cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליילה מורן
קריירה פוליטית
במאי 2019, מורן הודיעה כי בהיותה חברת פרלמנט חדשה יחסית, היא לא תתמודד בבחירות להנהגת הליברל-דמוקרטים ב-2019. היא נחשבה למועמדת מובילה במקום וינס קייבל כמנהיג, בעקבות הודעתו בספטמבר 2018 כי בכוונתו לפרוש מהתפקיד. בבחירות הכלליות של 2019 היא עמדה לבחירה מחדש, והגדילה את הרוב שלה ל-8,943 קולות. במרץ 2020, מורן הודיעה שהיא תתמודד בבחירות להנהגה ב-2020. מורן סיימה במקום השני עם 35.6% מהקולות, והפסידה לאד דייווי.
מורן גם הייתה קול מוביל בקריאה לסקירה מלאה של תוכנית הלימודים בהיסטוריה של בריטניה. היא טוענת שכדי להתמודד עם גזענות ממסדית בחברה יש ללמד את התלמידים על העבר הקולוניאלי של בריטניה ועל העוולות שהתרחשו אז. בשנת 2020 יותר מ-250,000 אנשים חתמו על עצומה הקוראת להפוך את 'ההיסטוריה הקולוניאלית של בריטניה לחלק חובה מתוכנית הלימודים', מה שגרם למורן ול-30 חברי פרלמנט חוצי מפלגות אחרים להפעיל לחץ גדול יותר על הממשלה לבצע שינויים משמעותיים בתוכנית הלימודים בהיסטוריה.
בשנת 2021, מורן הייתה אחת משלושה חברי פרלמנט שנקטו בהצלחה בצעדים משפטיים נגד משרד הבריאות והרווחה על חוזים שהוענקו למקורבים של מפלגת השמרנים במהלך מגפת COVID-19.
משבר האקלים
מורן תומכת בפעולה בנושא שינויי אקלים, והייתה חבר הפרלמנט היחיד של אוקספורדשייר שתמך בהצעת חוק החירום האקלימי והאקולוגי (CEE) שעלה בפרלמנט ב-2022.
האיחוד האירופאי
מורן התנגדה לברקזיט ותמכה במשאל עם שני על החברות באיחוד האירופי. עם זאת, לאחר הבחירות הכלליות ב-2019, היא אמרה שהמדיניות של המפלגה בנושא הייתה טעות.
מדיניות חוץ
מורן התנגדה לפלישה לעיראק ב-2003. היא התנגדה לקיצוץ בסיוע החוץ לתימן. היא גם הביעה ביקורת על התערבות הצבאית של ערב הסעודית בתימן.
מורן סבורה שעל הממלכה המאוחדת להכריז על הכרה במדינת פלסטין. במאי 2021 היא הקריאה בפרלמנט שמות של ילדים פלסטינים שנהרגו על ידי ישראל.
מורן תמכה בחקירה של היעלמותם של מוחמד בן נאיף והנסיך אחמד בן עבדולעזיז מערב הסעודית. היא גם מבקרת של סחר הנשק בין בריטניה לסעודיה, ומבקרת את השקעות האוליגרכים הרוסים בבריטניה ללא כל פיקוח, מתוך החשש להלבנת הון. בפברואר 2022 היא השתמשה בחסינות הפרלמנטרית שלה כדי למנות את שמות 35 האוליגרכים הרוסית, בעלי בריתו של ולדימיר פוטין, שהיו צריכים להטיל עליהם סנקציות.
מורן הייתה תומכת של נזנין זגרי-רטקליף, בריטית-איראנית שנאסרה באירן, ופעלה לשחררה מהכלא באיראן.
חיים אישיים
בראיון לעיתון "הטיימס" ציינה מורן כי סבלה מדיכאון כשהייתה סטודנטית וייחסה זאת לדימוי עצמי שלילי הנובע מהסטיגמה החברתית של השמנת יתר. היא עברה ניתוח להידוק קיבה כדי לסייע לה לרדת במשקל.
ב-2 בינואר 2020, חשפה מורן בראיון ל-"PinkNews" שהיא פאנסקסואלית; היא הפרלמנטרית הראשונה בבריטניה שיצאה כפאנסקסואלית. מורן גם חשפה שהיא נמצאת במערכת יחסים יציבה עם רוזי קוב, לשעבר קצינת עיתונות ליברל-דמוקרטית.
טל אלכסנדרוביץ'
טל אלכסנדרוביץ'-שגב (נולדה ב-4 במאי 1973) היא יועצת תקשורת, מנכ"לית ובעלים של משרד האסטרטגיה, הייעוץ התקשורתי וניהול המשברים - "בן חורין אלכסנדרוביץ'".
ביוגרפיה
אלכסנדרוביץ' נולדה וגדלה בתל אביב. אימה הייתה מורה ואביה עורך דין. במהלך לימודיה בתיכון עירוני ד' בתל אביב כיהנה כיו"ר מועצת התלמידים.
את שירותה הצבאי עשתה בענף תקשורת בדובר צה”ל. עם שחרורה החלה לעבוד במשרד העבודה והרווחה כעוזרת-דובר המשרד.
בשנת 1996 שימשה כעוזרת ראש המינהל לתקשורת בהסתדרות החדשה ודוברת האגף לאיגוד מקצועי.
בשנת 1999 הצטרפה לצוות של מתן וילנאי במהלך כהונתו כשר המדע, התרבות והספורט כיועצת תקשורת. במסגרת זו מיתגה את מיזוג מערכי התקשורת של המשרד המאוחד.
בהמשך מונתה לסמנכ"לית שיווק ותקשורת של ארגון "אמון הציבור", והייתה חלק מצוות ההקמה והפיתוח של הארגון.
אלכסנדרוביץ' דורגה במגזין "פורבס" כאחת מ־50 הנשים המשפיעות בישראל בשנת 2015 וברשימת המשפיעים בתקשורת הישראלית של מגזין ליברל בשנים 2018–2020.
אלכסנדרוביץ' מרצה בנושאי תקשורת, ניו-מדיה, וניהול קמפיינים פוליטיים.
חברת הוועד המנהל (בהתנדבות) של קרן שמש, עמיתת תוכנית מעוז מחזור י’.
נשואה לאיתן שגב ולהם שתי בנות. מתגוררת ברעות.
שוקר חשמלי
שׁוֹקֶר חַשְׁמַלִּי (מַהֲלוֹם) הוא נשק אל הרג, המשמש לניטרול באמצעות מכת חשמל על ידי שיבוש תפקוד השרירים השטחיים ו/או על ידי גרימת כאב, מבלי לגרום לפציעה משמעותית לזה שעליו מופעל הנשק.
שימוש על ידי כוחות ביטחון
במשטרה, ביחידות צבאיות וביחידות אחרות השוקר הנמצא בשימוש הוא מסוג "אקדח טייזר" (המכונה גם "אקדח שוקר" או פשוט כ"טייזר"), היכול לפעול ממרחק של כמה מטרים בודדים מהמטרה.
במשטרה
במשטרה השוקר משמש למטרות של פיזור מפגינים, טיפול בגורמים אלימים ולנטרול פושע במקרים בהם הוא מתפרע ולא מפסיק לזוז.
ביחידות צבאיות
בצבא השוקר משמש כאשר תופסים מחבל, כאשר נגמרים הכדורים בנשק או כאשר המטרה נמצאת בטווח קרוב (עד 2.5 מטרים).
ביחידות אחרות
ביחידות כגון ימ"מ, SWAT, GIGN, GSG-9, SAS ועוד, מייעדים את השוקר למקרים כגון חטיפת בני ערובה, מרדפים מטווח קצר ולחימה בשטח בנוי (במבנים קטנים כגון חדרי דירה).
הגנה עצמית
ברוב מדינות העולם (בהן ישראל) השוקר נמצא בדגם הסטנדרטי לצורך הגנה עצמית מטווח אפס ממקרים של שוד, אלימות, תקיפה, פיגוע דקירה ועוד.
חוקיות
נכון לתאריך 22.10.2015, נשיאת שוקר חשמלי במרחב הצבורי מותרת. עם זאת ישנם מקומות (כמו קניונים, בתי משפט, בתי חולים וכו') אשר מגבילים נשיאת שוקר חשמלי בכניסה אליהם, ולעיתים ניתן להפקידו בכניסה.
לרנד הנד
בילינגס לרנד הנד (באנגלית: Billings Learned Hand; 27 בינואר 1872 – 18 באוגוסט 1961) היה שופט אמריקני. הוא נודע בשל גישתו הליברלית לחופש הביטוי ובשל השימוש שלו בכלכלה כדי לבחון שאלות משפטיות, בייחוד בתחום דיני הנזיקין. הנד ישב בבית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב השני. הוא נחשב למשפטן האמריקני הדגול ביותר שמעולם לא ישב בבית המשפט העליון.
שנותיו הראשונות
לרנד הנד נולד ב-27 בינואר 1872 באולבני שבמדינת ניו יורק.
בבית המשפט המחוזי
הנד מונה לבית המשפט המחוזי של ארצות הברית עבור המחוז הדרומי של ניו יורק, בשנת 1909, על ידי הנשיא ויליאם טאפט.
בבית המשפט לערעורים
בשנת 1924 מונה הנד לבית המשפט לערעורים על ידי נשיא ארצות הברית קלווין קולידג'.
הנד היה מהראשונים אשר ביטאו קביעה משפטית על ידי נוסחה מתמטית: בפסק דין United States v. Carroll Towing Co., 59 F.2d 169, הוא פיתח את נוסחת הנד, על פיה נתבע יחשב רשלן כאשר עלות אמצעי הזהירות שניתן היה לנקוט לשם מניעת הנזק (B) נמוכה מעלות הנזק (L), בהתחשב בהסתברות התרחשותו (P). כלומר, אם B קטן מ-L כפול P, הנתבע יחשב רשלן שכן יכול היה למנוע את הנזק במחיר נמוך יותר מאשר הירידה ברווחה המצרפית הכוללת.
חוף הזהב
חוף הזהב (באנגלית: Gold Coast; בפורטוגזית: Costa do Ouro; בהולנדית: Nederlandse Bezittingen ter Kuste van Guinea) הוא אזור במערב אפריקה, בשטח מדינת גאנה, לחופי מפרץ גינאה. ממזרח לחוף השנהב וממערב ל"חוף העבדים" (בנין). מאז סוף המאה ה-15 שימש השם מילולית כחוף ממנו יוצאה לאירופה כמות גדולה של זהב, אולם מאמצע המאה ה-19 נקראו בשם זה גם חבלי-ארץ פנימיים יותר. החוף היה נקודת משלוח מרכזית של סחר העבדים האטלנטי וכן נמל ייצוא לסחורות כזהב, שנהב ופלפל שחור מערב-אפריקאי. בחוף הזהב התקיימות מושבות קולוניאליות של האימפריה הפורטוגזית, האימפריה ההולנדית ומדינות אירופאיות נוספות, במהלך המאה ה-18 היה האזור הפנימי מצפון לחוף בשליטת אימפריית אשנטי. מאז 1900 ועד עצמאות גאנה ב-1957 היה המקום מושבת כתר של האימפריה הבריטית.
חוף הזהב הפורטוגלי
ב-21 בינואר 1482 ייסדה האימפריה הפורטוגזית מושבה קולוניאלית בעיר הנמל אלמינה, על חוף מפרץ גינאה, שם הקימו מצודה לה קראו Forte São Jorge da Mina de Ouro ("מצודת הזהב של ג'ורג' הקדוש"). מצודה זו היא המבנה האירופאי העתיק ביותר ששרד באפריקה שמצפון לקו המשווה. לאחר מכן הוקמו מצודות שהגנו על יצוא הסחורות באקסים (1486), בשמה (1526) ובאוסו שליד אקרה (1640). מצודת São Jorge da Mina נכבשה ב-29 באוגוסט 1637 על ידי האימפריה ההולנדית וב-9 בינואר 1642 נפלה כל המושבה לידי ההולנדים, לאחר מלחמה ארוכה ותנודתית, חלק ממערכות מלחמת הולנד-פורטוגל.
חוף הזהב ההולנדי
חוף הזהב (רשמית: "הרכוש ההולנדי בחוף גינאה") הייתה המושבה ההולנדית החשובה ביותר באפריקה מאז כיבוש הטריטוריה ב-1642 ועד מסירתה לאימפריה הבריטית ב-1872. עד סוף השלטון ההולנדי עוטר חוף הזהב ברשת צפופה של 76 מצודות-חוף, בהפרש ממוצע של 6 ק"מ ביניהן. המצודות צוידו בתותחי חוף לסיכול התקפות מן הים ופיראטיות. המחסנים שהוקמו במצודות על ידי הפורטוגלים לאחסון הסחורות, שימשו את ההולנדים לריכוזם של שבויים אפריקנים מועמדים למכירה לעבדות, בתנאים לא אנושיים.
ההולנדים החלו לגלות עניין בחוף הזהב כבר ב-1598, אז הקימו תחנת מסחר מבוצרת על החוף בפורט נסאו (Fort Nassau). ב-1621 קיבלה חברת הודו המערבית ההולנדית את מונופול הסחר של חוף הזהב והשטחים ההולנדיים נוהלו על ידי מנהל-ראשי (Directeur-generaal). לאחר מאבק ארוך עם הפורטוגלים, נפלה כל הטריטוריה לידי ההולנדים. ההולנדים השכילו לייצר בריתות עם שבטים מקומיים, סייעו להם במלחמותיהם הפנימיות והסתייעו בלוחמיהם נגד מתחרים אירופאים ונגד שבטים עוינים. בעל הברית המקומי העיקרי של ההולנדים עד 1701 היו בני עם הדנקירה (Denkyira), שהיו גם בעלי בריתם של הפורטוגלים לפניהם. ב-1701 יצרו ההולנדים ברית משתלמת יותר עם אימפריית אשנטי (Ashanti). תחילה שילמו ההולנדים למקומיים בחרוזים עבור הזכות לשקט מסחרי. לאחר מכן התפתח מסחר פורה בעבדים, בעלי-הברית המקומיים העבירו לידי האירופאים שבויים ששבו במלחמותיהם וקיבלו תמורתם סחורות אירופאיות שונות. ב-1791 פורקה חברת הודו המערבית והשלטון במושבה עבר לידי הממשלה ההולנדית, שמינתה מושל כללי (Gouverneur-generaal). בעקבות הסכם עם בריטניה, נפסק החל מ-1814 סחר העבדים מהמושבה וההולנדים ניסו להופכה למושבת מטעים (כותנה, טבק וקפה) ולפתח בה מכרות זהב, אך בהצלחה כלכלית מועטה.
העיר הגדולה והאירופאית ביותר במושבה הייתה אלמינה, בה התגוררו עובדי חברת הודו המערבית ההולנדית ופקידי הממשלה ואליה נהרו אפריקאים מרחבי האזור בחיפוש אחר עבודה. במושבה נוצרו, בנוסף לאירופאים ולאפריקאים, שני מעמדות של אנשים ממוצא מעורב. ה-Tapoeijers, צאצאים בלתי-חוקיים של עובדים אירופאים מיחסיהם עם מקומיות, שחונכו כאירופאים. לעיתים שבו להולנד יחד עם אביהם לאחר שתקופת שירותו הסתיימה ולעיתים הושארו באפריקה, ואביהם שילם סכום עבור חינוכם הנוצרי בבתי ספר שהוקמו לשם כך. רבים מבני מעמד זה היו לסוחרים אמידים. ה-Vrijburghers היוו קבוצה של מעורבי-גזע לגיטימיים חופשיים שהתרכזו באלמינה וזכו לזכויות כמו אירופאים ושירתו לרוב כפקידי ממשל בדרג נמוך. בניהם ובנותיהם נשלחו לרוב לאירופה על מנת לזכות בחינוך. החל משנות ה-30 של המאה ה-19 גייסו ההולנדים את בני המושבה לשירות בצבא הולנד המלכותי של הודו המזרחית כיוון שנזדקקו לכוח אדם רב על מנת לשלוט באינדונזיה. מגויסים אלה כונו באינדונזית "Belanda Hitam" ("הולנדים שחורים").
במאה ה-19 תמכו ההולנדים באשנטי במלחמתם נגד עם הפנטה (Fante), שנתמך על ידי הבריטים. ב-18 בפברואר 1872, במהלך המלחמה האנגלו-הולנדית הרביעית, תקפה שייטת בריטית בפיקודו של קפטן תומאס שירלי את אלמינה, פורט נסאו ומקומות נוספים בחוף. ב-6 באפריל 1872 הועברה המושבה במסגרת הסכם לידי בריטניה.
חוף הזהב השוודי
ב-1650 ייסד יורד הים השוודי הנדריק קרלוף (Hendrik Carloff), איש החברה האפריקאית השוודית (Svenska Afrikanska Kompaniet) מושבה ומצודה באזור קייפ קוסט בגאנה המודרנית (כיום Cape Coast, או Cabo Corso; בשוודית: Guldkusten או Carlsborg). את השטח, עליו הקים שש תחנות סחר מבוצרות רכש קרלוף ממלך בני אקאן. בינואר 1658 חבר קרלוף, שהודח ממשרתו כמושל, לפריבטיר דני שכבש את המושבה עבור האימפריה הדנית. בהסכם קופנהגן (1660) הוחזרה המושבה לידי שוודיה, אולם אז התגלה שעוזרו של קרלוף כבר מכר אותה שנה קודם לכן לידי חברת הודו המערבית ההולנדית. הסכסוך על השליטה במקום הוביל למרד מוצלח של תושבים מקומיים. ב-20 באפריל 1663, לאחר תהפוכות רבות ומצור ממושך, נפלה המושבה לידי הדנים.
חוף הזהב הדני
ב-20 באפריל 1663 השתלטה דנמרק על המושבה השוודית בקייפ קוסט. בין השנים 1674–1755 ניהלה את המושבה (בדנית: Danske Guldkyst, או גינאה הדנית Dansk Guinea) חברת הודו המערבית-גינאה הדנית, שהייתה חברה מסחרית ברשות הכתר הדני. בין היתר הקימו הדנים את טירת אוסו (נקראה גם מבצר כריסטיאנבורג) ליד אקרה ומבצר פרינסטנסן. ב-1850 קנו הבריטים את כל חוף הזהב הדני תמורת 10,000 לירות שטרלינג.
חוף הזהב של ברנדנבורג ופרוסיה
ב-1682 ביססה חברת מסחר מברנדנבורג ("חברת המסחר הברנדנבורגית של אפריקה" - Kurfürstliche Brandenburgisch-Afrikanische Compagnie) בתמיכה פרידריך וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, שתי מושבות סחר בחוף הזהב, בחצי אי קטן במערב גאנה המודרנית. ב-1701 הפכה המושבה (שנקראה "מושבת פרידריך הגדול", Groß Friedrichsburg Kolonie) מברנדנבורגית לפרוסית, כאשר שתי הישויות התאחדו ליצירת ממלכת פרוסיה. ב-1720 נמכרה ההתיישבות להולנד.
חוף הזהב הבריטי
בריטניה החלה לגלות עניין בחוף כבר מראשית המאה ה-19 ויצרה בריתות אסטרטגיות עם עמים באזור שמרדו בשלטון אימפריית אשנטי. עד 1821 השיגה חברת מסחר בריטית ברישיון הכתר (African Company of Merchants) שטחים ומצודות בנקודות מסוימות בחוף, בפרט השטח שהשתיך לדנמרק. ב-1867 פורקה החברה ונכסיה הועברו לשליטה ישירה של הממשלה הבריטית. בריטניה, שביססה נוכחות אזורית בסיירה לאון וניגריה הצליחה להתיש את הברית ההולנדית-אשנטי ולבסוף הכניעה את הולנד ורכשה את המושבה ההולנדית כולה בהסכם ב-1872. גם לאחר מכן, התמודדה בריטניה עם מרידות האשנטי (במסגרתן נהרסה למשל אלמינה עד היסוד על ידי האשנטי ב-1873), להן שמה קץ ב-1900, כאשר מלך אשנטי נכנע ומסר לידי השלטון הבריטי את כס הזהב, סמל הריבונות. באותה שנה הפך אזר החוף של חוף הזהב למושבת כתר ("המושבה" - the colony) ושטחי יער הגשם שבעורפו היו ל"פרוטקטורט של אשנטי".
במהלך המלחמות עם האשנטי בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19, הרחיבה בריטניה את תחומי שליטתה מן החוף, הרחק פנימה וצפונה לתוך היבשת, תוך שהיא יוצרת נקודות מגע עם שטחי כיבוש של האימפריה הקולוניאלית הגרמנית והאימפריה הקולוניאלית הצרפתית. ב-1902 הכריזה בריטניה על השטחים הצפוניים, הפנימיים שכבשה כ"פרוטקטורט של הטריטוריות הצפוניות". שלוש הישויות הוכפפו למושל הכללי של חוף הזהב ותפקדו כיחידה מדינית אחת. מוצרי היצוא מהמושבה הבריטית הורחבו וכללו מלבד פלפל ושנהב גם עפרות מתכת, יהלומים וקקאו. על מנת לשנע סחורות מפנים הארץ לחופים סללו הבריטים תשתית מסילות ברזל המשמשת את גאנה המודרנית עד היום.
לצורך החלת השלטון ברחבי המושבה, השתמשו הבריטים בהאצלת סמכויות לצ'יפים (מנהיגים מקומיים של שבטים), ויצרו אריסטוקרטיה נאמנה לשלטון, בעלת שורשים מכובדים מבחינה שבטית מחד ונאמנות שנקנתה בכסף, פריבילגיות וכיבודים מאידך. ב-1925 מוסדו מועצות שבטים לגיטימיות בכל שלוש הטריטוריות, להן הוקנו סמכויות רשמיות ושטחי שלטון מוגדרים היטב, נציגי המועצות נבחרו בבחירות. ב-1935 הוגדר במושבה ממשל נבחר בעל שלטון עצמי, הכפוף למושל הכללי. ב-1947 שב משכיל צעיר בשם קוואמה נקרומה מלימודיו בלודון לאקרה, בירת חוף הזהב. הוא הושפע מתורותיהם של מרקוס גארבי, ג'ורג' פדמור ומהטמה גנדי והגיע למסקנה שממשל עצמי בראשות אליטה הנשלטת על ידי השלטון הבריטי איננה מספיקה על מנת לממש את הזכויות הפוליטיות של האפריקאים. נקרומה החל לארגן תנועה ציבורית רחבה לקראת מאבק לעצמאות, הראשונה מסוגה במערב אפריקה. נקרומה ייסד את מפלגת העם, שדגלה באי-ציות בלתי-אלים כלומר תהלוכות והפגנות, שביתות ומרי אזרחי שהעמידו את השלטון הבריטי בפני אתגרים מתישים. נקרומה נידון למאסר אולם הבריטים, שעמדו מול הפגנות ברחבי העולם והתנגדות גוברת ברחבי הארץ, החליטו לעזוב את חוף הזהב. ב-1951 ערכה בריטניה את הבחירות הכלליות הראשונות באפריקה עם זכות הצבעה כללית. למרות שישב בכלא, ניצח נקרומה בבחירות ברוב מוחלט ומפלגתו זכתה ל-34 מ-38 המושבים באספה המחוקקת. עתה, כמנהיג מפלגת השלטון, הוא שוחרר מכלאו ביום 12 בפברואר 1951. להצעת המושל הבריטי, צ'ארלס ארדן-קלארק, הסכים נקרומה להנהיג את הממשלה שתוביל את המדינה לעצמאות וחוף הזהב הייתה לדומיניון. לדומיניון של חוף הזהב צורפה המושבה טוגולנד הבריטית. ב-6 במרץ 1957 קיבלה גאנה, שהייתה איחוד של מושבת חוף הזהב וטוגולנד הבריטית, את עצמאותה והייתה למדינה השחורה הראשונה באפריקה שהשתחררה מהקולוניאליזם האירופי. יומיים לאחר מכן הצטרפה לאו"ם כחברה ה-81.
חנק מלגשי
חנק מלגשי (שם מדעי: Acrantophis) הוא סוג הכולל שני מינים של נחשי חנק ממשפחת החנקיים החיים בטבע במדגסקר ומכאן שמם. הם אינם קרובים לנחשי הפיתון, החיים באפריקה ובאסיה.
נחשים אלו חיים על קרקע היער והם מזכירים במראם את הרב חנק הדרום אמריקאי. אורכם יכול להגיע לשלושה מטרים והם הנחשים הגדולים ביותר במדגסקר. כמו רוב הנחשים הם ציידי הניזונים מיונקים קטנים, לטאות ועופות על ידי לחיצת שריריהם עד לחניקת הטרף. הם מוסווים ביותר על קרקע היער מה שעוזר להם להתגנב אל טרפם וגם לא להתגלות על ידי טורפים כמו עופות דורסים או הפוסה של מדגסקר.
מיון
המין חנק עצים מלגשי (Sanzinia madagascariensis) בעבר היה בסוג אך הועבר למין עצמאי השייך לאותה תת-משפחה במשפחת החנקיים.
שמן חמניות
שמן חמניות הוא שמן צמחי לא נדיף המופק מזרעי חמנית מצויה. שמן חמניות מצוי בשימוש תדיר במזון כשמן בישול וטיגון וכמתחלב במוצרי קוסמטיקה. בשנת 2018 יוצרו בעולם כ-18.4 מיליון טונות שמן חמניות, והמדינות המובילות בייצור שמן חמניות הן אוקראינה ורוסיה.
שמן חמניות הוא תערובת המורכבת ברובה מחומצה לינולאית (כ-59%) וחומצה אולאית (כ-30%). שיעור השמן בגרעיני חמניות נע בין 22 ל-36 אחוז (בממוצע 28%), שיעור השמן בזרע הוא 45-55%. השמן המופק הוא בצבע ענברי בהיר וטעמו עדין. שמן חמניות מזוקק הוא בצבע צהוב בהיר. השמן מאבד רק מעט מתכונותיו בתהליך הזיקוק. בשמן כמויות מדידות של ויטמין E, סטרולים, סקוואלן ופחמימנים אליפטיים אחרים.
בעשור השני של המאה ה-21 מתבצעים מחקרים, בהם ניתוח גנומי ופיתוח זנים היברידיים של חמניות, במטרה לספק את הדרישה הגוברת לשמן חמניות.
הרכב
שמן חמניות מורכב בעיקרו מטריגליצריד. על פי הפרמקופיאה הבריטית הרכב השמן הוא:
בין סוגי שמן חמניות המיוצרים יש כאלה המכילים אחוז גבוה של חומצה לינולאית, או אחוז גבוה של חומצה אולאית. שמן חמניות עם אחוז גבוה של חומצה אולאית מכיל לפחות 82% חומצה אולאית. בספרד פותחו אף חמניות מהן ניתן להפיק שמן בעל תכולה גבוהה של חומצה סטארית וזאת כתחליף לשימוש בשמנים צמחיים שעברו הידרוגנציה בתעשיית המזון.
ייצור ומסחר
בשנת 2014 יוצרו בעולם 15.8 מיליון טונות של שמן חמניות. לפי נתוני ארגון המזון והחקלאות היצרניות המובילות בעולם לשנת 2014 היו אוקראינה (4.4 מיליון טונות), רוסיה (4.1 מיליון טונות), ארגנטינה (0.9 מיליון טונות) וטורקיה (0.7 מיליון טונות).
בשנת 2018, הייצור העולמי של שמן חמניות היה 18 מיליון טון, בהובלת אוקראינה ורוסיה, אשר יחד מהוות 53% מכלל הייצור העולמי.
בשנת 2022, קיים בעולם מחסור עולמי בשמן חמניות עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, שהובילה לירידה של למעלה מ-50% בזמינות שמן חמניות. בשל המחסור, מותגים רבים משפרים את המתכונים שלהם על ידי מעבר לשמן לפתית כדי לאפשר את המשך ייצור מוצריהם.
תכונות פיזיות
שמן חמניות הוא נוזל בטמפרטורת חדר. השמן המזוקק הוא שקוף צהבהב ובעל ריח שמן עדין.
במזון
שמן חמניות מזוקק משמש לאפיה בטמפרטורות נמוכות וגבוהות. כשמן לטיגון התנהגותו היא כשמן צמחי טריגליצרידי אופייני. שמן חמניות לא מזוקק משמש לתיבול סלט במטבחים מזרח אירופים.
מזון חיות משק
מוצר הלוואי של תהליך מיצוי השמן מגרעיני חמניות הוא תערובת של גרעינים מעוכים העשירה בפרוטאין ובסיבים תזונתיים ומשמשת להזנת חיות משק, כדשן או כדלק.
יוטלנד
דנמרק שולטת בשני השלישים הצפוניים של חצי האי. השטח הדני הוא 29,775 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 2,491,852 תושבים (נכון ל-2004). אין שם נפרד לחלק הדני של יוטלנד, כך שמתארים אותו באותו השם. חלקו הצפוני ביותר של חצי האי הפך לאי בעקבות שיטפון ב-1825, כעת מפריד הלימפיורד את האי משאר השטח, שמו של האי הוא ונדסיסל ("האי היוטלנדי הצפוני") והוא עדיין נחשב לחלק מיוטלנד.
השליש הדרומי הוא חלק ממדינת שלזוויג-הולשטיין בגרמניה, בה שלטו הדנים בחלק מההיסטוריה.
נהר האלבה יוצר את הגבול הטבעי הדרומי של יוטלנד עם העיר המבורג לחופו. למעשה, מאז השלמתה של תעלת קיל הפך חצי האי לאי המוקף ים מכל צדדיו.
היסטוריה
אנגלים, סקסונים, יוטים וונדלים עברו מאירופה היבשתית לבריטניה הגדולה החל מ-450 לפנה"ס. האנגלים נתנו לממלכתם החדשה את השם אנגליה. הם יצאו מאירופה בגלל תנועת הונים מאסיה לתוך אירופה או בגלל הגעת דנים לאזור, מה שכנראה היה גורם מכריע מכיוון שהיו מלחמות רבות ועקובות מדם בין היוטים לדנים. הדנים המודרניים מחשיבים עצמם לצאצאיהם של מלכים שחיו באזור אופסלה, שוודיה בזמן שלפני ההיסטוריה המתועדת בסקנדינביה. אך במשך הזמן, היריבות בין השבטים הצטמצמה הודות לנישואים מעורבים בין יוטים ודנים.
הדנים עשו צעדים משמעותיים כדי להגן על עצמם מהמלכים הפרנקים הנוצרים, בעיקר עם בניית הדנווירגה, חומה שהשתרעה בין הים הצפוני והים הבלטי.
קרל הגדול גירש את הסקסונים הפגאנים ממזרח יוטלנד בים הבלטי והביא את האובוטריטים לאזור במקומם. האובוטריטים היו קבוצה של סלאבים ונדים שנשבעו אמונים לקרל הגדול ורובם המירו את דתם לנצרות.
השפה האופיינית ליוטלנד היא ניב היוטלנדית, שלפעמים נחשבת לרחוקה מהדנית אף יותר מהשפה השוודית.
לתנועה מהירה בין הים הבלטי והים הצפוני, נחפרו תעלות לרוחב חצי האי. הבולטות שבהן הן ה"איידרקנל" (Eiderkanal) שנחפרה בשלהי המאה ה-18 ותעלת קיל שנחפרה ב-1895 ועדיין נעשה בה שימוש.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, היה קרב יוטלנד אחד הקרבות הימיים הגדולים בהיסטוריה. הקרב היה בין הצי המלכותי הבריטי לצי הקיסרי הגרמני. בקרב השתתפו כ-150 אוניות מלחמה בריטיות, בנות יותר ממיליון טון בסך-הכל, ובהן כ-65,000 איש, וכ-100 אוניות מלחמה גרמניות, בנות 900,000 טון, שהופעלו על ידי 45,000 איש.
ערים ביוטלנד
הערים הגדולות ביותר ביוטלנד הן:
דגל אנגווילה
דגל אנגווילה מבוסס על נס כחול בריטי כאשר ברביע העליון הסמוך לניצב הדגל (הקנטון) מופיע היוניון ג'ק, ובמרכז הדגל מופיע סמל אנגווילה.
סמל אנגווילה כולל שלושה דולפינים, המייצגים חברות, חכמה וכח, השדה הלבן המייצג את השאיפה לשלום והפס הכחול מסמל נעורים ותקווה. עיצוב הסמל לקוח מדגל הדולפינים, שהיה דגלה הקודם של אנגווילה בשנים 1967-1969.
דגל זה הוא הדגל השלישי של אנגווילה (כאשר לא לוקחים בחשבון את היותה חלק מסנט כריסטופר ונביס). הדגל הראשון היה דגל כחול ואדום, במרכזו שם האי בצבע צהוב, ועל הדגל שתי בתולות ים. דגל זה היה מאוד לא פופולרי, והוחלף במהלך התקופה הקצרה בה היה האי עצמאי בדגל הדולפינים, אשר עדיין מונף ברחבי האי.
XF-103
ריפבליק XF-103 היה מיזם אמריקני של חברת ריפבליק אוויאיישן לפיתוח מטוס יירוט חמוש טילים רב עוצמה, המסוגל ליירט מפציצים סובייטים תוך טיסה במהירות גבוהה. למרות שלבי הפיתוח המתקדמים, הוא מעולם לא התקדם לשלב הייצור, אף לא לשלב ייצור של אבטיפוס.
פתחון לב
פתחון-לב היא עמותה הפועלת משנת 1998 במטרה לסייע למשפחות ונוער בישראל לצאת ממעגל העוני. ארגון פתחון-לב הוקם ע"י ניסים ציוני מייסד הארגון שגם כיהן כמנכ"ל בשכר צנוע קרוב ל- 20 שנה. פתחון לב הוא ארגון א-פוליטי וללא כוונות רווח הפועל לשבירת מעגל העוני הבין-דורי בישראל.
העמותה פועלת באמצעות תרומות הציבור, תמיכת ידידי הארגון ומערכת מתנדבים ברחבי הארץ.
XF-103
הרעיון מאחורי ה- XF-103 היה ליצור מטוס שיכול להמריא במהירות ולתת תגובה מהירה למפציצים סובייטים, לפני שהם מספיקים להתפצל למטרות. מה שמנע מהמטוס להיכנס לייצור הוא שבמהירות שנדרש לטוס (מאך חמש, מהיר פי שניים מירייה של אקדח), המטוס היה נשרף מהחיכוך, והחומר היחיד שיכל לעמוד בחום כזה גבוה היה טיטניום, אשר לגביו בשנות החמישים לא היה ידע מספק לעיבודו. תוך ניסיון לפתור בעיות אלו, צפו תקלות נוספות בפיתוח המנוע, ולבסוף נסגר המיזם. עלות התוכנית הוערכה במחיר של 104 מיליון דולר (928 מיליון דולר של 2019).
פתחון לב
לאחר יציאתו של ציוני לפנסיה, '''מונה אלי כהן מנהל השיווק למנכ"ל הארגון. שכרו של כהן זינק מאז שנכנס לתפקיד ביותר מפי 2, וכיום עומד על למעלה מ- 800,000 ש"ח בשנה. ציוני הרוויח שכר שנתי של כ- 300 אלף ש"ח בשנה.'''
גם בת זוגו של המנכ"ל אלי כהן, פזית הרמן (לשעבר פודים, להקת חמסה) שעובדת בארגון במשרה חלקית, זכתה לתוספת שנתית של למעלה מ- 100,000 ש"ח בשנה מאז כניסתו של כהן לתפקיד.
פעילות העמותה
חזון העמותה הוא שבירת מעגל העוני הבין-דורי בישראל. לשם כך, הארגון פועל בשלושה מישורים עיקריים:
בשיא מגפת הקורונה, יזם משרד הפנים חלוקת כרטיסים נטענים לרכישת מזון, בתקצוב 700 מיליון שקלים.
כ-170 בתי אב בישראל קיבלו כרטיס נטען אשר סיפק להם מזון וכל מוצר נוסף. כרטיס המזון הגיע עד לפתח הדלת של כל משפחה שהייתה זכאית לו על ידי 2 עמותות עיקריות שעשו את החלוקה בפועל: אשל ירושלים ופתחון לב.
בתחילת 2021, עתרה עמותת פתחון לב נגד תוכנית שר הפנים לחלוקת שוברי מזון בכרטיסים נטענים לכשני מיליון הזכאים להנחה בארנונה, שתוכננה על רקע ההרעה במצב הכלכלי בשל תקופת הקורונה. בעקבות עתירת פתחון לב, הורה בית המשפט להקפיא את מיזם חלוקת כרטיסי המזון הנטענים. בעקבות זאת, ח"כ אבוטבול תקף בדיון בכנסת את עמותת פתחון לב, בדיון שהתקיים במליאה לאחר החלטת ביה"מ ואמר שמנהלי העמותה מקבלים שכר עתק ולא דואגים לנזקקים.
ואכן מבדיקה באתר גיידסטאר המרכז את נתוני העמותות, ניתן לראות כי היו קפיצות גבוהות בשכרם של מנהלי העמותה, בראשם אלי כהן, בת זוגו פזית הרמן שעובדת בארגון וסמנכ"ל הארגון גבי וקנין.
אולפנת קצרין - הגולן
מאפיינים
באולפנה לומדות כ-200 בנות. בראש האולפנה עומדים, נכון ל-2021, ורדית טפרברג - מנהלת, והרב שגיא כהן - רב האולפנה. האולפנה מלווה על ידי ועדה שממנות המועצות, בראש הוועדה עומד הרב אהרן איזנטל וחברים בה נציגי המועצות, נציגי ההורים מנהלת ורב האולפנה.
רזיאל
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
תאלטוזאוריה
תאלטוזאוריה (שם מדעי: Thalattosauria; מילולית: "לטאות אוקיינוס") היא סדרה של זוחלים ימיים דיאפסידים שחיו בתור הטריאס ונכחדו עם סיומו. הם היו קרובים רחוקים של סדרת הכוריסטודרה והאיכתיוזאורים וקרובים רחוקים יותר של הלפידוזאורים, בתוכם הלטאות המודרניות או הספנודון. המדענים עוד חלוקים על הקרבה של בני סדרה זו לזוחלים המודרניים.
מאפיינים
מיני סדרה זו חיו בים תטיס הגדול שבין אמריקה הצפונית ואירופה עד סין, בהם התגלו מאובניהם, וממבנה גופם נראה שניזונו בעיקר מדגים. הם הגיעו עד לאורך של 4 מטרים, והיו בעלי זנבות ארוכים, ולחלקם גם צוואר ארוך כמו של הפליוזאורים. היו להם לסתות מחודדות בעלות שורות של שיניים חרוטיות שהותאמו לתפיסת טרף. אף על פי שחיו בים הם היו יכולים לעלות לחוף, תודות לגפיים היעילות שלהם שהתאימו גם לחיים בים וגם ליבשה בדומה ללוטרות.
מישה ברטון
מישה ברטון (באנגלית: Mischa Barton; נולדה ב-24 בינואר 1986) היא שחקנית בריטית-אמריקאית. מוכרת בעיקר בשל תפקידה כמריסה קופר בסדרת הנוער ".The O.C".
ביוגרפיה
ברטון נולדה בשכונת האמרסמית', לונדון שבממלכה המאוחדת לאב אנגלי ולאם אירית. היא האמצעית בין אחיותיה זואי הניה. בגיל 5 עברה עם משפחתה לניו יורק שבארצות הברית, שם למדה בבית ספר התיכון למקצועות הבמה (Professional Children's School) אשר במנהטן, וסיימה את לימודיה בשנת 2004. ב-2006 למדה משחק שייקספירי בקורס קיץ של האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון.
קריירה
בילדותה דגמנה ברטון, ובין השאר עבדה עבור סוכנות הדוגמנות "פורד מודלס". את קריירת המשחק החלה בגיל 9, כאשר שיחקה בתפקיד הראשי במחזה "סלאבים!" (!Slavs), שנכתב על ידי המחזאי האמריקאי-יהודי טוני קושנר, בתיאטרון בניו יורק. באותה שנה היא הופיעה בסרט קצר בשם "Polio Water". לאחר מכן היא השתתפה בעוד מחזות רבים, ביניהם המחזה "12 חלומות" של ג'יימס לאפין, שגם בו שיחקה בתפקיד הראשי. את תפקידה הראשון בקולנוע עשתה בסרט "ידידות אחרת" (Lawn Dogs), שזכה בכמה פרסים בפסטיבלי סרטים בעולם, לצד סם רוקוול. מאז היא שיחקה בעוד כמה סרטים, ביניהם "דברים שלמדתי מאמא", "נוטינג היל", "החוש השישי" ו"אבודות והוזות", שבו כיכבה.
ברטון הופיעה על מסך הטלוויזיה לראשונה בשנת 1995 באופרת הסבון "כל ילדיי". בשנת 1996, דיבבה את בטי אן בונגו בתוכנית האנימציה "קאבלאם!". ב-1999 היא שיחקה בסרט "גורים". ב-2001 הופיעה בתפקיד אורח ב-8 פרקים בסדרה "להתחיל מחדש", בתור חברתה מבית הספר של ג'סי סאמלר, המשוחקת על ידי אוון רייצ'ל ווד. באותה תקופה, היא הופיעה בסרטים וסדרות המיועדים למבוגרים בלבד, וכללו בדרך כלל יחסי מין, סמים, אלכוהול ואימה.
בשנת 2003, היא התארחה בסדרה "הנתיב המהיר" (Fastlane), והופיעה בוידאו קליפ של אנריקה איגלסיאס לשיר "Addicted". באותה שנה, התפרסמה ברטון תודות לתפקידה כמריסה קופר בסדרה המצליחה ".The O.C", בה שיחקה עד 2006.
בשנת 2005, הופיעה בקליפ של ג'יימס בלאנט לשיר "Goodbye My Lover".
בשנת 2008 שיחקה במותחן "התנקשות בנשיא בית הספר" לצד ברוס ויליס. בשנת 2010, היא התארחה בפרק בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". ב-2011, היא הופיעה בתפקיד הראשי בסרט "You and I" שבו משתתפות בנות הצמד הרוסי ט.א.ט.ו..
בשנת 2012, הופיעה בקליפ של להקתו של נואל גלאגר, "Noel Gallagher's High Flying Birds" לשיר "Everybody's on the Run".
בשנת 2016 נדרשה לשלם 200 אלף דולר בתביעה משפטית, לאחר שלא הופיעה לצילומי סרט עליו חתמה חוזה.
ברטון דיגמנה לחברות שונות, בהן קלווין קליין ו-Keds. חברת מוצרי הקוסמטיקה "ניוטרוג'ינה" אף בחרה בה להוביל את מסע הפרסום העולמי שלה. בתפקיד זה היא הולכת בעקבות כוכבות הנוער ג'ניפר לאב יואיט, מנדי מור, אלקסיס בלדל וקריסטין קרוק. בנוסף הייתה משווקת של רשת בתי הקפה קופי בין.
חיים אישיים
בהיותה בת 19, קנתה ברטון דירה בבוורלי הילס, לוס אנג'לס, אותה היא חלקה עם הוריה, עד שהיא מכרה את הדירה בשנת 2016. בנוסף, מחלקת את זמנה בין דירותיה בלונדון ובניו יורק. ב-2006 כשבוע לאחר יום הולדתה ה-20, ברטון התאזרחה כאמריקאית, בנוסף לאזרחות הבריטית שלה מלידה.
ב-27 בדצמבר 2007, נעצרה ברטון בחשד לנהיגה בשכרות, החזקת מריחואנה ונהיגה עם רישיון שאינו בתוקף. נעצרה ושוחררה מאוחר יותר באותו יום. לבסוף הואשמה בעבירות: נהיגה בשכרות וללא רישיון בתוקף.
פעילויות צדקה
בשנת 2006, ברטון שימשה כדוברת של קמפיין SAFE, להגברת המודעות של סרטן העור. בשנת 2007 השאילה את שמה לקמפיין "TRAID" למען מיחזור טקסטיל לסיוע ופיתוח בינלאומי. עוד בשנת 2007 היא עבדה עם חברת "QVC" לשם גיוס כספים למען חקר מחלות סרטן אצל נשים, וכן, שימשה גם כשגרירה של ארגון "Save the Children" והשתתפה בקמפיין "One Water" שמטרתו להנגיש מים למקומות מרוחקים באפריקה.
בשנת 2009 הייתה ברטון לדוברת של "כוכב אקלים", ארגון שנלחם בהתחממות עולמית בעזרת אקטיביזם חברתי וחקיקתי.
דני רובינשטיין
דני (דניאל) רובינשטיין (נולד ב-23 בדצמבר 1937) הוא עיתונאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
רובינשטיין נולד בירושלים וגדל בשכונת נוה בצלאל, ליד נחלאות. קיבל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1967, במהלך מלחמת ששת הימים, היה חייל מילואים ביחידת סיור בירושלים בראשות יוסי לנגוצקי. יחידה זו הייתה הראשונה שחצתה את הקו הירוק אל תוך שטח הגדה המערבית, שהייתה אז חלק מירדן.
בשנת 2019 זכר בפרס יצחק שדה לספרות צבאית על ספרו זה אנחנו או הם - הקסטל וירושלים, אפריל 1948: 24 השעות שהכריעו את המלחמה
גר בירושלים, בשכונת בית הכרם.
ליאת אלבלינג
ליאת אלבלינג (נולדה ב-1980) היא אמנית וצלמת ישראלית. זוכת פרס ליאון קונסטנטינר לשנת 2011 (יחד עם האמנית עילית אזולאי). היא חיה ויוצרת בתל אביב. ביצירתה היא עוסקת בבניית מרחבים ארכיטקטוניים וצילומם, כחלק מחקירת החלל הביתי והתווך שבינו לבין התהוות הדימוי הדיגיטלי.
דני רובינשטיין
קריירה עיתונאית
בשנים 1967 עד 1990 היה רובינשטיין הכתב לענייני ירושלים של העיתון "דבר".
ליאת אלבלינג
ביוגרפיה
אלבלינג נולדה ב-1980 ברמת גן. ב-2004 היא החלה ללמוד במכללה האקדמית בית ברל, ולאחר שנה עברה לבית הספר מנשר לאמנות אותו סיימה ב-2009 בהצטיינות. לאחר מכן השתתפה בתוכנית עמיתים בעלמא בית לתרבות עברית, בתל אביב-יפו.
משנת 2011 אלבלינג מרצה לצילום ולאמנות במדרשה לאמנות, מכללת בית ברל. היא לימדה במוסדות אקדמיים שונים, בהם המחלקה לאמנות רב–תחומית, מכללת שנקר, רמת גן; בית הספר לצילום מוסררה, ירושלים ומכללת מנשר לאמנות תל אביב.
דני רובינשטיין
קריירה עיתונאית
משנת 2008 כותב רובינשטיין טור שבועי על כלכלת הרשות הפלסטינית בעיתון "כלכליסט".
ליאת אלבלינג
ביוגרפיה
ב-2018, אלבלינג הוציאה לאור את הספר “As Good As Real".
דני רובינשטיין
קריירה עיתונאית
רובינשטיין מלמד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ופרסם מספר ספרים.
ליאת אלבלינג
עבודותיה
יצירותיה של אלבלינג הוצגו בגלריות ומוזיאונים בישראל ובעולם, ובין היתר במוזיאון רמת גן לאמנות (2011), מוזיאון תל אביב לאמנות (2011, 2017), מוזיאון חיפה לאמנות (2012), גלריה כשר פוטמקין, ניו יורק (2014), גלריה ג׳ולי מ., תל אביב (2015), גלריה ארטלי, אנטוורפן (2016), גלריה קתרין אדלמן, שיקגו (2017) וגלריה רוזנפלד, תל אביב (2018).
דני רובינשטיין
ספריו
רובינשטיין פרסם ספרים בעברית ובאנגלית. חלק מספריו ומאמריו תורגמו לערבית, גרמנית וצרפתית.
ליאת אלבלינג
עבודותיה
עבודותיה מוצגות באוספים מוזיאליים, כגון אוסף נלסון אטקינס, קנזס סיטי; מוזיאון לאמנות רות ואלמר ולין, ניו יורק; אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות; אוסף START - סרג׳ תירוש; וכן באוספים פרטיים.
חברי ועדת פרס קונסטנטינר בו זכתה ב-2011 כתבו כי היא מייצרת בעבודותיה שיבוש מרחבי שמדגיש את המתח שבין צילום לזיכרון. לדבריהם, היא מצלמת מבנים אדריכליים, נופים או מצבים בין־אישיים ומוסיפה ומשנה בהם פרטים משמעותיים, כך שהאשליה הצילומית שנוצרת שומרת לכאורה על העקרונות של חומר הגלם המקורי, אך מטילה ספק בתכניו הבסיסיים ובפונקציונליות שלו.
אולריקה פיצר
ביוגרפיה
פיצר נולדה ב-1982 באיידלינגן, כאולריקה פלנדר (Flender) היא בתם של מהנדס חשמל ומהנדס אזרחי. בילדותה היא חלמה להיות אסטרונאוטית, וכבר בבית הספר החלה ללמוד טיסה. ב-2003 סיימה את לימודיה ולפי הצעת אביה הגישה בקשה להיות צוערת קצינה בלופטוואפה. היא השלימה את טיסתה הקרבית הראשונה במאי 2005 עם טייסת האימונים ה-3 של הלופטוואפה במרכז אימוני התעופה אריזונה (Airline Training Center Arizona) בנמל התעופה פיניקס גודייר בגודייר באריזונה שבארצות הברית במטוס מדחף מסוג גרוב G-120 חד מנועי.
היא המשיכה באימוני הטיסה שלה במשך שלושה עשר חודשים החל מפברואר 2007, בבסיס חיל האוויר שפרד ליד ויצ'יטה פולס שבטקסס. בתקופה זו התאמנה על מטוסים מסוג ססנה T-37 וT-38 טאלון. ב-22 בספטמבר 2007 קיבלה את רישיון הטיס הצבאי שלה והפכה לטייסת הקרבית הראשונה של הלופטוואפה. היא אמרה על כך: לאחר מכן היא התאמנה על מטוס פאנאוויה טורנדו בבסיס חיל האוויר הולומן ליד אלמוגורדו בניו מקסיקו. באותה שנה הופק סרט תיעודי בשם Mission am Limit העוסק בחייה.
בשנת 2008 היא הוצבה בכנף הפצצה 32 בבסיס אוויר לכפלד ליד אאוגסבורג. באוקטובר 2013 סיימה את ההסבה לטייסת יורופייטר טייפון והפכה לאשה הראשונה בעולם שהטיסה מטוס זה. לאחר מכן היא הוצבה בכנף 73 של חיל האוויר הטקטי "שטיינהוף", ומאז נובמבר 2014 היא משמשת כמדריכת טיסה.
הנציגויות הדיפלומטיות של רפובליקת טקסס
רפובליקת טקסס, מדינה קצרת ימים שהתקיימה בצפון אמריקה, בין ארצות הברית לבין מקסיקו, בין השנים 1836 ו־1845, החזיקה נציגויות הדיפלומטיות בוושינגטון, בלונדון ובפריז.
בעת שרפובליקת טקסס ניסתה להגן על עצמה מפני פלישה קרובה על ידי כוחות מקסיקו, ממשלת הרפובליקה ביקשה לטפח יחסים בינלאומיים. היא עשתה זאת באמצעות גם פתיחת נציגויות דיפלומטיות בבריטניה ובצרפת.
לונדון
51.5056°N, -0.138°W
הצירות של רפובליקת טקסס בלונדון הייתה ממוקמת ברחוב פיקרינג. בצד הצפוני של הבניין נמצא שלט סימון, המציין כי בניין זה היה הנציגות הדיפלומטית שהשתייכה לרפובליקת טקסס. הנציגות הוקמה על ידי החברה האנגלו-טקסנית.
פריז
48.8668°N, 2.3288°W
הצירות הטקסנית בפריז הייתה ממוקמת לא הרחק מארמון טווילרי. בבניין שבו שכנה הצירות, יש גילוף על הקיר המציין היכן שכנה השגרירות.
STS-68
תיאור הטיסה
שיגור המעבורת היה מתוכנן ל-18 באוגוסט. כ-2 שניות לפני ההמראה מערכות אוטומטיות הפסיקו את הספירה לאחור. המעבורת הועברה מכן שיגור להחלפת חלקים פגומים. תחילה היה תכנון לשגר אות באוקטובר, אך בהמשך מועד השיגור הוקדם ל-30 בספטמבר והוא עבר ללא בעיות. המעבורת המריאה ב-9 בספטמבר 1994 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי.
כמו במשימה STS-59 במעבורת הותקנה מערכת SRL-2 של ספייסלאב. ביום ראשון של המשימה צוות הפעיל Spaceborne Imaging Radar ו-X-Band Synthetic Aperture Radar (נבנה בגרמניה ואיטליה). הצוות ביצע מדידות זיהום תוך שימוש ב- Measurement of Air Pollution from Satellite (MAPS) שהיה מצויד בחיישן פחמן חד-חמצני. במשך הטיסה בוצעו תצפיות על אזורים שונים. כמו כן בוצעו תצפיות השוואיות של אזורים שכבר נצפו במהלך משימה STS-59.
ב-4 באוקטובר החלו ניסויים בתחום אינטרפרומטריה.
המעבורת נחתה ב-11 באוקטובר במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
ג'ארד אברהמסון
ג'ארד אברהמסון (באנגלית: Jared Abrahamson נולד: 19 בנובמבר 1987) הוא שחקן קנדי. הוא ידוע בשל תפקידו בתור טרבור הולדן בסדרת המדע-בדיוני "הנוסעים בזמן" של נטפליקס, ובזכות הופעתו בסרט "Hello Destroyer" משנת 2016, עליו היה מועמד לפרס הקולנוע הקנדי לשחקן הטוב ביותר.
ביוגרפיה
אברהמסון נולד בפלין פלון, מניטובה, קנדה. הוא למד משחק בבית הספר לקולנוע בוונקובר.
קריירה
אברהמסון ידוע בהופעתו בסרט הקולנוע "Hello Destroyer" משנת 2016, עליו היה מועמד לפרס הקולנוע הקנדי לשחקן הטוב ביותר. הוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בסרט קנדי בטקס פרסי מבקרי הקולנוע בוונקובר 2016.
בשנים 2016–2018 הוא גילם את טרבור הולדן בשלוש עונות של סדרת הטלוויזיה "הנוסעים בזמן" של שירות נטפליקס.
הר קתלין (אנטארקטיקה)
גובהו של ההר 900 מטרים מעל פני הים, והוא הפסגה הגבוהה ביותר של רכס אבוני. הר קתלין הוא ההר ה-2,258 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם במרכז רכס אבוני.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של סר ארנסט שקלטון.
מקור השם
שקלטון נתן להר את שמו.
שקלטון קרא להר על שם אחותו הבכורה.
לקריאה נוספת
• John F. Lindsay, John Gunner, and Peter J. Barrett, RECONNAISSANCE GEOLOGIC MAP OF THE MOUNT ELIZABETH AND MOUNT KATHLEEN QUADRANGLES, TRANSANTARCTIC MOUNTAINS, ANTARCTICA, U.S. GEOLOGICAL SURVEY WASHINGTON, D.C. 20242 1973
אנטל סלאי
ביוגרפיה
אנטל סלאי נולד ב-12 במרץ 1912 באימפריה האוסטרו-הונגרית. במשך כל הקריירה שיחק באויפשט ועשה את הופעותיו הראשונות בליגה ההונגרית בעונת 1930/31. אף על פי ששיחק באותה עונה רק בארבעה משחקים הוא היה שותף לזכייתה באליפות. סלאי תפס את מקומו הקבוע במדי הקבוצה לאחר שהרשים יותר מפרנץ בורסאני בתפקיד המגן ימני, וב-1933 הוא זכה באליפות שנייה שלו.
נקודות החוזק של סלאי היו יכולת המיקום, כישורים טכניים ומשחק המעבר שלו עם ג'רג' סוץ'. אויפשט שכללה את לאסלו שטרנברג וסטפן אויר זכתה באליפות נוספת ב-1935, שנה בה סלאי גם נבחר לשחקן השנה בהונגריה. הצלחתה של הקבוצה הגיעה לשיאה ב-1939 בה הם זכו באליפות ובגביע מיטרופה עם ניצחון בגמר על יריבתה פרנצווארוש. סלאי עזב את מועדון ביתו ב-1940.
סלאי שיחק בנבחרת הונגריה לראשונה ב-1933 בניצחון 0–3 על שווייץ. מאז שיחק בדרך כלל בעמדת המגן ימני והיה שותף בניצחון על האנגלים 1–2 ב-1934. באותה שנה היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1934 ושיחק בהפסד לאוסטריה ברבע הגמר, במשחק בו היה כמגן השמאלי לאחר שנאלץ לתת את עמדתו לאיסטוון פאלוטאס. מונדיאל אחר כך ב-1938 הגיעה עם נבחרתו עד לגמר בו היא הפסידה לאיטליה. משחקו האחרון של סלאי היה באוגוסט 1939 מול פולין והיה ל-24 בסך הכל במדיה.
גמר ה-WTA
גמר ה-WTA (נקרא בעבר אליפות סבב ה-WTA) היא הטורניר החשוב ביותר בסבב העולמי לנשים בטניס, והיוקרתי ביותר לאחר ארבעת טורנירי הגרנד סלאם. האליפות מקבילה לגביע המאסטרס בסבב הגברים, וכמוהו היא נערכת בסוף כל שנה (בדרך כלל בשבוע השני של נובמבר). סך הפרסים באליפות גבוה ועומד נכון לשנת 2009 על 4,550,000 דולרים.
מהלך הטורניר
בטורניר זכאיות להשתתף 8 הטניסאיות ו-4 הזוגות הראשונים בדירוג העולמי השנתי (כלומר - הטניסאיות והזוגות שצברו את מספר הנקודות הרב ביותר בשנה החולפת), אם כי ל-WTA יש במקרים מיוחדים את האפשרות לשתף שחקנית אחרת במקום זו שדורגה במקום ה-8.
בכל הנוגע למשחקי היחידות מבנה הטורניר זהה לזה של גביע המאסטרס. בשלב הראשון שמונה הטניסאיות מוגרלות לשני בתים. כל טניסאית משחקת מול שלוש הטניסאיות האחרות שהוגרלו איתה לאותו הבית. שתי הראשונות מכל בית עולות לשלב חצי הגמר, ובו הטניסאית שסיימה ראשונה בכל בית מתמודדת עם הטניסאית שסיימה שנייה בבית המקביל. שתי המנצחות עולות למשחק הגמר. תחרות הזוגות, לעומת זאת, מתחילה הישר משלב חצי הגמר, זאת בניגוד לגביע המאסטרס, שם מתחרים 8 זוגות באותה המתכונת של משחקי היחידים.
היסטוריה
האליפות נערכה לראשונה בעיר יוסטון שבמדינת טקסס, ארצות הברית באוקטובר 1972 כחלק מסדרת טורנירים בחסות מותג הסיגריות וירג'יניה סלימס. באוקטובר 1973 האליפות נערכה בעיר בוקה רטון שבמדינת פלורידה. בין השנים 1974–1976 נערכה האליפות בעיר לוס אנג'לס ולאחר מכן נערכה עד שנת 2000 באצטדיון מדיסון סקוור גארדן שבניו יורק (למעט שנת 1978, אז נערכה האליפות בעיר אוקלנד). ב-2001 האליפות נערכה במינכן ובין השנים 2002–2005 חזרה ללוס אנג'לס. בשנים 2006 ו-2007 היא נערכה במדריד. בין 2008 ל-2010 נערכה התחרות בעיר דוחה שבקטר ובין 2011 ל-2013 תיערך באיסטנבול.
בין השנים 1972-1974 האליפות נערכה בחודש אוקטובר, ומ-1975 עד לשנת 1986 היא נערכה בחודש אפריל. כאשר הוחלט בשנת 1986 שעונת המשחקים בסבב ה-WTA תיערך בין החודשים ינואר לנובמבר הועברה אליפות הסבב לנובמבר, ומאז האליפות היא האירוע האחרון בסבב בכל עונה. כתוצאה מההעברה לסוף העונה נערכו בשנת 1986 שתי אליפויות סבב. כמו כן, בין השנים 1984–1988 נערך משחק הגמר האליפות בשיטה של "הטובה מחמש מערכות", ובכך היה למשחק הטניס היחידי בסבב הנשים שמשוחקות בו חמש מערכות לכל היותר (במקום שלוש לכל היותר, כמקובל).
לפי שחקנים
כתיב מודגש מסמן שחקניות פעילות
נטע גל-עצמון
נטע גל-עצמון (נולדה ב-23 בינואר 1970) היא אוצרת עצמאית, חוקרת ומרצה לאמנות עכשווית.
ביוגרפיה
נטע גל-עצמון נולדה וגדלה בירושלים.
סבאה עזיז
סבאה עזיז (באורדו: صباء عزیز; נולדה ב-26 בנובמבר 1988) היא טניסאית עבר, שהייתה מדורגת במקום הראשון בפקיסטן. הייתה חברה בנבחרת פקיסטן בגביע הפדרציה בין השנים 2011–2013.
קריירה
ב-2011, יחד עם שרה מחבוב, אושנה סוהייל, ושרה מנסור, היא עשתה היסטוריה כשייצגה את פקיסטן, שחזרה להשתתף בגביע הפדרציה, לאחר עשור של היעדרות.
סבאה הייתה לשחקנית הטניס הפקיסטנית הראשונה שניצחה במשחק ראשי של בטורניר Futures של הפדרציה הבינלאומית לטניס (ITF), ושזכתה בנקודת דירוג ב-2008. במסגרת סבב משחקי ITF לנוער, היא הגיע לדירוג מספר 457 בעולם.
כזוכה במספר תארים לאומיים, סבאה הייתה אלופת נשים הלאומית בטורניר שאלימר לדירוג נשים בטניס (ברוואלפינדי, מאי 2013), אלופת נשים בטורניר IC הפתוח לדירוג לאומי בטניס (בקראצ'י, פברואר 2012), אלופת נשים יחידות ואלופת זוגות מעורבים באליפות UBL הבינלאומית על מגרש קשיח (בקראצ'י, דצמבר 2011); אלופת נשים בטורניר נשים ונוער National Bank Subh-e-Nau (בקראצ'י, אוקטובר 2011); אלופת נשים בגביע הפדרלי הלאומי לדירוג בטניס (באסלאמאבאד, אוקטובר 2011); אלופת נשים באליפות Aisam-ul-Haq Masters (באיסלאמאבאד, יולי 2011) אלופת נשים באליפות הפתוחה של פקיסטן (בקראצ'י, יולי 2009).
סבאה גם זכתה בתואר נשים באליפות הפתוחה QTF-Intercontinental (בדוחה, קטר נובמבר 2012) ואליפות נשים זוגות באליפות Smash Tennis Academy (דוחה, קטר מאי 2015).
ב-2012, סבאה נמנתה ברשימת ניוזוויק של "150 נשים פקיסטניות שעושות שינוי".
בשנת 2018, היא נבחרה כאחת מבין 150 הנשים המובילות של אוניברסיטת לונדון מאז שנשים קיבלו גישה להשכלה גבוהה בבריטניה. היא האישה הפקיסטנית היחידה ברשימה.
סבאה סיימה את התואר הראשון שלה בכלכלה ומתמטיקה באוניברסיטת לונדון. לאחר מכן, היא זכתה במלגת פולברייט בשנת 2013 ללימודים באוניברסיטת בוסטון, שם למדה עיתונאות.
ב-2013 גם הוזמנה לשאת הרצאת TEDx בלאהור, פקיסטן.
אחרי סיום לימודיה, פרשה עזיז מתחרות, והחלה קריירה בעיתונות, ועובדת כמפיקת חדשות מקוונות באל-ג'זירה.
נטע גל-עצמון
ביוגרפיה
גל-עצמון אוצרת תערוכות יחיד של אמנים ישראליים ובינלאומיים, צעירים וותיקים, כמו גם תערוכות קבוצתיות בחללים מובילים. בין היתר אצרה במוזיאון פתח תקווה לאמנות עכשווית, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, המרכז לאמנות עכשווית (CCA) בתל אביב, מוזיאון בת ים לאמנות (MOBY), בית הנסן - מרכז לעיצוב ומדיה בירושלים ו"זמן לאמנות", בניהולו האמנותי של גדעון עפרת.
לצד עבודתה כאוצרת עצמאית משמשת גל-עצמון, החל משנת 1997, כאוצרת אוספים פרטיים ויועצת רכישות לכמה מאוספי האמנות העכשווית המובילים בארץ. בעבר ניהלה את אוסף משפחת ברנדס ואוסף דורון סבג. עבודתה האוצרותית של גל-עצמון דנה בסוגיות עכשוויות שונות, באמצעות יצירות אמנות.
החל משנת 2006 עוסקת גל-עצמון גם כמרצה במקומות שונים, ביניהם: פיתוח מקצועי של מורים לאומנות מטעם משרד החינוך, הוראת אוצרות ללימודי תעודה בתוכנית האוצרות של היחידה ללימודי המשך ולימודי חוץ של הטכניון, בפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ באוניברסיטת תל אביב וכמרצה אורחת בתוכנית לימודי ההמשך - המדרשה לאמנות בית ברל.
גל-עצמון ניהלה את תוכנית לימודי האוצרות במסגרת לימודי החוץ של הטכניון בתל אביב ותוכנית אוצרות להכשרת אוצרים במגזר הערבי, בגלריה לאמנות אום אל-פחם.
בשנים 2014-2015, שימשה כשופטת בוועדת פרס אמן בקהילה מטעם משרד התרבות והספורט וכשופטת בגלריה apexart N.Y לפרויקטים אמנותיים בגלריה ומחוצה לה בהתאמה.
מבחר פרסומים
פרסומים וטקסטים בתוך קטלוגים
טיסה 90 של אייר פלורידה
טיסה 90 של אייר פלורידה הייתה טיסת נוסעים מסחרית שהייתה מעורבת בתאונה אווירית קטלנית בעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית, ב-13 בינואר 1982. המטוס ניסה להמריא מנמל התעופה נשיונל שמדרום-מערב למרכז העיר וושינגטון, אך לא הצליח לצבור גובה, איבד את העילוי שלו והתרסק לתוך נהר הפוטומק כקילומטר מצפון לנמל התעופה. בתאונה נספו 78 איש, לרבות ארבעה שנפגעו על הקרקע. חקירת התאונה קבעה כי הגורם לה היה שורה של טעויות מצדם של טייסי המטוס.
ההכנות להמראה
טיסה 90 הייתה טיסת פנים שיועדה לטוס מוושינגטון לפורט לודרדייל שבפלורידה, כולל חניית ביניים בטמפה שבפלורידה. על המטוס שנשא אותה, מדגם 737-222, היו 74 נוסעים וחמישה אנשי צוות. טייסי המטוס היו הקברניט לארי ויטון (34) וטייס המשנה רוג'ר פטיט (31), שהיו טייסים בעלי ותק של שלוש ורבע שנים ושנה ורבע בהתאמה (לפטיט היו גם שלוש שנות ניסיון כטייס צבאי). הם היו בעלי ניסיון של 8,300 ו-3,350 שעות טיסה בהתאמה.
ביום התאונה ירד שלג כבד בנמל התעופה נשיונל. לאחר שהנמל היה סגור לטיסות בשעות הבוקר הוא שב ונפתח בצהריים, למרות ששלג בינוני הוסיף לרדת. לשני הטייסים לא היה ניסיון רב בהמראות בתנאי שלג: הקברניט ביצע רק שמונה המראות בתנאים אלו, וטייס המשנה - רק שתיים.
במסגרת ההכנות להמראה עסקו שני צוותי קרקע בפינוי השלג מכנפי המטוס באמצעות התזת תערובת של מים חמים ופרופילן גליקול. בדיעבד התברר כי כל אחד מהם השתמש בתערובת שונה של מים ופרופילן גליקול וכי התערובות היו בריכוז שונה ונמוך מפי שהיה אמור להיות. עובדות אלו פגמו ביעילות ניקוי השלג מכנפי המטוס.
יציאת המטוס לדרך התעכבה ביחס למתוכנן, גם בשל קושי להרחיקו משער היציאה בשל הקרח שהצטבר על מסלולי ההסעה. לאחר שהתרחק מהשער היה עליו להמתין לתורו להמראה אחרי מטוסים נוספים וחלפו 49 דקות עד אשר הגיע לתחילת מסלול ההמראה. השלג הוסיף לרדת כל אותו זמן. הטייסים היו מודעים להצטברות של שלג וקרח על כנפי המטוס במהלך ההמתנה להמראה, אך הקברניט החליט ככל הנראה שלא לשוב לשער לצורך פינוי נוסף של השלג מכנפיו כדי שלא להחמיר עוד את העיכוב ביציאה הטיסה לדרכה. הקלטת השיחות בתא הטייס הראתה שהטייסים בחרו לא להפעיל את המערכת נגד קרח שעל המנועים. מערכת זו מנצלת את חום המנועים כדי למנוע מחיישני המנועים לקפוא ועל ידי כך להבטיח שייתנו קריאות מדויקות. עקב כך הראו החיישנים יחס לחץ מנועים שהיה גבוה מזה שהתקיים במציאות.
הוסיפה על קשיי המטוס החלטת הטייסים לנוע קרוב ככל האפשר למטוס שהסיע לפניהם, מתוך ההנחה המוטעית שחום מנועיו ימס את השלג והקרח שעל הכנפיים: החום שנפלט ממנועי המטוס שלפניהם המיס את הקרח והשלג, אך בעת ההמראה הם קפאו מחדש על השפות הקדמיות של הכנפיים ועל ראשי הצירים של מנועי המטוס.
ההמראה
בשעה 15:59 החל המטוס בריצת ההמראה לאורך מסלול 36 (כלומר המראה בכיוון צפון), כשההגאים בידי טייס המשנה. ריצת ההמראה של המטוס הייתה איטית ונמשכה 800 מטרים יותר מהמתוכנן. הטייסים סברו שהאיצו את המנועים ליחס לחצי מנוע הדרוש להמראה של 2.04, כאשר הערך האמיתי היה 1.70 בלבד. טייס המשנה אמנם העיר לקברניט כי נראה לו שקריאות השעונים אינן משקפות את המציאות (מבחינת הדחף שפיתח המטוס במהלך ריצת ההמראה) אך הקברניט לא התייחס לכך ולא ביטל את ההמראה, הגם שמהירות המטוס ואורך המסלול הנותר אפשרו לו לעשות זאת בצורה בטוחה. כתוצאה מכך ניתקו הטייסים את המטוס מהמסלול מבלי שהיה לו דחף מספיק. בנוסף, הצטברות השלג והקרח על כנפי המטוס הפחיתו את האווירודינמיות והעילוי שלהן.
המטוס ניסה לנסוק אך הגיע לגובה של 107 מטרים בלבד בטרם החל לאבד גובה. ההקלטה בתא הטייס הראתה ששניות אחדות לאחר ההמראה החלו ההגאים בו לרטוט - אות אזהרה לטייסים שהמטוס מתקרב להזדקרות. כעבור 20 שניות נוספות צעק הקברניט כי המטוס מזדקר ונופל.
המטוס צלל כשחרטומו מורם וזנבו מונמך, התרסק לתוך נהר הפוטומק והתפרק עם הפגיעה בפני הנהר הקפואים. הדבר אירע מצפון לגשר רחוב 14 שבדרום-מערב וושינגטון, כקילומטר מצפון לנמל התעופה. היה זה בקרבת אנדרטת תומאס ג'פרסון, כקילומטר ממזרח לבניין הפנטגון ושלושה קילומטרים מהבית הלבן. ממש לפני הפגיעה בנהר חלף המטוס מעל הגשר וחלקו האחורי של מרכב המטוס פגע בצדו הצפוני. כתוצאה מכך נפגעו שבעה כלי רכב שנסעו על הגשר. ארבעה מיושביהם נהרגו וחמישה נפצעו. כמו כן נתלשו 12 מטרים של דופן הגשר ו-30 מטרים של מעקה הגשר. גוף המטוס נשבר לארבעה חלקים שכולם, למעט מכלול הזנב, שקעו במהירות במים.
שישה מבין יושבי המטוס שנמצאו בחלקו האחורי, ביניהם דיילת, הוטלו עם הפגיעה למים הקרים ונאחזו במכלול הזנב שהוסיף לצוף.
לאחר ההתרסקות
כבישי העיר וושינגטון היו עמוסים ומכוסים קרח בעת התאונה, ועובדות אלו הקשו על כלי רכב של כוחות הצלה להגיע למקום התאונה. מספר עוברי אורח מיהרו לשפת הנהר מתוך כוונה למשות את הניצולים, אך לא ניתן היה להלך על הקרח השבור או לשחות במים הקפואים. בכל זאת קפץ למים עובר אורח בשם לארי סקוטניק וסייע לניצולים. צלמי עיתונות הגיעו לאתר התאונה וצילמו את ניסיונות ההצלה של ניצולי ההתרסקות.
19 דקות לאחר התאונה הגיע למקום מסוק קל של משטרת הפארקים ובו טייס וחובש. הטייס תמרן את המסוק קרוב לפני המים תוך סיכון עצמי. החובש השליך חבלים למים. הניצולים נאחזו בהם והמסוק גרר אותם אל גדת הנהר אחד אחד או בזוגות, בסיועו של סקוטניק. לבסוף יצא החובש מהמסוק, עמד על מגלשיו ואחז באחת הניצולות עד שנגררה על הגדה. הניצול השישי, ארלנד ויליאמס, העביר את חבלי ההצלה אל חבריו שבמים, ככל הנראה מאחר שהיה כבול אל מכלול הזנב ולא הצליח להשתחרר ממנו. לבסוף הוא טבע.
בסך הכל נספו בתאונה 78 אנשים - 74 מיושבי המטוס וארבעה אנשים שנפגעו על הקרקע. חמישה אנשים על הקרקע נפצעו.
חסימת גשר רחוב 14 עקב התאונה ותאונה ברכבת התחתית של וושינגטון, שאירעה חצי שעה לאחר מכן יצרו פקקי תנועה ענקיים ברחבי העיר במהלך שעות השיא של התנועה, שבהם נתקעו עשרות אלפי נהגים ונוסעים.
חקירת התאונה
הוועדה הלאומית לבטיחות בתחבורה של ארצות הברית חקרה את התאונה וקבעה כי היא נגרמה עקב שורה של טעויות אנוש של הטייסים. אלו כללו את אי הפעלת המערכת נגד הקרחה שעל המנועים, ההחלטה להמריא כאשר על כנפי המטוס שלג וקרח והחלטת הקברניט שלא לבטל את ההמראה למרות אי ההתאמה בין מהירות המטוס וקריאות השעונים בתא הטייסים. נקבע כי ההמתנה הארוכה להמראה, שבמהלכה נערם מחדש שלג על כנפי המטוס, תרמה לגורמים לתאונה.
בעקבות התאונה החלו חברות תעופה לאייש מטוסים בטייס ותיק אחד לפחות בכל צוות טיסה (במקום שני טייסים צעירים כמו במקרה הנוכחי, שנשכרו משום שעלות שכרם הייתה פחותה משל טייסים ותיקים). כמו כן באימוני הצוותים ניתן עידוד לטייסי המשנה להשמיע ללא חשש את דעתם במידה וסברו שהקברניט מקבל החלטה שגויה.
חברת אייר פלורידה נכנסה להליכי פירוק שנתיים וחצי לאחר התאונה. דעות פרשנים היו חלוקות בשאלה אם התאונה הביאה לפירוקה.
לתאונה הוקדש פרק בסדרת הטלוויזיה התיעודית "שניות מאסון".
רנה מוריס פרשה
רנה מוריס פרשה (בצרפתית: René Maurice Fréchet; 2 בספטמבר 1878 – 4 ביוני 1973) היה מתמטיקאי צרפתי. תרם לתחומי הטופולוגיה והסטטיסטיקה, הראשון שהגדיר את המרחב המטרי ונחשב ל"אבי המרחבים המופשטים", בהם המרחב הטופולוגי, המרחב הווקטורי והמרחב המטרי.