cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחולה (בית ספר למחול)
להקת מחולה רמת השרון
לאור ההצלחה, גדלה הלהקה הבוגרת ומ-2013 היא כוללת שני צוותים של רקדנים בוגרים: "הלהקה הבוגרת מחולה רמת השרון" וכן ולהקת בוגרת 2, המשמשת כאנסמבל לרקדנים בוגרים. בשנים אלה הוסיף יניב ללהקה הבוגרת את היצירות: "שקרים קטנים", "מחוברים", "Marry you", "רגשות בבת אחת", ו"יפה כלבנה".
סנט-מארי (מרטיניק)
הפעילות התעשייתית עדיין קיימת במזקקת סנט ג'יימס המייצרת 4.5 מיליון ליטר רום מ -250 דונם של קנה סוכר.
מחולה (בית ספר למחול)
להקת מחולה רמת השרון
הלהקה הבוגרת לוקחת חלק במיזמי מצוינות והופיעה ביצירות של להקת המחול הקיבוצית, של להקת ורטיגו, של עידו תדמור ועוד, כל זאת בחסות המוסד התומך - מגוונים אלון. הלהקה מופיעה מדי שנה בהפקות מחול גדולות, באירועים מוזמנים בישראל ומחוצה לה, באירועים קהילתיים של העיר רמת השרון ובאירועים ארציים גדולים. הלהקה הוזמנה פעמיים לחגיגות העצמאות של ישראל בקרואטיה לצד להקות מקצועיות ישראליות נוספות.
הלהקות הבוגרות של מחולה ירושלים ומחולה רמת השרון פועלות במקביל, כאשר כל אותן שנים, מלווה שוקי הופמן את כלל העשייה באופן שוטף וצמוד - בכל הפקה ובכל יצירה ושחזור שנעשים.
אירועים והופעות
לאורך השנים השתתפו רקדני "מחולה" במאות פרויקטים ומופעים ברחבי הארץ והעולם וכן העלו עשרות הפקות מקוריות:
היסטוריה
את "מחולה" מנהלים בני משפחת הופמן. ייסדו אותה בני הזוג שוקי ושלומי הופמן - שוקי הייתה האחראית על הניהול האמנותי ושלומי על הפן האדמיניסטרטיבי. בהמשך הדרך הצטרפו כל הילדים לבית משפחת הופמן (יניב ודורית אשתו, יעל ונועה הופמן) למפעל החיים המשפחתי הגדול - בהתחלה כרקדנים-סולנים ובהמשך כמורים בכירים, כוריאוגרפים ומנהלים אמנותיים. יניב ודורית אף משמשים כמנהלי שלוחות גדולות של מחולה ברחבי הארץ.
"מחולה" פועלת ב-4 מוקדים עיקריים: בירושלים (מ-1988), בתל אביב (מ-2003), ברמת השרון (מ-2008) ובבקעת אונו (מ-2010). בחלק מהמוקדים, מתנהל בית הספר בשיתוף ותחת חסותו של גוף עירוני גדול ומרכזי, ובחלק מתנהל כגוף עצמאי.
"מחולה ירושלים" פועלת במתחם "בית הנוער העברי", "מחולה רמת השרון" פועלת כחלק מ"רשת מגוונים" העירונית (מיסוד רשת המרכזים הקהילתיים רמת השרון), "מחולה סביון" פועלת בחסות "בית התרבות והמועצה המקומית סביון", מחולה תל אביב פועלת כחלק ממרכז הספורט של אוניברסיטת תל אביב ונקראת מחולה תל אביב - האוניברסיטה של המחול. "מחולה מרכז" פועלת כגוף עצמאי.
בוגרי מחולה
בית ספר ולהקות מחולה מטפחים מספר רב של רקדנים שהשתלבו בעולם המחול המקצועי בישראל ובעולם במהלך השנים. להלן רשימה חלקית:
רקדני מחולה השתלבו גם בעולם הבידור והתיאטרון:
אן סאבאג'
אן סאבאג' (באנגלית: Anne Savage; 27 ביולי 1896 – 25 במרץ 1971) הייתה ציירת ומורה לאמנות קנדית, הידועה בנופיה הליריים והקצביים. היא הייתה חברה מייסדת בקבוצת הציירים הקנדית.
ביוגרפיה
סאבאג' נולדה במונטריאול, קוויבק, קנדה, בתו של ג'ון סבאג', תעשיין עשיר. היא גדלה באזור שהיה אז כפרי בקוויבק, ובילתה את הקיץ בבית הקוטג' המשפחתי בהרי לורנטיאן, שם פיתחה אהבה לסביבה שהפכה למקור השראה לאמנותה. היא למדה בבית הספר התיכון במונטריאול.
בין השנים 1914–1918 למדה סאבאג' אמנות באגודת האמנות של מונטריאול אצל כמה מדריכים, ביניהם ויליאם ברימנר (1855–1925) ומוריס קולן. עולמה הפרטי השתנה לצמיתות כאשר אחיה התאום נהרג בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום המלחמה נסעה סאבאג' למיניאפוליס, מינסוטה, שם למדה עיצוב בבית הספר לאמנות. עם חזרתה למונטריאול, היא קיבלה עבודה כמורה לאמנות בבית הספר התיכון Baron Byng שם נשארה 26 שנה (1922–1947). בנוסף, היא לימדה קורסי אמנות לילדים, וקידמה את חשיפתם המוקדמת לתחום וכעבור שנים הצליחה להקים את המועצה לאמנות ילדים בקוויבק, שנודעה מאוחר יותר כחברה לחינוך באמצעות אמנות בקוויבק.
בשנת 1921 הצטרפה סאבאג' לקבוצת "ביבר הול היל" שצייריה היו קשורים קשר הדוק לקבוצת השבעה. אלכסנדר יאנג ג'קסון, חבר בקבוצת השבעה הפך לחברה הקרוב של סאבאג' לכל החיים. לאחר שבילתה זמן מה בקולג' לאמנות באונטריו בטורונטו עם הצייר ארתור ליסמר, חבר נוסף בקבוצת השבעה, נסעה סאבאג' לאירופה שם הוצגו כמה מיצירותיה. סאבאג' בילתה גם בקולומביה הבריטית ועשתה רישומים של כפרים מקומיים בחוף הצפון-מערבי; עבודתה זו הוצגה בשנת 1927 בגלריה הלאומית בתערוכה "אמנות החוף המערבי הקנדי, ילידי ומודרני".
בשנת 1933 הייתה אחת החברות המייסדות של קבוצת הציירים הקנדית ובשנים 1949 ו-1960 שימשה כנשיאה של האגודה. היא שימשה כמייסדת של האגודה להוראת אמנות בתיכון ובשנת 1955 עוררה השראה להקמת המועצה לאמנות ילדים שהפכה לחברה לחינוך באמצעות אמנות בקוויבק.
סאבאג' פרשה מההוראה בשנת 1953 ונבחרה כמפקחת על אמנות במועצת בית הספר הפרוטסטנטי במונטריאול רבתי. לאחר מכן הוזמנה על ידי אוניברסיטת מקגיל ללמד, שם סיימה את לימודיה בין השנים 1954–1959.
סאבאג' נפטרה במונטריאול בשנת 1971 ונקברה שם.
יקב ססלוב
יקב ססלוב הוא יקב בוטיק ישראלי שהוקם ב-1998 בקיבוץ אייל בידי ברי ססלוב.
בשנת 2016 נקנה היקב על ידי צביקה גרינגולד, משה לוי והיזם ישראל לנג.
היסטוריה
ססלוב נולד ב-1946 באוטווה, קנדה. הוא עלה לישראל כמתנדב במלחמת ששת הימים, הוא מהנדס חשמל במקצועו, שעסק אחר-כך במחשבים ובשלב מאוחר יותר למד ייננות. ב-1991 התפטר מעבודתו וכתב את הספר "מבוא לעולם היין", הוא לימד ייננות באוניברסיטה הפתוחה, שנתיים אחר-כך. הנחה קורס ראשון לעשיית יין ביתי. ב-2002 הצטרפה אל ססלוב בתו, רוני ססלוב. היא קיבלה תואר בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ותואר בייננות מאוניברסיטת ברוק שבקנדה.
בשנת 2007 הקים ססלוב אתר תסיסה במושב צוריאל שבגליל העליון על מנת לקרב את עשיית היין לכרמים. ביקב בקיבוץ אייל שבשרון מרכז מבקרים בו ניתן לבקר ולטעום מיינות היקב.
הענבים מגיעים מכרם קדיתא וכרם צבעון האורגניים, וכרם עלמה וכרם בן זמרה האיטגרטיביים, הכרמים בגליל העליון 650-840 מטר מעל פני הים על אדמת בזלת וגיר. היקב מייצר יינות בארבע סדרות: רזרב (הסדרה המובחרת), אדום, אביב וסגול (סדרה כשרה). כיום מייצר היקב כ-80,000 בקבוקים בשנה.
ססלוב נכלל ברשימת עשרת האנשים המשפיעים תעשיית היין הישראלית שבחר איש הענבים בדצמבר 2010.
ב-2013 נמכר היקב לקבוצת משקיעים וב-2016 נרכש על ידי משה לוי, צביקה גרינגולד ויזם נוסף, למנכ"לית היקב מונתה סיגל לוי וליינן הראשי ארי ארל.
יקב ססלוב נבחר לאחד ממאה היקבים הטובים ביותר באגן הים התיכון לצד צרפת, איטליה וספרד במגזין הצרפתי La Revue du Vin de France.
האספה הלאומית הגדולה של טורקיה
האספה הלאומית הגדולה של טורקיה (בטורקית: Türkiye Büyük Millet Meclisi - TBMM, המכונה בדרך כלל "האספה" - Meclis) היא הפרלמנט של טורקיה באנקרה. חוקת טורקיה מעניקה לאספה את הזכות החקיקתית הבלעדית במדינה.
מבנה ובחירה
האספה הלאומית הגדולה של טורקיה היא פרלמנט המורכב מבית אחד ובו 600 חברים. הבחירות נערכות אחת לחמש שנים ב-85 אזורי בחירה - 81 הנפות של טורקיה, כשאיסטנבול מחולקת לשלושה אזורי בחירה ואנקרה ואיזמיר מחולקות כל אחת לשניים.
הבחירות נערכות בהתאם לשיטת ויקטור ד'הונד הדומה לחוק בדר-עופר. שיטה זו מחלקת את עודפי הקולות אגב העדפת המפלגות הגדולות יותר. אחוז החסימה בבחירות גבוה במיוחד ועומד על 10%. כתוצאה זכו רק שתי מפלגות בייצוג באספה בבחירות שנערכו בשנת 2000, ובבחירות 2007 חצו אותו שלוש מפלגות. אחוז החסימה הגבוה עשוי להביא לעיוות קיצוני של תוצאות הבחירות ונמתחה עליו ביקורת בינלאומית נוקבת. מאידך מועמדים עצמאיים מטעם הנפות, אינם כבולים באחוז החסימה, גם אם הם משתייכים פוליטית לאחת המפלגות. לאחר הבחירות בשנת 2007, 5 מחברי האספה הלאומית היו מועמדים עצמאיים בלתי תלויים.
יושב ראש האספה הלאומית הגדולה של טורקיה משמש כממלא מקומו של נשיא הרפובליקה בכל עת שנבצר מהאחרון, באורח זמני או קבוע, למלא את תפקידו.
ייסוד האספה
התמוטטותה של האימפריה העות'מאנית לאחר מלחמת העולם הראשונה ותחילת כיבושה של אסיה הקטנה בידי צבאות מדינות ההסכמה החל בסוף שנת 1918 הביאה לצמיחתה של התנועה הלאומית הטורקית. התנועה קיימה מספר ועידות, ובוועידת סיוואס, שהתכנסה בסיוואס מ-4 בספטמבר 1919 עד 11 בספטמבר 1919 והנחשבת לחשובה שבהן, שינתה את שמה באופן רשמי ל"האגודה להגנה על זכויות אנטוליה ותראקיה" (Anadolu ve Rumeli Müdafaa-i Hukuk Cemiyeti). האגודה התמודדה בבחירות לפרלמנט העות'מאני הרביעי והאחרון שנערכו בחודש דצמבר 1919, וזכתה ברובם של 140 המושבים שבו. פרלמנט זה היה קצר ימים ולמרות שפעל באיסטנבול הכבושה בידי הבריטים והצרפתים, הוא לא הכיר בכיבוש. יתר על כן, הפרלמנט קיבל שש החלטות חשובות אשר עסקו בזכויותיו ובריבונותו של העם הטורקי וזכו לשם הכולל "מיסק-אה מילי" (Misak-ı Millî - "שבועת הלאום"), וכן אשרר את החלטות ועידת סיווס ואלה שקדמו לה. אולם פעולתו העצמאית של הפרלמנט העות'מאני לא נשאה חן בעיני מינהל הכיבוש, ובליל 15 במרץ 1920 החלו כוחות בריטיים להשתלט על בניני מפתח בעיר וכן עצרו חמישה מחבריו. ב-18 במרץ 1920 התכנס הפרלמנט העות'מאני בפעם האחרונה ומחה על מעצר חבריו. ב-5 באפריל 1920, תחת לחץ המינהל הצבאי של מדינות ההסכמה, הורה הסולטאן מהמט השישי על פיזורו של הפרלמנט.
בתגובה הכריז מוסטפא כמאל אטאטורק ב-23 באפריל 1920 על הקמתו של הפרלמנט הטורקי החדש באנקרה, אשר זכה לשם "האספה הלאומית הגדולה של טורקיה". כמאה מחברי הפרלמנט העות'מאני האחרון הצליחו להגיע מאיסטנבול לאנקרה ולהצטרף ל-190 חברי הפרלמנט ששהו בה כבר ואשר נבחרו על ידי חברי התנועה הלאומית ברחבי המדינה. האספה הכריזה על מוסטפא כמאל כנשיא ועל איסמט אינני (İsmet İnönü) כראש המטות המשולבים של טורקיה. האספה הלאומית הגדולה של טורקיה ניהלה את מלחמת העצמאות של טורקיה ואת מגעיה הבינלאומיים של "המדינה שבדרך", עד להקמתה של הרפובליקה הטורקית שלוש וחצי שנים לאחר מכן, ב-29 באוקטובר 1923.
תקופת שני הבתים
ההפיכה הצבאית שהתחוללה בטורקיה ב-1960 בעקבות החששות לפגיעה באופייה החילוני של המדינה הביאה לביטולה של חוקת 1924. במטרה להגדיל את הפיקוח ההדדי בין הרשויות השונות, חילקה החוקה החדשה את האספה הלאומית הגדולה של טורקיה לשני בתים - אספה לאומית (Millet Meclisi) ובה 450 חברים הנבחרים אחת לארבע שנים, וסנאט (Senato) ובו 150 סנטורים, הנבחרים אחת לשש שנים בסבבים דו-שנתיים. כמו כן נקבע כי בסנאט יכהנו 15 סנטורים נוספים ממונים. שיטה זו עמדה בתוקפה עד לקבלתה של החוקה הרביעית במספר ב-1982, עת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה שבה למבנה של בית בודד.
הפרלמנט הנשיאותי
לאחר משאל עם שנערך ב-16 באפריל 2017 בטורקיה, בוצעו שינויים בחוקת טורקיה. התיקונים העיקריים נועדו לבטל את תפקיד ראש ממשלת טורקיה, להחליף את המשטר הפרלמנטרי במשטר נשיאותי ולהגדיל את מספר חברי הפרלמנט הטורקי מ-550 ל-600. אלה אושרו ברוב דחוק. בין היתר נקבע כי לנשיא טורקיה יש סמכות לקבוע את תקציב המדינה, להכריז על מצב חירום ולהנפיק צווים מיוחדים שיאפשרו לו למנות שרים ללא אישור האספה.
תוצאות הבחירות לאספה
עד שנת 1946, בתקופת המפלגה הבודדת, נבחרה מפלגה אחת, מפלגת העם הרפובליקאית (CHP). מאז נבחרו כמה מפלגות.
מפלגות עיקריות
הטבלה שלהלן מפרטת את הזרמים המדיניים העיקריים במערכת הפוליטית בטורקיה מאז 1950: התוצאות:
אחוז ההצבעה:
צליפה בימ"מ
הימ"מ – היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל ומשמר הגבול – מפעילה צלפים, שזוכים למוניטין גבוה ביותר ונמנים עם הצלפים הטובים בעולם. צלפי הימ"מ הם לוחמים ותיקים המאומנים בכל סוגי הצליפה, עם דגש על צליפת לוט"ר, ומצוידים במערכות נשק צלפים ייעודיות ומדויקות ביותר. צלפי הימ"מ מהווים חלק חשוב בכל פעילות, כולל בפעולות השתלטות וחילוץ בני ערובה. הם לקחו חלק מכריע במבצעים רבים וחיסלו מספר רב של מחבלים לאורך השנים.
בדף הימ"מ באתר של משטרת ישראל נכתב על צלפי הימ"מ:
מאפיינים
צלפי הימ"מ הם לוחמים בשירות קבע המאומנים בכל סוגי הצליפה ומבצעים מגוון רחב של תפקידים ומשימות:
הצלפים בימ"מ מאורגנים בפלגה שמספקת תמיכה לשאר הפלגות. בכל כוח כוננות יש צלף אחד או יותר, והצלפים לוקחים חלק כמעט בכל פעילות, כאשר במבצעים גדולים נוטלים חלק גם צוותים שכוללים 3 צלפים ומעלה. חלק גדול מפעילותם המבצעית משותפת עם שירות הביטחון הכללי תחת מעטה כבד של סיווג. בנוסף, צלפי הימ"מ משתפים פעולה עם צלפי צה"ל באימונים ובפעילות מבצעית.
תפקיד הצלף דורש שיקול דעת, אחריות, קור רוח, בגרות מבצעית, ניסיון, יכולת מתמטית (לצורך חישובים בליסטיים), משמעת עצמית, סבלנות, יציבות ודיוק. צלפים רבים בימ"מ הם לוחמי חוד ותיקים ביחידה שעברו הסבה לתפקיד אחרי שנים של שירות וסיימו בנוסף קורס צלפים ייעודי בן חצי שנה. מדובר בלוחמים בשירות קבע המשרתים בתפקיד שנים רבות, דבר המקנה להם בגרות מבצעית וניסיון רב. הצלפים מתאמנים באופן קבוע ואינטנסיבי על מנת לשפר את מיומנותם ולשמור על כשירות מבצעית. מלבד מטווחים, חלק מהאימונים כוללים גם תרגילים משותפים עם לוחמים בעלי מקצועות אחרים (כגון צוות החוד, "קופים" או כלבנים) על-מנת ליצור שפה משותפת ותיאום גבוה ביותר בעת פעילות מבצעית ובייחוד בפעולות השתלטות.
צלפי הימ"מ חמושים במערכות נשק צלפים ייעודיות הכוללות רובי צלפים מדויקים ביותר (בעלי דיוק של 0.75 דקת קשת ומטה, כיום מדגמי בארט MRAD, מקמילן ALIAS CS5 ו-SR-25 Mk 11), תחמושת צליפה איכותית ואמצעי עזר טקטיים מתקדמים: כוונות טלסקופיות, אמצעי ראיית לילה, משתיקי קול, חצובות, שולחנות ירי, חליפות הסוואה, אמצעי קשר ועוד רבים בעלי סיווג גבוה.
היסטוריה
צלפי הימ"מ נטלו חלק מרכזי בפעולת ההשתלטות והחילוץ באוטובוס האמהות ב-1988 כאשר חיסלו שניים מתוך שלושת המחבלים בירי מדויק. צלפי הימ"מ פעלו במספר מקרים בשנות ה-90 של המאה ה-20 והרגו בירי מדויק חמושים מסוכנים. בשנים 1996–1999 רכש הימ"מ דרך מתווך רובי PGM תוצרת צרפת במספר קליברים עבור מערך הצליפה. צלפי הימ"מ ביצעו ירי חי לעבר מתפרעים ומפרי סדר במהומות אוקטובר 2000, ירי שגרם להרוגים והיה שנוי בחלוקת. בתקופת האינתיפאדה השנייה צלפי הימ"מ היוו מרכיב חשוב מאוד בפעילות הלוחמה בטרור ורשמו לזכותם חיסולים רבים, בעיקר של מחבלים שהתבצרו בבתים וירו על לוחמי החוד. ב-2005 הרג צלף ימ"מ את סעיד ציאם, בכיר בחמאס, בירי מרחוק שלטענת הפלסטינים בוצע ממגדל שמירה בנווה דקלים. גם אחרי דעיכת האינתיפאדה פעלו צלפי הימ"מ נגד מחבלים פלסטינים וניטרלו מחבלים שתקפו את לוחמי צוות החוד בעת ניסיונות מעצר. בשנים 2013 ו-2015 ביצע הימ"מ רכש של 27 רובי בארט MRAD אמריקאיים למערך הצליפה, במקום רובי PGM ישנים שנתבלו מרוב שימוש ולא היה ניתן לרכוש להם חלקי חילוף ותחמושת צליפה תואמת עקב אמברגו אירופאי. ב-20 באוקטובר 2015 סיכלו צלפי הימ"מ בירי רחוק ממארב חוליית צלפי טרור של חמאס, שהייתה חמושה ברובה צלפים כבד מדגם שטייר HS .50.
אחד מצלפי הימ"מ המפורסמים ביותר הוא רב-נגד פסקל אברהמי, בעל עיטור האומץ ושני עיטור המופת, שנהרג במתקפת הטרור בדרום ישראל (2011).
פעולות מפורסמות של צלפי הימ"מ
להלן רשימה חלקית של פעולות ומבצעים של צלפי הימ"מ שבהם נטלו חלק מרכזי ומכריע. רוב פעילות הצלפים מסווגת וחלקה הגדול משותפת עם השב"כ:
רובי הצלפים של הימ"מ
בתחילת דרכו השתמש הימ"מ במגוון רובי צלפים, בהם רמינגטון מודל 700 (רובה צלפים בריחי אמריקאי נפוץ מאוד, כולל בשימוש משטרתי), שטייר SSG 69 (רובה צלפים אוסטרי תחרותי ומדויק מאוד) וגליל צלפים (רובה קלעים/צלפים חצי-אוטומטי ישראלי). בשנות ה-90 של המאה ה-20 הצטייד הימ"מ ברובים נוספים וחדשים יותר הנחשבים למדויקים מאוד, בהם רמינגטון מודל 700 ששופר על ידי תע"ש ורובי PGM צרפתיים בקליברים שונים (PGM Ultima Ratio המדויק, PGM 338 ארוך-הטווח ו-PGM Hécate II הכבד). בשנות ה-2000 רכש הימ"מ גם רובי SR-25 חצי-אוטומטיים לביצוע ירי מדויק ומהיר בשטח בנוי. בחלק מהרובים השתמשו גם צלפי היחידות המובחרות והמיוחדות של צה"ל, איתם הימ"מ משתף פעולה באימונים ובפעילות מבצעית. בשל התדירות הגבוהה מאוד של האימונים והפעילות המבצעית האינטנסיבית רובי הצלפים של הימ"מ, ובעיקר קניהם, נשחקים עם הזמן. ב-2013 החל הימ"מ להחליף את רובי הצלפים הישנים והשחוקים שלו, בעיקר אלו מתוצרת אירופאית (כגון רובי ה-PGM), עקב אמברגו אירופאי על חלקי חילוף ותחמושת צליפה תואמת. הרובה שנבחר להחליפם היה הבארט MRAD וזאת בזכות איכותו וביצועיו (דיוק גבוה וטווח ירי ארוך), היותו רובה מודולרי שתומך במספר קליברים הניתנים להחלפה בקלות (דבר שאפשר יצירת מערך נשקי צליפה אחיד), והיותו תוצרת ארצות הברית (דבר המבטיח אספקה שוטפת של חלקי חילוף וקנים ללא חשש מאמברגו). כיום זהו הרובה העיקרי במערך הצליפה של הימ"מ לצד ה-SR-25 Mk 11 החצי-אוטומטי המשמש לירי מדויק ומהיר בטווחים קצרים. עם הבארט MRAD ותחמושת צליפה תואמת של IMI צלפי הימ"מ פוגעים בדיוק של 0.4–0.35 דקת קשת, כלומר: סטייה מרבית מהמטרה של בירי לטווח  ושל כ- בירי לטווח . בזכות הניסיון החיובי וחוות הדעת הטובות מאוד של הימ"מ על הבארט MRAD, רכש גם צה"ל את הרובה עבור צלפי היחידות המובחרות והמיוחדות שלו. ב-2020 הצטייד הימ"מ במקמילן ALIAS CS5, רובה צלפים קומפקטי מושתק עם תחמושת תת-קולית שנועד למבצעים חשאיים ובעל דיוק של 0.5 דקת קשת.
להלן טבלה המפרטת את רובי הצלפים ששירתו בימ"מ. הדיוק של הרובים נמדד בדקות קשת (MOA = Minute of Arc). מספר זה מייצג את הפיזור הזוויתי האופייני של הרובה (דבר שמשפיע על הסטייה המרבית מהמטרה), וככל שמספר זה נמוך יותר כך הרובה מדויק יותר. רובים ששמם כתוב על רקע הם רובים שעדיין נמצאים בשירות פעיל, ואילו רובים על  - מצב שירותם לא ידוע.
אריק כרמון
ביוגרפיה
כרמון למד בתיכון ליד האוניברסיטה, ולאחר שהתגייס לצה"ל שירת בנח"ל המוצנח. הוא סיים את לימודיו לתואר הראשון בהיסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם סיים (בהצטיינות יתרה) את לימודי התואר השני בהיסטוריה. את לימודי הדוקטורט למד באוניברסיטת ויסקונסין בנושאים היסטוריה של אירופה (ראשי) ולימודי מדיניות החינוך (משני). עבודת הדוקטור שלו עסקה בנושא "אוניברסיטת היידלברג והנאציונל-סוציאליזם 1935-1930". במהלך השנים היה מרצה באוניברסיטאות בישראל (אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת תל אביב ובית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים) ובעולם (חוקר אורח במכון Max Planck Institut für Bildungsforschung מרשת מכון מקס פלאנק בגרמניה ומרצה אורח ב-UCLA ובסטנפורד).
כרמון מעורב בנושא החינוך, והיה מחנך, מנהל ויועץ: הוא היה יועץ חינוכי בבית הספר בויאר בירושלים (1965–1967), סגן מנהל בתיכון אורט אליאנס בירושלים, ראש מחלקת תוכניות הלימודים באגף הנוער של משרד החינוך (1974–1975), יועץ חינוכי ומנחה בתוכנית 'במעגל פתוח' במסגרת הטלוויזיה החינוכית (1975–1977) ויושב ראש הוועדה הלאומית לאימוץ חינוך דמוקרטי (1985–1986). משנת 1979 ועד היום הוא חבר במועצה הבינלאומית של "יד ושם".
כרמון ייסד את המכון הישראלי לדמוקרטיה והיה נשיאו הראשון במשך 23 שנה. במהלך תקופה זו, יזם בין השאר את פורום קיסריה להתווית מדיניות כלכלית לאומית (1992), פרויקט הפריימריז (1992), תוכנית המתמחים בכנסת (1993), הענקת פרס הדמוקרטיה (אשר מוענק מאז שנת 1994), כתב העת "העין השביעית" (1996), פרויקט 'חוקה בהסכמה' (1998) ו'פורום צבא–חברה', שהוא יזמה משותפת עם עמיתי המכון (2000). בשנת 2009 הקים את 'הפורום לתיקון שיטת השלטון בישראל' מתוך "תחושה של צורך בהנעת תהליכים אשר יחוללו מפנה משמעותי ביכולות ואופני התפקוד של בית הנבחרים בכלל והאוחזים בהגאי השלטון בפרט", כדבריו. בראש הפורום עמד נשיא בית המשפט העליון (בדימוס) מאיר שמגר ומשתתפים בו יושב ראש הכנסת, אקדמאים, שופטים בדימוס, ראשי ציבור ואנשי עסקים. בשנת 2009 קיבל אריק כרמון בשם המכון הישראלי לדמוקרטיה את פרס ישראל למפעל חיים.
עלות שכרו של כרמון כנשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה הייתה בולטת בגובהה: בשנת 2007 היא עמדה על 99,000 ש"ח לחודש.
בשנת 2014 פרש מתפקידו כנשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה, והוחלף על ידי יוחנן פלסנר עד 2016 המשיך לכהן כחוקר במכון.
מדגסקר (סרט)
מדגסקר (באנגלית: Madagascar) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת מבית דרימוורקס הנפשה, שיצא לאקרנים בשנת 2005. הסרט בוים על ידי אריק דארנל וטום מקגראת'; תסריטו נכתב על ידי מארק ברטון, בילי פרוליק, אריק דארנל, טום מקגראת'; והוא הופק על ידי מיירלי סוריה.
עלילת הסרט עוקבת אחר ארבע חיות מגן חיות ניו יורקי, המובלות באופן לא צפוי למדגסקר. את ארבע החיות, אלכס, מרטי, מלמן וגלוריה, מדבבים בן סטילר, כריס רוק, דייוויד שווימר וג'יידה פינקט סמית' בהתאמה.
הסרט היה להצלחה קופתית גדולה עם הכנסות של $532,680,671 (הסרט השישי ברווחיותו בשנת 2005) והועמד לשישה פרסי אנני, ביניהם הסרט הטוב ביותר, האפקטים הטובים ביותר, הסטוריבורד הטוב ביותר, עיצוב הדמות הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר והעיצוב הטוב ביותר. בנוסף, הועמד להכללה בקטגוריית סרטי האנימציה ברשימת "מאה שנים... עשרת הגדולים" של מכון הסרטים האמריקאי.
עלילה
אלכס האריה הוא מלך הג'ונגל העירוני בגן החיות בסנטרל פארק בניו יורק. הוא וחבריו הטובים מרטי הזברה, מלמן הג'ירף, וגלוריה ההיפופוטמית נחשבים לפופולארים של גן החיות שמתעורר לחיים בלילה, כשהפארק נסגר למבקרים. על אף שהם מבלים את כל חייהם מאחורי הסורגים הם מאושרים בחלקם, נהנים מארוחות פאר, מנופי הפארק ומחיבת המבקרים. אבל כאשר מגיע יום הולדתו העשירי של מרטי, החברים מנסים לחגוג עמו אך הוא נשאר מדוכדך ומחליט לגלות את העולם שמחוץ לגן החיות. מרטי מצליח לברוח בעזרת הפינגווינים, ושלושת החברים שנותרו מאחור מגלים שהוא נעדר ומחליטים לצאת למצוא אותו. השלושה מצליחים לאתר את מרטי בתחנת גרנד סנטרל, אבל לפני שהם מספיקים לעלות על רכבת בחזרה לגן החיות הם נתפסים. חברי ארגונים למען זכויות בעלי החיים מחליטים לשחרר אותם לחופשי ולשלוח אותם לג'ונגל, וכך מוצאת החבורה את עצמה באוניה השטה היישר אל הסוואנה שבאפריקה. כשהפינגווינים הלהוטים מחבלים באוניה כדי להגיע דווקא לאנטארקטיקה, אלכס, מרטי, מלמן וגלוריה נסחפים לחוף האקזוטי של מדגסקר. בעלי החיים הניו-יורקרים שרגילים לחיי הרוגע והמפנקים של גן החיות בניו יורק, מנסים להסתדר בטבע הפראי ועוברים הרפתקאות שונות. כאשר אלכס מתחיל להיות רעב חבריו מגלים שלמעשה אריה בטבע הוא חיית פרא ואלכס ראה את כל הסובבים אותו כאומצות בשר. המלך ג'וליאן ניצל את זה שאלכס הוא אריה כדי שהפסות(גורי אריות שרוצים לאכול את הלמורים) לא יתקרבו אליהם. למרות מעשיו של אלכס ,מרטי נותן באלכס אמון ומעודד אותו אך הפסות ניסו לתפוס את מרטי,לבסוף אלכס מציל את המצב ומבריח את הפסות. לקראת סוף הסרט אלכס אוכל דג ובכך הוא נרגע. החבורה עולה לאוניה של הפינגווינים פרייבט אומר לסקיפר אם הם יודעים שהמנוע לא פועל סקיפר מעדיף שהם לא ידעו את זה ולכן מבינים מיפה שהחברה נשארים במדגסקר עד הסרט הבא.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות מעורבות. באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 55% המבוסס על 185 חוות דעת עם דירוג ממוצע של 6.1/10. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 57 מתוך 100 המבוסס על 168 חוות דעת. מבקר הקולנוע המוערך רוג'ר איברט נתן לסרט שניים וחצי כוכבים מתוך שלושה וכתב על הסרט כי הוא.
גם בישראל זכה הסרט לביקורות מעורבות. באתר יעל מבקרת בקולנוע קיבל הסרט שלושה כוכבים ונכתב עליו כי. באתר עין הדג נכתב על הסרט כי.
הכנסות
הסרט היה להצלחה גדולה בקופות. הסרט גרף $193,595,521 בארצות הברית, $339,085,150 מחוץ לארצות הברית ו-$532,680,671 ברחבי העולם כולו. נכון ליוני 2014 הסרט הוא התשיעי ברווחיותו של דרימוורקס אנימציות אחרי "שרק 2", "שרק השלישי", "שרק לנצח", "מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה", "קונג פו פנדה 2", "קונג פו פנדה", "מדגסקר 2", "הקרודים" ו"החתול של שרק".
סרטי המשך
לאור הצלחת הסרט הופץ ב-7 בנובמבר 2008 סרט המשך בשם "מדגסקר 2: הבריחה לאפריקה". עלילת הסרט עקבה אחר מעלילות אלכס, מרטי, מלמן וגלוריה לאחר שהם חוזרים לאפריקה תוך כדי שאלכס מוצא את אביו. הסרט זכה להצלחה וגרף בקופות $602,308,178, סכום גבוה יותר מהסרט המקורי.
לאחר שגם הסרט השני צלח הודיעו דרימוורקס כי בכוונתם להפיק גם סרט שלישי בסדרה, הסרט הופץ ב-8 ביוני 2012 בשם "מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה". עלילת הסרט עוקבת מעלילות אלכס, מרטי, מלמן וגלוריה לאחר הצטרפותם לקרקס. הסרט זכה להצלחה וגרף בקופות $746,921,274, סכום הגבוה יותר משני הסרטים האחרים.
ספין-אוף
ב-2011 הודיעו דרימוורקס כי בכוונתם להפיק סרט סולו לדמויות הפינגווינים מהסרט, ביולי 2012 הוכרז בכנס קומיקון כי הסרט יצא בשלהי 2015. בספטמבר 2012 נודע כי הסרט יופץ ב-27 במרץ 2015 אם כי במאי 2014 הוקדמה הפצת הסרט ל-26 בנובמבר 2014.
אסמאעיל ספואת
אִסמאעיל ספואת סעיד (בערבית: اسماعيل صفوت سعيد; תעתיק מדויק - אסמאעיל צפות סעיד; 1896–1972) היה איש צבא עיראקי בעל תפקיד חשוב בהכנת צבאות מדינות ערב למלחמת העצמאות.
החל מספטמבר 1947 החלו מדינות הליגה הערבית בדיונים שבהם ניסו לגבש עמדה מאוחדת, צבאית ומדינית, באשר לתוכנית החלוקה. בשלוש ישיבות של הליגה הערבית, בסאופר שבלבנון בספטמבר 1947, בעאליי שבלבנון באוקטובר 1947 ובקהיר בדצמבר 1947 נערכו דיונים בעניינים אלו, בהם הייתה עיראק בהנהגת ראש הממשלה סאלח ג'בר הכוח המניע להתנגדות לתוכנית, וקראה לצעדים קיצוניים. ראשי הליגה הערבית העמידו את ספואת, שהיה אז בדרגת לואא' (דרגת קצונה עיראקית המקבילה לדרגת אלוף) בראש "ועדה טכנית קבועה" שתדון בנושא הצבאי של הסכסוך היהודי ערבי. הוועדה ובה קצינים נוספים ממדינות ערב ונציג פלסטיני התמקמה במחנה קטנא בסוריה והחלה בעבודתה.
לאחר ועידה נוספת של ראשי הליגה בקהיר, בפברואר 1948 התמנה ספואת ל"מפקד כללי של הכוחות הערבים בפלשתינה", שכללו אז, בין היתר, את צבא ההצלה בפיקודו של פאוזי קאוקג'י שלחם מינואר 1948 ובאפריל ספג תבוסה משמעותית בקרב משמר העמק. ספואת מעולם לא נטל לידיו את הפיקוד בפועל, והיחסים בינו ובין קאוקג'י שפיקד בפועל על הכוחות לא היו תקינים.
בתחילת אפריל 1948, ערב מבצע נחשון, נפגש ספואת עם עבד אל-קאדר אל-חוסייני שדרש לקבל נשק כבד, אחרת יפלו לידי היהודים יפו וחיפה. ספואת, שלא היה לו עניין, כמייצג השושלת ההאשמית, לחזק את מעמדו של חוסייני שייצג את משפחת חוסייני השיב שאנשיו של חוסייני אינם מנוסים דיים בהפעלת תותחים, ואם הוא ימסור אותם לידיו הם עלולים ליפול בידי היהודים, והוסיף "אם תכבוש ההגנה את חיפה או יפו, נחזיר לך אותן בתוך שבועיים ימים". למשמע דבריו תפס חוסייני את תיק הניירות שעל השולחן שביניהם והטיח אותו בראשו של ספואת, כשהוא צועק "אתה בוגד". למרות זאת נפגש חוסייני שוב עם ספואת מיד אחרי כיבוש הקסטל על ידי הפלמ"ח ב-3 באפריל. הוא שוב ביקש נשק מספואת והלה סירב שוב וענה לו ש"אם לא יוכלו אנשיך לכבוש את הקסטל מחדש, הרי נבקש מקאוקג'י לעשות זאת".
באותו חודש דרש ספואת מראשי הליגה הערבית כי יבנה כוח שימנה חמש דיוויזיות לפחות, עם שש טייסות מטוסי קרב והפצצה, תחת פיקוד ערבי מאוחד. בפועל תמכו המצרים בכוחות מקומיים שהיו תחת השפעת משפחת חוסייני בעוד שהעיראקים תמכו בצבא ההצלה שכלל אף כמה מאות מתנדבים עיראקים. מבחינה פוליטית היו המצרים מעוניינים בהקמת מדינה ערבית עצמאית, שתהיה תחת השפעתם, בעוד שהעיראקים היו בעלי עניין לחזק את כוחו של עבדאללה ושל השושלת ההאשמית. חילוקי הדעות הפוליטיים מנעו פעולה משותפת והקמת מפקדה משותפת.
ב-13 במאי התפטר ספואת מתפקידו. במברק ששלח ממפקדתו בדמשק למפקדה המשותפת של הצבאות הערביים בזרקא כתב "מהיותי משוכנע בהחלט כי בהיעדר הסכם על תוכנית מדויקת צפויים אנו רק לאסון, אני מגיש את התפטרותי". לכן, כאשר יצא כוח המשלוח העיראקי לדרכו, בתחילת מאי 1948 לא הועמד ספואת בראשו, אלא קצין אחר בדרגת לואא' בשם נור א-דין מחמוד.
נטע ארז
נטע ארז (נולדה ב-21 באוגוסט 1971) היא חוקרת סרטן ישראלית ופרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
נטע ארז נולדה וגדלה בנס ציונה. לאחר שירותה בצה"ל כקצינת חינוך, החלה ב-1992 את לימודיה במדעי בעלי החיים בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. סיימה בהצטיינות תואר ראשון בשנת 1995, והמשיכה לתואר שני בביולוגיה במכון ויצמן למדע, וגם אותו סיימה בהצטיינות בשנת 1997. את עבודת הדוקטורט שלה, שעסקה בגן p53, עשתה במחלקה לביולוגיה מולקולרית של התא בהנחייתם של ורדה רוטר והאימונולוג ירון כהן.
לאחר סיום הדוקטורט יצאה ב-2005 לפוסט-דוקטורט בארצות הברית, באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
קריירה ומחקר
ארז חוקרת את הקשר בין דלקת לסרטן. בעוד דלקת אקוטית היא תגובה הגנתית של מערכת החיסון המופעלת כנגד נזק שנגרם לרקמות הגוף, ותפקידה למנוע המשך נזק, לסלק את התאים המתים והרקמות שנפגעו, ולאתחל את תהליך ההחלמה - כאשר דלקת הופכת כרונית היא מגדילה את הסיכוי להתפתחות סרטן. מצד שני, דלקת יכולה להיות אירוע שניוני בהתפתחות סרטן. כלומר, אם כתוצאה ממוטציה ממאירה תא מתחיל להתחלק בצורה בלתי מבוקרת ובכך גורם נזק רקמתי, התגובה הדלקתית לנזק תגרום להתקדמות הסרטן. מאפייני דלקת נמצאים בכל הגידולים הסרטניים. מחקריה של ארז עוסקים בגורמים בסביבה הדלקתית המאפשרים התפתחות של גידולים. דוגמה לכך היא אנגיוגנזה - התהליך של יצירת כלי דם חדשים מתוך כלי הדם הקיימים. באופן נורמלי, תהליך זה מתרחש רק במהלך ההתפתחות או כחלק מריפוי פצע. יצירת כלי דם היא הכרחית להתפתחות של גידולים, כיוון שללא כלי דם המספקים חמצן וחומרי תזונה הכרחיים אחרים, גידולים לא יוכלו לצמוח מעבר ל-1–2 מילימטר, משום שאז התאים שבמרכז הגידול מרוחקים מדי מכדי לקבל אספקת חמצן, ומתים מוות נקרוטי. מתברר כי תאים במערכת החיסונית המגויסים למיקרו-סביבה של הגידול מפרישים חומרים מעודדי-אנגיוגנזה, ובכך התגובה הדלקתית נרתמת לעידוד צמיחת הגידול.
ארז עוסקת בחקר תפקידם של תאים במיקרו-סביבה של הגידול ובמסלולי תקשורת מולקולריים ביניהם, בשלבים השונים של התפתחות סרטן - החל מהשלבים הראשונים ועד התפתחות גרורות. מחקריה מתמקדים באפיון פעילותם של פיברובלסטים קשורי-סרטן (Cancer Associated Fibroblasts) בהתפתחות והתקדמות סרטן שד, ובתפקידם של אסטרוציטים בהתפתחות גרורות מלנומה למוח.
בשנת 2020 זכתה בפרס "מנטורינג במדע" מטעם קבוצת Nature Science, הבית של כתב העת Nature
יחסי אוסטרליה–תאילנד
יחסי אוסטרליה–תאילנד הם היחסים דו-צדדיים שבין אוסטרליה ותאילנד. לאוסטרליה שגרירות בבנגקוק, ולתאילנד שגרירות בקנברה וקונסוליה-כללית בסידני. שתי המדינות ייסדו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ב-1952.
סחר
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-17.4 מיליארד דולר. עיקר הסחורות שייצאה אוסטרליה לתאילנד בהיקף כולל של 5.9 מיליארד דולר היו מינרלים, מתכות ואלומיניום, ואילו עיקר הסחורות שייצאה תאילנד לאוסטרליה בהיקף כולל של 11.5 מיליארד דולר היו כלי רכב, מכונות ופלסטיק.
תיירות
תאילנד היא יעד תיירותי משמעותי עבור תיירים מאוסטרליה, עם סדר גודל של כ-400 אלף תיירים אוסטרלים שמבקרים בה מדי שנה. הקו אוסטרליה–תאילנד הוא השישי בגודל באוסטרליה. מספר חברות מפעילות קווים בין שתי המדינות: אייר אסיה X, ג'טסאר איירווייז, תאי איירווייז וקוואנטס.
פרובינקיה היספניה בייטיקה
היספניה בייטיקה (ידועה גם בשם ספרד הרחוקה) הייתה פרובינקיה רומית בדרום חצי האי האיברי (ספרד של ימינו).
שמה המקורי של הפרובינקיה, "היספניה הרחוקה" (Hispania Ulterior), הוחלף בשנת 27 לפנה"ס לשם "בייטיקה" על שם נהר הבייטיס (כיום גוודיאנה).
הפרובינקיה נוסדה בשנת 197 לפנה"ס, 8 שנים לאחר שקרתגו הובסה בספרד על ידי סקיפיו אפריקאנוס.
הפרובינקיה בתקופת הרפובליקה
למעשה, אף על פי שספרד הרחוקה הוסדרה כפרובינקיה כבר ב-197 לפנה"ס, הרי שהשטח לא נכבש באופן ממשי עד 194 לפנה"ס. בשנה זו התפשטה הלחימה שניהלו הרומאים עם שבטי הקלטיברים גם אל השבטים הלוסיטנים בדרום מערב האי האיברי, שם זכו הלגיונות הרומיים בפיקודו של סקיפיו נאסיקה לניצחונות. בשנת 192 לפנה"ס כבשו הרומים את טולטום (כיום טולדו).
הלחימה הסתיימה למעשה רק בשנת 179 לפנה"ס, לאחר שהשבטים הגיעו להסדר עם נציב היספניה טרקוננסיס, טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס.
בשנת 154 לפנה"ס פרצה שורה של מלחמות הידועות בכינויין המלחמות הלוסיטניות, שנמשכו עד שנת 138 לפנה"ס. את הלוסיטנים הנהיג במלחמות אלו ויריאתוס, אשר הסב לרומאים מפלות רבות תוך שימוש נרחב בלוחמת גרילה. סיום המלחמות התאפשר רק לאחר שנציב הפרובינקיה ב-138 לפנה"ס, סרוויליוס קאיפיו, ארגן את רציחתו של ויריאתוס בידי אנשיו הוא.
המרידות הרבות ברומא נבעו ככל הנראה מפעולות הדיכוי והעושק של פקידי המדינה הרומיים, אשר ראו בהצבתם בפרובינקיה דרך להתעשר ולהעשיר את הנאמנים להם. כראיה לכך ניתן להביא את התלונות הרבות שהעלו נציגי הפרובינקיה בפני הסנאט, תלונות שהביאו אף להקמת ועדת חקירה משפטית שתבדוק את מעשיהם של נציבים לשעבר. בשנת 149 לפנה"ס אף הוקם בית דין של קבע על מנת לטפל בתלונות מעין אלה.
תקופת הקיסרות ולאחריה
בארגון מחדש של האימפריה בשנת 14 לפנה"ס, היא הפכה לפרובינקיה סנאטורית שנשלטה על ידי פרוקונסול שבעבר היה פראיטור. היא הייתה בטוחה כל כך עד שלא היה צורך להציב שם לגיון רומאי בקביעות. בירת הפרובינקיה הייתה קולוניה פטריסיה, קורדובה של ימינו. בייטיקה הייתה פרובינקיה עשירה ותושביה אימצו את ההתרבות הרומית.
בייטיקה שרדה את הרפורמות של דיוקלטיאנוס. כשהפכה הנצרות לדת הרשמית, אוחדה בייטיקה עם היספניה טארקוננסיס ולוסיטניה ל"דיוקסיית היספניה" (בלטינית: Diocesis Hispanium).
בייטיקה הייתה רומית עד הפלישה הקצרה של הוונדלים והאלאנים במאה החמישית לספירה, ואחריה הקמת ממלכת הוויזיגותים. חלקה הדרומי הפך לחלק מאימפריה הרומית המזרחית לאחר כיבוש על ידי בליסאריוס בשנת 552. אזור זה היה חלק מספניה. לאחר שנת 586, הבישופים הקתולים של בייטיקה, שנתמכו על ידי האוכלוסייה המקומית שלהם, הצליחו להמיר את מלך הוויזיגותים האריאני ריקארד ואציליו לנצרות קתולית. שלטון האימפריה הרומית המזרחית בספניה פסק במאה השביעית וכל בייטיקה שבה לשליטת הוויזיגותים. במאה השמינית המוסלמים כבשו את בייטיקה.
יחסי הולנד–ליטא
יחסי הולנד–ליטא הם היחסים הדיפלומטיים בין הולנד לליטא.
סקירה כללית
יחסי מסחר בין הדוכסות הגדולה של ליטא להולנד התקיימו כבר בימי הביניים באמצעות סוחרי ברית הנזה של שתי המדינות. ידוע גם על אצילים ליטאים שלמדו בהולנד בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 באוקטובר 1921. בין המלחמות הפכה הולנד לאחד משווקי היבוא העיקריים של ליטא. היבוא העיקרי מהולנד היה מכשירי רדיו ודשנים, כמו גם בגדים וקקאו. בשנת 1924 נחתם הסכם הסחר הראשון בין המדינות. זמן קצר לאחר מכן נפתחה הקונסוליה ההולנדית. הקונסוליה ידועה כיום בעיקר בזכות פעילותו של הקונסול האחרון, יאן זווארטנדיק. נציג זה של חברת פיליפס ההולנדית בקובנה בשנת 1940 הנפיק ויזות לקוראסאו ההולנדית (יחד עם אשרות מעבר ליפן שהונפקו על ידי צ'יאונה סוגיהארה) לכמה אלפי פליטים יהודים, בעיקר מפולין וליטא. בשנת 1937 התקנת מקלטי רדיו של פיליפס החלה בקובנה. הולנד לא הכירה בכיבוש ובסיפוח של ליטא על ידי ברית המועצות בקיץ 1940.
הולנד הכירה בעצמאותה של ליטא ב-2 בספטמבר 1991, וב-3 בדצמבר 1991 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. בין הצדדים נחתמו ההסכמים הדו-צדדיים הבאים בתוקף: הסכם על תחבורה אווירית בין שטחיהם ומחוצה לו (1993), הסכם על תחבורה ימית (1994), הסכם על סיוע מנהלי הדדי בהבטחת יישום תקין של חוקי המכס, מניעת מכס בגין הפרות חוקים, חקירה ומאבק בהפרות אלו (נחתם בשנת 1998, אושרר בשנת 2000), הסכם למניעת כפל מס על הכנסה והון והפרות פיסקליות (נחתם בשנת 1999, אושר בשנת 2000), הסכם על קציני קישור, הרשאות וחסינות של נציגי הרפובליקה של ליטא במשרד המשטרה האירופית (2004), הסכם על החלפה אוטומטית של מידע על ריבית שהתקבלה מהכנסות מחסכון (נחתם ב-2004, אושרר ב-2005). בשנת 2001 שגרירות הולנד נפתחה בווילנה. כמה ביקורים רשמיים נערכו בין מנהיגי המדינות. בשנת 2008 ביאטריקס, מלכת הולנד ביקרה בליטא, שם נפגשה עם הנשיא ולדאס אדמקוס, ראש הממשלה גדימינאס קירקילאס, שרים, חברי סיים ודיפלומטים. בשנת 2018, כשליטא חגגה מאה שנה לעצמאותה, ביקר וילם-אלכסנדר, מלך הולנד בליטא, שם נפגש עם נשיאת ליטא דליה גריבאוסקאיטה. מאז 2017 במשך זמן מה הוצבו בליטא 250 חיילים הולנדים כחלק מכוח נאט"ו בהנהגת גרמניה, בקבוצת הקרב של גדוד הכוחות הקדמיים. כיום, שתי המדינות חברות מלאות ב, נאט"ו וגוש האירו.
כגן
כגן או כאקאן (בטורקית עתיקה: 𐰴𐰍𐰣 (תעתיק: qaɣan); במונגולית: хаан או Хаган, ) היה תוארו של השליט העליון אצל עמי הערבות של מרכז אסיה והרי הקווקז. משמעותו גם ה"חאן של הח'אנים".
כגן נקרא גם "ח'אן גדול", כפי ששליטי האימפריה המונגולית הוכתרו, מה שסימן את עליונותם על ח'אנים אחרים.
התואר מוזכר לראשונה לקראת סוף המאה ה-3 ושימש עבור שליטים בין המאה ה-4 למאה ה-6 בצפון סין. האווארים אימצו אותו ודרכם התפשט לעמים נוספים.
מקורות מוסלמים, שמהימנותם נתונה בספק על ידי חלק מהחוקרים, מתארים את המנהגים וסדרי השלטון של שליטי כזריה. לפיהם השליט העליון של ממלכת הכוזרים נשא בתואר "כאכאן", והמשנה שלו נשא בתואר כאכאן בק. המלכים הוסאליים נקראו "אלטברים" והיו משלמים מס וחייבים חובת נאמנות לכגן. לפי המנהג הכוזרי, כשעמדו לבחור בכגן, קשרו חבל על צווארו והידקו אותו, ואז שאלו אותו כמה זמן הוא רוצה למלוך עליהם. התשובה (המועמד החנוק פלט קולות לא ברורים והסובבים אותו החליטו מה הייתה התשובה) הייתה מחייבת, ואם המלך האריך ימים מעבר למועד שנקבע, הוציאו אותו להורג ביום בו הסתיים פרק הזמן.
לכגן הייתה הסמכות לקבוע חיים ומוות, ואם ציווה על אחד מקציניו ללכת להרוג את עצמו, היה הלה מציית מיד. הכגן התרחק מהבריות ויצא לציבור הרחב פעם ב-4 חודשים. את פני הכגן ראו הכגן בק ושני הבאים אחריו בדרגה, הכגן קנדר וה-Jawshyghr כגן. הכגן בק ראה כל יום את הכגן וישב על כס מלכותי לימינו. לדברי הנוסע אחמד אבן פדלאן היו לכגן 25 נשים, כל אחת מהן בת של אלטבר, ואם האבות לא הסכימו למסור אותן - הכגן לקח אותן בכוח. בנוסף לנשים היו לכגן גם 60 פילגשים, כשכל אחת מהן מצטיינת בתכונות יופי מיוחדות.
על פי אותו מקור מסופר שבמות הכגן בונים עבורו בניין בן עשרים חדרים מכוסים ברקמת משי וזהב ליד נהר רחב ומהיר. בכל חדר חופרים לו קבר ולאחר שקוברים אותו וסותמים את כל הקברים, המלאים והריקים, עורפים את ראשי הקברנים, כדי שאף אחד לא יידע באיזה חדר נקבר ומטים את הנהר שיעבור מעל לקבר וכך אף אחד לא יוכל להגיע לקבר.
כגן כשם משפחה
בין היהודים האשכנזים מקובלים שמות המשפחה "כגן", "כגנוביץ'" ודומיהם, ויש סברה שהשמות האלה הם ממוצא כוזרי ומשמעותם "מלך" או "בן מלך", בהתאמה. סברה אחרת גורסת ש"כגן" אינו אלא "כהן", שעבר שינוי בהתאם לדרך הביטוי הסלאבית, המחליפה ה' ב-ג' (בדומה לדוכסות האליץ' שהפכה לגליציה). תומכי הסברה הראשונה מציגים את השם "כגן" כ"כהן" שעבר החלפת אותיות ואינם מקבלים את הטענה ש"כגן" משמעו "כהן".
יחסי הולנד–ליטא
יחסים כלכליים
בשנת 2020 מחזור הסחר בין ליטא להולנד הגיע ל-3.08 מיליארד אירו, והולנד הייתה שותפת הסחר החמישית בגודלה של ליטא. היצוא הסתכם ב-1.5 מיליארד אירו; הולנד היא שותפת הייצוא החמישית בגודלה. היבוא מסתכם ב-1.58 מיליארד אירו; הולנד היא שותפת היבוא החמישית בגודלה. היבוא כולל בעיקר מכונות וציוד מכני, מוצרים פרמצבטיים, מכונות וציוד חשמליים, כלי רכב, צמחים ועלווה לנוי ומוצרים כימיים אורגניים. מבחינת גודל ההשקעות הזרות הישירות בליטא, הולנד במקום השלישי (ההשקעות מסתכמות ב-2.1 מיליארד אירו).
יהדות שווייץ
יהדות שווייץ היא קהילה יהודית באזור שווייץ של היום. כיום יש בשווייץ כ-20,000 יהודים ביותר מ-20 קהילות.
היסטוריה
היהודים הראשונים שהוזכרו בשווייץ היו בעיר בזל בשנת 1213 ולאחר מכן הוזכרו עוד מספר פעמים בתעודות שנמצאו בקנטונים. בשנים 1348–1349 עבר גל פרעות גדול על יהודי שווייץ בעקבות עלילת הרעלת הבארות שבעטיה נגרמה כביכול מגפת הדבר הקטלנית שכונתה "המגפה השחורה". יהודים רבים נטבחו ומאות רבות הועלו על המוקד חיים. 600 יהודי קהילת בזל נכלאו בצריף ונשרפו חיים. 140 ילדים נחטפו ונטבלו לנצרות. לאחר-מכן הוקמו הקהילות מחדש אך גירושים נוספים אירעו גם במהלך המאה ה-15. משנת 1428 ואילך נאלצו יהודי ז'נבה לגור ברובע נפרד, שהותקף בשנת 1460.
יחסי הממלכה המאוחדת–כווית
יחסי הממלכה המאוחדת–כווית הם יחסי החוץ בין כווית ובריטניה. לכווית שגרירות בלונדון, ולבריטניה שגרירות בכווית סיטי. היחסים בין המדינות נחשבים לחזקים ביותר, למרות המרחק הגאוגרפי הגדול בין שתי המדינות וההבדל בדת, שפה, מנהגים ומסורות בין שני העמים, זה לא מנע כינון מערכת יחסים מובהקת ויוצאת דופן בין כווית לממלכה המאוחדת. כווית קשורה לבריטניה באופן הדוק לשדות הנפט, שחברות בריטיות בוחנות ומייצאות עבור כווית, כמו גם קשרי הגנה בתחום ההגנה והחימוש. כמו גם בהיבטים אחרים, כולל השקעות בכלכלה, סחר, חינוך וטכני, וכן יחסי תיירות.
ליאם בריידי
ליאם "צ'יפי" בריידי (אנגלית: Liam "Chippy" Brady; נולד ב-13 בפברואר 1956 בדבלין) הוא כדורגלן ומאמן עבר אירי. תפקידו האחרון היה כעוזר המאמן של נבחרת אירלנד, תפקיד אותו מילא עד 2010. כמו כן כיהן בריידי גם בתפקיד ראש תוכנית פיתוח הכישרונות של ארסנל.
בשנת 2006 הוסף שמו להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי כהוקרה על תרומתו למשחק. ביורו 2008 הוא עבד בערוץ הטלוויזיה האירי RTÉ בתפקיד פרשן, לצידם של כדורגלנים אחרים.
קריירת משחק
בריידי החל את הקריירה שלו בארסנל, והצטרף למועדון ב-1970 בעודו תלמיד בבית הספר. הוא חתם על חוזה מקצוען ביום הולדתו ב-1973, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ברמינגהאם סיטי ב-6 באוקטובר 1973 לאחר שהחליף את ג'ף בלוקלי והפגין יכולת טובה. אולם, במשחק הבא שהיה הדרבי של צפון לונדון מול טוטנהאם הוטספר, הפגין בריידי יכולת לא טובה. ברטי מיי, מאמן ארסנל, החליט לאחר משחק זה לצמצם את מספר דקות המשחק של בריידי. עד לסוף עונת 1973/1974 הוא השתתף ב-13 משחקים, ארבעה מתוכם לאחר שעלה מספסל המחליפים.
בעונת 1974/1975 הוא זכה למקום קבוע בהרכב של ארסנל, והיה אחד השחקנים הטובים בארסנל בתקופה שבה המועדון כמעט ירד מהליגה הראשונה. אחת התקופות הטובות ביותר בקדנציה שלו בארסנל הייתה לאחר מינויו של טרי ניל לתפקיד המאמן ושל דון האו לעוזרו. מסירותיו המדויקות סייעו רבות לחלוצים מלקולם מקדונלד ופרנק סטייפלטון, ובין 1978 ל-1980 העפיל המועדון לשלושה משחקי גמר רצופים של גביע ה-FA. רק הגמר השני (מול מנצ'סטר יונייטד) הסתיים בניצחון לטובת ארסנל, לאחר שבריידי החל את המהלך שבסופו הבקיע אלן סנדרלנד את שער הניצחון בדקה האחרונה.
בתקופה זו היה בריידי בשיא היכולת שלו בארסנל, והצליח להבקיע שערים אחדים ממצבים קשים ביותר. הוא נבחר שלוש פעמים לשחקן השנה של ארסנל, וב-1979 זכה בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות שחקני הכדורגל. לקראת עונת 1979/1980 נפוצו שמועות על כך שהוא יעזוב את ארסנל על מנת לחפש אתגרים במועדון יותר מצליח.
בעונה זו העפיל המועדון לגמר גביע המחזיקות (הפסד לוולנסיה), לאחר שגבר על יובנטוס בסיכום שני משחקי חצי הגמר. ביצועיו של בריידי במשחקים הרשימו מאוד את הנהלת יובנטוס, ובסיום עונת 1980 הם החתימו אותו תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג. בריידי נחשב לאחד מגדולי השחקנים בהיסטוריה של ארסנל, ובסך הכל השתתף ב-307 משחקים, הבקיע 59 שערים ובישל רבים נוספים. בזמן ששיחק בארסנל הוא זכה לכינוי "צ'יפי" בגלל חיבתו לפיש אנד צ'יפס.
הוא שיחק ביובנטוס במשך שתי עונות, ובשתיהן זכה באליפות הסרייה א'; הוא הבקיע את השער היחיד בניצחון על קטנזרו, שהקנה ליובנטוס את האליפות לשנת 1982. בריידי עבר לסמפדוריה לאחר שמישל פלאטיני הגיע ליובנטוס בקיץ 1982, ולאחר מכן שיחק באינטר מילאנו (1984–1986) ואסקולי (1986 - 1987). לאחר שסיים את חוזהו באסקולי הוא חזר לאנגליה והצטרף לווסטהאם יונייטד, שם הבקיע 9 שערים ב-89 משחקים והיה בסגל שירד מהליגה הראשונה ב-1989. הוא פרש ממשחק פעיל ב-1990.
בריידי השתתף ב-72 משחקים במדי נבחרת אירלנד, והבקיע בהם תשעה שערים. הטורניר החשוב ביותר שבו היה יכול להשתתף היה יורו 1988, אך הוא נפצע והחמיץ אותו. הוא פרש מהנבחרת תוך כדי טורניר המוקדמות של מונדיאל 1990. לאחר שהנבחרת העפילה למונדיאל החליט בריידי לחזור בו מפרישתו, אך המאמן ג'ק צ'רלטון החליט כי השחקנים שייסעו לטורניר באיטליה יהיו אלה ששיחקו לאורך כל טורניר המוקדמות.
יחסי הממלכה המאוחדת–כווית
היסטוריה
בשנת 1899 חתם השייח' הראשי של כווית (שהייתה אז מחוז של האימפריה העות'מאנית), מובארכ א-סבאח על חוזה חסות עם בריטניה, דבר שהביא לשלטון בריטי לא-רשמי בכווית. ההסכם אושר על ידי העות'מאנים ב-1913 בהסכם שנקרא האמנה האנגלו-עות'מאנית ובה סוכם כי תוענק לכווית אוטונומיה מסוימת וששתי האימפריות יהיו מעורבות בניהולה ובמדיניות החוץ שלה. האמנה בוטלה על ידי בריטניה לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה כשהיא החליטה לבטל את מעורבות העות'מאנים ולהשתלט בעצמה על מאגרי הנפט האדירים שהפכו את כווית לנכס אסטרטגי ולהכריז עליה כפרוטקטורט (מדינת חסות).
ליאם בריידי
קריירת אימון
בריידי אימן את סלטיק בין 1991 ל-1993, ולאחר מכן את ברייטון אנד הוב אלביון בין 1993 ל-1995. הוא לא זכה להצלחה רבה בשני המועדונים, שהיו נתונים בקשיים כלכליים בתקופות שהיה בהם. הוא לא זכה עם סלטיק באף תואר בשנתיים שהיה שם, ואחת מנקודות השפל הייתה ההפסד 2 - 5 לנשאטל גזמאקס בגביע אופ"א של 1991/1992. הפסד זה היה אחד הכבדים ביותר בטורניר אירופאי בתולדות סלטיק. הוא עזב את סלטיק ב-1993. הוא לא זכה להצלחה רבה יותר בברייטון, ועזב את המועדון בעקבות מחלוקת על צורת הניהול; מאוחר יותר הוא עמד בראש קונסורציום שניסה בלא הצלחה לרכוש את ברייטון.
יחסי הממלכה המאוחדת–כווית
היסטוריה
מיד לאחר המלחמה, בין 1919 ל-1920, פרצה מלחמה בין כווית לבין סולטנות נג'ד בראשות אבן סעוד. על מנת להפסיק את הלחימה כינס הנציג הבריטי הבכיר באזור, הממונה על המנדט הבריטי על מסופוטמיה, פרסי קוקס, ועידה לשרטוט הגבולות האזור בעוקיר. ב-2 בדצמבר 1922 נחתם פרוטוקול עוקיר, ללא נציגות כווייתית. הפרוטוקול הכיר בקיומה של כווית אך קבע גבול צפון-מזרחי של נג'ד עם עיראק וכווית והעניק לה את האזור הנייטרלי בין עיראק וערב הסעודית והאזור הנייטרלי בין כווית וערב הסעודית, כלומר קיצץ את שטחה של כווית בשליש.
ליאם בריידי
קריירת אימון
בריידי חזר לארסנל ביולי 1996, והחל לעבוד בתפקיד ראש מנהלת פיתוח שחקני הנוער ובתפקיד מנהל אקדמיית הכדורגל של ארסנל; שמו נקשר לתפקיד המאמן הראשי של המועדון בעקבות עזיבתו של ברוס ריוק, אך בריידי הכחיש זאת וטען שהוא אינו מעוניין בתפקיד שאותו קיבל לבסוף ארסן ונגר. תחת הדרכתו של בריידי זכו קבוצות הנוער של ארסנל באליפות הפרמייר ליג לנערים בעונת 1997/1998, בפרמייר ליג לנערים עד גיל 17 בעונת 2001/2002, בגביע ה-FA לנוער בעונת 1999/2000 ובזו שאחריה, ובאליפות הפרמייר ליג לנערים עד גיל 19 בעונת 2001/2002.
יהדות שווייץ
היסטוריה
בסוף המאה ה-16 כיהן כרב המדינה הרב יונה וייל.
ליאם בריידי
קריירת אימון
הוא היה אחד מ-12 המאמנים ששמם נקשר לתפקיד מאמן נבחרת אירלנד לאחר פיטוריו של סטיב סטאונטון ב-23 באוקטובר 2007. ב-7 במרץ 2008 הודיעה התאחדות הכדורגל האירית על כך שבריידי הסכים להתמנות לעוזרו של המאמן החדש ג'ובאני טרפטוני. בריידי המשיך גם בתפקידיו השונים במחלקת הנוער של ארסנל.
משפחתו
בריידי הוא בן למשפחת כדורגלנים, והוא קרוב לפרנק בריידי האב וריי בריידי ששיחקו בנבחרת אירלנד גם כן. אחיו הגדול פרנק זכה בגביע האירי עם שמרוק רוברס ב-1968, והשתתף ב-2 משחקים בגביע המחזיקות. אח נוסף שלו, פט, שיחק בקווינס פארק ריינג'רס.
יחסי הממלכה המאוחדת–כווית
היסטוריה
בשנת 1952 הפכה כווית ליצואנית הנפט הגדולה ביותר במפרץ הפרסי. בשנות ה-50 של המאה ה-20 התפתחה כווית במהירות, כמדינת חסות בריטית, בזכות כמויות הנפט האדירות שהופקו מאדמתה ורמת החיים של תושביה, שהיו רובם ככולם בני שבטים בדואים זינקה. לכווית זרמו עובדים זרים ממצרים, מהודו ומקרב הפליטים הפלסטינים.
יהדות שווייץ
היסטוריה
במשך השנים הוגבלו היהודים במספרם ובניידותם. ב-1678 החליט בית המחוקקים השווייצרי לרכז את מעט היהודים ששרדו בשווייץ, באזור מצומצם אחד - עמק הנהר סורב, החופף פחות או יותר לאזור קנטון ארגאו שבשווייץ של היום. ב-1776 הוחלט לצמצם עוד יותר את האזור המותר להתיישבות יהודים ונקבעו שתי עיירות בלבד בתוך עמק הנהר סורב, שבהן הותר ליהודים להתיישב - אנדינגן ולנגנאו. בשנת 1797 נאלצה שווייץ להימנע מאפליית היהודים הצרפתים שהיו בתחומה ובעת כיבוש נפוליאון והקמת הרפובליקה ההלווטית קיבלו יהודי המדינה שוויון זכויות שבוטל עם עצמאותה המחודשת של שווייץ.
יחסי הממלכה המאוחדת–כווית
היסטוריה
ב-1961 סיימה בריטניה את הסדר הפרוטקטורט והכירה בכווית כאמירות עצמאית בראשות עבדאללה א-סלים א-סבאח. ב-23 בינואר 1963 נערכו בכווית, לראשונה באזור, בחירות לפרלמנט, שתפקידו הראשון היה לאשרר את החוקה. הפריחה הכלכלית והתרבותית במדינה המשיכה לאורך שנות השישים והשבעים בהם הייתה המדינה המפותחת והמתקדמת ביותר באזור המפרץ ואחת המתקדמות והחופשיות בעולם. חופש הביטוי ששרר בה משך אליה יוצרים מרחבי העולם הערבי וראו בה אור פרסומים, כתבי עת וספרים שלא יכלו לראות אור בשום מקום אחר במרחב הערבי.
יהדות שווייץ
היסטוריה
רק בשנת 1866 קיבלו יהודי שווייץ שוויון זכויות ורשות לשהות בכל חלקי המדינה. בעקבות משאל עם שנערך בשנת 1893 הוחלט בשנה זו על האיסור בשחיטה יהודית כשרה. בשנות ה-30 ארגנו ראשי הקהילות היהודיות בשווייץ מחאה כנגד פרסום "הפרוטוקולים של זקני ציון" בשווייץ.
בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה שווייץ נייטרלית (ראו: שווייץ במלחמות העולם) והגבילה את כניסת היהודים שנמלטו משאר אזורי אירופה אליה. רק כ-25,000 מהיהודים שביקשו להיכנס למדינה הורשו להיכנס אליה.
באירוויזיון 1956 זכתה הזמרת השווייצרית-יהודייה ליס אסיה בתחרות.
יחסי הממלכה המאוחדת–כווית
היסטוריה
שנת 1975 הייתה שנה מכרעת ליחסי הנפט בין כווית לבריטניה, כאשר האספה הלאומית לחצה על הלאמת הנפט בכווית, וכווית לקחה את הבעלות על כל מניות חברת הנפט בכווית. כווית היא אחת המדינות הקשורות ביותר ללירה שטרלינג, לאחר גילוי הנפט, ולכן בריטניה חיזקה את מערכת היחסים שלה עם כווית על מנת להמשיך להפקיד את תשואותיה בליש"ט, מה שמחזק את כלכלת בריטניה.
יהדות שווייץ
היסטוריה
ב-1 בינואר 1999 נבחרה רות דרייפוס לנשיאת (וראשת ממשלת שווייץ) למשך שנה. בכך הייתה לאישה הראשונה והיהודיה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה אי פעם.
יהדות חרדית בשווייץ
בציריך קיימות שתי קהילות חרדיות, עדת ישורון ואגודת אחים. "אגודת אחים" איגדה את כל בתי הכנסת החסידיים בציריך מיסודו של הרב מרדכי יעקב ברייש, ואחר כך כיהן כרבה בנו הרב שאול ברייש, היום אין לקהילה רב רשמי עקב קשיים בבחירת רב. לקהילה יש מערכת כשרות. לחסידות בעלזא, חסידות גור וחסידות אלכסנדר יש בתי כנסת עצמאיים. השנייה היא הקהילה היקית שנקראת בשם "קהל עדת ישורון" (IRGZ) הקיימת מאז 1895 מיסודם של תלמידי הרש"ר הירש. לה יש ג"כ מערכת כשרות. לפי ההערכות מונות הקהילות החרדיות בציריך כ-3000 נפש.
בבזל קיימת קהילה של כמה עשרות משפחות מהזרם הליטאי.
בז'נבה קיימת קהילה קטנה בשם "מחזיקי הדת", קהילה זו מחזיקה גם במערכת כשרות. בלוצרן הייתה קיימת ישיבה ותיקה שהקימה הרב משה סולובייצ'יק (בהתחלה בלוגאנו) והתפרסמה בעיקר על שם מחליפו בתפקיד, הרב יצחק דוב קופלמן. הישיבה נחשבה לאחת הישיבות הטובות באירופה ונסגרה בשנת 2015. בלוגאנו הייתה קיימת קהילה חרדית ותיקה בראשות האדמו"ר מביאלא שהיה רב הקהילה, אך רוב המשפחות החרדיות עזבו והאדמו"ר עבר להתגורר בישראל. הקהילות בלוצרן ובלוגאנו פועלות בשיתוף פעולה עם מרכזי חב"ד המקומיים.
במונטרה הייתה קהילה וכן ישיבת עץ חיים שלימים עלתה כולה לישראל והייתה לישיבת היכל אליהו.
בדאבוס נפתחה ישיבה גבוהה חסידית החל מתקופת הקורונה אייר תש"פ, הנתמכת על ידי הקהילה בציריך. בישיבה בראשות הרב אליהו חיים שטרנבוך לומדים בה מעל מאה תלמידים בעיקר מאירופה.
בתי חב"ד בשווייץ
חב"ד החלה פעולתה בשווייץ בשנת 1982 ונכון להיום נוטלת חלק מרכזי בפעילות היהודית בשווייץ, ובדגש רב על מספר גדול של יהודים שאינם חברים רשמיים בקהילות. סניפים של בתי חב"ד ניתן למצוא בציריך, ג׳נבה , לוגאנו , בזל , צוג ולוצרן.
ארגונים יהודיים בשווייץ
הקהילה היהודית מנהלת מספר ארגונים, גני ילדים ובתי ספר יהודיים. לדוגמה בציריך קיים בית ספר יסודי "נעם" שנועד עבור הקהילה היהודית ומלמד בין היתר את השפה העברית. בבזל ובציריך מתקיימים מספר גנים יהודיים וכן סניפים של תנועת הנוער כמו בני עקיבא והשומר הצעיר. קיימים מספר אירגוני סטודנטים יהודיים בשווייץ המאוגדים לאיגוד הסטודנטים יהודים השווייצרים Swiss Union of Jewish Students (SUJS).
בנוסף קיימת פדרציה השווייצרית של הקהילות היהודיות (Swiss Federation of Jewish Communities) המשמשת ארגון-גג למספר ארגונים וקהילות יהודיות הפעילות בשווייץ. הארגון הבינלאומי בני ברית מפעיל בשווייץ מספר בתי הילל.
Raven
Raven (בעברית: עורב) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית קליילה. האלבום יצא לאור ב-10 בפברואר 2023, על ידי חברת התקליטים Warp רקורדס. אלבום זה מגיע שש שנים לאחר יציאת אלבום הבכורה שלה Take Me Apart, שזכה לשבחים על ידי המבקרים והוזכר כאחד האלבומים הטובים ביותר של 2017. בהודעה לעיתונות, קליילה אמרה שהאלבום Raven החל כתגובה לתחושותיה כאישה שחורה בסצנת מוזיקת הדאנס, ומתארת את האלבום כאישור לפרספקטיבה הזו.
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Washed Away", "Happy Ending", ו-"On the Run".
A-6 אינטרודר
פיתוח
האינטרודר פותח בתגובה למפרט של הצי האמריקני למטוס תקיפה לכל תנאי מזג אוויר שיוכל לפעול מנושאות מטוסים כדי שישמש תחליף ל-A-1 סקייריידר בעל מנוע הבוכנה מתקופת מלחמת העולם השנייה. החוזה הוענק לגראמן ב-1957, ותוצר הפיתוח שכונה A2F-1 ביצע את טיסת הבכורה שלו ב-19 באפריל 1960. נחירי הפליטה של מנועי המטוס תוכננו בתחילה כך שיסתובבו כלפי מטה, אך מאפיין זה לא נשאר במטוסי הייצור. הטייס יושב במושב השמאלי, בעוד התותחן/נווט יושב לימינו במושב המותקן נמוך יותר. צג ייחודי מציג לאנשי הצוות תצוגה סינתטית של פני השטח שלפני המטוס, מה שאיפשר טיסה בגובה נמוך בכל תנאי מזג האוויר. הכנף יעילה מאוד בטיסה במהירות תת-קולית בהשוואה למטוסי קרב על-קוליים כדוגמת ה-F-4 פנטום, שמוגבלים במילא לטיסה תת-קולית כאשר הם נושאים פצצות. גראמן התקינה כנף דומה מאוד על צירים במטוס מאוחר יותר פרי פיתוחה, ה-F-14, כמו גם כן נסע דומה.