cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Just Cause 3
משחקיות ועלילה
עם כל הרס או פיצוץ של אחד מנכסיו של די רבלו השחקן מקבל נקודות "כאוס". פיצוץ של כלי רכב קטן נותן ניקוד נמוך יותר לעומת פיצוץ של מסוק או מטוס. ריקו עבר גם קורס בהאקריות והוא יכול לפרוץ למחשבים ולמערכות ממוחשבות. באזורים מסוימים חגים באוויר מסוקים ומטוסים רבים שפותחים באש באופן מידי על ריקו עם הגיעו אליהם. הדרך היחידה לכבוש שטח זה היא להתקרב לסוללת נ"מ ניידת, לפרוץ אותה ולגרום לה לשגר טילים לעבר הכוחות האדומים. יכולת חשובה נוספת של ריקו היא לחבר כבל בין שני עצמים ואז למתוח את הכבל ולקרב ביניהם. בדרך זו הוא יכול להרים שערים או מחסומים, להרים חפצים מעלה או לקרב חביות נפץ דליקות למכלי דלק וגז כדי לפוצץ אותם.
למשימות במשחק מתלווים סרטונים קצרים בהם הדמויות מדברות על היעדים במשימה ועל האופן בו יש לבצעה. בחלקן מופיעים איורי קומיקס וכן קולות אודיו של המשתתפים בשיחה. במשחק נעשה שימוש גם בשחייה, סירות וספינות. עם שחרור פרובינציות נוספות מתגלות לשחקן עוד ועוד משימות. חלק ניכר מהמשימות עוסקות בהשגת "בוואריום", יסודי כימי רדיואקטיבי בדיוני, המצוי אך ורק בחופי מדיצ'י. המשימה האחרונה והסופית במשחק היא להביס את כוחות העלית של די רבלו ולבסוף להתנקש בחייו של הגנרל סבסטיאנו די רבלו ולשחרר את מדיצ'י משלטון צבאי לנצח.
Teenage Mutant Ninja Turtles Legends
עלילה ומשחקיות
Teenage Mutant Ninja Turtles Legends הוא משחק תפקידים ממוחשב, רוב דמויות האווטארים בו לקוחים מסדרת הטלוויזיה צבי הנינג'ה (2012) אך קיימים בו עוד מספר דמויות משאר הזיכיון. במהלך המשחק, על השחקן להילחם ולהביס עם האווטארים שברשותו דמויות אחריות מהזיכיון. השחקן מקבל תגמולים על כל ניצחון, ובאמצעותם הוא יכול לעלות בדרגות, לשפר את ביצועי האווטארים שברשותו ואף לרכוש דמויות של אווטארים נוספים מהמאגר הקיים.
הקרבות האפשריים מתחלקים למספר "מצבים" ("modes"), כשבתחילת המשחק מקבל השחקן את דמותו של לאונרדו ורק מצב אחד, "Story Mode", פתוח בשבילו. עם התקדמותו במשחק נפתחים עוד מצבי לחימה עם שלבים נפרדים משלהם.
Story Mode
עלילת המשחק מתרחשת בעולם סדרת צבי הנינג'ה (2012), במהלכה מוצג סיפור מקורי בו נחטפים דונטלו, רפאל ומיכלאנג'לו, ולאונרדו יוצא לחלצם. במהלך מסעו הוא מתחבר לדמויות נוספות ובכל פרק עליהם להילחם באויביהם. לאחר כל ניצחון, ובהתאם לכמות האווטארים שמתו במהלך הקרב, מקבל השחקן דירוג של בין אחד לשלושה כוכבים, המשפיעים על התגמולים שיקבל.
ה"Story Mode" מחולק לשבעה פרקים עם דרגות קושי בסדר עולה, כשבכל פרק מספר קרבות שאף הם בסדרי קושי משתנים. לאחר כל סיום פרק מקבל השחקן "מעטפה" עם תמלוגים ודמות אווטאר נוספת וכן נפתחת האפשרות לשחק בפרק הבא.
Tournament Mode
בנוסף למצב הלחימה הראשון, ישנו מצב נוסף בו מתקיים "טורניר" המתקיים בין דמויות השחקנים מהעולם (בקרב, השחקן נלחם מול אווטארים של משתמש אמיתי מהעולם אך המהלכים שלהם נעשים על ידי מחשב). לאחר כל ניצחון מוענק לשחקן בין 25 ל-35 נקודות, בעוד שלאחר הפסד מפסיד השחקן בין 7 ל-10 נקודות. בכל רמה יש מקום למאה שחקנים אשר באפשרותם לעלות או לרדת ברמות בהתאם לכמות הנקודות שברשותם (הפסדים או ניצחונות במצבי המשחק האחרים לא משנים את כמות הנקודות במצב זה).
בסיומו של כל קרב נכנסים האווטארים ששיחקו למצב "תרדמת" של 6 שעות אשר רק בסיומו או בתשלום כרטסיות כחולות ניתן לשחק שוב עם אותן הדמויות בטורניר.
Mode Challenge
ארבעה פרקים של קרבות אשר מתחלפים אחת לשבוע.
ביקורות
באפליקציית Google Play המשחק עבר חמישים מיליון הורדות ו-550 אלף דירוגים בדירוג ממוצע של 4.5.
פרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הנשית הטובה ביותר
דף זה מציג את הזוכות והמועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הנשית הטובה ביותר, מאז ייסודו ב-2009.
האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA) הוא ארגון בריטי המעניק פרסים שנתיים בתחומי הקולנוע, טלוויזיה, קולנוע וטלוויזיה לילדים, ומדיה אינטראקטיבית.
עד שנת 2009 הוענק פרס יחיד עבור ההופעה הקומית הטובה ביותר. ומאז 2009 האקדמיה הבריטית לטלוויזיה מעניקה שני פרסים, לאישה בהופעה הקומית הטובה ביותר, ולגבר בהופעה הקומית הטובה ביותר.
נעמי כרמון
נעמי כרמון (נולדה ב-15 בנובמבר 1940 בחיפה) היא פרופסור אמריטה בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, המתמחה בסוגיות של צדק חברתי, התחדשות עירונית ושיקום שכונות, מדיניות דיור ותכנון שכונות, וגם בתכנון רגיש למים. חלוצה בתחום ההיבטים הסוציולוגיים בתכנון עירוני.
ביוגרפיה
כרמון נולדה בחיפה, בתם הבכורה של אשרית (לבית בנדה) ונתן בן-דב (רוזנזומן בעבר). היא גדלה בחיפה, למדה בבית הספר הריאלי והושפעה ממורים כגון שמעון בר-חמא ומאיר קיסטר. הייתה חניכה ומדריכה בתנועת הצופים ורקדה בלהקת ריקודי עם בישראל של עיריית חיפה.
כרמון שרתה בצה"ל בחיל המודיעין. במסגרת שירותה הצבאי קיבלה לראשונה תעודת הצטיינות כתורמת למחקר.
כרמון גרה בחיפה, נשואה ליוסי כרמון, מהנדס מכונות ומיזוג אוויר, אימם של זיו כרמון - דיקן למחקר ופרופסור לשיווק ב-INSEAD, נגה כרם – רופאת ילדים וראש היחידה למתבגרים במרכז רפואי בני ציון, וברק כרמון – כלכלן ויועץ פיננסי עצמאי. אחיה, ד"ר יוסי בן-דב הוא המנהל של בית הספר הריאלי העברי בחיפה.
לימודים אקדמיים
כרמון למדה לתואר אקדמי ראשון בסוציולוגיה ובהיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. בראשית 1964 הייתה הסטודנטית הראשונה שהתקבלה לתואר מתקדם בטכניון על בסיס תואר קודם במדעי החברה והרוח. היא למדה בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול (הטכניון), ואת מחקריה לתארים שני ושלישי הנחתה פרופ' בלהה מנהיים.
בין המאסטר לדוקטורט, זכתה כרמון במלגת לימודים למחלקה ללימודים עירוניים ולתכנון עירוני ב-MIT, במסגרתם עברה תקופת חניכות בחברת הייעוץ הבינלאומית "Abt Associates".
קריירה אקדמית
המינוי הראשון של כרמון כמרצה באקדמיה היה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. יחד עם עמיתה יצחק סמואל, היא ייסדה שם את ההתמחות ב"סוציולוגיה יישומית". לאחר שלוש שנים בתל אביב, היא חזרה לחיפה ולטכניון, קיבלה מינוי בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים ושם התקדמה למרצה בכיר, פרופסור חבר ופרופסור מן המניין וזכתה בקתדרה על-שם יוסף מאירהורף בתכנון ערים ואזורים. במקביל, היא שימשה כחוקרת בכירה במוסד שמואל נאמן, מכון מחקר למדיניות לאומית.
כרמון כיהנה כפרופסור אורח באוניברסיטאות ברחבי העולם, כולל MIT ו-UCLA בארצות הברית, UBC בוונקובר שבקנדה, ואוניברסיטת אוקלנד בניו זילנד. היא השתתפה והציגה בכנסים והוזמנה להרצות באוניברסיטאות בישראל ובשאר העולם.
כפרופסור אמריטה, כרמון ממשיכה בפעולתה האקדמית: מנחה סטודנטים לתואר שני וולדוקטורט, שותפה למחקרים ממומנים, מכהנת בוועדות טכניוניות וארציות ויועצת לגופים ציבוריים ולמלכ"רים. בעשר השנים האחרונות היא גם מכהנת כנציבת הטכניון למניעת הטרדה מינית.
אות "יקירת התכנון" הוענק לכרמון על ידי איגוד המתכננים בישראל, בהערכה לתרומתה להוראה ומחקר ולהשפעתה המשמעותית על התכנון במדינת ישראל.
תחומי מחקר וכתיבה
כרמון היא מראשוני החוקרים את הסוציולוגיה של העיר בישראל, וכיום היא בכירת הפרופסורים בתחום זה. החוט המחבר את מחקריה הוא חתירה להבין את ההשפעה של תכנון עירוני ותוצריו על איכות החיים של תושבי הערים, ובחינה של אמצעים להגדלת התועלות מתכנון עירוני לתושבים במקומות מגוריהם, בעיקר תושבים מעוטי משאבים. מחקרה מצא ביטוי בהשתתפות ב"ישראל 2020 – תוכנית-אב לישראל בשנות האלפיים". כרמון עמדה בראש "החלופה החברתית", אחת מארבע החלופות שנותחו בדרך לקביעת "תמונת העתיד", החלופה שחרתה על דגל התוכנית את המטרה "איכות חיים לכל" והצביעה על אמצעים לתכנון דיור ושירותים מכלילים ובהישג יד לכל האוכלוסיות בכל אזורי הארץ., אותה גישה הנחתה את הסדנה הבינלאומית שכרמון כינסה בטכניון, בהשתתפות בכירי החוקרים הממקדים את עבודתם בשאלות חברתיות של תכנון עירוני; שני תריסרי אורחים מארצות הברית וממדינות אירופה יחד עם כתריסר עמיתים ישראלים עסקו בהיבטים תאורטיים ויישומיים של קידום צדק חברתי בפיתוח עירוני; את מסקנותיהם הם פרסמו בספר שערכה כרמון עם עמיתתה מאוניברסיטת הרווארד.
כרמון חיברה למעלה מ-200 יצירות כתובות: ספרים, מאמרים, מונוגרפיות, דו"חות מחקר ופרסומים אחרים. מרבית פרסומיה באנגלית.
כרמון מוכרת בישראל ומחוצה לה בזכות מחקריה בנושאי התחדשות עירונית ושיקום שכונות. כרמון השתמשה בתובנותיה לבניית מודל יישומי, שפורסם מחוץ לישראל כ"אסטרטגית הפניקס" לעדכון מלאי הדיור, ובישראל בשם "אסטרטגיה אורגנית" להתחדשות עירונית. כרמון ניהלה שני מחקרי הערכה מקיפים ורב-דיסציפלינריים של פרויקט שיקום השכונות, האחד התבסס על מחקר מקיף של עשרה חקרי מקרה, בעזרת שיטת מחקר "משולבת", והשני על ניתוחים סטטיסטיים של נתוני למ"ס מעשרות שכונות בקבוצות ניסוי וביקורת. הממצאים והמסקנות שפורסמו בספרות הבינלאומית הפכו את ניסוי השיקום הישראלי, אשר נבנה מצירופי תוכניות חברתיות ופיזיות, למודל שזוכה להתעניינות ולחיקוי במדינות אחרות. ניתוחיה של כרמון את ההיסטוריה של התחדשות עירונית בעולם המערבי הפכו את הטיפולוגיה שיצרה - שלושה "דורות" של אסטרטגיות לחידוש עירוני – למטבע לשון מקובלת בכנסים מדעיים בינלאומיים שעוסקים בהתחדשות עירונית ;
כן עוסקת כרמון במדיניות דיור מראשית ימיה כחוקרת; החל ממחקר הדוקטורט שהתייחס למדיניות פיזור האוכלוסייה באמצעות בניית שיכונים לעולים בשנותיה הראשונות של המדינה, דרך מחקר שהעריך את השגת מטרותיה של מדיניות הדיור הממשלתית במלאת 50 לישראל ומחקר על כשלים בפירעון משכנתאות בישראל, ועד מחקר ומאמר חדש שמנתח דיור בר-השגה בערים גלובליות (ניו יורק ולונדון).
בנוסף לכך, יחד עם עמיתים, פוסט-דוקטורנטים וסטודנטים לתארים שני ושלישי, כרמון עוסקת בנושאים ובמחקרים הבאים, רובם מחקרים ממומנים: דיור והתחדשות עירונית – הערכת אסטרטגיות להתחדשות מגורים עירוניים, מנקודת ראות של צדק חברתי (במימון הקרן הלאומית למדע - ISF); התחדשות עירונית בפריפריה הישראלית (במימון משרד הבינוי והשיכון); דיור בר-השגה בערים גלובליות: ניו יורק ולונדון כמקרי בוחן (במימון ליידי דייוויס); קואופרטיבים עירוניים בישראל; תכנון רגיש למים – מניקוז קונבנציונלי לניהול בר-קיימא של נגר עירוני (במימון קק"ל); הערכה של השגת מטרות של ניהול נגר עירוני בשטחים ציבוריים פתוחים (במימון קק"ל); חוסן עירוני – מדידת חוסן עירוני וחקר הגורמים המשפיעים עליו; אמצעים לחיזוק החוסן העירוני בערי ישראל; שינויים חברתיים בקהילות עירוניות וכפריות – מחאה חברתית ב-2011: מה הניע אנשים לצאת לרחובות בתל אביב ובניו יורק? סטודנטיפיקציה בקהילות פריפריאליות בישראל: יחסים חברתיים מרחביים בין סטודנטים במכללות ותושבים מקומיים.
פעילות ציבורית-מקצועית
בצד עבודה אקדמית, כרמון מילאה תפקידים אקדמיים וציבוריים רבים. בטכניון היא כיהנה כסגן דיקן לענייני מחקר ומוסמכים, עמדה בראש התוכנית לתארים גבוהים בתכנון ערים ואזורים והכניסה בה חידושים, ניהלה (בשתי תקופות) את המרכז לחקר העיר והאזור, שבמסגרתו נערכו וראו אור עשרות מחקרים פורצי דרך, והייתה חברה בוועדות כלל-טכניוניות מגוונות. היא כיהנה כנשיאת האגודה הסוציולוגית, העלתה אותה לראשונה על רשת האינטרנט ופיתחה בה את הקהילות המקצועיות, הממשיכות לשגשג. היא השתתפה ועמדה בראש ועדות של המועצה להשכלה גבוהה להעלאות לדרגות פרופסור במכללות. היא עמדה בראש ועדת התכנון של המועצה לישראל יפה והייתה חברת מזכירות באגודה לזכויות האזרח. השתתפה בוועדות מוניציפליות, שימשה כדירקטורית בחברה הכלכלית של חיפה, וייעצה (פרו-בונו) למלכ"רים בתחומי התמחותה. לעיתים מזומנות היא הוזמנה לוועדות כנסת, להשמיע דעת מומחה בנושאים תכנוניים, כמו גם בנושאי השכלה גבוהה ונשים באקדמיה. היא שימשה כנציגת ציבור בשתי ועדות שהקימה הממשלה: ועדת רוטקופף לבחינת המדיניות הקרקעית וניהול הקרקע המוכרזת כחקלאית בישראל (כשליש מאדמות המדינה), וועדת בן-אליעזר שהוקמה במלאת 100 שנה לתנועה הקיבוצית, כדי להמליץ על המשך הדרך מבחינה ארגונית ומשפטית, לנוכח "משבר הקיבוצים", הוועדה שיצרה את מושגי "הקיבוץ המתחדש" ו"הקיבוץ השיתופי".
סוקול סראטוב
סוקול (ברוסית: Сокол Саратов) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר סראטוב המשחק בליגה הרוסית הראשונה.
הקבוצה שיחקה בליגת העל הרוסית לאחר שהייתה לאלופת ליגת המשנה הרוסית בשנת 2000 ושיחקה בליגת העל הרוסית בעונת 2001/02 ובעונת 2002/03 אותה סיימה במקום האחרון.
רקע
אגודת הספורט "סוקול" סראטוב הוקמה במרץ 1913. לאחר מהפכת פברואר, האגודה פורקה וכך גם קבוצת הכדורגל ורק בשנות ה-30 הוקמה דינמו סראטוב כיורשת לקבוצת הכדורגל "סוקול".
סוקול סראטוב במתכונתה הנוכחית הוקמה מחדש ב-1962 על בסיס קבוצת לוקומוטיב סראטוב שהתקיימה בשנים (1956-1961) לאחר פירוקה של קבוצת דינמו סראטוב ב-1957 והחלפתה בקבוצת "אנרגיה" סראטוב.
סוקול סראטוב נחשבת ליורשת ישירה לאותן קבוצות כדורגל קודמות וכיום הקבוצה נחשבת לקבוצה הבכירה ביותר בעיר ובמחוז סראטוב.
קבוצת סוקול
סוקול סראטוב הוקמה כקבוצת "טרוד" ב-1962 והחל מ-1963 הקבוצה נושאת את שמה הנוכחי.
לאורך כל תקופת ברית המועצות, הקבוצה התמודדה בליגה השלישית ובעיקר בליגה הסובייטית השנייה כשהישג השיא שלה הוא ההעפלה לליגת המשנה הרוסית, לאחר שסיימה במקום השמיני בליגה הסובייטית השנייה בעונת 1991 ואז ברית המועצות פורקה והקבוצה עברה להתמודד בליגה הרוסית הראשונה. בגביע הסובייטי הקבוצה העפילה פעמיים רצופות לשמינית גמר הגביע (1968, 1969) כשהישגה הגדול ביותר הוא ההעפלה לחצי גמר הגביע בעונת 1967.
בשנות ה-90, הקבוצה התבססה בצמרת ליגת המשנה הרוסית ובשנת 2000 זכתה באליפות ליגת המשנה והעפילה לליגת העל הרוסית. בעונת הבכורה שלה בליגה היא סיימה במקום השמיני, אך עונה לאחר מכן נשרה בחזרה לליגה הראשונה, לאחר שסיימה במקום האחרון וכעבור 3 עונות נוספות נשרה לליגה השנייה ואחר כך הליגה השלישית, ולבסוף פורקה למשך עונה בודדת. ב-2006 הוקמה מחדש והחלה להתמודד בליגה השנייה ומאז היא מתמודדת בליגה הרוסית השנייה. הקבוצה העפילה פעמיים רצופות לרבע גמר הגביע הרוסי (2001/02, 2002/03),כשהישג השיא שלה הוא ההעפלה לחצי גמר הגביע בעונת 2000/01.
מאז הקמתה המחודשת ב-2006, הספונסר הראשי של הקבוצה הוא מפעל המתכות ОАО Завод металлоконструкций מהעיר אנגלס שבמחוז סראטוב.
בהתאם לתוצאות עונת 2013/14 הקבוצה עלתה לליגת משנה. ברם, בעונת 2016/2017 נשרה חזרה לליגה השנייה וחזרה לליגה הראשונה רק בתום עונת 2022/2023.
אצטדיון הקבוצה
מגרש הבית של הקבוצה הוא אצטדיון "לוקומוטיב" בעיר, שבו ממוקמים גם משרדי הקבוצה ועד 2010 היה האצטדיון לרכושה של חברת רכבות רוסיה ומאז 2010 הוא נמצא בבעלותה של ממשלת מחוז סראטוב. בעקבות שיפוץ שנעשה ב-1997 במלאת 200 שנה לפלך סראטוב, האצטדיון מכיל 15,500 מושבים.
בשנים 2008–2010 הקבוצה אירחה את משחקיה במגרש "טמפ" בעיר, שעבר שיפוץ מקיף בשנת 2007 ומכיל 1,252 מושבים ומשמש כיום כמגרש האימונים של הקבוצה.
הספרייה הלאומית של קזחסטן
הספרייה הלאומית של קזחסטן (בקזחית: Қазақстан Республикасының ұлттық кітапханасы) היא הספרייה הלאומית של רפובליקת קזחסטן, הממוקמת באלמטי.
היסטוריה
הספרייה נוסדה בשנת 1910 בהחלטת מועצת העיר ורני (כיום אלמטי). עשור לאחר מכן, בשנת 1920 הספרייה הפכה לספרייה ציבורית של המחוז. ב-1931 נשיאות מועצת הפועלים של קזחסטן החליטה להפוך את הספרייה לספריית המדינה של קזחסטן. בפברואר 1937 ציינו 100 שנה לפטירתו של אלכסנדר פושקין והוחלט להעניק את שמו לספרייה.
החל משנת 1992 הספרייה היא חברה בפדרציה הבינלאומית של ארגוני ספריות ומוסדות. בשנת 2020 על ידי נשיא קזחסטן הוחלט להעניק לספרייה מעמד של ספרייה לאומית.
המבנה בו ממוקמת הספרייה הבנה בשנת 1970 ובו שלוש קומות, ב-2019 שר התרבות והספורט של קזחסטן החליט להכריז על מבנה הספרייה כמבנה המיועד לשימור.
מבנה הספרייה מורכב מ-14 אולמות הקריאה, בהם ישנם 1,500 מקומות ישיבה.
יתמות
יתום הוא אדם שהוריו נפטרו. השימוש המקובל במושג זה מתייחס למי שהתייתם קודם שהגיע לבגרות, משום שזהו מצב חריג, העלול ליצור בעיות ליתום.
לפתרון הבעיות הכלכליות שיוצר מותו של ההורה נוהגים הורים רבים לערוך בחייהם ביטוח פנסיוני, המבטיח לילדיהם הכנסה חודשית עד הגעתם לבגרות. להורים רבים לא פחות אין ביטוח פנסיוני, מצב המעמיד את היתום בפני בעיות קיום שפתרונן מוטל על ההורה הנותר או על מדינת הרווחה.
היתמות בספרות
דמויות של ילדים יתומים נפוצות מאוד בספרות, בעיקר בספרי ילדים ובספרי פנטזיה. היעדר ההורים מאפשר דמויות עצמאיות החיות חיים מעניינים מלאי אירועים והרפתקאות, ללא מגבלות ופיקוח של הורים וללא התחייבויות למשפחה. הילדים חסרי ההורים חותרים ושואפים לגילויים של חיבה. הורים בדרך כלל הם בעלי ברית של ילדיהם ומושיטים להם עזרה בעת הצורך, היעדר הורים מגביר את הקשיים שהילדים נתקלים בהם. באופן מטאפורי היתומים יכולים לנסות להבין את עצמם על ידי מציאת שורשיהם המשפחתיים. לעיתים ההורים הם מיותרים לנושא העיקרי בסיפור, וכשהילד יתום פטור המחבר מלתאר את היחסים בינו לבין הוריו. אם הקשר בין ילד לאחד ההורים בסיפור הוא חשוב, מותו של ההורה השני מאפשר לסופר להתרכז בקשר יחיד. רבים מהיתומים בספרות הם חסרי בית ואסופים, סיפורם כולל חיפוש אחר הוריהם או קרובי משפחה אחרים.
דוגמאות ליתומים בספרות :
מחוזות לואיזיאנה
במדינת לואיזיאנה שבארצות הברית ישנם 64 מחוזות.
הגדול שבמחוזות לואיזיאנה הוא מחוז פלאקמיינס (6,291 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז מערב באטון רוז' (526 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז מזרח באטון רוז' (כ-440,171 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה, באטון רוז', נמצאת במחוז מזרח באטון רוז'.
רשימת המחוזות
הטבלה שלהלן ממוינת כברירת מחדל לפי גודל האוכלוסייה במחוז. לחיצה על החצים הקטנים בתא העליון של כל עמודה תמיין מחדש את הטבלה לפי פרמטרים אחרים.
סאבו (שחקן)
סאבו דגסטיר, המוכר יותר בשם סאבו (באנגלית: Sabu Dastagir), היה שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא הודי שהתפרסם בעיקר כנער בשנות ה-30 וה-40 בארצות הברית ובריטניה.
ביוגרפיה
הוא נולד בהודו בשם Selar Sabu. אביו היה מהוט בשירותו של מהרג'ה. בגיל 13 התגלה על ידי צוות חיפוש שנשלח על ידי המפיק אלכסנדר קורדה כדי למצוא שחקן לסרט "נער הפיל" לפי ספרו של רודיארד קיפלינג.
הוא הוטס לבריטניה ביחד עם אחיו, למד אנגלית והופיע בסרט בהצלחה. קורדה בחר בו בסרט "התוף" (1938) שגם הוא היה הצלחה גדולה.
ב-1940 עבר לארצות הברית ולוהק לתפקיד ראשי בסרט הגנב מבגדד וב-1942 לוהק לתפקיד "מוגלי" בסרט ספר הג'ונגל בבימויו של זולטאן קורדה.
הוא הוחתם בסרטי יוניברסל והופיע בסרטים: "לילות ערב" (1942), "פרא לבן" (1943) ו"אשת הקוברה" (1944).
ב-1949 שיחק בסרט "שירת הודו" שם הכיר את אשתו, השחקנית מרילין קופר ונולדו להם שני ילדים.
ב-1960 נקבע לכבודו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
סרטו האחרון היה "זהירות, נמר בעיר" לצידו של בריאן קית'. הוא מת מהתקף לב בגיל 39, לפני שהסרט יצא לאקרנים.
אנאבל סקולי
אנאבל סקולי (באנגלית: Annabel Scholey; נולדה ב-8 בינואר 1984) היא שחקנית אנגלייה. היא גילמה את לורן דרייק בסדרת הדרמה העל-טבעית "כמעט אנושיים" (2009), ושיחקה בתפקיד ראשי בדמות מאדי בסרט המוזיקלי "אהבה ביום שמש" (2014). סקולי שיחקה בתפקיד קונטסינה דה מדיצ'י בסדרה "מדיצ'י" בכיכובם של דסטין הופמן וריצ'רד מאדן (2016).
ביוגרפיה
סקולי נולדה בווייקפילד שבמערב יורקשייר. היא למדה משחק בבית הספר לדרמה של אוקספורד, וסיימה את הלימודים ב-2005.
סקולי מרבה להופיע על מסכי הקולנוע והטלוויזיה ועל במות התיאטרון. ביולי ואוגוסט 2013 הופיעה בהפקה מחודשת של המחזה "Passion Play" מאת פיטר ניקולס בתיאטרון הדוכס מיורק. עוד עבדה בתיאטרון המלכותי הלאומי בהפקה הקייצית של המחזה "אנטיגונה" בתפקיד איסמנה. ביוני 2011 גילמה סקולי את ליידי אן בהפקה של סם מנדס למחזה "ריצ'רד השלישי" בכיכובו של קווין ספייסי, שהועלתה בתיאטרון אולד ויק בלונדון, ובאקדמיה למוזיקה של ברוקלין בניו יורק. ב-2010 שיחקה סקולי בתפקיד הרמינה במחזה "חלום ליל קיץ" בתיאטרון The Rose בקינגסטון. בהמשך אותה שנה שיחקה בתפקיד ג'וליה במחזה "The Rivals" מאת שרידן, לצדם של פנלופה קית' ופיטר בולס, שהוצג בתיאטרון היימרקט בלונדון.
סקולי שיחקה בתפקיד ראשי של מישל "מידג'" לרנר בדרמה הקומית "Personal Affairs" של ערוץ BBC Three, לצדן של לורה אייקמן, רות נגה ומיימי מק'קוי.
ב-2006 השתתפה במיני-סדרה "ג'יין אייר", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם, בו גילמה את דיאנה ריברס. עוד הופיעה בתפקידי אורח בפרקים בסדרות "ג'ורג' ג'נטלי", "איסטאנדרס", "הולבי סיטי", ו"פוארו".
הופעותיה בתסכיתי רדיו כוללים את "All Passion Spent", "דרכה של זונה" (A Harlot's Progress) ו"תחת חורש חלב". ב-2011 דיבבה את דמותה של ג'יני ויזלי במשחק וידאו על פי הספר "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק שני|".
טוויסטר (סרט, 1996)
טוויסטר (באנגלית: Twister) הוא סרט של הבמאי יאן דה בונט מ-1996 בכיכובם של הלן האנט וביל פקסטון אשר חוקרים סופות טורנדו. את התסריט לסרט כתבו מייקל קרייטון ואן מארי מרטין.
תקציר העלילה
העלילה מתמקדת בזוג פרוד, ד"ר ג'ו ת'ורנטון-הארדינג (הלן האנט) וביל הארדינג (ביל פקסטון), אשר חקרו לאורך שנים רבות סופות טורנדו. בתחילת הסרט ביל מנסה למצוא את ג'ו ברחבי אוקלהומה על מנת שיוכל להתגרש ממנה ולהתחתן עם החברה החדשה שלו, הפסיכולוגית ד"ר מליסה ריבס (ג'מי גרץ).
כאשר הם נפגשים ביל מגלה שג'ו בנתה את "דורותי", מכשיר מיוחד שביל הגה במקור, אשר אמור לשחרר מאות חיישנים בלב סופת טורנדו על מנת ללמוד יותר על סופות טורנדו. בהמשך הוא גם נתקל ב ד"ר ג'ונאס מילר (קארי אלווס), מטאורולוג זחוח אשר יצר מכשיר כמעט זהה ל"דורותי". בעקבות כך ביל מחליט לסייע לג'ו לוודא שדורותי תופעל בלב סערת טורנדו לפני שמילר יספיק לקחת קרדיט על הרעיון של ביל. הצוות של ג'ו רודף אחרי סופות טורנדו, ובכל פעם מנסה להעמיד את דורותי, במסלול שהטורנדו יעבור דרכו. זהו מרדף מסוכן, והצוות מסתכן פעמים רבות. כולם, מלבד מליסה מוצאים את האתגר מספק. המרדף אחרי הסופות מזכיר לביל עד כמה התגעגע לעבודה מסוג זה, והוא מליסה נפרדים. נחושים להבין יותר את המנגנונים שיוצרים את הסופות, ובכך ליצור מערכות אזהרה טובות יותר הזוג ממשיך לרדוף אחרי סופות גדולות וחזקות יותר. השניים מוותרים על היוקרה שבבניית דורותי, ומנסים לעזור לג'ונאס להפעיל את המכשיר, כאשר זה נראה שיקדים אותם. אך ג'ונאס דוחה את עצתם ונכשל. לבסוף הזוג מצליח להפעיל את דורותי, והם מצליחים לשרוד את סופת הטורנדו שעברה אותם.
אדולף קטלה
לַמְבֶּר אדולף ז'אק קֶטֶלֶה  (בצרפתית: Lambert Adolphe Jacques Quetelet; 22 בפברואר 1796 - 17 בפברואר 1874) היה סטטיסטיקאי בלגי, מתמטיקאי, אסטרונום וסוציולוג. ממציא מדד מסת הגוף (BMI). ייסד וניהל את מצפה הכוכבים בבריסל, בלגיה. השפיע רבות על הכנסת שיטות סטטיסטיות והסתברות למדעי החברה.
ביוגרפיה
אדולף נולד בגנט (שבאותם ימים הייתה חלק מן הרפובליקה הצרפתית הראשונה). אביו, פרנסואה-אוגוסטין-ז'אק-אנרי קטלה היה צרפתי, ואמו - אן פרנסואז ואנדרולדה - פלמית. האב, שנולד בהָם שבחבל פיקרדי, היה בעל אופי הרפתקני שהביאו לחצות את תעלת למאנש, להתאזרח בבריטניה ולמצוא משרת מזכיר אצל אציל סקוטי, הלורד קאהר (Lord Caher). בתפקיד זה, הוא תייר עם מעסיקו באירופה ובמיוחד באיטליה. לאחר עשור שנים במשרה זו, בגיל 31 לערך, התיישב בגנט והועסק על ידי העירייה. אדולף, החמישי מתשעת ילדיו (שחלקם נפטרו), נולד שם. כשהיה אדולף בן שבע אביו נפטר.
אדולף המשיך את לימודיו התיכוניים ב"תיכון גנט" ובגיל 19, אף החל ללמד שם מתמטיקה. באותה תקופה התעניין גם באומנויות, צייר וכתב שירה. ארבע שנים אחר-כך, בשנת 1819, עבר ל"אתנאום" (Athenaeum), בית ספר תיכון ברמה גבוהה בבריסל. באותה שנה קיבל דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת גנט לאחר שהשלים את עבודת התזה שלו "על תכונות חדשות של מרחק מוקד ומספר עקומות אחרות" שעשתה שימוש בגאומטריה של חתכי חרוט.
זמן קצר אחר-כך, פנה קטלה לפקידי ממשל ותורמים פרטיים במטרה לשכנעם לבנות מצפה כוכבים בבריסל. ב-1820 הוא נעשה חבר באקדמיה המלכותית לאמנויות בבריטניה ומרצה בבית הספר הצבאי הבלגי. ב-1823 ביקר במצפה הכוכבים בפריז, שם פגש את אראגו ואָלֶקְסִי בּוּבָאר (Alexis Bouvard). הוא הושפע מלפלס, פואסון ופורייה. עם פורייה הוא למד סטטיסטיקה שתהפוך למדע בזכות עבודתו.
ב-1824 התחתן קטלה עם סֶסיל קוּרְטֶה מבריסל, שהוריה היו פעילים בחיי המדע והאמנות בעיר. אביה היה הכירורג פרנסואה-אנטואן קורטה. ב-1825 נעשה קורספונדנט של המכון המלכותי בהולנד וב-1827 - חבר בו. ב-1826 פרסם נייר עבודה אודות שיעורי הלידה והתמותה בבריסל, ודחף לקיום מפקד עם שיצא לפועל ב-1828. בשנה זו מונה לאסטרונום המנהל את מצפה הכוכבים של העיר (שבנייתו תסתיים ב-1832). בזמן המהפכה הבלגית ב-1830, נסע לאיטליה וביקר שם מצפי כוכבים. ב-1834 התקבל כחבר באקדמיה המלכותית הבלגית ושימש כמזכירה (perpetual secretary) עד 1874. בהמשך היה חבר באקדמיה המלכותית ההולנדית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
קטלה ייסד מספר עיתונים, ביניהם ב-1837 את Transactions of the Statistical Society of London. כמו כן הקים מספר חברות אקדמיות לסטטיסטיקה והתעניין במיוחד ביצירת שיתופי-פעולה בינלאומיים בין סטטיסטיקאים.
ב-1853 ארגן וישב בראש הקונגרס הבינלאומי הראשון לסטטיסטיקה שהתקיים בבריסל. באותה שנה השתתף בכנס הימי הבינלאומי הראשון, גם הוא בבריסל, שנועד להקל על חילופי נתונים מטאורולוגים. שיתוף פעולה זה יביא ב-1873 להקמת הארגון המטאורולוגי הבינלאומי.
ב-1855 סבל קטלה משבץ שפגע בפעילותו המדעית אך לא סיימהּ. הוא נפטר בבריסל ב-17 בפברואר 1874 ונקבר בבית הקברות של בריסל.
עבודתו
עבודתו המדעית כללה מגוון רחב של ענפי מדע שונים: מטאורולוגיה, אסטרונומיה, מתמטיקה, סטטיסטיקה, דמוגרפיה, סוציולוגיה, קרימינולוגיה והיסטוריה של המדע. הוא תרם רבות להתפתחות המדע וכתב גם חיבורים לקהל הרחב. הקים את מצפה הכוכבים המלכותי של בלגיה בבריסל בו חקר מטרי מטאורים והשתתף בייסוד מספר חברות סטטיסטיקה לאומיות ועיתונים מדעיים. הוא עמד בראש הקונגרסים הראשונים לסטטיסטיקה. קטלה היה ליברל ויצא כנגד הכמורה אך לא היה אתאיסט או מטריאליסט.
הוא אסף וניתח נתונים סטטיסטיים אודות פשע, תמותה ונושאים אחרים ושיפר שיטות מפקד אוכלוסין למען הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה עד המהפכה הבלגית ב-1830 ולאחריה למען בלגיה.
הוא פיתח שיטות לתצפית סימולטנית ממקומות שונים באירופה של תופעות אסטרונומיות, מטאורולוגיות וגאודזיות.
פיזיקה חברתית
באותה עת ההסתברות הייתה מדע חדש שנעשה בו שימוש בעיקר באסטרונומיה. קטלה היה בין הראשונים שניסה ליישם את ההסתברות במדעי החברה וקרא לתוכניתו "פיזיקה חברתית". הוא היה מודע למורכבות העצומה של תופעות חברתיות ולמשתנים הרבים שהיה צריך למדוד. מטרתו הייתה להבין את חוקי הסטטיסטיקה המתבטאים בשיעורי הפשע, הנישואין או ההתאבדויות. הוא רצה להסביר את ערכם המספרי של הנתונים על ידי גורמים חברתיים.
ספרו המשפיע ביותר היה "על האדם והתפתחות יכולותיו, או חיבור אודות פיזיקה חברתית" שפורסם בצרפתית ב-1835 ותורגם לאנגלית. בספר זה הוא משרטט את תחומיה של הפיזיקה החברתית ומתאר את המושג שטבע "אדם ממוצע" (בצרפתית: l'homme moyen ובאנגלית: the average man). ה"אדם הממוצע" מאופיין בערכים ממוצעים המתקבלים ממדידת משתנים שונים ושניתן לשרטטם בעקומת פעמון. הוא אסף נתונים אודות מספר רב של משתנים כאלה. מחקריו על פעולות רצוניות כמו פשע הראו שיש להן קבועים מספריים בהתאם לקבוצות גיל ומין.
מחקרים רבים ב"סטטיסטיקה מוסרית" ("moral statistics") שנוצרו כתוצאה מכך עוררו מחלוקת עזה בקרב העוסקים במדעים חברתיים במאה ה-19, בין המצדדים בהיות האדם בעל רצון חופשי, לבין הגורסים שקיים דטרמיניזם חברתי.
כאשר אוגוסט קונט, שהיה הראשון שהשתמש במונח 'פיזיקה חברתית', גילה שקטלה משתמש באותו מושג, הוא החל להשתמש במונח חדש שטבע, סוציולוגיה, משום שלא הסכים לגישתו הסטטיסטית של קטלה. לרעיונותיו של קטלה הייתה השפעה על הסוציולוג הצרפתי אמיל דורקהיים וספרו "חוקים לשיטה הסוציולוגית".
קרימינולוגיה
קטלה השפיע רבות על הקרימינולוגיה. ביחד עם אנדרה-מישל גֶרִי, הוא עזר להקים אסכולה קרטוגרפית ואסכולה פוזיטיביסטית בקרימינלוגיה, שעשו שימוש רב בטכניקות סטטיסטיות. דרך אנליזה סטטיסטית, נוכח קטלה לדעת שקיימים קשרים בין פשע לגורמים חברתיים. בין ממצאיו היו קשרים חזקים בין גיל לפשע, כמו גם בין מגדר לפשע. גורמים נוספים המשפיעים על שיעור הפשע כללו: אקלים, עוני, חינוך וצריכת אלכוהול. את ממצאיו פרסם בספר "על התפתחות הנטייה לפשע".
פסיכולוגיה
קטלה יסד את הגישה הדיפרנציאלית בפסיכולוגיה. גישה זו בודקת את השוני בהתנהגות בין אדם לחברו ושואפת להכיר את התהליכים שבבסיס שוני זה. יחד עם פרנסיס גלטון, הראה קטלה שברוב המקרים השוני במאפיין התנהגותי מסוים מתפלג לפי עקומת פעמון. המאפיין הנמדד תואר כשילוב מספר רב של גורמים פשוטים שמתפלגים באוכלוסייה לפי חוקי ההסתברות.
אנתרופומטריה
קטלה המציא את ה-BMI (או Quetelet index) המראה את היחס האידיאלי בין גובה למשקל. מדד זה, עם שינויים קלים, מקובל עד היום ומשמש בפיתוח מוצרים רבים המיועדים לצרכן.
פרסים ואותות הוקרה
מינויים באקדמיות המלכותיות: בלגיה, הולנד, שוודיה, סקוטלנד (1835), בריטניה (1839).
האסטרואיד (Queteleta 1239 (1932 CB נקרא על שמו. כיאה לאדם שעסק במספרים, מספרו הקטלוגי של האסטרואיד מורכב מספרות השנה בה התגלה.
המכתש הירחי Quetelet נקרא על שמו.
חוות סג'רה
חוות סג'רה הייתה חווה חקלאית שהיוותה פרק בתולדות ההתיישבות הציונית בארץ ישראל. היא נמצאת כיום בתחומה של "חוות השומר" בגליל התחתון, סמוך למחלף גולני, ואדמותיה משמשות יישובים שונים, בעיקר את המושבה אילניה.
הקמה
ב-1890 רכשה קבוצת יהודים ארץ-ישראלים מראשון לציון ומירושלים מקצת מאדמות הכפר הערבי א-שג'רה, אולם התיישבותם לא צלחה והם עזבו את המקום. 17 אלף דונם מאדמות סג'רה נרכשו מהם בידי יק"א בשנת 1899. מטרתה של חברת יק"א הייתה להקים במקום את המרכז האזורי להכשרה חקלאית לעולים בני העלייה השנייה ומרכז שירותים למתיישבי הגליל. מנהל החווה הראשון, חיים מרגליות קלווריסקי, השתמש במבנה ח'אן קיים כבסיס להקמת החווה.
ב-1900 התחילה העבודה בחווה. בשנת 1902 הוקמה על חלק מאדמות החווה החקלאית המושבה אילניה. משנת 1905 הגיעו למקום פועלים חקלאיים מיהודה, בהם גם דוד בן-גוריון.
בתחילת קיומו של היישוב השמירה הייתה מופקדת בידי הצ'רקסים. תקופה מסוימת גורקוז דאות היה אחראי על גיוסם. הארגון "בר גיורא", שהוקם כדי להעביר את השמירה על ההתיישבות העברית לידי יהודים, נטל לעצמו כמשימה ראשונה, בשנת 1907, את כיבוש השמירה על הקולקטיב בחוות סג'רה מידי השומרים הצ'רקסים, אחרי ששומר צ'רקסי נתפס ישן בשמירה. משימה זאת הצליחה, וחוות סג'רה הפכה גם למרכז הארגון.
באותה שנה נוסדה בחוות סג'רה הסתדרות החורש במטרה לאגד את כל פועלי הגליל במושבות ובחוות הלאומיות, וכן נוסדה הצרכנייה הקואופרטיבית הראשונה - "אחיסמך".
הקולקטיב החקלאי
ב-1908 נוסד בחווה הקולקטיב החקלאי. הקולקטיב הוקם ביוזמתה של מניה וילבושביץ, בהשפעת רעיונות קולקטיביים שספגה מתורתו של טולסטוי והפנימה כאשר הכשירה עצמה לעלייה בקומונה במינסק וכאשר ביקרה אצל ה"דוחובורים" יוצאי רוסיה בקנדה. הגרעין המייסד מנה 10 פועלים חקלאיים שעברו מיהודה לגליל. הקולקטיב קיבל 1,000 דונם מאדמות החווה לגידולי פלחה בתנאי אריסות. בנוסף, קיבל הקולקטיב לעיבוד ממנהל החווה, אליהו קראוזה, חלק מהענפים החקלאיים של החווה עצמה. הפועלים ניהלו את עצמם והיו אחראים בעצמם על קיום המשק, ובכך היו הגרעין הידוע הראשון להתיישבות השיתופית היהודית בארץ ישראל. היה זה הקולקטיב החקלאי הראשון בארץ ישראל.
את מנהלי הקולקטיב בחרו חבריו באופן שוויוני. המנהלים קיבלו שכר זהה לשאר החברים ועבדו ככולם. הצלחת הקולקטיב השפיעה על ארתור רופין לתמוך בהקמת הקומונה באום ג'וני.
לגיון העבודה
באותה שנה הקימה חנה מייזל שוחט יחד עם קבוצת בחורות קבוצת עבודה של בחורות במטרה לטפח חלקת אדמה בשטח החווה. הירקות והפרחים שהניבה החלקה תוך זמן קצר הוכיחו כי ביכולתן לגדל גידולים חקלאיים ולהיות פרודוקטיביות וחיוניות למשק. הניסיון המוצלח של מייזל עם הבחורות בסג'רה עודד אותה להקים את חוות העלמות.
החווה הביאה על חברת יק"א הפסדים כספיים אשר גרמו לה למכור את החווה ל"אגודת נטעים". בקיץ 1913 נחתם בראשי פרקים חוזה בין יק"א ואגודת נטעים למכירת 7910 דונם, אשר כמחציתם היו נטועים שקד מצוי, זיתים ואקליפטוסים, ביחד עם מבני החווה. נטעים ביקשה להקצות חלק מהשטח להרחבת המושבה ובשאר להקים מטעים שימכרו לרוכשים פרטיים. כבר בסוף שנת 1913 החל לפעול מרכז הנטיעות של נטעים בסג'רה. בתחילת העבודה הועסקו על ידי נטעים 40 פועלים יהודים ועשרה ערבים ובהמשך עלה מספר הפועלים היהודים ל-67 ומספר הפועלים הערבים ל-15. בתחילת 1914 דרשו פועלי העלייה השנייה, בגלל המצב הביטחוני באזור הגליל התחתון שהאגודה תעסיק יהודים בלבד ובעקבות סירוב האגודה הכריזו על שביתת פועלים. מצד ההנהלה עלו טענות שהפועלים השובתים השחיתו ציוד של החברה, איימו על מנהל החווה ואף הכו את אחד המשגיחים, טענות שהוכחשו על ידי הפועלים. השביתה לא הצליחה לשנות את מדיניות החברה, ולכן רובם עזבו.
באוקטובר 1914 נחתם החוזה הסופי. מטעם נטעים ניהל את המשק המעורב בחווה האגרונום אוריה פלדמן. במהלך מלחמת העולם הראשונה החווה ננטשה.
ב-1944 רכשה הקרן הקיימת לישראל את החווה. בשנת 1956 הוקם במקום מוסד חינוכי בשם "חוות השומר" שהפך בשנות ה-80 לבסיס צבאי.
יוליאנוס קונסטנטיוס
יוליוס קונסטנטיוס (מת בספטמבר 337) היה ממשפחת המלוכה הרומאית ובן לשושלת של קונסטנטינוס הגדול.
ביוגרפיה
יוליוס קונסטנטינוס נישא בתאריך לא ידוע לאשה בשם גאלה להם נולדו 2 בנים ובת. הבן הבכור ששמו לא ידוע נרצח בשנת 337 ביחד עם יוליוס קונסטנטינוס. בנו השני קונסטנטיוס גאלוס שנולד בשנת 325 בעיר מאסה מריטימה שבאיטליה ושימש כקיסר תחת שלטונו של קונסטנטיוס השני משנת 350 על להוצאתו להורג בשנת 354.
לאחר מותה של גאלה התחתן יוליאנוס קונסטנטיוס עם אשה ממוצא יווני בשם בסילינה, ביתו של מושל מצרים. לזוג נולד בשנת 331 או 332 בן, פלאוויוס קלאודיוס יוליאנוס שבשנת 361 עלה לשלטון כאוגוסטוס של האימפריה הרומית וזכה לשם יוליאנוס הכופר. בסיליאנה מתה חודשים מספר לאחר הלידה. בשנת 335 מינה האוגוסטוס קונסטנטינוס את אחיו למחצה, יוליאנוס קונסטנטיוס לקונסול אך בשנת בשנת 337 נפטר קונסטנטינוס הגדול, עם מותו, ערכו בניו ויורשיו - קונסטנטיוס השני, קונסטנטינוס השני וקונסטנס - טיהור מהיר ואכזרי בקרב בני המשפחה ובטיהור נרצח גם יוליאנוס קונסטנטיוס. בניו, גאלוס ויוליאנוס נותרו בחיים ככל הנראה גילם הצעיר של הניצולים ומעמדם השולי בהיררכית הכוח הרומאית מנעו את הצורך להוציאם להורג.
Almost Cut My Hair
" Almost Cut My Hair " (בעברית: "כמעט גזרתי את שערי") הוא שיר של קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג, שיצא במקור באלבום "Déjà Vu" של הלהקה משנת 1970. הוא הוקלט באולפני וולי היידר שבסן פרנסיסקו ב-9 בינואר 1970. השיר נחשב לאחד משירי הלהקה החשובים.
רקע כללי
השיר מתאר דילמה אמיתית שעימה התמודדו היפים רבים: האם לקצר את שערם לאורך פרקטי יותר, או להשאיר אותו ארוך כסמל למרד. הוא נכתב על ידי דייוויד קרוסבי, וכולל שירת סולו של קרוסבי, כאשר שאר חברי הלהקה מצטרפים רק בנגינה ולא בליווי קולי הרמוני, כפי שנהגו ברבים משיריה האחרים של הלהקה דבר שהיווה את אחד ממאפייניה הבולטים של הרביעייה. בניגוד לרוב הרצועות ב-"Deja Vu", הרביעייה ונגני האולפן שלה, דאלאס טיילור (תופים) וגרג ריבס (בס), הקליטו את השיר כשכולם באותו מקום ובאותו זמן.
למרות שהרעיון של שיער ארוך כ"דגל פריקיות" ("freak flag" במילות השיר) הופיע קודם לכן, למשל בשירו של ג'ימי הנדריקס משנת 1967 " If 6 Was 9 ", נחשב השיר של קרוסבי כזה שהביא לפופולריות הרעיון של שיער ארוך כסמל מכוון ונראה לעין של הנושא אותו, של השתייכות לתרבות הנגד, והתנגדות לערכי הממסד. השיר מזכיר את נושא ה"פרנויה" של הזמר בראותו את המשטרה; ג'יימס פרון כותב ש"יותר מכל שיר אחר של התקופה כולה", הוא "משקף את המידה שבה הפילוג בחברה האמריקאית... עלה לנקודת רתיחה של אלימות וטרור".
השיר הפך לאחד משירי המפתח של קרוסבי, ו"כנראה השיר הפוליטי החשוב ביותר שלו". קרוסבי עצמו הצהיר "היה זה המלל הבוסרי ביותר שכתבתי אי פעם ולבטח אין כאן שירה גדולה אבל יש למילים השפעה רגשית, בזה אין ספק".
מבחינה מוזיקלית, מייצג השיר את הקו החשמלי והקשה יותר של הלהקה עם ריף פתיחה בולט של גיטרה חשמלית בביצועו של ניל יאנג ועם גשר מוזיקלי אינסטרומנטלי שכולל "שיחה" של שלוש הגיטרות החשמליות של קרוסבי, סטילס ויאנג. בתחילה השיר נכתב ובוצע על ידי קרוסבי בליווי גיטרה אקוסטית ובאופי איטי ומהורהר. השיר נראה לסטילס רך מדי, אך לאחר העיבוד המוזיקלי החשמלי שהוביל ניל יאנג אושר השיר על ידי חברי הלהקה.
התוכנית המאוישת המסחרית
התוכנית המאוישת המסחרית (באנגלית: The Commercial Crew Program; בראשי תיבות: CCP) היא תוכנית חלל מאוישת של נאס"א בשיתוף חברות האווירונאוטיקה בואינג ו-SpaceX. ייעוד התוכנית הוא לשאת אסטרונאוטים אל ומתחנת החלל הבינלאומית ולסייע בהחלפת צוותי התחנה. בתוכנית נעשה שימוש בשתי חלליות; הסטארליינר של בואינג והדרגון 2 של SpaceX. בתוכנית זו, בניגוד לתוכניות מאוישות בעבר ולראשונה בהיסטוריה, אלו הן חברות פרטיות אשר מנהלות בעצמן שיגורי טיסות חלל מסלוליות מאוישות. תוכנית זו באה לאחר כמעט עשור בו הייתה תלויה נאס"א בתוכנית סויוז הרוסית על מנת לשלוח אסטרונאוטים אמריקאים אל תחנת החלל הבינלאומית עקב סיומה של תוכנית מעבורות החלל בשנת 2011. כל משימה בתוכנית המאוישת המסחרית תישא ארבעה אסטרונאוטים אל תחנת החלל הבינלאומית על סיפון הסטארליינר או הדרגון 2, עם אופציה לאסטרונאוט חמישי. חלליות הדרגון 2 משוגרות על משגר הפאלקון 9 וחוזרות לכדור הארץ בצניחה במימי האוקיינוס האטלנטי. חלליות הסטארליינר משוגרות על משגר האטלס 5 ונוחתות על אדמת מערב ארצות הברית בעזרת מצנחים וכריות אוויר. המשימה המבצעית הראשונה של SpaceX שוגרה ב-16 בנובמבר 2020 והמשימה המבצעית הראשונה של בואינג מתוכננת לשנת 2022.
פיתוח התוכנית המאוישת המסחרית החל בשנת 2010, אז נאס"א העניקה מימון למספר חברות אווירונאוטיקה וטכנולוגיה למטרת פיתוח חלליות מאוישות שיישאו אסטרונאוטים אל ומתחנת החלל הבינלאומית ואשר תהליך שיגורן יופעל על ידי אותן החברות עבור נאס"א. באמצע שנות האלפיים, לקראת סיומה של תוכנית מעבורות החלל ועם הקמת תוכנית קונסטליישן, נאס"א חיפשה אלטרנטיבה למעבורות החלל והחליטה כי החללית אוריון, בין שאר משימותיה אל הירח, תחליף בין היתר גם את מעבורות החלל בטיסות לתחנת החלל הבינלאומית. עם ביטול תוכנית קונסטליישן בשנת 2010 הוחלט לבסוף כי אוריון תוקצה למשימות אל החלל העמוק בלבד בעוד שעבור טיסות אל תחנת החלל הבינלאומית ויעדים אחרים במסלול הלווייני הנמוך, יפותחו חלליות חדשות במסגרת התוכנית המאוישת המסחרית. תהליך המסחור נועד להוזיל עלויות ולעודד חברות אווירונאוטיקה לבצע טיסות אל תחנת החלל הבינלאומית עבור נאס"א ולאפשר לסוכנות החלל האמריקאית להתמקד במשימות אל מעבר למסלול הלווייני הנמוך ואל החלל העמוק. בספטמבר 2014 לאחר מספר שנים של תכנון ופיתוח על ידי מספר חברות, הוחלט כי בואינג ו-SpaceX הן אלו שנבחרו להטיס אסטרונאוטים אל תחנת החלל הבינלאומית. המשימות המבצעיות הראשונות בתוכנית תוכננו להתחיל בשנת 2017, אך בעקבות עיקובים בבדיקות, בעיצוב, ובמבצעיות של החלליות והמשגרים, המשימות המבצעיות נדחו ל-2020 ו-2021. טיסת הניסוי המאוישת הראשונה של הדרגון 2 שוגרה במאי 2020 וטיסת הניסוי המאוישת של הסטארליינר מתוכננת לשיגור ב-2022. לאחר טיסות הניסוי, יחלו החברות בטיסות מבצעיות.
רקע
לאחר שנים שהגישה לטיסות לחלל הייתה נחלתם של נאס"א, בסוכנות הסיקו כי מעורבות של השוק החופשי ושל חברות פרטיות, תהיה חיונית לתחרות והורדת עלויות בתעשיית החלל היקרה ותאפשר לנאס"א להימנע מבירוקרטיה עם הממשל. כבר בשנות התשעים החלה נאס"א לממן חברות שונות כחלק מתוכניות פיתוח ומחקר בתחום מסחור החלל ובשנת 2006 הקימה את תוכנית COTS במטרה לשכור חברות פרטיות שיהיו אחראיות על שיגורי מטען וציוד אל תחנת החלל הבינלאומית. לאחר מספר פעמים בהם שונו או בוטלו תוכניות של נאס"א בעקבות כניסת ממשל חדש לתפקיד ובעיקר לאחר ביטול תוכנית קונסטליישן בשנת 2010, בנאס"א התגבשה המסקנה כי לא יוכלו להמשיך להיות תלויים בהחלטות ממשלתיות שעשויות להשתנות בזמן קצר והקימו באותה השנה את התוכנית המאוישת המסחרית שמטרתה הייתה לממן חברות אווירונאוטיקה וטכנולוגיה שונות כדי לפתח חלליות מאוישות ושירותי חלל מסחריים אותן נאס"א תוכל לשכור.
פיתוח
במסגרת תוכנית קונסטליישן פותחה החללית אוריון שנועדה לשרת את נאס"א בטיסות אל הירח וכמו כן בטיסות לתחנת החלל הבינלאומית במקום מעבורות החלל שעמדו לצאת משירות. לאחר ביטולה של תוכנית קונסטליישן בשנת 2010 הוחלט כי אוריון תוקצה למשימות אל החלל העמוק בלבד בעוד שעבור טיסות אל תחנת החלל הבינלאומית ויעדים אחרים במסלול הלווייני הנמוך, יפותחו חלליות חדשות במסגרת התוכנית המאוישת המסחרית שהוקמה באותה השנה.
מענקי פיתוח
בפברואר 2010, כחלק מהשלב הראשון של המכרז לפיתוח החלליות, נאס"א התמקדה במימון חברות שונות במטרה לפתח קונספטים לחלליות וחלקים הכרחיים בשיגור כגון מערכת מילוט ומכל לחץ. השלב השני של המכרז שהחל באפריל 2011, התמקד בהצעות שונות לחלליות מאוישות שיטיסו אסטרונאוטים של נאס"א אל תחנת החלל הבינלאומית. במסגרת שלב זה, מספר חברות קיבלו מימון לפיתוח החלליות שהוצעו; בלו אוריג'ין קיבלה 22 מיליון דולר, SpaceX קיבלה 75 מיליון דולר עבור פיתוח הדרגון 2, תאגיד סיירה נבאדה קיבל 80 מיליון דולר עבור פיתוח הדרים צ'ייסר ובואינג קיבלה 92.3 מיליון דולר עבור פיתוח הסטארליינר. SpaceX בניגוד לשאר החברות החזיקה כבר אז בחללית המטען דרגון, חללית לא מאוישת שנשאה מטען אל תחנת החלל הבינלאומית. ב-3 באוגוסט 2012, בשלב השלישי של המכרז, הרשימה הצטמצמה לשלוש חברות אחרונות שימשיכו לקבל מימון; תאגיד סיירה נבאדה קיבל 212.5 מיליון דולר נוספים לפיתוח הדרים צ'ייסר, SpaceX קיבלה 440 מיליון דולר נוספים לפיתוח הדרגון 2 ובואינג קיבלה 460 מיליון דולר נוספים לפיתוח הסטארליינר. התכנון בשלב השלישי היה להתחיל טיסות מאוישות אל תחנת החלל הבינלאומית בתוך חמש שנים.
בדצמבר 2012, כחלק מהשלב הרביעי של המכרז, הוענק לכל אחת משלוש החברות בתחרות מימון נוסף בסך 10 מיליון דולר עבור פיתוח ובדיקות כדי לעמוד בדרישות הבטיחות של נאס"א לטיסות מאוישות. ביולי 2013, בשלב החמישי והאחרון במכרז, נאס"א הסמיכה את החברות להפעיל טיסות מאוישות אל תחנת החלל הבינלאומית. ב-16 בספטמבר 2014 הסתיים השלב החמישי במכרז ונאס"א החליטה כי החברות שבסופו של דבר יקבלו מימון מלא לפיתוח החלליות ויטיסו אסטרונאוטים אל תחנת החלל הבינלאומית הן SpaceX שתקבל מימון של 2.6 מיליארד דולר לפיתוח חללית הדרגון 2 ובואינג שתקבל 4.2 מיליארד דולר לפיתוח חללית הסטארליינר. בתאגיד סיירה נבאדה, שחדל לקבל מימון על פיתוח הדרים צ'ייסר, נקטו בפעולות משפטיות נגד החלטת נאס"א, אך ללא הועיל. בשנת 2016 החליטה נאס"א לבחור בדרים צ'ייסר עבור טיסות מטען לא מאוישות אל תחנת החלל הבינלאומית.
פיתוח לאחר הבחירה
בעוד שהטיסות המאוישות הראשונות כחלק מהתכנית המאוישת המסחרית תוכננו לצאת לדרך בסוף שנת 2017, חברת בואינג הודיעה במאי 2016 כי הטיסה המאוישת הראשונה שלה תידחה לשנת 2018 עקב בעיות הקשורות למשגר האטלס 5, אותו המשגר שיישגר את חללית הסטארליינר. בדצמבר 2016 חברת SpaceX הודיעה כי גם הטיסה המאוישת הראשונה שלה תידחה לשנת 2018, עקב פיצוץ משגר הפאלקון 9 בזמן בדיקות לפני שיגור הלוויין הישראלי עמוס 6. במהלך תקופה זו, נאס"א המשיכה לשכור שירותי שיגור רוסיים כחלק מתוכנית סויוז על מנת לשגר אסטרונאוטים אמריקאים אל תחנת החלל הבינלאומית. באוגוסט 2018, נאס"א הודיעה על בחירת האסטרונאוטים שיחנכו את חלליות הסטארליינר והדרגון 2 בטיסות הבכורה. חודשיים לאחר מכן, נאס"א הודיעה על דחיית טיסות הבכורה של שתי החלליות לשנת 2019. במרץ 2019, במשימת SpaceX Demo-1, שוגרה חללית דרגון 2 לא מאוישת אשר עגנה בהצלחה בתחנת החלל הבינלאומית וחזרה לכדור הארץ שישה ימים לאחר שיגורה. קצת יותר מחודש לאחר שיגורה, אותה החללית התפוצצה במהלך בדיקות הצתת מנועים סטטית, מה שגרם לעיכובים נוספים בדרך לטיסת בכורה מאוישת. בדצמבר 2019, שוגרה משימת Boeing Orbital Flight Test במטרה לבחון את חללית הסטארליינר בעת עגינתה אל תחנת החלל הבינלאומית וחזרתה לכדור הארץ. החללית שוגרה בהצלחה אך 31 דקות אל תוך משימתה, בזמן שנכנסה למסלול סביב כדור הארץ, טעות בשעון המחשב בחללית הפעילה את המנועים מוקדם מידיי והכניסה את החללית למסלול שגוי שלא אפשר לה להגיע אל תחנת החלל הבינלאומית. החללית נאלצה לחזור לכדור הארץ מוקדם מידיי מבלי שהשלימה את משימתה.
בינואר 2020, ביצעה SpaceX בדיקת ביטול בעת שיגור (In-Flight Abort Test), מטרת בדיקה זו הייתה לבצע הפרדה של הדרגון ממשגר הפאלקון 9 כדקה לאחר השיגור על מנת לבחון את יכולת מערכת המילוט במקרה חירום. הבדיקה עברה בהצלחה כאשר הדרגון השתמשה במנועי הסופר-דראקו כדי להרחיק עצמה מהמשגר אחרי תקלה מתוכננת. החללית נחתה בהצלחה באוקיינוס האטלנטי בסמוך לחופי פלורידה. במאי 2020 שוגרה בהצלחה משימת SpaceX Demo-2, טיסת ניסוי והמשימה המאוישת הראשונה של חללית הדרגון 2. צוות המשימה, מפקד החללית דאגלס (דאג) הארלי ומפקד מבצעים משותף רוברט (בוב) בנקן, ותיקי תוכנית מעבורות החלל, שוגרו אל תחנת החלל הבינלאומית. המשימה בחנה את יכולותיה של הדרגון בכניסה למסלול סביב כדור הארץ, את יכולת העגינה האוטונומית שלה אל תחנת החלל הבינלאומית ואת חזרתה בשלום לכדור הארץ וצניחתה במימי האוקיינוס. בעקבות בעיות בטיסת הניסוי הלא מאוישת של הסטארליינר, טיסת הניסוי המאוישת מתוכננת לתחילת 2021.
חלליות
בתוכנית זו נעשה שימוש בשתי חלליות; הסטארליינר של בואינג והדרגון 2 של SpaceX, במטרה לשאת אסטרונאוטים אל ומתחנת החלל הבינלאומית. שתי החלליות הן קפסולות אוטומטיות שניתן לשלוט בהם ידנית במקרה הצורך. תאי הקפסולה בשתי החלליות הן בגודל של 11 מטר מעוקב והן יכולות לשאת צוותים של שבעה אסטרונאוטים, אם כי נאס"א תשלח רק ארבעה אסטרונאוטים בכל משימה, עם אפשרות לאסטרונאוט חמישי. שתי החלליות משתמשות במערכת העגינה של נאס"א כדי לעגון בתחנת החלל הבינלאומית ויכולות להישאר עד 210 ימים בחלל בעת עגינה.
הסטארליינר של בואינג ניתנת לשימוש חוזר של עד 10 טיסות. קוטרה הוא 4.6 מטר וגובהה 5.1 מטר והיא מצוידת במספר מנועים ומדחפים כדי לבצע תמרונים מסלוליים ולהאיץ עצמה בעת מילוט ממשגר במקרה חירום. בהגעתה לחלל, יכולה החללית לשרוד עד 60 שעות בטיסה חופשית. בניגוד לדרגון 2, סטארליינר מיועדת לחזור לכדור הארץ בצניחה על האדמה במקום באוקיינוס, בעזרת כריות אוויר כדי לרכך את עוצמת הפגיעה. ישנם ארבעה אתרים במערב ארצות הברית המיועדים לנחיתה של הסטארליינר. במקרה חירום בו אין אפשרות לנחות על האדמה, החללית מסוגלת גם לבצע נחיתת חירום בצניחה אל מימי האוקיינוס. מחיר של מושב אחד בחללית נע בין 90 ל-99 מיליון דולר.
משימות
לבואינג ו-SpaceX חוזה עם נאס"א לשש משימות כל אחת לפחות, בהפרשים של חצי שנה בין משימות. המשימה המבצעית הראשונה בתוכנית המאוישת המסחרית הייתה משימת SpaceX Crew-1, בה שוגרה חללית דרגון אל תחנת החלל הבינלאומית ב-16 בנובמבר 2020 ונשאה ארבעה אסטרונאוטים; שלושה אמריקאים ויפני אחד. מאחר שבתחנת החלל הייתה נוכחת כבר אסטרונאוטית אמריקאית אחת בזמן הגעתם של האסטרונאוטים, משימה זו הייתה הפעם הראשונה מאז סיום תוכנית מעבורות החלל שהאזורים האמריקאים בתחנת החלל הבינלאומית היו מאוישים עד תום עם ארבעה אמריקאים. משימת SpaceX Crew-2 אשר שוגרה ב-23 באפריל 2021, הייתה המשימה המאוישת הראשונה ששוגרה בעזרת שלב ממשגר משומש; היא שוגרה על גבי משגר פאלקון 9 שכבר טס בעברו ונעשה בו שימוש חוזר יחד עם חללית דרגון 2 שגם היא טסה בעבר ונעשה בה שימוש חוזר. המשימה הראשונה של בואינג, משימת Boeing Starliner-1 המתוכננת לשנת 2022, תישא אל תחנת החלל הבינלאומית ארבעה אסטרונאוטים.
ראדו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ז'אק פרסר
ז'אק פְּרֵסֵר (בהולנדית: Jacob (Jacques) Presser; 24 בפברואר 1899 – 30 באפריל 1970) היה היסטוריון וסופר יהודי-הולנדי, מחבר הספר "ליל הז'ירונדינים".
פרסר מונה מטעם ממשלת הולנד לחקור את השמדת יהודי הולנד; זאת לאור היקף ויעילות ההשמדה היחסיים (כ-72% אחוזים מתוך 140,000 יהודי הולנד הושמדו על ידי הנאצים) וחרף הממצאים המראים היום כי נוכחות הצבא הגרמני (הוורמאכט) בהולנד הייתה מעטה יחסית. לאור זאת, הועלו חשדות והשערות שהיקף שיתוף הפעולה מצד האזרחים עם הנאצים היה גדול מששיערו בתחילה. מסקנות מחקרו של פרסר עוררו רושם קשה בהולנד, לאחר שגילה שאכן היה שיתוף פעולה רב עם הנאצים.
בעקבות מחקרו חיבר פרסר נובלה בשם "ליל הז'ירונדינים" (De nacht der Girondijnen), המתארת את קורותיו של שוטר יהודי במחנה המעבר ההולנדי וסטרבורק, שבו הוא משתף פעולה עם השלטונות הנאציים לצורך ארגון משלוחי המוות לפולין, מתוך אמונה שהדבר יביא להצלתו.
גילמור המאושר
גילמור המאושר (באנגלית: Happy Gilmore) הוא סרט קומדיה של הבמאי דניס דוגאן מ-1996 בכיכובם של אדם סנדלר, כריסטופר מקדונלד, ג'ולי בואן, וקארל ווטרס.
תקציר הסרט
האפי הוא שחקן הוקי קרח כושל. לאחר שהאפי מגלה שיש לו יכולת יוצאת דופן במשחקי גולף הוא מחליט לקחת חלק בטורניר גולף יוקרתי במטרה לזכות בכסף הנחוץ בשביל לרכוש בחזרה את בית סבתו אשר עוקל על ידי הממשל בשל אי תשלום מיסים.
וירידיאן
וירידיאן הוא פיגמנט בצבע ירוק קר וכהה. הווירידיאן מורכב מכרום חמצני (חומר שמוכר גם ככרומיה) ממויים (Cr2O3·2(H2O)). פיגמנט דומה מבחינה כימית הוא ירוק כרום מחומצן, שגם הוא מורכב מכרום חמצני (Cr2O3), אם כי אין מולקולות מים במבנה הגבישי שלו. צבעו כהה יותר ונוטה לכיוון ירוק-זית. פיגמנטים אלו הם מהפיגמנטים היציבים ביותר, ועם השימושים הבולטים בהם ניתן למנות הסוואה וצביעה של שטרות דולר אמריקאי. קודי הפיגמנט של ירוק כרום מחומצן הם PG 17 (Pigment green 17) ו-CI 77288, ושל וירידיאן הם PG 18 (Pigment green 18) ו-CI 77289. השם וירידיאן מגיע מלטינית, שבה משמעות המילה viridis (וירידיס) היא ירוק. הווירידיאן מוכר גם כירוק מיטלר וירוק גינייה, על שם התעשיין הצרפתי שארל-ארנסט גינייה (1829–1906). השם הצרפתי של הווירידיאן הוא ירוק אמרלד, אם כי פיגמנט אחר ידוע גם כן בשם זה (נחושת אצטט טריארסניט (Cu(C2H3O2)2·3Cu(AsO2)2)).
היסטוריה
אנטואן-קלוד פנטייה, יצרן צבע מפריז התחיל לייצר וירידיאן וירוק כרום מחומצן בשנת 1838. הוא ובִּינֶה ייצרו את הצבע במשך שנים רבות תוך שמירת תהליך הייצור בסוד. בשנת 1859, שארל-ארנסט גינייה רשם פטנט על תהליך ייצור זול יותר של וירידיאן וירוק כרום מחומצן. אז הווירידיאן החליף במהרה את ירוק אמרלד (Cu(C2H3O2)2·3Cu(AsO2)2) במיוחד בתעשיית הדפוס, והפך לפיגמנט פופולרי בצבעי מים. אחת הסיבות הייתה תכולת הארסן והנחושת הגבוהה בירוק אמרלד, שהפכו אותו לרעיל מאוד. הווירידיאן הוא גם פיגמנט יציב ועמיד יחסית בפני קורוזיה. הצבע תואר לראשונה כווירידיאן באנגליה על ידי סאלטר ב-1869 והוכנס לקטלוג הצבעים של וינזור וניוטון. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, אומנים רבים, ובהם וינסנט ואן גוך ווסילי קנדינסקי, השתמשו בפיגמנט זה ביצירותיהם.
ייצור
תהליך הייצור של הווירידיאן בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כלל ערבוב חומצה בורית (H3BO3) ואשלגן דיכרומט (K2Cr2O7) ביחס של 2:1, וחימום התערובת לטמפרטורה של 500°–750° צלזיוס, תוך פליטת חמצן גזי ומים. התוצר אז נטחן לאבקה, נשטף במים, סונן ויובש.
ניתוח של יותר מ-90 ציורים מהשנים (1885–1943) הראה שרוב דגימות הווירידיאן מכילות תוצר לוואי של הייצור, כרום אוקסיד בוראט אמורפי (Cr2O3·(xH2O)–Cr3BO6) עם תכולת מים נמוכה, שלא נמצא בדגימות וירידיאן מודרניות. כמות תוצר הלוואי משמשת, בשילוב עם נתונים אחרים, לאימות ותיארוך של ציורים.
תהליך הייצור התעשייתי המודרני כולל חיזור של נתרן דיכרומט (Na2Cr2O7) באמצעות גופרית בטמפרטורות גבוהות:
לאחר קירור התערובת הנוצרת נשטפת במים ומסוננת לקבלת כרום חמצני.
כרום חמצני גם מתקבל מחימום של אמוניום דיכרומט:
דרכי ייצור נוספות כוללות חימום של כרום הידרוקסידי (Cr(OH)3), וחימום תערובת של חומצה בורית ונתרן דיכרומט. ניתן לקבל ירוק כרום מחומצן מחימון בכבשן של וירידיאן.
תכונות
הפיגמנט רעיל בבליעה ובמגע ויכול לגרום גירוי לעור, לעיניים ולרקמות ריריות. בנוסף, הוא עשוי לגרום לבחילה, ואף לבעיות נשימה דמויות אלרגיה או התקפי אסתמה ופגיעות בפריון ובעובר. חשיפה ארוכה לכרום חמצני יכולה לגרום לנזק לאיברים פנימיים, וכן ידועים מקרים של אקזמה כתוצאה ממגע עם תרכובות כרום תלת-ערכי. הפיגמנט לא דליק, ובצבעי שמן הוא מהיר יבוש.
מבחינת אינטראקציה עם חומצה ובסיס, הכרום החמצני אמפוטרי.
דריזט דו'אורדן
דריזט דו'אורדן (באנגלית: Drizzt Do'Urden) הוא הפרוטגוניסט בטרילוגיית "האלף האפל", טרילוגיית "בקעת רוח כפור" ובסדרת "מורשת האלף האפל" שנכתבו על ידי הסופר האמריקאי ר. א. סלבטורה. עלילותיהן של סדרות אלו מתרחשות בעולם ממלכות נשכחות, עולם בו מתקיים גזע של אלפים מרושעים הנקראים "אלפים אפלים" ("Drow") אשר חיים מתחת לאדמה, שם הם עובדים אלת-עכביש נתעבת בשם "ליות'". דריזט הוא אלף אפל השונה משאר בני מינו, בהיותו טוב לב. סדרות הספרים מתארות את תהליך התבגרותו של דריזט בחברת האלפים האפלים, המרי שלו נגד עקרונותיה וחיפושו אחר חברה המשקפת את ערכיו, שדוחף אותו לעלות לעולם החיצון ולהפוך לגיבור המשרת את הטוב.
דריזט מופיע גם במספר משחקי מחשב המבוססים על עולם ממלכות נשכחות (Never winter, Obvilion, Forgotten realms), וכן כדמות במשחק המכות Soul calibur.
בשנת 1466, בהיותו בן 169, דריזט נרדם עם דליה, ארטמיס ועוד ידידים ביער מכושף והתעוררו לאחר 18 שנה.
משפחה
בית דו'אורדן היה הבית השבעה עשר במנזברזן עד המאה ה-12 לספירת פראון, אך הצליח להשמיד שני בתים במלחמה שיזם (בנ'זפרז ודה-ויר) ובית נוסף (בית האנט) כהגנה עצמית, ועלה להיות הבית השמיני של מנזברזן לפני שהושמד על ידי בית באינר, הבית הראשון של מנזברזן והחזק שבהם.