cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מתקפת הפדאיון נגד ישראל במלחמת סיני
הפדאיון שברצועת עזה
אולם פדאיון רבים וכ-4,000 חיילים מצריים ופלסטיניים נלכדו ברצועת עזה, זוהו ונעצרו בידי צה"ל, שב"כ והמשטרה. לדברי בני מוריס, נראה שעשרות מבין הפדאיון הללו הוצאו להורג ללא משפט, וככל הנראה כמה מהם נהרגו במהלך שני אירועים, בח'אן יונס וברפיח, שלדעת מוריס היו למעשה שני מעשי טבח שביצעו חיילי צה"ל אחרי כיבוש הרצועה. ב-3 בנובמבר, יום כיבושה של ח'אן יונס, ירו חיילי צה"ל למוות במאות פליטים פלסטינים ותושבים מקומיים של העיירה. אחד מדוחות האו"ם ציין שמהלך חיפוש שערך צה"ל אחר חמושים בעיירה ובמחנה הפליטים, נהרגו כ-135 מקומיים ו-140 פליטים. ב-1–2 בנובמבר כבש צה"ל את רפיח. ב-12 בנובמבר הוא ערך בה סריקה נרחבת במטרה לזהות חיילים מצריים ופלסטיניים ולוחמי פדאיון שהעמידו פנים כתושבים מקומיים. במהלך הסריקה הרגו חיילי צה"ל עשרות פליטים (הגרסה הישראלית הרשמית: "48" או "49"; האומדן הפלסטיני באותו הזמן: "100") וכמה מקומיים, כאשר המון מתושבי רפיח הסתער על החיילים והללו ככל הנראה נתקפו בהלה ופתחו באש. בין 2 ו-20 בנובמבר בוצעו ברצועת עזה סריקות וחיפושים, במהלכם אירעו מספר תקריות אחרות (מלבד אירועי חאן יונס ב-3 בנובמבר ורפיח ב-12 בנובמבר), שבהן הוצאו להורג עוד 66 פלסטינים, ככל הנראה פדאיון. שלטונות ישראל טענו כי בכמה מקומות הייתה התנגדות לסריקות. לפי אומדן האו"ם, הרג צה"ל בסך הכל בין 447 ל-550 אזרחים ערבים בשלושת השבועות הראשונים לכיבוש רצועת עזה. אומדן זה כלל ככל הנראה אזרחים שנהרגו במהלך הכיבוש עצמו, וגם פדאיון שנהרגו בקרבות הכיבוש ואחריהם.
אפו (אי)
האי אָפּוֹ (באנגלית: Apo) הוא אי וולקני בפיליפינים הנפרש על פני 0.74 קמ"ר, 7 קילומטרים דרום-מזרחית לאי נגרוס ו-30 ק"מ דרומית לבירת מחוז נגרוס אוריינטל, דומגטה. השם "אפו" משמעו "זקן" או "אב קדמון מכובד" בשפות הוויסאיאנים.
סביב האי ישנה שמורת ביולוגיה ימית המוגנת על פי החוק הפיליפיני ונמצאת בפיקוח של המועצה הפיליפינית לשימור אתרים (PAMB). השמורה הביולוגית הפכה לאתר צלילה ושנורקלינג פופולרי, ובאי פועלים שני בתי מלון. לחוף הים של האי ניצב מגדלור.
האי נמצא בשטח השיפוט של היישוב דאווין בנגרוס אוריינטל, והוא אחד מ-23 ברנגאי (רמת החלוקה המנהלית הנמוכה ביותר בפיליפינים) של היישוב. לפי מרשם אוכלוסין משנת 2015, התגוררו בו 823 תושבים.
גאוגרפיה
מצפון לדרום אורכו של האי כקילומטר וחצי ורוחבו ממזרח למערב קילומטר. גובהו המקסימלי 120 מטר מעל פני הים.
הגישה אל האי מתאפשרת בשיט בן כ-30 דקות (בסירת מנוע) מהכפר מלאטפאי שבזמבואנגויטה, נגרוס אוריינטל.
השמורה הימית
בשנת 1979 ביקר באי ד"ר אנחל אלקלה מאוניברסיטת סילימן בדומגטה, בניסיון לעזור לדייגים המקומיים לשקם את אוכלוסיית הדגים סביב האי, לאחר שאלו השתמשו עד אז בטכניקות דיג כגון הטלת פצצות להברחת דגים ממחבואם, הרעלת הדגים ורשתות דיג צפופות שנועדו לתפוס גם את הדגים הקטנים ביותר. דייגי האי כילו את הדגה באפו, ונאלצו לשוט 10 ק"מ הרחק ממנו, ליעדי דיג אטרקטייבים יותר. אלקלה הסביר למקומיים את החשיבות בהקמת שמורה ימית והגדרת אזור ללא דיג, שיתפוס לפחות עשרה אחוזים משונית האלמוגים. לאחר שלוש שנים הצליח לשכנע את המקומיים לייסד באי שמורה, ובשנת 1982 נבחר למטרה זו שטח של 450 מטרים לאורך החוף, הנפרס 500 מטרים לעומק מימי האי.
כיום השמורה כוללת מעל 650 מינים מתועדים של דגים ומעל 400 מיני אלמוגים. בשמורה מצויים מרבית מיני האלמוגים הידועים בפיליפינים (סך מיני האלמוגים הידוע הוא כ-450), החל מאלמוגי בועה מזעריים ועד לאלמוגים גורגונאים ענקיים או אלמוגניים.
ב-2008 דירג מגזין הצלילה Sport Diver את האי אפו ברשימת 100 יעדי הצלילה הטובים בעולם. המגזין תיאר אותו כ״יעד גדוש בשרשרת בלתי נגמרת של יצורים מימיים - אלמוגים קשים ורכים המושכים אליהם דגי שונית כמו לוטיניים, בתרניים, דגי אלמוגית, תוכינונים, שושנונים ושפתוניים, שבתורם מזמינים נוכחות של מינים גדולים כמו ברקודה, טונה, כרישים ארכי-גף ושחורי-שוליים, צבי ים ומנטה״.
אחד מהמאפיינים הבולטים באי הוא אוכלוסיית צבי הים מסוג צב ים ירוק, כאשר מעל 60 פרטים תועדו במימי השמורה.
ב-2014 נסגר זמנית האזור הדרומי של השמורה, בשל טייפון קטלני שהרס את שונית האלמוגים בתחתית הים.
נמל התעופה הבין-לאומי קיגאלי
נמל התעופה הבין-לאומי קיגאלי, המוכר בעבר בשם נמל התעופה הבין-לאומי גרגואר קאייבנדה, הוא נמל התעופה הבין-לאומי המשרת את קיגאלי, בירת רואנדה. הנמל משמש כשער אווירי עיקרי לכל היעדים ברואנדה. הנמל ממוקם כ-5 ק"מ מרובע העסקים של העיר קיגאלי. ביוני 2017 החלו עבודות לבניית נמל תעופה חדש לקיגאלי אשר יוכל לאכלס עד 1.7 מיליון נוסעים בשנה, גם הנמל החדש יכלול רק מסלול טיסה אחד.
בשדה פועלות 8 חברות תעופה ביניהן: בראסלס איירליינס, אתיופיאן איירליינס, טורקיש איירליינס, KLM, ורואנדאייר.
טיסות לישראל וממנה
החל מ-25 ביוני 2019 מפעילה רואנדאייר 3 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב. בעקבות מגפת הקורונה השהתה החברה את הקו.
החל מ-26 בנובמבר 2020 מפעילה חברת התעופה ישראייר טיסה שבועית בין נתב"ג לנמל התעופה.
גביע אפריקה לאומות 1988
גביע אפריקה לאומות 1988 היה הטורניר ה-16 של גביע אפריקה לאומות בכדורגל. הטורניר התקיים בין ה-13 ל-27 במרץ 1988 במרוקו, שהחליפה את זמביה, שתוכננה במקור לארח את הטורניר.
בטורניר השתתפו שמונה נבחרות שחולקו לשני בתים, מהן העפילו שתי הראשונות בכל בית לשלב חצי הגמר.
נבחרת זכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה, לאחר שניצחה במשחק הגמר 1–0 את.
מוקדמות
טורניר המוקדמות התקיים בשיטת נוקאאוט, עם מפגשי בית-חוץ בין הנבחרות המוגרלות. לשלב האחרון של טורניר המוקדמות העפילו 12 קבוצות, שהתמודדו ביניהן על שישה מקומות בטורניר הגמר. אל שש המעפילות הצטרפו המארחת ו, מחזיקת הגביע, שהעפילו אוטומטית.
בית א'
המשחקים שוחקו באצטדיון מוחמד החמישי, קזבלנקה.
בית ב'
המשחקים שוחקו באצטדיון מולאי עבדאללה, רבאט.
הרקולס (מכונית)
הרקולס (באנגלית: Hercules) היא דגם של טנדר פתוח, אשר הוגדר כרכב קל, אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב היוונית Hercules בין השנים 1980–1983.
הרקולס (מכונית)
דגמי חברת Hercules אופיינו כמכוניות לציוד חקלאי ("farm equipment") לפי תקנות החוק היווני.
בשנים מאוחרות יותר, דגמי "הרקולס" צוידו בחלקי חילוף ומנועים מחברת הרכב היונית "Namco", וקונצרן מיצובישי מוטורס היפני.
סעיד מוראע'ה
סעיד מוסא מוראע'ה (בערבית: سعيد موسى مُراغة; 1927–29 בינואר 2013), הידוע בכינוי אבו מוסא, היה קצין צבא וטרוריסט פלסטיני.
תולדות חייו
מוראע'ה נולד בשנת 1927 בכפר סילואן. בשנת 1948 החל בקריירה בצבא ירדן, שבמהלכה נשלח לאימונים באקדמיה הצבאית המלכותית סנדהרסט. בשנת 1969 מונה למפקד גדוד תותחנים. שנה לאחר מכן באוקטובר, לאחר העימותים בין תנועת פת"ח לצבא ירדן במסגרת מאורעות ספטמבר השחור, התפטר מוראע'ה מתפקידו, ובשנת 1971 הצטרף כחבר בארגון פת"ח, שם הגיע לדרגת עקיד (מקבילה לקולונל). הוא היה מפקד גדוד "ירמוכ" בדרום לבנון בין השנים 1972–1977. בתקופה זו לחם נגד צבא סוריה בלקחו חלק במלחמת האזרחים בלבנון ב-1976. בשנת 1978 ניצל מניסיון סורי להתנקש בחייו. משנת 1977 עד שנת 1982 שימש עוזר לגנרל סעד סאיל (אבו וליד), בזמן המצור שנערך על העיר ביירות בידי כוחות צה"ל.בפברואר 1983 נבחר למועצה הלאומית הפלסטינית. במאי של אותה שנה הסתכסך מוראע'ה עם יאסר ערפאת, שאותו האשים בשחיתות ובנפוטיזם ובכך שהוא מקדם אנשים בלתי מתאימים רק על סמך נאמנותם אליו. לביקורתו זו הצטרפה גם התנגדותו של מוראע'ה למדיניות יאסר ערפאת בנושא הסגת כוחותיו מלבנון, וכן התנגדותו לכל משא ומתן עם ישראל והמשך המאבק המזוין. בנובמבר באותה שנה הוא סולק מהפיקוד הצבאי והקים את תנועת פתח אל-אינתיפאדה יחד עם מוסא מחמוד אל-עמלה (אבו ח'אלד אל-עמלה) ונימר סאלח (אבו סאלח) כאופוזיציה תקיפה לתנועת פת"ח.
מכאן ואילך החל מוראע'ה לתמוך במדיניותה של סוריה, זכה לתמיכה כלכלית ואף העביר את מפקדתו לדמשק. עזרה כספית נוספת הגיעה לארגונו מאיראן ובמידה פחותה גם מלוב. בשנת 1985 הוא הצטרף ל"חזית ההצלה הלאומית הפלסטינית", גוף שאיחד את כל התנועות המתנגדות ליאסר ערפאת. בשנת 1989 חל פילוג בתנועת "פתח אל-אינתיפאדה", שאכר אל-עבסי, ביחד עם אבו ח'אלד אל-עמלה, שהיה סגנו של אבו מוסא, הדיחו אותו מהתפקיד ואל-עבסי מינה את עצמו ליושב ראש הארגון.
משנת 1993 עד מותו ישב מוראע'ה בדמשק ולא היה פעיל פוליטית. הוא נפטר בבית חולים בדמשק לאחר מחלה קשה וממושכת.
יחסי אורוגוואי–פולין
יחסי אורוגוואי–פולין הם יחסי החוץ בין פולין לאורוגוואי. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
בשנת 1847 ביקר הדיפלומט הפולני אלכסנדר קולונה-וולבסקי באורוגוואי במהלך ביקור באמריקה הדרומית. המהגרים הפולניים הראשונים לאורוגוואי הגיעו באמצע המאה ה-19. בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה קלטה אורוגוואי מהגרים ממעמד הפועלים מפולין.
היחסים הדיפלומטיים בין פולין לאורוגוואי כוננו ב-22 ביולי 1920. זמן קצר לאחר מכן הציג הנציג הפולני הרוזן קסוורי פרנצ'ישק אורלובסקי את אמנתו בפני נשיא אורוגוואי בלטסאר ברום. בין השנים 1922–1936 הוסמכה הצירות הפולנית בבואנוס איירס על היחסים עם אורוגוואי.
במהלך מלחמת העולם השנייה הועמד קזאר מונטרו בוסטמנטה בראש המשרד מטעם משרד החוץ של אורוגוואי על היחסים עם הממשלה הפולנית הגולה בלונדון. זמן קצר לאחר המלחמה, היחסים בין שתי המדינות השתפרו בהתמדה. בשנת 1995 הגיע נשיא פולין לך ואלנסה לביקור באורוגוואי. בשנת 2002 ביקר שר החוץ האורוגוואי, דידייה אופרטי, בפולין ונפגש עם נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי. בשנת 2006 ביקרה שרת החוץ של אורוגוואי בלהה הררה בפולין. בשנת 2007 ביקר שר החוץ הפולני וויטולד וושצ'יקובסקי באורוגוואי.
בשנת 2010 חגגו פולין ואורוגוואי 90 שנה ליחסים דיפלומטיים. בשנת 2021 סגרה אורוגוואי את שגרירותה בוורשה בגלל מגבלות תקציב.
היחסים בין שתי המדינות
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים, כגון אמנת סחר (1938); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, מדעי וחינוכי (1989); הסכם לקידום השקעות הדדי (1991); הסכם ביטול דרישות הוויזה (1991); הסכם למניעת מיסוי כפול (1991) והסכם על שיתוף פעולה משותף בין משרדי החוץ של שתי המדינות (2010).
סטורם וורן
קריירה
וורן שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה, שם העמיד בעונתו האחרונה 8.2 נקודות ו-5.0 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא סיים את קריירת המכללות שלו עם 608 ריבאונדים, 121 חסימות ו-112 חטיפות.
ב-24 באוגוסט 2012, וורן החל את הקריירה המקצועית שלו כשחתם לעונה בדן הלדר ההולנדית. באותה עונה וורן עזר לקבוצה להגיע לפלייאוף, שם הפסידה לדונאר כרוניגן.
ב-19 בספטמבר 2013, חתם וורן לעונה בנאמיקה לאחטי הפינית.
ב-5 ביוני 2014, חתם וורן בנאנט מהליגה הצרפתית השנייה. ב-18 ביוני 2015, חתם וורן על הארכת חוזה לעונה נוספת עם נאנט. בעונתו השנייה בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 13.6 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק.
ב-5 בספטמבר 2016, חתם וורן במכבי הוד השרון מהליגה הלאומית. ב-10 בינואר 2017, רשם וורן שיא קריירה של 50 נקודות, כשהוא קולע ב-18 מ-27 מהשדה, יחד עם 11 ריבאונדים ו-5 חטיפות בניצחון 97-86 על הפועל מגדל העמק. וורן הוביל את הוד השרון לחצי גמר הליגה הלאומית, שם הפסידה 1–3 לעירוני נס ציונה בסדרת הפלייאוף. וורן סיים את העונה ראשון בנקודות בליגה עם ממוצעים של 23.6 נקודות למשחק, כשבנוסף היה הריבאונדר השלישי בטיבו עם 11.2 למשחק.
ב-5 ביולי 2017, וורן חתם לעונה בהפועל באר שבע. וורן הוביל את הליגה בנקודות עם 21.9 נקודות למשחק, יחד עם 10 ריבאונדים. ב-22 במאי 2018, וורן עזר לבאר שבע לעלות לליגת העל לראשונה בתולדותיהם, לאחר שהקבוצה ניצחה את מכבי עירוני קריית גת בגמר, שם נבחר לשחקן המצטיין.
ב-21 ביוני 2018, וורן האריך את חוהו בבאר שבע לעונה נוספת, אך עזב את הקבוצה ב-12 באוקטובר.
ב-27 באוקטובר 2018, חתם וורן לעונה במכבי רחובות. ב-16 בינואר 2019, עזב וורן את רחובות לאחר ששותף ב-15 משחקים.
ב-17 בינואר 2019, חתם וורן בביגואה דה וילה ביאריץ האורוגוואית.
ב-23 במאי 2021, חתם וורן בבני הרצליה מליגת העל.
ב-11 ביולי 2021, חתם וורן באליצור "איתו" אשקלון.
תאונת הדרכים בכביש המהיר חוצה קנדה
תאונת הדרכים בכביש המהיר חוצה קנדה הייתה תאונת דרכים שהתרחשה ב-15 ביוני 2023. התאונה התרחשה בעת שאוטובוס ומשאית סמי-טריילר התנגשו זה בזה בכביש המהיר חוצה קנדה ליד קארברי  שבפרובינציית מניטובה בקנדה. בתאונה נהרגו לפחות 16 בני אדם ותשעה נפצעו.
ההתנגשות
חקירה ראשונית קבעה כי האוטובוס נסע לכיוון דרום בכביש 5 כשחצה לכיוון מזרח בכביש 1, ונפגע על ידי המשאית. בדיקה של מצלמת הרכב במשאית הראתה שלמשאית הייתה זכות קדימה. לטענת עדים לתאונה, האוטובוס עלה באש בדשא בצד הכביש, והכוחות הראשונים שהגיעו למקום ניסו לחלץ אנשים.
בשעה 11:43, כאשר התקבלו לראשונה דיווחים על התאונה, נשלחו למקום אמבולנס אווירי ו-12 אמבולנסים. שירות ההצלה האווירי שיגר שני מסוקים למקום. אמבולנס האוויר של ססקצ'ואן שיגר שני מטוסים עם רופאים על מססקטון לברנדון כדי לסייע. המטוסים הובילו חולים לוויניפג.
קורבנות
15 בני אדם נהרגו במקום, ועשרה בני אדם, בהם נהג האוטובוס, נפצעו אנוש וקשה ופונו לבית החולים. אחד מ-10 הראשונים שנפצעו, מת מפצעיו שישה ימים לאחר מכן. הנהג נפצע, ושוחרר מבית החולים לאחר מספר ימים.
חקירה
המשטרה לא ציינה מיד מי הנהג האחראי להתנגשות. בניגוד למספר צמתים בכביש 1, צומת זה אינו מרומזר. ככזה, לתנועה בכביש המהיר חוצה קנדה, כלומר למשאית באירוע זה, תהיה זכות קדימה. עוד ציינה המשטרה כי נהג המשאית משתף פעולה בחקירה. המשטרה לא שוחחה עם נהג האוטובוס מיד, כיוון שהוא אושפז.
החקירה צפויה להימשך מספר חודשים.
תגובות
ראש ממשלת מניטובה, הת'ר סטפנסון אמרה "הלב שלי נשבר לשמוע את החדשות על התאונה הטרגית ליד קארברי. תנחומיי הכנים לכל המעורבים". מספר פוליטיקאים אחרים, כולל ראש הממשלה ג'סטין טרודו, הביעו תנחומים. בבית הנבחרים של קנדה נשמרה דקת דומייה. הדגל בראש מגדל השלום הורד לחצי התורן.
ויליאם דוהרטי, מנכ"ל Day and Ross, חברת התעבורה אשר המשאית הפוגעת בבעלותה, הבטיח שיתוף פעולה מלא בחקירה.
מלון לאונרדו רויאל ריזורט אילת
מלון לאונרדו רויאל ריזורט אילת (או מלון פלמירה כשמו המקורי של המלון) הוא מלון נופש שממוקם בחלק הצפוני של העיר אילת. המלון מנוהל על ידי רשת מלונות פתאל כחלק ממותג לאונרדו. מלון לאונרדו רויאל ריזורט כולל 228 חדרים וסוויטות. במלון קיימת בריכת שחייה, חדר כושר, ספא, מסעדה שפונה לבריכה, מועדון ילדים ואולם "דקל" שמתאים ל-180 אורחים.
היסטוריה
המלון הוקם בשנות ה-90 כמלון פלמירה.
המלון נרכש על ידי רשת מלונות פתאל בשנת 2007. עקב הרכישה המלון החל לנשוא את מותג המלונאות גולדן טוליפ ושם המלון שונה לרויאל טוליפ.
בשנת 2010 שם המלון השתנה בשנית ללאונרדו רויאל רזורט כחלק מהטמעת המותג לאונרדו בישראל אשר רשת פתאל עושה בו שימוש באירופה מאז 2005 והפסקת השימוש במותגים אשר אינם נמצאים בבעלות הרשת שגולדן טוליפ הוא מביניהם.
חדף הרמון
חַדַּף הָרָמוֹן (שם מדעי: Crocidura ramona) התגלה לראשונה בשנת 1996 במכתש רמון על ידי קבוצת חוקרים ישראליים והוא מין אנדמי לישראל. חדף זה שונה משני המינים האחרים בישראל מבחינה מורפולוגית, צבעו אפור בהיר עד כסוף, צבע גחונו בהיר במעט, והוא קטן יותר מהאחרים. חדף הרמון שונה גם מבחינה גנטית (הן במספר הכרומוזומים שלו וצורתן) וכן מבחינה פילוגנטית.
מוקד 911: טקסס
מוקד 9-1-1: טקסס (באנגלית: 9-1-1: Lone Star) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה, שנוצרה על ידי ראיין מרפי, טים מינר ובראד פלצ'וק. הסדרה מתמקדת בתחנת הכיבוי 126, בתחנת המשטרה המקומית ובמוקד החירום הטלפוני של 911. הסדרה היא ספין אוף של הסדרה "מוקד 911", ועלתה לשידור ב-19 בינואר 2020 בערוץ פוקס. עונתה השנייה עלתה לשידור ב-18 בינואר 2021, ועונתה השלישית ב-3 בינואר 2022. במאי 2022 חודשה הסדרה לעונתה הרביעית צילומיה התחילו ב-29 באוגוסט 2022. ותעלה לאוויר ב-17 בינואר 2023.
עלילה
הסדרה עוקבת אחרי אואן סטרנד, כבאי ותיק ומנוסה מניו יורק, שעובר יחד עם בנו לאוסטין, טקסס, במטרה לשקם את תחנת כיבוי האש המקומית שהושמדה כליל בתאונת שריפה. אואן נבחר למשימה בשל הידע שלו, התעוזה הרבה ואינספור של שעות בשטח. עם המעבר לשם עליו להתמודד עם בניית תחנה מאפס – לגייס אנשים, להכיר את הצוות שנשאר, להתמודד עם עבודה מאתגרת ומסוכנת, וגם לנהל את חייו האישיים במקום חדש ולא מוכר.
הפקה
ב-12 במאי 2019, הוכרז כי פוקס תפיק ספין אוף לסדרה "מוקד 911". ראיין מרפי, טים מינר ובראד פלצ'וק ישמשו כמפיקים בפועל יחד עם רוב לאו, שגם יככב בסדרה. גם אנג'לה באסט, שמככבת בסדרת המקור "מוקד 911", תשמש כמפיקה בפועל. ב-13 באפריל 2020, חידשה פוקס את הסדרה לעונה שנייה שעלתה לשידור ב-18 בינואר 2021. ב-17 במאי 2021, חודשה הסדרה לעונה שלישית שעלתה לשידור ב-3 בינואר 2022.
גורדי שחקים באוקראינה
גורדי שחקים באוקראינה הם אוסף המגדלים הגבוהים הגדול ביותר באוקראינה ורובם מרוכז בעיר הבירה קייב, הגובה המינימלי הוא לפחות 100 מטר.
הרשימה אינה כוללת מגדלי תצפית, תרני רדיו, ארובות וכו דומים. גובה הבניין מחושב מבסיס הבית ועד לאלמנטים המבניים האדריכליים או האינטגרליים הגבוהים ביותר של הבניין (למעט אנטנות).
עד כה, הבניין הגבוה ביותר באוקראינה הוא מתחם המגורים ב-Klovski Descent 7 בקייב. גובהו 168 מטר.
ג'אהיל הייד
ג'אהיל הייד (באנגלית: Jaheel Hyde; נולד ב-2 בפברואר 1997) הוא אתלט ג'מייקני, המתחרה בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
הייד נולד וגדל בג'מייקה. ב-2013 זכה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 18 בריצת 110 מטר משוכות. ב-2014 זכה בשתי מדליות זהב באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20, בריצת 400 מטר משוכות ובריצת שליחים 400X4 מטר. באותה שנה זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג.
באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 שהתקיימה בבידגושץ' ב-2016 זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.03 שניות. בהמשך השנה השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו וסיים במקום ה-14 בחצי הגמר בתוצאה של 49.17 שניות. במאי 2017 שיפר את שיאו האישי לתוצאה של 48.52 שניות.
באולימפיאדת טוקיו סיים ראשון במקצה שלו במוקדמות בתוצאה של 48.54 שניות, בחצי הגמר מעד ולא העפיל לגמר.
שאנדור דישקאי
ביוגרפיה
שאנדור קליין נולד במשפחה יהודית כבנם של מור קליין ושל קרולינה קוהן (כהן). בשנת 1906, בגיל 23, שינה את שם משפחתו לדישקאי (ביחד עם אחיו יוז'ף קליין, בן ה-20 ואימרה קליין, בן ה-13).
שאנדור דישקאי היה הצלם של עיתוני הונגריה (כמו כתב העת "חיי תיאטרון" - Színházi Élet) ושל עיתונים בחו"ל והיה הבעלים מונה ליזה, חברת אמנות, צילום וציור (בשם המלא: אולפני צילום אמנותי דישקאי מונה ליזה).
הוא היה אחד הראשונים שהתמודד עם תהליך פיתוח התמונות החיובית אוזוברום (אחת השיטות והטכניקות של פיתוח תמונות וצילום תמונות המשמשת בצילום מההתחלה ועד ימנו) כבר בשנת 1909, אך ידוע שהשתמש גם בתהליכי הדפס פלטינום והדפס גומי (הדפס הגומי שימש משנת 1858 בעקבות תהליך צילום שהמציא הכימאי והצלם הצרפתי פויטווין (Alphonse Louis Poitevin) והצלם האמריקאי ג'ון פונסי (John Pouncy (1818 -1894))). בין השנים 1927–1930 למד אצלו פרידייש טומצ'קו, צלם ממחוז טולנה.
הוא היה נשוי פעמיים, על פי רישומי מרשם ההונגרי. תחילה ב-22 במאי 1919 התחתן ברובע 5 בבודפשט עם זמרת האופרה ארז'בט רבי (1892–?), ממנה התגרש בשנת 1925 ולאחר מכן ב-26 בספטמבר 1933 ברובע 7 נשא לאישה את רוזה קאלוש, אלמנה, (1885–1945) בתם של איזידור קוהן (כהן) ושל רוזליה רינגוולד.
שאנדור דישקאי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
ינס להמן
להמן ידוע כאחד מעוצרי הפנדלים הטובים בעולם – הוא עצר פנדלים מכריעים בגמר גביע אופ"א במדי קבוצת שאלקה 04, בגמר גביע ה-FA בשנת 2005, בחצי גמר ליגת האלופות בעונת ובמונדיאל 2006 בשלבי הנוק-אאוט. להמן, הידוע במזגו החם, הורחק יותר פעמים מכל שוער אחר בהיסטוריה של הבונדסליגה – חמש.
קריירת מועדונים
להמן התחיל את הקריירה שלו ב-1989 עם שאלקה 04, שם שיחק כמעט עשור. הוא היה כוכב הקבוצה בניצחונה בגמר גביע אופ"א 1997 מול אינטר מילאנו כשהציל פנדל של איבן זמורנו בבעיטות הכרעה. הוא עזב את הקבוצה למילאן ב-1998 אך המעבר לא היה מוצלח. להמן לא שיחק היטב ולאחר רק שישה חודשים במילאנו הוא חזר לגרמניה, לבורוסיה דורטמונד. בדורטמונד להמן נהנה מתקופה מוצלחת של המועדון וזכה איתו באליפות גרמניה לשנת.
להמן הצטרף לארסנל ב-25 ביולי 2003. בעונת, עונתו הראשונה עם ארסנל, עזר להמן לקבוצה לזכות באליפות אנגליה ללא אף הפסד ובתחילת העונה הבאה עזר לקבוצה לשבור את שיא המשחקים ללא הפסד של פרסטון נורת' אנד ולקבוע שיא חדש של 49 משחקים.
בעונת, לאחר עשרה משחקים רצופים בהם לא ספגה קבוצתו, הגיע עם ארסנל לגמר ליגת האלופות שם פגש את ברצלונה. להמן הורחק בדקה ה-17 לאחר ביצוע עבירה על סמואל אטו, ובכך הפך לשחקן הראשון שמורחק בגמר ליגת האלופות. המשחק נגמר בניצחון ברצלונה 2:1 דבר שפתח התחרות על אפודת השוער הראשון בינו לבין מנואל אלמוניה.
בתחילת עונת איבד להמן את מקומו בהרכב הקבוצה לטובת מנואל אלמוניה, עקב טעויות שלו שגרמו לספיגת שערים. למרות זאת, במשחקים בהם להמן שיחק מאז, הוא הפגין יכולת מצוינת שעוררה תהיות איך הייתה מסתיימת העונה של ארסנל אם הוא היה עומד בשער במרבית העונה במקום אלמוניה. לקראת סיום עונת 2007/2008 החזיר ונגר את להמן להרכב וזאת על מנת שלהמן יהיה בכושר לקראת טורניר יורו 2008 בו הוא אמור לפתוח כשוער הראשון של נבחרת גרמניה. ב-3 במאי 2008, במהלך משחק הבית האחרון של ארסנל מול אברטון, לעונת 2007/2008, נכנס להמן כמחליף 20 דקות לסיום ושיחק את משחקו האחרון במדי הקבוצה, וזאת כמחווה לאור עזיבתו בסוף העונה. להמן התקבל בתשואות, ובסיום המשחק קיבל מחיאות כפיים מהאוהדים לאות הוקרה על תרומתו למועדון.
ב-4 ביוני 2008, עם תום חוזהו בארסנל, חתם להמן בשטוטגרט על חוזה לעונה אחת. באפריל 2009, חתם להמן על חוזה לעונה נוספת, ופרש ממשחק פעיל ביולי 2010. אף שהודיע על פרישה, חתם להמן במרץ 2011 על חוזה בארסנל עד לסוף העונה בעקבות פציעת השוערים וויצ'ך שצ'סני ולוקאש פביאנסקי. עם תום החוזה, פרש להמן ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית
חודשים ספורים לפני מונדיאל 2006 החליט מאמן נבחרת גרמניה יורגן קלינסמן להפוך את להמן לשוער הראשון במקום אוליבר קאן.
במונדיאל 2006 שיחק להמן בכל המשחקים (למעט על המקום השלישי), כאשר הוא מציג יכולת טובה בכל המשחקים. לפני דו-קרב הפנדלים נגד נבחרת ארגנטינה ברבע גמר, ניגש אוליבר קאן לעודד את להמן לפני הבעיטות. להמן הגיע במעמד זה לשיא הופעתו במונדיאל, כאשר עצר 2 מתוך 4 בעיטות. לאחר הניצחון היה זה קאן הראשון שניגש לחבק אותו ולברך אותו על הצלחתו.
לאחר הדחתה של גרמניה מול נבחרת איטליה בחצי גמר נותר לה המשחק על המקום השלישי. להמן החליט לוותר מראש על עמדת השוער עבור קאן כמחווה אחרונה עבורו, שכן היה זה משחקו האחרון של קאן בנבחרת לפני פרישתו. באותו משחק, נגד פורטוגל, ניצחה גרמניה 1:3.
מושיע העולם
מושיע העולם (באיטלקית: Salvator Mundi, סַלבָטוֹר מוּנְדי) הוא ציור של ישו מעשה ידי אמן הרנסאנס לאונרדו דה וינצ'י, שצויר בסביבות שנת 1500 על לוח עץ.
החל משנת 1900 לערך הציור נחשב כהעתק של הציור המקורי שבוצע על ידי תלמידיו של דה וינצ'י, ובעיקר בולטרפיו. הציור שוחזר ב-2005 וב-2011 הוערך מחדש והוכר כציור מקורי של דה וינצ'י. בשנת 2017 נמכר הציור עבור 450.3 מיליון דולר, שיא חדש לציור היקר ביותר בעולם.
מבנה הציור
הציור מראה את ישו בתלבושת מתקופת הרנסאנס כשהוא נושא ברכה עם יד ימין ושתי אצבעות מורמות, ואוחז ביד שמאל בכדור בדולח המסמן את תפקידו כמושיע העולם ושליט היקום ואת "הכדור הגבישי" של השמים, כפי שהוא נתפס בעת הרנסאנס.
הציור נעשה במתכונת הדימוי "מושיע העולם", דימוי נוצרי קדום ונפוץ באיקונוגרפיה הנוצרית שבו נראה ישו כשהוא מתווה סימן של ברכה ביד ימינו, ומחזיק כדור שמסמל את העולם בשמאלו. קיימים עשרות ציורים ופסלים מאת אומנים שונים בני תקופות שונות במתכונת זהה.
היסטוריה
ידוע על כ-20 גרסאות של הציור, אשר צוירו על ידי תלמידים וחסידים של לאונרדו דה וינצ'י. רישומי הכנה בדיו וגיר נמצאים באוסף המלכותי.
מ-1500 ועד 2011
הציור ככל הנראה צויר עבור המלך לואי השנים עשר ובת זוגו, אן מברטאן, בסביבות 1500, עם מעברו של דה וינצ'י לפירנצה. הציור ככל הנראה עבר לאנגליה עם הנרייט מארי כאשר נישאה למלך צ'ארלס הראשון, והיה תלוי בביתה בגריניץ'. האמן הצ'כי ונצסלאוס הולאר ביצע תחריט על פי הציור, שפורסם בשנת 1650 באנטוורפן עם הייחוס שמדובר בתחריט של ציור של דה וינצ'י.
לאחר מותו של צ'ארלס הראשון הציור מוזכר ברשימת האוסף המלכותי, ומוערך בשווי של 30 פאונד. הציור נמכר בשנת 1651 לג'ון סטון, פשוט-עם, תמורת חוב, אולם הוחזר במהלך הרסטורציה למלך צ'ארלס השני ב-1660, וכלול ברשימת חפציו בארמון וייטהול בשנת 1666. הועבר בירושה למלך ג'יימס השני שכנראה העביר אותו לפילגשו, קת'רין סדלי.
בשנת 1763 נמכר במכירה פומבית, ומאז אין עדות כתובה לתולדותיו. הציור התגלה שוב ברשומות בשנת 1900 כאשר האספן הבריטי פרנסיס קוק, הוויסקונט ממונסראט, ציין אותו ברשומותיו. הציור ניזוק מניסיונות שחזור קודמים ויוחס לתלמידו של דה וינצ'י ברנדינו לואיני. נינו של קוק מכר את הציור במכירה פומבית בשנת 1958 תמורת 45 לירות שטרלינג, בתור ציור של תלמיד אחר של דה וינצ'י, ג'ובאני אנטוניו בולטרפיו. הציור נשאר מיוחס כציור של בולטרפיו עד לשנת 2011.
זיהוי מחדש ושיפוץ
עד לשנת 2005 הציור היה חלק מאוסף פרטי בארצות הברית. בשנת 2005 הציור נקנה על ידי מספר סוחרי אומנות תמורת 1,100 דולר. הציור נמצא במצב עגום, הוא שוחזר ונצבע יתר על המידה עד לנקודה שבה נראה כמו עותק, ותואר כ"הרוס, חשוך וקודר".
עם זאת, הקונים העריכו כי מתחת לשחזורים נמצא ציור מתקופת הרנסאנס. תוך כדי פעולות השחזור והגעה לשכבות המקוריות של הצבעים, התגבשה ההכרה כי ייתכן ומדובר בציור המקורי של דה וינצ'י. בשנת 2011 ועדה בראשות ראש הגלריה הלאומית הכירה בזיהוי הציור כעבודה מקורית של לאונרדו דה וינצ'י. עם זאת, ייחוס זה עדיין במחלוקת על ידי מומחים אחדים.
במאי 2013 נמכר למיליארדר הרוסי דמיטרי ריבולובלב ב-127.5 מיליון דולר. ב-16 בנובמבר 2017 נמכר הציור במחיר של 450.3 מיליון דולר במכירה פומבית בניו יורק לנסיך באדר בן-עבדאללה בן-מוחמד בן-פרחאן אל סעוד המקורב למוחמד בן סלמאן אאל סעוד, יורש העצר הסעודי, לטובת מוזיאון הלובר באבו דאבי והיה לציור שנמכר במחיר הגבוה ביותר עד אז.
סרט תיעודי
הציור עומד במרכזו של הסרט התיעודי "The Lost Leonardo" ("הלאונרדו האבוד") שהוצג בפסטיבל הסרטים טרייבקה 2021. הסרט, קופרודוקציה דנית-צרפתית-שוודית, בוים על ידי הקולנוען הדני אנדריאס קופוד, ומנסה לערער על הקביעה שמדובר בציור מקורי של דה וינצ'י. במפגש הקפיטליזם עם יצירת מיתוסים, קופוד מעלה את השאלה האם אכן מדובר בציור המקורי, או שמא אינטרסנטים בעלי כוח ושררה רוצים שהוא יהיה כזה, כחלק ממשחק גאופוליטי של האנשים העשירים והחזקים בעולם, ההופכים אינטרסים לדבר העיקרי, ודוחקים את האמת למעמד משני.
עוד מעלה הסרט את שאלות מקום הימצאו וערכו הנוכחיים של הציור, לאור העובדה שלא ידוע היכן הוא נמצא אחרי שהנסיך הסעודי רכש אותו. קופוד מעלה השערה שהציור מוצג ביאכטה הפרטית של הנסיך, ואפשר ששוויו הגיע למיליארד דולר.
אולריך וגנר
אולריך קלאוס "ריקי" וֶגֶנֶר (בגרמנית: Ulrich Klaus "Ricky" Wegener; 22 באוגוסט 1929 – 28 בדצמבר 2017) היה בריגדה גנרל גרמני אשר שימש כמפקד יחידת משמר הגבול מס' 9 של המשטרה הפדרלית של גרמניה. התפרסם בעיקר כמי שפיקד על מבצע אש קסם.
ביוגרפיה
וגנר נולד בייטרבוג שבברנדנבורג ב-22 באוגוסט 1929. בגיל 15 הוא גויס בכפייה ללופטוואפה ושירת בו בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה. עם סיום המלחמה נכלא במחנה שבויים אמריקני, ושוחרר כעבור זמן קצר. לאחר המלחמה הפכה ברנדנבורג, מדינתו של וגנר, לחלק מגרמניה המזרחית הקומוניסטית. בתחילת שנות ה-50, וגנר נעצר ונכלא לשנה בעוון הפצה של עלונים נגד המשטר. ב-1952 הוא נמלט לגרמניה המערבית והתגייס לבונדסוור.
ב-1972 וגנר שימש כמשקיף מטעם שר הפנים הנס-דיטריך גנשר במהלך הניסיון הכושל לחילוץ בני הערובה הישראליים שנחטפו במינכן. בעקבות האירוע, הוטל על וגנר להיות חלק מצוות מיוחד שיקים יחידה חדשה ללוחמה בטרור. כמודל להקמת היחידה שימשו שירות האוויר המיוחד של בריטניה וסיירת מטכ"ל הישראלית. אי לכך, וגנר נשלח לשרת במשך תקופה בשתי היחידות. לטענתו, הוא אף לחם יחד עם סיירת מטכ"ל במבצע אנטבה.
ב-1973 הוקמה יחידת משמר הגבול מס' 9 של המשטרה הפדרלית של גרמניה (GSG-9). ב-1977 הוצבה היחידה למבחן בעקבות חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה. החוטפים הטיסו את המטוס למוגדישו שבסומליה ודרשו מממשלת גרמניה לשחרר את חברי סיעת הצבא האדום הכלואים. בלילה שבין 17 ל-18 באוקטובר פשטו חיילי היחידה בפיקודו של וגנר על המטוס החטוף והצליחו לשחרר את בני הערובה. על פעולה זו, זכה וגנר בצלב ההצטיינות הפדרלי בדרגת מפקד.
ב-1979 עזב וגנר את GSG-9. מאז, הוא נשלח מספר פעמים למדינות זרות במטרה לסייע בהקמת יחידות ללוחמה בטרור. ב-1988 הוא עזב את הצבא בדרגת בריגדה גנרל.
הוא נפטר בווינדהאגן ב-28 בדצמבר 2017.
Shea Butter Baby (שיר)
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ארי לנוקס, ג'יי קול, אליט, שרום והופק על ידי אליט, שרום. השיר הוא בסגנון הרית'ם אנד בלוז העכשווי אשר משלב בתוכו את סגנון הראפ. כמו כן, השיר מסמפל את שירה של לנה דל ריי, "Young and Beautiful". השיר נכלל בפסקולו של הסרט "קריד 2".
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר למעלה מ-70 מיליון השמעות.
לאה דויטש
לאה דויטש (18 במרץ 1927 – מאי 1943) הייתה ילדה יהודייה קרואטית ושחקנית תיאטרון, שנספתה במהלך השואה.
חיים מוקדמים
לאה דרגיקה דויטש (Lea Dragica Dutsch) נולדה בזאגרב להורים קרואטים יהודיים, איווקה (לבית זינגר) וסטפן דויטש. אביה היה עורך דין, ואמה הייתה עקרת בית משכילה, שהייתה מעורבת באופן פעיל בשחמט. היה לה אח, בשם סאשה (Saša). משפחת דויטש התגוררה בזאגרב ברחוב  Gundulićeva 39 בבית בן שלוש קומות. דויטש החלה לשחק בתיאטרון הלאומי של קרואטיה בזאגרב (Croatian National Theatre  Zagreb ) בגיל חמש, בתפקידים קטנים בהפקות מקצועיות של מולייר ושייקספיר. המדריכה ומורה לריקוד שלה הייתה רוד ריפלר ( Rod Riffler) מורה למחול מודרני וכוריאוגרפית מזאגרב. אנשים היו מוקסמים ממנה, והיא נחשבה לבעלת כישרון יוצא דופן, "שירלי טמפל הקרואטית" . אפילו מהחברה הפריזאית המפורסמת  Pathé שמעו עליה, הגיעו לזאגרב לעשות סרט תיעודי קצר עליה. היא נהפכה במהירות לילדה פלא ושחקנית פופולרית.
בשנת 1941 פלשו מדינות הציר בהובלת גרמניה הנאצית ליוגוסלביה, והקימו את המדינה העצמאית של קרואטיה (NDH). הם החלו שם ביישום חוקי הגזע, אשר מנעו מדויטש לשחק. בהמשך נאסר עליה להיכנס לתיאטרון בו נהגה לשחק. יותר מאוחר נאסר עליה אף להיכנס לבית הספר שבו היא למדה. חבר הילדות שלה Relja Bašić נזכר, "היא נהגה לשבת ללא תנועה על ספסל ממול התיאטרון לבושה במעיל עם הטלאי הצהוב על השרוול שלה, בוהה שעות בבניין, שבו פעם היא הייתה כוכבת, ועכשיו היא אפילו לא יכלה להיכנס אליו"
מעצר גירוש ומוות
בניסיון להציל את משפחתו, ביוני 1941 המיר אביה של דויטש את דת בני משפחתו לנצרות קתולית. ב-5 במאי 1943 ביקר היינריך הימלר בזאגרב. במהלך ביקורו הוא לחץ על מנהיג NDH, אנטה פאבליץ', להוציא לפועל את "הפתרון הסופי" בטריטוריה שלו. פקידים קרואטים וגרמנים החלו לעצור את ראשי הקהילה היהודית בזאגרב, ואת כל היהודים שהורשה להם להישאר בעיר עד אז.
חברי התיאטרון הלאומי התערבו בניסיון לסייע לדויטש ולמשפחתה. השחקנים טיטו סטרוצי (Tito Strozzi), ויקה פודגורסקה (Vika Podgorska), והינקו נושיץ '(Hinko Nučić), ואיש התיאטרון דושאן ז'אנקו (Dušan Žanko) (בעצמו חבר באוסטשה-Ustaše) ניסו להציל את של דויטש. אנשים "רגילים" ניסו להציל את משפחת דויטש. מסע בריחה לקרלובץ אורגן עבור המשפחה, שם הם היו אמורים להתחבר עם הפרטיזנים, אבל נאלצו לחזור לזאגרב, כי לא הצליחו להיפגש עם אנשי הקשר שלהם. ניסיונות להעלות את משפחת דויטש לארץ ישראל גם נכשלו.
בקומה התחתונה בביתם של משפחת דויטש היה פעם דייר, צעיר מהרצגובינה (Herzegovina), שלבש מדי פעם את מדי האוסטאשה. לדברי חברו של דויטש ניקה גרייץ' (Nika Grgić), הציע הצעיר להתחתן עם לאה בנישואים פיקטיביים, בניסיון להציל אותה מגירוש, אבל זה לא נעשה מסיבות לא היו ידועות. מאוחר יותר התגלה כי אמה של דויטש לא הסכימה לחתונה, כי באותו זמן לאה הייתה עדיין קטינה.
במאי 1943 נשלחו לאה, אמה ואחיה למחנה ההשמדה אושוויץ על ידי הנאצים. הם היו חלק מקבוצה של 75 איש שנשלחו במסע בן שישה ימים בקרון בקר, ללא מזון ומים. 25 מהם לא שרדו את המסע. לאה הייתה ביניהם. לבה, שנחלש בגלל מחלת דיפתריה שלקתה בילדותה, לא עמד בתנאים הקשים. אמה ואחיה נרצחו באושוויץ. אביה, סטפן, הצליח להציל את עצמו, מסתתר כחולה שסובל מטרכומה עינית מדבקת במחלקה של רופא עיניים, ד"ר וילקו פאנק (Dr Vilko Panac), בבית החולים האחיות של בית החולים צדקה, זאגרב (Sisters of Charity Hospital, Zagreb). סטפן דויטש שרד את השואה וחי עד 1959. הוא נקבר בחלק היהודי של בית הקברות מירוגוג (Mirogoj Cemetery), עם תצלום של לאה על מצבתו.
המורשת
בשנת 2003 נקרא על שמה בית ספר יסודי יהודי בזאגרב. בשנת 2010 יצר במאי קרואטי בראנקו איוונדה (Branko Ivanda) סרט על לאה דויטש בשם  "לאה ודריחה" ( Lea and Darija)
קריסטל חרסון
קריסטל חרסון (באוקראינית: Муниципальный футбольный клуб «Кристалл Херсон») הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר חרסון שבאוקראינה שיש לו היסטוריה ארוכה של הופעות בליגות הסובייטיות ואז בליגות האוקראיניות. החל מעונת 2021–2022 היא משתתפת בליגה האוקראינית השנייה, הליגה השלישית בחשיבותה בכדורגל האוקראיני.
קבוצות קודמות
קבוצות הכדורגל הראשונות בעיר חרסון הוקמו בזמן הקמת אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל, כאשר מועדון הספורט חרסון («Херсонский спортивный клуб») ייצג את העיר. בשנת 1913 נבחרת העיר השתתפה באליפויות דרום האימפריה הרוסית, אך הפסידה לאודסה. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוקמו הקבוצות "סוקול", "וולנה" ובשנת 1921 קבוצות אלה החלו להשתתף באליפויות הרפובליקניות באוקראינה הסובייטית. אליפות העיר הראשונה נערכה בשנת 1924.
לפני מלחמת העולם השנייה התקיימה קבוצת לוקומוטיב חרסון (שהוקמה בשנת 1938 וייצגה את העיר באליפויות העיר והמחוז). לאחר המלחמה מאז 1946, ייצגה את חרסון קבוצת ספרטק. בשנת 1947 קבוצת דינמו, ב-1948 וב-1949 מועדון אוונגרד.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1961 בחסות מפעל חרסון למוליכים למחצה בשם מאיאק. המועדון החליף את הקבוצה העירונית הקודמת ספרטק חרסון שייצגה את חרסון מאז 1958. בשנת 1963 שונה שמו של המועדון לסטרויטל (בודיבלניק). עקב רפורמות בכדורגל הסובייטי, הליגה בה שיחקה בוטלה וסטרויטל הורדה לליגה השלישית.
בשנת 1965 שונה שמו של המועדון לקבוצת לוקומוטיב בחסות הסניף האזורי של משרד הרכבות הסובייטי. באותה שנה עוד שיחקה לוקומוטיב חרסון בתחרויות המקצועניות. בשנת 1968 המועדון מחרסון התמודדה כמה עונות בקאלס א', ליגת המשנה הסובייטית, זאת עד לרפורמת 1970, כאשר הליגה השנייה הסובייטית הוקמה כליגה שלישית בחשיבותה והמועדון התמודד בה.
בשנת 1976 שונה שמו של המועדון בפעם השלישית לקריסטל. כאשר אוקראינה הפכה לרפובליקה עצמאית, המועדון נרשם לליגה הראשונה. המועדון ירד בהמשך לליגה השנייה שם התמודד עד שהנהלת המועדון החליטה על פירוק המועדון בשנת 2006 ולראשונה מאז 1958 לא היה לעיר מועדון מקצועי משלה.
המועדון הוקם מחדש כמועדון חובבני והתמודד בליגה הרביעית האוקראינית החל משנת 2011. לאחר היעדרות של חמש שנים מהליגות המקצועיות, קריסטל חרסון הגישה בקשה להירשם בליגת הכדורגל המקצוענית באוקראינה והתקבלה. המועדון התמודד בליגה השנייה החל מעונת 2011–2012. בשנת 2017, המועדון התארגן מחדש תחת בעלים חדשים ובתום עונת 2019/2020 העפילה לליגת המשנה האוקראינית, לראשונה מזה זמן רב.
אצטדיון הקבוצה
אצטדיון הקבוצה הוא אצטדיון קריסטל (Стадіон «Кристал»), המהווה אצטדיון רב-תכליתי הממוקם רחוב הלוטרני בעיר חרסון ומשמש למשחקי כדורגל ומכיל 3,400 מושבים. האצטדיון נבנה בשנת 1962.
אדילסון באהיה
אדילסון רייס דה אנונסיאסאו (בפורטוגזית: Adilson Reis da Anunciacao; נולד ב-27 בספטמבר 1992), הידוע כאדילסון באהיה, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בקאווקאיה בעמדת הקשר.
דים 652
דים 652 (באנגלית: DIM 652) היא מכונית מיני, 3 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרן הרכב היווני DIM Motor (שם מלא: "D.I.M. Motor, George E. Dimitriadis & Co") בין השנים 1977–1983.
אדילסון באהיה
קריירה
באהיה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת מיראסול ובשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ששיחקה אז ליגה הרביעית בברזיל. בקיץ חתם בקבוצת CRB מהליגה השלישית.. בינואר חתם בסאו לואיס, ממנה עבר לפלוטאס.
בקיץ הגיע לישראל וחתם בהפועל חיפה. ב-20 באוגוסט 2016 ערך באהיה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 2–3 להפועל אשקלון בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. בסך הכל ערך 30 הופעות ליגה במדי הפועל חיפה בעונת 2016/2017, בהן כבש חמישה שערים.
ב-1 ביולי 2017 סיכם במועדון ספורט אשדוד. באהיה ערך 12 הופעות ליגה במדי הקבוצה, ובינואר 2018 חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית.
בינואר חתם בקסקאוול.
באר הגביע
באר הגביע (באנגלית: Chalice Well), הידועה גם כ"המעיין האדום", היא באר השוכנת למרגלות גלסטונברי טור בעיירה גלסטונברי במחוז סאמרסט בדרום-מערב אנגליה.
המעיין הטבעי והגנים הסובבים אותו שייכים לקרן באר הגביע (Chalice Well Trust) ומנוהלים על ידה. הקרן גובה תשלום בגין הכניסה לגנים. הקרן הוקמה ב-1959, רכשה את השטח שבו זרמו מי המעיין ונטעה גנים סביבו. מייסד הקרן היה ולסלי טיודור פול (Wellesley Tudor Pole; 1884-1968), ספיריטואליסט אנגלי שבעקבות מפגש עם עבד אל-בהאא, מנהיג הדת הבהאית, המיר את דתו לבהאית.
מחקר שנעשה על ידי בית הספר לגאולוגיה של אוניברסיטת אקסטר ב-2009 מצא שבאר הגביע מוזן מאקווה עמוקה ברבדים הנמוכים של חולות פנרד (Pennard Sands).
רקע
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על שימוש רצוף בבאר במשך לפחות 2,000 שנים. הארכאולוג פיליפ רץ (Philip Rahtz) גילה כמה אבני צור מהתקופה הפלאוליתית העליונה ומהתקופה המזוליתית, ושבר חרס מתקופת הברזל בסמוך. בשכבות מאוחרות יותר התגלו שברי חרס מהתקופה הרומית ומימי הביניים.
המים נובעים מהמעיין בקצב של 1.1 מיליון ליטרים ביום ומעולם לא פסקו, אפילו בתקופות בצורת. משקעים של תחמוצת ברזל מעניקים למים גוון אדמדם, כאשר תחמוצת ברזל (FeO) המומסת במים מתחמצנת בפני המים ושוקעת. כמו המעיינות החמים בבאת' הסמוכה, המים נחשבים כבעלי סגולות ריפוי.
בנוסף לאגדות הקשורות בגלסטונברי תוארה הבאר על ידי סופרים מהמאה ה-20 כסמל של ההיבט הנשי של האל, כשההיבט הגברי מסומל על ידי גלסטונברי טור. זהו אתר פופולרי לעולים לרגל בחיפוש אחרי האלה, כולל נאו-פגנים. עם זאת, הבאר פופולרית לבני כל הדתות, וב-2001 הצטרפה לרשת של "גני השלום העולמי".
בארות מוצגות לעיתים קרובות במיתולוגיה האירית ובמיתולוגיה הוולשית כשערים לעולם הרוחות. חפיפה זו בין העולמות הפנימיים והחיצוניים מיוצגת על ידי מכסה הבאר, שתוכנן על ידי אדריכל הכנסיות והארכאולוג פרדריק בליי בונד (Frederick Bligh Bond), וניתן כמתנה אחרי מלחמת העולם הראשונה ב-1919. שני מעגלים משולבים יוצרים את הצורה המכונה וסיקה פיסקיס. בעיצוב מכסה הבאר, רומח או חרב מפלחת שני מעגלים אלו, התייחסות אפשרית לאקסקליבר, חרבו של המלך ארתור האגדי, שיש המאמינים כי הוא קבור במנזר גלסטונברי הסמוך. העלווה מייצגת את קוץ גלסטונברי. בליי כתב שהעיצוב בצורת וסיקה למכסה הבאר היה "טיפוסי לדיאגרמות מוקדמות רבות, שלכולן אותה מטרה, עיבוד של אמת רוחנית באמצעות מערכת הדימויים הטהורה והאינטלקטואלית ביותר שהמוח הוגה, דהיינו אמת שהיא "איאוניאלית" או נצחית, אשר הגאומטריה היא המתורגמן הטוב ביותר שלה, שכן היא יכולה לגרום לנו להבין באמצעות רמיזה יוצאת דופן את העקרונות המעצבים שעל פיהם בנה האב את בריאתו, עקרונות שישרדו כאשר ימותו השמים והארץ".
על פי המיתולוגיה הנוצרית מסמן באר הגביע את האתר שבו הניח יוסף הרמתי את הגביע שאליו נזלו טיפות דמו של ישו בצליבה, ובכך נקשר הבאר לשפע הספקולציות סביב קיומו של הגביע הקדוש. יש נוצרים הטוענים שמקורו של הצבע האדום של המים במסמרי הברזל של הצליבה שהחלידו. "נטען שיוסף הרמתי החביא מתחת למים את הגביע של הסעודה האחרונה ומיד השתנה צבע מים לאדום".
מירזא בשיר-אוד-דין מחמוד אחמד, בנו של מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני מייסד כת האחמדים באסלאם, בפירושו לקוראן בחן את האפשרות שהסיפור של שבעת הישנים של אפסוס (המופיע בקוראן בסורה 18, סורת המערה (סורת אל-כַהְף)) מבוסס על אגדה קודמת של יוסף הרמתי שהגיע לגלסטונברי, כשהמערה היא מטאפורה לאנגליה, אף שהוא העריך שהקטקומבות של רומא הן מקור סביר יותר לאגדה.
על פי המסורת המקומית, למים מבאר זו יש שלוש תכונות משותפות עם דם האדם: המים אדומים, המים מתקרשים כמו המוגלובין והמים חמימים. תכולת הברזל במים היא המקור הן לצבע האדמדם ולהתקרשות החלודה והצטברות תחמוצת הברזל. המים התת-קרקעיים מהבאר הם לעיתים קרובות חמימים יותר מטמפרטורת פני הקרקע, ואפילו בחורף פורחים הוורדים שבסמוך לבאר בעוד שצמחים ופרחים אחרים הרחוקים מבאר אינם פורחים. ואכן, העוזרר החד-גלעיני, עץ המכונה דרדר גלסטונברי (Crataegus Monogyna praecox באנגלית Glastonbury Thorn) פורח בגן באר הגביע בכל חג מולד. האגדה המקומית מספרת שעץ זה נטע שורשים כאשר יוסף הרמתי נעץ את מטהו בקרקע סמוך לבאר.
בתחומי גן הגביע הקדוש נערכים אירועים לעיתים תכופות כולל חגיגה שנתית של מפנה הקיץ ומפנה החורף, יום השלום הבינלאומי, פסחא, חג המלאך מיכאל (Michaelmas), סאווין (Samhain, חג קלטי מקביל לליל כל הקדושים). האתר הוא בניין רשום מדרגה I.
333 (אלבום)
333 הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית טינשיי. האלבום יצא לאור ב-6 באוגוסט 2021, על ידי חברת התקליטים טינשיי מיוזיק. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
"333" נכלל במספר רשימות סוף שנה של השירים הטובים ביותר של 2021. מגזין The Young Folks דירג את האלבום ברשימתם "50 האלבומים הטובים ביותר של 2021" במקום ה-44. מגזין AllMusic כלל את האלבום ברשימתם "אלבומי ה-R&B הטובים ביותר לשנת 2021". מגזין Slant דירג את האלבום ברשימתם "50 האלבומים הטובים ביותר של 2021" במקום ה-35.
סינגלים
"Pasadena" בהשתתפות באדי יצא לאור כסינגל המוביל של האלבום ב-4 ביוני 2021. הווידאו קליפ שלו, שבוים על ידי מיכה קרטר, הוקרן בבכורה ב-10 ביוני 2021, בעמוד היוטיוב של טינשיי. הסינגל השני, "Bouncin", יצא לאור ב-9 ביולי 2021, ולאחר מכן יצא וידאו הקליפ שלו ב-14 ביולי 2021, שבוים על ידי לויד פרסאל. ב-23 ביולי, יצא לאור הסינגל השיווקי, "I Can See the Future", יחד עם הכרזת האלבום.
סיבוב הופעות
על מנת לקדם את האלבום, הכריזה טינשיי על צאת סיבוב ההופעות שלה "", עם ריי עמי כמפוע חימום שלה. תוך פחות משבוע לאחר הכרזת מכירה מוקדמת לכרטיסים, אזלו מספר תאריכים, מה שגרם להוספת תאריכים חדשים. סיבוב ההופעות יהיה זמין גם לקהל ברחבי העולם כאירוע קונצרטים בשידור חי, בשותפות עם מומנט האוס, שתהווה את "חווית הסיור הדיגיטלי האקסקלוסיבי", ומובטח כי הוא "מיוצר במיוחד עבור אוהדים בבית ברחבי העולם".
פננג
פֶּנַנְג (במלאית: Pulau Pinang, "פּוּלַאוּ פִּינַנְג") היא מדינה במלזיה. המדינה מורכבת משני חלקים: האי פננג, שנמצא במצר מלאקה, וחלק יבשתי בשם סברנג פראי (Seberang Perai) הנמצא בחוף המערבי של חצי האי המלאי. בחלקה היבשתי פננג גובלת בקדה בצפון ובמזרח ובפרק בדרום. בירתה היא ג'ורג' טאון.
מקור השם
השם פננג הוא עיוות של השם המלאי פולאו פיננג. משמעות השם פולאו היא אי ומשמעות השם פיננג היא העץ Areca catechu, עץ ממשפחת הדקליים שגדל באי. השם התייחס במקור לאי פננג והוא הפך לשם כלל המדינה.
היסטוריה
האי פננג היה שייך לסולטנות קדה עד המאה ה-18. ב-1786 הסולטאן של קדה מסר את האי לידי נציג חברת הודו המזרחית הבריטית פרנסיס לייט בתמורה לכך שהחברה תגן על הסולטנות מפני סיאם. הבריטים קיוו כי בעזרת המושבה הזו, שהייתה הראשונה שלהם בדרום מזרח אסיה, הם יצליחו לבלום את ההתפשטות של צרפת בהודו-סין ושל הולנד בסומטרה. ב-11 באוגוסט כוחות בריטיים בפיקוד לייט נחתו באי ושינו את שמו ל"אי נסיך ויילס", כהוקרה לנסיך ויילס באותו זמן ג'ורג' הרביעי.
לרוע מזלו של הסולטאן, החוזה נחתם על דעת לייט בלבד והחברה עצמה לא התכוונה לעזור לקדה. 1790 לייט חזר בו סופית מהחוזה והסולטאן ניסה לכבוש את האי מחדש, אך ללא הצלחה. לאחר מכן הוא אולץ להעביר באופן רשמי את האי לידי הבריטים תמורת תשלום שנתי. בהמשך האי הוכרז כנמל חופשי כדי למשוך סוחרים מתחנות המסחר ההולנדיות במצר מלאקה.
בשנים שלאחר מכן הגיע הלויטננט קולונל ארתור ולסלי כדי לארגן את מערך ההגנה של האי. ב-1800 נכבשה רצועת אדמה על חוף חצי האי המלאי מול האי כדי להגן על האי. לרצועה זו ניתן השם פרובינציית ולסלי על שם ריצ'רד ולסלי, אחיו של ארתור ולסלי ובאותו זמן המושל הבריטי הכללי של הודו. בשלב מסוים שונה שמה של פרובינציית ולסלי לשם הנוכחי, סברנג פראי.
ב-1826 הקולוניה אוחדה ביחד עם סינגפור ומלאקה ליצירת הקולוניה מושבות המצרים. תחילה הבירה של הקולוניה הייתה פננג, אך כעבור כמה שנים הבירה הועברה לסינגפור.
במחצית השנייה של המאה ה-19 המסחר הבריטי במזרח הרחוק התרחב, בין היתר בשל פתיחת תעלת סואץ ב-1869, והאי הפך למרכז מסחרי גדול. בעקבות כך החלה הגירה גדולה לפננג.
ב-1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, הסיירת הקלה הגרמנית אמדן הגיעה לנמל ג'ורג' טאון והטביעה שתי ספינות מלחמה של מדינות ההסכמה.
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, האי ספג הפצצות קשות של האימפריה היפנית במסגרת קרב מלאיה עד שנכבש ב-19 בדצמבר. האי שוחרר על ידי בעלות הברית ב-6 בספטמבר 1945.
ב-1946 הקולוניה צורפה לאיחוד המלאי, שהפך ב-1948 לפדרציית מלאיה. פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 והיא הייתה בין החלקים המרכיבים של מלזיה שנוצרה ב-1963.
כלכלה
כיום כלכלת פננג מסתמכת בעיקר על תעשייה ופחות על הנמל של ג'ורג' טאון עקב התפתחותם של נמלים גדולים אחרים במלזיה. בנוסף הכלכלה מסתמכת על חקלאות, חקלאות ימית, דיג וגידול מקנה. כמו כן המדינה היא מרכז בנקאות אזורי.
רמת אביב גימל
רמת אביב גימל היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת אופרת סבון, ששודרה בערוץ 2 בשנים 1995–1999, וזכתה להצלחה רבה. סדרת הדרמה נוצרה על ידי יואל זילברג והתסריטאי גל פרידמן שיצר את התסריט של הסדרה עבור הזכיינית "טלעד". צולמו שש עונות, אורך חיים גבוה מאוד במונחים של עולם הטלוויזיה בישראל. את הסדרה ערך יואב זומר. צילומי הסדרה הופסקו לאחר ירידה בשיעור הרייטינג בעקבות העברתה לשעת שידור שאיננה פריים טיים. שידורים חוזרים של פרקי הסדרה שודרו בעבר בערוץ 2, בערוץ הוט בידור ישראלי, ומשודרים כעת בערוץ 24.
הסדרה כונתה "אופרת הסבון הישראלית הראשונה", כי תכניה היו מאוד דומים לאופרות הסבון שהופקו בארצות הברית וחלקן שודרו בישראל החל מראשית שנות התשעים. את שיר הנושא לסדרה, "איתך", כתב חיים קינן, הלחין דובי זלצר ושרה הזמרת ליאורה. זלצר הלחין גם את נעימת הנושא של הסדרה.
ב-1996 יוצרו ושווקו על ידי חברת "עלית" 135 קלפים עם תמונות של כוכבי הסדרה.
הסדרה נקראה על שמה של שכונת מגורים בצפון תל אביב בעלת שם זהה. שכונת רמת אביב ג' הפכה בסוף שנות התשעים של המאה העשרים לסמל של נהנתנות ורמת חיים גבוהה, בעיקר בגלל סדרת הטלוויזיה הפופולרית.
עלילה
הסדרה סובבת את מרכז חייהם של הדמויות בשכונת הפאר "רמת אביב ג", דמויות המפתח בסדרה: שרון לינוביץ, נערה יפה ומפונקת, גולמה על ידי יעל בר זוהר, שהייתה אז אלמונית ובעקבות תפקידה הפכה לאחת הנשים הבולטות בעולם הבידור הישראלי. אמה של שרון, עידית לינוביץ, ה"ביץ'" הישראלית הראשונה, גולמה על ידי גילת אנקורי. בעלה של עידית ואביה החורג של שרון הוא מייק לינוביץ' המגולם על ידי שלמה סדן. ביתו של מייק מנישואין קודמים טלי ובעלה בני עורך הדין עובדים בחברה. משפחת לינוביץ' היא בעליה של חברת האופנה "אופל", עידית יחד עם אחיה גיא (ברוך דרור) המנהל הבכיר, מנהלים את החברה של אביהם יואל ריבק (גדעון שמר). סביב הדמויות בחברה מתפתחת מלודרמה של אהבות, שקרים, בגידות וסודות.
יצחק ארצי
יצחק (איציו) ארצי (הֶרציג) (14 בנובמבר 1920 - 17 בספטמבר 2003), היה פעיל ציוני, איש ציבור ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם סיעת "הליברלים העצמאיים".
ביוגרפיה
נולד כאיז'ו הרציג (Izo Hertzig) בסירט באזור בוקובינה שברומניה לפאני וגבריאל הרציג במשפחה חסידית. חונך בידי סבו, אברהם כ"ץ, שהיה חסיד ויז'ניץ.
ויט (נהר)
ויט (בבולגרית: Вит) הוא נהר הזורם בצפון מרכזה של בולגריה, אורכו 189 ק"מ והוא מהווה את אחד מיובליו של נהר הדנובה. מקורו של הנהר בפסגת הר וז'ן אשר ברכס הרי הבלקן והוא נשפך אל הדנובה ליד הכפר סומוביט, המצוי בסמיכות לעיר איסקר, אשר במחוז פלבן. שטח הפנים של הנהר הוא 3,220 קמ"ר, ספיקתו הממוצעת 19.18 מטר מעוקב לשנייה ורוחבו הממוצע 25 מטרים.
יצחק ארצי
ביוגרפיה
למד בבתי-ספר תיכוניים בסירט ובצ'רנוביץ ולאחר מכן, בקולג' היהודי בבוקרשט. בגיל אחת עשרה הצטרף לתנועת "הנוער הציוני" ומאז נמנה עם פעיליה הבולטים, היה מראשי התנועה ברומניה וחבר ההנהגה הראשית שלה.
ויט (נהר)
שמו הקדום של הנהר, אוּטוּס, שפירושו מים, נלקח מהמיתולוגיה התראקית. הנהר עובר בסמיכות לעיר פלבן בירת המחוז וטטוון שבמחוז לובץ', מערבית אליו זורם נהר איסקר ומזרחית נהר אוסאם ומשמש מקור למי שתייה והשקייה, לאחר שמימיו עוברים טיהור במכוני טיהור שהוקמו במחוז פלבן.
יצחק ארצי
ביוגרפיה
בזמן מלחמת העולם השנייה, היה מראשי המחתרת הציונית-חלוצית ברומניה, ועסק בהצלת ילדים ממחנות טרנסניסטריה, שם רוכזו יהודי בסרביה, בוקובינה וצפון מולדובה שגורשו בידי השלטונות הרומניים בשנים 1941–1942. לאחר המלחמה, בשנים 1944–1946, היה פעיל בתנועת הבריחה להברחת יהודים את הגבול ממזרח אירופה למערבה ומשם לארץ ישראל. היה פעיל בהעפלה ונמנה עם ראשי מחנות העולים בקפריסין.
הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1946 באניית המעפילים כנסת ישראל בה שימש כראש ועד המעפילים ואחד ממארגני העפלתם. כשגורשו המעפילים לקפריסין המשיך לפעול גם במחנות המעצר בקפריסין. אחרי שחרורו מקפריסין נמנה עם גרעין חברי תנועת הנוער הציוני יוצאי רומניה ואוסטריה, שעלו לקרקע והקימו קיבוץ בגליל התחתון בשם "במאבק", שהפך למושב שיתופי בשם "אלוני אבא". באותם ימים נישא למרגלית (מימי) לבית ליקוורניק (אמה רחל הייתה אחותו של הרב מאיר שפירא מלובלין, מגדולי התורה המפורסמים באירופה).
ארצי עסק תחילה בעיתונות והיה סגן עורך העיתון "זמנים". לאחר מכן למד משפטים וכלכלה באוניברסיטת תל אביב, הוסמך כעורך דין ועסק בעיקר בפעילות ציבורית ופוליטית. הוא היה אחראי על ההסברה ויחסי הציבור במינהל הכנסות המדינה, ובשנים 1959–1961 היה מזכ"ל המפלגה הפרוגרסיבית אשר התמזגה עם הציונים הכלליים למפלגה הליברלית. לאחר איחוד המפלגה הליברלית עם "חירות" והקמת גח"ל, פרש ממנה עם מרבית חברי הפלג הפרוגרסיבי לשעבר וייסדו את "המפלגה הליברלית העצמאית" (ל"ע) והוא הפך למזכ"ל המפלגה. בשנים 1966–1969 היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית וראש מחלקת עליית הנוער בה. לאחר מכן נרתם לפעילות מוניציפלית בעיריית תל אביב וכיהן בשנים 1974–1983 כממלא-מקום ראש העיר ולאחר מכן כסגן ראש העיר.
בשנים 1984–1988 כיהן כחבר הכנסת מטעם הליברלים העצמאיים שברשימת המערך ולאחר מכן עבר ל"שינוי מפלגת מרכז". היה חבר בוועדות הכספים, הכלכלה, העלייה והקליטה וחוקה חוק ומשפט.
לאחר פרישתו מהכנסת, היה ארצי פעיל בארגונים לרווחת ניצולי שואה ולהנצחת השואה, בייחוד שואת יהודי רומניה. הוא היה חבר במועצת יד ושם ופעל שנים רבות בוועדה לקביעת חסידי אומות העולם. היה ממייסדי מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל, פעל בוועדה להחזרת הרכוש היהודי, וב-1994 היה ממקימי "הקרן לרווחת נפגעי השואה", שסיפקה לניצולי שואה נזקקים שירותי סיוע שגופי רווחה רגילים לא סיפקו, והיה היו"ר שלה.
ארצי פרסם בשנת 1999 אוטוביוגרפיה בשם "דווקא ציוני".
הוא נפטר ב-2003 בתל אביב ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
ילדיו של ארצי הם הזמר שלמה ארצי והסופרת נאוה סמל.
שרה לאגר
שרה לאגר (באנגלית: Sarah Lagger; נולדה ב-3 בספטמבר 1999) היא אתלטית אוסטרית המתחרה בקרב שבע.
ביוגרפיה
לאגר נולדה בשפיטל אן דר דראו שבקרינתיה באוסטריה, בתם של ארנסט ומוניקה. מגיל שמונה החלה להתאמן באתלטיקה לאחר שזוהתה כבעלת פוטנציאל בתחום על ידי מי שהפך למאמנה, האתלט האולימפי לשעבר, גאורג ורטנר.
ב-2015, בהיותה בת 15 הייתה לצעירה ביותר שחצתה את רף 6,000 הנקודות בקרב שבע לנערות. באותה שנה זכתה במדליית כסף באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 18 שהתקיימה בקאלי שבקולומביה. ב-2016 זכתה במדליית כסף באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 18 שהתקיימה בטביליסי, ושבוע אחר כך זכתה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20. היא הייתה בכך לאוסטרית הראשונה שזוכה באליפות העולם באתלטיקה בכל קבוצות הגילאים השונות. באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 20 שהתקיימה ביולי 2017 באיטליה זכתה במדליית ארד בשיא גילאים אוסטרי. ביולי 2018 זכתה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בטמפרה בשיא אישי של 6225 נקודות. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 סיימה במקום השמיני בקרב חמש בתוצאה של 4391 נקודות.
שיאים אישיים
אולם:
שברולט קמארו הדור השלישי
שברולט קמארו הדור השלישי היא מכונית פוני אמריקאית, אשר הוצגה בשנת 1982 על ידי שברולט.
המודלים שמשתתפים בדור השלישי
קמארו RS
קמארו RS, שיוצגה בדור השני, כללה אפשרות לגג נפתח ומנוע חדיש בעל 190 כ"ס.
קמארו Z28
יוצגה ביחד עם החבילה IROC-Z שהייתה ספורטיבית ומהירה יותר.