cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאול באום
קורות חייו
בעת ביקורו בברלין בשנת 1902, הוא הפך לחבר הזצסיון הברלינאי. בשנת 1909 הצטרף ל-Neue Künstlervereinigung München והשתתף בתערוכה הראשונה שלהם. באותה שנה הוא קיבל את פרס וילה רומנה, שכלל שהייה של שנה ברומא. לאחר מכן נסע לטוסקנה, נשאר שם ארבע שנים בסן ג'ימיניאנו ואז בפירנצה.
לאחר פרוץ המלחמה בשנת 1914, חזר לגרמניה והיה פרופסור באקדמיה. אבל אחרי שנה הוא שוב היה בתנועה.
הוא שהה זמן קצר במושבת האמנות וילינגסהאוזן ונסע משם לנוישטאדט ליד מרבורג. כשחברו, קרל בנצר, מונה לפרופסור באוניברסיטה לאמנות של קאסל בשנת 1918, תפס באום את מקומו כמורה לציור נוף.
בשנת 1921 הוא קנה בית במרבורג, מתוך כוונה שזה יהיה מקום מגוריו הקבוע, אך החל משנת 1924 ואילך התגורר בעיקר בסן ג'ימיניאנו.
באום נפטר שם מדלקת ריאות בשנת 1932.
גדעון בן-ישראל
גדעון בן-ישראל (6 במרץ 1923 – 18 בדצמבר 2014) היה עורך דין, חבר הכנסת הרביעית והחמישית ופעיל במוסדות ההסתדרות.
שנים מוקדמות
בן-ישראל נולד בשנת 1923 בחיפה בשם גדעון פריזר למהנדס זאב פריזר ולחנה. אח לנחמה ערפלי, אהובה דונגי, עלי פריזר, ישראל ערד, מיכה פריזר ושלומית עציון.
בשנת 1937 הצטרף לארגון "ההגנה". במסגרת פעילותו ב"נוער העובד" בירושלים פעל כאחראי לגיוס הנוער לגדנ"ע, ומרבית בני דורו הירושלמים גויסו על ידו. בשנים 1938–1940 היה קצין הגיוס של "ההגנה" בירושלים.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, עוד בטרם מלאו לו 18 שנים, התגייס לצבא הבריטי ושירת בבריגדה היהודית בשנים 1945-1942. במסגרתה היה פעיל מטעם "ההגנה" ועשה רבות למען ניצולי השואה. בתום המלחמה נשאר באירופה ושירת בהתנדבות במשך שנתיים נוספות ברומניה ובהונגריה, כשליח "הבריחה" ו"ההגנה" להצלת היהודים ולהעלאתם ארצה. שליחותו האמורה נתאפשרה היות שהוא היה חלק ממבצע "הכפילים", במסגרתו קבוצת פרטיזנים ופליטים יהודים החליפה קומץ מחיילי הבריגדה שחבריה השתחררו מהצבא הבריטי במקומם.
במלחמת העצמאות שירת כמ"פ בגדוד 68 (חטיבת עציוני), בירושלים ובסביבתה, ולחם עד שנפצע.
פעילות ציבורית - תקופה ראשונה
לאחר סיום מלחמת העצמאות למד כלכלה ויחסים בינלאומיים בבית הספר לכלכלה של לונדון. בתום לימודיו באנגליה חזר לישראל בשנת 1953, ועל אף שהוצעו לו משרות בכירות במשרד החוץ ועוד, העדיף לעבור לנגב, ולהקים את התשתית ההסתדרותית שם. תוך כדי כהונתו כמזכיר מועצת הפועלים, בשנים 1953–1959, עשה רבות על מנת לקלוט עלייה ולשלב את העולים החדשים בתעשייה ובשירותים שהוקמו באזור. עשייתו בהקשר זה הייתה הרבה מעבר למה שהתחייב מתפקידו כמזכיר מועצת הפועלים. כך, למשל, עמד בראש ועדה ציבורית לנושא ליגות הנוער בעיר שתמכה במפעלו של אהרון בן יעקב שהקים והפעיל עשרות קבוצות כדורגל של נערים, קידם את התרבות בעיר שעה שהקים את ניצניו הראשונים של תיאטרון באר שבע, ליווה את העובדים בתקופות הקשות של פעילות הפדאיון, ועוד. בפעילותו תרם רבות להפיכתן של קבוצות עולים חדשים, בני עדות שונות, לחברה הבונה עיר וכובשת את המדבר. במשך 17 שנים התגורר עם משפחתו, רעייתו ושתי בנותיו, בבאר שבע. באותן שנים קיים קשר הדוק עם דוד בן-גוריון שהתגורר בשדה בוקר, ועל פי בקשתו המיוחדת טיפל בפתרון בעיית קהילת "בני ישראל".
כיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י בכנסת הרביעית ובכנסת החמישית, בשנים 1959–1965. היה חבר בוועדת חוקה חוק ומשפט, ועדת הכלכלה וועדת העבודה והרווחה. בכנסת הרביעית מונה ליו"ר ועדה משותפת לטיפול בהצעה לסדר-היום בעניין מצב הספורט בישראל. לאחר הקמתה של רפ"י, בשלהי כהונתה של הכנסת החמישית, עבר לשורותיה.
פעילות ציבורית - תקופה שנייה
בשנים 1969–1973 שימש במשרד העבודה כממונה ראשי על יחסי עבודה, יועץ משפטי של משרד העבודה (לתקופת מעבר של שנה בקירוב), מתאם הבטיחות והגיהות מטעם השר ויושב ראש הנהלת המוסד לבטיחות ולגיהות.
לאחר מכן חזר לפעילות בהסתדרות הכללית וכיהן בה בתפקידים הבאים: חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות (1973–1989); יו"ר המחלקה לאיגוד מקצועי של העובדים האקדמאים (1973–1977); נציג ההסתדרות לארגון העבודה הבינלאומי (ILO) בשנים 1973–1985 וחבר הוועד המנהל של הארגון בשנים 1973–1983; יו"ר האגף לארגון ומועצות הפועלים בשנים 1981–1990; יו"ר לשכת הקשר של ההסתדרות עם הכנסת בשנים 1990–1994; יו"ר הסתדרות הגמלאים משנת 1996 ואילך; חבר הנהגת ההסתדרות משנת 2005 ואילך.
היה חבר דירקטוריון בנק לאומי למשכנתאות ויו"ר ועדת הביקורת.
שימש כמורה בחוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים, יו"ר חכלי"ת, עמותת חברי הכנסת לשעבר.
פעילותו למען הגמלאים
פעילותו של גדעון בן-ישראל רצופה יוזמות חדשות שבאו על מנת להזכיר למדינה את דור מייסדיה, ולקידום עניינם של האזרחים הוותיקים והגמלאים, ובכלל זה: יוזמה לכינוס בבית הנשיא של נציגי המחתרות והלוחמים להקמת המדינה (לח"י, אצ"ל, פלמ"ח, ההגנה ועוד); יוזמה לפעולת ההתנדבות שנועדה לעזור לקשישים עריריים המתקשים לטפל בעצמם במצבי חירום; ארגון הפגנות נגד אפליה של אזרחים ותיקים, כדוגמת ההפגנה שערך נגד בית קפה שמנע מקשישים להיכנס בטיעון כי הוא מעוניין בלקוחות צעירים; העלאת הצעה (שאושרה) לתיקון חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים כך שיאסור גם אפליה מטעם גיל; רעיונות בנושא הפנאי המתארך של האזרחים הוותיקים והפיכתו לאיכותי, אותם העלה בספר "מי מפחד מהגיל השלישי" שכתב ביחד עם רעייתו; עתירות לבית המשפט הגבוה לצדק, לקידום ענייני האזרחים הוותיקים והגמלאים בנושא הקיצוץ בקצבת הזקנה או בנושא השירות הרפואי הפרטי; נושא ההכרח בהתארגנות המקצועית של האזרחים הוותיקים על מנת שיהיה להם מספיק כוח לקידום ענייניהם, שהעלה במאמר שפורסם בדו-ירחון של ארגון העבודה הבינלאומי, וזאת על מנת לנסות וליזום אמנה בינלאומית שתסדיר זאת.
בשנת 1999 הריץ לכנסת רשימת גמלאים בשם כח לגמלאים. הוא עשה זאת מתוך מחשבה שנחוץ כוח פוליטי על מנת להבטיח את קיומם בכבוד של האזרחים הוותיקים. על אף שקיבלה עשרות אלפי קולות לא עברה הרשימה את אחוז החסימה.
בבחירות לעיריית תל אביב-יפו בשנת 2008 ו-2013 הוא שובץ במקומות האחרונים והסמליים (28 ו-25 בהתאמה) ברשימת כח לגמלאים. בבחירות 2006 הוצב במקום ה-26 ברשימת עבודה-מימד לכנסת, ובבחירות 2009 ובאלה שב-2013 הוצב במקומות ה-111 וה-95 הסמליים ברשימת מפלגת העבודה הישראלית.
נפטר ב-18 בדצמבר 2014 והובא לקבורה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
ניר שיתופי
ניר שיתופי-אגודה ארצית שיתופית להתיישבות היא אגודה שיתופית ישראלית.
אגודת "ניר השיתופית לעובדים עבריים" הוקמה כאגודה המרכזת את פעילות המגזר החקלאי השיתופי ואת הקשר שלה עם ההסתדרות. כיום, עיקר תפקידה הוא באחזקת נכסים המשותפים לתנועה הקיבוצית ולתנועת המושבים.
באגודת ניר שיתופי חברים הקיבוצים והמושבים ובנוסף גם החברות הכלכליות שלהם, כמו ארגוני קניה, אגודות לשיווק ולהספקה חקלאית, אגודות להספקת מים להשקיה ואגודות לביטוח חקלאי. בשנת 2013 החליף זאב שור את אבנר ברזילי כמנכ"ל האגודה.
היסטוריה
ההחלטה על ייסוד חברה להתיישבות עובדים (שהפכה מאוחר יותר ל-״ניר״, חברה שיתופית להתיישבות עובדים עברים בערבון מוגבל) כזרוע התיישבותית של חברת העובדים, נתקבלה בוועידה החקלאית השנייה של הסתדרות עובדים החקלאית בתחילת שנת 1923. ועידת ההסתדרות השנייה (ינואר 1923) והמועצה השביעית של ההסתדרות (יולי 1923) דנו בהצעה, אישרו אותה והעבירו את ההחלטה למרכז החקלאי. תקנות החברה אושרו בישיבת המרכז החקלאי שהתכנסה בטבריה בראשית 1924.
לאגודת ניר שיתופי ניתנו בעבר זכויות מיוחדות בתקנוני הקיבוצים והמושבים החברים בה, כולל הסמכות לפסול כל החלטה של מוסד ממוסדות היישובים והתאגידים החברים בה, שנראתה לה מנוגדת ליסודות הקואופרטיביים. באופן כללי, האגודה לא ניצלה את סמכותה ושימשה יותר כבורר בסכסוכים בין יישובים שונים או בין חברים ביישובים ליישובים. לאגודה גם ניתנה זכות להשתתף בגופים המנהלים של הגופים הכלכליים החברים בה, כולל זכות הכרעה. עקב חוסר הרלוונטיות של ניר שיתופי להתנהלות הקיבוצים והמושבים, שינו רבות מהאגודות הללו את תקנוניהן והוציאו את ניר שיתופי מהתקנון או שהמעיטו ממעמדו בצורה ניכרת.
אגודת ניר שיתופי החזיקה ומחזיקה בבעלותה מניות של חברות כלכליות שונות של המגזר ההתיישבותי, כמו ק.א.ל., שיכון ובינוי (הנשלטת על ידי אריסון השקעות) ובניינים וקרקעות ברחבי ישראל.
ב-1927, על מנת לתת מענה להתיישבות עובדים עירונית פוצל "המרכז לשכונות עובדים" מתוך החברה להתיישבות עובדים והוקמו "מעונות עובדים". ב-1943 על מנת לתת מענה להתיישבות עובדים במושבות הוקמה על ידי חברת העובדים והמרכז החקלאי חברת "נוה עובד" והטיפול בהתיישבותם של עובדים אלו נלקח מניר.
מטרות ויעדים
מטרת האגודה להיות כלי בידי ההסתדרות החקלאית לסיוע ופיקוח על פעילות ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל, לרכז אצל האגודה את החוזים שנחתמו בקשר לחכירת קרקע ובקשר להלוואות שהתקבלו מאת המוסדות הלאומיים למטרות התיישבות ובעיקר להיות מקום שירכז את האשראי ההדדי בין קבוצות ההתיישבות ויישובי העובדים.
מבנה וארגון
הגוף הקובע בניר שיתופי היא האספה הכללית המתכנסת באופן שגרתי אחת לשנה. הניהול השוטף של האגודה היא בידי מנהלת בת 13 חברים הנבחרים אחת לארבע שנים. להסתדרות העובדים הייתה נציגות קבועה במוסדות של ניר שיתופי.
סמכויות ניר על גופים אחרים
לשם מימוש מטרות ניר שיתופי הוקנו לאגודה זכויות מיוחדות בתקנוני הקיבוצים והמושבים החברים בה.
ניר הוקמה על ידי ההסתדרות והמפלגות ששלטו במשק העברי והמושבים אולצו לקבל את ניר כרשות העליונה וכגוף פיקוח וביקורת. כלל זה בא לידי ביטוי ב"חוקת מושבי העובדים".
ועדת ניר, שנבחרה בוועידה החקלאית השלישית של הסתדרות הפועלים החקלאיים הגישה לאישור המועצה החקלאית שהתקיימה בגן שמואל ב 3-5 במרץ 1927 (תרפ"ז), את חוקת משקי העובדים, שכללה את חוקת הקבוצות.
משקי "הקיבוץ הדתי – איגוד הקבוצות של הפועל המזרחי, אגודה שיתופית מרכזית", לא היו חברים בניר שיתופי, אלא נהנו משרותיו תמורת תשלום סכומים שונים לניר שיתופי. בתמורה לסכומים ששילמו קיבלו משקי הפועל המזרחי זכות הצבעה במחלקה להתיישבות ובוועדותיה.
NPF סברבנק
NPF סברבנק (ברוסית: НПФ Сбербанка, ראשי תיבות של Негосударственный пенсионный фонд Сбербанка, מילולית: "קרן פנסיה לא ממשלתית סברבנק") היא קרן פנסיה רוסית לא ממשלתית, שהוקמה ב-17 במרץ 1995. היא פועלת במסגרת צו נשיא הפדרציה הרוסית מיום 16 בספטמבר 1992 מספר 1077 "אודות קרנות פנסיה שאינן ממשלתיות". המייסד ומפעילת הקרן הוא סברבנק.
רשת הסניפים של NPF סברבנק פרוסה בלמעלה מ-8,500 סניפי סברבנק ברחבי רוסיה, כאשר בכל אחד מהם ניתן לחתום על הסכם ביטוח פנסיה חובה והפרשה לפנסיה לא ממשלתית. מנכ"ל NPF סברבנק: א.מ. זארצקי.
NPF סברבנק הוא חבר באיגוד הלאומי של קרנות הפנסיה שאינן ממשלתיות (NAPF). זוהי הקרן המובילה בשוק ביטוח פנסיוני חובה ברוסיה. המספר הכולל של לקוחות NPF סברבנק הוא כ-7.6 מיליון איש. נכסי הקרן מסתכמים ביותר מ-474 מיליארד רובל והיא הייתה מהראשונים שהצטרפו למערכת הבטחת זכויותיהם של מבוטחים.
פעילויות
בהתאם לחוקי רוסיה NPF סברבנק פועלת במספר תחומים:
בהתאם לחוק, NPF סברבנק עברה הליך ארגון מחדש בצורה של הפיכה לקרן פנסיה במניות משותפות של קרן הפנסיה הפרטית. קרן הפנסיה נוצרה במניות משותפות היא היורשת החוקית של NPF סברבנק לרכוש משלה (כדי להבטיח פעילויות סטטוטוריות, עתודות פנסיה וחיסכון פנסיוני) וההתחייבויות, הזכויות וההתחייבויות המתאימות במלואן ללא פטורים. כל מניות NPF סברבנק שייכות לסברבנק.
בשנת 2015 NPF סברבנק עברה נוהל ארגון מחדש והפכה לקרן פנסיה הנסמכת על מניות משותפות.
ארמיית הפאנצר הרביעית (ורמאכט)
ארמיית הפאנצר הרביעית הייתה ארמיית שריון של הורמאכט שהשתתפה במלחמת העולם השנייה.
אריה ליבונטין
אריה ליבונטין (1915 - ספטמבר 2013) היה מחלוצי ענף התיירות והתעופה האזרחית בישראל. מייסד ומנהל חברת "דפנה טורס", שהייתה החברה הישראלית המסחרית הראשונה שהטיסה ישראלים לחו"ל.
ארמיית הפאנצר הרביעית (ורמאכט)
היסטוריה
מקורה של הארמייה בקורפוס הממונע ה-16 שהוקם בברלין בפברואר 1938. הקורפוס נלחם במערכה בפולין ובמערכה בצרפת. לקראת מבצע ברברוסה, ב-17 בפברואר 1941 הורחב הקורפוס לכדי "פאנצרגרופה" (Panzergruppe) ושויך לקבוצת ארמיות צפון. פאנצרגרופה כללה בתחילת דרכה את קורפוס הפאנצר ה-56, את קורפוס הפאנצר ה-46 ואת הקורפוס ה-8.
אריה ליבונטין
ביוגרפיה
נולד ברוסיה לשרה ודב (בוריס) ליבונטין, אחיו של זלמן דוד ליבונטין. בשנת 1925, בהיותו בן עשר, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד כלכלה באוניברסיטת לונדון. בשנת 1939 נישא לצִלה, בתו של אליעזר יעקבזון מרחובות. היה חבר בהגנה. בשנות ה-40 שימש כסוכן אוניות להובלת פרי הדר. במלחמת העצמאות שירת כסגן מפקד חיל ההיסעים.
ארמיית הפאנצר הרביעית (ורמאכט)
היסטוריה
בפלישה לברית המועצות, כללה הפאנצרגרופה ה-4 את קורפוס הפאנצר ה-41 ואת קורפוס הפאנצר ה-56. הפאנצרגרופה השתתפה בקרבות קשים בחלקה הצפוני של החזית המזרחית והובילה את ההתקדמות של קבוצת ארמיות צפון לעבר לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג). בעקבות הקשחת ההגנה הסובייטית באזור לנינגרד והעברת כובד המשקל לעבר המתקפה על מוסקבה, הועברה הפאנצרגרופה לקבוצת ארמיות מרכז כדי לסייע בכיבוש עיר הבירה הסובייטית. למרות התגבורות הגדולות שקיבלה קבוצת ארמיות מרכז, היא נכשלה במשימה ומוסקבה נותרה בידיים סובייטיות.
אריה ליבונטין
ביוגרפיה
לאחר מלחמת העצמאות יצא ליבונטין לגרמניה בשליחות הג'וינט וממשלת ישראל כדי להעלות את שארית הפליטה. לשם כך שכרו ממשלת ישראל והג'וינט את שירותיה של חברת תעופה פרטית שפעלה באירופה. ראשי החברה היו טייסי קרב אמריקאים בדימוס, שגם הטיסו את מטוסי החברה. היו אלו מטוסים מיושנים מדגם קרטיס C-46 קומנדו ששימשו את חיל האוויר האמריקני במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נותרו המטוסים הללו ללא שימוש, והצבא האמריקאי העניק אותם במתנה לוותיקי טייסי הקרב האמריקאים כהוקרה על תרומתם למאמץ המלחמתי. קבוצות טייסים התאגדו ברחבי אירופה והקימו חברות שירותי תעופה מסחריים, ואת שירותיה של אחת החברות שכרו ממשלת ישראל והג'וינט.
ארמיית הפאנצר הרביעית (ורמאכט)
היסטוריה
ב-1 בינואר 1942 אורגנה הפאנצרגרופה מחדש, הפעם כארמיית שריון מן המניין וקיבלה את השם "ארמיית הפאנצר הרביעית". הארמייה תוגברה וקיבלה ציוד חדש והועברה לקבוצת ארמיות דרום. במסגרת קבוצת ארמיות זו, השתתפה בקרב סטלינגרד, שבו ספגה אבדות קשות בכוח אדם ובציוד.
אריה ליבונטין
ביוגרפיה
באותה תקופה עדיין לא הופעלו בישראל טיסות מסחריות, ומשום כך מטוסי החברה שהביאו את ניצולי השואה מגרמניה לישראל חזרו לגרמניה ריקים. ליבונטין החליט לנצל את הפוטנציאל הכלכלי, ולשם כך הקים חברה לשירותי תעופה מסחריים בשם "אל דרור". שר התחבורה דוד רמז דרש ממנו לשנות את שם החברה, כדי למנוע בלבול עם אל על, והוא שינה את השם ל"דפנה טורס", על שם בתו דפנה. בשנת 1949 החל למכור טיסות לגרמניה באמצעות סוכני נסיעות, והרווחים חולקו עם הטייסים וסוכני הנסיעות.
ארמיית הפאנצר הרביעית (ורמאכט)
היסטוריה
הארמייה קיבלה תגבורת כוח אדם וציוד שנועדו להחליף את האבדות הרבות שספגה והשתתפה בקרב קורסק, שבו תקפה את מבלט קורסק מצדו הדרומי. הארמייה, יחד עם כל הצבא הגרמני, ספגה מפלה בקרב ונהלה קרבות הגנה קשים בדרומה של ברית המועצות, בעת קרב דנייפר. בנובמבר 1943, הסובייטים הגיעו עד קייב והארמייה נקראה לסייע בהגנת העיר. למרות הניצחון הסובייטי וכיבוש העיר על ידי הצבא האדום, הצליחה הארמייה להחזיק את הקו שהופקדה עליו.
אריה ליבונטין
ביוגרפיה
"דפנה טורס" המשיכה בהפעלת הטיסות המסחריות עד תחילת 1952, אז החלה "אל על" בטיסות מסחריות סדירות. לאחר מכן המשיכה "דפנה טורס" לפעול כסוכנות נסיעות ותיירות רגילה.
ארמיית הפאנצר הרביעית (ורמאכט)
היסטוריה
בהמשך המלחמה השתתפה הארמייה בקרבות בלימה נגד הסובייטים, במיוחד במבצע ויסלה-אודר שבה ספגה אבדות כבדות מאוד כשאחד הקורפוסים שלה כותר והושמד לחלוטין. שרידי הארמייה נסוגו לתוך גרמניה. במהלך הנסיגה, התערבב קורפוס אס אס הררי החמישי שהיה חלק מהארמייה ביחידות הארמייה התשיעית ונוצר פקק תנועה ענק דרומית לרמת זיילו. הארמייה התשיעית וקורפוס אס אס הררי החמישי כותרו והושמדו על ידי הסובייטים בקרב האלבה.
אריה ליבונטין
ביוגרפיה
בשנת 1973 יזם העיתונאי אורי אלוני בעזרת עיתונו להיטון את שליחת הנציגה הראשונה של ישראל באירוויזיון - אילנית - לתחרות אירוויזיון 1973 שהתקיימה בלוקסמבורג. לאחר שנודע לאלוני שלרשות השידור אין תקציב לפרויקט, הוא פנה לאריה ליבונטין והציע לו דיל: ליבונטין יממן את כרטיסי הטיסה והשהות של אילנית והמלחינה נורית הירש באירוויזיון ובתמורה אילנית תצטלם ותופיע על השער של להיטון כשהיא מחזיקה בתיק חברת הנסיעות "דפנה". לבונטין קיבל את ההצעה ובכך נפתחה הדרך של ישראל לאירוויזיון.
I Got a Feeling
I Got a Feeling הוא סינגל של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי הגרמני, פליקס ין, הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי הגרמני, רובין שולץ, והזמרת-יוצרת האנגלייה, ג'ורג'יה קו. השיר יצא, על ידי וירג'ין רקורדס, ב-20 באוגוסט 2021.
השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד הסינגלים הטרנדים בגרמניה.
פוליטיקה מינית
סיכום הספר
בספרה "פוליטיקה מינית" הציגה מילט תאוריה הטוענת כי החברה כולה מושתת על דפוסים פטריארכליים. החברה מונעת מיחסי כוח המוטמעים על ידי היסטוריה תרבותית-חברתית המבוססת על דפוסים פטריארכליים. כל הקטגוריות בחברה, כגון אידאולוגיה, דת, תרבות ומין, מוגדרות באמצעות דפוסים פטריארכליים ומתרחשים בהם מאבקי כוח פוליטיים. מילט תיארה כיצד החברה הפטריארכלית יצרה חברה מיננית (סקסיסטית) המפלה על בסיס מין. היחסים בין נשים וגברים הם יחסים פוליטיים והסדרים חברתיים דרכם קבוצה אחת נשלטת על ידי קבוצה אחרת. באותו אופן שפוליטיקה חברתית נשענת על העובדה כי קבוצה אחת שולטת ומדכאת את השנייה כך מין הוא קטגוריה של סטטוס בעל השלכות פוליטיות על יחסי כוח בין קבוצות. התא המשפחתי נמצא בלב הפטריארכיה ומשמש מודל לכלל החברה. התבנית בה הגבר הוא ראש המשפחה חוזרת ומשועתקת בכל זירה חברתית, בכל ערך או נורמה המופנמים בחברה, ובכל מוסד או מעמד חברתי. כלומר הפוליטיקה, כמאבק בין כוחות, נמצאת בכל מקום ומופנמת הן בחברה ובמוסדותיה והן בתא המשפחתי. כך משתמר הדפוס המסורתי של שליטת גברים בנשים. הכוח הפטריארכלי מבוסס ומוטמע בתפיסות חברתיות כמו גם בכל אחד מאתנו. פירושו של דבר שמתקיימת שיטה. שיטה של הבניה חברתית בעלת מאפיינים של כוח ושליטה. שיטה זו מעניקה לגיטימציה לדיכוי נשים מבני ומתמשך המתקיים בכל רובד בחיי הפרט. מילט פרטה את הרבדים השונים של השיטה הפטריארכלית והוכיחה שהשיטה הכוחנית והדיכאונית באה לביטוי בהיבט אידאולוגי, מוסרי ודתי, ביולוגי, מיני, סוציולוגי, פסיכולוגי, מעמדי, כלכלי וחינוכי. עוד טענה מילט כי יש סוג נוסף של אי שוויון והוא שטיפת מוח ביולוגית ואידאולוגיה המופיעה בחינוך ובמדע, המגובה באלימות.
I Got a Feeling
נכון לאוקטובר 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-8 מיליון פעמים בספוטיפיי.
פוליטיקה מינית
סיכום הספר
מילט תיארה בספרה היבטים שונים של התאוריה הטוענת כי הפטריארכיה נמצאת בכל ממד תרבותי ופוליטי בחברה המערבית. הכפיפות של נשים לגברים מובנית על ידי שילוב של שלושה רכיבים: מזג תפקיד מיני וסטטוס. יש קישור ביניהם כמערכת אחת: כלומר התפיסה האידאולוגית המגדרית היא מערכת אחת הבנויה מפסיכולוגיה-פוליטיקה-חברה.
I Got a Feeling
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, בבימויה של עדי חלפין, יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של פליקס ין ב-3 בספטמבר 2021. נכון לאוקטובר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-515 אלף פעמים.
פוליטיקה מינית
סיכום הספר
מילט הוכיחה כיצד שלושת הרכיבים הללו: מזג, תפקיד מיני וסטטוס, באים לביטוי בזירות השונות של פסיכולוגיה פוליטיקה וחברה מהיבטים שונים:
I Got a Feeling
במדיה
השיר הושמע בסצנת הפתיחה של הפרק הראשון של העונה החמישית של תחנה 19, "Phoenix from the Flame".
פוליטיקה מינית
סיכום הספר
באמצעות ההיבטים השונים ניתן לחוות עין ביקורתית על כל מוסד, אירוע, תפקיד, או ערך בחברה.
ביקורת וקבלה
הספר פוליטיקה מינית נחשב לעבודת יסוד בתאוריה פמיניסטית, ואף נקרא "הספר האקדמי הראשון של ביקורת ספרותית פמיניסטית". כמו ספרים פמיניסטיים אחרים מאותה תקופה שהכו גלים, כמו "המסתורין הנשי" של בטי פרידן ו"הסריסה" של ג'רמיין גריר, היוקרה של הספר בדעיכה. הספר היה אבן דרך משמעותית בהתפתחות האידאולוגיה של הגל השני של הפמיניזם בשנות השבעים, ואף היה שנוי במחלוקת רבה. נכתב עליו שהוא היה "אחד הספרים הראשונים של העשור שהרגיזו גברים בכל רחבי ארצות הברית".
ביקורות על הספר נעות במנעד רחב של ביטול ועד האדרה. ההיסטוריון התרבותי. במגזינים Esquire ו-Commentary, שתי המבקרות יצאו במתקפה נגד הפמיניזם באופן כללי, ונגד גישתה של מילט באופן פרטני, בטענה ש"לא כל הנשים שונאות גברים" ושמילט "הופכת את חווייתה הפרטית לכללית". ב-Harper ואף בכתבי עת פסיכולוגיים, המבקרים טענו שמילט לא הבינה נכון את פרויד, ולכן הניתוח שלה לוקה. הסופר נורמן מיילר כתב מאמר תגובה לספר בשם "אסיר הסקס" בו הוא הגן בחריפות על ד. ה. לורנס והנרי מילר, והמשיך לתקוף את כתביה של מילט בספרו באותו שם שיצא מאוחר יותר. לעומת זאת, בניו יורק טיימס הקדישו שני טורים שלמים לביקורת על הספר, וכינו את מילט "הכוהנת הגדולה של הפמיניזם", וטיים מגזין שמו את תמונתה על השער. אנדריאה דבורקין כתבה במאמר ב-New Statesman ש"העולם ישן, ומילט העירה אותו". ביקורות חיוביות נוספות פורסמו במהלך השנים גם ב-Ms. Magazine, Christian Science Monitor, New Yorker, והוושינגטון פוסט.
MG Midget
MG Midget היא מכונית ספורט, בתצורת רודסטר, 2 מושבים מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית MG Cars אשר יוצרה בין השנים 1960–1980, בבריטניה ובאוסטרליה.
חברת MG Cars הייתה בבעלות "British Motor Corporation" עד שנת 1967, ביו השנים 1967–1968 בבעלות "British Motor Holdings"  ומשנת 1968 בבעלות "British Leyland".
יוצרו 226,001 יחידות.
עיר נסיך ז'ינגז'יאנג
עיר נסיך ז'ינגז'יאנג או ארמון נסיך ז'ינגז'יאנג (בסינית: 靖江王城, פין-יין: Jìngjiāng wángchéng) הוא אתר היסטורי במרכז העיר גווילין, שבמחוז גואנגשי שבסין.
היסטוריה
האתר נבנה בתקופת שושלת מינג בין בשנים 1372 ו-1392, על ידי ז'ו שואוקיאן, שהוענק לו התואר "נסיך ז'ינגז'יאנג" מקרוב משפחתו חונגוו, קיסר סין - מייסד שושלת מינג.
בתחילה התגורר הנסיך בעיר ז'ינגז'יאנג (כיום נפה עירונית במחוז ג'יאנגסו). למעלה מ-20 שנים הוא בנה את עיר הבירה חדשה שלו החדשה, הממוקמת כיום במרכז העיר גווילין, לצד הנהר לי.
המקום נשרף מספר פעמים, ובכל זאת נשמר עד היום, ומאז 1993 מוגן על ידי הרפובליקה העממית של סין כאתר שימור לאומי. מאז 1932 שוכנת במקום האוניברסיטה הרגילה של גואנגשי (广西师范大学).
מבנה המקום
אורך המתחם מצפון לדרום 556 מטר, ורוחבו ממזרח למערב 355 מטר. סה"כ שטח של כ-198 דונמים, והוא מוקף חומות באורך 1.5 ק"מ, בגובה של כ-8 מטר ובעובי של 5.5 מטר. ארבעה שערים מקיפים את העיר מארבעת צדדיה
במקום מעל 40 בניינים, העיקריים שבהם: ארמון צ'נגיון - הארמון המרכזי, ארמון הקבורה הקיסרי, שער צ'נגיון המלכותי, מקדש השמיים הקיסרי, המקדש הקדמון. כל המבנים מעוטרים בקירות אדומים ובאריחים צהובים, שהם הצבעים האופייניים לארומונות בסין.
בחלק הצפוני של המתחם מתרוממת גבעה תלולה בגובה 66 מטר מסוג מגדל קרסט, המכונה "פסגת היופי". ניתן להגיע לפסגה באמצעות 306 מדרגות אבן, ממנה נשקף נוף של העיר גווילין. בפסגה מבנה בן 2 קומות.
למרגלות הגבעה - "מערת השלום". זוהי מערה טבעית, שעל קירותיה נחרטו דמויות שונות של אלים ושל שליטים מן העבר, וכן סימנים אסטרולוגיים עתיקים.
נרדין סרוג'י
נרדין סרוג'י (נולדה ב-2 בפברואר 1980, נצרת) היא אמנית פלסטינית מישראל, העובדת בפיסול, מיצב, וידאו ורישום.
ביוגרפיה
נרדין נולדה וגדלה בנצרת ועובדת ומתגוררת בחיפה. היא סיימה תואר ראשון באמנות וספרות אנגלית באוניברסיטת חיפה (2000-2004), למדה בתוכנית תעודת הוראה וסדנת אמן צעיר במכון לאמנות, מכללת אורנים (2004-2006). היא המשיכה ללימודי עיצוב אופנה בויצו, חיפה (2012-2014) ולתואר שני באמנות בבצלאל (2015-2017).
לצד עיסוקה באמנות עבדה סרוג'י גם כמעצבת תפאורות ותלבושות לסרטים ולתיאטרון.
עבודתה נרכשה לאוסף הקבע של מוזיאון תל אביב (במסגרת רכישות קרן רפפורט, 2021) ולאוסף מוזיאון חיפה (2018), והיא זכתה במענקים מטעם עמותת אאוטסט (2022), הקרן ליוצרים עצמאיים (2022), מועצת הפיס לתרבות ואמנות (2022, 2019).
סרוג'י היא בוגרת תוכנית הרזידנסי של ארטפורט תל אביב, ומשתתפת בתוכנית "אמן בקמפוס" של הטכניון בחיפה (2023).
בנוסף. ריכזה סרוג'י את תוכנית המצוינות של בצלאל באום אל פאחם.
אמנות
נרדין סרוג'י היא אמנית רב תחומית, המתרכזת בעיקר בפיסול ומיצב, ועובדת גם עם וידאו ורישום. בעבודותיה היא מנכסת אובייקטים, דימויים וצלילים מוכרים מסביבתה, ודרך התערבויות אמנותיות סמויות וגלויות היא משבשת את החלל והסביבה בה היא עובדת. היא מעלה בעבודתה שאלות על מקום, זמן ותפיסת מציאות, ומזמינה את הצופה להגדיר מחדש את הבנתו ויחסיו לעולם.
בתערוכת היחיד שלה במוזיאון חיפה (2022) היא המשיכה את העיסוק ממוקד המקום שלה, חקרה את עברו של בניין המוזיאון כבית ספר לבנות שנבנה בשנות השלושים, שנמצא עד היום בבעלות הכנסייה והעלתה מהעבר את החיים שהיו בו קודם לכן. באחת העבודות היא פתחה מחדש חלונות שהיו סגורים בחלל הגלריה מאחרוי קיר גבס במשך למעלה מארבעים שנה, ודרך מיצב המשתמש בצילום כחומר פיסולי היא חיברה את המוזיאון אל השכונה בה הוא נמצא - ואדי ניסנאס.
בנוסף הוצגו בתערוכה פסלים נוספים שחיברו את המקום לעברו כבית הספר - ביניהם פסלים של כדורי רגל שהתבלו ונזרקו לצד פסל של מטוס נייר, ומעין טוטם העשוי מכיסאות בית ספר סטנדרטיים העומד לצד טוטם העשוי לכאורה מעמודי נייר.
בשנת 2022 הוצב פסל קבע שלה בחיפה במסגרת התערוכה "שתי נקודות דמיוניות, והנוף" ברובע המדרגות בעיר.
אנדרה ואז'וני (מתמטיקאי)
אנדרה ואז'וני (במקור וייספלד; בהונגרית: Vázsonyi Endre; באנגלית: Andrew Vázsonyi; מוכר גם בשם גם אנדרו ואז'וני, אנדרה וייספלד או זפרצאט גוזינטו; בודפשט, 4 בנובמבר 1916 – סנטה רוזה, קליפורניה, 13 בנובמבר 2003) היה מתמטיקאי יהודי-הונגרי-אמריקאי, חוקר ביצועים ופרופסור אמיריטוס. הוא יצר את האלגוריתם של וייספלד כדי לחשב את החציון הגאומטרי, פיתח שיטות מחקר לתפעול מחשבים למדעי הניהול והקים את המכון למדעי הניהול (The Institute of Management Sciences (TIMS))) כדי לחקור את מדעי ההחלטות ולהוציא לפועל את תוצאותיו.  השיטות והתוצאות של ואז'וני שפרסם בספרים מצליחים ביותר נמצאות בשימוש נרחב בתעשייה ובעסקים.
ביוגרפיה
אנדרה וייספלד נולד ברובע 6 של בודפשט, למישקה וייספלד, בעל חנות נעליים מצליחה, והרמינה לבית קליין. הוא היה הילד האמצעי במשפחה. בגיל 14 הוא התיידד עם פאול ארדש, שהיה מבוגר ממנו בשלוש שנים, איתו חלק חשיבה לפתרון בעיות במתמטיקה. בגיל 16 החל להתמודד עם בעיית החציון הגיאומטרי, שלגביו מצא אחר כך פתרון. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הריאלי ז'יגמונד קמני ולאחר מכן נרשם לאוניברסיטת פאזמאני פטר (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם השלים גם את עבודת הדוקטורט שלו בשנת 1936, בגיל 21. ליפוט פייר היה מנחה התזה שלו שדנה במשטחים בממדים גבוהים יותר (על משטחי גרפים). עקב האנטישמיות הגוברת בהונגריה ובעקבות בן דודו, הפוליטיקאי וילמוש ואז'וני על פי עיר הולדתו של אביו, נג'וואז'ון, שינה ב-1937 את שם משפחתו לוואז'וני. בתקופה זו עסק בתורת הגרפים. ואז'וני, יחד עם ועם ארדש, חיפש את התנאים ההכרחיים והמספיקים לקיומו של מסלול אוילר בגרפים אינסופיים.
כדי שוואז'וני יוכל לעזוב את אירופה באווירה האנטישמית והמלחמתית שהלכה וגברה והפכה למאיימת, הזמין אוטו סאס את ואז'וני לאוניברסיטת סינסינטי בשנת 1938, אך הוא הצליח להשיג אשרת סטודנט תקפה למשך שנה בלבד. לכן נסע וואז'וני תחילה לפריז, משם הצליח להגר לארצות הברית באפריל 1940, חודשיים בלבד לפני פלישת הכוחות הגרמניים לצרפת. הוא בילה שנה בקרב קווייקרים בהאברפורד, פנסילבניה, ובשנת 1941, בתמיכת מלגת גורדון מקיי (Gordon McKay Fellowship), החל את לימודיו כסטודנט להנדסת מכונות באוניברסיטת הרווארד כתלמידו של ריכרד פון מיזס. לאחר קבלת התואר השני ב-1942 עבד הרווארד אצל הווארד וילסון אמונס (Howard Wilson Emmons) בתכנון המטוס העל-קולי. במועדון הבינלאומי של הרווארד (Harvard International Club) פגש מוזיקאית, בתם של מהגרים מגיאורגיה, הברונית לורה ולדימירובנה ספרובה. השניים נישאו לאחר 7 שבועות של חיזורים, ואז עברו לקיימברידג' (מסצ'וסטס).
אחרי קבלת האזרחות האמריקאית בשנת 1945, עזב ואז'וני את הרווארד ועבד כמהנדס בחברת המשאבות, חברת אליוט (Elliott Company), בעיר ג'אנט, בפנסילבניה. תחנתו הבאה הייתה בדרום קליפורניה, שם עסק בתכנון רקטות בנורת' אמריקן אוויאיישן וסייע בפתרון בעיית הרטט של מטוסי P-51 מוסטנג. ב-1948 עבר למרכז מחקר הנשק של תחנת הניסויים הימית (Naval Ordnance Test Station, נקראת כיום Naval Air Weapons Station China Lake, שם עמד בראש מחלקת מסירת ובקרת טילים. בשנת 1953 עבר לחברת יוז איירקראפט. אצל יוז עבר מוקד העניין של וואז'וני מתעופה למדעי הניהול. הוא החל למחשב את קווי השכר והייצור של יוז ואז להתוות את הדרישות לחלקים בייצור. בתקופה זו השתמש לראשונה בשם הבדוי "זפרצאט גוזינטו", שנולד כשהופיע במכון ראנד, ואחד מבדיחותיו הובנה לא נכון על ידי המתמטיקאי ג'ורג' דנציג. בשנות ה-50 של המאה ה-20 ובשנות ה-60 המשיך ואז'וני את עבודתו ליצירת מדעי ניהול בכמה מקומות עבודה, כולל תאגיד Ramo-Wooldridge Corporation, רוי אלדרסון (Roe Alderson), ושוב ב- NAA. וואז'וני היה מהתומכים המרכזיים בשימוש במתמטיקה ובמחשבים בתחומי מדע הניהול השונים: ניהול ייצור, ייצור ובקרת מלאי, תזמון ייצור אופטימלי, מערכות מידע אוטומטיות לתכנון, בקרה והנפקת פיקוד. במאמריו על ייצור ובקרת מלאי הרחיב ואז'וני את המחקר לבעיית התלות בזמן על ידי בחינת הבעיות של דרישת הרכיבים עם משוואות מטריצה - במערכת המשוואות שלו חיבר את לוחות הזמנים למסירה לדרישות המכלולים והרכיבים המתאימים.
בשנת 1970, בגיל 54, חזר לעולם האוניברסיטאות. הוא מונה תחילה לבית הספר לניהול באוניברסיטת דרום קליפורניה, אך המינוי לא יצא לפועל ולכן בשנת 1973 העביר את מטהו לבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת רוצ'סטר. בסוף שנות השבעים, כשהוא מתקרב לגיל 65, עבר לאוניברסיטת סנט מרי, טקסס הוא פרש לגמלאות בשנת 1987, אך המשיך ללמד כפרופסור אמריטוס באוניברסיטת סן פרנסיסקו. במהלך תקופה זו הוא היה קשור גם למכון מדעי ההחלטות (Decision Sciences Institute), היה בעל טור קבוע בעלון ה-DSI. ואז'וני מת ב-13 בנובמבר 2003 בסנטה רוזה, קליפורניה. בשנת 2009 פורסם לכבודו ספר זיכרונות שמכיל מאמרי המחקר שלו.
אלגוריתם וייספלד
החציון הגאומטרי של קבוצת נקודות במישור האוקלידי הוא הנקודה (לא בהכרח חלק מאותה מערכה) שסכום המרחקים מנקודות הסט הוא מינימלי. לגבי שלוש נקודות הפתרון ניתן לראשונה במאה ה-17 על ידי אוונג'ליסטה טוריצ'לי, שערער על פייר דה פרמה. באופן כללי יותר, עבור כל מספר נקודות, וייספלד נתן את הפתרון במאמר משנת 1937 בכתב עת יפני בשפה הצרפתית אלגוריתם "טיפוס גבעה" (Hill climbing) מספרי המחפש נקודה לתיקון סכומי מרחק עד שלא ניתן יהיה עוד להשיג תיקון. בכל שלב באלגוריתם אנו מקצים משקלים לנקודות ביחס הפוך למרחקים של הפתרון הנוכחי, ומוצאים את הממוצע המשוקלל של הנקודות, שתהיה הנקודה שתמזער בשיטת הריבועים הפחותים את המרחקים המשוקללים. האלגוריתם התגלה שוב ושוב, ואף על פי שאלגוריתמים אחרים שמייצרים את החציון הגיאומטרי ידועים, האלגוריתם של וייספלד עדיין משמש לעיתים קרובות גם כיום בשל פשטותו והתכנסותו המהירה.
משפט קרוסקל
על פי המשפט של קרוסקל לגבי עצים, כל עץ חייב להיות אשכול אינסופי המורכב משני עצים, שאחד מהם מוטמע באופן הומיאומורפיסטי בשני. במאמרו מ-1960 בו נתן את ההוכחה הראשונה לתוצאה, יוזף קרוסקל מייחס את ההשערה לוואז'וני. משפט רוברטסון - סימור (Robertson–Seymour theorem) מכליל מאוד תוצאה זו, מעצים ועד גרפים.
TIMS ו-DSI
בעודו פעיל בייצור מטוסים, השתתף ואז'וני בישיבות של Operations Research Society of America, אך לדעתו, הם עסקו בנושאים הרחוקים מהאינטרסים העסקיים של מעסיקיו. בשנת 1953, עם ויליאם וו. קופר ומל סלבסון, הקים ואז'וני את המכון למדעי הניהול (The Institute of Management Sciences). קופר הפך לנשיא הראשון, ואז'וני הפך לנשיא הראשון לשעבר (מבלי שממש כיהן כנשיא). ORSA ו- TIMS התאחדו בשנת 1995 והקימו את המכון למחקר תפעולי ומדעי הניהול (Institute for Operations Research and the Management Sciences).
פרסומים נבחרים
בשנת 2002 כתב ואז'וני טוטוביוגרפיה בשם "לאיזו דלת יש את הקדילק: הרפתקאותיו של מתמטיקאי ממשי" (Which Door Has the Cadillac: Adventures of a Real-Life Mathematician). בנוסף לאוטוביוגרפיה זו, ואז'וני היה מחברם של מספר פרסומים ומאמרים טכניים, שחלקם:
מיטוב שאילתות
מיטוב שאילתות (בלעז: אופטימיזציה שאילתות) מבוצעת על ידי רכיב ממטב השאילתות (באנגלית: Query Optimizer) במערכת ניהול מסד נתונים. רכיב זה מקבל כקלט שאילתת משתמש (למשל SQL) ואחראי לייצר תוכנית לביצוע השאילתא. על מנת לבצע משימה זו נעזר הממטב בסטטיסטיקות שונות הנאספות ממסד הנתונים, למשל גודל הטבלאות (Relation Cardinality), תדירויות שונות של ערכים (Attribute Domains) ועוד. כמו כן הממטב נעזר במטא-מידע של הטבלאות מתוך קטלוג המערכת (כגון מידע על קיום אינדקסים, מידע על יחסי תלות בין הטבלאות).
Almas del Silencio
Almas del Silencio הוא אלבום האולפן השביעי של הזמר הפוארטו ריקני ריקי מרטין. האלבום יצא לאור ב-20 במאי 2003 דרך חברות התקליטים Sony Discos וקולומביה רקורדס. אלבום זה הוא האלבום הראשון של מרטין בשפה הספרדית מאז אלבומו Vuelve משנת 1998.
האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים הלטיניים ולפסגת מצעד אלבומי הפופ הלטיניים של מגזין בילבורד האמריקאי. עד נובמבר 2006 מכר מעל למיליון עותקים ברחבי העולם.
בית תפילה ישראלי
בית תפילה ישראלי בתל אביב הוא עמותה להתחדשות יהודית בישראל.
היסטוריה
בית תפילה ישראלי הוקם ביוני 2004 בתל אביב על ידי אסטבן גוטפריד ורני יגר, במטרה לספק מסגרת קהילתית ורוחנית בקרב חילונים ומסורתיים בישראל. מטרתו של בית תפילה ישראלי היא בניית חיי קהילה עירוניים המבוססים על המיזוג בין התרבות הישראלית העכשווית לבין המסורת היהודית, ויצירת מודלים של פרקטיקה יהודית מותאמים להקשר הישראלי, כגון יצירת טקס תפילה יהודי-ישראלי של הבדלה בין יום הזיכרון ליום העצמאות והוצאה לאור ב-2007 של סידור הבדלה בין יום הזיכרון ליום העצמאות, שאומצו גם על ידי קהילות אחרות, בעיקר מרשת הקהילות להתחדשות יהודית או מהתנועה הרפורמית בישראל ובארצות הברית.
סידור תפילת ערב שבת של בית התפילה שיצא לאור בקיץ 2011 אומץ על ידי שש קהילות נוספות (קהילת שכוני"ה בחיפה, קיבוץ המעפיל, קהילת קודש וחול בחולון, מעיין - גן יבנה, ובבית אורן). באופן ניסויי יצר בית תפילה ישראלי "שפה ליטורגית יהודית-ישראלית חדשה", המשלבת את סידור התפילות המסורתי עם שירה, ספרות מודרנית, ותפילות אישיות. במסגרת קבלת השבת אף מרצים אורחים שונים על פרשת השבוע או נושאים התואמים את מדיניות בית התפילה, כמו המציאות החברתית בישראל, הפרטת שירותים חברתיים או בעיית הפליטים מאסיה ומאפריקה.
בית התפילה נתמך כלכלית על ידי קרן שוסטרמן, הפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו, קרן סטולמן, הקרן החדשה לישראל, עיריית תל אביב-יפו ודמי חבר.
העמותה חברה באיגוד ההתחדשות היהודית.
קבלת שבת
בית התפילה מקיים את רוב הפעילות בלב תל אביב. בעשר שנותיו הראשונות רוב הפעילויות התקיימו בבניין של מכללת עלמא ברחוב בצלאל יפה: ביניהן - קבלת שבת, קבלת שבת לילדים, בתי מדרש, אירועי חג, טקסי חיים ופעילות חברתית. לאחר עשור עבר מוקד הפעילות למבנה אולפן "גורדון" ברחוב לסל. בית תפילה גם מארגן קבלת שבת והבדלה באולמות שונים בעיר. משנת 2007 בית תפילה ישראלי מקיים בחודשי הקיץ קבלת שבת במתחם נמל תל אביב בהן משתתפים למעלה מ-700 איש מדי שבת. החל משנת 2010 בית תפילה ישראלי מקיים קבלת שבת מוזיקלית לפי המודל שפיתח, לקורסי צוערים של צה"ל במסגרת "שבת בתל אביב" של בינ"ה.
אירועי חג
בית תפילה ישראלי קיים אירועי חג נוספים במרחב הציבורי, כמו "סדר פסח לפליטים אפריקאים בתל אביב", "קריאת מגילת אסתר בדיזנגוף סנטר", "ברכת החמה במנחת המסוקים של מגדל עזריאלי" ו"קריאת מגילת איכה בשד' רוטשילד".
מקורות השראה
האופי המקומי של בית תפילה ישראלי בא לידי ביטוי בשילוב של יהדות ליברלית שאינה שואבת את שפתה התרבותית ממודלים שהתעצבו בתפוצות אלא מבקשת להיות מעוגנת באופן עמוק בהוויה הישראלית והתל אביבית, ומתימרת להמשיך את תורתו התרבותית של ח.נ. ביאליק אשר ייסד בתל אביב בשנות ה-30 של המאה ה-20 את מוסד "עונג שבת".
קתרין הייגל
קתרין מארי הייגל (באנגלית: Katherine Marie Heigl; נולדה ב-24 בנובמבר 1978) היא שחקנית, מפיקת קולנוע ודוגמנית אמריקאית. תחילה התפרסמה בתפקידה בתור איזבל אוונס בסדרת המדע-בדיוני "רוזוול" (2002-1999), ולאחר מכן בתור ד"ר איזבל "איזי" סטיבנס בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" (2010-2005); תפקיד אשר הקנה לה פרס אמי ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב. מוכרת גם בשל תפקידה בתור סמנת'ה וילר בדרמה המשפטית "Suits" (2019-2018) ובסדרת הדרמה של נטפליקס "פיירפליי ליין" (2021-הווה) בתור טולי הארט. בקולנוע היא מוכרת בזכות כיכובה בסרטי הקולנוע "הדייט שתקע אותי", "27 שמלות", "האמת המכוערת", "קילרים", "חיים כמו שמכירים", "סילבסטר בניו יורק" ו"החתונה הגדולה".
ביוגרפיה
הייגל נולדה בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני ואירי. אביה, פול הייגל, מנהל פיננסי וממשפחה קתולית. אמה, ננסי (לבית אנגלהרדט), אמרגנית וממשפחה לותרנית. הצעירה מתוך ארבעה אחים, כאשר אחותה מג מאומצת. התגוררה בווירג'יניה ובדנוור לפני שהמשפחה השתקעה בקונטיקט. שם, עברו לבית חווה גדול בסגנון ויקטוריאני עתיק באזור האמיד של העיר ניו קיינן, בו בילתה את רוב ילדותה.
ב-1986 נפגע אחיה הגדול ג'ייסון בתאונת דרכים ומת מפצעיו. לאחר שהרופא החליט שמוחו נפגע נתרמו איבריו על ידי המשפחה. כתוצאה מכך הייגל תומכת נלהבת של תרומת איברים. בעקבות מותו המירו הוריה של הייגל את הזרם של דתם לכנסייה המורמונית, ועל פי אמונה זו התחנכה.
קריירת דוגמנות
כשהייתה הייגל בת תשע, דודתה ביקרה את המשפחה והחליטה לצלם כמה תמונות של הייגל. לאחר שחזרה לביתה בניו יורק, דודתה שלחה את התמונות לכמה סוכנויות דוגמנות בהסכמת הוריה. כעבור כמה שבועות נרשמה הייגל בסוכנות דוגמנות. כמעט מיד נבחרה לדגמן במגזין פרסום. הפרסומת הראשונה שהייתה לה בטלוויזיה הייתה לדגני הבוקר צ'יריוס.
קריירת משחק
קריירת המשחק שלה התחילה כאשר הייתה בת 13, בשנת 1992 שיחקה בסרט "הלילה הזה" לצידן של ג'ולייט לואיס ואלייזה דושקו. ב-1994 שיחקה בפעם הראשונה בתפקיד ראשי בקומדיה "אבי הוא הגיבור". במהלך תקופה זו הייגל עוד למדה בתיכון ושילבה את הקולנוע והדוגמנות יחד עם לימודיה. ב-1995, שיחקה הייגל בסרט "מצור 2" כאחייניתו של סטיבן סיגל. ב-1996, התגרשו הוריה של הייגל, ואמה חלתה בסרטן. בנוסף, היא שיחקה בסרט "Wish Upon A Star" באותה שנה. ב-1997, לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, עברה הייגל עם אמה ללוס אנג'לס, ואמהּ הפכה למנהלת האישית שלה.
ב-1998, שיחקה הייגל במחזה של ויליאם שייקספיר, "הסערה". ב-1999, היא הצטרפה לצוות השחקנים הראשי של תוכנית הטלוויזיה "רוזוול", בה היא גילמה את החייזרית איזבל אוואנס. ב-2005 נבחרה הייגל לתפקיד ד"ר איזבל (איזי) סטיבנס, בסדרה "האנטומיה של גריי". על תפקידה זכתה בפרס אמי, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
ב-2007 שיחקה הייגל בסרט שובר הקופות "הדייט שתקע אותי", בתפקיד ראשי וביסס את מעמדה כשחקנית נחשבת.
ב-2008, יצאה הקומדיה הרומנטית בכיכובה, "27 שמלות", לצדו של ג'יימס מרסדן. הסרט היה לשובר קופות.
בקיץ 2009 יצאה לבתי הקולנוע קומדיה רומנטית חדשה בכיכובה של הייגל - "האמת המכוערת", בה היא משחקת לצדו של ג'רארד באטלר. גם סרט זה הפך לשובר קופות.
בקיץ 2010 יצאה לבתי הקולנוע קומדיה חדשה בכיכובה של הייגל - "קילרים". באותה שנה שיחקה בדרמה הקומית "חיים כמו שמכירים" לצד ג'וש דוהאמל.
ב-2014 דיבבה את דמותה של אנדי בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים" וב-2017 שבה לדבב אותה בסרט "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע". באותה שנה שיחקה בסרט המתח "בלתי נשכחת" בתפקיד ראשי. בנוסף, שיחקה תפקיד ראשי בתור סיידי אליס בסדרת הדרמה "ספק סביר" שבוטלה באותה השנה.
בשנת 2021 החלה לשחק בתפקיד הראשי של סדרת הדרמה של נטפליקס "פיירפליי ליין", בו שחקה את טולי הארט.
חיים אישיים
ביוני 2006 התארסה לזמר ג'וש קלי, לאחר שהכירה אותו שנה קודם לכן כאשר השתתפה בקליפ שלו "Only You". ב-23 בדצמבר 2007 השניים נישאו. הזוג מתגורר בעיר אוקלי, יוטה. בספטמבר 2009 אימצו בני הזוג תינוקת קוריאנית בת 10 חודשים. היא נולדה עם מום בלב ועברה ניתוח לב פתוח לפני שאומצה על ידי הייגל וקלי. באפריל 2012 הם אימצו בת נוספת, מארצות הברית. ב-20 בדצמבר 2016 נולד בנם הביולוגי הראשון של בני הזוג.
גיסה של הייגל הוא הזמר צ'ארלס קלי, חבר בלהקת ליידי אנטבלום.
דניס דוגן
דניס דוגן (אנגלית: Dennis Dugan; נולד ב-5 בספטמבר 1946) הוא שחקן, קומיקאי, במאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
דוגן נולד בעיר ויטון, אילינוי, ילד שני מתוך ארבעה ילדים של מריון, עקרת בית ושל צ'ארלס דוגן, מנהל בסוכנות ביטוח. הוא בוגר תואר ראשון בחוג לדרמה של אוניברסיטת דה פול בשיקגו, אילינוי. בהמשך למד גם במכון האמנות של שיקגו.
קריירה
דוגן התחיל את הקריירה שלו בהופעה במספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה בארצות הברית. בין היתר כיכב בסדרה משלו בשם "ריצ'י ברוקלמן, בלש פרטי", שנמשכה עונה אחת בשנת 1977. הופעותיו בתקופה זו נסמכו במיוחד על מראהו החיצוני. דוגן נראה בתקופה זו צעיר בהרבה מגילו, ובסוף שנות העשרים לחייו נראה כבן עשרה. מאז המשיך להופיע בתפקידי משנה בטלוויזיה, וכן מעת לעת בקולנוע בין היתר בקומדיה הרומנטית "צירי לידה" (1988) של הבמאי ג'ון יוז.
דוגן פנה לקריירה כבמאי קולנוע. בשנת 1990 ביים את הלהיט "מותק, הילד השתגע" (Problem Child) בו אף שיחק. לאחר מכן המשיך בבמוי קומדיות נוספות כ"להציל את סילברמן" (2001) או "שוטרים ללא הפסקה" (2003).
דוגן זכה להצלחה בעיקר בקומדיות בכיכוב אדם סנדלר, כמו "גילמור המאושר" (1996) (בו משחק דוגן משגיח במשחק גולף), או "ביג דדי" (1999) שגם בו משחק דוגן בתפקיד זעיר. כן ביים דוגן בשנות ה-90 פרקים בסדרות טלוויזיה מצליחות כ"בלשים בלילה" (בה גם הופיע כשחקן במספר פרקים), אלי מקביל, ו-NYPD.
בשנות ה-2000 היו הצלחותיו של דוגן קשורות במיוחד בשיתוף הפעולה עם סנדלר. בשנת 2006 ביים את קומדיית הספורט "חמים על הספסל" בכיכובו של רוב שניידר. בשנת 2007 ביים את הסרט השנוי במחלוקת "צ'אק ולארי", על שני כבאים בניו יורק שנסיבות ביורוקרטיות מוזרות גורמות להם להצהיר שהם זוג הומוסקסואלים. בשנת 2008 ביים את "אל תתעסקו עם הזוהן", קומדיה העוסקת בחייל ישראלי קשוח המגיע לניו יורק להגשים את חלומו להפוך למעצב שיער.
בשנת 2011 הוא ביים את הסרט "לזרום עם זה".
חיים אישיים
נישואיו הראשונים של דוגן היו לשחקנית ג'ויס ואן פאטן ב-1973. הם התגרשו ב-1987, ולימים הוא התחתן עם שרון א'וקונור, לה הוא עדיין נשוי ויחד יש להם ילד.
אהרן שבו
אהרׂן שְבוׂ (נולד ב-30 באוגוסט 1943 בהונגריה) הוא מעצב גרפי ישראלי המעצב בולים, סמלים, מטבעות, ספרים וקריקטורות.
שבו עיצב בולים, מדליות ומטבעות עבור בנק ישראל והחברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.
ביוגרפיה
שבו נולד בשם אהרן שוורץ, בהיידובסרמן שבמחוז היידו בייאר שבהונגריה. אביו היה אמן רב תחומי שניגן, זימר וצייר; הוא נספה בשואה לאחר שנלקח לעבודות כפייה בטרם לידתו של שבו. בהיותו בן עשרה חודשים הועלה שבו לרכבת לאושוויץ עם אמו, אחיו ואחותו הגדולים, לצד עוד מאות משפחות מהונגריה. שבו ניצל מאושוויץ כאשר לאחר המתנה של 3 ימים הוחזרה הרכבת על יושביה לווינה.
אחרי המלחמה נשארה המשפחה בהונגריה ושבו החל ללמוד בחדר (גן ילדים) ובכתה א' רפורמי נוצרי. בשנת 1951, כשהיה בן 7, עלה עם משפחתו לישראל. המשפחה גרה בתחילה 5 שנים במעברת מחנה דוד בחיפה, ואחר כך לרכסים (שליד כפר חסידים), ולאחר מכן לשכונת נווה שאנן בעיר. בגיל 15 זכה בתחרות במסגרת העיתון "מעריב לנוער", כאשר עיצב שטרות כסף בנושא נוער.
שבו לא סיים את לימודי בית הספר התיכון משום שנאלץ לעבוד ולהתפרנס במהלך היום ולעבור ללימודי ערב. לאחר מכן החל ללמוד גרפיקה באקדמיה הגבוהה לאומנות בצלאל במסגרת העתודה האקדמית, וסיים את לימודיו בהצטיינות, זכה במלגת לימודים מקרן תרבות אמריקה ישראל. בהמשך שירות סדיר בצה"ל ועיצב כרזות עבור ענף פרסומים של המטכ"ל, ואחר כך במילואים שירת כחובש קרבי.
לאחר שרותו הצבאי המשיך ללמוד עיצוב בניו יורק, בבית הספר. כשחזר לישראל החל לעסוק בעיצוב גרפי במגוון תחומים. הוא אייר ספרים עבור הוצאות ספרים שונות, במיוחד ספרי ילדים ובתחמי התנ"ך והיודאיקה. כן אייר בולים עבור השרות הבולאי, ויצר מטבעות ומדליונים עבור בנק ישראל והחברה הממשלתית למדליות ומטבעות. חלק מעבודותיו יצר בשיתוף עם המעצב גד אלמליח מסטודיו TheDesignLab בבוסטון.
בנוסף עסק שבו בהוראת עיצוב גרפי במכללות, כגון מכללת אמונה בירושלים, וייסד מגמת אנימציה באקדמיה לעיצוב ויצו בחיפה.
לשבו חמישה ילדים. מתגורר במושב בית גמליאל.
קרלוס ביאנצ'י
קרלוס ארססיו ביאנצ'י (בספרדית: Carlos Arcecio Bianchi; נולד ב-26 באפריל 1949 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא מאמן כדורגל ארגנטינאי. ביאנצ'י נחשב לאחד מגדולי המאמנים בארגנטינה ובדרום אמריקה. ככדורגלן שיחק כחלוץ וכבש 385 שערים ב-544 משחקים.
קריירה ככדורגלן
ביאנצ'י החל את הקריירה בקבוצת ולס סרספילד איתה הוא זכה באליפות ב-1968. הוא שיחק בקבוצה מ-1967 ועד 1973 בטרם עבר לאירופה וכבש 121 שערים ב-165 משחקים. ב-1980 חזר ביאנצ'י ל-4 שנים נוספות בקבוצה במהלכן כבש 85 שערים ב-150 משחקים. בסה"כ הוא כבש עבור ולס 206 שערים ב-324 משחקים. הוא סיים כמלך השערים של הליגה בשנים 1970 (18 שערים ב-20 משחקים), 1971 (36 שערים ב-36 משחקים) וב-1981 (15 שערים ב-17 משחקים).
ב-1973 עבר ביאנצ'י לשחק בקבוצת סטאד ריימס הצרפתית, הוא סיים כמלך השערים של הליגה הצרפתית כבר בעונתו הראשונה עם 30 שערים ב-33 משחקים וסיים כמלך שערים גם בשנים 76-1975 (34 שערים ב-38 משחקים) וב 1976/77 (28 שערים ב-37 שמחקים). הוא שיחק בקבוצה 4 שנים במהלכן כבש 107 שערים ב-124 משחקים. ב-1977 עבר ביאנצ'י לשחק בקבוצת פריז סן-ז'רמן וסיים כמלך שערי הליגה בשנתיים בהן הוא שיחק בקבוצה, בעונת 78-1977 עם 37 שערים ב-38 משחקים ובעונת 1978/79 עם 27 שערים ב-36 משחקים. ב-1978 עבר ביאנצ'י לשטרסבורג לעונה אחת, הוא כבש באותה עונה 8 שערים ב-22 משחקים.
ביאנצ'י שיחק בסך הכול 7 שנים בצרפת וכבש 179 שערים ב-220 משחקים, הוא סיים כמלך השערים של הליגה הצרפתית 5 פעמים.
קריירה כמאמן
ביאנצ'י, יחד עם אנחל לברונה ורמון דיאס, הם המאמנים עם מספר הזכיות הגדול ביותר בליגת העל הארגנטינאית, 7.
ביאנצ'י זכה 5 פעמים בתואר מאמן השנה בדרום אמריקה (1994, 1998, 2000, 2001, 2003).
ביאנצ'י אימן בנוסף את:
ביאנצ'י דחה מספר פעמים הצעות לשמש כמאמן נבחרת ארגנטינה בעיקר בשל ריב אישי עם יו"ר ההתאחדות הארגנטינאית, חוליו גרונדונה.
בשנת 2013 חזר לקדנציה נוספת בבוקה ג'וניורס.
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2011
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2011.
מרים רות
מרים רוֹת (צ'יורה עברי) (16 בפברואר 1910 – 13 בנובמבר 2005) הייתה סופרת ילדים עברייה, גננת ומחנכת ישראלית. נחשבת כחלוצה בתחום חקר ספרות הילדים העברית. זוכת פרס ביאליק ופרס זאב לספרות יפה.
קורות חיים
נולדה בשם אנה מרים רות בעיירה נוֹבֶה זַמקי בממלכת הונגריה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (בתחומי סלובקיה של ימינו), במשפחה יהודית בת חמישה ילדים, בתם של הלה ויעקב רות. אביה שימש מנהל בית הספר היהודי בעיירה ואמה הייתה פעילה בקהילה היהודית. הוריה כינו אותה "צ'ורה". גדלה והתחנכה בעיירתה, הייתה פעילה בתנועת הנוער "השומר הצעיר" וסיימה את לימודיה התיכוניים בגימנסיה ההונגרית בעיירה. לאחר מכן נסעה ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטת ברנו לתורת החינוך והמדעים.
בשנת 1931 עלתה לארץ ישראל. בארץ למדה בסמינר הקיבוצים ולתואר ראשון באוניברסיטה העברית. בהמשך למדה לתואר שני בחינוך במכללה לחינוך של ניו יורק. בשנת 1937 נמנתה עם מייסדי קיבוץ שער הגולן. בין המייסדים נמנה גם אחיה, יהודה רות, שעלה ארצה מספר חודשים אחריה. היא התגוררה בקיבוץ עד מותה, ושימשה בו כגננת הראשית. נישאה לפסח עברי (דויטש) (1908–1978), בן עיירתה, שהיה גם הוא פעיל בתנועה. לזוג נולדו שני בנים – אדם ויעקב – והם גידלו גם את איתן, בנו של פסח מאשתו הראשונה, לאה. אביה, אמה, שתי אחיותיה, ושתי אחייניותיה נשלחו לאושוויץ. אביה לקה בהתקף לב על הרכבת בדרך והושלך מן הרכבת, והשאר נרצחו באושוויץ.
במשך שנים נחשבה ל"גננת הראשית של הקיבוץ הארצי". היא עסקה בחינוך שנים ארוכות והכשירה מורות וגננות בסמינר הקיבוצים ובסמינר אורנים. בין ספרי הלימוד שכתבה: תורת הגן (1956), הילד ואתה (1958) וספרות לגיל הרך (1969). בשנות ה-50 כתבה בעל המשמר טורי עצות להורים בהם ייעצה, בין השאר, שלא לרכך לילדים אגדות כמו כיפה אדומה אלא לחשוף אותם אליהם בגיל המתאים במלוא מורכבותם, ושלא להתגאות בחוכמות ילדות של הילדים. המליצה על ספרי ילדים החושפים את הילדים לילדים מתרבויות אחרות ובכך מקרבים את השלום.
רות התפרסמה בעיקר כסופרת ילדים. היא החלה בכתיבה לילדים בגיל 60 בעידודם של בעלה והמאיירת אורה אייל, שנמנתה על תלמידותיה. רות יצרה כמה מן הספרים הנודעים ביותר לגיל הרך בספרות העברית החדשה, בהם ספרה הראשון "מעשה בחמישה בלונים", שהופיע לראשונה ב-1974, "הבית של יעל" ו"תירס חם". בסך הכול כתבה מעל לעשרים ספרים לילדים. ספרה האחרון "גברת חבית ועוד" יצא לאור כשנה לפני מותה ובו אוסף הרפתקאות המתרחשות בתקופת ילדותה.
בנה של רות, האדריכל יעקב עברי, אייר שניים מספריה: "המעיל של סבתא" ו"נגיד ש". רות תרמה את אוסף ספרי הילדים הפרטי שלה, שכלל ספרים מהארץ ומהעולם, לספריית "אורנים". רות נפטרה בשנת 2005 והיא בת 95. היא נקברה בקיבוצה, שער הגולן. היא הייתה נשואה לפסח עברי עד מותו ב-1978. הייתה אם לשלושה בנים והותירה עשרות נכדים ונינים. נינתה עמית עברי היא אלופת ישראל בשחייה.
לאחר פטירתה הוקם במכללת אורנים מרכז לספרות ילדים שנקרא על שמה. המרכז מקיים מדי שנה יום עיון לזכרה.
בתאל דלויה
בתאל דלויה (נולדה ב-18 ביולי 1988) היא שחקנית ישראלית, בעלת עסק לקידום שחקנים "דלויה סדנאות" ומאמנת אישית לשחקנים.
ביוגרפיה
נולדה למשפחה מזרם דתי לאומי בעיר חיפה. לאמא ברוריה ואבא שלום והיא אחות של ינון חן ומיכל. דלויה התחנכה במוסדות דתיים, למדה באולפנה והייתה חברה בתנועת הנוער "בני עקיבא" שם גם הדריכה. בגיל 15 עזבה את האולפנה לטובת לימודים בתיכון לאומנויות חילוני ויצו - חיפה שם למדה במגמת תיאטרון והשתתפה בהצגות. הייתה חברה בלהקת הנוער הייצוגית של חיפה "מפגשים ברכס" וניהלה את צוות הבידור בחיפה מטעם "אלאדיני הגדול" בגיל 17 בלבד. לאחר מכן למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב מחזור 2011 ובסטודיו למשחק מול מצלמה "טכניקה" מחזור 2015 של ניב רז ואולי שטרנברג. מיד עם תום לימודי המשחק בשנת 2011 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "2,3 הקשב" לטלוויזיה החינוכית בבימוי אבינועם דמארי בתפקיד דנה, תפקיד ראשי.
ב-2013 שיחקה בתיאטרון אורנה פורת בהצגה בשם "התפקיד הראשי" מאת רבקה מגן ובבימוי גיל צ'רנוביץ. באוקטובר 2017 הקימה את "דלויה סדנאות חשיפה" - מערך סדנאות לשחקנים מקצועיים אל מול במאים ומלהקים וכך יצרה "חדר כושר" לשחקנים שמגיעים להתאמן ולהיחשף. דרך "דלויה סדנאות חשיפה" מספר רב של שחקנים קיבלו עבודה במשחק בטלוויזיה ובתיאטרון ודלויה ביניהם.
ב-2020 החלה לאמן שחקנים לבניית עסק מאומנות המשחק.
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-2013 שיחקה בסדרה "2,3 הקשב" לטלוויזיה החינוכית בתפקיד דנה, תפקיד ראשי, בבימוי אבינועם דמארי.
ב-2016 שיחקה בסדרת הילדים "בית הכלבים" לניקולודיאון בבימוי יוגב יפת
ב-2017 שיחקה בעונה הראשונה של "תאג"ד" לYES בתפקיד קצינת תצפיתניות, בבימוי: ציון רובין
ב-2018 שיחקה בסדרת רשת בשם "הלסביון העליון" לערוץ טדי, בקומדיה "חברות" לערוץ 10, ובסדרה "בת אל הבתולה" לHOT.
ב-2019 שיחקה בסדרה "לעבור את הלילה" לYES בבימוי: אופיר לובל. ובסרט הקולנוע "להפוך את העולם" למגזר החרדי בתפקיד מניה, בבימוי: יניב טל ואורי רביד.
ב-2020 שיחקה בסדרה "מזל טוב את אבא" לערוץ טדי לצד רומי אבולעפיה, אודיה קורן ועומר פרלמן.
בתיאטרון
דלויה היא בוגרת להקת הנוער הייצוגית של חיפה "מפגשים ברכס"
ב-2012 כתבה ושיחקה בהצגה בשם "היום, בחיים" בנושא בטיחות בדרכים לגיל השלישי איתה הופיעה בכלל המדינה. שיחקה בהפקות תיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב: "ולנטינה" בבימוי מישה לוריה, "שלושה הוצמאך" בבימוי יובל זמיר, "ויליג'יאטורה" בבימוי דור צויגנבום, ו"טרטיף" בבימוי משה קליף.
ב-2013 שיחקה בהצגת "חנהל'ה ושמלת השבת" בבימוי קלוד דדיה.
וילהלם גרנר
קארל אדוארד וילהלם גרנר (בגרמנית: Karl Eduard Wilhelm Groener; 22 בנובמבר 1867 – 3 במאי 1939) היה איש צבא ופוליטיקאי גרמני.