cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלילת התארים
שלילת התארים בפילוסופיה היהודית בימי הביניים
בחיי אבן פקודה הלך צעד נוסף בשיטה זו, כאשר ביקש להשתמש בשיטת שלילת התארים להסיק רק תוכן שלילי על האל. כך, שלושת התארים העצמיים החיוביים שמחייבים את האל ("נמצא", "אחד" ו"קדמון") נועדו רק לשלול תארים הפכיים. אף על פי כן גם ה'בחיי' למעשה מדבר על תארים עצמיים שניתן לתאר בהם את האל ומוסיף "מידות פועליות" כפי שעשה הרס"ג לפניו.
רבי יהודה הלוי היה ההוגה היהודי הראשון בימי הביניים ששלל כל תואר עצמי, ובמקום זאת העמיד "מידות שוללות" בלבד. ריה"ל אמנם המשיך להידרש לתוארי פעולה כגון "מרחם", ואף הוסיף עליהם תוארי יחס כגון "קדוש".
שלילת התארים אצל הרמב"ם
הרמב"ם כאמור הושפע מתורת השלילה של אבן סינא, וככל הנראה היה מודע לשיטותיהם של קודמיו היהודים. אולם הוא הציג דרך עקבית ושיטתית יותר מכל ההוגים שקדמו לו בימי הביניים. לפי הרמב"ם, היתרון בדרך השלילה גדול, כיוון שבאמצעות הבנת מה שהאל איננו, מתחדדת השגתו. "הנה כבר התבאר לך, כי כל אשר התבאר לך במופת שלילית דבר אחד ממנו, תהיה יותר שלם. וכל אשר תחייב לו דבר מוסף - תהיה מדמה, ותרחק מידיעת אמתתו". על כן מניח הרמב"ם שיטה זו ביסוד תורתו, בניסיון להראות שאת האל ניתן לתאר אך ורק דרך תיאורים שוללים ודרך תיאור פעולותיו.
עוד בספרו משנה תורה רומז הרמב"ם לשיטת השלילה, כאשר הוא מונה את האמונה בגשמיות האל כ"מין", כלומר ככפירה. בספרו מורה נבוכים עובר הרמב"ם להשתמש בדרך השלילה באופן עקבי, אף עוד טרם הוכיח את מציאות האל, על מנת להראות שכל תוארי האל הקדומים צריכים להתפרש על דרך השלילה. כמעין הקדמה לדיון בתוארי האל, הרמב"ם מקדיש את מרבית החלק הראשון של ספרו לסקירה שיטתית וממצה של השמות המשותפים במקרא, מפני שהם פוגעים באחדות האל ופרשנות שגויה שלהם מביאה לכפירה.
הרמב"ם מקצה אם כן את פרקים א-נ לעיסוק במשמעות מונחים גשמיים המיוחסים לאל (כגון "צלם" ו"פנים"), כדי להראות שמושגים אלה בעלי משמעות נוספת ממשמעם הרגיל, ועל כן אין לקרוא אותם כפשטם. לאחר ביאור זה עובר הדיון בפרקים נא-סט לעסוק בתארים ובשמות המיוחסים לאל, כאשר פרקים נא-נט נוגעים באופן ישיר במשמעות התארים המיוחסים לאל. המעבר נעשה במילים "דע שאין לו ית' תיאר עצמי בשום פנים ולא בשום עניין, וכמו שנמנע היותו גשם, כן נמנע היותו בעל תיאר עצמי". לסיום הפרק כהכנה אחרונה לפני הוכחת השלילה, מבקר הרמב"ם את התפיסה שריבוי תארים עצמיים אינה סותרת את אחדות האל, ומשווה אותה לשילוש הקדוש בנצרות.
סוגי התארים
לצורך הבהרת רעיון שלילת התארים, מסווג הרמב"ם את התארים לחמישה סוגים (פרק נב):
תיאור האל לפי חמשת סוגי התואר
אחרי חלוקה זו, שולל הרמב"ם את תיאורו של אלוהים בתואר מארבעת הסוגים הראשונים. פרט לקדמותו של האל, אשר אינה מאפשרת הגדרתו באמצעות "סיווג", הקביעה בדבר אחדות האל מוציאה מכלל אפשרות תיאור של אלוהים בהגדרה מלאה. כדי להבין מדוע, יש לשים לב לכך שמהקביעה שישנה הגדרה לאלוהים המורכבת הן מסוג והן מהבדל נובע שאלוהים איננו אחד וכן שישנן הגדרות שעומדות בזכות עצמן, והן מרכיבות את האלוהים. כלומר, אילו היו קיימים שני תארים "א" ו-"ב" ששניהם מגדירים את מהותו של אלוהים, הרי שבאופן מחשבתי יש קיום ל-"א" מבלי "ב" וכן להפך, וממילא אלוהים איננו אחד במובן החמור של המילה, אלא מורכב משתי מהויות נפרדות.
מסיבה דומה מבאר הרמב"ם מדוע לא ניתן להתייחס לאלוהים דרך מגדיר חלקי. הגדרה חלקית היא כאמור פן אחד של תיאור מורכב, אך כאמור אחדותו של האל מחייבת שיהיה פשוט. בלשונו של רמב"ם: "וזה המין מן התארים מרוחק מן האלוה ית' אצל כל אדם - שאם היה לו חלק מהות [מהותי], תהיה מהותו מורכבת". עם זאת, אין מניעה לתאר את האל בתיאור מגדיר מלא כאשר התיאור איננו מורכב, אלא מהווה מילה נרדפת בלבד.
הסוג השלישי של התארים – איכות – גם הוא מראה על הרכבה באלוהים, וסותר את רעיון האחדות. היות אלוהים אחד ושלילת הגשמות אינם מאפשרים לייחס לאלוהים ממדים, צבע וצורה, נפש נפרדת מהעצם-האלוהי, תכונות נפשיות, רגשות וכן הלאה: "כי כל תיאר שישוב לסוג האיכות העליון לא ימצא לו ית'".
הסוג הרביעי של התארים – יחס – חויב על ידי ריה"ל ודורש מהרמב"ם להודות ש"יראה בתחילת המחשבה, שיהיה נכון, שיתואר הלאוה ית' בזה המין מן התארים". זאת מכיוון שתיאורי יחס רבים לא מעידים דבר על מהות העצם, ועל כן אפשר להרבות בו מבלי לפגוע באחדות האל. אולם לאחר דיון פוסל גם תארים אלה מהאל. שלילת הגשמות לא מאפשרת לייחס אותו למקום; הקביעה בדבר היות אלוהים בלתי-משתנה לא מאפשרת לייחס אותו לזמן (בלשון רמב"ם: "כי הזמן מקרה דבק לתנועה" ועל כן נקבע על ידי שינויים שלא מתאפשרים באל); וייחוס שלו לכל עצם שהוא ברא לא נכונה, משום ש"קיום" האלוהים אינו מאותו סוג "קיום" של העולם (קיום האלוהים הוא הכרחי בעוד שהעולם יכול היה שלא להיברא, ולפיכך "אין יחס בשום פנים באמת בינו ובין דבר מברואיו").
לעומת ארבעת הסוגים הראשונים של התארים, הסוג החמישי "שיתואר דבר בפעולתו" איננו סב על מהות הדבר, אלא קובע לאלו דברים הוא גורם. סוג זה ניתן לייחס לאלוהים ואף להרבות בו, כמספר פעליו של האל. כדי לבאר עניין זה ולהדגיש שאין ריבוי מהותי בריבוי פעולה, ממשיל את השימוש בתוארי פעולה לאש "תתיך קצת הדברים ותקפיא קצתם, ותבל ותשרוף ותלבין ותשחיר... באיכות אחת פועלת תפעל כל אלו הפעולות, והיא החם. ואם היה זה נמצא במה שיעשה הטבע, כל שכן בחוק הפועל ברצון, וכל שכן בחוקו ית'".
בהמשך, כאשר מתייחס הרמב"ם לשמותיו המרובים של האל, מסקנתו היא שהם אינם אלא התייחסות לפעולותיו המרובות בעולם. עניין זה מבואר לאחר דיון מיוחד בהבדלים שבין מציאות אפשרית (החלה על כול העצמים בעלי המקרים) לבין מציאות הכרחית (המיוחדת לאל). דיון זה הוא מעין מסקנה מתבקשת לאור מהלך השלילה, המובא על מנת לשלול את התואר הבסיסי "נמצא". כיוון שמציאות האל אחת עם מהותו הוא נמצא באופן שונה מכול דבר אחר, לפי הרמב"ם "נמצא לא במציאות". בכך מוכיח הרמב"ם את טענת אבן סינא כי האל הוא העצם היחיד שמציאותו לא רק בגדר האפשר, אלא "מחויב המציאות".
תארים שוללים
על מנת לסכם את הדיון בדרך השלילה, מביא הרמב"ם בפרקים נח-נט סוג חדש של תארים, שניתן לתאר בהם את האל. בנוסף לחמשת סוגי התיאורים לעיל שכולם תארים חיוביים (כלומר – מעידים על תכונה קיימת), ישנה דרך נוספת לתאר דבר – תיאור בשלילה. אדם שנוטה לרחם הרבה מתואר "רחמן". תיאור בשלילה של אותו אדם יהיה "לא אכזר". כמו כן התואר השולל לא רכרוכי יכול להחליף את התואר החיובי "אמיץ".
תארים חיוביים ושליליים דומים בכך ששניהם מחייבים ידיעה חלקית של הדבר, כמאמר הרמב"ם "שאי אפשר שלא ייחדו קצת התייחדות". אולם תוארי השלילה מותירים אפשרות שיורית של אי ידיעה. לדוגמה אפשר שכל אדם ניחן בתכונות הקשורות לציר רחמנות-אכזריות, ובתכונות הקשורות לציר אומץ-רכרוכיות. התואר "לא אכזר" קובעת שהאדם המתואר לא נמצא בצד זה של הציר, אך הוא מחויב להיות באיזשהו מקום אחר על הציר ("קצת רחמן וקצת אכזר", "רחמן"; וכן הלאה). לעומת זאת, מאחר שאלוהים כלל איננו מצוי על הציר רחמנות-אכזריות (כאמור לעיל, בשלילת הסוג השלישי של התארים החיוביים), האמירה "לא אכזר" איננה מוכרחת להתפרש כ"רחמן" או כתואר חיובי אחר, ולפיכך אפשר לתאר אותו כך.
רמזים לתורת השלילה בספרות חז"ל
במורה נבוכים מביא הרמב"ם פסוקי מקרא המתפרשים לפיו כראיה לתורת שלילת התארים, ולהגיון הפנימי שלה (מיעוט הדיבור על אלוהים כי אין האדם יכול לומר עליו דבר):
כך גם הביטוי התנאי הידוע "דברה תורה כלשון בני אדם", פורש על ידי הרמב"ם כמתייחס לתיאורים הגשמיים על אלוהים, אך גם לתארים בכלל.
עוד מביא הרמב"ם את הסיפור המובא בתלמוד הבבלי, בו נראית בעליל הסתייגות מתארים:
ובתרגום לעברית:
יחס השלילה לפיוטים
לצד גורמים אחרים, תורת שלילת התארים גרמה לרמב"ם לסלוד מפיוטים באופן כללי, שכן רובם מלאים בתארים "אסורים" כלפי ה'.
להלן דברי הרמב"ם במורה הנבוכים:
מירון שר
ביוגרפיה
שר נולד בצ'רנוביץ, אז בברית המועצות, כיום באוקראינה. באליפות רוסיה הסובייטית בשנת 1974 לצעירים הוא חלק מקומות 1–2. עד לשנת 1987 השלטונות לא אפשרו לו להשתתף בתחרויות מחוץ לגבולות ברית המועצות. בשנת 1987 הוא חלק מקומות 2–4 בתחרות בפראג. לאחר תחילת הפרסטרויקה, בשנת 1989, שר ואשתו, רב אמן לנשים אלה גרינפלד, הגרו לארצות הברית והתיישבו בניו יורק.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 שר הרבה להשתתף בתחרויות בעיקר באירופה: בסלובניה בשנת 1991 הוא סיים במקום הרביעי, בשנת 1993 הוא סיים במקום החמישי בדורטמונד, מקום שלישי בדנמרק, ז'נבה וסלובניה, בשנת 1994 הוא סיים במקום השלישי בהייסטינגס.
בהיותו בארצות הברית שר עסק באימון ילדים. עם חניכיו נמנה פביאנו קרואנה.
נפטר ב-21 באוגוסט 2020.
אמנות הסלע בטאנום
אתר אמנות הסלע בטאנום (שוודית Hällristningsområdet i Tanum) בבוהוסלן (Bohuslän) שבדרום-מערב שוודיה, הוא אתר ארכאולוגי מתקופת הברונזה (1800 עד 500 לפנה"ס), שבו נתגלה ריכוז גדול של ציורי סלע וחריטות סלע באיכות גבוהה וברמת שימור טובה. אמנות הסלע בטאנום מספקת מידע רב ערך אודות אורחות החיים בתקופת הברונזה בסקנדינביה, והיא יוצאת דופן ביחס לאתרים אחרים ברחבי סקנדינביה, אירופה והעולם כולו, מבחינת עושר הטכניקות והמוטיבים של הציורים והחריטות, ומבחינת מגוון הנושאים בהם הם עוסקים. בשנת 1994 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
הנוכחות האנושית באזור החלה בתקופה המזוליתית (האלף ה-9 עד האלף ה-4 לפנה"ס). סביב 3800 לפנה"ס הגיעה המהפכה החקלאית לדרום סקנדינביה, ועודדה את הקמת יישובי הקבע הראשונים. תקופת הברונזה באזור החלה בסביבות שנת 1800 לפנה"ס, בתקופה בה קו החוף היה גבוה בכ-25 עד 30 מטרים מגובהו כיום. בתקופה זו החלה אמנות הסלע באזור לפרוח. במאה ה-5 לפנה"ס החל האקלים בסקנדינביה להתקרר באופן משמעותי, דבר שהביא לשקיעה תרבותית ולסופה של תרבות תקופת הברונזה הנורדית. המחקר באזור החל במאה ה-18.
על פי ניתוח המתכות במקום וזיהוי מקורן בקפריסין, וכן על פי ממצאים סקנדינביים במזרח הים התיכון, משערים שהספינות המצוירות אינן מקומיות אלא ספינות סוחר פיניקיות מהלבנט, או מיקניות.
הממצאים
סלע האם בסביבות טאנום עשוי גרניט, ובמקומות רבים הוא הוחלק בידי הקרחונים שנעו צפונה לקראת סוף עידן הקרח האחרון. במקרים מסוימים חורץ הסלע על ידי סלעים שנישאו על ידי הקרחונים. אמני הסלע בחרו במשטחים סלעיים אלה לציורי הסלע שיצרו, ואלה מרוכזים בגובה התואם את גובהו של קו החוף בתקופת הברונזה.
תחילה גילפו האמנים בסלע מסגרת לציורים, תוך שהם שוברים את פני הסלע ומסירים את הפסולת; ולאחר מכן חצבו לעומקו בעזרת פטישים ואזמלי אבן. ביצירות שנתגלו נע עומק החריטה בין מילימטר בודד ל-40 מילימטרים, והחוקרים הציעו כי ככל שליצירה נודעה חשיבות וסימבוליות גדולות יותר, כך נחרטה לעומק רב יותר בסלע, וזאת כדי שתהיה ברורה גם במקרים של התאספות קהל רב אשר חזה בה. ברי כי חלק מהמשטחים תוכננו בטרם החלה העבודה עליהם.
בבוהוסלן התגלו לפחות 1,500 אתרי אמנות סלע שונים, ובכל אחד מהם מספר ציורים או חריטות. באתרים הגדולים מגיע מספר הציורים למאות, ובסך הכל ישנם בבוהוסלן יותר מ-40,000 ציורים ידועים. הציורים והחריטות עוסקים במגוון נושאים, דוגמת חיי יום יום, ענייני מלחמה, פולחן ודת. עם הדמויות והנושאים שנתגלו נמנים שקעים, מעגלים וגלגלים, סירות ואוניות, בעלי חיים ובני אדם, ידיים, רגליים וכפות רגליים, מרכבות, מחרשות פרימיטיביות, רשתות דיג, מלכודות, מבוכים, עצים, כלי נשק ועוד.
דון לה פונטיין
דונלד לה פונטיין (באנגלית: Donald LaFontaine; 26 באוגוסט 1940 - 1 בספטמבר 2008) היה קריין ומדבב אמריקאי, שנחשב לאחד מן הקריינים המפורסמים בכל הזמנים. לה פונטיין הקליט בחייו למעלה מ-5,000 טריילרים לסרטי קולנוע ומשחקי וידאו, ומאות אלפי סרטוני פרסומת. במשך השנים זכה לכינויים רבים בזכות קול הבס העמוק שהיה לו.
ואלרי חמאתי
ואלרי חמאתי (בערבית: فالري حماتي, נולדה ב־28 בספטמבר 1999) היא זמרת ערבייה-ישראלית. חמאתי זכתה במקום השני בעונה השמינית של תוכנית המציאות הישראלית, הכוכב הבא.
ביוגרפיה
חמאתי נולדה וגדלה ביפו למשפחה ערבית נוצרית. אביה, טוני, עסק בחינוך הפורמלי והבלתי-פורמלי ביפו וכיום בעל טאפאס-בר ופיצרייה בשם Tony's ביפו. אימה, רימונד, היא יועצת מס.
את דרכה המוזיקלית החלה בגיל 7 בתזמורת של שבט הצופים של הקהילה הנוצרית-אורתודוקסית, שם ניגנה בחלילית ובקלרינט. בגיל עשר הצטרפה להרכב המחול והשירה מיומנה שם הופיעה במשך שנתיים. חמאתי למדה בבית הספר הצרפתי־נוצרי "קולג' דה פרר" ביפו, ובהמשך בתיכון עירוני ד' בתל אביב, במגמות ביולוגיה וכימיה.
עם סיום התיכון החלה לימודיה בבית הספר "רימון", שם סיימה מסלול דו-שנתי אשר במסגרתו זכתה במקום שלישי בתחרות "שירימון".
בקיץ 2021 השתתפה חמאתי בעונה השמינית של תוכנית המציאות הישראלית הכוכב הבא והגיעה למקום השני (אחרי תמיר גרינברג). במהלך השתתפותה בתוכנית ביצעה שירים בשפות ערבית, עברית ואנגלית והייתה בין המתמודדות הבולטות בתחרות.
באוקטובר 2021 הוציאה את סינגל הבכורה שלה לאחר התוכנית, "ככה לוותר", לצד קליפ בכורה נלווה. באותו החודש חמאתי התארחה בהופעתו של הזמר אנריקו מסיאס בישראל.
במאי 2022 הופיעה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
ב-10 ביולי 2022 הוציאה את הסינגל הרביעי שלה, "אלבי". באוקטובר, הוציאה את הסינגל "עלא באלי", שזכה להצלחה והתברג במקום הרביעי במעצד השבועי של מדיה פורסט. גילמה את תרצה אתר בהצגה "עוד חוזר הניגון" בהבימה.
באוקטובר 2022 לקחה חמאתי חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. היא ביצעה את "סעידה סולטנה". הופעתה הייתה הארוכה ביותר באותו הערב.
החל מינואר 2023 משחקת את מנאר בסדרת הנוער "מדרסה" המשודרת בכאן חינוכית, וכן שרה את שיר הנושא של הסדרה. מאותה שנה, משחקת חמאתי את יסמין בסדרת הנוער "תלאתה" שמשודרת בטין ניק.
מתגוררת בחולון.
השפעות מוזיקליות
חמאתי מעידה כי בילדותה נחשפה למגוון רחב של סגנונות ורקעים מוזיקליים. היא ציינה את מירי מסיקה וקרן פלס כהשראה מוזיקלית.
דון יוסף (וילהויקיוסה, אסטוריאס)
דון יוסף (בתעתיק מאסטורית: Don Yuçaf) או דון יוסה (Yuça) הוא רופא יהודי-ספרדי שהתגורר באוביידו, אך מוזכר גם בכמה תעודות מחבל הארץ וילהויקיוסה שבאסטוריאס. הוא הרופא הראשון במחקר ההיסטורי של חבל ארץ זה בהמאה ה-15 ואחד מיהודי אסטוריאס המוכרים ביותר כיום למחקר, ואף הוגדר במאמר כ"רופא החשוב בזמנו בעיר אוביידו".
כפי הנראה שאותו "יוסף היהודי", כפי שכונה בכתבים שמזכירים אותו, שגשג מבחינה כלכלית, ועל כך העיד כינויו "דון". בעקבות זאת התעסק בסחר חליפין, הלווה כספים והוזכר אף כמי שחייב שני עגילי זהב לאישה נוצרייה שהתלוננה על חובות שיש לאנשים כלפיה, ואף רכש לבתו חלקת אדמה (עת הופלו היהודים על ידי השלטונות הנוצריים לרעה ונאלצו לשלם מס גדול מאשר הנוצרים על רכישות), בלב השטח שהוגדר כגטו היהודי, שלימים יועדה לבית עלמין לקהילה היהודית הקטנה בוילהקיוסה.
רדיו אירופה החופשית
רדיו אירופה החופשית/רדיו חרות, באנגלית: (Radio Free Europe/Radio Liberty, RFE/RL) הוא תחנת רדיו ששידוריה נקלטים באירופה ובמזרח התיכון. מטרת התחנה, הממומנת על ידי הממשל האמריקאי, היא "לקדם את ערכי הדמוקרטיה ומוסדותיה על ידי הפצת מידע עובדתי ורעיונות". התחנה משדרת למעלה מאלף שעות שבועיות ב-27 שפות, ב-23 מדינות על גבי גלים קצרים, AM ו-FM.
התחנה היא ארגון ללא מטרות רווח אמריקאי המומן על ידי הקונגרס אמריקאי באמצעות הסוכנות האמריקאית לתקשורת גלובלית וגופים נוספים.
היסטוריה
ב-1949 נוסדה בניו יורק "הוועדה הלאומית למען אירופה החופשית". רדיו אירופה החופשית (RFE) היה הזרוע המשדרת של ארגון זה. מטה התחנה הוקם במינכן והיא שידרה לראשונה בגלים קצרים לצ'כוסלובקיה ב-4 ביולי 1950.
מימון הוועדה (והשידורים) הגיע מהקונגרס של ארצות הברית. עד 1971 הועברו הכספים דרך ה-CIA. השידורים היו נדבך בקמפיין של לוחמה פסיכולוגית שניהל ה-CIA ושכוון לעבר צידו השני של מסך הברזל. ה-CIA העביר הנחיות כלליות לשידורים ועקב אחריהם באופן יומיומי. הציבור הרחב לא ידע על מקורות המימון עד 1971, אז נוסד הארגון מחדש כמוסד ללא כוונת רווח הרשום בדלאוור. הפיקוח על התחנה (ושאר השידורים שמימנה ארצות הברית ברחבי העולם) ניתן בידי רשות פדרלית מיוחדת לכך.
ב-1975 התמזגה התחנה עם מיזם דומה בשם רדיו חרות (RL), שפעל מאז 1951, מומן אף הוא על ידי האמריקנים וכיוון את שידוריו כנגד ברית המועצות והקומוניזם. כיום קרויה הקבוצה הממוזגת RFE/RL.
הרשויות הסובייטיות ניסו פעמים רבות לשבש את שידורי התחנה. מאמצים אלה לא פסקו עד 1988. במהלך שנות ה-70 וה-80 עם תחנת שידור שיתפו פעולה רוסים גולים רבים כמו אלכסנדר גאליץ', ולדימיר ווינוביץ', וסילי אקסיונוב, אנדריי סיניאבסקי ועוד. עם תחילת הגלאסנוסט הופסקו פעולות לשיבוש קליטת השידורים וכתבי התחנה אף הורשו להיכנס לתחומי ברית המועצות ולהעביר שידורים מתחומיה. בינואר 1990 שידורים של כתב התחנה מנחם מיכאלי מבאקו היו השידורים היחידים שהעבירו עדכונים על הנעשה בעיר לאחר כניסת יחידות של הצבא הסובייטי. בין השנים 1985–1993 הפעיל הארגון גם את רדיו אפגניסטן החופשית.
התמוטטות ברית המועצות גרמה לירידה בחשיבות התחנה עבור הממשל האמריקני ותקציבה הלך ופחת בהתאם. מטה התחנה הועבר לפראג ב-1995 והפעילות האירופית צומצמה. במקומות אחרים הורחבה הפעילות: ב-1998 החל לשדר רדיו עיראק החופשית וגם תוכניות בפרסית; ב-1999 לקוסובו וב-2002 חודשו השידורים לאפגניסטן ואיראן (רדיו פרדה). בעקבות הצטמצמות חופש הביטוי באזורי חבר המדינות לשעבר, שידורי רדיו אירופה החופשית נאסרו בבלארוס, באוזבקיסטן, בטורקמניסטן, בטג'יקיסטן, הוגבלו באזרבייג'ן ומתקיימות התנכלויות של הרשויות הרוסיות נגד תחנות מקומיות המעבירות את שידורי התחנה. כתוצאה מכך, חלה ירידה משמעותית במספר התחנות המשדרות את תוכניות הרדיו של רדיו אירופה החופשית ברוסיה.
במהלך שנות פעילות התחנה, עורכיה ומגישי התוכניות בשפות השונות הפכו לעיתים לדמויות מוערכות ולגבורי תרבות בארצות היעד והמשטרים הקומוניסטים ניסו לחסלם או להפחידם. כך למשל במקרה התחנה בשפה הרומנית - שם מנהל התוכניות נואל ברנרד נעשה מוכר בכל בתי האב ברומניה, כך גם שמות הסופרים ומבקרי התרבות וירג'יל ירונקה ומוניקה לובינסקו (שבשנות זקנתה הוכתה קשות ליד ביתה בפריז, ככל הנראה על ידי סוכני המשטר של צ'אושסקו) או של מבקר מוזיקת הג'אז והפופ הצעיר קורנל קיריאק שנדקר למוות במינכן בשיא הפופולריות שלו בשנת 1975. בשנת 2018 החליט הממשל בארצות הברית לחדש החל מינואר 2019 את שידורי התחנה הנועדים לרומניה ולבולגריה, שהופסקו בשנת 2004.
נכון לינואר 2023, עיקר שידורי התחנה בשפה הרוסית, מועברים דרך רשתות חברתיות. אך, ישנם אזורים בהם השידור הוא עדין באמצעות גלי רדיו. מספר המאזינים השבועי מתקרב ל-40 מיליון. המלחמה באוקראינה הביאה לתחנה גל מאזינים חדש.
לוח זמנים של ההיסטוריה של סין
סיכום והשוואה להיסטורית המערב
היסטורית סין:
היסטורית המערב:
..........
סין המודרנית
הטבלה הראשונה מתייחסת לרפובליקה הסינית (טאיוואן). הטבלה שאחריה מתייחסת לרפובליקה העממית של סין (סין של ימינו) מאז נסיגת הקוומינגטאנג לטאיוואן ב-1949.
סבינה מנדל
סבינה מנדל (פולנית: Sabina Mandel; נולדה ב-1949) היא ציירת ישראלית. ממשיכת המסורת האקפרסיוניסטית בזרם הארט ברוט.
ביוגרפיה
מנדל נולדה בורוצלב, פולין, עלתה לישראל בפברואר 1957 וגדלה בקריית ביאליק. למדה בבצלאל בשנים 1970–1974.
פייר אנרי
פייר אנרי (בצרפתית: Pierre Henry; 9 בדצמבר 1927 בפריז – 5 ביולי 2017) היה מלחין צרפתי, הנחשב לחלוץ בסוגה מוזיקה קונקרטית של מוזיקה אלקטרונית.
קורות חייו
פייר אנרי החל לערוך ניסויים בגיל 15 בקולות שהפיק מחפצים שונים, והמיזוג של רעשים אל תוך מוזיקה קסם לו. הוא למד אצל נדיה בולאנז'ה, אוליבייה מסייאן ופליקס פאסרון בקונסרבטואר של פריז בשנים 1938 - 1948.
משנת 1949 עד 1958 עבד אנרי באולפן ההקלטות האלקטרוני של רדיו צרפת (RTFׂ) שייסד פייר שפר בשנת 1943. במהלך תקופה זו כתב עם שפר את "סימפוניה לאדם בלבד", שהתפרסמה ב-1950; כן חיבר את המוזיקה הקונקרטית הראשונה שהופיעה בסרט מסחרי, הסרטון "Astrologie ou le miroir de la vie". בהמשך כתב אנרי מוזיקה לאין-ספור סרטים ובלטים.
שנתיים לאחר שעזב את אולפן ההקלטות RTF ייסד אנרי, עם ז'אן בארונה, את האולפן האלקטרוני הפרטי הראשון בצרפת, אולפן אפסון-קאבאס.
בין יצירותיו הנודעות ביותר של אנרי הבלט משנת 1967, Messe pour le temps présent, שנכתב בשיתוף פעולה עם מישל קולומביה ועם הכוראוגרף מוריס בז'אר, שעמו עבד על עוד כמה וכמה יצירות.
המלחין כריסטופר טינג הושפע כל כך מ"פסיכה רוק" של אנרי בכתיבת הנושא לתוכנית ההנפשה הפופולרית שלו, "פוטוראמה", עד שהנושא איננו אלא וריאציה על המקור.
פרידל קלוסמן
פרידל קלוסמן (באנגלית: Friedel Klussmann; 1896-1986) הייתה פעילה חברתית בעיר סן פרנסיסקו, ארצות הברית. היא מזוהה עם המאבק להצלת קרונות הכבל של סן פרנסיסקו בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20, והקמת ארגון "סן פרנסיסקו היפה" ב-1947.
פועלה
ב-1947 הציע ראש העיר דאז, רוג'ר לפהאם, לסגור את שני הקווים העירוניים של קרונות הכבל ברחוב פאוול, שהיו בבעלות "מוני", החברה העירונית לתחבורה ציבורית.
יומיים לאחר פרסום דברים אלה, יצאו עיתוני העיר בכותרות בנוסח: "קרונות הכבל בדרכם החוצה...ימיהם של הגריפמנים (מפעילי הקרונות) ספורים".
בתגובה יזמה קלוסמן, תוך שיתוף פעולה בין ארגונים חברתיים בעיר, את הקמת הוועדה האזרחית להצלת קרונות הכבל. הוועדה יצאה בהודעה לעיתונות לפיה:
בהמשך הצליחה לכפות על ראש העיר לקיים משאל בין תושבי העיר. התוצאה הייתה: 166,989 בעד המשך הפעלת הקרונות ורק 51,457 נגד. בעקבות המשאל חויבה העירייה להמשיך בתפעול הקווים.
ב-1951 נסגרו שלושת הקווים הפרטיים האחרונים שפעלו בעיר, שהיו בבעלות "חברת קרונות הכבל של רחוב קליפורניה" בשל קשיים כספיים. בהתערבותה של פרידל קלוסמן נרכשו הקווים על ידי העירייה, שהחלה בהפעלתם מחדש ב-1952. עד מהרה החלה העירייה בתוכנית להחלפתם של קרונות הכבל בקווים אלה באוטובוסים. קלוסמן שבה לפעולה, אך הפעם בהצלחה חלקית: המערכת אורגנה מחדש, חלק מהקווים אוחדו עם קווים אחרים, וכיום פועלים בעיר שלושה קווים: פאוול-הייד (Powell-Hyde), פאוול- מייסון (Powell-Mason) וקליפורניה (California Street).
נזילות מינית
נזילות מינית היא הרעיון שמיניותו של האדם איננה בהכרח בלתי משתנה, אלא יכולה להשתנות במהלך חייו. רעיון זה דוחה את התווית המיניות הנפוצות בחברה כיום.
החקר בנושא נזילות מינית שיזמה ליסה מ. דיימונד הציב אתגר תרבותי לקהילה הגאה. הסיבה לכך היא שעל אף שחוקרים מדגישים בדרך כלל ששינויים בנטייה המינית אינם סבירים, למרות ניסיונות של טיפולי המרה, הזהות המינית יכולה להשתנות עם הזמן. העובדה שהנטייה המינית לא תמיד יציבה מאתגרת את דעותיהם של רבים בקהילה הגאה, המאמינים שהנטייה המינית היא קבועה ובלתי ניתנת לשינוי.
יש רמה מסוימת של ויכוח תרבותי בנוגע לשאלה כיצד (ואם) קיימת נזילות מינית בקרב גברים, כולל שאלות לגבי תנודות במשיכה מינית ועוררות מינית אצל גברים ביסקסואליים.
נזילות מינית עשויה לחפוף עם המונח אברוסקסואל (abrosexual), אשר שימש לתיאור שינויים קבועים במיניותו של האדם.
אלה גרינפלד
אלה גרינפלד (ברוסית: Алла Гринфельд; נולדה ב-16 באפריל 1953 בעיירה במחוז פרימוריה) היא שחמטאית סובייטית-יהודייה-אמריקאית בדרגת רב אמן.
קורות חיים
אלה גרינפלד נולדה בעיירה במחוז פרימוריה, ברית המועצות. בשנת 1973 ו-1974 היא סיימה במקומות 5–7 באליפות ברית המועצות בשחמט לנשים. בשנת 1975 היא זכתה באליפות מולדובה הסובייטית.
היא השתתפה במספר תחרויות בינלאומיות. בסוצ'י בשנים 1980 ו-1982 היא סיימה במקום השלישי, בשנת 1984 במקומות 5–6 ובשנת 1985 במקום החמישי. בשנת 1986 היא ניצחה בתחרות בברלין.
בשנת 1989 אלה גרינפלד ובעלה, רב אמן מירון שר היגרו לארצות הברית והתיישבו בניו יורק. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 היא השתתפה במספר תחרויות שחמט לגברים לצד בעלה.
דוברובנה
דוברובנה (בבלארוסית: Дуброўна; ברוסית: Дубро́вно, דוברובנו; בפולנית: Dubrowna) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדת נהר דניפר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
האזכור הראשון של דוברובנה הוא משנת 1514. במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נחרב היישוב כתוצאה מפשיטת הקוזקים, אך השתקם לאחר מכן, ובשנת 1732 ניתן היתר לקיים בו ירידים שנתיים.
בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית. בשנת 1925 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
יהודי דוברובנה
בתחילת המאה ה-20 נמנו בדוברובנה כ-4,300 יהודים, רוב תושביה. בעיירה פעל בית חרושת יהודי לאריגה, שהטליתות שייצר נמכרו ברחבי האימפריה הרוסית אותו ניהל רבי נחמיה גינזבורג. ערב מלחמת העולם השנייה עמד מספר יהודי העיירה על כ-2,100.
העיירה נכבשה בידי הגרמנים ב-16 ביולי 1941, ועל יהודיה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד. כעבור זמן מה רוכזו יהודי העיירה בגטו, בו נרצחו כ-200 יהודים.
בדצמבר 1941 נערכה בגטו אקציה, בה נלקחו כ-1,500 מיושביו אל בית העלמין היהודי בעיירה, ונרצחו בסמוך לו. בפברואר 1942 נרצחו כ-300 בעלי המקצוע היהודים שהושארו בגטו ובני משפחותיהם.
חוסה פרוילאן גונזלס
חוסה פרוילאן גונזלס בספרדית: José Froilán González. 5 באוקטובר 1922 - 15 ביוני 2013) היה נהג מרוצים ארגנטינאי. הנהג הראשון שהשיג ניצחון עבור קבוצת פרארי בגרנד פרי בריטניה בעונת 1951.
קריירה
גונזלס ערך את הופעת הבכורה בגרנד פרי מונקו בעונת הבכורה של האליפות. במהלך 9 עונות (1950–1957, 1960) לקח חלק ב-26 מרוצים בסבב האליפות ועוד מספר מרוצים מחוץ לסבב האליפות. ניצח פעמיים את הגרנד פרי בריטניה (1951, 1954), סיים שבע פעמים במקום השני ושש פעמים במקום השלישי.
בשנת 1951 ניצח את מרוץ קופה אסרבו (Coppa Acerbo). בשנת 1954 ניצח את מרוץ 24 השעות של לה מאן ואת גרנד פרי פורטוגל עבור קבוצת פרארי.
ב-10 ביולי 2011, במהלך גרנד פרי בריטניה, זכה לכבוד מצד קבוצת פרארי והפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). במסגרת חגיגות 60 שנה לקבוצה, פרננדו אלונסו הקיף את מסלול המרוצים 4 פעמים, כשהוא נוהג בפרארי 375F, המכונית בה השיג גונזלס את ניצחון הבכורה.
מותו
גונזלס נפטר ב-15 ביוני 2013 בבואנוס איירס כתוצאה מכשל נשימתי.
הורנט (בריג, 1805)
הוֹרְנֶט (באנגלית: USS Hornet) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מסוג סלופ-בריג, ( סלופ מלחמתי בעל מעטה בריג) של הצי האמריקני, והשלישית שנשאה שם זה. היא הושקה ב-28 ביולי 1805 בבולטימור, והוכנסה לשירות פעיל ב-18 באוקטובר. במלחמת 1812 פיקד על האונייה ג'יימס לורנס, מי שלימים, בעודו מפקד ה"צ'סאפיק", העניק לצי האמריקני את המוטו המפורסם "Don't give up the ship". ב-1811 הוחלף מערך המעטה שלה למעטה אונייה. "הורנט" טבעה בסערה עם כל צוותה ב-1829 בחוף מקסיקו.
תחילת שירותה בצי
מפקדה הראשון של "הורנט" עם הכנסתה לשירות פעיל ב-18 באוקטובר 1805 היה מאסטר-קומנדנט אייזק צ'ונסי. המשימה הראשונה שהוטלה עליה הייתה לסייר לאורך החוף האטלנטי של ארצות הברית, אותה מילאה עד 29 במרס 1806. מכאן הפליגה אל הים התיכון, והצטרפה לשייטת האמריקנית שהגנה על אוניות סוחר אמריקניות מפני הקורסארים הברברים. היא שבה לצ'ארלסטון ב-29 בנובמבר 1807 והוצאה משירות פעיל.
ב-26 בדצמבר 1808 הוחזרה האונייה לשירות פעיל. היא הסיעה את גנרל ג'יימס וילקינסון אל ניו אורלינס, סיירה במימי הבית כדי לאכוף את חוק האמברגו, ונשאה אשגרים אל הולנד, צרפת ואנגליה. מנובמבר 1810 עד ספטמבר 1811 עברה "הורנט" שיפוץ מקיף במספנת הצי בוושינגטון, במהלכו הוחלף מערך המעטה שלה ממעטה בריג למעטה אונייה (מפרשים רוחביים על שלושה תרנים).
מלחמת 1812
אחרי שביית "פיקוק" הפליגה "הורנט" צפונה אל ניו לונדון. היא נותרה כלואה בנמל עד 14 בנובמבר 1814, אז הצליחה לחמוק בעד ההסגר שהטילו עליו אוניות הצי המלכותי, ובדרכה אל ניו יורק תפסה שלל ספינת סוחר נוספת. "הורנט", שהידיעות על סיומה של המלחמה עדיין לא הגיעו אליה, הפליגה דרומה וב-23 במרס 1815 לכדה את אה"מ "פינגווין" ליד האי טריסטן דה קונה.
המשך שירותה בצי
"הורנט" הוסיפה לסייר בים הקריבי למשך 9 השנים הבאות. ב-4 במרס 1829 יצאה מפנסקולה כשפניה אל חוף מקסיקו ומאז לא נראתה עוד. ב-27 באוקטובר 1829 קיבל מפקד שייטת הים הקריבי ידיעה, כי חודש קודם לכן, ב-29 בספטמבר 1829, נקלעה "הורנט" לסערה ליד טמפיקו, איבדה את תרניה, התמלאה מים וטבעה עם כל אנשי צוותה.
מייסה
מייסה (בכתיב לועזי: Meissa), שנקרא גם הקה (Heka) או λ באוריון הוא הכוכב המייצג את ראשו של אוריון והוא אחד הכוכבים העמומים שזכו לשם משלהם.
פרוש שמו של הכוכב הוא בערבית "הזוהר", בניגוד להיותו אחד הכוכבים העמומים יותר בקבוצה. השם במקור היה שייך לכוכב אלהנה בקבוצת תאומים (קבוצת כוכבים), אך מסיבה לא ידועה עבר לכוכב זה. שמו השני של הכוכב נגזר גם כן מערבית (الهقعة, אל-הַקְעה) ופירושו "הכתם", אולי בשל היות הכוכב מוקף בערפילית פליטה ואולי משום שהקבוצה ייצגה בעבר כבשה שחורה עם כתם לבן, אותו ייצג הכוכב.
תכונות
מייסה הוא כוכב זוגי במרחק של כ-1,100 שנות אור המורכב מזוג כוכבים כחולים וחמים. את מייסה מקיפה טבעת של גז בין-כוכבי מיונן מעוצמת הקרינה של מייסה, בקוטר של כ-150 שנות אור. לא ברור אם מקור הגז הוא בחומר הבין-כוכבי שממנו נוצר מייסה או שמדובר בשרידים של כוכב נוסף במערכת שהתפוצץ כסופרנובה לפני מספר מיליוני שנים.
תכונות מייסה A
מייסה A הוא ענק כחול בעל סיווג ספקטרלי O8 עם מסה של כ-25 מסות שמש ורדיוס של כ-7 פעמים רדיוס השמש. טמפרטורת פני הכוכב היא כ-35,000 קלווין כך שאף על פי שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 65,000 מעוצמת השמש, כמעט כל הקרינה היא בתחום העל-סגול, כך שבאור נראה הוא מאיר "רק" פי 4,100 מהשמש.
בשל מסתו העצומה צפוי הכוכב לסיים את חייו כסופרנובה.
תכונות מייסה B
מייסה B הוא כוכב הסדרה הראשית כחול חם למדי מסוג ספקטרלי B0.5. הוא נמצא במרחק זוויתי של כ-4 שניות קשת ממייסה A, שמהווה כ-1,350 יחידות אסטרונומיות. בהירותו הנראית היא מדרגה 5.6, וניתן להבחין בו באמצעות טלסקופ חובבים. עוצמת הארתו הכוללת היא פי 5,500 מעוצמת השמש, אך רק כעשירית מעוצמה זו היא בתחום הנראה לעין, מה שמביא לעמימותו.
מוחמד אל-פאיד
מוחמד אל-פאיד (בערבית מצרית: محمد الفايد; נולד ב-27 בינואר 1929) הוא איש עסקים יליד מצרים, שמקום מגוריו והתעניינותו העסקית בעיקרה נמצאת בבריטניה מאז סוף שנות ה-60 של המאה ה-20. תחומי העניין העסקיים שלו כוללים בעלות על מלון ריץ פריז ובעבר גם חנות הכלבו הרודס ומועדון הכדורגל פולהאם, שניהם בלונדון. בנובמבר 2022 נאמד הונו של פאיד ב-1.9 מיליארד דולר, מה שדירג את עושרו במקום 1,512 בעולם.
בנו של פאיד, דודי, נולד בשנת 1955 מנישואיו הראשונים לסמירה ח'אשוקג'י משנת 1954 ועד 1956. דודי היה במערכת יחסים רומנטית עם דיאנה, הנסיכה מוויילס, עד למותם בתאונת דרכים בפריז ב-1997. פאיד התחתן עם אשת האליטה הפינית והדוגמנית לשעבר הייני וואטהן ב-1985, ממנה יש לו ארבעה ילדים: יסמין, קארים, קמילה ועומר.
ביוגרפיה
פאיד נולד ברושדי, אלכסנדריה, מצרים, בנו הבכור של מורה מצרי בבית ספר יסודי מאסיוט. שנת הלידה שלו שנויה במחלוקת. באתר האינטרנט שלו נטען שהוא נולד ב-1933, אך משרד הסחר הבריטי מצא ששנת לידתו הייתה 1929. האתר תיקן את שנת הלידה מ-1933 ל-1929 בשנת 2011. אחיו עלי וסלאח היו עמיתיו לעסקים.
פאיד נשא לאישה את סמירה חשוגי ב-1954, בהיותו בן 21. הוא עבד עם אחיה של אשתו, סוחר הנשק הסעודי ואיש העסקים עדנאן ח'אשוקג'י.
מתישהו בתחילת שנות ה-70, הוא החל להשתמש בכינוי "אל-פאיד" במקום רק "פאיד". אחיו עלי וסלאח הלכו בעקבותיהם בזמן רכישתם את בית פרייזר בשנות ה-80. ראוי לציין כי עד סוף שנות ה-80, שניהם חזרו לקרוא לעצמם פשוט "פאיד". היו שהניחו שהוספת התחילית "אל-" לשמו של פאיד הייתה בכדי לרמוז על מקורות אריסטוקרטיים, כמו "דה" בצרפתית או "פון" בגרמנית, אם כי לאל- אין אותן קונוטציות חברתיות בערבית. הנחה זו הובילה לכך שהמגזין Private Eye כינה אותו "פרעה הפוני".
עסקאות מוקדמות
פאיד ואחיו הקימו חברת ספנות במצרים לפני שהעבירו את המטה שלה לגנואה, איטליה עם משרדים בלונדון. בסביבות 1964 הוא נכנס למערכת יחסים קרובה עם מנהיג האיטי פרנסואה דובלייר, המכונה 'פאפא דוק', והתעניין בבניית בית זיקוק נפט פאיד-דובלייה בהאיטי. הוא גם קשור לגאולוג ג'ורג' דה מורנשילד. פאיד סיים את שהותו בהאיטי שישה חודשים לאחר מכן, כאשר דגימת "נפט גולמי" שסופקה לו על ידי שותפים מהאיטי התבררה כמולסה ברמה נמוכה.
לאחר מכן עבר פאיד לאנגליה, שם התגורר במרכז לונדון. באמצע שנות ה-60, הוא פגש את שליט דובאי, השייח' ראשיד בן סעיד אל מקטום, שהפקיד אותו בסיוע בשינוי דובאי, שם הקים את IMS (שירותי ים בינלאומיים) ב-1968. פאיד הציג חברות בריטיות כמו קבוצת Costain (שממנה הפך לדירקטור ו-30% בעל מניות), ברנרד סאנלי ובניו וטיילור וודרו לאמירות כדי לבצע את עבודות הבנייה הנדרשות. הוא גם הפך ליועץ פיננסי לסולטאן ברוניי עומר עלי סאיפודיאן השלישי ב-1966.
פאיד הצטרף לזמן קצר במועצת המנהלים של קונגלומרט הכרייה לונרו ב-1975 אך עזב לאחר מחלוקת. ב-1979 הוא קנה את מלון ריץ בפריז, צרפת תמורת 30 מיליון דולר.
ב-1984, פאיד ואחיו רכשו 30% ממניות House of Fraser, קבוצה שכללה את החנות הלונדונית הרודס, מרולאן 'קטנטן' רולנד, ראש לונרו. ב-1985, הוא ואחיו קנו את 70% הנותרים של House of Fraser תמורת 615 מיליון ליש"ט. רולנד טען שהאחים פאיד שיקרו לגבי הרקע והעושר שלהם והוא הפעיל לחץ על הממשלה לחקור אותם. הושקה חקירה של משרד המסחר והתעשייה (DTI) לגבי הפאידים. הדו"ח שלאחר מכן של ה-DTI היה קריטי, אך לא ננקטו צעדים נגד בני הזוג פאיד, ובעוד שרבים האמינו לתוכן הדו"ח, אחרים הרגישו שהוא ממניעים פוליטיים.
בשנת 1998, רולנד האשים את פאיד בגניבת ניירות ותכשיטים מהכספת שלו בהרודס. פאיד נעצר, אך האישומים בוטלו. רולנד מת ב-1998. פאיד יישב את הסכסוך בתשלום לאלמנתו; הוא גם תבע את משטרת המטרופולין על מעצר שווא ב-2002, אך הפסיד בתיק.
בשנת 1994, בית פרייזר יצא לציבור, אך פאיד שמר על הבעלות הפרטית על הרודס. הוא השיק מחדש את המגזין ההומוריסטי פאנץ' ב-1996, אך הוא התקפל שוב ב-2002. אל-פאיד הגיש בקשה לאזרחות בריטית פעמיים, ב-1994 וב-1999, ללא הצלחה. יש הסבורים כי הריב שלו עם רולנד תרם לסירוב הראשון.
התיישנות מתוכננת
התיישנות מתוכננת (באנגלית: Planned Obsolescence; לעיתים, מכונה גם השבתה מתוכננת) בעיצוב תעשייתי וכלכלה היא מדיניות של קציבת אורך חייו של מוצר באופן מלאכותי, כך שהוא יהפוך מיושן - בלתי ניתן לשימוש או לא אופנתי - לאחר תקופה קצובה. פעולה זו מטרתה הגדלת הצריכה, על ידי קציבת הזמן עד למועד הרכישה הבאה חברות הנוקטות במדיניות זו מעריכות שרווחיהן מהמכירות הנוספות יהיו גדולים מעלויות המחקר והפיתוח ומהעלות האלטרנטיבית של המוצר החדש. הערכה זו לא תמיד תקפה, כיוון שיש אפשרות שהצרכן ירכוש את המוצר החדש מחברה אחרת.
היסטוריה
המונח "התיישנות מתוכננת" מקורו במסמך סיום המשבר הכלכלי באמצעות התיישנות מתוכננת אותו כתב הכלכלן ברנרד לונדון בשנת 1932, בעיצומו של המשבר הכלכלי העולמי.
מסוף מלחמת העולם השנייה ועד אמצע שנות החמישים היה צורך במדיניות כלכלית מאופקת, גם באירופה וגם באמריקה. אבל מאמצע שנות החמישים השתנתה המגמה והתפתחה תחושה של רווחה כלכלית
קרטל ייצור הנורות פבוס כדוגמה השתלט על הייצור העולמי של נורות החשמל במטרה לוודא הגברת הצריכה שלהן, באמצעות קיצור חייהן. בשנות ה-20 של המאה ה-20 עם תחילת הייצור ההמוני, הגיע אורך חיי הנורה עד 2,500 שעות תאורה. המסמכים הסודיים שנמצאו חושפים את ההוראה לקצר את אורך חיי הנורה ל-1000 שעות בלבד, כאשר בתי חרושת שחרגו אולצו לשלם קנסות לקרטל.
שנות ה-60 של המאה העשרים בארצות הברית היו תקופה של צמיחה כלכלית מואצת. אנשי מעמד הביניים רצו להראות עד כמה הם מצליחים ומשגשגים כלכלית. התעשייה על כל ענפיה הוציאה לשוק עוד ועוד מוצרים שהחידוש העיקרי בהם (ולפעמים גם היחיד) היה העיצוב שלהם: מכשירי רדיו, תנורים, שואבי אבק, מגהצים, טוסטרים, מחבתות, אביזרי תאורה, מהדקים ועוד.
מדיניות של התיישנות מתוכננת מתקיימת גם במאה ה-21. דוגמאות: הסוללות באוזניות של חברת אפל מושבתות לאחר תקופה קצרה במיוחד. חברת קנון שילמה 970 אלף דולר לאחר שהודתה שגרמה למדפסות מתוצרתה להפסיק לפעול בתום שנת האחריות לרכישתן. התיישנות מתוכננת מתקשרת בימינו בעיקר לתחום מוצרי האלקטרוניקה ולעבריינות הצווארון הלבן.
עיקרי המסמך מתקופת המשבר הכלכלי
ברנרד לונדון הסביר שהטכנולוגיה המודרנית וההתפתחות של המדע ותרומתו לעסקים התעצמו והעצימו את הפרודוקטיביות של בתי החרושת ואת החקלאות. הבעיה המרכזית של הכלכלה היא לא איך לעודד את הייצור אלא איך למצוא עוד ועוד קונים.
בעת המשבר הכלכלי הבעיה הייתה שאנשים חיו ברמת חיים נמוכה מדי, בעוד מחסני בתי החרושת היו מלאים ועמוסים בציוד רב שלא היה לו ביקוש. לכן ירדו מחירים ולא הייתה סיבה לייצר עוד.
לונדון טען שהכלכלה תלויה יותר מדי בהתנהגותם הגחמנית של הצרכנים; בתקופת הפריחה הכלכלית אנשים נהגו להחליף ישן בחדש לצורכי אופנה וכדי להיות מעודכנים ואילו בעתות משבר הם משתמשים בכל מה שיש להם לתקופות ארוכות.
לכן, כך טען לונדון, יש צורך לתכנן את ההתיישנות, כדי שאפשר יהיה לצפות אותה מראש. הניהול המודרני צריך לאזן בין ייצור לצריכה, כדי שקבוצה גדולה של אנשים, למשל עובדי בתי החרושת בערים יוכלו להחליף מוצרים שיצרו בשעות העבודה שלהם תמורת התוצרת שהחקלאים מגדלים.
באופן הזה המדינה תקבל רווח שגובהו ידוע מראש מהבעלות של האזרחים על רכוש מתיישן, ולא רק ממס הכנסה, שקשה מאוד לצפות אותו מראש.
בלי ההתיישנות המוצעת כך טען לונדון, הרווחים של בעלי הבניינים והסחורות עדיפים בהרבה על הרווח מהעבודה הקשה של הפועלים שייצרו את המוצרים שלהם. בעל הנכס נהנה שנים רבות ואילו מי שעבדו לייצורו נהנים רק מהמשכורות שקיבלו תמורת עבודתם. אם הבניינים או הסחורות יתיישנו אז צריך יהיה להעסיק עובדים לצורך בנייה וייצור והרווחים של המעסיקים יקטנו.
לדוגמה: מכונה שנבנתה כדי לתפקד למשך חמש שנים תיחשב מתה כעבור פרק זמן זה, כיוון ששימשה את מי שרכש אותה ואף ייצרה עבורו את הרווחים להם הוא ציפה במשך התקופה שנקצבה. אם המשך השימוש במכונה זו ייצר אבטלה והפסקת גלגלי הייצור כי אז יש צורך להשמיד אותה, כדי לייצר לה תחליף, שוודאי יהיה גם יותר שווה ערך ומשוכלל. אורך החיים של כל מוצר ייקבע על ידי מהנדסים, כלכלנים ומתמטיקאים מומחים בתחום, בשם הממשלה.
לונדון סבר כי השיטה הזאת עתידה להגביר את השוויון בין האזרחים. הוא הסביר כי הטבע מייצר והורס באופן קבוע, וכך נעשה גם אנחנו. כמו בטבע גם הייצור והצריכה יהיו מתואמים ומתוזמנים. מצב עניינים זה יעניק רווחים לעבודה ולא רק להון.
בנוסף טען לונדון, כי בימיו העושר נחשב כאמצעי להשתחרר מהמחויבות לחברה, כיוון שהוא שמור ונצבר לבעליו ולא מעביר בעלויות. גם נפט ופחם וחיטה הם סוג של רכוש, אבל זה רכוש שמתכלה תוך תהליך החיים. אותו הדבר צריך להתרחש לגבי מוצרים; אם אין ייצור מחדש יש סטגנציה ומצב של חוסר איזון בחברה.
סוגי התיישנות מתוכננת
תהליך העיצוב של כל מוצר כולל שיקול לגבי משך החיים שלו ובהתאם לכך מתוכננים כל מרכיביו. כל המוצרים יתכלו במועד כלשהו, יישברו, יחדלו מלהתקיים. עם זאת המוצר מעוצב בהתאם לאסטרטגיה העסקית של היצרן וכאשר מחזור החיים מקוצר באופן מלאכותי נראה שאצה ליצרן הדרך לחדש את המכירות באמצעות השבתת המוצר הישן.
יש שהמכשיר מופעל באמצעות סוללה המולחמת למעגל החשמלי או מוטמנת בתוך מיכל חתום, כדי להרתיע את הבעלים מהחלפתה ולעודד רכישת ציוד חדש (דוגמה: טלפונים חכמים, מחשבי לוח ובמחשבים ניידים של ימינו וכן ברוב מכשירי החשמל הקטנים של ימינו).
תנורי בישול שבהם יש פיקוד אלקטרוני - שמטבעו רגיש לחום - בסמיכות לאזור החם, מועדים להתקלקל בתוך פרק זמן קצר.
יצרני מדפסות מסוימים מתקינים שבבים חכמים שמשביתים את מחסניות הדיו של המדפסות שלהם ומונעים את השימוש בהן לאחר מספר מסוים של דפים שהודפסו איתן (כביכול כדי להתריע שאזל הדיו במחסנית כאשר בפועל המחסנית מלאה מעל למחצית מכמות הדיו), או לאחר "תאריך תפוגה" שנצרב מראש בשבב שבמחסנית, כדי לעודד את הצרכן לרכוש מחסניות חדשות, שעל פי רוב יקרות מהמחיר של מדפסת חדשה.
התיישנות מתוכננת וזכויות יוצרים
דרך נוספת לגרום להתיישנות מתוכננת של מוצרים היא באמצעות הקפדה על זכויות היוצרים של התיעוד שלהם. כאשר חברה אוסרת על העלאת המדריך למשתמש לאינטרנט היא מקשה מאוד על תיקון מוצריה וכך היא מאלצת את הלקוחות לזרוק אותם במקום לתקנם.
השלכות
התיישנות מתוכננת בשנות האלפיים נוגעת בעיקר לתחום העבריינות התאגידית, שהיא סוג של עבריינות הצווארון הלבן. הכוונה לפעילות לא חוקית ומזיקה שמבוצעת על ידי אליטות ואזרחים בעלי מעמד חברתי גבוה ושמטרתה היא רווח כלכלי. פעילות זו נתפשת כאילו היא לגיטימית. לעבריינות התאגידית, המעודדת התיישנות מתוכננת לתועלתה הכלכלית יש השלכות על איכות הסביבה: יצירת אשפה בכמויות גדולות, ביזבוז משאבים וזיהום סביבתי.
במקביל נעשים ניסיונות להקטין את הנזק הסביבתי שנגרם מהתיישנות מתוכננת, למשל באמצעות תיקון מכשירי אלקטרוניקה שמושבתים מוקדם בכוונת מכוון.
גלקטוז
גָלַקְטוֹז הוא חד-סוכר, המצוי בפירות חמצמצים (תפוזים, שזיפים, חמוציות, אננס), בירקות שורש (לוף, בצל, סלק סוכר) וכן בחלק ממוצרי החלב ובסוגי מסטיקים שונים. הגלקטוז הוא אחד ממרכיבי סוכר החלב (לקטוז). הלקטוז הוא דיסכריד המורכב מגלוקוז וגלקטוז. הגלקטוז, בדומה לגלוקוז הוא הקסוז.
ההבדל בין גלוקוז לגלקטוז הוא מיקום הקבוצה ההידרוקסית על פחמן C4 (כלומר הוא אפימר C4 שלו), שנמצאת מעל מישור הטבעת בגלקטוז ומתחת אליו בגלוקוז.
לאחר תהליך חימצון מתקבלות חומצה גלקטורונית (חמצון על C6), או גלקטונית (חמצון על C1). חמצון C1 ו-C6 נותן חומצה מזו גלקטרית "חומצה מוצית".
היסטוריה
ב-1855 התגלה כי בהידרוליזה של סוכר החלב לקטוז מתקבל סוכר נוסף לגלוקוז. ב-1865 בודד לואי פסטר את החומר. השם גלקטוז (או "glucose lactique" - גלוקוז חלבי בשל מקורו בסוכר החלב) מופיע אצל מרסלין ברתלו (Marcellin Berthelot) בספרו "Chimie organique fondée sur la synthèse". השם גלקטוז נגזר מהמילה γάλακτ- (gálakt-) שמשמעותה "חלב" ביוונית עתיקה, ומהסיומת הכימית "ose" המקובלת עבור סוכרים. הרמן אמיל פישר מצא את המבנה המרחבי ב-1894.
מחלות הקשורות בגלקטוז
במחלה המטאבולית התורשתית הנדירה גלקטוזמיה חסר לתינוקות האנזים הדרוש להפיכה של גלקטוז לגלוקוז.
במחלת אי-הסבילות ללקטוז (Lactose Intolerance), קיים פגם באנזים בטא-גלקטוזידאז המפרק לקטוז לגלוקוז וגלקטוז. אנשים הסובלים מהמחלה אינם יכולים לעכל את הסוכר המצוי בחלב. בגופם הלקטוז עובר למעי, שם הוא מעוכל על ידי חיידקים וגורם לשחרור גז בצורת נפיחות.
פאנאוויה טורנדו
הפאנאוויה טורנדו (Panavia Tornado) הוא מטוס קרב המיועד לתקיפה/יירוט שתוכנן במשותף על ידי בריטניה, גרמניה ואיטליה, ומשרת בחילות האוויר שלהן, וכן בערב הסעודית. תכנון המטוס החל בשנת 1967 על פי החלטת שלוש הממשלות שלעיל כדי להחליף את מטוסי אינגליש אלקטריק לייטנינג ואת מטוסי פנטום II. המטוס נכנס לשירות בשנת 1982 בטייסת התשיעית של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
רקע
המטוס תוכנן על ידי קבוצת החברות "פאנאוויה" (Panavia) המאגדת את החברות: "בריטיש אירוספייס" הבריטית (British Aerospace), "מסרשמיט-בולקואו-בלוהם" (MBB) הגרמנית ו"אלניה אווירונאוטיקה" (Alenia Aeronautica) האיטלקית. בתחילה, גם הולנד הייתה שותפה בקבוצת החברות שהוקמה ב-29 במרץ 1969, אך פרשה ממנה ב-1970. בריטניה וגרמניה מחזיקות ב-42.5% מהבעלות כל אחת, ואילו איטליה מחזיקה ב-15%. ב-1970 הוקמה במקביל חברת "טורבו יוניון" (Turbo-Union) המייצרת את מנועי המטוס. 40% מהחברה בבעלות "רולס-רויס" הבריטית, 40% בבעלות "מ.טי.יו." (MTU) הגרמנית, ו- 20% בבעלות "אוויו" (Avio) האיטלקית (לשעבר "פיאט תעופה").
כ-992 מטוסים יוצרו בסך הכול עבור שלוש המדינות, והן ערכו אימונים משותפים רבים. המטוס נמכר גם לערב הסעודית, המדינה היחידה מחוץ למדינות היוזמות שרכשה את המטוס במסגרת עסקת נשק אל-יממה. משה ארנס, התריע על הסכנה הצפויה לישראל ממכירת המטוסים לערב הסעודית, וראש הממשלה שמעון פרס שלח מברק מחאה לראש ממשלת בריטניה, מרגרט תאצ'ר. עם זאת עורך בטאון חיל האוויר, אורי דרומי, סבר שהביצועים של ה"פאנאוויה טורנדו" היו נחותים לעומת מטוסי חיל האוויר ה-F-15 וה F-16. בשנת 2003 נחשף כי הבריטים שילמו שוחד של עשרות מיליוני ליש"ט בכדי לזכות בעסקה.
תכנון
הטורנדו הוא מטוס דו־מושבי. הטייס יושב בתא הקידמי והנווט/מפעיל מערכות באחורי. זהו מטוס רב-משימתי עם כנף בעלת משיכה משתנה. המדינות השותפות בפרויקט מתחלקות בייצורו. כך למשל, איטליה מייצרת את הכנפיים, בריטניה וגרמניה את שלד המטוס ובריטניה את חרטום המטוס. הגאיי המטוס הם מהדור החדש, המקובל כיום ברוב מטוסי הקרב, ונמצאים תחת שליטת מחשב בשיטת טוס-על-חוט, ולא בחיבור מכני ישיר לפעולות הטייס. עם זאת, קיימת מערכת מכנית לגיבוי במקרה של תקלה במחשב המטוס. מערכת זו מאפשרת למטוס לטוס בגובה נמוך ובמהירות גבוהה, יכולת שהייתה חדשה למדי כאשר התחיל ייצור המטוס.
המטוס מצויד במערכות אלקטרוניות רבות המאפשרות מעקב והשמדה של מטרות ובמקביל הגנה על המטוס. המערכות כוללות טייס אוטומטי, מערכת ניווט GPS ומגוון רחב של אמצעי נשק אפשריים לנשיאה.
טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-14 באוגוסט 1974. ביולי 1976 נחתם הסכם הייצור הסדרתי הראשון, והחל הייצור בגרסאותיו השונות, לפי צרכיו ודרישותיו של כל אחד מחילות האוויר של המדינות היצרניות. המטוס המתוכנן להיות יורשו של הטורנדו במדינות אלו (ואף במספר מדינות אירופאיות נוספות) הוא ה"יורופייטר טייפון".
גרסאות
קיימות שתי גרסאות עיקריות למטוס הטורנדו: דגם התקיפה GR1 (המכונה גם IDS) ודגם היירוט F3 (המכונה גם ADV). בתחילה יוצרה גרסת יירוט שנקראה F2 (יוצרו רק 18 מטוסים מדגם זה), אך עד מהרה הסתבר כי היא לוקה בבעיות גדולות, בעיקר בתחום המכ"ם. המטוסים קורקעו והוסבו מאוחר יותר לגרסת ה- F3. גרסת ה- F3 נועדה למשימות עליונות אווירית. היא מצוידת בשני תותחי "מאוזר BK-27" (Mauser) בקוטר 27 מ"מ, ובמכל דלק גדול יותר מהגרסה השנייה. היא גם בעלת מכ"ם חזק יותר, מדגם "AI.24 פוקס־האנטר" (Foxhunter) ויכולה לשאת טילי "סיידווינדר" או "AIM-120 אמראם".
גרסת ה- GR1 היא גרסת התקיפה של המטוס. גרסה זו מצוידת בתותח אחד בלבד (מאותו הסוג) ובאותו סוג מכ"ם (פוקס־האנטר) שתפקידו העיקרי הוא "מעקב־קרקע" על מנת לאפשר למטוס טיסה בגובה נמוך. גרסאות ה- GR מסוגלות לשאת בתור חימוש פצצות־מונחות־לייזר מסוג "פּייב־וואיי" (Paveway) מסוג 2 או 3 וכן טילי אוויר-אוויר להגנה עצמית מסוג "AIM-9 סיידווינדר". בנוסף, קיימת גם גרסת ביון ואיסוף מודיעין, גרסת ה- ECR. ב-1994 החליט משרד ההגנה הבריטי על שדרוג דגם זה בצורה מקיפה, והגרסה המשודרגת נושאת את השם GR4.
נתונים נוספים
כנף המטוס היא "כנף־משיכה־משתנה" (בדומה למטוס "F-14 טומקט"). הכנף יכולה לשנות את הזווית שלה ביחס לגוף המטוס. ישנן שלוש זוויות אפשריות בהתאם למהירות המטוס: 67 מעלות במהירות גבוהה, 45 מעלות למהירות ביניים ו-25 מעלות עבור מהירות נמוכה. שינוי זווית הכנפיים מאפשרת למטוס להמריא ולנחות ממסלולי המראה קצרים יחסית, אך גם להגיע למהירויות גבוהות בעת טיסה. המטוס מצויד בשני מנועי סילון מסוג "Turbo-Union RB-199" בעלי כח דחף של 36.5kN במהירות שיוט ו- 83kN בהפעלת מבער אחורי.
חימוש
מנשאי חימוש: 4 מנשאים למטען כבד מתחת לגוף המטוס ו- 4 מנשאים בשתי הכנפיים, בעלי יכולת נשיאה של 9 טון סה”כ
סקוט וילסון
סקוט וילסון (באנגלית: Scott Wilson; 29 במרץ 1942 - 6 באוקטובר 2018) היה שחקן קולנוע אמריקאי. וילסון נודע בזכות הופעותיו בסרטים "בדם קר", "גטסבי הגדול", "הצוות המובחר", "פרל הארבור", בסדרה "המתים המהלכים" ו"התצורה התשיעית" עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
ב-1974 שיחק וילסון בגרסה הקולנועית לרומן "גטסבי הגדול" ע"פ תסריט אותו כתב פרנסיס פורד קופולה.
וילסון קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב בתפקיד משני בשנת 1980 על הופעתו בדרמה הקומית "התצורה התשיעית" בתור קפטן בילי קאטשואו, יוצא מלחמת וייטנאם המאושפז במוסד פסיכיאטרי עקב מצבו הנפשי. ב-1983 השתתף בדרמת התעופה הביוגרפית "הצוות המובחר" ושיחק בתפקיד טייס המשנה סקוט קרוספילד.
ב-1984 שיחק בסרט "שנת השמש השקטה" של במאי הפולני קשישטוף זאנוסי, כחייל אמריקאי בפולין זמן קצר לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, המתאהב בבחורה מקומית.
ב-1990 שיחק במערבון "אקדוחנים צעירים 2" בתור איש הצבא האמריקאי לואיס וולאס. ב-1995 השתתף בדרמה של טים רובינס "גבר מת מהלך" בתפקיד כומר בית הכלא בו כלוא הרוצח הנידון למוות מת'יו פונסלט (שון פן). באותה שנה הוא גם השתתף בסרט הקולנוע "השופט", המבוסס על הקומיקס השופט דרד, בתפקיד אבא אנג'ל, מנהיג כנופיית אוכלי נבלות קניבלים ובסרט "נבל הדשא". ב-1997 הופיע וילסון בדרמת הפעולה של רידלי סקוט "ג'י איי ג'יין" וגילם את קפטן סיילם, מפקד בסיס אימוני הקומנדו הימי.
בשנות ה-2000, וילסון הופיע במותחן הפשע "דרכו של אקדח" בתור המפיונר האל צ'ידוק, במלודרמת המלחמה של מייקל ביי "פרל הארבור" בתפקיד ראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית ג'ורג' מרשל, כמו גם בתפקיד קטן בקומדיה "חיה רעה" בתור ראש העיר, בדרמה "מונסטר", בדרמה הקומית "ג'ונבאג" בתור יוג'ין אביו של ג'ורג' ג'ונסון. ב-2002 שיחק בסרט "נביחה!", לצד וינסנט ד'אונופריו, ובסרט "קווי חוף" לצד ג'וש ברולין.
בשנת 2006 שיחק בקומדיה "מאחורי המסכה: עלייתו של לסלי ונון", בסרט "תחושה של ראייה", וגם בתפקיד קטן בסרט המפלצות הקוריאני "המארח". באותה שנה שיחק בסרטה של מיה גולדמן "חלון פתוח".
בשנת 2007 שיחק בקומדיה של רוב שניידר "סטן הגדול". ב-2009 שיחק בסרט האימה "For Sale by Owner".
ב-2017 שיחק במערבון "אויבים".
תפקידיו הטלוויזיוניים כוללים השתתפות בסדרה "אזור הדמדומים" בשנת 1986, בסדרה "תיקים באפלה" בשנת 2000, וכן השתתפות קבועה בסדרה "CSI" בעונות 2–7 בתפקיד בעל הקזינו סם בראון ואביה הביולוגי חוקרת הזיהוי הפלילי קתרין ווילוס. החל מאוקטובר 2011, וילסון מגלם את דמותו של החוואי הרשל גרין בסדרת האימה "המתים המהלכים".
בשנת 2016 שיחק וילסון בסדרה מקורית של נטפליקס "The OA" שבה גילם את אייבל, אביה של פריירי הגיבורה הראשית בסדרה.
חיים אישיים
וילסון הלך לעולמו ב-6 באוקטובר 2018. התגורר בלוס אנג'לס עם אשתו עורכת הדין הוונלי וילסון, לה היה נשוי במשך 34 שנים.
צבי כנר
צבי כַּנָּר (יידיש נכתב גם: קאנאר; 17 ביולי 1929 – 18 באפריל 2009) היה שחקן פנטומימה וסופר יידי ישראלי. ספריו מתייחסים לשואה, אשר כניצול השואה ליוותה אותו כל חייו.
ביוגרפיה
כנר נולד בסְקַלְבְּמְיֶיז' שבפולין, במשפחה מסורתית. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנים 1942–1945, שהה במספר מחנות ריכוז בפולין ובגרמניה, בהם בוכנוואלד, ושרד את צעדות המוות. בתום המלחמה מצא את אמו ואחותו בין הניצולים. בשנת 1946 העפיל לארץ ישראל מאיטליה עם ילדי סלבינו, הוגלה למחנות המעצר בקפריסין ולבסוף הגיע לארץ והצטרף לקיבוץ משמר השרון שבעמק חפר, שם התחנך במסגרת עליית הנוער. בשנת 1948 התגייס לפלי"ם, עבר קורס ימי בקיבוץ שדות ים ולחם במלחמת העצמאות. שירת על הספינה פרטו פ.39, והשתתף במספר פעולות ימיות. בשנת 1949 השתחרר משירות ועבד כמלח על סיפונן של אוניות נוסעים.
לאחר מכן למד בבית הספר למשחק שעל יד תיאטרון "הקאמרי" בתל אביב, ובשנים 1955–1957 למד משחק ופנטומימה אצל מרסל מרסו ואטיין דקרו (Decroux) בפריז. מתום לימודיו הופיעה במשך שנים כשחקן פנטומימה בפריז, בלגיה (יותר מ-20 שנה), ארצות הברית וקנדה. את מגוריו חילק בין בלגיה, ארצות הברית וישראל.
בשנות ה-80 החל לכתוב: כתב קטעי פנטומימה טרגי-קומיים; כתב, ביים וביצע מחזה בשם "ברח, יעקב, ברח", לפנטומימאי וקריין, המבוסס על זיכרונות ילדותו בשואה. ב-1984 החל לכתוב ביידיש במסגרת "יוגנטרוף" בארצות הברית, ופרסם סיפורים בכמה עיתוני יידיש, בהם "פארווערטס".
בנוסף שיחק בתיאטרון ("יעקב השקרן" ליורק בקר בפסטיבל עכו; "ההולכים בחושך" לחנוך לוין בתיאטרון הבימה), בסרטי קולנוע ("שמיכה חשמלית ושמה משה", "רכבת החיים"). בשנים 2002–2003 העלה בבית ציוני אמריקה את הצגתו האחרונה, "להיות", גם היא בנושא השואה.
צבי כנר התגורר בתל אביב עד לפטירתו באביב 2009, בגיל 80.
ספריו
בתרגום לפולנית:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
אדם ליבנה
ד"ר אדם ליבנה (לנדסברג) (מרץ 1930 – 2 ביולי 2009) היה מבכירי מדעניה של רפא"ל. כיהן כמדען ראשי של משרד התקשורת בשנים 1986–1990. שימש שנים רבות כראש קבוצת התקשורת IEEE ישראל, ונמנה עם פעיליה. בשנותיו האחרונות נמנה עם סגל המחלקה לאווירונאוטיקה וחלל בטכניון. שימש כמדען בכיר ברשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל) עם התמחות בתחום RF ותקשורת לוויינית.
מקדונל דאגלס DC-10
מקדונל דאגלס DC-10 הוא מטוס נוסעים רחב גוף בעל שלושה מנועים מתוצרת חברת מקדונל דאגלס. מנוע אחד ממוקם במייצב הכיוון ושני מנועים בכנפיים (אחד בכל כנף). המטוס היה דור ההמשך של מטוס ה-DC-8, והתחרה במטוסים כמו לוקהיד L-1011, איירבוס A300 ובואינג 747. יצורו של מטוס זה הופסק בשנת 1989.