cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בן ציון הלברשטאם
במלחמת העולם השנייה
בעת פלישת הגרמנים לברית המועצות, שהה ר' בן ציון בלבוב, שנפלה בידי הנאצים ביולי 1941. הרבי התגורר באותה עת בביתו של אחד מחסידיו, אליהו אביגדור ברינר. במשך כחודש הרב הסתתר בחדר שכוננית הסתירה את דלתו, אולם חבר ניסה לשכנעו לצאת ממקום מסתורו, בטענה שהגרמנים גילו אכזריות רבה יותר כלפי אלה שנתפסו במקומות מסתור. כמו כן החבר טען שהגרמנים יכבדו את המסמכים הרשמיים של הרב, שהעידו על היותו תושב זר. תחילה הרב לא קיבל את הטיעונים האלה, אך בסופו של דבר השתכנע. ביום שישי, 25 ביולי, ראש חודש אב, הוא יצא ממקום מסתרו והתמקם בגלוי באחד מחדרי הדירה.
בימים שלפני 25 ביולי (א' באב) הורגשה תכונה לא אופיינית בקרב המשטרה האוקראינית בעיר. היהודים השתדלו לא לצאת לרחובות. השכם בבוקר באותו יום קבוצות של איכרים מכפרי הסביבה החלו נוהרים ללבוב. הם התגודדו באזור תחנת המשטרה, ומשם יצאו לרחובות, מלווים בשוטרים אוקראינים, והחלו תוקפים כל יהודי שנקרה בדרכם בעזרת אלות, סכינים וגרזנים. קבוצות יהודים הובלו לבית הקברות ונרצחו בברוטאליות. גירוש יהודים מבתיהם, שכלל ביזה ושוד, החל אחה"צ. השוטרים האוקראינים פעלו לפי רשימות שהוכנו מראש, וערכו את החיפושים בכל העיר. הפוגרום נודע בשם "יום פטליורה", על שמו של המנהיג הצבאי האוקראיני האנטישמי סימון פטליורה. פטליורה נרצח בפריז בשנת 1926 בתאריך זה בידי יהודי בשם שלום שוורצבארד כנקמה על רצח אלפי יהודים בשנת 1919. הגרמנים אישרו לאוקראינים לציין את יום השנה הזה בהשתלחות רצחנית ביהודים. במשך שלושה ימים ההמון האוקראיני המשיך במהומות במחוז של לבוב. האוקראינים לקחו קבוצות יהודים לבית הקברות היהודי ולכלא לונצ'קי (Lunecki) וטבחו בהם. ההמון החליט להתרכז בעשירי ובמכובדי הקהילה היהודית. שמו של ברינר, אצלו התאכסן הרב, היה ברשימה בשל עושרו ומעמדו. הייתה לו אפשרות לברוח מפולין, אך הוא סירב להציל רק את עצמו ולהשאיר את היהודים הפקר.
הם קובצו בקרן רחוב יחד עם שבויים נוספים מאזורים שונים של העיר. שוטרים הועמדו על המשמר על מנת למנוע בריחות. כשמספר השבויים הגיע למאה, השוטרים העמידו אותם בטור של שְלָשות, והורו להם לצעוד. הרב היה חלש מכדי לעמוד בקצב הצעידה המהיר ועבר לסוף הטור, דבר שגרם לשוטרים להכותו באלותיהם ולהורות לו להזדרז. ברינר אחז בידו האחת, ובנו משה אהרן אחז בידו האחרת, עד שהגיעו למפקדת הגסטאפו ששכנה ב–Polczinski 4. עד ראייה סיפר ש"הוא ראה מחלונו איך הרב, שהיה לבוש בבגדי השבת שלו, הותקף על ידי החיילים. האוקראינים האכזריים הכו אותו בראשו עם קתות רוביהם, והכיפה שלו נפלה ארצה. מדי פעם הרב רכן ארצה כדי להרימה, והם הכו אותו ביתר עוז".
בשבת הייתה אקציה נוספת. בין השבויים היו הפעם חסיד באבוב, איצ'ה לסר, ושלושה חתנים של רבי בן ציון שהסתתרו בביתו. היו אלה רבי יחזקאל הלברשטאם, רבי משה סטמפל, ורבי שלמה רובין. ארבעתם הובאו לבניין הגסטאפו.
לאחר שלושה ימים, ביום שני ד' באב (28 ביולי), הוצאו השבויים להורג ביער יאנובר (Yanover), בפאתי העיר. יהודים אחדים שהצליחו לברוח סיפרו כי הרבי אמר להם לפני מותו:. 20,000 יהודים נטבחו באותו יום, ביניהם הרב, בנו ושלושת חתניו.
סוחוי Su-30
סוחוי Su-30 (ברוסית: Су-30) הוא מטוס קרב מתוצרת חברת סוחוי הרוסית. המטוס מכונה לפי קודי נאט"ו "Flanker-C". המטוס מבוסס על הסוחוי-27 ומיועד להשגת עליונות אווירית ולתקיפה קרקעית.
פיתוח
פיתוח המטוס החל בשנת 1986 במסגרתו עבר הסוחוי-27 שדרוגים ותוספות כדי לעמוד בדרישות כוחות ההגנה האווירית של רוסיה, בין היתר הגדלת טווח הפעולה של המטוס. לשם כך נבחר הדגם הדו מושבי של הסוחוי-27 (Su-27UB) שכן למשימות ארוכות טווח היה צורך בטייס ובנווט. תחילה נקרא המטוס Su-27PU ואב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה ב־31 בדצמבר 1989.
בין השדרוגים והתוספות של המטוס ניתן לציין:
בהמשך שונה שם המטוס לסוחוי-30 והחברה גם הציגה את דגם הסוחוי-30MK לייצוא.
קאיזן
היסטוריה
יפן שלאחר מלחמת העולם השנייה הייתה נתונה תחת כיבוש אמריקאי. במסגרת ניסיונות לשיקום הכלכלה היפנית לאחר המלחמה שותפו מומחים אמריקאים לתהליכי בקרה סטטיסטית. מומחים אלה היו בקשר עם תוכנית מחלקת המלחמה האמריקאית - Training Within Industry (בראשי תיבות: TWI), שנועדה לאחות את הקרעים במדינה שסועת מלחמה. התוכנית כללה, בין השאר, תהליכים ליצירת מקומות עבודה ותהליכים לשיפור העבודה והייצור.
בעזרת שילוב בין שיטת מעגל שוורץ, שנלמדה מאדוארדס דמינג, ושיטות עבודה וייצור אחרות המבוססות על סטטיסטיקה, נוצרה שיטת הקאיזן, שיישומה החל משנות ה-50 של המאה ה-20.
עם השנים תפסה השיטה תאוצה. כיום היא חלק בלתי נפרד מהתרבות היפנית היום-יומית, והיא נלמדת ומיושמת ברחבי העולם.
מטרות, בסיס ושיטות
הקאיזן מיועד לשיפור מתמיד של סביבת העבודה ותהליכי הייצור, זאת בעזרת העקרונות הבאים:
התוצאה דומה מאוד לעבודה בפס ייצור לייצור המוני, אך תוך שיפורים לטובת הייצור והעובדים.
מטרות הקאיזן הן מעבר לשיפור תהליך הייצור. זהו תהליך שבו משופרת סביבת העבודה, מתוך חשיבה על העובד כאדם; עבודות קשות (פיזית או מנטלית) מורחקות ומחולקות לתהליכים נפרדים, והמנהלים או העובדים לומדים להתאים את עצמם במהירות לשינויים הנדרשים על פי שיטות מדעיות ואמות מידה מסודרות.
חלק מהותי מהתהליך הוא חשיבה פורצת דרך, יציאה מקבעון מחשבתי, וביצוע מהיר וחד של שינויים דרסטיים בעבודה לפי הצורך. מהצד השני, תהליך השיפור הוא מתמיד (זן מייצג את ההתמדה כדרך חיים) ולא חד-פעמי. הגישה הבסיסית בקאיזן אומרת ש-"אין בלתי אפשרי", אלא הכול נובע משיקולי עלות-תועלת. בתור תהליך הכולל שינויים חדים ומהירים, ניתן להגדירו גם כשיטה ה-"מפרקת הכול עד היסוד, ובונה מחדש".
כאשר הקאיזן מיושם שלא כראוי, הוא כולל בתוכו לרוב פיטורין של עובדים. קאיזן אמיתי דוגל בשימוש בכח האדם הקיים, וניתובו למקומות שבהם הוא ינוצל בצורה מיטבית - הן לעובד והן לתהליך הייצור. הכבוד לאדם הוא מובנה בתהליך, ובלעדיו הרווח הופך להפסד.
בתהליך חייבים להשתתף כולם, בכל הרמות: החל מהעובד הפשוט, וכלה במנהל הייצור. הקאיזן מבוסס על תהליך ותוצר (ולא על תוצר בלבד), חשיבה מערכתית רחבה (ולא התמקדות בכל פריט), וגישה לא שופטת ולא מאשימה מצד המשתתפים, מתוך הבנה שגישה שכזאת לא תוביל לתוצאות. הפורמט של הקאיזן מתאים לארגונים וגם לקבוצות קטנות (למעשה, הקאיזן מיושם לעיתים גם על תהליך ייצור במכונה בודדת, מתוך שאיפה לשיפור של שניות בלבד בתהליך).
עבודה בתחנות
השיטה מוכיחה שקצב הייצור בתחנות יעיל מייצור במנות (Batch). ומכאן שיש לקחת את התהליך, וליצור תוצאה שבה כל עובד נוגע בכל זמן רק בחלק אחד ופעם אחת בלבד, בזמן קצוב.
דוגמה מעשית לעבודה בתחנות היא בייצור רכב:
זמן העבודה על רכב הוא כ-2,000 דקות נטו. עבודה מקבילה במנות תוציא (במקרה הטוב) כל 2,000 דקות מכונית אחת מכל קבוצת עובדים. עבודה בתחנות, שבה כל תחנת עבודה עובדת 2 דקות בלבד, תוציא תמיד כל 2 דקות מכונית מפס הייצור (מלבד המכונית הראשונה, שלה ייקח 2,000 דקות לצאת מפס הייצור).
כל קבוצת עובדים מתמחה בייצור פריט מסוים, ומותאמת לה סביבת עבודה מיטבית לצורך הייצור. מדי שתי דקות עוברת המכונית לתחנה הבאה (במפעלים רבים העבודה מבוצעת על גבי פס ייצור, ובאחרים המכונית נדחפת פיזית לתחנה הבאה). במידה ואחת מהתחנות נתקלת בתקלה שתעכב את המעבר לתחנה הבאה - ומכאן גם את קצב הייצור - ינותבו לתחנה כל העובדים באזור היכולים לתת מענה לתקלה, על מנת למנוע את האטת קצב הייצור.
קצב הייצור נמדד על פי הפריט שזמן ייצורו או התקנתו הוא הארוך ביותר. על פיו יאוזנו כל שאר התחנות, תוך העברת תכולות עבודה מתחנה אחת לשנייה, כך שבשום שלב לא תיוותר תחנה ריקה ממעש.
מושגים
הקאיזן עוסק בצמצום מקסימלי של זמן האספקה, הורדה למינימום האפשרי של זמן העבודה, והגעה לקצה ייצור יעיל וגבוה. לצורך כך יש לנטרל מודה ולהוציאה אל מחוץ לתהליך, לקצר את הספגטי ככל האפשר, ולייעל את סביבת העבודה כך שתתמוך בתהליך.
בתהליכים מסוימים, בעיקר בממשקי שירות המועסקים בלקוחות רבים בעלי תהליכים שונים, ניתן להגיע לשיפור זמן האספקה כך שיהיה נמוך בהרבה מזמן המחזור של התהליך הכולל.
בעזרת מושגים אלו ניתן לנתח תהליך עבודה לחלקים קטנים, להפריד בין מודה לבין עיקר התהליך (הפרדה בין מוץ לתבן), ואז לבנות הכול מחדש על פי עקרונות הקאיזן.
אירוע קאיזן
אירוע קאיזן הוא הכלי העיקרי לשיפור תהליכים בחברות אשר מיישמות את תורת הקאיזן. באירוע זה מאתרים תהליכים לא יעילים במהלך הייצור ומבצעים עליהם ניתוח וטיפול יסודי בתהליך שנמשך שבוע. חברת טויוטה קבעה תהליך מפורט לשבוע זה. ההנהלה קובעת צוות רב תחומי אשר תפקידו לנתח את התהליך, החל ממיפוי ושימוש בכלים מגוונים אשר הוגדרו. בשבוע זה הצוות מקבל סיוע מלא ומיידי מכל גופי המפעל (ייצור, שירותים, כספים וכו') כדי לתת פתרונות לשיפור התהליך. האירוע מנוהל על ידי רשימת מטלות המתעדכנת מדי יום ובסיום השבוע מוכנת תוכנית עבודה ליישום המטלות שלא ניתן היה ליישם מיידית. פתיחת וסיום האירוע מנוהלים ומוצגים לפני ההנהלה הבכירה של המפעל. במפעלים מובילים בנושא הקאיזן מרכזים 5-10 נושאים לביצוע בו זמנית באותו שבוע, וכך יוצר האירוע "גל שיפור" שמשפיע על כל המפעל. אירוע הקאיזן הוא חלק חשוב מ"תהליך הקאיזן" שמוגדר כתהליך מתמשך ונמדד באופן שוטף ולאורך זמן.
יישומים
ביפן הקאיזן מיושם בכל תחומי החיים, החל מייצור וכלה ביחסי החוץ של המדינה. העובדים והמנהלים ביפן מדברים בשיתוף בעזרת שפת הקאיזן, שאומרת למעשה שהפועל הזוטר הוא גורם מכריע גם בראייה הכוללת.
בטויוטה, שלמעשה פיתחה את הקאיזן, שיכללו את השימוש בשיטה והפכו אותה לאבן יסוד בתהליך הייצור של החברה. בחיל האוויר הישראלי נערכים אירועי קאיזן מתוך כוונה לשפר תהליכים מרכזיים בחיל. החל מהעבודה בגלגיליה על מעצורים וגלגלים, וכלה בשילוב בדיקות לא הורסות בתוך מערך העבודה השוטף במוסך מטוסים שבו העבודה מושתתת אף היא על קאיזן.
בתעשייה האווירית, במערך התחזוקה של אל על ובעוד מקומות תעסוקה גדולים בישראל נעשים אירועי קאיזן בתדירות גבוהה, תוך הצלחה בהגברת קצב האספקה ושיפור תנאי העבודה.
תחנת הרכבת של הלסינקי
תחנת הרכבת של הלסינקי (בפינית: Helsingin rautatieasema) שוכנת במרכז הלסינקי בירת פינלנד, ונחשבת כאחד מסימני ההיכר של העיר. התחנה היא המרכז התחבורתי של העיר ונקודת המוצא של כל רכבות הפרוורים והרכבות הבינעירוניות שמפעילה חברת הרכבות הפינית (VR - Valtionrautatiet). בכל יום עוברים כ-200,000 נוסעים דרך התחנה ומתחתיה ממוקמת תחנת הרכבת התחתית של הלסינקי ראוטטיאנטורי (Rautatientori - "כיכר המסילה") שהיא העמוסה ביותר מבין 12 התחנות של המטרו העירוני. המבנה מצופה ברובו באבן גרניט פינית, ובצידו המזרחי ניצב מגדל שעון. שני זוגות של דמויות מפוסלות האוחזות בידיהן מנורות ניצבים משני צדיה של הכניסה הראשית, המקומרת.
היסטוריה
תחנת הרכבת הראשונה בעיר נבנתה בשנת 1860 במקביל לסלילתו של קו הרכבת הראשון במדינה, בין הלסינקי והעיר המנלינה. כשתחנה זו לא התאימה עוד לצורכי העיר, נערכה, בשנת 1904, תחרות לתכנונה של תחנה גדולה יותר ובה זכה האדריכל אליאל סארינן (Eliel Saarinen, אביו של אירו סארינן). הצעתו של סארינן למבנה בסגנון הרומנטי עוררה פולמוס ציבורי, ובשנת 1909 השלים סארינן תוכנית חדשה לחלוטין למבנה מודרני ופונקציונלי. התחנה נחנכה בשנת 1919, ומאז שופצה מספר פעמים. בין היתר נוספה מנהרה תת-קרקעית מתחת לרציפים בשנת 1960, התחנה הותאמה לרכבות חשמליות בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ותחנת הרכבת התחתית "כיכר המסילה" הושלמה ב-1982. בשנת 2000 הוסף למבנה גג זכוכית שהופיע גם בתוכנית המקורית, ובשנת 2003 נבנו אגף קניות ובית מלון.
יהודה לייב גירשט
יהודה לייב גירשט (1901 – 1963) היה סופר וחוקר חרדי. חתן פרס הרב קוק.
ביוגרפיה
בשנת תש"ך (1960) זכה בפרס הרב קוק על ספרו "תחנות בספרות ישראל".
MTHFR (אנזים)
MTHFR, ראשי התיבות של 5,10-מתילן-טטרא-הידרו-פולאט רדוקטאז (באנגלית: 5,10-Methylenetetrahydrofolate Reductase) הוא אנזים בגוף האדם, אשר משמש בתהליך המטבוליזם של הפולאטים.
מוטציות באנזים זה עלול לגרום לרמה גבוהה של הומוציסטאין.
פעילות כימית
הפעילות הכימית של האנזים - תרשים 1:
פעילות זו היא חלק מהמטבוליזם של הפולאטים - תרשים 2:
גנטיקה
הגן נמצא בכרומוזום 1. חוסר MTHFR הוא פגם גנטי נפוץ ביותר בקרב של כמחצית מהאוכלוסייה. האלל הפגום הנפוץ ביותר קרוי C677T, כי במיקום 677 בגן של MTHFR מוחלף ציטוזין (C) ב-תיאמין (T).
המנון צ'אד
ההמנון הלאומי של צ'אד קרוי "La Tchadienne" - בתרגום מילולי: שירם של בני צ'אד. ההמנון נכתב על ידי לואי ז'ידרול וקבוצת התלמידים שלו, והולחן על ידי פול ויאר. ה-La Tchadienne נבחר להיות ההמנון הלאומי של צ'אד בשנת 1960.
קבוט
קבוט או קאבוט הוא שם משפחה.
סוויפט (שפת תכנות)
סוויפט (אנגלית: Swift) היא שפת תכנות שפותחה על ידי אפל לפיתוחי iOS, macOS, watchOS, tvOS ולינוקס. השפה הוצגה לראשונה בכנס המפתחים העולמי של אפל - WWDC. השימוש בשפה הֵחֵל כאשר גרסה 6 של Xcode הושקה בתאריך 9 בדצמבר 2014.
קניין אגב
מקור הדין
קנין אגב נלמד מהפסוק.
הראשונים נחלקו האם הפסוק הוא באמת המקור לדין (ולכן הוא מחייב מדאורייתא), או שהוא רק "אסמכתא" (הוכחה שנהגו כך גם בזמן התנ"ך), ולכן רמת החיוב בו היא מדרבנן. לדעת הרשב"א והרא"ש קניין אגב הוא מדרבנן, אך לדעת הריטב"א מקור קניין אגב הוא מהתורה.
צבורים
בסוגיית הגמרא, נידונה השאלה האם יש צורך שהמיטלטלים הנקנים עם הקרקע יהיו צבורים בתוכה, דהיינו שיהיו על גבה. להלכה נפסק בגמרא שקניין אגב יועיל גם כאשר המטלטלים נמצאים במקום אחר.
נוסח האמירה
הנוסח הטוב ביותר לומר בקניין אגב הוא "קנה המטלטלים אגב הקרקע". אם אמר "קנה המטלטלים עם הקרקע" נחלקו הראשונים אם מועיל הקניין. ביסוד המחלוקת עומד הדין שצורת קניין אגב הוא שבאמצעות הקניין שעושה בקרקע (כסף, שטר או חזקה) נקנית הקרקע ואגב הקרקע נקנים המטלטלים, אך מעשה הקניין עצמו, אינו יכול להקנות את המטלטלים. לכן לדעת רש"י כשאמר "עם" משמע שרוצה שהמטלטלים יקנו באמצעות מעשה הקניין כמו הקרקע וזה לא מועיל, אבל לדעת המאירי גם המילה "עם" יכולה להתפרש כמו "אגב" ולכן הקניין חל.
הרמב"ם פסק שרק כאשר המיטלטלים לא צבורים בקרקע יש צורך לומר במפורש שהם ייקנו אגבה, אולם אם הם צבורים אין הכרח בכך. הראב"ד בהשגותיו חלק על דבריו וטען שבכל מקרה יש צורך באמירת "אגב".
ארכנולוגיה
ארכנולוגיה (אנגלית: Arachnology; מהמילה היוונית αραχνη, אֲרַכְנֶה, עכביש) היא תחום המחקר הזואולוגי של עכבישים ואורגניזמים הקשורים אליהם כגון עקרבים, דמויי עקרב, קוצרים, המכונים כקבוצה בשם עכבישנים.
המדענים החוקרים את העכבישים נקראים ארַכְנולוגים. אחת מהארכנולוגיות המפורסמות בעולם היא הישראלית פרופסור אמריטה יעל לובין, מאוניברסיטת בן-גוריון.
דאבוש
דאבוש או דבוש הוא שם משפחה יהודי טריפוליטאי.
חומצה גופריתית
חומצה גופריתית היא חומצה חלשה הנוצרת בתגובה של גופרית דו-חמצנית SO2 ומים:
H2SO3 כנראה לא קיימת כמולקולה "עצמאית" בתמיסה אך התגלתה בפאזה גזית. מספר CAS של החומר 7782-99-2
בריאקציה הראשונה (ההמסה) נוצרה גופרית דו-חמצנית מהודרטת שהיא החומצה שנותנת את היון HSO_3^- (ביסולפיט bisulfite) בתמיסה. קבוע החומצה של SO2 הוא 0.013. אטום המימן ביון הביסולפיט לא קשור לחמצן אלא דווקא לגופרית וקבוע החומצה שלו:
תמיסות של חומצה גופריתית משמשות כחומר מחזר וכן כמלבין עדין (לחומרים שייפגעו ממלבינים על בסיס כלור).
קראנץ
קראנץ (מוכר גם כבצק שמרים-עלים, בצק פלונדר ובצק כרוך) הוא עוגה עשויה מבצק שמרים בסיסי אותו מקפלים פעמים רבות (כמו בצק עלים או קרואסון) על מנת ליצור מרקם אוורירי. את הקראנץ ממלאים במליות שונות שהפופולריות הן שוקולד, פרג וגבינה ומעצבים אותו בצורה ייחודית.
מקור השם בגרמנית קראנץ - (kranz), מילה שמשמעותה זֶר, בגלל צורת העיצוב המסורתית של העוגה בתבנית קוגלהוף. אולם, כיום מקובל יותר לעצב קראנצים בתבנית מלבנית מוארכת.
לאחר גלגול הבצק המרוח במלית לרולדה חותכים אותה באמצעה לשני חלקים נפרדים ומפתלים אותם בצורת בורג.
הקרנץ מזכיר את עוגת הבבקה של יהדות מזרח אירופה. השוני ביניהן הוא בכך שהבבקה אינה עוברת תהליך של כריכה בחמאה, אלא מורכבת מבצק שמרים רגיל בתוספת מילוי, שלרוב מעוצב ל"כתר" כמו הקראנץ.
דטרויט ליונס
דטרויט ליונס (באנגלית: Detroit Lions - אריות דטרויט) היא קבוצת NFL שמושבה בדטרויט, מישיגן. הקבוצה נוסדה בשנת 1930 בשם פורטסמות' ספרטנס, בעיירה הקטנה פורטסמות' שבאוהיו. בעקבות השפל הכלכלי הגדול שפקד את ארצות הברית בשנות השלושים, נאלצה הקבוצה לעבור לדטרויט בשנת 1934.
היסטוריה
הקבוצה אמנם בילתה רק שלוש עונות בפורטסמות', אך במהלכן היא הייתה שותפה לאחד האירועים החריגים בתולדות הפוטבול האמריקאי. בשנת 1932 נאלצה הקבוצה לשחק משחק מכריע על האליפות מול השיקגו ברס, מאחר ששתי הקבוצות סיימו את העונה הסדירה עם מאזן זהה של ניצחונות והפסדים. בשל תנאי מגרש קשים המשחק נאלץ לנדוד מריגלי פילד בשיקגו למגרש אחר בעיר, אצטדיון שיקגו, שאורכו היה 80 יארד בלבד ואילץ את הקבוצות לשחק במגרש קטן מהרגיל. במשחק עצמו, ניצחו הברס 0-9. החל מהעונה הבאה חולקה הליגה לשתי חטיבות ובסיומה התקיים משחק בין האלופות של אלו.
בשנת 1934 ועקב השפל הכלכלי הגדול, נאלצה הקבוצה לעבור לדטרויט. כבר לאחר שנה אחת בלבד חגגה הקבוצה זכייה ראשונה באליפות ה־NFL.
בשנת 1943 הקבוצה סיימה בתיקו מאופס את משחקה מול הניו יורק ג'איינטס, זו הייתה הפעם האחרונה שבה משחק ב־NFL הסתיים בתוצאה זו.
שנות החמישים היוו את תור הזהב של הליונס, כאשר הקוורטרבק בובי ליין הוליך את הקבוצה לשלוש זכיות בשנים 1952, 1953 ו-1957.
באמצע שנות השישים היוו הליונס את ההשראה לכתיבתו של ג'ורג' פלימפטון כאשר האחרון אף נכח במחנה האימונים של הקבוצה.
בשנת 1970 ניסה זמר הנשמה מרווין גיי להצטרף לדטרויט ליונס. הוא העלה במשקל והחל להתאמן כדי להיות בכושר הרצוי. לרוע מזלו, הוא נחתך עוד לפני פתיחת העונה אך נשאר בקשרי חברות עם מספר שחקנים דוגמת מל פאר ולם בארני אשר כיכבו בלהיט "What's Going On" שיצא לאור בשנת 1971.
בשנת 1991 ניצחו הליונס משחק פלייאוף לראשונה מאז 1957. 6-38 הייתה תוצאת הסיום כאשר הביסו הם את הדאלאס קאובויס. במשחק הגמר של הNFC באותה השנה, הובסו הליונס על ידי הוושינגטון רדסקינס בתוצאה 10-41.
עונת 2008 הייתה הגרועה בתולדות המועדון, הליונס סיימו עם מאזן נטול ניצחונות של 16-0, הקבוצה הראשונה אי פעם שלא הצליחה להשיג ניצחון בעונה של 16 משחקים.
הר מורוטו
הר מורוטו (באנגלית: Mount Moroto; בסוואהילי: Mlima Moroto) הוא הר, שנמצא במחוז מורוטו, אוגנדה.
גאוגרפיה
ההר צמוד לעיר מורוטו שבמחוז מורוטו, אוגנדה. ההר נמצא במרחק של כ-3 ק"מ ממזרח לרובע העסקים המרכזי של העיר מורוטו. הר מורוטו הוא אחד משרשרת הרי געש לאורך הגבול הבינלאומי של אוגנדה עם קניה שמתחיל בהר אלגון בדרום וכולל את הר קדאם והר מורונגול . האזור שמסביב להר מורוטו הוא שמורת טבע ויער.
חקלאות והשקיה
המעיינות הטבעיים שבמורדות ההר מתלכדים ליצירת מעיינות ונהרות קטנים. תוכנית המזון העולמית מלמדת את אנשי קאראמוג'ונג  כיצד לקצור ולאגור מים ולהשתמש בהם להשקיית תוצרת חקלאית למזון ביתי ולייצור הכנסה.
דמוגרפיה
דוברי שפת הסוה גרים על מורדות ההר מורוטו.
שמואל משה מלמד
ד"ר שמואל משה (מקס) מלמד (לרוב בראשי תיבות: ש"מ מלמד; Samuel Max (Shmuel Moshe) Melamed; דצמבר 1885, וילקובישק, פלך סובאלק, האימפריה הרוסית (ליטא) – 1938, ניו יורק) היה סופר והוגה דעות, חוקר פילוסופיה והיסטוריה של הפילוסופיה, עיתונאי, פובליציסט ועורך עיתונים בעברית, בגרמנית, ביידיש ובאנגלית. כתב בעיקר בנושאי פילוסופיה, סוציאליזם וביקורת החברה.
ביוגרפיה
שמואל משה מלַמֵּד נולד בדצמבר 1885 בעיירה וילקובישק שבפלך סובאלק של האימפריה הרוסית (במערב תחום המושב היהודי, באזור ליטא), בן ליוסף ואנה (לבית רָאדֶן), במשפחה יהודית משכילה. בילדותו התחנך חינוך יהודי מסורתי בישיבה, ובהמשך נסע מערבה לגרמניה, שם למד בגימנסיה והמשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטאות פרנקפורט, מַרבּוּרג, בֶּרן ופריז, והיה חבר באגודות הסטודנטים הציוניות שם. בשנת 1908 קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה של ההיסטוריה מאוניברסיטת ברן; הדיסרטציה, שכותרתה Theorie, Ursprung und Geschichte der Friedensidee ("התאוריה, המקורות וההיסטוריה של רעיון השלום"), התפרסמה ב-1909 כספר בשטוטגרט, וזכתה בפרס ראשון מטעם לשכת השלום הבינלאומית.
בעקבות השכלתו הגרמנית כתב ספרים בשפה זו: בנוסף למחקרו על מקורותיו של רעיון השלום, פרסם ב-1910 מחקר על המחשבה המדינית (Der Staat im Wandel der Jahrtausende), אשר תורגם ליפנית והיה לספר לימוד באוניברסיטאות ביפן, וב-1912 הוציא ספר על הפסיכולוגיה של הרוח היהודית (Psychologie des jüdischen Geistes). בנוסף פרסם ספר בדיוני (Gestalten und Schatten). במקביל כתב הן בעיתונות הגרמנית והן בכתבי העת העבריים של התקופה: "הַשִּׁלֹחַ", "העתיד", "העולם" ו"הצפירה".
בשנים 1909–1914 ישב בלונדון ככתב מטעם עיתונים יהודיים וגרמניים, בעיקר ציוניים. משנת 1911 היה חבר הוועד המנהל של הסתדרות ציוני אנגליה, וב-1913 השתתף בקונגרס הציוני ה-11.
גורדון ביינאי
ג'רג' גורדון ביינאי (בהונגרית: György Gordon Bajnai; נולד ב-5 במרץ 1968) הוא ראש ממשלת הונגריה לשעבר; כיהן בתפקיד בשנים 2009–2010.
שמואל משה מלמד
ביוגרפיה
בשנת 1914, בראשית מלחמת העולם הראשונה, היגר לארצות הברית והתיישב בניו יורק. שם הוסיף להשתתף בעיתונות היהודית, ערך את ה-American Jewish Chronicle ("אמריקן ג'ואיש כרוניקל") (1914—1918) והיה מעורכי העיתונים העבריים "לוח אחיעבר" ו"התורן". כמו כן כתב ל-The New Yorker Staats-Zeitung, ל-New York World ול-New York Times.
גורדון ביינאי
ביוגרפיה
ביינאי נולד בעיר באיה שבהונגריה ושם גדל. בשנת 1991 סיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת בודפשט למדעי הכלכלה (כיום אוניברסיטת קורבינוס). בתור סטודנט, היה מאוד פעיל מבחינה פוליטית. הוא כיהן כיו"ר מועצת הסטודנטים.
לאחר סיום התואר החל לעבוד בבנק לאומי בלונדון ולאחר מכן החזיק בתפקיד בכיר בבנק הלאומי של הונגריה.
שמואל משה מלמד
ביוגרפיה
מלמד, שבאירופה נודע כסופר והוגה דעות בגרמנית ובעברית, בלט בארצות הברית כעיתונאי יידי. בשנת 1921 התיישב בשיקגו, היה שם לעורך היומון היידי "אידישער קוריער" (באנגלית: The Daily Jewish Courier), כנראה מראשוני עיתוני היידיש הפרו-ציוניים. כמו כן הרצה באוניברסיטת שיקגו על ספרות יהודית ופילוסופיה של ההיסטוריה ביהדות (ב-1930 פרסם ספר בנושא: Breaking the Tablet: studies in the philosophy of history). גם באמריקה הוסיף מלמד להיות פעיל בתנועה הציונית: היה חבר הוועד המנהל של הסתדרות ציוני אמריקה במשך שנים רבות, ובשנים 1921–1924 כיהן כנשיא ההסתדרות הציונית בשיקגו. ב-29 בינואר 1923 נישא למרי בראון בריינין (Mary Brainin Brown).
בהמשך עבר ללוס אנג'לס, שם הוציא וערך בשנים 1928—1936 את הירחון The Reflex. שם השלים את ספרו על שפינוזה ובודהיזם: Spinoza and Buddha: Visions of a Dead God, בהוצאת אוניברסיטת שיקגו, אשר זכה לרושם רב עם הופעתו.
בסביבות שנת 1935 שב לניו יורק. שם כתב באופן קבוע בעיתון העברי "הדואר", בביטאון ארגון ציוני אמריקה New Palestine ("ניו פלסטיין"), בעיתון היידי "נייע ווארהייט" ובשבועון הציוני היידי "דאס אידישע פאלק" ("העם היהודי"), שאותו גם ערך. בשנותיו האחרונות כתב ספר על קאנט ותורת המוסר היהודית, שנועד לצאת בהוצאת אוניברסיטת שיקגו ולהיות ההמשך ל"שפינוזה ובודהה", אך נפטר בניו יורק בשנת 1938, בגיל 52, בטרם השלים את חיבורו.
גורדון ביינאי
ביוגרפיה
בשנים 2000-2005 ניהל חברת השקעות. בשנת 2005 ניהל את נמל התעופה הבינלאומי פרנץ ליסט שבבודפשט. התפטר מתפקיד זה כשהתחיל לעבוד בפוליטיקה ההונגרית.
בשנת 2006 מונה על ידי ראש ממשלת הונגריה פרנץ גיורצ'אני לתפקיד ראש הסוכנות הלאומית לפיתוח.
ראשות הממשלה
ראש הממשלה גיורצ'אני התפטר במרץ 2009. ביינאי נבחר לראשות ממשלת הונגריה ב-14 באפריל 2009 על ידי הפרלמנט ההונגרי ברוב של 204 קולות, 8 מתנגדים, ו-174 נמנעים, זאת לאחר פשרה של הצדדים השונים בפרלמנט. בנאום הפתיחה שלו, הכריז שינסה לייצב את הכלכלה ההונגרית, ולא יכהן יותר משנה. בזמן כהונתו הקצרה, הספיק ביינאי לקצץ בהוצאות הממשלה (דבר שהכעיס את שותפיו הסוציאליסטים) ולמרות זאת גם עשה רפורמה במיסים ובפנסיה, יצר בונוסים במגזר הציבורי, תמיכה ליולדות, סבסוד משכנתאות, סובסידיות אנרגיה וסובסידיות לתחבורה ציבורית.
ביינאי נפגש עם מנהיגים רבים באירופה, ואף ביקר בישראל וברשות הפלסטינית, ופגש את שמעון פרס, בנימין נתניהו, מנהיגת האופוזיציה, ציפי לבני ואת ראש הממשלה הפלסטיני סלאם פיאד. בתחילת 2010 ביינאי הביא לחתימת הסכם לשיתוף פעולה במדיניות האנרגיה האירופאית- הסכם שנחתם על ידי הונגריה, צ'כיה, פולין וצ'כוסלובקיה.
ממשלתו של ביינאי החליטה לשלוח עוד חיילים הונגרים למלחמת אפגניסטן, בעיקר על מנת לסייע באבטחת הבחירות באפגניסטן, ייעוץ ועזרה לוגיסטית.
ביינאי כיהן בתפקיד עד 29 במאי 2010, אז הוחלף על ידי ויקטור אורבן. בנאומו האחרון, ביינאי הביע חשש ממפלגת הימין הרדיקלית יוביק.
לאחר ראשות הממשלה
לאחר הפרישה, חזר ביינאי לעולם העסקים. הקים קרן שנועדה לקדם אג'נדה פרוגרסיבית. במהלך סתיו 2011 התמנה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה, ואף הרצה באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פנסילבניה, ואוניברסיטת פרינסטון.
ב-23 באוקטובר 2012 הכריז על שיבתו לפוליטיקה. הוא כיהן כחבר הפרלמנט במשך כמספר חודשים במהלך שנת 2014, עד שהחליט להתפטר ולחזור שוב לעולם העסקים.
חיים אישיים
ביינאי נשוי בפעם השנייה ויש לו ארבעה ילדים.
יחסי גרמניה–קפריסין
יחסי גרמניה–קפריסין מתייחסים ליחסים הבילטראליים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לקפריסין. שתי המדינות חברות מלאות באו"ם ובאיחוד האירופי.
יחסי גרמניה–קפריסין נחשבו לאחד היחסים הקרובים ביותר באיחוד האירופי. הרפובליקה הפדרלית של גרמניה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של קפריסין הצעירה ב-20 באוגוסט 1960, והייתה המדינה החמישית שעשתה זאת. קפריסין קיבלה עצמאות ב-16 באוגוסט 1960. הצטרפותה של קפריסין לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004 העניקה ליחסים בין המדינות מימד חדש.
יחסים פוליטיים
קיים שיתוף פעולה הדוק ואמין בין הרפובליקה של קפריסין לגרמניה ברמת הממשל. שר החוץ הפדרלי, גידו וסטרוולה, ביקר בקפריסין ב-22 וב-23 ביולי 2010, והקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ביקרה גם היא בניקוסיה ב-11 בינואר 2011. השיחות התמקדו בהתפתחויות במשא ומתן המתמשך בין שתי הקהילות הקפריסאיות בנושא איחוד האי ותהליך הצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי. יש גם חילופי משלחות ברמה הפרלמנטרית. קבוצת הידידות הפרלמנטרית הגרמנית-קפריסאית של הבונדסטאג ביקרה בקפריסין באוקטובר 2011 וועדת הבונדסטאג הגרמנית לענייני האיחוד האירופי ביקרה במדינה בתחילת יולי 2012, בתחילת נשיאות האיחוד האירופי בקפריסין.
יחסים כלכליים
זמן קצר לאחר שקיבלה קפריסין את עצמאותה, נחתם הסכם סחר וכלכלי בין שתי המדינות בשנת 1961, ואחריו הסכם הובלה אווירית (1967), הסכם מיסוי כפול (1974) והסכם על הובלת נוסעים וגבולות חוצה גבולות (1980). עיקר ההסכמים הללו הפכו לחוק האיחוד האירופי בשנת 1987, אשר מאז הצטרפותה של קפריסין לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004, חל כיום גם בקפריסין. הסכם המיסוי הכפול למשא ומתן נחתם בניקוסיה ב-18 בפברואר 2011. בימים אלה מתנהל משא ומתן בנושא הסכם ביטחוני של חוזי מידע.
יחסים דיפלומטיים
גרמניה מחזיקה בקפריסין שגרירות בניקוסיה בלבד. מאידך, קפריסין מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-3 קונסוליות בפרנקפורט, המבורג ומינכן.
רבן גמליאל ברבי
רַבַּן גַּמְלִיאֵל בָּרַבִּי (כלומר, בנו של רבי, נקרא גם רבן גמליאל השלישי) היה נשיא הסנהדרין במאה ה-3, מחכמי 'דור המעבר' שבין התנאים לאמוראים.
הפארק הלאומי קקדו
הפארק הלאומי קקדו (באנגלית: Kakadu National Park) הוא פארק לאומי השוכן באזור נהרות האליגטור שבטריטוריה הצפונית של אוסטרליה, במרחק 171 קילומטרים מזרחית לדרווין. שטחו של הפארק הוא 19,804 קמ"ר, אורכו מצפון לדרום הוא 200 קילומטרים, ורוחבו ממזרח למערב מגיע ל־100 קילומטרים.
הפארק מגוון מבחינה הביולוגית ואקולוגי, ובסך הכל נסקרו בו מעל ל־280 מינים של עופות, 60 מינים של יונקים, 50 מינים של דגים המתקיימים במים מתוקים, 10,000 מינים של חרקים ו־1,600 מינים של צמחים.
האבוריג'ינים מאכלסים את הפארק מזה כ־40,000 שנים, והוא ידוע באתרי התרבות האבוריג'יניים הרבים שברחביו. עד כה תועדו בפארק למעלה מ־5,000 אתרים אמנותיים המתארים את התרבות האבוריג'ינית לאורך אלפי שנים, ואלה מספקים מידע על אורחות חייהם של האבוריג'ינים באזור. השם קקדו נגזר משיבוש לשוני של המילה "גאגודג'ו" (Gagudju) שהוא שמה של השפה האבוריג'ינית המדוברת בחלק הצפוני של הפארק. שם זה מוכר כיום לסוג תוכי נפוץ באזור.
הערכים התרבותיים והטבעיים של הפארק הוכרו מבחינה בינלאומית כאשר הפארק זכה ב־1981 למעמד של אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו, ושטח ההכרזה הורחב לראשונה ב־1987 ושוב ב־1992, עת הקיפה זו את כל שטח הפארק.
רבן גמליאל ברבי
האיש – זמנו ומקומו
המוקד הגאוגרפי של פעילותו היה בגליל, במשולש של טבריה - בית שערים - ציפורי. היה בדור האחרון של התנאים, ויש ממנו שלוש משניות בתחילת פרק ב' של פרקי אבות.
הפארק הלאומי קקדו
תיחום הפארק והקמתו
כמחצית משטחו של הפארק הוא שטח אבוריג'יני לפי חוק זכויות האדמה של האבוריג'ינים (הטריטוריה הצפונית) 1976, והאבוריג'ינים טוענים לבעלות גם על שאר הפארק. האזורים השייכים לאבוריג'ינים מושכרים על ידיהם למנהלת הפארקים הלאומיים האוסטרלית כך שזו תנהל אותם כפארק לאומי. השטח הנותר מצוי בבעלותה של המנהלת. קקדו כולו הוכרז כפארק לאומי לפי חוק שימור המגוון הביולוגי והגנת הסביבה 1999.
רבן גמליאל ברבי
הירושה
עוד בימי הבית השני הייתה מקובלת הורשת תפקיד הנשיאות מאב לבן, מה שהעניק לבית זה עוצמה כמעט מקודשת. עד ימי בן כוסיבה (בר כוכבא) תיפקדה בראש הסנהדרין משפחת הלל הזקן, ולאחר שוך המרד השני חזרה זו והנהיגה את הסנהדרין. רבי יהודה הנשיא היה בעל מוניטין חסר תקדים, מופלג בעושרו, בעל יחסים מיוחדים עם השלטונות הרומיים. הוא חש, שהפקדת מטה הירושה בידי גורם אחד, ובעיקר בתקופה כה מורכבת ובעייתית באימפריה הרומית, תהיה צעד חסר אחריות. בצוואתו פיצל את הירושה בין שלושה בעלי תפקידים: "נשיא", "יושב בראש" ו"חכם".
הרכב מעין זה מופיע בצוואתו של רבי יהודה הנשיא, שזו לשונה: "שמעון בני חכם, גמליאל בני – נשיא, חנינא בר חמא ישב בראש" (תלמוד בבלי, כתובות קג עמ' ב'). הנשיא כבר אינו מוביל לבדו את מערכת ההנהגה, ואולי הקומבינציה שלעיל הייתה כמין פשרה בין שררתו של רבי יהודה הנשיא לבין לחצים שהופעלו על ידי חברי סנהדרין, לחצים שהיו משמעותיים בתקופת הנשיאים שלפניו.
הפארק הלאומי קקדו
תיחום הפארק והקמתו
הבעלים האבוריג'יניים של אדמות הפארק הם צאצאים של קבוצות שבטיות מגוונות מאזור קקדו ויש להם נאמנות ארוכת שנים למדינה. סגנון החיים שלהם השתנה במהלך השנים האחרונות, אך הביגוד והאמונות המסורתיים שלהם עדיין זוכים לחשיבות רבה. בפארק מתגוררים כ־500 אבוריג'ינים; רובם בעלי האדמות. כל קקדו מנוהל בשיתוף פעולה של הבעלים האבוריג'יניים המקוריים וממשלת אוסטרליה באמצעות מחלקת הפארקים המסונפת למשרד הסביבה ומשאבי המים. בראשות הנהלת הפארק עומד חבר המנהלים של קקדו.
רבן גמליאל ברבי
הירושה
על-פי גרסת התלמוד הירושלמי, התמנה תחילה רבן גמליאל לנשיא והוא שהסמיך את שאר הממונים, ואם כך הדבר, זכה הנשיא ביתר עוצמה, בהשוואה לנוסח שבתלמוד הבבלי.
הפארק הלאומי קקדו
תיחום הפארק והקמתו
הפארק הלאומי קקדו הוקם בתקופה שבה המגמה באוסטרליה הייתה להכריז על פארקים לאומיים למטרות שימור טבע והכרה באינטרסים ובנכסים של האבוריג'ינים. בשנת 1965 הוצע להכריז על האזור של נהר אליגטור כפארק לאומי, אך רק ב־1978 הממשלה האוסטרלית הסדירה את רכישת הקרקעות לצורך הקמת הפארק.
רבן גמליאל ברבי
הירושה
בכל מקרה, בצוואתו לבנו ציווה רבי "זרוק מרה בתלמידים", כלומר: התנהג בתקיפות ובהחלטיות. ניתן לראות בכך הוראה לשמירת עליונותו של הנשיא לאור הפרדת הסמכויות.
הפארק הלאומי קקדו
תיחום הפארק והקמתו
ההכרזה על הקמת הפארק התבצעה בשלושה שלבים בין 1979 ל־1991, והיא התבססה על חוק שימור הפארקים הלאומיים וחיי הטבע - 1975 (NPWC), שהוחלף בשנת 2000 על ידי חוק אחר. כל שלב בהקמת הפארק כולל אדמות השייכות לאבוריג'ינים לפי חוק הזכויות בקרקע, והן מושכרות למנהל הפארקים הלאומיים, או שהן קרקעות שנטען לגביהן כי הן בבעלות פרטית לפי חוק הזכויות בקרקע:
רבן גמליאל ברבי
יחס למלכות
הנשיא התריע מפני התקרבות יתירה לשלטונות הרומיים, בין השאר באמירה "הוו זהירין ברשות, שאין מקרבין לו לאדם, אלא לצורך עצמן" (משנת אבות ב' ג'). הוא ביטא מגמה של זהירות וחשדנות כלפי הרשויות. רבן גמליאל ברבי חזר בכך על העמדה של קבוצת חכמים בסנהדרין, בסמוך למרד בר כוכבא, שמעשי הרומאים בפרובינקיות אינם פרגמטיים גרידא, אלא נצלניים ואנוכיים.
הפארק הלאומי קקדו
גאוגרפיה וגאולוגיה
ההערכה היא שלפני כ־140 מיליוני שנים רוב שטחו של הפארק הלאומי קקדו שכן מתחת לים רדוד. קיר המתלול הבולט גרם ליצירתם של צוקים ימיים, ואילו מישור ארץ ארנהם נוצר כאזור שטוח מעל לגובה פני הים. כיום, המתלול מתנשא לגובה של 330 מטרים מעל המישורים ומשתרע לאורך 500 ק"מ בצידו המזרחי של הפארק, והוא חודר לתוך ארץ ארנהם. המבנה של המתלול משתנה מצוקים אנכיים באזור מפלי ג'ים ג'ים לצוקים מדורגים ובליטות קרקע מבודדות בחלקו הצפוני של הפארק.
רבן גמליאל ברבי
תקנתו
יש המשערים כי בית הדין בראשותו הוא שביטל את האיסור לחרוש בערב שביעית (סמוך לשנת השמיטה) מחג השבועות ואילך. מעתה - קבע - האיסור יחל 30 יום בלבד לפני ראש השנה של שנת השמיטה הנשיא הושיב הרכב מיוחד של בית דין, כשהוא עומד בראשו (ובלשון התוספתא: "רבן גמליאל ובית דינו"), והתקין "שיהו מותרין בעבודת הארץ עד ראש השנה". התלמוד דן בסמכותו של רבן גמליאל לבטל את תקנתם של בית שמאי ובית הלל, שתיקנו את התקנה הזאת; וכן בתוקפה של התקנה המקורית. אחד ההסברים שניתן לכך הוא, שהתקנה המקורית כללה סעיף שמאפשר לבית דין מאוחר לבטל אותה במקרה הצורך. הסבר נוסף הוא, שתוקפה של ההלכה המקורית הסתיים עם חורבן בית שני.
פטירתו של הנשיא
רבן גמליאל ברבי נפטר סמוך לתקופת המעבר בין השלטון הסוורי לראשית האנרכיה, היינו בערך ב-235 לספירה. ויורשו, נצר לשושלת, היה רבי יהודה נשיאה. בנו הצעיר היה רבי הלל. בחפירות בית שערים התגלו שני כוכים מקושטים הנושאים את הכתובות בעברית וביוונית: "רבי גמליאל" ו"רבי שמעון". סבורים שאלה הם קברי הנשיא רבן גמליאל ברבי ואחיו.
הפארק הלאומי קקדו
גאוגרפיה וגאולוגיה
מישורי הסלע של הרמה מבותרים על ידי רשת של תהומות וערוצים. החלק העליון של הרמה הוא אזור קשה למחיה ויבש, והמים מתייבשים בו במהירות. ברוב האזורים הללו כמעט ואין אדמה, והאדמה המעטה שקיימת מורכבת מחול גס ומפסולת צמחית הלכודה בבקעים בסלע ובשקעי קרקע רדודים. באזורים הללו התפתחו "כיסים" של קרקע מיוערת.
יובלי הנהרות חרצו עמקים במתלולים, ובמקומות אלה התפתחו יערות גשם. המים ואדמות הסחף הזורמים מקירות הסלע ההווים מיקרו־סביבה טבעית חשובה עבור צמחים ובעלי חיים. בעלי חיים רבים מנצלים את האזורים האלה כמקום מקלט בחודשי השנה השחונים. הצמח הדומיננטי באזור הוא המין Allosyncarpia ternata ממשפחת ההדסיים. צמח זה הוא עץ גדול, מתפשט ומוצל, הנמצא רק באזור קקדו ובאזור ארץ ארנהם.
האזורים החיצוניים של הפארק הם למעשה חלק מרמת ארץ ארנהם, והם נפרדו מהרמה לאחר תהליך בליה מורכב, והיו איים בימות עתיקות שכיסו את רוב שטחו. מישורי השפלה הגלית משתרעים על פני רוב השטח של טופ אנד, והם מהווים כ־70% משטחו של הפארק. שכבדת האדמה רדודה, ולעיתים קרובות היא מכסה שכבות קרקע לטריטית וסלעים מסננים.
בעונת הגשמים מציפים המים הזורמים מרמת ארץ ארנהם את השקעים והנהרות במישורי ההצפה הסמוכים לה. אדמות סחף הנסחפות עם מי השיטפונות גוררות איתן נוטריינטים, ומישורי ההצפה הופכים לאזור פורה במיוחד עבור החי והצומח, בשכות נוריינטים אלה, ושפע אור השמש. בעונה היבשה נסוגים המים אל נהרות, עמקים ובורות מים מבודדים או אל בילבונגים. אזורי הקרקע הלחה של קקדו זכו להכרה בינלאומית בזכות מאפייניהם האקולוגיים, בוטניים, זואולוגיים והידרולוגיים.
הגבעות והאגנים הדרומיים משתרעים על פני שטח גדול בדרום הפארק, ממנו זורם נהר אליגטור הדרומי. הסלעים שנחשפו מתחת למדרונות הנסוגים הם ממוצא געשי, וגילם הוא כ־2.5 מיליארדי שנים. תצורת הקרקע הזו מאופיינת ברכסים נמוכים המופרדים על ידי מישורי אדמת סחף.
החוף של קקדו ומערכת הנהרות והיובלים מהווים תצורת קרקע נוספת, המשתרעת עד למרחק של 100 ק"מ מקו החוף. צורת המפרץ ומישורי הגאות ושפל משתנה באופן משמעותי בין העונה היבשה לעונה הגשומה. בזמן העונה היבשה פעילות הגאות והשפל גורמת לפיזור טין לאורך גדות הנהרות. בעונה הגשומה גורמים מי השיטפונות לבליית גדות הנהר. כמויות טין גדולות נסחפות אל הים, וחלק ממנו מצטבר על קרקעית הים כשכבה נוטריינטית עבה, דבר התורם למראה הקרקע הבוצי המאפיין את קו החוף של קקדו.
מישורי המפרץ והגאות והשפל הם בית הגידול של מגוון צמחים ובעלי חיים שהסתגלו לחיים בקרקע הבוצית וחסרת החמצן. בית הגידול הנפוץ ביותר הוא ביצת מנגרובים ומישורי הקריתמון (כינוי לקבוצה של עצים הגדלים באזורי חוף). באזורים לאורך החופים וגדות הנהרות שבהם בוקעים מעיינות מים מתוקים מתוך הקרקע נוצרים כיסים של יערות גשם מונסוניים.
אקלים
הפארק הלאומי קקדו הוא אזור טרופי, והוא שוכן בין קווי הרוחב 12° ו־14° דרום. האקלים הוא מונוסוני ורוב הלא־אבוריג'ינים מחלקים את השנה לשתי העונות - יבשה וגשומה: האבוריג'ינים לעומת זאת מתייחסים לשש עונות, שבכל אחת מהן יש לפארק מראה אופייני:
הגעת החוקרים
הסינים, המלאים והפורטוגזים טוענים להיותם החוקרים הלא־אבוריג'ינים שהיו הראשונים להגיע לחוף הצפוני של אוסטרליה. אולם, התיעוד ההיסטורי הקדום ביותר הוא דווקא מההולנדים. יאן קארסטן חצה את מפרץ קרפנטאריה ב־1623, והגיע לאזור גרוט איילנדט. אבל טסמן הוא החוקר הבא שהותיר אחריו תיאורים של האזור, לאחר שביקר בו ב־1644. טסמן היה הראשון שתיעד מגע בין האירופאים לבין האבוריג'ינים. מת'יו פלינדרס ערך סקר של מפרץ קרפנטאריה ב־1802 ו־1803.
פיליפ פארקר קינג, נווט אנגלי, שהה באזור מפרץ קרפנטאריה בין 1818 ל־1822. בתקופה זו הוא העניק לשלושה נהרות את השם נהרות האליגטור בגלל מספר התנינאים הגבוה שגדלו באזור, לאחר שבילבל בינם לבין אליגטורים.
לודוויג לייכהרדט היה החוקר האירופי הראשון שביקר באזור קקדו עצמו, וב־1845 הוא ערך מסע בין חוף מורטון בקווינסלנד לפורט אסינגטון בטריטוריה הצפונית. לייכהרדט הלך בעקבות ג'ים ג'ים קריק במורד המדרון של מישור ארנהם, ומשם המשיך לאזור אליגטור דרום לפני שחצה את אליגטור המזרחי ונסע צפונה. הסבר נוסף לשמו של הפארק הוא שלייכהרדט השתמש בצורה המדוברת של השם הגרמני לקקדואיים, אם כי דעה זו לא זוכה לתמיכה רחבה בקרב ההיסטוריונים הילידים.
ג'ון מקדואל סטיוארט נסע לאורך הגבול הדרום־מערבי של הפארק ב־1862, אך לא הצליח להבחין בתושבי המקום.
הזרים הראשונים שקיימו מגע עם האבוריג'ינים בצפון אוסטרליה היו המאקאסארים מהארכיפלג האינדונזי. המאקאסארים שטו לצפון אוסטרליה בכל עונת גשמים בסירות שנקראו פראוס, ככל הנראה החל משלהי המאה ה־17. מטרתם העיקרית הייתה ככל הנראה להשיג מלפפון ים, שריונות צבים, פנינים וחפצים יקרים נוספים שלא היו מצויים בשפע בביתם. האבוריג'ינים היו מעורבים בקצירת ועיבוד מלפפוני הים, ובאיסוף וסחר של החפצים האחרים. אין עדויות לכך שהמאקאסארים שהו בחוף של קקדו, אך ישנן עדויות לכך שהם קיימו קשרי תרבות עם האבוריג'ינים שבאזור. בין החפצים שנמצאו בחפירות הארכאולוגיות שנערכו בפארק ניתן למנות את שברי הזכוכית והמתכת שככל הנראה הגיעו מהמאקאסארים באופן ישיר, או באמצעות מסחר עקיף עם תושבי חצי האי קובורג.
הבריטים ניסו להקים מספר התיישבויות על החוף הצפוני של אוסטרליה בתחילת המאה ה־19: פורט דאנדאס באי מלוויל ב־1824, פורט וולינגטון בחוף ראפלס ב־1829, והתיישבות ויקטוריה (פורט אסינגטון) בחצי האי קובורג ב־1838. הבריטים היו נחושים להשתלט על החוף הצפוני של אוסטרליה לפני הצרפתים או ההולנדים, שהקימו קולוניות באיים הצפוניים לחוף. כל ההתיישבויות הבריטיות ננטשו בתקופה מאוחרת יותר כתוצאה ממגוון סיבות, כגון מחסור במים או במזון טרי, מחלות ובידוד. קשה להעריך את השפעתן של ההתיישבויות הללו על האבוריג'ינים המקומיים, כמו גם את מערכת היחסים שהתפתחה בינם לבין הבריטים. החשיפה למחלות חדשות הייתה סכנה חמורה עבור האבוריג'ינים. בדומה למה שהתרחש בחלקים אחרים של אוסטרליה, האוכלוסייה האבוריג'ינית המקומית ספגה נזקים כבדים כתוצאה מהמחלות והבעיות שהן גרמו.
ציידי תאואים
התפראות של תאואים מים השפיעו רבות על אזור קקדו. בשנות ה־80 של המאה ה־19 מספר התאואים ששוחררו מהיישובים המוקדמים גדל עד כדי כך שהסחר בעור ובקרניים שלהם היה מעשי מבחינה כלכלית. התעשייה החלה להתפתח באזור נהר אדלייד, בקרבת דרווין, ומשם עברה לאזורי נהר מארי ונהרות האליגטור.
רוב הציד של התאואים ושימור העור שלהם נעשה בתקופה היבשה של השנה, בין יוני לספטמבר, כאשר התאואים התאספו מסביב לבילבונגים שנותרו. במהלך העונה הלחה הציד נפסק כיוון שהאדמה הייתה יותר מדי בוצית מכדי לאפשר את המרדף אחרי התאואים, והעורות שנלקחו היו נרקבים. תעשיית ציד התאואים הייתה לגורם העסקה חשוב עבור האבוריג'ינים בחודשי העונה היבשה.
מיסיונרים
גם המיסיונרים השפיעו רבות על האבוריג'ינים שבאזור נהר האליגטור, שרבים מתוכם חיו ולמדו במיסיונים בצעירותם. באזור הוקמו שני מיסיונים בתחילת המאה ה־20. מיסיון קאפאלגה הוקם ליד נהר אליגטור הדרומי ב־1899, אך פעל רק במשך ארבע שנים. מיסיון אואנפלי החל לפעול ב־1925 במחלבה, לאחר שאגודת כנסיית המיסיון האנגלי קיבלה את הצעתה של מנהלת הטריטוריה הצפונית לטפל באזור. מיסיון זה היה פעיל במשך חמישים שנים.
עוצמת ההשפעה של המיסיונים על האבוריג'ינים היא נושא השנוי במחלוקת. מספר חוקרים ואנתרופולוגים טוענים שהמיסיונרים, מתוך מטרה "לתרבת ולמסד" את האבוריג'ינים, הכריחו אותם לנטוש את סגנון חייהם, שפתם, דתם והטקסים שלהם, ולמעשה כמעט את כל מסגרת החיים שלהם. לעומת זאת, יש הטוענים כי למרות הביקורת על השיטות שהופעלו כדי להשיג את המטרה הזאת, המיסיונרים כן דאגו לרווחתם של האבוריג'ינים בזמן שהחברה האוסטרלית לא דאגה להם.
פסטורליזם
תעשיית רעיית הצאן החלה להתפתח בהדרגה באזור טופ אנד. אזורי המרעה בקקדו ננטשו בהדרגה החל מ־1889, כיוון שהתברר כי אזורי המרעה בנהר ויקטוריה ורמות ברקלי טובים יותר. רוב החלק הדרומי של קקדו, הכולל את רוב גודפאלה וגימבאט, הושכר באמצע שנות ה־70 של המאה ה־19 לשלושה אנשים. החוזים הועברו הלאה, וכולם לא הצליחו לעמוד בהם מסיבות שונות. בשנת 1987 השטחים נרכשו על ידי המדינה וסופחו לשטח הפארק.
יזמים סינים הפעילו מנסרה באזור מחנה נורלנגי, ככל הנראה לפני מלחמת העולם הראשונה, על מנת לעבד את עצי האורן שבאזור. לאחר מלחמת העולם השנייה התפתחו מספר יוזמות כגון ירי ולכידת כלבי דינגו, ירי בבראמבי (סוסי פרא המשוטטים באופן חופשי באוסטרליה), ירי בתנינאים, תיירות ויערנות.
במחנה נורלנגי הוקמה מנסרה נוספת בשנות ה־50, והיא פעלה עד להתכלותם של משאבי האורן. המחנה הפך למחנה ספארי עבור התיירים ב־1958. זמן קצר לאחר מכן הוקם מחנה דומה בפטרונגה ובפארק מירלה. התיירים הוטסו לאזור לצורך ציד תנינאים ודיג ספורטיבי.
ציידי התנינאים נעזרו פעמים רבות באבוריג'ינים. באמצעות חיקוי הקול המופק כתוצאה מחבטת זנבו של הקנגורו בקרקע, הציידים האבוריג'יניים יכלו לפתות את התנינאים כך שיהיה יותר קל לצוד אותם. באמצעות שימוש ברפסודות מללויקה, הציידים היו מאתרים את התנועה של התנינאים הפצועים ולוקחים את הגוויות לצורך פשיטת העור שלהן, שנמכר לצורך הכנת מוצרים שונים. מעורבותם של האבוריג'ינים בציד המסחרי פחתה לאחר שפותחו שיטות לירי לילי. תניני ג'ונסטון (מין בסוג תנין הגדלים במים מתוקים) נהנים מהגנה חוקתית מאז 1964, ותניני הים מאז 1971.
כרייה
גילוי המינרלים הראשונים בטופ אנד היה קשור לבניית קו הטלגרף היבשתי בין 1870 ל־1872, בין פיין קריק לנהר אדלייד. בעקבות זאת התרחשו מספר סבבי כרייה.
בעקבות בנייתה של מסילת הרכבת האוסטרלית הצפונית היה אפשרי לבנות יותר אתרי כרייה, ומקומות כגון בורונדי ופיין קריק הפכו ליישובי קבע. המכרות והיישובים החדשים משכו אבוריג'ינים רבים מקקדו. לא ידוע על אבוריג'יני כלשהו שעבד במכרות, אך הם הושפעו במידה רבה מחשיפתם לאלכוהול ותרופות אחרות.
בשנות ה־20 החלה להתפתח תעשיית כריית זהב קטנה באזור אימארלקבה וגבעת מאנדוגי, ובשנות ה־30 היא התפתחה באזור מולין (שבעבר נקרא מכרה יוריקה וצפון הרקולס). במכרות הועסקו מעט אבוריג'ינים מקומיים. בשנת 1953 התגלו מרבצי אורניום לאורך העמק שבו שוכן מוצא נהר אליגטור הדרומי. בעשור שלאחר מכן הוקמו 13 מכרות קטנים אך עשירים, ובשיא פריחתם ב־1957 הועסקו בהם כ־150 עובדים. האבוריג'ינים מעולם לא הועסקו במכרות הללו.
פלורה
הפלורה של פארק קקדו היא העשירה ביותר בטריטוריה הצפונית, ועד כה תועדו בה למעלה מ־1,600 מיני צמחים המתקיימים בזכות מגוון בתי הגידול תצורות קרקע והגאולוגיה של הפארק.
באזורים הגאוגרפיים השונים של הפארק יש פלורות שונות. הסביבה המכונה "מחוז האבן" מאופיינת ב"ערבות דשא מתחדשות", המסוגלות לשרוד בתנאי חום ויובש קיצוניים וארוכים שבעקבותיהם מגיעות תקופות של גשם זלעפות. יערות המונסון מתפתחים בדרך בקניונים הקרים והלחים החוצים את מחוז האבן. בגבעות ובאגני הניקוז הדרומיים מתקיימים כמה מיני צמחים אנדמיים כגון ה־Eucalyptus koolpinensis בסוג אקליפטוס. חלק גדול משטחו של הפארק הוא אזורי שפלה שהעצים העיקריים הגדלים בהם הם אקליפטוסים, והקרקע מכוסה במגוון סוגי דשאים.
מישורי ההצפה המוצפים במשך כמה חודשים בכל שנה מאופיינים בגמאיים כגון סוף ומנגרובים הגדלים במים מתוקים, פנדנוס ומללויקה. באזורים הללו גדלים פרטים רבים של נופריים. שפכי הנהרות ואזורי הגאות ושפל מאוכלסים במגוון מנגרובים (39 מתוך 47 מיני המנגרובים של הטריטוריה הצפונית גדלים בקקדו), והם מהווים גורם חשוב בייצוב אזור החוף. המנגרובים משמשים כמשאב מזון וגידול עבור מיני דגים רבים.
במישורי הגאות ושפל שמאחורי המנגרובים גדלים קריתמונים, דשאים וגמאיים. לאורך החוף וגדות הנהר מצויים כיסים מבודדים של יערות מונסוניים. ביערות הללו גדלים כמה מרשימים כגון פיקוס הודי וקפוק.
פאונה
מגוון בתי הגידול בקקדו מקיימים מספר רב של בעלי חיים. חלק מבעלי החיים בפארק הם נדירים, מצויים בסכנת הכחדה, פגיעים או אנדמיים. בעלי חיים רבים מתאימים את עצמם למזג האוויר החם שבפארק, והם פעילים רק בחלק משעות היממה.
בפארק גדלים כשישים מיני יונקים. רובם מאכלסים את היערות הפתוחים והאזורים ואזורי הקרקע המיוערת, והם פעילים בעיקר בלילה כך שקשה מאוד להבחין בהם. יונקים אחרים, כגון וולבים ושאר קנגורוים, פעילים בחלקים הקרים של היום וקל יותר לצפות בהם. בבתי הגידול של קקדו חיים כ־280 מיני עופות, המהווים כשליש ממספר מיני העופות של אוסטרליה. חלק מהעופות שוהים בכמה בתי גידול במהלך חייהם, אך רובם חיים רק בבית גידול אחד.
עד כה תועדו בפארק 117 מיני זוחלים. כיוון שרובם בעלי דם קר הם מסתמכים על חום ממקור חיצוני, כגון השמש, על מנת לווסת את טמפרטורת הגוף שלהם. אין הדבר אומר שהזוחלים פעילים רק ביום; למעשה, מספר מינים מועט של נחשים מסוגל להתמודד עם החום הגבוה ורובם פעילים בשעות הלילה.
בקקדו יש שני מיני תניניים: תנין ג'ונסטון המכונה "תנין המים המתוקים" ותנין הים המכונה "תנין מים מלוחים" או Saltie בקיצור (למרות שמו, הוא חי גם במים מתוקים). קל לזהות את תניני ג'ונסטון בזכות חוטמם הצר, והטור הבודד של ארבעה אוסטאודרמים הנמצאים מאחורי הראש. לתניני הים אין את הבליטות הללו וחוטמם רחב יותר. הגודל המרבי של תנין ג'ונסטון הוא, ואילו של תנין הים הוא. תנין הים מסוכן לאדם.
25 מיני חסרי הזנב הסתגלו היטב לתנאי האקלים הקיצוניים של האזור. רובם נותרים בתרדמת חורף בעונת הגשמים. עם תחילת עונת הגשמים, כאשר הבילבונגים והביצות מתחילים להתמלא במים, הצפרדעים מגבירות את פעילותן. כאשר מזג האוויר הולך ומתחמם הצפרדעים והראשנים שלהן נהנות משפע של מזון כגון אצות, צמחייה, חרקים, שפיריות וראשנים אחרים. ישנם גם מינים המתקיימים ביערות השפלה.
במאגרי המים של הפארק תועדו 53 מיני דגים הגדלים במים מתוקים, והתפוצה של שמונה מתוכם היא מוגבלת. במערכת מאגלה קריק לבדה נמצאו 32 מינים. לשם השוואה, במערכת נהר מארי־דארלינג, שהיא מערכת הנהר הגדולה ביותר באוסטרליה, תועדו 27 מיני דגים מקומיים. אף על פי שמיני דגים פולשים נמצאו ברוב מאגרי המים של אוסטרליה, אף לא אחד מהם תועד בקקדו.
בין החרקים ניתן למנות מינים של חרגוליים, חיפושיות, זבובאים, טרמיטים, פרפראים ועשים, דבורים, צרעות, נמליים, שפירית ושפריריות, שעירי כנף, יבחושיים לא עוקצים ובריומאים. אוכלוסיית החרקים המגוונת קיימת בזכות סוגים רבים של בתי גידול, אך גם בזכות הטמפרטורה הגבוהה באופן יחסי ברוב ימות השנה. המבנים המרשימים ביותר בפארק שנוצרו על ידי חרקים הם תילי הטרמיטים. התילים בחלקו הדרומי של הפארק הם הגדולים ביותר שהתגלו עד כה בפארק.
נושאים ואיומים סביבתיים
בתי הגידול של קקדו מאוימים על ידי מינים פולשים, בעיקר בעשורים האחרונים. בתי הגידול הושפעו במידה רבה מהפאונה המוחדרת אליהם, ובעיקר מתאו המים ההודי, חזירי בר וקרפדת קנים. העשבים הפולשים כוללים את ה־Mimosa pigra (מין בסוג מימוזה), המכסה שטח של 800 קמ"ר בטופ אנד כולל אזורים נרחבים בפארק, ועשבים פולשים קטנים (paragrass) הגורמים להתמעטות מאגרי המזון של עופות הפארק. ה־Salvinia molesta (מין בסדרת שרכי המים) הדביק כמעט את כל אוכלוסיית דגי ה־Magela (דגים המשתייכים למחלקת מקריני הסנפיר). בחלקים מהפארק קיימות גם אוכלוסיות בראמביז (סוסי פרא).
אתרי אמנות הסלע האבוריג'ינית
אתרי אמנות הסלע באוביר (Ubirr), נורלאנגי ונאנגולוור נחשבים לדוגמאות טובות של אמנות הסלע האבוריג'ינית. האתרים הללו נמצאו בתוך בליטות סלע שהיו המקלט של האבוריג'ינים במשך אלפי שנים. הציורים במקלטי הסלע הללו הוכנו מכמה סיבות:
אוביר היא קבוצה של בליטות סלע בחלק הצפוני ביותר של הפארק, בקצה מישור ההצפה נאדאב (Nadab). בגלל קרבתו של אוביר לנהר אליגטור ולנאדאב המזון היה מצוי בשפע, דבר המשתקף ברוב אמנות הסלע המקומית. תיאורי בעלי החיים בגלריה הראשית כוללים שפמנוניים, קיפוניים, גואנות, פוסום זנב טבעת הררי, ווולבי.
בפארק יש גם ציורים של נחש הקשת בענן (מוטיב במיתולוגיה האבוריג'ינית), הנחשב לבוראו של אזור קקדו, יוצרן של רוחות המימי והמקור לסיפור האחיות נאמארגארן. סיפורים רבים שצוירו לסלע האבוריג'יני מורכבים מאוד וקשורים לסיפורים אחרים, ולעיתים המשמעות המקורית לא ידועה, אם כי לכולם יש מטרה שהיא בדרך כלל ללמד או להזהיר את הצעירים מפני מזיקים החוצים את האזור.
סלע נורלאנגי שוכן בחלק המרוחק ממרכז הפארק של מתלול ארץ ארנהם. ישנם מספר מקלטי סלע באזור זה המקושרים ביניהם באמצעות דרכים וגרמי מדרגות. במקלטים יש מספר ציורים מרשימים העוסקים במיתוס הבריאה האבוריג'יני. הסיפורים הקשורים לעבודות האמנות הללו ידועים למספר אבוריג'ינים מצומצם בלבד, והם נחשבים לסודיים. בילבונג אנבאנגבאנג שוכן בצילו של סלע נורלאנגי, והוא מאוכלס במגוון רחב של בעלי חיים וצמחים שעליהם התקיימו האבוריג'ינים.
השפעות האדם
האדם השפיע רבות על קקדו במאה ה־19 ובמאה ה־20. החדרתם של תאואי המים ההודיים מדרום־מזרח אסיה הזיקה למישורי ההצפה ואזורי הקרקע הלחה. התאואים כמעט ונכחדו מהאזור, כך שהאדמה משתקמת. ציד התנינאים, שנאסר מאז 1972, השפיע במידה רבה על גודל אוכלוסייתם. מאז שזכו למעמד של חיה מוגנת, האוכלוסייה השתקמה בצורה משמעותית.
פעולות הכרייה השפיעו בעבר על הפארק, אך כיום רק מכרה אחד נותר פעיל (מכרה ריינג'ר). הכורים נדרשו לשקם את האזור באופן מלא לאחר שסיימו את פעילות הכרייה. בתחילת המאה ה־20 פעלה בפארק תעשייה זעירה של כריתת עצים, אך כמעט ולא נותר לה שריד. התיירות משפיעה על הפארק במידה רבה, ובכל שנה מבקרים בו מאות אלפי תיירים.
שריפות
בפארק יש אזורים רבים שבהם גדלים עצים בטמפרטורות גבוהות, כך שהאש משפיעה על הפארק במידה רבה, והפלורה המקומית הסתגלה אליה. השריפות בחלק הצפוני של אוסטרליה הן פחות מסוכנות בהשוואה לדרום אוסטרליה, כיוון שעצים רבים עמידים בפני שריפות לא חזקות וצמחים אחרים משתקמים במהירות.
הנהלת הפארק גורמת מדי פעם לשריפות מבוקרות, והיא משתפת פעולה בנושא זה עם בעלי הקרקע שניצלו את הכלי הזה במשך אלפי שנים. האש היא כלי ציד חשוב עבור האבוריג'ינים, המשתמשים בה על מנת להבריח את החיה הניצודה. יתרון נוסף הוא שלאחר תום הבעירה הוולבים נמשכים אל העשבים הגדלים בדלילות, כך שקל לצוד אותם. עופות טורפים, כגון דיה שורקת, מסתמכים על כך שבעלי חיים קטנים בורחים מפני האש, ובדרך כלל ניתן לצפות בהם חגים מעל שריפות.
תיירות
הפארק הוא אתר תיירות פופולרי בצפון אוסטרליה, ובשנת 2005 ביקרו בו כ־200,000 תיירים. בפארק יש מפלי מים וערוצים רבים שהם מוקד משיכה תיירותי כגון מאגוק, גאנלום, טווין פולס (מפלי התאומים) ומפלי ג'ים ג'ים.
אתרי אמנות הסלע האבוריג'ינית הם אתרי תיירות פופולריים גם כן, והידועים ביותר הם אוביר ונורלאנגי. במקומות מסוימים כגון בילבונג המים הצהובים וקואוינדה ניתן לצפות במגוון הביולוגי של הפארק באמצעים שונים כגון שיט. כשלושים אחוזים ממיני העופות המקננים באוסטרליה נמצאים גם בקקדו.
כיוון שבאזור נהרות אליגטור המזרחי ובילבונג המים הצהובים יש אוכלוסיית תניני ג'ונסטון גדולים, הוחלט לצלם בהם את הסרט הידוע קרוקודיל דנדי. המבקרים נדרשים לנהוג בזהירות בסביבת התנינים, כיוון שהם עשויים לגלות נטיות תוקפניות. דיג למטרות פנאי הוא אחת מהפעילויות הפופולריות ביותר בפארק. הבארמונדי הוא הדג המבוקש ביותר, ואתרי הדיג הפופולריים ביותר הם אזור בילבונג המים הצהובים, נהר אליגטור הדרומי ונהר אליגטור המזרחי. בפארק יש איסור לצוד.