cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניופורט (ויילס)
המהפכה התעשייתית
ב-1907 וב-1914 הורחבו הרציפים הדרומיים עוד. ב-2 ביולי 1909 התחולל אסון, כאשר במהלך בנייתו של תא שיט שקישר את הרציפים הדרומיים לשפך הנהר סוורן, התמוטטו קורות שתמכו בתעלה וקברו תחתם 46 פועלים. בין המצילים היה תומאס לואיס בן ה-12 שעבד כמחלק עיתונים, וממדי גופו היו קטנים דיים כדי שהוא יוכל לזחול תחת ההריסות. לואיס עבד במשך שעתיים עם פטיש ואזמל כדי לסייע בחילוצו של אחד הלכודים. בעקבות מעשה גבורה זה גויסו מהציבור כמה מאות ליש"ט ולואיס נשלח ללמוד הנדסה בסקוטלנד. בדצמבר אותה שנה עוטר לואיס במדליית אלברט על ידי המלך אדוארד השביעי וכיום מונצח שמו בפאב במרכז העיר.
כיום
בהשוואה לערים רבות בוויילס, הבסיס הכלכלי של ניופורט רחב מאוד. פועלים בה בתי יציקה, מפעלי הנדסה, שוק בקר ובתי מסחר שמשרתים את רובו של מחוז מונמות'שייר. עם זאת, היקף הפעילות ברציפים ירד עוד לפני פרוץ השפל הגדול ושיעור האבטלה המקומי זינק ב-1930 ב-34.7%, נתון גבוה, אך לא כמו הנתונים בערי המכרות בעמקים של דרום ויילס. למרות הנתונים הכלכליים, ביצעה מועצת העיר תהליכים של שיכון מחדש ליותר ממחצית מאוכלוסיית העיר במהלך שנות העשרים והשלושים של המאה ה-20. ב-1930 שקקו הרציפים פעילות.
השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה עמדו בסימן של שגשוג מחודש. קתדרלת סנט וולוס (כיום קתדרלת ניופורט) זכתה ב-1949 במעמד של קתדרלה, ב-1962 נפתחו מפעלי הפלדה של לנוורן ובסוף שנות השישים נבנו גשר סוורן ונסללה השלוחות המקומיות של כביש M4 ובכך הייתה ניופורט למקום עם הנגישות התחבורתית הטובה ביותר בוויילס. למרות ששיעור התעסוקה במפעלי הפלדה של לנוורן ירד בשנות השמונים, החלו לפעול בעיר מגוון רחב של מקומות תעסוקה במגזר הציבורי. מפעל המיקרו-מעבדים של חברת אינמוס, שהמבנה שלו תוכנן על ידי האדריכל ריצ'רד רוג'רס, הפך את ניופורט למוקד משיכה לחברות טכנולוגיות. פעילות מוזיקלית משגשגת בשנות התשעים, הקנתה לעיר את הכינוי "סיאטל החדשה".
משה חיים מצליח
רבי משה חיים מצליח (? - 5 בספטמבר 1845) היה רב באזמיר. מחבר ספר אם הבנים.
תולדותיו
נולד לרבי יצחק מצליח באיזמיר, למד בישיבת "מגן שאול", מפי רבי יצחק רבינו אלבעלי, מחבר ספר פרי העץ. מתואר כעני מרוד שסבל מייסורים והיה "הולך ומצטמק".
נפטר בג' באלול ה'תר"ה בגיל צעיר.
משפחתו
נישא לרחל. לאחר פטירתו נישאה בשנית ונפטרה בי"ג בסיון התרל"ו. בנם היה הגביר בן ציון אברהם מצליח.
ספרו
כתב ספר בשם אם הבנים (ר"ת (בהיפוך אותיות) של אני הצעיר משה בן יצחק מצליח נר"ו), הכולל דרושים על סדר התורה. בנוסף, בסוף הכרך הראשון (בראשית שמות, תרל"ג) הובאו חידושים ונימוקים על משנה תורה לרמב"ם, ובסוף הכרך השני (ויקרא-דברים, תרמ"ב) הובאו דרושים מלוקטים, ביניהם לנישואים, להספד ושני דרושים לשבת הלבשה. לספר הסכמה מאת הרב אברהם פאלאג'י ורבי יהושע שלמה ארדיט. את הספרים רבי בן ציון בנימין רודיטי.
צד ג' צד ד'
הפקה
אלבום זה הוא חלק מסדרת אלבומים שהחל באלבום "צד א' צד ב'" שיצא ב-1978. כמו קודמו בסדרה, גם אלבום זה מסכם פרק ממושך במהלכו הלחין כספי עשרות שירים למבצעים מגוונים, ורוב השירים באלבום זכו להצלחה רבה בגרסתם המקורית. באלבום זה כיוון כספי לעבד ולבצע מחדש שירים שזוהו עד עכשיו עם המבצעים ולאו דווקא עם מלחינם.
השיר הוותיק באלבום הוא 'חלומות שמורים' שהלחין כספי להצגה 'לילי גם' בשנת 1973 ובוצע על ידי יזהר כהן. שיר נוסף בעל וותק הוא 'ימי בנימינה' שנכתב באמצע שנות השבעים לאלבומה של חוה אלברשטיין 'כמו צמח בר'. בנוסף באלבום שני שירים מתוך אלבומה של גלי עטרי 'ממריאה ברוח': 'עוד יום' ו'הייתי אומרת'. השירים הבולטים ביותר מתוך האלבום, ואולי מהשירים המצליחים ביותר שכתב כספי, הם 'לקחת את ידי בידך' ו'מישהו', שהופיע בפסטיבל הזמר והפזמון 1978. שניהם זכו לפרסום רב בגרסתם המקורית באלבום הבכורה של יהודית רביץ. שירים אלה הפכו לשירים מבוקשים בהופעותיו של כספי, והוא אף ביצע אותם מספר פעמים בהופעות משותפות עם יהודית רביץ בשנים האחרונות.
על עטיפת האלבום מצולם כספי יושב לפני בד ורוד ענק ממדים.
צוות הנגנים באלבום הוא הצוות הקבוע, פחות או יותר, שעבד עם כספי באותה תקופה: חיים רומנו בגיטרות חשמליות, קובי כהן בגיטרה בס, דריו מלכי בסינתיסייזר וז'אן פול זימבריס בתופים. בנוסף השתתפו לואיס קרלוס דה-פאולה בכלי הקשה, וכן נגני כלי מיתר וכלי נשיפה. האלבום הוקלט באולפני טריטון בנובמבר 1987.
שני האלבומים הקודמים בסדרה זו הם:
הנרי פוליין
לוטננט קולונל הנרי בורמסטר פוליין (באנגלית: Henry Burmester Pulleine; נולד ב-12 בדצמבר 1838 ביורקשייר, האימפריה הבריטית - מת ב-22 בינואר 1879 באיסאנדלוואנה, ממלכת הזולו) היה איש צבא בריטי שהתפרסם בעיקר עקב פיקודו על הכוח הבריטי בקרב איסאנדלוואנה שבמהלכו מת.
מדליות באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) היוותה את משחקי הקיץ האולימפיים לנוער ה-3 שהתקיימו. המשחקים נערכו בין ה-6 ל-18 באוקטובר 2018. במשחקים השתתפו כ-3,997 ספורטאים ב-241 אירועים ב-32 ענפי ספורט. טבלת המדליות בדף זה מדרגת את 206 המדינות שמשתתפות באולימפיאדה לפי מספר מדליות הזהב שהספורטאים והספורטאיות שלהן זכו.
הנרי פוליין
תחילת דרכו
פוליין נולד ב-12 בדצמבר 1838, בעיר יורקשייר שבבריטניה, כבנו של כומר. הוא התגייס לצבא הבריטי בשנת 1855, ובשנת 1858 הועלה לדרגת לוטננט. בשנת 1861 הועלה לדרגת קפטן, בשנת 1871 הועבר למושבת הכף, ובשנת 1877 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. עם זאת, למרות שהוא יכל לזקוף לזכותו למעלה מ-20 שנות שירות, הוא עדיין לא התנסה בקרב של ממש. הניסיון הקרבי הראשון שלו בא לו במהלך מלחמות קוסה, שבמהלכן דאג לגיוס פרשים לצבא הבריטי מקרב המתיישבים האירופים. בתקופת המלחמות הוא קנה לו שם של מארגן ומנהל מוצלח.
מדליות באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
עיצוב המדליה
הוועד האולימפי הבינלאומי השיק תחרות בינלאומית לעיצוב הצד הקדמי של המדליה הרשמית. התחרות החלה ב-16 בנובמבר 2017 והעיצוב הזוכה הוכרז ב-31 בינואר 2018. לתחרות הוגשמו כמעט 300 הצעות ממעל ל-50 מדינות. העיצוב הזוכה נבחר על ידי פאנל שיפוט. הזוכה בתחרות עיצוב המדליה הוא מוחמד פריד חוסן, בן 18 מאינדונזיה, עם היצירה שלו "זיקוקים של ניצחון". עיצוב המדליה הוא בהשראת זיקוקים המייצגים את ההתלהבות והתהילה של המשחקים האולימפיים לנוער. הצד הקדמי של המדליה מציג התפרצויות של זיקוקים העוברים דרך חמש הטבעות האולימפיות יחד עם הכתובת "בואנוס איירס 2018, המשחקים האולימפיים לנוער". הצד האחורי של המדליה עוצב על ידי פרמין איגרטה, ארגנטינאי בן 24 העובד בצוות העיצוב הגרפי של הוועדה המארגנת. הצד האחורי ממשיך את מוטיב הזיקוקים, כאשר הזיקוקים מתמזגים עם אחד מהצורות המהווה את הזהות החזותית של המשחקים, יחד עם השם הרשמי שלהם.
טבלת המדליות
הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בבואנוס איירס (BAYOGOC) לא מקיימת רישום של טבלת מדליות רשמית. הדירוג בטבלה מתבסס על מידע כפי שנמסר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי. הטבלה מסודרת לפי מספר הזכיות במדליית זהב של הספורטאים מכל מדינה, לאחר מכן נלקח בחשבון מספר הזכיות במדליית כסף ולאחר מכן מספר הזכיות במדליית ארד. במידה וקיים שיויון בדירוג המדינות, הן מופיעות בסדר אלפביתי בהתאם לאותיות הייצוג של המדינה בוועד האולימפי הבינלאומי.
הנרי פוליין
מלחמת הזולו
עם פרוץ "מלחמת הזולו" בשנת 1879, היה פוליין מפקד גדוד שהשתייך לרגימנט ה-24. הרגימנט היה בפיקודו של ריצ'רד גלין, ונכלל במסגרת "טור הפלישה מס' 1", שאליו נלווה המפקד העליון של הפלישה לזולולנד, לורד צ'למספורד. בבוקר ה-20 בינואר הגיע טור מס' 1 לאזור איסאנדלוואנה, והקים שם מחנה ארעי. ב-22 בינואר הפקיד צ'למספורד את המחנה עם קומץ חיילים בידי פוליין, ובעצמו יצא עם מרבית הכוח כדי לבדוק חשש של התקפה מתוכננת של בני הזולו. כדי להשלים את החסר, נתן צ'למספורד פקודה לאנתוני דורנפורד, מפקד "טור הפלישה מס' 2" שחנה ברורק'ס דריפט לנוע אל איסאנדלוואנה עם הכוח שלו ולהחליף את פוליין בפיקוד. לפוליין עצמו ניתנה פקודה להישאר במגננה ולא לתקוף בשום מחיר.
מדליות באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
טבלת המדליות
באולימפיאדה יוענקו סך הכל 744 מדליות ב-241 אירועים: 240 מדליות זהב, 241 מדליות כסף, ו-263 מדליות ארד. בענפי הג'ודו, הטאקוונדו והקראטה הוענקו שתי מדליות ארד בכל אירוע.
הנרי פוליין
מלחמת הזולו
במהלך ארוחת הבוקר במחנה (בסביבות השעה 07:30), אחד הסיירים דיווח שנראה כוח של בני הזולו נע לכיוון המחנה. אנשיו של פוליין התייצבו מיד בעמדות, אולם מכיוון שבמשך שעה שלמה לא קרה דבר, פוליין התיר לאנשיו להתפזר, אך לא להניח את הנשק ולא להתפזר. בשעה 10:00 הגיע דורנפורד עם הכוח שבפיקודו, והשניים סיימו בצוותא את ארוחת הבוקר שלהם. מאוחר יותר במהלך הבוקר דיווחו שכוח זולו נצפה מזרחה מהמחנה. דורנפורד סבר שייתכן שהמטרה האמיתית היא צ'למספורד, ועל כן יצא עם הטור שלו לאזור. הוא ביקש מפוליין להשאיל לו שתי פלוגות מהרגימנט ה-24, אולם פוליין סירב בנימוק שקיבל פקודה להישאר במגננה. דורנפורד לא התעקש, למרות שטכנית דרגתו הייתה גבוהה מזו של פוליין.
מדליות באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
טבלת המדליות
בנובמבר 2019, נודע כי מרימת משקולות תאילנדית בקטגוריית המשקל מעל 63 ק"ג נפסלה לאור שימוש בחומרים אסורים ונלקחה ממנה מדליית הזהב. בעקבות כך, טורקיה זכתה במדליית זהב במקום הכסף, אוזבקיסטן זכתה במדליית כסף במקום הארד וניו זילנד זכתה במדליית ארד.
הנרי פוליין
מלחמת הזולו
כוח סיור קטן שפוליין שלח, גילה לחרדתו 20,000 לוחמי זולו מסתתרים באזור המחנה. משהבינו הזולו שמחבואם התגלה, שטפו קדימה בנחשול שאורכו היה יותר מקילומטר וחצי. הסיירים של פוליין היו כה מזועזעים, עד שבקושי הצליחו לספר לו את שראו. פוליין החל לערוך את כוחותיו לקרב, אולם ביצע מספר שגיאות אסטרטגיות גסות. אנשיו נערכו הרחק מן המחנה, ברווחים גדולים ביניהם, מה שאפשר ללוחמי הזולו פשוט לחדור ברווחים. כמו כן שרר מחסור חמור בתחמושת ובכדורים, וכמו כן מרבית הארגזים שבהם נמצאו הכדורים נאטמו בברגים, ובמחנה לא היו מספיק מברגים. קרב איסאנדלוואנה הפך להיות אחד הקרבות המעטים בהם הצליח כוח ילידים חמוש בחניתות להביס כוח אירופי מצויד בנשק מודרני וחדיש.
מדליות באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
טבלת המדליות
במספר אירועים, התחרו צוותים שהורכבו ממספר ספורטאים ממדינות שונות. המדליות שצוותים אלו זכו בהם כלולות בטבלה כמדליות שהוענקו ל"נבחרת לאומים מעורבת". במהלך המשחקים יתקיימו 13 תחרויות שהורכבו אך ורק מנבחרות מעורבות. לפיכך כל המדליות באירועים הללו נספרו ל"נבחרת לאומים מעורבת", סך הכל 13 מדליות זהב, 13 מדליות כסף ו-14 מדליות ארד (2 מדליות בג'ודו). שאר המדליות הוענקו באירועים בהם הנבחרות המעורבות התחרו בנבחרות המייצגות מדינת לאום אחת. "נבחרת לאומים מעורבת" אינה מדורגת בטבלה.
הנרי פוליין
מלחמת הזולו
פוליין עצמו נהרג בקרב, אולם גופתו מעולם זוהתה, כיוון שהזולו השחיתו את מרבית הגופות, על פי אמונתם כדי להוציא מהן את הנשמות הכלואות. על פי חלק מהגרסאות פוליין פרש לאוהלו כשהבין שהקרב אבוד, והחל לכתוב מכתב פרידה למשפחתו, אולם לוחמי זולו חדרו פנימה ודקרו אותו למוות. עם זאת, על פי מרבית העדיות של הניצולים, הוא נורה למוות בשלב מוקדם של הקרב.
מיטשל דונלד
מיטשל גלן דונלד (בהולנדית: Mitchell Glenn Donald; נולד ב-10 בדצמבר 1988) הוא כדורגלן הולנדי שמשחק בעמדת הקשר הגנתי.
ביוגרפיה
מיטשל דונלד נולד בעיירה ליד אמסטרדם למשפחה סורינאמית. הוא גדל במחלקת הנוער של אייאקס ובשנת 2007 עלה לקבוצה הבוגרת, כאשר רוב הזמן שיחק בקבוצה המילואים של המועדון. בשנת 2010 עבר בהשאלה ל-וילם II.
בשנת 2011 חתם דונלד ברודה, ושיחק בקבוצה מספר עונות עד שעבר למורדוביה סרנסק מליגת העל הרוסית.
בשנת 2015 הוא עבר להכוכב האדום בלגרד. בעונה זו זכתה הקבוצה באליפות, ודונלד זכה לחוזה לשנה וחצי.
בשנת 2009 הוזמן דונלד שלוש פעמים למשחקי נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21. ב-5 ביוני 2021, דונלד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סורינאם, בניצחון 0–6 נגד.
עינות ציפורי
עינות ציפורי הוא שמם של קבוצת מעיינות הנמצאים בקרבת מושב ציפורי ומזינים את נחל ציפורי. שפיעתם היא מיליון מטר מעוקב לשנה.
ארכאולוגיה
ב-3 ביוני בשנת 1187 יצאו מהאזור הזה כוחותיה של ממלכת ירושלים בפיקודו של גי דה ליזיניאן לקרב קרני חיטין, שבו ניגפו מול כוחותיו של צלאח א-דין.
היישוב הפרהיסטורי
בשנת 2012, כחלק מהעבודות שביצעה חברת נתיבי ישראל להרחבת כביש 79, נערכה סמוך לעין ציפורי חפירת הצלה על ידי רשות העתיקות. החפירות הקיפו שטח של כ-200 דונם, לאורך 800 מטר, בשני צדי הכביש. באתר עין ציפורי, שמשתרע מדרום למעין עין-ציפורי.
בחפירה התגלה יישוב פרהיסטורי גדול מן התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ועד לתקופת הברונזה הקדומה. זהו האתר הגדול ביותר שמזוהה עם "תרבות ואדי רבה", שהתקיימה בארץ ישראל באלף השישי והחמישי לפני הספירה. החפצים שנמצאו באתר מלמדים שבחברה באותה תקופה היה ריבוד חברתי וכן היו לתושבי המקום קשרים עם תרבויות אחרות במרחק של אלפי קילומטרים. בין השאר, נחשפו במקום כלי חרס מעוטרים בצבעים וחריטות שאופייניים לתרבות זו. על אחת האבנים אפשר לזהות חריטה של שני יענים, משורטטים בסכמטיות, דבר מעיד על השפעה של תרבות מסופוטמית וסורית ועל רובד חברתי שכלל שכבת עילית, שצרכה מוצרי יוקרה שיובאו מארצות רחוקות. ממצא אחר הוא כלי צור, גרזנים ולהבים, חלקם עשויים אבן אובסידיאן, שמקום החציבה הקרוב ביותר שלה הוא בטורקיה, וקבוצה של קעריות עשויות אבן ביד אמן, באחת מהן נמצאה מחרוזת שהורכבה מ-200 חרוזי אבן בגוני שחור, לבן ואדום. בחפירות התגלו גם פסלוני פולחן בצורת בעלי חיים, שמלמדים על חשיבות החיות המבויתות באותה תקופה פרה-היסטורית. כמו כן, נמצאה העדות הקדומה ביותר לשימוש בשמן זית בכל אגן המזרח התיכון.
Be with Me
מרבית הסרט מתעדת את אורח חייה של תרזה פו לין צ'אן – מורה לאנגלית, חירשת ועיוורת. מדי פעם, הסרט עובר להתרכז בשתי עלילות בדיוניות, בלתי תלויות, שבהן מתוארים סיפורי אהבה. לקראת סוף הסרט, שלושת הסיפורים מתאחדים. עלילות האהבה מתגלות כאהבה נכזבת. תרזה פו לין צ'ין, שהופכת כביכול לעדה לשני סיפורים אלו, מספרת לקהל, בקצרה, את סיפור חייה.
תרזה פו לין צ'ין מספרת כי היא התעוורה והתחרשה בילדותה. אבל נפשה התגברה על האסון הזה. היא למדה אנגלית רק אחרי שהתעוורה והתחרשה. היא הצליחה במעשיה ואפילו הפכה למורה לאנגלית. אבל על דבר אחד היא לא התגברה מעולם – על פרשת אהבה נכזבת.
בתי הדין הדתיים הדרוזיים
בתי הדין הדתיים של העדה הדרוזית הם מוסדות שקיבלו סמכות שפיטה ייחודית מטעם המדינה לדון בענייני מעמדם האישי של דרוזים אזרחי ישראל או תושביה, בענייני נישואים וגירושים. חבר בית הדין או חבר בית הדין לערעורים נקרא קאדי-מד'הב.
מבנה בתי הדין וסמכויות המינוי
בתי הדין פועלים מכוח חוק בתי הדין הדתיים הדרוזיים, התשכ"ג-1962, והחלו פעולתם ב-30 בדצמבר 1963. ב-2 בנובמבר 1961 אומץ על ידי העדה חוק המעמד האישי של העדה הדרוזית בלבנון כדין האישי של הדרוזים בישראל, ובתי הדין הדתיים הדרוזיים דנים על-פי חוק זה.
כיום מכהנים בבתי הדין שלושה קאדים-מד'הב: שייח' מוואפק טריף ושייח' נעים כאמל הנו בבית הדין לערעורים, ושייח' חאתם חלבי בבית הדין הדתי הדרוזי של ערכאה ראשונה.
בישראל פועלים שלושה בתי דין דרוזיים:
בית הדין הדרוזי ובית הדין הדרוזי לערעורים נוסדו בחיפה בנובמבר 1963 והועברו לעכו באוקטובר 1988. בכפרים הדרוזיים ישנם 62 מסדרי נישואים מתוכם שבעה בגולן. מסדרי הנישואים עורכים נישואים בכפרים הדרוזים אחרי קבלת היתר מבית הדין הדרוזי. בתי הדין הדרוזיים מאז יסודם היו שייכים למשרד לענייני דתות אולם בינואר 2001 הועברו לסמכותו הבלעדית של משרד המשפטים.
הקרב (סרט)
הקרב (ברוסית: Би́тва) הוא סרט דרמה רוסי מאת אנאר עבאסוב בכיכובם של רינאל מוחמטוב ואנה איסאייבה. הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה התקיימה ב-29 באוגוסט 2019.
עלילה
סנקט פטרבורג, רקדן הרחוב המוכשר אנטון, נפצע במהלך קרב ריקודים בהתמודדות אישית מול יריבו בחולות הסמוכים למרכז לאחטה, כשהוא נחבט בראשו וכתוצאה מכך מאבד את שמיעתו. הוא נאלץ ללמד ילדים חירשים לרקוד, אך מסייע להוביל אותם לניצחון תוך התמודדות עם אובדן השמיעה שלו.
תוכנית א' (סרט)
תוכנית א' (באנגלית: Plan A) הוא סרט מותחן, קופרודוקציה גרמנית-ישראלית משנת 2021, המגולל את קורותיהם של אנשי הנוקמים, בכיכובם של אוגוסט דיל, מיכאל אלוני, עוז זהבי וסילביה הוקס. בוים על ידי האחים דורון ויואב פז.
שם הסרט מתייחס לתוכנית א', של קבוצת נקם היהודית, בראשות אבא קובנר, שתכננה להרעיל את מקורות המים של מספר ערים בגרמניה ולגרום למוות המוני של מיליוני אזרחים גרמניים. תוכנית שסוכלה.
השיר "כל העולם כולו גשר צר מאוד", משמש כפסקול לסרט.
עלילה
בתקופה שלאחר המלחמה, קבוצה של יהודים וניצולי שואה מגרמניה ופולין, כנקמה על השואה ופשעים אחרים שבוצעו במלחמת העולם השנייה, מתכננת לתמרן את אספקת המים בכמה ערים מרכזיות בגרמניה הכבושה או לזהם מי שתייה ברעל.
הפקה
צילומי הסרט התקיימו מ-25 באוקטובר עד 15 בנובמבר 2019 בגרמניה, לבוב שבאוקראינה ובישראל. תקציב הסרט עמד על כ-4.4 מיליון יורו, שחלקם באו מקרנות קולנוע גרמניות.
דינה פורת ליוותה את הפקת הסרט כיועצת, לאחר שספרה "לי נקם ושילם: היישוב, השואה וקבוצת הנוקמים של אבא קובנר" (תורגם לגרמנית בשם Die Rache ist Mein allein) על קבוצת הנוקמים שימש כהשראה לעלילת הסרט. ביולי 2021 יצא לראשונה הקדימון הרשמי. באוגוסט 2021 הוקרן הסרט בבכורה בגרמניה.
ג'ניפר הרמוסו
ג'ניפר הרמוסו פואנטס (בספרדית: Jennifer Hermoso Fuentes; נולדה ב-9 במאי 1990), מוכרת כג'ני, היא כדורגלנית ספרדייה, המשחקת בעמדת הקשרית ההתקפית או החלוצה בפאצ'וקה שבליגה המקסיקנית בכדורגל נשים ובנבחרת ספרד. זכתה פעם אחת בליגת האלופות, 7 פעמים באליפות ספרד, 5 פעמים בגביע המלכה הספרדי ופעם אחת בגביע הצרפתי. הייתה 5 פעמים מלכת השערים בליגה הספרדית וכבשה הכי הרבה שערים בברצלונה ובנבחרת. בעונת 2020/2021 הייתה מלכת השערים ונבחרה לחלוצת העונה בליגת האלופות של אופ"א.
קריירת מועדונים
הרמוסו החלה לשחק כילדה קטרגל וכדורגל בעיקר עם בנים בני גילה ורק בגיל 12 הצטרפה למחלקת הנערות של אתלטיקו מדריד בעידודו של סבה שהוא בעצמו שוער עבר באתלטיקו מדריד.
בגיל 14 ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הבוגרת של אתלטיקו מדריד שהתמודדה באותה שנה במסגרת הליגה הספרדית השנייה. בעונת 2005/2006 הייתה חלק משמעותי בעליית הקבוצה לליגת העל הספרדית.
בשנת 2010 חתמה באלופה הספרדית באותה שנה, ראיו ואיקאנו והובילה אותה לאליפות נוספת. הקבוצה לקחה חלק בשנים אלו גם בליגת האלופות לנשים והודחה פעמיים בשלב שמינית הגמר.
בשנת 2013 חתמה בטירסו מליגת העל השוודית והייתה לה זו הפעם הראשונה ששיחקה בקבוצה מחוץ לספרד וגם ככדורגלנית מקצוענית. הקבוצה סיימה כסגנית האלופה בשוודיה וגם כסגנית בליגת האלופות.
מיד עם סיום העונה בשוודיה בסוף 2013 חתמה בברצלונה ושיחקה בה עד 2017. בתקופה זו לקחה חלק משמעותי מאוד בהצלחת הקבוצה, זכתה איתה בשתי אליפויות ושני גביעי המלכה והוכתרה פעמיים כמלכת השערים בליגה.
בשנת 2017 חתמה לחוזה ל-3 שנים בפריז סן-ז'רמן אך לאחר עונה אחת די מאכזבת מבחינתה עזבה את הקבוצה וחזרה לספרד. בעונה זו זכתה עם קבוצתה בגביע הצרפתי והקבוצה סיימה כסגנית האלופה בצרפת.
בעונת 2018/2019 שיחקה שוב באתלטיקו מדריד ולקחה חלק משמעותי בזכיית הקבוצה בפעם השלישית ברציפות באליפות. גם בעונה זו סיימה כמלכת השערים.
בשנת 2019 חזרה הרמוסו לשחק בברצלונה כשחתמה על חוזה ל-3 שנים. בשתי העונות הראשונות זכתה עם הקבוצה בשני דאבלים והוכתרה פעמיים למלכת השערים כשבעונת 2020/2021 הובילה את הקבוצה לזכייה הראשונה בתולדותיה בליגת האלופות, נבחרה לנבחרת השנה, חלוצת השנה ומלכת השערים במפעל.
ביוני 2022 חתמה במפתיע בקבוצת פאצ'וקה מהליגה המקסיקנית.
בנבחרת
כבר בגיל 17 שיחקה הרמוסו בנבחרת ספרד עד גיל 19 ורשמה בה בסך הכל 4 הופעות.
ב-2012 רשמה את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת ומשחקת בה באופן קבוע מאז. לקחה חלק באליפויות אירופה בשנים 2013 ו-2017 ואף במשחקי הגביע העולמי ב-2015 ו-2019 כשבאחרון העפילה עם הנבחרת לשמינית הגמר, מה שנחשב להישג הטוב ביותר של נבחרת ספרד עד כה. בפברואר 2021 במשחק מול אזרבייג'ן כבשה 5 שערים שאחד מהם היה שערה ה-41 בנבחרת ובכך הפכה לשיאנית ההבקעות בנבחרת ספרד.
חוק ההתקוממות 1807
חוק ההתקוממות משנת 1807 הוא חוק פדרלי של ארצות הברית המאפשר לנשיא ארצות הברית לפרוס את הכוחות המזוינים של ארצות הברית ומשמר פדרליסטי בתוך ארצות הברית בנסיבות מסוימות, כגון דיכוי אי סדר אזרחי, התקוממות או מרד.
החוק מהווה "חריג סטטוטורי" לחוק חוק פוסה קומיטאטוס משנת 1878, המגביל את השימוש באנשי צבא בפיקוד פדרלי למטרות אכיפת חוק בתוך ארצות הברית.
לפני הפעלת סמכויות מכוח החוק, הנשיא מחויב לפרסם תחילה הכרזה המורה למורדים להתפזר.
מטרה ותוכן
חוק 1807 החליף את החוק הקודם של Calling Forth משנת 1792, שהתיר לפדרליזציה של מיליציות מדינה להשתמש בכוחות המזוינים הסדירים במקרה של מרד נגד ממשלת מדינה.
בשנת 1871 תוקן בחוק האכיפה השלישי סעיף זה כדי להגן על אפרו-אמריקאים מפני התקפות של קו קלוקס קלאן.
ההוספה מאותה תקופה מאפשרת לממשלה הפדרלית להשתמש במעשה כדי לאכוף את סעיף ההגנה השווה של התיקון הארבע עשרה לחוקת ארצות הברית.
קטע זה הופעל בתקופת השיקום, ושוב במהלך קרבות אינטגרציה גזעית בתקופת התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
הסעיף הראשי של חוק ההתקוממות, בנוסחו המקורי משנת 1807 (שעודכן מאז כדי לשקף חוקיות מודרנית), נכתב: "חוק המאשר להעסיק את כוחות היבשה והים של ארצות הברית, במקרים של התקוממויות, בין אם הוא נחקק על ידי הסנאט ובית הנבחרים של ארצות הברית של אמריקה בקונגרס, שהתאסף, שבכל המקרים של התקוממות או הפרעה לחוקים של ארצות הברית, או של כל מדינה או טריטוריה פרטנית, שבהם מותר לנשיא ארצות הברית לדכא התקוממות כזו, או לגרום להוצאת החוק לפועל, יהיה זה חוקי להעסיק, באותן מטרות, חלק כזה מכוח היבשה או הימי של ארצות הברית, כפי שייקבעו הכרחיים, לאחר שקיים תחילה את כל דרישות החוק בהקשר זה."בשנת 2016, החוק הציבורי 114–328 תוקן כך שיכלול את גואם ואת איי הבתולה של ארצות הברית תחת סמכות השיפוט:"בכל פעם שהנשיא סבור כי חסימות, שילובים, או מכלולים, או מרד נגד סמכות ארצות הברית, שלא כדין, הופכים את זה לבלתי מעשי לאכוף את חוקי ארצות הברית בכל מדינה בדרך הרגילה של הליכים שיפוטיים, הוא רשאי להפעיל שירות כזה של המיליציה של כל מדינה ושימוש בכוחות המזוינים, כפי שהוא רואה צורך לאכיפת החוקים או לדיכוי המרד."
יישום החוק
חוק ההתקוממות פעל לאורך ההיסטוריה האמריקאית.
במאה ה-19 הופעל במהלך סכסוכים עם אינדיאנים. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, הוא הופעל במהלך סכסוכי עבודה. מאוחר יותר במאה ה-20, שימש אותו כדי לאכוףאת האינטראקציה הגזעית, עם הנשיאים דווייט אייזנהאואר וג'ון קנדי לאחרונה, מושלים ביקשו וקיבלו תמיכה בעקבות ביזה בעקבות הוריקן הוגו בשנת 1989 ובמהלך פרעות לוס אנג'לס בשנת 1992.
הוראה בחוק אישור ההגנה הלאומי של ג'ון וורנר לשנת הכספים 2007, שנוספה על ידי נותן חסות לא מזוהה, שינתה את חוק ההתקוממות כדי לאפשר התערבות צבאית ללא הסכמת המדינה, במקרה חירום שהפריע לאכיפת החוקים.
בוש חתם על תיקון זה בחוק, אך כמה חודשים לאחר שנחקק, כל חמישים מושלי המדינה פרסמו נגדו הצהרה משותפת, והשינויים בוטלו בינואר 2008.
ב-1 ביוני 2020 הזהיר הנשיא דונלד טראמפ כי הוא יפעיל את החוק בתגובה להפגנות בעקבות רצח ג'ורג' פלויד. בהצהרתו הרשמית, טראמפ דחק "בכל מושל לפרוס את המשמר הלאומי בכמות מספקת" כדי להקים מחדש את החוק והסדר האזרחי "עד לביטול האלימות".
טצ'אי צ'י צ'אנג
טצ'אי צ'ין צ'אנג (נולד ב-1948) הוא קומיקסאי יליד הואטן, מחוז צ'אנגהואה, טייוואן. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודות גרפיות שלו על פילוסופיה והיסטוריה סינית, שהבולטים בהם הם פילוסופים כמו לאו דזה, ליי דזה, וג'ואנג דזה, אשר הפך אותם נגישים ופופולריים דרך השימוש בשפה פשוטה ועזר חזותי של הקומיקס הגרפי. רבות מיצירותיו הקודמות בעלות ארבעת הפאנלים מכילות אלמנטים של סאטירה פוליטית וכאלה שהם קומיים בלבד, כמו יצירתו הידועה, הסייף השיכור (大醉俠).
הספרים של צט'אי צ'ין צ'אנג התקבלו היטב על ידי הציבור הן בטייוואן והן בסין. הם תורגמו לאחר מכן לעשרות שפות כולל אנגלית. כיום הוא מתגורר בטייוואן ובהאנגג'ואו, סין.
טריאנפוסטה
טריאנפוסטה (בהונגרית: Tarjánpuszta) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בשנת 1950 טריאנפוסטה הוכרז ככפר נפרד והתפצל מהכפר רבזד.
חראם
חַראם (ערבית: حَرَام ) הוא מושג בפיקה, אשר מקורו בשפה הערבית, ומשמעותו היא "אסור".
לעיתים זה מדבר על דבר מה מקודש אשר לאנשים מסוימים, כמו אלו אשר לא נמצאים במצב של טהרה, לגשת אליו. במובן היותר רחב, מדובר על מעשים שאסור לעשות מבחינה הלכתית.
מעשים אשר נכנסים תחת ההגדרה של "חראם" הם בדרך כלל מעשים אשר אסורים באופן ברור ומפורש בקוראן או בסונה.
פוסקי ההלכה באסלאם מגדירים את החראם כלהל: דבר מה אשר השריעה אסרה על עשייתו, ומצווה על ההימנעות ממנו באופן החלטי ומוחלט. עשייתו היא חטא, והימנעות זכה בגמול מאללה.
סוגים של חראם
להלן כמה דברים שנחשבים לחראם באסלאם:
עבודה זרה (شرك )
הדבר שנמצא בראש רשימת המעשים שנמצאים תחת הקטגוריה של "חראם" הוא העבודה הזרה, שהיא עבודת כל דבר מלבד אללה.
לבוש
באסלאם, לבוש משי וענידת תכשיטים מזהב אסורים על הגבר, אך מותרים לאישה.
לבוש צמוד, אשר מבליט את צורת הגוף, אסור על האישה.
ירושה
אדם שמונע ירושה מאחד הילדים שלו, מבצע מעשה חראם.
זנות וניאוף
כל יחסי אישיות שאינם יחסי אישות בין גבר לאישה נשואים, אסורים בהחלט באסלאם, ונחשבים חראם.
סקודה סלביה
סקודה סלביה (בצ'כית: Škoda Slavia) היא מכונית משפחתית קומפקטית במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי סקודה הודו חברת הבת של סקודה משנת 2022. היא נחשפה ב-18 בנובמבר 2021. היא מיועדת לשוק ההודי בלבד.
מפרט טכני
היא משווקת עם שני מנועים.
פיוטר סטאחביץ'
פיוטר סטאחביץ' (בפולנית: Piotr Stachiewicz; 29 באוקטובר 1858 – 14 באפריל 1938) היה צייר ומאייר פולני.
ביוגרפיה
בין השנים 1877–1883 למד באקדמיה לאמנויות בקרקוב אצל ולדיסלב לושקביץ' ופלוריאן סינק. בין השנים 1883–1885 המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות במינכן אצל אוטו סייטס. עם סיום לימודיו נסע לטיול נרחב וביקר באיטליה, ביוון ובירושלים.
לאחר מכן התיישב בקרקוב, שם צייר דיוקנאות, סצנות היסטוריות ואמנות דתית. בתקופה זו הוא יצר כמה מיצירותיו הידועות ביותר; סדרה בהשתתפות הדוגמנית המפורסמת, זופיה פלוצ'ובה לבושה בתלבושות עממיות מסורתיות. הוא גם עיצב פסיפסים לבזיליקת הלב הקדוש של ישו. בשנת 1889 הוא חבר באגודת ידידי קרקוב לאמנויות יפות וכיהן כסגן נשיא שלה בין השנים 1900 עד 1913. בשנת 1893 הוא סירב להצעה להתמנות למנהל האקדמיה בקרקוב, מכיוון שהיא עברה ארגון מחדש שהיה מחייב אותו לפטר כמה ממדריכיה הוותיקים.
הוא היה גם מאייר פורה לעבודות של אדם מיצקביץ', מריה קונופניצקה ויוזף איגנסי קרשבסקי. עבודתו הבולטת ביותר בתחום זה הייתה סדרה של 22 ציורים שנעשו עבור קוו ואדיס על ידי הנריק סיינקביץ' והועתקו כגלויות. הם נחשבו כאבודים, אך בשנת 2014 הם נמצאו והוחזרו מארצות הברית לתערוכה בפולין. מקורות אחרים מצביעים על כך שהם פשוט היו באוסף פרטי והוצגו במכון לאמנויות בדטרויט בשנת 1953.
בשנים 1893–1895 הוא הפיק סדרת ציורים המתארת את העובדים במכרות המלח של ויליצקה, שזיכתה אותו בפרס מטעם האקדמיה הפולנית. המקורות אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה, אך כמה רפרודוקציות צבע שרדו.
הוא הקים מגזין אמנות דו-שבועי, "שוויאט" (העולם). הוא היה ידוע גם בסדרת ציורים דתיים על המדונה השחורה מצ'נסטוחובה.
בשנת 1923 הוענק לו אות מסדר פולוניה רסטיטוטה.
מאיר מרגליות
רבי מאיר מרגליות (לעיתים: מרגלית; ~ה'תס"ז (בערך) - י' באייר ה'תק"נ, 1790), היה מראשוני רבני תנועת החסידות ורבה של אוסטרוה, תלמיד הבעל שם טוב. נודע על שם ספרו ה"מאיר נתיבים".
תולדות חייו
נולד לרב צבי הירש מרגליות, רבה של יאזלוביץ. אחיו הגדול רבי יצחק דוב היה מתלמידי הבעש"ט ובהשפעתו התקרב לחסידות.
נשא את בתו של רבי חיים מהורודנקא, אחיו של רבי משה מקיטוב וגיסו של רבי נחמן מהורדנקא, ובזיווג שני נשא לאשה את בת דודו רבי אריה לייב אוירבוך אב"ד סטניסלאב מחבר ספר 'נחלת אריה', אלמנת הרב משולם זלמן אשכנזי מפומוריאני. הוא גידל כבנו את בנה מנישואיה הראשונים, הרב משולם זלמן אשכנזי (השני), לימים רבה של לובלין.
ניקולס ג'אר
ניקולס ג'אר (באנגלית: Nicolas Jaar; נולד ב-10 בינואר 1990) הוא זמר, מפיק ויוצר ממוצא אמריקאי-צ'יליאני. המייסד והבעלים של חברת התקליטים ובית האומנות "Clown & Sunset".
ביוגרפיה
ג'אר נולד בניו יורק שבארצות הברית להורים ממוצא צ'יליאני, ובגיל שנתיים עבר עם משפחתו לצ'ילה, שם התגורר כשש שנים. כשהיה בן 8 חזרה משפחתו לניו-יורק. כשהיה בתיכון, פגש בטיול למקסיקו סול קייטה וניקיטה קוואסים. יחד השלושה הקימו להקה. וג'אר ייסד את חברת התקליטים שלו כדרך להפצת המוזיקה שלהם.
אלבום הבכורה שלו, Space Is Only Noise, הופץ בינואר 2011 וזכה להכרה בינלאומית. האלבום קיבל ארבעה כוכבים מעיתון הגרדיאן הבריטי, ודורג במקום הראשון על ידי מספר אתרי מוזיקה גדולים.
לג׳אר יש מוזיקה נוספת תחת שמות אחרים כגון הצמד Darkside עם הגיטריסט דייב הרינגטון.
ואת פרויקט הצד Against All Logic שתחתיו ז׳אר הוציא 2 אלבומים. ז׳אר גם שימש כמפיק צללים לצמד עידו בי וצוקי. ג'אר סטודנט לספרות השוואתית באוניברסיטת בראון.
אראוקריאוקסילון
אראוקריאוקסילון (שם מדעי: Araucarioxylon arizonicum) הוא סוג נכחד של מחטניים שהתקיים בתקופת הפרם עד לסוף תקופת הטריאס לפני 295 עד 200 מיליון שנה והיה קרובו של עץ האראוקריה. סוג זה כלל מין יחיד: Araucarioxylon arizonicum והוא המאובן הלאומי של אריזונה.
עץ נכחד זה תואר לראשונה בידי החוקר האמריקאי פרנק הול נולטון בשנת 1889.
מאפיינים
המאובנים של עץ זה התגלו בגרמניה ובארצות הברית (בעיקר בהפארק הלאומי פטריפייד פורסט ותצורת צ'ינלה). האראוקריאוקסילון היה נפוץ מאוד עד שכמה ממאובניו שימשו כחומרי בניין. עץ זה נקרא לעיתים עץ קשת בענן עקב כך שהמאובנים היו בעלי צבעים רבים כמו סגול, צהוב ואדום. הגובה של האראוקריאוקסילון היה עד 60 מטר. העץ שרד את הכחדת פרם-טריאס אך נכחד לאחר הכחדת טריאס-יורה.
אקולוגיה
בתקופת הטריאס באריזונה היה אקלים טרופי והיא שכנה בצפון-מערב יבשת פנגיאה. בכמה ממאובניו של עץ זה התגלו מחילות שנחפרו בידי זחלי חיפושיות.
הלוסק
הלוסק (בבלארוסית: Глуск; ברוסית נהגה: גלוסק; בפולנית: Hłusk; ביידיש: האלוסק) היא עיירה בבלארוס, מרכזו המנהלי של מחוז משנה הלוסק במחוז מוהילב במזרח המדינה.
במהלך חלוקת פולין השנייה הפכה הלוסק לחלק מהאימפריה הרוסית (ומאז הקמת ברית המועצות בשטחה). העיירה נכבשה בידי הצבא הגרמני ב-28 ביוני 1941 ושוחררה בידי הצבא האדום ב-27 ביוני 1944.
יהדות הלוסק
בעיירה התקיימה קהילה יהודית משמעותית, ברבנותה שירת בראשית המאה ה-20 הרב אברהם יצחק צימרמן, לימים רבה של קרמנצ'וג, ואחריו חתנו הרב ברוך דב ליבוביץ שלימים פעל בקמניץ שבליטא.
משפחות שלמות הצליחו ליהמלט אל היערות, ורבים מהם הצטרפו לשורות הפרטיזנים.
דיסטלולוגיה
דיסטלולוגיה (באנגלית: Dysteleology) היא העמדה הפילוסופית שלשום דבר שקיים אין טלוס (telus) או סיבה סופית, ולא עיצוב מכוון. המונח "דיסטלולוגיה" הוא מושג מודרני שטבע הביולוג, חוקר הטבע, והפילוסוף הגרמני ארנסט האקל (1834–1919).
דיסטלולוגיה היא צורה רדיקלית של אתאיזם עם אוריינטציה מדעית. במקור הוא נקשר עם האקל וחסידיו, אך החל מסוף המאה ה-20 היא מתייחסת יותר לסוג האתאיזם בו דוגלים ריצ'רד דוקינס, סם האריס וכריסטופר היצ'נס. תפיסה החורגת מעבר לנקודות מבט פילוסופיות ודתיות מסורתיות כמו האידיאליזם הגרמני (בן זמננו של האקל, של הוגים כמו הגל ושלינג) או תפיסת נגד לתרבות הניו-אייג' שהתפחתה באותה עת, ובמובן זה היא מצטרפת לנטורליזם הפילוסופי שטוען שאין שום סיבתיות מחוץ לטבע.
דיסטלולוגיה היא גם השם שניתן לקו חשיבה בתוך הפילוסופיה של הדת, העומד בניגוד לטיעון הטלאולוגי. היא טוענת כי המחלוקת, הכאב והרע ביקום מצביעים על כך שאין מאחוריו אלוהים או כוח עליון יוצר, או שאם יש כוח כזה, הוא מרושע ולא מיטיב.
רוברט ג'יימס וולר
רוברט ג'יימס וולר (באנגלית: Robert James Waller, 1 באוגוסט 1939 - 10 במרץ 2017), היה סופר אמריקאי, ידוע בעיקר בשל ספרו "הגשרים של מחוז מדיסון", ספר מצליח שפורסם ב-1992 וגם הוסרט. הוא היה גם צלם ומוזיקאי.
ביוגרפיה
וולר קיבל תואר בוגר אוניברסיטה (BA) ב-1962 ותואר מוסמך אוניברסיטה (MA) ב-1964 מאוניברסיטת צפון איווה (University of Northern Iowa) שנקראה באותה עת בשם המכללה להוראה של מדינת איווה (Iowa State Teachers College). הוא קיבל ב-1968 תואר דוקטור במינהל עסקים מאוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון (Indiana University Bloomington).
ב-1968 הוא חזר לאוניברסיטת צפון איווה והחל ללמד בה מנהל עסקים וכלכלה. ב-1977 הוא קיבל את התואר פרופסור. ב-1980 הפך לדקאן המכללה לעסקים, הוא פרש מתפקידו זה ב-1986. בשנת 2000 נמסר שהוא תרם סכום משמעותי מעל 1 מיליון דולר לאוניברסיטת אינדיאנה.
כמה מהספרים שכתב הופיעו ברשימת הספרים רבי המכר של העיתון "הניו יורק טיימס", כולל ספרו מ-1992 "הגשרים של מחוז מדיסון", שאותו כתב במשך שבועיים, ועמד ב-1993 בראש רשימת רבי המכר. הספר יצא לאור בעברית ב-1993 והפך לסרט בשם זהה ב-1995. גם ספרו "Puerto Vallarta Squeeze" שפורסם ב-1995 הפך לסרט.
חיים פרטיים
וולר התגרש ב-1997 לאחר 35 שנות נישואים. הוא נפטר ב-10 במרץ 2017, בגיל 77 בביתו בפרדריקסברג בטקסס  (Fredericksburg, Texas) לאחר שסבל ממיאלומה נפוצה.
White Rabbit
White Rabbit היא מסעדה במוסקבה, שנפתחה על ידי המסעדן בוריס זרקוב והפכה לפרויקט הדגל של White Rabbit Family שהוקמה על ידיו. מאז 2015 White Rabbit נכלל בין 50 המסעדות הטובות בעולם, המורכב מדי שנה על ידי המגזין הבריטי Restaurant וחברי המושבעים של The World’s 50 Best Restaurants Academy. בסוף 2019 המסעדה דורגה במקום ה-13 בדירוג העולמי.
מטבח
המטבח הרוסי העכשווי מבוסס על תוצרת מקומית עונתית. ולדימיר מוחין יוצא באופן קבוע למשלחות גסטרונומיות ומביא מוצרים ייחודיים: כמהין קרים, רפטות יאלטה, דבש ערמונים, במבוק כבוש, חלב איילים. על בסיסם נוצר תפריט טעימות חדש בכל עונה. אחת מערכות הטעימות האחרונות "קדימה אל העבר" מבוססת על אנדרטת הספרות הרוסית מהמאה ה-16 "דומוסטרוי" ומשחזרת את טעמו של המטבח הרוסי לפני תקופת ההשפעה האירופית.
עדנה פרידמן
עדנה פרידמן היא ספורטאית יהודייה-דרום אפריקאית בעבר, אלופת המכביה השלישית (1950) בריצת 60 מטר.
אלופה ושיאנית המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכתה פרידמן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 60 מטר בשיא מכביה חדש של 8.2 שניות, לפני איירין לדרמן מאנגליה (8.3 שניות) וון דר שטאם מהולנד (8.3 שניות). מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.8 שניות, אחרי איירין לדרמן שקבעה שיא מכביה חדש של 12.8 שניות ולפני לאה הורביץ מישראל (13.3 שניות).
קצ'ואה (עמים)
אנשי הקצ'ואה (בשפת קצ'ואה: Quechua) הם אינדיאנים, החיים בהרי האנדים באמריקה הדרומית, במדינות פרו, אקוודור ובוליביה. הקצ'ואה הם צאצאים ישירים של אימפריית האינקה, ששלטה במשך מאה שנים לפני הגעת הספרדים לדרום אמריקה, והייתה תרבות מפותחת במיוחד. שפתם היא שפת הקצ'ואה, שהייתה השפה של אימפריית האינקה, שהשתרעה מקולומביה בצפון עד צ'ילה בדרום. היה להם מערך ממשלתי מפותח יחסית לתקופה, שגבתה מיסים מאזרחיה, בכסף וביבול חקלאי. מחסנים עצומים שימשו לאחסון של המזון שלאחר מכן הופץ בתקופות של בצורת ורעב. בנוסף, היה להם צבא גדול שבאופן קבוע כבש והגדיל את שטח האימפריה, והרחיב אותה גם מבחינה דמוגרפית. כשהגיעו הכובשים הספרדים לדרום אמריקה בתחילת המאה ה-16, הקיסר וואינה קאפק כבר מת מנגיף. באימפריה התחוללה מלחמת אזרחים, והם נחלו תבוסה בקרב נגד הספרדים.
רוב אנשי הקצ'ואה חיים היום בהרי האנדים ונשענים מבחינה כלכלית על חקלאות (מייצרים מעט יותר ממה שהם צורכים) ורעיית צאן. במאה ה-21 הפכו ההיסטוריה והתרבות של הקצ'ואה למקור לגאווה לאומית גדולה, ושפת הקצ'ואה נחשבת לשפה משנית רשמית בפרו, בוליביה ואקוודור. ישנם בתי ספר באזור הרי האנדים המציעים חינוך והשכלה בשפה זו. מעבר לכך, חפצי האומנות הייחודיים והלבוש המסורתי הפך לסמל תרבותי במדינות האנדיות וכלי למשיכת תיירים. פסטיבלים כמו האינטי ריימי נערכים מתחילתם ועד סופם רק בשפת הקצ'ואה.
כיום, אף על פי שאנשי הקצ'ואה מפוזרים ברחבי דרום אמריקה ואין "מדינת קצ'ואה", יש מספר גדול מאוד של מסורות מן העבר שעדיין מתקיימות אצל המסטיסים. במקרים מעטים ויוצאי דופן באזורים מסוימים, ישנן קומונות שעדיין פועלות בשיטת ה"איילוס" - רשתות עצמאיות של משפחות, שמחזיקות שטחים נרחבים בתור "קומונה" וחלים עליהן חובות עבודה משותפים. מבחינה כלכלית, ה"איילוס" מתקיימים על חקלאות בעיקר. הבתים בנויים בצורה פשוטה ולא יציבה, רמת החיים נמוכה ואי השוויון והפערים החברתיים בולטים במיוחד באזורים אלה.
שפה
דוברי שפת הקצ'ואה קוראים לה "רונה סימי", שפרושו "שפת האנשים". המונח קצ'ואה מתייחס יותר לשפה מאשר לקבוצה אתנית מסוימת. שפת הקצ'ואה הייתה השפה הרשמית של אימפריית האינקה. ישנן מילים מהשפה שזלגו גם לשפה האנגלית, למשל "פומה", "קוקה" ו"למה" (חיה). בניגוד לשפות שבטיות אחרות בדרום אמריקה, קצ'ואה נחשבת לשפה רשמית בפרו, ובעלת אותו מעמד כמו הספרדית. חברי קונגרס ושרים אף נואמים לעיתים נדירות בשפה זו. נכון להיום יש ברחבי דרום אמריקה בין 9 ל-10 מיליון דוברי השפה. ישנם מספר רב של ניבים של שפת הקצ'ואה שהתפתחו מהפרוטו קצ'ואה, הלשון העתיקה ביותר שהתחילו להשתמש בה לפני 2,000 שנים. השימוש בשפה שונה מאזור לאזור. הקצ'ואה שמדוברת באזור קוסקו שונה מהקצ'ואה שמדוברת בצ'אבין דה הונטר או מהקצ'ואה שמדוברת באקוודור. הקצ'ואה היא למעשה משפחה של שפות שיש ביניהן חפיפה אך גם שוני רב.
פולקלור
באופן מעשי כל אנשי האנדים הם קתולים, אך מנהגים אתניים נוספים נשמרו גם במשך השנים שחלפו. אנשי הקצ'ואה חולקים אמונות דומות לשאר הקבוצות האתניות שנמצאות בהרי האנדים. הם מאמינים באלת האדמה הפצ'אממה, המעניקה את הפוריות לאדמה, ולכן באופן קבוע ניתנים לה זבחים ונערכים טקסים. עוד אמונה היא האמונה ברוחות ההרים, אפו. להיסטוריה רוויות הטרגדיות של הקצ'ואה יש סיפורי אגדות רבים נוספים, למשל על פישטקו (הקצב), הרוצח הלבן שהיה מוצץ את השומן מגופות הקורבנות שלו, ושר שירים על נהר של דם.
המיתוס של אינקארי כנראה חושף את הרגשות העמוקים ביותר של שבט האינקה המובס. לאחר כיבוש פרו בשנת 1532 נדדו מנהיגי האינקה מקוסקו לוילקבמבה, שם הם התנגדו לכיבוש הספרדי במשך 50 שנים. בשנת 1579 נפל בשבי המורד האחרון של האינקה, טופאק אמארו, וראשו נערף על ידי הספרדים. הספרדים נעצו את ראשו על מקל, ושמו אותו בכיכר המרכזית בעיר קוסקו כאות אזהרה למתנגדים. בשלב מסוים נעלם הראש, ומספרים שהוא נקבר. האגדה מספרת שבמשך שנים הוא מגדל את גופו מחדש, וכאשר התהליך יושלם, יחזור שבט האינקה לשלוט.
דת וחגים
דת הק'צואה משלבת אלמנטים קתוליים ופרה-קולומביאניים. הבולטות שבאמונות האלה הן האמונות שכוחות עליונים שולטים על דברים מחיי היום-יום, כמו מזג האוויר וחולי של בני אדם. אנשי הקצ'ואה מאמינים שעל ידי הקרבת קורבנות לאלה השולטים במזג האוויר למשל, הם יוכלו לשלוט בו, וכך להיות פחות פגיעים או חשופים להשפעות שליליות שלו. בעולם הדתי של אנשי האנדים יש לאלים תכונות אנושיות, הם יכולים לאהוב או לשנוא אחד את השני וגם להילחם ביניהם.
אנשי הקצ'ואה חוגגים את החגים הקתוליים כמו חג המולד או הפסחא, אבל בנוסף חוגגים את החגים עתיקי היומין שלהם, ופסטיבל השמש נחגג עד היום בקוסקו, בירת האינקה. פסטיבל האינטי ריימי מושך אלפי תיירים מכל רחבי העולם. האינטי ריימי מתקיים כל שנה ב-24 ביוני באזור של קוסקו, והוא השני בגודלו מבין הפסטיבלים בדרום אמריקה. החגיגות מבוססות על טקסים דתיים מתקופת אימפריית האינקה, בה עושים כבוד לאל השמש "אינטי". לפי האמונה שלהם, 24 ביוני הוא היום הארוך ביותר בשנה. האינטי ריימי הוא יותר אירוע פגאני וסגידה לאל השמש מאשר חגיגה. בהריסות סקסייוומאן שמעל קוסקו בונים במות ומאות מקומיים מתחפשים לכהנים, חיילים ושאר אנשים שהיו בתקופה ששבט האינקה שלט באזור. כמו כן, יש את הקרנבל בקוסקו שאורך שבוע ומתקיים בחודש פברואר בתאריך שתלוי בחג הפסחא. מתקיימות חגיגות בעיירה פיסאק שנמצאת באזור קוסקו 7 שבועות לפני חג הפסחא, ונמשכות במשך שבוע. הקרנבל בפיסאק נחשב לצבעוני במיוחד, ובו מתחרות קבוצות בתחרות ריקודים על פרסים וכבוד.
ביגוד
הנשים השתמשו בשק שנקרא קפרינה, המשמש לנשיאת ילדים או שאר דברים נחוצים. פולרה היא חצאית צבעונית העשויה מצמר, ונשים לובשות בין 3–4 פולרות בשכבות. בחגים ואירועים חגיגיים נלבשות 15 פולרות שנקשרות סביב המותן. הלבוש אצל הגברים הוא יותר מערבי ומודרני, והלבוש המסורתי נלבש על ידי המבוגרים יותר, בעיקר חולצות צמר, והם גם משתמשים בחגורה שנקראת צומפי שתומכת בגב בזמן העבודה בשדה. פריט הלבוש המיוחד ביותר אצל כל צעיר ומבוגר הוא הפונצ'ו הצבעוני. הפונצ'ו מעוצב בכל מיני צורות, ולכל מחוז יש את העיצוב שלו. בדרך כלל משתמשים בפונצ'ו באירועים מיוחדים ובחגים.
חיי המשפחה
לילדים בחברת הקצ'ואה יש תפקידים רבים. כבר מגיל צעיר הם ממלאים תפקידים רבים וחשובים במשק הבית. למשפחה חשוב שיהיו ילדים רבים, כי הם מהווים ביטוח כלכלי לעתיד לתקופה בה ההורים מזדקנים. המספר האופטימלי הוא 4 ילדים, עם זאת ישנן משפחות מגיעות עד לעשרה ילדים ויותר. בנים מוערכים יותר על ידי ההורים, כי הם יכולים לתרום יותר מבחינת עבודה בשל כוחם הפיזי. לנשים יש מעמד נחות יחסית לגבר אצל הקצ'ואה. בדרך כלל הנשים לא מקבלות חינוך פורמלי, והמעמד שלהן בקהילה הוא נמוך יותר. המשימות שניתנות להן הן בעיקר באחזקת משק הבית.
רדיפה
עד היום אנשי קצ'ואה ממשיכים להיות קורבנות של רדיפה פוליטית ורדיפה אתנית. במלחמת האזרחים הפרואנית בשנות ה-80 של המאה ה-20 בין הממשלה והנתיב הזוהר, בערך 75 אחוזים מהקורבנות היו קצ'ואה, בעוד ששני הצדדים במלחמה היו מסטיסים - בני תערובת של אירופאים ומקומיים. גם היום יש אפליה לרעת אנשי הקצ'ואה בתפקידים ציבוריים ובממשלה, וכאשר הילאריה הומאן ומריה סומירה נשבעו את שבועת הנאמנות לפרו בשפת קצ'ואה, סירבה מרטה הילדרברנט, היועצת לנשיא, לקבל את השבועה.
מאכלים אופייניים
בעמקים ובמישורים של הרי האנדים מרבים להשתמש בתירס ובתפוחי אדמה. הבשר שנאכל הוא בדרך כלל בשר אלפקה ושרקנים, וגם כבשים ופרות. פצ'מנקה הוא מאכל שמייחד את האזור של הרי האנדים, הוא מכיל סוגים שונים של בשר, עשבים וירקות, שמבושלים בישול ארוך ואיטי מתחת לאדמה על מצע של אבנים לוהטות. בדרך כלל מכינים אותו באירועים מיוחדים בחגים וחתונות. עוד מאכל שמייחד את האזור הוא צ'ארקי, זה בשר שמכינים עם ירק שדומה לתפוח אדמה אך יש לו מרקם שונה. משמעות המילה צ'ארקי היא שיטת ההמלחה ששמים על הבשר כדי להפוך אותו לראוי למאכל. הבשר מוגש כנזיד עם בשר אלפקה או למה ויחד עם אורז.
היפופוטם פנטלנדי
היפופוטם פנטלנדי (שם מדעי: Hippopotamus pentlandi) הוא מין נכחד של היפופוטם גמדי, אשר התקיים במשך הפליסטוקן ומאובניו התגלו בסיציליה. מין זה עבר גמדיות איים בדומה למינים קרובים כמו היפופוטם מלטזי, היפופוטם קפריסאי גמדי והיפופוטם כרתים גמדי - כולם התפתחו לאורך איי הים התיכון עד האירוע המסיני, בו עברו גמדיות. בהשוואה לשאר ההיפופוטים הגמדיים הוא היה גדול יחסית, במשקל של עד 350 קילוגרם בקירוב ואורך 180 סנטימטרים, אך עדיין היה קטן מאוד ביחס להיפופוטם המודרני שיכול להגיע למשקל של 3 טונות.
המין התגלה בממצאים בסיציליה, רובם שרידי לסתות וחלקי גולגולת והוגדר בידי החוקר הגרמני כריסטיאן אריך הרמן פון מייר (Christian Erich Hermann von Meyer) ב-1832.
היפרטרופיה של חדר ימין
היפרטרופיה של חדר ימין של הלב (באנגלית: Right ventricular hypertrophy או RVH), היא הגדלה של השריר המקיף את החדר הימני שבלב האדם. חדר ימין הוא אחד מארבעת החללים בלב האדם. הוא ממוקם בחלקו התחתון של הלב והוא מקבל דם מהעלייה הימנית הנמצאת מעליו. תפקידו של חדר ימין הוא לדחוף את הדם לכיוון עורקי הריאה, משם יגיע אל נימי הריאה, שם יתחמצן ויחזור אל עלייה שמאל של הלב כשהוא עשיר בחמצן.
היפרטרופיה של חדר ימין מתרחשת כאשר הלב עובד מול עומסים גבוהים מהרגיל, מה שגורם לשכבת השריר להתעבות באופן פתולוגי. הגורמים העיקריים לעומס מוגבר על חדר ימין הם יתר לחץ דם ריאתי שנגרם במקרים רבים בשל מחלות ריאה, או בעיה במסתמי הלב. התעבות של שריר הלב על חשבון החלל הפנימי של החדר, עשויה לאורך זמן לגרום לאי ספיקה של חדר ימין, זאת בין השאר בשל צמצום בנפח החלל הפנימי שבתוכו נמצא הדם, מה שגורם לצמצום נפח הפעימה של החדר.
היפרטרופיה של חדר ימין עשויה להיות שפירה, כך שלא תגרום כלל לסימפטומים, או תגרום לסימפטומים קלים בלבד, ומנגד יכולה היפרטרופיה לגרום לסימפטומים משמעותיים הכוללים אי ספיקת לב והפרעות בקצב הלב.
גורמים
אחת הסיבות הנפוצות ביותר להיפרטרופיה של חדר ימין היא יתר לחץ דם ריאתי . הלחץ הגבוה בעורקי הריאה מייצר תנגודת גבוהה יותר לזרימת הדם מחדר ימין אל העורקים, מה שמאלץ את חדר ימין להתכווץ חזק יותר על מנת לשמור על מפל הלחצים ההכרחי להזרמת דם אל העורקים. כתוצאה מהעומס המוגבר עליו, עובר חדר ימין הגדלה ושינוי של צורתו. שינוי הצורה של תאי לב בודדים, גורם לעיבוי של שכבת השריר כולה. כ-30 אחוזים מהחולים הסובלים מיתר לחץ דם ריאתי יפתחו היפרטרופיה של חדר ימין.
היפרטרופיה של חדר ימין נמצאה גם כמקושרת להשמנת יתר, סוכרת, יתר לחץ דם ועישון (בשל הסיכון הגבוה למחלות ריאה).
סימנים וסימפטומים
במקרים רבים לא תגרום היפרטרופיה של שריר הלב לסימפטומים כלל. עם זאת, חולים הסובלים מהיפרטרופיה של חדר ימין עשויים לחוות סימנים וסימפטומים המקושרים עם יתר לחץ דם ריאתי ועם אי ספיקה של חדר ימין הכוללים:
אלקטרוקרדיוגרפיה
השימוש בא.ק.ג. על מנת לאבחן הגדלה של חדרי הלב הוא פרקטיקה מקובלת. עם זאת, מכיוון שחדר שמאל הוא החדר הדומיננטי הנצפה באמצעות א.ק.ג., עשויה הבדיקה שלא להיות רגישה להיפרטרופיה ימנית קלה, לעיתים דרושה היפרטרופיה משמעותית על מנת שבדיקת הא.ק.ג. תציג את השינויים הרלוונטיים. מסיבה זו ואחרות ממליץ איגוד הלב האמריקאי שלא להסתמך על בדיקת א.ק.ג. בלבד לצורך איבחון של היפרטרופיה של חדר ימין. עם זאת משמשת בדיקת א.ק.ג. באופן תדיר לצורך איבחון ראשוני והחלטה על ביצוע בדיקות נוספות. מחקרים שבוצעו מצאו כי היפרטרופיה של חדר ימין עשויה להתבטא בא.ק.ג. כאחד או יותר מהשינויים הבאים.
אקוקרדיוגרפיה
אקוקרדיוגרפיה משמשת לצורך הדמיה ישירה של עובי דופן חדר ימין. לרוב מתבצעת הבדיקה דרך הוושט, כך שהיא מאפשרת הסתכלות על כל ארבעת חללי הלב. העובי הנורמלי של דופן חדר ימין נע בין 2–5 מ"מ, כאשר בעובי של מעל ל-5 מ"מ ניתן לאבחן כי המטופל סובל מהיפרטרופיה של חדר ימין.
טיפול
רוב הטיפול בהיפרטרופיה של חדר ימין מתמקד במניעה ראשונית שלה וכן במניעת החמרה במטופלים שכבר סובלים ממנה. כיוון שהגורמים העיקריים להיפרטרופיה הם כאמור יתר לחץ דם ריאתי או אי ספיקה של המסתם התלת-פסיגי, מתרכז הטיפול בהקלת העומס על חדר ימין באמצעות הטיפול במצבים אלו.
אי ספיקה של המסתם התלת-פסיגי מטופלת לרוב באופן שמרני תוך ניסיון לטפל בגורם לבעיה ומעקב אחר החולה. התערבות כירורגית נשקלת רק במצבים בהם החולה סימפטומטי. אפשרויות הטיפול הכירורגי כוללות תיקון של המסתם או החלפתו במסתם ביולוגי או מלאכותי, כאשר שסתום מלאכותי הוא עמיד יותר לאורך זמן, אך מנגד דורש טיפול קבוע בנוגדי קרישה. הטיפול ביתר לחץ דם ריאתי תלוי בפתולוגיה שגרמה לו.
הסיבוך העיקרי מהיפרטרופיה של חדר ימין הוא אי ספיקה של החדר, כתוצאה מעומס הולך וגובר. המנגנון מאחורי מעבר מהיפרטרופיה של החדר לאי ספיקה שלו אינו מובן דיו. הטיפול מתרכז בצמצום גורמי הסיכון לאי ספיקת לב באמצעות שינוי באורח החיים ובתזונה, הכולל הפחתה בצריכת מלח במטרה להפחית את צבירת הנוזלים ובכך את העומס על הלב, הפסקת עישון לצורך מניעה והקלה של מחלות ריאה והימנעות מצריכת אלכוהול.
אם ההיפרטרופיה מתפתחת לאי ספיקת לב היא מטופלת בהתאם לכך תוך שימוש במשתנים, מעכבי ACE, חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II, דיגוקסין ועוד.
קריית הפלדה
קריית הפלדה הייתה תשלובת של מספר מפעלי מתכת בעכו. המושג "קריית הפלדה" שמש לעיתים גם לציון אזור התעשייה בו נמצאים מפעלי המתכת ואז הוא כולל גם את מפעלי צינורות המזרח התיכון המנוהלים בנפרד.
תולדות הקריה
קריית הפלדה הוקמה ליד עכו, כמספר מפעלי מתכת בתוך אזור תעשייה שכלל גם שני מפעלים של צינורות המזרח התיכון. בעת הנחת אבן פינה למפעל ראשון של צינורות המזרח התיכון, ב-1 בינואר 1950, פורסם על כוונה להקים במקום מפעל ערגול ומפעל להתכת גרוטאות פלדה, שיספק חומרי גלם למפעל הערגול.
המפעלים הוקמו בשותפות של סולל בונה וממשלת ישראל. מפעל הצינורות הראשון החל לפעול ב-18 ביוני 1951, אך בניית המפעלים של קריית הפלדה התעכבה.
מפעל הערגול בשנות ה-50
ביוני 1953 היה מפעל הערגול לקראת השלמה ותוכנן להפעילו תוך 2–3 חודשים. פורסם אז שההשקעה בו נעשתה בחופזה בטרם נקבע שהוא כדאי. בפברואר 1954 הוחל בייצור במפעל הערגול, ובעיתונות התעורר פולמוס לגבי כדאיות הקמת המפעל.
באוגוסט 1957, בתוכנית שהוצג למשרד האוצר לקראת השקעה בשדרוג המפעל, הובטח שהמפעל יגיע לאחר השדרוג לתפוקה של 100,000 טון לשנה. באוגוסט 1958 הופסק הייצור במפעל למשך כחודשיים לצורך שדרוג המפעל. בספטמבר 1959 הגיעה תפוקת המפעל רק לכ-30,000 טון לשנה. המפעל, שלצורך הפקת 100,000 טון היה אמור על פי התכנית להעסיק 320 עובדים, העסיק בספטמבר 1959 450 עובדים.
באוקטובר 1961 הגיעה תפוקת מפעל הערגול לכ-4,500 טון לחודש.
מפעלי ההתכה
במרץ 1955 החליטה הממשלה לתמוך בהקמת מפעל ההתכה, למרות חששות לחוסר כדאיות כלכלית. ההחלטה בכל זאת להקים את המפעל נבעה מרצון לספק עבודה לתושבי עכו, רצון להבטיח אספקה סדירה של פלדה לתעשיית הנשק הישראלית, ותקווה לנצל מרבצי ברזל בישראל. תוכנן אז להקים שני מפעלי התכה: אחת רגילה ואחת המשתמשת בהתכה חשמלית.
במהלך שנת 1957, לאחר שכבר הוזמן ציוד רב להקמת מפעלי ההתכה, והושקעו כספים נוספים בהקמה, פורסם דו"ח ארדרייך של הלשכה לייעוץ תעשייתי, שקבע שמפעלי ההתכה אינם כלכליים. בהנהלת כור יצאו נגד הדו"ח וטענו שחישוב העלויות שלו מוטעה ובעקבות זאת מינה פנחס ספיר ועדה ציבורית בראשות שמחה בלאס לבדיקת כדאיות המפעלים. אחרי חודשים רבים בהם פורסמו הדלפות, פורסם דו"ח הוועדה שקבע שההשקעה בקרית הפלדה כדאית אם תתנהל ביעילות.
בספטמבר 1959 הגיעה תפוקת מפעל ההתכה ל-2500 טון לחודש, בעוד על פי התכנית הייתה אמורה התפוקה להיות כ-6000 טון לחודש. בשנים 1960–1961 הגיעה התפוקה ל 3000–4000 טון לחודש. בשנת 1962 הפסיד המפעל בין 5–6 מיליון ל"י לשנה ומחיר תוצרתו היה גבוה בהרבה משהיה ניתן להשיג בייבוא.
חלק מהותי בתוכנית להרחבת קריית הפלדה התבסס על ייצור ברזל ממחצבי רכס רמים ולצורך כך נרכש מתקן סינטור. אולם בתחילת 1961 הוחלט סופית שלא לכרות ברזל ברכס רמים וההשקעה במתקן הסינטור ירדה לטמיון.
ביולי 1961 נחנך תנור התכה חשמלי חדש. מפעל ההתכה החשמלי התברר ככישלון מיד בתקופת ההרצה לאור צריכת החשמל הגבוהה של המפעל. בנוסף, ציוד מפעלי הפלדה שהובא מאיטליה התברר כמיושן והיה הכרח להחליפו. נשקלו מספר אפשרויות להתמודד עם החובות שנוצרו בגלל ההשקעה הכושלת והוחלט שלא להרחיב את המפעל, אלא להקטין את מספר הקטרים שבהם מיוצרים בולי הברזל. בתחילת 1964 אושר הסדר בין הממשלה וחברת העובדים, למחיקת חובות של החברה שנוצרו מעלות הציוד שנזנח.
בשנות ה-60 סבלה החברה מחוסר יעילות ויחסים עכורים עם העובדים. כדוגמה פורסם במעריב שכשמנכ"ל המפעל הציע להקים במפעל מועדונים לפעילות של העובדים אחרי שעות העבודה, הם שאלו האם יקבלו תשלום של שעות נוספות על הפעילות במועדונים. המפעל סבל משביתות של הפועלים שהתנגדו לדרישות שנועדו להעלות את יעילות העבודה במפעל.
שנות ה-70 ואילך
בתחילת 1971, בעקבות דליקה במפעל ההתכה, שופץ המפעל וכושר ייצורו הורחב מ-60 אלף טון ל-80 אלף טון בשנה.
באוגוסט 1972 שבתו עובדי מפעל הערגול אף על פי שוועד העובדים במפעל התנגד לשביתה.
בשנת 1972 ייצר המפעל כ-40% מצריכת הפלדה בישראל, ונחתם הסכם עם חברת קרופף הגרמנית על השקעה בהרחבת המפעל כך שיוכל לספק את כל תצרוכת הפלדה של ישראל.
המפעל פשט את הרגל ונסגר בשנת 2001. בשנת 2004 הוא הופעל מחדש על ידי חברת "חד מתכת".
מנהלים
בשנת 1961 מונה מאיר אילן למנכ"ל המפעל. בשנת 1965 החליף אותו שמואל אדמון. בתחילת 1968 התפטר אדמון ובמקומו כיהן בתפקיד א. צפרוני.
בשנים 1979–1988 ניהל אורי בר-רצון את קריית הפלדה. לאחריו ניהל את קריית הפלדה, אנדרי ויידה, שהתפטר בשנת 1992 לאחר שנואש מהבראת החברה. את ויידה החליף יצחק זמיר שכיהן עד 1998.
תלם (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
ויטוריו אמדאו הראשון, נסיך קריניאנו
ויטוריו אמדאו הראשון, נסיך קריניאנו (באיטלקית: Vittorio Amedeo I di Savoia-Carignano; 1 במרץ 1690 - 4 באפריל 1741), היה נסיך קריניאנו בין השנים 1709–1741.
ביוגרפיה
ויטוריו אמדאו נולד ב-1 במרץ 1690 בטורינו, לאמנואלה פיליברטו, נסיך קריניאנו ולמריה אנג'לה קטרינה ד'אסטה, בתם של בורזו ד'אסטה ואימפוליטה ד'אסטה. בשנת 1696 קיבל ויטוריו אמדאו את התואר "אביר הבשורה".
בשנת 1709 מת אביו אמנואלה פיליברטו, נסיך קריניאנו, וויטוריו אמדאו ירש את תאריו.