cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ההשבעה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית
רקע
עם השבעתו, הפך טראמפ לנשיא הראשון שנבחר חרף העובדה שהוא ללא ניסיון פוליטי או צבאי, עוד שיא ששבר טראמפ היא העובדה שהוא האדם המבוגר ביותר והעשיר ביותר שנכנס לתפקיד נשיא ארצות הברית. אשתו של טראמפ, מלניה טראמפ שבר גם היא שיא בכך שהיא הגברת הראשונה השנייה שנולדה מחוץ לארצות הברית (הראשונה הייתה לואיזה אדמס שנולדה בממלכת בריטניה הגדולה)
תכנון ההשבעה
ההשבעה תוכננה על ידי ועדת הקונגרס המשותפת לטקסי ההשבעה.
ועדת הקונגרס המשותפת לטקסי ההשבעה
טקס ההשבעה וארוחת הצהריים לנשיא הנבחר טראמפ וסגן הנשיא הנבחר פנס תוכננו על ידי ועדת הקונגרס המשותפת לטקסי השבעה, הוועדה שהורכבה מהסנאטורים האמריקאים: רוי בלאנט שהיה יו"ר הוועדה, מנהיג הרוב הרפובליקני בסנאט, מיץ' מקונל, מנהיג המיעוט הדמוקרטי בסנאט, צ'אק שומר, יו"ר בית הנבחרים, פול ראיין, מנהיג הרפובליקנים בבית הנבחרים, קווין מקארתי ומנהיגת הדמוקרטים בבית הנבחרים, ננסי פלוסי.
ועדת השבעה פרסמה את הלו"ז המלא של אירועי ההשבעה ב־21 בדצמבר 2016.
ועדת ההשבעה הנשיאותית
ועדת ההשבעה הנשיאותית ארגנה כמה אירועים נוספים היו בבהנחיית הנשיא הנבחר וסגן הנשיא הנבחר. יו"ר הוועדה היה תומאס ברק ג'וניור שהיה משקיע נדל"ן ומכר ותיק של טראמפ. חברי הוועדה היו אנשי העסקים והנדבנים היהודים, בני הזוג אלדסון, שלדון ומרים, ג'יל אייקן (אשתו של הטייקון האמריקאי, קרל אייקן), הרולד האם, מנכ"ל חברת קידוחי הנפט קונטיננטל ריסורסס ואף וודי ג'ונסון שהיה בעלי חברת התרופות ג'ונסון אנד ג'ונסון.
חברי הוועדה הצליחו לגייס סכום של כ-107 מיליון דולר, סכום כפול מהסכום שגייסה וועדת ההשבעה הקודמת.
הפסגה הדיפלומטית: ארוחת הערב
ביום שלישי, 17 בינואר, הגיע טראמפ לוושינגטון הבירה וזאת על מנת להשתתף בארוחת ערב מתוקשרת שנועדה לשמש כפגישת הכרה מוקדמת בין דיפלומטים זרים ופקידי ממשל לבין טראמפ. הארוחה ותוארה על ידי הוול סטריט ג'ורנל כאירוע הבולט ביותר שקדם להשבעה
קונצרט ה-Make America Great Again
ב-19 בינואר בערב אירח טראמפ את חגיגת ה-"Make America Great Again!". החגיגות כללו קבלת פנים, קונצרט והופעות של לי גרינווד, 3 Doors Down, טובי קית' ומספר זמרים נוספים , גם השחקן ג'ון ווייט נכח אף הוא באירוע.
האירוע הסתיים בביצוע של להקה צבאית אמריקאית ששרה את השיר הפטריוטי האמריקאי, מזמור הקרב על הרפובליקה.
טקס ההשבעה
רוי בלאנט, שהיה כאמור יו"ר הוועדה שאחראית על טקס ההשבעה פתח את אירועי ההשבעה בשעה 11:41 ונאם נאום קצר ונתן את הבמה לשלושה אנשי דת שהעבירו קריאות דתיות.
בשעה 11:54, השביע שופט בית המשפט העליון, קלרנס תומאס את מייק פנס לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית ה-48 של ארצות הברית, כאשר אחת מידיו של פנס מונחת על ספר תנ"ך אישי, בצהריים השביע שופט בית משפט עליון נוסף, ג'ון רוברטס את דונלד טראמפ לנשיא ה-45 של ארצות הברית .טראמפ גם הוא הושבע בעת שהוא מחזיק בספר תנ"ך. לאחר ההשבעה ביצעה תזמורת חיל הנחתים את ההמנון הנשיאותי המסורתי, הידד למנהיג.
בטקס נכחו אנשי ממשל רבים. בהם הנשיא היוצא ברק אובמה, סגן הנשיא היוצא ג'ו ביידן, הנשיאים לשעבר ביל קלינטון, ג'ימי קרטר וג'ורג' ווקר בוש, בנוסף לכך גם 2 סגני נשיאים קודמים, דיק צ'ייני ודן קווייל ואף יריבתו של טראמפ בבחירות, הילרי קלינטון.
גודל הקהל
לפני האירוע, סוכנויות פדרליות ומקומיות התכוננו לכך שבין 700,000 ל-900,000 אנשים יהיו נוכחים בטקס, טראמפ עצמו ניבא כי בטקס ההשבעה תהיה "אחוז בלתי צפוי ואולי שיא השתתפות מכל ההשבעות".
מומחים להערכת גודל קהל שצוטטו על ידי הניו יורק טיימס העריכו כי כ-160,000 בני אדם היו באזורי המול בשעה שקדמה לנאומו של טראמפ. פרופסור למדעי ההמונים קית סטיל עדיין העריך את הנוכחות הכוללת נע בין כ-300,000 אנשים ל -600,000 אנשים (שליש ממהערכה שנתנו מומחים לנוכחות בהשבעתו הראשונה של אובמה בה היה ככל הנראה בין 1.1 מיליון אנשים ל-1.8 מיליון אנשים).
במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב־21 בינואר הצהיר שון ספייסר, דובר הבית הלבן הנכנס שמינה הנשיא הטרי טראמפ, כי הקהל "היה הקהל הגדול ביותר שהיה עד כה להשבעה, תקופה, באופן אישי וגם ברחבי העולם", והאשים את התקשורת בדיווחים כוזבים הערכת הקהל היא "להפחית את התלהבות מההשבעה". ספייסר הוסיף שלא היו נתונים מדויקים, אבל זה היה הקהל הכי גדול שצפה בהשבעה באופן אישי ומסביב לעולם.
מקורות רבים הדגישו את העובדה כי מרבית הצהרותיו של ספייסר היו שגויות ואף אנשים האשימו אותו בהטעייה מכוונת של הנתונים, בתגובה להבהרות התקשורת לאמינות ההצהרות של טראמפ וספייסר הגיעה לאולפני רשת NBC היועצת האסטרגית של טראמפ, קליאן קונוויי והתראיינה בתוכניתו של העיתונאי צ'אק טוד, במהלך הראיון טוד שאל את קוונוי על אמינות הנתונים והיא טענה בתגובה כי ספייסר רק הציג "עובדות אלטרנטיביות".
נאום ההשבעה
הנשיא הטרי טראמפ נשא את נאום הפתיחה, הנאום ארך כ-16 דקות ובמהלכו הקריא טראמפ כ-1,433 מילים. הנאום היה הנאום הקצר ביותר מאז השבעתו של ג'ימי קרטר לנשיאות ב-1977.
בסוף דצמבר 2016 אמר טראמפ כי הוא כותב את הטיוטה הראשונה לנאום הפתיחה שלו וציין את נאומי ההשבעה של ג'ון פ. קנדי ורונלד רייגן כמושא השראה. טראמפ התעקש כי הוא כתב בעצמו את הנאום, אף שעיתון הוול סטריט ג'ורנל דיווח כי הוא נכתב על ידי עוזריו הבכירים של טראמפ, סטיבן מילר וסטיבן באנון.
בנאום טראמפ התחייב לסיים את מה שתיאר כ"קטל אמריקאי" ואמריקה דיסטופית והקריא נאום שאנשים רבים טענו כי הוא תוקפני ואף ארסי ואף התחייב לפתוח עידן חדש בפוליטיקה האמריקאית, מלבד זאת טראמפ חזר מספר פעמים על סיסמתו הידועה "אמריקה לפני הכל" (ששימשה גם את הנשיא וודרו וילסון ואת הנשיא וורן הרדינג), הסיסמה שימשה אותו בקמפיין הבחירות והתייחסה לשינוי גישה בהתנהלות הכלכלית ובניהול יחסי החוץ של ארצות הברית. בנוסף לכך כ-3 אנשי דת נשאו ברכות בנאום (ובכך העלו את מספר התפילות שהתקיימו בטקס לכ-6 תפילות). אנשי הדת שנשאו את הברכות היו הרב מרווין האייר, המטיף הנוצרי, פרנקלין גרהאם (אחד מבניו של הכומר בילי גרהאם), הקרדינל של ניו יורק, טימותי מ. דולן, הכומר סמואל רודריגס  והמטיפה הנוצרית, פאולה וויט. הזמרת בת ה-16, ג'קי אוונצ'ו שרה את ההמנון הלאומי בתום הטקס.
האירועים שלאחר הטקס
לאחר טקס ההשבעה ליוו טראמפ, מלניה, מייק וקארן את הנשיא לשעבר ברק אובמה ואת הגברת הראשונה לשעבר מישל אובמה לטקס פרידה שנערך בצד המזרחי של הקפיטול, בטקס טראמפ ואובמה שוחחו מעט ולאחר מכן הועלה הזוג אובמה למסוק שהסיע אותם לכיוון בסיס אנדרוז, באותו הזמן נסעו ג'ו ביידן וג'יל ביידן בלימוזינה לכיוון גבעת הקפיטול, משם לקחו רכבת מתחנת הרכבת יוניון לדובר שבדלאוור.
המצעד
מסלול המצעד שכלל תזמורות צעידה מנציגות של כל מדינות ארצות הברית היה לאורך שדרת פנסילבניה והחל מאזור גבעת הקפיטול והסתיים בחלק הצפוני של הבית הלבן, טראמפ ומלניה נסעו מרבית המצעד במכונית הנשיאותית אך יצאו ממנה פעמיים ואף המשיכו מנהג ארוך שנים בו צעדו חלק קצר מהדרך, גם פנס וקארן צעדו חלק מהמצעד.
במהלך רוב המצעד נסעו הנשיא טראמפ והגברת הראשונה מלניה טראמפ בלימוזינה המשוריינת בה השתמש הנשיא בגלל איומי ביטחון פוטנציאליים. הנשיא והגברת הראשונה יצאו מהלימוזינה פעמיים וצעדו בשדרות פנסילבניה ובכך המשיכו מנהג ארוך שנים, סגן הנשיא פנס ואשתו קארן צעדו בדרך המסע בכמה נקודות גם עם ילדיהם.
המצעד נמשך כשעתיים ונערך בשעות אחר הצהריים והערב שלאחר ההשבעה, במצעד השתתפו כ-8,000 אנשים.
הנשף
הנשיא דונלד טראמפ והגברת הראשונה מלניה טראמפ השתתפו בכ-3 נשפים רשמיים שנערכו במהלך ערב יום ההשבעה, במהלך הנשפים לבש טראמפ טוקסידו שחור, חולצה לבנה מכופתרת ועניבת פרפר שחורה. מלניה טראמפ לבשה שמלה לבנה, ללא כתף וללא שרוולים שעוצבה על ידי מעצב האופנה הצרפתי-אמריקאי הרווה פייר. פייר עיצב גם שמלות לגברות ראשונות אחרות בהן לורה בוש, הילרי קלינטון ומישל אובמה.
נשף החירות, אחד משני הנשפים הרשמיים שנערכו במרכז הכנסים וולטר א. וושינגטון, היה התחנה הראשונה של הערב עבור הנשיא והגברת הראשונה הטריים, הזוג טראמפ רקדו לצלילי השיר הראשון, שנבחר להיות "My Way" של פרנק סינטרה ובוצע על ידי ארין בוהמה, זמרת ג'אז אמריקאית. הנשף השני בו השתתף הזוג היה נשף החופש, שהתקיים גם במרכז הכנסים וולטר א. וושינגטון.
גיפוזאורוס
גיפוזאורוס (שם מדעי: Gyposaurus; משמעות השם: "לטאת נשר") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת הפרוזאורופודים שהיה קרוב לאנצ'יזאורוס. הוא חי באזור דרום אפריקה במשך תור היורה הקדום, לפני 196.5-189.6 מיליון שנה. מאובן נוסף תואר ב-1940 ממצאים ביונאן שבסין.
הגיפוזאורוס קיבל את שמו עקב דמיונו של ראשו וצווארו לאלה של נשר. הוא קיבל את שמו מהחוקר הסקוטי רוברט בראון ב-1911. המאובנים התגלו בתצורות אליוט (Elliot Formation) שבמדינת אורנג' החופשית, דרום אפריקה והכילו שלד חלקי. מראה השלד דמה לזה של האנצ'יזאורוס מאמריקה הצפונית. מאובנים נוספים ששויכו לסוג ממין חדש בשם Gyposaurus sinensis, הועברו בהמשך לסוג הקרוב לופנגוזאורוס ובהמשך לאנצ'יזאורוס.
לזאורופוד זה היה ראש וצוואר קצרים וגוף קצר באורך שני מטרים, אם כי ייתכן שמדובר בפרטים צעירים בעוד בוגרים הגיעו לאורך ארבעה מטרים. ייתכן שנעו על שתי רגליים ולא רק על ארבע בדומה לזאורופודים הגדולים יותר. מבנה השיניים של הגיפוזאורוס לא הותאם במיוחד ללעיסת עלים, ובשל כך שמשערים שהיה אוכל-כול.
מלחמה (סרט, 2002)
מלחמה (ברוסית: Война) הוא סרט מלחמה רוסי משנת 2002 שבוים על ידי אלכסיי בלבאנוב על המציאות של מלחמת צ'צ'ניה השנייה, בכיכובם של אלכסיי צ'אדוב כחייל רוסי ואיאן קלי, כתייר אנגלי, כששניהם מנסים לשרוד בשבי הצ'צ'ני על רקע העימות הרוסי-צ'צ'ני.
הסרט שוחרר לאקרנים ב-14 במרץ 2002 בעיצומה של המלחמה שעליה הסרט מספר. אלכסיי צ'אדוב זכה בפרס פסטיבל מונטריאול בקטגוריית השחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט.
עלילה
הסרט מתחיל עם הגיבור, איוואן ירמאקוב, המרואיין על ידי עיתונאי בבית מעצר. כשהוא מתחיל את סיפורו, הסרט חותך לצ'צ'ניה בקיץ 2001, במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה. כשהוא מוחזק בשבי אצל מפקד גדוד צ'צ'ני בשם אסלן גוגאייב, איוואן ומגויס נוסף בשם פדיה, משמשים כעבדים מקומיים. איוואן משמש גם כמומחה תקשורת. בסופו של דבר, החמושים של אסלן גם לוקחים בשבי את השחקן האנגלי ג'ון בויל ואת ארוסתו מרגרט מייקלסן. לאחר זמן מה, איוואן, פדיה ושני האסירים האנגלים נלקחים לאאול אחר ומוכנסים לכלא שבו הם מוצאים את קפטן מדבדב, חייל רוסי אחר אשר כבר משותק עקב פגיעה. אסלן משחרר את ג'ון לאסוף שני מיליון ליש"ט כדמי כופר תמורת מרגרט. יחד עם ג'ון, הוא משחרר את איוואן ופדיה, מאחר שאף אחד לא היה מוכן לשלם את הכופר שלהם.
מאמציו של ג'ון לגייס כספים אינם מוצלחים, אך חברת טלוויזיה בריטית אחת מציעה להעניק לו סיוע כספי בתמורה לסרט וידאו מפורט של המבצע הרוסי בצ'צ'ניה. במוסקבה, ג'ון שוב נתקל באדישות המוחלטת של פקידים צבאיים במקום ומחליט לבקש מאיוואן לעזור לו להציל את מרגרט.
חייו של איוואן בטובולסק אינם מסתדרים. הוא אינו יכול להסתגל לחיים אזרחיים שלווים ולא יכול למצוא עבודה בשל חששות מפני נפשו הבלתי מאוזנת, לאחר השבייה הצ'צ'נית. לפני כן הוא מגיע לסנקט פטרבורג, אל משפחתו של קפטן מדבדב, שאיש אינו מוכן להציל. כשג'ון מגיע לטובולסק, איוואן מסכים לחזור לצ'צ'ניה תמורת כסף. לאחר שעברו דרך מוסקבה וולדיקווקז, איוון וג'ון נכנסים בחשאי לצ'צ'ניה, כשהם מחרימים בדרך רכב שטח עם מספר גדול של כלי נשק בתא המטען. לאחר לכידת תושב מקומי, רוסלן שמאייב, איוואן מוצא את דרכו אל האאול של גוגאייב. לאחר שחיכו לקבוצת חמושים גדולה, איוואן, ג'ון ורוסלן תוקפים את האאול לאחר שהרגו את השומרים עם הנשק שהם תפסו קודם, הם מוצאים את מרגרט עם קפטן מדבדב ומגלים כי היא נאנסה על ידי המיליטנטים הצ'צ'נים. זועם, ג'ון הורג את גוגאייב ובכך מסבך את המצב: איוואן צריך את גוגאייב חי כבן ערובה כדי שאפשר יהיה לעזוב את צ'צ'ניה בבטחה.
החמושים של גוגאייב תוקפים את האאול ומתחיל מרדף, אבל הקבוצה בורחת על רפסודה מאולתרת ותופסת עמדות הגנה במגדל של מבצר ישן. בעזרת טלפון לווייני שנלקח אסלן, מדבדב מבקש את תמיכת חיל האוויר. מסוקים רוסיים מגיעים, מנתבים את המיליטנטים ומעבירים את מדבדב והחבורה לבסיס צבאי. ג'ון נותן לאיוואן את הכסף שהבטיח והלה נותן לרוסלן אלף פאונד. את הכסף הנותר איוואן נותן לאחר מכן לקפטן מדבדב לצורך טיפול רפואי.
הסרט מסתיים בהערותיו הקצרות של איוואן. מרגרט לא התחתנה עם ג'ון. ג'ון, לאחר שצילם כל הזמן במסע, הוציא סרט וספר בשם "חיי ברוסיה". לאחר שחרורו של הסרט הועמד איוואן לדין בגין רצח "אזרחים שלווים של הפדרציה הרוסית". רוסלן, שעבר למוסקבה, העיד נגד איוואן ואף אחד לא מצדד בו. היחיד שתומך וניצב לצדו של איוואן הוא קפטן מדבדב.
הפקה
אלכסיי בלבאנוב כתב את התרחיש לסרט בשנת 1998 לאחר שראה בטלוויזיה ראשים כרותים של מומחים בריטים שעבדו בצ'צ'ניה (בשנת 1998 ארבעה בריטים, פיטר קנדי, דארן היקי, רודי פטצ'י וסטן שו היו עובדי חברת גריינג'ר טלקום הבריטית שזכתה במכרז של חברת צ'צ'נטלקום בעלות 183 מיליון ליש"ט להתקנת קווי טלפון, קשרי לוויין ומערכת טלפון סלולרי, העבודה הופסקה לאחר שהארבעה נחטפו ובהמשך נרצחו על ידי המחתרת הצ'צ'נית)
אלכסיי בלבאנוב שאף להפוך את הסרט למציאותי מאוד, עד כדי נטורליזם. לפני הצילומים הוא שוחח עם שבויים לשעבר ממלחמת צ'צ'ניה הראשונה, נסע לכפרי קברדינו-בלקריה, נפגש עם הגנרל ויקטור קזנצב, מפקד הכוחות הרוסיים בצ'צ'ניה וצפה בקלטות וידאו המתעדות את הזוועות של צ'צ'ניה. כמה מהקלטות הללו הוא הקרין לשחקן האנגלי איאן קלי. לדברי בלבאנוב, במהלך הצפייה קלי רעד והיה בהלם מהמחזות המזוויעים, שהשפיעו גם על הבמאי ושאר אנשי הצוות שצפו במראות.
הסרט צולם בקברדינו-בלקריה, צפון אוסטיה, צ'צ'ניה, מוסקבה, סנקט פטרבורג, טובולסק ולונדון.
בשביל להשיג ריאליזם גדול יותר, רבים מהצ'צ'נים בסרט גולמו על ידי צ'צ'נים אמיתיים והחיילים הרוסיים גולמו על ידי חיילים אמיתיים, טייסי מסוקים, סיירים וקבלנים. בשל המלחמה, הסרט צולם רק בחלקו על אדמת צ'צ'ניה, במיוחד במחסום בכניסה לעיר גרוזני. הסרט נעשה בתנאים כמעט דומים למלחמה, עם זאת, יש לציין שהצילומים בוצעו באזורים שקטים שהיו בשליטת הממשלה והצוות אובטח על ידי קציני SOBR.
כדי לצלם את סצנות השבויים בכלא, בור אמיתי נחפר. השחקנים שכבו בבור הרטוב והמזוהם במשך כמה שעות, משום שבלבאנוב רצה שהכל יהיה ריאליסטי ככל האפשר. הסצנה עם השחקנית אינגבורגה דאפוקנייטה שבה היא צפה בעירום במהירות בקור צולמה ללא שימוש בכפילה.
יותר מכל אחד אחר, הצילומים הפחידו את השחקן האנגלי איאן קלי, שלא הבין את השפה הרוסית. הוא לא ידע רוסית ודאפוקנייטה חיה בעבר באנגליה והוא כל הזמן רץ אליה להתלונן שהוא מאולץ לשבת בבור ולטפס לתוך נהר ואיך שכמעט טבע שם ושהבמאי אמר עליו שהוא שחקן גרוע. לדברי סרגיי בודרוב הבן (שגילם את קפטן מדבדב), בשביל המערביים זו דרך התקשרות בלתי מתקבלת על הדעת ואינגה הסבירה שהרוסים תמיד עובדים ככה ושהרוסים תמיד צועקים ואם הצילומים יתחילו הם ישתמשו רק בתקשורת חיה וזה רגיל אצל הרוסים לתבוע כדי באמת להציל את עצמם.
במהלך הצילומים בקברדינו-בלקריה, מסוק ששימש את הסרט ירה קליעים תרמיים ואחד מהם נכנס בטעות לבית קברות עתיק של בלקר וכתוצאה מכך עלה באש וקברים רבים נהרסו. בשל כך, כמעט שהתפתח סכסוך אתני בין צוות הצילום לתושבים המקומיים. מבין קציני ה-SOBR ששמרו על הקבוצה היה קפטן צ'צ'ני לשעבר, שהצליח להרגיע את הקהל הזועם. על הסט, כולם מלבד בודרוב ודאפוקנייטה התגוררו בבתיהם של התושבים המקומיים. בלבאנוב חי בבית של אישה שקברי אבותיה נהרסו בבית הקברות שנהרס.
פסקול
פסקול הסרט הולחן על ידי ויאצ'סלב בוטוסוב וטימור מוצוראייב וכולל גם שירי פופ שונים. להלן רשימת רצועות ההשמעה: מוזיקה שהופיעה בסרט, אבל לא כלולה בפסקול:
קפטן (ספורט)
קפטן (באנגלית: Captain) הוא תואר או כינוי הניתן בספורט קבוצתי לשחקן המשמש ראש קבוצתו. לרוב זהו תואר כבוד בלבד, אך במקרים מסוימים ישנה אחריות נוספת על המחזיק בתפקיד הקפטן. בחלק מענפי הספורט הקפטן הוא השחקן היחיד בעל הזכות לשוחח עם שופטי המשחק ועוזריהם.
כדורגל
בכדורגל, הקפטן הוא שחקן שנבחר להנהיג את קבוצתו בזמן-אמת במהלך משחקיה. במקרים רבים, הקפטן הוא אחד מהשחקנים המנוסים והוותיקים יותר בקבוצה או שחקן בעל השפעה רבה על המועדון ועל המשחק, ובמקרים רבים יהיה זה שחקן אשר גדל במועדון. בדרך כלל קפטן הקבוצה מובדל משאר השחקנים על ידי ענידת סרט מיוחד במהלך המשחק המכונה "סרט הקפטן" על זרועו.
תפקידיו היחידים של הקפטן בכדורגל המעוגנים בחוקי המשחק הם השתתפות בהטלת המטבע בתחילת המשחק ולפני דו-קרב בעיטות הכרעה. מלבד לתפקידים סמליים אלו אין לקפטן תפקידים נוספים או השפעה רבה יותר על המשחק מאשר לשחקנים האחרים. לעיתים רחוקות שופט המשחק יבקש לדבר עם הקפטן במקרים של התנהגות בעייתית של הקבוצה כולה. בתחרויות בהן מוענק גביע למנצחת הקפטן הוא זה שמקבל את הגביע, ולעיתים הוא מזמין שחקן או שחקנים נוספים להניף עמו את הגביע.
הוקי קרח
קבוצת הוקי קרח יכולה למנות את אחד משחקניה לקפטן, ובנוסף הקבוצה ממנה גם קפטנים חלופיים שממלאים את תפקיד הקפטן כאשר הקפטן אינו על הקרח. הקפטן נושא את האות "C" על מדיו, והקפטנים החלופיים נושאים את האות "A".
עקב המגבלות שכופים עליו תפקידו וציוד המגן הנוסף שהוא נושא על גופו, חוקי המשחק אוסרים על שוער להיות קפטן.
בליגת ה-NHL ובליגות נוספות אין חובה למנות קפטן קבוע, ובמספר קבוצות אכן אין קפטן קבוע, ובמקום זאת יש מספר שחקנים המוגדרים כקפטנים חלופיים.
פוטבול
בפוטבול נבחרים לקבוצה אחת מספר קפטנים: קפטן אחד נבחר עבור כל אחד משלושת חלקי הקבוצה (התקפה, הגנה וקבוצה מיוחדת) ולעיתים קפטן אחד של כלל הקבוצה, סה"כ 4 קפטנים מכל קבוצה כאשר במעמד הטלת המטבע נמצאים 8 קפטנים של שתי הקבוצות. כמו כן, בליגת הפוטבול המקצוענית בארצות הברית (ה-NFL) הקפטן מסומן בטלאי על החולצה בעל 4 כוכבים ריקים כאשר כל כוכב מלא מציין וותק בתפקיד הקפטן. ליוצאי צבא ומוסדות אקדמאים של צבא ארצות הברית, רקע הטלאי יהיה ירוק או כחול בהתאם לחיל בו שירת (כחול חיל הים וירוק לחילות היבשה), מעבר לוותק של 4 שנים הטלאי נשאר עם 4 כוכבים מלאים.
מרוצי אופניים
במרוצי אופניים אין תפקיד רשמי של קפטן, אך בכל מרוץ, ממנה המנהל הספורטיבי של הקבוצה את אחד מהרוכבים המשתתפים במרוץ ל"קפטן על הכביש" (בצרפתית: Capitaine de route). תפקידו של ה"קפטן על הכביש" הוא לתאם את האסטרטגיה בין רוכבי הקבוצה (כולל תגובה על מצבים המתהווים בזמן המרוץ) ולהעביר את הוראות המנהל הספורטיבי (במרוצים בהם אין קשר רדיו בין המנהל הספורטיבי והרוכבים). בדרך כלל מדובר ברוכבים ותיקים, מנוסים ובעלי מעמד בקבוצה ובדבוקה. לכושר הספורטיבי של הקפטן יש חשיבות פחותה. בדרך כלל, המובילים הספורטיביים של הקבוצות מרוכזים במרוץ עצמו ואינם יכולים להתפנות לחלוקת הוראות ותיאום בין הרוכבים האחרים. תפקיד הקפטן היה מרכזי במרוצי האופניים בעידן שלפני הכנסת מכשירי הרדיו האלחוטיים והטלוויזיה במכוניות הליווי, המאפשרים למנהלים הספורטיביים לצפות במרוץ ולדבר עם הרוכבים. לאחר הכנסת אמצעים אלו ירדה חשיבותו. אולם, גם עכשיו יש חשיבות רבה לקפטן אשר חש את המצב בדבוקה מכלי ראשון. במרוצים רבים בדרגות הנמוכות מסבב הוורלד טור אין את האמצעים הטכנולוגיים ותפקיד הקפטן ממשיך להיות משמעותי.
מלחמת המינים (תורת המשחקים)
מלחמת המינים היא בעיה בתורת המשחקים. הבעיה היא מסוג בעיות הקואורדינציה, בהן החלטתו של משתתף אחד במשחק תלויה תמיד בהחלטתו של השני, ואין למשתתף אפשרות מועדפת לא-תלויה (כמו שקיימת בדילמת האסיר).
גרסה נפוצה לבעיה זו: זוג נשוי, דן ודנה, הולכים לבלות. דן מעדיף ללכת למשחק כדורגל, דנה מעדיפה ללכת לאופרה. שניהם מעדיפים ללכת לאותו מקום מאשר ללכת למקומות שונים. דן ודנה לא יכולים לתקשר ביניהם. ניתן לסכם סיטואציה זו בטבלה הבאה (בכל משבצת מצוין הרווח של דן מימין ואחריו הרווח של דנה):
בגרסה נוספת של המשחק (נקראת גם מלחמת המינים 2) אם הם הולכים בנפרד למקום שהם פחות מעדיפים (דן לאופרה ודנה לכדורגל) נגרם להם "נזק" יותר גדול מאשר אם הם הולכים בנפרד למקום שהם יותר מעדיפים (דן לכדורגל ודנה לאופרה). ניתן לסכם סיטואציה זו בטבלה הבאה (בכל משבצת מצוין הרווח של דן מימין ואחריו הרווח של דנה):
דל במערכות צירים שונות
באנליזה וקטורית ניתן לכתוב אופרטורים שונים, הקשורים לאופרטור דל (המסומל באמצעות הסימן נבלה), בדרכים שונות במערכות צירים שונות.
הערה: הנוסחאות שבדף זה כתובות לפי הכתיב הפיזיקלי המקובל. בקואורדינטות כדוריות, \theta היא הזווית בין ציר z ווקטור הרדיוס המחבר את הראשית עם הנקודה בה עוסקים. \phi היא הזווית בין היטל וקטור הרדיוס על מישור x-y, ובין ציר x.
מארי
מארי (באכדית: 𒈠𒌷𒆠, ma-riundefined; שם המקום ערבית: تل حريري) היא עיר-מדינה עתיקה בסוריה, ששכנה במיקום שכיום הוא תל חרירי, על גדתו המערבית של נהר הפרת. העיר הייתה מיושבת כבר באלף החמישי לפנה"ס, ושיא פריחתה היה בין 2900 לפנה"ס ל-1759 לפנה"ס, אז נחרבה על ידי חמורבי. בשיאה הייתה מרכז מדיני, כלכלי, ותרבותי חשוב בעולם העתיק.
גילוי וחפירות
מארי נתגלתה ב-1933 במזרח סוריה, קרוב לגבול עם עיראק. אנשי שבט בדואי חפרו בתל בחיפוש אחר אבן למצבה לאחד מאנשיהם שמת, כשנתקלו לפתע בפסל חסר ראש. כשהגיעה השמועה לשליטים הצרפתים הדיווח נחקר, וארכאולוגים מטעם הלובר בפריז החלו בחפירה ב-14 בדצמבר 1933. במהרה החלו להיחשף ממצאים, וכבר בחודש הראשון התגלה מקדש עשתר. מארי סווגה על ידי הארכאולוגים כ"מאחז המערבי ביותר של התרבות השומרית".
מארי נחפרה ברציפות בכל שנה מאז 1933, מלבד בתקופה שבין 1939–1951. נכון ל-2005, נחשף פחות ממחצית משטחה של מארי, המשתרע על 1000 כפול 600 מטר. למרות הניסיונות להעריך כמה שכבות מרובדות באתר, אי אפשר היה לוודא זאת. לדברי הארכאולוג הצרפתי : "בכל פעם שהחלו בגישוש אנכי על מנת לעקוב אחר היסטוריית האתר עד לקרקע בתולה, נמצאו ממצאים כה חשובים עד כי היה הכרח להתחיל שוב בחפירה אופקית." פארו חפר באתר 21 עונות חפירה רצופות עד שנת 1974.
היסטוריה
מארי הייתה מיושבת מאז האלף החמישי לפנה"ס, אך עיקר חשיבותה הייתה באלף השלישי והשני לפנה"ס. יושבי מארי היו עם שמי, נחשבים כחלק מההגירה האכדית והאבלית.
תור הזהב הראשון
החל מ-2900 לפנה"ס שגשגה העיר הודות למיקומה כנקודת מעבר בין הערים השומריות של מסופוטמיה תחתית לבין הערים שבצפון סוריה. שומר נזקקה לחומרי בניין כגון עץ ואבן מצפון סוריה, שהועברו דרך מארי.
החורבן הראשון
לאחר תקופת השגשוג חרבה מארי בסביבות 2350 לפנה"ס. חורבן זה גרם לירידה בחשיבות האזור והעיר קטנה עד לכדי כפר. דעות ההיסטוריונים חלוקות באשר לזהות המחריב; יש הסוברים כי היה זה סרגון מאכד (אשר הצהיר על מעבר במארי במסעו המפורסם מערבה), אחרים סבורים כי היו אלו בני אבלה, היריבים המסחריים המסורתיים של מארי.
תור הזהב השני
מעמד העיר שוקם תחת שלטון השושלת האמורית. תור הזהב השני החל בסביבות 1900 לפנה"ס. שתי תגליות ארכאולוגיות משמעותיות מתוארכות לתקופה זו. תגלית אחת היא ארמונו של זמרי-לים, מלך מארי, שהכיל למעלה מ-300 חדרים. ארמון זה היה כפי הנראה הגדול בתקופתו והיה מוכר בממלכות ובערים השכנות. כפי הנראה, הן ירים-לים מלך ימחד והן מלך אוגרית הביעו את תשוקתם לבקר בארמון כדי לחזות בתפארתו במו עיניהם. הארמון המפואר הכיל מגוון חדרים, אגפים ואולמות ששימשו למטרות שונות, בין השאר מקדש, מחסנים, חדרי רחצה ועוד. בארמון נמצאו גם ציורי קיר גדולים בנושאים דתיים.
תגלית נוספת היו גנזכי המדינה שנבנו בתקופה זו. נתגלו 25,000 לוחות בכתב יתדות מגנזכים אלו. לדברי אנדרה פארו הלוחות "הביאו לבדיקה מחודשת של התיארוך ההיסטורי של המזרח הקרוב בעת העתיקה וסיפקו למעלה מ-500 שמות מקומות חדשים, די כדי להתוות מחדש את המיפוי הגאוגרפי של העולם העתיק."
החורבן הסופי
מארי נחרבה בשנית בסביבות 1759 לפנה"ס בידי חמורבי. עדות לכך נמצאה בלוחות רבים מגנזכי המדינה, שמגוללים את בגידתו של חמורבי בבעל בריתו לשעבר זמרי-לים ובהבסתו בקרב. לאחר חורבן זה היו התיישבויות פזורות, של אשורים ובבלים, אך מארי נותרה כפר עד הגעת היוונים, ולאחר מכן נעלמה מעל בימת ההיסטוריה.
תעודות מארי
מתחילת החפירות התגלו למעלה מ-25,000 לוחות חרסית בשפה האכדית, כתובים בכתב יתדות. כ-3000 מהלוחות הם מכתבים והשאר מסמכים בנושאים משפטיים, כלכליים, מנהלתיים, חוזיים וכדומה. המסמכים הרבים והמגוונים מעידים הן על אירועים מדיניים רבי היקף והן על שגרת החיים של השליטים ופשוטי העם. רוב התעודות מתוארכות לתקופה של 50 השנים האחרונות לקיום העיר לפני שנכבשה (1800-1750 לפנה"ס).
בתעודות מארי כלול גם מידע על השפה האמורית. זו העדות היחידה לשפה זו וכוללת רק כמה אלפי שמות פרטיים, המופיעים בתעודות הכתובות אכדית, ועשרות מילים אמוריות המשובצות בתעודות האכדיות. לממצאים אלו ערך רב בחקר המקרא, בשל קרבתה הלשונית הרבה של האמורית לעברית – שתיהן שפות שמיות מערביות, לעומת האכדית, שהיא שפה שמית מזרחית.
המקרא ותעודות מארי
במכתב של שר צבא בשם ישׂמֶה-דגן מהשנה התשיעית למלכות זמרי-לים נכתב בשם שליט עילם אל מושל אֶשנֻנַ חמורבי, ובי איום שיצא מעיר במעלה החידקל יחצה את הנהר ויפלוש דרכו ארצו של חמורבי:
בדברי שליט עילם אנו מוצאים, כמו בספר ירמיהו, הן את דימוי העול והן את האזהרה על העונש הצפוי למי שמסרב להפוך לצמית (וסאל). אך בעוד שבספר ירמיהו אנו מוצאים אותם בהקשר ספרותי, הרי שבמארי מדובר במציאות היסטורית: שליט עילם מאיים על חמורבי, שאם הוא לא יחזיר את הערים שהוא מחזיק בהן, ולא ייעשה צמית שלו, הוא יענש קשות על ידי צבאות עילם בפיקודו האישי.
חצור ומארי
כ-20 תעודות שנמצאו במארי הם תכתובת שנשלחה לעיר חצור. תכתובת שנמצא גם בכיוון ההפוך בלוחות טין שנמצאו בתל חצור כתובים בכתב יתדות.
כלכלה
צמיחתה של מארי מכפר למרכז מסחרי חשוב נבעה מכלכלתה המגוונת בעולם העתיק. העיר שלטה בנתיבי הסחר בין אזורים שונים כגון מערב איראן, מסופוטמיה, כרכמיש וחלקים מאנטוליה. בין הערים שעמן סחרה מארי: אור, חלב ואוגרית. הסחורות שעברו דרכה כללו תמרים, זיתים, קדרות, חרסינה, דגן, עץ ואבן. מארי ייבאה מחצור זהב שמקורו במצרים, ובד שמקור בעיר גבל. מארי ייצאה לחצור חותמות, אריגי צמר ועורות.
תרבות ודת
לתושבי מארי היה סגנון לבוש ותסרוקות מורכב. נחשבו כחלק מהתרבות המסופוטמית, למרות ריחוקם כ-250 ק"מ במעלה הנהר מבבל. ישנה תאוריה כי מארי הייתה נקודת סחר חליפין לדרום מסופוטמיה.
תושבי מארי סגדו למגוון אלים שומריים. מקדשים הוקדשו בלעדית לאלים כגון דגון, אל הסערות, עשתרת, אלת הפריון ושפש אל השמש. על פי אמונתם שפש היה רואה-כל וכל-יודע ובחותמות רבים הוא נראה ניצב בין שתי דלתות גדולות. לפי עלילות גילגמש דלתות אלו נמצאות בהר משו והן הדלתות המזרחיות לגן עדן. באמצעות רשת המסחר הענפה של מארי, הובאו האלים השומריים לערים לא שומריות כמו אבלה ואוגרית ושולבו בדתותיהן.
האתר כיום
בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, הופסקו החפירות באתר, והוא נמצא בשליטת כנופיות שונות ונתון לביזה בידי שודדי עתיקות. דו"ח רשמי טוען כי השודדים מתמקדים בארמון המלוכה, בבית המרחץ ובמקדשי האלים: דגון ועשתרת.
אברהם בן יעקב
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שיטת קודאי
שיטת קודאי (באנגלית: The Kodály Method) המוכרת גם בשם "הרעיון של קודאי", היא גישה לחינוך מוזיקלי, שהמלחין ההונגרי זולטאן קודאי פיתח בהונגריה באמצע המאה ה-20. הגותו בנושא החינוך שימשה השראה לשיטה, שפותחה בשנים הבאות בידי עמיתיו למקצוע, ביניהם רוברטו גויטרה, מנצח מקהלה ומורה איטלקי והמחנכת קטינקה דניאל, שהייתה חלוצת השיטה בארצות הברית לאחר שהיגרה לשם בשנת 1960.
היסטוריה
קודאי החל להתעניין בחינוך מוזיקלי לילדים בשנת 1925, כשהזדמן לו לשמוע תלמידים מזמרים שירים שלמדו בבית הספר. קודאי נחרד מרמת השירה של הילדים, וגמר אומר לעשות משהו לשיפור מערכת החינוך המוזיקלי בהונגריה. הוא כתב כמה וכמה מאמרים, טורים ומסות מעוררי מחלוקת בכוונה להביא למודעות לנושא החינוך המוזיקלי. בכתביו, מתח קודאי ביקורת על בתי הספר, שעשו שימוש במוזיקה נחותה ולימדו מוזיקה רק בחטיבת הביניים. קודאי טען, שמערכת החינוך המוזיקלי זקוקה למורים טובים יותר, לתוכנית לימודים משופרת ולהקצאת זמן רב יותר להוראת מוזיקה.
החל ב-1935 החל קודאי, יחד עם עמיתו ינו אדם, במיזם ארוך-טווח להכנסת תיקונים בהוראת המוזיקה בבתי הספר היסודיים ובחטיבות הביניים, באמצעות יצירה פעילה של תוכנית לימודים חדשה ושיטות הוראה חדשות, לצד כתיבת יצירות מוזיקליות חדשות לילדים. עבודתו הביאה להוצאה לאור של כמה ספרים עתירי השפעה, שהטביעו חותם עמוק על החינוך המוזיקלי, הן בהונגריה והן מחוצה לה.
מאמציו של קודאי נשאו לבסוף פרי ב-1945, כשהממשלה ההונגרית החדשה החלה ליישם את רעיונותיו בבתי הספר הציבוריים. הפיקוח הסוציאליסטי על מערכת החינוך זירז את מיסודן של שיטות קודאי ברחבי המדינה. בית הספר היסודי המוזיקלי הראשון, שבו הייתה הוראת מוזיקה יום-יומית, נפתח ב-1950. בית הספר נחל הצלחה רבה כל כך, שמעל מאה בתי ספר יסודיים למוזיקה נפתחו במהלך העשור הבא. אחרי כחמש-עשרה שנים, היו כמחצית מבתי הספר היסודיים בהונגריה לבתי ספר מוזיקליים.
פדגוגיה
בהציבם עקרונות אלה כיסוד, פיתחו עמיתיו של קודאי, ידידיו והמוכשרים בסטודנטים שלו את הפדגוגיה בפועל, זו המכונה כיום "שיטת קודאי". רבות מן הטכניקות המשמשות בשיטה זו הותאמו משיטות קיימות. יוצרי שיטת קודאי חקרו טכניקות חינוך מוזיקלי, שהיו בשימוש ברחבי העולם ומיזגו בשיטה את אלה שנראו להם הטובות ביותר והמתאימות ביותר לשימוש בהונגריה.
שיטת קודאי משתמשת בגישת התפתחות הילד ליצירת רצף, המציג כישורים בהתאמה ליכולות הילד. הצגת המושגים החדשים פותחת באלה הקלים ביותר לילד ומתקדמת אל הקשים יותר. ילדים מתוודעים אל מושגים מוזיקליים באמצעות התנסויות כמו האזנה, שירה או תנועה. רק לאחר שהילדים מכירים היטב מושג הם לומדים לרשום אותו בתווים. כל מושג שנלמד מחוזק בחזרה מתמדת, באמצעות משחקים, תנועה, שירים ותרגילים.
שיטת קודאי משלבת הברות מקצב הדומות לאלה שיצר במאה ה-19 התאורטיקאי הצרפתי אמיל שווה. שיטה זו מקצה לערכי התווים הברות מיוחדות, שמבטאות את משכיהן. לדוגמה, תווי רבע מבוטאים בהברה "טה" ואילו צמדי שמיניות מבוטאים באמצעות ההברות "טי-טי". ערכי תווים ארוכים יותר מבוטאים בהארכת ה"טה" ל-"טה-א" "טה-או" (חצי תו), "טה-א-א" או "טה-או-או" (חצי מנוקד) ו-טה-א-א-א-" או "טה-או-או-או" (תו שלם). הברות אלה משמשות בקריאה מהדף או בביצוע מקצבים באופן אחר.
מקצב ותנועה
שיטת קודאי כוללת גם את השימוש בתנועה קצבית, טכניקה שההשראה לה באה מעבודתו של מחנך המוזיקה השווייצרי אמיל ז'אק-דלקרוז. קודאי הכיר את הטכניקות של דאלקרוז וקיבל את דעתו, שתנועה מהווה כלי חשוב בהפנמת מקצב. כדי לחזק מושגים ריתמיים חדשים, משתמשת שיטת קודאי במגוון תנועות ריתמיות, כגון הליכה, ריצה, צעידה ומחיאת-כף. את אלה אפשר לבצע תוך האזנה למוזיקה או שירה. (חלק מתרגילי השירה דורשים מן המורה להמציא תנועות ריתמיות שילוו את השירים.)
רצף מקצבי ותיווי
השימוש במושגים ריתמיים נעשה בצורה נאותה להתפתחות הילד, המבוססת על התבניות הריתמיות של מוזיקת העם שלהם (לדוגמה, מקצב 6/8 שכיח יותר באנגלית מ-2/4, ועל כן יש להשתמש בו בתחילה). הערכים הריתמיים הראשונים הנלמדים הם רבעים ושמיניות, המוכרים לילדים כמקצבי ההליכה והריצה שלהם עצמם. ההתנסות הראשונה במקצבים נעשית באמצעות האזנה, דיבור בהברות מקצביות, שירה וביצוע סוגים שונים של תנועה ריתמית. רק לאחר שהתלמידים מפנימים את המקצבים האלה, מציגים לפניהם את כתב התווים. שיטת קודאי עושה שימוש בצורה מפושטת של כתב תווין ריתמי, שבה נכתבים ראשי תווים רק בשעת הצורך, למשל בחצאי תווים ובתווים שלמים.
סולפג' דו נודד
שיטת קודאי עושה שימוש במערכת של הברות סולפג' דו נודד (moveable do), שבה משתמשים בשירה מהדף בשמות הברות מקבילות לדרגות הסולם (דו, רה, מי, פה, סול, לה, סי), אך בלי קשר למיקומם של התווים על החמשה, בניגוד לשיטת סולפג' דו קבוע (fixed do). השיטה מבוססת על ההבנה, שכל סולם מז'ור באשר הוא מתחיל בהברה "דו" וכל סולם מינור מתחיל בהברה "לה", בלי קשר לטוניקה של הסולם ולסימני הדיאז או הבמול שליד המפתח. ההברות מצביעות על תפקיד בתוך הסולם ועל היחסים בין הגבהים, לא על גובה אבסולוטי. קודאי התוודע לטכניקה זו כשביקר באנגליה, שם הייתה בשימוש מערכת דו לא-קבוע, ששרה גלובר יצרה וג'ון קרוון הרחיב. מערכת זו הייתה מקובלת בשימוש כלל-ארצי כחלק מהכשרת מקהלות. קודאי מצא שסולפג' דו לא-קבוע מסייע לפיתוח תחושה של תפקוד טונאלי, המשפר את יכולות קריאת התווים של התלמידים. קודאי גרס, שסולפג' דו לא-קבוע צריך להקדים את ההיכרות עם החמשה, ופיתח סוג של קצרנות שעושה שימוש בקיצורי סולפג' עם תיווי ריתמי פשוט. עם זאת, קוראי תווים ובייחוד בעלי שמיעה אבסולוטית מתקשים מאוד בשירה לפי שיטה זו.
רצף מלודי ופנטטוניות
הצגת הדרגות בסולם מתבצעת בהתאם לדפוסי התפתחות הילד. ספרי התרגילים הראשונים של קודאי התבססו על סולם דיאטוני, אבל מחנכים נוכחו לדעת לאחר זמן קצר שילדים מתקשים לשיר חצאי טונים בנעימה ולנווט בטווח רחב כל כך. זו הסיבה לכך, שהסולם הפנטטוני הוכנס לשימוש בתור מדרגת מעבר. תרגילי קודאי מתוקנים מתחילים בטרצה קטנה (סול-מי) ואחר, בזה אחר זה, נוספים לה, דו ורה. רק לאחר שהילדים מרגישים בנוח עם הצלילים האלה והמרווחים ביניהם, נוספים גם פה וסי, מבצע קל ופשוט פי כמה כשמלמדים אותו ביחס לסולם הפנטטוני שכבר נלמד והתקבע בתודעה. קודאי גרס, שכל עם צריך ליצור לעצמו רצף מלודי ייחודי לו, מבוסס על המוזיקה העממית שלו.
סימני יד
סימני יד, הלקוחים גם הם מתורתה של קרוון, מלווים תרגילי שירה כעזר חזותי. הטכניקה הזו מקציבה לכל דרגה בסולם סימן יד המדגים את הפונקציה הטונאלית המיוחדת לה. לדוגמה, דו, מי וסול מופיעים כקבועים, בעוד שפה וסי מצביעים בכיוון של מי ודו, בהתאם לכך, סימן היד לרה מרמז על תנועה אל דו וזה של לה אל סול. קודאי הוסיף לסימני היד של קרוון תנועה עולה/יורדת, המציגה לילדים בפועל את גובה או עומק הצליל. הסימנים מבוצעים בקדמת הגוף, כשדו יורד בערך לגובה המותניים ולה נמצא בגובה העיניים. המרחק ביניהם תואם את גודל המרווח שהם מייצגים. סימני הידיים מופיעים בסרט "מפגשים מהסוג השלישי" משנת 1977.
חומרים
החומרים המשמשים בשיטת קודאי לקוחים אך ורק משני מקורות: מוזיקה עממית "אותנטית" ומוזיקה מולחנת "משובחת". מוזיקה עממית נחשבה למכשיר האידיאלי להכשרה מוזיקלית מוקדמת בזכות המבנים הקצרים שלה, סגנונה הפנטטוני ושפתה הפשוטה. מתוך הרפרטואר הקלאסי, תלמידי בית ספר יסודי שרים יצירות של מלחינים דגולים מתקופת הבארוק, התקופה הקלאסית והתקופה הרומנטית, ואילו תלמידי חטיבות ביניים והתיכון שרים גם מוזיקה של המאה ה-20.
קודאי אסף, הלחין וערך מספר רב מאוד של יצירות למטרות פדגוגיות. יחד עם בלה בארטוק ואחרים, אסף קודאי והוציא לאור שישה כרכים של מוזיקת-עם הונגרית, הכוללים יותר מאלף שירי ילדים. בחלק גדול מספרות זו נעשה שימוש בספרי הזמרה ובספרי הלימוד של שיטת קודאי. היה צורך במוזיקה באיכות גבוהה בתבניות קצרות ופשוטות, כדי לגשר על הפער בין מוזיקת עם ויצירות קלאסיות. למטרה זו, חיבר קודאי אלפי שירים ותרגילים לשירה מהדף, שיצרו יחדיו שישה-עשר ספרי-לימוד, שישה מהם בני כרכים אחדים, שכל אחד מהם מכיל למעלה ממאה תרגילים כל אחד. מכלול יצירותיו הפדגוגיות של קודאי יצאו לאור במקובץ בהוצאת בוזי והוקס בשם "השיטה הכוראלית של קודאי".
תוצאות
מחקרים מלמדים, ששיטת קודאי משפרת אינטונציה, כישורים ריתמיים, קריאת תווים ויכולת לבצע תפקידי שירה במורכבות גדלה והולכת. מלבד במוזיקה, הוכח שהשיטה משפרת תפקוד תפיסתי, גיבוש מושגים, כישורים מוטוריים וביצוע בתחומים עיוניים אחרים כמו קריאה ומתמטיקה.
רדופים בוונציה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-15 בספטמבר 2023.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתרחשת בערב ליל כל הקדושים בוונציה שלאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר שנאלץ להשתתף בעל כורחו בסיאנס, על הרקול פוארו, כעת בלש בדימוס, לפתור את תעלומת רציחתה המסתורית של אחת ממשתתפות הסיאנס.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-31 באוקטובר 2022, באולפני פיינווד ובעיר ונציה שבאיטליה.
ממשלת האיטי
ממשלת האיטי היא הרשות המבצעת של האיטי. בראשות הממשלה עומד ראש הממשלה, וחברים בה שרים.
ראש הממשלה נבחר על ידי הנשיא, ושרי הממשלה נבחרים על ידי ראש הממשלה.
חוסה מגריניה
חוסה מגריניה (בספרדית: José Magriñá; 14 בדצמבר 1917 – 2 באוגוסט 1988) היה כדורגלן קובני, ששיחק בעמדת החלוץ.
מגריניה השתתף עם נבחרת קובה במונדיאל 1938 ואף כבש בו בתיקו 3–3 נגד רומניה. לאחר שעברו את הסיבוב הראשון הם הובסו 8–0 על ידי שוודיה ברבע הגמר.
אריק הוקונסון
אריק הוקונסון (בנורווגית: Eric Haakonsson; שנות השישים של המאה ה-10 - שנות העשרים של המאה ה-11) היה רוזן לאדה (Lade), מושל נורווגיה ורוזן נורת'מבריה. הוא היה בנו של הוקון זיגרודסון ואחיה של המלכה השוודית האגדית אוד. הוא השתתף בקרב היירונגבגר, בקרב סבולדר ובכיבוש אנגליה על ידי המלך קנוט הגדול.
שמו
אריק מאוזכר בצורות שונות במקורות מימי הביניים ועל ידי חוקרים מודרניים. ברוב המקרים הוא מוזכר בשם "הדוכס אריק" (Yric dux), אך ניתן לאיית את שמו גם באופנים הבאים: Yric, Yrric, Iric, Eiric או Eric, כפי שמופיע במקורות מהמאה ה-11 הכתובים בלטינית ובאנגלית עתיקה. במקורות הכתובים בנורדית עתיקה, העושים שימוש באורתוגרפיה רגילה, הוא ידוע בדרך כלל בשם "הרוזן אריק" (Eiríkr jarl או iríkr jarl Hákonarson, אך לעיתים כ-Eirekr. היסטוריונים מודרניים משתמשים בדרך כלל בגרסאות Eiríkr/Erik/Eric ובפטרונים Hákonarson/Hakonarson/Hakonson, כלומר "בנו של הוקון". במקורות בנורווגית מודרנית נכתב שמו Erik Håkonsson. כמה מקורות אנגלים מעדיפים את השם Eric of Hlathir, בהתייחס לשם הרוזנות שלו, או השם Eric of Norway.
ראשית חייו
המקורות העיקריים אודות תקופת נעוריו של אריק הם אוסף הסאגות שקרוי "מגילת הקלף" (Fagrskinna) והמקור מחזור העולם. שני מקורות אלו מספרים שאריק היה בנם של הוקון זיגרודסון ושל אישה ממעמד נמוך שאיתה קיים הוקון יחסי מין חד-פעמיים בעת ששהה אצלה באופלנד. הוקון גילה לא גילה עניין רב בילד והטיל על ידידו את האחריות לגידולו. באחת הפעמים, כאשר אריק היה בן 11 או 12, עגנו הוא ואביו המאמץ את ספינתם סמוך לזו של הוקון. מי שהיה אז ידידו הקרוב ביותר של הוקון, סקופטי, ניגש אליהם ביקש מאריק להזיז את ספינתו כדי שספינתו של הוקון תוכל לעגון לידם. כאשר סירב אריק לבקשתו, רתח הוקון מזעם על גאוותו של הנער ופקד עליו לעשות כפי שהתבקש. לאריק המושפל לא הייתה ברירה אלא לציית. בחורף הבא הוא נקם את השפלתו כשהוא רודף אחר ספינתו של סקופטי והורג אותו. היה זה מעשה הגבורה הראשון של אריק, כפי שהוזכר על ידי משורר החצר שלו, איולפר דאוסקד, שהזכיר את התקרית ביצירתו בנדדרפה. הסאגות מציינות שלאחר שהרג את סקופטי, הפליג אריק דרומה לדנמרק, שם הוא התקבל על ידי האראלד "כחול השן". לאחר שהעביר את החורף בדנמרק, העניק האראלד לאריק את תואר רוזן רומריק ווינגולמרק, אזורים בדרום נורווגיה שזה מכבר היו תחת השפעה דנית.
קרב הוירונגוור
קרב הוירונגוור היה העימות הצבאי הראשון של אריק. היה זה קרב ימי בין הרוזנים לבית לאדה לבין צי פלישה דני. הקרב מתואר בסאגות המלכותיות הנורווגיות, כמו מחזור העולם וכן בסאגה יומסויקינגה ובכרוניקה גסטה דנורום של סקסו גרמטיקוס. תיאורים ספרותיים מאוחרים אלו לוקים בדמיון רב, אך ההיסטוריונים נוטים להאמין שהם כוללים גרעין של אמת. מקורות משירת החצר מהתקופה מאזכרים את הקרב.
הוקון זיגרודסון היה מאמין אדוק באלים הנורדים וכאשר האראלד "כחול השן" ניסה לכפות עליו את הנצרות, הוא הפר את הברית עם דנמרק. כוח פלישה דני הובס בקרב שהתנהל ב-986. על פי מחזור העולם, התפייס אריק ככל הנראה עם אביו, פיקד על 60 ספינות בקרב ונחל ניצחון. לאחר הקרב הוא מחל לרבים מיריביו.
גלות
ב-995, כאשר תפס אולף טריגבאסון את השלטון כמלך נורווגיה, אולץ אריק לצאת לגלות בשוודיה. הוא כרת ברית עם אולוף סקטקונונג. כשהוא עושה שימוש בשוודיה כבסיס כוחו, הוא שיגר סדרה של מסעות פשיטה מזרחה. כשהוא מחריב את אדמותיו של ולדימיר הראשון, נסיך קייב, בזז ושרף אריק עד היסוד את העיר סטרייה לדוגה. אין בנמצא מקורות כתובים שיאשרו או יפריכו זאת, אך בשנות השמונים של המאה ה-20, חשפו ארכאולוגים סובייטים עדויות המצביעות על שריפתה של העיר בסוף המאה ה-10. אריק גם ביצע מסעות שוד במערב אסטוניה ובאי סארמאה. על פי הסאגות הוא לחם כנגד הויקינגים בים הבלטי ובאותה תקופה פלש לאסטריֶטלנד.
קרב סבולדר
בקרב סבולדר שהתחולל בשנת 1000, ארבו אריק, סוון, מלך דנמרק ואולוף, מלך שוודיה, לאולף הראשון, מלך נורווגיה, ליד האי סבולדר. כיום לא ניתן לזהות את המקום, שכן תצורת החופים של הים הבלטי השתנתה באופן משמעותי במהלך מאות השנים הבאות. סבולדר היה ככל הנראה אי ששכן על חופה הצפוני של גרמניה, ליד ריגן.
במהלך הקיץ של אותה שנה, היה אולאף מלך נורווגיה במזרח הים הבלטי. בעלי הברית ארבו לו ליד האי סבולדר בדרכו חזרה הביתה. מלך נורווגיה עמד בראש צי של 26 כל שיט, אך חלק מהם היו שייכים לשותפו, הרוזן סיגבלדי, מנהיגם של שכירי חרב ויקינגים, שהיה סוכן של אויביו ובגד בו. הספינות של אולף עצמו עברו דרך מקום העגינה של ספינותיהם של אריק ובעלי בריתו בטור ארוך וללא כל סדר, שכן הם לא ציפו לשום התקפה. ספינתו של המלך הייתה במאסף מאחורי כל ספינותיו הטובות ביותר. בעלי הברית הניחו לחלק העיקרי של הכוח הנורווגי לעבור ואז תקפו את אולאף.
אולאף סירב להימלט והשיב מלחמה כש-71 ספינות אויב מקיפות אותו. מערך זה היה שכיח מאוד בקרבות ימיים רבים בימי הביניים כמערך הגנה. אולף טלטל את ספינותיו מצד לצד. ספינתו שלו, "נחש ארוך", ספינת המלחמה הטובה ביותר שנבנתה עד אז בצפון אירופה, נקלעה לאמצע קו ההגנה, במקום שבו החרטום שלה בלט בהשוואה לספינות האחרות. היתרון של מערך כזה היה שהידיים היו פנויות להילחם, ניתן היה ליצור מחסום עם המשוטים ועם המנורים ויכולתו של האויב לנצל את עליונותו המספרית לתקיפה משני האגפים, הייתה מוגבלת, נקודה חשובה כאשר כל הלחימה נעשתה באמצעות חרבות או עם אבני קלע וקשתות וחצים. למעשה הכניס אולאף את 11 ספינותיו לתוך מבצר צף.
הכותבים הנורדים, שהם המקור המהימן ביותר, נותנים את כל הקרדיט לנורווגים, ולדבריהם, כל המודיעין שעמד לרשותם של אויביו של אולף, ואומץ הלב שלהם, היו בזכותו של אריק. המקורות גורסים שהדנים והשוודים מיהרו לחתור למגע עם הקו הקדמי של אריק, אך ללא הצלחה. אריק תקף את האגף שלהם. החרטום של ספינתו, "אייל הברזל", חוזק בפסי ברזל והוא מיקם אותה בין הספינות של הקו האחורי של אולף. באופן זה, נערכו הספינות הנורווגיות זו לצד זו עד שנותרה ה"נחש הארוך", ולבסוף גם היא הוכרעה. אולף זינק לים כשהוא אוחז את המגן שלו כשהחוד שלו כלפי המים, כך שהוא שקע מיד עקב כך שהמשקל של השריון שלו מושך אותו מטה. אריק לכד את ספינתו של אולף, "נחש ארוך" וניווט אותה מחוץ לשדה המערכה, אירוע שתואר על ידי משורר החצר שלו.
שליט נורווגיה
לאחר קרב סבולדר, יחד עם אחיו סוון הוקונסון, מונה אריק להיות מושל נורווגיה תחת סוון "זקן המזלג", תפקיד אותו מילא עד שנת 1012. בנו של אריק, הוקון אריקסון, המשיך למלא תפקיד זה עד שנת 1015. אריק וסוון ייצבו את שלטונם באמצעות נישואיה של אחותם, ברגליוט, לאציל אינר תמברסקלפיר, ובכך רכשו לעצמם יועץ בעל ערך ובעל ברית. "מגילת הקלף" מציינת ש"הייתה זו תקופת שלום ושגשוג. הרוזנים השליטו חוק וסדר בצורה טובה והם הענישו בחומרה את העבריינים". במהלך תקופת שלטונו על נורווגיה, יריבו הרציני היחידי של אריק היה ארלינגר סקלגסון. הוא היה חזק דיו ונמנע מעימותים ושמר על יחסים טובים עם האצולה. על פי הסאגה של גרטיס, אסר אריק על עריכת דו-קרב.
כיבוש אנגליה
בין השנים 1014 – 1015 עזב אריק את נורווגיה והצטרף לקנוט הגדול במערכתו באנגליה. על פי שירתו של תורדר קולביינסון, נפגשו הציים של שניהם מול חופי אנגליה ב-1015, אך קיימת סתירה בין מקורות שונים והחוקרים נוטים יותר לתארך את פגישתם, שנערכה בדנמרק ל-1014. באותה תקופה היה קנוט עדיין צעיר ובלתי מנוסה, אך אריק היה "לוחם מנוסה בעל חוכמה ומזל". על פי ההיסטוריון האנגלי, פרנק סטנטון היה אריק "היועץ הטוב ביותר שניתן היה למצוא עבור הנסיך הצעיר שהחל אז בקריירת הכיבושים שלו".
צי הפלישה הסקנדינבי נחת בסנדוויץ' בעיצומו של קיץ 1015, שם הוא נתקל בהתנגדות מועטה. כוחותיו של קנוט התקדמו לוסקס וביצעו מעשי ביזה בדורסט, בוילטשייר ובסאמרסט. האלדורמן אדריק סטראונה קיבץ כוח אנגלי של 40 ספינות ונכנע לקנוט. שיר הלל למלכה אמה הוא המקור האנגלי היחיד שמספק מידע על מעשיו של אריק באותה תקופה, אך הדיווחים שלו על הפשיטות העצמאיות כביכול, מעורפלים ולא תואמים מקורות אחרים.
בראשית 1016 חצה הצבא הסקנדינבי את נהר התמזה לתוך ממלכת מרסיה, כשהוא זורע חורבן בדרכו. הנסיך אדמונד ניסה לקבץ צבא כדי לעמוד בפני הפלישה, אך מאמציו עלו בתוהו וכוחותיו של קנוט המשיכו ללא הפרעה אל נורת'מבריה, שם נהרג אותרד הקרח, רוזן נורת'מבריה. לאחר כיבוש נורת'מבריה פנה הצבא הכובש דרומה לכוון לונדון. לפני הגיעם מת אתלרד השני ובמקומו נבחר אדמונד השני.
בעקבות מותו של אתלרד צרו הכוחות הסקנדינבים על לונדון. לפי "שיר הלל למלכה אמה" נוהל המצור על ידי אריק ונראה שזהו תיאור מדויק. "הסאגה האגדית של אולף הקדוש" מציינת שאריק נכח במצור על לונדון ותורדר מציין שאריק לחם "ממערב ללונדון".
לאחר כמה קרבות הגיעו קנוט ואדמונד להסכמה על חלוקת הממלכה, אך אדמונד מת כמה חודשים לאחר מכן. ב-1017 היה קנוט למלך ללא עוררין של כל אנגליה. הוא חילק את הממלכה לארבעה חלקים. את וסקס הוא שמר לעצמו, את נורת'מבריה הוא נתן לאריק, את מזרח אנגליה הוא נתן לתורקל הגבוה ואת מרסיה לאדריק סטראונה. מאוחר יותר אותה שנה הוציא קנוט את אדריק להורג כבוגד. על פי "שיר הלל למלכה אמה" הוא הורה לאריק "לשלם לאדם זה כגמולו" והוא ערף את ראשו עם גרזנו.
אריק החזיק בתואר רוזן נורת'מבריה עד למותו. תקופת רוזנותו ראויה לציון בכך שהוא מעולם לא לחם נגד ממלכת סקוטלנד או כנגד הבריטונים, שבדרך כלל היוו איום על נורת'מבריה. אריק לא מוזכר בשום מסמך אנגלי מלפני 1023. על פי מקורות אנגליים הוא הוגלה על ידי קנוט ושב לנורווגיה. הדבר מאוד לא סביר, שכן אין בנמצא מקורות נורדיים המתעדים את חזרתו לכאורה. יורשו של אריק כרוזן נורת'מבריה היה סיווארד, שהתיעוד לגבי היותו הרוזן לא קודם לשנת 1033, כך שלא ניתן לתארך במדויק את מועד מותו של אריק והוא אירע בזמן כל שהוא בין שנת 1023 לשנת 1033. על פי המקורות הנורדיים, הוא מת כתוצאה מדימום לאחר שעבר כריתת ענבל (הליך מקובל ברפואת ימי הביניים).
אמונתו הדתית
על פי כתביו של תאודוריק הנזיר, נדר אריק לקבל על עצמו את עול הנצרות אם הוא ינצח בקרב סובלדר. באחת הסאגות קיימת גרסה מפורטת יותר לסיפור ועל פיה החליף אריק את דמותו של האל תור בחרטום ספינתו בצלב נוצרי. אין כל מקור בשירת החצר מהתקופה שיאמת זאת, אך רוב הסאגות מסכימות שאריק וסוון קיבלו על עצמם את עול הנצרות, לפחות באופן רשמי. במגילת הקלף נאמר: "הרוזנים הללו הוטבלו ונותרו נוצרים, אך הם לא כפו את הנצרות על אף איש, אך התירו לאיש לעשות את הישר בעיניו ואמונתם הנוצרית היומיומית ניזוקה קשות, כך שבאזורים הפנימיים של הארץ היו הרוב עדיין עובדי אלילים והנצרות נשמרה לאורך אזורי החוף".
קבלת הנצרות הייתה צעד מועיל מבחינה פוליטית לרוזנים אלו, שכן הם היו בעלי בריתם של השליטים הנוצרים של שוודיה ודנמרק. הנהגת חופש הדת הייתה גם היא צעד פוליטי מתוחכם לאחר פעילותו המיסיונרית האלימה של אולף הראשון. כושר השכנוע של אריק כמטיף לנצרות לא היה ככל הנראה חזק במיוחד. בעוד שמשוררי החצר של אריק הראשון, ואולף השני, השמיטו ביטויים של עבודת אלילים משירתם והיללו את אדוניהם כשליטים נוצריים, כל שירת החצר אודות אריק ששרדה, נטולת סממנים נוצריים. אפילו בשירתו של תורדר קולבינסון, שחוברה לא מוקדם מ-1016, אין שום רמז להשפעה נוצרית. על פי "ההיסטוריה הנורווגית" ו"ההיסטוריה של מלכי נורווגיה", פעל אריק לעקור את הנצרות בנורווגיה, אך מידע זה לא תואם מקורות אחרים.
רגינה הלמיך
רגינה הלמיך (בגרמנית: Regina Halmich, נולדה ב-22 בנובמבר 1976) היא מתאגרפת גרמנייה, אחת המתאגרפות המצליחות ביותר בכל הזמנים. בין השנים 1995–2007 הייתה אלופת העולם הבלתי מנוצחת בהתאחדות האגרוף העולמית לנשים WIBF, ותרמה רבות לפופולריות של אגרוף נשים באירופה.
ביוגרפיה
הלמיך החלה להתאמן באמנויות לחימה בגיל 11. תחילה בג'ודו, ולאחר מכן בקראטה ובקיקבוקס. בין השנים 1992 ועד 1994 הייתה אלופת גרמניה בקיקבוקס, וב-1994 הייתה גם אלופת אירופה. בשנה זו החלה את הקריירה שלה כמתאגרפת מקצועית.
קריירה מקצועית
בשנת 1994 החלה הלמיך להתחרות כמתאגרפת מקצועית. אחרי סדרה של ניצחונות בקרבות באירופה, חלקם בנוקאאוט, היא הרוויחה את הזכות להילחם על תואר אליפות העולם. את קרב האליפות הראשון שלה, על התואר במשקל זבוב כבד (Super Flyweight), נלחמה באפריל 1995 נגד המתאגרפת איבון טרבינו מארצות הברית. הלמיך פתחה יפה את הקרב והפילה את יריבתה כעשרים שניות מתחילת הקרב, אך טרבינו התאוששה ובמתקפה אגרסיבית הצליחה לפצוע את הלמיך. בתום הסיבוב הרביעי, רופא הזירה פסק שהפציעה לא תאפשר להלמיך להמשיך בקרב, והיא ספגה נוקאאוט טכני. זה היה ההפסד היחיד שלה בכל הקריירה.
ביוני 1995 נלחמה על תואר אליפות העולם במשקל זבוב נגד המתאגרפת קים מסר מארצות הברית, וניצחה בהחלטת שופטים בתום 10 סיבובים. היא הגנה על התואר הזה והמשיכה להחזיק בו עד לפרישתה מאיגרוף בשנת 2007.
באפריל 1998 התחרתה שוב על אליפות העולם במשקל זבוב כבד, מול מריה רוסה טבוסו מאיטליה, לאחר פרישתה של טרבינו. הלמיך ניצחה בנוקאאוט, והחזיקה בתואר זה עד לפרישתה מקטגוריית המשקל הכבדה בשנת 1999.
אנצ'יזאוריים
אנצ'יזאוריים (שם מדעי: Anchisauridae) היא משפחה של דינוזאורים פרימיטיביים מקבוצת הפרוזאורופודים שהיו מאבות הזאורופודים הקרובים ביותר. הם חיו בתור היורה, לפני כ-174.1 עד 200 מיליון שנה. משפחה זו לא מוכרת על כל החוקרים ורבים מבני סוגיה משויכים לסוגים אחרים ומוטלים בספק.
רגינה הלמיך
קריירה מקצועית
בשנת 2007 הודיעה הלמיך על פרישתה מאיגרוף מקצועני. את קרב הפרישה שלה ערכה נגד המתאגרפת הישראלית הגר פיינר, מול קהל של עשרת אלפים צופים בארנה ובשידור חי למיליוני צופים ברחבי אירופה. בתום 10 סיבובים מותחים, הלמיך ניצחה בהחלטת שופטים, ובכך סיכמה קריירה מפוארת של 56 קרבות.
אנצ'יזאוריים
בני המשפחה היו קטנים ביחס לזאורופודים אך יותר גדולים ממרבית הפרוזאורופודים, באורך של 2–4 מטרים בממוצע. בניגוד לרוב הפרוזאורופודים הם חיו בתור היורה ולא בטריאס. הם היו בעל שיניים חדות שלא הותאמו לחלוטין ללעיסת עלים והיו דו-רגליים.
רגינה הלמיך
קריירה מקצועית
במהלך הקריירה שלה ניצחה ב-54 קרבות, מתוכם 16 בנוקאאוט. רבים מהקרבות שלה נערכו מול מתאגרפות מובילות בעולם.
בינואר 2016 הכריז מגזין הזירה כי הלמיך היא המתאגרפת השנייה הטובה בכל הזמנים.
מחוץ לזירה
במהלך הקריירה שלה, הלמיך הפכה לכוכבת בגרמניה, שהצטלמה למגזינים והופיעה בטלוויזיה.
בשנת 2001, הקומיקאי ומגיש הטלוויזיה הפופולרי שטפן ראב התרברב כי הוא כגבר חזק וגדול ששוקל כמעט כפול ממנה יוכל לנצח אותה בקלות בקרב איגרוף. בתגובה לכך השתתפה הלמיך בקרב ראווה מולו, במהלכו שברה את אפו של ראב. הקרב שודר למיליוני צופים בגרמניה, ותרם רבות להפיכתה לכוכבת. בעקבות הקרב הזה, הפסיקו להישמע בגרמניה אמירות כאילו גבר לא מאומן יכול לנצח אישה מאומנת.
מאז הפרישה שלה היא מופיעה בטלוויזיה הגרמנית כפרשנית איגרוף וכמנחה בתוכניות ספורט.
בשנת 2008 יצא סרט תיעודי על המסע שלה בעולם האיגרוף, בשם "מלכה בזירה" (בגרמנית: Königin im Ring). הסרט זכה בפרס, אך הלמיך תבעה את יוצרי הסרט שהפיצו אותו בקולנוע בניגוד לחוזה ולא רק בטלוויזיה.
פעילות חברתית
רגינה הלמיך מעורבת בפעילות למען החברה וממנפת את המעמד והפופולריות שלה בגרמניה לתמיכה ציבורית בנושאים שונים. היא פעילה בארגון וייסר רינג (Weisser Ring) שתומך בנפגעי פשיעה, ומקדמת פרויקטים למניעת אלימות בקרב ילדים ונוער. הלמיך הייתה הפרזנטורית של קמפיין נגד אלימות כלפי נשים "אלימות כלפי נשים – לא אצלנו". מספטמבר 2014 היא שגרירה של הקרן למען הילד בגרמניה (Deutsches Kinderhilfswerk), שפועלת למען שוויון הזדמנויות לילדים נזקקים.
בשנת 2014 השתתפה בקמפיין לאיסור הופעות הכוללות בע"ח בקרקסים בגרמניה. היא פרזנטורית של קמפיין להעלאת מודעות לגילוי מוקדם של סרטן השד.
טמפה
טמפה (באנגלית: Tampa) היא עיר גדולה במערב התיכון של מדינת פלורידה שבארצות הברית, ומשמשת כבירת מחוז הילסבורו. בעיר כ-387,916 תושבים (2019).
מקור השם "טמפה", הוא במילה בשפה אינדיאנית, שמשמעותה אבדה עם השנים, ומתייחסת לאזור הראשון אותו חקרו האירופאים שהגיעו לאמריקה. אף על פי שמשמעות המילה לא ידועה, יש טוענים שמשמעותה היא "עצי מדורה" או "המקום שאליו אוספים עצי מדורה", בהתבסס על שפת הקלוסה, של שבט הקרוב למקום.
היסטוריה
ההתיישבות המודרנית בטמפה החלה כאשר דייגים קובנים התנחלו באזור מפרץ טמפה במאה ה-18. בשנת 1821, קנתה ארצות הברית את מדינת פלורידה מספרד. כחלק ממערך צבאי להשתלטות אמריקאית על פלורידה, הוקם בסיס צבאי קטן באזור שטמפה נמצאת בו כיום. בשנת 1824 הבסיס נקרא רשמית פורט פרוק.
הבסיס והעיירה הסמוכה כמעט לא שרדו את מלחמת פלורידה. לאחר הניצחון האמריקאי כמות ניכרת של תושבים חזרו לאזור. בשנת 1849, הוכרז המקום כ"כפר טמפה" (אנגלית: Village of Tampa).
אל ת'ורנטון
לוס אנג'לס קליפרס
ב-2007 נבחר ת'ורנטון במקום ה-14 בדראפט על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס. ב-9 ביולי, ת'ורנטון שיחק את משחק ליגת הקיץ הראשון שלו עבור הקליפרס, בו קלע 24 נקודות, קלט 8 ריבאונדים, מסר אסיסט בודד וחסם פעמיים בהפסד 108-102 לדנוור נאגטס.
במשחקו השלישי בלבד בליגת הקיץ הוביל ת'ורנטון את קבוצתו לניצחון על גולדן סטייט ווריורס, במשחק שבו הצטיין עם 24 נקודות ב-11 מ-15 מהשדה, כולל 2 קליעות ללא החטאה מעבר לקו השלוש.