cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוסי גורביץ
ביוגרפיה
בשנת 2012 פרסם יחד עם עדי אלקין רומן גרפי בסגנון פילם נואר בשם "איך נפלו גיבורים", סיפור בלשי המתרחש בירושלים בשנת 1967, מעט אחרי מלחמת ששת הימים. תחום עיסוק נוסף של גורביץ היה צילום.
דעותיו
גורביץ החזיק בדעות שמאל רדיקליות, אנטי-דתיות, אנטי-ציונות וקרא לפירוקה של מדינת ישראל בדרכי שלום. בשנת 1988 החל לקחת חלק בפעילות רצ, והמשיך להיות פעיל במפלגת מרצ עד 2019. בבחירות ב-2022 תמך במפלגת בל"ד. כמו כן, הוא תמך בתנועת החרם על מדינת ישראל.
מכתב התאבדות
מכתב התאבדות הוא מכתב ובו מסר שמשאיר אחריו אדם שמתאבד או מנסה להתאבד. המכתב יכול להיות במגוון צורות, כגון פתק כתוב, הקלטת אודיו או וידאו. תוכן המכתב יכול לבטא מגוון מסרים של הכותב, כגון האשמה עצמית או האשמה של הסביבה הקרובה בקשיים וכישלונות שחווה הכותב בחייו, משאלות והוראות של הכותב לאחר מותו, ועוד; לעיתים קרובות התוכן מבטא רגשות עוצמתיים של הכותב.
ההערכות הן כי 15%-30% מההתאבדויות מלוות במכתב התאבדות; קיימים הבדלים רבים באחוז זה בין תרבויות שונות. במחקרים נמצא כי כתיבת מכתב במקרה של התאבדות היא נפוצה יותר בקרב נשים וצעירים; מכתביהם של צעירים נטו להיות יותר ארוכים, עשירים ברגשות ולעיתים קרובות כללו בקשת סליחה.
מכתבי התאבדות מהווים מושא התעניינות של חוקרי מקרי מוות ושל חוקרים באקדמיה, בין השאר מכיוון שהם יכולים לספק הצצה לעולמו הפנימי של הכותב, תחושותיו ומניעיו בטרם ביצע את ההתאבדות. עם זאת, מכיוון שנמצאו הבדלים בין מאפייניהם של מתאבדים שהשאירו אחריהם מכתב התאבדות, לבין אלו שלא השאירו, נטען כי אין להסיק ממכתבים אלו לגבי עולמם הפנימי של כלל המתאבדים.
רייצ'ל יאנקי
רייצ'ל יאנקי (באנגלית: Rachel Yankey; נולדה ב-1 בנובמבר 1979 בלונדון) היא כדורגלנית אנגלייה המשחקת בקבוצת ארסנל ונבחרת אנגליה.
קריירה
יאנקי החלה את הקריירה שלה בקבוצת בנים, לפני שעברה ל"מיל היל יונייטד" כשהייתה בגיל הנערים. את הקריירה המקצוענית שלה היא החלה בגיל 16, בקבוצת הנשים של ארסנל. בשנת 2000, היא הושאלה לזמן קצר לקבוצת הקנדית, לאבל דינמיט ומשם לפולהאם ליידיס. בפולהאם היא הפכה לכדורגלנית האנגלית הראשונה שמשחקת כדורגל באופן מקצועני. היא עברה לברמינגהאם סיטי, ובעונת 2004/2005, עברה לקבוצת ניו ג'רזי וויילדקטס מדבליו-ליג. בניו ג'רזי היא שיחקה יחד עם רייצ'ל יוניט, חברתה לנבחרת, וביחד הם הובילו את הקבוצה לאליפות הליגה. בעונת 2005/2006, חזרה יאנקי לקבוצת נעוריה, ארסנל.
ביוני 2012, יאנקי הייתה אחת מ-18 הכדורגלניות שנבחרו לייצג את בריטניה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון. נבחרת בריטניה הוקמה במיוחד לצורך המשחקים האולימפיים, והיא כללה 16 שחקניות מאנגליה ושתיים מסקוטלנד. בשלב הבתים של הטורניר, ניצחה הנבחרת בכל משחקיה והעפילה לרבע הגמר מהמקום הראשון בבית. ברבע הגמר היא הפסידה 0–2 לקנדה והודחה מהטורניר.
יאנקי היא הכדורגלנית המפורסמת ביותר באנגליה, ואף מדגמנת לשתי חברות בגדים. היא הופיעה במיני-סדרה של ה-BBC, בה היא מלמדת כדורגלנים צעירים את יסודות הכדורגל.
היא השחקנית הפעילה עם הכי הרבה הופעות בנבחרת אנגליה - 85 הופעות.
תארים
יאנקי זכתה בגביע ה-FA לנשים חמש פעמים, שלוש פעמים עם ארסנל (1998, 1999, 2006), ופעמיים עם פולהאם (2002, 2003). היא הייתה חלק מהסגל של פולהאם שזכה בטרבל בעונת 2002/03 - גביע ה-FA לנשים, גביע הפרמייר ליג ובאליפות הליגה.
בשנת 2005, היא קיבלה תואר מהמלכה אליזבת השנייה, בעקבות תרומותיה ושירותיה לכדורגל.
אופיר דיין
אופיר דיין (נולדה ב-12 במרץ 2000) היא מתעמלת אמנותית ישראלית. ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) בתור קפטנית נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
מאמנתה האישית היא אירה ויגדורצ'יק ומאמנותיה הקבוצתיות הן אירה ויגדורצ'יק, נועה קדוש ורחלי ויגדורצ'יק.
ביוגרפיה
דיין נולדה בשנת 2000. אביה הוא שחקן הכדוריד דורון דיין. לפני שהחלה להתאמן בהתעמלות אמנותית, היא התאמנה בהתעמלות מכשירים. בגיל 11 היא החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית.
בשנת 2015 זכתה במקום השלישי באליפות אירופה לנערות שהתקיימה במינסק שבבלארוס.
בשנת 2019 בתחרויות גביע העולם הגיעה למקום השלישי בתחרות שנערכה בפזארו שבאיטליה, למקום השישי בקרב רב ולמקומות הרביעי והשישי בגמרים בבאקו, בירת אזרבייג'ן, למקום הראשון בקרב רב ופעמיים למקום שני בגמרים בקלוז'-נאפוקה שברומניה, ולמקום השלישי בתחרות בקאזאן שברוסיה.
בשנת 2021 זכתה המתעמלת דיין במקום הראשון בקרב רב הקבוצתי ובמקום השני במדינתי באליפות אירופה שנערכה בקייב אשר באוקראינה.
דיין ייצגה את נבחרת ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) לצד יוליאנה טלגין, קארין וקסמן, יאנה קרמרנקו ונטלי רייץ. באולימפיאדה העפילה הנבחרת עם דיין לגמר מהמקום הרביעי, וסיימה בו במקום השישי.
GSLV
GSLV - Geosynchronous Satellite Launch Vehicle ,משגר לוויינים מפיתוח וייצור הודי, מופעל על ידי הארגון ההודי לחקר החלל (ISRO).
טטרה (רכב)
טטרה (בצ'כית: Tatra) היא יצרנית רכב השוכנת בעיר קופריביצה בצ'כיה. החברה נוסדה בשנת 1850 בשם Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriksgesellschaft כיצרנית כרכרות ועגלות, ובשנת 1897 ייצרה את המכונית הממונעת הראשונה במרכז אירופה, בשם פרזידנט (Präsident).
GSLV
המשגר מיועד לשגר לוויינים למסלול גאוסטציונרי, בגובה 36,000 ק"מ מעל קו המשווה של כדור הארץ. הדגם Mark II, המצוי בשירות מסוגל לשגר מטע"ד בעל מסה של 2,450 ק"ג למסלול זה.
טטרה (רכב)
בשנת 1919 שונה שם החברה לטטרה, על שם הרי הטטרה. טטרה היא יצרנית הרכב השלישית בוותק בעולם לאחר דיימלר ופג'ו. החברה הפסיקה לייצר מכוניות בשנת 1999, אולם היא ממשיכה בייצור משאיות בהנעה בכל הגלגלים: 4X4, 6X6, 8X8, 10X10, ו-12X12.
שנים ראשונות
מייסד חברה טטרה, איגנץ שוסטלה (1822–1891), החל בייצור כרכרות סוסים בעיר קופריביצה שבמוראביה בשנת 1850. בשנת 1891 החל אף בייצור קרונות רכבת. בשנת 1890 החל מעסיק בחברתו את הוגו פישר פון רוסלרשטאם כמנהל טכני. לאחר מותו של שוסטלה נטל פון רוסלשטראם את ניהול החברה ובשנת 1897 רכש רכב מתוצרת בנץ. רכב זה שימש השראה ליצירת כלי הרכב הממונע הראשון מתוצרת טטרה, ה-NW פרזידנט, אשר הוצג לציבור בווינה בשנת 1897. החברה קיבלה הזמנות למכוניות נוספות, ותחת הנחייתו של המהנדס האנס לדווינקה יוצרו 10 מכוניות נוספות.
GSLV
שלב ראשון
השלב הראשון מכיל דלק במשקל של 129 טון. בנוסף, ארבעה מאיצים ניתקים המונעים בדלק נוזלי היפרגולי (ניצת במגע) מקיפים את השלב הראשון.
טטרה (רכב)
שנים ראשונות
בין השנים 1933–1942 בנתה החברה את ה-טטרה 75. יוצרו 4,501 יחידות.
GSLV
שלב שני
השלב השני מופעל על ידי דלק נוזלי במשקל של 37.5 טון. הדחף המיוצר על ידי שלב זה הוא כ־720 קילו-ניוטון.
שלב שלישי
השלב השלישי מונע על ידי מנוע קריוגני השורף מימן נוזלי וחמצן נוזלי. המשגרים ראשונים עשו שימוש במנועים מפיתוח רוסי, אולם הארגון ההודי לחקר החלל מקדיש מאמץ ניכר לרכישת יכולת ייצור עצמית של מנועים קריוגניים, שישולבו בשיגורים הבאים של המשגר.
טטרה (רכב)
שנים ראשונות
בשנת 1935 בנתה החברה את אב הטיפוס של המכונית המשפחתית טטרה 90.
GSLV
שיגורים שבוצעו
נכון ל־12 באוגוסט 2021, משגרים ממשפחת ה־GSLV (Mk I ו־Mk II) ביצעו 14 שיגורים, והביאו ל־8 הצלחות, ארבעה כישלונות ושני כישלונות חלקיים. כל השיגורים התרחשו ממרכז החלל סאטיש דאוון (SDSC) בסריהריקוטה. רשימה זו אינה כוללת שיגורים של Mark III. תאריכי השיגור מפורטים ב־UTC.
טטרה (רכב)
שנים ראשונות
בין השנים 1936–1950 ייצרה החברה את מכונית הסלון טטרה 87 (3,056 יחידות).
GSLV
GSLV Mark III
משגר חדש וכבד המכונה GSLV Mark III פותח והוא מיועד לשגר מטע"ד של 4,000 ק"ג למסלול גאוסטציונרי. דגם זה עושה שימוש בשני מאיצים גדולים המונעים בדלק מוצק, שהחליפו את ארבעת המאיצים המונעים בדלק נוזלי שבשימוש GSLV Mark II. תצורת המשגר החדש דומה למשגר הלוויינים האירופי אריאן 5. נכון לשנת 2021, המשגר ביצא ארבעה שיגורים מוצלחים.
טטרה (רכב)
שנים ראשונות
בשנת 1957 בנתה החברה את מכונית המרוץ טטרה 605.
טטרה וצה"ל
ב-2004 קנה צה"ל 302 משאיות טקטיות בתצורת 6X6 תוצרת ATC מתוצרת טטרה.
שיקגו הופ
שיקגו הופ (באנגלית: Chicago Hope) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית מסוגת דרמה, שנוצרה והופקה על ידי דייוויד אי קלי. הסדרה עסקה בהתרחשויות בקרב אנשי הצוות הרפואי ומטופליהם בבית חולים פרטי בדיוני בשיקגו, אילינוי.
הסדרה שודרה במשך כשש עונות בארצות הברית ברשת CBS, בשנים 1994 - 2000. בישראל הסדרה שודרה במקור בשנות ה-90 בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת.
עלילה
הסדרה מתארת התמודדויות מקצועיות רפואיות ואתיות שונות של צוות בית החולים עם מטופלים מגוונים שמגיעים אליהם, במקביל להתמודדותם עם אירועים בחייהם האישיים ועם היחסים בינם לבין עצמם.
בעונה השנייה מצטרפת ד"ר קייט אוסטין, מנתחת לב מוכשרת ופמיניסטית, המתמודדת מול ג'פרי על ראשות צוות המנתחים. מר וילמט, בעלה לשעבר, עושה כל שביכולתו כדי ליטול ממנה את המשמורת על בתם המשותפת, ואף רוכש את בית החולים בסוף העונה השנייה, וגורם להשעייתה של קייט. שאר הרופאים מתנגדים לקיצוצי התקציב החדים של וילמט, הפוגעים במטופלים, ודורשים ממנו למכור את בית החולים ולעזוב אותו.
בסוף העונה השנייה מתפטר ג'פרי לאחר שלא הצליח להציל את אלן, שנורה בליבו ומת. ג'פרי מאמץ את בתו התינוקת של אלן. הוא חוזר לסדרה בעונה החמישית כיו"ר חבר הנאמנים של בית החולים, אז הוא מפטר מחצית מהרופאים.
ארון, שהופך לפסיכיאטר, מתמודד בעונה הרביעית עם בעיה זמנית במוחו שמונעת ממנו לתפקד בעבודה. בעונה השישית הוא חוזר לעסוק בנוירוכירורגיה, ועובד לצד המנתחת החדשה, ד"ר ג'ינה סימון.
תגובת הקהל
הסדרה החלה בשידוריה באותה תקופה בה החל שידורה של סדרת דרמה רפואית אחרת, "ER", ברשת המתחרה NBC. בתחילת העונה הראשונה התחרו שתי הסדרות על אהדת הקהל באותה רצועת שידור ובאותו יום בערב, אך לאחר ש-"ER" הגיעה לנתוני רייטינג גבוהים יותר, הועברה "שיקגו הופ" לרצועת שידור אחרת, ביום אחר בשבוע. בתקופה זו זכתה הסדרה לנתוני רייטינג טובים. לאחר עזיבתו של פטינקין בסוף העונה השנייה, והעברת הסדרה לימי שידור אחרים כדי לטפח סדרות חדשות כגון "ברוקלין סאות'", חלה ירידה בנתוני הרייטינג. לאחר עזיבתם של מספר שחקנים קבועים ומוערכים כגון לאטי, לא הועילו חזרתו של פטינקין וצירוף שחקנים ידועים כגון הרשי והולי, הרייטינג לא השתפר, והסדרה הופסקה בסוף העונה השישית.
הסדרה נרכשה ושודרה בארצות רבות ברחבי העולם, בהן ישראל. בממלכה המאוחדת שודרו עונות 1 - 2 ברשת BBC One, ובהמשך עברה לערוצי שידור אחרים ושודרה גם בשידורים חוזרים.
פרסים
הסדרה הייתה מועמדת לפרסים רבים. היא זכתה ב-7 פרסי אמי: ב-1995 זכו מנדי פטינקין בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה, וטים סורסטד על צילום הפרק "Over The Rainbow". ב-1996 זכו דבי מנווילר על הליהוק, וג'רמי קגן על בימוי הפרק "Leave Of Absence". ב-1997 זכה הקטור אליזונדו בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה. ב-1998 זכו ראסל פג'ר, ויליאם פריש וראסל סמית' על עריכת הקול בפרק "Brain Salad Surgery" וכריסטין לאטי זכתה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
לאטי זכתה גם בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 1997, על תפקידה בסדרה.
מלחמות הקוסה
מלחמות הקוסה, אשר נקראות גם: מלחמות החזית ו-100 שנים של מלחמה באפריקה, היו סדרה של תשע מלחמות, בין השנים 1779–1879. המלחמות התקיימו בין שבטי הקוסה לבין המתנחלים האירופאים בדרום אפריקה. אירועים אלו היו הפעילות הצבאית הארוכה ביותר בהיסטוריה של הקולוניאליזם האפריקאי. המלחמות מתחלקות לשתיים: שלוש המלחמות הראשונות בהן היו עימותים בין הקוסה לבין המתיישבים הבורים, והמלחמה הרביעית עד לסוף הלחימה, בה התערבו הכוחות הבריטים ולחמו נגד בני שבט הקוסה.
הקוסה היא קבוצה אתנית הנמצאת בדרום אפריקה, דוברת את שפות הבנטו. לקוסה שפה ייחודית משלהם הנקראת: איסיקוסה (isiXhosa). זו השפה השנייה בתפוצתה בדרום אפריקה לאחר שפת הזולו. הקוסה חיים בעיקר בחלקה הדרומי של דרום אפריקה, ונכון לראשית המאה ה-21 מונים כשמונה מיליון איש. הבורים, הם ההולנדים, המכונים אפריקנרים, דוברים את שפת האפריקאנס, ומהווים 60% מהאוכלוסייה הלבנה בדרום אפריקה. הבריטים התיישבו במושבת הכף בשנת 1850, והגיעו על מנת שהמושבה לא תיפול לידי ההולנדים.
התיישבות הבורים
בשנת 1652, החלו ההולנדים, המתיישבים האירופאים הראשונים בדרום אפריקה, להתיישב בקייפ כתחנת עצירה בדרכם להודו בשליחות חברת הודו המזרחית ההולנדית. התנחלותם החלה בכף, אך התרחבה לכל אורכה ורוחבה של דרום אפריקה. במחצית השנייה של המאה ה-18, האירופאים עברו מזרחה במעלה החוף, שם פגשו את אנשי הקוסה אשר ישבו באזור, והחלו להתעמת מולם באזור נהר פיש על השטחים. עימותים אלו על הקרקעות הובילו למלחמות וחיכוכים רבים.
התערבות הבריטים
הבריטים הגיעו לדרום אפריקה בשנת 1820 במטרה, בין היתר, לפתור את הסכסוך שנוצר בין הקוסה לבורים על הגבול המזרחי. הבריטים, לא רק שלא סייעו בפתרון סכסוך הגבולות, הם גם ניצלו את היותם משכילים ובכך חיזקו את מעמדם ושליטתם בנושאים משמעותיים באזור. למעשה, בשל הגעתם של הבריטים, נוצרו שתי קבוצות שליטה אירופאיות באזור זה- הבורים והבריטים. הבריטים היו אחראים על התחום הפוליטי- מסחר וייצור, כך שהבורים יכלו להתמקד בעיקר בניהול וטיפוח החוות שלהם. בין הבריטים לבורים היה פער בהשכלה, כשהראשונים היו משכילים יותר מהאחרונים, אותו פער בין הבריטים והבורים המשיך לגדול ובשנת 1841 שליטת הבריטים באזור עוגנה בחוק. ב-1869 החל סכסוך נוסף בין הבריטים למדינת אורנג' הבורית, כאשר נתגלו יהלומים באזור קימברלי. מדינת אורנג' החופשית טענו לבעלות על היהלומים, ואילו הבריטים סיפחו את האזור לעצמם וכך "פתרו", מבחינתם, את הסכסוך.
ההיסטוריה של שבטי הקוסה
בשבט ראראבה, אחד מהשבטים בתוך הקוסה, היה יורש לשלטון בשם נגיקה אך הוא היה צעיר מידי כדי לקבל את השלטון. עד שנגיקה הגיע לגיל המתאים, לקח על עצמו דודו, נדלאמב, שליטה זמנית על השבט במקומו. בשנת 1795, הגיע נגיקה לגיל בו היה יכול לשלוט על השבט, אך נדלאמב לא היה מוכן לוותר על השליטה ולכן עבר, יחד עם קבוצת תומכים, מערבה אל מעבר נהר הפיש, והתיישב במושבות הלבנות זורובלד. מהלך זה פיצל את שבט הראראבה לשתי קבוצות, כשכל קבוצה נקראה על שם מנהיגיה - הנגיקה והנדלאמב. התפתחויות אלו בקרב שבטי הקוסה, גרמו לתנועה גדולה שלהם לאזור הזורובלד, ואיתם מספר רב של בקר. המתח שהיה קיים בין הקוסה לאירופאים על השטחים באזור הזורובלד הובילו לשלוש מלחמות גבול קטנות. בכך, נוצר מצב בו שתי קבוצות תרבותיות חלקו את אותו האזור והסתמכו על הקרקע כמקור התפתחותי, כלכלי ומעמדי. דבר זה הוביל לחיכוכים בלתי נמנעים.
המלחמה הראשונה (1779-1781)
המלחמה הראשונה פרצה בשנת 1779 באזור הגבול בין המתיישבים הבורים לבין חברי שבט הקוסה. המלחמה התנהלה בגבולות שבין נהר הפיש לבין נהרות הסאנדייס (Sundays). למרות מרכזיותה של הקרקע באותו הזמן, דווקא הבקר הוא מה שהיווה את החשיבות העליונה בשביל בני הקוסה באזור הזורובלד. לאורך רוב המלחמה הראשונה, בני הקוסה העלו על נס את הרצון בשמירה על הבקר, ואף גנבו בקר מאויביהם. הדעה הרווחת בעולם היא כי המלחמה נגרמה בעקבות גנבת בקר של שבט הקוסה מהבורים, דבר אשר אילץ את הבורים לנטוש את חוותיהם. לאחר מכן, בשנת 1780, מינו הבורים את אדריאן ואן יארסוולד (Adreaan Van Jaarsveld) להיות המפקד בשדה המזרחי של הלחימה. ואן יארסוולד היה מנוסה מאוד, ותחת פיקודו הבורים הצליחו להחזיר כמות גדולה של בקר שבני הקוסה גנבו מהם. בהיעדר הבקר, מרבית מבני הקוסה נטשו את אזור הזורובלד בשנת 1781.
המלחמה השנייה (1789-1793)
שמונה שנים לאחר שנטשו בני הקוסה את אזור הזורובלד, פרצה מלחמת הגבול השנייה בשנת 1789. בעקבות אותה נטישה, היו חדירות רבות של בני הקוסה לשטחי הבורים, שיצרו חיכוכים רבים. מלחמה זו החריפה כאשר החלוצים שהיו תחת פיקודו של בארנד לינדק (Barend Lindeque) - אחד ממפקדי הבורים, חברו לשבט הקוסה על מנת להדוף את חברי שבט הגקונקובה (Gqunukhwebe). עימות נוסף התרחש בין שבטי נדמבלה ולינדקוואה לבין בני שבט הקוסה, כאשר הראשונים יצרו קואליציה חזקה, תקפו את הקוסה, וגנבו מספר רב של בקר (כ-2,000). כתוצאה מחוסר הבנה בין שבט נדאלמה ולינדקוואה, הקואליציה שלהם התפרקה, מה שהוביל להתקפות נגד מצד שבטי הקוסה באזור הזורובלד. ההתקפות הללו זרעו פאניקה בקרב המתיישבים האירופאים שהרגישו צורך לנוס על נפשותיהם ולנטוש את חוותיהם כמעט לחלוטין. תקיפות אלה הסתכמו בהחזרת כ־11,000 כבשים, 200 סוסים לידי הקוסה. התקפת הנגד מצד המתיישבים האירופאים לא איחרה לבוא, כשברצונם לדחוק ולגרש את הקוסה מאזור הזורובלד. מעבר להחזרת כ-8,000 ראשי בקר, הבורים הצליחו להרוג את מפקדיהם של הקוסה, אשר רובם נטשו שוב את האזור. אך עם זאת, בתום התקיפה, המתיישבים האירופאים הבינו כי אין ביכולתם לגרש את כלל בני הקוסה מהאזור, ואלה החלו לחזור בחזרה, דבר שגרר התחלת משא ומתן בין הצדדים, שלא הניב תוצאות חד משמעיות לגבי האזור המבוקש.
המלחמה הרביעית (1811-1812)
המלחמה הרביעית הייתה המלחמה הראשונה בה התערבו הבריטים. הקוסה התעלמו מההסכם בו אזור זורובלד נקבע כנייטרלי, וכבשו אותו. מהלך זה הוביל את ממשלת קייפ בשנת 1809 לשלוח את סגן הקולונל ריצ'רד קולינס לסייר בגבולות. לאחר סיורו הוא המליץ על שני צעדים מרכזיים: גירוש הקוסה מאזור זורובלד והגנה עליו על ידי התיישבות בריטית צפופה. צעד נוסף היה הפיכת האזור בין נהר הפיש לנהרות הקיסקאמה (Keiskamma River) לנייטרלי- כלומר, לא מאוכלס על ידי אף אחד מהצדדים. היסטוריונים רבים מאמינים כי המלחמה הרביעית הפתיעה את הקוסה כיוון שחיילי האופוזיציה היו מוכנים היטב, זאת בניגוד לשלוש המלחמות הקודמות. בשנת 1811, קולונל ג'ון גרהאם(John Graham) השתלט על האזור. בעקבות כך, בינואר ובפברואר 1812, העבירו החיילים הבריטים 20 אלף אנשים משבטי נדלמבה וגקונקובה לצד השני של נהר הפיש יחד עם כוחות מאזורים נוספים, שהיו תחת הפיקוד הכללי של קולונל גרהאם. במיקום בו שכנו מפקדותיו של קולונל גרהם, הוקמה עיירה (אחת מהערים הראשונות שהוקמו על ידי הבריטים בדרום אפריקה) הנושאת את שמו- גרהמסטאון (Grahamstown). לאחר המלחמה, נבנתה שורת מבצרים בריטים בחזית על מנת להגן על הגבול. נעשה ניסיון (מצד הבריטים) להקים התיישבות צפופה מאחורי הגבול, וניסיון חיזוק הגנת הקו, אך זה נכשל. במקום זאת, כרת המושל סר צ'ארלס סומרסט (Sir Charles Somerset) ברית בעל פה עם נגאיקה, הצ'יף הגדול של שבטי הקוסה המערבי. ברית זו עוררה תנועה לאומית בשבטי הקוסה (בהנהגת 'הנביא' Makana), אשר הובילה לחידוש מלחמת האזרחים בין הגאיקה לנדלאמב. בשלהי מלחמת החזית הרביעית, פיט רטיף (אחד מהמנהיגים הבורים בדרום אפריקה, שלחמו כנגד הקוסה. רטיף עצמו הביע הסתייגות מהתערבות הבריטים) יחד עם שלושה מפקדים מכוח הקומנדו החדש של העיר סטלנבוש (stellenbosch), שחררו את החיילים הבורים בחזית המזרחית.
המלחמה החמישית (1818-1819)
מלחמת החזית החמישית ידועה גם בשם "מלחמת נקסל" (War of Nxele), וזו התפתחה בעקבות קונפליקט בין ממשלת הקייפ לבין אנשי הקוסה. הקונפליקט התעורר בשנת 1817, כתוצאה מהניסיון של הרשויות הקולוניאליות לאכוף את השבתו של הבקר הגנוב. הצפיפות בין אנשי הקוסה שישבו ממזרח לנהר פיש, בשנת 1818 הובילה למלחמת אזרחים בין שבט נגאיקה לבין שבט נדלאמב, שהסתיימה בתבוסתם של שבט נגאיקה. האחרונים, פנו לממשלת הקייפ לבקשת סיוע וחתמו על הסכם הגנה. הסכם זה היווה חובה משפטית להיענות לבקשתם של שבט נגאיקה לסיוע צבאי. ראש הנביאים מקאנה (Maqana Nxele), הוביל את צבאות הקוסה במספר התקפות, ובעקבות התגלות שסיפר שחווה, ניבא והבטיח כי הכדורים הבריטים "יפנו לכיוון המים" ולא יפגעו בבני הקוסה. בהמשך להסכם הצבאי, פלשו כוחות בריטים לאזור של בני הקוסה, והצליחו לנצח את שבט נדלאמב. אך כאשר הבריטים עזבו את האזור וחזרו לאזורם, המלחמה בין השבטים הוצתה בשנית, ושבט נדלאמב הביס שוב את שבט נגאיקה. ב -22 באפריל 1819 מקאנה הוביל פלישה ותקף את העיר גרהמסטאון, אך המלחמה הסתיימה בניצחון של ממשלת הקייפ ותבוסה של שבט נדלאמב. לאחר מכן הוחזק מקאנה על ידי חיל מצב של הבריטים. קבוצת קוי קויי, אשר חברו לבריטים דאז- היא שאפשרה לחיל המצב להדוף את מקאנה, שאיבד 1,000 חיילים. בהמשך שנת 1819, הבריטים הדפו את הקוסה מזרחה, מעבר לנהר הקאיסקאסמה ובנוסף, מקאנה נתפס ונכלא באי רובן (Robben). בשלב זה ראשי הקוסה נאלצו להכיר בנגאיקה כמנהיג העליון של הקוסה. בסוף המלחמה, יצרה בריטניה אזור חיץ נייטרלי בין נהרות הקאיסקאסמה והפיש, שהוכרז כמגביל את הכיבוש הצבאי של שני הצדדים- אך הבריטים ניסו לאכלס אותו באפריקאים, שהיו נאמנים להם באותה התקופה. מהמתחרש בין המלחמות- בשנת 1820 כ-5,000 מהגרים בריטים מהמעמד הבינוני, בעיקר סוחרים ואנשי עסקים, שוכנעו לעזוב את בריטניה ולהתיישב על חלקות אדמה בין הקבוצות הלוחמות כדי להוות אזור חיץ.
המלחמה השישית (1834-1836)
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19, המשיכו העימותים והתפשטו אל אזור נהר קאיסקאמה, שבזמן זה היה נחשב לגבול המזרחי של הקייפ. למעשה, עד שנת 1823 כבר נסוגו כמעט מחצית המתיישבים באזור לערים, בעיקר לגרהמסטאון ולפורט אליזבת. ה'לבנים', הקויקוי והקוסה, חיו באזור נייטרלי, שבו המסחר והתעסוקה הותרו, אך חוסר הביטחון שהחל במלחמות הקודמות, נמשך והורגש גם כעת. ההרחבה של גבול הקייפ לעבר נהר קאיסקאמה גרמה לגידול בצפיפות באזור, וכן הייתה נתונה ללחץ מצד שבטים אחרים שנעקרו מביתם על ידי אימפריית הזולו. בשנת 1829 גורשו מאקומה (Maqoma) והשבט שלו מאזור נהר קאט (שם התיישבו הקויקוי) ועברו מזרחה, שם התיישבו באדמה נחותה יותר. הם הורשו לחזור לעמק טיום רק בשנת 1833, אך גם אז, גורשו מהאזור כמעט מיד לאחר שחזרו. בשנת 1833, גירושם מחדש של מאקומה ושבטו יצרה מרירות רבה בקרבם. מרירות זו החריפה והובילה ל'פעולות תגמול' דרסטיות על ידי סיורים בריטים, כתגובה לגנבת בקר משטחם שהתרחשה בתקופת הבצורת. לכן, בשנת 1834, הורה הממשל הבריטי לסר בנג'מין ד'אורבן (Sir Benjamin d'Urban) להקים מערכת הגנה אזרחית. כחלק מהקמת מערכת הגנה זו, נקבעו הסכמים עם מפקדים שהומלצו על ידי סוכני הממשלה, ואשר קיבלו תשלום על מנת לשמור על הסדר. תגובות הקייפ לפשיטות הבקר של אנשי קוסה התמתנו, אך במקרים מסוימים עדיין נשארו דרסטיים ואלימים. ב-11 בדצמבר 1834, יחידת קומנדו של מפלגת הקייפ הרגה צ'יף משבט הקוסה שהיה בדרגה גבוהה. בעקבות כך, ב-31 בדצמבר של אותה השנה, מאקומה, (אחיו של הצ'יף שנהרג), יחד עם כוח גדול משבט הקוסה (כ-12,000) חצו את הגבול אל תוך מושבת הקייפ. הם בזזו ושרפו את המחנות, והרגו את כל המתנגדים. באותו חורף, פיט רטיף (Piet Retief), הצליח להביסם. סגן הקולונל הארי סמית' נשלח למסע בן שישה ימים, מקייפטאון לגרהמסטאון, במטרה לתפוס את הפיקוד על הגבול. התגבורות נשלחו דרך הים אל מפרץ אלגואה. לאחר סדרת התרחשויות, הובסו ראשי הלוחמים משבט הקוסה והם נסוגו אל הרי אמאטולה. ד'אורבן הגיע לגבול ב-14 בדצמבר 1834. הוא האמין כי הינטסה (Hintsa kaKhawuta), מפקד הקוסה, הוא בעל חשיבות עליונה לכל מדינת הקוסה, ולכן אחראי על ההתקפה על המושבה. ד'אורבן קבע כי הינטסה אחראי על גנבת מלאי קולוניאלי שנתפס במהלך הפלישה. זו הסיבה שלאחר מכן הוביל ד'אורבן כוח של חיילים קולוניאליים אל מעבר לנהר הקיי ולעבר מעונו של הינטסה. הם כללו את סיפוח השטח בין נהר קאיסקאסמה ונהרות קיי כטריטוריה בריטית, וגירשו את כל השבטים שהיו מעורבים במלחמה. לפיהם, הממלכה אדלייד תיושב על ידי שבטים נאמנים שהם שבטי מורדים שהתנערו ממנהיגיהם ועל ידי פינגוס, שרידי שבטים שנהרסו לאחר עליית אימפריית הזולו. למרות התוכנית, הגירוש של אנשי הקוסה הוכח כבלתי אפשרי. בספטמבר 1835, ד'אורבן הכריז על הסכמים עם ראשי המורדים, והניח להם להישאר במקומות בהם התיישבו, בתנאי להתנהגות טובה משני הצדדים, ובשליטה של שופטים. הם קיוו כי יערערו במהירות את השבטיות בעזרת עזרה מיסיונרית. אולם, ההתפשטות הטריטוריאלית סתרה את אותו הרצון העז של הבריטיים לפתח את הכלכלה שלהם, וכן את הנהגת ממשלת בריטניה.
המלחמה השביעית (1846-1847)
המלחמה השביעית של הקוסה התרחשה במשך שנה אחת ונקראת גם 'מלחמת הגרזן' או 'מלחמת אמטולה'. הרקע הכלכלי לתחילת מלחמה זו מתבסס על סכנה שריחפה על האינטרסים הכלכליים של הבריטיים בקייפ, ולכן הבריטים החליטו להתערב. מגדלי וסוחרי צמר במזרח הקייפ לחצו להרחבת שטחי המרעה לאזור סיסקאי. בצד הבריטי היו שתי קבוצות עיקריות שנלחמו- קבוצה של חיילים שנשלחו מלונדון לעזור במלחמה וכוחות בריטיים הנקראו 'כוחות בורגר', אשר היו כוחות הקומנדו והתיישבו לפני בדרום אפריקה. בצד של הקוסה, הנגאיקה היו השבט המרכזי שעסק בלחימה, בעזרה של שבטי הטאמבו ונדלאמב. הכוח של שבטי הקוסה הוכפל פי 10 מהמלחמות הקודמות, ואת סוג הנשק החליפו מנשק מסורתי לנשק חם. בשנת 1946, מושל הכף דאז, מייטלנד, הורה לתקוף את בני הקוסה, בטענה כי חילצו את אחד מחברי הקוסה אשר גנב מהם גרזן וישב בכלא פורט בופורט(Fort Beaufort), ובנוסף הרגו קצין משטרה. גנבת הגרזן הייתה רק תירוץ לתחילתה של 'מלחמת הגרזן', ואילו הסיבה האמיתית הייתה שליטה בקרקעות. מלחמה זו בישרה את תחילתו של עימות בין הבריטים לבין בני הקוסה. בתקופה זו, החלו הבריטים במדיניות שנקראת "אדמה חרוכה", שזוהי טקטיקה צבאית של נסיגה תוך הרס כל דבר העשוי להיות שימושי לאויב. כחלק ממדיניות זו כבשו את האזור והפכו אותו ל"קפרריה בריטית", כלומר מושבה שהיא בשלטון של הבריטים.
המלחמה השמינית (1850-1853)
במהלך שליטתו של המושל הארי סמית, נגרם מצב בו אנשים רבים משבט הקוסה נעקרו מאזור קיסקאמה. עקורים אלה הפכו לפליטים אשר הצטרפו לאוכלוסייה המקומית. מצב זה גרם לקשיים עקב ריבוי האוכלוסייה. כמו כן, פליטים אלה עודדו על ידי השלטון לאמץ אורח חיים בריטי. הארי סמית גם תקף את מדינת אורנג' החופשית ועל מנת לכסות את ההוצאות הרבות, הוא הטיל מיסים מופרזים על אנשי הקוסה וקיצץ את מספר הכוחות הקבועים של הקייפ. ביוני 1850, בעיצומו של גל קור בחורף קר במיוחד, הורה סמית על עקירתם של מספר גדול של אנשי קוסה מאזור קאט ריבר. המלחמה השמינית נודעה בשם: "Mlanjeni's War". זאת על שמו של הנביא אשר חזה כי הקוסה לא יושפעו מהמתקפות. בתקופה זו, מספר גדול של אנשי קוסה החלו לעזוב את הערים הקולוניאליות ועברו להתיישב באזורים השבטיים. באוקטובר 1850, הודח סנדיל (Mgolombane Sandile-המנהיג הראשי של הנגאיקה), לאחר שסירב להשתתף בפגישה אליה נקרא על ידי המושל. בדצמבר 1850, תקפו הנגאיקים סיור קולוניאלי במעבר בומח והרסו שלושה כפרים צבאיים. על פעולה זו, זכו הנגאיקים לתמיכה מאנשי טמבוס (Thembus) וחלק מאנשי גסלקס (Gcalek). מאוחר יותר, הצטרפו אליהם מורדים אשר נקראו "המשטרה השחורה" ואנשי קויקוי מהיישוב קאט ריבר. אנשי הקוי קוי סייעו מאוד בלחימה, שכן הם היו מנוסים מאוד בשיטות "הלחימה הלבנה" כלומר, סוג הלחימה אשר היה מזוהה עם הבריטים. בנוסף, מחנות צבאיים כדוגמת פורט בופורט הותקפו וגרמו לזעזוע בממשלה אשר דאגה לגבי נאמנותם של הקויקוי אליה. המרד של אנשי הקויקוי המכונה "מרד קאט ריבר(Kat River)", התבטא בחוסר תגובה של הקוי קוי לקריאה לשירות הקומנדו. לקראת סוף פברואר 1851 נעצר מרד קאט ריבר, ובמקביל לכך, החל המפקד ג'וברט מהממשלה הבריטית את המתקפה על המורדים. אף על פי שהממשלה נהנתה מתמיכתם של שבטים רבים כמו המפנגוס, רוב שבטי הנדלמבה ומספר גדול מאנשי הקוי קוי, הפעילות שלהם נעצרה עקב מיעוט בחיילים סדירים. במערכה המדוברת, זו הייתה הפעם הראשונה בה השתמשו הנגאיקים ובני בריתם בנשק חם. בנוסף, הלחימה התבצעה גם נגד הסוטו (Basuto) הנמצאים באזור נהר אורנג'. כל הגורמים שהוצגו, תרמו לעיכוב קץ המלחמה. בתחילת שנת 1852, הגיע ג'ורג' קאתקארט לקייפ על מנת להחליף את הארי סמית'. תחת פיקודו של ג'ורג', הייתה המלחמה נמרצת עד סופה. בספטמבר 1852, לא נותרו עוד גאיקאס באזור אמטולה (Amatole) ועד נובמבר הובסו מורדי הקוי קוי האחרונים.
חנן גלעד
חנן גלעד (נולד בשנת 1949) הוא מאמן שחייה בכיר ישראלי, מורה לחינוך גופני, מאמן ראשי בהפועל גליל עליון (1982–2000), מאמן נבחרת ישראל (1990–1991), מאמן בפנימיית המחוננים בווינגייט (2000–2019), חבר בצוות המאמנים הלאומי למכביות משנת 1989 ומאמן ראשי במכביות (1989, 1997, 2009 ו-2013), מאמן לאומי של שחייה במים פתוחים (משנת 2017–2020) וחבר בוועדה המקצועית של איגוד השחייה בישראל במשך כ-20 שנים.
מלחמות הקוסה
המלחמה התשיעית (1877-1879)
המלחמה התשיעית והאחרונה נקראת גם מלחמת פונגו-גסלאקס ( Fengu-Gcaleka War ). בני הגסלקאס (Gcalekas) אולצו לחלוק את אדמותיהם הישנות עם בני המפנגוס (Mfengus), אשר איתם הגסלקאס לא היו ביחסים טובים ואף תיעבו אותם. באוגוסט 1877, כשהמתחים הגיעו לשיאם בין שני השבטים, המפנגוס והגסלקאס, פרצה מריבה במסיבת חתונה של אחד מבני שבט המפנגוס שהובילה לפרוץ המלחמה התשיעית והאחרונה. משטרת הגבול של הקייפ, תחת פיקודו של קולונל צ'ארלס גריפית, חצתה את נהר הקיי (Kei), עם כוח מתנדבים במטרה להגן על בני המפנגוס. בחודש ספטמבר 1877, בסיוע של בני הטמבוס (Thembus) והמפנגוס, הצליחו משטרת הגבול להדוף את הגסלקאס מעבר לנהר המבאשה (Mbashe River) .שבט אחד קטן אשר היה שייך לבני הגסלקאס, נדחק למיקומו של סנדיל, שהיה מפקד הנגאיקה. הנגאיקים תקפו את המשטרה, ושבט הגסלאקס הצטרף אליהם ללחימה. מלחמה זו עוררה משבר בקייפ, עליו קיבלה הממשלה אחריות בשנת 1877.
חנן גלעד
ביוגרפיה
גלעד נולד וגדל בקיבוץ כפר סאלד. בצבא שרת בנחל המוצנח ובפלס"ר וסיים בתפקיד מ"פ. הוא בוגר מכללת וינגייט בחינוך גופני (1975–1977) ובשנת 1978 סיים קורס מאמנים בהדרכתו של יוסף טלקי. הוא החל לאמן שחייה בקיבוצו בשנת 1973 ובשנת 1980 עם הקמת קבוצת בפועל גליל עליון הצטרף לצוות המאמנים שכלל את מיכה שטראוס מקיבוץ שמיר ואדי נמינוב מקיבוץ כפר הנשיא. בשנת 1982 הוא התמנה למאמן ראשי בהפועל גליל עליון עד לשנת 2000, לצידו אימנו אבישי פלג וישי אדלר. ב-1988 הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות ישראל לבוגרים. בשנת 2000 עבר לאמן בפנימיית המחוננים במכון ווינגייט, לצידו של לאוניד קאופמן עד לשנת 2018.
מלחמות הקוסה
המלחמה התשיעית (1877-1879)
שלטון הקייפ, התעקש על כך שהכוח המשולב של כוחות סדירים, משטרה קולוניאלית ומתנדבים יהיה תחת שליטתו המלאה של גריפית' (Comdt Gen Griffith). כמו כן, ברטל פרר (Sir Henrey Bartle Frere) התעקש שהוא, כמנהיג הקיסר הראשי, יהיה אחראי על התנהלות המלחמה. לאחר מכן, הוא דחה את ממשלת מולטנו ומינה במקומה ממשלה חדשה תחת גורדון ספרינג. המלחמה התשיעית הסתיימה במהירות. בפברואר 1878, הובסו כוחותיו של קרלי במושבה קנטאני (Kentani). וביוני הוא נכנע. בתקופה זו, סנדיל מת וניתנה חנינה לו ולנאמניו. בשנת 1879, סופחו מפנגולנד (Fenguland) ואידוטיאווה (Idutywa) לקייפ- כלומר לשליטה בריטית. כך גם אזור גסלקאסלנד (Gcalekaland) (אך לא באופן רשמי). אחת מתוצאותיה ארוכת הטווח של מלחמת החזית התשיעית קרתה בשנת 1894, בה הורחבו גבולותיו של הקייפ לנהר מטאמוונה (Mtamvuna River), על ידי הסיפוח החלקי של חלקי השבטים הנותרים.
חנן גלעד
ביוגרפיה
בשנת 1985 שימש גלעד כמאמן ראשי לתחרות שמונה האומות שנערכה בהלסינקי, פינלנד. בשנת 1986 אימן גלעד את נבחרת הפועל למשחקי הפועל שנערכו באוסטריה. לאחר מכן, הצטרף לצוות המאמנים של נבחרת ישראל ובשנים 1990–1991 שימש כמאמן הלאומי. בהמשך אימן את נבחרות ישראל לקדטים (תחרות קומן), נבחרות ישראל לנוער (אליפויות אירופה לנוער ורב אומות) וכן עוזר בנבחרות ישראל (אליפויות עולם ואליפויות אירופה). הוא אימן את הנבחרות הלאומיות בכל המכביות משנת 1989 ושימש כמאמן ראשי שלהן בשנים 1989, 1997, 2009 ו-2013.
בין השנים 2001–2011 שימש גלעד כמאמן ראשי של נבחרת הנוער של ישראל ורכז הצעירים באיגוד השחייה ומשנת 2017 מאמן לאומי של שחייה במים פתוחים.
מלחמות הקוסה
אחרית דבר
בתחילת ניסיונות הכיבוש, לא היה כל סימן לכך שהסכסוך על השליטה בשטחים יהיה מעבר למריבה בין-לאומית זעירה. גם ממשלת הקייפ וגם שבטי הקוסה לא רצו לפתוח במלחמה. התוצאה העיקרית של 100 שנות הלחימה הייתה דחיקתם מזרחה של בני שבט הקוסה בידי הכוחות הקולוניאליים הבריטיים. בשנים שלאחר הלחימה, נעו רבים מהקוסה מערבה כתוצאה מלחץ שהפעילה תנועת התפשטות של ענפי שבט זולו, שהיגרו מצפון מאזור נטאל ודחקו את הקוסה מערבה בחזרה. לאחר המלחמות התרחש אצל שבט הקוסה רעב המוני ופיצולים פוליטיים, אשר גרמו לכך שלא הצליחו עוד להילחם בבריטים ובהתרחבותם. לאחר המלחמות, סופחו כל השטחים של בני שבט הקוסה לשטחים הבריטיים. בנוסף, הפילו הבריטים את ממשלת הקייפ. בשנת 1814 ניכסו לעצמם הבריטים את הקייפ באופן סופי. נכון לראשית המאה ה-21, אזורים אלו בדרום אפריקה, כמו הקייפ, קימברלי וגרף ריינט הם יעדים מאוד מתוירים.
חנן גלעד
ביוגרפיה
משנת 2006 משמש גלעד בבית הספר למאמנים ומדריכים של וינגייט, כראש תחום הדרכת שחייה.
מלחמות הקוסה
מורשת
חוקר הלשון, ראסל קשולה (Russell Kaschula), אשר מתחמה בתחום הלשון האפריקאית, הוציא ספר הנקרא "Xhosa" בשנת 1996, על מנת לשמר את מורשת הקרב ולתעד אותה. ספר זה מספר על רקע בני השבט, האירועים והמלחמות אותם עברו בני שבט הקוסה לאורך כל ההיסטוריה. מורשת נוספת אשר הושארה מהקרבות היא של הצייר והאומן תומאס ביינס (Thomas Baines) אשר תיעד בציורים את המלחמה השמינית ואת החיים תחת המשטר הקולוניאלי. נבנו מספר אתרי הנצחה על מנת לנסות ולהנציח את מלחמות הקוסה. אחד מהם, והמפורסם בדרום אפריקה, נקרא מוזיאון פורט בופורט (FORT BEAUFORT HISTORICAL MUSEUM), אשר ממוקם על יד נהר הקאט. במוזיאון מוצגים שחזורים של המבצרים בהם השתמשו הבריטים במלחמה החמישית, על מנת לשמור על השלום בזמן בו בני הקוסה חזרו להתיישב ליד נהר הקייסקאמה הסמוך. דרך נוספת להנציח אנשי מפתח בלחימה מול הקוסה, הייתה לבנות ערים שנושאות את שמותיהם של האנשים, כגון גרהאם סטון ופיט רטיף.
חנן גלעד
ביוגרפיה
במשך קרוב ל-20 שנים שימש כחבר בוועדה המקצועית של איגוד השחייה בישראל ובשנים 2012–2016 הוא שימש באופן לא רשמי גם כמנהל מקצועי באיגוד השחייה.
בין השחיינים הבולטים שאימן גלעד, נמנים אלופי ושיאני ישראל בשחייה: ירון אילתי, נדב שנל, שגב פורת, זוהר לבנסברג, שילו איילון, נמרוד פלמה. באקדמיה בווינגייט אימן לצידו של לאוניד קאופמן את השחיינים: יואב גת, איתן אורבך, מיקי חליקה, יואב ברוק, אניה גוסטמלסקי, יעקב טומרקין, גיא ברנע, גל נבו, עמית עברי, מיכאל דמיטרייב, מתן רודיטי ועוד רבים מטובי השחיינים בישראל.
ונילה אליינס
ונילה אליינס (באנגלית: Vanilla Alliance) היא ברית חברות תעופה שנוסדה בספטמבר 2015 על מנת לשפר את טיסות ההמשך באזור האוקיינוס ההודי על ידי חיזוק שיתוף הפעולה בין חברות התעופה של האזור. בסופו של דבר, הברית רוצה להגדיל את התיירות, המסחר והקשרים העסקיים באזור. החברות המייסדות הן: אייר אוסטרל, אייר מדגסקר, אייר מאוריציוס, אייר סיישל ו-Int'Air Îles.
היסטוריה
בשנת 2012 הוועדה של האוקיינוס ההודי (IOC) אירחה כנס על מצב של טיסות בתוך האוקיינוס ההודי . נקבע כי המודל העסקי הנוכחי של חברות תעופה לא הייתה בת-קיימא, וכי מחירי הכרטיסים אזורי טיסות היו גבוהים מדי, בהשוואה לטיסות פנים-באירופה ובהקריביים.
ב-20 במאי 2015, מועצת השרים של הוועדה של האוקיינוס ההודי נפגשה ב - אנטננריבו לחתימת הסכם להקמתה של ברית. חברות התעופה היו צפויות לחתום על ההסכם  ב-18 ביוני, אולם מועד זה נדחה בשל שביתה באייר מדגסקר.
מטרות
המטרות הראשונות של הברית הן: הגברת תדירות הטיסות בין האיים, מחירי טיסות זולים יותר ממה שהיה נהוג עד אז ושותפות קוד בין החברות. הועלתה הצעה להקים חברת תעופה במתכונת לו-קוסט שתמשוך יותר תיירים.
חברות בברית
אייר אוסטרל – ראוניון (חברה מייסדת)
אייר מאוריציוס – מאוריציוס (חברה מייסדת)
אייר סיישל – סיישל (חברה מייסדת)
Int'Air Îles – קומורו (חברה מייסדת)
איגואנה קובנית
איגואנה קובנית (שם מדעי: Cyclura nubila) היא מין של איגואנה מהסוג איגואנת סלעים, החיה באי קובה ובאיי קיימן שבקריביים. היא מצויה בסכנת הכחדה.
איגואנה מגיע לאורך ממוצע של 40סנטימטרים, אם כי נמצאו גם פרטים באורך של 1.6 מטר (כולל הזנב הארוך), כאשר הזכרים גדולים יותר מהנקבות. היא שרירית ובעלת רכס קוצים לאורך הגב ועמוד השדרה וגם על כיפת הראש. הזנב שרירי וחזק והאיגואנה יכולה לרוץ במהירות בעזרת רגליה הקצרות בעלות האצבעות הארוכות. צבע האיגואנה מגיע לאפור כהה עד לאדמדם או כתום כהה, כשהגוף מפוספס בפסים אפורים כהים עד שחורים. האיגואנות הצעירות נוטות להיות חומות כהות עד ירוקות. האיגואנה מצוידת בעין קודקוד, במרכז מצחה.
האיגואנה היא אוכלת צמחים הניזונה בעיקר (מעל 95% מהמזון) מעלים, פרחים ופירות קרקעיים. היא ניזונה מצמחייה קשיחה או מלוחה, כמו קקטוסים מהמין Opuntia stricta, מעלי מנגרובים שונים ומזיתים. היא מגוונת בתדירות נמוכה גם ממזון מהחי, לרוב חרקים, סרטנים, דגים או זוחלים קטנים יותר ובמקרים מסוימים נצפה קניבליזם. האיגואנה יכולה שלא לשתות זמן רב.
היא מצויה בסכנה בטבע עקב הרס בית גידולה, עקב מרעה של צאן שהובא לקובה וכן עקב סחר בחיות מחמד וציד לא חוקי. החל מ-2003 האיגואנה כלולה ברשימת המינים בסכנת הכחדה של חוקת ארצות הברית ומצבה לפי הרשימה האדומה של IUCN הוא "פגיע".
תת-מינים
לאיגואנה זו יש 2 תת-מינים:
נמל סינגפור
נמל סינגפור (אנגלית: Port of Singapore) הוא מערכת של מתקנים ומסופים שבהם מתנהלת תנועת האוניות הבאות ויוצאות מרציפי סינגפור.
נמל סינגפור, נכון ל-2012, הוא הנמל המסחרי השני העמוס ביותר בעולם על פי מדד מעמס האוניות העוברות בו (אחרי נמל שאנגחאי שחלף על פניו ב-2010). בנמל עוברות רבע מכלל מספר המכולות בעולם ונמל המכולות של סינגפור הוא העמוס בעולם, הנמל מטפל בחצי מכמות הנפט הגולמי הנסחר בעולם ואף במדד כמות הסחורות החולפות בנמל, בדרכן לנמלי יעד אחרים, זהו הנמל העמוס בעולם. נמל סינגפור היה, עד לשנת 2005, גם הנמל העמוס בעולם במדד משקל המטענים שחלפו בו, אז נטל את הבכורה נמל שאנגחאי.
נמל סינגפור הוא עמוד השדרה הכלכלי של מדינת סינגפור, החסרה משאבי טבע ועתודות קרקע. הנמל מהווה ערוץ חיוני ליבוא משאבים טבעיים ויצואם לאחר שעובדו וזוקקו, כך למשל, זיקוק נפט. הנמל מהווה מקור הכנסה עיקרי לתעשיית שירותי האירוח והתיירות בסינגפור וכן לתעשיית המזון.
פנחס אפשטיין
תולדות חייו
נולד בעיירה גראייבה שבלטביה, בנו הצעיר של הרב ישעיה אפשטיין (נפטר בי' באייר תרע"ה), מחבר "לבוש ישע" שר' פנחס דאג להוצאתו לאור. אביו לימד בכמה עיירות בליטא וכיהן כראש ישיבה בקוידנוב ובישיבת "תורת חיים" בירושלים. אמו אסתר, בת ר' אברהם רבינוביץ.
למד בכמה מקומות, בין השאר בקריניק, מפי הרב זלמן סנדר כהנא שפירא.
בהיותו כבן 18 עלה לארץ ישראל. נשא לאישה את חיה פסיל בת הרב ברוך שלאם (קרי: שְלוֹם), בוגר ישיבת "כנסת ישראל" בסלובודקה שכיהן כרב בדרום אפריקה והיה נכדו של הרב אורי דוד אפריון, רבה של זאגר שבליטא ומחבר ספר "אפריון דוד". אשתו של הרב אפשטיין נפטרה בגיל 37.
כיהן כדיין בבית הדין של העדה החרדית, בתקופתם של הרב יוסף חיים זוננפלד והרב יצחק ירוחם דיסקין. לימד בישיבת תורת חיים.
בשנת תש"ח נבחר להיות ראב"ד העדה החרדית לאחר שהרב זליג ראובן בנגיס עבר לשמש הגאב"ד. לאחר פטירת הרב אפשטיין החליפו הרב דוד יונגרייז.
התנגד לציונות ולהשתתפות בבחירות לכנסת. עם זאת העריך את הרב קוק, ובמכתב אליו מתרפ"ג הוא מציע לפני הרב קוק את דעתו בעניין הלכתי מסוים, וכותב בראשו: 'לכבוד הרב הגאון המפורסם כש"ת מוהרא"י (=מורנו הרב אברהם יצחק) קוק שליט"א (שיחיה לימים טובים ארוכים), האב"ד (הרב אב בית דין) פה עיה"ק (=עיר הקודש)".
הרב פנחס אפשטיין נפטר ביום שישי י"ז בטבת ה'תש"ל, 26 בדצמבר 1969, סמוך לכניסת השבת. הלווייתו התקיימה במוצאי שבת והוא נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
משפחתו
אשתו הראשונה הייתה חיה פעסיל לבית שלום (שלאם), בניו מנישואיו אלו היו: הרב ישעיה ואברהם חיים. ובנותיו: אסתר - אשת הרב הלל וינד שהיה משמשו של האדמו"ר הרב אהרן רוקח מבלז, ואהובה דינה ליבא - אשת הרב אברהם ברדקי (חזן בבית הכנסת בבתי הורודנא. בן החזן ישראל בר-זכאי). אחות אשתו נישאה לרב ישראל אזרחי, אבי הרבנים ברוך מרדכי ויצחק אזרחי.
אשתו השלישית הייתה שושנה (רוזה), ילדיהם היו: רחל אפשטיין-זוסמן, זרח יוסף ליב אפשטיין, יונה אפשטיין-פרידמן ויעקב (שמעון) אפשטיין. הזוג התגרש בשנת 1950.
חיבוריו
היו לו עוד כתבים רבים ובהם חילופי מכתבים עם רבנים, אך הם נשרפו במלחמת העצמאות כשחיילי הלגיון הירדני הבעירו את הרובע היהודי בעיר העתיקה. אולי ההמשך של "מנחת ירושלים" היה ביניהם.
מכון החוק האירופאי
מכון החוק האירופאי (באנגלית: European Law Institute; בראשי תיבות: ELI) הוא ארגון עצמאי ללא כוונת רווח שהוקם בשנת 2011 על מנת ליזום, לערוך ולתמוך במחקר, לגבש המלצות, ולספק הנחיות בתחום של פיתוח משפטי אירופי מתוך שאיפה לקדם אינטגרציה משפטית באירופה.
ל-ELI יש שני סוגי חברים: אינדיבידואלים ומוסדיים, שלחלקם יש זכות הצבעה. לארגון כ-1600 חברים אינדיבידואלים מעשרות מדינות ובהם פרופסורים למשפטים, עורכי דין, שופטים ובעלי מקצוע אחרים בעולם המשפט, כולם מובילים בתחומיהם בזירה הבינלאומית ותורמים בעבודתם לקידום מטרות הארגון. עם החברים המוסדיים נמנים ערכאות שיפוטיות גבוהות, בתי מחוקקים, לשכות עורכי דין, מוסדות אקדמיים וארגונים בינלאומיים.
חברים ישראלים בארגון: פרופסור שמעון שטרית ופרופסור רונן פרי.
פורקי פיג
פורקי פיג (באנגלית: Porky Pig) הוא חזיר מונפש מסדרת הטלוויזיה "לוני טונס". תכונתו העיקרית היא גמגום. הדמות נוצרה על ידי האנימטור בוב קְלאמְפֶּט. ב-1935 פריץ פרילינג יצר סרטון בשם "אין לי כובע" (I haven't got a hat), שהיה פרודיה על הקומדיה "השובבים". בסרטון הוצגה חבורת דמויות של חיות כמו "אוליבר אוול" (ינשוף), "ליטל קיטי" ו"בינס". הבולט מכולם היה "פורקי פיג" החזיר המגמגם, שהיה גרסה מונפשת לילד השמנמן מהסרט, וראשי האולפנים החליטו שהוא יהיה כוכב ה"לוני טונס". באגס באני, אמנם, הוא הדמות הכי פופולרית של ה"לוני טונס", אך פורקי פיג היה הכוכב הראשון של ה"לוני טונס", ואחריו דאפי דאק שהופיע איתו בכמה סרטונים. תחילה פורקי היה דמות חזיר שמנה, ובהדרגה פרילינג ועמיתיו האנימטורים יצרו דמות רזה יותר, עד שהגיע לדמות כפי שהיא מוכרת כיום. סרטוני ה"לוני טונס" שבהם כיכב פורקי נוצרו כולם בשחור לבן, עד לשנת 1943, לעומת סרטי "מרי מלודיס" שנוצרו כולם משנת 1934 בצבע. השם "פורקי פיג" ניתן לדמות משום שכינויו של פרילינג בילדות היה "פורקי" ו"פיגי".
בסוף כל סרטון לוני טונס יוצא פורקי מתוך תוף ואומר: "זה הכול, חברים!".
מדבבים
מה שהיה משותף לדמות ולמדבב הראשון שלה, ג'ו דוּהֶרְטי הוא שגם דוהרטי סבל מגמגום, וכיוון שלא יכל לשלוט בגמגום שלו, ההקלטות ארכו שעות רבות. עקב כך מל בלאנק החליף את דוהרטי בשנת 1937. אחרי מותו של בלאנק החליף אותו בוב ברגן.
עבד א-רחמן אל-עבוד
קריירת מועדונים
ב-16 ביולי 2016 הושאל למשך חצי עונה לאל-עורובה מליגת המשנה הסעודית, במדיה ערך שש הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-4 ביולי 2019 חתם אל-עבוד באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית.
קריירה בינלאומית
ב-10 בספטמבר 2018 ערך אל-עבוד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בתיקו 2-2 נגד נבחרת בוליביה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022.
אדנה (נפה)
נפת אדנה (בטורקית: Adana ili) היא נפה בדרום-מרכז אנטוליה במחוז הים התיכון. זוהי הנפה השישית בגודלה בטורקיה עם כ-2 ורבע מיליון תושבים (2020), אשר 78% מתוכם מרוכזים במטרופוליס סביב בירת הנפה, אדנה. יחד עם מרסין, אוסמניה והאטיי, אדנה היא חלק מצ'וקורובה, הן כלכלית והן גאוגרפית.
גאוגרפיה
שטחה של הנפה הוא 14,030 קמ"ר, והיא מחולקת ל-15 מחוזות. דרום הנפה הוא מישורי ואילו הצפון הררי. נפת אדנה גובלת במרסין ממערב, בהאטיי בדרום מזרח, באוסמנייה במזרח, בקרמאנמרש בצפון מזרח, בקייסרי בצפון, בנידה בצפון מערב ובים התיכון מדרום.
אוכלוסייה
אוכלוסיית נפת אדנה מונה 2,258,718 איש (2020). 87% מהתושבים בנפה גרים באזורים אורבניים, ובכך זוהי אחת מהנפות האורבניות ביותר בטורקיה. אחוז גידול האוכלוסין הוא 1.78%, הגבוה מהממוצע במדינה. רוב תושבי הנפה חיים ב-5 מחוזות היוצרים את מטרופוליס אדנה.
הסכם אדריאנופול
ההסכם נחתם בידי הרוזן אלכסיי פיודורוביץ' אורלוב בשם האימפריה הרוסית ועבדול קדיר ביי בשם האימפריה העות'מאנית, ולפיו העניקה האחרונה לרוסים גישה אל שפך הדנובה, והכירה בשליטתם בגאורגיה בנחיצ'יבאן ובחלקים מארמניה. עוד נפתחו מצרי הדרדנלים לתנועת שיט מסחרית, אם כי עניין זה נדרש להסדר נוסף במסגרת הסכם הינקאר איסקלסי (Hünkâr İskelesi Antlaşması; Ункяр-Искелесийский договор) מ-1833. הסולטאן הבטיח מתן אוטונומיה לסרביה וליוון, והתיר לרוסים להחזיק במולדובה ובוולאכיה עד לתשלום פיצויים לרוסיה.
נחל גמזו
נַחַל גִּמְזוֹ הוא נחל אכזב בצפון שפלת יהודה, המהווה אחד מיובליו של נחל איילון. אורכו 9.2 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו 14.4 קמ"ר.
ראשיתו של הנחל היא בבקעת הנזירים, ממערב למבוא מודיעין. אפיקו של הנחל הוא בכיוון צפון מערב, והוא חוצה תחת גשר את כביש מס' 1 ונשפך לנחל איילון בסמוך לתל לוד, ליד מפגשו של נחל גזר עם נחל איילון.
מכון המחקר הכל-רוסי "סיגנל"
מכון המחקר הכל-רוסי "סיגנל" (ברוסית: Всероссийский научно-исследовательский институт «Сигнал» ,ВНИИ «Сигнал») הוא ארגון המחקר הגדול ביותר ברוסיה לפיתוח וייצור כוננים מבוקרים ומערכות אספקת חשמל. ממוקם בעיר קוברוב, מחוז ולדימיר.
המכון הוקם באמצע שנות ה-50 כאשר החל לתכנן מייצבי טנקים. ב, פיתח מכון סיגנל אלקטרוניקה והידראוליקה לאוטומציה של מערכות בקרה ומערכות הנחיה של טנקים, כמו גם כלי ניווט ומערעות למיקום גאוגרפי. מרבית מוצרי המכון משמשים לרקטות, כלי שיט צבאיים ומסוקים, וציוד ניווט המשמש בציוד ללחימה יבשתית. "סיגנל" מקדיש תשומת לב רבה לשיפור כוננים הידראוליים מסוגים שונים, ושותפיה הם כ-90 מכוני מחקר רוסיים, לשכות עיצוב ומפעלים לבניית מכונות.
מערכות ההכוונה והייצוב שנוצרו על ידי צוותי המכון, מערכות הניווט והטופוגרפיה ומערכות אוטומטיות לבקרת כיבוי מצוידות בטנקים וכלי רכב צבאיים לחיל הרגלים, מערכות טילים מרובים נגד מטוסים ונגד טנקים, תותחים, רכבי סיור וכיבוי אש, ספינות קרב ומסוקי קרב לחיל הים.
נבחרת גביע הפדרציה של צרפת
נבחרת גביע הפדרציה של צרפת היא נבחרת הטניס של צרפת המשחקת בגביע הפדרציה העולמי ומורכבת משחקניות הטניס הבכירות שלה.
הישג השיא של הנבחרת מתחילת מבנה התחרות החדש בשנת 2005 הוא זכייה בתואר ב-2019.
צרפת משחקת בגביע הפדרציה החל משנת 1963.
נכון לשנת 2022 שיחקה צרפת מאז תחילת השתתפותה בגביע הפדרציה 157 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 95 מפגשים.
שליחת המרגלים ליריחו
שליחת המרגלים ליריחו הוא סיפור המתואר ב. על פי המסופר במקרא, שלח יהושע בן נון שני מרגלים לתור את ארץ ישראל ובעיקר את העיר יריחו. בניגוד למרגלים בזמן משה שנשלחו עם הוראות ברורות מה הם צריכים לעשות, יהושע שלח מרגלים אך המקרא לא מפרש הוראות שנתן להם אלא רק כתוב ששלח מרגלים.
הגעת המרגלים לרחב
לפי חישוב המובא בסדר הדורות, המרגלים יצאו ממקום מחנה ישראל בה' בניסן שהיה יום שישי. לאחר יציאתם של המרגלים, הם נכנסו ליריחו ובאו להתארח בפונדק של רחב. פקידי המלך חשדו באורחים החדשים ודיווחו למלך יריחו כי באו מרגלים מבני ישראל לרגל. מלך יריחו שלח שליחים אל רחב שתוציא את המרגלים מביתה ותסגיר אותם, אך היא מצידה החביאה את המרגלים, ואמרה לשליחי המלך שהמרגלים היו בפונדק אך כבר יצאו לדרך.
ההבטחה לרחב וחזרת המרגלים
לאחר ששליחי מלך יריחו יוצאים מבית רחב, היא מספרת למרגלים את השמועה שהיא ותושבי יריחו שמעו על ישראל ואת הפחד שלהם מפניהם:"יכִּ֣י שָׁמַ֗עְנוּ אֵ֠ת אֲשֶׁר־הוֹבִ֨ישׁ יְהֹוָ֜ה אֶת־מֵ֤י יַם־סוּף֙ מִפְּנֵיכֶ֔ם בְּצֵאתְכֶ֖ם מִמִּצְרָ֑יִם וַאֲשֶׁ֣ר עֲשִׂיתֶ֡ם לִשְׁנֵי֩ מַלְכֵ֨י הָאֱמֹרִ֜י אֲשֶׁ֨ר בְּעֵ֤בֶר הַיַּרְדֵּן֙ לְסִיחֹ֣ן וּלְע֔וֹג אֲשֶׁ֥ר הֶחֱרַמְתֶּ֖ם אוֹתָֽם׃ יא וַנִּשְׁמַע֙ וַיִּמַּ֣ס לְבָבֵ֔נוּ וְלֹא־קָ֨מָה ע֥וֹד ר֛וּחַ בְּאִ֖ישׁ מִפְּנֵיכֶ֑ם כִּ֚י יְהֹוָ֣ה אֱלֹהֵיכֶ֔ם ה֤וּא אֱלֹהִים֙ בַּשָּׁמַ֣יִם מִמַּ֔עַל וְעַל־הָאָ֖רֶץ מִתָּֽחַת׃"
שניאנג J-15
שניאנג J-15 (בסינית: 歼-15), מכונה גם "כריש מעופף" (בסינית: 飞鲨 "פֵיישַׁה") הוא מטוס קרב סיני מתקדם, הנישא על ידי נושאת מטוסים בפיתוח תאגיד שניאנג (התעשייה האווירית הסינית) עבור חיל הים של צבא השחרור העממי. בתחילה פורסם כי המטוס יהיה בעל יכולת חמקנות, אולם פרסומים מאוחרים יותר הצביעו על כך שהוא מבוסס על הסוחוי Su-33 ועם מכ"ם, מנועים וחימוש סיני.
You Lay a Whole Lot of Love on Me
You Lay a Whole Lot of Love on Me הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה הראשון, Shania Twain. השיר יצא לאור ב-13 ביולי 1993, כסינגל השני מתוך האלבום, וכסינגל השלישי של טוויין.
השיר יצא בפורמט של תקליט 7 אינץ', קלטת שמע ותקליטור.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי האנק ביץ' ביחד עם פורסט בורדר והופק על ידי הרולד שד ונוארו וילסון, שהפיקו עבור טוויין את הסינגל הקודם שלה, "Dance with the One That Brought You". השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי.
הווידאו קליפ של השיר צולם במונטריאול שבקנדה באוגוסט 1993, ופורסם בספטמבר של אותה השנה.
ביקורת
במסגרת ביקורות לשירים ישנים, נערכה ביקורת על השיר ב-CountryUniverse.
כריס פרגוסון
כריס פיליפ פרגוסון (באנגלית: Chris Ferguson; נולד ב-11 באפריל 1963) הוא שחקן פוקר אמריקאי. זכה ב-6 צמידים באליפות העולם בפוקר, כולל האירוע המרכזי של שנת 2000. פרגוסון מוכר בכינוי "ישו" לאור מראהו – זקן ושיער ארוך.
שנותיו הראשונות
פרגוסון נולד וגדל בלוס אנג'לס קליפורניה. אביו היה פרופסור למתמטיקה שלימד את תורת המשחקים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 1999 קיבל פרגוסון תואר דוקטור למדעי המחשב מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם למד גם תואר ראשון. יחד עם אביו חיבר פרגוסון מאמר על מודל הפוקר של ג'ון פון נוימן.
קריירה כשחקן פוקר
פרגוסון החל לשחק פוקר בגיל 10. תחילה החל לשחק בצורה חובבנית, והיה מהראשונים ששיחקו באמצעות האינטרנט. בשנת 1994 החל לשחק בטורנירים חיים בקליפורניה, ובשנת 1995 לקח חלק לראשונה באליפות העולם בפוקר. הוא ניצח את טי ג'י קלוטיה באליפות העולם בפוקר בשנת 2000, וגרף פרס של מיליון וחצי דולרים. בשנת 2004 סיים פרגוסון במקום ה-26 (מתוך 2576 שחקנים), וגרף כ-120,000 דולר. באותה שנה, היה פרגוסון ממקימי אתר הפוקר המצליח פול טילט. הוא סיים פעמיים במקום השני באליפות ההדס אפ הלאומית (National Heads-Up Poker Championship), ופעם אחת במקום הראשון. פרגוסון הרוויח סך כולל של מעל 4 מיליון דולרים באליפויות העולם, ב-59 אליפויות שונות. הישג זה מיקם אותו במקום ה-3 בכל הזמנים במספר ההכנסות מאליפויות עולם.
פרגוסון טוען כי הצליח בחצי שנה בלבד להפוך דולר אחד ל-20,000 דולר במשחק באינטרנט, וזאת לאחר שהציב זאת לעצמו כאתגר אישי. בצורה דומה, הוא טוען כי הצליח להרוויח 10,000 דולר באמצעות הרווחת סכום ראשוני מטורנירי פרירול.
הורדה והעלאה של אינדקסים
בגאומטריה דיפרנציאלית, "הורדה והעלאה של אינדקסים" היא כינוי עממי לפעולה מעל יריעה רימנית (כלומר: יריעה עם מטריקה רימנית) שבה מזהים בכל נקודה את המרחב המשיק T עם המרחב הקו-משיק *T באמצעות איזומורפיזם קנוני המוגדר על ידי המטריקה. באמצעות איזומורפיזם זה לכל וקטור אפשר להתאים פונקציונל ולהפך, באופן יחיד. פעולות אלה נקראות גם איזומורפיזמים מוזיקליים.
המרחב הקו-משיק
לשם פשטות הדיון, נעבוד במרחב משיק מסוים T ונסמן את המרחב הקו-משיק לו המרחב הקו-משיק הוא המרחב הדואלי למרחב המשיק ומכיל את כל הפונקציונלים שלינאריים מעליו.
מאחר שכל פונקציונל במרחב זה הוא ליניארי, את פעולת הפונקציונל על וקטור ניתן לרשום (כאשר בוחרים בסיס קואורדינטות) כסכום הבא
מטריקה רימאנית (הטנזור המטרי)
תהי המטריקה הרימאנית שלנו. זוהי תבנית ביליניארית סימטרית וחיובית בהחלט. אם בוחרים קואורדינטות למרחב המשיק, ואם הוא בסיס למרחב, אזי ההצגה של g לפי רכיבים ("כתיב באינדקסים") היא ואת פעולתה על כל וקטור שהוא ניתן להציג על ידי להבא, נשתמש בהסכם הסכימה של איינשטיין (שאומר שאם אינדקס מופיע פעם למטה ופעם למטה באותה מכפלה, אזי סוכמים עליו) ופשוט נרשום
"הורדת אינדקסים"
לכל וקטור אפשר להתאים פונקציונל  באופן קנוני באמצעות המטריקה. התאמה זו היא שמתאימה לכל וקטור  את המספר
בכתיב אינדקסים ומאחר שאת פעולת פונקציונל על וקטור ניתן לרשום תמיד כ ולקבל ש
כלומר
לכן, הפעולה בה לכל וקטור מותאם פונקציונל נקראת "הורדת אינדקסים". נשים לב שפעולה זו היא חד-חד-ערכית, שכן g היא מטריצה לא מנוונת ולכן הפיכה. פעולה זו היא גם על, לפי משפטי האיזומורפיזם מאלגברה ליניארית.
"העלאת אינדקסים"
באופן דומה, "העלאת אינדקסים" היא הפעולה של התאמה לכל פונקציונל ב-*T וקטור ב-T.
ראשית, נשים לב שההתאמה בסעיף הקודם היא איזומורפיזם, שכן g היא תבנית ביליניארית (מטריצה) לא מנוונת והמרחבים הם שווי ממד. כעת, גם על המרחב הקו-משיק אפשר להגדיר מטריקה על ידי כאשר הוא הווקטור שעבורו מקבל את \tilde{v} על ידי "הורדת אינדקסים" (וקטור כזה קיים והוא יחיד).
כעת, באמצעות המטריקה החדשה אפשר להסתכל על המרחב המשיק כמרחב הדואלי למרחב המשיק, כלומר: ולהגדיר את ההתאמה באופן דומה:
כעת, מאחר ש (או בכתיב אינדקסים) וכפי שהגדרנו קודם אזי
כעת, נדרוש ש, כלומר: הווקטור שמתאים לפונקציונל מסוים הוא הווקטור שהפונקציונל התאים לו. כלומר: אנו רוצים שהתאמה הווקטור לפונקציונל תהיה ההתאמה ההפכית לזאת המתאימה פונקציונל לווקטור.
בכתיב אינדקסים: והדרישה שיוחזר אותו וקטור פירושה היא, כלומר: שבהצגה ככפל מטריצות אומר ש. כלומר: המטריצה h היא המטריצה ההפכית של g:.
מקובל לסמן את רכיבי המטריצה ההפכית באותה אות של המטריקה עצמה ואז
דוגמה - הגרדיאנט
במרחב עם מטריקה, אפשר להגדיר את הגרדיאנט כוקטור על ידי "הורדת אינדקסים", כלומר, על ידי התאמת וקטור ל df כך ש כאשר g היא המטריקה: תבנית ביליניארית סימטרית וחיובית בהחלט.
רודריגו קראסו אודיו
רודריגו חוסה רמון דה חסוס קראסו אודיו (בספרדית: Rodrigo José Ramón Francisco de Jesús Carazo Odio; 27 בדצמבר 1926 - 9 בדצמבר 2009) היה נשיא קוסטה ריקה בשנים 1978–1982.