cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויקיפדיה העברית
שיתופי פעולה
ד"ר שרון גבע, מרצה במכללת סמינר הקיבוצים, הובילה את פרויקט "מעלות ערך" שבמסגרתו סטודנטיות במכללה העלו לוויקיפדיה העברית עשרות ערכים העוסקים בנשים, שלטענתן הושכחו מההיסטוריה. בעקבות דיוני מחיקה על אחדים מהערכים שהועלו, בשנת 2016 החליטה ד"ר גבע להפסיק את המיזם במסגרת ויקיפדיה. מיזמים דומים מתקיימים במסגרת מיזם ויקינשים בסיוע עמותת ויקימדיה ישראל.
ויקיפדיה העברית כקהילה
העורכים והעורכות בוויקיפדיה העברית מכירים זה את זה במהלך הכתיבה המשותפת ופעילות זו תרמה אף להתפתחות מונחים וצורות ביטוי ייחודיות לה. במהלך שנות הפעילות של המיזם הכותבים התגבשו לקהילה חברתית. מפעם לפעם נפגשים עורכי ויקיפדיה ליום עיון או לפיקניק משותף, ובין ויקיפדים רבים מתקיימים קשרי ידידות. מעבר לכך, לעיתים ניתן למצוא בין הכותבים והעורכים בני משפחה אחת, כגון אחים, הורים וילדים וזוגות נשואים.
הקהילה מפעילה ביטאון בשם "הטילדה הרביעית", בו מתפרסמות חדשות, הצעות ומבעים הנוגעים לוויקיפדיה, מידע על הנעשה בוויקיפדיות ברחבי העולם, וטורים אישיים מאת העורכים.
בשנת 2007 הקימו מספר עורכים בוויקיפדיה העברית את עמותת ויקימדיה ישראל שמטרתה קידום הנגשת ידע חופשי.
ביקורת
יש הטוענים כי דיוני העריכה בוויקיפדיה, הופכים לא פעם למאבקי אגו קשים והתחשבנויות, ושהשפה הנקוטה בהם היא כוחנית. זו אחת הסיבות, כפי שגם עולה מסקר שערכה עמותת ויקימדיה ישראל, שנשים רבות מדירות עצמן מכתיבה בוויקיפדיה ובכלל, ממעטות להשתתף בעריכתה. שיעור הנשים הפעילות בוויקיפדיה העברית עומד על 23%, לעומת 76% גברים. סקר משתמשים עולמי זיהה כי 20% מהעורכים הזדהו כנשים. כמו כן, בשל אופי הדיונים, עזבו את העריכה בוויקיפדיה לא מעט עורכים.
נכון ליוני 2018, 18.5% מערכים שהם ביוגרפיות הם על נשים. קרן ויקימדיה, בשל הפערים המגדריים בקרב עורכי ויקיפדיה, מעודדת הצטרפות כותבות באמצעות שיתופי פעולה עם מוסדות אקדמיים.
אתרים נגזרים
מדיניות התוכן החופשי של ויקיפדיה, המאפשרת העתקת תוכן מוויקיפדיה בתנאי שיינתן קרדיט נאות, מביאה ליצירת אתרים נגזרים, המתבססים על ויקיפדיה העברית (אך אינם חלק ממיזמי קרן ויקימדיה). דוגמאות עיקריות:
בתרבות העברית
בחודש יולי 2007 יצא לאור בעברית, בהוצאת ענבר, הספר הראשון שגיבור עלילתו עוסק בעריכה בוויקיפדיה העברית בשעות הפנאי ("מתים לא חורצים לשון" מאת אריה ענבר, גם הוא כותב פעיל בוויקיפדיה העברית).
ב-2017 הוציא חנן בן ארי את הסינגל "ויקיפדיה". על פי מילות השיר תפיסת דמותו של אדם לפי ערכים בוויקיפדיה מסמלת התייחסות סטריאוטיפית.
ב-2017 עלתה לשידור בערוץ היוטיוב של "כאן" סדרת הרשת "ערכים מוויקיפדיה מומחזים על ידי גרביים", המציגה ערכים בצורה הומוריסטית.
שירה של ריטה קוגן "ויטה רוצה" מתחיל במילים.
Food, Glorious Food
Food, Glorious Food הוא שיר הפתיחה של המחזמר "אוליבר!" משנת 1960 מאת ליונל בארט, שהועלה הן בווסט אנד והן בברודוויי, ואף זכה לעיבוד קולנועי באותו השם.
את השיר שרים הילדים היתומים שבבית-המחסה שמנהל מר באמבל, כשהם חולמים ומפנטזים על ארוחות מלכים, בזמן שהם עומדים בתור לקבל את הדייסה היומית שלהם מצוות בית המחסה.
בתרבות פופולרית
גרסאות שונות של השיר ניתן למצוא ב:
פרודיות על השיר ניתן למצוא ב:
אישטוון סצ'ני
הרוזן אִישְטְװָן סֵצֶ'נִי (בהונגרית: Gróf Széchenyi István; 21 בספטמבר 1791 – 8 באפריל 1860), מגדולי המדינאים ההונגרים, תומך ויוזם המודרניזם והליברליזם בתנועה הלאומית ההונגרית והוגה איחוד הערים בודה ופשט לבירת הונגריה, בודפשט.
שנים ראשונות
סצ'ני נולד בווינה למשפחת אצולה ותיקה שתמכה באופן מסורתי בבית הבסבורג ששלט באימפריה האוסטרו-הונגרית ושהייתה קשורה לבית אסטרהאזי וליכטנשטיין. אביו, פרנץ סצ'ני, הקים בבודפשט את המוזיאון הלאומי של הונגריה ואת הספרייה הלאומית ההונגרית.
לאחר חינוך פרטי התגייס סצ'ני לצבא האוסטרו-הונגרי ונטל חלק במלחמות הנפוליאוניות. במהלך שירותו, ביקר סצ'ני ונדד ברחבי אירופה. בעיקר התרשם מן הקדמה ומהישגי המהפכה התעשייתית באנגליה. הסיור בעולם הבהיר לו את הפער בין המודרניזם ההולך וצובר תאוצה בבירות המערב לעומת דשדושה של הממלכה ההונגרית. הוא השתחרר ב-1826 בדרגת לויטננט ראשון וחילק את זמנו בין בודפשט לאחוזת המשפחה בנג'צנק ליד העיר גיור, כמו כן המשיך לסייר בבירות העולם.
מחדש ויוזם
עוד ב-1825 זכה סצ'ני להכרה כאשר תרם הכנסה שנתית של אחוזתו למען הקמת האקדמיה ההונגרית למדעים. ב-1827 הקים את ה"קזינו הלאומי" (Nemzeti Kaszinó). ה"קזינו" היווה פורום לדיאלוג מדיני לבני אצולה פטריוטים הונגרים וכר להעלאת הצעות ויוזמות מודרניסטיות וליברליות כמו גם לנטיות לאומיות ולאומניות. סצ'ני עצמו הסתייג מהלאומנות ושאף לראות את ארצו מתחדשת ומתקדמת בתוך המסגרת הרב-לאומית של הממלכה ההונגרית שהיא חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית בשליטת בית הבסבורג.
סצ'ני דרש מהאצולה ההונגרית לוותר על זכויות היתר שלה במערכת המס ועל הכלכלה והמבנה הפאודלי שאבד עליו הכלח, ולהוביל לשינוי עמוק ורציני לכיוון מודרניזם (אך לא שינוי מהפכני ורדיקלי שיפרק את החברה). הוא פרסם את רעיונותיו במספר ספרים Hitel (ה"אשראי", 1830), Világ ("העולם", 1831), ו-Stádium (האצטדיון, 1833). הספרים התפרסמו בשפה ההונגרית ולא בגרמנית, שפתה של האצולה והאינטליגנציה ההונגרית באותה עת, כחלק מתנופת ההתחדשות הלאומית.
סצ'ני ראה בתחבורה כזרז העיקרי לקידמה. הוא איתר את ערוץ הדנובה בין בודפשט לשפך הדנובה לים השחור כערוץ שמסוגל להפוך לנתיב תחבורה בינלאומי מרכזי. אלא שבאותה עת לא היה חלק נהר זה ראוי לשיט ספינות סוחר. סצ'ני הצליח לשכנע את הממשל בווינה להשקיע בפיתוח הנתיב וקיבל מינוי רשמי של המפקח על העבודות, תפקיד אותו מילא במשך שנים ארוכות במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19. בתפקידו נסע לקונסטנטינופול, נשא ונתן עם סולטאן האימפריה העות'מאנית וקשר קשרים בבלקן.
בנוסף, הגה סצ'ני את חיבורן של הערים היריבות (באותה עת) בודה ופשט, לשם יצירת בירה לממלכה ההונגרית שתהווה משקל נגד לבירת הקיסרות, וינה. לשם מימוש החזון יזם את הקמת גשר השלשלאות הקרוי על שמו, שהיה לגשר הקבוע הראשון שחיבר בין שתי הערים ואיפשר את איחודן ב-1849, במהלך המהפכה ההונגרית של 1848.
מדינאות בשנות המהפכה
ב-8 באפריל 1860, לאחר מות ידידו הברון שאמואל יושיקה, ובעקבות חוסר יכולתו לראות שיפור פוליטי לארצו, התאבד סצ'ני ביריית אקדח בראשו.
הנצחה
בנוסף לגשר השלשלאות הנקרא על שמו, הונצח סצ'ני במספר אתרים ברחבי הונגריה בכלל והבירה ההונגרית בפרט.
ב-23 במאי 1880 הוסר הלוט מעל פסלו בכיכר שלפני האקדמיה ההונגרית למדעים. באותה עת הוצבו פסלים שלו בערים רבות נוספות.
על שמו נקראו המרחצאות בפארק העירוני של בודפשט ואחת הפסגות הגבוהות בהרים שממערב לבודה, Széchenyi hegy (גבעת סצ'ני).
החל מ-1990 מופיע דיוקנו על שטר 5,000 פורינט. בשנת 2002 נוסדה אוניברסיטה בעיר גיור ונקראה על שמו אוניברסיטת אישטוון סצ'ני.
בדאלונה
בדאלונה (בספרדית ובקטלאנית: Badalona) היא עיר בקטלוניה שבספרד. העיר ממוקמת על הגדה השמאלית של נהר בזוס ועל הים התיכון, באזור המטרופולין של ברצלונה. בדאלונה נוסדה ב-1897, והיא העיר השלישית בגודלה בקטלוניה.
היסטוריה
במהלך המאה ה-19 נשארה בדאלונה כמרכז חקלאי ודיג, אולם זה השתנה מאז 1848 עם הגעתה של מסילת הרכבת המחברת בין הערים מאטרו וברצלונה. בגלל התקנת תעשיות הפכה בדאלונה גם למרכז חשוב של תנועת פועלים. הודות לכך, הכפר הפך לקוטב משיכה של אנשים שהכפיל את אוכלוסיית העיר מ-5,733 (1851) ל-10,485 (1857) תושבים, ועד סוף המאה מנתה בדאלונה כ-19,000 תושבים. בשנת 1897, העיר קיבלה את התואר עיר ממריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה.
בשליש הראשון של המאה ה-20 העיר המשיכה לצמוח מבחינה דמוגרפית. בתקופת הדיקטטורה של פרימו דה ריברה ניסתה מועצת העיר לצמצם את הבעיות של העיר בביצוע עבודות ציבוריות ובנתה בית ספר חדש, שוק ובית מטבחיים והרחבת רשת ביוב, אולם זה לא הספיק. במהלך שנות הרפובליקה השנייה העיר הייתה סוערת, וכן במהלך מלחמת האזרחים, כאשר העיר הופצצה משום שהייתה מרכז תעשייתי חשוב. לאחר תום המלחמה, בשנת 1940 ראש העיר פרדריק שיפרה הוצא להורג על ידי הפרנקואיסטים.
משמעות הדיקטטורה של פרנקו - המדינה הספרדית - הייתה דעיכת חיי התרבות הרבים שהיו בעיר לפני המלחמה. התקופה גם עמדה בסימן הגעת המהגרים החדשים בעיקר מדרום ספרד, מה שגרם לעיר לצמוח דמוגרפית אפילו מהר יותר מבעבר. אוכלוסיית העיר צמחה ל-92.200 תושבים ב-1960 ול-201,200 חמש עשרה שנים מאוחר יותר. בתקופת המנדט של ראש העיר פליפה אנטוג'ה, העיר קיבלה את הגעתם של אנשים עניים מברצלונה שחיו בפחונים ויצירת שכונות באיכות ירודה, פשע רב ומצוקה, שהפכו את בדאלונה לאחד ממקומות הדיור הגרועים ביותר.
מאז מותו של פרנקו, ובמיוחד משנת 1979, סבלה העיר גם משינוי כלכלי ממרכז תעשייתי למרכז שירותים. ב-1992 בדאלונה הייתה מושב המשנה של המשחקים האולימפיים והיה המקום שבו נערכו תחרויות הסל והאגרוף.
ראקוטיס
ראקוטיס (במצרית: r-ꜥ-qd(y)t, ביוונית: Ῥακῶτις) היה שמה של עיר בחוף הצפוני של מצרים על יד אלכסנדריה. מקורות קלאסיים מהתקופה היוונית-רומית הן ביוונית עתיקה והן בשפה המצרית מציעים את ראקוטיס כשם עתיק יותר לאלכסנדריה לפני בואו של אלכסנדר מוקדון.
ראקוטיס הייתה ממוקמת ממערב לזרוע הקנופית הסתומה כעת, של הנילוס. בניגוד לנמלים בתוך הדלתא של הנילוס, היא הייתה נגישה באופן בטוח לספינות גדולות, וניתן היה לספק ממנה מספיק מים לעיר באמצעות תעלה. העיר מתוארת גם כביתם של זקיפים שהגנו על הממלכה המצרית מפני זרים.
אטימולוגיה
שורש השם, qd, פירושו "קונסטרוקציה, מבנה". הקידומת r-ꜥ יכולה לשמש כמורפמה נגזרת היוצרת שם פעולה משם הפועל, כך שסבירות שפירוש השם בכללותו הוא "אתר בנייה" או "בנייה בתהליך". מישל שאבו מה - אקול פראטיק דה אוטז אטיד טוען שייתכן שראקוטיס פשוט היה השם המצרי של אתר הבנייה של אלכסנדריה; בעוד ג'ון ביינס טוען שסגנון השם והקשרו הלשוני מעידים על כך שהשם ישן יותר.
תיאורים קלאסיים
ייתכן שהעיר המקורית כללה גם את האי פארוס, נמל המוזכר באודיסאה של הומרוס כממלכת פרוטאוס. פלוטארכוס כותב כי התייחסות זו השפיעה על אלכסנדר בהחלטתו לייסד בירה חדשה בנמל פארוס. "'לפיכך, הוא קם בבת אחת והלך לפארוס, שבאותה תקופה היה עדיין אי, קצת מעל הפה הקנובי של הנילוס, אבל עכשיו הוא הצטרף ליבשת על ידי דרך. וכאשר הוא ראה אתר של יתרונות טבעיים עולים (שכן זוהי רצועת אדמה כמו מספיק לאיסטמוס רחב המשתרע בין לגונה גדולה לרצועת ים המסתיימת בנמל גדול), הוא אמר שהוא ראה עכשיו שהומרוס לא רק ראוי להערצה בדרכים אחרות, אלא גם אדריכל חכם מאוד, והורה להכין את תוכנית העיר בהתאם לאתר זה.'"הטקסט הקדום ביותר מאלכסנדריה, שנמצא על אסטלה של אחשדרפן התואר של מושלי הפרובינציות בשפת הירוגלפים, משנת 311 לפנה"ס, מחודש תחות. הוא מתייחס ל-r-ꜥ-qd כשם הקודם של העיר.
טקיטוס מספר סיפור על הכוהנים המצריים שבעקבות בקשתו של תלמי הראשון סוטר, שביקש ברכה לבניית אלכסנדריה, קיבלו הוראות להשיג פסל מסוים ממקדש "התופת של יופיטר "(פלוטו) שבפונטוס (בחוף הצפוני של טורקיה המודרנית, לחופי הים השחור). תחילה הם ביקרו את האורקל פיתיה בדלפי, שאישרה שהם צריכים להסיר את הפסל ממקומו, אך לא את בת לווייתו הנשית (פרספונה). כשהם מגיעים למלך סקידרוטמיס בסינופה, הם מוצאים אותו לא שש להיפרד מהפסל. לאחר מכן האל עזב את המקדש מרצונו והחבורה חזרה לאלכסנדריה, שם הוקם מקדש חדש בראקוטיס, באתר ההיסטורי של מקדש סראפיס ואיזיס. "מקדש, מתאים לפאר העיר, הוקם במקום שנקרא ראקוטיס, שם עמדה קפלה שהוקדשה בימים עברו לסראפיס ואיסיס."
ארכאולוגיה
בנמל אלכסנדריה קיים מיזם הארכאולוגיה הימית מתמשך. נחשפו פרטים על ראקוטיס לפני הגעתו של אלכסנדר. בשנת 1916, בזמן הכנות לבניית נמל חדש, מצא המהנדס הצרפתי גסטון ג'ונדט, התקן של נמל עתיק ומתוחכם ממערב לפארוס. כמאל אבו אל-סעדאת, המשיך במחקר בשנות ה-60 עם צוללת ארכאולוגית חלוצית. הוא מצא עוד חורבות ושבר פסל של 25 טון. מערך חיפוש נוסף החל בשנות ה-90 בפיקוחו של . הוא מצא חפצים רבים כולל שנים עשר ספינקסים, חלקם ככל הנראה הוסרו מהליופוליס על ידי התלמיים.
בנמל המזרחי של אלכסנדריה, נמצאו כלונסאות וקרשים מעץ מתוארכים כימית וסטרטיגרפית לשנת 400 לפנה"ס וחרסים המתוארכים לשנת 1000 לפנה"ס.
ניתוח כימי עדכני של חפצים שנמצאו בנמל גילה רמות גבוהות של עופרת מהאלף ה-3 לפנה"ס, שהגיעו לשיא בסביבות תחילת המאה ה-23 לפנה"ס (הממלכה הקדומה), ושוב סמוך לתחילת האלף הראשון לפנה"ס (השושלות התשע עשרה והעשרים) וגם בעידן ההלניסטי שלאחר כיבוש אלכסנדר. הם מרמזים על רשת סחר נרחבת הכוללת יבוא מתכות מקפריסין וטורקיה.
חלק מהשרידים של ראקוטיס או כולם עשויים להיות מתחת לעיר המודרנית המאוכלסת בצפיפות, אלכסנדריה, ובכך להישאר מחוץ לתחום לארכאולוגים. ניסיונות חיפוש בשכונת אלכסנדרין בעלת אותו השם, לא גילו שרידים של עיר קדומה.
חשיבות
חשיבותה של ראקוטיס נותרה עניין לדיון. אם ראקוטיס אכן היה לא יותר מחצר בניין, ייתכן שהוא היה חלק חסר משמעות מהציוויליזציה המצרית לפני הגעתם של פולשים הלניים שבסופו של דבר הקימו את הממלכה התלמיית.
שי יחזקאלי
שי יחזקאלי (נולד בשנת 1979) הוא אמן וצייר ישראלי. הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות בישראל וברחבי העולם. מיוצג בגלריה שלוש.
ביוגרפיה
יחזקאלי גדל במסגרת החינוך הדתי ועקבות היהדות, המיסטיקה וההיסטוריה הלאומית בפרט והמילה הכתובה בכלל ניכרות במובהק ביצירתו.
למד במחלקה לאמנות בבצלאל, סיים תואר ראשון ולאחר מכן תואר שני בתוכנית לימודי ההמשך של בצלאל בתל אביב. יחזקאלי חי, עובד, ומלמד אמנות בתל אביב.
זהות מקומית ואוניברסלית
שי יחזקאלי מרבה לעסוק בעבודותיו בזהות מקומית ואוניברסלית, כאדם צעיר, אזרח העולם וכאמן ישראלי. עבודותיו פרועות ומתורבתות בעת ובעונה אחת, יודע ומכיר – אבל גם מנסה למחוק את עקבות הידע וההכרות.
תערוכות קבוצתיות נבחרות
- "אין מקום אחר" - עשור ליריד צבע טרי, מרכז הירידים, תל אביב, אוצרות: יפעת גוריון, רז שפירא-פיינבורג
- "Paper Cuts” - מנצ'סטר קונטמפוררי, אוצר: כריסטיאן דיי
- "מאסף: עשור לפרט רפפורט לאמן ישראלי צעיר/בכיר", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב - "מחנה ציור 2016: פעילים", מוזיאון הנגב לאמנות, באר-שבע, אוצר: דוד וקשטיין
- "BAAD influence", גלריה BAAD, בצלאל, תל אביב.
- “באופן פורמלי (ומה לעשות עם ציור במאה ה-21?)", מוזיאון חיפה לאמנות. אוצרת: רותי דירקטור
- " Fountain of youth"-, גלריה Temporary States, ניו יורק- אוצרת: אלה לויט
- "חתולים", מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב. אוצרת: דנה תגר
נבחרת בורונדי בכדורגל
נבחרת בורונדי בכדורגל, הידועה בכינוייה "הדרורים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בורונדי.
צילום מאקרו
צילום מאקרו הוא צילום תקריב של אובייקטים קטנים מאוד. ההגדרה הקלאסית היא שהתצלום המוקרן על גבי סרט הצילום או חיישן דיגיטלי הוא בדרך כלל באותו הגודל של האובייקט. בזיהוי פלילי מתבצע שימוש נרחב בצילום מאקרו, זאת משום שהפרטים הקטנים בזירות הפשע או התאונה עשויים להיות משמעותיים מאוד לפענוח המקרה.
ציוד
ישנם סוגים שונים של עדשות מאקרו, התלויים באורך המוקד:
תאורה
תאורה נכונה ושווה של האובייקט המצולם היא בעיה שקשה להתגבר עליה בצילום מאקרו. עדשות מסוימות מסוגלות לצלם אובייקט בקירוב עד כדי שהאובייקט נוגע בעדשה, במקרה זה, תוספת של תאורה לצילום אינה אפשרית כלל, מה שהופך צילום בתקריב קיצוני ללא מעשי. כדי "לגבור" על בעיה זאת, ישנם צלמים אשר משתמשים בעדשות טלפוטו (עדשה אשר הגודל הפיזי של העדשה קטן יותר מגודל הטווח שלה) בדרך כלל בעדשות בטווח של 100–200 מ"מ. עדשות אלה פופולריות כיוון שהן מאפשרות תאורה בין העדשה לאובייקט המצולם.
יחסי מלזיה–פלאו
יחסי מלזיה-פלאו הם היחסים הבילטרליים שבין פדרציית מלזיה לבין הרפובליקה של פלאו.
Begin to Hope
Begin to Hope (מאנגלית: להתחיל לקוות)  הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת האמריקאית רג'ינה ספקטור. הוא יצא לאור ב-13 ביוני 2006. האלבום הגיע למקום 70 בבילבורד 200, ולאחר צבירת הפופולריות של הסינגל "Fidelity", הגיע לשיא במקום 20, וכונה "מכתיב קצב" על ידי בילבורד. רולינג סטון  כינה את האלבום, האלבום ה-21 הטוב ביותר של 2006. האלבום קיבל תקליט זהב על ידי ה-RIAA עבור ייצוא קמעונאי לארצות הברית של 500,000 יחידות.
האלבום היה מועמד לפרס המוזיקה האמריקאי "שורטליסט" ב-2006.
הצלחת סינגלים
ב-2006, הסינגל הראשון של רג'ינה ספקטור, "Fidelity", הופיע לראשונה ב-VH1. זמן קצר לאחר מכן, VH1 כלל אותה ברשימת "אתה צריך לדעת: אמנים בעלייה".
ספקטור ביצעה את "Fidelity" בלייט נייט עם קונאן או'בריאן ביולי 2006 ובתוכנית "בוקר טוב אמריקה" ב-ABC באפריל 2007. היא ביצעה גם את "On the Radio" ב ג'ימי קימל בשידור חי! בנובמבר 2006. היא ביצעה את השיר שוב בתוכנית לייט נייט עם דייוויד לטרמן באפריל 2007, ובתוכנית האוסטרלית בהנחייתו של רוב מקמנוס ב-2007.
השיר "Better", יצא לרדיו בסוף יולי 2007.
למרות שהוא לא יצא לאור כסינגל, "Hotel Song" הגיע למקום 11 בטבלאות ההורדה האיריות ובמקום 16 במצעד האירי, 50 הסינגלים הכי טובים, במאי 2007.
"Samson" היא הקלטה מחודשת של השיר שפורסם במקור באלבומה השני של ספקטור משנת 2002, Songs. גוון סטפאני שרה את השיר בעונה ה-9 של The Voice בקרב שלה עם קורין בוקובסקי וצ'ייס קארבי
ל-"Après Moi" קיימת גרסת כיסוי על ידי פיטר גבריאל הנכנסה ב-2010 לאלבומו  Scratch My Back (המכיל רק גרסאות כיסוי).
ספר עלי-ביי
ספר עלי-ביי שרוואשידזה (საფარ-ალი-ბეი შერვაშიძე; נפטר ב-7 בפברואר 1821) הידוע גם בשמו הנוצרי גיורגי שרוואשידזה היה נסיך נסיכות אבחזיה משנת 1810 ועד לשנת 1821. הוא היה בנו הצעיר של קלש אחמד-ביי. לאחר שאחיו אסלן ביי הרג את אביהם והשתלט על כס השלטון באבחזיה, נאלץ ספר-ביי להסתתר מפניו בסמגרלו תחת הגנתם של נסיגי מגרליה. בעזרת אצילי מגרליה ניסה ספר-ביי, ללא הצלחה, לתפוס את השלטון באבחזיה. בשנת 1809 ביקש שרוואשידזה מצארית האימפריה הרוסית, לקחת את אבחזיה תחת שליטתה, בתנאי שספר ביי יוכרז כשליטה החדש של הנסיכות. לאחר הניצחון הרוסי המוחלט במלחמת רוסיה-טורקיה, גרשו הרוסים את הכוח העות'מאני ואת האבחזים הפרו-עות'מאנים מאבחזיה. ב-17 בפברואר 1810 הכריז הצאר אלכסנדר הראשון על ספר-ביי כשליטה החדש של אבחזיה.
סלמיס (אי)
סלמיס (ביוונית עתיקה: Σαλαμίς; ביוונית מודרנית: Σαλαμίνα - סאלאמינה) הוא הגדול באיי המפרץ הסרוני שביוון. הוא נמצא מרחק מייל ימי אחד לערך מפיראוס וכ-16 קילומטרים מערבית לאתונה. שטחו של האי 96.09 קמ"ר ובשנת 2001 נמנו בו 38,022 תושבים. הוא נקרא על שם הנימפה סלמיס.
בגלל צורת הסהר של האי, הוא מכונה בפי תושביו קולורי (κουλούρι), כשמו של כעך עגול. העיר הראשית באי, סאלמינה, שוכנת לחופו של מפרץ סלמיס, הפונה אל המפרץ הסרוני. הנמל הראשי של האי, פאלוקיה, שני בגודלו רק לפיראוס ונמצא בצדו המזרחי. סלמיס משמש כיום כבסיס הראשי של הצי ההלני. את עיקר פרסומו חב האי לקרב סלמיס שנערך לחופיו ב-480 לפנה"ס בין הצי הפרסי לצי היווני. ניצחון היוונים בקרב הציל את ארץ יוון מכיבוש בידי מלך פרס, והוא ציון דרך חשוב בתולדות התרבות המערבית.
טל סונדק
טל סונדק (נולד ב-23 ביולי 1976) הוא זמר, מלחין ויוצר ישראלי. זכה במקום הראשון בקדם-אירוויזיון 2001 וייצג את ישראל בתחרות האירווזיון של אותה שנה.
ביוגרפיה
סונדק, יליד הרצליה, ניגן בילדותו בפסנתר והשתתף כזמר ושחקן בפסטיבלי ילדים, באחד מהם הופיע עם שיר שכתב והלחין בעצמו וזכה במקום הראשון. בנעוריו השתתף ב"להקת הנוער המוזיקלי בישראל" ששרה סולפג', ובלהקת הנוער הייצוגית של הרצליה, "צליל". סיים לימודי מוזיקה בקונסרבטוריון.
עם סיום שירותו בצה"ל, הופיע במועדון התיאטרון "פאנץ' ליין", לצד עברי לידר, דין דין אביב, יעל דקלבאום ועוד, ככותב שירים ומבצע של "שיר במתנה". באותה תקופה סונדק כתב שירים, שר בפסטיבלים יהודיים שונים, והשתתף במופע "שירים לתמיד" בו עבד לצד המעבדים המוזיקליים אלדד שרים, שלמה גרוניך ודני רובס. כן הופיע כזמר קבוע בתוכנית הטלוויזיה "בטברנה" בערוץ הראשון.
ב-2001 סיים לימודי תואר ראשון במדעי ההתנהגות, ובמקביל למד פיתוח קול.
בשנת 2001 זכה במקום הראשון בתחרות הקדם-אירוויזיון עם שירו "אין דבר", שכתבו שמרית אור ויאיר קלינגר. הוא נבחר לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון שהתקיימה בקופנהגן. השיר דורג במקום ה-16 בתחרות.
בשנת 2002 יצא במופע משלו, "שירי האהבה שלי", שכלל שירי אהבה ישראליים מכל הזמנים, בליווי קלידן. כן השתתף במופע שירי יאיר קלינגר, "דרישת שלום". לאורך השנים הופיע באירועים ופסטיבלים שונים בארץ וברחבי העולם, בין השאר על במות ידועות כגון האולימפיה, pale de congre, pale de sport וקרן היסוד באנגליה. בתקופה זו סיים גם לימודי ניהול באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2003 החל לעבוד כמנהל מוזיקלי ואומנותי של להקות ילדים ונוער בכל רחבי הארץ. באותה שנה הלחין את השיר "איזה ילד" (מילים: עדית פאנק), שיר שהפך להמנון של "עמותת חיים". העלה מופעים שונים עם להקות הילדים והנוער, ביניהם מופע שכלל 14 שירים שנכתבו על ידי ילדים והולחנו על ידי טל. כן עסק בבימוי טקסים והיה המנהל המוזיקלי של "כישרונטו", תחרות כישרונות צעירים בכפר יונה; בהמשך כתב והלחין את המנון כפר יונה. טל היה גם המנהל המוזיקלי והאמנותי של "פסטירגב" - פסטיבל השירים של תנועת הצופים. ב-2005 הקים בכפר מלל מרכז אמנויות במה בו צוות מדריכים מקצועי עובד עם הילדים לאורך השנה ומעלה מופעים; טל החל לנהל את המרכז מבחינה מוזיקלית ואמנותית.
בשנת 2005 יצא אלבומו הראשון – "עף אלייך", בניהולו האומנותי של יאיר קלינגר ובהוצאת NMC בין הכותבים באלבום: לאה שבת, אהוד מנור, עוזי חיטמן, טל שגב ורחל שפירא.
בשנת 2006 הופיע סונדק בתפקיד הראשי במחזמר משה – הסיפור האמיתי", מאת אורן הללי, בהפקת תיאטרון חולון, הפקת ענק בהשתתפות 170 רקדנים, זמרים ונגנים. הוא גם השתתף בדיסק של המופע, שיצא באותה שנה. סונדק המשיך לכתוב ולעבד שירים עבור מוסדות ואגודות שונים, בהם הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול, מרכז הבנייה הישראלי ובתי ספר שונים.
בשנת 2006 יצר והקים את פרויקט אומנויות הבמה בבתי ספר יסודיים. במסגרת פרויקט זה הילדים בוחרים ללמוד ולהתנסות בתחומי האומנויות השונים וחווים למידה משמעותית. טל מנהל את הפרויקט במספר רב של בתי ספר בארץ.
ב-2007 החל להעביר סדנת מחזות זמר וסרטים, שכוללת עיבודים קוליים לשירי סרטים ומחזות. כן ניהל מוזיקלית ואמנותית מופעי "שירי יוצרים" (עם שיריהם של אהוד מנור, נעמי שמר, עוזי חיטמן ועוד), להם כתב עיבודים קוליים חדשים.
בשנת 2009 השתתף במופע "פרחים בקנה" (משירי אפי נצר) ברחבי הארץ. הוא פתח סניף נוסף למרכז אמנויות הבמה שבניהולו, במושב צופית. כתב וביים את המופע "איך קוראים לאהבה שלי", בו הכין עיבודים חדשים לשיריו של יהודה פוליקר. כמו כן הוקלט שיר שהלחין בשם "עוד לפני", על פי ספר שירים ישראלי. ב-2010 נפתחו עוד שני סניפים של מרכזי אמנויות הבמה בניהולו - בבית הספר "כצנלסון" שבכפר סירקין ובבית הספר "מתן" שבמושב מתן. ניהל אמנותית ומוזיקלית את המופע "לשיר איתך", הצדעה לגדולי הזמר העברי. כן הקים את חבורת הזמר של בית הגמלאים "פרוטיאה בכפר".
בשנת 2011 כתב והלחין את "המנון המועצה האזורית דרום השרון". כמו כן, החל לנהל מוזיקלית את מקהלות הילדים של המועצה בסדרת מופעים בצוותא, "המילים ואני" - הצדעה ליוצרים ישראלים שכתבו לילדים.
בשנת 2012 יצא שירו "שוב לחזור" שכתבו נועם חורב ויאיר קלינגר.
בשנת 2013 כתב, הלחין, עיבד וביים את המחזמר "תביט במראה" בביצוע להקת צעירי דרום השרון, מופע שרץ כארבע שנים באולמות למול תלמידי בתי ספר. המופע הציג סיפור של ילד שנדחה על ידי החברה. המופע נכתב בהשראת סיפורו הטראגי של דויד אל מזרחי ז"ל, שהתאבד בעקבות התעללות של חבריו לכיתה ברשת החברתית. המחזמר זיכה את המועצה האזורית דרום השרון בפרס חינוך ארצי שהוענק לה בכנס מרכז השלטון המקומי בישראל.
בשנת 2015 יצא שירו "מאז שארזת את כנפייך" שהלחין למילותיה של רחל שפירא. השיר הוקדש לאחותו שרון סונדק-בוגין ז"ל.
בשנת 2016 יצא שירו "גיבורים", המנון "עמותת חיים" שכתבו קובי אפללו ואוהד חיטמן.
בשנת 2017 יצא לאור אלבומו השני, "בכל זאת אינני נפרד". האלבום, בהפקתה המוזיקלית של קורין אלאל, מבוסס על שיריו של הנער המשורר היהודי גאבור ארדש שנספה בשואה בהונגריה. סונדק הלחין וביצע את כל שירי האלבום. האלבום יצא לחנויות ולקהל הרחב ונבחר בעיתון "מעריב" לאחד מחמשת האלבומים הטובים של השנה. האלבום יצא לאור בהוצאת "יד ושם", ובאדיבות "קרן אריסון", במארז מיוחד שכלל גם את ספר שיריו של גאבור וכן תוכנית חינוכית מיוחדת על הסיפור והשירים שנכתבה על ידי בית הספר להוראת השואה ביד ושם. המארז יצא גם לכל בתי הספר בישראל והוא חלק מלימודי השואה. האלבום אף הוליד מופע משותף של סונדק יחד עם מריאן מילר, בת דודתו של גאבור ואמו של השחקן אדיר מילר, בליווי הרכב נגנים. המופע נבחר להיות חלק מתוכנית המופעים של "סל תרבות ארצי", והופקה בעקבותיו תוכנית תיעודית בערוץ הראשון. המופע ייצג את מדינת ישראל במצעד החיים של מקדוניה. לחניו של טל סונדק לשירי גאבור ארדש מלווים קצינים ומפקדים בצה"ל במשלחות "עדים במדים" בפולין.
בשנת 2020 יצא לאור אלבומו השלישי, "שירתם". האלבום, שאותו יזם סונדק, מכיל טקסטים שלא הולחנו מעולם של גדולי היוצרים שאיבדנו – חיים חפר, מאיר אריאל, אהוד מנור, נתן יונתן ונעמי שמר. האלבום הולחן והופק מוזיקלית כולו על ידי רמי קלינשטיין ויצא לחנויות לקהל הרחב. האלבום נבחר על ידי "הפיקוח הארצי למוזיקה של משרד החינוך" להוביל את התוכנית החינוכית המוזיקלית בבתי הספר לשנת הלימודים תשפ"א. בעקבות כך יצא לאור ספר דיגיטלי שהפיק משרד החינוך אודות הפרויקט, הכולל תווים, הסיפורים מאחורי השירים ותוכניות לימוד לכל בתי הספר בארץ. האלבום הוליד מופע של סונדק בליווי הרכב נגנים בכל הארץ ואף נבחר להיכלל בתוכנית המופעים של "סל תרבות ארצי".
בשנת 2021 יצא לאור שירו "יפות של אבא", שכתב והלחין עבורו דניאל סלומון.
ביולי 2021 יצא לאור "שיר גיל", דואט משותף של סונדק עם הזמרת אילנית. את השיר כתב אהוד מנור והלחין קובי אשרת. השיר יצא לכבוד יום הולדתו ה־80 של מנור.
במאי 2022 יצא לאור השיר "טל על פרחי הזמן", שיתוף פעולה בין טל סונדק ליצחק קלפטר למילים שכתב מאיר גולדברג.
בספטמבר 2022 נבחר לבצע את שיר הנושא - "עולם" שכתבה חמוטל בן זאב ללחן של יורם צדוק במסגרת פרויקט "כסף קטן חלומות גדולים" של חברת אל על בשיתוף בנק הפועלים והעמותות הפועלות למען ילדים עם צרכים מיוחדים-"עדי", "אלו"ט" ו"עלה".
השיר בביצוע סונדק מלווה את כל טיסות אל על לכל היעדים בעולם.
חיים אישיים
סונדק נשוי מ-2004 לטלי, שהייתה זמרת ליווי שלו באירוויזיון, ולהם שלוש בנות. מתגוררים בקיבוץ גבעת חיים איחוד.
החבלה במפעל הצנטריפוגות בנתנז (2021)
חבלה במפעל הצנטריפוגות בנתנז התרחשה באיראן ב-11 באפריל 2021, פחות מיממה לאחר שהכריזה על הפעלת צנטריפוגות מתקדמות. מערכת החשמל במתקן הגרעין בנתנז שבאיראן נפגעה, ונזק ניכר נגרם מפיצוץ רב-עוצמה שהרס לחלוטין את מערכת החשמל הפנימית במתקן הצנטריפוגות התת-קרקעי. באיראן חוקרים את הנסיבות. סוכני מודיעין אנונימיים אמרו שייקח לאיראן לפחות תשעה חודשים כדי לחדש את ייצור האורניום במתקן. שר החוץ של איראן האשים את ישראל בחבלה ואיים בנקמה.
בעבר נפגע המתקן בנתנז מפעילויות תקיפה: ב-2011 התקפת הסייבר סטקסנט פגעה במערכות בקרה תעשייתיות ששולטות בצנטריפוגות במתקן בנתנז. ב-2 ביולי 2020, אירע פיצוץ במפעל לייצור צנטריפוגות במתקן העשרה הגרעיני בנתנז.
הפעלת הצנטריפוגות
ב-10 באפריל 2021 הנשיא האיראני חסן רוחאני הופיע בטלוויזיה הממלכתית והורה על הזרקת גז ל-164 צנטריפוגות מדור חדש, מדגם IR-6, במתקן העשרת הגרעין בנתנז במסגרת "יום הגרעין" שנחגג במדינה. לצד המגעים לחידוש הסכם הגרעין עם איראן. על פי רוחאני, איראן מפתחת גרעין אך ורק לטובת מטרות אזרחיות. הצנטריפוגות החדשות בנתנז בעלות יכולות להעשרת אורניום באופן מהיר ואיכותי יותר מהצנטריפוגות מהדגם הישן.
במסגרת הפעלת הצנטריפוגות, הוזרק להן האורניום והחל תהליך של סיבוב מהיר.
התקלה
ב-11 באפריל 2021, כיממה לאחר ההפעלה, התפרסמה בסוכנות הידיעות האיראנית ידיעה על תקלה במתקן. דובר הסוכנות, בהרוז קמלבנדי, ציין כי אין נפגעים, אין חשש לדליפת קרינה, ונסיבות המקרה נחקרות. המקרה תואר בטלוויזיה הממלכתית כ"תאונה" ו"תקרית". הנזק נגרם מפיצוץ רב-עוצמה שהרס לחלוטין את מערכת החשמל הפנימית במתקן הצנטריפוגות התת-קרקעי.
תגובה
יומיים לאחר התקרית הודיע סגן שר החוץ האיראני שאיראן תתחיל להעשיר אורניום לרמה של 60%. לפי AP מדובר ברמת העשרת האורניום הגבוהה אי פעם בתוכנית הגרעין האיראנית. כמו כן יתווספו למתקן בנתנז 1,000 צנטריפוגות שיכולות להעשיר אורניום ביעילות גבוהה ב-50% מהצנטריפוגות הקודמות.
וול סטריט 120
וול סטריט 120 (באנגלית: 120 Wall Street) הוא גורד שחקים הממוקם בוול סטריט 120 במנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 121.6 מטרים והוא בעל 33 קומות מעל פני הקרקע. הוא תוכנן על ידי האדריכלים בוכמן וקאהן ונבנה בין השנים 1931-1929.
היסטוריה
בפברואר 1929 הודיע תאגיד Greenmal Holding כי הוא לוקח הלוואה כדי להקים את הבניין. עלותו הוערכה דאז בכ-12 מיליון דולר אמריקאי. הוא תוכנן על ידי האדריכלים בוכמן וקאהן (Buchman & Kahn) בשטח כולל של 2,100 מ"ר לקומה והוא יושב על 51 כלונסאות.
אדריכלות
הבניין מדורג בשלושה כיוונים בחזיתותיו. סממן זה מייצג את הסגנון אדריכלי "עוגת חתונה" ומתיישב בו זמנית עם מהפכת תוכנית בניין עיר של 1916 בניו יורק. הדירוג מתחיל מהקומה ה-16 ונמשך עד הקומה האחרונה.
דוד חי הכהן
הרב דוד חי הכהן (מזדהה בשם המשפחה כהן) הוא ראש ישיבת נתיבות ישראל ראש קהילת אורות התורה ורב שכונה בבת ים. מחברי וממקימי ארגון "רבני הארץ הטובה".
ביוגרפיה
הרב דוד חי הכהן נולד וגדל בירושלים להוריו יחזקאל כדורי וסעידה כהן, שעלו מספר שנים לפני לידתו מעיראק. בילדותו היה לומד בחופשים בישיבת פורת יוסף בגאולה והסתופף בצלם של רבני הישיבה, בניהם הרב יהודה צדקה. דודו הוא הרב אליהו כנוש, שהיה רב בעדת הבבלים ושימש כשוחט האישי של רבי יוסף חיים, ה'בן איש חי'. במשפחתו נהגו כפי פסיקותיו של ה'בן איש חי' וכך נוהג ופוסק הרב.
בשנת תשל"ה נשלח לבת ים על ידי הרב צבי יהודה הכהן קוק, לכהן במשרת רבנות לפי בקשת תושבי בת ים, וכדי לחזק רוחנית את העיר ולהקים בה גרעין תורני. יש לציין שבאותו הזמן היה אמור הרב ללכת להיות רב באור יהודה, אך בשל הבקשה הנוספת שהגיעה אל הרב צבי יהודה מתושבי בת ים, סבר הרב צבי יהודה שיש להעדיף את בת ים בשל היותה עיר גדולה יותר ובה ניתן יהיה להשפיע יותר.
בהמשך הקים גני ילדים (כיום יש במוסדות שמונה גני ילדים) ובית ספר יסודי ממלכתי דתי לבנים ובנות (בהפרדה) בעיר אשר גם הם קרויים "אורות התורה". ב-2016 פוצל בית הספר "אורות התורה" ונותר מוסד לבנים בלבד, בעוד הבנות הועברו ממנו אל בית ספר יסודי ממלכתי דתי חדש תחת מוסדות הרב, שנקרא "שירה חדשה". כמו כן פתח הרב בבת ים את אולפנת "צביה". במוסדות אלו מתחנכים כאלף תלמידים. רובם התלמידים תושבי העיר בת ים, וישנם תלמידים המגיעים מהערים הקרובות, חולון, ראשון לציון, תל אביב והסביבה, בשל רמתם התורנית של המוסדות הללו. בשנת ה'תשס"א הקים חטיבת ביניים, שהפכה בשנת הלימודים ה'תשס"ח להיות חלק מישיבת בני עקיבא אדר"ת בעיר. בשנת ה'תש"ע חטיבת הביניים שינתה את מסלולה למסלול ישיבה לצעירים שלומדים בה לימודי קודש מוגברים ולימודי חול ברמה רגילה, הישיבה לצעירים היא מסגרת שנמצאת בתוך הישיבה התכונית אדר"ת בבת ים ופועלת באופן עצמאי חלקית, הישיבה מיועדת לכיתות ז' - י"ב.
כחלק מהמוסדות פועלים בעיר גם סניפים לנוער של תנועת אריאל, סניף לבנים וסניף לבנות, בנוסף לזה יש גם ספרייה לילדים שהוקמה על ידי נשות הקהילה שראו בכך צורך, כמו כן המוסדות מפעילים ארגון צדקה שמחלק מזון לעשרות משפחות בעיר ודואג לנזקקים שונים.
בשנת ה'תשס"ד הקים יחד עם קבוצת אברכים מישיבת מרכז הרב ישיבה גבוהה הנקראת "נתיבות ישראל", המונה כ-70 תלמידים (נכון לשנת ה'תשפ"ג). בשנת ה'תשס"ז הקים הרב הכהן בית כנסת נוסף בבת ים, "אור חדש", הממוקם מעל בית הספר היסודי "אורות התורה" ובסמוך לבנייני קהילת "אורות התורה". בשנת התשע"ח הקים בית כנסת נוסף הנקרא 'אהל משה', על שם בחור מהקהילה שנפטר. חלק מתלמידיו מכהנים כרבני בתי כנסת נוספים בעיר בת ים ואף בעיר חולון. אחד מתלמידיו הוא הרב נתנאל טל שאוליאן, ראש ישיבת ההסדר בחולון.
הרב מעביר שיעורים בישיבת מרכז הרב, שיעורים אלו הופסקו בשלב מסוים, אך עם הטלטלה שעברה הישיבה בשנת ה'תשנ"ח בעקבות פרישתם של אנשי הר המור, חידש את השיעור לבקשת הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, במטרה לחזק את הישיבה. במענה לשואל כתב "הישיבה היא ספוגה בתמצית הרוח שלה ברב קוק זצ"ל ובדרך בנין העם שהתווה בנו הרב צבי יהודה, ובשקידה, גדלות בתורה ולמדנות מתוך עמידה על צדקתנו ללא חת כפי שהתווה הרב אברהם שפירא זכר צדיקים לברכה. כל רבני הישיבה שהזכרת אחד אחד הם בעלי שיעור קומה בכל התורה ומלאים באורה של התורה הגואלת. אין ספק שהיא בעלת בכורה בין כל הישיבות בארץ"
מעביר גם שיעורים באתר מכון מאיר. בעבר הגיש פינה שבועית קבועה בערוץ 7. כיום מגיש פינה שבועית בנושא פרשת השבוע ברשת מורשת. משמש כנשיא וכמורה דרך לתלמוד תורה "מאור התורה" בשכונת קריית משה בירושלים. הרב דוד חי הוא גם חבר באיחוד הרבנים למען ארץ ישראל.ב-2021 ראש העיר צביקה ברוט החליט להעניק לו את אות יקיר העיר בת ים. בשנת 2020 היה ממקימי איחוד רבני תורת הארץ הטובה והוא חבר בו מאז היווסדו.
דעות פוליטיות
דוגל בפעולות של איחוד בין קבוצות ומגזרים שונים של שומרי מצוות. בבחירות המוניציפליות (תשס"ט) יזם איחוד המפלגות הדתיות בבת ים. כמו כן, יזם כנס רבנים שבו השתתפו רבנים חרדים ודתיים-לאומיים.
במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע קרא לאיחוד המפלגות נעם, עוצמה יהודית, האיחוד הלאומי והבית היהודי.
קישורים חיצוניים
ישיבת נתיבות ישראל | הישיבה הגבוהה בעיר בת ים (niby.org.il) אתר הישיבה הגבוה של הרב
האתר של המרכז הרוחני אורות התורה http://orot-hatorah.co.il/ שיעורים ומאמרים
רענן דינור
ביוגרפיה
דינור שירת 13 שנה בצה"ל, פיקד על יחידת ההסברה לחיילים בירושלים, היה קצין החינוך של חטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים, קצין החינוך של בית הספר לקצינים וראש ענף תורה והדרכה במפקדת קצין חינוך ראשי. השתחרר בדרגת סגן-אלוף.
כיהן כמנכ"ל טלעד, כמנהל הפיתוח בחברת אדיונטיקס מערכות חינוך בע"מ, כחבר הנהלה במכון ון ליר בירושלים וממייסדי "תוכנית קרב" להעשרה חינוכית.
בתחילת שנות ה-90 פנה לשירות הציבורי. כיהן כמנהל אגף התרבות בעיריית ירושלים, אז נוצר הקשר האישי בינו לבין אהוד אולמרט, ולאחר מכן כמנכ"ל העירייה.
כמנהל אגף התרבות, פעל דינור להגדלה משמעותית של תקציבי התרבות בירושלים, פיתוח קשרי התרבות של ירושלים עם ערים מרכזיות בעולם, תאורת האתרים בירושלים, פרויקט ציורי הקיר בעיר, "עיר מנגנת" ועוד. עוד כיהן כיו"ר המדור לקולנוע וטלוויזיה במועצה לתרבות ואמנות. כמנכ"ל העירייה פעל לאיזון תקציב העירייה ולהקטנת גירעונותיה, לפיתוח תשתיות במזרח העיר, להגדלת מענק הבירה, לשיפור התשתיות החברתיות למגזר החרדי, לחיזוק מרכז העיר, לביעור השחיתות בפיקוח על הבניה ולפיתוח כושר התמודדות עם מצבי חרום בתקופת הפיגועים בירושלים.
כמנכ"ל משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה טיפל באיחוד משרד התעשייה והמסחר עם משרד העבודה, יזם שחרור מסלולי המס בחוק לעידוד השקעות הון ממגבלת התקציב וצרף שני מסלולי מס חדשים, הקים את תב"ת (תנופה בתעסוקה) יחד עם ג'וינט ישראל, הקים את תוכנית מהל"ב, הרשות לסחר הוגן ומנהלת הפיתוח לנגב. עמד בראש "ועדת דינור" - הוועדה לרפורמה בשידור הציבורי, ובראש הצוות הבינמשרדי להסדרת מרקם החיים בעוטף ירושלים.
במאי 2006 מונה למנכ"ל משרד ראש הממשלה, תפקיד בו כיהן עד לחודש מאי 2009. במסגרת תפקיד זה פעל לחיזוק משרד ראש הממשלה כמשרד מטה אשר כלל הקמת המועצה הלאומית לכלכלה, שילוב המטה לביטחון לאומי במטה משרד ראש הממשלה, הקמת האגף לתכנון מדיניות והקמת הרשות לפיתוח כלכלי במגזר המיעוטים. יזם את הקמת "השולחן התלת מגזרי" בהשתתפות המגזר השלישי, המגזר השני והממשלה, ביסס את פורום המנכ"לים במשרדי הממשלה ופעל לפיתוח מדריך התכנון הממשלתי במסגרת המהלך להטמעת תרבות ותהליכי תכנון, מדידה והערכה בעבודת הממשלה. במהלך כהונתו החלו כל משרדי הממשלה לגבש ולהציג את תוכניות העבודה השנתיות שלהם לציבור, על בסיס שפת מושגים אחידה והגדרה ברורה של מדדי תפוקה ותוצאה. עוד בכהונתו, שונה אופן הגשתן של החלטות לממשלה, ונקבעה החובה להגדיר לכל החלטה מטרות, יעדים, אבני דרך לביצוע ומדדי הצלחה כמותיים.
לאחר מלחמת לבנון השנייה פעל דינור, בגיבוי של ראש הממשלה, להעברת האחריות הכוללת לעורף לידי משרד הביטחון והקמת רח"ל (רשות החירום הלאומית), ליד סגן שר הביטחון. כמו כן פעל לאישור תוכנית הסיוע הממשלתית לניצולי השואה, תוכנית הסיוע ליישובי הצפון, התוכנית לפיתוח תשתיות במגזר המיעוטים ועוד.
באוגוסט 2006 פרסם מבקר המדינה דו"ח בנושא המינויים הפוליטיים ברשות לעסקים קטנים ובינוניים, בדו"ח נמתחה ביקורת על אולמרט ודינור ו"נמצא כי בראשית שנת 2004 פעלה הנהלת משרד התמ"ת בראשות השר אהוד אולמרט והמנכ"ל רענן דינור, לשינוי תקנון הרשות כדי שתתאפשר לה גמישות רבה יותר במינוי יו"ר לרשות ובהקצאת תקציבה, ובדרך זו הגדילה את יכולתה לנהל את ענייני הרשות ולשלוט בה. לאחר שינוי התקנון עשתה הנהלת משרד התמ"ת שימוש ברשות ככר פעולה למינויים משיקולים פוליטיים ובתהליך לא תקין". בעקבות הדו"ח פתחה משטרת ישראל בחקירה, שבסיומה המליצה להעמיד לדין את דינור בגין עבירות של מירמה והפרת אמונים. פרקליטות המדינה החליטה לסגור את התיק נגד דינור מחוסר ראיות.
ב-2010 מונה למנכ"ל חברת תעבורה תפזורת (1995) בע"מ, בבעלות משפחות לבנת, רוזן ורקנאטי.
בעל תואר שני במנהל ומדיניות ציבורית ממכללת ספיר. מכהן מאפריל 2012 כיו"ר הוועד המנהל של המרכז האקדמי רופין, פועל בהתנדבות להקמת מיזם לאומי לתעסוקתם של אנשים עם מוגבלות, חבר במועצה הציבורית של מיזם כל זכות וחבר בוועדה המייעצת בישראל של קרן וקסנר.
חיים אישיים
רענן דינור מתגורר בבית שמש, הוא נשוי לעליזה, אב לשלושה.
רז ספני
רז ספני (נולד ב-8 בספטמבר 1996) הוא שחקן, אושיית רשת ויוטיובר ישראלי.
ביוגרפיה
רז ספני נולד ברמת חן ברמת גן לגדעון (קבלן שיפוצים) ובטי. לספני אח ואחות. הוא למד בבית הספר היסודי רמת חן ובתיכון בליך ברמת גן, במגמת חוק ומשפט והדריך בתנועת הנוער הצופים, בצופי רמת חן. כנער, שיחק כדורגל בקבוצת הכח עמידר רמת גן.
ספני התגייס לצה"ל באוקטובר 2014 ושירת בבקו"ם בתל השומר.
ספאני הקים את רדיו חארטא, פלטפורפמה שבועית ששודרה בלייב באינסטגרם, ולאחר מכן תכניה שודרו בתוכנית "מרושתים", באתר של הזכיינית רשת. ב"רדיו חארטא", הגיש יחד עם קווין רובין תוכניות רדיו עם מוזיקה, הומור וטלפונים לחברים.
לאחר שחרורו מצה"ל, הקים ספני ביחד עם קווין רובין את ערוץ הוולוגים, ואת ערוץ היוטיוב "קווין ורז – חיים בחארטא". בהמשך, הופיע הצמד בתוכנית בערוץ yes KidZ 'החיים על פי קווין ורז', בה שודרו וולוגים שלהם. חבורת "חיים בחרטא" התפרקה וספני הקים חבורה חדשה ששמה "בלאגן".
ב-2017 למד משחק בבית הספר למשחק מול מצלמה "טכניקה", של ניב רז ואולי שטרנברג.
בספטמבר 2017 השתתף במיזם יוטיוב של משרד הפרסום teenk יחד עם קווין רובין הנקרא "קווין ורז - חיים בחארטא". תוכן הערוץ כלל וולוגים מוילה ששכרה ההפקה באבן־יהודה. קהל היעד הורכב בעיקר מילדים ובני נוער. הפרויקט מומן דרך משרד הפרסום על ידי תוכן מסחרי שיווקי. הסדרה תוייגה ככזאת ש"שברה את הרשת", וכמות הצפיות לפרק עולה על 200 אלף צפיות. ערוץ היוטיוב הגיע למקום הראשון בדירוג "כוכבי הרשת לשנת תשע"ח" של הצינור. וזכה בפרסים "יוטיובר השנה", "וולוגר השנה" ו"הרכב הרשת של השנה".
רז ספני הוציא מספר שירים, ביניהם: "לא הולכים לישון", בשיתוף קווין רובין ויאלו, "הכל חארטא", בשיתוף קווין רובין ופלד ובלאגן, בשיתוף שון בלו ורון נשר.
בדצמבר 2018, השתתף ספני בנקסט פסט, מופע בהפקת סברס וטינק לחנוכה.
ביוני 2019 הוציא ביחד עם רון נשר ושון בלו את שיר הנושא של הפרויקט "בלאגן", את השיר כתב והלחין רון נשר, והפיק את השיר מוטי סימון.
ב-2019 נבחר להנחות את תוכנית החגים "גוג ונחגוג" של ערוץ KidZ.
ביולי 2019 נבחר לשפוט את תוכנית הרשת "הסאב הבא" לצד בן קיסר ועמית רחום.
באוקטובר 2021 ספני יחד עם מתן פרץ השיקו פודקאסט בשם "נכנסים לפינות" בשיתוף בנק הפועלים.
הנעלולים
הנעלולים (באנגלית: The Shoe People) היא סדרת אנימציה בריטית בת 26 פרקים שהופקה ב-1987. היא שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בשנות התשעים גם כסדרה עצמאית וגם כחלק מהסדרות ששודרו ברכבת ההפתעות. לסדרה נוצרה עונה השנייה ששודרה בבריטניה בשנת 1991, ובישראל העונה שודרה בשנת 1997.
הסדרה נוצרה על ידי ג'יימס דריסקול, שקיבל את ההשראה לתוכנית מהמראה ומהסגנונות השונים של נעליים, וממה שהן מגלות לנו על האישיות של הבעלים שלהם.
את שיר הפתיחה בגרסה העברית מבצעים עמי מנדלמן ודפנה ארמוני.
עלילה
בחנות לתיקון נעליים, בכל לילה לאחר שהסנדלר סוגר את החנות וטורק את הדלת, קורה דבר מוזר - ענן אבק גדול ממלא את החדר, וכאשר הוא מתפזר, הנעליים מקבלות חיים, הקיר האחורי נעלם ועיירת הנעלולים מופיעה בה חיים הנעלולים.
שוד הברינקס
שוד הברינקס הוא מעשה שוד שהתרחש באוגוסט 2003 כאשר אילן קופרמן-סגל (אשר לימים זכה לכינוי "שודד הברינקס"), עובד בברינקס, חברה להובלת כספים, הצליח להערים על שותפו למשמרת וברח עם המשאית שבתוכה היו שקי כסף. לאחר שנטל 14 שקים שהכילו 4.7 מיליון ש"ח במזומנים, נטש את המשאית ונעלם. אחרי חיפושים נרחבים אחריו הסגיר את עצמו לידי המשטרה. בחקירותיו סירב לגלות את מקום המחבוא של הכסף, וכך נהג גם בעת שהתנהל משפטו.
ב-2004 גזר עליו בית משפט השלום בחיפה עונש של 9 שנות מאסר, בגין הגנבה, ובגין עבירות אחרות שבהן היה מעורב. בתחילת 2005 החזיר קופרמן-סגל, באמצעות עורכת-דינו, 706,000 שקל. ביולי 2005 הקל בית המשפט בעונשו והעמידו על 7 שנות מאסר. ב-17 ביוני 2014 השתחרר מכלא מעשיהו עם תום ריצוי תקופת מאסרו.
אודות השודד
אילן קופרמן-סגל נולד ב-24 בנובמבר 1970 וגדל בשכונת המצוקה נווה יוסף בחיפה. אביו היה שתיין ועבריין, וישב מספר שנים בכלא. אמו, שסבלה ממחלת נפש, שלחה אותו למוסדות פנימייתיים, אך קופרמן-סגל נפלט מהם. בין השנים 2001–2003, ביצע סדרה של עבירות רכוש ומעשי הטרדה ואיומים, כלפי גורמים שונים, במטרה להפחידם, להטרידם וכדי לפגוע בשמם ופרנסתם. בתקופה תבע את מוסד לביטוח לאומי באמצעות מסמכים שזייף וקיבל סכום תגמולים מצטבר של 281,719 ש"ח שלא הגיעו לו.
אודות השוד
באוגוסט 2003 הצליח קופרמן-סגל להתקבל לעבודה בחברה להובלת כספים ברינקס. הוא זייף תעודת זהות ורישיון נהיגה תוך אימוץ זהותו של עורך דין ממושב הדר עם שבשרון ובדה קורות חיים. לאחר שהצליח לעבור בדיקות פוליגרף, התקבל לעבודה כנהג המוביל מזומנים בין חברות לבין מוסדות פיננסיים.
שבוע ימים לאחר שהחל לעבוד בברינקס, הצליח להערים על שותפו למשמרת וברח עם המשאית שבתוכה היו שקי כסף. לאחר שנטל 14 שקים שהכילו 4.7 מיליון ש"ח במזומנים, נטש את המשאית ונעלם. אחרי חיפושים נרחבים אחריו הסגיר את עצמו לידי המשטרה. בחקירותיו סירב לגלות את מקום המחבוא של הכסף, וכך נהג גם בעת שהתנהל משפטו.
ב-2004 גזר עליו בית משפט השלום בחיפה עונש של 9 שנות מאסר, בגין הגנבה, ובגין עבירות אחרות שבהן היה מעורב. בנוסף נגזר עליו קנס של 3 מיליון ש"ח או שלוש שנות מאסר אם לא ישלם את הקנס. הוא הגיש ערעור על גזר הדין.
בינואר 2005, בעת הדיון בערעור בבית המשפט המחוזי בחיפה, הודיעו השופטים כי אם יחזיר את הכסף ישקלו להקל בעונשו. כעבור שבועיים התייצבה עורכת דינו תמי אולמן במזכירות בית המשפט, והפקידה בשמו של קופרמן-סגל מזוודה ובה חלק מהכסף – 706 אלף ש"ח.
ביולי 2005 הקל בית המשפט בעונשו והעמידו על 7 שנות מאסר. הקנס הופחת לשני מיליון ש"ח או שנתיים מאסר אם לא ישלמו. לקראת שחרורו ממאסר הביע קופרמן-סגל חשש שעבריינים יפגעו בו בניסיון להשיג חלק מהכסף וביקש להשתחרר מהכלא בחשאי. המשטרה לא נעתרה לבקשתו. ב-17 ביוני 2014 השתחרר מכלא מעשיהו עם תום ריצוי תקופת מאסרו.
הדי הפרשה
מלבד הסכום שהוחזר, לא ידוע היכן יתרת הכסף הגנוב. שמועות גורסות כי הכסף הוחבא בבית קברות בחיפה או בבית אמו. קופרמן-סגל עצמו הסתפק בתשובה לשאלת עיתונאי: "הכסף במקום בטוח".
קופרמן-סגל נחשב בעיני אנשים המכירים אותו מקרוב כאדם פיקח ואינטליגנטי. הפרשה סוקרה בהרחבה באמצעי התקשורת ועוררה תגובות קיצוניות – מסלידה ועד להערצה.
ב-2007 הפיקה לימור פינחסוב סרט תיעודי על חייו, שהוקרן בערוץ הלוויין יס. פינחסוב אמרה כי רצתה לבחון אם "האפשרויות הכה מוגבלות שעמדו בפניו, כמי שגדל בשכונה כזאת, לא הפכו את ההשגה של 4.7 מיליון שקל בדרך מרמה, לאופציה ההגיונית ביותר?".
באוגוסט 2010 נודע כי בנק ישראל יסיים בסוף השנה את מועד המרת השטרות הישנים מסדרה א' שהודפסו בין השנים 1985 לבין 1999 שעיצובם שונה. ההערכה היא כי כשליש מארבעת מיליוני השקלים שהסליק קופרמן-סגל לאחר הגנבה הם מסדרה זו, שבה לא יוכל להשתמש.
שריף
אישים:
אחר:
ראו גם
}}
מצודת איף
מצודת איף (בצרפתית: Château d’If) היא מצודה הממוקמת על גבי אי בים התיכון, כ-1.5 קילומטר מחוף העיר מרסיי שבצרפת. המצודה נבנתה במאה ה-16 ושימשה את המשטר הצרפתי מאז ועד שלהי המאה ה-19 ככלא, שבו נכלאו בעיקר אסירים פוליטיים.
המצודה זכתה לפרסום מיוחד בעקבות פרסום ספרו של אלכסנדר דיומא האב "הרוזן ממונטה כריסטו", אשר חלק מעלילתו מתרחש בה.
המצודה
המצודה נבנתה על האי איף, הקטן ביותר בקבוצת איי פריאול (Frioul archipelago), השוכן מול חופה של מרסיי. קרקע האי היא אבן גיר, ושטחו הוא 30 דונם.
מבנה המצודה ממוקם ליד פאתו המערבית של האי. זהו מבנה מרובע בעל שלושה מפלסים וחצר פנימית, שאורך צלעותיו הוא 28 מטר. בשלוש מפינותיו צמודים אליו צריחים מעוגלים הצופים אל הים סביב. יש בהם חרכי ירי רחבים, שאיפשרו ירי תותחים אל הים. המגדל הצפון-מערבי, שגובהו 22 מטר, הוא הגדול והגבוה מכולם.
האי מבוצר בחומה היקפית ובה חרכי ירי, המתמשכת לאורך ראשי הצוקים שלו.
כיום ניצבים על גבי האי מספר מבנים נוספים, ובקצהו המזרחי ניצב מגדלור. סירות המבקרים באי עוגנות בצד מזח הממוקם לרגלי החומה הצפונית של האי.
תולדות המצודה
מיקומו המבודד של האי וזרמי הים המסוכנים בינו לבין החוף, שהפכו את הבריחה ממנו לקשה ביותר, הביאו להפיכת המצודה לכלא. ככזו היא הייתה לאחד מבתי הכלא המפחידים והידועים ביותר לשמצה בצרפת.
אסירים נכלאו במצודה החל משנת 1540. היו אלו פושעים פליליים אך גם אסירים פוליטיים ומתנגדי משטר רבים. נאסרו בה כ-3,500 הוגנוטים. אסירים נכלאו במצודה גם לאחר מהפכת 1848 ולאחר מרידת הקומונה הפריזאית ב-1871.
במצודה הוחזקה במשך 18 שנה גופתו החנוטה של הגנרל ז'אן-בטיסט קלבר, מפקד הכוחות הצרפתיים במצרים, אשר נרצח בשנת 1800. על החזקת גופתו במצודה הורה נפוליאון בונפרטה, שחשש שאם ייקבר יהפוך קברו למקום עלייה לרגל למתנגדיו. קלבר נקבר לבסוף בשטרסבורג לאחר שהמלך לואי השמונה עשר הסכים לכך.
המצודה זכתה לפרסום בינלאומי בעקבות פרסום ספרו של אלכסנדר דיומא האב "הרוזן ממונטה כריסטו" ב-1844. על פי עלילתו הדמיונית של הספר נאסר במצודה גיבורו, אדמונד דאנטס, על לא עוול בכפו, ולאחר 14 שנות כליאה ברח ממנה בבריחה נועזת.
הסופר מארק טוויין ביקר במצודה בשנת 1867 וכתב על הביקור בספרו The Innocents Abroad.
השימוש במצודה ככלא פסק בשלהי המאה ה-19. האתר חדל לשמש בסיס צבאי ונפתח לציבור הרחב בשנת 1890. בשנת 1926 הוכרז אתר המצודה כאתר היסטורי של צרפת.
כיום ניתן להגיע אל המצודה בשיט מן הנמל העתיק של מרסיי. הפרסום שזכתה לו בעקבות ספרו של דיומא עשה אותה לאתר תיירות מבוקש. כ-90 אלף איש מבקרים בה מדי שנה.
בנק דם
בנק דם הוא מאגר של דם ומרכיבי הדם שנאספו מתרומות דם. מאגר זה נאסף ונשמר לצורך שימוש עתידי בעירויי דם ובתרופות לחולי מחלות דם למיניהן כגון המופיליה.
היסטוריה
קרישת הדם מנעה תרומות דם עד לגילוי סימנים סוכריים ואיתם ארבע סוגי הדם על ידי קרל לנדשטיינר ותלמידיו בראשית המאה ה-20.
למרות שתרומת דם הראשונה נערכה ב-1907 על ידי ראובן אוטנברג בבית החולים מאונט סיני תופעת קרישת דם בחשיפתו מן הוורידים נמשכה עד שריצ'רד לוינסון מאותו בית החולים מצא ציטרט נתרן כנוגד קרישה הראשון. הדבר איפשר עירוי דם לא ישיר מוריד אל וריד. בתוך כמה שנים התפתחה הטכניקה והתגלתה החשיבות של תרומת דם בהתאם לסוג דם. בהמשך פיתח פרנסיס פייטון רואוז תמיסת ציטרט-גלוקוז שאיפשרה לשמור דם במשך מספר ימים דבר שאיפשר לפתוח "פקדונות בנק" בבריטניה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ב-23 במרץ 1930 הצליח הרופא הסובייטי סרגיי יודין לבצע עירוי דם מגופה על סמך המחקרים הקודמים לפיהם אינו נהיה רעיל ובאותה שנה פתח את בנק הדם הראשון במכון על שמו של סקליפוסובסקי. עד לאמצע שנות השלושים היו קיימים בברית המועצות כבר כ-65 בנקים גדולים וכ-500 תחנות קטנות יותר. על מנת לעודד את השיטה פרסם יודין עצמו כתבה בפראבדה ב-1935 בה טען ליעילותה בזמן מלחמה גדולה.
בעקבות הפרסום ב-1937 ברנרד פרטוס פתח בנק הדם האמריקאי הראשון בבית חולים קוק קאונטי בשיקגו והוא היה הראשון לתת למתקן את השם בנק דם. וילם יוהאן קולף היה הראשון שיסד בנק דם באירופה בתחילת שנות ה-40. תחילה קבלת דם מגוויות לא התקבלו במערב אך ידוע על עירויי דם בלתי חוקיים כאלו בארצות הברית בתחילת שנות ה-40.
בין 1937 ל-1940 גילו קרל לנדשטיינר ואלכסנדר סולומון וינר עוד גורם שיצר תגובות לא רצויות במהלך עירויי דם שבהמשך נקרא גורם רזוס על שמם של הקופים עליהם בוצע הגילוי.
לאחר שלוש שנים פיתחו ג'ון פרימן לוטיט ופטריק מוליסון דקסטרוז-ציטרט חומצי שהיה נוגד קרישה יעיל יותר ואיפשר העברת כמויות דם גדולות יותר לזמן ארוך יותר.
כלי זכוכית יצאו משימוש ב-1950 עם פיתוח שקיות פלסטיק סטריליות על ידי קרל וולטר וו. פ. מרפי שבנוסף לבטיחות איפשרו גמישות בהכנה.
לאחר תרומת הדם, נבדקת התרומה על מנת לזהות מחלות, ושאר גורמי מחלות. אם נמצא גורם כזה בעירוי, הוא נפסל לשימוש. לאחר הבדיקות מחלקים את הדם למנות בהתאם לסוג הדם. הדם נשמר בקירור ובתנאים סטריליים.
בישראל
לפני הקמת מדינה ישראל נושא תרומת דם נוהל על ידי מספר אגודות כולל "אגודת תומכי אחים" בירושלים.
בנק הדם הראשון של מגן דוד אדום בישראל הוקם על ידי הד"ר נתן (וילהלם) וולף ב-1946 בבניין מד"א ברחוב מזא"ה 13 בתל אביב. וולף נעזר ב"ארגון המתנדבים של תורמי דם" וברופאים: סוניה קבלקין, מלכה וולף, לודביג דרסלר, ושטארק. בהמשך, עבר הבניין ליפו ונקרא: "הבניין למתן שירותי הדם ע"ש הקולונל מיקי סטון".
בקריית מד"א ברמלה מצוי "בנק הדם המרכזי של מדינת ישראל", בו נמצאות כל תרומות הדם הנשלחות אל בתי חולים ברחבי המדינה.
הרשל גורדון לואיס
הרשל גורדון לואיס (15 ביוני 1929 - 26 בספטמבר 2016), היה במאי ומפיק קולנוע אמריקאי, מהמוכרים ביותר בז'אנר סרטי הטראש הפרובוקטיבי והשנוי במחלוקת, הוא ה"סנדק" של ז'אנר סרטי הגור (Gore) ונחשב לאחד האקספלויטרים הגדולים בתולדות הקולנוע.
האופורטיוניזם חסר הבושה של לואיס וחיפושו המתמיד והבלתי נלאה אחר הכסף הגדול, לא משנה היכן ימצא, קנו לו מקום של כבוד בפנתאון תרבות הטראש העולמית. במשך 10 השנים הקצרות בהן עסק בקולנוע, יצר לואיס ז'אנרים ותת-ז'אנרים "נחותים" למכביר, מתוך ניסיון עיקש להביא את הדבר הבא לשוק ולעשות את המכה הגדולה. התוצאה הייתה לרוב יצירות שנויות במחלוקת ששברו חוקים וגבולות בתחום הטעם הרע, זעזעו את הצופים והפכו במהרה ליצירות קאלט.
מהאקדמיה לקולנוע המדמם
לואיס, יליד 1929, החל את דרכו כפרופסור צעיר לספרות אנגלית (צעיר כל כך, שהוא טוען שרוב הסטודנטים בכיתות שלימד היו מבוגרים ממנו). אולם מהר מאוד הובילו הכישרונות הטבעיים את הרשל הצעיר לעולם הפרסום והטלוויזיה. אחרי שהתאכזב מהפוטנציאל הכלכלי של תחום הטלוויזיה, החליט לואיס בעצתו של מפיק סרטי הטראש האגדי דייוויד פרידמן, לעבור לעשיית סרטים באורך מלא. לאחר שהתוודע לסרטי הסופטקור המהפכניים של ראס מאייר, החל לואיס את דרכו כבמאי בז'אנר ה- Nudie, סרטי סופטקור עלילתיים או פסאודו-חינוכיים שהתרכזו בעולם מחנות הנודיסטים והשתמשו באלו כתירוץ להצגת ערום, שלא היה עד אז נפוץ בקולנוע. בתחילת שנות ה-60 הפיקו פרידמן ולואיס כ-30 סרטים ב-3 שנים מז'אנר הנודי. לקראת אמצע שנות השישים הוצף שוק סרטי הנודי וז'אנר הסקספלוייטיישן (Sexploitation) במתחרים שהיו מוכנים לקצץ בעלויות ולשבור את השוק. לואיס חיפש כיוונים קולנועיים חדשים ורווחיים יותר להשקיע בהם את מרצו. חיפושו הסתיים בהארה ששינתה לעד את פני הקולנוע. לילה אחד, כשהוא צופה בטלוויזיה בגנגסטר הנופל על הקרקע לאחר שנורה למוות, הרגיש לואיס תחושת אכזבה עמוקה כשהלה פשוט עצם עיניו ונפח נשמתו. "זה לא מספיק", אמר, "הבחור הזה צריך להשפריץ דם כמו גייזר". ז'אנר חדש נולד, ז'אנר ה- גור.