cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלון ירושלים
היסטוריה
למבנה נוסף אגף חדש בצידו האחורי בתחילת המאה ה-20, וחדרי האירוח שבו נקראו על שמות נביאים והשליחים. המלון נחשב לאחד הטובים בארץ, וארתור רופין הגדיל והעיד עליו ב-1906 כי הוא הטוב שבהם. הוא שימש את מרבית הנוסעים המכובדים אשר בקרו בארץ בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, וב-27 באוקטובר 1898, בעת ביקורם בארץ ישראל, השתכנו הקיסר הגרמני וילהלם השני ורעייתו במלון הפארק של הברון פון-אוסטינוב, הצמוד למלון ירושלים מדרום (רחוב אורבך 8); בעוד שפמלייתם שוכנה במלון ירושלים עצמו.
במלחמת העולם השנייה גורשו הטמפלרים מארץ ישראל בידי שלטונות המנדט הבריטי, והמבנה ומרתפיו שימשו את הבולשת הבריטית לחקירת עצירים, בהם אנשי האצ"ל והלח"י. לאחר הקמת המדינה שימש המבנה את משרד החינוך, ולאחר מכן ננטש ומצבו התדרדר. מאז שנת 2012 נמצא המבנה בשיפוצים העתידים להשיב לו את הדרו המקורי.
לימים, קבוצת משקיעים החלה את שימור ושיפוץ המלון על שני בנייניו והסבתו למלון יוקרתי "מלון דריסקו". המלון נפתח בחודש יוני 2018 והחזיר לחייו את המבנה ההיסטורי. מלון היוקרה The Drisco הוא חלק מקבוצת מלונות היוקרה הבינלאומית - The Leading Hotels of The World
תנועות מטאטא מהירות
תוכן
המבקר גידי אביבי כתב על "תנועות מטאטא מהירות" כי עניינו במתח שבין חיי הכלכלה לבין חיי הרגש. לדברי עינב שיף, שלום גד כתב בו "[...] את המנוני הפופ לאדם שלא יודע איך הוא יגמור את החודש, אבל תמיד חושב על השיר שהוא ישמע בדרך לבנק". ואילו אורי משגב תיאר:
לאורך האלבום שזורים מוטיבים מקשרים: השיר הפותח כולל את השורות "ייבנה המקדש/ דף חדש"; "דף חדש" ו"ייבנה המקדש" הם גם שמותיהם של השיר השמיני באלבום ושל השיר הסוגר אותו. מילות השירים, הטון הנבואי המתבטא בזמן העתיד שבו נכתבו חלקן וסגנון השירה של גד, אשר מדמה לפרקים חזנות, מרמזים על נושאים כמו מקומה של הרוחניות בחיי היום־יום בזמננו, תקווה והתחלה מחודשת. כך למשל בשיר "ביום שבו אני איוולד", בשירים שנזכרו לעיל (בראשון ובאחרון מתוארת בנייתם של מועדון הופעות ובית מגורים, בהתאמה, כבתי מקדש – או כמשכן המקראי), וכן בשם האלבום, שאינו נזכר כפשוטו בגוף הטקסטים. גד סיפר כי כתב את "ביום שבו אני איוולד" בתגובה לחשש מפני באג 2000 ולתחושה כי סוף העולם יגיע בעקבותיו, שנפוצו בסוף המאה העשרים. השיר "You Are the Sunshine of My Life" מאת סטיבי וונדר שימש מקור השראה לשיר "האביב של חיי", שהתגלגל בסופו של דבר לשיר אהבה לאחיו הצעיר של גד, אביב גדג'. עם האמונה באל התמודד גד בצורה מפורשת יותר כשנה לאחר שפרסם את "תנועות מטאטא מהירות", באלבום "העבד", שאותו הקליט עם הרכב שונה.
ההפקה המוזיקלית ב"תנועות מטאטא מהירות" בסיסית ופשוטה. את הצליל, האופייני למוזיקת רוק, מייחדים הכינור, עיטורי הגיטרה המובילה ואופן ההגשה של שלום גד.
קידום ויחס הביקורת
הביקורות על "תנועות מטאטא מהירות" שפורסמו בעיתונות היו אוהדות ביותר – אורי משגב לדוגמה חתם את הרשימה שפרסם בהמלצה "לקנות ומהר" ואבי אפרתי כינה את האלבום "יצירה נהדרת" ו"דיסק נדיר", אך חזה לו הצלחה צנועה בלבד. צאתו של התקליטור לוותה בהופעות מועטות. במקומון התל אביבי "העיר" ציין משגב כי גד נהג להופיע אחת לשבוע במועדון "בארבי" מופע שנמשך כ־45 דקות. לדבריו, קשה לתרגם אל הכתב את הפער בין האיכויות של גד ובין הביקוש הצנוע למוזיקה שיצר. בביקורתו על ההופעות באותם ימים, שלהערכתו נערכו בפני כשלושים איש, כתב לקוראים:
נוכחותו של האלבום ברדיו הייתה דלה עד כדי כך שבריאיון שנערך עם גד לכבוד צאתו ב־Earsay, כשהוא נישא על גלי הביקורת, תמה משגב מדוע לא נבחרו קטעים מתוכו להשמעה; הוא נענה שנשלחו שלושה, במספר נמוך, והם שודרו בתוכניות מסוימות ותו לא. Earsay דיווחה כי התקליטור הצליח לעומת אחרים שיצאו באותו לייבל, ועם זאת הסתכמו מכירותיו בכמה מאות עותקים. מבחינה מסחרית נותר שלום גד אמן שוליים, והוא הוסיף להתפרנס משטיפת חדרי מדרגות במשך שנים.
משתתפים
שלום גד: שירה, בס
אלי שאולי: גיטרות
גיל פדידה: גיטרות, כינור
אלי דראי: תופים, כלי הקשה
היהלומים: עיבוד והפקה
דרי נחמיאס: עריכה (אולפני "אמביאנס")
הקיסר נפל על הראש 2
הקיסר נפל על הראש 2 (באנגלית: Kronk's New Groove) הוא סרט הנפשה קומי של אולפני וולט דיסני שיצא ב-2005 והוא סרט ההמשך של "הקיסר נפל על הראש" משנת 2000. הסרט מתאר את עלילותיו של קרונק, תושב האינקה ועוזרה לשעבר של המכשפה איזמה אשר נהפך לטוב לב.
עלילה
לאחר שעזב את איזמה בסוף הסרט הקודם קרונק החל לעבוד כטבח במסעדת מודקה והופך לטבח פופולרי. הוא מקבל מכתב על כך שאביו הזועף והרטנוני מגיע לביקור, מה שגורם לקרונק לעצבות עקב ציפיותיו של אביו שיבנה דירה על ההר, יתחתן ויהפוך לאבא. קרונק נזכר בפלאשבק על כך שהיו לו כבר בית ובחורה אך הוא איבד אותם: כדי להרשים את אביו הוא מתליט לחסוך כספים עד שיוכל לקנות דירה. איזמה המכשפה שנזרקה מהארמון מחליטה לעשות איתו עסקה בה הוא ימכור לזקנים "שיקוי נעורים" ובתמורה יקבל ממנה כספים ויוכל לקנות בית משלו. יחד הם מוכרים את השיקוי והזקנים בעיר מתמכרים אליו ומחליטים למכור הכל תמורה לעוד שיקוי. לבסוף הם מוכרים את בית האבות לקרונק ונותרים חסרי כל.
עם זאת השיקוי של איזמה לא גורם להם לדבר ובמהלך הכתרה של איזמה חזקה לקיסרית, קרונק ורודי הורסים לה את התוכנית בכך שהם מגלים שהיא רימתה. בתגובה זקני הכפר רודפים אחריה עד לגשר התלוי מעל נהר שורץ תנינים. כהגנה אחרונה איזמה הופכת לארנבת ואז נחטפת בידי עוף דורס. קרנוק מחליט להחזיר לזקנים את בית האבות.
בפלאשבק אחר הוא נראה מאמן שבט ילדים בצופים ומוביל אותם לתחרות מחנה גדולה. השבט היריב לו מובל בידי מיס בירדוול, אשר במשך התחרות מתאהבת בקרונק והוא בה. ואולם הילדים משבטו של קרונק משתוללים ומרטיבים את כל ילדי השבט שלה וכך היחסים ביניהם נשברים. שבטו של קרונק נפסל ובהמשך התחרות ני השבטים מחליטים להתחרות אחד בשני בכל העוצמה. קרונק גם נותן לטיפו משימה לרמות בשביל ששבטה של בירדוול ייפסל במשימה האחרונה. ואולם רגע לפני הגמר קרונק ומיס בירדוול משלימים, ומכינים לשני השבטים עוגת צימוקים. הם מחליטים להשלים ולהתחרות ללא רדיפה, אך טיפו לא שומע על כך, מחדיר אבקת צ'ילי לתוך קרם הידיים של מיס בירדוול וגורם לתאונה. לאחר זה מיס בירדוול כועסת על טיפו אך קרונק מודה שהרעיון שלו והם נפרדים.
כך קרונק איבד את היכולת להרשים את אביו, אשר נכנס למסעדה, אך בעזרת פאצ'ה ומשפחתו מעמיד פנים שהוא נשוי ואינו טבח במסעדה. דבר זה גורם ללקוחות המסעדה להתעצבן והוא נאלץ לבשל במהירות גבוהה. לבסוף התנור קורס ומתפוצץ עם כל מה שבתוכו ואביו קולט את התרמית. הוא מתנצל לאביו אך חבריו מספרים לאביו את האמת ואביו מניף לו אגודל כסימן לשביעות רצון מבנו.
בסוף הסרט נראית איזמה כארנבת בתוך קן הדורס ובו 2 ביצים הבוקעות. האפרוחים נראים חמודים עד שהם פותחים את פיהם וכנראה טורפים אותה.
גרוסטו
גרוסטו (באיטלקית: Grosseto) היא בירת נפת גרוסטו שבמחוז טוסקנה שבאיטליה. העיר שוכנת במרחק של 14 ק"מ מחוף הים הטירני, באזור שנקרא המארמה (Maremma, חלקו הדרום-מערבי של מחוז טוסקנה וחלקו הצפוני של מחוז לאציו השכן), במרכזו של מישור הסחף של נהר האומברונה (Ombrone). זוהי העיר המאוכלסת ביותר במארמה.
היסטוריה
ההיסטוריה של גרוסטו מתחילה בשיא ימי הביניים. היא מוזכרת לראשונה בשנת 803 כנחלתם של רוזני אלדוברנדסקי (Aldobrandeschi). בהדרגה גדלה חשיבותה של גרוסטו, הודות לשקיעתן של רוסלאה (Rusellae) ושל וטולוניה (Vetulonia), עד אשר הפכה לאחת מהערים הראשיות של טוסקנה. ב-1137 צרו על העיר כוחות גרמניים בפיקודו של היינריך העשירי, דוכס בוואריה, שנשלח על ידי לותאר השלישי כדי להטיל את מרותו על משפחת אלדוברנדסקי.
ב-1151 נשבעו אזרחי גרוסטו נאמנות לרפובליקת סיינה וב-1222 העניקה משפחת אלדוברנדסקי לאזרחי העיר את הזכות למנות פודסטה משל עצמם. ב-1244 נכבשה העיר על ידי סיינה וכל הזכויות של משפחת אלדוברנדסקי הועברו אליה בתוקף צו קיסרי. החלה תנופת בנייה בעיר, ונבנתה בה מצודה שחומותיה ומגדליה עדיין נראים בשטח.
ב-1266 וב-1355 ניסתה לשווא גרוסטו להשיג עצמאות מסיינה. בעוד שהגואלפים והגיבלינים נאבקו על השליטה על העיר, ניסו אומברטו ואלדוברנדינו אלדוברנדסקי להשיב את השליטה על גרוסטו למשפחתם. יחד עם זאת הצבא של סיינה נחל הצלחה וב-1259 מונה בגרוסטו פודסטה מטעמם. אך גרוסטו זכתה בעצמאותה ובשנה שלאחר מכן לחמה לצדה של פירנצה בקרב מונטפרטי (Montaperti) נגד סיינה.
מגפת המוות השחור ב-1348 הכתה בגרוסטו כה קשה עד שבשנת 1369 מנתה אוכלוסיית העיר כמה מאות משפחות בלבד. שטחה של העיר הוחרב לעיתים קרובות בעיקר על ידי אליפונסו החמישי, מלך אראגון ב-1447 ועל ידי שכיר החרב יאקופו פיצ'ינינו (Jacopo Piccinino) ב-1455.
שלטונה של סיינה על גרוסטו הסתיים ב-1559 כאשר העביר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את כל הדוכסות לידיו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה. ב-1574 החלה בנייתן של חומות הגנה, שנשתמרו עד ימינו, ובמקביל יובשו הביצות שהקיפו את העיר. יחד עם זאת נשארה גרוסטו עיר קטנה עם אוכלוסייה של 700 תושבים בלבד עם תחילת המאה ה-18. בתקופת השלטון של בית לוריין שגשגה גרוסטו והיא זכתה למעמד של עיר הבירה של נפת המארמה.
החומות מתקופת שלטון דה מדיצ'י
בניית החומות החלה על ידי פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, והן החליפו את החומות שנבנו בין המאות ה-12 וה-14, כחלק ממדיניותו להפוך את גרוסטו למוצב קדמי שיגן על גבולה הדרומי של נחלתו. בניית החומות ארכה 19 שנים והושלמה בתקופת שלטונו של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. עד 1757 היה החלק החיצוני של החומות מוקף בחפיר. לחומה היו שני שערים ראשיים. כיום היא משמשת כפארק ציבורי וכטיילת.
הקתדרלה
הקתדרלה, הבנויה בסגנון אדריכלות רומנסקית והמהווה את המבנה הבולט ביותר בעיר, נקראת על שם הפטרון של העיר לאורנטיוס מרומא. בנייתה החלה במאה ה-13 על יסודותיה של כנסייה קדומה יותר והיא הושלמה רק במאה ה-15, בעיקר עקב המאבק של העיר בסיינה.
חזית הקתדרלה מחופה בשיש שחור ולבן לסירוגין בסגנון רומנסקי, אך היא נבנתה בעיקר בשיפוצים שנערכו במאה ה-16 ובמחצית הראשונה של המאה ה-19. היא שומרת על החלקים העיטוריים של המבנה המקורי, כולל דמויות השליחים. מתאר הקתדרלה הוא בצורת צלב עם טרנספט ואפסיס. פנים הקתדרלה כולל ספינה עם שתי סיטראות המופרדות בפילסטרים בצורת צלב. יצירות האומנות העיקריות הן אגן הטבילה שנבנה בשנים 1470–1474 וציור המדונה של הרחמים (Madonna delle Grazie) משנת 1470. מגדל הפעמונים הושלם ב-1402 ושופץ ב-1911.
מטה האומות המאוחדות
המתחם ממוקם בשכונת טרטל ביי שבצידו המזרחי של האי מנהטן, לגדת איסט ריבר.
מבני המתחם
במתחם מטה האו"ם מצויים שלושה בניינים עיקריים:
למתחם מעמד אקסטריטוריאלי - והוא מהווה שטח בינלאומי (אינו חלק משטח ארצות הברית וחוקי ארצות הברית אינם חלים עליו).
היסטוריה
המתחם הוקם על שטח שנקנה על ידי המיליונר ג'ון ד. רוקפלר ונתרם לארגון האומות המאוחדות בשנת 1946.
במקור מייסדי ארגון האומות המאוחדות חלמו להקים עיר עצמאית כ"בירת העולם", אך עד מהרה מכשולים רבים אילצו את הארגון לצמצם את תוכניותיו. בסופו של דבר הוחלט לבנות מטה על חלקת הקרקע שעל האיסט ריבר שתרם רוקפלר. האתר המצומצם הצריך לבנות קומפלקס אנכי דומה למרכז רוקפלר שהושלם מספר שנים קודם, ולכן נבנה בניין המזכירות של האומות המאוחדות כמגדל משרדים גבוה. במהלך פגישות יומיות מפברואר עד יוני 1947, צוות התכנון הפיק לפחות 45 עיצובים שונים. במקום לערוך תחרות על תכנון המבנים במתחם, האו"ם החליט להזמין צוות רב לאומי של אדריכלים מובילים שישתף פעולה בתכנון. וואלאס הריסון נבחר לתפקיד מנהל התכנון, עם קבוצת יועצים שהורכבה מאדריכלים, מתכננים ומהנדסים שהועמדו על ידי ממשלות חברות הארגון. הצוות כלל את נ.ד. באסוב (ברית המועצות), גסטון ברונפאוט (בלגיה), ארנסט קורמייר (קנדה), לה קורבוזייה (צרפת), ליאנג סו-צ'נג (הרפובליקה הסינית), סוון מרקליוס (שוודיה), אוסקר נימאייר (ברזיל), הווארד רוברטסון (בריטניה), ג'ורג'יה סוילו (אוסטרליה), וחוליו וילאמו (אורוגוואי).
נימאייר נפגש עם קורבוזיה לבקשתו של האחרון זמן קצר לאחר שהראשון הגיע לעיר ניו יורק. קורבוזיה עסק כבר בקידום התוכנית שלו - פרויקט 23, וביקש שנימאייר לא יגיש תוכנית משלו. במקום זאת, קורבוזיה ביקש מהאדריכל הצעיר נימאייר לסייע לו בפרויקט שלו. נימאייר החל להיעדר מפגישות התכנון. רק לאחר שוואלאס הריסון ומקס אברמוביץ לחצו עליו שב להשתתף, ונימאייר הסכים להגיש פרויקט משלו. פרויקט 32 של נימאייר נבחר לבסוף, אך בניגוד לפרויקט 23 של קורבוזיה, שהורכב מבניין אחד שהכיל גם את אולם העצרת הכללית וגם את בניין המזכירות במרכז האתר (מכיוון שהיה הבניין החשוב ביותר מבחינה היררכית), התוכנית של נימאייר הפרידה בין בניין המזכירות ואולם העצרת הכללית, כך שבניין אחד היה לצד הנהר והשני בצד ימין של המזכירות. תכנון זה יצר כיכר מרכזית גדולה בה מונפים דגלי כל המדינות החברות בארגון.
450 עובדי האו"ם הראשונים החלו לעבוד בבניין המזכירות ב-22 באוגוסט 1950. האו"ם עבר רשמית לבניין המזכירות ב-8 בינואר 1951, אז אכלסו כ-3,300 עובדים את הבניין. באותה תקופה, חלק גדול ממבנה המזכירות עדיין לא הושלם, וחלקו הגדול של פעילות האו"ם נותר עדיין בלייק סקסס. מערכת תקשורת טלפונית מרכזית נבנתה כדי להקל על התקשורת בתוך המתחם. האו"ם עבר באופן סופי מהמטה הזמני בלייק סקסס למתחם במאי 1951. הקמתו של בניין העצרת הכללית התעכבה בגלל מחסור באבן גיר לבניין, אשר בתורו נבע משלג כבד במחצבות אבן הגיר הבריטיות אשר סיפקו את אבן לבניין. מדינת ישראל תרמה 40 טון של אבן ירושלמית לבנייה. האבן שימשה לריצוף הקמת שלד הבניין העצרת החלה בפברואר 1952, במקורו הוא תוכנן ל-50 מדינות בלבד עם אפשרות תוספת לעוד 25. בניין המזכירות הוכרז כשלם ב-10 באוקטובר 1952. עלות הבנייה עמדה לבסוף על סך של 65 מיליון דולר. בשנת 1952 תרמו עשרים ואחת מדינות ריהוט או הציעו לקשט את מטה האו"ם. מדינת ישראל תרמה בד וילונות.
בשנת 1952 הוצע להקים מבנה ספריה חדש במטה האו"ם. מאחר שהספרייה הקיימת של האו"ם, מבנה בן 6 קומות שהיה בעבר בבעלות רשות הדיור בעיר ניו יורק (NYCHA), הייתה קטנה מדי. בניין NYCHA יכול היה להכיל רק 170,000 ספרים, ואילו האו"ם רצה לכלול לפחות 350,000 עד 400,000 ספרים בספריה שלו. בניין הספרייה על שם דאג המרשלד, שתוכנן על ידי הריסון ואברמוביץ, נחנך רשמית בנובמבר 1961.
בשנת 1999, החלה בניתו של מגדל טראמפ העולמי מול המתחם, שלמשך שנתיים היה מגדל המגורים הגבוה ביותר בעולם.
בדצמבר 2007, אישרה עצרת האו"ם תוכנית חומש מקיפה לשיפוץ המתחם בעלות של שני מיליארד דולר, שגויסו מהמדינות החברות. מטרת תוכנית השיפוצים הייתה לשדרג את המתקנים, לשפר את האבטחה במתחם ולהתאימו למאה ה-21.
בשנת 2013, חשף השבועון הגרמני "דר שפיגל" כי הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית האזינה למטה האו"ם. היא הצליחה ליירט שיחות וידאו פנימיות לאחר שפיצחה את הקידוד שלהם.
בשנת 2015, הצביעה עצרת האו"ם בעד הנפת הדגל הפלסטיני במטה הארגון. ההצעה התקבלה ברוב של 119 קולות, למרות שפלסטין אינה מדינה החברה באו"ם. שמונה מדינות התנגדו להצעה.
אתרים חלופיים
סן פרנסיסקו, שיקגו, פילדלפיה, פארק פלאשינג מדוז בקווינס ואפילו הגבעות השחורות בדרום דקוטה הוצעו כאתרים לבניין האומות המאוחדות לפני שהוחלט כי הבניין יוקם במנהטן.
קודם לבחירת המיקום הנוכחי הוצע האי נייבי שליד מפלי ניאגרה בפרובינציית אונטריו שבקנדה כאתר מתאים למפקדת האו"ם. האתר הוצע בשל סמליותו על הגבול בין שתי מדינות המצויות בשלום - ארצות הברית וקנדה.
הוגו צ'אווז הציע בעבר שהבניין יועבר ממקומו הנוכחי ב"מדינה אימפריאליסטית" לברזיליה.
עיבור השנה
בהלכה היהודית, עיבור השנה הוא קביעת שנה מעוברת מדי כמה שנים בה נוסף חודש אדר א'. הלוח העברי מבוסס על מחזור הירח, ועיבור השנה נועד להתאים אותו לעונות השנה התלויות במחזור השמש. שנה בת 13 חודשים מכונה "שנה מעוברת", כמטפורה לאישה מעוברת, כלומר אישה בהיריון. שנה שאינה מעוברת נקראת גם "שנה פשוטה".
בדומה לקידוש החודש, בתקופת חז"ל הייתה הסנהדרין מחליטה מדי שנה אם לעבר את אותה שנה, על פי שיקולים שונים. כיום נוהג לוח עברי קבוע, שבו השנים המעוברות נקבעות מראש בקביעות מחזורית של 7 שנים מעוברות בכל מחזור של 19 שנים. בלוח הקבוע יש בשנה מעוברת בין 383 ל-385 ימים.
הצורך בעיבור
ההלכה מסבירה את הסיבה לעיבור השנה בחובה לקיים את חג הפסח באביב. חז"ל דרשו מהפסוק "שָׁמוֹר אֶת חֹדֶשׁ הָאָבִיב וְעָשִׂיתָ פֶּסַח לַה'" שיש לשמור שחודש ניסן יהיה תמיד באביב (בבלי, מסכת ראש השנה כא, א), ועל כן קבעו שיש לעבר את השנה כל שלוש שנים.
חילופי העונות נובעים מהקפת כדור הארץ את השמש, והקפה אחת כזאת מכונה באסטרונומיה שנה טרופית. בשנה טרופית אחת יש בערך 365 ימים ורבע (ליתר דיוק: 365.2422), ואילו ב-12 מחזורי ירח יש כ-354 ימים ושליש (ליתר דיוק: 354.36713 ימים). לפיכך שנה טרופית אחת ארוכה בכ-11 ימים מ-12 מחזורי ירח, ואילו כללה השנה העברית 12 מחזורי ירח בלבד, היה חג הפסח "נודד" לעבר החורף. כדי למנוע זאת, קובעים שנה מעוברת, בת 13 חודשים, עבור כל פעם שהפער מצטבר לכדי מחזור ירח שלם.
גם בלוח השנה הרומי שלפני התקנת הלוח היוליאני נהגו לעבר את השנים, על ידי הוספת חודש נוסף בן כ-20 יום אחת לשנתיים בערך. הערבים גם הם השתמשו בלוח הדומה ללוח העברי עד ראשית האסלאם במאה ה-7 לספירה. עם קבלת האסלאם בחצי האי ערב התבטל עיבור השנים אצל הערבים, וכיום הלוח המוסלמי נקבע על פי מחזור הירח בלבד. המסורת המוסלמית מייחסת למוחמד את האמירה כי עיבור השנה הוא כפירה, על פי המובא בסורה התשיעית בקוראן (פסוקים ל"ה-ל"ז): בשל האיסור המוסלמי לעבר את השנה, חגי האסלאם ומועדיו "נודדים" מדי שנה על פני עונות השנה, בקצב של 10–11 ימים אחורנית. כך יוצא שחגי האסלאם ומועדיו חלים בעונות שנה שונות ולא בעונה קבועה מסוימת. חג מוסלמי המתקיים בקיץ למשך מספר שנים, יתקיים בשנים אחרות בחורף.
חודש העיבור
בשנה מעוברת נוסף חודש בין שבט לאדר המכונה אדר א' (או "אדר ראשון") וחודש אדר הרגיל הופך לחודש אדר ב' (או "אדר שני"). הבחירה בחודש אדר לצורך ההכפלה אינה מקרית והיא נובעת משתי סיבות - הראשונה היא העובדה שהעיבור נועד לשמור על מועד חג הפסח באביב, והשנייה היא העובדה שבלוח העברי הקדום חודש אדר היה החודש האחרון בשנה, כפי שעולה ממניין החודשים בתנ"ך ומהתלמוד, כמו גם מתעודות שונות, למשל מגילות מדבר יהודה המתארות את לוח השנה של כת קומראן.
חגיגת בר מצווה של מי שנולד בחודש אדר נדחית לאדר ב'. לעומת זאת לגבי אזכרות לנפטרים יש מחלוקת: האשכנזים מקדימים לחודש אדר א', ואילו הספרדים מציינים באדר ב'. אירוע שחל בשנה מעוברת באחד משני חודשי אדר, יצוין בשנה פשוטה בחודש אדר. כיוון שבאדר בשנה לא מעוברת יש 29 ימים בלבד, אם נפטר אדם בל' באדר א', מקובל לקיים לו אזכרה בל' בשבט בשנה פשוטה, משום שהוא א' דראש חודש אדר, כמו של' באדר א' הוא א' דראש חודש אדר ב'. מנגד, בר מצווה לנער שנולד בל' אדר א' מקובל לציין בשנה פשוטה בא' בניסן, אף שיש פוסקים שכתבו שנהיה בר מצווה ב-ל' בשבט.
כיון שחודש זה קיים רק לסירוגין, עשויים להתעורר מצבים מיוחדים: אחת התופעות המפורסמות היא, ילד שנולד לפני ילד אחר (למשל, כאשר שהראשון נולד בסוף אדר א', והשני בראשית אדר ב') יחגוג את בר המצווה שלו לאחר חברו, אם השנה שבה חלה בר המצווה, היא שנה פשוטה. תופעה אפשרית נוספת היא, לידת תאומים בראש חודש אדר בשנה פשוטה. אם אחד ייוולד לפני שקיעת החמה (כלומר, בל' בשבט), והשני - לאחריה (כלומר, בא' באדר), יחוגו התאומים את בר המצווה שלהם בהפרש של חודש זה מזה, אם תחול בר המצווה בשנה מעוברת. האחד בל' בשבט, והשני בא' באדר ב'.
העיבור בעת העתיקה
עיבור השנה, כלומר הוספת חודש כשנוצר פער של מחזור ירח שלם בין לוח השנה לבין ציוני הזמן החקלאיים, היה מקובל בקרב העמים שהשתמשו בלוח הירחי, בפרט בבבל. הבבלים הכירו שיטה לחישוב העיבור מראש כבר במאה ה-6 לפנה"ס, שבה קבעו שלוש שנים מעוברות בכל מחזור של שמונה שנים. במאה ה-4 התפתחה שיטה מדויקת יותר שעל-פיה מעברים 7 שנים בכל מחזור של 19 שנה. נראה שהשיטה האחרונה הייתה ידועה גם בארץ ישראל, ובאמצעותה אפשר היה לחזות את השנים המעוברות, אולם על-פי עדויות בתלמוד ובמקורות אחרים, עד המאה ה-4 לספירה היו נסמכים בעיקר על תנאי מזג האוויר כדי להחליט על עיבור השנה, ופחות על חישובים אסטרונומיים.
בימי בית שני ולאחר החורבן הייתה הסנהדרין מחליטה מדי שנה אם לעבר את אותה השנה. דיון בעיבור השנה מופיע בגמרא במסכת סנהדרין דפים י'-י"ג. ההחלטה הייתה מתבססת על חישובים אסטרונומיים שפסח יהיה בתוך תקופת ניסן (אחרי מועד השתוות היום והלילה בסוף החורף), וגם על שיקולים אחרים כמו עונת המלטת הטלאים לצורך קרבן הפסח והבשלת התבואה להבאת מנחת העומר. הגמרא אף מציינת שניתן לעבר את השנה כדי שהעולים לרגל יגיעו בשלום ובזמן לירושלים והדרכים לא תהיינה משובשות בשל גשמי החורף.
לשם עיבור השנה נדרשה רשותו של נשיא הסנהדרין ורק אנשים שהוזמנו לכך היו מורשים להשתתף בדיון. תקנות אלו נועדו כנראה למנוע מחלוקות לגבי עיבור השנה בין חלקים שונים מהעם הנוהגים לפי לוחות שונים. ההחלטה הסופית לגבי עיבור השנה נעשתה מלכתחילה במעמד שבעה דיינים לפחות, ומעמד העיבור התקיים ביום ולא בלילה.
על פי המסורת המקובלת, בשנת 359 לספה"נ, עם התערערות מצב היהודים בארץ ישראל, פרסם הלל נשיאה את כללי הלוח העברי, כולל כללי עיבור השנה ("סוד העיבור"), מתוך חשש כי ינסו למנוע מההנהגה היהודית לפרסם את מועדי ראשי החודשים ואת השנים המעוברות. יש החולקים על מסורת זאת וטוענים שהלוח הקבוע אומץ רק במהלך המאה ה-9 לספירה. דעה מפשרת טוענת שאמנם חכמי ארץ ישראל לאחר הלל נשיאה המשיכו לקבוע את השנים המעוברות בכל שנה בהתאם לכללי העיבור, אך הם הקפידו שההחלטות שלהם יתאימו ללוח הקבוע. במאה התשיעית נוהג זה הופסק והלוח הקבוע הפך לבלעדי ביהדות הרבנית עד ימינו אלו.
העיבור בלוח הקבוע
הלוח הקבוע של הלל נשיאה מתבסס על המחזור המטוני שבמהלך 19 "שנות שמש" יש מספר שלם של "חודשי ירח". ליתר דיוק, בשנה טרופית יש כ-12.368 מחזורי ירח, ובכל 19 שנים טרופיות יש כ-234.997 מחזורי ירח, כלומר מספר כמעט שלם של חודשים סינודיים. בלוח העברי הקבוע נקבע שבכל מחזור של 19 שנים יהיו 235 חודשים, 7 חודשים יותר משיש ב-19 שנים של 12 חודשים. פירוש הדבר, שבכל מחזור של 19 שנים, המכונה "מחזור קטן", יש 7 שנים מעוברות - בממוצע כל 2.71 שנים. בלוח הקבוע נקבע שבכל מחזור קטן, השנים המעוברות יהיו: 3, 6, 8, 11, 14, 17, 19. מקובל לסמן את השנים הללו באותיות עבריות: ג, ו, ח, י"א, י"ד, י"ז, י"ט, ובקיצור: גו"ח אדז"ט. בלוח הקבוע חודש אדר א' הוא תמיד בן 30 ימים.
ניתן אם כן, לבדוק האם שנה מסוימת היא שנה מעוברת על ידי מציאת השארית בחלוקת ערך השנה ב-19 ובדיקה האם היא שווה לאחד מהמספרים הבאים: 0, 3, 6, 8, 11, 14, או 17. לדוגמה: שנת ה'תשס"ה, מספרה 5765 (ה אלפים=5000 + ת=400 + ש=300 + ס=60 + ה=5). חלוקת 5765 ב-19 נותנת 303 ושארית 8 (8/19 303 = 5765/19). לפיכך, שנת התשס"ה היא שנה מעוברת.
היו שנהגו לחשב את השנים והמחזורים מבריאת אדם הראשון (רק בבבל) או משנה שאחר כך (גם בארץ ישראל) או שנתיים אחר כך (גם בפרס). סדר העיבורים בשיטות אלו הוא 2, 5, 7, 10, 13, 16, 18 (בהזיגו"ח) או 1, 4, 6, 9, 12, 15, 17 (אדוטבה"ז) או 3, 5, 8, 11, 14, 16, 19 (גהחאדו"ט - מכונה בדרך כלל גבטב"ג וכן גבגגגב"ג), בהתאמה. אין הבדל בין השיטות בשנים המעוברות בפועל אלא בחשבון ובמספר (לדוגמה שנת ה'תשפ"ב מעוברת לפי כולם כי היא שישית בגוחאדז"ט, חמישית בבהזיגו"ח, רביעית באדוטבה"ז ושלישית בגבטב"ג).
עיבור שנת שמיטה
לפי ה, לא מעברים שנת שמיטה. רש"י מפרש שם שהטעם הוא כדי שלא יתארכו האיסורים של שנת השמיטה, הרמב"ם מסביר שטעם הדבר הוא כדי שיהיו שעורים למנחת העומר וחיטים לשתי הלחם. בלוח הקבוע כ-37% משנות השמיטה חלות בשנה מעוברת, כפי שכ-37% מכלל השנים הן מעוברות. ב, מופיעה התייחסות לעניין:. לדעת השרידי אש הטעם שמעברים שנות שמיטה בלוח הקבוע הוא על פי חידושו של הרמב"ם ששנים שדורשות עיבור כדי שיחול חג הפסח באביב יש לעבר גם בשנות שמיטה.
העיבור בלוח הקראי
הקראים המשיכו בלוח השנה הקראי להחליט על עיבור השנה בהתאם להבשלת השעורה בארץ ישראל גם לאחר המאה ה-9. גם לאחר שנתרחקו הקראים מהחקלאות הם שמרו על זיקתם לארץ ישראל ולאדמתה. מדי שנה הקראים שלחו שליחים לבקש את האביב בארץ ישראל ואם לא נמצא האביב בסוף השנה, עוברה השנה. עיקרון זה של לוח השנה העברי היה כה חשוב עבור הקראים עד שבכתובה הקראית קיים תנאי בו מתחייבים בני הזוג לשמור את הלוח לפי עקרון האביב ולפי עקרון ראיית הירח. יש הטוענים שתנאי זה הוסף לכתובה כדי שיקוימו החגים לפי ההלכה הקראית גם בנישואין בין קראים לרבניים.
אולם במרוצת הימים בעקבות ההתפשטות הקראית הנרחבת ברחבי העולם - מפרס במזרח ועד מערב אפריקה, ממצרים בדרום ועד ליטא בצפון, לא יכלה עוד עדות ה'אביב' להגיע אל כל קהילות הקראים, וקהילות קראיות החלו לאמץ אט-אט את מחזור 19 השנים הרבני. בתחילה רק הקהילות הקראיות המרוחקות מארץ ישראל נאלצו לוותר על עיבור השנה לפי עקרון 'מציאת האביב' מחמת קשיי הריחוק ואי יכולתן לקבל דיווחים על מצב הבשלת השעורה בארץ ישראל. עם זאת, אותן קהילות לא כפרו בעקרון שצריך לעבר את השנה לפי תצפיות על מצב השעורה בארץ אלא טענו שבמצבן הן אינן מסוגלות לעשות כן. חכמים קראיים מהמאה ה-15 דיווחו שהיו שנים בהן קהילות בארץ ישראל, שפעלו לפי עקרון מציאת האביב, וקהילות בגולה, שפעלו לפי מחזור 19 השנים, לא עיברו את אותן שנים. בסביבות המאה ה-19 נטשו גם קראי ארץ ישראל את שיטת עיבור השנה לפי מציאת האביב ועברו למחזור 19 השנים הרבני, וזאת כדי למנוע פער במועדי החגים בין הקהילות הקראיות השונות.
כיום, עם שיבתם של הקראים לארץ ישראל, ישנה מגמה של חזרה לשיטה המקורית של עיבור השנה לפי מציאת האביב בארץ ישראל.
Jagged Little Pill (מחזמר)
Jagged Little Pill הוא מחזמר להיטים עם תסריט מאת דיאבלו קודי, מילים לשירים מאת אלאניס מוריסט, לחן מאת מוריסט וגלן באלארד ולחן נוסף מאת מייקל פארל וגיא סיגסוורת'. המחזמר מבוסס על אלבום בעל אותו שם מאת מוריסט משנת 1995. הצגת הבכורה של המחזמר התקיימה בתיאטרון הרפרטואר האמריקאי בקיימברידג', מסצ'וסטס ב-5 במאי 2018 בבימויה של דיאן פאולוס.
המחזמר החל בהצגות מקדימות בתיאטרון ברודהארסט, ברודוויי ב-3 בנובמבר 2019 וערב הפתיחה התקיים ב-5 בדצמבר באותה שנה. ההפקה נסגרה ב-17 בדצמבר 2021. בטקס פרסי הטוני ה-74 המחזמר זכה בשני פרסים מתוך 15 המועמדויות בהן היה מועמד. המחזמר זכה גם בפרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר.
רקע
בנובמבר 2013 נחשף כי האלבום Jagged Little Pill מאת אלאניס מוריסט עובר עיבוד בימתי, כאשר המלחין טום קיט אחראי על העיבודים והתזמור. במאי 2017 הוכרז שהופעת הבכורה העולמית של המחזמר תתקיים במאי 2018, 23 שנים לאחר יציאת האלבום. קריאה של המחזמר התקיימה בשנת 2017, בהשתתפות אידינה מנזל, קארי מנולקוס, אדם קפלן, לורן פאטן, נורה של, וישאל וידיה וליבי ווינטרס. ביצוע ראשון של שירים מהמופע התקיים ב-5 במרץ 2018, בגאלה של תיאטרון הרפרטואר האמריקאי.
המופע מכיל תסריט מאת דיאבלו קודי, בימוי מאת דיאן פאולוס, כוראוגרפיה מאת סידי לארבי צ'רקאוי, עיצוב במה מאת ריקרדו הרננדז, עיצוב תלבושות מאת אמילי רבהולץ, עיצוב תאורה מאת ג'סטין טאונסנד, עיצוב וידאו מאת פין רוס, מילים ולחן מאת אלאניס מוריסט וגלן באלארד, ניהול מוזיקלי מאת בריאן פרי, עיצוב סאונד מאת ג'ונת'ן דינס ותזמור מאת טום קיט.
== עלילה ==
מערכה ראשונה
מרי ג'יין (MJ) הילי, היא אמא שכותבת את מכתב הראונד רובין המשפחתי השנתי. היא כותבת על קידומו של בעלה סטיב בעבודה, יצירות האומנות של בתה פרנקי, והקבלה המוקדמת של בנה ניק לאוניברסיטת הארוורד. MJ כותבת שהיא נקלעה לתאונת דרכים, אבל מחלימה בעזרת תרופות טבעיות. מה שהיא לא כותבת זה שסטיב מכור לפורנוגרפיה, פרנקי מתמזמזת עם החברה הכי טובה שלה, ג'ו, בזמן שהמכתב נכתב, וש- MJ מכורה למשככי כאבים מאז התאונה ("Right Through You").
MJ לוחצת על ניק להיות מושלם על מנת לשמור על תדמית המשפחה ("All I Really Want"). בבית הספר, פרנקי וג'ו דנות כיצד האימהות שלהן לא מבינות או מקבלות אותן: אמה של פרנקי שאינה מבטאת את עצמה לא מבינה אותה, ואמה של ג'ו לא מקבלת את היותה לסבית או את הביטוי המגדרי שלה ("Hand in My Pocket").
MJ מנסה לקבל תרופות מבית המרקחת; אבל הגלולות נגמרו. MJ עוברת את יומה מהסוף להתחלה, מתחילה בהשגת משככי הכאבים בסמטה, ביצוע הפעולות היומיומיות שלה, ומסיימת בכך שנגמרו לה הגלולות בתחילת היום ("Smiling").
בבית, MJ וסטיב נקלעים לוויכוח. סטיב אומר שהוא רוצה לראות יועץ נישואין, MJ מסרבת ("So Unsexy"). ניק מנחם את MJ לאחר המריבה. MJ טוענת שניק הוא הדבר היחיד הנכון שעשתה אי פעם. ניק מהרהר בלחצים שאמו מפעילה עליו להיות מושלם ("Perfect").
פרנקי וניק הולכים למסיבה ("Lancer's Party (So Pure)"). פרנקי ופניקס מוצאים אחד את השנייה, עוזבים את המסיבה הצפופה על מנת לדבר לבד ודנים בחיי המשפחה הלא מושלמים שלהם. בינתיים ג'ו לא משתתפת במסיבה כי אמה הכריחה אותה ללכת לכנסייה. אמה של ג'ו נוזפת בה על כך שהיא לא מתלבשת בצורה מספיק נשית ("That I Would Be Good"). בבוקר המחרת, ג'ו מראה לפרנקי תמונות של בלה, חברתו של ניק, שמסתובבות ברחבי בית הספר. בתמונות רואים את בלה שיכורה, מעולפת, וחולצתה נמשכה מעליה במסיבה. התלמידים צוחקים על בלה וקוראים לה פרוצה. פרנקי וג'ו הולכות לביתה של בלה, למרות שהן בקושי מכירות אותה, כדי לבדוק מה מצבה. בלה חושפת שאנדרו, החבר הכי טוב של ניק, היה זה שצילם את התמונות ואנס אותה. פרנקי הולכת הביתה ומעירה את ניק כדי לנזוף בו שלא הלך למשטרה בעודו היחיד שראה עד כמה שיכורה הייתה בלה. ניק לא מתייחס לטענתה של בלה, באומרו שבלה הייתה דרמטית כרגיל. MJ שומעת את השיחה ומתעקשת שניק לא ילך למשטרה מכיוון שזה עלול להרוס לו את המוניטין. MJ מאשימה את בלה במה שקרה מכיוון שבחרה לשתות, אבל היא בבירור נסערת מהסיפור ("Wake Up").
MJ הולכת לכנסייה בפעם הראשונה מזה זמן רב כדי להתפלל על נישואיה הכושלים, מערכת היחסים הקשה עם פרנקי, וקבלת עזרה עם התמכרות שלה. לאחר מכן היא מהרהרת בזיכרון שלה שנאנסה בקולג', אבל מאשימה את עצמה ומרגישה שזו הייתה תוכניתו של אלוהים עבורה ("Forgiven").
מערכה שנייה
סטיב ו-MJ הולכים לפגישה ראשונה עם יועץ נישואין, למרות חוסר רצונה של מרי ג'יין ("Not the Doctor"). בינתיים פרנקי ופניקס מבלים ביחד במגרש משחקים ובסופו של דבר מקיימים יחסי מין ("Head over Feet"). ג'ו נכנסת לבית הילי ללא הזמנה ("Your House") ונכנסת לחדר כאשר פרנקי ופניקס שוכבים. ג'ו מתעצבנת ויוצאת בסערה מהחדר. MJ וסטיב חוזרים הביתה מוקדם וג'ו מספרת להם שפרנקי ופניקס קיימו יחסי מין. פניקס עוזב במהירות ומשאיר את פרנקי לבד עם הוריה. MJ וסטיב נוזפים בה על כך שקיימה יחסי מין בגיל צעיר כל כך. פרנקי מזדהה בפני הוריה כביסקסואלית, וכועסת על הוריה על כך שהם לא רואים בעין יפה שקיימה יחסי המין בהסכמה אבל לא אכפת להם מהאונס שבלה עברה.
פרנקי בורחת לניו יורק. סטיב ו-MJ רבים על כך שסטיב לא היה נוכח בילדותה של פרנקי. פרנקי עולה לבדה על רכבת לניו יורק ("Unprodigal Daughter"). פרנקי מתקשרת לפניקס כשהיא הולכת לאיבוד בעיר. היא אומרת לו שהיא אוהבת אותו ושהוא צריך לבוא לקחת אותה. כשפניקס לא אומר 'אני אוהב אותך' בחזרה ושהוא אומר צריך להישאר בבית כדי לעזור לאחותו בגלל מצבה הרפואי, פרנקי כועסת ומרגישה שפניקס ניצל אותה ואת גופה.
התלמידים מרכלים על בלה וההאשמות שלה כנגד אנדרו. בלה מגיעה לבית הילי כדי לדבר עם ניק, אבל רק MJ נמצאת בבית. MJ מנסה לנחם את בלה בכך שהיא מספרת לה שגם היא נאנסה בקולג'. בלה שואלת את MJ מתי היא התחילה להרגיש טוב יותר אחרי האונס שעברה, אבל MJ לא עונה. בלה עוזבת ומבינה שההרגשה אולי לעולם לא תשתפר. ניק בא ל-MJ, ואומר לה שהוא נכנס לחדר כשאנדרו אנס את בלה מחוסרת ההכרה, אבל הוא לא עשה כלום והלך ("Predator"). ניק אומר שהוא רוצה ללכת למשטרה, אבל MJ אומרת שזה יהרוס את חייו ולא יעזור לחייה של בלה. ניק מאשים אותה בכך שהיא דואגת רק לעצמה ולמוניטין שלה, ולא לבלה. MJ מכה אותו.
ג'ו מגיעה לניו יורק כדי לאסוף את פרנקי לאחר שפרנקי התקשרה אליה מתוך ייאוש, אבודה וללא כסף. פרנקי מגלה מעט חרטה על ששכבה עם פניקס מכיוון שהיא לא חשבה שהיחסים שלה עם ג'ו היו בלעדיים. היא מספרת לג'ו שהיא מאוהבת בפניקס. ג'ו מסיימת את מערכת היחסים ביניהן ("You Oughta Know").
בבית, MJ נוטלת מנת יתר של גלולות. סטיב וניק מוצאים אותה מחוסרת הכרה ("Uninvited"). כשסטיב מגיע לבית החולים, הוא הרוס מהעובדה שלא ידע ש-MJ סובלת מהתמכרות ומבטיח לה שמעתה והלאה יהיה שם בשבילה ובשביל המשפחה ("Mary Jane"). כשניק מגיע לבית החולים, MJ אומר לו שהוא צריך ללכת למשטרה, אבל ניק אומר לה שכבר סיפר למשטרה על מה שקרה לבלה. בינתיים, תלמידים רבים משתתפים בעצרת שפרנקי ארגנה כדי שיעשה צדק לבלה. בלה כועסת על ניק מכיוון שאנשים האמינו לה רק ברגע שניק התייצב לצידה, וההצהרה שלה לבדה לא הספיקה ("No").
שנה חלפה, ו-MJ שוב פעם כותבת את מכתב הראונד רובין. היא כותבת על ההתקדמות במערכות היחסים והחיים שלהם. MJ אומרת לפרנקי שהיא רצתה שהיא תרגיש כמו כולם ושלא יתייחסו אליה אחרת בגלל הגזע שלה, אבל פרנקי אומרת לה שהיא לא הייתה רוצה להשתלב בין האנשים בעיר שלהם ("Thank U"). פרנקי מאתגרת את MJ לשלוח את מכתב הראונד רובין לכולם בדוא"ל, למרות הכנות בנוגע למנת היתר שלה וחוסר החיבה שלה מהתרבות בעיר שלהם.
MJ שולחת את המכתב, ומחליטה שזה יהיה מכתב הראונד רובין האחרון שלה. ג'ו ופרנקי מחדשות את החברות ביניהן, ולג'ו יש חברה חדשה. פרנקי ופניקס עכשיו רק חברים. נראה כי פרנקי ו-MJ, בלה וניק, ובלה ו-MJ השיבו את מערכות היחסים ביניהם על כנן ("You Learn").
קיימברידג' (2018)
במאי 2017, הוכרז שהופעת הבכורה של Jagged Little Pill תתקיים בתיאטרון הרפרטואר האמריקאי בשנת 2018. במרץ 2018, הוכרז צוות השחקנים הראשי, שכולל את אליזבת' סטנלי בתפקיד מרי ג'יין, שון אלן קריל בתפקיד סטיב ודרק קלנה בתפקיד ניק, לורן פאטן בתפקיד ג'ו, סיליה רוז גודינג בתפקיד פרנקי, קת'רין גאלאגר בתפקיד בלה ואנטוניו קיפריאנו בתפקיד פניקס.
הפקת הבכורה העולמית של Jagged Little Pill רצה החל מה-5 במאי 2018 עד ה-15 ביולי 2018. ההפקה בוימה על ידי דיאן פאולוס. כל הכרטיסים אזלו ל-79 ההופעות של המחזמר, דבר שהפך את המחזמר למחזמר הרווחי והארוך ביותר שהוצג בתיאטרון הרפרטואר האמריקאי.
ברודוויי (2019 - 2020)
בינואר 2019, הוכרז שהופעת הבכורה של Jagged Little Pill בברודוויי תתקיים בסתיו 2019. צוות השחקנים הראשי מהפקת הבכורה העולמית הועבר כולו עם המופע לברודוויי, כשפאולוס ממשיכה גם היא כבמאית. ההפקה החלה בהצגות מקדימות ב-3 בנובמבר בתיאטרון ברודהארסט, וערב הפתיחה הרשמי התקיים ב-5 בדצמבר 2019. עם זאת, ההפקה השעתה את ההופעות במרץ 2020 כאשר כל התיאטראות בברודוויי נסגרו עקב מגפת הקורונה.
בטקס פרסי הטוני לשנת 2020, המחזמר הוביל עם 15 מועמדויות. המחזמר זכה בשני פרסי טוני - דיאבלו קודי זכתה בפרס תסריט המחזמר הטוב ביותר ולורן פאטן זכתה בפרס הביצוע הטוב ביותר על ידי שחקנית משנה במחזמר.
ההפקה חודשה, אך נסגרה ב-17 בדצמבר 2021, לאחר 31 הצגות מקדימות ו-171 הופעות רגילות, בשל מגפת הקורונה שהתחדשה.
סיבוב הופעות באוסטרליה (2021 - 2022)
ההפקה האוסטרלית נפתחה בתיאטרון המלכותי בסידני ורצה בין התאריכים ה-2 בדצמבר ועד ה-19 בדצמבר 2021. ההפקה עברה לתיאטרון הקומדיה במלבורן בינואר 2022. צוות השחקנים כלל את נטלי באסינגת'ווייט בתפקיד מרי ג'יין, טים דראקסל בתפקיד סטיב, אמילי נקומו בתפקיד פרנקי, ליאם הד בתפקיד ניק, מגי מק'קנה בתפקיד ג'ו, גרייס מיאל בתפקיד בלה ואיידן בתפקיד פניקס.
סיבוב הופעות בצפון אמריקה (2022 - הווה)
בפברואר 2022, הוכרז שהמחזמר Jugged Little Pill ייצא לסיבוב הופעות בצפון אמריקה. בספטמבר 2022, הוכרז צוות השחקנים הכולל את היידי בליקנסטאף בתפקיד מרי ג'יין, כריס הוץ' בתפקיד סטיב, לורן שאנל בתפקיד פרנקי, דילון קלנה בתפקיד ניק, ג'ייד מקלאוד בתפקיד ג'ו, איליסון שפרד בתפקיד בלה ורישי גולני בתפקיד פניקס.
סיבוב ההופעות בצפון אמריקה נפתח ב-6 בספטמבר 2022 במרכז סמית' בלאס וגאס, לאחר חזרות טכניות שהתקיימו באוגוסט 2022 בלואיוויל, קנטקי. בשנה הראשונה סיבוב ההופעות יעבור ב-30 ערים ברחבי צפון אמריקה, כאשר ערים נוספות מתוכננות לשנים הבאות של סיבוב ההופעות.
ווסט אנד
בפברואר 2022, הוכרז שהמחזמר Jagged Little Pill יעלה בווסט אנד, כאשר הפתיחה מתוכננת לסתיו 2022.
רשימת שירים
Jagged Little Pill כולל שירים שנכתבו והוקלטו בעבר על ידי מוריסט, למעט "Smiling" ו-"Predator", שהיא כתבה במיוחד עבור המחזמר.
אלבום הקלטות
אלבום ההקלטות של צוות השחקנים המקורי בברודוויי שוחרר דיגיטלית ב-29 בנובמבר 2019, תקליטור האלבום הופץ ב-6 בדצמבר 2019. אלבום ההקלטות הופץ דרך חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, והופק על ידי טום קיט וניל אברון.
אלבום ההקלטות זכה בפרס גראמי אלבום המחזמר הטוב ביותר לשנת 2021.
הילל מנוח
הילל מנוח (Hillel Manoah; 1797–1862) היה בנקאי, נדבן ומהפכן יהודי רומני מבוקרשט.
קורות חיים
הילל מנוח, יהודי בן העדה הספרדית של ולאכיה ומנהיגה, היה בנקאי עשיר תושב בוקרשט, ולאכיה. מעמדו הרם (היה קונסול כבוד של האימפריה העות'מאנית) ועושרו הפכו אותו למקובל מאוד בחוגי השלטון ובן-בית אצל השליט. הוא סייע, לצידו של דוויצ'ון באלי, למהפכנים הרומנים של ולאכיה בשנת 1848 במימון, בתעמולה ובקריאה אל יהודי ולאכיה כדי שיתמכו במהפכת 1848 (ולאכיה). מנוח, באלי והציירים ברבו איסקובסקו וקונסטנטין דניאל רוזנטל היו חלק מהנהגת המהפכה וגם נפגעו בהתאם לאחר כישלונה. בתקופת המהפכה, הילל מנוח היה היהודי הראשון אי פעם שהגיע למעמד של חבר במועצת העיר בוקרשט ואחריו הגיע גם שותפו לעסקים, הבנקאי סולומון חלפון. לאחר כישלון המהפכה יצא לגלות לכמה שנים, אך חזר במהרה.
הילל הקים בנק יחד עם אחיו, הסיטונאי לאון מנוח. כבנקאי סייע מנוח לאוצר המדינה בהלוואות (מדובר במיליונים) שהעניק בשנים 1833, 1835, 1836, 1839 ו-1850.
שני בניו של הילל מנוח ייסדו, בברכת אביהם, את פרס הילל, המוענק על ידי אוניברסיטת בוקרשט, פרס שהתחיל עם מענק של 100,000 לאי והתפתח ל-270,000 לאי זהב בשנת 1893. הוא גם ייסד ענפי תעשייה משגשגים.
להילל מנוח היו שני בנים ושש בנות - הבנים, עמנואל ויצחק, המשיכו את עסקי אביהם עד שיצחק נפטר בגיל 33 ואז נשאר רק עמנואל בעסק.
דודי סלע
דודי סלע (נולד ב-4 באפריל 1985) הוא טניסאי ישראלי, שחקן נבחרת גביע דייוויס של ישראל ואלוף ישראל. דורג בשיאו במקום 29 בדירוג העולמי ביולי 2009, שלישי בכל הזמנים בין הישראלים בדירוג לגברים יחידים, אחרי עמוס מנסדורף ושלמה גליקשטיין.
הישגי השיא שלו בטורנירים מהדרגה הראשונה הם העפלה לשלב שמינית הגמר (סיבוב רביעי) בטורניר גראנד סלאם (וימבלדון 2009) והגעה לגמר בטורניר ATP (בייג'ינג 2008 ואטלנטה 2014). סלע זכה ב-23 תארים בסבב המקצועני, כולם בטורנירים מהדרג השני (צ'אלנג'ר), והוא נמצא במקום השני בעולם במספר הזכיות בטורנירים מדרג זה.
סלע שיחק בנבחרת ישראל בגביע דייוויס בשנים 2005–2019, והיווה חלק חשוב בנבחרת שהעפילה לחצי גמר גביע דייוויס בשנת 2009.
סלע זכה באליפות ישראל לבוגרים שמונה פעמים (2006, 2009, 2011, 2013–2017) והוא מדורג ראשון בישראל החל משנת 2006.
ביוגרפיה
סלע נולד בקריית שמונה, גדל והתחנך בתל אביב. עוד מגיל צעיר החל לשחק טניס בעידוד הוריו. אחיו הגדול, עופר, היה אף הוא שחקן מקצועני ודורג בשיאו במקום ה-236 בעולם.
סלע נשוי למרינה ולהם שלושה ילדים.
2006
ב-5 במרץ 2006 דורג סלע במקום ה-186 בעולם, הדירוג הגבוה ביותר בין שחקני טניס הישראליים באותה עת. ב-22 בדצמבר באותה שנה, זכה סלע באליפות ישראל לטניס כשגבר על נועם אוקון.
2007
ב-7 באפריל גבר על אנדראס ספי האיטלקי (המדורג 91 בעולם) והעלה את נבחרת ישראל ליתרון 0:1 על נבחרת איטליה במסגרת הבית האירופי-אפריקני של גביע דייוויס. בסופו של דבר הנבחרת הישראלית ניצחה ועלתה לשלב ההתמודדות על מקום בבית העליון.
החל מיוני 2007 חל שיפור משמעותי ברמת משחקו של סלע. הוא הגיע לגמר טורניר צ'לנג'ר בקורדובה שבספרד, וב-22 ביולי ניצח בגמר טורניר טוליאטי ברוסיה. באליפות ארצות הברית הפתוחה, אליה נכנס לאחר שלושה ניצחונות בשלב המוקדמות, הגיע סלע לסיבוב השני. בעקבות הישגים אלו דורג סלע בספטמבר 2007 במקום ה-105 בעולם.
ב-23 בספטמבר 2007 הוביל סלע את נבחרת ישראל בטניס לעלייה לבית העליון בגביע דייוויס לראשונה זה 14 שנים. במשחקי העלייה נגד נבחרת צ'ילה ניצח סלע את פרננדו גונזאלס, שדורג אז במקום ה-6 בעולם. מיד לאחר ההישג בגביע דייוויס הגיע סלע גם להישג שיא בקריירה בטורניר מקצועני (ATP) - שלושה ניצחונות בטורניר שנערך בטוקיו הובילו אותו עד לשלב רבע הגמר, שבו נקטע רצף הניצחונות על ידי הצרפתי רישאר גאסקה, המדורג 13 בעולם. בעקבות הישג זה נכנס סלע לראשונה בקריירה לרשימת 100 הטניסאים הטובים בעולם.
ב-28 באוקטובר 2007 זכה סלע בטורניר 'סיאול' (סך פרסים - 125 אלף דולר) לאחר שניצח בגמר את היווני קונסטנטינוס אקונומודיס ועלה למקום ה-73 בעולם.
ב-18 בנובמבר 2007 הפסיד סלע בגמר בטורניר 'טאיוואן' (סך פרסים - 50 אלף דולר) לטניסאי מקומי, אך למרות זאת התקדם בדירוג והגיע לדירוג 66 בעולם. כמו כן, זכה סלע בטורניר הזוגות בטאיוואן עם שותפו ההודי סטפן אמריטראג' ובכך התקדם בדירוג הזוגות של ה-ATP והגיע לדירוג 273 בעולם.
בעקבות הזכיות בטורנירי הצ'לנג'ר במשך שנת 2007 והתקופה הטובה בה הוא נמצא החליט סלע לשחק בעונת 2008 בטורנירים יוקרתיים יותר בסבב, ובארבעת טורנירי הגראנד סלאם.
2008
נוכח הציפיות הגבוהות, פתיחת העונה של סלע הייתה מאכזבת יחסית. הוא לא הצליח לשפר את הישגו מן השנה הקודמת באליפות אוסטרליה הפתוחה, ופעם נוספת הודח בסיבוב השני. בטורניר הזוגות, שבו שיתף פעולה עם הראל לוי, הודחו השניים כבר בסיבוב הראשון. כמו כן הודח סלע בסיבוב הראשון של חמישה מהטורנירים בהם השתתף בין ינואר למרץ, ובכך איבד הזדמנות לצבור נקודות דירוג יקרות לקראת המשך השנה, שבו הצטרך להגן על הנקודות הרבות אותן צבר בשנה שעברה. אחר הפתיחה החלשה, רשם סלע בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס הישג גדול ראשון בסבב, בנצחו את הגרמני ניקולאס קיפר, המדורג 49 בעולם (שבשיאו דורג 4 בעולם). בטורניר מיאמי הגדול, שנחשב ל"גראנד סלאם החמישי", גבר סלע בסיבוב הראשון על הקוריאני טייק לי, המדורג 48 בעולם, והדהים בסיבוב השני בניצחון על טומי רוברדו, המדורג 14 בעולם. בעקבות הישגים אלה הגיע סלע למקום ה-57 בדירוג העולמי. בשלושת החודשים הבאים חזר סלע להפסיד בסיבובים הראשונים, ובין היתר הודח בסיבוב הראשון גם ברולאן גארוס וגם בווימבלדון.
בעקבות ירידתו בדירוג, לא הצליח סלע לעמוד בקריטריון הישראלי לאולימפיאדת בייג'ינג, שהיה מחמיר יותר (מקום 50 בדירוג העולמי) מהקריטריון הבינלאומי שנקבע על ידי הפדרציה הבינלאומית לטניס, שבו סלע הצליח לעמוד כאשר דורג במקום 65 בתאריך הקובע. לפיכך החליט הוועד האולימפי בישראל לא לאשר את השתתפותו של סלע במשלחת האולימפית. למרות התערבותו האישית של נשיא הפדרציה הבינלאומית לטניס, פרנצ'סקו ריצ'י ביטי, אשר אף פנה בעניין לנשיא המדינה שמעון פרס, לא שונתה ההחלטה, ונמנע מסלע בפעם השנייה להשתתף בטורניר האולימפי, לאחר שגם באולימפיאדת אתונה (2004) הוא עמד בקריטריון הבינלאומי אבל לא הצליח להשיג את הקריטריון הישראלי.
בחודש ספטמבר 2008 הוביל סלע את נבחרת ישראל לניצחון על נבחרת פרו במסגרת גביע דייוויס ולהישארות בבית העליון. הניצחון הישראלי בהתמודדות הובטח לאחר ניצחון של סלע ב-4 מערכות על לואיס הורנה, הטניסאי הבכיר של פרו. סלע ניצח קודם לכן גם את הטניסאי מספר 2 של פרו איבן מירנדה.
ימים ספורים לאחר התמודדות הדייוויס, שיחק סלע בטורניר ATP בבייג'ינג שנערך במרכז הטניס של הפארק האולימפי, אותו המקום שבו נערכו משחקי הטניס באולימפיאדת בייג'ינג. סלע הציג בטורניר זה את הטניס הטוב ביותר שלו בסבב מאז ומעולם. בטורניר זה הדהים סלע כשהעפיל לראשונה בקריירה שלו לשלב הגמר בטורניר ATP (עד טורניר זה לא עבר את שלב רבע הגמר בטורניר ATP). בדרכו אל הגמר הפתיע סלע בסיבוב השני בניצחון על הטניסאי הספרדי דויד פרר, המדורג 5 בעולם, ניצחונו השני בקריירה של סלע על שחקן מהעשירייה המובילה, כשקדם לו הניצחון על גונזלס בגביע דייוויס. ברבע גמר הטורניר ניצח את טומי רוברדו המדורג 16 בעולם, ובחצי הגמר ניצח את הגרמני ריינר שוטלר, שדורג בשיאו בעשירייה הראשונה. רק בגמר הפסיד סלע לטניסאי האמריקאי אנדי רודיק (שדורג שני בטורניר ו-8 בדירוג ה-ATP) לאחר מאבק צמוד של שלוש מערכות.
2009
לפני פתיחת עונת 2009 יצא סלע למחנה אימון באוסטריה אצל המאמן גונטר ברזניק, שאימן בעבר את בוריס בקר. לאחר ששב לארץ הוא השתתף באליפות ישראל, והפסיד בגמר להראל לוי. בטורניר הראשון של העונה, בצ'נאי, הוא העפיל לשמינית הגמר אך הפסיד שם לטניסאי הסרבי ינקו טיפסרביץ'. בשל דירוגו הנמוך יחסית, לא נכנס סלע ישירות לאליפות אוסטרליה הפתוחה אך לאחר שניצח שלושה משחקים בטורניר המוקדמות הוא העפיל להגרלה הראשית. בסיבוב הראשון באוסטרליה ניצח סלע את הטניסאי הגרמני ריינר שוטלר, ובסיבוב השני גבר על ויקטור האנסקו הרומני והעפיל לראשונה בקריירה לסיבוב שלישי בגראנד סלאם. בכך היה לטניסאי הישראלי הראשון שמגיע להישג זה ביחידים באוסטרליה מאז עמוס מנסדורף ב-1994. הודח בסיבוב השלישי לאחר הפסד בארבע מערכות למדורג 7 בעולם, הצרפתי ז'ו-וילפריד צונגה.
בפברואר העפיל סלע בפעם השנייה בקריירה שלו לחצי גמר טורניר ATP, הגיע לאחר שהעפיל משלב המוקדמות להגרלה הראשית בטורניר ממפיס, וניצח בשלושת הסיבובים הראשונים את בובי ריינדולס, פלורן סרה ואיגור קוניצין. בחצי הגמר הפסיד למדורג 19 בעולם הצ'כי רדאק סטפנק. בהמשך החודש הוביל סלע את נבחרת ישראל בטניס לניצחון על נבחרת שוודיה בבית העליון בגביע דייוויס, לאחר שני ניצחונות דרמטיים שהושגו במשחקים של חמש מערכות. ברולאן גארוס העפיל סלע לראשונה בקריירה שלו לסיבוב השני לאחר ניצחון על שחקן שעלה מהמוקדמות ב-4 מערכות 4:6 3:6 6:4 3:6. בסיבוב השני הפסיד למדורג 13 בעולם מרין צ'יליץ'. בעקבות הישגיו אלה העפיל סלע למקום ה-46 בדירוג העולמי.
בחודש יוני, בטורניר הדשא באורדינה, המהווה הכנה לווימבלדון, העפיל סלע לרבע הגמר. בטורניר וימבלדון עצמו, גראנד הסלאם האחרון שבו לא ניצח סלע בהגרלה ראשית, הפגין סלע את הטניס הטוב ביותר בקריירה שלו, והעפיל לשמינית הגמר תוך שהוא מנצח בסיבוב הראשון שחקן שעלה מן המוקדמות, בסיבוב השני את ריינר שוטלר (מדורג 18 בטורניר ו-29 בעולם) ובסיבוב השלישי את טומי רוברדו (המדורג 15 בטורניר ובעולם), בטרם הודח על ידי נובאק ג׳וקוביץ' (המדורג 4). בכך הפך לישראלי הראשון מאז עמוס מנסדורף ב-1989 שעולה לשמינית הגמר בטורניר זה. לאחר הטורניר העפיל סלע למקום ה-33 בדירוג העולמי.
בחודשים שלאחר הישגי שיא אלה, חלה ירידה משמעותית בכושר המשחק של סלע. הוא הודח פעם אחר פעם בסיבובים הראשוניים של הסבב, פרש מחלק מהמשחקים בשל פציעה, ואף את משחק היחידים ששיחק בחצי גמר גביע דייוויס מול ספרד הפסיד. לאחר רצף הפסדים בסבב, לרבות לשחקנים שדורגו הרחק מחוץ למאה הטובים בעולם, הידרדר סלע בדירוג, והחליט לסיים את העונה מוקדם, תוך שהוא פורש מן הטורנירים האחרונים אליהם נרשם. על אף החלטה זו, השתתף סלע בטורניר צלנג'ר קטן בעיר זלצבורג בסוף חודש נובמבר, אך נאלץ לפרוש מהטורניר (לאחר ניצחון בסיבוב הראשון) לאחר שאובחן כסובל משפעת החזירים. בסוף דצמבר זכה סלע בפעם השנייה בקריירה שלו באליפות ישראל בטניס, לאחר ניצחון בגמר על אמיר ויינטראוב.
2010
סלע פתח בצורה טובה את שנת 2010, בטורניר הראשון של השנה, שהיווה הכנה לאליפות אוסטרליה, שנערך בצ'נאי שבהודו, השיג סלע שלושה ניצחונות ראשונים בסבב, והודח רק בשלב חצי הגמר. אלא שמיד לאחר מכן נקלע סלע לרצף הפסדים. הוא הודח כבר בסיבוב הראשון באליפות אוסטרליה, לשחקן שעלה מן המוקדמות, כמו גם בטורניר סידני הגדול שבוע לפני כן, ולאחר אוסטרליה המשיך ברצף הפסדים בסיבוב הראשון (למעט ניצחון בודד) גם בטורנירים בארצות הברית ובגביע דייוויס. בעקבות הפסדים אלה יצא סלע, לאחר תקופה ארוכה, מרשימת 50 השחקנים הטובים בעולם.
באמצע מרץ קטע סלע את רצף ההפסדים, וניצח בשני הסיבובים הראשונים בטורניר אינדיאן וולס הגדול. בסיבוב השלישי נוצח על ידי טומי רוברדו. בטורניר הגדול העוקב, במיאמי, ניצח סלע בסיבוב הראשון את קורולב מקזחסטן, ונוצח בסיבוב השני על ידי ורדסקו מספרד (12 בעולם). באפריל, השתתף סלע בטורנירי צ'אלנג'ר הנערכים על מגרש מהיר, באתונה העפיל לשלב חצי הגמר, ברודוס זכה בטורניר וברמת השרון הודח ברבע הגמר. במאי הודח סלע כבר בסיבוב הראשון באליפות צרפת הפתוחה (רולאן גארוס). ביוני, בסיבוב השלישי של טורניר קווינס (מגרש דשא) ניצח סלע את אנדי רודיק (7 בעולם) בתוצאה 4–6, 6-7 והעפיל לרבע הגמר, שבו הודח. בשבוע העוקב, בטורניר איסטבורן, הודח סלע בסיבוב השני, ובטורניר וימבלדון, שבו העפיל שנה קודם לכן לשמינית הגמר, הודח כבר בסיבוב הראשון, על ידי מיכאל יוז'ני, 14 בעולם. בעקבות הישגיו החלשים בעונת הדשא, לעומת 2009, יצא סלע מרשימת 100 השחקנים הטובים בעולם. בחודש אוגוסט חזר סלע בהצלחה לסבב הצ'לנג'ר. הוא זכה בפעם השלישית בטורניר ונקובר (בו זכה גם בשנים 2005 ו- 2008), ובכך חזר לרשימת 100 השחקנים הטובים. באוקטובר סלע הודח ברבע הגמר בטורניר צ'לנג'ר בסיאול, לאחר שפרש במערכה השנייה עקב כאבי גב.
בדצמבר 2010 סלע נוצח על ידי אמיר ויינטרוב בגמר אליפות ישראל בטניס בתוצאה 6–7, 6-3, 6-7.
2011
סלע הפסיד בשלושת משחקיו הראשונים בעונה, בטורנירים בבריסביין ובסידני ובאליפות אוסטרליה הפתוחה. בחודש מרץ יצא מרשימת 100 הטניסאים הטובים. סלע החליט לוותר על סוף עונת החימר ובמקום, לשחק טורנירי צ'לנג'ר בעלי ניקוד נמוך יותר אך על מגרשים קשים. בחודש מאי זכה סלע בטורניר הצ'לנג'ר בפוסן שבקוריאה, כשניצח בגמר את המדורג 130 בעולם, איטו טוסימה מיפן בשלוש מערכות. בהמשך החודש זכה סלע גם בטורניר הצ'לנג'ר פרנגה באוזבקיסטן, אחרי שניצח בגמר את גרג ג'ונס מאוסטרליה (299 בעולם), 2:6 ו-1:6. ביוני זכה סלע בטורניר צ'לנג'ר נוטינגהאם, לאחר שגבר בגמר על ג'רמי שארדי הצרפתי (55 בעולם) בשלוש מערכות. זו זכייה מספר 12 ושלישית ברציפות בטורניר צ'לנג'ר, זכייה ראשונה בטורניר דשא וניצחון 15 ברציפות (שיא קריירה). ביוני סלע הודח בסיבוב שני של טורניר וימבלדון, אחרי שהפסיד לז'יל סימון בשלוש מערכות. באוגוסט סיים את השתתפותו בטורניר ווינסטון סלאם בארצות הברית כשנוצח בסיבוב השני בידי המדורג 28 בעולם, ג'ון איסנר האמריקני, 7:6 ו-6:2. באליפות ארצות הברית העפיל לסיבוב השני, ושם הודח על ידי רוג'ר פדרר שדורג שלישי באליפות, בשלוש מערכות 3–6, 6-2, 6-2.
במפגש גביע דייוויס נגד קנדה בשלב הפלייאוף על העלייה לבית העליון איכזב סלע כאשר הפסיד לואשק פוספיסיל הקנדי במשחק הראשון של התחרות, אשר תרם להפסדה של ישראל במפגש כולו. באוקטובר הודח בסיבוב ראשון של טורניר טוקיו, לאחר שהפסיד לאיטו טסומה מיפן (130), בשלוש מערכות.
2012
את שנת 2012 פתח סלע מעולה כשהביס את פאביו פוגניני האיטלקי המדורג 48 בעולם 0:6, 1:6 בדרך לרבע גמר טורניר צ'נאי מסדרת ה-250, שם הפסיד לאחר קרב צמוד למילוש ראוניץ' המדורג 31. שבועיים לאחר מכן הודח כבר בסיבוב הראשון של אליפות אוסטרליה הפתוחה, בסיבוב השני בזאגרב וסיבוב ראשון בסן חוזה וממפיס. בסוף פברואר 2012, הגיע עד חצי גמר טורניר דלריי ביץ' מסדרת ה-250 בסבב ה-ATP, שם הפסיד למאטוסביץ' לאחר הפסד 7–9 בשובר שוויון מכריע. בחודש מרץ, ניצח את משחקו בגביע דייוויס בשלוש מערכות בדרך לניצחון חלק 0:3 על נבחרת פורטוגל. בעונת החימר החליט לשחק בטורנירי ATP, למרות שהוא לא אוהב את משטח זה, וזו התבררה כהחלטה שגויה כשבסופו של דבר, סיים את עונת החימר במאזן 2–5, כולל הפסד בסבוב הראשון ברולאן גרוס. לאחר מכן רשם עונת דשא סבירה, עם רבע גמר בנוטינגהאם (צ'אלנג'ר) ובניופורט (ATP) וסיבוב ראשון בדן בוש וווימבלדון. למרות חצי גמר טורניר ונקובר, לא הצליח להעפיל סלע להגרלה הראשית של אליפות ארצות הברית הפתוחה, ובעקבות כך וויתר עליה, לטובת צ'אלנג'רים במזרח, וזכה בטורניר בנגקוק בלי להפסיד מערכה בטורניר. בגביע דייוויס בספטמבר מול יפן, הפסיד סלע שני משחקים בארבע וחמש מערכות. למרות זאת, אמיר ויינטרוב ויוני ארליך סחבו את הנבחרת על גבם בדרך לבית העליון וניצחון 2:3 על היפנים החזקים. דודי סלע סיים את השנה עם רבעי גמר בטשקנט, לוברוא והלסינקי מסבב הצ'אלנג'ר ובדירוג 109.
2013
כמו ב-2012 פתח סלע את השנה בטורניר צ'נאי מסדרת ה-250, שם העפיל הפעם לשמינית הגמר והובס על ידי בנוארד פאייר 6:0, 6:1. באליפות אוסטרליה הפתוחה, עבר סלע שלושה משחקי מוקדמות ובסופם העפיל להגרלה הראשית, שם חיכה לו ניקולאי דווידנקו המדורג 44 בעולם, שניצח אותו בארבע מערכות.
בגביע דייוויס מול צרפת, הפסיד סלע 3:0 לרישארד גאסקה שדורג 10 בעולם. כשבועיים אחר כך, רשם הישג נאה כשהביס את המדורג 98 בעולם רוג'ר ואסלין הצרפתי 2:6, 0:6 והעפיל לחצי גמר טורניר קמפר, שם הפסיד למדורג 173 בעולם. במיאמי מאסטרס עבר שני סיבובי מוקדמות קשים ואת מארינקו מאטוסביץ' המדורג 50 בעולם בדרך לסיבוב השני, שם הפסיד ליאנקו טיפסרביץ' (9 בעולם) 6:2, 6:4. משם המשיך לרצף טוב בתחרויות צ'לנג'ר עם רבע גמר לה-גוסייר, חצי גמר ליון וחצי גמר מקסיקו סיטי, ואחריהם השיג את הזכייה הראשונה שלו ב-2013 בטורניר צ'לנג'ר בבוסאן.
בווימבלדון הפסיד בסיבוב המוקדמות הראשון. בהמשך השנה הגיע לגמר צ'לנג'ר איסטנבול וזכה בצ'לנג'ר אסטנה, מה שהביא אותו למקום ה-74 בעולם, ולמקום ה-1 בדירוג השנתי של סבב הצ'אלנג'רים - שהבטיח לו העפלה לטורניר הצ'אלנג'ר המסכם כבר בחודש יולי, אולם בסופו של דבר ויתר על זכותו להשתתף בטורניר גמר הצ'לנג'ר. באליפות ארצות הברית הגיע לסיבוב השני. באוקטובר זכה דודי בטורניר הצ'לנג'ר טקשנט לאחר ניצחון על יריבו טימוראז גבאשווילי 1:6, 3:6.