cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות גרמניה
פילוג דתי
רבני גרמניה כולם היו מאוגדים ב"התאחדות הרבנים הכללית" (Allgemeiner Rabbiner-Verband) שקמה ב-1896. מלבדו התקיימו מסגרות קטנות לזרמים: עוד באותה שנה הוקמה "התאחדות הרבנים המסורתיים שומרי התורה" (Vereinigung traditionell-gesetzestreuer Rabbiner) על ידי הרב דוד צבי הופמן והרב מרדכי הורוביץ מפרנקפורט, שהייתה מזוהה עם האורתודוקסיה הקהילתית. ב-1898, מתוך חתירתם לייצג את "הליברלים באמת" ולהעניק למושג משמעות ברורה, כוננו הרבנים היינמן פוגלשטיין וצזר זליגמן את "התאחדות הרבנים הליברלים" (Vereinigung der liberalen Rabbiner) שהייתה רפורמית בבסיסה. שלמה זלמן ברויאר ייסד ב-1906 את "איגוד הרבנים האורתודוקסים" (Verband orthodoxer Rabbiner), שפעל מטעם הבדלנים. רק הפוזיטיבים-היסטוריים מברסלאו נותרו ללא גוף רשמי: 63 רבנים שהיו מזוהים עמם כוננו ב-1909 את "ההתאחדות היהודית החופשית" (Freie jüdische Vereinigung), אך היא הייתה קצרת ימים. רק ב-1925 הצליחו לייסד את "מפלגת האמצע הדתית" (Religiöse Mittelpartei), שפעלה בקנה מידה אזורי ומוגבל. מלבד אלה, הוסיפה הקהילה הרפורמית הקיצונית בברלין להתקיים עד חורבן יהדות גרמניה, והייתה היחידה בארץ שמימשה באופן רדיקלי את חזונו של הזרם.
איחוד הרבנים האורתודוקסיים בגרמניה גינה את תוכניתו של הרצל למדינה ליהודים, כעברה על חוקי הדת. ואילו הצהרה רשמית של רבנים ליברלים קבעה: "כל עוד כתבו עברית (כלומר לקהל המזרח-אירופאי), הציונים לא היו מסוכנים, עכשיו שהם כותבים גרמנית, יש לצאת נגדם". בשנת 1880 היו היהודים 1.3% מהאוכלוסייה הכללית. בעקבות שיעור הילודה היורד, כעבור 30 שנה ירד חלקם באוכלוסייה ל-0.9%. בין השנים 1830–1889, היגרו כ-200,000 יהודים מגרמניה לארצות הברית.
ברפובליקת ויימאר
כ–100,000 יהודים השתתפו במלחמת העולם הראשונה, 80% מהחיילים היהודים שירתו בחזית וכ–12,000 מהם נהרגו בקרבות.. ברחבי גרמניה הוקמו אנדרטאות לזכר חיילים יהודים שנפלו במלחמה, דוגמת אנדרטאות שהוקמו בבאדן-וירטמברג.
בשנות העשרים היו כ–600,000 יהודים בגרמניה. 40% מהם התבוללו. היה להם שוויון חברתי והם נטמעו בחברה הגרמנית במעמד הבינוני ומעלה. היטמעותם בחברה הבורגנית נתמכה על אידיאל הבילדונג.
במקביל השתנה מאוד הרכבה של יהדות גרמניה. כבר בסוף המאה ה-19 ובייחוד אחרי מלחמת העולם הראשונה התחוללה הגירה המונית של אוסטיודן מהמזרח. ב-1925 היו 107,000 יהודים ילידי ארצות חוץ במדינה; מספר זה אפילו לא כלל את צאצאי המהגרים הוותיקים יותר, ששיעורם עלה גם עקב היקף ההתבוללות בקרב היהודים הילידים (ב-1933, 44% מכלל היהודים התחתנו בנישואי תערובת, ואילו בקרב המזרחיים ידוע שאחוז נישואים אלה היה נמוך מאוד). המתח בין היהודים הגרמנים למזרחים, שאופייה של זהותם היהודית היה אתני ובדלני יותר, התבטא בשנאה חריפה כלפי האחרונים. עם זאת, צעירים ילידים רבים גם נסחפו ב"פולחן יהודי המזרח" (Ostjudenkult) בתחילת המאה ה-20, השם שניתן לתופעה רחבה של התעניינות והערצה ליהודי רוסיה ופולין בשל מה שנתפס כאותנטיות והשורשיות שלהם למול הבורגניות המתבוללת של דור ההורים.
יהודי גרמניה מילאו תפקיד מפתח ברפובליקת ויימאר (בין היתר, ההוגה שלה היה יהודי). עם הקמתה, 24 יהודים נבחרו כצירים לרייכסטאג ובין 1919 ל-1924 כיהנו שישה יהודים כשרים בכירים בממשלה.
תחת השלטון הנאצי
בשנת 1933, חיו כ-522,000 יהודים בגרמניה. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנה זו, התפתחה מדיניותם בנושא היהודים בשתי דרכים: חקיקת חוקים וגזירות נגד היהודים, ומעשי אלימות והשפלה ללא קשר לחוק. לאחר שקיבלו הנאצים רוב ברייכסטאג, הם החלו בחקיקה אנטישמית שמטרתה הייתה לסלק את כל היהודים מגרמניה.
משלב זה החלו פוגרומים ביהודים, יהודים פוטרו מעבודתם, ובחנויות שהיו בבעלות יהודים - הפסיקו לקנות. ב-9 במרץ 1933 התרחשו פרעות ביהודי ברלין.
ב-11 במרץ 1933 התפרצו אנשי ה-SA (פלוגות-הסער של המפלגה הנאצית) לבניין בית המשפט בברסלאו, אז בירת שלזיה בגרמניה (בשנות האלפיים, וורוצלב בפולין), וסילקו ממנו את כל היהודים - שופטים, פרקליטים ועורכי דין. באותו חודש היו פוגרומים ביהודים גם במקומות אחרים בגרמניה.
עם התבססות המשטר הנאצי בגרמניה, גברה המדיניות האנטי-יהודית ונחקקו חוקי נירנברג.
באוקטובר 1938 הכריזו הנאצים על גירושם של יהודי גרמניה שאזרחותם פולנית אל שטח פולין. היהודים הועברו אל הגבול, אך ממשלת פולין סירבה לקבלם, והיהודים שהו בשטח ההפקר שבין שתי המדינות במשך החורף, ללא מזון, מים וקורת גג. יהודי פולין ניסו לתמוך במגורשים, אך רובם מתו בתנאים קשים.
על רקע הגירוש, סטודנט יהודי בשם הרשל גרינשפן, שהוריו היו בין המגורשים, התנקש בחייו של יועץ השגרירות הגרמנית בצרפת, ארנסט פום ראט. בתגובה להתנקשות נערך ב-9 בנובמבר 1938 פוגרום נקמה של אנשי המשטרה הפוליטית ביהודי ברלין. במהלך הפוגרום התנפלו הפורעים על בתי יהודים, הכו אלפי יהודים, הרגו 92 יהודים, שרפו מאות בתי-כנסת, בתי-ספר וחנויות, הרסו כ–7,500 בתי-עסק ואסרו 30 אלף יהודים במחנות ריכוז. הפוגרום כונה "ליל הבדולח", על-שם שברי הזכוכיות של חלונות-הראווה בחנויות היהודים.
מסוף שנת 1938, לאחר "ליל הבדולח", היגרו מגרמניה כ–150 אלף יהודים, ובסך הכל היגרו ממנה 304,000 יהודים ב-6 השנים הראשונות לדיקטטורה הנאצית, כ-60% מיהדות גרמניה ערב עליית הנאצים לשלטון.
בניגוד למדינות אחרות שהיו תחת שלטונה של גרמניה הנאצית בזמן השואה, ליהודי גרמניה ניתנה התקופה הארוכה ביותר לצאת מחוץ למדינה, מאביב 1933 ועד אוקטובר 1941, כאשר לכל אורך זמן זה דרבנו אותם השלטונות לעזוב את המדינה.
אמנת דנקרק
אמנת דנקרק נחתמה ב-4 במרץ 1947 בדנקרק שבצרפת, בין צרפת לממלכה המאוחדת, כחוזה של ברית וסיוע הדדי נגד מתקפה גרמנית אפשרית לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא נכנס לתוקף ב-8 בספטמבר 1947 ולפי חלק 4, סעיף 2 של הנוסח, הוא נשאר בתוקף למשך 50 שנה.
יהדות גרמניה
לאחר השואה
מיד לאחר השואה נספרו בגרמניה כמה עשרות אלפי יהודים, מתוך אוכלוסייה של 214,000 יהודים ערב מלחמת העולם השנייה. בברלין לבדה נותרו כ-4,000 יהודים. עקורים רבים משארית הפליטה המשיכו להגיע לגרמניה בשנים הבאות כתחנת ביניים להגירה סופית לארץ ישראל או לארצות המערב. מרבית העקורים אכן היגרו מגרמניה אך מעטים מהם נותרו במדינה. עקורים אלו הפכו לחלק עיקרי בקרב יהודי גרמניה בקהילות המאורגנות, פרט ליהדות ברלין.
אמנת דנקרק
לדברי מארק טרכטנברג, האיום הגרמני היה אמתלה להגנה מפני ברית המועצות.
יהדות גרמניה
לאחר השואה
בתום מלחמת העולם השנייה פעל משה פרנבך לשיקום קהילת יהודי ברלין והנהיג אותה עד לחידוש חיי הקהילה בכל תחומי החיים. בהתאם לחוק שהתקבל בשנת 1949 יהודים שהיו בגרמניה לפני 1941 היו יכולים לבקש את אזרחותם בחזרה.
אמנת דנקרק
אמנה זו קדמה לאמנת בריסל משנת 1948, אשר הובילה להקמת האיחוד המערבי (WU) בין בלגיה, צרפת, לוקסמבורג, הולנד והממלכה המאוחדת. ב-1955 שונה שמו לאיחוד המערב-אירופי, עקב חתימת אמנת בריסל משנת 1954, שהכריזה על כניסת איטליה וגרמניה המערבית לאיחוד.
יהדות גרמניה
לאחר השואה
יהדות גרמניה הוחרמה, הלכה למעשה, על ידי הקהילות היהודיות בעולם ובידי מדינת ישראל. המנהיגות היהודית טענה כי אסור ליהודים להיוותר בגרמניה לאחר השואה. לקראת סיום שנות ה-90 נרשמה התחממות משמעותית במערכת היחסים הזו, והסוכנות היהודית וארגוניים יהודיים אחרים שבו לפעול בגרמניה.
בשנת 1990 מנתה קהילת יהודי גרמניה 26,000 יהודים, מרביתם מהגרים מארצות מזרח אירופה שאחרי מלחמת העולם השנייה וחלקם ניצולי שואה ופליטים יהודים ששבו לאחר המלחמה לחיות בגרמניה, כגון הלנה מאייר, או יהודים גרמנים ששרדו במהלך שנות השואה בגרמניה.
עם התפוררות ברית המועצות, פתחה ממשלת גרמניה את שערי המדינה בפני היהודים, בהתאם לחוק השבות הישראלי והחוק הגרמני לניצולי ספינות. 104,000 יהודים ובני משפחתם ניצלו זכות זו, בעיקר מרוסיה, אוקראינה והמדינות הבלטיות. קהילת יהודי גרמניה היא כיום השלישית בגודלה באירופה המערבית, ומתגוררים בה כ-150,000 יהודים, מתוכם רק כ-130,000 איש רשומים כחברים בקהילות היהודיות. כמו כן, מתגוררים בגרמניה כ-14,000 ישראלים.
בשנת 2003 הרב יצחק ארנברג הקים את ארגון ORD לתאום בין הקהילות האורתודוקסיות בגרמניה.
דת
רבים מהיהודים החיים בגרמניה כיום הם יוצאי מדינות ברית המועצות לשעבר, ברובם המכריע חילונים.
מבחינה דתית כיום חיים בגרמניה מעט מאוד יהודים ששומרים על מנהג אשכנז הישן. כמו קהילות נוספות, נטמעה רוב קהילת ה"ייקים" הדתיים בציבור הליטאי.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התחילו שלוחי חב"ד להגיע לגרמניה ופתחו בפעילות חזרה בתשובה ועזרה ליהודים במדינה. ב, פועלים בגרמניה למעלה מעשרה בתי חב"ד. במקביל, חלק מהרבנים החרדים יוצאי-גרמניה בישראל, הורו ליוצאי גרמניה לאמץ את מנהגי ישיבות ליטא, אך הרבה רבני ה"יקים" ראו את זה כתוצאה לא מכוונת, לאור זה שלא היו הרבה מניינים ששמרו על מנהגי היקים בארץ. קהילות קטנות ששומרות על המנהגים קיימות באירופה בשווייץ, מזרח צרפת (אלזס ולורן) ולוקסמבורג. קהילה משמעותית נמלטה מפרנקפורט לאחר ליל הבדולח ועברה לוושינגטון הייטס בניו יורק, שם הקימו את בית הכנסת קהל עדת ישורון שדבק במנגינות ובנוסח המקורי. קהילה הוקמה גם בקיבוץ חפץ חיים בישראל. החל משנות ה-90 נפתחו בארץ על ידי מכון מורשת אשכנז מספר קהילות הממשיכות את מנהג יהדות גרמניה כשאחת הבולטות שבהן היא קהל עדת ישורון ברמות אלון בירושלים, אשר אף התחילה בפרויקט לשימור מנהג ריינוס בכלל, ומנהג פרנקפורט בפרט. קהילות נוספות נמצאות בבני ברק, ביתר עילית וקריית ספר.
מתכון
מתכון הוא רשימה של חומרים והוראות, הנדרשים להכנת מוצר. בדרך כלל משתמשים בו בהקשר להכנת מזון. המתכון מפרט שיטת הכנה (בישול, טיגון, אפייה וכדומה) וכולל בתוכו את רשימת המצרכים וסדר פעולות מדויק לשילוב ביניהם על מנת ליצור את המאכל הרצוי.
מקור המילה
המילה מתכון בעברית מורכבת משורש תכ"ן, ומתייחסת לתוכנו של דבר מסוים לרוב בהקשר של אוכל או התוכנית שעל פיה יוצרים אותו.
בעבר נהגו להשתמש במילה מרשם או רצפט.
סוגי מתכונים
מתכונים ניתן למצוא בספרי בישול, בטורי בישול בעיתונים או באתרי אינטרנט, בתוכם פורומים ברשתות החברתיות.
בשל השימוש הגובר בפלטפורמת יוטיוב, מתכונים רבים היום מוצגים בצורת סרטונים.
ישנם מתכונים משפחתיים המועברים מדור לדור. לשפים רבים יש מתכונים סודיים אותם אין הם חושפים לציבור.
יצחק סגי נהור
רבי יצחק סגי נהור (1160–1235), הידוע גם בשם ריס"ן, היה מהמקובלים הראשונים בפרובאנס שבצרפת, בנו של הראב"ד. מכונה סגי נהור (עיוור בארמית) כיוון שהיה עיוור מלידה.
תולדותיו
חוקרי הקבלה הראשונים, צבי גרץ ומשה לנדאואר, טענו כי רבי יצחק הוא מחדשה של תורת הקבלה היהודית בכלל, ויחסו לו את חיבור ספר הבהיר. החוקרים אברהם אליהו הרכבי וגרשם שלום חלקו עליהם, והוכיחו שהוא קיבל את יסודות הקבלה מרבותיו, ושספר הבהיר נתחבר על ידי מחבר אחר. המזרחן הגרמני אריך בישוף (Erich Bischoff) טען כי ר' יצחק סגי נהור היה המקור הראשון לרעיון עשר הספירות בקבלה, ונראה כי טען כך משום שאף הוא ייחס לר' יצחק את חיבורו של ספר הבהיר. כפי שרואים טענות אלו הן של גרץ והן של אריך בישוף יסודן בטעות מכיוון שכבר במדרשי חז"ל ובספר יצירה (שלפי כולם קדמו לרבי יצחק סגי נהור) מובאים ברמז יסודות הקבלה ובמפורש מובא עניין עשר הספירות.
רבי מנחם ריקנאטי העיד עליו, שהיה מכיר בפני האדם שנולד אם הוא נשמה חדשה או נשמה שמוחזרה בגלגול. רבי יהודה החייט מעיד עליו שהיה מרגיש באוויר ששאף על יד מיטתו של חולה, אם יקום החולה מחליו או ימות.
חיבוריו
רוב חידושיו לא ראו אור בדפוס, וכתבי יד של פירושיו נמצאים בספריות שונות ברחבי העולם, רובן בספריית הוותיקן ברומא. שמועות משמו מובאות בספרי מקובלים שונים, כדוגמת ספר החייט (פרק יד). בין חיבוריו שבכתב יד הוא ביאור מעשה בראשית, מובא בספרי המקובלים הראשונים.
חיבוריו שהודפסו:
רם כרמי
רם כרמי (1931, תרצ"א - 11 באפריל 2013, א' באייר תשע"ג) היה אדריכל ישראלי. זוכה פרס ישראל לאדריכלות בשנת תשס"ב.
ביוגרפיה
כרמי נולד בירושלים, למשפחה מבוני היישוב. אביו הוא האדריכל דב כרמי אשר תכנן מבנים רבים בתל אביב הישנה בתקופת היישוב. אמו, חיה, היא בת חיים מקלב, בנו של מרדכי מקלב, איש העלייה הראשונה ומראשי אנשי הציבור בפתח תקווה. אחותו היא האדריכלית עדה כרמי-מלמד.
את לימודי האדריכלות עשה בלונדון בבית הספר לאדריכלות של אגודת האדריכלים AA, בין השנים 1951-1956. בשנים 1975-1979 כיהן כאדריכל ראשי במשרד השיכון.
זכה פעמיים בפרס רכטר: בשנת 1966 על תכנון פרויקט "מרכז הנגב" בבאר שבע וב-1999 על מוזיאון "יד לילד" בבית לוחמי הגטאות. זכה פעמיים בפרס רוקח: ב-1965 על תכנון בית אל-על וב-1970 על מבני מגורים ברחוב בארי בתל אביב-יפו.
תכנן בשותפות עם אחותו, האדריכלית עדה כרמי, מספר פרויקטים שהידוע בהם הוא בניין בית המשפט העליון.
ביקורת
חלק מעבודותיו זכו לתשבחות רבות בישראל ומחוצה לה, בהן בניין בית המשפט העליון ומסוף היוצאים בטרמינל 3. עם זאת, רבות מעבודותיו המרכזיות בישראל נתקבלו בביקורת ציבורית קשה. כך היה לגבי התחנה המרכזית החדשה של תל אביב, אשר נטען כלפיה שגרמה לנזקים אורבניים קשים בסביבתה, קמפוס הר הצופים, בו מתקשה הציבור להתמצא, ״מגדלי חוף הכרמל״ בחיפה, המסתירים את הנוף וזכו בתואר המפוקפק "מפלצות חוף הכרמל" מתושבי העיר ומגדלי הולילנד שפוגעים באופן קשה בקו הנוף של ירושלים, וזכו לכינוי "המפלצת על הגבעה". גם על שיפוץ בית הבימה בתל אביב נמתחה עליו ביקורת קשה. רם כרמי הגיב לביקורת על בניין הבימה באופן בוטה "מה שעשיתי זה דבר גדול ולא אכפת לי מה אומרים כולם, שיישקו לי בתחת". בהזדמנות אחרת אמר: "כל תוכנית טובה שאני עושה, מוהלים אותה במים, מוציאים לה כמעט את הנשמה. אבל אני לא הורס ולא מפוצץ את המבנה, כי כמו כל אבא טוב, אם הילד שלך יוצא קצת לא לפי התוכניות שלך ולא הכי מוצלח, אז אתה לא פוגע בו ולא אוהב אותו פחות. כולם היו בנייני".
חבורת פואנקרה
חבורת פואנקרה היא חבורת האיזומטריות של מרחב מינקובסקי. במילים אחרות, חבורת פואנקרה היא אוסף הטרנספורמציות המעבירות בין מערכות ייחוס שקולות מבחינת תורת היחסות הפרטית, כלומר אוסף כל הטרנספורמציות במרחב-זמן \ (t,x,y,z) שאינן משנות את המטריקה.
החבורה קרויה על שמו של המדען הצרפתי אנרי פואנקרה.
חבורת פואנקרה היא חבורת לי לא קומפקטית מממד 10. לחבורת פואנקרה יש שתי תת־חבורות חשובות: חבורת פואנקרה היא מכפלה חצי ישרה של החבורות הנ"ל.
לחקר ההצגות של חבורת פואנקרה יש חשיבות רבה בתחום פיזיקת החלקיקים. האופן בו טרנספורמציית פואנקרה משפיעה על חלקיק נקבעת על פי ההצגות של החבורה. באופן זה ניתן להסיק קיום תכונות שונות, דוגמת מסה וספין, בעזרתן ניתן לאפיין את החלקיקים.
מרובע סאקרי
מרובע סאקרי (לעיתים נקרא גם מרובע ח'יאם-סאקרי) הוא מרובע עם שתי צלעות שוות הניצבות לבסיס משותף. הוא נקרא על שם ג'ובאני ג'ירולמו סאקרי, שעשה בו שימוש מקיף בחיבורו על גאומטריה שפורסם ב-1733, שהיווה ניסיון להוכיח את אקסיומת המקבילים באמצעות הוכחה על דרך השלילה.
השימוש הידוע הראשון במרובע סאקרי נעשה על ידי עומר ח'יאם בשלהי המאה ה-11, ועל כן לעיתים מתייחסים למרובע הזה בתור מרובע ח'יאם-סאקרי. בעבור מרובע סאקרי ABCD, הצלעות AD ו-BC (שנקראות גם הרגליים) שוות באורכן וניצבות לבסיס AB. החלק העליון CD נקרא הפסגה או הבסיס העליון והזוויות C ו-D נקראות זוויות הפסגה.
כפי שהתברר מאוחר יותר, שלוש האפשרויות השונות לזוויות אלו מתאימות למקרים הבאים:
סאקרי עצמו חשב שניתן להראות שהמקרים הקהים והחדים הם בעלי סתירות פנימיות. הוא אכן הראה שהמקרה הקהה הוא בעל סתירה פנימית, אבל נכשל לטפל בצורה נכונה במקרה החד.
היסטוריה
למרובעי סאקרי התייחס לראשונה עומר ח'יאם (1048–1131) בשלהי המאה ה-11 בספר הראשון של חיבורו "הסבר לקשיים הטמונים בפוסטולטים של אוקלידס". בשונה ממחברים אחרים שהעירו על כתביו של אוקלידס לפניו ואחריו, ח'יאם לא ניסה להוכיח את פוסטולט המקבילים אלא לגזור אותו מפוסטולט שקול אותו לקח מ"עקרונות הפילוסוף" (אריסטו):
כיאם התייחס לאחר מכן למקרה הישר, הקהה והחד של זוויות הפסגה של מרובע סאקרי, ולאחר שהוכיח מספר משפטים עליהם הוא דחה את המקרה הקהה והחד בהתבסס על הפוסטולט שלו וכך "גזר" את הפוסטולט של אוקלידס.
רק כעבור 600 שנים ג'ורדנו ויטלה עשה התקדמות נוספת בספרו Euclide restituo (בשנים 1680, 1686), בו הוא השתמש במרובע כדי להוכיח שאם שלוש נקודות על הבסיסים התחתון AB והעליון CD הן שוות מרחק, אז AB ו-CD הם שווי מרחק בכל מקום.
סאקרי עצמו ביסס את כל ההוכחה הלוגית (והפגומה) שלו את פוסטולט המקבילים מסביב למרובע ושלושת המקרים שלו, והוכיח משפטים רבים על התכונות שלו במסגרת ניסיונו זה.
תכונות של מרובעי סאקרי
יהי ABCD מרובע סאקרי אשר AB הוא הבסיס שלו, CD הוא הפסגה שלו ו-CA ו-DB הצלעות השוות שניצבות לבסיס התחתון. התכונות הבאות תקפות לכל מרובע סאקרי בגאומטריה היפרבולית:
שני מרובעי סאקרי חופפים אם מתקיים:
לגבי מקטע הקו שמחבר את אמצע הבסיס התחתון עם אמצע הפסגה מתקיים:
מתקיים גם:
משוואות המתארות את התכונות המטריות של המרובע
במישור ההיפרבולי בעל עקמומיות קבועה 1-, אורך הפסגה s של מרובע סאקרי ניתן לחישוב מאורך הרגל l והבסיס b באמצעות הנוסחאות:
חיים סרברו
חיים סרברו (נולד ב-26 בפברואר 1947) הוא מהנדס מיפוי וגאואינפורמציה, מומחה בינלאומי לגבולות, שפועל מאז 1974 להתוויה, לסימון, לקביעה בקואורדינטות ולתיעוד גבולות הקבע והגבולות הזמניים של מדינת ישראל ביבשה ובים. ראש ועדת המומחים המשותפת לגבול ישראל-ירדן. בעברו מפקד יחידת המיפוי של צה"ל בדרגת אל"ם, ומנכ"ל המרכז למיפוי ישראל.
ביוגרפיה
סרברו נולד בוורוצלב פולין. עלה לישראל בינואר 1950. משפחתו התגוררה תחילה במחנה ישראל, מחנה עולים ליד שדה תעופה לוד ואחר כך עברה לבת ים. למד בבית ספר יסודי בבת ים ובתיכון עירוני ז' ביפו. סיים לימודי הנדסה אזרחית בטכניון ב-1969 במסגרת העתודה האקדמית. בעל תואר שני בגאודזיה מהטכניון ותואר שלישי מאוניברסיטת בר-אילן בתחום התוויית גבולות. שרת בצה"ל עד שנת 2002 והשתחרר בדרגת אל"ם לאחר שפיקד על יחידת המיפוי הצבאית בחיל המודיעין למעלה מ-16 שנים (2002-1986). לאחר פרישתו מצה"ל בשנת 2003 נבחר לשמש מנכ"ל המרכז למיפוי ישראל בכפיפות לשר הבינוי והשיכון. בין השנים 2003 עד 2012 שימש מנכ"ל המרכז למיפוי ישראל (מפ"י). אב לשלוש בנות. גר ברעות.
פועלו
לאחר גיוסו בשנת 1965 למד הנדסה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית. במהלך חופשות עבר הכשרות צבאיות. בראשית דרכו המקצועית שימש בהוראה בטכניון ובאוניברסיטת תל אביב, בבית הספר למדידות ובבתי ספר להנדסאים.
שירות צבאי
שירות סדיר: במהלך חופשות הלימודים עבר הכשרות צבאיות במסגרת שירות מילואים וכן השתתף במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה. לאחר חזרתו לשירות הצבאי הסדיר בשנת 1971 שירת כקצין ביחידת המיפוי הצבאית בחיל המודיעין במגוון תפקידים עד שקיבל פיקוד על היחידה בשנת 1986. בתפקיד זה שירת עד לפרישתו מצה"ל בראשית 2003 בדרגת אל"ם. במהלך שירותו ביחידה השתתף במלחמת יות הכיפורים ובמלחמת לבנון והיה מפקד היחידה מהלך מלחמת המפרץ. בתקופתו התרחבה היחידה מאוד והפכה ליחידה חשובה במערך התמיכה המבצעית בפיקודים ובכל הזרועות. בין הישגיו המקצועיים הבולטים בשירותו הצבאי: ביסוס המיפוי והמטרות בצה"ל על תשתית מבוקרת מדויקת ויצירת תשתית בקרה רחבה; יצירה והכנסת מפות תצלום מבוקרות לשימוש בצה"ל (אורתופוטו מתצ"א משנת 1973 ומפות לוויין מסוף שנות ה-70') בעיקר לצורכי מודיעין ומטרות; הכנסת חידושים טכנולוגיים נוספים לשימוש מעשי במדינת ישראל ולשימוש מבצעי בצה"ל, בתוך כך: מערכת ראשונה למדידות מלוויינים בישראל בשנת 1976, קליטת מערכות GIS ראשונות במדינה משנת 1977 ובמסגרתן הכנסת המחשבים הראשונים לפיקודים המרחביים, קליטת מערכות פוטוגרמטריה אנליטית ראשונות במדינה משנת 1981, הקמת מאגרי מיפוי ספרתי מתצ"א משנת 1980, פיתוח מערכת הדמיה פוטוריאליסטית מבצעית ראשונה משנת 1990, פיתוח מערכת פוטוגרמטריה ספרתית ראשונה משנת 1991. מראשית שנות ה-80 הוביל הכנת תשתית מיפוי ספרתי לתמיכה במערכות אמל"ח מתקדמות ובמערכות שליטה ובקרה.
מעורבות אישית בהתוויית גבולות הקבע והגבולות הזמניים של ישראל: השתתף בצורה פעילה בהתוויה ובסימון קווי ההפרדה הצבאיים אחרי מלחמת 1973 והיה גורם מוביל בהתוויית גבולות ישראל מאז. בתוך כך היה אחראי על סימון קווי הביניים בסיני לאחר הסכם השלום בשנת 1979, עמד בראש צוות סימון הגבול הבינלאומי עם מצרים בשדה בשנים 1981-1982, היה חבר במשלחת ישראל לבוררות על הגבול הבינלאומי עם מצרים בשנים 1988-1986, היה חבר במשלחת המשא ומתן עם ירדן על הסכם השלום ב-1994 ואף חתם על התוויית קו הגבול בהסכם השלום, הקים צוות מומחים משותף ישראלי-ירדני לצורך התוויית קו הגבול הבינלאומי עם ירדן, לסימונו בשטח, למדידתו, לקביעתו בקואורדינטות, לתיעודו ולתחזוקתו השוטפת. במסגרת זו התווה גם את הגבול הימי עם ירדן בים סוף והוביל את קביעת הקואורדינטות לגבול הבינלאומי עם ירדן בים המלח ובנהר הירמוך. בשנת 2000 היה אחראי על העבודה המקצועית מטעם ישראל מול צוות האו"ם בנושא התוויית הקו הכחול עם לבנון. מאז 1994 עד היום הוא עומד, יחד עם עמיתו הירדני, בראש ועדת המומחים המשותפת ישראל-ירדן. במהלך השנים היה חבר בצוותי המשא ומתן על הסכמי גבולות עם המדינות השכנות. בשנת 2010 היה בצוות המשא ומתן עם קפריסין על קביעת הגבול הימי של האזור הכלכלי הבלעדי ואף חתם על התוויית הקו בהסכם בין המדינות.
לאורך השנים פעל ליצירת תשתית מידע רחבה בנוגע לגבולות ישראל שמשרתת את המדינה ואת הנושאים ונותנים מטעמה. מאז שנת 2002 הוא פועל באופן שיטתי לתעד את כל גבולותיה המוסדרים של המדינה, מתוך מתן עדיפות להגדרתם בקואורדינטות מדויקות. על בסיס לקחי סימון הגבול בין ישראל למצרים פיתח תורה להקמת גבולות בינלאומיים, להתווייתם בהסכמים, לסימונם, למדידתם ותיעודם ולתחזוקתם לאורך זמן. תורה זו יושמה בהצלחה בגבול ישראל-ירדן ואף גובשה בעבודת הדוקטורט שלו. בשנת 2013, בעת היותו יו"ר הוועדה לגבולות בינלאומיים, אותה הקים במסגרת בפדרציה העולמית של המודדים (FIG) פרסם את התורה בספר International Boundary Making שהוציא במסגרת הפדרציה. ספר זה שעבר ביקורת האו"ם טרם פרסומו חולק לנציגי המדינות בכינוס האו"ם למנהלי גופי מיפוי לאומיים (UN-GGIM) שנערך בייג'ינג ב-2014. פרסם ארבעה ספרים ועשרות מאמרים בנושא גבולות בארץ ובעולם.
הוקרה: על הישגיו המקצועיים ותרומתו המבצעית זכה ב-7 פרסים וציונים לשבח על חשיבה יוצרת במערכת הביטחון - מראשי אמ"ן (פרסים לחשיבה יוצרת על שם עוזי יאירי), ממפקדי חיל הים ומראש מפא"ת במערכת הביטחון: בשנת 1990 על פרויקט אורתופוטו, בשנת 1993 על פיתוח מערכת הדמיה פוטוריאליסטית, בשנת 1996 על הסכם השלום ישראל-ירדן, בשנת 1998 על הגבול הימי במפרץ אילת, בשנת 2000 על פרויקט מפה ספרתית, בשנת 2002 על פרויקט לתשתיות אסטרטגיות ובשנת 2011 על קביעת האזור הכלכלי הבלעדי ועל הגבול הימי. בנוסף לכך הוענקו פרסי הצטיינות ליחידת המיפוי הצבאית בפיקודו ולמרכז למיפוי ישראל בניהולו (מפ"י קיבל בין השאר פרסי הצטיינות על פיתוח מערכות מחשוב במגזר הממשלתי בישראל בשנים 2009 ו-2010 ופרס בינלאומי בשנת 2012.
מנכ"ל המרכז למיפוי ישראל
בתוקף מומחיותו הייחודית בנושאי מיפוי וגבולות נשלח במהלך ביצוע תפקידיו הממלכתיים על ידי משרד החוץ ועל ידי גורמים מדיניים בכירים למשימות בינלאומיות שקשורות בתחומי מומחיותו.
פרסומים
כתיבת ספרים
עריכת ספרים:
כתיבת פרקים בספרים:
קוזנצק
קוזנצק (ברוסית: Кузнецк) היא עיר ברוסיה בת 78,390 תושבים (נכון לאוקטובר 2021) באובלסט פנזה. זוהי בירת הנפה בעלת אותו השם (ראיון) והעיר השנייה בגודלה במחוז מבחינת אוכלוסייה.
גאוגרפיה
קוזנצק נמצאת בגובה של כ-250 מטר מעל פני הים על, על גדות הנהר טרויוב (Труёв) השייך לאגן הניקוז של הוולגה. הבירה האזורית פנזה שוכנת כ-120 קילומטרים מערבית לקוזנצק; הערים הקרובות ביותר כוללות את (60 קילומטרים מערבית לקוזנצק) ו (62 קילומטרים מערבה).
היסטוריה
אחרי הבירה האזורית פנזה, קוזנצק היא העיר השנייה העתיקה באובלסט. היא נוסדה בסוף המאה ה-17 ונקראה בתחילה טרויובו (Труёво) על שם הנהר המקומי טרויוב. במאה ה-18 הכפר נקרא נרישקינו (Нарышкино) בהתייחס לבעליו הראשון, וסילי נרישקין, שהיה קרוב משפחה של הצאר פיוטר הגדול. בשנת 1699 הוקם בכפר בניין האבן הראשון, כנסיית תחיית ישו. מאוחר יותר, הודות לתנאים גאוגרפיים נוחים, פרחו כאן המסחר והמלאכה, ובסוף המאה ה-18 נערכו בנרישקינו ירידים שנתיים באופן קבוע.
בשנת 1780, במסגרת רפורמה מנהלית, הכריזה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, על נרישקינו כעיר וקיבלה את השם קוזנצק, שם ששרד עד היום, ואשר מגיע מהמילה הרוסית "קוזנץ" (кузнец) ל"נַפָּח". הסיבה לכך הייתה שסחר ברזל פרח במיוחד בעיר באותה תקופה. באותה תקופה הייתה קוזנצק בירת הנפה בעל אותו השם ב.
במאה ה-19, בנוסף לבתי המלאכה, הוקמו בקוזנצק המפעלים הראשונים ובהם בית יציקה לברזל. בשנת 1874 חוברה העיר לרשת הרכבות. לאחר מהפכת אוקטובר של 1917 נוספו חברות תעשייתיות נוספות, כולל תחנת הכוח הראשונה של העיר. במהלך מלחמת העולם השנייה פונו לקוזנצק מספר מפעלים חשובים מהחלק האירופי של ברית המועצות. בעיר פעלו ארבעה בתי חולים לפצועים ומפעליה סיפקו ביגוד, נעליים, תחמושת וציוד צבאי אחר. על בסיס המפעלים שפונו אליה יכולה הייתה כלכלת העיר להתפתח יותר בתקופה שלאחר המלחמה. בשנת 1999, העיר קבעה רשמית את תאריך הקמתה ב-7 בפברואר 1699, היום שבו נפתחה הכנסייה הראשונה, וחגגה 300 שנה להיווסדה.
תושבים
אוכלוסיית קוזנצק גדלה עד 1992, אז עלתה על 100,000, ולאחר מכן החלה לרדת. המאזן הטבעי שלילי מאוד: בשנת 2001 שיעור הילודה היה 7.2 לאלף לעומת שיעור תמותה של 16 לאלף.
כלכלה ותחבורה
קוזנצק ממוקמת על הכביש הראשי, שהוא הקטע רוסי בכביש האירופי E30. ישנם קווי רכבת סדירים עם פנזה דרך קו פנזה-.
תרבות ואתרים
בקוזנצק ישנם מספר מוזיאונים (כולל מוזיאוני המולדת והמלחמה) ומונומנטים אדריכליים מהמאה ה-19 (כולל כנסיית העלייה החדשה (1842–1856) או כנסיית האיקונין של אם האלוהים של קאזאן (1886- 1890).
יחסי הונגריה–סלובניה
יחסי הונגריה–סלובניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הונגריה לבין רפובליקת סלובניה.
היסטוריה
היחסים שבין הונגריה לסלובניה כוננו ב-16 בינואר 1992 מיד לאחר עצמאותה של סלובניה מיוגוסלביה.
ב-7 במרץ 2001 ביקר ראש ממשלת סלובניה יאנז דרנובשק בהונגריה במסגרת ביקור רשמי. ב-8 במאי 2001 ביקר שר החוץ הסלובני ד"ר דימיטרי רופל בהונגריה וב-16 במאי התרחש טקס חניכת קו הרכבת ההונגרי-סלובני על גבול שתי המדינות, בעיירה הודוש  שנמצאת בקרבת מקום. הטקס נעשה בהשתתפות שני ראשי הממשלה של שתי המדינות. ב-1 ביוני 2001 ביקר הנשיא ההונגרי פרנץ מאדל בסלובניה.
שתי המדינות חתמו על למעלה מ-70 הסכמים בילטרליים.
דייוויד בו ויקלנדר
נילס דייוויד קספר בּוּ ויקלנדר (באנגלית: Nils David Casper Boo Wiklander; נולד ב-3 באוקטובר 1984) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הבלם.
בו ויקלנדר נולד בקולומביה, וגדל בשוודיה, בה שיחק בגטבורג, קווידינג, נורשפין והמארבי.
בעת שהיה בהמארבי נאלץ לעזוב את המועדון בשל מחלת בנו.
כאשר שיחק בנורשפין, במקביל לכדורגל עסק בו ויקלנדר בייעוץ לניהול נכסים.
ג'ק סטרו
ג'ון ויטאקר "ג'ק" סטרו (אנגלית: John Whitaker "Jack" Straw ; נולד ב-3 באוגוסט 1946) הוא פוליטיקאי ממפלגת הלייבור הבריטית. בין השנים 1997–2001 כיהן כשר הפנים של בריטניה ובין השנים 2001–2006 כשר החוץ של בריטניה. בין השנים 2006–2007 כיהן כמנהיג בית הנבחרים. בשנים 2007 עד 2010 כיהן כלורד צ'נסלור.
שנים ראשונות
סטרו נולד במחוז אסקס וגדל במשפחה חד הורית עם אמו בדיור ציבורי, לאחר שאביו עזב את הבית. הוא למד בבית ספר תיכון פרטי בברנטווד. ישנם דיווחים שכבר אז הביע שאיפות פוליטיות ובחר בכינוי ג'ק, המשמש ככינוי פופולרי של ג'ון, כדי ששמו יהיה כשמו של אחד ממנהיגי מרד העניים האנגלי בשנת 1381. בבית הספר הוא סירב להשתתף בפעילות מעין גדנ"עית שמשרד הביטחון ארגן, על רקע מצפוני. בהמשך למד משפטים באוניברסיטת לידס, בה הוא הצטרף למפלגת הלייבור ובשנת 1966 נבחר לראש ארגון הסטודנטים של לידס בתמיכת קואליציית שמאל. במסגרת פעילותו הפוליטית הפגין כנגד משלחת סטודנטים לצ'ילה, באופן שהביא את משרד החוץ להגדיר אותו כעושה צרות. בשנת 1969 נבחר ליושב ראש ארגון הסטודנטים של בריטניה.
תחילת הקריירה הפוליטית (1979–1997)
בשנת 1971 הוסמך כעורך דין ועסק במשפט פלילי. שימש יועץ פוליטי של ברברה קסטל בשנים 1974–1976, ושל פיטר שור בשנים 1976–1977. בשנת 1977, עם פרישת ברברה קסטל, ניסה להתמודד במחוז שלה בלנקשייר לבית הנבחרים. הוא נבחר לבית הנבחרים בשנת 1979 וחבר בו מאז.
שר הפנים (2001–1997)
לאחר ניצחון מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-1 במאי 1997 מונה ג'ק סטרו לשר הפנים. בתקופה זו פעל לאסדרת פעולות חקירה, נושא שהסדיר את פעולות החקירה של רשויות החוק השונות, בעיקר בנושאי טרור וביטחון פנים.
שר החוץ (2001–2006)
סטרו מונה לשר החוץ ב-8 ביוני 2001, בממשלתו של טוני בליייר, במקום רובין קוק. לאחר מתקפת הטרור של 11 בספטמבר 2001 בארצות הברית נטל חלק כשר בממשלת בריטניה כחלק מקואליציה רחבה של מדינות בראשות ארצות הברית במלחמה העולמית בטרור.
כחלק מהמלחמה בטרור היה אחראי להכנת הסכם הסגרה חדש בין בריטניה לארצות הברית, מתוך כוונה לזרז הסגרת חשודים בפעילות טרור בין שתי המדינות.
במהלך כהונתו כשר החוץ היו נגדו מספר טענות על התנהלות בעייתית. כך היה בשנת 2004, בעקבות ניסיון הפיכה כושל בגינאה המשוונית נטען כנגדו שידע על ההפיכה מראש ולא פעל ליידע את הממשלה המכהנת בגינאה
טענה נוספת נגדו הייתה על התבטאותו בזמן מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006
השנים האחרונות
לסטרו סב יהודי, אבי אביו, דבר ששימש בטענות נגד טוני בלייר כאילו הוא מוקף ביועצים יהודים.
אגונג
אגונג (באינדונזית: Gunung Agung) הוא הר געש שכבתי פעיל באי באלי באינדונזיה, השוכן דרומית-מערבית להר הגעש באטור. הר הגעש הוא הנקודה הגבוהה ביותר באי, 3,031 מטרים מעל פני הים, והוא משפיע על האקלים המקומי, בייחוד על דפוס הגשמים. מפסגתו אפשר לראות את פסגת הר הגעש רינג'אני (Gunung Rinjani) על האי לומבוק, אם כי בדרך כלל שתי הפסגות מכוסות בעננים. ממרחק יש להר צורה חרוטית מושלמת.
מייקל רודה
מייקל רודה (באנגלית: Michael Rohde) (נולד ב-26 באוגוסט 1959 בניו יורק) הוא שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת רב-אמן.
אגונג
הר אגונג התפרץ בשנים 1963–1964 מתוך לוע הר געש גדול ועמוק מאוד, הפולט מדי פעם עשן ואפר. בהתפרצות זו נהרגו קרוב ל-1,500 תושבים. ההר התפרץ שוב בנובמבר 2017, אחרי שפונו מסביבתו כ-140,000 תושבים.
מייקל רודה
ביוגרפיה
מייקל רודה נולד בניו יורק. בשנת 1975 הוא ניצח באליפות ארצות הברית בשחמט לבתי הספר ובשנת 1976 לבתי הספר תיכוניים.
אגונג
תיאור
הר הגעש השכבתי אגונג, ההר הגבוה והקדוש ביותר בבאלי, שוכן במזרח האי והוא תוואי הנוף הבולט ביותר בחלק זה של האי. להר, שפירוש שמו "החשוב ביותר", יש צורה חרוטית כמעט מושלמת והוא בנוי מסלע אנדזיט. הוא מתנשא מעל הקלדרה של הר הגעש באטור השכן, ומדרונותיו הצפוניים והדרומיים מגיעים עד לחוף האי. בפסגה בגובה 3,031 מטרים יש לוע שקירותיו תלולים. רוחבו 500 מטרים ועומקו 200 מטרים. על המדרון הדרום-מערבי יש לוע טפיל המכונה פאוון (Pawon).
מייקל רודה
ביוגרפיה
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הוא השתתף בתחרויות בינלאומיות רבות. בשנת 1987 הוא חלק מקום 7–8 בתחרות בבאר שבע עם נתן בירנבוים. באותה שנה הוא ניצח בתחרות בסן פרנסיסקו וחלק מקום 7–8 באליפות ארצות הברית עם מייקל ויילדר.
אגונג
הר אגונג במיתולוגיה המקומית
הר אגונג נחשב הר קדוש עוד בטרם חדרה דת ההינדואיזם לאי. על המדרון הדרום-מערבי בגובה 900 מטרים מעל פני הים היה מקדש שבו סגדו להר ולאבות הקדמונים. מאוחר יותר עבר המקדש לידי בני דת ההינדו ובמקום נבנה מקדש בסאקי (Pura Besakih), המקדש החשוב ביותר בבאלי.
מייקל רודה
ביוגרפיה
בשנת 1991 רודה חלק את הניצחון באליפות ארצות הברית בפתוחה בשחמט עם ולדימיר אקופיאן.
אגונג
הר אגונג במיתולוגיה המקומית
תושבי באלי מאמינים שהר אגונג הוא העתק של הר מרו, שבמיתולוגיה ההינדואית נחשב למרכז היקום. אגדה אחת מספרת שההר הוא חלק מהר מרו שהובא לבאלי על ידי התושבים הראשונים בני דת ההינדואיזם. הפולחן בהר מערב את הסגידה לשיווה, בייחוד בדמותו כאל השמש סוריה, יחד עם פולחן האבות הקדמונים. מקדש בסאקי כולל כמה מזבחות, מקדשים קטנים ופסלים יקרי ערך. בטקסים הדתיים מטפסים על ההר על מנת לאגור מים קדושים בכפות דקלים, שבהם אחר-כך מרטיבים את עולי הרגל.
מייקל רודה
ביוגרפיה
רודה הוסמך לעורך דין.
אגונג
התפרצויות
אגונג הוא אחד מ-129 הרי הגעש הפעילים של אינדונזיה, חלק מטבעת האש, אזור המקיף את האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ.
התפרצויות היסטוריות
מידע היסטורי קיים רק לגבי ההתפרצויות החל מהמאה ה-19. ב-1808 הייתה התפרצות שמדד התפרצות געשית המשוער שלה היה 2. התפרצות דומה הייתה ככל הנראה ב-16 במרץ 1821. ב-1843 הייתה התפרצות בעוצמה 5, אבל היא הייתה מוגבלת לאזור הלוע.
ההתפרצות של 1963–1964
ההתפרצות של 1963–1964 הייתה ההתפרצות הגעשית העזה ביותר באינדונזיה מאז ההתפרצות של קרקטואה ב-1883. היא החלה ב-18 בפברואר 1863 כסדרה של התפוצצויות קטנות בלוע. כמה ימים אחר-כך היה קילוח לבה מהלוע כלפי צפון, שאורכו הגיע ל-7.5 קילומטרים. באותו זמן היה גם זרם פירוקלסטי על המדרון הצפוני. ב-17 במרץ הייתה התפרצות עזה שבמהלך התרומם עמוד התפרצות לגובה שבין 19 ל-26 קילומטרים. אפר געשי התפזר בעיקר למערב ולצפון-מערב, ואף הורגש בג'קרטה, קצת פחות מ-1,000 קילומטרים מההר. זרמים פירוקלסטיים באורך של עד 14 קילומטרים זרמו על המדרונות הדרומיים והדרום-מזרחיים. מרבית ההרוגים היו ביום זה. כיוון שההתפרצות חלה בעונת הגשמים בבאלי נוצרו גם זרמי בוץ קרים וחמים המכונים להאר שחלקם הגיעו עד החוף. התפרצות שנייה, חלשה יותר שהתרחשה ב-16 במאי גרמה לעמוד התפרצות בגובה 20 קילומטרים ולהרוגים נוספים. ב-18 במאי התמוטטו מרבית המבנים במקדש בסאקי עקב רעידת אדמה, כבר לפני כן נשרו טיפות לפילי על האתר. בין מאי 1963 וינואר 1964 התרחשו עוד כמה התפרצויות חלשות יותר. הגשמים שהחלו בנובמבר שטפו את המשקעים מהזרמים הפירוקלסטיים תוך יצירת להארים נוספים. ספינת משא האמריקנית USAT Liberty, שהוטבעה על ידי צוללת יפנית ב-1942 והייתה שקועה בעומק 30 מטרים מתחת לפני הים נדחפה מהים על החוף של טולמבן (Tulamben), בצפון האי.
בסך הכל נהרגו בהתפרצות 1,488 תושבים ו-624 נפצעו ו-540 קילומטרים של קרקע חקלאית, 185 קילומטרים רבועים של יערות וכפרים רבים נהרסו בהתפרצויות.
הגוף הממשלתי "הסקר הוולקנולוגי של אינדונזיה" האחראי על מעקב אחרי התפרצויות, קרא להתפנות מהאזור של אגונג ב-13 במרץ. לדברי הוולקנולוגים יישם הממשל המקומי של האי בחוסר רצון את ההמלצה. רבים מהתושבים לא עזבו את האזור המסוכן משום של-17 במרץ תוכננו טקסים דתיים חשובים. סיבה נוספת למספר הגדול של ההרוגים הייתה התקופה הארוכה מאוד מאז הייתה התפרצות געשית בבאלי, שגרמה לתושבים לחוסר מודעות לסכנות הצפויות.
בהתפרצות הגעשית נפלטו כ-7 מיליון של גופרית דו-חמצנית לסטרטוספירה שהתפזרו בעיקר מעל לחצי הכדור הדרומי בהשפעת הרוחות ונתגלו גם באוסטרליה. על פי הערכות מאוחרות יותר הטמפרטורה הממוצעת בטרופוספירה ירדה ב-0.5°C, בעוד שהטמפרטורה בסטרטוספירה עלתה בכמה מעלות. על בסיס המידע שהתקבל פותח מודל האקלים הראשון ששימש לתיאור ההשפעה של התפרצויות געשיות על הטמפרטורה.
פעילות געשית בסוף 2017
בסוף ספטמבר 2017 דיווחו השלטונות בבאלי על פעילות סייסמית מוגברת בהר הגעש. על פי דיווחים בעיתונות הבינלאומית פינו 10,000 תושבים את האזור סביב הר הגעש לאחר שרמת הסיכון להתפרצות קרובה הועלתה כמה פעמים במהלך השבוע. בהמשך הוכרז שטח בקוטר 12 קילומטרים סביב ההר כאזור אסור ופונו ממנו מעל ל-120,000 תושבים. באוקטובר 2017 פחתה הפעילות הסייסמית והשלטונות הפחיתו את רמת הסיכון להתפרצות ב-29 באוקטובר.
ההר התפרץ ב-21 בנובמבר 2017, אחרי שפונו כ-140,000 תושבים מסביבתו. עמוד התפרצות של אפר געשי הגיע לגובה של 3,800 מטרים מעל פני הים.
ב-25 בנובמבר החלה התפרצות מאגמתית. עמוד ההתפרצות הגיע לגובה שבין 1.5 ל-4 קילומטרים מעל ללוע ההר, כשהוא נסחף דרומה וממטיר על הסביבה אפר געשי כהה. עקב כך ביטלו כמה חברות תעופה טיסות לאוסטרליה וניו זילנד. בלילה אפשר היה להבחין בזוהר כתום מלוע ההר, מה שהעיד על פליטה של מאגמה טרייה. ב-26 בנובמבר 2017 התחוללה התפרצות נוספת, השנייה בתוך שבוע. שדה התעופה הבינלאומי של באלי נסגר ב-26 בנובמבר 2017, ותיירים רבים נאלצו להישאר באי. ממחוז סלאט דרומית להר הגעש הגיעו דיווחים על להארים. השירות המטאורולוגי של אוסטרליה דיווח ב-27 בנובמבר שאפר געשי מההתפרצות נתגלה בגובה של 30,00 רגל (9,144 מטרים).
טיפוס על ההר
אל פסגת ההר מובילים שני שבילים. הראשון מוביל ממקדש בסאקי לפסגה המערבית הגבוהה יותר ומתחיל בערך בגובה 1,100 מטרים. השביל השני, שהעלייה בו אורכת כ-5 שעות מוביל לפסגה הדרומית ומתחיל ממקדש פאסר אגונג (Pura Pasar Agung) סמוך לסלאט (Selat), מנקודה גבוהה יותר מהשביל הראשון. בין שני השבילים, המערבי והדרומי קיים שביל מחבר שאפשר להשתמש בו רק בעונה היבשה.
אפשר לשכור מורי דרך בשני השבילים, אם כי אפשר לטפס גם בלי מורה דרך. הטיפוס ממקדש בסאקי קשה למדי. לעיתים הוא מבוצע ללא הפסקה, כשמקובל להתחיל אותו ב-10 בלילה על מנת לצפות בזריחה מהפסגה, או שלנים במחנה זמני כשלושת רבעי הדרך לפסגה. הטיפוס ממקדש פאסר אגונג מתחיל סביב 2:30 לפנות בוקר על מנת לצפות בזריחה.
הטיפוס על אגונג קשה יותר מהטיפוס על הר באטור הפופולרי ביותר בבאלי. הטיפוס אינו דורש שימוש בחבלים והוא לא גבוה דיו על מנת לגרום למחלת גבהים, אבל חוסר זהירות יכול לגרום וגרם למוות. תנאי מזג האוויר יכולים להשתנות במהירות וחייבים לשאת ביגוד חם וחסין למים. רצוי מאוד להגיע לפסגה עם שחר משום שעננים מכסים את הפסגה החל משעה 9 בבוקר. אין מקורות מים זמינים לאורך המסלול.
על מנת להתחיל את הטיפוס בשביל מקדש בסאקי יש לטפס במעלה מכלול המקדשים ואז להמשיך בנתיב הנמשך כלפי מעלה על הר דורבן צר, ואז להמשיך דרך ג'ונגל ויער פתוח רוב הדרך.
אין כמעט סכנה ללכת לאיבוד עד שהנתיב מתפצל לקראת הפסגה. אז הנתיב הנכון מבצע עיקול אחורה. מטפסים רבים מחמיצים פניה זו וממשיכים במעלה עמק קטן, שהיציאה ממנו קשה.
פאראד
פאראד (סימול: F) הוא יחידת מידה לקיבול חשמלי, אשר נקראת על שמו של מייקל פאראדיי. היחידה שייכת למערכת היחידות הבינלאומית.
לקבל יש קיבול של 1 פאראד כאשר קולון אחד של מטען חשמלי גורם להפרש פוטנציאלים של וולט אחד עליו. ממדיו ביחידות מערכת היחידות הבינלאומית הם:
כיוון שפאראד היא יחידה מאוד גדולה, ערכים של קבלים שימושיים ומעשיים הם ביחידות מידה של מיקרו-פאראדים (μF), נאנו-פאראדים (nF) או פיקו-פאראדים (pF). קיבול של, לדוגמה, נרשם כ 4.7μF.
אין לבלבל בין הפאראד לפאראדיי, אשר היא יחידה ישנה למטען חשמלי אשר נדחקה משימוש לטובת יחידת הקולון.
רוג'רס סנטר
רוג'רס סנטר (Rogers Centre; או בשמו הישן: סקיי דום, Sky Dome) הנמצא בטורונטו, קנדה, הוא אצטדיון ספורט הנמצא למרגלות מגדל סי אן (CN Tower) לא הרחק מימת אונטריו. האצטדיון תוכנן על ידי האדריכל רודריק רובי והמהנדס מיכאל אלן. הוא נפתח ב-1 ביוני 1989, והוא נחשב לאצטדיון הראשון בעולם שנבנה עם גג נפתח. האצטדיון משמש בעיקר למשחקיה של קבוצת הבייסבול טורונטו בלו ג'ייז שזכתה בו פעמיים באליפות העולם בשנים 1992 ו-1993. האצטדיון משמש גם למופעי רוק המוניים וגם למשחקי כדורגל מיוחדים.
קבוצת טורונטו ארגונוטס (פוטבול) משחקת את עונתה האחרונה באצטדיון בשנת 2016 ותעבור לאצטדיון אחר בטורונטו. קבוצת טורונטו ראפטורס בכדורסל שיחקה באצטדיון בשנים 1999-1995.
בסמוך לסקיי דום שוכן מלון הסקיי דום, ממנו ניתן לראות מחדרים השכורים לאורחי המלון את האירועים המתרחשים במגרש.
אליך אקרא יה
"אֵלֶיךָ אֶקְרָא יָהּ " הוא פיוט ששולב במסורת התפילה של יהודי צפון אפריקה. חובר על ידי רבי שלמה זריהן, מרבני מרוקו ובנו של ראב"ד מרקש רבי משה זריהן.
הפיוט הפך פופולרי בשל הלחן השמח שלו, ונהוג לשירו בכל אירוע של שמחה בפי קהילות רבות ושונות, וכן בליל שבת כאחד המזמורים לשבת.
הפיוט זכה לביצועים של מוזיקאים שונים, בהם ג'ו עמר, דקלון, איציק אשל, חנן בן ארי, משה גיאת ולהקת אנדרלמוסיה.
גודל טבעי
גודל טבעי הוא אלבום הבכורה של דני סנדרסון, שיצא בשנת 1982.
רקע
בעידוד חברו, המוזיקאי זהר לוי, החליט סנדרסון לפצוח בקריירת סולו. את שירי התקליט כתב בתקופה בת חודשיים, במהלכה הסתגר במלון בהרצליה. אלבום זה מתאפיין בסגנון רוק רך, על מנת להתאים את השירים לקולו של סנדרסון, המחוספס פחות מזה של שותפו בלהקות הקודמות גידי גוב. בנוסף, השירים באלבום קצרים (בין 2 ל-3 דקות), בעלי מבנה פשוט יחסית, והומור רב (בהתאם לסגנון הכתיבה המקורי של סנדרסון).
את השיר "גלשן", שהפך ללהיט, כתב סנדרסון במחווה ללהקת הביץ' בויז שאהב, וכן בהשראת גולשים שעליהם השקיף מחלון חדרו במלון. האלבום הניב מספר להיטים נוספים, ביניהם "פיקששתי" ו"סיבה לחיות" (הידוע גם בשם "סוניה").
השיר "היפנוזה" המופיע באלבום מתבסס על לחן ישן של סנדרסון, לשירה של להקת כוורת "Lesson In Love". השיר המקורי נכתב כחלק מניסיונה של הלהקה להצליח בארצות הברית, ונכלל באנתולוגיית הלהקה - כוורת בקופסה.
רשימת השירים
כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון, אלא אם צוין אחרת.
משתתפים
כל המילים, הלחנים והעיבודים : דני סנדרסון
תופים וכלי הקשה : אלון הלל
בס : אלון נדל
גיטרות, קלידים ושירה : דני סנדרסון
קלידים : משה לוי
סולו קלרינט (סיבה לחיות) : מורטון קם
קנון (הקול של המצפון שלך) : אברהם שהרבני
מקהלה (הקול של המצפון שלך) : מקהלתו של רפי פסחזון
מכת סנר (חלומות ירוקים) : אלי חדד ובנג'ו קמחי
קולות (הגיע ממטולה) : יהודה עדר, אלון נדל, יוריק בן דוד, עמית "פלש" חיות ויואב שדמה
טכנאי הקלטה ומיקס : איתמר גפני באולפני "טריטון"
מפיק בפועל : עמירם הר אבן
עוזרת הפקה : אתי אנטה
צילום ועיצוב : איריס שילר ומיכאל לוין
ג'אנל פאריש
ג'אנל מילאני פאריש לונג (באנגלית: Janel Meilani Parrish Long; נולדה ב-30 באוקטובר 1988) היא שחקנית וזמרת-יוצרת אמריקאית. מוכרת בעיקר בשל תפקידה כמונה ונרוואל בסדרה "שקרניות קטנות" של ABC family, ובשל תפקידה כג'ייד מהסרט "בראץ: הסרט".
ביוגרפיה
פאריש נולדה בשנת 1988 באואהו, מחוז הונולולו, הוואי, ארצות הברית. בתה של ג'ואן (לבית מיו), היא ממוצא סיני, האן ליתר דיוק. אביה, מארק פיליפ פאריש הוא ממוצא אירי, אנגלי וגרמני. לה אחות גדולה ממנה בשמונה שנים, מליסה, אשר שירתה בצבא ארצות הברית. הוריה הם מפתחי גוף לשעבר, ואמה עבדה במועדון בריאות בהונולולו. פאריש התגוררה עם משפחתה בקאנאוהה, הוואי עד גיל 14, אז היא ומשפחתה עברו לברבנק, לוס אנג'לס על מנת שתמשיך בקריירה בתעשיית הבידור. אז היא למדה בחינוך ביתי כדי להתאים את לוח הזמנים של עבודתה.
בגיל שש ראתה פריש הצגה של פנטום האופרה והתאהבה ברעיון של להופיע על במה. היא החלה לנגן בפסנתר, ותוך שנה למדה גם משחק, שירה, נגינה וריקוד ג'אז. היא השתתפה בכמה וכמה תחרויות כישרונות, והפכה למוכרת לתושבי אואהו המקומיים. בשנת 2003, בגיל 14, היא הופיעה בגרסה המחודשת של תוכנית המציאות "Star Search" ברשת CBS, כשהיא מבצעת את השיר "On My Own" מתוך עלובי החיים.
קריירה
פאריש החלה את קריירת המשחק שלה כשהיא לוהקה בשנת 1996 לתפקיד של קוזט הצעירה בסיבוב ההופעות הלאומי של "עלובי החיים", ובהמשך גילמה את התפקיד במשך חודשיים בהפקה של ברודוויי בתיאטרון הקיסרי (Imperial Theatre) במידטאון מנהטן. לאחר מכן הופיעה במספר הפקות תיאטרון קהילתיות בהוואי - מוכרת בעיקר על תפקידה כז'אן לואיס "סקוט" פינץ' במחזה "אל תיגע בזמיר" בשנת 1998, עיבוד לתיאטרון מאת מאנואה וואלי של הספר המוכר משנת 1960 מאת נל הרפר לי. בשנת 1999, פריש קיבלה את תפקידה הטלוויזיוני הראשון בסדרת האקשן של NBC "משמר המפרץ", שם הופיעה בשני פרקים בדמותה של הינה, ילדה קטנה אשר מיץ' (דייוויד הסלהוף) מציל אותה מטביעה.
בשנת 2007 גילמה את אחת הדמויות הראשיות של ג'ייד בסרט הלייב אקשן "בראץ: הסרט", המבוסס על סדרת הבובות בראץ. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס פטל הזהב בקטגוריית "השחקנית הגרועה ביותר". בשנה שלאחר מכן חתמה על חוזה הקלטות עם "גפן רקורדס".
בשנת 2009 ניסתה את מזלה להתקבל לסדרת הדרמה והמסתורין לנוער "שקרניות קטנות" טרם שידורה. היא נבחנה לתפקיד של ספנסר" אך התקבלה לתפקיד של מונה. בשנים 2012–2013 זכתה פאריש בפרס ל"נבל הטלוויזיוני האהוב ביותר". שנה לאחר מכן הייתה מועמדת על אותו תפקיד אך הפעם עם קיגן אלן אך הם לא זכו.
בשנת 2014 זכתה במקום השלישי בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים", בעונתה ה-19. ב-2015 הוציאה שני שירים "Senseless" ו"Heart Made Of Stone", אותם כתבה בשיתוף עם וינס פיזינגה.
בשנת 2018 שיחקה בתור מרגו בסרט הנעורים "לכל הנערים שאהבתי", ושיחקה את שרלוט בדרמת הספורט "Tiger" בכיכובו של מיקי רורק.
חיים אישיים
פאריש החל לצאת עם המהנדס הכימי כריס לונג בספטמבר 2016, והתארסה עמו ב-23 באוקטובר 2017. השניים התחתנו ב-8 בספטמבר 2018 בחוות קוולואה באואהו, הוואי.
Johnny B. Goode
Johnny B. Goode (ג'וני ב. גוד) הוא שיר שנכתב ובוצע במקור על ידי צ'אק ברי ואשר נחשב לאחד משירי הרוק אנד רול הראשונים. השיר הגיע בשיא הצלחתו למקום השני במצעד האמריקני "Hot R&B Sides" של בילבורד ולמקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100.
זהו אחד מהשירים הנודעים ביותר של צ'אק ברי, אשר זכה לאורך השנים לגרסאות כיסוי שונות שבוצעו על ידי אמנים נודעים שונים.
בשנת 2003, השיר דורג במקום ה-7 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון. בשנת 2008, השיר דורג במקום הראשון ברשימת 100 שירי הגיטרה הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
ההקלטה של השיר נכללה בתקליט הזהב של וויאג'ר ששוגר בשנת 1977 לחלל על גבי שתי הגשושיות וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2. השיר היה אחד מארבעה שירים אמריקאים שנכללו בין צלילים ותמונות שונות שנבחרו כך שישקפו את מגוון המינים והתרבויות שבכדור הארץ, בתקווה להעביר בדרך זו מסר מהאנושות לחוצנים תבוניים אליהם עשויות להגיע הגשושיות בבוא היום.
ב-1979 הוציא הזמר אלטון ג'ון את אלבומו "Victom of Love" שנכלל בתוכו חידוש של השיר "johnny B.goode" בגרסת דיסקו.
רקע
השיר נכתב על ידי ברי במהלך שנת 1955. השיר עוסק בנער עני ואנאלפבית שגדל באזור כפרי אשר מוכשר במיוחד בנגינה על גיטרה.
השיר נוצר בתחילה בהשראת הפסנתרן של ברי, ג'וני ג'ונסון, אם כי בהמשך ברי החליט כי השיר יהיה מבוסס על עצמו. על אף שהשיר מתבסס על חייו של צ'אק ברי, ברי שינה מספר פרטים בשיר.
כמו כן, על אף שבמקור מילות השיר ציינו כי ג'וני בי. גוד הוא "colored boy" (נער שחור), ברי החליט לבסוף לשנות את מילות השיר ל-"country boy" (נער כפרי) על מנת להבטיח שהשיר ישודר ברדיו.
הקטע האינסטרומנטלי בפתיח של השיר הוא למעשה העתק מדויק של סולו הפתיחה משירו של לואי ג'ורדן "Ain't That Just Like a Woman" (1946) בביצועו של הגיטריסט קארל הוגאן.
ברי כתב שלושה שירים נוספים העוסקים בדמות ג'וני בי. גוד – "Bye Bye Johnny", "Go Go Go", ו-"Johnny B. Blues".
אל מאד נעלה
אֵל מְאֹד נַעֲלָה הוא פיוט אשר נכתב על ידי הרב משה אשקר הכהן, ממשוררי חלב. ככל הנראה הפיוט נכתב לכבוד כלה אשר שמה רחל.
נוהגים לשירו בחתונות יהודיות וגם בשבת חתן בעת עליית החתן לתורה. על כן, יש המשייכים את הפיוט לפזמוני שבת.
שירת הפיוט הייתה נפוצה בעיקר בקהילת יהודי חלב אך עם השנים התקבל הפיוט אצל קהילות יהודיות רבות, נהוג לשירו בכל אירוע שמחה.
מוכר בין היתר בביצועו של הפייטן משה גיאת ואף בעיבוד בסגנון של רוק כבד על ידי להקת אורפנד לנד.
פרשנות השיר
בחרוז השני בפיוט המתחיל ב"לו שוועתי" רמז המשורר לישמעאל הבן ואליעזר המשמש בקודש שהיו מתחילתן בן ועבד שאינם מתוקנים ונתקנו לבסוף, שישמעאל חזר בתשובה כמובא בחז"ל (בבא בתרא טז, ב) ויצא מכלל חמור, ואליעזר שימש בנאמנות את רבו אברהם ויצא מכלל ארור כמובא בחז"ל (ויקרא רבה יז, ה)  שכן כך הוא הפיוט (במילה מספר 4 בשלושת בתי השיר של החרוז השני בפיוט מהראש לסוף ומספר 2 בחרוז מהסוף לראש); א. לוּ שַׁוְעָתִי תַּעַל - וְיִשְׁמַע קוֹלִי. ב. וְיִסְלַח לִי מַעַל - וְיַעֲזֹר לִי. ג. יַאֲזֵן לְאִמְרֵי פִי - וְאַל יֵפֶן לְמַעֲלָלִי. אליעזר מסיפא לרישא, וישמעאל מרישא לסיפא בבתים 1 ו3, שהם שניהם בחינה אחת כפי שאמר להם אברהם שבו לכם פה עם החמור (בראשית כב, ה) - ודרשו חכמים (יבמות סב, א, קידושין סח, ב) עם הדומה לחמור, שלא זכיתם כמוני וכמו יצחק לראות גילוי שכינה בהר המוריה.
ואחרון חביב בחרוז השלישי באומרו: א. יָהּ הָרֵם לְחָתָן - וְכַלָּתוֹ. ב. בִּזְכוּת אָב הָאֵיתָן - וְצִדְקָתוֹ. ג. וְתִמְלֹךְ הַמַּלְכָּה רָחֵל - כִּשְׁלֹמֹה בְּמַלְכוּתוֹ.
ורמז לאברהם אבינו אבי האומה (במילה מספר 2 בבתים הראשונים בבית ב. ראשו דאברהם "אב" ובבית א. סופו דאברהם "הרם" שבחרוז) בזכות אב וכו' יה הרם וכו' ביחד אברהם, ואמר אב האיתן-זה אברהם שנקרא איתן האזרחי כמובא בחז"ל (בבא בתרא טז, ב), וצדקתו - זה יוסף הצדיק נינו ש"אברהם ויוסף" בחינה אחת משפיעים טובות ושפע לכל בני העולם, כי אברהם אבינו בחינתו עמוד גמילות חסדים ויוסף הצדיק בחינתו צדיק צדקה ונקרא יוסף הצדיק שפירנס וזן בשני רעב במצרים לכל העולם לשובע ולא לרזון. ואת רחל אם יוסף ובנימין אם הבנים שמחה רמז אותה יחד עם 2 בניה יוסף ובנימין בבית ה3 שבחרוז ה3 כדלהלן; וְתִמְלֹךְ הַ"מַּלְכָּה" "רָחֵל" המלכה זו אסתר המלכה ששם זקינתה רחל עליה כי היא צאצאית שלה משבט בנימין ונכדת רחל אמנו, כלל בחינות מלכה-אסתר ורחל-אמנו כמו ראש הפיוט אבא-יצחק ויעקב ומלך-דוד אבינו מלכנו.
אנטוניו סולר
אנטוניו פרנסיסקו חווייר חוסה סולר ראמוס (בספרדית: Antonio Francisco Javier José Soler Ramos, הנודע על פי רוב בשם פאדרה (האב) אנטוניו סולר, בקטלאנית: Antoni Soler i Ramos או Pare Soler, הוטבל ב-3 בדצמבר 1729 – 20 בדצמבר 1783) היה מלחין ספרדי, נזיר הירונימי, שיצירותיו הקיפו את שלהי תקופת הבארוק וראשית התקופה הקלאסית. הוא ידוע בעיקר בסונאטות שלו לכלי מקלדת, המהוות תרומה חשובה לרפרטואר הצ'מבלו, הפורטה-פיאנו והעוגב.
ילדות ונעורים
סולר נולד ב-1729 באולוט בפרובינציה הקאטאלנית ז'ירונה. את שיעורי המוזיקה הראשונים קיבל מאביו, מרטין סולר, שניגן בתזמורת הצבאית של הגדוד "נומנסיה". בשנת 1736 החל את לימודיו בל'אסקולניה, בית ספר למקהלת נערים, של מנזר מונסראט, שם למד בין השאר נגינה בעוגב. מוריו במונסראט היו האב בניטו אסטווה ונגן העוגב בניטו ואלס שלימדו אותו סולפג'יו ואחר כך נגינה בעוגב והלחנה. עיקר הרפרטואר לעוגב בבית הספר כלל יצירות של חואן קבנייאס, של האח מיגל לופס ושל חוסה אליאס. ב-1744 התמנה לנגן עוגב בקתדרלה של לה סאו ד'אורז'ל ובמקביל לדיאקון זוטר. בשנים הבאות שירת כמנצח מקהלה בקאפלה בליידה ובאל אסקוריאל.
חיי נזירות ויצירה
סולר התקבל למעמד הכמורה בגיל 23 ושגרת חייו ב-31 השנים הבאות, במסדר הירונימוס הסמוך לאל אסקוריאל, נשאה אופי פשוט ונזירי. ימיו בני 20 השעות היו מלאים בתפילה, הגות ועבודת אדמה - חיי פשטות נטולי קישוטים. אבל סביבתו המחמירה ונסיבות חייו נטולות הגיוון לא מנעו אותו מלכתוב יותר מ-500 יצירות מוזיקליות, בהן כ-150 סונאטות לכלי מקלדת, שרבות מהן, על פי הסברה, נכתבו כתווים לנגינה לתלמידו הנסיך דון גבריאל, בנו של המלך קרלוס השלישי. חיבורים אחרים הם שירים כפריים לחג המולדומוזיקה לכנסייה הקתולית, כולל מיסות. סולר מת במנזר סן לורנסו דה אל אסקוריאל במדריד. לא ידוע על קיום דיוקנאות שלו.
יצירותיו
סולר חיבר גם קונצ'רטי, חמישיות לעוגב וכלי מיתר, מוטטים, מיסות ויצירות לעוגב סולו. כמו כן כתב מסה בשם Llave de la modulación ("המפתח למודולציה") בשנת 1762.
סחלין (כדורעף נשים)
סחלין (ברוסית: Сахалин) הוא מועדון כדורעף נשים מקצועני מהעיר יוז'נו-סחלינסק שבמזרח הרחוק המתמודד בליגת העל הרוסית בכדורעף נשים.
אאודי טייפ A
אאודי Type A (בגרמנית: Audi Typ A, באנגלית: Audi Type A) היא מכונית משפחתית בתצורת קבריולה, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית אאודי אשר יוצרה בין השנים 1910–1912.
Type A היה הדגם הראשון שבנתה יצרנית הרכב אאודי. מרכב הרכב בעל 4 דלתות והוא יועד לארבעה נוסעים. מחירו עמד על 8,500 גולדמרק.
סחלין (כדורעף נשים)
היסטוריה
ספונסר הקבוצה הוא גזפרומבנק, חברה בת של תאגיד גזפרום.
אאודי טייפ A
סך הכול יוצרו 140 יחידות.
קראוס
קראוס (Kraus, Krauss, Krause) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו "בעל שיער מקורזל". {{פירושונים|
ראו גם
}}
יעקב דבראשוילי
הרב חכם יעקב דבראשוילי (ה'תרס"ב, 1902, צחינוואלי - כ"ו באדר ה'תשמ"ח, 1988, ירושלים) היה הרב הראשי של יהודי גאורגיה בישראל ורב וקהילת יהודי גאורגיה בירושלים.
קורות חיים
נולד בעיר צחינוואלי שבגאורגיה לרחמים ואסתר. אחיו היו הרבנים משה דבראשוילי, מיכאל דברשווילי וגבריאל דבראשוילי. למד אצל הרב אברהם חוולס, תלמידו ושליחו של הרב יצחק אלחנן ספקטור. בבחרותו עבר עם משפחתו לכותאיסי, שם למד בישיבה שהקים הרב שמואל הלוי לויטין, שליחו של האדמו"ר הרש"ב מלובביץ'. כעבור זמן התמנה בעצמו למגיד שיעור בישיבה. בין תלמידיו בכותאיסי היה הרב רפאל אלאשוילי. בשנת 1917 נסע ללמוד למשך תקופה בישיבת תומכי תמימים ברוסטוב על הדון. לאחר שובו לגאורגיה, היה ממנהיגיה הרוחניים של יהדות גאורגיה, ונאלץ להתמודד עם רדיפות השלטון הקומוניסטי שכללו מאסר ועינויים. בשנת 1972 עלה לישראל וקבע את מגוריו בירושלים. בין השנים 1980-1988 כיהן בתפקיד הרב הראשי של יהודי גאורגיה בישראל ורב העדה הגאורגית בירושלים. היה פעיל מרכזי להפצת תורה ויהדות בקרב עולי גאורגיה בישראל.
נפטר בשנת 1988 ונקבר בחלקת יוצאי גאורגיה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. על מצבו נכתב: "הרב הראשי ליהודי גרוזיה אשר מסר נפשו על תורת ה', רבים השיב מעוון, מרביץ תורה בישראל, חכם רבי יעקב דבראשוילי".
על שמו נוסדו בירושלים בית מדרש ומוסדות "קול יעקב".
התהום השיווקי
התהום השיווקי הוא מודל אשר הוצג לראשונה בספרו של ג'פרי מור "התהום השיווקית - שיווק ומכירת מוצרים טכנולוגיים לצרכנים" (Crossing the Chasm: Marketing and Selling High-Tech Products to Mainstream Customers), ובו מוצגת הרחבה של המודל המסורתי של מחזור החיים לאימוץ והתפשטות חידושים.