cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולה שבצוב
אולה שבצוב (נולדה ב-1980) היא מעצבת תלבושות ותפאורה לתיאטרון, זוכת פרס התיאטרון הישראלי.
קורות חייה
אולה שבצוב נולדה בעיר חרקוב, שם גדלה עד גיל שש, אחר-כך עברה עם משפחתה לחצי האי קרים, שם גדלה עד שעלתה לישראל בהיותה בת חמש עשרה. אולה עלתה לישראל עם אמה ואחותה, הן התגוררו בחולון שנה ועברו לתל אביב. באוקראינה היא למדה ציור ובארץ למדה במגמת אמנות פלסטית בתיכון תלמה ילין. אחר-כך עשתה תואר ראשון בעיצוב במה באוניברסיטת תל אביב, המשיכה ללמוד שנה לתואר שני ועשתה שתי הפקות במסגרת הלימודים להצגות של האוניברסיטה ("רומיאו ויוליה" ו"אנטיגונה"), אולם מכיוון שהתחילה לעבוד בתחום, הפסיקה את לימודיה. שבצוב זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל 2004-2001.
ההצגה הראשונה לה שבצוב עיצבה תלבושות בתיאטרון הייתה "ססגוניה" בתיאטרון ארצי לנוער, בבימויו של רפי ניב. היא מרבה לעבוד עם גלעד קמחי, ראש קבוצת הצעירים בבית ליסין ועיצבה את התלבושות כמעט לכל הצגותיו ("חלום של לילה בלב קיץ", "אביב מתעורר", "משחק ילדים", "מנדרגולה", "הקוסם מארץ עוץ", "וגר זאב עם כבש"). כמו כן עבדה עם הבמאים מיטקו בוזקוב, כפיר אזולאי, הלל מיטלפונקט, אלינור אגם בן-דוד, משה קפטן, יקי מחרז וצביה הוברמן.
ההצגה הראשונה שלה בתיאטרון הרפרטוארי הייתה "חלום של לילה בליל קיץ" בבית ליסין ב-2009. לאחרונה עיצבה תלבושות להצגה "יונה ונער" שמציגה כעת (מרץ 2012) בתיאטרון גשר בבימויו של יבגני אריה.
שבצוב זכתה בפרס קיפוד הזהב על עיצוב תלבושות בשנת 2007, על עבודתה לקברט "היי יפה".
שבצוב זכתה בפרס התיאטרון הישראלי על עיצוב תלבושות בשנת 2009, על עבודתה להצגה "חלום של לילה בלב קיץ". היא זכתה שוב בפרס התיאטרון הישראלי לעיצוב תלבושות, על עבודתה להצגה "מנדרגולה".
אולה שבצוב חיה עם בן-זוגה, זמר האופרה אלכסיי קנוניקוב, הם מתגוררים בחולון ולהם בן אחד, לוקא. יש לה אחות קטנה ממנה, סופיה שבצוב, מורה לפסנתר בקונסרבטוריון.
רט טרייר
רט טרייר (אנגלית: Rat Terrier ) הוא גזע כלבים אמריקאי עם מסוג של כלבי חווה וכלבי ציד. מוצאם של כלבי הרט טרייר מכלבי הציד הקטנים המכונים פייסטים. הם היו נפוצים בחוות משפחתיות אמריקאיות משנות ה-20 וה-30 של המאה העשרים. הם מוכרים ונחשבים לגזע נדיר. כלבי הרט טרייר הם גזע אינטליגנטי ופעיל שניתן להחזיק בו כחיית מחמד משפחתית.
מראה חיצוני
משקל הרט טרייר נע בין 11.3-4.5 קילוגרמים וגובהו נע בין 25–46 סנטימטרים בגובה השכמות והכתפיים. גובה הכלב המיניאטורי מגיע ל-33 סנטימטרים ומטה כפי שהוגדר על ידי UKC  דבר שהפך אותו לפופולרי יותר כחיית מחמד וכלב מלווה, למרות המיניאטוריות הוא עדיין נחשב כלב ציד, כי הוא מצליח להיכנס למקומות נמוכים שכלבים גדולים יותר לא מצליחים. הוא נקרא על שמו של המגדל מילטון דקר שיצר את כלב ציד גדול יותר ומוכר על ידי איגוד הטרייר הלאומי בראשי התיבות NRTA, (ראה "זיהוי גזע" להלן). האיגודים UKC ו-AKC לא הכירו עד שנת 1999 (UKC) ו- 2010 (AKC) בגזע זה כגזע נוסף. ה-NRTA מזוהה גם כחיית מחמד "צעצוע" במשקל במשקל 4.5 קילוגרמים או פחות. הרט טרייר NRTA מסווג גם בשם טרייר טדי רוזוולט מסוג B. בשנות ה-70 הופיעה מוטציה שהופעה בכלבי רט טרייה של כלבים חסרי שיער בזן הרט טרייר. לאחר תקופה של פיתוח קו זה נוצר הזן טרייר חסר שיער אמריקאי, שהוכר כגזע נפרד על ידי מספר אגודים.
הרט טרייר מופיע במגוון צבעי פרווה. הצבע הקלאסי הוא כתמים שחורים עגולים (המכונה טריקולור שחור), צבע הכתמים משתנה מצבע שוקולד, גוני זהב בהיר ועד מהגוני כהה, כחול, איזבלה (פנינה), לימון ומשמש הם כולם נפוצים למדי. הם עשויים להיות טריקולור או דו-צבעי, תמיד עם כמות מסוימת של לבן. האוזניים זקופות באופן טבעי, אך ניתן גם להטות אותן. הזנב מעוגל ומקוצר באופן מסורתי לכדי 7.6-5.1 סנטימטרים. הגן בובטייל נפוץ מאוד ברט טריירים ויכול לגרום למגוון אורכי זנב. ישנם מגדלים המעדיפים להשאיר לרט טריירים זנב טבעי ללא קיצור, המקובל בתקן הגזע.
רט טריירים הם כלבים אינטליגנטיים ועקשנים כאחד, הם יודעים איך להשיג את מה שהם רוצים. הם גם נחשבים לחיות מחמד משפחתיות טובות בגלל האנרגיה וההתאמה שלהם לילדים. הם שובבים ודורשים פעילות גופנית רבה.
טמפרמנט
הרגישות החברתית של הרט טריירים הופכת אותם למאוד ניתנים לאילוף וקל יותר לאמץ אותם כחיות מחמד, אבל זה גם מחייב גידול חברתי מגיל צעיר שהוא קריטי להצלחת האילוף כחיית מחמד. סוציאליזציה נכונה של גור רט טרייר כוללת חשיפה למגוון רחב של אנשים ומקומות, במיוחד במהלך שלושת החודשים הראשונים לחייו. כמו רוב הגזעים הפעילים והאינטליגנטיים, רט טריירים נוטים להיות מאושרים יותר כשהם מקבלים מידה רבה של גירוי נפשי ופעילות גופנית. רט טריירים בדרך כלל נאמנים לבעליהם ומכבדים מאוד במיוחד אם הם מקבלים את כמות האימון המתאימה בגיל צעיר.
בריאות
עקב שינויים לאורך ההיסטוריה של הגזע של הרט טרייר, בסך הכל מדובר בגזע עמיד מאוד. עם זאת, עם צמיחת הפופולריות שלו, נפוצות בגזע מספר בעיות. מרכז המידע לבריאות הכלבים (CHIC) ממליץ על בדיקת רט טרייר ללוקציה של הפיקה, הפרעות לב, בעיות לבלב, מחלות אגן ומפרק הירך תורשתית ותסמונת לג-קלב-פרטס. תוחלת החיים הממוצעת של הרט טרייר המגודל היטב הוא 16–19 שנים.
היסטוריה
התיעוד המוקדם ביותר הידוע של כלב לוכד חולדות בשם "האץ'", ששרידיו נמצאו בספינה מרי רוז, ספינת הדגל של הנרי השמיני, שהוטבעה ב-1545 ושוחזרה ב-1982. האץ' נחשב לכלב תערובת, שהובא לסיפון המרי רוז כדי לשלוט באוכלוסיית החולדות.
שם הגזע הגיע מאבותיו הקדומים יותר שהובאו לארצות הברית על ידי מהגרים בריטים ממעמד הפועלים, שכן הכלבים שימשו בענף ספורט בידורי שבו כלבי נלחמים עד זוב דם, ענף ספורט זה נקרא ספורט דם (אנ'). בספורט זה מניחים פיתיונות לנשיכת כלבים (אנ'). בין הפיתיונות היו פיתיונות מסוג עכברים או חולדות (אנ'). כלבי הרט טרייר לזירה והיה עליהם לנשוך את העכברים, במהירות וזריזות. המהירות שלהם שמשה לצייד העכברושים בזירת הספורט ולציד חיות קטנות כמו סנאים וארנבות. לאחר שנות ה-90, כאשר הגזע הפך לפופולרי בארצות הברית, הם גודלו עם כלבים מגזע ביגל, כלבי גרייהאונד איטלקיים וכלבים מגזע מנצ'סטר טרייר. לא ניתן היה להבחין בין רבים מכלבי היסוד של הרט טרייר וכלבי ציד מעורבים קטנים הידועים כ"פייסטים ". הזנים הקטנים יותר התפצלו מקו הרט טרייר בשלב מוקדם מאוד, ב רישומי UKC לכלב מחמד מסוג פוקס טרייר החל ב-1936.
הרט טרייר הוקרו ככלבים בני לוויה נאמנים לציד עכברושים בחוות אמריקאיות של המאה ה-20: כתוצאה מכך, הם היו אחד מגזעי הכלבים הפופולריים ביותר משנות ה-20 עד שנות ה-40. עם זאת השימוש הנרחב בחומרי הדברה כימיים וצמיחת החקלאות המסחרית הביא לירידה חדה בפופולריות של הגזע משנות החמישים ואילך. מגדלי הגזע הנאמנים שמרו על קו הדם, מה שהוביל לייצוב הרט טרייר המודרני.
המגוון הגנטי של הרט טריירים תרם לבריאות הכללית שלהם, לאינטליגנציה החדה ולתקינותו של הגזע. רוב הגזעים המודרניים פותחו מכמה כלבים מייסדים ולאחר מכן התפשטו ממאגר גנים סגור. לעומת זאת, הרט טרייר נהנה מהיסטוריה ארוכה של עידון עם הצלבות רגילות כדי להביא לאיכויות שימושיות ושונות גנטית.
בתקופה המודרנית, הרט טרייר הפך לגזע פופולרי לא רק כחיית מחמד משפחתית אלא ככלב עבודה בכמה תחומים.
מזגם החביב והרגוע יחד עם הגודל הקטן הפכו אותם לפופולריים ככלבי שירות בהוספיסים, בטיפול בדיכאון, בבתים של דיור מוגן ועבודות אחרות לטיפול בבני אדם.
מחלקות המשטרה החלו להשתמש בהם ככלבי חיפוש מובהקים מכיוון שרמת האינטליגנציה שלהם מקצרת את האימונים לשלושה שבועות בלבד, וזה הרבה יותר קצר מאשר עבור גזעי כלבי שירות משטרתיים מסורתיים. כמו כן, גודלם הקטן מאפשר חיפוש במכוניות, בבתים ותאי כלא מבלי לגרום לנזק הגדול שרועה גרמני גדול או כלבי שירות משטרתיים מסורתיים אחרים היו עושים במהלך חיפוש מכוניות. כמו גם מקטין את הסיכויים לפיצויים פיננסים גדולים אם לא יימצא דבר במהלך חיפוש.
מקור אחד טוען שכלב רט טרייר בודד הרג 2,501 חולדות בפרק זמן של שבע שעות באסם נגוע חולדות (בממוצע חולדה אחת כל עשר שניות).
זיהוי גזע
ארגוני רט טרייר מציגים את המחלוקות האופייניות על דרך הפעולה שיש לנקוט לקידום ושימור הגזע. כרגיל בקרב גזעי העבודה, נקודות המוצא הן איזה סוג כלב, הגזע מייצג בצורה הטובה ביותר והאם תכונות העבודה של הכלב מייצגות את הגזע בצורה המיטבית. מועדון מגדלי הרט טרייר האמריקאי הוא חלק ממועדון הכלבנות האמריקאי הרשמי. הרט טריירים התקבלו לקבוצת הטריירים של AKC ביוני 2012. הרט טריירים מתחרים באירועי מועדון הכלבנות כבר למעלה מ-15 שנה. UKC היא קבוצה המקדמת מקומות רבים ושונים שבהם כלבים יכולים להתחרות. איגוד הרט טרייר הלאומי הוא הארגון העצמאי הגדול ביותר ושמר על רישומי שושלת הכלבים במשך עשרות שנים. מתוך הרגשה שאופי הטרייר העובד של הגזע ייפגע.
ה-UKC הכיר רשמית בגזע הרט טרייר ב-1 בינואר 1999. ה-AKC זיהה את הרט טרייר כגזע ב-1 ביולי 2010, עם זאת, הוא איפשר להם להתחרות באירועים החל מ-1 בינואר 2006 באירועי AKC Companion (צייתנות, זריזות, ראלי). הרט טרייר הראשון שזכה בתואר מטעם ארגון AKC היה בזריזות ב-14 בינואר 2006. ארגון AKC קיבל את הרט טרייר לקבוצת הטריירים ביוני 2012.
קרב הארלם הייטס
קרב הארלם הייטס היה קרב שהתרחש בין הצבא הקונטיננטלי לצבא הבריטי ב-16 בספטמבר 1776, במהלך המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הקרב התרחש באזור הארלם של היום, בצפון מערב מנהטן, ניו יורק.
הקרב
הצבא הקונטיננטלי, בפיקודם של המפקד העליון, גנרל ג'ורג' וושינגטון, מייג'ור גנרל נתנאל גרין, מייג'ור גנרל ישראל פאטנם, ובהיקף של  כ-9,000 איש, נערכו בשורה של עמדות קרקע גבוהות במנהטן. כנגדם נערך חיל החלוץ של הצבא הבריטי, שמנה כ-5,000 איש, תחת פיקודו של מייג'ור גנרל הנרי קלינטון.
בשעות הבוקר המוקדמות של 16 בספטמבר נפגש כוח חיל רגלים בריטי עם כוח סיור אמריקאי של הריינג'רס של נולטון (יחידה מיוחדת של הצבא הקונטיננטלי). ההתנגשות הפכה לנסיגה אמריקאית לכיוון הארלם הייטס, אך הבריטים תוך ביטחון העצמי המופרז, המשיכו לרדוף אחר האמריקאים חזרה דרך היער לכיוון עמדותיו של וושינגטון בהארלם הייטס. אט אט, התקרבו הבריטיים יותר אל הקווים האמריקנים, וללא תמיכה מהצבא הבריטי, חשפו את עצמם להתקפה נגדית. לאחר שוושינגטון הבחין בכך, הורה על איגוף הכוח הבריטי, איגוף שאמור היה לנתק את הבריטים לחלוטין מעורפם. האיגוף לא הצליח, אך בשילוב לחץ של חיילים אמריקנים נוספים שהגיעו מהעמדות בהארלם הייטס, הצליח הכוח האמריקני להסיג את הבריטים חזרה.
לאחר שנפגש הכוח הבריטי עם כוח תגבורת שהגיע מהדרום יחד עם סיוע ארטילרי, הסתובבו הבריטים חזרה כנגד האמריקאים, והתייצבו בשדות פתוחים במורנינגסייד הייטס. האמריקאים, מתוגברים גם הם, התייצבו נגדם, והכוחות ירו זה על זה במשך זמן. לאחר שעתיים, כאשר תחמושתם התמעטה, החל הכוח הבריטי לסגת בחזרה לקווים שלהם. וושינגטון החליט לקטוע את המרדף, משום שלא היה מוכן לסכן את כוחותיו בהתנגשות כוללת עם הכוח הבריטי המרכזי, ופרש גם הוא לקווים שלו בהארלם הייטס.
הקרב עזר לשקם את הביטחון של הצבא הקונטיננטלי לאחר שסבל כמה תבוסות משמעותיות לפני זה. בנוסף, היה זה הקרב הראשון המוצלח של וושינגטון במלחמת העצמאות האמריקנית.
אחרי חודש ללא כל לחימה משמעותית בין הצבאות, וושינגטון נאלץ להסיג את צבאו לצפון העיירה וייט פליינס בדרום-מזרח מדינת ניו-יורק, כאשר הבריטים עברו צפונה אל מחוז ווסטצ'סטר ואיימו ללכוד את וושינגטון במנהטן. אחרי שתי תבוסות וושינגטון נסוג מערבה לאורך נהר ההדסון.
ננו-יהלום
ננו-יהלום הוא יהלום זעיר, שקוטרו קטן ממיקרון אחד (מיקרון = nm1,000). ננו-יהלומים יכולים להיווצר בטבע כתוצאה מפגיעת מטאוריט בכדור הארץ או בצורה סינתטית במעבדה, למשל באמצעות ריבוץ אדים כימיים או על ידי ריסוק יהלום.
פגם אטומי בודד יכול לגרום לשינוי תכונות אופטיות של ננו-יהלומים, למשל שינוי צבע. מאחר שננו-יהלומים הם אינרטיים וביוקומפטביליים, הם בעלי פוטנציאל לשימושים ביורפואיים, יישומים מכניים, הנדסת רקמות, שיגור תרופות ודימות ביולוגי (bioimaging) ..
לננו-יהלומים הולכת חום גבוהה מאוד, ויכולת בידוד חשמלי גבוהה ביותר.
רובי נתנזון
ד"ר רובי נתנזון הוא כלכלן, מנכ"ל מרכז מאקרו לכלכלה מדינית, לשעבר ראש מנהלת חברה ושלום במשרד ראש הממשלה, בכיר בהסתדרות הכללית, ויועץ לראשי ממשלות בישראל בנושאים מאקרו-כלכליים.
ביוגרפיה
נתנזון נולד באורוגוואי. נשוי ואב לשניים.
הצטרף למפלגת העבודה בשנת 1978 ומאז הוא פעיל בה ובהסתדרות.
בשנים 1983–1984 עבד במחלקת סחר חוץ של בנק הפועלים. בשנת 1985 כיהן כיועץ מאקרו-כלכלי של ההסתדרות בתקופת ייצוב המשק הישראלי, ומאז היה שותף לעריכת תוכניות ושינויים מבניים בתחום הכלכלי-חברתי בעיקר בנושאי יחסי עבודה, בריאות, פנסיה ופיתוח אזורי. השתתף במשא ומתן וצוותים אסטרטגיים על עתיד המשק, בין היתר במועצה הלאומית לתכנון כלכלי ובפורום לחשיבה אסטרטגית משותף עם התאחדות התעשיינים. לאורך השנים כיהן כחבר במועצות מנהלים במוסדות ציבוריים בתחום האנרגיה, התקשורת והבריאות.
בשנת 1989 מונה כמנהל המכון למחקר כלכלי וחברתי בהסתדרות, ומאז פרסם מאמרים רבים בתחום הכלכלה, החברה ומדיניות החוץ. ב-1995 מונה לעמוד בראש המנהלת למחקרים בתכנון המשק והחברה הישראלית בעת שלום, במשרד ראש הממשלה. החל מאותה שנה עומד בראש מרכז מאקרו לכלכלה מדינית.
כיהן כמרצה אורח בבית הספר לכלכלה ע"ש איתן ברגלס באוניברסיטת תל אביב, ובבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים. כיום הוא מרצה במכללה האקדמית תל אביב-יפו. בנוסף, הוא יועץ באוניברסיטה הפתוחה.
נתנזון משמש גם כעורך "סנאט", פרויקט אל-מפלגתי המפרסם מאז 1996 ניירות מידע בנושאים העומדים על סדר היום הציבורי בתחומים כלכליים, חברתיים ומדיניים; ניירות מידע אלו מופצים בקרב חברי הכנסת, מנכ"לים של משרדים ממשלתיים וראשי ארגונים כלכליים ומלכ"רים, על מנת שישמש כבסיס מידע בתהליך קבלת ההחלטות.
חלון פתוח לרווחה - פתרון כלכלי חברתי לישראל
הספר "חלון פתוח לרווחה", בעריכת נתנזון והגר צמרת-קרצ’ר, מייצג חלק מפירותיה של יוזמת זכרון יעקב, ומציע פתרונות לבעיות העוני, בעיקר דרך שוק העבודה. יוזמת זכרון יעקב נוצרה ב-2005 על ידי יוסי ביילין, אליו הצטרפו אנשי אקדמיה, פוליטיקה ומחקר, על מנת להציע פתרונות להקלת מוקדי החיכוך הקיימים בחברה ובכלכלה הישראלית. הספר וההמלצות הוגשו לשר הרווחה והשירותים החברתיים יצחק הרצוג.
גם וגם: סתירות בזהות בקרב צעירים בישראל
הספר "גם וגם", בהוצאת נתנזון וראלף קסלר, מציג תוצאות מחקר הכולל שלושה סקרים שערכה קרן פרידריך-אברט בשיתוף עם מרכז מאקרו לכלכלה מדינית בשנים 1998, 2004 ו-2010, בקרב בני נוער. הסקרים נועדו לברר עמדות ותפיסות ערכיות של צעירים ובני נוער בישראל. בכל אחד מהסקרים נבדקו שתי קבוצות גיל - בני נוער לפני השירות הצבאי, וצעירים לאחר שחרורם מצה"ל, ונשאלו שאלות באותן נושאים: מצבה של ישראל בכלל, ציפיותיהם האישיות מהעתיד ולגבי האושר האישי, עמדותיהם לגבי הציונות, הדמוקרטיה ומוסדות המדינה, מיעוטים בישראל, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, וגרמניה והשואה. הספר מציג את תוצאות המחקר לאורך זמן, כך שניתנת פרספקטיבה הן על המגמות בדעותיהם של בני נוער לאורך השנים, והן בהבדלי הדעות בין בני נוער לצעירים לאחר שירות צבאי. הספר מנסה להעלות את המניעים לאותן המגמות, ומביא המלצות לשיפור המצב.
מתוצאות המחקר המובאות בספר משתקף כיצד עשויה החברה הישראלית להיראות בעתיד הקרוב. הממצאים מלמדים כי לנוכח מציאות החיים המורכבת ועתירת הסתירות של בני הנוער כיום, לרוב פיתחו בני הנוער מעין דפוס יסוד של "גם וגם", שאינו מביא לידי פירוק הסתירות בתפיסת המציאות שלהם, אלא משלב אותן בעמדותיהם האישיות. באופן בסיסי, הצעירים אמנם בעד שלום עם הפלסטינים, אך רבים מהם דוחים פשרות בתהליך השלום ומעדיפים את המשך המצב הקיים. הם רואים בדמוקרטיה ערך יסוד חשוב, אך כמחציתם היו מעדיפים שלערבים ישראלים לא תהיה זכות להיות מיוצגים בכנסת. מצבה המורכב של מדינתם אינו מעורר בהם פחד או אפתיה כלליים, ובכל הקשור לציפיותיהם לגבי עתידם ואושרם האישי - זוגיות, משפחה ומקצוע - ניכרות עמדות חיוביות וברורות.
הפועלים החדשים: עובדים ממדינות זרות בישראל
הספר "הפועלים החדשים", בעריכת נתנזון ולאה אחדות, כולל ניתוח כלכלי וחברתי הבוחן את נושא העובדים הזרים בישראל. העסקת עובדים לא ישראלים החלה לאחר מלחמת ששת הימים, עם כניסתם של העובדים הפלסטינים מהשטחים לשוק העבודה, אולם התופעה החלה להתרחב בעקבות הסגרים התכופים שהגבילו את כניסתם של עובדי השטחים לישראל. בעקבות החלטת ממשלה ב-1993, הותרה הבאתם של עובדים זרים, בעיקר בענפי הבנייה והחקלאות, ללא היערכות מראש של המערכות העוסקות בעבודה ובעובדים, של המנגנונים העוסקים בהיתרי כניסה לישראל, וללא תוכנית ממלכתית לטיפול בהם. בדיעבד התגלה שגיוס כוח אדם זר אינו מהווה רק תופעה כלכלית אלא גם תהליך חברתי דינמי, אשר משנה את התפיסה של עלות-תועלת אצל העובד הזר במהלך שהותו בישראל. הספר מאגד מספר מאמרי מחקר המנסים לבחון את הסוגיה בהיבטים שונים: תמונת המצב ביחס להיקף התופעה והמסגרת הפורמלית להעסקת עובדים זרים בישראל, תפקודם של ארגוני כוח אדם בישראל לטיפול בעובדים זרים, עמדות הציבור כלפי העסקת עובדים זרים (חוקיים ובלתי חוקיים), ההשפעה הכלכלית הנובעת מכניסתם של העובדים הזרים לענף הבנייה, נושא העובדים הזרים מתאילנד בענף החקלאות, קהילת העובדים הזרים הפיליפינים, השפעת ההגירה של העובדים הזרים על כלכלתן של מדינות המוצא, והשוואת המצב בישראל לנעשה באירופה והצגת נקודות מרכזיות על פי הניסיון הנצבר שם.
ספרים נוספים
ספרים ומאמרים מקצועיים נוספים בהוצאת מרכז מאקרו לכלכלה, בכתיבת או בעריכת נתנזון:
קישורים חיצוניים
מאמריו בתקשורת:
סופסה
סוּפּסַה (בגאורגית: სუფსა) הוא נהר בחבל גוריה שבמערב גאורגיה.
גאוגרפיה
סופסה נובע במדרון הצפוני של רכס מסחתי שבקווקז הקטן, בגובה 2,800 מטרים, 50 מטרים מתחת לפסגת מפיסצקארו. אחרי שסופסה יורד מרכס מסחתי, הוא זורם במישור קולכתי, שבו נשפך לים השחור ליד הכפר צקאלצמינדה שבנפת לנצ'חותי.
אורכו של סופסה 108 ק"מ והוא מנקז שטח של 1,130 קמ"ר.
סופסה הוא הנהר היחיד, שזורם בכל שלוש הנפות של חבל גוריה; על שפת הנהר סופסה נמצאת העיירה צ'וחטאורי - המרכז האדמיניסטרטיבי של הנפה המזרחית ביותר בחבל.
יובליו העיקריים של סופסה הם הנהרות גובזאולי, בחוויסצקאלי, ברמידזיסצקאלי ושותי.
יצחק אייזיק לובצקי
יצחק אייזיק לובצקי (בכתיב יידי: יצחק אייזיק לובעטצקי, 1872, טורץ, פלך מינסק – 1921, וינה) – מספר, מבקר, פובליציסט ומוזיקולוג עברי. פרסם סיפורים ומאמרי ביקורת רבים על ספרות ואמנות. רוב כתביו לא כונסו עדיין. לובצקי סבל מחוסר יציבות ואי שקט נפשי, ולאחר התמוטטות כלכלית התאבד בביתו בווינה.
תולדות חייו
יצחק אייזיק לובצקי נולד בשנת 1872 בטורץ אשר ברוסיה הלבנה, בשטח האימפריה הרוסית. אביו, דוד אליהו, היה סוחר, ועוד בילדותו של יצחק אייזיק עברה משפחתו מטורץ להורודיה, שמופיעה במספר סיפורים שכתב מאוחר יותר. נודע כילד פלא, ובגיל צעיר ברח מבית הוריו כדי להשתלם בישיבות מינסק ווולוז'ין. מאוחר יותר, הוא נדד בעיירות והתפרנס כחזן וכדרשן. לובצקי נישא בגיל 17 לאישה מבוגרת, אך ברח מביתו לאחר שהרתה, מבלי להעניק לה גט.
שדרות הוליווד
שדרות הוליווד (באנגלית: Hollywood Boulevard) הוא רחוב במרכז העיר לוס אנג'לס שבארצות הברית. השדרה, אשר ממוקמת באזור הוליווד, משתרעת ממזרח למערב משדרות ורמונט עד שדרות סאנסט.
תפילת מוסף של שבת
תפילת מוסף של שבת היא תפילת מוסף מיוחדת הנאמרת רק בשבת. תפילה זו נאמרת כנגד קרבן מוסף שהיו מקריבים בשבת בבית המקדש.
מבנה הברכה
המבנה של תפילת המוסף של שבת הוא תפילת שבע- שלוש הברכות הראשונות (שבח) ושלוש האחרונות (הודאה) הקבועות לכל תפילת עמידה וביניהם "מעין המאורע" - ברכה המזכירה את השבת. בברכה האמצעית אומרים את הפסוקים בתורה המפרטים את קרבן מוסף של שבת, וכן מתפללים לבניין בית המקדש ולהשבת העבודה בו.
שדרות הוליווד
בין השנים 1887 עד 1910 נקראה השדרה "Prospect Avenue".
יצחק אייזיק לובצקי
תולדות חייו
למד לימודי מוזיקה באיטליה, אותם סיים בהצטיינות. כשחזר לרוסיה גויס לצבא, אך גם משם נמלט זמן קצר לאחר מכן. הוא התגורר מספר שנים בגליציה ושימש שם כמזכיר חברת "אהבת ציון", כמרצה לזמרה, ולאחר מכן הוא ניצח על המקהלה של בית כנסת גדול בווינה.
תפילת מוסף של שבת
לשון הברכה
על פי נוסח אשכנז, ספרד, איטליה, רומניא, פרובאנס ורוב קהלות הספרדים, הברכה פותחת בפיוט שמיוסד בראשי תיבות של הא' ב' בסדר תשר"ק: "תִּכַּנְתָּ שַׁבָּת רָצִיתָ קָרְבְּנוֹתֶיהָ", ובנוסח עדות המזרח ונוסח ספרד אחרי התשר"ק מופיעות מנצפ"ך. על פי נוסח הרמב"ם, נוסח בלדי של יהודי תימן וחלק מהספרדים: "למשה צוית על הר סיני מצוות שבת זכור ושמור".
שדרות הוליווד
אתרים שונים לאורך הרחוב הפכו עם השנים ליעדי תיירות פופולריים, בעיקר באזור של הרחוב בו נמצאת שדרת הכוכבים של הוליווד.
יצחק אייזיק לובצקי
תולדות חייו
לובצקי הרבה לפרסם בעיתונות העברית ביקורות, מאמרים פובליציסטיים וגם סיפורים פרי עטו. הוא גם התכתב רבות עם אחד העם, אך סירב לבקשתו לשלוח אליו את כתובתו, כנראה מחשש שיאתרו אותו ויחייבו אותו לתת גט לאשתו. על פי סגנונם של מכתביו ואשפוזיו בבית חולים, עליהם סיפר לאחר העם, מסיקים חוקרים שכנראה סבל מאיזו הפרעה נפשית. בסופו של דבר כנראה שהתגרש מאשתו הראשונה, כי בווינה הוא נישא למארי בריינין, אחותו של ראובן בריינין, ונולדו להם שלושה ילדים.
לובצקי גם נהג להשקיע בבורסה, ואף הרוויח סכום מאוד גדול שם, אך הפסיד את כולו עם תום מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1921 התאבד בביתו, לאחר שפתח את צינורות הגז.
תפילת מוסף של שבת
לשון הברכה
הקטע האחרון של הברכה זה לשאר תפילות השבת "או"א רצה (נא) במנוחתנו ... ברוך אתה ד' מקדש השבת".
יצחק אייזיק לובצקי
תולדות חייו
משה אונגרפלד כתב במאמרו שיצחק אייזיק לובצקי התבלט בכשרונותיו ובנטייתו המוזיקלית, אך הצטיין גם באי-שקט נפשי, שגרם לו לברוח מעצמו ומזולתו, ועובדה זו אפיינה את התנהגותו. הוא ברח מבית הוריו, מאשתו הראשונה, מהצבא, ובסופו של דבר מהחיים.
עבודתו
לובצקי התעסק בתחומים מגוונים: מוזיקה, אמנות פלסטית, ספרות יפה, ביקורות ספרותיות ופובליציסטיקה. היה מעורב בפולמוס נורדאו - אחד העם והרבה לפרסם ב"המגיד", הצופה, השילוח, וגם ב"הדור". הוא הושפע מאוד מהתרבות המערב אירופית והיה אסתטיקן רומנטי. דגל בטוהר הז'אנר - לכל ז'אנר יש את כלליו שלו ועל האמן היוצר להקפיד בדרישות הז'אנר. ביקורתו הייתה לרוב שלילית והתקפית; הוא היה נוהג להעלות כמה קווי אור ביצירות, ומיד לאחר מכן היה תוקף בביקורת שלילית.
תחילה הושפע מאוד מיצירתו של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, והיה אחד הראשונים שאבחנו ואף נתנו סימנים בדמותו של התלוש בספרות העברית, שכידוע הרבה להופיע ביצירת ברדיצ'בסקי. במהלך השנים הוא התאכזב מברדיצ'בסקי ופנה לכיוונים אחרים. בכל אחד מהתחומים שעסק השתדל להטביע את חותמו המיוחד. מבחינה ספרותית, אין גיבוריו של לובצקי מתלבטים בקונפליקטים לאומיים-מסורתיים, אלא בבעיות אינדוידואליות - פסיכולוגיות. אילו דמויות מנוכרות שעוסקות במתהווה בתוך נפשן בלבד, והן מנותקות מהסביבה.
מבחינה לאומית הוא דגל בגישה שמייחסת חשיבות רבה לעבר התרבותי של העם היהודי ולמצבו הפסיבי בהווה, וזאת בניגוד גמור לתורתם של הרצל ובייחוד מקס נורדאו. הוא התנגד בתוקף לשלילתו של נורדאו את תרבות הגולה ולצידודו ביהדות השרירים. יחד עם זאת הוא תמך בלימוד ובהשפעה של התרבות האירופית ובטיפוח השפה העברית.
בולטימור (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ויינר
ויינר (Weiner) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו בונה עגלות. ביידיש משמעותו יינן.
פומרניה המערבית
פומרניה המערבית (בפולנית: zachodniopomorskie) היא אחת משש-עשרה הווייוודות של פולין. שוכנת בצפון-מערב פולין, וגובלת בצפון בים הבלטי, במזרח בווייוודות פומרניה ופולין גדול, בדרום בווייוודה לובוש, ובמערב בגרמניה.
ויינר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פומרניה המערבית
בירתה של פומרניה המערבית והעיר הגדולה ביותר בה היא העיר שצ'צ'ין, השוכנת במערבה.
גאוגרפיה
פומרניה המערבית יושבת על חציו המערבי של החוף הפולני לים הבלטי, וממנו היא משתרעת דרומה לפנים הארץ. בעוד שפלת החוף במזרח חוף הים הבלטי, בווייוודה פומרניה, צרה יחסית, כאשר זו ממשיכה מערבה אל תוך פומרניה המערבית היא מתרחבת לכיוון דרום, כאשר אגן ההיקוות של נהר האודר מנקז את מימי אזור זה ואלו שמדרום לו אל הים הבלטי. נהר הנייסה נשפך לים במפרץ פומרניה, בצמוד לגבול פולין-גרמניה של ימינו, בקצה המערבי של פומרניה המערבית. בכך במידה רבה מתלכדת פומרניה המערבית עם השפלה הרחבה של אזור פולין גדול. עוד מערבה, בשטחי גרמניה, שפלת החוף מתרחבת עוד יותר לכיוון דרום. חלקים נרחבים של פומרניה המערבית כוללים בעיקר שדות חקלאיים. בדרום הווייוודה, ובעיקר בדרום מזרחה, מצויים יערות רבים.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בשצ'צ'ין, בירת הוויווידה, היא 9.1 מעלות צלזיוס. החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של 0.2 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 18.6 מעלות צלזיוס). הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 557.5 מ"מ.
בפומרניה המערבית יש שני פארקים לאומיים (Park Narodowy), שבעה פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-114 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
היסטוריה
בתקופת ימי הביניים היה חבל פומרניה מחולק בין האיחוד הפולני-ליטאי, ממלכת שוודיה, לבין ממלכת ברנדנבורג-פרוסיה. עקב פוריות החבל ונגישותו לחוף הים הבלטי, הוא נדרש על ידי המעצמות השונות. במהלך השנים ישבו במקום פולנים, וגרמנים אתניים.
במסגרת שלום וסטפליה עבר רוב החבל, כולל בירתו שצ'צ'ין, לשליטת ממלכת שוודיה. בשנת 1720 כבשה פרוסיה את רוב החלקים בחבל שהיו בשליטת ממלכת שוודיה, ובשנת 1815, עם סיום כיבושי נפוליון, הועברו לפרוסיה שטחים נרחבים, כל חבל פומרניה וכל חבל פרוסיה המזרחית. עם איחוד גרמניה (1871) צורף החלק לקיסרות הגרמנית, בהסכמה בין המעצמות, וזאת למרות שחלק נכבד מתושביו נותרו בעלי זהות פולנית.
בעקבות תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה, הוסכם בהסכם ורסאי (1919) על העברת החבל לידי פולין כחלק מהמסדרון הפולני, וזאת כנגד רצונה של גרמניה. עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939, נכבש חבל פומרניה המערבית על ידי הצבא הגרמני, שפעל לטיהור אתני ויישוב אזרחים גרמניים במקום. התושבים הפולנים גורשו אל מעבר לגבול, ויהודי המקום הובלו למחנות ריכוז ורובם נרצחו בשואה.
עם סיום מלחמת העולם השנייה וקביעת קו אודר-נייסה כגבול בין גרמניה לפולין, סופח חבל פומרניה לפולין, כולל בירת החבל, העיר שצ'צ'ין, הממוקמת ממערב לקו אודר-נייסה. במסגרת תיקוני הגבולות, הועברו חלקים קטנים מהחבל, ממערב לעיר שצ'צ'ין, לשליטת גרמניה המזרחית. רוב תושבי החבל הגרמניים גורשו. עם העברת האזור לתחום השליטה הסובייטית, לימים פולין, שונו שמות הערים והאזורים השונים בו, בעלי צליל גרמני, לשמות סובייטיים ופולניים. חבל פומרניה ההיסטורי קרוי כיום "פומרניה המערבית", והוא המחוז המערבי ביותר של פולין.
ערים
בפומרניה המערבית ישנם 65 ערים, עיירות וכפרים.
מחוזות
בפומרניה המערבית ישנם 21 מחוזות, מתוכם שלוש ערים מחוזיות.
יחסי ניגריה–ניז'ר
יחסי ניגריה–ניז'ר הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הרפובליקה של ניז'ר. לשתי המדינות גבול משותף, והן חולקות היסטוריה ארוכה.
היסטוריה
הגבול בין המדינות, שאורכו 1,500 ק"מ חוצה את האזור הצפוף ביותר בשתי המדינות. מבחינה תרבותית, מרכז הגבול ומערבו חוצה את האוסאלנד, שם מתגוררים בני ההאוסה. במזרח הגבול, שני צידי הגבול הנוכחי היו חלק מאימפריית קאנם בורנו.
האימפריאליזם הבריטי והצרפתי בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 הביא ליצירת הגבול הקיים. בתקופת השלטון הקולוניאלי הוטמעו השפות האנגלית והצרפתית בהתאם לצידי הגבול, כשניז'ר הייתה בשלטון צרפת, ואילו ניגריה תחת שלטון הממלכה המאוחדת, כמו גם התרבויות, שיטות החינוך וצורות השלטון. התנגשות האינטרסים בין שתי המעצמות גרמו לכך שלאורך זמן רב בתקופה הקולוניאלית נאסר על מסחר בין צידי הגבול. לניז'ר, מדינה ללא מוצא לים, הייתה גישה לחוף באמצעות מושבות צרפתיות אחרות, כמו בנין וטוגו.
בין 1941 ל-1943 הייתה ניז'ר חלק משלטון צרפת של וישי, ובשנים אלו הגבול בינה לבין ניגריה היה סגור לחלוטין. למרות זאת, שפת ההאוסה המשותפת והקשרים התרבותיים הבטיחו את קיום המסחר והתנועה לאורך השלטון הקולוניאלי.
כמדינות עצמאיות
מאז קבלת העצמאות בשתי המדינות ב-1960, הן ביססו יחסים קרובים. שתיהן אימצו את ההבנה שאין להתערב בעניינים הפנימיים של האחרת, אך במלחמת ביאפרה השתתפו ניז'ר ונשיאה, המאני דיורי, במאמצי התיווך.
כל אחת מהמדינות פנתה למעצמה ממנה קיבלה את העצמאות כדי לקבל סיוע ביטחוני, אולם בניגוד לגבול של ניגריה עם קמרון, או לגבול של ניז'ר עם בנין, בין שתי המדינות לא היו מחלוקות באשר לסוגיות בגבול. עם זאת, כן קיים רצון מסוים בקרב חלק מהאוכלוסייה ליצור מדינה שתכלול את כל בני ההאוסה, שנחלקים בין המדינות.
מסחר
הערים והיישובים בקרבת הגבול מחוברים זה לזה כחלק מהמסחר הטרנס–סהרי שנמשך עוד מימי הביניים. ערים בניגריה כמו קנו וקסטינה מהוות מזה זמן רב את התחנות הדרומיות של רשת המסחר שמשמשות כחלק ניכר מכלכלת ניז'ר. ניגריה נהנית מהמסחר והמכירות החקלאיות (בייחוד בקר מניז'ר), בעוד דרכי הגישה הישירות של ניז'ר לים עוברות דרך מערכת הרכבות של ניגריה ובנין.
איכות הסביבה
ניז'ר תלויה כמעט לחלוטין בשכנותיה לאספקת מים, בעוד צפון ניגריה תלויה בזרם נהר ניז'ר ובאגם צ'אד. הן ניז'ר והן צפון ניגריה מתמודדים עם המדבור וצורך גובר במים. שתי המדינות חברות ברשות אגן ניז'ר, בוועדת אגם צ'אד ובוועדה המשותפת של ניז'ר וניגריה לנושאי מים.
שתי המדינות חתומות גם על הסכם אנוגו מ-3 בדצמבר 1977, שהגדיר תקנות משותפות לבעלי החיים והצומח בקרב מדינות אגם צ'אד (קמרון, ניז'ר, ניגריה וצ'אד). ב-15 בינואר 1990 חתמו שתי המדינות על הסכם אבוג'ה לנושא המדבור, קידום שימור הטבע, ניצול ופיתוח אדמות ומשאבי המים, החי והצומח. הסכם מיידוגורי נחתם ב-18 ביולי 1990 ותוקן ב-5 באוקטובר 1998, כולל בנוסף פיתוח וניצול משאבי מים. שני ההסכמים נמצאים תחת פיקוח הנציבות המשותפת לשיתוף פעולה.
יחסי טוגו–רוסיה
יחסי טוגו–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטוגולזית לבין הפדרציה הרוסית.
היסטוריה
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם טוגו ב-1 במאי 1960, זמן קצר לאחר שקיבלה את עצמאותה מצרפת. בשנת 2020 נחגגו 60 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
עיצור לועי, חוכך, קולי
עיצור לועי חוכך קולי הוא צליל עיצורי הנפוץ במספר שפות מדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʕ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-\?. זהו הצליל הישן ל- ע, וניתן היה לשמעו בהגיות העברית המקראית והטברנית במילה כגון עולם. הגייה זו נשמרה בישראל רק בפי בני עדות המזרח, ובפרט בפי יוצאי תימן. זהו גם צליל האות הערבית ع. עיצור זה נפוץ בשפות השמיות.
Santa, Can't You Hear Me
Santa, Can't You Hear Me (בעברית: סנטה, אתה לא שומע אותי) הוא דואט של הזמרות האמריקאיות קלי קלרקסון ואריאנה גרנדה. הוא נכלל כרצועה השמינית באלבום האולפן התשיעי ואלבום חג המולד השני של קלרקסון,  (2021). השיר נכתב על ידי קלרקסון ואבן יובנקס והופק על ידי ג'ייסון הלברט.
רקע וכתיבה
"Santa, Can't You Hear Me" נכתב על ידי קלרקסון ביחד עם אבן יובנקס והופק על ידי ג'ייסון הלברט. לאחר צילומי העונה ה-21 של סדרת הריאליטי האמריקאית The Voice, קלרקסון הזמינה את גרנדה להקליט עימה את השיר. "Santa, Can't You Hear Me" הופץ בהוצאת אטלנטיק רקורדס ב-15 באוקטובר 2021, ביום יציאת האלבום. הוא שיר חג המולד המאופיין בסוגת הביג בנד. מילותיו הן פנייה לסנטה קלאוס; במקום מתנות חומריות, הזמרות מבקשות תשובות כיצד הן יכולות להשיג את תשוקתן הגדולה ביותר לחג המולד, שהיא אהבה.
עם יציאתו, רנדי דאון מ-Today טען שהשיר הוא בדיוק מה שאפשר לצפות מהזמרות, וכתב שהוא "מקפיץ אחת את השנייה וכולל מנגינות קצביות ותווים גבוהים כאחד". בביקורת על האלבום מ-Vulture, ג'סטין קורטו תיאר את הרצועה וטען ש"היא נשמעת גדולה כמו שאפשר לצפות שהיא תהיה". בביקורת שלה על השיר ב-iHeartRadio, כתבה אריאל קינג שהשיר מוכיח גם את הכישרון של הזמרות וגם מה שהופך אותן ל"תחנות כוח מדהימות" והוסיפה שהן משלבות בצורה מושלמת את השירה שלהן.
ביג ג'ון (טריצרטופס)
ביג ג'ון הוא כינויו של מאובן של טריצרטופס שגילה הפלאונטולוג וולטר ו' סטיין בדקוטה הדרומית בתצורת הל קריק ב-2014. לפי מוכרי השלד וכתבות בכלי התקשורת, זהו השלד השלם הגדול ביותר של טריצרטופס, 8 מטר אורכו. הוא נמכר ב-2021 במכירה פומבית תמורת 6.6 מיליון אירו (7.7 מיליון דולר אמריקאי) ובכך הפך למאובן הטריצרטופס היקר ביותר.
גילוי ותיאור
השלד מתוארך ל-66 מיליון שנה לפני זמננו ונתגלה במאי 2014 על ידי הפלאונטולוג וולטר ו' סטיין בדקוטה הדרומית. החפירה הסתיימה ב-2015. שרידי השלד היו מפוזרים על שטח בגודל 100 מטר רבוע.
השלד הוא 60% שלם עם גולגולת 75% שלמה. אורכו וגובהו, וכולל גולגולת באורך. אורך קרני הגבה הוא יותר ממטר. המאובנים שקלו כ-700 ק"ג לפני שחזור. הבעלים של ביג ג'ון טוען שהוא 5%–10% גדול יותר משלדים אחרים. על העטרה יש שרידים של פציעה, שנגרמה כנראה במהלך קרב עם דינוזאור אחר.  לפי ספר השיאים של גינס ביג ג'ון קטן יותר ממה שפורסם: אורכו  ואורך גולגולתו כ-2 מטר בלבד.
השלד נקרא ביג ג'ון על שם בעלי האדמה שבה הוא נמצא.
על הגולגולת נמצא סימן פציעה, נקב בעטרה, שנגרם מקרן של טריצרטופס אחר. הפציעה, שהייתה בתהליכי החלמה, העידה על קרבות בין פרטים של טריצרטופס.
תצוגה ציבורית
הגולגולת העצומה הוצגה לקהל הרחב בטריסטה, איטליה, בפברואר 2021. השלד השלם הוצג לציבור בטריסטה מה-30 ביולי ועד ה-1 באוגוסט 2021. לצד התצוגה הזמנית הופץ ספר ילדים בשם "A Dinosaur Walking Around Trieste" מאת ברברה באטיסטלי ואויר על ידי לוקה ורגריו וג'אנפאולו די סילווסטרו. מאמצע ספטמבר ועד אמצע אוקטובר ביג ג'ון הוצג ב"רחוב הארכיונים" בפריז, צרפת.
מכירה פומבית
ב-21 באוקטובר 2021 ביג ג'ון נמכר תמורת 6.6 מיליון אירו (7.7 מיליון דולר אמריקאי) בידי בית המכירות אוטל דרואו (Hôtel Drouot) במכירה פומבית בפריז, צרפת. המוכרים ציפו שיימכר תמורת 1.4–1.7 מיליון דולר בלבד, והמחיר עלה על הציפיות. הוא נרכש בידי אספן אלמוני מארצות הברית שניצח 10 מציעים אחרים. המחיר הגבוה ביטא ביקוש הולך וגובר למאובני דינוזאורים בידי אספנים פרטיים. מדענים רבים, בהם פרנסיס דוראנתון ממוזיאון טולוז לידיעת הטבע ופול בארט מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון, הביעו דאגה שהביקוש הרב יעלה את מחירי המאובנים מעבר למה שביכולת המוזיאונים הציבוריים לשלם ויגרום לכך שמאובנים רבים וחשובים לא יהיו נגישים למדענים לצורכי מחקר. המוכר שניהל את המכירה הפומבית, אלכסנדר ז'יקואלו, אמר שהמחירים המאמירים למאובני דינוזאורים "יוצרים שוק חדש".
המחיר ששולם תמורת ביג ג'ון היה נמוך בהרבה מ-27.5 מיליון הדולר (נטו) ו-31.8 מיליון דולר (ברוטו) ששולם ב-2020 לרכוש שלד של טירנוזאורוס רקס בשם סטן.
האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן
האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן (בכורדית: یەکێتیی نیشتمانیی کوردستان; בתעתיק: יקיטי נישטמאני כורדיסטן ובאנגלית Patriotic Union of Kurdistan ובקיצור PUK), היא מפלגה פוליטית לאומית וסוציאליסטית שבסיסה בכורדיסטן העיראקית. האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן נוסדה בדמשק בשנת 1975 כתוצאה מפיצול במפלגה הכורדית הדמוקרטית בעיראק על-ידי ג'לאל טאלבאני ובכירים נוספים במד"כ. יעדיה היסודיים של האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן התמקדו בהגדרה עצמית לכורדים, בזכויות אדם, בדמוקרטיה ובשלום לעם הכורדי בכורדיסטן העיראקית. המפלגה נמצאת כיום בהנהגה משותפת של באפל טאלבאני, בנו של מייסדה ג'לאל טאלבאני, ושל בן דודו לאהור.
הרקע להקמת המפלגה
המאבק הלאומי הכורדי בעיראק התמסד בשנת 1946 עם הקמת מפלגת מד"כ בראשות מלא מוסטפא בארזאני. הכורדים-העיראקים שהיוו כ-20% מאוכלוסיית עיראק בשנות ה-50 האמינו כי עבד אל-כרים קאסם, שליט עיראק, שהיה חצי כורדי, יפעל לשינוי המדיניות לטובתם ויקדם זכויות ללאום הכורדי. בפועל, חוו הכורדים בשנים אלה מגמות של התקרבות לממשל לצד הגליית מנהיגיהם ומאבק כנגד המשטר בעיראק. בשנת 1963 עלתה מפלגת הבעת' לשלטון בעיראק, הבעת' חש כי המאבק הכורדי הפך למרד מזוין המכרסם בלכידות הלאומיות העיראקית, כאויב מבפנים הפועל להקמת אוטונומיה בתוך המדינה. לעיתים, המרידה נתפסה בעיני הממשל כמלחמת פרוקסי בשם איראן, שהיו בני בריתם של הכורדים. המשטר החדש, כמו ממשלות ערביות קודמות, לא יכול היה להרשות לעצמו להיענות לדרישות הכורדים שכן מתן אוטונומיה פירושו, לשיטתו, כניעה ופגיעה במחויבותו לאינטרסים ערביים. כדי להוכיח את הלאומיות הערבית, פתח הבעת' במסע הרסני נגד הכורדים, בעוד האחרונים נקטו במרד אלים בין השנים 70–1959 להשגת אוטונומיה כורדית בחבל הארץ ההררי בצפון עיראק.
הסוגיה הכורדית בשנות ה-70
עם עלייתו של אחמד חסן אל-בכר לשלטון עיראק, פעל בן דודו סדאם חוסיין (לימים נשיא עיראק) להטיל מרות על גורמים מרדניים במטרה לשמור על שלמות המדינה. הכורדים היוו בעיה משמעותית עבור הממשל עקב הצורך המתמשך בשימוש במשאבים רבים לדיכוי ההתנגדות שהובילו בארזאני, ניסה להוביל מדיניות להבטחת זכויות הכורדים ובמארס 1970 הגיע להסכם עם סדאם הקרוי "הצהרת מארס", במסגרתו הובטחה לכורדים הלכה למעשה הקמת שלטון נפרד בצפון עיראק כמיעוט הזכאי לזכויות פוליטיות, תרבותיות וכלכליות. מאידך, בשעה שהכורדים קיוו ליישום "הצהרת מארס", הוביל סדאם לשערוב שיטתי באזורים הכורדים ולהטמעת האוכלוסייה הכורדית באוכלוסייה הכללית. בו בזמן, החלה התנגדות בתוך המפלגה לשיתוף פעולה עם הבעת' משום שחלק גדול מבכירי התנועה ראו בהסכם קנוניה של מדינות האזור ועיראק כנגד המדיניות הכורדית. הבולטים מבין המתנגדים היו אחמד איברהים וג'לאל טאלבאני מבכירי המפלגה.
אידאולוגיה והקמה
הסכם אלג'יר שנחתם ב-1975 בין עיראק לאיראן הדגיש את המשך מדינות סדאם לדיכוי הכורדים, במסגרתו הוסדר סכסוך הגבולות בין המדינות ובנוסף סוכם שאיראן תיסוג מסיועה לכורדים. כך עלה בידי סדאם לחבל במאבקם של הכורדים להשגת אוטונומיה. בעקבות זאת, ג'לאל טאלבאני, מבכירי מפלגת מד"כ, מהפכן ובמקור מאזור סולימאניה בדרום כורדיסטן העיראקית, הקים את מפלגת האיחוד הפטריוטי תוך קריאת תיגר על מפלגת המד"כ. הקמת מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הוכרזה ב-1.6.1975 בדמשק ביחד עם נושירוואן מוסטפא תחת הסיסמה "אוטונומיה לכורדים דמוקרטיה לעיראק". אם כן, יעדי המפלגה עוד בראשיתה התמקדו בהקמת אוטונומיה כורדית בטריטוריה העיראקית בעוד שהלאום הכורדי נחלק בין ארבע מדינות שונות בעקבות "הסכמי לוזאן" שנחתמו בתום מלחמת העולם הראשונה ודחקו את זהות הלאום הכורדי. עמדת מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הביאה כורדים רבים להתקומם נגד מדיניותה שכן ראו בה כניעה לסטטוס קוו.
האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הוקם ברקע תבוסת הפשמרגה בראשות בארזאני וכאשר כוחות המד"כ התבססו באיראן. טאלבאני ועמיתיו הקימו את מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן החדשה כמסגרת שתמלא את החלל ותספק "מנהיגות חלופית" לכורדים בעיראק. עם הקמתה, האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הייתה קבוצת מטרייה של ארגוני שמאל שונים בכורדיסטן העיראקית וחרתה על דגלה עקרונות מרקסיסטים. האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן קיבלה תמיכה מהשכבות האינטלקטואליות הכורדיות ומהאזוריים הדרומיים בחבל הכורדי. האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן חרתה על דגלה עקרונות סוציאליסטיים וככזאת דאגה לייצר מנגנון מפלגתי בשליטה עממית המנסה לחסל את הבדלי המעמדות וליצור שותפות חברתית מלאה במנגנוני השליטה. כמענה לכך הוקם מנגנון הבוחן עמידה של המפלגה בזכויות אדם ובעקרונות שלטון החוק והדמוקרטיה, הלשכה הוכפפה ישירות למזכ"ל האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן. בנוסף לכך, נוסדה לשכה לענייני חברה אשר בשיתוף עם הרשויות האזוריות, פעלה ליישב סכסוכים חברתיים, במיוחד בכל הנוגע לענייני קרקע ושבטים.
שתי התקופות בפעילות המפלגה
בין השנים 1975–1992 הייתה המפלגה תנועה לוחמת למען שחרור כורדיסטן והפלת השלטון העיראקי ואילו מאז 1992 ועד ההווה מקדמת המפלגה שותפות פוליטית עם המד"כ. במלחמת איראן-עיראק 1980-1988 הקים המד"כ בסיסים באיראן וסייע לה במלחמה כמעין מוצב קדמי שלה בעיראק, בעוד מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן נקטה בגישה של הידברות וחתרה להסכם פיוס מדיני וביטחוני עם המשטר העיראקי. במרץ 1988 ביצע הצבא את מבצע אל-אנפאל כנגד המורדים הכורדים, שבמסגרתו השתמש סדאם בנשק כימי כנגד לוחמי הפשמרגה ומשפחותיהם בעיירה חלבג'ה וגרם לכ-6000 הרוגים כורדים מתוך כ-200,000 במבצע כולו. מאורע זה הוביל במאי 1988 לכינונה של ברית כורדית בין טאלבאני למסעוד בארזאני (בנו של מלא מוסטפא ומנהיג המד"כ) במטרה להפיל את שלטון הבעת'. הכרזת האמריקאים על אזור אסור לטיסה (no-fly zone) מעל כורדיסטן העיראקית, הגנה על הכורדים מפני מתקפות צבא עיראק. שיתוף הפעולה בין הצדדים לא הוביל לתוצאות משמעותיות ברמה המדינית וכוחות הכורדים הותקפו על-ידי טורקיה ואיראן ומבפנים בהתקפות הרסניות של צבא עיראק, מה שהוביל לאבדן הלגיטימציה של השותפות ולחלוקת השטח בין המפלגות KDP-PUK. ההסדר קרס ופרצה מלחמת אזרחים כורדית בין השנים 1994–1998, שהובילה להרג כ-2000 כורדים כתוצאה מקיטוב פוליטי וסכסוך בעניין הבעלות על הטריטוריות. במהלך ההתקוממויות קוסרת רסול-עלי, יליד ארביל, שימש מפקד בכוחות הצבא של האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן, הכוחות בראשותו הובילו בשנת 1996 לשחרור הערים ארביל וכירכוכ. כיבוש ערים משמעותיות אלה הוביל את כוחות המד"כ בראשות בארזאני לבקשת סיוע מסדאם חוסיין בכיבוש הערים מחדש. מלחמת האזרחים הסתיימה בהסכם בתיווך אמריקאי שנחתם בוושינגטון בשנת 1998. בשנת 2005, ברקע הפלישה האמריקאית לעיראק נחתם הסכם נוסף לממשלת אחדות בין המפלגות, כאשר טאלבאני הורחק מן הזירה הפוליטית הכורדית במהלך אסטרטגי של המד"כ ונבחר לנשיא הזמני של עיראק. כחלק מההסכם הובטח כוח שוויוני בממשלה הכורדית לשתי המפלגות ורוטציה בתפקידים מרכזיים.
פיצול בהנהגת המפלגה
החל מהרחקת טאלבאני בשנת 2005 ובעיקר לאחר מותו בשנת 2013 נוצר חלל בהנהגת המפלגה שהביא לחיכוכים פנימיים רבים. כחלק מהמאבקים, הקים נושירוואן מוסטפא, ממייסדי האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן את מפלגת גוראן ("השינוי") בשנת 2009. המפלגה זכתה בבחירות לפרלמנט ל25 מושבים והפכה למפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר בחבל. המפלגה הוקמה במטרה מוצהרת לפרק את מונופול הכוח בהנהגה הכורדית תחת מפלגות KDP-PUK ובמחאה על התפשטות השחיתות בקרב מנהיגיהן. מפלגת ה"שינוי" אף נוסדה כהתרסה כנגד האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן שהדגישה את היותה מפלגה סוציאליסטית-מרקסיסטית לאורך הדרך, אך הנהגתה נשלטת בידי משפחת טאלבאני לאורך כארבעה עשורים. שלושה מוקדי כוח התפתחו במפלגת ה-האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן, הראשון כוח בראשות קוסרת רסול-עלי, שלו השפעה רבה בנפת אירביל. השני, בראשות הרו אבראהים, אלמנתו של טאלבאני, ובנה באפל ובן הדוד לאהור וכוח נוסף בראשות יו"ר הפרלמנט אבראהים סאלח והטכנוקרטים. שלושת מוקדי הכוח הנזכרים לעיל, לצד מפלגת גוראן הפורשת ועוד כ-30 מפלגות נוספות שהוקמו בזירה הכורדית-עיראקית לאחר מות טאלבאני, עלו על רקע ערעור היציבות במפלגה שהוביל להתחזקות המעוזים השבטיים והשמרניים של החבל, המזוהים מסורתית עם המד"כ. רסיסי מפלגות חדשות אלה הוקמו כפיצולי פיצולים של מפלגת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן ומשורותיה בלבד. המשבר באיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הוביל לירידה בתנאי המחיה בשטחים שבשליטת המפלגה, להידרדרות באספקת השירותים, לליקויים בתפקודם של מוסדות הציבור ולקיפאון כלכלי שפקד את האזור.
עבודה סוציאלית בישראל
העבודה הסוציאלית בישראל מוסדרת בחוק העובדים הסוציאליים, התשנ"ו-1996. בהתאם לחוק זה, רק עובדת או עובד סוציאליים, הרשומים בפנקס העובדים הסוציאליים המנוהל במשרד הרווחה, רשאים לעסוק בעבודה סוציאלית. החוק קובע כי מידע על אדם שהגיע לעובד סוציאלי במסגרת מקצועו, חובה עליו לשמרו בסוד ואינו רשאי לגלותו אלא בתנאים הנקובים בחוק (חובת דיווח שזהה לחובתו של כל אזרח אחר).
האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן
פיצול בהנהגת המפלגה
בשנת 2017 הונהג משאל עם על עצמאות החבל הכורדי בעיראק וזאת בידי המד"כ ובארזאני בחבל הארץ הכורדי שזכה לתמיכת 92% מהאוכלוסייה הכורדית-עיראקית. מאידך, מפלגת ההאיחוד הפטריוטי של כורדיסטן שהוקמה במטרה ליצור אוטונומיה כורדית, ניסתה לטרפד מהלך זה כל העת יחד עם הממשל העיראקי. חרף הרוב המוחץ שתמך ברצון לאוטונומיה בקרב הכורדים, ניכר כי לא הייתה היתכנות ממשית למהלך זה במרחב הכורדי-עיראקי. זאת בשל מעורבות משמעותית של כוחות חיצוניים, ווטו מוחלט של הממשל העיראקי כנגד המהלך והשיסוי הפוליטי הגובר בזירה הפנים כורדית. הקיטוב בין מד"כ למפלגת ההאיחוד הפטריוטי של כורדיסטן והקרב על דעת הקהל הוא שהנחה אירוע מכונן זה. בדצמבר 2019 קיימה מפלגת ההאיחוד הפטריוטי של כורדיסטן את ועידתה הכללית הרביעית תחת הסיסמה "התחדשות" במטרה לשים קץ למבוי הסתום בו הייתה נתונה המפלגה. בוועידה הוחלט על מנגנון חלוקה מסודר למועצת המפלגה בין מוקדי הכוח, כאשר רסול עלי נבחר למזכ"ל המפלגה. אולם, למרות החלטות הוועידה, מאבק הכוחות על השליטה במפלגה נמשך בין קוסרת רסול עלי, שראה עצמו המועמד הטבעי לרשת את השליטה במפלגה ובין בנו של טאלבאני, באפל ובן דודו לאהור, בגיבוי אלמנתו של טאלבאני. משפחת טאלבאני, שלה חשבון ארוך שנים עם קוסרת, הצליחה לסלק אותו מהתפקיד ולהשתלט על ראשות המפלגה.
עבודה סוציאלית בישראל
בכל רשות מקומית או עיר בישראל קיימת "מחלקה לשירותים חברתיים" המספקת שירותי רווחה לתושבי האזור. לרב, קיימות מספר לשכות רווחה באותה רשות כאשר כל לשכה מופקדת על שכונות ואזורים שונים. כל אזרח רשאי לפנות ללשכת הרווחה אשר אחראית על אזור מגוריו לקבלת טיפול סוציאלי ללא תשלום.
בנוסף ניתן למצוא את מקצוע העבודה הסוציאלית בגופים ממסדיים אחרים בישראל (כגון מערכת החינוך, החברה למתנ"סים, מערכת הבריאות, שירות בתי הסוהר, המשטרה והצבא) ובארגונים של החברה האזרחית כגון עמותות ללא כוונות רווח, חברות פרטיות ומפעלים.
העובדות והעובדים הסוציאליים נחלקים לרוב לפי תחום התמחותם ומקום עבודתם: עובדת סוציאלית בלשכת רווחה (עם קשישים או משפחות), פקידת סעד, עובדת סוציאלית קהילתית, עובדת סוציאלית בשירותי הבריאות או בריאות הנפש, קצין מבחן לנוער או למבוגרים וכדומה.
היסטוריית העבודה הסוציאלית בתקופת היישוב העברי
ההתפתחויות העולמיות של העת המודרנית, ביניהן המהפכה התעשייתית והשינויים הכלכליים, הדמוגרפיים והסוציולוגיים שבאו בעקבותיה, הובילו למיסוד הסיוע הסוציאלי והפילנתרופיה ולצמיחת מקצוע העבודה הסוציאלית כעיסוק העומד בפני עצמו ואשר הומצא ואויש ברובו על ידי נשים. תהליכים אלו שהתרחשו בעיקר באירופה וצפון אמריקה הגיעו בהמשך גם לאזורים אחרים. כך היגר המקצוע ליישוב העברי בעיקר באמצעות מספר נשים יהודיות שעסקו בתחום בארצות מוצאן והיגרו ליישוב בתחילת המאה ה-20.
בדומה לתרבויות רבות לאורך ההיסטוריה, שם ניתנה תמיכה סוציאלית כפעילות נלווית לתפקידים משפחתיים, דתיים וקהילתיים, גם בתקופת היישוב היהודי הישן ב היה הסיוע לנזקקים נטוע בקהילה המסורתית ובמסגרת המשפחתית המורחבת, דרך גמילות חסדים, חברה קדישא, ביקור חולים ועוד. אולם לקראת סוף המאה ה-19, עם התגבשות היישוב היהודי החדש אשר הביא עמו הלכי רוח ציוניים-חילוניים יותר באופיים, עלה הצורך במסגרות סיוע סוציאלי שאינן מסורתיות. כך נוסדו התארגנויות במסגרות הפוליטיות המתהוות, בעיקר עבור מעמד הפועלים, כגון הסתדרות העובדים, קופות חולים, לשכות עבודה ועוד. בנוסף, פעלו ארגוני נשים כגון הסתדרות נשים עבריות וויצו אשר בהמשך התאחדו, וכן הדסה, ארגון אמהות עובדות ומועצת הפועלות, אשר שאפו לתת סיוע סוציאלי לכלל אוכלוסיית היישוב ולהטמיע עקרונות של סיוע מקצועי וטיפול על ידי עובדות סוציאליות שהועסקו בשכר.
פעילותם של ארגוני נשים אלו הביאה בשנת 1931 להקמת המחלקה לעבודה סוציאלית בוועד הלאומי בראשה עמדה הנרייטה סאלד, אשת חינוך מארצות הברית וממקימות ארגון נשות הדסה. התפתחות זו הביאה להאצת תהליך התבססותה של העבודה הסוציאלית ביישוב.
בשנת 1934 נפתח בית הספר הראשון והספרייה המרכזית להכשרת עובדים סוציאליים בירושלים ביוזמתה וניהולה של סידי ורונסקי, אחת ממייסדות ומעצבות העבודה הסוציאלית ביישוב באותן שנים, כאשר בשנת 1940 נוסף אליו בית הספר לעבודה סוציאלית בתל אביב שהוקם בניהולה של ד"ר בלה שלזינגר. בשנת 1936 יוסד כתב העת הראשון של העובדות הסוציאליות - 'ידיעות העבודה הסוציאלית בארץ ישראל' ובשנת 1937 נוסד איגוד מקצועי לעובדות סוציאליות, שמטרתו לפתח את שירותי הרווחה, להעלות את מעמדו של המקצוע ולקבוע חוקת עבודה שתגן על עובדות סוציאליות.
בין החלטותיה הארגוניות של הנרייטה סאלד הייתה ההחלטה על הקמת "לשכת סעד" סוציאלית-חברתית (שכונתה בהמשך "לשכת רווחה", וכיום מכונה "מחלקה לשירותים חברתיים") בכל רשות מקומית, כשהרשות תהיה אחראית להפעלתה, ואילו הוועד הלאומי יספק סיוע כספי, וכן פיקוח מקצועי והכשרה מקצועית. אחת מהחלטותיה של סאלד הייתה כי בכל לשכה סוציאלית, אף אם היא מבוססת על מתנדבים, חייבת להיות לפחות עובדת סוציאלית אחת שרכשה הכשרה מקצועית ונתונה לפיקוח מקצועי ולהדרכה. עד שנת 1946 הוקמו 50 לשכות סעד סוציאליות שונות ברחבי היישוב בניהולן ובאיושן של עובדות סוציאליות מקצועיות מהדור הראשון כגון ז'ניה טברסקי, הילדא לוטן, צסי רוזנבליט, ציפורה בלוך, תיאה נתן ורבות אחרות.
לאחר הקמת המדינה
עם הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 הוטל עומס כבד על שירותי הרווחה המקומיים, כתוצאה מהעלייה ההמונית וממלחמת העצמאות. בשנים הראשונות לקום המדינה הייתה ההתמקדות בעיקר בסיוע חירום, ונעשתה התפשרות על עובדים ללא הכשרה מקצועית. משרד הסעד של המדינה החדשה פתח קורסים מזורזים ללימוד המקצוע, על מנת לתת מענה לצורך הרב. בהדרגה החל מחדש תהליך ההתמקצעות. בשנת 1958 נפתחה, לראשונה בארץ, מסגרת אקדמית להכשרת עובדים סוציאליים, בתוך האוניברסיטה העברית בירושלים. בהדרגה החלו האוניברסיטאות בארץ להכשיר עובדים סוציאליים בתהליך אקדמי. רק בשנת 1996 נחקק בארץ חוק העובדים הסוציאליים, המגדיר את טווח פעילות המקצוע, מסמיך את שר העבודה והרווחה לקבוע אילו משרות שייכות לעבודה סוציאלית, ומחייב את העובד הסוציאלי למקצועיות ולסודיות מקצועית.
במדינת ישראל כיום קיימת על פי חוק בכל רשות מקומית מחלקה לשירותים חברתיים המספקת שירותי רווחה וסעד לאוכלוסיית היישוב. בנוסף ניתן למצוא את מקצוע העבודה הסוציאלית בארגונים, במוסדות, במפעלים ובקהילות. בשנים האחרונות, בשל תהליך ההפרטה, הקיצוצים בתקציבי הרווחה, והפחתת חלקה של המדינה בשירותי הרווחה הניתנים לאוכלוסיות חלשות, עולה חלקו של מקצוע העבודה הסוציאלית במגזר השלישי.
כיום קיימים בישראל כמה מוסדות אקדמיים המוכרים להכשרת עובדים סוציאליים. אלה כוללים אוניברסיטאות ומכללות אקדמיות. התחום נלמד בישראל לתואר ראשון, תואר שני ותואר שלישי. במהלך לימודיהם הסטודנטים לומדים על שיטות התערבות פרטניות וקבוצתיות ועל תהליכים בחברה הישראלית תוך שימת דגש על היכרות עם אוכלוסיות וקבוצות המרכיבות אותה ודיון ברב תרבותיות. נלמדים צורכיהן של אוכלוסיות שונות כגון ילדים ונוער בסיכון, אנשים עם מוגבלות, אנשים המתמודדים עם עוני ועוד. כמו כן עוסקים בתהליכי קידום מדיניות חברתית וקהילתית.
תע"ס
תקנון העבודה הסוציאלית בישראל, המכונה תע"ס, הוא קובץ תקנות מפורט, הבא להסביר ולהסדיר את החוקים הקיימים בענייני רווחה במדינת ישראל. תוקפן החוקי של ההוראות המופיעות בתע"ס הוא מכוח התקנות לחוק שירותי הסעד, תקנות ארגון לשכת הסעד (תפקידי המנהל וועדת הסעד), התשכ"ד - 1963, סעיף 4 (א) (1) "מתן טיפול סוציאלי לנזקקים והגשת סעד על פי דין ובהתאם להוראות נוהל והנחיות המנהל הכללי של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים", וכן מכוח תקנות שירות הסעד, טיפול בנזקקים התשמ"ו 1986. התקנות מתעדכנות מעת לעת על ידי שר הרווחה או נציגיו. תקנות אלה קובעות את מאפייני הנזקקות של אוכלוסיות שונות בישראל לקבלת שירותי רווחה, ואת מאפייני הזכאות לשירותים אלה. התע"ס הוא מסמך גלוי המפורסם על ידי משרד הרווחה באופן תדיר. בעבר היה התע"ס נשלח, על עשרות הכרכים שבו, לכל מחלקה לשירותים חברתיים בארץ באמצעות הדואר, והיו נשלחים עדכונים בדואר אחת לתקופה. כיום מעודכן התע"ס באופן גלוי באתר האינטרנט של משרד הרווחה, ורשאי לעיין בו כל אדם.
ישראל ומדינת הרווחה
בשנת 2013, הייתה ישראל המדינה בה שיעור העוני היחסי היה הגבוה ביותר בכל מדינות ה-OECD, ועמד על 21.3%. בנוסף נמצאה ישראל בין חמש המדינות עם שיעור אי השוויון הגבוה ביותר מבין מדינות העולם.
ישראל הוקמה בשנת 1948, ברוח ערכים סוציאליסטיים שנהגו בחלקים ממנה בתקופת היישוב. במהלך השנים חל שינוי בעולם ובישראל ביחס להפרטה, שעיקרה הפחתת המעורבות הממשלתית בכלכלה ובחברה.
התפתחויות בעולם:
לנוכח כל הגורמים הללו, משנות השמונים ואילך תמכו כל ממשלות ישראל במידה זו או אחרת בהקטנת מעורבותן במשק. עמדה זו באה לידי ביטוי בין היתר במכירת חברות ממשלתיות והפרטת שירותים חברתיים שבעבר היו באחריות המדינה, כגון שירותי הבריאות והרווחה.
התפתחויות בישראל:
התפתחויות אלה הביאו את מדינת ישראל למצב קיצון של פער בין עשירים לעניים, ולמדינה בה שיעור העוני היחסי הוא הגבוה ביותר בכל מדינות ה-OECD.
פסיכותרפיה ועבודה סוציאלית
"טיפול פסיכותרפי" הוא אוסף טכניקות של טיפול באמצעות דיבור, המצריך הכשרה מצד המטפל וקשרי אמון בין המטפל והמטופל, ואשר נועד להשיג מטרה בתחום הנפשי או ההתנהגותי". בספרות המקצועית מוגדר הטיפול הפסיכותרפי "שיטת טיפול פסיכולוגית, שמטרתה לטפל בהפרעות או בבעיות נפשיות, להקל עליהן ולרפא אותן בעזרת שיטות טיפול פסיכולוגיות ייחודיות, המבוצעות על ידי אנשי מקצוע מיומנים, שיש להם הכשרה מיוחדת לכך. הטיפול מתבצע מתוך הסכמה הדדית בין המטפל למטופל, והם קובעים ביניהם את מסגרת הטיפול ואת תנאיו...הטיפול נקבע יותר על ידי המטפל. בניגוד לטיפולים הרפואיים שהטיפול בהם מוסכם על המטפל ועל המטופל כאחד, הכשרתו של הפסיכותרפיסט, הנסיבות, המטרה והיחסים המיוחדים בין המטפל למטופל הם מגדירים את הטיפול הנפשי כפסיכותרפיה...מטרות הטיפול הן להביא לשיפור במצב הרגשי והקוגניטיבי, לשיפור בגישות ובהתנהגות שגורמות סבל לחולה ולסביבה, ולסלק סימפטומים מטרידים ומציקים...האמצעים הטיפוליים – קשר, אמון, תמיכה, הזדהות עם המטפל, סוגסטיה, למידה, פרקון (קתרזיס), העברה, אינטרפרטציה ועיבוד. הדגש משתנה לפי השיטות השונות של הפסיכותרפיה".