cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עינן
שכבות
התקופה הנאטופית הקדומה מיוצגת בשכבות IV-III. אלו היו עדות לראשית ההתיישבות הנאטופית באתר. המבנים בשכבה זאת הוקמו לתוך בורות בעלי קוטר של כעשרה עד שישה מטרים. סביב לבתים נמצאו חורים באדמה ששימשו להחזקת עמודי עץ. קורות אלו תמכו בקירות וגג הבניין אשר הורכבו מבד וצמחייה.
הקבורה מתקופה זאת היא קבורת־יחיד קבוצתית. הגופות הונחו בתנוחה מכווצת עד מכווצת למחצה, הקבורה היא ראשונית וחלק מהשלדים מעוטרים בדנטליום (קונכיית שן הים). קבר יוצא דופן הוא קבר H104 בו נמצאה גופת אישה ולצדה גור כלבים או זאבים. רבים בחוקרים טוענים כי מדובר בעדות לביות הכלב. מרבית השלדים נמצאו מחוץ למבני המגורים.
מבני שכבה II המייצגת את התקופה הנאטופית התיכונה, דומים לאלו של השכבה הקודמת. זאת ניתן לראות בבנין 62. אבניו בינוניות ומוקדו עגלגל ומתוחם. הקברים בתקופה זאת מפוזרים יותר מאשר בשכבה הקודמת, אך נשמרו מספר מאפיינים כגון: קבורת־יחיד, קבורה חצי מכווצת וקבורה ראשונית. הקישוטים פסקו בשלב זה, ונראה שהפריטים שנמצאו שייכים לשלב אחר. נעשה דיפון של הקברים בלוחות אבן.
בשכבה Ic המשתייכת לתקופה הנאטופית המאוחרת, נמצאו מספר מבני מגורים הדומים במבנם למבני השכבה הקודמת. כמו כן, נמצאו בורות עמוקים ורדודים. הבורות העמוקים יותר בנוים בצורה פעמונית ומצופים אדמה חרסתית. הבורות הרדודים מסוידים, ולעיתים שמשו כקברים.
קבורת התקופה הזאת נערכה לעיתים, כפי שצוין לעיל, בבורות, אומנם נמצאו מספר קבורות בתוך מבנים. בתקופה זאת נכנסו שינויים רבים באופי הקבורה. לפי הסברה המקובלת, מקור השינויים הללו היא התפשטות חלק מהנאטופים אל מעבר לאתר.<BR> בין המאפיינים החדשים היא קברות־הקבוצה: לראשונה באתר נאספו מספר שלדים (הנע בין שש לשמונה) והושמו באותו הקבר. חלק מהקבורות הן משניות, דהיינו מדובר באיסוף עצמות המת וקבורתן. כמו כן, נמצאו מספר מנחות קבורה.
את התקופה הנאטופית הסופית מהוות השכבות Ia-b. בשכבה נחשפו ארבעה "מקלטים", בפי ואלה. את המבנים מהשכבה מחלקים לשתי קבוצות. הראשונה בהן הכוללת את הבתים 200 ו־203.הקבוצה מאופיינת על ידי מבנה מעגלי החסום בקיר אבנים מצד אחד ובעל אזור פתוח בצד אחר. בכל מקלט מתקנים ביתיים שונים וחורים באדמה, עבור קורות וגג. הקבוצה השנייה של המבנים עומדת, למעשה, על קירות מעוגלים שקשרם לאש ומדורות ברור מאוד, אומנם לא נקבע תפקידם. פריטים אלו לעיתים הוסבו למגורים (כמו 203).
בקבורה ניתן לראות סימנים של חזרה למסורת מהתקופה העתיקה, ותוספת של מאפיינים חדשים. מאפייני הקבורה הם התנוחה המכווצת של קברי־יחיד בלתי מעוטרים. בשני מקרים, הכיווץ חזק למדי כאשר באחד מהשנים נעשה עיוות שלם של תנוחת הגוף. בנוסף לכך, נמצאו מספר שלדים נטולי גולגולת – לימים מנהג קבורה בא"י הנאוליתית. הקבורה הייתה ראשונית. חלק מהקבורות נעשו תחת המבנים.
ניצול בעלי החיים
המחקר הארכאוזואולוגי בעינן העלה כי הצבי המצוי היה חיית הציד המועדפת בקרב היושבים הנאטופים לאורך כל השכבות. מקורות נוספים למזון היו האיל האציל, איל הכרמל, היחמור וחזיר הבר, באופן שכיח פחות ניצודו הבקר והעזים. הדגה שימשה את הנאטופים, כמו גם סרטני מים מתוקים, רכיכות וצבים ומינים רבים של יונקים קטנים.
מאפייני הקבורה בשלב הנאטופי הקדום בעינן
קברי השלב הקדום עינן נמצאו בבסיס השכבות הנאטופיות, והיו מרוכזים בשני אתרים (בתי קברות) במרחק 10 מ' זה מזה מחוץ למבנים. בנוסף נמצאו שני קברים מבודדים נוספים ושברי־גולגולת, כאשר בכל בית קברות נטמנו כעשרה פרטים בקבורות ראשוניות של בודדים. הנקברים הם גברים, נשים וילדים שהונחו בתנוחה מכווצת או מכווצת־למחצה בתוך בור רדוד וכמחציתם מקושטים ומעוטרים בקונכיות שן הים (דנטליום) וקונכיות אחרות. אחת הקבורות החשובות השייכות לתקופה זאת היא קבורה H104, כאן נמצא שלד של אישה מבוגרת שידה מונחת על שלד של כלבלב; קבורת אדם וכלב מעידה על מערכת יחסים מורכבת בין אדם לבעלי החיים ומהווה את העדות הקדומה בעולם לביות הכלב.
מאפייני הקבורה בשלב הנאטופי המאוחר בעינן
בשלב זה נמצאו רוב הקברים מחוץ למבנים, אם כי חלקן המשיכו להיחפר בתוך מבנים. רוב הקבורות בשלב זה הן קבורות יחיד בניגוד לשלבים קודמים, חלק מהקבורות הן קבורות רבים כלומר נטמנו מספר גופות יחדיו. בחלק אחר של קברים נמצאו גם קבורות משניות בהן נאספו עצמות המת מקבורה ראשונית והובאו שוב לקבורה במקובץ. קבורה משנית כזו עשויה להורות על כך שחלק מן האוכלוסייה חי בריחוק־מקום מן היישוב במשך פרקי־זמן ארוכים למדי ולכן נזקק להביא את המתים לקבורה בעינן. בשלב זה נמצאו גם מספר מנחות קבורה לצד הנקברים: קרני־צבי ושרדי אוכרה אדומה. ניכרת ירידה באיכות הבנייה של הקברים וכמות ואיכות קישוטי הגוף. האבנים הגדולות שנחשפו בתוך בורות הקבורה ומעליהם נועדו כנראה לסמן את מקום הקבר.
מאפייני הקבורה בשלב הנאטופי הסופי בעינן
מאפיין חשוב לשלב זה הוא שהקברים היו קשורים באופן הדוק למבנים, כאשר יותר ממחצית השלדים שנמצאו (כ־25 שלדים), היו מונחים מתחת לרצפות הבתים. הקבורות היו מפוזרות בשטח האתר באופן לא שווה, לרוב הן היו קבורות יחיד וראשוניות, שנמצאו בבורות רדודים הקרובים לפני השטח. בחלק מהמקרים נצפו הפרעות במנח העצמות אחרי הקבורה דבר המעיד על הפרעה כתוצאה מפעילות אנושית. רוב הנקברים נמצאו בתנוחה מכווצת והחלל שהם תפסו הוא מינימלי, אין קישוט של הנקברים ומספר מנחות הקבר מועט. במספר מקרים נמצאו שלדים ללא גולגולת (בחלק משמעותי של מקרים מדובר בקברות ילדים) וחלק מהעצמות הוסרו באופן מכוון, מה שמצביע על שינוי במנהגי הקבורה.
קבורה H 104
בכניסה למבנה 131 השייך לשלב הקדום ביותר (15,000–13,600 לפני זמננו) וכ־25 ס"מ מתחת לוח גדול העשוי אבן גיר שנמצא ברצפת המבנה, נתגלתה הקבורה שמספרה H 104. הקבר שנחשף הכיל שלד אדם מבוגר (הגיל נקבע על פי המשנן), נראה כי מדובר בקבורת אישה אף על פי שקשה לקבוע בוודאות את מינו של הנקבר בגלל הנזק שנגרם לאגן. שלד האדם היה מונח בתנוחה עוברית מכווצת לצידו הימני, פרק כף היד השמאלית מונח מתחת המצח באופן חלקי, וידו הימנית מונחת על גופו של כלבלב שהיה מונח מכורבל ליד ראשו של הנקבר. כל שיני החלב של הכלבלב צמחו באופן מלא והעצמות הארוכות, עצם הזרוע והמפרקים בקצה העצמות היו לא מאוחים. גילו של הכלבלב נקבע ל־3 עד 5 חודשים בשעת המוות. קבורת כלב ואדם יחדיו מעידה על קרבה וקשר חזק ביניהם. קבורה זו היא אינדיקציה ראשונה לביות הכלב בלבנט. נכון לשנת 2015 ידועות שתי קבורות של אדם וכלב מן התקופה הנאטופית. הקדומה ביניהן היא בעינן והקבורה השנייה נחפרה בטרסת מערת היונים (קבורה זו הייתה מורכבת יותר, הכילה שני בני אדם ושני כלבים).
גבעת חרדלית
גבעת חרדלית היא גבעה שטוחה בגובה 243 מטרים מעל פני הים הממוקמת במערב היישוב מנות בגליל המערבי. מצפון לגבעה חולף אפיק נחל כזיב וממוקם גם מעיין בשם עין חרדלית. מעבר להם נמצא המושב עבדון. מדרום לה חולף אפיק נחל שעל ומעבר לו שוכן היישוב הקהילתי נווה זיו.
על הגבעה ממוקם מטע עצי זית וכביש 8911 (כביש הגישה למושב מנות) חולף דרכו.
גארי אקרמן
גארי ליאונרד אקרמן (באנגלית: Gary Leonard Ackerman; נולד ב-19 בנובמבר 1942) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית. אקרמן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-5 של ניו יורק משנת 1983 ועד שנת 2013. אקרמן תומך נלהב של ישראל ונחשב למקורב לאיפ"ק, אחת מהשדולות הפרו-ישראליות הפועלות בקונגרס.
ביוגרפיה
אחרי לידת התינוק הראשון שלו ב-1969, הגיש בקשה למועצה החינוכית של העיר ניו יורק כדי לקבל חופשת לידה כדי לבלות עם תינוק. בקשתו נדחתה בגלל מדיניות אשר שמרה זכות זו לנשים בלבד. אירוע זה פתח בפניו את הקריירה הפוליטית. אקרמן המשיך לפעול למען ביטול הפליית האבות הטריים גם בשנים הבאות שבהן כיהן בקונגרס. שנה לאחר מכן התפטר מעבודתו כדי להוציא לאור עיתון קהילתי שבועי בקווינס שנקרא "דה פלאשינג טריביון" אשר במהרה שינה שמו ל"קווינס טריביון". אקרמן כיהן כעורך וכמוציא לאור של העיתון.
. אקרמן נבחר לראשונה למשרה ציבורית בסנאט של מדינת ניו יורק ב-1978. חמש שנים לאחר מכן נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נבחר לראשונה לקונגרס בבחירות מיוחדות ב-1983.
אקרמן גר בספינת מגורים, שקרויה "בלתי ניתנת לטביעה 2" ( 2 Unsinkable) בוושינגטון וגם לעיתים אחרות מתגורר בשכונת ג'מייקה אסטייטס, בקווינס עם אשתו ריטה גייל טוול. לאקרמנים יש שלושה ילדים: לורן, שנישאה לפול, קורי, שנישא ללנה וארי. אקרמן הוא צלם חובב, אוסף בולים להוט וחובב הפלגות. בעל דרגת הצופים הגבוהה ביותר, "איגל סקאווט".
פעילות בקונגרס
אקרמן חבר בוועדת יחסי החוץ של בית הנבחרים. כמו כן הוא יושב ראש תת-הוועדה ליחסי חוץ במזרח התיכון ודרום אסיה. בנוסף לכך הוא מכהן גם בוועדה העוצמתית לשירותים כספיים ששם הוא יושב בשתי תתי ועדות: מוסדות פיננסיים ואשראי צרכן, כמו גם שוק ההון, ביטוח ותאגידים נתמכי ממשל. לוועדת השירותים הפיננסיים יש תחום שיפוט על בנקים ומוסדות פיננסיים, תוכניות דיור, רגולציות על ביטוח ומדיניות מוניטרית - נושאים אשר הם קריטיים לעיר ניו יורק ולונג איילנד. אקרמן הוא אלוף בזכויות צרכן ולוחם למען רפורמה קהילתית פיננסית.
כנציג של כל הנציגים הנבחרים, הוא היה גם ציר לאו"ם. בנוסף לכך, הוא יושב ראש של הגוף הפוליטי בקונגרס, שדולת חברי בית הנבחרים (Caucus) לענייני הודו והודים-אמריקאים. ב-2002, הוא קיבל את הפרס ההודי השלישי בגובהו לאזרחים, "פאדמה בהושם", עבור תרומותיו כחבר של הגוף שדולת חברי בית הנבחרים למען הודו בקונגרס.
בין משימות החקיקה המשמעותיות של אקרמן, הייתה ההעברה של החקיקה לתינוקות איידס. האמצעי דרש בדיקות HIV מחייבות לנולדים חדשים וחשיפה של התוצאות לאמא. זה גם אוסר על חברות ביטוח מלהשמיד את ביטוח הבריאות של כל מי שעובר בדיקת איידס, ללא קשר לתוצאות. היה פעיל גם במאבק נגד מכירת בשר חיות שניצודו למטרה זו במרכולים ובמקומות אחרים ועזר לביטול החוק בהוואי שאסר על כלבי נחיה להיכנס לאיים.
גם חוק נוסף במדינת ארצות הברית, הוא חוק שהוא אמצעי של אקרמן הדורש מבנקים וחברות פיננסיות להודיע לצרכן כאשר אינפורמציה שלילית מוצבת בדוחות האשראי שלהם. כמו כן היה שותף במספר חוקים בעלי אופי ימני דוגמת החוק שמונע מפושעי מלחמה ומפירי זכויות אדם מלהיכנס לארצות הברית ולגרש את אלו שהצליחו כבר לחמוק פנימה.
אקרמן הוא תומך נלהב בתהליכי השלום ברחבי העולם. נפגש עם ראשי ממשלה ישראלים וראשי מדינות ערב. כמו כן, ניסה לסייע בפתרון המשבר בחבל קשמיר בין הודו לפקיסטן. במסגרת תפקידו כיושב ראש דה אז של תת-ועדת אסיה, אקרמן עשה היסטוריה בשנות ה-90 על ידי מסע לקוריאה הצפונית לדיונים אודות אי-תפוצת נשק גרעיני והיה נושא משרה ציבורית האמריקאי הראשון שעשה כן מאז מלחמת קוריאה. פעילותו הבינלאומית לא מוגבלת לעניינים שברומו של עולם. היה פעיל בניסיונות העברת מזון לאזורים מוכי רעב באפריקה כמו כן, היה פעיל בעלייתם של ביתא ישראל לישראל.
היחס לישראל
אקרמן הוא תומך נלהב של ישראל. הוא מקורב לאיפ"ק, אחת מהשדולות בלובי הישראלי הפועלות למען ישראל בקונגרס. כבר ב-2002 היה מבין יוזמי החוק המביע סולידריות עם ישראל במלחמתה בטרור ועמד בראשן של משלחות יהודיות רבות מטעמו עם ראשי ממשלה ישראלים, לפני ביצוע מהלכים מדיניים. בנוסף, כפעיל במדיניות חוץ, יזם פעולות למען ישראל כגון שליחת מכתבי מחאה, כולל מחאה לאו"ם על האפליה והאשמות נגד ישראל בנושא זכויות אדם תוך התעלמות מהפרות חמורות במקומות אחרים.
אקרמן גם נחשב בקונגרס למוביל הקו הניצי נגד מצרים וב-2007, יזם יחד עם חברת הקונגרס היהודייה ניטה לאווי, מוועדת ההקצבות בבית הנבחרים, הקפאה של 200 מיליון דולר מהסיוע שמעניקה ארצות הברית לצבא המצרי, בסך 1.3 מיליארד דולר. כמו כן היה פעיל להטלת סנקציות על איראן.
במאי 2007, הוא העיד בשימוע של ועדת המשנה לענייני המזרח התיכון, בנושא הפליטים היהודים והפלסטינים ואמר כי לא ניתן להתעלם מבעיית הפליטים הפלסטינים שהיא יסוד שאיפתם וטען למציאת "אלטרנטיבה לחלומם" הבלתי ריאלי, בנוסח של ועידת אנאפוליס, הקורא לשתי מדינות לאום, אחת בעלת אופי יהודי והשנייה פלסטינית כפתרון הטוב ביותר בנמצא כעת או לעולם.
דניס פוליאקוב
דניס אלכסנדרוביץ' פוליאקוב (בבלארוסית: Дзяніс Аляксандравіч Палякоў; נולד ב-17 באפריל 1991 במינסק שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, ברית המועצות) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת הבלם בהפועל חיפה מליגת העל הישראלית ובנבחרת בלארוס.
קריירת מועדונים
פוליאקוב גדל במחלקת הנוע של שחטיור סליהורסק. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות שחטיור סליהורסק ובאטה בוריסוב מליגת העל הבלארוסית.
ב-28 בדצמבר 2017 חתם פוליאקוב באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. לאחר מכן חזר לבאטה בוריסוב, ובהמשך שיחק באורל מליגת העל הרוסית, ובקאיראט אלמטי ואסטנה מליגת העל הקזחית.
קריירה בינלאומית
ב-17 בנובמבר 2010 ערך פוליאקוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס, בניצחון 4-0 על נבחרת עומאן במשחק ידידות. ב-12 ביוני 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת ניו זילנד במשחק ידידות.
הצל (דמות בדיונית)
"הצל" (באנגלית: The Shadow) הוא דמות בדיונית שנוצרה על ידי וולטר ב. גיבסון בשנת 1931 והופצה כסדרה חודשית במגזינים משנות ה-20 ועד שנות ה-50. הדמות גם הופיעה בחוברות קומיקס, רצועות קומיקס, תוכניות טלוויזיה ושבעה סרטי קולנוע. דמותו של הצל היא אחת המפורסמות ביותר בתרבות הספרות הזולה של שנות ה-30 ושנות ה-40, שנים בהם שידורי הרדיו של ספרות הפשע זכו להצלחה, בעיקר בזכות תסכיתי הרדיו שאותם דיבב אורסון ולס באותה עת.
אפילו לאחר דורות, המבוא הבלתי נשכח מסדרת "הצל", שנאמר בקולו האפל של הקריין פרנק רידיק הבן, שומר על מקומו כניב אמריקני: "!Who knows what evil lurks in the hearts of men? The Shadow knows" ("מי יודע איזה רוע שוכן בליבם של אנשים? הצל יודע!"). מילים אלו לוו בנעימת פתיחה רדופה הידועה כאופרטה מס. 31 ("הכישור של אומפל") של קאמי סן-סנס.
רקע
לידתו של "הצל" כפותר תעלומות פשע ערמומי הייתה לגמרי בטעות. ב-31 ביולי 1930, השם "הצל" ניתן לקריין תסכית הרדיו "Detective Stories" (בתחילה ג'יימס לה-קורטו ולאחר מכן פרנק רידיק), שעלילותיו הצטיירו ממגזינים שנשאו את אותו שם. המגזין פורסם בידי חברת "Street And Smith", שרצתה שתסכית הרדיו יגביר את מכירות המגזינים. אולם, מאזינים מצאו כי קולו העמוק של הקריין היה מושך בהרבה יותר מאשר קריאת הסיפורים במגזינים, והחלו לבקש מדוכני העיתונים את "מגזין הצל", למרות שכלל לא היה קיים.
בזיהויָם אחר הדרישה, החברה הגיבה במהירות ושכרה את וולטר ב. גיבסון לכתוב סיפורים עבור "הצל". בהשתמשו בשם העט מקסוול גראנט, גיבסון כתב 282 מתוך 325 ספרים של "הצל" במשך יותר מ-20 שנה: סיפור באורך נובלה פעמיים בכל חודש.
הסיפור הראשון נקרא "The Living Shadow" והופץ ב-1 באפריל 1931. עקב המאמצים לכתוב שני סיפורים בכל חודש, הובאו מספר כותבים אורחים שיעזרו להוריד מגיבסון את נטל העבודה. אחד מהם היה לסטר דנט, שכתב את סיפורי "דוק סאבאג'".
"הצל" היה אנטי גיבור נוארי במלוא מובן המילה, כמו המנטליסט ג'וזף דונינגר, חברו של גיבסון. מלכתחילה גיבסון אפיין את הדמות כאדם בעל תכונות מרושעות שהשתמש בהם על מנת ללחום בפשע, לבוש שחורים, שפועל באופן ניכר בשעות החשיכה, בהיותו פורץ בשם הצדק, תוך הפחדת פושעים עד לכדי שיתוקם מפחד לפני שירה בהם למוות.
התפתחות הדמות
הדמות התפתחה במשך שנות קיומה. בספרות המודפסת הוא חבש כובע רפוי וגלימה שחורה מעוטרת בארגמן עם צווארון גבוה, בעוד בספרי קומיקס מאוחרים ובסרט הקולנוע הוא לבש צעיף ארגמן סביב החלק התחתון של פניו. בתחילה הוא גם התחמק בצללים בעזרת כישוריו להסתיר את עצמו; בהמשך, הוא נהפך לבלתי נראה, וזאת לאחר שלמד בזמן מסעותיו במזרח הרחוק את הכוח המסתורי לערפל את מוחם של אנשים, כך שלא יוכלו לראותו.
התגלמותו העכשווית של "הצל" נולדה מתוך הכרח: זמני השידור ברדיו הפכו את מלאכת תיאורו החבויה והבלתי נראית של "הצל" לבלתי אפשרית. חלק האמינו כי "הצל" הוא מהפנט; אחרים האמינו ש"הצל" יכול להשפיע על הצ'י. מכיוון שרדיו לא היה מדיום ויזואלי, מאזינים קיבלו בקלות את עובדת היותו בלתי נראה.
דמותו של "הצל"
בספרות המודפסת, "הצל" היה איש בשם קנט אלארד, טייס רב מעללים ומיומן. במהלך מלחמת העולם הראשונה, אלארד תיפקד כמרגל שנלחם עבור הצרפתים ונודע בכינוי "הנשר השחור" (בסיפור "The Shadow's Shadow"), למרות שסיפורים מאוחרים קבעו כי כינויו "הנשר האפל" (בסיפור "The Shadow Unmasks"). לאחר המלחמה, אלארד ויתר על הקריירה הצבאית שלו לטובת לחימה בפושעים. הוא זייף את תאונתו ומותו לכאורה בג'ונגלים של אמריקה הדרומית, וחזר לעיר ניו יורק, תוך שהוא מאמץ זהויות רבות כדי להסתיר את שיבתו.
אחת הזהויות הייתה למונט קרנסטון, איש צעיר בעל ממון. למעשה, קרנסטון הייתה זהותו הנפרדת, כאשר אלארד היסווה עצמו אליו לעיתים קרובות (הסיפורים "The Shadow Laughs" ו"The Shadow Unmasks"). כאשר קרנסטון האמיתי טייל ברחבי העולם, אלארד אימץ את זהותו בעיר ניו יורק. השניים נפגשו לעיתים לצורך החלפת זהויות ביניהם (הסיפור "Crime Over Miami"). ככל הנראה, החלפת הזהויות עבדה היטב, כיוון ששני האישים דמו אחד לשני במראם (הסיפור "Dictator of Crime"). שאר דמויותיו, הנצרכות למטרת כיסוי, כוללות את איש העסקים הנרי ארנוד, הג'נטלמן אייזק טוואמבלי, ופריץ, שרת מזדקן שעובד בתחנת המשטרה ומצותת לשיחות.
בתחילת דרכו, אפילו עברו וזהותו האמיתיים של "הצל" היו שנויים במחלוקת. נרמז כי דמותו של "הצל" הייתה מעוותת, וכי הנבלים תיארו אותו כ"אדם בעל פנים רבות אך ללא כל פנים משלו". היה זה רק בסיפור "The Shadow Unmasks" (שהתפרסם באוגוסט 1937), שבו דמותו של אלארד נחשפה.
דמויות נוספות
ל"צל" היו מספר סוכנים אשר עזרו לו במשימותיו:
למרות היותו מבוקש בידי המשטרה, "הצל" עובד איתם ובעזרתם משיג מידע לו הוא זקוק, כאשר הוא מנהל שיחות עם מפקדי המשטרה ראלף ווסטון ווויינרייט בארת' במועדון הקובלט. ווסטון האמין כי קרנסטון הוא רק פלייבוי עשיר שמתעניין בעבודת הבילוש.
הפושעים בעולמו של "הצל"
"הצל" גם ניצב בפני נבלים רבים, מבוסים של העולם התחתון ומדענים מטורפים, ועד מרגלים בינלאומיים ונבלי-על (שרבים מהם היו למעשה אבי אבות נבלי העל של גיבורי-העל של ימינו).
בין הנבלים החוזרים של "הצל" ניתן למנות את שיבאן-חאן (Shiwan Khan, צאצאו של ג'ינגיס חאן), "מאסטר הוודו" (The Voodoo Master), "נסיך הרֶשע" (The Prince of Evil), "הצירעה" (The Wasp), דיאמונד בל פארוול, ו"היד" (The Hand, אגודה של חמשת נבלי-על).
בין הנבלים הרגילים של "הצל" ניתן למנות את "השליח האדום" (The Red Envoy), "הדרקון השחור" (The Black Dragon), "האגרוף האפור" (Gray Fist), "הגולגולת הכסופה" (Silver Skull), "הכתם האדום" (The Red Blot), "הבז השחור" (The Black Falcon), "הקוברה" (The Cobra), "חמש-פנים" (Five-Face), ו"הרוח האפורה" (The Gray Ghost).
"הצל" נלחם גם נגד אסופה של פושעים, כדוגמת "השבעה השקטים" (The Silent Seven), "אחי האבדון" (The Brothers of Doom), וההידרה. בשעה ש"הצל" הורג לעיתים את משרתי האופל, במספר סיפורים היו אלה קורבנותיהם או המשטרה שהרגו אותם, כאשר "הצל" פועל ברקע.
סרטי קולנוע
דמותו של "הצל" עובדה למספר רב של סרטים:
בנוסף, נעשו שני ניסיונות לפתח סדרות טלוויזיה המבוססות על דמותו של "הצל". האחת - The Shadow, נוצרה בשנת 1954 בכיכובו של טום הלמור, והשנייה - The Invisible Avenger, נעשתה ב-1958 בכיכובו של ריצ'רד דר. שני פרקי הפיילוט לשתי הסדרות לא שודרו, אך קובצו יחדיו לסרט באורך מלא, ששוחרר בשנת 1962 בשם Bourbon Street Shadows.
סיירות המערכה מסדרת קירוב
סיירות המערכה מסדרת קירוב הן סיירות מערכה נושאת טילים בעלות הנעה גרעינית מסוג 1144 Orlan (שפירושו עיטם). סיירות מערכה אלה הן בין אוניות השטח החזקות והגדולות ביותר בצי הרוסי כיום, ונבנו במקור עבור הצי הסובייטי. במדינות המערב הסדרה נקראת בדרך כלל על פי קוד דיווח נאט"ו בשם קירוב. הן נמנות עם אוניות הקרב הגדולות ביותר בעולם כיום, שניות רק לחלק מנושאות המטוסים, ודומות בגודלן לאוניות מערכה מתקופת מלחמת העולם הראשונה. בנייתן של הסיירות מסדרת קירוב היה גורם משמעותי בהחזרתן לשירות של אוניות המערכה מסדרת איווה.
חימוש
החימוש המקיף של האוניות נשען על טילים, תותחים וכן מערכות לוחמה אלקטרונית. החימוש העיקרי של האוניות הוא 20 טילי ים-ים מדגם P-700 Granit (קוד דיווח נאט"ו: SS-N-19 Shipwreck) המגיעים לטווח של כ-600 ק"מ. חימוש הנ"מ העיקרי של האוניות כולל 12 משגרים מדגם S-300 הכוללים סה"כ 96 טילים וכן טילי ותותחי נ"מ קצרי טווח נוספים. חימוש הנצ"ל (נגד צוללות) של האוניות כולל 14 טורפדות משוגרי רקטה ושני משגרי פצצות עומק.
יחידות
שמות כל האוניות הוחלפו לאחר נפילת ברית המועצות.
יחסי סינגפור–צרפת
יחסי סינגפור–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין צרפת לסינגפור.
היחסים בין שתי המדינות
צרפת וסינגפור נהנות מיחסים דו-צדדיים טובים המתפשטים על מרבית התחומים כולל פוליטיקה, חינוך, כלכלה, תרבות והגנה. צרפת הייתה אחת מ-13 המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של סינגפור בשנת 1965. השר הראשי לשעבר של סינגפור דייוויד מרשל הפך לשגריר סינגפור הראשון בצרפת.
יחסים פוליטיים
היחסים בין צרפת לסינגפור הם מצוינים ומתקיימים בתחומים רבים. הם מתקיימים קודם כל על ידי דיאלוג פוליטי ברמה הגבוהה ביותר. השנים האחרונות התאפיינו בביקור העבודה שערך הנשיא ז'אק שיראק בסינגפור ב-6 באוקטובר 2004, לפני ועידת איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה בהאנוי וביקורו הרשמי בסין. בביקור זה נפגש נשיא צרפת עם ראש הממשלה לי הסין לונג, השר הבכיר גו צ'וק טונג והשר היועץ לי קואן יו. ראש הממשלה לי הסיין לונג, שביקר בצרפת בינואר 2003 כסגן ראש הממשלה, חזר לשם ב-28 וב-29 בנובמבר 2005 כראש ממשלה והתקבל על ידי הנשיא שיראק וגם ראש הממשלה דומיניק דה וילפן.
במרץ 2007, נשיא הסנאט הצרפתי, כריסטיאן פונסלה, ערך ביקור רשמי בסינגפור כראש משלחת המורכבת משלושה סנאטורים. הם נפגשו עם נשיא סינגפור, ס.ר. נתן, ראש הממשלה לי הסין לונג ומר עבדאללה טרמוגי, יו"ר פרלמנט סינגפור. ב־27 ביוני 2007, בעת ביקור פרטי בפריס, נפגש השר היועץ לי קואן יו עם נשיא צרפת הנבחר החדש, ניקולא סרקוזי בארמון האליזה, הפגישה הראשונה בין השר היועץ לנשיא.
בשנת 2008 נכנסו היחסים הפוליטיים הדו-צדדיים בין המדינות לשלב חדש עם הביקור הרשמי שערך ראש הממשלה לי הסיין לונג מסינגפור בצרפת בין התאריכים 21-23 בינואר 2008. זה היה הביקור השני של לי בצרפת כראש ממשלה והפעם הראשונה שהוא נפגש עם נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי. שני המנהיגים החליפו דעות על ההתפתחויות האחרונות בצרפת ובאירופה. הם גם ניהלו דיונים רחבים על יחסים דו-צדדיים, כמו גם על התפתחויות אזוריות ובינלאומיות.
יחסים כלכליים
סינגפור היא השותפה המובילה השלישית של צרפת באסיה ושותפת הסחר המובילה באזור דרום-מזרח אסיה. בשנת 2004, עלייה בביקוש הסינגפורי והאזורי הביאה להגדלת היצוא, מה שהביא עוד יותר לדינמיות המחודשת של פעילות הסחר הצרפתית. היצוא הצרפתי של סחורות חקלאיות ומוצרי מזון, כמו גם מוצרי צריכה מהווה יותר מרבע מהיצוא לסינגפור. בניית אווירונאוטיקה ממשיכה להניע את צמיחת היצוא. סינגפור היא פלטפורמה אזורית חשובה עבור חברות צרפתיות, בפרט בתחומי האלקטרוניקה, הכספים והכימיה. עם סך ההשקעות שעומדות על 3.5 מיליארד אירו, סינגפור היא היעד השני של ההשקעות הצרפתיות באסיה, אחרי יפן. בסינגפור קיימות -400 אתרי חברות צרפתיות (בעיקר בענף האלקטרוניקה והשירותים הפיננסיים) וכ-40 חברות שהוקמו במקום. בשנת 2003 נכללו 25 מחברות אלה בין 1,000 החברות המובילות בסינגפור. ST מיקרו-אלקטרוניקה היא המעסיקה הפרטית הגדולה ביותר באי.
חינוך
האוניברסיטה הלאומית של סינגפור יזמה תוכנית חילופי סטודנטים להרחבת הידע בתרבות והשפה הצרפתית. המרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) היה מעורב בהקמת מעבדה משותפת בין תאלס לאוניברסיטה הטכנולוגית של נאניאנג.
הגנה
שיתוף פעולה ביטחוני הוא עמדת מפתח ביחסים הדו-צדדיים בין צרפת לסינגפור. הם כוללים שלושה מרכיבים, שיתוף פעולה צבאי, שבמסגרתו הסכם שנחתם בפריז באוקטובר 1998, ובאופן מיוחד אפשר לאפשר להצבת טייסת חיל האוויר הסינגפורית בצרפת מאז 1999; דיאלוג אסטרטגי שנתי שהחל בשנת 1999 והובל על ידי משרדי ההגנה, עם מושב אחד בכל שנה בו היו מעורבות קבוצות צבא היבשה, חיל הים וחיל האוויר; שותפות לרכישת נשק. צרפת היא ספקית הנשק השנייה המובילה לסינגפור, שרכשה שש פריגטות התגנבות בשנת 2000, והשותפה השלישית בגודלה במחקר ופיתוח בטכנולוגיית ההגנה. חילופי ביקורים של רשויות צבא ברמה גבוהה בין שתי המדינות מתקיימים לעיתים קרובות מאז 1997.
נציגויות דיפלומטיות
סינגפור מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז בלבד, וצרפת מחזיקה שגרירות בסינגפור בלבד.
בית דג'אן
בית דג'אן (בערבית: بيت دجن) היה כפר ערבי כ-9 קילומטרים דרומית-מזרחית ליפו, בסמוך לכביש מראשון לציון ליהודיה (היום כביש 412) וגם בסמוך לדרך ההיסטורית בין יפו לירושלים דרך רמלה (היום כביש 44). הכפר היה שייך לנפת יפו המנדטורית, שמו מגיע ככל הנראה משמו של האל הכנעני דגון. במהלך מלחמת העצמאות הכפר נכבש ותושביו ברחו לרמלה.
העת העתיקה
בתנ"ך, ובטקסטים מצריים ואשוריים קדומים, מוזכר היישוב בית דגון, ששמו התגלגל כבית דגאנא בתקופה האשורית וכ-Keparadagon ("כפר דגון") בתקופה הרומית. בתקופה זו התקיים במקום יישוב שומרוני שבו הקים בבא רבא בית כנסת במאה ה-4.
התקופה המוסלמית הקדומה
הח'ליף האומיי השאם אבן עבד אלמלכ בנה בכפר ארמון, והצלבנים בנו בו מבצר בשם קסאל מַאֵן. במקום נשארו שרידי מבנים עתיקים מערות ובורות.
הגיאוגרף הערבי בן המאה ה-10 מוקדסי הזכיר בכתביו דרך באזור רמלה בשם דרב דג'ון, שהובילה לכפר דג'ון שבו היה מסגד שישי. במקום אחר, הוא כותב שרוב תושבי העיירה בזמנו היו שומרונים. באותה העת, אחד משמונת שערי העיר רמלה נקרא באותו השם, דג'ון.
במאה ה-11, בית דג'ן שימשה כמפקדה של הצבא הפאטמי בארץ ישראל.
התקופה העות'מאנית
בשנת 1596, במפקד האוכלוסין שערך השלטון העות'מאני, גרו בכפר 633 איש.
המנדט הבריטי
במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1931, נמנו בבית דג'אן 2,626 מוסלמים, 27 נוצרים ו-11 יהודים שהתגוררו ב-591 בתים. לפי סקר הכפרים 1945 מנתה אוכלוסיית בית דג'אן 3,480 נפשות, מתוכם 130 נוצרים והיתר מוסלמים. בתקופת המנדט הבריטי גדלה אוכלוסיית בית דג'אן ב-127% הכפר היה בעל שטח נרחב של 17,327 דונם, מתוכם היו 1,975 דונם בבעלות יהודית.
בתקופת המרד הערבי הגדול שימש הכפר כמחסה לפורעים שבין שאר פעולותיהם ירו על נוסעים יהודים בכביש. במסגרת הקמת מצודות למשטרה הבריטית בהתאם לתכנונו של סר צ'ארלס טגארט הוקמה בשנים 1941-1940 מצודת משטרה בצומת שמדרום לכפר שבו הצטלבו הדרכים הראשיות מיפו לרמלה ומיהודייה לראשון-לציון.
ב-1927 פרסמה רשות העתיקות דו"ח לפיו במרכז הכפר עמד מסגד שכונה ג'אמע עבד אלע'ר. תחת המסגד הייתה קריפטה שהובילה לתא תת-קרקעי שהכיל קבר קדוש.
ממערב לכפר ומצפון לצומת הראשי הוקמה ב-1944 בלב הפרדסים מטוויית 'גולדן ספינדל' על ידי חברת 'האחים אבו לבן', שמנהלה היה אחמד אבו לבן מוסלמי תושב יפו, שהיה חבר במועצת עיריית יפו וחבר הוועדה הלאומית שלה. במטווייה ייצרו בדים באמצעות מכונות חדישות יחסית. חומרי הגלם והעובדים המקצועיים הובאו מסוריה. בתחילת מלחמת העצמאות פינו בעלי החברה חלק ממכונות הייצור וציוד יקר ערך של המטווייה לשכם, והמפעל שבק חיים. במבני המטווייה התמקמה מחלקה של אנשי כנופיות ערביות, שהיו תחת פיקודו של חסן סלאמה, מפקד הכנופיות הערביות במחוז לוד.
קבורה
קבורה היא הטמנת גופתו של אדם או בעל חיים באדמה. הדבר נעשה על ידי חפירת בור באדמה, הנחת המת בתוכו ומילוי הבור מחדש באדמה שהוצאה מתוכו. לרוב, מעל הבור מוצבת מצבה הנושאת פרטים על הקבור. הקבורה נהוגה בתרבויות רבות.
הסיבות לקבורה
לקבורת בני אנוש מספר סיבות:
בית דג'אן
מלחמת העצמאות
בית הקרן הקיימת על יד בית דגן היה בית מבודד בשטח הערבי ושימש כחלק ממערך אבטחת הדרך לירושלים. בבית שהו נוטרים יהודים והוא היה נתון להתקפות מתמידות מצד הכפר בית דג'ן הסמוך. בדצמבר 1947 התמקם בו כוח פלמ"ח בתחילת ינואר פוצץ אחד מחדרי הבית ולוחם אחד נהרג. באמצע פברואר 1948 הוחלף כוח הפלמ"ח במחלקה מגדוד 51 של חטיבת גבעתי. הבית בן שלוש הקומות הפך למשלט קדמי. ערביי הסביבה תקפו את הבית כמה פעמים ואף הצליחו ב-19 בפברואר להחריבו באמצעות מכונית תופת, אך המגינים הצליחו להדוף בגבורה ובעקשנות את כל ההתקפות, אף על פי שהיו נצורים במקום לסירוגין במשך כשישה שבועות עד תום מבצע חמץ בתחילת מרץ נפגע יהודי נוסף בבית מזריקת רימון. ניסיונות נוספים לכיבוש המקום נעשו במחצית השנייה של חודש מרץ.
קבורה
היסטוריה
קבורה התבצעה עוד משחר ההיסטוריה, כאשר האדם הניאנדרטלי כבר נהג לקבור את קרוביו שמתו עם חפציהם האישים, על מנת שיסייעו להם בעולם הבא.
גהי
גהי (בהינדי: घी) היא חמאה מזוקקת הנמצאת בשימוש במטבח ההודי, במטבח האתיופי, במטבח התימני, במטבח הלובי ובמטבחים שונים במזרח התיכון, המכילה פחות מוצקי חלב ביחס לחמאה רגילה. כדי להכין גהי מתיכים חמאה רגילה (בלי להביאה לרתיחה), מסירים את הקצף הנוצר מעל פני הנוזל, ומקררים אותו. החמאה נפרדת לחומר צלול וחומר עכור. החומר הצלול הוא הגהי.
קבורה
היסטוריה
המצרים העתיקים פיתחו מומחיות לקבורה ונהגו לקבור את הפרעונים בכבוד והדר חסר תקדים:
בית דג'אן
מלחמת העצמאות
ב-15-15 במאי נכבש הכפר על ידי חטיבת 'קרייתי. בזמן ההפוגה הראשונה נהרסו בתי הכפר שהיה קרוב לחזית במטרה למנוע חזרת התושבים והשתלטות האויב. ביוני אותה שנה סיכם בן-גוריון לעצמו כי הבתים נהרסו, ככל הנראה על סמך דיווח של יוסף ויץ, אולם בספטמבר מצאו את הכפר מתאים ליישוב של עולים יהודים. כמה מבתי הכפר עוד עומדים על תלם; חלקם נטושים, חלקם מיושבים, וחלקים בשימוש כבנייני משרדים ומחסנים.
גהי
הגהי עמידה הרבה יותר מחמאה רגילה וניתכת ב-24 מעלות צלזיוס. כך ניתן לשמר שומן מן החי לאורך זמן ללא צורך בקירור. מלבד השימוש בגהי כמזון, היא משמשת באיור ודה כטיפול תרופתי באמצעות גהי מומסת המשמשת טיפות לאף.
בית דג'אן
מלחמת העצמאות
על אדמות הכפר הוקמו היישובים בית דגן, משמר השבעה, גנות, חמד וכן מספר שכונות של ראשון לציון. באוקטובר 1948 הוקמה במטווייה הנטושה סדנת תחבורה 14 שהייתה כפופה לשירות התחבורה. בינואר 1949 הפכה לבית מלאכה בסיסי 684 ולימים שלוחה של מרכז שיקום ואחזקה (מש"א) 7100 בתל השומר.
קבורה
היסטוריה
גם אישים רמי מעלה אחרים במצרים העתיקה זכו לחניטה ולקברים מפוארים.
גהי
חמאה מזוקקת מצויה גם במטבחים אחרים בעולם, תחת שם שונה. במטבח התימני והערבי, נקראת חמאה זו סאמנה. במטבח האתיופי, חמאה זו נקראת ניטֵר קיבֵה. השימוש בה נפוץ במאכלים צפון-אפריקאיים כמו עסידה. בכל המטבחים השימוש בחמאה המזוקקת דומה לאופן השימוש של המטבח ההודי, למעט שימושים ייחודיים האופייניים למטבח הספציפי.
קבורה
היסטוריה
בימי הביניים החלו כבר להכשיר משטחים הנועדים לקבורה מרוכזת, והם היו תחילת בתי הקברות המודרניים. בשטחים אלה - שלרוב הוקצו בחצר של הכנסייה המקומית או בית הכנסת (ליהודים), המתים נטמנו זה ליד זה במרווח מסוים, ועל כל בור הוקמה מצבה הנושאת את שם המנוח. כך יכלו קרובי הנפטר לפקוד את הקבר. אנשים בכירים וחשובים כגון מלכים, כהני דת בדרגה גבוהה וגיבורי האומה נקברו בתוך הקתדרלה עצמה, בכוכים שנחפרו בתוכה. מעל הכוך הוקמה מצבה מפוארת המהללת את הנפטר.
רק במאה ה-19 החלו להכשיר משטחים גדולים והמוניים לכלל האוכלוסייה, כאשר תהליך הקבורה הופקע מידיה הבלעדיות של הכנסייה. הצורך בבתי הקברות הגדולים נוצר עקב מגמת העיור המואצת והתפוצצות האוכלוסין, כמו כן המספר הרב של ההרוגים במלחמות ששטפו את רחבי אירופה.
שיטות קבורה
קבורה בקומות אושרה על ידי הרבנות הראשית לישראל, אך בד"ץ העדה החרדית מסתייג משיטה זו ולדבריו בשו"ת מנחת יצחק ובמקורות נוספים נאמר שאסור על פי ההלכה לקבור בצורה כזאת, וביקשו מהרבנות למצוא פתרון קבורת שדה לאנשי העדה.
קבר אחים
במצבי אסון ומלחמה, שבהם יש הרוגים רבים שלא ניתן לזהותם עקב נסיבות מותם, או שאין אפשרות לעסוק בזיהוים עקב צוק העתים, נהוג לקבור את המתים בקבר משותף, הקרוי קבר אחים. לעיתים קבר אחים הוא קבר זמני, ועם שינוי הנסיבות מושקע מאמץ בזיהוי השרידים בקבר זה, כדי להביא כל אחד מהמתים לקבר משלו.
היום בספורט
היום בספורט היא תוכנית ספורט יומית המשודרת בערוץ הראשון כיורשת לתוכנית "מבט ספורט".
במהלך התוכנית מוצגים תקצירים מאירועי הספורט הרלוונטיים בארץ ובעולם, מתקיימים דיונים באולפן ומשודרות כתבות ספורט.
מגישי התוכנית הם אורי לוי, עמית הורסקי, שרון פרי, ליאן וילדאו ומירי אליקים. עד מעברו לערוץ הספורט הגיש את התוכנית בוני גינצבורג. במהלך המשדר מתארחים אישים שונים מעולם הספורט, ובהם פרשן הכדורגל של הערוץ דני נוימן.
פרידריכסהיין-קרויצברג
פרידריכסהיין-קרויצברג (Friedrichshain-Kreuzberg) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.
פרידריכסהיין-קרויצברג מורכב משתי שכונות בלבד: פרידריכסהיין וקרויצברג. זהו מספר השכונות הקטן ביותר מבין רובעי ברלין. זהו הרובע הקטן ביותר בשטחו והצפוף ביותר מבין רובעי העיר. שטח הרובע מהווה 2.3% בלבד משטח העיר, אך מתגוררים בו 7.7% מתושבי העיר. צפיפות האוכלוסייה ברובע גדולה פי 3 מהצפיפות הממוצעת בברלין.
רובע פרידריכסהיין-קרויצברג נוצר כתוצאה מרפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. זהו הרובע היחיד, לצד רובע מיטה, אשר הורכב משכונות ששכנו משני עברי חומת ברלין. פרידריכסהיין שכנה עד לנפילת החומה במזרח ברלין; קרויצברג שכנה במערב. חומת ברלין היוותה עד לשנת 1989 את הגבול בין שתי השכונות.
רובע פרידריכסהיין-קרויצברג שוכן בלב ברלין. הוא גובל ברובע מיטה מצפון-מערב, בפנקו מצפון, בליכטנברג ממזרח, בטרפטו-קפניק מדרום-מזרח, ובנויקלן וטמפלהוף-שנברג מדרום. זהו מספר הגבולות הגבוה ביותר בברלין, עובדה המשקפת את מיקומו המרכזי של הרובע.
מוזיאון עתיקות הגולן
מוזיאון עתיקות הגולן בקצרין הוקם במטרה לרכז במבנהו את העתיקות שנמצאו בגולן, את אלו שהתגלו בחפירות הארכאולוגיות וללוות את הממצאים בהסברים ובמופעים אור-קוליים. חלק ניכר מהממצאים התגלו ביישובים סוריים נטושים ברמת הגולן.
כושר וחסיס
כמו מספר אלים זוטרים נוספים במיתולוגיה האוגריתית, שמו הוא שם כפול, ומראה על שני צדדים באישיותו.
באגדת אקהת מסופר עליו שיצר קשת מופלאה שאקהת הגיבור משתמש בה, וענת אלת המלחמה והציד חומדת אותה. בעלילות בעל וענת מסופר שהוא עוזר לבעל במלחמתו כנגד האל ים ויוצר עבור בעל כלי נשק מאגיים שמכריעים את ים לארץ. עוד מסופר עליו שם שהוא בנה את ארמונו המופלא של בעל בפסגת צפון במשך שישה ימים. כושר-וחסיס רצה ליצור לארמון חלונות וארובות, דבר שבעל התנגד לו, אך לאחר המעשה בעל השתכנע וביקש ממנו שיקרע בארמון חלונות.
יהדות קאיפנג
יהדות קאיפנג היא קהילה יהודית שהתקיימה בעיר קאיפנג שבמחוז חנאן שבסין בין המאה ה-12 למאה ה-19. מוצאם ומועד הגעתם לקאיפנג שנויים במחלוקת בקרב החוקרים.
היסטוריה
רוב החוקרים מסכימים שקהילה יהודית התקיימה בקאיפנג מאז תקופת שושלת סונג הצפונית (1127-960), אף על פי שחלקם מתארכים את הגעתם לתקופת שושלת טאנג (907-618), או אף מוקדם יותר. קאיפנג, שהייתה אז בירתה של שושלת סונג הצפונית, הייתה אז מרכז עירוני גדול שבו למעלה ממיליון תושבים. קאיפנג הייתה עיר מסחר ותעשייה ששימשה צומת חשוב ברשת תעבורה ענפה של נתיבי יבשה ונהרות, שהתחברו עם דרך המשי. סוחרים יהודים שהגיעו לערי הנמל שבשפך נהר היאנגדזה (יאנגצה) ולערים האנגג'ואו או לנינגבו שבחוף הדרומי-המזרחי של סין, ביקשו כנראה לייסד נציגות קבועה בעיר הבירה, שכן במאה ה 12 כבר היו כנראה בערים אלה קהילות יהודיות. ההשערה היא שקהילה קטנה של יהודים, ככל הנראה מפרס או מהודו, או מתימן בדרך הים, הגיעה לעיר, התיישבה בה ובנתה בה בית כנסת ב-1163.
היהודים בקאיפנג השתלבו בכל תחומי החיים בסין, במסחר, באומנויות, בצבא או במנגנוני המדינה. הם עמדו בבחינות הרשמיות וזכו להטבות רבות.
שיטפונות ושריפות השמידו פעם אחר פעם את הספרים של בית הכנסת של קאיפנג. הם השיגו כמה ספרים חלופיים מאזור נינגשיה ומהעיר נינגבו. ספר תורה הובא על ידי מוסלמי שהשיג אותו מיהודי מקנטון שהיה על ערש דווי.
שלוש אסטלות עם כתובות נתגלו בקאיפנג. העתיקה שבהן, המתוארכת ל-1489, מאזכרת את בנייתו של בית הכנסת ב-1163 ובה מופיע המונח 清真寺 (בתעתיק: Qīngzhēnsì), המשמש לעיתים קרובות בסין לתיאור מסגד. הכתובת מציינת שהיהודים הגיעו לסין מהודו במהלך תקופת שושלת האן (המאה ה-2 לספירה – המאה ה-2 לפנה"ס). היא מזכירה את שמותיהם של 70 יהודים עם שמות משפחה סיניים, מתארת את הראיונות שלהם עם קיסר ששמו לא מצוין משושלת סונג ומפרטת את אבותיהם מאברהם ועד לעזרא הסופר. האסטלה השנייה, המתוארכת לשנת 1512, מפרטת את מנהגיהם הדתיים של היהודים. האסטלה השלישית, המתוארכת ל-1663, מנציחה את בניין בית הכנסת וחוזרת על המידע שמצוי על שתי האסטלות האחרות.
שתיים מהאסטלות מתייחסות לכתובת הקעקע המפורסמת שנכתבה על גבו של הגנרל משושלת סונג, יְוֵּ'ה פֵיי. כתובת הקעקע, "נאמנות ללא גבולות למדינה" (בסינית מפושטת: 尽忠报国, בסינית מסורתית: 盡忠報國, בפין-יין: jìn zhōng bào guó), מופיעה לראשונה בקטע מהאסטלה משנת 1489 שמדבר על "הנאמנות ללא גבולות למדינה ולנסיך" של היהודים. האזכור השני לכתובת הקעקע מופיע בקטע מהאסטלה משנת 1512 שמדבר על האופן שבו החיילים והקצינים היהודים בצבאות סין היו "נאמנים ללא גבולות למדינה".
במאה ה-17
דיווח ראשון של אירופאי על יהדות קאיפנג מופיע אצל הישועי מטאו ריצ'י, שישב אז בבייג'ינג. בשנת 1605, ביקר אצל ריצ'י יהודי מקאיפנג בשם אי טיאן (艾田), שהגיע לבייג'ינג כדי לעבור שם את מבחני הג'ינגשי שלו. על פי דיווחו של ריצ'י בספרו "De Christiana expeditione apud Sinas", המבקר סיפר שהוא מאמין באל אחד ולמראה דמויותיהם של מרים ושל ישו, אמר שאלו תמונות של רבקה עם עשו או יעקב. היהודי סיפר שיהודים רבים התגוררו בקאיפנג, שהם מחזיקים בית כנסת מפואר ושברשותם כתבים וספרים רבים.
כשלוש שנים לאחר ביקור זה, שלח ריצ'י ישועי סיני לביקור בקאיפנג. הוא העתיק את תחילתם ואת סופם של כתבי הקודש שנשמרו בבית הכנסת, וכך התאפשר לריצ'י לוודא שאלו באמת אותם טקסטים כמו התורה, שהיו ידועים לאירופאים, למעט העובדה שהם לא עשו שימוש בניקוד.
כאשר כתב ריצ'י ל"ראש בית הכנסת" בקאיפנג וסיפר לו שהמשיח, שהיהודים ממתינים לבואו, כבר הגיע, השיב לו ראש בית הכנסת במכתב בו הוא כתב שהמשיח לא יגיע אלא לאחר עשרת אלפים שנה. עם זאת, ככל הנראה עקב חששו מהעדרו של יורש מתאים, הציע הרב הזקן את תפקידו לריצ'י, אם הישועים יקבלו על עצמם את האמונה היהודית וימנעו מאכילת בשר חזיר. מאוחר יותר, הגיעו שלושה יהודים נוספים מקאיפנג, כולל אחיינו של אי, לבית הישועים כאשר שהו בבייג'ינג לרגל עסקיהם והם הוטבלו לנצרות. הם סיפור לריצ'י שהרב הזקן מת ומאחר שריצ'י לא לקח על עצמו את תפקידו, ירש אותו בנו שהוא "לא בקי דיו בענייני האמונה היהודית". התרשמותו הכללית של ריצ'י ממצבה של הקהילה היהודית בסין הייתה ש"הם בדרך להפוך למוסלמים או לעובדי אלילים". מאוחר יותר ביקרו כמה ישועים בקהילה בקאיפנג.
האב ג'וזף ברוקר, חוקר קתולי מראשית המאה ה-20, מציין שהדוח של ריצ'י על יהודי סין, מצביע על כך שהיה מגוון של 10 או 12 משפחות בלבד בקאיפנג בסוף המאה ה-16 ועד לראשית המאה ה-17 ושדווח שהם התגוררו שם במשך 500 או 600 שנים. כמו כן צוין בכתבים שהיה מספר גדול יותר של יהודים בהאנגג'ואו. מידע זה יכול לרמוז על כך שיהודים הנאמנים נמלטו דרומה להאנגג'ואו, יחד עם מי שעמד להיות מוכתר כקיסר גאוזונג. למעשה, האסטלה משנת 1489 מזכירה כיצד היהודים עזבו את קאיפנג לאחר תקרית ג'ינגקאנג.
למרות בידודם מהפזורה היהודית בעולם, שמרו יהודי קאיפנג על מנהגיהם ומסורותיהם במשך מאות שנים. במאה ה-17, ההתבוללות החלה לכרסם במסורותיהם. גדל שיעור נישואי התערובת בין יהודים לבין קבוצות אתניות אחרות, כמו בני ההאן והמיעוטים של החווי והמנצ'ו.
במאה ה-19
מרד טאיפינג בשנות החמישים של המאה ה-19 גרם לפיזורם של אנשי הקהילה, אך מאוחר יותר הם שבו לקאיפנג.
בתחילת המאה ה-20 נוצר קשר בין יהודים בשאנגחאי וצאצאי היהודים בקאיפנג.
כיום
בשנת 1946 דיווח כתב של Associated Press על בין 100–200 צאצאי יהודים בקאיפנג שנטמעו כמעט לגמרי בסביבתם, למעט מנהגם שלא לאכול חזיר ותווי פניה של זקנת היהודים שהיו "יהודיים".
המחקר בסין על יהודי קאיפנג בפרט ועל יהדות סין בכלל, היה במצב של קיפאון עד לשנות השמונים של המאה ה-20, עקב המצב הפוליטי. כאשר יושמו בסין רפורמות פוליטיות וכלכליות בשנות השמונים, נוסד המכון היהודי-סיני על ידי קבוצה בינלאומית של חוקרים כדי להמשיך את תהליך המחקר על ההיסטוריה של הקהילות היהודיות בסין, לקדם מיזמים חינוכיים הקשורים להיסטוריה של היהודים בסין ולסייע להישרדותם של היהודים בקאיפנג. מיסודם של היחסים הדיפלומטיים בין סין לבין ישראל ב-1992, הציתו מחדש את העניין ביהדות ובתולדותיו של העם היהודי, במיוחד לאור העובדה ש-25,000 פליטים יהודים נמלטו לשאנגחאי במלחמת העולם השנייה.
קשה להעריך את מספרם של היהודים בסין כיום. ההערכות משתנות בשל השינויים בגישה הרשמית של הממשלה. במפקד האוכלוסין האחרון נמנו כ-400 יהודים בקאיפנג וכיום ההערכה היא שמתגוררות שם כ-100 משפחות שמונות כ-500 איש. כ-1,000 מתושבי העיר הם ממוצא יהודי, אף על פי שרק 40–50 איש לוקחים חלק בפעילות הקהילה.
כמה מצאצאי הקהילה היהודית בקאיפנג מציינים שהוריהם וסביהם סיפרו להם שהם היו יהודים ושביום מן הימים הם "ישובו לארצם". אחרים מודעים רק במעורפל למוצאם.
תופעת נישואי התערובת של יהודי קאיפנג עם הסינים המקומיים הייתה רחבה דיה כך שלא ניתן להבדיל בין שתי הקבוצות האתניות. מאפיין אחד שמבדיל בין היהודים לבין שכניהם, הוא העובדה שהם נמנעים מאכילת בשר חזיר. קו יינאן, אישה סינית שגילתה את מוצאה היהודי לאחר שאמה נכחה בוועידה של בני מיעוטים ב-1981, מציינת שמשפחתה לא אכלה מעולם בשר חזיר או פירות ים ושסבה תמיד נהג לחבוש כיפה כחולה.
לאחר שנוצר מגע בינם לבין תיירים יהודים, כמה מיהודי קאיפנג שבו אל חיק הזרם המרכזי של היהדות. ב-2005 התגיירה משפחה מצאצאי יהודי קאיפנג באופן רשמי וקיבלה אזרחות ישראלית. ב-20 באוקטובר 2009 עלתה לישראל הקבוצה הראשונה של יהודי קאיפנג במבצע שתואם על ידי ארגון שבי ישראל.
כתבי קאיפנג
מעט מהכתבים של יהדות קאיפנג שרדו. עם זאת, חלק ניכר מהם נשמר בספריה של ההיברו יוניון קולג' בסינסינטי, אוהיו. בין הפריטים באוסף זה, ניתן למצוא סידור כתוב בכתב סיני והגדה של פסח עם תרגום לפרסית באלפבית עברי. ספר זה ראוי לציון בכך, שאף על פי שהוא כולל סימני ניקוד, ברור שהוא הועתק על ידי מישהו שלא הבין את משמעותם. אף על פי שצורת סימני התנועות הועתקה באופן מדויק, נראה שהם מוקמו בטקסט באופן אקראי, ולפיכך משמעות המילים משובשת. מאחר שהשפה העברית נכתבת באופן כללי ללא תנועות, יכול דובר עברית להתעלם מסימונים אלה, שכן העיצורים נכתבו באופן נכון, עם מעט שגיאות כתיב. ברשותה של הספרייה הבריטית נמצא ספר תורה שהובא מבית הכנסת של קאיפנג.
המחלוקת על כתובות האסטלות של קאיפנג
בספרו: "הכתובות על האסטלות של קאיפנג: מורשת הקהילה היהודית בסין העתיקה", מציג טיבריו וייס, מרצה להיסטוריה יהודית ולדת הסינית, את נוסחי התרגום שלו לכתובות שעל אסטלות האבן של יהודי קאיפנג מ-1489, 1512 ו-1663. בהתבסס על המידע שלוקט מתרגום חדש זה, מעלה וייס תאוריה שלאחר גלות בבל במאה ה-6 לפנה"ס, התפצלו כוהנים ולויים, שהתאכזבו מעזרא הסופר, מתנועת שיבת ציון והתיישבו בצפון-מערב הודו. בנקודת זמן כל שהיא לאחר שנת 108 לפני הספירה, היגרו יהודים אלו למחוז גאנסו שבסין והגנרל הסיני, לי גואנגלי, שנשלח להרחיב את גבולות סין של שושלת האן, הבחין בהם. מאות שנים לאחר מכן, הורחקו היהודים מסין רבתי, במהלך הרדיפה האנטי-בודהיסטית הגדולה (846-845), אז הם חיו באזור נינגשיה. וייס מאמין שמאוחר יותר, במהלך תקופת שושלת סונג, הם שבו לסין, כאשר הקיסר השני של השושלת, טאיצונג, פרסם צו לחיפוש אחר מלומדים זרים.
במאמר ביקורת על ספרו של וייס, טוען ארווין מ. ברג, עורך דין וידיד של הקהילה היהודית בקאיפנג, שוייס מעולם לא הבין את משמעותם של כתבי הקודש של הקהילה, לא לקח אותם בחשבון בתיזה שלו והסתמך אך ורק על אסטלות האבן. את המסמכים הללו ניתן לתארך בקושי רב על פי מאפייניהם הפיזיים והלשוניים. אף על פי שהוא מתייחס למילים בשפה הפרסית שמופיעות על האסטלות, וייס לא התייחס במחקרו לשאלה מתי נעשה שימוש לראשונה בשפה הפרסית יהודית בתפילה. היהודית פרסית התפתחה לראשונה במרכז אסיה במאה ה-8 לספירה, זמן רב לאחר המועד המשוער על פי וייס להגעתם של היהודים הראשונים לסין. ברג מפקפק באמינות ההיסטורית של הכתובות על גבי שלוש האסטלות. הוא מביא דוגמה אחת לאנכרוניזם, בה היהודים טוענים שהיה זה הקיסר משושלת מינג שהעניק את הקרקע לבניית בית הכנסת הראשון ב-1163 במהלך תקופת שושלת סונג.
בתרבות
עלילתו של הרומן "פיאוני" מאת כלת פרס נובל לספרות, פרל בק, מתרחשת בקהילה היהודית בקאיפנג. הרומן עוסק בכוחות התרבותיים שבהדרגה מכרסמים בזהות הנפרדת של היהודים, כולל בנישואי תערובת. גיבורת הרומן, שפחה סינית בשם פיאוני, מתאהבת בבנו של אדונה, דוד בן עזרא, אך לא יכולה להינשא לו, עקב מעמדה הנחות. בסופו של דבר נושא דוד אישה סינית מהמעמד הגבוה, לתדהמתה של אמו, אשר גאה במוצאה הטהור. תיאורים של מקומות כמו "רחוב הגיד התלוש" ומנהגים כמו הימנעות מאכילת בשר חזיר, עוברים כחוט השני לכל אורך הרומן.
המחזמר מברודוויי בשם "צו צ'ם" (Chu Chem), הוא סיפור בדיוני שסובב סביב הקהילה היהודית בקאיפנג. במחזמר זה, קבוצה של שחקנים אירופאים מצטרפת ללהקה סינית כדי להציג את סיפורו של צ'ו צ'ם. צ'ו צ'ם הוא חוקר, שיחד עם אשתו רוז ועם בתו לוטה, נוסע לקאיפנג כדי ללמוד על אבותיו וכדי למצוא בעל לבתו.
בסדרה הדוקומנטרית "מורשת" (Legacy) משנת 1992, מהלך ההיסטוריון האנגלי, מייקל ווד במורד סמטה קטנה בקאיפנג שלדבריו הייתה ידועה בשם "סמטת כת מלמדי כתבי הקודש", היהודים. הוא ציין שבקאיפנג מתגוררים עדיין כמה יהודים, אך הם לא ששים לחשוף את עצמם "באקלים הפוליטי הנוכחי". בספר שנלווה לסדרה הדוקומנטרית, צוין שעדיין ניתן לראות מזוזות על משקופי הדלתות ופמוטים בחדרי המגורים בבתים. באופן דומה, בסרט הדוקומנטרי, "החיפוש אחר עשרת השבטים האבודים" (Quest for the Lost Tribes), של היוצר הקנדי שמחה יעקובוביץ', מבקר צוות ההפקה של הסרט בביתו של יהודי זקן בקאיפנג שמסביר את ההיסטוריה של יהודי קאיפנג בתקופה האחרונה, מציג בפניהם תצלומים ישנים ואת מסמכי הזיהוי שלו שעל פיהם הוא משתייך לקבוצה האתנית היהודית. הסרט הדוקומנטרי "מניין בקאיפנג", מתעד את חיי הקהילה היהודית בקאיפנג כיום, במהלך סיור של תיירים יהודיים בעיר.
אמו
מאפיינים פיזיים
האמו הוא אחד העופות הגדולים בעולם, הוא קטן רק ממיני היען והמינים קזואר צפוני וקזואר חד-גדיל. גובה האמו הוא 1.75 מטרים בממוצע. משקלו 50–55 ק"ג, הנקבות שוקלות כ־5 ק"ג יותר מהזכרים. לעוף שתי שכבות נוצות זהות בגודלן והן שטוחות וצמודות לגופו. כשהנוצות מתחדשות צבען שחור כהה, אך עם הזמן צבען דוהה בשמש ומשתנה לאפור בהיר. לאפרוחים פלומה מפוספסת בצבעים שחור וחום קרמי, המאפשרת להם להסוות את עצמם בצמחייה עבותה. הצוואר והרגליים ארוכים. בכפות הרגליים שלוש אצבעות גדולות (בהונות). הכנפיים קטנות ביותר ואורכן פחות מ־20 ס"מ.
התנהגות ותזונה
האמו מיטיב לרוץ, ומסוגל להגיע למהירות של עד 50 קמ"ש בעתות סכנה. הוא מיטיב גם לשחות במים. הזכרים משמיעים קול צווחה הנשמע למרחוק: אי־מווו, וזה מקור שמם. הנקבות משמיעות קולות המזכירים פיצוצים מהדהדים. האמו מוכרח להיות בקרבת מים זכים. לעיתים יצטרך לצעוד מאות קילומטרים כדי להגיע מאתר מזון אחד למשנהו. רגליו הגדולות והשריריות מסייעות לו בהליכות ארוכות, במהירות קבועה של כ־7 קמ"ש בערך.
המזון שצורך האמו נפוץ בעיקר אחרי ירידת גשמים. על כן, דפוס התנועה של האמו נקבע לפי מקומות שבהם ירדו גשמים לאחרונה. משערים כי האוריינטציה מתבססת בעיקר על הופעת ענני גשם, אך גם על קולות הרעמים וריח האדמה הרטובה. יצירת מאגרי מים מלאכותיים אך קבועים על ידי האדם, תרמה לשינוי דפוסי התנועה של האמו, והרחיבה את תפוצתו גם לאזורים שהיו בעבר צחיחים.
רבייה ומחזור חיים
שיטת הרבייה של האמו היא פוליאנדרית, משמע שהנקבה מזדווגת עם יותר מזכר אחד במהלך עונת ייחום אחת. הזכר הוא שדוגר לבד על הביצים ומגדל לבד את הצאצאים. בחודשים דצמבר וינואר הזכר מחזר אחר הנקבה, בונה את הקן בטריטוריה שלו, משמיע לנקבה קולות המזכירים הלמות תופים, וכך מזמין אותה להצטרף לנחלתו. הזוג עשוי להגן על הנחלה המשותפת שגודלה כ־30 קמ"ר במשך 5 חודשים בטרם ההזדווגות. זאת מתחילה כאשר הזכר והנקבה עומדים צמודים, צווארם מכופף והם מנדנדים את ראשיהם המורכנים מצד לצד. בהמשך מתיישבת הנקבה והזכר מתיישב מאחוריה, נצמד אליה ומזדווג עימה. הוא תופס את עור עורפה במקורו תוך כדי השמעת קולות גרגור, לבסוף הוא קם ומתחיל בריצה ראוותנית סביבה בעוד היא ממשיכה לשבת.
הקן הגדול נבנה בכוך בקרבת צמחייה נמוכה וסבוכה, והוא מורכב מעשבים, עלים ושרכים. בתוכו מטילה הנקבה 15 עד 25 ביצים, צאצאיהם של הזדווגויות מרובות עם זכרים שונים. הדגירה אורכת כ־56 ימים בחודשים אפריל עד יוני. במהלך תקופה זו הזכר לא אוכל, שותה או עושה צרכים, וכבר בימים הראשונים עוזבת הנקבה לנחלה שכנה ושם חוזר הליך החיזור וההזדווגות עם זכר אחר. מעטות הנקבות שנשארות בעת הדגירה ומגנות על הנחלה באמצעות צווחותיהן הרמות, כפי שעשו בחודשים שקדמו לדגירה.
הזכרים אגרסיביים וטריטוריאליים ביותר לאחר שהאפרוחים בוקעים. הזכר מבריח את הנקבה (אם נשארה) מהטריטוריה ותוקף לעיתים קרובות בעלי חיים שונים כולל את האדם. משקלם של הנולדים כ־500 גרם. הזכר צמוד אליהם במשך תקופה ארוכה, אולם שובבותם הרבה גורמת להם לעיתים ללכת לאיבוד או לברוח. אפרוחים אלה נקלטים לעיתים אצל זכרים אחרים וגדלים עימם, ובלבד שהם קטנים מצאצאיו הטבעיים של הזכר המאמץ. בתום תקופת גידול הצאצאים, לאחר חמישה עד שבעה חודשים מבקיעת הביצים, מוכנים האפרוחים לשרוד לבדם. בגיל 2–3 שנים מגיע האמו לבגרות מינית ומוכן להקים נחלה ולהזדווג. האמו חי כ־5 עד 10 שנים ואף יותר מכך בתנאי שבי. בתנאי שבי, נשארות הנקבות עם הזכרים באותו כלוב, גם בעת הדגירה על הביצים. הן לא משתתפות בדגירה עצמה. אף על פי כן, הן נוהגות להפגין יחס קרוב, אך לא אמהי, לאפרוחים שבקעו.
תפוצה ובתי גידול
האמו נפוץ במרבית אזוריה של אוסטרליה, למעט יערות גשם ואדמה חסרת צמחייה. הוא נדיר במדבריות ובאזורים הצפוניים ביותר, ומגיע אליהם רק אחרי עונת הגשמים. ניתן עדיין למוצאו בקרבת הערים הגדולות, אך לא בקרבת אזורי מחייתו הטבעיים שנוצלו לצורכי חקלאות.
האמו והאדם
האמו שימש מקור מזון לאבוריג'ינים (התושבים המקוריים של אוסטרליה) ולאירופאים הראשונים ביבשת. לאבוריג'ינים היו מגוון שיטות ללכוד את האמו, לרבות דקירתם בחניתות, הרעלת מקורות המים, שימוש ברשתות וחיקוי קולותיהם. האירופאים הרגו באמו בטיעון כי המין פוגע ביבול הדגנים, לאו דווקא ניזון מהם אלא רומס אותם בדרכו למקורות המים. דוגמה לכך היא מלחמת האמו, שם למספר אירועים שהתרחשו במחוז קמפיון (campion) בדרום־מערב אוסטרליה בסוף שנת 1932, שנת בצורת אשר גרמה לאמו לחדור באלפים ליישובי האדם בחיפוש אחר מים. צבא אוסטרליה, בהוראתו של שר ההגנה דאז ג'ורג' פירס, שלח חיילים חמושים במקלעי לואיס שהרגו בשיטה זו מאות פריטים. לטענת השר, בנוסף לנזק הגדול ליבול בזמן בצורת, פרץ האמו חורים גדולים בגדר נגד הארנבונים ועל כן מוצדק ההרג בהם.<BR> בתום ה"מלחמה" הותאמו חלקים מהגדר כנגד התפשטות הארנבונים לצורכי מניעת התפשטות האמו. כך למשל הוקמה גדר שגובהה כמטר מהקרקע ואורכה 450 ק"מ ממערב למזרח, שהפרידה בין שטחי התבואה לאזור המחיה. לצד האשמות ברמיסת יבולים, לאמו השפעה חיובית על החקלאות: הצעירים ניזונים מחרקים רבים הפוגעים ביבולים, דוגמת זחלים שונים וחגבים. המבוגרים אוכלים סוגי חוחים רבים, הפוגעים בשלמות ובמרקם החלק של צמר הכבשים. בתחילת המאה ה־20 הוקמו חוות ביות וגידול לאמו, שמטרתן סחר בו ובאיבריו השונים: הבשר נחשב כאורגני יותר, בריא וקל להכנה, העור משמש למוצרי הלבשה והנעלה. טוענים כי לשמן המופק מהאמו יכולות ריפוי מופלאות, המוצר טרם נבדק על בני אדם אך בדיקות שנערכו על עכברים הראו יכולות ריפוי. ביצי אמו לא מופרות משמשות למטרות קישוט ואומנות (עבודות יד וציור עליהן). יחס הממשלה האוסטרלית למגדלים הוא אמביוולנטי, ולעיתים רחוקות מתבצעת אכיפה של הסחר. טרם נעשו מחקרים מחוץ לשוק האוסטרלי, שבדקו את ערך המוצרים המופקים מאמו ביחס למוצרים טבעיים או מוצרים מבעלי חיים אחרים.
האמו לא נמצא בסכנת הכחדה ואוכלוסייתו עומדת על 630,000–725,000 פריטים. תפוצתו הרבה בהווה התגשמה בזכות האדם, שהרחיב את אזור מחייתו על ידי בניית מקוואות מים מלאכותיים והפחית את אחוז אדמות המדבר ביבשת.
האמו מופיע בצדו הימני של סמל אוסטרליה, כשמולו הקנגורו.
תת־מינים ומינים שנכחדו
שלושה תת־מינים נפוצים כיום ביבשת אוסטרליה: שלושה תת־מינים של האמו נכחדו במאה ה־19:
טצ'יבאנה קוזאבורו
טאצ'יבאנה קוזאבורו היה הוגה דעות יפני. היה חברו לזרם ה"נוהון שוגי" ("חקלאות כבסיס") של הוגה הדעות גונדו. תמך בחזרתה של יפן לערכי החקלאות והמוסר ונטישת תרבות המערב.
נולד באיבראקי שליד טוקיו. בשנת 1915 הוא הקים את ההתיישבות הסוציאליסטית "כפר האחים", ובשנת 1931 הקים מכון בו לימד את הצורך באהבת ההתיישבות הכפרית.
בשנת 1932 הוא כתב את ספרו "עקרונות הרפורמה הפטריוטית של יפן". הוא טוען שיפן צריכה לחזור למסורותיה העתיקות מכיוון שיועד לה תפקיד חשוב של החזרת אסיה לערכי המוסר.
לאחר תקרית ה-15 במאי 1932 בה ניסו קושרים לתפוס את השלטון, נאשם טצ'יבאנה בסיוע למורדים ונידון למאסר עולם.
ז'אק קולימון
ז'אק ג'רארד קולימון (באנגלית: Jacques Gerard Colimon נולד ב-27 באוגוסט 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
קולימון נדבק בחיידק המשחק בכיתה ח' כששיחק בהפקת תיאטרון בית ספרו במחזה "פרחים לאלג'רנון". מאוחר יותר למד באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם למד תיאטרון וריקוד.
קריירה
לפני שקיבל את התפקיד של וויל בסדרת הטלוויזיה עולם חדש, היו לו מעט הופעות בטלוויזיה והוא הופיע במספר הפקות באוף ברודוויי.
בשנת 2021 שיחק בסרט "Collection" לצד אלכס פטיפר ומייק ווגל.
בשנת 2022 שיחק בסרט הקולנוע "The Sky Is Everywhere".
הילר 360
הילר 360 (סימול החברה: UH-12; סימול צבא ארצות הברית: OH-23 רייבן, אנגלית: Raven, עורב שחור) היה מסוק תלת מושבי קל שיוצר על ידי חברת הילר איירקראפט בארצות הברית. המסוק טס לראשונה ב-1948. זהו המסוק הראשון ששירת בחיל האוויר הישראלי.