cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רמשן
תיאור ואנטומיה
הפרווה של הרמשן קצרה, צפופה ומבריקה, והיא משתרעת מעט לעבר הכנפיים. צבעה הכללי נע בין חום זהוב לחום אוכרה, חום אפרורי, חום ערמוני, בז׳ או אדמדם, כשאזור הכתפיים והמצח נוטים להיות כהים בדרך כלל. הגחון והחזה חיוורים יותר. הכנפיים, הפנים והאוזניים בצבע שחור מבריק, שחור פיח מלוכלך או חום כהה. הזרועות והרגליים בצבע בורדו. סביב הצוואר והעורף, יש לרמשן צווארון שיער עבה שבולט בעיקר כשהוא מתגונן או מאיים.
תפוצה וביולוגיה
הרמשנים מצויים בעיקר באזור הפלארקטי המשתרע על אירופה, אסיה וצפון אפריקה. באירופה, הם נפוצים בכל היבשת, כמו גם באיים הבריטים באיים האזורים, בקורסיקה ודרום סקנדינביה. באפריקה הם מצויים בעיקר לאורך קו החוף. באסיה, הם נפוצים לאורך מערב, מרכז ומזרח היבשת, כולל הודו-סין, אנטוליה, תת-היבשת ההודית, יפן, טאיוואן וחצי האי הקוריאני; יש אוכלוסיות מבודדות גם בלבנון, ישראל, קפריסין ועומאן. בית הגידול של הסוג מגוון למדי וכולל בעיקר יער מחטני, יער נשיר וחורש ים-תיכוני, ובמידה פחותה גם סוואנה, יער גשם ממוזג, יער גשם טרופי, יער מנגרובים, יער עננים ומדברות קרים. הרמשן מבלה את שעות היום במבנים נטושים וחללי עצים בבדידות או בקבוצות קטנות-בינוניות. הוא יוצא לפעילות בשעות הערב המוקדמות, ותר אחר מזון מעל חופת היער בגובה רב. שיא הפעילות מתרחשת בשקיעה ולפני הזריחה, ומסונכרת עם פעילות פריטי הטרף שלו. הרמשן טס במהירות גבוהה יחסית (כ-50 קמ״ש), שבאה על חשבון יכולות התמרון שלו; מסיבה זאת, הוא ממעט לחפש מזון בסביבה סבוכה עמוסת עצמים. מרבית הרמשנים ניזונים בעיקר מחרקים גדולים, בפרט חיפושיות ועשים. המינים הגדולים בסוג ידועים בכך שהם מגוונים את תזונם בבשר, וצדים מכרסמים קטנים או ציפורי שיר דוגמת חרגולן, ירגזי ואדום-חזה. הרמשן מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד ונחשב לעטלף קולני למדי שמשמיע קולות המזכירים ציוצי ציפורים. לקראת החורף, חלק מהרמשנים בוחרים לנדוד דרומה לאזורים חמים, וחלק נשארים במקום ונכנסים לתרדמת חורף. בדרך כלל, הנקבות הן אלה שנודדות והזכרים נשארים במקום. הנקבות מקימות מושבות המוניות של עד 1,000-400 פרטים בהן הן ממליטות ומגדלות את הגורים. הרבייה מתרחשת בסוף הקיץ או באביב, וכל זכר מקים בשטחו הרמון שמכיל עד 9 נקבות. הרמשנית ממליטה שגר של 1–3 גורים לאחר היריון של 50–70 יום והם גדלים במהירות. הנקבות עשויות להתרבות כבר בגיל 3 חודשים, בעוד שהזכרים מתרבים רק מגיל 15 חודשים. תוחלת החיים של הרמשן עד 8 שנים.
מינים
בסוג זה 8 מינים:
יובל אילון
יובל אילון (נולד ב-8 בדצמבר 1972) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, אשר שימש בתפקידו האחרון ראש מספן המודיעין של חיל הים. קודם לכן שימש מפקד בסיס אשדוד ומפקד בה"ד חיל הים.
ביוגרפיה
יובל אילון הוא הבכור מבין שלושה בנים למשפחת אילון המתגוררת בגדרה. האב דני אילון מהנדס אלקטרוניקה בן לזוג הורים אשר נמלטו מגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה, עבד שנים רבות בתעשייה האווירית בתפקידים בכירים, האם תמר, ממשפחת וינמן, בת לניצולי השואה מפולין, עבדה שנים רבות במערכת החינוך כמורה ומפקחת ארצית בתחום ההוראה.
כשהתגייס לצה"ל והתנדב לקורס חובלים בחיל הים. בסיום הקורס בדצמבר 1993 נעשה קצין משמרת וקצין מנחית למסוק באח"י גאולה. במאי 1996 הוסמך לפיקוד על דבור (כלי שיט) ושירת בזירת בסיס אשדוד, בפלגה 916 כמפקד דבור וכמפקד סיירת דבורים "כסיף" עד יולי 1998. בהיותו בתפקיד זה נבחר כקצין מצטיין נשיא, מחיל הים, לקראת יום העצמאות ה-49 למדינת ישראל. ביולי 1998 מסר את הפיקוד על סיירת הדבורים ויצא לטיול ארוך של כשנה וחצי בעולם, חזר לשירות ועבר קורס פיקוד ימי במגמת לאחר מכן יצא ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון.
באוגוסט 2002 החל להתמחות לתפקיד מפקד סטי"ל ובחודש ינואר 2003 הוסמך וקיבל פיקוד על אח"י גאולה ואחר כך קיבל את אח"י תרשיש (סער 4.5). באוגוסט 2007 יצא ללימודים במכללת הצי האמריקאי בניופורט רוד איילנד. באוגוסט 2008 קיבל את פיקוד על אח"י להב קורבטת טילים מדגם סער 5. ובספטמבר 2010 קיבל פיקוד על פלגה בשייטת ספינות הטילים הכוללת את הקורבטות מדגם סער 5. בתפקיד זה ביצע מגוון רב של מבצעים ארוכים בכל זירות הפעולה של זרוע הים וחיזק את שיתוף הפעולה עם טייסת העטלף אשר מפעילה את המסוקים הימיים.
באוגוסט 2014 סיים את תפקידו בבית הספר לקציני ים ויצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי. באוגוסט 2015 הועלה לדרגת אל"ם וקיבל את הפיקוד על בה"ד חיל הים.
ביולי 2017 סיים את תפקידו בבה"ד חיל הים וקיבל את הפיקוד על בסיס אשדוד. בתפקיד זה נעשה אחראי למתרחש בזירה הימית הדרומית, נושא עיקרי לסיכול החתירה והפעילות החבלנית העוינות של פלסטינים מרצועת עזה. אילון הוביל לשילוב ושיתוף משמעותי עם זרוע היבשה ובדגש לאוגדת עזה. אילון עסק בפיתוח תהליכי למידה ושיפור יכולות איסוף המודיעין בזמן אמת וחיבורו ליחידות הלוחמות. המשיך את העיסוק בתהליך המעבר לשליטה מרחוק בתחנות המכ"ם ושילובן למרכז פיקוד ושליטה אחוד במפקדת הזירה באשדוד. כל זאת תוך הובלת פעילות מבצעית רבה מול ארגוני הטרור בעזה לצד חיזוק ההגנה בתווך הימי. סיים את תפקידו ב-2 בספטמבר 2019.
חיים אישיים
אילון מתגורר עם משפחתו במכבים-רעות. הוא נשוי לטלי, עורכת דין במקצועה, ואב לבן ושתי בנות.
היידי תומאס
היידי תומאס (באנגלית: Heidi Thomas; נולדה ב-13 באוגוסט 1962) היא תסריטאית קולנוע וטלוויזיה ומחזאית אנגלייה.
ביוגרפיה
תומאס נולדה באזור גרסטון בעיר ליברפול שבלנקשייר. היא למדה אנגלית באוניברסיטת ליברפול. ב-1985 זכתה לתשומת לב בבריטניה כשהוענק לה פרס ג'ון ויטינג עבור המחזה שכתבה "Shamrocks And Crocodiles". בעונת 1987/88 הוצג המחזה "אינדיגו" על ידי הלהקה השייקספירית המלכותית. יצירות נוספות שלה לתיאטרון הן "Some Singing Blood" שהועלה בתיאטרון רויאל קורט בלונדון, והעיבוד למחזה מאת איבסן "האישה מן הים" שהוצג בלונדון ובאוסלו בתיאטרון הלאומי של נורווגיה. ב-2010 הועלה המחזה "House of Special Purpose" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר.
תומאס כתבה עיבודים של ספרים לקולנוע ולטלוויזיה בהם הסרט "אחוזת אהבה" (I Capture the Castle) משנת 2003, והעיבוד הטלוויזיוני לספר "מאדאם בובארי" משנת 2000. ב-2007 הייתה היוצרת הכותבת והמפיקה בפועל של הדרמה התקופתית "Lilies" של רשת ה-BBC. עוד כתבה את התסריט לשתי העונות של הסדרה "קרנפורד" על פי רומנים מאת אליזבת גאסקל, ותסריט על פי רומן "נעלי בלט" מאת נואל סטריטפילד.
ב-2010 הייתה תומאס הכותבת והמפיקה בפועל של הסדרה "על אדונים ומשרתים", הגרסה המחודשת של סדרת הדרמה הוותיקה על באותו שם משנות השבעים של המאה העשרים. ב-2011 כתבה את התסריט והייתה שותפה להפקה של הסדרה "מיילדת", עיבוד לטרילוגיית הספרים מאת ג'ניפר וורת'. פרק הבכורה של הסדרה שודר בינואר 2012 ב-BBC1, ורשם שיא בנתוני הצפייה של הערוץ. העונה השנייה והשלישית שודרו בשנים שאחר כך. בפברואר 2014 פורסם שה-BBC הזמין פרק ספיישל לחג המולד ועונה רביעית לסדרה.
בינואר 2015 הועלתה הפקה חדשה של המחזמר "ג'יג'י" בעיבודה של תומאס במרכז קנדי ואחר כך בברודוויי.
חיים אישיים
תומאס נשואה לשחקן סטיבן מקגאן שמגלם את הדמות של ד"ר טרנר בסדרת הטלוויזיה "מיילדת". לבני הזוג יש בן בשם דומיניק.
רמת מידנייט
רמת מידנייט או מישור מידנייט (באנגלית: Midnight Plateau; מילולית: מישור חצות הלילה) הוא רמה מישורית מכוסה קרח, המצוי במרכז הרי דרווין שבאנטארקטיקה.
זהו האזור היחיד בהרי דרווין עליו מצטבר שלג.
גילוי המישור
הרמה התגלתה על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition) מוולינגטון שבניו זילנד שחקרה את אנטארקטיקה בעונת מחקר 1963–1962.
מקור השם
הרמה נקראת בשם זה, מאחר שחברי משלחת החקר הגיעו אל הרמה בחצות הלילה שב-27 בדצמבר 1962.
קארל אלברכט
קארל אלברכט (בגרמנית: Karl Albrecht; 20 בפברואר 1920 – 16 ביולי 2014) היה יזם גרמני שייסד יחד עם אחיו תיאו את רשת הקמעונאות אלדי. במשך שנים רבות היה האיש העשיר ביותר בגרמניה. בפברואר 2014 דורג בתור האדם ה-21 בעושרו בעולם.
משה שיינמן
משה שיינמן (נולד ב-1943) הוא עיתונאי ספורט ישראלי ויושב ראש תא כתבי הספורט באגודת העיתונאים בתל אביב בעל פרס מפעל חיים בספורט (2011).
קארל אלברכט
ביוגרפיה
קארל ותיאו אלברכט גדלו בבית קתולי דל אמצעים בעיר אסן. אביהם, קארל האב, היה כורה ובשלב מאוחר יותר פקיד בנק. אימם, אנה, ניהלה חנות כלבו קטנה בפרבר של אסן. תיאו עבד בתור שוליה בחנות האם בעוד שקארל עבד במעדנייה. קארל שירת בורמאכט במלחמת העולם השנייה ונפצע בחזית המזרחית. לאחר המלחמה, שני האחים פתחו בשותפות וירשו את החנות של אימם. בשנת 1961 הם פיצלו את העסק ל"אלדי צפון" עבור תיאו ול"אלדי דרום" עבור קארל. סניף אלדי (קיצור של "הנחת אלברכט" בגרמנית) הראשון נפתח בשנת 1962.
משה שיינמן
ביוגרפיה
שיינמן נולד בתל אביב.
קארל אלברכט
ביוגרפיה
בשנת 1994 קארל הפסיק לנהל את רשת אלדי דרום והתמנה ליושב ראש החברה עד לשנת 2002. כיום, העסק כבר אינו מנוהל על ידי קרובי משפחה או אישים ממשפחת אלברכט.
משה שיינמן
ביוגרפיה
בגיל 21 החל בעבודתו ב"ידיעות אחרונות" לסקר את מכבי תל אביב בכדורגל. במקביל סיקר את פעילות ההתאחדות לכדורגל בישראל, את מרכזי הספורט השונים ואת קבוצות הכדורגל האחרות בת"א (הפועל, שמשון ובית"ר).
קארל אלברכט
חיים אישיים
קארל אלברכט היה מתבודד ולא נראה רבות בציבור בשנים שקדמו למותו. כתוצאה, מעט מאוד ידוע עליו ועל חייו. מגזין פורבס דיווח שהיו לו שני ילדים, אף אחד מהם לא ניהל או עבד ברשת אלדי מעולם. הוא גר באסן כמו אחיו תיאו עד למותו. שיחק גולף ועבורו נבנה מסלול גולף פרטי בשנת 1976. גידל סחלבים.
משה שיינמן
ביוגרפיה
בנובמבר 2006 מונה לסגן עורך מדור הספורט בידיעות אחרונות.
קארל אלברכט
הון
בשנת 2014 קארל אלברכט התפרסם בתור אחד מהאנשים העשירים ביותר בעולם עם שווי הון הנאמד ב-23.14 מיליארד דולר. בשנת 2012 מגזין פורבס דירג אותו במקום העשירי ברשימת עשירי העולם עם הון הנאמד ב-25.4 מיליארד דולר. הוא היה האדם המבוגר ביותר מבין עשרים המדורגים ראשונים. במשך שנים רבות היה האדם העשיר ביותר בגרמניה, והאדם הרביעי בעושרו באירופה.
משה שיינמן
ביוגרפיה
עם הזמן ערך כתבות ספורט בכדורגל ובכדורסל מהארץ מאסיה ומאירופה וכתבות מיוחדות, כמו על אסון המכביה והריאיון הבלעדי עם אולסי פרי בכלאו בארצות הברית.
במרץ 2017 העיד בחקירת תיק 2000, כמי שמקורב להנהלת העיתון ולממלאי תפקיד בכירים בעיתון.
הוא יו"ר תא כתבי הספורט באגודת העיתונאים בתל אביב.
מבחר פרסים והוקרה
שיינמן נחשב כתב ספורט מוביל וזכה להערכה רבה לאורך השנים, מתוכם:
ביב גרייבס
דייוויד ביב גרייבס (באנגלית: David Bibb Graves; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-38 בשנים 1927–1931 ובשנים 1935–1939, ובכך היה מושל אלבמה הראשון שכיהן בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות. הוא קידם בהצלחה תוכניות פוליטיות פרוגרסיביות כאשר זיהה את עצמו עם הקו קלוקס קלאן, וככל הנראה היה ראש הסניף של מונטגומרי של הארגון.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
העידן הטרום קולוניאליסטי
לפני ההתיישבות האירופית באוסטרליה, היה קשר בין תושבי מקאסאר, עיר נמל מדרום-מערב לסולאווסי, שנוסד ב-1640. באותן שנים הוקמו מפעלים לעיבוד מלפפוני-ים שנמכרו על ידי סוחרים סינים, אבל לא נעשתה אחיזה בשטח מלבד זאת.
ביב גרייבס
ראשית חייו
ביב גרייבס נולד בעיירה הופ האל (Hope Hull) שבאלבמה כבנם של דייוויד ומאטי ביב גרייבס. הוא היה צאצא של מושלי אלבמה הראשון והשני, ויליאם ואייט ביב ותומאס ביב. אביו של גרייבס נפטר כאשר הוא היה בן שנה, והוא גדל בתחילה אצל סבו מצד אביו בחווה באלבמה, ולאחר מכן אצל דודו בטקסס.
לאחר שסיים ב-1896 את בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, התיישב גרייבס במונטגומרי, שם הוא חיי עד יומו האחרון. שם הוא גם היה אחד מזקני כנסיית "חניכי המשיח" (Disciples of Christ).
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
העידן הטרום קולוניאליסטי
בשיא המסחר בין הצדדים, תושבי מקאסאר ביקרו באלפי קילומטרים של חופי אוסטרליה מדי שנה בדצמבר. הסירות שלהם (המכונות "פרואה") נשאו כ-30 אנשי צוות, ומקובל לחשוב שמדי שנה הגיעו לאוסטרליה כ-1,000 סירות. הצוותים הקימו התיישבויות זמניות שעה שהם עסקו בעיבוד מלפפוני הים, לפני שחזרו הביתה עם הסחורה שלהם.
ביב גרייבס
ראשית חייו
ב-1900 נשא גרייבס לאישה את דיקסי ביב, דודניתו מדרגה ראשונה, שלימים הייתה הסנאטורית האישה הראשונה של אלבמה.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
השלטון ההולנדי
החל משנות ה-70 של המאה ה-19 החלו אינדונזים רבים לעבוד בתעשיות הפנינים והסוכר שבצפון אוסטרליה. ב-1901, כ-1,000 מהם התגוררו באוסטרליה לפי הממשלה הפדרלית, כשכמעט כולם רוכזו בקווינסלנד ובאוסטרליה המערבית. עם כניסתה של מדיניות אוסטרליה הלבנה, רוב עובדי תעשיית הסוכר חזרו למולדתם, כשכמה מאלו שעסקו בפנינים נשארו.
ביב גרייבס
ראשית חייו
ביבס היה גם חבר מייסד של חבר הנאמנים של קולג' בוב ג'ונס וידיד אישי של המייסד, האוונגליסט בוב ג'ונס האב.
בתור השליש הראשי של המשמר הלאומי של אלבמה, סייע גרייבס לארגן את רגימנט הפרשים הראשון של אלבמה ושירת בגבול מקסיקו ב-1916. במלחמת העולם הראשונה, פיקד גרייבס כקצין בדרגת קולונל על רגימנט התותחנים ה-117 של ארצות הברית בצרפת, ועם שובו לאלבמה, הוא סייע לארגן את חטיבת אלבמה של הלגיון האמריקאי.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
השלטון ההולנדי
במהלך מלחמת העולם השנייה וכיבושה של אינדונזיה בידי היפנים, אינדונזים רבים עברו להתגורר במלבורן. במהלך תקופה זו הושמו יהודי אינדונזיה במחנות, והמוסלמים נדרשו להתפלל לכיוון טוקיו ולא מכה. מצידה של אוסטרליה, חיילים מטעמה לקחו חלק בקרב בורנאו נגד היפנים. ב-17 באוגוסט 1945, פחות מחודש לפני כניעתה של יפן, הכריז סוקרנו, שהנהיג את המושבה, על עצמאות המדינה. לאחר ההכרזה נדרשו עוד ארבע שנים של מלחמת גרילה נגד ההולנדים והיפנים בטרם הוכרה עצמאותה של אינדונזיה.
ביב גרייבס
לימודים
גרייבס למד בבית ספר ציבורי בטקסס לפני ששב למדינת האם שלו כדי ללמוד באוניברסיטת אלבמה, בה הוא למד הנדסה אזרחית. שם הוא היה חבר באחוות פי בטא קפא וחבר בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה, וכן קפטן בגיס הצוערים של אלבמה. ב-1893 סיים גרייבס את לימודיו, לאחר מכן למד זלמן קצר משפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין לפני שעבר לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, וב-1896 סיים תואר בוגר במשפטים.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
עצמאות אינדונזיה
על אף האהדה בקרב חלקים מהשמאל האוסטרלי למפלגה השלטת באינדונזיה, אוסטרליה לא הכירה באינדונזיה דה פקטו אלא ב-9 ביולי 1947 באופן חלקי. מספר ימים לאחר מכן, ב-20 ביולי, ובעקבות כישלון המגעים בין תומכי העצמאות להולנד, פתחה האחרונה בהתקפה צבאית באיים ג'אווה וסומטרה. מהזווית האוסטרלית, שלושה שבועות לפני ההכרה האוסטרלית בעצמאות אינדונזיה ועד ההכרה ההולנדית, פועלים אוסטרלים בנמלים החרימו את הספינות ההולנדיות ששטו מאוסטרליה לאינדונזיה, במה שכונה בהמשך "הארמדה השחורה".
ביב גרייבס
ראשית הקריירה הפוליטית
לאחר תום לימודיו בייל, פתח גרייבס משרד עורכי דין במונטגומרי, שם הוא הוא שימש בהמשך כפרקליט העיר.
הקריירה הפוליטית של גרייבס החלה ב-1898 כאשר הוא נבחר לתקופת הכהונה הראשונה מתוך שתיים כחבר בית הנבחרים של אלבמה, בו הוא כיהן בשנים 1898 - 1899 ובשנים 1900–1901. במהלך תקופה זו הוא זיהה עצמו עם המושלים ג'וזף ג'ונסטון וברקסטון בראג קומר. הוא גם התנגד לאשרור חוקת אלבמה מ-1901, ש"נכתבה בעיקר כדי להסדיר בחוק את העליונות הלבנה ולשלול מהאפרו-אמריקאים את זכות הבחירה".
ב-1904 התמודד גרייבס בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השני של אלבמה, אך נוצח על ידי חבר בית הנבחרים המכהן אריאוסטו א. וילי. לאחר הפסדו, אף על פי שהוא נמנע מלהתמודד על משרה פוליטית כלשהי במשך עשור, הוא נותר פעיל בפוליטיקה, ניהל את מערכת הבחירות של קומר ב-1904 ושימש כיושב ראש הוועד המנהל של המפלגה הדמוקרטית באלבמה ב-1914, כשבאותה תקופה הוא סייע לנסח חוק בחירות חדש שיחליף את ההצבעה בשני סיבובים בשיטת הצבעה של עדיפות ראשונה ועדיפות שנייה.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
תקופת סוקארנו
ממשלת אוסטרליה בתקופתו של רוברט מנזיס לא אהדה את ההתקרבות בין סוקארנו לבין המפלגה האינדונזית הקומוניסטית, דבר שנמשך עד 1965. למרות זאת, מנזיס היה לראש הממשלה האוסטרלי הראשון שביקר באינדונזיה.
ביב גרייבס
מושל אלבמה
במערכת הבחירות הראשונה שלו למשרת מושל אלבמה ב-1922 נוצח גרייבס, אך ארבע שנים לאחר מכן, בתמיכתם החשאית של חברי הקו קלוקס קלאן, הוא נבחר לתקופת כהונתו הראשונה כמושל. כמעט בטוח שגרייבס היה נשיא סניף הקלאן של מונטגומרי, אך הן גרייבס והן שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, הוגו בלאק, חבר קלאן נוסף באלבמה, היו יותר אופורטוניסטים מאשר אידאולוגים בחברותם בקלאן, פוליטיקאים שעשו שימוש בכוחו הזמני של הקלאן כדי לקדם את הקריירות הפוליטיות שלהם.
כמושל, זכה גרייבס למוניטין כרפורמטור שביטל את מערכת העסקת האסירים והעלה מיסים לחברות תשתיות ציבוריות, חברות רכבת, וחברות פחם וברזל. באפיק ההכנסה החדשה נעשה שימוש להרחבת שירותי החינוך והבריאות, הגדלת משכורות המורים והפנסיות של ותיקי המלחמה, מימון תוכנית סלילת הכבישים, ושיפור מתקני הנמל במוביל. כדי לשמר את הפופולריות שלו בקרב החוואים של צפון אלבמה ובקרב המעמדות העובדים, הבטיח גרייבס את מחויבותו לחוקי הניו דיל, ובכך זכה למוניטין כאחד המושלים הפרוגרסיביים ביותר בדרום. ב-1928 הוא אירח משלחת של חברי הפרלמנט הבריטי, שכללה את ריצ'רד בריסקו, ג'ורג' ניוטון, רוברט ברן, יו ססיל, צ'ארלס אומן ווילפריד אשלי. קבלתם של מנהיגים בריטים אלו באלבמה היה באופן כללי רעיון של גרייבס וכוונתה הייתה לשפר את הקשרים הדיפלומטיים והכלכליים בין ארצות הברית לבין הממלכה המאוחדת.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
תקופת סוקארנו
אוסטרליה סייעה למלזיה בתקריות בינה לבין אינדונזיה בין אפריל 1964 עד אוגוסט 1966. הכוחות האוסטרליים בסראוואק הוצבו פעמים רבות מעבר לגבול וארבו לסיורים אינדונזים באותן שנים. עם זאת, שר החוץ האוסטרלי, גרפילד בארווקי נמנע מעימות ישיר מול אינדונזיה, והגדיר את המעורבות האוסטרלית כ"תגובה מדורגת ומוקפדת" לבקשות הבריטיות והמלאיות. במהלך השנתיים הללו נהרגו 23 אוסטרלים, שבעה מהם במהלך פעילות מבצעית, ושמונה נוספים נפצעו.
ביב גרייבס
מושל אלבמה
במהלך תקופת כהונתו השנייה כמושל, תמך גרייבס בתוכניתו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט להרחבת בית המשפט העליון של ארצות הברית ובמינויו של הוגו בלאק כשופט עליון. ב-1937, כאשר קשריו של בלאק עם הקלאן עלו לדיון בקונגרס, ציין גרייבס את חברותו לשעבר בקלאן, חברות שנחשפה באופן פומבי כאשר הוא פרש מהארגון ב-1928.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
תקופת סוהארטו
עמדתו של סוהארטו נגד הקומוניזם תאמה את עמדותיהן של ממשלות אוסטרליה לאורך השנים. שר החוץ של אוסטרליה, פול הזלק, הספיק לבקר בין השנים 1966–1968 שלוש פעמים באינדונזיה לפני שסוהארטו נבחר באופן רשמי לנשיא, דבר המצביע על היחסים הטובים בין הצדדים באותן שנים. ביוני 1968 ביקר באינדונזיה ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון גורטון ב-1972 סוהארטו ביקר באוסטרליה ונפגש עם ראש הממשלה ויליאם מקמהון. ב-1974 ביקר שוב ראש ממשלת אוסטרליה, גוף ויטלם באינדונזיה ונפגש עם סוהארטו. הביקור האחרון של סוהארטו באוסטרליה התקיים ב-1975.
ביב גרייבס
מושל אלבמה
כאשר התפטר בלאק מהסנאט כדי לכהן בבית המשפט העליון, מינה גרייבס את רעייתו דיקסי ביב גרייבס לכהן בשארית תקופת כהונתו, ובכך היא הייתה האישה הראשונה באלבמה שכיהנה בסנאט.
מותו והנצחתו
ביב גרייבס נפטר בסרסוטה, פלורידה ב-14 במרץ 1942, כאשר התכונן להתמודד על תקופת כהונה שלישית כמושל. הוא נטמן בבית הקברות גרינווד שבמונטגומרי.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
תקופת סוהארטו
ב-1992 הושג הסכם למניעת כפל מס ותכנון מס. בשנים אלו ביקר באינדונזיה מספר פעמים ראש ממשלת אוסטרליה פול קיטינג ונועד עם סוהארטו. בכהונת ממשלתו של קיטינג נערך פורום השרים הראשון ב-1994.
בתקופת המשבר הפיננסי באסיה, אוסטרליה העבירה 8.8 מיליון דולר כדי לפתור בעיות באינדונזיה שנגרמו בגלל הבצורת, עליית מחירי המזון והאבטלה, בעיות שהיו בולטות במזרח אינדונזיה. אוסטרליה גם התירה לאינדונזיה ללוות מיליארד דולר כסיוע נוסף לייצוב המטבע האינדונזי.
ביב גרייבס
מותו והנצחתו
בשל קשריו של גרייבס לקו קלוקס קלאן, שינו כמה אוניברסיטאות שקראו לבניינים בהם על שמו את שמותיהם. בהם אוניברסיטת אלבמה A&M, אוניברסיטת המדינה של אלבמה, אוניברסיטת בוב ג'ונס, אוניברסיטת המדינה של ג'קסונוויל, אוניברסיטת טרוי ואוניברסיטת אלבמה.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
מזרח טימור
היחסים בין שתי המדינות הגיעו לשפל בעת המאבק של מזרח טימור לעצמאות ב-1999. באותה שנה הושג הסכם בין האו"ם לבין אינדונזיה, ובו נקבע כי תושבי מזרח טימור יוכלו לבחור בין אוטונומיה בשלטון אינדונזי לבין עצמאות מלאה, ובמשאל העם ניצחו תומכי העצמאות. אחרי המשאל, כוח המשימה האוסטרלי-אינדונזי INTERFET נשלח למקום כדי לשמור על הסדר לאחר שכוחות פרו-אינדונזים הפרו אותו בתמיכת הצבא האינדונזי.
בתגובה למעורבות האוסטרלית, אינדונזיה ביטלה את הברית הביטחונית בין המדינות שנחתמה ב-1995 בטענה כי הפעולות האוסטרליות אינן עולות בקנה אחד עם רוח ההסכם. מפגשים רשמיים וועידות עוכבו או בוטלו, ופורום השרים לא התקיים עד מרץ 2003. זמן מה אחר כך הוחלף הכוח האוסטרלי בכוח בינלאומי, UNTAET.
ביב גרייבס
מותו והנצחתו
בית הספר התיכון על שם ביב גרייבס במילרוויל, אלבמה נסגר ב-2004.
אוניברסיטת בוב ג'ונס הייתה הראשונה להסיר את שמו של גרייבס מבניין בקמפוס, וקראה את בניין המעונות על שמו של הארי א. אירונסייד, מטיף קנדי-אמריקאי, מורה לתנ"ך ותאולוג, שכיהן ככומר בכנסיית מודי בשיקגו בשנים 1929–1948.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
המלחמה בטרור
היחסים בין המדינות הפכו למתוחים בעקבות פרשת טמפה כשבאוגוסט 2001 אוסטרליה סירבה לאשר את כניסתה של אוניית המשא הנורווגית טמפה (MV Tampa) שנשאה על סיפונה מבקשי מקלט אפגנים שחולצו מסירה במים בינלאומיים. האינדונזים וסוכנות ההצלה (Rescue Agency) לא הגיבו במהירות לבקשות האוסטרליות לקבל את הנוסעים. אחרי שהספינה נכנסה ללא היתר למימיה של אוסטרליה, זו עשתה מאמץ לשכנע את האינדונזים לקבל את מבקשי המקלט, כשגם נורווגיה סירבה לקבלם ודיווחה על אוסטרליה לסוכנויות בינלאומיות. המשבר גרם לאוסטרליה ולאינדונזיה לשתף פעולה באופן הדוק יותר במה שקשור להגירה, ולאחר מכן נערכו ועידות אזוריות שנוגעות להברחות וסחר בבני אדם.
ביב גרייבס
מותו והנצחתו
באוניברסיטת אלבמה A&M ובאוניברסיטת המדינה של אלבמה, ששתיהן היו בעבר מוסדות חינוך לשחורים, היו בניינים שהנציחו את שמו של גרייבס, כולל בית הספר לעבודה סוציאלית, המחלקה למשפט פלילי, ומעונות לסטודנטיות. ב-2020 הצביעו חברי חבר הנאמנים בשני המוסדות על הסרת שמו של גרייבס מהבניינים. באותה שנה, החליטה אוניברסיטת טרוי לשנות את שמו של הבניין על שמו של גרייבס ובמקום זאת לקרוא לו על שמו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ופעיל זכויות האדם ג'ון לואיס.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
המלחמה בטרור
בשנת 2002 בוצעה מתקפת טרור בקוטה, באלי במהלכה נרצחו 202 בני אדם, מתוכם 88 אוסטרלים, ונפצעו 240 נוספים. ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה נטל את האחריות על הפיגוע, וטען שהוא בוצע בתגובה לתמיכה של אוסטרליה בעצמאות מזרח טימור. פיגוע נוסף התרחש ב-2005, והביא למותם של 25 אנשים, מתוכם 15 אינדונזים ו-4 אוסטרלים, וכן נפצעו 101 בני אדם.
ביב גרייבס
מותו והנצחתו
בינואר 2021, שונה שמו של הבניין המנהלי של אוניברסיטת המדינה של ג'קסונוויל, שנקרא עד אז בניין ביב גרייבס, על ידי חבר הנאמנים של האוניברסיטה, "כך שישקף קמפוס מאוחד יותר שמאמין בצדק חברתי ובשוויון". כיום קרוי הבניין על שמם של מרקוס אנגל הבן ורעייתו מרי, שהיו תורמים לאוניברסיטה.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
המלחמה בטרור
פיגוע אחר שהתרחש באינדונזיה ב-2003 כוון גם כן נגד מטרות מערביות, כשארגון אל-קאעדה טען שהוא בוצע בידי אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בתגובה לפעולותיהן של ארצות הברית ובנות בריתה, ביניהן אוסטרליה. בשנת 2004 הותקפה השגרירות האוסטרלית בג'קרטה, גם כן בידי הארגון, מתקפה שגרמה למותם של תשעה אזרחים אינדונזים. שנה אחר כך, עובדי השגרירות והקונסוליה האינדונזית באוסטרליה קיבלו מעטפות שהכילו איומים. מאז, ארצות הברית ואוסטרליה הוציאו אזהרת מסע לאינדונזיה והזהירו מפני פיגועים נוספים.
ביב גרייבס
מותו והנצחתו
בעקבות מחאות, הסירה אוניברסיטת צפון אלבמה ב-2021 את ציון שמו של גרייבס מבניין בתחומיה, אף על פי שטרם ניתן לבניין שם חדש. אוניברסיטת מונטוולו החלה גם היא בהליכים לשינוי שמו של בניין על שמו של גרייבס, אף על פי שתהליך זה יהיה ארוך בשל גילו של הבניין.
יחסי אוסטרליה–אינדונזיה
המלחמה בטרור
בעקבות הצונאמי ב-2004, אוסטרליה סיפקה סיוע הומניטרי שכלל חבילת סיוע בשווי מיליארד דולר מהממשלה הפדרלית, תרומה של 17.45 מיליון דולר ממדינות אוסטרליה ופרסום התחייבות של 900 אנשי צבא אוסטרלים להצטרף לסיוע בצפון סומטרה ואצ'ה. בנוסף לסיוע הממשלתי, ערכו שלושת ערוצי הטלוויזיה המובילים באוסטרליה משדר מיוחד שנקרא "אוסטרליה מתאחדת: הושיטו יד לאסיה" שגייס תרומות בשווי 10 מיליון דולר, ובסך הכל תרומה פרטית של 140 מיליון דולר.
הגירה
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011 באוסטרליה 63,159 נרשמו כמי שנולדו באינדונזיה, ו-38.1% מהם היו אזרחים אוסטרלים. מקרב האוכלוסייה האינדונזית באוסטרליה 30.5% הגיעו למדינה בין השנים 2006 ו-2011, ורוב התושבים שהגיעו קודם לכן אחרי 1991. בשונה מאוכלוסיית אינדונזיה, רבע מתושבי אוסטרליה שנולדו באינדונזיה נרשמו כקתולים ואילו 19.4% נרשמו כמוסלמים.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2001, 42.9% מהתושבים האינדונזים באוסטרליה מתגוררים בניו סאות' ויילס, 24.7% בוויקטוריה, 15.5% באוסטרליה המערבית ו-10.4% בקווינסלנד. עוד נמצא כי 40.7% הם ממוצא סיני, 39.8% ממוצא אינדונזי ו-7.2% ממוצא הולנדי.
תיירות
אינדונזיה היא יעד תיירות פופולרי עבור תיירים אוסטרלים. בשנת 2018 ביקרו באינדונזיה 1.3 מיליון אוסטרלים, שהיו למעלה מרבע מהתיירים בבאלי. לעומתם, בשנת 2017 ביקרו באוסטרליה 94 אלף תיירים אינדונזים בלבד.
ב-7 במרץ 2007 התרסקה טיסה 200 של גארודה אינדונזיה בעת טיסה פנימית במדינה, בה נהרגו 19 תיירים אוסטרלים. שנה מאוחר יותר שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בנוגע לבטיחות תעופה, שכלל מימון בגובה 24 מיליון דולר להכשרת 40 פקחי שירות אוויר אינדונזים, שיפור ניהול התעבורה האווירית וחיזוק יכולותיה של אינדונזיה לערוך חקירות תעופה.
חינוך
לעומתם, באותה שנה למדו 455 אוסטרלים באוניברסיטאות אינדונזיות, רבע מהם התחייבו לתוכניות באורך סמסטר. הארגון האוסטרלי ללימודים באינדונזיה (ACICIS) נוסד באוניברסיטת מורדוך ב-1994 כדי לפתח את לימודי האוסטרלים באינדונזיה.
לימודי אינדונזית נפוצים בבתי ספר ובאוניברסיטאות אוסטרליות רבות. בין השנים 1994 ו-2002, תקציב לימודי השפות הלאומיות האסיאתיות הביא להכפלת התלמידים הרשומים ללימודי אינדונזית ברחבי אוסטרליה. תוכנית דומה יושמה בשנים 2007 עד 2012. עם זאת וחרף התוכנית שיושמה מאז 2001 חלה ירידה במספר הרשומים ללימודי אינדונזית. עד 2010 חלה ירידה של 40%, ובשנת 2012 פחות אוסטרלים למדו אינדונזית מאשר בשנת 1972. אוסטרליה הגדירה את לימודי האינדונזית כ"שפה בעלת חשיבות אסטרטגית" ב-2008. ב-2012 יצא ספר לבן שהציע כי לכל התלמידים באוסטרליה צריכה להיות גישה ללימודי אינדונזית, מנדרינית, הינדי או יפנית.
יחסים ביטחוניים
כ-60% מהסחורות שאוסטרליה מייצאת עוברות בחופיה הצפוניים בסמוך לגבולה עם אינדונזיה. אינדונזיה היא גם המדינה המאוכלסת ביותר שגובלת באוסטרליה, וגם הקרובה ביותר אליה למעט פפואה גינאה החדשה. שתי המדינות חולקות ביניהן גבול ימי מוגדר למניעת פגיעה בדיג, וקבעו את האחריות על הספינות באזור זה.
אחרי הצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004, שפגע בשורה של מדינות, נשלחו לאינדונזיה 900 אנשי צבא אוסטרלים כדי לספק סיוע הומניטרי. סיוע זה כלל 15 בקרי תנועה אווירית, מטוסי הרקולס, מסוקים ואונייה של הצי האוסטרלי. באפריל 2005 מסוק של הצי האוסטרלי התרסק בזמן שניסה לנחות בניאס, ובהתרסקות נהרגו תשעה אנשים. נשיא אינדונזיה, יודהויונו, שביקר באוסטרליה באותה עת, העניק עיטורים שלאחר המוות לתשעת ההרוגים, וכן הוענקו מטעם אוסטרליה עיטורים על אומץ ליבם של ארבעה תושבים מהכפר הסמוך למקום ההתרסקות שהצילו את חייהם של שני אנשי צוות. אלו האינדונזים הראשונים שקיבלו עיטור מטעם אוסטרליה.
באותה שנה הודיע הגדוד המיוחד של שירות האוויר האוסטרלי על חידוש שיתוף הפעולה עם מקבילו האינדונזי, שהושעה ב-1999 אחרי טענות להפרת זכויות אדם במזרח טימור. שיתוף הפעולה כולל החלפת קצינים בבסיס האוסטרלי בפרת' והכשרה ללוחמה נגד גרילה באינדונזיה.
הסכם לומבוק (Lombok) נחתם בין המדינות ב-2006. ההסכם מחייב את שתי המדינות לשתף פעולה בתחומי הביטחון, אכיפת החוק, המאבק בפשיעה בינלאומית ובטרור וכן שיתוף פעולה מודיעיני.
הסכם משנת 2011, בין אוסטרליה וארצות הברית הביאה למיקום 2,500 נחתים אמריקאים בבסיס בדרווין, הביאה לחששות באינדונזיה, בשל החשש מהאפשרות שההסכם יעורר תגובה שתביא ליצירת מעגל קסמים של תגובות לא רצויות משני הצדדים. מפקד הצבא האינדונזי העלה חשש נוסף כי העלאת הנוכחות האמריקאית באזור תגביר את המתיחות בים סין הדרומי.
ב-2012, אינדונזיה לקחה חלק בתרגיל בור שחור, בו השתתפו לראשונה לצד מטוסים זרים ארבעה מפציצי חיל האוויר האינדונזי מדגם סוחוי Su-27 לצד מטוסים מחילות האוויר של ארצות הברית, ניו זילנד, סינגפור ותאילנד. התרגיל הוצג כדוגמה ל"שיתוף הפעולה המתחזק בין הכוחות של אוסטרליה ואינדונזיה".
באותה שנה, אינדונזיה קיבלה מאוסטרליה ארבעה מטוסי הרקולס כמתנה שיועדה לחזק את הסיוע ההומניטרי וטיפול באסונות בתוך אינדונזיה. אחרי הדיאלוג השני של "2+2" בין שרי החוץ של אוסטרליה ואינדונזיה באפריל 2013, אוסטרליה הסכימה למכור חמישה מטוסים נוספים במחיר מוזל.
דעת קהל
סקרי דעת קהל שנערכו בשנת 2012 על ידי מכון לאווי (Lowy Institute) מצאו כי האוסטרלים העניקו לדעותיהם על אינדונזיה את הציון 54 מתוך 100, כש-100 מייצג "יחסים חמים מאוד". סקר זה מייצג עלייה של 4 נקודות מ-2006. האינדונזים העניקו לאוסטרליה ציון גבוה יותר, של 62, עלייה מ-51 נקודות ב-2006. הסקר גם מצא כי פחות משליש מהאינדונזים ראו באוסטרליה איום, כשב-2003 95% מהאינדונזים היו בעלי סנטימנט אנטי-אוסטרלי.
סקר שנערך ב-2006 הצביע על כך שהאוסטרלים היו סבורים שאינדונזיה "נשלטת בידי הצבא", וכי היא מייצגת "מקור מסוכן של טרור אסלאמי." עם זאת, יותר מ-75% מהמשיבים ענו גם כי "חשוב שאוסטרליה ואינדונזיה יעבדו כדי לפתח את מערכת היחסים ביניהן", לעומת 22% שענו כי "אוסטרליה ואינדונזיה שונות מדי מכדי שיוכלו לפתח מערכת יחסים קרובה.
האשמות בריגול
באוקטובר 2013 נוצרה מתיחות ביחסים אחרי שהועלו האשמות לפיהן מינהל האותות האוסטרלי ניסה לנטר ב-2009 את שיחותיהם של גורמים אינדונזים, לרבות הנשיא סוסילו באמבאנג יודהויונו ורעייתו. בתגובה לכך ענה ראש ממשלת אוסטרליה טוני אבוט כי "אני לעולם לא אומר או אעשה דבר שיפגע ביחסים החזקים ושיתוף הפעולה הקרוב שלנו עם אינדונזיה, שהיא מערכת היחסים החשובה ביותר עבורנו, אולם הוא סירב להתנצל על הפעולה, ובתגובה אינדונזיה הודיעה על הקפאת היחסים והחזירה את השגריר שלה עד מאי 2014. כמו כן, התחוללו מחאות ברחבי אינדונזיה, במהלכן שרפו המפגינים את דגל אוסטרליה שהזהירה את אזרחיה להיות ערניים בעת ביקור במדינה.
מסחר בבעלי חיים
ב-30 במאי 2011, שידר תאגיד השידור האוסטרלי כתבה על אופן שחיטת בקר שגודל באוסטרליה בבתי מטבחיים אינדונזים. ב-7 ביוני הוציא משרד החקלאות, הדיג והייעור של אוסטרליה צו בו השהה את ייצוא הבקר החי לאינדונזיה "לשחיטה בעקבות עדויות על התעללות ברווחת בעלי חיים בחלק מבתי המטבחיים. הצו הביא לעליות מחירים ולפגיעה בזמינות הבקר באינדונזיה, שראתה באוסטרליה שותפת סחר לא אמינה.
פפואה המערבית
לאורך השנים עלו טענות להפרת זכויות אדם על ידי צבא אינדונזיה בפפואה המערבית, שני מחוזות באינדונזיה שרוב האוכלוסייה בהם נוצרית.
בשנת 2006, גררה ההחלטה של אוסטרליה להעניק אשרות פליטים ל-42 מבקשי מקלט מפפואה המערבית את החזרת השגריר האינדונזי. התקרית הביאה ל"מלחמת קריקטורות" בין שתי המדינות, אחרי שהיומון The Australian פרסם קריקטורה שבה נראה נשיא אינדונזיה ככלב שמרכיב את תושבי פפואה, מה שגרם לסטודנטים באינדונזיה לדרוש את ניתוק הקשרים עם אוסטרליה.
בשנת 2008 חמישה אזרחים אוסטרלים עוכבו בגין ניסיון להיכנס לעיר מרוק שבמחוז מערב גינאה החדשה בלי ויזות. הקבוצה נשפטה מאוחר יותר לשנתיים עד שלוש שנות מאסר, בפסיקה שמאוחר יותר נהפכה בבית המשפט העליון בג'איאפורה. מאוחר יותר הוגש ערעור על ההחלטה לבית המשפט העליון באינדונזיה, שנדחה ביוני 2009.
עונשי מוות
בעקבות האירוע בבאלי ב-2005 בו נתפסו תשעה אוסטרלים בניסיון להבריח סמים, נגזרו על שישה מהם עונשי מוות במשפט או בערעור. ארבעה מהם נדחו בערעור נוסף. בינואר 2015 סירב נשיא אינדונזיה ג'וקו וידודו להעניק חנינה לשניים מהאוסטרלים, על אף הלחץ האוסטרלי. ראש ממשלת אוסטרליה טוני אבוט הזכיר לאינדונזיה את הסיוע בסך מיליארד דולר אחרי הצונאמי ב-2004, אולם ללא הועיל, והשניים הוצאו להורג ב-29 באפריל 2015. בתגובה, השגריר האוסטרלי באינדונזיה הוחזר להתייעצויות והקשר בין הממשלות הושעה למשך שישה שבועות.
יחסים כלכליים
בשנת 19–2018 עמד שווי המסחר בין המדינות על 17.8 מיליארד דולר, עלייה של 6.9% בהשוואה לשנה שקדמה לה. היקף ההשקעות האוסטרליות באינדונזיה הסתכם ב-5.4 מיליארד דולר, ואילו היקף ההשקעות האינדונזיות באוסטרליה עלה ב-11% ל-454 מיליון דולר.
היקף הסחר בין אוסטרליה ואינדונזיה עלה ב-1.5% בממוצע בחמש השנים שקדמו ל-2017, נמוך ביחס לעלייה השנתית הממוצעת של 5.7% בהיקף הסחר של אוסטרליה. הסחר עם אינדונזיה משקף כ-2% מסך כל המסחר של אוסטרליה.
אוסטרליה ואינדונזיה חברות באזור הסחר החופשי ASEAN-אוסטרליה-ניו זילנד, שנחתם בפברואר 2009. שתי המדינות סיכמו על משא ומתן על הסכם שותפות כלכלית מקיף בין אינדונזיה לאוסטרליה (IA-CEPA), שנועד להתבסס על הסכמים קיימים ולהרחיבם. המשא ומתן החל בשנת 2010 כשאינדונזיה החילה את עקרון המדינה המועדפת על יבוא אוסטרלי, בעוד אוסטרליה קבעה ויתורים הדדיים באמצעות שיעור המכס שלה על הסחורות מהמדינה המתפתחת. ההסכם נחתם במרץ 2019.
היצוא העיקרי של אוסטרליה לאינדונזיה כולל חיטה, בשר ובקר, נפט, אלומיניום וכותנה, בעוד היצוא העיקרי של אינדונזיה כולל נפט גולמי, זהב, ברזל, פלדה, ואלומיניום. יותר מ-15,000 סטודנטים אינדונזים רשומים בבתי ספר ובאוניברסיטאות אוסטרליים, ותרומתם לכלכלה האוסטרלית מוערכת בכ-500 מיליון דולר.
היבוא האינדונזי של בשר ובקר מאוסטרליה מסתכם בכ-12 מיליארד דולר בשנה. מאז החל המסחר בשנות ה-90, יותר מ-6.5 מיליון חיות בקר יוצאו לאינדונזיה. אוסטרליה היא בחירה טבעית לספק צורכי בקר אינדונזיים בשל קרבתה שמפחיתה את עלויות המשלוח בהשוואה למדינות אחרות. מאז 2009, כשאינדונזיה אימצה חוק בנושא גידול בעלי חיים ובריאות בעלי חיים, ניתן לייבא בקר למדינה רק ממדינות שלא נפוצות בהן מחלות הפה והטלפיים מה ששיפר את מעמדה של אוסטרליה כמקור ייבוא.
שתי המדינות חברות ב-APEC ובפסגת מזרח אסיה.
הסיוע הכלכלי לאינדונזיה
אינדונזיה זוכה בסיוע האוסטרלי המשמעותי ביותר, מה שממקם את אוסטרליה במקום הרביעי ברשימת המדינות המעניקות סיוע חוץ לאינדונזיה. סיוע הפיתוח האוסטרלי לאינדונזיה החל כבר בשנת 1953 עם השתתפותה של אינדונזיה בתוכנית קולומבו. במשך שלושה עשורים, בין 1967 ל-2003, תואמו תוכניות הסיוע האוסטרליות לאינדונזיה במסגרת ההסדרים הבינלאומיים שהקימה הקבוצה הבין-ממשלתית באינדונזיה ועם קבוצת הייעוץ באינדונזיה. בשנים אלו הוקמו פרויקטים רבים דוגמת רשת התקשורת האווירית, פרויקט שנועד לטפל בליקויים במערכת התעופה האזרחית של אינדונזיה.
הצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004 הוביל לכינון השותפות לשיקום ופיתוח של אוסטרליה-אינדונזיה, שהושקה בתחילת 2005 במימון של מיליארד דולר כדי לסייע בבנייה מחדש של קהילות באזורים שנפגעו מהאסון ולקדם את הצמיחה הכלכלית ברחבי אינדונזיה. בשנים 2005–2010, יחד עם התוכנית הקיימת, גדל שווי הסיוע האוסטרלי לאינדונזיה ל-2 מיליארד דולר, כולל הלוואות זיכיון בסך 500 מיליון דולר.
בשנת 2008, אוסטרליה סיפקה מימון של 650 מיליון דולר לאינדונזיה כדי לסייע לכלכלתה במהלך המשבר הפיננסי העולמי.
התערוכה העולמית של פריז (1855)
היסטוריה
הקיסר נפוליאון השלישי ביקש להוכיח לעולם שהאימפריה הצרפתית אינה נופלת מן האימפריה הבריטית. וכך, כפי שלונדון ארגנה את התערוכה הגדולה, יכולה גם פריז לארח תערוכה גדולה לא פחות. התערוכה אירחה ביתנים מ-27 מדינות וקולוניות צרפתיות באפריקה ובאוקיינוס השקט. המבנה המרכזי והגדול ביותר היה "ארמון התעשייה" (Palais de l'Industrie) הענק (260 מטרים ארכו ו-105 רוחבו) ששיכן מכונות והמצאות תעשייתיות במבנה דמוי "ארמון הבדולח" שכיכב בתערוכה הגדולה בלונדון. המבנה לא הושלם למעשה לחלוטין עם פתיחת התערוכה והאוורור שבו היה לקוי, כך הקהל הרב שנהר אליו סבל מחום רב.
ביתן האמנויות היפות הוקם ב-Avenue Montaigne, בין נהר הסן לשדרות שאנז אליזה והוצגו בו בין היתר מיצירותיהם של ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, אז'ן דלקרואה, ויליאם הולמן האנט וג'ון אוורט מיליי.
לקראת פתיחת התערוכה נבנה גשר האינווליד.
בין ה-20 ל-22 באוגוסט ערכה המלכה ויקטוריה ביקור בתערוכה.
שאלנדה יאנג
ביוגרפיה
יאנג נולדה בזאכרי שבלואיזיאנה וגדלב בעיירה קלינטון. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון סקוטלנדוויל מגנט, השלימה יאנג באוניברסיטת לויולה בניו אורלינס לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה, ולאחר מכן קיבלה תואר שני במנהל בריאות מאוניברסיטת טוליין. בסביבות שנת 2001 עברה יאנג לוושינגטון הבירה, שם התמנתה לעמיתת ניהול נשיאותית במכונים הלאומיים לבריאות. במשך 14 שנה עבדה יאנג בסגל ועדת ההקצבות של בית הנבחרים של ארצות הברית. בפברואר 2017 קודמה למנהלת סגל הוועדה, תפקיד אשר מילאה עד לשירותה בממשל ביידן ב-2021. כמנהלת סגל הוועדה הייתה יאנג מעורבת בעיצוב הצעות הקשורות לפתרון השבתת הממשלה הפדרלית של ארצות הברית בשנים 2018–2019 ולתגובת הממשלה הפדרלית למגפת הקורונה בארצות הברית.
בינואר 2021 הכריז נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן על מינויה של יאנג לסגנית מנהלת משרד הניהול והתקציב. במהלך שימוע בדבר מינויה לסגנית מנהלת משרד הניהול והתקציב, זכתה יאנג לשבחים מצד חברי המפלגה הרפובליקנית בוועדת התקציב של הסנאט, בהם לינדזי גרהאם. השימועים על אודות מינויה לסגנית מנהלת המשרד בוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים היו פחות דו-מפלגתיים כאשר סנאטורים רפובליקנים הביעו דאגה לגבי תמיכתה בהסרת תיקון הייד מתקציב המדינה הפדרלי. לאחר אישור מינויה כסגנית מנהלת המשרד תפקדה יאנג כמנהלת המשרד דה פקטו.
כאשר מועמדותה של נירה טנדן למנהלת משרד הניהול והתקציב נתקלה בהתנגדות, הדמוקרטים בשדולה השחורה בקונגרס החלו לקדם את מינויה של יאנג למנהלת המשרד במקומה של טנדן, אם מינויה של האחרונה ייפסל בידי הסנאט של ארצות הברית. כאשר טנדן החליטה למשך את מועמדותה לתפקיד, השדולה השחורה וקואליציית הדמוקרטים החדשים הביעו תמיכה במועמדותה של יאנג לתפקיד. ב-23 במרץ 2021 החלה באורח רשמי את תפקידה כסגנית מנהלת המשרד. ב-24 בנובמבר אותה שנה הודיע ביידן כי ימנה את יאנג למנהלת המשרד, לאחר שמונה חודשים בהן כיהנה כמנהלת בפועל. הסנאט אישר את מינויה של יאנג ב-15 במרץ 2022.
טומאת כלים
טומאת כלים היא טומאה החלה לפי התורה על כלים ועל בגדים. ישנה הבחנה בדיני הטומאה בין כלים העשויים מחומרי גלם שונים, כגון טומאת כלי מתכת, טומאת כלי עץ וטומאת כלי חרס. כמו כן, ישנה הבחנה בין כלים העשויים לשימושים שונים, כגון טומאת משכב ומושב שהינה חמורה יותר משימושים אחרים.
רוב הכלים נטהרים על ידי טבילה, המתקיימת בימינו במקווה כלים ייעודי. על מנת לטהר כלים שנטמאו בטומאת מת יש להזות עליהם מי אפר פרה אדומה בנוסף.
מסכת כלים, המופיעה בסדר טהרות, עוסקת בהגדרת סוגי הכלים, טומאתם ודרכי טהרתם.
דרגות טומאה
מן התורה, כלים ובגדים אינם יכולים לקבל טומאה מצד עצמם (למעט בגד המנוגע), אלא רק להיטמא ממקור טומאה אחר שהוא לפחות בדרגת אב הטומאה, כגון מת, נבלה או זב. לפיכך, בדרך כלל דרגת טומאתם של כלים טמאים תהיה ראשון לטומאה ובמקרים מסוימים היא תהיה אב הטומאה. עם זאת, במסגרת גזירות שמונה עשר דבר גזרו חז"ל כי כל משקין שנטמאו, ואף מדרבנן, מטמאים כלים להיות שני לטומאה.
סוגי הכלים
חפצים הקבועים בקרקע (כמו דלתות, ברזים, רהיטי עץ גדולים וכו') אינם מקבלים טומאה.
שאר מיני הכלים, כגון כלים העשויים מאבן, אינם מקבלים טומאה כלל. זוהי הסיבה לשכיחותם של כלי אבן בחפירות הרובע ההרודיאני בעיר העתיקה בירושלים: המגורים בקרבת בית המקדש חייבו את התושבים להיזהר מטומאה, והדרך הנוחה ביותר היא להשתמש בכלים שאינם מקבלים טומאה כלל.
כלי מתכת
קיימים הבדלים מסוימים בין החומרים הנ"ל בהלכות קבלת הטומאה: כל החומרים הללו מקבלים טומאה רק אם הם כלי קיבול (שניתן לתת בתוכם נוזלים, למשל, ולא ישפכו), פרט למתכת, שמקבלת טומאה גם אם היא כלי שטוח ("פשוטי כלי מתכת"). סיבה אפשרית לדבר: היתרון המרכזי של המתכת הוא בחוזק שלה, ולכן היא משמשת ככלי עבודה, ולאו דווקא ככלי קיבול.
גזירת טומאה ישנה
חכמים גזרו שכל כלי המתכת, גם אם ניתכו ועשו מהם כלי שוב, יחזרו לטומאתם הישנה. המקור הראשוני לתקנה זו נמסר על ידי רב יהודה בשם רבו רב:
בתלמוד הובאו שתי דעות הלכתיות בגדר התקנה, ופרשנויות שונות לסיבת התקנה בהתאם לגדריה:
חקירה למדנית מופיעה באחרונים, האם כאשר הכלים נשברו פקעה מהם הטומאה ונעשו טהורין אלא שזו חוזרת כאשר נעשו מהם כלים חדשים, או שמא התקנה הייתה שהתוצאה תישאר גם כאשר הכלים נשברו למרות שאינם כלים והטומאה אינה חלה למעשה כי אינה נוגעת לשום דבר. יש שכתבו שהתקנה היא שהטומאה תחזור ותחול למרות שנפקעה בשעה שנשברה, כראיה הביאו את המשנה האומרת שכאשר שלומציון המלכה חזרה ותיקנה את כליה תיקנו חז"ל שיחזרו לטומאתם הראשונה, ולמרות שבשעה שהכלים נשברו היה זה לפני התקנה ואז בוודאי לא חלה טומאה על כלים שנשברו.
כלי עץ, עור ועצם
כלי עץ וכלי עור וכלי עצם הם כלים הנקראים "כלי שטף" - כלים שניתן לטהרם בטבילה. בשונה מכלי מתכת שגם "פשוטיהם" - כלים שאין להם "תוך" מטמאים, הרי שפשוטי כלי עץ, עור ועצם טהורים ורק מקבליהם טמאים. כמו כן, בשונה מכלי מתכת, לא רק כאשר הכלים נשברו הם טהורים, אלא שאם חזר ועשה מהם כלים הם נטמאים רק מכאן ולהבא ולא חוזרת עליהם טומאתם הישנה.
ספרי יזכור
ספרי יזכור (ביידיש: יזכור בּיכער, ביחיד: יזכור בּוך; נקראים גם ספרי זיכרון, פנקסים או מגילות) הם קורפוס של כמה מאות ספרי זיכרון, שכל אחד מהם מוקדש לזכר אחת מאות קהילות יהודיות שחרבו בשואה, בעיקר מיהדות מזרח אירופה, שערב מלחמת העולם השנייה הייתה התפוצה היהודית הגדולה בעולם.
טומאת כלים
כלי חרס וכלי נתר
בכלי חרס קיימים כמה דינים מיוחדים, המבדילים אותו מכל שאר הכלים, דינים אלו קיימים גם בכלי נתר. מדובר בחומר רך שמותך במים ועשוי לניקוי כעין בורית, העשוי מאדמה מסוימת.
ספרי יזכור
המונח מתייחס על פי רוב למאספים הקולקטיביים שהופקו ונכתבו על ידי יוצאי הקהילות השונות, כהנצחה לקהילותיהם ולנספים שלא זכו להגיע לקבורה. הספרים מוקדשים בדרך-כלל לקהילות הגדולות והמרכזיות יותר, ופעמים רבות כוללים פרקים על אודות עיירות הלוויין הסמוכות. הספר הראשון מסוגה זו, ספר יזכור לקהילת לודז', הופיע כבר בסוף שנת 1943, כאשר מרבית האחרים ראו אור במהלך שנות ה-50, ה-60 וה-70. מרבית ספרי היזכור הופיעו בישראל, ומרביתם של אלה שהופיעו מחוצה לה, ראו אור בניו יורק. רובם נכתבו בעברית, מיעוטם ביידיש, ורבים מהם הופיעו במהדורות דו-לשוניות או תלת-לשונית (עברית, יידיש ואנגלית); אחדים הופיעו בשפות אחרות.
הוצאת ספרי יזכור הייתה מדרכי ההנצחה הראשונות של השואה ברמה הקהילתית. הספרים, שהחלו להופיע כבר בשנות ה-40, ראו אור כמעט תמיד ביוזמת הלנדסמנשאפטן – אגודות החברה והסעד הוולונטריות של יוצאי קהילות אירופה השונות (הערים, העיירות והכפרים) שהתארגנו במדינות שאליהן היגרו, ואשר חבריהן חלקו היסטוריה, תרבות ואתוסים משותפים. ראשוני הספרים מסוג זה ראו אור בארצות הברית, בעיקר ביידיש, שפת אמם של חברי הלאנדסמאנשאפטן ובהם הניצולים. החל בשנות ה-50, לאחר קום מדינת ישראל והעלייה ההמונית, התפרסמו מרבית ספרי היזכור בישראל, ובעיקר בעברית. בסך הכול, כ-75% מספרי יזכור הופיעו בישראל, ויותר מ-60% מכלל הספרים נכתבו בעברית. מרביתם הופיעו בין אמצע שנות ה-50 לאמצע שנות ה-70 (מאותה עת חלה ירידה במספר ספרי יזכור הקולקטיביים, שלוּותה בעלייה דרסטית במספר ספרי הזיכרונות האישיים של ניצולים). רוב ספרי יזכור הוקדשו לקהילות מזרח אירופה (בעיקר קהילות פולין שבין מלחמות העולם, ברית המועצות, רומניה והונגריה). מעטים הוקדשו לקהילות דרום-מזרח אירופה. הקהילות דוברות-הגרמנית המשיכו במסורת ההיסטוריוגרפיה של יהדות אשכנז, והוציאו ספרי הנצחה (מונוגרפיות או אנתולוגיות) כתובים גרמנית, שעל פי רוב נכתבו על ידי מחבר אחד.
טומאת כלים
כלי חרס וכלי נתר
א. הם מקבלים טומאה אם הגורם המטמא נכנס לתוכם, ואפילו לא נגע בהם כלל, אלא רק שהה בחלל שבתוך הכלי ("נטמא מאווירו"). כמו כן, כלי חרס שנטמא, מטמא כל מזון שנמצא בתוכו, גם אם לא נגע בדפנות הכלי. האוכל שבתוך הכלי שבתוכו, נטמא גם הוא מפני שגם הוא בתוך הכלי הטמא, אך אם דפנות הכלי האמצעי עולות למעלה מכלי החרס הטמא, הוא חוצץ בפני הכלי שבתוכו, וזה לא נטמא, מפני שהכלי שבתוך האמצעי נחשב ל"תוך תוכו".
ספרי יזכור
אין הסכמה על מספרם הכולל של ספרי יזכור, מאחר שישנן דרכים שונות להגדיר את הסוגה. על פי ההגדרה הצרה ביותר, ספר יזכור הוא אנתולוגיה קולקטיבית שהוכנה על ידי ארגון יוצאי הקהילה; בספירה שתתבסס על הגדרה זו לא יימנו ספרים שהופקו על ידי ארגונים אחרים או מונוגרפיות שחוברו על ידי מחבר יחיד. הגדרות רחבות יותר עשויות לכלול כל ספר זיכרון המוקדש לקהילה יהודית שחרבה בשואה. ישנם ספרי יזכור שראו אור בתרגום; ואם גם הוא נספר, עוד עולה מניינם. האוסף שבספריית ייווא (הגדול מסוגו בארצות הברית) מונה ספרי יזכור של יותר מ-750 קהילות, ובאוסף שבספריית יד ושם מסוּוגים בקטגוריה זו יותר מ-1,000 ספרים. מכל מקום, על פי ההגדרה הצרה ביותר, מספרם של ספרי היזכור אינו נופל מ-350.
טומאת כלים
כלי חרס וכלי נתר
לכלל זה יש סייג יסודי האומר כי תוך כלי חרס יטמא רק אוכל או משקאות, אך לא אדם שבתוכו או כלים, ואין אומרים שבכך שהאוכל נטמא מאוויר הכלי חרס נחשב הדבר כאילו כל הכלי מלא בטומאה ממשית. לפעמים תיתכן אפיזודה מעניינת: בתוך הכלי שבתוך הכלי חרס יהיה אוכל, ומכיוון שהכלי האמצעי לא חצץ בפניו מכיוון שדפנותיו של החיצון היו גבוהות יותר מדפנותיו, המשקה נטמא, למרות שהכלי עצמו לא נטמא, אך המשקה שנטמא יטמא את הכלי האמצעי, כך שהכלי חרס יטמא את הכלי שבתוכו בעקיפין.
ספרי יזכור
ספרי יזכור הם כעין תחליף למצבות עבור הנספים שלא זכו להגיע לקבורה. לדברי ההיסטוריונית יהודית תידור באומל-שוורץ, בין התפקידים המסורתיים של ארגוני יוצאי הקהילות היה הטיפול בקבורת בני קהילתם, "ולכן הרגישו עצמם מחויבים לקבור עתה את מתיהם – לפחות באופן סמלי – ולהקים להם מצבה". כך, לדוגמה, בהקדמה לספר היזכור לקהילת פּשֶדֶץ' (פשייטש; Przedecz) (תשל"ד), נקבע כי
טומאת כלים
כלי חרס וכלי נתר
לגבי נגיעה בגב כלי חרס, יש הבדל בין האופן שבו הכלי נטמא לבין האופן שבו כלי טמא מטמא דברים אחרים: אם דבר טמא נגע בגבו של כלי חרס טהור - הכלי נשאר בטהרתו. לעומת זאת, אם מזון טהור נוגע בגבו של כלי חרס שכבר נטמא - המזון נטמא. לדין זה שכלי חרס אינו נטמא מגבו, יש השלכה על הלכות "טומאת אהל" במת. כשיש מת בבית - נטמא כל מה שבבית, פרט למזון הנמצא בכלי חרס אטום ("מוקף צמיד פתיל"). מכיוון שאינו נטמא מגבו - הוא חוצץ בפני הטומאה מלהיכנס לכלי.
ספרי יזכור
שמם הקיבוצי של הספרים בקטגוריה זו, "ספרי יזכור", יונק אפוא משמה של התפילה היהודית המסורתית של הזכרת נשמות, יזכור (בחלקם אף נדפסה התפילה ממש). נוסף על תפקידם בהזכרת הנשמות, מטרתם של ספרי היזכור הייתה ליצור קשר בין דור העבר לדור העתיד, וללמד את צאצאיהם של יוצאי הקהילה על חורבנה. לבסוף, הם נועדו להיות הוכחה וכתב עדות שיסייעו למלא את הציווי לזכור את השואה, שהוא כעין גלגול של מצוות זכירת מעשי עמלק. לדברי תידור באומל-שוורץ, "רבים הרגישו בכך מעין סגירת חוב עם הנרצחים, שאת צוואתם האחרונה – 'נקמה' – לא זכו לקיים".
טומאת כלים
כלי חרס וכלי נתר
ב. כלי חרס לעולם איננו נעשה "אב הטומאה", גם אם נטמא ממת, וגם אם הוא משמש למשכבו או מושבו של הזב (אלו שני האופנים בהם כלים אחרים יכולים להיות אב הטומאה).
ספרי יזכור
קישורים חיצוניים
<divתרגום ראשון לא תקין:***17351091*** class="mw-content-ltr">
טומאת כלים
כלי חרס וכלי נתר
ג. לאחר שכלי חרס נטמא - אי אפשר לטהר אותו בטבילה במקווה, ורק אם ישבר - השברים טהורים, כי כעת אינו "כלי" כלל. שאר הכלים יכולים להיטהר על ידי טבילה במקווה.
כלי זכוכית
כלי זכוכית, אף שאינם כלולים במיני הכלים שהתורה הזכירה שמקבלים טומאה, חכמים גזרו עליהם שיקבלו טומאה. בראשונים קיימת מחלוקת בשאלה האם ניתן לטהר כלי זכוכית במקווה. גזירה זו מתוארכת לימי יוסי בן יועזר, במאה השנייה לפנה"ס. ככל הנראה, גזירה זו נועדה להמשיך את הקו העקרוני שקיים בתורה, לפיו כלים שימושיים מחומרים נאים מקבלים טומאה. השערה נוספת טוענת שזכוכית ניתנת למיחזור, כלומר ניתן לקחת זכוכית שבורה ולהתיכה על מנת ליצור כלי חדש. בכך דומים כלי זכוכית לכלי מתכת ולכן הרחיבו החכמים את נוהלי טומאת כלי מתכת גם לכלי זכוכית. במחקר ההיסטורי רווחת הדעה, שהגזירה על כלי זכוכית נועדה למנוע את השימוש בהם, וזאת משום שהיו מיוצרים על ידי גויים בארץ, אך השערה זו תלויה בהנחה שלא ניתן לטהר כלי זכוכית במקווה.
בתלמוד מובא פירושו של ריש לקיש, שהסביר כי הסיבה לגזירה הטומאה על כלי זכוכית נעוצה בדמיונם המעשי לכלי חרס, שכן כלי זכוכית נעשים מהחול. מסיבה זו גם אין מועלת לכלי זכוכית טהרה במקווה.
התחבטו חכמי האמוראים, לפי פירושו של ריש לקיש, מדוע אין כלי חרס מטמאים מגבם - חלקם החיצוני - בדומה לכלי זכוכית.
גישה אחת אומרת, שלכלי זכוכית יש גם דמיון מסוים לכלי מתכת בכך שניתן לחזור ולעשות מהם כלי לאחר שנשברו על ידי התכת הזכוכית, ולכן גזרו גם טומאה על גבם של הכלי זכוכית בדומה לטומאת כלי מתכת. על פרשנות זו נשאלה שאלה בתלמוד מדוע אין על כלי זכוכית גזירת טומאה ישנה האומרת כי אם התיכו את הכלי לאחר שנטמא ויצרו ממנו כלי חדש הוא חזר לטומאתו הראשונה, ועל כך הוסבר כי גזירת טומאה ישנה היא תקנת חכמים, ואין עושים גזירה לגזירה, שהרי כל טומאת זכוכית היא מדברי חכמים. בנוסף, הוסבר כי "פשוטי כלי זכוכית" אינם מטמאים למרות שפשוטי כלי מתכת מטמאים, כדי להבדיל בין טומאה זו של מדרבנן לטומאה מדאורייתא, כדי שלא יבואו להתייחס לטומאה זו כאילו הייתה טומאה מהתורה וישרפו בגללה תרומה וקדשים.
כלי פלסטיק
אחרונים התלבטו בשאלת טהרת כלי פלסטיק, חומר שלא היה ידוע לחז"ל. ההתלבטות לגבי פלסטיק מול מגוון חומרים שלא הוזכרו בעבר ולכן אינם חייבי טבילה הייתה כי ניתן למחזר פלסטיק כמו זכוכית ומתכת. גדולי הדור פסקו כי אין לטבול כלי פלסטיק.
טבילת כלים
רוב הכלים שנטמאו עוברים טהרה על ידי טבילתם במקווה, בהסתמך על הפסוק "ורחץ את בשרו במים וטהר". חכמים שיערו שעל מנת לטהר כלים יש לטבול אותם במים שנפחם לא פחות מהנפח שנדרש לטהר אדם, ומכאן שאם יטבלו אותם במקווה, שבו אדם מיטהר, יטוהרו גם הכלים.
ראיפור
ראיפור (בהינדית: ) היא בירת המדינה ההודית צ'האטיסגאר. ראיפור היא גם העיר הגדולה ביותר במדינת צ'האטיסגאר. העיר הכילה 1,010,087 תושבים נכון לשנת 2011, מה שהופך אותה לעיר ה-45 בגודלה בהודו. ראיפור ממוקמת בגובה 291 מטר מעל פני הים.
דפוסי האקלים
הטמפרטורות בראיפור נותרת מתונות לאורך מרבית השנה, למעט בחודשים מרץ עד יוני, אשר יכולים להיות חמים מאוד. הטמפרטורה בחודשים אפריל עד מאי יכולה לעיתים לעלות מעל 48 מעלות צלזיוס. בחודשי הקיץ ישנם גם רוחות יבשות וחמות. בקיץ הטמפרטורה יכולה גם לעלות עד 50 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,300 מ"מ, כאשר רוב הגשמים יורדים בעונת המונסון מסוף יוני ועד תחילת אוקטובר. עונת החורף שנמשכת מנובמבר עד ינואר מתונה למדיי, אם כי הטמפרטורה בחורף יכולה לצנוח לעיתים ל-5 מעלות צלזיוס.
דיקטטורה
בדרך כלל מבדילים בין דיקטטורה לבין מונרכיה שבה קיימת טענה ללגיטמיות השלטון מכוח ירושה או מסורת חוקתית (לרבות מונרכיה אבסולוטית, בה מרכז המונרך את כל סמכויות השלטון). כמו כן, מבדילים בין דיקטטורה לבין רפובליקה, שאחרונה מתאפיינת בשלטון של קבוצת מיעוט.
מאפיינים
השליטה של ההנהגה מלווה לרוב בדיכוי של העם ובפגיעה בחופש הדיבור. ההנהגה אוסרת על כל ביטוי של התנגדות או מחשבה שונה משלה. השליטה נשמרת באמצעות טרור, הפחדה, הלשנות, מעקבים ומשטרה חזקה ונוקשה במיוחד. על זכויות האדם איש אינו מדבר בדיקטטורות שכאלה.
דיקטטורים הם מעל החוק, ולעיתים מחזיקים במשמר אישי או משטרה חשאית, הנפרדים משאר כוחות הביטחון ונתונים לשליטתם הבלעדית, כגון משמרות המהפכה באיראן או משמר הרפובליקה בעיראק. לעיתים אף לא בוחלים משטרים דיקטטוריים בשימוש בטיהורים ורציחות המוניות של מתנגדי המשטר, על מנת לוודא את התבססות השלטון. בנוסף מעודדים דיקטטורים פעמים רבות פולחן אישיות לדמותם כדי לחזק את התמיכה בהם ולהחליש את ההתנגדות אליהם.
בחירות דמוקרטיות כלליות, חופשיות, ושוויוניות, אינן מתקיימות בדיקטטורה. בדיקטטורות מודרניות השלטון הוא לרוב חד מפלגתי (או שאין בו מפלגות בכלל), כשבידי מפלגת השליט מרוכזים כל מוקדי הכוח, ומפלגות אחרות מוצאות אל מחוץ לחוק, או לחלופין מתפקדות כמפלגות לווין ואינן יכולות לשמש כאופוזיציה. אף אם ניתנת הזכות העקרונית להשתתף בבחירות לאותן מפלגות שדעת השליט אינה נוחה מהן, מופעלים עליהן בדרך כלל אמצעי דיכוי הכוללים תעמולה בהיקף רחב כנגדן (הממומנת לרוב על ידי המדינה), שימוש בכלים משפטיים על מנת להקשות על פעולתן, דיכוי והפחדה של מנהיגיהן והתומכים בהן ועוד. אם אין די באמצעים אלו מבוטלות לעיתים הבחירות כליל, נדחה מועדן, או שהתוצאות בהן מזויפות, בהתאם לעיקרון המנחה בדיקטטורה המצריך תמיד את ניצחונו הידוע מראש של השליט.
בדמוקרטיות עממיות אף מוחלפות הבחירות לעיתים ב"אסיפות עם" (כגון הסובייטים בברית המועצות), בהן אין ייצוג לאידאולוגיה המנוגדת למצע המפלגה השלטת.
בין ממשל דיקטטורי למשטר טוטליטרי
ניתן להגיד שדיקטטורה מתייחסת לצורת השלטון עצמה, כממשלה בעלת הכוח לשלוט ללא הצורך בהסכמת נתיניה, בעוד שטוטליטריזם מתאר מדינה המפקחת כמעט על כל היבט פרטי או ציבורי של התנהגות אזרחיה. כלומר, בעוד שהגדרת הדיקטטורה מתייחסת למקור הסמכות לשלוט, ומהווה למעשה ניגוד לדמוקרטיה, הרי שטוטליטריזם מתייחס לעוצמת הדיכוי שמפעיל השלטון על האוכלוסייה, ומהווה ניגוד לליברליזם.