cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפקט הקורבן המזוהה
הטרמה רגשית לעומת הטרמה רציונלית
על פי ההיגיון, הדבר הנכון ביותר הוא לסייע למספר גדול של אנשים ולתרום בהתאם להיקף הבעיה ושיעורה. עם זאת, אפקט הקורבן המזוהה מציג תופעה בה אנשים תורמים לקורבן יחיד בשל הרגש העוצמתי שמתעורר בהם. במחקר שבחן את ההשפעה של חשיבה רציונלית לעומת חשיבה רגשית נמצא כי בעוד שהפעלה מכוונת של רגשות (הטרמה רגשית) עודדה תרומה רבה יותר לקורבן המזוהה על פני קורבנות סטטיסטיים; הפעלה מכוונת של ההיגיון (הטרמה רציונלית) עודדה תרומה נמוכה בשני המקרים. כלומר, הפעלה של ההיגיון מפחיתה את היכולת לחוש חמלה ולהתנהג בצורה פחות אכפתית ואלטרואיסטית.
החלפת מפרק ירך
החלפת מפרק ירך היא פרוצדורה ניתוחית שבה מפרק הירך מוחלף במישתלים מלאכותיים. הניתוח מתבצע על ידי אורתופדים המתמחים בהחלפת מפרקים.
החלפת מפרק ירך יכולה להיות החלפה שלמה שבה מוחלפים חלקי המפרק של עצם האגן והירך, או החלפה חלקית שבה מוחלף רק ראש הירך וללא החלפת עצם האגן. החלפת מפרק ירך חלקית נעשה בדרך כלל לאחר שברים באנשים אשר יכולת השיקום שלהם מוגבלת מפאת גיל או מחלות רקע.
החלפת מפרק הירך כוללת חיתוך צוואר הירך והוצאת ראש הירך יחד עם צוואר הירך, החלפת עצם המרחשת (Acetabulum) במשתל דמוי כיפה הנקרא Cup, קידוח עצם הירך הנותרת והשמת משתל דמוי יתד הנקרא Stem. החיבור בין שני חלקי המשתל נעשה בעזרת ציפוי המשתלים במשטחים קרמיים, מתכתיים או העשויים מפלסטיק קשיח (פוליאתילן). ציפוי זה נקרא משטח נושא משקל Weight Bearing Surface.
מפרק הוא מקום חיבור בין שתי עצמות שבו מתקיימת תנועה. מפרק הירך מורכב מעצם המרחשת (Acetabulum) שהוא שקע באגן דמוי צלחת קעורה, ומולו ראש הירך -Head of Femur שהוא דמוי תפוח. היחס בין עצם האגן לראש הירך קובע במידה רבה את תפקוד המפרק, ראש הירך אמור להיות מכוסה ברובו הגדול על ידי עצם המרחשת. לדוגמה אם עצם המרחשת היא לא קעורה מספיק כדי להכיל את כל ראש הירך- זה יוצר מצב שבו ראש הירך נדחף החוצה כך שהמפרק יכול לפרוק (לצאת ממקומו) במקרה הגרוע ביותר, ובמקרים פחות גרועים להישחק בגיל צעיר יותר בגלל מגע לא תקין בין העצמות הגורם לשחיקה מוקדמת.
ניתוחי החלפת מפרק ירך מאופיינים באחוזי הצלחה גבוהים אחוז הסיבוכים נמוך יחסים ונע סביבות ה-5%. מטרת החלפת מפרק ירך הוא להקל על הכאבים, ולשפר את תפקוד המפרק על ידי שיפור בטווחי תנועה של המפרק.
גישה קדמית
החלפת מפרק ירך בגישה קידמית (Anterior Approach) גישה המבוצע בהשכבה על הגב, צוברת תאוצה רבה בשנים האחרונות, ללא חיתוך שרירים, גישה בין השרירים (סרטוריוס וטנסור פסציה לטה). דורשת מיומנות רבה וכלים מיוחדים לא סטנדרטיים. עקב הגישה המזערית לעיתים יש מנתחים אשר מעדיפים להשתמש בשולחן מתיחה לשם גישה טובה יותר למפרק. שימוש בשולחן מתיחה מיוחד מערב חסרונות כגון הקרנה בזמן ניתוח- יש צורך בצילומים השוואתיים לרגל השנייה להשגת אורך רגליים שווה, דיווח על שברים בכף רגל ובירך עקב המניפולציה של הרגל במהלך ניתוח, ועקב קשירת הרגל לשולחן קושי רב יותר בבדיקת היציבות של המפרק.
גישה אחורית
גישה אחורית Posterior Approach הגישה הנפוצה ביותר והפופולרית ביותר עד כה, מתבצעת בהשכבה על הצד, מערבת חיתוך שרירים אך פחות צליעה מאשר גישה צדדית, אחוז פריקות גבוהה יותר, ויותר סיכון לפגיעה בעצב הסכיאטי. גישה מיני אחורית היא גישה בחתך קטן בגישה אחורית, זו גישה אשר נעשית בחתך קטן יותר מערבת פחות חיתוך שרירים, אך עדיין יש צורך בחיתוך שרירים ובהשכבה על הצד.
גישה קידמית-צדדית
גישה קידמית צדדית Antero-Lateral Approach גישה אשר יכולה להתבצע בהשכבה על הגב או על הצד, מערבת חיתוך שרירי העכוז -גלוטאוס מינמוס ומדיאוס. גישה זו יכולה לגרום לצליעה אחר ניתוחית עקב חיתוך השרירים.
החלפת מפרק ירך ללא קשר לגיל
החלפת מפרק ירך נעשית כאשר ישנה פגיעה במרכיבי המפרק בדרגה כזאת שאין יכולת לשקמו ללא ניתוח. הניתוח ניתן לביצוע בכל הגילאים בהתאם להתוויה רפואית ומצב רפואי. לדוגמה בחור בן 18 הסובל מבעית דם כדוגמת טלסמיה אשר פוגעת במפרקי הירך לאחר שטיפול שמרני לא הצליח יעבור החלפה של מפרקי הירך. בני 80 ומעלה הם סטטיסטית יכולים לסבול יותר מסיבוכים, אך אם מצבם הבריאותי מאפשר זאת יעברו החלפת מפרק ירך בהתאם להתוויה רפואית ומצב רפואי. לעיתים מצב רפואי ידרוש השלמת בירור, לדוגמה בירור של קרדיולוג טרם לניתוח אם ישנה בעיה בלב
החלפת מפרק ירך דו צדדית בניתוח אחד
החלפת מפרק ירך דו צדדי בניתוח אחד מיועד למנותחים עם בעיה בשני מפרקי הירך, לרוב גישה קידמית מקלה על ביצוע הניתוח בשני מפרקי ירך בו זמנית כי המנותח שוכב על הגב ואין צורך להפכו מצד לצד. מיועד לאנשים עם סיכון ניתוחי נמוך לרוב (ללא בעיות לב או ריאה משמעותיים)
החלפת מפרק ירך חלוקה
קיימות שיטות רבות להחלפת מפרק ירך, השיטות נחלקות לפי קריטריונים רבים:
חתך קטן -Minimal Invasive Approach מול חתך סטנדרטי
השכבה על הצד או על הגב בזמן ביצוע הניתוח
גישות ניתוחיות
שיטות קיבוע
משטחים נושאי משקל Weight Bearing Surfaces
גורמים לשחיקת מפרק הירך
כל פגיעה רצינית במפרק הירך עלולה להוביל לשחיקה של מפרק הירך לעיתים התהליך הוא תהליך של שנים, גורמי סיכון הם גיל ועודף משקל
שיקום
בשיקום לאחר החלפת מפרק ירך נעשה שימוש בשיטת ההתאוששות המהירה Rapid Recovery שבו הגישה היא לכיוון הרדמה שהיא לא כללית אלא אזורית כדוגמת הרדמה ספינלית בזריקה בגב, המאפשרת שליטה טובה יותר בכאבים אחרי ניתוח, שימוש מופחת יותר במשככי כאבים כדוגמת אופיאטים. גישה זו מאפשרת לקום מספר שעות לאחר ניתוח וכבר להתחיל בפיזיותרפיה. צמצום ימי אשפוז לשם שיקום מהיר יותר בסביבה ביתית וצמצום זיהומים.
זמנים
סיבוכים
כל פעולה התערבותית או ניתוחים כרוכה בסכנות וסיבוכים, החל מסיבוכי הרדמה עד לסיבוכים במהלך הניתוח או סיבוכים לאחר הניתוח. ניתוחים חוזרים כרוכים באחוז סיבוכים גבוהה יותר- מכיוון שהרקמה היא פחות גמישה לניוד יותר צלקתית אחוז פגיעה עצבית גבוהה יותר ואחוז זיהומים גבוהה יותר.
החלפת מפרק ירך אחוזי נכות
סעיף הוא 35 (1)ד הוא הסעיף הנפוץ לשימוש לאחר החלפת מפרק ירך, הסעיף מקנה 30% אחוזי נכות בביטוח לאומי. כאשר מדובר בהחלפה של שני מפרקי ירך לרגל אחת לרוב יינתן 30% ולירך השנייה כ-21% (שהם 30% מתוך 70% הנותרים).
משבר אוקטובר
משבר אוקטובר (בצרפתית: Crise d'Octobre) הוא משבר שהתחולל בפרובינציית קוויבק בקנדה באוקטובר 1970, ואשר במהלכו קבוצת טרור של "החזית לשחרור קוויבק" (FLQ) רצחה שר בממשלת קוויבק וחטפה דיפלומט בריטי שהיה מוצב בקנדה. במהלך אותו חודש הכריזה ממשלת קנדה בראשות פייר טרודו על מצב חירום.
מהלך האירועים
"החזית לשחרור קוויבק" היה ארגון קטן וקיצוני שנוסד בשנת 1963 ושם לו למטרה להשיג עצמאות לקוויבק בדרכים אלימות. ב-5 באוקטובר 1970 התחזו חברים בארגון לדוורים וחדרו לביתו של ג'יימס קרוס, דיפלומט בריטי שהתגורר במונטריאול. הם חטפו אותו ודרשו כי 23 מחבריהם בכלא ישוחררו בתמורה להחזרתו ובנוסף ימסר להם זהב בשווי חצי מיליון דולר. יומיים אחר כך, תא אחר של הארגון חטף את פייר לאפורט (Laporte), שר העבודה בממשלת קוויבק, מביתו שבפרבר של מונטריאול. החוטפים מסרו שאם ייענו חלק מדרישותיהם יוציאו להורג רק את לאפורט. הממשלה הסכימה לנהל משא ומתן עם החוטפים והסכימה לתת חסינות לחוטפים כדי שיוכלו לעזוב את קנדה, אם ישחררו את החטופים. ב-16 באוקטובר 1970, על פי בקשת ממשלת קוויבק הכריז פייר טרודו, ראש ממשלת קנדה, על מצב חירום באמצעות החלת חוקים לזמן מלחמה והזעיק חיילים לפרובינציה למשימות אבטחה ושיטור. במהלך הפעולות נעצרו מאות אנשים שהיו חשודים בקשר עם ארגון "החזית לשחרור קוויבק".
הרצח הכה בתדהמה את קנדה ואת תושבי קוויבק, והביא למעשה לסיום השימוש באלימות כאמצעי למימוש מטרות התנועה הלאומית הקוויבקית.
בתחילת דצמבר 1970 שחררו החוטפים את ג'יימס קרוס בתמורה להבטחת מעברם לקובה. הפעלת אמצעי החירום בזמן המשבר על ידי ממשלת קנדה עוררה ביקורת בקרב חברי אופוזיציה שונים, אך זכתה להסכמה בקרב רוב הציבור הקנדי.
פציעת מאמץ חוזרני
פציעת מאמץ חוזרני היא פציעה הנגרמת לגוף בשל מאמץ ממושך או חוזר ונשנה, על פי רוב, בתנוחה או בתנאים שאינם מומלצים על ידי רופאים ואנשי מקצועות פרא רפואיים.
פציעות מאמץ חוזרני שכיחות:
קולט מרשאן
קולט מרשאן (בצרפתית:  Colette Marchand; 29 באפריל 1925 – 5 ביוני 2015) הייתה בלרינה ושחקנית צרפתייה. מרשאן הייתה הצרפתייה השנייה בהיסטוריה שהייתה מועמדת לפרס אוסקר, בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1953 על תפקידה בסרט "מולן רוז'".
קורות חייה
מרשאן נולדה בפריז, צרפת והחלה את הקריירה שלה על בימות התיאטרון בצרפת ובברודוויי. היא הופיעה לראשונה בהוליווד בשנת 1952 בדרמה של ג'ון יוסטון בסרט "מולן רוז'" בתפקיד זונת הרחוב מרי שארלט. הופעה זו זיכתה את מרשאן בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המבטיחה ביותר ובמועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס באפט"א. מרשאן הייתה לשחקנית הצרפתייה השנייה לאחר קלודט קולבר שהייתה מועמדת לפרס אוסקר.
נפטרה בצרפת ב-5 ביוני 2015, בגיל 90.
ויליאם מאסטרס
ויליאם האוול מאסטרס (27 בדצמבר 1915 – 16 בפברואר 2001) היה גינקולוג אמריקאי, הידוע ביותר כחבר בכיר בצוות המחקר של מאסטרס וג'ונסון לנושא המיניות. בין השנים 1957 ל-1990 היו מאסטרס ואשתו השנייה, וירג'יניה אי. ג'ונסון, חלוצי המחקר על התגובה המינית האנושית והאבחון והטיפול בבעיות תפקוד והפרעות מיניות.
חייו
ויליאם מאסטרס נולד בקליבלנד, אוהיו לפרנסיס ווין מאסטרס ואיסטברוקס טיילור מאסטרס. לזוג היו שני ילדים, ויליאם הבכור ופרנק הצעיר. ויליאם המתבגר סבל מאוד מנחת זרועו של אביו. פרנסיס היה איש קשה, אוהב שליטה ובעל מזג רע. כל ההחלטות בבית היו צריכות לקבל את אישורו, וכאשר נתקף בהתקפי זעם נהג להכות את ויליאם בחגורה, לעיתים עד שזה דימם.
למרות זאת, ויליאם היה ילד מבריק שהצטיין בבית הספר. דודתו סאלי החליטה לממן את שכר הלימוד שלו והוא למד במכינה לבנים בשם לורנסוויל. מרגע שוויליאם החל בלימודיו, אביו התייחס אליו כאל מבוגר וחדל כמעט לגמרי להעניק לו תמיכה כספית או משפחתית, וויליאם שב לבקר בביתו רק לעיתים רחוקות.
משסיים ויליאם את המכינה, הוא החל ללמוד במכללת המילטון בניו יורק והשלים בה את לימודיו. לאחר מכן, הוא נרשם לבית הספר לרפואה באוניברסיטת רוצ'סטר וקיבל תואר ברפואה. בהמשך, התקבל מאסטרס כחבר סגל באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. ב-1942, הוא נישא לאשתו הראשונה, אליזבת אליס, שכונתה ליבי או בטי, ולזוג נולדו שני ילדים. ויליאם מאסטרס נהג להתפלל בכנסייה האפיסקופלית והיה חבר במפלגה הרפובליקנית.
מחקר בנושא המיניות
מאסטרם פגש את וירג'יניה אי. ג'ונסון ב-1957, כאשר העסיק אותה כעוזרת במחקר מקיף של המיניות האנושית. מאסטרס התגרש מאשתו הראשונה, אליזבת אליס מאסטרס, ונישא לג'ונסון ב-1971. השניים התגרשו כעבור שני עשורים, לאחר שמאסטרס התאהב באישה אחרת ונישא לה מאוחר יותר, אולם השניים המשיכו יחד את עבודתם המקצועית. ראו ערך מאסטרס וג'ונסון.
מותו
ויליאם מאסטרס סבל מסיבוכים כתוצאה ממחלת פרקינסון ומת בטוסון, אריזונה ב-16 בפברואר 2001. אשתו השנייה ושותפתו למחקר, וירג'יניה ג'ונסון, נפטרה ביולי 2013.
בתרבות הפופולרית
בשנת 2013 עלתה סדרת טלוויזיה בשם "הסקס של מאסטרס" המתארת את מחקרם של הזוג מאסטרס וג'ונסון. הסדרה שודרה במשך 4 עונות עד 2016, בכיכובם של מייקל שין וליזי קפלן.
אמריקאי בפריז (סרט)
אמריקאי בפריז (An American in Paris) הוא סרט קולנוע הנקרא על שם יצירתו המפורסמת של ג'ורג' גרשווין אמריקאי בפריז. הסרט הופק בשנת 1951 על ידי אולפני מטרו גולדווין מאייר בבימויו של וינסנט מינלי ובכיכובם של ג'ין קלי, לסלי קארון, אוסקר לבנט ונינה פוש. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב. כל המוזיקה בסרט היא של גרשווין ושיאו הוא בלט בן כ-18 דקות לפי צלילי היצירה "אמריקאי בפריז" לכוריאוגרפיה של ג'ין קלי.
עלילה והפקה
עלילת הסרט עוקבת אחר צעיר אמריקאי, חייל משוחרר ממלחמת העולם השנייה בשם ג'רי מאליגן בגילומו של קלי, המנסה לפתח קריירה כצייר בפריז בסיועה של נדבנית אמריקאית עשירה בשם מיילו. ידידו הטוב הוא הפסנתרן, אדם, בגילומו של לבנט. במהלך שהותו של מאליגן בעיר הוא מתאהב בליזה בובייה (לסלי קארון), העומדת להנשא לאחר, שהוא במקרה גם חברו של אדם ידידו, כוכב עבר במחזות וודוויל. לקראת סיום הסרט קלי חולם על בילוי בפריז עם אהובתו המוצג בסצנת הבלט הארוכה לצלילי היצירה "אמריקאי בפריז", שלבסוף מחליטה לא להתחתן ולשוב לזרועותיו. סצנת הסיום היא "17 דקות של ריקוד קולנועי שמשלב בין צבעים, תנועה, מוזיקה וזמרה באופן שספק אם נוצר כמוהו".
הסרט צולם כולו באולפנים בהוליווד, תוך הקמת סט שמזכיר מקומות בפריז. כל הניצבים ושחקני המשנה ה"צרפתים" בסרט מגולמים על ידי אמריקאים.
הפסקול
אחד האלמנטים החשובים בסרט הוא הפסקול שכל כולו גרשווין ומכיל את הקטעים:
פרסים
בנוסף לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר הוא זכה גם לפרסי אוסקר על עיצוב, צילום, עיצוב תלבושות, מוזיקה ותסריט לסרט בצבע. כן היה מועמד לפרסי הבימוי והעריכה. בטקס האוסקר באותה שנה, 1952, זכה קלי בפרס מיוחד של האקדמיה על הישגיו יוצאי הדופן בשילוב משחק, שירה, ריקוד, בימוי ובפרט על הישגיו בתחום הכוריאוגרפיה בסרטים. זה היה פרס האוסקר היחיד שלו.
הסרט זכה גם בפרס גלובוס הזהב לסרט הקומי/מוזיקלי הטוב ביותר. מינלי היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לבימוי וג'ין קלי היה מועמד לפרס השחקן בסרט קומי או מוזיקלי.
בשנת 1993 נבחר הסרט להכלל בארכיון הלאומי לסרטים של ספריית הקונגרס תוך הכרה בערכו האמנותי, התרבותי, ההיסטורי והאסתטי.
מועצת המלחמה בווינה
היסטוריה
המועצה פיקחה, בין היתר, על ניהולו הצבאי של חבל בוקובינה, שעה שזה היה נתון לממשל צבאי אוסטרי, בין 1774 ל-1786.
אקרופוניה
אקרופוניה (מיוונית: "ἄκρος" - עליון, ראש; "φωνή" - צליל) היא תהליך המתרחש במעבר מכתב ציורים לכתב פונטי, שבו כל סימן שסימל מילה עובר לייצג את הצליל הראשון במילה זו. לדוגמה, באלפבית העברי שמות האותיות הם מילים שאותן האותיות ייצגו בעבר, כציורים: "אלף/אלוף" הוא "שור", "בית" הוא עדיין "בית" וכו'. האותיות התגלגלו מציורים של עצמים אלה, ולאחר שהפכו לאותיות בכתב פונטי, שם העצם הפך לשם האות. עד ימינו, שמה של כל אות מתחיל בצליל שהיא מייצגת - או ייצגה בתקופה קדומה יותר, או, בעקבות שינויים פונטיים, כלול בשם האות.
יחסי אוסטריה–יוון
יחסי אוסטריה–יוון הם יחסי החוץ בין אוסטריה לבין יוון.
היסטוריה
לשתי המדינות יחסים דיפלומטיים מאז המאה ה-19, לאחר עצמאות יוון. שתי המדינות לחמו זו בזו במהלך מלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה (שבה הייתה אוסטריה חלק מגרמניה הנאצית). כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי, וכמו כן, קיימת קהילה יוונית המתגוררת באוסטריה.
יחסים דיפלומטיים
אוסטריה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-2 קונסוליות בהרקליון וסלוניקי. מאידך, יוון מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה וקונסוליה כללית בזלצבורג.
ורנון סמית'
ורנון לומקס סמית' (באנגלית: Vernon Lomax Smith; נולד ב-1 בינואר 1927) הוא פרופסור לכלכלה ולמשפטים באוניברסיטת ג'ורג' מייסון, במרכז הבינתחומי למדעי הכלכלה ובמרכז מרקטוס, הנמצאים כולם בארלינגטון, וירג'יניה, ארצות הברית.
סמית' זכה בפרס נובל לכלכלה בשנת 2002, יחד עם החוקר הישראלי דניאל כהנמן. עוסק בעיקר בכלכלה התנהגותית, תוך התמקדות בנושא השפעת תהליכי קבלת החלטות על הכלכלה בשוק.
סמית' שרת גם כמומחה בתוכנית הסכמת קופנהגן.
סמית' הוא בוגר תואר ראשון במכון הטכנולוגי של קליפורניה, מוסמך מאוניברסיטת קנזס ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד.
בפברואר 2005, דיבר סמית באופן פומבי על היותו בעל תסמונת אספרגר, המהווה חלק מהקשת האוטיסטית.
גילי בר-הלל
גילי בר-הלל סמו (נולדה ב-19 באוקטובר 1974) היא מתרגמת ספרים מאנגלית לעברית ומוציאה לאור ישראלית. ידועה בעיקר בשל תרגומה של סדרת הספרים "הארי פוטר", "פיטר פן" וסדרת ספרי עוץ.
ביוגרפיה
גילי בר-הלל היא בתה של מיה בר-הלל, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, ונכדתו של הפילוסוף יהושע בר-הלל. בילדותה נסעה פעמים אחדות עם אמה לאוניברסיטאות בארצות הברית, ושם רכשה שליטה באנגלית (השפה הראשונה שבה דיברה היא עברית, אך לקרוא אנגלית ידעה עוד לפני שידעה לקרוא עברית). את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, שם הייתה בין היתר אחראית על כתיבת פינות לשישים שניות.
בר-הלל למדה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת הרווארד, וקיבלה תואר ראשון בכתיבה דרמטית ודרמטורגיה. לימודי התרגום שלה מסתכמים בקורס אחד באוניברסיטת הרווארד שעסק בתאוריות של תרגום. כסטודנטית לתיאטרון ביימה חמש הצגות במסגרת סטודנטיאלית בהרווארד, והצגה אחת בפסטיבל עכו, לפי המחזה "היום של הכלבים" מאת אלון חילו, מחבר הרומן ההיסטורי "מות הנזיר".
בר-הלל הייתה עורכת ספרי הילדים בהוצאת "כתר", ובמסגרת זו טיפלה בהוצאתם לאור של ספרים כגון "חיי קסם", "אנגוס, חוטיני ונשיקות חזיתיות", "מי מבין את בטסי" ועוד. עבדה כמתרגמת בעיתון "הארץ" וכעורכת סדרת ספרי הנוער "גרף צעיר" בהוצאת גרף.
את קבלת המשימה של תרגום ספרי הארי פוטר לעברית תיארה: "פשוט הייתי בזמן הנכון במקום הנכון. יהודה מלצר, מו"ל ספרי עליית הגג, הציע לי לתרגם את הספר הראשון. הוא פנה אלי משום שידע שאני אוהבת ספרי קוסמים, ואני בדיוק חיפשתי עבודה".
יחד עם ספרי הארי פוטר, תרגמה בר-הלל את התסריט לדיבוב העברי של שני סרטי הארי פוטר הראשונים לצד התאמות שנעשו בידי במאית הדיבוב שפרירה זכאי.
בשנת 2013 הקימה את הוצאת "עוץ", המוציאה לאור ספרי ילדים קלאסיים וספרי פנטזיה מתורגמים מאנגלית.
חיים אישיים
בר-הלל נשואה ואם לשלושה ילדים. מתגוררת בתל אביב.
לומברדיה הקטנה
ממוזער|שמאל|250px|איטליה בשנת 616, שנת מותו של מלך הלומברדים, אגילולף:מחולקת בין לומברדיה הגדולה בצפון, האקסרכיה של רוונה הביזנטית באמצע, ב[[קלבריה ובדרום אפוליה, לומברדיה הקטנה בדרום, האקסרכיה הביזנטית של אפריקה באיי סיציליה, סרדיניה וקורסיקה]] לומברדיה הקטנה או לנגוברדיה הקטנה (בלטינית: Langobardia Minor) היה השם שניתן בתחילת ימי הביניים לשטח בשליטת הלומברדים במרכזו ודרומו של חצי האי האיטלקי, שהשתייכו בעיקר לדוכסויות ספולטו ובנוונטו. אחרי כיבוש הממלכה הלומברדית על ידי קרל הגדול בשנת 774 לומברדיה הקטנה נותרה בשליטה לומברדית.
היסטוריה
בשנת 568 בהגיעם לפריולי, כבשו הלומברדים מידי הקיסר הביזנטי יוסטינוס השני את מרבית השטח מדרום להרי האלפים. בהתחלה אחיזתם לא הייתה החידה. השטחים הכבושים חולקו לפי מושגי התקופה לשתי ישויות חשובות: לומברדיה הגדולה - מהאלפים לטוסקנה של ימינו, ולומברדיה הקטנה, שכללה במאה השישית את השטחים הכבושים מדרום לפרוזדור שחיבר את האקסרכיה הביזנטית של רוונה עם רומא וחצה את חבלי מארקה ואחר כך אומבריה דרך הערים אורבייטו, קיוזי ופרוג'ה.
בעוד שלומברדיה הגדולה התפצלה לדוכסויות רבות ולנחלות מלכותיות בראשות גסטלדים, לומברדיה הקטנה ידעה לכל אורך שלטון המלכים הלומברדים (774-568) יציבות מנהלית ניכרת, כשהייתה מחולקת רק לשתי דוכסויות: ספולטו ובנוונטו שנוצרו מיד אחרי הגעת הלומברדים בשנות ה-570. הדוכסים הלומברדים הראשונים באזור היו פרואלד הראשון בספולטו וזוטון בבנוונטו. בהתחלה הם השתלטו על האזורים הפנימיים והשאירו לביזנטים את השליטה על החופים. רק יותר מאוחר בימי המלך אגילולף (591-616) התפשטו הלומברדים גם אל החופים והשתלטו על כל החוף האדריאטי בין אוטרנטו למבצר הביזנטי אנקונה, על חופי הים היוני והים הטירני. עם זאת לא צלחה דוכסות בנוונטו לכבוש באופן קבוע את נאפולי, את סלנטו ואת הקצה של קלבריה (מדרום לקוזנצה ולקרוטונה), אף לא את רומא וסביבתה.
טירת אבונדייל
טירת אבונדייל או טירת סטרטהייבן (באנגלית: Avondale Castle או Strathaven Castle) היא טירה הממוקמת בסמוך לעיירה סטרטהייבן בדרום לנרקשייר שבסקוטלנד.
היסטוריה
הטירה הוקמה ככל הנראה בשנת 1350 לערך על ידי משפחה מקומית בשם ביירד. לימים הועברה הטירה לידי משפחת סינקלייר ולאחר מכן לרוזני דאגלס. לאחר שג'יימס השני, מלך סקוטלנד הביס את רוזני דאגלס בשנת 1455, הוא בזז את הטירה והרס חלקים נרחבים ממנה.
בשנת 1457 הוענקו שרידי הטירה לסר אנדרו סטיוארט, נכדו של מרדוך סטיוארט, דוכס אולבני. סטיוארט, לימים לורד אבונדייל, בנה את הטירה מחדש. בשנת 1534 הועברה הטירה לידי סר ג'יימס המילטון מפינארט אשר הרחיב את הטירה, ובשנת 1611 נמכרה הטירה לג'יימס המילטון, מרקיז המילטון.
הטירה ננטשה בשנת 1717, ובהיעדר תחזוקה נהרסה בשל פגעי מזג האוויר.
תיאור המבנה
הטירה ניצבת בראש תל מלאכותי בחלקו. מבנה התל מעניק לטירה הגנה ממזרח, דרום וממערב.
מבנה הטירה היה מבנה מלבני, בן שלוש קומות, שמידותיו 11.2 מטרים על 21.2 מטרים. בפינה הצפון מזרחית של המבנה נבנה מגדל מעגלי, ומגדל נוסף הבולט מהמבנה מצוי בפינה הדרום מזרחית של המבנה. עמדות התותחים שבמגדל העגול נוספו, ככל הנראה במאה ה-16.
משרד ההגנה הלאומית (פורטוגל)
משרד ההגנה הלאומית (בפורטוגזית: Ministério da Defesa Nacional או בראשי תיבות MDN) הוא משרד בממשלה הפורטוגזית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של פורטוגל. בראשו עומד השר, חבר הממשלה.
ב-1950 בעקבות הצטרפותה של פורטוגל לנאט"ו, נוצרו בפורטוגל שני תפקידים חדשים: שר ההגנה, וראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל). תפקיד שר ההגנה שימש במשך 20 שנה כתפקיד נלווה לתיקים אחרים בממשלה. ב-1974 פוצל משרד ההגנה והפך למשרד בפני עצמו.
אברהם בויאר
ביוגרפיה
אברהם בויאר נולד ב-1907 בגליציה למשפחה מחסידות רוז'ין. היה בעל השכלה תורנית וכללית. בשנת 1933 נישא לחנה בתו של הרב מנחם נחום ליברזון (מגזע רבי ליבער הגדול מבארדיטשוב) מיאס רבה של קלישקוביץ ומחשובי חסידי רוז'ין לאחר נישואיו עלה לארץ ישראל. עם בואו ארצה החל בפעילות ציבורית במסגרת תנועת הפועל המזרחי. היה חבר הוועד הפועל של הפועל המזרחי, וממייסדי לשכות העבודה בארץ. חבר הנהלת המועצה הדתית בתל אביב. משנת 1946 ועד פיזורה כיהן כחבר באספת הנבחרים הרביעית מטעם רשימת "תורה ועבודה (הפועל המזרחי)".
בשנת 1950 נבחר כחבר מועצת עיריית תל אביב, ומשנת 1955 כיהן כסגן ראש העירייה. שימש כראש מפעלי המים העירוניים ויושב-ראש הוועדה לשירותים דתיים.
היה מראשי הציבור הדתי בתל אביב ונציגו הבכיר בעירייה במשך כשלושים שנה. בתפקידו יזם וסייע בהקמת מבני דת בעיר והיה אחראי במידה רבה על שמירת הציביון הדתי בעיר. למרות שהיה נציג הפועל המזרחי היה מקובל על כלל הציבור הדתי והחרדי בעיר. שמר על אורח חיים חרדי והיה מקורב לרבנים ולאדמו"רים הרבים שהתגוררו בתל אביב בשנות החמישים והשישים.
נפטר בקיץ 1979, בגיל 72. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק בהלוויה רבת-משתתפים.
אחר מותו הנציחה אותו עיריית תל אביב בקריאת רחוב על שמו, בשכונת רמת אביב ג'.
את בניו שלח לישיבות של הזרם החרדי. בניו הם: הרב יהודה בויאר, מתלמידי החזון איש; הרב ירחמיאל בויאר, לשעבר ראש עיריית בני ברק; ונחום בויאר, איש ציבור חרדי בתל אביב.
ממלכת חג'אז
ממלכת חג'אז (בערבית: مملكة الحجاز) הייתה מדינה בהנהגת השושלת ההאשמית שהכריזה עצמאות מן האימפריה העות'מאנית בחבל חג'אז ב-1916. היא נכבשה על ידי סולטנות נג'ד באמצע שנות ה-20 שהכריזה על השטח המשותף כממלכת נג'ד וחג'אז. השושלת ההאשמית המשיכה לשלוט על חלקה שבאמירות עבר הירדן.
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם הראשונה הבריטים ניהלו התכתבויות באוקטובר 1915 עם שריף מכה חוסיין בן עלי במהלכן הבטיח סיר הנרי מקמהון שעמד אז בראש השגרירות הבריטית בסולטנות מצרים כי הבריטים יכירו בו מלך של כלל המדינות הערביות של אסיה פרט ללבנון, מערב סוריה, דרום ומזרחה של חצי האי ערב. מבחינת הבריטים היה המקום אסטרטגי למען ניצחונם עקב הימצאות מסילת הרכבת החיג'אזית העות'מאנית. על סמך ההבטחה התחיל השריף את המרד הערבי כנגד העות'מאנים במהלכה נפגעה המסילה מספר פעמים.
קונצנזוס מדעי
קונצנזוס מדעי (או מִסְכָּם מדעי) הוא העמדה המוסכמת על הקהילה המדעית בתחום מסוים של מחקר מדעי. המונח קונצנזוס משמעו כאן הסכמה נרחבת, כפי שהיא משתקפת בפרסומים המדעיים הרשמיים, בעיקר בספרי הלימוד ובמאמרים מדעיים שעברו ביקורת עמיתים, אך אין פירושו בהכרח הסכמה פה אחד על כל החוקרים בתחום המדובר.
קיום קונצנזוס מדעי איננו כשלעצמו טיעון מדעי, והשיטה המדעית אינה מסתמכת עליו בתהליך הרגיל של חקירה מדעית. עם זאת, קונצנזוס מדעי מתבסס על השיטה המדעית ועל טיעונים מדעיים.
קונצנזוס מדעי מתגבש לרוב באמצעות תקשורת בין מדענים בוועידות מדעיות, במאמרים מדעיים, בתהליך ביקורת העמיתים ובמדידות וניסויים חוזרים. אלו לעיתים קרובות מוליכים למצב שבו חוקרים בתחום מדעי מסוים יכולים לזהות קיומו של קונצנזוס. עם זאת, קשה לעיתים לשכנע אנשים מחוץ לתחום בקיומו של הקונצנזוס, משום שהדיונים האופייניים לתהליך השגתו עלולים להיראות לאנשים כאלו כמחלוקות. מוסדות מדעיים לעיתים מפרסמים ניירות עמדה על-מנת ליידע את הציבור מחוץ לקהילה המדעית בדבר קיומו של הקונצנזוס. קונצנזוס מדעי עשוי לגרור דיון ציבורי ופוליטי בנושאים אשר נתונים במחלוקת בציבור הרחב, אך אין לגביהם מחלוקת ממשית בקהילה המדעית העוסקת בהם.
דרך גיבושו של קונצנזוס מדעי
גיבושו של קונצנזוס מדעי מתרחש לרוב באמצעות טיעונים מנומקים, תוך הסתמכות על השיטה המדעית המוסכמת של ניסוח ניבויים ובדיקת השערות. מחלוקות מיושבות באמצעות תצפיות מאוששות, ניסויים ובדיקות חוזרות. הטיעונים מועלים ונידונים בפורומים ובמסגרות הרשמיות המקובלות במדע, כמו מאמרים מדעיים בכתבי עת מדעיים עם ביקורות עמיתים, והרצאות בוועידות וכינוסים מדעיים.
להעדפות ואמונות של מדענים לא אמור להיות משקל בביסוס קונצנזוס מדעי, שכן מצופה ממדען שיכריע על פי השיטה המדעית, אפילו כאשר תוצאותיה מנוגדות לדעתו האישית. מסיבה זו סקרים אינם מהווים כלי בגיבוש קונצנזוס מדעי, אלא לכל היותר בחקר סוציולוגיה ופוליטיקה של הקהילה המדעית. קונצנזוס מדעי גם אינו מתגבש באמצעות הצבעות דמוקרטיות, ולאחוז המדענים התומכים או מתנגדים לעמדה מסוימת אין חשיבות רשמית כלשהי, אם כי הוא עשוי לסייע בשכנוע הציבור הרחב בקיומו של קונצנזוס מדעי שכבר הושג.
שינויים ומהפכות בקונצנזוס המדעי
כשלעצמו, קונצנזוס מדעי איננו משמש בשיטה המדעית כטיעון לנכונותה של עמדה מסוימת, שכן באישושה של השערה רק משום שרוב מקרב המדענים תומך בה יהיה משום כשל של פנייה אל הסמכות. גם השערות החולקות על הקונצנזוס אמורות להיבדק באותה מידה של רצינות, כל עוד הן מנוסחות באופן הניתן לבדיקה מדעית. ואכן, מרבית המהפכות המדעיות מתרחשות כאשר השערות המנוגדות לקונצנזוס הרווח באותו זמן נבדקות ונמצאות מתאימות לתוצאות. עם זאת, בפועל מדען אשר חולק על הקונצנזוס עשוי למצוא שאין עניין רב לקהילה המדעית בפרסום השערתו או בבדיקתה. הפלאונטולוג וההיסטוריון של המדע סטיבן ג'יי גולד סבר כי עובדה מדעית היא טענה כל-כך מבוססת עד כי המדענים סבורים שאין עוד טעם להשקיע מאמץ נוסף בבדיקתה. תומאס קון, בחיבורו הקלאסי המבנה של מהפכות מדעיות, הראה שבמהלך ההיסטוריה של המדע, הצלחתה של מהפכה חדשה דרשה קודם כל קיום "אנומליות" – בעיות מדעיות בלתי ניתנות ליישוב אשר יוצרות מידה של אי-נוחות בקרב הקהילה המדעית בתחום מן הקונצנזוס לגבי הפרדיגמה הישנה.
בקהילה המדעית מתייחסים לפעמים אל מדענים וחובבים המתעקשים בניגוד לכל הגיון על דעה המנוגדת לקונצנזוס המדעי, למשל טענה להוכחה קצרה של משפט פרמה או בניית פרפטאום מובילה, כאל טרחנים כפייתיים (בסלנג אנגלי crackpot ,crank, או kook).
מחלוקות בציבור עם הקונצנזוס המדעי
מכיוון שהקונצנזוס המדעי איננו ממלא תפקיד רשמי בעצם המחקר המדעי, חשיבותו העיקרית היא חינוכית וציבורית. לעיתים גורמים מסוימים בציבור מתנגדים לקונצנזוס מדעי בתחום כלשהו מסיבות שאינן מדעיות, למשל מסיבות אידאולוגיות, דתיות, פוליטיות או כלכליות, ומנסים להפחית מחשיבותו ואף להכחיש את קיומו. חוקרים מסוימים תיארו תופעה זו כ"הכחשתיות" (denializm), בעוד המתנגדים עצמם מעדיפים לרוב להשתמש במונח "חולקים" (dissenting) או "ספקנים" (skeptic). התנגדות חזקה לקונצנזוס מדעי בציבור בדרך כלל מתאפיינת בלפחות חלק מהתופעות הבאות:
להלן כמה דוגמאות מפורסמות של מחלוקות ציבוריות עם הקונצנזוס המדעי, שבהן התגלו חלק מתופעות אלו.
נגיף ה-HIV כגורם לאיידס
במדע הרפואה קיים קונצנזוס שמחלת האיידס נגרמת על ידי נגיף ה-HIV. הנגיף זוהה לראשונה בשנת 1981, ומגליו זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2008. עם זאת, מיעוט זעיר של מדענים מחוץ לקונצנזוס העלו השערות שונות לפיהן איידס אינו נגרם על ידי HIV, או אף שמחלת האיידס אינה קיימת והחולים למעשה נפגעים ומתים מן התרופות לטיפול באיידס. מספר אנשי ממשל בכירים באפריקה, בראשם ראש ממשלת דרום אפריקה בשנים 1999–2008, תאבו מבקי, העדיפו טענות אלו על עמדת הקונצנזוס המדעי. מבקי סירב במשך שנים להתיר משלוחי תרופות נגד איידס לארצו, שבה כ-12% מהאוכלוסייה נגועה ב-HIV. שרת הבריאות של מבקי, מנטו צ'באללה מיסמנג, אף ניסתה לטפל במגפת האיידס בעזרת ירקות, כמו סלק ושום. רק לאחר מחאות חריפות הוקלו ההגבלות על ייבוא התרופות, ובשנת 2002 הכיר הפרלמנט הדרום אפריקני באופן רשמי בנגיף ה-HIV כגורם לתסמונת האיידס. עד אז, אלפי אמהות בדרום-אפריקה העבירו את המחלה לילדיהן משום שלא קיבלו תרופות, ומומחים שונים העריכו את מספר הדרום-אפריקנים שמתו בגלל מדיניות הכחשת האיידס בלמעלה מ-300,000.
ההשפעות הבריאותיות של עישון טבק
החל משנות ה-50 התגבש קונצנזוס במדע הרפואה באשר לנזקים הבריאותיים כתוצאה מעישון טבק, בעיקר החמרת הסיכון לסרטן הריאות. ארגון הבריאות העולמי מעריך שעישון טבק הורג כל שנה למעלה מ-8 מיליון אנשים ברחבי העולם, מתוכם כ-1.2 מיליון אנשים שאינם מעשנים בעצמם, ונחשפים לעישון של אנשים אחרים ("עישון פסיבי"). ואולם תעשיית הטבק ניסתה במשך שנים להכחיש קונצנזוס זה, גם בציבור וגם בתוך הקהילה המדעית. למשל, חברות הטבק מימנו בסכומים גבוהים מכוני מחקר שבדקו גורמים אפשריים אחרים לסרטן הריאות מלבד עישון, מהם הגיוניים כמו זיהום אוויר ואזבסט ומהם מופרכים כמו גידול ציפורי מחמד, והעסיקו "מומחים" שדעותיהם היו מנוגדות לקונצנזוס. גם כאשר הקשר בין עישון וסרטן כבר היה מבוסס היטב במדע, חברות הטבק דרשו מחקר נוסף בנושא כטקטיקת השהיה. בשנות ה-80, כאשר נזקיו הישירים של העישון כבר היו מוסכמים על הציבור, תעשיית הטבק השתמשה בשיטות דומות על-מנת ללחום נגד הראיות לנזקים כתוצאה מעישון פסיבי. במדינות מסוימות כמו גרמניה, חברות הטבק הצליחו לעכב חקיקה להגבלת עישון למשך שנים רבות. בשנות ה-90 פעולות אלו עמדו במרכזן של תביעות נזיקין נרחבות נגד חברות הטבק.
תורת האבולוציה, בריאתנות ותכנון תבוני
תורת האבולוציה היא קונצנזוס מדעי בתחום הביולוגיה לפחות מאז שנות ה-40 של המאה ה-20, עם הצגתה של הסינתזה האבולוציונית המודרנית. למרות זאת עד היום ציבורים נרחבים בעולם מתנגדים לה, בעיקר משום שהיא יוצרת קשיים עם נוסח כתבי הקודש של הדתות המונותאיסטיות. מוסדות וסופרים בריאתנים לעיתים קרובות משתמשים באופן מאורגן בטקטיקות הנזכרות למעלה על מנת לערער על הקונצנזוס המדעי בנוגע לתורת האבולוציה. למשל, הם מציגים תאוריות חלופיות כמדעיות – מדע הבריאה ותכנון תבוני – ומנסים לבסס אותם כחומר לימוד במדעים בבתי ספר, אף שבפסקי-דין תקדימיים בארצות הברית נקבע שתאוריות אלו אינן מדע, והן למעשה דת במסווה. בפסק דין אדוארדס נגד אגילארד כתב שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית ויליאם ברנן, שהניסיון להציג חוק המחייב יחס מאוזן בין "מדע הבריאה" ומדע האבולוציה כבעל תכלית חילונית של קידום הוגנות וחופש אקדמי הוא התחזות ("a sham"), ושתכליתו האמיתית של חוק זה היא לקדם השקפה דתית. בית משפט מחוזי בפנסילבניה קבע במשפט שנודע כמשפט הפנדה של דובר, שפסק דין זה אוסר גם על לימוד של "תכנון תבוני" בבתי ספר ציבוריים. בריאתנים לעיתים קרובות מציגים את תורת האבולוציה כספקולטיבית וכבלתי-מדעית. מסיבה זו, בפסק הדין התקדימי נגד "מדע הבריאה", נקבע שתורת האבולוציה "איננה ספקולטיבית יותר מכל תחום אחר במדע הביולוגיה". בריאתנים ותומכי תכנון תבוני לעיתים קרובות מדגישים מספר קטן של מדענים החולקים על הקונצנזוס המדעי בנוגע לתורת האבולוציה, ולעומת זאת נמנעים ככל האפשר מלציין כי מדענים אלו לא הציגו את המחלוקת במאמרים מדעיים שעברו ביקורת עמיתים. על-מנת להציג מאמרים מדעיים העוסקים בתכנון תבוני, מוסדות בעלי אוריינטציה נוצרית בארצות הברית השקיעו במימון מדענים שחקרו תכנון תבוני, בייסוד מכוני מחקר פרטיים ואף בכתבי-עת משלהם, אך אלו אינם מצליחים לזכות בהכרה בקהילה המדעית. מוסדות כאלו גם לעיתים קרובות מאשימים את הקהילה המדעית בקשר (קונספירציה) נגד בריאתנות, למשל: בזיוף מאובנים וראיות אחרות לאבולוציה.
התחממות עולמית
בעשור השלישי של המאה ה-21 ישנו קונצנזוס בקרב חוקרים מתחום מדעי האקלים, שפני השטח של כדור הארץ התחממו בעשרות השנים האחרונות בשיעור ממוצע של כ-1.1 מעלת צלזיוס, בעיקר כתוצאה מן העלייה באותו זמן של גזי חממה כמו פחמן דו-חמצני ומתאן באטמוספירה של כדור הארץ. כמו כן התגבש קונצנזוס שעלייה זו היא ברובה תוצאה של פעילות אנושית, בעיקר שרפה של דלקים מאובנים לצורך הפקת אנרגיה. למרות זאת, ציבורים נרחבים חולקים על תרומת האנושות להתחממות ולעיתים אפילו על עצם ההתחממות, בעיקר משום שהן מצביעות על צורך בהקצאת משאבים נרחבים מאוד לצמצום צריכת דלקים והפליטה מהם. מספר מחקרים מצאו כי אמצעי התקשורת במדינות המערב נותנים ייצוג בלתי-פרופורציונלי לאחוז הקטן של מדענים אשר חולקים על הקונצנזוס. נראה כי חברות פחם, גז ונפט, וחוגים שונים המקורבים אליהם, תורמים לאווירה זו. למשל, מכון הנפט האמריקני (American Petroleum Institute), שמאגד כ-400 חברות נפט אמריקניות, פיתח בשנת 1998 תוכנית משלו להתמודדות עם ההתחממות, שגייסה "מדענים המסכימים עם עמדות התעשייה במדעי האקלים ויכולים לסייע בשכנוע כתבי עיתונות, פוליטיקאים והציבור שהסיכון של התחממות עולמית אינו ממשי מספיק להצדיק בקרה על פליטת גזי חממה". במקביל הועלו תאוריות קשר לפיהן ההתחממות העולמית או היבטים שונים שלה אינם אלא הונאה פסאודו-מדעית של ארגונים סביבתנים וירוקים. למשל, ב-2009 נפרצו חשבונות דואר אלקטרוני של מוסדות מדעיים החוקרים את הנושא, והודלפו לתקשורת מסרים אשר נטען כי הם מראים על קשר להטות ולהעלים תוצאות מדעיות. הפרשה קיבלה בפי החולקים על הקונצנזוס את הכינוי אקלים-גייט (על משקל פרשת ווטרגייט), אף כי חקירות רשמיות לא העלו ראיות להונאה או אי-סדרים מדעיים כלשהם. נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ הצהיר מספר פעמים שאינו מאמין בתרומת האדם להתחממות העולמית, ובשנת 2017 הודיע על פרישת ארצות הברית מהסכם פריז לצמצום עולמי של פליטת גזי חממה והגבלת ההתחממות, החלטה שבוטלה על ידי הנשיא הנוכחי ג'ו ביידן.
...0.999=1
השיטה העשרונית בה נעשה שימוש לכתיב מספרים מוגדרת כך שכל ספרה מייצגת, לפי מיקומה, כפולה של חזקה שלמה של המספר 10. ספרות משמאל לנקודה העשרונית מייצגות חזקות חיוביות של 10 וספרות מימין לנקודה מייצגות חזקות שליליות של 10. לפי שיטה זו המספר ...0.999 שבו מימין לנקודה העשרונית חוזרת הספרה 9 אינסוף פעמים הוא סכום אינסופי שניתן להוכיח כי הוא שווה בדיוק ל-1. כלומר ...0.999=1. ככל תוצאה מוכחת, שוויון זה מצוי עמוק בתוך הקונצנזוס המדעי המתמטי. אולם, כמו תוצאות מתמטיות אחרות הנוגדות את האינטואיציה, גם על שוויון זה יש אי-הסכמה בקרב חוגים שונים בציבור הרחב. המתנגדים רואים בביטוי ...0.999 "תהליך" המתקרב ל-1 או מספר ה"שואף" ל-1, אבל לא המספר 1 עצמו. אי קבלת השוויון תגרור תוצאות מופרכות (למשל במקרה זה ייתכן כי \ a+x = b+x אף על פי ש-\ a \ne b).
ישראל קלוזנר
ביוגרפיה
ישראל קלויזנר נולד בעיירה טרוקי שליד וילנה שבליטא. בעת מלחמת העולם הראשונה נדדה המשפחה לווילנה העיר. הוא למד בווילנה בבית ספר יסודי ותיכון לימודים כלליים ועבריים. המשיך לימודיו באוניברסיטת וילנה, וסיים בה את לימודיו בשנת 1935.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. הוא החל את עבודתו בארכיון הציוני המרכזי, והגיע בו עד למעלת סגן המנהל (החל משנת 1956). בשנת 1942 השלים את לימודי הדוקטור שלו באוניברסיטה העברית בירושלים.
ישראל קלויזנר החל מפרסם מדבריו, מאמרים וספרות עוד בליטא החל מסוף שנות ה-20. בעיקר פרסם בעיתון "הצפירה". בתחילת כתיבתו היה עדיין דו-לשוני, וכתב חלק מדבריו ביידיש. יותר מאוחר הפך לחוקר היסטוריה, נטש את הכתיבה ביידיש, והתמסר, עם עלייתו ארצה, לחקר התנועה הציונית. תרומתו לחקר הקהילה בווילנה היא רבה; הוא כתב גם על תולדות הקהילה וגם על תולדות בית העלמין הישן בווילנה, גם על קהילת העברית שם וגם על הגאון מווילנה.
ישראל קלויזנר פרסם כחמישים כרכים של מחקר, ביוגרפיות, היסטוריה, בנושאי יהדות, שואה, ציונות, הלשון העברית ועוד. הוא גם ערך ספרים ומחקרים שכתב עם אחרים. בשנת 1963 פורסמו 3 כרכים של "תולדות המאה ה-20" שישראל קלוזנר היה העורך המדעי ביחד עם שארל בלוך. חלק מספריו מעוררים עניין עד היום, ויש תנועה ערה של סחר בספריו הישנים באתרי האינטרנט העוסקים בכך.
בשנת 1975 הוענק לו תואר "יקיר ירושלים".
אביו של ישראל קלויזנר היה בן דודו של יוסף קלוזנר, וקרוב קצת יותר רחוק של יהודה אריה קלוזנר ובנו, עמוס עוז (קלוזנר).
לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה של כתביו:
דניאל בארנבוים
דניאל בארנבוים (נולד ב־15 בנובמבר 1942) הוא פסנתרן ומנצח ישראלי-ארגנטינאי, מנהל מוזיקלי של תזמורות נודעות. עד שנת 2023 היה המנהל המוזיקלי של האופרה של ברלין ושל התזמורת הממלכתית של ברלין, שהיא גם התזמורת של האופרה הממלכתית של ברלין.
בעבר היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שיקגו ופריז ושל בית האופרה "לה סקאלה" במילאנו.
בארנבוים הוא מבקר בולט של מדיניות ישראל בסוגיה הפלסטינית.
קורות חייו
בארנבוים נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה, להורים יהודים ששניהם היו מורים לפסנתר. אמו של בארנבוים החלה ללמד אותו נגינה בפסנתר כשהיה בן חמש. אחריה נטל אביו את תפקיד המורה. אביו לא האמין בתרגול רב ועל כן בארנבוים הסתפק בשעתיים של תרגול ביממה. ב-19 באוגוסט 1950, עוד לפני שהיה בן שמונה, ניגן לראשונה בקונצרט בבואנוס איירס.
בשנת 1952 עלתה משפחת בארנבוים לישראל. באותה שנה הופיע כפסנתרן ברומא ובווינה. למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בתל אביב ולאחר מכן בתיכון חדש, שאפשרו לו לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו. בקיץ של שנת 1954 לקחו אותו הוריו לזלצבורג כדי להשתתף בשיעורי הניצוח של איגור מרקביץ', בזכות מלגה של הקרן האמריקנית למוסדות בישראל. באותו קיץ פגש לראשונה את וילהלם פורטוונגלר וניגן עמו. בשנת 1955 למד הרמוניה והלחנה אצל נדיה בולאנז'ה בפריז והופיע בפריז לפני קהל. בשנת 1956 הופיע בלונדון ובשנת 1957 הופיע בניו יורק תחת שרביטו של לאופולד סטוקובסקי. מאז יצא למסעות הופעות תדירים באירופה, בארצות הברית, בדרום אמריקה, באוסטרליה ובמזרח הרחוק. בגיל ארבע עשרה סיפר בראיון כי אביו דחה הזמנה שקיבל לבוא ולנגן בברלין, משום שלא יכול היה "להרשות לי כישראלי להופיע בגרמניה".
קריירה
בשנת 1964 החלו להפיק הקלטות של בארנבוים, ומאוחר יותר הוא הקליט את כל הסונאטות לפסנתר של מוצרט ושל בטהובן, והקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט (הן כמנצח והן כפסנתרן), בטהובן (עם אוטו קלמפרר), בראהמס (עם ג'ון ברבירולי) וברטוק (עם פייר בולז). בעקבות הופעת הבכורה שלו כמנצח עם תזמורת פילהרמוניה בלונדון בשנת 1967, הוזמן בארנבוים לנצח על תזמורות אירופאיות ואמריקאיות רבות. בין השנים 1975–1989 כיהן כמנהל המוזיקלי של תזמורת פריז, שם ניצח על חלק ניכר מהמוזיקה הקלאסית של המאה ה-20.
בין השנים 1991–2006 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שיקגו, תפקיד שמילא קודם לכן המנצח הנודע גאורג שולטי. הוא גם מכהן, החל משנת 1992, כמנהל המוזיקלי של האופרה של ברלין, ומשנת 2006 משמש כמנצח אורח ראשי בבית האופרה "לה סקאלה" במילאנו, איטליה.
ביוני 1967, בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים, במהלך המלחמה ולאחריה נתן עם ארוסתו, הצ'לנית הבריטית ז'קלין די פרה, סדרה של קונצרטים ברחבי ישראל.
במשך שנים רבות שיתף בארנבוים פעולה עם יצחק פרלמן, פנחס צוקרמן וזובין מהטה וז'קלין די פרה שרבים כינו אותם בהומור "המאפיה הישראלית". הם הרבו בהקלטות ובהופעות משותפות. במהלך מלחמת יום הכיפורים הופיע בארנבוים בקונצרט של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה.
באוקטובר 2007 מונה למנהל המוזיקלי ומנצח אורח ראשי של בית האופרה "לה סקאלה" במילאנו. בשנת 2011 הוא מונה למנהל המוזיקלי ומנצח ראשי קבוע. הוא עזב את לה סקאלה בשנת 2014 לאחר שבע שנים.
באוקטובר 2022, הודיע על הפסקה בניצוח עקב בעיות רפואיות.
חיים אישיים
ב-15 ביוני 1967 נישאו בארנבוים וז'אקלין די פרה, בטקס שנערך בכותל המערבי לאחר שדי פרה התגיירה. די פרה הייתה מוזיקאית מחוננת שהקריירה שלה נגדעה בשנת 1973 עקב מחלת טרשת נפוצה. בשנים האחרונות לחייה של די פרה, שנפטרה בשנת 1987, חי בארנבוים בחשאי עם הפסנתרנית אלנה בשקירובה ונולדו להם שני ילדים. הם נישאו בשנת 1988. קורות חיי הזוג, כמו גם יחסי ז'קלין די פרה עם אחותה ובעלה של אחותה, מומחזים בסרט הדוקודרמה "הילרי וג'קי" (1998).
השמעת המוזיקה של וגנר בישראל
ב-7 ביולי 2001 ניצח בארנבוים בפסטיבל ישראל בירושלים על התזמורת הממלכתית של ברלין שביצעה את הפרלוד לאופרה של ריכרד וגנר "טריסטן ואיזולדה". הביצוע עורר סערה בישראל, משום שהמוזיקה של וגנר נחשבת למוקצה בשל האנטישמיות של וגנר ואהדתם של הנאצים ליצירתו. בארנבוים היה אמור בתחילה לנצח על המערכה הראשונה של האופרה "הוולקירות" יחד עם שלושה סולנים, בהם הטנור פלאסידו דומינגו. מחאות מצד ניצולי השואה ומצד שרים בממשלת ישראל הביאו לכך שהנהלת הפסטיבל ביקשה שבארנבוים יעלה יצירה אחרת במקומה.
בארנבוים הסכים לבקשה והחליף את היצירה ביצירות מאת רוברט שומאן ואיגור סטרווינסקי, אך הביע את צערו על הבקשה. בתום הקונצרט הצהיר בארנבוים שהקונצרט תם, וכי שני ההדרנים כבר נוגנו; הוא המשיך ואמר שברשות התזמורת ישנם התווים לפתיחה של "טריסטן ואיזולדה", אופרה מאת וגנר, וכי אם הקהל ירצה בכך, ינגנו את הפתיחה. הוא הציע שבשלב זה אלו שעלולים להיפגע יעזבו את האולם. חלק מהנוכחים הגיבו במחיאות כפיים בעוד אחרים הביעו את מחאתם. בארנבוים שוחח עם הקהל בעברית במשך כחצי שעה והסביר את עמדתו לגבי השמעת היצירה בישראל.
סוס מלחמה (מחזה)
סוס מלחמה הוא מחזה משנת 2007 מאת ניק סטאפורד על פי ספרו של מייקל מורפורגו, אודות מלחמת העולם הראשונה כפי שהיא משתקפת מעיניו של סוס, העובר מסע אודיסאי בשירות צבאות שונים עד שהוא מתאחד עם הנער שגידל אותו בסיום המלחמה. הפקת המחזה מוצגת בהצלחה בווסט אנד בלונדון ובברודוויי בניו יורק, וייחודה הוא שאת הסוס מגלמת מריונטה ענקית המופעלת על ידי 3 בובנאים. הטיימס הלונדוני כינה את ההצגה "האירוע התיאטרוני של העשור".
דניאל בארנבוים
השמעת המוזיקה של וגנר בישראל
בארנבוים ציין גם שהחליט להתריס נגד החרם המוטל על וגנר בשל העובדה שבמסיבת עיתונאים שערך בשבוע שלפני ההופעה שמע צלצול של טלפון סלולרי שמנגינתו "דהרת הוואלקירות". "חשבתי שאם אפשר לשמוע אותה בצלצול טלפון, מדוע אי אפשר לנגן אותם באולם קונצרטים?".
סוס מלחמה (מחזה)
תמצית העלילה
לפני המלחמה רוכש בדחף רגעי חוואי מדבון סייח של סוס אצילי (במקום סוס עבודה), בנו מאלף את הסייח ונפשותים נקשרות. עם פרוץ המלחמה מוכר האב, הנתון על סף גירוש מאדמתו עקב אי תשלום דמי החכירה, את הסוס לקצין חיל פרשים. הנער צעיר מכדי להתגייס ודרכי השניים נפרדות כאשר הסוס יוצא לחזית בצרפת. הסוס נקשר ביחסי חברות לסוס אחר, וחלק מהעלילה חולקים שני הסוסים יחדיו.
בהמשך, כאשר קצין הפרשים נהרג, עוברים שני הסוסים לידי הגרמנים ומשם, עקב עריקת מטפליהם, לרשות חוואי צרפתי ונכדתו. לקראת סיום המלחמה מועסק הסוס בעבודה מפרכת של סחיבת תותח כבד בשירות הצבא הגרמני. שיא המחזה הוא בהסתבכותו של הסוס בגדר תיל בשטח הפקר בין הצבאות בחזית הסום וחילוצו בפעולה משותפת של חייל אנגלי וחייל גרמני, שאהבת בעלי החיים שלהם גוברת על איבת המלחמה.
דניאל בארנבוים
התנגדותו לשליטת ישראל בפלסטינים
ביוני 1967 השתתף בארנבוים בקונצרט חגיגי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית באמפיתיאטרון בהר הצופים לכבוד הישגי מלחמת ששת הימים ושחרור ירושלים. מאוחר יותר הפך למבקר חריף של מדיניות ישראל בגדה המערבית וברצועת עזה, ולדבריו המדינה "מאבדת את יתרונה המוסרי [בכך שהיא] נלחמת נגד הזהות של האנשים". בריאיון למבקר המוזיקה נורמן לברכט בשנת 2003 האשים בארנבוים את ממשלת ישראל בהתנהגות שהיא "תועבה מוסרית וטעות אסטרטגית" ובכך שהיא "מעמידה את עצם קיומה של מדינת ישראל בסכנה". כמחווה של סולידריות עם הפלסטינים, הופיע בארנבוים בשטחים, בעיקר בגדה.
סוס מלחמה (מחזה)
תמצית העלילה
בסיום מתאחד הסוס עם הנער שגדל אותו, שבגר והתגייס.
דניאל בארנבוים
התנגדותו לשליטת ישראל בפלסטינים
בשנת 1999 יסד בארנבוים, יחד עם אדוארד סעיד שעמו היה בידידות קרובה, את תזמורת דיוואן מזרח-מערב. התזמורת היא יוזמה לקבץ בכל קיץ קבוצה של מוזיקאים צעירים מוכשרים מישראל ומארצות ערב. בארנבוים וסעיד נמנו בשנת 2002 עם מקבלי פרס נסיך אסטוריאס על עבודתם ב"שיפור ההבנה בין האומות".
סוס מלחמה (מחזה)
הפקות
הצגת הבכורה של המחזה התקיימה בתיאטרון המלכותי הלאומי בסאות' בנק בלונדון ב-14 בפברואר 2008, כשנה לאחר מכן עברה ההצגה לניו תיטאר בווסט אנד. כן הופיעה ההפקה בטורונטו, קנדה ובמלבורן, אוסטרליה.
דניאל בארנבוים
התנגדותו לשליטת ישראל בפלסטינים
בשנת 2017 יוזם את הקמת האולם החדש על שם פייר בולז בברלין, ושם פועלת אקדמיית ברנבוים-סעיד שנועדה בעיקר למוזיקאים צעירים מהמזרח התיכון, ותזמורת הדיוואן המערבי־מזרחי, שהוא מנהל אותה.
בארנבוים וסעיד כתבו יחד את הספר "קווי דמיון ופרדוקסים" (Parallels and Paradoxes) על בסיס סדרת דיונים פומביים שערכו בקרנגי הול בניו יורק. בשנת 2005 הוציאו את הספר ובארנבוים ארגן ערב למכירתו בתל אביב. הוא סירב להתראיין לכתבת של גלי צה"ל כל עוד היא לובשת מדי צה"ל.
ב-2007 קיבל בארנבוים באופן סמלי אזרחות פלסטינית. על הופעתו ברמאללה עם תזמורת דיוואן מזרח-מערב ב-2009 נמתחה ביקורת מצד גורמים פלסטיניים, שקראו להחרמת המופע.
סוס מלחמה (מחזה)
הפקות
אתר שקלול הביקורות Curtain Critic העניק למחזה ולהפקה ציון 88.
דניאל בארנבוים
התנגדותו לשליטת ישראל בפלסטינים
בינואר 2009, בזמן כניסת צה"ל לעזה, ביטל בארנבוים שני קונצרטים של תזמורת דיוואן מזרח-מערב שהיו אמורים להתקיים בקטר ובקהיר. לדברי בארנבוים, הוא ביטל את הקונצרטים "מתוך דאגה לשלומם של הנגנים עקב האלימות המתגברת בעזה".
בשנת 2010 הצטרף בארנבוים לחרם האמנים על היכל התרבות באריאל.
בשנת 2014, בזמן מבצע צוק איתן, קרא בארנבוים לישראלים ולפלסטינים להסכים על העובדה שאין לסכסוך פתרון צבאי, ואחר כך "לדון בשאלת הצדק כלפי הפלסטינים, שמתמהמה להופיע, ועל ביטחון לישראל, שאותו היא דורשת בצדק". הוא טען שחלוקת הארץ יכולה להתרחש רק אחרי ששני הצדדים יקבלו ויפנימו את העובדה שהם יכולים לחיות יחד אלו לצד אלו.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
רמת הקוטב
רמת הקוטב או הרמה האנטארקטית הוא אזור רחב-ידיים במרכז אנטארקטיקה, המכסה שטח בקוטר של מעל 1,000 ק"מ וכולל את מחוז הקוטב הדרומי ואת התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט. גובה הרמה הזו הוא בממוצע 3,000 מטרים.
צפייה וגילוי
רמה זו נצפתה לראשונה בשנת 1903, במסעה של משלחת דיסקברי לאנטארקטיקה, בהנהגת רוברט פלקון סקוט. ארנסט שקלטון היה הראשון שחצה חלקים מרמה זו בשנת 1909, כחלק ממשלחת נמרוד בפיקודו. המשלחת פנתה אחור עקב תנאי מזג אוויר קשים במרחק 97 מייל ימי מן הקוטב הדרומי. שקלטון כינה את הרמה הזו "רמת המלך אדוארד השביעי" לכבוד מלכה של הממלכה המאוחדת. שנתיים לאחר מכן, החליט חוקר הארצות הנורווגי רואלד אמונדסן לתת לה את השם "רמת הוקון השביעי", על שמו הוקון השביעי, מלך נורווגיה שעלה לכס המלוכה זמן קצר קודם לכן, כאשר משלחת הקוטב הדרומי של אמונדסן הייתה בדרכה חזרה מן הקוטב הדרומי, הראשונה להגיע אליו, בדצמבר 1911.
פאונה
הרוחות המקפיאות, הנושבות כמעט ללא הפסקה על פני רמת הקוטב, בעיקר בחורף, גורמות לכך שהתנאים מחוץ למחסה עוינים מאוד לחיים. עקב כך אין למעשה שום חיים בטבע, ולו ברמה המיקרוסקופית.
ברמת הקוטב אין פינגווינים, משום שאין להם מה לאכול שם. מעט מאוד עופות, אם בכלל, מתעופפים מעל רמת הקוטב, ואלה שמגיעים לשם, נסחפו בסערות כבירות ובדרך כלל מוצאים את מותם, בקפיאה או בצמא. אין חיות יבשה ברמה האנטארקטית, מלבד בני אדם וחיות המעבדה שלהם.
כל חיים מיקרוסקופיים שעשויים להימצא ברמת הקוטב יהיו מיקרואורגניזמים מתים או גוועים, שהרוח נשאה לשם, או ש"תפסו טרמפ" על כלי רכב אנושיים או מטוסים, שם הובאו על גבי מצרכי מזון, או מיקרואורגניזמים החיים בדרכי העיכול או במחזור הדם של בני אדם, חיות המעבדה או חיות המחמד שלהם.
שלמה שיף
שלמה שיף (11 במאי 1896 – 20 בינואר 1942) היה קצין בכיר במשטרת המנדט הבריטי. היה לארץ-ישראלי הראשון שהגיע בו לדרגות בכירות ולתפקידים מרכזיים ברשויות. שיף נהרג בידי מחתרת הלח"י במסגרת תפקידו כקצין משטרה בריטי.
קורות חיים
נולד לצפורה ולאברהם-יצחק בקישינב שבבסרביה, במשפחה בת חמישה ילדים. בשנת 1910 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. למד בבית הספר "עזרא" עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה וגורש עם משפחתו למצרים, אז התגייס לגדוד נהגי הפרדות, בו היה חבר בשנים 1915–1916 ומטעמו השתתף בלחימה בגליפולי. לאחר מכן חזר למצרים ולמד בבית הספר האנגלי באלכסנדריה, בשנים 1916–1921 שירת בגדוד העבודה המצרי (כוח מסייע לצבא הבריטי) ואחר כך התגייס לחיל ההנדסה המלכותי של הצבא הבריטי איתו חזר לארץ ישראל. תקופה קצרה עבד עבור ממשלת המנדט במחלקה לעבודות ציבוריות כמפקח על סלילת כבישים בגליל העליון.
בשנת 1924 התגייס למשטרת המנדט בדרגת סרג'נט. כעבור שנה הועלה לדרגת סגן מפקח ותוך זמן קצר הועלה לדרגת מפקח. בשנת 1932 מונה לעוזר מפקח המשטרה המחוזית ביפו. בשנת 1934 הועלה לדרגת קפטן והועבר למשטרת תל אביב. בראשית המרד הגדול היה אחראי על השיטור בכפרים במחוז תל אביב ולאחר מכן במחוז השרון. בשנת 1937 נשלח לאנגליה והשתלם בקרימינולוגיה, ביולוגיה וצילום. כל אותן שנים עמד בקשר עם ארגון ההגנה וסייע לפעילותו.
בשנת 1940 הועלה שיף לדרגת מייג'ור ומונה למפקד משטרת תל אביב. הוא היה היהודי הראשון מבין המצטרפים למשטרת המנדט שהגיע לדרגה זו. בתקופת שירותו הוענקה לו חברות במסדר האימפריה הבריטית. ב-20 בינואר 1942 יצא בראש חוליית סיור לבדיקת פיצוץ שאירע בדירה בבית קיראט ברחוב יעל 8 בתל אביב. שיף נהרג במקום ומאוחר יותר מתו שני קצינים נוספים, אחד מהם היה הקצין היהודי גולדמן. מאוחר יותר התברר שהפעולה הייתה יוזמה של מחתרת לח"י ומטרת הפיצוץ הייתה למשוך את הקצין הבריטי ג'פרי מורטון, מפקד מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט, למקום ולהתנקש בו בפיצוץ מטען נוסף שהוצמד לדלת החדר.
נישא לרחל בת הנגר עקיבא דרקסלר, ממייסדי ראש פינה. גיסו היה ברוך גופר. שיף נקבר בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב בטקס משטרתי. הותיר אישה ושני בנים. שירו של נתן אלתרמן "השוטר" פורסם לזכרו.
מחזור
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אמבר (סרט)
אמבר (באנגלית: Forever Amber) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 1947 בבימויו של אוטו פרמינגר, עם לינדה דרנל וקורנל ויילד בתפקידים הראשיים.
סיפור המתבסס על אירועים היסטוריים כמו מהפכת מלחמת האזרחים האנגלית, המגפה הגדולה של לונדון, השרפה הגדולה של לונדון, המלך צ'ארלס השני ועוד. צעירה כפרית רוצה לעשות את כל הדרך עד למיטתו של המלך באמצעים לא כל כך מוסריים. הספר והסרט היו מוחרמים לכן זמן מה בכמה ערים בארצות הברית.
הבמאי הראשון של הסרט היה ג'ון סטאהל אך הוא הוחלף לאחר 39 ימי צילום על ידי אוטו פרמינגר.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר. הוא לא הגשים את התקוות שתלו בו.
תקציר העלילה
שנת 1644, מלחמת אזרחים משתוללת באנגליה לאחר עליית אוליבר קרומוול. אזרחים שנסים מהמלחמה לאזור הכפרי, משאירים תינוקת ליד אחת הבתים, עטופה בשמיכה ועליה רקום "אמבר". משפחת כפריים מאמצת את היתומה הנקראת אמבר על שום צבע הענבר של עיניה.
שנת 1660, אמבר (לינדה דרנל) בת 16 ואביה המאמץ רוצה להשיא אותה לאחד מבחורי הכפר אבל היא מסרבת ושואפת לגדולות. לכפר מגיעים חיילים ובראשם הקצינים ברוס קרלטון (קורנל ויילד) וחברו, לורד אלמסבורי (ריצ'רד גרין). אמבר מבקשת מברוס שייקח אותה ללונדון אך הוא מסרב. היא מגיעה ללונדון בכוחות עצמה, נפגשת עם ברוס והם מתעלסים.
ברוס עוזב אותה למחרת לעיסוקיו כפריבטיר באישור המלך. הוא משאיר לה מאתיים פאונדס אך נוכלים גוזלים ממנה את הכסף, היא נכנסת לחובות ונשפטת למאסר בכלא ניוגייט. שם היא מתוודעת לפושע בשם בלק ג'ק (ג'ון ראסל) שמתאהב בה. אמבר בהריון ומצבה קשה. הפושע בורח יחד אתה, מביא אותה למאורת עבריינים שם היא יולדת את בנה ברוס. היא עוזרת לו בשוד, מפתה אנשים עשירים ואז בלק ג'ק שודד אותם. באחת הפעולות הוא נתפס ונהרג ואמבר מצליחה להימלט. היא מוצאת מקלט אצל קפיטן רקס מורגן (רקס לנגן) שמתאהב בה, מסכים להציל אותה ולהפוך אותה לשחקנית. בהופעותיה היא מתוודעת למלך צ'ארלס השני (ג'ורג' סנדרס) שמוקף בפילגשים.
ברוס חוזר ואמבר עדיין אוהבת אותם. מורגן מפתיע אותם במצב אינטימי ומזמין את ברוס לדו-קרב. ברוס נענה להזמנה והורג אותו. אמבר נשארת לבד עם המשרתת שלה נאן (ג'סיקה טנדי). מחוסר ברירה היא נענית להצעתו של הרוזן רדקליף (ריצ'רד היידן), אלמן מבוגר ומתחתנת איתו.
עדיין היא מאוהבת בברוס אבל כשהיא שומעת שהוא חולה מאוד בדבר שפרץ על אנייתו, היא עוזבת את רדקליף, מטפלת בברוס הגוסס ומצילה אותו. ברוס חוזר לוירג'יניה וצ'ארלס השני מחזר אחרי אמבר למורת רוחו של רדקליף. פורצת דליקה ענקית בלונדון. רדקליף נועל את אמבר בחדרה אך משרת נזעם פורץ אל הדלת, מציל את אמבר ומשליך את רדקליף ללהבות.
כעת אמבר היא אלמנה פנויה והופכת לפילגשו של צ'ארלס. ברוס חוזר לאנגליה עם אשתו קורינה וצ'ארלס מפסיק את קשריו עם אמבר. לפי רצונו של ברוס הצעיר, הוא עובר לגור עם אביו בארצות הברית.
מועדון סיירה קנדה
מועדון סיירה קנדה (באנגלית: Sierra Club Canada בראשי תיבות: SCC) הוא ארגון איכות סביבה בקנדה.
מועדון סיירה קנדה הוקם ב-1963 כאשר חברי התנועה לאיכות הסביבה מקולומביה הבריטית התקשרו עם מועדון סיירה בארצות הברית (רבים מחברים אלו בלטו אחר-כך בהקמת ארגון גרינפיס). מועדון סיירה קנדה הפך לארגון כלל-קנדי ב-1989, וקם רשמית כארגון קנדי ב-1992.
נכון ל-2010 רשומים בארגון כ-10,000 חברים ותומכים. המשרד הראשי של הארגון שוכן באוטווה.
ארגון
מועדון סיירה קנדה מנוהל על ידי מועצת מנהלים בת ארבעה עשר חברים, הנבחרים במושב הכללי השנתי.