cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי אזרבייג'ן–מרוקו
שיתוף פעולה משפטי
במרץ 2011 ביקר שר המשפטים של מרוקו, מוחמד נאסיר, באזרבייג'ן. במהלך השיחות דנו הצדדים בטיוטות של האמנות הבין-מדינתיות הראשונות בנושא הסגרה, שיתוף פעולה משפטי בעניינים אזרחיים ומסחריים, סיוע משפטי הדדי בעניינים פליליים וכן הסכמי שיתוף פעולה בין משרדי המשפטים של שתי המדינות. צוינה חשיבות ביצוע הכשרות לעורכי דין.
שיתוף פעולה בינלאומי
בזירה הבינלאומית, שיתוף הפעולה בין מדינות מתבצע במסגרת ארגונים בינלאומיים שונים: הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC), האו"ם ועוד.
באוקטובר 2018, בפגישה ה-58 של האספה הכללית של המדינות החברות בארגון הקניין הרוחני העולמי (WIPO) בז'נבה, הודיע יו"ר מועצת המנהלים של סוכנות הקניין הרוחני של אזרבייג'ן, קמראן אימנוב, על הצטרפותה של אזרבייג'ן לאמנה של מרוקו. על הקלת הגישה ליצירות שפורסמו של עיוורים ולקויי ראייה או אנשים אחרים עם מוגבלות כדי לתפוס מידע מודפס.
ב-12 ביוני 2018, נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב חתם על החוק "על ההצטרפות לאמנת מרוקו על הקלת גישה ליצירות שפורסמו לעיוורים ולקויי ראייה או לקויי ראייה בדרך אחרת". הסכם זה נכנס לתוקף ב-24 בדצמבר 2018.
יוסף ביי מויאל
יוסף "ביי" מויאל (1843, תר"ג – 7 באוגוסט 1914, ט"ו באב תרע"ד) היה סוחר מצליח וממנהיגי עדת המערביים ביישוב היהודי ביפו, האחראי לגאולת אדמות רבות באזור תל אביב של ימינו, בהם באזור שכונת מחנה יוסף הקרויה על שמו. היה מיזמי בנייתו של מגדל השעון וכיכר השעון ביפו.
ביוגרפיה
יוסף מויאל נולד ברבאט שבמרוקו בשנת 1843. אביו היה אהרן מויאל, סוחר עשיר ממנהיגי קהילת יהודי רבאט, ואמו הייתה סעדה לבית עמיאל. יוסף קיבל חינוך מסורתי בתלמוד תורה ובישיבה ברבאט, וכמו כן השתלם בשפות זרות. בשנת 1860 מכרה המשפחה את רכושה במרוקו ועלתה לארץ ישראל. לאחר שלוש שנות מגורים בחיפה, המשפחה התיישבה סופית ביפו ורכשה בה מספר חנויות ובתי מגורים.
יוסף נשא לאישה את שמחה, בתו של הרב משה פרדו, הרב הראשי של יהודי אלכסנדריה.
לאחר שהתפטר משירות ספרד נתמנה לקונסול פרס ביפו, והממשל העות'מאני נתן לו את התואר "ביי" ואת אות הכבוד "מסדר המג'ידיה" דרגה ג'.
הוא ניצל את קשריו הטובים עם השלטון כדי להתערב לטובת עלייה יהודית לארץ ישראל. הוא הקים בית כנסת ויזם הקמת מבנים ומוסדות שונים ביפו, כולל כיכר השעון ומגדל השעון המפורסמים של יפו. ביחד עם אהרון שלוש וחיים אמזלג, הוא היה אחראי לגאולת אדמות רבות באזור תל אביב של ימינו, כולל השכונות נווה צדק, נווה שלום, חלק ממחנה יהודה ושכונת אהרן. הוא לבדו היה אחראי לרכישת האדמות של שכונות מחנה ישראל ומחנה יוסף (הקרויה על שמו) וכן חלק משכונת כרם התימנים.
הוא נפטר ביפו ב-7 באוגוסט 1914.
היו לו ארבעה ילדים מאשתו הראשונה, בהם ד"ר שמעון מויאל ועו"ד דוד מויאל, מסעודה וסולטנה. לאחר פטירתה הוא נשא לאישה את רחל לבית רג ונס, ולהם חמישה ילדים נוספים: נסים, אברהם, אהרן, משה ואסתר. היו לו שלושה אחים, בהם אברהם מויאל, נציג תנועת "חובבי ציון" בארץ ישראל.
מצוקי דרגות
מְצוּקֵי דְּרָגוֹת הוא כפר מטיילים בבעלות פרטית המשמש כבית הארחה ומרכז לתיירים ולמבקרים במדבר יהודה. המקום נמצא מעל כביש 90 מול נופו של ים המלח, בגובה של 0 מטרים (כ-400 מטרים מעל פני ים המלח), על שפת מצוק ההעתקים. כפר המטיילים יושב במקום בו קמה היאחזות הנח"ל של קיבוץ מצפה שלם, עד שהקיבוץ עבר לנקודת הקבע שלו למרגלות המצוק. לפני 1967 הייתה בקרבת המקום תחנת משטרת גבול ירדנית. מאז שעבר לנקודת הקבע שלו, משכיר קיבוץ מצפה שלם את השטח מצפון לשפכו של נחל דרגה לחברה פרטית המפעילה במקום אכסניית מטיילים ובה מגוון אפשרויות לינה ושירותי מטיילים כגון כיתות לימוד והדרכה, בר, אירוח סדנאות וכדומה.
עד שנת 2005 התקיים במקום בית הארחה אקולוגי שבמקורו היה אכסניית נוער ושימש תקופה מסוימת כבית ספר לטיפוס הרים. מאז מפתחת את המקום חברת מצוקי דרגות (2005) בע"מ, החוכרת את השטח מהקיבוץ.
עקב אסונות וחילוצים שאירעו במסלול נחל דרגה הסמוך, ממוקמת במצוקי דרגות תחנת ביקורת של רשות הטבע והגנים למבקשים להיכנס לנחל, בו נדרשים המטיילים להירשם ולהציג יכולת וציוד לשם צליחת המסלול האתגרי.
השערה (מתמטיקה)
במתמטיקה, השערה היא טענה שהועלתה על ידי מתמטיקאי שמאמינים כי היא נכונה בעקבות ראיות תומכות ראשוניות, אבל עבורן לא נמצאה עדיין הוכחה או הפרכה. ישנן השערות רבות שנותרו לא פתורות במשך עשרות ואף מאות שנים, כמו השערת רימן (שניתנה בשנת 1859) או המשפט האחרון של פרמה (שנוסחה ב-1637 והייתה השערה עד להוכחתה ב-1995 על ידי אנדרו ויילס). שתי ההשערות האלה, ועוד רבות אחרות, הן דוגמאות להשערות שעיצבו את ההיסטוריה של מתמטיקה בכך שתחומים מתמטיים חדשים פותחו במטרה להוכיח אותן.
לא כל השערה ניתנת להוכחה או הפרכה: דוגמה מפורסמת לכך היא השערת הרצף, הבעיה הראשונה ברשימת 23 הבעיות של הילברט. המתמטיקאים קורט גדל ופול כהן הוכיחו שלא ניתן להפריך או להוכיח את השערת הרצף (בהתאמה), מה שהופך אותה לבלתי תלויה באקסיומות של המתמטיקה. יתר מכך, משפט האי-שלמות הראשון של גדל טוען כי גם אם נרחיב את מערכת האקסיומות שלנו להכיל כמה השערות בלתי תלויות, תמיד תהיה השערה שאינה ניתנת להוכחה או להפרכה (ולמעשה אף ניתן לבנות אותה באמצעות אלגוריתם)
במהלך השנים שבהן ההשערה קיימת ללא הוכחה, היחס אליה מתבסס על אמונה, מושג שזר לעולמה של המתמטיקה, אך אינו זר לעולמם של המתמטיקאים, שגם הם עשויים בשר ודם. האמונה בנכונותה של השערה מסוימת, יחד עם חוסר האונים להוכיחה, גורמת למתמטיקאים לפתח תאוריות המתבססות על אמונה זו, תוך ידיעה ברורה שכל ההוכחות הנשענות על ההשערה עלולות להתברר כלא נכונות ברגע שבו תופרך ההשערה. מאידך, כל ההוכחות הנשענות על ההשערה יהפכו למתמטיקה מוצקה ברגע שתוכח ההשערה.
המשפט האחרון של פרמה
בתורת המספרים, המשפט האחרון של פרמה (או השערת פרמה, בטקטסים ישנים) קובע כי לא קיימים שלמים חיוביים a,b,c המקיימים a^n+b^n=c^n עבור n>2 כלשהו.
פייר דה פרמה ניסח את המשפט לראשונה ב-1637 בשולי עותק של הספר אריתמטיקה, בהם כתב "גיליתי הוכחה נפלאה למשפט זה, אבל שוליים אלו צרים מלהכילה". ההוכחה המוצלחת הראשונה ניתנה ב-1994 על ידי אנדרו ויילס ופורסמה רשמית ב-1995, אחרי 358 שנים של מאמץ מתמטי. הבעיה הפתוחה הריצה את ההתפתחות של תורת המספרים האלגברית במאה ה-19, ואת ההוכחה של משפט המודולריות במאה ה-20.
אימון מתקדם
האימון המתקדם הוא שלב בתהליך ההכשרה של הלוחם בחילות השדה של צה"ל לאחר סיום הטירונות.
אופי ההכשרה של אימון מתקדם בחיל הרגלים
בפרק הטירונות, בו מוסמך לוחם חי"ר ולוחם חה"ן לדרגת רובאי 05, עובר החייל הכשרה כלוחם חי"ר יחיד, וכחלק מקבוצות קטנות עד לרמת מחלקה. במהלך המשך הכשרתו באימון המתקדם לומד החייל להילחם כחלק מפלוגה ונחשף למתארים מגוונים יותר של לוחמה כגון: לוחמת שטח בנוי, שיתוף פעולה עם חילות אחרים כגון חיל השריון וחיל האוויר ושיפור מיומנויות מקצועית בקליעה ניווט וכושר גופני.
בסיום פרק האימון המתקדם מוסמך לוחם החי"ר ולוחם ההנדסה כרובאי 07. פרק זה אינו מסיים את הכשרת הלוחם ובטרם יסיים את המסלול הוא עוד צפוי להתאמן במסגרת הגדוד אליו מיועדת הפלוגה וכן להשתתף בתעסוקה מבצעית. לוחמי חיל הרגלים ולוחמי חיל ההנדסה עוברים מסלול זהה והכשרה מפרכת וקשה יותר משל שאר יחידות השדה בזרוע היבשה.
ענידת סיכה
בחטיבות החי"ר בהם החיילים עונדים סיכה בהתאם לגדוד אליו הם משתייכים (גולני, גבעתי, נח"ל, צנחנים, וכפיר) נהוג שבסיום האימון המתקדם מוענקת לחייל הסיכה המציינת את השתייכותו לגדוד. (להוציא את סיכת הלוחם אותה יקבל החייל רק בסוף המסלול). לאחר האימון המתקדם בדרך כלל הלוחמים ממשיכים לתעסוקה מבצעית ראשונה.
אימון מתקדם בחילות אחרים
גם בשאר חילות השדה הקרביים (חיל ההנדסה הקרבית, חיל השריון, חיל התותחנים וחיל האיסוף הקרבי וחטיבת החילוץ) ישנו אימון מתקדם בו החייל רוכש עוד מיומנויות חי"ר, מתמקצע בתחום ההתמחות של החיל ולומד לשתף פעולה עם כוחות אחרים במסגרות גדולות יותר ואף משתף פעולה עם חילות אחרים.
מעגל מאגי
במיתולוגיה של הויקה ובדתות פאגאניות נוספות, מעגל מאגי הוא מעגל המפריד בין שני עולמות, עולם הרוחניות ועולם בני האדם.
חלק מהמאמינים בדתות הפגאגאניות נוהגים לסמן מעגל מאגי כדי לתחום מרחב שהם מאמינים שהוא קדוש ומכיל אנרגיה מקודשת, או שבמרחב זה יוכלו לחוש מוגנים יותר. המעגל מסומן פיזית באמצעות ציור בגיר או במלח למשל, או שהוא מסומן באופן דמיוני.
ועידת לונדון (1920)
ועידת לונדון הייתה ועידה ציונית שהתקיימה בלונדון ביולי 1920 בהשתתפות נציגים מרוב המדינות שבהן הייתה קהילה יהודית משמעותית. מטרת הוועידה הייתה לקבוע את דרכי הפעולה של התנועה הציונית בהתחשב בשינויים הנובעים מהצהרת בלפור, וועידת סן רמו וההחלטה על המנדט ומינויו של יהודי כנציב העליון.
לפני ועידה זו נערכו כמה ועידות קטנות (אזוריות או סקטוריאליות) כדוגמת ועידת הציונים האמריקאים בפיטסבורג ב-1918, ועידה בגרמניה ב-1919 וועידה בגליציה ב-1919. בוועידות המכינות התקבלו החלטות על אופייה הרצוי של החברה המתהווה בארץ ישראל והחלטות הנוגעות לאופי הבעלות על הקרקע, כמו ההחלטה על כך שהקרקע ואוצרות הטבע בארץ ישראל יעמדו לרשות העם היהודי כולו ותחת פיקוחו (ועידת פיטסבורג). החלטה דומה על הלאמת הקרקעות, הנמלים ואמצעי התחבורה התקבלה בגרמניה וגם בגליציה הוחלט על הלאמת הקרקעות.
בוועידת לונדון היו שתי סיעות עיקריות, הסיעה האמריקאית בראשות השופט ברנדייס שראתה את בניית א"י באמצעות היוזמה הפרטית וההון הפרטי מול סיעת העבודה בראשות חיים ויצמן שתמכה בהחלטות שהתקבלו בוועידות המקומיות על הלאמת הקרקע ופעולה באמצעות הון ציבורי.
בעקבות המשבר פרשו ברנדייס וחבריו מההנהגה. ברנדייס, שמונה כנשיא הכבוד של ההסתדרות הציונית, הוסיף לתמוך בתנועה הציונית ולתרום לה עד יום מותו ואילו ויצמן נבחר להיות נשיא ההסתדרות הציונית העולמית.
הוועידה נתנה פתח לשילוב הון פרטי בהתיישבות בא"י וזכות קניין לשמירה על אדמות פרטיות וכך ביטלה הצעת החלטה של סיעת העבודה שרצתה לקבוע כי רק הקרן הקיימת תהייה רשאית לרכוש אדמות למפעל הציוני, ועל הקרן לשמור אדמות אלו לטובת הדורות הבאים. לשם גיוס ההון הנדרש למימון העלייה וההתיישבות הוקמה קרן היסוד.
בוועידה התקבלה גם החלטה על השלמת הטכניקום וציודו (לימים הטכניון), אחרי שההסתדרות הציונית רכשה אותו מחברת עזרה של יהודי גרמניה ב-8 בפברואר 1920.
כמו כן אישרה הועידה, הכרה בסוגים שונים של בתי ספר במערכת החינוך העברי בארץ ישראל. ההסדר נקבע מתוך חשש ש"המזרחי" יקים מערכת חינוך דתית נפרדת מההסתדרות הציוניות ומתוך תקווה כי מפלגת המזרחי תפעל לקרב את החוגים האורתודוקסים באירופה לציונות ולארץ ישראל.
ארווין ינקה
גנרל-אוברסט ארווין ינקה (בגרמנית: Erwin Jaenecke; 22 באפריל 1890 – 3 ביולי 1960) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על דיוויזיה, על קורפוסים, ועל ארמייה במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
ינקה נולד ב-22 באפריל 1890 בפררן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד ההנדסה ההנוברי ה-10. במלחמת העולם הראשונה לחם עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-19, וב-27 בינואר 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. בהמשך שימש כקצין מטה בדיוויזיה, ובסוף המלחמה שירת בדיוויזיית המילואים ה-26. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
לאחר המלחמה נשאר ינקה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1934 מונה למפקד גדוד ההנדסה ה-31, ובשנת 1937 השתתף כחלק מכוח מיוחד שהיה נוכח בהפצצת גרניקה על ידי לגיון קונדור הגרמני. בשנת 1938 מונה ינקה לאפסנאי הראשי של הארמייה השמינית, והשתתף עימה בסיפוח אוסטריה וחבל הסודטים, ובנובמבר 1938 מונה לראש מטה מפקדת הפיקוח על הביצורים.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה ינקה מפקד אגף האפסנאות של הארמייה השמינית, והשתתף עימה במערכה בפולין. באוקטובר 1939 מונה ינקה למפקד אגף האפסנאות של חזית המזרח, ובנובמבר הועלה לדרגת גנרל מיור. במאי 1940 מונה ינקה למפקד אגף האפסנאות של הארמייה התשיעית, ובקיץ 1940 מונה למפקד אגף האפסנאות של אזור פריז. לאחר מכן מונה למפקד אגף האפסנאות של חזית המערב, וב-1 בנובמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 בפברואר 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-389, ולחם עימה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוסים ה-8 וה-11 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית. על תפקודו בקרבות קיבל ינקה ב-9 באוקטובר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
אברהם אזולאי
רבי אברהם אזולאי (ה'ש"ל, 1570 – כ"ד בחשון ה'ת"ד, 1643; יש הטוענים כי נפטר בכ"א בחשוון) היה מקובל ופוסק, סב סבו של החיד"א.
ארווין ינקה
מלחמת העולם השנייה
ב-1 בנובמבר 1942 מונה ינקה למפקד הקורפוס ה-4, שהיה חלק מהארמייה השישית, במקום ויקטור פון שבדלר שפרש בעקבות פציעה, ולחם עמו בקרב סטלינגרד, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל ההנדסה. ב-2 בינואר 1943 קיבל ינקה את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-17 בינואר 1943 נפצע ינקה והוטס אל מחוץ לכיס סטלינגרד, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס מקס פפר.
אברהם אזולאי
ביוגרפיה
נולד למרדכי אזולאי בפאס שבמרוקו, למשפחה שעל פי המסורת מקורה בחבל קסטיליה שבספרד. בשנת שס"ו (1606) לערך, בעקבות צרות שעברו יהודי פאס משכניהם המוסלמים, וכן רעב ומגפות, החליט לעלות לארץ ישראל. בדרכו ארצה, טבעה האונייה עם כתביו, אך הוא ניצל. כאות תודה לקב"ה החל לצייר מאז את חתימתו בצורת אונייה.
ארווין ינקה
מלחמת העולם השנייה
ב-1 באפריל 1943 מונה ינקה למפקד הקורפוס ה-82 בהחזית המערבית, וב-25 ביוני 1943 מונה למפקד הארמייה ה-17 בגשר קובאן, ובלם את המתקפות הסובייטיות, אולם לבסוף נאלץ באוקטובר לסגת לעבר חצי האי קרים. ב-30 בינואר 1944 הועלה ינקה לדרגת גנרל-אוברסט, אך באפריל הודח מתפקידו עקב הנסיגה מחצי האי קרים, והועמד למשפט בבית דין צבאי בראשות היינץ גודריאן, שזיכה אותו בשקט. לאחר מכן לא קיבל ינקה עוד תפקיד פיקודי עד סוף המלחמה.
אברהם אזולאי
ביוגרפיה
עם הגעתו ארצה התיישב בחברון. בשנת 1619 (ה'שע"ט) נאלץ לעזוב את העיר ולעבור להתגורר בירושלים, בשל מגפת דבר שפרצה בחברון. לאחר תקופה בירושלים, פרצה המגפה גם בה, אז עזב את העיר ועבר להתגורר בסביבות העיר חברון לתקופה קצרה, שם נדר נדר שאם יזכה לשוב לעירו חברון יפרסם בה את חידושי התורה שכתב במשך השנים "בשקידות העיון ובטירחא יתירה". הישועה הגיעה לו ממקום אחר, כאשר פסקה המגפה בעזה . בי"ט אב אותה שנה עבר רבי אברהם להתגורר זמנית בעיר, ושם כתב את ספריו "חסד לאברהם" ("לזכור חסדי ה' אשר גמלני ומחרב מלטתני") ו"בעלי ברית אברם". בעיר שימש אז המשורר רבי ישראל נג'ארה כרב הקהילה היהודית, שאף כתב שיר קצר לכבוד אחד מספריו. עם סיום המגפה חזר לחברון, שם בילה את שארית חייו.
ארווין ינקה
לאחר המלחמה
ב-12 ביוני 1945 נפל ינקה בשבי הסובייטי, ובשנת 1947 נידון למוות, אולם גזר דינו הומר למאסר עולם. ינקה שוחרר מהשבי רק באוקטובר 1955, לאחר ביקור קונראד אדנאואר במוסקבה. לאחר שחרורו התגורר ינקה בקלן עד למותו ב-3 ביולי 1960.
אברהם אזולאי
ביוגרפיה
למד את תורת הקבלה אצל רבי חיים ויטאל, וגם עם בנו, רבי שמואל ויטאל. הושפע רבות גם מתורת הקבלה של הרמ"ק.
לפי המסופר בהקדמת הספר אוצרות חיים, רבי אברהם אזולאי ורבי יעקב צמח נסעו לקברו של רבי חיים ויטאל בסוריה, שם עשו ייחודים עד שקיבלו מרבי חיים ויטאל רשות לחפור בקברו ולהוציא משם את כתביו הגנוזים. אחד הכתבים שהוצאו היה הספר אוצרות חיים, שהוא בעצם מהדורה בתרא לספר עץ חיים.
בספריו מתאר פעמים רבות את המעלות הרוחניות של הישיבה בארץ ישראל, ובפרט בעיר חברון.
חתימתו
מסופר כי בדרכו לארץ ישראל נקלעה הספינה לסערה בים התיכון והתפרקה, כל רכושו אבד ועמו כל כתביו, ואף נפשו נותרה לו לשלל בדרך נס. כהוקרה על הנס שינה את חתימתו לחתימה בצורת ספינה, וכך נהגו צאצאיו מספר דורות אחריו, וביניהם נינו רפאל יצחק זרחיה אזולאי ובן נינו החיד"א.
פטירתו
על פטירתו נפוצה אגדה, שמופיעה גם בספר "זיכרון ירושלים". לפי המסופר, בשנת ה'ת"ד (1643), בא פחה מאיסטנבול לבקר בחברון ובמערת המכפלה, וכשהציץ פנימה למערה התת-קרקעית נפלה חרבו היקרה לתוכה. הפחה הוריד אל המערה את משרתיו באמצעות חבלים, אולם הם מתו לפני שהספיקו להשיב את החרב. בשל כך גזר על היהודים להיכנס להוציא את החרב מהמערה. היהודים ערכו גורל, ורבי אברהם אזולאי נבחר לבצע את המשימה. הוא טבל במקווה ובמשך לילה שלם למד ועסק בקבלה. לקראת הבוקר ביקש מחבריו שיתפללו עליו שלא יאונה לו רע והלך למערה, שם קשרו אותו בחבל וירד פנימה. לאחר שמצא את החרב, קשר אותה אל החבל והחזירה למעלה. הוא נכנס עמוק יותר למערה, שהיא אחד מפתחי גן עדן, וראה שם את אליעזר עבד אברהם. זה האחרון הובילו פנימה אל גן עדן, ושם ראה את האבות. בשל הפחד שאפף אותו, הוא התעלף, ולאחר שהריח בשמים, קם וסיפר לאבות על סיבת בואו. מכיוון שראה כי זהו גן עדן, לא רצה לצאת מתוכו, והאבות אמרו לו ש"זה אינו אפשר. עכשיו צא ומחר אתה עמנו". רבי אברהם אזולאי הועלה מהמערה בחבלים, ושב לביתו שמח, וכל הלילה דרש בפני חבריו בקבלה. עם שחר טבל במקווה, לבש תכריכים, קרא "שמע ישראל", ונפטר. בן נינו רבי חיים יוסף דוד אזולאי לא מזכיר את האגדה בחיבוריו.
נקבר בבית העלמין העתיק בחברון.
חיבוריו
כתב חיבורים רבים בנגלה ובנסתר. שמו יצא בעיקר הודות לתפוצתם הרחבה של ספריו הקבליים (בפרט הספר "חסד לאברהם"), שנדפסו לאחר פטירתו. בעשרות השנים האחרונות נדפסו גם ספריו בהלכה ובמשנה.
דניאל פרנקל
דניאל פרנקל בריינר (נולדה ב-8 בספטמבר 1987) היא אתלטית ישראלית, אלופה ושיאנית ישראל בקפיצה לגובה. היא האישה הישראלית הראשונה שקפצה מעל 1.90 מטר. שיאה הישראלי הנוכחי הוא 1.94 מטר, אותו קבעה באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2011, בה סיימה במקום הרביעי.
ביוגרפיה
פרנקל נולדה וגדלה בתל אביב. אמה, שושנה, היא מורה לחינוך גופני. אביה, יוסף אהרון פרנקל, היה עיתונאי.
בילדותה רקדה בלט בלהקת בת דור. בגיל 19 עזבה את הריקוד לטובת קריירת ספורט. לפרנקל תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה. כיום היא מתאמנת בקבוצת מכבי תל אביב, בהדרכתו של המאמן אנטולי שפראן.
2010: אלופת ישראל ושיאנית ישראל
בתחרות אתלטיקה שנערכה באצטדיון הדר יוסף במרץ קבעה פרנקל בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 1.84 מטר אך לא הצליחה לשפר את השיא הישראלי (1.87 מטר). בתחרות גראנד פרי של חיפה במאי אותה שנה קפצה פרנקל גובה של 1.86 מטר ושברה את שיאה האישי. ראשונה בתחרות הייתה מעיין פורמן שקבעה שיא ישראלי חדש של 1.88 מטר. באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף בסוף יוני אותה שנה זכתה פרנקל במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.91 מטר. היא שיפרה את השיא הישראלי פעמיים כשעברה גובה של 1.89 מטר. פורמן סיימה במקום השני. זו הייתה הפעם הראשונה שקופצת לגובה ישראלית עברה מעל גובה של 1.90 מטר, הנחשב לרף הכניסה לרמה העולמית במקצוע זה.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף יולי אותה שנה סיימה פרנקל במקום ה-12 בגמר הקפיצה לגובה, לאחר שעברה גובה של 1.85 מטר. בשלב המוקדמות קבעה פרנקל שיא ישראלי חדש של 1.92 מטר, עלתה לגמר מהמקום הראשון במשותף עם ארבע קופצות, ובכך הייתה לקופצת גובה הישראלית הראשונה אי פעם שמשתתפת בגמר אליפות אירופה. שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות גרנד פרי שנערכה בגטבורג, שוודיה באוגוסט זכתה פרנקל במדליית ארד בקפיצה לגובה עם 1.88 מטר.
2011: המשך שבירת השיאים
בתחרות אתלטיקה באולם שנערכה בהוסטופץ' שבצ'כיה, במסגרת סבב מוראביה בינואר 2011 קבעה פרנקל בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש באולם של 1.90 מטר, שיפור לשיא של פורמן (1.86 מטר).
באליפות אירופה באולם, שנערכה בפריז במרץ אותה שנה סיימה פרנקל במקום הרביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.92 מטר. בשלב המוקדמות היא שיפרה את שיאה הישראלי באולם פעמיים והעמידה אותו על 1.94 מטר. הישג זה מהווה גם שיא ישראלי כללי (באולם או באצטדיון).
בדצמבר נפצעה פרנקל בברכה במהלך מחנה אימונים במוסקבה, וכתוצאה מכך הודיעה כי לא תוכל להשתתף באולימפיאדת לונדון.
2015-2013: פציעה והחלפת רגל הניתור
בחודש פברואר קרעה פרנקל את הרצועה בברכה השמאלית, ונאלצה לעבור שני ניתוחים. בשנה שלאחר הפציעה היא לא התחרתה כלל, ובשנת 2015 התחרתה פעם אחת. בעקבות הפציעה, ובצעד חריג ביותר במקצוע הקפיצה לגובה, החליטה פרנקל להחליף את רגל הניתור, מרגל שמאל לרגל ימין, על מנת שתוכל לקפוץ מבלי להסתכן בפציעה נוספת ברגלה השמאלית.
בינואר 2019 הוסמכה כעורכת-דין.
חיים אישיים
בינואר 2017 התחתנה עם עודד בריינר, איש היי-טק וב-2022 הפכה לאם.
רוד קרול
רודולף יוזף "רוד" (או רודי) קרול (בהולנדית: Rudolf Jozef "Ruud" Krol; נולד ב-24 במרץ 1949 באמסטרדם) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי, וכיום מאמן כדורגל.
קרול היה אחד משחקני ההגנה הטובים בעולם בתקופתו. נחשב לשחקן בעל ראיית משחק, שבנוסף לתפקידו במערך העורפי היה לו גם חלק בתכנון המשחק. הייתה לו קריירת משחק ארוכה במדי אייאקס אמסטרדם, ושיחק גם בארצות הברית, איטליה וצרפת. הוא ייצג את נבחרת הולנד 83 פעמים, בין היתר בשני טורנירי מונדיאל ובשתי אליפויות אירופה. קרול אימן בעיקר קבוצות ונבחרות לאומיות מיבשת אפריקה, בהן נבחרות ו.
קריירת משחק
קרול החל את הקריירה בקבוצת אייאקס אמסטרדם מעיר הולדתו, תחת המאמן רינוס מיכלס, בעונת. הוא רשם בעונה זו הופעת ליגה אחת בלבד ושימש בעיקר כמחליף, אך עונה אחר כך כבר זכה למקום קבוע בהרכב הפותח של הקבוצה, וסייע לה לזכות בעונה זו בדאבל המקומי. בעונת העפילה אייאקס עד לגמר גביע אירופה לאלופות, אך קרול החמיץ את המשחק עקב שבר ברגלו. בשתי העונות הבאות, לעומת זאת, השלימה אייאקס שתי זכיות נוספות בגביע אירופה, וקרול פתח בשני משחקי הגמר, מול אינטר מילאנו ב-1972 ומול יובנטוס ב-1973. במהלך הקמפיין של הקבוצה באירופה בעונת, כבש קרול את שער הניצחון במשחק הראשון של חצי הגמר מול ריאל מדריד.
במרוצת שתי העונות הבאות החלה עזיבה של שחקנים מובילים את אייאקס. בעקבות עזיבתם של יוהאן קרויף ויוהאן ניסקנס לברצלונה, ופרישתו של הקפטן פיט קייזר, מונה קרול באוקטובר 1974 לתפקיד קפטן הקבוצה, תפקיד אותו מילא עד לעזיבתו בסיום עונת. קרול שיחק באייאקס במשך 12 עונות, ולמעט העונה הראשונה כמחליף ופציעות שהשביתו אותו, היה נחשב לשחקן מפתח לאורך כל התקופה. בנוסף לשלושה גביעי אירופה, זכה קרול עם קבוצתו בשש אליפויות וארבעה גביעים מקומיים. הוא רשם 339 הופעות ליגה במדי הקבוצה, בהן כבש 23 שערים.
ב-1980 עבר קרול לNASL, כשחתם במדי ונקובר וייטקפס, במדיה שיחק עונה אחת עד שחזר לאירופה. בעונת עבר קרול לנאפולי מהסרייה א', במדיה שיחק במשך ארבע עונות. הישג השיא שלו עם הקבוצה היה המקום השלישי בליגה בעונה הראשונה שלו, אך בשתי העונות האחרונות שלו בקבוצה היא איבדה מיכולתה וסיימה בחלק התחתון של הטבלה. קרול עזב את הקבוצה לקראת עונת, רגע לפני הפריצה של הקבוצה עם החתמתו של דייגו מראדונה, ועבר לשחק במדי קאן מליגת המשנה הצרפתית. על אף גילו המתקדם, הוא שיחק במדיה במשך שתי עונות כשחקן הרכב, עד שפרש ממשחק פעיל בסיום עונת, בגיל 40.
נבחרת הולנד
קרול ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד תחת המאמן ג'ורג' קסלר בשנת 1969.
בשנת 1974 מונה רינוס מיכלס, מאמנו הראשון של קרול באייאקס אמסטרדם, לתפקיד מאמן הנבחרת. עוד טרם הגעתו הבטיחה הנבחרת את העפלתה למונדיאל 1974. מיכלס הנחיל את שיטת הטוטאל פוטבול, ולקרול היה תפקיד משמעותי בשיטה, בהיותו שחקן ורסטילי שיכול לשחק במגוון עמדות בהגנה וכן לתמוך בקישור ובחלק ההתקפי. קרול נכלל בסגל של מיכלס לקראת המונדיאל בגרמניה המערבית, ולא החמיץ אף דקת משחק במהלכו. הולנד העפילה משלב הבתים הראשון עם ניצחונות על ו ותיקו מול. במהלך הניצחון 4-1 על בולגריה כבש קרול שער עצמי לזכות הבולגרים. הולנד עברה את שלב הבתים השני עם מאזן מושלם מול, ו. בניצחון המרשים 4-0 על ארגנטינה, כבש קרול את שערה השני של נבחרתו בבעיטה חזקה ממרחק. קרול הוא אחד מארבעה שחקנים בלבד שכבשו גם שער עצמי וגם שער זכות בטורניר גביע העולם. הולנד נעצרה רק במשחק הגמר, עם הפסד 2-1 ל המארחת.
נבחרת הולנד הייתה לאחת מארבע הנבחרות שהעפילה לטורניר הגמר של יורו 1976 ביוגוסלביה. במשחק חצי הגמר מול הפסידה הולנד, במשחק בו שימש קרול כקפטן הנבחרת בהיעדרו של יוהאן קרויף. קרול פתח גם במשחק על המקום השלישי מול המארחת, שם ניצחה הולנד בתוצאה 3-2 לאחר הארכה, אך ללא סרט הקפטן, עם חזרתו של קרויף.
ארנסט האפל היה המאמן שהוביל את הולנד למונדיאל 1978 בארגנטינה. בעקבות החרמתו של קרויף את הטורניר עקב המשטר הצבאי בארגנטינה, היה קרול לקפטן נבחרת הולנד בטורניר. כמו בטורניר המונדיאל הקודם, גם הפעם קרול לא החמיץ אף דקת משחק של נבחרת. הולנד עברה את שלב הבתים הראשון עם ניצחון אחד בלבד, על, תיקו מול והפסד ל. את שלב הבתים השני צלחה הולנד עם ניצחונות על ו, ותיקו 2-2 בשחזור הגמר הקודם מול גרמניה המערבית. במשחק הגמר הפסידה הולנד לארגנטינה בתוצאה 3-1 לאחר הארכה, ובכך לא זכה קרול להניף כקפטן את גביע העולם. ההופעה בגמר הייתה ה-14 שלו במדי הולנד במונדיאלים, שיא הופעות משותף עם וים יאנסן שהחזיק מעמד עד למונדיאל 2014, אז נשבר על ידי וסלי סניידר.
קרול החמיץ הזדמנות לשחק במונדיאל שלישי, לאחר שהולנד כשלה להעפיל ממוקדמות מונדיאל 1982. הוא היה שותף לטורניר מוקדמות יורו 1984, ומשחקו האחרון היה במסגרת המוקדמות, בהפסד 1-0 ל ב-16 בפברואר 1983. קרול סיים את דרכו הבינלאומית עם 83 הופעות במדי הולנד, בהן כבש ארבעה שערים. קרול הוביל את טבלת ההופעות במדי הנבחרת בכל הזמנים במשך 21 שנים, החל מה-22 במאי 1979, אז שבר את שיא ההופעות כשרשם את משחקו ה-65 בנבחרת, ועד לטורניר יורו 2000 בו רשם ארון וינטר את הופעתו ה-84 והאחרונה במדי הולנד.
קריירת אימון
קרול החל בקריירת אימון לקראת עונת, כשהתמנה לתפקיד המאמן של אלופת בלגיה, מכלן. לאחר שלא הצליח לשחזר את הצלחת הקבוצה, סיים קרול את תפקידו כבר בחודש ינואר. חודשיים אחר כך התמנה לתפקיד מאמן סרבט ז'נבה עד לסיום העונה, וסייע לה להישאר בליגת העל השווייצרית.
לאחר עונת הבכורה שלו כמאמן, החל קרול לעבוד עם נבחרות צעירות, כששימש בתפקידי עוזר מאמן בנבחרת הולנד עד גיל 21, וכמאמן ראשי של הנבחרת האולימפית של מצרים. ב-1995 קיבל קרול את תפקיד המאמן של נבחרת מצרים, וסיים את תפקידו לאחר שנעצר בשלב רבע הגמר של גביע אפריקה לאומות בשנת 1996. קרול נשאר במצרים, והוביל את קבוצת הפאר המצרית א-זמאלכ במשך שנתיים, ולאחריה אימן במשך זמן קצר את קבוצת אל-ווחדה אבו דאבי מאיחוד האמירויות הערביות.
קרול חזר לכדורגל האירופי בשנת 1999, כשהתמנה לתפקיד עוזר המאמן של נבחרת הולנד, תחת פרנק רייקארד. הוא נותר בתפקידו גם תחת יורשו של רייקארד, לואי ואן חאל. בשנת 2002, התמנה לתפקיד עוזר המאמן של רונאלד קומאן בקבוצת נעוריו, אייאקס אמסטרדם. לאחר פיטוריו של קומאן ב-2005, שימש קרול כמאמנה הזמני של הקבוצה, עד למינויו של דני בלינד לתפקיד הקבוע. לקראת עונת, חזר קרול לתפקיד המאמן הראשי, כשהתמנה לתפקיד באז'אקסיו שנשרה עונה קודם לכן מהליגה הבכירה בצרפת. קרול סיים את תפקידו לאחר עונה אחת בלבד, בה הוביל את הקבוצה למקום ה-12 בלבד.
קרול חזר למצרים לקראת עונת, אז התמנה בשנית לתפקיד מאמן א-זמאלכ. הוא הוביל את הקבוצה למקום השני בליגה ולזכייה בגביע המצרי, ובסיום העונה עזב את הקבוצה וחתם באורלנדו פירטס מדרום אפריקה. הוא חתם בקבוצה לשלוש שנים, ובעונה השלישית הוביל אותה לזכייה בדאבל המקומי, ובכך רשם אליפות ראשונה כמאמן. ב-2012 עבר לאמן בתוניסיה, בקבוצת ספקסיין, אותה הוביל לזכייה באליפות. בעקבות ההצלחה מונה קרול לתפקיד המאמן הזמני של נבחרת תוניסיה, אך סיים את תפקידו בעקבות כישלון הנבחרת להעפיל למונדיאל 2014. הוא נותר בתוניסיה, כשהתמנה לתפקיד המאמן באספרנס תוניס, עימה זכה באליפות נוספת. משם המשיך קרול לקדנציה קצרה באל אהלי טריפולי מלוב, ובשנת 2015 התמנה לתפקיד המאמן של רג'א קזבלנקה ממרוקו.
משגב דב
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי חברי תנועת החרות מסניף חיפה, שבקשו בתחילה להקים משקי עזר באזור חיפה, אך בהמשך החליטו לצאת להתיישבות. מכיוון שרובם היו מבוגרים יחסית, החליטו להקים יישוב של בני המעמד הבינוני המחייב השתתפות כספית של המתיישבים, ובתמורה מאפשר להם לבחור את מקום ההתיישבות. לצורך הקמת היישוב חתמו על חוזים עם רסקו. המקימים היו בעלי משפחות, ארצישראליים ויוצאי רומניה ואוסטרליה, חברי גרעין 14 במאי, שנקרא כך על שם היום האחרון של המנדט הבריטי על ארץ ישראל. במאי 1949 התיישבו חברים מהגרעין באופן זמני בפנסיון מאיר בגדרה וקיימו בו משק שיתופי. באביב 1950 עברו לנקודת הקבע בכפר בשית, באוגוסט 1950 התקיים ביישוב הכנסת ספר תורה, בספטמבר 1950 עלו לנקודת הקבע כ-20 משפחות ובאוקטובר של אותה שנה התקיים טקס הנחת אבן פינה. בין המתיישבים היו גם חברי הכנסת של חירות, יעקב מרידור ואריה בן-אליעזר. התנועה המיישבת הייתה משקי חרות בית"ר. עם השנים הצטרפו ליישוב עולים מפולין, מרוסיה, מתימן ומעיראק.
הכשרת מורים בישראל
בהמשך להכשרה הבסיסית מתקיימות השתלמויות מגוונות למורים, להכשרתם בנושי הוראה ספציפיים ולהמשך התפתחותם המקצועית.
הכשרת מורים נעשתה בארץ ישראל מתחילת המאה ה-20, במוסדות שנקראו "סמינר למורים" או "סמינר למורים וגננות". בשנות ה-90 של המאה ה-20 הפכו הסמינרים למורים בהדרגה למוסדות המעניקים תואר אקדמי (.B.Ed) לבוגריהם, ובהתאם לכך שונו שמות המוסדות כך שבמקום "סמינר" הם נקראים "מכללה" או "מכללה אקדמית".
מכללות אקדמיות לחינוך
מכללות אלה מכשירות עובדי הוראה, מורים, מחנכים וגננות לגיל הרך, לחינוך המיוחד, לבית הספר היסודי ולבית הספר העל יסודי, וכן מורים לספורט, כל אחת על פי תוכניות הלימוד הנהוגות בה:
חלק מהתנסות זו נעשית במהלך שנות הלימוד וחלקה כסטאג' עם סיום הלימודים. אורך ההתמחות שנת לימודים אחת. היא מתקיימת בשכבות הגיל השונות בהן חינוך לגיל הרך, חינוך יסודי, חטיבות ביניים ותיכונים, בהתאם למקצועות ההוראה שבהם התמחו הסטודנטים במהלך לימודיהם.
חלק מהמכללות קיבלו היתר להעניק תואר שני, לרוב בחינוך. תואר שני בחינוך מיועד למורים בעלי ניסיון ובמהלכו מעמיקים את הידע המקצועי. במקרים מסוימים מאפשרת השלמת התואר השני להגיש תלמידים לבגרות. כמו כן, תואר שני בחינוך הוא בין הגורמים התורמים להעלאת שכר המורים.
ליכטנשטיין במשחקים האולימפיים
ליכטנשטיין משתתפת במשחקים האולימפיים מאז שנת 1936 בה שלחה ספורטאים לאולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן ולאולימפיאדת ברלין. מאז השתתפה הנסיכות כמעט בכל האולימפיאדות, כשהיא שולחת בין משתתף אחד - באולימפיאדת אתונה (2004) למשלחת הגדולה ביותר, 13 משתתפים באולימפיאדת קלגרי (1988).
הישגים
למרות אוכלוסייתה הקטנה מאוד של הנסיכות (33 אלף תושבים ב-2008), היא הצליחה לזכות לאורך השנים בעשר מדליות אולימפיות, מהן שתיים מזהב, כולן במשחקי החורף, ובענף הסקי האלפיני. היא המדינה המובילה במספר המדליות לנפש. 9 תוך 10 המדליות השיגו נציגים משתי משפחות.
את המדליות הנוספות לליכטנשטיין השיגו וילי פרומלט כשזכה במדליית ארד בתחרות הסלאלום אולימפיאדת אינסברוק, אורבסולה קונזט זכתה במדליית ארד בסלאלום נשים באולימפיאדת סרייבו (1984). פול פרומלט, אחיו של וילי, זכה באולימפיאדת קלגרי (1988) במדליית ארד בתחרות הסלאלום לגברים.
הישגיה המצוינים של ספורטאיה באולימפיאדת לייק פלאסיד הציבו את ליכטנשטיין במקום השישי מבין כל המדינות בדירוג הזכיות במדליות באותה אולימפיאדה.
לאולימפיאדת סוצ'י (2014) שלחה ליכטנשטיין ארבעה ספורטאים, הבולטת בהם גולשת הסקי האלפיני טינה וייארתר, בתה של הני ונצל, שנשאה את דגל המשלחת. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה וייארתר במדליית ארד בתחרות הסופר G.
במשחקי הקיץ השתתפו ספורטאים מליכטנשטיין, ללא שהגיעו להישגים משמעותיים, בתחרויות האתלטיקה, שחייה, קליעה, רכיבה, מרוצי אופניים, ג'ודו, טניס והתעמלות מכשירים.
שינוי הדגל בעקבות האולימפיאדה
אחד האירועים המשמעותיים ביותר של ליכטנשטיין במשחקים האולימפיים אינו קשור כלל לספורט. עם פתיחת אולימפיאדת ברלין ב-1936 הבחינו חברי המשלחת כי דגל האיטי הנישא על ידי המשלחת ההאיטית זהה לדגל ליכטנשטיין. בעקבות גילוי זה נוסף לדגל המדינה הכתר שנה לאחר מכן.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף
בענפי החורף:
גיורא לב
גיורא לב (נולד ב-30 ביוני 1939) הוא ראש עיריית פתח תקווה השביעי, תקופת כהונתו נמשכה שתי קדנציות בין השנים 1998–1989. תת-אלוף במילואים בצה"ל ולשעבר מפקד חטיבה 460 ומפקד עוצבת אתגר.
ביוגרפיה
לב נולד בחיפה, ולמד בבית הספר החקלאי כדורי. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון. בשריון עבר לב הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש במספר תפקידי פיקוד בחיל. במלחמת ששת הימים היה לב מפקד פלוגה בגדוד 268 בחטיבה 60. לאחר מכן נשלח להדריך אנשי שריון באתיופיה, ולאחר חזרתו מונה למפקד פלוגה בגדוד 195 בחטיבה 401. במלחמת יום הכיפורים היה מפקד גדוד 264 בחטיבה 421 (בפיקוד חיים ארז) שהשתייכה לאוגדת שרון. גדודו היה גדוד הטנקים הראשון שחצה את תעלת סואץ במבצע אבירי לב ופשט שם על בסיסי טילים מצריים. לאחר המלחמה שימש מפקד גדוד 195, סגן מפקד חטיבה 14 ומפקד חטיבה 460. במלחמת לבנון פיקד על אוגדה 90 שנלחמה בגזרה המזרחית. שירת כסגן מפקד גיס ושימש נספח צבאי בדרום אפריקה. לב השתחרר מצה"ל בדרגת תת-אלוף.
ב-1989 נבחר לראשות העיר כשהוא מתמודד מטעם הליכוד וגובר על דב תבורי נציג מפלגת העבודה. בשנת 1995, בית המשפט זיכה אותו מכתב אישום שהגישה נגדו המדינה, בגין שוחד והפרת אמונים. בית המשפט העליון דחה את ערעורה של המדינה על הזיכוי וקבע כי ההאשמה היא חסרת בסיס. לב התמודד ב-1998 לקדנציה שלישית, אך הפסיד בבחירות ליצחק אוחיון, מועמד עצמאי המזוהה עם מפלגת העבודה. בשנת 2015 הוענקה לו אזרחות כבוד של העיר.
באוגוסט 2018 אמר לב כי הוא שוקל להתמודד בבחירות לראשות העיר פתח תקווה. בסופו של דבר, לב לא התמודד בבחירות והודיע על תמיכתו באיציק ברוורמן.
גיורא לב גר בפתח תקווה. נישא לעדנה, שממנה התאלמן ב־2017, ואב לארבעה ילדים.
אנתוני מיילס
אנתוני מיילס (באנגלית: Anthony Miles; נולד ב-16 באוקטובר 1982 בשיקגו, אילינוי) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד ומתנשא לגובה 2.06 מטרים.
מיילס החל את קריירת המכללות שלו באוניברסיטת אולני סנטראל, לאחר מכן שיחק שנתיים באוניברסיטת אקסבייר, אותה הוביל בפעם הראשונה בתולדותיה לרבע הגמר של טורניר המכללות, לאחר זכייה באליפות האטלנטיק-10. מיילס לא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA ולכן יצא לאירופה וחתם באלגסיראס מהליגה הספרדית השנייה, אך כבר באמצע העונה עבר לבאנביטספור הטורקית.
מיילס נבחר במקום השני בדראפט הליגה הסינית על ידי קבוצת דונגואן ובעונתו הראשונה במדיה קלע 35.1 נקודות והוריד 11 ריבאונדים בממוצע למשחק וזכה בתואר של הליגה. גם בעונה הבאה היה מלך הסלים של הליגה עם 32.1 נקודות בממוצע למשחק. בקיץ 2007 מיילס ניסה שוב להתקבל לליגת ה-NBA, כאשר התאמן במחנה הקיץ של האינדיאנה פייסרס, אך לא קיבל חוזה בקבוצה ולכן חזר לסין. את עונתו השלישית בדונגואן סיים עם ממוצעים של 26.6 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק וסיים את העונה כסגן מלך הסלים של הליגה.
לקראת עונת עבר מיילס לטולון הצרפתית, אך נחתך מסגל הקבוצה לפני תחילת העונה ובאוקטובר 2008 חתם בעירוני רמת גן הישראלית, במדיה קבע ממוצעים ששלל עם 14.4 נקודות, 7.2 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים בכ-27.7 דקות בממוצע למשחק.
לאחר רמת גן הוא עבר לסטיאווה בוקרשט ואחר כך לקבוצות אחרות עד שסיים את הקריירה המקצועית בשנת 2014.
טיול שנתי
הטיול השנתי מתרחש אחת לשנה במסגרת בתי הספר, ונחשב לאירוע מרכזי בתחום הטיולים והשל"ח במערכת החינוך. מנהלי בית ספר ואנשי חינוך מייחסים לטיול השנתי תפקיד מרכזי בתהליך של עיצוב הנוער והקניית ערכים הקשורים ביחסים שבין הנוער לארצו.
קיום טיולים שנתיים נהוג בכל בתי הספר בארץ ובכל הגילים, ויש חובה לקיים אותם על פי תקנות משרד החינוך. בחוזר המנכ"ל המתפרסם אחת לכמה שנים מפורטים חובת קיום הטיולים, והיבטים פדגוגים, ארגוניים ובטיחותיים של קיום הטיולים. ב-2008 יצאה מטעם משרד החינוך ומינהל חברה ונוער "תוכנית הליבה להכרת הארץ ואהבת המולדת", המתבססת על עקרונות חוזר מנכ"ל ומנגישה את עיקריה לתכנון וקיום טיולים בראייה רשותית ובית ספרית.
על פי התוכנית, הטיולים מתבצעים לפי העיקרון "מהקרוב לרחוק" - תלמידי בית הספר היסודי יוצאים בדרך כלל לטיולים בני יום אחד ולמקומות קרובים לבית הספר. בהמשך, ככל שגדלים התלמידים, הטיולים השנתיים מתארכים ונמשכים מספר רב יותר של ימים במקומות מרוחקים יותר. כיום, בבתי ספר רבים, טיול השיא הוא הטיול של כיתה י"ב להרי אילת.
המטרות העיקריות של הטיולים השנתיים הן: לעצב ולפתח את התלמידים, לשפר את מידת הגיבוש והחברות בין התלמידים ולגרום למידה גבוהה יותר של הכרת הארץ. לפי הרציונל החינוכי, טיולים אלה יוצרים התמודדויות לא שגרתיות בין בני הנוער. ההתמודדויות הללו מאפשרות למידה והתפתחות משמעותית למרביתם. ההתמודדויות אשר באות לידי ביטוי בטיולים שנתיים הן לרוב: לינה מחוץ לבית המגורים, לינה בתנאי שטח, ריחוק מההורים, ריחוק מהסביבה המוכרת, הליכה ממושכת ואתגרית בטבע ועוד. טיולים כדוגמת טיולים שנתיים מבוצעים לרוב בתנועות הנוער השונות. לפיכך, ייתכן שתלמידים אשר משתייכים לתנועות הנוער יתמודדו ביתר קלות עם הטיולים השנתיים הבית ספריים.
היסטוריה
הטיול השנתי נוסד בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בעקבות מסעות ציוניים חינוכיים שפורסמו בספרות של אותה תקופה, כדוגמת הספר "אנשי בראשית" של אליעזר שמאלי. מעט לפני מלחמת העולם השנייה עברה מורשתו של אורד וינגייט לנוער ובייחוד ללוחמי הפלמ"ח. במלחמת העצמאות בתש"ח שימש הטיול הרגלי כהסוואה בפני הבריטים. עם קום המדינה מסעות ארוכים ומאומצים נחשבו חשובים לכיבוש אזורים מרוחקים, בין היתר ההגעה למכתש רמון, ולאום רשרש (מאוחר יותר העיר אילת).
לטיולים אלו קדמו ימי לימוד ולעיתים שבועות לימוד, שכללו גאוגרפיה, תנ"ך, היסטוריה וטבע של האזור שבו עומדים לטייל. מספר ימי הטיול ואורך המסע הרגלי גדלו עם הכיתה המטיילת. בכיתה ד' בדרך כלל ביקרו במהלך יום אחד באזור בית הספר. בכיתה ה' עלו לירושלים למשך יומיים, ובכיתות ו', ז' וח' הלכו והרחיקו לאזורים השונים של הארץ. בתיכון אף היו שיצאו לשבוע ויותר, כולל שבת.
לאחר מלחמת ששת הימים, חלק מהטיולים השנתיים כללו גם אזורים ביהודה (נקבת השילוח, הרי חברון הכפר בתיר מקומו של ביתר העתיקה), בחבל בנימין (גבעון ומקום ה"בריכה" המשוערת של "ישחקו הנערים לפנינו"), גב ההר, ואף ביקורים בעזה ובדקל אבשלום). בחלק מטיולים אלו היו עימותים עם התושבים הערביים. בחלק מהמקומות (כמו טיולים לכפר בתיר, שהסתיימו בבריחת המטיילים) עוצמת העימות גרמה להפסקת הטיולים באזור, ועם האינתיפאדה הראשונה הופסקו הטיולים הרשמיים מעבר לקו הירוק, למעט טיולים לרובע היהודי בירושלים ולרמת הגולן. היום נערכים טיולים במרחבי יהודה ושומרון כחלק מתוכנית טיולים על פי בחירת בית הספר.
לאחר הסכם השלום עם מצרים ולפני מסירת סיני למצרים במסגרת הסכם זה, בתי ספר רבים הוציאו "טיולי פרידה" למדבר סיני, וחלקם גם לגולן לאור שיחות שפורסמו עם ממשלת סוריה.
אסונות בעת טיולים שנתיים
אסונות רבים פקדו את המטיילים לאורך השנים בטיולים של מערכת החינוך, עקב הפרה של כללי הבטיחות. ילדים ובני נוער טבעו במעיינות, בנחלים ובים, נפלו מצוקים, ואף טבעו למוות. ככל שחלפו השנים הלכו הוראות הבטיחות והצרו את האישורים ואת האפשרויות. לדוגמה: משרד החינוך אסר את הרחצה במים במהלך הטיולים השנתיים בעקבות טביעתו למוות של אביתר אביבי, תלמיד בי"ס "חורב" בן 12 וחצי, במהלך הטיול השנתי.
אופי הטיולים וטיולים ייחודיים
במהלך השנים השתנה אופי הטיולים בהתאם לשינויים בחברה הישראלית, הגבלות בטיחותיות שונות ושיקולים כלכליים. כיום, רוב בתי הספר מקיימים טיולים הכוללים שילוב בין מסלולי הליכה לאטרקציות, כמו ביקור באתרי מורשת, גנים לאומיים ופעילויות חברתיות שונות. הלינה מתקיימת באכסניות נוער, בתי ספר שדה, חאנים ומתחמי לינה בקיבוצים ויישובים שונים או בחניוני לילה. בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, בתי ספר רבים ישנו במלונות עקב מחסור בחדרי אירוח באכסניות. לאחר מכן קמו מתחמים רבים המציעים לינה באוהלים גדולים, "אוהלים בדואיים" על מזרנים, ומטבח מרכזי המגיש שירותי הסעדה. מתחמים אלו, כמו "כפר הנוקדים", "חאן השיירות", "חי- נגב" ברביבים, "חאן אל-על" באבני איתן, "חניון יעלים" ביטבתה ועוד, הפכו לפופולרים בקרב בתי הספר.
טיול נודד
בעבר היה הטיול הנודד שכיח בבתי הספר ובתנועות הנוער, אך בתי ספר בודדים ממשיכים לקיים טיול מסוג זה. בטיול נודד הלינה היא בשטח, בטבע, באוהלים ועם הציוד האישי של התלמידים. לרוב הכנת האוכל בבישול עצמי (בישולי שדה). התלמידים הולכים בכל יום מחניון לחניון ללא הסעה. מסלולים בולטים לטיול נודד נמצאים באזור המכתשים, הרי אילת, מזרח הרמון, "מים לים" בגליל, מדבר יהודה והרי ירושלים. בטיול מסוג זה נחסכת עלות הלינה וההסעות במהלך הטיול, אך יש צורך בשירותי מִנהלה מורכבים ויקרים.
מסע חברתי (מסע ישראלי)
זהו טיול המתמקד פחות בהליכה רגלית ומשלב יותר עיסוק חברתי ואישי. טיול זה, המתקיים בכיתות התיכון, משלב טיולים בטבע, לרוב קצרים, תוך עצירות ל"מעגלי שיח", דיונים ולמידה. לרוב משלב גם ביקור באתרי מורשת, כמו ירושלים, קבר בן-גוריון, אתרי קרבות, מקומות שמקיימים פעילות חברתית והתנדבות החניכים עם נוער, בעלי צרכים מיוחדים, חוות ושטחי חקלאות ברחבי הארץ.
מסעות לפולין
לאורך השנים התפתחו גם המסעות ומשלחות התלמידים לפולין, שעליהם נשמעה ביקורת לגבי מהות המסע והאופי ההמוני שלו.
מגדל טנקרד
מגדל טנקרד (בלטינית: Turris Tancredi) הוא שמו הצלבני של מגדל מבוצר בקצה הצפון מערבי של חומת ירושלים. שמו של המגדל קשור למנהיג הצלבני טנקרד, נסיך הגליל. המגדל ידוע גם בשמו הערבי קסר אל ג'לוד - בתרגום חופשי, "מגדל גוליית" ומכאן, שהאתר נודע גם בשם "מצודת גוליית".
היסטוריה
בסוף התקופה המוסלמית המוקדמת, בתחילת המאה ה-11, שלטו הפאטמים בארץ ישראל. ירושלים ליקקה את פצעיה לאחר מלחמה שנמשכה שישים שנה, משנת 969 עד לשנת 1029, במהלכה עברה העיר מיד ליד, ביצוריה נהרסו ומי מתושביה שנותר בחיים הגיע לכדי פת לחם. רבי שלמה בן יהודה, אב בית הדין בישיבת ירושלים מתאר את התקופה במכתב לבנו בשנת 1029:
למרות הרגיעה היחסית ששררה בארץ ישראל בין הצדדים הניצים, לא זכו תושבי ירושלים לשלווה. עם שוך הקרבות הכו בעיר רעידות אדמה, אחת בשנת 1033 ושנייה בשנת 1068, שגרמו לנזקים נרחבים למבנים, ביצורים ומקומות קדושים בכל האזור. שילוב זה של נזקי מלחמה ואסונות טבע הביא את הח'ליף להחלטה לשקם את חומות ירושלים במימון תושבי העיר. הקהילה הנוצרית של ירושלים, שמצבה הכללי היה בכי רע, הצליחה לשכנע את הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס התשיעי ליטול על עצמו את מפעל שיקום חומות העיר הצמודות לרובע הנוצרי. הקיסר, שהשפעתו בארץ ישראל הייתה ניכרת, דרש כי הרובע הנוצרי יפונה מתושביו המוסלמיים והשכונה תופרד משאר רובעי העיר, לשם הגנה על הנוצרים מנחת זרועם של תושבי העיר המוסלמים.
בהסכמת השלטונות המוסלמים החלה עבודת שיקום חומות הרובע הנוצרי בשנת 1063 ובסיכומה נבנתה חומה ממגדל דוד עד לפינה הצפון מערבית של העיר, שם הוקם מגדל מאסיבי שנקרא מגדל הפינה. משם נבנתה החומה עד לשער שכם.
בפי המוסלמים נקרא המגדל קסר ג'לות – מגדל גוליית – על שם גוליית המקראי והוצמדה לו המסורת כי במקום זה הרג דוד המלך את גולית הפלישתי, אך ככל הנראה מקור השם נעוץ בגודלו המרשים של המגדל בשיא תפארתו.על פי ספר שמואל, דוד בן ישי הנער הביא את ראש גולית הפלישתי לירושלים מסיבה עלומה, עוד טרם כבש אותה על פי ספר שמואל. ואולי זהו פשר אזכור גולית דווקא כאן. בעת המצור הצלבני על ירושלים חנה מול המגדל האציל טנקרד ומשלא הצליח להכריע את מגיניו עבר עם חיילותיו לסייע למאמץ הצלבני העיקרי מול אזור שער הפרחים של ימינו. שמו נותר קשור למגדל שנשא מאז את השם מגדל טנקרד.
המגדל נהרס ככל הנראה עם הריסת חומות העיר על ידי האיובים בשנת 1219. עד לסוף המאה ה-19 עדיין נראו שרידי המגדל בסמוך ומחוץ לחומת העיר העתיקה ונסקרו על יד צ'ארלס וורן.
חקירת שרידי המגדל
בסיסו של המגדל נחפר ונחקר עוד במהלך המאה ה-19, בעת בנייתו של בית הספר פ'רייר (קולג דה פרנס) של המסדר הנוצרי הצרפתי – מסדר האחים הנוצרים, הנמצא בצמוד לפינה הצפונית של החומה. בחפירות אלו נחשפו חללים וקירות של המגדל. במהלך בניית בית הספר נהרסו רוב השרידים שבתוך חומות העיר. בחפירות נרחבות שנעשו באתר בהנהלת דן בהט מטעם רשות העתיקות בין השנים 1971 ל-1972 נחשף הצד הצפון מערבי של המגדל העשוי אבנים מאסיביות, חלקן אבנים מהתקופה ההרודיאנית. סמוך למגדל נחשף רחוב ברוחב של כ-3 מ', ומיד לאחריו שרידי חומת העיר הצלבנית שרוחבה כ-3 מטר ולצידה חפיר חצוב ברוחב של כ-19 מ'. מערבית למגדל נבנתה אמת מים שהובילה מי גשמים מאזור מגרש הרוסים דרך פתח בחומה לתוך העיר. על פי ממצאי החפירות היה מגדל טנקרד ביצור ענק בגודל של 35 מטר על 35 מטר. ביצור זה לא נהרס בעת המצור הצלבני על ירושלים והצלבנים השתמשו בו כחלק מביצורי העיר. שרידי המגדל עשויים אבני גזית ענקיות מסותתות המחוברות על ידי מלט בצבע אפור.
מגדל טנקרד כיום
במסגרת פרויקט הרכבת הקלה בירושלים, וביוזמה של מחוז ירושלים ברשות העתיקות, שוקמה כיכר צה"ל, הגובלת בחומת העיר הצפונית מערבית ובאזור החומות המהווה גן ארכאולוגי פתוח. במסגרת זו שוקמו שרידי המבצר שמצבם היה קשה.
ג'ימי פאנטה
ג'יימס וארני פאנטה (באנגלית: James Varni Panetta; נולד ב-1 באוקטובר 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-20 של מדינת קליפורניה. פאנטה, בנו של מזכיר ההגנה של ארצות הברית לשעבר ליאון פאנטה, נבחר לקונגרס האמריקאי ב-2016. טרם היבחרו לתפקיד היה סגן התובע המחוזי של מונטריי.
ביוגרפיה
פאנטה הוא הצעיר מבין שלושת ילדיהם של סילביה וארני וליאון פאנטה, לשעבר מזכיר ההגנה של ארצות הברית וראש ה-CIA. פאנטה סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון "כרמל" השוכן בעיר כרמל שבקליפורניה. לאחר מכן למד במכללת חצי האי מונטריי ובאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, והשלים לימודי תואר ראשון ביחסים בינלאומיים. לאחר מכן התמחה במחלקת המדינה של ארצות הברית. פאנטה קיבל את תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סנטה קרלה.
הוא הצטרף לכוחות המילואים של צי ארצות הברית כקצין מודיעין וסיים ב-2007 סבב לחימה במלחמת אפגניסטן כשהוא כפוף לפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. עבור סבב לחימה זה עוטר פאנטה בכוכב הארד. פאנטה עבד במשרד הפרקליטות של מחוז אלמידה ואחר כך כסגן התובע המחוזי של מונטריי.
לאחר שבנובמבר 2015 סם פאר, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית המכהן מטעם מחוז הקונגרס העשרים של קליפורניה, על כוונתו שלא להתמודד לבחירה מחדש לקונגרס, הודיע ​​פאנטה על מועמדותו לבית הנבחרים לקראת בחירות 2016 בארצות הברית. ביום הבחירות הכלליות שנערך בנובמבר 2016 גבר פאנטה על קייטי לוציוס ונבחר לתפקיד. הוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2017. עמיתיו הדמוקרטיים בחרו בו לשמש כמצליף אזורי בסיעה הדמוקרטית עבור צפון קליפורניה וחופה המרכזי ועבור הוואי ואיי ארצות הברית באוקיינוס השקט.
פעמיים, בשנת 2018 ואחר כך ב-2019, הציג פאנטה הצעת חוק הקוראת לצמצם סוגים מסוימים של ניסויים בבעלי חיים. בשלהי 2019 הצביע פאנטה בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ.
רעייתו קארי היא שופטת בבית המשפט העליון של מחוז מונטריי, ולהם שתי בנות.
הונוריוס השני
הונוריוס השני (בלטינית: Honorius II; 9 בפברואר 1060 - 13 בפברואר 1130) היה האפיפיור מ-21 בדצמבר 1124 עד מותו.
ביוגרפיה
למברטו סקאנאבצ'י נולד בפיאניינו ב-9 בפברואר 1060, והיה ממוצא כפרי פשוט. בשנת 1099 הוא מונה לקרדינל על ידי האפיפיור אורבנוס השני, ובשנת 1171 הוא מונה על ידי האפיפיור פסקליס השני לקרדינל-בישוף של אוסטיה. בשנת 1118 הוא היה מבין מלוויו של האפיפיור גלסיוס השני, בעת שהלה גורש מרומא. בשנת 1119 הוא היה הממונה על מועצת הקרדינלים שבחרה בקליקסטוס השני לאפיפיור, ולאחר מכן ליווה אותו בצרפת, וסייע לקליקסטוס במגעיו הראשונים עם היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר מותו של קליקסטוס השני, נבחר למברטו ב-21 בדצמבר 1124 לאפיפיור, ונטל את השם הונוריוס השני. בחירתו של הונוריוס לא הייתה חוקית, מאחר שקודם לכן נבחר סלסטינוס השני כדין בקונקלבה, אולם במהלך הבחירות פרצו למועצת הקרדינלים קבוצת חיילים אשר תמכו בהונוריוס, והכריזו עליו כאפיפיור הנבחר. סלסטינוס החליט לוותר על כס האפיפיור על מנת למנוע שפיכות דמים, ולמברטו נבחר כאפיפיור הונוריוס השני.
בתקופת כהונתו לא היה להונוריוס הצלחה בחיזוק פוליטי של הקוריה. בסכסוכים הפנימיים של האימפריה הרומית הקדושה, הוא עמד לצדו של המלך לותר השלישי, ונידה את קונרד השלישי, מלך גרמניה מבית הוהנשטאופן. באותה העת הוא חיזק את השפעת הכס הקדוש בצפון איטליה. ב-14 בפברואר 1130 מת הונוריוס ברומא, ובעת ששכב גוסס, החליטו הקרדינלים להפקיד את הבחירות בפני ועדה של שמונה אנשים ובראשם הקנצלר האפיפיורי היימריק, שהמועמד שלו, הקרדינל גרגוריו פפרסקי, נבחר בחופזה לאפיפיור אינוקנטיוס השני, וב-14 בפברואר, יום לאחר מותו של הונוריוס, הוא הוכתר. הקרדינלים האחרים הודיעו כי אינוקנטיוס לא נבחר בבחירה חוקית, והקרדינל פייטרו פיירליוני, רומאי שמשפחתו הייתה אויבת של היימריק, נבחר ונטל את השם אנקלטוס השני. קבוצת תומכיו של אנקלטוס הייתה חזקה דיה להשתלט על רומא, ואינוקנטיוס ברח צפונה. בהתבסס על רוב פשוט של מכללת הקרדינלים כולה, אנקלטוס היה האפיפיור הנבחר בקאנו, ואינוקנטיוס היה אנטי-אפיפיור. עם זאת, כלל זה השתנה על ידי המועצה הלטראנית השנייה בשנת 1139, ולכן אינוקנטיוס נחשב לאפיפיור לגיטימי.
מספר מרסן
מספרי מרסן, הנקראים על שם המתמטיקאי האב מרן מרסן, הם מספרים שהם חזקה של שתיים פחות 1, כלומר, בתבנית: \ M_n=2^n-1. חמשת מספרי מרסן הטבעיים הראשונים הם 1, 3, 7, 15 ו-31.
בתצוגה בינארית, מספר מרסן הוא יחידה חוזרת המורכבת מ-n מופעים של הספרה 1. לדוגמה: המספר 31, השווה ל-\ 2^5-1, מוצג בבסיס בינארי כמספר 11111.
למספרי מרסן ראשוניים יש קשר הדוק למספרים משוכללים, שהם מספרים השווים לסכום מחלקיהם. מבחינה היסטורית, המחקר על מספרי מרסן בא מקשר זה: אוקלידס הראה במאה ה-4 לפנה"ס שאם \ M_n הוא מספר מרסן ראשוני אז הוא מספר משוכלל. כעבור כאלפיים שנה, במאה ה-18, הראה אוילר שכל המספרים המשוכללים הזוגיים הם בתבנית זו. לא ידוע האם יש אינסוף מספרי מרסן ראשוניים. הפירוק מראה ש-\ M_n יכול להיות ראשוני רק אם \ n עצמו ראשוני, מה שמקל במידה ניכרת על חיפוש מספרי מרסן ראשוניים. אך ההפך אינו נכון: \ M_n יכול להיות פריק כאשר \ n ראשוני. לדוגמה,.
נכון ל-2019 מספר מרסן הראשוני הגדול ביותר שהתגלה הוא מספר מרסן הראשוני ה-51,. למספר זה 24,862,048 ספרות עשרוניות והוא התגלה על ידי מיזם GIMPS.
החיפוש אחר מספרי מרסן ראשוניים
קיימים אלגוריתמים מהירים למציאת מספרי מרסן ראשוניים (כמו מבחן לוקאס-להמר למספרי מרסן), וכתוצאה מכך המספרים הראשוניים הגדולים ביותר הידועים היום הם מספרי מרסן.
החל מסוף המאה ה-20 התפתח מאוד התחום של חישוב מבוזר קהילתי. מציאת מספר ראשוני גדול כרוכה בפעולות חישוביות רבות, אך ניתן לחלק את כלל המספרים לבדיקה בין משתמשים רבים כך שכל אחד בודק מספר אחר, ובדרך כלל יוקצה מספר זהה לשני בודקים שונים. בדרך זו גדלים הסיכויים למצוא מספרים אלה, אם כי בהחלט ייתכן שמספר גדול יותר יימצא לפני מספרים קטנים ממנו. למעשה, נכון ליוני 2021, נבדקו כל מספרי מרסן ברצף עד המספר לפחות פעם אחת.
המיזם שנטל על עצמו את ניהול המספרים, הקצאתם לבדיקה ובדיקת התוצאות החוזרות הוא GIMPS. גוף זה גם מכריז על מספרי מרסן ראשוניים חדשים שנתגלו, מעת לעת.
GIMPS העניקו $50,000 למחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, $25,000 מיועדים לצדקה ורוב שאר הכסף יועבר למגלים של ששת מספרי מרסן הראשוניים האחרונים.
למגלי המספר הראשוני הראשון שלו מאה מיליון ספרות ממתין פרס בן $150,000 מטעם קרן החזית האלקטרונית.
ששון דיין
ששון דיין (באנגלית: Sasson Dayan; נולד ב-1 באפריל 1940) הוא בנקאי ברזילאי, יליד לבנון, ומייסד שותף של Banco Daycoval.
ביוגרפיה
דיין נולד ב-1 באפריל 1940 בלבנון למשפחה יהודית. בלבנון הוא החל לעבוד בקאסה בנקריה סלים א' דיין, בנק שהקים אביו. בשנות החמישים היגר לברזיל. בשנת 1958 הוא ואחיו אברהם הקימו יחד את חברת הבורסה Daycoval DTVM Ltda. ב-1970 הם הקימו את Valco Corretora de Valores Ltda. ב-1989 הם קיבלו אישור ממשלתי להמיר את חברת Daycoval DTVM Ltda לחברת Banco Daycoval שמתמחה בהלוואות לחברות בגודל בינוני.
ב-2014 הוערך הונו ב-709 מיליון דולר.
בנו, קרלוס, נשוי לאסתר ספרא, בתו של יוסף ספרא.
בנימין אבן
בנימין אבן (1905 – 28 בפברואר 1979 א' אדר ה'תשל"ט) היה ראש המועצה המקומית הוד השרון הראשון אחרי איחודן של ארבע המושבות, בין השנים 1964-1969. אבן גם היה ראש מועצת רמתיים (אחת מהמושבות) משנת 1957 עד לאיחוד בשנת 1964.
נולד בסוקולקה שבפולין, עלה לארץ ישראל ב-1922.
ברוך קונפינו
ד"ר ברוך קונפינו (בבולגרית: Барух Кoнфино; 5 באוקטובר 1891, סופיה, נסיכות בולגריה – 16 ביולי 1982, גדרה, ישראל) היה רופא, חבר הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה וסגן יושב ראש אגודת הציונים הכלליים "תאודור הרצל" בסופיה. בין 1939 ל-1940, ארגן קונפינו מפעל העפלה פרטי ובמסגרתו הפליגו מבולגריה 2,682 מעפילים ב-4 ספינות. המפעל הופסק לאחר אסון טביעת ספינת המעפילים סלבדור ועל קונפינו ומפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב, הוטלה אחריות לאסון. לאחר מלחמת העולם השנייה נרתם קונפינו לסייע לשליח המוסד לעלייה ב' שייקה דן, בארגון העלייה ההמונית מבולגריה לישראל. דמותו של קונפינו נותרה שנויה במחלוקת נוקבת, על רקע אסון הסלבדור והטענות על ניצול כספי של המבקשים לעלות לישראל. מנגד נטען, כי מפעליו השונים סייעו להצלת אלפי פליטים יהודים והעלאת הרוב המוחלט של יהודי בולגריה לישראל.
בנימין אבן
בעת כהונתו נבנה תיכון מוסינזון, נבנו שני אזורי תעשייה במועצה, והותקנה מערכת תיעול כללית.