cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המהפכה המדעית
שינוי תפיסת המדע והידע
הפילוסוף המדעי פרנסיס בייקון, שהוא אחד הסמלים של המהפכה המדעית, היה הראשון שהעלה את רעיונות אלה על הכתב. הגותו הייתה אחד ממחוללי המהפכה, ומרבית מהמדענים המעורבים בה הושפעו ממנו. רוברט בוייל (ראו למעלה), היה תלמידו של בייקון.
שינויים בפילוסופיה
במהלך המהפכה המדעית, במאה ה-16 וה-17 השתנה גם תחום הפילוסופיה ללא היכר. קשה לקבוע אם השינויים במדע השפיעו על התפיסה הפילוסופית, או להפך (בדומה לפרדוקס הביצה והתרנגולת), אך ללא ספק יש קשר הדוק בין המהפכה המדעית לשינוי בתפיסה הפילוסופית.
האסכולה השנייה, שהושפעה והשפיעה על המהפכה המדעית הרבה יותר מהרציונליזם, היא האמפיריציזם. הגישה האמפיריציסטית לידע ומדע נובעת מהתפיסה של המהפכה המדעית. על פיה, כל ידע הוא אפוסטריורי, כלומר נובע מן הניסיון. את הידע משיגים באמצעות תצפיות והתבוננות בעולם, ולא דרך היסקים לוגיים. האמפיריציזם התפתח אחר כך, בתקופתם של ברקלי ויום, לשלילת אפשרותו של ידע והבנת המציאות, (ובכך הוא בעצם היה מנוגד לכל תפיסת המדע המודרנית) אולם בתחילת דרכו הוא הושפע רבות מהמהפכה המדעית, ובפרט מהתמרדותו של פרנסיס בייקון כנגד הסכולסטיקה.
פיתוח הפילוסופיה המכניסטית
זרם נוסף בפילוסופיה, אם כי פחות מרכזי וחשוב מהאמפיריציזם והרציונליזם, התפתח בעקבות המהפכה המדעית- הפילוסופיה המכניסטית. על פי התפיסה המכניסטית, העולם נשלט אך ורק על ידי חוקים פיזיקליים, וניתן להסתכל עליו כעל מעין מכונה ענקית. מדענים ופילוסופים רבים שהיו מעורבים במהפכה המדעית, וביניהם גליליי, בויל, ודקארט, תמכו בגישה זו, והיא רווחת מאוד בקרב אנשי מדע עד היום.
המחלוקת על הכינוי "מהפכה מדעית"
הכינוי "מהפכה מדעית" רווח מאוד אצל היסטוריונים רבים, אך ישנם גם היסטוריונים רבים שחולקים עליו.
היסטוריונים רבים תומכים בגישה או תאוריה המכונה "הנחת ההמשכיות" (the continuity thesis). על פי גישה זו, לא היה הבדל מהותי מבחינת התקדמות טכנולוגית ורעיונית בין ימי הביניים לתקופת המהפכה המדעית. תומכי הגישה מביאים כדוגמה את ההתקדמות המדעית של המוסלמים בזמן ימי הביניים, ואת ההתקדמות הרעיונית העצומה שהתרחשה באירופה בתקופת הרנסאנס, כבר במאה ה-14.
היסטוריונים נוספים מצביעים על דמיון רב בין רעיונות שעלו בתקופת המהפכה המדעית לבין רעיונות שעלו ביוון העתיקה, כדוגמת רעיון האטומים, שהועלה כבר על ידי אנשי האסכולה האטומיסטית, המודל ההליוצנטרי שהועלה על ידי פילולאוס, ושיטותיו המדעיות של ארכימדס. היסטוריונים אלו טוענים שהשינוי שנעשה במאה ה-16 ובמאה ה-17 אינו "מהפכה", אלא חזרה לתאוריות ישנות שכבר הועלו.
אפילאס, מלך אקסום
אפילאס (תחילת המאה ה -4) היה מלך אקסום. הוא ידוע בעיקר הודות למטבעות שטבע במהלך שלטונו. ייחוד מטבעותיו היה בניסיונו להוסיף את דמותו גם לצד האחורי של המטבע, כשדמותו בצד האחורי ממורכזת בתוך עיגול כשהיא מצופה זהב על גבי בסיס מטבע העשוי כסף. חידושו הנוסף היה בייצור מטבע זהב קטן במיוחד, הקטן ביותר שיוצר באפריקה שמדרום לסהרה. יצירתו הופסקה לאחר מותו של אפילאס ויורשיו לא המשיכו בדרכו
במטבעותיו של אפילאס דמותו בפרופיל ולראשו כתר גבוה מעל לבד. לכתר קשתות תומכות בקומפוזיציה לא מזוהה. וכן במטבעות מופיעים סמלי מלוכה. כגון חנית, ענף עם פירות יער, תכשיטים, קמיעות וצמידים. במטבעות הופיעו גם הסהר והמעגל שהיו סמלים דתיים שקדמו לסמלי הנצרות באקסום.
אפילאס הציג מספר סטנדרטים חדשים ושונים לשלוש המתכות (זהב, כסף וארד). חלקם שרדו לאורך המאה השביעית, בעוד שאחרים הסתיימו עם סיום שלטונו. מטבעות הזהב החדשים שלו הפכו למטבעות בשיבוץ זהב במרכזם. כשהדבר נעשה על מנת לייצר רווחים מהמטבעות, היות שהזהב האקסומי היה טהור במיוחד, את רעיון הקטנת המטבע למטרות רווחים, יישמו גם יורשיו ועם הזמן ממדי המטבע האקסומי קטנו.
חפירה
חפירה היא תהליך של הסרת חומר ממשטח מוצק, בדרך כלל אדמה, חול או סלע. חפירה היא שילוב של שני תהליכים: שבירה או חיתוך של המשטח, והסרה והעברה של החומר שנמצא שם. בחפירה פשוטה, שני התהליכים עשויים להתבצע בתנועה אחת, כאשר כלי החפירה משמש הן לשבירת המשטח והן להרחקת החומר שהוצא.
קורסיקה הדרומית
קורסיקה הדרומית (צרפתית: Corse-du-Sud) הוא מחוז צרפתי התופס את חלקו הדרומי של האי קורסיקה. בירתו היא בירת קורסיקה, אז'אקסיו.
חפירה
חפירות מתבצעות תוך שימוש שימוש באיברי הגוף כטפרים או ידיים. בני אדם חופרים גם באמצעות כלים מכניים, ידניים או ציוד כבד.
קורסיקה הדרומית
קורסיקה, המהווה אחד מחבלי צרפת, חולקה לשני מחוזות בשנת 1976, תוך יישום של חוק משנה קודמת; וכך נוצרו קורסיקה עילית וקורסיקה הדרומית. גבולות המחוז החדש חופפים את אלו של המחוז ההיסטורי ליאמון (Liamone) שהתקיים בין 1793 ו-1811.
חפירה
רבים מיני בעלי החיים העוסקים בחפירה, אם כחלק מיצירת מחילות או על מנת לחפש מזון או מים מתחת לפני הקרקע. גם המין האנושי עסק בחפירה משתי הסיבות הללו.
קורסיקה הדרומית
ב-6 בפברואר 1998 נרצח באז'אקסיו ניצב-המדינה בחבל, קלוד אריניאק, בידי לאומנים קורסיקנים תומכי עצמאות.
חפירה
חפירה על ידי בני אדם
מחקר שנערך בראשית המאה ה-20 העלה כי לבני אדם יש רצון אינסטינקטיבי לחפור בורות באדמה, שבא לידי ביטוי מובהק בתקופת הילדות. קיים מגוון רחב של סיבות שבגללן חופרים בני אדם בורות, תעלות ומבנים תת-קרקעיים אחרים.
קורסיקה הדרומית
מבחינה גאוגרפית מהווה מחוז קורסיקה הדרומית את מחציתו הדרומית של האי קורסיקה. הוא גובל במחוז קורסיקה עילית מצפון, בים התיכון ממערב ובים הטירני ממזרח, כשמדרום מפריד מצר בוניפאצ'יו בין המחוז לבין האי האיטלקי סרדיניה. אקלימו של המחוז הוא אקלים ים-תיכוני, עם חום ויובש בקיץ וטמפרטורות מתונות וגשם בחורף. עם זאת לא נדיר לראות את פסגות ההרים מושלגות עד סוף מרץ. הצמחייה האופיינית היא שיחים נמוכים של קרקע חומצית, אורנים, וחורש של אלון, ערמון ואקליפטוס.
חפירה
אספקת מים
כמו חיות אחרות, חפרו בני אדם באדמה כדי למצוא מזון ומים. בארות מים מכוסות עץ ידועות מהתרבות הנאוליתית הקדומה של כלי חרס הליניאריים, למשל ב-Kückhoven וב-Eythra שבאוסטריה, המתוארכות ל.
קורסיקה הדרומית
לפי מפקד שנערך ב-2006, 36.7% מהדירות שבמחוז שימשו למגורי-משנה, כלומר, לא כמגורי קבע כי אם בתים למטרת נופש או מטרות אחרות.
חפירה
אספקת מים
תעלות השקיה נחפרו כבר בעת העתיקה, לאורך הנהרות הגדולים: הפרת והחידקל במסופוטמיה, הנילוס במצרים העתיקה, האינדוס בתת-היבשת ההודית, עמק זניה בפרו ועוד.
קבורה
בני אדם יוצאי דופן בקרב בעלי החיים בנוהג של קבורת מתים. קבורה מכוונת, במיוחד לצד חפצים, עשויה להיות אחת הצורות המוקדמות ביותר של פולחן, שכן, כפי שמציע פיליפ ליברמן, היא עשויה להצביע על "דאגה למתים שמתעלה על חיי היומיום".
עדויות מצביעות על כך שהניאנדרטלים היו המין האנושי הראשון שקבר בכוונה את מתיו, בקברים רדודים יחד עם כלי אבן ועצמות בעלי חיים. הקבורה האנושית הבלתי מעורערת הקדומה ביותר שהתגלתה עד כה מתוארכת לכ-100,000 שנים לפני זמננו: במערת קדומים נמצאו שרידי שלד אנושיים מוכתמים באוכרה, המעלים השערה כי כי פולחן קבורה טקסי בעל משמעות סמלית רווח כבר לפני כמאה אלף שנה. אתרים נוספים לדוגמה כוללים את מערת שנידר בעיראק, מערת כבארה בישראל ואתר קרפינה בקרואטיה.
עם זאת, ישנם חוקרים הטוענים שייתכן שהגופות הוטמנו מסיבות לאו דווקא דתיות - קבורת המתים מונעת מחלות הקשורות להימצאות גופות, ומונעת הימשכות של אוכלי נבלות וטורפים אחרים.
שימושים כיום
ככל שהטכנולוגיה התקדמה, החלו להשתמש בחפירה לחקלאות, כרייה ועבודות עפר, ופותחו טכניקות וטכנולוגיות חדשות כדי להתאים למטרות אלו.
כיום חופרים בני אדם ממגוון סיבות, כמו לצורך חקלאות וגינון, כרייה וחציבה לחיפוש מינרלים, מתכות וחומרי גלם אחרים, הכנה לבנייה, בניית ביצורים, ארכאולוגיה, חיפוש מאובנים וסלעים ועוד.
אמצעי חפירה
בני אדם מסוגלים לחפור בחול ובאדמה בידיים חשופות, אך לרוב החפירה מתבצעת בקלות רבה יותר עם כלים. הכלי הבסיסי ביותר לחפירה הוא האת. בתקופה הנאוליתית ואף לפניה, לעיתים קרובות שימשה עצם השכם של חיה גדולה כאת חפירה. בזמנים המודרניים, אתים עשויים בדרך כלל ממתכת, עם ידית עץ. מכיוון שחלק מהחפירה עשוי להתבטא בחיתוך, במיוחד כאשר האדמה הנחפרת מכילה שורשי צמחים, החפירה נעזרת באת מושחזת.
לאורך ההיסטוריה, חפירה ידנית באמצעות אתים (לעיתים קרובות בשילוב עם ניכוש) הייתה האמצעי העיקרי לחפירה בבנייה, כרייה וחציבה, ופרויקטי חפירה העסיקו מספר רב של אנשים. לאחר המהפכה התעשייתית, מיכון באמצעות אתי קיטור ומאוחר יותר ציוד הידראולי (מחפרים כגון מחפרון ויעה אופני) החליף בהדרגה את רוב האתים הידניות. עם זאת, עדיין נעשה שימוש נרחב בחפירה ידנית, בין אם לצורך משימות חפירה קטנות (כגון טיפול בגינות בבתים פרטיים) ובין אם בשל המצאות מכשולים תת-קרקעיים (כגון כבל חשמלי) העלולים להפגע מכלים מכניים כבדים.
מבנה
ביצוע של חפירה משנה את פני השטח ויוצר בור, תעלה או מנהרה. החומר המסולק מהחפירה נקרא שפוכת, והוא יכול להיות מורחק מאזור החפירה או להיערם על גדותיה - למשל לצורך מילוי החפירה מחדש. תחתית החפירה היא הנקודה הנמוכה ביותר אליה הגיעה החפירה, ומסביב לחפירה נמצאות דפנות. באופן טבעי, דפנות החפירה מתייצבות בזווית כלפי תחתית החפירה, התלויה בסוג החומר (הקרקע, בדרך כלל) בו בוצעה החפירה, כך שרוחב החפירה נגזר מעומקה ומסוג הקרקע. תכונה זו ניתנת לשינוי באופן מלאכותי באמצעות דיפון.
סכנות
בעבודת חפירה כרוכות סכנות לרכוש ולחיי אדם:
חפירות עלולות גם להשפיע על מבנים סמוכים מסיבות שונות ולגרום לסדקים או התמוטטויות.
במדינות רבות ביצוע חפירה, הן בשטח ציבורי והן בשטח פרטי, דורש היתר מרשויות שונות.
אלברטוס זפאט
אלברטוס זפאט (בהולנדית: Albertus Zafet; 8 באוקטובר 1901 – 27 ביולי 1944) היה לוחם המחתרת ההולנדית וחקלאי, שהציל במלחמת העולם השנייה והשואה 20 יהודים ממוות בידי הנאצים והוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
אלברטוס זפאט נולד ב-8 באוקטובר 1901, ביישוב חקלאי במחוז דרנתה שבהולנד. הוא נישא לאלטיה, שבהמשך עזרה לו בהסתרת היהודים. נולדו להם שתי בנות. שתיהן חלו בפוליו בצעירותן.
אלברטוס ואשתו הבריחו והחביאו 20 יהודים, בעזרת המחתרת ההולנדית. היהודים הוחבאו בגינה בתוך לול תרנגולים נטוש, שנראה כמו חורבה, אך צויד בחשמל ובגז, כדי לספק תנאי מחיה נוחים. כשעלה החשד בדבר החבאת יהודים ביישוב, החלה חקירה של הקצין הנאצי הלמוט' יוהאן למציאתם והוצאתם להורג. כשסירב אלברטוס להסגיר את היהודים, נורה למוות בביתו מול אשתו וילדיו על ידי יוהאן.
הכרה והנצחה
ב-8 במרץ 1972 הוכר אלברטוס זפאט הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם, בעקבות העדויות של אישה שהציל, מיבום סיטה. לכבודו נשתל ביד ושם עץ חסיד אומות העולם.
לכבודו הוקם עמוד אינטרנט, וכן הוקמה אנדרטה קטנה דמוית מערה, כמו האחת שבה הסתיר יהודים.
דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר
דה הבילנד DHC-6 טווין אוטר (באנגלית: de Havilland Canada DHC-6 Twin Otter) הוא מטוס נוסעים/שרות דו מנועי, טורבופרופ מתוצרת דה הבילנד קנדה, בעל יכולת המראה ונחיתה קצרה (STOL ). המטוס יכול לשאת עד 20 נוסעים. המטוס מתוכנן להמראות ונחיתות ממסלולי עפר. ניתן להתקין על כן הנסע של המטוס, במקום הגלגלים, מגלשי סקי, מצופים או כן נסע אמפיבי.
יכולת המטוס לשיעורי נסיקה/צלילה גבוהים מאפשרת שימושים כמו הטסת צנחנים ופינוי רפואי.
היסטורית פיתוח ויצור
חברת דה הבילנד קנדה התחילה לפתח את אב הטיפוס של המטוס, כתחליף דו מנועי ל-DHC-3 החד מנועי, ב-1964. ב-20.5.1965 טס האבטיפוס (CF-DHC-X) את טיסתו הראשונה. בתהליך הפיתוח יוצרו שישה אבות טיפוס.
בשנת 1967 נמסרו המטוסים הסדרתיים הראשונים מסדרה 100-.
מאז, יוצרו על ידי חברת דה הבילנד קנדה 844 מטוסים סדרתיים, שחלקם עדיין פעילים ברחבי העולם.
בשנת 2005 רכשה וייקינג אייר את רישיון הסוג (TYPE CERTIFICATE) מחברת בומברדייה איירוספייס (BOMBADIER AEROSPACEׂ), שקנתה את דה הבילנד מידי חברת בואינג ב-1992. לאחר מכן רכשה החברה את רישיונות הסוג של כל דגמי DHC מ 1- עד 7-.
בשנת 2007 החליטה וייקינג אייר לחדש את יצורו של הדגם בגרסה 400-. המטוס הראשון נמסר ללקוח ב-2010 ועד 2015 יוצרו ונמסרו 75 מטוסים.
גרסאות המטוס ונתוניו
למטוס נבנו שלש גרסאות. DHC-6 100 ו DHC-6 200 על ידי De Havilland Canada ו DHC-6 300 על ידי Viking Air.
שימוש למטוס בישראל
רישום: 4X-AHP - סדרה 100. משרת את חברת עיט שירותי תעופה ותיירות למטרות הצנחה בשדה תימן. בעבר שירת המטוס כמטוס נוסעים בטיסות הקו תל אביב - ראש פינה של עיט שירותי תעופה.
רישום: 4X-AHZ - סדרה 300. שרת את חברת ארקיע מאפריל 1989 ועד מאי 1997. כינויו בארקיע היה "מצדה" והוא שימש לטיסות קו פנים ארציות ולטיסות הנאה בשמי הארץ.
תאונות ותקריות מיוחדות בישראל
4X-AHP: בשנת 1996 - תאונה בנחיתה במנחת פיק שברמת הגולן
4X-AHP: בשנת 2007 - תקרית בטיחותית במסגרת הצנחות בשדה תימן
גלזר
גלזר (בכתיב לועזי: Glaser, לעיתים Glazer) הוא שם משפחה גרמני שפירושו 'זגג'. {{פירושונים|
ראו גם
}}
המכון ללימודי השואה ע"ש ח. אייבשיץ
המכון ללימודי השואה ע"ש ח. אייבשיץ הוא מכון שנוסד בשנת תשמ"ז-1987 ביוזמתו של יהושע אייבשיץ לזכר אשתו חדווה. אייבשיץ תרם את התרומה הראשונית לביסוס המכון וגם כתב כמה ספרים על עמידה יהודית בשואה.
המכון אשר שוכן במרכז התרבות הדתי בשכונת "נווה שאנן" בחיפה, מוכר על ידי מינהל חברה ונוער במשרד החינוך וכן על ידי מינהל החינוך של עיריית חיפה.
קהל היעד המרכזי של המכון הם תלמידים, בני נוער וחיילים. במשך שנת לימודים משתתפים בימי העיון שמקיים המכון כ-8000 תלמידים, כ־1000 חיילים ועוד מאות המשתתפים בימי עיון לציבור הרחב.
העמותה
המכון ללימודי השואה מופעל על ידי עמותה ציבורית שבין חבריה נמנים:
מקורותיו הכספיים של המכון הם: תרומות, גביית כספים מהמשתתפים בימי עיון, מענקים של האפוטרופוס הכללי ושל ועידת התביעות.
מטרות
הארגון מגדיר את המטרות הבאות:
193
נפטרו
רבי יהודה הנשיא
המכון ללימודי השואה ע"ש ח. אייבשיץ
פעילויות
ימי עיון לתלמידי בתי ספר וחיילי צה"ל, ספריית עיון (6000 ספרים), ספריית ווידאו (1000 קלטות), הכנת משלחות תלמידים לפולין, השתלמויות למורים והכשרתם לקראת יציאתם למסעות תלמידים בפולין: "את אחיי אנוכי מבקש", תיעוד עדותם של ניצולי שואה, תערוכות, סיוע לתלמידים בכתיבת עבודות וערבי עיון לציבור הרחב. לפעילות המכון מגיע ציבור מגוון של מבוגרים, תלמידים מבתי הספר הממלכתיים והממלכתיים-דתיים וחיילים. המכון מטפח ומעודד מסגרת התנדבותית הנקראת "נוער נאמן זיכרון השואה". בנוסף מדי שנה (מאז שנת 2013) מתנהל במכון מפגש קבוע בין בני נוער לניצולי שואה ובסופו של התהליך אשר משתרע על שנה שלמה, בני הנוער מעלים הצגה על הסיפורים האישיים של ניצולי השואה.
הרברט גלאדסטון, הויקונט גלאדסטון הראשון
הרברט ג'ון גלאדסטון, הויקונט גלאדסטון הראשון (באנגלית: Herbert John Gladstone, 1st Viscount Gladstone; 7 בינואר 1854 – 6 במרץ 1930) היה פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה הליברלית. שר הפנים בממשלות הנרי קמפבל-באנרמן והרברט הנרי אסקווית' עד שנת 1910 והמושל הכללי הראשון של דרום אפריקה בין 1910 ל-1914. גלאדסטון היה בנו של ויליאם גלאדסטון, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה
הרברט ג'ון גלאדסטון נולד בוסטמינסטר, לונדון, בשנת 1854. הוריו היו ויליאם גלאדסטון וקתרין גלאדסטון. גלאדסטון הצעיר חונך באוניברסיטת קולג' של אוקספורד. בין השנים 1877–1880 היה גלאדסטון מרצה להיסטוריה בקולג' קבל באוניברסיטת אוקספורד. לאחר מכן נכנס גלאדסטון לקריירה פוליטית מטעם המפלגה הליברלית שהונהגה בידי אביו. גלאדסטון היה חבר בית הנבחרים הבריטי במשך שלושים שנה עד 1910. בשנה הראשונה לקריירה הפוליטית שלו עסק בתור מזכיר פרטי של אביו שהיה באותה העת בקדנציה השנייה שלו בתור ראש הממשלה. בשנת 1881 מונה ללורד הראשון של האוצר (בבריטניה הלורד השני של האוצר הוא שר האוצר). במהלך אירועי מלחמת הבורים השנייה מילא גלאדסטון תפקיד של מגשר ופעל למנוע מהתפרקות של המפלגה הליברלית בין תומכי למתנגדי המלחמה. בשנת 1903 הסדיר ברית פוליטית עם מנהיג מפלגת הלייבור, רמזי מקדונלד, אשר השפיעה על תוצאות הבחירות הכלליות ב-1906. במסגרת הקריירה הפוליטית שלו היה מעורב גלאדסטון במספר משרות מנהל בממשלות הליברליות ובשנת 1905 מונה לשר לענייני פנים בממשלתו של הנרי קמפבל-באנרמן.
בתפקיד השר לענייני פנים פעל גלאדסטון לצד דייוויד לויד ג'ורג' להסדר חוק הפיצויים לפועלים משנת 1906 אשר הביא לכך שפועלים שנפצעו בזמן עבודתם יקבלו תמיכה ממשלתית כלכלית. לאחר קריאה ציבורית ממושכת, גלאדסטון היה האחראי לחקיקת 8 שעות עבודה לפועלים במכרות מתחת לפני האדמה. לצד מזכירו הרברט סמואל, גלאדסטון העביר 34 חקיקות שונות בתקופת כהונתו בתפקיד השר לענייני פנים. בשנת 1910 ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת מינה את גלאדסטון לתפקיד המושל הכללי הראשון של דרום אפריקה לאחר הקמתה של מושבת איחוד דרום אפריקה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נכנס גלאדסטון, לצד ראש ממשלת דרום אפריקה, לואי בותה, למאבק נגד מרידת מאריץ שהתנגדה למעורבות הדרום אפריקאית במלחמה לצד הבריטים. חודש לאחר כניסת הממלכה המאוחדת למלחמה הוחלף גלאדסטון בתפקיד המושל הכללי בסידני בוקסטון, הרוזן בוקסטון הראשון. לאורך מלחמת העולם הראשונה היה מעורב גלאדסטון בארגוני גיוס תרומות שונים בדרום אפריקה. בשנת 1917 ניתן לגלאדסטון מסדר האימפריה הבריטית. לאחר המלחמה יצא לגמלאות ונפטר בשנת 1930 בואר, הרטפורדשייר.
פברואר
פברואר (מלטינית Februarius; נהגה: "פבואר") הוא החודש השני בלוח השנה הגרגוריאני. חודש זה קרוי על שם "פברואה" (Februa), פסטיבל רומי, שנחגג באידו של החודש. השם לקוח מהמושג הלטיני "פברום" (Februum), שמשמעותו "טיהור".
כיום החודשים ינואר ופברואר הם החודשים הראשונים בשנה, אך שניהם היו האחרונים שהתווספו ללוח השנה. הם הוספו על ידי נומה פומפיליוס במאה השביעית לפני הספירה. לפני כן הרומאים נהגו להחשיב את תקופת החורף לתקופה שאין בה חודשים, ולכן, לפני הוספתם של החודשים ינואר ופברואר ללוח השנה הרומי, היו בו עשרה חודשים בלבד ומרץ היה החודש הראשון בשנה.
בכל שנה, חודש פברואר מתחיל בדיוק באותו היום בשבוע שבו התחיל חודש יוני בשנה שלפני. כמו כן, בכל שנה לא מעוברת, חודש פברואר מתחיל גם בדיוק באותו יום בשבוע שבו מתחיל חודש מרץ, וגם בדיוק באותו יום בשבוע שבו מתחיל חודש נובמבר. בשנים מעוברות, חודש פברואר מתחיל באותו יום בשבוע שבו מתחיל חודש אוגוסט.
באזור חצי הכדור הצפוני, פברואר הוא חודש חורפי ואילו בחצי הכדור הדרומי, פברואר הוא חודש קיצי. בישראל, פברואר (יחד עם מרץ) הוא החודש בו חל שיא הפריחה, בעיקר של הכלניות, אך גם של פרחים רבים אחרים, כגון צבעונים, נוריות, תורמוסים ואירוסים, המתחילים לפרוח בשלהי פברואר, אחרי הגשמים הכבדים של החורף.
ככלל, יש בחודש פברואר 28 ימים, עם מספר יוצאים מן הכלל: שנה שמספרה מתחלק בארבע ללא שארית תהיה שנה מעוברת ולכן יהיו בפברואר 29 ימים, אך בשנה שמספרה מתחלק במאה פברואר הוא בכל זאת בן 28 ימים בלבד אלא אם כן המספר מתחלק גם בארבע מאות, למשל, בשנת 2000 היו לפיכך 29 ימים בחודש פברואר אך בשנת 1900 היו 28 ימים בחודש פברואר (משום שהשנה מתחלקת בארבע ובמאה אך לא בארבע מאות). חודש זה הוא החודש היחיד שקיים בלוח הגרגוריאני שבו מספר הימים משתנה, והוא גם החודש הקצר ביותר בלוח הזה.
בשנת 1232, המשכיל האנגלי יוהנס דה סקרובוסקו (Sacrobosco) כתב בספרו שנקרא De Anni Ratione, שאורכו המקורי של חודש פברואר היה 29 יום. לפי סברתו של סקרובוסקו, כשאוגוסטוס קיסר קרא את חודש אוגוסט על שמו, הוא העביר יום אחד מחודש פברואר לחודש אוגוסט, על מנת שחודש אוגוסט לא יהיה קצר מחודש יולי שנקרא על שם יוליוס קיסר, שהיה אביו המאמץ. לטענה זו אין ביסוס בממצאים היסטוריים.
ג'נגו (זמר)
עמיר רוסיאנו, הידוע בשם הבמה "ג'נגו", (נולד ב-1 ביוני 1970) הוא נגן וזמר רוק ישראלי. "ג'נגו" הוא גם שמה של להקת רוק תל אביבית שפעלה בין השנים 1995–2001 ובה שימש רוסיאנו כסולן. הכינוי ג'נגו נשאר מחוץ לבמה בקרב הקהל וחבריו ומכריו.
היסטוריה
הלהקה הוקמה על ידי עמיר "ג'נגו" רוסיאנו (שניגן לפני כן במסגרת הרכבי הרוק "האחים פורטיס", "תערובת אסקוט", ״תופעת דופלר״ ו"ירמי קפלן והפרחים"), הגיטריסט נושי פז (שהיה המתופף של להקת "פורטרט") ורן שמעוני (המתופף של להקת "השוונג של הפיתה", פיטר רוט, יהודית רביץ וירמי קפלן).
הפרויקט הראשון של ההרכב היה האלבום קשורים, שיצא ב-1995, ומתוכו הסינגל שזוהה עם הלהקה בתקופה ההיא: "מה היא חשבה".
ב-1998 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "מרחק של מטר", אשר זכה להצלחה ולביקורות משבחות, הרבה בזכות הסינגלים "לילה:, "כמו פעם" ו"כשתבוא השעה".
ב-1999 הוקלט תוך יומיים בלבד אלבומה השלישי של הלהקה - "מאה שקל אחרונים". אלדד גואטה, שתיפקד על תקן קלידן אורח באלבום הקודם והצטרף להרכב בסיבוב ההופעות שבא בעקבותיו, צורף כבסיסט ללהקה. האלבום הוקלט באולפני הלייבל "פאסט מיוזיק", והוא אחד התקליטים הראשונים שיצאו בלייבל זה, שהקימו אמיר שור וג'נגו. הלייבל חרת על דגלו את הפצת המוזיקה המחתרתית והאלטרנטיבית ללא שיקולי מסחריות. באותו הלייבל גם הוציא ג'נגו שני תקליטים אינסטרומנטליים.
ב-2002 יצא "לנשום במים", תקליט בו ג'נגו מנגן בכל הכלים (תופים, בס, גיטרות), ומתוכו הסינגלים שבוע נשאר ולנשום במים.
מאז ועד שנת 2004 הופיע ג'נגו בהרכב חדש ומצומצם שכלל את אלדד גואטה על בס וגילי רייכנטל על תופים. ב-2004 עבר ג'נגו להופיע לבד עם גיטרה אקוסטית.
בשנת 2010 החל להופיע עם הרכב חדש הכולל את גלעד שמואלי (תופים), מרק לזר (בס) ורון בונקר (גיטרה).
באוגוסט 2017 הוציא אלבום עם להקת Vegan Friendly כבסיסט ובספטמבר הוציא אלבום סולו בשם בתוך רגע. שנה לאחר מכן השתתף בהפקת אלבומו של גבע אלון "מחפש שמיים".
בפברואר 2020 לקח עם אור אדרי חלק באלבום המחווה ליענקל'ה רוטבליט בשם "הוצאו מהקשרם - שרים רוטבליט" ובו חידשו את שירו "ימי ראשית הקיץ". באותה שנה השתתף בפסטיבל "סימנים חיוניים" אשר התקיים במשך שמונה ימים במאי 2020, ביוזמת עיריית תל אביב וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב במסגרתה עלו בשידור חי אמנים ישראלים מוכרים, עם הופעות בסגנונות אינדי-פולק-רוק, אלקטרוני, ג'אז ואקספרימנטלי.
בשנת 2022 היה דמות מרכזית בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
חיים אישיים
ג'נגו נשוי ואב לבת ובן. הוא טבעוני, ועל גופו אף קעקע את דמויותיהם של מהטמה גנדי ופיל משום שרצה ליצור משהו שקשור לטבעונות.
208
אירועים
קרב הצוקים האדומים בסין העתיקה
תסמונת אשרמן
תסמונת אשרמן היא תופעה של צלקות בחלל הרחם, לרוב בעקבות גרידה, הגורמות לעיתים להידבקות הדפנות עד לכדי חסימה מלאה. התופעה תוארה לראשונה ב-1894 על ידי היינריך פריטש ואופיינה על ידי הגינקולוג יוסף (גוסטב) אשרמן, מנהל מחלקת יולדות בבית חולים הקריה בתל אביב, שעל שמו היא קרויה.
התסמונת היא תוצאה של טראומה שנגרמת לאזור הרחם. בעקבותיה נפגעים הסיכויים להיריון, יש הפרעות בווסת והפלות. הודות למכשור מודרני כגון ציוד היסטרוסקופיה ניתן לצפות ישירות בחלל הרחם ולזהות במדויק את האזור הפגוע ואת חומרת המצב. שיטה נוספת היא למלא את הרחם בנוזל ולבצע בדיקת אולטרה-סאונד.
סימנים ותסמינים
היא יכולה להוביל לאי פוריות ולהפלות חוזרות.
לעיתים היא מתלווה בכאבים בעת הווסת והביוץ בעקבות החסימות.
גורמים
השכבה הפנימית של הרחם נקראת רירית הרחם, והיא מחולקת לשתי שכבות. השכבה הבסיסית, הנשארת קבועה, והשכבה הפונקציונלית הנושרת בעת הווסת ומתחדשת בכל חודש.
טראומה לשכבה הבסיסית יכולה לגרום ליצירת רקמה צלקתית בה, ולהביא להדבקויות ולחסימת החלל בדרגות שונות.
טראומה כזו נגרמת לרוב מביצוע תהליך של גרידה, לסיום הריון או להוצאת שליה שלא השתחררה. גורמים נוספים, נדירים יותר יכולים להיות ניתוחים (כמו ניתוח קיסרי או ניתוח להסרת שרירן), דלקות באגן וסיבוכים הכרוכים בשימוש בהתקן תוך רחמי.
אבחון
דיווח האישה על גרידה בעקבות הפלה או שארית שליה, שאחריו יש שינויים משמעותיים בווסת, או העלמות שלה, יכוונו את הרופא לבדיקת האפשרות לתסמונת. היסטרוסקופיה אבחנתית נחשבת לבדיקת מדד הזהב עבור תסמונת אשרמן. ניתן לאבחן את התסמונת גם באמצעות צילום רחם. בדיקות הורמונליות לאישה הסובלת מהתסמונת יתקבלו ברוב המקרים תקינות, בהתאם לגיל האישה ומצב הפוריות שלה.
טיפול
כדי לשקם פוריות, ניתן לבצע היסטרוסקופיה ניתוחית על מנת לפתוח את ההדבקויות. בתסמונת אשרמן ההדבקויות נוטות לעיתים קרובות לחזור.
כדי להפחית את הסיכון לחזרתן ניתן להחדיר לרחם לאחר הניתוח בלון, או התקן תוך רחמי למשך מספר ימים. גם החדרה של חומצה היאלורונית נמצאה כמסייעת להפחתת הסיכון לחזרת הדבקויות.
יחסי בורונדי–צרפת
יחסי בורונדי–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של בורונדי לבין הרפובליקה הצרפתית.
סקירה כללית
בורונדי היא מדינה שקיבלה עצמאות מבלגיה כחלק מעצמאות מדינות האימפריה הבלגית. צרפתית היא אחת השפות הרשמיות והמדינה חברה בארגון לה פרנקופוני. צרפת הכירה בבורונדי וכוננה איתה יחסים עוד זמן קצר אחרי עצמאותה. צרפת השעתה את היחסים הדיפלומטיים שלה עם בורונדי בין השנים 1996–1998 במהלך מלחמת האזרחים בבורונדי.
שתי המדינות היו אחת נגד השנייה בנוגע למשפט של העיתונאי הבורונדי מוסלמי חסן רובקוקי בשנת 2001. צרפת ייצגה את הליברליות וביקרה באופן חריף את בורונדי על שליחת העיתונאית למאסר עולם. מקרה זה עורר את העיתונאים הצרפתים (וכל הכותבים בצרפתית) ליציאה למאבק על ההגנה על חופש העיתונות. בעקבות לחצים מצד מדינות המערב ובראשותן צרפת ובלגיה, הופחת עונשו של רובקוקי לשלוש שנים בלבד בשנת 2013 והוא שוחרר מסיבות בריאותיות בסוף 2013.
פינגווין זוטר
פִּינְגְּוִין זוּטָר (שם מדעי: Eudyptula minor) הוא הקטן במיני הפינגווינים. הוא חי לאורך חופי ניו זילנד, ארכיפלג צ'טהאם, טזמניה ודרום אוסטרליה. באוסטרליה הם מכונים פינגווין פיה (fairy penguins) בשל גודלם הקטן, ובניו זילנד הם נקראים פינגווין כחול קטן (little blue penguins) או פינגווין כחול בשל צבע נוצותיו. בשפת המאורים נקראים קורורה (kororā).
טקסונומיה
הפינגווין הזוטר תואר לראשונה ב־1781 על ידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן ריינהולד פורסטר. קיימים מספר תת־מינים של הפינגווין הזוטר, אך המדענים עדיין חלוקים בדעתם בנוגע לסיווג המדויק של האוכלוסיות השונות לתת־מינים, תת־המינים שונים במעט זה מזה בניצוי. ההולוטייפים שמשמשים לתיאור תת־המינים Eudyptula minor variabilis ו־Eudyptula minor chathamensis נמצאים במוזיאון טה פפה טונגרווה. מחקרים המבוססים על DNA בגרעין ובמיטוכונדריה מצביעים על כך שהפיצול בין Eudyptula לסוג פינגווין החגורה (Spheniscus) התרחש לפני כ־25 מיליוני שנים.
תיאור
אורכו של הפינגווין הזוטר כ־33 עד 43 ס"מ, ומשקלו כ־1.5 ק"ג. ישנה דו צורתיות זוויגית במידה מועטה, כאשר הזכר גדול במעט מהנקבה ומקורו ארוך ורחב יותר.
צבע נוצות הגב והעורף נע בין כחול לשחור, והחזה ושאר פלג הגוף הקדמי לבנים. בפניו הנוצות הלבנות מופיעות מתחת לעיניים. פינגווינים מקנטרברי ומחצי האי בנקס הם בעלי גוון בהיר יותר בגבם, והנוצות הלבנות בהם מכסות שטח נרחב יותר בחלקים האחוריים והקדמיים של גב הסנפיר. אין שינוי עונתי בניצוי. לצעירים ניצוי דומה לבוגרים, נוצות הגב כחולות יותר (הצבע דוהה עם הזמן) ומקורם צר יותר.
בדומה לפינגווינים אחרים, הכנפיים של הפינגווינים הזוטרים התפתחו לסנפירים המשמשים לשחייה.
התנהגות
הפינגווין הזוטר הוא הלילי ביותר מכל מיני הפינגווינים. ביום הוא משחר אחר מזון בים או ישן בקנו. במהלך השנה כולה הם חיים במושבות גדולות המכילות מספר רב מאוד של פרטים. הקן נבנה בתוך מאורה או מתחת לשיח, ושם גם מוטלות הביצים וגדלים הצאצאים; הקן בדרך כלל מצוי בסביבות חוף הים. הפינגווינים הזוטרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 2 או 3 שנים.
תזונת הפינגווינים הזוטרים משתנה בין האוכלוסיות השונות, אולם בדרך כלל היא מבוססת על דגים, דיונונים, קריל ובעלי חיים ימיים קטנים שונים. לפעמים הם אף שולים בעלי חיים דוגמת סוסוני ים או סרטנאים מקרקעית הים. המזון נבלע בשלמותו מתחת למים, ולא מבותר על ידי המקור. בגלל מבנה גופם והשימוש היעיל שהם עושים בכנפיהם כדי לנוע במים, הפינגווינים הזוטרים מסוגלים לצלול בצורה טובה מאוד. בדרך כלל, הצלילה מתבצעת לעומקים של בין 10 ל־30 מטרים, ולעיתים רחוקות אף לעומקים של 60 מטרים. עם זאת, עיקר התזונה מתבצעת עד לעומק 5 מטרים. הפינגווין ניזון ביחידות, כאשר יתקל בלהקת דגים הוא יקיף אותה מספר פעמים ואז יצלול למרכזה בעודו לוכד דג. תנודות באספקת המזון עשויה להסביר את חילוף החומרים האיטי במין בהשוואה למינים קרובים.
לפינגווינים הזוטרים, כמו לשאר הפינגווינים בפרט ולכל העופות הימיים בכלל, תוחלת חיים ארוכה יחסית לעופות אחרים בממדיהם: כ־6.5 שנים. עם זאת, נודע שפרטים מסוימים, שהתגלו משום שנלכדו וסומנו, הגיעו לגיל מופלג של מעל 20 שנים.
הפינגוונים הזוטרים חוזרים למושבות הקינון כדי להאכיל את צאצאיהם בשעות בין הערביים. הם שוחים עד למרחק של כ־100 קילומטרים מהחוף בחיפושיהם אחר מזון, ובדרך כלל העלייה לחוף מתבצעת בקבוצות קטנות - התנועה בקבוצות מספקת הגנה מסוימת מפני טורפים, שנוטים לתקוף פרטים בודדים. המין אינו נתון בסכנת הכחדה ומצב השימור שלו הוא "ללא חשש", אולם ישנן אוכלוסיות מסוימות הנתונות בסכנה. נראה שהאוכלוסייה העולמית של הפינגווינים הזוטרים כוללת כ־500,000 זוגות. ביבשה, הפינגווינים הזוטרים מאוימים מצד כלבים, שועלים, חתולים, חמוסים והרמינים.
שון אסטין
שון פטריק אסטין (באנגלית: Sean Patrick Astin; נולד ב-25 בפברואר 1971) הוא שחקן, במאי ומפיק קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
נולד בשם שון פטריק דיוק (Sean Patrick Duke) בסנטה מוניקה, קליפורניה שבארצות הברית לאב יהודי ולאם נוצרייה. הוא בנה של פטי דיוק, שחקנית הקולנוע זוכת פרס אוסקר. ב-1994 גילה אסטין שאביו הביולוגי הוא מייקל טל, מוזיקאי ומלחין. מיד לאחר שנפרדה מבעלה הראשון התחתנה דיוק עם השחקן זוכה פרס האוסקר ג'ון אסטין. אחיו למחצה הוא השחקן מקנזי אסטין.
אסטין סיים בהצלחה את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עם תואר בהיסטוריה ובשפה האנגלית והשתתף בסטודיו למשחק על שם סטלה אדלר בלוס אנג'לס.
נשוי לכריסטין הארל מ-1992, לזוג שלוש בנות.
קריירה
בגיל 13 שיחק אסטין בסרטו הראשון, סרטם של ריצ'רד דונר וסטיבן ספילברג הגוניס לצד ג'וש ברולין וג'ו פנטוליאנו. ב-1989 קיבל אסטין תפקיד קטן בסרט "מלחמת רוז ברוז" וב-1990 שיחק בסרט המלחמה Memphis" Belle". ב- 1991 שיחק אסטין בסרט "חיילי צעצוע" לצד ויל ויטון ולואיס גוסט ג.ר. ב-1992, הוא שיחק לצד רובין טאני בסרט "קשר בכל מחיר". ב-1993 גילם אסטין את דמותו של שחקן הפוטבול, "רודי רוטיגר" בסרט "רודי". ב-1994 ביים אסטין יחד עם אשתו כריסטין סרט קצר בשם "Kangaroo Court", יחד היה מועמד הזוג לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר. ב- 1998 השתתף אסטין לצד האלי ברי ואמירי ברקה בסרטו של וורן בייטי "Bulworth". בשנת 2001 גילם אסטין את הדמות הספרותית סמוויז גמג'י בסרט שובר הקופות ועטור הפרסים של פיטר ג'קסון המבוסס על הנובל שר הטבעות, שר הטבעות: אחוות הטבעת לצידם של אלייז'ה ווד, ויגו מורטנסן ואיאן מקלן. לתפקידו של גנדלף נבחן גם אביו החורג של אסטין, ג'ון. ב-2002 השתתף אסטין בסרט ההמשך של הטרילוגיה, שר הטבעות: שני הצריחים באותו תפקיד. ב-2003 שיחק אסטין בסרט האחרון בסדרה, שר הטבעות: שיבת המלך, אסטין קיבל ביחד עם אלייז'ה ווד את פרס הMTV בקטגוריית הצוות הטוב ביותר. ב-2004 שיחק אסטין לצד אדם סנדלר ודרו ברימור בקומדיה 50 דייטים ראשונים. ב-2006 שיחק אסטין בסרט קומדיה/דרמה ופנטזיה, קליק לצד אדם סנדלר וקייט בקינסייל. אסטין השתתף גם במספר סדרות טלוויזיה: אנג'ל,"Meerkat Manor", קוראים לי ארל, 24,מונק, חוק וסדר, "Into The West" ודברים מוזרים.
אסקר (עיר)
אסקר היא עיר במחוז אקשהוס שבנורווגיה, הממוקמת 30 ק"מ דרום-מערבית לאוסלו. העיר הוקמה ב-1 בינואר 1838.
באסקר מתגוררים, נכון ל-2019, 61,523 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-11 הכי גדולה בנורווגיה לפי אוכלוסייה. שטחה של העיר הוא 101 קילומטרים רבועים.
היסטוריה
אסקר הוקמה בשנת 1838 על ידי נוצרים לותרנים קונסרבטיביים. ב-1879 נבנתה באסקר כנסיית אסקר הנאו-גותית, והיא מהווה מקור תיירות מרכזי באקשהוס.
הסניף הראשון של איקאה מחוץ לגבולות שוודיה הוקם באסקר בשנת 1963.
גיטרה אקוסטית
גיטרה אקוסטית היא כלי נגינה שהומצא ופותח באמריקה בתחילת המאה ה-20. המאפיין המבדיל גיטרה זו מסוגי גיטרה אחרים הוא שימוש במיתרים עשויים מתכת, בניגוד למיתרי מעיים או ניילון, הנהוגים בגיטרה הקלאסית ובכלי מיתר רבים אחרים. חברת מרטין הייתה מחלוצי מפתחי הגיטרה הזו, והביאה אותה לפופולריות לה היא זוכה כיום.
שם וסיווג
המונח "גיטרה אקוסטית" מבלבל משום שגם הגיטרה הקלאסית, וגיטרות מסורתיות אחרות, הן בעלות צליל מוגבר אקוסטית, כלומר באמצעות תיבת תהודה ולא באמצעות פיק אפ ומגבר חשמליים. אך בעולם השתרש השימוש במונח "גיטרה אקוסטית" (Acoustic guitar) כמקביל למונח האמריקני "גיטרה בעלת מיתרי פלדה" (steel string guitar), וכניגוד לגיטרה הקלאסית (Classical guitar) אשר מכונה לעיתים בארצות הברית "גיטרה בעלת מיתרי ניילון" (nylon string guitar). גם המונחים האמריקנים עלולים לבלבל, משום שמיתרי מתכת של גיטרות אקוסטיות אינם עשויים בהכרח מפלדה בלבד, וגם המיתרים הנמוכים של גיטרות קלאסיות מצופים לרוב מתכת. למעשה, ההבדל החשוב ביותר אשר מגדיר את שני סוגי הגיטרות הוא במתיחות המיתרים, אשר ב"גיטרה אקוסטית" היא בערך כפולה ממתיחות המיתרים בגיטרה הקלאסית. מהבדל זה נגזרים ההבדלים בצליל האופייני, במבנה הגיטרה ובסגנון הנגינה.
צליל הגיטרה
הגיטרה האקוסטית נפוצה בעיקר בקרב נגני מוזיקה מערבית-מודרנית, כגון רוק, פולק, בלוז, קאנטרי וסווינג. השימוש במיתרי מתכת ובתיבת תהודה גדולה יותר מפיק צליל בהיר וחזק, שמאפשר מרחבים מוזיקליים חדשים. במהלך השנים פותחו סוגים שונים של גיטרות אקוסטיות, בין השאר בניסיון ליצור צליל שונה וייחודי שיוכל להשמע יחד עם שאר הלהקה ככלי מרכזי, ולא ייבלע ברקע.
היסטוריה
הגיטרה האקוסטית המודרנית פותחה בהדרגה מתוך הגיטרה של התקופה הרומנטית מן המאה ה-19. פיתוח זה נעשה בארצות הברית, במאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20. בנוסף על פיתוח המיתרים השזורים ממתכת, ששימשו קודם לכן בכלי בנג'ו, הפיתוח כלל מספר שכלולים שנועדו לאפשר לגיטרה לעמוד במתיחות הגדולה בהרבה של מיתרים אלו:
במשך הזמן הומצאו עיצובים חדשים ושונים, וכך נוצר מגוון סוגים של גיטרות אקוסטיות. כל חברה פיתחה עיצוב ייחודי, כשהנפוצים שבהם הם ה- Dreadnought וה-Orchestra Model של מרטין, ה-Jumbo של גיבסון וגיטרות העץ הקמור (Arch Top), גם הן של חברת גיבסון. בסוף שנות השבעים פיתחה חברת Ovation דגמי גיטרה מחומרים מרוכבים הלקוחים מתעשיית התעופה במקום עץ והציגה עיצוב מיוחד הכולל בטן מעוגלת ומספר פתחי תהודה קטנים במקום פתח תהודה מרכזי יחיד.
סוגי הגיטרה
כיום קיימות גיטרות אקוסטיות-מוגברות המאפשרות הגברה חשמלית של הצליל המופק תוך שימוש בפיקאפ, בדומה לגיטרות חשמליות. גיטרות אלה מתפקדות כגיטרות אקוסטיות לכל דבר כשאינן מחוברות למגבר. כמו כן קיימות גיטרות אקוסטיות עם מיתרים כפולים, כלומר שישה זוגות מיתרים - סה"כ 12 מיתרים, ומכאן שמה - twelve string guitar. כאשר כל מיתר מוכפל, הגיטרה מעניקה צליל עשיר במיוחד, בדומה למנדולינה או בוזוקי.
סגנונות נגינה אופייניים
עד סוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים הייתה הגיטרה האקוסטית בעיקר כלי ליווי במוזיקה הפופולרית, ומספר קטן של מוזיקאים אמריקאים מתחום הבלוז החלו לשלב בשיריהם גם נגינה של קטעי סולו. הבולטים ביניהם היו רוברט ג'ונסון (Robert Johnson) וביג ביל ברונזי (Big Bill Broonzy) שהניחו את היסודות לנגינת קטעי סולו בגיטרה אקוסטית.
בשנות השישים החלו מוזיקאים אמריקאים (לבנים) מתחום הקאנטרי לפתח סגנונות נגינת קטעי סולו על גיטרה אקוסטית תוך אימוץ טכניקות נגינה של בנג'ו, וכך התפתחו מספר טכניקות נגינה ייחודיות לגיטרה אקוסטית כשהבולטת בהן היא פינגר סטייל (Finger Style) - פריטה בעזרת האצבעות (נקרא בעבר גם Finger Picking) שפותחה על ידי מרל טראוויס (Merle Travis) ושוכללה על ידי גיטריסטים כמו דוק ווטסון (Doc Watson) וג'ון פאהי (John Fahey).
סגנונות המוזיקה בהם נעשה שימוש בטכניקת נגינה זו בקטעי סולו עדיין היו סביב הקאנטרי והבלוז אך החל משנות השבעים גיטריסטים כמו ליאו קוטקה (Leo Kottke) האמריקאי ששכלל את הסגנון לגיטרה אקוסטית בת 12 מיתרים ומרסל דאדי הצרפתי (ממוצא יהודי) ששילב בנגינתו אלמנטים של פולק אירופאי ומוזיקה קלאסית - הפכו את הגיטרה האקוסטית לכלי סולו מתוחכם ומאתגר לא פחות מגיטרה קלאסית.
מרסל דאדי גם פרץ את הדרך למוזיקאים רבים מחוץ לארצות הברית ואכן כיום בין הגיטריסטים המובילים בנגינת סולו על גיטרה אקוסטית בולטים לורנס ג'ובר (Laurence Juber) הבריטי וטומי עמנואל (Tommy Emmanuel) האוסטרלי.
תיבת התהודה
מיתרי הגיטרה מחוברים בקצותיהם האחד ללוח ה"חזית" (באנגלית top) של תיבת התהודה ומעבירים אליו את תנודות הפריטה. תנודות החזית הן שיוצרות את צליל הגיטרה האקוסטית, ולכן החזית היא החלק החשוב ביותר בגיטרה ונקראת לעיתים גם "לוח התהודה" (באנגלית soundboard). תפקיד התחתית והצדדים של תיבת התהודה הוא בעיקר להחזיר את תנודות האוויר בתוך התיבה אל לוח התהודה, ולכן הן לרוב בנויות באופן שונה ומעץ שונה. במרכז לוח התהודה יש לרוב פתח תהודה עגול שתפקידו להקרין את תנודות האוויר בתוך הגיטרה לכיוון המאזין. עם זאת קיימים גם עיצובים של שני פתחי תהודה בצורת האות f בדומה לפתחי התהודה של כינור, וכיום אף מגוון עיצובים חדשניים של פתח או מספר פתחים בצורות שונות, סימטרים או אסימטריים, שמטרתם גם אסתטית וגם השגת איכויות צליל שונות, למשל הדגשת צלילים נמוכים יותר או גבוהים יותר.
כדי להשיג צליל רם וצלול יותר, לוח התהודה צריך להיות דק וקל ככל האפשר, בדומה לעור של תוף. אך מצד שני הלוח חייב לעמוד במתח תמידי של כמה עשרות קילוגרם שמפעילים עליו המיתרים, ולכן עליו להיות קשיח וחזק יחסית לעוביו. מסיבה זו הלוח מחוזק מצידו הפנימי בתמוכות, אשר התצורה המיוחדת שלהן אופיינית לכל יצרן ובונה גיטרות, ומכתיבה במידה רבה את איכות הצליל של גיטרות טובות במיוחד. מבנה דומה קיים גם בגיטרות קלאסיות, אך חשיבותו רבה יותר בגיטרות האקוסטיות הנדרשות לעמוד במתח מיתרים כפול כמעט.
בגיטרות זולות למתחילים תיבת התהודה עשויה לרוב מעץ לבוד על מנת לחסוך בעלות. אך בגיטרות איכותיות, צליל טוב מושג על ידי בניית לוח התהודה, לכל הפחות, מעץ "מלא" (solid), כלומר מגולף מחתיכת עץ יחידה. בפועל, לוח תהודה מלא בנוי למעשה משני חצאים המגולפים לרוב מפרוסות עץ סמוכות, ומחוברים בתפר באמצע הגיטרה כך שמתקבל דגם עץ סימטרי (באנגלית book matching). בגיטרות טובות ויוקרתיות אף יותר, לא רק לוח התהודה אלא גם שאר חלקי תיבת התהודה בדרך-כלל עשויים עץ מלא. העץ הנפוץ ביותר כיום לייצור לוח התהודה של גיטרות אקוסטיות הוא מינים שונים של אשוחית, בעיקר אשוחית סיטקה, וכן משתמשים בעצי ארז, מהגוני ולעיתים סוגים אחרים של עץ חזק וקל. הצד האחורי והצדדים של גוף התהודה נבנים בדרך-כלל מעץ צפוף יותר, כגון סיסם הודי, סיסם ברזילאי, מהגוני, אדר ועוד. בשנים האחרונות יש גיטרות אקוסטיות הנבנות מסיב פחמן לצורך עמידות לפגיעות חיצוניות ויציבות בתנאי מזג-אוויר שונים.
אגני-6
תיאור
אגני-6 מתוכנן להיות טיל בליסטי 4-שלבי. אגני-6 צפוי להיות בעל יכולות MIRV, כמו גם MaRV. ראשי נפץ אלו הניתנים לתמרון ייתנו לאגני-6 טווח מורחב, אך טרם פורסם נתון מספרי בנושא. אגני-6 יהיה גבוה מקודמו אגני-5, ותוכנן לעבור ניסוי ראשון ב-2017 ממשלת הודו עדיין לא לאשר את הפרויקט, למרות DRDO השלים כל החישובים התחיל את עבודות הנדסיות.
אפריל
אפריל (מלטינית Aprilis, ההגייה העברית נגזרת מהשפה הגרמנית) הוא החודש הרביעי בלוח השנה הגרגוריאני.
שמו של חודש זה נובע, לפי המסורת האטימולוגית, מהמילה הלטינית aperire, אפֶּרירֶה, שפירושה "לפתוח". אחת ההשערות הרווחות היא שחודש זה היה חודש פתיחת ניצני האביב ברומא. השערה אחרת למקור השם מתייחסת לשמה של אלת האהבה היוונית אפרודיטה, שחודש אפריל הוא החודש המקודש לה.
מדי שנה, חודש אפריל מתחיל בדיוק באותו יום בשבוע, שבו מתחיל חודש יולי. בנוסף, בשנים מעוברות חודש אפריל מתחיל גם באותו יום בשבוע שבו התחיל חודש ינואר. אפריל הוא אביבי בחצי הכדור הצפוני, ואילו בדרומי הוא סתווי.
בחודש אפריל יש 30 ימים.
מרץ
מרץ או מרס (מלטינית, Martius, דרך גרמנית ויידיש) הוא החודש השלישי בלוח הגרגוריאני. לפני קביעת הלוח היוליאני, היה חודש זה הראשון בשנה.
שמו
שמו של החודש נגזר משמו של מארס, אל המלחמה במיתולוגיה הרומית. ייתכן שהסיבה לכך היא משום שבחודש זה מתחילה עונת האביב, בו נמסים השלגים, וניתן שוב לערוך קרבות. כמו כן, השנה הרומאית החלה בחודש מרץ, כאשר באותה התקופה, מתרחשת התחדשות של הטבע במקביל לתחילתה של עונת האביב.
הצורה מרץ חדרה אל העברית מן השפה הגרמנית, שבה שם החודש הוא März, ובעיקר מן היידיש שבה שם החודש הוא מערץ.
מאפיינים
בחודש מרץ יש 31 ימים, ובשנים שאינן מעוברות, חודש פברואר שלפניו מתחיל באותו היום בשבוע. בשנים שקודמות לשנים לא מעוברות, הוא מתחיל ומסתיים באותו יום בשבוע כמו אוגוסט בשנה שלאחר מכן ומסתיים באותו יום בשבוע כמו נובמבר בשנה שלאחר מכן, ובשנים שקודמות לשנים מעוברות, הוא מתחיל ומסתיים באותו יום בשבוע כמו מאי בשנה שלאחר מכן. בשנים לא מעוברות, הוא מתחיל באותו יום בשבוע שבו התחיל יוני בשנה הקודמת, ובשנה מעוברת, הוא מתחיל באותו יום בשבוע שבו התחילו ספטמבר ודצמבר של השנה הקודמת. לקראת סוף מרץ (בדרך כלל, בין היום ה־20 לבין היום ה־21 בחודש) חלה אחת משתי נקודות השוויון בשנה. לכן, באזור חצי הכדור הצפוני, מרץ הוא ברובו חודש חורפי ובחלקו אביבי ואילו באזור חצי הכדור הדרומי, מרץ הוא ברובו חודש קיצי ובחלקו סתווי.
דוד וינשל
דוד וינשל (1935 - מאי 2021) היה מנהל ישראלי, שימש כמנכ"ל משרד השיכון, מנכ"ל בנק ישראל, יו"ר רשות ניירות ערך, מנכ"ל "שופרסל" ומנכ"ל "כלל".
ביוגרפיה
דוד וינשל נולד ב־1935 בירושלים, במשפחה דתית. קיבל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במדעי החברה מ-ISS בהאג.
בשנת 1960 החל לעבוד במשרד האוצר כעוזר רפרנט באגף התקציבים, והתקדם לתפקיד סגן הממונה על התקציבים. בשנת 1974 מונה למנכ"ל משרד השיכון, ובמקביל לתפקידו זה מונה בשנת 1975 ליושב ראש בנק טפחות, שהיה בשליטת המדינה. בתחילת 1978 עבר לבנק ישראל כמנהל מינהל מלוות המדינה, ובפברואר 1979 מונה למנכ"ל בנק ישראל. בנובמבר 1981 הודיע על התפטרותו, וסיים את כהונתו ב-31 בדצמבר 1981. בשנים 1979–1980 היה גם יושב ראש רשות ניירות ערך.
בשנת 1981 מונה למנכ"ל "שופרסל" ובהמשך מונה לנשיא החברה, ועמד בראש החברה עד מרץ 1991. בתפקידו זה יזם בשנת 1986 את הארכת תקופת האשראי הניתנת ללקוחות ("קנה עכשיו, שלם בעוד חודשיים"), ובעקבותיו הלכו רשתות מזון נוספות.
בסוף שנות ה-90 כיהן כיו"ר "מגדל חברה לביטוח".
ביולי 2005 מונה לדיין בבית הדין להגבלים עסקיים.
בשנת 2017 יצא לאור, בהוצאת אופיר ביכורים, ספרו "הבהקים", ובו עשרה סיפורים קצרים.
נפטר במאי 2021 והובא לקבורה בבית הקברות "מנוחת עולם" בנתניה.
חיים אישיים
דוד וינשל היה נשוי עד למותו לזיוה, ולהם שתי בנות ושני בנים.
217
נולדו
רב חסדא
ליסה בטיאשווילי
ליסה בטיאשווילי (בגאורגית: ლიზა ბათიაშვილი, לִיזָה בַּתִיאשווילי; נולדה ב-1979) היא כנרת ילידת גאורגיה.
חייה
בטיאשווילי הייתה מן הראשונים בקבוצת "אמני הדור החדש" של רשות השידור הבריטית (BBC), משנת 1999 עד 2001.1999-2001 היא השתתפה במופעי מוזיקה קאמרית ובנגינת קונצ'רטי עם הצ'לן אלבן גרהרדט והפסנתרן סטיבן אוסבורן, שהיו שניהם חברים ב"אמני הדור החדש" של הבי.בי.סי. באותה תקופה כבטיאשווילי עצמה. כמו כן הופיעה עם הפסנתרן אשלי ואס, מ"אמני הדור החדש" במועד מאוחר יותר, ברסיטלים ואף הופיעה כסולנית בקונצרטי הפרומס של הבי.בי.סי. בשנת 2000.
בשנת 2006 הייתה בטיאשווילי הסולנית בביצועי הבכורה של הקונצ'רטו לכינור של מגנוס לינדברג, שנכתב למענה. ביצוע הבכורה העולמי היה בארצות הברית וביצוע הבכורה האירופאי בשוודיה בחודש אוקטובר. violin concerto היא הקליטה את הקונצ'רטו של לינדברג לחברת סוני קלאסיקל, במסגרת חוזה שחתמה עם החברה בשנת 2007. בטיאשווילי ובעלה, האבובן פרנסואה ללו, הזמינו אצל ג'ייה קנצ'לי את הקונצ'רטו הכפול, מזמור שבור", שניגנו בביצוע בכורה בלונדון בפברואר 2009 עם תזמורת רשות השידור הבריטית.
בטיאשווילי וללו חיים במינכן עם שני ילדיהם. היא מנגנת בכינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1739 שניתן לה בהשאלה על ידי אספן פרטי.
Waze
Waze (עיוות כתיב של המילה האנגלית ways, כלומר "דרכים") הוא יישומון ניווט GPS חינמי ושיתופי לטלפונים ניידים חכמים, שפותח על ידי חברת ההזנק הישראלית "Waze Mobile" ונמכר לגוגל ביוני 2013. בהתחלה, בשנת 2006, נקרא המיזם בשם "FreeMap Israel".
אופן השימוש
השימוש ב-Waze הוא בעזרת חיבור מקוון לאינטרנט, שבעזרתו המפות והמידע נטענים.
הניווט בעזרת Waze משרת שתי מטרות עיקריות:
התוכנה פועלת בצורה שיתופית והיא מתעדכנת על ידי קהילת המשתמשים (חוכמת ההמונים). המידע המתקבל מכל משתמש, מועבר לשאר המשתמשים בתוכנה כדי לעדכן כבישים/דרכים, מקומות ומספרי בתים. כמו כן כדי להתריע על עומסי תנועה, ניידות משטרה, חסימות ומכשולים בכביש. נוסף על כך, נשלח מכל משתמש מידע הכולל את מהירותו ומיקומו, ומשמש את היישומון לניווט יעיל (כך, למשל, התוכנה יכולה לזהות גודשי תנועה באופן אוטומטי).
המפות הקיימות כיום בתוכנה מכסות מעל ל-100 מדינות; הבולטות שבהן: ארצות הברית, קנדה, צרפת, גרמניה, איטליה, הולנד, בלגיה, ישראל, צ'כיה, אקוודור (חלקי), ארגנטינה, פנמה והאי היווני רודוס.
התוכנה מאפשרת לראות את מיקום כל המשתמשים בתוכנה על המפה, ולתקשר עמם, על ידי "פינג" (שליחת בקשה לשיחה).
גרסאות עדכניות של התוכנה פועלות תחת מערכות ההפעלה: iOS ואנדרואיד. גרסאות קודמות של התוכנה פעלו גם תחת Windows Phone 8, סימביאן ובלקברי.
היסטוריה
בשנת 2006 הוקם על ידי אהוד שבתאי מיזם קהילתי בשם "FreeMap Israel – פרויקט המיפוי החופשי של ישראל". מטרת המיזם הייתה "לייצר בעזרת קהילת המשתמשים בסיס נתונים דיגיטלי חופשי של מפת ארץ ישראל, ולהבטיח שימוש חופשי בתכנים, עדכונם והפצתם לשימוש לא מסחרי, באופן נוח ככל שניתן". כעבור כשנתיים, בשנת 2008, פורסמה הודעה באתר המיזם: "יש לנו שם וכתובת חדשים ומעתה אנו נקראים Waze". במקביל, נוסדה חברת LinQmap בישראל על ידי אורי לוין, מהנדס תוכנה, אהוד שבתאי ואמיר שנער. בשנת 2009, שם החברה שונה ל"ווייז מובייל בע"מ" ולמנכ"ל החברה מונה נועם ברדין. על בחירת השם Waze סיפר אורי לוין: "במקרה של וייז כמובן שרצינו לרשום אותה עם הכתיב הנכון — Ways, אבל מי שהחזיק בדומיין הזה רצה חצי מיליון דולר, סכום שאז לא היה לנו. עבור Waze רצו רק 12 אלף דולר".
בדצמבר 2011 העסיקה החברה 80 עובדים – 70 ברעננה, ישראל ו-10 בפאלו אלטו, קליפורניה. ב-2010, בסבב השני, החברה גייסה 25 מיליון דולר. ב-2011, החברה תכננה להפיק רווחים באמצעות פרסום מבוסס מיקום ולהתרחב לאסיה; בעקבות כך, גייסה כ-30 מיליון דולר למימון.
ביוני 2013 השתמשו בתוכנה כ-51 מיליון נהגים.
ב-11 ביוני 2013 הודיעה חברת גוגל כי רכשה את Waze תמורת סכום של 966 מיליון דולר.
בפברואר 2017 הודיעה החברה על שילוב Waze כמערכת הניווט המובנית של יצרני רכב אחדים במסגרת קונסורציום Smart Device Link.
מ־2018, ניתן להשתמש בWaze גם בCarPlay של Apple, לאחר שעד אז ניתן היה להשתמש רק בשירות המפות של החברה וביישומוני ניווט אחרים.
עוד באותה שנה השיקו Waze תוצאה של שיתוף פעולה ביניהם וחברות הסטרימינג למוזיקה כגון Spotify וApple Music על מנת לתפעל את יישומוני המוזיקה השונים היישר מתוך Waze.
לקראת סוף שנת 2020 הודיע נועם ברדין על התפטרותו, וזו נכנסה לתוקף בפברואר 2021. במאי אותה שנה מונתה נהא פאריק למנכ"לית Waze.
בדצמבר 2022 פורסם שעובדי Waze ישולבו במחלקת "גיאו" של גוגל.
תביעות
במרץ 2014 הוגשה בקשה לאישור תובענה ייצוגית נגד וייז מובייל ומייסדיה ונגד חברת אקרום (ישראל) בטענה של הפרת התחייבויות כלפי משתמשי FreeMap, שעליה התבססה Waze. בין השאר, נטען כי הבעלות שייכת גם למשתמשים, וכי על כל המפות וכל שכבות הנתונים שבהן להיות נגישים ופתוחים לשימוש לכל מי שיחפוץ בכך. במרץ 2017 דחה בית המשפט את הבקשה לאישור תובענה ייצוגית וחייב את התובעים בהוצאות של 10,000 ש"ח. ערעור לבית המשפט העליון נדחה בינואר 2019, תוך שהשופטים כותבים שהדחייה היא פרוצדורלית "הגם שהתובענה מעלה שאלות מעניינות".
בפברואר 2016 הוגשה לבית המשפט הפדרלי במדינת דלאוור שבארצות הברית תביעה של חברת מקור הישראלית, נגד חברת גוגל, הבעלים של אפליקציית Waze, על הפרה של שני פטנטים בתחום טכנולוגיה לניטור תנועה, המאפשר לנהגים להימנע מפקקי תנועה.
פרסים והוקרה
בפברואר 2013 זכה היישומון בתחרות Mobile World Congress בתואר "היישום הטוב ביותר".
בשנת 2015 ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים פרסמה את רשימת מדליקי המשואות ביום העצמאות. כל המדליקים נבחרו בסימן "ישראלים פורצי דרך". בין מדליקי המשואות – אחד ממייסדי "וייז", אהוד שבתאי.
בשנת 2018 זכה היישומון במקום השני בתחרות ההמצאות והטכנולוגיות הבולטות מאז הקמת המדינה שנערכה לרגל יום העצמאות ה-70 שנה למדינת ישראל על ידי משרד הכלכלה והתעשייה ו-ynet.
מאי
מאי (מלטינית Maius; ההגייה העברית נגזרת מהשפה הגרמנית) הוא החודש החמישי בלוח השנה הגרגוריאני.
חודש זה נקרא על שמה של האלה הרומית מאיה. בכל שנה, חודש מאי מתחיל בדיוק באותו היום בשבוע שבו יתחיל חודש ינואר בשנה שאחרי.
באזור חצי הכדור הצפוני, מאי הוא חודש אביבי ואילו באזור חצי הכדור הדרומי, מאי הוא חודש סתווי.
בחודש מאי יש 31 ימים.
יחסי טורקיה–סוריה
יחסי טורקיה–סוריה (בטורקית: Suriye-Türkiye ilişkileri, בערבית: العلاقات التركية السورية) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה הערבית הסורית. טורקיה חולקת את הגבול המשותף הארוך ביותר שלה עם סוריה; קשרים גאוגרפיים והיסטוריים שונים קושרים את שתי המדינות השכנות.
סוריה שמרה על שגרירות באנקרה ושתי קונסוליות כלליות באיסטנבול ובגזיאנטפ. לטורקיה הייתה שגרירות בדמשק וקונסוליה כללית בחלב. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נותקו במרץ 2012, בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה. טורקיה היא חברה מלאה באיחוד מדינות הים התיכון ובארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC) ואילו חברות סוריה הושעתה בגלל מלחמת האזרחים.
סיפוח האטיי
בשנת 1938 סנג'ק אלכסנדרטה נעשה עצמאי מהמנדט הצרפתי של סוריה כמדינת האטיי, ובעקבות משאל עם, 8 חודשים לאחר מכן בשנת 1939, החליט להצטרף לטורקיה כפרובינציית האטיי. הסיפוח העצמי הזה מעולם לא הוכר על ידי סוריה, שממשיכה לראות את מחוז האטיי בטורקיה כחלק משטחה של סוריה במפות.
בשנת 1938 הכריז המחוז על עצמאותו מצרפת, וב-29 ביוני שלאחר מכן הצביע הפרלמנט של הרפובליקה החדשה שהוכרזה על הצטרפות לטורקיה. משאל העם הזה כונה גם "מזויף" וגם "מבוים", וכי זו הייתה הדרך עבור הצרפתים לאפשר לטורקים להשתלט על האזור, בתקווה שהם יפעילו את אדולף היטלר לטובת הצרפתים. ממשלת סוריה הכירה בהחלטה זו בשנת 2004, וויתרה על טענותיה הטריטוריאליות. הסורים עדיין רואים את הארץ הזו כטריטוריה סורית אינטגרלית, ומכנים את האזור הזה "ליוואא אליסקנדרונה" ולא בשם הטורקי האטיי.
סכסוכים על המים
סכסוכי מים היו מקור עימות גדול, מכיוון שטורקיה בנתה כמה סכרים על נהרות הפרת והחידקל כחלק מפרויקט דרום-מזרח אנטוליה - GAP לפיתוח האזור. פרויקט GAP נועד לצמצם את תנאי החיים הקשים של מחוזות טורקיה הדרום-מזרחיים על ידי בניית 19 סכרים על נהרות הפרת והחידקל. עם זאת, פרויקט זה הפחית באופן משמעותי את מקורות המים הסוריים.
בנוסף לכל אלה, פרת וחידקל אינן הנהרות היחידים שמסתבכים עם יחסי טורקיה-סוריה, חלוקת המים של נהר האוראנץ הזורם לים התיכון מהפרובינציה של האטיי השנויה במחלוקת מעוררת גם היא בעיות בין שתי מדינות.
תמיכה ב-PKK
טורקיה גינתה את סוריה על תמיכתה ב-מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK), שרשום כארגון טרור בינלאומי על ידי מספר מדינות וארגונים, כולל ארצות הברית, נאט"ו והאיחוד האירופי, וטענה כי סוריה העסיקה את אלויס ברונר כדי להכשיר מיליטנטים כורדים להתקפות נגד טורקיה.
שתי המדינות היו על סף מלחמה כשטורקיה איימה על פעולה צבאית אם סוריה תמשיך להגן על עבדוללה אג'לאן בדמשק, המקלט הבטוח שלו זה זמן רב. היחסים השתפרו מאז אוקטובר 1998, אז גורש אג'לאן על ידי דמשק וסוריה התחייבה להפסיק את כניסתם של לוחמי ה-PKK, וחתימתם של הסכם עדנה ב-1999, בעקבות לכידתו לאחר מכן בקניה, חזתה את שיתוף הפעולה הביטחוני בין המדינות.
הפלת מטוס
באוקטובר 1989 טסו שני מטוסי מיג-21 סורים 12 ק"מ במרחב האווירי של טורקיה, שם הפילו מטוס טורקי. כל חמשת אנשי הצוות במטוס הטורקי מתו.
הפשרה דיפלומטית 2003–2011
ב-The New Turkey (גרנטה, 2005), כתב ה-BBC כריס מוריס טען כי סוריה הייתה "במשך שנים אויב מר" ו"הדמוקרטיה החילונית של טורקיה, בקשתה לחברות באיחוד האירופי ויחסיה ההדוקים עם ארצות הברית כבר התקבלו זמן רב בטהראן, בגדאד ודמשק בחשדנות קשה. האסלאמיסטים מסתכלים על המדינה החילונית שקברה את הח'ליפות ורואים זאת כ'בגידה'; ולאומנים ערבים עדיין לא שכחו שהטורקים הם שליטיהם הקולוניאליים לשעבר." "אבל יש הפשרה, במיוחד מאז שAKP עלו לשלטון", והמודל הטורקי החדש - שמנסה לערבב דמוקרטיה גדולה יותר ואסלאם יחד - הוא עכשיו נושא לסקרנות ולא מעט קנאה."
סירובו של הפרלמנט הטורקי לשתף פעולה צבאית עם הפלישה לעיראק ב-2003 היה נקודת מפנה ביחסים הדו-צדדיים הסוריים-טורקיים, שכן תפיסתה של סוריה את טורקיה ככזו שאינה מסוגלת לפעול באופן עצמאי השתנתה.
בשנת 2008 טורקיה, כאות לאמון הדדי בדמשק ובתל אביב, הוזמנה למלא את תפקיד המתווכת בין סוריה לישראל כדי לפתור את המחלוקת שלהם על השליטה ברמת הגולן, אולם שיחות אלה ננטשו לאחר ארבעה מחזורים, בעקבות ההידרדרות ביחסי טורקיה–ישראל במהלך מבצע עופרת יצוקה.