cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלג'ר היס
האשמה בריגול
אלג'ר היס הופיע מרצונו בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית כדי להפריך את טענותיו של צ'יימברס. כמה מחברי הוועדה היססו תחילה לתקוף את היס, אך חבר הקונגרס ריצ'רד ניקסון, שפעל על פי מידע שקיבל באופן חשאי מה-FBI ומהכומר הקתולי ג'ון פרנסיס קרונין, לחץ על הוועדה להמשיך בחקירה. כשהתבקש היס לזהות את צ'יימברס על פי תמונה הוא ציין כי פניו "ייתכן שנראים מוכרים", וביקש לראותו פנים אל פנים. כשהתעמת עם צ'יימברס בנוכחות חברי הוועדה טען היס כי הכיר את צ'יימברס בשם "ג'ורג' קרוסלי", וכי נתן לו להתגורר בביתו כש"קרוסלי" נותר חסר כל בשנות השלושים. במועד אחר הודה היס כי נתן ל"קרוסלי" מכונית ישנה שלו - מכונית שהגיעה בסוף דרכה לידי המפלגה הקומוניסטית.
מכיוון שעדותו של צ'יימברס ניתנה במסגרת שימוע של הקונגרס, היא הייתה חסינה מתביעת דיבה. היס קרא לצ'יימברס לחזור על טענותיו בציבור מבלי שיהיו מוגנות בחסינות זו, וצ'יימברס מסר את גרסתו פעם נוספת בתוכנית הרדיו פגוש את העיתונות. בעקבות השידור הגיש היס תביעת לשון הרע כנגד צ'יימברס, וזה הגיש להגנתו את "מסמכי בולטימור" - העתק של מסמכים ממשלתיים שקיבל לכאורה מהיס בשנות השלושים. כמה ממסמכים אלה אכן היו מסמכים מסווגים, והצגתם בפומבי על ידי צ'יימברס פתחה פתח להעמדתו שלו ושל היס לדין באשמת עדות שקר, היות ששניהם הכחישו בפני הוועדה כל קשר למעשי ריגול.
צ'יימברס טען כי מסמכי הממשלה הודפסו מחדש על ידי אשתו של היס, פריסיליה, צולמו והועברו לידי רשת הריגול. נקודה זו הייתה נקודת התורפה הראשונה בעדותו של צ'יימברס, מכיוון שלא הייתה סיבה להדפיס את המסמכים מחדש ורק לאחר מכן לצלמם, והקישור היחיד של היס למסמכי בולטימור נעשה באמצעות התאמת סוג מכונת הכתיבה בה הודפסו המסמכים לדגם שהיה מצוי בביתו. גם לגבי התאמה זו התעוררה מחלוקת, ותומכיו של היס טוענים כי לא ייתכן שהמכונה שהוצגה כראייה במשפט היא המכונה מביתו של היס, שכן המספר הסידורי שלה ציין כי יוצרה לאחר תאריך הרכישה של המכונה של היס.
המשפט על עדות השקר וההרשעה
פסק הדין נידון בבית המשפט לערעורים ובבית המשפט העליון של ארצות הברית. על היס נגזרו ב-25 בינואר 1950 5 שנות מאסר בפועל, והוא ריצה מתוכן 44 חודשים בכלא הפדרלי לואיסבורג, עד לשחרורו ב-27 בנובמבר 1954. המקרה העלה את החשש הציבורי מפני ריגול סובייטי וחדירה לשורות הממשל האמריקני. אלג'ר היס היה יליד אמריקה, זכה לחינוך מהשורה הראשונה, והיה פקיד ממשלתי מקושר היטב. ככזה, לא התאים מעולם לפרופיל המרגל הטיפוסי. הפרסום שסביב המקרה נתפס כמי שתרם רבות לקריירה הפוליטית המוקדמת של ריצ'רד ניקסון, וסייע לו לעבור ב-1950 מבית הנבחרים לסנאט, ולאחר מכן להיבחר לסגן נשיא ארצות הברית ב-1952. היס המשיך לטעון לחפותו ונלחם כנגד הרשעתו בסעיף עדות השקר עד למותו ב-15 בנובמבר 1996.
הארכיונים הסובייטיים
לאחר התמוטטות ברית המועצות ב-1991, הגיש אלג'ר היס בקשה לגנרל דימיטרי אנטונוביץ' וולקוגונוב, שמונה ליועצו הפוליטי של הנשיא ילצין ולמפקח על הארכיונים המודיעיניים הסובייטים. היס ביקש לשחרר כל חומר שיימצא בארכיונים בנוגע למקרה שלו. גם ריצ'רד ניקסון, ומנהל הספרייה הנשיאותית שלו ג'ון טיילור הגישו בקשה דומה. בסתיו 1992 התקבל הדו"ח הרוסי לפיו לא נמצאה כל ראיה לכך שאלג'ר היס היה מעורב אי פעם בריגול עבור ברית המועצות, או כי היה חבר המפלגה הקומוניסטית. עם זאת, וולקוגונוב הודה כי הדו"ח הסתמך על עבודה שבוצעה במשך יומיים בלבד, ועל דיווחיהם של האחראים על ארכיוני ה-ק.ג.ב.. הוא הצהיר כי "מה שראיתי לא נתן לי בסיס לזיכוי מלא. [פרקליטו] ג'ון לוונטל דחף אותי לומר דברים שלא הייתי משוכנע בהם לגמרי". רב-אלוף ויטלי פאבלוב, שהיה אחראי לפעילויות המודיעיניות של ברית המועצות בצפון אמריקה בסוף שנות השלושים ובתחילת שנות הארבעים, תמך בזכרונותיו בדוח של וולקוגונוב, וטען כי היס מעולם לא היה סוכן של ברית המועצות.
בקרת יציבות
בקרת יציבות היא מערכת עזר ממוחשבת המסייעת לשליטה בכלי תחבורה. מערכות כאלו קיימות בעיקר בכלי טיס ובמכוניות. לרוב המונח מתייחס למערכות הנמצאות במכוניות החל מהעשור הראשון של המאה ה-21. יצרני הרכב מכנים את מערכותיהן בשמות שונים, אך חלק מן השמות נמצא בשימוש כללי כדוגמת ESC (Electronic Stability Control) ו-ESP (Electronic Stability Program) שהפך לעיתים לשם גנרי.
שיטת הפעולה
מערכת בקרת יציבות מנטרת באמצעות חיישנים את נתוני הנסיעה של כלי הרכב כדי לזהות מצבי אי יציבות בהם כלי הרכב אינו פונה לכיוון שהנהג מכתיב לו. במידה וניתוח הנתונים מזהה מצב של חוסר יציבות, המערכת מורה על ביצוע פעולה מתקנת המבוססת לרוב על הורדת מהירות. המערכת אוספת באופן רציף את נתוני המהירות של כל גלגל בנפרד, את זווית גלגל ההגה, ואת מידת הסבסוב של הרכב (סיבוב סביב עצמו). בעזרת נתונים אלו מזהה בקרת היציבות שני מצבים קיצוניים עיקריים המכונים היגוי יתר ותת היגוי ומפעילה פעולה מתקנת. לעיתים מצוידת המערכת ביכולת זיהוי מצבים נוספים כדוגמת כניסה למצב העשוי להסתיים בהתהפכות.
היגוי יתר ותת היגוי מתרחשים בעת שהרכב מבצע סיבוב אך מפאת מהירות סיבוב גבוהה מדי או תנאי דרך ירודים, כלי הרכב אינו שומר על נתיב הסיבוב שהנהג בחר. במצב של תת-היגוי כלי הרכב מתקדם בקו סיבוב רחב יותר מהרצוי. בקרת היציבות מזהה את תחילת הסטייה ומונעת אותה באמצעות בלימת הגלגל האחורי הפנימי לסיבוב. במצב של היגוי יתר קו הסיבוב הדוק מהקו שאליו מנתב הנהג את כלי הרכב. כאן מערכת בקרת היציבות תבלום את הגלגל הקדמי החיצוני לסיבוב. המערכת מבצעת את בלימת הגלגלים באמצעות הבלמים ולעיתים אף באמצעות ניתוק מערכת הצתה להפחתת כוח המנוע.
טכנולוגיה
בקרת היציבות מתבססת על חיישנים רבים, חלקם משמש מערכות בסיסיות אחרות העשויות להימצא ברכב. המערכת המרכזית היא מערכת למניעת נעילת גלגלים (ABS) המספקת את נתוני המהירות של כל גלגל ואת היכולת לשחרר או לבלום גלגל מסוים. מערכת נוספת המהווה בסיס לבקרת היציבות היא מערכת בקרת אחיזה, המבוססת גם היא על ABS, אך נפוצה פחות ממנה. בעזרתה מתבצע זיהוי מצב של החלקת גלגל תחת עודף כוח מנוע ומיתון של כוח המנוע כדי למנוע את ההחלקה. מבין החיישנים שהוזכרו בתיאור שיטת פעולת המערכת, החיישנים הייחודיים לבקרת היציבות הם חיישן הסבסוב וחיישן כיוון ההגה.
יעילות המערכת
מחקר שהתבצע בבריטניה בשנת 2006 הראה שמערכות בקרת יציבות מפחיתות את הסיכוי של כלי רכב להיות מעורב בתאונת דרכים ב-25%. מנגד טוענים מבקרים כי שלל מערכות בטיחות עשויות לטעת בנהגים תחושה כוזבת של ביטחון מלא ללא תלות בפעולות שיבצעו. תחושה כזו עשויה להביא למקרה תאונה כיוון שמערכות בקרת יציבות אינן מסוגלות למנוע כל מצב של איבוד אחיזה.
למרות הביקורת המוזכרת, שוררת בקרב רשויות תחבורה במדינות שונות תמימות דעים כי מערכות בקרת יציבות מועילות מאוד וכדאי למדינה לחייב שימוש במערכת. ב-2006 הודיע משרד התחבורה האמריקני כי החל מ-2012 תחול חובה לצייד כלי רכב חדשים בבקרת יציבות. שנה אחר כך הודיע משרד התחבורה כי בישראל תחול חובה דומה החל מ-2010. האיחוד האירופאי הודיע כי יחייב בקרת יציבות החל משנת 2011. יצרני כלי הרכב מעודדים את התקנות הללו למרות עלות המערכת המייקרת את מחיר הרכב בכמה מאות דולרים. בחלק מהמקרים משתתפות מדינות בעלויות על ידי קיזוז מיסים ממחיר כלי הרכב המצוידים במערכת.
היסטוריה
שורשן של מערכות בקרת היציבות הממוחשבות הוא במערכות בקרת האחיזה המכניות שהוצגו עוד בשנות ה-70 של המאה ה-20. מערכת בקרת יציבות הראשונה הוצגה על ידי חברת בוש הגרמנית ב-1995 וכונתה ESP על שם ראשי התיבות בגרמנית. היא יושמה בדגמי ה-מרצדס-בנץ S-קלאס החל באותה שנה אך קיבלה תהודה ציבורית ב-1997 כאשר מרצדס-בנץ אספה בחזרה את כל המכוניות מדגמי ה-A שכבר נמכרו וציידה אותן בבקרת יציבות עקב נטייה להתהפכות. עד שנת 1999 צוידו כל דגמי החברה בבקרת יציבות ובשנת 2000 גם כל דגמי חברת ב.מ.וו.
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 הפכה המערכת לנפוצה בכלי רכב זולים יותר. בשנת 2006 הוצעה לראשונה בישראל מכונית משפחתית (רנו מגאן) עם מערכת בקרת יציבות בכל רמת אבזור שהיא. בשנת 2007 היו מצוידים יותר מרבע מכלי הרכב שנמכרו בישראל בבקרת יציבות. החל מינואר 2010 חלה חובת התקנה של המערכת ברוב כלי הרכב המיובאים לישראל.
ThatPower
ThatPower (בעברית: הכוח הזה, מעוצב: thatPOWER#) הוא שיר שהוקלט על ידי האמן האמריקאי ויליאם ג'יימס, אשר נלקח מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, #willpower. בשיר משתתף הזמר הקנדי ג'סטין ביבר, אשר כתב את השיר לצדו של ג'יימס ודמיאן לירוי. שני האחרונים אף הפיק את השיר, אשר פורסם בארצות הברית וקנדה ב-18 במרץ 2013, באמצעות חברת ההקלטות אינטרסקופ רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר דורג במספר מצעדים במדינות שונות. גרסה מיוחדת של השיר שימשה לתשדירי ה-NBA פלייאוף שידורים ב-ESPN וב-ABC.
רקע
השיר פורסם ביוטיוב ב-15 במרץ ובאייטונס ב-18 במרץ. ויליאם ג'יימס צייץ את עטיפת השיר ב-15 במרץ. השיר הוקלט ב-20 בפברואר 2013 במטרופוליס, כאשר שני האמנים היו בלונדון עבור טקס פרסי המוזיקה הבריטית.
את השיר שלח ג'יימס לרדיו האמריקאי העכשווי ב-26 במרץ 2013, ונמכרו 108,000 עותקים של הסינגל בהורדות דיגיטליות כבר בשבועו הראשון.
וסטמורלנד דייוויס
וסטמורלנד דייוויס (באנגלית: Westmoreland Davis; ) היה עורך דין אמריקאי, פוליטיקאי והמושל ה-48 של וירג'יניה, הוא כיהן בתפקיד זה מ-1 בפברואר 1918 עד 1 בפברואר 1922.
ביוגרפיה
דייוויס נולד למשפחה עשירה ומוכרת ב־21 באוגוסט 1859. הוא נולד על סירה באוקיינוס האטלנטי. במהלך מלחמת האזרחים אביו נפטר, ומשפחת דייוויס איבדה חלק ניכר מעושרה, וסבלו מבעיות כלכליות קשות.
אפוקליפס
אפוקליפס (באנגלית: Apocalypse - אפוקליפסה) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Factor #5 מיוני 1986, ונוצרה על ידי הכותבת לואיז סימונסון והמאייר וולטר סימונסון. כדמות מהעידן המודרני של הקומיקס, אפוקליפס הופיע במספר כותרים של אקס-מן כולל סדרות ספין אוף ומהדורות מוגבלות.
וסטמורלנד דייוויס
ביוגרפיה
אמו של דייוויס, אנני, עשתה כמיטב יכולתה לפרנס את בנה. בגיל 14 דייוויס זכה במלגה למכון הצבאי בווירג'יניה. הוא היה הצוער הצעיר ביותר שהשתתף אי פעם. הוא סיים את לימודיו בשנת 1877. לאחר שלימד במשך שנתיים, עבד דייוויס כפקיד בחברת הרכבת. בשנת 1883 הוא למד שנה אחת לתואר שני באוניברסיטת וירג'יניה. בשנה שלאחר מכן נרשם לבית הספר למשפטים של קולומביה במדינת ניו-יורק.
אפוקליפס
אפוקליפס הוא האלטר-אגו של עין סבאח נור, מהמוטאנטים העתיקים ביקום מארוול. אפוקליפס היה היריב העיקרי של קבוצת אקס פקטור באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, עד שנהרג ככל הנראה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. הוא חוזר כחלק מאירוע הקרוסאובר "אקס-מן: שירת התליין", אך בסוף הקרוסאובר דמותו נחשבת למתה בשנית. בשנת 1995 פורסמה קשת הסיפור הפופולרית "עידן אפוקליפס", המספרת על ציר זמן חלופי בו אפוקליפס כבש את רוב העולם, אשר מחליף זמנית את יקום מארוול הראשי. במהלך אירוע הקרוסאובר "אקס-מן: סאגת אונסלוט", אפוקליפס קם לתחייה פעם נוספת.
וסטמורלנד דייוויס
ביוגרפיה
הוא סיים את לימודיו בקולומביה בשנת 1886. לאחר סיום הלימודים הצטרף למשרד עורכי דין יוקרתי בעיר ניו יורק. הקריירה המשפטית שלו בניו יורק הפכה אותו לעשיר לפני שחזר לווירג'יניה.
אפוקליפס
דמותו של אפוקליפס מדורגת במקום ה-24 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים, לפי IGN. את דמותו של אפוקליפס גילם בהופעת קמע בסצנה שאחרי הכתוביות בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: העתיד שהיה" השחקן ברנדן פדר, ובתפקיד מלא בסרט "אקס-מן: אפוקליפסה" היה זה השחקן אוסקר אייזק.
מקור, הזמנים העתיקים עד לעידן המודרני
עין סבאח נור נולד בעקבה העתיקה לפני כ-5000 שנים ביקום מארוול, ונחשב לאחד מן המוטאנטים הראשונים, אם לא הראשון. הוא נולד עם עור אפור ושפתיים כחולות, מה שגרם לשבטו לנטוש אותו והוא נמצא בידי נוודים, אשר מנהיגם זיהה את הפוטנציאל שבו. מנהיגם העניק לו את שמו "עין סבאח נור" או "הראשון", וגידל אותו לפי כללי הישרדות החזקים. בזמן זה, קאנג הכובש נסע אחורה בזמן למצרים העתיקה והשתלט עליה כפרעה ראמה-תות. הוא שולח את הגנרל אוזימנדיאס להביא אליו את עין סבאח נור, הבורח עם שבט הנוודים מאוזימנדיאס. לפני מותו, מנהיגם מגלה במערה טכנולוגיה השייכת לגזע "השמימיים" החוצני והעתיק. עין סבאח נור נשבע לנקום ונכנס לבירתו של ראמה-תות במסווה של עבד, ומושך את תשומת לבה הרומנטית של אחותו של אוזימנדיאס. כאשר היא רואה את עורו ושפתיו ובורחת להגנת אחיה, זעמו של עין סבאח נור גרם לו לשנות צורה לצורה ענקית ולגלות את יכולותיו המוטאנטיות המלאות. ראמה-תות ברח ועין סבאח נור השתמש בטכנולוגיית השמימיים כדי לשעבד את אוזימנדיאס כחוזה עתידות עיוור עשוי אבן, ומכריז על עצמו כאפוקליפס.
וסטמורלנד דייוויס
ביוגרפיה
בשנת 1903 רכש דייוויס את "מורבן פארק", אחוזה היסטורית של 1,000 דונם ופארק סוסים בליסבורג, וירג'יניה. דייוויס ואשתו מרגרט היו פרשים נלהבים. דייוויס ייסד את מועדון הצייד ה- Loudoun Hunt, והפך ליושב ראש מועדון של כלבי השועל, Foxhounds.
אפוקליפס
מקור, הזמנים העתיקים עד לעידן המודרני
אפוקליפס עזר לקבוצת "אחוות המגן" הנוסעים בזמן להביס את פלישת גזע הברוד החוצני לצד האווטאר הראשון של אל הירח ח'ונסו. באלף השנים הבאות הוא נסע ברחבי העולם, שכנע תרבויות שונות כי הוא אל ותמרן אותם למלחמות. צאצאיו הפכו לשבט אקבה, והוא פגש את גזע "הנצחיים" האלמותי ואת חבריו איקריס וסרסי שהתייחסו אליו ביראה ובכבוד. הוא נלחם באסגרדי תור בשנת 1013 עם גלגולם הראשון של פרשי אפוקליפס, וזאת לאחר שקיבל מידע מראמה-תות כי תור יגרום לו צרות בעתיד.
הוא פגש את סרסי שוב במאה ה-12, ועורר את כוחותיו המוטאנטיים של הצרפתי בנט דופרי/אקסודוס. הוא הביס את המצביא ולאד צפש במהלך המאה ה-15, וצפש נעשה למלך הערפדים דרקולה. בשנת 1859, אפוקליפס עובר לאנגליה פוגש את המדען הבריטי נתניאל אסקס, ולומד ממנו על טבע המוטאנטים. אפוקליפס משתמש בטכנולוגיית השמימיים כדי להפוך את אסקס למיסטר סיניסטר העוצמתי, וכופה עליו ועל מועדון הלפייר לעזור לו בתוכניתו לכיבוש העולם. סיניסטר מתנגד לאפוקליפס, וכולא אותו בתרדמת. דרקולה תקף את שבט אקבה בשנת 1897 כנקמה על תבוסתו, והם העירו את אפוקליפס שהביס אותו בעזרת אברהם ואן הלסינג. הוא חזר לתרדמתו וקיווה להישאר בה כמאתיים שנה, עד שאוכלוסיית המוטאנטים בעולם תעלה.
וסטמורלנד דייוויס
ביוגרפיה
באחוזה, החל לעסוק בחקלאות, למרות חוסר הניסיון שלו בתחום. דייוויס דגל ברפורמה בענף החקלאות. הוא דגל במיוחד בשימוש במדע לשיפור הפרודוקטיביות והתברואה.
בשנת 1912 קנה דייוויס את כתב העת Southern Planter, אשר באותה תקופה אחד המגזינים הפופולריים ביותר בדרום. הוא השתמש במגזין כדי לסייע לרפורמות שעליהן הוא נאבק בענף החקלאות.
בשנת 1917 דייוויס נבחר כנציג הדמוקרטים להיות המושל ה -48 של וירג'יניה. הוא נבחר ברוב של 71.47% מהקולות, והביס את הרפובליקני תומאס ג'יי מונסי ואת הסוציאליסט פרנק סמית. דייוויס נבחר כמועמד "רטוב", זה קרה בתקופת היובש והיה נגד האיסור על מכירת המשקאות האלכוהוליים. כמושל, דייוויס המשיך לתמוך בשינויים בענף החקלאות.
הוא לחץ על קבלת כספי סיוע לחקלאים, כמו גם על כסף למחקר מדעי שיסייע לתעשיית החקלאות. הוא הגדיל את המימון למכללות ואוניברסיטאות בווירג'יניה. בסך הכל דייוויס גרם לרפורמה והביא למודרניזציה של מדינת ווירג'יניה.
דייוויס נפטר ב -2 בספטמבר 1942 בבית חולים בבולטימור לאחר שלקה בשבץ ונקבר בפארק מורבן שבליסבורג. את מסמכי עבודותיו ומבצעיו מימי היותו מושל וירג'יניה ניתן למצוא בספרייה של וירג'יניה.
דייוויס היה אח בלשכת ענף הזית מס' 114 (Olive Branch Lodge)בליסבורג, של הבונים החופשים בוירג'יניה.
צ'אד מייקל מארי
צ'אד מייקל מארי (באנגלית: Chad Michael Murray; נולד ב-24 באוגוסט 1981) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור לוקאס סקוט בסדרת הדרמה "מגרש ביתי" ברשת The WB, ובשל תפקידו בתור ג'ק תומפסון בסדרה "הסוכנת קרטר" ברשת ABC.
ביוגרפיה
מארי נולד בבאפלו במדינת ניו יורק. יש לו שלושה אחים ואחות. אמו עזבה את המשפחה כשהיה בן 10, ואביו גידל את צ'אד ואחיו לבד. כשהיה בן 15 החל לשחק פוטבול. כששיחק בתיכון נפצע, וכששהה בבית החולים עודדה אותו האחות להתחיל בקריירת דוגמנות. הוא זכה במלגה מסוכנות דוגמנות בבאפלו ונסע לכנס באורלנדו. שם, סוכן בשם ג'ון סימונס מלוס אנג'לס גילה אותו, ושכנע אותו לפתוח בקריירת משחק לאחר שיסיים את לימודיו.
קריירה מוקדמת
ב-1999 הגיע מארי להוליווד ודגמן עבור חברות האופנה "סקצ'רס", "טומי הילפיגר" ו"גוצ'י". שנה לאחר מכן, לוהק לסדרת הטלוויזיה של רשת The WB "בנות גילמור" בתפקיד טריסטן דרגיי, הפרחח העשיר. מארי היה לאחד השחקנים הראשיים בעונה הראשונה של הסדרה, ולאחר מכן שב למספר פרקים בעונה השנייה.
הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בסדרת הטלוויזיה "Diagnosis: Murder". לאחר מכן השתתף בסדרות "Aftermath" ו-"CSI". בנוסף, הופיע בתפקיד קטן במותחן "Megiddo: The Omega Code 2". תפקידים גדולים יותר קיבל בסדרות "בנות גילמור" ו"דוסון קריק".
הפריצה הגדולה
ב-2003 לוהק לתפקיד לוקאס סקוט בסדרה "מגרש ביתי", התפקיד המשמעותי בקריירה שלו עד אז. הסדרה שודרה עד 2012. במקביל להשתתפותו ב"מגרש ביתי", השתתף מארי במספר סרטי קולנוע: "שישי הפוך", לצדה של לינדזי לוהן (2003), "סיפור סינדרלה" לצידה של הילרי דאף (2004) ו"בית השעווה" לצדה של פאריס הילטון (2005). ב-2006, הוא הופיע בתפקיד משני בסרט "יחידת האמיצים" לצידם של סמואל ל. ג'קסון וג'סיקה ביל.
Ratfaces Home Videos Presents Useless ID
Ratfaces Home Videos Presents Useless ID הוא סרטון DVD אודות להקת הפופ פאנק הישראלית Useless ID.
התקליטון הושק ב-23 בספטמבר 2006, במועדון הבארבי בתל אביב.
צ'אד מייקל מארי
הפריצה הגדולה
ב-2023 החל לככב בסדרה "הלב של סאליבן" המבוססת על סדרת הספרים של רובין קאר (וירג'ין ריבר).
Ratfaces Home Videos Presents Useless ID
בין היתר, מכיל התקליטון את כל הקליפים של הלהקה, תמונות, הופעות חיות, סרטון "מאחורי הקלעים" ועוד.
צ'אד מייקל מארי
כתיבה
מארי כתב רומן בשם "Everlast" אשר יצא לאור בספטמבר 2011. בשנת 2017 הוא פרסם את "American Drifter: An Exhilarating Tale of Love and Murder", שאותו כתב יחד עם הת'ר גראהם. המותחן הרומנטי נכתב בהשראת חלום.
Ratfaces Home Videos Presents Useless ID
התקליטון הופק בלייבל EarSay Records, השייך לחנות האוזן השלישית.
צ'אד מייקל מארי
חיים אישיים
במאי 2004 התארס לסופיה בוש, ששיחקה לצידו בסדרה "מגרש ביתי", וב-16 באפריל 2005 הם התחתנו בסנטה מוניקה, קליפורניה. לאחר חמישה חודשים הם התגרשו. בפברואר 2006 הגישה בוש מסמכים לביטול הגירושין, תוך ציון הונאה. עתירתה של בוש נדחתה, והיא ומארי התגרשו סופית בדצמבר 2006.
לאחר פרידתו מבוש, מורי החל לצאת עם הדוגמנית קנזי דלטון, אותה פגש בשנת 2005 כאשר דלטון, סגנית בתחרות מיס נוער צפון קרולינה לאותה שנה, גילמה תפקיד קטן של מעודדת בסדרה "מגרש ביתי". הם התארסו באפריל 2006, אך באוגוסט 2013, הם ביטלו את אירוסיהם.
בשנת 2014 החל לצאת עם השחקנית שרה רומר. הם נישאו בינואר 2015 ובמאי של אותה שנה נולד בנם הבכור. בתם השנייה נולדה במרץ 2017.
מיה קירשנר
מִיה קירשנר (באנגלית: Mia Kirshner; נולדה ב-25 בינואר 1975) היא שחקנית קנדית-יהודייה ממוצא ישראלי.
ביוגרפיה
קירשנר נולדה וגדלה בטורונטו, אונטריו, שבקנדה, להורים יהודים ממוצא אשכנזי (מצד אביה) וספרדי (מצד אמה); אביה, שלדון קירשנר, עיתונאי, נולד במחנה עקורים בגרמניה להורים מפולין. אמה, אתי (הנרייטה) נולדה בבולגריה כפליטת מלחמה ועלתה לישראל, והתגוררה ביפו. הוריה נפגשו בישראל ובהמשך נישאו. לאחר מכן הם ירדו לקנדה, שם נולדה קירשנר. קירשנר בילתה בישראל חלק מילדותה, והיא דוברת עברית בסיסית. יש לה אחות צעירה בשם לורין, אשר עוסקת בכתיבה. סביה משני הצדדים הם ניצולי שואה.
קירשנר היא בוגרת תואר ראשון באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, בה למדה ספרות רוסית, והתמחתה גם בתעשיית הקולנוע של המאה ה-20.
קריירה
בשנת 1993 שיחקה תפקיד של סאדיסטית דומיננטית בסרטו של דניס ארקאן "אהבה ושרידי אנוש". על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס ג'יני (המקביל הקנדי לפרס האוסקר) כשחקנית המשנה הטובה ביותר. בשנה שלאחר מכן שיחקה בסרטו של הבמאי אטום אגויאן, "אקזוטיקה", ועל הופעתה זו זכתה בפרס המבקרים בפסטיבל קאן. כן שיחקה קירשנר בסרטים הוליוודיים המיועדים לקהל הרחב כגון "רצח מדרגה ראשונה", "נבל העשב", "עיר המלאכים" (מסדרת סרטי "העורב"), "אנה קארנינה", "עיר בטירוף", ו-"החיים על פי ספנסר".
בשנת 2001 כיכבה בסרט הקומדיה הפארודית "קטע מהסרטים" לצד כריס אוונס. בנוסף, שיחקה בסדרת האימה "Wolf Lake" ששודרה תחילה ב-CBS ולאחר מכן ב-UPN.
בשנת 2006 בסרטו של בריאן דה פלמה, "הדליה השחורה", המתאר תעלומת רצח ידועה בשם זה שאירעה ב-1947, בו כיכבה לצד סקרלט ג'והנסון וג'וש הארטנט. קירשנר נועדה לשחק בסרט את התפקיד הנשי הראשי, אך משנקלעה ההפקה לקשיי מימון, לוהקה לתפקיד הילרי סוונק, וקירשנר הועברה לתפקיד משני. עם זאת, על אף שדמותה בסרט, השחקנית אליזבת שורט נרצחת כבר במהלך הדקות הראשונות, ויתר הסרט עוסק בתפיסת רוצחיה, החליט דה פאלמה לעבות את הדמות, ולהוסיף לה דקות משחק, באמצעות הקרנת מבחני בד וסרטים בהם שיחקה הדמות אליזבת שורט בטרם נרצחה, ותפקידה של השחקנית הנרצחת הפך לתפקיד חשוב ומהותי בסרט. גם בסרט זה מופיעה קירשנר בסצנות מין המפגינות מיניות אמביוולנטית.
בשנת 2008 כיכבה בסרט הקומי "המרוץ להריון" לצד הת'ר גרהאם.
בשנים 2013-2014 שיחקה בתקיד מרכזי בתור קניה רוזווטר בסדרת המדע הבדיוני "התנגדות", אולם לעונה השנייה שלה שבה קירשנר בתפקיד אורח.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד החוזר של שרה רייבורן בסדרה "קשר דם" מבית נטפליקס.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה "הסוד של מילטון" לצידם של מישל רודריגז ודונלד סאת'רלנד. בנוסף, שיחקה בסדרת הפשע-אמיתי הקנדית "בלש מהחיים".
בשנים 2017-2019 שיחקה בסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי" בתור אמנדה גרייסון, רעייתו של סארק, אמו של ספוק ואמה המאמצת של מייקל ברנהאם.
בשנת 2020 שיחקה קירשנר בסרט הטלוויזיה לחגי דצמבר מבית הולמרק "Love, Lights, Hanukkah!" לצידו של בן סבאג', בו היא מגלמת מסעדנית בשם כריסטינה שמגלה על מוצאה האתני היהודי דרך בדיקת DNA, ולאחר מכן מוצאת גם אהבה בחיק זהותה החדשה.
חיים אישיים
בין השנים 2014–2015 הייתה קירשנר במערכת יחסים עם השחקן והמחזאי סם שפרד.
המגזין "Maxim" דירג אותה ברשימת 100 הלוהטות ביותר לשנת 2002.
ב-2008 פרסמה קירשנר ספר בשם "I Live Here", בו הביאה את סיפוריהן של פליטות - נשים וילדות ממקומות כצ'צ'ניה, סיודאד חוארס ומלאווי. הספר כולל איורים של אמני קומיקס ידועים. הספר יצא בהוצאת רנדום האוס, וקירשנר תתרום את רווחיו לארגון אמנסטי אינטרנשיונל שגם סייע בהוצאת הספר לאור. נושא הפליטים מעסיק את קירשנר, והיא ביקרה מספר פעמים במחנות פליטים בעולם.
קברט וולטר
"קברט וולטֵר" (Cabaret Voltaire) הוא שמו של מועדון לילה אשר פעל בציריך שבשווייץ בשנת 1916, והופיעו בו קבוצת אמני הדאדא.
עם מייסדי הקברט נמנו טריסטן צארה, הצייר מרסל ינקו, ז'אן ארפ ואשתו סופי טאובר, פרנסיס פיקבייה, הוגו באל ואחרים. באל פנה אל יאן אפרים, (Jan Ephraim), בעליו של בית קפה בשם 'Holläandisch Meierei Cafe' ברחוב שפיגלגאסה מס' 1 (Spiegelgasse) בציריך, וסיכם איתו על פתיחת הקברט האוונגרדי. הקברט כונה בתחילה "פאב האמנים וולטר", אולם עד מהרה הוא נודע בשם "קברט וולטר". הקברט נקרא על שמו של וולטר, הוגה הדעות והסטיריקן בן המאה ה-18 ובו יצרו האמנים תערובת מקורית בין מופעי בידור, ערבים ספרותיים, מיצגים בעלי רוח ניהיליסטית, וגלריה לאמנות. הוגו באל מציין ביומנו מאותן שנים כי "האידיאלים של התרבות ושל האמנות בתור תוכנייה למופע בידור - זהו ה"קנדיד" שלנו כנגד הזמנים".
ה"קברט וולטר" פעל במשך כשישה חודשים. סגירתו נבעה מחוסר בכספים מספיקים להפעילו ובעיקר מדרישת המשטרה המקומית לסגור את המקומות הציבוריים עד השעה עשר. לאחר סגירתו ייסדו חברי הקבוצה ערבי דאדא אשר התקיימו באולם וואג (Waag Hall) בציריך.
מגפת הקורונה בגבון
מגפת הקורונה התפשטה לגבון ב-12 במרץ 2020. מקרה ההידבקות הראשון בגבון פורסם ב-12 במרץ 2020.
ציר זמן
מקרה ההידבקות הראשון בנגיף הקורונה בגבון הוכרז ב-12 במרץ 2020, כאשר נודע כי מדובר בגבר בן 27 שחזר מטיול בצרפת לגבון, תוך שנשא עמו את הנגיף. נכון ל-15 במרץ 2020, זהו מקרה ההידבקות היחיד שקרה במדינה. ארבעה ימים לאחר מכן, דווח על שני מקרי הידבקות נוספים.
ב-20 במרץ דווח על מקרה מוות ראשון במדינה. ב-25 במרץ עלה סך המקרים ל-6. נכון ל-23 באפריל, ישנם 21 חולים, מת אחד ומבריא אחד במדינה. בתחילת מאי 2020, דווח על חמישה מקרי מוות, 335 מקרי הדבקת (מתוכם אחד במצב קשה) ו-85 מקרי הבראה במדינה.
ח'יר א-דין
ח'יר א-דין פאשה, המכונה "ברברוסה" (בטורקית: Barbaros Hayrettin Paşa; 1478–1546), היה שודד ים, מדינאי ואדמירל עות'מאני בשירות הסולטאן סולימאן המפואר ואביו, הסולטאן סלים הראשון, שפעל בים התיכון, במחצית הראשונה של המאה ה-16, ויריבו הגדול של עמיתו הנוצרי הג'נובזי, אנדראה דוריה.
שודד ים
ח'יר א-דין נולד באי לסבוס למשפחת פריבטירים, והיה הצעיר מבין חמשת בניו של יאקופ, שעבד בשירות הסולטאן מהמט השני. אחיו פעלו תחילה במערב הים התיכון, ובשנת 1515 השתלטו על אלג'יריה, משם יצאו לפשיטות על נמלי איטליה וספרד, שדדו אוניות ודאגו לשלם מס קבוע לסולטאן, שראה בהם בצדק את בני חסותו ועושי דברו.
ב-1516 עלה קרלוס הראשון, שהיה מאוחר יותר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על כס מלכות ספרד, והבין היטב כי לא יוכל לקטוף את פירות גילוי אמריקה לאורך זמן, אם לצי הטורקי תהיה דריסת רגל באוקיינוס האטלנטי. לכן מיקד את מאמציו בראשית שלטונו לשחרר את אלג'יריה מהכיבוש הטורקי. הניסיון הראשון נכשל, אולם בספטמבר 1517 הצליח קרל לכבוש את אלג'יריה והוציא להורג את כל בני המשפחה, פרט לח'יר א-דין, שהצליח לברוח. מאותו זמן כונה "ברברוסה" על ידי האירופים, מאחר שאחיו שנהרג נקרא "באבא אורוץ'", המצלצל דומה, וכן בגלל זקנו האדום.
השתלטות על הים התיכון
בשנות העשרים החל ח'יר א-דין לשדוד את נמלי ספרד ואיטליה. בתחילה התמקד בחופי הים התיכון, ושדד את נמלי קלבריה, טאראנטו ונמלים שונים בחופי ספרד. מאוחר יותר (1531), העז להיכנס לאוקיינוס האטלנטי ושדד בנמל קדיס את אוניות הקיסר קרל, שחזרו מאמריקה עמוסות זהב. שנה אחר כך חצה את מצר מסינה, השתלט על חלקים באיטליה ובסיציליה, והתעמת עם הצי הג'נובזי (1535).
בשנת 1536 נחל ח'יר א-דין מפלה באלג'יר, כאשר הקיסר קרל וצי הליגה הקדושה, שכלל את ספרד, גרמניה, ונציה, ג'נובה, מסדר אבירי מלטה ונאפולי, בפיקוד האדמירל אנדריאה דוריה, השתלט על אלג'יר וגירש אותו משם. אך הלה מצא מקלט בתוניס. כעבור שנתיים (1538) נערך קרב גדול - קרב פרווזה (Prevesa, ביוון), שבו מחץ ח'יר א-דין את צי הליגה. הליגה עשתה מאמץ נוסף לנחות בתוניס ב-1541, אך תנאי מזג אוויר קשים שמו לאל את המסע. כישלון זה גרם להשתלטותו של ח'יר א-דין על הים התיכון באופן מלא עד להתאוששות הליגה, אחרי מותו, ב-1546, ובאופן סופי אחרי קרב לפנטו, ב-1571.
פייקריט
פייקריט (באנגלית: Pykrete) הוא חומר אשר 14% ממשקלו נסורת עץ ו-86% ממשקלו מים, מעורבבים ומוקפאים.
הפייקריט הומצא בשנת 1942 על ידי ממציא אנגלי, ג'פרי פייק (Geoffrey Pyke).
לחומר זה כוח עצום ויכולת לעמוד בלחץ גבוה של עד 21 מגה-פסקל (21 מיליון קילוגרם כוח למטר מרובע). כך למשל אינץ' אחד מחומר זה יכול להחזיק מכונית ממוצעת עליו.
כיום אין לפייקריט שימושים רבים. הוא הומצא במלחמת העולם השנייה והיה אמור לשמש בפרויקט חבקוק, בבניית נושאת מטוסים ענקית וקלה שתוכל לשאת עליה עד 600 מטוסים. לבסוף הפרויקט לא יצא אל הפועל בשל עלותו הגבוהה, שנאמדה בכ-70 מיליון דולר של אותם ימים ובגלל שנושאת המטוסים הומצאה מלכתחילה בשל מחסור בפלדה, אולם בפועל היה צורך להשתמש ביותר פלדה כדי לבנות את מקררי הספינה העצומים מאשר הפלדה בנושאת מטוסים.
אפקט ההילה
בפסיכולוגיה חברתית, אפקט ההילה מתרחש כאשר מחילים את התכונות החיוביות או השליליות של אדם או של מוצר על דברים נוספים בסביבתו, ובכך "צובעים" אותו ואת סביבתו בגוון אחיד.
אפקט ההילה הוא דוגמה להטיה קוגניטיבית - אפשר לקבל רושם מוטעה על אדם, לטובה או לרעה, היות שמסיקים מתכונה אחת שלו על התנהגותו הכללית. האפקט נובע מהנטייה האנושית הטבעית להעדיף תיאור קוהרנטי ופשוט של המציאות על פני תיאור מסובך יותר אך מדויק. כדי שייצוג זה של המציאות יהיה פשוט ככל הניתן, המוח האנושי יעדיף לקבל תיאורים של אנשים המציגים אותם כבעלי תכונות חיוביות בלבד או שליליות בלבד.
אפקט ההילה בעבודה
לאפקט ההילה ישנן מספר השפעות על האופן בו נתפס העובד במקום העבודה. הערכות חיוביות ומשובים על אופן העבודה של עובד מושפעות לרוב על ידי אפקט ההילה, אשר הוא הטיה שכיחה, לדעת מומחים. עובד או מועמד חדש במקום עבודה, יכול להיות בעל שלל תכונות מגוונות, אך עלול להיתפס בעיני מעביד או מראיין על-פי תכונה אחת, אשר לא בהכרח מייצגת. אפקט ההילה יכול לבוא לידי ביטוי עבור מועמד בראיון עבודה, אם יצטייר בעיניו של המראיין כי המועמד אינו נעים או אטרקטיבי, ישנו סיכוי גבוה כי המראיין ישליך זאת על כישוריו, דירוג המועמד יושפע מכך בהתאם. לדוגמה, בעיני המעביד, יכולות וביצועים גבוהים יהוו משקל נמוך יותר, בעקבות מוטיבציה ירודה או גישה שלילית של העובד כלפי הארגון.
הכנסה
לאפקט ההילה ישנה השפעה על גובה ההכנסה. על- פי מחקר של מאט פראט (Matt Parrett), מלצרים אטרקטיביים מרוויחים בממוצע שנתי יותר מעמיתיהם הפחות אטרקטיביים.
איוואן צ'רניאחובסקי
איוואן דאנילוביץ' צ'רניאחובסקי (ברוסית: Иван Данилович Черняховский; 29 ביוני 1906 - 18 בפברואר 1945) היה גנרל, מפקד קבוצת ארמיות והחזית הבלארוסית השלישית בצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה. הנהיג את צבאו במתקפה סוחפת דרך בלארוס וליטא אל תוך פרוסיה המזרחית, שם נהרג בפברואר 1945 מפגיעת רסיס של פגז, בטרם מלאו לו ארבעים, חודשים ספורים לפני תום המלחמה, וחמישה ימים לפני שעמד להתמנות למרשל. עוטר פעמיים כגיבור ברית המועצות.
בעולם המערבי היה מקובל שמוצאו ממשפחה יהודית, וכך האמינו גם רבים במזרח, אך לא נמצא תיעוד אמין על תולדות משפחתו וילדותו המעיד על כך.
שנות ילדותו
לפי הגרסה הרשמית נולד צ'רניאחובסקי ב-1906 בכפר אוקסנינו אשר בנפת אומן באימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). צאצאיו טוענים ששנת הלידה האמיתית הייתה 1907, והוא הוסיף שנה לגילו כדי להתקבל לבית הספר של חיל הרגלים באודסה. בהצהרתו בטופס ההרשמה למפלגה הקומוניסטית רשם את שנת לידתו כ-1906, את מקום לידתו - כעיירה אומן, ואת עיסוקו של האב - כקוון ברכבת. מידע זה לא היה מדויק – אביו אמנם עבד תקופה קצרה בתחנת אומן, אחרי שהגיע לאזור מהכפר באגוה שבנפת צ'רקאסי, אך עבר לעיסוק "לא פרולטרי" כמנהל המשק בחווה באוקסנינו. ב-1915 עברה המשפחה, בעקבות בעל החווה, לכפר ורבובו שליד העיירה ופריאנקה בחבל פודולסק. בשנת 1919 השתוללו בחלק זה של אוקראינה קרבות ופוגרומים, ובה בעת פשתה גם מגפת הכולירה, ובה (לפי הגרסה הרשמית) נפטרו שני ההורים. הנער היתום איוון הפסיק את לימודיו בבית הספר היסודי לאחר ארבע שנות לימוד בלבד. תחילה עבד כרועה בקר. אחר כך הצטרף לכנופיית נערים חסרי-בית, ומצבו הידרדר עד כדי כך שניסה להתאבד על פסי הרכבת בתחנת ופריאנקה. הוא ניצל על ידי שכן וידיד המשפחה, עובד התחנה, שטיפל בו וגם סידר לו עבודה ברכבת. הוא השתקם והצליח להשתלב בחברת בני גילו בכפר. על תקופה זו של חייו מיעט לספר אפילו לאשתו וילדיו.
לפני המלחמה
בראשית 1924 נסע לעיר נובורוסיסק, שם מצא עבודה במפעל מלט. בסוף השנה, בהמלצת תא ה'קומסומול' במפעל, התקבל לבית הספר הצבאי של חיל הרגלים באודסה. בשנת לימודיו שם התבלט באינטליגנציה ובכוח הרצון העז שלו. אחר שנה עבר לבית הספר של חיל התותחנים בקייב. בסוף 1928, לאחר סיום לימודיו שם, מונה למפקד מחלקה ומפקד סוללה באגד ארטילרי. ב-1931 התקבל לאקדמיה הצבאית היוקרתית במוסקבה. עם סיום לימודיו בהצטיינות, ב-1936, התמנה סגן צ'רניאחובסקי כראש מטה גדודי. בתפקידו זה הרשים את מפקד החטיבה הממוכנת השמינית, סמיון מויסייביץ' קריבושיין, שהמליץ על העלאתו המהירה לדרגת סרן ומינויו כמפקד גדוד טנקים. אך לפני שקיבל מינוי זה במאי 1937 עמדה הקריירה הצבאית שלו בסכנה: באותם ימים היו בעיצומם הטיהורים הגדולים בצבא (בין המוצאים להורג ביוני אותה שנה היה גם המצביא הנערץ עליו, יונה יקיר). הלשינו על צ'רניאחובסקי (ולא בפעם הראשונה) שהסתיר את מוצאו החברתי. בזכות הידידים שרכש באקדמיה (בהם בניהם של קלימנט וורושילוב ולזר קגנוביץ'), הצליח, בסיועה של אישיות רמת דרג, להיחלץ בנזיפה בלבד. מאז התחילה עלייתו המטאורית בפיקוד. במאי 1938 הועלה לדרגת רב-סרן והתמנה כמפקד רגימנט הטנקים הקלים של החטיבה, וב-1940 - כסגנו של קריבושיין בפיקוד על האוגדה המשוריינת השנייה. במרץ 1941 התמנה סגן-אלוף צ'רניאחובסקי למפקד דיוויזיית השריון ה-28 החדשה שהוצבה במחוז הצבאי הבלטי.
קרבות הבלימה
בסוף יוני 1941, בשבוע הראשון שלאחר תחילת מבצע ברברוסה ופלישת הגרמנים לברית המועצות, ניהלה הדיוויזיה שבפיקודו, בנחיתות מספרית וחומרית קשה, קרב בלימה עיקש במבואות ריגה. ב-29 ביוני הדף מתקפה כבדה של דיוויזיית הפאנצר ה-8 של הוורמאכט, וכשאזל הדלק במכלי הטנקים שלו ציווה לקבור את הטנקים ולהפכם לתאי ביצורים, וכך החזיק מעמד עוד ימים אחדים ונתן שהות לצבא לנסיגה מסודרת. כמעט כל 85 הטנקים של הדיוויזיה נהרסו, ורוב חייליה נהרגו או נפצעו. שרידי הדיוויזיה אורגנו מחדש כדיוויזיית הרגלים ה-241, אותה המשיך להנהיג בחודשים הקשים שבאו לאחר מכן, בסדרת פעולות השהיה וקרבות מאסף נואשים בקרב על לנינגרד. באמצע יולי התמקמה הדיוויזיה מזרחה לנובגורוד, הצליחה לכבוש אותה בחזרה ב-14 באוגוסט 1941, ועמדה בקרב הגנה קשה מול התקפת הנגד הגרמנית. ב-16 בינואר 1942 עוטר צ'רניאחובסקי בעיטור הדגל האדום על הגנת נובגורוד. ב-5 במאי 1942 עוטר שנית בעיטור זה על תרומתו בכיתור הארמייה ה-16 של גנרל-אוברסט ארנסט בוש באזור דמיאנסק.
למרות שחייו היו תלויים על חוט השערה מספר פעמים בחזית, ארבה לו סכנה לא פחותה גם בעורף: סטלין, שחיפש שעירים לעזאזל להתמוטטות החזית המערבית של ברית-המועצות תחת מתקפת הבזק הגרמנית, הטיל את האשמה על הפיקוד הגבוה של החזית. עשרה ממפקדיה הגבוהים הואשמו ב"פחדנות", "ניהול כושל", "נטישת עמדות קרביות" וכדומה. חמישה מהם נדונו למוות – ובראשם מפקד החזית דמיטרי פאבלוב שהוצא להורג ב-22 ביולי. האחרים נדונו לתקופות מאסר ארוכות. צ'רניאחובסקי ניצל מגורל דומה בזכות עמיתיו שהעידו לזכותו למרות הלחץ שהופעל עליהם.
תהילתו כמפקד החלה למשוך תשומת-לב בדרגים הגבוהים. בין פטרוניו היו סגן המפקד העליון - מרשל ז'וקוב, וראש המטה הכללי - מרשל וסילבסקי. ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל-מיור, ומונה למפקד קורפוס הטנקים ה-18. בקרבות סביב וורונז' בהם נטל הקורפוס חלק, נפצע צ'רניאחובסקי כשהציץ דרך חרך הטנק, כאשר החליף מפקד בריגדה שנהרג. הוא סירב להתאשפז והמשיך בפיקוד. באותו חודש מונה למפקד הארמייה ה-60. ב-25 בינואר 1943 שחררו אנשיו את וורונז', וצ'רניאחובסקי קיבל בפעם השלישית את עיטור הדגל האדום. בתחילת פברואר אורגנה הארמייה מחדש והועברה לגזרת קורסק. בחזית זו הסופר איליה אהרנבורג, כתב המלחמה המשפיע ביותר, פגש אותו לראשונה והתרשם מאוד מרוח הלחימה וההבנה הצבאית שלו מחד, ומהאהבה והידע בספרות ושירה שמצא בו. ב-8 בפברואר 1943 כבש בחזרה את קורסק, וכעבור זמן קצר הועלה לדרגת לייטננט-גנרל.
מקייב עד קניגסברג
החזית הבלארוסית השלישית מנתה בשיאה כ-40 אוגדות, ויותר מ-375,000 איש. במסגרת "מבצע בגרטיון" היה תפקידה להיות זרוע המלקחיים הימנית מצפון למינסק כאשר החזית הבלארוסית הראשונה של רוקוסובסקי נעה מדרום לעיר. ההתקפה, שהחלה ב-23 ביוני 1944, משמשת דוגמת מופת לאסטרטגיית הכיתור הסובייטית שצ'רניאחובסקי היה אחד ממפתחיה. ב-2 ביולי נסגרה הצבת על חמש הדיוויזיות הגרמניות שהתבצרו במינסק, והן נכנעו למחרת. כך שוחררה בלארוס וחוסל המעוז הנאצי האחרון על אדמת ברית המועצות.
כוחותיו המשיכו בהתקדמות לתוך ליטא. באמצע יולי כבשו את וילנה, וב-1 באוגוסט 1944 – גם את קובנה, גרודנו וברסט-ליטובסק. כך נפרצה הדרך לכיבוש פרוסיה המזרחית. על תפקודו במבצע זה הוענק לו בשנית תואר גיבור ברית המועצות. בינואר 1945 פרצו הכוחות בפיקודו לתוך פרוסיה המזרחית, במבצע פרוסיה המזרחית, כבשו את העיר אינסטרבורג, והחלו להתקדם לעבר העיר קניגסברג. ב-18 בפברואר 1945, בעת סיורו בחזית ליד העיר הנצורה, נפצע אנושות מפגיעת רסיס של פגז ומת מפצעיו באותו היום – פחות משבוע לפני שהיו אמורים לענוד לו את דרגת המרשל.
איוואן צ'רניאחובסקי עוטר בעיטורים רבים במהלך שרותו הצבאי: עיטור לנין, 4 עיטורי הדגל האדום, 2 עיטורי סובורוב, עיטור קוטוזוב ועיטור בוגדן חמלניצקי. כמו כן הוענק לו פעמיים התואר גיבור ברית המועצות.
הנצחתו
צ'רניאחובסקי היה הגיבור הסובייטי האולטימטיבי – אדם עתיר מעלות, שעלה משפל המדרגה לרום הפיסגה, אסטרטג מעולה, מצביא אמיץ לב שנלחם כתף אל כתף עם אנשיו בקו האש והיה אהוב ונערץ על חייליו. בהיוודע מותו בעולם, שלח ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, מברק תנחומים אישי לסטלין. צ'רניאחובסקי נקבר קבורת גיבור בטקס מרשים בכיכר במרכז וילנה, שם הוקם פסל מונומנטלי לזכרו, מעשה ידיו של הפסל המהולל ניקולאי טומסקי, ושמה של העיר שכבש בפרוסיה המזרחית, אינסטרבורג, הוחלף לצ'רניאחובסק. בראשית שנות ה-90, בדרישת שלטונות ליטא העצמאית שרצו לסלק כל סממן סובייטי, הועתק הפסל מווילנה לעיר וורונז' שברוסיה, עליה הגנו כוחותיו ב-1942. מחשש למעשי השחתה מצד גורמים לאומניים, הועתק גם קברו לבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
בשנת 2013 נחנך בעיר סמולנסק ברחוב צ'רניאחובסקי לוח זיכרון פרי יצירתו של הפסל היהודי פטר פישמן.
סוגיית יהדותו
ללווייתו של צ'רניאחובסקי באו אלפי יהודים מווילנה ומקובנה – הם האמינו, בלב שלם, שהיה יהודי. לכך תרמו לא רק שם משפחתו, שהיה נפוץ מאוד ביהדות אוקראינה, וקריאתו הנרגשת לחייליו, במשותף עם ידידו איליה ארנבורג, לנקמה בגרמנים, אלא גם יחסו האנושי החריג ועזרתו לקהילה היהודית בווילנה (בתיווכו של הרופא הראשי במטהו, יוסף רבלסקי). האמונה ביהדותו הייתה נפוצה בעולם כבר קודם לכן. אחרי כיבוש וילנה כתב עליו באנגליה העיתונאי דוד אברבנאל: "גנרל צ'רניאחובסקי מדגיש בגלוי את מוצאו היהודי והוא מודע בהחלט לכבוד המיוחד שבעובדה שהוא, יהודי, נבחר על ידי הממשלה הסובייטית להנחית על הנאצים את המהלומות הקטלניות ביותר". בכתבה בעיתון של יהודי שווייץ נטען, אפילו, שהיה שומר מסורת והמשיך להניח תפילין אפילו בחזית (סיפור אבסורדי זה, על מי שהיה אתאיסט מנעוריו, צוטט בכרוז אנטישמי שהופץ בצבא הגרמני עם פלישת צבאו לגרמניה). במערב המשיכו במשך שנים רבות לקבל כעובדה את מוצאו היהודי, למרות שמוסקבה הכחישה זאת. מאידך, גם שם האמינו בכך רבים, וסמוך למותו הרים אנדריי גרומיקו, אז שגריר ברית המועצות בארצות הברית, כוס לכבוד "הגיבור הסובייטי הגדול, בן העם היהודי", צ'רניאחובסקי.
הביוגרפיה הרוסית הראשונה שלו, ב-1971, ניסתה "לטהר" את משפחת צ'רניאחובסקי על ידי סיפור מפוקפק ביותר לפיו שם זה נכפה עליהם על ידי בעל החווה. המחבר, א.שריפוב, ציטט כמה מסמכים מתיקו האישי בארכיון המרכזי של משרד ההגנה הרוסי. מסמכים אלו פורסמו ב-2005, אך שאר התיק נשאר חסוי ומוגדר כסודי ביותר. אחרי זאת התעורר שוב העניין בצ'רניאחובסקי ונכתבו כמה ביוגרפיות שלו, המגלות גם כמה מהאפיזודות שהועלמו על ידי שריפוב. המחלוקת בשאלת יהדותו של צ'רניאחובסקי נמשכה שנים רבות. ב-2013 פורסמו תוצאות מחקר מקיף שהעלה כי הוריו היו רשומים כפרבוסלאבים, וכי למרות ממצאים וסיפורים רבים שיכולים להתפרש כתומכים בטענה למוצאו היהודי, אין בכל אלה כדי להוכיח את הטענה.
אלווד מיד
ד"ר אלווד מיד (אנגלית: Elwood Mead; 16 בינואר 1858 - 26 בינואר 1936) פרופסור, פוליטיקאי ומהנדס, ראש לשכת הטיוב של ארצות הברית במחלקת הפנים של ארצות הברית בשנים 1924-1936, בהם הוקמו בין השאר, סכר גרנד קולי וסכר הובר.
חייו
מיד נולד בכפר פטריוט שבדרום מזרח אינדיאנה. הוא קיבל תואר ראשון במדעים בהתמחות בחקלאות מאוניברסיטת פרדו בשנת 1882. הוא לימד מתמטיקה בקולג' החקלאי של קולורדו בשנים 1883-1884 ו-1886-1888 ובין לבין קיבל תואר מוסמך בהנדסה אזרחית. בשנת 1888 הוא מונה למהנדס של וויומינג ועם הפיכתה למדינה עסק בניסוח חוקי המים שלה. החוקים שניסח היוו מודל לחוקי מים ברוב מדינות מערב ארצות הברית, כמו גם לאוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה וקנדה. בשנת 1899 עבר לוושינגטון ונטל על עצמו תפקיד של יועץ לענייני השקיה במשרד הניסיונות של מחלקת החקלאות של ארצות הברית. בשנת 1901 ידו הימנית נדרסה על ידי קרון טרולי, בעת שהוא ניסה לטפס לתוכה. בשנת 1904 הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרדו על תרומתו לתחום ההשקיה, ומאז נודע כד"ר מיד.
פרספוליס (ספר)
עלילה
הספר מספר את סיפור ילדותה של הסופרת והמאיירת, מרג'אן סטראפי. מרג'י בת העשר, נולדה למשפחת מוסלמית שיעית חילונית, בת המעמד הבינוני.
אלווד מיד
חייו
בין השנים 1907-1915 הוא כיהן כיו"ר ועדת הנהרות ואספקת מים בוויקטוריה, אוסטרליה. עם שובו לארצות הברית הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטת קליפורניה והיה יו"ר ועדה ציבורית של קליפורניה לניצול יעיל של הקרקע. בתקופה זאת הוא פעל לביצוע תוכניות להתיישבות כפרית מתוכננת. על פעלו בתקופה זאת הוא צוין כאחד מגדולי המארגנים של תנועת התיישבות. בשנת 1924 הוא מונה על ידי נשיא ארצות הברית, קלווין קולידג', לראש לשכת הטיוב של ארצות, חלק ממחלקת הפנים של ארצות הברית.
פרספוליס (ספר)
עלילה
בני המשפחה, המתגוררים בטהראן בירת איראן חווים על בשרם את המהפכה. ההורים הסוציאליסטים תומכים במחנה השמאל ושואפים לסיום משטרו של השאה מוחמד רזה פהלווי בו הם רואים דיקטטורה וייסוד משטר דמוקרטי באיראן. אמה הפמיניסטית יוצאת להפגין בהפגנות רבות.
אלווד מיד
חייו
בשנת 1923 הגיע מיד לארץ ישראל בהזמנת ההסתדרות הציונית כדי לבחון את ההתיישבות החקלאית. בדו"ח שלו הוא הציע לפתח תעשייה בענפים הקשורים לחקלאות וביקר את התלות המופרזת של היישובים החקלאיים במימון של המוסדות הלאומיים, תלות המביאה לדבריו בזבוז בגלל הידיעה שיש מי שיכסה את הגירעונות. הוא שב לארץ ישראל ב-1927 כאחד המומחים שנלוו לוועדת הסוכנות, שבאו להמליץ המלצות לגבי כלכלה, בנקאות, תעשייה, התיישבות, עבודה ובריאות בארץ ישראל. מיד תקף את שיטות ההתיישבות בארץ ישראל וכתב נגד השיוך המפלגתי של היישובים החקלאיים והאפליה נגד המפלגות שאינן שייכות להסתדרות בהקמת יישובים. מיד גם המליץ שלא להשקיע בהתיישבות בנגב מדרום לבאר שבע.
פרספוליס (ספר)
עלילה
השאה אמנם מודח, אך במקומו עולה לשלטון האייתולה רוחאללה ח'ומייני. ח'ומייני משנה את הגדרתה של איראן כמדינה ממונארכיה אוטוקרטית, פרו-מערבית הופכת איראן לרפובליקה אסלאמית תיאוקרטית.
ח'ומייני קובע את השריעה כחוק העליון במדינה. בעקבות כך, נפגע חופש האזרח האיראני לחיות את חייו כרצונו ומעמד האישה יורד משמעותית בהשוואה לתקופת השאה. החוקים החדשים כופים למעשה, את האסלאם על כל אזרחי המדינה (מוסלמים ולא מוסלמים) והופכים את האזרח האיראני למשועבד לדת.
הספר מתאר את חייה של מרג'י לאחר המהפכה האסלמית על רקע מלחמת איראן–עיראק והשינויים המהותיים העוברים על המדינה, ועל מרג'י עצמה, בתקופה זו. הספר הראשון, מסתיים בעזיבתה של מרג'י בת ה-14 את איראן. מרג'י נשלחת על ידי הוריה לאוסטריה ובעמוד האחרון בספר הראשון, נראית מרג'י כשהיא בשדה התעופה מתבוננת בעצב מבעד חלון הזכוכית המפריד בינה, באולם הנוסעים ובין הוריה אשר נשארים באולם המלווים.
הכרכים הבאים, עוסקים בחייה של מרג'י בגלות והסתגלותה למקום מגוריה החדש.
הצלחה
הספר הראשון בסדרה נחל הצלחה כבירה, וכך גם ספרי ההמשך שלו. הספרים תורגמו לשלוש-עשרה שפות, בהן: אנגלית, ספרדית, פורטוגזית, גרמנית, יוונית ועברית.
בישראל, אוחדו שני הכרכים הראשונים בסדרה לספר אחד תחת השם "פרספוליס - סיפורה של ילדות". הספר תורגם על ידי ראובן מירן, נערך על ידי שירי גוטמן ויצא לאור בהוצאת אחוזת בית. סטראפי כתבה הקדשה אישית לקוראי המהדורה העברית של ספרה והביעה את רצונה לבקר בישראל, אך הסבירה כי למען ביטחון הוריה אשר עדיין מתגוררים באיראן היא אינה יכולה לממש זאת. גם בישראל, זכה הספר לשבחים רבים ממבקרי הספרות וקוראים נלהבים.
הספר השני הכולל את הכרכים השלישי והרביעי של המהדורה הצרפתית המקורית יצא לאור בעברית במאי 2009 תחת השם "פרספוליס 2 - סיפורו של המסע הביתה". הוא תורגם על ידי אביטל ענבר.
מוטציה
מוטציה (באנגלית: Mutation, בעברית תקנית: תַּשְׁנִית) הוא מונח בביולוגיה המתאר שינוי ברצף הנוקלאוטידים ב-DNA, דהיינו, שינוי בהרכב הגנטי של יצור מסוים. שינוי כזה עשוי להביא לשינוי באחת או יותר מתכונות היצור החי, כלומר, שינוי בפנוטיפ.
גורמים
מוטציות המתרחשות באופן טבעי כחלק מפעילותו הרגילה של התא החי נקראות מוטציות ספונטניות, והן נפוצות יחסית ונגרמות מטעויות בשכפול התאים. לעומתן, מוטציות לא ספונטניות הן מוטציות הנגרמות מזיהום סביבתי (כימי, רדיואקטיבי או נגיפי) או שמושרות במתכוון על ידי האדם באמצעות שימוש בקרינה ובכימיקלים, וכן באמצעות השתלת אלמנטים בגנום (למטרות מחקר או פיתוח חקלאי).
מוטציות ספונטניות
מוטציות ספונטניות (תשניות עצמוניות) דרושות להגברת השונוּת הביולוגית בתוך המין – דבר המאפשר בתורו אדפטציה (הסתגלות) עם השתנות הסביבה הפיזית והביולוגית (השתנות הטורפים, הנטרפים והטפילים). חלקים שונים של הגנום חשופים לשינויים כאלה יותר מאשר חלקים אחרים, ומנגנוני שכפול בחלק מהנגיפים נוטים למוטציות כאלה יותר ממנגנוני שכפול אחרים. בחלק מהמקרים, מוטציות תכופות מסוג זה, דווקא באזורי גנום מסוימים, מוסברות כיתרון על ידי תורת המשחקים האבולוציונית או על ידי הפרזיטולוגיה.
השפעתה על החומר התורשתי ועל ביטויו בתכונות הפרט
ניתן להבחין בין מוטציה נקודתית (שינוי בזוג בסיסים יחיד או במספר קטן של זוגות בסיסים) לבין שינויים כגון היפוך של קטע מכרומוזום (inversion), טרנסלוקציה או התקה (שינוי מקומו של קטע מכרומוזום) וכן מוטציות שגורמות לשינוי במספר הכרומוזומים.
שלושה סוגים עיקריים למוטציות הנקודתיות:
מוטציית החלפה עלולה לגרום לשינוי בחומצה אמינית יחידה (שינוי כזה נקרא מוטציית סלף, missense mutation). אם השינוי מתרחש באתר הפעיל של החלבון או גורם לשינוי משמעותי במבנהו המרחבי (למשל, בעקבות החלפת חומצה אמינית לא קוטבּית בחומצה אמינית קוטבית. החלפה כזו גורמת לשינוי בכוחות המשיכה והדחייה בחלבון ועל כן לשינוי במבנהו המרחבי) אזי פעילות החלבון עשויה להיפגם. עם זאת, מאחר שלחומצות אמיניות רבות מקודדים מספר קודונים שונים, לעיתים לא תגרום החלפה של נוקלאוטיד יחיד לשינוי בחומצה האמינית לה מקודד הקודון כלל (מוטציה כזו נקראת "מוטציה שקטה" או "מוטציה נייטרלית", synonymous mutation), במיוחד אם חל השינוי בנוקלאוטיד השלישי בקודון. להרחבה ראו הקוד הגנטי. אפשרות נוספת היא החלפה של חומצה אמינית מסוימת בחומצה אחרת בעלת תכונות כימיות דומות, במצב זה ההשפעה על החלבון הנוצר תהיה מינימלית ולכן היא נקראת "מוטציה נרדפת".
אם קודון הסיום משתנה בקודון לחומצה אמינית, נמשך תרגום התעתיק (mRNA) עד לקודון הסיום הבא, תוך הוספת נספח מיותר לחלבון. לחלופין, קודון לחומצה אמינית אשר יוחלף בקודון סיום יגרום לסיום בטרם עת של תרגום התעתיק ולקיצור החלבון. מוטציות מסוג זה נקראות "מוטציות פסק" (nonsense mutation) והשפעתן קיצונית.
מאחר שה-DNA נקרא בקודונים (כל שלשה של נוקלאוטידים מהווה קודון), מוטציות החדרה והשמטה גורמות להסטת מסגרת הקריאה (אלא אם כן מספר הנוקלאוטידים שהוחדרו או נוספו הוא כפולה של שלוש), ועל כן לשינוי בכל חומצות האמיניות בחלבון ממקום המוטציה והלאה, עד לקודון הסיום, ולכן השפעתן קיצונית יותר.
מוטציות מותנות הן מוטציות המתבטאות רק בתנאים מסוימים, למשל, מוטציות המתבטאות רק בטמפרטורה מסוימת או בלחץ אוסמוטי מסוים.
שינויים במבנה הכרומוזומים
אינוורסיה היא היפוך מלא של מקטע שלם בתוך אחד הכרומוזומים. כשאינוורסיה כוללת את הצנטרומר היא מכונה אינוורסיה פריצנטרית, וכשאינה כוללת את הצנטרומר היא מכונה אינוורסיה פרצנטרית. למוטציה זו השפעה ניכרת על הגנום מפני שבמיוזה לא ייווצר צימוד בין האזורים ההומולוגיים. כתוצאה מכך, ייווצר עודף או חוסר של חומר גנטי, ועלולות להיווצר גמטות עקרות. יוצאת דופן, מבחינה זו, היא אינוורסיה בכרומוזום Y שאין לו הומולוג. לפיכך המוטציה תעבור לדורות הבאים כל עוד האינוורסיה לא פגעה באופן קטלני בפעילותו של גן שנמצא על הכרומוזום.
טרנסלוקציה הדדית מתרחשת כשנוצרים שני שברים בשני כרומוזומים לא הומולוגים, ומנגנוני תיקון התאים מאחים זרוע של כרומוזום אחד עם מקטע מכרומוזום אחר. לדוגמה, בסוג מסוים של סרטן הדם מוכנס מקטע שמקורו בכרומוזום 22 לקצה כרומוזום 9, ולהפך.
שינויים במספר הכרומוזומים
שינוי במספר הכרומוזומים עלול להיגרם בשל אי הפרדה של זוג אחד או יותר של כרומוזומים הומולוגיים בעת המיוזה, הגורמת להיווצרות גמטות בעלות מספר לא תקין של כרומוזומים, והוא נקרא אנאיפלואידיה. לדוגמה, אם במהלך מיוזה I של תא הנבט חלה אי-הפרדה של הכרומוזומים מספר 21, תיווצרנה בסוף המיוזה שתי גמטות בעלות כרומוזום 21 עודף ושתיים חסרות כרומוזום 21. אם תשתתף אחת מן הגמטות בעלת שני כרומוזומים 21 בהפריה, תיווצר זיגוטה בעלת שלושה כרומוזומים 21 (או במילים אחרות, בעלת טריזומיה 21), והעובר שיתפתח ממנה צפוי לפתח תסמונת דאון.
כמו כן, עשויים להיווצר פרטים שבתאיהם ישנם שלושה או יותר "סטים" של כרומוזומים, דהיינו, בתאיהם ישנם יותר משני כרומוזומים מכל סוג. מצב כזה נקרא פוליפלואידיה, והוא עשוי להיווצר כתוצאה מהפרדה לקויה של הכרומוזומים במיוזה או במיטוזה, או כאשר לאחר הכפלת החומר התורשתי בתא הנבט אין מתחוללת חלוקת תא. פוליפלואידיה נפוצה בצמחים, וכמחצית ממיני צמחי הפרחים הם פוליפלואידיים, אך היא נדירה בבעלי חיים.
לרוב, שינויים במספר הכרומוזומים הם קטלניים, ומסיבה זו אנאיפלואידיה היא אחד הגורמים העיקריים להפלה טבעית. עם השינויים שאינם קטלניים נמנים טריזומיה 21 הגורמת לתסמונת דאון, וכן שינויים במספר כרומוזומי המין, הגורמים לתסמונת קליינפלטר (קריוטיפ XXY, דהיינו, זכר בעל שני כרומוזומי X) ולתסמונת טרנר (קריוטיפ X0, דהיינו, נקבה בעלת כרומוזום ْX יחיד, אם כי רבים מעוברי X0 מתים בתחילת ההיריון).
הורשת מוטציות
מוטציות סומטיות הן מוטציות המתרחשות בתאי גוף (תאים סומטיים), ועל כן הן אינן מורשות לצאצאים, אולם הן עלולות לגרום למחלות שונות, להאצת הזקנה ולסרטן.
לעומת זאת, מוטציות המתרחשות בגמטות, דהיינו, בתאי המין, עלולות לעבור בירושה לצאצאים, אם הגמטה בה התרחשה המוטציה תשתתף בהפריה.
השפעתן על ביטוי תכונות ועל האבולוציה
למוטציות עשויות להיות השלכות של ממש על סיכויי הפרט לשרוד ולהתרבות. מרבית המוטציות הן מזיקות ומשפיעות על הפרט באופן הפוגע בסיכוייו לשרוד ולהתרבות. ומוטציה המשפיעה על תכונות היצור בצורה מרחיקת לכת היא בדרך כלל קטלנית. עם זאת, יש מוטציות נייטרליות, שאינן מזיקות או מועילות לפרט, ולעיתים נדירות חלה בפרט מוטציה המקנה לו יתרון. תדירות אָלֵל הנושא מוטציה כזו עשויה לגדול בעקבות תהליך הברירה הטבעית.
צ'ארלס מנסון
צ'ארלס מילס מנסון (באנגלית: Charles Milles Manson; 12 בנובמבר 1934 – 19 בנובמבר 2017) היה פושע אמריקני שעמד בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 בראש קבוצת מעריצים צעירים שנודעה בכינוי "משפחת מנסון". חסידיו ביצעו סדרה של תשעה מקרי רצח בארבעה אתרים שונים על פני תקופה של חמישה שבועות בקיץ 1969. מנסון הועמד לדין והורשע ברצח מדרגה ראשונה ובקשירת קשר לרצח שבעה אנשים. נגזר עליו גזר דין מוות שהומר למאסר עולם. הוא ריצה עונש זה עד מותו, בנובמבר 2017.
ביוגרפיה
מנסון נולד ב-12 בנובמבר 1934, בסינסינטי אוהיו, לקת'לין מדוקס בת ה-16 (מחוץ לנישואין). את שם המשפחה מנסון קיבל מוויליאם מנסון, לו נישאה האם לאחר שנולד. מנסון מתאר ילדות לא יציבה לצד אמו, שנהגה לשתות לשכרה לעיתים קרובות. מנסון אף טען כי אימו מכרה אותו פעם למלצרית עבור כוס בירה. לאחר שאמו ואחיה הורשעו בשוד מזוין ונשלחו למאסר, עבר מנסון לחזקת סבו וסבתו מצד אמו, ומאוחר יותר לדודתו ודודו שם קיבל חינוך דתי נוקשה. בשנת 1949 נעצר לראשונה ומאז שלח ידו בגניבה, הונאה וסרסרות, בגינם נעצר, הורשע ונכלא במתקני כליאה שונים.
במרץ 1967, כשהוא בן 33 שוחרר מנסון מהכלא לאחר שריצה עשר שנות מאסר בשל הפרת תנאי שחרורו ממאסר קודם, שידול לזנות וזיוף המחאה בנקאית. לפני שחרורו התחנן בפני הנהלת הכלא להישאר, בטענה ש"זהו ביתו". לאחר השחרור הצטרף לקומונה היפית בסן פרנסיסקו, שם החלה "משפחתו" להתגבש סביבו. ה"משפחה" התנהלה ככת לכל דבר ועניין וחבריה הלכו בעקבות מנהיגה צ'ארלס מנסון בעיניים עצומות. בהשראתו השתמשו חברי ה"משפחה" בסמים קשים ודגלו ברעיונות אנרכיסטיים ובשנאת זרים. מנסון חיבב במיוחד את להקת הביטלס, ובמיוחד אהב את שירם "Helter Skelter" שהיווה עבורו השראה לעודד את מעריציו לרצוח "לבנים". מנסון "חזה" כי בשנת 1969 יתקוממו השחורים בארצות הברית כנגד הממסד הלבן, ויבצעו מעשי רצח כנגד לבנים בפרברי לוס אנג'לס. עוד חזה מנסון, כי מעשי הרצח יציתו מלחמה גזעית, בה ינצחו השחורים והלבנים יחוסלו. כיוון שהשחורים הם בעלי מנטליות של עבדים, לא יהיה בכוחם לשלוט והם ייאלצו לפנות למנסון ו"משפחתו" לסייע להם. באופן זה, סבר מנסון, יהפוך לשליט ארצות הברית (והעולם).
הרצח הראשון, עליו הורה מנסון, נערך בקיץ 1969. הקורבן היה המוזיקאי גארי הינמן (Gary Hinman), שהיה מכר של ה"משפחה" ואף סיפק לה סמים. שלושה מחברי ה"משפחה" הגיעו לביתו של הינמן עינו אותו ודרשו ממנו כסף בטענה שסיפק להם סמים באיכות ירודה. בהמשך מנסון הגיע למקום, השתתף בהתעללות ואף כרת את אוזנו של הינמן. מנסון הורה לאחד מחסידיו "אתה יודע מה יש לעשות" והלה רצח את הינמן בנוכחותו. הרוצח הותיר על הקיר טביעת דם בצורת כפת נמר, מתוך כוונה להפליל את תנועת הפנתרים השחורים. הרוצח נתפס על ידי שוטרים במכוניתו של הינמן כשבגדיו מכוסים בכתמי דם. ה"משפחה" ביצעה מעשי רצח נוספים, הידועים שבהם הוא רציחתה של השחקנית שרון טייט, אשתו של במאי הקולנוע רומן פולנסקי, שהייתה אז בחודש השמיני להריונה, ושל בני הזוג לנו ורוזמרי לאביאנקה (LaBianca). את הרציחות עצמן ביצעו מעריציו: צ'ארלס "טקס" ווטסון, סוזאן אטקינס (Atkins), פטרישה קרנווינקל (Krenwinkel), ולינדה קאסאביאן (Kasabian).
פרשיות הרצח זיעזעו קשות את ארצות הברית והכו גלים ברחבי העולם. מנסון הורשע ברצח, על אף שלא ביצע את המעשים בפועל. בית המשפט גזר על מנסון גזר דין מוות, אולם בשל ביטול זמני של עונש המוות על ידי בית המשפט העליון של קליפורניה באותה העת, הומר עונשו במאסר עולם. מנסון היה מועמד לשחרור על תנאי בשנת 2007, אך לא הגיע לשימוע ונאלץ לחכות לשימוע נוסף בעניינו, שנערך בשנת 2012. מנסון החליט להיעדר גם משימוע זה.