cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לינקולן קרסטיין
כתביו
קרסטיין כתב מעל 500 מאמרים, מונוגרפיות וספרים לרבות כתבים בתחום ההיסטוריה והביקורת של האמנות, שירה, רומנים, מחקרים היסטוריים ויצירות אוטוביוגרפיות. 1929 – A Marriage Message for Mary Frost & James Maybon from Lincoln Kirstein, Paris, (May 15, 1929),
1932 – Flesh Is Heir: An Historical Romance, a novel, New York: Brewer, Warren &
1934 – Nijinsky (ניז'ינסקי) בשיתוף פעולה מוסווה עם רומולה ניז'ינסקי ועם הקדמה מאת פול קלודל
1939 – Ballet Alphabet: A Primer for Laymen, (אלף בית של הבלט: ספר להדיוטות),
1943 – "American Battle Painting: 1776–1918", (ציורי הקרבות האמריקאיים: 1918-1776) Washington, D.C.: National Gallery of Art, Smithsonian Institution,New York: Museum of Modern Art
1947 – The Drawings of Pavel Tchelitchew וספרו האחרון שפורסם ב־1994, ציורי פאבל צ'ליצ'ב 1947 – Henri Cartier-Bresson: Documentary Humanist, (אנרי קרטייה ברסון: הומניסט של התיעוד) in: The Photographs of Henri Cartier-Bresson (ב"צילומי אנרי קרטייה ברסון", עם (with another text by Beaumont Newhall עם עוד טקסט מאת בומון ניוהוך), New York: Museum of Modern Art
1952 – The Classic Ballet (הבלט הקלאסי)
1959 – What Ballet Is All About: An American Glossary,(מה זה בלט: לקסיקון אמריקאי) עם צילומים מאת מרתה סוופ, Brooklyn, N.Y.: Dance Perspectives
1965 – Rhymes and More Rhymes of a Pfc., a book of poems.(חרוזים ועוד חרוזים של טוראי ראשי - ספר שירים) המשורר אודן העריך ספר זה כ"ספר המשכנע, הנוגע והמרשים ביותר" שקרא על מלחמת העולם השנייה
1967 – "Whitehouse Happening", a play about President Lincoln's assassination (אירוע בבית הלבן - מחזה על רצח הנשיא לינקולן 1967 – "The Dance Encyclopedia" by Anatole Chujoy, P.W. Manchester and Lincoln Kirsten (April 15, 1967) (אנציקלופדיה של הריקוד - בשותפות עם אנטולי צ'וז'וי ופ.וו. מנצ'סטר) 1969 – " W. Eugene Smith : Success or Failure, Art or History", in: W. Eugene Smith: His Photographs and Notes, New York: Aperture (וו. יוג'ין סמית':הצלחה או כישלון, אמנות או היסטוריה" ב"וו. יוג'ין סמית':צילומיו ורישומיו") 1970 – Dance: A Short History of Classic Theatrical Dancing, (August 24, 1970) (הריקוד:קיצור תולדות הריקוד התיאטרוני הקלאסי) 1970 – Movement and Metaphor: Four Centuries of Ballet, New York and Washington: Praeger Publishers (תנועה ומטאפורה:ארבע מאות שנות בלט) 1973 – "Elie Nadelman ", New York: Eakins Press ("אלי נדלמן") 1973 – "The New York City Ballet" with photographs by Martha Swope and George Platt Lynes ("ניו יורק סיטי בלט", עם צילומים מאת מרתה סוופ וג'ורג' פלאט ליינס) 1975 – Nijinsky Dancing'' (November 17, 1975) (ניז'ינסקי רוקד)
1978 – Thirty Years: Lincoln Kirstein's The New York City Ballet: expanded to include the years 1973–1978, in celebration of the company's thirtieth anniversary (שלושים שנה:ניו יורק סיטי בלט מאת לינקולן קרסטיין, מורחב, הכולל השנים 1973–1978, לרגל מלאת שלושים ללהקה) 1984 – Paul Cadmus, New York: Imago Imprint ("פול קדמוס)
1984 – Fifty Ballet Masterworks: From the 16th Century to the 20th Century, August 1, ) (חמישים יצירות מופת של בלט: מן המאה ה-16 עד למאה ה-20)
אוניטריאניזם
אוניטריאניזם הוא שם כולל למספר גדול של זרמים דתיים, במקורם חלק מהנצרות הפרוטסטנטית. האוניטריאניזם התפתח במאה ה-16 כענף של הרפורמציה הרדיקלית ונבדל מכל יתר ענפיה בכך שכפר באמונת השילוש והציג את ישו כמושיע נבחר, אך בכל אופן ובכל גרסאות התאולוגיה האוניטרית, לא כשווה לאלוהים האב ובלתי-נברא. בשל כך נרדפו האוניטרים במשך מאות בשנים. עם הזמן קמו בתוך הזרם גם תפישות ליברליות לחלוטין שדחו כל אמונה מוגדרת, הקרויות "אוניטריות אוניברסליות". כיום רבים מהאוניטרים האוניברסליים מסרבים לכל הגדרה דתית ורואים את עצמם כמעודדים "חיפוש רוחני" בלבד, אם כי קיימים זרמים אוניטריים נוצריים המוסיפים לדגול באמונה בישו.
ברחבי העולם קיימות קהילות והתאחדויות אוניטריאניות רבות, השייכות למועצה הבינלאומית של אוניטריאנים ואוניברסליסטים.
בארצות הברית ובקנדה מרבית האוניטריאנים משתייכים לכנסיית האוניברסליזם האוניטריאני (UU), באופן המשקף איחוד מוסדי בין האוניטריאניזם והאוניברסליזם. כיום, אוניברסליסטים אוניטריאנים רבים אינם רואים עצמם כנוצרים של ממש, גם אם הם חולקים כמה אמונות החופפות לאלה של הנוצרים מהזרם המרכזי.
אבק
אבק הוא שם כללי לחלקיקים מוצקים קטנטנים, בקוטר של פחות מ-500 מיקרומטר (לחלקיקים גדולים יותר, ראו חול וגרגרים), ובאופן כללי יותר, לחומר מפורר עד דק. על פני כדור הארץ, אבק מופיע באטמוספירה מכמה מקורות שונים, ובהם אבק מאדמה שהורם על ידי הרוח, התפרצויות געשיות, וזיהום תעשייתי. אבק נפוץ מאוד גם בחלל החיצון (ראו תווך בין-כוכבי), שם גזים וענני אבק הם סימנים עיקריים למערכות כוכבים.
האבק המתאסף בבתים מקורו בתאי עור שנשרו, אבק אטמוספירי ואבק שמקורו סיבים מבגדים ומכיסויים. הוא מוסר בעזרת מטאטאים, מטליות אבק, או שואבי אבק.
ההתנהגות הפיזיקלית של אבק פועלת על פי חוקים שאינם תמיד תואמים לאלו של חומר מוצק או נוזלי. למשל, הלחץ המופעל על קופסה מלאה אבק אינו בהכרח אחיד. החלקיקים של האבק מפוזרים בכך שכל החלקיקים מסתדרים בין כוחות המשיכה ביניהם. כוחות המשיכה הללו יוצרים את האבק כמו שהוא נוצר – גוש אפור.
סופות אבק מתחוללות באזורים יבשים, כאשר חול מעל פני האדמה נגרף ונישא למעלה בזרמי אוויר עולים. בשנת 1934 התחוללו בטקסס סופות אבק כה עזות, עד שקילפו את שיכבת האדמה העליונה, הרסו חוות חקלאיות רבות והפכו את המקום למשטח אבק ענק, הידוע בכינויו "אגן האבק". בישראל מתחוללות סופות אבק בעיקר באזור הנגב.
אל-אוואלי
נהר אל-אוואלי (בערבית: نهر الاولي, תעתיק מדויק: "נהר אלאולי", בעברית נקרא גם: נהר האוואלי) הוא נהר בדרום לבנון. זורם מהר הלבנון מערבה ונשפך לים התיכון מצפון לצידון.
חלק נכבד ממימיו של האוואלי מוטה מנהר הליטני באמצעות פרויקט מנהרת מרכבה אשר חוצה את הר הלבנון ומנצלת את הפרשי הגובה בין הליטני הזורם בבקאע ובין המורדות המערביים של הר הלבנון. המנהרה מתחילה בקצהו הדרומי של אגם קרעון, עוברת מערבה שישה ק"מ מתחת לאדמה, שם היא מגיעה לתחנת כוח תת-קרקעית. המים נופלים בצינור מגובה של 140 מטר ומפעילים שתי טורבינות המייצרות חשמל. משם ממשיכים המים מערבה במנהרה נוספת באורך של 17 ק"מ ונופלים מגובה של 420 מטר לתחנת כוח נוספת. בהמשך, קיימת תחנת כוח שלישית בה המים יורדים 150 מטר נוספים. סך הכול מופקים מהמפעל ההידרואלקטרי 190 מגוואט המשמשים את ביירות, צידון, צור וחלק גדול מהאזור שבין מקורות האוואלי ורצועת החוף. לאחר תחנת הכוח השלישית מוזרמים מי הליטני אל אפיק נחל האראי, אחד ממקורות האוואלי, הזורם מזרחית לג'זין, ומוסיפים אליו כ-500 מיליון מטר מעוקב מים בשנה. בכך מהווים מי הליטני את עיקר המים הזורמים בערוץ האוואלי. עיקר השימוש במי הליטני הוא בחורף בעת שהקיבולת של אגם קרעון יורדת. מי האוואלי משמשים גם את ביירות ואת ערי החוף, ועל ידי שליטה בהם ובתחנות הכוח של פרויקט מנהרת מרכבה היו לצה"ל כלי נשק אסטרטגיים רבי עוצמה כששלט באזור בשנים 1982–1985.
סכר על האוואלי באזור הכפר ביסרי שמצפון-מערב לג'זין נמצא בתהליכי בנייה.
סמוך לשפך הנהר נמצאים שרידי מקדש אשמון מהתקופה הפיניקית, מקדש המוקדש לאל אשמון. במאה ה-17 השתמש השליט הטורקי, האמיר פחרדין, באבני המקדש כדי לבנות גשר על הנהר. כיום, לאחר שהגשר נהרס מספר פעמים, נותרו רק אבני הבסיס של הגשר כעדות לגשר הטורקי.
ב-1976, בעת כניסת הצבא הסורי ללבנון, בעקבות מלחמת האזרחים השנייה, הפך אפיק הנהר ל"קו האדום" שחצייתו על ידי הסורים אמורה הייתה לגרור תגובה צבאית ישראלית. לאורך 20 השנה בהן שהו הסורים בלבנון, הם לא חצו את קו האוואלי דרומה.
שפך הנהר, מצפון לעיר צידון, היה זירת קרב באחד ממהלכי הפתיחה של מלחמת שלום הגליל. בליל ה-6 ביוני 1982 התבצעה נחיתת סער אמפיבית של כוחות שייטת 13, חטיבת הצנחנים ויחידות שריון של צה"ל. לאחר קרב שנערך באתר הנחיתה מול כוחות של אש"ף, בו השתתפו גם מטוסי חיל האוויר ושייטת ספינות הטילים של צה"ל, השתלטו הכוחות הישראלים על אזור הנחיתה והחלו בתנועה לכיוון דאמור. פעולה זו גרמה לניתוק כוחות אש"ף בדרום לבנון ממפקדותיהם בביירות.
בתחילת ספטמבר 1983 נסוגו כוחות צה"ל מהרי השוף ומאזור ביירות דרומה, וייצבו את עצמם על קו האוואלי. לאחר נסיגה זו החל מאבק מזוין בין הדרוזים והמרונים בהרי השוף. במאבק זה, שכונה מלחמת ההרים, היו מעורבים כוחות של צבא לבנון ושל צבא ארצות הברית. כוחות צה"ל שהו על קו האוואלי עד חודש מאי 1985 עת נסוגו אל רצועת הביטחון.
מתתיהו אדלר
מתתיהו (מכס) אַדְלֶר (ב' בתמוז ה'תר"פ – כ' בשבט ה'תשס"ד, 18 ביוני 1920 – 12 בפברואר 2004) היה מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן, יו"ר ועדה קרואה בבאר שבע למשך שישה חודשים בשנת 1963, חבר המועצה ברמת גן, ושגריר ישראל בשווייץ.
ביוגרפיה
אדלר נולד בפראג לרב ד"ר שמעון אדלר ולאימו רייזל בת הרב סיני שיפר. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל כסטודנט ולמד היסטוריה יהודית וכללית, ספרות וסוציולוגיה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1941 שרת כנוטר במשטרת המנדט מטעם "ההגנה". ביולי 1947 היה ראשון הנוטרים שהועלה לדרגת מפקח.
לאחר קום המדינה עבר לשרת במשרד הפנים. הוא שימש קצין מחוז פרוזדור ירושלים וכסגן ממונה על מחוז ירושלים. משם הועבר אדלר למשרד הראשי כמנהל מדור. אדלר הקים את המחלקה למועצות אזוריות וכיהן כנציב שרות לעובדים ברשויות המקומיות. במאי 1955 יצא אדלר מטעם משרד הפנים, לשבעה חודשים של השתלמות במינהל מוניציפלי בארצות הברית. ב-1958 יצא עם משפחתו לשליחות באנגליה למשך שנתיים מטעם הפועל המזרחי. בנובמבר 1961 מתוקף תפקידו כמנהל מחלקת ההדרכה במשרד הפנים יצא בראש משלחת למדינות מזרח-אפריקה (קניה, אוגנדה וטנגניקה), על מנת לסייע להן בהקמת שלטון מקומי ולהתכונן לקראת סמינר בישראל לעובדי רשויות מקומיות באפריקה.
בראשית 1963, בעקבות סכסוכים קואליציוניים במועצת עיריית באר שבע, מונה אדלר למשך חצי שנה כראש ועדה קרואה של עיריית באר שבע עד לקיום בחירות למועצה חדשה באוגוסט 1963. אדלר איזן את תקציב העירייה והביא לפינוי הרוכלים שנחשבו למטרד בעיר במשך שנים רבות. אדלר המשיך לכהן בתפקיד עד 25 בספטמבר 1963, עת נכנס אליהו נאוי לתפקיד, כראש עיר נבחר.
לקראת סוף שנת 1963 מונה למנהל אוניברסיטת בר-אילן, תפקיד בו החזיק במשך 22 שנה. במקביל הוא נבחר למועצת עירית רמת גן מטעם המפד"ל, כיהן במועצה שלוש קדנציות, ובשנים 1968-1980 כיהן בתפקיד סגן ראש העיר רמת גן. זכה לתואר יקיר עירית רמת גן לשנת 1986. בשנים 1980-1983 שימש אדלר כשגריר ישראל בשווייץ. מ-1986 ועד פטירתו, עמד אדלר בראש השלוחה של "טורו קולג'" בירושלים, לבקשתו של ברנדר לנדר מייסדו ונשיאו של הקולג' בניו יורק. יחד עם אחיו, סיני אדלר, שיפץ את ביתו של סבו בעיירה קטנה בצ'כיה והפך אותה למוזיאון לאורח החיים של יהודי הכפרים והעיירות בצ'כיה.
ב-24 בנובמבר 1946 נשא מתתיהו לאשה את יהודית לבית פרידמן, ממנה נולדו לו שלושה ילדים, בהם הרב שמעון אדלר, אשר שימש ראש המינהל לחינוך דתי במשרד החינוך, בנו הוא שילה אדלר. אחיו הצעיר הוא הרב סיני אדלר.
יחידת מיתר
יחידת מיתר (יחידה 427) היא יחידה מובחרת באוגדה 98 (בעבר יחידה מטכ"לית), שהוקמה בשנת 1987 ונסגרה בשנת 2017 (מהיחידה התפתחה יחידת מגלן). בשנת 2020 הוקמה מחדש עם ייעוד חדש ומסווג.
ייעודה של היחידה
יחידה לוחמת מיוחדת בעלת אופי מסווג. היחידה היא חלק ממערך משמעותי ביותר לבטחון המדינה אשר פועל 24/7 365 ימים בשנה. לוחמי היחידה מתמחים בהפעלת אמצעי לחימה ופועלים בתנאי שטח מורכבים בכל הגזרות.
מדברי מפקד אוגדה 98 בעת הכפפת היחידה לפיקודו ניתן רק להסיק מה יעוד היחידה: "אמצעי הלחימה החדשים הללו מוסיפים לקטלניותם של צה״ל ושל האוגדה, פעילותם החשאית והענפה של הלוחמים בעומק שטח האויב במב"מ ובעתיד במלחמה, תורמת יום יום לביטחון מדינת ישראל".
אמצעי לחימה בהווה
כיום, אמצעי הלחימה שבשימוש היחידה מסווגים, והם שונים מאמל"ח היחידה בעבר. האמצעים הגיעו לאחר שמובצעו בחיל האוויר.
אמצעי לחימה בעבר
בעבר היה אמצעי הלחימה העיקרי של היחידה הטיל נגד טנקים Spike NLOS (ראשי התיבות NLOS פירושם Non-Line of Sight) המכונה בצה"ל "תמוז". התמוז הוא טיל נגד טנקים מונחה אלקטרו-אופטי וארוך טווח שיכול להגיע לטווח של כ-25 ק"מ. "חפיז" הוא נגמ"ש M-113 שהותקן עליו משגר טילי תמוז. "פרא" הוא טנק טילים/משחית טנקים המבוסס על טנק המגח M48A5 ומשמש כפלטפורמה לשיגור טילי תמוז, תוך שהוא מוסווה כטנק באמצעות תותח דמה. הפרא עשה שימוש מבצעי ראשון ומוגבל ב"אירועי הר וגיא" ב-21 בנובמבר 2005, ושימוש נרחב במהלך מלחמת לבנון השנייה ובמבצע צוק איתן והוגדר כמסווג עד שנת 2015 בה הותר לפרסום.
הקמה וארגון
יחידת מיתר הוקמה ב-1987 כחלק מעוצבת קלע דוד, ישבה בתחילה במחנה ג'וליס ולאחר מכן עברה לבסיס קבע במחנה יפתח שבפיקוד הצפון.
היחידה התבססה על פלוגות "חפיז", ב-1989 החלה לקלוט את ה"פרא". לאחר קליטה מלאה של ה"פרא" מנתה היחידה שתי פלוגות "פרא", פלוגת סיור ופלוגת מפקדה.
בתחילת שנות ה-2000 הוכפפה היחידה לעוצבת גולן (אגד 282)
ב-2011 נחשף השימוש בטיל התמוז וב-2015 נחשף שימוש היחידה בפלטפורמת הפרא.
מלחמת המפרץ - מבצע "עקרב"
בעקבות ירי טיל הסקאד העיראקים אל עבר ערי ישראל החליטה ממשלת ישראל בראשותו של יצחק שמיר לאחר לחץ פנימי הולך וגובר לשלוח כוח צבאי שישמיד את משגרי הטילים. התוכנית שנקרא מבצע עקרב כללה הטסת כוחות מיוחדים, צוותי תצפית והכוונת אש מיחידת שלדג וכמו גם לוחמים ומשגרי החפיז מיחידת מיתר במטוסי התובלה מסוג הרקולס 130־C והנחתתם במדבר העיראקי. בהמשך תוכנן שלוחמי הסיור "יצודו" את משגרי הסקאד ויעברו את מיקומם לצוותי החפיז על מנת להשמידם. אך לאור הסיכונים לכוח, הקשיים הלוגיסטיים (ובכלל זה היכולת לפנות נפגעים לישראל), והעובדה שהצלחת הכוח לפגוע במשגרי טילי הסקאד שאיימו על העורף הישראלי הוטלה בספק בשל היעדר המודיעין העדכני לפעולה והלחץ האמריקאי הכבד – הביאו את הממשלה להחליט שלא להוציא לפועל את המבצע.
מלחמת לבנון השנייה
בנובמבר 2005 ביצע ארגון חזבאללה ניסיון החטיפה בקרבת הכפר רג'ר. בעקבות זאת ביצעו לוחמי היחידה לראשונה ירי טילים מדויק והשמידו מטרות של הארגון בלבנון. במלחמת לבנון השנייה ירו לוחמי היחידה 527 טילים אל עבר מטרות שונות במרחבים אורבניים ופתוחים. במהלך המלחמה, כוח סיור של היחידה אשר ביצע פשיטה בעיירה בינת ג'בייל, מצא עצמו נצור בתוך מבנה תחת אש. בסיום הקרב היו בקרב הכוח 28 לוחמים פצועים ובהם רופא הנלווה לכוח, אשר נפצע בעת שחש לטפל בנפגעים.
סיכולים ממוקדים
היחידה פעלה באזור גזרת עזה שם ביצעו לוחמי היחידה סיכולים ממוקדים כנגד חוליות משגרי הקסאמים. העיתון "ידיעות אחרונות" דיווח כי משנת 2006 חיסלו חיילי היחידה עשרות מחבלים ברצועת עזה.
פעילות היחידה מתבצעת תוך כדי תיאום רב עם כוחות חיל האוויר המסייעים בפגיעה במוקדי שיגור רקטות.
מבצע עופרת יצוקה
במהלך מבצע עופרת יצוקה ביצעו לוחמי הפלוגות הייעודיות שהיו פזורים מסביב לרצועת עזה שיגורים אל עבר מטרות שונות ברצועה תוך כדי מתן סיוע באש מדויקת לכוחות היבשה, כמו כן כוחות הסיור תמרנו בתוך עזה והכווינו אש. במהלך המבצע ירתה היחידה 26 טילי תמוז.
מבצע צוק איתן
במהלך מבצע צוק איתן ברצועת עזה ביולי-אוגוסט 2014 ירו לוחמי מיתר 430 טילי תמוז ממשגרי ה"פרא". בנוסף הפעילו לוחמי היחידה מזל"ט רוכב שמיים לאיכון מטרות.
בתקופות שגרה ביצעה היחידה פעילות ביטחון שוטף ומעצרי מבוקשים ביהודה ושומרון.
פירוק היחידה
בשנת 2016 הוחלט לפרק את היחידה. והיא פורקה בתחילת 2017.
הקמה מחדש
בשנת 2020 הוקמה מחדש היחידה בחיל התותחנים תחת אגד 214 עם ייעוד מסווג. בסוף 2022 התחילה לעבור שינוי מבני-ארגוני והחלה לפעול מבצעית עם שינוי הייעוד וקליטת אמל"ח חדש, איכותי ומתקדם ליחידה. לוחמי היחידה השתתפו בשנת 2023 בעשרות פעילויות מבצעיות חשאיות.
לאחר שינוי ייעוד היחידה וקליטת אמל״ח חדש פוזרו לוחמי היחידה שהוקמה ב2020 בין גדודי חיל התותחנים.
הכשרה בהווה
כיום, ההכשרה ביחידה אורכת מעל שנה (הארוכה בחיל) ורוב הלוחמים ביחידה הגיעו דרך יום סיירות או יחידות מיוחדות אחרות. הכשרת הקצין ביחידה היא הארוכה ביותר בזרוע היבשה ואורכת 10 חודשים עד קבלת דרגות ולאחריהם 4 חודשים נוספים של הכשרה עד הגעה ליחידה. ביחידה עוברים הכשרה נוספת האורכת בין חודשיים לשלושה מה שמביא את זמן הכשרת הקצין ביחידה לשנה וחצי. על כן, קציני היחידה חותמים 5 שנים בשירות קבע.
אלמה זאדיץ'
אלמה זאדיץ' (בבוסנית: Alma Zadić; נולדה ב-24 במאי 1984) היא פוליטיקאית ועורכת דין אוסטרית, המכהנת כשרת המשפטים באוסטריה בממשלת קורץ השנייה החל מינואר 2020, חברה בפרלמנט האוסטרי מטעם מפלגת הירוקים.
ביוגרפיה
אלמה זאדיץ' נולדה בשנת 1984 בעיר טוזלה בצפון-מזרח בוסניה והרצגובינה של היום (אשר הייתה אז הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה כחלק מיוגוסלביה) להורים בוסניאקים-מוסלמים, שניהם מהנדסים במקצועם. בשנת 1994 בהיותה בת עשר, נמלטו זאדיץ' ומשפחתה מבוסניה עקב המלחמה שהתרחשה במדינה באותן שנים והם התיישבו בווינה שבאוסטריה. בשנת 2003 היא החלה לימודי משפטים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת וינה, ובהמשך הדרך היא זכתה במלגת פולברייט ללימודי תואר שני באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק וסיימה את התואר ב-2007. בתקופת לימודי המשפטים עבדה כחוקרת משפט זוטרה בארגון ההגירה הבינלאומי שבווינה ועברה התמחות בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר שבהאג.
לאחר שסיימה את לימודיה עבדה בין השנים 2015-2011 כשותפה במשרד עורכי דין בינלאומי בשם Freshfields Bruckhaus Deringer (FBD) שבסיסו ממוקם בלונדון ולאחר מכן עד שסיימה את תפקידה בארגון קודמה לתפקיד שותפה בכירה. בקיץ 2017 נכנסה לפוליטיקה כחברת הפרלמנט האוסטרי מטעם מפלגת JETZT. בחודש יולי 2019 עברה למפלגת הירוקים ושובצה במקום החמישי ובחודש ספטמבר באותה שנה נבחרה שוב ללמועצה הלאומית. היא הייתה שותפה במשא ומתן להרכבת הממשלה בין מפלגת הירוקים לבין המפלגה הנבחרת, מפלגת העם האוסטרית (ÖVP) בראשות קנצלר אוסטריה סבסטיאן קורץ. בינואר 2020 מונתה לתפקיד שרת המשפטים כחלק מההסכם הקואליציוני בין המפלגות והפכה לשרה הראשונה בממשלה שאינה ילידת המדינה. בעקבות כניסתה לתפקיד הפכה למטרה מצד חוגי ימין-קיצוניים לפגיעה, בין היתר נחשפה לביקורת חריפה, גידופים ואיומים על חייה בשל היותה מוסלמית ומהגרת, בשל כך הוצמדה לה אבטחה משטרתית. זאדיץ' מגדירה עצמה כמוסלמית אך היא לא חשה זיקה לדת. זאדיץ' דוגלת בתפיסת עולם ליברלית ופועלת לאורך השנים לקידום נושאים חברתיות לרבות זכויות אדם, זכויות מיעוטים ואיכות הסביבה.
דן מרגלית
דן מרגלית (נולד ב-13 במרץ 1938) הוא עיתונאי, פובליציסט, עורך ומגיש טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
מרגלית נולד וגדל בתל אביב. אביו, ד"ר ישראל (איז'ו) מרגלית, היה רופא הפרסונל, הרופא שאחראי לענייניהם הרפואיים של עובדי בית החולים הדסה בתל אביב, ואמו אורה, פסיכולוגית. אחיו הצעיר היה העיתונאי דוד (דודי) (1988-1950). דודו היה הנוירוכירורג פרופ' אהרון בלר.
דן מרגלית למד בגימנסיה העברית הרצליה, והוא מוסמך האוניברסיטה העברית בירושלים להיסטוריה יהודית בת-זמננו בשנת 1985, בהצטיינות. את עבודת התזה כתב בהנחיית פרופ' ניסן אורן. בצעירותו כתב בעיתון "חרות". בשנים 1964–1991 היה עיתונאי בעיתון "הארץ". בשנים 1968–1969 היה חבר ודובר של "התנועה למען משה דיין", ששמה לה למטרה להביא לבחירתו של דיין לראשות הממשלה.
מרגלית התפרסם במיוחד כאשר ב-1977, בעת שהיה שליח "הארץ" בוושינגטון, חשף את פרשת חשבון הדולרים. חשיפתו גילתה שראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, שהיה קודם לכן שגריר ישראל בארצות הברית, החזיק חשבון בנק בארצות הברית, בניגוד לתקנות מטבע חוץ שהיו נהוגות אז. השמועה על קיומו של החשבון הגיעה לאוזני אליאורה מרגלית, רעייתו של מרגלית, במסיבת קוקטייל אצל הנספח הצבאי בשגרירות ישראל, ומרגלית אישש אותה בבדיקה שערך בבנק. חשיפת הפרשה הובילה להתפטרות רבין, ולהצבתו של שמעון פרס כמועמד מפלגת העבודה לראשות הממשלה, אשר הפסיד למנחם בגין בראשות הליכוד במה שנודע כ"המהפך".
מרגלית נמנה עם המנחים הקבועים של התוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית, החל מימיה הראשונים ב-1982, דרך המעבר לשם "הערב החדש" אחרי סגירת רשות השידור ב-2017, ועד ירידתה הסופית משידור באוגוסט 2018. התוכנית התפתחה לתוכנית ראיונות פוליטית ידועה, ומרגלית הפך למזוהה איתה, התוכנית שודרה בימים ראשון עד חמישי ב-16:59 בטלוויזיה החינוכית ובערוץ הראשון. ב-16 במרץ 1989 הוצתה דלת דירתו של מרגלית בירושלים, מספר ימים לאחר שראיין בתוכניתו את פייסל חוסייני. ארגון בשם "הסיקריקים" קיבל אחריות לפעולה.
ב-1992 מונה מרגלית על ידי עופר נמרודי לעורך "מעריב", אך פרש לאחר כחצי שנה תוך הטחת האשמות במשפחת נמרודי, שלטענתו התערבה בשיקוליו מטעמים מסחריים ובכך הקשתה על תפקודו כעורך.
ב-1996 הנחה את העימות הטלוויזיוני בין המתמודדים על ראשות הממשלה באותה שנה. תוצאותיו של עימות זה הביאו לפי ההערכות ליתרון לבנימין נתניהו, שניצח באותה מערכת בחירות.
לאורך שנות התשעים הנחה את התוכנית "פופוליטיקה" (מאוחר יותר "פוליטיקה") בטלוויזיה הישראלית, ותוכנית דומה בערוץ 2. "פופוליטיקה" זכתה להשפעה עצומה. מקובל לייחס לה את הצלחתם של חברי הפאנל המרכזיים שלה, בעיקר את הישגיו הפוליטיים של יוסף (טומי) לפיד, שבאו לידי ביטוי בהצלחת מפלגת שינוי.
ב-2001 התפטר מרגלית מ"הארץ" ועבר לכתוב פובליציסטיקה ב"מעריב". ב-2003 עזב את "פוליטיקה" תוך הפניית טענות להנהלת רשות השידור, וב-2004 החל להגיש את "פוליטיקה פלוס" בערוץ 10, שבהמשך שינתה את שמה ל"מועצת החכמים", בהרכב המקורי של "פופוליטיקה". בנוסף הנחה את "הזירה", תוכנית ראיונות בעלת מבנה דומה ל"פופוליטיקה" והנחה את תוכנית התרבות "מוסף המוספים של ערב חדש" של הטלוויזיה החינוכית. ביולי 2007 עזב את "מעריב" לטובת חינמון חדש בבעלות שלדון אדלסון, "ישראל היום".
בשנים 2007–2009 חל שינוי בעמדותיו, ועל כך הוא מספר בספרו "התפכחות". הוא חזר בו מתמיכתו בתוכנית ההתנתקות וכתב שלעולם לא יתמוך עוד במהלך חד-צדדי שכזה, אך הוא רואה את הפתרון בשתי מדינות לשני עמים שיושג במשא ומתן. הוא הביע ספקות בסיכוי לכונן שלום אמיתי בעתיד הקרוב בין ישראל לפלסטינים, לנוכח עמדותיהם הסרבניות.
מ-4 ביוני 2017 הגיש מרגלית בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "הערב החדש", גרסה קצרה ומוקדמת של התוכנית "ערב חדש", עד יומה האחרון, 5 באוגוסט 2018, לקראת סגירתה של הטלוויזיה החינוכית באותו חודש.
בשנת 2020 הצטרף לערוץ דמוקרטtv שם הוא מגיש את התוכנית "דן מרגלית בשיחה אישית". כמו כן, הוא גם משמש כפאנליסט בפאנלים שונים בערוץ.
ב-2022 חזר לישראל היום, לאחר עזיבתו של ביסמוט.
חיים אישיים
מרגלית היה נשוי לאליאורה (לוצ'י), ונולדו להם שלוש בנות: קרן, במאית ותסריטאית טלוויזיה, שירה, שכיהנה כמשנה למנכ"ל זכיינית ערוץ 2 "רשת" והייתה אשתו של האלוף אהרון חליוה, ונויה. לאחר גירושיו נישא לפרופסור דנה מרגלית, ראש החוג לפסיכולוגיה שיקומית באוניברסיטת אריאל.
לאחר שנים רבות שבהן התגורר בסביון, עבר להתגורר בשכונת צהלה שבצפון תל אביב, בסמוך לבתו שירה.
קישורים חיצוניים
על ספריו:
יואב קוטנר
יואב יוחנן קוּטנֶר (נולד ב-18 במאי 1954) הוא עורך מוזיקה ושדרן רדיו ישראלי, מרצה, מבקר מוזיקה ברדיו, בטלוויזיה ובעיתונות. זוכה פרס אקו"ם.
ביוגרפיה
יואב קוטנר נולד בירושלים. אביו, מנחם, היה מורה לשיטת אלכסנדר, ומשורר. הוריו התגרשו בילדותו. בגיל 14, בשנת 1968 החל בלימודים בפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב ובמסגרתה התחנך בגימנסיה הרצליה. למד עם גבי אשכנזי ונוחי דנקנר. בשנת 1972, במהלך חופשה בשווייץ עם חבריו לפנימייה הצבאית לפני גיוסם לצה"ל, נפל קוטנר כשטיפס על הר. בעקבות התאונה הוא לקה באובדן זיכרון. במהלך השיקום היה עליו ללמוד קרוא וכתוב מחדש, ולהכיר מחדש את משפחתו וחבריו. המוזיקה הפכה לאמצעי שעזר לו. במקום לשרת כלוחם בסיירת מטכ"ל כפי שרצה לפני התאונה, התנדב קוטנר לשרת בגלי צה"ל.
רדיו
את שירותו הצבאי עשה כעורך מוזיקלי בגלי צה"ל, וקידם רבות השמעת סגנונות מוזיקה שונים מהמקובל באותה עת בישראל, בייחוד רוק מתקדם. הגיש את הפינה "תו השעה", חידון מוזיקלי נושא פרסים, בתוכנית "נכון לעכשיו", וזכור גם כמי שגילם את דמותו המוטרפת של "פרופסור מקס" בתוכנית הסאטירית "מה יש".
במהלך השנים הגיש בתחנה מרתונים מיוחדים ותוכניות מוזיקה שונות, ביניהן את התוכנית היומית "מוזיקה היום" ואת "ציפורי לילה". במשך הזמן הפך שמו לשם נרדף למוזיקה האלטרנטיבית העצמאית, שאינה בזרם המרכזי, והוא נהג לא פעם להשמיע בתוכניות שהגיש אמנים לא מוכרים, "אמני מחתרת", ששלחו אליו הקלטות ביתיות.
בסוף דצמבר 2003, לאחר כ-30 שנה, עזב קוטנר את גלי צה"ל כדי להשתתף בהקמת ערוץ מוזיקה 24 בטלוויזיה, שם שימש כעורכו הראשי של הערוץ עד לסוף 2007.
בינואר 2008, חזר קוטנר לרדיו והחל לשדר ברדיו תל אביב תוכנית יומית בשם "האיש הקטן מהרדיו". בנוסף לכך, שימש כמנהל מחלקת המוזיקה ועורך מוזיקלי ראשי בתחנה.
ביוני 2010, לאחר סיום חוזהו ברדיו תל אביב, חזר קוטנר לשדר בגלי צה"ל תוכנית יומית, הופעות חיות באולפן במסגרת התוכנית השבועית, "הג'אם של קוטנר", ותוכניות מיוחדות המוקדשות להיסטוריה של המוזיקה הישראלית.
בינואר 2016 החל להגיש בגלגלצ תוכנית יומית עם אורלי יניב (ימים א'-ד', 21:00-22:00). באפריל 2022, עבר לשדר ביחד עם יניב תוכנית שבועית בימי שני במקום תוכניתם היומית. בנוסף, שב להגיש לאחר הפסקה ארוכה, שנכפתה גם בשל מגפת הקורונה, את תוכנית הג'אם השבועית בגלי צה"ל.
עורך ומגיש תוכנית רדיו שבועית בתחנת הרדיו הקצה, החל מיומה הראשון של התחנה בשנת 2012.
טלוויזיה
קוטנר הגיש את פינת המוזיקה של התוכנית "זהו זה!" ואת התוכנית "עד פופ" בערוץ הראשון (1988–1990), ערך והגיש את "קול הפופ" (1991) ו"קול הרוק" (1992) בערוץ 2 הניסיוני.
בשנת 1998 יצר את הסדרה התיעודית "סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי" בערוץ 1, ועריכתה זיכתה אותו בפרס תמוז לשנת 1999.
בשנת 2003 היה שותף לצוות שזכה במכרז להפעלת ערוץ המוזיקה הישראלי, ערוץ 24, ושימש עורכו הראשי של הערוץ עד לסוף 2007.
בשנת 2010 החל להנחות בטלוויזיה החינוכית את תוכנית הריאיונות "פסקול ישראלי", שבה הוא מארח מוזיקאים ישראלים שונים.
בראשית 2012 יצר וערך עבור ערוץ 8 את סדרת התעודה "האלבומים", העוסקת באלבומי בכורה בולטים ברוק הישראלי. הסדרה כללה שתי עונות וזכתה לביקורות משבחות.
בשנת 2013 עלו בערוץ 24 שתי תוכניות אולפן בהגשתו ובעריכה משותפת עם דרור נחום. התוכנית הראשונה, "בחזרה לסוף עונת התפוזים" חזרה לסדרה התיעודית שיצר 15 שנה קודם לכן, והשנייה, "שינויים בהרגלי הצריחה", התמקדה בשינויים שחלו במוזיקה הישראלית במהלך שנות התשעים.
בשנת 2017 היה שותף יחד עם אסף אמיר ואבידע לבני ביצירת הסדרה הדוקומנטרית "שיר אהבה סטנדרטי", ביוגרפיה מוזיקלית על חייו של הזמר אריק איינשטיין, ששודרה בערוץ yes. הסדרה זכתה בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017 בפרס הסדרה התיעודית הטובה ביותר לשנת 2017.
פעילויות נוספות
קוטנר ערך את החלק העברי באנציקלופדיית המוזיקה באתר האינטרנט MOOMA, אשר בוססה על מפעל חייו בתיעוד הרוק הישראלי ברדיו ובטלוויזיה.
החל משנת 2009 כותב טור שבועי בנושא מוזיקה בעיתון ישראל היום.
בשנת 2013 הצטרף קוטנר לצוות המרצים של מכללת BPM ומשמש כמרצה אורח בקורס לימודי הרדיו וכן ב"בלה בלה - בית הספר הישראלי למקצועות הקריינות".
בשנת 2014 זכה קוטנר בפרס אקו"ם על תרומה מיוחדת לקידום ועידוד היצירה הישראלית.
לאחר פטירתו של אריק איינשטיין ניגש קוטנר לאסוף ולערוך את אלבום אוסף השירים הנדירים שהקליט איינשטיין בין השנים 1969–1978 ועוד לא אמרתי הכל שכלל 21 שירים שפורסמו בחלקם בתקליטונים וחלקם לא פורסם מעולם כמו שיר הנושא שהלחין אבנר קנר למילים מאת נתן זך.
החל משנת 2013 מנחה את סדרת המופעים "סיפורים במונו " בבית אבי חי בירושלים, בה מראיין שלל אמנים מכל הקשת המוזיקלית. החל מאפריל 2020, עם פריצת נגיף הקורונה עבר להעביר את ההרצאות והמפגשים עם הקהל באמצעות ה-Zoom.
בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
קריירה מוזיקלית
קוטנר גם השתתף בתפקידים צנועים בכמה שירים והרכבים. הוא שיתף פעולה עם מאיר אריאל בשיריו "האיש הקטן מהרדיו" ו"מהפכה" מתוך האלבום "דלתות נפתחות מעצמן", והיה חבר בלהקת קאריזמא (שליוותה את אריאל ב"מסע הבחירות של מאיר אריאל") שם הוגדר תפקידו כנגן כלי הקשה וקולות רקע. אחד השירים בהם ניגן בהופעה חיה של אריאל היה לילה שקט עבר על כוחותינו בסואץ בשנת 1996. כמו כן הקים קוטנר את להקת היחיד "להקת ז'ו ז'ו הפלסטית", שבה היה הזמר ונגן כלי ההקשה. הלהקה הקליטה בשנת 1978 שני שירים: "מהפכה" (עם יזהר אשדות) ו"האיש הקטן מהרדיו" (עם דני בדרוק).
בנוסף לכך שיתף קוטנר פעולה עם להקת המכשפות בשם הבדוי "פרופסור מקס": בשנת 1995 הם הקליטו יחד גרסת כיסוי קצרה לשירו של שמוליק סגל "המכשפה", שהופיעה כרצועת בונוס באלבום גרסאות הכיסוי של המכשפות, "מתכסות".
חיים אישיים
אביו הוא מנחם קוטנר, יליד 1930 בתל אביב. מלחמת העולם השנייה תפסה את מנחם ואמו בביקור בוורשה ומנחם נאלץ להעביר כשנתיים וחצי בגטו ורשה בעוד אמו נשלחה לכלא בברלין. בשנת 1941 הצליחו השניים להשתחרר ולחזור לארץ-ישראל. לימים ביקש מנחם להיות משורר. הוא פרסם שירים בהארץ, סיפור במאזנים והוציא ספר שירים בשם "בין פעימות". בתקופה מסוימת עמד בידידות עם המשוררת יונה וולך.
קוטנר נשוי ואב לשלושה. מתגורר בתל אביב. בנו, יונתן, היה עורך המוזיקה של ספוטיפיי ישראל (לפרק זמן של כשלוש שנים, מאז נכנסה ספוטיפיי לישראל ב-2018), ובנו, אורי, נגן בס.
באוגוסט 2021, שיתף קוטנר את המאזינים של רדיו "הקצה", שיצא להפסקה מתוכניתו על רקע התמודדות עם מחלת הסרטן, בה לקה.
קישורים חיצוניים
תוכניות שיצר
ראיונות וכתבות
רמי וייץ
רמי וייץ (נולד ב-11 במרץ 1953) הוא שדרן ספורט ישראלי המשדר בערוצי הספורט של צ'רלטון ובעבר בערוץ הספורט, מבכירי שדרני הספורט בישראל.
ביוגרפיה
וייץ החל את דרכו ככתב במחלקת הספורט של ערוץ 1 ב-1975, וכעבור מספר שנים עבר למחלקת החדשות ושימש ככתב משפטי במבט לחדשות. ב-1987 חזר לשדר ספורט, ולאחר שיורם ארבל עזב את רשות השידור ב-1990 הפך יחד עם מאיר איינשטיין לאחד משני השדרים המובילים בערוץ. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 שידר את משחקי ליגת העל בכדורגל וליגת האלופות. בקיץ 1994 עבר וייץ לערוץ הספורט כמחליפו של יורם ארבל שעבר לערוץ 2. עם מעבר זכויות השידור של ליגת האלופות לערוץ הספורט הפך וייץ לשדר המזוהה עם המפעל לצד הפרשן שגיא כהן, כאשר השידור הזכור ביותר שלו היה הניצחון הדרמטי של מנצ'סטר יונייטד על באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות 1999. בנוסף, שידר וייץ בערוץ הספורט: כדורגל ישראלי, ליגה אנגלית, ליגה ספרדית ואת מונדיאל 2002.
במקביל לעבודתו בערוץ הספורט, שידר וייץ כדורגל ישראלי במסגרת "הדקה ה-91" ברשת ולאחר מכן בטלעד, ואף המשיך לשדר עבור ערוץ 1 במונדיאל 1998, יורו 2000 ויורו 2004. וייץ אף שידר את מכבי תל אביב ביורוליג בשנים 2003–2005, שנתיים בהן זכתה באליפות אירופה.
בשנת 2003 עבר וייץ לשדר עבור ערוצי הספורט של צ'רלטון, אבל המשיך לשדר עבור ערוץ הספורט במשחקי ליגת האלופות ובהזדמנויות אחרות.
בזמן עבודתו בצ'רלטון, ידע וייץ רגע מביך כאשר דווח עליו ביולי 2012, כי הלך לישון במהלך משחק ששידר בשלהי חודש ינואר של אותה שנה, במסגרת הגביע הספרדי, בין אספניול ומיראנדס.
בסוף שנת 2009 השתתף בתפקיד אורח בטלנובלה האלופה כאיתן, מנהל התוכנית של זהבה אבוקסיס.
בשנת 2011 עזב רמי וייץ את ערוץ הספורט. באותה שנה, החל לשדר ביחד עם רון קופמן, משה פרימו ואחד הקולגות שלו, מאיר איינשטיין, בתוכנית רדיו יומית בתחום הספורט, אך עזב אותה לאחר תקופה קצרה. בסוף שנת 2013 התפטר מצ'רלטון לאחר מחלוקות. בקיץ 2014 וייץ חזר לערוץ ושימש שדרן במשחקי יורו 2016.
בשנת 2017 מונה וייץ לשדר הכדורגל הבכיר של תאגיד השידור כאן עם הקמתו, ולקראת מונדיאל 2018 מונה למנהל מבצע השידורים ולשדר הבכיר בטורניר, ושידר לראשונה את משחקי חצי הגמר והגמר, כשלצידו הפרשן מוטי איווניר.
וייץ ידוע בהקפדתו על הגיית שמותיהם של שחקנים באופן הנהוג במדינתם, על אף שספג ביקורת על כך במהלך השנים.
מתגורר במושב גבעת יערים. נכדו של איש קק"ל יוסף ויץ, ואחיינם של רענן ויץ ויחיעם ויץ. בתו, מיכל וייץ, היא מפיקת סרטים תיעודיים. בשנת 2021 השתתף בסרט התיעודי שביימה בתו, קופסה כחולה, על חייו של יוסף ויץ.
ג'יי לנו
ג'יימס דאגלס מוייר "ג'יי" לנו (באנגלית: James Douglas Muir "Jay" Leno; נולד ב-28 באפריל 1950) הוא קומיקאי ומנחה טלוויזיה אמריקאי. הנחה את תוכנית האירוח המרכזית והמצליחה של רשת NBC, The Tonight Show, ברציפות מאז 25 במאי 1992, למעט הפסקות קצרות, עד פברואר 2014.
ביוגרפיה
לנו נולד בעיר ניו רושל, ניו יורק שבארצות הברית, גדל בעיר אנדובר, מסצ'וסטס. אימו קתרין היא ילידת סקוטלנד שהיגרה לארצות הברית בגיל 11 (מתה בשנת 1993), ואביו אנג'לו, יליד ניו יורק, עבד כסוכן ביטוח (מת בשנת 1994). לג'יי היה אח בשם פטריק, הגדול ממנו בעשר שנים, אשר מת בשנת 2002.
בשנת 1973 סיים לימודי תואר ראשון בקולג' אמרסון שבבוסטון ועבר ללוס אנג'לס שבקליפורניה, במטרה לפתח קריירה בתחום הבידור.
בשנת 1980 התחתן עם הפעילה הפמיניסטית, מייביס ניקולסון.
קריירה
הוא הופיע כסטנדאפיסט במועדונים רבים, והחל להופיע בטונייט שואו של ג'וני קרסון בשנת 1977. בשנת 1982 החל להופיע בלייט נייט של דייוויד לטרמן ומשנת 1987 היה המנחה האורח הקבוע של הטונייט שואו.
מנחה The Tonight Show
בשנת 2008 גילם את עצמו בסרט הדרמה הקומי "באק האוורד הגדול" בכיכובם של טום הנקס וג'ון מלקוביץ'.
בעקבות הפופולריות הרבה של לנו כמנחה The Tonight Show הוא הופיע לא אחת בתפקידי אורח בסרטים (לדוגמה, דייב) וסדרות טלוויזיה (למשל, חברים, האנה מונטנה וסיינפלד), בתפקיד עצמו כמנחה התוכנית.
ב-3 באפריל 2013 הודיע לנו כי הוא פורש מהגשת התוכנית - 21 שנים לאחר שהחל בהגשתה. ב-6 בפברואר 2014 הגיש את התוכנית בפעם האחרונה. ג'ימי פאלון החליף אותו בתפקיד המנחה ב-17 פברואר 2014.
בשנת 2023 גילם את דמותו של אד סאליבן בסרט הביוגרפי הבריטי "Midas Man".
עמדותיו הפוליטיות
במאי 2014 הנחה לנו את פרס בראשית בטקס שנערך בירושלים (לצד איילת זורר). כעבור שנה, ב-18 ביוני 2015 הנחה בפעם השנייה ברציפות את פרס בראשית (לצד בר רפאלי).
לנו טען שישראל "היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון. אני מסתכל מסביב במזרח התיכון, ואני רואה אנשים נרגמים מאבנים למוות כי הם הומואים, ונשים שנאסר עליהן לנהוג ברכב או להצביע. וכאן גן העדן במזרח התיכון בו שולטת החירות ויש דמוקרטיה, מצביעים בעד אנשים, ומצביעים נגד אנשים."
ב-2001 לנו תרם מאה אלף דולר לארגון פמיניסטי שנלחם באפגניסטן נגד האפרטהייד שמדכא את המגדר הנשי.
מיקיאגי
מייקל (מיקי) הירשמן (נולד ב־24 באפריל 1968), הידוע בשם הבמה מיקיאגי, הוא זמר ומאפר ישראלי, המוכר בעיקר כסולנה של להקת "נוער שוליים".
ביוגרפיה
הירשמן נולד וגדל בפתח תקווה. הוא התפרסם כ"מיקיאגי" כשהיה לסולן להקת "נוער שוליים", שפעלה מ־1986 עד 1991. לאחר התפרקות הלהקה הופיע בפסטיגל של שנת 1991 בשיר "רציתי להחליף" שזכה במקום הרביעי. השיר הגיע למקום הראשון במצעד של התוכנית "להיט בראש" בערוץ הראשון וב-1992 ונכלל ב"תקליט ילדים", אלבום הסולו הראשון והיחיד שהוציא מיקיאגי ויצא ב-3 ביולי 1992. האלבום כלל גם את השירים "חרק במרק" ו"אני והצל שלי" שהושמעו גם הם ברדיו, אך האלבום לא זכה להצלחה רבה. לאחר מכן הופיע גם בפסטיגל 1992 עם השיר "זה פחד" שזכה במקום החמישי. לאחר כישלון קריירת הסולו שלו פנה לתחום האיפור.
מראהו של מיקיאגי בתקופת נוער שוליים היה חריג ובלתי מובחן מבחינה מגדרית (מראה שאינו לחלוטין נשי או גברי). נטייתו המינית לא עלתה בתקשורת עד שיצא מהארון בריאיון לעיתון "העיר" במרץ 2006. מיקיאגי עצמו טען כי.
בשנת 2007 הלחין שיר שכתבה קרן פלס עבור אמיר פרישר גוטמן, בשם "יום אחרון". השיר נכלל באלבומו של פיי גוטמן "דבש בכוורות". באותה שנה השתתף באלבומו של אלון אולארצ'יק "רוק & רוך", בו שר יחד עם אולארצ'יק את "מתגעגע לזמר שלך".
ב-9 בספטמבר 2013 הוציא מיקיאגי סינגל ראשון מתוך אלבום שני, "לא כל אחד יכול". את הסינגל כתב שמוליק קלוסקי. הלחן והעיבודים של מיקיאגי. בעקבות הצלחתו הרבה של הסינגל, הוציא מיקיאגי ב-11 בנובמבר 2013 את הסינגל השני והקצבי, "נפשי" אותו כתב שמוליק קלוסקי, הלחן והעיבוד של מיקיאגי.
השתתף בעונה השישית של תוכנית המציאות "האח הגדול", והודח עשירי, לאחר 88 ימי השתתפות בתוכנית. במהלך תקופה זו, סיפר על מחלת הסוכרת שהוא מתמודד איתה מאז גיל 13.
ב-6 בנובמבר 2014 מיקיאגי התחיל לשדר תוכנית רדיו ראשונה מסוגה לקהילה הגאה בישראל (קהילת להט"ב) בתחנת הרדיו האינטרנטית, תוכנית לילית על הכרויות, יחסי מין ורוחניות, וב-2 ביוני 2015, לאחר 7 חודשים כשדרן רדיו, מיקיאגי הגיש את תוכניתו האחרונה ברדיו האינטרנטי, לייק מיי רדיו ועזב את התחנה.
חיים אישיים
מתגורר בשדה ורבורג.
רוסלנה רודינה
רוּסלנה רוֹדינה (באוקראינית: Руслана Родина; נולדה ב-11 בספטמבר 1988) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית ילידת-אוקראינה הסובייטית.
ביוגרפיה
רודינה נולדה באוקראינה הסובייטית, ליעקב ויליזבטה רודין, ולה אח אחד גדול ממנה. עלתה לישראל עם משפחתה ב-1997, והתגוררה בשכונת בית אליעזר בחדרה. זמן לא רב לאחר שעלו לישראל, התגרשו הוריה, ואביה עזב את הבית וניתק את הקשר עם המשפחה. את לימודי התיכון עשתה בתיכון נעמ"ת בחדרה. היא שוחררה מצה"ל אחרי חודש אחד של שירות בשל בעיות בריאותיות.
דוגמנות
בגיל 15 הגיעה למקום שלישי בתחרות היופי של חדרה.
היא הצטלמה לקמפיינים של בגדי ים, הלבשה תחתונה, איפור ובישום, שמלות כלה, לחברות האופנה ולמעצבים ישראלים מפורסמים ובהם "דן קסידי בוטיק", "ג'יבאגו", "לי קופר/המשביר לצרכן", "אקסטרה מינרל", "קלאב אופנה", "טוונטי סיקס", "נטורל פורמולה", "גלית לוי", "אקספוז" ו"טופ טן",
היא הופיעה על שערים של המגזינים הפופולריים בישראל ביניהם: "לאשה", "סטילטו", "את", "זמנים מודרניים", "סגנון", "לה ז'ורנל", "פנאי פלוס", "24 שעות", "בלייזר" ו-"GO style".
בטלוויזיה
מינואר 2014 הנחתה פינה בתוכנית של קשת בערוץ 2: "מה אתם אומרים" עד לסיום התוכנית ביולי 2015 לצד חיים אתגר, קותי סבג, זוהר ישראל וסיון קליין.
בין השאר השתתפה גם בתוכניות הבידור: "אנשים", "אמבוש", "סלבריישן", "החברים של דנה" ו"כלוב הזהב" בערוץ 2, והתארחה גם ב"גיא פינס" בערוץ 10, ב"חדשות הבידור" בהוט בידור ישראלי, וב"חיות לילה" בהוט קומדי סנטרל.
בנובמבר 2015 עלתה לאוויר בערוץ 2 העונה השביעית של תוכנית המציאות "הישרדות", בה רודינה לקחה חלק, והיא העפילה לגמר וזכתה במקום השלישי (במשותף עם עומרי כוכבי).
במרץ 2016 היא שיחקה במחזמר הראשון שלה "מגילת אסתר" בתפקיד ושתי, לצד רינת גבאי במהלך חג הפורים. באותה שנה, דיבבה את קולה של אפריל או'ניל בסרט הלייב-אקשן "צבי הנינג'ה יוצאים מהצללים".
בפברואר 2017 החלה לשחק בטלנובלה של HOT בידור ישראלי "פולמון" בתפקיד דפני, מנהלת הריזורט. באותה שנה שיחקה בקומדיה "אנחנו במפה" ב-HOT3 בכיכובם של שלישיית מה קשור. הצטלמה לסרט האקשן "ג'סטה" בבימויו של קובי מחט אשר יצא לאקרנים בקיץ 2017.
ב-2018 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "פמת"א" בכאן 11 בתור נטלי כלפון.
בשנת 2021 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "גולסטאריות".
בשנת 2023 רוסלנה השתתפה בתוכנית הזמר במסכה בתור האננס.
חיים אישיים
בשנת 2012 רודינה החלה להיות בזוגיות עם הזמר אייל גולן, ולהם בן, באפריל 2017 הם נפרדו.
ביולי 2021 התחתנה עם איתי פז אחרי ארבע שנות זוגיות. מתגוררת עם בעלה ובנה ברמת גן.
נפיל
נפילים הם יצורים מיתולוגיים מקראיים, בעלי גודל או צורה חריגה, שעל פי המסופר בפרק ו' של ספר בראשית ובכמה ממדרשי חז"ל אם מקבלים את התיאור כפשוטו, היו מלאכים או צאצאי זיווג של בני-אלוהים או מלאכים עם בנות אדם: "וַיְהִי כִּי־הֵחֵל הָאָדָם, לָרֹב עַל־פְּנֵי הָאֲדָמָה; וּבָנוֹת יֻלְּדוּ לָהֶם׃ 2 וַיִּרְאוּ בְנֵי־הָאֱלֹהִים אֶת־בְּנוֹת הָאָדָם, כִּי טֹבֹת הֵנָּה; וַיִּקְחוּ לָהֶם נָשִׁים, מִכֹּל אֲשֶׁר בָּחָרוּ׃ 3 וַיֹּאמֶר ה', לֹא־יָדוֹן רוּחִי בָאָדָם לְעֹלָם, בְּשַׁגַּם הוּא בָשָׂר; וְהָיוּ יָמָיו, מֵאָה וְעֶשְׂרִים שָׁנָה׃ 4 הַנְּפִלִים הָיוּ בָאָרֶץ בַּיָּמִים הָהֵם, וְגַם אַחֲרֵי־כֵן, אֲשֶׁר יָבֹאוּ בְּנֵי הָאֱלֹהִים אֶל־בְּנוֹת הָאָדָם, וְיָלְדוּ לָהֶם; הֵמָּה הַגִּבֹּרִים אֲשֶׁר מֵעוֹלָם אַנְשֵׁי הַשֵּׁם׃".
אזכורים ומקורות
הנפילים מוזכרים לראשונה בספר בראשית כתוצר זיווג של בני האלוהים עם בנות אדם, וכסיבה להחלטת אלוהים להטיל מבול על העולם. עם זאת אין הכרח שהמונח "בני האלוהים" אינו מדבר על בני אדם רגילים, אחת הדוגמאות לכך היא שהמונח "אלוהים" במקרא, יכול לשמש גם כתיאור לאדם המשמש בתפקיד שופט.
מקור שמם על פי המדרש פרקי דרבי אליעזר, תרגום ירושלמי, הזוהר והרמב"ן הוא בנפילתם של המלאכים וצאצאיהם - "נפילים – שהפילו את העולם, ושנפלו מן העולם, ושמלאו את העולם נפלים בזנות שלהם". על פי המדרש גם ישנה זהות בין הנפילים לבין הרפאים, שנקראו בעוד שמות נרדפים במקרא.
בספר במדבר בתיאור חטא המרגלים מתארים המרגלים כי פגשו במסעם את הנפילים שהטילו עליהם מורא:
המקרא באותו פרק נוקב בשמותיהם של שלשה נפילים "ילידי ענק" אשר התגוררו בחברון. תיאורים דומים לגבי בני הענק שפגשו המרגלים קיימים גם בתחילת ספר דברים.
קיימות שתי גרסאות לזהותם של יצורים אלה. לפי גרסה אחת הנפילים היו מלאכי מעלה שירדו לארץ ("מלאכים נופלים") ולקחו להם בנות זוג מנשות בני האדם, לפי גרסה שנייה הנפילים היו תוצאה של אותם זיווגי כלאיים אסורים. בספר בראשית מסופר:
כאמור, הפרשייה המתארת את היווצרות הנפילים מעורפלת, ולא ברור ממנה האם הנפילים הם בני האלהים עצמם או צאצאיהם, אך היא בבירור מציגה תיאור מיתולוגי של היוולדות בני-כלאיים שנוצרו מזיווג בין בני האלהים ובנות האדם והם אלו שהיו ה"גבורים" או אנשי השם. תיאורים דומים נפוצים למשל במיתולוגיה היוונית וכן גם במיתולוגיות של עמים שכנים.
ההתייחסות במקרא לנפילים באה להגביל את ההתייחסות המעריצה אליהם, ובניגוד לתפיסות שראו בהם אלים נצחיים ובעלי כוחות מופלאים, המקרא אומר שהם אנושיים ומבטל את האפשרות שמזיווג בני האלהים עם בנות האדם ייוולדו צאצאים בני אלמוות ומדגיש "ויהיו ימיו מאה ועשרים שנה". בנוסף, סיפור הנפילים נמצא בתורה מיד לפני סיפור המבול, ובכך יש המפרשים כי הוא כנראה מכוון להדגיש את השחיתות המינית של דור המבול, אז אפילו בני האלהים לקחו להם נשים "מכל אשר בחרו".
במדרשים ובספרים החיצונים שנכתבו בימי בית שני מזוהים הנפילים עם המלאכים שבגדו באל, הפרו את תפקידם וסולקו או ירדו לארץ. לפי ספר היובלים הדבר אירע בימי ירד (הספר דורש את שמו של ירד כ"ירידה"). פירוש השם "נפילים" כמכוון לנפילת בני האלהים מהשמים מתאים לדברי ישעיהו: "איך נפלת משמים הילל בן שחר...". לעומת זאת, גם פירוש המילה נפילים כגיבורים (כלומר בני התערובת), אפשרי, כמו שנלמד מהביטוי "גבורים נֹפלים" שביחזקאל. ספר חנוך מתייחס לנפילים "ספור חטאות מאתיים מלאכים נפילים שהיו בימי ירד וחמדו את בנות האדם". גם במדרשי האגדה של חכמי התלמוד משתקף פירוש כזה:
במדרשים אחרים מתוארים הנפילים כיצורים אגדתיים, שכל אחד מהם היה נדרש לאלף גמלים, אלף סוסים ואלף שוורים להשביע את רעבונו האדיר, וכאשר החליט ה' להשמיד את הארץ במבול ניסו הנפילים להראות את כוחם בסוג של התרסה כלפי האל שלחו ידיהם אל על וניסו לחסום את ארובות השמים וברגליהם לסתום את התהומות אך ה' הרתיח את המים ושלק אותם.
לצד המדרשים האלו, ישנם מדרשים אחרים לפיהם "בני אלוהים" הם בני הדיינים או החשובים. כך גם מפרש רש"י בפירושו הראשון בעקבות בראשית רבה: "בני האלוהים" - בני השופטים והדיינים, בדומה לכך שהביטוי "אלוהים" במקרא משמש לעיתים גם כאזכור של בית הדין. פירוש זה מסיט את הסיפור מנקודת מבט מיתולוגית לנקודת מבט אנושית, ולפיו עיקר הסיפור הוא תיאור המצב המוסרי הירוד בו דווקא בני השופטים לוקחים נשים כרצונם. הרמב"ן מפרש שבני האלוהים היו אדם, שת ואנוש, לפי המדרש הגורס כי שלושת הדורות האלו היו בצלם אלוהים ומהם והלאה בני האדם כבר לא היו בצלם ובדמות.
בעברית השתרש הביטוי "נפיל" לתאר אדם בעל איכות יוצאת דופן. "דור הנפילים" למשל בא לתאר דור איכותי מאוד שכיום כבר איננו קיים.
בתרבות הפופולרית
בסדרת הטלוויזיה לוציפר למלאך אמנדיאל וללינדה בת האנוש נולד בן זכר, ספק נפיל ספק לא.
בסדרת הטלוויזיה "הנפילים", חייזרים מכוכב אחר החליטו ליישב את אסיריהם בכדור הארץ ואלו זכו לכוחות מיוחדים שגרמו לבני האדם להאמין שהם בני האלים, וכך העונש הפך למתנה. אלו לימים נקראו בתנ"ך - "הנפילים".
חסידי אסכולת האסטרונאוט הקדמון טוענים כי למעשה מדובר בבני כלאיים של חייזרים ובני אדם. הם מוסיפים ומסבירים כי הטכנולוגיה החוצנית המתקדמת הובנה שלא בצדק על ידי בני האדם שחיו לפני המבול, כעדות למעמדם האלוהי של החייזרים.
בארכאולוגיה
במקרים שונים נמצאו ממצאים ארכאולוגיים אשר שויכו לכאורה לנפילים, אולם נכון לשנת 2005, ממצאי עצמות ענק שנמצאו נבחנו על ידי פלאונטאולוגים וסווגו כעצמות דינוזאורים, ושאר הממצאים-לכאורה שנבחנו התגלו כמתיחות.
הילולה
הילולה היא חגיגה, סיום או סעודת מצווה אשר מקובלים וחסידים נוהגים לקיים ביום השנה לפטירת צדיק. במהלך ההילולה נהוג לעסוק במעשיו ותורתו של "בעל ההילולה".
המקור הקדום ביותר למנהג נזכר בפירוש רש"י בשם תשובות הגאונים:
ההילולה המוכרת ביותר מתקיימת בל"ג בעומר, לזכרו של רבי שמעון בר יוחאי. ביום זה נוהגים רבים לפקוד את קברו שבמירון. ישנם מנהגים רבים הנוהגים בהילולת רשב"י. אחד המנהגים הוא הקריאה בזוהר בכלל ובספר האידרא בפרט בו מתואר יום פטירתו של רשב"י ושם מופיעה קריאה לעריכת הילולה ושמחה.
הילולה בולטת נוספת היא של משה רבנו בתאריך ז' באדר. יש הנוהגים להתענות ביום זה תענית דיבור.
בתנועת החסידות ישנה חשיבות מיוחדת להילולות, כאשר כל חצר חסידית חוגגת את ההילולות של האדמו"רים שלה. חסידים נוהגים לא לומר תחנון ביום פטירת הצדיק, מנהג שחלק מהפוסקים יצאו נגדו, בהם הרב עובדיה יוסף ובעל שו"ת שם אריה.
הנוהגים לקיים הילולה ביום פטירת צדיקים מסבירים כי ביום זה מתעלה ומתפשטת נשמתו ומתעצם כוחו של הצדיק בעולם כולו ולכן זהו יום של שמחה.
הר געש
הר געש הוא מבנה גאולוגי הנוצר כאשר הלוחות הטקטוניים מתרחקים, מאגמה פורצת דרך סדקים בקרום כדור הארץ ונפלטת אל פני השטח בתהליך הנקרא "התפרצות געשית". "וולקנו", המונח הלועזי להר געש, מושאל משמו של הר הגעש ווּלקנו (Vulcano) שבאיים הליפאריים – איים געשיים בים התיכון. "וולקן" הוא גם שמו של אל האש והנפחות במיתולוגיה הרומית (מקביל לאל היווני הפייסטוס).
הרי געש הם ביטוי לחום העצום האצור במעמקי כדור הארץ – חום שיש בו כדי להתיך סלעים. צפיפותו של הסלע המותך, המאגמה, קטנה מזו של הסלע המוצק המרכיב את קרום כדור הארץ, ועל כן המאגמה עולה באטיות. במקומות שבהם מגיעה המאגמה אל פני כדור הארץ מתקיימת פעילות געשית, העשויה להתרחש בשני אזורים גאולוגיים: בגבול בין לוחות טקטוניים ובנקודה חמה, שעל פי הסברה המקובלת נוצרת כתוצאה מהסעת חום מגלעין כדור הארץ באמצעות תימרת מעטפת.
התחום המדעי העוסק בחקר הרי געש נקרא "וולקנולוגיה", והוא ענף בתחום מדעי הגאולוגיה.
הרי געש פעילים קיימים באזורים שונים על פני כדור הארץ, לדוגמה סביב טבעת האש, המקיפה את האוקיינוס השקט, באיטליה (וזוב, אטנה), איסלנד והוואי.
מחקר הרי געש
בעת העתיקה, הפילוסוף היווני אמפדוקלס ראה את העולם כמחולק לארבעה כוחות יסוד: אדמה, אוויר, אש ומים, כאשר הרי געש הם ביטוי ליסוד האש. אפלטון גרס כי כמויות בלתי נדלות של מים חמים וקרים זורמים בנהרות תת-קרקעיים, וכי בעומק כדור הארץ מתפתל נהר אדיר של אש, (Pyriphlegethon), המזין את הרי הגעש בעולם. אריסטו ראה באש התת-קרקעית תוצאה של חיכוך הרוח בסלע כאשר היא חודרת מבעד למעברים צרים. הפילוסוף הרומי לוקרטיוס טען כי הר הגעש אֶטנה חלול, וכי האש התת-קרקעית הבוקעת ממנו מוזנת על ידי רוחות עזות המנשבות על פני הים. אובידיוס האמין כי הלהבות מוזנות באמצעות "מאכלים שמנים" וכי התפרצויות געשיות דועכות כאשר אוזל מקור ההזנה. ויטרוביוס טען כי גופרית, אלום (אבן מלח המורכבת מגופרת אשלגן וגופרת חמרן) וביטומן הם שמזינים את האש התת-קרקעית. תצפיות שערך פליניוס הזקן העלו כי רעידות אדמה קדמו בדרך כלל להתפרצות הר געש; הוא עצמו נהרג כתוצאה מהתפרצות הר הגעש וזוב בשנת 79, התפרצות שתועדה על ידי אחיינו פליניוס הצעיר.
במאה ה-18 פיתח הגאולוג הגרמני אברהם גוטלוב ורנר את ה, תאוריה שבבסיסה היה אוקיינוס חובק-כול, שנסוג לאט עד למקומו הנוכחי תוך כדי שיקוע של כל סוגי הסלעים והמינרלים בקרום כדור הארץ. חוקר הטבע הסקוטי ג'יימס האטון יצא נגד תאוריית הנפטוניזם של ורנר עם תאוריה משלו, שכונתה פלוטוניזם (על שם האל פלוטו), שלפיה משקל המים והאדמה מתחת לימים יוצר לחץ שגורם לחום, להתכת האדמה וליצירת לבה הפורצת מהרי געש. האטון הניח כי התהליכים המעצבים את פני כדור הארץ הם איטיים ואחידים (אוניפורמיים), בהתאם להשקפתו הדתית הדאיסטית, שדגלה באל לא-פרסונלי שיצר את העולם כמכונה מושלמת הפועלת ללא הרף. בהתאם, הוא ניסח את עקרון האחידות. לעקרון האחידות קמה במהלך המאות ה-18 וה-19 תנועת התנגדות בדמות ה"קטסטרופיסטים" – שהצביעו על קיומם של מאובנים ימיים באזורים יבשתיים, והגנו על התפיסה שלפיה שינויים גאולוגיים התרחשו באירועים קטסטרופליים בממדים עצומים, כגון המבול המקראי, ולא בהשתנות איטית לאורך מיליוני שנים. כתגובה לקטסטרופיסטים פרסם הגאולוג הסקוטי צ'ארלס לייל ב-1830 את הספר "עקרונות הגאולוגיה" ובו הציג טען בזכות עקרון האחידות על ידי הצגת דוגמאות מרחבי אירופה. לייל, שנחשב לאבי הגאולוגיה המודרנית, סיכם את עקרון האחידות במשפט: "ההווה הוא המפתח לעבר". תאוריות גאולוגיות מודרניות מדברות על שינויים אחידים לאורך שנים לצד שינויים דרסטיים, כמו רעידות אדמה והתפרצויות געשיות, המתרחשים בזמן קצר.
המחקר המודרני מתמקד במעקב אחר התפרצויות געשיות תוך שימוש בסייסמוגרפים הטמונים באזורים געשיים לבדיקת שינויים סייסמיים במהלך התפרצות ובעיקר בחיפוש אחר תדרים הרמוניים המסמנים זרימת מאגמה בצינורות הזנה. כמו כן נערך מעקב אחר שינויים בגודלם ובנפחם של הרי געש, פליטות גזים ושינויי טמפרטורה.
הרקע להיווצרות הרי געש
כדי להבין את היווצרות הרי הגעש והפעילות המתרחשת בהם, צריך להכיר את מבנה כדור הארץ והחומרים המרכיבים אותו ולהבין את התהליכים המתחוללים בהם.
מבנה כדור הארץ
כדור הארץ בנוי משלוש שכבות עיקריות: קיים גבול דמיוני בין שכבות כדור הארץ השונות המתאפיין בשינוי מהירות, זווית או עוצמה של גלים סייסמיים, דבר שיש בו כדי להעיד על שוני במצב צבירה או בצפיפות. גבולות אלה נקראים "תחומי אי-רציפות", וידועים שלושה: תחום אי-רציפות ג'פריס בין הגלעין החיצוני הנוזלי לגלעין הפנימי והמוצק, תחום אי-רציפות וייכרט-גוטנברג בין המעטפת לגלעין ותחום אי-רציפות מוהורוביצ'יץ' בין קרום כדור הארץ למעטפת.
בחלקו העליון של כדור הארץ מתקיימת חלוקה נוספת, ליתוספירה – שכבה קשיחה הכוללת את קרום כדור הארץ ואת חלקה העליון של המעטפת העליונה, ואסתנוספירה – שכבה גמישה הכוללת את שאר חלקי המעטפת.
תהליכים
בחלקים השונים של כדור הארץ ובמעברים ביניהם מתרחשים תהליכים רבים הגורמים להיווצרות הרי געש ומשפיעים על אופיים ומיקומם:
התפרצות געשית
התפרצות געשית היא תהליך בו פורצת מאגמה מסדקים בקרום כדור הארץ אל פני השטח ונוצרים הרי געש. המאגמה היא חומר סלעי מותך המכיל תמיסות סיליקטיות בטמפרטורה גבוהה (אלפי מעלות צלזיוס), ומקורה במעטפת כדור הארץ. צפיפות המאגמה נמוכה יחסית לסלעי הקרום, ולכן היא נוטה לעלות כלפי מעלה. כאשר נחסמת דרכה על ידי סלעי הקרום, מתחילה המאגמה להצטבר וליצור מאגר הנקרא תא מאגמה. תא מאגמה מלא יוצר לחץ רב על הסלעים המקיפים אותו, וכאשר נוצרים בהם סדקים – הם משמשים צינורות הזנה שדרכם פורצת המאגמה אל פני השטח. במהלך ההתפרצות נפלטים מן הסדק חומרי פליטה שונים, שחלק מהם נוחתים בסמוך ויוצרים מסביב לסדק סוללה של רסק סלעים, לבה ואפר. כל התפרצות גורמת להיווצרות חומר נוסף המגביה ומעבה את הסוללה, וכך מתפתח הר געש בצורת חרוט.
חומרי פליטה געשיים
החומרים המשתחררים במהלך התפרצות געשית הם מאגמה, גזים ואדי המים שהיו כלואים בה, וכן הסלעים הבונים את תא המאגמה ואת צינור ההזנה, הנדחפים החוצה מפאת הלחץ הרב. השתחררותם יוצרת תוצרים געשיים:
החומרים הנפלטים במהלך ההתפרצות ונופלים לקרקע נקראים טפרה.
מבנה
פליטת הלבה, האפר והסלעים יוצרת הרי געש במבנים שונים, הנובעים מסוג ההתפרצות ומן האופן בו תוצריה מצטברים מסביב ללוע.
חרוט געשי
לרוב הרי הגעש מבנה אופייני המורכב מחרוט שבפסגתו פעור לוע. כל התפרצות גורמת להצטברות חומר נוסף המגביה ומעבה את הסוללה, וכך מתפתח הר געש בצורת חרוט. חרוטים געשיים הם מהמבנים הפשוטים הנוצרים בהתפרצות געשית, והם נבנים מפליטת חומר מתוך צינור ההזנה ומהרבדה חרוטית של שכבות מסביב ללוע. חרוטים געשיים נבדלים זה מזה בהרכב ובגודל החלקיקים הבונים אותם: