופמייסטר לנהל הן את בית ההוצאה הווינאי והן את זה החדש יותר בלייפציג, אבל במרץ 1805 העביר את הבעלות על "לשכת המוזיקה" לידי קיהנל. גם עניינו בעסק הווינאי דעך, ובשנת 1806 מכר את העסק אחרי 20 שנות קיומו, לבית הדפוס Chemische Druckerey וזאת כנראה כדי לפנות את זמנו להלחנה.
כמלחין נהנה הופמייסטר מיחס של כבוד והוקרה מצד בני זמנו, כפי שאפשר ללמוד ממה שפורסם אודותיו בשנת מותו ב"לקסיקון החדש לאמנות הצליל" של גרבר:
במכלול יצירתו רחב היריעה של הופמייסטר בולטות היצירות לחליל, לא רק קונצ'רטי אלא גם יצירות קאמריות, שהחליל תופס בהן את התפקיד הראשי. רבות מן היצירות הללו חוברו כנראה מתוך מחשבה על המספר הגדל והולך של נגנים חובבים בעיר וינה, שהחליל היה אחד מכלי הנגינה החביבים עליהם ביותר. יש לציין דואטים לשני חלילים, טרצטים ורביעיות לחלילים. יצירה חביבה וידועה היא הטרצט ברה מז'ור לשלושה חלילים הנקראת: "התרנגולת, הקוקיה והחמור" אשר במהלכה נשמעים "קולותיהם" של 3 בעלי חיים אלה. מלבד מוזיקה לחליל, חיבר הופמייסטר לפחות שמונה אופרות, מעל 50 סימפוניות, מספר רב של קונצ'רטי (לפחות 25 מהם לחליל, וכן קונצ'רטו לוויולה שמרבים לבצעו), כמות גדולה של מוזיקה קאמרית לכלי מיתר, מוזיקה לפסנתר וכמה קובצי שירים.
נרלנס נואל
נרלנס נואל (באנגלית: Nerlens Noel; נולד ב-10 באפריל 1994) הוא כדורסלן אמריקאי ממוצא האיטי, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת דטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA.
קריירת מכללות
עם סיום לימודיו התיכוניים בחר נואל לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנטקי המתמודדת בחטיבה הדרום מזרחית (נקראת SEC) של ליגת המכללות תחת הדרכתו של המאמן ג'ון קלאפרי.
נואל הספיק לשחק 24 משחקים בלבד במדי הקבוצה, בהם רשם ממוצעים של 10.5 נקודות, 9.5 ריבאונדים, 4.4 חסימות ו-2.1 חטיפות בטרם קרע את הרצועה הצולבת הקדמית ולא שב לשחק במדי הקבוצה. חרף פציעתו נבחר נואל בסיום העונה לחמישייה המצטיינת של ה-SEC ולשחקן ההגנה של העונה בחטיבה.
פילדלפיה 76'
לאחר שנה בלבד במכללות החליט נואל להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA. נואל, שעד פציעתו חזו לו הפרשנים את הבחירה הראשונה בדראפט, הידרדר עד למקום השישי בו בחרה בו ניו אורלינס פליקנס. מעט לאחר הדראפט העבירה הקבוצה את נואל ב לפילדלפיה 76' תמורת ג'רו הולידיי. על אף שהחלים במהלך עונת מפציעתו, לא שותף נואל במשחקיה של פילדלפיה משך כל אותה העונה על מנת שיוכל להשלים את החלמתו במלואה ובשל ניסיונה של הקבוצה לבצע טנקינג.
בעונת נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA, לאחר שרשם ממוצעים של 9.9 נקודות ו-8.1 ריבאונדים למשחק.
דאלאס מאבריקס
ב-23 בפברואר 2017 עבר נואל בטרייד לדאלאס מאבריקס תמורת ג'סטין אנדרסון, אנדרו בוגוט ובחירת דראפט עתידית.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
בנובמבר 2020 חתם נואל על חוזה לשנתיים באוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ניו יורק ניקס
לקראת עונת חתם על חוזה בניו יורק ניקס.
דטרויט פיסטונס
ב-29 ביוני 2022, הועבר נואל בטרייד לדטרויט פיסטונס יחד עם חברו לקבוצה אלק ברקס.
הפיגועים בכווית (1983)
הפיגועים בכווית ב-1983 (באנגלית: 1983 Kuwait bombings) היו פיגועים בשישה מתקנים זרים וכוויתים מרכזיים שהתרחשו ב-12 בדצמבר 1983, חודשיים לאחר הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות. הפיגועים המתואמים ארכו כ-90 דקות והתרחשו בשתי שגרירויות, נמל התעופה הראשי של המדינה ותחנה פטרוכימית. הפיגועים היו ידועים בעיקר בגלל ההרס שהם היו אמורים לגרום, ולא ההרס שנגרם. מה שהייתה יכולה להיות "האפיזודה הטרוריסטית הנוראית ביותר במזרח התיכון במאה ה-20" הרגה רק שישה אנשים בגלל הנצרות המשובשות של הפצצות.
המארגנים של ההפצצות אינם ידועים אך הם מתיימרים להיות קשורים לרפובליקה האסלאמית של איראן. המניע של ההפצצות הוא ככל הנראה עונש כנגד כווית, ארצות הברית וצרפת בגלל הצבאות והעזרה הפיננסית שלהם לעיראק במהלך מלחמת איראן–עיראק.
ההפצצות
ב-12 בדצמבר 1983, משאית לאדן עם 45 צילינדרים גדולים של גז מחוברים לחומרי נפץ פלסטיים פרצה דרך השערים הקדמיים של שגרירות ארצות הברית בכווית סיטי ונכנסה לתוך הסיפוח המנהלי בעל שלוש הקומות של השגרירות, במהלך שהשמידה חצי מהמבנה. גל הלם פוצץ חלונות ודלתות בבתים וחנויות רחוקות.
מארגני הפיגוע ניסו לבצע 5 פיגועים נוספים בשעה שלאחר הפיגוע. כשעה לאחר מכן, מכונית שחנתה מחוץ לשגרירות הצרפתית התפוצצה, והשאירה חור בגודל של כ-10 מטרים בקיר הביטחון של השגרירות. אף אחד לא נהרג אך 5 אנשים נפצעו.
היעד שנועד להתרחש בו הפיצוץ החזק ביותר היה בית הזיקוק לנפט ומתקן התפלת המים העיקריים של כווית, המפעל הפטרוכימי שואיבה. 150 מכלי גז על משאית שהובילה 200 מכלים התפוצצו כ-150 מטרים מבית הזיקוק מספר 2 ורק מטרים ספורים מערמה דליקה מאוד של כימיקלים מבוססי סולפה. אילו הפיגוע היה מוצלח, הוא היה פוגם בייצור הנפט של אחד מיצואניות הנפט הגדולות בעולם והיה גורם לסגירת מרבית אספקת המים של המדינה.
מכוניות תופת נוספות התפוצצו במגדל הפיקוח של נמל התעופה הבינלאומי כווית, מרכז בקרת החשמל והמגורים של עובדים אמריקאים בריית'און, שעדיין התקינה מערכת טילים בכווית. שתי פצצות ניצתו בריית'און, כאשר מטרתה של הראשונה הייתה להבריח את העובדים מחוץ לבניין ומטרתה של השנייה הייתה להרוג. ניסיון הפיגוע נכשל מכיוון שהדיירים לא יצאו מהבניין. טכנאי מצרי נהרג בגלל הפצצה במגדל הפיקוח, אך אף אחד מהפיגועים האחרים לא גרמו להרוגים נוספים.
הפיגוע בשגרירות האמריקאית היה דוגמה מוקדמת לפיגועי התאבדות במזרח התיכון, ביחד עם הפיגוע של חזבאללה בשגרירות האמריקאית והפיגוע שבצריפים של חיל הנחתים של ארצות הברית בלבנון, בו חשוד כי חזבאללה הוא המתכנן, שהתרחשו מוקדם יותר באותה השנה.
אחריות
הדעוה האסלאמית היה מקושר לפיגועים לאחר ששרידים של אצבע אנושית נמצאה במקום וטביעת האצבע זיהתה כי מדובר באצבע של רא'אד מורטין אייל, עיראקי שיעי בן 25 וחבר של הדעוה. לבסוף, 21 נאשמים עמדו למשפט (17 נתפסו לאחר מצוד לאורך המדינה ו-4 עברו משפט בהיעדרותם). לאחר משפט באורך 6 שבועות, 6 נשפטו למוות (3 מהם היו נעדרים), 7 למאסר עולם ו-7 לעונשים בין 5 ל-15 שנים. אחד מהנאשמים בבית המשפט בכווית בפברואר 2007 היה ג'מאל ג'עפר מוחמד עלי אבראהימי, הידוע יותר בכוניה שלו, אבו מהדי אל-מוהנדס, שהיה חבר בגדודי חזבאללה ובפרלמנט העיראקי, והיה מפקד צבאי באל-חשד א-שעבי.
מניע
מספר נתחנים טוענים כי הפיגועים היו עבודתה של איראן, בשיתוף פעולה עם בני ברית שיעים מעיראק ולבנון. כווית נתנה תמיכה ניכרת לעיראק במלחמת איראן–עיראק שהתרחשה בין 1980 ל-1988. בין השנים 1983 ו-1984, כווית סיפקה עזרה כלכלית בסך 7 מיליארד דולר, והייתה הראשונה, אחרי ערב הסעודית, שסייעה לעיראק. הרס עצום ואובדן חיים בכווית היה נותן דוגמה לשאר המונרכיות הערביות, עתירות הנפט והעניות באוכלוסייה שממוקמות במפרץ הפרסי, וגם מסייעות לעיראק נגד שכנתה האסלאמית המהפכנית הגדולה, הלא ערבית והאנטי-מונרכיסטית. ב-1985, המדינות הערביות של המפרץ הפרסי סיפקו לעיראק תרומות כספיות, בהיקף של כ-40 עד 50 מיליארד דולר.
על פי החשד, האמריקאים והצרפתים היו מטרות בכווית בגלל סיוען לעיראק והיעדר העזרה שלהן לאיראן. אמריקה עצרה את כל משלוחי הנשק לאיראן והרחיבה את אשראי הסחר לעיראק ב-2 מיליארד דולר ב"מבצע סטאנץ'" ב-1983.
תגובה
על פי הדיווחים, הפיצוצים כבשו את ממשלת כווית "לגמרי בהפתעה" והותירו אותה המומה, מבועתת ומזועזעת שפעולת טרור מאורגנת כל כך התרחשה מתחת לאף שלהם. לפי העיתון "מאנדיי מורנינג", האומה הרגועה עד כה הפכה ל"מדינת משטרה", עם אסיפות של עובדים זרים, מספר רב של חסימות דרכים, בדיקות זהות ושומרים שפועלים על פי פקודות "לירות במי שסירב לעצור או שיחפשו אותו".
לחץ על כווית לשחרר את המפציצים
מתוך ה"כווית 17", 12 היו עיראקים במפלגת הדעוה ו-3 היו לבנונים. אחד מהם היה מוסטפא בדר א-דין, שהיה נידון למוות. הוא גם היה בן דודו וגיסו של אחד מהקצינים הבכירים של חזבאללה, עימאד מורנייה. "נתחנים אומרים,... אין ספק שמורנייה וא-דין עזרו לתכנן את הפיגועים בדצמבר 1983 בכווית נגד שגרירויות ארצות הברית וצרפת...".
גם ארגון חזבאללה, הרפובליקה האסלאמית של איראן וגם המפקדה של הדעוה עזרו לשחרר את חבריהם המהפכנים השיעים בכווית.
בלבנון הוחזקו בני ערובה מערביים, כולל פרנק רג'יר האמריקאי וכריסטיאן ז'וברט הצרפתי, בידי רדיקלים שיעים שדרשו לשחרר את מחבלי אל-דעוה כמחיר שחרור בני הערובה. ב-27 במרץ 1984, בעקבות הרשעתם של הנאשמים מאל-דעוה, איימו חוטפי בני הערובה להרוג אותם שלהם אם ממשלת כווית תמשיך בהוצאתם להורג המתוכננת של אסירי אל-דעוה. חודש לאחר מכן, האמריקאי בנג'מין וייר נחטף על ידי שחקנים שדרשו את אותו הדבר. טרי וייט, מנהל המשא ומתן לגבי בני הערובה, ערער לאמיר כווית וניסה להשיג אשרה כדי להגיע לכווית. כישלונו בהתקדמות בשחרור המחבלים המורשעים נחשב לסיבה שהוא עצמו נחטף ובילה חמש שנים כבן ערובה.
אף על פי שאלו שנידונו למוות היו אמורים להיתלות בתוך כ-30 יום, אמיר כווית לא חתם על עונש המוות שלהם. ההוצאות להורג נדחו לאורך שנים, עד שהנידונים ברחו.
איראן
עבד-אל עזיז חוסיין, הדובר הראשי של ממשלת כווית, קרא לפיגועים "המבצע האיראני המרוכז הראשון לייצוא המהפכה ולערער את יציבות המפרץ הפרסי לאחר שאיראן לא הצליחה לחדור לחזית [המלחמה] העיראקית". איימו על כווית בפיגועים נוספים אם הנאשמים לא ישוחררו, כאשר רדיו טהראן שידר באופן תדיר אזהרות מהדעוה שכווית תסבול מ"השלכות חמורות" אם ה"גיבורים" העומדים למשפט ייפגעו.
חזבאללה
לאחר מכן, 17 האסירים בכווית "שיחקו" תפקיד משמעותי בפרשת איראן–קונטראס: המנהלים של איראן-קונטרה הציעו לסחוף את כווית לשחרר את 17 האסירים כאחד מכמה תמריצים לשחרור בני ערובה אמריקאים בלבנון. עם זאת, כאשר נודע לנשיא ארצות הברית רונלד רייגן על ההצעה הזו, הוא הגיב לכאורה "כאילו בעטו בו בבטן".
טיסה 221 של כווית איירווייז
ב-3 בדצמבר 1984, טיסה של כווית איירווייז מכווית סיטי לקראצ'י, פקיסטן נחטפה על ידי 4 חוטפים שיעים לבנונים ושינתה מסלול לטהראן. הדרישה של החוטפים הייתה שחרורם של 17 האסירים, אך דרישה זו לא נענתה. במהלך העימות שוחררו נשים, ילדים ומוסלמים, ושני פקידים אמריקאים מהסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי, צ'ארלס הגנה וויליאם סטנפורד, נורו למוות והושלכו על רחבת החניה. כמה עשרות נוסעים שנותרו על הסיפון, במיוחד אמריקאים, אוימו ועונו. "כל 5 דקות הייתה תקרית מפחידה. לא הייתה הפוגה כלל", סיפר מהנדס הטיסה הבריטי ניל ביסטון ל-BBC. באופן פרדוקסלי, החוטפים שיחררו הצהרה שבה טענו ש"אין לנו שום איבה כלפי אף אחד ואנחנו לא מתכוונים למנוע את החופש מאף אחד או להפחיד אף אחד...". ביום השישי של הדרמה, כוחות הביטחון האיראניים הסתערו על המטוס ושיחררו את בני הערובה הנותרים. הרשויות אמרו שהם יובאו למשפט, אבל החוטפים שוחררו והורשו לעזוב את הארץ. כמה נוסעים וגורמים רשמיים הציעו שאיראן הייתה שותפה לחטיפה ושהחילוץ של בני הערובה היה מבוים. נוסע כוויתי ושני נוסעים פקיסטנים טענו שהחוטפים קיבלו כלי נשק וציוד נוסף כשהמטוס נחת, כולל אזיקים וחבלי ניילון, ששימשו אותם כדי לקשור נוסעים למושביהם.
מחלקת המדינה של ארצות הברית הכריזה על פרס של 250,000$ למידע שיוביל למאסרם של אלו שהיו מעורבים בחטיפה אבל היא לא ביצעה פעולה צבאית בנושא. דיווחים מאוחרים יותר בעיתונות קשרו את עימאד מורנייה מחזבאללה לחטיפות.
טיסה 847 של TWA
ב-14 ביוני 1985, טיסה 847 של TWA נחטפה במהלך מסלול מאתונה לרומא. אחת מהדרישות של החוטפים הייתה שחרורם של 17 האסירים שמוחזקים בכווית.
טיסה 422 של כווית איירווייז
ב-5 באפריל 1988, טיסה 422 של כווית איירווייז נחטפה מבנגקוק לכווית, וכללה 111 נוסעים ואנשי צוות, כולל 3 חברים של משפחת המלוכה הכוויתית. 6 או 7 גברים לבנוניים (כולל חסן עז-א-דין, שהשתתף גם בחטיפת טיסה 847 של TWA ) שהיו חמושים ברובים ורימוני יד כפו על הטייס לנחות במשהד, איראן, ודרשו את שחרורם של 17 לוחמי גרילה מוסלמים שיעים שהוחזקו בכווית. החטיפה נמשכה 16 ימים ועברה יותר מ-5100 ק"מ, ממשהד בצפון מזרח איראן ללרנקה, קפריסין ולבסוף לאלג'יר, וזוהי חטיפת המטוס הארוכה ביותר עד כה. שני נוסעים כוויתים, עבדאללה חאלידי, בן 25, וחאליד איוב באנדר, בן 20, נורו למוות בידי החוטפים ונזרקו אל רחבת החניה בקפריסין. כווית לא שחררה את 17 האסירים, והחוטפים הורשו לעזוב את אלג'יר.
גביע ווינר סל
גביע ווינר סל (נקרא בעבר "גביע הליגה" וגם "גביע צ'אנס") הוא המפעל השלישי בחשיבותו בכדורסל הישראלי, אחרי אליפות המדינה וגביע המדינה. הגביע נוסד בעונת 2006/2007 ומתקיים כשבוע לפני תחילתה של עונת המשחקים בליגת העל אשר נפתחת בסביבות אמצע אוקטובר.
עד עונת 2009/2010 נקרא הטורניר "גביע ווינר". בעונת 2010/2011 הסתיימה החסות של מנהלת ליגת העל בכדורסל עם המועצה להסדר ההימורים בספורט ושם הטורניר שונה ל"גביע הליגה בכדורסל". בעונת 2011/2012 עם הצטרפותו של מפעל הפיס כנותן חסות ראשי לליגת העל, שונה שוב שם המפעל ל"גביע צ'אנס". בעונת 2012/2013 חזרה המועצה להסדר ההימורים בספורט להיות נותנת החסות של הגביע, ושמו חזר להיות "גביע ווינר".
שיטת המשחקים
גביע ווינר משוחק בשיטת "נוק-אאוט", משחק בודד בו המפסידה מודחת מהמפעל. משחקיו מפגישים את הקבוצות שסיימו את העונה הקודמת במקומות 1–8. המנצחות ברבע הגמר של הטורניר מעפילות לחצי הגמר שבו המפסידות משובצות למשחק על מקומות 3–4 והמנצחות מעפילות למשחק הגמר על גביע ווינר ששוחק מדי שנה מאז נוסד הטורניר בהיכל הספורט מלחה שבירושלים.
בעונת 2012/2013 עבר הטורניר לראשונה מירושלים לחיפה ושלבי הגמר התקיימו בהיכל הספורט רוממה שהורחב (חלק מהמשחקים התקיימו בהיכל הספורט החדש בקריית אתא). בעונת 2013/2014 נערך גמר הטורניר בבית מכבי בראשון לציון (חלק מהמשחקים התקיימו בהיכל יד אליהו בתל אביב). בעונת 2014/2015 התקיים גמר הטורניר בפיס ארנה ירושלים (חלק מהמשחקים התקיימו בבית מכבי). בעונת 2015/2016 התקיים גמר הטורניר בהיכל קבוצת שלמה בתל אביב (וחלק מהמשחקים התקיימו בהיכל טוטו חולון). בעונת 2016/2017 התקיים הטורניר באולם עין שרה בנהריה. בעונת 2017/2018 התקיים הטורניר בהיכל טוטו בחולון. בעונת 2018/2019 התקיימו שלבי הטורניר מרבע הגמר בבית מכבי בראשון לציון. בעונת 2019/2020 התקיימו שלבי הטורניר מרבע הגמר בהיכל טוטו חולון. בעונת 2020/2021 התקיים הטורניר בהיכל קבוצת שלמה בתל אביב עם מגבלות קהל בשל מגפת הקורונה. בעונת 2021/2022 התקיימו שלבי הטורניר מרבע הגמר בהיכל קבוצת שלמה בתל אביב. בעונת 2022/2023 יתקיים הטורניר בהיכל אנרבוקס בחדרה.
בעונת 2018/19 החליטו לשנות את פורמט הטורניר שיועד ל-8 הקבוצות המובילות, ולפתוח אותו לכל 12 קבוצות ליגת העל (אך לפי הצפי קבוצות שבאותה עת ישחקו בשלבי מוקדמות של המסגרות האירופאיות השונות ייעדרו מהטורניר). על פי הפורמט החדש, לפחות ארבעה או אפילו שש הקבוצות המובילות בתום העונה הקודמת ישוריינו מראש ברבע הגמר, ואילו שאר הקבוצות יתחרו בשמינית גמר כך שרק מחציתן תעפלנה לשלב רבע הגמר שיכלול בסך הכל שמונה קבוצות (כמו בטורנירים שנים קודמות). כל המשחקים ימשיכו להתקיים בשיטת נוק-אאוט החל משלב שמינית הגמר לפיו רק הקבוצה המנצחת ממשיכה לשלב הבא. בעונת 2018/2019 השתתפו בטורניר 10 קבוצות, למעט הפועל תל אביב ועירוני נס ציונה שנאלצו להיעדר בשל השתתפות במשחקי מוקדמות ליגת האלופות של פיב"א והיורופקאפ. בעונת 2019/2020 השתתפו בטורניר כל 12 קבוצות ליגת העל (לאחר ששוריינו בטורנירים האירופיים השונים ללא צורך התמודדות בשלבי המוקדמות), ארבע הקבוצות המובילות בתום העונה הקודמת (העונה הסדירה) שוריינו מראש ברבע הגמר, שאר קבוצות הליגה התמודדו בשלב הראשון שהמנצחות העפילו לשלב רבע הגמר שכלל בסך הכל שמונה קבוצות. בעונת 2020/2021 השתתפו בטורניר 12 קבוצות מליגת העל, למעט הפועל תל אביב שתשחק במוקדמות ליגת האלופות של פיב"א.
הפרוטקטורט
הפרוטקטורט, באופן רשמי חבר העמים של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, מתייחס לתקופה בת 6 שנים שבין 16 בדצמבר 1653 ל-25 במאי 1659 במהלכה חוברו יחדיו אנגליה, ויילס, סקוטלנד, אירלנד והטריטוריות הנלוות בחבר העמים של אנגליה, ונשלטו על ידי הלורד פרוטקטור. הפרוטקטורט הוקם כאשר "פרלמנט השיירים" הודח, ומכשיר הממשל מינה את אוליבר קרומוול כלורד פרוטקטור של חבר העמים. קרומוול מת בספטמבר 1658 ובנו, ריצ'רד קרומוול, ירש אותו.
ריצ'רד התפטר במאי 1659 עקב חוסר יכולתו לשלוט בצבא או בפרלמנט. הוא הוחלף על ידי ועדת הביטחון האנגלית, שפיזרה את פרלמנט הפרוטקטורט השלישי, והעמידה מחדש את מה שנקרא "הפרלמנט המקוצץ" שהודח על ידי קרומוול באפריל 1653. זה סימן את סופו של הפרוטקטורט, כאשר הפרלמנט המקוצץ פעל כבית המחוקקים ומועצת המדינה האנגלית כרשות המבצעת.
רקע כללי
מאז 1649 ועד הפרוטקטורט, אנגליה, אירלנד ומאוחר יותר סקוטלנד נשלטו כרפובליקה על ידי מועצת המדינה והפרלמנט המקוצץ. החוק שהכריז על אנגליה כחבר העמים, שהקים את אנגליה, יחד עם "כל הדומיניונים והטריטוריות השייכות אליה", כרפובליקה, התקבל ב-19 במאי 1649, לאחר משפטו והוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון בינואר אותה שנה. כל אירלנד עברה תחת אותו שלטון לאחר הכיבוש הקרומווליאני המוצלח של אירלנד עם מינויו של מושל צבאי פרלמנטרי בדבלין. סקוטלנד נפלשה, הוכפפה והושמה תחת מושל צבאי אנגלי, שמונה לראשונה ב-1651.
תהליך הצבת הממשל של סקוטלנד על בסיס חוקתי ארוך טווח יותר החל זמן קצר לאחר תבוסתם של הרויאליסטים הסקוטים וצ'ארלס השני בקרב ווסטר. ב-28 באוקטובר 1651, הפרלמנט המקוצץ האנגלי העביר הצהרה על איחוד הפרלמנטים האנגלי והסקוטי, אך התהליך לא הושלם עד שחוק האיחוד התקבל ב-26 ביוני 1657.
ב-20 באפריל 1653, לאחר שנודע לו שהפרלמנט ניסה להישאר מכונס למרות הסכם לפיזורו ולאחר שלא הצליח להמציא חוקה מתפקדת, הצעיד קרומוול, בתמיכתם של הגדולים במועצת הצבא, חיילים לתוך חדר הדיונים. וסיים בכוח את הישיבה של הפרלמנט המקוצץ.
בתוך חודש מפיזור הפרלמנט המקוצץ, אוליבר קרומוול, בעצת תומאס הריסון ובתמיכתם של קצינים אחרים בצבא, שלח בקשה לכנסיות הקהילה בכל מחוז למנות את אלו שנחשבו כמתאימים לקחת חלק בממשלה החדשה. ב-4 ביולי אספה מועמדת, שכונתה "אספת הקדושים" או הפרלמנט של ביירבון על שם אחד מחבריה, קיבלה על עצמה את התפקיד של פרלמנטים אנגליים מסורתיים יותר. עם זאת, היה קשה באותה מידה לגראנדים לשלוט, ובנוסף הוא היה מושא ללעג עממי, וכך ב-8 בדצמבר, חברי פרלמנט שתמכו בקרומוול הביאו לפיזור הפרלמנט על ידי העברת הצעת פיזור בשעה ביום שבה בדרך כלל יש חברים מעטים באספה. אלו שסירבו להכיר בהצעה הוצאו בכוח על ידי חיילים.
התמוטטות הקונצנזוס הרדיקלי שהוליד את האספה המועמדת הובילה להעברת מכשיר הממשל של ה-Grandes במועצת המדינה, מה שסלל את הדרך לפרוטקטורט.
שלטון אוליבר קרומוול
לאחר פירוק הפרלמנט של ביירבון, ג'ון למברט הציג חוקה חדשה הידועה בשם מכשיר הממשל, בדגם הדוק של ראשי ההצעות. הצעה זו הביאה למינויו של קרומוול ללורד פרוטקטור לכל החיים וליטול על עצמו את "המשפט הראשי וניהול הממשל". היה לו הכוח לכנס ולפזר פרלמנטים, אך הוא היה מחויב על פי החוק לבקש את קולות הרוב במועצת המדינה. עם זאת, כוחו של קרומוול התבסס גם על ידי הפופולריות המתמשכת שלו בקרב הצבא, שהוא בנה במהלך מלחמות האזרחים ולאחר מכן שמר בתבונה. קרומוול הושבע לתפקיד הלורד פרוטקטור ב-16 בדצמבר 1653.
שלטון המייג'ור-גנרלים
פרלמנט הפרוטקטורט הראשון התכנס ב-3 בספטמבר 1654, ולאחר כמה מחוות ראשוניות שאישרו מינויים שבוצעו בעבר על ידי קרומוול, החל לעבוד על תוכנית מתונה של רפורמה חוקתית. במקום להתנגד להצעת החוק של הפרלמנט, קרומוול פיזר אותו ב-22 בינואר 1655. לאחר מרד רויאליסטי, בראשותו של סר ג'ון פנרודוק, קרומוול, בהשפעת למברט, חילק את אנגליה למחוזות צבאיים שנשלטו על ידי מייג'ור-גנרלים של הצבא, שנענו רק לו. חמישה עשר המייג'ור-גנרלים וסגני המייג'ור-גנרלים, שנקראו "מושלים אלוהיים" היו מרכזיים לא רק לביטחון הלאומי אלא גם למסע הצלב המוסרי של קרומוול. הגנרלים פיקחו על כוחות המיליציות וועדות הביטחון, גבו מיסים והבטיחו תמיכה בממשלה בפרובינציות האנגליות ובוויילס. נציבים להבטחת שלום חבר העמים מונו לעבוד איתם בכל מחוז. בעוד שכמה מהנציבים היו פוליטיקאים בעלי קריירה, רובם היו פוריטנים קנאים שקיבלו את פני המייג'ור-גנרלים, בזרועות פתוחות ואימצו את עבודתם בהתלהבות. עם זאת, המייג'ור-גנרלים החזיקו מעמד פחות משנה. רבים חששו שהם מאיימים על מאמצי הרפורמה ועל סמכותם. עמדתם של המייג'ור-גנרלים נפגעה עוד יותר מהצעת מס של מייג'ור גנרל ג'ון דסבורו לספק גב כלכלי לעבודתם, לה התנגד פרלמנט הפרוטקטורט השני, בספטמבר 1656, מחשש למדינה צבאית קבועה. אולם בסופו של דבר, כישלונו של קרומוול לתמוך באנשיו על ידי הקרבתם ליריביו גרם למותו. אולם פעילותם בין נובמבר 1655 לספטמבר 1656 פתחה מחדש את הפצעים של שנות ה-40 של המאה ה-17 והעמיקה את האנטיפתיה למשטר.
מדיניות חוץ
בתקופה זו, אוליבר קרומוול התמודד גם עם אתגרים במדיניות החוץ. המלחמה האנגלו-הולנדית הראשונה, שפרצה ב-1652, נגד הרפובליקה ההולנדית, הסתיימה בניצחון בסופו של דבר על ידי האדמירל רוברט בלייק ב-1654. לאחר שניהל משא ומתן לשלום עם ההולנדים, קרומוול המשיך להעסיק את האימפריה הספרדית בלחימה באמצעות התוכנית המערבית שלו. היא כללה הכנות סודיות למתקפה על המושבות הספרדיות באיים הקריביים והביאה לפלישה לג'מייקה, שהפכה אז למושבה אנגלית. הלורד פרוטקטור התוודע לתרומת הקהילה היהודית להצלחתה הכלכלית של הולנד, שהייתה היריבה המסחרית המובילה של אנגליה. כהמשך לסובלנותו של קרומוול לסגידה פרטית של לא-פוריטנים, זה הוביל לעידוד שלו את היהודים לחזור לאנגליה, 350 שנה לאחר גירושם על ידי אדוארד הראשון, בתקווה שהם יעזרו להאיץ את התאוששות המדינה לאחר ההפרעה של מלחמות האזרחים.
לאחר קרב הדיונות (1658), העיירה דנקרק הוענקה על ידי צרפת לפרוטקטורט. היא נמכרה בחזרה לצרפת על ידי צ'ארלס השני ב-1662.
תפקידו של אוליבר קרומוול
בשנת 1657 הוצע לאוליבר קרומוול כתר אנגליה על ידי הפרלמנט כחלק מהסדר חוקתי מתוקן. זה העמיד אותו בפני דילמה מאחר שהוא היה גורם מרכזי בביטול המלוכה. קרומוול סבל במשך שישה שבועות בגלל ההצעה. הוא נמשך מהסיכוי ליציבות שהיא החזיקה מעמד, אך בנאום ב-13 באפריל 1657, הוא הבהיר שהשגחת אלוהים דיברה נגד משרת המלך: "לא אבקש להקים את מה שההשגחה הרסה וטמנה בעפר, ולא אבנה שוב את יריחו".
שלטון ריצ'רד קרומוול
לאחר מותו של אוליבר בספטמבר 1658, בנו השלישי, ריצ'רד קרומוול, ירש אותו בתור לורד פרוטקטור. הרושם של חוזק ועמידות של הפרוטקטורט כאשר ריצ'רד ירש את התפקיד התברר כמטעה; חוסר האחדות יהרוס את הפרוטקטורט.
ריצ'רד ביקש להרחיב את הבסיס לפרוטקטורט מעבר לצבא לאזרחים. הוא זימן פרלמנט ב-1659, אך הרפובליקנים עסקו ב"חסימה אינסופית וסכסוך", תקפו את ההיבטים ה"מעין מונרכיים" של הפרוטקטורט ו"גינו את שלטונו של אוליבר כתקופה של עריצות ודיכאון כלכלי". גם האב וגם הבן נתפסו כמובילים ממשלה רודנית של "החרב", בהתנגדות עזה לממשלה "אזרחית" עם פרלמנט חופשי.
שלושה דברים ערערו את הפרוטקטורט: "חרדות הצבא, חוסר האחריות של הפרלמנט והפזיזות של ריצ'רד קרומוול". מה שמנע בסופו של דבר את שימור הפרוטקטורט היה ההתנגדות של "הקצינים הזוטרים" ו"רבים מהחיילים הפשוטים".
ריצ'רד הוכיח שהוא לא יכול לנהל את הפרלמנט ולא לשלוט בצבא. ב-7 במאי הוקמה ועדת ביטחון בסמכות הפרלמנט המקוצץ, ודחקה את מועצת המדינה של המגן, והוחלפה בתורה במועצת מדינה חדשה ב-19 במאי 1659. "ריצ'רד מעולם לא הודח או נעצר באופן רשמי, אבל הורשה להימלט. התייחסו לפרוטקטורט כאילו היה מלכתחילה גזילה בלבד".
עבדאללה מפהנג
הסולטאן עבדאללה (במלאית: Al-Sultan Abdullah; בג'אווי: السلطان عبدالله; נולד ב-30 ביולי 1959) הוא סולטאן מדינת פהנג המלזית השישי והיאנג די-פרטואן אגונג (ראש המדינה של מלזיה) ה-16, החל מ-2019.
הפרוטקטורט
תוצאות ושיקום
לאחר שריצ'רד קרומוול הודח מהשלטון על ידי גדולי הצבא החדש, הוקם מחדש הפרלמנט המקוצץ וזמן קצר לאחר מכן הוחלף בוועדת הביטחון ומועצת המדינה בסמכותו של צ'ארלס פליטווד. ועדת הביטחון הורתה אז לגנרל ג'ון למברט לפגוש את ג'ורג' מונק, מפקד הכוחות האנגלים בסקוטלנד ואוהד מלכותי, כדי לכפות את כניעתו או תבוסתו של מונק. במקום זאת צעד מונק דרומה. כאשר צבאו של למברט צעד צפונה, שורותיו החלו להתמעט ובסופו של דבר נאלץ לסגת חזרה ללונדון.
עבדאללה מפהנג
ביוגרפיה
עבדאללה נולד ב-30 ביולי 1959 בעיר פקן, הבירה המלכותית (מקום משכן הסולטאן) של פהנג, כשהייתה חלק מפדרציית מלאיה. הוא הילד הרביעי והבן הזכר הראשון של הסולטאן אחמד שאה, שהיה סולטאן פהנג לפניו. הוא התחנך בחינוך יסודי בפקן, בחינוך על-יסודי בקואנטן, הבירה של פהנג, ובהמשך התחנך מספר שנים בבריטניה, בין היתר באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ובווסטר קולג', וסיים ב-1981 תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ודיפלומטיה.
הפרוטקטורט
תוצאות ושיקום
כשהגיע מונק ללונדון הוא איפשר לחברי הפרלמנט הפרסביטריאנים, שהודחו על ידי הטיהור של פרייד, להיכנס שוב לפרלמנט ב-21 בפברואר 1660. ב-16 במרץ 1660, הפרלמנט הארוך פיזר את עצמו לאחר שנעשו הכנות לפרלמנט הוועידה של 1660 שיירש אותו. ב-4 באפריל 1660, הכריז צ'ארלס השני על הצהרת ברדה, שהעניקה חנינה על כל הפשעים שבוצעו במהלך מלחמת האזרחים והאינטררגנום למי שהכירו בו כמלך החוקי. ב-8 במאי 1660, הכריז פרלמנט הוועידה על צ'ארלס השני כיורשו החוקי של צ'ארלס הראשון והמלך. פרלמנט הוועידה החל אז את המעבר חזרה למונרכיה באמצעות העברת הסדר השיקום.
עבדאללה מפהנג
ביוגרפיה
ב-1975 הוא מונה ליורש העצר של פהנג וכיהן פעמיים כעוצר הסולטנות: לראשונה בין 1979 ו-1984, כשאביו כיהן כיאנג די-פרטואן אגונג, ופעם נוספת מ-2016 ועד הכתרתו כסולטאן ב-2019 בעקבות מצבו הבריאותי הגרוע של אביו.
טקס ההכתרה הרשמי שלו התקיים ב-30 ביולי 2019 באיסטנה נגרה.
משפחה
אשתו הראשונה היא טונקו עזיזה אמינה מיימונה, בתו השלישית של איסכנדר שהיה סולטאן מדינת ג'והור, לה נישא ב-6 במרץ 1986 וממנה יש לו ארבעה בנים ושתי בנות. ב-1991 נישא פעם נוספת, הפעם לשחקנית ג'וליה ראיס, ממנה יש לו שלוש בנות.