cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרינה הרצליה
היסטוריה
את הקמת המרינה יזמו משרד התחבורה ועיריית הרצליה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 כחלק מתוכנית ארצית להגדלת מספר מקומות העגינה בישראל לסירות קטנות יאכטות וסירות מפרש פרטיות. עם היבחרו של אלי לנדאו לראשות העירייה בשנת 1983 היה לתמוך נלהב של הפרויקט ועסק בקידומו. באוגוסט 1985 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה תוכנית שיזם לנדאו להקים במקום מוקד תיירותי ואתר נופש ובילוי ציבורי. על פי התוכנית, המרינה נועדה להיבנות במימון גורמים פרטיים בתמורה לזכויות בנייה שתינתנה להם במתחם. לצורך כך שונה ייעודה של הקרקע במתחם ל"אזור תיירות ונופש", בה מותרת בנייה למלונות אך אוסרת בנייה למגורים. בפברואר 1988 פרסם מינהל מקרקעי ישראל מכרז להקמת המרינה. על פי תנאי המרכז היזם ייבש שטח של 133 דונם, עליו ניתן להקים מלונות ומרכז תיירות, ובתמורה יממן תחילה הקמת מרינה עם 800 מקומות עגינה. בזיכיון להקמת המרינה זכתה קבוצה בה היו שותפים, חברת ישרס (20%), המיליארדר הדרום-אפריקאי נתן קירש (30%) וקבוצה בראשות איש העסקים מוטי זיסר (50%) באמצעות חברת הבנייה "מרכזי שליטה בע"מ". לצורך הקמת הפרויקט הוקמה חברה בשם "מרינה הרצליה בע"מ", שוקי פורר (ששימש אחר כך כראש עיריית רחובות) מונה כיושב ראש מועצת המנהלים.
ביוני 1990, נתן שר הפנים אריה דרעי את האישור הסופי להקמת הפרויקט והבנייה החלה בפועל, לאחר שניתן אישור שהשטח לייבוש יגדל מ-133 דונם ל-147 דונם, השטח הנוסף הוגדר שטח לצורכי ציבור. בעת ההכרזה על תחילת הפרויקט הודיעה מוטי זיסר כי במקום יבנה מלון בן 400 חדרים, מרכז כנסים לכ-4,000 איש ו-1,100 יחידות נופש. הקמת המרינה, שובר הגלים וייובש השטח תוך שנתיים, עד סוף 1992. אך השלמת תוכנית המתאר המקומית וקבלת אישורי הבנייה במתחם התעכבו מספר שנים, עקב מחלוקת על היקף הבינוי. במקביל החל חברת "מרינה הרצליה בע"מ" למכור את זכיות הבנייה במתחם ליזמים אחרים, ביניהם קבוצת האחים עופר, חברת אזורים, חברת אלמוג ים סוף של המלונאי אלי פפושדו וחברת קנדאל פיתוח. יזמים אלו החלו לתכנן ולמכור דירות מגורים במקום, למרות שלא ניתן לכך אישור וחלקם עוד לפני התחלת הבנייה בפועל.
בשנת 1996, חשף העיתונאי אריה אבנרי, בסדרת כתבות בשם "קומבינה במרינה" שפורסמה בעיתון ידיעות אחרונות, חשדות לשחיתות בהקמת המרינה, בין השאר בהליך הזכייה במכרז ובהגדלת זכויות הבנייה. בעקבות כך נפתחה חקירת משטרה ובסופו של דבר הועמדו אלי לנדאו, מוטי זיסר ואחרים לדין פלילי, וזוכו מחמת הספק. החשד העיקרי היה שהאישורים שנתנה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בראשות לנדאו, נתנו הקלות משמעותיות מתנאי המכרז המקורי תוך הגדלה משמעותית ביותר של רווחי היזמים.
עבד אל-ג'ליל חאדה
עבד אל-ג'ליל חאדה (ערבית: عبد الجليل حدا) מכונה גם "קמאצ'ו", הוא כדורגלן מרוקאי לשעבר ששיחק כחלוץ.
מרינה הרצליה
היסטוריה
ב-1998 עתרה החברה להגנת הטבע נגד הבנייה במקום בטענה כי היזמים ורשויות התכנון (הוועדה המקומית הרצליה, הוועדה המחוזית תל אביב והמועצה הארצית) חרגו מהוראות תמ"א 13 תוכנית מתאר ארצית לחופים, האוסרות לבנות למגורים במרחק של 100 מטר משפת הים. ובדצמבר 1999 קבע נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, אורי גורן, כי השימוש למגורי קבע בדירות שהוקמו במרינה בהרצליה אינו חוקי. בעקבות פסק הדין ההתנגדות הציבורית לפרויקט הקפיאה ראש עיריית הרצליה, יעל גרמן (שהחליפה את אלי לנדאו ב-1998), אישורי בנייה במתחם והשלמת השטחים הציבוריים והדרכים. כמו כן ביקשה לבטל את זכייתה של חברת "מרכזי שליטה" במכרז ההקמה, מאחר שלא עמדה בתנאי המכרז. המרינה שהוקמה קטנה מהנדרש במכרז (535 מקומות עגינה לעומת 800), הוקטן השטח הימי והוגדל השטח המיובש בניגוד לתוכניות המקוריות. בנוסף, אופן הבנייה וטיב החומרים היה באיכות נמוכה לעומת תנאי המרכז. בתגובה הגיש מוטי זיסר תביעה אישית נגד גרמן בסך 15 מיליון שקל. ואילו העירייה תבעה מזיסר ולנדאו 10 מיליון שקל. במאי 2003 קבע בית המשפט המחוזי שמוטי זיסר אינו נושא באחריות אישית להפרת תנאי המכרז.
עבד אל-ג'ליל חאדה
קריירה
חאדה נולד במקנס, החל לשחק ב-CODM המקומי, בשנת 1996 עבר לשחק ב- אל-איתיחאד שבערב הסעודית, שם שיחק כשנה. בשנת 1997 עבר לשחק בתוניסיה תחת קבוצת קלאב אפריקן. ב-1998 הוא חתם בספורטינג חיחון שבספרד ושיחק בה עד 2001. לאחר מכן חזר שוב לקלאב אפריקן ושיחק בה כונה אחת נוספת. בהמשך חזר לארצו והמשיך לחשק שם בקבוצות מקומיות. בתום שנתיים פרש מכדורגל.
מרינה הרצליה
היסטוריה
בפועל, אחרי עיכובים רבים, נבנו במרינה עד תחילת שנות ה-2000 דירות נופש ושטחים מסחריים, אך לא בתי מלון או מרכז כנסים על פי התוכנית המקורית. באוגוסט 2003, נפתח במתחם קניון ארנה הרצליה, שבנה מוטי זיסר באמצעות חברת אלסינט שהייתה אז בשליטתו. בספטמבר 2003 נפתח כביש עוקף למרינה באורך של 1.1 ק"מ, מקצה הדרום-מזרחי של המרינה ועד לכביש 2.
מגורים במרינה
המרינה עמדה במרכזה של התדיינות משפטית ארוכה, הנוגעת לחוקיות השימוש במבנים במתחם לשם מגורים. תחילתה בעתירה של החברה להגנת הטבע, אשר טענה כי על חוף הים להיות נגיש לכלל הציבור. בית המשפט המחוזי בתל אביב קבע ב-1999 כי אין לעשות בנכסים שימוש כדירות מגורים. בשנת 2006 אישר בית המשפט העליון את פסק הדין ואסר על השימוש בדירות במרינה למגורים, בקובעו כי על הדירות, למעט אלו שנמכרו לפני חודש דצמבר 1999, לשמש כדירות נופש, שבעליהן יצטרכו להשכירן כיחידות מלונאיות. בתחילת שנת 2010 הורו משרד התיירות ועיריית הרצליה ל-500 רוכשי הדירות במרינה ליישם את הוראות פסק הדין, ולהעמיד את הנכסים להשכרה מלונאית בתוך כשנה, בדרך של התקשרות עם חברת ניהול מלונאית, שתנהל את ההשכרה. על פי המתווה שנוסח, החל מ-1 באפריל 2011, חויבו בעלי הנכסים להשכירם לתקופה שלא תפחת מ-9 חודשים מדי שנה.
עבד אל-ג'ליל חאדה
קריירה
לחאדה 48 הופעות בנבחרת מרוקו, הוא כבש 19 שערים תחתיה. הוא שיחק במונדיאל 1998, שם כבש שני שערים מול נורווגיה וסקוטלנד. הוא גם השתתף בגביע אפריקה לאומות ב־1998 ו-2000.
מרינה הרצליה
איכות הסביבה
כדי לפתור את בעיית סחף החול והרס רצועת החוף מצפון למרינה, ביוני 2020, הצביעו חברי מליאת הוועדה המקומית של הרצליה בעד תוכנית להקמת שבעה שוברי גלים חדשים לאורך חופי הרצליה. לתוכנית מתנגדים הטוענים ששוברי הגלים יפגעו במערכת האקולוגית, וכי הם יגרמו נזק לפעילות השייט והגלישה בחופי העיר. תוכנית זו בוצעה לאחר שנים של מחקר שבוצע על ידי המכון הישראלי לחקר הנדסה ימית.
אשליית הירח
אשליית הירח היא אשליה אופטית הגורמת לירח להיראות גדול יותר כשהוא נמצא בקרבת האופק יחסית לגודלו כשהוא בזניט. גודלן של השמש וקבוצות כוכבים נתונים גם הם להשפעות אשליה זו. אשליית הירח מוכרת ותועדה על ידי תרבויות שונות בתקופות שונות מאז ימי קדם. ההסבר לאשליה זו עדיין שנוי במחלוקת.
הוכחת האשליה
אמונה נפוצה, שהופיעה כבר בכתביו של אריסטו במאה הרביעית לפני הספירה, היא שהירח נראה גדול יותר בקרבת האופק בעקבות הגדלה ממשית הנגרמת על ידי אטמוספירת כדור הארץ. אמונה זו שגויה: בעוד האטמוספירה אכן משנה את צבעם של גרמי שמיים, היא אינה יוצרת הגדלה כלשהי. למעשה, הירח נראה קטן יותר בכ-1.5% כשהוא סמוך לאופק בגלל שהוא רחוק יותר בכמעט רדיוס שלם של כדור הארץ. שבירה אטמוספירית גורמת לירח להיראות קטן במקצת בכיוון האנכי.
את הגודל הזוויתי של ירח מלא ניתן למדוד ישירות בעזרת תיאודוליט כדי להראות שגודלו הזוויתי האמיתי אינו משתנה באופן משמעותי כתלות במיקומו בשמיים (למעט התופעות המוזכרות לעיל). צילומים של הירח בגבהים שונים מראים גם הם כי גודל הירח אינו משתנה במהלך זריחה או שקיעה.
חשוב לציין כי בין ירחים מלאים שונים, הגודל הזוויתי של הירח עשוי לנוע בין 0.49 מעלות ל-0.56 מעלות - שינוי של כ-14% בקוטר הנראה וכ-30% בשטח הנראה. שינוי זה נגרם על ידי המסלול האליפטי של הירח סביב כדור הארץ.
הסברים אפשריים
את גודלו של עצם הנמצא בשדה הראיה שלנו ניתן למדוד כגודל זוויתי (גודל הזווית שבין קרנות המחברות בין עין הצופה לקצוות העצם הנצפה, הנמדד לרוב במעלות) או כגודל פיזי (הגודל האמיתי של העצם הנמדד, לדוגמה, במטרים). בתפיסה האנושית, ניתן להבדיל בין שני גדלים אלו. לדוגמה, אם נניח שני עצמים זהים המוכרים לנו במרחקים של חמישה ועשרה מטרים, לעצם הרחוק יהיה גודל זוויתי קטן בכחצי, אך ככלל לא נייחס לו גודל הקטן בכחצי. לעומת זאת, אם לשני העצמים היה גודל זוויתי זהה, היינו מייחסים לעצם המרוחק יותר גודל פיזי גדול כפי שניים.
לפיכך, בהתעסקות באשליית הירח, שאלה מרכזית הנשאלת היא האם הירח באופק נתפס כגדול יותר בעקבות גודל זוויתי הנתפס כגדול יותר, גודל פיזי הנתפס כגדול יותר, או שילוב של השניים. אין תשובה חד-משמעית לשאלה זו. המחקר העיקרי על אשליית הירח נערך על ידי פסיכולוגים המתמחים בתפיסה אנושית. לאחר שסקרו את ההסברים הרבים בספרם "The Mystery of the Moon Illusion" ("המסתורין שבאשליה הירח", 2002), הלן רוס וקורנליוס פלאג מסיקים כי "לא נמצאה תאוריה הנכונה יותר מהאחרות".
שבירת האור ומרחק
תלמי ניסה להסביר את אשליית הירח באמצעות שבירה אטמוספירית בספרו אלמגסט. גם אבן אל-היית'ם ייחס את האשליה לשבירה ב"ספר האופטיקה" (1011–1022 לספירה), אך בנוסף העלה כי ייתכן שמדובר בתפיסה אנושית. טענתו הייתה שכדי לאמוד מרחק של עצם, נדרש רצף של גופים בין העצם לצופה; אולם, מכיוון שאין גופים בין הירח לצופה, המרחק הנתפס על ידי הצופה אינו מדויק ולכן הירח נראה גדול יותר בקרבת האופק.
השערת המרחק הנראה
השערה זו טוענת כי הירח נראה גדול יותר בקרבת האופק משום שהוא נתפס על ידי הצופה כמרוחק יותר.
כשאנו רואים עצמים בשמיים (כגון עננים או ציפורים), אלו שקרובים יותר לקו האופק בדרך כלל רחוקים יותר מאלו שנמצאים הישר למעלה. דבר זה עלול לגרום לראייה של השמיים כמישוריים, ולעצמים הנעים לכיוון קו האופק כמתרחקים מאיתנו.
ב-1813, שופנהאואר כתב על אשליית הירח שהיא "שכלית בלבד ואינה אופטית או חושית." המוח מפרש את המידע החושי המגיע מן העין ותופס ירח גדול משום ש"ההבנה האינטואיטיבית שלנו מייחסת מרחק גדול יותר לכל דבר הנראה בכיוון אופקי ולפיכך כגדול יותר מעצם הנראה בכיוון האנכי." המוח מורגל לראיית עצמים בגדלים לא-אסטרונומיים בכיוון אופקי כשהם מושפעים מפרספקטיבה אטמוספירית, על-פי שפנהאואר.
אם הירח נראה לנו כגוף בקרבת שאר בעצמים בשמיים, נצפה שגם הוא יתרחק מאיתנו ככל שהוא מתקרב לאופק, מה שיגרום לגודל זוויתי קטן יותר. אולם, משום שהגודל הזוויתי של הירח כמעט ואינו משתנה כתלות במיקום הירח בשמיים, מוחנו מפצה על הסתירה הזו בכך שהוא מניח שלירח הקרוב יותר לאופק גודל פיזי גדול יותר.
השערת הגודל היחסי
השערה זו טוענת כי גודל נתפס של עצם תלוי לא רק בגודלו הזוויתי, אלא גם בגודלם של עצמים הנמצאים בסביבה הקרובה אליו מבחינה חזותית. במקרה של אשליית הירח גופים הנמצאים בסביבת הירח באופק (כלומר, גופים הקרובים לאופק) גורמים לירח להראות גדול יותר. לעומת זאת, כשהירח בזנית, הוא מוקף מרחבי שמיים ריקים גדולים ולכן נראה קטן יותר.
אפקט זה מומחש על ידי אשליית אבינגהאוס המוצגת משמאל. המעגל התחתון המוקף מעגלים קטנים מדמה את הירח הנמצא בקרבת האופק שנמצא בקרבת גופים קטנים יחסית, ואילו המעגל המרכזי העליון מדמה את הירח בזנית המוקף מרחבי שמיים הנראים גדולים יותר. למרות ששני המעגלים המרכזיים זהים לחלוטין, התחתון נתפס כגדול יותר על ידי רבים.
אביעזרי זליג אוירבך
הרב אביעזרי זליג אוֹיֶרבַּך (בכתיב שנהג בזמנו: אויערבך; בגרמנית: Sigmund Auerbach; חנוכה ה'תר"א, דצמבר 1840 – ט' בתשרי ה'תרס"ב, 22 בספטמבר 1901) היה רב ומחנך אורתודוקסי יהודי-גרמני. רבה של הלברשטאדט, חבר הנהלת בית המדרש לרבנים בברלין, חבר הנהלת "איגוד הרבנים הכללי בגרמניה", ויו"ר ועד ההלכה של "התאחדות הרבנים נאמני התורה והמסורת בגרמניה".
ביוגרפיה
נולד בדרמשטאדט ללאה ולרב צבי בנימין אוירבך, למד תורה מפי אביו ורכש השכלה כללית בגימנסיה המקומית בדרמשטאדט ובפרנקפורט. בהיותו בר מצווה, באופן חריג, העניק לו דודו תואר "חבר". אחרי בחינת הבגרות למד פילוסופיה ושפות שמיות באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטת ברלין. בעת שהותו בברלין למד בבית המדרש הישן שברחוב היידרויטר ונעשה מקורבו של הרב מיכאל זקש.
בשנת ה'תרכ"ג (1863), תכנן לנסוע לפריז כדי ללמוד אצל המזרחן שלמה מונק, אך נענה לבקשת אביו להשתתף בצוות המייסד של בית ספר תיכון חרדי בפיורדא. הוא שימש כמנהל בית הספר. הקהילה בפיורדא הייתה רובה ככולה רפורמית ובית הספר נפתח עם מספר תלמידים מצומצם שהגיע בשיאו לכמאה וחמישים תלמידים. בשנת ה'תרכ"ז (1867), נישא לרוזה (רייזכא) בת יוסף הירש, בת למשפחת הירש האמידה. בלילות השלים את לימודי הרבנות לבקשת אביו, ולאור סירובו של אביו לסמוך אותו בעצמו לרבנות הוא נסמך לרבנות בידי הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה.
עם פטירת אביו בשנת ה'תרל"ב (1872), נקרא למלא את מקומו כרבה הראשי של הלברשטאדט. בהלברשטאדט ניהל לצד תפקידיו הרבניים גם את בית הספר המקומי, וסביבו התרכזו בבית המדרש המקומי, צעירים רבים שבחרו לעסוק בתורה. מלבד לתלמידי הישיבה, נהג גם להעביר שיעורים קבועים גם לכל בני הקהילה, בין השאר בספר חובות הלבבות. מעמדו בקרב רבני האורתודוקסיה הגרמנית היה חשוב ורבים הריצו אליו שאלות בהלכה. הוא תמך ברב עזריאל הילדסהיימר בעת פתיחת בית המדרש לרבנים בברלין ואף נמנה עם חברי הנהלת המוסד. עם זאת, כשהוצע לו לעמוד בראשות המוסד כשחלה הרב הילדסהיימר, דחה את ההצעה.
בשנת ה'תרנ"ז (1896), הוחלט להרחיב את "איגוד הרבנים הכללי בגרמניה" (Allgemeiner Rabbiner Verband in Deutschland), שעד אז כלל רבנים ליברלים בלבד, כדי שיכלול גם את רבנים מן האורתודוקסיה הגרמנית, וכך יוכל להוות חזית מאוחדת נגד האנטישמיות המתגברת. בין הרבנים האורתודוקסים שהובילו את ההצטרפות לארגון היו הרב אוירבך והרב הילדסהיימר. הרב אוירבך, יחד עם רבי מרדכי הורוויץ מהקהילה הכללית בפפד"מ, מונה כנציג האורתודוקסים בוועד המנהל של הארגון. במקביל, הקימו הרבנים האורתודוקסים שהצטרפו לארגון הכללי גם ארגון נפרד בשם "התאחדות הרבנים נאמני התורה והמסורת בגרמניה" (Vereinigung traditionell-gesetzestreuer Rabbiner). ארגון זה כלל גם רבנים שסירבו להצטרף בעצמם לארגון הכללי, אך מאידך לא פסלו שיתוף פעולה עם הרבנים שהצטרפו אליו. הרב אוירבך מונה ליו"ר ועד ההלכה של הארגון החדש.
הוא התנגד לציונות החילונית וראה בה פן של תהליכי החילון הכלליים, וכחלק מהנהלת איגוד הרבנים הכללי היה אחד מרבני המחאה. למרות זאת, היה פעיל למען היישוב היהודי בארץ ישראל, נמנה עם גבאי פקוא"ם ויזם פעולות צדקה אחרות עבור עניי ארץ ישראל. בנו משה אף עלה לארץ ישראל בראשית המאה העשרים והיה פעיל בהקמת החינוך הדתי המודרני במושבות בארץ ישראל. בעלייה החמישית עלה ארצה גם בנו צבי בנימין, כמו גם ארבע מבנותיו.
הרב אוירבך נפטר לאחר מחלה בט' בתשרי, ערב יום הכיפורים ה'תרס"ב, 22 בספטמבר 1901. בנו הרב יצחק אוירבך מילא את מקומו כרבה של הלברשטאט. נכדו פיליפ אוארבך היה פוליטיקאי בווארי לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת תשנ"א הוציאו צאצאיו מכתב יד את הספר אבי הנחל הכולל חידושים שלו על מסכתות פסחים, ראש השנה, יומא וסוכה.
Therion
Therion היא להקת מטאל סימפוני משוודיה. הלהקה נחשבת לאחת הלהקות החשובות והבולטות בז'אנר זה. השם Therion בא מיוונית עתיקה (θηρίον) ופירושו "חיה". אף על פי שבמקור המילה מתייחסת לחיה מספר חזון יוחנן הנוצרי, השם נבחר כמחווה לאלבום To Mega Therion של Celtic Frost.
נושאי השירים של ת'ריון שאובים ממיתולוגיות שונות, אמונה בכישוף ובפאגאניזם וממסורות עתיקות. את רוב השירים כותב תומאס קרלסון, מייסד וראש מסדר דרגון רוג (מסדר פאגאני העוסק בפולחני כישוף) בו יוהנסון חבר.
הרכב הלהקה השתנה באופן ניכר במהלך השנים, ובנוסף לחברים הקבועים השתתפו בהקלטות ובהופעות הרבה מוזיקאים אורחים.
הלהקה הופיעה פעמיים בישראל, ב-2007 וב-2018.
ליאם פוקס
ליאם פוקס (באנגלית: Liam Fox; נולד ב-22 בספטמבר 1961) הוא פוליטיקאי בריטי - סקוטי מהמפלגה השמרנית שכיהן כמזכיר המדינה לענייני סחר בינלאומי וכנשיא לשכת הסחר במועצה המלכותית.
פוקס כיהן כמזכיר ההגנה של בריטניה בממשלתו של דייוויד קמרון. הוא התפטר מתפקידו לאחר שעורר מחלוקת ציבורית, בה נטען כי הוא אפשר למקורבו אדם ווריטי, יועץ בחברה ביטחונית לבקר עמו במספר ביקורים ממלכתיים על חשבון משרד ההגנה.
ילדות והשכלה
ליאם פוקס נולד ב-22 בספטמבר 1961 בעיירה מזרח קילבריד שבסקוטלנד בבית שהשתייך לכנסייה האירית. הוא למד רפואה באוניברסיטת גלאזגו והשלים את לימודיו הגבוהים ב-1983. בזמן לימודיו בראשית שנות השמונים, הוא נתמנה לנשיאות האגודה השמרנית באוניברסיטת גלאזגו ולאחר מכן התקדם בתפקידים במפלגה השמרנית.
קריירה פוליטית
הניסיון הראשון שלו להיבחר לפרלמנט ב-1987 הסתיים בכישלון. לאחר מכן, הוא נבחר לפרלמנט של הממלכה המאוחדת מטעם מחוז הבחירה וודספרינג בבחירות הכלליות בבריטניה 1982. ביוני 1993, פוקס מונה להיות העוזר פרלמנטרי של מזכיר הפנים מייקל הווארד. בשנים 1996–1997 הוא עבד במשרד החוץ וחבר העמים.
התמודדות על ראשות המפלגה השמרנית 2005
בספטמבר 2005, פוקס הודיע כי בכוונתו להתמודד על ראשות המפלגה השמרנית. הקמפיין שלו דגל בעיקר במדיניות פנים הכוללת רפורמות נרחבות ברווחה. במהלך ההצבעה הראשונה בבחירות המקדימות, ב-18 באוקטובר 2005, הוא צבר מספיק תמיכה (42 קולות) כדי להתמודד בהצבעה השנייה שנערכה יומיים לאחר מכן. בהצבעה השנייה הוא סיים במקום השלישי עם 51 קולות במקום השלישי אחרי דייוויד קמרון (90 קולות) ודייוויד דייוויס (57 קולות). קמרון מינה את פוקס לכהן כמזכיר ההגנה בממשלת הצללים של המפלגה השמרנית בעת שלטון מפלגת הלייבור.
התמודדות על ראשות המפלגה השמרנית 2016
בסוף יוני 2016, פוקס הודיע כי הוא מתכוון להתמודד להנהגת המפלגה השמרנית בשנית, אחרי שדייוויד קמרון התפטר לאחר משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי, שבו פוקס תמך בעזיבתה של בריטניה את האיחוד האירופי. במהלך ההכרזה על מועמדותו, הוא אמר כי בריטניה צריכה לעמוד בהתחייבותה לעזוב את האיחוד האירופי עד 2019. הוא הבטיח להגדיל את תקציב הכוחות המזוינים של בריטניה, ואמר כי "צריך לשפר את יכולת הלוחמת רשת של הצי המלכותי הבריטי. פוקס הודח מהפריימריז עוד בסיבוב הראשון לאחר שהפסיד וסיים במקום האחרון עם 16 קולות.
מזכיר ההגנה
פוקס מונה לתפקיד מזכיר ההגנה בממשלתו הראשונה של ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון ב-12 במאי 2010. באותו סוף שבוע הוא טס לאפגניסטן יחד עם שר החוץ ויליאם הייג ובכירים אחרים על מנת לבדוק את שלומם של חיילי בריטניה. באותו ביקור הוא קרא לנסיגת הכוחות הבריטים מהאזור כמה שיותר מהר.
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה (או הקיר החכם בגבול רצועת עזה) הוא פרויקט הגנתי ישראלי, שבמסגרתו נבנתה מערכת ביצורים הכוללת קיר סלארי תת-קרקעי המשולב בטכנולוגיות חישה והתרעה לאורך גבול ישראל–רצועת עזה במטרה למנוע חפירת מנהרות לשטח ישראל. הפרויקט ההנדסי כולל חפירה לעומק ובניית קירות בטון עבים בשילוב מכשירי התרעה. עלות בניית הקיר התת-קרקעי הוערכה בסכום של 3 מיליארד ש"ח (כ-40 מיליון ש"ח לקילומטר).
ליאם פוקס
מזכיר ההגנה
במהלך מלחמת האזרחים בלוב אמר פוקס כי לוב עלולה להתפצל לשתי מדינות (תומכי קדאפי ומתנגדי קדאפי). עוד הוא אמר כי מועמר קדאפי שחרר את זעמו שלו באמצעות צבא לוב על ידי שליחת מטוסי קרב וכוחות קרקע על מנת לתקוף את מתנגדיו ברחבי לוב.
הוא הוביל את "מבצע אלאמי" (Operation Ellamy), חלקה של בריטניה בתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב.
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה
תכנון
ביוני 2016 החליטה צמרת מערכת הביטחון כי בגבול רצועת עזה ייבנה קו הגנה חדש נגד בעיית מנהרות התקיפה של חמאס. החומה נמתחת לאורך 60 הקילומטרים של הגבול סביב הרצועה, ותהיה מערכת הגנה שלישית שישראל בונה לאורך קו הגבול. המערכת הראשונה (הוברס א') נבנתה בשנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר הסכם אוסלו, והמערכת השנייה (הוברס ב') נבנתה לאחר ההחלטה על ההתנתקות מעזה. בשתי המערכות לא הייתה תשובה לאיום מנהרות התקיפה.
ליאם פוקס
התפטרותו
באוקטובר 2011 פוקס גרם לשערורייה לאחר שהוא הותיר לחברו הקרוב להתלוות אליו שלא כדין בעבודתו. ב-14 באוקטובר הוא התפטר מתפקידו לאחר שנחשד בטובות הנאה. הוא הודה כי מקורבו ומי שהיה שושבינו, אדם ווריטי התלווה אליו בהזדמנויות רבות לביקורים רשמיים אף על פי שווריטי לא החזיק בסיווג ביטחוני כלשהו. פוקס כתב במכתב התפטרותו כי "בטעות טשטשתי את הגבולות בין ענייני האישיים לבין פעילותי בממשלה. ההשלכות למעשיי ברורות. אני מצטער על כך מאוד". שר התחבורה של בריטניה, פיליפ האמונד, מונה במקומו לתפקיד שר ההגנה.
מזכיר הסחר
לאחר התפטרותו של דייוויד קמרון נוכח משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי וזכייתה של תרזה מיי בראשות המפלגה השמרנית ועלייתה לשלטון, מונה פוקס על ידה לתפקיד מזכיר המדינה לענייני סחר בינלאומי.
פוקס וישראל
פוקס הוא תומך גלוי של מדינת ישראל והוא חבר בידידי ישראל במפלגה השמרנית בשנת 2006 הוא אמר: "אויביה של ישראל הם אויבינו שלנו. זהו קרב שבו כולנו או שכולנו נופלים". בחודש מאי 2011, ציין כי ההתנחלויות הישראליות אינן חוקיות ומכשול לשלום.
אברהם יצחק קליין
ביוגרפיה
נולד בדונפלדוואר הסמוכה לפקש שבהונגריה, לאסתר ושמואל קליין. אביו נפטר זמן קצר לאחר שנהיה בר מצווה, אחותו היחידה מרים גרה בבודפשט ולא נישאה עד פטירתה ב-1937. הוא למד בתלמוד תורה בפרשבורג, ב אצל הרב משה כ"ץ ואחר כך בישיבת פרשבורג אצל הרב שמחה בונם סופר, שם התיידד עם בנו עקיבא, ידידות שנמשכה כל חייהם. נישא ליעטל בת הרב, רבה של הסמוכה לפוזנן, ומחבר הספר "גט מסודר". לאחר נישואיהם התגוררו בני הזוג ליד הוריה. הוא ניסה לעסוק במסחר וכשל, ולכן החל במסלול הכשרה לרבנות שכחלק ממנו נסע ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת ברסלאו כדי לרכוש תואר אקדמי. התזה שלו הייתה ספר על היחס בין גוף לנשמה, שהיה הספר היחיד שהוציא לאור בחייו.
משרתו התורנית הראשונה הייתה כרב הסמינר למורים בווירצבורג. זמן קצר לאחר שהחל לשמש במשרה זו (1909), הוכתר כרבה של הקהילה האורתודוקסית "עדת ישראל" בנירנברג. חמיו עזב את רבנות העיר קמפן ועבר להתגורר בסמוך אליו. לאחר פטירת הרב שלמה זלמן ברויאר, רבה האורתודוקסי של פרנקפורט, ניסו אישי ציבור שונים ובהם יעקב רוזנהיים להסדיר את מינויו לתפקיד, המהלך כשל והוא נותר בנירנברג עד סמוך למלחמת העולם השנייה. יום לפני ליל הבדולח יצא לריגה שבלטביה לבקר את בנו, בליל הבדולח הגיעו לביתו עם רשימה מוכנת מראש כדי לעוצרו, בדירה המשותפת התגורר הרב שמואל הכהן מונק והוא נעצר. אחד מבני הקהילה שלח אליו לריגה מכתב אזהרה שלא ישוב עוד לנירנברג. הוא שהה עוד עשרה חודשים בריגה, בה למד עם הרב המקומי ר' מנחם מנדל זק, ואחר כך עלה לארץ ישראל כשהוא עובר דרך וילנה וורשה.
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה
תכנון
השלב הראשון בפרויקט אורכו כ-20 קילומטרים והוא מתמקד בחלקי הגבול הסמוכים ביותר ליישובים הישראליים. בקטע זה סוג האדמה חולי וקל יחסית לחפירה ועליו עובדים חברות סולל בונה ודניה סיבוס שזכו בכך במכרז. בתוך כשנה החלו העבודות להקמת החלק השני, שסגר את כל היציאות התת-קרקעיות מרצועת עזה. מכרז נוסף הוא לשני קטעים המוגדרים א' ו־ב', אף הם באורך של מספר קילומטרים. הקרקע בקטעים אלה היא אדמת לס, הקשה יותר לחפירה. בהמשך יוצאו מכרזים נוספים להשלמת עטיפתה של הרצועה במכשול.
אברהם יצחק קליין
ביוגרפיה
כשהגיע לארץ ישראל התגורר בתל אביב וקיבל תמיכה כפליט, משהוצעה לו רבנות קהילת "מקור חיים" בחיפה נענה בחיוב והחל את תפקידו בתחילת חודש כסליו ה'ת"ש. הוא כיהן גם כרבה של קהילת יוצאי גרמניה בחיפה, "אהבת תורה". בלילות שבת, העביר בקהילה זו סדרת הרצאות עיוניות בנושאים שונים, במסגרתה העביר את סדרת המסות שלו על יסודות הנבואה, שקובצו לאחר פטירתו בספרו "נביאי אמת". בשנת 1950 נסע לארצות הברית כדי לטפל בהדפסת הספר "גט מסודר" של חמיו וכדי לבקר את יוצאי קהילתו בנירנברג שהיגרו לארצות הברית, אנשי קהילה זו תרמו לאחר פטירתו את משכן בית הכנסת "בית אברהם יצחק" לזכרו.
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה
תכנון
המכשול כולל קיר ביטחון וברזלים בעומק של עשרות מטרים, שמחוברים אליו חיישנים בדומה לאלה המשמשים לאיתור, ניטור והתרעה של שינויים במעבה האדמה. בניית המכשור הטכנולוגי היא באחריות חברת אלביט מערכות וחברה נוספת. על פני השטח נבנתה לגובה של כמה מטרים גדר טכנולוגית, בדומה לזו המצויה בגבול מצרים, שמותקנים עליה חיישנים ומצלמות. לאורך הגבול הוקמו גם מרכזי בקרה ושליטה שחוברו זה לזה ולמרכז שליטה מרכזי באחד מבסיסי צה"ל בדרום.
מבצעי העבודות העסיקו פועלים ישראלים וזרים, אך לא ניתן היה להעסיק פועלים פלסטינים מיהודה ושומרון מפאת הסיווג הביטחוני.
הקמה
המכשול קרוי בצה"ל מכשול הקב"א (קב"א – ראשי תיבות של קיר בטון אינדיקטיבי), והוא חומת בטון שגובהה שישה מטרים מעל פני האדמה ועשרות מטרים בתוך האדמה, שמטרתה לתת מענה לאיום המנהרות שמטרתן לחדור מרצועת עזה לישראל. החומה מוקמת בשטח ישראל, ממזרח לגדר המערכת סביב רצועת עזה, ובאה בנוסף לגדר. החומה מקיפה את כל רצועת עזה בגבולה עם ישראל, ובצפון הרצועה נמשכת גם לתוך הים.
אברהם יצחק קליין
ביוגרפיה
הוא נפטר לאחר מחלה בכ"ח בטבת ה'תשכ"א, 16 בינואר 1961, ונקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
משפחתו
בתו ליזל (לאצא) נישאה לרב יוסף אברהם וולף, בתו אסתר נישאה לרב אברהם מונק (בן הרב עזריאל הכהן מונק, רב קהילת "עדת ישראל" החרדית בברלין), שתיהן התגוררו בבני ברק. בנו הבכור חנוך ומשפחתו שהו בריגה בפרוץ מלחמת העולם השנייה וככל הנראה נספו בשואה.
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה
הקמה
הקמת החומה החלה ב-2017. השלמתה תוכננה לסוף 2019, אך תכיפות העימותים סביב תוואי הגדר, גרמו לעיכובים בלוח הזמנים. לשם הקמת החומה מוקמים לאורך גבול רצועת עזה שישה מפעלי בטון, לאספקת בטון למיזם.
ב-8 ביולי 2019 נחשפה מנהרת טרור בדרום רצועת עזה במהלך עבודות על המכשול התת-קרקעי.
נכון לסוף ספטמבר 2019 הושלמו 43 ק"מ של המכשול מתוך 64 ק"מ.
באוקטובר 2020 נחל המכשול הצלחה ראשונה כאשר חסם מנהרה שנבנתה על ידי חמאס. המנהרה חדרה אל תוך שטח מדינת ישראל אך לא הגיעה עד הקיר האינדיקטיבי.
בסוף פברואר 2021 הושלם החלק התת-קרקעי של המכשול בגבול עזה. בדצמבר 2021 הושלמו כל עבודות המכשול.
ג'ון ווד האב
ג'ון ווד האב (באנגלית: John Wood, the Elder; 1704, יורקשייר – 23 במאי 1754, באת') היה אדריכל אנגלי שעבד בעיקר בעיר באת' שבדרום-מערב אנגליה. הוא ידוע בזכות תכנונם של רחובות ומבנים רבים בבאת', בהם הסירקס, פארק פריור, בית החולים סנט ג'ון, נורת' פארייד וסאות' פארייד, ובתים ידועים נוספים שרבים מתוכם הוכרו כבניינים רשומים מדרגה I.
ביוגרפיה
ווד היה בנו של בנאי מקומי בשם ג'ורג' ווד. בשלהי 1721 רכש חלקת אדמה בלונדון, צפונית לרחוב אוקספורד, על מנת לבנות עליה בית מגורים. הוא לא זכה להצלחה רבה בבניין זה, והצליח להימנע מפשיטת רגל ולהתחיל בבניית בניין נוסף. בשלהי 1723 הוא סיים את בניית בית מספר 1 ברחוב אוקספורד, ומצא דייר שיתגורר בו. בין 1722 ל-1727 הוא עבד לסירוגין באחוזתו של הפוליטיקאי רוברט בנסון, הברון הראשון מבינגלי.
עבודתו הגדולה הראשונה הייתה רחוב כיכר המלכה בבאת', בו התגורר ווד במשך שנים אחדות. בתים 21 - 27 מהווים את הצד הצפוני של הרחוב, שתואר על ידי ניקולאוס פבסנר כ"אחד ההרכבים הפלדיאניים הטובים ביותר באנגליה שלפני 1730". ברבות מתוכניות הבניין שלו שילב ווד עיטורי איקונינים וסמלים הקשורים לבונים החופשיים, דבר שהוביל להשערה שמעולם לא בוססה כי הוא היה חבר בארגון. ווד הרבה לכתוב על גאומטריה מקודשת, וטען שהמיתוסים הקשורים למייסד לכאורה של באת', המלך בלאדאד, הם בעלי בסיס היסטורי ממשי.
עבודה ידועה נוספת של ווד היא תוכנית מתאר מפורטת של סטונהנג'; הוא ערך את הסקר שלו באתר ב-1740, ובמסגרתו ביצע מאות מדידות. עבודה זו זכתה בתחילה להתעלמות, בעיקר בגלל הביקורות של הארכאולוג ויליאם סטקלי. סטקלי חלק על פרשנותו של ווד למונומנט, ולא התייחס לתיעוד המפורט של האבנים במקום. אולם, באמצעות שימוש ביחסי המדידה המקוריים של ווד הצליחו להעתיק את עבודתו למחשב ולהשוות אותה לתוכנית המתאר המודרנית של סטונהנג'. לסקר של ווד הייתה חשיבות ארכאולוגית בכך שהוא תיעד את האבנים כחמישים שנים לפני קריסת הטריליתון המערבי, שהוצב מחדש רק ב-1958.
ב-1742 נשכר ווד לצורך בניית בית מגורים עבור ראש עיריית באת' ראלף אלן, והקים אותו על גבעה ממנה ניתן היה להשקיף על העיר. בניין זה הוכר גם כן כבניין רשום מדרגה I, ומאז 1830 הוא משמש את מכללת פארק פריור. עבודתו הגדולה האחרונה הייתה רחוב הסירקס, שנבנה על ברטון פילדס מחוץ לחומות העיר העתיקה של באת', אם כי הוא לא זכה לראות את הגשמת תוכניותיו כיוון שמת שלושה חודשים לאחר הנחת האבן הראשונה. הוא הותיר את השלמת העבודה לבנו, ג'ון ווד הבן.
מלבד עבודותיו בבאת' הוא תכנן גם בניינים בערים אחרות, ופרסם מספר ספרים. הוא נקבר בכנסיית סוויינסוויק שבבאת'.
Kismet
הכלי משמש כרחרחן מנות בעל יכולת לאיתור חדירות ברשת אלחוטית, זמין להורדה במערכות הפעלה שונות כגון: Linux, Windows, Mac OSX, FreeBSD, OpenBSD ,NetBSD ותומך בתקנים הבאים: 802.11a, 802.11b, 802.11g ו- 802.11n.
מאפיינים
Kismet שונה מאחרים במספר תכונות:
אומברטו הראשון, רוזן סבויה
אומברטו הראשון, רוזן סבויה (באיטלקית: Umberto I di Savoia; 980 – 19 ביולי 1048), היה מקים בית סבויה, ורוזן סבויה משנת 1003 ועד מותו.
ביוגרפיה
אומברטו נולד בשנת 980 לאמדאו, רוזן בלה, ומקור משפחתו הוא או מסקסוניה, בורגונדיה או פרובאנס, אולם בשל ידידותו החזקה עם רודולף השלישי, מלך בורגונדי, נראה שמקור המשפחה מבורגונדיה.
בשנת 1003 קיבל אומברטו מרודולף השלישי, מלך בורגונדיה את התואר רוזן על נחלות משפחתו, ובשל תמיכתו בהיינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה קיבל היתר לספח גם את רוזנות אאוסטה. לאחר מותו של רודולף השלישי, מלך בורגונדיה בשנת 1032, תמך אומברטו בקונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד אודו השני, רוזן בלואה ואריברט, ארכיבישוף מילאנו, ובתמורה העניק לו קונרד השני את רוזנות מוריין, שאבלה ועמק טארנטייז. הנחלות שהוענקו לאומברטו שלטו על מעברי האלפים ועל הדרכים בין איטליה לאירופה, ובכך הפכו לבסיס הכוח של בית סבויה.
ב-19 ביולי 1048 מת אומברטו בהרמיון, ובנו אמדאו הראשון, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
אומברטו התחתן עם אנצ'ילה מלנצבורג, שהייתה בתו של אציל בורגונדי, או לחלופין בתם של אנסלם ואלדיוד מהשושלת הצפון-איטלקית "האנסילמידית", שממנה היו לו לפחות 4 ילדים:
קרל הראשון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בית העמודים
בית העמודים הוא מבנה היסטורי הממוקם ברחוב רמב"ם 14, שבמדרחוב נחלת בנימין, תל אביב. משנת 2011 פועל במקום מועדון ג'אז, ומתקיימות בו מדי ערב הופעות של נגני ג'אז ישראלים.
היסטוריה
המבנה בו שוכן המועדון, מכונה גם הוא, "בית העמודים" או בשמו השני "בית זלמן ברון". הוא היה פרויקט מגורים שיזם זלמן ברון, מהגר יהודי מארצות הברית, ונבנה על ידי יהודה מגידוביץ' בשנת 1925. ברון רכש שלושה מגרשים צמודים ועליהם נבנה הבניין. המבנה כולל שלושה מבנים צמודים אשר בכל אחד מהם חדרי מדרגות נפרדים.
בשנת 2011 נפתח במקום בר-קפה שכונתי. יעל הדני, נגנית וחובבת ג'אז אשר מגיעה מתחום המסעדנות הציעה לבעלים של המקום, ערן קול, לקיים בו הופעות ג'אז, וככה להפוך אותו לייחודי משאר עסקי המזון שבאזור.עם הזמן, המקום תפס תאוצה ושמו נהיה קשור לסצנת הג'אז, והוא אחד המוקדים למוזיקת ג'אז בישראל.
בשנת 2015, נבחר "בית העמודים" על ידי המגזין האמריקאי "Business Insider" לאחד מתוך 11 מועדוני הג'אז הטובים ביותר בעולם. הערכה מקצועית נוספת קיבל המקום כשבשנת 2017, הוא נבחר על ידי המגזין האמריקאי "DownBeat", כאחד ממועדוני הג'אז הטובים ביותר בעולם.
עמותת פאנוניקה
"פאנוניקה" היא עמותת ג'אז רשומה אשר הוקמה בשנת 2015, אשר שמה לעצמה למטרה לקדם את מוזיקת הג'אז בישראל, תרבות הג'אז ותרבות הפנאי והחינוך בתחום זה. בנוסף העמותה מעודדת, תומכת ומקדמת אמני ג'אז ישראלים הפועלים בישראל ומחוצה לה.
העמותה קרויה על שם פאנוניקה דה קניגסווארטר, פטרונית ג'אז בריטית ונצר למשפחת רוטשילד, אשר תרמה רמות לקידום מוזיקת הג'אז בכלל וספציפית זרם הביבופ.
קריית המלאכה
קריית המלאכה היא מתחם רחובות בדרום תל אביב, התחום בין הרחובות בר יוחאי מצפון, שוקן ממערב, שדרות הר ציון ממזרח ודרך קיבוץ גלויות מדרום.
קירות הבניינים בקריית המלאכה רוויים ביצירות גרפיטי רבות המתעדכנות תדיר. לב הקריה מוגדר "מרקם בנוי לשימור". במתחם נערכים סיורי אמנות, ארכיטקטורה והיסטוריה.
היסטוריה
קריית המלאכה נחנכה בשנים 1964-1965 כאזור מלאכה ותעשייה זעירה חדשני לזמנו, על ידי "החברה לשיקום המלאכה בתל אביב יפו" (חברה משותפת לממשלת ישראל, עיריית תל אביב, חברת כלל והתאחדות בעלי המלאכה). המתחם הוקם על אדמות שהשתייכו לפני קום המדינה לכפר אבו כביר.
שמות הרחובות בקרית המלאכה הולמים את ייעודה המקורי: התנופה, העמל, המרץ, המפעל. המתחם תוכנן על ידי משרד האדריכלים יצחק רפופורט-אשר גליברמן-צבי פרנקל, הוא כולל 12 בניינים מאורכים בסגנון ברוטליסטי חף מקישוטים, מלבד רפפות אנכיות ואופקיות המצלות על החלונות ועל חדרי המדרגות. המבנים בני ארבע קומות, ניצבים במקביל לרחובות הר ציון, התנופה, המפעל, המרץ.
מטרת הקמת הקריה הייתה הוצאת מפעלים מזהמים ורועשים מאזורי המגורים והמסחר בעיר, על ידי עידוד בעליהם להשתכן במבנים המותאמים לצורכי התעשייה. חדשנות המתחם באה לידי ביטוי בחללי העבודה המרווחים, שטחי אחסון מתחת לקומת העמודים, החניון התת-קרקעי, מעליות המשא מהחניון ומקומת העמודים אל בתי העסק, רשת הכבישים הפנימים המאפשרת פריקה וטעינה של סחורות באמצעות מעליות ומנופים מכל הקומות, החיבור לקווי טלפון, שירותי הניקיון והתחזוקה, והכללת סניף בנק ומסעדות במתחם.
בין מוסדות האמנות השוכנים במתחם:
אי-שוויון קראפט
בתורת האינפורמציה, אי-שוויון קראפט (Kraft's Inequality) מתאר תנאי מספיק והכרחי לשיוך קבוצת מילים לצמתי עץ, כך שלא תשויך יותר ממילה אחת לאורך כל מסלול היוצא מהראש. לתכונת שיוך זו יישומים בבניית קודים.
הגדרה
נניח קבוצה מעוצמה סופית או אלף אפס של מילים מעל א"ב כלשהו \Sigma. אי-שוויון קראפט אומר כי התנאי
הוא מספיק והכרחי לשיוך כל מילה ב-L לצומת עץ (אולי אינסופי) בעל דרגת יציאה |\Sigma|, כך ש:
דוגמה
נניח א"ב בעל שלוש אותיות, לדוגמה . נניח שיש לנו קבוצה בת חמש מילים מעל א"ב זה, שאורכיהן הם. עלינו למצוא שיוך לעץ המוצג בצד שמאל כך שארבעה צמתים בגובה 2 ישויכו, צומת אחד בגובה 1 ישויך, ואף צומת משויך לא יהיה צאצא של צומת משויך אחר.
במקרה זה,
אלגוריתם מקוון
נחשוב על תהליך כלשהו המייצר את מילות הקבוצה L אחת אחרי השנייה. לעיתים יש צורך, ברגע שמילה נוצרת, לשייך אותה לצומת בעץ. ישנו אלגוריתם מקוון פשוט מאוד המתאים לאי-שוויון קראפט.
נסמן כל צומת בעץ כפנוי, משויך, או תפוס.
המשפט לעיל אומר שאי-שוויון קראפט מתקיים אמ"ם אין צעד שבו אי אפשר למצוא צומת פנוי.
חשיבות
כאשר מילים משויכות לעצים, אפשר לבנות קוד למילים. בהינתן מילה, נמצא את הצומת המתאים למילה, ונתאר את המילה בעזרת המסלול המוביל מראש העץ למילה. בתרשים הקודם, לדוגמה, המילים השייכות לצמתים יתוארו, משמאל לימין, על ידי המחרוזות:
כאשר משתמשים בשיטה זו לקידוד רצף מילים, עולה הבעיה היכן מסתיים קידוד מילה אחת ומתחיל קידוד המילה הבאה. לדוגמה, נניח שקידוד רצף המילים הוא 201002:
אם השיוכים הם כאלה כך שאף צומת משויך אינו צאצא של צומת משויך אחר, אזי אין בעיה כזאת. מפענחים את התיאורים לפי השיטה הבאה:
לפי הבניה, ההגעה לצומת משויך מהווה אינדיקציה שאין טעם להמשיך במסלול - לא ייתכן צומת משויך נוסף בהמשך.
השיר על האדמה
"השיר על האדמה" (בגרמנית: Das Lied von der Erde) הוא פסל וסדרת עבודות מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. העבודות, מסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, נושאות שמות שונים והן מציגות מוטיב משותף של אדמה המונפת באוויר, כמעין מזבח.
היסטוריה
בשנת 1978, במסגרת הפגנה של שלום עכשיו בכניסה ליישוב שילה, הוצב פסל דמוי שובך שיצר תומרקין, ממנו הופרחו עשרות יונים. המחאה נולדה על רקע החלטת הממשלה להקים את היישוב וכתגובה לשלט שהוצב על ידי מתיישבי שילה ובו הכיתוב "כיכר המחסום לשלום". הפסל שיצר תומרקין - "שובך יונים" - עוצב כמשטח בטון שממנו יוצאים 6 מוטות ברזל ועליהם מבנה עשוי עפר שעוצב בצורה של שובך יונים. תומרקין העיד כי צורה זו נוצרה בהשפעת מבנים דומים אותם ראה בעת ביקורו במצרים. לאחר שהוקמה היצירה, למורת רוחו של תומרקין, ראו בה תושבי שילה נכס וערך ליישוב, ואף פרסמו מודעת תודה לאמן.
באותה עת יצר תומרקין שורה של יצירות דומות העושות שימוש באדמה כבחומר פיסולי. תומרקין בחר לחלק מן העבודות את השם "השיר על האדמה", המהווה מחווה לסימפוניה "השיר על הארץ" (1908–1909) מאת גוסטב מאהלר. בעבודות אלו החליף גוש אדמה מלא את מבנה השובך, והוא הונח על גבי מבנה נמוך, עשוי קורות פלדה דמוי מזבח. תומרקין ראה באדמה כביטוי לשורשיות ואותנטיות וביקש לעמת אותה עם חומרים אחרים, מודרניים.
קבוצה של פסלים בעלי מוטיב זהה הוצגה בשנת 1978 בתערוכת יחיד במוזיאון ישראל תחת השם "חמש וריאציות על נושא האדמה". בעבודות שהציג שם יצר תומרקין תערובת אדמה שהוקשתה בחומרים פלסטיים. תומרקין הצהיר כי האדמה בעבודות מוצגת "כמיתוס, כמחזוריות נצחי, כמחאה, כהיסטוריה וכקונטרפונקט למודול של מרובע הזהב". דורית לויטה תיארה בביקורת אודות התערוכה את מרכזיותו של מושג ה"אדמה" בתרבות הישראלית וטענה כי תומרקין יצר בעבודות רדוקציה של המושג, כך ש"האדמה אינה רק סמל לדברים העומדים מחוצה לה, אלה היא הדבר עצמו, הממשות והמהות האחרונה." קבוצה נוספת של עבודות מסדרה זו הוצגו גם בתערוכה בגלריה ג'ולי מ' בתל אביב בשנת 1979. בנוסף, יצר בשנים 1978–1979, כמה הדפסים בעלי מוטיב זה בבטכניקה של תצריב בסדנת ההדפס ירושלים.
תומרקין השתמש במוטיב של האדמה המונפת גם בעבודות נוספות. ב"פסל הידידות", אנדרטה שנוצרה בין השנים 1979-1977 על ידי תומרקין בעיר לוד, החליף גוש בטון יצוק את האדמה. תומרקין הטביע בבטון טביעות ידיים וסימני צמיגים וכן את הנוסחה של חתך הזהב ואילו ב"צליבת האדמה" (1981) נתלה גוש אדמה על גבי צלב פלדה כאנדרטה לעקירת היישובים הערבים איקרית ובירעם.
בשנת 1991, לרגל תצוגה רטרוספקטיבית של עבודותיו במוזיאון תל אביב לאמנות, שיחזר תומרקין את הפסל "השיר אודות האדמה" והחליף בו את האדמה בצבר אבנים. בשנת 1994 הוצב הפסל בגן הפסלים שהקים תומרקין בכוכב הירדן.
קוברה (סרט)
קוברה (באנגלית: Cobra) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1986, בבימויו של ג'ורג' פ. קוסמטוס ונכתב על ידי סילבסטר סטאלון, שגם כיכב בתפקיד הראשי.
הסרט התבסס באופן רופף על הרומן משחק הוגן מאת פאולה גוסלינג, עיבוד קולנועי יצא מאוחר יותר תחת השם הזה בשנת 1995.
תקציר העלילה
סילבסטר סטאלון הוא מכונת הרס אנושית בדמותו של שוטר היוצא בעקבות רוצח סדרתי ומגלה קונספירציה שלמה של פסיכים, עם אג'נדה נאו-פשיסטית להביא לחורבן טוטאלי. ברידג'ט נילסן מככבת לצדו בתור עדת ראייה הנרדפת על ידי הכנופיה המטורפת.
Livery Company
Livery Company (ליוורי קומפני) היא אחד מ-108 האיגודים הרשמיים שהיו במקורם איגודים מקצועיים או מסחריים, הפועלים בסיטי של לונדון. רוב האיגודים נקראים " ... Worshipful Company of" עם הוספת שם העיסוק, סוג המסחר או המקצוע. מרבית האיגודים האלה קמו בימי הביניים כגילדות אחראיות על כללי העיסוק בתחום מסוים, לרבות כללי המסחר, גובה התגמולים ותנאי העבודה. השם Livery Company שאול מהתלבושת המסורתית - ה-Livree של פקחיהן, שהיו רשאים לפקח על מקומות השיווק בתחום הסיטי של לונדון ולאסור על הפעילות המקצועית של מתחרים שמחוץ לגילדות.
ה- Livery Companies הראשונות הוקמו במאה ה-14 וזכו להכרה באמצעות צ'רטר של מלך אנגליה. עד לרפורמציה הפרוטסטנטית, הן היו מעורבות בפעילויות דת, כמו בתמיכת הקפלות והכנסיות ובניהול הטקסים, במיוחד של המחזות הדתיים הנוצרים הידועים כ"מיסתריות".
כמה מה-Livery Companies המשיכו בתפקידם המקצועי עד ימינו: למשל ה -Scriveners' Company הממשיך להיות אחראי להסמכת חבריו הבוגרים במקצוע של נוטריונים, ה-Apothecaries' Company העוסק בלימודי המשך ובהסמכה בכמה תת-התמחויות רפואיות, ו -Hackney Carriage Drivers המאגד את נהגי המוניות המוסמכים של לונדון שהתשלמו ב"ידיעת לונדון". שאר האיגודים הפכו לאיגודים בעלי פעילות פילנתרופית גרידא, למשל Longbow Makers' Company.
108 ה-Livery Companies הפעילים, משחקים תפקיד חשוב בחיי החברה וברשתות החברתיות של לונדון ומתגאים בהיסטוריה ארוכה של תמיכה בחינוך ובתרבות. הם שומרים על זכויות הצבעה באיגוד של לונדון.
אחרי שבשנת 1746 הוכר ה-Worshipful Company of Carmen, לא קמו איגודים חדשים מסוג זה במשך מעל מאה שנה, עד שבשנת 1926 הוקם ה-Honourable Company of Master Mariners שהשיג הכרה רשמית בשנת 1932. האיגודים שקמו אחריו נקראים לעיתים קרובות modern Livery Companies.
בשנת 1999 התארגן ה- Worshipful Company of Security Professionals, איגוד של אנשי ביטחון, נרשם ב-19 בפברואר 2008 כ-Livery Company ה-108. קיימים עוד שני גופים, ה-Worshipful Company of Parish Clerks (איגוד של פקידים פרוכיאליים וה-Company of Watermen and Lightermen שלא זכו להכרתם כ-livery company אלא כ City companies בלבד. עוד שלוש "גילדות" - של המחנכים (Company of Educators), של היחצ"נים (Public Relations Practitioners) ושל המומחים באמנות (Company of Arts Scholars) ממתינות עדיין להכרה.
קישורים חיצוניים
Matthew Engel British institutions: livery companies, Financial Times Magazine, 21.12.2012
משטרת מוסקבה
משטרת מוסקבה (ברוסית: Московская полиция), בשמה הרשמי: המינהל הראשי לענייני פנים של העיר מוסקבה (ברוסית: Главное управление внутренних дел Москвы) הוא גוף האכיפה והשיטור בעיר מוסקבה, זוהי המשטרה הגדולה ביותר ברוסיה ובמזרח אירופה.
משטרת מוסקבה הוקמה לראשונה ב-19 בינואר 1722 וכיום המשטרה היא האחראית הבלעדית על אבטחת העיר בעת שנערכים בה אירועים בינלאומיים גדולים. מטה המשטרה ממוקם ברחוב פטרובקה 38, שהפך לכינוי כולל של משטרת מוסקבה.
מפקד משטרת מוסקבה מתמנה ומפוטר על ידי נשיא רוסיה על פי המלצת שר הפנים הממונה על המשטרה. לפני מינויו של מפקד המשטרה נוהג הנשיא להתייעץ בראש עיריית מוסקבה.
מפקד משטרת מוסקבה הנוכחי הוא אולג בראנוב, שהחליף בשנת 2016 את אנטולי יאקונין שכיהן בתפקיד משנת 2012. על משטרת מוסקבה מפקחים משרד הפנים הרוסי, ראש עיריית מוסקבה והפרלמנט העירוני של מוסקבה. במשטרה משרתים למעלה מ-50,000 שוטרים.
היסטוריה
משטרת העיר מוסקבה הוקמה ב-19 בינואר 1722 ובראשה עמד האובר-פוליצמייסטר המוסקבאי שמונה על ידי המושל הכללי של מוסקבה. המשטרה נחשבה עוד בתקופת האימפריה הרוסית לאחת המשטרות האזוריות הטובות במדינה, לצד משטרת הבירה.
ב-1946 הקומיסרים העממיים הפכו לשרים ממשלתיים ומשטרת העיר הפכה למינהל לענייני פנים של הוועד הפועל העירוני של מוסקבה (Управление внутренних дел Мосгорисполкома). ב-1973 המינהל הפך למינהל הראשי לענייני פנים של מוסקבה, והמשיך לשאת שם זה עד לאחר התפרקות ברית המועצות.
ב-2011 המיליציה הפכה למשטרה (Полиция) שוב והמינהל הראשי לענייני לפנים של מוסקבה כונה המינהל הראשי של משרד הפנים במוסקבה שמכונה לעיתים בשמו הצארי "המשטרה המוסקבאית" (Московская полиция).
ב-11 בדצמבר 2010 התמודדה המשטרה עם אחת ההפגנות הגדולות ביותר בשנים האחרונות, כאשר מפגינים לאומנים רוסים הפגינו בכיכר המנז' במוסקבה נגד הקווקזים, לאחר ששבוע קודם נרצח אוהד של ספרטק מוסקבה בידי קווקזי. ההפגנות שהיו אלימות במיוחד הביאו למעצרם של מאות לאומנים ואוהדי ספרטק מוסקבה שהביעו הזדהות לרצח האוהד. המשטרה דיכאה את ההפגנות ביד קשה.
ב-22 בינואר 2011, הנשיא מדבדב פיטר את מפקד משטרת התנועה של מוסקבה הוותיק, סרגי קזאנצב, שעמד בראש המינהל המוסקבאי של משטרת התנועה הרוסית מאז 2001. במקומו מונה אלכסנדר אילין, שכיהן בתפקיד 4 שנים.
מאז דצמבר 2011 המשטרה התמודדה עם הפגנות של ארגוני אופוזיציה שונים. בנוסף, דווח כי בשנת 2011 המשטרה טיפלה בכ-173 אלף אירועי פשע.
מבנה
משטרת מוסקבה כוללת 10 יחידות אזוריות ומחלקות מרכזיות הממוקמות במטה: בעבר התקיימו גם הכוחות המיוחדים של משטרת מוסקבה, הוקמו ב-23 באוקטובר 1987 בתור אומו"ן מוסקבה. תפקידם היה למנוע הפגנות אלימות ולבצע השתלטויות מהירות במקרי חטיפה ובני ערובה המוניים. ב-2011 כוחות אומו"ן של משטרת מוסקבה אוחדו עם המרכז למטרות מיוחדות ותגובה מהירה של משרד הפנים וב-2016 הוכפפו למשמר הלאומי של רוסיה.
אנדרטת חילות האוויר באוטווה
אנדרטת חילות האוויר (שמה באנגלית: Commonwealth Air Forces Memorial) בעיר אוטווה, בירת קנדה, מנציחה את זכרם של 799 אנשי צוות אוויר מחילות האוויר של בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי, שנפלו במלחמת העולם השנייה במהלך פעילות מבסיסים בקנדה, בארצות הברית ובאיים הקריביים, ומקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה ממוקמת מול בניין העירייה הישן של אוטווה, באתר המשקיף על נהר אוטווה מגדתו המזרחית, ליד מפלי רידו (Rideau Falls). היא מורכבת מכיכר עגולה בקוטר של כ-10 מטרים, שבמרכזה בריכת מים שקועה. על גבי בסיס מוגבה במרכז הבריכה ממוקם גלובוס ארד חלול, אשר פסל ארד של נשר רכוב על ראשו. שני קירות קשתיים קצרים ממוקמים על קו ההיקף של הכיכר, משני עבריו של הגלובוס, ועליהם נרשמו שמות הנעדרים. שמותיהם נרשמו לפי סדר שנות נפילתם, ובתוכן לפי השיוך שלהם לחילות האוויר השונים.
מרבית הנעדרים המונצחים באנדרטה שירתו בחיל האוויר המלכותי הקנדי ובחיל האוויר המלכותי. חלקם פעלו בצפון אמריקה ובים הקריבי בפעילות מבצעית באוקיינוס האטלנטי או בהטסת מטוסים מארצות הברית ומקנדה אל בריטניה. אחרים שהו בצפון אמריקה לצורך הכשרה כטייסים ואנשי צוות אוויר של חילות האוויר של מדינות חבר העמים הבריטי (בבסיסי אוויר בצפון אמריקה אומנו במהלך מלחמת העולם השנייה למעלה מ-137,000 אנשי צוות אוויר של מדינות אלו).
דב וינשטוק
דב (דוּבּק) וינשטוק (ג' בכסלו תש"ז 26 בנובמבר 1946 - ט' באלול תשס"ז 23 באוגוסט 2007) היה סייר שדות בגוש עציון, מחנך בלתי פורמלי, מקים יחידות איתור הנעדרים במדבר יהודה וממציא שיטת איתור נעדרים. הוא חילץ עשרות אנשים וגופות ממדבר יהודה. התפרסם לאחר מותו בסרט דוקומנטרי "דובק - פלסטיני ישראלי".
ביוגרפיה
היה נשוי לשרון לבית דולגין ואב לחמישה ילדים וגיסו של ח"כ ניסן סלומיאנסקי. בנו ד"ר משה וינשטוק שימש יושב-ראש המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך. בנו יצחק נרצח בפיגוע טרור בשנת תשנ"ד (1993).
דב וינשטוק נפטר ממחלת לב בט' באלול תשס"ז (2007).
איתור נעדרים
כחבר צוות החילוץ האזורי הקים וינשטוק יחידת איתור נעדרים. הוא פיתח שיטת חילוץ אשר התבססה על בדואים שלא סיימו בית ספר יסודי ורעו במדבר מגיל צעיר, ובשל כך חושיהם חדים במיוחד. לצורך איתור נעדר במדבר יהודה הוא פיזר את צוותו לאורך קילומטרים רבים עד לגילוי עקבות הנעדרים ומציאת נעדר או גופתו. באחד המקרים חילץ וינשטוק בעזרת הבדואים אדם ששרד שמונה ימים בתוך מערה במדבר. צוות האיתור העצמאי תיפקד במסגרת צוותי חילוץ עין גדי ומגילות. בעקבות צוות זה הוקמו יחידות איתור נוספות בישראל ושיטת האיתור שפיתח נלמדת בהשתלמויות ארציות בנושא.
טיפול בנערים נפלטי מסגרות וטיפוח מעיינות
וינשטוק יצר מערכת חינוכית של טיפול בנערים שנפלטו מן המסגרות החינוכיות. במסגרת עבודתו עם נוער שוליים, שיפץ וינשטוק מעיינות ואתרים בגוש עציון, מתוך תפיסה שעבודת האדמה והקשר לטבע בונים את הנערים והנערות. לאחר מותו נבנתה בריכה גדולה לזכרו ליד המעיין ששיפץ לזכר בנו יצחק, שנקרא על שמו "עין יצחק" (ידוע יותר בשם: עין סג'מה). הבריכה מצויה בסמוך ליישוב בת עין ונקראת לזכרו בריכת דובק.
הסברה וחינוך כללי
וינשטוק הקים עמותה בשם "רוח המדבר". במסגרת פעילות העמותה לסיורים והרצאות אצל דובק מבקרים רבים, ובהם חיילים, עיתונאים, אנשי ממשל וסנאטורים אמריקאיים, אנשי ממשל אירופאים ועוד. דובק ערך להם סיורים במעיינות, בהרי הסביבה ובמדבר יהודה, תוך שיתוף פעולה עם הבדואים הפלסטינים.
עמוס גולן
עמוס גולן (נולד ב-1955) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת סגן-אלוף, אשר פיקד על יחידת דובדבן. המציא ופיתח את רובה הקורנרשוט.
שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1973 התנדב גולן לצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת יום הכיפורים. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ושימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד, בין היתר במבצע ליטני. לאחר מכן שירת בימ"מ, בין היתר במלחמת לבנון הראשונה וכסגן מפקד בית הספר ללוחמה בטרור ומאוחר יותר מפקדו. גולן שירת כמפקדה השלישי של יחידת דובדבן. ב-8 ביולי 1992 נהרג חייל היחידה סמ"ר מאש כוחותינו במבצע ללכידת מבוקש במסגד בכפר ברטעה, לאחר שנחשד בטעות כמחבל. במהלך המבצע שינה גולן את התוכנית, ואישה נשלח לעמוד על גג בריכת מים מחוץ למסגד. קצין בצוות אחר שלא היה מודע לשינוי בתוכנית ירה באישה מרחוק, ואחר כך התקרב אליו וביצע וידוא הריגה. בעקבות המקרה גולן הודח מתפקידו, אך הפרקליט הצבאי הראשי (הפצ"ר) אילן שיף החליט שלא להעמיד אותו לדין. באפריל 1993, בעקבות חוות דעת חדשה שהוגשה לפצ"ר, שקבעה כי אישה נהרג בגלל רשלנות פלילית, דרשה משפחתו להעמיד את סא״ל גולן לדין, וכך גם שני מפקדים נוספים. בנוסף עלתה הטענה כי הקצינים והחיילים שהרגו את אישה רימו בחקירה. הפצ"ר הסכים לבדוק את המקרה שוב, אך באוקטובר החליט שוב לא להעמיד איש לדין. בתגובה עתרה משפחתו לבג"ץ בבקשה להעמיד לדין את האשמים, אך העתירה נדחתה.
קריירה עסקית
לאחר שחרורו מצה"ל עסק בסחר בנשק. בין השאר הקים עם שני שותפים, שהיו בעלי קשרים באוגנדה, חברה שעסקה בתיווך בין חברות תעשייה ביטחונית בישראל לממשלת אוגנדה. בין השאר שימש מתווך בעסקאות של התעשייה האווירית לישראל, אלתא מערכות וסולתם מערכות. בשנת 2002 תבעו אותו שותפיו, בטענה שגולן מתחמק באופן שיטתי מלשלם להם את חלקם בעיסקאות. בעקבות קשריו באוגנדה מונה לקונסול כבוד של המדינה בישראל, ושימש בתפקיד עד 2011.
בנוסף הקים בשנת 1995 את חברת "סילבר שאדו", העוסקת בפיתוח וייצור נשק קל. בין השותפים בחברה היה דוד מופז, אחיו של שאול מופז. בשנת 2003 הציגה רובה שפיתחה, הקורנרשוט, המאפשר ללוחם לגלות ולזהות מטרות, ולפגוע בכל איום, בלי להיחשף לאויב. המערכת מיועדת בעיקר למלחמה בטרור וללוחמה בשטח בנוי. במרץ 2006 הודיעה החברה כי מכרה את הרובה למשרד ההגנה הבריטי, במטרה שישמש את הצבא הבריטי במלחמת עיראק.
בכמץ'
בכמץ' (אוקראינית: Бахмач) היא עיר במחוז צ'רניהיב אוקראינה.
היסטוריה
בכמץ' החלה את דרכה כיישוב בשנות השישים והשבעים של המאה ה-19 כשבמקום החלו לסלול מסילת רכבת.
בינואר 1919 בקרבת העיר התרחשו קרבות בין כוחות הבולשביקים לבין הכוחות של הרפובליקה העממית של אוקראינה.
ב-1938 בכמץ' קיבלה מעמד של עיר.
יהודי בכמץ'
היהודים התיישבו לראשונה בבכמץ' ב-1796. בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה שלאחר מלחמת העולם הראשונה התרחשו בעיר מספר פוגרומים.
ב-1939 חיו בעיר 295 יהודים.
מספר גדול של יהודים הצליח להתפנות מעיר לפני פלישתם של הגרמנים לעיר, ואילו הרוב מאלו שנשארו בתוכה נרצחו.
ז'יגמונד סאנה
ז'יגמונד סאנה (במקור זילברשטיין, בהונגרית: Szana Zsigmond, בגרמנית: Sigmund Szana, ברומנית: Sigismund Szana; 23 ביוני 1870 טימישוארה – 24 במאי 1929 שיקגו) היה איש עסקים, בנקאי ונדבן יהודי אוסטרו-הונגרי ואחר כך רומני, יליד באנאט. הוא הקים את "טימישאורה - חברה בנקאית ומסחרית בע"מ" ששיחקה תפקיד חשוב בחיים הכלכליים של חבל באנאט בתחילת המאה ה-20. סאנה כיהן לתקופה כיושב ראש איגוד התעשיינים מבאנאט ואחר כך כיושב ראש שותף של האיחוד הכללי של התעשיינים ברומניה.
קורות חיים
ז'יגמונד סאנה נולד בטימישוארה, אז באוסטרו-הונגריה, במשפחה היהודית זילברשטיין ששינתה את שמה ל"סאנה". הוא למד באקדמיה למסחר בבודפשט ובמכללה למסחר בברלין.
בשנת 1894 בגיל 24 הוא ביצע את השקעתו הרצינית הראשונה בבית החרושת לגפרורים, למשחות לעגלות ולמוצרים כימיים בטימישוארה, מפעל שהוקם בשנת 1883 בשכונת יוזפין, על ידי איש העסקים קארל שטיינר הבן. מפעל זה הפך למפעל לגפרורים הגדול בכל הונגריה. בשנת 1899 התמנה סאנה למנהל המפעל. מאוחר יותר, בשנת 1906, הקים סאנה את החברה הבנקאית והמסחרית טימישוארה (Temeswarer Bank und Handels AG) שנודעה כ"בנק טימישוארה" או "בנק סאנה". חברה זו הייתה לתאגיד הבנקאי הגדול בטימישוארה, ואולי בדרום ממלכת הונגריה. בנק סאנה היה מעורב בפיתוח התעשייה המקומית, כשבשליטתו נמצאו מפעלים כמו "Industria Lânei" (ILSA) ("תעשיית הצמר") (החל משנת 1913),בית החרושת לשוקולד "קנדיה", המפעלים "לומינה" (האור) ו"דורה בע"מ"(לימים מפעל "אלקטרובאנאט"), מבשלת הבירה (החל משנת 1912), טחנת הקמח "בגה" (בעבר - "הונגריה") ואחרים, שבהם הועסקו כ-1000 עובדים.
בשנת 1913 האדריכל יוזף קרמר תכנן את הבניין המרכזי של בנק טימישוארה, בניין שנודע כ"בניין סאנה" בככר ספנטול גאורגה (גאורגיוס הקדוש) במרכז טימישוארה.
בשנת 1908 נבחר ז'יגמונד סאנה ליושב ראש איגוד התעשיינים של חבל באנאט. כמו כן התמנה לסגן קונסול ואחר כך לקונסול הכבוד של בריטניה בטימישוארה. בשנים 1914-1913 ניהל סאנה את השלוחה בווינה של הבנק האנגלי-הונגרי, ובשנת 1920 את השלוחה של חברת Gea בבודפשט.
סאנה נודע גם כמצנט, שתמך בספרות ובאמנויות.הוא נמנה עם מייסדי האגודה "ידידי המוזיקה" בטימישוארה. היה אחד מיושבי הראש השותפים של "הבית ההונגרי" בטימישוארה.
סאנה נפטר מאוטם שריר הלב בשיקגו בעת ביקור עסקים. הוא הובא לקבורה בבית העלמין היהודי בטימישוארה. קברו, הבנוי משיש מרושקיצה, עוצב על ידי הפסל פרנץ מגיישי.
שמינייה (שוברט)
השמינייה בפה מז'ור, דויטש 803 הולחנה על ידי פרנץ שוברט במארס 1824. היא הוזמנה על ידי נגן הקלרינט הנודע פרדיננד טרויר ונכתבה באותה תקופה של שתיים מיצירותיו הקאמריות הגדולות האחרות של שוברט, רביעיות המיתרים 'רוזמונדה' ו'המוות והעלמה'.
מִבְנֶה
ביצוע היצירה נמשך כמעט שעה.
לשמינייה שישה פרקים:
בשמינייה משתתפים קלרינט, בסון, קרן יער, שני כינורות, ויולה, צ'לו וקונטרבס. הרכב זה דומה להרכב של השביעייה של בטהובן, בתוספת כינור שני.
רקע כללי
טרוייר ביקש משוברט לכתוב יצירה דומה לשביעייה של בטהובן והלחין את השמינייה בתחילת 1824. היצירה בוצעה לראשונה בביתו של המעסיק של טרוייר, הארכידוכס רודולף (ששלישיית הארכידוכס של בטהובן מוקדשת לו). בביצוע הבכורה של השמינייה השתתפו כמה מהנגנים שניגנוו לראשונה את השביעייה.
ניתוח
המבנה הבסיסי של הפרקים דומה לזה של השביעייה של בטהובן.