cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פטרוזאוריה
השערות להתפתחות מוקדמת
השלב הרביעי והאחרון לפני הופעת הפטרוזאורים האמיתיים היה המתקדם ביותר, ובו קרומי התעופה, הגפיים ואצבעות התומכות של היד והרגל התארכו והתעבו עוד יותר. אצבע היד הרביעית התארכה עד כדי כך שהקשתה על ההליכה כשהיא מיושרת, ועל כן התקפלה לצד הגוף. קרום התעופה הפך צר במקביל לצד הגוף והתרחב בעיקר לאורך אצבע היד הרביעית. אצבע זו איבדה את הטופר שלה, שכן הוא לא היה דרוש עוד לסייע בטיפוס ומנגד נטה להסתבך בצמחייה. בקרום התעופה הופיעו סיבים שתמכו בו, ומנעו את התבדרותו ברוח בדומה לדגל. גפיו הארוכות ושריריו החזקים, אותם ירש מאבותיו המטפסים, סייעו לשלב הרביעי לתפעל את כנפיו ולשלוט בתעופתו ביעילות יתרה. בשלב זה מופיעה תעופה באמצעות חבטות כנפיים, וקצב חילוף החומרים הואץ בשל צריכת האנרגיה המוגברת. הכתפים גדל ושריריהן התחזקו, מה שאפשר נסיקה היישר מהקרקע, וייתר את הצורך בקפיצה ממקום גבוה. התעופה בשלב זה עדיין לא דמתה לזו של הפטרוזאורים המוקדמים, שכן הייתה גסה למדי ויעילה רק למרחקים קצרים ולתנועה בלבד, ולא למרדף אחר טרף. בשל כך הוא עדיין צד את מזונו על הקרקע או בענפי העצים. יכולת התעופה מאפשרת אולי להגדיר שלב זה כפטרוזאור, בדומה לתעופת העופות שאף היא אחד מהמאפיינים המשמשים לעיתים קרובות להגדרת מין כ"עוף".
הסתעפות הקבוצה והכחדתה
הפטרוזאורים ה"מפותחים פחות" היו שונים באופן ברור מצאצאיהם המאוחרים (ראו מאפיינים), אך שתי קבוצות אלו חפפו בתקופת ואזור הקיום שלהן. עם הזמן, המינים המאוחרים, אשר הפגינו התאמות אבולוציוניות משוכללות יותר לסביבתם, נפוצו בהדרגה והפכו לקבוצה השלטת, תפסו את מקומם של מיני הקבוצה הקדומה אשר נעלמה מנופי אמצע המוזוזאיקון, ואכלסו גומחות אקולוגיות שונות שלא היו פתוחות בפני אבותיהם. ייתכן שגם העופות, אשר הופיעו בתור היורה כ-150 מיליון שנה לפני זמננו, התחרו עם הפטרוזאורים ה"מתקדמים פחות", ובכך האיצו את היעלמותם ותפסו את מקומם.
כך נכחדו חלוצי הפטרוזאורים, אך ממשיכי דרכם התקיימו עשרות מיליוני שנים אחריהם. אולם, עידן הפטרוזאורים נגדע סופית יחד עם זה של דודניהם הדינוזאורים, וקרוב לוודאי שכתוצאה מאותם אירועים. לקראת סוף הקרטיקון מיוצגת סדרת הפטרוזאוריה על ידי מאובנים בעלי גוף בינוני עד גדול משתי קבוצות: רובם המוחלט השתייכו לאזדרכיים (Azhdarchidae) והשאר לסוג ניקטוזאורוס (נדיר ביותר). אלו היו מינים מתמחים (specialist), כלומר כאלו המותאמים לאורח חיים מסוים, ולא מינים כוללנים (generalist) המסוגלים להסתגל לתנאים רבים ושונים. יתר על כן, בעלי חיים גדולים נוטים להתרבות ולהסתגל בקצב איטי יותר מאשר בעלי חיים קטנים. יהיו אשר יהיו אירועי הכחדת קרטיקון-שלישון שהתרחשה כ-65 מיליוני שנים לפני זמננו, סביר להניח שהם גרמו לשינויים סביבתיים שהפטרוזאורים המאוחרים להם לא היו מסוגלים להסתגל אליהם. הכחדת הפטרוזאוריה פינתה את הכס של שליטי השמיים, אותו תפסו יורשים החדשים שהחלו לשגשג ולפתח צורות מגוונות – העופות.
מיון
כחלק מפיתוח התעופה השתנתה מאוד צורת גופם של הפטרוזאורים מזו של אבותיהם הקדומים, ולכן השוואתם לקבוצות בעלי חיים אחרות אינה מעלה מידע רב. למרות ההתקדמות המשמעותית בחקר הפטרוזאורים, אי הסכמה כללית וחוסר ידע עדיין מאפיינים את המיון של בני הקבוצה, במיוחד הקדומים יותר, ומקומם האבולוציוני בעץ הפילוגנטי אינו ברור לחלוטין. תופעה זו נפוצה בענף הפלאונטולוגיה, שכן המינים הנחקרים כבר אינם בין החיים, ומאובניהם לעיתים קרובות מפוזרים וחלקיים. למעשה, מיון הזוחלים ככלל עדיין שנוי במחלוקות.
מוסכם על כל החוקרים כי הפטרוזאורים שייכים לקבוצת בעלי שפיר עוברי, הכוללת את הקבוצות סינאפסידה (היונקים ודמוייהם) וזאורופסידה; זו האחרונה כוללת בתורה את קבוצת הדיאפסידה. קבוצות אלו נבדלות במאפיינים שונים, כאשר החשוב מביניהם הוא מספרם של פתחים בגולגולת הקרויים פתחי צדע, מכיוון שהם נמצאים מאחורי ארובות העין באזור הרקה. האנאפסידים חסרים פתחי צדע, הסינאפסידים בעלי פתח אחד בכל צד של הראש, והדיאפסידים בעלי שניים בכל צד. הפטרוזאורים ניחנו במאפיינים שונים של הזוחלים, ובכך אינם משויכים לסינאפסידה אלא לזאורופסידה, וכן בשני פתחי הגולגולת האופייניים לדיאפסידים, כך שאינם שייכים לאנאפסידה.
מנקודה זו מיון הפטרוזאוריה הולך ונהפך מעורפל יותר. ההסכמה לגבי הכללתם בקבוצת הדיאפסידה אינה מסייעת רבות, שכן קבוצה זו היא גדולה ומסועפת מאוד, ומכילה קבוצות משנה רבות. ארבע השערות קיימות בספרות המחקר:
השערה ב' הציעה כי הפטרוזאורים נכללים בפרוטורוזאוריה – קבוצה מסועפת של מינים מתורי הפרם והטריאס, הממוקמת בבסיס העץ הפילוגנטי של דמויי הארכוזאורים. קרבה זו התבססה על השרוביפטריקס (Sharovipteryx), פרוטורוזאור בעל קרומי תעופה שהיה מסוגל לדאות, ואף הוצע כי הוא אביהם הקדמון של הפטרוזאורים. בדומה לפטרוזאורים, השרוביפטריקס היה בעל עצמות חלולות וסיבים שתמכו בקרומי התעופה שלו. מכיוון שמשוער כי התפתחות תעופתם של הפטרוזאורים כללה שלב של דאייה, השערה זו נראתה סבירה. ואולם מלבד קומץ מאפיינים דומים אלו, נראה כי השרוביפטריקס זה שונה מאוד מהפטרוזאורים ואין ביניהם קרבת משפחה. לדוגמה, ראשו של השרוביפטריקס קטן, צווארו ארוך יחסית לראש ולגוף, גפיו הקדמיות קצרות וחופשיות, בעוד שקרום התעופה שלו נמתח על רגליו האחוריות דווקא, וגולגולתו חסרה פתחי צדע. כל המאפיינים הללו הפוכים אצל הפטרוזאורים הקדומים ביותר הידועים כיום. סביר איפוא שהופעת קרום התעופה אצל שתי הקבוצות אינה אלא תוצאה של אבולוציה מתכנסת, שכן קרומי תעופה הופיעו פעמים רבות ובלתי-תלויות אצל בעלי חיים רבים, נכחדים וקיימים כאחד, בהם סוג הזוחל דרקון (Draco) וסדרת היונקים גלשנאים. יתרה מזאת, השוואות בין הפטרוזאורים לפרוטורוזאורים הראו כי השוני ביניהם רב על הדמיון. לדוגמה, הפרוטורוזאורים מתאפיינים בחוליות צוואר ארוכות, זיזי שדרה (neural spine) חסונים, צלעות צוואריות (Cervical rib) ארוכות, וחוסר בפתחי גולגולת בחלק האחורי של הלסת התחתונה. בניגוד לכך, על אף שהפטרוזאורים המאוחרים היו גם הם ארוכי צוואר, המינים הקדומים של הסדרה היו כאמור בעלי צוואר קצר יותר, ובנוסף הם חסרים את זיזי השדרה החסונים ואת הצלעות הצוואריות הארוכות, וניחנו בפתחי צדע בגולגולת (אלו נעלמו רק מאוחר יותר אצל חלק מהמינים).
בניגוד לשתי ההשערות הראשונות, רוב החוקרים מיקמו את הפטרוזאורים במעלה העץ הפילוגנטי בקבוצה דמויי ארכוזאורים, (Archosauriformes). מיון זה מסתמך על דמיון במאפיינים רבים למינים הקדומים בקבוצה, בהם פתחי צדע בגולגולת, לסת תחתונה בעלת חללים, מבנה גוף דק-גזרה ומספר קטן יתר של עצמות בבוהן החמישית. השערה ג' מעריכה כי הפטרוזאורים קרובים לבעלי חיים קדומים יותר בקבוצה זו, כגון היצור הזעיר אאופרקריה (Euparkeria), אך נמתחה עליה ביקורת בשל התעלמות ממאפיינים אחדים. לעומת השערה זו, רוב החוקרים תומכים בהשערה ד' אשר כוללת את הפטרוזאורים בקבוצת הארכוזאוריה שבתוך דמויי הארכוזאורים. בין הארכוזאורים, החוקרים מסווגים את הפטרוזאורים כ"קבוצה אחות" לדינוזאורים, אשר יחד איתם יוצרים תת-קבוצה של הארכוזאורים הנקראת אוומטאטרסליה (Avemetatarsalia). בתחילה, הכללה זו התבססה בעיקר על הדמיון בגפיים האחוריות של שתי הקבוצות, כגון גפיים אחוריות המאפשרות עמידה זקופה, והתמזגות עצמות קרובות מסוימות באזור הקרסול, אך עם הזמן התגלו מאפיינים רבים נוספים התומכים בקרבה. בתרחיש זה, היצור הנחשב כקרוב ביותר לקבוצה זו הוא הסקלרמוכלוס (Scleromochlus), בעל חיים קטן וארך רגליים מתקופת הטריאס העליון. על פי מיון זה, הקרובים ביותר לפטרוזאורים מבין היצורים החיים כיום הם צאצאי הדינוזאורים, העופות, וקרוביהם התנינאים.
עם זאת, ביקורת מסוימת על השערה ד' עדיין קיימת. חוקרים אחדים סברו שאגן הירכיים של הפטרוזאורים שונה למדי מאלו של הדינוזאורים, ואולם נראה כי ניתן להסביר זאת בכך שגוף הפטרוזאורים עבר שינוי רב בתהליך ההתאמה לתעופה, כולל עיוות האגן כך שיתאים לגפיים אחוריות התומכות בקרום תעופה ובשרירי תעופה גדולים וחזקים. ביקורת נוספת שהועלתה נגד השערה ד' ציינה שלעומת שאר בני אורניתודירה ההולכים על אצבעותיהם וגפיהם האחוריות, הפטרוזאורים הילכו על כל כף רגלם וכל ארבעת גפיהם. ואולם ממצאים שהתפרסמו אחרי הופעת ביקורת זו הראו כי ככל הנראה מינים נוספים של אורניתודירים קדומים הלכו באופן דומה לפטרוזאורים. יתר על כן, משוער כי מבנה הגפיים האחוריות של מינים אחרים, ביניהם הסקלרמוכלוס המדובר, איפשר להם לקפץ ולנתר על כל כף רגלם. אם השערה זו נכונה היא עשויה לרמז על אופן התפתחות התעופה אצל הפטרוזאורים הקדומים, שכן גם גפיהם של הפטרוזאורים מצביעים על יכולת ניתור טובה.
כאמור, תכונות אלו אינן מובילות להסכמה מוחלטת בין החוקרים, אף על פי שגילוי ממצאים חדשים ושיטות ניתוח מתוחכמות גורמות לרובם לנטות להכללת הפטרוזאוריה בתוך האורניתודירה על פי השערה ד'. המחלוקת קרוב לוודאי תמשיך להתקיים כל עוד לא ימצא אותו מין פטרוזאור קדום, אביהם הקדמון של הקבוצה אשר יהווה את החוליה החסרה שתקשר בין הפטרוזאורים לזוחלים אחרים.
מיון הסדרה עצמה
בעבר חולקה סדרת הפטרוזאורים לשתי תת-סדרות עיקריות: ה"רמפורינכיים" (Rhamphorhynchoidea) הקדומים וארוכי הזנב, וצאצאיהם ה"פטרודקטיליים" (Pterodactyloidea) המודרניים יותר בעלי הזנב הקצר או חסרי הזנב בכלל, וכן המגוונים הרבה יותר. עם התקדמות המחקר, הפכה גישה זו מיושנת ופשטנית מדי, שכן אינה משקפת כראוי את מערכות היחסים בין המינים השונים. נראה כי רק קבוצת הפטרודקטיליים, אותם מינים שהתקיימו בתורי היורה והקרטיקון, מייצגת קבוצה מונופילטית, ואילו כל השאר, אותם מינים "קדומים" שהתקיימו בתור טריאס וחפפו איתם בתור היורה, מכונים פשוט כ"לא-פטרודקטיליים". תיעוד המאובנים מעלה מידע רב יותר לגבי הפטרודקטיליים, מה שמרמז על שגשוג רב בתקופת הקרטיקון התחתון, אשר נחשב כ"תור הזהב" של הפטרוזאורים.
להלן קלדוגרם וטבלה המציגים את המיון הפנימי של הסדרה. גישה זו למיון מבוססת על הספר "Pterosaurs: Natural History, Evolution, Anatomy" (2013) של הפלאונטולוג מארק ויטון (Mark Witton), ועל מחקרם משנת 2010 של הפלאונתולוגים Junchang Lu, דייוויד אנווין (David M. Unwin), Xingsheng Jin, Yongqing Liu ו-Qiang Ji.
פטרוזאורים במחקר ובתרבות
תיעוד המאובנים מהווה מקור חשוב להבנת תהליכי האבולוציה השונים, אך ישנן קבוצות שאינן מיוצגות בו באופן מושלם. הפטרוזאוריה היא קבוצה כזו, ותיעודה לוקה בחוסרים רבים. המחסור במידע בולט בעיקר אצל הפטרוזאורים מתור הטריאס, החשובים במיוחד להבנת מוצאה של הסדרה, שכן הם היו המינים הקדומים יותר בהופעתם. המחסור נובע מתיעודם המוגבל לפרקי זמן גאולוגיים קצרים יחסית, השתמרותם החלקית ואוסף הממצאים המצומצם.
עם זאת, הפטרוזאורים סיקרנו את הציבור לא פחות מדודניהם הדינוזאורים, ועל כן מופיעים באמצעי התקשורת ובתרבות הפופולרית במשך פרק הזמן ארוך לא פחות. בשונה מן הדינוזאורים, המוכרים בציבור ממגוון גדול של סוגים, הפטרוזאורים מיוצגים בתקשורת באופן כמעט בלעדי על ידי סוג מפורסם אחד - הפטרנודון.
לקריאה נוספת
ראו גם סימוכין והצעות קריאה נוספים המוזכרים בתוך המקורות המצוינים בסעיף סימוכין עיקריים. {| class="wikitable mw-collapsible mw-collapsed" style="width: 90%; margin: auto; " ! רשימת ספרות ומחקרים מדעיים להרחבה
קישורים חיצוניים
{| class="wikitable mw-collapsible" style="width: 90%; margin: auto; " ! רשימת אתרים להרחבה, ואוסף תמונות, סרטונים וקובצי שמע
אלכסנדר זכרצ'נקו
אלכסנדר ולדימירוביץ' זַכַרְצֶ'נְקוֹ (ברוסית: Алекса́ндр Влади́мирович Заха́рченко, שם המשפחה נהגה: ; באוקראינית: Олекса́ндр Володи́мирович Заха́рченко; 26 ביוני 1976 – 31 באוגוסט 2018) היה מנהיגה הנבחר של הרפובליקה העממית של דונצק. הוא נבחר כראש הממשלה של הרפובליקה שפרשה מאוקראינה במהלך שנוי במחלוקת שלא זכה להכרה מצד הממשל האוקראיני, כבר באוגוסט 2014, לאחר פרישת קודמו בתפקיד אלכסנד ברדיי, והמשיך בתפקיד כשניצח בבחירות המוקדמות שנערכו בנובמבר אותה שנה.
התנקשות
הוא נהרג בפיצוץ מטען צד בבית קפה שבו ישב בשדרות פושקין בדונצק. רוסיה ואוקראינה האשימו אחת את השנייה באשר לאחריות לרצח זכרצ'נקו.
דיסקוגרפיה של ביונסה
הזמרת והיוצרת האמריקאית ביונסה הוציאה שבעה אלבומי אולפן, חמישה אלבומי הופעה, שלושה אלבומי אוסף, חמישה מיני-אלבומים, אלבום פסקול אחד, מיקסטייפ אחד, ו-83 סינגלים (כולל כ-15 כאמנית משתתפת, 11 סינגלים שיווקיים ושישה סינגלים למטרות צדקה). היא מכרה 75 מיליון אלבומים ולמעלה מ-118 מיליון תקליטים כאמנית סולו, ועוד 60 מיליון עם דסטיניז צ'יילד, מה שהופך אותה לאחת מיוצרות המוזיקה הנמכרות ביותר בכל הזמנים. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי הכיר בה כאמנית המובילה של עשור שנות האלפיים. נכון ליוני 2016, בארצות הברית, ביונסה מכרה 17.2 מיליון אלבומים כאמנית סולו, ועוד 17 מיליון אלבומים כחלק מהדסטניז צ'יילד.
הערות נוספות
<references group="upper-alpha" />
יחסי אירלנד–קולומביה
יחסי אירלנד–קולומביה הם יחסי החוץ בין אירלנד לקולומביה. האירים מנהלים מערכת יחסים ארוכה עם קולומביה מאז המעורבות של מתנדבים אירים במלחמות העצמאות האמריקאיות הספרדיות (1808–1833).
עצמאות קולומביה
מתנדבים אירים מילאו תפקיד מרכזי במלחמות בהן קיבלה קולומביה עצמאות מספרד. בין 1,000 ל-2,000 מתנדבים אירים שהובלו על ידי אירים כמו ויליאם איילמר, פרנסיסקו ברדט אוקונור וג'יימס טאוורס האנגלי סייעו במאבק. המנהיג האירי ג'יימס רוק הוביל את לגיונותיו הבריטיים עם צבאו של סימון בוליבר בצעדתו האפית ממזרח ונצואלה על פני המישורים ומעלה אל האנדים, שם מילאו הכוחות האירים תפקיד מפתח בקרב ביצת ורגס והקרב המכריע שלאחר מכן, קרב בויאקה. כאשר הוצעו לו זרי דפנה לאחר הניצחון בבויאקה, זיכה בוליבר את הניצחון בבויאקה לזכות המתנדבים האנגלים והאירים, והצהיר כי "החיילים האלו הם הגברים שצריכים לקבל את זרי הדפנה הללו". בתהפוכות שלאחר מכן בקולומביה בשנות ה-20 של המאה ה-19 היו אירים כמו דניאל פלורנס או'לירי, ארתור סנדס וג'ון ג'ונסטון בין הקצינים הנאמנים ביותר של בוליבר. צאצאי המתנדבים האיריים גרים בקולומביה עד היום.
לגיון מרי
בצורת יחסים אחרת, התנועה הקתולית לגיון מרי שהוקמה בדבלין, אירלנד, על ידי פרנק דאף שלחה את שיימוס גרייס ואלפי לאמב לבוגוטה בשנת 1953 כדי להרחיב את משימתם בקולומביה. גרייס ולמב הקימו את לגיון פרסידיה ברחבי הארץ. הלגיון התקבל היטב בקולומביה, במיוחד על ידי העניים, החזיר אנשים רבים לאמונה הקתולית, ומאוחר יותר התרחב לאזורים אחרים בדרום אמריקה.
שלישיית קולומביה
בשנת 2001 עצרה משטרת קולומביה, על פי מידע מהשלטונות הבריטיים, שלושה אירים בבוגוטה, בטענה שהם חברים בצבא הרפובליקני האירי (IRA) הזמני והכשירו את אנשי כוחות הצבא המהפכניים של קולומביה (FARC). תנועת גרילה מהפכנית בקולומביה. בשנת 2005 שלישיית קולומביה, כפי שהתפרסמו באירלנד, הצליחו לברוח לאירלנד בזמן שהמתינו לערעור. לא קיים הסכם הסגרה בין אירלנד לקולומביה, ולכן אירלנד לא נקטה בהסגרת הגברים לקולומביה.
יחסים רשמיים
אירלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם קולומביה ב-10 בנובמבר 1999. בפברואר 2017 ערך נשיא אירלנד מייקל ד. היגינס ביקור רשמי בקולומביה, ראש המדינה האירי הראשון שביקר במדינה. במהלך ביקורו ביקר הנשיא היגינס במחנה צבא המורדים של FARC באזור ששוחרר לחלוטין משליטתם ולחץ את ידו ושוחח עם מפקד FARC הבכיר, הכומר אלפה, עם הגעתו. הנשיא היגינס גם התחייב לשלושה מיליון אירו בחמש השנים הבאות לתמיכה בתהליך האמת והפיוס הקולומביאני.
אריארן טיטמוס
אריארן טיטמוס (באנגלית: Ariarne Titmus; נולדה ב-7 בספטמבר 2000) היא שחיינית אוסטרלית, האלופה האולימפית (טוקיו 2020) במשחים ל-200 מטר חופשי ול-400 מטר חופשי, פעמיים אלופת העולם (קוואנגג'ו 2019 ופוקואוקה 2023) ושיאנית העולם במשחה ל-400 מטר חופשי.
ביוגרפיה
טיטמוס נולדה וגדלה בלונסטון, טסמניה. בשנת 2015 היא עברה עם משפחתה לקווינסלנד על מנת לשפר את רמת האימונים ולהתקדם יותר בשחייה.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2017 זכתה טיטמוס במדליות ארד, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.51 דקות, אחרי ארצות הברית (7:43.39 דקות) וסין (7:44.96 דקות), כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.61 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.26 דקות, במקום 14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:37.10 דקות ובמקום 17 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.79 דקות.
2018
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט, קווינסלנד בתחילת אפריל 2018 היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא משחקים ושיא אוקיאניה חדש של 4:00.93 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:20.02 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 7:48.04 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:55.59 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:54.85 דקות, אחרי טיילור ראק מקנדה שקבעה שיא חבר העמים הבריטי חדש של 1:54.81 דקות ולפני בת ארצה אמה מקיאן (1:56.26 דקות).
שיאנית ואלופת עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אוקיאניה חדש של 1:51.38 דקות, לפני מלורי קומרפורד שקבעה שיא אמריקה חדש של 1:51.81 דקות ופמקה המסקרק מהולנד (1:52.36 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:53.92 דקות, שיפור ב-5 מאיות השנייה לשיא העולם בן החודשיים של ואנג ג'יאנג'יאה שסיימה שנייה בתוצאה של 3:54.56 דקות ולי בינגג'יה (3:57.99 דקות), שתיהן מסין.
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה טיטמוס ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, לאחר שניצחה בהפתעה במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אוקיאניה חדש של 3:58.76 דקות, לפני שיאנית העולם ו-3 פעמים ברציפות אלופת העולם במשחה זה קייטי לדקי (3:59.97 דקות) וליה סמית' (4:01.29 דקות), שתיהן מארצות הברית ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם מדיסון וילסון, בריאנה תרוסל ואמה מקיאן בשיא עולם חדש של 7:41.50 דקות, לפני ארצות הברית (7:41.87 דקות) וקנדה (7:44.35 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:54.27 דקות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.66 דקות, אחרי פדריקה פלגריני מאיטליה (1:54.22 דקות) ולפני שרה שסטרם משוודיה (1:54.78 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:15.70 דקות, אחרי קייטי לדקי (8:13.58 דקות) וסימונה קואדרלה מאיטליה (8:14.99 דקות).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה טיטמוס ב-4 מדליות, 2 זהב 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 1:53.50 דקות, לפני שיבון הוהי מהונג קונג (1:53.92 דקות) ופני אולקסיאק מקנדה (1:54.70 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אוקיאניה חדש של 3:56.69 דקות, 23 מאיות השנייה איטי משיא עולם, לפני קייטי לדקי האלופה היוצאת ושיאנית העולם (3:57.36 דקות) ולי בינגג'יה מסין (4:01.08 דקות). מדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אוקיאניה חדש נוסף של 8:13.83 דקות, אחרי קייטי לדקי (8:12.57 דקות) ולפני סימונה קואדרלה (8:18.35 דקות). מדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם אמה מקיאן, מדיסון וילסון וליאה ניל בתוצאה טובה משיא העולם הקודם ושיא אוקיאניה חדש של 7:41.29 דקות, אחרי סין שקבעה שיא עולם חדש של 7:40.33 דקות וארצות הברית (7:40.73 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:54.51 דקות.
שיאנית עולם
במבחנים האוסטרלים לאליפות העולם שנערכו באדלייד, אוסטרליה ב-22 במאי 2022 קבעה במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 3:56.40 דקות, שיפור לשיאה בן 6 השנים של קייטי לדקי מארצות הברית (3:56.46 דקות).
2023
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:55.38 דקות, לפני קייטי לדקי מארצות הברית (3:58.73 דקות) ואריקה פיירוות'ר מניו זילנד (3:59.59 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם מולי אוקלהן, שיינה ג'ק ובריאנה תרוסל בשיא עולם חדש נוסף של 7:37.50 דקות, לפני ארצות הברית (7:41.38 דקות) והרפובליקה העממית של סין (7:44.40 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:53.01 דקות, אחרי מולי אוקלהן שקבעה שיא עולם חדש של 1:52.85 דקות ולפני סאמר מקינטוש מקנדה (1:53.65 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אוקיאניה חדש של 8:13.59 דקות, אחרי קייטי לדקי (8:08.87 דקות) ולי בינגג'יה מהרפובליקה העממית של סין שקבעה שיא אסיה חדש של 8:13.31 דקות.
תארים והישגים
בשנת 2022 זכתה טיטמוס בתואר שחיינית השנה בעולם.
גראהם פיליפס
גראהם דייוויד פיליפס (באנגלית: Graham David Phillips ; נולד ב-14 באפריל 1993) הוא שחקן וזמר אמריקאי. מוכר בזכות תפקידו כזאק פלוריק בסדרת הטלוויזיה "האישה הטובה".
קורות חיים
פיליפס נולד בעיר הנופש לגונה ביץ' במחוז אורנג', קליפורניה, לקתרין (הייל במקור), עורכת דין, וללוין פיליפס, עורך דין ושופט לשעבר בבית המשפט המחוזי בארצות הברית. הוריו התגוררו באוקלהומה לפני שנולד.
למד בתיכון סנט מרגרט בסן חואן קפיסטראנו, קליפורניה. בסתיו 2012, פיליפס החל ללמוד היסטוריה באוניברסיטת פרינסטון בקליפורניה.
קריירה
תפקידו הראשון היה בשנת 2002, כשהיה בן 9, אז הופיע פיליפס בתפקיד אורח בסדרה "מלך השכונה". אחרי התפקיד הזה, שהיה נקודת הפתיחה של הקריירה שלו, גילם פיליפס דמויות משניות במספר יצירות.
בעת שהיה בן 10 שר פיליפס את ההמנון הלאומי בפתיחת משחק של קבוצת הבייסבול לוס אנג'לס דודג'רס, והיה השני הצעיר ביותר לשיר אותו.
בשנת 2005 גילם פיליפס את התפקיד הראשי באופרה הנסיך הקטן שעלתה באופרה של ניו יורק במרכז לינקולן. משם המשיך ישירות לגילום קלייד הצעיר בהפקה הראשונה בעולם של האופרה "טרגדיה אמריקאית" במטרופוליטן אופרה. פיליפס פתח וסיים את האופרה בקטעי סולו.
בשנת 2007 השתתף פיליפס בסרט "מבול של צרות", בתפקיד בנו של איש הקונגרס, ג'ורדן בקסטר. הוא כיכב בסרט "בן 10: מרוץ נגד הזמן" בתפקיד הדמות הראשית, בן טניסון. הסרט הזה, שזכה לפרסום רב במספר מדינות גרם להרחבת פרסומו של פיליפס.
בשנת 2008 כיכב פיליפס בברודוויי בתפקיד הראשי במחזמר "13", בתפקיד ילד יהודי אמריקאי המנסה להשתלב בכיתה חדשה ולגרום לילדים לבוא למסיבת בר מצווה. המחזמר ירד מעל הבמה אחרי שלושה חודשים.
בשנת 2009 עלתה סדרת הדרמה, "האישה הטובה," שבה פיליפס השתתף כ-"זאקרי פלוריק", בנה של "אלישה פלוריק", הדמות הראשית בסדרה. פיליפס זכה להערכה רבה על המשחק בתפקיד זה ואף הועמד לפרסים, בין היתר לפרס האמן הצעיר לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה- קומדיה או דרמה.
בשנת 2012 כיכב פיליפס בסרט "עזים" בתפקיד אליס ויטמן. באותה שנה הופיע בתפקיד אורח בדרמת הפשע "צווארון לבן".
בשנת 2013 השתתף פיליפס בסרט "תמימות" של הילרי בראואר, בדמותו של טובי קרופורד.
בשנת 2018 השתתף בסרט הקומי "מאבדים את זה" בדמותו של אוסטין, לצד ג'ון סינה וקתרין ניוטון. באותה שנה הצטרף לקאסט העונה השנייה של הסדרה הקומית של נטפליקס "לא טיפוסי" בתפקיד נייט.
חיים אישיים
בין השנים 2008-2011 פיליפס היה במערכת יחסים עם זמרת הפופ אריאנה גרנדה.
מחלף חיפה דרום
מחלף חיפה דרום הוא מחלף המקשר את כביש 2, כביש 4 וכביש 23 ומהווה את הכניסה הדרום-מערבית של חיפה. המחלף נפתח לתנועה בשנת 1973, והיה למחלף הראשון בישראל בעל שלושה מפלסים. בשולי המחלף נמצאות תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל ומרכזית חוף הכרמל המרכזת קווי אוטובוס.
מבנה המחלף
המפלס התחתון של המחלף משמש את מסילת החוף של רכבת ישראל. במפלס העליון עובר כביש 4 בגשר מעל כביש 2. המחלף בנוי כך שכביש 2 מתפצל מתוך כביש 4 (זו נקודת ההתחלה הצפונית של כביש 2), כך שיש לו צורה של מזלג בעל שתי שיניים, אך בניגוד למחלפים אחרים בעלי מבנה דומה (כגון מחלף חולות), במחלף זה קיימת גם אפשרות מעבר בין כביש 2 מכיוון דרום לכביש 4 לכיוון דרום, ולהפך. כמו כן קיים חיבור מן המחלף לפארק מתם המאכלס תעשיות היי טק. מ-1 בדצמבר 2010 המחלף משמש גם ככניסה המערבית למנהרות הכרמל. בצידו המזרחי של המחלף נמצאים הגשרים המובילים לכניסה המערבית של המנהרות.
אדסל סיטיישן
אדסל סיטיישן (באנגלית : Edsel Citation) היא מכונית סלון, אשר יוצרה על ידי חטיבת Edsel בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד בשנת 1958 בארצות הברית ו-קנדה
טאובאו
טאובאו (בסינית: 淘宝网, באנגלית: Taobao) הוא אתר אינטרנט סיני מצליח בעל אופי דומה ל eBay ואמאזון המופעל בסין על ידי קבוצת עליבאבא.
האתר נוסד על ידי עליבאבא במאי 2003 ומספק שירותי C2C (לקוח-לקוח) בו פותחים עסקים קטנים ואנשים פרטיים חנויות מקוונות.
על פי דירוג אלקסה, האתר הוא בין עשרת האתרים המובילים בעולם. בשנת 2013 היה היקף העסקים דרך האתר מעל טריליון יואן.
Tmall
ב-2008 הציגה Taobao את האתר "Taobao Mall" (בסינית: 淘宝商城) המיועד לשירותי B2C (עסק -לקוח). האתר הצליח בצורה יוצאת דופן וב 2010 שיווק את הפלטפורמה שלו בכתובת נפרדת: "Tmall.com".
לואיס קפארלי
לואיס אנחל קפארלי (בספרדית: Luis Angel Caffarelli ; נולד ב-8 בדצמבר 1948) הוא מתמטיקאי אמריקאי יליד ארגנטינה, מחשובי החוקרים של משוואות דיפרנציאליות חלקיות. חתן פרס וולף למתמטיקה לשנת 2012 ופרס אבל לשנת 2023.
ביוגרפיה
לואיס קפארלי נולד וגדל בבואנוס איירס. ב-1969 קיבל תואר שני ובשנת 1972 קיבל תואר דוקטור, שניהם מאוניברסיטת בואנוס איירס. בשנים 1973–1974 שהה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת מינסוטה, ובהמשך נמנה עם הסגל האקדמי הבכיר של אוניברסיטה זו עד 1983. במקביל היה בשנים 1980–1982 פרופסור במכון קוראנט למדעי המתמטיקה של אוניברסיטת ניו יורק. בשנים 1983–1986 היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת שיקגו. בשנים 1986–1996 היה פרופסור במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בשנים 1994–1997 היה פרופסור במכון קוראנט למדעי המתמטיקה. מאז 1997 הוא פרופסור באוניברסיטת טקסס באוסטין.
מחקרו
בשנת 1977 פורסם מחקרו פורץ הדרך "The regularity of free boundaries in higher dimensions". מאז הוא נחשב למומחה בבעיות שפה חופשית, שהן בעיות במשוואות דיפרנציאליות חלקיות שבהן השפה אינה קבועה מראש, ומשוואות דיפרנציאליות חלקיות לא לינאריות. הרים תרומה בולטת לחקר משוואות דיפרנציאליות חלקיות אליפטיות לא-לינאריות לחלוטין, כולל משוואת מונז'-אמפּר. יחד עם לואיס נירנברג ורוברט קוהן פרסם מאמר חשוב על רגולריוּת חלקית של הפתרונות של משוואות נאוויה-סטוקס.
הרשות לקידום מעמד האישה
הרשות לקידום מעמד האישה היא רשות ממשלתית, הפועלת במסגרת המשרד לקידום מעמד האישה ועוסקת בקידום מדיניות בנושא מעמד האישה בישראל; בתיאום בין הגופים המטפלים במעמד האישה בישראל; בגיבוש פעילות למניעת אלימות נגד נשים ומיגור תופעת הזנות בישראל.
לואיס קפארלי
הוקרה
בשנת 1991 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאקול נורמל סופרייר, מאוניברסיטת נוטרדאם, מהאוניברסיטה האוטונומית של מדריד ומהאוניברסיטה הלאומית של לה פלאטה.
הרשות לקידום מעמד האישה
היסטוריה
תחום מעמד האישה זכה להתייחסויות שונות במהלך השנים מאז קום המדינה ואף לפני כן. בשנת 1975, הכריז האו"ם על שנת מעמד האישה. ראש הממשלה, יצחק רבין, החליט להקים ועדה, שתבחן את מצבן של הנשים בישראל. בראש הוועדה בחר ראש ממשלה להעמיד את ח"כ אורה נמיר.
לואיס קפארלי
כתביו
בנוסף ליותר ממאתיים מאמרים בכתבי עת מדעיים, קפארלי השתתף בכתיבתם של שני ספרים:
הרשות לקידום מעמד האישה
ועדת נמיר
הוועדה מנתה 92 חברות וחברים, ממגוון תחומי עיסוק ומקצוע. הוקם צוות היגוי שכלל את יושבי ראש הוועדות, בראשות ח"כ נמיר, יו"ר הוועדה ויועץ מקצועי, גוף זה ניווט את עבודת הוועדה. חברי הוועדה חולקו לתשע תת-ועדות לפי מספר נושאים, כגון: משפחה, עבודה, נשים במוקדי החלטה, חינוך, צה"ל ומערכת הביטחון ונשים במצוקה. בכל וועדה נידונו מספר נושאים הקשורים לנושא המרכזי. מליאת הוועדה התכנסה שמונה עשרה פעמים במהלך העבודה.
דיוני הוועדה כללו פגישות מקצועיות, ראיונות, ניתוחי מצב וחקר מעמיק, כולל מידע מחוץ לישראל, ביקורים בשטח והצגת חומרים.
לאחר ד"וח ביניים שהוגש בשנת 1976, הוגשו ההמלצות הסופיות, בשנת 1978, לראש הממשלה המכהן – מנחם בגין, אשר ברך במעמד זה:
"הממשלה תעשה כמיטב יכולתה כדי להוכיח שלא לשווא עמלתם.... אני מאמין בשיווי זכויות של האישה, פעלתי ואפעל למען אותו עקרון מקודש. ההמלצות חשובות מאד, אני אקרא את הדו"ח בתשומת לב רבה ואעביר אותו לוועדת השרים לענייני חברה ורווחה... כדי שתבחן אותן... "
ההמלצה הראשונה בדו"ח נמיר הייתה כי "תוקם רשות ממלכתית לטיפול ומעקב בנושא מעמד האישה..." והדבר שב והודגש בפתיח לדו"ח - "כל צוותי הוועדה ממליצים באופן חד משמעי על הקמת גוף ממלכתי קבוע לטיפול ולמעקב בנושא מעמד האישה".
מרבית המלצות הדו"ח לא הגיעו לידי יישום בין היתר מפני שהדו"ח לא הובא לאישור כמקובל, אולם היו השלכות שגרמו ליישומים בשטח כגון, מינוי יועצת לראש הממשלה בנושא. עד הקמת הרשות, פעלו בעלות תפקיד, שכיהנו כיועצות לראש הממשלה: לצד המאבק שאורה נמיר קיימה להכרה בדו"ח הוועדה, על מנת לאפשר את ביצוע ההמלצות, מוקמת בשנת 1991 בכנסת, ועדה חדשה – "הועדה לקדום מעמד האישה", ולמספר חודשים עד לבחירות עומדת בראשה ח"כ שרה דורון ולאחריה עמדה בראשה ח"כ יעל דיין.
ח"כ דיין, פעילה פוליטית ופמיניסטית, החליטה להוציא אל הפועל את מקצת מהמלצות דו"ח נמיר. יחד עם חברות כנסת נוספות, היא מובילה את החקיקה בדבר הקמת הרשות לקדום מעמד האישה, מינוי יועצות וממונות במשרדי הממשלה, לצד עוד נושאים מגוונים הזוכים לעלות בדיוני הוועדה.
השפעות נוספות של ועדת נמיר, נוכל לראות בהקמת האגף לקידום מעמד האישה בנציבות שירות המדינה (1995).
הוועדה בכנסת, יחד עם הרשות לקידום מעמד האישה שהוקמה בשנת 1998, המשיכו במהלכים ליישום המלצות הדו"ח: במרחב השלטון המקומי– ברשויות המקומיות, עם חקיקת חוק הרשויות המקומיות, (יועצת לקידום מעמד האישה ברשויות המקומיות ) והן בארגונים וסקטורים נוספים.
באפריל 2023 הוחלט על הקמת המשרד לקידום מעמד האישה, מתוך כוונה להעביר את הרשות לאחריות המשרד החדש, תוך מינוי מאי גולן לשרה.
פעילות הרשות
הרשות עוגנה בחוק לראשונה בשנת 1998 ועל פי תפקידה היא מהווה גוף שוויון הזדמנויות, או גוף לשמירת זכויות אדם.
גוף שוויון הזדמנויות
ארגונים העוסקים בתחום קידום מעמד האישה ושוויון מגדרי, מוכרים כ-'גופי שוויון הזדמנויות'. הקמתם של גופים אלו, נובעת מן ההנחה, כי ארגונים, או אנשים הנמצאים בעמדות מפתח, כגון מנהלים, מתקשים בדרך כלל לייצר נקודת מבט מרוחקת ונייטרלית, לראות ולייצר מחויבות ופעולה הנדרשים להתמודד עם מצב חוסם/מפלה, מתוך עצמם, ונדרשים לכן לגוף /תפקיד מקצועי, שיסייע בידם.
יש צורך אם כן בגורם/תפקיד, ארגוני, בעל ידע מקצועי ומחויבות, המחובר לתהליכים הארגוניים (מבניים ותרבותיים), באופן המאפשר לבחון את השלכותיהם המגדריות, או במילים אחרות, היכן הגופים חוסמים, באופן מודע או לא, היכן הגופים מתעלמים מקבוצה מסוימת ומצרכיה, ועוד.
סוגיות מגדריות בארגונים רבים, בעלי שליטה ותרבות ארגונית גברית [פטריארכלית] וסוגיות של שוויון הזדמנויות, נוטים להיתפס כשוליים ולא כחלק מה "זרם המרכזי" הארגוני.
הזכות לשוויון הוכרה בישראל, כעיקרון יסוד במגילת העצמאות, "ללא הבדל דת גזע ומין"; בפסיקת בית המשפט העליון ובשורה של דברי חקיקה של הכנסת לאורך השנים.
מדינת ישראל בחרה בדגם ייחודי, של הקמת 'גופי שוויון' מגזריים (סקטוריאליים), כגון: הרשות לקדום מעמד האישה, שהוקמה בשנת 1998, ועוסקת בקטגוריית הנשים; נציבות שוויון זכויות לבעלי מוגבלויות, שהוקמה בשנת 2000, או גופים נושאיים (קטגוריאליים) הפועלים על פי נושא כגון "נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה", שהוקמה בשנת 2008.
בגלל העיסוק בנושאי שוויון, בהנחיית יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה, ד"ר עליזה לביא, התווסף לשם הארגונים והגופים, כמו גם לתפקידים נוספים, שעסקו בקידום מעמד האישה, הנוסח "ולשוויון מגדרי".
מבנה הרשות
הרשות אינה גוף עצמאי, אלא יחידה במשרד ממשלתי, הכפופה לשר הממונה. עם הקמתה, הוכפפה הרשות לשר לשוויון חברתי. בראש הרשות עומדת מנהלת הרשות, שהתמנתה כמינוי מקצועי על ידי הממשלה בהמלצת ראש הממשלה ולפי קריטריונים מקצועיים המפורטים בחוק הרשות לקישום מעמד האישה. לצידה של מנהלת הרשות, קיימת מינהלת הרשות וועדה מייעצת.
בהצעת החוק לקידום הנשים בישראל שהוגשה ע"י חברת הכנסת לימור סון הר מלך ואושרה בקריאה טרומית ביולי 2023 נקבע כי הרשות העצמאית תפורק ותוקם תחתיה רשות חלופית בשם 'הרשות לקידום הנשים בישראל' שתהיה כפופה לשרה לקידום מעמד האישה. במסגרת ההצעה הוסרו הקריטריונים המקצועיים לתפקיד ראש הרשות, וצומצמו תחומי האחריות ואמצעי ההשפעה הרשמיים שלה. בעקבות אישור ההצעה בקריאה טרומית, פנו 44 ארגוני זכויות נשים בקריאה לראש הממשלה למנוע את קידום החוק בטענה שמדובר ב"ביטול כל מעמד מקצועי סטטוטורי למנהלת הרשות, יחד עם מחיקת מעמדה הייחודי של הרשות כגוף מתכלל, מתאם ומייעץ בין משרדי הממשלה השונים עם ראייה רחבה על הסוגיות השונות." שדולת הנשים בישראל הודיעה בעקבות פרסום ההצעה ואישורה כי היא מתנגדת נחרצות לקידום החקיקה: "לא יעלה על הדעת כי הכלים הסטטוטוריים הפועלים כבר שנים רבות לצמצום פערים מגדריים, והמסתמכים על המלצת הוועדה הבינ"ל לביעור ההפליה נגד נשים, יוכפפו באופן אבסולוטי למדיניות הדרג הפוליטי - ללא מתן סמכות והשפעה אמיתית לעמדותיהן של נשות ואנשי מקצוע. החוק הזה ... יפגע קשות בקידום מעמד הנשים בישראל."
תחומי פעילות
בחוק הרשות לקידום מעמד האישה מפורטים תחומי פעילות הרשות:
Congratulations (שיר של סילביה נייט)
Congratulations (בעברית: ברכות) הוא שיר באנגלית שנכתב על ידי סילביה נייט, הולחן על ידי סולברדור ביירני סולברדסון ובוצע על ידי נייט. השיר ייצג את איסלנד בתחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 2006 שהתקיימה באתונה, יוון, בעקבות בחירה פנימית שעשתה רשות השידור האיסלנדית.
הרשות לקידום מעמד האישה
תחומי פעילות
"4. (א) הרשות תגבש, תקדם ותעודד מדיניות ופעילות לקידום מעמד האישה, לקידום השוויון בין המינים, לביעור ההפליה נגד נשים ובכלל זה למניעת אלימות נגד נשים (להלן - תחומי פעולתה של הרשות)."
Congratulations (שיר של סילביה נייט)
ניתוח המילים
מילות השיר נכתבו על ידי סילביה נייט עצמה. בגרסה האיסלנדית הראשונית של השיר הוא נקרא "מזל טוב איסלנד" (Congratulations Iceland) ומילותיו התמקדו בעיקר בהאדרת האומה האיסלנדית, אך בתרגומו לאנגלית הוא הפך לשיר שנועד להאדיר את ה"אגו" של הדיווה הגדולה - סילביה נייט.
הרשות לקידום מעמד האישה
תחומי פעילות
על מנת לאפשר את הפעילות מפורט בחוק אלו פעולות על הרשות לנקוט:
"5. מבלי לגרוע מהוראות סעיף 4, יכללו תפקידי הרשות גם את אלה:
(1) לעודד, לתאם ולקדם את פעולות משרדי הממשלה, הרשויות המקומיות וגופים אחרים הפועלים בתחומי פעולתה של הרשות;
(2) לקיים מעקב ובקרה לגבי פעילות משרדי הממשלה בנושאים שבתחומי פעולתה של הרשות;
(3) לייעץ למשרדי הממשלה בנושא אכיפתם של חוקים בתחומי פעולתה של הרשות;
(4) לעקוב אחר מילוי המלצותיו של מבקר המדינה הנוגעות לתחומי פעולתה של הרשות;
(5) לפעול להעמקת המודעות הציבורית בתחומי פעולתה של הרשות, לרבות באמצעות מערכות החינוך והתקשורת;
(6) לפעול לקידום הצעות לחקיקה בתחומי פעולתה של הרשות;
(תיקון מס' 1) תשס"ח-2007
(6א) להגיש חוות דעת מגדריות על הצעות חוק וחקיקת משנה כאמור בסעיף 6ג2 לחוק שיווי זכויות האישה, התשי"א-1951;
(7) לרכז מידע ונתונים וליזום מחקרים בתחומי פעולתה של הרשות;
(8) ליזום, לתכנן ולקדם הקמת מסגרות פעולה ושירותים בתחומי פעולתה של הרשות;
(9) לפעול ליישומה של האמנה לביעור כל צורות ההפליה נגד נשים משנת 1979 (להלן - האמנה);
(10) להכין בעבור המדינה - דיווחים תקופתיים שעל המדינה לפרסם בהתאם לאמנה ודיווחים נוספים כפי שיוטלו עליה על ידי הממשלה;
(11) ליזום ולקיים קשרים עם גופים בין-לאומיים ועם גופים במדינות חוץ הפועלים בתחומי פעולתה של הרשות."
מדי שנה נכתב דו"ח סיכום פעילות מפורט המוגש לממשלה.
סמכויות
גופי השוויון או התפקידים העוסקים באותו תחום, נועדו להיות תפקיד מקצועי, המזהה אפליה על רקע מגדרי בארגון ובקהילה ופועל בדרכים מקצועיות לשינוי המצב.
על מנת לקיים גוף שוויון הזדמנויות אפקטיבי, נדרשות כמה יכולות ותשתיות ביניה:
הסמכויות שניתנו בידי הרשות, מופיעות בחוק הרשות:
סעיף 4. "(ג) מדיניות הרשות, כפי שאושרה בידי הממשלה, תחייב את משרדי הממשלה."
7. "(א) הרשות רשאית לדרוש מגוף מבוקר ... כל ידיעה, מסמך או דין וחשבון (להלן - מידע), בתחומי פעולתה של הרשות, אשר נמצאים בתחום סמכותו של אותו גוף והדרושים לרשות לביצוע תפקידיה; גוף מבוקר ימסור לרשות את המידע על פי דרישתה."
8. "(א) משרד ממשלתי, רשות מקומית ותאגיד שהוקם בחוק ייוועצו ברשות בעינין מסוים הקשור בתחומי פעולתה של הרשות, אם דרשה זאת הרשות."
לצד סמכויות אלה אין לרשות סמכויות אכיפה, לדוגמה: אם לא מונתה יועצת לקידום מעמד האישה ברשות מקומית, סמכות המינוי נתונה בידי משרד הפנים ולא בידי הרשות.
כמו כן אין לרשות סמכויות חקירה, כפי שמופיע בסעיף 6. (א) "קיבלה הרשות תלונה של אדם על מעשה הקשור בתחום מתחומי פעולתה של הרשות, וסברה כי היא ראויה להתברר כתלונה לפי הפרק השביעי לחוק מבקר המדינה, תשי"ח-1958 [נוסח משולב] (להלן - חוק מבקר המדינה), רשאית הרשות להעביר את התלונה לנציב תלונות הציבור, אם הסכים לכך אותו אדם."
דגשים בפעילות
מבין תחומי הפעילות של הרשות, צוינו מספר נושאים באופן ברור ואחד מהם כמצוין בסעיף 4 (א), הוא תחום המאבק באלימות כלפי נשים. נושא האלימות כלפי נשים ומניעתה מצוין מדי שנה בתאריך 25 בנובמבר - ביום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים שנקבע על ידי האו״ם בשנת 1999. המושג אלימות הוא מושג רחב ומקיף תחומים אחדים, אחד התחומים הללו הוא סחר בנשים בישראל - המצוין מדי שנה בתאריך 2 בדצמבר.
עיקר הפעילות של הרשות היא במישור ההסברתי והעלאת המודעות, חבירה לפעילויות המתקיימות על ידי ארגונים ורשויות מקומיות, הוצאת חומרי פרסום והסברה ועוד.
נושא נוסף שמודגש הוא ביעור האפליה נגד נשים, כמופיע בסעיף 4 (א) ובסעיף 5 (9) "לפעול ליישומה של האמנה לביעור כל צורות ההפליה נגד נשים משנת 1979 (להלן - האמנה)"
גופים דומים בעולם
גופי שוויון או גופים הפועלים לקידום נשים, פועלים במדינות שונות וכן בגופים הבינלאומיים המרכזיים - האו"ם והאיחוד האירופי (OECD).
בחוק הרשות, בסעיף 5. (11), נמצאת ההנחיה של הרשות "ליזום ולקיים קשרים עם גופים בין-לאומיים ועם גופים במדינות חוץ הפועלים בתחומי פעולתה של הרשות." כבר בימי וועדת נמיר, נערך קשר ומחקר, על הנעשה במדינות אחרות.
ההתבוננות בנעשה בעולם, מלמדת כי יש דרכים מספר להתמודד עם שינוי בתחום מעמד הנשים. במדינות שונות אימצו את הגישה של הקמת יחידה ארגונית ברמה הארצית - לאומית; בחלקן מופעלות שלוחות ארגוניות ברמה האזורית או המחוזית.
עוד שוני מהותי שקיים בינינו לבין העולם, נובע מכך שבארץ ברוב המקרים בעלי/ות התפקיד הן נשים בלבד וכל המערך הקיים מורכב ברובו מנשים בלבד, בעוד שבעולם גם גברים ממלאים פונקציות הקשורות לנושא מעמד האישה או שוויון מגדרי.
במקומות שונים בעולם קיימת סוכנות מדינתית המרכזת את העבודה בתחום מעמד האישה או וגם בתחום השוויון המגדרי. מדי חמש שנים מתקיים כנס מקיף בנושא מעמד האישה, על ידי האו"ם. הכנס הראשון היה הכנס שהוזכר כבר, בו השתתפה לאה רבין בשנת 1975 במקסיקו. ידוע במיוחד הכנס הרביעי שנערך בבייג'ינג בשנת 1995, שבעקבותיו נוסח מצע לפעילות, המוכר בשמו Beijing Declaration and Platform for Action, המצע מטווה 12 תחומי פעילות חשובים בעדיפות גבוהה לקידומן של נשים, תוך קריאה לממשלות ולארגוני החברה האזרחית לנקוט בפעולות אסטרטגיות בתחומים החשובים האלה.
בשנת 2000, נכתב מסמך נוסף ובו מטרות ויעדים לביצוע הידוע בשמו MDG מטרות אלו הציבו אתגר בינלאומי, שעבר מעקב מדי חמש שנים.
מאז הקמת הרשות, מנהלת הרשות או מי מטעמה, ייצגו את מדינת ישראל בכנסי האו"ם, שנערכו לקראת יום האישה הבינלאומי, בחודש מרץ, אולם יש נוכחות גם של ארגוני נשים נוספים, ארגונים המציגים פן של אקטיביזם בתחום, שאינו ממסדי.
ז'ואקים שיסאנו
ביוגרפיה
ז'ואקים שיסאנו נולד בשנת 1939 בכפר הנידח Malhice באזור שיבוטו (Chibuto), מחוז גזה של מושבת מוזמביק הפורטוגזית  של האימפריה הפורטוגזית. שיסאנו היה התלמיד השחור הראשון שלמד בבית הספר התיכון היחיד במושבה, Liceu Salazar בעיר לורנסו מארקש (מפוטו המודרנית). לאחר שעזב את בית הספר התיכון נסע לפורטוגל כדי ללמוד רפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ליסבון, אך נטיותיו הפוליטיות גרמו לו בעיות והוא עבר לצרפת, שם המשיך את לימודיו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פואטייה.
ב-1962 הוא נסע לטנזניה, שם היה חלק ממייסדי פרלימו (FRELIMO), חזית השחרור של מוזמביק, שדרשה אוטונומיה מפורטוגל. בשלב מאוחר יותר, מילא תפקיד מרכזי במשא ומתן על הסכם לוסקה של 1974, אשר סלל את הדרך לעצמאותה של המדינה בשנת 1975. הנשיא החדש של מוזמביק, סמורה מקל, מינה אותו לשר החוץ של המדינה.
כהונה כנשיא מוזמביק
שיסאנו הפך למנהיג מפלגת פרלימו בשנת 1986, כאשר המטוס הנשיאותי של סמורה מקל התרסק באזור ההררי בדרום אפריקה. הוא סיים את מלחמת האזרחים של מוזמביק ב-1992 על ידי משא ומתן על הסכם שלום עם כוחות המורדים שהבטיחו "שלא יהיו תביעות או עונשים" ונתן להם 50% מהמשרות בצבא מוזמביק. מאוחר יותר, מורדי רנמו הקימו מפלגה משלהם.
שיסאנו נבחר מחדש לנשיאות ב-1994 (עם 53.3% מהקולות) ושוב ב-1999 (עם 52.9% מהקולות), כשניצח את מנהיג המורדים לשעבר, אפונסו דהלקמה. לאחר שזכה בבחירות השניות, העדיפות של שיסאנו הפכה לחיסול העוני, אך מאמציו היו מורכבים בשל שיטפון חמור בשנת 2000. עם זאת, לשיסאנו היה תפקיד מרכזי בשכנוע ארגון המדינות המתועשות למחוק 22 מיליארד ליש"ט מחוב של מוזמביק בשנת 2005. שיסאנו בחר שלא לרוץ לכהונה שלישית בבחירות 2004, על אף שהחוקה הייתה מאפשרת לו לעשות זאת. בתקופת נשיאותו של שיסאנו, כמעט 3 מיליון בני אדם, כ-15% מאזרחי המדינה, יצאו מעוני קיצוני והארץ השיגה צמיחה כלכלית של 8%. בנוסף, שיעורי תמותת הילדים בקרב ילדים מתחת לגיל חמש ירדו ב-35% והייתה עלייה של 65% בהגעה לבתי הספר היסודיים.
לאחר הנשיאות
מאז שעזב את הנשיאות קיבל שיסאנו את תפקידו של המדינאי הבכיר, ופעל למען השלום באמצעות עבודתו כשגריר ומנהל משא ומתן לשלום של האו"ם. הוא כיהן כיו"ר האיחוד האפריקאי מיולי 2003 ועד יולי 2004. ב-4 בדצמבר 2006 מינה מזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, את שיסאנו כשגריר המיוחד של המזכ"ל לצפון אוגנדה ודרום סודאן, על מנת לפתור את הסכסוך עם צבא ההתנגדות של האל (LRA). ביום הולדתו ה-68 של שיסאנו, בשנת 2007, הוא זכה בפרס המכובד על הוקרת ההנהגה האפריקאית, שהוענק לו על ידי קרן מו איברהים והוא על סך 5 מיליון דולר. שיסאנו נעדר מטקס הענקת הפרס בטענה כי הוא עדיין עובד על המשימה מטעם האו"ם בדרום סודאן. לדברי שופטי הפרס, "החלטתו של מר שיסאנו לא להמשיך לקדנציה נשיאותית שלישית, חיזקה את בגרותה הדמוקרטית של מוזמביק והדגימה כי המוסדות והתהליך הדמוקרטי חשובים יותר מהאדם".
בשנת 2010, כתב שיסאנו מאמר עבור הפינגטון פוסט על מחסור במים באפריקה. כיום, שיסאנו חבר ועדת הכבוד של קרן שיראק. הוא גם מנכ"ל עצמאי של "Harmony Gold Mining", חברה דרום אפריקאית לכריית זהב מעל ומתחת לפני השטח, וכן חבר בולט בקרן סרז'יו ויירה דה מלו.
בשנת 2014 שיסאנו דיבר לטובת זכויות להט"ב באפריקה.
חיים אישיים
ז'ואקים שיסאנו נשוי למרסלינה רפאל שיסאנו. הוא אב לארבעה ילדים ובנו קיבל מלגה לאוניברסיטת מהרישי הבינלאומית בפיירפילד, איווה. שיסאנו ספג ביקורת על המשך ידידותו עם נשיא זימבבואה, רוברט מוגאבה, וטוענים כי בנו של שיסאנו, ניימפיין שיסאנו (אשר מת ב-2007), הבטיח תשלום על ההתנקשות בחייו של העיתונאי קרלוס קרדוזו.
חטופים
חטופים היא סדרת דרמה ישראלית, אשר עלתה לשידור בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת ב-6 במרץ 2010. הסדרה מספרת את סיפורם של שני חיילים חטופים השבים לישראל אחרי 17 שנה בשבי בסוריה.
ב־13 ביולי 2010 זכתה "חטופים" בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר.
שיר הנושא של הסדרה הוא "הנה באתי הביתה" שהולחן על ידי איתי פרל ונכתב ומבוצע על ידי דנה ברגר ואיתי פרל. השיר לא נכתב במיוחד לסדרה, והקשר בין מילותיו לבין עלילת הסדרה הוא מקרי.
הסדרה שודרה בפלטפורמת הסטרימינג הולו, ונמכרה לפלטפורמת הפצת התוכן ההודית TATA SKY. ב־1 באוגוסט 2018 עלתה הסדרה לרשת השידור נטפליקס, ובשנה שלאחר מכן בחר בה העיתון "הניו יורק טיימס" לסדרה הזרה הטובה ביותר בעשור.
העונה הראשונה
העונה הראשונה שודרה בין חודש מרץ 2010 למאי אותה השנה.
עלילה
השנה היא 2008. כשבע-עשרה שנים קודם לכן נשלחה יחידת מודיעין, המורכבת מחיילי מילואים, אל עומק לבנון לפעולה חשאית כנגד מבוקש בכיר של ארגון טרור. הפעולה נכשלה ובמהלכה אחד החיילים נהרג ושלושה חיילים, נמרוד קליין, אורי זך ועמיאל בן חורין, נפלו בשבי והוחזקו סמוך לדמשק. לאחר שנים של מגעים חשאיים, בעסקת חילופי שבויים, שבים השבויים. אז מתברר שמתוך השלושה שנשבו, רק שניים נותרו בחיים.
ברמה האישית, הסדרה עוקבת אחר ההתמודדות עם מערכות יחסים שנקטעו שנים קודם לכן, עם נשותיהם שהמשיכו, או שלא המשיכו בחייהן, ילדים שהם אינם מכירים, הורים שכבר אינם בחיים וחברים שהגשימו חלומות וחיו חיים שלמים בתקופת היעדרותם. יש גם התמודדות של השבויים זה עם זה אחרי שב־17 השנים האחרונות היו כל מה שהכירו.
במקביל להתמודדויות עם האנשים שסובבים אותם, לאורך הסדרה השניים עוברים סדרת חקירות אצל פסיכיאטר צבאי שמנסה להציל מפי החטופים כל פיסת מידע על הצד השני ועל החוויה שהם עברו בשבי – זאת בניגוד לצורך החזק של השניים לשכוח את שהיה. בהדרגה מתברר שמשהו בסיפורם של השניים אינו אמין, גרסותיהם שונות ועל כן מתחילה חקירה סמויה שמנסה לברר מה בדיוק יש לשניים להסתיר.
אתר האינטרנט של הסדרה
במקביל לשידור הסדרה, באתר האינטרנט שלה הוצגו פרטים המהווים "מידע משלים" לאלו שנמסרו בפרקים עצמם. היה זה מידע על מה שכביכול עבר על הדמויות הראשיות במהלך שני העשורים שקדמו לזמן הסיפורי. הדברים הוצגו באמצעות תמונות וקטעי וידאו, אשר לא שולבו בסדרה עצמה.
העונה השנייה
עוד במהלך שידור עשרת פרקיה הראשונים של הסדרה, לאור הצלחתה, הוחלט ב"קשת" להפיק עונה שנייה לסדרה. לפיכך, הפרק העשירי של העונה הראשונה הסתיים בסוף פתוח - כאשר הוא בא אל קיצו, הופיע הכיתוב "המשך יבוא".
העונה השנייה צולמה במהלך שנת 2011 אך עלתה לשידור רק ב-15 באוקטובר 2012. עיקר העיסוק בפרקים סובב סביב השאלה, מבחינתם של אורי ונמרוד, האם עמיאל נותר בחיים, ואם כן, מה עלה בגורלו וכיצד ניתן יהיה להביאו חזרה ארצה. מלבד סוגיה זו, אשר מעורבים בה גם גורמים שלא הכרנו בעונה הראשונה, הסיפור ממשיך לתאר את תהליך ההתאקלמות של נמרוד ואורי לחיים בישראל, לצד בני משפחתם. בדומה לעונה הראשונה, גם עונה זו לוותה בקטעי "מידע משלים" באתר האינטרנט של הסדרה, שכללו רמזים לגבי התקדמות החקירה המוצגת בסדרה וכן "בלוגים" של מספר דמויות.
תגובות לסדרה
תגובות המבקרים לסדרה היו חצויות. מספר ביקורות היללו והחמיאו לסדרה, ומספר ביקורות התנגדו וטענו כי היא לא אמינה וכי התסריט לוקה בחסר. היו גם לא מעט התנגדויות לקיומה של סדרה מעין זו, בהן ממשפחות שבויים, כגון מרים גרוף, אימו של שבוי ששוחרר בעסקת ג'יבריל שטענה שסדרה זו היא למעשה פרומו לארגון החמאס.
פרק ששודר בעונה השנייה של הסדרה עורר סערה לאחר שאחת מהדמויות בו כינתה דמות עיתונאית בשם "אריאנה" במילים "שמנה וממורמרת". זאת, כביכול כתגובה לדברי מבקרת הטלוויזיה אריאנה מלמד, אשר ביקרה חריפות את עונתה הראשונה של הסדרה. מלמד ועיתונאים אחרים טענו כי מדובר ב"חריגה בוטה מכללי המשחק" וכי לא יעלה על הדעת לתקוף מבקר טלוויזיה שעושה את עבודתו. יוצרי הסדרה טענו שמדובר בהומור בלבד.
הצלחה מחוץ לישראל
ב־9 בדצמבר 2009 פורסם כי זכויות ההפקה של הסדרה נרכשו על ידי אולפני FOX האמריקאים. הגרסה האמריקאית ל"חטופים", תחת השם "הומלנד", עלתה לשידור בערוץ הכבלים "שואוטיים" באוקטובר 2011. הגרסה האמריקנית אף זכתה בפרסי גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר לשנים 2011 ו-2012, השחקנית הראשית בסדרה, קלייר דיינס, זכתה באותם טקסים, על תפקידה ב-"Homeland", בפרסי השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה והשחקן הראשי, דמיאן לואיס זכה ב-2012 בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה. כמו כן, זכתה הסדרה בפרסי האמי.
בשנת 2018 שודרו בהודו שתי עונות של רימייק הודי, המתפרס על פני 110 פרקים ואשר זכה בחמישה פרסי ABBY, וכן נמכרו העונות בגרסה המקורית בעברית לפלטפורמת התוכן ההודית TATA SKY.
בדצמבר 2019, הניו יורק טיימס בחר במקום הראשון ברשימת הסדרות הבינלאומיות הטובות של העשור את "חטופים" בגרסתה המקורית בעברית. הסדרה של "קשת", שנחשבת לכזאת שסללה את הדרך לתעשיית הטלוויזיה הישראלית מחוץ לגבולות המדינה ושבעקבותיה נמכרו מחוץ לישראל סדרות ישראליות רבות, הובילה באותה רשימה על סדרות זוכות פרסים אחרות כמו "הכתר" הבריטית ו"הגשר" הנורווגית.
פתח גנובה
פַּתַּח גנוּבה (מכונה גם: פתח גנוּב) הוא סימן הניקוד פַּתָּח, המסמן את תנועת העזר הבאה לפני העיצורים הגרוניים בניקוד טברני.
השימוש בפתח גנובה
פתח הגנובה חוצץ בין סימן הניקוד המסמן תנועה גבוהה (כלומר, שורוק, חולם, חיריק או צירי, אך לא קמץ או פתח), ובין אות גרונית סופית: ח|חי"ת, ע|עי"ן וה|ה"א מופּקת.
פתח הגנובה מסמן את תנועת העזר, המכונה "התנועה הגנובה".
תפקידה המקורי של התנועה הגנובה, הנהגית כתנועת /a/, היה לסייע בהגיית עיצור סדקי או לועי הבא בסוף מילה. כדי למנוע מעבר מתנועה גבוהה לעיצור הגרוני הנהגה במנח נמוך, נכנסה תנועת עזר נמוכה חוצצת.
באופן מסורתי, התנועה הגנובה אינה נחשבת כגרעין הברה עצמאית, אלא כחלק מגרעין ההברה המקורית. לדוגמה, במילה תַּפּוּחַ שתי הברות – תַּפּ-פּוּחַ  /tap-puaħ/.
סימון
במקור פתח גנובה סומן בין שתי האותיות האחרונות, וכך הוא מנוקד בכתבי היד הקדומים. בגלל אילוצי דפוס נהגו לסמנו מתחת לאות האחרונה, אם כי בגופנים מסוימים חזרו לסמנו בין האותיות כמו במקור. עם זאת, ברוב הגופנים מקובל לסמנו תחת האות האחרונה, כשהוא ממורכז מתחת לאות, כמו שאר סימני הניקוד.
אלכסנדר קנולדט
אלכסנדר קנולדט (בגרמנית: Alexander Kanoldt; 29 בספטמבר 1881 – 24 בינואר 1939) היה צייר גרמני ופרופסור באקדמיה לאמנות בברלין.
ביוגרפיה ויצירה
הוא ייסד את ה"התאחדות האמנים החדשה" (N.K.V.M.) בשנת 1909, שממנו עלה צוות העריכה של "הפרש הכחול " בשנת 1911. הם ארגנו שלוש תערוכות קבוצתיות גדולות בגלריה המודרנית של היינריך תנהאוזר במינכן.
בנוסף לאלכסיי פון ז'בלנסקי, אדולף ארבסלו, פול קלה וקרל קספר, הוא השתייך גם לקבוצת האמנים החדשים של מינכן שהוקמה בשנת 1913. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין מילואים בשנים 1914 עד 1918.
לאחר המלחמה הוא שמר על קשרים הדוקים עם גאורג שרימפף, איתו ייסד קבוצה של "האובייקטיביות החדשה". במהלך שהות ארוכה באיטליה הוא פיתח ציור של נופים ארכיטקטוניים רב פרספקטיביים.
בשנת 1925 הוא השתתף בתערוכת Neue Sachlichkeit (האובייקטיביות החדשה) במנהיים, שם היה מיוצג לצד מקס בקמן עם קבוצת העבודות הגדולה ביותר.
בין השנים 1925 עד 1931 הוא היה פרופסור באקדמיה הממלכתית לאומנויות ומלאכות בברסלאו. בשל סגירתה, עבר קנולדט לגארמיש. דאגות קיומיות פגעו בו, ולכן ניתן לראות שעד 1932 יצר ליטוגרפיות של נוף מולדתו ששימשו אותו כמקור הכנסה.
לאחר 1927 הוא הפך לחבר בזצסיון באדן ומשנת 1932 לחבר בקבוצת האמנים במינכן "קבוצת השבעה".
בשנת 1932 הוא היה בין מתכנני התערוכה הרביעית של ה- N.K.V.M. לשנת 1934 באיגוד האמנות במינכן, לרגל 25 שנה להקמתו. בתערוכה אמורים היו להציג עבודות של חברים לשעבר ממינכן ומהשנים האחרונות. אך רעיון התערוכה לא יכול היה להתממש מכיוון שלאחר העברת השלטון לידי הנאצים, ב־30 בינואר 1933, הציורים של חברי ה- N.K.V.M. סומנו כ"אמנות מנוונת".
קנולדט הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1932.
בשנת 1933 מונה לפרופסור ומנהל בבית הספר לאמנות בברלין וכסנטור באקדמיה הפרוסית לאמנויות. אף על פי כן, עבודותיו נחשבו "מנוונות" בתקופת הנאצים והוסרו מהאוספים הציבוריים בהמבורג ובאסן בשנת 1937.
ארנס פדראביציוס
ארנס פדראביציוס (בליטאית: Arnas Fedaravicius נולד ב-21 ביוני 1991 בווילנה) הוא שחקן ומדובב ליטאי.
ביוגרפיה וקריירה
פדראביציוס נולד בנולד בוווילנה. הוא בוגר האקדמיה הליטאית למוזיקה ותיאטרון. הוא לקח על עצמו את התפקיד הראשי של קולימה בסרט "חינוך סיבירי" מ-2013, המבוסס על ספר באותו שם. לאחר שלוהק לסרטים קצרים ועלילתיים, ב-2016 הופיע כאנדרוס בשבעה פרקים של סדרת הטלוויזיה "Before We Die".
מאז 2017 הוא מגלם את התפקיד של סיהטריק בסדרת הטלוויזיה הממלכה האחרונה. ב-2023 שב לשחק את דמותו בסדרה בסרט הדרמה היסטורי בריטי שבעה מלכים צריכים למות, שייצא בקרוב בבימויו של אדוארד בזלגט, שנכתב על ידי מרתה הילייר, ומבוסס על "הסיפורים הסקסונים" מאת ברנרד קורנוול. זהו סרט המשך לסדרת הטלוויזיה "הממלכה האחרונה"
מסדר אבירות
מסדר אבירות הוא מוסד אירופי הקיים החל מהמאה ה-14. המסדרים הוקמו על ידי מונרכים, כחיקוי למסדרים הצבאיים שהוקמו בימי מסעות הצלב. מטרתם העיקרית הייתה ליצור קבוצה של אצילים שתהיה נאמנה לשליט, ולשמור על גיבושה ונאמנותה. לפי דברי החוקר יוהאן הויזינחה שעה ששקעו מסדרי האבירים שהשתתפו בפועל במסעי הצלב הועתקו תפקידיהם מן המישור המעשי למישור הסמלי והמשחקי.