cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TGV
תחנות ה־TGV
עם זאת, מתכנני המסילה המהירה (LGV) נטו לבנות תחנות חדשות באזורים פרבריים, או במרחבי הכפר, במרחק קילומטרים ספורים ממרכזי הערים. כך מתאפשרת עצירה מהירה יותר של ה־TGV, מבלי לאבד זמן יקר, כיוון שהיא נוסעת קטע גדול יותר על מסילה מהירה. בנוסף, תחנות רכבת רבות במרכזי ערים מהוות קצה מסילה, דבר המחייב שינוי בכיוון תנועת הרכבת ביציאה מן התחנה ותורם אף הוא לבזבוז זמן. במקרים מסוימים הקימו מתכנני המסילה המהירה תחנות רכבות הנמצאות בנקודה כלשהי בין שתי ערים ומשרתות את שתיהן. כך לדוגמה, התחנה המשרתת את הערים מונסו-לה-מין (Montceau-les-Mines) ולה קְרֶזוֹ (Le Creusot). דוגמה אחרת, שספגה לביקורת לא מעטה, היא תחנת Haute Picardie בין אמיין (Amiens) לסן-קֶנְטֶן (Saint-Quentin). העיתונות והרשויות המקומיות יצאו כנגד מיקום תחנה זו בטענה שהיא מרוחקת מכדי לאפשר גישה נוחה משתי הערים גם יחד ומרוחקת אף מקווי רכבת אחרים. התחנה זכתה לכינוי הלעגני la gare des betteraves ("תחנת הסלק"), כיוון שהיא מוקפת בשדות סלק. מאז ניתן כינוי זהה לתחנות נוספות במסילה המהירה הממוקמות הרחק ממרכזי ערים, בין אם מגדלים בסביבתן סלק ובין אם לאו.
מספר תחנות רכבת גדולות נבנו כדי לאפשר את קיום שרות ה־TGV, חלקן מהוות פנינים אדריכליות בזכות עצמן. תחנת אביניון, שנפתחה בשנת 2001, תוארה כאחת התחנות היפות ביותר ברשת המסילות המהירות בצרפת. מעל התחנה נבנה גג זכוכית שאורכו 340 מטר היוצר תחושה של קתדרלה גותית, רמז למורשת הארכיטקטונית של העיר האפיפיורית. התחנה בשדה התעופה הבינלאומי של ליון תוכננה על ידי האדריכל הנודע סנטיאגו קלטרווה בדמות ציפור הפורשת כנפיה לעוף.
ציוד נייד
הציוד הנייד של ה־TGV שונה באופיו מזה של רכבות רגילות בכך שהוא מורכב מקרונות שביניהם חיבור קבוע (מפרק). בין שני קרונות נמצאים חוגונים מסוג ג'ייקובס התומכים במשקל שני הקרונות יחד, כך שכל קרון חולק בחוגונים עם הקרונות הסמוכים בשני קצותיו. לקטרים בכל קצה של הרכבת יש חוגונים שאינם משותפים. ניתן להאריך את הרכבות על ידי חיבור שתי רכבות שלמות, האחת לשנייה, על ידי שימוש במחברים החבויים בתוך קצה החזית של כל קטר.
לשימוש בחוגונים משותפים יש יתרונות במקרה של שימוט (ירידת רכבת מן המסילה), כיוון שסיכויי קרונות הנוסעים שלא להתהפך ולהיוותר במקביל למסילה, טובים יותר באופן חיבור כזה. קרונות רגילים, לעומת זאת, עלולים להתפצל במקרה של שימוט בתנועת מספריים ולהתייצב כאשר קרון אחד ניצב למשנהו.
לחברת הרכבות הלאומית הצרפתית (SNCF) צי של כארבע מאות מערכי TGV. היום מופעלות שש גרסאות של ה־TGV ברשת המסילות הצרפתית: TGV דרום־מזרח (TGV Sud-Est רכבות נוסעים ורכבות דואר), TGV אטלנטית (TGV Atlantique), דגם TGV רסו/טאליס (TGV Réseau/Thalys PBA), דגם TGV דופלקס (TGV Duplex), ו־Thalys PBKA. גרסה שביעית של ה־TGV נמצאת כעת בנסיעות מבחן ושמה TGV POS ומיועדת למסילה המהירה פריז-מזרח צרפת-דרום גרמניה.
כל רכבות ה־TGV יכולות לפעול על שני סוגי מתח חשמלי לפחות: המתח הנהוג בקווים החדשים - 25 kV (אלף וולט), 50 Hz AC (זרם חילופין של 25 אלף וולט בתדירות 50 מחזורים לשנייה) ובמסילות הרגילות 1.5 kV DC (זרם ישר). רכבות החוצות גבולות לגרמניה, לשווייץ, לבלגיה, להולנד ולבריטניה, יכולות לפעול גם בסוגי המתח החשמלי הנהוגים במסילות שבמדינות אלה. לצורך כך נבנו רכבות TGV היכולות לפעול על שלושה או ארבעה סוגי מתח חשמלי. כל רכבות ה־TGV מצוידות בשני זוגות של פנטוגרפים, הזוג האחד לזרם חילופין (AC) והזוג האחר לזרם ישר (DC). כשהרכבת עוברת בין אספקת כוח מסוג אחד לאחר מזהיר שילוט מיוחד את הנהג, שעליו לכבות את המנועים, להנמיך את הפנטוגרפים, להעביר מתג בלוח הבקרה לזרם החדש ולהעלות את הפנטוגרפים. מחשב הרכבת ירים את זרוע הפנטוגרף המתאים לזרם לגובה המתאים ליצירת מגע עם הכבל החשמלי. מרגע שהמחשב מבחין באספקת זרם חדשה, ניתן איתות לנהג על גבי לוח הבקרה והוא יכול להפעיל מחדש את מנועי הרכבת. כל זאת יכול להיעשות בעוד הרכבת בתנועה.
TGV Sud-Est
צי מערכי הרכבות למסילה המהירה דרום-מזרח, המכונה לעיתים אף PSE (פריז-דרום-מזרח Paris-Sud-Est), נבנה בין השנים 1978–1988 והוא שפעל בשירות ה־TGV הסדיר הראשון, מפריז לליון בשנת 1981. היום יש 107 מערכים בקו זה, מתוכם תשעה מותאמים לשלושה סוגי מתח חשמלי (שני סוגי המתח הנהוגים בצרפת וזה שבשווייץ) ושאר מערכי הרכבות מותאמים למתח החשמלי בצרפת בלבד. על הקו פועלים גם שבעה מערכים, בחצי אורך מערך נוסעים, אלה משמשים כרכבות דואר, העובדות בשירות הדואר הצרפתי בין פריז לליון וצבען צהוב.
כל מערך רכבת מורכב משני קרונות כוח ושמונה קרונות נוסעים (תפוסה של 345 כיסאות נוסעים). בכל אחד מן הקרונות הסמוכים לקרונות הכוח, חוגון אחד שהוא בעל הנעה חשמלית. אורך הרכבות 200 מטר ורוחבן 2.81 מטר. הן שוקלות 385 טון והספק המנועים הוא 6,450 קילוואט, במתח של 25Kv (קילוולט).
המערכים המקוריים נבנו למהירות של 270 קמ"ש, אבל רוב המערכים חודשו ושודרגו למהירות של 300 קמ"ש. מספר מועט של מערכים מסוג זה עדיין מוגבל למהירות של 270 קמ"ש והם מופעלים בקווים קצרים יחסית, כמו הקו לשווייץ דרך דיז'ון. חברת הרכבות הלאומית הצרפתית מצאה כי אין זה כלכלי לשדרג מערכים אלה לצורך חיסכון מועט מאוד בזמן, לאור אורך הקו.
TGV Atlantique
הצי האטלנטי נבנה בין השנים 1988 – 1992. בצי זה 105 מערכים שנבנו לצורך המסילה המהירה האטלנטית (LGV Atlantique) והם החלו לפעול בשנת 1989. אורך כל מערך רכבת הוא 237.5 מטר ורוחבו 2.9 מטר. הוא שוקל 444 טון ובכל מערך 485 מושבים ושני קרונות כוח. מערכי רכבות אלה נבנו מלכתחילה לשייט במהירות 300 קמ"ש. הספק המנוע במערך רכבת מדגם זה הוא 8,800 קילוואט במתח חשמלי של 25Kv.
מערך מספר 325, שקוצר במיוחד, קבע את שיא העולם במהירות רכבת בשנת 1990, על המסילה LGV האטלנטית, לפני שנפתחה לשירות סדיר. במערך זה הוכנסו שינויים שונים במטרה לשפר את תכונותיו האווירודינמיות. במערך גלגלים גדולים יותר ומערכת בלימה משופרת המאפשרת מהירויות של מעל 500 קמ"ש. המערך קוצר לשני קרונות כוח ושלושה קרונות נוסעים, כדי לשפר את היחס בין הכוח למשקל הרכבת והוא שקל 250 טון בלבד.
TGV Réseau
לאחר תלונות של נוסעים על שינויים קיצוניים בלחץ האוויר בקרונות בעת כניסה למנהרות רכבת במהירויות גבוהות, נאטמו הקרונות מסוג זה וקיימת בהם מערכת לחץ אוויר מלאכותי (בדומה למטוסי נוסעים).
יורוסטאר
היורוסטאר הוא מערך TGV ארוך יותר, אשר נבנה לצורך שימוש בקו המוביל מפריז ללונדון דרך מנהרת התעלה. במערכים הוכנסו מספר שינויים להתאימם לקו זה. רוחב הקרונות צר יותר, המנועים הם אסינכרוניים ובקרונות הוספו אמצעים למניעת התפשטות אש, למקרה של שרפה במנהרת התעלה.
מספר הדגם של מערכים אלה, בשיטת הסיווג הבריטית לציוד נייד (Total Operations Processing System), הוא 373. שמו של המערך בעבר היה TransManche Super Train. המערכים נבנו על ידי GEC-Alsthom בשלושה מפעלים, שניים בצרפת והאחד באנגליה ונכנסו לשירות בשנת 1993. שני סוגי מערכים נבנו מדגם זה, שם סוג המערך האחד "שלוש הבירות" (Three Capitals), המורכב משני קרונות כוח ושמונה עשר קרונות נוסעים, כולל שני קרונות עם חוגון מונע. השני, מערך "מצפון ללונדון" (North of London), מורכב משני קרונות כוח ו־14 קרונות נוסעים, כולל שני קרונות עם חוגון מונע. מערך שלם מכל סוג מורכב למעשה משני חצאים זהים, ללא חוגון משותף באמצע, כך שבמצב חירום, בעוד המערך נמצא במנהרת התעלה, ניתן לנתק חצי מערך ולצאת מן המנהרה. כל חצי מערך ממוספר באופן נפרד.
קיימים 38 מערכים שלמים מדגם זה וקרון כוח רזרבי אחד. 16 מערכים בבעלות SNCF הצרפתית, ארבעה בבעלות חברת NMBS/SNCB הבלגית, ו־18 מערכים היו בבעלות חברת הרכבות הבריטית British Rail, שבעה מן המערכים הם מן הסוג "מצפון ללונדון". עם הפרטת חברת הרכבות הבריטית נקנו מערכי היורוסטאר על ידי London and Continental Railways. המערכים מסוג "שלושת הבירות" מופעלים במהירות מקסימלית של 300 קמ"ש ובהספק מנוע של 12,240kW. אורכם של המערכים 394 מטר ובכל מערך 766 כיסאות נוסעים. משקל כל מערך 752 טון. במערכי "צפון לונדון" 588 כיסאות.
כל המערכים פועלים על שלושה סוג מתח חשמלי לפחות ויכולים לפעול על המתח של רשת "פס השלישי" בבריטניה (שימוש אשר יפסק בשנת 2007 עם השלמת החיבור המסילתי המהיר בין מנהרת התעלה ללונדון). חמישה ממערכי "שלושת הבירות", בבעלות SNCF הצרפתית, יכולים לפעול על ארבעה סוגי מתח חשמלי.
שלושה ממערכי "שלושת הבירות" מופעלים על ידי SNCF בצרפת בלבד וצבועים בצבעי כסף-כחול, הצבע הרגיל של TGV. מערכי "מצפון ללונדון" לא היו בשימוש עד היום בקו הבינלאומי, אף שנבנו כדי לנסוע בקו שבין יבשת אירופה לערים בריטיות מצפון ללונדון. עקב הוזלות מחירי כרטיסי הטיסה בחברות השכר, קו נוסעים זה לא נכנס מעולם לפעולה. חלק ממערכים אלה הוחכרו לחברת הרכבות (Great North Eastern Railway) ושירתו על הקו בין לונדון ללידס.
TGV Duplex
מערכי ה־TGV דופלקס (TGV Duplex) נבנו כדי להגדיל את קיבולת הנוסעים של ה־TGV מבלי להאריך את הרכבות, או להגדיל את מספר הרכבות. בכל קרון יש שתי קומות. בכל קרון גרם מדרגות בודד המוביל לקומה העליונה, סמוך לחיבור בין הקרונות. מערך TGV דו־קומתי מכיל 512 כיסאות. בקווים עמוסי נוסעים, למשל הקו שבין פריז למרסיי, פועלים מערכים כפולים, כך שניתן להושיב ברכבת אחת 1,024 נוסעים. המערכים מותאמים אף לנכים בכיסאות גלגלים.
מערך TGV דופלקס פותח לאורך תקופה ארוכה (במהלכה כונה בשם TGV-2N). המערכים נבנו בשתי הזמנות גדולות, האחת בת 30 מערכים בין השנים 1995–1998, והשנייה בת 34 מערכים שנבנו בין השנים 2000 – 2004. משקל כל מערך 386 טון, אורכו 200 מטר. בכל מערך שני קרונות כוח ושמונה קרונות דו־קומתיים. בקרונות נעשה שימוש נרחב באלומיניום, במקום פלדה וכך הצליח היצרן לבנות מערך שאינו שוקל הרבה יותר מן המערך החד־קומתי. הספק המנוע של המערך הוא 8,800kW ומהירות המערך 320 קמ"ש.
Thalys PBKA
מערכי התאליס PBKA (ראשי תיבות Paris-Brussels-Köln-Amsterdam) נבנו במיוחד בעבור שירות הרכבת המהירה תאליס (להבדיל מן המערכים המשמשים בשירות Thalys PBA). מבחינה טכנולוגית מערכים אלה זהים למערכי ה־TGV דופלקס, אבל כולם מותאמים לעבוד בארבעה סוגי מתח חשמלי שונה, הנהוג במסילות הרכבת בצרפת, גרמניה, שווייץ, בלגיה והולנד. מהירותם המרבית של המערכים 300 קמ"ש. במתח של 25 kV הספק המנועים הוא 8,800 kW, אולם במתח 15 kV נופל הספק המנועים ל־4,600 kW בלבד ולכן מהירותה של הרכבת פוחתת על אדמת גרמניה. המערך מורכב משמונה קרונות נוסעים, אורכו 200 מטר ומשקלו 385 טון. בכל מערך 377 מושבים.
שבעה עשר מערכים מסוג זה הוזמנו, תשעה על ידי SNCB הבלגית, שישה על ידי SNCF הצרפתית ושניים על ידי NS ההולנדית (Nederlandse Spoorwegen). חברת הרכבות הגרמנית, דויטשה באן, השתתפה במימון שני קרונות של הרכבת הבלגית.
TGV POS
מערכי POS (ראשי תיבות Paris-Ostfrankreich-Süddeutschland "פריז – מזרח צרפת – דרום גרמניה") נמצאים כעת בנסיעות מבחן לצורך הכנסתם לשימוש במסילה המהירה המזרחית (LGV Est), הנמצאת כעת בבניה.
כל מערך יורכב משני קרונות כוח ושמונה קרונות נוסעים הדומים לקרונות במערכי TGV Réseau. הספק המנוע של המערך הוא 9,600kW ומהירותו המקסימלית 320 קמ"ש. למערך זה, בניגוד למערכים הצרפתיים האחרים, מנועים א־סינכרוניים, ובמקרה של תקלה, ניתן לבודד מנוע בחוגון מונע. משקל המערך מתוכנן להיות 423 טון.
רשת המסילות המהירות
בצרפת כ־1,200 ק"מ של מסילות מהירות, LGV, אשר נסללו מאז 1981. ארבע מסילות נוספות נמצאות בשלבים שונים של תכנון ובנייה.
הקווים הקיימים
3CTRL קו מנהרת התעלה – שלב 1. מקשר במסילה מהירה ממוצא המנהרה על האי הבריטי ועד לצפון קנט (2003). CTRL קישור מסילתי מצפון מחוז קנט ללונדון – שלב 2. (2007)
בטיחות
במשך למעלה מעשרים השנים שבהן פועלות רכבות TGV לא נרשם מקרה מוות אחד של נוסע ברכבת כתוצאה מתאונה, בעוד הרכבת בנסיעה. ברכבות ה־TGV אירעו מספר תאונות, כולל שלושה שימוטים (ירידה מן הפסים) בעוד הרכבת נעה במהירות של 270 קמ"ש או יותר, אולם באף אחד מהם לא התהפך קרון נוסעים. העובדה כי אף קרון לא התהפך היא, בין השאר, הודות לתכנון של חוגון משותף לשני קרונות, המקנה למערך קשיחות נוספת. עם זאת, היו תאונות קטלניות שבהן היו מעורבות רכבות TGV על מסילות רגילות, שעליהן חשופות הרכבות המהירות לאותן סכנות שאליהן חשופות רכבות נוסעים אחרות, כגון מפגשי כביש־מסילה.
תאונות TGV על מסילות רגילות
לאור מספר התאונות במפגשי כביש-מסילה, נעשה מאמץ להסדיר את כל מפגשי כביש-מסילה במסילות רגילות בהן נעות רכבות TGV. לאור החלטה זו, נעשתה הפרדה מפלסית בכל המפגשים בין כביש למסילה, בקטע המסילה הרגילה שבין טור לבורדו, בקצה מסילת LGV Atlantique.
מחאה ציבורית נגד ה־TGV
באיטליה היו הפגנות נגד המסילה המהירה המתוכננת לקשר בין ליון לטורינו. בעוד שרוב המפלגות באיטליה מצדדות בבניית המסילה, תושבי העיירות שלידן תחלוף המסילה מתנגדים לה נמרצות. המוחים נגד התוכנית מודאגים מכך שחומרי הכרייה שיוצאו ממנהרת הרכבת שבתכנון, יכילו חומרים רעילים ויאוכסנו במקומות פתוחים. כתוצאה מן המחאות, הוחלט להקפיא את תחילת העבודה בשישה חודשים כדי לברר פתרונות לבעיה זו.
לחברת הרכבות הלאומית של צרפת (SNCF) הגיעו תלונות מתושבי ערים וכפרים בנתיבי המסילות המהירות על מטרדי רעש מרכבות TGV חולפות. תלונות אלה אילצו את חברת הרכבות להקים גדרות אקוסטיות לאורך קטעי מסילה ארוכים, אבל עדיין נשמעות מחאות במקומות שבהם לא הוקמו גדרות כאלה.
X-28
X-28 היא סירה מעופפת חד-מושבית המשתייכת לסדרת מטוסי ה-X. המטוס נבנה על ידי ג'ורג' פריירה (George Pereira) שכינה אותו אוספרי 1 (Osprey I). הוא הונע על ידי מנוע יחיד בעל דחף של 90 כוח סוס עם מדחף דוחף דו-להבי.
ה-Naval Air Development Center של הצי האמריקני רכש אותו לצורך בחינתו כחלק מתוכנית ה-Air Skimmer שנועדה לבחון את השימוש בסירות מעופפות לביצוע משימות פטרול משטרתי בדרום-מזרח אסיה. על-פי דרישות התוכנית, המטוס היה צריך להיות קל משקל, ניתן להטסה בכללי טיסת ראייה (VFR), עולה פחות מ-5,000 דולר אמריקני בייצור סדרתי, וניתן לייצור בדרום-מזרח אסיה ללא צורך בהשקעה רבה במפעלים.
טיסות ניסוי במטוס בוצעו בין ה-12 באוגוסט 1970 עד ה-22 באוקטובר 1971. הטיסות הראו שהמטוס היה נוח להטסה באופן כללי ושביצועיו היו מצוינים. למרות זאת, לבסוף לא נכנס המטוס לייצור סדרתי וה-X-28 היחיד שנבנה מוצג, נכון ל-2021, במוזיאון Air Zoo שבמישיגן.
Stone Cold Crazy
Stone Cold Crazy הוא השיר השביעי באלבומם השלישי של להקת קווין, Sheer Heart Attack שיצא ב-1974. השיר מעולם לא יצא כסינגל, אך זכה להצלחה גדולה ומסחררת. השיר בוצע בהופעות הלהקה בין 78–1974. השיר נמצא גם באלבום האוסף של הלהקה, Classic Queen. הקרדיט של השיר ניתן לכל חברי הלהקה אף על פי שפרדי מרקיורי הסולן, ביצע את השיר עם הלהקה שלו Ibex לפני שהגיע לקווין.
זהו השיר הראשון של הלהקה שבוצע בהופעות הלהקה בשנות ה-70, כשהלהקה ביצעה את השיר מדי פעם המילים והמוזיקה השתנו.
גרסאות מוקדמות של השיר כגון: דמואים ובוטלגים לא נמצאים. השיר מאופיין בסגנון ת'ראש מטאל.
המגזין Q תיאר את השיר כשיר הת'ראש מטאל לפני שהז'אנר הומצא.
בערוץ VH1, השיר דורג במקום ה-38 ברשימת שירי ההארד רוק הטובים ביותר של כל הזמנים.
לשיר הייתה גרסת כיסוי של להקת מטאליקה באלבום Garage Inc. גרסת הכיסוי נמצאת גם במשחק הווידאו, Guitar Hero: Metallica. השיר נוגן על ידי הלהקה עם טומי איומי מבלאק סבאת' בהופעה לזכר הסולן פרדי מרקיורי.
מרשל אולמן
מרשל סקוט אולמן (באנגלית: Marshall Scot Allman; נולד ב-5 באפריל 1984) הוא שחקן אמריקאי, שידוע בעיקר בשל תפקידו בסדרת הטלוויזיה "נמלטים" בתור אל. ג'יי. בורוז, ובזכות תפקידו בסדרה "דם אמיתי" בתור טומי מיקנס.
ביוגרפיה
אולמן נולד באוסטין, טקסס שבארצות הברית, בנם של איידנל (לבית בראון) וג'יימס מרטין אולמן הבן. כשגדל, אולמן שיחק כדורגל במועדונים ובבית הספר והתעניין מאוד במוזיקה עכשווית. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון אוסטין ב-2002, הוא בחר להמשיך בקריירת משחק בלוס אנג'לס על פני לימודי אמנות בניו יורק.
קריירה
אולמן שיחק בסדרות טלוויזיה רבות בתפקידי אורח: "ללא עקבות", "מלקולם באמצע", "הפרקליטים", "תקועים בזמן" ועוד, ביניהם התארח אולמן בשנת 2007 - בעונה הרביעית של הסדרה הידועה "האנטומיה של גריי". תפקידו המשמעותי ביותר היה בסדרת הטלוויזיה "נמלטים". הוא גם השתתף בעונה השלישית של הסדרה "דם אמיתי".
בשנת 2009 שיחק בסרט הקומדיה "התפיסה ללא רבב של דיזל קטן" לצד נטשה ליון. בשנת 2012 שיחק לצד קלייר הולט בסרט הדרמה "כחול כמו ג'אז" שמבוסס על ספר באותו שם, ובסרטו של בילי בוב תורנטון "המכונית של ג'יין מנספילד". בשנת 2014 השתתף בקומדיה הרומנטית "סקס וסקס מרומם", לצד שרה פקסטון. בשנת 2015 התארח בסדרת הטלוויזיה "אקווריוס" בכיכובו של דייוויד דוכובני.
חיים אישיים
ב-17 ביוני 2006 נישא לשחקנית ג'יימי אן אולמן (בראון במקור). לזוג יש תאומים שנולדו ב-2013; המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס.
שטח הפקר
שטח הפקר הוא כינוי לשטח אדמה שאין עליו שליטה בפועל, בדרך כלל עקב היותו נושא מחלוקת בין שני צדדים לוחמים. הביטוי משמש בדרך כלל לתיאור שטח שבין שתי חזיתות של כוחות הנמצאים בעימות זה עם זה בזמן מלחמה. הביטוי היה מקובל במיוחד במהלך מלחמת החפירות במלחמת העולם הראשונה ושימש לתיאור השטח שבין שתי התעלות (חפירים) של הצדדים הלוחמים שהיה חשוף והכניסה אליו הייתה מסוכנת. מונח זה מתייחס גם לשטח שבין שני מעברי גבול של מדינות. בדרך כלל רוחבו של שטח כזה הוא כמה מטרים, אך ישנם כמה מקומות בעולם שבהם שטח זה משתרע על פני כמה קילומטרים, כגון האזור המפורז הקוריאני, המפריד בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית.
היסטוריה
שטח ההפקר שהשתרע בין קווי החפירות של הצדדים הלוחמים במלחמת העולם הראשונה הוא דוגמה מפורסמת לשימוש במושג. הלחימה בשטח ההפקר הייתה לעיתים קרובות חוויה קשה עבור החיילים. רוחבו הגיע לכמה מאות מטרים בחלק מהמקומות ועד לכ-15 מטרים במקומות הצרים. השטח היה מוגן על ידי מכונות ירייה, רובאים, ומכשולים דוגמת מוקשים וגדרות תיל שהקשו על פינוי פצועים וחללים ונסיגתם של חיילים לחפירותיהם. פגיעות הארטילריה יצרו מכתשים באדמה והביאו לכך שכמעט ולא נותרו מקומות מחסה. אש שנורתהּ מהתעלות שממול הקשתה על ההסתערות.
המהלך שסיים את העימות הסטטי שהתפתח סביב שטח ההפקר במלחמת העולם הראשונה היה הכנסתם של הטנקים הראשונים לשדה הקרב. הטנקים הצליחו לחצות את השטח ולפגוע באויב בתעלותיו.
המלחמה הקרה
במהלך המלחמה הקרה כונו השטחים בקרבת מסך הברזל "שטח הפקר". באופן רשמי היו השטחים שייכים למדינות הגוש המזרחי, אולם לאורך כל גבולותיהן עם המערב השתרעו רצועות לא מיושבות ברוחב של כמה מאות מטרים, אשר כללו מגדלי שמירה ומוקשים ונועדו למנוע מאנשים לעבור מהגוש המזרחי למערב.
שטחי הפקר בישראל
בין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים הייתה קיימת באזור לטרון רצועת שטח מפורז ברוחב של כקילומטר עד שלושה קילומטרים, בין ישראל לבין הגדה המערבית אך למעשה היה זה שטח הפקר שלא היה בריבונות ישראלית ואף לא ירדנית. עם זאת, בעוד הצבא הירדני לא נכנס אל השטח, חקלאים פלסטינים מצידו הירדני של הגבול נכנסו אליו ועיבדו בו את האדמות.
בשטח זה הוקמו, לאחר כיבושו בידי ישראל במלחמת ששת הימים, היישובים נוה שלום, מכבים, כפר רות, לפיד ושילת, ופארק "מיני ישראל". מעמדו של השטח נותר לא ברור מבחינה משפטית, אם הוא נחשב בגבולות הקו הירוק או לא.
גם בירושלים החצויה הייתה רצועה צרה ברוחב של בין 80 ל-200 מטרים, שהייתה שטח הפקר ועברה בין היתר בסמוך לחומה המערבית והצפונית של העיר העתיקה. רוחבה נבע מרוחב עיפרון השעווה הירוק של עבדאללה א-תל, מפקד הכוחות הירדנים בעיר, שבו השתמש בשרטוט על המפה של קווי הפסקת האש מול המפקד של הכוחות הישראלים משה דיין.
זית פישולין
פירותיו נמסקים לשמן כשהם בצבע שחור והם מייצרים שמן בעל ארומה של עשבי תיבול עם מרירות וחריפות בינוניות עד גבוהות.
תיאור
ניתן להבחין בין עץ זית רגיל לעץ זיתי פישולין לפי העלים שלו שנראים כמו כתר בעל צורה פתוחה והפרי שצורתו ביצית ומעט אסימטרית.
לזית המנזנילה שמות נוספים: ג'ודוליין (Judoleine), לוקס בטרד (Lucques Batarde), פיקה (Piquette), פישולין דה לנגדוק (Picholine de Languedoc).
מדריך ללומד
מדריך ללומד (באנגלית: Tutorial) הוא עזר למידה המשמש להעברת מידע ללומד. עד להתפתחות המחשוב היה המדריך ללומד בצורת ספר, ועם התפתחות המחשוב נוספה גם הצורה האינטראקטיבי של לומדה ממוחשבת, הממוקדת יותר בהשוואה לספר או הרצאה. המדריך ללומד מלמד באמצעות דוגמאות ומספק את המידע הנחוץ להשלמת משימה כלשהי.
המדריך ללומד יכול ללבוש צורות רבות בהתאם להקשר, הנעות בין סדרת הוראות להשלמת משימה, עד למפגש אינטראקטיבי לפתרון בעיות. הוא יכול להיות בעל אופי ליניארי או מתפצל (כמו תרשים עץ).
מדריך ללומד מבוסס מחשב
בלמידה משולבת מחשב, מדריך ללומד הוא תוכנת מחשב המיועדת לסייע למשתמש ללמוד כיצד להשתמש בחלקים של תוכנה או אפליקציה. למשל: אופיס, תוכנת הפעלה, כלי תכנות, או משחקי מחשב.
ישנם שלושה סוגים של מדריכי לומד ממוחשבים:
לומדה
לומדה היא תוכנת מחשב שמטרתה הקניית ידע ומיומנויות מוגדרות למשתמש בה. לאורך השנים נוצרו תוכנות רבות המנצלות את יכולת המחשב למטרת למידה ממוחשבת. קיימים סוגים רבים של לומדות: לומדות ללימוד שפות, לומדות ללימוד מתמטיקה, לומדות להקלדה עיוורת ועוד.
אינטרנט
מדריכים ממוחשבים ללומד באינטרנט יכולים לבוא בצורה של הקלטה או צילום של מסך, מסמך כתוב (מקוון או ניתן להורדה), פעילות אינטראקטיבית, או קובץ שמע שבו קריין מקריא הוראות לפעולה.
מאפיינים נפוצים של מדריכים ללומד:
אומנם לעיתים קרובות מתייחסים למדריך ללומד כרשימת הוראות או טיפים, אולם שימוש זה עלול להיות מטעה.
אקדמיה
ההוראה השגרתית באוניברסיטאות ובמכללות היא הוראה פרונטלית, שבה המורה בקורס, בדרך כלל איש סגל אקדמי בכיר, מתמקד בידע התאורטי הנכלל בקורס. לעומתו, עוזר ההוראה עוסק במטלות נוספות הקשורות בקורס, כגון תרגול החומר הנלמד, בדיקת תרגילים שפתרו הסטודנטים במסגרת שעורי בית שניתנו להם והכנת מעבדות.
בנוסף על השימוש במדריכים ללומד ככלי ללמידה מבוססת מחשב, במסגרת קורסים אקדמאיים במוסדות להשכלה גבוהה נהוג לכלול גם שיעורי תרגול (Tutorial class) בקבוצות קטנות המועברים על ידי המרצה או עוזר הוראה מטעמו. תרגולים אלו מאפשרים מתן תשומת לב אישית יותר לכל סטודנט. על פי רוב, שיעורי התרגול מתקיימים כמפגשי פנים מול פנים, אך הם יכולים גם להתקיים באופן מקוון.
אנטואן פלמונדו
אנטואן פלמונדו (בצרפתית: Antoine Plamondon : בערך 1804–1895) היה אמן קנדי בקוויבק, שצייר בעיקר דיוקנאות ודימויים דתיים, שהוזמנו בעיקר על ידי כנסיות בעיר קוויבק וסביבתה.
ביוגרפיה
פלמונדו נולד בשנת 1804 (או 1802) בל'אנסיין-לורט, קוויבק, בנם של חנווני הכפר ואשתו. הוא למד בבית ספר בסנט-רוך, פרבר של קוויבק סיטי, ולאחר מכן למד אצל ג'וזף לגארה (1795–1855), משחזר תמונות וצייר חובב.
בשנת 1826, בגיל 22, נסע פלמונדו לפריז, שם למד אצל ציירים קלאסיים כמו פולן גארה (1783–1855).
בשנת 1830, לאחר מהפכת יולי, חזר פלמונדו מצרפת לקוויבק. הוא התמחה בדיוקנאות. הוא גם עשה ציורים דתיים (שהוזמנו על ידי כנסיות ומסדרים דתיים שונים ברחבי העיר קוויבק), שבדרך כלל התבססו על תחריטים של הציירים המאסטרים הוותיקים באירופה, מנהג נפוץ בקרב אמנים בני זמנו. עבודת הדיוקנאות שלו הייתה בולטת בסגנונו המלא, ובייצוג סגנון הלבוש.
בשנת 1850 עבר פלמונדו למחוז בנויוויל ליד נהר סנט לורנס, עם אמו, אחיו ואחותו. הוא חי שם עד שנות ה -90 של המאה ה-19. חלק ניכר מעבודותיו בתקופה זו היו ציורים דתיים, העתקים של המאסטרים הוותיקים, שהוזמנו על ידי כנסיות מקומיות. הדיוקן העצמי של פלמונדו משנת 1882 היה ככל הנראה יצירתו האחרונה.
הוא הפך לחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות.
חיים אישיים
פלמונדו מעולם לא התחתן. הוא היה מונרכיסט לכל החיים ותמך במפלגה השמרנית, ידידם של סר ג'ורג' אטיין קרטייה וסר אטיין טאצ'ה. הוא מחה עם השמרנים על הוצאתו להורג לואי ריאל של אינדיאני יליד אמריקה, בשנת 1885 שנלחם למען זכויות אנשיו בקנדה. הוא היה מקבוצת מטיס שהוכרה כלאום מקורי על ידי הממשלה הלאומית.
פלמונדו נפטר בנויוויל בשנת 1895.
אנתוציאנין
אנתוציאנין (באנגלית: Anthocyanin) הוא הפיגמנט שמקנה לחלקים שונים בצמח את צבעם האדום. האנתוציאנין מהווה מנגנון הגנה לצמח, מכיוון שהוא מסנן קרינת UV.
מנגנון הסינון של האנתוציאנין פועל במגוון של צמחים. בצמחים שונים העלים הצעירים הם בעלי גוון אדום (כך למשל בעלי הורד והחרוב). האתוציאנין מגן על העלים הצעירים אשר אינם מפותחים דיים, ומספק להם הגנה מוגברת מפני קרינה.
הצבע האדום של התפוח, התות ושאר פירות אדומים וסגולים נובע מנוכחותו של פיגמנט האנתוציאנין. גם הפרחים הסגולים והאדומים (כגון רותם, רקפת וכלנית), מעידים על הימצאות האנתוציאנין. כמו כן לאחר חיתוך של כרוב אדום נראים סימנים בצבע סגול כיוון שכרוב מכיל אנתוציאנין.
בגפנים האנתוציאנין מושפע מהחומציות ונותן לענב צבע הנע בין אדום לכחול.
אהבה גדולה
אהבה גדולה הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת ריטה שיצא בשנת 1994.
הצלחה
במרוצת השנים קיבל האלבום את תואר הפלטינה המרובעת בישראל, על מכירות של למעלה מ-160,000 עותקים. בעקבות כך, הפך האלבום לאחד מעשרת האלבומים הישראליים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
אנתוציאנין
ככל שכמות האנתוציאנין בצמח תהיה גדולה יותר, כך קצב הפוטוסינתזה שיבצעו העלים יהיה איטי יותר. ככל שעוצמת האור תהיה חזקה יותר, כך הצמח ייצר יותר אנתוציאנין.
ז'וזה ראמליו
ז'וזה רמאליו קראבליו דה פריטאס (בפורטוגזית: José Ramalho Carvalho de Freitas; נולד ב-3 ביוני 1980 בנאטאל, ברזיל), הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר האחורי.
גדל בקבוצת סנטו אנדרה הברזילאית ועלה לבוגרים בשנת 1997. שם שיחק עד שנת 2007, כאשר במהלך השנים הושאל מספר פעמים לויטוריה ולסאו פאולו.
בתחילת שנת 2007 הגיע לישראל לשחק בבית"ר ירושלים כחיזוק ברזילאי נוסף ביחד עם קלבייר שוונקי וטוטו רושל שהיו חבריו בברזיל. במשחקו הראשון בקבוצה הציג יכולת טובה אולם למרות זאת נשאר על הספסל ולא שיחק ברוב שלבי העונה. במחזור החמישי של ליגת העל חתם רמאליו במכבי תל אביב ושוחרר בפגרת החורף של הליגה.
לאחר שחזר לברזיל שיחק בקבוצות נוספות, ובשנת 2013 חזר לקבוצת נעוריו, סנטו אנדרה.
אח"י תנין (צוללת מסדרת דולפין AIP)
אח"י תנין היא צוללת משולבת הנעת חשמל-דיזל, הראשונה מהסדרה דולפין AIP של חיל הים הישראלי. היא והצוללות הנוספות מהסדרות דולפין ודולפין AIP נבנו בגרמניה במספנות HDW. אח"י תנין התחילה את שירותה בשנת 2014.
תיאור
אח"י תנין נחשבת לצוללת מהמתקדמות בעולם, והיא כלי המלחמה היקר ביותר של צה"ל. מערכות הסונאר וההגנה של הצוללת מתקדמות ומשופרות ביחס לשל קודמותיה. הצוללות מסדרת דולפין AIP יכולות לשאת טילי שיוט בעלי טווח של אלפי קילומטרים, וניתן לציידם בראשי קרב גרעיניים. אחד השיפורים המרכזיים הוא אלמנט טכנולוגי מתקדם שהוצב במרכז הצוללת – מערכת ה- AIP (Air Independent Propulsion), מערכות הנעה לצוללות ללא תלות באוויר חיצון, מערכת המבוססת בין היתר על טכנולוגיית תאי דלק המאפשרת למנוע המשולב דיזל-חשמל להשתמש בחמצן ללא צורך בצריכתו ממקור שמחוץ למים. שדרוג זה הצריך את הארכתה של הצוללת בכעשרה מטרים ומטרתו לאפשר שהייה ממושכת יותר בלב ים.
השלמת הרצתן של המערכות והטכנולוגיות החדשות בצוללת זו תאפשר במידה מסוימת להתקין חלק מהן גם בצוללות הוותיקות המשמשות כעת את החיל.
על-פי התוכנית המקורית, אח"י תנין הייתה אמורה להגיע לישראל במהלך 2013, אך בשל תקלות היא לא הגיעה עד ספטמבר 2014. הגעת הצוללת נדחתה כי מדובר בדגם ייחודי וראשוני שנבנה עבור חיל הים הישראלי, וכתוצאה מכך התעוררו בעיות ייצור בראשית הדרך. הצוללת משתמשת במעגן דרור – מעגן הפולינום בבסיס חיפה שנבנה במיוחד לצורך קליטת צוללת מסוג זה.
הצוללת הבאה מסדרה זו אשר נקלטה בחיל הים היא אח"י רהב. השמות אח"י "תנין" ואח"י "רהב" נבחרו על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון עבור הצוללות הראשונות בחיל. במקור השמות הללו הם של שני יצורי ים מיתולוגיים המוזכרים בספר ישעיהו:
לאח"י תנין הנוכחית קדמו הצוללות אח"י תנין (צ-71) מסדרה S שהוצאה מהשירות בינואר 1968, ואח"י תנין (צוללת מסדרת גל) שהוצאה מהשירות ב-2002.
ב-23 בספטמבר 2014 התקבלה אח"י תנין בטקס ממלכתי בבסיס חיל הים בחיפה לאחר הפלגה רצופה (רובה מתחת לפני הים) ממפעל היצרנית HDW בעיר קיל בגרמניה.
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Supporting Actor) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע בגין הופעה של שחקן בתפקיד משני, והוא מייצג את ההכרה שהשחקן הופיע בצורה יוצאת מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר.
רקע
במשך 74 השנים שחלפו, בהתחשב במצבי שוויון וזכייה נשנית, האקדמיה האמריקאית לקולנוע העניקה 74 פרסי אוסקר ל-67 שחקנים שונים. הזוכים בפרס אוסקר מקבלים פסלון זהב המכונה "אוסקר". קודם טקס האוסקר ה-16 (1943), קיבלו הזוכים שלט. הזוכה הראשון בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, הוא וולטר ברנן שכובד בטקס האוסקר ה-9 (1936) בשל הופעתו ב"בוא וקבל את זה".
שיאים
וולטר ברנן הוא היחיד שזכה בפרס אוסקר 3 פעמים. אחריו, שישה שחקנים שזכו בפרס פעמיים, והם: אנתוני קווין, מלווין דאגלס, מייקל קיין, פיטר יוסטינוב, ג'ייסון רוברדס, כריסטוף ואלץ ומהרשלה עלי. רוברדס הוא היחיד שזכה בפרס פעמיים ברציפות.
השחקנים בעלי מספר המועמדויות הגבוה ביותר בקטגוריה זאת (4 מועמדויות), הם: וולטר ברנן, ג'ק ניקולסון, קלוד ריינס וארתור קנדי, אך ריינס וקנדי, שניהם, לא זכו אף פעם בפרס. השחקנים שהיו מועמדים לפרס 3 פעמים ואף פעם לא זכו: צ'ארלס ביקפורד, ג'ף ברידג'ס, רוברט דובאל, אד האריס ואל פצ'ינו.
הרולד ראסל היה השחקן היחיד שקיבל שני פרסי אוסקר על אותה הופעה, כשהוא זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס אוסקר לשם כבוד, עבור תפקידו בסרט "שנות חיינו היפות ביותר". בארי פיצג'רלד ב"הולך בדרכי" הוא השחקן היחיד שהיה מועמד גם לקטגורית השחקן הטוב ביותר, וגם לקטגורית שחקן המשנה הטוב ביותר על אותה הופעה, וזכה במועמדות השנייה. (כיום, ניתן לבחור באיזו קטגוריה יהיה השחקן מועמד).
רוברט דה נירו (הסנדק חלק שני, דון ויטו קורליאונה) הוא הזוכה היחיד בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר על תפקיד, בו זכה השחקן מרלון ברנדו, (הסנדק, דון ויטו קורליאונה) בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. דה נירו ובניסיו דל טורו הם הזוכים היחידים בקטגוריה זו שהופיעו בשפה זרה.
הית' לדג'ר הוא השחקן היחיד שזכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לאחר מותו, (האביר האפל, הג'וקר).
הזכייה המוקדמת ביותר של אדם שעדיין חי, ג'ורג' צ'קיריס (1961).
טירופו של המלך ג'ורג'
טירופו של המלך ג'ורג' (באנגלית: The Madness of King George) הוא סרט קולנוע בריטי שיצא בשנת 1994. הסרט, שבוים על ידי ניקולס היטנר, התבסס על המחזה "טירופו של ג'ורג' השלישי", שנכתב על ידי אלן בנט ב-1991. בנט, היה אחראי גם על עיבוד המחזה לתסריט סרט זה. טירופו של המלך ג'ורג' מתאר באופן בדיוני את סיפורו של ג'ורג' השלישי, מלך אנגליה, התמודדותו עם תסמיני ההפרעה הנפשית בה לקה במחצית השנייה של חייו, והשפעת התמודדות זו על משפחתו ואנשיו בבית המלוכה.
עלילה
הסיפור מבוסס על אפיזודה אמיתית של שיגעון שאירעה למלך ג'ורג' השלישי. התקופה היא סוף המאה ה-18, מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית, בה איבדה אנגליה את שליטתה בקולוניות בצפון אמריקה.
הסרט מציג את הדעות הקדומות שהנחו את הרופאים באותה תקופה ואמצעיהם המוגבלים דאז, בניסיונם להבין את גוף ונפש האדם. הם ניסו לרפא את המלך באמצעים כגון טיהורים מסוגים שונים. במקביל ניסה רופא אחר של המלך לבחון את השתן והצואה שלו על מנת להבין את מקור התסמינים. שיטה נוספת, עליה ממליצה הרוזנת אליזבת הרברט, ליידי פמברוק, היא שיטתו של ד"ר ויליס, שמנסה לטפל במלך באמצעות סוג של עיצוב התנהגות. אך אף אחת מהשיטות לא משפרת את מצבו של המלך. מצבו השתפר מעצמו בהדרגה בהמשך (המלך ג'ורג' השלישי אכן החלים למספר שנים, אך לאחר מכן לקה שוב במחלתו, ובנו מונה לעוצר וניהל את ענייני הממלכה במקומו, עד מותו של אביו).
שם הסרט
שם הסרט שונה משם המחזה, שנקרא "טירופו של ג'ורג' השלישי". אגדה אורבנית מספרת כי שם הסרט שונה מכיוון שיוצריו חששו שהקהל האמריקאי יטעה לחשוב כי מדובר בסרט המשך שלישי כלשהו. עם זאת, הבמאי היטנר טען כי הסיבה לשינוי היא הבהרה כי מדובר בסרט על מלך, עבור הקהל האמריקאי שלא רגיל במונרכיות לאורך ההיסטוריה של ארצות הברית.
בני שנגול
בני שנגול (געז: ቤኒ ሻንጉል) אזור הממוקם במערב אתיופיה בין הנילוס הכחול לגבול סודאן. שם האזור מגיע מצמד המילים "בלה שנגור" בשפת הבארטים, כאשר משמעות המילה "בלה" היא סלע והמילה "שנגור" שהוא כינוי לאזור קבורה שבו נמצאים, על פי האמונה, רוחותיהם של אבות הבראטים.
לפנים היה האזור מקור לעבדים וזהב וכן עברו בו דרכי מסחר מן הרמה האתיופית לסודאן ולדרום סודאן. בתחילת המאה ה-17 החלו האתיופים לפלוש לאזור ובשלהי אותה המאה היה תחת שליטת של סולטנות פונג'.
טירופו של המלך ג'ורג'
פרסים
הסרט זכה בפרס אוסקר לבימוי האמנותי הטוב ביותר (קן אדם וקרולין סקוט), וכן היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר (נייג'ל הות'ורן), שחקנית המשנה הטובה ביותר (הלן מירן) והתסריט המעובד הטוב ביותר.
בני שנגול
במאה ה-18 וה-19 היה לאזור שבו לא שלטה שום ישות מדינית וב-1898 כבש כוח אתיופי בראשותו של מקונן וולדה מיכאל את האזור וסיפח אותו לאימפריה האתיופית. במאה ה-20 היה האזור לנפה במחוז ולגה.
טירופו של המלך ג'ורג'
פרסים
הסרט היה מועמד ל-14 פרסי באפט"א, וזכה בשלושה: הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (נייג'ל הות'רן) ועיצוב התסרוקות והאיפור הטוב ביותר.
בפסטיבל קאן זכתה הלן מירן בפרס לשחקנית המשנה הטובה ביותר. הבמאי ניקולס היטנר היה מועמד לפרס דקל הזהב על הסרט.
בני שנגול
כיום האזור נכלל בתוך מחוז אסוסה שמדינת בנישנגול-גומאז שבאתיופיה.
המשכן למוזיקה ואמנויות רעננה
המשכן למוזיקה ואמנויות רעננה הוא מרכז אמנויות במה שהוקם בשנת 2003 בעיר רעננה.
פעילות
במשכן מתקיימות הצגות תיאטרון למבוגרים, הצגות לילדים, מופעי מוזיקה מגוונים, קונצרטים, קורסים, תערוכות, חוגים, שעות סיפור, ימי עיון, ערבי זמר ועוד. המשכן משמש בתור אולם הבית של תזמורת סימפונט רעננה.
המשכן מארח כנסים ואירועים עסקיים, השקות, קבלות פנים ועוד. אולם המשכן מכיל 342 מקומות ישיבה ומציע מגוון גדול של חדרים וסדנאות.
המשכן מציע מגוון סדרות במינוי: סדרת תיאטרון המיטב, סדרת ה"ערים המרתקות בעולם" בשיתוף רעות קשרי תרבות, סדרת קונצרטים של האנסמבל הקולי הישראלי - "החוויה הקולית", סדרת מפגשים עם מוזיקאים מובילים בהנחיית יואב קוטנר הנקראת "פסקול ישראלי", סדרת ערבי זמר עם האחים אסנר, סדרת הצגות מוזיקליות ביידיש, סדרת הצגות לפעוטות וסדרת הצגות לגיל הרך.
בקומה העליונה של המשכן יושבת מגמת המוזיקה של תיכון מור מטרו-ווסט הנחשבת אחת המגמות הטובות בארץ. המגמה מחזיקה בשבעה חדרים בהם אולפן שנועד לחזרות של הרכבים במגמה וחדר מחשבים (טריטון) שבו כל מחשב מצויד בתוכנות שלהן מזדקקים התלמידים. המגמה משתמשת באודיטוריום של המשכן לצורך ערבי מגמה, ערבי עיבודים ואופרטות מקוריות של המגמה. המגמה מתחלקת לנגני ג'אז ומוזיקה קלה ונגנים קלאסיים (כמו כן גם הזמרים) את המגמה מרכזת אביטל גפן.
המלחין מיכאל שנהב, ריכז את המגמה בעבר ומשמש כיום כמורה להרמוניה וקומפוזיציה ומנצח על התזמורת הקאמרית והמקהלה הקאמרית של המגמה.
רכס ג'רמנסן
רכס ג'רמנסן (באנגלית: Germansen Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי סוואנל, בהרי אומינקה שבצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ברכס גובלים אגם ג'רמנסן, ונהר ג'רמנסן הדרומי.
גובה הרכס 1,644 מטרים מעל פני הים.
שם הרכס
שם הרכס אומץ רשמית ב-2 ביוני 1956, והוא נקרא על שם האגם והנהר הסמוכים, אשר נקראים על שם ג'יימס ג'רמנסן (James Germansen), מהעיר סיינט פול שבמדינת מינסוטה שבארצות הברית, אשר גילה באזור הנהר זהב בשנת 1870 והחל את הבהלה לזהב של אומינקה.
לקריאה נוספת
M. D. Wood and E. L. Terry, Seasonal Movements and Habitat Selection by Woodland Caribou in the Omineca Mountains, North-central British Columbia Phase 1: The Chase And Wolverine Herds (1991-1994), July 1999, p.24
מערכת בקרת תגובה
מערכת בקרת תגובה (מאנגלית: Reaction Control System או RCS) היא מערכת אשר משמשת חלליות לשלוט בנטייתן ומיקומן באמצעות מדחפים, לשיפור היציבות בזמן המראות אנכיות ומקוצרות, ולנחיתות במהירויות נמוכות מהממוצע. דוגמה מפורסמת למערכת בקרה תגובה, הם המדחפים המופנים של מטוס ההרייר ("המטוס הקופץ" הבריטי) היכול להמריא במאונך.
שימושים של המערכת
שימושיהם העיקריים של מערכות אלו הם:
משום שהחללית מכילה כמות נמוכה יחסית של דלק למערכות אלה והסיכוי לתדלק אותן קטן, מערכות בקרת תגובה חלופיות פותחו כדי לחסוך דלק. עבור שמירת מסלול יציב, חלליות (במיוחד אלה במסלול גיאו סינכרוני) משתמשות במנועים בעלי מתקף סגולי גבוה יחסית כגון מנועי יונים שונים ומנועי פריקה חשמלית. כדי לשלוט בנטייה, מספר חלליות, כולל תחנת החלל הבינלאומית, משתמשות בגלגלי מומנטום אשר מסתובבים כדי לשלוט בקצבי הסיבוב של הכלי.
מיקום המדחפים בחלליות ידועות
קפסולת החלל מרקורי ומודול החזרה של ג'מיני, גם השתמשו בקבוצות של חרירים כדי לספק בקרה על נטיית הכלי. המדחפים היו ממוקמים מחוץ למרכז הכובד שלהם, ובכך סיפקו מומנט סיבוב גבוה לקפסולה. קפסולת ג'מיני יכלה גם להתאים את מסלול כניסתה מחדש לאטמוספירה על ידי גלגול, אשר מזיז את הדחף אשר לא במרכזה. המדחפים במרקורי השתמשו במי חמצן כדלק יחיד אשר נהפכו לאדים כאשר הועברו דרך מסך טונגסטן. מדחפי ג'מיני השתמשו בהידרזין מונו-מתילי הייפרגולי (CH3(NH)NH2) כדלק ובחנקן ארבע-חמצני כמחמצן(N2O4). החללית ג'מיני הייתה מצוידת גם במערכת נטייה ותנועה במסלול ומערכת תמרון, דבר אשר הפך אותה לחללית המאוישת הראשונה עם האפשרות לתרגם את מקומה, כמו גם יכולת סיבוב. בקרת נטייה במסלול הושגה על ידי הפעלה בזוגות של שמונה מנועים עם 25 פאונד (110 ניוטונים) כוח אשר מוקמו סביב היקף מודול המתאם שלה בקצהו האחורי. בקרת העתקת המיקום הצדדית סופקה על ידי ארבעה מנועים בעלי כוח של 100 פאונד (440 ניוטונים) אשר מוקמו סביב ההיקף בקצה הקדמי של מודול המתאם (קרוב למרכז המסה של החללית). שני מדחפים אשר פנו קדימה עם כוח של 85 פאונד (380 ניוטונים) באותו מיקום, סיפקו העתקת מיקום לאחור. שני מדחפים בעלי כוח של 100 פאונד (440 ניוטונים) הממוקמים בחלקו האחורי של מודול המתאם, סיפקו דחף קדמי, שיכל לשמש לשינוי מסלול הכלי.
תא הפיקוד של אפולו היה מצויד ב-12 מדחפים הייפרגולים לשליטה בנטייה שלו ובכיוון כניסתו לאטמוספירה בדומה לג'מיני.
תא השירות של אפולו ומודול הנחיתה הירחי היו מצוידים כל אחד ב-16 מנועי RD-4 הייפרגוליים מקובצים לאשכולות חיצוניים של ארבעה, כדי לספק שליטה בנטייתו ובהעתקת מיקומו של הכלי. האשכולות היו ממוקמים ליד מרכזי הכובד של הכלים, ונורו בזוגות בכיוונים מנוגדים לשליטה על הנטייה והסיבוב של הכלים.
בחלקה האחורי של החללית סויוז ממוקמים זוג מדחפי העתקה. מדחפי הפעולה הנגדית מתואמים באופן דומה באמצע החללית (ליד מרכז המסה) ופונים קדימה וכלפי חוץ.
אלה פועלים בזוגות כדי למנוע מהחללית להסתובב בצורה בלתי רצויה. מדחפי התנועה הרוחבית מורכבים קרוב למרכז המסה של החללית בזוגות.
מיקום המדחפים במטוסי חלל
ה- X-15 התת-מסלולי ומקבילו לאימוני כלי אוויר-חלל, ה-NF-104 AST, נועדו לטוס בגובה רב, שהפך את משטחי השליטה האווירודינמיים שלהם לבלתי שמישים. הפתרון היה ביסוס מיקומים עבור מדחפים שנועדו לשליטה על כלים מכונפים. המדחפים המיועדים לעלרוד וסבסוב הכלי ממוקמים בחרטום, קדמית לתא הטייס, ומחליפים מערכת מכ"ם במיקומה הסטנדרטי. ואילו המדחפים המיועדים לגלגול הכלי ממוקמים על הכנפיים. גם מטוס ה-X-20, שנועד להיכנס למסלול סביב כדור הארץ, המשיך דפוס מיקום זה.
שלא כמו אלה, למעבורת החלל היו הרבה יותר מדחפים, מפני שנדרשה לבצע תמרוני עגינה במסלול. מדחפי המעבורת ששימשו להרמת אף (עלרוד חיובי) היו מקובצים בצידי המקפת, והיו מופנים כלפי מטה, מכיוון שלא היה ניתן לעשות חרירים במגן החום. המדחפים ששימשו להורדת האף (עלרוד שלילי) היו מורכבים על כיסויי המנועים מאחור בחלקו האחורי של הכלי.
מערכות בתחנת החלל
תחנת החלל הבינלאומית משתמשת בגירוסקופים מונעי חשמל כמערכת העיקרית לשמירת נטייתה, ובמערכות בקרת תגובה כגיבוי ותוספת לג'יירוסקופים.
יחסי ערב הסעודית–צרפת
יחסי ערב הסעודית–צרפת הם יחסי החוץ בין צרפת לערב הסעודית. היחסים הדיפלומטיים החלו בשנת 1926. כיום סעודיה היא בעלת ברית של צרפת, עם תיאום כלכלי, צבאי ופוליטי חזק בנושאים רבים כמו תוכנית הגרעין האיראנית והפקרת בשאר אל-אסד. הקשר נקרא שותפות אסטרטגית עולמית. צרפת מחזיקה בערב הסעודית שגרירות בריאד וקונסוליה כללית בג'דה. ערב הסעודית מחזיקה שגרירות בפריז. שתי המדינות הן חברות ב-G-20.
היסטוריה
צרפת פתחה את הקונסוליה הראשונה שלה בג'דה בשנת 1839.
גם סעודיה וגם צרפת התנגדו למדינות הציר במלחמת העולם השנייה, בה סיפקה סעודיה נפט לבעלות הברית. לאחר מכן, ערב הסעודית התייצבה עם מדינות נאט"ו נגד הקומוניזם.
מאז שהמלך פייסל והגנרל דה גול נפגשו בשנת 1967, התפתחו היחסים הדו-צדדיים באמצעות קשרים אישיים ברמות הגבוהות ביותר. צרפת הצטרפה לארצות הברית וכוחות קואליציה אחרים במבצע מגן המדבר, פעולה של נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש להגן על הממלכה מפני תוקפנות עיראקית לאחר הפלישה לכווית.
בשנת 2016 גינתה צרפת את מתקפת הטילים הבליסטיים של החות'ים נגד מכה.
ביקורים רשמיים
ביקור רשמי במאי 2015 של נשיא צרפת פרנסואה הולנד היה היסטורי במיוחד כאשר פגש את האפוטרופוס על שני המסגדים הקדושים המלך סלמאן, יורש העצר מוחמד בן נאיף וסגן יורש העצר מוחמד בן סלמאן וכן היה אורח הכבוד במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ. במרץ 2015 ביקר בצרפת יורש העצר מוחמד בן נאיף, סגן ראש הממשלה ושר הפנים, שם קיבל את עיטור לגיון הכבוד, העיטור הגבוה ביותר בצרפת שמקבליו נקבעים על ידי נשיא צרפת.
בשנת 2015 הוזמן נשיא צרפת פרנסואה הולנד על ידי סעודיה לנאום בפסגת מועצת שיתוף פעולה במפרץ בסעודיה, תפקיד שלא ניתן לעיתים קרובות לראש מדינה זרה.
במאי 2016 קיימה משלחת של ועדת הידידות הפרלמנטרית הסעודית–צרפתית של מועצת השורא פגישה עם שר החוץ הצרפתי ז'אן מארק במשרד החוץ הצרפתי בפריז.
יחסים כלכליים
על פי מקורות חדשים באל-ערביה, חוזים אלו, המדגישים את קשריה ההולכים וגדלים של פריז עם ריאד, הם "הסימנים הראשונים לברית סעודית-צרפתית חזקה בהרבה. החודשים הקרובים הולכים להפגין בדיוק עד כמה קרובים שני בעלי ברית אלה כעת."
יחסים ביטחוניים
צרפת היא ספקית הנשק השלישית לסעודיה (אחרי ארצות הברית ובריטניה) ויש לה פוטנציאל צמיחה בתחומים רבים. ב-24 ביוני 2015, ערב הסעודית וצרפת הסכימו לחתום על עסקאות בסך 12 מיליארד דולר, ושר החוץ הצרפתי לורן פביוס אמר כי עשרת החוזים כוללים 23 מסוקי איירבוס H145 בשווי 500 מיליון דולר. בתוך כך, סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי משרד ההגנה הסעודי דן גם בחוזה לסירות סיור ימי צרפתיות, שנבנו על ידי DCNS. בשנת 2015 צרפת חתמה על עסקת נשק בסך 10 מיליארד דולר עם סעודיה לאספקת 30 סירות סיור.
בשל המלחמה המתמשכת בתימן, סעודיה חתמה בפברואר 2019 על הסכם ראשוני עם הצי הצרפתי לבניית ספינות מלחמה, פריגטות, קורבטות ופריטים קשורים בסעודיה.
איגרת מרד
במשפט העברי, איגרת מרד הוא שטר שנכתב על ידי בית הדין כאשר הבעל או האשה נמנעים מקיום יחסי אישות.
פרטי האיגרת
על פי ההלכה המובאת במשנה במסכת כתובות (ה, ז) האישה המורדת מפסידה סכום קצוב כל שבוע מכתובתה עד שתחזור בה. וכן הבעל המורד ואינו מקיים יחסים עם אשתו, מוסיפים ("קונסים") לו כל שבוע סכום קצוב על ערך הכתובה שכתב לאשתו.
את איגרת המרד כותבים על מנת שלא יוכל אחד הצדדים לאחר זמן לומר לא מרדתי ויתבע את הכתובה המקורית.
ארוסה
כמו כן כותבים איגרת מרד על ארוסה, שאינה רוצה להינשא. אולם איש המורד על ארוסתו אין כותבים עליו איגרת מרד מפני שאין על האישה חיוב של מצוות פרייה ורבייה. אלא שאם האישה טוענת שהיא רוצה בילדים על מנת שיהיו לה לעזר בזיקנותה – כותבים גם בזה איגרת מרד.
אודו הורסמן
אודו הורסמן (בגרמנית: Udo Horsmann, נולד ב-30 במרץ 1952 בבקום שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת המגן.
איגרת מרד
יבמה
הרמב"ם מבאר כי גם אישה שמת בעלה בטרם הולידה ילדים ("יבמה", שהיא אמורה להינשא לאחיו של בעלה שמת) כותבים עליה איגרת מרד אם היא מסרבת להינשא לו ללא סיבה מספקת.
נוסח האיגרת
יש כמה נוסחאות של איגרת מרד הנכתבת על אשה המורדת בבעלה;
אודו הורסמן
תארים
עם באיירן מינכן:
פפירוסי הכישוף היווניים
פפירוסי הכישוף היוונים (ביוונית: Ελληνικοί Μαγικοί Πάπυροι) הם אוסף של פפירוסים, בהם טקסטים שנכתבו ביוונית עתיקה (חלקם נכתבו בכתב דמוטי ובקופטית) שנמצאו במצרים. הם נכתבו בין המאה השנייה לפני הספירה למאה החמישית לספירה. הכתבים שופכים אור על העולם הדתי והאמונות שרווחו במצרים בתקופה היוונית והרומית. ג'יבואני אנאסטסי רכש את הפפירוסים בשנת 1827. בהמשך הוא מכר את האוסף הגדול בחלקים למוזיאונים שונים באירופה ועתה הם נמצאים במוזיאון הבריטי, הלובר ומוזיאונים נוספים.
האמונות והטקסים המתוארים בפפירוסים מציגים תמונה של סינקרטיזם ייחודי המשלב בין אמונות יווניות, מצריות, יהודיות, וכן נוצריות ובבליות.
גמר ליגת האלופות 2011
גמר ליגת האלופות 2011 התקיים באצטדיון ומבלי, אצטדיון הבית של נבחרת אנגליה, ב-28 במאי 2011, ובו נקבע שהזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת היא ברצלונה הספרדית, שניצחה במשחק את מנצ'סטר יונייטד מאנגליה בתוצאה 3–1. משחק הגמר היה סיומה של העונה ה-56 של הטורניר, וה-19 במתכונתו הנוכחית.
אצטדיון ומבלי אירח את משחק הגמר, לראשונה מאז נפתח מחדש בשנת 2007. אצטדיון ומבלי הישן אירח בעבר 5 משחקי גמר, האחרון שבהם בשנת, בו ניצחה ברצלונה את סמפדוריה מאיטליה.
אלופת ספרד הובילה במשחק 0–1 על אלופת אנגליה משערו של פדרו, אך שער שוויון של וויין רוני כעבור מספר דקות קבע את תוצאת המחצית, 1-1. במחצית השנייה, שער של כוכב ברצלונה, ליונל מסי, ושער של דויד וייה, חלוץ נבחרת ספרד, קבעו את תוצאת המשחק, 3-1 לברצלונה.
ברצלונה
בהגרלת הבתים שובצה ברצלונה בבית ד', יחד עם רובין קאזאן, פנאתינאיקוס ופ.צ. קופנהגן. בפתיחת שלב הבתים הביסה ברצלונה 1–5 את פנאתינייקוס בבית. ברצלונה ניצחה בכל משחקי הבית שלה בשלב הבתים, ובדרך לראשות הבית היא לא רשמה אף הפסד (4 ניצחונות ו-2 תוצאות תיקו, מול רובין קאזאן וקופנהגן, במשחקי החוץ). מלך שערי הקבוצה בשלב הבתים היה ליונל מסי, שכבש 5 שערים.
ברצלונה הוגרלה לשחק בשמינית הגמר נגד ארסנל מאנגליה. במפגש הראשון בין השתיים, על אף שהובילה ברוב שלבי המשחק, הפסידה ברצלונה 1–2 בחוץ. במפגש השני אותו אירחה ברצלונה, היא גברה 1–3 על ארסנל ומחקה את ההפסד במשחק הראשון כדי להעפיל לשלב הבא. ברבע הגמר ברצלונה פגשה את שחטאר דונצק מאוקראינה, ולא התקשתה להביס את יריבתה 1–5 במשחק הראשון במגרשה הביתי, הקאמפ נואו. בגומלין השלימה ברצלונה ניצחון כפול, 1-0, בדרך לחצי הגמר. הגרלת חצי הגמר סיפקה מפגש מסקרן במיוחד, דרבי כל-ספרדי בין ברצלונה לבין ריאל מדריד, המכונה "קלאסיקו". בשבועיים שקדמו למשחק הראשון בחצי הגמר נפגשו הקבוצות פעמיים נוספות בהן ברצלונה לא השכילה לנצח (1-1 בליגה, ניצחון 0–1 לריאל מדריד בהארכה בגמר הגביע הספרדי), אך במפגש הראשון בחצי הגמר היא ניצחה 0–2 במגרשה של ריאל, הסנטיאגו ברנבאו, מצמד שערים של מסי. שוויון 1-1 בגומלין שלח את ברצלונה לגמר ליגת האלופות השביעי בתולדותיה.
מנצ'סטר יונייטד
בהגרלת הבתים שובצה יונייטד בבית ג', יחד עם ולנסיה, גלאזגו ריינג'רס ובורסאספור. היא לא רשמה אף הפסד (4 ניצחונות ו-2 תוצאות תיקו, מול ולנסיה וריינג'רס). היא סיימה את שלב הבתים במקום הראשון בבית, עם שער חובה אחד בלבד בששת המשחקים. בכיבוש שבעת שעריה בשלב זה התחלקו שבעה שחקנים שונים עם שער אחד כ"א.
מנצס'טר יונייטד הוגרלה לשחק בשמינית הגמר נגד מרסיי מצרפת. לאחר שוויון 0-0 במשחק החוץ, ניצחה יונייטד 1–2 באולד טראפורד מצמד שערים של חאבייר הרננדס, והעפילה לשלב הבא. ברבע הגמר יונייטד פגשה את צ'לסי למפגש כל-אנגלי מול היריבה אותה ניצחה בגמר ליגת האלופות 2008, זכייתה האחרונה בתואר. יונייטד השלימה ניצחון כפול, 1-0 ו-1–2 בגומלין הביתי, בדרך לחצי הגמר. גם בשלב הזה, בו הוגרלה לשחק מול שאלקה 04 מגרמניה, השכילה יונייטד להשיג ניצחון כפול, 2-0 בחוץ ו-1–4 בגומלין הביתי, ולהעפיל לגמר החמישי בתולדותיה.
מחצית ראשונה
לאחר ששלטה בפתיחת המשחק, ברצלונה עלתה ראשונה על לוח התוצאות בדקה ה-27, כשצ'אבי הרננדס מצא בכדור מדויק את פדרו רודריגס, שבעט מתוך הרחבה אל הרשת של אדווין ואן דר סאר.
בדקה ה-34, ובניגוד למהלך המשחק, מנצ'סטר יונייטד השיגה את השוויון, כשוויין רוני הכניע בכדור חזק ומסובב בנגיעה את שוער ברצלונה ויקטור ואלדס, לאחר מסירה כפולה עם ראיין גיגס בתוך הרחבה. צפייה בהילוכים החוזרים מלמדים על ספק נבדל של גיגס במהלך.
מחצית שנייה
המחצית השנייה ברצלונה המשיכה את שליטתה במשחק, ובדקה ה-54 ליונל מסי קיבל כדור מאנדרס אינייסטה, ובעט כדור נמוך וחזק מחוץ לרחבה ברגל שמאל כדי לקבוע 1–2.
בדקה ה-69, פרץ מסי מאגף ימין לתוך הרחבה תוך שהוא משאיר מאחור מספר שחקני יריב. הוא תוקל אך הכדור הגיע לסרחיו בוסקטס, שמסר לדויד וייה שחיכה מחוץ לרחבה, וכבש בבעיטה מסובבת מהמקום לחיבורי השער את השער שחתם את התוצאה, 3-1 לברצלונה בסיום 90 הדקות.
לקראת טקס הענקת הגביע, ועל אף ומי ששימש כקפטן ברצלונה במשחק הוא צ'אבי, סרט הקפטן עבר לאריק אבידל. מגן הקבוצה עבר באותה עונה, מספר חודשים לפני כן, ניתוח להסרת גידול מהכבד, וכמחווה מרגשת הוענק לו סרט הקפטן במעמד ההנפה והזכות להניף ראשון את הגביע.
אאודי
שם החברה הוא תרגום ללטינית של שם משפחתו של מייסד החברה הורך (שמשמעותו בגרמנית "הקשב!"). מטה החברה והמפעל הראשי ממוקמים באינגולשטאדט, אשר בבוואריה שבגרמניה, שם מיוצרות כשני מיליון מכוניות בשנה. לאאודי מפעלים נוספים בנקרזולם (גרמניה), בגיור (הונגריה), בריסל (בלגיה), קוריטיבה (ברזיל) צ'נג' צ'ון (סין) ואורנגאבד (הודו).
תחילת דרכה של החברה
אוגוסט הורך היה מהנדס גרמני ומייסד יצרנית המכוניות "הורך" (Horch). בתחילת דרכו עבד הורך עבור קרל בנץ משנת 1896. שלוש שנים לאחר מכן, ייסד את החברה "אוגוסט הורך ושות' מפעלי רכב" בנובמבר 1899 בעיר קלן אשר בגרמניה. כלי הרכב הראשון של החברה נבנה בשנת 1901. החברה עברה לרייכנבאך ב-1902, ולאחר מכן לצוויקאו ב-1904. ב-1910 הוא עזב את החברה שייסד והקים חברה חדשה בשם "אוגוסט הורך מפעלי רכב בע"מ". מאבקים משפטיים הכריעו כי לא יורשה לו להשתמש בשם משפחתו כשם החברה, כי השם היה סימן רשום של "א. הורך ושות'". פירוש המילה "הורך" בגרמנית הוא "הקשב", לכן בחר הורך במילה הלטינית "אאודי", המקבילה במשמעותה (סברה מקובלת, אך שגויה, היא ש-AUDI הם ראשי תיבות של "Auto Union Deutschland Ingolstadt", על שם מקום מושבה של החברה - אינגולשטאדט שבגרמניה).
אאודי הייתה החברה הגרמנית הראשונה שייצרה מכונית בה מושב הנהג בצד שמאל - Audi type K, בשנת 1921. שינוי זה שיפר את התמצאות הנהג במרחב. ההיגוי השמאלי הפך במהרה לסטנדרטי בכל כלי הרכב (פרט למדינות שבהן נוהגים בצד שמאל של הכביש).
אוטו אוניון
באוגוסט 1928, מהנדס דני בשם יורגן ראסמוסן שהחזיק בחברת המכוניות DKW (Damf-Kraft Wagen) קנה את רוב המניות של "אאודי אוטומוביל וורקה". בשנת 1932, אוחדו אאודי, DKW, הורך וונדראר (Wanderer) לחברה אחת - אוטו אוניון AG (Auto Union) סמל החברה - ארבע טבעות שלובות (שעליו מתבסס הסמל הנוכחי של אאודי) - נועד לסמל את האיחוד בין ארבע החברות. החברה התבקשה על ידי הצבא הנאצי ליצור רכב שטח ממוגן, אשר ישתמש במנוע V8, ומהירותו תגיע ל-50 מייל לשעה. החברה הצליחה לייצר את כלי הרכב, והעבירה אותם לוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה, שם השתמש הצבא כנגד הצבאות הלוחמים במשטר הנאצי. במהלך המלחמה העסיקה החברה כ-20,000 עובדי כפייה, ואלפים מהם מתו עקב תנאי העבודה הקשים.
אחרי מלחמת העולם השנייה, בעקבות חלוקת גרמניה היו מפעלי הייצור של החברה בגרמניה המזרחית, ציוד הייצור הוחרם בידי הסובייטים והחברה פסקה להתקיים. במפעל בצוויקאו חודש בהמשך ייצור מכוניות מדגמי DKW ישנים, ובהמשך יוצר שם המותג טראבנט. מנהלי החברה הצליחו להעביר חלק מנכסי החברה אל אינגולשטאדט שבגרמניה המערבית ובהמשך להקים שם מפעל לייצור חלקי רכב עם סיוע כלכלי ממשלתי ואמריקאי במסגרת תוכנית מרשל. החברה עברה ארגון מחדש לחברה ששמה "Auto Union GmbH".
בשנת 1957 עברה אוטו אוניון לבעלות של מרצדס-בנץ וב-1964 נמכרה לפולקסווגן. פולקסווגן בחרה לזנוח את המותג DKW, אף על פי שהיה המרכזי באוטו אוניון, משום שזוהה עם מנועי שתי הפעימות שאיבדו את הפופולריות שלהם. במקום דגמים אלו, הוצגו דגמי DKW שהושתלו בהם מנועי ארבע פעימות ונמכרו תחת המותג "אאודי", שלא היה בשימוש מאת תחילת מלחמת העולם השנייה ב-1969 רכשה פולקסווגן את חברת NSU (אן.אס.או) ואיחדה אותה עם "אוטו אוניון" לחברה ששמה "אאודי אן.אס.אוּ אוטו אוניון". החברה הממוזגת פיתחה דגם חדש, אאודי 100, שהייתה המכונית המקורית הראשונה של אאודי, וזכתה להצלחה ניכרת. דגמים נוספים של אאודי מיצבו את המותג החדש-ישן כקו היוקרה של קבוצת פולקסווגן.
בעידן המודרני
בשנת 1980 הציגה אאודי את דגם "קוואטרו" שהייתה מכונית כביש ספורטיבית שכללה הנעת 4X4. מאז, צורף הכינוי קוואטרו לשמם של כל דגמי אאודי העושים שימוש בהנעה כפולה. ב-1985 נזנחו מותגי העבר, אן.אס.יו ואוטו אוניון ושם החברה קוצר ל"אאודי". ב-1986 הוצגה גרסה חדשה לאאודי 80, שתיקנה את המראה המיושן של הדגם הקודם והפכה פופולרית בכל גרסאותיה. לאחר מכן הוצגו דגמים נוספים, וביניהם אאודי 90, אשר כללה שדרוג של הדגם הקודם עם מנוע משופר ותכונות חדשות.