cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diana Ross Presents The Jackson 5
התערבות ההנהלה
"I Want You Back" התווה את הדרך לסגנון החדש של הלהקה. פחות מוזיקת נשמה מסורתית ויותר סגנון דו-וופ. גורדי ושלושת המפיקים הוסיפו לאלבום המתהווה גם את השיר "Nobody", בעוד עבודתו של טיילור עם הלהקה הופסקה. השירים שנכתבו על ידי גורדי וצוות המפיקים הופיעו באלבום תחת השם "התאגיד" ("The Corporation") מתווך מטרה למנוע הישנות של סכסוכים דוגמת פרשת הולנד-דוזייר-הולנד, שבאותה תקופה הייתה עדיין בתהליכי התדיינות משפטית.
הוצאה מחודשת
חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "Diana Ross Presents The Jackson 5" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "ABC". באלבום המחודש נכלל כשיר בונוס השיר "Oh, I've Been Bless'd", גרסת כיסוי לשירו של בובי טיילור.
המנהל לאכיפת הסמים
המנהל לאכיפת הסמים (באנגלית: Drug Enforcement Administration, בראשי תיבות: DEA) היא הרשות האמריקנית לאכיפת חוקי הסמים. היחידה מסונפת למחלקת המשפטים, מרבה לשתף פעולה עם הבולשת הפדרלית (FBI) ועוסקת גם ברישוי סמים אסורים, למטרות רפואיות או מדעיות.
ראש הרשות ממונה על ידי נשיא ארצות הברית, באישור הסנאט. מטה הרשות נמצא בארלינגטון שבוירג'יניה ומכללת הרשות נמצאת בבסיס חיל הנחתים בקוונטיקו, בדומה למכללת ה-FBI. תקציבה השנתי של הרשות הוא כ-2 מיליארד דולר.
היסטוריה
הרשות הוקמה ב-1 ביולי 1973, כאיחוד של מחלקות הסמים במשרד האוצר ובמשרד הבריאות.
מתחילת שנות השבעים מטה DEA שכן ברחוב I צפון מערב בוושינגטון די. סי., אך בשל התרחבות סמכויות הרשות בשנות השמונים והגדלת מצבת כוח האדם בארגון חייבה מציאת מטה חדש לארגון. נשקלו מספר מקומות כולל ארקנסו ובסיסי צבא נטושים, אך לבסוף התובע הכללי דאז אדווין מיס תבע שמטה הסוכנות לא יהיה מרוחק ממשרדי התובע הכללי בוושינגטון. לבסוף בשנת 1989 נבחר מבנה בסמוך לפנטגון במחוז ארלינגטון, וירג'יניה.
ב-19 באפריל 1995 טימותי מקווי תקף את בניין הממשל הפדרלי על שם אלפרד פ. מורה שבלב אוקלהומה סיטי, בניין ששיכן את סניפי ה-FBI, ATF וה-DEA, ארגונים שניהלו פשיטות שטימותי ראה בהן פעולות לא מוצדקות כנגד זכויות האדם; המתקפה הביאה למותם של שני עובדי DEA, איש כוחות מיוחדים ושני קבלנים בפיצוץ באוקלהומה סיטי. בתגובה לכך, בוצעו מספר שינויים ביטחוניים במתחם מטה ה-DEA וסניפיו ברחבי ארצות הברית.
צור
{{פירושונים|
המנהל לאכיפת הסמים
היסטוריה
בפברואר 2003 DEA הקימה מעבדת ראיות דיגיטלית בתוך משרדי הזיהוי הפלילי שלה.
צור
אישים:
המנהל לאכיפת הסמים
ארגון ומבנה
DEA מנוהלת על ידי מנהל הרשות, שמתמנה על ידי נשיא ארצות הברית באישור הסנאט. המנהל מדווח לתובע הכללי של ארצות הברית וכפוף ישירות לסגן התובע הכללי. המנהל מסתייע בסגנו ובראש המבצעים, ראש הפיקוח ושלושה עוזרים (האחראים על חטיבות התמיכה המבצעית, המודיעין ומשאבי אנוש). צוות נוסף כולל גם את קצין המימון ויועץ ראשי. המנהל וסגנו הם היחידים שממונים לתפקיד על ידי הנשיא, שאר הצוות הם עובדי ממשלה.
צור
ראו גם
}}
המנהל לאכיפת הסמים
ארגון ומבנה
מטה DEA שוכן בארלינגטון, וירג'יניה, לא הרחק מהפנטגון והוא כולל במתחם את מכללת DEA הממוקמת בבסיס חיל הנחתים בקוונטיקו, וירג'יניה בצמוד למכללת ה-FBI. ל-DEA ישנם 21 משרדי שטח, 227 סניפים ו-86 נציגויות זרות ב-62 מדינות. עם תקציב של כמעט 2 מיליארד דולר, הסוכנות מעסיקה 10,800 איש, לרבות יותר מ-5,500 סוכנים מיוחדים ו-800 מנתחי מודיעין.
לייף זגרסטאם
לייף זגרסטאם (בפינית: Leif Segerstam; נולד ב-2 במרץ 1944) הוא מנצח ומלחין פיני.
ביוגרפיה
זגרסטאם, יליד ואסה, למד כינור, ויולה, פסנתר וניצוח באקדמיית סיבליוס בהלסינקי וניצוח בבית ספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק אצל ז'אן מורל.
זגרסטאם היה המנצח הראשי בדימוס של הפילהרמונית של הלסינקי. הוא כיהן במספר רב של תזמורות, בהן התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק ותזמורת רדיו וינה, והופיע כמנצח אורח עם תזמורות רבות ברחבי העולם, בהן התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הסימפונית של טורונטו והתזמורת הסימפונית של סאו פאולו בברזיל. זגרסטאם הוא גם פרופסור לניצוח באקדמיה על שם סיבליוס בהלסינקי. בין תלמידיו סוזאנה מלקי, מיק מורדווה, סאשה מקילה ומארקו לאקסו.
זגרסטאם מוכר היטב ברשימת תקליטיו, הכוללת את מכלול הסימפוניות של סיבליוס, נילסן, ברוקנר ומאהלר, לצד יצירות רבות משל מלחינים עכשוויים, כמו הפיני איינויוהאני ראוטווארה והאמריקאים ג'ון קוריליאנו וכריסטופר ראוס.
"דפי יומן תזמורתיים" שלו, שרבים מהם נועדו לביצוע ללא מנצח, תרמו גם הם לפרסומו. הוא פיתח גישה אישית לכתיבה אליאטורית, בסגנון שנקרא "פעימה חופשית", שבו אירועים מוזיקליים פועלים הדדית במסגרת זמן גמישה.
בשנת 1999 ניתן לזגרסטאם פרס המוזיקה של המועצה הנורדית על "תמיכה בלתי נלאית במוזיקה סקנדינבית".
זגרסטאם נודע גם בשימוש המוזר שהוא עושה בשפה האנגלית, ודייל גולד, נגן הקונטרבס הראשי של התזמורת הסימפונית של ניו זילנד ליקט אוסף ציטטות שלו.
שורש 93
שורש 93, או ניוּ בּוּ (בסינית: 牛部, פיניין: Niú bù) הוא השורש התשעים ושלושה של הכתב הסיני. פירושו "פרה", והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 233 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
כאשר השורש מרכיב תו סיני יחד עם שורשים ומופיע בצד שמאל, הוא יהיה מהצורה:牜 (שבה גם סדר הקווים משתנה).
הצלצול 2
תקציר העלילה
חצי שנה לאחר אירועי הסרט הראשון ומיד לאחר אירועי הסרט הקצר, הקלטת המקוללת של סמארה מורגן עשתה את דרכה אל העירייה אסטוריה שבאורגון. תלמיד תיכון בשם ג'ייק פירס הגיע ליום השביעי והאחרון כחלק מחוקי הקללה ומבקש מחברתו אמילי לצפות בקלטת ובינתיים מחכה במטבח עד שהיא תסיים לצפות. ג'ייק מקבל שיחת טלפון מחברו ומתגלה שהם ביחד תכננו להראות לאמילי את הסרט ובכך להציל את ג'ייק ממוות. לפתע, ג'ייק מבחין בנוזל שחור שנוזל לכיוון המטבח וממהר חזרה לסלון, רק כדי לגלות שאמילי המפוחדת כיסתה את עינייה במהלך כל הסרט. ג'ייק לאחר מכן נהרג על ידי סמארה.
רייצ'ל קלר ובנה איידן עזבו את סיאטל ועברו לאסטוריה לאחר שאיידן הכין עותק מהקלטת בסרט הקודם והפיץ אותו הלאה. רייצ'ל עובדת בתור כתבת במקומון בעירייה תחת העורך מקס רורק. רייצ'ל שומעת על מותו של ג'ייק ובודקת את גופתו, אך חווה חיזיון שבו סמארה תופסת אותה ומצהירה שהיא מצאה אותה. רייצ'ל פורצת לביתו של ג'ייק, גונבת את הקלטת ושורפת אותה. בינתיים, איידן חווה סיוט שבו סמארה גוררת אותו אל תוך הטלוויזיה. לאחר מכן הוא מתחיל לפתח היפותרמיה וכוויות בזרועותיו. במהלך יריד בעירייה, איידן נכנס לשירותים ומצלם את עצמו מול המראה ומגלה את סמארה עומדת מאחוריו. רייצ'ל לוקחת אותו הביתה, אך בדרך הם מותקפים על ידי עדר צבאים שהורס את המכונית. לאחר מכן רייצ'ל מחזירה את איידן הביתה, אך מתחילה לדאוג לבריאותו. רייצ'ל רואה את סמארה בחיזיון נוסף ומבינה שסמארה השתלטה על גופו של איידן.
בגלל הכוויות בידיו של איידן, פסיכיאטרית מהשירות למען הילד מגיעה לבית החולים ומונעת מרייצ'ל להתקרב לבנה בחשד להתעללות. רייצ'ל מסרבת לדבר עם הפסיכיאטרית, אך האחרונה חושפת בפניה שהיא מודעת לדיכאון לאחר הלידה שרייצ'ל חוותה בלידתו של איידן. הפסיכיאטרית מגרשת את רייצ'ל מחדרו של איידן בבית החולים עד שהשתיים יידברו והיא כבר לא תהווה סיכון לבנה.
רייצ'ל ניגשת למשרד האימוץ במטרה לברר פרטים על הוריה הביולוגיים של סמארה, אך לצערה הם שולחים אותה לבית הזוג מורגן. רייצ'ל חוזרת אל ביתם של המורגנים על האי מוסקו ומגלה שסוכן נדל"ן מנסה למכור את הבית. סוכן הנדל"ן משקר בקשר למה שקרה לזוג מורגן (שניהם התאבדו), אך חושף שהריהוט הקודם שלהם נמצא במרתף. רייצ'ל פורצת למרתף הבית ומגלה שלל חפצים ביניהם הראי מהקלטת, תיבת הנגינה של סמארה ומזוודה המכילה הוכחות לזהותה של אמה הביולוגית של סמארה.
בזמן שרייצ'ל במרדף אחר תשובות, סמארה מקבלת שליטה מלאה על גופו של איידן ובעזרת כוחותיה הטלפתיים גורמת לפסיכיאטרית להתאבד בעזרת זריקה קטלנית.
רייצ'ל מגיעה לכנסייה ומגלה שאמה הביולוגית של סמארה הייתה אישה בשם אוולין שהופיעה בפתח המנזר לבדה יחד עם התינוקת ובמהלך זמנה שם ניסתה להטביע את סמארה, אך נכשלה בכך ואושפזה בבית חולים פסיכיאטרי. כאשר רייצ'ל מגיעה לבית החולים מתגלה לה שאוולין חיכתה לה והיא מורשית להיכנס לחדרה. אוולין אומרת לרייצ'ל ש"חלומות זה המקום הבטוח" ושבתה ביקשה ממנה להטביע אותה ומאשימה את רייצ'ל שנתנה למוות לחדור "לבפנים". כאשר רייצ'ל עוזבת היא שואלת את אוולין לעצה ואוולין מפצירה בה להקשיב לבנה.
איידן משחרר את עצמו מבית החולים וחוזר אל ביתו של מקס. מקס מגיע ומנסה לצלם את איידן בחשאיות (בהתאם לבקשתה של רייצ'ל קודם לכן). כאשר רייצ'ל חוזרת לביתו של מקס איידן מברך אותה לשובה בצורה שלא אופיינית לו. היא יוצאת החוצה ומגלה את גופתו של מקס ברכבו. כאשר רייצ'ל נרדמת היא חולמת על איידן שאומר לה שעליה לגרש את סמארה. כאשר היא מתעוררת היא מסממת את איידן עם תרופות שינה ומכניסה את גופו לאמבטיה, שם היא מנסה להטביע אותו כדי להוציא את סמארה מגופו. סמארה יוצאת מגופו של איידן ומופיעה מחדש בטלוויזיה בסלון. רייצ'ל נותנת לסמארה לגרור אותה אל תוך המסך, למרות תחינותיו של איידן שתישאר.
רייצ'ל מוצאת את עצמה בעולם האפרורי שמוצג בקלטת, בתחתית הבאר ומגלה שהמכסה תמיד פתוח, מה שנותן לסמארה דרך לצאת מהבאר היישר אל הטלוויזיה. רייצ'ל מטפסת את דרכה אל היציאה מהבאר, אך סמארה מטפסת אחריה ומנסה לעצור אותה. רייצ'ל מצליחה לצאת וסוגרת את פתח הבאר, כולאת את סמארה בפנים. סמארה בתגובה צורחת "אמא" בבכי. רייצ'ל מקשיבה לקולו של איידן במטרה למצוא את הדרך חזרה לעולמה ומגיעה לצוק שממנו אנה מורגן קפצה למותה בקלטת. רייצ'ל פורשת את זרועותיה וקופצת גם היא, אך מוצאת את עצמה בסלון סמוך לאיידן ומבינה שזה נגמר.
ז'אן-פיליפ קראסו
ז'אן-פיליפ קראסו (בצרפתית: Jean-Philippe Krasso; נולד ב-17 ביולי 1997 בשטוטגרט שבגרמניה) הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית ובנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים
קראסו גדל במחלקות הנוער של IFR שאטורו ולוריאן. בשנת 2015 החל לשחק בקבוצת המילואים של לוריאן, ובהמשך שיחק בקבוצות שילטגיים ואפינאל מהליגות הנמוכות בצרפת.
ב-28 במאי 2020 חתם קראסו בסנט אטיין מליגת העל הצרפתית. בהמשך הושאל לקבוצות לה מאן ואז'אקסיו.
קריירה בינלאומית
ב-24 בספטמבר 2022 ערך קראסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בניצחון 2-1 על נבחרת טוגו במשחק ידידות. ב-16 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-0 על נבחרת בורונדי במשחק ידידות.
כושר דחיפה
כושר דחיפה או כוח משיכה או כוח גרירה או כוח גרר (באנגלית: Drawbar pull) הוא הכוח הנומינלי המקסימלי שיכול להפעיל דחפור או טרקטור על מטען הנגרר ביצולו האחורי.
כוח המשיכה השימושי המקסימלי נתון על ידי הנוסחה: כאשר:
כושר הדחיפה נמדד בדרך כלל ביחידיות של קילוניוטון אך לעיתים קרובות מומר ליחידות של מסה, שמשמעותן היא המסה המרבית שיכול הדחפור לגרור או לדחוף. יחס ההמרה הוא: 10 קילוניוטון שווים ל-1 טון (1000 ק"ג).
לדוגמה: כושר הדחיפה של דחפור קטרפילר D9T במשקל 48 טון הוא 716 קילוניוטון, השקול לבערך 71.6 טון.
כספי
כספי (Caspi) הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי שפירושו שמקורו ומשמעותו המתכת כסף (לא אמצעי התשלום)
{{פירושונים|* הים הכספי – אגם מלוח הגובל ברוסיה, אזרבייג'ן, איראן, טורקמניסטן וקזחסטן אישים ששמם כספי:
ראו גם
}}
נמרוד אנטל
נמרוד אנטל (בהונגרית: Nimród E. Antal; נולד ב-30 בנובמבר 1973) הוא במאי ושחקן קולנוע הונגרי-אמריקאי.
חייו
אנטל נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, להורים ממוצא הונגרי. בשנת 1991 עבר להתוגרר בהונגריה, שם החל ללמוד ולעסוק בקולנוע. הוא החל את דרכו בתעשייה כבמאי וידאו קליפים, בהם קליפ ללהקת הרוק ההונגרית "Warpigs" אשר עסק בעבודת מפקחי הכרטיסים של רכבת תחתית. הדבר נסך בו השראה ובעקבותיו הפיק את סרטו הראשון "קונטרול", אותו ביים. הסרט יצא לאקרנים ב-2003 וזכה בפרס "סרט הביכורים הטוב ביותר" בפסטיבל קאן ב-2004. ב-2005 שב לארצות הברית, בעקבות הצלחתו, לביים סרטים הוליוודים.
סרטו השני - "חדר פנוי", היה סרט אימה בכיכובם של קייט בקינסייל ולוק וילסון. הסרט עלה לאקרנים ב-2007 וזכה להצלחה בינונית ולסרט המשך אשר יצא ישירות ל-DVD.
סרטו הבא - "משוריין" (2009) היה סרט פעולה בכיכובם של מאט דילון וז'אן רנו ובהפקתו של סם ריימי. הסרט קיבל ביקורות שליליות ונכשל בקופות.
ב-2010 יצא סרט נוסף בבימויו - הטורפים - המשך לסרטי הטורף. ביים ב- 2013 את הסרט Metallica Through The Never.
ב-2023, יצא סרטו הבא "Retribution"; מותחן פשע בכיבובו של ליאם ניסן. כמו כן, ביים שני פרקים בעונתה הרביעית של הסדרה דברים מוזרים.
אלבר השני, נסיך מונקו
אלבר אלכסנדר לואי פייר גרימלדי (בצרפתית: Albert Alexandre Louis Pierre Grimaldi; נולד ב-14 במרץ 1958) הוא נסיך מונקו הנוכחי מבית גרימלדי, והשולט בנסיכות מונקו. אלבר השני הוא בנו של רנייה השלישי ושל הנסיכה גרייס, אחיה הצעיר של הנסיכה קרוליין מהנובר ואחיה הבוגר של סטפני, נסיכת מונקו.
קורות חיים
אלבר נולד למשפחת האצולה מבית גרימלדי בארמון מונקו בשנת 1958, והתחנך במונקו. הוא סיים בהצטיינות את בית הספר התיכון בשנת 1976. אלבר אהב את חיק הטבע, ומחנאות, ובמשך שש שנים עבד כמדריך בחודשי הקיץ במתחם המחנאות טקומסה (Camp Tecumseh) שבאגם ויניפסאוקי במולטונבורו שבמדינת ניו המפשייר שבארצות הברית.
אלבר הוא ספורטאי נלהב ועסק בענפי ספורט רבים ובהם: הטלת חנית, ריצה למרחקים ארוכים, כדוריד, ג'ודו, שחייה, טניס, חתירה, סקי, סקווש, וסיף.
אלבר השתתף במרוץ מזחלות באולימפיאדת קלגרי בשנת 1988, באולימפיאדת אלברוויל בשנת 1992, באולימפיאדת לילהאמר בשנת 1994, באולימפיאדת נאגנו בשנת 1998 ובאולימפיאדת סולט לייק סיטי בשנת 2002.
מאז שנת 1985 אלבר הוא חבר הוועד האולימפי הבינלאומי.
ב-2018 הגיע לביקור בישראל במהלכו ביקר באוניברסיטת תל אביב ונפגש עם חוקרים, מרצים וסטודנטים. במהלך הביקור הוענק לנסיך תואר דוקטור לשם כבוד, על תרומתו וידידותו עם העם היהודי.
הכתרתו ושלטונו
ב-6 באפריל 2005, בעקבות מותו של הנסיך רנייה השלישי, הוכתר הנסיך אלבר השני. טקס ההכתרה כלל שני חלקים - הכרזה שנערכה ב-12 ביולי 2005 בתום שלושת חודשי האבל. ביום זה נערכה מיסה בקתדרלת ניקולס הקדוש על ידי הארכיבישוף של מונקו, מונסיניור ברנר בארסי, אשר ציינה באופן רשמי את תחילת מלכותו של אלבר. לאחר המיסה, באירוע שנערך בגן הארמון ניתנו לו שני מפתחות העיר כסמל לשלטונו.
טקס ההכתרה עצמו נערך ב-19 בנובמבר 2005 בקתדרלת ניקולס הקדוש.
הנסיך אלבר מפעיל את השפעתו על ארגונים ומדינות במטרה לשמר את איכות הסביבה ובעיקר את איכות הסביבה הימית. ב-16 באפריל 2006 ביקר בקוטב הצפוני והיה שליט המדינה היחיד המכהן אשר ביקר בקוטב בתקופת כהונתו. כמו כן הנסיך מכהן כיועץ לארגון "Orphans International".
באוגוסט 2015, במהלך טקס גילוי אנדרטה לזכר יהדות מונקו שנספתה בשואה, ביקש הנסיך אלבר סליחה ומחילה על הסגרתם של היהודים לידי הנאצים. למרות נייטרליותה של מונקו במהלך מלחמת העולם השנייה, השלטון נכנע ללחצי צרפת של וישי ומסר את רוב יהודי מונקו לידי הרייך השלישי.
רווקות הנסיך ונישואיו
הנסיך נותר רווק שנים רבות, והיה ידוע בקשריו הרומנטיים עם שחקניות ודוגמניות רבות, בהן אנג'י אוורהארט, נעמי קמפבל, קתרין אוקסנברג, ברוק שילדס, קלאודיה שיפר וויקטוריה זדרוק. סירובו להינשא הביא לשמועות בדבר היותו הומוסקסואל - שמועות אותן דחה הנסיך בתוקף.
ב-23 ביוני 2010 הודיע ארמון המלוכה על אירוסיו של הנסיך בן ה-52 עם חברתו בת ה-32, השחיינית האולימפית הדרום אפריקנית שרלין ויטסטוק. כעבור כשנה, ב-1 ביולי 2011, נישאו השניים.
ב־10 בדצמבר 2014 נולדו לזוג תאומים, בת ובן (הנסיכה גבריאלה ויורש העצר הנסיך ז'אק).
ג'זמין גרייס גרימלדי
בשנת 1992 הגישה אזרחית אמריקאית בשם תמרה רוטולו תביעת אבהות בקליפורניה כנגד הנסיך בטענה שהנסיך הוא אבי בתה ג'זמין גרייס גרימלדי. שופט בית המשפט בקליפורניה גרהאם אנדרסון קריבס דחה את התביעה מטעמים של חוסר זיקה בין הנסיך לבין מדינת קליפורניה, ובשל היעדר סמכות שיפוט. במסגרת התצהירים שהוגשו במשפט זה הודה הנסיך כי פגש את תמרה רוטולו במונקו במספר אירועים ביולי 1991. ג'זמין נולדה כתשעה חודשים לאחר מכן, ב-4 במרץ 1992.
ב-31 במאי 2006, לאחר בדיקת אבהות גנטית הודה הנסיך כי הוא אביה של ג'זמין, והזמין אותה לבוא ולהתגורר במונקו.
אלכסנדר קוסטה
במאי 2005 טענה ניקול קוסטה, דיילת אייר פראנס מטוגו כי בנה הצעיר, אלכסנדר קוסטה הוא בנו של הנסיך אלבר. בדיקות גנטיות שנערכו הוכיחו טענה זו. ב-6 ביולי 2005 אישר עורך דינו של הנסיך כי אלכסנדר הוא בנו של הנסיך.
תביעות אבהות נוספות
בשלהי שנות ה-80 הגישה באה פידלר, דוגמנית עירום גרמנייה, תביעת אבהות; היא טענה כי בנה דניאל הוא בנו של הנסיך. לאחר בדיקת דם שנעשתה הדבר התברר כלא נכון.
סדר הירושה
רווקותו ארוכת השנים של הנסיך והיעדר בן במסגרת נישואין עד לידת בנו ב-2014, הביאה למשבר חוקתי במונקו. עד שנת 2002 חוקת מונקו קבעה כי רק נסיך יכול לרשת את הכתר. ב-2 באפריל 2002 נחקק חוק הנסיך 1.249 אשר קבע כי בהיעדר בן חוקי לנסיך, יעבור הכתר לקרוב משפחתו (או קרובת משפחתו) בהתאם לעיקרון העדפת הבן הבכור. חוק זה נכנס לתוקפו באוקטובר 2005 לאחר שאושר על ידי צרפת (בהתאם להסכם בין המדינות משנת 2002). בעקבות שינוי חקיקה זה, אחותו של הנסיך, קרוליין, נסיכת הנובר הייתה יורשת העצר עד לידת התאומים ב-2014.
ג'י. איי. ג'ו
'''ג'י. איי. ג'ו (באנגלית: G.I. Joe''') היא סדרת דמויות אקשן המיוצרת על ידי חברת הסברו (Hasbro) בארצות הברית, ונמכרת בעיצובים שונים משנות ה-60 של המאה ה-20 ועד היום בארצות הברית ובמדינות רבות בעולם. על בסיס קו צעצועים זה נוצרו לאורך השנים סדרות קומיקס, סדרות אנימציה וסרטי קולנוע. בישראל מוכר בעיקר קו הצעצועים של הסדרה משנות השמונים תחת השם "כוח המחץ".
היסטוריה
את הרעיון הגה סטנלי וסטון בהשראת ההצלחה העצומה לה זכו בובות הברבי בקרב בנות. וסטון החליט ליצור קו צעצועים דומה המיועד לבנים. יצרנית הצעצועים הסברו ראתה את הפוטנציאל הגלום ברעיון זה החליטה לשווק את קו הצעצועים. השם "GI Joe" ניתן לקו הצעצועים בהשראת סרט המלחמה מ-1945 "Story of G.I. Joe". ב-2 בפברואר 1964 יצא לשווקים קו הצעצועים הראשון של "GI Joe" עם ארבע דמויות בגודל בהשראת המראה של החיילים האמריקנים ממלחמת העולם השנייה.
מקור השם בראשי התיבות Government Issue, כלומר "מונפק על ידי הממשלה", המקבילות לעגה הצבאית "שין כף" - שימוש כללי. ראשי תיבות אלו מוטבעים על פריטים צבאיים רבים, ומסמלים פריט צבאי חסר ייחוד שניתן להחליפו בפריט אחר מאותו סוג בלי להרגיש בהבדל. השימוש בראשי התיבות .G.I ככינוי לחייל התפשט, ועם הזמן איבד את המשמעות המזלזלת, כך שכאשר חזרו המוני חיילים אמריקאים הביתה בתום מלחמת העולם השנייה ונחקק "חוק החיילים המשוחררים" שהסדיר הנחות והטבות שונות לחיילים המשוחררים (למשל, בחינוך ובדיור), זכה חוק זה לכינוי "G.I. Bill" (כלומר "חוק ה-.G.I").
לאורך השנים עבר קו הצעצועים שינויים רבים. לדוגמה, בעקבות מלחמת וייטנאם חלה צניחה בפופולריות שלו, והסברו שינתה אותו לעיצוב פחות מיליטריסטי ויותר מבוסס פנטזיה, וחיילי ה"GI Joe" שיוצרו במהלך שנות השבעים נלחמים בפולשים מהחלל.
בעקבות העלייה המשמעותית במחירי הנפט בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, עסקים רבים נאלצו לחפש דרכים חדשות לחסוך בעלויות - ובובות הג'י. איי. ג'ו הוקטנו בהדרגה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 פותח קו צעצועים חדש, בשיתוף פעולה עם חברת הקומיקס מארוול קומיקס, בשם "G.I. Joe: A Real American Hero" ושווק בישראל תחת השם "כח המחץ". הבובות הפכו ליחידת עילית של לוחמי קומנדו מארצות הברית וברית נאט"ו שנלחמת בארגון טרור בינלאומי בשם "קוברה" המנסה להשתלט על העולם. קו צעצועים זה הכיל מעל ל-500 דמויות שונות ו-250 כלי רכב, ואבזרים נלווים. לצורך קידום המכירות של קו צעצועים זה הופקו סדרה מצוירת, סרט אנימציה וסדרת קומיקס שיצאו לשווקים במקביל לקו הצעצועים.
בין השנים 2005 עד 2007 שיווקה הסברו קו צעצועים חדש בשם "GI Joe: Sigma 6". לצורך קידום המכירות של קו צעצועים זה הופקה גם סדרת אנימציה ששודרה במקביל לשיווק קו הצעצועים.
סרט לייב אקשן בשם "ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ" יצא לאקרנים במהלך שנת 2009. עתיד לצאת גם סרט המשך.
A Real American Hero (בין השנים 1983 - 1987)
הסדרה המצוירת החלה כמיני-סדרה שהופקה על ידי מארוול קומיקס ו-Sunbow Productions בעקבות ההצלחה של קו הצעצועים של הסברו. בעקבות הצלחתן של שתי המיני-סדרות הראשונות, הוחלט להפיק את סדרת האנימציה שעלתה לראשונה לשידור בארצות הברית ב-16 בספטמבר 1985. סדרת האנימציה המשיכה את עלילת המיני-סדרות. פרקי הסדרה התמקדו לרוב במאמצים של כח המחץ לסכל את תוכניותיהם הזדוניות של ארגון קוברה. משום שהסדרה נוצרה במקור על מנת למכור את קו הצעצועים, כל פרק התמקד באחת הדמויות של "כוח המחץ", וכמעט כל אחת מהדמויות זכתה לפרק שהתמקד בה. עלילת סדרת האנימציה התבססה באופן רופף על עלילת סדרת הקומיקס של מארוול.
G.I. Joe: Sigma 6 (בין השנים 2005 - 2006)
עלילת הסדרה ממשיכה באופן ישיר את עלילת שני סרטי התלת מימד בזיכיון מהשנים 2003 ו-2004 (G.I. Joe: Spy Troops ו-G.I. Joe: Valor vs. Venom), ומתרחשת בשלהי המאה ה-21. אחרי המתקפה גדולה מצד קוברה על מפקדת כוח המחץ, היחידה מחליטה לנקום. הם מצטיידים בחליפות סיגמא מיוחדות, שמספקות הגנה מלאה מפני רובי הלייזר של קוברה.
G.I. Joe: Resolute (בשנת 2009)
סדרה מצוירת שפרקיה הראשונים שודרו באינטרנט באתר Adult Swim Video ב-18 באפריל 2009. הפרקים באורך 5 דקות ומיועדים לצופים מבוגרים יותר.
טקס פרסי אוסקר ה-54
טקס פרסי אוסקר ה-54 (באנגלית: 54th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1981 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-29 במרץ 1982. הקומיקאי ג'וני קרסון הנחה את הטקס בפעם הרביעית ברציפות.
סרט הדרמה הבריטי "מרכבות האש" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי התסריט המקורי הטוב ביותר, הפסקול המקורי הטוב ביותר ועיצוב התלבושות הטוב ביותר.
סרטים נוספים אשר בלטו בטקס הם "אדומים" אשר היה מועמד ל-12 פרסים וקטף את פרסי הבמאי הטוב ביותר (וורן בייטי), שחקנית המשנה הטובה ביותר (מורין סטייפלטון) והצילום הטוב ביותר, ו"האגם המוזהב" אשר היה מועמד ל-10 פרסים וזכה בפרסי השחקן הטוב ביותר (הנרי פונדה), השחקנית הטובה ביותר (קתרין הפבורן) והתסריט המעובד הטוב ביותר.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות
width="20px"|
ביצת הנחש
ביצת הנחש (באנגלית: The Serpent's Egg; בגרמנית: Das Schlangenei; בשוודית: Ormens Ägg) הוא סרט דרמה אמריקאי מערב-גרמני בבימויו של אינגמר ברגמן ובכיכובם של דייוויד קאראדין וליב אולמן, אשר יצא לאקרנים ב-1977.
עלילת הסרט מתרחשת בשנות ה-20 בברלין, על רקע תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה וחתימת הסכם ורסאי. אבל רוזנברג, אלכוהוליסט המתפרנס למחייתו כאמן טרפז בקרקס, נקלע לקנוניית רציחות קטלנית של ניסויים לא חוקיים בבני אדם אשר מובילה את אחיו, מקס, להתאבד.
עלילה
העלילה נפתחת בברלין, רפובליקת ויימאר, בשלהי שנת 1923. תושבי העיר שרויים תחת עוני קשה, והאינפלציה כה גבוהה עד שחפיסת סיגריות עולה כארבעה מיליארד מארקים. אבל רוזנברג, אזרח אמריקאי ממוצא יהודי אשר הפך לאלכוהוליסט ומובטל בחודשים האחרונים לאחר שעזב את הקרקס בו עבד כאמן טרפז, מבלה כעת את ימיו בשתיית משקאות חריפים כדי להתמודד עם האווירה המנוכרת והקודרת של גרמניה לאחר תבוסתה במלחמת העולם הראשונה. הסרט נפתח עם שובו לביתו באחד הלילות, כאשר הוא מגלה שאחיו, מקס, התאבד באמצעות ירייה בראשו.
למחרת בבוקר מגיע רוזנברג לתחנת המשטרה ונפגש עם המפקח באוור, המתשאל אותו בנוגע למותו הטרגי של אחיו. בצאתו מהמקום הוא נתקל בהולינגר, בעל הקרקס בו עבד ומעסיקו לשעבר, המזמין אותו להתלוות אליו לארוחת צהריים. השניים משוחחים על המצב בגרמניה ועל האשמה הרבה המופנית כלפי היהודים. רוזנברג אינו מגלה כעס רב למשמע הדבר, והלכה למעשה חושף סימפתיה מעטה מאוד כלפי אנשים מכל סוג, יהודים או לא. לטענתו, היהודים אינם צריכים לקבל יחס מיוחד ואם הם נכנסו לצרות הרי שזה קרה מפני שהתנהגו בטיפשות.
שתייתו הבלתי פוסקת נמשכת לתוך הלילה, ובאחת מסמטאות העיר הוא חוזה בכיתת פרייקור קטנה המענישה אזרחים באלימות בזמן שמספר שוטרים חולפים על פניהם מבלי לעשות דבר. החיילים באים לרדוף אחריו אך הוא מצליח להימלט לפאב קרוב, ולבסוף שב לדירתה של מנואלה. הוא מספר לה על המכר הוותיק שפגש, האנס, אשר לדבריו היה ילד תמוה, ובמקרה אחד אף תפס חתול וחתך אותו בעודו בחיים כדי לצפות בלבו הפועם.
עם אור השחר מתעוררים שניהם ומנואלה מתחילה להכין את עצמה לקראת עבודתה החדשה במשרד לייבוא וייצוא של סחורות. לאחר שהיא עוזבת מחטט רוזנברג בין חפציה עד שהוא מוצא את מקום המחבוא של חסכונותיה, אותם הוא גונב לעיניה של גברת הולה, בעלת ביתם. הלה מבקשת לשוחח עמו לפני שהוא יוצא לדרכו, וגובה ממנו שלושה דולרים עבור דמי השכירות.
בשובו לדירתו הוא פוגש את באוור, מפקח המשטרה, המבקש ממנו להתלוות עמו לחדר המתים בתואנה כי הוא נדרש לזהות את גופתו של אחיו, אולם עם הגעתם למקום חושף בפניו המפקח מספר גופות אחרות של אישים לא מוכרים, אשר הותקפו או הוחזקו תחת עינויים כלשהם. במענה לשאלותיו המבולבלות, מסביר לו באוור כי שבעה מקרי רצח מסתוריים התרחשו בחודש האחרון בסביבתם הקרובה שלו ושל אחיו.
הוא מתעקש לקחת את רוזנברג עמו לתחנת המשטרה כדי לגבות ממנו עדות נוספת, אך עם הגעתם נתקף הלה בהתמוטטות עצבים ומנסה להימלט מהמקום. השוטרים מצליחים לתפסו והוא מתעורר בתא המעצר כעבור מספר שעות, כאשר מנואלה מגיעה לשחררו.
חזרה בדירתה מתלוננת גברת הולה, בעלת ביתה, על אופיו היהיר והבלתי אמין של רוזנברג, ודורשת כי יעזוב את המקום לאלתר. מנואלה מתפרצת עליה בכעס ומאיימת לעזוב בעצמה, אך לא לפני שהיא דורשת בתקיפות שתחזיר את דמי השכירות ששילמו לה. גברת הולה מוסרת לידיה כמה מיליארדי רייכסמארקים, לאחר שלדבריה, המירה אליהם את הדולרים שקיבלה. השניים מתחילים לאסוף את חפציהם, אז מתוודה מנואלה שעבודתה החדשה היא, הלכה למעשה, זונה בבית בושת יוקרתי.
רוזנברג גומר אומר בדעתו לראות את הדבר במו בעיניו, ולמחרת יוצא לדרך בעקבותיה ללא ידיעתה. תחילה מגיעה מנואלה לכנסייה המקומית ומתחננת בפני הכומר שיעניק לה מחילה, בטרם היא ממשיכה לדירה חדשה ולא מוכרת. רוזנברג מתגלה בפניה וחוקר אותה לפשר המקום, והיא מודה שהדירה עתידה להפוך למקום מגוריהם החדש, זאת לאחר ששכרה אותה מחבר ילדותו, האנס, עמו שכבה מספר פעמים.
מדוכדך, עוזב רוזנברג את המקום למועדון הלילה בו עובדת מנואלה ומשתכר לאיטו, כאשר לפתע פורצת פנימה כיתת פרייקור. החיילים מכים למוות את סולומון, בעל המועדון וחברו הטוב, ומציתים את המקום.
בימים הבאים מתחיל רוזנברג לעבוד בעבודה משרדית חדשה במרפאה מקומית, אותה הוא מקבל בעזרתו של האנס, אולם מגלה במהרה שנפל למלכודת של שגרה קפקאית, ולא חולף זמן רב בטרם הוא מאבד את דעתו לחלוטין. בלילותיו הוא נוהג להוציא את עצביו על מנואלה ולעזוב את ביתם העירה כדי להשתכר.
לילה אחד מגיע רוזנברג לבית בושת מקומי וצופה בלקוח כהה עור אשר אינו מצליח, לאחר שהשניים מתערבים על כך, להגיע לזקפה ולשכב עם אחת הזונות. בצאתו מהמקום הוא צופה בתושבים חותכים נתחים מגווייתו של סוס מפאת הרעב הקשה השורר בעיר, ובשובו לביתו הוא מוצא את גופתה של מנואלה, אשר מתה בנסיבות לא ברורות.
למחרת שב רוזנברג למקום עבודתו ומתעמת עם הממונה עליו, המסרב לחשוף בפניו את מטרותיו האמיתיות ואף מפגין את נכונותו למות עבורן. הוא מצליח להכניע אותו ולקחת ממנו צרור מפתחות, המוביל אותו לאחד החדרים במקום, בו הוא נתקל בחבר ילדותו, האנס.
האנס חושף בפניו כי במהלך החודשים האחרונים התמקדה מרפאתו בעריכת ניסויים בבני אדם, אותם ביצעה על תושבי העיר העניים עבור תמורה כספית. הוא מדליק את מקרן הקולנוע ומציג כמה סרטים קצרים המתעדים אותם.
בניסוי הראשון נראית אישה אלמונית אשר נכלאה בחדר עם תינוק שספג פגיעה מוחית ובכה ללא הפסקה במשך שעות, כנגד כל מאמציה להרגיעו, עד שלאחר כמה ימים חנקה אותו למוות בעזרת כרית. אדם נוסף נראה מתעורר, לאחר שננעל במשך שבוע בתא כה צפוף עד שלא הצליח לזוז בשום צורה, ועם חילוצו איבד כל מודעות כלפי סביבתו.
בתגובה למבטו התוהה מציג האנס את הנסיין האחרון, אדם צעיר שקיבל זריקה של חומר בשם טנטוקסין אשר עורר בו צער בלתי נשלט והוביל אותו להתאבד. אותו חומר, לדבריו, ניתן גם לאחיו של אבל, מקס, אשר עבד במרפאה והתעקש להשתתף בניסויים, דבר שגרם לו להתאבד ימים ספורים לאחר מכן.
גם הוא ומנואלה השתתפו באחד הניסויים ללא ידיעתם, מגלה לו האנס, ונחשפו לגז אשר גרם להם לאבד את דעתם במהלך שהותם בדירתו. המונולוג מסתיים בחזיון נבואי על הפוטש של היטלר במרתף הבירה ועתידה הלא-רחוק של גרמניה, בטרם בולע האנס כמוסת ציאניד ומתאבד מספר שניות קודם להגעת המשטרה למקום.
תסריט
תהליך כתיבת התסריט של הסרט התרחש במהלך השנים 1976–1977, על רקע מאבק משפטי מתיש אליו נקלע הבמאי, אינגמר ברגמן, כנגד רשויות המס בארץ מוצאו, שוודיה. לאחר שנעצר לאור יום בידי שוטרים סמויים אל מול עמיתיו לעבודה חווה התמוטטות עצבים קשה ושקע במשבר נפשי ארוך, אשר הובילו אותו לעזוב את ארצו לטובת גרמניה המערבית. ביצת הנחש, אפוא, נחשב לסרט הגרמני הראשון שביים.
מקורו של הבסיס לסיפור המביא את אבל ומנואלה לברלין הוא רעיון ישן עליו חשב ברגמן שנים רבות קודם לכן: שני אמני טרפז אשר הופכים למחוסרי עבודה לאחר שהשותף השלישי בקבוצתם מוצא את מותו בטרם עת.
רעיון נוסף שהוביל ליצירת דמותו של הנס ורגרוס התהווה במחשבתו של ברגמן ב-1966, בעקבות קטע קצר שכתב ביומנו אשר עסק במציצנות:. הטקסט ממשיך להרחיב אודות הדמות האלמונית ואף מתאר את התאבדותה, בצורה דומה לרגעיו האחרונים של הנס, אשר בלע גלולת ציאניד כאשר הוא מחזיק בידיו מראה ונורה כך שיוכל לצפות בעצמו מת.
שמו של הסרט נגזר משורה הנאמרת בידי דמותו של ברוטוס במחזה יוליוס קיסר של שייקספיר: ; המשמעות מועברת באחת הסצנות האחרונות של הסרט, כאשר הנס ורגרוס מתאר את חזונו כלפי עתידה של גרמניה מספר שניות לפני שהוא מתאבד,.
ליהוק
ברגמן טס לארצות הברית עם אשתו דאז כדי למצוא שחקן מתאים עבור דמותו של אבל רוזנברג. תחילה נפגש עם דסטין הופמן, אך לאחר שהלה למד את התסריט לעומק סירב לקבל את התפקיד על עצמו מאחר שהרגיש כי אינו מתאים עבורו. בהמשך נפגש ברגמן גם עם רוברט רדפורד, אשר לא ראה את עצמו מגלם, וכן עם פיטר פאלק, שגילה עניין בתפקיד אך סירב לקבל אותו מסיבות לא ידועות.
על אף כל הסירובים בהם נתקל המשיך ברגמן בחיפושיו. השחקן האחרון עמו נפגש בארצות הברית היה ריצ'רד האריס אשר הסכים לקבל על עצמו את התפקיד, אולם כאשר הגיע למינכן שלח ברגמן את אחד מעוזריו, הרולד ניבנזאהל, לפגוש אותו במקומו, מאחר שנאלץ להשתתף בטקס הענקה של פרס גתה. האריס נעלב מכך שלא הגיע לפגשו בשדה התעופה בעצמו ועזב ללונדון. ברגמן טס אחריו והצליח לשכנעו לחזור, אולם למחרת היום התקשר אליו מפיק הסרט, דינו דה-לורנטיס, עם חדשות רעות בפיו: האריס לקה בדלקת ריאות חמורה בעקבות שהותו הארוכה במיכל מים כחלק מצילומי סרטו האחרון, , ונזקק לתהליך החלמה ארוך.
לבסוף העלה לורנטיס את הרעיון כי ישתמשו בשחקן דייוויד קאראדין עבור דמותו של רוזנברג, וברגמן גמר אומר בדעתו לצפות בסרטו האחרון,, ממנו התרשם עמוקות. כעבור יומיים נחת קאראדין במינכן, אולם החל להפגין התנהגות משונה ומרוחקת עם פגישתם הראשונה אשר הותירה על ברגמן רושם רע. כמו כן היה מנומנם ועייף באופן תמידי, ונהג להירדם במקומות שונים בסט הצילומים.
ביקורת
אתר האינטרנט Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון שלילי של 20% מתוך סיכום של עשרים ביקורות, עם ניקוד ממוצע של כ-4.8, על אף שצוות המבקרים שלו נמנע ממסירת קונצנזוס כללי לגביו בדומה למנהגו עם סרטים אחרים.
מבקר הקולנוע רוג'ר אברט כינה את הסרט בתור, וסירב להכיר בו כהצהרה נוקבת או כיצירת אמנות שלמה. ברגמן נכשל, לדבריו, לתפוש את רוח התקופה האותנטית של גרמניה ב-1923, והסרט מוכיח באופן ברור כי אינו מכיר את ההיסטוריה של אותה העת כראוי. מעבר לכך, אין לסרט, וכאשר מנסה ברגמן ליצור כאלו, הוא רק מזכיר לצופים את סרטיו האחרים, בהם עשה זאת בצורה מוצלחת יותר.
עימראן ח'אן מכתב העת פופמטרס כינה את הסרט בדרכו של ברגמן כבמאי, והמליץ לקהל הצופים לראות את הסרט רק כדי. כמו כן שיבח את יכולות המשחק של ליב אולמן, על אף שבעיניו נראתה לכודה מדי בתוך מגבלות הסרט. בכל הנוגע לקאראדין, השחקן הראשי, הביע את אכזבתו הרבה, ותיאר אותו כחסר רגשות ובעל הבעה ריקה או. לדבריו הסתיים הסרט בצורה אכזרית, אך בעת ובעונה אחת נותר נאמן לסגנונו של ברגמן, כך שהשאיר אחריו מעין רגיעה מוזרה ושלווה אשר העניקה מנוח לכל הרעש שהגיע לפניה.
נגזרת כיוונית
במתמטיקה, הנגזרת הכיוונית היא ערך המייצג את קצב השינוי של פונקציה רבת משתנים בכיוון של וקטור נתון. לכן זוהי הכללה של נגזרת חלקית, שבה הכיוון הוא תמיד במקביל לאחד מהצירים הראשיים.
הגדרה
הנגזרת הכיוונית של פונקציה סקלרית לאורך וקטור  היא הפונקציה המוגדרת על ידי הגבול
אם הפונקציה היא דיפרנציאבילית, ניתן לכתוב אותה בעזרת הגרדיאנט \nabla(f) של f באמצעות
כאשר \cdot מציין מכפלה סקלרית. בכל נקודה p, הנגזרת הכיוונית של f מייצגת את קצב השינוי של f לאורך \vec{v} בנקודה p.
יש לשים לב שעבור חישוב נגזרת כיוונית על ידי גבול, אין צורך לנרמל את הווקטור, אך נרמול הווקטור (כלומר - ), הכרחי עבור חישוב בעזרת הגרדיאנט.
רדוקציוניזם
רדוקציוניזם, כמונח בפילוסופיה, מתאר מספר תאוריות הגורסות, כי טבעם של דברים מורכבים יכול תמיד להצטמצם (או להיות מוסבר) לרעיונות בסיסיים או פשוטים יותר. הדבר אמור לגבי עצמים, תופעות, הסברים, תאוריות ומשמעויות.
הניגוד לרעיונות הרדוקציוניזם הוא ההוליזם.
תרמוקלינה
תרמוקלינה (באנגלית: Thermocline) או מטלימניון (Metalimnion) היא שכבה דקה אך ברורה בגופי מים כמו אגמים ואוקיינוסים שבה השינוי בטמפרטורה ככל שמעמיקים מהיר יותר מזה שבשכבות שמעליה או מתחתיה. באוקיינוס, תרמוקלינה היא הגבול בין השכבה העליונה המתערבלת בהשפעת הרוחות לבין השכבה הרגועה של המים העמוקים. בהתאם למשתנים כמו גובה קו רוחב, עונות השנה ומידת הערבול על ידי רוחות, תרמוקלינה עשויה להיות שכבה יציבה המאפיינת לאורך זמן את גוף המים בו היא נוצרת או להיווצר ארעית כתגובה לתופעות כמו חימום וקירור המים בפני השטח כתוצאה מהפרשי הטמפרטורות בין היום ללילה. גורמים המשפיעים על עומק ועובי התרמוקלינה כוללים שינויי אקלים עונתיים וגובה קו הרוחב, כמו גם גורמים סביבתיים מקומיים כמו זרמים וגאות ושפל.
אוקיינוסים
אנרגיית החום מקרינה קצרת גל של השמש נספגת בסנטימטרים הראשונים של פני השטח של האוקיינוסים, המתחממים במהלך היום ומתקררים במהלך הלילה (כאשר נמסרת אנרגיית חום מהמים לאטמוספירה בצורת קרינה ארוכת גל). גלים מערבבים את מי השטח החמים ומסיעים אותם אל עבר המים העמוקים הקרים עד לעומק של כ-100 מטרים תוך ערבול גושי מים, בתלות בעוצמת הרוחות והזרמים. החום ממימי השטח אובד למי העומק ויש ירידה חדה של הטמפרטורה עם העומק. מתחת לשכבה מעורבלת זו אין שינויים חדים בטמפרטורה והירידה בטמפרטורה עם העומק נשארת יחסית קבועה עד לקרקעית (4°C).
עובי התרמוקלינה ועומקה משתנים מאזור לאזור. באזורים הטרופים התרמוקלינה קבועה למחצה, ואילו באזורים הממוזגים התרמוקלינה משתנה (מעמיקה בקיץ). בקטבים, שבהם הטמפרטורה כמעט שאינה משתנה עם העומק, התרמוקלינה רדודה מאוד או לא קיימת. באוקיינוס הפתוח מאופיינת התרמוקלינה בגרדיאנט מהירות קול שלילי, מאפיין בעל חשיבות בלוחמה תת-ימית בשל יכולת החזרת שידורי סונאר פעילים. אפקט זה מושג כתוצאה משינוי חד בצפיפות המים.
גופי מים אחרים
בגופי מים כגון אגמים וימות קיימת תרמוקלינה, הנגרמת אף היא כתוצאה מהתחממות מי השטח.
באקלים קר עשוי להופיע ערבול עד הקרקעית (turnover), כתוצאה מהיווצרות התרמוקלינה.
במהלך הקיץ מתחממים מי השטח ונוצרת שכבה חמה וקלה מעל שכבה קרה וצפופה. הערבול בין השכבות קטן מאוד בקיץ ונוצרת תרמוקלינה ברורה (מטילמינליון). השכבה העליונה (אפילמינליון) מאופיינת ביצרנות ראשונית גבוהה וכמות חמצן רבה ואילו השכבה התחתונה (היפולמינליון) ענייה בחמצן עד אנאוקסית בסוף הקיץ. בסתיו ובחורף, כאשר מי השטח מתקררים בצורה חריפה, לעיתים במהלך לילה, הם שוקעים ומעלים את מי העומק. גם הרוחות המתגברות תורמות לתהליך זה.
שיאמן איירליינס
שיאמן איירליינס (בסינית: 厦门航空, בפין-יין:  Xiàmén Hángkōng, באנגלית: Xiamen Airlines) היא חברת תעופה סינית. החברה נוסדה ב-25 ביולי 1984.
תאונות ותקריות
ב-2 באוקטובר 1990 חטף אזרח סיני שדרש מקלט מדיני בטאיוואן, מטוס בואינג 737-200 שהיה בטיסה 8301. בעת הנחיתה בגואנגג'ואו התנגש המטוס במטוס בואינג 757 של חברת צ'יינה סאות'ווסט איירליינס, 128 נספו ו-96 נצלו.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא שיאמן איירליינס באתר Airliners.net
JimJam
JimJam הוא ערוץ טלוויזיה בינלאומי לילדים בגילאי 2 עד 6 שהושק במקור באיטליה בשידורי רשת Sky Italia בשנת 2006.
הערוץ זמין ברחבי אירופה, המזרח התיכון, אסיה, אפריקה, ובישראל החל מדצמבר 2009. בדצמבר 2019 הודיעה yes כי היא מורידה את רצועת השמע בעברית של הערוץ ב-1 בינואר 2020, ומשאירה את רצועות השמע באנגלית וברוסית. באותו חודש הודיעה גם סלקום tv כי תוריד את הערוץ וב-31 בדצמבר 2019 הערוץ סיים את שידוריו בסלקום tv. ב-30 בדצמבר 2020 הערוץ עבר לאפיק 95 ב-yes.
היסטוריה
ערוץ JimJam הושק ב-1 באוקטובר 2006 באיטליה. הערוץ תוכנן להיות בינלאומי, עם תוכניות להתחיל את שידורי הערוץ בכבלים ובלוויין ברחבי אירופה, ולאחר מכן להרחיב את שידוריו לכל רחבי העולם (למעט ארצות הברית ובריטניה). בנובמבר 2007 אכן החל הערוץ לשדר גם במרכז ומזרח אירופה ובמאי 2008 הושקו שידוריו גם בהולנד ובשווייץ. עד 2010 הורחבו שידורי JimJam ל-50 רשתות שונות באירופה, המזרח התיכון, אסיה ואפריקה.
ב-1 במרץ 2018 נסגרו שידורי הערוץ בהולנד.
בישראל
בישראל משודר הערוץ החל מדצמבר 2009 ב-yes באפיק 95 (ולפני כן באפיק 41, לאחר שהחליף את ערוץ Cartoon Network ששידר באותו אפיק והורד מן האוויר) בעברית ובאנגלית (לפי בחירה) ובאפיק 223 ברוסית. יותר מאוחר הערוץ עלה ב-HOT באפיק 74 באנגלית ו-118 ברוסית.כמו כן, לאחר ששודר במשך חודשים בגרסת ערוץ מרתון בסלקום tv התווסף הערוץ לשירות עם דיבוב מלא לעברית לכל תכניו.
הערוץ עלה לראשונה במרץ 2017 בחברת yes בדיבוב מלא לעברית (הערוץ זמין גם באנגלית וברוסית) ולאחר מכן עלה בדיבוב גם לסלקום tv.
במאי 2019 עלה הערוץ גם לשירות פרטנר tv.
תוכניות
JimJam משדר תכניות לילדים בכל הגילאים, כמו גם תכניות משפחתיות באנגלית וברוסית.
להיט של שיר אחד
להיט של שיר אחד הוא שיר של המוזיקאי הישראלי סטטיק, אשר יצא לאור ב-22 בפברואר 2023, כרצועה החמישית באלבום הבכורה שלו, "לירז". כשאר שירי האלבום, את השיר כתבו והלחינו סטטיק, רון ביטון, ג'ורדי, איתי שמעוני, צמד המפיקים Triangle ודור גל הפיקו ג'ורדי ו-Triangle.
רקע וכתיבה
בראיון לכאן ב, סיפר סטטיק על השיר כי הוא "נולד בצורה מאוד מעניינת" ופירט: "הקלטתי אותו תוך כדי הליכה כשהייתי מתוסכל שאני לא מצליח להביא את אותו 'סטטיק 2.0' שאני מייחל לו. ותוך כדי הליכה אני מקליט לעצמי את הפזמון, משמיע את זה למנהל שלי כשאני חוזר לווילה - והשיר הזה בעצם התחיל את האלבום הזה. ואני חושב שאני מאוד מחובר אליו רגשית מהסיבה הזאת". השיר, לצד מספר שירים נוספים מתוך האלבום, עוסק בשברון הלב שחווה סטטיק בעקבות פרידתו מאשתו לשעבר שרית פולק. השיר כולל קו מוזיקלי המשלב בין פופ לבתים של ראפ.
נפתלי צבי יהודה ברלין
הרב נפתלי צבי יהודה ברלין, הידוע בקיצור הנצי"ב מוולוז'ין (כונה: ר' הירש לייב; כ"ט בחשוון ה'תקע"ז, 20 בנובמבר 1816 – כ"ח באב ה'תרנ"ג, 10 באוגוסט 1893) היה ראש ישיבת וולוז'ין ומגדולי התורה במזרח אירופה במאה ה-19.
נעוריו
הנצי"ב היה בנו הבכור של יעקב ברלין, שהיה סוחר ותלמיד חכם בעיר מיר. אביו היה מיוחס מצד אביו לרבי אלחנן מברלין, אשר כונה "ר' אלחנן בעל התוספות" מחמת בקיאותו הנפלאה בתורה, שהזכיר את בעלי התוספות . מצד אימו הגיע ייחוסו עד רבי מאיר אייזנשטט, מחבר שו"ת פנים מאירות. רבי שלום שבדרון סיפר כי בילדותו התקשה הנצי"ב בלימוד ואביו שקל לשולחו ללמוד מקצוע, ואז הילד בכה זמן רב עד שנפתחו בפניו שערי חכמה. יש מבני משפחת הנצי"ב המכחישים בתוקף את הסיפור, ובגרסה אחרת מספר גיסו ואחיינו רבי ברוך אפשטיין בספרו "מקור ברוך", כי במהלך התקופה שלאחר נישואי הנצי"ב היו זמנים שבהם חש תחושות יאוש, וחשב לעבור לעיסוק במסחר, אולם באותו זמן קשר קשרים תורניים עם רבי דוד לוריא, דבר שעודד את רוחו מאוד. הרד"ל אף העניק לו הסכמה לחלק הראשון של ספרו "העמק שאלה" שיצא בשנת ה'תרט"ו.
בגיל 11 החל ללמוד בישיבת וולוז'ין, ובגיל 13 וחצי לקחו ר' יצחק מוולוז'ין, ראש ישיבת וולוז'ין, כחתן לבתו ריינה-בתיה. עם נישואיו התמסר הנצי"ב להתעמקות בתורה במשך כעשרים וחמש שנים, והוא התבלט בשקידתו. בנו של הנצי"ב, הרב מאיר בר-אילן, מספר שבתחילה לא נודעה גדלותו המיוחדת של הנצי"ב עקב ענוותנותו. חליפת מכתבים בין הנצי"ב לבין הרד"ל היא זו שהעמידה את רבי יצחק מוולוז'ין על גדולתו. משנת ה'תר"ז החל להעביר שיעורים בישיבת וולוז'ין.
ראשות ישיבת וולוז'ין
בשנת ה'תרל"א נפטרה אשתו ריינה בתיה, ממנה נולד בנו ר' חיים ברלין. לאחר מותה נשא הנצי"ב את בת אחותו, בתיה מרים אפשטיין, בתו של בעל ה"ערוך השולחן", רבי יחיאל מיכל אפשטיין, שהייתה צעירה ממנו בכשלושים שנה. לזוג נולדו שני הבנים: רבי יעקב ורבי מאיר ברלין (לימים בר-אילן).
ישיבת וולוז'ין נסגרה בסופו של דבר בשל הלחץ הבלתי פוסק שהפעילו השלטונות הרוסיים על הנצי"ב. הטענה הרווחת היא שהנצי"ב החליט לסגור את הישיבה, כדי שלא ילמדו בה רוסית, אך למעשה הוא הסכים ללימוד של השפה הרוסית מחוץ לכותלי הישיבה, כפי שהוא כותב: "אם יצטרכו על פי המלכות ללמוד למודי חול גם כן, יהא בהשגחה מהרב וראשי ישראל, שיהא המורה ירא אלוהים", אולם דבר זה לא סיפק את שר החינוך הרוסי, שדרש בה'תרנ"א (1891), שעות לימוד רבות ללימודי חול, משעה 9 בבוקר ועד שעה 3 אחר הצהריים, שלא יהיו לימודים בערב, שלא ילמדו יותר מעשר שעות ביום ושכל הצוות של הישיבה יהיו בעלי דיפלומות. לדרישות אלו לא יכול היה הנצי"ב להסכים, והישיבה נסגרה.
עם סגירת הישיבה בשבט ה'תרנ"ב (פברואר 1892) גורשו גם ראשיה מהאזור. סגירת הישיבה, בה השקיע את כל כוחותיו במשך 38 שנים, הרעה את בריאותו, כמו גם הדאגה מהחובות על סך 9,000 רובל שהותירה. מצבו הגיע עד לשיתוק. בריאותו הירודה מנעה ממנו להגשים את חלומו לעלות לארץ ישראל. כעבור כשנה וחצי, בבוקר ביום חמישי כ"ח באב ה'תרנ"ג (10 באוגוסט 1893) נפטר בהיותו בוורשה. הוא נקבר למחרת בבית הקברות היהודי בוורשה. מאוחר יותר נקבר לצדו בעל נכדתו ר' חיים סולובייצ'יק.
בנו ר' חיים ברלין שימש כרבה של מוסקבה וכשעלה לארץ ישראל לאחר פטירת אביו היה לרבה של קהילת הפרושים בירושלים לאחר פטירת ר' שמואל סלנט, ואילו בנו הרב מאיר בר-אילן, היה מדמויותיה הבולטות של הציונות הדתית וממנהיגיה. על שמו נקרא קיבוץ עין הנצי"ב ובו שלושה מעיינות על שמו, עין נפתלי, עין צבי ועין יהודה.
פעילותו בתנועת חיבת ציון
הנצי"ב רחש אהדה רבה למפעל ההתיישבות בארץ ישראל, והיה חבר פעיל בתנועת חובבי ציון. הנצי"ב היה משוכנע כי ההתעוררות לעליה לארץ ישראל נובעת מרצון השגחה עליונה לגאולת ישראל. את רעיונות אלה, המפוזרים בספריו, הביע בקיצור בשני מכתבים משנת ה'תרמ"ו ששלח לאגודות "חובבי ציון". את העובדה שבראש בניין הארץ עומדים צעירים חילונים הקביל לעליית שיבת ציון בימי עזרא, שבה בין העולים היו מחללי שבת ונשואים לנוכריות. עם זאת הוא קבע כי יישוב הארץ עצמו חייב להיות מתוך שמירה על המצוות בכלל ועל המצוות התלויות בארץ בפרט, ושאלמלא כן כל מפעל ההתיישבות איננו ראוי.
אם אמנם לא חשב בתחילה הנצי"ב לפעול במסגרת התנועה, בשל עומס עבודת הישיבה, נמשך אט אט לתוך פעילות התנועה, עד שנבחר בועידת דרוסקניק (ה'תרמ"ז) לאחר משלושת "הגבאים היועצים" להנהגת התנועה. בשלהי השנה הוציאו מכתב חוזר לכל רבני הקהילות בעניין העמדת קופות צדקה לשם איסוף כספים ליישוב ארץ ישראל. מתוקף תפקידו פעל הנצי"ב להחדרת ערכי הדת בתנועה . במכתביו קבל על "תקלות" שאבחן בפעילות התנועה, ולא אחת עורר את זעמם של מנהיגי התנועה החילונים. למשל, כאשר רצו להעמיד בראש התנועה את יהודה לייב פינסקר התנגד נמרצות בשל ריחוקו מהדת. בייחוד סערה רוחו בעקבות השמועות שנפוצו על התנהגותם החילונית של חלוצי ביל"ו מתיישבי גדרה. הנצי"ב דרש לפעול באמצעים נגדם, עד כדי הוצאתם מהמקום. לבסוף, חזר בו מדרישה זו.
בוועידת "חובבי ציון" בוילנא בשנת ה'תרמ"ט, נבחר שוב לגבאי-יועץ. בראשית ה'תרנ"א קרא במאמרו "אחרית כבראשית" להתגייס לעבודת היישוב "אם בפעולה חומרית, בעבודת האדמה או בחרושת המעשה או במסחר, אם בפעולה רוחנית, היינו הדפסת ספרים מועילים לעניין הנשגב". כמו כן הדגיש את מחויבותם של גדולי ישראל לתהליך שיבת ציון.
כל פעילותו ב"חיבת ציון" התנהלה כולה מחוץ לכותלי הישיבה, כי הישיבה הייתה בעיניו קודש ללימוד תורה בלבד. לא לחינם הוקמו אגודות סתרים של חיבת ציון בישיבה שלו. הראשונה בשם "נס ציונה" שנוסדה בה'תרמ"ה (1885) שלא בידיעתו ונסגרה לאחר שהמשטרה גילתה אותה, והשנייה בשם "נצח ישראל" שנוסדה בה'תר"ן (1890) בידיעתו.
עמדות אחרות בענייני השעה
הנצי"ב הדגיש את חשיבות האחדות, ויצא נגד הרבנים שקראו להקים קהילות נפרדות, כפי שנעשה בהונגריה ובגרמניה. כאשר ביקשו מנהיגים אורתודוקסיים לקדם רעיון זה גם בגליציה הוא כתב כי עצתם "קשה כחרבות לגוף האומה ולקיומה".
שיטתו בלימוד תורה
בהקדמותיו הארוכות לכל אחד מחלקי "העמק שאלה" פורש הנצי"ב את שיטתו בלימוד. לימוד התורה עשוי, לדבריו, משני יסודות: הקבלה (המסורת) והפלפול. (בלשונו - "אש-דת", הדת היא המסורת, והאש היא הפלפול המשתלהב). הגאונים, מתוך קרבתם לתקופת התלמוד "כל דבריהם דברי קבלה". לעומתם הראשונים נזקקו להגיע לפירושיהם מתוך היקש שכלי ופלפול. בלימודו שילב את שתי הדרכים, חתר אל יסודות הגאונים והשלימם בסברות הראשונים, אגב השוואות, ובירור עומקן של סברות והלכות בשכלו הפשטני. את יסודותיו תמך תמיד בשאלתות, בה"ג והרי"ף. השיבה לראשונים הקדומים באה אצלו מתוך הכרה ברורה, כי בדבריהם יש לחפש את המפתח להבנת ההלכה כולה.
העיון בדברי הראשונים הקדומים הביא אותו לחקר נוסחאות ולחיפוש אחריהן, ובתחום זה התגלה כבעל חוש מדעי מפתיע. בחיפושיו אחר הנוסחא המדויקת ביותר של השאילתות, רכש לעצמו כתבי יד שונים ונדירים.
יוצא דופן היה עיסוקו במקרא. בכל יום הוא לימד בישיבה את פרשת השבוע, מה שהפך לימים לפירוש "העמק דבר". לימוד זה היה לחידוש כלפי הנהוג בישיבות אז. הוא קבע כללים לפיהם ניתן להסיק דברים מהמקרא. נאמן לשיטתו המחברת את החידושים המאוחרים לטקסטים הקדומים, הסמיך את דברי חז"ל במדרשי ההלכה והאגדה אל התורה שבכתב, על ידי דקדוקים לשוניים וענייניים. בפירושו לתורה הוא מתגלה כבלשן מובהק. על חיבור זה אמר לימים בנו הרב מאיר בר-אילן:.
רעיונותיו מקוריים. בשיח על יהדות ומוסר חשוב הסברו על השם שניתן לספר בראשית - "ספר הישר", על היות האבות ישרים בדרכי העולם. בתיאור מגדל בבל הוא מציג חברה טוטליטרית, המבקשת להקים מגדל על מנת לאפשר תצפית ושליטה מהודקת על בני האדם. הוא מתאר כיצד חברה כזו תתפאר בשלום ובלכידות בתוכה, אבל למעשה תרדוף ותשפוך דמו של כל שיעז להתנגד.
כתביו
בחייו התפרסמו ספריו "העמק שאלה" על שאילתות דרב אחאי ופירושו העמק דבר על התורה ו"רנה של תורה" על שיר השירים. בנוסף, כתב שו"ת בשם "משיב דבר", וספר חידושים על הש"ס בשם "מרומי שדה" (על פי הפסוק: "ונפתלי על מרומי שדה", שופטים ה, יח) שיצאו לאור לאחר פטירתו. בניו, המוציאים לאור את השו"ת, סירבו לכתוב את תולדות אביהם בפתח הספר, מאחר שהוא ראה בסיפורי קורות רבנים ביטול תורה ועל כן "עצת היצר".
משפחתו
לנצי"ב היו חמישה ילדים.
מאשתו הראשונה ריינה-בתיה, לה נישא מעט לאחר בר המצווה שלו, נולדו לו שלשה ילדים: אשתו הראשונה נפטרה בסביבות שנת ה'תרל"ג–ה'תרל"ד, לאחר למעלה מארבעים שנות נישואין.
לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא לבתיה-מרים (נפטרה בירושלים בשנת ה'תרצ"ג), בתו של אחותו וגיסו הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין (בעל "ערוך השולחן") אשר סייעה בעדו בניהול ענייניה הכספיים של ישיבת וולוז'ין. היא נישאה לו בהיותה בת 28 חרף פער הגילאים ביניהם, בשל רצונה להינשא לתלמיד חכם העוסק בתורה . לבני הזוג שני ילדים:
הנצחתו
רחובות בערים רבות בארץ קרויים על שמו, וכן קיבוץ עין הנצי"ב, בעמק בית שאן.
דוכס קמברלנד
דוכס קמברלנד (באנגלית: Duke of Cumberland) הוא תואר אצולה המוענק לבני משפחת המלוכה הבריטית הזוטרים. התואר נקרא על שם מחוז קמברלנד שבצפון אנגליה.
היסטוריה
תואר דוכס קמברלנד הוענק לראשונה בשנת 1644 לנסיך רופרט מהריין, אחיינו של המלך צ'ארלס הראשון. במותו של הנסיך בלא יורשים בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השנייה בשנת 1689 לנסיך ג'ורג' מדנמרק, בעלה של המלכה אן. התואר בוטל עם פטירתו של הנסיך בלא יורשים בשנת 1708.
התואר הוענק בפעם השלישית בשנת 1726 לנסיך ויליאם אוגוסטוס, בנו השלישי של המלך ג'ורג' השני. הנסיך ויליאם נפטר בשנת 1765 בטרם נישא ובלא יורשים, והתואר בוטל.
התואר הוענק בפעם הרביעית בשנת 1766 (הפעם כ"דוכס קמברלנד וסטרת'רן") לנסיך הנרי פרדריק, בנו השלישי של פרדריק, נסיך ויילס ונכדו של המלך ג'ורג' השני. הנסיך הנרי נפטר בשנת 1790 בלא יורשים במסגרת הנישואין, והתואר בוטל.
התואר הוענק בפעם החמישית כ"דוכס קמברלנד וטֶוויוֹטדייל" בשנת 1799 לארנסט אוגוסטוס (לימים מלך הנובר), בנו החמישי של המלך ג'ורג' השלישי. ארנסט אוגוסט נפטר בשנת 1851 והוריש את התואר לבנו, ג'ורג', הדוכס השני מקמברלנד וטֶוויוֹטדייל. הדוכס השני נפטר בשנת 1878 והוריש את התואר במותו לארנסט אוגוסט, הדוכס השלישי מקמברלנד וטֶוויוֹטדייל. התואר נשלל מארנסט אוגוסט בשנת 1917 במסגרת חוק שלילת התארים שהעביר הפרלמנט הבריטי בשל תמיכת הדוכס השלישי בגרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
אורגזמטרון (מכשיר)
אורגזמטרון, ידוע גם בשם מרגיעון, הוא מכשיר עיסוי ידני לראש העשוי מזרועות נחושת המחוברות לידית. המכשיר מעסה ומטפל במרכזי עצבים סביב הראש ובחלקו האחורי של הצוואר, וגורם למרבית האנשים לתחושת עונג, ולפעמים אף לעור ברווז, כאשר עוברים על מרכזי עצבים על הקרקפת.
המכשיר הומצא על ידי אדם בשם דוויין לייסי, בשנת 1998. מאז חברות נוספות ייצרו מכשירים דומים,מה שהוביל לתביעות משפטיות מצד לייסי.
דב נוי
דב נוי (נוימן) (20 באוקטובר 1920 - 29 בספטמבר 2013) היה פרופסור לספרות ופולקלור אשר התמחה בחקר הספרות העממית. חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל (2002) ופרס ישראל לחקר הספרות (2004).
ביוגרפיה
נוי נולד בקולומיאה שבגליציה, פולין (בימינו חלק מאוקראינה) למשפחה ציונית. אחיו הצעיר מאיר נוי היה לימים מלחין ומוזיקולוג ישראלי. למד בחדר, בילדותו קיבל חינוך עברי מפי המשורר שמשון מלצר, ולאחר מכן למד בגימנסיה פולנית. הוא שאף ללמוד רפואה, אולם כשראה את האנטישמיות ששררה אז בלבוב, החליט ב-1938 ללמוד בארץ ישראל ועלה אליה (בני משפחתו, פרט לו ולאחיו, נספו בשואה). הוא למד באוניברסיטה העברית תלמוד, תולדות עם ישראל ומקרא. בשנים 1941–1945, בעת מלחמת העולם השנייה, שירת בצבא הבריטי בחיל ההנדסה המלכותי. לאחר מכן עשה תואר שני באוניברסיטה העברית, וב-1947 שימש כמורה במחנות המעצר בקפריסין והפעיל שם גם פעולות תרבות. בשנים 1949–1952 ערך ביחד עם שמשון מלצר את השבועון "דבר לילדים", וכן היה חבר מערכת "דבר". בשנים 1952–1954 למד פולקלור, ספרות השוואתית ואנתרופולוגיה באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת אינדיאנה, בעזרת מלגה מטעם ממשלת ארצות הברית. עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטת אינדיאנה, בהנחיית סטית תומפסון, עסקה בספרות התלמודית ("Motif-Index of Talmudic-Midrashic Literature").
לאחר שובו לישראל ב-1954, החל ללמד בחוג לספרות עברית ובחוג ליידיש באוניברסיטה העברית ולאחר מכן גם באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטאות אחרות בישראל ובחו"ל, בעיקר בנושאי אגדות, סיפורי עם ופולקלור עממי. כמו כן, הרצה ברדיו בנושאי מחקריו. במקביל, החל לאסוף ולתעד סיפורי עם ומסורות שהביאו אתם העולים החדשים מכל העדות, הן אלה שבאו מאירופה והן אלה שהגיעו ממדינות ערב. הוא הקים לשם כך בחיפה ב-1955 את "ארכיון הסיפור העממי בישראל" (אסע"י) (המצוי כיום באוניברסיטת חיפה; ב-2011 נקרא על שמו), שבו מתועדים כיום קרוב ל-24,000 סיפורים. הוא ניהל בעיר במשך שנים רבות את המוזיאון לאתנולוגיה ולפולקלור וכן הקים באוניברסיטה העברית את "המרכז לחקר הפולקלור", כדי לתעד מסורות ומנהגים של העולים וותיקי הארץ.
נוי כתב וערך כ-60 ספרים, שעוסקים בחקר סיפורי העם בעולם היהודי והלא-יהודי ובעדות ישראל השונות, כולל אגדות וסיפורים מהתלמוד והמדרש. מחקריו הקנו לו שם עולמי בחקר הפולקלור והספרות העממית, והוא נחשב אחד מבכירי חוקרי סיפורי העם היהודיים והעבריים.
בנישואיו השניים היה נשוי לד"ר תמר נוי לבית יזרעאלי עד פטירתה בקיץ 1997. אב לשלושה בנים: יזהר נוי, עמוס נוי, חוקר פולקלור כמו אביו, עיתונאי ואיש היי-טק בעברו, וחיים נוי, פרופסור חבר וראש בית הספר לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן.
הוא נפטר בשנת 2013.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה של כתביו:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
אדם ג'מילי
אדם אחמד ג'מילי (באנגלית: Adam Ahmed Gemili, בפרסית: آدام جمیلی; נולד ב-6 באוקטובר 1993) הוא אתלט בריטי, אלוף אירופה (ציריך 2014) בריצת 200 מטר, אלוף עולם (לונדון 2017), 3 פעמים ברציפות אלוף אירופה (ציריך 2014, אמסטרדם 2016 וברלין 2018), ושותף לשיא אירופה בריצת שליחים 4X100 מטר.
קריירה
ג'מילי נולד וגדל בלונדון. הוא ממוצא איראני ומרוקאי.