cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קליי מרזו
התפתחות הקריירה ופרסום בינלאומי
לקליי יש סגנון גלישה מיוחד וביצועים הייחודים לו בלבד. קליי הוא אומן של "צינורות" "איירים" "ולייבקים", אשר נחשב למי ששולט אפילו בגלי הענק של הוואי.
אבחון
בשנת 2007 אובחן מרזו כלוקה בתסמונת אספרגר. לדעת רופאים, המחלה מסבירה מאפיינים מסוימים של התנהגותו, כגון נטייתו לשפשף את כפות ידיו זו בזו בקצב מהיר, שהפכה לאחד מסימני ההיכר שלו, והיותו בחור מופנם ושקט. נאמר על קליי כי במים הוא נראה רגוע ושליו הרבה יותר מאשר על האדמה.
סרט על קליי ותסמונת האספרגר
באוגוסט 2008 יצא סרט דוקומנטרי על חייו של קליי מרזו. הסרט מתאר את חייו של קליי כגולש אשר לוקה באוטיזם. הסרט זכה לשבחים רבים בקרב עולם הגלישה ובקולנוע בכלל.
פעילות קהילתית ושימוש כמודל להשראה
קליי חבר בארגון Surfers Healing Camp אשר מנסה לעזור לילדים בעלי אוטיזם בתקווה להעשיר את חייהם על ידי חשיפה לחוויית הגלישה. מעל ל-2000 ילדים מצטרפים מדי שנה לארגון ומתנסים באמצעותו בגלישה.
סיפורו הייחודי של מרזו כגולש מצטיין המתמודד עם תסמונת אספרגר ותורם לחברה מקנה השראה לגולשים ולאחרים.
The Good Side
The Good Side (בעברית: הצד הטוב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון. השיר יצא לאור ב-19 בינואר 2018, כסינגל השני מתוך אלבומו השני, Bloom, על ידי חברת התקליטים EMI אוסטרליה.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד שבניו זילנד, וה-99 במצעד שבסקוטלנד.
רקע וכתיבה
עם השיר הופיעה סיון במסגרת סיבוב ההופעות הרביעי שלו, "The Bloom Tour".
וידאו קליפ
טרם הוציא את הוידאו קליפ הרשמי של השיר, העלה סיון לערוץ ה-Vevo שלו את האודיו של השיר, את המציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל. האודיו זכה להצלחה נאה כאשר צבר למעלה מ-6 מיליון צפיות.
ב-20 בינואר 2018, הופיע סיון עם השיר בתוכנית המערכונים האמריקאית "סאטרדיי נייט לייב".
סטניסלב גובורוחין
סטניסלב סרגייביץ' גובורוחין (ברוסית: Станислав Сергеевич Говорухин; 29 במרץ 1936, מחוז סברדלובסק — 14 ביוני 2018, מוסקבה) היה שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע סובייטי ורוסי, זוכה תואר אמן העם (2006).
תחילת דרכו
סטניסלב גובורוחין נולד בעיירה במחוז סברדלובסק למשפחת קוזאק. בשנת 1958 גובורוחין סיים לימודי גאולוגיה באוניברסיטת קאזאן ועבד מספר שנים במקצוע שרכש. החל משנת 1959 הוא עבד כעיתונאי.
פעילות בתחום הקולנוע
בשנת 1967 גובורוחין סיים לימודים ב-VGIK והוסמך להיות במאי. את הסרטים הראשונים הוא ביים באולפנים שהיו ממוקמים באודסה. בשנת 1978 הוא כתב תסריט לסרט "פיראטים של המאה ה-20" שהקרנתו החלה בשנת 1979 ונחל הצלחה גדולה. בשנת 1979 גובורוחין ביים את סדרת הטלוויזיה בת 5 הפרקים "מקום המפגש אינו ניתן לשינוי" עם ולדימיר ויסוצקי באחד התפקידים הראשיים. הסדרה זכתה לפופולריות רבה ומוקרנת עד היום בערוצי טלוויזיה רוסיים. בשנת 1981 הוא עשה את הסרט "הרפתקואותיהם של תום סויר והאלקברי פין" המבוסס על ספרו של מארק טוויין "הרפתקאותיו של תום סויר". בשנת 1987 גובורוחין עבר למוסקבה והחל לעבוד באולפני מוספילם.
בשנת 1990 גובורוחין צילם את הסרט התיעודי "אי אפשר לחיות כך" שזכה בפרס ניקה ברוסיה. בשנת 1991 הוא היה מנהל אמנותי של סרט "שליח למזרח". בשנת 1992 הוא צילם סרט תיעודי נוסף, "רוסיה שאיבדנו", על השנים האחרונות של האימפריה הרוסית.
במחצית השנייה של שנות ה-90 גובורוחין חזר לביים סרטי קולנוע עלילתיים.
בשנת 1999 הוא כתב את התסריט וביים את הסרט "קלע מצטיין" (עם מיכאיל אוליינוב בתפקיד הראשי), העוסק בגיבור מלחמה זקן, שמתחיל מסע נקמה אישי נגד אלה שאנסו את נכדתו, לאחר שנוכח לדעת שאין מה לחכות לצדק שייעשה על ידי שלטונות החוק.
פעילות פוליטית
גובורוחין לא היה חבר במפלגה הקומוניסטית. עם תחילת הפרסטרויקה הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית של רוסיה. בשנת 1991 הוא נבחר לדומה ברשימת המפלגה. במחצית הראשונה של שנות ה-90 צילם גובורוחין מספר סרטים תיעודיים בהם ניתן לראות ביטוי לדעות האנטי-קומוניסטיות שלו. ברם, לאחר אירועי המשבר החוקתי ברוסיה, באוקטובר 1993, גובורוחין החליט לתמוך במפלגה הקומוניסטית ובמיוחד במנהיגה גנאדי זיוגנוב.
בשנת 1999 הוא נבחר לדומה ברשימת תנועת "אחדות" שבראשה עמד יבגני פרימקוב ויורי לוז'קוב. שיא הקריירה הפוליטית של גובורוחין היה במהלך הבחירות לנשיאות רוסיה 2000 בהם גובורוחין היה מועמד אך זכה ב-0.44% מהקולות בלבד ולבסוף תמך בפוטין.
בשנת 2005 גובורוחין עזב את האופוזיציה לטובת הצטרפות למפלגת השלטון רוסיה המאוחדת. בשנת 2005 גובורוחין חתם על "מכתב ה-50" בו החותמים תמכו במשפט חודורקובסקי וטענו שאין בו גוון פוליטי. ברשימת מפלגת "רוסיה המאוחדת" גובורוחין נבחר לדומה בפעם נוספת. בשנת 2011 הוא תמך במועמדותו של ולדימיר פוטין למשרת הנשיאות ואף היה ראש מטה הבחירות. במהלך שנת 2012 גובורוחין מתח ביקורת על פעילות האופוזיציה שלא קיבלה את תוצאות הבחירות של פוטין לנשיא.
משפחתו
אביו, סרגיי גובורוחין, נעצר לראשונה כבר בשנת 1928, לכאורה באשמת התנגדות לפעילות השלטונות. לאחר שחרורו הוא לא חזר לאזור דון, עבר לאזור הרי אורל והתחתן. בשנת 1938 הוצא להורג.
יוסי וירז'נסקי
יוסף (יוסי) וירז'נסקי (24 בדצמבר 1942 – 4 באפריל 2020) היה שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
וירז'נסקי נולד בתל אביב, עם שחרורו מהצבא למד משחק, והחל להופיע בתיאטרון. בשנת 1973, עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, גויס למילואים והוצב בגדוד טנקים בקרבות הקשים ברמת הגולן. במהלך הקרבות העזים נפגעו כלל הטנקים בגדוד, ומרבית החיילים נהרגו. וירז׳נסקי היה בין המעטים ששרדו וחולצו בחיים. כתוצאה מכך סבל וירז'נסקי מטראומה נפשית והוגדר הלום קרב.
לאחר המלחמה, חרף הדברים שעבר, חזר וירז׳נסקי למשחק והשתתף בהצגות תיאטרון וסרטי קולנוע.
בשנים האחרונות לחייו הקדיש את מירב זמנו לכתיבת סיפורים מתקופות שונות בחייו שאותם איגד בספר ששמו "יוסף בכלוב האווזים". החל מילדותו ברמת-גן, דרך שירותו הצבאי ובחרותו באילת ובבריטניה ועד למלחמת יום הכיפורים ולחייו לאחר הפגיעה. בשנת 2021, במלאת שנה לפטירתו, יצא הספר לאור.
קריירה בתחום המשחק
וירז'נסקי השתתף בהפקות מקומיות ובינלאומיות רבות.
בין הסרטים הישראלים בהם שיחק: "שתי דפיקות לב" (1972), "יום הדין" (1974) סירטו של ג'ורג' עובדיה שהיה הסרט הישראלי הראשון שעסק במלחמת יום הכיפורים, "בוא נפוצץ מיליון" (1977), "האיש שבא לקחת" (1981), "בחינת בגרות" (1983), "החורף האחרון" (1984)", קוקו בן 19" (1985), אירית עירית (1985), הטוב הרע והלא נורא" (1986), "רחובות האתמול" (1989), "להב חצוי" (1992), "חתונה מאוחרת" (2001), "מעבר לגדר" (2004),.
בין הסדרות הישראליות בהן שיחק: "כסף קטלני" (1996-1999), "קו 300" של אורי ברבש (1997), כתב פלילי (2005), "האלופה" (2007), "שוטטות" (2001-2003), "שבתות וחגים" (2004), "פרשת השבוע" (2006), "טירונות" (1998-2001).
בין ההפקות הבינלאומיות בהן שיחק: "תיק ירושלים" (1972), "משה", מיני סדרה (1974) "קשר האורניום" של מנחם גולן (1978),המתופפת הקטנה" (1984) של ג'ורג' רוי היל, "השגריר" (1984) של ג'יי לי תומפסון, "המהפכן" (חלק 1 ו-2, 1995-1996)
כמו כן השתתף בהצגה "ברבן" של יונתן שם אור ובעשרות סרטי סטודנטים.
חיים אישיים
היה נשוי לפזמונאית שמרית אור עד מותו בגיל 77 ולהם בן. כמו כן, לוירז'נסקי שני ילדים נוספים מנישואים שונים. טלי וים.
יחסי גמביה–הפיליפינים
היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של גמביה לבין רפובליקת הפיליפינים כוננו ב-3 במרץ 1949. לגמביה קונסוליה במנילה ואילו לפיליפינים קונסוליה בבנג'ול.
היסטוריה
בשנת 1996 חתמו שתי המדינות על הסכמים לשיתוף פעולה מדעי וטכני. בשנת 1999 חתמו על הסכמים לשיתוף פעולה בתחום הבריאות והרפואה.
זקירה בסרביץ'
זקירה בסרביץ' (בבוסנית: Zekira Besrević), היא חסידת אומות העולם, מוסלמית בוסנית. את התואר קיבלה בסרביץ' יחד עם רוזה סובר-דרגויה (Roza Sober-Dragoje), ידידתה הנוצרייה, על הצלתם של שני יהודים בעיר סרייבו בזמן השואה.
יחסי גמביה–הפיליפינים
היסטוריה
בין ה-20 ביוני ל-24 ביוני 2005 ערך נשיא גמביה, יחיא ג'אמה ביקור ממלכתי בפיליפינים. במהלך ביקורו שוחח עם נשיא הפיליפינים גלוריה מקפגל ארויו. במהלך ביקורו הביע ג'אמה תמיכה והציע לפיליפינים להצטרף לארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC). נשיא גמביה גם הציע לארויו חיפושי נפט משותפים בעקבות גילוי הנפט בארצו. הפיליפינים הסכימו לערוך חיפושי נפט משותפים יחד עם גמביה.
זקירה בסרביץ'
ערב פלישת הגרמנים ליוגוסלביה באפריל 1941 עבדו בסרביץ' בת ה-20 וסובר בת ה-19 במכון היופי של היהודי מורדו אלבחרי בסרייבו. תחת משטר האוסטשה הקרואטי נרדפו יהודים, סרבים וצוענים. כשנעצרה משפחתו של אלבחרי הצליח רק אלבחרי להסתתר, עם אחייניתו גרציה. בסרביץ' וסובר הגיעו לביתו של אלבחרי בעת האקציה, מצאו את אלבחרי וגרציה במחבוא ולקחו אותם לביתן.
בשנת 2000 הכיר יד ושם בזקירה בסרביץ' וברוזה סובר-דרגויה כחסידות אומות העולם.
מארק אהרונסון
מארק אהרונסון (24 באוגוסט 1950 – 30 באפריל 1987) היה אסטרונום אמריקאי.
ביוגרפיה
אהרונסון נולד בלוס אנג'לס. הוא למד במכון הטכנולוגי של קליפורניה, שם הוא קיבל תואר ראשון במדעים בשנת 1972. הוא השלים את עבודת הדוקטורט ב-1977 באוניברסיטת הרווארד עם התמחות בפוטומטריה של גלקסיות בתחום התת-אדום.
הוא הצטרף למצפה הכוכבים סטווארד באוניברסיטת אריזונה כשותף מחקר פוסט-דוקטורנט ב-1977 ונהיה פרופסור באסטרונומיה ב-1983. אהרונסון וג'רמי מולד זכו בפרס על שם ג'ורג' ואן ביאסנרואק ב-1981 ובפרס באסטרונומיה על שם ניוטון לאסי פירס ב-1984 מהארגון האמריקאי לאסטרונומיה. כמו כן הוא זכה בפרס על שם ברט ג. בוק ב-1983 מאוניברסיטת הרווארד.
עבודתו התמקדה בשלושה נושאים: קביעת קבוע האבל (H0) על ידי שימוש בקשר טולי-פישר, מחקר של כוכבים עשירים בפחמן, והתפלגות המהירויות של כוכבים אלו בגלקסיות כדוריות ננסיות.
אהרונסון היה אחד האסטרונומים הראשונים אשר ניסה לזהות חומר אפל על ידי צילום בתחום תת-אדום. הוא צילם הילה תת-אדומה של חומר לא ידוע סביב גלקסיות אשר ייתכן כי היא חומר אפל.
מותו
אהרונסון נהרג במהלך תאונה טרגית בשעות הערב של ה-30 באפריל 1987, בחופה של הטלסקופ מאיאל אשר קוטרו 4 מטרים ונמצא במצפה הלאומי בקיט פיק. אהרונסון נרמס על ידי טריקת פתח תחתי בעקבות נפילת סולם בזמן תזוזת הטלסקופ. מתג חשמלי על הפתח עצר באופן אוטומטי את מנוע סיבוב הכיפה, אך הכיפה המשיכה לנוע מספר רגעים, ואיפשרה לסולם לפגוע בדלת הפתח התחתי הנפתחת כלפי חוץ. תצפיתנים לא היו אמורים לפתוח את היציאה התחתונה בזמן שהכיפה מסתובבת על מנת למנוע אפשרות זאת, וטעות זאת בתכנון תוקנה לאחר התאונה על ידי קיצור הסולם ותכנון הדלת של הפתח כך שהיא תיפתח הצידה, במקביל לקיר החופה.
Fuck You!
!Fuck You היה מועמד לשלושה פרסי גראמי, וזכה באחד.
השיר נכתב בידי חברי הסמיזינגטונס: ברונו מארס, פיליפ לורנס, ארי לוין, וברודי בראון בשיתוף עם סי-לו גרין.
בגרסת האלבום נקרא השיר בשם "Fuck You", והמילה הנחשבת כגסה "Fuck" הופיעה בו פעמים רבות. כדי למתן את הבוטות הופקה לשיר גרסת רדיו בה הוחלפה המילה "Fuck" ב-"Forget". נמצאו דרכים אחרות בהן נעשה שימוש כדי "לרכך" את הביטוי וניתן למצוא את השיר גם בשמות "F**K You" ו-"FU". המילה Shit הומרה אף היא בצליל 'Shh..' ('ששש..').
The Taylor Swift Holiday Collection
The Taylor Swift Holiday Collection (בעברית: אוסף החגים של טיילור סוויפט) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-היוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. המיני-אלבום יצא ב-14 באוקטובר 2007 על ידי ביג משין רקורדס באופן בלעדי לחנויות טארגט בארצות הברית ובאינטרנט. האלבום יצא במקור במהדורה מוגבלת לעונת החגים של 2007, אך יצא מחדש ל-iTunes ולאמזון ב-2 בדצמבר 2008 ופעם נוספת לחנויות טארגט באוקטובר 2009. The Taylor Swift Holiday Collection כולל גרסאות כיסוי לשירי חג המולד ושני שירים מקוריים שנכתבו על ידי סוויפט, "Christmases When You Were Mine" ו-"Christmas Must Be Something More", כולם בסגנון קאנטרי פופ.
המיני-אלבום זכה לתגובות חיוביות ממבקרי מוזיקה, וכמה מהם העדיפו אלבום מלא. המיני-אלבום היה להצלחה מסחרית, הגיע למקום העשרים במצעד 200 האלבומים של הבילבורד ולמקום הראשון במצעד אלבומי החגים של בילבורד. שירים מתוך The Taylor Swift Holiday Collection בוצעו על ידי סוויפט במספר הזדמנויות.
רקע ושירים
המהדורה המקורית של The Taylor Swift Holiday Collection יצאה באופן בלעדי עבור חנויות טארגט; היא הייתה זמינה כמהדורה מוגבלת בחנויות הרשת ובאתר האינטרנט Target.com. העטיפה של The Taylor Swift Holiday Collection היא מהווידאו קליפ של "Teardrops on My Guitar". ב-6 באוקטובר 2009, המיני-אלבום יצא מחדש על ידי טארגט והיה זמין להורדה דיגיטלית בחנות iTunes וב-Amazon.com, כשבהוצאות המחודשות הוסר הכיתוב "Sounds of the Seasons", והמיני-אלבום נקרא The Taylor Swift Holiday Collection.
The Taylor Swift Holiday Collection הוא אלבום של מוזיקת חג המולד עם נטייה לקאנטרי פופ. המיני-אלבום מורכב בעיקר מגרסאות כיסוי ללהיטי החג וממזמורי חג המולד. הרצועה הראשונה באלבום היא גרסת כיסוי לשיר "Last Christmas" מהאלבום Music from the Edge of Heaven של להקת Wham!. השיר המקורי "Christmases When You Were Mine" נכתב על ידי סוויפט, ליז רוז ונתן צ'פמן. מבחינה מילולית, השיר עוסק בתקופה שלפני חג המולד, בה הגיבור של השיר היה מאושר יותר. המילים מבטאות את היותו של חג המולד הנוכחי הרבה פחות מעודד מקודמיו. "Santa Baby", גרסת כיסוי לשיר שבוצע במקור על ארת'ה קיט. "Silent Night" הוא גרסת כיסוי למזמור חג המולד שמתבצע באופן שונה מבחינה מוזיקלית, כשהפסנתר בגרסה המקורית מוחלף בגיטרה אקוסטית; הגרסה של סוויפט היא גם מהירה יותר ביחס לגרסה המסורתית. "Christmas Must Be Something More" הוא השיר המקורי השני מתוך The Taylor Swift Holiday Collection והוא עוסק בסיבה לחגיגת חג המולד. הרצועה האחרונה היא גרסת כיסוי לשיר "White Christmas" של אירווינג ברלין, שזכה לפופולריות עם הכללתו באלבום של בינג קרוסבי, שנקרא גם הוא White Christmas.
ביקורות
The Taylor Swift Holiday Collection זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל. בביקורת של אתר Allmusic נכתב כי השירים במיני-אלבום היו. בביקורת באתר של CMT נכתב:. ביקורת נוספת של העיתון Deseret News הרגישה כי המיני-אלבום היה קצר מדי, עם שישה שירים בלבד, ועדיין לא מילא את משימתו. בביקורת באתר Country Standard Time, העוסק במוזיקת קאנטרי, סיכמו:.
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע למקום העשרים במצעד 200 האלבומים של הבילבורד, למקום הארבעה עשר במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד ולמקום הראשון במצעד אלבומי החגים של בילבורד. במצעדי סוף השנה של בילבורד, הגיע המקום למקומות ה-70 וה-193 בשנים 2010 ו-2011 בהתאמה. נכון ליולי 2014 האלבום נמכר ב-1.04 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע למעמד זהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
קידום
סוויפט ביצעה לראשונה שיר מתוך The Taylor Swift Holiday Collection, "Silent Night", ב-28 בנובמבר 2007 במרכז רוקפלר שבניו יורק, במשדר של התוכנית The Today Show. היא ביצעה את "Christmases When You Were Mine" ב-29 בנובמבר 2007 באצטדיון בסנט צ'ארלס, מיזורי, ואת "Santa Baby" בבלומינגטון, מינסוטה, ב-Mall of America ב-8 בדצמבר 2007. סוויפט הופיעה ב-The Today Show בחג המולד של שנת 2007, וביצעה את "Christmases When You Were" ו-"Silent Night".
כל הרצועות מלבד "Christmas Must Be Something More" זכו להשמעות במספר תחנות רדיו קאנטרי, ולכן נכנסו למצעד שירי הקאנטרי של בילבורד: "Last Christmas" הגיע למקום הארבעים ושמונה, "Christmases When You Were Mine" הגיע למקום החמישים ושישה, "Santa Baby" הגיע למקום החמישים, "Silent Night" הגיע למקום החמישים וארבעה, ו-"White Christmas" הגיע למקום החמישים ותשעה.
Incognito
Incognito (בעברית: בְּעִלּוּם שֵׁם) הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור ב-2 באפריל 1987, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. מתוך האלבום יצאו שבעה סינגלים, כשהבולט ביותר מביניהם הוא "".
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד האלבום של קוויבק.
רקע והפקה
מכירותיו בעולם מסתכמות בלמעלה מ-500,000 עותקים, נכון לשנת 2012.
בנה של אפרודיטה
בנה של אפרודיטה (באנגלית: Aphrodite's Child) היא להקת רוק מתקדם יוונית, שהוקמה בשנת 1967 על ידי אמן הסינתיסייזרים ואנגליס, הסולן דמיס רוסוס שהיה גם בסיסט, המתופף לוקאס סידראס והגיטריסט סילבר קולוריס.
הלהקה ידועה בין השאר בסינגל הבכורה המצליח שלה "Rain and Tears" אשר התבסס על הקאנון של פכלבל, שזכה להצלחה מסחרית משמעותית ברחבי אירופה וגם בישראל. הלהקה התפרקה בשנת 1971, לפני צאת אלבומם האחרון "666".
היסטוריה
לאחר פירוקה של להקת הפורמינקס, חבר ואנגליס לדמיס רוסוס כדי להקים להקה חדשה במקום זו הקודמת. המתופף לוקאס סידראס נמנה בין מקימי הלהקה. החבר הרביעי, סילבר קולוריס, הצטרף מאוחר יותר.
הם הקליטו את סינגל הבכורה שלהם, Rain and Tears, שזכה להצלחה מסחרית משמעותית. הלהקה התמקמה בלונדון. סילבר קולוריס הצטרף מאוחר יותר משום שנשאר ביוון לשירות צבאי חובה.
זמן לא רב לאחר שהוציאו את הסינגל המפורסם, הוציאו את אלבומם הראשון "End of the World".
ב-1970 התחילה הלהקה לעבוד על אלבום קונספט חדש: 666. הלהקה התחילה לעבוד על האלבום שקיבל גוון עמוק של רוק מתקדם, אך ככל שעבר הזמן התברר יותר ויותר כי ואנגליס נהנה יותר מעבודת סולו.
ב-1971, כשנה לפני צאתו הרשמית של האלבום, התפרקה להקת בנה של אפרודיטה וחבריה המשיכו בקריירות סולו.
בישראל בלטו להיטיהם "It's Five O'Clock" (השעה חמש) שצעד במצעדי הפזמונים בקיץ 1970 ו-"Spring summer winter and fall (אביב, קיץ, חורף וסתיו) שצעד בתחילת 1971. רק מאוחר יותר התפרסם בישראל להיטם הראשון, "Rain and Tears".
בן-ציון קאודרס
בן-ציון קאודרס (Kauders; 27 במאי 1907, י"ד בסיוון תרס"ז – 14 בינואר 1974) היה משפטן יהודי-הונגרי, ממנהיגי יהדות הונגריה ופעיל פוליטי ביישוב.
קורות חייו
קאודרס נולד בקורמנד (Körmend) שבהונגריה בבית ציוני כפרנץ (Ferenc) קאודרס. אביו, בנימין זאב, היה בעברו מחברי ארגון הסטודנטים "קדימה" בווינה. למד משפטים באוניברסיטת בודפשט, קיבל בה תואר דוקטור למשפטים ועבד כעורך דין.
ב-1943 היה מנהל המחלקה המשפטית של ארגון העזרה היהודית (OMZSA). קאודרס הוא מניצולי רכבת קסטנר שבאמצעותה הגיע בשנת 1944 לשווייץ. כמו רוב ניצולי הרכבת עלה לארץ ישראל ב-1945 והשתקע בחיפה.
שירת כנוטר עד 1947, ובמקביל היה חבר בהגנה, שירת בצה"ל והתנדב להג"א.
בישראל שימש במספר תפקידים ציבוריים כגון יו"ר התאחדות עולי הונגריה, חבר נשיאות של ברית עולמית של יהודים יוצאי הונגריה, חבר נשיאות הציונים הכלליים בחיפה, מנהל אגף הטחנות שליד התאחדות התעשיינים בישראל, נשיא בני ברית בישראל וסגן נשיא הארגון העולמי, חבר הוועד הפועל של המפלגה הליברלית.
מצא את מותו בתאונת דרכים ליד חדרה.
על שמו רחוב בחיפה.
אריה דורסט
אריה לאופולד דורסט (נולד ב-1934) הוא כירורג ישראלי ופרופסור אמריטוס בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. הקים את יחידת ההשתלות הראשונה בישראל, עמד בראש המערך הכירורגי ויחידת הטראומה בבית החולים הדסה עין כרם וניהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים ביקור חולים בירושלים.
ביוגרפיה
ב-1952 החל לימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית וסיים אותם ב-1959. הוא שירת בצה"ל החל מ-1960 כרופא בגדוד 51 של חטיבת גולני, בפברואר 1961 ביצע ניתוח שדה בחייל שנפצע באורח אנוש בתאונת דרכים באזור הגבול עם סוריה, דורסט שנקלע למקום ולא היה עם ציוד מתאים, ביצע ניקוז אוויר מחזהו של החייל תוך שימוש באולר, פנס כיס וצינורית גומי ששימשה במקור לשאיבת בנזין והציל את חייו של הפצוע. במהלך הטיפול בפצועים החלו הסורים לטווח את אזור התאונה, דורסט המשיך את הטיפול עד פינוי הפצועים תחת אש לבית חולים. על פועלו קיבל את צל"ש אלוף ממפקד פיקוד הצפון. בהמשך שירת כרופא חטיבתי, ב-1969 היה ממקימי בית חולים שדה זירתי וגיבש עקרונות חדשים לרפואת השדה בקרב.
ב-1972 הקים בירושלים את יחידת ההשתלות הראשונה בישראל. הוא ניהל את מחלקת כירורגיה ב' ועמד בראש המערך הכירורגי בבית החולים הדסה עין כרם במשך 20 שנה במהלכן הקים בבית החולים את יחידת הטראומה. בשנת 1999 עבר לנהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים ביקור חולים. בשנים 1985 עד 1990 כיהן כיו"ר איגוד הכירורגים בישראל.
ב-1970 קיבל דרגת מרצה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ב-1975 קודם לדרגת פרופסור חבר ב-1979 לפרופסור מן המניין והחל משנת 2002 הוא פרופסור אמריטוס.
דורסט היה מנתחם של ראשי הממשלה אריאל שרון (כריתה של לולאת המעי) ושל בנימין נתניהו (בקע טבורי).
ב-2015 זכה לעיטור יקיר ירושלים.
ב - 2015 זכה בפרס אות מפעל חיים של משרד הבריאות.
ב-2019 העלה את זכרונותיו על הכתב בספר "ילדות בצל השואה" שיצא לאור בהוצאת כרמל ירושלים
נחום בן-חור
נחום בן-חוּר (24 בנובמבר 1928 – 19 בפברואר 2001) היה רופא, מומחה לכירורגיה פלסטית, פרופסור לכירורגיה פלסטית, מנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית בבית חולים שערי צדק, בין השנים 1970-1993.
נעורים ושירות צבאי
בן-חור נולד בתל אביב, לסימה (רוקחת) ולאלקנה (בעל בית דפוס). לאחר סיום בית הספר היסודי תחכמוני, המשיך בגימנסיה גאולה. במקביל גויס לההגנה ושירת שנה ביחידת "משמר נע באר טוביה", שהשתייכה למשטרת היישובים העבריים (נוטרים). בשנת 1946 החל לימודי ביולוגיה ובקטריולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים בהר הצופים.
בן חור עבר קורס מ"כים בקיבוץ נען, ומונה למ"מ על ידי יהושפט הרכבי. במהלך מלחמת העצמאות שימש מפקד פלוגת חי"ר. במאי 1948 השתתף בן-חור בקרב על מנזר נוטרדם. בעת שעסק בהצבת מחסום בשכונת מקור חיים בירושלים, נפצע בן חור מכדור צלף ערבי שחדר לכף ידו השמאלית, כדור נוסף חדר למותן.
לאחר המלחמה סיים קורס קצינים במחנה אליהו (נתניה) תחת פיקודו של האלוף מאיר זורע (זורו). את סיכת המ"מ ענד לו, כחניך מצטיין, דוד בן-גוריון.
כירורג פלסטי בכיר
בין השנים 1963 - 1958, התמחה בכירורגיה כללית בבית החולים הדסה עין כרם. ב-1965 יצא עם משלחת ככירורג למלאווי. עם שובו, התמחה בכירורגיה פלסטית, אצל פרופ' צבי נוימן. לאחר מכן המשיך בהתמחותו, בארצות הברית, אצל ג'ון מרקיז קונברס ובבריטניה - באיסט גרינסטד.
נחום בן-חור היה ממקימי החברה הישראלית לכירורגיה פלסטית ונבחר ליושב ראש שלה ב-1968. בשנת 1970 היה נשיא החברה.
בשנת 1970 הקים בן-חור את המחלקה לכירורגיה פלסטית ומכסילופציאלית, בבית החולים שערי צדק בירושלים. הייתה זו המחלקה השנייה בירושלים והחמישית בישראל (פרופ' ליאו בורנשטיין בתל-השומר, פרופ' אייזיק קפלן, בבילינסון, פרופ' ברני הירשוביץ, ברמב"ם, פרופ' צבי נוימן, בהדסה עין-כרם).
בן חור היה מרצה באוניברסיטה העברית. בשנת 1967 הועלה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 1970 קודם לתואר פרופסור מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
במלחמת ששת הימים, שימש מנתח ראשי ומפקד בית החולים ברזילי באשקלון. במלחמת יום הכיפורים היה אחראי טיפול בכוויות בבית החולים סורוקה בבאר-שבע.
פרסומיו המדעיים כוללים למעלה מ-200 מאמרים העוסקים במגוון רב של תחומי הכירורגיה הפלסטית.
בן-חור היה מראשוני חוקרי הסיליקון שהתריעו על הסכנות הטמונות בשימוש בסיליקון נוזלי ויצירת "סיליקונומה" מונח שהיה שותף להטבעתו.
בן-חור השתתף בפיתוח נוגדי כוויות זרחן וחבישות סינתטיות לכוויות. בשנת 1980 הוא ביצע במשותקי מוחין ניתוח למניעת הפרשת ריר מוגברת מהפה על ידי הפניית צינוריות הרוק אל בית הבליעה.
בשנת 1993 פרש בן-חור לגמלאות.
בין תלמידיו: פרופ' אריה אלדד ופרופ' אברהם ברוכין.
בן-חור נפטר בשנת 2001.
משפחתו
בן חור היה נשוי למרים, בוגרת בצלאל במגמת אריגה קלאסית, בניו: הפרופ' תמיר בן-חור, והאדריכל אהוד בן-חור. מאוחר יותר נישא לד"ר רפאלה בילסקי.
מוקדמות גביע אפריקה לאומות 1998
ערך זה מפרט את שלבי המוקדמות של גביע אפריקה לאומות 1998. בורקינה פאסו, מארחת טורניר הגמר, ודרום אפריקה, זוכת הטורניר הקודם, העפילו באופן אוטומטי ללא משחקי מוקדמות.
טרום מוקדמות
בסיבוב הטרום מוקדמות התחרו מספר נבחרות על מנת להעפיל למוקדמות הטורניר.
העפילה לשלב המוקדמות.
העפילה לשלב המוקדמות כאשר שיחקה משחק אחד, כיוון שבורונדי פרשה מהטורניר במהלך המשחק הראשון שהתקיים.
נבחרות שנאסר עליהם להשתתף בטורניר
על הנבחרות הבאות נאסר להשתתף בטורניר, כיוון שפרשו במהלך מוקדמות גביע אפריקה לאומות 1996. ניגריה פרשה במהלך הטורניר הסופי של גביע אפריקה לאומות 1996.
הנבחרות הבאות מסיבות שונות לא נכנסו לטורניר.
בית א'
הערה: פרשה מהתחרות ב-17 בינואר 1997 בגלל התסיסה במזרח המדינה.
בסיום משחקי בית א', ' ו' עלו לטורניר הגמר.
בית ב'
בסיום משחקי בית ב', ' ו' עלו לטורניר הגמר.
בית ג'
בסיום משחקי בית ג', ' ו' עלו לטורניר הגמר.
בית ד'
הערה: נפסלה ב-30 בינואר 1997, לאחר שהממשלה מנעה מהנבחרת לשחק נגד  ב-25 בינואר 1997.
הערה: פרשה שני משחקים לפני תום טורניר המוקדמות.
בסיום משחקי בית ד', ' ו' עלו לטורניר הגמר.
בית ה'
בסיום משחקי בית ה', ' ו' עלו לטורניר הגמר.
בית ו'
הערה: לאחר שלושת המשחקים הראשונים שלה, זאיר שינתה את שמה ל בסיום משחקי בית ו', ' ו' עלו לטורניר הגמר.
בית ז'
בסיום משחקי בית ז', ' ו' עלו לטורניר הגמר.
יום העגונה
יום העגונה הוא יום הזדהות עם נשים עגונות בתענית אסתר, שיזמה הקואליציה הבינלאומית למען זכויות העגונה (ICAR,"עיקר"). מטרת יום העגונה להגביר את המודעות למצוקותיה של העגונה, ולהגיע לפתרונות על פי ההלכה.
רקע
קואליציה ICAR נוסדה ב-1992 וחברים בה ארגונים כמו מבוי סתום, יד לאישה, התנועה המסורתית, נאמני תורה ועבודה, קולך, עמותת עתים, מרכז צדק לנשים ועוד. היום מצוין בישראל ובקהילות יהודיות ברחבי העולם, לרוב לפני תענית אסתר עצמה.
הבחירה בתענית אסתר, נובעת מכך שאסתר המלכה כמו העגונות, מצאה עצמה כלואה בתוך קשר נישואים בלתי רצוי והייתה זקוקה להתגייסות משותפת של בני עמה לצורך הצלתה.
לקראת יום העגונה בשנת 2007 פרסמה יעל לוין תפילת "מִי שֶׁבֵּרַךְ לְהַתָּרַת עֲגוּנוֹת וּמְסֹרְבוֹת גֵּט" שחיברה, ולדבריה היא נאמרת בקהילות רבות בישראל ומחוצה לה בשבת שלפני התענית.
ב-2010 הגישה חברת הכנסת אורית זוארץ (קדימה) הצעת חוק שנוסחה על ידי קואליציית ICAR, לציון יום העגונה, בין היתר בבתי ספר, תנועות נוער ומחנות צה"ל, ובקיום דיון מיוחד בכנסת. ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה להתנגד להצעה והיא לא התקבלה.
סוויפ
סוויפ (באנגלית: sweep או whitewash) הוא מונח בספורט, המשמש לתאר מצב שבו קבוצה או שחקן מנצחים את כל משחקיהם או סדרת משחקים נגד יריב או יריבה מסוימים.
בייסבול
ב-MLB, קבוצות בדרך כלל משחקות מספר משחקים אחת נגד השנייה; אם קבוצה אחת מנצחת את כל המשחקים בסדרה זו והיא בדרך לסוויפ, אוהדיה לעיתים יביאו למגרש מטאטאים, כדי "לטאטא" את הקבוצה היריבה בסוויפ.
הוקי קרח
פלייאוף גביע סטנלי של ה-NHL כולל ארבעה סיבובים של סדרות "הטובה משבע", וכל קבוצה שמנצחת סדרת פלייאוף בארבע משחקים משיגה "סוויפ". גמר הגביע סטנלי הוכרע בסוויפ 20 פעמים: 1939, 1941, 1943, 1944, 1949, 1952, 1960, 1968, 1969, 1970, 1976, 1977, 1982, 1983, 1988, 1992, 1995, 1996, 1997 ו-1998.
טניס
בטניס נהוג לכנות "דאבל בייגל" או "טריפל בייגל" מצב שבו השחקן מנצח את כל המשחקונים במערכות (6–0, 6–0, או 6–0, 6–0, 6–0; בהתאמה).
כדורסל
ב-NBA, הסוויפ הראשון בהיסטוריה היה בעונת 1947/1948 (כאשר הליגה עדיין נקראה ליגת ה-BAA), ובו עברה בולטימור בולטס את שיקגו סטאגס בסוויפ של סדרת "הטובה משלוש" בשלב חצי הגמר, והמשיכה לזכייה באליפות. הסוויפ הראשון בגמר ה-NBA אירע בעונת 1958/1959, אז ניצחה בוסטון סלטיקס את מיניאפוליס לייקרס 4–0 בסדרה, וזכתה באליפות. בסף הכל, סדרת הגמר נגמרה בסוויפ תשע פעמים (1958/1959, 1970/1971, 1974/1975, 1982/1983, 1988/1989, 1994/1995, 2001/2002, 2006/2007 ו-2017/2018; שיאניות הגמר הן גולדן סטייט ווריורס, היחידה שניצחה שני גמרים בסוויפ, ולוס אנג'לס לייקרס עם 3 הפסדים בסוויפ). מאז ייסוד ה-NBA ונכון ל-22 באפריל 2023, סדרות פלייאוף הוכרעו בסוויפ 183 פעמים, כאשר לוס אנג'לס לייקרס מחזיקה בשיא הסוויפים בהיסטוריה של הפלייאוף (31).
בליגת העל בכדורסל, החל מעונת 1989/1990 ועד לעונת 2004/2005 נערכה סדרת הגמר בסדרת משחקים של "הטובה מ-5". מתוך 16 עונות אלו זכתה מכבי תל אביב ב-15 אליפויות, מהן 11 בסוויפ של 3–0 (כולל שני רצפים של 5 אליפויות בסוויפ).
סנוקר
בסנוקר, סוויפ מתרחש כאשר שחקן מנצח משחק בלי להפסיד אף פריים. סוויפ כזה הוא נדיר מאוד, ואירע רק 3 פעמים בגמר של טורנירי דירוג מקצועניים.
פטריק קנדי (שחקן)
פטריק קנדי (באנגלית: Patrick Kennedy; נולד ב-26 באוגוסט 1977) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
קנדי נולד בלונדון. הוא שיחק בתפקיד ד"ר מייסון בסדרת הדרמה "אימפריית הפשע" והיה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך כחלק מאנסבמל השחקנים. ב-2012 השתתף בסרט "סוס מלחמה" בבימויו של סטיבן ספילברג, ולוהק למיני-סדרה "הג'נטלמן האחרון" של HBO.
קנדי שיחק בסרט זוכה האוסקר "כפרה" בכיכובה של קירה נייטלי. הוא הופיע בסרט "The Last Station" לצדם של ג'יימס מק'אבוי ופול ג'יאמטי, ובסרט "אני ואורסון ולס" יחד עם קלייר דיינס. בטלוויזיה כיכב לצדה של קארי מאליגן בתפקיד ריצ'רד קרסטון במיני-סדרה של ה-BBC "בית קדרות", עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
עוד בטלוויזיה הופיע קנדי בסדרה "מרגלי קיימברידג'", ובתפקיד אורח בסדרה "ספוקס". הוא גם שיחק בסרט "גברת הנדרסון גאה להציג", בדרמה הקומית "שנה מופלאה" ובסרט "מינכן". הוא לוהק לסדרה "The Money" של HBO לצדם של ברנדן גליסון ונייתן ליין.
סטוריטל
סטוריטל (בשוודית: Storytel) היא חברה שוודית, הוצאת ספרים וספקית פלטפורמות דיגיטליות, המציעה שירותי סטרימינג של ספרים מוקלטים ושל ספרים אלקטרוניים בכ-20 שווקים ברחבי העולם. באפריל 2021 הושקו שירותי החברה בישראל, לאחר שרכשה בשנת 2020 את חברת ICast הישראלית.
המודל העסקי של סטוריטל הוא מודל של מנויים - תמורת תשלום חודשי מקבלים המשתמשים גישה חופשית לכל ספרי האודיו ולכל הספרים האלקטרוניים הזמינים בשירות.
במאי 2021 הכריזו סטוריטל וספוטיפיי על שיתוף פעולה, שבמסגרתו יכללו ספרי אודיו של סטוריטל באפליקציית המוזיקה, אך יהיו זמינים להאזנה רק לבעלי מינוי בסטוריטל.
היסטוריה
סטוריטל הוקמה בשנת 2005 על ידי ג'ונאס טלנדר (מנכ"ל) וג'ון האוקסון (אדריכל מערכות ומפתח ראשי) תחת השם בוקילור. בשנת 2007 שינתה החברה את שמה ל-Storytel כדי להקל על ההתרחבות הבינלאומית.
בשנת 2005 השיקה סטוריטל את האפליקציה הראשונה שלה כיישומון Java והחלה לשתף פעולה עם מפעילי סלולר כדי שמשתמשים לא יצטרכו לשלם תוספת עבור תעבורת נתונים. בשנת 2009 בחר היזם השוודי ריצ'רד באגה להשקיע בסטוריטל.
בשנת 2013 רכשה החברה את הוצאות ספרי האודיו Storyside ו-Earbooks והחלה לייצר יותר ויותר תוכן מקורי. באותה שנה התרחבה החברה והתבססה בדנמרק ובהולנד. משנת 2014 החלה סטוריטל לכלול ספרים אלקטרוניים בהצעת הערך שלה. במקביל, שוחררה גרסה חדשה של אפליקציית ה-Iphone שלה, עם תכונה המאפשרת למשתמשים לעבור באופן סינכרוני בין ספר שמע לספר אלקטרוני. באותה שנה, סטוריטל לקחה בעלות על פרס ספרי האודיו הגדול בשוודיה (Stora Ljudbokspriset) והשיקה גאלה שנתית לספרי אודיו שבה מוענק הפרס. בשנת 2014 הושקה סטוריטל גם בנורווגיה.
ביוני 2015 הוכרז מיזוג עם הוצאת הספרים Massolit. ב-2016 משכה סטוריטל תשומת לב רבה כשהכריזה על רכישת קבוצת ההוצאה לאור של נורסטדט (Norstedt's publishing group). בשנת 2016, סטוריטל רכשה גם את שירות הספרים הדני Mofibo ובכך הפכה לשירות הספרים הגדול ביותר באזור נורדי לספרי שמע ולספרים אלקטרוניים, עם פעילות בשוודיה, דנמרק, נורווגיה, פינלנד, הולנד ופולין. מופיבו שמר על הזהות המותגית שלו בדנמרק, במקביל לסטוריטל. בפברואר 2017, Storytel Kontentan רכשה הוצאה לאור שהתמקדה בספרי עיון, ובמרץ 2017 רכשה את בית ההוצאה הרביעי בגודלו בדנמרק, People's Press. בשנת 2020, רכשה סטוריטל את רוב המניות בהוצאה האיסלנדית המובילה Forlagið.
באמצעות הסכמים עם מרבית המו"לים השוודים, סטוריטל מפיצה את כל ספרי האודיו הכלולים בקטלוג שלה, הכולל אלפי כותרים. באמצעות מחלקת Storyside היא גם מפרסמת ספרים מודפסים, דרך הוצאות הספרים המאוגדות.
נכון לסוף 2019 יש לסטוריטל כ-1.2 מיליון מנויים בסך הכל ב-20 המדינות שבהן היא פועלת. בנוסף למדינות הנורדיות (דנמרק, פינלנד, איסלנד, נורווגיה ושוודיה), סטוריטל פועלת בברזיל, בולגריה, קולומביה, איחוד האמירויות הערביות, הודו, איטליה, מקסיקו, הולנד, פולין, רוסיה, סינגפור, ספרד, דרום קוריאה, טורקיה וגרמניה. מבין מדינות אלה, בעיקר רוסיה, הולנד, פולין, טורקיה ומקסיקו (בנוסף למדינות הנורדיות) הן שתרמו לעלייה במנויים, לדברי מנכ"ל סטוריטל ג'ונאס טלנדר.
באוקטובר 2020 רכשה סטוריטל את iCast הישראלית. בעקבות הרכישה, מוטי ליפמן, מייסד ומנכ"ל iCast, ישמש כמנהל אזור ישראל בסטוריטל.
פרסים
ב-2013 וב-2014 זכתה סטוריטל בפרס השוודי לחברה הצומחת ביותר, לאחר שרשמה גידול של יותר מ-600% תוך שלוש שנים.
ב-2014 דורגה כמקום הרביעי ברשימת החברות הטכנולוגיות הצומחות ביותר ("HIT companies") של המגזין הטכנולוגי Computer Sweden, ושנה קודם לכן, ב-2013, דורגה כמקום השביעי באותה רשימה.
פטריק קנדי
{{פירושונים|
אחרים
}}
Shellshock
Shellshock (נקרא גם Bashdoor) היא משפחה של באגים הקשורים לביטחון מידע במחשבים במגוון רחב של מעטפות באש ב-UNIX. הראשון שבהם נחשף ופורסם בספטמבר 2014.
שירותי אינטרנט רבים, כגון עדכון גרסה של אתר אינטרנט, עושים שימוש בבאש כדי לבצע פעולות, אשר עשויות להיות מנוצלות על ידי מתקיף כדי לגרום למעטפת לבצע פקודות ערוכות שלו. על ידי כך ניתנת אפשרות לכאורה למתקיף להשיג גישה למערכות ממוחשבות מוגבלות גישה.
סטפן שאזלאס (Stéphane Chazelas) יצר קשר עם מתחזק הבאש, צ'ט רמיי (Chet Ramey) ב-12 בספטמבר כדי לדווח לו על פרצת האבטחה. הוא קרא לפרצה זו "Bashdoor". בעבודה משותפת עם מומחי אבטחת מידע, הם יצרו גרסה אשר מטפלת בפרצה האמורה. ב-24 בספטמבר יצאה הודעה לציבור על הבעיה כאשר כבר יצאה לאור הפצה עם תיקון.
יונתן שם אור
יונתן שם-אור (נולד ב-1950) הוא עיתונאי, מחזאי, עורך, סופר ופובליציסט ישראלי.
ביוגרפיה
שם אור נולד בתל אביב. הוא בנה של הסופרת והעיתונאית אורה שם אור, אביו של בר שם-אור, כתב דסק החוץ בערוץ 10, אח לסופרת והפזמונאית מירית שם אור, ודודה של השחקנית תמר שם אור. בין המחזות שכתב: "הפרס הגדול של דומלה, "הטבעת של וודי אלן", "הימלאיה", "על האריק רות וקרן", "ברבן". במשך תשע שנים, עד שנת 2001, היה העורך של מגזין "התקשורת". בתחילת המאה ה-21 הקים וניהל בארצות הברית את אתר שיתוף התוכן Im-Ur. כתב בעיתונים רבים, ביניהם "הארץ", רשת "שוקן", "מעריב" ובאתר nrg. בשנת 2009 היה הפרוגרמר הראשי של הטלוויזיה החינוכית. כיום כותב במגזין "ליברל".
כתב את ספר הילדים "אריה אמיתי" ואת ספר השירים "שאול ויונתן".
ב-2 ביולי 2011 פרסם באתר האינטרנט שהקים וערך, "MySay", מאמר שכותרתו "הגיע זמן הדם", ...עוד מעט והרוב הדומם יפסיק לדמם ויצא לשפוך דם... כוחות האופל יחוסלו בכוח הזרוע... גדודי צבא השם ישתוללו... מתוך קיאם שלהם... תהיה מלחמה, ויישפך דם... חיים או מוות". בעקבות זאת פנו אחדים מחברי הכנסת וארגונים ציבוריים אל היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בדרישה לחקור את שם אור, בחשד לביצוע עבירה פלילית של הסתה. כעבור ארבעה חודשים החליט שי ניצן, המשנה לפרקליט המדינה, לפתוח בחקירה פלילית נגד שם אור בגין מאמר זה. עד עדכון הערך (דצמבר 2015) לא ננקט שום צעד.
מתגורר בתל אביב.
גיזלה לגאט
גיזלה לגאט (בגרמנית: Gisela Legath; 1908 – 1973) הייתה בעלת חווה באבראו, מחוז בורגנלנד באוסטריה שהצילה בעזרת שני ילדיה מרטין לגאט ופרידה לגאט את חייהם של שני יהודים הונגרים מהנאצים. במהלך מלחמת העולם השנייה היא סיפקה מחסה ברפת של החווה.
ג'יורגי קראוז (1922, סומבטהיי, הונגריה – 2000) היה אסיר ביחידת עבודה גרמנית שצעדה מצפון הונגריה לגבול אוסטריה–הונגריה ואולץ לבנות את "החומה הדרומית" ליד הכפר אבראו, בבורגנלנד.
לאחר שנודע להם על צעדה הקרובה למחנה הריכוז מאוטהאוזן, החליטו קראוז וחברו קונדרה לברוח ליער כדי לחכות לרוסים המתקדמים לעבר אוסטריה. נרדפים על ידי החיילים הנאצים קראוז וקונדרה ברחו לכפר הסמוך אבראו. בדרכם לכפר פגשו שני הנמלטים את מרטין לגאט בן ה-14 ואחותו פרידה לגאט בת ה-13. אמם גיזלה לגאט ידעה שהיהודים לא יוכלו לשרוד ללא עזרתם. מודעת לסכנה הגדולה החליטה לספק להם מחסה.
גיזלה לגאט קיבלה את תואר הכבוד חסידת אומות העולם מטעם יד ושם בירושלים.
רומר (פרנקפורט)
הרוּמֵר (בגרמנית: Römer; שם משפחה גרמני, בעברית: "רומאי") הוא מבנה מימי הביניים באזור העיר העתיקה של פרנקפורט, גרמניה, ובית העירייה שלה כבר למעלה מ-600 שנה. הוא אחד מנקודות הציון החשובות בגרמניה. הרומר ממוקם מול כנסיית סנט ניקולס העתיקה. משפחת הסוחרים רומר מכרה אותו יחד עם בניין שני, ברבור הזהב (Goldener Schwan), למועצת העיר ב-11 במרץ 1405 והוא הוסב לשימוש כבניין העירייה של פרנקפורט. בניין העירייה הוא למעשה הבניין האמצעי מתוך סט של שלושה בניינים הממוקמים ברחבת רומנברג.
הרומר אינו מוזיאון מכיוון שהוא משמש מדי פעם את העיר למטרות שונות, למשל כמשרד רישום או משרד רישום אזרחי.
רובע העיר העתיקה לשעבר בין רומר לקתדרלת סנט ברתולומיאו פותח מחדש כרובע דום-רומר עד 2018, כולל מספר שחזורים של מבנים היסטוריים שנהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה.
הרחבות
מתחם הבניינים הורחב ברציפות במהלך השנים, ובסופו של דבר אחד-עשר בתים מחוברים זה לזה, וכתוצאה מכך חלל פנים מבלבל למדי. בתחילת המאה ה-19, ההיסטוריון של פרנקפורט אנטון קירשנר אמר כי בבניין עיריית פרנקפורט יש "מדרגות, חצרות, אולמות וחדרים בתערובת מבוך".
ב-1424 קנתה העיר את בית פראואנרוד, ב-1510 את בית ויולה ובשנת 1542 את בית שוורצנפלס, שכולם היו מחוברים אדריכלית למתחם הראשי.
לאחר מכן, בשנת 1596 קנתה מועצת העיר את בית וואנבאך, שניצב ליד הגולדן שוואן, וכן את הבניין משמאל להאוס רומר, האוס לוונשטיין, ושניהם התחברו לרומר. פרויקטי בנייה אלה היו מסובכים מאוד, שכן גבהי הרצפה של לוונשטיין ורומר היו שונים.
ב-1843 נוספו בית פראונשטיין והזלצהאוז תמורת 32,000 גילדן. לבסוף, בשנת 1878 קנתה העיר את בית אלט-לימפורג מימין להאוס רומר. החזית הניאוגותית הנוכחית עם מרפסת נבנתה משנת 1896 מרשימה יותר, אך ראש העיר פרנץ אדיקס החליט נגד הצעתו של הקייזר וילהלם ותכנן את החזית בצורה מסבירת פנים יותר.
בעשורים הבאים שוחזרה החזית פעמיים נוספות, בשנים 1974 ו-2005, והבתים ברומרברג חזרו למראה הניאוגותי של שנת 1900. גם הפנים עוצב מחדש. בשנת 1988 הושלם אולם ישיבות מועצת העיר המשופץ.
ארכיטקטורה
המאפיינים החיצוניים של מערכת הבניינים משקפים רוחב רחב של ההיסטוריה של פרנקפורט וגרמניה, למרות שהם עוצבו בתחילת המאה ה-20. לחזית המפורסמת עם שלוש פסגות יש אלמנטים של עיצוב מימי הביניים. הפינה השמאלית מציגה את מה שמכונה פרנקפורטיה, ההתגלמות הנשית של העיר. באמצע, האוס רומר מציג את ארבעת הקייזרים של האימפריה הרומית הקדושה, שני שלטי נשק של העיר, לוח שעון וכרזת המתארת את העובדות החשובות ביותר על הבניין. ארבעת הקייזרים הם פרידריך ברברוסה (המלך הראשון שנבחר בפרנקפורט), לואי הבווארי (שנתן זכויות כינוס לעיר ואיפשר את הרחבת העיר), שארל הרביעי (שהפך את פרנקפורט למקום שבו נערכה הצבעה לבחירה בקייזר), ומקסימיליאן השני (הקייזר הראשון שהוכתר בקתדרלת פרנקפורט).
כמו החזית הניאוגותית, המרפסת נוספה לאחר הבנייה מחדש בשנת 1900, והחליפה גג עץ. המרפסת שימשה ומשמשת כבמה ציבורית לביקורי מדינה ואירועי ספורט – למשל, אלופי העולם בכדורגל בגביע העולם לנשים ב-2003 והסגניות באליפות העולם ב-2002.
ליגטורה (כלי נשיפה)
ליגטורה הוא רכיב בכלי נשיפה מעץ חד עליים (קלרינטים וסקסופונים) שתפקידו להדק את העלה אל הפייה. המילה ליגטורה היא מאיטלקית ומשמעותה לקשור. את הליגטורה יש לחבר במקום המיטבי על גבי העלה, חיבור הליגטורה גבוה יותר (לכיוון הפה) יגרום לעלה להרגיש קל יותר, ולהפך.
על הליגטורה לתפוס את העלה היטב ובו זמנית לאפשר לעלה לרטוט בחופשיות לשם יצירת הצליל. עם השנים הומצאו שלל פתרונות, כמו העברת הלחץ שמופעל על העלה אל צידי העלה, בליגטורות אלו קיימים כמין שני מוטות בשני צידי העלה וכשהליגטורה נמתחת הלחץ מופעל מהצדדים פנימה (לדוגמה ליגטורות של בונד או פרימיום של וונדורן). בליגטורות אחרות ממוקד הלחץ למרכז העלה לכל אורך הטבעת (נפוץ בליגטורות מעור). ליגטורת "פרנסואה לואיז" היא ליגטורה שמורכבת מכמה מוטות זעירים מה שנותן עוד חופש לעלה. בליגטורות מסוימות (למשל אופטימום ממתכת של וונדורן) ניתן להחליף את הפלטפורמה שתופסת העלה למספר אפשרויות לקבלת גוונים שונים של צליל ונוחות שונה בפה.
בעבר היו לוקחים שרוך מעור או מחומר אחר ומלפפים סביב הפייה עם העלה וקושרים את הקצה. שיטה זו עדיין נהוגה בקרב נגני כלי נגינה תקופתיים ואף נגנים מודרניים רבים והיא פופולרית במיוחד בגרמניה (לדוגמה אצל הקלרינטנים ממשפחת מאייר). פיות רבות אף מיוצרות עם חריצים מיוחדים לקשירת שרוך.
נפוץ לייצר את הליגטורה מעור. ישנם גם ליגטורות מעץ הנחשבות למקצועיות ביותר, אך הליגטורות הנפוצות ביותר הן ממתכת, ניקל, כסף או זהב. הליגטורות הן בעלי בורג בודד או שני ברגים. ברוב הליגטורות הבורג יימצא בצד של העלה אך קיימים מספר דגמים בהם הבורג נמצא בצד הקדמי של הפייה.
חברות בולטות בייצור ליגטורות הן BG, ונדורן ובונד הצרפתיות.
הכתר הקדוש ההונגרי
הכתר הקדוש ההונגרי (בהונגרית: Szent Korona) הוא אחד מכתרי החניכה בשימוש הארוך ביותר באירופה, שנשאר שלם עד היום. זהו אחד מסמלי המדינה ההונגרית, שליוותה את ההיסטוריה של הונגריה לפחות מהמאה ה-12 ועד היום. במהלך הסכסוכים התכופים על כס המלכות סיפקה החזקתו יתרון גדול במאבק על כוח והשליטה על המלוכה. דוקטרינת הכתר הקדוש, אחת מנקודות המוצא של התפתחות חוק המדינה ההונגרית, התבססה על הפונקציה הסמלית הממלכתית של הכתר הקדוש. זה היה הבסיס לחוקתיות ההונגרית מסוף תקופת האנז'ו ועד לסוף מלחמת העולם השנייה. על פי הדוקטרינה, המקור האולטימטיבי לחוקה ולמערכת המשפטית של המדינה הוא הכתר הקדוש, וכישות משפטית היא תואמת את המדינה ההונגרית. על פי המסורת ההיסטורית אישטוואן הראשון, מלך הונגריה יום לפני מותו ב-14 באוגוסט 1038 הציע את ממלכת הונגריה למרים, אם ישו בדמות הכתר הקדוש. זה התחיל את התהליך ההיסטורי שבמהלכו הפך היהלום שבכתר של ממלכת הונגריה לסמל המדינה ההונגרית.
רעיון דומה, שעדיין יש לו השלכות משפטיות, נבנה סביב הכתר הבריטי. על פי החוק האנגלי, הכתר הוא משרד מורשת בעל אישיות משפטית (corporation sole) שמייצג את ההתגלמות המשפטית של הכוח הביצועי. כתרים כחפצים (כגון תכשיטי הכתר האנגלי או הסקוטי) הם רכושו של "הכתר" ולא של המלך. "הכתר" הוא תמונה מטונימית מופשטת המספקת את הבסיס המשפטי לקיומה של הרשות המבצעת.
חשיבותו של הכתר הקדוש מתאפיינת בחוק הנוהג המקובל, לפיו רק מי שהוכתר למלך בהתקיים שלושה תנאים מסוימים יכול להיות השליט הלגיטימי של הונגריה. לפי זה, רק:
נחשבה לתקפה.
הכנתו, היווצרותו
לא שרדו מקורות כתובים בני זמנו על יצירת הכתר וצורתו. אבן הנגף היחידה למחקר מדעי היא אפוא בחינת ראשי המלוכה ההונגרים עצמם. בחינת החומר, המבנה והמקור של הכתר הקדוש קשורה אפוא קשר הדוק. המסמך הגנאלוגי הקדום ביותר שלו הוא ה-Hartvici episcopi Vita S. Stephani regis מתחילת המאה ה-12, לפיו קיבל אישטוואן הראשון, מלך הונגריה את הכתר מהאפיפיור סילבסטר השני.
תיאור קצר של הכתר בכללותו
הכתר עשוי זהב, מעוטר בתמונות אמייל ופנינים אמיתיות ואבני חן יקרות. החלק העליון עשוי מזהב כהה וטהור יותר מארבע רצועות זהב ברוחב 51 מ"מ. החלק התחתון הוא שפה (כמו גלגל רכב) עשויה זהב בהיר יותר עם תכולת כסף גבוהה יותר ולכן חזקה יותר, עם כתובות יווניות על תמונות האמייל.
גובה הכתר ללא הצלב הלטיני האלכסוני בחלק העליון הוא 127 מ"מ. הקוטר הגדול ביותר של חלק הכתר התחתון הוא 216 מ"מ, הקטן ביותר 204 מ"מ, ההיקף הוא 720 מ"מ. בשני צדיו תלויות 4-4 שרשראות זהב (pendilia) באורך 10–13 ס"מ שבקצה השרשראות בנויות אבנים חצי יקרות בשקע בצורת תלתן.
חלקו העליון של הכתר מעוטר בפיליגרן, או פיליגרי, (הוא סוג של עבודת מתכת מורכבת המשמשת בתכשיטים ובצורות קטנות אחרות של עבודות מתכת). בשולי הרצועות שורות של אבני חן אם הפנינה ואלמנדין לסירוגין בשקעים. לוחות האמייל הם דו-שכבתיים, והשקוע התחתון שבו יושב האמייל מעוטר בכתובות בלטינית. אין פיליגרן על הכתר היווני, מחרוזת הפנינים נקבעה על ידי משיכה בחוט, תמונות האמייל משתלבות בשקעים הפנימיים של הלוחות ואינן מכסות את כל פניהם. על הכתר היווני, הגפנים על שפת הכתר מלווים בחוטי זהב חרוזים, שביצועו שונה מחוט הזהב החרוז הגובל ברצועות הכתר הלטיני.
הכתר היווני
על שפת הכתר היווני מתחלפים גפנים משולשים וחצי עגולים מאוזן לאוזן בחזית ובשני הצדדים. בחלק העליון של כל גמלון יושבת אבן חן או פנינה צבעונית (אדום, כחול, לבן). הדוגמאות הירקרקות של הגמלונים שקופות. גב הכתר מעוטר בפנינים גדולות במקום גמלונים.
היסטורית הכתר
לאחר היכחדות בית ארפאד, מצבו של המלך הצעיר ואצלב, שעלה על כס המלכות ההונגרי, הפך עד מהרה חסר סיכוי, ולכן אביו המלך הצ'כי (מלך בוהמיה) ואצלב לקח את בנו ואת תכשיטי ההכתרה לפראג ב-1304. הוא הפקיד את ניהול המדינה בידי אדון המחוז, איבן קסגי, שעמד לצד בנו ולקח את בנו יחד עם תכשיטי ההכתרה לפראג. בכך שמינה את קסגי ונטל את הכתר הקדוש, ציין ואצלב כי לא ויתר סופית על כס המלכות ההונגרי. הנסיגה התרחשה רק בגלל המתקפה ההבסבורגית שהייתה צפויה. בהתקפה שהתרחשה בסתיו 1304, השתתף אוטו הבווארי, שהו אוטו השלישי, דוכס בוואריה, מלך הונגריה מאוחר יותר, לצד החיילים הגרמנים ולצד ההונגרים מצדדי קארוי רוברט. המתקפה בסופו של דבר לא הצליחה, אבל ב-21 ביוני 1305 מת ואצלב השני מלך בוהמיה וכך נחתם החוזה הגרמני-בוהמי ב-18 באוגוסט אותה השנה, בו התנאים כבר הוכתבו על ידי המלך הגרמני. התנאים כללו שבנו ואצלב השלישי יוותר על כס המלכות ההונגרי ויחזיר את סמלי ההכתרה. אלברט לא תבע לעצמו את הכתר הקדוש, אלא רצה לתת אותו לקארוי רוברט. ואצלב אכן מילא את התנאי הראשון, ב-9 באוקטובר 1305 בברון (ברנו), הוא ויתר חגיגית על זכותו לכס המלכות ההונגרי, אך מסר אותה לאוטו יחד עם הכתר.
החוק על חובות משמר הכתר
ביום הכתרת מלך הונגריה האחרון, ב-1916 הוכתר בבודפשט המלך ההונגרי האחרון, קרל הראשון, קיסר אוסטריה ואשתו, זיטה, נסיכת בורבון-פארמה. מבצעי ההכתרה היו הארכיבישוף יאנוש צ'רנוך מאסטרגום והרוזן אישטוואן טיסה. תחת שלטונה של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית ב-1919, בוטל החוק לשימור הכתר הקדוש ותגי ההכתרה, הוחזרו רק ב-1920.
תולדות הכתר במהלך מלחמת העולם השנייה
מסלול הכתר הקדוש בתום מלחמת העולם השנייה היה: וספרם, קסג, ואז ולם, שוב קסג, מריאזל באוסטריה במרץ 1945, ואז מאטזה, צלהוף, אוגסבורג.
השבת הכתר
במהלך ההפשרה הפוליטית ב-5 בינואר 1978 תחת נשיאותו של ג'ימי קרטר ניתן היה להחזיר את הכתר הקדוש ההונגרי יחד עם סמל ההכתרה לאדמת הונגריה. ב-6 בינואר, מסר אותו בפרלמנט ההונגרי, שר החוץ האמריקני סיירוס ואנס ליושב ראש הפרלמנט דאז ולנציגים המוזמנים של העם ההונגרי בטקס קטן. לאחר השחזור, הכתר והסמל נלקחו למוזיאון הלאומי של הונגריה, שם הוצגו במשך שני עשורים.
חוק הזיכרון לכתר הקדוש
בשנת 2000 לרגל יום השנה האלף להקמת המדינה ההונגרית (בשנת 1000 לספירה), הפרלמנט של הרפובליקה של הונגריה יצר את חוק להנצחת ייסוד המדינה על ידי אישטוואן הקדוש והכתר הקדוש.
סגן נשיא מצרים
סגן נשיא הרפובליקה הערבית של מצרים (בערבית: نائب رئيس جمهورية مصر العربية) הוא תפקיד פוליטי בכיר בממשל המצרי, שני בחשיבותו רק לנשיא עצמו. התפקיד נוצר בעקבות הקמת הרפובליקה של מצרים בשנת 1953, ובוטל בחוקת 2012.
בספטמבר 1962 הודיע נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, על הקמת "מועצת נשיאות" בראשות נשיא הרפובליקה שתפקידה יהיה לטפל בכל הנושאים שהיו נתונים לפני כן בידיו של הנשיא בלבד. חמישה מתוך 11 חברי מועצת הנשיאות היו סגני הנשיא שכיהנו באותה עת.
בחוקת מצרים מ-2012 בוטל תפקיד סגן הנשיא.
מאור צברי
מאור צברי (נולד ב-7 ביולי 1995, ט' בתמוז ה'תשנ"ה) הוא משורר, מתרגם ומרצה לפילוסופיה ומחשבת ישראל. זוכה בפרס רחל נגב לכתב-יד מצטיין (2022) מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. נמנה עם מקימיה וראשיה של "פריחת הדובדבן" הפועלת לעיבוד חוויות לחימה בקרב יחידות מיוחדות בצה"ל.
ביוגרפיה
צברי נולד במושב אורה לאליאן, גיורת שעלתה מצרפת ולשמואל, שניהל את פרויקט הרכבת הקלה בירושלים. למד בתיכון קשת, במדרשה למנהיגות עין פרת ובישיבת שיח יצחק באפרת. לצברי תואר ראשון מהפקולטה למשפטים ומהפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית, שם למד קרימינולוגיה ופילוסופיה. ב-2012 השתתף בסדרת הסרטים התיעודיים "דיוקנאות" של משרד החינוך ומט"ח, המציגה צעירים וצעירות ישראלים בעלי השקפות שונות ומגוונות . שירת כלוחם וכמפקד ביחידת דובדבן. ב-2016 העניק לו רב-אלוף גדי איזנקוט את דרגות הקצונה בטקס סיום קורס קצינים בבה"ד 1, לאחר שסיים את הקורס כמצטיין הפלוגתי . ב-26 במאי 2018 נפצע כמפקד צוות בפעילות מבצעית ברמאללה יחד עם, שנהרג מפצעיו יומיים לאחר מכן . לאחר שחרורו מצה"ל ייסד וניהל את "פריחת הדובדבן", הפועלת להעלאת רמת המודעות והלגיטימציה לעיבוד חוויות לחימה.
מחקר והוראה
ב־2018 החל לפרסם שירים בעיתונות ובכתבי עת שונים, ביניהם "משיב הרוח". ב-2019 עבד צברי כמרצה לפילוסופיה קונטיננטלית בבתי מדרש ומכינות, ביניהם: בית פרת - מדרשה ישראלית, בית ישראל וצמרת. שיטת הלימוד שלו משלבת את עולם התורה הקלאסי עם עולם המחקר האקדמי והולכת בדרכו של הרב ד"ר בני לאו, אצלו למד גמרא עוד בילדותו. תרגם את ספריו של הרב פרופ' אברהם יהושע השל מיידיש לעברית, יחד עם ד"ר דרור בונדי. שותף בעריכת ספריו של פרופ' שלום רוזנברג, עמו נוצר קשר מיוחד שהחל במהלך שירותו הצבאי. המסה "על טראומה ועדות" (2022), כתב במסגרת תוכנית "מסעות דעת" במכון ון-ליר בירושלים.
פעילות ציבורית
צברי פעל רבות לשפר את יעילות משרדי הממשלה ושיתוף הפעולה בין הגופים הממשלתיים והציבוריים השונים. ב-2020 גויס למשרד ראש הממשלה ובמסגרת אגף בכיר ממשל וחברה, היה שותף בצוות ממשל לצמצום פערי כוח אדם במקצועות פיזיותרפיה, קלינאות תקשורת וריפוי בעיסוק. ב-2022 החל לעבוד בארגון לייעוץ אסטרטגי "קונסול", ארגון אימפקט עסקי חברתי ללא מטרות רווח, שמסייע לחברות יצרניות בגודל בינוני להטמיע חדשנות ולשפר את כושר התחרות שלהם. ב-2023 צברי גויס לפרויקט 'מתווה אביב', במסגרת אגף בכיר לתכנון אסטרטגי ומדיניות בנציבות שירות המדינה. מטרת המתווה היא לשפר את יעילות האגף ולהגביר את יכולת השליטה והבקרה על ידי בחינה סדורה של הליכי העבודה הקיימים עם הגופים הממשלתיים והציבוריים השונים.
Can't Feel My Face
Can't Feel My Face הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי דה ויקנד, מתוך אלבום האולפן השני שלו, Beauty Behind the Madness. השיר יצא לאור ב-8 ביוני 2015, כסינגל השלישי מתוך האלבום. השיר נכתב על ידי מקס מרטין, פיטר סוונסון, עלי פייאמי, סוואן קוטצ'ה ודה ויקנד עצמו, והופק על ידי מקס מרטין ופייאמי.
רקע וכתיבה
השיר הודלף בסוף מאי 2015 ויצא באופן רשמי ב-8 ביוני 2015, לאחר הופעתו של דה ויקנד בכנס המפתחים העולמי של אפל באותו היום.
השיר מורכב מסולם של A מינור ובעל מפעם של כ-108 פעימות לדקה. טווח הקול של דה ויקנד משתרע בין E3 ל-E5. מקורות רבים פירשו כי השיר עוסק בשימוש בקוקאין, ודה ויקנד אף התייחס לכך במילות השיר "Reminder" שהוציא בשנת 2016 כחלק מאלבומו הבא, Starboy. מבחינה מוזיקלית, אליס וינסנט מדיילי טלגרף הגדיר את השיר כ"שיר פופ קצבי, סינתטי ואופטימי", וכן אנדי קלמן מ-AllMusic תיאר אותו כ"נתח מלוטש של דיסקו-פאנק רטרו-מודרני".
ביקורת
השיר זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה. ברנן קרלי מ-Spin כינה את השיר "שלמות פופ", וחזה שהשיר "יגיע לרמת ההשמעות ברדיו וההופעה בכל מקום של 'Uptown Funk'". אסתר צוקרמן ממגזין טיים ראתה את השיר כ"מתמודד חדש על תואר 'שיר הקיץ'" וכתבה כי פזמונו החוזר של השיר הוא "מדבק". ביוני 2015, ג'ייסון ליפשוט מבילבורד כלל את השיר ברשימת "עשרת השירים הטובים ביותר משנת 2015 עד כה".
מגזיני המוזיקה רולינג סטון ובילבורד דירגו את השיר במקום הראשון ברשימות סוף השנה של השירים הטובים ביותר משנת 2015 בהתאמה.
הצלחה
השיר הופיע לראשונה במצעד הבילבורד הוט 100 במקום ה-24, ובשיאו הגיע למקום הראשון, ובכך הפך לשירו הראשון של דה ויקנד שהגיע למעמד זה. נוסף על כך, הגיע השיר למקום הראשון בעשרות מצעדים נוספים ברחבי העולם, בהם מצעד ההשמעות ברדיו הישראלי של חברת מדיה פורסט. גם במצעדים השנתיים זכה השיר להצלחה, והגיע למקום ה-12 במצעד השנתי של הבילבורד הוט 100, ה-6 במצעד ההשמעות ברדיו של מדיה פורסט, ובמצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של תחנת הרדיו הישראלית גלגלצ. השיר היה לאחד מן השירים הבולטים ביותר באותה השנה.