cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגיסהיים
היסטוריה
בשנת 1865 נמצאו באגיסהיים שרידים ליישוב מהתקופה הפלאוליתית. הכפר אגיסהיים נוסד במאה ה-12 בסמוך לארמון שהוקם במהלך המאה ה-11.
העיר עברה את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת.
כלכלה
אגיסהיים ידוע ביינות הלבנים המיוצרים בו ובמיוחד יין גווירצטרמינר. סמיכותו של הכפר לדרך היין ויופיו הייחודי מושכים אליו תיירים רבים, רובם צרפתים וגרמנים. אגיסהיים נבחר לכפר האהוב ביותר על הצרפתים בשנת 2013.
הפקעת העוקצית
הַפְּקַעַת הָעָקְצִית (TA: glomus coccygeum), הנקראת גם בַּלּוּטַת לוּשְׁקָה, היא מבנה שרידי בגוף האדם הנמצא בקדמת קצה עצם העוקץ או ממש מתחתיו.
קוטרה של הפקעת העוקצית 2.5 מ"מ, וצורתה סגלגלה באופן לא סדיר. היא מכילה גושים בלתי סדירים של תאים פאוניים המקובצים סביב כלי דם נימי סינוסואידי (דמוי גת) מורחב. כל תא מכיל גרעין גדול, עגול או סגלגל, וציטופלזמה צלולה שאינה נצבעת היסטולוגית במלחי כרום.
השם "בלוטת לושקה" ניתן לה על שם האנטום הגרמני הוברט פון לושקה.
ג'ה חאליב
בחטיאר ממאדוב (נולד ב-29 בספטמבר 1993), המכונה ג'ה חאליב הוא ראפר, זמר ומפיק תקליטים קזחי.
ביוגרפיה
בחטיאר ממאדוב נולד ב-29 בספטמבר 1993 באלמטי לאב אזרי ולאם קזחית. הוא למד מוזיקולוגיה וניהול בקונסרבטוריון הלאומי של קזחסטן.
כשהחל את קריירת הסולו שלו, הוא קיבל את שם הבמה "ג'ה חאליב". לדבריו, חאליב הוא שם פיקטיבי, ואילו ג'ה הוא שמו של האל רסטפארי. בין עבודותיו המוקדמות, הפופולריות ביותר היו "Твои сонные глаза", "SnD", "Сжигая дотла" ו-"Ты для меня". זמן קצר לאחר מכן גברה הפופולריות שלו מחוץ לקזחסטן. הוא הוציא בשנת 2016 את אלבום הסולו הראשון שלו בשם "Если че, я Баха".
בשנים 2015 ו-2016 הוא נכלל ברשימת כוכבי השואוביז והספורט של מגזין פורבס קזחסטן. ביוני 2017 הוא זכה בפרס Muz-TV 2017 בקטגוריית "פריצת השנה". בשנת 2018 הוא קיבל את פרס גרמופון הזהב הראשון שלו על השיר "Медина" במוסקבה.
בקיץ 2019, הוא עבר לקייב, שם הוא המשיך לעבוד על אלבומו "Выход в свет". הוא הוציא את האלבום ב-29 באוקטובר 2019, שהכיל 14 רצועות.
בחטיאר ממאדוב התחתן בקיץ 2020 וב-2021 קיבל אזרחות רוסית.
דייויד גולדברג
סר דייוויד פול ברנדס גולדברג (באנגלית: Sir David Paul Brandes Goldberg, נולד ב-28 בינואר 1934) הוא פסיכיאטר ופסיכולוג יהודי-בריטי, שהצטיין במחקריו בתחום האפידמיולוגיה הפסיכיאטרית והיה ממובילי הגישה ביו-הפסיכו-סוציאלית בפסיכיאטריה. נודע בעריכת מבחן General Health Questionnaire (GHQ) להערכת הבריאות הכללית ואיכות החיים תוך דגש על זיהוי הפרעות הפסיכיאטריות לא פסיכוטיות באוכלוסייה הכללית ובמטופלים בשירותים האמבולטוריים. כיהן כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר ואחר כך בקינגס קולג' בלונדון, כיום פרופסור אמריטוס.
קורות חיים
דייוויד גולדברג נולד בשנת 1934 במשפחתו של פול גולדברג (1961-1897), איש מנהל ממוצא יהודי, עוזר שר העבודה הבריטי, אחראי על מרכזים לחינוך מקצועי וליחידות לשיקום תעסוקתי אחרי מלחמת העולם השנייה ושל רובי דורה לבית ברנדס. גולדברג למד בבית הספר ויליאם אליס ובמכללת הרטפורד באוקספורד, בה סיים ב-1957 תואר שני MA בפסיכולוגיה. התמחה בהמשך בבית החולים סיינט תומאס בלונדון ובעידוד אביו, למד רפואה באוניברסיטת אוקספורד וסיים תואר דוקטור לרפואה בשנת 1959. בשנת 1961 סיים תואר ראשון ברפואה.
עבודת הדוקטורט שלו ברפואה (MD) (1969) התבססה על המיזם הדיגיטלי הניהולי שהביא אותו לעריכת השאלון המפורסם שלו GHQ משנת 1974 להערכת הבריאות הכללית, לרבות בריאות הנפשית ואיכות החיים. גולדברג עבד בבית החולים הלאומי בקווינס סקוור ובבית החולים ברומפטון. בשנים 1962–1969 התמחה בפסיכיאטריה בבית החולים מודסלי תחת הדרכתו שלאוברי לואיס. למשך שנההשתלם בפילדלפיה בארצות הברית. ב-1971 סיים תואר שני במדעים באוניברסית מנצ'סטר. שנים 1972–1992 לימד כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר ובבית החולים דרום מנצ'סטר. בשנים 1992–2001 פעל במכון לפסיכיאטריה בקינגס קולג' בלונדון. בשנים 1993–1999 היה פרופסור (עד 1997), מנהל מחקר ופיתוח ומנהל חינוך במכון. בשנת 1995 יזם את הקמת הקדתרה לסיעוד פסיכיאטרי במכון הפסיכיאטרי של לונדון. בשנים 1999–2001 שקד על הקמת בניין חדש שנועד למחקר בשירותי הבריאות שנפתח בלונדון בפברואר 2001 ונקרא לפי שמו - המרכז דייויד גולדברג.
בשנת 1997 יזם פרסום סדרת החוברות Maudsley Discussion Papers שנועדו להפרות את הדיונים בתחום בריאות הנפש לגבי הסוגיות הכי חשובות ושנויות המחלוקת. הראשונה בסדרה בעריכתו שלו ושל קווין גורניי, הוקדשה ל"רופא הכללי, הפסיכיאטר ומעמסת הטיפול בבריאות הנפש" . כתב ספרים, בין היתר Depression"" (הדיכאון) (1984), Psychiatry in Medical Practice (פסיכיאטריה בפרקטיקה הרפואית) (1987), The Origins and the Common Course of Mental Disorders (המקורת והמהלך השכיח של ההפרעות הנפשיות, 2005)
יחד עם פיטר האקסלי הציע גולדברג את המושג "פילטר" המעריך את המידה שבה אנשים קשישים מקבלים שירותים בתחום בריאות הנפש. הפילטר הראשון מתייחס למיהו היוזם של הייעוץ, הפילטר השני -אם מאובחנת הפרעה נפשית על ידי הרופא הראשוני, הפילטר השלישי - אם הופנה המטופל למומחה בתחום הנפש או הגריאטריה.
חיים פרטיים
משנת 1966 נשוי גולדברג לאילפרה ג'וי פינק לזוג נולדו ארבעה ילדים:פול וילפרד, אילפרה שרלוט, קתרין אנה, ואמה אלכסנדרה.
לקריאה נוספת
William D. Rubinstein, Michael A.Jolles, Hillary L. Rubinstein The Palgrave Dictionary of Anglo-Jewish History, Palgrave-Macmillan, London 2011 - p.332
סבסטיאן סוסה
קרלוס סבסטיאן סוסה סילבה (בספרדית: Carlos Sebastián Sosa Silva; נולד ב-19 באוגוסט 1986 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אינדפנדיינטה מליגת העל הארגנטינאית ובנבחרת אורוגוואי.
קריירת מועדונים
סוסה גדל במחלקות הנוער של סנטרל אספניול ופניארול. בשנת 2007 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פניארול במסגרת ליגת העל האורוגוואית. בשנת 2008 הושאל לסנטרל אספניול. בהמשך שיחק סוסה בבוקה ג'וניורס, ולס סארספילד, פצ'וקה, מינרוס דה סקטקס, רוסאריו סנטראל ואתלטיקו מורליה. בשנת 2020 חתם במסטלאן, ממנה הושאל למשך עונה וחצי לאינדפנדיינטה מליגת העל הארגנטינאית. בתום תקופת ההשאלה חתם באידנפנדיינטה באופן קבוע.
קריירה בינלאומית
ב-11 ביוני 2022 ערך סוסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בניצחון 0–5 על נבחרת פנמה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי בטורניר מונדיאל 2022.
ארטמיס פאול
ארטמיס פאול (באנגלית: Artemis Fowl) היא סדרת ספרי פנטזיה ומדע בדיוני לנוער אשר נכתבה על ידי הסופר האירי אואן קולפר. הסדרה סובבת סביב חייו של ארטמיס פאול השני, נער גאון שנולד למשפחת פשע. ארטמיס מגלה את קיומם של יצורים אגדיים כמו פיות וקנטאורים במעבה האדמה ולומד לנצל ולאחר מכן להכיר אותם.
הספר הראשון - ארטמיס פאול
בספר הראשון מסופר על ניסיונו המוצלח של ארטמיס בן ה-12 לגנוב אוצר זהב מפיות. אביו אבד בים כאשר יצא למסע עסקים על מנת להמיר את עסקי המשפחה לעסקים חוקיים ואימו אנג'לין מרותקת למיטתה ואינה זוכרת מי הוא. כדי להשיב למשפחה את הונה הרב ואת כבודה האבוד ארטמיס רוקם תוכנית להשגת זהב מבני הפיות. הוא מוצא פיה מכורה לאלכוהול וסוחט אותה כדי שתיתן לו את ספר הפיות שלה, שמכיל בתוכו מידע רב על בני הפיות ומנהגיהם. ארטמיס מפענח את הספר ובעקבות המידע שהשיג יוצא לחטוף פיה על מנת להשיג תמורתה כופר בזהב.
הפיה שארטמיס חוטף היא האלפית הולי שורט, קצינה במשמר הלפריקונים של הייוון סיטי, העיר התת-קרקעית של בני הפיות. ארטמיס נתקל כמה פעמים בבני פיות והטכנולוגיה המתקדמת שלהם, אך מצליח לצאת כשידו על העליונה. הוא משיג את הכופר אך מחזיר חצי ממנו להולי בתמורה לריפוי של אימו.
בתוך הספר יש צופן המסתתר בסימנים בתחתית העמודים.
הספר השני - התקרית בקוטב הצפוני
במסגרת עבודתה כשוטרת במשמר הלפריקונים, האלפית הולי שורט מוצאת כלי נשק גובליני לא חוקי המוטען בסוללות אנושיות. היא חושדת שארטמיס פאול מנסה להתערב בעולם הפיות פעם נוספת ולכן חוטפת אותו לצורך חקירה. לארטמיס יש דאגות משלו; הוא מקבל בדוא"ל קובץ וידאו מטושטש שבו מופיע אביו, המוחזק על ידי המאפיה הרוסית בקוטב הצפוני. בזמן החקירה, ארטמיס מכחיש כל קשר לנשק הגובליני, וחפותו מוכחת בעזרת מכשיר מתוחכם שפיתח פולי הקנטאור. ארטמיס מסכים לעזור לפיות למצוא את האשם האמיתי בתמורה לכך שהן יעזרו לו להציל את אביו מהמאפיה הרוסית. בזמן שארטמיס והולי יוצאים לקוטב הצפוני, הגובלינים בהיוון סיטי יוצאים למרד. פולי מגלה שהאחראים על מרד הגובלינים הם קאדג'ן, חייל שבגד במשמר הלפריקונים, ואופאל קובוי, פיקסית גאונה ומרושעת. יחד, הם מנהלים את המרד בסתר ומפלילים את פולי כיוזם המרד בזמן שהוא נעול בחדרו. כאשר ארטמיס, הולי וחבריהם חוזרים מהקוטב הצפוני, מוכחת חפותו של פולי והמרד מדוכא.
גם בספר זה יש כתב סתרים בתחתית העמודים ובו מסר לקורא.
הספר השלישי - צופן הנצח
בספר השלישי, ארטמיס פאול ממשיך בלימודיו בפנימייה יוקרתית ולאחר חזרתו של אביו הוא מוציא לפועל מה שהוא מבטיח שתהיה התוכנית האחרונה. הוא הרכיב מחשב־על, שנקרא "קוביון העין", מטכנולוגיית פיות גנובה, שהופכת כל טכנולוגיה אחרת למיושנת. על אף שהטכנולוגיה של המחשב מיושנת בעולם הפיות, הקוביון עדיין מתקדם בעשרות שנים יותר מכל טכנולוגיה אנושית קיימת ובשל היותו טכנולוגיית פיות הוא מסוגל לנטר את לוויני ומכשירי הפיות. כשארטמיס נפגש עם איש עסקים משיקגו בשם ג'ון ספירו כדי להראות לו את הקוביון, הדברים מתחילים להידרדר. במטרה להציג את יכולותיו של ה"קוביון" ארטמיס גורם לו לסרוק אילו לוויינים נמצאים בסביבה והקוביון קולט לווין לפריקונים, מה שגורם לבהלה עצומה בהיוון סיטי שבטוחים שבני האנוש גילו אותם. לאחר שמתגלה שארטמיס לא מוכן למכור את הקוביון לג'ון אלא רק מוכן לעכב את הוצאתו לשוק בשנה, ג'ון ספירו מפעיל את המארב שהכין לארטמיס במסעדה כשמתברר שכל יושביה הם סוכנים של ג'ון עם נשק שנועדו להפעלת לחץ/הגנה. ג'ון גונב את הקוביון ומשאיר את מאבטחו האישי ארנו בלאנט לטפל בארטמיס ושומר ראשו תוך קבלת סיוע מכל סוכניו. לאחר שג'ון יוצא מפעילים ארטמיס ובאטלר רימון קולי באמצעות מילות הקוד "ריצ'רד מיורק יצא למערכה לבד" ו"צבעי הקשת" לכל סוכניו של ג'ון נשברות השיניים ונקרע עור התוף באוזניים אך ארנו ניצל מפני שהוא השתמש באטמי אוזניים והוא מנסה לסיים את תפקידו ויורה בארטמיס אך באטלר מציל אותו וחוטף את הכדור במקומו. ארטמיס מצליח לשמר אותו בחיים עוד קצת על ידי הקפאת גופו של באטלר. לאחר מכן ארטמיס יצר קשר עם הפיות ובעזרת קסמי הריפוי של עם הפיות מצליחה סרן הולי שורט ממשמר הלפריקונים להחזיר את באטלר לחיים.
הריפוי לא עבד כמתוכנן: באטלר נשאר בחיים, אך הוא הזדקן בחמש עשרה שנה מבחינה פיזית, וכבר לא מסוגל למלא את חובתו כשומר־ראש. אחותו, ג'ולייט, מסכימה לעזור לארטמיס ולהחזיר את המחשב הגנוב. יחד עם מאלץ', שמצטרף אליהם שוב בספר הזה והפעם כעוזר לפיות. הולי שורט ופולי הקנטאור פורצים לחברתו של ספירו ומתחילים במשימה. בניין החברה של ספירו מאובטח היטב אך הוא עדיין אינו יריב שקול לפיות ולא לפולי. למרות כמה תהפוכות במהלך העלילה, ארטמיס מקבל את הקוביון בחזרה, אך בהתאם להסכם שלו עם הפיות, עליו כעת לעבור מחיקת זיכרון ביחד עם ג'ולייט ובאטלר. ואולם, זהו לא הסוף, כי ארטמיס תכנן עוד תחבולה אחת אחרונה. הוא נותן למאלץ' מדליון מזהב שבתוכו יש סרטים שיכולים לעורר את הזיכרון ומאלץ' מבטיח להחזיר אותו ובנוסף ארטמיס גם משתמש בעדשות מראה מיוחדות כדי שלא יהופנט על ידי הממסמר כדי להסתיר את קיומו של הדיסק. גם בספר זה יש מסר סודי לקוראים בתחתית כל עמוד.
הספר הרביעי - המזימה של אופאל
אחרי ההיתקלות האחרונה שלו עם הפיות, זכרונותיו של ארטמיס על העולם שמתחת נמחקו. כל טוב־הלב שלמד בהדרגה נעלם, והגאון הצעיר חזר לחיי הפשע שלו.
ארטמיס במינכן, מתכנן לגנוב ציור מפורסם בשם הגנב מעולם הפיות שנשמר בכבדות בבנק גרמני. ובשביל להצליח במשימה הוא מתחזה לילד חצוף אשר הגיע לשם עם אביו כנגד רצונו ומשתמש בטכנולוגיה מתוחכמת ובסוף גם מצליח, רק שהוא לא יודע שכל צעד שלו נשמר על ידי יריבתו הוותיקה, אופאל קובוי המרושעת. הפיקסית המרושעת בילתה את השנה האחרונה בתרדמת יזומה, זוממת את נקמתה בכל אלו שקילקלו את מאמציה להשמיד את משמר הלפרקונים. ארטמיס בראש הרשימה שלה. במהלך מבריק, אופאל נמלטת על ידי שיבוט עצמה והתחזות לבת אנוש בעזרתם של שניים מעוזריה הנאמנים כדי לבצע את תוכניתה.
פעולתה הראשונה היא לרצוח את ג'וליוס רוט, ולהפיל את האשמה על הסרן הולי שורט ברצח. צעדה השני הוא להשמיד את ארטמיס על ידי שימוש במוחו הגאוני כנגדו. הולי מצילה אותו ממוות, אבל היא נאלצת לעזוב את באטלר. לאחר מכן, אופאל תופסת את הולי וארטמיס, ומנסה להרוג אותם. באותו זמן, בהייוון סיטי, צ'יקס ורביל גומל טובה להולי שהצילה אותו במרד הגובלינים, נותן למאלץ' דיגמס לברוח מהכלא, ונותן לו מעבורת כדי שהולי תוכל לברוח. מאלץ' נפגש עם באטלר, ומעורר את זיכרונותיו שנמחקו בעזרת הדיסק שארטמיס נתן למאלץ', ולאחר מכן, הם מצילים את הולי וארטמיס. בזכות תעלוליו של ארטמיס, הוא מקבל את זכרונותיו בחזרה, וארבעתם יוצאים ללכוד את אופאל קובוי. בספר גם מסופר על מחליפו של רוט לראש המטה לחקירות שוטרים לראש משמר הלפריקונים. ארק סול, והתפטרותה של הולי מתפקידה. הולי הופכת לבלשית פרטית, וכעוזרים, היא לקחה את מאלץ' ואת ארטמיס.
גם בספר זה יש מסר סודי לקורא, והמילון נמצא באתר המעריצים של ארטמיס פאול.
הספר החמישי - המושבה האבודה
במלחמה בין "העם" (הפיות ושאר בני הדודים בעלי הקסם שלהם) לבני האנוש, החליטו הפיות לעבור לגור אל מתחת לפני האדמה. אך קבוצה אחת מהם החליטה לעבור ללימבו - השדים. השדים אינם בעלי כוחות קסם, מלבד השדים הקוסמים. השדים הקוסמים הטילו כישוף על אי שנקרא היבראס והוציאו אותו אל מחוץ לזמן. במהלך הטלת הכישוף, משהו השתבש וכל הקוסמים מתו, אך האי הועבר בהצלחה. במשך שנים רבות, הסתתרו השדים במושבתם. אך כעת, מתחיל הכישוף שהעביר אותם להיחלש ולהתפוגג. כתוצאה מכך, שדים מופיעים בכדור הארץ ונעלמים לאחר שניות ספורות. ארטמיס פאול מצליח לחשב הופעות של שדים, אך קיימת עוד בת אדם, ששמה מינרווה פרדיזו, שמסוגלת לעשות זאת, והיא מצליחה ללכוד שד אחד (ששמו "1") שהגיע לעולם בני האדם והיא לוקחת אותו לביתה כדי לחקור אותו בשביל הפרויקט שלה להשגת פרס נובל על גילוי שדים. שומר הראש של מינרווה הגאונה הוא בילי קונג פושע מבוקש ואלים מאוד, ששמו האמיתי הוא ג'ונה לי. ג'ונה משוכנע ששדים רצחו את אחיו אריק בילדותו, אך למעשה זה היה סיפור בדיוני שאריק המציא על מנת שג'ונה לא יצא מהבית בשעות מאוחרות. כשהוא שומע שמינרווה חטפה שד, הוא מחליט שעליו להשמיד את השד כדי לנקום בשדים שרצחו את אריק. ארטמיס משחרר את 1 אבל כששומר הראש של מינרווה מגלה את זה הוא מאיים על מינרווה שיהרוג את אביה אם לא תשיג לו שד. למרות זאת ארטמיס פאול מקדים אותו ומבקש ממנו לעשות החלפת שבויים, ארטמיס יביא לו את השד והחוטף יביא לו את מינרווה. אבל כרגיל ארטמיס חושב על תוכנית גאונית והוא בעזרת הולי מצליח לצאת משם עם הילדה והשד גם יחד. אבל עדיין ישנה בעיה, כישוף הזמן על האי היבראס עומד לפוג תוך זמן קצר ואם הם לא יעשו משהו, כל השדים על האי ימותו. הם מגלים ש1 הוא לא אחר משד קוסם, ובאמצעות שימוש בכוחות הקסם שלו 1 מצליח להציל שד קוסם נוסף בשם קואן, הקוסם היחיד שהצליח לשרוד מאז הטלת הכישוף על האי היבראס. ארטמיס, הולי, 1 וקואן מגיעים לעולם השדים ומצליחים להעביר את האי בחזרה אל הזמן באמצעות כישוף חדש. תוך כדי שארטמיס, הולי, ו־1 חוזרים לעולם בני האדם אחת העיניים של ארטמיס מתחלפת עם העין של הולי. כשארטמיס מגיע בחזרה לעולם בני האדם הוא מגלה שעברו שלוש שנים, בזמן שהוא היה בעולם השדים רק שעות ספורות. הוא פוגש את באטלר זקן יותר, ומגלה שעכשיו הוא אח גדול של שני תאומים (בקט ומיילס). בספר זה מופיע אותו צופן כמו בספר הראשון בסדרה.
הספר השישי - פרדוקס הזמן
לאחר התקופה שהוא נעדר (בספר הקודם, 3 שנים בעולמנו, זמן קצר בלימבו - על אי השדים) וכשהוא חוזר הוא מגלה שדברים רבים השתנו. לארטמיס נוספו שני אחים - מיילס ובקט (תאומים).
ארטמיס מגלה שלאימו יש כְּשְפטרוֹפּיָה - מגפה שמקורה מעם הפיות. הדבר היחיד שיוכל להציל את אמו של ארטמיס הוא נוזל מוח של למור מסוג שנקרא "סיפקה משי" - אך יש בעיה, בצעירותו של ארטמיס הוא מכר את הלמור האחרון מהזן לארגון שנקרא "המכחידנים" - על מנת לממן משלחות חיפוש לקוטב אחר אביו האבוד. ארטמיס מבין שהאופציה היחידה שלו היא לחזור אחורה בזמן, ולהציל את הלמור ממנו עצמו. אך פולי מסרב לתת להולי להצטרף אליו בטענה שהמסע בזמן מסוכן ביותר ועלול ליצור השפעות נוראיות על העתיד. ארטמיס מחליט לשחק על המצפון של הולי ופולי, וטוען באוזניהם שאמו חלתה בגללם, מכיוון שמקורה של המחלה הוא בעם הפיות. הוא טוען שאולי הולי הדביקה בעצמה את אימו, והולי מבינה שהיא חייבת לעזור לארטמיס. במהלך הספר נוצרים חיכוכים בין ארטמיס הבוגר לארטמיס הצעיר, שניהם משולהבים להשיג את הלמור. באמצע הספר תוקפים את ארטמיס רגשות אשמה עזים על איך ששיקר להולי, והוא מגלה לה את האמת. היא כועסת עליו מאוד וארטמיס מפצה אותה בכך שנותן לה לדבר עם המפקד שלה שנרצח על ידי אופאל קובוי - אבל באותה תקופה עוד היה חי. בספר זה הצופן הוא אותו צופן כמו בספר "המזימה של אופאל" ובמהלך הספר יש רמזים לפענוחו.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2011 על ידי הוצאת כנרת - תורגם על ידי עפרה אביגד.
הספר השביעי - תסביך אטלנטיס
ביולי 2010 יצא ספר נוסף בסדרה בשם "תסביך אטלנטיס". הספר יצא לאור בעברית בשנת 2014. בספר ארטמיס פאול לוקה במחלה הנקראת תסביך אטלנטיס בעקבות ההתעסקות שלו בקסם בספר הקודם. המחלה גורמת לו לפיצול אישיות ולפרנואידיות יתר, במיוחד מהספרה 4 - שבשפה מסוימת נשמעת כמו המילה "מוות". בתחילת הספר, הוא נפגש עם הולי, פולי וויניאיה (חברתם של הולי ופולי ממטה המשטרה) במטרה להציל את העולם מההתחממות הגלובלית. בצד השני של המתרס, עומד אחיו המרושע של ג'וליוס רוט - טרנבול רוט, שיושב בכלא אטלנטיס, הכלא המפורסם ביותר בעם הפיות - כלא ששמור מתחת למים. הוא מתכנן לברוח כדי לחזור לאשתו, בת אנוש שטרנבול כישף על מנת להאריך את הגיל שלה (פיות חיות הרבה יותר מבני אנוש), ובדרך לפגוע בחבריו של אחיו, ביניהם הולי, ארטמיס, האחים באטלר, מאלץ דיגמס, פולי והשד 1. תוך כדי בריחתו הוא שובר את הכיפה שמגנה על אטלנטיס. במהלך הספר, המחלה של ארטמיס מחמירה ולכן הוא לא יכול לתפקד כרגיל על מנת לעזור לחבריו. בסוף הספר טרנבול מת יחד עם אשתו, וארטמיס נרפא מהמחלה.
הספר השמיני - השומר האחרון
ב־2016 יצא ספרו השמיני של ארטמיס פאול שנקרא "השומר האחרון". אופאל קובוי רוצחת את הגרסה הצעירה שלה כדי לאגור מאגיה שחורה שבאמצעותה היא פותחת את שער הברסרקרים ומשחררת את הברסרקרים - רוחות של לוחמים שנקברו בשער קסום לפני עשרת אלפים שנה, לאחר הפסד בני הפיות בקרב מול בני האנוש וירידתם של הפיות מתחת לפני הקרקע. הברסרקרים חייבים לציית לאופאל בגלל כישוף שמכריח אותם לציית למי שפתח את השער. הברסרקרים משתלטים על היצורים החיים הראשונים שהם מוצאים, ביניהם ג'ולייט ואחיו הקטנים של ארטמיס. אופאל מנסה לפתוח את המנעול השני בשער כדי לשחרר כישוף שישמיד את האנושות. הברסרקרים כמעט משתלטים על ארטמיס, הולי ובאטלר אך מאלץ' מציל אותם. ארטמיס והולי מטיסים מטוס סולארי ומנסים להגיע לאופאל. בסופו של דבר, הם נכשלים וניצלים רק מפני שמאלץ' הרג את הברסרקרים שהתקיפו אותם בעזרת שליטה על טרול.
ארטמיס רוקם תוכנית אחרונה להצלת האנושות ויודע שיהיה עליו למות. הולי לא נותנת לו לעשות זאת אבל הוא משתמש בסם הרדמה ומרדים אותה. אופאל מזמינה את ארטמיס והולי לראות איך היא פותחת את המנעול השני ומשמידה את האנושות. ארטמיס מגיע יחד עם כפילתה המשובטת של אופאל, נופאל, המחופשת להולי. ארטמיס טוען באוזני אופאל שהוא היה יכול לסגור את השער אך היא אומרת לו שרק היא יכולה לסגור אותי כי היא זאת שפתחה. מפקד הברסרקרים, אורו, הורג את אופאל אחרי שציוותה עליו להרוג את נופאל. ארטמיס סוגר את השער ומשחרר את נשמות הברסרקרים על ידי שימוש בנופאל. הכישוף משחרר את נשמות כל יצורי הקסם. הכישוף משחרר גם את הנשמה של ארטמיס כי הכישוף זיהה את העין של הולי שהוחלפה עם העין של ארטמיס (בספר החמישי), וארטמיס מת. בסוף הספר, פולי יוצר לארטמיס שיבוט ורוחו של ארטמיס, שחיכתה שם שישה חודשים, נכנסת לשיבוט. ארטמיס אינו זוכר את כל מה שקרה והספר נגמר כשהולי מתארת לו את כל מה שקרה מההתחלה.
ספרים נוספים
מלבד הסדרה העלילתית העיקרית, הוציא המחבר ספרים משניים שקשורים לסדרה. ספרים אלה טרם תורגמו לעברית:
הגמד השביעי
הסיפור "הגמד השביעי" נמצא בספר "קבציו של ארטמיס פאול" בצורה מקוצרת יותר.
הספר מגולל את שיתוף הפעולה בין הגמד מאלץ' דיגמס לארטמיס פאול. ארטמיס מחזיר את מאלץ' ממקום משכנו בניו יורק לאירלנד, שם מנסים השניים לגנוב את כתר הפיי־פיי, המכיל יהלומים כחולים גדולים. במהלך ניסיונם לגנוב את הכתר, הם מגלים כי הוא כבר נגנב על ידי 6 גמדים המתכוונים למכורו לסוחרי תכשיטים אירופאים.
הסרט
כבר בשנת 2001 הוכרז על תוכניות של אולפני מירמקס לעיבוד קולנועי לסדרה, אך הן לא אושרו והפרויקט לא התקדם.
בשנת 2013 הכריזו אולפני דיסני כי בכוונתם להפיק סרט על ארטמיס פאול. ב-2015 דווח כי קנת בראנה נשכר לתפקיד הבמאי, ואת התסריט יכתוב התסריטאי קונור מקפירסון.
ב-27 בנובמבר 2018 יצא הטיזר הראשון לסרט.
ב-12 ביוני 2020 יצא הסרט המלא.
הרומן הגרפי
עיבוד של הספר הראשון לקומיקס יצא לאור ב־2 באוקטובר 2007 בשם ארטמיס פאול: הרומן הגרפי. הספר צויר על ידי ג'יאבנו ריגנו ונצבע על ידי פאולו למאן.
כתב הסתרים בספרים
בכל ספר, בתחתית כל דף יש אותיות בכתב סתרים.
מיטשל ואן ברגן
מיטשל ואן ברגן (נולד ב־27 באוגוסט 1999) הוא כדורגלן הולנדי, המשחק בסטאד ריימס בעמדת הקיצוני.
קריירה
מיטשל ואן ברגן נולד ב-27 באוגוסט 1999, בעיר אוס. ביולי 2015, ואן ברגן הצטרף לויטסה ארנהם כשהיה רק בן 15.
ב-18 בדצמבר 2015, ערך ואן ברגן את הופעת הבכורה המקצועית שלו בבוגרים כשנכנס כמחליף של מילוט ראשיקה בדקה ה-83, בהיותו רק בן 16. ויטסה ניצחה 1–5 את טוונטה (במסגרת הליגה).
לקראת עונת 2016/17, ואן ברגן הועלה לקבוצה הבוגרת של ויטסה. לאחר שהועלה לקבוצה הבוגרת הוקצה לו המספר 16, לאחר שהחזיק במספר 42 בעונה שעברה. ב-6 באוגוסט 2016, במחזור הראשון בליגה, פתח ואן ברגן לראשונה בהרכב הקבוצה הבוגרת בהנהלתו של המנג'ר החדש האנק פרייזר, במשחק נגד וילם II, המשחק הסתיים בתוצאה 4 - 1 ובמהלך המשחק ואן ברגן אף בישל את השער השלישי במשחק.
ב-23 בנובמבר 2017, ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר אירופי נגד לאציו במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-31 באוגוסט 2018, עקב הזדמנויות מצומצמות בויטסה, חתם ואן ברגן בקבוצת הירנפיין ההולנדית.
ב-1 בספטמבר 2018, רשם ואן ברגן את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד ונלו במסגרת הליגה ההולנדית, כשעלה מהספסל אך המשחק הסתיים בשוויון 1-1.
ב-8 בדצמבר 2018, כבש ואן ברגן את שעריו הראשונים בקריירה נגד וילם II, המשחק הסתיים בניצחון 5 - 1 לטובת הירנפיין כשבמהלך המשחק ואן ברגן כבש צמד.
ב-27 באוגוסט 2021 עבר לליגה הצרפתית כשחתם בסטאד ריימס.
גטבול, מישורי הגאות של קוריאה
גטבול (בקוריאנית: 갯벌) הוא השם שניתן למקבץ של ארבעה אזורים של מישורי בוץ באזורי הגאות והשפל בקוריאה הדרומית שהוגדרו בשנת 2021 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הם ממוקמים בחופי הים הצהוב בין סין לחצי האי הקוריאני, והם בין המערכות האקולוגיות של מישורי הגאות והשפל הגדולות והחשובות בעולם. מטרת האתר להדגים את הקשר בין המגוון הגאוגרפי למגוון הביולוגי ואת התלות ההדדית של המגוון התרבותי והפעילויות האנושיות בסביבה הטבעית.
מאפיינים
האתר מורכב מארבעה תת-אזורים המייצגים ארבעה תת-סוגים שונים של מישורי גאות ושפל. הוא ממוקם בים הצהוב בין סין לחצי האי הקוריאני, ליתר דיוק בין סין לדרום-מערב ודרום קוריאה. יותר מ-60 נהרות גדולים וכ-80 נהרות משניים מזרימים משקעים לים, כולל הנהר הצהוב והיאנגצה של סין ו של קוריאה הדרומית. השילוב בין כמות גדולה של משקעים לגאוגרפיה של הים הצהוב הסגור בחלקו הביא להיווצרות של אחד ממשטחי הגאות והשפל הגדולים בעולם, כשבצידו המערבי שוכן אתר המורשת העולמית מקלטי עופות נודדים לאורך חוף הים הצהוב-מפרץ בוהאי של סין. שטחו הכולל של אתר המורשת גטבול הוא 1,284.11 קילומטרים רבועים המוקפים באזורי חיץ בשטח של 74,592 קילומטרים רבועים. הגדול מבין ארבעת תת-האזורים, שינאן גטבול, מהווה כ-85% מכלל השטח. השוואה של 40 מערכות אקולוגיות ימיות וחופיות שונות, שהוכנה על ידי מומחים כחלק מהמועמדות של אונסק"ו, כולל את ששת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו הפארק הלאומי בנק ד'ארגן, הפארק הלאומי סונדרבאנס, מפרץ הא לונג, ארכיפלג קווארקן, איי גלאפגוס וים ואדן, חשפה כי האחרון הוא האזור היחיד מחוץ לאזור הים הצהוב שיש בו משטחי גאות ממוזגים רחבים. עם זאת, ים ואדן של הים הצפוני שונה בגאולוגיה, גאומורפולוגיה, אוקיינוגרפיה ומגוון ביולוגי. משרד האוקיינוסים והדיג של קוריאה הדרומית וארגון שיתוף הפעולה המשולש בים ואדן (Trilateral Wadden Sea Cooperation) חתמו על מזכר הבנות (MoU) במהלך סימפוזיון ים ואדן הבינלאומי בווילהלמסהאפן בשנת 2009, אשר קובע את המסגרת לשיתוף פעולה בנושא הגנה וניהול מישורי הגאות והשפל, העלאת המודעות להגנה על המערכות האקולוגיות של מישורי הגאות והשפל ברחבי העולם ושיתוף ידע.
אקולוגיה
הקמת סכרים על הנהרות והרחבת שטחי היבשה על ידי יבוש החופים בקנה מידה גדול, יחד עם זיהום ודיג יתר, השפיעו קשות על המערכות האקולוגיות של מישורי הבוץ של הים הצהוב, וכתוצאה מכך רשום גטבול כפגיע ברשימה האדומה של מערכות אקולוגיות של ה-IUCN. בין היתר, ניתוח של IUCN מצא כי מאז תחילת שנות ה-80, ניתן להבחין באובדן של 35% מבתי הגידול במישורי הגאות והשפל של הים הצהוב במזרח ודרום-מזרח אסיה. גטבול הוא גם חלק נתיב הנדידה המכונה נתיב התעופה מזרח-אסיה–אוסטרלאסיה, והוא משכן למיליוני עופות מים נודדים כגון כפן שחור-פנים, מין הביצנית Tringa guttifer וחרמשון גדול. חלק ממיני העופות נמצאים בסכנת הכחדה על פי הרשימה האדומה של IUCN של מינים מאוימים, כמו הכפן שחור-הפנים. המגוון הביולוגי האנדמי כולל מין התמנון Octopus minor, מיני הסרטנים Macrophtalmus japonica, Ocypode stimpsoni ו-Uca lacteal, תולעי רב-זיפיות, החלזון הימי Umbonium thomas  וצדפות.
סאו ויסנטה (כף ורדה)
היסטוריה
האי סאו ויסנטה התגלה על ידי המגלה הפורטוגלי דיוגו אפונסו ב-22 בינואר 1462 (יום וינסנט הקדוש ). בשל המחסור במים, האי שימש בתחילה רק ככר מרעה לבקר. כאשר הוקמה עיריית סנטו אנטאו ב-1732, האי סאו ויסנטה היה חלק ממנה. באותה תקופה לא היו בה תושבים קבועים. בשנת 1793 החלה התיישבות באזור מפרץ פורטו גרנדה. בשנת 1838, הוקם מחסן פחם במפרץ פורטו גרנדה כדי שישמש לאספקה לספינות בנתיבי האוקיינוס האטלנטי. בעקבות כך החלה אוכלוסיית האי לגדול במהירות. בתחילת המאה ה-20 איבד נמל מינדלו את חשיבותו לצורך ניווט טרנס-אטלנטי. הגורמים לכך היו המעבר מפחם לנפט כדלק לאוניות, עלייתם של נמלים מתחרים כמו דקאר והאיים הקנריים והיעדר השקעה בתשתיות נמלים. רציף חדש לעגינת אוניות נחנך בנמל בשנת 1962.
גאוגרפיה
לאי צורה מלבנית, עם שטח של 226.7 קמ"ר (87.5 מייל רבוע). ממזרח למערב הוא נמשך 24.3 ק"מ (15.1 מייל) ומצפון לדרום 16.3 ק"מ (10.1 מייל). האי, שמקורו וולקני, שטוח למדי. הפעילות הוולקנית האחרונה התקיימה בפלייסטוקן. למרות שחיקה רבה, עדיין נותרו באי כמה מכתשים, למשל מכתש ויאנה. הנקודה הגבוהה ביותר שלו היא מונטה ורדה, הממוקמת בחלק המזרחי של האי בגובה של 744 מטר.  הרים נוספים כוללים את מדיירל (680 מ'), קאישה (535 מ') ומונטה קארה (490 מ').
92.6% מאוכלוסיית האי מתגוררת באזור העירוני של מינדלו, על מפרץ פורטו גרנדה, קלדרה שנפרצת על ידי האוקיינוס. אי קטן, Ilhéu dos Pássaros, נמצא פחות ממייל ימי אחד מחופי מפרץ פורטו גרנדה. ישנם באי מספר נחלים שמים זורמים בהם מדי פעם, כולל Ribeira do Calhau ו-Ribeira de Julião. נמל תעופה ממוקם כחמישה קילומטרים מדרום-מערב למינדלו.
אקלים
בסאו ויסנטה יש אקלים מדברי חם (בשיטת קפן BWh). הטמפרטורה השנתית הממוצעת במינדלו היא 23.6 מעלות צלזיוס (74.5 מעלות פרנהייט). האי יבש מאוד עם רק 127 מ"מ של משקעים שנתיים במינדלו. רק האזור הגבוה יותר של מונטה ורדה מקבל יותר משקעים.
אוכלוסייה
בשנות ה-30 של המאה ה-19 מנתה אוכלוסיית סאו ויסנטה כ-356 תושבים. במפקד האוכלוסין של 2010 עמדה אוכלוסיית סאו ויסנטה עמדה על 76,140 תושבים מה שהופך אותו לאי המאוכלס השני בכף ורדה אחרי סנטיאגו. גידול האוכלוסייה השנתי הוא 1.3%. 92.6% מהאוכלוסייה מתגוררת באזורים עירוניים, שהוא השיעור הגבוה ביותר מכל האיים (ממוצע לכף ורדה: 61.8%).תוחלת החיים היא 76 שנים, גבוהה יותר מחלקים אחרים בעולם. שיעור הילודה הוא 2.7% ושיעור תמותת התינוקות הוא 18 לכל 1000 לידות (לשם השוואה 103 בקונגו, 55 בהודו, 27 בטורקיה, 23 בברזיל, 16 ברוסיה, 4 בפינלנד).
רוב האוכלוסייה צעירה; 49% מהאוכלוסייה הם מתחת לגיל 25, ו-7.4% מהאוכלוסייה הם מעל גיל 65. באי יש 19,923 משקי בית, מתוכם יש בממוצע 3.8 נפשות למשק בית, נמוך מרמתה של כף ורדה שהוא 4.2 נפשות למשק בית. בשנת 2010 15.1% ממשקי הבית היו בעלי רכב (כף ורדה: 12.7%).
תא הרג טבעי
תא הרג טבעי או תא NK (ראשי תיבות של Natural Killer - "מחסל טבעי", באנגלית) הוא תא השייך למערכת החיסון, ותפקידו העיקרי הוא חיסול תאי גוף שנדבקו בנגיפים או שהתפתחו לתאים סרטניים. ההשערה הקלאסית היא שבשונה מחלק מתאי הדם הלבנים האחרים, תאי NK אינם נלחמים ישירות בפתוגנים אלא רק בעקיפין, אך ראיות חדשות מצביעות על יכולתם של תאי ה-NK לחסל ישירות מגוון פתוגנים כגון פטריות, חיידקים וטפילים.
תאי NK הם לימפוציטים (תאי דם לבנים הפועלים במערכת הלימפה והדם) המהווים כ5-15% מכלל התאים הלימפוציטים בדמו של אדם בוגר בריא. בשונה מתאי B ותאי T המהווים את מערכת החיסון הנרכשת, תאי NK משתייכים למערכת החיסון המולדת ומהווים תא לימפואידי מולד (Innate Lymphoid Cell - ILC). פירוש הדבר הוא שתאי NK מסוגלים להגיב בצורה מהירה למגוון גדול של איומים. מטרתה של תגובה זו היא לחסל איומים פשוטים, או לעכב איומים מורכבים יותר עד שמערכת החיסון הנרכשת נכנסת לפעולה. שיוכם של תאי ה-NK למשפחת הלימפוציטים נובע ממוצאם המשותף; לתאי NK, תאי ILC, תאי T ותאי B תא-הורה משותף במח העצם, תא האב הלימפואידי המשותף (Common Lymphoid Progenitor).
היסטוריה וגילוי תאי ההרג הטבעיים
מרבית הלימפוציטים בגוף האדם שייכים למערכת החיסון הנרכשת, ומכאן שיכולתם להגיב ולחסל איומים שונים תלויה בהיכרות מוקדמת שלהם עם האיום. עובדה זו זוהתה כבר בסמוך לזיהוי ואפיון התאים הלימפוציטים לראשונה, והובילה לתפיסה המקובלת במשך שנים רבות שכלל הלימפוציטים דורשים היכרות מוקדמת שכזו ולא קיימים לימפוציטים השייכים למערכת החיסון המולדת.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 מספר מעבדות החלו לזהות לימפוציטים בעלי יכולת לתקוף תאי גידול כבר בעת החשיפה הראשונה אליהם. יכולת זו הוגדרה כ"יכולת הרג טבעי", ותאים בעלי יכולת זו נקראו "תאי הרג טבעיים". המאמר המדעי הראשון שתיאר תאים אלו פורסם על ידי ד"ר הנרי סמית' מאוניברסיטת לידס ב-1966, אך מכיוון שממצא זה נגד את הדוגמה המקובלת באותה תקופה רבים בתחום הניחו שמדובר בטעות טכנית בלבד ("ארטיפקט") . בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 קיומם של לימפוציטים בעלי יכולת "הרג טבעי" המהווים אוכלוסייה נפרדת מתאי ה-T וה-B המוכרים תואר בצורה מפורטת והפך למקובל בתחום בזכות סדרת עבודות של חוקרים ממכון קרולינסקה שבשוודיה. מחקרים מרכזיים אלו בוצעו במעבדותיהם של פרופסור אווה קליין ופרופסור האנס וויגזל על ידי הסטודנט לפוסט-דוקטורט יו פרוס שיחד עם הדוקטורנט רולף קיסלינג אפיין תאים אלו בעכבר , ויחד עם הדוקטורנט מיכאל יונדל אפיין אותם באדם.
מחקרים פורצי דרך אלו איששו את קיומם של תאי ההרג הטבעיים, אך מחקרים מתקדמים יותר בתחום הוגבלו בעקבות חוסר היכולת לבודד אותם ולהפרידם מאוכלוסיות תאי החיסון האחרים שבדם בכמות ורמת ניקיון מספקת. לימפוציטים גראנולרים גדולים (Large Granular Lymphocytes) הם תת-סוג של לימפוציטים שזוהו שנים רבות לפני גילוי תאי ההרג הטבעיים בזכות היכולת להבחין בהם בקלות באמצעות מיקרוסקופיית אור וצביעות פשוטות. ייחודם של תאים אלו הוא גודלם, העולה על זה של לימפוציט ממוצע, ועובדת הימצאותן של גראנולות רבות בציטופלזמה שלהם. בשנת 1980 זיהו זוג חוקרים מאוניברסיטת הלסינקי שתאים מוכרים אלו הם התאים המרכזיים המבטאים יכולת הרג טבעית, והבינו שתאי הרג טבעיים ולימפוציטים גראנולרים גדולים הם היינו הך. צורה ומראה זה של תאי ההרג הטבעיים מתאים מאוד למנגנון פעולתם; גודלם הגדול נובע מהעובדה שהם תמיד מוכנים לפעולה ודורשים מרכיבי תא רבים לפעולתם (בשונה מלימפוציטים אחרים שמצבם הטבעי הוא מצב מנוחה הממתין לפעילות) והגראנולות הרבות שבתוכם מכילות את החלבונים השונים המשוגרים אל הסינפסה האימונולוגית והאחראים להרג תא המטרה. זיהוי זה אפשר בידוד וניקוי של תאי הרג טבעיים בשיטות פשוטות וזמינות המבוססות על צנטריפוגה, מה שהפך תאים אלו לזמינים למחקרים רבים נוספים.
בהמשך פותחו יכולות הזיהוי והבידוד של תאי ההרג הטבעיים וכיום מרבית השיטות מבוססות על קישור של נוגדנים חד-שבטיים לחלבונים ייחודיים על פני התאים או על ריצוף ברמת התא הבודד של חומצות הגרעין הייחודיות הקיימות בתאים אלו.
מנגנון פעולתם של תאי ההרג הטבעיים
תאי NK נודדים למקום הזיהום או הגידול באופן כימוטקטי - הם קולטים חלבונים קטנים הנקראים ציטוקינים והמופרשים באתר המותקף על ידי תאים שונים כגון מקרופאגים, תאי T או תאי הרקמה המותקפת עצמה (לדוגמה תאי עור או תאי דופן כלי הדם). לאחר הגעתם לשטח תאי ה-NK בוחנים את התאים השונים המצויים בו באמצעות שתי סדרות קולטנים - קולטנים מפעילים וקולטנים מעכבים. שיווי המשקל בין האותות המתקבלים מכל סדרת קולטנים קובע את גורל התא הנבחן. תא שיפעיל יותר את הקולטנים המפעילים (על ידי ביטוי והצגה של ליגנדים ספציפיים לקולטנים אלו) יהרג על ידי תא ה-NK, בעוד שתא שיפעיל יותר קולטנים מעכבים יינצל. מנגנון זה מתפקד היטב מכיוון שתאים סרטניים ותאים נגועים בנגיפים מבטאים בדרך-כלל ליגנדים רבים לקולטנים מפעילים, בעוד שתאים בריאים מבטאים ליגנדים לקולטנים מדכאים.
לאחר זיהוי מטרה לחיסול, תאי NK נצמדים לתא המטרה ויוצרים סינפסה אימונולוגית. דרך סינפסה זו מפרישים תאי ה-NK אנזימים מחוררים ומעכלים כגון פרפורין (Perforin, מהפועל האנגלי To perforate, "לחורר") או גרנוליזין (Granulysin, מהמילה היוונית Lysis, "פירוק" או "שחרור" והמילה האנגלית "Granule" מכיוון שאנזימים אלו נשמרים בגראנולות מיוחדות בתוך תאי ה-NK) אשר מנקב חורים בממברנת התא (גורם לנקרוזה עקב הפרת שיווי המשקל האוסמוטי בתא) ומאפשרים חדירה של אנזימים נוספים כגון גרנזימים הגורמים למות תא המטרה (אפופטוזה).
בנוסף להרג ישיר של מטרות, תאי ה-NK מסוגלים לגייס סוגים נוספים של תאי חיסון לאתר הנזק. גיוס זה מבוצע על ידי שחרור של ציטוקינים דלקתיים כגון אינטרפרון גאמא ו-TNFα, או על ידי שחרור ציטוקינים כימוטקטיים כגון GM-CSF. לחלק מציטוקינים אלו ישנה גם השפעה מזיקה ישירה על התאים שזוהו כאיום; אינטרפרון גאמא מוביל לביטוי גנים אנטי-נגיפיים רבים בתאים מודבקים ובתאים המצויים בסכנת הדבקה, בעוד ש-TNFα מוביל להרג ישיר של תאי סרטן (ומכאן שמו באנגלית - Tumor Necrosis Factor, "פקטור המוביל לנקרוזה של גידולים").
תאוריית ה"עצמי החסר"
תאי ההרג הטבעיים קובעים את גורלם של התאים אותם הם סורקים על-בסיס איזון בין אותות מפעילים ומדכאים המשודרים מקולטנים שונים על פני השטח שלהם. קולטנים אלו משדרים אותות אלו על-סמך זיהוי של ליגנדים מתאימים על פני שטח התא הנסרק. אינטראקציה זו יכולה להוביל לאחד משלושה מצבים:
סוגי תאי ההרג הטבעיים השונים
ישנם מספר תתי-סוג של תאי הרג טבעיים באדם, המובדלים זה מזה בזכות מיקומם השונה בגוף, דגם ביטוי החלבונים והגנים השונה שלהם, ותפקידיהם השונים.
CD56Dim CD16+ NK Cells
הסוג הקלאסי והנפוץ ביותר של תאי ההרג הטבעיים בדם. קיימים בעיקר בדם, בטחול, באיברים לימפתיים נוספים ובמח העצם. מזוהים על בסיס ביטוי חלש אך קיים של החלבון CD56 (ומכאן ההגדרה CD56Dim) ובנוסף ביטוי כלשהו של החלבון CD16 על פני קרום התא (ולכן הגדרתם כ-CD16+)
תפקידם הוא פטרול ברחבי הגוף וטיפול באיומים הצצים בדם או ברקמות (אליהן הם מגיעים דרך כלי הדם). את האיומים בהם הם נתקלים תאים אלו מתקיפים והורגים בצורה ישירה. מקביליהם של תאים אלו במערכת החיסון הנרכשת הם תאי ה-T הציטוטוקסיים המבטאים את החלבון CD8.
CD56Bright CD16- NK Cells
סוג ה-NK הנפוץ יותר במח העצם וברקמות הלימפואידיות השניוניות. מזוהים על ידי ביטוי חזק של החלבון CD56 (ולכן נקראים CD56Bright) וחוסר ביטוי של החלבון CD16 (ומכאן CD16-) על פני ממברנת התא.
תאים אלו מסוגלים להפוך לתאי CD56DimCD16+ בעת היתקלות באיום, ובדרך כלל נמצאים בעיקר ברקמות מערכת הלימפה המהוות את "בסיס הבית והאימונים" של מערכת החיסון, ופחות בזרם הדם ובאיברים החשופים לאיומים חיצוניים. עובדות אלו הובילו להשערה שתאים אלו מהווים שלב התפתחותי מוקדם יותר של תאי ה-NK הבוגרים (תאי ה-CD56Dim CD16+).
מקביליהם של תאים אלו במערכת החיסון הנרכשת הם תאי T מסייעים המבטאים את החלבון CD4. תפקידם העיקרי אינו הרג ישיר של תאי המטרה המזוהים כאיום, אלא הפרשה של ציטוקינים שונים המגייסים ומבקרים את התגובה החיסונית לאיום.
תאי NK רחמיים (Uterine NK cell)
במהלך ההריון האנושי הרקמה המפרידה בין גוף האם וגוף העובר המתפתח היא השלייה. אחד מתפקידיה של שליית האישה הוא בקרה על מערכת החיסון. העובר המתפתח הוא גוף זר העלול להיות מותקף על ידי מערכת החיסון האימהית ולכן דורש דיכוי של מערכת החיסון, מצד שני העובר עדיין לא פיתח מערכת חיסון בוגרת משל עצמו, ולכן דורש שמירה הדוקה על ידי מערכת החיסון האמהית מפני איומים חיצוניים. איזון עדין זה בין דיכוי מערכת החיסון ושמירתה בכוננות מבוצע על ידי תאים חיסון רבים הממוקמים בשלייה. רבים מתאים אלו הם לימפוציטים, ורובהלימפוציטים בשלייה בשליש הראשון של ההריון הם תאי ה-NK הרחמיים.
תאים אלו מגנים על העובר מפני זיהומים חיצוניים. בדומה לתאי CD56BrightCD16- יכולתם של תאים אלו לתקוף ישירות תאים חשודים נמוכה, אך יכולתם להפריש ציטוקינים שונים גבוהה, ובמקביל מסוגלים תאים אלו להפריש חומרים שמעודדים צמיחת כלי דם המזינים את שליית העובר. תפקוד תאים אלו משתפר מהריון להריון במנגנון שפוענח חלקית בלבד, ובהריונות מתקדמים תפקודם יעיל יותר ובעקבות זאת גם ההגנה והתמיכה לה זוכה העובר.
תאי NK רקמתיים
בעוד שמרבית תאי ההרג הטבעיים בגוף האדם מצויים בדמו, במח העצם או ברקמות לימפתיות שונות, ישנן אוכלוסיות NK הנוהגות לשהות באופן קבוע ברקמות הגוף השונות ולא לחזור ולפטרל במחזור הדם. אוכלוסיות שכאלו קיימות בכבד, בעור, ברקמת השומן וברקמות נוספות. דגם ביטוי הגנים והחלבונים של אוכלוסיות תאים אלו שונה בין איבר לאיבר, וככל הנראה משתנה תפקידם בין האיברים השונים, ועדיין אינו מובן לחלוטין.
אידריס אלבה
אידריסה אקונה "אידריס" אלבה (באנגלית:  Idrissa Akuna "Idris" Elba; נולד ב-6 בספטמבר 1972) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון, טלוויזיה, מוזיקאי ובמאי קולנוע אנגלי, זוכה פרס גלובוס הזהב על תפקידו בסדרה "לות'ר". התפרסם בתפקידו בתור סטרינגר בל בסדרה "הסמויה".
ביוגרפיה
נולד בתור ילד יחיד בשם אידריסה אקונה אלבה ברובע ניוהאם שבלונדון. נולד לאם גאנאית ולאב מסיירה לאון. בנערותו הקים חברת די ג'יי ותיקלט במספר מסיבות.
הוא קיצר את שמו לאידריס כאשר למד למשחק בקאניג טאון. בגיל 16 נשר מבית הספר וניסה להתקבל ללימודי משחק בתיאטרון נוער מוזיקלי. בגיל 19 החל לתקלט במועדוני לילה באופן מקצועי בשם ביג דריס. בנוסף לעבודתו, נבחן לתפקידי טלוויזיה.
טלוויזיה
התגלה לראשונה לקהל הבריטי בשנת 1998 במיני סדרת האימה הבדיונית "אולטרה ויולט", שם שיחק לצידו של ג'ק דוונפורט. התפרסם לראשונה לעיניי קהל הוליוודי בסדרת הדרמה "הסמויה" וקיבל פידבקים על הופעותיו הכריזמטיות בתור ברון הסמים סטרינגר בל.
ב-2005 זכה להערכה רבה על הופעתו בדרמת הטלוויזיה ההיסטורית "לפעמים באפריל" אודות רצח העם ברואנדה בתור מפקד בצבא הרואנדי. ב-2009 שיחק בסדרה הקומית המצליחה "המשרד" בתפקיד צ'ארלס מינר הבוס של המנהל האזורי מייקל סקוט (סטיב קארל).
זכה בפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס אמי על תפקידו בתור הבלש ג'ון לות'ר בסדרת הפשע לות'ר. היה מועמד לפרס אמי גם בקטגוריית הופעת האורח הטובה ביותר על הופעתו בסדרת הדרמה "מזל סרטן", בה שיחק בתפקיד לארי איתו מנהלת רומן גיבורת הסדרה חולת הסרטן קתי ג'יימיסון (לורה ליני).
בשנת 2020 זכה בפרס מיוחד במסגרת פרס באפט"א לטלוויזיה. באוגוסט נודע כי אלבה עתיד לככב במותחן ריגול שיופק עבור חברת אפל.
קולנוע
בשנת 2005 שיחק בתפקיד ראשי קולנועי ראשון בדרמה המוזיקלית "הגוספל".
בשנת 2007 עשה את הפריצה ההוליוודית שלו עם הופעות לצידה של זוכת האוסקר הילרי סוואנק בסרט האימה "עשר המכות" ובדרמה של טיילר פרי "הילדות הקטנות של אבא" בתור המכונאי מונטי ג'יימס המנהל מאבק משפטי על שלוש בנותיו מול אשתו לשעבר. בהמשך השנה שיחק בדרמה הקומית "חג שכזה" בכיכובו של כריס בראון. שיחק גם בתפקיד משנה בתור הגנרל סטון במותחן האימה "28 שבועות אחרי" ובתפקיד קטן בסרטו של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר".
בשנת 2008 הופיע בסרט הפשע של גאי ריצ'י "רוקנרולה" בתור מאמבלס השותף של הגנגסטר אחד שתיים (ג'רארד באטלר), ושיחק בסרט הדרמה "חוזה אינטימי" שביימה וכתבה ג'יידה פינקט סמית'.
ב-2009 שיחק אלבה בדרמה "אובססיבית" בהפקתה של ביונסה בתור בנקאי ההשקעות דרק צ'ארלס המחוזר על ידי העובדת החדשה בחברה ליסה שרידן (אלי לרטר). שיחק בנוסף גם במותחן האימה של דייוויד ס. גוייר ומייקל ביי "התאום".
ב-2011 ספג אלבה גינויים מצד גופי ימין בארצות הברית על גילום תפקיד האל הנורדי היימדל שגילם בסרט גיבורי העל שובר הקופות של קנת בראנה "תור". הסיבה לטענת אותם גופים היא שבשל צבע עורו של אלבה הוא אינו יכול לגלם דמות נורדית לבנה. הפעילים האשימו אף את חברת ההפקה אולפני מארוול שהיא מקדמת רב-תרבותיות על חשבון המיתולוגיה הנורדית.
בשנת 2015 השתתף כשחקן ראשי בסרט בהפקת חברת נטפליקס ששמו חיות ללא לאום. הסרט מתאר את המציאות הכאותית ששוררת ביבשת אפריקה על ידי בניית עלילה במדינה אלמונית (עם מציאות שמתאימה לחלק גדול ממדינות היבשת) שבה מתחוללת מלחמת אזרחים הכוללת צבא מושחת ואכזרי שנגדו נלחם מג"ד גדוד מורדים (אלבה) שמבצע פשעי מלחמה מחרידים ולבסוף מורד אף במנהיג ארגונו.
בשנת 2016 שיחק בסרט המדע הבדיוני "סטארטרק: אל האינסוף" לצד כריס פיין, זאכרי קווינטו וזואי סלדנה, זהו הסרט ה-13 במספר בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים" ומשמש כהמשכו הישיר של הסרט "האויב בתוכנו - סטארטרק" משנת 2013. באותה שנה דיבב בגרסה המחודשת של "ספר הג'ונגל" מבית היוצר של אולפני וולט דיסני את קולו של שירחאן.
בשנת 2017 שיחק בדרמה של אהרן סורקין "המשחק הגדול", לצד ג'סיקה צ'סטיין וקווין קוסטנר, בתפקיד צ'רלי, עורך הדין של מולי. באותה שנה יצא לאקרנים סרט האקשן "תור: ראגנארוק" בכיכובו, הסרט השלישי בסדרת סרטי "תור". את הסרט ביים טאיקה וואטיטי והפיק קווין פייגי.
בשנת 2019 שיחק את הנבל בריקסטון לור בסרט מהיר ועצבני: הובס ושואו.
בשנת 2022 דיבב את נאקלס הקיפודן בסרט סוניק - הסרט 2, לצידם של ג'ים קארי (ד"ר רובוטניק), בן שוורץ (סוניק) וקולין אושונסי (טיילס).
חיים אישיים
אלבה מעביר את זמנו בין בתיו בלונדון ואטלנטה עם בתו שנולדה לו מגרושתו קים אלבה.
קריית מטרסדורף
היסטוריה
בסוף שנות ה-50 ביקש הרב שמואל ארנפלד לעלות לישראל ולהקים בה קריה עבור חסידיו. תחילה נבדקה אפשרות להקים את הקריה בבני ברק, או בכפר. לבסוף, באוקטובר 1961, הוסכם על הקמת השכונה במערב ירושלים ומינהל מקרקעי ישראל הקצה את השטח לשכונה. טקס הנחת אבן הפינה להקמת השכונה נערך ב-25 באפריל 1963. בשלב ראשון נבנו 180 יחידות דיור.
השכונה נקראת על שם העיר מטרסדורף בהונגריה (כיום מטרסבורג באוסטריה), שם שכנה קהילה יהודית מפורסמת, אחת משבע קהילות.
העיר מטרסדורף
הרב שמואל ארנפלד (יידיש: ערנפעלד) התמנה לרבה הראשי של העיר ההונגרית מטרסדורף בשנת תרל"ז (1877), בה הקדיש את חייו לטיפוח הקהילה ולחיזוק הישיבה בעיר. בישיבתו 'הרביץ' תורה בדרכו המיוחדת, ששאפה להבנה בהירה של התלמוד ולמיצוי ההלכות שבו. לאחר פטירתו של הרב שמואל ארנפלד, מילא בנו, הרב שמחה בונים ארנפלד, (מחבר הספר "מענה שמחה"), את מקומו ברבנות העיר. נכדו, הרב שמואל ארנפלד, היה אף הוא רב במטרסדורף עד שנת תרצ"ח (1938), אז היגר לניו יורק וייסד שם את ישיבת מטרסדורף. בסוף שנות ה-50 ייסד בירושלים את השכונה החרדית קריית מטרסדורף.
קריית מטרסדורף
רחובה הראשי של השכונה נקרא 'פנים מאירות' על שמו של הספר 'פנים מאירות' המכיל מאגר של שאלות ותשובות הלכתיות אותו חיבר הרב מאיר איזנשטט. ברחוב פנים מאירות ממוקם מקווה הטהרה של קריית מטרסדורף. אל רחוב פנים מאירות מתחבר רחוב הרב זלמן סורוצקין שהוא רחובה הראשי של שכונת אונסדורף אך הבניינים הראשונים הרחוב מוגדרים בשטחה של קריית מטרסדורף. במפגש הרחוב פנים מאירות עם כיכר הרב קליין ממשיך הרחוב ולכל אורכו הוא נקרא המ"ג, רחוב זה הוא רחובה הראשי של שכונת רוממה המורחבת.
השכונות הגובלות במטרסדורף הן שכונות אונסדורף ורוממה המורחבת. השכונה ממוקמת בסמוך לשכונות חרדיות רבות אך הן אינן בעלות גבול משותף בהן שכונות קריית בעלז, קריית צאנז ושיכון חב"ד.
בתי הכנסת המרכזיים של מטרסדורף ממוקמים בקומפלקס הבניינים של מוסדות "מענה שמחה" אשר ברחוב פנים מאירות 1. המקום מורכב מבית הכנסת "היכל שמואל" לפי נוסח אשכנז, ובית הכנסת הכולל "שטיבלאך" הנושא את אותו שם ומכונה "ספרד" על שם נוסח התפילה במקום. במקום פועל גם תלמוד תורה ותיק בשם "מענה שמחה" וכן ישיבתו של הרב יצחק יחיאל עהרנפלד שמשמש גם רבה של הקריה ישיבת בית שמואל. בסמוך למוסדות אלו ממוקם גם בית הספר של בנות חסידות ויז'ניץ.
רחובותיה של שכונת מטרסדורף, כמו גם שאר רחובותיהן של השכונות החרדיות הסובבות את מטרסדורף, נסגרים לתנועת כלי רכב בשבתות ובחגים.
הקריה כיום
חלק מהמשפחות המתגוררות בשכונה נמנה עם הזרם הליטאי מתוכן כאלה שבאו מרקע ישראלי, וכאלה שאבות המשפחה הם תלמידי הרב שיינברג שמקורן מארצות הברית.
השכונה הייתה ועודנה מעין משפחה מורחבת. בשנת 2022 נפתחה קבוצה בתוכנת המסרים וואטסאפ בשם "המטרסדורפאים", בה משתתפים כ-160 מבוגרי השכונה ילידי 1965–1990, ומועלים בה זכרונות ועדכונים מהוויי השכונה.
אחד המבנים הבולטים בשכונה הוא ישיבת תורה אור שנוסדה על ידי הרב חיים פינחס שיינברג בשנת 1960. הישיבה בולטת כמרכז תורני וכן בלטה עקב אישיותו המכובדת של ראש הישיבה.
בשכונה התגוררו ומתגוררים רבנים, ראשי ישיבות ואישי ציבור, ובהם שלמה לורינץ, אברהם יוסף לייזרזון והרב אורי זוהר.
מדד לרנר
מדד לרנר (באנגלית: Lerner index) נוסח בשנת 1934 על ידי הכלכלן היהודי-אמריקאי אבא לרנר. המדד מוגדר, כאשר P הוא המחיר אותו קובעת הפירמה ו-MC היא העלות השולית של הפירמה. ערכו של המדד תחום בין 0 ל-1, כשערך גבוה יותר מסמל כוח שוק (market power) חזק יותר. לפירמה בתחרות משוכללת (שבה P=MC), אין שום כוח שוק.
בית יהודיוף-חפץ
בית יהודיוף-חפץ הוא מבנה מגורים מפואר השוכן ברחוב עזרא 19 בשכונת הבוכרים בירושלים. הבית נבנה בשנים 1905–1910 בשביל אלישע יהודיוף ומשפחתו שגרו אז בקוקנד שבאוזבקיסטן. הבית נבנה בפועל על ידי חותנו ישראל חפץ (בנו של דוד מלמד חפץ), שגר בעיר העתיקה בירושלים. כונה בירושלים "הארמון של המשיח", ובקיצור "הארמון".
מבנה
בית יהודיוף-חפץ כולל שתי קומות מגורים וקומת מרתף. אורך הבית כ-55 מטר ורוחבו כ-20 מטר. לבניין שתי כניסות ראשיות: האחת מובילה ממרכז החזית לקומת הקרקע והשנייה, בצדו המזרחי של הבניין, בנויה משני גרמי מדרגות עגולים המובילים היישר לקומה השנייה. לאורך הבניין עובר מסדרון רחב, ומשני צדדיו חדרי מגורים גדולים. למסדרון העליון רצפה מעוטרת עם שני פתחי אור עשויים לבני זכוכית המעבירים אור לקומה הראשונה. תקרת המסדרון, וחלקם העליון של הקירות שלאורכו, מעוטרים בציורי טבע (ציפורים, איילות, פרחים ועצים), נוף (יד אבשלום וקבר זכריה בנחל קדרון, הרים מושלגים ונחלים כמו באירופה) ומוטיבים יהודיים כמו מגן דוד וסמלי שבטי ישראל, של הצייר שמואל מלניק.
הבית כלל בית כנסת גדול ובו עמודים עגולים גדולים משיש ורוד שהובאו במיוחד מאיטליה. גג הבניין שטוח והוא מוקף מעקה ברזל מסוגנן עם גביעי אבן גדולים. הבניין נבנה בסגנון אירופאי והוא מזכיר את סגנון הבנייה של ארמונות באירופה.
היסטוריה
הבית נבנה בשנים 1905-1910 על ידי ישראל חפץ בשבילו ובשביל גיסו אלישע יהודיוף שהיה סוחר גדול בכותנה ונולי כותנה, וגר אז בקוקנד שבאוזבקיסטן. בשנת 1914 עלה אלישע יהודיוף עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בבית המפואר. אולם יהודיוף, שהיה נתין רוסיה, גורש בשנת 1915 מארץ ישראל, מפני שרוסיה הייתה אויב של האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה. הטורקים ניצלו את הבית כמפקדה של הצבא הטורקי בירושלים. ב-1918, כאשר הסתימה המלחמה, שב אלישע יהודיוף לירושלים עם משפחתו, לאחר שרכושו באוזבקיסטן הולאם על ידי הקומוניסטים בעקבות מהפכת אוקטובר.
ביום ג', י"ד באדר א', תרפ"א (1921) התכנסה ועידת היסוד של הרבנות הראשית בבית יהודיוף-חפץ, בה נבחר הרב יעקב מאיר לרב הראשי הספרדי. כעבור מספר שנים נישאה רחל, נכדתו של הרב יעקב מאיר, ליצחק, בנו של אלישע יהודיוף.
בשנת 1923 פינה בית היתומים את הבניין ובמקומו נכנס בית הספר "שפיצר" בהנהלת חנה שפיצר. בשנות הארבעים, כאשר איש מבני משפחת יהודיוף כבר לא גר בבית, שימש הבניין כמרכז פעילות האצ"ל בירושלים, והוכנו בו סליק גדול ודרך מילוט. בד בניסן ה'תש"ד התקיימה בבית הספר חתונת הרב עובדיה יוסף ואשתו מרגלית.
כיום משמש המבנה את בית הספר לבנות "נתיב בתיה" של החינוך החרדי העצמאי.
הארמון של המשיח
השם "הארמון של המשיח" שבו מוכר בית יהודיוף-חפץ הוא אגדה אורבנית. בתחילת המאה ה-20 היה בית יהודיוף-חפץ הבית הפרטי הגדול והמפואר ביותר לא רק בשכונת הבוכרים אלא בירושלים כולה. בבית היה בית כנסת שרבים באו להתפלל בו בשבתות ובחגים ובחדר האוכל הגדול שבו נערכו חתונות ושמחות לא רק של בני המשפחה. מסיבות אלו קראו לו בני ירושלים על דרך הקיצור "הארמון". בנין מפואר זה שכן בקצה שכונת הבוכרים, שהייתה בזמנה שכונה יוצאת דופן מבין כל השכונות שנבנו מחוץ לחומות. השכונה תוכננה ונבנתה בסגנון אירופי עם רחובות רחבים ורבים מבני ירושלים באו לטייל בה. אחד מאלה היה הסופר ש"י עגנון, שאהב מאוד את השכונה בכלל ואת בית יהודיוף-חפץ בפרט, ובספרו "שירה" כתב: מאז פרסומו של עגנון נפוצה האגדה כי הבית שבנו אלישע יהודיוף וישראל חפץ בשביל משפחתם נבנה למען המשיח.
אנטולי גסמן
אנטולי גריגורוביץ' גַסְמַן (ברוסית: Анаталий Григорьевич Гасман; 23 באוקטובר 1844 – 13 בדצמבר 1919) היה מדינאי רוסי. חבר הסנאט הרוסי, סגן שר המשפטים באימפריה הרוסית וחבר המועצה המדינית. יהודי מומר.
ביוגרפיה
נולד ב, בן למשפחה יהודית ענייה. בצעירותו הוכרו כשרונותיו ולכן בחרו הוריו עבורו בקריירה רבנית. הוא התקבל לישיבת רמיילס והיה ממקורביו של רבי בצלאל הכהן, זקן המו"צים בקהילה היהודית בעיר. חבר בן עשירים תושב סלונים שכנע אותו לעזוב את הקריירה הרבנית ולקבל השכלה כללית, השניים קיבלו בסתר שיעורים ברוסית והשלימו ידע כללי מפי תלמיד בית המדרש לרבנים וכעבור זמן קצר עברו ללמוד בו בעצמם. המוסד היה מזוהה עם תנועת ההשכלה הווילנאית ואחד מחבריו לספסל הלימודים היה הסופר והפובליציסט לב לבנדה. בבית המדרש שכלל גסמן את העברית שלו וזכה לקרבתם של המשורר אד"ם הכהן, קלמן שולמן ושמואל יוסף פין. ביוזמתו נדב אברהם מאפו את הכנסות החלק השני של ספרו "עיט צבוע" לטובת העניים שבתלמידי בית המדרש לרבנים. בכל תקופת שהותו במוסד זה, ובניגוד למקובל בקרב רוב ככל התלמידים בבית המדרש, הקפיד גסמן על שמירת חוקי ההלכה בהתאם לרמה המקובלת בבית הוריו.
לאחר תום לימודיו בבית המדרש לרבנים, נבחן והתקבל ללימודים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת פטרבורג במלגה ממשלתית מלאה. בתקופה זו התקרב לברון הוראצי גינצבורג. הוא תקף בסדרת מאמרים בעיתונות שפרסם בעילום שמו, את התובע העליון של הסינוד הקדוש קונסטנטין פוביידונוסצב  הנודע בדעותיו האנטישמיות ובפעולותיו להצרת צעדי יהודי רוסיה. הוא השלים את לימודיו ב-1867 ולאחר מכן נשלח ללימודים גבוהים מחוץ לרוסיה במימון ממשלתי מלא. בשנים 1868–1882 עבד במשרד המשפטים של האימפריה הרוסית, בין היתר כיהן תקופה כשופט בערכאה נמוכה בסרטוב. בתקופת עבודתו בקזאן כקטגור ממשלתי, התנצר. הרקע להתנצרותו אינו ברור כל צרכו, ייתכן שהיה זה תנאי למינויו כקטגור וייתכן שהיה זה על רקע רומנטי, כדי לאפשר את נישואיו לבתו של נסיך שהציב את העניין כתנאי להסכמתו לנישואי בתו.
עם מינויו של ניקולאי מנסיין כשר המשפטים של האימפריה הרוסית ב-1885 התמנה גסמן כיועץ בכיר לשר. לאורך המחצית הראשונה של שנות ה-90 של המאה ה-19 הלך גסמן והתקדם בצמרת משרד המשפטים הרוסי. בתקופה הראשונה אחרי שהתנצר, ניסתה העסקונה היהודית בפטרבורג להיעזר בו, בתקווה למצוא בו "חבולסון שני", אך בפועל לא שיתף פעולה ואף פעל דרך קבע נגד היהודים. חברת מרבי השכלה ניסתה לנקום בו כלכלית לפי עצת מזכירה הקשיש יהודה לייב גורדון אך הניסיון נכשל.
ב-1895 התמנה כסנאטור ב. כשנבחר איבאן צ'גלוביטוב כשר המשפטים של האימפריה הרוסית, התמנה גסמן כסגנו. כשנתבקשה התערבותו כסגן שר המשפטים לטובת היהודים במשפט בייליס סירב להתערב.
גסמן נפטר ב-13 בדצמבר 1919 בפטרוגרד ונקבר בית הקברות ניקולסקויה במרכז העיר.
סרגיי פורסנקו
סרגיי אלכסנדרוביץ' פורסנקו (ברוסית: Сергей Александрович Фурсенко; נולד ב-11 במרץ 1954) הוא כלכלן ועסקן ספורט רוסי.
כיהן כיו"ר דירקטוריון ונשיא קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג בשנים 2017–2019.