cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ווקר אוונס
פרויקט ה-FSA
אוונס חזר לעבוד עבור ה-FSA בפברואר 1937, ותיעד אזורי הצפות בארקנסו ובטנסי, לשם הגיע עם צלם נוסף, אדווין לוק. ישנו בלבול מסוים באשר לייחוס התמונות לשני הצלמים. עד קיץ 1938 אוונס לא חזר לעבוד בפרויקט, אז קיבל משימה אחרונה, לצלם את רחוב 61 בניו יורק, בין השדרה הראשונה והשדרה השלישית. אוונס צילם שם במצלמת 35 מ"מ, בגישה מוקפדת פחות, עם נטייה לסגנון של תצלומי חטף או מצלמה נסתרת.
אוונס דרש עצמאות בעבודותיו. עניין אותו בעיקר להסתובב בדרכים ולצלם. המחלקה סיפקה לו את חומרי הצילום, ומבחינתו הוא היה חופשי לחלוטין. הוא זלזל בביורוקרטיה, בלוחות הזמנים ובתסריטי הצילום וההנחיות שהכין מנהל הפרויקט, סטרייקר. כל אלו הפכו אותו "לילד הרע" של מחלקת הצילום, והוא פוטר לבסוף ממנה. למרות שהקריירה שלו ב-FSA הייתה קצרה יחסית, פרק זה היה מספיק ארוך כדי לספק לו את התקופה היצירתית והפורייה ביותר שהייתה לו בקריירה שלו כצלם. כמובן כל התמונות היו בבעלות ה-FSA ובסופו של דבר הגיעו לבעלות הארכיון הרשמי של ארצות הברית. סטרייקר (ראש המנהלה) שהיה מוחצן ודברן אופטימיסט ואוונס שהיה מופנם אירוני וסקפטי לא תפסו את הפרויקט באותה צורה, ולא תאמו אחד את השני. סטרייקר החשיב את הפרויקט כמאמץ קבוצתי, בעוד אוונס ידע כי האמנים מבצעים את עבודתם באופן עצמאי. סטרייקר חשב שתפקיד המחלקה היא להביא שינוי בחולי המדינה ואוונס האמין שתפקיד האמן הוא תיאור החיים. סטרייקר חיפש בצילומים משמעות ברורה, ואוונס מצא שרובם היו מסתוריים באופן בלתי נדלה. בסופו של דבר בשנת 1937 כשהיו קיצוצים במנהלה, אוונס היה אחד מהעובדים שפוטרו.
התערוכה "תצלומים אמריקאים"
בשנת 1938 העלה אוונס תערוכת יחיד של אוונס במוזיאון לאומנות מודרנית (MoMA) בניו יורק, בשם "תצלומים אמריקאים" ("American Photographs"). הייתה זו תערוכת היחיד הראשונה במוזיאון שהוקדשה לעבודתו של צלם. לתערוכה נלווה ספר-קטלוג בשם זהה, ובו מאמר מאת לינקולן קירסטיין. הספר נחשב לאחד החשובים בפנתאון ספרי הצילום בהיסטוריה של המדיום. זהו פרויקט מורכב ושאפתני ביותר, ומגולמות בו כל השאלות שהעלה אוונס על הצילום כסוגה גבוהה. כ-70 מתוך 100 התמונות שהציג אוונס במוזיאון היו שייכים לפרויקט ה-FSA.
התערוכה מיסדה, במידה רבה, את מעמדו של אוונס בעולם הצילום ובשדה האמנות. היא הכניסה אותו למוסד ומיסדה את זהותו האמנותית. לימים סיפר שהתערוכה והספר שימשו עבורו: המיסוד המוזיאלי לא היה רק שלו כאמן, אלא גם של תחום הצילום התיעודי: "יותר משהבנתי, [התערוכה] מיסדה את הסגנון הדוקומנטרי כאמנות בצילום. בפעם הראשונה הייתה לזה השפעה. המוזיאון הוא מקום רב השפעה".
אוונס, שעד אז הרגיש מאוד בודד בעבודתו, שנתפסה על ידו כחדשנית ושוברת מוסכמות, נותר אמביוולנטי כלפי מיסוד זה:
המשך הקריירה
בשנת 1936 יצא אוונס למשימה עבור המגזין Fortune, עם הסופר ג'יימס אג'י (Agee) - לתעד את חיי חקלאי הדרום שעבדו בשיטת ה-Sharecroppers. השניים התגוררו עם משפחות עניות במשך מספר חודשים והתוודעו ברמה אינטימית לאורך חייהם. התצלומים והטקסטים שיצרו שם פורסמו לבסוף לא במגזין, אלא בצורת הספר "הבה נהלל כעת אנשים מפורסמים: שלוש משפחות אריסים" (Let Us Now Praise Famous Men: Three Tenant Families, 1941). החיבור בין טקסט לתצלומים היה נושא מרכזי בספר, שנחשב עד היום כניסיוני וכאחד הספרים הקלאסיים בספרות האמריקאית. תצלומיו הישירים, הכנים והלא מתנשאים של אוונס זכו לביקורות נלהבות, והגדירו מחדש את האופן בו על הצילום התיעודי להתייחס למציאות החיים. אך הפרוזה של אג'י זכתה לביקורות נלהבות פחות, ותוארה כדידקטית, פרטנית, פטרונית ו"יצירתית" מדי.
בין השנים 1938 ל-1941 התנסה אוונס בסוג אחר של טכניקה וסגנון צילומי. הוא נטש את סגנונו המובנה והמוקפד והחל לצלם ברכבת התחתית של ניו יורק סדרת צילומים בעזרת מצלמת קונטקס שהוסוותה במעילו. ארבעים ואחד תצלומים מהסדרה הוצגו ב-1966 בתערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, ו-89 תצלומים פורסמו בספר "Many are called", שיצא לאור באותה שנה. בשנות הארבעים של המאה אוונס המשיך לצלם בעיקר בשיטה זו ברחובות שיקגו.
אוונס עסק בעיקר בצילום עצמו וכמעט שלא היה מעורב בתהליכי הפיתוח וההדפסה של הנגטיבים שלו. הוא לא זנח את אהבתו הראשונה לכתיבה וב-1943 הצטרף כחבר מן המניין לצוות העורכים של ה"טיים". ב-1945 עבר למגזין "פורצ'ן", שם עבד כעורך, ככותב וכצלם במשך עשרים שנה. כך יכול היה לבחור לעצמו כתבות מצולמות, אותן ליווה בטקסט, ואף בחר בעצמו את כיתובי התצלומים. אוונס פרסם כתבות מצולמות גם בעיתונים אחרים במשך אותן שנים. ב-1971 המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק העלה תערוכה רטרוספקטיבית גדולה לאוונס, שהכילה מאתיים מתצלומיו. הוא קיבל משרת פרופסור לצילום במחלקה לעיצוב גרפי באוניברסיטת ייל.
בשנת 1975 נפטר ווקר אוונס בביתו שבקונטיקט.
י"ב בחשוון
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ב חשוון היא פרשת וירא, אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או חמישי, או פרשת לך לך אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת.
עמוד התפרצות
עמוד התפרצות הוא ענן פטרייה המורכב מאפר געשי חם, הנפלט מהר געש במהלך התפרצות געשית ומתנשא מעליו.
את התיאור הראשון של עמוד התפרצות סיפק פליניוס הצעיר במכתבים ששלח להיסטוריון הרומי טקיטוס, לאחר התפרצות וזוב בשנת 79. פליניוס שהה אותה עת עם אמו במיסנום – עיר נמל במחוז קמפניה, בקצה המערבי של מפרץ נאפולי, בבית דודו, פליניוס הזקן. מנקודה זו הייתה לו תצפית טובה על וזוב ועל האירועים שליוו את ההתפרצות ב-24 באוגוסט:
היווצרות
עמוד התפרצות נוצר במהלך התפרצות מתפוצצת, כאשר ריכוז גבוה של חומרים נדיפים המומסים בתוך המאגמה העולה גורמים להתפרקותה לאפר געשי ולחלקיקי טפרה גסים יותר. הטפרה נפלטת מן הלוע במהירות של כמה מאות קילומטרים לשעה ומתרוממת לגובה רב מעל הר הגעש.
העמוד נוצר באותו תהליך היוצר ענני פטרייה: בתנאים של התפרצות מתונה מתרוממת טפרה לוהטת, שצפיפותה נמוכה בתנאי טמפרטורה גבוהה, ומתערבבת עם כמות גדולה של אוויר. האוויר מתחמם, מתרומם, מתערבל עם הטפרה ותורם להתרוממות מהירה של עמוד ההתפרצות.
כאשר נפח ההתפרצות עולה ומגיע לערכים קריטיים, מפסיק עמוד ההתפרצות להתרומם ומתחיל להתמוטט. התמוטטות עמוד ההתפרצות עם העלייה בנפח נראית כפרדוקס, אולם ההסבר נעוץ ביעילות הערבול של האוויר והטפרה, הפוחתת כאשר מתעצמת ההתפרצות: חומרי הטפרה – המצויים בעומק עמוד ההתפרצות – מבודדים מהאוויר הסובב ומתקשים להתערבב עמו. כתוצאה מכך נעצרת התרוממותו של העמוד, הוא הופך צפוף יותר ומתמוטט.
תהליך ההתמוטטות יוצר פאזה געשית הרסנית ביותר בדמות זרמים ונחשולים פירוקלסטיים.
התנהגות
התפרצות געשית מתחילה במקרים רבים בפתיחה או בהיווצרות של מוליך (סדק או צינור הזנה) אל פני השטח – אם כתוצאה ממתיחה טקטונית או בעקבות הצטברות של לחץ רב בתא המאגמה עם שחרורם של חומרים נדיפים מתוך הנתך. בשני המקרים עשויה להשתנות הגאומטריה של המוליך מסדק לצינור הזנה.
המשך ההתפרצות מונע בעומק רב מניגודי הצפיפות בין המאגמה וסלעי הסביבה הצפופים ממנה. בכל מקרה תתרחש שקיעה אזורית המחליפה את המאגמה שנפלטה. במהלך התאמת הלחצים עשויים להתרחש מצבים של הגבלת הולכה כתוצאה מהיווצרות סדקים ושחיקה של קירות המוליך. מצבים כאלה עשויים להוביל לתקופות של הפחתה בקצב ההתפרצות – שאחרת היה מתגבר עם הזמן תוך סחיפת קירות המוליך. התגברות כזו יוצרת עלייה מקבילה בגובהו של עמוד ההתפרצות והתמעטות נפילת טפרה. שחיקה מתמשכת של המוליך – הגורמת להגדלת הרדיוס שלו – תוביל בסופו של דבר להתמוטטות עמוד ההתפרצות.
ברקים
בהתפרצויות רבות נצפו בעמוד ההתפרצות ברקים, הנוצרים על ידי חלקיקי אפר טעונים. הברקים מוגבלים לעמוד ההתפרצות, ואינם יוצרים מגע עם האטמוספירה או עם הקרקע.
אף שמדובר בתופעה שכיחה, קיימת אי-בהירות בקרב וולקנולוגים באשר לאופן היווצרותם. ידוע כי חלקיקי האפר יוצרים ביניהם מגע, ובכך מעבירים מטען חשמלי. עם זאת, יצירת מטענים חיוביים ושליליים בחלקיקים אינה מספיקה. על מנת שייווצרו ברקים יש צורך בהתרחקות החלקיקים זה מזה כדי לאפשר הולכה חשמלית – והמנגנון הגורם להתרחקות זו אינו ידוע עדיין.
מבנה
מבנה עמוד ההתפרצות נובע מהמתרחש בתא המאגמה ובצינור ההזנה, ומורכב משני חלקים עיקריים:
גובה
במהלך התפרצות מתפוצצת עולה מדד ההתפרצות הגעשית, ועמו גם גובה עמוד ההתפרצות – העשוי להגיע ליותר מ-40 ק"מ. אף שמתאם זה קשור בחלקו לגדילת גובהו של סילון המאגמה והחומרים הפירוקלסטיים הנפלטים מצינור ההזנה, הוא מושפע יותר מהאנרגיה התרמית הזמינה הנובעת מההתפרצות, המשמשת להסעת החום בעמוד ההתפרצות. למעשה, מרבית עמוד ההתפרצות מעל הר הגעש הוא תמרה תרמית, בה מוסע חום מהחומר הפירוקלסטי הלוהט לאוויר הקר המקיף אותו – המתערבל במהירות, מתערבב עם הטפרה ונושא את התמרה לגובה רב.
עוצמתה של התפרצות מתפוצצת וקצב הפליטה של החומר מצינור ההזנה הם הגורמים העיקריים הקובעים את גובהו של עמוד ההתפרצות. גובה עמוד ההתפרצות מחושב באופן יחסי לשורש הרביעי של עוצמת ההתפרצות: H I1/4. גובה העמוד שולט בפיזור של הנפולת הגעשית, כך שניתן לחשוב לאחור את גובה העמוד ואת עוצמתן של התפרצויות פרה-היסטוריות מן המשקעים הגעשיים שהותירו. בהווה נמדד גובהם של עמודי התפרצות באמצעות צפייה ישירה ובאמצעות לוויינים.
עמוד ההתפרצות הגבוה ביותר תועד במהלך התפרצותו של הר הגעש בזימיאני (ברוסית: Безымянный – "חסר שם") בקמצ'טקה בשנים 1955–1956, והוא נאמד ב-42 ק"מ.
סכנות
במהלך הערכת הסיכונים מתקיימת הנחה כי הנוזל הנפלט מתא המאגמה מצוי במוליך בלחץ השווה ללחץ אטמוספירי, או משתווה לו במהירות תוך השפעה מזערית על הנתך. לחץ במוליך הגדול מהלחץ האטמוספירי מוביל להתרחבות מהירה של העמוד ולהתפתחות גלי הלם קבועים המשנים את התנהגותו של עמוד ההתפרצות כולו. מחקר שעסק בנושא נעזר בסימולציה של שני עמודי התפרצות שבשניהם התקיימה במוליך זרימת חום (J s-1) זהה ונוצר רדיוס עמוד זהה בשלב שחרור הגזים. בסימולציה הראשונה התקיים במוליך לחץ אטמוספירי, ובשנייה – לחץ הגדול ממנו פי 4. למרות התנאים הראשוניים הזהים, למעט הלחץ – שני העמודים הפגינו התנהגות שונה בתכלית: בעמוד שנוצר בתנאי לחץ גבוה נוצרו גלי הלם והוא התמוטט בהתמדה. ההשוואה בין הסימולציות מצביעה על כך שהדינמיקה בתנאי לחץ גבוה עשויה ליצור עמוד התפרצות הנע בין שלבי התרוממות הנובעת מציפה ושלבי התמוטטות. השוואה זו סיפקה את המנגנון היוצר את התמוטטות העמוד והיווצרות זרמים פירוקלסטיים והיווצרות משקעים געשיים דוגמת טוף ואיגנימבריט.
ענני אפר
עמודי התפרצות עשויים להיות עצומים בגודלם ולצמוח במהירות לגובה רב. חלקם העליון נישא באמצעות הרוח כעננים, העשויים לנוע מהר הגעש למרחקים של מאות קילומטרים ולהמטיר טפרה על אזור נרחב. התפרצותו של הר סנט הלנס במאי 1980 יצרה ענן שהמטיר טפרה על שטח של כ-59,000 קמ"ר במערב ארצות הברית.
לעננים הנרחבים השפעה מזיקה על תנועה אווירית, מאחר שהאפר הגעשי – שהוא למעשה שברים חדים של סלע לוהט – שוחק מנועי מטוסים ועלול להשביתם לחלוטין ולגרום להתרסקותם על הקרקע. בשני אירועים שמקורם באיסלנד – התפרצות אייאפיאטלאייקוטל באפריל 2010 והתפרצות גרימסווטן במאי 2011 – נוצרו ענני אפר שחדרו למרחב האווירי במערב אירופה וגרמו לסגירתו.
זרמים פירוקלסטיים ולהארים
התמוטטותו של עמוד התפרצות גורם להיווצרותם של זרמים ונחשולים פירוקלסטיים – שחומם עשוי להגיע ל-1,500 מעלות צלזיוס ומהירותם למאות קילומטרים לשעה.
וזוב
גם עמוד ההתפרצות שהתנשא מעל וזוב בשנת 79 התמוטט במהלך הלילה שבין ה-24 וה-25 באוגוסט. כתוצאה מהתמוטטותו נוצרו זרמים פירוקלסטיים מהירים שחומם מאות מעלות, וקברו תחתם את הערים פומפיי, הרקולנאום, סטאבייה ואופלונטיס. בני אדם ובעלי חיים שלא נמלטו בשלבי ההתפרצות הראשונים מתו מיד תוך צריבת ריאותיהם וחנק.
פליניוס הצעיר – שהיה עד גם לאירועים אלה – כתב עליהם במכתבו השני לטקטיוס:
אהרן מוריאלי
אהרן מוריאלי (נולד ב-1931) הוא סופר ומורה ישראלי. ספריו עוסקים בבלשנות ובתורת המספרים.
ביוגרפיה
אחרי יציאתו לגמלאות, עבד כמנהל הספרייה במכללה למורים על שם קיי בבאר שבע וגם כמנהל קורס להכשרת ספרנים במשך שש שנים.
אהרן מוריאלי הוא בוגר האוניברסיטה העברית בחינוך (מגמת בלשנות) ובפסיכולוגיה (1961–1965), ובוגר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בלשון עברית (1972–1975),
ובעל תואר שני בספרנות מהאוניברסיטה העברית (1983–1985).
לודוביקו אריוסטו
לודוביקו אריוסטו (באיטלקית: Ludovico Ariosto; 8 בספטמבר 1474 – 6 ביולי 1533), משורר איטלקי. נודע בעבור האפוס "אורלנדו המטורף", מיצירות הספרות המשפיעות ביותר אי פעם. נחשב לאחד מגדולי המשוררים האיטלקים.
לודוביקו אריוסטו נולד בעיר רג'ו אמיליה שבצפון איטליה למשפחת אצולה שהתרוששה מנכסיה. אביו, ניקולו אריוסטו היה מפקד מבצר העיר. היות שלודוביקו היה הבן הבכור מבין עשרה ילדים, הוא נחשב ליורש משרתו של אביו. משחר נעוריו התעניין בשירה אך אולץ על ידי אביו ללמוד משפטים. אחרי שלמד משפטים באוניברסיטה של פרארה במשך חמש שנים, קיבל רשות מאביו ללמוד יוונית וספרות לטינית באמצעות טובי המורים הפרטיים. אחרי מותו הפתאומי של אביו היה עליו לדאוג לחינוכם של אחיו ואחיותיו והוא נאלץ לוותר על לימודיו.
למרות התחייבויותיו המשפחתיות הצליח לכתוב בלטינית מספר שירים ליריים ומספר קומדיות בפרוזה ובחרוזים. קומדיות אלה משכו את תשומת לבו של הקרדינל איפוליטו ד'אסטה מפרארה, שלקח את אריוסטו תחת חסותו ומינה אותו לאחד מאנשי חצרו (1504). אריוסטו הוכיח את כישרונותיו הדיפלומטיים כאשר שימש פעמיים כשגריר של הקרדינל אל האפיפיור יוליוס השני, שיחסיו עם הקרדינל היו בכל רע.
ב-1516 הופיעה לראשונה הפואמה הנודעת של אריוסטו "אורלנדו הזועם" שכללה ארבעים קטעי שירה. הוא הקדיש פואמה זו לקרדינל שלא ייחס לה כל חשיבות וטען כי אריוסטו מבזבז את זמנו לריק. ב-1518 הקרדינל נסע להונגריה וביקש מאריוסטו להתלוות אליו, אך הוא סירב ובכך הפסיד את הקצבה הזעומה שניתנה לו על ידי הקרדינל.
אלפונסו דוכס פרארה, שהיה אחיו של הקרדינל, לקח את אריוסטו תחת חסותו, ומינה אותו למושל קארפאניאנה שבמרומי הרי האפנינים (כיום בנפת לוקה שבמחוז טוסקנה באיטליה) שהייתה שורצת שודדים. הוא הצליח לזכות באמונם של כל אנשי העיר, ומשום שנודע כמחברה של הפואמה "אורלנדו הזועם" זכה להערצה אפילו מצדם של השודדים. אחרי שלוש שנים בתפקידו זה שב לביתו בפרארה.
לודוביקו אריוסטו מת בפרארה ב-1533.
שנה לפני מותו הופיעה המהדורה האחרונה של הפואמה "אורלנדו הזועם" שכללה ארבעים ושישה קטעי שירה. בשל יצירת מופת זו שלו, אריוסטו נחשב בעיני הדורות הבאים כאחד מגדולי המשוררים של הרנסאנס האיטלקי. בפואמה זו הוא מתאר את הרפתקאותיו של רולאן, שהיה אחד האבירים של קרל הגדול במלחמותיו נגד המוסלמים שפלשו לממלכת הפרנקים במאה השמינית לספירה. זו שירה אפית קומית ארוכה בת 38,736 חרוזים שאריוסטו הקדיש לכתיבתה יותר משלושים שנה. ביצירה זו ישנן הפסקות שבהן המחבר מדבר ישירות אל קהל הקוראים. לדוגמה:
ל
ל' היא האות השתים עשרה באלפבית העברי. שמה, למ"ד (לָמֶד), ממלמד הבקר, שתפקידו היה לזרז ולהמריץ את הבקר ללכת בכיוון מסוים. מכאן נגזר הפועל למד, שמשמעותו לימוד והתפתחות מעבר למה שהיה קיים עד כה.
בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, ל' נמנית עם חמש האותיות הלשוניות: דטלנ"ת. היא גם אחת מאותיות השימוש (בכל"מ|ם). מבחינה פונולוגית היא מייצגת עיצור מכתשי, מקורב צדי (/l/ :IPA).
בשפה עברית מודרנית שכיחות השימוש באות ל' היא כ־6.29% מכלל אותיות האלפבית העברי. ערכה של האות בגימטריה הוא 30.
ייצוג האות ל'
בקוד ASCII מיוצגת האות ל' בערך EC, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05DC.
בקוד מורס מיוצגת האות ל' באמצעות הרצף (משמאל לימין): ..-. (נקודה קו נקודה נקודה).
הוא ייצוגה של ל' בכתב ברייל. <BR><BR> באלפבית צלילי מיוצגת האות ל' באמצעות המילה "לאה".
באיתות בדגלי סמפור ל' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה מזרחה (ימינה) ודגל שני הפונה דרום-מערבה.
קישורים חיצוניים
Lamedh Lam
לחי (איבר)
לחי (ריבוי: לחיים) הוא האזור בפנים המכסה את הפה. מבחינה אנטומית, הלחיים נמצאות בין עצם הלחי לבין הלסת התחתונה. הן נמצאות מתחת לארובת העין ובין האף והאוזן הימנית או השמאלית, בכל אחד מצדי הפנים.
בבסיס לפעולת הלחיים שריר, שריר המחצצר, המסייע בפתיחת וסגירת הפה ובלעיסה. השריר מכוסה בעור כלפי חוץ; וכלפי פני הפה בקרום רירי של חלל הפה. על פנים הלחי קיימות בלוטות רוק, בלוטות הלחי. מבנה הלחיים ותפקודן גם משפיע על הבעות הפנים ועל ההבעה המילולית.
בתרבות האנושית, צבען של הלחיים מסמל את מצב הבריאות, ולחיים אדומות נחשבות למשקפות בריאות ונעורים, בעוד שלחיים חיוורות משקפות חולשה או חולי.
לעיתים אנשים מאפרים את לחייהם בסומק, דבר אשר מזוהה בעיקר עם נשים אך לא רק.
אצל בעלי חיים בעלי חוליות, סימנים על הלחי יכולים לשמש להבחנה בין מין למין ובין יחידים בתוך אותו מין.
פריאמוס
פריאמוס (יוונית: Πρίαμος) הוא דמות במיתולוגיה היוונית, מלכה האחרון של טרויה.
דמותו
פריאמוס שלט בטרויה 43 שנים, מאז שנהרג אביו לאומדון. פריאמוס נאלץ לקבל החלטות שגויות רבות, שהאחרונה בהן הכנסת הסוס הטרויאני לתוך טרויה שהביא לנפילתה.
לפריאמוס היו תשע נשים, שהמועדפת עליו בהן הייתה הקובה אימם של הקטור ופאריס. הוא היה אב ל-150 ילדים, מתוכם כ-50 בנים שרובם נהרגו במלחמת טרויה ו-100 בנות שהידועה בהן הייתה קסנדרה הנביאה.
לאחר נפילתו של הקטור, בכור בניו של פריאמוס, בקרב עם אכילס ולקיחת גופתו למחנה היווני, התגנב פריאמוס בחשאי למחנה היווני והתחנן בפני אכילס שיחזיר לו את גופת בנו. אכילס ריחם על פריאמוס ונתן לו את גופת הקטור תוך כדי שהוא מציין שהקטור היה היריב הכי ראוי שלחם בו.
בעת כיבוש טרויה, נאופטולמוס, בנו של אכילס, כרת את ראשו של פריאמוס, שהיה אז ישיש בן 83, והרג אותו מול מזבח זאוס.
האסטרואיד  שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמו.
Without You I'm Nothing
Without You I'm Nothing ("בלעדייך אני לא כלום") הוא אלבומם השני של להקת הרוק אלטרנטיבי, פלסיבו אשר יצא לשווקים ב-12 באוקטובר 1998. הסינגל הראשון מתוכו, "Pure Morning" היה הראשון שזכה להצלחה ניכרת בארצות הברית. האלבום נחשב כאלבום הפריצה של הלהקה בו משתתף גם דייוויד בואי.
מיקומים בטבלאות מכירה
הממלכה המאוחדת - #7 צרפת - #7 אוסטרליה - #14 ארצות הברית - #20 אוסטריה - #43 גרמניה - #55 שווייץ - #95
מנחם נחום מצ'רנוביל
רבי מנחם נחום (ה'ת"ץ, 1730 – י"א בחשוון ה'תקנ"ח, 31 באוקטובר 1797) (ידוע כהמאור עיניים על שם ספרו) היה מתלמידי הבעש"ט ומייסדה של חסידות צ'רנוביל, חסידות ממנה יצאו ענפי חסידות אחדים המונים כיום אלפי חסידים, בהם: טשרנוביל, טאלנא, סקווירא, ורחמסטריבקא.
תולדותיו
בעודו ילד נתייתם מאביו, ובחינוכו טיפל דודו רבי נחום אחי אביו.
בהיותו אברך נמשך לתנועת החסידות של הבעל שם טוב, ולאחר פטירתו קיבל את מרותו של ממשיך דרכו רבי דוב בער ממזריטש.
עוד בחיי רבו החל רבי נחום לנסוע לעיירות בווהלין לעורר את העם בדרשות מוסר וחסידות. לאחר פטירת רבו המגיד ממזריטש, הוא החל לנהוג באדמורו"ת בנרינסק, פראהאביטש (פוהרבישצ'ה), ואחריה בצ'רנוביל והתפרסם בקדושתו ובפזרנות של כספו לצדקה ולפדיון שבוים. רבים מהצדיקים בזמנו הסתופפו בצילו.
נפטר בי"א בחשוון ה'תקנ"ח, ונטמן בעיר צ'רנוביל. דברי תורתו יצאו בספר "מאור עיניים" אשר נחשב לאחד מספרי היסוד של החסידות. דברי תורתו על הש"ס הודפסו בסוף הספר מאור עיניים, תחת הכותר "ישמח לב".
משפחתו
רבי נחום התחתן עם שרה, נכדתו של הרב יצחק שפירא, רב בלובלין.
הלפיד האנושי
הלפיד האנושי (באנגלית: Human Torch) הוא דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Fantastic Four #1 מנובמבר 1961 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הלפיד האנושי הוא האלטר אגו של ג'ונתן לואל ספנסר "ג'וני" סטורם, אחיה הצעיר והראוותן של סוזן סטורם וחבר מייסד של קבוצת ארבעת המופלאים, המתגאה ומנצל את מעמדו הציבורי לצרכים שונים. בילדותם, אמם נהרגה בתאונת דרכים וכתוצאה מכך אביהם התדרדר לאלכוהוליזם ולהרס עצמי עד שנכלא בעקבות רצח כריש הלוואות מתוך הגנה עצמית. כתוצאה מכך, סו גדלה את אחיה הקטן בעצמם. כאשר היה בן 16 בלבד, ג'וני הצטרף לסו ולארוסה, ריד ריצ'רדס, למשימה בחלל. יחד עם הטייס בן גרים, הארבעה נחשפו לקרני קרינה קוסמית, שהשפיעה עליהם והעניקה להם כוחות-על: ריד זכה ליכולת למתוח את גופו כגומי, סו זכתה ליכולת להיעשות בלתי-נראית, גרים נעשה לענק בעל עור סלעי וג'וני זכה ליכולת לאגף את כל גופו בלהבות, לעוף, לספוג אש לתוך גופו וכן לשלוט באש בכוח רצונו בלבד.
דמותו של הלפיד האנושי מדורגת במקום ה-46 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN. בהיותו חבר מייסד של ארבעת המופלאים, ג'וני הופיע בכל סדרות האנימציה, משחקי הווידאו, סרטי האנימציה והסרטים המצוירים בהם הופיעה הקבוצה - כולם פרט לסדרת האנימציה משנת 1978, שבה הוחלף בדמותו של הרובוט הרבי מחשש שילדים יושפעו מהדמות ויציתו את עצמם באש כדי להידמות לו. את דמותו בסרטי הלייב אקשן "ארבעת המופלאים" ו"ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף" גילם השחקן כריס אוונס, וזאת בעוד השחקן סיימון רקס גילם גרסה פרודית של דמותו בסרט "סופרהירו" ומייקל בי. ג'ורדן גילם את דמותו בסרט האתחול.
אבא קונסטנטין שפירא
אַבָּ"א (אָשֵׁר בֶּן אֵלִיָּהוּ) קוֹנְסְטַנְטִין אָלֶכְּסַנְדְרוֹבִיץ' שַׁפִּירָא (היגוי: שפירוֹ; ברוסית: Константин Александрович Шапиро; 1839 – 1900) היה צלם ומשורר עברי רוסי יהודי מומר.
קורות חיים
נולד בגרודנו שבאימפריה הרוסית. קיבל השכלה תורנית. בבית המדרש התחבר עם אברהם שלום פרידברג, חברות שהחזיקה מעמד עד מותו. שפירא התוודע לספרות חולין וניסה לכתוב שירה. אביו שגילה זאת הענישו בחומרה, ולכן ברח מהבית, עזב את מנהגי הדת והפך למשכיל. לצורך פרנסה למד צילום, שהה זמן מה בווינה, וכששמע על משרת צלם בסנקט פטרבורג, מיהר לשם, אולם עד שהגיע המשרה אוישה. לאחר תקופה שבה היה מובטל התקבל לעבודה אצל צלם יהודי, וכעבור כשנתיים שבהן התפרסם, הפך לצלם עצמאי. במהלך התקופה, כאשר חלה וחשש שקצו קרב, המיר בהשפעת בת-זוגו הנוצרייה את דתו, אולם שמר על קשר עם היהדות והיהודים, ובביתו התארחו סופרים ואנשי רוח רוסים ויהודים.
נולדו לו שני בנים שהוטבלו בינקותם. נפטר בסנקט פטרבורג ונקבר כנוצרי בכפר שממנו באה אשתו. הוריש חלק ניכר מרכושו לטובת "הוועד האודסאי", שתמך במושבות העלייה הראשונה.
שיריו שייכים לזרם "שירת חיבת ציון" הציוני, שירה עברית הממוקמת בין "ההשכלה" ו"התחייה".
משיריו הידועים: "בשדמות בית לחם" ו"קבר רחל" (על רחל אמנו).
ברדרבונגה
ברדרבונגה (באיסלנדית: Bárðarbunga – תעתיק מדויק יותר באורד'רבונקה, משמעות השם: "הבליטה של באורדר") הוא הר געש פעיל באיסלנד. גובהו 2,009 מטרים והוא ההר השני בגובהו במדינה.
תיאור
ברדרבונגה הוא הר געש תת-קרחוני פעיל מסוג הר געש שכבתי השוכן מתחת לכיפת קרח בצדו הצפון-מערבי של קרחון ואטניוקול (Vatnajökull) בדרום מזרח איסלנד, צפונית מערבית להר הגעש גרימסווטן. ההר הוא חלק ממערכת געשית שאורכה כ-200 קילומטרים ורוחבה 25 קילומטרים. בגובה 2,009 מטרים זהו ההר השני בגובהו באיסלנד, 110 מטרים פחות מההר הגבוה ביותר באי. שטחה של הקלדרה שבה שוכן ההר כ-70 קילומטרים רבועים, רוחבה כ-10 קילומטרים ועומקה כ-700 מטרים. קרקעית הקלדרה היא בגובה של 1,100 מטרים ושוליה מתרוממים לגובה של עד 1,850 מטרים. הר הגעש מכוסה בקרח ולא ניתן בימים כתיקונם לראות את הלוע שהתמלא בקרח.
ברדרבונגה הוא הר געש שאיננו מוכר כמעט באיסלנד בשל מיקומו המרוחק והתפרצויותיו הנדירות, אבל מחקרים הראו ששכבות טפרה רבות שבתחילה חשבו כי מקורן בהרי געש אחרים נפלטו מברדרבונגה.
פעילות מתמשכת של רעידות אדמה, סייסמית, מתרחשת בברדרבונגה במהלך העשור השני של המאה ה-21 בלי שמתחוללת התפרצות. משום כך הוא מוגדר כהר געש פעיל. פעילות געשית תדירה התחוללה מחוץ לקרחון ברמות דרומית מערבית להר, בין הקרחון ואטניוקול למיירדלסיוקול (Mýrdalsjökull), כמו גם לצפון מזרח כלפי דיינגיופיול (Dyngjufjöll).
ברדרבונגה הוא חלק ממערכת סדקים שכיוונה צפון-מזרח – דרום-מערב. מערכת הסדקים של לאקי – שההתפרצותה העזה בשנים 1784-1783 גרמה לשינוי אקלים באירופה – היא חלק מאותה מערכת סדקים. כיוון שרוב שטחו של הר הגעש שוכן מתחת לוואטניוקול, מרבית התפרצויותיו היו תת-קרחוניות, ופעולת הגומלין שבין המאגמה למי הפשרת הקרחון גורמת להתפרצות פריאטו-מגמטית עזה.
היסטוריה של התפרצויות
במהלך ההיסטוריה היו התפרצויות גדולות כל 600-250 שנים. ההתפרצות הגדולה ביותר הידועה ממסמכים היסטוריים אירעה בפברואר 1477 כשמדד ההתפרצות הגעשית היה 6. קיימות עדויות להתפרצויות קטנות יותר במהלך 10,000 השנים האחרונות.
870 ו-1470
התפרצויות גדולות רבות התרחשו דרומית-מערבית לקרחון, ושתיים מתוכן התרחשו מאז ההתיישבות האנושית של איסלנד. התפרצות Vatnaöldur בערך בשנת 870 לספירה והתפרצות Veiðivötn ב-1480. שתיהן היו התפרצויות גדולות שהשפיעו באופן משמעותי על החיים באיסלנד ובארצות הסמוכות.
1864-1701
מחקרים של שכבות הטפרה הראו שחלק מההתפרצויות התרחשו מתחת לקרחון, קרוב לוודאי בצפון-מזרח הלוע או בתוך ברדרבונגה. היו גם התפרצויות קטנות יותר באזור הנקי מקרח של Dyngjuháls לצפון-מזרח. ההתפרצויות התחללו במחזוריות: היו כמה התפרצויות בקרחון בין 1701 ל-1740 ומאז 1780. לא הייתה התפרצות בקרחון או במערכת מאז 1864-1862.
1996
התפרצות מערכת הסדקים Gjálp ב-1996 הראתה שיש פעילות גומלין בין ברדרבונגה לגרימסווטן. ההשערה היא שרעידת אדמה עזה בברדרבונגה, כ-5 בסולם ריכטר, היא שהחלה את ההתפרצות ב-Gjálp.
2014
באוגוסט 2014 התחולל נחיל רעידות אדמה נוסף, שבתוך 48 שעות נרשמו מעל 1,600 רעידות אדמה, החזקה בהן הייתה בעוצמה של 4.5. ב-23 באוגוסט הועלתה רמת הכוננות להתפרצות מכתום לאדום, רמה המציינת שמתרחשת התפרצות ונאסר לטוס מעל דרום מזרח איסלנד. ביום שלאחר מכן הורדה רמת הכוננות בחזרה לכתום. ב-29 באוגוסט הועלתה שוב רמת הכוננות לאדום, למשך שעות אחדות.
נחיתת החירום על ברדרבונגה
ב-14 בספטמבר 1950 ביצע מטוס דאגלס C-54 השייך לחברת התעופה האיסלנדית נחיתת חירום על קרחון וטאניוקול בברדרבונגה במהלך טיסת מטען מלוקסמבורג לרייקיאוויק. לא היו נפגעים בנחיתה, אבל ציוד הרדיו נפגע בנחיתה ולכן לא היו אנשי הצוות מסוגלים לדווח על מיקומם. לאחר יומיים הצליח הצוות להפעיל את משדר ה-SOS בסירת ההצלה ומטוס PBY קטלינה של חברת התעופה האיסלנדית איתר אותם. כיוון שהמטען כלל ארון קבורה של קולונל מחיל האוויר של ארצות הברית הצטרף חיל האמריקני למאמצי החילוץ. מטוס צבאי מדגם דאגלס C-3 המצויד במגלשי סקי נחת על הקרחון, אבל לא היה מסוגל להמריא שוב, ולכן ננטש. שני צוותי האוויר חולצו לאחר שישה ימים על ידי צוות סקי מאקוריירי. מאוחר יותר רכשה חברת התעופה האיסלנדית את המטוס האמריקני תמורת 700 דולרים. ב-1951 פונה השלג סביב המטוס והוא נגרר באמצעות שני בולדוזרים במורד ההר, שם הוא הותנע והוטס לריקיאוויק.
מרסל אלכסנדר ברטראן
מרסל אלכסנדר ברטראן (בצרפתית: Marcel Alexandre Bertrand; 2 ביולי 1847 – 13 בפברואר 1907) היה גאולוג צרפתי.
חייו ועבודתו
ברטראן, בנו של המתמטיקאי ז'וזף ברטראן, נולד בפריז ב-1847 והחל את לימודיו באקול פוליטקניק ב-1867. שנתיים אחר כך למד באקול דה מין (École Nationale Supérieure des Mines de Paris - בית הספר למהנדסי מכרות, המשתייך לגרנד אקול והיום מכשיר מהנדסי תעשייה). עם סיום לימודיו עבד בכמה משרות במזרח צרפת, והחל ב-1877 הוא הצטרף למיזם המיפוי הגאולוגי של צרפת. בתפקידו זה ביצע מיפוי גאולוגי של אזורים בפרובאנס, בהרי היורה ובאלפים. ב-1886 הוא קיבל משרת פרופסור לגאולוגיה ב"אקול דה מין" שבו הוכשר. ב-1896 הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית למדעים במקומו של לואי פסטר שמת שנה קודם לכן. ברטראן הוא בין האבות המייסדים של הטקטוניקה המודרנית. תרומותיו העיקריות היו "תאוריית הגל" בתחום האורוגנזה (היווצרות ההרים) והשערת הגלישון. ברטראן הקדיש שמונה שנים לחקר הסטרטיגרפיה של הרי היורה בתחום צרפת. ממחקריו עלה הצורך למצוא מנגנון שיסביר את נוכחותם של "פגמים", "ליקויים" ו"עיקומים" שנמצאו בהרים סמוך לבזאנסון. ממחקר דומה בהעתק גלרוס הסיק ברטראן כי מדובר בהעתק הפוך שהסיט את המסלע ב-40 קילומטרים, והניח כי מנגנון זה יצר את האלפים. את תוצאות מחקריו פרסם ב-1884 במאמר "דיווח על מבנה האלפים של גלרוס ואגן הפחם הצפוני".
לגלישונים קרא ברטראן "Nappe" – (בצרפתית: מפת שולחן), לתופעה עצמה - Nappe de charriage, ופיתח את התפיסה לפיה הן נוצרות בתהליכי קימוט והעתקה. תאוריית הגל שלו תיארה בנייה של קמטים מאסיביים של קליפת כדור הארץ הנמשכים על פני עידנים גאולוגיים רציפים הקרויים תקופות האורוגנזה הקלדונית, ההרציניאנית, והאלפינית. מאוחר יותר הוא הוסיף את התקופה ההורוניאנית שהתרחשה בעידן הפרקמבריון.
ב-1886 זכה ברטראן בפרס ואיאן (Prix Vaillant) מטעם האקדמיה למדעים של צרפת. ב-1888 זכה ברטראן בפרס פונטאן (Fontannes) מטעם החברה הגאולוגית של צרפת (Société géologique de France). ב-1890 זכה שוב בפרס ואיאן, וב-1893 בפרס פטי ד'אורמואה (Petit d'Ormoy).
ברטראן נישא ב-1886 למטילדה מסקאר (Mascart Matilda) בתו של הפיזיקאי אֶלֶתֵר מסקאר (Éleuthère Mascart). לזוג נולדו חמש בנות. הבכורה, ז'אן (Jeanne), נהרגה לנגד עיניו במפולת סלעים ב-1900, בהיותה בת 13, והוא התקשה להתאושש מהמהלומה. מרסל ברטראן נפטר בפריז ב-1907, ארבעה חודשים לפני הגיעו לגיל 60.
לאו חנין
לאו חנין (Leo Hanin; 20 בנובמבר 1913 - 21 בספטמבר 2008) היה פעיל ציוני בסין וביפן, יליד וילנה.
ביוגרפיה
אריה לאו חנין נולד למשפחה יהודית בווילנה. בהיותו בן 3 (בשנת 1916), בתקופת האימפריה הרוסית, עזב עם משפחתו לחרבין שבמנצ'וריה (צפון סין). שם הצטרף חנין לקבוצה ציונית ולמד היסטוריה יהודית בבית ספר יסודי יהודי. לאחר מכן למד בבית ספר תיכון רוסי. כאשר יפן השתלטה על מנצ'וריה ב-1931, הוא עבר לשאנגחאי, שם למד בבית ספר בריטי, והתנדב בחיל שאנגחאי. הוא הנהיג את בית"ר שאנגחאי, ארגון הנוער הציוני הרוויזיוניסטי.
ב-1937, הוא עבר לקובה שביפן, כדי לעבוד בחברת טקסטיל. הקהילה היהודית הקטנה שם בחרה בו למזכיר הכבוד שלהם. מאוגוסט 1940 עד נובמבר 1941 הגיעו לקובה אלפיים פליטים יהודים פולנים-ליטאים, שניצלו מהשואה על ידי סגן-הקונסול היפני בקובנה ובליטא, צ'יאונה סוגיהארה; הקהילה היהודית בראשות חנין עזרה להם במציאת מגורים, תרומת ציוד רפואי וביגוד, ובטיפול בוויזות שלהם כדי שיוכלו להישאר ביפן (בסיוע שגריר פולין ביפן, תדיאוש רומר).
ב-1942 חזר חנין לשאנגחאי ועבד שם עד סיום מלחמת העולם השנייה. הוא היגר לישראל ב-1948, ולאחר מכן עבר ללוס אנג'לס שבארצות הברית ב-1972.
הוא תיאר את הקהילה היהודית בקובה ואת פעילותיה בראיון מיוחד ב-1999.
נפטר בלוס אנג'לס ב-21 בספטמבר 2008.
מייצ'ט
מייצ'ט (לעיתים מייצ'יט, בבלארוסית: Мо́ўчадзь, בפולנית: Mołczadź, ביידיש: מייטשעט), היא עיירה במחוז משנה ברנוביץ', במחוז ברסט, בבלארוס. העיירה שוכנת באזור בעל נוף הררי, ובעבר שימשה כעיירת קיט. בשנת 1998 התגוררו ביישוב 882 אנשים.
שם העיירה
שמה של העיירה הוא כשמו של הנהר העובר בסמוך לה, שהוא יובל של נהר הניימן. יובל של המייצ'ט הזורם סמוך לעיירה נקרא מולצ'אדקה. לאור ריבוי מקומות יישוב באזור בעלי שורש דומה, קיימת סברה ששמות אלו נובעים משמו של שבט סלאבי קדום בשם מולצ'אן או מילצ'אן שישב באזור זה.
היסטוריה
בשנת 1654 פרצה שרפה גדולה בעיירה והיא נהרסה, כדי לסייע למאמצי השיקום נפטרה העיירה מתשלום מיסים למשך ארבע שנים. בשנת 1847 היה מספר תושבי העיירה הכללי 1,733 איש, מתוכם היו 1,188 יהודים. בשרפה שפרצה בשנת 1879, נשרפו שני שלישים של העיירה; לפי תיאור משנת 1889 היו בעיירה 1128 תושבים (524 גברים ו־604 נשים), ומתוכם רק 702 יהודים.
יהודי מייצ'ט
במייצ'ט התקיימה קהילה יהודית עד לימי מלחמת העולם השנייה. הקהילה מוזכרת ב"פנקס ועד מדינת ליטא", בפרוטוקול משנת שפ"ג (1623) ככפופה, יחד עם עיירות קטנות נוספות, לקהילת סלונים. מספר משלמי המס מבני הקהילה היהודית המקומית בשנת 1765, היה 369 נפש.
בין רבני מייצ'ט: רבי מאיר מארים שאפיט שהתמנה כרבה של העיירה בהיותו בן 15 שנים בלבד. לפני מלחמת העולם השנייה כיהן ברבנות העיר הרב יעקב סנדר גרינברג, אחיו של הרב חיים חייקל גרינברג. מבין יוצאי העיירה, אף שלא נולד בה, נודע "העילוי ממייצ'ט", הרב שלמה פוליצ'ק שכיהן בסוף ימיו כראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק.
בשואה
ביולי 1941, הוקם גטו בעיר. במאי 1942, היהודים נאלצו לחפור בורות, בהם, ב-15 ביולי 1942, בקבוצות של 100 עד 120 איש, נורו היהודים בגטו. סך הכל, בגטו זה נרצחו 3,665 יהודים, בנוסף ל-50 בלארוסים ו-5 או 15 שבויי מלחמה.
עם המלחמה והשואה חדלה הקהילה מלהתקיים.
טואול סלנג
טוּאול סלנג (בקמרית: ទួលស្លែង) הוא כלא ששימש לעינוי והוצאה להורג של מתנגדי משטר הקמר רוז' בקמבודיה בשנים 1975-1979. הכלא ידוע גם בתור S-21 (כלא ביטחוני מספר עשרים ואחת). ההערכה היא שבמהלך תקופת שלטון הקמר רוז' נכלאו במקום כ-17,000-16,000 אסירים. כולם, למעט ניצולים בודדים, הוצאו להורג.
הכלא
כלא הטואול סלנג הוקם בתוך מבנה בית ספר ישן בשכונת מגורים בפנום פן. בדומה לבתי ספר רבים, הוא בנוי ממספר בניינים בני עד שלוש קומות, שביניהם חצר פנימית רחבה בה עדיין נותרו חלק מהמתקנים ששימשו את בית הספר. באותה התקופה, פנום פן הייתה עיר רפאים כמעט ריקה לחלוטין מאנשים, משום שכל האוכלוסייה הוגלתה על ידי הקמר רוז' לאזורים הכפריים של המדינה. בדרך כלל ההוצאות להורג לא בוצעו בשטח הכלא עצמו, אלא בשטח בשולי פנום פן שכונה בשם "שדות הקטל".
מתקן זה סווג כסודי ביותר. על מנת לשמור על חשאיותו וכדי למנוע הדלפות ממה שהתרחש שם, נהגו השלטונות להוציא להורג מדי פעם אף את החיילים ששמרו על המתקן, באמתלות שונות של בגידה ושיתוף פעולה עם ה-CIA. על פי התיעוד הכתוב שנותר בכלא, מסתבר שנערכו בכלא ניסויים רפואיים באסירים.
האסירים
צמרת הקמר רוז' הייתה חשדנית ביותר. גם מי שנחשד בחשד קל בחוסר נאמנות, הואשם ב"התנגדות למשטר" והיה עלול לעבור מסכת של התעללויות ואף להיות מוצא להורג. בדרך כלל האסירים הוצאו להורג רק לאחר שנגבתה מהם הודאה בה הם הודו בפשעים שביצעו כביכול. בדרך כלל פרק הזמן המרבי שנדרש לאסיר להודות ב"אשמה" היה כחמישה שבועות של עינויים. זה גם היה זמן השהות הממוצע בכלא מרגע ההגעה ועד לרגע ההוצאה להורג. ממי שהודה נחסכו העינויים, אך לא ההוצאה להורג. אסירים רבים ניצלו את האפשרות הזאת על מנת לחסוך מעצמם את העינויים.
כמעט כל אסיר שהגיע צולם והוכן עבורו תיק חקירה. תיק זה הכיל את צילום האסיר, את פרטי החקירה והעונשים שהוטלו עליו וכן את פרטי "הודאתו" של האסיר. טואול סלנג היה הכלא היחיד, מבין עשרות בתי הכלא ברחבי המדינה, שהתבצעה בו פעולת תיעוד כה מסודרת. שעות מספר לפני נפילת השלטון ניסה מנהל כלא S21 להשמיד את הראיות הכתובות והמצולמות, אך הוא הספיק להשמיד רק חלק קטן מהן.
טואול סלנג כיום
כיום משמש המבנה כמוזיאון לתיעוד זוועות משטר הקמר רוז' בקמבודיה ולפעילות המקום ככלא ומתקן עינויים.
קאנג קק לאו (הידוע בכינוי דוץ'), שניהל את בית הכלא מטעם הקמר-רוז', הועמד לדין בשנת 2008, ובכך היה אחד הבודדים שהועמדו לדין מקרב המשטר.
אבי זהר
אברהם (אבי) זֹהר (נולד ב-1937) הוא נשיא מגן דוד אדום מ-2012, קודם לכן כיהן כמנכ"ל מד"א וכקצין חינוך ראשי בצה"ל.
ביוגרפיה
זהר נולד בירושלים, התגייס לצה"ל ב-1956 ושירת בחיל ההנדסה. במלחמת ששת הימים שירת כקצין מבצעים של חיל ההנדסה. לאחר המלחמה הוטל עליו להקים את גדוד הצליחה של צה"ל, גדוד 605. הוא יצא במשלחת לאירופה, לרכישת אמצעי צליחה מגוונים ליחידה וללימוד תחום הצליחה. תחת פיקודו הגדוד נטל חלק בפעולת כראמה ובמלחמת ההתשה. במלחמת יום הכיפורים נקרא מלימודיו בטכניון לפקד על גדוד הדוברות המאוחד של גדודי ההנדסה הקרבית 605 ו-630, שהקים במהלך מבצע אבירי לב את גשר הדוברות וסייע בהצבת גשר הגלילים וגשרים נוספים שאפשרו את חציית תעלת סואץ. בהמשך מונה זהר לקצין ההנדסה הפיקודי של פיקוד הצפון, הוא פיקד על כוחות ההנדסה במהלך מבצע ליטני, מבצע בו נטלו חלק כוחות סדירים ומילואים רבים של החיל, בחוד הלחימה. במרץ 1979 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין חינוך ראשי. הוא שירת בתפקיד עד אוקטובר 1982. בתקופתו נוסד המקא"ם - מרכז קידום אוכלוסיות מיוחדות ("נערי רפול").
ב-1989 מונה למנכ"ל רשת מלונות "לרום". ב-1998 מונה למנכ"ל מגן דוד אדום וכיהן בתפקיד עד 2005. ב-2012 מונה לנשיא הארגון.
חיים אישיים
זהר נשוי ואב לשלושה. הוא חלה בסרטן הלימפומה, שנגרם לטענתו בשל חשיפה למי נחל הקישון המזוהמים, ותבע בשל כך את משרד הביטחון.
מאיץ חלקיקים
מאיץ חלקיקים הוא מתקן המגביר את מהירותם של חלקיקים על ידי העברתם בשדות חשמליים ומגנטיים. הגברת המהירות שקולה למתן אנרגיה קינטית גבוהה לחלקיקים, המאפשרת ביצוע ניסויים פיזיקליים מגוונים.
בחלק ממאיצי החלקיקים גורמים להתנגשות של חלקיקים נעים במטרה נייחת או בחלקיקים נעים אחרים. את ההתנגשות מכוונים כך שתתרחש באזור של גלאי חלקיקים המאפשרים מעקב מתועד אחר תוצרי ההתנגשות. לימוד ועיבוד המידע הנאסף בגלאים מאפשר לפענח ולהבין את תכונותיהם של החלקיקים המרכיבים את החומר ביקום ואת הכוחות שמועברים ביניהם. אנרגיית התנגשות גבוהה יותר מאפשרת הצצה עמוקה יותר למבנה החומר וכוחות היסוד. בין השאר התגלו באמצעות מאיץ חלקיקים בוזוני W ו-Z והיסודות קליפורניום, מנדלביום, ניהוניום, מוסקוביום, טנסין ואוגנסון.
מאיצי החלקיקים הגדולים בנויים בצורת טבעת גדולה של אלקטרומגנטים. בעזרת שליטה על הזרם ניתן לשלוט בשדות האלקטרומגנטיים. השדה המגנטי בתורו מכוון את החלקיקים הטעונים. בנוסף שדה חשמלי חזק מאיץ את החלקיקים למהירויות גבוהות.
מאיצי חלקיקים גדולים קיימים במרכז המחקר CERN שעל גבול שווייץ-צרפת (מרכז המחקר האירופי לפיזיקת חלקיקים), ובארצות הברית – פרמילאב. היקף הטבעת הגדולה ביותר במאיץ LHC ב-CERN הוא כ-27 קילומטר. צריכת החשמל של המאיץ כה גדולה עד כי הפעלתו מוגבלת לחודשי הקיץ. מתוכננים מאיצים גדולים יותר שיוכלו להאיץ חלקיקים למהירויות גדולות יותר על מנת לגלות את צפונות החומר.
שימושים אחרים של מאיצי חלקיקים
כאשר חלקיק טעון כגון אלקטרון נע במעגל (כלומר מאיץ צנטריפטלית), נפלטת קרינה אלקטרומגנטית המכונה קרינת סינכרוטרון. בקרינה זאת ניתן להשתמש לצורך ניסויים שונים. בשנים האחרונות נבנו מספר מאיצי אלקטרונים שלא על מנת לחקור חלקיקים אלמנטריים, אלא כדי לייצר קרינת רנטגן בהירה ומרוכזת המשמשת ברפואה, ביטחון, ולניסויים שונים בפיזיקה של חומרים, בכימיה, בביולוגיה מולקולרית, הנדסת חומרים, ועוד.
התקן נסיוני נוסף הנקרא לייזר אלקטרונים חופשיים (FEL) עושה שימוש באלקטרונים המואצים כתווך מעורר ללייזר. ההתקן, המתבסס על אפקט קומפטון, מאפשר הפקת קרינה קוהרנטית ומרוכזת באורך גל הניתן לשינוי. זאת להבדיל מקרינת סינכרוטרון, שאינה קוהרנטית.
מאיצי חלקיקים משמשים גם כספקטרומטר מסות.
היסטוריה
עד שנות השלושים הייתה הקרינה הקוסמית המקור היחיד לחלקיקים חדשים. החלקיקים הקוסמיים אנרגטיים מאוד ובעלי יכולות מעולות לניפוץ נוקלאונים וליצירת חלקיקים חדשים - בהם הפיזיקאים מבצעים ניסויים רבים. עד לאותה עת הדרך היחידה לבצע ניסויים בחלקיקים כאלו הייתה על ידי שיגור אמצעי מדידה, לרוב בדמות סרטי צילום, אל האטמוספירה. החסרון העיקרי בשיטה זו היא שאין למבצעי הניסוי שליטה על תנאיו ולעיתים היה צריך להמתין ארוכות ולעבור על פני מאות ואלפי צילומים כדי לבדוק אם הם מכילים במקרה את המידע הדרוש. לכן שאפו הפיזיקאים לחקות במעבדה את התהליכים הנוצרים על ידי החלקיקים הקוסמיים הראשונים, מה שהוביל אותם להאיץ חלקיקים טעונים - פרוטונים ואלקטרונים - למהירויות גבוהות, שכן ההאצה מקנה אנרגיה לחלקיק.
תפנית חלה בשנים 1928-1932 אז החלו בבניית מאיץ החלקיקים הראשון במעבדתו של ארנסט רתרפורד באוניברסיטת קיימברידג'. במאיץ הראשון היה שנאי גדול ומיישר זרם, אשר יצרו מתח של מאות אלפי וולטים בין שתי אלקטרודות, שאחת הקיפה את השנייה. מתוך האלקטרודה הפנימית שוחררו פרוטונים, שנוצרו באמצעות יינון של אטומי מימן, ונפלטו דרך חור באלקטרודה החיצונית באנרגיה של עד חצי MeV (מיליון אלקטרון-וולט). היסוד הראשון שנופץ בידי פרוטונים אלה היה ליתיום, שגרעינו נופץ במפגש ונוצרו 2 גרעיני הליום.
נקודת מפנה בהתפתחות המאיצים נזקפת לאורלנדו לורנס, אשר המציא בשנות השלושים את המאיץ המכונה ציקלוטרון (מהמלה היוונית ציקלוס, שפרושה מעגל).
הציקלוטרון הכיל מסלול מעגלי, מוקף אלקטרו-מגנטים. חלקיקים הואצו בהשפעת השדה החשמלי והמגנטי. הציקלוטרון הראשון היה בקוטר של סנטימטרים בודדים אך מיד לאחר מכן נבנו מאיצים גדולים וכבדים הרבה יותר ופתחו תקופה חדשה בחקר החלקיקים. ייחודו של המבנה המעגלי הוא באפשרות להאיץ חלקיקים למהירויות גבוהות תוך השקעה כספית נמוכה יחסית.
דרך פעולה
העיקרון שעליו מבוססת פעולת המאיץ, הוא אותו עקרון שבעזרתו מואצים אלקטרונים בשפופרת קרן קתודית. בין שני גופי מתכת, אלקטרודות, הטעונים במטענים חשמליים מנוגדים, שורר שדה-חשמלי. על חלקיק הנמצא בשדה, בין 2 האלקטרודות, פועל כוח (אם מטען החלקיק חיובי, הכוח הפועל הוא בכיוון השדה ואם מטען החלקיק שלילי – הפוך). כוח זה גורם לתאוצה של החלקיק, כלומר לגידול מתמיד של מהירותו. עוצמת השדה החשמלי שווה למתח החשמלי שבין האלקטרודות חלקי המרחק שביניהן. הכוח הפועל על החלקיק שווה למכפלה של הכוח שפועל עליו, במרחק שהחלקיק עובר בהשפעת הכוח.
את האנרגיה הקינטית של החלקיק מודדים ב־eV (אלקטרון-וולט= ארג). א"ו אחד היא האנרגיה שרוכש חלקיק שמטענו שווה למטען היסודי כאשר הוא מואץ במתח של וולט אחד.
נדמה, אם כך, שהדרך הפשוטה להשיג אנרגיה יותר גבוהה היא בעזרת הגדלת המתח החשמלי במאיץ. אך יש גבול למתח הסטטי שניתן לקיים בין אלקטרודות.
כאשר המתח גדול מספיק מתחולל תהליך המכונה פריצה. המטען החשמלי עובר מאלקטרודה אחת לשנייה תוך יצירת ברק, או שהוא עובר דרך חומרי הבידוד ומתארק לאדמה. בעזרת שיפורים בחומרי הבידוד ותכנון מוקפד ניתן לייצר מתח סטטי בסדר גודל של כמה מיליוני וולטים אך זה עדיין לא מספיק. ניתן להתגבר על מגבלה זו בעזרת שימוש במאיץ מעגלי. במקום לייצר מתח סטטי אדיר אחד, שנותן האצה ב"דחיפה" אחת לחלקיק, מעבירים את החלקיק במסלול מעגלי מספר רב של פעמים שכל פעם הוא מקבל "דחיפות" קטנות ומהירותו עולה בהדרגה. גם במאיץ מעגלי ישנם בעיות שמהנדסי המאיצים נאלצים להתגבר עליהן.
אחת הבעיות היא הפסדי אנרגיה בגלל הקרינה האלקטרומגנטית שפולט חלקיק טעון חשמל הנע בתאוצה. תנועה במסלול מעגלי, אפילו במהירות קבועה, היא תנועה מואצת משום שכיוון המהירות משתנה בלי הרף (תאוצה צנטריפטלית). כאשר החלקיקים הטעונים נעים במהירות גבוהה במסלולם המעגלי הם פולטים אנרגיה אלקטרומגנטית רבה ולכן מפסידים אנרגיה קינטית. על עניין זה מתגברים באמצעות הגדלת קוטר המאיץ. ככל שהקוטר גדול יותר ככה עיקום המסלול קטן יותר.
מאיץ קווי
במאיץ קווי (באנגלית Linac = Linear accelarator) החלקיק עובר את כל שלבי המאיץ פעם אחת.
עקב הבדלי המסה והבדלים נוספים בין אלקטרונים לפרוטונים, מאיצי אלקטרונים שונים באופן פעולתם ובמרכיביהם במקצת ממאיצי פרוטונים, אך לשניהם אופן פעולה ומבנה דומה. החלקיק יוצא ממאיץ התחלתי מקדים, המהווה מקור לחלקיק, הכולל סליל חימום, ובו מתח סטטי של כמיליון וולטים (כאמור, המאיץ ההתחלתי שונה במקרה בו רוצים להאיץ אלקטרונים או פרוטונים). מהמקור החלקיקים עוברים דרך כמה צינורות מתכת גליליים המחוברים למקור מתח חילופין. מתח החילופין בין הצינורות מופעל בתדירות כזו, שכאשר אלומת החלקיקים נמצאת בתוך צינור חיובי, כיוון המתח מתחלף, והצינור הבא הופך משלילי לחיובי. כך האלקטרונים נעים קדימה כל זמן שהם נמצאים בין 2 צינורות. בין הצינורות שורר ריק על מנת שהחלקיקים המואצים לא יפסידו אנרגיה בהתנגשות עם מולקולות האוויר. בסיום המסלול החלקיקים המואצים מגיעים לגלאים, מכשירי מדידה, התנגשות עם חלקיקים אחרים/מטרה נייחת או מועברים למאיץ נוסף, בדרך כלל מעגלי. מאיץ קווי מודרני מכיל אלפי צינורות האצה ואורכו יכול להגיע למאות מטרים ואף לקילומטרים.
מאיץ מעגלי
מאיץ מעגלי בנוי בצורת טבעת. מחוץ לטבעת המאיץ מותקנים אלקטרומגנטים היוצרים בתוך הטבעת שדה-מגנטי. השדה-המגנטי לא משפיע על מהירות החלקיקים אלא רק על כיוון תנועתם. כאשר חלקיק טעון נע בתוך שדה-מגנטי פועל עליו כוח הניצב לכיוון תנועתו. כיוון השדה-המגנטי המאיץ מעגלי ניצב למישור הטבעת, והכוח שהוא מפעיל על החלקיק הטעון מכריח אותו לנוע במסלול המעגלי. החלקיקים המואצים עוברים תחילה האצה ראשונית במאיץ קווי, לאחר מכן הם נכנסים למאיץ המעגלי ועוברים את המאיץ פעמים רבות והאנרגיה הקינטית שלהם גדלה מסיבוב לסיבוב. ככל שהאנרגיה של החלקיק גדולה יותר, דרוש שדה-מגנטי חזק יותר כדי שהחלקיקים ימשיכו לנוע באותו מסלול מעגלי, לכן מגדילים את עוצמת השדה-המגנטי במקביל לגידול באנרגיית החלקיקים. כאשר החלקיקים מגיעים לאנרגיה המרבית שלהם, מופעל עליהם באזור מסוים של המאיץ שדה-מגנטי נוסף המכוון אותם החוצה מן הטבעת אל מסלולים בהם מתבצעים ניסויים על ידי התנגשות עם חלקיקים אחרים או מטרה נייחת. מאיץ מעגלי כזה, שבו רדיוס המסלול קבוע והשדה-המגנטי משתנה נקרא בשם סינכרוטרון.
בישראל
בשנים 1976–2010 פעל במכון ויצמן למדע המאיץ ע"ש קופלר, במגדל שהפך לסימן היכר אדריכלי של המכון. מאיץ זה הוא מאיץ יונים קווי, שממוקם במגדל. בראש המגדל ממוקם מקור יונים. היונים שהוא מספק מואצים בתוך צינור אופקי על ידי שדה חשמלי חזק. בצינור זה, כמו בשאר הצינור דרכו עוברת קרן היונים, ממוקמות מספר עדשות מגנטיות, מערבלים ומתקני מדידה, לצורך שליטה ובקרה על מיקוד הקרן. שליטה זו מנוהלת מחדר הבקרה. בתחילת המאיץ מסיטים את קרן החלקיקים כלפי מטה על ידי שדה מגנטי חזק ("Injection Magnet"), ובוררים בעזרתו את מסת היונים שימשיכו. במרכז המגדל, מייצרים מטען חשמלי חיובי חזק (על ידי שרשרת נטענת, בדומה למחולל ואן-דה-גראף), אליו נמשכים היונים השליליים. בטרמינל, במרכז צינור, מצוי גם מפשיט יונים - מתקן שבעזרת רדיד מתכתי, או אטומי גז, "מפשיט" את היונים מהאלקטרונים, והופך אותם ליונים חיוביים. כעת משהם חיוביים הם נדחים ממרכז המגדל כלפי מטה, וממשיכים להאיץ כתוצאה מהכוח החשמלי החזק. בתחתית המגדל ישנו מגנט נוסף, מגנט אנליזה, בעזרתו בוררים את היונים הרצויים (בעלי מספר האלקטרונים המבוקש). היונים ממשיכים בצינור ואקום עד לחדר המטרה, בו הם מוקרנים לצורכי הניסוי שנערך. האנרגיה שהמאיץ מעניק ליונים בעלי מטען חשמלי של אלקטרון אחד היא עד, והיונים מואצים בו למהירויות של אחוזים בודדים ממהירות האור.
במרכז למחקר גרעיני שורק פועל מאיץ החלקיקים הקווי שרף (Soreq Applied Research Accelerator Facility). שרף מסוגל להאיץ פרוטונים ודאוטרונים לאנרגיות של עד. בנוסף למחקר בסיסי, יינתנו בו שירותי רדיוגרפיה ודיפרקציה של נייטרונים ויפותחו בו שיטות לייצור איזוטופים לשימושים רפואיים.
מתקן לייזר אלקטרונים חופשיים (FEL) נסיוני ממוקם באוניברסיטת אריאל.
במרכז חמד"ע קיים מאיץ חלקיקים אך הוא קטן יחסית ובשימוש לעיתים רחוקות.
מאיצי חלקיקים זעירים
האפשרות שמאיץ החלקיקים יהיה נייד, קטן, זול וזמין תנגיש אותו למגוון שימושים וקהילות שכרגע רואים בו טכנולוגיה שאינה בת השגה, לדוגמה: מפעלים קטנים, קהילות עניות, ומדינות עולם שלישי.
כלל השלושה בכתיבה
כלל השלושה בכתיבה הוא עיקרון כתיבה המרמז ששלישיית אירועים או דמויות, היא הומוריסטית יותר, מספקת יותר או יעילה יותר מאשר מספרים אחרים. הקהל של צורת טקסט זו, נוטה לפיכך לזכור יותר את המידע המועבר, מכיוון שכשיש שלוש ישויות, ניתן לשלב בהן תמציתיות וקצב, ליצירת דפוס חוזר. מצב זה גורם למספר להיראות בקיא, תוך שמירה על מסר פשוט וקליט.
סיסמאות, כותרות סרטים ושלל דברים מסוגים שונים נבנו בשלשות, מסורת שצמחה מתוך סיפור סיפורים בעל-פה. דוגמאות לכך כוללות את שלושת החזירונים הקטנים, שלושת האבות ושלושת המוסקטרים. באופן דומה, שמות תואר מקובצים לרוב בשלשות, כדי להדגיש רעיון.
הביטוי הלטיני "omne trium perfectum" (כל מה שמגיע בשלשות מושלם, או, כל קבוצה של שלוש היא שלמה) מעביר את אותו רעיון כמו כלל השלושה בכתיבה. במקרא ניתן למצוא ביטוי דומה ו"החוט המשולש לא במהרה ינתק"
משמעות
כלל השלושה בכתיבה יכול להתייחס לאוסף של שלוש מילים, ביטויים, משפטים, שורות, פסקאות / שורות, פרקים / קטעי כתיבה, יצירות אומנות (טריפטיכון) ואפילו ספרים או סרטים שלמים (טרילוגיה). שלושת האלמנטים יחד ידועים כמשולש (triad). הטכניקה עשויה לשמש לא רק בפרוזה אלא גם בשירה, סיפור סיפורים בעל-פה, סרטים ופרסום. בצילום תמונות, כלל השלישים מייצר אפקט דומה, על ידי חלוקת תמונה לשלושה חלקים, אנכית ואופקית.
"טריקולון" הוא שימוש ספציפי יותר לכלל השלושה, בו שלוש מילים או ביטויים הם גם שווים באורכם ובצורתם הדקדוקית.
הנדיאטריס הוא צורת דיבור בה משתמשים בשלוש מילים עוקבות כדי לבטא רעיון מרכזי אחד. כסיסמה או כמוטו, זה ידוע כמוטו משולש (tripartite).
סיסמאות וביטויי משפט
מסעות פרסום רבים וסיסמאות פומביות משתמשים בטכניקה ליצירת דרך קליטה ובלתי נשכחת, כדי להציג מידע. בתורת השיווק, חלוץ הפרסום והמכירות האמריקני, סנט אלמו לואיס, פרש את שלושת עקרונות הקופירייטינג הראשיים שלו, שלדעתו היו חשובים מכדי לפרסום אפקטיבי:
דוגמאות ידועות יותר כוללות:
קומדיה
בקומדיה, הכלל נקרא גם משולש קומיקס, והוא אחד ממכשירי הקומדיה הרבים המשמשים באופן קבוע על ידי הומוריסטים, סופרים וקומיקאים. האלמנט השלישי של המשולש משמש לעיתים קרובות ליצירת אפקט של הפתעה אצל הקהל, והוא לעיתים קרובות שורת המחץ של הבדיחה עצמה. לדוגמה, בדיחות עשויות להכיל שלושה אנשים סטריאוטיפיים - כמו "אנגלי, אירי וסקוטי" או "בלונדינית, ברונטית וג'ינג'ית" - וההפתעה או שורת המחץ של הבדיחה נובעת מהדמות השלישית.
הכלל הקומי של השלושה משולב לעיתים קרובות עם תזמון מהיר, ומבטיח כי לצופים יהיה פחות זמן להשלים את התבנית, לפני ששורת המחץ תגיע. ככלל, הכלל הקומי של השלושה מסתמך על הגדרת תבנית של שני פריטים ואז מערערים את הציפיות של הצופים על ידי הפרת הדפוס הזה עם הפריט השלישי. דוגמה אחת בולטת במיוחד מגיעה "מהמופע של דיק ואן דייק" -.
ממש כמו רוב הכתיבה הקומית, כלל השלושה בקומדיה מסתמך על בניית מתח לשחרור קומי. במקרה של כלל השלושה, מתח בנוי עם שני הפריטים הראשונים בתבנית ומשוחרר עם הפריט הסופי, שאמור להיות הכי מצחיק מבין השלושה. מרבית המשולשים הם קצרי אורך, לרוב רק שניים או שלושה משפטים, אך ניתן ליישם את הכלל גם ביעילות באורך ארוך יותר כל עוד עוקבים אחר נוסחת הבסיס.
אגדות
בסיפור סיפורים, מחברים יוצרים לרוב שלשות או מבנים בשלושה חלקים. בצורתו הפשוטה ביותר, זהו רק התחלה, אמצע וסוף, למשל, כמו משיריו של אריסטו. סיד פילד כתב ספר לימוד פופולרי לתסריטאות, ובו הציג את היתרונות של מבנה בן שלוש פעולות על פני המבנה המסורתי יותר בן חמש המערכות המשמש את ויליאם שייקספיר ורבים מחזאים מפורסמים אחרים.
ספרות
במחזמר כנר על הגג, טוביה החולב חייב למסור את שלוש בנותיו הגדולות זו אחר זו. כל שידוך מאתגר בהדרגה את אמונתו, כפי שהוא מיוצג על ידי מונולוג בו הוא מתווכח עם עצמו תוך שימוש בביטוי "מצד שני" כדי לגלם את פרקליט השטן ולשכנע את עצמו לצד בנותיו. תהליך זה מוקצן עם הבת הצעירה שרוצה להתחתן עם גוי, שלעבורה מסכם טביה כי "לא, אין צד שני".
במחזה יוליוס קיסר של ויליאם שייקספיר מתחיל מרקוס אנטוניוס את נאומו באמצעות כלל השלושה: חברים, רומאים, בני ארצנו, השאילו לי אוזניים, שאליהם אנשים מתחילים להקשיב.
רטוריקה ודיבור בציבור
השימוש בסדרה של שלושה אלמנטים הוא גם מאפיין ידוע של בית משפט ציבורי. מקס אטקינסון, בספרו Our Masters' Voices, נותן דוגמאות מעניינות של כמה דוברי ציבור שהשתמשו בביטויים בני שלושה חלקים, על מנת ליצור את מה שהוא מכנה 'מלכודות כפיים', המעוררות לתשואות הקהל.
מרטין לותר קינג ג'וניור, פעיל ומטיף זכויות האזרח, היה ידוע בשימושים שלו בכלל השלושה לאורך נאומיו הרבים המשפיעים. לדוגמה, הנאום "אי-אלימות וצדק גזעי" הכיל מושג המורכב מכלל השלושה: "עלבון, חוסר צדק וניצול", וכמה שורות אחר כך "צדק, רצון טוב ואחווה".
כלל השלושה שימש גם בהתייחסותו של ווינסטון צ'רצ'יל ל-"דם, עמל, דמעות וזיעה" (שמזכירים את גריבלדי ותאודור רוזוולט) בזיכרון פופולרי ל"דם, זיעה ודמעות". באופן דומה, Leviathan של תומאס הובס מתאר את חשיבות הקהילה שבלעדיה החיים יהיו "בודדים, עניים, מגעילים, אכזריים וקצרים". זה הצטמצם לשלישייה הנפוצה "מגעיל, אכזרי וקצר".
חוק ומשפט
מאפיין נפוץ של מסמכים משפטיים המעניקים זכויות קניין או הענקה כפי שנוסחו על ידי אנשי מקצוע בתחום המשפטי, מנציחים את הנוהג באנגלית הישנה, שבו כלל השלושה מצטט לדוגמה, בצוואה את הביטוי
בבית המשפט מצוטטת ההשבעה: "לומר את האמת, את כל האמת ושום דבר מלבד האמת."
נבחרת גביע הפדרציה של ספרד
נבחרת גביע הפדרציה של ספרד היא נבחרת הטניס של ספרד המשחקת בגביע הפדרציה העולמי ומורכבת משחקניות הטניס הבכירות שלה.
הנבחרת משחקת בגביע הפדרציה החל משנת 1972. היא הייתה בין הנבחרות החזקות בשנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר זכתה במקום הראשון חמש פעמים (1991, 1993, 1994, 1995, 1998).
נכון לשנת 2022 שיחקה ספרד מאז תחילת השתתפותה בגביע הפדרציה 140 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 85 מפגשים.
נערי שיקגו
נערי שיקגו היו קבוצה של מעל 100 גברים, בעיקר כלכלנים צ'יליאנים צעירים, שפעלו בצ'ילה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 תחת הדיקטטורה של אוגוסטו פינושה ליישום מדיניות כלכלית של שוק חופשי ומבוזרת. שמה של הקבוצה נגזר מכך שחבריה קיבלו את הכשרתם תחת הנחייתם של מילטון פרידמן וארנולד הרברגר (Harberger) מאוניברסיטת שיקגו.