cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כוחות ופיקוד בקרב אוסטרליץ
הצבא הצרפתי
בראש שרשרת הפיקוד עמד נפוליאון שהסתייע במטה (מפקדה) מסועף שחלקו הוקדש לעבודה ממשלתית שוטפת, עקב תפקידו הנוסף של נפוליאון כראש המדינה של צרפת. המרשלים היו כפופים לו באופן ישיר ובדרך כלל נפוליאון לא התערב בהחלטותיהם, תוך כדי שהוא משאיר להם חופש רב. הצבא הצרפתי נלחם בקורפוסים, כך הקורפוס הרביעי הבקיע את הדרך לרמת פראצן, הקורפוס החמישי עמד באגף הצפוני וכך הלאה.
הסתננות מאפריקה לישראל
אריתריאה
בדצמבר 2016 פרסם גוף המחקר הרשמי של האיחוד האירופי, EASO, דוח שלפיו מי שעזבו את אריתריאה יכולים לחזור אליה ללא שייענשו או שיחויבו לשרת בצבא, אם הסדירו זאת מראש ושילמו מס של 2% על הכנסתם, בתנאי שאינם מתנגדים פוליטיים. עוד פורסם כי כשליש מהתל"ג של אריתריאה מקורו מכספים ששולחים מהגרים מהמדינה למשפחותיהם.
הר תסאוס
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה ולינגטון, מוולינגטון שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בשנים 1959–1958.
כוחות ופיקוד בקרב אוסטרליץ
יחידות צרפתיות שהשתתפו בקרב
להלן פירוט היחידות הצרפתיות שהשתתפו בקרב:
בעלות הברית
הצבא האוסטרי היה דומה במידה רבה לצבא הרוסי. שרשרת הפיקוד הייתה דומה והמגרעות היו דומות. למעשה, רוב הצבאות האירופאים סבלו ממגרעות אלו. הקצינים קנו בדרך כלל את דרגתם בכסף מלא. חלק ניכר מהפיקוד העליון הורכב מגנרלים זקנים שהתנגדו לרפורמות ושינויים וכתוצאה מכך הצבא היה לא יעיל ומסורבל.
הסתננות מאפריקה לישראל
אריתריאה
ביוני 2017 פסק בית הדין האירופי לזכויות אדם בעניין גירושו של אזרח אריתריאה שנכנס באופן בלתי חוקי לשווייץ. האזרח טען כי עריקתו מהצבא במולדתו תעמיד אותו בסכנה אם יוחזר אליה. בית הדין הכריע כי ניתן לגרשו, בין היתר בנימוק שלא הוכח שהשבתו לשם תעמיד אותו בסכנה חמורה. גם בית המשפט המנהלי הפדרלי בשווייץ פסק שעזיבה בלתי חוקית של אריתריאה אינה מקנה בהכרח מעמד פליט. באוגוסט אותה שנה פסק בית המשפט שניתן להחזיר אריתראים שכבר שירתו בצבא אל מולדתם. באפריל 2018 החלה ממשלת שווייץ בהליכי גירוש 3,200 אריתראים חזרה למולדתם, מתוך 9,400 אריתראים בשווייץ בסך הכל. ביולי 2018 פסק בית הדין הפדרלי בשווייץ כי השירות הצבאי באריתריאה איננו עילה לפליטות ולא נחשב לעבדות או לעבודות כפייה.
הר תסאוס
מקור השם
ההר נקרא על שם תסאוס - דמות מהמיתולוגיה היוונית.
כוחות ופיקוד בקרב אוסטרליץ
בעלות הברית
בניגוד לצבא הצרפתי, צבאות בעלות הברית הורכבו מרגימנטים. זאת יחידה בגודל של כ-1,000 עד 2,000 חיילים. הרגימנטים כונסו לחטיבות גדולות ומסורבלות, אך החטיבה הייתה יחידת אד הוק ולא שמרה על זהותה אחרי המלחמה. כתוצאה מכך, הצבא המאוחד היה חסר את הגמישות הרבה שאפיינה את הצבא הצרפתי. גם לצבא הרוסי היו כוחות משמר גדולים. הם הוכיחו את יכולתם בקרב כשכמעט ופרצו את החזית הצרפתית. בקרב עצמו החטיבות כונסו ליחידות אד הוק גדולות שכונו "שדרות".
הסתננות מאפריקה לישראל
אריתריאה
בעקבות פסיקה של בית דין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין בפברואר 2018, הורה היועץ המשפטי לממשלה לרשות האוכלוסין וההגירה לגבש מחדש קריטריונים לבחינת בקשות פליטות מאריתריאה.
הר תסאוס
לקריאה נוספת
• International Symposium on Antarctic Earth, Geological Evolution of Antarctica, Sciences 5th : 1987 : Cambridge, England, P. 129
כוחות ופיקוד בקרב אוסטרליץ
בעלות הברית
הפיקוד של בעלות הברית היה חסר סדר ביותר. בגלל האופי המשותף של הצבא, ההחלטות היו צריכות להתקבל ביחד. בנוסף לכך, שני הקיסרים החליטו להצטרף לכוחות הלוחמים. היות שהם היו ראשי המדינות ולהלכה גם המפקדים של צבאותיהם, הם התערבו בצורה גסה בהחלטות הדרג המקצועי. הדרג המקצועי קיבל רק את הפיקוד הטקטי בקרב, אך את ההחלטה האסטרטגית לצאת לקרב קיבל הדרג הפוליטי. בגלל התבוסה האוסטרית באולם, רוב הכוחות שנכחו בקרב אוסטרליץ היו ממוצא רוסי, לכן גנרל רוסי בשם קוטוזוב קיבל את הפיקוד הטקטי על הצבא המשותף. על מנת לרצות את השותפה הקואליציונית גנרל אוסטרי תכנן את תוכנית בעלות הברית. לא רק שקוטוזוב התנגד למועד הקרב, הוא התנגד גם לתוכנית וביצועיו בשדה הקרב היו עלובים למדי.
יחידות בעלות הברית שהשתתפו בקרב
להלן פירוט יחידות בעלות הברית שהשתתפו בקרב:
הסתננות מאפריקה לישראל
אריתריאה
ביולי 2018, לאחר 20 שנות סכסוך, חתמה אריתריאה הסכם שלום עם אתיופיה. מספר שבועות לאחר מכן נחתם חוזה שלום נוסף עם ג'יבוטי והסכם שיתוף פעולה עם סומליה. סודאן, קרובה גם היא לפיוס. מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש בירך על ההסכמים וב-14 בנובמבר 2018 החליטה מועצת הביטחון של האו"ם להסיר את העיצומים שהוטלו על אריתריאה.
סודאן ודרום סודאן
נכון לשנת 2017, התוצר לנפש לשנה בסודאן הוא כ-4,600 דולר ובדרום סודאן כ-600 דולר לעומת כ-36,000 דולר בישראל, כך שעדיף יותר, מבחינה כלכלית, להסתנן לישראל.
מדינות נוספות
מסתננים הגיעו גם מסומליה, חוף השנהב, גאנה, ניגריה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, וקמרון. נכון ל-2017, התוצר לנפש לשנה בניגריה, המדינה המפותחת ביותר באפריקה מבחינה כלכלית הוא כ-5,900 דולר.
מסלול ההגעה
המסתננים מאפריקה הגיעו לישראל דרך מצרים וסודאן. חלקם הגיעו בטיסות מח'רטום, בירת סודאן, לקהיר, ומשם באוטובוסים וטנדרים שהביאו אותם למרחק של כ-200 מטר מן הגבול. גם במצרים וגם בסודאן יש סניף גדול של נציבות האו"ם לפליטים.
חלק מהמסתננים שילמו למבריחים בדואים, סכומים שהגיעו לעיתים לחמש מאות עד אלף דולר, כדי שיעבירו אותם עד לגבול ישראל. על פי דו"ח של "מוקד סיוע לעובדים זרים", היו מקרים שבהם מסתננים נרצחו או הושפלו ומסתננות נאנסו בידי המבריחים. ארגון "רופאים לזכויות אדם" דיווח על כך שזיהה וטיפל בין 2009 ל-2011 בכ-1,300 מקרים של קורבנות עינויים שעונו במדבר סיני, 7.2% דיווחו כי נחטפו והובאו לסיני ולישראל מבלי שירצו בכך. כמו כן דיווח על מאות אנשים המוחזקים במחנות עינויים בסיני. לפי נתוני קבוצת מעקב של האו"ם, הגיעו סכומי הכופר בקיץ 2012 לחמישים אלף דולר למסתנן. סכנה נוספת האורבת למסתננים היא מצדו של הצבא המצרי שחייליו יורים בהם לעיתים כדי לסכל את ההסתננות.
מהגרי עבודה, מבקשי מקלט ופליטים
מהגר עבודה הוא מי שעזב את ארצו כדי לחפש עבודה ולשפר את מצבו הכלכלי.
פליט הוא מי שברח ממלחמה או מסכנה אחרת. לפי אמנת הפליטים של האו"ם, פליט הוא מי שנמצא מחוץ לארצו (או שהוא חסר אזרחות ונמצא מחוץ למקום מגוריו הקבוע), ואינו יכול לחזור אליה בשל פחד "מבוסס היטב" להיות נרדף ממספר טעמים המפורטים באמנה. מבקש מקלט הוא מי שמבקש מקלט כפליט. רובם של המסתננים מאפריקה לישראל לא ביקשו מקלט, ועל כן קבע בג"ץ ב-2017 כי לא ניתן לקרוא לכל הקבוצה "מבקשי מקלט".
המסתננים בישראל
בין המסתננים היו גם קטינים שהגיעו באופן עצמי, רובם מאריתריאה. תחילה הושמו הקטינים במשמורת עם בוגרים ובהמשך הועברו לאגפים נפרדים. באוגוסט 2010 החל לפעול מתקן "מתן", שבו הוחזקו קטינים בלבד. באוגוסט 2013 נסגר המתקן ושוכניו שוחררו. בעקבות פסיקת בית המשפט המחוזי בחיפה בעתירה שהגישו ארגוני סיוע למסתננים בשנת 2007, התחייבו הרשויות לממן ייצוג משפטי למסתננים קטינים.
מספר המסתננים
מתחילת 2014 ועד סוף יולי אותה שנה נתפסו בגבול 19 מסתננים ואותרו בתחומי ישראל 49 שלא היה ידוע על נוכחותם בישראל. בתקופה זו עזבו את הארץ מרצון 4,795 מסתננים. נכון לסוף 2019 שוהים בישראל כ-31 אלף מסתננים. נתון זה אינו כולל אלפי ילדים שנולדו בישראל, מסתננים שנכנסו לארץ בלא ידיעת השלטונות ואינם רשומים ואזרחיות אריתריאה שהגיעו בטיסות לארץ.
מגורים ועבודה
באפריל 2008 החליטה המדינה לא לאפשר למסתננים לשהות במרכז הארץ, בין חדרה לגדרה, אולם המהלך בוטל בהמשך. לאחר ביטולו ועד ליישום חוק ההסתננות ב-2012 הוסעו רבבות עצורים מאפריקה לתחנה המרכזית החדשה של תל אביב. רשות ההגירה אינה מנהלת מעקב מדוקדק אחרי מקום מגוריהם של המסתננים, אולם על פי הערכות משנת 2011, המבוססות על נתוני משטרת ישראל, הרשויות המקומיות וארגוני הסיוע, התגוררו בתל אביב 15,000–17,000 מסתננים (בעיקר בדרום תל אביב, אם כי המספר כולל גם את המתגוררים בבת ים ובבני ברק) ובאילת 4,000–8,000. באשדוד ההערכות נעות בין 1,500 ל-2,000, בירושלים 800–1,000, ובערד 400–600. עיסוק בולט של המסתננים הוא עבודות במלונות, בפרט באילת. בשנים האחרונות יש גידול במספר המסתננים בפתח תקווה ומספרם מוערך באלפים.
המסתננים בתל אביב
האזורים המזוהים עם המסתננים בדרום תל אביב הם נווה שאנן, שכונת שפירא ושכונת התקווה, והם מתגוררים שם בצפיפות רבה. על פי רשות האוכלוסין וההגירה בפברואר 2018 התגוררו בתל אביב 13,655 מסתננים,. מדו"ח של מחלקת המחקר של הכנסת שפורסם ביוני 2016 עלה כי מספר המסתננים המתגוררים בתל אביב הוערך בכ-26 עד 30 אלף. מנתוני טיפת חלב בהם מטופלים ילדים עד גיל 6 עולה כי מספר ילדי המסתננים עד גיל 6 בדרום ת"א הוא 3,343 תינוקות ופעוטות (4,425 עם ילדי עובדים זרים שאינם מסתננים). ישנה מגמת גידול משמעותית במספר התינוקות והפעוטות המטופלים בטיפות חלב בשנים האחרונות (בשנת 2010 היו 261 מטופלים שהם ילדי מסתננים). מספר ילדי המסתננים בשכונות התקווה, נווה שאנן, קריית שלום ושפירא גדול ממספר ילדי הישראלים. בשנת הלימודים תשע"ז נפתחו עבורם 46 גני ילדים, גידול של 58% לעומת שנת הלימודים הקודמת. לדברי יונתן יעקובוביץ' מהמרכז למדיניות הגירה לכ‑40,000 מסתננים שחיים בישראל יש כ-10,000 ילדים שנולדו בה.
לקראת שנת הלמודים תשע"ח השקיעה עיריית ת"א 20 מיליון ש"ח בהרחבת מתחם לוינסקי ב-8 כתות גני ילדים נוספים. מלבדם ישנם כ-100 גני ילדים מאולתרים בדרום ת"א. בקיץ 2016 נסגר בית הספר "שבח מופת" ובמבנהו נפתחו שני בתי ספר לילדי מסתננים ("קשת" ו"גוונים"). ילדים אחרים לומדים בבתי ספר נוספים המיועדים לילדי עובדים זרים, ביאליק רוגוזין (נווה שאנן) והירדן (שכונת התקווה).
במקביל ישנה הגירה שלילית של אזרחים ישראליים משכונות דרום העיר, 500-670 עזבו מדי שנה בשנים 2010–2014. על פי נתוני הדו"ח תקציב עיריית ת"א לאוכלוסיית הזרים בשנת 2015 עמד על כ-58 מיליוני שקלים חדשים. בשנת הלימודים תשפ"א יעלו לכיתה א' ברובע 8 בדרום תל אביב 70 ילדים ישראלים, לעומת 496 ילדי זרים – מספר ילדי הזרים גדל פי 15 בתוך עשור. כך עולה מנתונים שנחשפו בתוכנית "סדר יום" בכאן רשת ב.
המסתננים מפעילים עשרות בתי עסק בדרום תל אביב, בין העסקים מסעדות, חנויות, ופאבים. לדברי מפקד תחנת כיבוי אש אזורית תל אביב, כמחצית מכ-3,000 שריפות בשנה, מתרחשות בדרום תל אביב, חלק ניכר באזור התחנה המרכזית.
עיריית תל אביב מספקת שירותים לאוכלוסיית המסתננים בתחומה, בתחומים כמו חינוך, בריאות ורווחה. בשנת 2016 השקיעה העירייה 64 מיליון ש"ח בשירותים לאוכלוסייה הזרה בתחומה, שכוללת להערכתה 60–70 אלף איש, רובם מסתננים מאפריקה. העירייה פועלת להכללת אוכלוסייה זו בדירוג הכלכלי-חברתי של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כדי להוריד את מיקומה בדירוג וכך להגדיל את התקציבים הממשלתיים המועברים אליה.
מעמד המסתננים בישראל
בעבר בשל הגדרתה של סודאן כמדינת אויב של ישראל, המגיעים ממנה מוגדרים על ידי הממשלה "נתיני מדינת אויב" וניתן היה לעצור אותם על פי החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט). עם זאת, הנחיית היועץ המשפטי לגבי המסתננים מסודאן היא כי "אין להחיל את חזקת המסוכנות על כלל המסתננים ולפגוע בזכויותיהם, וכי על צה"ל לחקור כל מסתנן ואם יתברר שאין בו סיכון ביטחוני הוא יטופל לפי הוראות חוק הכניסה לישראל בידי גופים אזרחיים". בעניין אזרחי אריתריאה, מדינת ישראל נמנעת מלהחזירם לשם בשל עמדת נציבות הפליטים של האו"ם והקהילה הבינלאומית.
ישראל העניקה "הגנה זמנית קבוצתית" למסתננים המזוהים כאריתראים או סודאנים, המהווים כ-83% מהמסתננים לישראל דרך גבול מצרים. ההגנה הקבוצתית מהווה אישור שהייה זמני בישראל, שיש לחדשו מדי שלושה חודשים. להלכה "ההגנה הזמנית הקבוצתית" אינה כוללת אישור עבודה, אולם הממשלה מאפשרת בפועל למסתננים לעבוד ולהתפרנס. בנובמבר 2010, במסגרת עתירה לבג"ץ, התחייבה המדינה שלא למנוע העסקת בעלי אישור שהייה עד שלא יופעל מרכז שהייה בגבול מצרים. בעבר גם בקשות מקלט של אזרחי חוף השנהב ודרום סודאן זכו להגנה קבוצתית, אך תוקף הגנה זו פג.
עד סוף 2012 לא אפשרה ישראל למסתננים מסודאן ומאריתריאה להגיש בקשות מקלט. לאחר מכן החלו להגיש מסתננים, בפרט אלה שהוחזקו במשמורת, בקשת מקלט במשרד הפנים.
לפי נתונים של רשות האוכלוסין בראשית 2018, כ-15,400 אריתריאים וסודנים הגישו בקשות. הרשות דחתה או סגרה מתוכן כ-6,600 בקשות. 12 איש (11 אריתריאים וסודני אחד) הוכרו כפליטים. לאלף אנשים שחיו בעבר בחבל דרפור בסודאן, מתוך 3,150 שהסתננו לישראל, הוענק מעמד של "תושב ארעי", מהם 500 בעת ממשלת אולמרט ו-500 נוספים בשנת 2017. בשאר הבקשות עדיין לא נתקבלה החלטה. קבוצה גדולה של מבקשי מקלט מסודן, יוצאי חבל דרפור, הרי הנובה והנילוס הכחול, כ-2,800 איש קיבלה במהלך שנת 2022 מעמד תושב ארעי א/5 וזאת בהתאם לפסיקת בית המשפט העליון בבג"ץ טאגאל. קבוצה זו נגרעה ממספר המסתננים בדוחות רשות האוכלוסין.
תחקיר של חדשות ערוץ 2 שפורסם באוקטובר 2016 חשף כי בקרב אזרחים אפריקנים מארצות שאזרחיהן אינם נהנים מהגנה קבוצתית ושוהים בישראל פועלים אנשים המפנים אותם לעורכי דין המסייעים להם למצוא עילה להגשת בקשת מקלט שקרית לרשויות בישראל.
בראשית 2017 פסקה שופטת בית המשפט המחוזי בירושלים נאווה בן אור כי עריקות מהצבא האריתראי אינה עילה לקבלת מעמד פליט. עם זאת, בפברואר 2018 פסק הדיין אלעד אזר מבית הדין לעררים בירושלים (שהוא ערכאה נמוכה יותר) כי יש להעניק מעמד פליט לעריק מצבא אריתריאה אשר כבר הוחזק שם בכלא במשך שנתיים בשל עריקותו, הוחזר לשירות וברח שוב, ועל כן קיים במקרה זה "פחד מבוסס היטב לרדיפה בארצו". באוגוסט 2018 דחה דיין בית הדין לעררים, מנחם פטישיצקי, עתירה לקבלת מקלט מדיני של אזרח אריתריאה בן 44 שהסתנן לישראל בשנת 2009, בנימוק כי עריקה או השתמטות משירות צבאי באריתריאה, כשלעצמן, אינן עולות לכדי רדיפה פוליטית.
פשיעה
בדיון שקיים מפכ"ל המשטרה, דודי כהן, בדצמבר 2010, נאמר כי לעומת ירידה במקרי השוד בכלל האוכלוסייה, ישנה עלייה דרמטית בעבירה זו בקרב המסתננים, וכי "עיקר הפשיעה היא פנים מגזרית ומרבית העבירות מבוצעות על רקע שתיית אלכוהול. מעשי הפשע הם בתחומי הסדר הציבורי, אלימות ורכוש". עוד נאמר שם כי באותה שנה "נרשמו שישה מקרי רצח בהם מעורבים מסתננים – 4.5 אחוז מכלל מקרי הרצח בישראל". שישה מקרים אלה כוללים הריגה של אזרחית ישראלית ורצח של חמישה מסתננים מסודאן ומאריתריאה בידי מסתננים אחרים. בדו"ח שפרסם מבקר המדינה ב-2014 נוסף תיעוד לשני מקרי רצח נוספים.
לפי נתונים של משטרת ישראל שהוצגו בכנסת במרץ 2012, החל מ-2007 ישנה עלייה קבועה במעורבות בפשיעה של המסתננים, בעיקר בשל עליית מספרם אבל זה אינו ההסבר היחיד. בשנת 2011 נפתחו כאלף ומאתיים תיקים פליליים למסתננים מאפריקה, כחציים במחוז תל אביב. זוהי עלייה של 54% לעומת השנה הקודמת. מהנתונים עולה כי רוב התיקים הפליליים נפתחים בגין הפרת הסדר הציבורי, התקהלות אסורה, קטטות, הימורים והחזקת סכין. ניצב משנה דוד גז, מפקד מרחב יפתח במשטרת ישראל, אמר בוועדת הפנים של הכנסת ביוני 2012 כי המעורבות בפשיעה של כלל הזרים בדרום תל אביב, ובמיוחד האפריקאים, מכפילה את עצמה משנה לשנה, כולל עבירות של אלימות קשה, אונס ושוד. המשטרה תולה גם את העלייה החדה בשוד מכשירים סלולריים בשנת 2012 בפשיעה של מסתננים. לפי נתוני משטרת ישראל, בשנת 2012 נפתחו 2,208 תיקים פליליים למסתננים כאשר מתעלמים מהתיקים בגין הסתננות, מתוכם 100 תיקים על עבירות מין.
בעקבות הגידול בפשיעה הוקמה בשנת 2010 תחנת משטרה חדשה בגינת לוינסקי, המשרתת את תושבי שכונת שפירא ואזור התחנה המרכזית החדשה של תל אביב. בתחנה שירתו כמאה שוטרים. היא פונתה כעבור מספר שנים. עם זאת נטען בדוח המבקר לשנת 2014 כי לא ניתן לקבוע "ברמה מספקת של ודאות" אם מעורבות הזרים בפשיעה רבה או מעטה ממעורבות כלל האוכלוסייה. לפי הדו"ח, הנתונים המוגבלים שיש בידי המשטרה על זהות החשודים נובעת בין היתר מכך שמקורות המידע של המשטרה על זרים הם מועטים, וכן בשל העובדה כי זרים נוטים לפתור סכסוכים בינם לבין עצמם וממעטים לפנות למשטרה.
ביולי 2013 אישר היועץ המשפטי לממשלה נוהל חדש, שלפיו מסתננים שביצעו עבירות אלימות ורכוש תבוטל אשרת שהייתם והם יוחזרו למתקני השהייה. קודם לכן התקיים נוהל כזה רק ביחס לאלו שביצעו עבירות המסכנות את ביטחון המדינה ושלום הציבור.
ב-21 בדצמבר 2013 במהלך נאום של שגריר אריתריאה בפני כ-500 מסתננים תומכי המשטר ארעה קטטה המונית בקיבוץ כנרת בין תומכי המשטר למתנגדיו. המסתננים זרעו הרס רב במקום והמשטרה עצרה עשרות מעורבים. 12 מעורבים פונו לבית חולים.
ב-8 ביוני 2014 הסתיימה פעילות של סוכן סמוי בקרב קהילת המסתננים בדרום תל אביב שנמשכה 14 חודשים. בסופה נערכה פשיטה בה נעצרו 65 מסתננים בחשד לסחר בסמים ועבירות רכוש ואלימות.
לפני הגעת המסתננים מנתה תחנת שרת בדרום ת"א שוטרים מעטים. נכון לשנת 2017 משרתים בה כ-200 שוטרים. להערכת המשטרה ישנם בדרום ת"א כ-40,000 מסתננים שמספרם עולה במידה ניכרת בסופי שבוע. לדברי ניצב-משנה דוד פילו, מפקד מרחב יפתח, העבירות הבולטות בקרב המסתננים הן גניבת טלפונים, סחר בסמים, אלימות ומקרי שוד בינם לבין עצמם, אלימות כלפי נשים, אירועים של אלימות במשפחה וזנות. בדיון בוועדת הכנסת ביוני 2018 אמר מפקד תחנת שרת כי מאז שנסגרו מתקני סהרונים וחולות יש עלייה באלימות, בשוד ובתקיפות חמורות באזורו. דוח שפורסם בדצמבר 2018 מראה כי שיעור הפשיעה (התיקים שנפתחים ומדווחים) בקרב המסתננים בעבירות מין, רכוש ואלימות גבוה לפחות פי 3 משיעור הפשיעה באוכלוסייה הכללית. כמחצית מכתבי האישום כנגד מסתננים שהוגשו בת"א ב-2018 נמחקו, לאחר שהנאשמים שוחררו ללא ערבות ולא אותרו. רוב התיקים שנאלצה המשטרה למחוק הם בגין עבירות אלימות, רכוש וסמים.
בריאות
בכמה בדיקות שנערכו בקרב מסתננים מאפריקה בעשור הראשון של המאה ה-21 נמצא כי שיעור הנשאות של מחלות בקרבם גבוה משיעור הנשאות באוכלוסייה הישראלית. בבדיקות אלו נמצא שיעור נשאות של כחצי אחוז לנגיף ה־HIV (מחולל מחלת האיידס), כחצי אחוז לעגבת רדומה, כ־0.6% לחיידקי שחפת, אחוז אחד לסלמונלה ואחוז אחד לשיגלה. להערכת משרד הבריאות היו בשנת 2013 בישראל כ-150 מסתננים נשאי HIV. עם זאת, שיעור הנשאות שזוהה נמוך משיעור הנשאות בארצות המוצא. הבדל זה הוסבר כתולדה של "ברירה טבעית", במסגרתה מתקשים יותר החולים לעמוד בתלאות המסע מאפריקה לישראל (אפקט המהגר הבריא).
בשנת 2010 אובחנו בבית החולים איכילוב כארבעים מסתננים חולי מלריה, לעומת ארבעה בשנת 2009. בשנת 2011 אובחנו שם עשרים מסתננים חולי שחפת ומדי שנה מאובחנים שם כחמישים מסתננים נשאי HIV. על פי משרד הבריאות, במחצית הראשונה של 2012 אובחנו 90 מסתננים כחולי שחפת באזור תל אביב, שהם כ־90% מכלל מאובחני השחפת בתקופה זו באזור זה.
בעקבות מקרה שבו אושפזה פעוטה בת למסתננים מאריתריאה שאובחנה מאוחר יותר כנשאית שחפת בסמוך לחולים ישראלים, הוחלט בבית החולים איכילוב כי מהגרי עבודה ומסתננים יאושפזו בבית החולים במחלקות נפרדות ויהיו מזוהים בתגיות מיוחדות, כדי למנוע הדבקה של שאר האוכלוסייה. מהגרי עבודה ומסתננים המבקרים בבית החולים נדרשו לעבור צילום חזה לשלילת שחפת ריאתית כתנאי לביקור במקום. משרד הבריאות ביטל את חובת הזיהוי בתגיות והפיץ הנחיות זמניות הנוגעות לזרים ולחסרי מעמד שמוצאם במדינות אפריקה ואסיה, התקפות בבתי החולים איכילוב ווולפסון. לפי ההנחיות נדרשים זרים ממדינות אלה לעבור צילום חזה לשלילת שחפת ריאתית וכן בדיקות דם לחצבת ולאבעבועות רוח. כמו כן הוחלו הגבלות על ביקורי זרים במחלקות רגישות לזיהומים, כגון מחלקות אונקולוגיות ופגיות.
במאמר שפרסמו מומחים לבריאות הציבור במשרד הבריאות נאמר כי החשש להעברת שחפת ואיידס מן האפריקאים לישראלים הוא קטן לאור מנגנוני ההידבקות במחלות אלה (HIV באמצעות יחסי מין ושחפת באמצעות חשיפה ממושכת לאדם נשא המחלה), וכי מרבית ההדבקות מתרחשות בתוך אוכלוסיית המסתננים. כדי לאתר נשאי שחפת חדשים המגיעים לישראל, עוברים כל העצורים המובאים לבית סוהר סהרונים מגבול ישראל-מצרים צילום חזה לשלילת שחפת ריאתית. חיסון נגד שחפת מוצע לכל הילדים בישראל עד גיל ארבע, גם לאלה שאינם זכאים לאזרחות.
בשל אי הפעלת תוכנית חיסונים מסודרת בארצות המוצא של המסתננים, ישנה בקרב המסתננים נשאות למספר מחלות זיהומיות שאינן שכיחות בעולם המערבי, דבר המעמיד בסכנת הדבקה אוכלוסייה ישראלית שלא התחסנה ואוכלוסייה בעלת מערכת חיסון חלשה. במאי 2012 התריעו פרופסור גבי ברבש, מנהל בית החולים איכילוב, וכן פרופ' פיני הלפרין, מנהל המחלקה לרפואה דחופה שם, מפני "פצצת זמן בריאותית" בגוש דן. זאת, בשל ריבוי מקרים שבהם מסתננים מאפריקה מגיעים לבתי החולים באזור זה כשהם חולים בשחפת, חצבת, אבעבועות רוח ומחלות זיהומיות מידבקות אחרות שאינן שכיחות בעולם המערבי. לדבריהם, "רק מקצת מהמסתננים מתאשפזים בבידוד לתקופות זמן קצובות, הרוב נשלחים חזרה לרחוב לאחר טיפול ראשוני והסיכון להידבק מהם גבוה ביותר".
ב-2012 הוקמה מחלקת אשפוז ייעודית מוגנת ומסוגרת למסתננים חולי שחפת בבית החולים שמואל הרופא בבאר יעקב. המחלקה שייעודה המקורי היה לטפל בחולי ריאות כרוניים נחשבת לאחת ממחלקות האשפוז המסוכנות ביותר בישראל מחשש להידבקות הצוות. על גג המחלקה הותקנה מערכת סינון אוויר בעלות של יותר ממיליון שקלים במטרה לצמצם את סכנת ההידבקות בשחפת. במחלקה מאושפזים עשרות מסתננים, כאשר זמן האשפוז הוא לרוב בין חודש לחודשיים. חולים מידבקים שמעוניינים לסיים את האשפוז ולצאת מבית-החולים רשאים לעשות זאת על-פי חוק, והיו מקרים בהם מסתננים עזבו את בית-החולים על דעת עצמם כאשר הם נחשבים מידבקים.
המסתננים השוהים בישראל אינם זכאים לביטוח הבריאות הממלכתי החל על תושבי ישראל, אך על פי חוק עובדים זרים מחויבים מעסיקים לבטח עובדים זרים המועסקים על ידם בביטוח בריאות. חלק מהמסתננים נעזרים בארגוני בריאות וולונטריים. החוק בישראל מאפשר לחסרי ביטוח רפואי ממלכתי לקבל טיפול רפואי במצבי חירום, וזאת ללא התניה בתשלום מראש, ועל כן בתי החולים נאלצים לספוג את העלויות של טיפולי חירום באוכלוסייה זו. על פי דברי סגן שר הבריאות, יעקב ליצמן, מערכת הבריאות סופגת מעל 50 מיליון ש"ח כדי לממן את הטיפול הרפואי במסתננים.
ב-2012 נולדו בבית החולים איכילוב כ-700 תינוקות למסתננות אריתראיות וסודניות שהיוו כעשירית ממספר הלידות שם. שיעור הפגים בקרב לידות המסתננות גבוה פי 2 מזה באוכלוסייה הכללית. עלותן של לידות המסתננות לבית החולים מוערכת ב-28 מיליון ש"ח.
בספטמבר 2008 נפתחה במתחם התחנה המרכזית החדשה של תל אביב מרפאת פליטים, שהוקמה ביוזמת ההסתדרות הרפואית בישראל ומשרד הבריאות. המרפאה משרתת למעלה מחמשת אלפים וחמש מאות מטופלים המגיעים באופן סדיר, מרביתם מסתננים מאפריקה, בעזרת רופאים מתנדבים וכוח עזר רפואי. התרופות המשמשות את המטופלים נתרמות על ידי חברות תרופות.
חינוך
חוק לימוד חובה חל על כלל הילדים בישראל ובהם גם ילדי המסתננים, והם משולבים במערכת החינוך. באילת סירבה העירייה במשך 4 שנים לרשום את ילדי המסתננים למערכת החינוך, והם נאלצו ללמוד מחוץ לעיר. בעקבות עתירה של ארגוני הסיוע נגד עיריית אילת ומשרד החינוך פסק בית המשפט המחוזי בבאר שבע באוגוסט 2012 כי על עיריית אילת לשלב תלמידים אלה במערכת. העירייה, בתמיכת משרד החינוך, ערערה על ההחלטה. בית המשפט העליון מתח ביקורת חריפה על משרד החינוך והעירייה, ובעקבות כך שולבו ילדי המסתננים במסגרות החינוך בעיר.
גירוש מיידי למצרים
מתחילת שנת 2006 החלו להגיע סודאנים לישראל, בעקבות פיזור הפגנות אלים שהתחולל במצרים במסגרתו נהרגו כמה סודאנים. ב-2008 הנחה ראש הממשלה אהוד אולמרט את הגורמים המקצועיים להחזיר את המסתננים מייד למצרים, בנוהל שכונה "החזרה חמה". מנגד, ארגונים רבים פעלו למען השארתם בישראל, בפרט על רקע רצח העם בדארפור. זאת אף על פי שהפליטים מדארפור לא היו חלק גדול מהמסתננים מסודאן (על פי הפורום לזכויות פליטים, בשנת 2008 נמצאו בישראל כ-4,000 איש מסודאן שמהם כ-1,200 מחבל דארפור והשאר מדרום סודאן).
בעקבות עתירה לבג"ץ של ארגוני זכויות אדם התחייבה המדינה בשנת 2008 לקיים "החזרה חמה" רק לאחר תשאול המסתננים, כדי לאפשר להם לבקש מקלט, בהתאם לעקרון האי-החזרה. המדינה הודתה כי בעניין זה חלו תקלות ומסתננים הושבו ללא תשאול.
טיפול בבקשות מקלט
כאמור, בשנת 2008 החליטה המדינה להעביר את בדיקת הזכאות למעמד פליטים מנציבות האו"ם לרשות האוכלוסין וההגירה. אלו מבין המסתננים שנתפסו באזור הגבול על ידי צה"ל הובאו לבית סוהר סהרונים, שם עברו רישום ושימוע לקביעת מעמדם. מי שזוהו כאריתראים או כסודאנים הוגדרו כזכאים להגנה קבוצתית הומניטרית ושוחררו לאחר בדיקות רפואיות. השאר עברו שימוע נוסף אצל יחידת בדיקת מעמד הפליט (Refugee Status Determination - RSD) של רשות האוכלוסין, שהחלה לפעול ביולי 2009. אלה שנקבע כי הם בני-הרחקה רשאים לערער על ההחלטה, בהליך שיכול לארוך תשעה חודשים. בשל חוסר מקום במתקן שוחררו גם אנשי קבוצה זו וניתן להם כתב הגנה. לעיתים הם נעלמו ועל פקחי יחידת עוז הוטל לאתרם. בין יולי 2009 למאי 2010 גורשו 863 מסתננים.
אחוז ההכרה בפליטים מאריתריאה ומסודאן במדינת ישראל נמוך מאוד בהשוואה להכרה בהם במדינות אחרות. עם זאת, כאמור, ישראל העניקה למסתננים משתי המדינות "הגנה קבוצתית" במשך שנים, עד 2018, והעניקה מעמד של "תושב ארעי" לכאלף יוצאי דרפור. בדצמבר 2021 לאחר פסיקת בג"ץ בעתירת טאגאל נגד שר הפנים פרסמה רשות האוכלוסין בהתאם להוראת בג"ץ רשימה נוספת של 2,426 אנשים יוצאי חבל דרפור הזכאים למעמד של תושב ארעי. בשווייץ, לשם השוואה, מעמד של מבקש מקלט מקבלים כ-35%–55% מהאריתראים, הגנה משלימה מקבלים כ-25%, והחלטה שלילית המחייבת עזיבת שווייץ כ-20%–25%.
הקמת גדר בגבול מצרים
בינואר 2010 אישרה הממשלה את בנייתה של גדר גבול חלקית בין ישראל למצרים שכוללת חיישנים. העבודות על הגדר החלו בנובמבר 2010 והושלמו בסוף 2012 (למעט קטע מורכב מבחינה הנדסית, באזור אילת). עלותה המשוערת כ-1.5 מיליארד ש"ח. במהלך הקמת הגדר ירד במידה ניכרת מספר המסתננים, וההסתננות נבלמה כמעט לחלוטין עם השלמת הגדר.
פעולות בתחום הכלכלי
ביוני 2013 אישרה הכנסת את החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ג-2013, המגביל מסתננים בהוצאת רכוש וכסף מישראל, כדי "להביא להקטנת הכדאיות הכלכלית שבהסתננות ועל ידי כך לצמצם את התמריץ להסתננות לישראל, וכן לעודד מסתננים לצאת מישראל".
בהתאם ל, שנכנס לתוקף ב-1 במאי 2017, נדרשים מעסיקי מסתננים לנכות 20% מהשכר המשולם למסתנן, ולהפקידו, בתוספת הפרשת מעסיק של 16%, בקרן שאותה יקבל המסתנן רק כאשר יצא מישראל. ניתן יהיה לחלט חלק מהסכום שנצבר אם המסתנן לא יעזוב במועד שנקבע לו. בהודעת המדינה לבג"ץ ביוני 2019 נאמר שמספר המסתננים הדורשים את כספי הפיקדון עולה על ציר הזמן ושיש בכך ראיה לכך שהחוק מועיל לצמצום מספר המסתננים. באפריל 2020 ביטל בג"ץ ביטל את הסעיף בחוק המחייב הפקדת 20% משכר המסתננים בפיקדון. עם זאת, דחה בג"ץ את העתירה לבטל גם את חלקו של המעסיק בפיקדון.
מעצרים והגבלות תנועה
בתחילת 2012 אושר בכנסת תיקון (מס' 3) לחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט). עיקר התיקון, שעניינו ההליכים המנהליים לטיפול במסתננים והחזקתם במשמורת, נקבע כהוראת שעה לשלוש שנים, עד ראשית 2015, כדי לבחון את השפעתו.
ביוני 2012 הודיעו ראש הממשלה ושר הפנים כי מעתה מסתננים שייכנסו לישראל יישארו במשמורת במתקן סהרונים ולא ישוחררו בדרום תל אביב כפי שהיה נהוג עד אז. במתקן שהו גם כמה ילדים לצד אימותיהם.
בעקבות עתירה לבג"ץ נגד תיקון מס' 4 קבע בג"ץ ב-22 בספטמבר 2014 כי גם תיקון זה אינו חוקתי וביטלו והורה לסגור את מתקן "חולות". בתגובה, אושר בכנסת ב-8 בדצמבר 2014 חוק המגביל את החזקת המסתננים במתקן חולות לתקופה של 20 חודשים וקובע כי חובת ההתייצבות לשוהים במקום תעמוד על פעם אחת ביום. בעקבות עתירה שהוגשה לו, קיצר בג"ץ את התקופה המרבית להחזקה במרכז השהייה ל-12 חודשים, וקבע ששוהים השוהים במרכז השהייה ביום מתן פסק הדין 12 חודשים או יותר, ישוחררו ממנו לאלתר.
הוצאות על הטיפול במסתננים
מחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת משנת 2017 אמד את ההוצאות של גופים ציבוריים על שהיית המסתננים בישראל לשנת 2016. לפי המסמך, ההוצאות כללו 335 מיליון ש"ח מתקציב המשרד לביטחון הפנים. סכום זה כלל בעיקר את הוצאות ההפעלה של מתקני סהרונים וחולות וכן הוצאות של משטרת ישראל. עיריית תל אביב הוציאה באותה שנה 120 מיליון ש"ח על טיפול באוכלוסיית הזרים. הוצאות אלה כללו בין היתר שירותי טיפת חלב, מועדוניות, בינוי מעונות והפעלת גני ילדים. משרד הבריאות הקציב עבור שירותי רפואה לזרים 76 מיליון ש"ח. שירותים אלה כללו טיפולים בבתי חולים שהזרים סירבו לשלם עבורם, שירותים רפואיים הניתנים לזרים ללא עלות, הפעלת מרפאות ייעודיות לזרים בתל אביב במימון חלקי של המשרד ועוד. שני התקציבים האחרונים, של משרד הבריאות ושל עיריית תל אביב, מתייחסים לכלל הזרים ולאו דווקא למסתננים מאפריקה.
המסמך מציין כי לא ניתן להעריך הוצאות נוספות של הגופים האמורים ושל גופים ציבוריים אחרים, וכן עלויות כלכליות אחרות, כגון הורדת המשכורות של ישראלים המועסקים ברמות שכר נמוכות וירידת מחירי נדל"ן בשכונות המגורים.
עזיבת מסתננים בהסכמה וגירושם
במאי 2012 פרסם משרד החוץ חוות דעת שלפיה אין מניעה לגרש את אזרחי דרום סודאן לארצם. ביוני אותה שנה הודיעה רשות ההגירה והאוכלוסין כי תרחיק כארבעת אלפים מסתננים – כאלף ושש מאות מתוך כאלפיים אזרחי חוף השנהב, כאלף וחמש מאות דרום סודנים וכאלף אפריקאים ממדינות אחרות. ב-7 ביוני 2012 התיר בית המשפט המחוזי בירושלים לגרש את אזרחי דרום סודאן חזרה לארצם, בהתאם להחלטת שר הפנים, אלי ישי, להפסיק את ההגנה הקולקטיבית עליהם. רשות האוכלוסין וההגירה הודיעה מייד לאחר פסק הדין, כי היא נותנת שבוע לאזרחים מדרום סודאן השוהים בישראל לעזוב את המדינה מרצונם, ושלושה ימים לאחר ההודעה החל מעצר של זרים מדרום סודאן. כאלף וחמש מאות אזרחי דרום סודאן הוחזרו לארצם, וחלקם סבל שם מסכנות שונות. לפי דיווח של ארגוני סיוע משנת 2013, תוך פחות משנה מתו כעשרים ילדים ומבוגרים מתוך המגורשים עקב מחלות מידבקות. על פי מקור שהובא ב"הארץ" כמאה מהמגורשים לסודאן נהרגו. הפרויקט הישראלי "Come True" מממן לימודים בתנאי פנימייה בבית ספר באוגנדה לילדים שמשפחתם גורשה לדרום סודאן.
נוסף לצעדים האמורים, הממשלה מעודדת את המסתננים לצאת מישראל על ידי מתן מענק כספי ליוצאים. סכום המענק לעוזבים מרצון הועלה לסך של 3,500 דולר וכן תשלום כרטיס טיסה. אלפי מסתננים עברו מרצון למדינות אפריקאיות, בפרט לרואנדה ולאוגנדה, שאיתן חתמה ישראל על הסכם. בפברואר 2014 עזבו 1,705 מסתננים את ישראל, לעומת 765 בינואר 325 בדצמבר ו-63 בנובמבר. ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר כי רואנדה כבר קלטה 180 אלף מהגרים בחסות ובפיקוח האו"ם, שמחשיב אותה כאחת המדינות הבטוחות באפריקה. לדברי יוסי אדלשטיין, ראש מנהל אכיפה וזרים, מבקשי מקלט שעוזבים מרצון לא נתקלים בקשיים במדינות החדשות שאליהן הגיעו. ולדבריו ישראל מנהלת בקרה מול כל מי שיוצא באופן ישיר ועל ידי נציגים שמגיעים למדינות הזרות ובודקים, כפי שהמדינה התחייבה בפני בג"ץ.
ממשלת ישראל יזמה תוכנית לגירוש מסתננים למדינות אחרות באפריקה שהסכימו לקלוט את המסתננים תמורת תשלום. נגד תוכנית זו הגישו ארגוני שמאל בישראל עתירה לבית המשפט העליון. ב-28 באוגוסט 2017 התיר בית המשפט העליון בהרכב מורחב של חמישה שופטים לגרש מסתננים למדינה שלישית המסכימה לכך, אך אסר על החזקתם במאסר לשם כך במשך יותר מחודשיים בדיון נוסף הבהירה הנשיאה אסתר חיות כי ניתן לגרש את המסתננים גם בכפייה.
בינואר 2018 אישרה הממשלה הסכם לגירוש המסתננים למדינה שלישית. התוכנית הציעה למסתננים לקבל מענק בסך של 3,500 דולר אם יצאו בהסכמה עד סוף מרץ 2018. הסכום צפוי להצטמצם משמעותית לאחר מכן. במקביל, מתקן חולות נסגר במרץ 2018. לפי פרסומים בנובמבר 2017, ישראל הגיעה לסיכום עם רואנדה שלפיו תשלם לה 5,000 דולר עבור כל מסתנן שיגורש לשטחה. לפי התוכנית, מסתננים שלא יסכימו לעזוב, ייכלאו בכלא סהרונים. לפחות בשלב הראשון נשים, ילדים, והורים לקטינים לא היו מיועדים לגירוש, אלא רק רווקים בגיל העבודה שלא הגישו בקשת מקלט עד 1 בינואר 2018, או שבקשתם נדחתה. ממשלת רואנדה הכחישה את ההסכם.
ב-2 באפריל 2018 דיווח ראש הממשלה נתניהו כי ההסכם עם רואנדה קרס, לדבריו בשל לחץ אירופי על ממשלת רואנדה שאותו קידמה הקרן החדשה לישראל. נשיאת הקרן הכחישה זאת. במקביל הודיע נתניהו על הסכם שחתם עם סוכנות הפליטים של האו"ם שלפיו תוך 5 שנים יהגרו 16,250 למדינות מערביות, ו-16,000 אחרים ייקלטו בישראל ויקבלו מעמד ארעי. ההסכם גרר ביקורת ציבורית קשה, בפרט בקרב תושבי דרום תל אביב וחוגי ימין. בעקבות כך חזר בו נתניהו מההסכם והודיע שהממשלה תמשיך לפעול לגירוש המסתננים למדינה שלישית.
ביקורת על פעילות הממשלה
בדו"ח של מחלקת המדינה של ארצות הברית, שפורסם באפריל 2011, נמתחה ביקורת על יחסה של ישראל למבקשי המקלט. נמתחה ביקורת על נוהלי רשות האוכלוסין וההגירה, על נוהל "החזרה חמה" ועל הרטוריקה של שרים וחברי הכנסת נגדם, כולל ביקורת על השימוש במילה מסתננים כדי לתאר אותם. ביקורת דומה חזרה גם בדו"ח שפורסם במאי 2012.
מבקר המדינה יוסף שפירא פרסם במאי 2014 דוח שבו דרש מהממשלה לשפר את המדיניות ממשלתית בתחום הטיפול במסתננים, כולל סיפוק צורכיהם הבסיסים בתחומי הרווחה והבריאות, זאת "גם בהתחשב בערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, במורשת ישראל בדבר היחס לחלשים בחברה, ובהם הגר (הזר) היושב בקרבנו, ובדין הבינלאומי בתחומי ההגירה, הפליטות וזכויות האדם". בנוסף נדרשה הממשלה להתמודד עם המצוקה שבה שרויים תושבי השכונות שבהן התרכזו הזרים במהלך השנים, באמצעות הגברת משאבי כוח האדם בתחנות המשטרה.
התנגדות לשהיית המסתננים בישראל
במאמר שפורסם על ידי מרכז המחקר של המכללה לביטחון לאומי העריכה עו"ד עפרה קלינגר, קצינה בכירה בשירות בתי הסוהר ולימים נציבתו, שהמסתננים הם סיכון ביטחוני, משום שהם עלולים לשמש כמודיעים או כפעילים של מדינות עוינות או של ארגוני טרור. הערכה דומה הציג, כשנה מאוחר יותר, שגריר אריתריאה בישראל. עוד הזהירה קלינגר שמבחינה חברתית יביאו המסתננים לצפיפות ולפשיעה.
אישי ציבור רבים הביעו התנגדות לשהייתם של המסתננים בישראל. בהם יעקב כץ (כצל'ה), יושב ראש הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים בכנסת ה-18, שהזהיר מהתגברות ההסתננות והפיכת הבעיה לאיום דמוגרפי על ישראל, בנוסף לבעיות של הגדלת הפשע והעוני במקומות שבהם מתרכזים המסתננים. גם ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי פנה בדצמבר 2011, לראש הממשלה וביקש כי הממשלה תנקוט "פעולות חירום מיידיות" מול המסתננים.
ב-23 במאי 2012 נערכה בשכונת התקווה הפגנה, בהשתתפות כאלף איש, במחאה על טיפולה של הממשלה במסתננים ועל כך שיש תחושת פחד ברחובות. בהפגנה נאמו חברי הכנסת מירי רגב, דני דנון, רונית תירוש ומיכאל בן-ארי. רגב אמרה כי "הסודנים הם סרטן בגוף שלנו" וקראה לעשות הכול כדי להחזירם למקום מוצאם. בהמשך תקפו חלק ממשתתפי ההפגנה עוברי-אורח כהי עור, ניפצו זגוגיות ובזזו חנויות ששייכות לאפריקאים, הבעירו פחי אשפה והתעמתו עם שוטרים. 17 מפגינים נעצרו. נגד חלק מן הנאומים בהפגנה נמתחה ביקורת ציבורית, כולל על ידי ארגון יד ושם ונשיא המדינה שמעון פרס, בטענה שנשאו אופי גזעני ומסית. למחרת התקיימו הפגנות נגד האלימות בירושלים ובתל אביב.
בראשית 2017 החלה מתיחות סביב המסתננים בפתח-תקווה וראש העירייה ניסה לגרום לעזיבתם. בהוראת עיריית פ"ת, חברת החשמל החלה לנתק מחשמל דירות מפוצלות של מסתננים, אולם המהלך הוקפא בצו בית משפט, שקבע כי יש לנתק תשתיות חיוניות רק במקרים קיצוניים, שבהם נשקפת סכנה לחיי אדם.
ארגוני סיוע ותמיכה במסתננים
ארגון מסיל"ה (מוקד סיוע ומידע לקהילה הזרה) פועל מטעם עיריית תל אביב, באמצעות חברת הבת שלה "מוסדות חינוך ושיקום שכונות". מסיל"ה הוקמה בשנת 1999 כיוזמה של עיריית תל אביב במטרה לטפל בקהילת מהגרי העבודה והפליטים וזאת לאחר שלא ניתן מענה לכך מטעם המדינה. כיוון שמסיל"ה הוא חלק מהשלטון המקומי, אנשיו מנועים מנקיטת עמדה מוצהרת בנושאים ציבוריים הקשורים בבעיית העובדים הזרים והמסתננים ברמה המדינית. הארגון מפעיל ספרייה ציבורית ותוכניות לימוד והעשרה.
בנוסף לארגוני הסיוע קמה התארגנות אזרחית התומכת במסתננים והיא מרק לוינסקי, יוזמה שקמה בעקבות מותו של יוהנס (יונתן) ברקו, ישראלי ממוצא אתיופי שקפא למוות בגינת לוינסקי בינואר 2012. מרק לוינסקי מאורגן דרך מספר עמודים בפייסבוק ופעולתם העיקרית של מתנדביו היא חלוקה יומית של אוכל לדרי רחוב ולמסתננים, המתרכזים באזור גינת לוינסקי. הם עוסקים גם באספקת בגדים וציוד, מציאת מחסה ועוד.
ב-27 באפריל 2012 הושלכו ארבעה בקבוקי תבערה לעבר דירות של מסתננים בדרום תל אביב. לדירות נגרם נזק קל. בתגובה התקיימה הפגנה של כ-200 אנשים לגינוי האלימות ולתמיכה במסתננים. בעקבות אירוע זה הוקמה עמותת אליפלט - אזרחים למען ילדי פליטים, המסייעת לילדים של מסתננים.
הקרן החדשה לישראל השקיעה בארגוני סיוע למסתננים כ-130 אלף דולר. בשנת 2018, הודיעה הקרן על גיוס של 50 אלף דולר נוספים לקמפיין ציבורי ולפעולות סנגור וסיוע.
בראשית 2018 החל קמפיין נרחב של המתנגדים לגירוש מסתננים. ארגון מסיל"ה של עיריית תל אביב וכן רופאים לזכויות אדם פעלו לגיוס פסיכיאטרים, פסיכולוגים ועובדים סוציאליים במטרה לסייע בידי מסתננים להימנע מגירוש מסיבות רפואיות. בינואר 2018 חתמו 36 סופרים ומשוררים על גילוי דעת שבו הפצירו בממשלה לבטל את תוכנית גירוש המסתננים. נערכו החתמות גם על עצומות דומות של ניצולי שואה, אקדמאים ודיפלומטים בעבר רבנית רפורמית הודיעה בתחילת 2018 על יוזמה לגיוס משפחות מישראל שיהיו מוכנות להחביא מסתננים כדי שלא יגורשו.
במהלך החודשים פברואר ומרץ נערכו הפגנות נגד הגירוש בהשתתפות עשרות אלפי בני אדם, בהם מסתננים, בירושלים, בדרום תל אביב ובכיכר רבין. מתנגדי המהלך גייסו כ-200 אלף ש"ח בקמפיין מימון המונים.
פיטר קרגיל
פיטר קרגיל (2 במרץ 1964 - 15 באפריל 2005) היה כדורגלן ג'מייקני ששיחק בעמדת הבלם.
קרגיל החל את קריירת הכדורגל שלו במספר מועדונים בג'מייקה, ביניהם סוולואופילד, פורטמור יונייטד וליונס CC וכן שיחק במועדון הכדורגל מהגדולים בג'מייקה - הרבור וויאו.
קרגיל גם היה שחקן מעמודי התווך של נבחרת ג'מייקה של אותם זמנים וערך 84 הופעות במדי הנבחרת. קרגיל היה קפטן הנבחרת במונדיאל 1998 שנערך בצרפת. לאחר פרישתו שימש כעוזר מאמן הנבחרת.
ב-15 באפריל 2005 נהרג קרגיל בתאונת דרכים כאשר המיני-ואן שבו נהג התהפך במהלך הנסיעה.
מם
מֵם (מלועזית: Meme - נהגה באנגלית: מִים) הוא כל מאפיין תרבותי שאינו חומרי שמשתכפל ומתפשט מאדם לאדם דרך תקשורת אנושית. לדוגמה אופנה במובנה הכללי אינה חומרית, אך מועברת ממוח למוח בדרך של אימוץ וחיקוי ועל ידי כך מתפשטת בקרב האוכלוסייה. באופן דומה, דת משתכפלת מההוגה (לדוגמה מוחמד וישו) אל מאמיניו הראשונים ומהם הלאה.
המדע שעוסק בממים, שעודנו בחיתוליו, נקרא מֵמֵטיקה.
בהגדרה פורמלית, המֵם הוא יחידה של מידע שמשתכפלת ממוח אחד דרך תקשורת, ומאגרים לא-חיים של מידע (כגון ספרים ומחשבים), למוחות או מאגרים אחרים.
היסטוריה של מושג המם
הרעיון של רעיונות שמתפשטים תחת חוקים כמו ביולוגיים קודם לטביעתו של המושג על ידי דוקינס; לדוגמה, ויליאם ס. בורוז טען כי "שפה היא וירוס".
ג'ון לורנט ב"כתב העת לממטיקה" אף הציע כי ייתכן שהמושג מֶם עצמו הגיע מכתביו של ביולוג גרמני לא מוכר בשם ריכארד זֶמון. ב-1904 פרסם את "המנם" (Die Mneme) (שפורסם באנגלית ב-1924). ספרו דן בהעברה תרבותית של חוויות, עם תובנות מקבילות לאלה של דוקינס. המושג "מנם" נתגלה גם ב"נשמתה של הנמלה הלבנה" (1927) מאת מוריס מטרלינק.
אוורט רוג'רס פיתח את תאוריית ההפצה של חידושים (Diffusion of innovations), שמסבירה איך ולמה אנשים מאמצים רעיונות חדשים. רוג'רס הושפע מגבריאל טארד, שבנה "חוקים של חיקוי", המסבירים כיצד אנשים מחליטים האם לחקות התנהגות של אחרים. פרנסיס הייליאן ניסח את הקריטריונים לסלקציה ממטית, שפתחו את התחום של ממטיקה יישומית, על מנת לבדוק את הקריטריונים האלה.
ריצ'רד דוקינס, בספרו הגן האנוכיי, מסביר כי מקור המונח הוא מהמילה מימזיס, המילה היוונית שפירושה "חיקוי". הוא ביקש להשתמש במילה אחת קליטה יותר, הנשמעת דומה במקצת למילה "גֵן". לפיכך, בחר לקצר את המונח מיממה וקרא ליחידה החדשה בשם מֵם (Meme), המתחרז עם גן (Gene). כמו כן, הוא מציין כי המונח החדש דומה בצלילו גם למילה Memory, שפירושה זיכרון, או של ה-même בצרפתית, שפירושו "אותו הדבר".
קיימים גם שני מושגים מקבילים שקדמו לפרסומו של דוקינס. אך הם מתחומים לא מדעיים והמושגים עצמם יותר ספציפיים. אחד הוא צורת מחשבה. מונח שבין השאר משמש בפסיכולוגיה הכרתית ובפילוסופיה הכרתית. והשני הוא אגרגור מתחום המיסטיקה וחקר הנסתר.
ממטיקה
יש להבחין בין ממטיקה לסוציוביולוגיה, העוסקת בבסיס הביולוגי להתנהגות אנושית. בסוציוביולוגיה, הישויות המשתנות הן הגנים, ואילו בממטיקה – הממים. ממטיקה מתייחסת לבני אדם כתוצרים של אבולוציה גנטית ותרבותית גם יחד.
לפי "אסוציאציה ממטית" מתייחסים אל ממים כבאים לעיתים קרובות בקבוצות, עם מם ראשי ותת מם, כשהראשי כולל בדרך כלל את מרכיביו האחרים. לדוגמה, המם לג'ינס כולל גם את המם לרוכסנים, בגדים מחוזקים, הצבע כחול, ביגוד כותנה, ומכפלות כפולות. המם "יהדות" כולל בתוכו את קדושת המקרא, רעיון התורה שבע"פ ואת מנהגי המצוות.
הרבה מהטרמינולוגיה הממטית לקוחה מהחלפת מונח גנטי במונח ממטי. לדוגמה: גנוטיפ ← ממוטיפ, מהנדס גנטי ← מהנדס ממטי, קומפלקס גנטי ← קומפלקס ממטי אבל הדמיון הזה משמש רבות דווקא להבחין בשוני בין המנגנונים שמשמשים להפצת גנים וממים.
אבולוציה ממטית
אבולוציה ממטית, כמו אבולוציה גנטית, לא יכולה להתרחש ללא מוטציות. כך רעיונות משתנים לעיתים קרובות כשהם משתכפלים - המאזין להרצאה משכפל במוחו את דבריו של המרצה, אך לעולם אינו מעתיק אותם אחד לאחד. הקורא בספר תופס את רעיונותיו בדרכו שלו. תופעת טלפון שבור עשויה לשנות מם באופן קיצוני. המוטציה גורמת לגיוון, שבעקבותיו הממים שמוצלחים יותר בשכפול נעשים לשכיחים יותר, ולכן יש להם סיכוי רב יותר לשרידה ולשכפול חוזר. אולם, בשונה מאבולוציה גנטית באבולוציה ממטית אין גנוטיפ חומרי שנמצא בבסיסו והגורמים והטווח שמייצר את הסינון והמוטציה שונה.
"סחף ממטי" הוא התהליך של שינוי של רעיון או מם בזמן שהוא משתכפל מאדם אחד לאחר. הסחף הממטי מתגבר כאשר המם מועבר בתנאים לא אופטימליים. יש גם לעיתים ממים המראים "אינרציה ממטית" שהיא תכונתו של מם להיות מבוטא באופן זהה ושתהיה לו את אותה השפעה בלי קשר למי שמקבל או קולט אותו. אינרציה ממטית גדלה כאשר המם מועבר באמצעות אמצעים מנמוניים, כגון חרוז, בהעברה של מם דרך תקשורת של שפה על מנת לשמור על הזיכרון של המם לפני העברתו או במם בצורת תמונה בו המבנה המקובע של תמונה וטקסט עליון ותחתון מייצר מבנה שקל לזיכרון לשכפלו.
בדומה לגנים, שאינם בהכרח תורמים תרומה חיובית לנושא אותם, גם ממים עשויים להיות מועילים, הרסניים, או חסרי השפעה: מם כגון מיליטריזם מביא את האוחזים בו לפעולות מסוכנות ועשוי להשמידם. הממים העומדים בבסיס הרפואה המודרנית (לדוגמת שיטת הניסוי הקליני, רעיון החיסון וכדומה) מביאים תועלת רבה לאוחזים בו. בעוד שיר קליט שלא ניתן להישכח לפרק זמן מסוים בדרך כלל לא ישפיע באופן משמעותי על אלו שנושאים אותו, לא לחיוב ולא לשלילה.
התפתחות תרבויות
דוקינס טוען כי תרבויות מתפתחות באופן דומה לאוכלוסיות או לאורגניזמים. רעיונות שונים מועברים מדור לדור, ורעיונות אלה עשויים לשפר או לגרוע מסיכוייהם של אותם אנשים לשרוד. תהליך זה משפיע על איזה רעיונות יעברו לדור שאחריו. לדוגמה, לתרבות מסוימת עשויה להיות דגם ושיטה מיוחדת ליצור כלים מסוימים, שלתרבות אחרת אין, ולכן התרבות עם השיטות המוצלחות יותר תצליח יותר. דבר זה מביא לכך כי השיטות האלה יאומצו על ידי חלק גדול יותר מהאוכלוסייה ככל שהזמן עובר. כל דגם ושיטה פועלים כיחידת אינפורמציה, שלאוכלוסיות מסוימות יש ולאחרות אין, והקיום של הדגם בדורות הבאים מושפע ישירות מהיעילות של המם וקלות השכפול שלו.
חיקוי
מאפיין חשוב של ממים הוא כי הם משוכפלים כמעט תמיד על ידי חיקוי, כלומר על ידי העתקת ההתנהגות של אדם אחר. ההתנהגות יכולה להיקלט מהסתכלות באדם אחר או ממקור אחר, כגון ספר או תווים. כשיכולת החיקוי התפתחה בבני אדם, היא נתגלתה כמועילה מאוד והגדילה את יכולתו של האדם להתרבות. ייתכן גם שהבחירה המינית של החקיינים הטובים ביותר הביאה להגברה גנטית של היכולת המוחית לחקות היטב.
ממים מתרבים על ידי חיקוי של פרט אחד בידי השני ויש צורך במוח מפותח דיו כדי להבין את ההתנהגות שמהווה מטרה לחיקוי וכן את היתרונות שלה. ניתן לראות חיקוי מורכב דיו רק בכמה מינים בכדור הארץ, הכוללים הומנואידים, לווייתנים, דולפינים, ציפורים שלומדות בין השאר לשיר על ידי חיקוי הוריהן. עם זאת, אפשר לטעון כי קיימים ממים פשוטים יותר במינים אחרים, לדוגמה התנהגות חקיינית נגרמת באופן מלאכותי אצל חולדות וסלפודים. ניתן לראות את ההתנהגות של בעלי חיים הצורכים תרופות כסוג של מם חייתי. יש מינים שנצפו בשעה שהם אוכלים דברים שאינם יכולים לעכל, כמו צמחים רעילים או פחם, על מנת למנוע דלקות או הרעלה. יש גם מקרים בהם בעל חיים אחד מחקה בעל חיים אחר, בני אדם גם משתמשים הרבה בחיות כמאטופורות שמתארות מבנים חברתיים או תכונות מסוימות, אבל תופעות אלה נדירות יחסית.
ממים, בדומה לגנים, יכולים לשרוד לתקופה ארוכה מאוד בהרבה מהאורגניזמים שנושאים אותם. גן מוצלח, כמו הגן לשיניים חזקות אצל האריות למשל, יכול להישאר זהה במאגר הגנים למשך מאות אלפי שנים. מם מוצלח יכול להשתכפל מאדם אחד לשני, לתקופה ארוכה לאחר שהוא הופיע לראשונה, לדוגמה הנטייה התרבותית לייצר ולעטות לבוש קיימת לפחות עשרות ואולי מאות אלפי שנים.
אנלוגיות ביולוגיות
באותו אופן שניתן להשתמש במושג הגן האנוכיי כנקודת מבט על מנת להבין את האבולוציה הביולוגית, ניתן להשתמש במושג המם על מנת להבין יותר טוב היבטים לא מובנים של התרבות האנושית, ושל התנהגות נלמדת בבעלי חיים אחרים. השאלה אם ממטיקה ראויה להיחשב כמדע עדיין פתוחה, ויש מבקרים הטוענים כי בניגוד לגנטיקה בה חוקי ההעברה מוגדרים היטב ומוכרים ממטיקה היא בגדר פסאודו-מדע בלבד.
מחשבות כיחידות נפרדות
אף שמדברים על ממים כיחידות נפרדות, אין זה אומר כי אנו מכמתים את המחשבה וכי יש "אטומים" של רעיונות שלא ניתן לחלקם לחלקים קטנים יותר. המם כיחידה הוא פשוט צורה נוחה לומר "חלק של מחשבה שמועתק מאדם לאדם", גם אם הוא מורכב מממים קטנים יותר. מם יכול להיות נאום שלם או מילה אחת. אך הגיוני כי המם של המילה ישרוד לזמן רב יותר בשלמותו, ואילו הנאום כולו ישתנה בוודאי במהירות רבה יותר בשל טעויות בזיכרון, גרסאות מקוצרות ומוטציות אחרות.
וירוסים ממטיים
יישום שנוי במחלוקת של רעיון ה"מם האנוכי" הוא הרעיון שיש ממים שמתנהגים כמו וירוסים: כלומר, הם מועברים הלאה גם במחיר פגיעה בנושאים אותם, פשוט כיוון שהם כל כך טובים בזה. יש שטוענים כי דתות (במיוחד דתות מסיונריות) וכתות פועלות בצורה הזו, כשחלק מהאמונה כוללת צורך להפיץ את הממים שלה ולהתנגד לממים מתחרים וכך אמונות מועברות הלאה עם או בלי קשר לעובדה שהן מועילות או לא למאמין.
יש גם עמדה, שגורסת שדתות מסורתיות יותר פועלות כמו מערכות חיסוניות מנטליות, בכך שהן מונעות ממחשבות חדשות להיכנס למערכת. וכך הדת מגנה על האדם מפני אמונות חדשות, בעצם שמרנותה.
בידוד
באבולוציה גנטית, מקובל כי על מנת לפצל מין אחד לשניים, יש צורך בהפרדה גאוגרפית מסוימת בין שני המינים, כגון רכס הרים חדש או נהר. הפרדה זו תמנע משתי הקבוצות להתרבות זו עם זו, וכך המוטציות שלהן לא יעברו מאחת לשנייה וייווצרו שני מינים שונים. תופעה דומה מאוד יכולה לקרות בממים. בדרך כלל, האוכלוסייה בעלת המם בהכרתה מעורבבת מספיק כך שהמם נמצא אצל הרבה אנשים באופן שווה. אך אם הקבוצה האחת מתפצלת לשניים, ייתכן כי ייווצרו שני סוגים שונים של מם, עד שיהיו שונים לגמרי אחד מהשני. דוגמה טובה לזה הן מאות השפות השונות שנתגלו בפפואה גינאה החדשה, באזור ההררי שבו הריבוי התאפשר בשל ההפרדה הגאוגרפית החזקה בין האזורים השונים של האי.
רע כשלעצמו
רע כשלעצמו הוא תרגום לעברית של הביטוי המשפטי הלטיני: Malum in se (ברבים: mala in se), הדן בסוג העבירות הפליליות שנחשבות ל"רוע" ואסורות מטעמי מוסר, גם אם לא היה חוק האוסר עליהן מפורשות. ברור כי בפועל, ברוב שיטות המשפט קיימים חוקים האוסרים על מעשים אלה. בין מעשים אלה נמנים רצח, אינוס, גנבה. בע"פ 3520/91, הלנה תורג'מן נגד מדינת ישראל (פ"ד מז(1) 441) מציין השופט מישאל חשין כי עבירות מסוג רע כשלעצמו הן: "העבירות שבהן מתגלה כיעורו של אדם, עבירות הנבנות על מעשיו הבזויים של העבריין".
מונח זה מבדיל בין עבירות אלה לעבירות שהן רע כי נאסר - עבירות האסורות על פי חוק מטעמים שונים, מבלי שיש פגם מוסרי במעשים הנעשים במסגרתם.
בק"פ (ירושלים) 105/02, אלון ניר נ' מסע אחר בע"מ ו-2 אח' נאמר:
וכן בע"פ 389/91, מדינת ישראל נ' ויסמרק ישראל, ז"ל ואח', פ"ד מט(5), 705 נקבע על ידי השופט גבריאל בך:
תסמונת גייאן-בארה
תסמונת גייאן-בארה (מוכרת גם כתסמונת גיליאן-בארה, בלעז-Guillain-Barré syndrome או בשמה המקוצר (GBS), בעברית תסמונת דלקת רב-עצבית עולה חריפה), היא מחלה אוטואימונית נוירולוגית הפוגעת במעטפת העצב, מיאלין, ומתפתחת בדרך כלל עקב זיהום המוביל לתגובה של מערכת החיסון כנגד אנטיגן זר שחודר לרקמות העצב דרך מנגנון של חיקוי מולקולרי. מחלה זו פוגעת במערכת העצבים ההיקפית.
המחלה יכולה להופיע בכל גיל ומופיעה בדרך-כלל אחרי מחלה עם תסמיני חום או שילשולים כתגובה לנגיף או חיידק. לפי רישומים רפואיים בארצות הברית, כחמישה אחוזים מן החולים במחלה מתים ממנה, כתוצאה מסיבוכי נשימה (לעיתים כתוצאה משגיאה באבחון התסמינים והימנעות מטיפול מתאים). בישראל אין נתונים לגבי תסמונת גייאן-בארה.
המחלה תועדה לראשונה בידי הרופא הצרפתי ז'אן לנדרי בשנת 1859. בשנת 1916 הנוירולוגים הצרפתיים ז'ורז' גייאן וז'אן אלכסנדר בארה  אבחנו את המחלה בשני חיילים ותארו את מאפייני האבחון שלה.
תסמינים ואבחון
תסמיני המחלה מתחילים בחולשה, תחושות נימול, עקצוצים, שרפה וכאבים בגפיים (ידיים ורגליים). התחושות מתחילות בכפות הרגליים והידיים ומתקדמות במעלה הגוף, בפתאומיות תוך דקות או בהדרגה תוך ימים ספורים. שרירי הגוף נחלשים עד כדי שיתוק, אשר מביא למצב שהרגליים והידיים אינן נשמעות להוראת המוח. השיתוק עלול לטפס לשרירי הנשימה והפנים. תהליך זה הוא השלב הקריטי והמסוכן של המחלה, ונמשך לרוב בין 14 ל-20 ימים. חלק מהחולים נזקקים להנשמה מלאכותית ולהשגחה צמודה בטיפול נמרץ נשימתי.
במקרים קשים יש עליה בלחץ דם ושינויים בקצב הלב.
למחלה אין בדיקות ספציפיות, והאבחנה נעשית על סמך מהלך התסמינים ושלילת אפשרויות אחרות. זאת, בעזרת ניקור מותני לבדיקת נוזל המוח והשידרה ואלקטרומיוגרפיה (EMG).
אפידמיולוגיה
שכיחות התסמונת היא בממוצע 11.1 למליון בני אדם לשנה והוא שכיח יותר אצל גברים (60%) מאשר אצל נשים. השכיחות משתנה ממדינה למדינה. למשל, בברזיל דווח על שיעור של 4 למיליון בני אדם לשנה לעומת 25 למיליון בקוראסאו ובנגלדש. שכיחות התסמונת עולה עם הגיל.
גורמים
בכמחצית מהסובלים מהתסמונת זוהה זיהום ספציפי שקדם להתפרצותה, ושליש מאלו (כשישית ממקרי התסמונת) הזיהום היה של Campylobacter jejuni. על פי ההערכות, בכשני שלישים מהחולים בתסמונת היא הגיעה בסמיכות לאחר זיהום של דלקת הקיבה והמעיים או דלקת במערכת הנשימה.
התסמונת מוכרת כתופעת לוואי נדירה של חיסונים. על פי הערכות, תוספת המקרים הנובעים מחיסונים עומד על כ-1.6 למיליון מתחסנים. רשויות הבריאות סוברות ששיעור זה אינו מצדיק הימנעות מקבלת חיסונים, ועלו השערות שחיסונים מסוימים מורידים את שיעור ההיפגעות מהתסמונת בגלל שהמחלות הנמנעות על ידי חיסונים אלו הם גורמי סיכון לתסמונת.
הטיפול
המחלה מחייבת אשפוז מיידי מאחר שההידרדרות עלולה להיות פתאומית. החולים מאושפזים בדרך כלל במחלקה הנוירולוגית. אם השיתוק מגיע לאזורי הנשימה החולים מועברים לטיפול נמרץ, לתמיכה נשימתית. טיפול מקובל הוא סינון מרכיבי דם (פלזמפרזיס) להוצאת מרכיבי מערכת החיסון הגורמים למחלה. טיפול נוסף הוא מתן עירוי של IVIG. בנוסף ניתן טיפול תומך למניעת סיבוכים (פצעי לחץ, קונטרקטורות) ותמיכה בנשימה, הזנה בזונדה ופיזיותרפיה למניעת התקצרות והתקשות השרירים.
ההחלמה היא ספונטנית ומתפרשת על פני חודשים רבים. רוב החולים מבריאים לחלוטין תוך שנתיים עד שלוש שנים. כ-10% מהחולים חווים מדי פעם שיתוקים חוזרים או כאבים כרוניים. במקרים אלה ניתנים קורטיקוסטרואידים ותרופות המדכאות את המערכת החיסונית.
ופא סולטאן
ופא סולטאן (בערבית: وفاء سلطان; תעתיק מדויק: ופאא' סלטאן; נולדה ב-14 ביוני 1958) היא פסיכיאטרית סורית-אמריקאית חילונית ממוצא עלווי. התפרסמה כאשר השתתפה בדיונים פוליטיים בענייני המזרח התיכון עקב פיגועי 11 בספטמבר 2001, בכתיבת מאמרים שזכו לתפוצה רחבה, ובעיקר בהופעות ברשתות הטלוויזיה "אל-ג'זירה" ו-"CNN".
היררכיה
הִיֶּרַרְכְיָה (מִדְרָג, מיוונית ἱεραρχία "שלטון הכהן העליון") היא מערכת של דירוג וארגון. היררכיות הן משני סוגים:
ופא סולטאן
ביוגרפיה
ופא סולטאן נולדה ב-1958 בעיר בניאס בצפון-מערב סוריה. סולטאן ובעלה דייוויד היגרו לארצות הברית ב-1989. כיום היא מתגוררת בלוס אנג'לס שבקליפורניה (בארצות הברית).
היררכיה
תיאור כללי (לא פורמלי)
לא ניתן כאן הגדרה מתמטית מדויקת של מדרג. סעיף זה ינסה להסביר את הרעיונות שמאחורי ההגדרה הפורמלית.
מאגר (אפידמיולוגיה)
באקולוגיה של מחלות זיהומיות ובאפידמיולוגיה מַאֲגָר או חיית מאגר (באנגלית: reservoir) הוא אוכלוסיית האורגניזמים או הסביבה הטבעית שבה פתוגן זיהומי חי ומתרבה באופן נורמלי או שנחוצה לו כדי לשרוד.