cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פנימייה קהילתית
ההיסטוריה של הפנימיות הקהילתיות בישראל
בית סקנדינביה, הפנימייה הקהילתית הראשונה, פועלת על פי מודל זה משנת 1995 בעיר לוד. עם השנים, מודל זה אומץ בכמה ערים נוספות בארץ, כאשר בכל אחת מהפנימיות המודל יושם בצורה מעט שונה, בהתאם לצורכי האוכלוסייה והפנימייה.
הפנימיות הקהילתיות לאורך השנים
מודל הפנימיות הקהילתיות פועל כשלוש עשרה שנים בפועל. זמן זה אינו מספיק על מנת לבדוק האם יש תועלת בפרויקט זה בטווח הארוך. נכון לשנת 2008 קיימות בישראל מספר פנימיות קהילתיות. חלק מפנימיות אלה נמצאות בתוך קומפלקס חינוכי המכיל פנימיות אחרות מסוגים אחרים (כמו פנימייה שיקומית רגילה או פנימיית יום), וחלק פועלות באופן עצמאי.
נקמת הטרקטור (אלבום)
נקמת הטרקטור הוא אלבום אולפן ראשון מאת להקת נקמת הטרקטור בהפקה מוזיקלית של ברי סחרוף, ובעיבודים של חברי הלהקה. האלבום הוא אלבום רוק אינדי ורוק ישראלי ומכיל להיטים רבים כמו הסינגל "משחק של דמעות", "אדון הסליחות", המבוסס על ניגון יהודי ספרדי ו"עפיפונים" – גרסת כיסוי עברית לשיר שנכתב על ידי האל האקאדיי ולי פוקריס ובוצע במקור על ידי להקת Simon Dupree and the Big Sound.
היסטוריה
בשנות השמונים, עוד לפני שלרביעיית החברים אבי בללי, אופיר לייבוביץ', אילן גרין ודני מקוב היה אפילו שם ללהקתם, הלהקה אספה חומר לאלבום החדש, ערכה חזרות רבות ו"חיזרה" אחרי חברות תקליטים שסירבו להוציא את האלבום, אך לא הסתירו את הערכתם לרביעייה בלי השם. באותה תקופה, הקים ניצן זעירא, שהיה דמות מוכרת מאותם המועדונים, את חברת התקליטים העצמאית הראשונה "נענע דיסק" ומצא עניין בהקלטות הדמו של הלהקה. לאחר משא ומתן קצר על חוזה הקלטות עם הרביעייה הוא החתים אותם על הסכם להפקת אלבום חדש. זעירא הציע את המוזיקאי ברי סחרוף להפקת התקליט, ובתחילת 1990 החלו ההקלטות באולפני D.B. גם המוזיקאי רמי פורטיס, שהיה שותפו של סחרוף, ביקר בזמן ההקלטות ותחת תחושת הלחץ למציאת שם ללהקה הציע לרביעייה את השם "נקמת הטרקטור" על שם שיר שנגנז מתקליטו "סיפורים מהקופסא". קצת לאחר מכן הלהקה התחילה להופיע הופעות ראשונות עדיין בלי התקליט בשוק, וכך העלו את המודעות ליציאת האלבום. עם יציאת האלבום ב-3 במאי 1990, קיבלה הלהקה תגובות יוצאות דופן שביניהן הצעה לכתוב מוזיקה ללהקת בת שבע. הלהקה הלחינה את המוזיקה ליצירה "קיר" מאת אוהד נהרין והופיעה במאי 1990 בפסטיבל ישראל.
ביקורות ודירוגים
ככלל האלבום זכה להצלחה מסחרית מרשימה עם למעלה מ-50,000 עותקים שנמכרו, והצעות להקלטת אלבומים נוספים ולהלחנה של מופעי מחול. בשנת 2018 פרסם תאגיד השידור הציבורי "כאן 11" את רשימת האלבומים המשפיעים ביותר בישראל ב-40 השנים האחרונות, ומתוך הרשימה ממוקם האלבום "נקמת הטרקטור" במקום ה-29. כמו כן, מערכת "כאן 11" כתבה עליו כי "[האלבום] היה חלוצי באווירה הקודרת והדרמטית שאפפה אותו - זה לא אלבום רוק טיפוסי ונקמת הטרקטור לא חיפשה את "תהילת הרוקרים". יש בו עומק, אותנטיות וגוון אתני מובהק, והוא יכול היה בקלות להיות גם פסקול של סרט". גם האתר האמריקאי Discogs דירג את האלבום עם 4.5 כוכבים מתוך 5.
אנפה אפורה
אֲנָפָה אֲפוֹרָה (שם מדעי: Ardea cinerea) היא עוף מים ממשפחת האנפתיים. עוף חברותי החי בלהקות גדולות ליד מקורות מים מתוקים.
תפוצה
האנפה האפורה היא עוף בעל אזור תפוצה נרחב מאוד. היא חיה בבריטניה ובסקנדינביה ובכל רחבי אירופה דרך ארצות המזרח ועד דרום-מזרח אסיה.
היא חיה במקומות שונים בזכות התכונה שלה להתקיים בתנאי אקלים מגוונים, מהקוטב הצפוני (בריטניה וסקנדינביה) ועד ליערות גשם טרופיים (אינדונזיה ודרום-מזרח אסיה).
להקות האנפה האפורה אשר חיות במערב אירופה, הן להקות יציבות. אך הלהקות בשאר חלקי אירופה נודדות דרומה בחורף. האנפה האפורה חורפת בחלקים הטרופיים של אפריקה ובארצות הים התיכון.
בישראל האנפה האפורה היא חולפת וחורפת. בסתיו חולפות הלהקות מעל מישור החוף והחופים הצפוניים של חצי האי סיני. באביב, כשהן חוזרות צפונה, הן חולפות דרך הערבה.
מאפיינים פיזיים
האנפה האפורה היא עוף גדול: גובהה כמאה ס"מ, משקלה כ-2 ק"ג, רגליה וצווארה ארוכים מאוד, ואורך מקורה כעשרה ס"מ. כנפיה של האנפה מעוגלות ורחבות ומגיעות לאורך של 185 ס"מ. גבה, כנפיה, עורפה ושולי צווארה צבועים באפור, ומכאן שמה. ציצית הראש של האנפה האפורה וקדמת הצוואר שלה צבועים בשחור. ראשה, בטנה והחלקים התחתונים בגופה, לבנים. עיניה צהובות והאישון שלה עגול.
תזונה
האנפה האפורה ניזונה בעיקר מדגים, רכיכות, צפרדעים, סרטנים, תולעים, וזוחלים קטנים. האנפה האפורה אוכלת בכל יום כ-20% דגים מכלל משקלה.
על מנת ללכוד דגים, קופאת האנפה על עומדה מבלי לזוז במשך זמן רב, כאשר הדגים חושבים שה"פסל" לא יכול לפגוע בהם לרעה, הם מתקרבים, והאנפה טורפת אותם במקורה הארוך והחד.
רבייה
האנפה האפורה מקננת ודוגרת בדרך כלל באירופה, על העצים. הנקבה מטילה בקן שתיים עד חמש ביצים בצבע טורקיז, שני בני הזוג דוגרים במשך 25 ימים. בגיל 10 ימים יכולים גוזלי האנפה לצאת מהקן, ובגיל 7 שבועות הם עוזבים את הקן וחוזרים אליו רק מדי ערב. בהגיעם לגיל חודשיים נהיים הגוזלים עצמאיים ועוזבים את הוריהם.
האנפה והאדם
המין היה מצוי תמיד בסכנת הכחדה, בעבר היה זאת משום שהאצילים צדו את האנפות האפורות בתור תחביב, כשלשם כך הם הסתייעו בבזים ובדורסי יום אחרים. גם הדייגים היו צדים את האנפות האפורות מפני שהאנפות היו אוכלות להם את הדגים ומחבלות בפרנסתם.
הגורמים כיום לסכנת ההכחדה, הם ייבוש הביצות וכריתת עצי הקינון של האנפות האפורות, הנעשים על ידי אדם. אך ישנן כיום חברות המגינות על האנפה האפורה, ונעשים מאמצים רבים בעולם כדי למנוע את הכחדתה.
רמת ורבר
רמת ורבר היא שכונה בפתח תקווה, הנקראת על על שמו של פישל ורבר, שכיהן כמזכיר מועצת פועלי פתח-תקווה והיה מנהיג הפועלים בארץ ישראל. השכונה גובלת ברחוב קפלן במערב, ברחוב ז'בוטינסקי בצפון, ברחוב יצחק שדה במזרח וברחוב ארלוזורוב בדרום. כיום, חיים בשכונה כ-22,000 תושבים.
אופי הבנייה בשכונה מאופיין בבניינים שנבנו בטורים בראשית שנות ה-50.
מיקום ותיאור
רמת ורבר ממוקמת במרכז פתח תקווה, בקרבת בית חולים בילינסון, גן החי, מוזיאונים רבים, בתי ספר וגנים.
גבולות השכונה: מערב-רח' קפלן, צפון-ז'בוטינסקי, מזרח-יצחק שדה, דרום-ארלוזורוב. שכונת רמת ורבר מקיפה היום את מרבית השטח הבנוי במערב העיר.
השכונה מורכבת: משיכוני חברת נוה-עובד, בניינים טוריים דו-משפחתיים, שנבנו בראשית שנות החמישים, בניינים בני שלוש קומות, שנבנו בטורים ואוכלסו במפוני מעברת עמישב. שטחו של גן יד-לבנים היה "מושב קרת". שיכון עובדים – גוש בניינים המשתרע מחטיבת אחד-העם ומערבה, וכולל בתוכו בניינים רבי-קומות ובניינים בני 4 קומות. בתים אלו נבנו בשנת 1974 לזוגות צעירים. שיכון עובדי ביה"ח בלינסון (תל-נטע) – הוקם בשנת 1951, ביוזמת ועד עובדי ביה"ח ובמימונה של קרן הפנסיה של עובדי קופת-חולים. קרבתו של השיכון לבית החולים מקלה את ניידותם של העובדים בשעות בלתי קבועות ביום ובלילה. בשיכון נבנו 54 בתים חד-קומתיים,על שטח של כחצי-דונם, שבו פיתחו גינות ומשקי עזר. העירייה חיברה את השיכון למערכת הביוב המרכזית ונסללו בשכונה כבישים.
היסטוריה
השכונה הוקמה בשטח שהיה בו פרדס וגן עצי פרי של ליאו וייס. בסמוך לפרס היו כרמים נוספים שהשתרעו עד לבילינסון. האדמה נרכשה על ידי הקרן הקיימת לישראל ומועצת פועלים.
בנייה
הבנייה ברמת ורבר היא חדשה וותיקה ופעמים רבות ניתן למצוא בתים ישנים מאוד לצד בתים חדשים יותר. יש בנייני דירות שנבנו בשנות ה-50 (למשל חלק מהבניינים ברחוב הראשי של פתח תקווה ז'בוטינסקי) לצד דירות שנבנו בשנת 2000 באותו הרחוב. רוב הדירות ברמת ורבר הן בעלות פרטית (מעל לחמישים אחוזים מהדירות) וכ־37% אחוזים שוכרים דירות בשכונה זו. רוב הדירות (לפחות מחצית מהדירות בשכונה) בעלות שלושה חדרים, כ־19% ארבעה חדרים, 17% שני חדרים וכל השאר הן דירות קטנות בעלות חדר וחדר וחצי או דירות מאוד גדולות, למשל דירות פנטהאוז ובתים בהם יש שישה חדרים ויותר. מדי שנה עולה ערך הדירות המוצעות למכירה. למשל, ערך דירה שהוצעה בשנת 2004 בכ־480 אלף ₪ ברמת ורבר פתח תקווה שווה מעל 900 אלף ₪ נכון לשנת 2014.
בשנים האחרונות עיריית פתח תקווה מקדמת התחדשות עירונית מאסיבית בשכונה זו, הצפי שבעשור הקרוב השכונה תשנה את פניה ותהיה עם מספר רב של בנייני רבי קומות בסמיכות לרכבת הקלה ולשכונה השכנה נווה גן.
תחבורה
הקו האדום של הרכבת הקלה אמור לעבור בגבול הצפוני של השכונה, ותחנת דנקנר צפויה להיות התחנה היחידה לאורך גבול השכונה.
חינוך
יש לפחות 9 בתי ספר באזור: 3 בתי ספר חרדיים יסודיים, בית ספר יסודי אחד ממלכתי-דתי, 3 בתי ספר ממלכתיים וחטיבת ביניים ממלכתית אחת. יש מעל 25 גני ילדים בשכונה וכמות גדולה של פעוטונים ומשפחתונים.
סביבה
בשכונה נמצא פארק יד לבנים, שהוא מבין הפארקים הגדולים בפתח תקווה, הכולל את גן החי, מזרקות להשתכשכות, אגם גדול עם מפלים, אנדרטה, גן שעשועים, גן לכלבים, גת קדמונית ובסביבתו של הפארק נמצאים מספר מוזיאונים.
כמו כן, ברחבי השכונה ישנם מספר פארקים וגינות מוספים כמו: גן תל-נטע, גן קדיש-לוז, גן צה"ל–ראב וגן הוורדים.
קריית המוזיאונים
בשכונה נמצאת "קריית המוזיאונים של פתח תקווה", שבה מספר מוזיאונים הכוללים את:
טום סטופארד
סר טום סטופארד (באנגלית: OM, CBE ,Sir Tom Stoppard; נולד ב-3 ביולי 1937) הוא מחזאי ותסריטאי יהודי-בריטי, יליד צ'כוסלובקיה, זוכה פרסי אוסקר וטוני. סטופארד ידוע בזכות מחזות כדוגמת "חוף אוטופיה", "ארקדיה", "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" ו"רוק'נרול", וגם בהשתתפות בכתיבת התסריטים לסרטים "ברזיל" ו"שייקספיר מאוהב". בשנת 2008 קיבל את פרס דן דוד בעבור "השתקפות העבר ביצירות ההווה".
אנה (נפה)
נפת אנה (באיטלקית: Provincia di Enna) היא נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה. שמה נגזר משם השבט הפיניקי "אנה" שמשמעו "חינה".
טום סטופארד
ביוגרפיה
טום סטופארד נולד כתומש שְׁטרויסלר (Tomáš Sträussler) ב-3 ביולי 1937 בעיר זלין שבצ'כוסלובקיה. הוא עקר עם הוריו לסינגפור, יחד עם יהודים אחרים, ב-15 במרץ 1939, היום בו השתלטה גרמניה הנאצית על המדינה. בשנת 1941 פונתה המשפחה לדרג'ילינג שבהודו, על מנת להימלט מהפלישה היפנית לסינגפור. אביו, אויגן שטרויסלר, התנדב לצבא הבריטי כרופא ונותר בסינגפור. הוא מת כשהספינה שפינתה אותו טובעה על ידי מטוסים יפניים.
אנה (נפה)
גאוגרפיה
הנפה משתרעת על שטח של 2,562 קמ"ר, חיים בה כ-170,000 נפשות (נכון ל-2015) ובירתה היא העיר אנה. היא שוכנת בצפון-מערב האי סיציליה, וגובלת בנפת מסינה מצפון, בנפת קטניה ממזרח; בנפת קלטניסטה מדרום ובעיר המטרופולינית של פלרמו בצפון מערב. הערים העיקריות בנפה, נוסף על אנה, הן פיאצה ארמריניה (איטלקית Piazza Armerina), ניקוסיה (איטלקית Nicosia) ולאונפורטה (איטלקית Leonforte).
הרי האיראים (איטלקית Monti Erei) הם רכס הרים שאורכו כ-1,500 ק"מ מצפון לנפת אנה. נהר הדיטאינו (איטלקית Dittaino) הוא הנהר הארוך ביותר בנפת אנה. אורכו כ-105 ק"מ. מקור השם דיטאינו (שפירושו בערבית: חרסית) הוא במילה הערבית "ואדי אל טין". הנהרות בנפת אנה הם נהר הסלסו (איטלקית Salso) שאורכו כ-12 קילומטרים, נהר הגורנלונגה (איטלקית Gornalunga) שאורכו כ-6,5 ק"מ, נהר המורלו (איטלקית Morello) ונהר הסוטוטרוינה (איטלקית Sotto di Troina).
טום סטופארד
ביוגרפיה
סטופארד, שהיה בן חמש עם הגעתו להודו, קיבל חינוך אנגלי בבית הספר היוקרתי "הר חרמון" (Mount Hermon School) שבדרג'ילינג. בשלהי 1945 נישאה אמו, מרתה, לסרן בצבא הבריטי בשם קנת סטופארד (Kenneth Stoppard) שנתן לילדי המשפחה את שמו. אחרי המלחמה, ב-1946, העביר את המשפחה יחד איתו לבריטניה. האם וילדיה נטבלו לכנסייה האנגליקנית ושינו את שמותיהם באותה עת. סטופארד למד תחילה בבית הספר דולפין בנוטינגהאמשייר, ואחר כך בבית הספר הפרטי פוקלינגטון (Pocklington School) שביורקשייר.
אנה (נפה)
כלכלה
הגידולים החקלאיים בנפה הם זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר. בנפה גם תעשייה פטרוכימית. כן בנפה מופקים מלח מאובן, גופרית ושיש. הגופרית והמלח המאובן מופקים בערים בראפרנקה (איטלקית Barrafranca), וילארוסה (איטלקית Villarosa), קלז'יבטה (איטלקית Pasquasia-Calascibetta), וואלגוארניירה (איטלקית Floristella-Giumentaro Floristella-Grottacalda/Valguarnera).
טום סטופארד
ביוגרפיה
סטופארד הפסיק את לימודיו בגיל 17 והחל לעבוד כעיתונאי עבור "וסטרן דיילי פרס" (Western Daily Press) בבריסטול. משום כך הוא מעולם לא קיבל השכלה אקדמית. הוא עבד בווסטרן דיילי פרס מ-1954 ועד 1958. ב-1958 הציע העיתון "בריסטול איוונינג וורלד" (Bristol Evening World) לסטופארד לכתוב טור קבוע, לעסוק בהומור ולשמש כמבקר מחזות, משרה שהביאה את סטופארד לעולם התיאטרון. ב"בריסטול אולד ויק" (Bristol Old Vic – מכלול תיאטראות ולהקת תיאטרון שאז נחשבה ללהקה אזורית טובה מאוד) התחבר סטופארד עם הבמאי ג'ון בורמן והשחקן פיטר או'טול בשלב מוקדם של הקריירה שלהם. בבריסטול הוא התפרסם יותר בשל מאמציו המאולצים לכתוב הומור ובגדיו הבלתי אופנתיים יותר מאשר בגין כתיבתו.
אנה (נפה)
תרבות
הפסיפסים של הווילה הרומאית בקזאלה משנת 200 לפנה"ס לערך, הם שרידי פסיפס שהתגלו בפיאצה ארמריניה. הפסיפסים הרומיים הם פסיפסים הנמצאים בצ'אנטוריפה (איטלקית Centuripe). בצ'אנטוריפה נמצאו דוגמאות רבות של קדרות יוון העתיקה. גם אמפורי רבות נמצאו בצ'אנטוריפה.
גסטרונומיה
המטבח של נפת אנה הושפע בעיקר ממטבחיהם של העמים שחיו בה, כמו הרומאים, אך בחלקים מסוימים של אנה ניתן להבחין בהשפעות של המטבח הערבי והמטבח העברי המסורתי.
טום סטופארד
ביוגרפיה
בהגיע שנת 1960 השלים את המחזה הראשון שלו, "ללכת על המים" (A Walk on the Water), שאחר כך נארז מחדש כמחזה "היכנס כאדם חופשי" (Enter a Free Man) משנת 1968. סטופארד ציין שעבודה זו הושפעה רבות מהמחזה "דובדבן בפריחה" של רוברט בולט (Robert Bolt) ומ"מותו של סוכן" של ארתור מילר. בתוך שבוע לאחר ששלח את "ללכת על המים" לסוכן, קיבל סטופארד את הגרסה שלו ל"מברקים בנוסח הוליוודי המשנים את חייהם של אמנים צעירים הנאבקים להתפרסם". הזכויות על המחזה הראשון שלו נמכרו והוא הוצג מאוחר בהמבורג וב-1963 שודר בטלוויזיה הבריטית העצמאית.
מספטמבר 1962 ועד אפריל 1963 עבד סטופארד כמבקר תיאטרון עבור המגזין "סין" (Scene), כשהוא כותב ביקורות על מחזות ומפרסם ראיונות בשמו ותחת שם העט ויליאם בּוּט (שנלקח מדמות העיתונאי החוקר, גיבור הרומן "סקוּפ" של איוולין וו). בשנת 1964 קבל סטופארד מלגה מקרן פורד שאפשרה לו לשהות חמישה חודשים באחוזה בברלין, שם כתב מחזה בן מערכה אחת שכותרתו "רוזנקרנץ וגילדנשטרן פוגשים את המלך ליר" שאחר כך התפתח למחזה זוכה פרס טוני "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים". בשנים שאחר כך כתב סטופארד תסכיתים לרדיו ומחזות לטלוויזיה ולתיאטרון, כולל "ל היא לבנה בין השאר" ("M" is for Moon Among Other Things) (1964), "שלום נפרד" (A Separate Peace)  (1966) ו"אם את שמחה אהיה גלוי לב" (If You're Glad I'll Be Frank) (1966). הצלחת הצגת הבכורה של "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" בתיאטרון אולד ויק בלונדון ב-1967 הפכה את סטופארד למחזאי ידוע בין לילה.
המונח "סטופארדי" מתייחס לעבודות שבהן המחבר עושה שימוש במשפטים שנונים כדי ליצור קומדיה ובה בעת דן ברעיונות פילוסופיים.
פעילות למען זכויות האדם
בעבודותיו הראשונות נמנע סטופארד מנושאים בעלי גוון פוליטי או חברתי, ופעם אפילו הצהיר: "אני חייב להפסיק לפגום במחזותיי באמצעות ניחוח קל של יישום חברתי. הם חייבים להיות לחלוטין מעל לכל חשד של שימושיות." עם זאת, ב-1977 החל סטופארד להיות מודאג מנושאים של זכויות האדם, בייחוד במצבם של מתנגדים למשטר במרכז אירופה ובמזרח אירופה. בפברואר 1977 הוא ביקר בברית המועצות ובכמה ארצות מזרח אירופיות יחד עם חבר בארגון אמנסטי אינטרנשיונל. ביוני של אותה שנה פגש את הסופר הרוסי הגולה ולדימיר בוקובסקי בלונדון ונסע לצ'כוסלובקיה (אז תחת שלטון קומוניסטי), שם פגש את המחזאי והנשיא לעתיד, ואצלב האוול, שהיה מתנגד למשטר. סטופארד החל להיות מעורב בביטאונים כדוגמת "אינדקס על צנזורה" (Index on Censorship – מגזין ששם דגש על צנזורה בעולם ומפרסם עבודות של מחברים שעבודותיהם צונזרו), וארגונים כדוגמת "אמנסטי אינטרנשיונל" ו"הוועדה כנגד שימוש לרעה בפסיכיאטריה", וכתב מספר מאמרים ומכתבים לעיתונים בהקשר לזכויות האדם. הוא היה גם גורם מרכזי בתרגום עבודותיו של האוול לאנגלית.
"פרס סטופארד" נוצר ב-1983 (בסטוקהולם תחת הקרן של אמנה 77 - ארגון צ'כי של מתנגדים למשטר) והוענק למחברים ממוצא צ'כי. באוגוסט 2005 ביקר סטופארד במינסק על מנת להעביר סמינר במחזאות וללמוד ממקור ראשון על הבעיות הפוליטיות ומצב זכויות האדם בבלארוס.
הלהט של סטופארד בתמיכה בזכויות האדם השפיע על כמה מעבודותיו. הוא כתב את "כל ילד טוב ראוי לחסד" (Every Good Boy Deserves Favour) (1977) בהתבסס על בקשה של המנצח אנדרה פרווין; ההשראה למחזה באה ממפגש עם גולה רוסי. במחזות "המלט בשפת דוג, מקבת של קאהוט" (Dogg's Hamlet, Cahoot's Macbeth) (1979) ו"תרבוע העיגול" (Squaring the Circle) (1984) הוא תקף את המשטרים המדכאים של מזרח אירופה.
במאמר משנת 2007 סטופארד סיווג את עצמו כ"ליברטריאן מצטנע".
תיאטרון
מחזותיו של סטופארד עוסקים בנושאים פילוסופיים תוך תצוגת שנינות מילולית והומור חזותי. המורכבות הלשונית של יצירותיו יחד עם השימוש בלשון נופל על לשון, בדיחות, רמיזות, ומשחקי מילים אחרים היא מאפיין עיקרי של עבודתו. ברבים ממחזותיו העלילה מתרחשת במהלך כמה תקופות.
רדיו, סרטים וטלוויזיה
בשנותיו הראשונות כמחזאי כתב סטופארד בצורה נרחבת תסכיתים לרדיו של ה-BBC. במקרים רבים נכלל בהם מגע של סוריאליזם. עבודותיו המקוריות לרדיו הן:
סטופארד גם עיבד רבים ממחזותיו לתסכיתים עבור הרדיו.
במחזה הטלוויזיה שלו "עבירה מקצועית" (משחק מילים כשהכוונה גם לעבירה במשחק הכדורגל) – פרופסור אנגלי לפילוסופיה מגיע לפראג, רשמית על מנת לדבר בכנס, ובאופן בלתי רשמי, על מנת לצפות במשחק בינלאומי בכדורגל בין נבחרות אנגליה וצ'כוסלובקיה. הוא פוגש באחד תלמידיו לשעבר ומשתכנע להבריח לחוץ לארץ את התיזה שלו, המכילה חומר המתנגד למשטר.
הוא גם עיבד רבים ממחזותיו לקולנוע ולטלוויזיה, הידוע ביניהם העיבוד ל"רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" ב-1990. טום סטופארד כתב הרבה לקולנוע ולטלוויזיה. כמה מתסריטיו ועיבודיו הידועים ביותר כוללים את:
סטופארד סייע לג'ורג' לוקאס בליטוש חלק מהדיאלוגים בסרט "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון" והיה למעשה אחראי לכמעט כל שורה בדיאלוג שבסרט. קיימת שמועה כי סטופארד עבד גם על "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'", אם כי לא קיבל קרדיט על תפקידו זה. הוא עבד בתפקיד דומה יחד עם טים ברטון על סרטו "סליפי הולו".
ספרות
סטופארד כתב רומן אחד ,"לורד מלקוויסט ומר מון" (1966). הסיפור מתרחש בלונדון של ימינו ובין הדמויות מופיעים לא רק דמות המטורזנת בת המאה ה-18 של מלקוויסט ומון שהוא בן דמותו חסרת האונים של ג'יימס בוסוול, אלא גם כמה בוקרים עם כדורים חיים באקדחיהם, אריה (שהוגלה ממלון ריץ) ואירי רכוב על חמור המתיימר להיות ישו שקם לתחייה.
חייו הפרטיים
סטופארד התחתן שלוש פעמים. בין השנים 1965–1972 היה נשוי לג'וזי אינגל (Josie Ingle), אחות במקצועה. בשנים 1972–1992 היה נשוי למרים סטופארד (לשעבר שטרן ואחר כך מרים מור-רובינזון), רופאת ילדים ומחברת ספרי הדרכה פופולריים על לידה וטיפול בתינוקות, שאותה עזב על מנת לחיות עם השחקנית פליסיטי קנדל (שממנה נפרד אחר כך). ב-2014 נישא סטופארד לסברינה גינס (Sabrina Guinness). לסטופארד יש שני בנים מכל אחד משני נישואיו הראשונים, כולל השחקן אד סטופארד וּויל סטופארד, הנשוי לכנרת לינזי סטופארד.
הפקות בישראל
מחזות של סטופארד שהופקו בישראל בעברית:
יוהאן שטראוס (הבן)
יוהאן שטראוס הבן (בגרמנית: Johann Strauss; 25 באוקטובר 1825 - 3 ביוני 1899) היה מלחין אוסטרי, אחד מבניו של יוהאן שטראוס (האב). מוכר בעולם גם בתואר "מלך הוואלסים".
קורות חייו
שטראוס נולד בווינה למלחין יוהאן שטראוס ולאנה לבית שטריים. במשפחה היו ארבעה ילדים, שלושה בנים ובת. אחיו של יוהאן הבן, אדוארד ויוזף היו לימים גם הם מלחינים. בגיל 6 כתב שטראוס את הוואלס הראשון שלו.
חינוכו המוזיקלי הפורמלי החל רק אחרי שאביו נטש את המשפחה בשנת 1842. עד מהרה הקים שטראוס הצעיר תזמורת קטנה משלו, והצלחתה האדירה בהופעת הבכורה ב-1844 הפכה אותו בן-לילה למתחרה העיקרי של אביו. בגיל 19 כבר סייר בכל רחבי אירופה ומאוחר יותר אף הגיע לארצות הברית וזכה בתואר "מלך הוואלסים".
ב-27 באוגוסט שנת 1862 התחתן עם זמרת האופרה הנרייטה (יטי) טרפץ בקתדרלת סטפנוס הקדוש בווינה. החברה הווינאית הופתעה מנישואין אלה, לנוכח העובדה שיטי הייתה מבוגרת בשבע שנים משטראוס. ב-8 באפריל 1878 נפטרה יטי.
הוא התחתן בשנית ב-28 במאי 1878 עם ארנסטינה הנרייטה אנגליקה דיטריך, כשבעה שבועות לאחת מותה של אשתו הראשונה. בשנת 1882 נפרדו בני הזוג לאחר שאנגליקה עזבה את שטראוס עבור פרנץ שטיינר, מנהל התיאטר אן דר וין.
בשנת 1885 ויתר שטראוס על אזרחותו האוסטרית כדי שיוכל להתגרש מאשתו השנייה ולהנשא שוב. לאחר שקיבל אזרחות גרמנית של נסיכות סקסה-קובורג-גותה המיר שטראוס את דתו לפרוטסטנטיות ונישא בשלישית, לאדלה שטראוס (לא קרובת משפחה, על אף שם המשפחה הזהה). יוהאן שטראוס נפטר בביתו בווינה מדלקת ריאות ונטמן בבית הקברות המרכזי בווינה.
מבין היצירות המוכרות שחיבר: הוואלסים "עיתוני בוקר" מ-1864, "קולות האביב מ-1882", "הדנובה הכחולה" "An der schönen Blauen Donau" מ-1866, "סיפורים מיערות וינה" מ-1868 ו"יין, נשים וזמר" מ-1869. האופרטות "העטלף" מ-1874, ברון הצוענים מ-1885 ו"לילה בוונציה" שעד היום מועלות על הבמה. כמו כן הלחין את הבלט לכלוכית.
בביתו שברובע לאופולדשטאדט מצוי כיום מוזיאון להנצחתו.
יצירותיו
הוואלסים של שטראוס בנויים כולם באותה מתכונת בסיסית - הקדמה איטית ליצירת האווירה, שאחריה באים בדרך כלל חמישה קטעי ואלס. הקודה המסיימת מציגה שוב את מנגינות הוואלס העיקריות ברצף אחד, ויוצרת תחושה של האצת קצב המוזיקה.
שטראוס חיבר יותר מ-500 יצירות ורוב יצירותיו ממשיכות להתנגן בקונצרטים בעיקר כהדרנים.
בוואלסים שלו ניתן למצוא השפעות מוזיקליות של וגנר וליסט.
בית הכנסת קהל ימבול (איסטנבול)
בית הכנסת קהל ימבול (בטורקית: Yanbol Sinagogu, מכונה גם "בית הכנסת הבולגרי") הוא בית כנסת אשר פועל בשכונת באלאט בעיר איסטנבול מהמחצית השנייה של המאה ה-15. בית הכנסת הוקם על ידי יהודים רומניוטים שהועברו מימבול שבבולגריה לאיסטנבול במסגרת טרנספר אוכלוסיות שביצע מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית ברחבי הבלקן לאחר שהכריע את האימפריה הביזנטית. במהלך המאה ה-18 נהרס המבנה הקדום, ועל יסודותיו הוקם בית כנסת חדש על ידי הקהילה הספרדית שהתיישבה בעיר ולתוכה נטמעה הקהילה הרומניוטית.
היסטוריה
קהילה יהודית רומניוטית התקיימה בעיר ימבול שבבולגריה עוד בטרם הכיבוש העות'מאני של הממלכה הבולגרית השנייה במחצית השנייה של המאה ה-14. מועד הקמת הקהילה אינו ברור ונתון למספר השערות מחקר. ב-1453 כבש מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית את קונסטנטינופול והכריע את האימפריה הביזנטית. לאחר הכיבוש ביצע מהמט השני טרנספר מואץ של אוכלוסיות מאזור הבלקנים לאזור קונסטנטינופול ואסיה הקטנה, ובמקביל יושבו ברחבי בולגריה אלפי מוסלמים ממוצא טורקי, חלק ניכר מהם טטרים. קיים תיעוד, שלפיו בולגרים ויהודים היו עובדי כפייה עבור העות'מאנים (בטורקית עות'מאנית: סוּרְגוּן, "הגוֹלִים") ועסקו בין היתר בשיקום קונסטנטינופול לאחר כיבושה. כך הגיעו יהודים מימבול לקונסטנטינופול והקימו את בית הכנסת שנשא את שם העיר ממנה הוגלו.
המבנה
בית הכנסת הרומניוטי נבנה במחצית השנייה של המאה ה-15. במהלך המאה ה-18 נהרס המבנה הקדום, ועל יסודותיו הוקם על ידי הקהילה הספרדית מבנה בית הכנסת הקיים. אולם התפילה נבנה מעץ. ב-1895 נערכו עבודות שיפוץ נרחבות במבנה לאחר שרפה גדולה שפגעה קשות בשכונת באלאט. בית הכנסת הוא בן שתי קומות ובו מספר רב של חלונות וכן ויטראז'ים. התקרה הפנימית של בית הכנסת עשויה מעץ ומעוטרת בציורי שמן של נוף ופרחים. מן התקרה תלויות נברשות. כותרות עמודי התווך מגולפות ומעוטרות. דלתות ארון הקודש מעוטרות בעיטורים דמויי פנינים ושנהב. עזרת הנשים ממוקמת בחלקו הצפוני של בית הכנסת, נתמכת בעמודי עץ ומקושטת בחזיתה הפנימית באם הפנינה. הבימה ממוקמת במרכז אולם התפילה, ומסביבה המושבים. על הבימה והמדרגות המובילים אליה מותקנים שטיחים. נכון ל-2019, בית הכנסת "קהל ימבול" הוא אחד משני בתי הכנסת היחידים שנותרו בשכונת באלאט (השני הוא בית הכנסת קהל אוחריד). בית הכנסת נפתח רק באירועים מיוחדים.
סטריאוספציפיות
תגובה כימית נקראת סטריאוספציפית כאשר מגיבים הנבדלים רק במבנה המרחבי שלהם ייצרו סטריאואיזומרים שונים. סטריאוספציפיות יכולה להיות מלאה או חלקית. בתגובה סטריאוספציפית מלאה כל מגיב ייצר רק סטריאואיזומר אחד, בעוד שבתגובה סטריאוספציפית חלקית ייווצר מיעוט של סטריאואיזומר נוסף. גם תגובה, שבה רק סטריאואיזומר אחד יכול להביא לתוצר, נקראת תגובה סטריאוספציפית.
על פי הגדרה קודמת, שכבר אינה בשימוש, סטריאוספציפיות היא סטריאוסלקטיביות גבוהה.
מאפיינים
תגובה סטריאוספציפית היא בהכרח תגובה סטריאוסלקטיבית, אולם לא כל התגובות הסטריאוסלקטיביות הן סטריאוספציפיות. בתור דוגמה, נניח ש-A ו-B הם זוג סטריאואיזומרים, ואילו C ו-D הם זוג אחר של סטריאואיזומרים. אזי, התגובה הבאה:
היא גם סטריאוספציפית וגם סטריאוסלקטיבית.
לעומת זאת, התגובה:
היא סטריאוסלקטיבית בלבד.
דוגמאות
סינתזה של דיברומוציקלוהקסאן מציקלוהקסן, כלומר ברומינציה של ציקלוהקסן, תיתן באופן בלעדי טרנס-2,1-דיברומוציקלוהקסאן. זאת דוגמה לתגובה סטריאוספציפית, היות שאיזומר של ציקלוהקסן לא ייתן תוצר כלל כאשר ננסה לבצע עליו את אותה תגובה.
בביולוגיה מיוחסת סטריאוספציפיות גבוהה לתהליכים אנזימטיים משום שבמקרים רבים קיימת התאמה מבנית בין האנזים לסובסטרט שעליו הוא פועל.
הכלה היהודייה
"הכלה היהודייה" (בהולנדית: Het Joodse bruidje) הוא כינויו של ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין, משנת 1666. הציור, שאורכו 166.5 ס"מ ורוחבו 121.5 ס"מ, מוצג כיום ב"רייקסמוזיאום" שבאמסטרדם, הולנד.
שם הציור
הציור קיבל את שמו הנוכחי בתחילת המאה ה-19 על ידי אוצר אמנות הולנדי אשר זיהה את הדמויות המתוארות כיהודיות. זיהוי זה נעשה על סמך מנהג יהודי לפיו האב מעניק לבתו שרשרת ביום נישואיה. פרשנות זו אינה מקובלת כיום על ידי המחקר, אולם לא נמצאה פרשנות חלופית למתואר. בין הפרשנים השונים היו אשר ניסו לראות בדמויות את טיטוס, בנו של רמברנדט וכלתו, של המשורר ההולנדי מיגל דה בריוס (Miguel de Barrios) וכן דמויות השאובות מתיאורי התנ"ך, כגון אברהם ורבקה, בעז ורות. מבין פרשנויות דתיות אלו המקובלת ביותר היא זו הטוענת כי אלו הן דמויות יצחק ורבקה, המתוארות לפי לאחר שרבקה עונדת את התכשיטים הרבים אותם יצחק העניק לה בפגישתם הראשונה. בין יצירותיו של רמברנדט אף קיים רישום בשם זה.
תיאור התמונה
הקומפוזיציה של הציור היא פשוטה באופן יחסי. קיימות עדויות כי רמברנדט תכנן מערך מורכב יותר, אולם חתימתו בשוליו השמאליים של הבד מעידה כי גודלו של הבד דומה, כנראה, לגודלו המקורי. ברקע קיימים מרמזים לחלל גדול, אולם הוא אינו ברור ומשמש בעיקר להדגשת שתי הדמויות. האישה לובשת שמלה אדמדמה ואילו הגבר לבוש בבגד ובשכמייה בצבע צהוב-חרדל. ידיהן של הדמויות נמצאות במערך מורכב המרמז על קשר רגשי ביניהן. הדמויות אינן מביטות זו אל זו, אלא משפילות מעט את מבטיהן. לעומת האישה הניצבת אל מול הצופה, גופו של הגבר נמצא מעט באקצרה, כך שנוצר עומק פרספקטיבי בציור.
הסגת גבול (פלילי)
עבירת הסגת גבול היא פגיעה במימוש זכויותיו הקנייניות של אדם במרחבו הפרטי, בדרך של כניסה או המשך שהייה בנכס מקרקעין (דירה לדוגמה) או מיטלטלין (כלי רכב לדוגמה) השייך לו במטרה להפחידו, להעליבו, להקניטו או לעבור עבירה כלשהי. ככלל, כניסה לנכס תיחשב כהסגת גבול רק אם נלווית לה מטרה בלתי חוקית.
מישור פלילי מול מישור אזרחי
יש להבדיל בין הסגת הגבול במישור האזרחי, בין היתר כפי שהיא באה לידי ביטוי בסעיף 18 לחוק המקרקעין המאפשר עשיית דין עצמי בנסיבות מסוימות לבין הסגת הגבול במישור הפלילי הקבועה בסעיף 447 לחוק העונשין אשר מגדיר את הפעולה כעבירה בת ענישה.
הגדרות הסגת גבול
סעיף 447 לחוק העונשין קובע כי אדם יוגדר כמסיג גבול רק במקרה ופעל באחת מהדרכים הבאות על מנת להפחיד, להעליב, להקניט מחזיק בנכס או לעבור עבירה.
מהו נכס ומהי כניסה לנכס?
ההגדרה של נכס כוללת הן נכסי מקרקעין (דירה או בית עסק, לדוגמה) והן נכסי מיטלטלין (כלי רכב, לדוגמה).
כניסה לנכס יכולה להיות גם הכנסת חלק מגופו של מסיג הגבול (לדוגמה: בעיטה על דלת דירה, הכנסת ראש או יד, צלצול בפעמון דירה באופן ממושך ועוד).
הישארות בנכס
אדם שנכנס לנכס בהסכמה אך בהמשך, מחזיק הנכס דורש ממנו לעזוב והוא מסרב לבקשה, הרי המעשה ייחשב כהסגת גבול.
היסוד הנפשי הנדרש
על מנת להרשיע אדם בעבירה זו, הכניסה לנכס צריכה להיעשות לשם הפחדת מחזיק הנכס, העלבתו, הקנטתו או לשם ביצוע עבירה, על כן כניסה כשלעצמה אינה מספקת. יחד עם זאת, לא נדרש כי מחזיק הנכס יוקנט, יופחד הלכה למעשה או שתבוצע עבירה בפועל. מספיק כי עניין זה יהווה בגדר מטרה של מסיג הגבול או במקרה וידע (בהסתברות גבוהה) כי התנהגותו תביא לתוצאה האסורה של הפחדת מחזיק הנכס, העלבתו וכו'.
מסגרת הענישה
במידה ואדם יוגדר כמסיג גבול, בית המשפט יהיה רשאי לקבוע לו עונש של עד שנתיים מאסר. עם זאת, במידה ואדם שהסיג גבול עשה זאת כאשר הוא נושא נשק חם או קר, ניתן יהיה להחמיר בעונשו ולקבוע לו עונש של עד ארבע שנות מאסר.
אגם נקורו
אגם נקורו (באנגלית: Lake Nakuru) הוא "אגם בסיסי" רדוד בקניה, השוכן בשבר הסורי-אפריקאי, כ-120 ק"מ צפונית-מערבית לבירה ניירובי, וכשני ק"מ דרומית-מזרחית לעיר נקורו שבה מתגוררים כ-300,000 תושבים. האגם וסביבתו מוכרזים כפארק לאומי מאז שנת 1961, ובשנת 2011 הם הוכרזו - יחד עם שני אגמים נוספים בקניה, אגם אלמנטייטה ואגם בוגוריה - כאתר מורשת עולמית המשתרע על-פני שטח של 188 קמ"ר.
סיון טלמור
סיון טלמור (נולדה ב-3 ביוני 1986, כ"ה באייר ה'תשמ"ו) היא מוזיקאית יוצרת וזמרת ישראלית.
אגם נקורו
גאוגרפיה
אורכו של האגם מצפון-לדרום הוא כ-9.5 ק"מ ורוחבו המרבי מגיע ל-6.5 ק"מ. שטחו של האגם משתנה בקיצוניות בהתאם לעונות השנה, והוא משתרע בממוצע על-פני 40 קמ"ר. האגם מנקז שטח של כ-1,800 קמ"ר, והוא שוכן בגובה של 1,757 מטרים מעל פני הים. סביב האגם, סמוך לשפכי הנהרות הזורמים אליו ולמעיינות הסמוכים לו, משתרעות קרקעות בוציות בסיסיות וביצתיות המכוסות בצמחייה עשבונית. בכל צדדיו של האגם למעט בדרומו מתרוממים מדרונות תלולים למדי, שגובהם נע בין 100 ל-200 מטרים, ומעבר לאלה משתרעת רמה המנוצלת לחקלאות ולמגורים.
סיון טלמור
ביוגרפיה
סיון טלמור נולדה בבאר שבע וגדלה בבסיס חצרים למייק טלמור והאמנית אריאלה ורטהיימר. משם עברו להתגורר למשך שנה באנגליה. כשהייתה בת שנתיים וחצי חזרו לישראל, לבסיס חצור, והוריה התגרשו. היא עברה עם אמה ואחיה הגדול אסף ליישוב כפר ורדים. אמה התחתנה עם התעשיין איתן ורטהיימר (בנו של המיליארדר סטף ורטהיימר), וכך יש לה עוד שלושה אחים-למחצה, ובהם השחקנית מאיה ורטהיימר. מצד אביה יש לטלמור עוד שלושה אחים-למחצה.
אגם נקורו
החי והצומח
האגם מוקף בצמחייה עשבונית וביערות הנשלטים על ידי עצי שיטה, ובסביבתו נצפו כ-550 מיני צמחים שונים.
באגם נצפו כ-480 מיני עופות, והבולט שבהם הוא הפלמינגו הזוטר, שאוכלוסייתו עשויה להגיע לכ-1.5 מיליון פריטים, הניזונים מהאצות המשגשגות באגם. באגם נקורו לא חיים דגים, למעט דגי אמנון שהובאו אליו בשנת 1962, וכיום הם משמשים כמזונם של רוב עופות המים החיים בו, בעיקר השקנאי. השקנאים מקננים על איונים סלעיים באגם אלמנטייטה השוכן במרחק של 12 ק"מ בלבד דרומית-מזרחית לאגם נקורו, והם באים אליו מדי יום כדי להיזון. עוד משמש האגם כתחנה בדרכם של עופות פלארקטים החולפים דרכו בנדודיהם או חורפים בו. עם היונקים החיים סביב האגם נמנים כ-125 פרטים של קרנפים צרי-שפה, כ-200 פרטים של ג'ירף רוטשילד וכן אוכלוסיות גדולות של קובוס המים, צבאים ותאו אפריקני.
סיון טלמור
ביוגרפיה
טלמור גדלה בכפר ורדים עד גיל 12, ומשם עברו לקיבוץ מענית. בגיל 9 החלה ללמוד פיתוח קול בקונסרבטוריון בכרמיאל.
טלמור למדה בבי"ס המשותף חוף הכרמל בקיבוץ מעגן מיכאל, במגמת מוזיקה, וסיימה את האולפנה למוזיקה ברסיטל שירה קלאסית.
את שירותה הצבאי בצה"ל עשתה טלמור בלהקה צבאית של חיל החינוך, "להקת 4/4", להקת כלים שהופיעה בכל רחבי הארץ. לאחר מכן למדה בבית הספר לג'אז ולמוזיקה בת זמננו - רימון.
קריירה
בגיל 13 הנחתה כמנחה-צעיר מספר תוכניות חוץ בערוץ הילדים, לצד מיכאל מושונוב. בגיל 16 השתתפה במחזמר "קטנטנות" לצידם של ליאת אחירון, קובי מחט ותום אבני.
בשנים 2006 - 2007 השתתפה בקלטות הDVD לילדים "שורום זורום", ו"אצו רצו גמדים" המבוססים על שיריה של מרים ילן שטקליס.
לאורך השנים שיתפה פעולה והופיעה לצד אמנים רבים, ביניהם עילי בוטנר ורן דנקר, אבי גרייניק, אריק ברמן, יהונתן גפן, ולקחה חלק בפרויקטים רבים, ביניהם באלבומים "שווים" של רן דנקר ועילי בוטנר (בשירים "בואי נעזוב" ו"מה שלא הספקתי לומר"), אלבום שירי רחל "חצאי צבעים, חצאי קולות", של אהוד אטון ואוריאל הרמן, בהפקתו של עדי רנרט, פרויקט "השעות" של המוזיקאי ישי גזית ו"המשקפיים של נויפלד" בהפקתו של שמוליק נויפלד בשיר שכתב מאיר גולדברג.
בשנת 2012 השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית המוזיקה The Voice ישראל והייתה חלק מקבוצתו של המנטור אביב גפן. באותה שנה הוציאה טלמור את אלבום הסולו הראשון שלה - "לונה פארק" בהפקתו של יוני בלוך. באלבום תשעה שירים, שמונה מתוכם הלחינה וכתבה טלמור ושיר אחד הוא גרסה עברית של יהונתן גפן לשיר "At "Seventeen של ג'ניס איאן, שיר שהוקלט מאוחר יותר והופק על ידי מיכה הרשליקביץ'.
באפריל 2013 לקחה חלק בפרויקט עוד מעט נהפוך לשיר של גלי צה"ל, והלחינה את "שיר בלי שם" של סגן יואב יקיר, בהפקתו של מיכה הרשליקביץ'.
במרץ 2016 הוציאה את האלבום FIRE, בו כתבה את כל המילים והלחנים. האלבום הופק מוזיקלית על ידי ואורי וינוקר. את מסע ההופעות בעקבות צאת האלבום הפיקה תום דרום.
בנובמבר 2017 הוציאה להקת Full Trunk את השיר As A Stone, מתוך אלבומם השלישי Show Us What You Got, אותו שרה טלמור בדואט עם הסולן גל ניסמן.
חיים אישיים
טלמור נשואה לעודד ואם לשני בנים. מתגוררת ביפו.
רדיו קול חי
רדיו קול חי היא תחנת רדיו ישראלית בעלת אופי חרדי, המשדרת במסגרת הרדיו האזורי. לתחנה יש שני אולפנים, האולפן המרכזי בבני ברק ועוד אולפן נוסף בירושלים.
הקמת התחנה
התחנה החלה לשדר בנובמבר 1996, לאחר שקבוצה של משקיעים זכתה במכרז של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו להפעלת תחנת רדיו אזורית לציבור הדתי בגוש דן. את קבוצת המשקיעים הוביל חבר הכנסת לשעבר מהליכוד, גדעון גדות שהחזיק 26% מהמניות בתחנה, חברת ההשקעות קרדן ישראל של היהלומנים יוסף גרינפלד ואבי שנור החזיקה 22.75%, איש העסקים מיקי דורסמן (שהיה אז חתנו של המיליארדר תד אריסון) החזיק 19.5%, הקבלן יצחק שיינפלד 13%, עורך דין ליפא מאיר 9.75%. שאר המניות התחלקו בין חמישה עיתונאים ושדרים שהיו הגרעין שהוביל את התחנה בתחילת דרכה. הרב ישראל אייכלר, אורי אורבך, מנחם מיכלסון, נחום עידו ומנהל התחנה שאול מייזליש. גדעון גדות מונה ליושב ראש דירקטוריון התחנה, אך בפברואר 1997, שלושה חודשים לאחר שהחלה לשדר, התפטר גדות מתפקידו עקב מחלוקת על דרך ניהול התחנה ועלויות תפעול גבוהות. הוא החולף בידי יוסף גרינפלד, בהמשך גם מכר גדות את המניות שהחזיק לחברת קרדן של גרינפלד.
ב-1997 שודר שירם של דץ ודצה "חייך וחיי", ומנהל התוכנית הורה להוריד את השיר ולהחליפו בשיר חסידי בשל שירת נשים. בעקבות זאת הודיעו אורי אורבך ומנחם מיכלסון על התפטרותם בשידור חי.
בסוף שנת הפעילות המלאה הראשונה צברה התחנה הפסדים של 4 מיליון שקל. מאחר שהתקשתה בתחרות מול כ-30 תחנות רדיו דתיות פיראטיות, בראשם ערוץ 7. על פי הסכם הזיכיון דרשה המדינה השקעה בציוד יקר ועיתונאים בתמורה לכך שכל התחנות הפיראטיות יסגרו, אך הדבר לא בוצע. בנוסף אזור השידור של התחנה היה מוגבל לגוש דן ואילו ערוץ 7 שידר בכל רחבי המדינה. בשנת 2000, לאחר שחוקק חוק מיוחד שאפשר לערוץ 7 לשדר, דרשו בעלי רדיו קול חי את הרחבת אזור זיכיונה כדי לעמוד בתחרות. בנובמבר 2000, לאחר התחנה המשיכה להפסיד ונדרש גיוס הון נוסף, יצאה מיקי דורסמן מההשקעה, לאחר שהעביר את מניותיו לחברת קרדן, שנטלה על עצמה את כל ההתחייבויות הכספיות והערבויות שהעמיד דורסמן. בשלב זה החזיקה קרדן כ-70% מהמניות.
בשנות ה-2000
במאי 2000, הכירה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בבעיות הכלכליות של התחנה, וכדי לפתור אותן, החליטה על שינוי אזור הזיכיון, כך שיכלול גם את ירושלים. נגד ההחלטה הוגשו עתירות לבג"ץ של גורמים שונים, וכתוצאה מהעתירות נקבע, כי לרשות אין סמכות לשנות את אזור הזיכיון ללא מכרז. במאי 2001, החליטה מועצת הרשות השנייה לערוך מכרז חדש לזיכיון לשידורי רדיו לציבור הדתי, הכולל את ירושלים ובני-ברק, אלא ששר התקשורת, ראובן ריבלין, סירב לאשר את פרסום המכרז ואת אזור הזיכיון שקבעה המועצה. בתגובה עתרה "רדיו קול חי" עצמה לבג"ץ. בספטמבר 2003, זכתה התחנה במכרז החדש לאזור זיכיון רחב יותר, בין חדרה ועד הקו האווירי שבין בית שמש לאשדוד, ואזור ירושלים. במסגרת המכרז החדש התחייבה התחנה להקים אולפן נוסף בירושלים. בסוף שנת 2004 פתחה לראשונה מחלקת חדשות עצמאית.
בדצמבר 2005, ביקש איש העסקים ארקדי גאידמק לרכוש את התחנה, אך לבסוף משך את הצעתו.
בפברואר 2012, מונה אבי רוזן למנהל התוכניות, שנה אחר כך מונה למנכ"ל התחנה ולמנהל התוכניות מונה בצלאל קאהן.
על התחנה
התחנה משדרת 24 שעות ביממה, למעט שבתות וחגים. היא משדרת תוכניות אקטואליה, בידור, מוזיקה חסידית ומזרחית חרדית וחדשות.
בנוסף לתחנה הראשית הושקה ב-2017 תחנת בת בשם קול חי מיוזיק המשדרת רק מוזיקה משבע בבוקר עד עשר בלילה בתדר 102.5 FM
תדרי תדרי התחנה הראשית הם 93 ו92.8FM.
מהדורות חדשות משודרות בכל שעה החל משבע בבוקר ועד חצות הלילה.
בשנת 2016 ערכה הרשות השנייה בדיקה על טענות שמפלגת ש"ס מתערבת בשידורים ופוגעת בתחנה המתחרה רדיו קול ברמה. ב-2018, לאחר הבחירות לרשויות המקומיות, נקנסה התחנה ב-14,000 ש"ח בגין תעמולה אסורה שקיימו עבור משה ליאון יומיים לפני הבחירות, בכך ששדר הרדיו מנחם טוקר ראיין אותו בתוכניתו "זמן אוויר" במשך כשעה.
במהלך 2020 אמור היה להתקיים מכרז על הפעלת התחנה, אך הוא נדחה בשנה בשל מגפת הקורונה.
תוכניות ושדרנים
התחנה משדרת תוכניות אקטואליה, שיעורי הלכה, מוסר, השקפה ופרשת שבוע. מספר שדרנים מגישים תוכנית יומית בתחנה ובהם: בצלאל קאהן ודוד חכם בתוכנית מהדורת הבוקר, ידידיה מאיר בתוכנית התעוררות - אקטואליה בשילוב דבר תורה, הרב יצחק פנגר בתוכנית השראה יומית, מנחם טוקר בתוכנית זמן אוויר - מוזיקה ובידור, טובים השניים - תוכנית בידור בהגשת אלעד כהן ויהודה שוקרון, המהדורה המרכזית המוגשת על ידי אבי מימרן, "עניין משפחתי" - תוכנית שבועית שאותה מגישים לסירוגין רחל פסטג, מירי שניאורסון ויואב דיליאון. בעבר הגישו בתחנה שלהבת חסדיאל הגישה בתחנה תוכנית ראיונות פוליטית ותוכנית צרכנות אסף נגל הגיש תוכניות מוזיקה ותרבות ואורי אורבך. את האתר מנהל יהונתן שורק.
בנובמבר 2015, פתחה הרשות השנייה בהליך הפרה נגד התחנה על "משדר פוגע" וגזענות. זאת לאחר שב-24 בספטמבר השמיע השדרן מנחם טוקר אמירה גזענית בשידור. במהלך מבזק חדשות דיווח הקריין אריאל שרפר על מותם של 453 מתפללים סמוך לעיר מכה שבערב הסעודית. שלפתע נשמע טוקר שואל את הקריין: "שרפר, למה רק 400? שרפר".
החל משנת 2015 החלו לשדר את שיעורו השבועי של הרב יצחק יוסף במוצאי שבת מבית הכנסת היזדים.כתבי החדשות בתחנה: בנצי לייזרוביץ (משטרה), קובי פינקלר (צבא וביטחון), איתי גדסי (פרשן פוליטי) שלמה ריזל (מדיני, חוץ וערבים), צבי טסלר (כלכלה ובריאות) אבי רבינא (פוליטי), ישראל בן צבי (חרדים), וישראל רובין (משפט). ב-2016 פוטרו חמישה מהכתבים באתר קול חי.
קהל היעד
לוח התוכניות נועד לפנות לא רק לציבור החרדי, אלא גם לדתיים לאומיים ולמסורתיים. עקב כך, הרייטינג של התחנה נפגע מהקמתן של "קול ברמה" ו"גלי ישראל" הפונות גם כן לאותו קהל. בסוף שנת 2014 עמד אחוז ההאזנה לתחנה על 5.1%. בשנת 2015 חזרה התחנה להיות המובילה בציבור החרדי. בשנת 2017 פורסם בסקר TGI כי שיעור ההאזנה של קול חי במגזר החרדי עמד על 31.5% לעומת רדיו קול ברמה 22.3%. בסקר T.G.I שפורסם בראשית 2021 וסיכם את שנת 2020 עולה כי רדיו קול חי ממשיך להתחזק ועומד על 5% ותחנת הרדיו קול חי מיוזיק מתחזקת עם 4.4% בכך שיעור ההאזנה של שתי התחנות יחד עומד על 9.4% שיעורי האזנה. בסקר T.G.I שפורסם בראשית שנת 2023 וסיכם את שנת 2022 עולה כי רדיו קול חי התחזק באופן משמעותי וכי עומד ע6.9%, כ-40% יותר מהתחנה המקבילה
משפט הפונקציות הסתומות
באנליזה מתמטית, משפט הפונקציות הסתומות עוסק באפשרות לחלץ ממשוואה בכמה משתנים חלק מהמשתנים כפונקציה של האחרים. כלומר, המשפט מראה באילו תנאים משוואה מציגה פונקציה באופן סתום, ומהן התכונות של אותה פונקציה.
המשפט הוא מקומי (כלומר, הוא מראה שמשוואה מגדירה פונקציה רק בסביבתה של נקודה מסוימת), ואינו נותן דרך להציג את הפונקציה באופן מפורש. למעשה, קיימים מקרים בהם לא ניתן לחלץ את המשתנים התלויים מתוך המשוואה בדרך אלגברית. במקרים האלו האינפורמציה היחידה לגבי הפונקציה ניתנת לנו מתוך משפט הפונקציות הסתומות. בעזרת משפט זה ניתן לחשב את הנגזרות של הפונקציה בנקודה בה מופעל המשפט, ובכך לקבל מידע על התנהגותה של הפונקציה באותה נקודה.
דוגמה למשמעות המשפט
נביט במשוואה \ x^2+y^2=1. משוואה זו מתארת מעגל ברדיוס 1. נניח כי אנו רוצים לחלץ את \ y ולהציגו כפונקציה של \ x. על ידי העברת אגפים והוצאת שורש נקבל. מכיוון שלכל ערך של \ x מותאמים שני ערכים עבור \ y ברור כי זוהי אינה פונקציה, כי פונקציה צריכה להתאים לכל ערך של \ x ערך יחיד של \ y. עם זאת, כאשר אנו מתבוננים בנקודה כלשהי על המעגל ומגבילים את ערכי \ x,y לסביבה קטנה שלה, נקבל כי באותה סביבה \ y ניתן לחילוץ. למשל, עבור הנקודה ניתן לקחת סביבה ברדיוס  ועבורה להגדיר את הפונקציה. כך נקבל פונקציה שעוברת דרך הנקודה \ (0,1) ונקודותיה הן בדיוק נקודות המעגל \ x^2+y^2=1 בסביבה הנתונה.
עם זאת, לא עבור כל נקודה ניתן לבצע את החילוץ הזה. שתי הנקודות ה"בעייתיות" הן. הבעיה בנקודות אלו היא כי בכל סביבה שלהן, אם ננסה לחלץ את \ y כפונקציה של \ x, נקבל ערכים של \ x להם מתאימים שני ערכים של \ y.
בלשון מעט ציורית, ניתן לתאר את מה שאנו עושים כך: אנו "חותכים" קטעים מהמעגל, ובודקים האם הקטעים הללו נראים כמו גרף של פונקציה. כדי שקטע מעגל יראה כמו גרף של פונקציה, צריך להתקיים שכל קו אנכי חותך את קטע המעגל בנקודה יחידה- כלומר לפונקציה יהיה ערך אחד בלבד עבור כל נקודה. אם הקו לא חותך אותו כלל, פירוש הדבר היה שהפונקציה לא מוגדרת בנקודה שהיא קואורדינטת ה-\ x של הקו האנכי. אם הוא חותך אותו בשתי נקודות או יותר פירוש הדבר היה שכמה ערכי \ y מתקבלים עבור אותו ערך של \ x, ולכן זה לא גרף של פונקציה. מעגל נראה כמו הדבקה של שני חצאי מעגל (אחד מעל ציר \ x ואחד מתחתיו), ולכן עבור כל נקודה שאינה בעייתית ניתן לחתוך המעגל בסביבה כזו שתכיל רק חלק מאחד משני חצאי המעגל, ויתקבל גרף של פונקציה. לעומת זאת, בנקודות הבעייתיות, כל סביבה שניקח תחתוך חלק משני חצאי המעגל יחד, ולכן לא יתקבל גרף של פונקציה.
ניסוח פורמלי
תהא קבוצה פתוחה ותהא  פונקציה ב-\ m+n משתנים, כך ש- (כלומר גזירה ברציפות, או באופן שקול: בעלת נגזרות חלקיות רציפות בקטע).
תהא נקודה קבועה כלשהי. אז נתבונן בקבוצה. נניח כי קבוצה זו לא ריקה. (אנו רוצים להראות כי קבוצת נקודות זאת היא גרף של פונקציה המוגדרת בסביבת הנקודה \ c).
(בדוגמה שהבאנו קודם, ).
נביט בתת-המטריצה הבאה של מטריצת יעקובי של F:. אם תת-מטריצה זו היא הפיכה אז קיים \ r>0 ופונקציה כך ש-, ומתקיים:  (כלומר, \ \Psi היא הפונקציה שחיפשנו).
דוגמה לשימוש במשפט
נדגים כיצד ניתן להשתמש במשפט כדי לחשב את נגזרת הפונקציה החלקית. נדגים זאת על פונקציה שניתן להציג בקלות בצורה מפורשת, כדי להראות שמקבלים את אותה התוצאה בשני המקרים.
נביט בביטוי \ xy+x+y=1. ראשית נחלץ מהביטוי את \ y בצורה מפורשת:, כלומר (פונקציה זו לא מוגדרת עבור \ x=-1 ). נגזור ונקבל:.
כעת נשתמש במשפט הפונקציות הסתומות על הביטוי. תהא הפונקציה שלנו. אז הנגזרת החלקית על פי \ y היא \ x+1. פונקציה זו היא היעקוביאן שאנו רוצים שיהיה שונה מאפס, מה שמתקיים לכל נקודה פרט ל-\ x=-1. כלומר בכל נקודה פרט ל-\ x=-1 ניתן לחלץ את \ y (נשים לב שזה זהה למה שקיבלנו כאשר ביצענו את החילוץ ישירות).
ג'ודי שלום ניר מוזס
יהודית (ג'ודי) שלום ניר מוזס (נולדה ב-14 באוגוסט 1958) היא אשת תקשורת, מנחת טלוויזיה, שדרנית רדיו ועיתונאית ישראלית.
משפט הפונקציות הסתומות
דוגמה לשימוש במשפט
נציב אותה בביטוי שלנו ונקבל:. כעת נגזור את הביטוי תוך שימוש בכלל המכפלה ונקבל:. נחלץ בצורה אלגברית את \ f'(x): , כלומר. באמצעות הכרת ערכי \ f(x) בנקודות שונות אנו מסוגלים להסיק מהביטוי שקיבלנו את ערכי \ f'(x) באותן נקודות. אם נציב את הביטוי שמוכר לנו עבור \ f(x) בנוסחה שקיבלנו, נראה כי קיבלנו את אותן תוצאות בשתי השיטות.
לכאורה, כאן השימוש במשפט הפונקציות הסתומות יעיל פחות מאשר חילוץ ישיר. אלא שחילוץ ישיר לא תמיד אפשרי, ואילו משפט הפונקציות הסתומות מאפשר את חישוב הנגזרות גם במקרה שבו קיימת פונקציה מפורשת אך אין לנו דרך למצוא אותה.
ג'ודי שלום ניר מוזס
ביוגרפיה
ג'וּדי (יהודית) מוזס נולדה ברמת גן, בת לפולה ונח מוזס, בעלי השליטה בעיתון "ידיעות אחרונות", בת שלישית אחרי גלעד מוזס, שנהרג בתאונת דרכים ב-1959, וארנון מוזס, המוציא לאור של העיתון "ידיעות אחרונות". היא אחותה הגדולה של תמי מוזס, בעלת שליטה בחברות ישראליות שונות. היא קרויה על שמו של סבה, איש התקשורת יהודה מוזס. מוזס למדה בבית הספר היסודי "ניצנים", ברחוב ניצנים ברמת גן, ובהמשך בבתי הספר "אהל שם" ו"תיכון חדש". את שירותה בצה"ל עשתה כמלוות אנשי ציבור בשדה דב. למדה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1985 נדרס אביה למוות, והבעלות על העיתון עברה לידי אמה - פולה. בשנת 1994, עם מותה של פולה מוזס, אמה של ג'ודי, הועברו סמכויות השליטה על העיתון לאחיה של ג'ודי, ארנון. ביחד הצליחו ג'ודי וארנון לגבור על אחותם, תמי, בני דודם והעורך דב יודקובסקי במלחמת הירושה שהתנהלה במשך שנים על השליטה בעיתון. כמה שנים לאחר מכן מכרה תמי את מניותיה בעיתון לארנון וג'ודי, ולמספר גופים נוספים.
בשנת 2004 השתתפה בכמה פרקים של הטלנובלה "השיר שלנו" בתפקיד עצמה.
בנוסף להיותה בת למשפחה העוסקת בתקשורת הישראלית, ולהיותה עצמה בעלת שליטה תקשורתית, כותבת ג'ודי במשך שנים במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", היא מגישה תוכנית רדיו קבועה ביום שישי בשם "השבוע על פי ג'ודי" ברשת ב' והתארחה במספר גדול של תוכניות טלוויזיה. במשך מספר שנים הנחתה מוזס תוכניות טלוויזיה בזכיינית השידור "רשת", ובהן התוכניות "ג'ודי" ו"ג'וד לאק".
דמותה זכתה לחיקוי תכוף במשך חמש עונות בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" (אותה גילמה אורנה בנאי). במספר הזדמנויות הביעה מורת רוח על החיקוי המציג אותה באופן נלעג כשטחית ומנותקת. חיקוי נוסף אם כי מתון יותר שודר ב"שידורי המהפכה" בפרודיה על תוכנית האסטרולוגיה שהנחתה ("כוכבים ומזלות", שם גילמה אותה רותם אבוהב).
מוזס השתתפה כחברת פאנל בתוכנית אקטואליה של עמנואל רוזן הנקראת "נדבר על זה בבית".
היא משמשת גם כיו"ר עמותת חום, שהוקמה על ידי מנשה כהן. לפי אתר העמותה, היא עוסקת במתן סיוע במזון, ביגוד, הנעלה, שמיכות לחורף וכן חוגי העשרה לאלפי ילדים עניים.
בשנת 2012 נבחרה ליו"ר כבוד של האספה הכללית השנתית של הקרן הישראלית למען יוניסף. חודשים ספורים אחר כך, לאחר קמפיין להדחתה, בעקבות התבטאויות שלה במהלך מבצע "עמוד ענן", הודיעה על התפטרותה.
בשנת 2013 החלה להשתתף כחברת פאנל בתוכנית "מועדון המבקרים" ב"ערוץ 2".
ב-8 באפריל 2016 כינתה את חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' "סמרטוטריץ'" ו"היהודי הנאצי", והמשיכה בהשוואתו להיטלר. מאוחר יותר התנצלה על דבריה.
בשנת 2018 שימשה כפאנליסטית של "חדשות הבוקר" של "קשת 12", כשלאחר מכן עברה ל"רשת 13", שם הנחתה יחד עם אלירז שדה את התוכנית "ג'ודי ואלירז", שמסכמת את השבוע שהיה בבית "האח הגדול".
ב-20 בספטמבר 2019 החלה להגיש תוכנית רדיו ב"רדיו ללא הפסקה" (103FM), בימי שישי בשעה 10:00.
בשנת 2023 התחילה לפרסם באתר ynet, אשר בבעלותה החלקית דרך ידיעות אחרונות, טור בשם "ג'ודי והעיר הגדולה", על חייה בניו יורק.
חיים אישיים
בשנת 1982 נישאה לעיתונאי עמירם ניר, ולשניים נולדו שני בנים. בשנת 1988 נהרג ניר, סוחר נשק בשירות ישראל, בהתרסקות מטוס. אירוע זה יצר יריבות עזה בין משפחת מוזס, המחזיקה בעיתון "ידיעות אחרונות", ובין יעקב נמרודי, מו"ל עיתון "מעריב" באותה העת, ומעורב גם הוא במסחר בנשק עם איראן. האחרון אף כתב ספר אשר מתאר את הפרשה מנקודת מבטו.
בשנת 1993 נישאה בשנית לחבר הכנסת סילבן שלום ששימש לאחר מכן גם כשר במספר תפקידים, ולשניים נולדו שלושה ילדים. בשנת 2017 נפרדו מוזס ושלום, וב-2021 התגרשו.
מוזס בזוגיות עם אבי רוטנברג.
אזובמאש מריופול
מועדון הכדורסל אזובמאש מריופול היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר מריופול, המתמודדת בליגת המשנה האוקראינית.
האולם הביתי של המועדון הוא היכל אזובמאש המסוגל להכיל כ-3,000 מקומות ישיבה.
היסטוריה
בעבר שיחקו במועדון הכדורסלנים הישראלים, ליאור ליובין ומשה מזרחי.
בשנת 2014 הקבוצה פורקה אך הוקמה מחדש ב-2015 והיא מתמודדת בליגת המשנה האוקראינית.
בדז'יך סמטנה
בדז'יך סמטנה (צ'כית: Bedřich Smetana,, 2 במרץ 1824 - 12 במאי 1884) היה מלחין צ'כי, נולד בליטומישל שבבוהמיה ומת בפראג.
חייו
אביו של סמטנה היה מנהל מבשלת שיכר וחובב מוזיקה נלהב. כבר בגיל חמש החל סמטנה לנגן ברביעיית כלי מיתר ולהשתתף כפסנתרן בקונצרטים משפחתיים בביתו. לימודיו התיכוניים הושלמו בפראג וממנה יצא להופיע בכפרים סמוכים. משסיים את לימודיו שב לעיירתו אך בתום שנה חזר לפראג על מנת ללמוד מוזיקה. כדי לממן את לימודיו לימד מוזיקה בבתי אצילים ונתפרסם כמורה מעולה. בסיועו של פרנץ ליסט הקים סמטנה בית ספר למוזיקה בפראג בשנת 1848. ליסט אף סייע לסמטנה לקבל משרה כמוזיקאי בחצרו של הקיסר פרדיננד. אולם השלטון האוסטרי חשד בו בשל רגשותיו הלאומיים הצ'כיים. עקב החשדות בו והחשש לחירותו עבר סמטנה להתגורר בעיר גטבורג שבשוודיה. הוא שימש כמנצח בעיר זו במשך חמש שנים, שאחריהן שב לפראג, שם כיהן כמנהל בית הספר למוזיקה, ניצח על מקהלות, הלחין אופרות ועבד כמבקר מוזיקלי.
המוזיקה שכתב מצטיינת בניסיון לשלב את המנגינות, האופי הלאומי והפולקלור הבוהמי. במוזיקה שיצר הביע סמטנה את הלהט הלאומי ששילהב אותו, את ההערכה שחש לנעימות העממיות ואת נאמנותו והוקרתו לבית מדרשו של ליסט.
ההופעה המוזיקלית הראשונה בגטו טרזין הייתה "הכלה המכורה" בביצוע של מקהלה תחת ניצוחו של רפאל שכטר
מרילין פרנץ'
מרילין פרנץ' (באנגלית: Marilyn French; 21 בנובמבר 1929 - 2 במאי 2009) הייתה סופרת אמריקאית פמיניסטית.
ביוגרפיה
פרנץ' נולדה בברוקלין לצ'ארלס אדוארדס, מהנדס, ואיזבל אדוארדס, פקידה בחנות כלבו. היא למדה במכללת הופסטרה (כיום אוניברסיטת הופסטרה), שם סיימה תואר ראשון בפילוסופיה וספרות אנגלית בשנת 1951, ותואר שני באנגלית בשנת 1964. קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1972. היא נישאה לרוברט מ' פרנץ' ג'וניור בשנת 1950 והתגרשה ב-1967.
בספריה של פרנץ' היא טוענת שדיכוי נשים הוא חלק בלתי נפרד מהתרבות העולמית הנשלטת על ידי הגברים. לדוגמה, ספר עיון שהוציאה בשנת 1985 נקרא "מעבר לכוח: על נשים, גברים ומוסר" ובו היא בוחנת מנקודת מבט היסטורית את ההשפעות של הפטריארכיה בעולם.
פרנץ' חלתה בסרטן הוושט בשנת 1992 והחלימה. על מאבקה במחלה כתבה את הספר "עונה בגיהנום: זיכרונות", שיצא בשנת 1998. היא נפטרה במנהטן בגיל 79 מאי-ספיקת לב.
פעילותה הפמיניסטית
פרנץ' פרסמה ספרים ומאמרים רבים בנושאי מגדר, בהם גינתה את החברה הפטריארכלית. היא הצהירה:
חדר הנשים
פרנץ' התפרסמה ברומן "חדר הנשים" שראה אור בשנת 1975 והפך מיד לרב-מכר פמיניסטי ברחבי העולם. הרומן עוקב אחר חייהן של מירה וחברותיה בשנות החמישים והשישים בארצות הברית. הספר הוא מסע של גילוי עצמי, שבמהלכו מירה הופכת מעקרת בית כנועה לאשה עצמאית. אחת מחברותיה היא ואל, פמיניסטית רדיקלית. בשלב מסוים בספר, הדמות של ואל אומרת "כל הגברים הם אנסים". ציטוט זה יוחס פעמים רבות, באופן שגוי, למרילין פרנץ' עצמה.
יצירתה המאוחרת
פרנץ כתבה בעיקר על חייהן של בנות הדור הראשון לפמיניזם ועל הקונפליקטים שבהם נתקלו כשהחליטו לשנות את חייהן. היא פרסמה הן סיפורת והן ספרי עיון.
היצירה המשמעותית ביותר בחייה המאוחרים של פרנץ' היא "מהערב אל השחר: היסטוריה של נשים", שיצאה לאור בארבעה כרכים בהוצאת הספרים "The Feminist Press" בשנת 2002. לפי פרנץ', קיימת הדרת נשים בהיסטוריה האינטלקטואלית, והדרה זו שוללת מהנשים את העבר, ההווה והעתיד. הספרים מתעדים בדייקנות היסטוריה ארוכה של דיכוי, אם כי הכרך האחרון מסתיים בנימה אופטימית, אמרה פלורנס האו, שהייתה מנהלת בית ההוצאה לאור. "בפעם הראשונה יש לנשים היסטוריה", היא אמרה על עבודתה של פרנץ'. "העולם השתנה, ויש לה חלק בשינוי זה."
מרילין פרנץ' הביעה לא פעם שביעות רצון מהישגים משמעותיים שהושגו על ידי נשים בשלושת העשורים שחלפו לאחר פרסום הרומן "חדר הנשים", אך גם המשיכה להצביע בפרסומיה על מקרים של אפליית נשים מתמשכת.