cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תהליך בסמר
הפטנט של בסמר
בסמר העניק רישיון לפטנט על התהליך שלו לארבעה מומחי ברזל, תמורת סך של 27,000 לירות שטרלינג, אך בעלי הרישיונות לא הצליחו לייצר את איכות הפלדה שהבטיח - היא הייתה "מקולקלת בחם ורקובה בקר", לדברי חברו, ויליאם קליי - ומאוחר יותר הוא קנה אותם בחזרה תמורת 32,500 לירות שטרלינג. תוכניתו הייתה להציע את הרישיונות לחברה אחת בכל אחד מהאזורים גאוגרפיים, במחיר תמלוגים לטונה, הכולל תעריף נמוך יותר על חלק מהתפוקה שלהם על מנת לעודד ייצור, אך לא סכום כל כך גדול כשהם עשויים להחליט להפחית את מחירי המכירה שלהם. בשיטה זו הוא קיווה לגרום לתהליך החדש לצבור מעמד ונתח שוק.
הפתרון התגלה לראשונה על ידי המטלורג האנגלי רוברט פורסטר מושה, שביצע אלפי ניסויים ביער דין. השיטה שלו הייתה קודם כל לשרוף, עד כמה שאפשר, את כל הזיהומים והפחמן, ואז להכניס מחדש פחמן ומנגן על ידי הוספת כמות מדויקת של שפיגלייזן (spiegeleisen), סגסוגת של ברזל ומנגן עם כמויות של פחמן וסיליקון. הייתה לכך השפעה על שיפור איכות המוצר המוגמר, הגברת יכולת הגמישות שלו - יכולתו לעמוד בפני גלגול וחישול בטמפרטורות גבוהות והפיכתו למתאים יותר למגוון רחב מאוד של שימושים. הפטנט של מושה פג בסופו של דבר עקב אי יכולתו לשלם את דמי הפטנט וזה נרכש על ידי בסמר. בסמר הרוויח יותר מ-5 מיליון דולר בתמלוגים מהפטנטים.
החברה הראשונה שהוענק לה רישיון לתהליך הייתה חברת W&J Galloway & Sons ממנצ'סטר, והם עשו זאת לפני שבסמר הכריז על כך בצ'לטנהאם בשנת 1856. הם אינם נכללים ברשימת הארבעה שלו להם החזיר את דמי הרישוי. עם זאת, הם ביטלו לאחר מכן את רישיונם בשנת 1858 בתמורה להזדמנות להשקיע בשותפות עם בסמר ואחרים. שותפות זו החלה לייצר פלדה בשפילד משנת 1858, בתחילה באמצעות ברזל גולמי מיובא משוודיה. הייתה זו ההפקה המסחרית הראשונה.
נתח של 20% מהפטנט של בסמר נרכש גם לשימוש בשוודיה ובנורווגיה על ידי הסוחר והקונסול השוודי, יוראן פרדריק גוראנסון, במהלך ביקור בלונדון בשנת 1857. במהלך המחצית הראשונה של 1858, גוראנסון, יחד עם קבוצה קטנה של מהנדסים, התנסה בתהליך בסמר באדסקן ליד הופורס, שבשוודיה לפני שהצליח לבסוף. מאוחר יותר ב-1858 הוא נפגש שוב עם הנרי בסמר בלונדון, הצליח לשכנע אותו בהצלחתו בתהליך, וניהל משא ומתן על הזכות למכור את הפלדה שלו באנגליה. הייצור נמשך באדסקן, אבל הוא היה קטן מדי עבור הייצור בקנה מידה תעשייתי הדרוש. בשנת 1862 בנה גוראנסון מפעל חדש עבור חברת מפעלי הברזל והפלדה Högbo שלו על חוף אגם Storsjön, שם נוסדה העיר סאנדוויקן. שם החברה שונה לשם מפעל הברזל של סאנדוויקן, והיא המשיכה לצמוח ולבסוף הפכה לסנדוויק בשנות ה-70.
מהפכה תעשייתית בארצות הברית
אלכסנדר ליימן הולי תרם משמעותית להצלחתה של פלדת בסמר בארצות הברית. "מסכתו על כלי נשק ושריון" הוא יצירה חשובה על ייצור נשק ושיטות ייצור פלדה עכשוויות. בשנת 1862, הוא ביקר בסדנת שפילד של בסמר, והתעניין במתן רישיון לתהליך לשימוש בארצות הברית. עם שובו לארצות הברית, נפגש הולי עם שני יצרני ברזל מטרויה, ניו יורק, ג'ון פ. וינסלו וג'ון אוגוסטוס גריסוולד , שביקשו ממנו לחזור לממלכה המאוחדת ולנהל משא ומתן עם הבנק המרכזי של אנגליה בשמם. הולי השיג רישיון עבור גריסוולד ווינסלו להשתמש בתהליכים המוגנים בפטנט של בסמר וחזר לארצות הברית בסוף 1863.
השלישייה החלה להקים מפעל בטרויה, ניו יורק בשנת 1865. המפעל הכיל מספר חידושים שהגה הולי, ששיפרו מאוד את התפוקה על פני המפעל של בסמר בשפילד, והבעלים הקימו תערוכה ציבורית מצליחה בשנת 1867. מפעל טרויה משך את תשומת הלב של חברת הרכבות פנסילבניה, שרצתה להשתמש בתהליך החדש לייצור מסילת פלדה. היא מימנה את המפעל השני של הולי כחלק מחברת הבת שלה, פלדת פנסילבניה. בין 1866 ל-1877, הצליחו השותפים להעניק רישיון בסך הכל ל-11 מפעלי פלדת בסמר.
אחד המשקיעים שהצליחו למשוך היה אנדרו קרנגי, שראה הבטחה גדולה בטכנולוגיית הפלדה החדשה לאחר ביקור אצל בסמר ב-1872, וראה בה תוספת שימושית לעסקים הקיימים שלו, חברות Keystone Bridge ו-Union Iron Works. הולי בנה את מפעל הפלדה החדש עבור קרנגי, והמשיך לשפר ולייעל את התהליך. המפעל החדש, הידוע בשם אדגר תומסון סטיל וורקס, נפתח בשנת 1875, והחל את צמיחתה של ארצות הברית כיצרנית פלדה עולמית גדולה. באמצעות תהליך בסמר, קרנגי סטיל הצליחה להפחית את העלויות של מסילות ברזל מפלדה מ-100 דולר לטון ל-50 דולר לטון בין השנים 1873 ו-1875. מחיר הפלדה המשיך לרדת עד שקרנגי מכרה מסילות ב-18 דולר לטון עד שנות ה-90 של המאה ה-19. לפני פתיחת מפעלי תומסון של קרנגי, תפוקת הפלדה בארצות הברית הסתכמה בסביבות 157,000 טון בשנה. עד 1910, חברות אמריקאיות ייצרו 26 מיליון טון פלדה בשנה.
ויליאם ווקר סקרנטון, מנהל ובעלים של חברת Lackawanna Iron & Coal בסקרנטון, פנסילבניה, חקר גם הוא את התהליך באירופה. בשנת 1876 הוא בנה מפעל תוך שימוש בתהליך בסמר למסילות פלדה והכפיל פי ארבעה את ייצורו.
פלדת בסמר שימשה בארצות הברית בעיקר עבור מסילות רכבת. במהלך בניית גשר ברוקלין, התעוררה מחלוקת גדולה בשאלה האם יש להשתמש בפלדת כור היתוך במקום פלדת בסמר הזולה יותר. בשנת 1877, כתב אברם יואיט מכתב נוקב נגד השימוש בפלדת בסמר בבניית גשר ברוקלין. למכרז הוגשו הצעות הן עבור פלדת כור היתוך והן עבור פלדת בסמר; בניו של ג'ון א. רובלינג הגישו את ההצעה הנמוכה ביותר עבור פלדת בסמר, אך בהוראתו של יואיט, החוזה הוענק לחברת J. Lloyd Haigh Co.
חמצון
הזרמת אוויר דרך הברזל הגולמי המותך מכניסה חמצן לתהליך המסה, מה שגורם לחמצון, הסרת זיהומים המצויים בברזל הגולמי, כגון סיליקון, מנגן ופחמן בצורה של תחמוצות. תחמוצות אלו בורחות כגז או יוצרות סיגים מוצקים. הבטנה האדישה של הממיר גם משחקת תפקיד בתהליך ההמרה - מתמשים בשכבת חרסית כאשר יש מעט זרחן בחומר הגלם - זה ידוע כתהליך בסמר חומצתי. כאשר תכולת הזרחן גבוהה, דולומיט, או לפעמים מגנזיט, מונחים בבטנות בתהליך אבן הגיר ההבסיסית של בסמר. אלה ידועים גם כממירי גילקריסט-תומאס, על שם הממציאים שלהם, פרסי גילקריסט וסידני גילקריסט תומאס. על מנת לייצר פלדה בעלת תכונות רצויות, ניתן להוסיף לפלדה המותכת תוספים כגון שפיגלייזן (סגסוגת פרומנגן), לאחר הסרת הזיהומים.
ניהול התהליך
לאחר שנוצרה הפלדה הנדרשת, היא נוצקת למצקות ולאחר מכן מועברת לתבניות בעוד הסיגים הדקים נותרים מאחור. תהליך ההמרה, שנקרא "המכה", מושלם תוך כ-20 דקות. במהלך פרק זמן זה, התקדמות החמצון של הזיהומים נראית לפי הופעת הלהבה הנפלטת מפיו של הממיר. השימוש המודרני בשיטות פוטו-אלקטריות לרישום מאפייני הלהבה סייע רבות למפוח בשליטה על איכות המוצר הסופי. לאחר המכה, המתכת הנוזלית מחולקת מחדש למקומות הרצויים ונוספים חומרי סגסוגת נוספים, בהתאם למוצר הרצוי.
ממיר בסמר יכול לטפל ב"חום" (אצווה של מתכת חמה) של 5 עד 30 טון בכל פעם. הם מופעלים בדרך כלל בזוגות, כאשר באחד מוזרם אוויר והאחר ממולא או מרוקן מתכולתו.
תהליכים קודמים
בתחילת המאה ה-19 תהליך ה-puddling היה נפוץ. עד שההתקדמות הטכנולוגית אפשרה לעבוד בחום גבוה יותר, לא ניתן היה להסיר לחלוטין זיהומי סיגים, אך תנור הדהוד איפשר לחמם ברזל מבלי להכניסו ישירות לאש, מה שהציע מידה מסוימת של הגנה מפני הזיהום של מקור הדלק לחימום. לפיכך, עם כניסתה של טכנולוגיה זו, הפחם החל להחליף את פחם העץ. תהליך בסמר אפשר לייצר פלדה ללא דלק, תוך שימוש בפירוק הזיהומים של הברזל כדי ליצור את החום הדרוש. זה הפחית את עלויות ייצור הפלדה באופן רב, אך חומרי גלם בעלי המאפיינים הנדרשים היו קשים לעיתים להשגה.
פלדה איכותית נוצרה בתהליך הפוך של הוספת פחמן לברזל יצוק נטול פחמן, מיובא בדרך כלל משוודיה. תהליך הייצור, שנקרא תהליך צמנטול, כלל חימום מוטות מברזל יצוק יחד עם פחם עץ לתקופות של עד שבוע בקופסת אבן ארוכה. זה ייצר פלדה מבועבעת. פלדה זו הוכנסה לכור היתוך עם ברזל יצוק והותכה, ויצרה פלדת כור היתוך. עד 3 טונות של קוק יקר נשרפו עבור כל טון פלדה שהופקה. פלדה כזו כשיועדה לסורגים נמכרה ב-50 עד 60 לירות שטרלינג (כ-3,390 ל-4,070 לירות שטרלינג במונחים כלכליים של 2008) לטון ארוך. עם זאת, החלק הקשה ועתיר העבודה בתהליך, היה ייצור ברזל יצוק שנעשה בבתי החרושת בשוודיה.
תהליך זה שוכלל במאה ה-18 עם כניסתה של טכניקות ייצור פלדת כור ההיתוך של בנג'מין האנטסמן, שהוסיף עוד שלוש שעות לזמן החימום ודרש כמויות גדולות נוספות של קוק. בהכנת פלדת היתוך, מוטות הפלדה המבועבעת נשברו לחתיכות והותכו בכור היתוך קטן, שכל אחד מהם הכיל 20 קילוגרמים לערך. היה זה הגורם לייצור פלדת כור היתוך באיכות גבוהה יותר אך גם הגדיל את עלותה. תהליך בסמר צמצם את הזמן הדרוש לייצור פלדה באיכות זו לכחצי שעה תוך שהוא מצריך רק את הקוק הדרוש לתחילת התהליך כדי להמיס את הברזל הגולמי. ממירי הבסמר המוקדמים ביותר ייצרו פלדה תמורת 7 לירות שטרלינג לטון ארוך, אף על פי שהיא נמכרה בתחילה בסביבות 40 לירות שטרלינג לטון.
תהליך בסמר בסיסי לעומת חומצי
סידני גילקריסט תומאס, לונדוני שגדל לאב וולשי, היה כימאי תעשייתי שהחליט להתמודד עם בעיית הזרחן בברזל, שהביאה לייצור פלדה בדרגה נמוכה. הוא האמין שגילה פתרון, הוא יצר קשר עם בן דודו, פרסי גילקריסט, שהיה כימאי במפעל הברזל בלאנבון. המנהל דאז, אדוארד מרטין, הציע לסידני ציוד לבדיקות בקנה מידה גדול ועזר לו לערוך פטנט שנרשם במאי 1878. ההמצאה של סידני גילקריסט תומאס כללה שימוש בבטנות דולומיט או לפעמים אבן גיר עבור ממיר בסמר ולא בטנה חרסיתית, והוא נודע כתהליך בסמר ה'בסיסי' ולא כתהליך בסמר ה'חומצי'. יתרון נוסף היה שהתהליכים יצרו יותר סיגים בממיר, וניתן היה להשתמש בהם ולהגדיל את הרווחיות על ידי מכירתם כדשן פוספט.
חשיבות
בשנת 1898, פרסם הסיינטיפיק אמריקן מאמר בשם "פלדת בסמר והשפעתה על העולם" ("Bessemer Steel and its Effect on the World"), המסביר את ההשפעות הכלכליות המשמעותיות של הגדלת ההיצע של פלדה זולה. הם ציינו כי הרחבת מסילות הברזל לאזורים מיושבים בדלילות של המדינה הביאה לעידוד ההתיישבות באזורים אלה, והפכה את הסחר בסחורות מסוימות לרווחיות, שבעבר היו יקרות מדי להובלה.
פלדה שיפרה מאוד את היעילות ועלויות התחזוקה של מסילות ברזל. מסילות פלדה החזיקו מעמד פי עשרה ממסילות ברזל. מסילות פלדה, שהפכו כבדות יותר עם ירידת המחירים, יכלו לשאת קטרים כבדים יותר, שיכולים למשוך רכבות ארוכות יותר. קרונות רכבת היו ארוכים יותר כעת והצליחו להגדיל את היחס בין משקל המשלוח למשקל הקרון מ-1:1 ל-2:1.
כבר בשנת 1895 בבריטניה צוין כי תקופת הזוהר של תהליך בסמר הסתיימה וכי שיטת האח הפתוח שולטת בשוק. ב-Iron and Coal Trades Review נמסר כי התהליך "במצב חצי גווע. משנה לשנה, התהליך לא רק שמפסיק להתקדם, אלא נסוג לחלוטין". הוצע, הן באותה תקופה והן לאחרונה, כי הסיבה לכך הייתה היעדר כוח אדם מיומן והשקעה בטכנולוגיה ולא כל דבר מהותי לתהליך עצמו. לדוגמה, אחד הגורמים העיקריים לדעיכתה של חברת הענק לייצור הברזל Bolckow Vaughan ממידלסברו היה כישלונה בשדרוג הטכנולוגיה שלה. התהליך הבסיסי, תהליך גילקריסט-תומאס, נשאר בשימוש זמן רב יותר, במיוחד ביבשת אירופה, שם עפרות ברזל היו עם תכולת זרחן גבוהה ותהליך האח הפתוח לא הצליח להסיר את כל הזרחן; כמעט כל פלדת הבנייה הזולה בגרמניה יוצרה בשיטה זו בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. בסופו של דבר היא הוחלפה על ידי ייצור פלדת חמצן בסיסית.
התיישנות
בארצות הברית, ייצור פלדה מסחרי בשיטה זו הופסק בשנת 1968. הוא הוחלף בתהליכים כמו תהליך החמצן הבסיסי (לינץ-דונוביץ), שהציע שליטה טובה יותר בהרכב הכימי הסופי. תהליך בסמר היה כל כך מהיר (10–20 דקות לחימום) שהוא איפשר מעט זמן לשינוי כימי או התאמה של יסודות הסגסוגת בפלדה. ממירי בסמר לא הסירו זרחן ביעילות מהפלדה המותכת; ככל שעפרות דלות זרחן התייקרו, עלויות ההמרה גדלו. התהליך איפשר למחזר רק כמות מוגבלת של גרוטאות פלדה, מה שהגדיל עוד יותר את העלויות, במיוחד כאשר הגרוטאות היו זולות. השימוש בטכנולוגיית תנורי קשת חשמלית ייצר תחרות עזה לתהליך בסמר וכתוצאה מכך הוא החל להתיישן.
ייצור פלדת חמצן בסיסית היא בעצם גרסה משופרת של תהליך בסמר (פירוק על ידי הוספת חמצן כגז לחום במקום שריפת הפחמן העודף על ידי הוספת חומרים נושאי חמצן לחום). היתרונות של פיצוץ חמצן טהור על פני פיצוץ אוויר היו ידועים להנרי בסמר, אבל הטכנולוגיה של המאה ה-19 לא הייתה מתקדמת מספיק כדי לאפשר ייצור של כמויות גדולות של חמצן טהור הנחוצות כדי להפוך אותה לחסכונית.
DX בסרטן
DX בסרטן (נקרא גם GJ 1111 או LHS 248) הוא ננס אדום הנמצא במרחק של כ-11.8 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים סרטן. זהו אחד הכוכבים הקרובים למערכת השמש וכמו כל שאר הננסים האדומים, גם את DX בסרטן לא ניתן לראות ללא ציוד עזר, שכן בהירותו הנראית היא מדרגה 14.9, הרבה מתחת לסף הראייה האנושי. ניתן לצפות בו באמצעות טלסקופ כשני שלישים מעלה ממזרח-דרום-מזרח לכוכב 2φ בסרטן.
היסטוריה
הכוכב מופיע לראשונה בסקירה של שמי הצפון שנעשתה במצפה הכוכבים לוול משנת 1961, שם קיבל את הציון G51-15. בשנת 1979 הוא הופיע בקטלוג גליזה-יארייס תחת הציון GJ 1111 וכן בקטלוג הכוכבים בעלי תנועה עצמית של יותר מחצי שניית קשת בשנה של וילם יקוב לויטן תחת הציון LHS 248. בשנת 1981 זוהו מספר התפרצויות של להבות סולריות מפני הכוכב שגרמו לשינויים גדולים בבהירותו. בעקבות כך קיבל הכוכב את הציון של כוכב משתנה DX בסרטן.
מאפיינים
DX בסרטן הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M6 V, מסתו כ-9% ממסת השמש ורדיוסו כ-11% מרדיוס השמש. טמפרטורת פניו כ-2,840 קלווין והוא מאיר בעוצמה של כ-12 מיליוניות מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אבל יותר מ-99% מהקרינה הנפלטת ממנו היא בתחום התת-אדום. בשל קרינתו החלשה, כוכב לכת יצטרך להקיף אותו במרחק של 0.04 יחידות אסטרונומיות כדי לאפשר קיום של מים נוזלים על פניו, אך לא ידוע על קיומם של כוכבי לכת כלשהם המקיפים אותו. לכוכב יש תנועה עצמית גדולה של כשניית קשת ורבע בשנה. בשל ההתפרצויות החזקות של הכוכב הוא מסווג ככוכב הבזק.
סביבה
הכוכב הקרוב ביותר ל-DX בסרטן הוא פרוקיון שנמצא במרחק של כ-5 שנות אור ממנו והוא גם הכוכב הבהיר ביותר שניתן לצפייה משם. במרחק הזה הוא יהיה בהיר משמעותית מכפי שהוא נראה מכדור הארץ ובהירותו תהיה מדרגה 1.4-, דומה לבהירותו של סיריוס כפי שהוא נראה מכדור הארץ. שאר שכניו של DX בסרטן הם ננסים אדומים עמומים מכדי להראות לעין אנושית ללא ציוד עזר, ביניהם כוכב לויטן שנמצא במרחק של 5.5 שנות אור ממנו. סיריוס עצמו נמצא במרחק של 9.2 שנות אור מ-DX בסרטן, כך שהוא קצת פחות בהיר מכפי שהוא נראה מכדור הארץ והוא יראה עם דרגת בהירות 1.3-, כך שהוא ופרוקיון יראו עם בהירות דומה. השמש תראה מ-DX בסרטן ככוכב חסר יחוד עם בהירות מדרגה 2.6.
יוננלנגיים
יוננלנגיים (שם מדעי: Unenlagiidae) היא משפחה מוצעת של דינוזאורים קלורוזאורים הקרובים לדרומזאוריים, ולדעת חוקרים רבים נחשבים לחלק מהמשפחה. הם התקיימו רק בסוף הקרטיקון שלפני 94 עד 70 מיליון שנה ברחבי מרבית היבשות, שכללו את גונדוונה ואת לאוראסיה. המשפחה הוגדרה ב-1999 בידי החוקר חוסה בונפרטה, על שם הסוג יוננלנגיה מארגנטינה.
המשפחה נחשבת לקבוצה בסיסית יחסית בקבוצה דיינוניכוזאוריה, בה הטרודוניים והדרומזאוריים וכן הדינוזאורים שהתפתחו לעופות וכנראה שהיו דינוזאורים מנוצים, אך חסרי יכולת תעופה. חלקם היו בעלי מאפיינים אמפיביים כמו ההלצ'קרפטור.
מינים אלה היו מגוונים בגודלם וצורתם, אך לרבים מהם היו חרטומים מוארכים עם לסתות בעלות שיניים מחודדות, רגליים ארוכות וחזקות וגפיים קדמיות בעלות טפרים מעוקלים. הגדולים שבהם היו האוסטרורפטור והדקוטרפטור.
בורגאו
בורגאו (בגרמנית: Burgau) היא עיירה במחוז גונצבורג בשוואביה, בוואריה. העיירה בורגאו שוכנת על נהר מינדל, ואוכלוסייתה מונה קצת פחות מ-10,000 איש.
היסטוריה
בתחילת האלף השני, השטח שמסביב לבורגאו היה במקור חלק מדוכסות שוואביה. מותו של קונראד השלישי לבית הוהנשטאופן ב-1268 הביא להתמוטטות הדוכסות. ההתמוטטות התרחשה לאחר שהאצילים המקומיים התנגדו לניסיונותיו של רודולף הראשון, מייסד שושלת הבסבורג, לספח את הדוכסות.
בשנת 1212 הועמד לראשונה מארקגראף בראשות בורגאו. עם מותו של הנרי השלישי, מארקגראף בורגאו, בשנת 1301, נפלה האצילות. לאחר הנפילה, העביר אלברט הראשון את זכויות הפיאודליזם לשני בניו, ובכך סיפח את השטח לשלטון ההבסבורגי. לאורך המאה ה-14 נאלצו ההבסבורגים למשכן את השטחים או חלקים מהם. המשכנתה האחרונה נחתמה מול הבישוף של אוגסבורג, והסתיימה בשנת 1559.
תרבות
בשנת 1997, העיר חגגה 850 שנה לאזכור הראשון שלה בתיעוד היסטורי. חגיגות נוספות צוינו ב-2001, לרגל 700 שנה להצטרפות לאוסטריה, וב-2005, לרגל 200 שנה להצטרפות לבוואריה.
מאז מלחמת שלושים השנים, קיים בעיירה מנהג שנתי בשם Kinderbrotspeisung. בשנות החמישים, החיה אלברט ווגל את המנהג. בזמן פסטיבל, בנו המתופף של אלברט ווגל מתחפש לחייל, והולך ברחבי העיר עם הילדים תוך כדי נגינה בתוף. הילדים קוראים קריאות קרנבל מסורתיות מול חנויות העיר, ודורשים מהחנוונים לחלק להם מתנות. כך נפתח קרנבל רחוב שאורך יום אחד, ומושך אליו אלפי צופים מדי שנה.
הקהילה היהודית
החל מראשית ימי הביניים ועד תחילת המאה ה-17, התקיימה בבורגאו קהילה יהודית גדולה, שהגיעה לשיאה במאה ה-16. בשנת 1617 גורשה הקהילה היהודית רשמית, לאחר שהואשמה ב"ניצול יתר בהלוואת בריבית".
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה הוקמו בבורגאו שני מחנות משנה של מחנה הריכוז דכאו - אחד לגברים ואחד לנשים. יותר מ-1,000 אסירות, כולל 500 נשים ונערות יהודיות מפולין והונגריה, הועברו למחנה מדכאו, מברגן בלזן ומראוונסבריק. האסירים אולצו לעבוד בתנאים קשים, בין היתר בהאנגר מטוסים. שמונה עשר אנשים מתו ונקברו בבית הקברות היהודי באיכנהאוזן. לאחר המלחמה, כ-1600 עקורים התיישבו מחדש בבורגאו.
מרגרטה קרולה, נסיכת סקסוניה
מרגרטה קרולה וילהלמיין ויקטוריה אדלהייד אלברטין פטרוסה ברטהם פאולה, נסיכת סקסוניה (בגרמנית: Margarete Karola von Sachsen; 24 בינואר 1900 - 16 באוקטובר 1962) הייתה בתו של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.
ביוגרפיה
מרגרטה קרולה נולדה ב-24 בינואר 1900 בדרזדן לפרידריך אוגוסט, נסיך סקסוניה, וללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליצ'ה, נסיכת פארמה, והייתה אחותם של גאורג, נסיך הכתר של סקסוניה ופרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן.
בשנת 1903 התגרשו הוריה, ומרגרטה קרולה יחד עם שאר אחיה נשארה יחד עם אביה. בשנת 1904 מת סבה גאורג, מלך סקסוניה, ואביה עלה לשלטון במקומו כפרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.
ב-13 בנובמבר 1918 התפטר אביה מתפקידו, בעקבות התבוסה של האימפריה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
ב-2 ביוני 1920 התחתנה מרגרטה קרולה עם פרידריך, נסיך הוהנצולרן, בנם של וילהלם, נסיך הוהנצולרן ומריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות, ממנו היו לה שבעה ילדים. אחותה מריה אליקס, נסיכת סקסוניה התחתנה עם אחיו התאום פרנץ יוזף, נסיך הוהנצולרן-אמדן.
בשנת 1927 מת חמיה וילהלם, נסיך הוהנצולרן, ובעלה ירש את תאריו. ב-16 באוקטובר 1962 מתה מרגרטה קרולה בפרייבורג.
משפחתה
ב-2 ביוני 1920 התחתנה מרגרטה קרולה עם פרידריך, נסיך הוהנצולרן, בנם של וילהלם, נסיך הוהנצולרן ומריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות, ממנו היו לה שבעה ילדים:
מסור זווית
מסור זווית (באנגלית: Miter Saw)(מכונה גם: מסור גרונג / מסור פנדל) הוא מסור עגול שולחני המשמש לחיתוך קורות עץ, פלסטיק ולעיתים גם לאלומניום.
מסור זווית מתאפיין בציר המאפשר צידוד ועלרוד של דיסקת החיתוך בזווית של עד 45 מעלות לכל צד. שלא בשעת העבודה המנוע ודיסקת החיתוך מורחקים באמצעות קפיץ ממשטח העבודה. בשעת העבודה מתבצע הניסור על ידי לחיצה כלפי מטה של המסור אל עבר משטח העבודה והחומר המיועד לחיתוך המונח עליו.
מנוע
מסור זווית מופעל באמצעות חשמל המפעיל מנוע שמסובב את דיסקת החיתוך במהירות גבוהה. בעבר המנועים הופעלו בעזרת חיבור לחשמל וכיום ישנם מנועים שמופעלים באמצעות סוללה ניידת, מה שהופך את המסור לנייד יותר.
דיסקת החיתוך
דיסקת החיתוך משתנה בהתאם לסוג החומר הנחתך, עוביו וצורת הגימור הנדרשת. מסורי זווית מותאמים לעבודה בעץ, פלסטיק ואלומיניום כאשר צפיפות, חידוד ואורך שיני החיתוך של הדיסקה משתנות על פי החומרים השונים.
דיסקת החיתוך מכוסה בדרך כלל במכסה פלסטיק או מתכת שנועדו להגן מפני פציעות. המגנים בדרך כלל עולים אוטומטית עם הורדת דיסקת החיתוך.
מתג הפעלה ומשבת
מתג ההפעלה ממוקם בדרך כלל על ידית האחיזה של הכלי באופן שמאפשר אחיזה מלאה של כף היד ולחיצה במקביל על מתג ההפעלה. במסורים רבים מותקן משבת שנועד למנוע ירידה לא רצויה של המסור לעבר משטח העבודה, לחיצה על המשבת במקביל ללחיצה על מתג ההפעלה מאפשרות את הורדת המסור כלפי מטה וחיתוך החומר הרצוי.
משטח העבודה
משטח העבודה נמצא בתחתיתו של המסור ועליו מניחים את החומר המיועד לחיתוך. משטח החיתוך חרוץ באמצעיתו כנגד מקום ירידת להב המסור. בהרבה מסורים במשטח החיתוך תהיה כליבה קבועה שנועדה לסיוע בקיבוע העץ בכדי להשיג חיתוך ישר ככל הניתן.
רוחבו של משטח העבודה משתנה ממסור למסור בהתאם לרוחב החומר הנחתך. בחלק מהמסורים מסומנות שנתות על משטח החיתוך לציון מרחקים וזוויות המסייעים לביצוע העבודה. במסורים מתקדמים יותר ישנה לפעמים קרן לייזר שמוקרנת על המקום בו עתיד להיות החיתוך.
ישנם מסורים שניתן להטות או לסובב אותם כדי לחתוך בזווית מסוימת (בדרך כלל 45 מעלות).
פציעות
פציעות נוספות אפשריות בעקבות שבבים העפים מהחומר הנחתך או במקרה בו דחיסותו של החומר הנחתך וצורת הנחתו על משטח העבודה אינם מתאימים לסוג המסור ובמקרה כזה נוצר לחץ על דיסקת החיתוך - דבר העשוי להביא ל"קפיצה" של המסור או של החומר הנחתך.
הארי כהן
הארי כהן (באנגלית: Harry Cohn; 23 ביולי 1891 - 27 בפברואר 1958) היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי, מייסד ומנהל אולפני קולומביה.
ביוגרפיה
כהן נולד למשפחה יהודית ממעמד הפועלים בניו יורק. אביו, ג'וזף כהן, היה חייט שהיגר מגרמניה, ואמו, בלה ג'וזף, היגרה מהאימפריה הרוסית. הוא עזב את בית הספר בגיל צעיר ועבד בעבודות שונות כגון: ילד מקהלה, מוכר פרוות, פקיד בספינה ועוד. הוא גם השתתף במופע וודוויל.
קריירה
בצעירותו התקבל לעבודה בחברת סרטי יוניברסל לצד אחיו ג'ק כהן. בשנת 1919 הקים יחד עם אחיו ג'ק ועם ג'ו ברנדט חברה להפקת סרטים בשם "כהן-ברנדט-כהן מכירות סרטים", והיה אחראי על פעילות החברה בהוליווד.
בשנת 1922 הפיקה החברה את סרטה הראשון, ובשנת 1924 שונה שם החברה ל"סרטי קולומביה". כהן שימש כנשיא החברה, וכן כמנהל ההפקה.
בשנת 1934 ליהק לקומדיות שהפיקה החברה את שלישיית הקומיקאים "שלושת המוקיונים" (The Three Stooges), והסרטים הקצרים בהשתתפותם זכו להצלחה רבה.
בתפקידו נתפס על ידי עובדיו כמנהל קשוח ומאיים. כאשר נכנס לתפקידו כנשיא קולומביה, הוא נשאר גם ראש ההפקה, ובכך ריכז כוח עצום בידיו. הוא כיבד כישרון מעל לכל תכונה אישית, אך הוא דאג שעובדיו ידעו מי הבוס. הסופר בן הכט התייחס אליו כאל "פנג הלבן". עובד בקולומביה כינה אותו "שליט מוחלט מכפי שהוליווד אי פעם ידעה". נאמר "היו לו מכשירי האזנה בכל במות הסאונד ויכול היה להאזין לכל שיחה על הסט ואז להתערב דרך רמקול חזק אם שמע משהו שלא ריצה אותו". לאורך כהונתו, הכינוי הפופולרי ביותר שלו היה "קינג כהן".
מו האוורד משלושת המוקיונים נזכר שכהן היה "בחור ממש מסוג ג'קיל והייד... מבחינה חברתית, הוא יכול היה להיות מקסים מאוד". כהן היה ידוע כאחד שצועק ומקלל שחקנים ובמאים במשרדו כל אחר הצהריים, ואז מברך אותם בלבביות במסיבת ארוחת ערב באותו הערב. יש איזו השערה שכהן טיפח בכוונה את המוניטין שלו כצורר, כדי להניע את עובדיו או פשוט משום שכך הגביר את שליטתו באולפן. מספרים כי כהן שמר על שולחנו תצלום חתום של בניטו מוסוליני, אותו פגש באיטליה בשנת 1933, עד לתחילת מלחמת העולם השנייה.
אספרומונטה
אספרומונטה (באיטלקית: Aspromonte) הוא מסיב הררי בנפת רג'ו די קלבריה בדרום קלבריה, איטליה.
הארי כהן
קריירה
הארי כהן היה רגשני בנושאים מקצועיים מסוימים. הוא נזכר בתרומות היקרות של ג'ק הולט בשנות המאבק של קולומביה, והשאיר אותו בחוזה עד שנת 1941. כהן שכר את שלושת המוקיונים בשנת 1934, ולדברי אחד מהם, לארי פיין, "הוא חשב שהבאנו לו מזל". כהן המשיך להעסיק את המוקיונים עד סוף שנת 1957. כהן אהב את מה שהוא כינה "סרטי הסוג ב' המחורבנים האלה", והמשיך להפיק אותם, יחד עם סרטים קצרים, לאחר שאולפנים אחרים נטשו אותם.
אספרומונטה
גאוגרפיה
המסיב מוקף כמעט מכל עבריו על ידי הים הטירני והים היוני. האספרומונטה, על תצורות הסלע המוזרות שלו לעיתים, נחצה על ידי עמקים צרים עם אפיקי נהרות שמתייבשים בקיץ, שכן יורד גשם בעיקר בחורף. הפסגה הגבוהה ביותר במסיב היא מונטלטו בגובה של 1,955 מטר מעל פני הים.
ברצועת החוף הקצרה שלמרגלות ההר מגדלים הדרים, צמחים מטפסים וזיתים, בעוד שבגובה רב הצמחייה מורכבת בעיקר מעצי אלון מתחת ל-1,000 מטר, ומעל 1,000 מטר גדלים אורנים, אשוחים סיציליאנים ואשורים. עצי זית גדלים בשפע. כמו כן, תפוז ברגמוט הנדיר, המשמש לייצור בשמים ותה ארל גריי, גדל באופן טבעי רק בדרום אספרומונטה.
הארי כהן
קריירה
על פי הביוגרף מייקל פלמינג, כהן הכריח את קורלי האוורד מהמוקיונים להמשיך לעבוד לאחר שסבל מסדרת מקרי שבץ קלים, מה שכנראה תרם להידרדרות נוספת של בריאותו של הווארד, פרישתו בסופו של דבר ומותו המוקדם.
אספרומונטה
גאוגרפיה
נקודות חשובות כוללות את אתר הסקי גמבארי (1,311 מטר) ומקדש גבירתנו מפולסי, בקומונת סן לוקה. חלק מהאוכלוסייה, המכונה "אנשי גריקו" שמרו על התרבות היוונית ומדברים ניב איטלקי של השפה היוונית (ניב המכונה שפת הגריקו).
הארי כהן
חיים אישיים
כהן היה מציע לכוכבות לקיים עימו יחסי מין על מנת לקבל תפקיד בסרטיו. הוא כעס מאוד כאשר ריטה הייוורת' סירבה, אך החליט להעסיקה בכל זאת כיוון שהייתה מצליחה והגדילה את הכנסות החברה. <BR> בין השנים 1923 - 1941, היה נשוי לרוז ברקר. מיולי 1941 ועד מותו היה נשוי לשחקת ג'ואן פרי. בדצמבר 1957, כאשר טס בחזרה מניו יורק חווה כהן התקף לב. בפברואר 1958, הוא חווה התקף לב נוסף בפיניקס ונפטר באמבולנס בדרך לבית החולים.
אספרומונטה
גאוגרפיה
ג'וזפה גריבלדי, נחת באזור המסיב ביחד עם 3,000 מתנדבים בצעדתו לכיוון רומא, והובס ונלכד ב-29 באוגוסט 1862, בקרב אספרומונטה.
בשנת 2021, אספרומונטה הוגדרה כאתר גאוגרפי עולמי על ידי אונסק"ו, ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם. באותה שנה מתו באזור המסיב מספר אנשים כתוצאה משריפות שונות עקב ההתחממות עולמית וטמפרטורות גבוהות יחסית לאזור.
פול פלאנשון
פול אנרי פלאנשון (בצרפתית: Pol Henri Plançon 12 ביוני 1851 - 11 באוגוסט 1914) היה זמר בס אופראי צרפתי בולט (basse chantante). הוא היה אחד הזמרים המהוללים ביותר שפעלו בשנות ה-80 וה90 של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 - תקופה שמרבים להתייחס אליה כ"תור הזהב של האופרה".
נוסף להיותו בין ראשוני כוכבי האופרה הבינלאומיים שהוציאו הקלטות, היה פלאנשון זמר רב-אנפין, שביצע תפקידים החל בסאראסטרו בחליל הקסם של מוצרט ועד לתפקידי הבס העיקריים של מאיירבר, גונו, ורדי ווגנר, בין השאר.
פלאנשון נודע בשירת הלגטו שלו כמו גם בדיקציה הברורה, גון הצליל הבהיר, האינטונציה המדויקת והשליטה הווירטואוזית בעיטורים ובקישוטים. קולו לא היה אדיר, אך אופיו החודר הטביע תמיד את רישומו באולמות גדולים כמו המטרופוליטן אופרה בניו יורק. הוא הצטיין תמיד בגמישות מופתית, שאפשרה לו לבצע סלסולים ומעברים מהירים, מדויקים ומלוטשים.
ביוגרפיה
פול פלאנשון נולד בפומיי שבארדנים של צרפת, סמוך לגבול עם בלגיה.
לימודים
פלאנשון, שניחן בקול טבעי מעולה, החל את לימודי השירה אצל הטנור החשוב ז'ילבר דיפרה (הראשון שחולל את הפקת הדו הגבוה בצליל חזה), שפנה להוראה לאחר פרישתו מן הבמה. דיפרה נהנה מקריירה מכובדת באיטליה, שם יצר את אדגרדו בלוצ'יה די למרמור של דוניצטי בשנת 1835. פלאנשון הוסיף ללימודיו אצל דיפרה שיעטורין אצל ג'ובאני סבריליה, שלימד הרבה זמרי אופרה ידועי-שם באולפנו בפריז, הנודעים בהם האחים יאן ואדואר דה רשקה, עמם יזדמן לפלאנשון לשיר לעיתים קרובות בשנים הבאות.
בריאיון משנת 1905 לעיתון ניו יורק טיימס, אמר פלאנשון, כי עיצב את הטכניקה שלו על פי שיטתו של קודמו המהולל, הבריטון ז'אן-באטיסט פורה, שהה אליל הקהל הפריזאי בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19.
ראשית קריירה
הופעת הבכורה של זמר הבס הגדול הייתה בתיאטרון האופרה בליון ב-1877, בתפקיד סן-ברי בהוגנוטים של מאיירבר. הוא נשאר בליון עד מאי 1879. אז עבר לפריז וב-1880, הופיע בתפקיד קולונה באופרה "פטררקה" של איפוליט דופרה בתאטר דה לה גטה-ליריק בפריז.
לבסוף, ב-1883, הוזמן פלאנשון לראשונה לשיר באופרה של פריז, שם ביצע בהצלחה את תפקיד מפיסטופלה ב"פאוסט" של גונו. הוא נשאר באופרה של פריז בעשר השנים הבאות, שם השתתף בביצוע הבכורה של "אל סיד" מאת מאסנה בתפקיד דון גורמה (יחד עם האחרים דה רשקה. עוד בכורה אופראית חשובה שבה השתתף הייתה "אסקניו" של סן-סאנס ב-21 במרץ 1890, שם שר בתפקיד פרנסואה הראשון, מלך צרפת. לצדו הופיעה ב"אסקניו" הזמרת האמריקאית אמה איימס, זמרת הסופרן שהרבתה להופיע לצדו בשנים הבאות. גם יריבתה של איימס, הסופרן האוסטרלית המבריקה נלי מלבה, הייתה שותפתו לשירה בהזדמנויות רבות.
הצלחה בקובנט גארדן
פלאנשון הופיע בזירה האירופאית משנת 1891 עד 1904, והופעותיו החשובות ביותר היו בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, שם השתתף שוב במספר רב של בכורות. אחת מהן, ב-11 ביוני 1892, הייתה ההפקה הראשונה של "האור של אסיה" מאת איזידור דה לארה. בכורה אחרת הייתה של אחת מיצירותיה של ססיל שמינאד.
עוד הצגות בכורה שפלאנשון תרם להן בנוכחותו היו: ב-20 ביוני 1894, "האישה מנאווארה" מאת מאסנה; ב-30 ביוני 1901, העיבוד לאופרה של מהומה רבה על לא דבר של שייקספיר מאת צ'ארלס סטנפורד; ב-1901, "מלך איס" מאת אדואר לאלו; וב-1904, "ארודיאדה" מאת מאסנה.
פרשני מוזיקה אנגלים התלהבו מתרומתו לבכורות הללו, כמו גם משירתו בתפקידים מן הרפרטואר המוכר, בהם רוקו בפידליו של בטהובן, מפיסטופלה ב"פאוסט", ראמפיס באאידה של ורדי, פוגנר באמני השירה מנירנברג של וגנר או יופיטר ב"באוקיס ופילמון" של גונו. רק גילום מפיסטופלה מאת אריגו בויטו, שעלה לבמה ב-1895, התקבל בהסתייגות מצד מבקרי המוזיקה. הם גרסו, שכוחו האמיתי של פלאנשון היה ברפרטואר הבל קאנטו הצרפתי והאיטלקי, וכתוצאה מכך, השטן הנוהם וחושף השיניים של בויטו לא מצא ביטוי נכון בסגנון המקסים והחינני של הזמר, שהתאים להפליא להצגת השטן האלגנטי ב"פאוסט" של גונו.
השנים במטרופוליטן אופרה
בשיא תהילתו של פלאנשון בקובנט גארדן, הביא אותו האמרגן מוריס גראו למטרופוליטן אופרה בניו יורק. הופעתו הראשונה שם הייתה ב-29 בנובמבר 1893, כיופיטר ב"פילמון ובאוקיס". הוא הופיע שם בעונות שבין 1893 ל-1897, בעונת 1890–1891, ובעונות שבין 1903 ל-1908, ובסך הכל שר ב-612 הופעות עם המטרופוליטן, שכללו הן הצגות אופרה והן הופעות קונצרטיות, בניו יורק ובערים אחרות בארצות הברית, כחלק מן האנסמבל המסייר של המטרופוליטן. הוא שר את מפיסטופלה ב"פאוסט" 85 פעמים, והשתתף בבכורה הבימתית באמריקה של "קללת פאוסט" מאת ברליוז בשנת 1906, בתפקיד אותו מפיסטו אחר מפורסם. ב-1899, שר בהופעת הפתיחה של האופרה "הרו וליאנדרו" מאת מנצ'ינלי (בתפקיד אריופרנה).
ב-1906, שהה בסן פרנסיסקו עם להקה אורחת של זמרי המטרופוליטן (בהם אנריקו קארוזו, כשרעש אדמה עז ובעקבותיו שריפת ענק הרסו את העיר. הוא ניצל מן האסון מזועזע אך ללא פגע. ב-1908 עזב את המטרופוליטן לאחר הופעת פרידה כפלאנקט ב"מרתה" של פרידריך פון פלוטו, בבית האופרה.
במהלך חורף 1896–1897, צייר הצייר האמריקאי אדולפו מילר-אורי דיוקן של פלאנשון בהזמנת מלחינת האופרטה העשירה אמה מארסי ריימונד. תמונת הדיוקן הוצגה במרץ 1897 בגלריות דוראנד-רואל בניו יורק. מקומה הנוכחי אינו ידוע.
פרישה, מוות וחשיבות היסטורית
בשובו לפריז בגיל 57, פרש פלאנשון מן הלחץ והמהומה של הבמה כשקולו היה עדיין במצב כללי מצוין, אם כי הצלילים הגבוהים בטווח הקול החלו להיחלש. הוא מילא את זמנו במתן שיעורים לתלמידים נבחרים. במותו היה בן 63. הוא מת בפריז בקיץ 1914, ממש עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באירופה.
בשנות השיא של קריירת 30 השנה שלו, התמודד פלאנשון עם נבחרת כוכבים של בסים אופראיים, בהם בני ארצו ז'אן-פרנסואה דלמא (שאת קולו המלא ומהדהד העריך במיוחד), פדרו גאייאר, ז'וסט ניווט, איפוליט בלאום ומרסל ז'ורנה. יריבים אחרים היו אדואר דה רשקה הפולני, וילהלם הש יליד בוהמיה, האיטלקים פרנצ'סקו נאוואריני וויטוריו ארימונדי וכן, מדור צעיר יותר של זמרים, הרוסים לב סיביריאקוב ופיודור שליאפין והפולני אדאמו דידור. הוא שמר על מקומו בכבוד בחבורה המזהירה הזאת, והיה, אז כעתה, מופת לווקאליות מתוחכמת ורבת-חן.
הקלטות
פול פלאנשון הקליט שירים שונים, אריות אופראיות והרכבים לחברות התקליטים הבאות: קול אדוניו, לקודמתה של EMT (לונדון, 1903-1902), לזונופון (פריז, 1902), ולויקטור טוקינג משין (ניו יורק, 1908-1903). נאמר גם שפלאנשון הקליט באופן פרטי ארבעה גלילים אקוסטיים לחברת הפונוגרף ג'אני בטיני בשנת 1897, אבל שום שריד להקלטות אלה לא נמצא. רוב הקלטותיו יצאו מחדש על תקליטים אריכי-נגן או על תקליטורים. ב-1993 הוציאה חברת רומופון תקליטור כפול, המכיל את כל 46 תקליטי ויקטור הקיימים שלו (מספר קטלוגי 2–82001). תקליטורים אלה פותחים צוהר לסגנון השירה והמיומנות של המאה ה-19, שנגוזו ונשכחו.
רפרטואר
להלן רשימה של התפקידים הבימתיים של פול פלאנשון (בלוויית האופרות והמלחינים), מדויקת ככל האפשר בהתחשב במקורות הקיימים:
לוחות ושברי לוחות מונחות בארון
מקור הביטוי
הביטוי מופיע שוב במסכת מנחות:
המשל
המשל של הפתגם מתייחס ללוחות הברית. בתורה מסופר שמשה ירד מהר סיני עם לוחות הברית הראשונים בעת שבני ישראל חטאו בחטא העגל ובראותו את העם חוטא שבר את הלוחות. בהמשך משה מכין לוחות אחרים, שניים, והקב"ה כותב עליהם את עשרת הדברות.
הגמרא במסכת בבא בתרא אומרת שארון הברית הכיל את הלוחות השניים השלמים יחד עם שברי הלוחות הראשונים. במדרש ספרי מופיע שהיו שני ארונות, אחד שהכיל את הלוחות השניים, והשני שהכיל את שברי הלוחות.
הנמשל
הנמשל של הפתגם הוא שיש לכבד תלמיד חכם ששכח את תלמודו מחמת זקנתו. היו שכתבו שאין צורך לכבד אותו כמו שמכבדים תלמיד חכם, אלא כבוד קצת.
בעיתונות המאה ה-19 שימש הביטוי גם לציין את הכבוד שיש לרחוש לחכמים שמתו.
בתרבות
אחד מספריו של הרב שג"ר נקרא "לוחות ושברי לוחות" כדי לבטא שיש בו הן ערעור ושבירה של מוסכמות רבות והן ניסיון לבנות דרך אמונית וחינוכית חלופית.
מתאו דרמיאן
מתאו דרמיאן (באיטלקית: Matteo Darmian; נולד ב-2 בדצמבר 1989 בלניאנו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן ימני באינטר מילאנו.
ביוגרפיה
מתאו דרמיאן נולד וגדל בעיר לניאנו שבאיטליה למשפחה בעלת שורשים ארמנים. מגיל צעיר גדל ושיחק כדורגל כשאומן על ידי אביו שהיה אחד המאמנים של אורטוריה קבוצה מהליגות החובבניות באיטליה. את קפיצת המדרגה הראשונה שלו, חווה דרמיאן כשנצפה על ידי בניאמינו אבאטה, שוער עבר ומגלה כישרונות צעירים עבור מילאן.
מילאן
בשנת 2000, הצטרף דרמיאן למחלקת הנוער של מילאן. ב-28 בנובמבר 2006, ערך דרמיאן את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת כשהיה בן 16 בלבד כשעלה כמחליף במשחק נגד ברשיה במסגרת הגביע האיטלקי.
את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', ערך דרמיאן בגיל 17 ב-19 במאי 2007, כשעלה כמחליף בניצחון מילאן 2–3 על אודינזה. במהלך עונת 2007/08, הפך דרמיאן למנהיג ולקפטן של קבוצת המילואים של מילאן, המילאן פרימוורה. לאחר מכן, רשם הופעה נוספת במדי הקבוצה הראשונה בגביע האיטלקי. בעונה שלאחר מכן, רשם דרמיאן שלוש הופעות ליגה נוספות ובכך רשם ארבע הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה.
פדובה
ב-17 ביולי 2009, הושאל דרמיאן לעונה אחת לפדובה מהסרייה ב'. את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי פדובה ערך ב-28 בנובמבר בהפסד הביתי נגד ויצ'נצה. במשך העונה רשם דרמיאן עוד 20 הופעות במדי פדובה וכבש שער אחד. את העונה ההיא סיימה פדובה במקום ה-19 בליגה האיטלקית השנייה ושיחקה במשחקים מבחן לירידת ליגה.
פלארמו
ב-11 ביולי 2010, הכריזה פלרמו כי דרמיאן יצטרף למחנה האימונים של הקבוצה באוסטריה לקראת עונה 2010/11. לאחר שהצטרף למחנה האימונים הגיעו פלארמו ומילאן על סיכום לבעלות משותפת על השחקן כאשר פלארמו שילמה עבורו למילאן 800 אלף אירו. את הופעת הבכורה שלו במדי פלארמו ערך דרמיאן ב-16 בספטמבר 2010 במסגרת הליגה האירופית במשחק נגד ספרטה פראג. את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי פלארמו ערך במחזור הרביעי של הליגה האיטלקית בהפסד קבוצתו 1–3 ליובנטוס. ב-6 בפברואר 2010, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בהרכב כשפתח במשחק נגד לצ'ה אך הוחלף כעבור 33 דקות עקב פציעה. הוא סיים את עונתו היחידה בקבוצה עם 16 הופעות בכל המסגרות (סרייה א', הגביע האיטלקי והליגה האירופית.
טורינו
אחרי שמילאן ופלארמו חידשו את הבעלות המשותפת על כרטיסו של דרמיאן, ב-12 ביולי 2011 הוא הושאל לטורינו מהסרייה ב'. את הופעת הבכורה שלו במדי טורינו ערך דרמיאן ב-13 באוגוסט 2011, במסגרת הסיבוב השני של הגביע האיטלקי. את שער הבכורה שלו במדי טורינו כבש דרמיאן ב-30 באוקטובר כשהוליך את קבוצתו לניצחון 1–2 על אמפולי. ב-13 בנובמבר, נפצע דרמיאן בתיקו 1-1 של טורינו נגד בארי ונעדר למשך חמישה משחקים. בסוף העונה, העפילה הקבוצה חזרה לסרייה א' כשדרמיאן רשם 33 הופעות ליגה והופעה אחת בגביע האיטלקי. ב-20 ביוני 2012, רכשה פלארמו את 50% מכרטיס השחקן של דרמיאן שהיו שייכים למילאן תמורת 500 אלף אירו, וב-5 ביולי חזר לטורינו שחתמה על הסכם בעלות חדש על כרטיס השחקן שלו עם פלארמו בשווי 825 אלף אירו. באותה העונה רשם דרמיאן 30 הופעות במדי טורינו בסרייה א' ובתום העונה רכשה טורינו את כרטיסו של דרמיאן כששילמה עבורו 1.5 מיליון אירו.
בעונת 2013/14, רשם דרמיאן 37 הופעות ליגה עם טורינו שסיימה את העונה במקום השביעי בטבלה והעפילה לליגה האירופית בשל העובדה שפארמה לא השיגה אישור השתתפות במפעל מאופ"א. בסיום אותה העונה הוא נכלל בקבוצת השנה של הליגה האיטלקית יחד עם חברו לקבוצה צ'ירו אימובילה. ב-18 במאי 2014, הוא ערך את ההופעה ה-100 שלו במדי טורינו בתיקו 2-2 נגד פיורנטינה. בהופעה הראשונה שלו בעונת 2014/15, הוא כבש את שער הבכורה שלו במסגרת אירופית בסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האירופית. ב-29 באוקטובר, כבש דרמיאן את שער הניצחון של טורינו במשחק נגד פארמה וב-27 בפברואר כבש את שער הניצחון בשלב 16 האחרונות נגד אתלטיק בילבאו בליגה האירופית. בסיום אותה העונה, רשם דרמיאן 47 הופעות וחמישה שערים בכל המסגרות.
מנצ'סטר יונייטד
ב-10 ביולי 2015, במהלך מסיבת עיתונאים הודה מנג'ר מנצ'סטר יונייטד לואי ואן חאל כי הוא מעוניין להחתים בקבוצה את דרמיאן. יום למחרת, ב-11 ביולי השלים המגן את המעבר כשחתם על חוזה בקבוצה לארבע עונות. ב-8 באוגוסט 2015, ערך דרמיאן את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד כשפתח בהרכב בניצחון 0–1 על טוטנהאם הוטספר במחזור הראשון של הפרמייר ליג. ב-20 באפריל 2016, כבש דרמיאן את שער הבכורה שלו במדי מנצ'סטר בניצחון 0–2 על קריסטל פאלאס. עונה לאחר מכן היה שותף לזכייתה של הקבוצה בטורניר הליגה האירופית, ואף פתח בהרכב למשחק הגמר בו ניצחה קבוצתו 0–2 את אייאקס.
אינטר מילאנו
ב-5 באוקטובר 2020 נקנה דרמיאן על ידיאינטר מילאנו במחיר של 2.5 מיליון יורו מפארמה.
נבחרת איטליה
בתחילת שנת 2015, הוענק לדרמיאן תואר "השחקן הטוב ביותר של נבחרת איטליה בכדורגל" לשנת 2014.
מחלף ברקן
מחלף ברקן הוא מחלף המחבר את כביש 4765 המוביל אל היישוב ברקן אל כביש 5 (כביש חוצה שומרון)
המחלף הממוקם מדרום לאזור התעשייה של ברקן. נבנה בתחילת שנות האלפיים עם פתיחת חלקו המזרחי של כביש 5 לתנועה. המחלף הוא בתצורת מחלף עלה תלתן כאשר הפניות אל כביש 5 הם באמצעות רמפה סיבובית היורדת מן הגשר החוצה את כביש 5, המחלף מסמן קטע דרך בו מסתיים כביש 5 ככביש מהיר.
בצד דרום של המחלף מוביל הכביש לפארק תעשיות אריאל מערב וכן מתחבר אל כביש 446 על התוואי הישן של כביש זה לכיוון מחלף ברוכין, למעשה זהו כביש הגישה לכפר בורוקין המקביל לכביש 5.
Cartoon Network: Punch Time Explosion
Cartoon Network: Punch Time Explosion הוא משחק וידאו שפותח על ידי Papaya Studio ויצא בשנת 2011 לקונסולות ה-3DS ,Wii ,Xbox והפלייסטיישן 3. זהו משחק קרוסאובר מסוג משחק לחימה אשר מאגד בתוכו דמויות מסדרות הערוץ Cartoon Network. כמו כן, למשחק יצאה גרסת תוספת בשם Cartoon Network: Punch Time Explosion XL שכללה מספר דמויות נוספות.
מצב ארקייד
המשחק הוא משחק מסוג לחימה, שבו 2–4 דמויות נלחמות זו בזו. ישנן כמה זירות שונות שמבוססות על סדרות הטלוויזיה שבערוץ. בחלק מהזירות קופסת מתנה שנותנת דמות נוספת שמשפיע על מהלך הקרב. הדמות שנשארת אחרונה מנצחת.
מרובה משתתפים
משחק יחיד שבו משתתף אחד או יותר נלחמים במחשב או בשחקנים אחרים.
טורניר
שחקן אחד בוחר דמות ונלחם בה במשך כמה קרבות עד שהוא מגיע לבוס הסופי, "הוא" מבנות הפאוור פאף.
מצב סיפור
הקריין (שמגולם בידי ג'ורג' לואו) מספר שהוא לקח יום חופש ומחליט לצפות בסדרות Cartoon Network. אבל אז, כוח מסתורי הורס עולמות ומערבב בין הגיבורים. בן טניסן מגיע לעולמו של צ'וודר, במרדף אחרי וילגקס. הוא נלחם בצ'וודר אפל. כשהוא משתחרר, העולם של צ'וודר נהרס ובן וצ'וודר בורחים. הם פוגשים בבאטרקאפ אפלה. אחרי שהם מביסים אותה, בן, צ'וודר וגם באטרקפ פוגשים את וילגאקס, שהפך את קווין למפלצת. אחרי שהם נלחמים בו עם עזרתו של גוון טניסן, בת דודתו של בן, קווין משתנה בחזרה לאנושי. העולם של בן נעלם, אבל אז מגיע דקסטר עם חללית ומציל את בן, צ'וודר ובאטרקפ. משם נאספים עוד גיבורים כגוון פלאפג'ק, מספר אחד, בנות הפאוור פאף, מאק ובלו, בילי ומנדי וסמוראי ג'ק. אחרי שהם מנסים לחזור, החללית שלהם מתפוצצת והכוח הרשע שהורס ממדים מתגלה כשלט הרחוק של הקריין. השלט כמעט הורג את החבורה, עד שהם מצליחים לזמן את קפטן פלאנט. החבורה נלחמת בשלט ומנצחת אותו, וכל גיבור חוזר למימד הבית שלו. הקריין מדבר על כך שהוא אינו יכול להשתמש בשלט הרחוק שלו יותר, אז הוא ינסה להעביר ערוצים בעזרת מנוף ענק.
דמויות
בן 10 צ'וודר בנות הפאוור פאף פלאפג'ק המעבדה של דקסטר קידס נקסט דור בית פוסטר לחברים דמיוניים ההרפתקאות של בילי ומנדי סמוראי ג'ק קפטן פלאנט ג'וני בראבו
ביקורת
המשחק זכה לביקורות פושרות, בעיקר מטענה שהמשחק מהווה חיקוי לסדרת סופר סמאש ברוס שנוצרה על ידי מאסהירו סקוראי.
אייקן-דו זנרין-ג'י
אייקן-דו זנרינג'י (ביפנית: 永観堂禅林寺) הוא המקדש הראשון של הענף סייזאן של הפלג הבודהיסטי "ג'ודו-שו" ("ארץ טהורה") ביפן. הוא נמצא באייקנדו ברובע סקיו-קו במזרח העיר קיוטו. הוא הוקם על ידי שינשו, תלמיד של קוקאי. האתר מפורסם בשינוי צבעי העלים בעונת השלכת ("מומיג'יגארי") ובתאורותיו המיוחדות בערבי הסתיו. בעבר שימש כמרכז ללימודים.
השמות
המקדש ידוע בעיקר בשם אייקן-דו (永観堂) "מראה של אולם הנצח","האולם של יוקאן" או "זנרי-ג'י" (禅林寺) (מקדש בחורשה של רוגע). קיימים גם שני שמות נוספים:שויו-ראיגו-סאן (聖衆来迎山) שמשמעותו היא "ההר שחוצים אותו בדרך לקדושים", ומוריוסו-אין (無量寿院) שמובנו הוא "מקדש המזל הבלתי מוגבל").
המקדש, השייך בזמננו לכת ג'ודו של הבהודיזם היפני, נמצא מצפון למתחם הקדוש נאנזנג'י. בשטח המשתייך למקדש נמצאים בניינים רבים וגן.
היסטוריה
בתקופת הייאן (1185-710), בסביבות שנת 853 אציל בשם פוג'יווארה נו סקיו, מחצר הקיסר, מכר או אולי תרם וילה (יאשיקי) שלו לנזיר שינשו, שהתכוון להפוך אותה למקדש של ג'וצי ניוראי או חמש בודהות החוכמה. באותו זמן בניית מקדשים בקיוטו הייתה אסורה, כך שרק כעבור עשר שנים, באישור הקיסר סייווה הוקם המקדש שקיבל את השם "זנרינג'י" (מקדש בחורשה של רוגע). תחילה היה זנרינג'י בבעלות הכת שינגון וכוהן הדת הראשי שלו היה תלמיד של קובו דאישי, מייסד הכת.
מלבק
מלבק (Malbec) הוא זן ענבים סגול המשמש ליצור יין. בעל גוף מלא, קליפת הענב דקה, וטעמיו מזכירים דובדבן, רימון, שזיף, פטל ואוכמנית. ידוע בהיותו אחד מחמשת הזנים המרכיבים את יינות בורדו. אך בשל עמידותו הנמוכה למזיקים ומזג אוויר, אינו מזוהה כאחד מהיינות החשובים בצרפת. מהווה אלטרנטיבה ליינות קברנה סוביניון או סירה הנחשבים יקרים יותר. כיום גידולו נפוץ בדרום אמריקה. בעשרות השנים האחרונות הפך המלבק מזן אלמוני לזן פופולרי ברחבי העולם, ומגדיל את ההכרות עם ארגנטינה כמדינה יצרנית יין, המחזיקה ביותר מ-75% מגידולי המלבק בעולם.
אייקן-דו זנרין-ג'י
היסטוריה
המקדש זנרין-ג'י היה מפורסם בפסלו הבלתי שגרתי של אמידה בודהה. פסל זה (ביפנית "מיקָאֵרי אמידה") הציג את בודהה מפנה את מבטו הצידה, מעל כתפו, ולא קדימה. אומרים שיום אחד בשנת 1082, כשלאייקן מלאו 50 שנה, יחד עם כמה נזירים, ביצע פולחן של הליכה סחור סחור מסביב לפסל של אמידה בודהה תוך כדי דקלום סוטרות. לפתע פתאום הפסל של בודהה קם לתחייה וירד מעל הבימה שלו. אייקן, נדהם, עצר את הפולחן. הפסל הביט בו מעל הכתף ואמר לו "אייקן, אתה איטי". מאז, לפי האגדה, הפסל נשאר עם המבט באותה תנוחה. לפי גרסאות אחרות של אותה אגדה, בודהה הצטרף לריקוד הטקסי של הנזירים. המקדש קיבל בהמשך את שמו של אייקן, ונקרא מאז אייקן-דו ("האולם של אייקן").
במאה ה-13, ג'והן, (1224-1166), הנזיר השנים עשר שניהל את המקדש עזב את הכת שינגון והצטרף לכת ג'ודו-שו. עשה זאת לאחר שהתחנך אצל מייסדה של אותה כת, הונן, שהמאוזולאום שלו נמצא לא רחוק מאייקן-דו, על יד המקדש צ'יונין. יורשו של ג'והן לתפקיד הנזיר הראשי היה שוקו (1247-1177) והבא אחריו - שון, שהעביר את המקדש באופן רשמי לידי הכת ג'ודו-שו.
המתחם ומרכיביו
מתחם המקדש זנרין-ג'י שוכן ב"הרי המזרח" של קיוטו ("היגאשיאמה") ומרכיביו, בניינים מחוברים בפרוזדורי עץ וגרמי מדרגות, מפוזרים ברמות גובה שונות, לאורך מרגלות הגבעה. האולם שוכן גבוה יותר לעומת אולם המייסד. בגרסתו הנוכחית קיים מהתחלת המאה ה-17. הוג'ו (方丈 ) נקרא גם חדר הכהנים הראשיים זן. החדר עצמו הוא בסגנון זן. תוכנן לפי המסורת בפקודת הקיסר גו-קאשיוואבארה (1526- סביבות 1500), אך נבנה רק בתקופת אדו.
שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה
שיווי המשקל המשוכלל לצורה הרחבה הוא עידון של מושג שיווי המשקל התת-משחקי המשוכלל בתורת המשחקים. במשחקים מסוימים יכולים להתקבל שיוויי משקל תת-משחקיים משוכללים שלא נראים כמתקבלים על הדעת למתבונן הנאיבי, בהנחה שהשחקנים המשחקים את המשחק רציונליים.
דוגמה
במשחק המתואר משמאל ישנו תת-משחק יחיד (המשחק עצמו), ולכן כל שיווי משקל נאש הוא גם שיווי משקל תת-משחקי משוכלל. שני שיוויי המשקל נאש במשחק זה הם: (B,R) ו- (C,L). אבל, אם נשים את עצמנו בנעליו של שחקן 1, הבחירה בפעולה C נראית לא סבירה, שכן אם שחקן 1 ישחק את הפעולה B לא סביר להניח כי שחקן 2 יעדיף את הפעולה L על-פני הפעולה R הנשלטת על ידה. שיווי המשקל (B,R) נראה לכן תוצאה סבירה יותר של המשחק.
הגדרה פורמלית
משחק בצורה רחבה עם הפרעות הוא משחק בצורה רחבה בו בכל קבוצת ידיעה של שחקן עליו לבחור בכל פעולה בהסתברות חיובית החסומה מלמטה. כלומר כל פעולה בכל קבוצת ידיעה מבוצעת בהסתברות חיובית ממש.
אייקן-דו זנרין-ג'י
אוצרות
פסל אמידה בודהה -שגובהו 77 ס"מ. למרות שזמן רב היו סבורים כי הוא נוצר בתקופת קמקורה (1333-1185), בימינו, מייחסים את יצירתו לתקופה מעט יותר מוקדמת - במאה ה-12- בתקופת הייאן. מסקנה זו היא תוצאה של מחקרים שהשוו אותו עם הפסלים ממחוז סצ'ואן מתקופת שושלת סונג. (1279-960)
שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה
הגדרה פורמלית
שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה: יהי \Gamma משחק בצורה רחבה, נסמן ב- את המשחק עם ההפרעות שבו על כל שחקן i, בכל קבוצת ידיעה U_i^j שלו, לבחור כל פעולה a_i אפשרית לו באותה קבוצת ידיעה בהסתברות גדולה מ- או שווה ל-\delta(a_i). לווקטור \delta נקרא וקטור הפרעות, ואת הקואורדינטה המקסימלית שלו נסמן ב-M(\delta).
האסכולה הרומנטית בשחמט
האסכולה הרומנטית בשחמט היא כינוי לאסכולה שאפיינה את סגנון המשחק של המאה ה-15 עד שנות ה-80 של המאה ה-19. משחקי שחמט בתקופה זו אופיינו כמשחקים מהירים יותר, עם תמרונים טקטיים ופחות משחקים ארוכים עם אסטרטגיות מורכבות. לאחר האסכולה הרומנטית הגיעו האסכולה המדעית, האסכולה המודרנית וההיפרמודרנית. משחקים באותה התקופה כללו לרוב פתיחות המבוססות על 1.ה4 כמו גמביט המלך ופתיחה איטלקית. פתיחות המתחילות מצד המלכה היו מאוד לא נפוצות ושוחקו לעיתים נדירות. לרוב מקשרים את סוף עידן האסכולה הרומנטית עם תחרות אשר נערכה בווינה בשנת 1873, כאשר אלוף העולם, וילהלם שטייניץ, הפך את המשחק העמדתי והמשחק הסגור לפופולריים. השליטה של גישה חדשה זו הובילה לתקופה חדשה הידועה כתקופה המודרנית, שנשארה עד שנות ה-30 של המאה ה-20 עם תחילת התקופה ההיפרמודרנית.
התקופה הרומנטית של השחמט התחילה ככל הנראה עם אלכסנדר מקדונל ולואי שארל דה לה בורדונה, שני שחקני שחמט דומיננטיים בשנות השלושים של המאה ה-19. כעשור לאחר מכן שחקנים מובילים נוספים אימצו את אסכולת משחק זו ובהם: הווארד סטאונטון, אדולף אנדרסן, הנרי בירד לואיס פאולסן ופאול מורפי.
שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה
הגדרה פורמלית
וקטור אסטרטגיות התנהגות \sigma במשחק בצורה הרחבה יהווה שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה אם קיימת סדרה של וקטורי הפרעות (\delta^k) המקיימת ולכל  קיימת נקודת שיווי משקל (באסטרטגיות התנהגות) \sigma^k במשחק  כך שמתקיים.
מלבק
מאפיינים
ענבי המלבק קטנים ומזוהים בצבעם העז, בעלי קליפה דקה, הזקוקים לחום ושמש יותר מאשר קברנה סוביניון כדי לגדול. בשל רגישותו הגבוהה לתנאי גידולו, רמת בשלותו מהווה גורם חשוב על מבנה היין, ככל שהוא בשל יותר, רמות הטאנין עולות, מקבל יותר צבע וטעמיו התבליניים מורגשים יותר. אחד האזורים הטובים בו מגדלים את זן המלבק הוא בעיר מנדוסה שבארגנטינה, שבה מזג האוויר יבש וחם, השטח הררי שכן גידולו בגובה תורם רבות לבשלותו.
האסכולה הרומנטית בשחמט
למרות מוניטין האסכולה הרומנטית שמתמקד במשחק טקטי, משחקים עמדתיים ומשחקים סגורים לא נודעו כלל באותה התקופה; משחקים אלה בלטו לראשונה בתחרות שנערכה בלונדון בשנת 1851, שנחשבה על ידי רוב כטורניר השחמט הראשון. פול מורפי התלונן רבות על "משחק שחמט משעמם" וביקר את הפתיחה הסיציליאנית ופתיחות צד המלכה השונות שמובילות למשחק שכזה. מורפי הציב תנאי במשחקיו, שלפחות חצי מהם יהיו חייבים להתחיל בפתיחת 1. ה4 ה5.
בשנות השלושים של המאה ה-20, גרמניה הנאצית, בדומה לברית המועצות, השתמשה בשחמט ככלי פוליטי והפיצה תעמולה שעידן השחמט הרומנטי, שנשלט בעיקר על ידי שחקנים האריים כגון מורפי ואנדרסן, נעקר ונהרס בגלל השיטות "הפחדניות והקמצניות" של שחקני השחמט העמדתיים שהודגשו בהיותם יהודים כמו וילהלם שטייניץ, עמנואל לאסקר ואחרים.
העידן הרומנטי באמנויות (בעיקר מוזיקה קלאסית ושירה) היה מקביל פחות או יותר לתקופת האסכולה הרומנטית בעולם השחמט. האמנויות היו ממוקדות בהתבטאויות רגשיות יותר מאשר בשליטה טכנית. תקופה זו תבוא לסיומה עם סוף המאה ה-19 עם ההתפתחות האמנותית (מוזיקה אימפרסיוניסטית ושירה סימבולית), התפתחות שהייתה מקבילה לתקופה שבו שטייניץ הביא לשינוי בתפיסה בעולם השחמט. מספר שחקני שחמט ידועים אף טענו כי משחק השחמט היא אמנות משל עצמה בנוסף להיותו מדעי.
יגואר C-X17
יגואר C-X17 (באנגלית: Jaguar C-X17) היא מכונית קונספט בתצורת קרוסאובר מהודר המשלב מאפיינים של SUV אשר הוצג על ידי יצרנית הרכב המהודר יגואר בשנת 2013.
"יגואר C-X17" היה הקרוסאובר הראשון של "יגואר".
מלבק
צרפת
המלבק (הידוע גם בשמות נוספים Côt or Auxxerois) היה נפוץ מאוד בגידולו בדרום-מערב צרפת, לרבות חבל בורדו, עד החורף הקשה ששרר בשנת 1956 אשר השמיד כרמים רבים, ובמקומו נשתלו זני ענבים אחרים, בעיקר קברנה סוביניון ומרלו אשר התאימו יותר לתנאי האזור. כיום גידולו נפוץ בעיר קאור ובעמק הלואר. המלבק מהעיר קאור מאופיין בתחילה בטעמו המזכיר דומדמנית ושזיף, חומציותו גבוהה ומאופיין גם בניחוחות תבלין.
שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה
שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה ואסטרטגיות התנהגות
בניגוד לשיווי משקל משוכלל לצורה האסטרטגית בו ההפרעות מותאמות לכל אסטרטגיה טהורה של כל שחקן, בהגדרת שיווי המשקל לצורה הרחבה ההפרעות מותאמות לכל פעולה שלו. לכן למעשה מדובר בשיווי משקל המתקבל על ידי אסטרטגיות התנהגות בהן השחקן מחליט על פעולותיו בכל קבוצת ידיעה בנפרד ולא על ידי אסטרטגיה שנקבעה מראש.
קיום שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה
משפט: בכל משחק עם זיכרון שלם קיים שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה.
הוכחה: יהי \Gamma משחק בצורה רחבה עם זיכרון שלם ותהי (\delta^k) סדרה של וקטורי הפרעות המקיימת. נסתכל על המשחק המופרע. כיוון שלכל השחקנים זיכרון שלם, כל אסטרטגיה מעורבת שקולה לאסטרטגיית התנהגות כלשהי. לכן ממשפט נאש (קיום שיווי משקל לאסטרטגיות מעורבות) קיים גם שיווי משקל באסטרטגיות התנהגות ב-. מכיוון שמרחב וקטורי אסטרטגיית ההתנהגות הוא מרחב קומפקטי, לסדרה (\sigma^k) קיימת תת-סדרה מתכנסת. בלי הגבלת הכלליות נניח כי זו הסדרה (\sigma^k) עצמה. נסמן את גבול סדרה זו ב-\sigma^*. אזי \sigma^* שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה.
המשך הדוגמה
נראה כי במשחק המתואר למעלה רק (B,R) הוא שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה. יהי המשחק המופרע המתאים למשחק זה, בו כל אחת מהפעולות: A,B,C,R,L חייבת להיות משוחקת בהסתברות \epsilon>0 לפחות.
מכיוון שהפעולה R שולטת על הפעולה L, בכל שיווי משקל במשחק עם ההפרעות שחקן 2 ישחק את אסטרטגיית ההתנהגות. נניח כי \epsilon>0 קטן מספיק - כלומר במידה כזו ש:. צרוף האסטרטגיה הקודמת של שחקן 2 עם האסטרטגיה של שחקן 1 מהוות שיווי משקל. נסמנו. מתקיים: . כמו כן, כיוון שראינו כי בתנאים אלו שחקן 2 משחק את האסטרטגיה C בהסתברות מינימלית לא ייתכן כי (C,L) יהווה גם כן שיווי משקל משוכלל לצורה הרחבה.
פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן
פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Fürst von Hohenzollern; 3 בפברואר 1924 – 16 בספטמבר 2010), היה ראש בית הוהנצולרן-זיגמרינגן במשך 45 שנים.
ביוגרפיה
פרידריך וילהלם נולד ב-3 בפברואר 1924 בארמון אומקירך, והיה הבן הבכור של פרידריך, נסיך הוהנצולרן ומרגרטה קרולה, נסיכת סקסוניה, בתם של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ולואיזה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1965 מת אביו הנסיך פרידריך, ופרידריך וילהלם ירש את תאריו.
על פי חוקי הירושה של ממלכת רומניה, החוקה הדמוקרטית של 1923, פרידריך וילהלם היה יכול לטעון לזכותו לכס המלוכה הרומני לאחר פטירתו של מיכאי הראשון, מלך רומניה, אולם, בשנת 2006 הצהיר הנסיך בפומבי כי אינו מעוניין בראשות בית המלוכה הרומני, והמלך מיכאי הכריז על ביטול העדפת הבן הבכור, וייעד את בתו הנסיכה מרגרטה לרשת את ראשות הבית.
ב-16 בספטמבר 2010 מת פרידריך וילהלם בזיגמרינגן, ובנו קרל פרידריך, נסיך הוהנצולרן ירש את תאריו.