cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דבלינאים
כתיבת הספר והוצאתו לאור
ב-1914 נמצא מי שיוציא לאור את דבלינאים: המו"ל גרנט ריצ'רד, שמשך ידו מהספר מספר שנים קודם לכן, הסכים לפרסמו. הספר יצא לאור ביוני, וזכה לביקורות חיוביות. בניגוד לאזהרת עורכי הדין, לא הוגשו כל תביעות שהן בגין הספר.
שמות הסיפורים
דבלינאים כולל חמישה עשר סיפורים. בספטמבר 1905 שלח ג'ויס מכתב לאחיו סטניסלאוס בו פירט את סדר הסיפורים בקובץ:
ג'ויס מציין במכתבו רק עשרה סיפורים בשמם. שני הסיפורים הנוספים אותם הזכיר ללא שמם הם "ערבי" ו"חסד אלוהים", שהושלמו רק באוקטובר 1905. שלושת הסיפורים שלא אוזכרו הם "שני עגבנים", "עב קטנה" ו"המתים" שנכתבו רק בשנים 1906–1907.
תאוריה ביקורתית
תיאוריה ביקורתית (קיצור של המושגים: תאוריה ביקורתית של החברה או תאוריה חברתית ביקורתית, באנגלית: Critical theory או Critical sociology) היא מושג בסוציולוגיה ובפילוסופיה, אשר נעשה בו שימוש על ידי אסכולת פרנקפורט, הרשת החברתית והאינטלקטואלית שלהם, ואלה שהושפעו מהם באופן אינטלקטואלי, על מנת לתאר את עבודתם שלהם, המוכוונת לעבר שינוי חברתי רדיקלי, ולשם הבחנה מתאוריה מסורתית, כלומר תאוריה במובן הפוזיטיביסטי, המדעי, או התצפיתי הטהור. בספרות, בביקורת הספרות ובלימודי התרבות, "תאוריה ביקורתית" משמשת במובן אחר – תאוריה המשמשת לביקורת.
המושג תאוריה ביקורתית, במובן הסוציולוגי, הפילוסופי או במובן הלא ספרותי, מאגד כיום בצורה רופפת סוגים שונים של עבודות, כגון אלו של אסכולת פרנקפורט, מישל פוקו, פייר בורדייה, ושל התאוריה הפמיניסטית. המשותף לעבודות אלה הוא עניינן בביקורת על שליטה, באינטרס בשחרור, ובמיזוג בין ניתוח סוציולוגי-תרבותי, הסבר, ופירוש יחד עם ביקורת סוציולוגית־תרבותית; בין הוגים הבולטים של התיאוריה ניתן למנות גם את מקס הורקהיימר, ולטר בנימין, תיאודור אדורנו, הרברט מרקוזה ויורגן הברמאס.
היסטוריה
התאורטיקנים הביקורתיים הראשונים היו מרקסיסטיים, וייתכן שהם בחרו בשם תאוריה ביקורתית של החברה כדי להימנע מהמשמעויות הפוליטיות השנויות במחלוקת של המונח מרקסיזם. יחד עם זאת היו סיבות חשובות אחרות לבחירה בשם זה. ראשית, הם קשרו את עצמם במפורש לפילוסופיה הביקורתית של עמנואל קאנט, שבמסגרתה המונח ביקורת, ציין התבוננות פילוסופית במגבלות של טענות שנטענו עבור סוגים מסוימים של ידע, כמו גם קשר ישיר בין ביקורת שכזו והדגשת העצמאות המוסרית. בהקשר אינטלקטואלי, המוגדר באמצעות פוזיטיביזם דוגמטי וסיינטיזם מחד, וסוציאליזם מדעי דוגמטי מאידך, תאוריה ביקורתית התכוונה לשקם באמצעות גישה פילוסופית ביקורתית את האפשרות לשינוי מהפכני, אפשרות שבאותה התקופה נראתה להוגים מסוימים בדעיכה.
שנית, בהקשר של אורתודוקסיה מרקסיסטית-לניניסטית ואורתודוקסיה סוציאל-דמוקרטית, המדגישה את המרקסיזם כסוג חדש של מדע פוזיטיבי, הוגים אלה קשרו את עצמם לאפיסטמולוגיה המשתמעת מעבודתו של קרל מרקס, שהציגה את עצמה כביקורת (כמו בחיבור של מרקס "הקפיטל: ביקורת של כלכלה פוליטית"), ברצונם להדגיש שמרקס ניסה ליצור ניתוח ביקורתי מסוג חדש המוכוון לעבר מיזוג בין תאוריה לבין עיסוק מהפכני ממשי, ולא לעבר סוג חדש של מדע פוזיטיבי. בשנות ה-60 של המאה ה-20 העלה יורגן האברמס את הדיון האפיסטמולוגי למדרגה חדשה בחיבורו "ידע ואינטרסים אנושיים", בכך שהוא זיהה את הידע הביקורתי כמבוסס על עקרונות של התבוננות עצמית ושחרור, השונים מעקרונותיהם של מדעי הטבע ומדעי האדם.
בלימודי תקשורת
התאוריות המרקסיסטיות מדגישות את זה שבתקופה המודרנית, קיימים אמצעי תקשורת רבים, אך רובם מרוכזים בידיים מצומצמות. על פי מחקרים ביקורתיים אמצעי תקשורת אלו מקדמים ערכים שמרניים, ועוסקים בקידום רעיונות התורמים לשימור הסדר הכלכלי הקיים. התקשורת משכנעת את מעמד הפועלים שהקפיטליזם טוב לו, וכך באמצעות נרמול הקפיטליזם היא בעצם פועלת למען האינטרס של מעמד בעלי ההון הנהנה מסדר כלכלי זה.
תאוריה ביקורתית אחת היא תאוריית ההגמוניה. לפי גישה זו, התקשורת שהיא אמצעי חיברות, היא חלק ממנגנוני המדינה המדכאים, אשר מצליחים לכפות את האידאולוגיה של המעמד השליט – ההגמון, ללא שימוש בכוח, על ההמון. ההמון מאמץ את סמלי הסטטוס, את האידאולוגיה והסגנון החיים מרצונו. ניתוח התקשורת מגישה זו מתמקד בטקסט ובייחוד באופן הטמעת המסרים בתוכו.
תאוריה ביקורתית נוספת היא התאוריה הכלכלית פוליטית. לפי תאוריה זו, למוסדות הכלכליים והפוליטיים אינטרס זהה והוא לשמור על הסדר החברתי הקיים. בהקשר של תקשורת, ההנחה היא שהעוצמה הכלכלית קובעת אילו דעות יושמעו בתקשורת. למשל, ישנן עדויות לכך שבשבועות האחרונים למחאת קיץ 2011 העיתונות הישראלית סיקרה אותה פחות ובאופן פחות אוהד בשל לחץ שהפעילו בעלי ארגוני התקשורת על עובדיהם. גישה זו נוטה לנתח את מבנה הבעלות והסדרים מוסדיים נוספים שמאפיינים את אמצעי התקשורת.
תאוריה ביקורתית שלישית שדנה בתקשורת היא אסכולת פרנקפורט. בהקשר של תקשורת אסכולה זו מדברת על "תודעה כוזבת" שאמצעי תקשורת יוצרים בקרב הציבור. האסכולה טוענת שתרבות ההמונים מספקת את הנאותיו המיידיות של הפרט, וכך מסיחה את דעתו מההבדלים החומריים בינו לבין המעמד השליט. היא יוצרת תודעה של שפע רב, וכך אנשים בעצם לא שמים לב לבעיה הקיימת. התקשורת מדברת על בעיות חיצוניות מחוץ למדינה, או מראה תוכניות שבהן גם החלשים ביותר בחברה מצליחים, וכך נוצרת מחשבה שכולם יכולים להצליח, ואין צורך לפנות למהפכה שמרקס חזה, בגלל מסרים שהטמיעה התקשורת.
ביקורת
הוגים רבים מבקרים את התיאוריה הביקורתית בכך שהתיאוריה תוקפת כביכול בעיות שיש בחברה, אולם אינה מציעה פתרון, דרך לשפר את המצב, או פעולה פוליטית לשינוי הקיים (התקפה זו מבוססת בין השאר על ה־"הסירוב הגדול" של מרקוזה). כלומר התיאוריה גורמת לאדם להרגיש כלפי החברה שהוא מדוכא על ידה אבל לא נותנת לאדם אמצעים לשנות את המצב ולא מבקשת מהחברה להשתנות (אלא פשוט מציינת שהיא רעה לאינדבדואל). בכך התיאוריה פשוט מציינת את הקיים בחברה ותוקפת אותם ללא שום הצעה שאמורה להועיל או לשפר את הקיים ואת החברה. לכן המבקרים טוענים שהתיאוריה היא פשוט הסתכלות שלילית על החברה והמציאות הקיימת.
סבוראים
סָבוֹרָאִים (בעלי סברא) – ובספרות התורנית רבנן סבוראי – הוא כינוים של חכמי ישיבות בבל מסוף תקופת האמוראים (סוף המאה ה-5) ועד לתקופת הגאונים (אמצע המאה ה-6 או אמצע המאה ה-7). כינוי זה מבוסס על השם "סבורא", שמופיע בתלמוד הירושלמי, מסכת קידושין, שפירושו בעל סברא, מבין דבר.
המקור הקדום ביותר המזכיר את הסבוראים, מגדיר אותם כקבוצה־תקופה ומכנה אותם בשם זה הוא אגרת רב שרירא גאון.
בשונה מקודמיהם, האמוראים, שיצרו את התלמוד, עסקו הסבוראים לא ביצירה חדשה אלא בעיקר בהסברה, הטמעה והשלמה של התלמוד. לסבוראים חלק רב בעריכת התלמוד הבבלי – ליקוט גרסאות והשוואת נוסחאות, וישנה דעה שהם אלו שסדרו את סוגיות הגמרא על יד המשנה, ויש מדבריהם שנכנסו לגוף התלמוד. בכך סיימו הסבוראים את תהליך כינוסו ועריכתו של התלמוד. מלבד זאת, לא הותירו הסבוראים אחריהם טקסט כתוב, בשונה מכל שאר תקופות ישראל, לכן הידע עליהם הוא דל ביותר.
סוגיות סבוראיות
על פי עדויותיהם של כמה מן הראשונים, בתלמוד שבידינו נטמעו כמה סוגיות סבוראיות, רובן בראשי המסכתות או בפתחם של נושאים חדשים. העיסוק הפרשני בסוגיות הללו הוא בדרך כלל באמצעות ניתוח לשוני, ולעיתים קרובות יש בו השוואה בין חלקי המסכת, והרחבה של הדיון, אך אין בו תוספות הלכתיות ועקרוניות. דוגמאות ידועות לסוגיות סבוראיות: הפתיחה למסכת קידושין (ב/א–ג/א), הפתיחה לסדר נזיקין (בבא קמא ב/א–ג/ב), סוגיית המגדף.
פסיקות סבוראיות
קיימת דעה כי חלק מהמקומות שבתלמוד בו חלוקים אמוראים, ובסוף מחלוקתם נאמר "והלכתא כרב פלוני" או "והלכתא כך וכך", פסיקה זו היא הוספה של הסבוראים.
ארנסט ויליאמסון
ארנסט קלארק ויליאמסון (באנגלית: Ernest Clarke Williamson; 24 במאי 1890 - 30 באפריל 1964) היה שוער כדורגל אנגלי.
ויליאמסון נולד בכפר מרטון שבמחוז דרהאם, והחל את הקריירה שלו במועדונים מקומיים לפני שעבר ללונדון ב-1913 והצטרף לקרוידון קומון. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בגדודי השירות של הצבא המלכותי, והשתתף כשחקן אורח במספר מועדונים כולל למעלה מ-120 משחקים עבור ארסנל. לאחר תום המלחמה הוא חתם בארסנל באופן רשמי. בעונת 1919/1920 הוא חלק את אפודת השוער עם סטיבן דאן, אך בעונה שלאחר מכן (1920/1921) הפך לשוער הראשון והשתתף ב-42 משחקים. בעונה שלאחר מכן הוא החמיץ משחק אחד בלבד.
יכולתו במדי ארסנל משכה את תשומת לבם של בוחרי השחקנים לנבחרת אנגליה, והוא היה לשחקן הראשון של ארסנל בתקופה שלאחר המלחמה שזומן לנבחרת. הוא השתתף בשני משחקי החוץ מול נבחרת שוודיה ב-21 במאי וב-24 במאי 1923. אולם, הקריירה שלו בארסנל התקרבה לקיצה; לאחר שספג 14 שערים בחמישה משחקי ליגה בעונת 1922/1923 הוא הודח מההרכב לטובת דאן, ומאוחר יותר לטובת ג'וק רובסון. ביוני 1923 הוא עבר לנוריץ' סיטי בהעברה חופשית. הוא השתתף ב-113 משחקים רשמיים במדי ארסנל, בנוסף למשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה.
הוא פרש מכדורגל ב-1925, לאחר ששיחק במועדון מהליגה השלישית הדרומית במשך שתי עונות.
נובי ויטקוב
נובי ויטקוב (באוקראינית: Новий Витків, נובי ויטקיב; בפולנית: Nowy Witków; ביידיש: וויטקעוו) הוא כפר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
האזכור הראשון של היישוב הוא משנת 1469, ובמאות ה-17 וה-18 הוחזק בידי משפחות אצולה. במאה ה-19 התפתח היישוב, ושימש כמרכז מסחרי לכפרים החקלאיים שסביבו. בשנת 1904 פרצה ביישוב שרפה גדולה, שלאחריה, נבנו בתיו מחדש.
יהודי נובי ויטקוב
האזכור הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מראשית המאה ה-18. במהלך המאה ה-19 גדלה הקהילה היהודית בכפר, אך מגמה זו באה לקצה בשנת 1904, כאשר רובם המוחלט של בתי היהודים ביישוב נשרפו, לרבות בית הכנסת. בעת הכיבוש הרוסי במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרעו ביהודי הכפר הקוזקים. בתום המלחמה, השתקמה הקהילה בסיוע הג'וינט. בין מלחמות העולם התגברה בכפר הפעילות הציונית. בשנים אלה חיו ביישוב קרוב ל-1,000 יהודים, כמחצית תושביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים ממערב פולין, אשר חלקם גורשו בידי השלטונות הסובייטיים לעומק ברית המועצות. ב-25 ביוני 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ולמחרת, העלו הגרמנים ואוקראינים מקומיים את בית הכנסת ובית המדרש בכפר באש, תוך עינוי יהודים כדי שישרפו בעצמם ספרי תורה, ואילוץ יהודי היישוב, ובהם רב הקהילה, לפרק בעצמם את קירות המבנים. בהמשך הוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד, הגבלות תנועה, החרמת דברי ערך וחובת ביצוע עבודות כפייה מחוץ ליישוב.
באוקטובר 1942 שולחו כ-160 יהודים מהיישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ. יתר יהודי היישוב הועברו בחודשים שלאחר מכן ליישובי הסביבה, וגורלם היה כגורל יתר היהודים במקומות אלו. שתי משפחות יהודיות אחרונות שנותרו בכפר נרצחו בתחילת 1943.
דיוק ניוקם 3D
דיוק ניוקם 3D (באנגלית: Duke Nukem 3D) הוא משחק ירי בגוף ראשון שנוצר בשנת 1996 על ידי חברת 3D Realms, והוא המשחק השלישי בסדרת דיוק ניוקם (אחרי דיוק ניוקם ו-דיוק ניוקם 2). זהו המשחק הראשון בסדרה שהוסב לקונסולת משחקים כלשהי (שני המשחקים הקודמים היו זמינים למחשב האישי בלבד).
עלילה
גיבור המשחק הוא "דיוק ניוקם" (Duke Nukem), שכיר חרב מאצ'ו שרירן ושוביניסט שאוהב להתעסק עם רובים ובחורות. זירת המשחק היא בלוס אנג'לס עתידנית, לאחר שחייזרים השתלטו על העיר. בהמשך המשחק מוצגים אויבים חדשים, כלי נשק חדשים, חשפניות, שלבים שונים ומגוונים ומשפטי מפתח מבדרים של דמות השחקן.
המשחק דומה לדום ומתנהל דרך עיניה של הדמות, החמושה במגוון רובים ויורה אל עבר אויבים הבאים להרגה. כלי הנשק במשחק נעים מהבעיטה, האקדח ורובה הציד המסורתיים עד למשגרי רקטות, רובי קרח ורובים מכווצים. חידוש במשחק לעומת "דום" היא היכולת לכוון עם העכבר ולנוע בזירה תלת-ממדית, כולל לגובה.
גרסאות
גרסאות המשחק למערכות הפעלה שונות ("פורט"):
טופירמאט
טופירמאט (שם מסחרי: טופמקס) היא תרופה אנטי-אפילפטית ולמניעת התקפי מיגרנה. היא התגלתה ב־1979 על ידי ברוס אליוט מריאנוף וג'וזף פ. גרדוקי בזמן שעסקו במחקר בחברת התרופות אורתו-מקניל. התרופה הונהגה בטיפול באפילפסיה החל משנת 1997. בסוף שנת 2012 אושר על ידי FDA השימוש בטופירמט בשילוב עם פנטרמין (אלפא-אלפא-דימתיל-פנילאוטילאמין) כטיפול מסייע להרזיה (כמוסות Qsymia). טיפול זה היה בשימוש קודם לכן עם הטוויית off label. מבחינה כימית טומירמאט הוא נגזרת סולפמאט של ד-פרוקטוז.
התוויות
משתמשים בטופמקס כדי לטפל באפילפסיה בילדים ומבוגרים והיא שווקה במקור כנוגדת פרכוסים. אצל ילדים ההתוויה שלה היא לטיפול בתסמונת לנוקס-גסטו – הפרעה הגורמת להתקפים אפילפטיים ועיכוב התפתחותי. לעיתים קרובות משתמשים בה בטיפול במיגרנות.
פסיכיאטרים ניסו להשתמש בטופמקס כטיפול מייצב מצב רוח בהפרעה דו-קוטבית וכן כדי לבטל באמצעותה עלייה במשקל הנובעת משימוש בתרופות נגד דיכאון. בכל אופן סקירת קוקריין (Cochrane review) הגיעו למסקנה שאין מספיק הוכחות עליהן אפשר לבסס המלצות כלשהן בנוגע לשימוש בטופירמאט לטיפול בכל שלב של הפרעה דו-קוטבית. ב-2010 נקנסה חברת אורתו-מקניל ב-6.14 מיליון דולר על ידי FDA על ששיווקה טופמקס כתרופה לטיפול בבעיות פסיכיאטריות בלי שקיבלה לכך אישור וללא נתונים מבוקרים קליניים המוכיחים שטופמקס בטוחה ויעילה לטיפול במחלות פסיכיאטריות. החברה הודתה באשמה זו. חקרו את התרופה הזאת לגבי טיפול באלכוהוליזם ובהשמנת יתר במיוחד כדי להפחית אכילה כפייתית binge eating. בסוף שנת 2012 אושר על ידי FDA השימוש בטופירמט בשילוב עם פנטרמין (אלפא-אלפא-דימתיל-פנילאוטילאמין) כטיפול מסייע להרזיה.
כמו כן ניסו להשתמש בה לטיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית. מחקר ראשוני טוען שטופירמאט יעילה בטיפול באינפנטיל ספאזם. מחקר אחר ממליץ על טופירמאט כטיפול יעיל בלויקומלציה סב-חדרית אצל פגים אחרי פגיעה היפוקסית-איסכמית.
שימוש שלא בהתוויה המקורית
נמסרו דוחות קליניים שציינו תכונות מייצבות מצב רוח אך השימוש בה בתחום הזה לא הוכח כיעיל .עם זאת לפעמים ניתן לנסותו במקרים של הפרעה דו־קוטבית עמידה לטיפול. שימושים אחרים שנוסו לא בהתוויה המקורית בטופירמאט כוללים טיפול ברעד ראשוני, בולימיה, עליית לחץ תוך-גולגולתי אידיופתי, גמילה מעישון, כאב ראש מקבצי, תלות בקוקאין והפרעת אישיות גבולית.
פרמקולוגיה
מבחינה כימית טופירמאט היא חומצה סולפונית חד סוכרית קרובה לסוכר פירות, מבנה כימית די לא שגרתי עבור תרופה אנטי-אפילפטית.
מכניזם הפעולה המדויק לא ידוע אבל יש כמה תכונות התורמות ליעילות האנטי-אפילפטית והאנטי-מיגרנוטית של התרופה. למשל, חסימה של תעלות נתרן ממותגות מתח. ידוע גם כן כי התרופה מעכבת את שחרור הגולטמאט, מחזקת את פעילות החומצה גאמא-אמינו-בויטירית ומעכבת את האנהידרז הקרבוני היה רושם שהפעולה שלה כמייצבת מצב רוח מתרחשת לפני התכונות נוגדות הפרכוסים במינונים נמוכים. טופירמאט מדכא השפעת נזעי החשמל וכן התקפים מוקדיים והתקפי טוניים-קלוניים כלליים. בעוד שתרופות אנטי-אפילפטיות אחרות קושרו לאפופטוזה בבעלי חיים צעירים, הרי ניסויים בבעלי חיים הראו שטופירמאט היא התרופה האנטי-אפילפטית היחידה שאינה גורמת ל אפופטוזה בבעלי חיים צעירים במינונים הדרושים כדי ליצור אפקט אנטי-אפילפטי.
תופעות לוואי
מחקר מעקב לאחר אישור (שלב 4) שנעשה על ידי GlaxoSmithKline טוען שיש יותר תופעות לוואי קוגניטיביות כשנוטלים טופירמאט מאשר עם למוטריג'ין. במחקרים שנעשו על מתנדבים בריאים המינונים הרפואיים של טופירמאט עבור הפרעה דו-קוטבית יצרו חוסרים קוגניטיביים גדולים יותר מאשר למוטריג'ין, כולל איבוד זיכרון לטווח הקצר וקושי במציאת מילים.
להלן תופעות הלוואי שדווחו על ידי יותר מ-10% של הנבדקים במחקר קליני אחד לפחות. הרשימה מסודרת לפי השכיחות:
יש שקשרו את טופירמאט לעלייה משמעותית מבחינה סטטיסטית, להתאבדות. אולם זו אינה נחשבת לתופעה אופיינית.
תופעות הלוואי שגרמו להפסקת נטילת התרופה השכיחות ביותר היו:
באותו מחקר מדווח גם שאצל חולים מבוגרים שיש להם הפרעה דו-קוטבית I, שקיבלו כבר ליתיום או ולפרואט, תוספת הטופירמאט לא הביאה לשיפור משמעותי מבחינה סטטיסטית לעומת פלצבו, לעומת זאת נוספו תופעות הלוואי המנויות לעיל.
נתונים ראשוניים מרמזים שכמו בתרופות אנטי-אפילפטיות אחרות, גם טופירמאט מגדילה את הסיכון למומים מולדים. דבר זה חשוב במיוחד לנשים שנוטלות טופירמאט על מנת למנוע התקפי מיגרנה.
שפה שסועה
במרץ 2011 הודיע FDA לרופאים ולחולים על סיכון מוגבר לשפה שסועה אצל תינוקות שנולדו לנשים שטופלו בטופמקס בזמן ההיריון.
בעיות עיניים
FDA הודיע לרופאים שטופירמאט עלולה לגרום לקוצר ראייה חריף וגלאוקומה משנית של זווית צרה. הסימפטומים שמתחילים, בדרך כלל, החודש הראשון של נטילת התרופה כוללים ראייה מטושטשת וכאבי עיניים. הפסקת השימוש בתרופה יכולה לעצור את תהליך הרס עדשת העין ויכולה להפוך את תהליך הפגימה בראייה.
הפרעה טורדנית-כפייתית שמקורה תרופתי
לפי שני ניתוחי מקרה, טופיראמאט נחשדה כגורמת הפרעה טורדנית-כפייתית שמקורה תרופתי (Drug induced OCD).
תגובות בין תרופתיות
לטופירמאט יש הרבה מאוד תגובות בין תרופתיות. כמה מהן רשומות להלן:
בייפיאוזאורוס
בֵּייפְּיָאוֹזָאוּרוּס (שם מדעי: Beipiaosaurus) הוא סוג של דינוזאור צמחוני שחי בתור הקרטיקון, לפני 124.6 מיליון שנה מזמננו. פירוש שמו הוא "לטאת בייפיאו" (Beipiao), עיר בליאונינג שבצפון-מזרח סין. מאובניו התגלו בשנת 1999 בידי החוקר שו שינג וצוותו בתצורת יישיין.
הבייפיאוזאורוס היה דינוזאור באורך 2.2 מטרים עם ראש קטן וזרועות בעלות טפרים גדולים. היו לו נוצות קצרות שכיסו את גופו ונוצות ארוכות על גפיו. ולפני גילוי היוטירנוס הוא נחשב הגדול שבדינוזאורים מכוסי הנוצות. הפה שלו היה חסר שיניים וייתכן שהוא ניזון מעלי עצים אותם קטף בעזרת זרועותיו.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
משפחת ריבלין
היסטוריה
האדם הראשון שנשא את השם ריבלין היה שלמה זלמן ריבלין שחי במאה השמונה עשרה בעיר שקלוב. סבתו של שלמה זלמן הייתה נכדתו של רבי משה רבקש. סבו היה אליהו חסיד קרמר. בנו, אליהו פלאטקעס היה מקורב לשנאור זלמן מלאדי האדמו"ר הראשון בשושלת חסידות חב"ד והוא אבי הענף החסידי של משפחת ריבלין. חלק מצאצאיו עלו לארץ ישראל והתיישבו בקהילת חב"ד בחברון. בנו בנימין היה תלמידו של הגאון מווילנה והוא אבי הענף הפרושי של המשפחה.
נכדו של שלמה זלמן ריבלין, בן בנו בנימין, היה רבי הלל ריבלין משקלוב. הלל משקלוב עלה עם כמה מבני משפחתו לארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-19 והוא אבי הענף הירושלמי הפרושי של משפחת ריבלין.
בנו של הרב הלל ריבלין היה הרב משה ריבלין ("ר' משה מגיד"). הוא עלה לארץ ישראל לאחר מותו ושימש כמנהיג הקהילה האשכנזית בירושלים. נכדו של הרב משה ריבלין הוא יוסף (יאשע) ריבלין, מקים שכונות ירושלים. הרב יצחק אביגדור אורנשטיין (1893–1948), שהיה רב הכותל הראשון, אף הוא מצאצאי משפחת ריבלין.
בשנת 1935 ערך ההיסטוריון הסופר והעיתונאי אליעזר ריבלין את "ספר היחס למשפחת ריבלין" בספר מפורטת שושלת היוחסין של המשפחה המתחילה מ"הרב יוסף מאובן " ששרד את הגירוש מוינה בשנת ה'שי"ט (1559) והיה אבי-סבו של משה רבקש.
בשנת 2009, במלאת מאתיים שנה לעליית תלמידי הגר"א ערכה משפחת ריבלין כינוס משפחתי בעיר ירושלים.
מצאצאי משפחת ריבלין
משפחת ריבלין מונה אלפי צאצאים בישראל ובעולם. בין הריבלינים המוכרים:
המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345
המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345 של הכוחות הרוסיים המוטסים (Возду́шно-деса́нтные войска́ - ВДВ) הייתה פעילה בין השנים 1994-1998.
היחידה נקראה במקור משמר דיוויזיית הרובאים ה-105, והפכה לאחר מכן למשמר המוטס ה-105 בפרגנה (Фарғона) באוזבקיסטן סס"ר. היא תיפקדה זמן מה עם הארמייה ה-40 באפגניסטן. במהלך אותה תקופה יחידות של המשמר השתתפו בקרב על גבעה 3234.
מאוחר יותר, נסוגה היחידה לגודאותה שבאבחזיה אסס"ר (כיום אבחזיה) שבגאורגיה סס"ר, ולקחה חלק בדיכוי ההפגנות במרכז טביליסי ב-9 באפריל 1989, שנקראה הטרגדיה של 9 באפריל, וכן לקחה חלק במלחמת אבחזיה. לאחר מכן שונה שם היחידה לבסיס הצבאי ה-50, והרגימנט המוטס ה-10.
עמותת יסוד לקידום זכויות יסוד
הקמה
העמותה נוסדה על ידי עו"ד עדי שי, המכהנת כיו"ר הוועד המנהל של העמותה. העמותה נרשמה ב-20 מאי 2012 בשם המרכז לזכויות יסוד, ושינתה את שמה לאחר שנה לשם הנוכחי.
מטרות העמותה, הם: לפעול לעיגון מעמדן החוקי של זכויות היסוד במדינת ישראל לרבות קידום וליווי הליכי חקיקה בנושא, לבצע מחקרים משווים, סקרים וכן כתיבה ופרסום של ניירות עמדה שתכליתם קידום, הגנה ומימוש זכויות יסוד וערכי דמוקרטיה במדינת ישראל, ולקיים פעילות הסברתית וחינוכית שתכליתה העלאת המודעות למהותם ולחשיבותם של זכויות היסוד וערכי הדמוקרטיה ולפעול למימושם.
תוכניות העמותה מעודדות יוזמה אזרחית לקידום זכויות יסוד ודמוקרטיה ושיאן בפעילות אקטיבית כגון משפט פומבי, ניסוח הצעות חוק, יוזמות הסברתיות או גיבוש נירות עמדה השוואתיים בתחומים הרלוונטיים המותאמים לקהלי היעד בכל תוכנית.
חברי וועדת ההיגוי של העמותה הם: גב' קולט אביטל, שופט בית המשפט העליון לשעבר מר סלים ג'ובראן,עו"ד דליה טל, מר אביתר מנור, עו"ד דן מרידור, פרופ' יניב רוזנאי, פרופ' גבריאלה שלו,
פעילות חינוכית
העמותה הפעילה מאז הקמתה תוכניות חינוכיות ב-22 רשויות מקומיות מול מאות כתות וקבוצות. ב-250 בתי ספר, וכך הגיעה להיקף חשיפה של 76,000 תלמידים. לדוגמה, להלן פירוט היישובים בהם פעלה העמותה בשנים תשפ"א-תשפ"ב: רמלה, שוהם, אשקלון, הוד השרון, תל אביב-יפו, יהוד-מונוסון, אשדוד, הרצליה, גבעת שמואל, גבעת ברנר, רחובות, טמרה, ראשון לציון, כפר קרע, כעבייה, גן רווה, אור יהודה, נתניה, אורנית, פתח תקווה, חולון, נס ציונה, גבעתיים, מועצה אזורית חוף השרון. בתוכניות אלו השתתפו 11,080 תלמידים. להלן פירוט הפעילות בשנים תשפ"א-תשפ"ב לפי תוכניות ומס' בתי ספר:
הפעולות התמקדו הן בזירה הבית ספרית והן בזירה היישובית והן הותאמו לקהילה המקומית בדגש על שיח אזרחי בהתאמה למרחב הקהילתי. התוכניות אושרו על ידי משרד החינוך, כוונו על ידי אנשי אקדמיה, והונחו על ידי מורים שעברו השתלמויות של עמותת יסוד, כמפורט בהמשך, ועל ידי סטודנטים למשפטים בעלי ניסיון בהדרכת נוער.
מודל יסוד
מודל יסוד הוא תוכנית המקדמת אחריות אישית ואזרחית של ילדים ובני נוער, באמצעות הקניית ידע וכלים בתחומי זכויות יסוד, ערכי הדמוקרטיה, ספר החוקים של מדינת ישראל, מערכת המשפט, הטיעון והשכנוע, ניסוח והצגת עמדות בכתב ובעל פה. במסגרת התוכנית מפתחים אצל התלמידים שלושה צירי תוכן ומיומנות :
שיטת הפעולה היא שיעור שבועי במהלך השנה בכתת האם, או קבוצה יישובית הפועלת לאחר שעות הלימודים. המתודה החינוכית תואמת לשכבת הגיל הרלוונטית:
לבי"ס יסודי - משחוק וסדנאות שונות כגון סדנת הרוב׳ קובע, וסדנת הזכות לפרטיות.
לחטיבת הביינים - הנעה לפעולה משפטית המיועדת למיצוי זכויות והתמודדות עם סוגיות משפטית על ידי משפט מבוים או האקתון.
לבי"ס תיכון - מודל תלת שנתי מורחב לגילאי התיכון המוכר על ידי משרד החינוך כתוכנית ׳מעורבות חברתית׳. מודל יסוד זה לתיכון מקנה מיומנויות לחשיבה ביקורתית ולניהול והשתתפות בשיח ערכי ומוסרי, ומעניק כלים להתמודדות עם סוגיות חברתיות אקטואליות. בנוסף, העמותה הפעילה תוכנית לתלמידי שכבות י' טרם קבלת תעודת הזהות הראשונה. התוכנית כוללת סדרה של מפגשי הכנה לכל תלמידי הכיתה. והחלק השני הוא מופע דיבייט (ויכוח פומבי) הנערך במסגרת טקס קבלת תעודת הזהות ו על ידי תלמידי השכבה, מופע העוסק בסוגיות אזרחיות וחברתיות.
תוכנית יסוד יישובית
במרחב היישובי, בשיתוף רשויות ועיריות, יוזמת ומפעילה העמותה תוכניות של כלל הרשות המקומית המקדמות חשיבה ביקורתית, שיח על זכויות יסוד ואקטיביזם של ילדים ובני נוער. במסגרת זו פועל פרלמנט ילדים יישובי, אשר משמש כנציגות של תלמידי בתי הספר היסודיים ביישוב, ומבוסס על הזכות להשתתפות של ילדים בקבלת החלטות. בשנים תשפ"א-תשפ"ב הפעילה העמותה את הפרלמנטים בארבעה יישובים.
השתלמויות מורים
העמותה קיימה ומקיימת השתלמויות למורים, בנושא זכויות יסוד ודמוקרטיה. ראשי הפרקים המרכזיים בהשתלמויות הם מהות הדמוקרטיה, הזכות לכבוד, הזכות לפרטיות, הזכות לשוויון, וזכויות הילדים. בהשתלמות תשפ"א, למשל, השתתפו 30 משתלמים ועל צוות המרצים נמנו פרופ' יניב רוזנאי מאוניברסיטת רייכמן, עו"ד הילה גלעדי מהסנגוריה הציבורית, עו"ד עדי שי יו"ר הוועד המנהל של העמותה, גב' טובה בן ארי, אחראית על חוק זכויות התלמיד במשרד החינוך, ופרופ' דן אריאלי.
העלאת מודעות לזכויות יסוד
עו"ד עדי שי ניסחה בשיתוף עם עו"ד מתן גוטמן הצעת חוק להקמת נציבות זכויות ילדים, ואף פרסמה מאמר בעיתון הארץ הקורא להקמת נציבות זכויות הילד. מאמרים נוספים שלה דנים באלימות השוטרים, על רקע אכיפת חוק סלקטיבית בזמן משבר הקורונה, ובאי-השוויון. מאמרים אלו הם חלק ממאמץ הפעולה של העמותה להעלאת המודעות, הכוללים גם :
אוריו אל סריו
אוריו אל סריו (באיטלקית: Orio al Serio; בדיאלקט של ברגמו: Öre al Sère) היא קומונה בנפת ברגמו שבמחוז לומברדיה באיטליה, 45 קילומטר צפונית-מזרחית למילאנו וכקילומטר דרומית-מזרחית לברגמו.
היסטוריה
ממצאים שהתגלו מלמדים כי ההתיישבות האנושית בשטח של אוריו אל סריו הייתה של כמה שבטים קטנים של ליגורים, בהמשך על ידי אטרוסקים ולאחר מכן על ידי שבט הקלטים קנומני.
בימי הביניים היה שטח הכפר מושפע פחות ממאבקי הכוחות בין הגאלפים לגיבלינים מאשר בכפרים סמוכים אחרים, מצב שהביא רווחה לאוכלוסייה. עם זאת, בכפר היו מבנים שנועדו להגן עליו, כפי שמעיד המגדל שעדיין מצוי כיום במרכז ההיסטורי של הכפר.
בשטחי הכפר נמצא נמל התעופה הבינלאומי אוריו אל סריו, שהוקם ב-1938. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש נמל התעופה כאתר לנחיתות ביניים עבור הלופטוופה. בתום המלחמה החלו להניח את היסודות להפיכתו של הנמל לנמל תעופה אזרחי, תהליך שהושלם ב-1970. ב-2002 החלו להפעיל בנמל טיסות חסך (Low Cost).
בשנת 2017 נפתח בשטחים המשתייכים ליישוב, קניון "Oriocenter" הנחשב לגדול באירופה.
אתרים בעלי עניין
כנסיית רובע של סן ג'ורג'ו, שראשיתה במאה ה -16 היא אתר בעל עניין, ושופצה מספר פעמים במאות הבאות. בתחילה הוקדשה לסנטה מריה. היא מורכבת מאולם יחיד עם ארבע קפלות קטנות בכל צד ומציגה ציורים רבים, ביניהם פרסקאות של וינצ'נצו אנג'לו אורלי ואת המדונה והילד שנוצר על ידי פרנצ'סקו דזוקו. בכנסיית הקהילה יש עוגב בעל גוון משמעותי ומאפייני צליל בולטים, על אף שהוא קטן בגודלו.
בין המבנים הידועים בכפר נכלל מבנה בשם פלאצו מליאני שמקורו במאה ה-18 והוקם על ידי משפחת מליאני. המבנה מצויד בקווים מעודנים ויש בו פורטיקו עם קשתות וציורי קיר.
ביישוב שרידי מגדל שמקורו בביצורים מימי הביניים הבנוי כולו אבן בגובה 25 מטרים.
Emblem3
Emblem3 (בעברית: אמבלם3) היא להקת רגאיי-פופ אמריקאית ממדינת וושינגטון. בלהקה חברים האחים וסלי וקיטון סטרומברג. היא עלתה לראשונה לתודעה הציבורית כאשר השתתפה בעונתה השנייה של התוכנית אקס פקטור בארצות הברית. הם הוחתמו בחברת התקליטים Syco Records של המפיק סיימון קאוול ובחברת התקליטים קולומביה רקורדס. הסינגל הראשון שלהם, (Chloe (You're the One I Want, יצא ב-15 באפריל 2013, ואלבום הבכורה שלהם, Nothing to Lose, יצא ב-30 ביולי 2013.
הקמת הלהקה
דרו צ'דוויק ווסלי סטרומברג הקימו את הלהקה לראשונה כשהיו בבית הספר התיכון, שמה של הלהקה היה American Scholars. באותו הזמן, אחיו של וסלי, קיטון סטורמברג, שכיום חבר בלהקה, היה רק בן תשע ולא השתתף עימם בלהקה אך עבד על הקלטות ביתיות משלו והיה צופה בעבודתם של צ'דוויק ווסלי. וסלי סרומברג עבר להנטינגטון ביץ' אשר בקליפורניה ואילו דרו צ'אדוויק חבר אליו לאחר שסיים תיכון. קיטון סרומברג עבר גם הוא לקליפורניה, נרשם לבית ספר לאמנות בקרבת מקום והצטרף אליהם. במרתף ביתם הם יצרו את האלבום Bite Your Lip and Take It תחת השם American Scholars. לאחר שעברו על שמות רבים החליטה השלישייה לשנות את שם הלהקה לשם "Emblem3" והמשיכו להופיע באזור הנטינגטון ביץ'.
2013-היום: Nothing to Lose
ב-2 ביוני 2014, שחררה הלהקה את המיני-אלבום הראשון שלה - Songs from the Couch, Vol. I.
ב-20 ביוני 2014, הודיעה הלהקה באתר האינטרנט שלה, שחבר הלהקה דרו צ'דוויק עוזב את הלהקה לטובת קריירת סולו, וב-27 באוקטובר 2014 שחררה הלהקה מיני-אלבום חדש, הפעם ללא צ'אדיווק, בשם Forever Together.
פצירה (ציפורניים)
פצירה היא כלי שמטרתו היא שפשוף ושחיקת ציפורניים ובכך לעצבן ולמנוע התפצלותן ושבירתן. בכלי נעשה שימוש בעיקר בטיפולי מניקור ופדיקור לאחר גזירת הציפורן שבאמצעות קוצץ ציפורניים, בתהליך השיוף מסירים תאי קרטין בולטים או מיותרים מלוחית הציפורן עד לקבלת גימור חלק. פצירת ציפורניים משמשת בעיקר נשים אך לא רק.
אף על פי שהפצירה המודרנית הופיעה רק בסוף המאה ה-19, קיימות עדויות לשימוש בכלים בעלי קווי דמיון לפצירה המודרנית וזאת לאורך תקופות שונות בהיסטוריה. מקרה בולט של שימוש בפצירה עוד לפני המאה ה-19 היא של מלכת צרפת, מארי אנטואנט אשר נודעה בחיבתה לכלי דמוי פצירה אשר היה עשוי מפומיס. תפוצת השימוש בכלי גברה בקרב הנשים שהסתובבו בחצר של ארמון ורסאי.
גם נגני גיטרה משתמשים בפצירה כדי למנוע יבלות שבדרך כלל נוצרות בעקבות נגינה מרובה.
סוגי פצירות
פצירות ציפורניים עשויות מחומרים שונים, כגון קריסטל, קרמיקה, מתכת, או מתכת מצופה באבן ספיר.
מידת החספוס של הפצירה נמדדת על ידי מספר, שמציין את הגודל הממוצע של החלקיקים. טווח הערכים נע בין 60 ל-240 כך שככל שהערך עולה רמת החספוס יורדת. מידת החספוס הנפוצה לשיוף ציפורן טבעית היא 180 grit.
רובי קין
קריירה
קין נולד בדבלין, בירת אירלנד. הוא הצטרף לוולבס בתור נער ועשה את הופעתו המקצוענית הראשונה ב-1997. הוא שיחק בקבוצה שתי עונות לפני שעבר לקובנטרי סיטי ב-1999. בזמן הקדנציה שלו בוולבס הוא עשה את הופעתו הראשונה בנבחרת (ב-1998). לאחר עונה בקובנטרי, הוא נרכש על ידי אינטר מילאנו אבל הושאל ללידס יונייטד בדצמבר 2000.
השאלתו של קין נהייתה קבועה במאי 2001. אבל הבעיות הכלכליות של לידס גרמו למועדון למכור רבים משחקניו הצעירים וקין נמכר לטוטנהאם הוטספר לקראת עונת 2002/2003, שם הוא שיחק עד סוף עונת 2007/08. ב-28 ביולי 2008 חתם רובי קין ל-4 שנים במועדון הכדורגל ליברפול. כעבור חצי עונה בה הבקיע חמישה שערים בלבד ב-19 משחקי ליגה, חזר לטוטנהאם. ב-1 בפברואר 2010 הוחתם קין במועדון הסקוטי סלטיק במסגרת עסקת השאלה מטוטנהאם, אליה חזר בסיום עונת. בתחילת 2011 הושאל לווסטהאם.
ב-15 באוגוסט 2011, עבר קין לקבוצה האמריקאית לוס אנג'לס גלאקסי המשחקת בליגת ה-MLS. קין חתם על חוזה לשנתיים והעברתו הוערכה בכ-3.5 מיליון ליש"ט. ב-8 בינואר 2012, הושאל קין לחודשיים לאסטון וילה מהפריימר ליג, בזמן תקופת הפגרה של ליגת ה-MLS.
במרץ 2014 האריך קין את חוזהו בלוס אנג'לס. בשש העונות ששיחק בלוס אנג'לס גלקסי זכתה הקבוצה שלוש פעמים באליפות (2011, 2012, 2014). קין הבקיע בכל שנותיו באמריקה 104 שערים לזכות קבוצתו.
ב-4 באוגוסט 2017 חתם באתלטיקו קולקטה ההודית. ב-28 בנובמבר 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת
קין הוא שיאן ההופעות של נבחרת אירלנד בכל הזמנים, וכן הכובש המצטיין בתולדותיה, כשלזכותו 66 שערים ב-146 הופעות. קין ייצג את נבחרת אירלנד במונדיאל 2002 בו כבש שער בתוספת הזמן מול גרמניה במסגרת שלב הבתים. באותו הטורניר הודחה הנבחרת האירית בשלב שמינית הגמר. בנוסף, נכלל קין בסגל הנבחרת האירית בטורניר יורו 2012 בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים, וכן בטורניר יורו 2016 בו הודחה בשלב שמינית הגמר.
קריירת אימון
ב-26 ביוני 2023 חתם לשנתיים במכבי תל אביב.
יצחק שווייגר
הרב יצחק שווייגר (שווייגער) (תר"ט – י"ג בתשרי תרפ"ג, 5 באוקטובר 1922) היה רב קהילה ואב בית דין בעיירה טאפאלצ'אני שבסלובקיה. עמד בראש ישיבת טאפאלצ'אני במשך 50 שנה, והעמיד בה מאות תלמידים. מחבר הספר "ברכת יצחק" על חמישה חומשי תורה וענייני נישואין, מילה והספד. היה אחד הרבנים הראשונים בהונגריה שהצטרף לתנועה הציונית.
ראשית חייו
יצחק שווייגער נולד לר' משה שמואל וצולקא שוויגער, בעיירה אוהרסקי ברוד (ברודא) שבמחוז מורביה, שהייתה בזמנו חלק מהאימפריה האוסטרית ובימינו נמצאת בשטחה של צ'כיה.
עם הגעתו לגיל 13 עזב את בית הוריו, ונדד בגפו לישיבתו של הרב חיים צבי מנהיימר תלמיד החת"ם סופר, שהיה אב"ד וראש ישיבה בעיירה וערבוי. על תקופה זו, כתב בהקדמה לספרו "ברכת יצחק": "יתברך הבורא וישתבח היוצר שנתן לי שכל ובינה, בן י"ג שנה לברוח ממדינת מעהרין, ששם אין תורה, למדינת הגר והלכתי לווערבוי ולמדתי שם ג' שנים אצל הרב הגאון חו"ב נזר ישראל מו"ה חיים צבי מאננהיימער".
בהגיעו לגיל 16 התקבל ללימודים בישיבת פרשבורג המפורסמת, שם למד שש שנים מפיו של ה-"כתב סופר": "אחרי כן הלכתי לקרתא דשופריא קריית מלך רב לק"ק פרעססבורג הוא אמ"ו הגאון בעל כ"ס [כתב סופר] זצוק"ל ושם ראיתי כבוד התורה כליל בהדרו וקדושת בעל חתם סופר קדשה לשעתה וקדשה לעת"ל [לעתיד לבוא] ולא פקעה כי היא עיר שחוברה בה תורה וגדולה, כי גם הקצינים הגדולים כולם אוהבים וברורים ללמוד תורה הם ובניהם ושם שאבתי מים בחשק רב ממעייני מים חיים".
בשנת תרל"א, נשא לאישה את גיטל לינק, ביתו של הרב יחזקאל ישעיה לינק שהיה פרנס קהילת טאפאלשטאן וממנהיגי היהדות החרדית באזור. חמיו ייסד לו ישיבה בביתו, והוא החל להרביץ בה תורה ברבים בעודו בן 22 שנה בלבד: "ושם בביתם, בית ועד לחכמים, עשו לי בה"מ [בית המדרש] ללמוד וללמד תורה ברבים ישלם ה' פועלם ויהי' משכורתם שלמה".
כהונתו בטאפאלצ'אני
בשנת תר"מ, התמנה לדיין ומו"צ בבית הדין בטאפאלצ'אני, ולאחר מכן גם לאב בית דין. לצד כהונתו בבית הדין הוא המשיך להוביל את הישיבה המקומית ולהעביר בה שיעורים מדי יום. ישיבת טאפאלצ'אני הגיעה בימיו לשיא גדולתה, וקלטה לתוכה מאות תלמידים מכל אזור הונגריה וסלובקיה.
עדות על דמותו של הרב שווייגער ועל סדרי הלימוד של ישיבת טאפאלצ'אני שבראשה עמד, ניתן למצוא בכתב העת "אפיריון" שערך ד"ר שמואל מילר, תלמיד ישיבת טאפאלצ'אני בעצמו. את כתב העת הוציא מילר לאור ביושבו בארצות הברית, והוא אסופת דרושים וזיכרונות של בוגרי עולם הישיבות ההונגרי – "מעולמו של ישראל סבא".
כותב המאמר מציג את דרך הלימוד בישיבת טאפאלצ'אני, שלצד לימודי התלמוד וההלכה התייחדה בדגש שנתן הרב שווייגער על לימודי אגדה ועל לימוד התנ"ך. כל תלמיד בישיבה צריך היה ללמוד פרק אחד מהנביאים או הכתובים בכל שבוע, ובערב שבת הוא נבחן אצל ראש הישיבה - הרב אמר את תחילתו של פסוק ועל התלמיד היה לסיימו. כל תלמיד בחר את הפרקים שרצה ללמוד ע"פ מה שליבו חפץ, והרב עודד לבחור לא רק מנביאים ראשונים "כי קלים העניינים מאוד" ולא מספר תהילים, אותו ציפה הרב מתלמידיו לדעת בכל מקרה "כי בלעדי זאת צריך כל בחור לדעת שירי דוד מלך ישראל מהשפה ולחוץ".
גם על שיטתו החינוכית של ראש הישיבה מספר מחבר המאמר: "פנקס היה לרבי ובו דף אחד לכל תלמיד מתלמידיו, את הדפים היה ממלא סימנים שונים ומשונים משלו כתבנית הנגונות בחומש והם היו מעידים על דרכי התלמיד אם טוב או רע". מסופר גם על מנהג שקבע בישיבה, במטרה "לעשות תלמידיו 'בריות', כי יהיו אנשים מורמים מעם גם בידיעה וגם בלשון. במרץ עודד אותם כי ילכו לרעות בשדה הדרוש ולמצא בה מטמונים", בכל שבת בחור אחר מבני הישיבה היה דורש בפני חבריו אחריו תפילת מוסף, ו-"אם אחד מתלמידיו זכה לחדש איזה חידוש שמח מאוד כעל איזה מציאה גדולה".
מותו
ר' יצחק שווייגער הלך לעולמו בתאריך י"ג בתשרי תרפ"ג, ונטמן בבית הקברות היהודי בטאפאלצ'אני. וכך כתב בנו ישעיה בפתיחה לספר "ברכת יצחק": "וביום יהארצייט יג' תשרי, תעשו תיקון ועילוי לנשמת "יצחק בן צילקא תנצב"ה בלימודכם, גמלו חסד, וכן תעשו לדורות ובעל הגמולות ב"ה ישלם לכם גמולכם, וישמח אותנו במבשר טוב משמיע ישועה מהרה בימיכם אוכי"ר".
על פטירתו, כתב תלמידו הנ"ל: ''"ובכל זאת רבי היקר עומד לפני כמו חי, ממש כמו אז בעת היה איש רב פעלים ורב התנועה ובעת נודעתי כי נאסף אל אבותיו, שני ימים אחר יום הכיפורים שנה זו, נתגלגלו דמעותי כבדות מעיני ומעיני כל תלמידיו, כי זכרו לעולם לא ימיש מקרבנו! זכר אדם גדול לא מלתא זוטרתא הוא!"''
ספרו
ספרו היחיד שראה אור הוא הספר "ברכת יצחק", אותו ערך בשנה האחרונה לחייו ובנו הצעיר פנחס ישעיה פרסם אותו לאחר מותו. כפי שחתם המוציא לאור באחרית הדבר לספר: "ומן תכריך כתבי א"א [אדוני אבי] זצ"ל המון חידושי' בשמעתא ואגדה, ולקחתי ראשית כל ביכורי מגידים, דברי נגידים, בעטור ותוספת עדוים, שוים לכל נפש היפה, ועולים על שולחן מלכים... ובלב חכם נתן חכמה ותבונה, וזיכני במצוות כיבוד או"א [אב ואם] בחייו ובמותו, להוציא לאור עולם חיבורו, למען ידובבו שפתותיו בקבר, ובאוצר החיים יהנה מאור עולם... ובכן יגן ויושיע ה' מקור הרחמים והחסד ב"ה לכל ישראל בהרמת קרן התורה הק', ירבה החזון, ויתרבה הדעת, יגדיל תורה ויאדיר, והרמת קרן ישראל באה"ק המחכמת ומטהרת אותם לטעת, ונשא נס לגוים, וגו' ושכינתו עמנו יתאחד ולגוי א' אותנו יעש' בב"א".
ע"פ הוראתו, צאצאיו לא מכרו את הספר אלא חילקו אותו לתלמידיו ולבני משפחתו. "''ר' יצחק נעתר [להוצאת הספר] בתנאי כי ספרו לא יעלה במכירה אלא כל תלמיד אשר ידרוש את הספר יקבלו חנם אין כסף. השפלת כבוד התורה היה בעיניו למכור תורה בכסף. וגם יכול היות כי רבים מהתלמידים יקנו הספר מפני הבושה וזה לא מכבודו''".
החלק הראשון של הספר כולל דרשות על כל פרשות השבוע ועל חלק מהחגים, והחלק השני כולל הספדים שנשא בהזדמנויות שונות לצד דרשות לאירועי נישואין וברית מילה. אחד מתלמידיו תיאר במאמרו את אופי הספר: "תורתו הייתה נקיה מכל שמץ חכמה זרה, זהיר היה מאוד שלא להכניס אל תוכו שום חכמה בלעדי חכמת התלמוד ונושאי כליו. בכל השני מאות ושלושים עמודים הגדולים של ספרו, יסד את דבריו רק על קדשי התלמוד והמדרשים ולא השתמש בשום ספר אחר. הספר הוא האיש, כל רוחו מתבלט בתוכו. על ספרו הטביע חותמו המיוחד חותם איש תם וישר אשר מעולם לא זז מארבע אמותיה של ההלכה אפילו כל שהוא ומשך ידו אפילו מחקירותיו המחוכמות של הרמב"ם הקדוש!".
במבוא להוצאה המחודשת של הספר "ברכת יצחק", כותב נכדו של המחבר הרב שמשון רפאל וויס כי הוא הניח אחריו כמה כתבים נוספים, אך כולם אבדו בשנות השואה "בים הדם והדמע". בספרו "ברכת יצחק" הוא מעיד על קיומם של כתבים נוספים שלו במספר נושאים: ספר תהילים (עמ' ז', עמ' קכ"ה, עמ' קמ"ח, עמ' קנ"ב, עמ' קס"ז), מגילת רות (עמ' כ"א), מגילת קהלת (עמ' מ"ה, עמ' ק"ו), מגילת שיר השירים (עמ' נ"ד, עמ' קנ"א, עמ' רי"ט), מגילת אסתר (עמ' ק"ס), ספר משלי (עמ' קס"ג), מסכת אבות (עמ' נ"ב, עמ' צ"ז, עמ' קנ"ז) ומסכת כריתות (עמ' כ"ו).
תמיכתו בתנועה הציונית
שנה בלבד לאחר הקונגרס הציוני הראשון הוקמה בטופולצ'אני אגודה ציונית מקומית. אליעזר, בנו של ר' יצחק שווייגער, היה מראשוני צעירי טופולצ'אני שהתקרבו לחוגים הציוניים עוד בצעירותם כאשר למדו בערים הגדולות של אירופה (יחד עם איגנץ פרידמן, הרמן אברהמזון ווילהלם רייכנטאל). בשובם לטופולצ'אני, הם דיברו רבות על חידושיה של התנועה הציונית, והלהיבו חוגים רבים בציבור היהודי בעיר.
האגודה הציונית בטופולצ'אני הייתה מחמש האגודות הציוניות הראשונות על אדמת הונגריה, והתייחדה בהיותה בעלת אופי דתי מובהק בהתאם למסורת הקהילה במקום. את התמיכה הנרחבת לה זכתה האגודה הציונית במקום, בפרט בקרב הציבור הדתי, ניתן להסביר בדמותם של הרבנים הראשיים במקום הרב כלב שלזינגר והרב יצחק שווייגער. הרב שווייגר היה מהרבנים האורתודוקסים הראשונים בהונגריה שהצטרפו לתנועה הציונית, ותומך נלהב של האגודה הציונית בטופולצ'אני. בשנת 1902 הוא השתתף יחד עם הרב פייבל כלב שלזינגר באספת האגודה הציונית בחול המועד סוכות, הכריז בפומבי על הצטרפותו אליה, ורכש מאז בכל שנה את השקל הציוני.
לקראת הוועידה הראשונה של תנועת המזרחי בשנת 1904 (תרס"ה) התעצמה הפעילות באגודה הציונית של טאפאלצ'אן, לצד התנגדות רבה שהתעוררה בחוגים חרדיים רבים שהפעילו את מלא כובד משקלם על מנת למנוע את כינוסה של הוועידה. ר' יצחק שווייגער, שהגן בנאמנות על תנועת המזרחי מפני התקפות של חוגים שונים, פרסם לפני פתיחת הוועידה מכתב תמיכה פומבי בתנועת המזרחי בעיתון "תל תלפיות", עלון תורני שהודפס בעיר ואץ (ויטצען) בעריכת הרב דוד צבי קצבורג:
"התענגתי בכל מה שכתוב בעיקר העינין של הציונות בתל תלפיות, וכבר לפני כמה שנים נתתי שקלי בכל שנה ושנה לסייע לדבר מצווה גדולה, להציל בני עמינו מיד בני נכר. אבל בכרוז שקרא בחיל, עיקר חסר מן הספר, לידע ולהודיע ולהודע, שהמזרחי בארץ רוסי' הוא כינוס לצדיקים וליראים ולחושבי שמו ואוהבי תורה שכל אחד ואחד מחויב לחבר עמהם, ויאמר לדבר כי טוב טוב הוא כדי שהכת היראים באמת יהי' להם תוקף וכח עזה לפעול בלשכת האגודה ואין לדאוג כלל מהרקנים שבהם, כי המה עומדים על גביהם, ובכמה עניינים גדולים ראינו שאין נותנים כתף סוררת לדעת היראים של המזרחי (הקאלאניאל באנק סגורה בש"ק [שבת קודש] ובי"ט [וביום טוב] וגם המסחר שם נעשה הכל על פי היתר עסקא כדת וכדין) ואם יגדל באיכות וכמות כת המזרחי יעשה הכל על פיהם ואנחנו מחויבים לעמוד על ימינם ולסייע אותם לדבר מצווה גדולה ישוב א"י תובב"א ולהציל עשוקי בנ"י מיד עושקיהם בכוח, וכל הנ"ל חסרון ניכר בדבריו הנעימים הנני אומר יישר כוחו יפה עשה בעתו לעורר את אבנ"י [את בני ישראל] לתלהב אותם, ולחזקם לאהבת ישראל אחיהם".
באותה תקופה התפרסמו ב"תל תלפיות" דעות נוספות בעד ונגד הציונות זו לצד זו, אך בשלב מאוחר יותר הרב ישעיהו זילברשטיין, שהעיתון עמד תחת ביקורתו, שם קץ לכתיבה הציונית בו.
משפחתו
לר' יצחק וגיטל שווייגער נולדו שמונה ילדים: אליעזר, אסתר, רחל, אברהם, יהודית, בילה, חיה-לאה ופנחס-ישעיה, וארבעה מהם (אליעזר, רחל, אברהם וחיה-לאה) נרצחו בשואה. שניים מבניו היו רבנים ידועים:
גיבון האינאן
גיבון האינאן (שם מדעי: Nomascus hainanus), הוא מין בסוג גיבון מצויץ, השייך למשפחת הגיבונים.
מאפיינים
המין התגלה כבר ב־1826 ביחד עם גיבון שחור מצויץ, ונחשב כתת-מין שלו בשם Hylobates concolor hainanus. בעקבות מחקרים שנעשו בסוג Nomascus בתחום הגנטי והווקאלי כאחד, הוחלט להבחין את הגיבון האינאן כמין נפרד.
תפוצת המין מוגבלת לאי האינאן שבדרום סין, שגודלו 34,000 קמ"ר. גיבון האינאן נחשב לאחד מ־25 מיני הפרימטים הנדירים ביותר והוא צפוי להכחדה טוטאלית עוד בסוף המאה ה-21.
בשנות ה־50 של המאה ה-20 נצפו כ־2,000 פריטים על האי. אך כיום נותרו פחות מ־30 פריטים, רובם בשמורות סגורות ובתוכניות שיקום. הירידה הדרסטית במספר הפריטים, נגרמה בעיקר בשל בירוא היערות על האי. האוכלוסייה צמצמה את נחלתה למורדות ההרים ושם הייתה חשופה לציד לא חוקי ולסחר בגורים, שהתרחש אף בתוך השמורות על ידי אנשי השמורה עצמם. בשנת 2001 הועברה השליטה בשמורות ל"חברה הזואולוגית הצרפתית". בשיתוף עם מספר אוניברסיטאות בסין, החלו בתוכניות שיקום למין הנעלם.
סון נגוק טאן
סון נגוק טאן (באנגלית: Son Ngoc Thanh; 7 בדצמבר 1908 - 8 באוגוסט 1977) היה לאומן קמבודי ופוליטיקאי רפובליקני, עם היסטוריה ארוכה כמורד (ולתקופות קצרות) כשר בממשלה.
תחילת דרכו
טאן נולד בטרווינה, וייטנאם, לאב מבני קמאר קרום ולאם סינית-וייטנאמית. הוא התחנך בסייגון, במונפלייה ובפריז, למד משפטים במשך שנה אחת לפני שחזר להודו-סין. הוא מצא עבודה כשופט שלום וכפרקליט בפנום פן, לפני שנעשה סגן מנהל המכון הבודהיסטי. יחד עם עוד לאומן פאך צ'הון, הוא ייסד את העיתון הראשון בשפה החמרית, "נאגרווטה" ב-1936. השקפתו המדינית של העיתון נגרוואטה, פנתה לאנשי הקמאר לפעול לשבור את המונופול המסחרי של סוחרים זרים על ידי הקמת עסקים משלהם. טאן ועמיתיו היו חשופים לפשיזם היפני, או כפי שכינה זאת "סוציאליזם לאומי". האידאולוגיה של טאן הייתה בעיקר רפובליקנית, ימנית ומודרנית בתפיסתה. אידאולוגיה זו הפכה אותו ליריב מתמיד של המלך נורודום סיהאנוק. למרות הלאומיות שלו, הוא היה גם תומך גדול של שיתוף פעולה פאן אסייתי, וקרא ללמד את השפה הווייטנאמית בבתי הספר הקמבודיים, כי חשב ששפה זו יש לה פוטנציאל לדחוף למודרניזציה של קמבודיה.
מעורבות בממשלה
לאחר הפגנות נגד הצרפתים ביולי 1942, ברח טאן ליפן, וחזר כאשר סיהאנוק הכריז על עצמאות קמבודיה ב-12 במרץ 1945, בזמן הכיבוש היפני. הוא מונה לשר החוץ. עם החזרת השליטה הצרפתית באוקטובר, הוא נעצר ונשלח לגלות תחילה לסייגון ואחר כך לצרפת. רבים מתומכיו הצטרפו למחתרת ״קמאר איסראק״ כדי להילחם בשלטון הקולוניאלי. ב־1951 החזירו השלטונות את טאן לקמבודיה. הוא סירב לקבל תפקיד בקבינט, ועשה בריתות עם מנהיגים שונים של המורדים בקמאר איסראק, והקים עוד עיתון (קמאר קראוק), שדגל במרד נגד הממשל הצרפתי. העיתון הוחרם במהירות. ב-1952, בלוויית סגנו - פקיד מכס משכיל ואינטלקטואל שמאלני, ומספר תומכים, נעלם טאן ליערות באזור סיאם ריפ והחל להתארגן.
תנועת הגרילה - "איסראק" התחלקה בין מספר פלגים על פי תפיסותיהם הפוליטיות - מהשמאל ועד הימין, טאן ניסה להשיג שליטה כוללת על התנועה על כל פלגיה, במהלך שנות החמישים המוקדמות. כמה ממנהיגי התנועה, כמו הנסיך נורודום צ'נטרינגסי ופוט צ'יי, תמכו זמנית במנהיגותו הכללית. ב־1954 הוא נדחף יותר ויותר על ידי השמאלנים, וקיבל סיוע של סוכנות הביון המרכזית האמריקנית, אשר מימנה רבות מפעילותו בעתיד. אף על פי שטאן שמר על רמה גבוהה של תמיכה בקרב הקמאר קרום, בשנים שלאחר מכן, הייתה לו השפעה מועטה יחסית או תמיכה עממית חלשה בפוליטיקה הפנימית הקמבודית. בייחוד כאשר תנועת סנגקום של סיהאנוק קבלה את רוב התמיכה של המרכז והימין.
קמאר סרי
מלחמת הודו-סין הראשונה הסתיימה ב-1954. בבסיסו ליד סיאם ריפ ארגן טאן את המיליציה של קמאר סרי, שגויסה בעיקר מאנשי הקמאר קרום, כדי להילחם בסיהאנוק, שראה בטאן את אחד האויבים הגדולים שלו. ב-1959 "במניפסט" שלו לקמֶאר סֶירִי, טען טאן כי סִּיהאנוּק, הרשה לעשות קומוניזטיזציה של קמבודיה בידי צפון וייטנאם. הקמאר סרי פעל באזורי הגבול של תאילנד ודרום וייטנאם, והפיק שידורי רדיו חשאיים נגד סיהאנוק, אך התקדם לאט מבחינה צבאית ופוליטית. אם כי הוצע להם להיות כוח צבאי ולבצע הפיכה בשלטון. לאחר שהצבא הקמבודי ולון נול הפילו את סיהאנוק במהפכה ב-1970, הוזמן טאן להשתתף בממשלת הרפובליקה החדשה של קמאר - בתחילה כיועץ לממלא מקום ראש המדינה, צ'נג הנג - והעמיד לרשותו את שירותי של קמאר סרי.
ב-1972 התמנה טאן לראש הממשלה, אך לאחר שהיה יעד להתנקשות (שאורגן כנראה על ידי אחיו של לון נול) הוא הורחק על ידי לון נול והוגלה לדרום וייטנאם.
טאן נעצר לאחר הניצחון הקומוניסטי בווייטנאם, ומת במעצר בכלא צ'י הואה בהו צ'י מין סיטי בשל מחלה ב-8 באוגוסט 1977.
רוברט ספיצר
רוברט ל' ספיצר (Robert L. Spitzer; 22 במאי 1932 – 25 בדצמבר 2015) היה פסיכיאטר יהודי-אמריקאי, פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת קולומביה, ויושב ראש כוח המשימה שהכין את המהדורה השלישית של המדריך למחלות נפשיות (DSM) של האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה, שיצאה בשנת 1980. הוא נחשב לאחד מאבות השיטה המודרנית לקטלוג מחלות נפשיות בקטגוריות בדידות עם קריטריוני אבחון ספציפיים. בנוסף נודע בשל מחקרו על שינוי נטייה מינית.
ביוגרפיה
רוברט ליאופולד ספיצר (Robert Leopold Spitzer) נולד למשפחה יהודית בווייט פליינס שבניו יורק וגדל בניו יורק. הוא היה סטודנט מצטיין לרפואה באוניברסיטת ניו יורק, ובמהלך לימודיו פרסם מאמרים על סכיזופרניה בילדים וליקויי קריאה. הוא הוסמך כרופא בשנת 1957, והחל לעבוד כמתמחה במרכז לפסיכואנליזה של אוניברסיטת קולומביה. הוא הצליח לסיים את התמחותו, על אף שהרגיש שהוא לא ממש יודע מה לעשות ואיך לסייע למטופלים. בשנת 1966 פגש את יושב ראש הוועדה של DSM-II שהציע לו את משרת מזכיר הוועדה. בהמשך, קודם לתפקיד בכיר יותר בוועדה. בשנת 1973, בעקבות לחץ של הקהילה ההומוסקסואלית כנגד קטלוג הומוסקסואליות כמחלת נפש, הוא הציע פשרה על פיה ההומוסקסואליות הוצאה מרשימת המחלות, אך השאיר ברשימה סיווג עבור הומוסקסואלים שהיו מדוכאים בגלל נטייתם ורצו להשתנות (גם סיווג זה הושמט במהדורות הבאות של DSM).
בשנת 1974 הוא מונה להוביל את כוח המשימה להכנת המהדורה השלישית של ה-DSM, תפקיד שלא נחשב בעל חשיבות באותו זמן. לאחר שש שנות עבודה מאומצת על DSM-III הוא אושר על ידי אספה של פסיכיאטרים במאי 1979 וזכה באופן יוצא דופן לתשואות בכנס האשרור בשיקגו. המהדורה השלישית של ה-DSM נחשבה מדעית הרבה יותר מקודמותיה ושימשה את חברות הביטוח בארצות הברית, הגם שיש לה גם מבקרים.
מחקר ספיצר לגבי שינוי נטייה מינית
במחקר השתתפו 200 מרואיינים, שדיווחו שבעבר הם היו בעלי נטייה הומוסקסואלית ועברו טיפול בניסיון לשנות את נטייתם המינית. כ-60% מנחקריו של ספיצר היו דו מיניים לפני תחילת הטיפול (אך משיכת כל הנחקרים הייתה מעל 60 בסולם של 0 - 100 בתחילת הטיפול). רוב המרואיינים היו מרקע דתי מאוד.
על פי המחקר, 66% מהגברים ו-44% מהנשים דיווחו על שינוי ניכר במשיכה המינית (ממשיכה הומוסקסואלית למשיכה הטרוסקסואלית); ספיצר דירג את המשיכה המינית בסולם של 0–100, כאשר 100 מייצג משיכה הומוסקסואלית בלבד ו-0 מייצג משיכה הטרוסקסואלית בלבד. השינוי המדווח בקרב הגברים היה מ-91 ל-23 ובקרב הנשים מ-88 ל-8 בסולם זה. הקריטריונים שספיצר חקר היו: משיכה מינית, מחשבות רומנטיות-מיניות על בני אותו המין, פנטזיות על בני אותו המין ועל בני המין השני בזמן אוננות, שימוש בפורנוגרפיה, הרצון לאינטימיות רומנטית-רגשית עם בני אותו המין ותדירות קיום יחסי מין עם בני אותו המין ועם בני המין השני. 11% מהגברים ו-29% מהנשים דיווחו על אפס משיכה לבני אותו המין על פי קריטריונים אלה אחרי השינוי. לא נעשה שימוש במדדים רפואיים לבדיקת עוררות מינית למראה אובייקטים בני המין השני, והמחקר התבסס על דיווחי הנחקרים בלבד. המחקר בירר את נטייתם הקודמת של המשתתפים בראיונות שהתבססו על זיכרונם של המשתתפים במחקר לגבי נטייתם הקודמת, בנקודת זמן שהייתה בממוצע 12 שנים קודם לראיון.
מחקרו של ספיצר ספג ביקורת קשה. נטען כנגדו שהמחקר בוצע בקרב מדגם של פעילי טיפולי המרה ולא בקרב אוכלוסייה אקראית וחסרת נטאי, וכי חלק מהמשתתפים במחקר הופנו אל ספיצר על ידי ד"ר ניקולוסי הפעיל למען טיפולי המרה.
ספיצר השיב לטענות נגד מחקרו בריאיון לסרט תיעודי שבו אמר כי מטרת מחקרו מלכתחילה לא הייתה לבדוק את אחוזי ההצלחה של טיפולי ההמרה אלא לבדוק האם זה נכון שאף אחד אינו יכול להשתנות, שהרי מראש הנחקרים היו כאלה שטענו ששינו את נטייתם המינית. לטענתו, הראיונות שלו מבוססים מתודולוגית מאשר במחקרים קודמים משום שהיא הכילה 9 קריטריונים שונים למדידת משיכה הומוסקסואלית והטרוסקסואלית, וכי כאשר הקשיב לסיפורי המרואיינים הוא הרגיש מבחינה קלינית שהם מספרים את האמת. בנוסף, הוא מאמין שסיפוריהם אמינים משום שרבים מהנחקרים דיווחו שהם היו רוצים להשתנות במידה גדולה יותר ושרובם לא דיווחו על שינוי מוחלט. לטענתו, אילו הנבדקים היו מעוניינים לשקר הנחקרים היו מדווחים על שינוי מוחלט, אך רק 11% מהגברים ו-29% מהנשים עשו זאת. בנוסף, ספיצר ריאיין גם נשים של מרואיינים שהתחתנו לאחר שינוי הנטייה שלהם ונשותיהם דיווחו על מידות שביעות רצון מנישואיהם שדומות מאוד לאלה של כלל האוכלוסייה. בנוסף, המקרים בהם הנחקרים האמינו כי כוח עליון התערב בשינוי הנטייה שלהם היו בודדים.
ב-2012 חזר בו ספיצר ממסקנות המחקר, ואמר כי "במבט לאחור, עלי להודות כי אני חושב שמבקרי צדקו במידה רבה - הממצאים יכולים להיחשב כראיה למה שחושבים על תרפיה רפראטיבית אלו שעברו אותה, אבל לא יותר מכך". הוא פירט את הבעיות המתודולוגיות במחקר ואמר כי הוא חייב התנצלות לקהילה ההומוסקסואלית. תומכי השיטה טענו כי צעד זה של ספיצר, כשהוא בן 80 וחולה פרקינסון, נובע מכך שבמשך עשור הותקף קשות בידי מתנגדי השיטה.
קרלס אלניה
קרלס אלניה אי קסטייו (בקטלאנית: Carles Aleñà i Castillo, נולד ב-5 בינואר 1998) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת חטאפה.
קריירה
אלניה נולד במטרו, עיר בקטלוניה בקרבת ברצלונה שבספרד. בגיל 7 הצטרף אלניה למחלקת הנוער של ברצלונה, מהמפורסמות בעולם. אלניה התקדם במהרה בקבוצות הנוער השונות במועדון, ובקיץ 2015 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, ששיחקה אז בליגה השלישית ואומנה על ידי ג'רארד לופס. במקביל שיחק עם קבוצת הנוער בליגת האלופות לנוער, וב-24 בנובמבר כבש שער נגד רומא שמשך אליו תשומת לב רבה. ב-19 בדצמבר כבש את שער הבכורה בברצלונה ב', בהפסד 4 - 2 לאלדנסה. אלניה ערך 14 הופעות במהלך עונת 2015/2016 בקבוצת המילואים, שסיימה את העונה במקום ה-11 שבמרכז הטבלה.
ב-30 בנובמבר 2016 ערך אלניה את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת, אותה אימן לואיס אנריקה. זה היה במשחק גביע המלך נגד הרקולס אליקנטה. בנוסף להופעת הבכורה, אלניה גם כבש שער בכורה בקבוצה הבוגרת באמצעות בעיטה מטווח רחוק, והמשחק הסתיים בתיקו 1-1.
ב-2 באפריל 2017 ערך את הופעת הבכורה בלה ליגה, לקראת סוף עונת 2016/2017, כשנכנס כמחליף לאיוואן רקיטיץ' בניצחון 4 - 1 על גרנדה. בהמשך ערך עוד שתי הופעות כמחליף. אלניה סייע לקבוצת המילואים לסיים במקום הראשון בביתה עם 3 שערים ב-24 הופעות, וכך היא המשיכה לפלייאוף ההעפלה לליגה השנייה, שם אלניה פתח בכל 6 המשחקים, עוזר לקבוצה לגבור על יריבותיה ולהשלים את העלייה. במהלך הקיץ סיכם עם המועדון על הארכת חוזהו בקבוצה, ונקבע לו סעיף שחרור בגובה 75 מיליון אירו.
בעונת 2017/2018 היה אלניה אבן יסוד בברצלונה ב' של ג'רארד לופס, שהתקשתה מאוד והייתה מתחת לקו האדום ברוב שלבי העונה. לקראת סוף העונה הוחלף לופס על ידי גארסיה פימיינטה, שלא הצליח לשפר את מצב הקבוצה והיא ירדה חזרה לליגה השלישית בתום העונה. במקביל, ערך אלניה 3 הופעות במסגרת גביע המלך בקבוצה הבוגרת, תחת אימונו של ארנסטו ואלוורדה. ב-2 ביוני 2018, במשחק האחרון של ברצלונה ב' לעונה זו נגד ריאל סרגוסה, קרע אלניה את אחד הגידים בשרירי מיתר הברך ברגל ימין, פציעה בעקבותיה נאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו עד אוקטובר.
על אף שהובטח לו מקומו בקבוצה הבוגרת בעונת 2018/2019, הוא עשה את צעדיו הראשונים לאחר הפציעה בקבוצת המילואים עדיין, בליגה השלישית. במקביל, החל לקבל הזדמנויות מוואלוורדה בקבוצה הבוגרת. ב-2 בדצמבר נכנס כמחליף במשחק נגד ויאריאל, כבש שער בכורה בליגה הספרדית מבישול של ליונל מסי וקבע את תוצאת המשחק על ניצחון 2 - 0 לקבוצתו. יומיים לאחר מכן עלה באופן רשמי לקבוצה הבוגרת, בצל הפציעה החמורה של חברו לקבוצה ראפיניה אלקנטרה. ב-28 בדצמבר 2019 הושאל לריאל בטיס על לסיום העונה. ב-6 בינואר 2021 הושאל לחטאפה עד לסוף העונה. ב-10 ביולי 2021 חתם באופן קבוע בחטאפה לחמש שנים.