cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עליזה שנהר
הסיפור העממי של עדות ישראל
הספר עוסק בייחודיות של הסיפור העממי של עדות ישראל, ודן בקשר בין הספרות העממית של עדות ישראל לספרות המקראית (מוטיב אשת פוטיפר, מוטיבים מיתיים ואתולוגיים), לספרות התלמודית מדרשית (אגדת ברוריה אשת רבי מאיר, צדקה תציל ממוות, המושיע מארץ עשרת השבטים), מספרות ימי הביניים (מעשה ירושלמי, רבי מאיר ואשת ר' יהודה הטבח) וכן בדרכי ה"יהודי" של סיפור עממי בינלאומי ובהוראת סיפורי העם של עדות ישראל.
כוחה של תשתית
ספר מחקר זה מבקש לבטל את השניות שבין חוקרי הספרות לחוקרי הפולקלור, ולהציע באמצעות העיון ביצירות שונות את דרך המחקר המאוזנת בשאלת זיקתה של הספרות העברית החדשה אל מקורותיה העממיים. חמישה עיונים כולל הספר: "למקורותיה העממיים של 'אגדת שלושה וארבעה' לח"נ ביאליק"; "התשתית הפולקלורית-העממית ב'חופת דודים' לש"י עגנון"; "בעקבות המקורות והמקבילות ל'חתן דמים' לחיים הזז"; "מן המיתוס שבעל-פה למיתוס שבכתב - על 'ימים ולילות' לנתן אגמון" ו"התשתית העממית ב 'אגדה על אהבתו ועל מותו של הצייר הצעיר לניסים אלוני". דרך המחקר המוצעת עושה שימוש עיקרי בשלושה יסודות: ההרמז, הסמל והסטרוקטורה. כן כולל הספר ניתוח מושגים מרכזיים, כמו המיתוס והמעשייה, האגדה והמנהג העממי, הדת העממית מול הדת הנורמטיבית וכן בגלגוליהם ונוסחאותיהם של סיפורי עם יהודיים מן המיתולוגיה הקדומה עד לסיפורי העם של עדות ישראל.
סיפורים משכבר – המעשייה העממית לילד
הספר בוחן סוגיות שונות הקשורות בזיקה שבין הסיפור העממי לעולם הילד. העיונים מן ההיבט הספרותי-אסתטי והפסיכולוגי-חברתי מאפשרים הבנה עמוקה יותר הן של הסיפור העממי והן של הסיפורת לילדים. הגישה המשווה, הנקוטה בספר, בין הסיפור העממי היהודי לסיפור העממי הבינלאומי, מצביעה, למשל, על על כך שהסיפור העממי של עדות ישראל מכיל לרוב מסר חינוכי ודתי של שכר ועונש. פרקי הספר: "סיפור העם - למבוגרים בלבד"?; "סיפורים אוניברסליים בלבוש יהודי"; "המעשיות העממיות על ההתבגרות"; "המעשיות העממיות על החתן - החיה"; "קנאת אחים בספרות העממית" ו"עולם המתים והרפאים בסיפור העממי". גם ההיבטים הדידאקטיים, נסקרים, כמו בדיון על החתן בעל צורת החיה.
פולקלור יהודי וישראלי
הספר Jewish and Israeli Folklore דן בסיפורי עם של עדות ישראל השונות ובדרכי השתנותם של הסיפורים. הסיפורים שהביאו עולים מגלויות שונות עברו שינויים בשפת ההיגוד וברקע וגם בעמדות השונות של המספר ושל קהל מאזיניו. הספר דן במהותו של האוויקוטיפ היהודי תוך הדגמות שונות, כמו, למשל, הסיפור על הנערה בעלת פני הבהמה, הנבואה על הנישואין העתידיים והנערה כרותת הידיים - שלושה טיפוסי סיפורים שעברו "הליכי יהוד". כן דן הספר בסוגיית ההרחבות הסיפוריות של המספר, שקהל מאזיניו אינו שייך לקבוצתו החברתית ובסיפור העממי הישראלי, שנוצר בתנאים של לחץ. נדון בהרחבה סיפור השמועה על שחרורו כביכול של הטייס אהרון אחיעוז, שנשבה על ידי פת"ח. נדונות שאלות כגון הסיבות להיווצרות הסיפור, הצרכים הנפשיים-החברתיים, דרכי התפוצה וההתקבלות.
על התאבדות מתבגרים ושירה
המחקר On adolescent Suicide & Poetry, שנכתב עם שלמה שרלין, מבקש ליישם את הלקחים ממחקר שנעשה על שיריהם של מתבגרים שהתאבדו. הספר דן בהערכת כוונות התאבדות של נערים ונערות מתוך שיריהם. מסקנת הספר היא ששירים של מתבגרים, ללא קשר לערכם הספרותי, עשויים להצביע על המתרחש בנפשם ולשמש "נורות אדומות" המצביעות על סכנה.
שמרו נפשם! על מתבגרים מתאבדים ושירתם
המונוגרפיה, שנכתבה עם פרופ' שלמה שרלין, מציגה ניסוי מקורי שעיקרו הבנת המסר של נערים ונערות מתבגרים דרך ניתוח תוכן שירתם. בעזרת מיפוי השדה הסמנטי מוצע כיצד לאתר מתבגרים כותבי שירה שבכוונתם להתאבד. לשם הדגמה מוצגים שני מחקרים על נערה שהתערבות מורתה מנעה את ניסיון התאבדותה, ונער שהתאבד ושיריו שימשו את המחקר. הספר מנסה למצוא דרך בלתי אמצעית המתארת את החוויה המיידית של מתבגרים במצוקה.
הפנים לפנים - תשתיות בסיפורי עגנון
קובץ המחקרים "הפנים לפנים - תשתיות בסיפורי עגנון" מבקש לבטל את השניות בין חוקר הספרות והפולקלוריסט. מגמת המחקר היא לתאר את יחסו של ש"י עגנון לעולם היהודי-המסורתי ואת אופני הזדקקותו למקורות היהודיים (ספרות המקרא, המשנה, התלמודים, המדרשים, הסיפור העברי של ימי הביניים והסיפור החסידי) והבינלאומיים (סיפורי עם שרווחו במרכז ובמזרח אירופה). המחקר מעלה שגם סיפורים הנראים לכאורה תמימים ולעיתים אף פשטניים אינם אלא סיפורים מתוחכמים, שניכרים בהם רבדים ורבדי רבדים ומישורי משמעות שונים. במחקר נדונו הסיפורים: "חופת דודים", "מעשה רבי גדיאל התינוק", "בלתי לה' לבדו", "בעל הריחיים והטוחן", "עינינו הרואות" ו"מן השמיים".
===מספר, סיפור, קהל - הסיפור העממי היהודי והישראלי === הספר עוסק בקשרי הגומלין בין הסיפור להקשר הייחודי שבו הוא מתרחש. הספר מתייחס גם לתחומים שאינם מוגדרים כסוגות מסורתיות של פולקלור, כגון שמועות וסיפורי רכילות. ההתייחסות להקשר ולרקע, ולהקשר החברתי עדתי ותרבותי, תורמת להבנת רובדי משמעות שונים. כל אחד מפרקי הספר מוקדש לנושא מרכזי אחר בחקר הפולקלור. בפרק "הפואטיקה של הסיפור העממי" מוצגים "כלל הברזל" של ההיגוד המסורתי. הפרקים "מסורת ואלתור בסיפור העממי", "עולם הסמלים של המעשייה" ו"דרכי העיבוד של המעשייה", מדגימים בעזרת סיפורים שנרשמו מספרים ישראליים את האספקטים התאורטיים של המחקר.
זמן אשה – נשים במקרא, במדרש ובספרות העברית החדשה
הספר מציע קריאה שונה ופמיניסטית של שישה סיפורי נשים מהמקרא, שהופכות לדמויות הזדהות עבור האשה המודרנית. הקריאה היא פוליטית במוצהר. אשת פוטיפר, מרים אחות משה, צפורה אשת משה, דבורה אשת לפידות, בת שבע אם שלמה ומלכת שבא, כולן נשים, רעיות ואחיות. האשה המקראית תופסת מקום מועט בטקסט המקראי, אבל אין לטעות בתפקידה: גם כאשר מדובר ברעיה, באם או באחות החזיקו נשים לעיתים קרובות בתפקידי נבואה, בתפקידים שלטוניים ואפילו לקחו חלק בהכרעת קרבות.
===אהובות ושנואות - נשים במקרא, במדרש ובספרות החדשה === המדרש דבק לרוב במדיניות ההשתקה של רגשות הנשים, אלא שהספרות העברית המודרנית חשה בצורך בהשמעת קולן של הנשים השתוקות והשוליות של המקרא. הספר פורש יריעה רחבה של טקסטים מודרניים שעוסקים בהבעת רגשותיהן של דמויות הנשים במקרא ובהשמעת קולן. פרקי הספר: עשי לה כטוב בעינייך - השפחה המגורשת; עזה כמות - האישה השנואה; ביד חזקה - הנערה הנאנסת; והמלך לא ידעה - הבתולה הנצחית; היי לי אם ואחות - תיאור של מאבק; קח נא את בתך, את יחידתך, אשר אהבתי, על כל גבעה ותחת כל עץ רענן - להיות פילגש.
ספרי לימוד וחוברות לימוד
כן פרסמה עשרות מאמרים על הפולקלור היהודי, הזיקות בין הספרות שבעל פה לספרות שבכתב והתרבות היהודית. פרסמה גם מאמרים בתחום ההשכלה הגבוהה בישראל.
סדר (דפוס)
סְדָר הוא המונח המתייחס למקצוע סידור האותיות בדפוס הבלט. השימוש במונח סְדָר, או "סְדָר דפוס" כשם עצם, מתאר את הטכנולוגיה.
מקצוע הסְדָר
בסעיף זה ייעשה שימוש במילה "סַדָּר" בלשון זכר, הן לצורך הפשטות, אך בעיקר משום שבזמן שמקצוע זה, במשך כל קיומו, היה גברי כמעט לחלוטין
מקצוען הסְדָר (או סַדָּר) התקיים מתחילת מהפכת הדפוס בעקבות המצאתו של יוהאן גוטנברג, עד סוף שנות השבעים של המאה ה-20.
בקרב דוברי עברית נהוג היה להתייחס לבעל מקצוע זה דווקא ביידיש, "הבחור הזעצער" (הגייה: "הבּוּחֶר הזעצער", כלומר הבחור הסַדָּר). פעמים רבות נהגו לייחס לו טעויות שהופיעו בדפוס, גם כאלה שאינן בגדר שגיאות דפוס.
הסדר בונה שורות מסודרות של טקסט ב"מגש". אוסף השורות עובר מספר תהליכים נוספים עד ליצירת ה"גלופה" שמשמשת להדפסה: הגהה ראשונה, למציאת שגיאות דפוס ותיקונן, אחריה עימוד, בו שורות הטקסט המסודרות מחולקות לעמודים בספר או טורים בעיתון, ונוספים אליהן אלמנטים נוספים של הדפוס כמו תמונות, מסגרות, כותרות, מספור עמודים ועוד. אחרי העימוד יכולה לבוא הגהה נוספת, והעמודים המסודרים, המכונים לעיתים "גלופות", נלקחים להדפסה. בסיום ההדפסה, הגלופות מפורקות, והאלמנטים השונים ממוחזרים לעבודה הבאה.
הסדר מבצע שלוש פעולות. הראשונה היא הסידור, בו הסדר קורא את הטקסט שיש להדפיס, ונוטל מתיבת הסדר תו אחר תו אותם הוא מניח במתקן המכונה "מקל סדרים". התווים השונים הם אותיות ומספרים, רווחים, סימני פיסוק, ותווים מיוחדים. כאשר השורה במקל הסדרים "מתמלאת", כלומר לא נותר מרווח מספיק למילה נוספת בשורה זו, הסדר מבצע את הפעולה הבאה: יישור. בטקסטים מודפסים, מקובל שתחילת השורות וסופן מיושרות. בטקסט כתוב בכתיבה תמה, נעשה לפעמים יישור על ידי "הארכת" האות האחרונה בשורה. עם המעבר לסדר, טכניקה זו כבר אינה מעשית, והיישור מתבצע על ידי הרחבת הרווחים בין המילים: בזמן הסידור, משתמשים ב"גופן" ריק, כלומר ללא אות בראשו, בעל רוחב קבוע, להפרדה בין המילים בשורה. בסיום השורה, נותר מרווח בין סוף המילה האחרונה לסוף השורה. הסדר "סוגר" את המרווח הזה על ידי הרחבת הרווחים, פעולה שיכולה להיעשות על ידי החלפת הרווחים בשורה ב"גופני" רווח רחבים יותר, או באופן המקובל יותר, על ידי הוספת גופן רווח דק לצד כל אחד מהרווחים. לרשות הסדר רווחים כאלו ברוחבים שונים, ביניהם יש לבחור לפי המרווח בין סוף המילה האחרונה לסוף השורה, מחולק במספר הרווחים (כלומר אחד פחות ממספר המילים) בשורה. הפעולה השלישית של הסדר נקראת מיון, והיא מתבצעת בסיום ההדפסה. הגלופות ששימשו להדפסה מפורקות למרכיביהן השונים, ואלו ממוחזרים לעבודה הבאה. שורות הטקסט נמסרות לסדר, והוא ממיין את הגופנים, ומניח כל אחד בתא המתאים לו בתיבת הסדר, תוך שהוא בוחן אותם ומוציא מהמחזור את הגופנים שנשחקו עד שאינם מתאימים עוד להדפסה.
מקצוע הסדר עבר שינוי מהפכני במהלך המאה ה-19, שינוי שעיקרו מיכון. הניסיונות הראשונים היו בשנות ה-20 של המאה, ונמשכו ביתר שאת החל משנות השישים של המאה ה-19. מכונות הסדר הראשונות שנבנו היו ניסיוניות, והגם שחלקן פעלו והצליחו לייצר גלופות פונקציונליות, הן לא שיפרו את הפריון ואיכות העבודה, לפחות לא במידה שהצדיקה את השימוש בהן. מכונות הסדר הראשונות שפעלו בהצלחה בבתי דפוס החלו להופיע לקראת שנות ה-70 של המאה. המכונות הראשונות חיקו את פעולת הסדר הידני, והשתמשו באופני עופרת מוכנים, שהוזנו למכונה. המכונות הראשונות החליפו את שלב הסידור בלבד, והשורות המסודרות עדיין יושרו ביד, וגם המיון היה ידני. בהמשך הופיעו פתרונות שונים למיכון היישור והמיון, חלקם בעזרת מכונה נפרדת שביצעה את הפעולה, וחלקם בעזרת מכונות שביצעו שתיים מהפעולות או שלושתן במכונה אחת.
עד שנות ה-80 של המאה ה-19 הופיעו כמה עשרות מכונות, שהמוצלחת בהם, Empire, שהוצגה ב-1872 ועברה בהמשך שכלולים נוספים, כבר פעלה במאות בתי דפוס ומערכות עיתונים. בשני העשורים האחרונים של המאה הופיעו מכונות חדשות, שהשתמשו בגישה שונה: מכונות אלו לא סידרו גופנים מוכנים מראש, ובמקום זאת סידרו את אמהות הדפוס (מטריצות), התבניות שמשמשות ליציקת הגופנים, ויצקו בעזרתן את הגופנים שמשמשים להדפסה. טכנולוגיית סדר זו מכונה "מתכת חמה".
בטכנולוגיית המתכת החמה, מחזור הגלופות בסיום העבודה לא נעשה על ידי מיון הגופנים, כמו בסדר הידני ובמכונות הראשונות, אלא על ידי התכתם ויציקת מטילי עופרת, שמוזנים למכונה, בה הם מותכים שוב לעופרת נוזלית ומשמשים ליציקת הגופנים.
שתי מכונות "מתכת חמה" דחקו כמעט לחלוטין את רגלי כל המכונות האחרות, ואיתן גם את הסדר הידני. הראשונה היא מכונת לינוטייפ, והשנייה היא המונוטייפ. הן שונות זו מזו באופן פעולתן ובתכונותיהן. הלינוטייפ שלטה שליטה כמעט מוחלטת בתחום העיתונות המודפסת, והתחרתה במונוטייפ בסידור ספרים. בעיתונות העברית של התקופה מופיעה המילה "מסדרה" לתיאור מכונת סדר, ובמילונים שונים נקוטה גם המלה "מִסְדֶּרֶת", אך שתיהן לא השתרשו בשפה.
המיכון שינה את מהות מקצוע הסדר: הסידור עצמו מתבצע לא על ידי נטילת גופנים מתיבה וסידורם במקל סדרים, אלא על ידי הקשת הטקסט במקלדת. היישור מתבצע באופן אוטומטי על ידי המכונה, ופעולת המיון בוטלה לחלוטין והוחלפה בהתכת הגופנים בתום השימוש. בשימוש בלינוטייפ, הסדר ממלא תפקיד כפול: כמו בסדר ידני, הסדר קורא את הטקסט ומסדרו, ובנוסף לכך הוא מתפקד גם כמכונאי, שבודק את תקינות המכונה, מאתר ומתקן תקלות, ומבצע פעולות תחזוקה נוספות. לינוטייפ לא יוצקת גופנים בודדים, אלא שורה שלמה להדפסה (זה גם מקור שמה - Line O' Type, כלומר "שורת דפוס"). כאשר בהגהה מתגלה שגיאה, יש לצקת מחדש את כל השורה, גם כשהשגיאה היא באות אחת בלבד.
פלואידיות
פְּלוֹאִידִיוּת או סִדְרָתִיּוּת (באנגלית: Ploidy) היא מונח בגנטיקה המתאר את מספר העותקים מכל כרומוזום המצויים בכל תא. לאורגניזמים שונים יכולה להיות פלואידיות שונה. לדוגמה, החיידקים הם לרוב יצורים הַפְּלוֹאִידִים (או חד־סדרתיים) – בעלי עותק אחד מכל כרומוזום, בעוד שאצל היונקים (כולל האדם) רוב התאים הם דִּיפְּלוֹאִידִים (או דו־סדרתיים) – בעלי שני עותקים מכל כרומוזום. התאים היוצאים מן הכלל ביונקים הם תאי המין – הזרע ותא הביצה – שהם תאים הפלואידים. ערכים גבוהים יותר של פלואידיות, כלומר תאים פוליפלואידים (או רב־סדרתיים) שבהם מספר עותקי הכרומוזומים גדול משניים, נפוצים בצמחים. טֶטְרָפלואידיות או ארבע-סדרתיות (ארבעה סטים של כרומוזומים) קיימת אצל דו־חיים, זוחלים וסוגי חרקים.
סדר (דפוס)
מקצוע הסְדָר
לעומתה, המונוטייפ פיצלה את עבודת הסדר לשני תפקידים: הראשון, ששמר על הכינוי "סדר", קורא את הטקסט ומקליד אותו, ותוך כך יוצר סרט נייר מנוקב עליו מקודדות הוראות. סרט זה מועבר למכונה שנייה, שמכונה "מכונת היציקה", אותה מפעיל אדם נוסף. מכונת היציקה קוראת את סרט הנייר, ויוצקת גופן אחר גופן, אחד לכל אות, רווח, וסימן פיסוק. הגופנים מסודרים בשורות, וכשמסתיימת שורה היא עוברת למגש הסדר. המכונה פועלת באופן אוטומטי לחלוטין, ותפקיד המפעיל הוא להשגיח עליה ולטפל בתקלות. כשמסדרים בעזרת מונוטייפ, פעולת ההגהה זהה למעשה לפעולת ההגהה בסדר הידני, על ידי הוצאת, הוספת, או החלפת תו בודד במגש הדפוס, בלי צורך לחזור על פעולת היציקה כמו בלינוטייפ.
הספקו של סדר לינוטייפ מיומן, דומה להספקם של ארבעה עד שישה סדרים ידניים. עם זאת, ההתפשטות המהירה של המיכון לא הביאה, כפי שאפשר היה אולי לצפות, להקטנת מספר הסדרים הפעילים. הסיבה לכך היא שמיכון הסדר הביא עמו עלייה תלולה בכמות החומר המודפס בעולם. בעידן הסדר הידני, גודלו של עיתון יומי היה מוגבל למעשה לארבעה עמודים, לא בגלל מגבלות בטכנולוגיית הדפוס עצמו או בחומרי הגלם שלו - נייר ודיו, אלא משום שבסידור ידני, אין זה מעשי לסדר יותר מארבעה עמודים מדי יום ביומו. הסדר הממוכן ביטל את המגבלה, ועיתונים עם יותר עמודים הפכו חזון נפרץ, עד כדי מאות עמודים בגיליונות סוף השבוע של עיתונים מסוימים. המיכון אף אפשר לסדר יותר ממהדורה אחת ביום, כאשר מאורע חשוב מספיק התרחש אחרי נעילת המהדורה הראשונה.
פלואידיות
הפלואיד
רוב מיני הפטריות, חלק מן האצות, חרקים רבים ועוד הם הפלואידים. צמחים, שמרים ואצות אחרות עוברים במהלך מחזור חייהם בין שלב הפלואידי ושלב דיפלואידי. הגמטות – תאי המין ברוב היצורים הדיפלואידים הם תאים הפלואידים הנוצרים בתהליך המיוזה.
סדר (דפוס)
מקצוע הסְדָר
הצורך בשימוש בסרט נייר במונוטייפ הוא אילוץ, שנובע מאופן פעולת המכונה: כדי שהמכונה תוכל לבצע יישור, היא מקבלת עבור כל שורה הוראות שמתארות, בנוסף לרצף התווים שמרכיבים אותה, גם את רוחב הרווח בכל שורה, לצורך היישור. ההוראות הנוגעות לרוחב הרווח בכל שורה צריכות להיות מוזנות למכונת היציקה לפני ההוראות שמתארות את רצף התווים, אך כאשר הסדר מנקב את הסרט בעזרת המקלדת, אפשר לחשב רוחב זה רק אחרי שהשורה הוקלדה. הפתרון הוא פשוט - סרט הנייר מוזן למכונת היציקה מהסוף להתחלה, באופן שהתו הראשון שנוצק הוא האחרון שהוקלד, והתו הראשון שהוקלד נוצק אחרון, ובכך מסמן את סיום העבודה.
הגם שהשימוש בסרט מנוקב במונוטייפ הוא אילוץ, כפי שתואר בפסקה הקודמת, יש לו יתרונות נוספים: הפרדת היציקה מהסידור מאפשרת לבית הדפוס להחזיק למשל ארבע מכונות יציקה המשרתות שבעה סדרים עם שבע מקלדות, עבודת הסדר לא נעצרת כאשר יש צורך לעצור את היציקה עקב תקלה או לצורך תחזוקה, ויתרון נוסף חשוב מאוד טמון בעובדה שניתן לשמור את סרטי הנייר, ולהדפיס הדפסה נוספת, למשל של ספר, בלי צורך לשמור את גלופות העופרת הכבדות והיקרות, שצורכות נפח אחסון רב.
פלואידיות
דיפלואיד
תא דִּיפְּלוֹאִידִי (diploid – נגזר מהמילה כפול ביוונית) או דו־סדרתי הוא תא המכיל שני עותקים מכל כרומוזום. באורגניזמים דיפלואידים, כרומוזום אחד מגיע בדרך כלל מהאם וכרומוזום אחד מהאב. רוב התאים הסומטיים ביצורים רב-תאיים הם דיפלואידים.
סדר (דפוס)
מקצוע הסְדָר
יתרונות אלו הביאו להמצאות שנתנו גם ללינוטייפ את האפשרות להשתמש בסרטי נייר מנוקבים: מתקן שהוצמד למקלדת המכונה קורא את סרט הנייר, ומפעיל את המקלדת באופן דומה לאופן בו הסדר מפעיל אותה. סרט הנייר בשימוש הלינוטייפ זהה למעשה לסרט הנייר שמשמש בטלטייפ, טכנולוגיה שהיא שכלול של הטלגרף. משמעות הדבר היא שבשימוש בטכנולוגיה זו, בוטל הצורך ב"צימוד גאוגרפי" בין ההקלדה ומכונת הסדר. כתב העיתון יכול להקליד את הכתבה במקום אחד, ו"לשדר" אותה דרך קווי הטלפון או הטלגרף למערכת העיתון, בה נקלט השידור, סרט נייר חדש מנוקב, וסרט זה מוזן ללינוטייפ לביצוע פעולת הסדר. המקלדת שמשמשת באופן פעולה זה מכונה Teletypesetter. התפקיד המסורתי של "סדר" פורק, אך שלא כמו במונוטייפ, מפעיל המכונה הוא ששמר את שם המקצוע "סדר", והאדם שמזין את הטקסט כונה בדרך כלל "כתבן", או ברוב המקרים, "כתבנית". אופן פעולה זה סימן את הפעם הראשונה בה נכנסו נשים באופן משמעותי לתחום הסידור, ואופן העבודה האופייני נראה כך: במערכת העיתון העיתונאים (כמעט כולם גברים), כותבים בעט או במכונת כתיבה, ומעבירים את הכתבות ל"חדר הכתבניות" (כמעט כולן נשים). אלו מקלידות את הטקסט בעזרת Teletypesetter, שמנקב סרט נייר. הסרט המנוקב מועבר למפעיל הלינוטייפ (כמעט תמיד גבר) ששמר על השם "סדר", והמכונה יוצקת את שורות העופרת שמשמשות להדפסה.
פלואידיות
הפלודיפלואיד
אורגניזם הַפְּלוֹדִיפְּלוֹאִידִי הוא אורגניזם שבו אחד הזוויגים הוא הפלואיד בעוד השני הוא דיפלואיד. ברוב המקרים, הזכר הוא הפלואיד והנקבה דיפלואידית. במינים אלה הזכר מתפתח מביצית שאינה מופרית, בזמן שהנקבה מתפתחת מביצית מופרית. מנגנון כזה קיים במיני חרקים רבים, ביניהם הדבוראים הכוללים את הנמלים, צרעות ודבורים.
סדר (דפוס)
סדר ידני וסדר מכני
הסדר הידני השתנה במעט מאז גוטנברג ועד להופעת הסדר המכני, או הממוכן. עיקר השינויים היו בהתמקצעות. בדפוס של גוטנברג, כל הפעולות נעשו בבית הדפוס, על ידי אותו צוות, החל מיציקת הגופנים מאמהות, הסידור, ההדפסה עצמה, ועד לכריכה. בהמשך, יצא תהליך היציקה מבתי דפוס לבתי יציקה ייעודיים ליצירת גופנים, שמכרו אותם לבתי דפוס. שחרור בית הדפוס ממערכת היציקה פתח את הדלת לבתי דפוס זעירים, עד כדי עובד יחיד, בהם המשיך הצוות הקטן לבצע את כל פעולות הדפוס, החל מכתב יד, נייר ודיו, וכלה בספר כרוך, מודעה, או כל מוצר מוגמר אחר. לצידם התפתחו בתי דפוס גדולים, בהם פעלו עשרות, לעיתים מאות סדרים שכל עבודתם הייתה הסדר, ולצידם עובדים רבים נוספים המבצעים את שאר הפעולות. בצורת עבודה זו, ניתן לסדר עיתון שלם בשעות ספורות, חרף העובדה שסדר אחד יכול לסדר כמה עשרות שורות בשעה, וטורים בודדים ביום אחד. כמה מבתי הסדר הגדולים ביותר היו במערכות העיתונים היומיים, והעבודה בהם הייתה קדחתנית. עם כל זאת, תפוקת הסדר הגבילה למעשה את גודל העיתון לארבעה דפים, יותר מזה לא היה מעשי לסדר ביום אחד.
במהלך המאה ה-19 נעשו ניסיונות רבים למכן את הסדר. המכונה הראשונה שעבדה והצליחה לסדר נבנתה ב-1822, באנגליה, על ידי ויליאם צ'רץ'. ניסיונות בודדים נעשו בשנות ה-30 וה-40 של המאה, ולקראת סוף שנות ה-50, החלו להופיע מכונות רבות נוספות, לפעמים מספר מכונות באותה שנה.
פלואידיות
אאופלואידיות
לתאים אאופלואידים (euploid נגזר מהמילה שלמות ביוונית) כפולות שלמות של מערך הכרומוזומים הנורמלי.
סדר (דפוס)
סדר ידני וסדר מכני
מכונות הסדר היו המתקנים הראשונים שהציגו מקלדת בצורתה המוכרת לנו היום, והקדימו בכך את מכונת הכתיבה. רוב המכונות הללו ניסו לחקות את פעולתו של הסדר הידני, וסדרו את השורות מ"מחסנית" שהכילה את הגופנים, ושימשה בתפקיד דומה לתפקיד מגרת הסדר. בתחילה המכונות ביצעו את הסידור בלבד, כשפעולת היישור והמיון עדיין נעשו ידנית. בהמשך הופיעו מכונות שביצעו גם יישור, מכונות ייעודיות למיון הגופנים לעבודה הבאה, ולצידן מכונות סידור שכללו גם יחידת מיון.
פלואידיות
אנופלואידיות
אנופלואידיות (Aneuploidy) היא מצב של התא שבו מספר הכרומוזומים אינו תקין, התא לא מכיל כפולות שלמות של מערך הכרומוזומים הנורמלי. מצב זה יכול להוביל לפגמים בהתפתחות התא. טריזומיה (trisomy) היא אנופלואידיות המתרחשת בתסמונת קלינפלטר (Klinefelter's syndrome) ובתסמונת דאון (Down syndrome). אנופלואידיות זו נפוצה יחסית. ברוב סוגי הסרטן צופים במספר רב של פגיעות כרומוזומליות אשר כוללות מקרים רבים של אנופלואידיות.
סדר (דפוס)
סדר ידני וסדר מכני
עד 1875 הוצגו כבר עשרות מכונות שונות, שפעלו על עקרונות שונים, והונעו בכוח המשיכה, בעזרת משקולות (בדומה לשעון מטוטלת), או בכוח הקיטור.
פלואידיות
פוליפלואידיות
נהוג לסווג את הפוליפלואידים לפי מספר הכפולות של הכרומוזומים שלהם (ביוונית). כך, לדוגמה, יצור טריפלואידי או תלת־סדרתי מכיל שלושה סטים של כרומוזומים אוטוזומליים (Tri ביוונית שלוש), יצור טֶטְרָאפלואידי או ארבע־סדרתי מכיל ארבעה סטים (Tetra ביוונית ארבע) ויצור הֶקְסָאפלואידי או שש־סדרתי מכיל שישה. נהוג לסמן את מספר הכרומוזומים האוטוזומליים n, כך שמספרם בדיפלואיד יסומן ב־2n, בטריפלואיד 3n ובטטראפלואיד 4n.
סדר (דפוס)
סדר ידני וסדר מכני
אחת המכונות הראשונות שזכו להצלחה, של Burr האמריקאי, הופיעה ב-1875. מכונה זו ביצעה סידור בלבד, והשתמשה בשלוש מחסניות גופנים, כך שניתן היה לסדר, ובאותו זמן להכין את המחסניות הבאות. המכונה הייתה מצוידת ב"עמדת מיישר", עם עזרים שהאיצו וייעלו את פעולת היישור, שעדיין נעשתה ידנית. כחמש שנים לאחר מכן, ב-ב-1880 הציג Frank McClintock דגם משופר של מכונתו של Burr, בשם Empire. בו היישור נעשה באופן אוטומטי, ולצידה הוצג גם ממיין אוטומטי, שממלא את המחסניות בגופנים בעזרת חריצים ב"רגל" של הגופן, שאפשרו לממיין זיהוי הגופן והפלתו לערוץ המתאים במחסנית. יותר ממאתיים מכונות מדגמים אלו פעלו בבתי דפוס לאורך 25 שנים או יותר, והן יכולות להיחשב מכונות הסידור המוצלחות הראשונות. בשנות ה-80 וה-90 התנהל מרוץ קדחתני למיכון הסדר, כשבשנות ה-80 הוצגו עשרים דגמים או יותר של מכונות סידור, שונות זו מזו, כשכל אחת מציגה רעיונות חדשים ופתרונות מוצלחים פחות או יותר לאתגר. בשנות ה-90 הוצגו יותר מ-40 דגמים חדשים, כאשר ממציאים מאמצים במידה זו או אחרת רעיונות שלמדו ממכונות אחרות לצד רעיונות מקוריים לפתרון האתגר. בשנים אלו עלה בהתמדה מספר המכונות הפועלות ומייצרות דפוס, בארצות הברית, אנגליה ואירופה, והגיע לכמה אלפים.
פלואידיות
אוטופוליפלואידיות
בתאים אוטופוליפלואידים (AutoPolyPloid נגזר מהמילה עצמי, כביטוי לשייכות ישירה לדבר, ביוונית) כל תא מכיל מספר עותקים הגדול מ־2 מכל כרומוזום, שמקורם באותו מין ביולוגי.
סדר (דפוס)
עידן המתכת החמה, לינוטייפ, אינטרטייפ ומונוטייפ
עיקרון חדש הופיע: במקום לסדר גופנים יצוקים מראש, לצקת אותם מראש כשהם מסודרים. טכנית, התברר עד מהרה שזה הפתרון הנכון למיכון הסדר, ותוך זמן קצר רוב המכונות החדשות שהוצגו התבססו על עיקרון זה.
השיטה "מדלגת" על בית היציקה לגופנים, ומחזירה את יציקת הגופנים חזרה לחדר הסדר. הגופנים משמשים לעבודת הדפסה יחידה, ובסיומה הם מותכים חזרה למטילי עופרת, ומשמשים ליציקת הגופנים לעבודת ההדפסה הבאה. אפשר לומר שבשיטה זו ממירים את פעולת המיון בפעולת התכה. זה גם מקור הכינוי "מתכת חמה" לעידן זה בסדר.
פלואידיות
אלופוליפלואידיות
בתאים אלופוליפלואידים (AlloPolyPloid נגזר מהמילה אחר, כביטוי לחוסר שייכות, ביוונית) כל תא מכיל מספר עותקים הגדול מ־2 מכל כרומוזום, שמקורם במינים ביולוגים שונים. תא המכיל מספר אי זוגי של כרומוזומים לא יכול לבצע מיוזה – לכרומוזומים לא יהיו אנלוגיים. לאורך הזמן, עקב טעות על פי רוב, השתכפלו הכרומוזומים ונוצר מספר זוגי של כרומוזומים המאפשר הכפלה. תופעה המתרחשת לרוב בצמחים.
סדר (דפוס)
עידן המתכת החמה, לינוטייפ, אינטרטייפ ומונוטייפ
לשיטת המתכת החמה מספר יתרונות: שחרור הצורך ברכישת גופנים מבתי היציקה הייעודיים, שנעלמו מאז הופיעה כמעט לחלוטין, ייתור שלב המיון עתיר העבודה, והחלפתו ביציקה, והעובדה שכל עבודת דפוס חדשה מתחילה עם גופנים חדשים ו"טריים", לעומת השיטה הקודמת, בה נעשה שימוש חוזר באותם הגופנים שנשחקו מעבודה לעבודה, שחיקה הפוגעת באיכות הדפוס.
כדי לצקת את הגופנים מסודרים, מסדרים את האמהות, "מטריצות", המשמשות ליציקה. מכונת הלינוטייפ, שהופיעה ב-1884, דילגה גם על הגופנים, ויצקה שורה מסודרת ומיושרת שלמה, המכונה "גולם" (slug). זה גם מקור השם: line o' type, כלומר "שורה של סדר" - Linotype.
ב-1914 הופיעה מכונה תואמת ללינוטייפ, בשם "אינטרטייפ". שתי המכונות דומות מספיק כך שסדר מיומן באחת יכול להפעיל את השנייה כמעט ללא הבדל. בתי דפוס הפעילו מכונות אינטרטייפ ולינוטייפ זו לצד זו, והשתמשו בשתיהן כמעט ללא הבחנה ביניהן. האינטרטייפ הציגה מספר שיפורים, שאומצו על ידי הדגמים הבאים של הלינוטייפ, והמגמה נמשכה - כאשר אחד היצרנים הציג חידוש או שיפור, בדרך כלל אומץ זה על ידי היצרן השני תוך זמן לא רב. בהמשך, כל האמור לגבי "לינוטייפ" מתייחס הן ללינוטייפ והן לאינטרטייפ.
עד סוף העשור הראשון של המאה ה-20, כבשו שתי מכונות אלו הגמוניה כמעט מוחלטת בעולם הסדר, והחליפו את הסדר הידני עד להיעלמותו כמעט כליל, והגבלתו לנישות כמו הדפסת פשקווילים או בתי דפוס מחתרתיים וכדומה, כל המכונות האחרות נעלמו כמעט כליל, ובמקומן הופיעו מכונות עזר ללינטייפ ולמונוטייפ.
מעלתה העיקרית של הלינוטייפ היא פשטותה היחסית, קלות השימוש והתחזוקה, והתפוקה הגבוהה: סדר אחד יכול לסדר, על ידי הקלדה במקלדת, טקסט ששקול לתפוקה של כשישה סדרים ידניים. המכונה הייתה פשוטה מספיק כדי שבדרך כלל הסדר היה גם המכונאי.
לעומתה, המונוטייפ הפרידה בין התפקידים: הסדר הקליד במקלדת, ומכונאי הפעיל את מכונת היציקה. הסידור נעשה למעשה על ידי ניקוב סרט נייר, שהועבר אחר כך למכונת היציקה, שיוצקת בעזרתו שורות מסודרות ומיושרות. המונוטייפ מאפשרת שליטה וגמישות טיפוגרפית ברמה גבוהה.
ערכות אמהות לשתי המכונות נוצרו כמעט לכל שפות העולם הכתובות, מהודו ועד כוש, ו"העופרת הרותחת" זוהתה עם תעשיית הדפוס.
שתי המכונות פועלות בעזרת חשמל, אך פעולתן היא מכנית לחלוטין, והחשמל משמש רק לחימום כור העופרת והפעלת מנוע שמניע את המכונה. דגמי לינוטייפ הראשונים תוכננו לפעול ללא חשמל כלל, בעזרת גל כוח, המעביר את התנועה ממנוע קיטור מרכזי, ומבער גז להתכת העופרת, במכונת המונוטייפ נעשה שימוש גם באוויר דחוס. עד שנות ה-70 של המאה העשרים סודרו כל העיתונים בעולם בעזרת לינוטייפ, וכמעט כל הספרים בעזרת לינוטייפ או מונוטייפ.
קוראי עברית יכולים לזכור את התיבה "נסדר מאמהות" או "הודפס מאמהות", שהופיעה בצידו הפנימי של העמוד הראשון בספרים רבים. ה"אמהות" הללו הן מטריצות המונוטייפ או הלינוטייפ,
מראשית המאה ה-20, ועד לאמצע שנות החמישים שלה, כמעט כל החומר המודפס בעולם נסדר על לינוטייפ או מונוטייפ, במאות שפות. ללינוטייפ הייתה שליטה מוחלטת בדפוס "מהיום להיום", כלומר בעיתונות היומית הכתובה. מוצרים שדרשו תחכום טיפוגרפי נסדרו בדרך כלל במונוטייפ. הוצאות ספרים בדרך כלל החזיקו מספר מכונות משני הסוגים. כשמדובר במונוטייפ, בה יש הפרדה בין הסידור והיציקה, ניתן לאייש, למשל תריסר "עמדות סדר", עם סדרים שמקלידים ומנקבים סרטי נייר (המקלדת מופעלת באוויר דחוס, והיא שקטה בהרבה ממכונות היציקה הרועשות), והסרטים מזינים שבע או שמונה מכונות יציקה שמפיקות את הגלופות מסודרות ומוכנות להגהה. לצידן יכלו לפעול עוד מספר מכונות לינוטייפ, שהפיקו גלופות למוצרים פשוטים יותר - כמעט כל "ספרי הכיס", או הספרים בכריכה רכה ניתנים לסידור בלינוטייפ, שהיא זריזה ויעילה יותר בסידור - עובד אחד מפיק הספק דומה לשניים הנחוצים להפעלת המונוטייפ, סדר ומפעיל.
סדר אופטי
עם ההתקדמות בתחום הדפוס, הופיעו טכנולוגיות חדשות בתחום הדפוס, שהחלו להחליף את דפוס הבלט, ועשו שימוש בטכנולוגיה צילומית. בראשן דפוס אופסט, ולצידו טכנולוגיות אופטיות פשוטות יותר.
שילוב של סדר מכני ודפוס אופטי נעשה בדרך כלל בעזרת ההגהות: את ההגהה הסופית מעבירים למדיה אופטית, על ידי צילום או בשיטות אחרות, וזו משמשת לדפוס.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 התחילו להופיע מערכות סדר שמיועדות לשיטות החדשות, ומייצרות את המדיה האופטית בלי צורך במעבר דרך "מתכת חמה".
המכונות הראשונות השתמשו בסרט צילום או נייר צילום, עליו הוקרנו התווים השונים, אחד אחד, ויצרו את שורות הטקסט. ה"תוצרת" הייתה סרט רציף, כשפעולת העימוד מתבצעת בעזרת חיתוך וסידור של קטעים מהסרט הזה, תוך שילוב תוכן לא טקסטואלי, כמו תמונות, כותרות, מודעות ומסגרות, בעמוד מוכן לצילום שמשמש להדפסה.
אחת המכונות הראשונות, Fotosetter של חברת אינטרטייפ, הייתה מבוססת על מערכת האינטרטייפ/לינוטייפ הקיימת, ובה הוחלפה מערכת היציקה במערכת צילום. הופיעו מערכות חדשות, ביניהן גם של חברות מרגנתלר לינוטייפ, חברת מונוטייפ, ויצרנים רבים נוספים.
לסדר האופטי יתרונות רבים על המתכת החמה: בראש וראשונה, השחרור מהמתכת עצמה, וממכונות היציקה שלה. כמו כן, האופטיקה מאפשרת להשתמש באותם שקפים של תווים לסידור דפוס בגדלים שונים, בעזרת מערכות אופטיות של הגדלה והקטנה. הסדר המכני דורש מערכת מטריצות נפרדת לכל גודל אות.
בהמשך הפיתוח הופיעו מערכות סדר שוויתרו אף על השקפים, והחליפו אותם במתקנים כמו שפופרת קרן קתודית, ובכך קירבו את הסדר עוד צעד בדרך למחשוב מלא.
המעבר לטכנולוגיה החדשה התנהל בהדרגה, משנות ה-50 של המאה, ועד לאמצע או סוף שנות ה-70. אחד ה"פיגומים" ששימש להקלת מעבר מהמתכת החמה לסדר האופטי, הייתה העובדה שהחל בשנות ה-30 של המאה, וביתר שאת בשנות ה-50 שלה, מערכות הסדר עברו בקצב גובר והולך להפרדה בין הקלדת הטקסט לסידורו, בעזרת שימוש בסרט מנוקב, שנוצר במקלדת נפרדת, והוזן למכונות הסדר. מערכות הסדר האופטי מראשיתן ידעו לקבל את סרטי הנייר הללו כקלט, דבר שהקל על השתלבותן במערכות דפוס קיימות.
לאורך תקופה זו, גדל בהתמדה התפקיד שמילאו מחשבים בתהליך, ועם הופעת ההוצאה הממוחשבת, שמכונה גם הוצאה לאור שולחנית, נעלם סופית הסדר כשלב בהבאת דברי כתב לדפוס, והמערכות מעבירות את "חומר הגלם", כלומר המלל שנכתב על ידי הכותבים, היישר לשלב העימוד, שמתבצע כולו על גבי המחשב, תוך "דילוג" על שלב הסדר המסורתי, שכעת מבוצע במלואו על ידי התכנה.
אשר אנשל יונגרייז (מנוחת אשר)
רבי אשר אנשיל הלוי יונגרייז (ה'תקס"ו, 1806 - ה' בכסלו ה'תרל"ד, 25 בנובמבר 1873) היה רב, ראש ישיבה ופוסק הלכה מרבני יהדות הונגריה ההאורתודוקסית. רבה של צ'נגר במשך ארבעים שנה.
ביוגרפיה
נולד לרב שמואל הלוי יונגרייז רבה של סעטשע ומחבר הספר "תורת עדות" על ששה סדרי משנה, ולמרים יטל בת הרב אשר אנשיל וינר רבה הראשון של מישקולץ ורבו של מחוז בורשוד כולו. הוא נקרא על שם סבו זה.
את עיקר פרסומו קנה בספרו "מנוחת אשר", ובישיבה שהקים בטשנגר ועמד בראשה, שלמרות מספר הבחורים הלא-גדול שלמד בה (כ-30 בכל זמן נתון) העמידה רבנים רבים ונחשבה לישיבה חשובה בהונגריה.
הוא כיהן כרבה של טשנגר במשך ארבעים שנה, משנת ה'תקצ"ד (1834) שבה נפטר רבה הקודם של טשנגר, הרב יוסף בנימין אסטרייכר, ועד פטירתו בה' בכסלו ה'תרל"ד, 25 בנובמבר 1873.
משפחתו
רעייתו ניחא הייתה בתו של רבי מאיר אלמאש פופר רבן של בוקרשט ומטרסדורף. ילדיהם:
סטנפורד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
NGC 185
NGC 185 או קולדוול 18 היא גלקסיה אליפטית ננסית (לפעמים מסווגת כאליפסואידית ננסית) שנמצאת בקבוצת הכוכבים קסיופאה במרחק של כ-2 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצה המקומית. הגלקסיה נמצאת כ-7 מעלות מצפון למרכזה של גלקסיית אנדרומדה, כמעלה ממערב לכוכב ο (אומיקרון) בקסיופאה. כמעלה ממערב-צפון-מערב לה נמצאת הגלקסיה NGC 147.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 9.2 והיא התגלתה ב-30 בנובמבר 1787 על ידי האסטרונום הגרמני ויליאם הרשל והוכנסה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1789 תחת הציון H II.707, כשהיא מתוארת כערפילית בהירה למדי, גדולה מאוד, עגולה באופן לא-סדיר ומתבהרת בהדרגה לכיוון מרכזה. בנו, ג'ון הרשל, הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 90, ובשנת 1888 ג'ון דרייר כלל אותה בקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 185, כשהיא מתוארת כפי שתוארה על ידי הרשל. בשנת 1944 זיהה האסטרונום ולטר באדה שמדובר בגלקסיה והעריך את המרחק אליה בכ-665,000 שנות אור, ולכן קבע שהיא שייכת לקבוצה המקומית.
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-8.2 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-4,800 שנות אור, מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כשתי אלפיות ממסת שביל החלב, אך רק כ- מסות שמש ממנה היא מסת הכוכבים הנראים שבה, כך שלמעלה מ-90% ממסתה היא חומר אפל שטיבו אינו ידוע. המרחק הזוויתי בין NGC 185 ובין NGC 147 הוא פחות ממעלה ולו המרחק שלה ושל NGC 147 משביל החלב היה דומה, אז המרחק בינה ובין NGC 147 היה פחות מ-40,000 שנות אור, ומכיוון שלשתיים מהירות רדיאלית דומה, הן היו קשורות כבידתית זו לזו, אולם מדידות עדכניות יותר מראות שהמרחק ביניהן גדול בהרבה והוא לפחות 200,000 שנות אור כך שככל הנראה אין קשר ביניהן. המתכתיות של NGC 185 היא נמוכה ועומדת על 5% מהמתכתיות של השמש, ורוב אוכלוסיית הכוכבים שלה זקנה, אך בניגוד ל-NGC 147 שבה אין יצירה של כוכבים חדשים, ב-NGC 185 יש גם אוכלוסייה של כוכבים צעירים חמים. נראה ש-NGC 185 היא גלקסיית לוויין של גלקסיית אנדרומדה והיא מקיפה את מרכזה במרחק שנע בין 460,000 שנות אור ובין 720,000 שנות אור בזמן הקפה של כ-6 מיליארד שנים.
בניית קיילי-דיקסון
במתמטיקה, בניית קיילי-דיקסון היא תהליך הבונה מאלגברה נתונה אלגברה חדשה, שממדה כפול. את הבניה תיאר באופן כללי לאונרד יוג'ין דיקסון (1874-1954), על-פי השיטה שבה השתמש ארתור קיילי כדי לבנות (ב-1845) את אלגברת האוקטוניונים.
התהליך פותח באלגברה (לאו דווקא אסוציאטיבית) עם אינוולוציה מטיפוס מסוים, ומחזיר אלגברה עם אינוולוציה מאותו טיפוס. כאשר מיישמים אותו לשדה המספרים הממשיים, מתקבל בצעד הראשון שדה המספרים המרוכבים, ואחריו אלגברת הקווטרניונים של המילטון ואלגברת האוקטוניונים של קיילי. התהליך בונה כל אלגברת קווטרניונים מהרחבה ריבועית של שדה הבסיס, וכל אלגברת אוקטוניונים מאלגברת קווטרניונים מתאימה.
אלגברות מדרגה 2 עם אינוולוציה
בניית קיילי-דיקסון מתייחסת לאלגברות, לאו דווקא אסוציאטיביות, מעל שדה (כלשהו) F, המצוידות במבנה נוסף: אינוולוציה, המקיימת את התנאים ו-  לכל x. באלגברה כזו כל איבר מקיים פולינום ממעלה שנייה מעל השדה, , ולכן זו אלגברה ריבועית (היינו אלגברה מדרגה 2). בנוסף לזה מניחים שהתבנית הריבועית אינה סינגולרית.
בגלל הזהות, האיברים ההפיכים ב-A הם אלו שהנורמה שלהם אינה מתאפסת. כאשר A אלטרנטיבית, היא אלגברת חילוק אם ורק אם תבנית הנורמה היא "תבנית אנאיזוטרופית" (כלומר, אין לה אפסים לא טריוויאליים). ראו כאן לגבי אלגברת קיילי-דיקסון מממד 16.
הבניה
בבניית האלגברה החדשה נכנסים שני מרכיבים: אלגברה A עם אינוולוציה כאמור, וסקלר ‏‏ סקלר. הרחבת קיילי-דיקסון הנוצרת מ-\,A ו- \,\gamma היא האלגברה, שאבריה נכתבים כסכומים פורמליים \ a+za' עבור , והכפל בה מוגדר לפי היחסים , היינו,. בפרט, C מכילה את A כתת-אלגברה, יש לה יחידה \ 1 = 1+z0, והיוצר הנוסף z מקיים.
האינוולוציה מורחבת ל-C לפי הנוסחה. האינוולוציה על C מקיימת את התכונות ו-  לכל \ x\in C, ולכן גם הרחבת קיילי-דיקסון של A היא אלגברה מאותו סוג; כך אפשר להמשיך את הבניה פעמים נוספות. הנורמה מורחבת לפי, והיא איזומורפית למכפלה הטנזורית , כאשר \ N_A היא הנורמה של A, ו- היא תבנית פיסטר מסדר ראשון. בפרט, אם N_A היא תבנית פיסטר, גם הנורמה החדשה היא כזו.
תכונות של הרחבת קיילי-דיקסון
האלגברה C היא קומוטטיבית אם ורק אם A=F; אסוציאטיבית אם ורק אם A קומוטטיבית; אלטרנטיבית אם ורק אם A אסוציאטיבית; ותמיד מקיימת את הזהות הגמישה. יש לה אותם איברים סימטריים כמו ל-A, והמרכז שלה מורכב מן האיברים הסימטריים במרכז של A (אלא אם A=F).
אלגברות קיילי-דיקסון
בבניה הקלאסית של שדה המספרים המרוכבים, הקווטרניונים של המילטון והאוקטוניונים, בוחרים. ראו אלגברות קיילי-דיקסון. הבחירה בשלושת הצעדים נותנת, במקום זה, את הסכום הישר, את אלגברת המטריצות , ואת אלגברת האוקטוניונים המפוצלת מעל.
אחת הסיבות לחשיבות של בניית קיילי-דיקסון היא האפשרות לחזור על התהליך עם האלגברה המורחבת, וליצור הרחבות נוספות בממדים הולכים וגדלים. האלגברות המתקבלות באופן כזה משדה הבסיס נקראות אלגברות קיילי-דיקסון (אף על פי שבמובן הצר, המונח מתייחס לפעמים רק לאלגברות המתקבלות מן הבניה מעל שדה המספרים הממשיים, עם הקבוע 1- בכל צעד של ההרחבה).
מעל שדה כללי, אם A היא ההרחבה הריבועית K/F, הבניה נותנת את אלגברת הקווטרניונים. בדומה לזה, אם A היא אלגברת הקווטרניונים, הבניה נותנת את אלגברת האוקטוניונים. אלגברות אלו הן היחידות עם נורמה כפלית (כזו המקיימת את הזהות ).
איזומורפיזמים ואוטומורפיזמים
החלפת המשתנה z ב- zk (כאשר \ k \in A) מגדירה איזומורפיזם, בתנאי ש- , כל האסוציאטורים \ (A,A,k)=0, ולכל a,b ב- A מתקיים. במקרה זה,. אם A אסוציאטיבית, זהויות אלה מתקיימות לכל k, ואז הכפלת \ \gamma בנורמה של איבר מ-A אינה משנה את האלגברה. לכן יש התאמה בין ההרחבות האפשריות של A, לבין חבורת המנה.
כאשר A אסוציאטיבית, הכפלת z באיבר k שהנורמה שלו 1 היא אוטומורפיזם של A, אף על פי שיש גם אוטומורפיזמים אחרים. חבורות האוטומורפיזמים (מעל F) של אלגברות קיילי-דיקסון הראשונות, היינו השדה F והרחבות ריבועיות שלו, הן סופיות. האוטומורפיזמים של אלגברת קווטרניונים מהווים חבורה אלגברית מטיפוס \ A_1, וחבורות האוטומורפיזמים של אלגברת אוקטוניונים היא חבורה אלגברית ספורדית, מטיפוס \ G_2.
סרט לגו
סרט לגו (נקרא גם לגו: הסרט; באנגלית: The Lego Movie) הוא סרט אנימציה בתלת-ממד של חברת האחים וורנר שיצא לאקרנים ב-7 בפברואר 2014. הסרט מבוסס במקור על הזיכיון לגו. הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-3 באפריל 2014.
עלילת הסרט
המכשף ויטרוביוס נכשל בלהגן על הנשק רב העוצמה - הקראגל מפני הלורד ביזנס המרושע, אך הוא מנבא נבואה לפיה "המיוחד" ימצא את החתיכה החסרה למחתרת שתוכל לעצור את הקראגל. לורד ביזנס מסרב להאמין בכך וזורק את ויטרוביוס מצוק.
8 וחצי שנים מאוחר יותר, אמט בריקובסקי הוא בנאי המתגורר בעיר לגו גדולה. יום אחד אחרי העבודה הוא פוגש את מישהי שמחפשת משהו באתר הבנייה. אמט נופל לבור, ומוצא בו החתיכה החסרה למחתרת. ברגע שהוא נוגע בו, הוא מאבד הכרה.
אמט מתעורר בתחנת משטרה, תחת חקירה של "השוטר הרע והשוטר הטוב" ומגלה שהחתיכה נדבקה לגבו. עוד הוא מגלה על התכנית של הלורד ביזנס להקפיא את כל התושבים באמצעות הקראגל - שמתגלה כדבק נוזלי והחתיכה שדבוקה לגבו היא הפקק של הדבק. כאשר מנסים להסיר אותה ממנו, דמות לא מזוהה מצליחה לחלץ אותו והוא מתאהב בה. היא מציגה את עצמה בשם ויילדסטייל ומספרת לו שהוא המיוחד, וביחד בורחים דרך מעבר סודי בשמים אל עיירה במערב הפרוע. בדרכם לשם היא מגלה שהוא עובד בנייה פשוט ולא "רב בנאי", כמוה.
הם מגיעים לפאב שבו פוגשים את ויטרוביוס, ששרד את הנפילה אך התעוור. וויילסטייל מספרת לו על אמט ועל כך שהוא לא רב בנאי. ויטריביוס נכנס אל מוחו של אמט ומגלה שהוא ריק כמעט לגמרי, אך הוא הצליח לראות משהו מסתורי מעבר לעולמם - "האיש מלעלה", כאשר הוא נגע בחתיכה החסרה.
המשטרה, ששתלה מכשיר מעקב על אמט, מצליחה לפלוש לענן הקוקולנד, לתפוס את מרבית הרב-בנאים ולהרוס את הענן. אמט, ויילדסטייל, ויטרוביוס, באטמן, ורב הבנאים הנסיכה יוני קיטי ובני איש החלל מצליחים להימלט באמצעות צוללת. לאחר שהצוללת מתפרקת, הם ניצלים על ידי פיראט רב-בנאי בשם "זקן מתכת", ומועלים לספינה שלו. שם, אמט וחבריו מעלים תוכנית לפלוש לבניין של לורד ביזנס, להציל את כל הרב-בנאים ולנטרל את הקראגל.
לאחר שהתוכנית נכשלת, ויטרוביוס נהרג על ידי לורד ביזנס ומספר לאמט שהנבואה היא המצאה, וכי הוא לא היה המיוחד. הם נתפסים ונשארים למות בתאיהם עם שאר הרב-בנאים האחרים. ויטריביוס מופיע כרוח ומספר לאמט שהוא המציא את הנבואה אך האמונה שלו בעצמו הופכת אותו למיוחד. אמט, שמחוברת אליו הפצצה, מצליח לברוח וליפול מהחלון אל חור שחור, ובכך מציל את כל הרב-בנאים.
בינתיים, לורד ביזנס מגיע לכל יקום ומקפיא אותו ואת אנשיו. רב הבנאים משתחררים ומעודדים את האנשים להיות בעצמם רב בנאים ולהפסיק לעקוב אחרי החוקים.
אמט שנפל מגיע לעולם בני האדם, ורואה דגם של עירו על שולחן, מגלה שכל היקומים שהכיר הם בעצם דגמי לגו שילד ואביו אספו וש"האיש שלמעלה", הוא הילד. האב בנה את כל הסטים והדגמים שעל השולחן, והבן משחק בהם בזמנו הפנוי, בניגוד לרצונו של אביו, שמעוניין שהכל יישאר במקומו ללא תזוזה ומשחק, בדיוק כמו הקונפליקט בין לורד ביזנס והרב-בנאים.
אמט ניצל על ידי הילד, שמצליח להחזיר אותו לעולמו עם החתיכה החסרה. אמט חוזר כרב בנאי ומצליח לשכנע את לורד ביזנס שזה בסדר לא לעקוב אחרי החוקים ושגם הוא מיוחד, בזמן שהאב מבין שהלורד ביזנס מבוסס עליו ומשלים עם בנו. הם מסירים את הדבק שהדביקו בו את אבני הלגו ביחד והם משחקים יחד. לורד ביזנס לבסוף מנטרל את הקראגל, וכולם חוזרים בשלום לעיר. בסוף הסרט אמט וויילדסטייל הופכים לזוג.
הופעות קמע
בסרט יש הופעות קמע של עשרות דמויות בדיוניות מהתרבות הפופולרית ומעט דמויות היסטוריות מפורסמות כגון ויליאם שייקספיר, מיכלאנג'לו ואברהם לינקולן.
פרסים
"סרט לגו" זכה בפרס באפט"א לקולנוע לסרט האנימציה הטוב ביותר והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית האנימציה.
ספין אוף וסרט המשך
לאחר ההצלחה שני סרטי ספין אוף יצאו ב-2017. "סרט לגו באטמן" ב-10 בפברואר, ו"סרט לגו נינג'גו" ב-22 בספטמבר.
ב-8 בפברואר 2019, יצא לאקרנים סרט המשך בשם "סרט לגו 2: החלק השני".
פטרוס כריסולוגוס
פטרוס כריסולוגוס (ביוונית: Ἅγιος Πέτρος ὁ Χρυσολόγος, כלומר פטרוס "מנוסח מזהב"; בערך 380 – בערך 450). היה הבישוף של רוונה משנת 433 לערך ועד מותו בשנת 450 לערך. הוא ידוע כ"מורה הדרשות" בגלל ההרהורים התמציתיים אך העשירים מבחינה תאולוגית שהעביר בתקופתו כבישוף רוונה.
הוא נחשב קדוש בכנסייה הקתולית ובכנסייה האורתודוקסית. הוא הוכרז כמורה של הכנסייה על ידי האפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר בשנת 1729.
חייו
פיטר נולד באימולה, שם קורנליוס, הבישוף של הדיוקסיה הקתולית באימולה, הטביל אותו, חינך אותו והסמיך לו לדיאקון. הוא מונה לארכידיאקון (התפקיד הבכיר ביותר מתחת לבישוף) בהשפעת הקיסר ולנטיניאנוס השלישי. האפיפיור סיקסטוס השלישי מינה את פטרוס לבישוף רוונה בערך בשנת 433, ככל הנראה לאחר שדחה את המועמד שאותו בחרו אנשי העיר רוונה לתפקיד. באותה תקופה רוונה הייתה בירת האימפריה הרומית המערבית, ויש אינדיקציות לכך שרוונה הייתה במעמד של דיוקסיה מטרופוליטנית לפני זמנו של כריסולוגוס.
במה ששרד מדרשותיו, הבישוף פטרוס מסביר טקסטים מקראיים בקצרה ובתמציתיות. בנוסף, הוא מגנה את האריאניות והמונופיזיטיזם כמינות, מסביר את נוסח השליחים, את האינקרנציה ונושאים אחרים בשפה פשוטה וברורה. הוא הקדיש סדרת דרשות ליוחנן המטביל ולבתולה הברוכה מרים. פטרוס דגל בביצוע טקס האוכריסטיה מדי יום. הוא הפציר במאזיניו לבטוח בכפרה דרך ישוע. מה ששרד מעבודותיו מעיד על אמונותיה המסורתיות של הכנסייה בדבר בתוליה הנצחיים של מרים, ערך החרטה והתשובה של התענית, נוכחותו האוכריסטית של ישוע ובכירותם של פטרוס הקדוש ויורשיו (האפיפיורים) על פני שאר הבישופים.
סינוד שנערך בקונסטנטינופול בשנת 448 גינה את אוטיכס, אב מנזר גדול בעיר כמונופיזיט. לאחר מכן פנה אוטיכס אל כריסולוגוס אך לא הצליח לזכות בתמיכתו. דברי ימי ועידת כלקדון (451) משמרים את נוסח המכתב של כריסולוגוס בתגובה ל-אוטיכס. במכתב, כריסולוגוס מפציר באוטיכס לקבל את פסיקת הסינוד ולקבל את מרות הבישוף של רומא (האפיפיור) כיורש של פטרוס השליח.
הארכיבישוף פליקס מרוונה, שפעל בראשית המאה השמינית, אסף ושימר 176 מדרשותיו של כריסולוגס. מחברים שונים ערכו ותרגמו דרשות אלו למספר שפות.
מותו ופולחנו כקדוש
פטרוס כריסולוגוס הקדוש נפטר בערך בשנת 450 או מעט לאחר מכן במהלך ביקור באימולה, עיר הולדתו. ספרי עיון ישנים טוענים שהוא נפטר ב-2 בדצמבר, אולם פרשנות עדכנית יותר של הספר "Liber Pontificalis Ecclesiae Ravennatis" מהמאה התשיעית מעידה שהוא נפטר ב-31 ביולי.
כאשר בשנת 1729 הוכרז כמורה של הכנסייה, יום החג שלו נקבע כ-4 בדצמבר. בשנת 1969 הועבר יום חגו ל-30 ביולי, קרוב ככל האפשר ליום מותו, כיוון שיום מותו כבר נקבע כיום חגו של איגנטיוס מלויולה.
דיוקן עכשווי של פטר כריסולוסוס הקדוש, שנמצא בפסיפסים של כנסיית יוחנן כותב הבשורה ברוונה, מתאר אותו בין בני המשפחה הרומית הקיסרית המזרחית והמערבית, מה שמראה את השפעתו יוצאת הדופן.
קולופוניום
קוֹלוֹפוֹנְיוּם הוא צורה מוצקה של שרף המתקבלת מאורנים ומכמה צמחים אחרים, בעיקר מחטניים, המיוצר על ידי חימום שרף נוזלי טרי כדי לאדות את רכיבי הטרפן הנוזליים הנדיפים. הוא שקוף למחצה וצבעו משתנה מצהוב לשחור. בטמפרטורת החדר הקולופוניום שביר, אך הוא ניתך בטמפרטורת כיריים. הוא מורכב בעיקר מ שונות, במיוחד. המונח קולופוניום מגיע מהביטוי בלטינית: "colophonia resina", שפירושו "שרף מ" (ביוונית עתיקה: Κολοφωνία ῥητίνηē), עיר איונית עתיקה.
תכונות
הקולופוניום שביר ופריך, עם ריח אורנים קלוש. הוא בדרך כלל מוצק וזגוגי, אם כי כמה סוגים של קולופוניום ייצרו גבישים, במיוחד כשהם בתמיסה. טמפרטורת ההיתוך המעשית משתנה עם דגימות שונות, חלקן נוזליות למחצה בטמפרטורת מים רותחים, אחרות ניתכות ב-100 מעלות צלזיוס עד 120 מעלות צלזיוס. הוא דליק מאוד, בוער בלהבה מעושנת, ולכן יש לנקוט זהירות בהמסתו. הוא מסיס באלכוהול, אתר, בנזן וכלורופורם.
סיבון: הקולופוניום מורכב בעיקר מ, ומגיב עם בסיסים אלקליים ליצירת מלחים (רוזינטים או פינאטים) המכונים סבוני הקולופוניום.
ייצור
קולופוניום הוא מרכיב בשרף המופרש ממינים שונים של אורן, הידוע במסחר בתור טרפנטין גולמי. ההפרדה של השרף לשמן האתרי וקולופוניום נפוץ מתבצעת על ידי זיקוק בדוד נחושת גדול. השמן האתרי מתנדף בטמפרטורה של בין 100°C ° ל-160°C, ומשאיר קולופוניום נוזלי, שניגר דרך ברז בתחתית הדוד, ומטוהר על ידי מעבר דרך בד מסנן. צבעו של הקולופוניום משתנה בהתאם לגיל העץ ממנו שואבים את הטרפנטין ומידת החום המופעל בזיקוק, מחומר אטום, כמעט שחור גמור דרך דרגות חום וצהוב ועד למסה זגוגיתית חסרת צבע שקופה כמעט לחלוטין. הדרגות המסחריות הן רבות, הנעות לפי אותיות מ-A (הכהה ביותר) ל-N (חיוור במיוחד), עדיפות מהן זני W (זכוכית חלון) ו-WW (לבן מים), שלאחרונים יש בערך פי שלושה מהערך של תכונות משותפות.
שמן קולופוניום טול (Tall oil rosin) מיוצר במהלך זיקוק של גולמי, תוצר לוואי של תהליך ייצור.
כאשר כורתים עצי אורן, "החלקים המכילים שרף של עצים שנפלו או שנכרתו כמו ו, כאשר נותנים להם להישאר על הקרקע, עמידים לריקבון ללא הגבלת זמן". באמצעות שימוש ב או תהליכי המסה יכולה "פסולת גדם" זו לשמש לייצור מוצרים כולל קולופוניום. סוג זה של קולופוניום נקרא בדרך כלל קולופוניום עץ (wood rosin).
מכיוון ששמן הטרפנטין והאורן מזיקוק הרסני "מזדהמים במקצת במוצרי זיקוק אחרים", נהוג להשתמש בתהליכי המסה. בתהליך זה, מרסקים גדמים ושורשים ומשרים בקצה הקל של חלק הנפטא הכבד (רותח בין 90 מעלות צלזיוס ל-115 מעלות צלזיוס) מבית זיקוק לנפט גולמי. נפוץ מיצוי זרם נגדי רב-שלבי. בתהליך זה, בהתחלה נפטא טרייה יוצרת מגע עם עץ שנשטף בשלבי ביניים, ונפטא עמוסה בקולופוניום משלבי ביניים יוצרת מגע עם עץ לא שטוף לפני כדי לשחזר נפטא מהקולופוניום, יחד עם חומצות שומן, טרפנטין, ומרכיבים אחרים שהופרדו מאוחר יותר באמצעות זיקוק בקיטור. עץ שנשטף עובר אידוי לצורך שחזור נפטא נוספת לפני שריפה. לאחר שחזור הממס, "שמני הטרפן מופרדים ב ומוחזרים בעיקר כטרפנטין מזוקק, דיפנטן ושמן אורן. השרידים הבלתי נדיפים מהתמצית הם קולופוניום עץ בצבע כהה למדי. שדרוג הקולופוניום מתבצע בשיטות הבהרה שבדרך כלל עשויות לכלול סינון-שכבות או טיפול ב של תמיסת קולופוניום-ממס".
האזור העיקרי של מיצוי השרף לקולופוניום כולל את אינדונזיה, דרום סין (כגון גואנגדונג, גואנגשי, פוג'יין, יונאן וג'יאנגשי), והחלק הצפוני של וייטנאם. קולופוניום סיני מתקבל בעיקר מהטרפנטין של (Pinus massoniana) ו (Pinus elliottii).
מדינות דרום-מזרח ארצות הברית וחוף המפרץ של ארצות הברית הן אזור הייצור הראשי השני. קולופוניום אמריקאי מתקבל מהטרפנטין של (Pinus palustris) ו (Pinus taeda). במקסיקו, רוב הקולופוניום מופק ממיצוי חי של כמה מינים של עצי אורן, אך בעיקר ', ', ' ו-'. רוב הייצור מרוכז במערב-מרכז מדינת מיצ'ואקאן.
מקור האספקה העיקרי באירופה הוא ב במחוזות צרפת ז'ירונד ולאנד בצרפת, שם מגדלים בהרחבה את (Pinus pinaster). בצפון אירופה מתקבל הקולופוניום מ (Pinus sylvestris), וברחבי מדינות אירופה מתקבלת אספקה מקומית ממינים אחרים של אורן, כאשר אורן ירושלים (Pinus halepensis) חשוב במיוחד באזור הים התיכון.
ב-2020 הוערך שוק הקולופוניום העולמי ב-1.22 מיליארד דולר אמריקאי, כשהיצואניות העיקריות בשנה זו היו: סין, ברזיל, פורטוגל, ארצות הברית ואינדונזיה, והיבואניות העיקריות היו סין, גרמניה, יפן, הודו והולנד.
שימושים
בנוסף לשימוש הרב בהכנת סבון, הקולופוניום משמש בעיקר לייצור לכות (כולל לכות עדינות לכינור), ודבקים שונים. הוא משמש גם להכנת שעווה של סנדלרים, לזיפות חביות בירה לאגר ולמטרות רבות אחרות כגון אספקת משטחי תמיכה לכלי בדיל, כלי נחושת, או אפילו כלי כסף וזהב בעת הבלטה או חריטה שלהם. נקודת ההיתוך הנמוכה יחסית שלו וצורתו המוצקה מאפשרות יציקת קולופוניום נוזלי לתוך הכלי, וכשהוא מקורר מאפשר הבלטה או חריטה של הכלי מבלי לעוות את הכלי - גם אם יש לכלי קליפה דקה למדי. לאחר מכן, ניתן לחמם את החפץ בתנור, ולשפוך את הקולופוניום לשימוש חוזר. ניתן לשטוף בקלות כל שכבת קולופוניום שנותרה עם אלכוהול או ממיסים אחרים.
קולופוניום משמש לפעמים גם כחיזוק פנימי עבור חפצי מתכת עם קליפה דקה מאוד – דברים כמו פמוטים מכסף, נחושת או בדיל, או פסלים, שם ממיסים אותו, יוצקים אותו לתוך חפץ חלול בעל קליפה דקה, ומשאירים אותו להתקשות.
סוג הקולופוניום המשמש עם כלי מיתר קשת נקבע לפי קוטר המיתרים. בדרך כלל זה אומר שככל שהמכשיר גדול יותר, הקולופוניום צריך להיות רך יותר. לדוגמה, קולופוניום של קונטרבס הוא בדרך כלל רך מספיק כדי להיות גמיש עבור תנועות איטיות. קולופוניום בס שנותר ללא שינוי למשך מספר חודשים יראה עדות לזרימה, במיוחד במזג אוויר חם יותר.
קולופוניום הוא מרכיב בדיו להדפסה, נייר צילום ונייר למדפסות לייזר, לכות, דבק, סבון, סודה, תלחים ו.
בתעשייה, קולופוניום הוא תלחים המשמש בהלחמה. הלחמת בדיל-עופרת בשימוש נפוץ באלקטרוניקה מכילה 1 עד 2% קולופוניום לפי משקל בתור ליבת התלחים, המסייעת למתכת המותכת לזרום וליצירת חיבור טוב יותר על ידי הפחתת שכבת התחמוצת המוצקה העקשנית שנוצרת על פני השטח חזרה למתכת. זה נראה לעיתים קרובות כמשקע שרוף או שקוף סביב הלחמה חדשה.
תערובת של זפת וקולופוניום משמשת לייצור משטח שעליו מלוטשת זכוכית בעת יצירת רכיבים אופטיים כגון עדשות.
קולופוניום מוסף בכמויות קטנות בשמן פשתן ("מסטיק") המסורתיים, המשמש בעבודות בנייה.
כשמערבבים אותו עם שעוות ושמנים, קולופוניום הוא המרכיב העיקרי של עשן מיסטי (mystic smoke), סוג של מסטיק שכאשר משפשפים אותו ומותחים אותו לפתע, נראה שהוא מייצר תימרות עשן מקצות האצבעות.
קולופוניום נמצא בשימוש נרחב בשל יכולת הגברת החיכוך שלו בכמה תחומים:
שימושים נוספים שאינם מבוססים על חיכוך:
אסטרים של גליצרול, סורביטול ומניטול של קולופוניום משמשים כבסיסי מסטיק ליישומים רפואיים. ההתפרקות והתאימות הביולוגית של קולופוניום וחומרים ביולוגיים מבוססי קולופוניום נבדקו באין ויטרו וב.
השפעות בריאותיות
חשיפה ממושכת לאדי קולופוניום המשתחררים במהלך ההלחמה עלולה לגרום ל (שנקראה בעבר מחלת קולופוניום בהקשר זה) אצל אנשים רגישים, אם כי לא ידוע איזה מרכיב באדים גורם לבעיה. התסמינים כוללים גם של אפיתל הסימפונות.
חשיפה ממושכת לקולופוניום, על ידי טיפול במוצרים מצופים בקולופוניום, כגון מדפסת לייזר או נייר צילום, עלולה לגרום לסוג של תעשייתית.
דגל גרמניה
דגל גרמניה (בגרמנית: Flagge Deutschlands) הוא טריקולור אופקי, המורכב משלושה פסים אופקיים ושווים בצבעיה הלאומיים של גרמניה: שחור, אדום וזהב.
הטריקולור הגרמני הופיע לראשונה בראשית המאה ה-19 וצבר פופולריות במהלך מהפכת 1848. האספה הלאומית של פרנקפורט קצרת היומין (1848–1850) הציעה דגל זה כדגל גרמניה המאוחדת והדמוקרטית. עם הקמתה של רפובליקת ויימאר לאחר מלחמת העולם הראשונה אומץ הטריקולור כדגלה הלאומי של הרפובליקה. לאחר מלחמת העולם השנייה אומץ הדגל מחדש הן כדגל גרמניה המערבית והן של זו המזרחית. שני הדגלים היו זהים עד לשנת 1959 אז הוטען דגל גרמניה המזרחית בסמל המדינה. מאז איחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990 נותר הטריקולור כדגל המדינה המאוחדת.
הדגל הגרמני לא תמיד היה בצבעי השחור-אדום-זהב. לאחר מלחמת שבעת השבועות בשנת 1866 אימצה הקונפדרציה הצפון-גרמנית אשר הייתה תחת שלטון פרוסי טריקולור שחור-לבן-אדום כדגלה הלאומי, דגל אשר הפך לדגלה של הקיסרות הגרמנית לאחר איחודה של גרמניה בשנת 1871 והונף עד 1918. עם הקמתה של גרמניה הנאצית בשנת 1933 חזרו צבעי השחור-לבן-אדום לשמש כצבעיה הלאומיים של גרמניה.
לסידור הצבעים שחור-אדום-זהב ושחור-לבן-אדום היה תפקיד מפתח בהיסטוריה של גרמניה ולהם היו פירושים רבים. צבעי הדגל המודרני משויכים למשטר הרפובליקני-דמוקרטי אשר הוקם לאחר מלחמת העולם השנייה ומייצגים את האחדות הגרמנית, והחירות. לא רק חירותה של המדינה הגרמנית אלה גם את חרותו האישית של הפרט הגרמני.
עיצובו של הדגל
חוק היסוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה - החוקה הגרמנית - סעיף 22 מציין כי: ובעקבות פירוט של ממשלת מערב גרמניה משנת 1950 נקבע כי הדגל יהיה מורכב משלושה פסים אופקיים מקבילים ושווים ברוחבם ויחס גובהו של הדגל לרוחבו יהיה 3:5; לשם ההשוואה, הטריקולור אשר שימש את רפובליקת ויימאר היה ביחס של 2:3.