cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבן הירח (סרט, 1915)
תקציר עלילה
כוהן במקדש הירח בדלהי מטיל קללה על יהלום הנמצא בעין של פסל הבודהה שבמקדש. אם האבן תיגנב הקללה תיפול על כל מי שיחזיק אותה. כשאנגלי בשם ג'ון הרנקאסל גונב את היהלום, שלושה כוהנים השומרים אותו מגורשים מהקאסטה שלהם עד שהיהלום יוחזר. הם יוצאים בעקבות הרנקאסל ללונדון, שם הוא טובע באמבטיה. היהלום נמסר בירושה לאחייניתו, רייצ'ל ורינדר, והוא נמצא ברשותו של פרנקלין בלייק, המוציא לפועל של הצוואה. פרנקלין מאוהב ברייצ'ל. אחרי שהאבן נגנבת מתיבת התכשיטים של רייצ'ל, המשרתת שלה, שמאוהבת בסתר בפרנקלין, מתאבדת ומשאירה פתק המאשים את פרנקלין בגניבה, מה שגורם לריב בין רייצ'ל לפרנקלין. הכוהנים ההודים מענים את פרנקלין ואת רייצ'ל בעזרת סמי שינה ורעלים, פרנקלין מוצא את האבן אצל מלווה בריבית. רופא מגלה שפרנקלין לקח את היהלום כשהוא הולך מתוך שינה. חבר שלו, גודפרי וייט, גנב אותו ממנו ואחר כך מת. פרנקלין ורייצ'ל מתאחדים מחדש, והכוהנים ההודים מחזירים את האבן לפסל הבודהה.
קבלה
לינד דניג מ-Moving Picture World שיבח את הסרט על המורכבות והפיתול בעלילה. כמו כן שיבח דניג את התפאורה ואת ביצועי השחקנים.
חוברינו
נפת חוֹבְרינוֹ (ברוסית: район Ховрино) היא נפה במחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה 5.73 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 89,094 תושבים (2020).
בנפה משנת 1985 עד 2018 נמצא מה שמכונה "בית חולים חוברינסקאיה" – מושא לא גמור של תשתיות עירוניות, שהפך למקור למספר רב של "אגדות עירוניות". בניית בית החולים החלה בשנת 1980 על פי פרויקט לא סטנדרטי – בצורת צלב משולש עם ענפים בקצותיו, אך הוא הוקפא חמש שנים לאחר תחילת העבודה. המתקן ננטש והחל להתדרדר בהדרגה. הבניין הנטוש הפך למקום לא מתפקד ולגורם לתאונות תכופות, מה שהשפיע לרעה על אווירת הנפה. בית חולים חוברינסקאיה נהרס בסוף.
פיטר וונדי
פיטר וּוֶנְדִי (באנגלית: Peter and Wendy), אשר מוכר כיום גם בשם פיטר פן, הוא ספר ילדים מאת ג'יימס מתיו ברי, בו הגיבור הראשי הוא הדמות פיטר פן. הסיפור הוצג במקור כמחזה ב-27 בדצמבר 1904 בתיאטרון הדוכס מיורק (Duke of York) בשם "פיטר פן: או, הילד שלא רצה לגדול" ("Peter Pan, or The Boy Who Did not Want to Grow"). המחזה עובד בהמשך לספר ילדים, אשר פורסם לראשונה ב-1911.
בשנת 1928 תרם ברי את הזכויות לספר ולמחזה לבית החולים לילדים "גרייט אורמונד סטריט" בלונדון. לקראת תום זכויות היוצרים ערך בית היתומים תחרות לכתיבת ספר המשך רשמי, הזוכה בתחרות הייתה ג'רלדין מקורקרן ושמו של הספר הוא "פיטר פן בארגמן".
ב-2000 נבחר העיבוד הקולנועי לסיפור משנת 1924 לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס בשל "חשיבות תרבותית".
תקציר העלילה
הסיפור מספר את סיפורו של פיטר פן, הילד שמסרב לגדול ולהתבגר. פיטר חי בארץ לעולם-לא (Neverland) בבית מתחת לאדמה יחד עם "הילדים האבודים" - ילדים שאבדו להוריהם, ולכן הגיעו לארץ לעולם לא. הם נלחמים נגד שודדי ים ונגד אינדיאנים. מדי פעם הוא מבקר בעולמנו כדי להקשיב לסיפורי ילדים שמקריאות אימהות לילדיהן לפני השינה.
באחד הלילות פיטר ישב והאזין לסיפוריה של מארי דארלינג לילדיה וֶנְדִי, ג'ון ומייקל. באותה תקופת זמן מארי הייתה מודאגת מטיפוס בשם "פיטר פן", ששמה לב אליו כשקראה את מחשבות ילדיה (לפי הסיפור, כל אמא נוהגת לשבת ליד מיטתו של ילדהּ, לקרוא את מחשבותיו ולארגן את מחשבותיו ליום הבא - את המחשבות הטובות לשים מקדימה, ואת המחשבות הרעות להחביא). כשמארי שמה לב לפיטר, היא מנסה לתפוס אותו, אך היא מצליחה לתפוס רק את הצל שלו, בעזרת השמרטפית של ילדיה - הכלבה ננה. ננה שמה את הצל שלו במגירה. יום אחד פיטר פן חוזר לקחת את הצל שלו. הוא מנסה להדביק אליו את הצל שלו, אך לא מצליח. הוא בוכה ומעיר את ונדי דארלינג, שעוזרת לפיטר לחבר את הצל שלו חזרה וכך זוכה בחיבתו. הוא מזמין אותה לבוא ולהיות "אמא" שלו ושל חבורת הילדים האבודים. ונדי מסכימה בתנאי שאחיה, ג'ון ומייקל, יצטרפו למסע. דבר זה לא מוצא חן בעיני טינקר בל, הפיה של פיטר.
בסופו של דבר ונדי מחליטה שמקומה בביתה שבלונדון. היא לוקחת איתה את אחיְה ואת הילדים האבודים, ולמרות ניסיונות רבים שלה היא לא מצליחה לשכנע את פיטר פן לבוא גם. פיטר פן אף מנסה למנוע את חזרתה הביתה ושב לפניה ללונדון וסוגר את החלון, שם הוא מבין לראשונה שהוא אוהב אותה כמו שאמהּ אוהבת אותה, ועל כן היא לא מוכנה לוותר ובסופו של דבר הוא פותח את החלון בחזרה. פיטר פן מחזיר אותה ואת הבנים, ועושה עסקה עם ונדי ואמהּ - פעם בשנה באביב הוא יבוא לקחת את ונדי לארץ לעולם לא כדי לעזור לו בניקיון האביב. פיטר בא כמה פעמים בהן הוא אפילו לא זוכר את קיומה של טינקר בל, אך לבסוף נעלם לתקופה ממושכת.
בספר הוסיף בארי פרק נוסף בו פיטר חוזר לביתה של ונדי מבלי שהוא מבין שעברו יותר מעשרים שנה מאז חזרה מארץ לעולם לא והיא כבר אישה נשואה ואם לילדה בשם ג'יין. כאשר פיטר מבין זאת הוא פורץ בבכי ומעיר את ג'יין משנתה. היא מבקשת ממנו לקחת אותה לארץ לעולם כדי שתשמש לו אם. פיטר מסכים ולוקח אותה עמו, כשהוא מבטיח לבוא ולקחת אותה בכל שנה. הספר נגמר בכך שפיטר בא כל שנה, חוץ מבשנים בהן הוא שוכח.
עיבודים
לאורך השנים הופקו עיבודים טילווזיונים וקולנעיים רבים לסיפור.
צרעה (כלי שיט)
צרעה הוא הכינוי שניתן בחיל הים לשתי סירות חמושות מדגם סירת ברטרם. הראשונה שירתה בתקופת מלחמת ההתשה. השנייה נכנסה לשירות בשנת 2005 ומשרתת כיום. סירה של חברת Safe Boats. הצרעה היא סירת סיור קלה, מהירה ובעלת כושר תמרון גבוה. ממדיה ויכולותיה הדינמיות מאפשרות לה ליירט מטרות בקרבת החוף ובתוך שטחי הנמלים.
פיטר וונדי
עיבודים
חברת סרטי פרמאונט הפיקה את העיבוד הקולנועי הראשון של הסיפור בשנת 1942 - היה זה סרט אילם בכיכובם של בטי ברונסון בתפקידם פיטר פן וארנסט טורנס בתפקיד קפטן הוק. ברי בחר את ברונסון לתפקיד ואפילו כתב טקסטים חדשים, אבל הבמאי העדיף להבסס על המחזה הראשון.
צרעה (כלי שיט)
הצרעה משמשת בעיקר לאבטחת נמלים וסיורים אך גם למשימות נוספות כגון תובלה ימית קלה. הסירה נכנסה לשירות מבצעי בחיל הים ב-2005.
את הצרעה מפעיל צוות של 4–5 לוחמים מיחידת סנפיר. בדומה לגוררות, גם על הצרעה מפקד לוחם שהתקדם למפקד, ולא חובל.
פיטר וונדי
עיבודים
לאוחר השנים הופקו מספר מחזות זמר המבוססים על הסיפור, כאשר כמה מהבולטים ביותר כוללים את הגרסה של ג'רום קרן מ-1924, הגרסה של לאונרד ברנשטיין מ-1950 והגרסה של ג'רום רובינס מ-1954. לרוב במחזות היו אלו נשים שגילמו את דמותו של פיטר פן.
צרעה (כלי שיט)
בעבר הכינוי "צרעה" ניתן לספינת סיור קלה מדגם ברטראם שירתה בבסיס אילת וביחידה 838 בראס סודר.
פיטר וונדי
עיבודים
ב-1989 ניפון אולפני אנימציה הפיצו את גרסת האנימה הראשונה של "פיטר פן". 23 הפרקים הראשונים הם עיבוד לא מדויק של הסיפור של ברי, בעוד שאר הפרקים מציגים עלילה מקורית לחלוטין עם דמויות חדשות. התוכנית ששודרה בישראל בין השנים 1990–1991 בערוץ הראשון אחר כך עברה לערוץ ג'טיקס. חני נחמיאס היא היחידה שהתקבלה לדבב את ונדי מאז המחזמר של 1988.
צרעה (כלי שיט)
בינואר 2014 התהפכה צרעה אחת באימון מול חופי אשקלון, ללא נפגעים בנפש ונגררה אל אזור תחנת הכוח אשקלון ומשם הועברה אל בסיס אשדוד, שם העריכו כי ניתן יהיה לשקמה תוך זמן קצר.
פיטר וונדי
עיבודים
ב-1988 עלה בישראל מחזמר מצליח בכיכובם של חנוך רוזן כפיטר פן, חני נחמיאס כוונדי, ששון גבאי כקפטן הוק וצחי נוי כסמי.
צרעה (כלי שיט)
בסוף 2016 הצטיידה יחידת השיטור הימי של משטרת ישראל ב-10 כלי שיט מדגם "צרעה" תוצרת ארצות הברית.
פיטר וונדי
עיבודים
ב-1991 יצא לאקרנים סרט הלייב-אקשן "הוק" בבימויו של סטיבן ספילברג אשר מהווה סיפור המשך לסיפור המקורי, בו פיטר פן גדל ונישא לנכדתה של ונדי. בסרט זה רובין ויליאמס מגלם את פיטר פן, מגי סמית' מגלמת את ונדי, ג'וליה רוברטס מגלמת את טינקר בל ודסטין הופמן מגלם את קפטן הוק.
בשנת 2002 הוציאו אולפני דיסני סרט נוסף, פיטר פן 2, בדיבובם של בליין וויבר, קורי ברטון, הארייט אוואן.
בשנת 2013 עלתה סדרת אנימציה בשם פיטר פן בערוץ הילדים. את דמותו של פיטר פן דיבב דניאל מורשת.
ספר המשך
בשנת 2005 ערך בית החולים גרייט אורמונד תחרות למציאת סופר שיכתוב ספר המשך להרפתקאותיו של הילד שסירב לגדול וחבורת הילדים האבודים שלו. בתחרות זכתה ג'רלדין מקורקרן שכתבה את הספר "פיטר פן בארגמן" (Peter Pan in Scarlet) אשר פורסם ב-5 באוקטובר 2006. הספר תורגם עד כה ל-37 שפות. פיטר מוצא את גלימת רב החובל של קפטן הוק (שכזכור מהספר המקורי, אמור להיות טרוף על ידי התנין). ונדי והילדים האבודים חוזרים לארץ לעולם לא (כ-20 שנה אחרי) לילדותם, ומגלים מחדש את קפטן הוק.
סדרת ספרים נוספת מתארת את מה שקרה לפני שפיטר פגש את ונדי. בספר הראשון "פיטר ולוכדי הכוכבים" מסופר איך האי "לעולם לא" הפך לכמו שהוא (כולל בנות הים והתנין הענקי) וקיבל את שמו, איך פיטר זכה בנעורי נצח ואיך התנין טרף את יד קפטן ג'יימס שחורשפם (לפני שקיבל את הכינוי "הוק").
בספר השני "פיטר ושודדי הצללים" פיטר חוזר לכדור הארץ כדי להילחם ביצור צללים שמאיים על מסדר טוב עתיק (לוכדי אבק הכוכבים מהספר הראשון).
שני ספרי המשך בסדרה "Peter and the Secret of Rundoon" ו "Peter and the Sword of Mercy" (לא תורגמו לעברית) מספרים על המשך המאבק של פיטר וחבריו (עם עזרת לוכדי הכוכבים) נגד יצור הצללים (מהספר הקודם).
עיבודים לבמה בישראל
עיבוד של המחזה בתרגומו של נסים אלוני הוצג לראשונה בישראל בתיאטרון חיפה בשנת 1965 בכיכובה של גילה אלמגור כ"פיטר פן".
בשנת 1988 הועלה המחזמר "פיטר פן" על ידי תיאטרון חיפה בעיבודם של אורי פסטר וחנוך רוזן, ובכיכובם של חנוך רוזן כ"פיטר פן" וחני נחמיאס כּ"וֶנְדִי". עוד כיכבו: ששון גבאי (קפטן הוק), צחי נוי (סמי) וחיה סמיר (לילי הנמרה).
בשנת 1997 הועלה גרסה נוספת לעיבודם של רוזן ופסטר, בכיכובם של גיל ססובר בתפקיד פיטר פן, שרון שחל בתור ונדי, זאב רווח בתור קפטן הוק ודפנה דקל בתור לילי הנמרה. כאשר בגרסה זו הושמטו ג'ון ומייקל וטינקרבל נוספה בגרסה הזו. סיפור הרקע מתרחש במחנה ולא בבית משפחת דרלינג. וכן נוצרו עיבודים חדשים לשירים של המחזמר וכן גם שירים חדשים שלא היו בגרסה הקודמת.
בשנת 2004 הועלה המחזמר "פיטר פן" בעיבודם של ירון כפכפי ונועה ברנר ובכיכובם של עפר שכטר כפיטר פן, מיכל ינאי כּוֶנְדִי, אפרת בוימולד כטינקר בל, אמיר פיי גוטמן כקפטן הוק, ומיכל אמדורסקי כלילי הנמרה. גרסה נוספת לעיבוד הזה עלתה בשנת 2012 בכיכובם של הראל סקעת כפיטר פן, ישראל קטורזה כקפטן הוק, רוני דלומי כּוֶנְדִי, רוני דואני כטינקר בל ואושרת אינגדשט כטייגר לילי. בשנת 2015 הועלה המחזמר שוב בכיכובם של מתן שביט כפיטר פן, נעה גורן כּוֶנְדִי ומתן קליגר כקפטן הוק והצ'יף. בחנוכה אותה שנה לוהקו בהתאמה עפר שכטר שחזר לתפקידו המיתולוגי, עדי הימלבלוי ועודד פז.
לאורך השנים הוצגו מעל במות ישראל הפקות ועיבודים נוספים לסיפורו של פיטר פן.
היט-בוי
קריירה
הוליס החל את דרכו ברשת החברתית מייספייס, כאשר קיבל הודעה מהמפיק פולו דה דון, שאמר להוליס שהוא רוצה להחתים אותו על חוזה באופן מקצועי. הוליס הפיק עבור אמנים גדולים כקיד קאדי, קניה וסט, ג'יי זי, ליל ויין, אמינם, 50 סנט, מרי ג'יי בלייג', כריס בראון, סנופ דוג, ג'סטין ביבר, דרייק, קנדריק לאמאר, ביונסה, סלינה גומז ועוד. היט-בוי היה אחד ממקימי הקולקטיב Surf Club, שהוקם בשנת 2007, בו אורחו פזמונאים ומפיקים מוזיקליים שונים. בשנת 2011, החל לעבוד עם קניה וסט, כשהפיק את השיר "Christmas in Harlem", ובאותה השנה חתם בחברת התקליטים של וסט, GOOD Music. עוד באותה השנה, הפיק את השיר "Niggas in Paris", מתוך האלבופ Watch the Throne של וסט וג'יי זי. בשנת 2012, השיר זכה בפרס גראמי לשיר הראפ הטוב ביותר.
ב-7 ביוני 2012, הוליס הוציא את שירו הרשמי הראשון בו הוא מבצע ראפ, הסינגל השיווקי "Jay-Z Interview", שהופק על ידי בינק. מאוחר יותר באותה השנה, התארח הוליס במיקסטייפ של הראפר סיהיי דה פרינס, Ivy Leage Club, בשיר "Entourage". עוד באותה השנה, הוציא את השיר "Old School Caddy", יחד עם קיד קאדי. שני שירים אלו נכללו במיקסטייפ שלו HISTory, שיצא להורדה דיגיטלית באתרו הרשמי. ב-23 בדצמבר 2012, הכריז היט-בוי כי חתם בחברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. ב-23 בינואר 2013, הכריז על לייבל עצמאי שהקים בחברה, בשם Hits Since 87. עוד באותה השנה, עזב את הלייבל GOOD Music של קניה וסט.
הוא קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריה מפיק השנה, לא קלאסי.
חיים אישיים
הוליס גדל בעיר פונטנה שבקליפורניה. דודו הוא הזמר רודני בנפורד, מלהקת הרית'ם אנד בלוז טרופ.
בנק טנזניה
בנק טנזניה (בסוואהילי: Benki Kuu ya Tanzania) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי במדינת טנזניה. הבנק הוקם בשנת 1965, בעקבות חוק הבנק של טנזניה (1965), והעניק לבנק של טנזניה סמכויות מוניטריות נרחבות, לרבות פיקוח על כלל המערכת הבנקאית במדינה ומוסדות פיננסיים אחרים, לרבות אחריות מוניטרית לוויסות הפעילות הפיננסית במדינה. עם זאת, בשנת 1995 סמכויותיו של הבנק קוצצו על ידי ממשלת טנזניה, אשר חששה כי תפקידיו המרובים של הבנק פוגעים ביכולתו למלא את תפקידיו הבסיסיים כבנק הלאומי של טנזניה, וזאת במסגרת חוק הבנק של טנזניה (1995).
מטה הבנק ממוקם בבירת טנזניה, דאר א-סלאם.
תפקידי הבנק
כאמור, עד לשנת 1995 כללו תפקידיו של הבנק, בין היתר, את ניהול המדיניות המוניטרית של המדינה, פיקוח על המערכת הבנקאית במדינה ומוסדות פיננסיים אחרים, ויסות המטבע הלאומי, שילינג טנזני, ומילוי כל פונקציה או תפקיד אחד שמבוצע בדרך כלל על ידי בנקים מרכזיים. בעקבות הקיצוץ בסמכויותיו בשנת 1995, תפקידו העיקרי של הבנק המרכזי של טנזניה הוא ניהול המדיניות המוניטרית של המדינה, פיקוח על המטבע הלאומי, וכן מילוי פונקציות נוספות הנדרשות מבנקים לאומיים ברחבי העולם.
הבנק עצמו מנוהל על ידי דירקטוריון המורכב מ-10 חברים.
אפל פארק
אפל פארק (באנגלית: Apple Park) הוא מטה חברת אפל, שממוקם בקופרטינו, קליפורניה, ארצות הברית. הפארק נפתח לעובדים באפריל 2017 ובנייתו הושלמה בתחילת 2018. בבניין מרכזי אחד של ארבע קומות, בצורת טבעת ענקית, מועסקים יותר מ־12,000 עובדים, ובהם למעלה מ־2,000 עובדי מחקר ופיתוח. שמונים אחוזים משטח הפארק מורכב משטח ירוק נטוע עצים עמידים מקומיים לאזור קופרטינו. החצר המרכזית של הבניין הראשי כוללת בריכה מלאכותית.
עלותו של המבנה תוכננה לכשלושה מיליארד דולר, אך כבר בעת הבנייה חלה חריגה של שני מיליארד דולר, והעלות הכוללת של המבנה הייתה חמישה מיליארד דולר. מה שמוביל למקום השלישי בתואר: "המבנים היקרים ביותר בעולם".
עיצוב
סטיב ג'ובס, בהופעתו האחרונה לפני מותו באוקטובר 2011:"יש שם חצר מדהימה באמצע, ועוד הרבה. זה עיגול כך שהוא מעוקל כל הדרך מסביב. זו לא הדרך הזולה ביותר לבנות משהו. כל פנל של זכוכית בבניין הראשי יהיה מעוקל. יש לנו תמונה של בניין המשרדים הטוב ביותר בעולם. אני באמת חושב שסטודנטים לאדריכלות יבואו לכאן כדי לראות את זה."המבנה בצורת הטבעת, שמפורסם כ-"מעגל מושלם", לא תוכנן במקור להיות כזה. ישנם שמונה מבנים, המופרדים זה מזה באמצעות מיני- אטריומים. הפארק משתרע על 1.6 קילומטר בהיקפו, עם קוטר של 461 מטרים. בבניין העגול שוכנים רוב העובדים. לבניין ארבע קומות מעל הקרקע ועוד שלוש מתחת לאדמה.
העיצוב מסתיר את הכבישים והחניונים מתחת לפני הקרקע. קירות הקמפוס עשויות רק מזכוכית. בסביבות 7,7000 מטרים רבועים של שטח מיועד עבור חללי פגישות וחללי מנוחה. החצר הפנימית של המבנה העגול כוללת פארק בגודל 30 דונם ובו בריכה, עצי פרי ושבילים מתפתלים בהשראת מטעי הפירות בקליפורניה.
לוח בטון נושם משמש לרצפה, התקרה ומערכת המיזוג של הבניין. בסך הכל השתמשו ב-4,300 לוחות כאלה עבור הבנייה. חלק מהלוחות שוקלים 27 טון. Rudolph and Sletten ו-Holder Construction השלימו את בניית הליבה והמעטפת של הבניין.
עלויות
עלות הקרקע נאמדה בכ-160 מיליון דולר.
בשנת 2011, התקציב להקמת הקמפוס היה פחות משלושה מיליארד דולר, אך עם זאת, בסופו של דבר נאמדה העלות הכוללת בכחמישה מיליארד דולר.
אספקת אנרגיה
אפל הצהירה כי כל הפארק יופעל בעזרת אנרגיה מתחדשת בלבד, דבר שהופך את האתר לאחד המבנים היעילים אנרגטית ביותר בעולם. פאנלים סולאריים המתוקנים על גג המבנה יכולים לייצר 17 מגה-וואט של חשמל, מה שמספיק כדי להניב 75% מאספקת החשמל במהלך שעות השיא. גג הבניין הוא אחד הגגות הסולאריים הגדולים ביותר בעולם. האוויר זורם בחופשיות בין פנים המבנה ומחוצה לו, ומספק אוורור טבעי, דבר שמבטל את הצורך במערכות מיזוג אוויר במהלך תשעה חודשים בשנה.
בתי קפה
ישנם שבעה בתי קפה בקמפוס, כאשר בגדול שבהם יש שלוש קומות ו-3,000 מקומות ישיבה. יש בו גלריה בשטח 1,900 מטרים, שיכולה להכיל 600 אנשים ועוד 1,750 מקומות ישיבה במרפסת.
אודיטוריום
האודיטוריום, שנקרא "תיאטרון סטיב ג'ובס", ממוקם על גבי בקמפוס. זהו אודיטוריום תת-קרקעי בן 1,000 מושבים המיועד להשָקות מוצרים ומסיבות עיתונאים. יש לו לובי גדול מעל פני הקרקע בצורת גליל, ממנו ניתן לרדת במדרגות לאולם עצמו. לאודיטוריום 350 מקומות חנייה ושביל להולכי רגל המוביל למבנה המרכזי, הממוקם צפונית-מערבית לאודיטוריום.
קיר הלובי עשוי זכוכית בצורת גליל ללא עמודי תמיכה, אשר מעניקה למבקרים באודיטוריום נוף של הקמפוס ללא הפרעה ב-360 מעלות. זהו המבנה הגדול ביותר בעולם שכל קירותיו עשויות זכוכית.
האודיטוריום כולל גם מעלית זכוכית בגובה של 13 מטר אשר מסתובבת על צירה ב-171 מעלות כשהיא עולה למעלה. המעלית עשויה מזכוכית מחוסמת, והיא נחשבת למעלית הזכוכית הגבוהה ביותר בעולם.
אירוע העיתונות הראשון שהתקיים באודיטוריום היה ב-12 בספטמבר 2017, והוכרזו בו האייפון 8 וה-8 פלוס, האייפון X, Apple Watch Series 3 ועוד.
יחזקאל אסחייק
יחזקאל אסחייק (נולד בשנת תש"ג, 1943) הוא פעיל בקרב הציבור החרדי לשמירת אורח חיים בריא, בעבר היה עוזרו האישי של הרב אלעזר מנחם מן שך במשך 38 שנים, ומזכיר מועצת חכמי התורה.
ביוגרפיה
אסחייק נולד בישראל למשפחה אמידה שעלתה מעיראק והתיישבה בבני ברק, בשכנות למשפחתו של שלמה לורינץ. בצעירותו למד בישיבת פוניבז'. תחילת קשריו האישיים עם הרב שך הייתה בשנות השישים, כאשר הרב שך נאלץ לנסוע לעיתים תכופות לבית החולים תל השומר כדי לבקר את אשתו החולה, ואסחייק נטל את רכבו של אביו והציע לרב להסיעו לבית החולים. עם השנים התהדק הקשר ואסחייק נעשה עוזרו ונהגו של הרב שך.
בשל מעמדו של הרב שך כמנהיג הציבור החרדי, הייתה לאסחייק עמדת כוח והשפעה רבה כמוציא ומביא בבית הרב שך. הרב שך נתן בו את אמונו והטיל עליו שליחויות רבות, רבות מהן בעלות אופי דיסקרטי. בצוואתו מינה הרב שך את אסחייק, יחד עם עוד שני אנשים, למחלקי עזבונו לצדקה.
פעילות פוליטית
כשהוקמה ש"ס בשנת 1984, בעידודו הפעיל של הרב שך, הוקמה מועצת חכמי התורה שתכוון את דרכה. אז הוצב אסחייק כנציגו של הרב שך בתפקיד מזכיר המועצה, תפקיד שריכז אליו עוצמה רבה והפך אותו לאחד האנשים החזקים במפלגה. גם הרב שמעון בעדני והרב שבתי אטון מונו כחברי המועצה, כנציגים של האגף הספרדי-תורני-ליטאי שבש"ס. אסחייק שימש גם כמזכ"ל ש"ס, גזבר המפלגה ויושב-ראש ועדת הכספים שלה.
בתקופת מערכת הבחירות לכנסת ה-12, שהתקיימו בנובמבר 1988, ובבחירות לרשויות המקומיות בפברואר 1989, לא רשם אסחייק בספרי החשבונות של ש"ס את התשלומים שהעבירה ש"ס לתלמידי ישיבה שהועסקו על ידיה, כיוון שהדחייה משירות צבאי מותנית בהקדשה מלאה של הזמן ללימודים ללא כל עבודה. כמו כן נאשם שחתם על דו"חות מזויפים שהוגשו למבקר המדינה, על מנת שש"ס תקבל את מימון מפלגות המגיע למפלגות ששמרו על הכללים. בדצמבר 1997 הורשע אסחייק, יחד עם רפאל פנחסי ושמואל דוד, בשורת עבירות על רקע זה, ונידון ל-10 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 17,500 שקל.
אסחייק יצר ציר פוליטי עם הרב יצחק פרץ, ובמשך הזמן נוצרו חיכוכים בינו לבין אריה דרעי, עד ששניהם מצאו את דרכם מחוץ לתנועה. במהלך התרגיל המסריח פרשו השניים מש"ס, והרב פרץ הקים סיעת יחיד בשם "מוריה - עם ישראל על-פי תורת ישראל", בעידודו ותמיכתו של אסחייק.
בשנות ה-90 הוביל אסחייק יחד עם הרב יוסף עזרן את מהלך הפרישה מש"ס והקמת רשימת תלם אמונה שהתמודדה בבחירות לכנסת הארבע עשרה. אסחייק עצמו הוצב במקום השני ברשימה, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.
במשך כל שנות פעילותו הפוליטית המשיך לשמש עוזרו האישי ונהגו של הרב שך, אך בשל התרחבות פעילותו נוספו 'משמשים' נוספים בבית הרב שך.
לאחר פטירת הרב שך
בצוואתו של הרב שך נכתב כי בענייני כספים "אני מבקש שיתחשבו עם דעתו של ר' יחזקאל שהוא יודע איך הי[ה] דעתי נוטה". אמירה זו השפיעה, שנים לאחר מכן, על החלטת בית המשפט בשנת 2012 לאשר את שינויי ההנהלה בעיתון יתד נאמן, בשל תמיכת אסחייק בהנהלה החדשה. במהפך האמור, עברה השליטה בעיתון לידי אנשי הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, ואסחייק התמנה לחבר באותה הנהלה.
לאחר פטירת הרב שך הקים את אגודת חבי"ב (חיים בריאים בחסד). עיקר פעילותה בפרסום חומר הסברה ותעמולה בציבור החרדי נגד עישון. כמו כן פרסם את הספר "חיים בריאים כהלכה" המעודד הרגלי אכילה נכונים.
משפחתו
אסחייק נשוי לאליזבט אזואלוס. אחיה, עו"ד מארק (אור יוסף) אזואלוס, היה פעיל מרכזי בש"ס וניהל את רשת מעונות "מרגלית". אחותו של אסחייק, תמי, נשואה לאיש העסקים אלון מוסאיוף. לבני הזוג ישנם שנים עשר ילדים. בנו מאיר היה עוזרו של הרב ניסים קרליץ ולאחר פטירתו הוא עוזרו של הרב גרשון אדלשטיין. בנו חיים היה עוזרו של הרב מיכל יהודה לפקוביץ. בנו אהרון הוא עוזרו ונהגו של הרב ברוך דב פוברסקי.
עוזר מאמן
בכדורגל, עוזר מאמן הוא המאמן המשני של קבוצת הכדורגל, שתפקידו הוא לעזור ולסייע ככל האפשר למאמן הראשי. לרוב, עוזר המאמן הוא מאמן חסר ניסיון או צעיר שממונה לתפקיד על מנת לצבור ניסיון ועל מנת ללמוד מהמאמן הבכיר, עד אשר יתאים בעצמו לתפקיד המאמן הראשון. כמו כן, לעיתים עוזר המאמן ממונה למאמן זמני, אם המאמן הרגיל מושעה, חולה או אינו יכול למלא את תפקידו מכל סיבה.
ברוב המקרים, המאמן הבכיר הוא זה שבוחר את עוזריו כאשר הוא מקבל את תפקידו. לעיתים מאמן עשוי להגיע לקבוצה חדשה ולקחת איתו את הצוות המקצועי שלו, עוזרי מאמן, אנשי כושר ורופאים, מקבוצתו הקודמת. עם זאת, בחלק מהמקרים עוזר המאמן נבחר על ידי המנהל הספורטיבי או אנשים אחרים בצוות המקצועי, ולעיתים עוזר המאמן נשאר בקבוצה ובתפקידו גם כאשר המאמן הראשי עוזב או מפוטר.
בחלק מהמקרים, עוזר המאמן יהפוך למאמן הראשי במקרה של פיטורי המאמן הראשי, במינוי קבוע או כמאמן זמני. בנבחרת גרמניה בכדורגל היה מקובל כי עוזר המאמן יחליף את המאמן הראשי כשזה יעזוב, ולעיתים זמן ההחלפה היה קבוע זמן רב מראש.
במועדוני כדוריד, לעיתים עוזר המאמן מאמן במקביל את קבוצת הנוער או קבוצת המילואים של המועדון, כדי לזהות כישרונות שיש להעביר לקבוצה הבכירה.
בכדורגל ובפוטבול מקובל בחלק מהמועדונים כי לכל חלק במגרש מוקצה עוזר מאמן אחר (מאמן הגנה, מאמן התקפה ומאמן שוערים ).
טולצ'ה (מחוז)
מחוז טולצ'ה (ברומנית: Judeţul Tulcea) הוא מחוז ("ז'ודץ" – judeţ) ברומניה, בחבל דוברוג'ה, שבירתו העיר טולצ'ה. הקיצור הרשמי של שם המחוז הוא TL.
בגבול הצפוני הדנובה והזרוע קיליה שלה מפרידה את המחוז טולצ'ה מהמדינה השכנה אוקראינה (אזור אודסה), במזרח המחוז גובל עם הים השחור, בדרום עם מחוז קונסטנצה, במערב עם מחוז בראילה ובצפון-מערב עם מחוז גאלאץ.
דמוגרפיה
בשנת 2002 אוכלוסיית המחוז הייתה 256,492 תושבים, עם צפיפות אוכלוסין של 30 תושבים לקמ"ר. לפי מספר התושבים תופס המחוז טולצ'ה את המקום ה-39 בין מחוזות רומניה. מתוכם 230,843 היו רומנים, 16,350 ליפובנים, 3,334 טורקים,2,272 צוענים (רומה), 1,680 יוונים, 1279 אוקראינים, 179 טטרים ו-135 הונגרים.
לפי דתות: 237,022 נוצרים אורתודוקסים, 13,326 נוצרים לפי הפולחן הישן, 3,704 מוסלמים, 675 רומיים-קתולים, 544 אדוונטיסטים של היום השביעי, 281 בפטיסטים, 221 פנטקוסטלים, 92 "יוונים-קתוליים" רומנים, 72 נוצרים לפי האוונגליון, 40 רפורמים, 36 אוונגליים, 20 יהודים, וכן 35 הצהירו על עצמם כאתאיסטים.
ב-1 בינואר 2009 הייתה אוכלוסיית המחוז 248,367 תושבים וצפיפותה 29 תושבים לקמ"ר. אוכלוסיית המחוז היא במגמת ירידה: בשנת 2011 מנתה רק 201,462 תושבים כשהצפיפות היא 23.7 תושבים לקמ"ר.
גאוגרפיה
שטח המחוז טולצ'ה הוא 8,499 קמ"ר, דהינו 3.56% משטחה של רומניה. לפי גודל השטח הוא המחוז הרביעי ברומניה. המחוז מצטיין בכך שהוא מוקף משלושה צדדים במים: במזרח - הים השחור, ובצפון ובמזרח - הדנובה. הוא שוכן בדרום-מזרח רומניה וכולל בשטחו את דלתת הדנובה ואת המחצית הצפונית של רמת דוברוג'ה (Podișul Dobrogei). הוא משתרע בין "ביצת בראילה" (Balta Brăilei) במערב ובין הים השחור במזרח. 42.5% משטח המחוז הוא שטח חקלאי,, 11.2% מכוסה יערות, בעוד 41.6% מכוסה מים וביצות - כ-4,470 קמ"ר. הדלתה של דנובה משתרעת על 3,446 קמ"ר ובנוסף מערכת האגמים ראזלם-סינואה מכסים עוד 1,024 קמ"ר.
צורות נוף
עקב עמדתו הגאוגרפית, למחוז טולצ'ה כמעט כל צורות הנוף שניתן לפגוש ברומניה. במערב המחוז נמצאת רמת צפון דוברוג'ה או הרי מצ'ין הן שארית ההרים ההרקיים והם ההרים העתיקים ביותר של רומניה. קבוצה אחרת היא הרמה המרכזית של דוברוג'ה.
מים
המים הזורמים החשובים ביותר הם הנהר דנובה, החוצה את שטח המחוז, כשהוא מתפצל לשלוש זרועות: קיליה (זרוע צפונית, בגבול עם אוקראינה), סולינה (זרוע אמצעית ימית, פתוחה לאוניות גדולות) וספנטו גאורגה (זרוע דרומית) ויוצרת את הדלתה של דנובה. הדלתה הוכרה בשנת 1990 כשמורה בחסות אונסק"ו.
אקלים
האקלים הוא ממוזג יבשתי. הקרבה לרוסיה היבשתית מביאה אוויר קר הנושב מצפון-מזרח וכיוון דרום-מערב. כתוצאה מכך נוצרת רוח הקרויה "קריבץ",האחראית לחורפים הקרים מאוד, המתלווים לפעמים בהקפאת הדנובה והדלתה שלה ל-2–3 חדשים. בימי הקיץ רוחות עזות מביאות אוויר חם ויבש הגורם להתייבשות האדמה ולהפיכת הקרקע לחולית. הטמפרטורות יותר נמוכות במערב, באזור הגבעות, בעוד שבחוף סולינה, הבריזה מביאה מן הים אוויר חם ולח, כך שפה נרשמות הטמפרטורות הגבוהות ביותר שבחורף ברומניה.
היסטוריה
האזור היה מיושב עוד בתקופה הפלאוליתית התיכונה, לפני כ-110,000 שנה. במאות 6–8 לפני הספירה שכנו בו שבטים ראשונים של סקיתים ודאקים. במקורות הכתובים הקדומים (הומירוס, סטרבון, קלאודיוס תלמי) מציינים ריכוזים חשובים של תושבים באזור שבין דנובה ובין חוף הים שחור. במאות 5–7 לפני הספירה היוונים הקימו באזור מושבות משלהם.
החל מהמאה ה-1 לספירה נכבשה דוברוג'ה על ידי הרומאים שהטמיעו ככל הנראה אוכלוסייה "דאקית-גטית" מקומית. מאוחר יותר האזור היה עד לנדידת העמים, ביניהם הגוטים והבולגרים שהתעמתו עם האימפריה הביזנטית על השליטה בו. בימי הביניים נשלט האזור לזמן קצר על ידי ולאכיה בהנהגתו של מירצ'ה הזקן. בהמשך יחד עם כל דוברוג'ה, שטח המחוז סופח למשך 460 שנה לאימפריה העות'מאנית. באותה תקופה התיישבו כאן טורקים מאנטוליה כולל טורקים סלג'וקים. במאה ה-18 מצאו כאן מקלט חברי כת של "קוזקים" רוסים נוצרית אורתודוקסית "בסגנון ישן" שנודתה על ידי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית והצאר - הליפובנים. אחרי סיפוח חבל בסרביה השכן לאימפריה הרוסית ב-1812, השלטונות הרוסים ביצעו באזור חילופי אוכלוסין. גגאוזים נוצרים ובולגרים הועברו לדרום בסרביה תמורת טטרים נוגאי וטורקים מבוג'אק שעברו לדוברוג'ה.
בשנת 1878 בעקבות המלחמה הרוסית-טורקית בשנים 1877–1878, הידועה גם כמלחמת העצמאות של רומניה, ועידת ברלין אישרה סיפוחה של דוברוג'ה הצפונית לרומניה. בעקבות זאת חלה בהדרגה התחזקות משמעותית של האוכלוסייה הרומנית שהייתה בעבר מיעוט. בשנת 1879 הוקם מחוז טול'צה, בערך בגבולות המחוז של היום, כשהמרכז המנהלי שלו העיר טולצ'ה שהייתה הכי גדולה בדוברוג'ה לפי מספר התושבים. עוד בשנת 1860 היו קיימים בה קונסוליות של צרפת, אוסטריה, פרוסיה וכו'.
בשנת 1853 הוקמה הוועדה האירופאית לדנובה שמושבה היה תחילה בסולינה, זרוע סולינה של הדנובה הוכשרה לשיט ונוצרה תנופה במסחר על הדנובה. הנמל סולינה עבר מודרניזציה והיה פעיל מאוד עד לשנת 1930. בשנת 1977 נעשה ניסיון להחיות את פעילותו הבינלאומית.
אחרי הקמת הרפובליקה הטורקית בשנת 1923 ובתקופת השלטון הקומוניסטי ברומניה, בעיקר בשנות ה-1970–1980 גלים רבים של טורקים וטטרים היגרו לטורקיה.
פוליטיקה
פרפקט מחוז טול'צה הוא הוריה תאודורסקו מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD) והמזכיר הכללי של המחוז הוא מריוס כריסטי מיחאי.
מועצת מחוז טולצ'ה, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-30 חברים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן:
חלוקה מנהלית
במחוז נמצאים רשמית 141 יישובים. מתוכם לחמישה מעמד של ערים ול-46 מעמד של כפר גדול (מועצה, "קומונה" comună). השאר כפופים מבחינה מנהלית לערים ולכפרים הגדולים.
כלכלה
הענפים הכלכליים העיקריים של האזור הביצתי הזה, הם החקלאות והדיג. בהם עסוקים עד 48% מהתושבים, כמעט כל אוכלוסיית הכפרים. הם מגדלים תירס, חיטה, חמניות, ירקות, גפן. חלק מהתעשייה, למשל תעשיית עיבוד הדגים, תעשיית המזון, מבוססת על ענפים אלה. קיימת גם תעשיית טקסטיל, מספנות, תעשיית מתכות כמו אלומיניום, תעשייה כימית ושל חומרי בנייה (כמו, למשל, לבנים חסינות אש).
תחבורה
המיקום הגאוגרפי ואפיוני השטח סייעו להתפתחות התעבורה הנהרית, בכבישים, תחבורת הרכבות והתחבורה האווירית. בטולצ'ה קיימים כמה נמלים: תעשייתי, למחצבות, למסחר ולתיירות.
בשנת 1973 הוקם שדה התעופה החדש "דלטה דונרי" ("דלתת דנובה") בטולצ'ה על יד הכפר מיכאיל קוגלניצ'אנו (מחוז טולצ'ה), 13 ק"מ מרחק מן העיר. עד 1993 עדיין התקיימו בו טיסות סדירות אל בוקרשט ובחזרה, אך בוטלו עקב חוסר רווחיות. בהמשך שדה התעופה שימש לטיסות צ'רטר מזדמנות ולמטוסים המופעלים בחקלאות ובשרותי בריאות חירום. שדה התעופה שימש גם לאימוני התלמידים של בית הספר הגבוה לטייסים של בוקרשט. כעת מתכננים הפיכת נמל התעופה "דלטה דונרי" לנמל תעופה בינלאומי.
תיירות
מחוז טולצ'ה מושך עניין מיוחד מבחינה תיירותית בגלל: קיים פוטנציאל לצורות מסורתיות של תיירות לנופש, אך גם לסוגי תיירות נישה – כמו דיג ספורטיבי, ציד ספורטיבי, תיירות תרבותית, דתית ומדעית, תיירות רפואית לצורך טיפולים. בשנת 2009 היו קיימים במחוז 152 סוכני תיירות מוסמכים, כולל 62 יחידות מסעדנות ושרותי מזון לתיירים.
מוליך למחצה מאולח
מוליכים למחצה מאולחים  או מוליכים למחצה אקסטרינזים (באנגלית: Doped Semiconductors) הם מוליכים למחצה הנזרעים באטומים זרים בכוונה תחילה כאשר האטומים המאלחים מסוגלים לספק לחומר תוספת אלקטרונים או חורים. הזרעה זו יוצרת עודף של נושאי מטען שלילי או חיובי בחומר.
ללא אילוח, התכונות החשמליות של מוליך למחצה טהור אינן שימושיות לרוב. האילוח גורם לשינוי התכונות הפיזיקליות של החומר, כך שהוא למשל יהפוך לחומר מוליך במתח חשמלי מסוים או בטמפרטורה מסוימת, אך מבודד בתנאים אחרים, או שיהיה בולע אור באורכי-גל מסוימים.
הצמדה של מוליכים למחצה מאולחים מסוגים שונים (p,n חיובי ושלילי, ראו בהמשך) יכולים ליצור דיודה, או טרנזיסטור, או התקנים אלקטרוניים חיוניים אחרים.
מנגנון פיזיקלי
מוליך למחצה מוגדר על ידי ההתנהגות הייחודית של המוליכות החשמלית שלו. מתכות מוליכות היטב בגלל שברמת הפרמי שלהן יש צפיפות גדולה יחסית של מצבים אנרגטיים פנויים אשר כל אלקטרון יכול למלא, וכך האלקטרונים יכולים לנוע בחופשיות בין רמות האנרגיה ללא איבוד אנרגיה גדול. מוליכות של מתכות יורדת כאשר עולה הטמפרטורה, בשל עליית הטמפרטורה, מתחזקות התנודות התרמיות בגביש והן מפריעות לתנועה החופשית של האלקטרונים. מבודדים לעומת זאת, מוליכים בצורה גרועה ביותר בגלל הפרש אנרגיה גדול בין הרמות האנרגטיות המאוכלסות על ידי אלקטרונים לבין הרמות הפנויות כך שמעשית תנועת אלקטרונים אינה אפשרית. מוליכות של מבודד עולה עם הטמפרטורה מכיוון שהאנרגיה אשר נמסרת לחומר כתוצאה מהחום מקדמת את האלקטרונים ומקטינה את הפרש האנרגיות לעבר הרמה בה מתאפשרת הולכה (פס הולכה).
במוליכים למחצה לעומת זאת, יש רמת ביניים של אלקטרונים מוליכים בהשוואה למתכות או מבודדים. הפרש האנרגיה שלהם קטן מספיק כדי שעלייה קטנה בטמפרטורה מקדמת מספיק אלקטרונים (דבר אשר מתבטא בזרם מדיד) מרמות האנרגיה הנמוכות (פס ערכיות) לעבר פס ההולכה. קידום זה יוצר חורים, או רמות בלתי מאוכלסות בפס הערכיות. בטמפרטורת החדר המוליכות של מוליך למחצה אינטרינזי היא נמוכה יחסית למוליך. המוליכות גדלה מאוד בתהליך שנקרא זיהום, אשר בו אלמנטים אחרים מוכנסים לגביש הטהור בכמויות קטנות מאוד.
מוליכים למחצה מאולחים מסוג p וסוג n
כאשר מוליך למחצה מזוהם, כלומר מוסיפים לתוכו אטומים בעלי מספר גדול יותר של פרוטונים (ואלקטרונים) בכל גרעין, כך שהמזהם מגדיל את כמות האלקטרונים שיכולים להפוך לאלקטרונים חופשיים בקלות, החומר ייקרא מוליך למחצה מסוג n. כאשר המזהם יוצר חוסר באלקטרונים (כלומר, יוצר חורים), החומר ייקרא מוליך למחצה מסוג p. התהליך של הזיהום מתואר כקידום רמות האנרגיה בתוך האזור האסור של הפרש האנרגיות. כך נוצר מצב שבו עבור מוליך למחצה מסוג n, יש רמת אנרגיה קרובה יותר לפס ההולכה כך שאפילו זרם תרמי קטן ביותר יכול לשחרר אלקטרונים לתוך פס ההולכה, ועבור סוג p, החורים יהיו קרובים יותר לפס הערכיות.
צבי פרילוצקי
צבי פרילוּצקי (נולד בשם הירש-שלום פרילוצקי; 1862–1942 גטו ורשה) היה עיתונאי, עורך ופעיל ציוני. היה בין המייסדים ועורך הראשי של העיתון היידי היומי דער מאמענט.
ביוגרפיה
הוא חונך על ידי אביו ברוח תנועת ההשכלה. הוא למד באוניברסיטאות של קייב וברלין. החל מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 הוא כתב בשביל העיתון העברי, המליץ. הוא ניסה את כוחותיו בעסקים ופתח חנות, אך נאלץ לסגור אותה וב-1898 הוא עבר להתגורר בסנקט פטרבורג ושם עבר לעסוק בעיתונות בלבד, הוא כתב בעיקר בנושאים ציוניים בעיתונים, כגון: המליץ, הצפירה והזמן. כמו כן הוא כתב ברוסית בשביל בודושנוסט וייברייסקי ייז'גודניק וביידיש בשביל בלעטער פון א טאגבוך.
פרילוצקי היה מראשוני חובבי ציון והיה חבר בארגון הציוני בני משה שמייסדו היה אחד העם.
הוא נפטר בגטו ורשה ב-1942.
עיתונאות יידיש
ב-1905 הוא קיבל רישיון מטעם השלטונות של האימפריה הרוסית להוציא עיתון יידי בשם דער וועג (עברית: הדרך). בין הכותבים של דער וועג נמנה גם בנו של צבי פרילוצקי, נוח פרילוצקי שתוך זמן קצר נעשה העורך וכותב המאמרים הראשי של דער וועג. דער וועג היה היומון היידי הראשון שיצא לאור בפולין. העיתון נסגר ב-1907.
ב-1910 יחד עם בנו ייסד את העיתון היומי היידי דער מאמענט והיה לעורכו הראשי של העיתון.
אימאני אוזורי
אימאני אוזורי (באנגלית: Imani Uzuri) היא זמרת מוזיקאית ומלחינה אפרו-אמריקאית. היא מלחינה וחוקרת מוזיקה המשקפת את שורשיה הכפריים של צפון-קרוליינה, שם גדלה ושרה מזמורי ספיריטואלז ופיוטים דתיים עם סבתה ומשפחתה המורחבת.
אוזורי שיתפה פעולה עם אמנים בתחומים שונים, כולל כתיבה משותפת ושירת השיר "Be Still" לאלבום "Future 2 Future" של הרבי הנקוק.
פעילות מוזיקלית
בשנת 2012 הוציאה אוזורי את אלבומה, "יומני הצוענים" (The Gypsy Diaries), אשר מומן באמצעות קמפיין Kickstarter.
בינואר 2013 הופיעה עם הזמרת ילידת ג'מייקה, מורלי ב'(Le) Poisson Rouge בניו יורק.
היא כונתה על ידי השבועון ה"וילג' ווייס" כ"בסי סמית' הפוסט מודרניסטית", הביצוע המיוחד שלה לשיר "Wild Cotton" זכה לשבחים בניו יורק טיימס כמוזיקה "מעוררת" ועל "יצירתה מעוררת ההרהורים להפליא".
לאוזורי פעילות ענפה בתחום המוזיקלי והאומנותי. היא קיימה קונצרטים, תיאטרון ניסיוני, מיצגי אומנות, יצירות תיאטרון ומופעי סאונד במקומות שונים ובפסטיבלים בינלאומיים כולל מופעי חוץ במרכז לינקולן, קיימה את "summerstage festival" בסנטרל פארק בניו יורק, מופע Joe's Pub בתיאטרון הציבורי בניו-יורק (The Public Theater), פסטיבל מופעים במסגרת Performa Biennial בניו יורק, פסטיבל הג'אז Sons d'hiver בפריז צרפת, במוזיאון לאומנות מודרנית Met Breuer בשדרות מדיסון בניו יורק, במכון לאומנות עכשווית ICI בלונדון והמוזיאון לאומנות מודרנית – MoMA בניו יורק.
אוזורי שיתפה פעולה גם עם מגוון רחב של אמנים מפורסמים בתחומים אמנותיים שונים ביניהם: הנגנים הרבי הנקוק, ג'ון לג'נד, וויג'יי אייר; ההאמנית החזותית ואנגצ'י מוטו; האמנים הקונספטואלים קארי מיי וימס, סנפורד ביגרס; הכוריאוגרף טרג'ל הארל; המשוררת סוניה סאנצ'ז והמלחין רוברט אשלי.
אוזורי היא המייסדת והמנהלת האמנותית של "מקהלת המהפכה" (Revolutionary Choir) - מפגשי שירה קהילתיים שנוצרו כדי ללמד ולשיר שירי מחאה וחופש היסטוריים וחדשים.
חיים אישיים
אוזורי מזדהה כדו-מינית.
Hypnotize (שיר)
(בעברית: להפנט) הוא סינגל של להקת ההאבי מטאל האמריקאית סיסטם אוף אה דאון, שיצא בשנת 2005. השיר הוא הסינגל הראשון מתוך האלבום החמישי והאחרון שהוציאה הלהקה, הנושא את השם Hypnotize. סינגל זה זכה במקום הראשון במצעד בילבורד בקטגוריית "רוק מודרני", והיה להצלחה הבינלאומית הכי גדולה של הלהקה.
קליפ וידאו
בתחילת הקליפ מופיע מסוק ריסוס, שמפזר צבע מעל אצטדיון בגרנד ראפידס, מישיגן. לאחר מכן מופיעים קטעים מההופעה במקום בספטמבר 2005. לקראת סוף השיר חוזר המסוק לפזר צבע מעל האצטדיון, ומרכיב מהצבע את תמונת האלבום.
ליגת העל התוניסאית
ליגת העל התוניסאית נקראת גם הליגה המקצוענית 1 (בערבית: الرابطة التونسية المحترفة الأولى لكرة القدم; בצרפתית: Championnat de la Ligue Professionnelle 1 או בקיצור CLP-1) היא ליגת הכדורגל הבכירה בתוניסיה, שהוקמה במקור ב-1907, ובפורמט הנוכחי שלה קיימת מ-1994. הליגה מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל התוניסאית וכפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
קבוצת אספרנסה דה תוניס מתוניס היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר בתוניסיה, עם 30 זכיות באליפות הליגה. שנייה בדירוג הן הקבוצות קלאב אפריקן עם 13 אליפויות, ושלישית היא קבוצת אטויי ספורטיב דו סאהל (בקיצור ESS) עם 10 אליפויות הליגה, ובצוותא הן הקבוצות העיקריות השולטות בכדורגל התוניסאי.
היסטוריה
אליפות הכדורגל של תוניסיה, נערכה לראשונה בשנת 1907 על ידי "Ligue Tunisienne de football" (הליגה התוניסאית לכדורגל - LTF) ולאחר מכן על ידי "התאחדות הכדורגל התוניסאית" (FTF). המהדורה הראשונה של תחרות האליפות התייחסה לשלוש הקבוצות: "מועדון המרוצים של תוניס", "מועדון הכדורגל של ביזרטה" ו"ספורטינג של פריוויל ", ושתי קבוצות בית הספר: "מכללת קרנוט של תוניס" ו"מכללת סאדיקי". תחרות זו הפכה לרשמית עם הקמת ה-LTF בשנת 1921 והשתייכותו לפדרציית הכדורגל הצרפתית. עד 1939 תואר אלוף תוניסיה יוחס כתוצאה ממפגש בין אלופי האזור. אך משנת 1946 ועד 1947 נוצרה אליפות של "מצוינות" (תחרות לאומית) בה התחרו קבוצות מכל האזורים בתוניסיה. בשנים 1944–1945, 1945–1946 ו–1952–1953, האליפות לא הייתה שנויה במחלוקת והוחלפה בקריטריון (מעין בריכות טורנירים בהן ההשתתפות היא וולונטרית). המועדונים הגדולים הנוכחיים נוצרו בתקופה זו: "אספרנסה דה תוניס" (1919), "קלאב אפריקן" (1920), "אטויי ספורטיב דו סאהל" (1925), "קלאב אתלטיק ביזרטין" קלאב ספורטיף ספקסיאן "(1928).
אחרי עצמאות תוניסיה (1956 ואילך)
לאחר קבלת עצמאותה של תוניסיה בשנת 1956, בעונה הראשונה (1955/1956) השתתפו 12 קבוצות והאלופה הראשונה הייתה קבוצת CS דה חמאם-ליף, שהקדימה את אטויי ספורטיב דו סאהל ב-3 נקודות בלבד (ב-2 סיבובי משחקים).
החל מ-1960 הצטרפה הליגה תחת פיפ"א והליגה נרשמה כליגה מוכרת והקבוצות אף החלו להשתתף בטורנירים הבינלאומיים לאזור אפריקה (תחת ה-CAF).
איציק אשל
איציק אשל (נולד בשם: יצחק אשוואל ב-1980) הוא זמר ישראלי דתי מזרחי.
ביוגרפיה
איציק אשל נולד בראש העין לעובדיה ושרה אשואל. בשנת 1999 הוציא את אלבומו הראשון "חנני". כעבור שלוש שנים הוציא עם אחיו, הזמר חיים ישראל, אלבום משותף שנקרא "בגן של חיים".
בקיץ 2004 לאחר התייעצות עם אחד מהמקובלים בישראל עברת את שם משפחתו לאשל. הוא הוציא אלבום כפול "רק אתה", שבו שיתף פעולה עם הזמר אלי לוזון בשיר "אלי שבשמים" שהפך ללהיט, ועם אחיו הזמר חיים ישראל בשיר "עוד אבינו חי" עם ראפר מצרפת.
בשנת 2009 הוציא את אלבומו הרביעי "זה לא ממני רק מה'", שבו מארח את יניב בן משיח, מידד טסה ומנדי ג'רופי.
בשנת 2010 הוציא עם אחיו אבישי אשל אלבום פיוטים של סליחות לכבוד הימים הנוראים עם הנגנים אבי סינגולדה אריק שחר ועוד.
במאי 2012 חידש את שירו של הזמר היווני ניקוס ורטיס למילים "עד שתישאני". התברר שאייל גולן הקליט שיר זהה לאותו לחן עם מילים.
בקיץ 2012 הוציא אלבום שירי שבת. שנה לאחר מכן שחרר חלק מהפרויקט ובו הוא מארח את הזמרים גד אלבז, חיים ישראל, אבישי אשל, יחיאל נהרי ועוד.
לקראת ראש השנה 2013 שיתף פעולה בשיר לכבוד רבי נחמן מברסלב עם המוזיקאי החסידי דודי קאליש.
בסוכות 2014 התארח בפרויקט 'קומטאנץ' של תזמורת המנגנים.
פרויקט שירי שבת
בתחילת שנת 2012 החל בפרויקט שירי שבת, שעתיד לכלול חמישה אלבומים שיתמקדו בזמירות שבת שונות. עד כה יצאו שני אלבומים שזכו למעמד אלבומי זהב. בפרויקט אשל משתף פעולה עם מגוון זמרים, בתוכם חיים ישראל, אבישי אשל, יניב בן משיח, גד אלבז, מנדי ג'רופי. בימים אלו עובד על שירי שבת חלק ג'.
חיים אישיים
אשל נשוי ואב לשישה מתגורר באלעד. אחיו הם הזמרים חיים ישראל ואבישי אשל.
מקורב לחסידות ברסלב, ובין הלהיטיו שירים הקשורים לחסידות זו ולרבי נחמן מברסלב.
פינג-פונג בירה
פינג-פונג בירה, או: ביר פונג (מאנגלית: Beer pong) הוא משחק שתייה בו על השחקנים לזרוק כדור טניס שולחן מצד אחד של שולחן במטרה לקלוע לתוך אחת מכוסות הבירה שבצדו השני. בעת קליעת הכדור לתוך כוס הבירה על שחקני הצד השני לשתות את הבירה שבכוס שבה נחת הכדור. ניצחון מושג כאשר כל הכוסות של צד כלשהו ריקות, ובשלב זה על הצד המפסיד לשתות את כל כוסות הבירה שנשארו בצד המנצח. בדרך כלל כל קבוצה היא בת שניים עד ארבעה שחקנים.
המשחק אינו מוגדר באמצעות כללים רשמיים, אך על פי רוב הוא כולל שש או עשר כוסות פלסטיק לכל צד, המסודרות במבנה של משולש. מספר השחקנים בכל צוות משתנה אף הוא.
המשחק פופולרי בארצות הברית. אף שניתן לשחק בו ללא הכנה מוקדמת, התפתחה סביבו תעשייה של אבזרים למשחק, כגון שולחנות המותאמים לו. אוניברסיטאות אחדות בארצות הברית אוסרות על קיומו של משחק זה (ומשחקי שתייה אחרים) בתחומן, בראותן אותו כמעודד שכרות.
החל משנת 2006 נערך מדי שנה בלאס וגאס או בסביבתה טורניר פינג-פונג בירה רב-משתתפים בשם World Series of Beer-Pong. בטורניר שנערך ב-2010 השתתפו מעל 1,000 איש, רובם מארצות הברית ומקנדה אך חלקם גם מגרמניה, סקוטלנד, יפן ועוד. הפרסים המחולקים בטורניר הם בסך עשרות אלפי דולרים.
פביאנים (וינה)
חברת הפביאנים הווינאית או הפביאנים בווינה (בגרמנית:Wiener Fabier Gesellschaft או Die Fabier) הייתה אגודת אינטלקטואלים וינאים שפעלו למען רפורמות חברתיות. היא הוקמה בשנת 1893 על ידי הכלכלן אוטו ויטלסהפר לפי דגם החברה הפביאנית הבריטית (Fabian Society) שנוסדה בשנת 1884. בהמשך הקימו הפביאנים את המפלגה לפוליטיקה סוציאלית (Sozialpolitische Partei) שפעלה בראשות אויגן פון פיליפוביץ' בעיקר בווינה ובאוסטריה תחתית למען רפורמות סוציאליות, כמו קידום החינוך בקרב העם, קידום זכויות אזרחיות לנשים, התערבות ממשלתית בסוגיות חברתיות כמו רפורמה של הדיור, צעדים במדיניות המיסים והשכר, ביטוח סוציאלי למעסיקים, ביטויי סולידריות חברתית כפשרה בין קפיטליזם לסוציאליזם וכו'. מנהיג המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית בראשות קארל לואגר נאבק בחירוף נפש בפביאנים. בקרב הפביאנים פעלו אישים כמו הפילוסוף והפדגוג וילהלם ירוזלם, הממציא והרפורמטור יוזף פופר-לינקאוס, הסוציאליסט ויקטור אדלר, איש העסקים קארל קולברט, המשפטן טומאש מסריק, אנגלברט פרנרסטורפר, מיכאל הייניש, לימים נשיא אוסטריה, והכלכלן והפוליטיקאי אויגן פון פיליפוביץ'. אחד הביטאונים שלהם היה "די צייט" בעריכת הרמן באהר. כעבור זמן הצטרף לתנועה גם יוליוס אופנר שהפך למעין מנהיג רוחני שלה. מקום התכנסות הפביאנים בווינה היה אולם הנשפים רונאכר. בשנת 1901, בעקבות מותו של ויטלסהפר (ב-21 בפברואר 1901 הפסיקה החברה הפביאנית בווינה את פעילותה.
A.S.A. Crew
A.S.A. Crew (מאנגלית: צוות A.S.A) הוא אלבום הבכורה של להקת ההבי מטאל היפנית מקסימום דה הורמון. האלבום יצא לאור באוגוסט של שנת 1999. זהו האלבום היחיד של הלהקה שבו משתתפים הבסיסט קי והגיטריסט סוג'י.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת מקסימום דה הורמון.
מבצעים
מקסימום דה הורמון
אפונסו, דוכס פורטו
אפונסו, דוכס פורטו (בפורטוגזית: Afonso de Bragança, Duque do Porto; 31 ביולי 1865 - 21 בפברואר 1920) היה אינפנטה פורטוגזי מבית ברגנסה, אשר משנת 1908 ועד לביטול המלוכה הפורטוגזית בשנת 1910 הוא היה הנסיך המלכותי של פורטוגל כיורש של אחיינו, המלך דום מנואל השני.
ראשית חייו
אפונסו נולד בליסבון ב-31 ביולי 1865, ללואיש הראשון, מלך פורטוגל ולמריה פיה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ואדליידה מאוסטריה. לדום אפונסו הייתה קריירה צבאית מרשימה, שבה הגיע לדרגת גנרל, והיה המפקח הכללי של הארטילריה. הרקע הצבאי למופת שלו אפשר לו להיבחר לפיקוד על הכוחות הצבאיים בגואה, בסוף המאה ה-19, כאשר היה, בעת ובעונה אחת, המשנה למלך של הודו. בחודשים הראשונים של 1890 הוא התארס עם מריה ולריה, ארכידוכסית אוסטריה, אך מאוחר יותר היא סירבה להינשא לו, בהשפעת דודתה, הארכידוכסית מריה תרזה מאוסטריה, מהענף המיגליסטי של שושלת ברגנסה.
כאשר נודע לו על איומים על חייו של אחיו, קרלוש, מלך פורטוגל, הוא אימץ לעצמו את ההרגל להתחמש באקדח, בלילה וביום, כשהוא מוכן להגן על משפחתו בכל פעם שיידרש. בנוסף, הוא גם קרא לאחיינו, לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל, לשאת נשק גם כן.
דום אפונסו היה גם אספן של דגמי מכוניות, והוא היה אחראי על מרוצי המכוניות הראשונים בפורטוגל, שם היה אחד הנהגים הראשונים. לאחר מהפכת אוקטובר בפורטוגל והכרזת הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה בשנת 1910 יצא אפונסו מחוץ לארצו, תחילה לגיברלטר עם אחיינו, המלך המודח, מנואל השני, ואחר כך לאיטליה עם אמו, המלכה מריה פיה. הוא גר איתה בטורינו, ואחרי מותה עבר לרומא ולבסוף לנאפולי.
נישואיו
אפונסו סבל, כמו אמו, המלכה מריה פיה מסבויה, מהידרדרות בריאותו הנפשית והרגשית לאחר ההתקפה האכזרית על משפחתם בשנת 1908. ב-26 בספטמבר 1917, התחתן אפונסו עם היורשת האמריקאית, נבאדה סטודי הייז, שהייתה כבר גרושה פעמיים. היה זה אירוע בעל משמעות פוליטית, לפחות לאותם מלוכנים פורטוגזים שדבקו בתקווה להחזרת בית ברגנסה לשלטון, שכן היה צורך דחוף במימון משמעותי לכל מהלך של אחיזה בכוח של השלטון.
משנת 1917, הטוען לכתר הפורטוגלי, מנואל השני, התגורר באנגליה עם אשתו, אוגוסטה ויקטוריה, נסיכת הוהנצולרן, אבל לא היו להם ילדים. המלוכנים היו מודאגים מכך שאין יורש לגיטימי לבית ברגנסה, והחרדה שלהם הוכפלה לנוכח הידיעה על נישואיו של אפונסו, בעלי מוניטין מפוקפקים שכאלה.
בפורטוגל נישואים מורגנטיים לא הוכרו, ומשום כך ילדיהם של אפונסו ונבאדה לא יכלו להפוך ליורש החוקי של הכתר הפורטוגלי. כמעט מטריד היה הסיכוי שגם מנואל וגם אפונסו לא יצליחו לייצר יורש. במקרה זה, התובע לכס המלוכה הפורטוגזי יהיה צאצא של מיגל הראשון, המלך האבסולוטיסטי, שב-1834 איבד את זכותו לכתר במהלך המלחמות הליברליות.
דום אפונסו היה הבעל הרביעי של נבאדה סטודי הייז. הם לא יכלו להינשא בטקס דתי באיטליה, שם בחר מלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי, כמו האפיפיור, שלא להכיר בתוקף של הנישואים הקודמים ברומא. היא שכנעה את אפונסו להתחתן איתה שוב במלון מדריד, שם ביצע קצין קונסולרי של הרפובליקה הפורטוגזית את הטקס האזרחי, ללא משפחה או ידידים כעדים. יש הסבורים כי הקונסול הפורטוגלי במדריד פעל בשליחות הממשלה הרפובליקנית בשלטון בליסבון, ששמחה לראות את אחד האחרונים מבית ברגנסה עושה כזה דבר לא פופולרי. טקס הנישואין הדתי בוצע לבסוף במדריד ב-23 בנובמבר 1917.
הנסיך ניסה בעבר לקבל את אישור המלך לנישואיו, אבל הוא גילה שאחיינו ושאר בני משפחת המלוכה התנגדו לו בתוקף. לאחר נישואיו קוצצה קצבתו על ידי מנואל השני, ודום אפונסו, שגם נדחה על ידי קרוביו במשפחת המלוכה האיטלקית, החל לחיות בחשש ובמחלות בימיו האחרונים. לבסוף הוא מת לבד בנאפולי ב-21 בפברואר 1920, כאשר רק משרת פורטוגזי אחד נשאר איתו עד הסוף.
אף על פי שתנאי הנישואין המורגנטיים שוללים את בן הזוג שנותר בחיים מלרשת את כל התארים או הזכויות שהן זכויות היתר של משפחת המלוכה, הן אינן שוללות את ירושת הרכוש. בצוואתו השאיר דום אפונסו את כל נכסיו לנבאדה סטודי הייז.
לאחר מותו של מנואל השני (1932), דרשה אלמנתו שהממשלה הפורטוגזית תכיר בזכויותיה בחלק ניכר מנחלות של בית ברגנסה. בעלה כינה אותה יורשו החוקי היחיד בצוואתו האחרונה. מאחר שהנישואין, והרצון, נתבעו במחלוקת משפטית בליסבון, נבאדה נעצרה לרגע קצר לאחר שהגיעה לליסבון לתבוע את הירושה. עם זאת, בסופו של דבר, היא הוכיחה חלק ניכר מהטענה שלה, והיא קיבלה באופן רשמי את הזכות להסיר חפצים רבים של אמנות ומוצרים יקרים מן הארמונות המלכותיים הפורטוגזים.
הדוכסית לשעבר של פורטו בת ה-35 נסעה לפורטוגל מאיטליה עם גופתו של בעלה המנוח, והיא הקימה לכבודו את פנתיאון ברגנסה במנזר סאו ויסנטה דה פורה בליסבון.
ויליאם לאראבי
ויליאם לאראבי (באנגלית: William Larrabee; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-13 בשנים 1886–1890.
ראשית חייו
ויליאם לאראבי נולד בלדיארד שבקונטיקט למשפחה ממוצא צרפתי הוגנוטי. אביו, אדם לאראבי, היה בוגר האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ואיש צבא מיומן, ששירת בהצטיינות במלחמת 1812. אמו הייתה האנה לבית לסטר.
לאראבי היה השביעי מבין תשעת ילדיהם של הוריו, והוא גדל בחווה של אביו בקונטיקט. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים עד שהגיע לגיל 19. בערך בגיל 15 הוא איבד את ראייתו בעינו הימנית לאחר שנורה בטעות כדור מרובה שהוא החזיק בידו. כתוצאה מכך הוא לא היה כשיר לסוגי קריירות שיכלו להתאים לגברים צעירים במעמדו בניו אינגלנד. לאראבי בחר להיות מורה. ב-1853, כשהיה בן 21, הוא עבר לאיווה בעקבות מותו של אחיו הגדול ג'ון, שחי באיווה ונפטר שם, וכן כדי לחיות עם אחותו הגדולה שגם היא חיה שם וכדי לחפש לעצמו שם הזדמנויות.
באיווה, לימד לאראבי בבית ספר במשך כמה שנים, אך זמן קצר לאחר הגעתו לשם, הוא היה לטוחן, בנקאי וחוואי מוצלח בעיר קרלמון. עם פרוץ מלחמת האזרחים הוא ניסה להתגייס, אך נדחה בשל נכותו. עסקיו שגשגו, ובסופו של דבר הוא היה לאחד מבעלי הקרקעות הגדולים ביותר במדינה.
קריירה פוליטית
ב-1885 נבחר לאראבי כמושל אורגון, תפקיד בו הוא החליף את ביורן שרמן, ובו הוא כיהן שתי תקופות כהונה, מינואר 1886 ועד פברואר 1890.
סיסמת מסע הבחירות הראשון שלו היית "בית ספר על כל גבעה ושום בר בעמק". בבחירות הקודמות הוא התמודד מול הדמוקרט צ'ארלס וייטינג, שניסה להציג את לאראבי כקפיטליסט בלתי נלאה וכבעליהם של כמה חובות מקומיים. מערכת הבחירות הייתה צמודה יחסית, אך לאראבי זכה בסופו של דבר ב-175,504 קולות מול 168,502 הקולות של וייטינג.
לאחר שכיהן במשך שתי תקופות כמושל, פרש לאראבי לאחוזת משפחתו בקלרמון. לאחר פרישתו הוא שירת בכמה תפקידים ציבוריים זוטרים. בערוב ימיו הוא תמך בתאודור רוזוולט ובסיעה הפרוגרסיבית של המפלגה הרפובליקנית.
חיים אישיים
ב-1861 נשא לאראבי לאישה את אנה מטילדה אפלמן. לבני הזוג נולדו שבעה ילדים. בתם הבכורה, ג'וליה, הייתה רעייתו של דון לתרופ לאב, לימים ראש עיריית לינקולן, בירת נברסקה.
בבעלותו של לאראבי הייתה ספריה גדולה והוא חיבב מאוד קריאה. הוא גם ביצע ניסויים בגידול פירות וחיבב מסעות. ב-1873 הוא ערך מסע של כמה חודשים לאירופה ולארץ ישראל. הוא ורעייתו העסיקו סטודנטית צרפתייה בשם מתילד לגלה, לימים היסטוריונית, כאומנת לילדיהם בשנים 1895–1903. לגלה הייתה בת הלוויה והמורה של בתם והשפה המדוברת היחידה ביניהם הייתה צרפתית. לאראבי היה מתודיסט באמונתו הדתית.
ויליאם לאראבי נפטר בקלרמון ב-16 בנובמבר 1912 ונטמן לצד רעייתו בבית הקברות האקר של האל שבעיר.
גז פרמי
גז פרמי הוא גז קוונטי המתאר מערכת של פרמיונים זהים ללא אינטראקציה. פרמיון הוא חלקיק בעל ספין חצי שלם (בניגוד לבוזון לו יש ספין שלם) כמו אלקטרון, פרוטון ונייטרון המתנהג בהתאם להתפלגות פרמי-דיראק. פונקציה זו מתארת את תכונות והתנהגות החלקיקים בשיווי משקל תרמודינמי בהינתן הטמפרטורה, הפוטנציאל הכימי ומצבי האנרגיה האפשריים של המערכת. מודל זה פותח בהתאם לעקרון האיסור של פאולי המהווה בסיס להבנת תכונות הפרמיונים ונקרא על שם הפיזיקאי האיטלקי אנריקו פרמי.
למודל זה שימושים רבים בעקבות ההתאמה הטובה למערכות שונות בטבע. התנהגות האלקטרונים במתכת וכן האלקטרונים הנמצאים בננס לבן מתנהגים בהתאם למודל של גז פרמי.
עקרון האיסור של פאולי
על פי מכניקת הקוונטים, מערכת של חלקיקים ניתנת לתיאור על ידי פונקציית גל רב חלקיקית המתארת את המספרים הקוונטים של המערכת. לדוגמה, בהינתן שני חלקיקים, ניתן לתארם על ידי פונקציית הגל: \Psi(A,B) או ביותר פירוט, כאשר \vec{r_A} ,\vec{k_A} מתארים את בהתאמה את המיקום והתנע של חלקיק A, ובאותו האופן \vec{r_B} ,\vec{k_B} מתארים את חלקיק  B.ע"פ ההגדרה, פרמיונים הם חלקיקים אנטי-סימטריים להחלפה. כלומר בהחלפת חלקיק A בחלקיק B, מתקבל כי פונקציית הגל משנה את סימנה: . מכך נובע שאם מחליפים שני פרמיונים בעלי מספרים קוונטים זהים  מקבלים כי , דבר המתאפשר רק אם.
כלומר שני פרמיונים אינם יכולים להימצא באותו מצב קוונטי בו-זמנית (בניגוד לבוזונים היכולים לעבור עיבוי בוז-איינשטיין). מסקנה זו היא שהובילה לפיתוח התפלגות פרמי-דיראק המהווה בסיס למודל של גז פרמי.
התפלגות פרמי-דיראק
בהתאם להבנה כי כל מצב קוונטי יכול לאכלס פרמיון בודד, פותחה סטטיסטיקת פרמי-דיראק. פונקציה זו מתארת את התפלגות החלקיקים במערכת המצומדת לאמבט חום בטמפרטורה T ואמבט חלקיקים בעל פוטנציאל כימי \mu. בהינתן מצב קוונטי בודד, ניתן לחשב את פונקציית החלוקה של המצב בצבר הגראנד קנוני על ידי אכלוס ריק או אכלוס יחיד עם אנרגיה \epsilon:
בעזרת פונקציית החלוקה החד-חלקיקית, אפשר לקבל את האכלוס הממוצע של כל מצב (בעל אנרגיה \epsilon מתאימה) על ידי התפלגות פרמי-דיראק: