cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Gathering (אלבום)
The Gathering (בעברית: האספה) הוא אלבום הבכורה שהוציא הרכב אמני הטראנס הישראלי Infected Mushroom. האלבום יצא בשנת 1999, המוזיקה באלבום זה התאפיינה ב"אפלוליות" שייצגה היטב את מוזיקת הגואה טראנס.
אופי האלבום ושמו
האלבום משלב סגנונות טראנס פסיכדלי וגואה שאפיין מאוד את המוזיקה האלקטרונית בשנים אלו, שמו ("האספה") מרמז על כוונה לאסוף פסקולים של סרטים ומשחקים שאפיינו בעיני חברי ההרכב את שנות ה-90, וליצור מהם מוזיקה בעיני רוחם.
יום הים (יפן)
יום הים (ביפנית: Umi no Hi ,海の日), הידוע גם בשם "יום האוקיינוס" או "יום הימאות", הוא יום חג לאומי ביפן הנחגג ביום שני השלישי בחודש יולי. מטרת החג היא להודות על נדיבותו של האוקיינוס ולהוקיר את חשיבות האוקיינוס ליפן כאומה השוכנת על אי.
אנשים רבים מנצלים את החג ואת מזג האוויר הקיצי לצאת לטיול לחוף. כמו כן נערכות חגיגות נוספות הקשורות לאוקיינוס. התאריך פחות או יותר עולה בקנה אחד עם סוף עונת הגשמים ברוב החלקים של יפן.
בטלוויזיה משודרות תוכניות מיוחדות דוגמת "Old Enough!" בערוץ NTV.
היסטוריה
היום היה ידוע בתור יום זיכרון הים (umi no kinen bi ;海の記念日) עד 1996. שר התקשורת שוזו מוראטה ייעד את היום ב-1941 להנציח את הקיסר מוצוהיטו ואת מסעו ב-1876 במייג'י מארו, ספינת ברזל שנבנתה בסקוטלנד בשנת 1874. המסע כלל טיול סביב אזור טוקוהו,  סיור בסירה במגדלור באאומורי, ועצירה קצרה בהקודאטה לפני החזרה ליוקוהמה ב-20 ביולי באותה שנה. עם זאת, היום לא נקבע כחג לאומי עד שנת 1995, אז היום הפך לחג הראשון בחודשי הקיץ.
היום נחגג לראשונה ב-20 ביולי 1996, אך החקיקה במסגרת יום שני שמח העבירה את התאריך ליום שני השלישי של חודש יולי החל משנת 2003.
יאן מיידה
יאן מיידה (באסטונית: Jaan Maide; 30 במאי 1896 – 10 באוגוסט 1945) היה גנרל אסטוני אשר לחם במלחמת העולם הראשונה, מלחמת העצמאות האסטונית ומלחמת העולם השנייה. שימש כמפקד צבא אסטוניה בתקופת ממשלתו קצרת הימים של אוטו טיף.
ביוגרפיה
מיידה סיים את קורס קציני המטכ"ל ב-1923, והועלה לדרגת קפטן. ב-1927 הוא מונה לראש מטה ליגת ההגנה האסטונית - ארגון על בסיס התנדבותי שפועל במקביל לצבא אסטוניה. ב-24 בפברואר 1933 הוא הועלה לדרגת קולונל. ב-30 בנובמבר 1934 הוא מונה למפקד גדוד הרכבות המשוריינות, אולם כעבור שנה חזר לתפקידו כראש מטה ליגת ההגנה. ב-1 בפברואר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-4.
ב-17 ביוני 1940 פלשה ברית המועצות בשנית לאסטוניה וכבשה אותה תוך יום אחד. הצבא האסטוני פורק ושולב בתוך הצבא האדום. מיידה הצליח להימנע מגורלם של קצינים אסטונים רבים אחרים שהוגלו לרוסיה או הוצאו להורג. כעבור שנה, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה אסטוניה בידי גרמניה הנאצית. בתקופת הכיבוש הגרמני, מיידה הצטרף לאומקאיצה - מיליציה חצי צבאית שפעלה באסטוניה בחסות הגרמנים. בהמשך המלחמה הוא הפך למפקד המיליציה.
בספטמבר 1944 נסוגו הגרמנים מאסטוניה, ולרגע קצר נדמה היה כי ישנו סיכוי לעצמאות אסטונית מחודשת. אוטו טיף כינס ממשלה בטאלין, ומינה את מיידה למפקד הצבא האסטוני החדש. מיידה עשה ניסיון נואש לארגן את המיליציות האסטוניות לכדי צבא סדיר שיוכל להתגונן בפני הסובייטים, אולם לשווא. טאלין נפלה ב-22 בספטמבר, ומיידה עצמו נלכד ב-24 באוקטובר. מיידה הועבר לכלא בוטירקה במוסקבה, והוצא להורג ב-10 באוגוסט 1945.
Bad Things
Bad Things (בעברית: דברים רעים) הוא שיר מאת הראפר האמריקאי משין גאן קלי והזמרת הקובנית-אמריקאית קמילה קביו. השיר יצא לאור ב-14 באוקטובר 2016 והופק על ידי The Futuristics.
ווידאו קליפ
הווידאו קליפ יצא ב-1 בדצמבר 2016 ובוים על ידי האנה לוקס דייוויס. הקליפ עוקב אחרי הזוג כשהם מנהלים אורח חיים הרפתקני, בו הם שורפים אשפה וגונבים. במהלך הקליפ מוצגות סצנות המראות קטעים של הקשר הרומנטי החזק בין הזוג. בסופו של דבר, הם נתפסים על ידי המשטרה לאחר ניסיון כושל לגנוב מכונית - ובניסיון הימלטות הם מחליטים לקפוץ יחדיו מגשר על מנת לא להיתפס על ידי השוטרים. תוצאות המעשה אינן ידועות.
נכון לאוקטובר 2019, יש לווידאו מעל ל-300 מיליון צפיות ביוטיוב.
הופעות חיות
משין גאן קלי וקביו ביצעו את השיר בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון ב-23 בנובמבר 2016. ב-1 בדצמבר הם ביצעו את השיר גם בתוכנית האירוח של ג'יימס קורדן. ב-30 בינואר 2017 הם ביצעו את השיר בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס לאחר עזיבתה של קביו את להקת פיפת' הרמוני.
ב-11 במרץ הם ביצעו את השיר בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון לשנת 2017.
מרגרט וודברידג'
מרגרט דרלינג וודברידג'-פרסלי (באנגלית: Margaret Darling Woodbridge-Presley; 6 בינואר 1902 – 23 בפברואר 1995). הייתה שחיינית אמריקאית. אלופה אולימפית (אנטוורפן 1920) ושיאנית עולם במשחה שליחות 4x100 מטר.
ביוגרפיה
וודברידג' נולדה בדטרויט, מישיגן.
מדליית זהב אולימפית
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכתה וודברידג' בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 5:11.6 דקות, לפני בריטניה (5:40.8 דקות) ושוודיה (5:43.6 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-300 מטר חופשי בתוצאה של 4:42.8 דקות, אחרי אתלדה בלייבטריי שקבעה שיא עולם חדש של 4:34.0 דקות ולפני פרנסס שרות' (4:52.0 דקות), שתיהן מארצות הברית. היא
וודברידג' קבעה שני שיאי ארצות הברית במשחים ל-200 יארד חופשי ול-500 יארד חופשי.
אל תגע בי (ספר)
אל תגע בי (בלטינית: Noli Me Tángere) הוא רומן שנכתב על ידי חוסה ריזאל, אחד הגיבורים הלאומיים של הפיליפינים, במהלך השלטון הקולוניאלי של ספרד. הספר מתאר את יחסי אנשי הדת הקתולית והממשלה הקולוניאלית השלטת עם התושבים המקומיים.
במקור נכתב הספר בספרדית, אבל נפוץ יותר בפילפינים בשפה האנגלית ושפת הטאגאלוג. יחד עם ספר ההמשך שלו, El Filibusterismo הקריאה של "אל תגע בי", היא חובה לתלמידי התיכון ברחבי הפיליפינים. שני הרומנים נחשבים כאפוס הלאומי של הפיליפינים ומעובדים ומבוצעים באופרות ובמחזות ברחבי הארץ.
רקע
חוסה ריזאל, רופא ולאומן פיליפיני, הגה את הרעיון לכתוב רומן שיחשוף את תחלואי החברה הפיליפינית לאחר שקרא את הספר "אוהל הדוד תום" של הרייט ביצ'ר סטו. הוא העדיף שהרומן שלו יבטא את האופן שבו התרבות הפיליפינית נתפסת כמפגרת, אנטי-אינטלקטואלית, ואינה תורמת לאידיאלים של עידן הנאורות. כשכתב את הספר הוא היה סטודנט לרפואה במרכז האוניברסיטאי של מדריד.
במפגש של פיליפינים בביתו של חברו פדרו א. פאטרנו במדריד ב־2 בינואר 1884 הציע ריזאל כתיבת רומן על הפיליפינים על ידי קבוצת פיליפינים. ההצעה שלו אושרה פה אחד על ידי הנוכחים באותה פגישה. עם זאת, הפרויקט לא התממש. האנשים שהסכימו לעזור לריזאל עם הרומן לא כתבו כלום. בתחילה, הרומן תוכנן לכסות ולתאר את כל השלבים של החיים הפיליפיניים, אבל כמעט כולם רצו לכתוב על נשים. ריזאל ראה את חבריו מבלים יותר זמן בהימורים ומפלרטטים עם נשים ספרדיות מאשר מקדישים זמן לספר. לכן הוא ביטל את התוכנית של הכתיבה המשותפת עם אחרים והחליט לכתוב את הרומן לבדו.
שם הספר בלטינית Noli me tangere (אל תגעי בי) לקוח מספר יוחנן 20:17, מדברים שאמר ישו למרים מגדלנה כאשר היא זיהתה אותו לאחר תחייתו.
תמצית הספר
קריסוסטומו איבררה, בן התערובת, בנו של המנוח דון רפאל איבררה, חזר לסן דייגו במחוז לגונה לאחר שבע שנים של לימודים באירופה. קאפטן טיאגו, חבר המשפחה, הציע לו לבלות את הלילה הראשון במנילה כשטיאגו מארח אנשים בביתו שנמצא ליד גדת הנהר. בארוחת הערב קריסוסטומו פגש ידידים ותיקים, מהחברה הגבוהה של מנילה, ואת פאדרה דמאסו, הכומר הוותיק מסן דייגו, שהכיר מהתקופה לפני שיצא לאירופה. דאמסו התייחס אליו בעוינות, מה שהפתיע מאוד את האיש הצעיר כי הכומר היה חבר של אביו.
קריסוסטומו התעורר מוקדם ועשה את דרכו חזרה למלונו כאשר סגן גווארה, חבר נוסף של אביו, תפס אותו. כשהלכו לכיוון המלון, והתרחקו ממקום המסיבה, כך שלא יוכלו לשמוע את שיחתם, גווארה גילה לצעיר את סדר האירועים שהובילו למותו של אביו רפאל ואת תפקידו של דאמסו במותו. קריסוסטומו, שהיה באבל מרגע שנודע לו על מות אביו, החליט לסלוח ולא לבקש נקמה. גווארה הזהיר אותו מפני חורשי מזימות.
למחרת היום קריסוסטומו חזר לביתו של קפטן טאייגו כדי להיפגש עם אהובת נעוריו, ביתו של טיאגו - מריה קלרה. שניהם פלרטטו במרפסת המשקיפה על הנהר. מריה הקריאה לקריסוסטומו את מכתב הפרידה שכתב לה, שבו הוא הסביר את רצונו של אביו שייצא ללמוד באירופה כדי שיהיה אזרח טוב יותר למדינה. כשראתה את הצעיר נסער עם אזכור שם אביו, התנצלה והבטיחה לראות אותו שוב בבית משפחתה בסן דייגו במהלך חגיגה בעיר. קריסוסטומו הלך לבית הקברות העירוני בסן דייגו לבקר את קבר אביו. עם זאת, הוא למד מהקברן שהעירייה הוציאה את שרידי גופתו של אביו והעבירה אותם לבית הקברות הסיני. הצעיר התפוצץ מכעס. אבל הקברן הודה כי בלילה כשחפר את הקבר, ירד גשם חזק והוא חשש לנשמתו, הוא לא מילא את בקשת הכומר, ובמקום זאת זרק את הגופה לאגם. באותו רגע נכנס לבית הקברות פאדרה ברנרדו סאלבי, הכומר החדש של סן דייגו. קריסוסטומו דחף אותו ודרש ממנו הסברים למעשה. אבל סאלבי שפחד מקריסוסטומו, אמר כי העברת הגופה הייתה הוראה של הקודם לו בתפקיד - דאמסו פאדרה.
אבל קריסוסטומו, המחויב למאמציו הפטריוטיים, היה נחוש בדעתו שלא לנקום והניח את העניין מאחוריו. במשך הזמן, הוא ביצע את תוכניתו לשרת את ארצו כפי שאביו רצה. הוא התכוון להשתמש בעושר המשפחתי כדי לבנות בית ספר פרטי, מתוך אמונה כי התלמידים ייהנו מחינוך מודרני יותר ממה שהוצע בבתי הספר המנוהלים על ידי הממשלה, שתוכנית הלימודים שלהם נשלטת במידה רבה על ידי הכנסייה.
נהנה מתמיכה מסיבית, ואפילו על ידי הרשויות הספרדיות, ההכנות של קריסוסטומו לפתיחת בית הספר התקדמו במהירות. הוא קיבל ייעוץ מדון אנסטציו, פילוסוף מקומי נערץ, שהפנה אותו למורה בית ספר מתקדם, אשר קונן על השפעתם של הנזירים על החינוך הציבורי ורצה לבצע רפורמות. הבנייה תוכננה להתחיל עם הנחת אבן הפינה בטקס מרשים במהלך חג המולד של סן דייגו.
יום אחד, קריסוסטומו, מריה וחבריהם לקחו חופשה קצרה ועלו על סירה כדי לצאת לפיקניק לאורך חופי לגונה דה ביי, הרחק ממרכז העיר. לפתע ראו כי תנין ארב ליד הסירה. אליאס, בעל הסירה, קפץ למים עם סכין בולו. קריסוסטומו הבין שאליאס בסכנה, והוא עצמו קפץ למים ושניהם נאבקו בתנין והכניעו אותו. קריסוסטומו נזף באליאס על פזיזותו והוא השיב בתודה והכריז על עצמו כבעל חוב.
ביום הנחת אבן הפינה לבית הספר, אליאס הזהיר את קריסוסטומו כי קיימת מזימה להרוג אותו. הטקס כלל הורדת האבן המסיבית לתוך תעלה עם מנוף מעץ. קריסוסטומו, שנתן את החסות לפרויקט, כיוון את האבן לתחתית התעלה. אבל כאשר הוא התכונן לעשות זאת, המנוף נשבר והאבן נפלה לתוך התעלה. כאשר האבק התפזר, קריסוסטומו החיוור, המכוסה אבק, ניצב נוקשה ליד התעלה, לאחר שהאבן החמיצה אותו. אליאס נעלם.
מאוחר יותר באותו יום, הוא אירח ארוחת צהריים שאליה הזמין פאדרה דאמסו את עצמו. במהלך הארוחה הכומר לעג והציק לקריסוסטומו על לימודיו, מסעותיו, ועל פרויקט בניית בתי הספר. האורחים האחרים השמיעו דעות הפוכות, אבל דאמאסו התעלם מהם והמשיך ללעוג בקול רם, תוך שהוא מעליב את זכר אביו - רפאל. כאשר הזכיר דאמסו את שם אביו, קריסוסטומו יצא מגדרו - התנפל עליו והחזיק סכין מטבח ליד צווארו של הכומר. בנאום נרגש סיפר קריסוסטומו לאורחיו ההמומים את כל מה ששמע מסגן גווארה, שהיה קצין במשטרה המקומית, על תוכניותיו של דאמסו שהביאו למותו של אביו רפאל. קריסוסטומו עמד לנעוץ את הסכין בדאמסו, אבל מריה קלרה עצרה בעדו והתחננה לרחמים. קריסטוסומו נודה מהכנסייה, אבל התערבותו של המושל הכללי שאהד אותו, הביא להסרת החרם. עם שובו לסן דייגו, מריה סירבה לפגוש אותו. הכומר החדש שקריסוסטומו פגש בבית הקברות, פאדרה ברנרדו סאלבי, נראה מסתובב סביב ביתו. קריסוסטומו פגש את לינארס מאזיק, אשר בניגוד אליו נולד בספרד. קפטן טיאגו הציג את לינארס כמחזר החדש של מריה.
לילה אחד אליאס לקח את קריסוסטומו להפליג על האגם, וסיפר לו על קבוצה מהפכנית, העומדת בפני עימות גלוי ואלים עם הממשלה. קבוצה זו הגיעה אל אליאס כדי להציע לו להצטרף להתקוממות הקרובה שיבצעו. אליאס אמר כי הוא הצליח לעכב את התוכניות של הקבוצה על ידי הצעתו לדבר תחילה עם קריסוסטומו, שאולי יש לו הצעות לרפורמות ללא שפיכות דמים.
עוד סיפר אליאס את ההיסטוריה של משפחתו, כיצד סבו בצעירותו עבד כמנהל חשבונות במשרד במנילה, אבל הואשם בהצתה על ידי הבעלים הספרדים, כאשר המשרד נשרף. הוא הועמד לדין, ועם שחרורו הוא נדחה על ידי הקהילה כאילו היה פושע מסוכן. אשתו פנתה לזנות כדי לפרנס את המשפחה, אך בסופו של דבר הם גורשו לתוך הארץ. קריסוסטומו הזדהה עם אליאס אבל אמר שהוא לא יכול לעשות דבר, וכי השינוי היחיד שהוא מסוגל לבצע הוא דרך הפרויקט שלו בבניית בית הספר. אליאס ייעץ לקריסוסטומו לנתק מגע איתו בעתיד, למען ביטחונו האישי.
עם לב שבור, ובצורך לדבר עם מריה, קריסוסטומו ממקד את תשומת ליבו יותר לכיוון בית הספר. ערב אחד, אליאס חוזר עם מידע חדש - ההתקוממות מתוכננת להתחיל באותו לילה, והמורדים השתמשו בשמו של קריסוסטומו כמי שגייס אותם. עוד אמר אליאס, כי השלטונות יודעים על ההתקוממות ומכינים מלכודת למורדים.
קריסוסטומו נבהל מהמידע והיה מוכן לנטוש את הפרויקט שלו. אליאס עזר לו למיין ולהשמיד מסמכים בחדר העבודה שלו, שהיו עלולים לסבך אותו. תוך כדי כך, אליאס נתקל בשם מוכר לו: דון פדרו איבארמנדיה. קריסוסטומו הסביר כי פדרו היה סבא רבא שלו, וכי הם היו צריכים לקצר את שם המשפחה הארוך שלו. אליאס השיב לו כי פדרו היה אותו ספרדי שהאשים את סבו בהצתה, ובכך הביא את הצרות על אליאס ומשפחתו. דעתו של אליאס נטרפת עליו, הוא הרים את הסכין להכות את קריסוסטומו, אבל התעשת, ריסן את עצמו, ועזב את הבית בסערה.
ההתקוממות פרצה, ורבים מהמורדים נלכדו או נהרגו. הם הצביעו על קריסוסטומו כמי שהיה היוזם והמארגן והוא נעצר. למחרת בבוקר מצאו את המסיתים מתים. הוא גילה כי פאדרה סלאבי הורה להרוג אותם על מנת למנוע את הסיכוי שהם יודו שהוא לקח חלק במזימה להאשים את קריסוסטומו. בינתיים בלילה התגנב אליאס בחזרה לביתו של קריסוסטומו, לקח מסמכים ודברי ערך ושרף את הבית.
לאחר מכן קפטן טייאגו שוב אירח לארוחת ערב בביתו במנילה כדי לחגוג את האירוסין של מריה קלרה עם לינארס. נכחו במסיבה פאדרה דמאסו, פאדרה סאלבי, סגן גווארה, וחברים נוספים. הם דנו באירועים שהתרחשו בסן דייגו ובגורלו של קריסוסטומו. סאלבי, שחמד את מריה קלרה כל הזמן, אמר שביקש העברה למנזר במנילה, והעמיד פנים שהאירועים האחרונים בסן דייגו היו גדולים מדי מכדי שיוכל להתמודד איתם. גווארה תיאר כיצד בית המשפט גינה את קריסוסטומו, ונעזר במכתב חתום שכתב לאישה מסוימת לפני שיצא לאירופה. במכתב סיפר על אביו, שהיה מורד לכאורה ומת בכלא. איכשהו, המכתב נפל לידיהם של אויבי קריסוסטומו, והם חיקו את כתב ידו וכתבו מסמך מזויף שבו האשימו אותו בגיוס אנשים למרד בסן דייגו. גווארה ציין שהכתב במכתב המזויף, היה דומה לכתב של קריסוסטומו לפני שבע שנים, ולא לצורת הכתב הנוכחית. קריסוסטומו היה צריך רק להכחיש שהחתימה על המכתב המקורי היא שלו, והאשמה בהמרדה שהתבססה על המכתבים המזויפים הייתה נכשלת. אבל כשראה את המכתב, שהיה מכתב הפרידה שכתב למריה קלרה, איבד כנראה את הרצון להילחם בהאשמות והודה בכתיבת המכתב.
גווארה התקרב למריה, שהקשיבה להסבריו, ובירך אותה על השכל הישר בשמירת מכתב הפרידה של קריסוסטומו. עכשיו, אמר לה הקצין הזקן, היא יכולה לחיות חיים של שלווה. מריה הזדעזעה.
באותו ערב קריסוסטומו נמלט מהכלא בעזרתו של אליאס, טיפס למרפסת שנערכה בה המסיבה, והתעמת בסתר עם מריה. מריה לא הכחישה שמסרה את מכתב הפרידה שלו, אבל הסבירה שהיא עשתה זאת רק משום שסאלבי מצא את המכתבים הישנים של דאמאסו בכנסיית סן דייגו, מכתבים מאמה של מריה שהייתה אז בהריון עם מריה. מתברר כי דאמסו היה אביה של מריה. סלאבי הבטיח לא לפרסם ברבים את תוכן מכתבו של דמאסו בתמורה למכתב הפרידה של קריסוסטומו. קריסוסטומו, הבין וסלח לה, מריה נשבעה באהבתה הנצחית אליו. הם התנשקו ונפרדו.
קריסוסטומו ואליאס נמלטו בסירתו של אליאס אל נהר פאסיג. אליאס אמר לקריסוסטומו כי רכושו והמסמכים שנילקחו מדירתו קבורים באמצע היער שבבעלות משפחתו בסן דייגו. קריסוסטומו הציע לאליאס לברוח איתו לארץ זרה, שם יחיו כאחים. אליאס סירב, ואמר כי קשר את גורלו למדינה והוא רוצה לראות את התמורות שהיא עוברת ומשתחררת מעול הקולניאליזם.
קריסוסטומו מספר לאיליאס על רצונו בנקמה ובמהפכה. אליאס מדבר איתו בהיגיון אבל באותו רגע, המשמר הספרדי מדביק אותם על הנהר ורודף אחריהם מעבר ללגונה דה ביי. אליאס אמר לקריסוסטומו שיפגוש אותו בעוד כמה ימים ליד המאוזוליאום של סבו בסן דייגו, וקפץ לתוך המים במאמץ להסיח את הרודפים. אליאס נורה מספר פעמים.
כשראה מה קרה למריה, חשף דאמסו את הסיבה האמיתית שבגללה הרס את משפחת איבאררה, ואת מערכת היחסים שלה עם קריסוסטומו - כי הוא היה רק מאסטיסו (בן תערובת) ואילו דאמאסו רצה שמריה תהיה מאושרת, אושר שאפשרי רק אם היא תהיה נשואה לבעל דם ספרדי טהור. מריה לא שמעה את דבריו, וחזרה על האולטימטום שלה - מנזר או קבר. דאמסו התחנן לפני מריה, לשקול מחדש את החלטתה אך דבר לא הועיל.
כמה לילות מאוחר יותר ביער של משפחת איבאררה, ילד רדף אחרי אמו בחשכה. האישה השתגעה ממכות בעלה ואובדן בנה האחר, נער מזבח, בידי פאדרה סאלבי. הילד - בזיליו, תפס את שיסה אמו בתוך המאוזוליאום של איבאררה, אבל המתח שהייתה נתונה בו היה גדול מדי והיא מתה בזרועות בנה.
בזיליו בכה על אמו המתה וראה את אליאס בוהה בהם. אליאס גסס בעצמו, לאחר שאיבד הרבה דם כשעשה את דרכו אל המאוזוליאום. הוא הורה לבזיליו לשרוף את גופותיהם, ואז לחפור בתוך המאוזוליאום שם הוא ימצא אוצר, שבו יוכל להשתמש עבור חינוכו בעתיד. אליאס נפל על הקרקע ואמר כי הוא ימות בלי לראות את החירות של עמו, וכי מי שיזכה לחירות, לא ישכח אותם.
באפילוג, פאדרה דאמסו הועבר לעיר מרוחקת, נכנס למצוקה ומת כעבור יום. קפטן טיאגו נכנס לדיכאון והתמכר לאופיום ונשכח על ידי תושבי העיר. פאדרה סאלבי, המתין להיות בישוף. הוא היה גם הכומר הראשי של המנזר שבו מריה קלרה התגוררה. על מריה קלרה לא שמעו דבר, עם זאת, בלילה אחד בספטמבר, במהלך סופת טייפון, שני שומרים דיווחו שראו רוח רפאים (כנראה של מריה קלרה) על גג המנזר גונחת ובוכה בייאוש.
למחרת ביקר במנזר נציג הרשויות כדי לחקור את אירועי ליל אמש וביקש לבדוק את כל הנזירות. לאחת הנזירות הייתה חלוק רטוב וקרוע, ובדמעות סיפרה לנציג הרשמי על ההתעללות שעברה. היא התחננה שיגנו עליה מפני הצביעות. היינו, שיגנו עליה מפני הכומר פאדרה סאלבי, שאנס אותה בקביעות כאשר הגיע למנזר. אבל ראשי המנזר אמרו לנציג הרשמי שהאישה מטורפת.
לאחר מכן, אסר המנזר על ביקורים ולא שמעו יותר דבר על מריה קלרה.
היסטוריית פרסום
ריזאל סיים את הרומן בדצמבר 1886. על פי אחד הביוגרפים שלו, חשש ריזל שהרומן לא יודפס, כי הוא נאבק עם אילוצים כלכליים באותה תקופה וחשב שיהיה קשה להדפיס אותו. הסיוע הכספי הגיע מחבר בשם מאקסימו ויולה. הדבר איפשר לו להדפיס את הספר בברלין. בתחילה ריזאל היסס, אבל ויולה התעקש ומימן לו הדפסת 2,000 עותקים. ההדפסה הסתיימה תוך חמישה חודשים. ויולה הגיע לברלין בדצמבר 1886, וב־21 במארס 1887 שלח ריזאל עותק של הרומן לחברו הגרמני בלומטריט.
הספר נאסר להפצה על ידי השלטונות הספרדים בפיליפינים, אף שהעתקים ממנו הוברחו לשם. המהדורה הפיליפינית הראשונה (שהיא המהדורה השנייה שפורסמה) הודפסה בשנת 1899 במנילה.
תגובה ומורשת
הרומן "אל תגע בי" וספר ההמשך שלו, El filibusterismo (המכונה "אל פילי"), נאסרו על ידי השלטונות הספרדים בפיליפינים בשל הטענות שהם כותבים על שחיתות והתעללות מצד הממשלה הקולוניאלית והכנסייה הקתולית. עותקים של הספר הוברחו והוסתרו, וכשחזר ריזאל לפיליפינים לאחר שסיים את לימודי הרפואה, הוא מיהר לברוח מהרשויות המקומיות. כמה ימים לאחר בואו, הוזמן ריזאל על ידי המושל הכללי אמיליו טררו, שסיפר לו על הטענה שהספר הכיל יסודות חתרניים. לאחר דיון, טררו היה שבע רצון מההסבר, אך עדיין לא יכול היה להתנגד ללחץ הכנסייה נגד הספר. על רדיפתו אפשר ללמוד ממכתב של ריזאל:
"הספר שלי עשה הרבה רעש; בכל מקום, נשאלתי על כך. הם רצו להביס אותי ("להרשיע אותי") בגלל זה... אני נחשבתי למרגל גרמני, סוכן של ביסמרק, אומרים שאני פרוטסטנטי, בונה חופשי, מכשף, נשמה ארורה ורע..., שיש לי דרכון זר ושאני משוטט ברחובות בלילה..."
ריזאל הוגלה לדפיטן במינדנאו, ואחר כך נעצר על "הסתה למרד" בהתבסס בעיקר על כתביו. ריזאל הוצא להורג על ידי כיתת יורים במנילה ב-30 בדצמבר 1896 בגיל שלושים וחמש, בפארק הנושא את שמו.
השפעת הספר על הלאומיות הפיליפינית
ריזאל תיארה את הלאום על ידי הדגשת התכונות החיוביות של הפיליפינים: מסירות והשפעתה החיובית על חיי האדם, על תחושת הכרת התודה העמוקה ועל התבונה של הפיליפינים תחת השלטון הספרדי.
הרומן שימש כלי חשוב ביצירת זהות ותודעה לאומית מאוחדת, בעוד שלפניה אזרחים רבים הזדהו עם אזורי המחיה שלהם ולא עם המדינה כולה. הספר מתוחכם וחשף כקריקטורה אלמנטים שונים בחברה הקולוניאלית. שתי דמויות ברומן הפכו למופת בתרבות הפיליפינית: מריה קלרה, שהפכה לאישיות של האישה הפיליפינית האידיאלית, שאוהבת ולא מתפשרת בנאמנותה לבן זוגה. הדמות השנייה היא של הכומר האב דאמסו, אשר משקף את ההגנה שסיפקו חלק מאנשי הכמורה הספרדית.
הספר השפיע בעקיפין על המהפכה הפליפינית שהובילה לעצמאות. אף על פי שריזאל עצמו דגל בייצוג ישיר של הפיליפינים בממשלת ספרד ולא במלחמה לעצמאות מדינית. בשנת 1956, הקונגרס העביר את חוק הרפובליקה 1425, הידוע יותר בשם "חוק ריזאל", שקבע כי בכל רמות בתי הספר בפיליפינים חובה ללמד את הרומן כחלק מתוכנית הלימודים. הרומן "אל תיגע בי" נלמד בבית הספר התיכון בשנה ג', וספר ההמשך שלו Filibusterismo נלמד בבית הספר התיכון בשנה הרביעית. הרומנים משולבים במחקרים ובסקירות של הספרות הפיליפינית.
שני ספריו של ריזאל נאסרו בתחילה ללמידה במוסדות החינוך הקתוליים בשל תיאורו השלילי את הכנסייה, אך האיסור הוחלף במידה רבה כשבתי הספר הדתיים התאימו עצמם לחוק האזרחי.
ארמין נוימן
ד"ר ארמין נוימן (בהונגרית: Neumann Ármin; אוראדיה, 14 בפברואר 1845 – בודפשט, 31 בינואר 1909) היה עורך דין, מחבר ספרי משפט, יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, בעל תואר "יועץ חצר המלוכה", חבר האספה הלאומית (הונגריה), כלומר חבר פרלמנט.
קורות חיים
ארמין נוימן נולד במשפחה יהודית כבנו של יאקאב שמואל נוימן. בתום סיום לימודיו בהונגריה ובחו"ל, הפך עורך דין באזור ערי השדה {פאפה, סקשפהרוואר) בין השנים 1869–1884 ולאחר מכן בירה, בבודפשט בין השנים 1884–1909. בשנת 1882 הפך למרצה לדיני מסחר ולדיני שטרות באוניברסיטת בודפשט. בין השנים 1887–1903 היה חבר בפרלמנט ההונגרי מטעם המפלגה הליברלית ממחוז הבחירה ברצק. משנת 1889 עבד כפרופסור באוניברסיטה.
ארמין נוימן הקים את "בית הספר להכשרת גננים של האגודה היהודית לחקלאות ולמלאכה" בבודפשט. כמו כן היה מהיוזמים הנמרצים של הקמת אגודת החסות הלאומית היהודית.
הנצחה
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5-1-14)
חיים אישיים
אשתו הייתה עמליה ריס.
גונתר שטיינר
גונתר שטיינר (באיטלקית: Guenther Steiner, נולד ב-7 באפריל 1965) הוא מהנדס ומנהל קבוצת האס המתחרה באליפות הפורמולה 1. שטיינר נולד באיטליה ומתגורר בארצות הברית. שימש בעבר כמנהל הפעילות בקבוצת יגואר וכמנהל טכני בקבוצת רד בול.
ראלי (1986–2001)
בשנת 1997 ניהל את קבוצת פרודרייב וזכה עימה באליפות אירופה בראלי. שנה לאחר מכן גויס לעבודה בקבוצת אם-ספורט כמנהל פרויקט. בשנת 2000 קודם לתפקיד מנהל ההנדסה ועבד עבור קבוצת פורד לצד קולין מקריי וקרלוס סאינס.
יגואר (2001–2003)
בשנת 2001 מונה ניקי לאודה למנהל קבוצת יגואר בפורמולה 1. לאודה מינה את שטיינר למנהל בקבוצה. במסגרת תפקידו היה אחראי על הצד ההנדסי בקבוצה, לצידו של ג'ון אליסון, שניהל את הצדדים האדמיניסטרטיביים. שטיינר הוביל תהליך של ארגון מחדש בקבוצה והביא לקיצוץ בעלויות. בעונת 2002 צברה הקבוצה רק 8 נקודות. בעקבות כך פוטר לאודה מתפקידו, יחד עם 70 עובדים נוספים, ביניהם שטיינר. הנהלת הקבוצה החדשה הציעה לו תפקיד, אך הוא סירב להצעה. בנובמבר 2003 הצטרף כמנהל טכני למרכז הפיתוח של אופל.
רד בול (2005–2008)
חברת רד בול רכשה את קבוצת יגואר בנובמבר 2014 והציעה לשטיינר לשוב לקבוצה. ההחלטה של אופל לפרוש מאליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM) בסוף שנת 2005 שכנעו אותו להצטרף לקבוצה החדשה. שטיינר פעל לצידו של כריסטיאן הורנר במהלך עונת 2005. לאחר הצטרפותו של אדריאן ניואי לקבוצה הציע הבעלים, דיטריך מאטשיץ, לשטיינר לעבור לארצות הברית על מנת לסייע בהקמת קבוצת נאסקאר. שטיינר עבר עם משפחתו למורסוויל, קרוליינה הצפונית ונשאר לגור במקום גם לאחר שעזב את רד בול באפריל 2008.
קקד
קקד (בהונגרית: Kéked) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קקד קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-275 תושבים בשנת 1990 עד 141 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-48%). מושב המחוז ממוקם 76 קילומטרים צפונית-מזרחית למישקולץ בכביש; שתי הערים הקרובות ביותר הן Gönc ו- Pálháza.
בקקד חיו מעט יהודים ובבית הקברות בכפר קיימות מצבות יהודיות.
No Small Parts
No Small Parts (בעברית: אין תפקידים קטנים) הוא הפרק העשירי והאחרון בעונתה הראשונה של סדרת הטלוויזיה הבדיונית האמריקאית "מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים". הפרק נכתב על ידי יוצר הסדרה, מייק מקמהן, ובוים על ידי ברי ג' קלי. הפרק שודר לראשונה בארצות הברית ב-8 באוקטובר 2020 בשירות הסטרימינג CBS All Access.
שם הפרק הוא חלק מציטוט המיוחס לקונסטנטין סטניסלבסקי, לפיו "אין בנמצא תפקידים קטנים; ישנם רק שחקנים קטנים".
הפרק היה מועמד לפרס אמי.
רקע
עלילת הסדרה מתרחשת בשנת 2380. זירת ההתרחשות המרכזית היא ספינת החלל סריטוס (USS Cerritos NCC-75567), ספינה מדגם "קליפורניה", שמשימתה העיקרית היא יצירת מפגשים שניים עם תרבויות שהפדרציה כבר יצרה איתן קשר, במטרה לחתום על ההסכמים, להעמיק קשרי מסחר, לגלות את המסעדות הטובות וכן הלאה. העלילה מתמקדת בצוות הסיפונים התחתונים, קצינים זוטרים שממלאים תפקידים שוליים בחללית.
תקציר העלילה
בינתיים מותקפת הסולבנג, ספינת "קליפורניה" חדשה בפיקודה של קפטן דייטון (יריבתה של קפטן פרימן שאיבדה את ספינתה הקודמת, הרובידו, במהלך אירועי הפרק השביעי) על ידי ספינה לא ידועה. הסריטוס נזעקת לעזרתה ומגלה שהסולבנג הושמדה וכל אנשיה נהרגו. הספינה הזרה מתקיפה את הסריטוס ומתברר שמדובר בספינה של הפקלדים, גזע שנחשב טיפש ונלעג, אך השיג טכנולוגיות רבות, לרבות מערכות נשק מתקדמות, מספינות שאותן הטמיע. ספינת הפקלד מצליחה ללכוד את הסריטוס ומתחילה לפרק אותה לחלקיה, וקפטן פרימן מחליטה לבקש ממארינר למצוא תוכנית מטורפת ובלתי סבירה להציל את הספינה. מארינר נענית לאתגר ומבקשת מראת'רפרד ליצור וירוס מחשב שיחסל את ספינת הפקלד. ראת'רפרד מעלה מחדש את באדג'י, סימולציית ההולודק מהפרק השישי, ומבקש ממנו לתכנן וירוס מתאים. באדג'י מבצע זאת מיד אך על מנת להתקין את הווירוס על אחד מאנשי הצוות להגיע פיזית לספינת הפקלד. פינאט האמפר מסרבת למשימה, באומרה שהצטרפה לצי הכוכבים רק על מנת לעצבן את אביה, ולא על מנת לסכן את עצמה, ואז עורקת. ראת'רפרד מתנדב לעשות זאת ושאקסס מתלווה אליו.
על ספינת הפקלד מתברר שבאדג'י לא יפעיל את הווירוס עד למותו של ראת'רפרד, נקמה על אירועי הפרק השישי בסדרה. שאקסס תולש את השתל הסייבורגי של ראת'רפרד ושולח אותו, חסר הכרה, אל הסריטוס. ספינת הפקלד מתפוצצת, תוך שהיא הורגת גם את שאקסס שהקריב את חייו על מנת להציל את הספינה. עוד בטרם מצליח צוות הספינה להתאושש מגיעות שלוש ספינות פקלד נוספות. קפטן פרימן נפצעת קשה בהתקפה ומטופלת על ידי ד"ר ט'אנה, בעוד מארינר תופסת פיקוד על הספינה. רגע לפני שמארינר מורה לצוות להתפנות מגיעה הטיטאן תחת פיקודו של ויליאם רייקר ומניסה את ספינות הפקלד.
בסיום הפרק נערכת לווייתו של שאקסס, הסריטוס עוברת תיקונים, קפטן פרימן מחליטה להיעזר יותר ביכולותיה של מארינר למצוא פתרונות יצירתיים ולא מקובלים ובוימלר מחליט לקבל קידום ולעבור לספינתו של רייקר, הטיטאן, בדרגת לוטננט.
סצנת הסיום מראה את פינאט האמפר מרחפת בחלל, חסרת אונים, וקוראת לעזרה.
ביקורת
הפרק זכה לביקורות חיוביות למדי, הן בהתייחס לעונה עצמה, הן בהתייחס לזיכיון והן בהתייחס לאיכותו הכללית.
ריאן בריט מהאתר Den of Geek נתן לפרק ציון של ארבעה מתוך חמישה כוכבים וציין שמדובר בפרק סיום העונה הטוב ביותר מאז "The Best of Both Worlds", ושהפרק יוצר תחושה כאילו "הסדרה הייתה תמיד חלק מהזיכיון".
אלכס פרי מהאתר TrekCore ציין שמדובר היה בעונה חזקה, מהטובות שהיו בזיכיון עד כה, וכי פרק הסיום קורץ לכל תשעת הפרקים הראשונים של העונה, מקדם את העלילה, את הדמויות ואת היחסים ביניהן לשלב הבא. הוא הוסיף שהפרק נותן לצופים גם צחוקים, גם רגשות וגם הפתעות.
קייל הדיניאק מהאתר TrekNews ציין שהפרק מסכם בצורה מושלמת את עונת הפתיחה המצוינת של הסדרה, משאיר את הצופים מסופקים, ובכל זאת עם ציפייה לעוד ומציין לחיוב את סצנת השיא של הפרק בה מופיעה הטיטאן בפיקודו של ויל רייקר.
סוואפנה קרישנה מהאתר Vulture ציינה שמדובר בפרק סיום מצחיק, רגיש ומספק, שיוצר ציפייה לקראת העונה השנייה של הסדרה. היא ציינה שהפרק נותן תחושה של חזרה לאחור, באופן חיובי.
אנתוני פסקל מהאתר TrekMovie ציין שהפרק מביא אל המסך הרבה אקשן, התפתחות משמעותית של דמויות, הפתעות גדולות וצחוקים לאורך כל הדרך. הוא מגדיר את הפרק כדובדבן על עונה נהדרת, ומציין שמדובר באחת העונות הראשונות החזקות ביותר בזיכיון כולו.
ספנסר בקולי מהאתר Bounding Into Comics נתן לפרק ציון של 7.5, וציין שהפרק הרגיז אותו מכיוון שהוא הציג דוגמה לאופן שבו הסדרה יכולה הייתה להיכתב, כשהרפרנסים השונים לסדרות קודמות מוצגים באופן טבעי ולא כאילו הוכנסו לתסריט בכוח. הוא מציין שאלמלא הצורך להצחיק הפרק יכול היה להיות מושלם. הוא הוסיף שלדעתו הביקורת העיקרית על הפרק היא העובדה שהוא נדחס לתוך פרק אחד של כ-20 דקות בעוד שהפוטנציאל הסיפורי של הפרק יכול היה להתממש לעונה שלמה.
ביצי פסחא ואזכורים
פרקי הסדרה מלאים ביצי פסחא הנוגעות בעיקר לזיכיון מסע בין כוכבים, אך גם לתרבות הפופולרית בכלל. בפרק זה הופיעו ביצי הפסחא הבאות:
בז מאוריציוס
בז מאוריציוס (שם מדעי: Falco punctatus) הוא עוף דורס ממשפחת הבזיים המצוי בטבע רק באי מאוריציוס שבאוקיינוס ההודי.
אורכו של הבז 26-30 ס"מ ומשקלו עד 250 גרם. מוטת כנפיים יכולה להגיע לאורך 45 ס"מ ובניגוד לשאר הבזים הכנפיים מעוגלות. הוא בעל גוף לבן מנומר בשחור עם כנפיים ופלג גוף עליון חומים-כתומים והראש חיוור יותר ובעל פס אפור סביב עיניו הגדולות הצהובות. המקור שחור. בז זה יכול להגיע לגיל 13 בשביה.
הבז מעופף ברחבי היערות של האי בחיפושיו אחר טרף כמו שממיות, עופות קטנים, שפיריות, צרצרים ותיקנים. הוא תופס את הטרף עם טפריו הגדולות ומקורו המעוקל.
הבז מצוי בסכנת הכחדה עקב הפגיעה באזורי מחייתו - יערות האי וכן מהבאת מינים פולשים כמו נמיות וחתולים הטורפים אותם ואת ביציהם. רבים מהבזים החיים כיום נמצאים באתרי שימור בהם מגדלים אותם שומרי טבע ועוזרים לאוכלוסייה להתווסת. בז זה עדיין מצוי בסכנת הכחדה כמו עופות אחרים ממאוריציוס.
יגאל כרמי
יגאל כרמי (נולד ב-24 בינואר 1954) הוא מנהל ישראלי, מכהן כסגן נשיא בכיר של חברת סאפט לייצור סוללות. במקביל כיהן כיושב ראש הוועד האולימפי בישראל עד 2021.
ביוגרפיה
נולד בחולון בן להורים ניצולי השואה, ממקימי קבוצת שורש. בצה"ל שירת בחיל השריון ולחם במלחמת יום הכיפורים בחזית המצרית ובחזית הסורית. בשירות המילואים עבר קורס קצינים והתקדם לדרגת אלוף-משנה.
סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בפסיכולוגיה תעשייתית באוניברסיטת ניו יורק. ב-1984 החל לעבוד בקבוצת תדיראן, תחילה בתחום משאבי האנוש ולאחר מכן בתפעול ושיווק. לאחר לימודים בתוכנית המנהלים של אוניברסיטת הרווארד מונה ב-1994 למנכ"ל תדיראן סוללות, הוא הוביל את החברה במהלך מכירתה לקבוצת סאפט. ב-2015 מונה לסגן נשיא בכיר של סאפט עם אחריות על שבע חברות ברחבי העולם.
כרמי פעיל לאורך שנים בתנועת מכבי העולמית. ב-1985 היה יו"ר העמותה וחבר גרעין ההתיישבות הראשון של מכבים. הוא כיהן כגזבר מכבי, ויושב ראש התנועה בשנים 2002–2010. ב-2013 נבחר לראש הוועד האולימפי בישראל, הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת ב-2016, ולהארכת כהונה ב-2020 עד 2021 בה תחליף אותו יעל ארד.
נשוי לאורה ואב לשלוש בנות.
לילט (משקה)
לילט - (באנגלית: Lillet) אפריטיף איכותי המיוצר בצרפת. לילט מכיל 85% תערובות של יין בורדו ו 15% ליקרי פירות הדר. לילט מיושן בחביות עץ אלון. בעוד שייצור הלילט החל בסוף המאה ה-19, המתכון הנוכחי נוצר רק בשנת 1986. בשנת 1872 האחים פול וריימונד לילט שהיו יצרני וסוחרי יינות וכהילים ייסדו את המזקקה שלהם בפודנסאק שבדרום בורדו בצרפת.
טעמים
לילט מגיע במספר טעמים, מהם:
צורת הגשה
מכיוון שאפריטיף זה הוא על בסיס יין יש להגיש אותו צונן, בין 6-8°C מעלות צלזיוס. בצרפת מגישים אותו עם קרח ופלח לימון, תפוז או ליים.
אהרון ורגליס
אהרון וֶרגֶליס (ביידיש: אהרן װערגעליס (כתיב סובייטי אַרן ווערגעליס); ברוסית: Арон Алтерович Вергелис; 1918, ליובר - 1999, מוסקבה) היה משורר, סופר ופובליציסט יידי ופעיל חברתי יהודי-סובייטי. היה עורכו הראשי של כתב העת "סאוועטיש היימלאנד" במשך כל שנות קיומו. עד יום מותו היה עורך הראשי של "די יידישע גאס" (הרחוב היהודי), שיצא לאור בין השנים 1992–1998.
ורגליס הוא החל לפרסם ב-1935. הוא סיים לימודים במכון הפדגוגי של מוסקבה. בימי מלחמת העולם השנייה שירת בשורות הצבא האדום. אחרי המלחמה עזר בהקמת שידורי רדיו ביידיש מברית המועצות לחו"ל. בין השנים 1947–1949 היה עורך ראשי של אלמנך "היימלאנד". היה בין היוצרים בשפת יידיש היחידים שלא נעצרו בתקופתו של סטלין. בין שנות השישים והשמונים יצא לשליחויות במערב אירופה, צפון ודרום אמריקה, חיבר ספרי מסעות. כמו כן חיבר ביקורות על חיבוריהם של יוצרים ביידיש אחרים.
אריק ז'וניור דינה אבימבה
אריק ז'וניור דינה אבימבה (בצרפתית: Éric Junior Dina Ebimbe; נולד ב-21 בנובמבר 2000 בפריז שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת איינטרכט פרנקפורט.
תחילת הקריירה
דינה אבימבה גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית. בעונת שיחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ההשאלה ללה האבר
ב-5 ביולי 2019 הושאל דינה אבימבה ללה האבר מליגת המשנה הצרפתית. ב-26 ביולי ערך דינה אבימבה את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד אז'אקסיו במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-30 באוגוסט הבקיע דינה אבימבה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על קן במסגרת המחזור השישי בליגה. בסך הכל ערך דינה אבימבה 25 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ההשאלה לדיז'ון
ב-6 ביולי 2020 הושאל דינה אבימבה לדיז'ון מליגת העל הצרפתית. ב-22 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לאנז'ה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. ב-27 בספטמבר הבקיע דינה אבימבה את שערו היחיד במועדון, בתיקו 2-2 נגד מונפלייה במסגרת המחזור החמישי בליגה. בסך הכל ערך 30 הופעות ליגה במועדון.
החזרה לפריז סן-ז'רמן
דינה אבימבה חזר לפריז סן-ז'רמן לקראת עונת 2021/2022. ב-1 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לליל במסגרת גביע האלופות הצרפתי. ב-7 באוגוסט ערך דינה אבימבה את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בניצחון 1–2 על טרואה במסגרת המחזור הראשון בליגה.
איינטרכט פרנקפורט
ב-21 באוגוסט 2022 הושאל לאיינטרכט פרנקפורט לעונה אחת עם אופציית רכישה.
סי היימן ולהקה מקומית
סי היימן ולהקה מקומית הוא אלבום הבכורה של הזמרת סי היימן, שיצא בקיץ 1987.
הפקה
בשנת 1987 הקליטה היימן את האלבום הראשון שלה בהפקה מוזיקלית של משה לוי, עיבודים של לוי עם להקה מקומית ובהפקה אמנותית של סי היימן עצמה. הטקסטים שבאלבום שילבו בין נושאים חברתיים, פוליטיים ונשיים, וכולם נכתבו והולחנו בידיה (מלבד "לא עובדת בשביל אף אחד", שהוא מעין שיר מחאה פמיניסטי, שכתב אותו דווקא גבר, רן עפרון).
משה לוי בתור מעבד מוזיקלי "הרגיע" את היימן, מיתן את שירתה הצעקנית מבלי להמעיט את כוחה כזמרת ויוצרת מקורית. השילוב בינה לבין להקה מקומית יצר צליל רוק חזק, מינימליסטי ופשוט, שילוב של שנות ה-60 עם "גל חדש" של שנות ה-80.
בנוסף לשירה ניגנה היימן בפסנתר (ב-"רק מתוך שינה"), יחד איתה ניגן באקורדיון, אביה, נחום היימן.
שני השירים הבולטים באלבום היו: "לא עובדת בשביל אף אחד" שהגיע למקום ה-23 בשנת תשמ"ח (1988) ו"גיבור גדול", שהתברג במקום ה-14 באותה שנה. סי היימן כתבה את השיר "גיבור גדול" בעקבות מבזק חדשות ששמעה בגלי צה"ל על הקושי בלוחמה בתנאי גשם ויתר השיר הושפע מאהבה נכזבת שחוותה היימן לטייס.
נגנים
להקה מקומית:
קרדיטים
}}
יחסי איחוד האמירויות הערביות–פורטוגל
יחסי איחוד האמירויות הערביות–פורטוגל הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות לפורטוגל.
עד 1971
פורטוגל, שנשלטה על ידי ספרד באיחוד אישי, איבדה הרבה מכוחה, במיוחד מראשית המאה ה-17, והתקשתה יותר ויותר להדוף התקפות, במיוחד נגד הבריטים שהיו בסכסוך עם ספרד. הפורטוגזים והאנגלים נפגשו לראשונה בקרב הימי בג'אסכ בדצמבר 1620 / ינואר 1621, וב-12 במאי 1622 נאלצו הפורטוגלים לבסוף לוותר על האי הורמוז. מכאן ואילך הפכה מסקט למרכז הנוכחות הפורטוגזית באזור. בשנת 1648, לאחר מצור על מסקט, נאלצו הפורטוגלים לנטוש ולהרוס את מבצרי דיבא, קוריאט ומטרה לעומאנים. בשנת 1650 נפלה גם מסקט בידי העומאנים, מה שחתם את סוף הנוכחות הפורטוגזית באזור. האזור נותר תחת השפעה בריטית עד שנות החמישים, אז יותר ויותר שאיפות אמריקאיות הדיחו את הבריטים.
מאז 1971
איחוד האמירויות הערביות קיבלו עצמאות מבריטניה ב-2 בדצמבר 1971. שבע האמירויות המאוחדות בנו אז את מבני המדינה שלהם והחלו ביחסים דיפלומטיים עם מדינות אחרות. שלטון האשטדו נובו (Estado Novo) הדיקטטורי בפורטוגל הגיע לסיומו בשנת 1974 במהפכת הציפורנים. לאחר חזרתה לדמוקרטיה ארגנה פורטוגל מחדש את קשריה החיצוניים מהיסוד, העניקה למושבותיה עצמאות וכוננה קשרים ישירים עם מספר רב של מדינות אחרות.
שגרירות איחוד האמירויות הערביות בליסבון נפתחה ב-1 באפריל 2011 בנוכחות שר החוץ של איחוד האמירויות, שייח עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן, ועמיתו הפורטוגלי לואיש אמאדו.
פורטוגל פתחה את שגרירותה באמירויות בשנת 2011 בדובאי. באותה שנה ערך ראש ממשלת פורטוגל ז'וזה סוקרטש ביקור ממלכתי עם שמונה שרים ונציגים רבים של כלכלת פורטוגל.
יחסים כלכליים
ללשכת סחר חוץ הפורטוגזית AICEP יש סניף באבו דאבי.
זה הציב את איחוד האמירויות הערביות במקום ה-32 בקרב הקונים ובמקום ה-85 בקרב הספקים בסחר חוץ פורטוגלי בסחורות, ואילו פורטוגל הייתה במקום ה-84 בקרב הקונים ו-54 בסחר חוץ בסחורות בשנת 2015.
ג'יברלטר כרוניקל
הג'יברלטר כרוניקל (אנגלית: Gibraltar Chronicle) הוא עיתון היוצא לאור בגיברלטר מאז שנת 1801. הוא הפך לעיתון יומי בשנת 1821. "ג'יברלטר כרוניקל" הוא העיתון היומי הוותיק ביותר בגיברלטר, והשני בוותיקותו בעולם מבין העיתונים בשפה האנגלית שנדפסו ללא הפסקה. משרדי המערכת נמצאים בבית ווטרגייט (Watergate House), ואילו עבודות הדפוס באזור התעשייה של הנמל החדש (New Harbours).
היסטוריה
הנסיבות שהביאו להיוולדו של הג'יברלטר כרוניקל, קשורים בקשר ישיר בחיל המצב של גיברלטר. רשימת אבדות וחדשות היו מוגבלות ועברו באיטיות במאה ה-18, וכאשר 5 רגימנטים מחיל המצב של גיברלטר נדרשו להפליג באופן מיידי למצרים ב-1801 (במהלך המערכה של בריטניה נגד נפוליאון), פורסמו החדשות שהגיעו בלוח מודעות בספריית חיל המצב בגיברלטר. זמן לא רב לאחר מכן, הוחלט שעל המידע להיות נגיש לציבור.
עיתון ראשוני ובו ידיעות ממצרים שנתקבלו מאת אה"מ פלורה, נדפסו בספריית חיל המצב ב-4 במאי 1801 ונמכרו על ידי שני מוכרי ספרים וכלי כתיבה, ה. ות. קופר (H. and T. Cowper). המהדורה של ה-4 במאי הכילה 4 דפים, כאשר השלושה הראשונים כתובים באנגלית וצרפתית במקביל. בדף הרביעי הופיעה רשימה של הקצינים שנפלו מאז החלה הנחיתה במצרים ב-1801, וכן ידיעה על "החדשות הנהדרות" על ניצחונו של אדמירל נלסון בקרב קופנהגן. המהדורה השנייה נדפסה ב-8 במאי 1801, ומאז יצא העיתון באופן קבוע, מדי שבוע ביום שישי. הפעם הראשונה שהעיתון נדפס בשם "ג'יברלטר כרוניקל" הייתה ב-15 במאי 1801. העורך הראשון היה צרפתי בשם שארל בויסון (Charles Bouisson), שהתיישב בגיברלטר בשנת 1794.
הגליונות של הג'יברלטר כרוניקל היו ממוספרים בספרות רומיות עד גיליון 160 (CLX) שנדפס ב-22 בספטמבר 1804. הג'יברלטר כרוניקל לא הודפס במשך 5 חודשים מאז הופעת גיליון זה, כתוצאה מהתפרצותה של מגפת הקדחת הצהובה, והפעם הבאה בה העיתון נדפס הייתה ב-23 במרץ 1804, ומאז השתמשו בספרות ערביות למספור הגליונות. מחירו של הג'יברלטר כרוניקל היה אז 1 וחצי ריאל, וקהל הקוראים שלו היה לרוב פקידים ועובדי ציבור.
העיתון יצא לאור בהתחלה הן באנגלית והן בצרפתית במקביל, אך לאחר מכן המשיך במהדורה באנגלית בלבד. יוצאת מן הכלל הייתה המהדורה שיצאה בזמן מלחמת הירושה הספרדית שנדפסה גם בצרפתית לטובת התושבים הצרפתים שגרו בגיברלטר ורצו לקבל מידע על המתרחש במולדתם.
כיום
כיום הג'יברלטר כרוניקל הוא העיתון היומי היחיד בגיברלטר. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 עוד היה העיתון בבעלותה של קרן המורכבת ממספר קצינים בתפקיד מספריית חיל המצב. כיום, העיתון בבעלות קרן נאמנות עצמאית מקומית.
ישנם רק 2 אוספים של הג'יברלטר כרוניקל שנשתמרו בשלמות או כמעט בשלמות הידועים, ושניהם נמצאים בגיברלטר. בספריית חיל המצב מוחזק אוסף שלם של כל הגליונות מאז 1801, ואוסף נוסף בו חסרים רק השנים הראשונות של העיתון, נמצא בארכיון של גיברלטר.
גדי ברומר
גדי ברומר (נולד ב-5 בנובמבר 1973 ביוהנסבורג שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הבלם בקבוצת מכבי תל אביב ובנבחרת ישראל. אחיו התאום הוא הכדורגלן אלון ברומר ששיחק לצידו תשע שנים במכבי תל אביב. כיום מאמן ברומר את נבחרת הנערים של ישראל עד גיל 17, ואף שימש כמאמן זמני לתקופה של 2 משחקים עם נבחרת ישראל הבוגרת.
קריירת משחק
ברומר החל את דרכו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב צפון יחד עם אחיו התאום אלון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון תחת הדרכתו של צביקה רוזן בעונת 1990/1991, בטרם מלאו לו 18 שנים, במשחק חוץ נגד הפועל פתח תקווה.
בעונת 1991/1992 שותף ב-13 משחקים ונטל חלק בעונת האליפות של הקבוצה לאחר 13 שנות בצורת. בעונה העוקבת תפס מקום של קבע בהרכב הקבוצה ושמר על מקומו במשך 12 שנים ברציפות, למעט פציעות שהשביתו אותו.
במהלך הקריירה שיתף פעולה בהגנה עם מספר בלמים חשובים בשנות ה-90 בהרכב מכבי, בהם אמיר שלח ואלכסנדר פולוקארוב. הוא היה שותף מלא לזכייה בגביע המדינה 1993/1994, לעונת האליפות ב-1994/1995 ולעונת הדאבל ב-1995/1996.
בקיץ 1996 נבחן ברומר במנצ'סטר יונייטד האנגלית בראשות אלכס פרגוסון והיה על סף חתימה בקבוצה שלא יצאה אל הפועל משום שמספר ימים לאחר מכן קרע את רצועת הקרסול.
לאחר הדחתה של קבוצתו ממוקדמות ליגת האלופות 1996/1997 וירידתה לסיבוב הראשון בגביע אופ"א לצמד משחקים מול טנריפה הספרדית, כבש ברומר שער נדיר מבחינתו, בבעיטת יעף מ-25 מ' לבין חיבורי קורות השער הספרדי, במשחק הבית אשר התקיים באצטדיון רמת גן והסתיים בתוצאה 1–1.
בשנותיו האחרונות כשחקן זכה עם מכבי תל אביב בשני גביעי מדינה נוספים, ב-2000/2001 וב-2001/2002, והיה שותף לאליפות בעונת 2002/2003.
נבחרת ישראל
לברומר 24 הופעות במדי נבחרת ישראל, מהן אחת זכורה במיוחד בה כבש שער מרחוק במשחק הידידות נגד נבחרת ברזיל באצטדיון רמת גן ב-1995. את שערו הנוסף במדי הנבחרת כבש בשנת 1996 מול נבחרת רוסיה במסגרת מוקדמות גביע העולם בצרפת.
קריירת אימון
לאחר פרישתו ממשחק מונה ברומר בעונת 2005/2006 לעוזר המאמן במכבי תל אביב, תחת המאמן הראשי ניר קלינגר. לאחר מכן החל לאמן ילדים ונערים והועסק בבית ספר לכדורגל של מועדון ספורט הוד השרון.
ביולי 2008 מונה ברומר לעוזרו של טל בנין בנבחרת נערים א' של ישראל. הוא עבד במשרה זו במשך שמונה שנים במקביל לעבודתו במועדונים, עד שביולי 2016 קודם לתפקיד המאמן הראשי בנבחרת נערים א'.
מנהלה המקצועי החדש של נבחרת ישראל יוסי בניון, מונה במרץ 2022, ופיטר את המאמן הזמני של הנבחרת מרקו בלבול מאימון הנבחרת הבוגרת וגם מתפקידו המקורי בנבחרת הנוער, וזאת בשל חילוקי דעות מקצועיים. מיד לאחר מכן מונה ברומר כמאמן זמני של נבחרת ישראל הבוגרת, לצמד משחקי הידידות מול גרמניה ומול רומניה בסוף חודש מרץ 2022.
אסטרטגיית התנהגות
בתורת המשחקים, אסטרטגיית התנהגות (או תכסיס התנהגות) היא אסטרטגיה המתארת קבלת החלטה עבור כל מצב במשחק באופן בלתי תלוי. בניגוד לאסטרטגיה טהורה (או עירוב של טהורות), בה שחקן בוחר (או מגריל) מראש רצף של מהלכים, שחקן הנוקט באסטרטגיית התנהגות קובע רק הסתברות על מהלכים אפשריים בתוך קבוצות הידיעה שלו, ומגריל (לפי ההסתברות שקבע מראש) את המהלך המדויק שאותו יבצע רק בהגיעו לקבוצת הידיעה.
אסטרטגיות התנהגות מוגדרות למשחקים בצורה רחבה (השונה ממשחקים בצורה אסטרטגית) ולכן מגדירות צורת משחק שונה מזו של אסטרטגיות מעורבות\טהורות, ולא ניתן לתאר אחת באמצעות השנייה ולהפך. משפט קיון מתאר את המקרים בהם קיימת אסטרטגיית התנהגות שקולה לאסטרטגיה מעורבת נתונה, וכתוצאה מכך באילו מקרים קיים שיווי משקל באסטרטגיות התנהגות.
הגדרה
יהי \Gamma משחק בצורה רחבה. נסמן את קבוצות הידיעה של שחקן i כך:. בכל קבוצת ידיעה j נסמן את המהלכים האפשריים לשחקן i מתוך הקבוצה ב. אז אסטרטגיית ההתנהגות של שחקן i היא וקטור של התפלגויות:.
כל אסטרטגיית התנהגות b_i מגדירה הסתברות על המהלכים, המסומנת כך:.
איידס באוגנדה
התפשטות
עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, חוותה אוגנדה את המגפה באופן קשה והרסני. האיידס התפשט תחילה בערים, ולאחר מכן גם באזורים הכפריים. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 נתגלו בארבע נקודות בקמפלה וסביבתה שיעורי איידס של מעל 20%. מנגד, באזורים הכפריים, בהם התגוררה מעל 85% של האוכלוסייה, היה שיעור האיידס מתחת ל-10% ולפי חלק מהטענות פחות מ-5%, כך שעל פי ההערכות שיעור האיידס באוכלוסייה הגיע בשנת 1991 לסביבות ה-15%, אך לא עבר את ה-15%. המחלה הכתה באופן הקשה ביותר במרכז אוגנדה.
אסטרטגיית התנהגות
אסטרטגיית התנהגות שאין לה שקולה מעורבת
דוגמה למשחק שבו אסטרטגיה מעורבת מביאה לטווח תוצאות שונה מאסטרטגיית התנהגות היא משחק "הנהג השכחן" (מאת פיצ'ון ורובינשטיין, 1997) משחק בו נהג נוסע על כביש ראשי ומבחין ביציאה, אך אינו זוכר אם כבר הבחין ביציאה בעבר (באופן פורמלי: שתי היציאות נמצאות באותה קבוצת הידיעה של השחקן). בכל מקרה, הוא יכול להמשיך ישר או לבחור לצאת. אם יבחר לצאת בראשונה, לא ירוויח כלום, אך בשנייה ירוויח 4 נקודות. אם לא ייצא לעולם ירוויח נקודה אחת.
איידס באוגנדה
התפשטות
החל משנת 1993 נרשמה ירידה משמעותית בשיעור האיידס באוגנדה. עם זאת, בשנת 1997 מערכת הבריאות במדינה הגיעה לנקודת שבירה כאשר ההוצאה לבריאות לנפש לשנה עמדה על מתחת ל-3 דולר. חולי האיידס אכלסו יותר מ-55% ממיטות בתי החולים ובשנת 2000, שיעור התפוסה שלהם אף גדל ל-70%. בשנת 1998 כ-1.9 מיליון בני אדם באוגנדה היו נשאים או חולים, כ-6.1% מהאוכלוסייה. עד שנת 2003 נפטרו מהמחלה כ-800,000 נפש.
סוכנויות בינלאומיות אשר סיפקו תמיכה כספית למניעת האיידס השתמשו באוגנדה כהוכחה לכך שניתן לשלוט באיידס באמצעים מועטים יחסית. הקהילה הבינלאומית התמקדה בשני אלמנטים עיקריים לשיפור מצב האיידס באוגנדה:
גורמים לתפוצת המחלה
התפשטות המחלה הסתייעה במשבר הכלכלי ובמלחמת האזרחים האוגנדית. המשבר הכלכלי הביא להתפשטות הזנות כאשר נשים רבות פונות לזנות כדי לשרוד. מלחמת האזרחים הביאה איתה תנועות של חיילים ומורדים שהשתמשו בשירותי זנות. גורם נוסף שהפיץ את המחלה היה ריבוי של נהגי משאיות גרירה שנעו ממקום למקום כשבידם כסף רב יחסית לרמת החיים באפריקה, סייעו בהפצת האיידס בכל רחבי אוגנדה. המחלה הייתה נפוצה בעיקר באזורים עירוניים, באזורים כפריים עם נתיבי מסחר גדולים ובאזורים מוכי מלחמה. כמו כן, היות האוכלוסייה ברובה הניכר נוצרית שלא עברה מילה, הקלה ככל הנראה על התפשטות האיידס.
התמוטטות השלטון פגע אנושות במערכות הבריאות במדינה, דבר שתרם אף הוא להתפשטות המחלה.
התמודדות
בפגישות פנים מול פנים עם עמו אמר הנשיא כי הלחימה באיידס היא משימה פטריוטית שדורשת פתיחות, תקשורת ומנהיגות חזקה החל מרמת הכפר ועד לרמת הממשל. גישה זו יחד עם הכריזמה שלו גרמה להזדהות עם ממשלתו ולתמיכה במאבק במחלה.
הממשלה החלה לפעול בכמה מישורים במקביל: מתן תמיכה ואהבה לחולים, קידום של ערכי משפחה כגון שמירת אמונים לבן זוג, עריכת בדיקת איידס, מתן מידע לגבי המחלה ויצירת קשר עם ארגונים לא ממשלתיים, פנייה לעזרתם של מטפלים מסורתיים, טיפול ותמיכה ביתומים, פיקוח על שירותי תרומות הדם כדי שיהיו נקיות ובטוחות ושימוש באמצעי מניעה.
בשנת 1987 שר הבריאות של אוגנדה הקים ארבעה אתרי פיקוח בבתי חולים ובקליניקות של מעקב היריון, אשר התרחבו בסוף שנת 2002 ל-20 במספרם, והם סיפקו נציגות לכלל האוכלוסייה.
החל משנת 86' שירותי הבריאות החלו גם לתעד את מקרי האיידס, מה שסיפק תובנות חשובות שעזרו במלחמה נגד הווירוס הקטלני, אך למרות זאת, יחסית רק אחוז קטן מן מקרי האיידס תועדו מה שמשקף את המספר הרב של אנשים חולי איידס אשר נמצאו עדיין ללא גישה לשירותי בריאות מלאים. ב-1990 נוסד מרכז המידע לאיידס שמטרתו הייתה לעשות בדיקות איידס בהתנדבות, לייעץ ולהתפשט אל עבר אזורים עירוניים עד אמצע העשור.
קידום השימוש בקונדומים לא היה מרכזי בתגובה הראשונית של אוגנדה לאיידס (1986–1991), בייחוד בהשוואה למדינות אפריקאיות אחרות. למעשה, עד אמצע שנות ה-90 הייתה התנגדות מצד הנשיא Museveni ומצד מנהיגים דתיים לקדם את השימוש בקונדום. קידום המכירות של הקונדומים תחת פרויקט SOMARC החל בשנת 91', אך מכירתם לא הייתה גבוהה עד סוף שנות ה-90. תוכנית מכירת הקונדומים החלה להצליח בשנת 97', למרות שכבר מאמצע שנות ה-90 משרד הבריאות חילק מיליוני קונדומים דרך מרכזי בריאות וארגונים לא ממשלתיים, אשר נתרמו על ידי תורמים חיצוניים.
בשנת 2000 שירותי התרמת הדם של אוגנדה טענו שסינון הדם הוא אוניברסלי ובטיחות הדם עלתה לכ-90%.
בשנת 2002 ערכי ה- ABC (התנזרות, נאמנות ואמצעי מניעה) הפכו להיות הנושא המרכזי שבזכותו נוצרה ירידה בשכיחות האיידס.
גורמים לירידה בשכיחות המחלה
מסע ההסברה נגד האיידס באוגנדה הדגיש שלושה גורמים להם ניתנו ראשי התיבות - ABC, שפירושן: Abstinence (התנזרות), Be faithful (נאמנות) Condom use (שימוש בקונדום). בדיקה של שינויים בהרגלי האוכלוסייה בהתייחס לגורמים אלו מצאה עליה בגיל הממוצע של תחילת קיום יחסי מין, בגברים ובנשים, כאשר אחוז הנשים בגילאי 15–17 אשר קיימו יחסי מין ירד מ-50% בשנת 1988, ל-46% בשנת 1995 ו ל-34% בשנת 2000. לעומת זאת, בקבוצות גיל אחרות לא נמצאה ירידה משמעותית בפעילות מינית. כן נמצאה ירידה גדולה באחוז האנשים שקיימו יחסי מין עם יותר מבן זוג אחד, בין שנת 1988 ל 1995. אולם לא נרשמה ירידה משמעותית נוספת לקראת שנת 2000. מסקרים שנערכו התגלה כי השימוש בקונדום על ידי נשים עלה מ-1% בשנת 89' ל-16% בשנת 2000. 16% מן הגברים השתמשו בקונדומים בשנת 1995 ומספרם עלה ל-40% בשנת 2000. גברים, לעומת נשים, נטו יותר להשתמש בקונדום. בין השנים 1995–2000 השימוש בקונדום אצל נשים עלה, אבל עלייה חדה יותר נרשמה אצל קבוצות גיל צעירות יותר, כאשר אצל גברים חלה אותה התפתחות.
ארגונים שנלחמו באיידס
בשנת 1986 נוסד ה-ACP (התוכנית לשליטה באיידס) שמטרתה לאמוד את מידת ההתפשטות של המחלה על מנת לחזק את בטיחות בנק הדם הלאומי. בנוסף, הם קיימו קמפיין חינוכי שמסביר את המחלה ודרכי ההימנעות ממנה באמצעות הרדיו, הטלוויזיה, עיתונות כתובה ולוחות מודעות, ובשנים 1988–1989 נשיא המדינה Yoweri Museveni השתתף במאמצים הארציים בחינוך נגד האיידס. מלבד הקמפיין במדיה, הם אימנו מאות יועצי איידס מתוך הקהילה, מחנכי בריאות ושאר מומחים למחלה. מובלים על ידי דוגמת מנהיגיהם, כלל האוכלוסייה גם באזורים הכפריים וגם בעירוניים, הצטרפו לבסוף למלחמה נגד האיידס כך שהיא הפכה למשימה פטריוטית. בהפצת המלחמה באיידס נכלל לא רק מידע וחינוך אלא גם שינוי התנהגותי יסודי שהיה מבוסס על גישה של תקשורת ומוטיבציה.
אחת התרומות של נדבנים בינלאומיים כמו ה-USAID, הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי, היה בתמיכה ברמת הקהילה כמו לממן את משכורות המחנכים במלחמה באיידס, בעוד שבמדינות אחרות בעולם היה זה נהוג שעובדי בריאות ומחנכים יעבדו בהתנדבות וללא כל משכורת.
עד שנת 1990 לא הייתה חלוקת אמצעי מניעה ואף הכנסיות אסרו על שימוש בהם, ושיעור השימוש באמצעי מניעה בשנה זו היה כ-4% ועלה למעל 40% אחרי 1992.
ארגון נוסף שהוקם היה ה-UAC (ועדת אוגנדה לאיידס), שמטרתו הייתה לתאם את פיתוח המדיניות, ליישם הנחיות לגבי מחלת האיידס ולפקח על פעילויות האיידס ברחבי המדינה. בשנת 1993 הוועידה הכינה מסמך אסטרטגי שייתן מענה ופיקוח לכלל הסקטורים במדינה כנגד האיידס, ובשנת 1994 הופצה תוכנית פעולה שתספק הדרכה לאזרחים. הוועידה, מהקמתה ועד היום, נתמכת על ידי תרומות בלבד.
השפעת האיידס על אוגנדה
בעקבות מגפת האיידס נוצרה בעיית יתמות נרחבת, ולכן ארגונים לא ממשלתיים הקימו בתי יתומים מוסדיים המוקדשים במיוחד לתמיכה בילדים שהתייתמו בעקבות מחלת האיידס.