cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמת תיגראי
מתקפת הנגד של ה-TPLF וה-OLA (נובמבר 2021)
ב-22 בנובמבר, הכריז אבי אחמד ברשתות החברתיות שהוא יצטרף לחזית כדי להוביל את הלחימה במורדים. תחנת הטלוויזיה הממשלתית Fana טענה שאבי עזב לחזית ושסגנו, דמקה מכונן, נשאר באדיס אבבה כדי לטפול בענייני היומיום של הממשלה. בעקבות ההכרזה, רבים באוכלוסייה האתיופית התנדבו ללחימה וידוענים, ביניהם האצן היילה גבריסלאסי, קראו לציבור לתמוך אקטיבית במאמצי הממשלה. ההכרזה באה יום אחרי שה-TPLF וה-OLA הודיעו שהם שולטים בעיר שאווה רובית, 220 צפון-מזאחית לאדיס אבבה. ב-1 בדצמבר טענה הממשלה שהיא תפסה מחדש את השליטה בשאווה רובית, לליבלה ומספר ערים נוספות באמהרה, שנתפסו קודם לכן על ידי ה-TPLF וה-OLA. לטענת הממשלה, כוחותיה השתלטו גם על חלקים שהיו בשליטת המורדים בעפר. אמצעי התקשורת לא היו יכולים ברוב המקרים לאמת את הדיווחים באופן עצמאי. עם זאת, נציג של אל-ג'זירה שנשלח לעיירה צ'יפרה בעפר, אימת את טענת הממשלה שחייליה השתלטו על העיירה, וטען שהעיר זרועה בגופות ובהרס רב.
הפסקת אש (מרץ 2022 - אוגוסט 2022)
ב-20 בדצמבר, כוחות המורדים (TDF) ביקשו הפסקת אש. בעקבות בקשת הפסקת האש, טען צבא אתיופיה (ENDF) כי הוא לא יתקדם יותר לתוך האזורים של תיגראי, אולם במקביל נמשכו דיווחים על תקיפות אוויריות. ב-8 בינואר 2022 פורסם כי אתיופיה שחררה כמה מנהיגי האופוזיציה מהכלא והכריזה על דיאלוג פוליטי. חלקם היו אנשי החזית העממית לשחרור תיגראי (TPLF).
ב-24 במרץ 2022, ממשלת אתיופיה הכריזה על הפסקת אש הומניטרית ללא הגבלת זמן, על מנת לאפשר העברת סיוע הומניטרי לתיגראי.
הכוחות מתיגראי אמרו שהם יכבדו את הפסקת האש כל עוד יועבר מספיק סיוע לאזורם "בתוך זמן סביר". באפריל הם אמרו שהם השיגו מאזור עפר וקיוו שיוגדל הסיוע.
חידוש הלחימה (אוגוסט 2022 ואילך)
הפסקת האש תמה ב-24 באוגוסט 2022. הבדלנים מתיגראי וצבא אתיופיה האשימו זה את זה בחידוש הקרבות. הצדדים לא הצליחו להגיע להסכמה על זהות המתווך במשא מתן לתום הסכסוך. נוסף על כך דרשו המורדים שלפני הפתיחה בשיחות יחובר חבל תיגראי מחדש לחשמל, לטלפון, לאינטרנט ולשירותי הבנקאות. רוב תושבי החבל היו מנותקים מאמצעי תקשורת יותר משנה. ואיימו לפתוח במלחמה אם תנאיהם לא ימולאו.
הלחימה החלה לראשונה סביב גבולה הדרום-מזרחי של תיגראי, אך מאז התפשטה לאזורים ממערב ומצפון לעימותים הראשוניים, ה-TPLF האשים את הכוחות האתיופיים והאריתראים בכך שפתחו במתקפה משותפת מאסיבית על תיגראי ב-1 בספטמבר.
האו"ם אמר כי הלחימה המחודשת אילצה את הפסקת משלוחי הסיוע הדרושים נואשות לתיגראי, הן בכביש והן באוויר.
ב-11 בספטמבר בתיגראי אמרו שהם מוכנים להפסקת אש ויקבלו תהליך שלום בתיווך האיחוד האפריקאי. לפני כן, סירבו לקבל את המתווך מטעם האיחוד, בטענה שהוא מוטה לטובת הממשלה הפדרלית.
ב-13 בספטמבר אמר ה-TPLF שאריתריאה כבשה את שרארו, עיירה בצפון תיגראי. לכידת העיירה על ידי אריתריאה והלחימה באזורים הסמוכים עקרו כ-210,000 בני אדם, שרובם נמלטו לעיר שירה. יממה לאחר מכן תקיפות אוויריות אתיופיות על מקלה הרגו לפחות עשרה בני אדם. עד אמצע ספטמבר הופיעו דיווחים על כך שאריתריאה עוסקת בגיוס המוני של חיילי המילואים במדינה כדי להישלח לתיגראי. ב-20 בספטמבר ממשלת תיגאי אמרה כי אריתריאה פלשה לאזור וכי קרבות קשים מתרחשים ברחבי צפון תיגראי. ה-TDF התנגדו במידה רבה למתקפה ולפי הדיווחים פתחו במתקפת נגד כדי להשתלט מחדש על שרארו, בעוד שבמקביל החלו כוחות אתיופיה ואריתריאה להתאסף באבלה וברהאל באזור עפר. בינתיים תקיפה אווירית נוספת שבוצעה לכאורה על ידי אריתריאה פגעה בעיירה הצפונית אדי דאירו ב-27 בספטמבר בזמן שחגיגות מסקל התקיימו, והרגה לפחות שישה אזרחים ופצעו 19 נוספים.
ב-2 באוקטובר הודיע ה-TPLF כי הוציא חיילים מאזור וולו הצפוני של אמהרה, כולל קובו, כדי להיפרס מחדש צפונה כדי לתגבר קווים תחת מתקפה אריתריאית כבדה, אך הזהירה כי היא תחזור אם גבולם הדרומי יאיים. תקיפה אווירית שנייה פגעה באדי דאירו ב-5 באוקטובר, והרגה בין 50 ל-65 בני אדם על פי עובדי הסיוע בעיירה, מה שהפך אותה לאחת התקיפות האוויריות הקטלניות ביותר במלחמה. עד 19 באוקטובר, הצבא האתיופי הודיע על כיבוש שירה. בנוסף, הצליחו כוחות הממשלה בראשות אבי אחמד לכבוש שתי ערים נוספות – אלמטה וכורם.
הצדדים חתמו על הסכם שלום שנועד להפסיק את פעולות האיבה בין הצדדים ב-2 בנובמבר.
משבר הומניטרי ופגיעה בזכויות אדם
שני הצדדים במלחמה הואשמו בביצוע פשעי מלחמה ופגיעה בזכויות אדם. דו"ח משותף של הסוכנות האתיופית לזכויות אדם ושל משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם מנובמבר 2021 האשים את צבא אתיופיה, צבא אריתריאה, מיליציות אמהריות וכוחות ההגנה של תיגראי בביצוע שורה של מעשים שיכולים להיחשב לפשעי מלחמה. הצדדים השתתפו בהרג של אלפי אזרחים, הוצאות להורג ללא משפט, עינויים, חטיפה, היעלמות כפויה, אלימות מינית, אונס, עקירה, טיפול בלתי הולם בפליטים, ביזה, פגיעה בחופש הביטוי ומניעת מידע. ארגון Genocide Watch הזהיר מפני רדיפה של המיעוט התיגראי על ידי הממשלה האתיופית, והאשים את כל הצדדים בביצוע פשעים בניגוד לחוק הבינלאומי ופשעים נגד האנושות. לפי הודעה של האו"ם מיולי 2021, 400,000 אזרחים בתיגראי נמצאים במצב של רעב המוני ו-1.8 מיליון אזרחים נוספים נמצאים על הסף של רעב המוני. הממשלה הפדרלית האתיופית הואשמה על ידי ארגונים רבים במניעת סיוע הומניטרי. לפי נציבות האו"ם לפליטים נכון לספטמבר 2021, 2.1 מיליון אזרחים נעקרו מבתיהם בתיגראי, בנוסף ל-250,000 שנעקרו באמהרה, ו-112,000 בעפר. בנובמבר 2022, הוערך ש יותר משני מיליון אתיופים נעקרו מבתיהם ומאות אלפי אנשים צללו לתנאי כמעט רעב.
פגיעה באזרחים
הדו"ח המשותף של האו"ם והסוכנות האתיופית לזכויות אדם מנובמבר 2021 מפרט לגבי מספר מקרים של פגיעה באזרחים באמצעות הפצצות מהאוויר והפגזות ארטילריות. לפי הדו"ח, "יש בסיס סביר להאמין שכל הצדדים בסכסוך - כולל צבא אתיופיה, צבא אריתריאה וכוחות ההגנה של תיגראי - ביצעו התקפות ישירות על אזרחים, שהשפיעו על גברים, נשים וילדים, ועל מטרות אזרחיות שמוגנות על ידי החוק ההומניטרי הבינלאומי, כולל בתים, בתי חולים, מרכזי רפואה, בתי ספר ומקומות פולחן".
הדו"ח מפרט גם על מספר אירועים שבהם אזרחים הוצאו להורג ללא משפט או נטבחו על ידי כוחות צבא או מיליציות מכל הצדדים:
הדו"ח מצא שאזרחים ולוחמים נחשפו לעינויים בניגוד לחוק הבינלאומי. כוחות ההגנה של תיגראי וצבא אריתריאה עינו, חטפו והכו אזרחים ממוצא אמהרי. בסאמרה, חיילי הצבא האריתריאי השפילו אזרחים, שנאספו והוצעדו עירומים ברחוב לעיני הקהל. בבסיסי צבא אתיופיה עונו לוחמים ואזרחים תיגראים.
דו"ח בהוצאה עצמית של חוקרים מאוניברסיטת גנט בבלגיה ומאוניברסיטת מקלה בתיגראי, אשר התמקדו בתיגראי בלבד, אסף שמות של 3,055 קורבנות אזרחים ידועים, שנהרגו עד אוקטובר 2021. אזרחים שמתו מרעב לא כלולים במספר זה. החוקרים העריכו, על פי ידיעות עיתונאיות, שמספר הקורבנות האזרחים האמיתי עשוי להיות גבוה מ-9,000. לפי הדו"ח, 92% מהקורבנות הידועים הם גברים, וממצא זה תואם את הטענה שיש ניסיון "להשמיד לוחמים תיגראים, כולל את הדור העתידי של הלוחמים". רק 3% מהקורבנות נהרגו בהפגזות על ערים, בעוד 30% נהרגו במעשי טבח, הוצאה להורג וכדומה. 66% מההרוגים מתו בנסיבות שלא הובהרו לכותבי הדו"ח. חיילים אריתריאים היו אחראים למרבית המקרים (45.5%). חיילים בצבא אתיופיה היו אחראים ל-21%, כאשר ב-17% מהמקרים הנותרים האחראים היו או חיילים אריתריאים או חיילים אתיופים. מיליציות אמהריות היו אחריות ל-4% מהמקרים. לפי דו"ח זה, כוחות הביטחון התיגראים היו אחראים רק ל-1% מהמקרים. 9% מהקורבנות היו מתחת לגיל 20, אף שקבוצת גיל זו מהווה כ-50% מאוכלוסיית אתיופיה.
אלימות מינית
מחברי הדו"ח המשותף של האו"ם והסוכנות האתיופית לזכויות אדם ראיינו 30 נשים שהיו קורבנות של אלימות מבוססת-מגדר. רובן חוו אונס ומחציתן חוו אונס קבוצתי. מחברי הדו"ח אספו עדויות גם על אונס והשפלה מינית של גברים. רשויות הבריאות בתיגראי דיווחו על יותר מאלף מקרים של אלימות מבוססת-מגדר. יותר מ-200 נשים נאלצו לעבור הפלה לאחר שעברו אונס. סך הכל, תועדו 2,204 דיווחים על אלימות מינית, והקורבנות ב-90% מהם היו ילדות ונערות מתחת לגיל ההסכמה. מומחים לזכויות אדם של האו"ם ציינו שמספר הדיווחים אינו משקף את המצב בשטח, שכן פחד, חשש מסטיגמה וחוסר גישה למוקדי סיוע גורמים לדיווח חסר. המומחים אמרו שהממצאים מראים על כך שנעשה שימוש מכוון ואסטרטגי באלימות מינית, מתוך כוונה "להטיל טרור, להנמיך ולהשפיל את הקורבנות ואת הקבוצות האתניות שלהן הן שייכות" ושהדברים נעשו תוך הסכמה או עצימת עין של הארגונים המדיניים והלא-מדיניים שמשתתפים בסכסוך. לפי אמנסטי אינטרנשיונל, כוחות שפועלים יחד עם צבא אתיופיה השתמשו באונס ככלי נשק במלחמה. חלק מהנשים שנאנסו נדבקו ב-HIV, וישנם דיווחים על הדבקה מכוונת ב-HIV.
עקירה ופגיעה בפליטים
הקהילה הבינלאומית מבחינה בין פליטים, אנשים שחצו את הגבול עם מדינה אחרת כדי למצוא מחסה מפני רדיפה או סכנה, לבין עקורים (Internally displaced people), שנאלצו לעזוב את ביתם אך לא חצו את הגבול. עקירה כפויה יכולה להתקיים בעקבות הפעלת אלימות פיזית או בעקבות איום בהפעלת כוח פיזי, כגון עקירה כתוצאה מפחד מאלימות, מעצר, דיכוי פסיכולוגי, או שימוש לרעה בסמכות. עקירה מוגדרת ככפויה כאשר נקבע שלקורבן של העקירה לא הייתה אפשרות בחירה ממשית לא לעזוב את ביתו.
עוד לפני פרוץ המלחמה אירחה אתיופיה כ-800,000 פליטים ממדינות אחרות באפריקה. בנובמבר 2020 היו בתיגראי 96,000 פליטים מאריתריאה. בדו"ח המשותף של האו"ם ושל הסוכנות הממשלתית האתיופית לזכויות אדם צוין שמאז תחילת הקונפליקט הופיעו "דיווחים אמינים" על תקיפה והריגה של פליטים אריתריאים בתיגראי וכן דיווחים על אלימות מינית כלפיהם. צבא אריתריאה וכוחות ההגנה של תיגראי סיכנו את מחנות הפליטים על ידי נוכחותם במחנות. צבא אריתריאה הואשם בדו"ח גם בהחזרה בכפייה של פליטים מהמחנות, פעולה שמנוגדת לחוק הבינלאומי ולעקרון האי-החזרה. כוחות תיגראים הואשמו בדו"ח בביזה ובלקיחת רכוש פרטי של פליטים ושל ארגוני הסיוע לפליטים.
עם תחילת הלחימה בנובמבר 2020 דיווחה נציבות האו"ם לפליטים שיותר מ-40,000 אתיופים חצו את הגבול לסודאן כפליטים. בתחילת ינואר 2021 מספר הפליטים האתיופים בסודאן הגיע ל-56,000. בסוף אפריל דיווחה הנציבות על יותר מ-63,000 פליטים אתיופים בסודאן.
מרבית האנשים שנעקרו מבתיהם לא חצו את הגבול, אלא נשארו באתיופיה. 1.7 מיליון אזרחים נעקרו בכפייה מבתיהם עד אוגוסט 2021, מתוכם 92,000 במקלה, 772,343 בשירה, 329,112 במרכז תיגראי, 185,690 במזרח תיגראי, 267,304 בצפון-מזרח תיגראי ו-63,898 בדרום תיגראי. עד סוף 2021 דווח על 2.1 מיליון עקורים. לפי ארגון המזון והחקלאות של האו"ם, מספר העקורים בנובמבר 2021 הגיע ל-3.2 מיליון. הגל הראשון של העקורים התרחש בנובמבר 2020, עם תחילת המלחמה, כשמאות אלפי אזרחים נאלצו לעזוב את בתיהם בעקבות מעשי אלימות, טבח, מעצרים והוצאה להורג ללא משפט. הגל השני של העקירה התרחש בהמשך הלחימה בתיגראי, כשהצדדים עקרו באופן מכוון אזרחים תיגראים ואמהרים על בסיס אתני. במערב תיגראי נקטו הצדדים במדיניות מכוונת של עקירה על בסיס אתני. מחברי הדו"ח המשותף של האו"ם והסוכנות האתיופית לזכויות אדם כתבו שבמקרים רבים העקורים נחשפו לתנאים קשים ושהמדינה כשלה בהספקת תנאים מסקפקים של מקלט, היגיינה, שירותי בריאות, תזונה וביטחון לעקורים, בהתאם לדרישות החוק הבינלאומי. בחלק מהמקרים נעשו מעצרים המוניים של עקורים.
רעב המוני ומניעת סיוע הומניטרי
לפי הודעה של האו"ם מיולי 2021, 400,000 אזרחים בתיגראי נמצאים במצב של רעב המוני ו-1.8 מיליון אזרחים נוספים נמצאים על הסף של רעב המוני. דו"ח מיוני 2021 העריך שיותר מ-3 מיליון אזרחים נמצאים בשלב 3 של מדד ה-IPC ("משבר"), יותר משני מיליון נמצאים בשלב 4 ("מצב חירום") ו-353,000 נמצאים בשלב 5 ("קטסטרופה").
בתיגראי, 85% מהאוכלוסייה מועסקים לצורך פרנסתם בחקלאות שתלויה בגשמים. עונת הגשמים המרכזית (meher) היא בין יוני לספטמבר ועונת הגשמים המשנית (belg), שקיימת רק בדרום תיגראי, היא בין פברואר למאי. המלחמה פרצה בעונת האסיף שאחרי עונת הגשמים המרכזית, והיא גרמה לאובדן של תוצרת חקלאית בחלק מהאזור. מאגרי המזון של האזרחים הידלדלו בהמשך בקצב מהיר מהרגיל. הלחימה הובילה גם לפגיעה בזריעה בעונות הגשמים המרכזית והמשנית של 2021. כ-15% מהמקנה בתיגראי נבזז או נשחט. כתוצאה מכך, ארגון המזון והחקלאות של האו"ם צפה שהתוצרת החקלאית ב-2021 תהיה רק כ-60% מהתוצרת ב-2020, שהייתה גם כך נמוכה מהרגיל. גורם נוסף לירידה בתוצרת החקלאית הוא נחיל הארבה בקרן אפריקה, ובזמן המלחמה נעצרו הניסיונות לשלוט בארבה. ירידה בתוצרת גם באזור אמהרה יכולה להיות הרסנית, שכן אזור זה אחראי ל-30% מתוצרת הדגנים הלאומית. בנוסף לפגיעה בחקלאות, הכלכלה הלאומית של אתיופיה חוותה משבר קשה כתוצאה מהמלחמה, מגפת הקורונה, קשיים מקרו-כלכליים שהחלו עוד לפני המלחמה ועלייה בהוצאות הביטחוניות.
ארגוני סיוע הדגישו שלאור העקירה רחבת ההיקף בתיגראי והמצב הקשה של החקלאות באזור, ישנו צורך דחוף בהענקת סיוע הומניטרי לאוכלוסייה. עם זאת, ארגוני הסיוע התקשו להגיע לרבים מהנזקקים באזור. בעקבות חסימת הדרכים באמהרה שמגיעות לתיגראי, הדרך היחידה שנותרה היא דרך אזור עפר, וגם דרך זו הייתה חסומה לעיתים קרובות, כתוצאה מהלחימה עצמה ובירוקרטיה. לפי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי, הממשל האתיופי הפדרלי הטיל למעשה מצור על תיגראי, שמונע גם תקשורת, שירותי בנקאות ושירותים חיוניים אחרים. ראש ארגון הבריאות העולמי, תאודרוס אדהנום גברה-יסוס, אמר בנובמבר 2021 שממשלת אתיופיה מטילה "מצור סיסטמטי" על תיגראי, שמונע את הגעתם של משלוחי תרופות ומזון. גם ה-TPLF הואשם בחבלה בפעולות הסיוע. בדצמבר 2021 עצרה תוכנית המזון העולמית את הסיוע לאחר שלוחמים תיגראים בזזו מחסני מזון בעיר קומבולצ'ה.
ראש משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, מארק לוקוק, האשים ביוני 2021 את צבא אריתריאה בשימוש בהרעבה מכוונת כנשק מלחמה, פעולה שמסווגת כפשע מלחמה באמנת רומא. בתקשורת ובדו"ח של קרן השלום העולמית, האשמה זו הופנתה גם כלפי ממשלת אתיופיה.
השפעת העימות על מדינות שכנות
אנליסטים חששו שהמלחמה יכולה להביא לאי-יציבות באזור קרן אפריקה בכללותו, ומלבד אריתריאה, שהייתה שחקן פעיל בסכסוך מתחילתו, ישנו חשש שהסכסוך יתפשט גם לסודאן. נכון לדצמבר 2021, קרוב ל-50,000 פליטים אתיופים, רובם תיגראים, עברו את הגבול מאתיופיה לסודאן. בנוסף, היו דיווחים על מעורבות סומלית במלחמה.
סכסוך עם סודאן
ב-3 בנובמבר 2020, ימים לפני פרוץ המלחמה בתיגראי, ביקש אבי אחמד מממשלת סודאן להבטיח את הגבול עם סודאן. עם פרוץ הסכסוך בתיגראי, סודאן השתלטה על האזור והחלה לגרש חקלאים אתיופים, למרות ההסכמות הקודמות. הגנרל איברהים ג'אבר, חבר מועצת הריבונות הסודאנית, אמר ש"עד תחילת המלחמה, המצב היה למעשה כיבוש אמהרי של אל-פשקה... כשהם [האתיופים] היו עסוקים במלחמה בנובמבר, יכולנו לקחת את האזור עם פחות אבדות". ב-2 בדצמבר 2020 החלה סודאן לשלוח כוחות צבא לאזור, ולהשתלט על שטחים בהם לא הייתה נוכחות צבאית סודאנית במשך 25 שנה. הצבא הסודאני העמיק את שליטתו באזור בשבועות שלאחר מכן. ב-15 בדצמבר דיווחה ממשלת סודאן שארבעה חיילים, שהיו בסיור באזור הגבול, נהרגו על ידי מיליציות וכוחות אתיופיים ו-20 חיילים נפצעו. צבא סודאן הגיב לתקרית בהסטת כוחות צבא נוספים לאזור. אתיופיה הגיבה בשליחת כוחות צבא משלה, ודווח על עימותים במספר מוקדים באזור. בסוף דצמבר טען משרד החוץ הסודאני שהצבא "החזיר" לסודאן את השליטה בכלל האזור. הכוחות הסודאנים הואשמו בגירוש החקלאים האמהרים מהאזור ובהשתלטות על עמדות ביטחון אתיופיות, שהיו חשופות לאחר הסטת כוחות אתיופים מהאזור למלחמה בתיגראי. משרד המידע הסודאני טען שכוחות צבא סודאנים השתלטו על 11 יישובים אמהרים באזור.
לאחר ההשתלטות הראשונית של צבא סודאן על אזור אל-פשקה, התקיימו עימותים נוספים בין צבא סודאן לבין מיליציות אמהריות וכוחות של הממשלה הפדרלית האתיופית. האו"ם דיווח בתחילת ינואר ששני הצדדים מרחיבים את הנוכחות הצבאית באזור הגבול, וב-12 בינואר אתיופיה איימה שסבלנותה עשויה לפקוע. ב-14 בפברואר טענה ממשלת סודאן שכוחות של צבא אתיופיה פלשו לאזור שבריבונותה. משרד החוץ האתיופי פרסם בתגובה פוסט בפייסבוק שקרא לממשלת סודאן להפסיק לפגוע באזרחים אתיופים. אתיופיה דרשה מסודאן להסיג את כוחותיה מהגבול, כתנאי לכל משא ומתן בין המדינות. הצבא הסודאני נקט בצעדים כדי להפוך את השתלטותו על האזור לבלתי הפיכה, בין השאר על ידי בניית בסיס צבאי גדול, כבישים וגשרים באזור, תוך השתלטות על עמדות ביטחון אתיופיות.
בספטמבר, סודאן הכריזה שהיא "הדפה" ניסיון אתיופי לפלוש לטריטוריה שלה. ב-28 בנובמבר 2021 טען צבא סודאן שלפחות 20 חיילים סודאנים נהרגו במארב של כוחות אתיופיים.
דרום סודאן
אנליסטים הביעו חשש שהמלחמה באתיופיה תביא לעיכוב ביישום הסכמי השלום שהביאו לסיומה של מלחמת האזרחים בדרום סודאן. לאתיופיה היה תפקיד חשוב בגישור בין הצדדים במלחמה. בנוסף, אתיופיה היא המדינה היחידה שתרמה חיילים לכוח שמירת השלום של האומות המאוחדות באביי, אזור במחלוקת בגבול סודאן–דרום סודאן. אנליסטים חוששים שהחמרה במצב בתוך אתיופיה תביא להסגת הכוח, פעולה שעשויה להביא להתחדשות הסכסוך באזור.
סומליה
בנובמבר 2020 אתיופיה לקחה את נשקם של מאות חיילים תיגראים שהשתתפו בכוח השלום של האיחוד האפריקאי בסומליה (AMISOM). לפי סוכנות הידיעות בלומברג, אתיופיה הסיגה אלפי נוספים שהשתתפו בכוח כדי לאפשר את הצבתם בתיגראי. לפי דו"ח של EEPA הניסיון לקחת את נשקם של החיילים התיגראים בסומליה הוביל לקרב שבו נהרגו 21 חיילים תיגראים ו-20 חיילים אתיופים ממוצא אתני אחר. הכוחות האתיופים בסומליה נחשבים לכוחות היעילים ביותר במלחמה בארגון א-שבאב ואנליסטים העריכו שנסיגה אתיופית תביא להידרדרות ביטחונית במדינה. מאז תחילת הלחימה ישנן שמועות, שהוכחשו על ידי ממשלות אתיופיה וסומליה, שחיילים סומלים נשלחו להתאמן באריתריאה לצורך שילובם במלחמה נגד הכוחות התיגראים.
תגובות בין-לאומיות
לפני פרוץ המלחמה מדינות רבות בקהילה הבינלאומית היו אופטימיות לגבי היכולת של ראש הממשלה אבי אחמד לשפר את מצבה של אתיופיה ואת היציבות של אזור קרן אפריקה. הסכם השלום עם אריתריאה זיכה את אבי בפרס נובל לשלום ובהכרה בינלאומית חיובית. אולם, לאחר פרוץ המלחמה, וביתר שאת לאחר שהופיעו בפברואר 2021, דיווחים על הפרת זכויות אדם ומשבר הומניטרי בקנה מידה רחב, חלק ממדינות העולם והארגונים הבינלאומיים החלו לשנות את עמדתם. דיווחים בתקשורת המערבית על מכשולים שמעמיד הממשל הפדרלי בפני פעולתם של ארגוני סיוע הומניטרי ועל מעורבות של חיילים אריתריאים ואתיופים בפשעי מלחמה, הביאו ללחץ ולסנקציות מתונות מצד ארצות הברית וללחץ מצד האיחוד האירופי.
האיחוד האפריקאי ומדינות אחרות, כמו סין, רוסיה, טורקיה והודו הזהירו מהתערבות של הקהילה הבינלאומית בעניינים הפנימיים של אתיופיה.
עם פרוץ המלחמה, מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו הביע דאגה מהסכסוך וקרא לסיום העוינות בין הצדדים. פומפאו צייץ בטוויטר שארצות הברית "מודאגת מאוד מדיווחים שהחזית העממית לשחרור תיגראי התקיפה בסיסים של צבא אתיופיה באזור תיגראי". ההצהרות של מחלקת המדינה ופומפאו פורשו על ידי חלק מכלי התקשורת כהבעת תמיכה בממשל האתיופי הפדרלי. האו"ם והאפיפיור פרנציסקוס, בין השאר, הביעו גם כן דאגה מהסכסוך, ודיפלומטים מהאיחוד האפריקאי היו מעורבים בניסיונות מוקדמים לסיים את הסכסוך. מדינות רבות הביעו דאגה מפרוץ הקונפליקט, בכללן קנדה, קניה, והממלכה המאוחדת. מדינות אחרות הביעו תמיכה בממשל הפדרלי האתיופי, ביניהן דג'יבוטי, שנשיאה אסמאעיל עומאר גואלה אמר כי אבי אחמד היה חייב להעניש את המורדים, וסומליה. שר החוץ הטורקי, מבלוט צ'בושולו, אמר שארצו "מבינה" את ההחלטה של הממשל האתיופי לפעול למען השבת הסדר באתיופיה.
הנציבה העליונה של האו"ם לזכויות אדם מיצ'ל בצ'לט קראה לצדדים למנוע את הידרדרות הסכסוך; היא הביעה דאגה מהפרה של זכויות אדם לאחר שהופיעו דיווחים על הטבח במיי כאדרה ועל מצור על אזור תיגראי. ארצות הברית שבה וגינתה את ה-TPLF לאחר מתקפת הטילים על שדות התעופה באריתריאה ובאתיופיה. בהודעה של פומפאו הואשמה ה-TPLF בניסיון להרחיב את הסכסוך אל מעבר לגבולות אתיופיה ולפגוע ביציבות האזורית.
הנציבות האירופית הודיעה ב-19 בנובמבר על העברת 4 מיליון אירו לצורך סיוע חירום לפליטים אתיופיים בסודאן. בעקבות האולטימטום שהציבה ממשלת אתיופיה לפני התקפתה על מקלה אימץ הפרלמנט האירופי החלטה ש"הביעה דאגה" מהאירועים, הביעה "סולידריות עם הקורבנות", קראה לצדדים להנמיך את הלהבות בעימות, גינתה את היעדר הגישה של ארגוני סיוע הומניטריים ו"ציינה בדאגה" את האולטימטום תוך אזכור "העובדה שהתקפות מכוונות נגד אזרחים הם פשע מלחמה".
מאמצי התיווך בין הצדדים נותרו בחודשים נובמבר ודצמבר חשאיים בעיקרם, והנושא לא נידון בפסגה של האיחוד האפריקאי בדצמבר 2020. ב-20 בדצמבר צייץ יושב ראש האיחוד האפריקאי מוסה פכי ש"באתיופיה, הממשלה הפדרלית עשתה צעדים אמיצים כדי לשמר את האחדות, היציבות והכבוד לסדר החוקתי במדינה; שאלו צעדים לגיטימיים לכל המדינות". הוא הוסיף שעל אף זאת "לא ניתן להכחיש שהצעדים הובילו לעקירה בקנה מידה גדול" ושהוא מעודד את הרשות הבין-ממשלתית לפיתוח לעזור לאתיופיה להתמודד עם הבעיות ההומניטריות.
נציב האו"ם לפליטים פיליפו גרנדי אמר ב-14 בינואר 2021 שבידי האו"ם יש עדויות להפרה בוטה של החוק הבינלאומי במחנות הפליטים בתיגראי. יום לאחר מכן השהה האיחוד האירופי את תקציב התמיכה באתיופיה (88 מיליון יורו) עד שתובטח הגישה של ארגוני סיוע לאזרחים בתיגראי. פרמילה פאטן, נציגת האו"ם לענייני אלימות מינית במהלך קונפליקטים, הביעה ב-22 בינואר דאגה מפני דיווחים על פשעים של שימוש באלימות מינית ובאונס במהלך הלחימה בתיגראי. משרד החוץ של נורווגיה הצטרף להצהרתה.
ידיעות על טבח של אזרחים תיגראים באקסום בידי חיילים אריתריאים הביאו לשטף של תגובות בקהילה הבינלאומית, שהתמקדו בנוכחות האריתריאית בצפון המדינה. ב-22 בינואר פרסם משרד החוץ של פולין הודעת גינוי. ב-28 בפברואר, מזכיר המדינה של ארצות הברית אנתוני בלינקן קרא לנסיגה מלאה של כוחות אריתריאים מאתיופיה. דובר של מחלקת המדינה האמריקאית אמר שארצות הברית מפעילה לחץ "ישיר" על אריתריאה במטרה שהיא תשיג את כוחותיה מתיגראי.
בתחילת מרץ 2021 דווח על ניסיונות להגיע להחלטה במועצת הביטחון של האו"ם הקוראת לסיום הסכסוך בתיגראי, אך לפי הדיווחים הצעת ההחלטה, שנוסחה על ידי אירלנד, לא התקבלה בגלל התנגדות של סין, הודו ורוסיה. ב-24 במרץ הודיעו האו"ם והסוכנות הממשלתית האתיופית לזכויות אדם על חקירה משותפת של פגיעה בזכויות אדם במהלך הלחימה.
איחוד האמירויות הערביות שלח באפריל 2021 מטוס עם סיוע הומניטרי לקורבנות המלחמה. מתחילת המלחמה הופיעו דיווחים על מעורבות של האיחוד ושימוש בכלי טיס לא מאוישים נגד מטרות בתיגראי.
ב-21 במאי אימצו חברי הסנאט של ארצות הברית פה אחד החלטה שקוראת לנסיגה של כוחות אריתריאים מאתיופיה.
ב-17 בספטמבר חתם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן על צו נשיאותי שמסמיך את מחלקת האוצר לנקוט בסנקציות בהקשר של הסכסוך באתיופיה. בצו הצהיר ביידן שההחלטה באה מתוך הכרה שהאיומים על הביטחון והשלום באתיופיה, ובמיוחד "האלימות, הזוועות, והפרות חמורות של זכויות אדם, כולל אלה שבהם מעורבת אלימות על בסיס אתני, אונס וצורות אחרות של אלימות מבוססת-מגדר והחבלה בפעולות הומינטריות", עולים לכדי "איום בלתי-רגיל ולביטחון ולמדיניות החוץ של ארצות הברית".
דובר של משרד החוץ של סין אמר בתגובה לפעולה של ביידן שארצו מתנגדת להפעלת סנקציות בהקשר של הסכסוך. הדובר אמר שסין מתנגדת ל"הפעלת לחץ גחמנית על דרך סנקציות או האיום של שימוש בסנקציות כדרך להתערבות בענייניהן הפנימיים של מדינות אחרות". במהלך המלחמה טענו אנליסטים שצבא אתיופיה עושה שימוש בטילים מתוצרת סינית ובכלי טיס בלתי מאוישים, שייתכן שמקורם הוא בסין, איראן וטורקיה.
בתגובה להידרדרות המצב הביטחוני וההומניטרי באתיופיה, הכריזה ארצות הברית ב-2 בנובמבר 2021, שהיא מבטלת את המעמד המיוחד של אתיופיה כשותפת סחר של ארצות הברית. ב-5 בנובמבר קראה מחלקת המדינה של ארצות הברית לכל האזרחים האמריקאים לעזוב את אתיופיה באופן מיידי בגלל "המצב הביטחוני הנזיל" במדינה. באותו היום פרסמה מועצת הביטחון של האו"ם הצהרה, לפיה המדינות החברות במועצה מודאגות מהמצב בצפון אתיופיה וקוראות לצדדים להכריז על הפסקת אש ולהימנע מדברי הסתה.
ב-6 בנובמבר, בעקבות פרסום הדו"ח המשותף של משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם וסוכנות זכויות האדם האתיופית, פרסמו ארצות הברית, אוסטרליה, בלגיה, קנדה, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, איסלנד, אירלנד, לוקסמבורג, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה, שוודיה והממלכה המאוחדת הצהרה משותפת שקוראת לזני הצדדים לכבד את החוק הבינלאומי, לקחת אחריות על פשעי מלחמה ולהגיע לשלום. בהצהרה נכתב גם "אנו תומכים ביציבות, אחדות, ושלמות הטריטוריה של אתיופיה.
ב-12 בנובמבר הכריז מזכיר המדינה של ארצות הברית אנתוני בלינקן על סנקציות חדשות נגד שש מטרות הקשורות בממשלה והמפלגת השלטון באריתריאה, שלדברי ארצות הברית "נוכוחותה באתיופיה מערערת את היציבות וגורמת להתמשכות העימות". באותו היום הודיעה מחלקת האוצר של ארצות הברית על הטלת סנקציות נוספות על ארבעה ארגונים ושני בני אדם באריתריאה, בהקשר של המלחמה באתיופיה, ביניהם צבא אריתריאה, מפלגת השלטון ושני מוסדות כלכליים שקשורים במפלגת השלטון.
האיחוד האפריקאי ניסה לתווך בין הצדדים במטרה להגיע למשא ומתן ולהסכם. מאמציו של האיחוד זכו לגיבוי של ארצות הברית, ובמסגרתם ביקר נשיא קניה אוהורו קניאטה באדיס אבבה ב-14 בנובמבר. קניאטה קרא עוד בתחילת החודש לשני הצדדים להניח את נשקם.
בריטניה הזהירה את אזרחיה שעליהם לעזוב מייד את אתיופיה והציעה הלוואות ללא ריבית לאזרחים שמתקשים לצאת מהמדינה.
בתחקיר של אל-ג'זירה, אשר התבסס על תצלומי לוויין, נטען שאיחוד האמירויות הערביות מספק סיוע נרחב לצבא אתיופיה, שכולל "גשר אווירי" ואספקה של ציוד צבאי.
ב-1 בדצמבר ביקר שר החוץ של סין, וואנג יי באדיס אבבה ונפגש עם סגן ראש הממשלה דמקה מכונן. ביקורו התפרש כהבעת תמיכה באבי אחמד. בהודעה של משרד החוץ הסיני נאמר ש"סין נאמנה לעיקרון של אי-התערבות בעניינים הפנימיים של מדינות. אנו לא עוסקים בעניינים הפנימיים של אתיופיה, ואנו מתנגדים ללכל ניסיון של גורמים חיצוניים להתערב בעניינים של אתיופיה".
צבי קפלן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מטילדה סמית'
מטילדה סמית' (באנגלית: Matilda Smith; 1854 – 1926) הייתה אמנית בוטנית שיצירתה הופיעה במגזין הבוטני של קרטיס במשך יותר מארבעים שנה. היא הפכה לאמנית הראשונה המתארת את הצומח של ניו זילנד, האמנית הרשמית הראשונה של הגנים הבוטניים המלכותיים - גני קיו, והאשה השנייה שהפכה לעמית של החברה הלינאית.
ביוגרפיה
מטילדה סמית' נולדה בבומביי, הודו, ב-30 ביולי 1854, אך משפחתה היגרה לאנגליה כשהייתה ילדה קטנה. תחומי העניין שלה בבוטניקה ובאמנות בוטנית טופחו על ידי בן דודה השני ג'וזף דלטון הוקר, שגם בתו הרייט המשיכה להיות מאיירת בוטנית. הוקר היה אז מנהל גני קיו ושרטט מוכשר בפני עצמו, והוא הכניס את סמית' לגנים כדי להתאמן כמאיירת.
סמית' העריצה במיוחד את עבודתו של וולטר הוד פיץ', שהיה אז האמן הראשי של המגזין הבוטני של קרטיס. למרות הכשרתה האמנותית המצומצמת, הוקר עודד אותה להציג למגזין עבודות משלה, ובשנת 1878 הוא פרסם לראשונה את אחד מציוריו.
מחלוקת על השכר בין פיץ' והוקר-שעבורו פיץ' הכין איורים למספר ספרים-הביאה לעזיבתו של פיץ' את המגזין הוותיק בשנת 1877. אחת התוצאות הייתה שסמית' הפכה במהירות למאיירת ראשית במגזין, בתחילה עבדה לצד הרייט אן. בתקופה 1879–1881 כל גיליון כלל כ-20 רישומים שלה, ובשנת 1887 היא הייתה המאיירת היחידה של המגזין. בשנת 1898 מונתה לאמנית הרשמית היחידה של המגזין.
במשך ארבעים השנים שבין 1878 ל -1923 ציירה סמית' יותר מ -2,300 איורים למגזין-רק 600 פחות מפיץ', אם כי קיבלה הרבה פחות הכרה בהישג זה בחייה.
היא הצטיינה במיוחד בזכות יכולתה ליצור איורים מהימנים מדגימות מיובשות, שטוחות ולפעמים לא שלמות. תרומיה יוצאות הדופן לגני קיו גרמו לה להיות האומנית הבוטנית הרשמית הראשונה של גני קיו בשנת 1898. בשנת 1921, השנה שבה פרשה מגני קיו, היא הפכה לעמית של החברה הלינאית - האישה השנייה שהשיגה כבוד זה.
סמית' נפטרה ב־29 בדצמבר 1926, ונקברה בבית הקברות בריצ'מונד.
מבצע משה (מלחמת העצמאות)
מבצע משה היה הקרב לשחרור באר שבע על ידי צה"ל במהלך מלחמת העצמאות. המבצע נערך ב-21 באוקטובר 1948, בסופו של מבצע יואב ובמסגרתו, והוכתר בהצלחה. המבצע נקרא על שם משה אלברט, מפקד הגזרה ומ"פ בגדוד 8 של חטיבת הנגב, אשר נהרג בהתקפה מצרית על בית אשל.
רקע
באר שבע המודרנית נוסדה בסוף המאה ה-19 כחלק מהמדיניות של עבדול חמיד השני לפתח את אזורי המדבר של האימפריה העות'מאנית (כשם שפיתח את ג'ראש, עמאן ועקבה).
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר על ידי הצבא הבריטי בשנת 1917, ובתקופת המנדט הבריטי שימשה כמרכז צבאי ומינהלי, בהיותה העיר הגדולה והחשובה בנגב. בתוכנית החלוקה נכללה העיר בשטח המדינה הערבית המיועדת. עם יציאת כוחות המנדט הבריטי משטחי ארץ ישראל בחודש מאי 1948, נכנסו לבאר שבע כוחות צבא מצרים.
כיבוש באר שבע הפך אפשרי בשלבי הסיום של מבצע יואב, כאשר, ב-20 באוקטובר 1948, נפתחה הדרך לנגב. הכנות לכיבוש העיר נערכו כבר בשלבים מוקדמים של המבצע, עוד טרם פתיחת הדרך. אלה כללו תכנונים, סיורים והסתננות הכוחות המיועדים למבצע דרומה, אל מעבר לקווי המצרים. יגאל אלון, מפקד חזית הדרום, העדיף תחילה לתקוף את עזה, שכן קבע כיעד את מיטוט הצבא המצרי. כיבוש עזה, לשיטתו, יערער את מצבו של הכוח המצרי העיקרי שבמישור החוף.
ב-19 באוקטובר החליטה מועצת הביטחון על הפסקת אש. ממשלת ישראל השהתה את תשובתה, על מנת לתת לכוחות עוד כמה ימי לחימה, להשלמת משימותיהם. עם זאת, ברור היה כי הזמן לכך קצוב. כיוון שכיבוש עזה בזמן שנותר הפך כמעט בלתי אפשרי, נפלה ההחלטה לפנות לבאר שבע. במהלך מבצע 'יואב', וכן כהכנה לקראת מבצע משה, הופצצה העיר על ידי חיל האוויר. כמחצית מתוך כ-4,000 תושבי העיר, עזבו אותה עד פתיחת המבצע.
תחילה תוכנן המבצע כהתקפת לילה, ונועד להתחיל בחצות הלילה שבין 20 ל-21 באוקטובר. עיכובים בתנועתו של גדוד 9 הביאו לדחייתו בארבע שעות, כך שכמעט כל המבצע נערך באור יום.
התוכנית
מהירות הביצוע הייתה מרכיב חשוב בתוכנית ההתקפה. זו נועדה להיערך מיד לאחר פריצת הדרך לנגב, וההכנות לכיבוש החלו למעשה, כאמור, עוד קודם לפתיחת הכביש. המהירות נועדה לשם השגת הפתעה, ועל כל פנים, על מנת שלמצרים לא יוותר זמן למשלוח תגבורות או להיערך כהלכה. כל זאת מעבר לגורם שעון החול המדיני לקראת הפסקת אש, שאף הוא הכתיב מהירות. ואכן, לאחר זמן נודע כי המפקד המצרי של העיר לא קיבל התרעה על ההתקפה המיועדת, ואף לא ידע כי צה"ל פתח את הכביש לנגב (ר' להלן). על פי התוכנית, ההתקפה אמורה הייתה להתבצע מצפון. בצד זה השתרעה שכונה אשר הייתה ממוקמת מחוץ למערכת ההגנה של העיר. משכונה זו הובילה דרך אל העיר פנימה. שני היעדים העיקריים בתוך העיר היו תחנת הרכבת ותחנת המשטרה, והם נותרו לשלב הבא. כוחות חסימה הוצבו בדרכים המובילות לבאר שבע, וזאת על מנת למנוע את תגבור הכוחות המגינים על העיר. כן תוכנן פיצוץ גשר על הכביש הראשי לחברון.
לשם הטעייה, הוטל על כוחות אחרים לתמרן ולבצע ירי מדרום לעיר, וזאת לצורך מצג שווא של התקפה מכיוון זה.
הכוחות המשתתפים
ההתקפה על באר שבע בוצעה על ידי כוחות גדוד 9 והגדוד השביעי של חטיבת הנגב, עליה פיקד נחום שריג. בנוסף, נטלו חלק במבצע גדוד 82 (ללא הטנקים, שניזוקו או אבדו, בקרב על עיראק אל-מנשייה), וגדוד 88 (משוריינים נושאי תותחים ומרגמות כבדות), שני האחרונים של חטיבה 8, שבפיקודו של יצחק שדה. מן הצד המצרי, העיר הוגנה על ידי כוח בסדר גודל גדודי: כ-300 חיילי מילואים מצריים וכ-150 מתנדבים בלתי סדירים. העיר הייתה מוקפת גדרות תיל מיקוש ותעלת נ"ט מדרום, ממזרח ומצפון מערב. מסביב לעיר היו 25 עמדות עפר מבוצרות עם חיפוי ראש. לרשות מגיני העיר עמדו, כנשק מסייע, מספר משוריינים, סוללת תותחי שדה 90 מ"מ, תותחי נ"ט ומקלעים כבדים ובינוניים.
הקרב
גדודים 82, 88 ו-7 התרכזו באזור משמר הנגב, וגדוד 9 התרכז באורים. יתר היחידות המסייעות, תותחים ומרגמות, התרכזו בחצרים (קֶלטה, כפי שנקרא אז הקיבוץ). מהירות הפעולה של צה"ל הביאה לכך שהכוחות המצריים בבאר שבע לא היו ערוכים להתקפה הממשמשת ובאה, ואף לא נודע להם על פריצת הדרך לנגב. בשעה 3:45 פתחו התותחים והמרגמות באש ארטילרית מעמדות הממוקמות ממערב לעיר, ובמקביל, פעל כוח הסחה, שתי מחלקות, זחל"מים ומשוריינים, של גדוד 9, מדרום לעיר. כן פוצץ גשר בכביש באר שבע-חברון. הגדוד התשיעי עקף ממזרח את חלקה הצפוני של העיר, שמחוץ לתחומה המבוצר, הגיע אל המקום בו הדרך מצפון חוצה את קו הביצורים המצרי, ואבטח אותו. הקומנדו הצרפתי, אשר פעל במסגרת הגדוד, חדר אל העיר סמוך למעבר המאובטח האמור, וכבש את מוצב בית הקברות, הממוקם בצפון העיר, בתוך התחום המבוצר, ומשם חדר אל השטח הבנוי של העיר. הכוחות התקדמו בחלקה הצפוני של העיר, עד שהגיעו תוך כשעתיים אל הכביש הראשי החוצה אותה. עם בוקר, ב-21 באוקטובר 1948, תחת הרושם כי הגנת העיר מתפוררת, תקף כוח הזחל"מים מגדוד 82, אשר יצא מצפון העיר, את תחנת הרכבת. ארבעה זחל"מים עלו על מוקשים, והכוח נסוג. נסיגתו העלתה חשש במפקדת המבצע, כי הכוחות שחדרו לעיר יימצאו בנחיתות באור יום. לפיכך, כוח מן הגדוד השביעי, יחד עם פלגת שיריוניות מגדוד 88, תקף שנית את תחנת הרכבת, וזו הפעם כבש אותה, והמשיך והתקדם לבניין המשטרה, אשר היה מעוז ההתנגדות העיקרי שנותר. בשעה 9:45, לאחר שנורו עליו מספר פגזים, נכנע הכוח המצרי שהגן על בניין המשטרה. כיבוש המשטרה בישר את כיבוש העיר באר שבע כולה. בשעות שלאחר כיבוש העיר החלו חיילים רבים בביזה, דבר שהיקשה על המשך התנופה וניצול ההצלחה.
גדוד 9 ניסה, בהמשך אותו יום, להתקדם ולכבוש את המחנה הבריטי לשעבר קמפ אל שריף (מול השער של עיר הבה"דים כיום). בשל עיסוקם בביזה, היה קושי לרכז את החיילים, ומשהגיע הגדוד ליעדו, נהדף.
צבי קפלן (סופר)
הרב צבי קפלן (כ"ג באדר תרפ"ב, ברלין – י"ח בכסלו תשע"ג, ירושלים) היה סופר ומשורר, עורך תורני ומדעי. מן המעוררים להקמת ישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה.
ביוגרפיה
נולד בשנת תרפ"ב בברלין בירת גרמניה להורים ילידי ליטא. אביו הרב אברהם אליהו קפלן, שכיהן אז כראש בית המדרש לרבנים בברלין. הרב קפלן האב נפטר בצעירותו, בשנת תרפ"ד, בהיות בנו בן שנתיים. הילד חונך בידי אמו, והם עלו לארץ ישראל בשנת תרפ"ז (1927).
למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, בישיבת חברון ובבית המדרש למורים מזרחי בירושלים. ואת לימודיו האקדמיים, בתלמוד ומקצועות נוספים עשה באוניברסיטה העברית.
עבד כעורך במסגרת המרכז העולמי של המזרחי ומכון הרי פישל לדרישת התלמוד בירושלים. בין השנים תשכ"א-תשכ"ג עבד בהוצאת התלמוד הישראלי השלם. בין השנים תשכ"ח-תשל"ז עבד באנציקלופדיה העברית בתחומי התלמוד והספרות הרבנית. בשנת תשל"ז עבד באנציקלופדיה התלמודית. ובשנים תשמ"א-תשנ"ה ערך ספרים שונים במסגרת עבודתו במכון הרי פישל.
פעילותו בתנועת בני עקיבא
במקביל ללימודיו בישיבת חברון, היה פעיל בתנועת הנוער הדתית בני עקיבא. הוא היה סמן תורני בתנועה, ובמלאת 10 שנים לבני עקיבא, כאשר החל להופיע ביטאון התנועה "זרעים" בעריכת הרב משה צבי נריה, פרסם קפלן בגיליונותיו השני והשלישי, מאמר ארוך בשם "מעט חשבון נפש", שבו קרא להגברת החינוך התורני בתנועה. בסיומו של המאמר הציע שכל חניך בתנועה יקבל על עצמו ללמוד שנה אחת בישיבה, אחר סיום לימודיו בבית הספר היסודי. היה בהצעה זו חידוש גדול כי הדבר כלל לא היה מקובל, וקריאה זו היוותה למעשה את הדחיפה הראשונה להקמת ישיבת בני עקיבא בכפר הרוא"ה, כשנה לאחר מכן.
שמו של הרב צבי קפלן מוכר לרבים כמחבר "שיר הישיבה" הנודע יותר בשם "בראשית הייתה מחשבה". שיר זה הושר כבר בידי מחזוריה הראשונים של ישיבת בני עקיבא בכפר הרואה, היה לחלק קבוע ברפרטואר בכל ההופעות של להקות בני עקיבא.
ספריו ומאמריו
קפלן ערך והביא לדפוס את כתבי סבו "העילוי מראקוב", ואת כתבי אביו הרב אברהם אליהו קפלן. מלבד ספרים אלו חיבר ספרים ומאמרים בתחומי הלכה ואגדה מחשבת ישראל, הערכות וביקורות ספרותיות ועוד.
ספרו "מלך ביופיו" על הלכות מלכים לרמב"ם, זיכה אותו ב"פרס הרב קוק לספרות תורנית" לשנת תשס"ד.
מבצע משה (מלחמת העצמאות)
אחרית דבר
בכיבוש העיר נהרגו שישה חיילי צה"ל: ארבעה מן 'הקומנדו הצרפתי' ושניים מגדוד 9. מספר הפצועים הגיע ל-21, 14 מ'הקומנדו' והשאר מגדוד 9. לערבים היו כמה עשרות הרוגים וכ-150 שבויים. כן נפל לידי צה"ל שלל, אשר כלל בין היתר, ארבעה תותחים, וכמות לא מבוטלת של נשק קל ותחמושת. כל אלה בנוסף לעשרות טונות של מזון, ולציוד אזרחי.
באר שבע הפכה תוך מספר ימים למרכז מנהלי ולוגיסטי של חזית הדרום, וכן של טייסת הנגב.
I Just Called to Say I Love You
I Just Called to Say I Love You (בעברית: התקשרתי רק כדי לומר שאני אוהב אותך) היא בלדה שנכתבה, הופקה ובוצעה על ידי הזמר סטיבי וונדר. השיר נחשב למצליח ביותר של וונדר מבחינת מכירות, וזכה להצלחה רבה ברחבי העולם. הוא יצא לאור בשנת 1984.
רקע
I Just Called to Say I Love You יצא לאור בשנת 1984 כחלק מפסקול הסרט האישה באדום, אשר נכתב על ידי וונדר. השיר זכה בפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, ובפרס גלובוס הזהב, ונכלל באלבום של פסקול הסרט. וונדר ביצע בהקלטת השיר את השירה והנגינה בכל הכלים.
בארצות הברית הגיע לראש מצעד הבילבורד הוט 100, מצעד שירי הרית'ם אנד בלוז ומצעד ההשמעות בתחנות הרדיו של מוזיקה עכשווית למבוגרים. בבריטניה שהה שירו של וונדר במשך שישה שבועות בראש המצעד. גם במדינות רבות בהן קנדה, גרמניה, צרפת ואוסטרליה זכה השיר במקום הראשון במצעדים. הוא היה מועמד לפרס גראמי בשלוש קטגוריות שונות בהן שיר השנה, אך לא זכה באף אחת מהן.
לאחר שהשיר יצא לאור, נתבע וונדר על ידי הכותב לויד צ'ייט, בטענה שוונדר השתמש בשיר שכתב ללא רשותו, תוך שימוש במילים ובלחן. בתביעתו טען צ'ייט שכתב את השיר שמונה שנים קודם לכן והשמיע את השיר לוונדר. התביעה הובאה בפני בית המשפט שפסק לטובת וונדר.
ח'וראסאן
ח'וראסאן (בפרסית: خراسان, התרגום המילולי: "מקום זריחת השמש") הוא שמו ההיסטורי של חבל ארץ נרחב במרכז אסיה, המקיף אזורים בצפון-מזרח איראן, אפגניסטן, דרום ומזרח טורקמניסטן, דרום אוזבקיסטן ודרום טג'יקיסטן. בירתו של החבל הייתה העיר ההיסטורית ח'ווארזם, היא חיווה באוזבקיסטן בת ימינו.
באזור ח'וראסאן צמחו לאורך ההיסטוריה אימפריות גדולות, בהן: האימפריה הקושאנית, הפרתים, באקטריה, הע'זנווים והשושלת הטימורית.
הערים הראשיות בח'וראסאן כוללות את משהד-טוס, נישאפור, הראת, ע'זני, קאבול, בלך, מרב, סמרקנד, בוכרה וחואריזם (חיווה). אלו ואחרות היוו מרכזים לפריחת תרבות אסלאמית על קצה העולם המיושב. ח'וראסאן מוכרת במיוחד כמולדתם ההיסטורית של דמויות כמו אל-טוסי, אבן סינא, אל-פאראבי, עמר אל-ח'יאם, אל-ח'ואריזמי, זמח'שרי, סיבויהי ואחרים. כמו כן היוו עריו מרכז לימוד חשוב מאוד של הלכה אסלאמית, וממדרסותיו הגיעו פוסקי הלכה כמו אחמד אבן חנבל, אבו חניפה, א-טברי, אל-בח'ארי, אל-קשיירי ואל-ע'זאלי. פירדוסי, מחבר ה"שאהנאמה", נולד אף הוא בח'וראסאן.
חיל האוויר היווני
המוטו של חיל האוויר הוא "Αίεν Υψικρατείν" (תעתיק: "אאין איפסיקרטין") שמשמעותו "תמיד שולטים בשחקים". החיל מתפעל 558 כלי טיס ומשרתים בו כ-33,000 חיילים.
פטולה קלארק
פטולה סאלי אולוון קלארק (באנגלית: Petula Sally Olwen Clark, CBE; נולדה ב-15 בנובמבר 1932) היא זמרת ושחקנית בריטית, בעלת קריירה עשירה של זמרה, בידור ומשחק המשתרעת על שבעה עשורים מהופעתה כ"ילדת פלא" בשידורי הבידור של רדיו BBC בעת מלחמת העולם השנייה, הופעותיה כזמרת באנגלית ובצרפתית, הזנקתה למעמד של כוכבת בינלאומית עם השיר Downtown וכשחקנית בסרטים, סדרות טלוויזיה ומחזות-זמר.
ח'וראסאן
היסטוריה
ראשיתו של המונח "ח'וראסאן" כיחידה פוליטית במנהל הסאסאני החל מהמאה ה-3 לספירה. גבולותיו של האזור השתנו לאורך ההיסטוריה. בימי הח'ליפות, לאחר הכיבושים המוסלמיים, הוא הקיף את כל קצהו המזרחי של העולם המוסלמי - מזרח פרס, מרכז אסיה וטראנסאוקסאניה, המוכרת גם בתרגום שמה לערבית "מא וראא' א-נהר" (ما وراء النهر), כלומר, האזורים שהיו מעברו הרחוק של נהר האמו דריה, באוזבקיסטן. במאות הראשונות לאסלאם היה האזור כר פורה לצמיחתן של תנועות מרי וכתות קיצוניות, והיה מקום מפלט מועדף למבוקשים בידי הח'ליפות.
פטולה קלארק
"שירלי טמפל הבריטית"
קלארק נולדה להורים ממוצא אנגלי וולשי. אביה המציא את שמה הייחודי, וטען בבדיחות כי יצר אותו על ידי חיבור שמותיהן של שתי חברות-עבר שלו, פט ואולה.
חיל האוויר היווני
בתקופת המלוכה ביוון, בין השנים 1935-1973, שם החיל היה "חיל האוויר המלכותי ההלני" (ביוונית: Ελληνική Βασιλική Αεροπορία (בראשי תיבות: EBA), תעתיק: "אלניקי וסיליקי אארופוריה").
פטולה קלארק
"שירלי טמפל הבריטית"
באוקטובר 1942 נכחה קלארק בת ה-9 עם אביה בהקלטה פומבית של תוכנית רדיו, בה מסר הקהל פריסות שלום לחיילים בחזית. כאשר נקטע שידור התוכנית בשל התקפה אווירית, ביקש המנחה מהקהל מתנדבים שישעשעו את הקהל. קלארק התנדבה והופיעה ושרה בפני הקהל שיר פופולרי ישן (Mighty Lak' a Rose) בהצלחה כה רבה, עד כי כאשר חודש השידור, התבקשה לשיר את השיר בשידור כלל-ארצי. פריצתה הייתה מיידית, היא הושוותה לכוכבת-הילדה שירלי טמפל וכונתה "שירלי טמפל הבריטית". עיקר הפופולריות של קלארק הצעירה הייתה בקרב חיילים. הפופולריות שלה הייתה כה גדולה עד כי התבקשה לשיר את ההמנון הלאומי בחגיגות הניצחון בכיכר טרפלגר. ה-BBC ציוות אותה עם כוכבת-ילדה אחרת, ג'ולי אנדרוז והן הופיעו יחדיו בקטעי שירה ובידור.
חיל האוויר היווני
היסטוריה
את המאמץ הראשון שנערך לייסוד כוח תעופה צבאי ביוון החל ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס, וכאות הוקרה נקרא כיום נמל התעופה הבינלאומי של המדינה על שמו.
פטולה קלארק
"שירלי טמפל הבריטית"
משנת 1944 החלה להופיע גם בסרטים. ב-1948 השתתפה בסרט Here Come the Huggetts, ראשון בטרילוגיית סרטים בכיכובה בהם הוצגה משפחת מעמד הפועלים האגט.
חיל האוויר היווני
היסטוריה
בשנת 1911 מינתה הממשלה היוונית מומחים צרפתים במטרה לבנות את חיל האוויר היווני, שנקרא בזמנו שירות התעופה היווני. שישה קצינים יווניים נשלחו לצרפת לאימונים כאשר באותו הזמן הוזמנו ארבעת המטוסים הראשונים של החיל - מסוג "farmar".
פטולה קלארק
"שירלי טמפל הבריטית"
בשנת 1946 קיבלה רצועת-שידור בטלוויזיה במסגרת תוכנית אחר-הצהריים Cabaret Cartoons. מאוחר יותר קיבלה תוכנית טלוויזיה משלה.
חיל האוויר היווני
היסטוריה
הטייס הראשון של החיל היה עמנואל ארגירופולוס, שביצע את הטיסה הראשונה ב-8 בפברואר 1912. הטיסה הצבאית הראשונה התרחשה ב-13 במאי 1912 על ידי דמטריוס קמברוס. במהלך חודש דצמבר של אותה שנה הקים החיל את הטייסת הראשונה שלו. ב-5 באוקטובר 1912 התבצעה טיסת הקרב היבשתית הראשונה. ב-24 בינואר 1913 התבצעה טיסת הקרב הימית הראשונה, בה הופצץ הצי הטורקי.
פטולה קלארק
"שירלי טמפל הבריטית"
קלארק הקליטה עבור חברות התקליטים EMI ו-דקה, אך שתיהן סירבו להחתימה על חוזה ארוך-טווח. עקב כך הקים אביה יחד עם המפיק המוזיקלי אלן פרימן את "תקליטי פוליגון" ב-1947. במסגרת זו הקליטה קלארק שורת להיטים בראשית שנות החמישים.
חיל האוויר היווני
תקופת מלחמות העולם
חיל האוויר היווני השתתף במלחמת הבלקן הראשונה ובשנייה, במלחמת העולם הראשונה, במלחמת יוון–טורקיה ובמלחמת העולם השנייה. באותה תקופה היו תחילה המשימות הצבאיות האוויריות חלק מתפקידם של חילות היבשה והים, כשרק בשנת 1930 נוסד משרד התעופה וחיל האוויר היווני הוקם כזרוע שלישית בצבא היווני. ב-1931 נוסדה האקדמיה של חיל האוויר היווני (ביוונית: Σχολή Ικάρων).
ב-1939 הוזמנו מצרפת 24 מטוסים מסוג מרשל MB.151 והוקמה טייסת עבורם, אך עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלחו רק 9 מטוסים ליוון כשהאחרים נותרו בצרפת. המטוסים שירתו לבסוף בטייסת ה-24 של החיל - טייסת הצנחנים של החיל.
במהלך מלחמת העולם השנייה הדף הצבא היווני בהצלחה את הפלישה האיטלקית ב-1940, אך לאחר מכן, באפריל 1941, הושמד החיל כולו על ידי הלופטוואפה הגרמני. חיל האוויר נבנה מחדש במזרח התיכון כחלק מחיל האוויר המלכותי של בריטניה וכלל מטוסים מסוג ספיטפייר, הוריקן ובולטימור. לאחר שיוון שוחררה, ב-1944, היא חזרה להיות ביתו של חיל האוויר היווני, ששיחק תפקיד מרכזי במלחמת האזרחים ביוון שנמשכה עד לשנת 1949.
לאחר מלחמת האזרחים
טייסת תובלה של חיל האוויר היווני השתתפה במלחמת קוריאה, כחלק מכוח המשימה הבינלאומי של האו"ם.
ב-1952 התקבלה יוון כחברה בנאט"ו, ובסיוע ארצות הברית עבר חיל האוויר היווני ארגון מחדש, ובמסגרתו קיבל החיל מטוסי סילון חדישים, והוא הותאם לסטנדרטים הנהוגים בחילות נאט"ו.
מטוס ה-F-84F ת'אנדרג'ט נכנס לשירות בחיל האוויר היווני ב-1950. הת'נדרסטרייק פותח כדגם מתקדם, משוך-כנף, של ה-F-84 ת'אנדרג'ט, בעל הכנפיים הישרות, כדי להתגבר על ביצועיו הנחותים של האחרון. ה-RF-84F, גרסת הסיור והצילום של הת'אנדרסטרייק, נכנס לשירות מבצעי בחיל בשנת 1956, ונותר בשירות עד שנת 1991.
בשנות השישים המאוחרות של המאה ה-20 עבר החיל תהליך של מודרניזציה, במסגרתו רכש מטוסי קרב חדשים, אשר כללו בין היתר את ה-F-104G סטארפייטר, ה-קונבאייר F-102 דלתא דאגר (שהיה בשירות בין השנים 1969-1975) ואת ה-F-5 פרידום פייטר.
במסגרת תהליך מודרניזציה נוסף, בסוף שנות ה-70, רכש החיל מטוסי מיראז' F-1 וכן קיבל את ראשוני מטוסי ה-F-4E פנטום, אשר ממשיכים לשרת אותו גם כיום.
מודרניזציה
עד לשנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-20 היו על אדמת יוון טילים אמריקנים בעלי ראש נפץ גרעיני. כתוצאה ממתח יווני-טורקי בשנת 1974 בעקבות הפלישה הטורקית לקפריסין, החזירה ארצות הברית את הטילים הגרעיניים שלה מיוון ומטורקיה. יוון - שראתה בכך עוד פעולה פרו-טורקית של נאט"ו - הסיגה את כוחותיה מנאט"ו משנת 1974 עד 1980.
בשנת 1980 נוסד הדור הרביעי של מטוסי הקרב, מה שציין את התחלתו של עידן חדש, כשמטוסי המיראז' 2000 נמסרו לכנף הקרבית 114 ומוקמו בטייסת 332. ב-1989 הגיעו ה-F-16C/D BLOCK 30 הראשונים לכנף 111 ו-331 ואלה מוקמו בטייסות 330-346. ב-29 במרץ 1991 הוצאו מטוסי ה-RF-84F משירות פעיל, לאחר למעלה מ-34 שנות שירות. בנובמבר 1992 צורפו עוד מטוסים מסוג RF-4E לטייסת 348.
בשנת 1997 המשיכה לגדול כמות מטוסי הדור הרביעי בחיל. ביולי של אותה השנה, הגיעו ארבעה מטוסי F-16 BLOCK 50. המטוסים החדשים היו מצוידים במערכת ניווט לוויינית מסוג LANTIRN, בטילים מסוג AMRAAM ו-HARM, והם מוקמו בכנף 341 ו-347.
המאה ה-21
יוון השתתפה בתוכנית שיתוף הנשק הגרעיני של נאט"ו עד לשנת 2001, במסגרתה הפעיל חיל האוויר היווני מבסיסו אראקסוס, מטוסי ווט A-7 קורסייר II, אשר מסוגלים לשאת נשק גרעיני טקטי (ממשפחת ה-B61). ב-2001 הסירה יוון את כלי הנשק הגרעיניים והעבירה אותם לאחסון, והפסיקה לקנות מטוסים עם יכולת שיגור של כלי נשק גרעיניים.
בספטמבר 2004 החלה החלפת מטוסי המיראז' 2000 של הצי היווני במטוסי 200-5 Mk2, על ידי יצרן צרפתי ותעשיית האוויר והחלל היוונית (EAB). חמישה עשר מטוסים הוזמנו מצרפת, כשבמקביל נבנו עשרה אחרים ביוון עצמה על ידי תעשיית האוויר והחלל היוונית. הפרויקט כלל שדרוג מערכות מכ"ם ותעופה, יכולת תדלוק אווירי, מערכת הגנה חדשה ושדרוג המנוע וכן חלו שינויים רבים ומהותיים במבנה תא הטייס.
ב-2005 הייתה יוון בין המדינות הראשונות שרכשו את מטוס ה-F-16 BLOCK 50/52. תשעים מטוסים מדור 4.5 של המטוסים הוזמנו ונכנסו לשירות באותה שנה. דגם זה של ה-F-16 כולל מכ"ם חזק יותר, מערכת תקשורת טובה יותר, ומנוע חזק. מטוס זה הוצב בטייסות 337, 340 ו-343 וכינויו הם "רוח רפאים", "שועל" ו"כוכב".
כיום (2012), יש לחיל האוויר היווני כ-358 מטוסי קרב מודרניים או מטוסים שעברו שדרוג במהלך השנים.
פטולה קלארק
אירופה
ב-1957 הופיעה קלארק על במת האולימפיה בפריז ושרה באנגלית ובצרפתית וזכתה להצלחה גדולה. ב-1960 יצאה להופעות בבלגיה עם סשה דיסטל. בנוסף לשירה בצרפתית שרה קלארק גם בגרמנית, איטלקית וספרדית וביססה הצלחה אירופית, תוך שהיא חיה בצרפת ומנהלת קריירה מקבילה משני צידי תעלת למאנש.
ב-1961 הגיע שירה Sailor למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, והיה שירה הראשון שהגיע למעמד זה. ב-1963 הגיע שירה הצרפתי Chariot (שתורגם לאחר מכן ללהיט I Will Follow Him) למקום הראשון במצעד הצרפתי ולמעמד תקליט זהב, גם גרסאות השיר באיטלקית (Sul Mio Carro) ובגרמנית (Cheerio) היו ללהיטים. באותה שנה הגיע למקום הראשון בגרמניה שירה Monsieur. כמו כן הופיעה יחד עם ז'אק ברל שאף נתן לה שיר פרי עטו, דבר נדיר עבור ברל.
כוכבת בינלאומית
בשנת 1964 הקליטה את שירה המפורסם ביותר, Downtown, באנגלית ובצרפתית, מאוחר יותר הקליטה אותו גם באיטלקית וגרמנית. השיר הגיע למקומות הראשונים במצעדים ברחבי העולם בבריטניה, צרפת, הולנד, גרמניה, אוסטרליה, יפן והודו ובינואר 1965 היה שירה הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי, שם מכר שלושה מיליון עותקים. בשנת 2004 נכללה הקלטת השיר בהיכל התהילה של פרס גראמי. קלארק זכתה בפרס עבור השיר בשנת 1964.
קלארק, שהפכה לכוכבת גם בארצות הברית, הוזמנה להשתתף מספר פעמים בתוכניות האירוח של אד סאליבן ודין מרטין. ב-1968 הוזמנה על ידי NBC להשתתף בתוכנית מיוחדת. באחד הקטעים בתוכנית שרה דואט עם הארי בלפונטה. באותם זמנים לא היה נהוג שזמרות לבנות ישירו עם זמרים אפרו-אמריקאים, ואם כן, אזי בעומדם הרחק זה מזה על הבמה. קלארק, לזעמם של מממני התוכנית, שחששו מתגובת הקהל בדרום ארצות הברית, נטלה את זרועו של בלפונטה בידה. מאחר שהיא ומפיק התוכנית, קלוד וולף, בעלה, סירבו לשדר כל צילום אחר של השיר, שידרה רשמת NBC לראשונה בתולדותיה דואט של זמרת לבנה וזמר שחור כאשר הם אוחזים ידיים.
קלארק המשיכה להופיע בסרטים. בהם "קשתו של פיניאן" מ-1968, בו הופיעה לצד פרד אסטר, בתפקיד עליו זכתה למועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית בסרט קומי או מוזיקלי. שנה מאוחר יותר כיכבה לצידו של פיטר או'טול בסרט היה שלום, מר צ'יפס.
לאחר תקופת "דאונטאון"
בראשית שנות השבעים הצעידה קלארק מספר שירים במצעדי הפזמונים, אך בהצלחה פחותה מאשר בעשור הקודם.
בין דצמבר 1972 לדצמבר 1974 הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "The Sound of Petula", בה אירחה בדרך-כלל אמן מוביל ואורחים נוספים סביב נושא מסוים שקישר בין שירי התוכנית. בין אורחיה היו סשה דיסטל, פיטר יוסטינוב, טלי סוואלס, מייקל יורק, אוסקר פיטרסון ושתי תוכניות מיוחדות לחג המולד.
ב-1980 הופיעה בפעם האחרונה בקולנוע בסרט "Never Never Land" וב-1981 הופיעה בפעם האחרונה בסדרת טלוויזיה, במיני-סדרה הצרפתית לפי הספר "באין משפחה" (Sans Famille). באותה שנה הופיעה בדמותה של מריה פון טראפ בהפקת וסט אנד של "צלילי המוסיקה", שרצה כשנה, וזכתה לביקורות חיוביות. ב-1983 הופיעה בתפקיד הראשי במחזמר "קנדידה" לפי ג'ורג' ברנרד שו, ב-1989 ב-"Someone like You" וב-1993 הופיעה לראשונה בברודוויי בהפקת "אחים בדם", באותה שנה הופיעה גם במחזמר שדרות סאנסט מאת אנדרו לויד ובר.
בשנת 1988 הוצא מחדש השיר Downtown בגרסת דיסקו בשם Downtown 88, והיה לשיר הראשון של קלארק שצעד במצעד הבריטי מאז 1972.
ב-1998 העניקה לה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת תואר מפקדת במסדר האימפריה הבריטית. ב-2012 קיבלה את מדליית מסדר האמנויות והספרות של צרפת.
ח'וראסאן
היסטוריה
עד לתחילת המאה ה-11, ערים שונות באזור כמו ע'זני או נישאפור היו בתור זהב תרבותי. באזור זה היו באותה עת הספריות החשובות ביותר בעולם, והמלומדים והמשוררים החשובים ביותר בעולם.
במאה ה-11, ח'וראסאן הייתה חלק מאזור רחב שסבל מבעיות אקלים חמורות. כתוצאה מגל קור קיצוני שנמשך משנת 1027 ועד 1060, שהשפיע באופן עקבי על גידולי החקלאות, כבר בשנים 1031-1027 תיעדו תושבי המקום בכתביהם רעב גדול, מגפות ותופעות של נוודים אלימים, אשר מחפשים מזון וכרי מרעה פוריים במקביל לפשיטות ביזה על יישובים. תיעוד מהעיר נישאפור, אשר הייתה מהערים הגדולות במזרח התיכון באותם הימים, מספר על התמוטטות העיר, רעב כבד, משבר כלכלי וקור קיצוני. התיעוד מספר שהעיר, בדומה ליישובים סמוכים אחרים, נבזזה ונהרסה על ידי נוודים רעבים, שפושטים על הערים המקומיות, עקב כך ששום מקום שהם מגיעים אליו אינו יכול להאכיל אותם למשך יותר משבוע אחד בגלל מספרם הגדול. חלק מהתיעודים תיארו תנאים כה קשים שגרמו לאנשים להאמין שמדובר בסוף העולם.
בעיות פנימיות אלו באימפריות של ח'וראסאן הקשו על תשלום קבוע לצבא, וכך לא הצליחו להתמודד עם צבא נודד וקטן יותר של הסלג'וקים שהשתלט על חלקים גדולים מהאזור. באמצע המאה ה-11 האזור נתקף לבעיות קשות של רעב, פרעות אלימות, ומלחמת אזרחים שבמהלכה פרצה מגפה. בשיאם של האסונות, בכמה שנים ספורות בסוף שנות ה-50 של המאה ה-11 נהרגו, על פי ההערכות, שליש מהתושבים באזור ח'וראסאן. בשנת 1060 החלה התייצבות אקלימית באזור, מה שהוביל לחידוש שגשוג החקלאות, והיה הרקע לתחילת היציבות השלטונית של הסלג'וקים באימפריה החדשה שכוננו.
למרות ההתייצבות האקלימית שסייעו לשיבה למנהל תקין ויציב באזור, לא חזרו ממלכות ח'וראסאן לימי גדולתן מלפני המשבר. במהלך המהומות הרבות שהיו במאה ה-11, הוצתו מבנים רבים, ושרפות קשות פקדו את הספריות הגדולות של הערים הגדולות באזור, וכך אבדה כמות אדירה של כתבי יד אשר היו חלק מלבו של אחד המרכזים התרבותיים החשובים של התקופה. אובדן זה גרם לשינויים שונים בתוכן ובסגנון הלימוד התרבותי-רוחני באזור, וייתכן - אף על פי שאפשרות זו מצויה במחלוקת - שאובדן זה היה גורם מרכזי בנפילתו של האזור מפסגת התרבות העולמית. הפלישות המונגוליות במאה ה-13 הורידו סופית את אזור זה מתהילתו כליבו התרבותי של פרס.