cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הידעת את הארץ
ד. הר החרמון
הר החרמון אינו בתחום מדינת ישראל. הצרפתים דרשו כי המנדט על סוריה ולבנון יכלול אותו. הוא דרשו כי יעמוד לרשותם נתיב תחבורה בין צפון עבר הירדן, החורן, הר הדרוזים ודמשק עם הלבנון וחופיו. ברסלבי מכיר בעובדה שקוראיו לא יגיעו להר החרמון והוא מסתפק בתיאורים נרחבים על האופקים הנראים ממנו, לכל ארבע רוחות השמים, מתאר את הגאומורפולוגיה של "הרכס הכיפתי העצום". מציג את הגאולוגיה של ההר ואת אופיו הקרסטי היוצא דופן. הוא מתאר אחד לאחד את סוגי הסלעים שנמצאו בהר.
נוף האדם בגליל
הכרך השישי דן על האדם בגליל. הוא משלים את הכרך הראשון: "הגליל ועמקי הצפון" שסקר נושאים נבחרים ואת הכרך החמישי שדן בעיקר בדיסציפלינות על הגליל. הכרך האחרון של הסדרה דן בהיסטוריה של הגליל, נכתב בשנת 1964, ולו שני חלקים עיקריים:
מתקופת האבן עד חתימת התלמוד
הוא סוקר את ממצאי תקופת האבן וסוקר את ממצאי המערות שנחשפו בארץ ישראל ובגליל: בבית לחם נמצא האתר החשוב הראשון ובו עצמות מאובנים של בעלי חיים מתקופת הפליאותיקון התחתון. התגלו שרידים גם במערת התנור, ליד מעיין ברוך והאתר החשוב ביותר היה בתל עובדיה ליד אפיקים - האתר הקדום ביותר במזרח התיכון. הוא מתאר גם את מערת הגלגלת מנחל עמוד ומסיים בניתוח הדולומנים בהר הגולן. שלב נוסף בהיסטוריה מיוצג על החפירות בתל חצור - עיר שהייתה על שטח של 840 דונם ומספר תושביה היה 30,000 עד 40,000. על הגליל בתקופת ההתנחלות הוא דן לאור הממצאים הארכאולוגיים שהתגלו. הוא נעזר בסקר שנערך על יד י. אהרוני על שטח של 160,000 דונם בגליל העליון. פרק מיוחד הוא מקדיש לתיאור בתי הכנסת שנמצאו בגליל, מהבניין המפואר בכפר נחום, החזית בברעם, מירון כורזין ועוד.
ההתיישבות היהודית והמיעוטים בגליל
הוא מונה את היושבים היהודיים לפי מועד התיישבותם, דן בדרוזים, סוקר את העדות הנוצריות ואת המיעוט המוסלמי שנשאר בגליל. הוא מציג את תולדות ההתיישבות של כל עדה, מנהגיה ויישוביה.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
מן הספר:
הראשון לציון
הראשון לציון הוא תואר שהוענק למי שנעשה הרב הבכיר של יהודי האימפריה העות'מאנית. וכיום, מאז הקמת הרבנות הראשית לישראל – הוא תואר נלווה למי שנבחר לכהן במשרת הרב הראשי הספרדי של ישראל.
מקורו של התואר בפסוק: "ראשון לציון הִנֵּה הִנָּם ולירושלים מְבַשֵּׂר אֶתֵּן" (ישעיהו, מ"א, כ"ז).
היסטוריה
החל מראשית התקופה העות'מאנית, קיימות עדויות על רבנים ששימשו בראשות העדה בירושלים וכונו בשם "הרב הכולל" או "חכם הקהל", כמו הרלב"ח והרדב"ז שכיהנו באמצע המאה ה-16. השימוש בכינוי "ראשון לציון" נתקבל במהלך הדורות. יש שייחסו תואר זה כבר לרב משה גאלנטי שכיהן באמצע המאה ה-17, אך יש עדויות מבוססות שלפיהן מדובר בתפקיד רשמי המוכר על ידי השלטונות, קיימות רק מתקופת המאה ה-19, ובעיקר מאמצע המאה ה-19, שאז הפך הרב הכולל של ירושלים לחכם באשי.
בשנת 1839 התפרסמו הרפורמות העות'מאניות, ועל פיהן קיבלו כל הרבנים בערי המחוז הגדולות באימפריה העות'מאנית, את התואר חכם באשי. כתב המינוי ניתן מטעם השלטון המרכזי בקושטא, ולאחר המלצת החכם באשי של קושטא. הרב חיים אברהם גאגין היה הראשון שקיבל בשנת 1841 את התואר חכם באשי, שכלל בתוכו גם סמכויות נרחבות מטעם השלטון. מבין כל הרבנים שכיהנו אחריו רק שניים (הר"מ פאניז'יל וה"ישא ברכה") קיבלו את התואר חכם באשי, והשאר כיהנו כממלאי מקום החכם באשי או שקיבלו רישיון מטעם השלטונות המקומיים בלבד. כפי הנראה הסיבה העיקרית הייתה רצון הקהילה להימנע מתשלום המס הגדול הנדרש לשם מתן הפרמאן.
עד להקמת הרבנות הראשית לישראל כיהנו בתפקיד 30 רבנים. לאחר פטירתו של הרב יעקב שאול אלישר ב-1906, התחלפו הרבנים בתדירות גבוהה בעקבות מאבקים בתוך הציבור סביב נושא הרבנות.
בשנת ה'תרפ"א (1921) הוקמה הרבנות הראשית, ואל משרת הראשון לציון, שמכהן כרב הראשי הספרדי, הוספה גם משרת רב ראשי אשכנזי. הרבנות הוכרה על ידי ממשלת המנדט ובכך ניתן לראשונה מעמד חוקי לרבנות ולבתי הדין האשכנזיים בארץ ישראל.
טקס ההכתרה מתקיים בבית הכנסת רבן יוחנן בן זכאי שבעיר העתיקה.
לבושו
על פי המסורת הספרדית, לובש הראשון לציון גלימה בצבע כחול כהה או שחור. הגלימה מקושטת מלפנים בריקמה בדוגמת עלים ופרחים בצבע זהב או כסף. על ראשו חובש הראשון לציון מצנפת כחולה כהה המעוטרת בפס תכול-לבן.
בטרם הוקמה הרבנות הראשית
(בסוגריים - שנת מינויים)
J to tha L–O! The Remixes
'J to tha L–O! The Remixes' הוא אלבום הרמיקס הראשון של זמרת הפופ והשחקנית האמריקאית ג'ניפר לופז. האלבום יצא לאור בארצות הברית ב-5 בפברואר 2002 על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס. מהאלבום יצאו שלושה: "Ain't It Funny" (בגרסת הרמיקס לשיר המקורי שלה), "I'm Gonna Be Alright" (בגרסת הרמיקס של Track Masters), והשלישי והאחרון "Alive". שלושת הסינגלים זכו להצלחה עולמית, ואף הסינגל הראשון הצליח לכבוש את פסגת הבילבורד הוט 100, והיה לבין הרמיקסים הבודדים במצעד לעשות זאת.
האלבום נכנס היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם מכירות של כ-156,000 עותקים בשבוע הראשון. האלבום הפך את לופז לראשונה בהיסטוריה להגיע לפסגת המצעד עם אלבום רמיקסים. האלבום נכנס לספר השיאים של גינס בשנת 2004, בתור אלבום הרמיקסים המצליח ביותר. האלבום מכר למעלה מ-3.8 מיליון עותקים בעולם, ובכך הפך לאלבום הרמיקסים השלישי הנמכר ביותר בכל הזמנים.
סינגלים
"" – יצא כסינגל הראשון מן האלבום, ב-4 במרץ 2002. הסינגל הוא דואט בשיתוף הראפר ג'ה רול. שמו של הסינגל זה כשמו של להיטה הקודם "Ain't It Funny", מאלבומה השני, J.Lo. הסינגל בשיאו הגיע לפסגת מצעד הבילבורד הוט 100, בניגוד לקודמו אשר לא נכנס אל המצעד, ובנוסף הגיע למקום ה-12 בקנדה.
"Alive" – יצא כסינגל השני מן האלבום ב-21 במאי 2002. הסינגל זכה להצלחה נאה ברחבי העולם כאשר הצליח להיכנס ישירות למקום ה-2 במצעד שירי הדאנס קלאב שבארצות הברית, אך לא הצליח להעפיל למקום הראשון.
"(I'm Gonna Be Alright (Track Masters Remix" – יצא כסינגל השלישי מן האלבום, ב-1 ביולי 2002. הסינגל יצא בשיתוף הראפר נאז, וזכה להצלחה מרובה כמו קודמיו. להבדיל מ-"Alive", הסינגל הגיע למקום העשירי במצעד שירי הדאנס קלאב שבארצות הברית, וברחבי העולם הגיע הסינגל לעשיריות הפותחות.
ז'ואן לאפורטה
ז'וֹאָן לַאפּוֹרטָה אִי אֶסטרוּק (נולד ב-29 ביוני 1962 בברצלונה שבספרד) הוא עורך דין קטלאני, המכהן בתור נשיא מועדון הכדורגל ברצלונה. בנוסף, כיהן בתפקיד גם בשנים 2003–2010.
קריירה בברצלונה
בשנת 1996 הוא ביחד עם אנז'ל קולום ופילאר ראולה הקימו מפלגה מקומית חדשה. אך ניסיון זה לא הצליח.
לאפורטה החל את הקריירה שלו עם ברצלונה כמנהיג "אלפנט בלאו" (הפיל הכחול), קבוצה שהתנגדה לנשיא לשעבר ז'וזפ ליואיס נונייס ואשר, ב-1998, ניסתה ללא הצלחה להפעיל הצעת אי אמון כנגדו.
ב-2003 גבר לאפורטה על לואיס בסאט בבחירות לתפקיד נשיא ברצלונה. כמנהל הטכני של הקבוצה מינה לאפורטה את כדורגלן העבר במועדון צ'יקי בגיריסטיין. עם הגעתם לקבוצה, החתים המועדון את הכדורגלן הברזילאי רונאלדיניו ואת המאמן ההולנדי פרנק רייקארד. עמם, פתח המועדון בתקופה חדשה עם ניהול חדש ושונה מקודמיו. העונה הראשונה החלה בצורה תהומית, ובשל כך נאלץ לאפורטה בקביעות לגייס הבנה וסבלנות מאוהדי הקבוצה, ובעזרת רייקארד, נבנה המועדון מחדש עם סגל צעיר יותר סביב הנהגתו של רונאלדיניו. לאפורטה נחשב להצלחה - רוב החובות הכספיים שולמו והמועדון זכה בארבע אליפויות הליגה הספרדית ובשני גביעי ליגת האלופות.
בנוסף, החליט לאפורטה לפעול נגד האלימות בקאמפ נואו, בייחוד נגד קבוצת האוהדים המכונה "Boixos Nois" (בוישוס נויס - בתרגום חופשי מקטלאנית: "בנים כועסים"), תוך שהוא סופג עלבונות ואיומים על חייו. חקירת משטרה חשפה שחברים בבוישוס נויס תכננו לחטוף אותו, אך תכנון זה לא יצא אל הפועל.
הקדנציה הראשונה של לאפורטה כללה זכייה באליפות הליגה ב-2005 ובדאבל ב-2006, כשבקבוצה משחקים שחקני רכש כדקו, סמואל אטו, הנריק לארסון ורונאלדיניו, לצד שחקני בית כגון צ'אבי, ויקטור ואלדס וקרלס פויול.
לאפורטה החל את כהונתו השנייה ב-22 באוגוסט 2006, כשהיה המועמד היחיד שצבר מעל ל-1,804 חתימות חברי מועדון. כהונתו הסתיימה באופן רשמי בשנת 2010, והוא הוחלף בסנדרו רוסל.
כהונתו השנייה של לאפורטה הייתה אף מוצלחת יותר מקודמתה, אף על פי שהחלה בצורה מאכזבת למועדון - הקבוצה לא הצליחה לזכות באליפות במשך שנתיים. בתום עונת 2007/08, החליט לאפורטה להחליף את מאמן הקבוצה, רייקארד, בשחקן העבר של הקבוצה, ז'וזפ גוארדיולה. עם גוארדיאולה כמאמן זכתה הקבוצה בטרבל הראשון בהיסטוריה של הכדורגל הספרדי - זכייה באליפות הליגה, בליגת האלופות ובגביע המלך הספרדי באותה עונה. בסגל הקבוצה בעונה זו בלטו אנדרס אינייסטה, צ'אבי, פויול, אטו, תיירי הנרי וליונל מסי.
בעונה הבאה, עונת 2009/10 זכתה פעם נוספת הקבוצה באליפות, כשבחוד ההתקפה משחק זלאטן איברהימוביץ' במקומו של סמואל אטו. בתום עונה זו הסתיימה תקופת הכהונה השנייה של לאפורטה.
לאפורטה הוא עורך דין במקצועו, ושותף במשרד עורכי דין. הוא נשוי ואב לשלושה.
פרנסיסקו גאריגוס
קריירה
באוקטובר 2014, גאריגוס זכה במדליית הזהב באליפות העולם עד גיל 21 שנערכה בפורט לודרדייל שבארצות הברית. במאי 2015 הוא זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי לבוגרים כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, הודח גאריגוס בקרב הראשון לאחר הפסד לטוביאס אנגלמאייר הגרמני. באוקטובר 2016 הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי לאחר שניצח בגמר את אריק טקאבטאקה הברזילאי. בדצמבר 2017 גאריגוס זכה במדליית כסף בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בסנט פטרבורג.
באליפות אירופה 2017 שנערכה בוורשה, גאריגוס זכה במדליית ארד. בשמינית הגמר הוא ניצח את יורה ורשטראטן הבלגי, ברבע הגמר הוא הפסיד ליאניסלב גרצ'ב הבולגרי והודח לקרבות בית הניחומים. לאחר שגבר על אשלי מקנזי הבריטי, גאריגוס עלה לקרב על מדליית הארד בו ניצח את לוקומי צ'קוימיאני הגיאורגי.
באליפות אירופה 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה גאריגוס במדליית הכסף לאחר שניצח 3 מתוך 4 קרבות. בדצמבר 2019 הוא זכה במדליית כסף בטורניר המאסטרס שנערך בצ'ינגדאו. באליפות אירופה בשנת 2020 שנערכה בפראג, הוא זכה במדליית הארד כאשר הגיע עד חצי הגמר בו הפסיד ליאגו אבולדזה הרוסי ונשר לקרב על הארד בו גבר באיפון על ארטם לסיוק האוקראיני.
באליפות העולם 2021 שנערכה בבודפשט, זכה גאריגוס במדליית ארד. לאחר שני ניצחונות באיפון בקרבות המוקדמים, גאריגוס הפסיד בשלב רבע הגמר למגזן שמשאדין הקזחי ונשר לקרבות בית הניחומים. לאחר ניצחון בווזארי על יאניסלב גרצ'ב הבולגרי, הוא עלה לקרב על מדליית הארד בו ניצח בווזארי את וואליד חיאר הצרפתי לאחר תרגיל אוצ'י-מטה. באותה השנה זכה גאריגוס לראשונה בתואר האירופי באליפות שנערכה בליסבון לאחר שניצח את כל ארבעת קרבותיו באיפון; בחצי הגמר ניצח את מתן קוקולייב הישראלי כדקה לסיום הקרב ובגמר ניצח את לוקה מחיידזה הצרפתי בתוך זמן ניקוד זהב.
באליפות אירופה בג'ודו 2022 זכה במדליית הזהב בפעם השנייה ברציפות.
פרסים
מקור:
התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית
התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית הוא תיקון לחוקה האמריקאית, אשר בא לפתור את הסוגיה של מינוי סגן נשיא במקרה שמשרה זו התפנתה באמצע הקדנציה, וכן את הסוגיה של העברת סמכויות הנשיא לסגנו במקרה שנבצר ממנו, דרך ארעי, למלא את תפקידו. התיקון נכנס לתוקף בשנת 1967.
התיקון
סעיף 1
הסעיף קובע מפורשות, שבעת היפסקות כהונת הנשיא טרם זמנה יירש אותו סגן הנשיא, ויהיה לנשיא הן בפועל והן בתואר.
סעיף 2
הסעיף קובע את סדרי מינויו של סגן הנשיא במקרה שכהונת סגן הנשיא פסקה טרם זמנה.
סעיף 3
סעיף 4
הסעיפים השלישי והרביעי עוסקים במילוי מקום הנשיא בעת שנבצר מהנשיא, דרך ארעי או דרך קבע, למלא את תפקידו. הסעיף השלישי עוסק במקרה שבו הנשיא עצמו מודיע כי אין הוא מסוגל לעשות כן, והסעיף הרביעי עוסק במקרה שחברי הממשלה סבורים שאין הוא מסוגל לעשות כן. בשני המקרים סגן הנשיא מקבל את כל סמכויות ותפקידי הנשיא, ומשמש כנשיא בפועל; ברם, במקרה שבו הנשיא אינו היוזם של ההצהרה כי נבצר ממנו למלא את תפקידו, הוא רשאי לשגר הצהרה סותרת, והקונגרס נקרא להכריע.
היסטוריה
התיקון בא לענות על מספר סוגיות, שהחוקה המקורית לא עסקה בהן ושעלו במרוצת השנים. כך, למשל, החוקה לא פירטה את מעמדו של סגן-נשיא המקבל את סמכויות ותפקידי הנשיא לאחר מותו של הנשיא, התפטרותו או הדחתו. בשנת 1841 נפתרה לראשונה בעיה זו באמצעות תקדים שנקבע בידי ג'ון טיילר, שירש את ויליאם הנרי הריסון: טיילר הושבע לתפקיד כנשיא לכל דבר ועניין, ולא כנשיא בפועל, אך היו פרשנים שסברו כי אין זה נכון.
בעיות נוספות הן מינוי סגן הנשיא בעת שפקעה כהונתו של סגן הנשיא טרם זמנה, ומילוי תפקיד הנשיא בעת שנבצר ממנו למלא את תפקידו. בעיה זו לא הייתה אקוטית במיוחד במאה ה-19, שבה הנשיא לא היה בעל ההשפעה שיש לו כיום, אך בימינו, שבהם נשיא ארצות הברית הוא מהתפקידים החשובים בעולם, לא נראה סביר לאפשר מצב של אי-ודאות במקרה שנבצר ממנו למלא את תפקידו.
כדי לפתור את כל הבעיות הנ"ל, הוצע ב-6 בינואר 1965 בסנאט של ארצות הברית מה שהיה עתיד להיות התיקון ה-25 לחוקה. ב-19 בפברואר הסנאט אישר את ההצעה, והעבירה לבית הנבחרים, אשר הכניס בהצעה מספר שינויים ואישר את הנוסח המתוקן ב-13 באפריל. ועדה משותפת של שני בתי הקונגרס התכנסה על-מנת לדון בשינויים שהוצעו, וב-6 ביולי ההצעה, על תיקוני בית הנבחרים, אושרה פעם נוספת בסנאט והוצעה למדינות השונות.
ב-10 בפברואר 1967 אישרו מינסוטה ונבדה את ההצעה, והיו בכך למדינות ה-37 וה-38 לאשרה. בכך הפכה ההצעה לתיקון מהתיקונים לחוקת ארצות הברית.
מאז חוקק, נעשה בתיקון שימוש ארבע פעמים בלבד: לשם מינוי ג'רלד פורד כסגנו של ניקסון ב-1973, לשם מינוי נלסון רוקפלר כסגנו של פורד לאחר שהלה ירש את ניקסון, ולשם מינוי ג'ורג' הרברט ווקר בוש וריצ'רד צ'ייני כממלאי-מקום זמניים של רונלד רייגן (ב-13 ביולי 1985) וג'ורג' ווקר בוש (ב-29 ביוני 2002) בהתאמה, בשעה שהם עברו קולונוסקופיה.
אדוארד צ'ייטור
מייג'ור גנרל סר אדוארד וולטר קליירוו צ'ייטור (באנגלית: Sir Edward Walter Clervaux Chaytor; 21 ביוני 1868 - 15 ביוני 1939) היה קצין ניו זילנדי ששירת בתקופת מלחמת הבורים ומלחמת העולם הראשונה במהלכה לחם בסמואה, גליפולי ובמערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה במהלכה שירת כמפקד הבריגדה הניו זילנדית הרכובה, ובהמשך כמפקד הדיוויזיה הרכובה האוסטרלית והניו זילנדית.
נעורים
אדוארד צ'ייטור נולד ב-1868 בעיירה מוטווקה (Motueka) (בחלקו הצפוני של האי הדרומי של ניו זילנד) כבן בכור לג'ון ואמה צ'ייטור (אחריו נולדו עוד 10 ילדים). אדוארד למד בשנים 1880–1884 בקולג' נלסון שבעיר נלסון השכנה לעיר הולדתו. לאחר סיום לימודיו עבר לעבוד בחוות הכבשים המשפחתית לייד העיר בלנהיים (גם היא בחלקו הצפוני של האי הדרומי של ניו זילנד).
שנות הצבא הראשונות
ב-1886 הצטרף צ'ייטור, בתור חצוצרן, ליחידה צבאית התנדבותית בשם "מרלבורו הוסרס" (Marlborough Hussars). ב-12 באוקטובר 1888 קודם לדרגת סרג'נט ומונה ללוטננט. ב-1892 קודם צ'ייטור לתפקיד קפטן וב-22 במרץ 1893 מונה רשמית לדרגת קפטן.
השירות בדרום אפריקה
באוקטובר 1899 התנדב צ'ייטור להשתתף במלחמת הבורים בדרום אפריקה ומונה למפקד פלוגה. ב-17 בפברואר 1900 הפליג צ'ייטור בראש הפלוגה שלו לדרום אפריקה. במאי 1900 השתתפה הפלוגה בהתקפה על יוהנסבורג ובמהלך הקרב נפצע צ'ייטור. בנובמבר 1900, לאחר מספר חודשי החלמה, חזר צ'ייטור לפקד על הפלוגה שלו ובמהלך פברואר 1901 השתתף במרדף אחר הגנרל הבורי קריסטיאן דה וט (Christiaan de Wet).
ב-1 באפריל חזר צ'ייטור לניו זילנד והשתחרר מהצבא וזאת לאחר שהועלה לדרגת מייג'ור. אולם ב-1902, לאחר תקופה קצרה של עבודה חקלאית במשק המשפחתי, חזר צ'ייטור לשירות הצבאי, קודם לדרגת לוטננט קולונל ומונה למפקד הגדוד ה-8 של האי הדרומי של ניו זילנד. לאחר מינויו זה יצא בראש הגדוד לדרום אפריקה שם היה מעורב בפעילות צבאית במדינות נטאל, מדינת אורנג' החופשית וטרנסוואל עד לסיום המלחמה הבורית ב-31 במאי 1902 אז נחתם הסכם שלום שנודע כ"הסכם פריניחינג" (Treaty of Vereeniging).
בין המלחמות
עם חזרתו לניו זילנד הביעו מפקדיו הערכה לפועלו ובספטמבר 1902 מינו אותו כשליש במפקדת ההגנה של צבא ניו זילנד. ב-1906 עמד בהצלחה בבמינות הכניסה לקולג' הצבאי קמברלי (Camberley) במחוז סארי באנגליה ובסיום אותה שנה נסע לאנגליה ללמוד בקולג' והפך לקצין הניו זילנדי הראשון שסיים מוסד זה.
עם סיום לימודיו חזר צ'ייטור לניו זילנד ומונה למנהל תחום ההדרכה הצבאית. ב-13 בדצמבר 1910 מונה למפקד הצבאי של מחוז וולינגטון וב-1 בינואר 1911 קודם לדרגת קולונל (מינוי זמני). ב-17 ביולי 1914 מונה לדרגת גנרל אדמיניסטרטיבי ועסק בעיקר בארגון הצבא לקראת המלחמה המתקרבת.
מלחמת העולם הראשונה - קרב סמואה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרפה ניו זילנד למדינות ההסכמה שפעלו נגד גרמניה. ב-14 באוגוסט 1914 יצא צ'ייטור, מניו זילנד, בראש כוח צבאי לכבוש את סמואה הגרמנית מידי הגרמנים. כיבוש האי הושלם ב-29 באוגוסט 1918.
דמוגרפיה של ברוניי
המאפיינים הדמוגרפיים של ברוניי הם צפיפות אוכלוסייה, מוצא אתני, רמת השכלה, בריאות האוכלוסייה, מצב כלכלי, השתייכות דתית והיבטים אחרים של האוכלוסייה. כמו מדינות שכנות, ברוניי היא מדינה הנשלטת על ידי העם המלאי. הבדלים תרבותיים ולשוניים רבים מבדילים את המלאים בברוניי מהאוכלוסיות המלאיות הגדולות יותר במלזיה ובאינדונזיה הסמוכות, עף על פי שהם קשורים אתנית ומאמינים בדת האסלאם. תושבי ברוניי נוהגים להשתמש בשמות מלאים עם כל התארים, כולל התואר חאג'י (לגברים) או חאג'ה (לנשים) עבור אלה שעלו לרגל למכה. הרבה נשים מלאיות לובשות את הטודונג, כיסוי ראש מסורתי. גברים חובשים את הסונגקוק, כיפה מלאית מסורתית. גברים שכבר עלו לרגל לובשים סונגקוק לבן.
אדוארד צ'ייטור
מלחמת העולם הראשונה - קרב גליפולי
עם חזרתו לניו זילנד מונה צ'ייטור למפקד בכיר על המשלחת הצבאית הניו זילנדית (New Zealand Expeditionary Force (NZEF)) עליה פיקד מייג'ור גנרל סר אלכסנדר גודלי. ב-16 באוקטובר 1914 הפליג הכח מניו זילנד כשמטרתו הראשונית הייתה להצטרף לכוחות הבריטים במערב אירופה אולם עקב שינוי בתוכנית הופנה הכוח למצרים שם מונה למפקד האדמיניסטרטיבי של הדיוויזיה של הכוחות הניו זילנדים והאוסטרלים עליה פיקד גנרל גודלי.
דמוגרפיה של ברוניי
הדרישות להשגת אזרחות בברוניי כוללות מבחנים בתרבות המלאית, מנהגים מלאיים, ושפה מלאית. תושבי קבע חסרי אזרחות של ברוניי מקבלים תעודת זהות בינלאומית, המאפשרת להם לנסוע מעבר לים. רוב הסינים של ברוניי הם תושבי קבע, ורבים מהם חסרי אזרחות.
אדוארד צ'ייטור
מלחמת העולם הראשונה - קרב גליפולי
לאחר מספר חודשי אימון במצרים נשלחה הדיוויזיה למערכת גליפולי וצ'ייטור יחד עם חיל החלוץ הגיע למקום ב-24 באפריל 1915 ומייד החל לארגן את הנדרש לדיוויזיה. בהמשך סייע לכוחות הלוחמים בקרבות גליפולי עד שנפצע מירי בכתפו ב-19 במאי 1915 בזמן שתיצפת על הקרבות. לאחר תקופת החלמה בבית חולים בלונדון חזר ב-28 באוגוסט 1915 לגליפולי לתפקידו כמפקד אדמיניסטרטיבי של הדיוויזיה. ב-12 בדצמבר מונה למפקד בפועל של הבריגדה הרכובה הניו זילנדית וקודם לדרגת בריגדיר גנרל.
מלחמת העולם הראשונה - כיבוש ארץ ישראל
עם פינוי גליפולי חזרו צ'ייטור, וחיילי הבריגדה שבפיקודו, למצרים שם הצטרפה הבריגדה לדיביזיית אנזא"ק הרכובה וזאת במסגרת חיל המשלוח המצרי (1916) (EEF). בפברואר 1916 חצתה הבריגדה הניו זילנדית את תעלת סואץ ואת החודשים הבאים ניצלו הכוחות לאימונים. בהמשך היו צ'ייטור והבריגדה שלו מעורבים בסדרה של פעילות מבצעית שכללה:
דמוגרפיה של ברוניי
החינוך מתחיל בגיל הגן, ואחריו 6 שנות חינוך יסודי, ועוד 6 שנות חינוך על-יסודי; מתוכן תשע שנות לימוד הן חובה. רוב תלמידי המכללות בברוניי לומדים באוניברסיטאות ובמוסדות אחרים מחוץ למדינה, אך כ-2,542 לומדים באוניברסיטת ברוניי דארוסאלם שנפתחה בשנת 1985. לאוניברסיטה יש סגל של למעלה מ-300 מדריכים והיא ממוקמת בקמפוס רחב ידיים בטונגקו, ליד ים סין הדרומי.
אדוארד צ'ייטור
מלחמת העולם הראשונה - כיבוש ארץ ישראל
באפריל 1917 מונה מפקד דיביזיית אנזא"ק, מייג'ור גנרל הנרי שובל, לתפקיד מפקד קורפוס המדבר הרכוב והועלה לדרגת גנרל. כתוצאה מכך מונה צ'ייטור למפקד דיביזיית אנזא"ק והועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בתפקידו זה הוביל את הדיוויזיה להמשך הקרבות שכללו את: עם כיבוש עמאן וההשתלטות על מסילת הברזל הסתיימה פעילותו הצבאית של צ'ייטור ודיביזיית אנזא"ק. כוחות אחרים של חיל המשלוח המצרי המשיכו במרדף צפונה אחר הצבא הטורקי הנסוג ולאחר כיבוש דמשק וכיבוש חלב נכנעו הטורקים בסוף אוקטובר 1918.
דמוגרפיה של ברוניי
השפה הרשמית היא מלאית, אך האנגלית מובנת ונמצאת בשימוש נרחב בעסקים. שפות נוספות המדוברות הן כמה דיאלקטים סיניים, איבן, ומספר ניבים מקומיים. אסלאם היא הדת הרשמית, אך חופש הדת מובטח על פי החוקה.
אדוארד צ'ייטור
לאחר סיום המלחמה
ב-1919 שב צ'ייטור לניו זילנד וב-10 בדצמבר 1919 מונה למפקד צבא ניו זילנד תפקיד אותו מילא עד 30 באפריל 1924. במהלך תקופה זו הוביל שינוי משמעותי בצבא הניו זילנדי.
לאחר הפרישה מהצבא
לאחר פרישתו מהצבא ב-1924 עבר עם משפחתו ללונדון שם חי את שנות פרישתו מהצבא.
דמוגרפיה של ברוניי
אוכלוסייה
האו"ם מעריך את סך אוכלוסיית ברוניי כ-445,373 אנשים נכון לשנת 2021.
ספר העובדות העולמי של ה-CIA מעריך את אוכלוסיית ברוניי כ-450,565 אנשים נכון ליולי 2018.
אדוארד צ'ייטור
משפחתו
ב-17 באוקטובר 1898 נישא צ'ייטור ללואיזה ג'יין קולינס. לזוג נולדו בן (אדוארד) ושתי בנות (קתרין ודורותי). לאחר הפרישה מהצבא חיה המשפחה בקנזינגטון שבלונדון. צ'ייטור נפטר ב-15 ביוני 1939 והובא לקבורה בלונדון. אשתו, לואיזה, נפטרה ב-1948.
דמוגרפיה של ברוניי
מבנה האוכלוסייה
מבנה האוכלוסייה (לפי 20.06.2011) (לפי מפקד אוכלוסין): אומדני אוכלוסייה לפי מין וקבוצת גיל (01. VII.2016):
לידות ופטירות רשומות
נתונים לפי אגף הסטטיסטיקה של האו"ם
שפות
השפות המדוברות בברוניי הם מלאית, אנגלית ושפות סיניות (בעיקר מנדרינית תקנית)
פייר גולובינוף
פייר א' גולובינוף (בצרפתית: Pierre A. Goloubinoff, מוכר גם בשמות דוד חממי ודאוד חממי; נולד ב-4 באפריל 1957) הוא ביוכימאי שווייצרי-ישראלי, סופר ופעיל למען העלייה מתימן ולשימור מורשת תימן.
ראשית דרכו ומשפחתו
בשנת 1977 התגייס לצבא השווייצרי ושימש שם כחובש קרבי.
גולובינוף נשוי לכוכבית, ולזוג שתי בנות.
קריירה אקדמית
בשנת 1981 קיבל גולובינוף תואר ראשון בביולוגיה, עם הרחבה בפיזיולוגיה של הצמח, מיקרוביולוגיה וביוכימיה מאוניברסיטת לוזאן והמשיך ללימודי דוקטורט בביוכימיה של הצמח במכון ויצמן למדע בהנחייתו של מאיר (מרוין) אדלמן. בשנת 1988 השלים את הדוקטורט ויצא לארצות הברית לפוסט-דוקטורט, תחילה במעבדות דו פונט ואחר כך באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בתקופה זו היה גולובינוף שותפו של ג'ורג' לורימר לתגלית בתחום הביוכימיה של חלבוני הסוכך. המשך המחקר של גולובינוף עסק בעיקר בביוכימיה אין ויטרו של חלבוני סוכך.
בשנת 1991 קיבל משרת מרצה באוניברסיטה העברית בירושלים והתקדם בה בסולם הדרגות והתפקידים. הוא היה ראש המחלקה לבוטניקה והופקד על תוכנית ההוראה שלה ועל תוכנית המצטיינים "אתגר". בשנת 1999 מונה לפרופסור חבר. החל משנת 2001 גולובינוף הוא פרופסור חבר באוניברסיטת לוזאן שבשווייץ.
כתביו
גולובינוף השתתף בכתיבת עשרות מאמרים, תזות ופרקי ספרים בביוכימיה. כמו כן השתתף בכתיבת פרסומים בנושא מורשת תימן וכתב ספרות עלילתית בנושא. בתחום מורשת תימן הוא חתם על ספריו במקרים רבים בשם העט דאוד חממי.
קרחון סקאקליה
קרחון סקאקליה (באנגלית: Skaklya Glacier;בבולגרית: ледник Скакля) הוא קרחון במזרחו של רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 5.6 קילומטרים ורוחבו 1.9 קילומטרים.
הקרחון ממוקם צפונית מערבית לקרחון זנדה, ודרומית מזרחית למוצאו של קרחון וידול. הקרחון מנקז את מורדותיו הדרומיים של הר ריימר, ואת מורדותיה הצפוניים של פסגת בלינקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח-צפון מזרח, ויחד עם קרחון זנדה מתחבר לקרחון סאבאזיוס, מערבית להר לאנינג ברמת סוסטרה.
גילוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם מפל סקאקליה שבמערב בולגריה.
הומוגמיה
הומוגמיה הוא מונח המתאר דפוס נישואין בין אנשים בעלי אותם מאפיינים סוציולוגיים. למרות קיומו של שוק בחירה רחב, אנשים נוטים לבחור בן זוג על בסיס דמיון סוציאלי. אנשים מעדיפים לבחור בני זוגם מאותו רקע חברתי, כלכלי, דתי או השכלתי.
בחברה הישראלית הייתה מקובלת במשך שנים רבות הומוגמיה על רקע עדתי. עם השנים התעמעם ההבדל בין יוצאי העדות השונות וירדה חשיבותה של שאלת המוצא; גורמים הישגיים, כגון השכלה - הומוגמיה חינוכית, הפכו להיות הקריטריונים המשמעותיים יותר בבחירת בני זוג. בקרב היהדות החרדית עדיין מתקיימת הומוגמיה על בסיס שיוך לפלגים החרדיים השונים (ליטאים, חסידים, חרדים ספרדים) ולתת-קבוצות בתוך פלגים אלו.
בית המדרש לרבנים בברלין
בית המדרש לרבנים בברלין (Rabbinerseminar zu Berlin; עד 1882: Rabbinerseminar für das Orthodoxe Judenthum – "בית המדרש לרבנים ליהדות אורתודוקסית") הוא מוסד יהודי רבני אורתודוקסי, שהוקם בא' בחשוון תרל"ד (22 באוקטובר 1873) בברלין על ידי הרב ד"ר עזריאל הילדסהיימר (1820–1889), חוקר ומחנך, שעמד בראשו עד לפטירתו.
רקע
כבר כאשר כיהן הרב עזריאל הילדסהיימר כרב באייזנשטט, הוא תכנן להקים סמינר אורתודוקסי לרבנים. ב-1869 הגיע לברלין, ובעקבות פתיחת "בית הספר הגבוה למדעי היהדות" בעיר ב-1872, בהנהגת ד"ר אברהם גייגר ופרופ' מוריץ לצרוס ממנהיגי הזרם הליברלי ביהדות גרמניה - החליט הילדסהיימר להקים בעיר סמינר רבני אורתודוקסי עצמאי, שיוכל להתחרות במוסדות של הזרמים האחרים ביהדות. כמו עמיתו רש"ר הירש סלד הילדסהיימר מהתואר "אורתודוקסי" וראה בשיטתו את היהדות האמיתית היחידה. ב-1882, כשקווי התיחום בינו להשקפות הפוזיטיבים-היסטוריים והליברלים היו ברורים דיים לטעמו מקץ מאבקים שנמשכו מאז שנות ה-40, החליף את שם המוסד ל"סמינר הרבנים בברלין" כדי להדגיש את עמדתו.
השקפת המוסד
השקפת המוסד הייתה לייסד אסכולה מחקרית שתחתור לאיחוי הקרע שהלך ונפער בין "מדע היהדות" למסורת. הילדסהיימר בחר לבית המדרש מורים שהזדהו עם תפיסה זו, ושהביעו התמסרות למוסד עד כדי תשלום מחיר אישי, בדומה לבית המדרש לרבנים בברסלאו ובניגוד לבית הספר הגבוה בברלין, בו התאפיין הסגל במגוון דעות פוליטיות-דתיות. הילדסהיימר שאף ליצור חלופה אורתודוקסית ל"מדע היהדות" של הזרמים המתחרים, ורצה שתלמידיו יקבלו הכשרה תורנית מעמיקה וכוללת יותר, ועם זאת שלא יקבלו פחות השכלה מדעית מהאחרים.
תוכנית הלימודים
אחד החידושים של בית המדרש היה תפיסת היהודי האורתודוקסי כשותף פעיל בחיים הציבוריים והאקדמיים. לכן נדרש כל תלמיד להשלים לימודים אקדמיים באוניברסיטה לפני ההסמכה לרבנות. רוב התלמידים למדו באוניברסיטת פרידריך וילהלם הסמוכה. בבית המדרש התמקדו בלימוד התלמוד והפוסקים, שנועד לשוות למקום אופי של ישיבה, אף יותר מברסלאו ובניגוד למוסד. לפיכך תנאי מרכזי לקבלה למוסד היה ידע קודם מספק בתחום התלמוד. במערך הבחינות ניתן מקום מרכזי לבחינות בתלמוד ולתרגילים בהנמקת ההכרעות בפסקי הלכה. במקביל לא נלמדו כלל נושאים מחושן משפט; הילדסהיימר, לא ראה טעם בעיסוק במה שהאמנציפציה הפכה ללא רלוונטי. בהתאם לרוח המדעית של המוסד, נלמדו גם תחומים כגון משניות, מדרשים, תשובות הגאונים, תולדות התפילה, המסורה וספרות האגדה. חקר ספרות חז"ל היה מקצוע לימוד היסטורי-בלשני, ונלמדו גם שיעורי היסטוריה, גאוגרפיה של ארץ ישראל, בלשנות שמית ומזרחנות. כן נלמדו מקרא ואפולוגטיקה מול מדע המקרא הביקורתי המודרני. בניגוד לסמינר בברסלאו, בו הוצא החומש מתוכנית הלימודים, או בית הספר הגבוה בו הוא נלמד באופן ביקורתי - בבית המדרש בברלין הוא נלמד באופן אפולוגטי או בביקורת הביקורת. בנוסף נלמדה בו פילוסופיה יהודית באופן מדעי ובליווי ניתוח טקסטואלי משווה, בדומה להיסטוריה וספרות. אימוצו של המחקר המדעי בידי הילדסהיימר, גם אם מרוכך מאוד ובכפוף לעיקרי האמונה של האורתודוקסיה, עוררה ביקורת מצד רש"ר הירש שהתנגד לכל עיסוק כזה.
מקצוע ייחודי נוסף היה ההומלטיקה (רטוריקה) – תורת הנאום, תוך עיסוק בסגנון ולא בתוכן. המקצוע נלמד באמצעות תרגול והתנסות מעשית. חשיבות המקצוע הייתה גבוהה עבור אנשי בית המדרש, מכיוון שהדרשה בשפה הגרמנית הייתה אחד התפקידים המרכזיים של רבנים בגרמניה ואוסטריה; זאת משום שרוב המתפללים היהודים לא הבינו את התפילות העבריות והן נאמרו כמילים לא ברורות, והמתפללים נזקקו לביאור הרבנים.
מבית המדרש לרבנים בברלין יצא מספר הרבנים הגבוה ביותר בכל שנה יחסית לשאר הסמינרים. למשל, ב-1898 כיהנו כרבנים 61% מבוגרי בית המדרש, לעומת 40% מבוגרי הסמינר בברסלאו ו-30% מבוגרי בית הספר הגבוה. בשונה משאר המוסדות, לתעודת הסמיכה לרבנות הייתה מצורפת "הודעה נאמנה" לפיה התעודה בטלה מאליה במקרה שהמוסמך ישרת כרב בבית כנסת שפועל בניגוד לעקרונות היהדות האורתודוקסית.
המחלוקת בין הרב הילדסהיימר לסמינר ברסלאו
הילדסהיימר התנגד לדעותיהם של אנשי סמינר ברסלאו וההיסטוריון צבי גרץ, והוא חשש מהשפעתם השלילית. הוא התנגד להעדפתם את מסקנות המחקר ההיסטורי על עיקרי אמונה מסורתיים, עד כדי כך שאצל אנשי הסמינר "אינה קיימת חזקת ודאי... שהתושב"ע ניתנה לנו מפי הגבורה באופן בלתי אמצעי, ושזהו יסוד היסודות". אנשי ברסלאו טענו כנגד הילדסהיימר כי תוכניותיו "עשויות להמית כל החיים המדעיים והעצמאיים" והדיסציפלינות המדעיות שבתוכנית הלימודים הן רק הטעייה המוליכה שולל את הציבור במגמה "להלביש את האורתודוקסיה במעיל מדעי", וכי בדעתו בכלל להמשיך לקיים "ישיבה הונגרית-פולנית".
עם תום מלחמת העולם הראשונה חלה התקרבות בין האורתודוקסיה הליטאית למקבילתה בגרמניה. כחלק מהתקרבות זו, הוזמנו בשנות ה-20 של המאה ה-20 שני רבנים ליטאיים, בוגרי ישיבות המוסר, שנחשבו ל'עילויים' בישיבותיהם, ללמד תלמוד בסמינר לרבנים: הרב אברהם אליהו קפלן והרב יחיאל יעקב וינברג, והם הכניסו לתוכו את שיטת הלימוד של ישיבות ליטא.
היחס לתנועה הציונית
מאז הקונגרס הציוני העולמי הראשון בבזל (1897), היווה נושא היחס לתנועה הציונית מקור דיון ומחלוקת בקרב תלמידי ומרצי בית המדרש לרבנים. היו שתמכו בתנועה, כמו בני משפחת הילדסהיימר והרב שמואל גרינברג, והיו שהתנגדו לה, כמו הרבנים יוסף וולגמוט ומשה אוירבך. עם זאת, לבית המדרש כמוסד לא הייתה עמדה רשמית בנושא.
סגל המורים
בראש בית המדרש לרבנים עמדו:
בתחום ההיסטוריה היהודית נודעו המורים אברהם ברלינר, צבי הילדסהיימר ושמעון אפנשטין. בתחום המקרא: יעקב ברט ושמואל גרינברג. בתחום הפילוסופיה היהודית: יוסף וולגמוט ואלכסנדר אלטמן.
סגירת בית המדרש
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, בתחילת 1933, היה בית המדרש לרבנים בברלין נתון במשבר. רבים מהתלמידים שהגיעו מחוץ לגרמניה, שבו לארצותיהם. תלמידים בעלי השקפה ציונית החליטו לעלות לארץ ישראל. הרב ד"ר משה אוירבך, מראשי בית המדרש, שעזב ב-1934 ניסה להעביר את בית המדרש לארץ ישראל, אך בעקבות התנגדות רבני א"י הוא ביטל את החלטתו. ניסיונות נוספים לא צלחו. ב-10 בנובמבר 1938, מיד לאחר פוגרום "ליל הבדולח", נסגר בית המדרש בהוראת השלטון הנאצי בגרמניה, ולא נפתח עוד.
פתיחה מחדש
בשנת תשע"א (2011) נפתח מחדש בית המדרש, בראשות הרב חנוך ארנטרוי. לומדים בו בעיקר צעירים ממזרח אירופה לקראת הכשרתם כרבני קהילות.
משנת תשפ"א (2021) משמש הרב משה מרדכי פרבשטיין כראש בית המדרש.
כביש 669
כביש 669 הוא כביש רוחב אזורי העובר בעמק חרוד ובעמק בית שאן למרגלות הר הגלבוע. אורכו של הכביש הוא כ-11.5 ק"מ, והוא עוקף את העיר בית שאן מדרום-מערב. הכביש עובר בסמוך למעיינות רבים, בהם מעיינות גן השלושה ופארק המעיינות.
דניאל גלרי
דניאל (דני) גלרי (בן גבריאל) (נולד ב-1955 בחיפה) הוא סופר, מתרגם ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
נולד וגדל ברמת שאול בחיפה להורים עולי הונגריה. אמו ניצולת אושוויץ.
אביו - שהיה בן דודו של הסופר אנדור אנדרה גלרי - עלה לישראל לפני מלחמת העולם השנייה ואיבד את משפחתו בשואה. בהשכלתו היה אגרונום אך לא מצא עבודה בתחום ולכן הקים בשער נמל חיפה דוכן לממכר פלאפל ותירס, ולאחר מכן שימש כטבח בצים. הוא נפטר מהתקף לב כאשר דניאל היה בן 10. אימו התחתנה בשנית, ודניאל ואחותו נשלחו לפנימיות.
הוא למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה ולאחר מכן בכפר הילדים והנוער הדסים.
באמצע השנה השנייה ללימודיו עזב את הלימודים ונסע להודו ולנפאל בעקבות קבוצת מאמינים באושו, ובאותה קבוצה הכיר לראשונה את אשתו. כשחזר לישראל, בשנת 1983 שיחק במחזמר "כנר על הגג". לאחר מכן החל בתהליך של חזרה בתשובה, למד בישיבת אור שמח והתחתן עם טובה (לבית גלילי). השניים התחזקו יחד, התגוררו בשכונת הר נוף בירושלים ודניאל שינה את שם משפחתו לבן גבריאל. הוא הוא למד ריפוי בעיסוק ב והיום הוא עוסק בתחום זה יחד עם אשתו בקליניקה זוגית. הוא התקרב לחסידות חב"ד.
בשנת 1991 עבר לבת עין וכקצין בדרגן רס"ן שירת כמא"ז (מפקד אזור) בת עין. התקרב לימין הרדיקלי בישראל. הוא השתתף בהפגנות אלימות, הוא השתתף במאבקים על גבעת הזית וגבעת הדגן באפרת; נכלא בבית הסוהר שקמה בעקבות כניסה לשטח צבאי סגור, נעצר בבית מעצר במגרש הרוסים בירושלים, השתתף בהפגנות של הימין נגד הסכמי אוסלו (בין השאר גם בהפגנת הימין נגד יצחק רבין והסכם אוסלו ב' בכיכר ציון).
בשנת 2002 במהלך מבצע חומת מגן, החל תהליך של חזרה בשאלה ושינה את דעותיו לכיוון השמאל פוליטי בישראל.
ב-2011 הופיע סיפור חייו בספר "הדתל"שים" - מסע אל עולמם של דתיים לשעבר שכתבה פוריה גל גץ בהוצאת עם עובד.
משחק
ב-1983 שיחק במחזמר "כנר על הגג" שביים תום אבוט (ע"פ הבימוי המקורי של ג'רום רובינס) בהפקת אברהם דשא (פשנל). המחזמר עלה באולם "דקל" בשיכון בבלי בתל אביב כ-100 פעמים.
ב-1999 גילם את הרב ישראל משקלוב - התפקיד הראשי בסרט "אדמה" שכתב וביים משה הרשטיק בהפקת מכון התורה והארץ ובתמיכת "סנונית" – קרן הרשות השנייה לעידוד יוצרי קולנוע וטלוויזיה צעירים. הסרט הוא דוקו-דרמה על הרב משקלוב והרב ישראל ב"ק שפעלו ליישוב הארץ ולחידוש העבודה בה בראשית המאה ה-19 בצפת. הסרט הוקרן במרכז המבקרים של מכון התורה והארץ ושודר גם בערוץ 10.
ב-2002 גילם (לצד ברוך גוטין) בוחן ללהקה צבאית בסרט "עם שחר" שכתב יועד בן יוסף (על פי רעיון מאת אסתר מור-בילר) וביים גלעד גולדשמידט. הסרט נוצר ביוזמת הרב שמעון בן ציון, ר"מ במכון מאיר ומבוסס על המאמר "" המופיע בספר "אורות" מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק. ב-2005 גילם את צבי הסנדלר בסרט "החבורה בתעלומת האוצר האבוד" שיצרו מולי קימל, ציפי רוזנבלום וחלי רוזנברג, כתבה רננית פרשני וביימה ציפי רוזנבלום.
ב-2005 השתתף בסרט הדוקומנטרי "ישראל לא מחכה" שביימה טל מיכאל ועוסק באנשים שחיים השתנו בעקבות רצח רבין.
כתיבה ותרגום
ב-2003 כתב את הרומן האוטוביוגרפי "אירית" המתעד את משבר נישואיו הראשונים הקצרים. בספר הוא מתאר את ניסיונותיו האובססיביים, משנת 1979, להשתחרר מאהבתו לאשתו הראשונה, ללא הצלחה. על כך סיפר: "היה לנו קשר חזק ונשאר סימן שאלה גדול, כתבתי את הספר כדי לתת לעצמי תשובה למה זה קרה לנו...מדובר בקשר גורלי, כששמעתי שנולד לה בן בדיוק ביום ההולדת שלי נדהמתי. היא אולי רוצה לשכוח אותי, אבל הרחם לא נתן לה. אני לא מציק לה, רק רוצה שהיא תגיד לי בפנים שזה נגמר בינינו. אני זוכר אשה בת 23, חשבתי שאם אראה אותה שוב אדע האם האהבה קיימת או שהיא נגמרה... כתיבת הספר היא מעין סגירת פרק בחיי שרודף אותי עד עכשיו".
ב-2004 כתב את הספר "יום אחד אמא חזרה בתשובה".
ב-2005 כתב את הספר "מלאכים בשמי יהודה" בעריכת דורית זילברמן. הספר יצא לאור בהוצאת סיון. הספר הוא רומן היסטורי דמיוני, המגולל את קורותיה של משפחה יהודית-ישראלית לאורך חמישה דורות - עד למלחמת האחים שפרצה בעקבות החלטת הממשלה לחזור לגבולות 67. ד"ר עמיר בר-אור פרסם בספר "בין הכיפה לכומתה" מאמר על תהילך ההדתה בצה"ל, והתבסס בין השאר על ספר זה (לצד "אבשלום והנזיר", שכתב גדעון תלפז, "פונדקו של ירמיהו" מאת בנימין תמוז, ו"קוד כחול" של צביקה עמית).
ב-2007 יצא לאור הספר "פרשת פרנקהיים" מאת לסלו דויטש בהוצאת סיון. הספר ראה אור לראשונה בשנת 1980 בצרפת בשם "L'affaire Frankenheim". את הספר תרגם מצרפתית דניס לוין, ואילו דניאל גלרי ערך את התרגום.
חיים אישיים
נשוי לטובה ואב לשישה, ומתגורר בירושלים.
יחסי ניו זילנד–קוריאה הצפונית
יחסי ניו זילנד–קוריאה הצפונית הם היחסים הבינלאומיים הדו-צדדיים בין ניו זילנד וצפון קוריאה. היחסים בין שתי המדינות כמעט ואינם קיימים מאז חלוקת קוריאה. במהלך מלחמת קוריאה בשנות החמישים נלחמו כוחות ניו זילנד כחלק מכוח האו"ם שהדף את פלישת צפון קוריאה לדרום קוריאה. מאז, ניו זילנד וצפון קוריאה לא קיימו יחסים דיפלומטים, עד יולי 2000 כאשר שר החוץ של צפון קוריאה פאק נאם-סאן ושר החוץ של ניו זילנד, פיל גוף, נפגשו בבנגקוק, מה שהוביל לכינון יחסים דיפלומטיים במרץ 2001. שגריר ניו זילנד בדרום קוריאה שממוקם בסיאול מוסמך גם בצפון קוריאה. בשנת 2006 ניסתה צפון קוריאה את הנשק הגרעיני הראשון שלה, תוך שהיא סופגת ביקורת והשעיית היחסים מצד ממשלת ניו זילנד, המחזיקה במדיניות אנטי-גרעינית נוקשה. ניו זילנד החלה לכונן יחסים פורמליים בשנת 2007, כאשר שר החוץ של ניו זילנד, וינסטון פיטרס, ביקר בפיונגיאנג ב-20 בנובמבר כדי לדון בעסקאות פוליטיות וכלכליות אפשריות עם צפון קוריאה, על בסיס זה שהיא מתחילה לפרק את מתקני הנשק הגרעיני שלה.
היסטוריה
מלחמת קוריאה, הייתה הסלמה של מלחמת אזרחים בין שני משטרים קוריאניים יריבים, שכל אחת מהן נתמך על ידי כוחות חיצוניים, שכל אחד ניסה להפיל את השני דרך טקטיקות גרילה פוליטיות. לאחר שלא הצליחו לחזק את מטרתם בבחירות החופשיות שהתקיימו בדרום קוריאה במהלך מאי 1950, והסירוב של קוריאה הדרומית לקיים בחירות חדשות לדרישות צפון קוריאה, הצבא הצפון קוריאני הקומוניסטי עבר דרומה ב-25 ביוני 1950 כדי לנסות לאחד את חצי האי הקוריאני מחדש, שחולק רשמית מאז 1948.
ניו זילנד תרמה שש פריגטות, כמה כלי שיט קטנים יותר וכוח מתנדבים חזק (1,044 חיילים) (המכונה K-FORCE ) למלחמת קוריאה. הספינות היו בפיקודו של קצין דגל בריטי והיוו חלק מכוח של חיל הים האמריקני במהלך קרב אינצ'ון, בביצוע פשיטות על החוף והפצצות פנים יבשתיות. חיילים ניו זילנדיים נשארו בקוריאה במספרים משמעותיים במשך ארבע שנים לאחר שביתת הנשק בשנת 1953, אם כי החיילים הניו זילנדיים האחרונים לא עזבו עד 1957 וקצין קשר יחיד נותר עד 1971. בסך הכל 3,794 חיילים ניו זילנדים שירתו ב-K-FORCE ו 1,300 בפריסה של הצי.
2006 - הניסוי הגרעיני בצפון קוריאה
הניסוי הגרעיני של צפון קוריאה בשנת 2006, היה ניסוי גרעיני, פיצוץ של מתקן גרעיני, שנערך ב-9 באוקטובר 2006 על ידי צפון קוריאה. ראש ממשלת ניו זילנד, הלן קלארק קראה לאו"ם להטיל את מלוא כובד משקלו על צפון קוריאה, לאחר שהאחרונה הודיעה כי ביצעה את הניסוי הגרעיני התת-קרקעי. קלארק גינה את הניסוי, קלארק גם אמרה כי "היא תגבה את כל האמצעים שמועצת הביטחון תחליט עליהם". וינסטון פיטרס, שר החוץ של ניו זילנד גינה את ניסויי הטילים של צפון קוריאה מטעם ממשלתו, ותיאר אותם כהתעלמות מההתראות הקודמות על ידי הקהילה הבינלאומית. הוא הביע את תקוותו שצפון קוריאה "תחזור עכשיו לנקוט בצעדים מתונים יותר" ותחדש את המשא ומתן.
יחסי סחר
בשנים האחרונות לא היה סחר בין שתי המדינות, אם כי כמה מוצרים מיוצאים מניו זילנד מגיעים לצפון קוריאה דרך סין. היעדר הסחר בין ניו זילנד ושאר מדינות העולם לבין צפון קוריאה על רקע סנקציות הסחר של האו"ם על צפון קוריאה הוא הגורם העיקרי לכלכלה הצפון קוריאנית הנכה.
ביקורים רשמיים
ביוני 2012, ביקרה משלחת בדרג הבכיר ממשרד החוץ הצפון קוריאני, כולל מנכ"ל מדינות אסיה והאוקיינוס השקט בניו זילנד במטרה לקיים מערכת יחסים טובה יותר, במיוחד בתחום החינוך, התרבות והכלכלה. המשלחת התעניינה במיוחד בטכנולוגיה החקלאית של ניו זילנד.
ביקורים אחרים
באוקטובר 2005, שרלוט גלני ביקר בצפון קוריאה והפך לעיתונאי הראשון מניו זילנד עיתונאי שצילם שם באופן רשמי.
בנובמבר 2012 ביקרה משלחת אזרחית של צפון קוריאה בניו זילנד. את המשלחת הוביל יו"ר ומזכ"ל האגודה לידידות קוריאה-ניו זילנד וכללה שני מורים; מטרת הביקור הייתה לפתח את היחסים בין אגודת הידידות קוריאה-ניו זילנד לחברה NZ-DPRK, לאחד תוכניות להזדמנויות חינוכיות עם מכון הטכנולוגיה של וואיקאטו (WINTEC), ולהיפגש עם מגוון של ניו זילנדים שיכולים לבנות את מערכות היחסים בין המדינות. שני המורים לאנגלית, שערכו את תוכנית הלימודים החדשה בשפה האנגלית בצפון קוריאה, פגשו אנשי חינוך ואנשי מקצוע בהוראה בניו זילנד כדי לחקור את שיטות ההוראה הטובות ביותר.
ביולי 2013 ערך כארים דיקי את ביקורו השלישי כדי להשתתף באירועים לציון 60 שנה לחתימת הסכם שביתת הנשק של קוריאה. במהלך שהותו נפגש עם גורמי ממשל ובהם שר החוץ פאק יו-צ'ון, קים יונג-נאם, הונג סון-אוק, מזכ"ל האספה העממית העליונה, ובכירים נוספים.
הפרגה
הפרגה היא תהליך חקלאי של יצירת עמוד תפרחת טרם הגעתו של צמח שנשתל לבגרות מלאה ולמלוא גודלו.
הפרגה מתרחשת במקרים מסוימים של עקה א-ביוטית (בדרך כלל עקת טמפרטורה), הגורמת ליצירה מוקדמת מהרגיל של עמוד תפרחת, וכתוצאה מכך יצירת פרחים וזרעים. הפניית האנרגיה מתהליך הגידול הנורמלי לכיוון פריחה מוקדמת היא ניסיון של הצמח להגיע לפוריות, ולהתרבות בהקדם האפשרי, לפני שהעקה תהרוג את הצמח כולו.
התופעה מוכרת בחקלאות בצמחים המגודלים לצורך שימוש בעליהם, כגון תרד, חסה, כרוב וכדומה, אולם מוכרת גם בסוגים אחרים של גידולים. בגידולים חקלאיים המיועדים לאכילה תופעה זו גורמת במקרים רבים ליצירת טעם מר בגידול.
כותל תהילה לירושלים
כותל תהילה לירושלים הוא תבליט מבזלת של האמן הישראלי משה קסטל. התבליט מוצג במשכן הנשיא בירושלים.
רקע
בשנת 1963 עם פטירתו של נשיא המדינה, יצחק בן-צבי, החל תהליך להעברת מעונו הרשמי של נשיא המדינה מבית הנשיא יצחק בן-צבי למשכן חדש וייצוגי. האדריכל אבא אלחנני נבחר לתכנן את הבית החדש בשכונת טלביה. בבית שובצו עבודות אמנות רבות של אמנים ישראלים שונים. ובניהם משה קסטל שתבליט שלו הוצב במשכן הכנסת עם חנוכתו בשנת 1966.
קסטל יצר לטרקלין קבלת הפנים במשכן שתי עבודות. "כותל תהילה לירושלים" על הקיר הדרומי ו"מגילת הזהב" על הצפוני.
באותן שנים הושפע קסטל מאוד מהאומנות האשורית ויצר עבודות רבות שקשורות לירושלים עם אלמנטים אשוריים. בחלק מהעבודות נעשה שימוש בבזלת טחונה.
התבליט
התבליט, בגודל 5X5.5 מטר, עשוי מבזלת טחונה יצוקה בתוך תבניות צבועות בגוון שנוטה לכחול. הוא מזכיר את הכותל המערבי ומורכב מ"אבנים" מונומנטליות שונות אחת מחברתה.
על אבני "הכותל" מופיעות אותיות אשוריות ושתים עשרה דמויות נושאות תבואה, כמניין שבטי ישראל, המסמלות את העלייה לרגל.
"כותל תהילה לירושלים" מהווה את אחד מסמליו של בית הנשיא והוא משמש כרקע לתמונת הממשלה המסורתית ביום השבעתה החל מהממשלה התשע עשרה.
יהדות טג'יקיסטן
יהדות טג'יקיסטן היא קהילה יהודית בוכרית קטנה במרכז אסיה הממוקמת באזור טג'יקיסטן של ימינו.
היסטוריה
היהודים הראשונים שישבו בטג'יקיסטן היו יהודים מאוזבקיסטן ומפרס השכנה שהיגרו למדינה השכנה משום שהייתה ממוקמת על הנתיב בין אירופה לסין. היה זה לפני כ-1,000 שנה.
עד לשנות ה-30 של המאה ה-20 היו כל יהודי טג'יקיסטן חלק מיהדות בוכרה שחלקם היגרו מאוזבקיסטן השכנה והשתכנו בדושנבה. עד להגעת יהודים אשכנזים שנמלטו מאירופה עם כיבושי גרמניה הנאצית.
עד 1990 היו בטג'יקיסטן כ-50,000 יהודים, אך רובם עזבו את המדינה לאחר פרעות שנלוו ליציאת הכוחות הרוסים מטג'יקיסטן עם התפרקות ברית המועצות, וכמה עשרות אלפים יצאו ברכבת אווירית מטג'יקיסטן לישראל, ארצות הברית ואוסטריה.
כיום יש בטג'יקיסטן כמה עשרות יהודים, רובם בדושנבה הבירה.
מאיר חיים גבריאלוב שהיה מראשי הקהילה נרצח באכזריות בשנת 1998.
שרגא ויינברג
ביוגרפיה
ויינברג נולד עם מחלה גנטית נדירה בשם פרכת שפוגעת בצפיפות העצם וגורמת לריבוי שברים, ועבר ניתוחים רבים בצעירותו. הוא החל להתאמן בטניס במסגרת מרכז הספורט לנכים ספיבק רמת גן, ועוסק בספורט זה באופן מקצועי.
ויינברג עובד כמנהל חשבונות בחברת סנו מזה שלושים שנה. נשוי לכרמית ואבא לנעמה.
אחיו אברהם ויינברג התחרה גם הוא במשחקים הפאראלימפיים.
קריירה ספורטיבית
בשנת 2001, דורג במקום הראשון בעולם בטניס יחידים.
בשנת 2003, זכה במקום הראשון בעולם בטניס זוגות.
בחמש השנים שקדמו למשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) היה ויינברג אלוף ישראל. במשחקים עצמם הוא התחרה בטניס ליחידים והגיע עד לשלב רבע הגמר.
במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) זכה עם בועז קרמר במדליית כסף בטניס לזוגות.
בשנת 2012, החל להתאמן אצל מרטין גילברט. במאי של אותה שנה העפיל עם נועם גרשוני לשלב חצי הגמר בתחרות זוגות, במסגרת הטורניר הבינלאומי ביפן לטניס כיסאות גלגלים. בהמשך אותה שנה השתתף בנבחרת הישראלית למשחקים הפאראלימפים 2012, וזכה יחד עם גרשוני במדליית ארד בטורניר לזוגות.
ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016). שבר את השיא במשחק הזוגות יחד עם איתי ארנליב כנגד הצמד הבריטי - ביורדקין ולפטורן, במשחק הטניס הארוך ביותר במשחקים הפאראלימפיים, אולם לא הצליח לזכות במדליית הארד.
בשנת 2019 דורג במקום העשרים בעולם בטניס כיסאות גלגלים.
באפריל 2021 דורג במקום ה-12 בעולם וקבל כרטיס למשחקים הפאראלימפיים בטוקיו (2020), לאחר שזכה במקום הראשון בטורניר טניס בינלאומי בטורקיה. בנוסף זכה בטורניר הזוגות יחד עם יוסי סעדון מבית הלוחם תל אביב.
רפסנג'אן
רפסנג'אן (בפרסית: رفسنجان) היא עיר באיראן, בפרובינציית כרמאן. רפסנג'אן המרכז של איראן לגידול פיסטוק, לפי ההערכה האוכלוסייה בעיר מונה 134,848 (שנת 2005).
ליונל טרילינג
ליונל מרדכי טרילינג (באנגלית: Lionel Trilling; 4 ביולי 1905 – 5 בנובמבר 1975) היה פרופסור ומבקר ספרות יהודי-אמריקאי. טרילינג היה ממבקרי הספרות המובילים של המאה ה-20, והתעסק רבות בתמורות הפוליטיות והחברתיות של יצירות ספרות מודרניות. יחד עם אשתו דיאנה, נמנה עם קבוצת האינטלקטואלים של ניו-יורק.
חיים אישיים ואקדמיים
טרילינג נולד בקווינס, ניו יורק, למשפחה יהודית. אמו הייתה פאני (לבית כהן), יהודייה אנגלית, ואביו דוד היה חייט מביאליסטוק. בגיל 16 החל טרילינג ללמוד באוניברסיטת קולומביה, שם השתתף במערכת העיתון. לאחר סיום התואר, החל ללמד באוניברסיטת וויסקונסין ובמכללת האנטר. בשנת 1929 נישא לדיאנה (לבית רובין), שם החלה שותפות ספרותית בין השניים. בשנת 1932 חזר לאוניברסיטת קולומביה במסגרת לימודי דוקטורט, שלאחריו החל ללמד בקולומביה. בשנת 1939 נהיה פרופסור חבר בסגל, והיה ליהודי הראשון בקולומביה שקיבל קביעות. בין הסטודנטים שלימד ניתן למצוא את ג'ק קרואק, אלן גינסברג, סינתיה אוזיק, ועוד.
האינטלקטואלים של ניו-יורק
בשנת 1937 הצטרף טרילינג למערכת העיתון של ה-Partisan Review, עיתון מרקסיסטי אך אנטי-סטליניסטי שהיה מזוהה עם תנועת האינטלקטואלים של ניו-יורק. יחד עם בני הזוג טרילינג, קבוצה זו מנתה גם אינטלקטואלים כגון חנה ארנדט, סול בלו, אלפרד קייזין, מרי מקארתי, וסוזן סונטג.
פביאנו קרואנה
פביאנו (פאבי) לואיג'י קרואנה (באיטלקית: Fabiano Luigi Caruana; נולד ב-30 ביולי 1992) הוא שחמטאי אמריקאי ממוצא איטלקי בדרגת רב-אמן. סגן אלוף העולם.
ב-15 ביולי 2007, בגיל 14, 11 חודשים ו-20 ימים, הפך קרואנה לרב-אמן בשחמט. בכך היה לאדם הצעיר ביותר בהיסטוריה של איטליה ושל ארצות הברית שעשה זאת.
קרואנה זכה בתחרות המועמדים 2018, ולאחר מכן הפסיד בדו-קרב על אליפות העולם לאלוף העולם המכהן, מגנוס קרלסן.
ביוגרפיה
פביאנו קרואנה נולד במיאמי, פלורידה לאב איטלקי-אמריקאי ולאם איטלקייה, מה שהקנה לו גם אזרחות אמריקאית וגם אזרחות איטלקית. בגיל ארבע עבר עם הוריו לברוקלין, שבניו יורק, ארצות הברית, שם החל את קריירת השחמט שלו. שנה לאחר מכן, בגיל חמש, נתגלה כישרון השחמט שלו בהיותו בחוג שחמט לאחר הלימודים. כבר בשנה זו שיחק בטורניר השחמט הראשון שלו שנערך ב"מרכז פולגאר לשחמט" שבעיר ניו יורק.
מאמנו הראשון בשחמט, שאימנו מגיל שש עד גיל שמונה, היה אמן בשם ברוס פנדולפיני. לאחר מכן עבר קרואנה להתאמן אצל רב-האמן מירון שר, שאצלו התאמן עד גיל שתים עשרה.
באותה תקופה שוב עברה משפחתו מקום מגורים, והפעם לבודפשט שבהונגריה, על מנת ללמוד אצל הרב-אמן הרוסי אלכסנדר צ'רנין.
קריירת שחמט
ביולי 2007, בגיל 14, 11 חודשים ו-20 ימים הפך קרואנה לרב-אמן בשחמט. בכך שבר את שיאו של היקארו נקמורה, והפך לאדם הצעיר ביותר בתולדות איטליה וארצות הברית שעשה זאת. עוד באוגוסט של אותה שנה זכה קרואנה בטורניר פליסינגן לשחמט, בנצחו את אלוף העולם בשחמט (לפי פיד"ה) לשעבר, רוסטם קסימג'אנוב, כאשר קרואנה משחק בכלים השחורים. באותה שנה זכה קרואנה לראשונה באליפות איטליה לשחמט, והפך בכך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה שעשה זאת.
בשנת 2008 זכה קרואנה ברמה השלישית של טורניר קורוס לשחמט, בפסטיבל רוי לופז ובגביע מיטרובה, קבוצה איטלקית נחשבת בשחמט. כמו כן הוא הגן על תוארו כאלוף איטליה בשחמט.
בשנת 2009, בעקבות ניצחונו ברמה השלישית של טורניר קורוס לשחמט בשנה הקודמת, עלה קרואנה לרמה השנייה של הטורניר. הוא ניצח ברמה זו של הטורניר, והפך לראשון בהיסטוריה שמנצח שנה אחר שנה את הרמה השלישית של הטורניר ולאחריה את הרמה השנייה. כמו כן שיחק בטורניר עם קבוצת מיטרובה האיטלקית, שם זכה במדליית הזהב האישית.
בשנים 2010 ו-2011 הוכתר שוב כאלוף איטליה בשחמט.
בשנת 2012 שיחק קרואנה בתחרות העל טאטא-סטיל (הרמה הראשונה של טורניר קורוס לשחמט), שם זכה במקום השני יחד עם רב האמן מגנוס קרלסן. כמו כן זכה בשנה זו בטורניר שנערך בדורטמונד. בגמר הגרנד סלאם בשחמט של 2012, שנערך בערים סאו פאולו ובילבאו היה קרואנה בתיקו עם מגנוס קרלסן על המקום הראשון, אך הפסיד במשחק בליץ לקרלסן, מה שהותיר אותו לבסוף במקום השני. באותה שנה הוא סיים במקום השני בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 22).
בגביע העולם בשחמט בשנת 2013 הוא הודח ברבע הגמר.
בתחרות העל בציריך 2014 סיים במקום הראשון במשחקים מהירים ובמקום השלישי במשחקים בקצב מלא. הוא זכה בסבב הגרנד פרי השלישי (2015–2014).
בספטמבר 2014 זכה קרואנה בגביע סינקיפילד, באחת מהתחרויות החזקות שנערכו אי פעם, בה השתתפו שישה מעשרת השחקנים המובילים את הדירוג העולמי, כולל מגנוס קרלסן, אלוף העולם המכהן. הוא השיג 8.5 נקודות מתוך עשר אפשריות, עם שבעה ניצחונות ושלוש תוצאות תיקו, ללא הפסד. ביצועיו בתחרות זו מוערכים בכ-3100 ומעלה, ככל הנראה תוצאת הטורניר הטובה בהיסטוריה. בעקבות הישגיו בתחרות זו עלה למקום השני בעולם בדירוג פיד"ה.
בשנת 2016 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום השני.
באביב 2018 הוא זכה בתחרות העל גרנקה קלאסיק (מגנוס קרלסן היה שני).
בשנת 2022 זכה באליפות ארצות הברית בשחמט.
פביאנו קרואנה באולימפיאדת השחמט
בין השנים 2008–2022 השתתף קרואנה ב-7 אולימפיאדות שחמט:
אוניברסיטת טקסס באוסטין
אוניברסיטת טקסס באוסטין (באנגלית: University of Texas at Austin), הידועה בשם אוניברסיטת טקסס, היא אוניברסיטה ציבורית המהווה את ספינת הדגל ב. האוניברסיטה נוסדה ב-1883 והיא אחת הגדולות ביותר בארצות הברית. הקמפוס הראשי של האוניברסיטה ממוקם באוסטין, בירת טקסס, בסמוך לקפיטול המדינה, ושלוחות מחקר ולימודים שלה פרושות ברחבי טקסס.
נכון ל-2012 רשומים באוניברסיטה כ-51,000 סטודנטים, היא מדורגת במקום ה-28 לפי דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנת 2014-2015 ובמקום ה-39 בין מוסדות ההשכלה המובילים בעולם בדירוג של ARWU לשנת 2014. האוניברסיטה שותפה מייסדת בקונסורציום הבינלאומי של מיזם טלסקופ מגלן הענק.
היסטוריה
הקמתה של אוניברסיטת טקסס מקורה בהחלטתה של רפובליקת טקסס עוד ב-1839 לקבוע את מושב הממשל באוסטין ולהקצות שטח ייעודי לבניית אוניברסיטה. משיקולי תקציב, בעיות ביטחון ונימוקים אחרים, נדחתה בנייתו בפועל של מוסד להשכלה גבוהה. ב-1871 נוסד קולג' טקסס A&M (לימים אוניברסיטת טקסס A&M), אך בנייתה של אוניברסיטה לא מומשה עד שב-1882 הונחה אבן הפינה. הבניין הראשון שנבנה בסגנון ויקטוריאני-גותי נחנך רשמית בספטמבר 1883, אך הלימודים התקיימו בבניין הקפיטול עד ינואר 1884.
מיליונים
מיליונים (באנגלית: Millions) הוא סרט דרמה-קומי אנגלי שיצא בשנת 2004 בבימויו של דני בויל.
אוניברסיטת טקסס באוסטין
היסטוריה
ב-1934 נהרס הבניין הראשי לטובת בנייתו של מגדל חדש המתנשא לגובה של 94 מטרים. ב-1966 התבצר במרפסת התצפית של המגדל צ'ארלס ויטמן, סטודנט באוניברסיטה וצלף לשעבר בחיל הנחתים, הוא ירה בעוברים ושבים, הרג 14 מהם ופצע עשרות אחרים בטרם נורה על ידי כוחות המשטרה, לאחר מכן מרפסת התצפית נסגרה עד 1968. המרפסת נסגרה מחדש ב-1975 בעקבות גל התאבדויות בקפיצה ורק ב-1998 נפתחה מחדש לקהל הרחב לאחר שהותקנה בה רשת מגן מברזל ואמצעי בטיחות אחרים.