cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיגועי הירי בטולוז ומונטובאן (2012)
פיגועי הירי
ב-19 במרץ, בסביבות השעה 8:00 בבוקר, הגיע המחבל אל כניסת בית הספר היהודי "אוצר התורה" בטולוז, בו לומדים תלמידים יהודים בגילאי 11 עד 17. המחבל הגיע רכוב על קטנוע מדגם Yamaha TMAX, הוא ירד מקטנועו ופתח באש לעבר הנוכחים, בהם הורים ותלמידים. הקורבן הראשון היה הרב יונתן סנדלר, מורה ישראלי-צרפתי בבית הספר, שנורה למוות מחוץ לשערי בית הספר בעודו מנסה לגונן על שני בניו הצעירים, אריה בן ה-6 וגבריאל בן ה-3, שנרצחו אף הם. המחבל המשיך לירות בעודו נכנס לחצר בית הספר ורודף אחרי קורבנותיו אל תוך הבניין. בשלב זה נתקל במעצור והחליף את נשקו מאקדח 9 מ"מ, לאקדח בקוטר 0.45 אינץ' שהיה מוכר למשטרה, מאחר שזוהה ככלי הנשק שהיה מעורב באירועי הירי הקודמים. המחבל נתקל במרים מונסונגו בת ה-8, בתו של מנהל בית הספר, וירה בראשה מטווח אפס. מיד לאחר מכן שב לקטנועו ונמלט מהמקום.
המשטרה מיהרה לכתר את השטח ולפנותו, והאבטחה תוגברה סביב בית הספר וסביב מוסדות יהודיים נוספים בצרפת. נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, כמו גם מועמדים לבחירות הנשיאותיות בצרפת, הגיעו לטולוז. הנשיא הכריז על דקת דומייה למחרת, בכל בתי הספר בצרפת.
קורבנות
גופותיהם של האזרחים שנהרגו במתקפה בבית הספר היהודי הוטסו ב-20 במרץ מטולוז לפריז ולאחר מכן מפריז לישראל, שם נקברו בבית העלמין הר המנוחות בירושלים.
המחבל והמצוד אחריו
כעבור מספר ימים של מצוד, עלתה משטרת צרפת על עקבותיו של המחבל מוחמד מראח, צעיר מוסלמי בן 23 ממוצא אלג'יראי. מוחמד מראח (בערבית: محمد مراح, נולד ב-10 באוקטובר 1988). הרשויות הצהירו כי בכל המתקפות היה מעורב אותו כלי נשק - אקדח בקליבר 0.45 אינץ'. בכל שלוש המתקפות שבוצעו, היורה הגיע ונמלט בקטנוע. דוּוח כי זמן קצר לאחר ביצוע הירי בבית הספר, מראח כבר הושם תחת מעקב משטרתי.
מראח התפאר באוזני השוטרים, בליל ה-21 במרץ, שהוא הצליח להוריד את צרפת "על הברכיים", ואמר כי החרטה היחידה שלו היא שהוא לא הצליח להרוג יותר אנשים. הוא הצהיר כי מניעיו בביצוע הפיגועים היו לנקום את מותם של ילדים פלסטינים (באמצעות התקפה על בית הספר היהודי) ותקיפת צבא צרפת על מעורבותו באפגניסטן. משרד הפנים הצרפתי טען כי מראח היה חבר בארגון Forsane Alizza, שהוקם ב-2010 ומקורב לאל-קאעידה.
בשעה 10:30 בבוקר, ב-22 במרץ, הוחלט לעצור אותו. רימונים נזרקו לתוך הדירה, אך לא זכו לתגובה. צוות הפשיטה של יחידת RAID החליטו להיכנס לדירה דרך הדלת, ולאחר מכן באמצעות החלונות והתריסים שהוסרו במהלך הלילה. צוות התפרס עם מכשירים וציוד מעקב באמצעות וידאו כדי לבדוק את החדרים השונים, והמחבל התגלה בחדר האמבטיה. בשלב זה הרוצח יצא לירות צרורות ארוכים ותכופים. שני שוטרים נפצעו. השוטרים השיבו באש וירי צלפים כדי לנטרל אותו. בשלב זה קפץ מראח מהחלון עם נשק בידו והמשיך לירות. הוא נורה בראשו ובבטנו על ידי צלף משטרה, ונמצא מת על הרצפה. סוכנות הידיעות הצרפתית דיווחה כי שלושה שוטרים נפצעו מחילופי האש, אחד מהם נפצע קשה. לאחר מותו של מראח נמצאו בדירתו סרטונים ובהם תיעוד של מעשיו.
LXC
LXC (קיצור של: Linux Containers) היא שיטת וירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה להפעלת מספר מערכות לינוקס (קונטיינרים) מבודדות על מארח בקרה באמצעות ליבת לינוקס אחת.
לואיזה וששת בעליה
לואיזה וששת בעליה (באנגלית: !What a Way to Go) הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי משנת 1964 בבימויו של ג'יי לי תומפסון, עם שירלי מקלין, דיק ואן דייק, פול ניומן, רוברט מיצ'ם וג'ין קלי בתפקידים הראשיים.
LXC
ליבת לינוקס מספקת את פונקציונליות cgroups המאפשרת הגבלה ותעדוף של משאבים (מעבד, זיכרון, קלט/פלט, רשת וכו') ללא צורך בהפעלת מכונות וירטואליות כלשהן, וגם את פונקציונליות בידוד מרחב השמות המאפשרת בידוד מלא של סביבת ההפעלה, כוללים תהליך עצים, רשתות, מזהים המשתמשים ועיגון מערכות קבצים שרואה היישום.
פיגועי הירי בטולוז ומונטובאן (2012)
תגובות
בעקבות פיגועי הירי העלתה ממשלת צרפת את רמת הכוננות בחבל מידי פירנה, לראשונה בתולדות האזור.
לואיזה וששת בעליה
העלילה מתוארת בפלשבק בו מספרת הדמות הראשית לפסיכיאטר על חמשת בעליה (אף על פי שבעברית כתוב שישה, הפסיכיאטר רק רצה להתחתן איתה) שארבעה מהם הלכו לעולמם בטרם עת והפכו אותה למיליונרית אף על פי שכל חייה רצתה לחיות חיים שקטים וצנועים לפי תורתו של הנרי דייוויד תורו.
LXC
LXC משלב את cgroups של הליבה ותמיכה במרחבי שמות מבודדים כדי לספק סביבה מבודדת ליישומים. גרסאות מוקדמות של Docker השתמשו ב-LXC כדרייבר להרצת קונטיינרים, אם כי LXC נעשה אופציונלי בגרסה 0.9 והתמיכה בוטלה ב-Docker v1.10. הפניות לקונטיינרי לינוקס מתייחסות בדרך כלל לקונטיינרים של Docker הפועלים על לינוקס.
לואיזה וששת בעליה
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
LXC
סקירה כללית
LXC מספקת וירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה באמצעות סביבה וירטואלית שיש לה תהליך ומרחב רשת משלה, במקום ליצור מכונה וירטואלית מלאה. LXC מסתמך על פונקציונליות cgroups של ליבת לינוקס שפורסמה בגרסה 2.6.24. הוא מסתמך גם על סוגים אחרים של פונקציונליות בידוד של מרחב שמות, שפותחו ושולבו בליבת לינוקס הראשית.
פיגועי הירי בטולוז ומונטובאן (2012)
תגובות
מדינות רבות בעולם גינו את הפיגוע ב"אוצר התורה". גינויה של הנציגה העליונה לענייני חוץ של האיחוד האירופי, קתרין אשטון, בו השוותה לכאורה בין הפיגוע לבין ילדים הרוגים ברצועת עזה, עורר כעס בישראל ובקהילה היהודית בצרפת. אשטון התנצלה, פרסמה הבהרה וטענה שדבריה הוצאו מהקשרם.
לואיזה וששת בעליה
שירלי מקלין הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר.
LXC
אבטחת מידע
במקור, קונטיינרים של LXC לא היו מאובטחים כמו שיטות וירטואליזציה אחרות ברמת מערכת ההפעלה כגון OpenVZ: בליבות לינוקס לפני 3.8, משתמש השורש של מערכת האורח יכול להריץ קוד שרירותי במערכת המארחת עם הרשאות שורש, בדיוק כפי שהוא יכול ב"אזורי" chroot. החל מה-LXC מהדורת 1.0, ניתן להפעיל קונטיינרים כמשתמשים רגילים על המארח באמצעות "קונטיינרים בלתי מורשים". קונטיינרים לא מורשים מוגבלים יותר בכך שהם אינם יכולים לגשת ישירות לחומרה. עם זאת, אפילו קונטיינרים מועדפים צריכים לספק בידוד הולם ב-LXC מודל אבטחה 1.0 (אם מוגדר כראוי).
לואיזה וששת בעליה
ג'ין קלי זכה לפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל לוקרנו.
פיגועי הירי בטולוז ומונטובאן (2012)
תגובות
בעקבות אירועי הירי הועלו קריאות בצרפת להקים ועדת חקירה, שתחקור את התיאום המודיעיני של ארגוני הביון הצרפתיים, ומדוע לא נמנע אירוע הירי בבית הספר, לאחר שגם באירועים קודמים בשבוע הקודם היו מעורבים אותם כלי נשק.
לואיזה וששת בעליה
תקציר העלילה
לואיזה פוסטר (שירלי מקלין) היא אלמנה מיליונרית בפעם הרביעית. היא מגיעה למשרד שירות הכנסות הפנים ורוצה לתת למדינה המחאה על סן 211 מיליון דולר. הפקיד מסתכל עליה בתימהון וחושב שזו מתיחת האחד באפריל. דרגים גבוהים יותר יועצים לה לפנות לפסיכיאטר.
LXC
חלופות
LXC דומה לטכנולוגיות וירטואליזציה אחרות ברמת מערכת ההפעלה בלינוקס כמו OpenVZ ו- Linux-VServer, כמו גם לאלו במערכות הפעלה אחרות כמו כלא FreeBSD, מחיצות עומס עבודה AIX ומכולות Solaris. בניגוד ל-OpenVZ, LXC עובד בקרנל וניל לינוקס ללא צורך בהחלת תיקונים נוספים על מקורות הליבה. גרסה 1 של LXC, אשר שוחררה ב-20 בפברואר 2014, היא גרסה נתמכת לטווח ארוך ומיועדת לתמיכה למשך חמש שנים. LXC 2.0 ו-3.0 הם מהדורות תמיכה ארוכות טווח: LXC 2.0 (תמיכה עד יוני 2021); LXC 3.0 (עד 1 ביוני 2023).
לואיזה וששת בעליה
תקציר העלילה
היא מגיעה לפסיכיאטר ד"ר סטפנסון (בוב קאמינגס), שוכבת על הספה ומתחילה לספר לו על קורותיה.
LXC
LXD
LXD הוא מנהל קונטיינרים, למעשה חלופה לכלים של LXC, (ולא "שכתוב של LXC"). למעשה הוא בונה על גבי LXC כדי לספק חווית משתמש טובה יותר
לואיזה וששת בעליה
תקציר העלילה
לואיזה גדלה בעיירה קטנה באוהיו אמה (מרגרט דומונט) חינכה אותה להתחתן רק עם אדם עשיר. היא עמדה להינשא ללאונרד קרולי (דין מרטין) השחצן היהיר העשיר ביותר בעיירה ולא מתוך אהבה. היא פגשה באדגר הופר (דיק ואן דייק) בעל חנות קטנה, צנוע ועניו וחי בצניעות לפי ספרו של הנרי דייוויד תורו. אדגר מצא חן בעיניה והיא התחתנה אתו למורת רוחה של אמה. הם גרו בצריף בודד וקרולי הגיע אליהם במכוניתו המהודרת ולעג לאדגר. אדגר קבל זאת כעלבון אישי, החל להשקיע בחנות ובפרסומת ותוך זמן קצר הפך למיליונר שהביא לפשיטת רגל של קרולי. הוא הפך לוורקוהולי כדי להרוויח יותר ויותר ולבסוף מת ממאמץ עבודה לאחר שהרוויח שני מיליון דולר.. לואיזה נתנה חלק מהכסף לאמה וטסה לפריז.
פיגועי הירי בטולוז ומונטובאן (2012)
תגובות
ימים מספר לאחר המאורעות, אורגנו עצרות מחאה ומצעד נגד "הטרור, האנטישמיות והגזענות" שנטלו בהן חלק רבבות משתתפים שקראו לסובלנות, והדדיות בין התרבויות והדתות.
לטיפה אבן זיאתין, אמא של קורבן הירי הקימה עמותה לקידום השלום על שמו.
לואיזה וששת בעליה
תקציר העלילה
בפריז היא נפגשת בלארי פלינט (פול ניומן), אמריקאי שמתגורר בפריז ומנסה להתפרנס ממכירת ציורים מופשטים שחלקם נצבעים על ידי שימפנזה והשאר על ידי רובוטים שמונעים לקול צלילים. כדי להתפרנס הוא עובד גם כנהג מונית. לואיזה מתאהבת בלארי ובחיים הבוהמים הפשוטים שלו והם מתחתנים. היא מציעה לו להפעיל את הרובוטים על ידי מוזיקה קלאסית וזה פועל. הציורים שלו נחטפים ותוך זמן קצר הוא הופך לידוען ומיליונר. הוא שקוע כל הזמן בעבודה עם הרובוטים עד שיום אחד הוא נלכד בתוכם ונהרג.
הבעל השלישי של הוא המיליונר רוד אנדרסון אך גם הוא שקוע כל הזמן בעסקיו. היא מרגישה מוזנחת ומציעה לו לקנות חווה ולגור שם בטבע. הוא מסכים והם מאושרים עד שיום אחד במקום לחלוב את הפרה הוא "חולב" את הפר שבועט בו וגורם למותו.
בשלב מסוים מסתבר לד"ר סטפנסון שההמחאה של לואיזה היא אמיתית והוא מציע לה נישואים אך היא מסרבת כי אינה אוהבת אותו. הוא נופל מהספה ומתעלף. לואיזה מטפלת בו בעזרת השרת שמסתבר שהוא לאונרד קרולי שפשט רגל וכעת הוא שמח בחלקו וחי לפי משנת תורו.
הם מתחתנים ונולדים להם ארבעה ילדים. הם חיים בחווה חקלאית ויום אחד נתקל הטרקטור שלו באדמה וסילון נפט שחור פורץ משם הוא מגיע ללואיזה שחור כולו ומבשר לה שזה שווה מיליונים. לואיזה רואה שגורלה פוגע בה פעם נוספת אבל אז מתברר שהוא פגע בצינור נפט ולא בשדה נפט. כעת היא מאושרת והם מתחבקים.
קורפוס האס אס השישי
קורפוס האס אס השישי (בגרמנית: VI. SS-Freiwilligen-Armeekorps) היה קורפוס של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-8 באוקטובר 1943, וכמפקדו הראשון מונה קרל פפר-וילדנברוך. הקורפוס נשלח לחזית המזרחית, ובינואר 1944 נכלל במסגרת הארמייה ה-16 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון. הקורפוס נלחם לכל אורך השנה בקרבות באזור פסקוב, לעיתים תחת הארמייה ה-16 ולעיתים תחת הארמייה ה-18. ביולי של אותה שנה, בעקבות מבצע פסקוב-אוסטרוב נסוג הקורפוס לליבוניה ובעקבות מבצע בגרטיון כותרה כל קבוצת הארמיות בקורלנד שבלטביה. היטלר סירב להרשות לה להתפנות, ושמה של הקבוצה שונה לקבוצת ארמיות קורלנד. הקבוצה נותרה מכותרת בקורלנד עד סיום המלחמה.
ניקולס גאליצין
ניקולס גאליצין (באנגלית: Nicholas Galitzine; נולד ב-29 בספטמבר 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ראשית חייו
גאליצין גדל בלונדון, אנגליה. הוא נולד לאב יזם אנגלי ולאם יוונייה-אמריקאית. יש לו אחות בשם לקסי. בגיל 10 הוא שר במקהלה. אחרי התיכון הוא למד בדוליץ' קולג' בלונדון. מאוחר יותר הוא החל לשחק בתיאטרון הנוער "פלייסנס" באיזלינגטון כדי להמשיך בתשוקתו המתפתחת למשחק.
בילדותו, גאליצין שיחק רוגבי וכדורגל. הוא גם השתתף בתחרויות אתלטיקה ברמה המחוזית.
ויולה שפיק
ויולה שפיק (בערבית: شفيق، ڤيولا; נולדה ב-24 ביולי 1961) היא תאורטיקאית קולנוע גרמנית-מצרית, אוצרת וקולנועית.
ניקולס גאליצין
קריירה
גאליצין קיבל את תפקידו הראשון בסרט "The Beat Under My Feet" בשנת 2014, בכיכובו של לוק פרי. הוא ביצע גם כמה שירים לפסקול הסרט המקורי.
בשנת 2015 הוא הופיע בפרק אחד בסדרת הטלוויזיה "זהות נרדפת". באותה שנה הוא זכה בתואר "כוכב המחר" בכתבה שפורסמה במגזין "Screen International".
ויולה שפיק
ביוגרפיה וקריירה
כיום, ויולה שפיק היא ראש החוג לקמפוס דוקומנטרי של המזרח התיכון וצפון אפריקה, חוג המתמקד בבימוי והפקה של סרטים דוקומנטריים במדינות המזרח התיכון וצפון אפריקה.
ניקולס גאליצין
קריירה
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה האמריקאית "מתח גבוה", בה שיחק כנר צעיר המופיע בתחנת הרכבת התחתית. הוא גילם סטודנט גיי לצד פיון או'שיי, בדרמה הקומית האירית "שד נאה". סרט זה היה מועמד לחמישה פרסי הקולנוע והטלוויזיה האירי ה-15.
בשנת 2017 הוא השתתף בדרמת המסתורין הניו זילנדית "The Changeover". בסרט הטלוויזיה "הצופה ביער" שיחק לצד השחקנית האמריקאית זוכת פרס האוסקר, אנג'ליקה יוסטון.
בשנת 2019 גאליצין לוהק לתפקיד הטלוויזיה הגדול הראשון שלו בסדרת דרמת האימה של נטפליקס "חדרים אפלים". באותה שנה שיחק בסרט הדרמה "Share".
בשנת 2020 שיחק בסרט האימה "הכישוף: הדור הבא", המהווה סרט המשך עצמאי לסרט "הכישוף" משנת 1996. באותה שנה לוהק לסרט המוזיקלי "סינדרלה" בתור הנסיך רוברט, הסרט נכתב ובוים על ידי קיי קנון, המבוסס על אגדה באותו שם.
באפריל 2021 לוהק גליצין לתפקיד ראשי בסרט "לבבות הארגמן", שהופץ בנטפליקס ביולי 2022.
גאליצין גילם הנסיך האנגלי הנרי, בהפקה של פריים וידאו לרב המכר של הניו-יורק טיימס ״אדום, לבן וכחול מלכותי״ מאת קייסי מקוויסטון, שיצא באמזון פריים ב-11 באוגוסט 2023.
החזית האוקראינית הרביעית
החזית האוקראינית הרביעית הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש אוקראינה, סלובקיה, וצ'כיה, ולבסוף השתתפה בכיבוש פראג.
היסטוריה
ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית הדרומית לחזית האוקראינית הרביעית, ולמפקדה מונה פיודור טולבוחין.
החזית לחמה בקרב על הדנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי, ולאחר מכן השתתפה במתקפת קרים. ב-31 במאי 1944 פורקה החזית, ויחידותיה פוזרו בין היחידות השונות.
ב-5 באוגוסט 1944 הוקמה שוב החזית, ולמפקדה מונה איוואן פטרוב. החזית לחמה בקרב על סלובקיה, ובהמשך לחמה החזית בקרבות בצ'כיה ובקרב על פראג.
לאחר סיום המלחמה, הפכה החזית לפיקוד הקרפטים ששכנה באוקראינה.
מייקל אדמס (כדורסלן)
קריירת מכללות
אדמס נולד בעיר הרטפורד שבקונטיקט, ובין השנים 1981–1985 למד בבוסטון קולג'. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העפיל עמה לשלב רבע הגמר של טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), בו הפסידו מול אוניברסיטת יוסטון בה שיחקו האקים אולאג'ואן וקלייד דרקסלר. ב-3 העונות הבאות בבוסטון קולג' קלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק, ובשתיים מתוכן הוביל את הקבוצה לשמינית גמר אליפות המכללות (1983 ו-1985).
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1985 נלקח אדמס בבחירה ה-66 על ידי סקרמנטו קינגס, אך כבר לאחר 18 משחקים שוחרר מהקבוצה. בעונת שיחק עבור וושינגטון בולטס, וקלע במדיה 7.2 נקודות למשחק כשחקן ספסל.
לקראת עונת הועבר בטרייד לדנוור נאגטס. ב-3 עונותיו הראשונות בדנוור ביסס את מעמדו כשחקן מוביל עם ממוצעים של 15.9 נקודות ו-6.3 אסיסטים למשחק, וסייע לנאגטס להעפיל לשלב הפלייאוף בכל 3 העונות. בעונת שבר את שיא ה-NBA למספר שלשות בעונה, עם 166, ובעונה העוקבת שמר על תארו כ"מלך השלשות" כשקלע 158. בעונת, עם עזיבתם של כוכבי הקבוצה אלכס אינגליש ופאט ליבר, רשם את עונתו האישית הטובה ביותר כאשר קלע 26.5 נקודות (שישי בליגה) ומסר 10.5 אסיסטים (שלישי בליגה) בממוצע למשחק, אך קבוצתו סיימה את העונה במקום האחרון באזור המערבי, עם מאזן 20–62. ב-23 במרץ 1991 קלע שיא קריירה של 54 נקודות במשחק הנאגטס מול מילווקי באקס.
בקיץ 1994 נשלח בטרייד לשארלוט הורנטס, במדיה שיחק בשתי העונות הבאות, שהיו האחרונות בקריירה שלו בטרם פרש ממשחק.
קריירת אימון
בין השנים 1999–2007 שימש כעוזר מאמן בקבוצת ריצ'מונד רית'ם מ"ליגת הכדורסל הבינלאומית" (1999–2000), בוונקובר/ממפיס גריזליס מה-NBA (2000–2002) ובקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מרילנד (2005–2007), וכמאמן הראשי של וושינגטון מיסטיקס מליגת ה-WNBA (2004).
רום ברנע
רום ברנע (נולד ב-1 באוקטובר 1989) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
ברנע נולד וגדל במושב בן שמן. בנם של השחקנית איריס ברנע ועודד ברנע, ואחיהם הקטן של השחקנים עומר ברנע ואיתי ברנע.
הוא למד בבית הספר הפתוח הדמוקרטי ביפו, במגמת קולנוע. שירת בצה"ל כצלם וראש מדור צילום וידאו וסיקור ביחידת ההסרטה של דובר צה"ל. הוא בוגר תלמה ילין, במגמת קולנוע. במסגרת לימודיו ביים וכתב את תסריט הסרט "אנשי הפלדה", שזכה בפסטיבל הרצל הזהב לסרטים צעירים.
קריירה
חשיפתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2001 כאשר השתתף בתוכנית "ההיסטוריה המטורפת של ערוץ הילדים", ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2005 הנחה את התוכנית "זאפ לראשון", לצדה של עדן הראל. בשנת 2006 הגיש וכתב פינה בתוכנית "אקזיט". באותה שנה כתב, הפיק, שיחק וביים (יחד עם אחיו עומר ברנע) את הסרט "יצורי החולות". בשנת 2008 גילם את דמותו של "טוהר" בסדרה "משמורת" ששודרה בערוץ 2.
בין השנים 2010-2011 שיחק בסדרת הדרמה "חסמבה דור 3" ששודרה ב-HOT3, לצדם של יהודה לוי, דורית בר-אור, גבי עמרני, זאב רווח ושחקנים נוספים. במהלך השנים 2011-2012 שיחק בשתי עונות של סדרת הדרמה "ילדי ראש הממשלה", פרי עטם של נעה רוטמן ושחר מגן. בשנת 2012 גילם את דמותו של "גיא קליין", בסדרת הדרמה "עניין של זמן".
בין השנים 2012-2013 שיחק בשתי עונות של סדרת הנעורים "יומני החופש הגדול", בערוץ דיסני ישראל ללקוחות yes. בשנת 2015 החל לשחק בסדרת דרמת הפעולה של זכיינית ערוץ 2, רשת, "המדרשה". במהלך השנים 2015-2016 שיחק בסדרת הנעורים "גאליס", בה גילם את דמותו של איתן במשך שתי עונותיה האחרונות.
בשנת 2021 שיחק בסדרת הנוער "מקיף מילאנו", בה גילם את דמותו של נייטרו הראפר.
ספיח (סיפור)
"ספיח" הוא סיפור מאת חיים נחמן ביאליק, שמכיל פרקי ילדות המבוססים על חוויותיו האוטוביוגרפיות של המספר.
הסיפור נותן ביטוי עשיר לחשיבותן של השנים הראשונות בחייו של סופר כמקור בלתי נדלה של רשמים וחוויות המעובדות על יד הסופר בבגרותו. "ספיח" הוגדר על ידי הביקורת כחשוב בסיפורי הילדות בספרות העברית.
פרקי היצירה פורסמו לאורך תקופה ארוכה, שהחלה בשנת 1908 ועד לאחר מותו של ביאליק בשנת 1934.
עלילה
הסיפור מורכב מ-15 פרקים, שאינם מסודרים בהכרח על פי התרחשותם הכרונולוגית. נהוג לקרוא לחוויות ילדות אלו מהעולם הסובב את הילד חיים נחמן "מראות השתייה".
על הסיפור
הפרקים של ספיח מצטרפים לפואמה אחת גדולה, כותב יעקב פיכמן, וכל פרק טעמו כשיר משובח של ביאליק. היצירה עשירה בחומר אוטוביוגרפי יותר משאר סיפוריו. גם כאן קיים פרבר הזפתים וגיבור מתמרד, אלא שכאן הגיבור הוא ילד משורר בעל עיניים בוחנות ומתרשמות. הוא איננו רואה את הדברים עצמם, אלא את לב הדברים. עולם הטבע הוא המשכו של עולם התנ"ך וההבדל בין המציאות והחלום מטושטש. אמנם, גם מנדלי מוכר ספרים ושלום עליכם תיארו את העולם שראו, אלא שהראייה כאן היא פנימית וציורית יותר; הנגלות והנסתרות נתפסות כאחד. ב"ספיח" התמזג לראשונה ביאליק המשורר עם ביאליק המספר. הפרק הראשון, לדעתו של פיכמן, הוא אחד מגילוייו הגאוניים של ביאליק. זהו פרק של המנון לחיים, לטבע, לכפר הולדתו של ביאליק, והוא אף טומן בחובו את גורל חייו בחלום על הפלאי שכביכול פרש משביל היריד המאובק אל עולמו הפנימי, אך בלית ברירה הוא נגרר אחר השיירה בעוזבו מאחוריו את עולמו הטהור.
"ספיח הוא סיפור על התהוותו של משורר", אומרת לאה גולדברג. היא רואה את הסמל השליט להתפתחות המשורר בארבע הזכוכיות:. ביאליק, טוענת גולדברג, מסתכל בילדותו בארבע אספקלריות שונות והדבר מתבטא גם בשיריו. תחילה הביט בילדותו מקרוב, בעיניים מציאותיות, ביקורתיות. בהדרגה, עם המרחק במקום ובזמן החלה להבשיל הבחירה האמנותית, כי ככל שהאמן מקבל פרספקטיבה רחבה, כך גם עולה יכולתו להעמיק ולהחיות את החוויה.
כדי להמחיש את טשטוש הגבולות שבין פרוזה לשירה בפרקי הילדות של "ספיח" ערך פעם אברהם אברונין תרגיל דידקטי, שבו הוא סידר שורות מהפרקים הראשונים של היצירה בשורות קצרות דמויות שיר, עד שלא ניתן היה להבחין בין תוצאות התרגיל לבין שיר מקורי אחר. עד כדי כך עמוס הטקסט של ספיח באפיוני השירה, כמו חזרות, תקבולות, הרמזים, מצלולים ושאר סממנים סגנוניים.
ספיח הוא מעין אוטוביוגרפיה של הספרות העברית, אומר חיים באר בהרצאתו. זהו סיפור המתאר איך צומח משורר. ספרים כמו "של מי אתה ילד" של חנוך ברטוב, "סיפור על אהבה וחושך" של עמוס עוז, "חבלים" של חיים באר - לא היו יכולים להיכתב ללא "ספיח". היצירה מתארת את מה שמצמיח סופר, איזה חסך וכאב לא ממומש בוראים מספר. ביאליק נולד מפצע ואת הפצע הזה לא הצליח למלא. ילד שגדל נעזב לנפשו ומתכנס בתוך עצמו אל עולם פנימי עשיר ומלא דמיון. הסופר, טוען באר, מתפרנס מעצמו, ואם אין לו שדי אם כדי לכלכל את נפשו הרעבה, הוא מנסה לחלוב את הכותל. זהו כותל התשוקות וכותל הדמעות כאחת. ילד שגר בפרבר הזפתים ומצליח להוציא מהעולם החומרי העלוב, עולם אסוציאטיבי כה עשיר. כי הכל משתקף בבריכה, וזה המפתח לעולמו.
הוא היה גדול הסופרים האינטרטקסטואליים של המקורות, מוסיף באר, ומי שאין לו "אוזן תלמודית" לא יקבל את מיטבו. "סדרי בראשית", "והעולם כמנהגו נהג", "מראות אלוהים", "יש לי מלבד זה, קצת מיודעים גם בין 'אלופי אדום' - מלכים קטנים, מעין 'פריצים': אלוף קנז, אלוף געתם, אלוף שובל, אלוף יעוש", האירועים התנ"כיים שהמספר מתייחס אליהם בפרק 13 - כל אלו הם רק דוגמאות מעטות מני רבות של שימוש בספרי הקודש היהודיים כהשראה לשפתו הספרותית של ביאליק. תיאורו את פרבר הזפתים ממחיש את השילוב המיוחד בין האסוציאציות של ארון הספרים היהודי ובין לשון ספרותית המתארת את מקום צמיחתו של המשורר:
חלום הפלאי והשיירה
חלום השיירה הוא נשמתה של הפואטיקה של ביאליק, כותב הילל ברזל, שכלליה כאילו נוסחו בפרקי הילדות של ספיח, ובעיקר בתוכן החלום. הפלאי המתואר מתעסק במעשי פלאים בראותו את הנסתר בנגלה ואת הסתום במפורש, או בשמיעת הדממה ובראיית הקולות, או בקליטת מראות פלאים כערפילי טוהר, מראות שתייה, כפי שמתאר ביאליק בפרקי הספר. שיירת ההולכים לעייפה בתלם כעדר ממשיכה והולכת, ובלית ברירה גם המספר ביניהם, אך נפשו עם הפלאי שמעבר לאיבי הנחל, הוא מקור מעיין השירה שבלבו.
חלום השיירה נזכר רבות בדיונים על מהות השירה, ההשראה וייחודו של משורר.
מבנה הסיפור
מבנהו הרופף של הסיפור נידון על ידי מבקרים רבים. יוסף אבן הגדיר את הפרקים כמעין רשימות זיכרון. גרשון שקד כתב שזהו סיפור על גבול הסיפורת, הפואמה והמסה. הסיבה שייחסו למבנה המפורר הזה, אומר אבנר הולצמן, היא התקופה הארוכה שבמהלכה התהוותה היצירה; הפרקים הראשונים (ב-ח) הופיעו ב-1908. לאחר מכן הופיעו פרקים אלו בשם "מימי הילדות" כספרון לבני הנוער, וההמשך היה בפרסום פרקים ט-טו ב-1919. הפרק הראשון למעשה נכתב אחרון לקראת פרסום הסיפור במהדורת היובל של כתבי ביאליק ב-1923. הנספח לפרק האחרון, בו הופך שמואל'יק, הילד מהפרקים הקודמים, לבחור המועמד לחופה, נכתב אמנם ב-1907 כקטע מסיפור גנוז של ביאליק בשם "בבית אבא", אך צורף לסיפור רק לאחר מותו של ביאליק, מכיוון שעורכי כתביו של ביאליק סברו שהוא אחד מפרקי ההמשך המתוכננים של "ספיח".
לדעתו של הולצמן, המבנה המפורק שניתן מפרספקטיבות שונות הוא דווקא מהותה של היצירה. ביאליק התייחס לכך בעצמו בתחילת הסיפור: וגם בסיומו: - ארבעה שברי זכוכית שדרכם משתקף כל פעם עולם אחר ונפלא על פי בחירתו של המספר.
Strawberries & Cigarettes
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טרוי סיון, ג'ק אנטונוף ואלכס הופ והופק על ידי ג'ק אנטונוף גם כן. השיר מתחיל בשורה "" ("זוכר מתי נפגשנו לראשונה?") ובעצם עוסק בזיכרונות מהעבר, שעוסקים בנושאים שונים הקשורים הן לסרט והן לחייו של אותו האחד עליו השיר מדבר.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-100 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
קליפ המילים הלא רשמי של השיר עלה ליוטיוב ב-14 במרץ 2018, יומיים לפני צאתו של השיר כסינגל. קליפ המילים זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-25 מיליון צפיות. קליפ נוסף של השיר, שמציג בתוכו סצנות מתוך הסרט "באהבה, סיימון" הצליח לצבור למעלה מ-5.4 מיליון צפיות.
נכון למאי 2020, עלו ליוטיוב מספר סרטונים של השיר, שצברו למעלה ממיליוני צפיות.
מפרצון קרול (אנטארקטיקה)
מפרצון קרול (באנגלית: Carroll Inlet) הוא מפרצון, לחוף חצי האי האנטארקטי, בארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.
המפרצון גובל בחוף אינגליש של חצי האי האנטארקטי.
המפרצון פונה לכיוון דרום-מזרח, בין חצי האי ריידברג, לבין האי סמיילי.
אורכו של המפרצון 74 קילומטרים; ורוחבו 11 קילומטרים.
גילוי ומיפוי המפרצון
המפרצון התגלה מהאוויר ב-22 בדצמבר 1940, בטיסה של השירות האנטארקטי של ארצות הברית.
המפרצון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1965–1966.
מקור השם
המפרצון נקרא על שמו של ארתור ג'יי. קרול (Arthur J. Carroll), צלם תצלומי אוויר ראשי בטיסות הצילום של השירות האנטארקטי שיצאו מבסיס איסט (East Base).
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 209
אראל גרנות
אֶרְאֵל גרנות (נולד בי"ב בשבט, ה'תש"ל, 19 בינואר 1970) הוא פרופסור מן המניין לאלקטרואופטיקה וטכנולוגיות קוונטיות בפקולטה להנדסה באוניברסיטת אריאל בשומרון.
ביוגרפיה
גרנות נולד וגדל ברמת השרון. למד בהנדסאים תל אביב. במסגרת העתודה האקדמית, ב-1991 קיבל תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה, ב-1993 תואר שני בפיזיקה של מצב מוצק בהצטיינות יתרה. בשנת 2000 קיבל דוקטורט בהולכה קוונטית תחת הנחייתו של פרופסור מרק אזבל מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2000 השתחרר מצה"ל בדרגת סרן. עבד כחוקר במרכז למחקר גרעיני שורק במחלקה לאלקטרואופטיקה. ב-2002 החל לעבוד במכללת יהודה ושומרון בתור מרצה בכיר, היה מבין המקימים של המסלול לאלקטרואופטיקה. ב-2008 מונה לראש התוכנית לתואר שני, ב-2013 היה פרופסור אורח במכון קרלסרוהה לטכנולוגיה וב-2016 הפך לפרופסור מן המניין באוניברסיטת אריאל בשומרון. ב-2020 סייע בהקמת מסלול טכנולוגיות קוונטיות ועמד בראשו.
חיים אישיים
גרנות חובב סלסה ואף היה שופט בתחרות בינלאומית.
ברקלי באנדיט
ברקלי באנדיט (באנגלית: Berkeley Bandit) היא מכונית ספורט, קבריולה, דו-מושבית, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בשנת 1960.
המנוע נלקח מחברת פורד, דגם פורד אנגליה "105E", מסוג "Overhead valve engine".
יוצרו 2 יחידות.
מחיר הדגם בשנת 1960 היה 798 לירות שטרלינג.
מהומות בגוג'ראט
המהומות בגוג'ראט או הפוגרום בגוג'ראט הן סדרה של מהומות דתיות שהתרחשו במדינת גוג'ראט שבהודו בין 27 בפברואר ל-2 באפריל 2002. שיאן היה בימים לאחר שריפת רכבת נוסעים. המהומות החלו ב-27 בפברואר כש-59 נוסעים, רובם הינדים, נשרפו למוות כאשר מספר קרונות ברכבת עלו באש בעיר גודרה. הנוסעים ברכבת היו בדרכם לבנות מקדש הינדי על בסיס מסגד שנהרס עשור קודם לכן בעיר איודהיה.
בעקבות שריפת הרכבת, התרחשו התפרצויות של אלימות בחלק ניכר ממחוזות גוג'ראט וברחבי הודו, נגד המיעוט המוסלמי במהלך אותה השנה. במהלך המהומות נהרגו בין כאלף איש, רובם מוסלמים, ונפצעו כ-15,000 איש. אלפי בתים וחנויות של מוסלמים נהרסו או נשרפו. ממשלת גוג'ראט הואשמה בכך שהיא לא עשתה מספיק כדי למנוע את המהומות, וכי היא אף עודדה אותן. ממשלת גוג'ראט הכחישה את ההאשמות. בזמן המהומות, ראש השרים של גוג'ראט, בזמן המהומות היה נרנדרה מודי, המכהן נכון לשנת 2023 כראש ממשלת הודו.
הצתת הרכבת בגודרה
המהומות התפרצו בעקבות הצתת הרכבת בעיר גודרה במדינת גוג'ראט ב-27 בפברואר 2002. 59 נוסעים, רובם הינדים, נהרגו בשרפה. מאמינים באל ראמה נסעו במצוות ארגון לאומני הינדי (Vishva Hindu Parishad) לאירוע דתי. בגודרה פרץ ויכוח בין נוסעי הרכבת לרוכלים ברציף. הוויכוח התפתח לאלימות ומסיבות לא ברורות פרצה דליקה וארבע קרונות עלו באש.
ממשלת גוג'ראט הקימה ועדת חקירה של אדם אחד שנחשב למקרוב לראש השרים של גוג'ראט, מודי. בעקבות ביקורת ציבורית, צורף שופט בית משפט העליון לוועדה. מספר ועדות עצמאיות שחקרו את האירוע טענו, כמעט באופן ודאי, שהדלקה הייתה תאונה ולא אירוע שתוכן מראש. בשנת 2005, חקירה של ממשלת הודו מצאה כי השריפה הייתה תאונה ולא נגרמה על ידי מוסלמים. הדו"ח הוא אחד ממספר תחקירים שנערכו על התאונה. בפברואר 2011, בית המשפט הרשיע 31 בני אדם וזיכה 63 אחרים וקבע כי הפרעות במוסלמים היו "מזימות מתוכננת מראש". מבין המורשעים, 11 נידונו למוות ו-20 האחרים למאסר עולם.
אלימות בעקבות הצתת הרכבת
נרנדרה מודי, השר הראשי הכריז כי ההתקפה על הרכבת הייתה מעשה טרור, ולא אירוע של אלימות קהילתית. כן האשים את התקשורת על שביקרו את התנהלות הממשלה בזמן המהומות עיתונים מקומיים וחברי ממשלת המדינה השתמשו בהצהרה כדי להסית לאלימות נגד הקהילה המוסלמית בטענה, שלא הוכחה, כי המתקפה על הרכבת בוצעה על ידי סוכנות הביון של פקיסטן באמצעות מוסלמים מקומיים. סיפורים שקריים הודפסו גם על ידי עיתונים מקומיים שטענו שמוסלמים חטפו ואנסו נשים הינדיות. שר בממשלתו של מודי (Haren Pandya) העיד כי מודי הורה לגורמים רשמיים לא לנקוט פעולה נגד מתפרעים. שנה לאחר מכן הוא נרצח.
יום לאחר שריפת הרכבת, החלו התקפות על קהילות מוסלמיות. באחמדאבאד מתו 11 מוסלמים כשהמון הינדי שרף את הבתים על יושביהם. המשטרה לא הגיע לחלץ את המוסלמים מפני ההמון. לאלימות היה פן מגדרי מובהק. נשים מוסלמיות נאנסו, נרצחו וגופתיהן הושחטו. ההערכה היא שכ-250 נשים נאנסו אונס קבוצתי ונרצחו. עדי ראייה סיפרו שהבטן של נשים בהריון נחתחה והן נרצחו. לפחות במקרה אחד, נער מוסלמי נאלץ לשתות נפט ולבלוע גפרור דולק. אהסאן ג'פרי (Ehsan Jafri), פוליטיקאי מוסלמי מבוגר שכיהן מטעם מפלגת הקונגרס, הוצא מביתו עירום ולאחר מכן נרצח, בותר ונשרף.
כ-1,000 בני אדם, רובם מוסלמים, נהרגו. כ-20,000 בתים ועסקים מוסלמים נפגעו, חלקם נשרפו ו-360 מקומות תפילה נהרסו, וכ-150,000 בני אדם ברחו מבתיהם. ההערכה היא כי 200 שוטרים מתו בזמן שניסו לשלוט באלימות, וארגון Human Rights Watch דיווח כי מעשי גבורה יוצאי דופן בוצעו על ידי הינדים, דאליטים ואחרים שניסו להגן על המוסלמים מפני האלימות
העמדה לדין
כ-4000 תלונות הוגשו, אך חקירות והעמדה לדין של המעורבים בהתפרעויות עוכבו. לאחר יותר משנתיים של שחרור חשודים התערב בית המשפט העליון של הודו, העביר תיקים מרכזיים לבית המשפט העליון של בומביי והורה למשטרה לפתוח מחדש אלפיים תיקים שנסגרו. בעקבות ההוראה מבית המשפט העליון, המשטרה פתחה כמעט 1,600 תיקים מחדש, עצרה 640 חשודים ופתחה בחקירה נגד יותר מ־40 שוטרים שלכאורה לא עשו מאמץ לחקור את התלונות שהוגשו להם.
ב-2012, מצא בית המשפט את הפוליטיקאית ההינדית מאיה קודנאני (Maya Kodnani) מעורבת בממהומות בגוג'ראט וגזר עליה 28 שנות מאסר. פסק הדין הכיר לראשונה בתפקידה של פוליטיקאית בכירה שהייתה שרה בממשלתו של מודי, בהסתה של המון הינדי נגד מוסלמים אחרי שריפת הרכבת.
פאול מילר-קמפף
פאול מילר-קמפף (בגרמנית: Paul Müller-Kaempff; 1861–1941) היה צייר, מאייר וליטוגרף גרמני. הוא קשור לבית הספר לציור בדיסלדורף.
ביוגרפיה
קאמפף קיבל את הכשרתו הראשונה בין השנים 1883–1886 באקדמיה לאמנויות של דיסלדורף, אחר כך באקדמיה של קרלסרוהה אצל גוסטב שנלבר (1851–1917) ולבסוף באקדמיה בברלין בסטודיו של הנס גודה (1825–1903).
בשנת 1905 התחתן עם תלמידתו, אלזה שווגר, והתמנה לפרופסור כעבור שנה. משנת 1908 התגורר בהמבורג, לימים חבר באגודת האמנים בהמבורג. בשנת 1904 הוא ואשתו היו מייסדים של החברה לאמנות אולדנבורג.
מילר-קמפף היה אמן נוף מצליח. הוא ייצר בצבעי מים, פסטלים ורישומים, כמו גם עיצובי רהיטים וגלויות רבות. הוא היה גם ליטוגרף מוכשר והפיק איורי ציפורים למהדורה המתוקנת של ספר על ציפורים בטבע של נאומן.
במהלך חייו נרכשו עבודותיו על ידי מוזיאונים ברוסטוק, באולדנבורג, בקיל ובהמבורג, ונרכשו על ידי אספנים פרטיים רבים מארגנטינה ועד סין. הנסיך אייטל פרידריך, בנו השני של הקיסר וילהלם השני, רכש כמה מעבודותיו של מילר-קמפף לחצר הקיסרית בשנת 1908.
בטיול בשנת 1889 עם חברו, אוסקר פרנצל (1855–1915), הם גילו את כפר הדייגים המבודד ארנשופ. מילר-קאמפף היה כל כך התרשם מהכפר המבודד ועבר לשם, בנה לעצמו בית בשנת 1892, והקים את בית הספר לציור של סנט לוקאס בשנת 1894.
אמנים עמיתים הלכו אחריו, ועד מהרה נוצרה מושבת האמנים ביתם של: אנה גררסהיים (1852–1921), אליזבת פון איקן (1862–1940), פרידריך וכנהוזן (1859–1925), פריץ גרי (1850–1924), היינריך שלוטרמן (1859–1922), תיאובלד שורן (1866–1913) והוגו ריכטר-לפנסדורף (1854–1904).
נפת קולפינו (סנקט פטרבורג)
נפת קולפינו הוא שמה של נפה הממוקמת בדרום מזרח העיר סנקט פטרבורג וגובלת עם נפת פרונזה, נבסקי ופושקין ועם מחוזות המשנה וסבולוז'סק, טוסנו וקירוב של מחוז לנינגרד.
שמה נובע מהעיר בה נמצא מבנה האדמיניסטרציה של הנפה. מתחילה נוסדה כמרכז תעשייתי שהפך לחלק מהעיר לנינגרד ב-1936 לאחר פירוק מחוז המשנה הפרברי של מחוז לנינגרד. בשנת 1954 הוגדל שטח הנפה עם הכנסת מועצות כפריות לתחום השיפוט של הנפה.
בשנת 1996 הוקמו 5 מחוזות מוניציפליים בתחומי הנפה והיא ממשיכה להוות הנפה התעשייתית של העיר (בתחומו נמצא מפעל איג'ורה הוותיק למתכות ופטרוכימיה).
בתחומי הנפה קיימים היישובים הבאים:
על פי מפקד אוכלוסין משנת 2010 חיו ברובע 177,448 איש. על פי נתונים משנת 2002 46% היו גברים, 54% נשים. מרבית האוכלוסייה מרוכזת בעיר קולפינו.
לנגור אפור
לנגור אפור (שם מדעי: Semnopithecus) הוא סוג של פרימטים ממשפחת קופים בעלי זנב הנפוצים בדרום אסיה. בסוג זה 8 מינים.
אלו קופים בינוניים בעלי ראשים כהים ופרווה אפורה או לבנה על גופם. הם בעלי זנב ארוך היודע להיתפס בדברים והם קפצנים טובים. רבים מהם חיים בהודו וסביבותיה, אך גם בהרי ההימלאיה או בסרי לנקה. כמו רוב הפרימטים הם אוכלי כל אך מעדיפים פריטי מזון צמחוניים, כמו פירות.
באזור מחייתו, בין הלנגור האפור לצבי מתקיים יחסי הדדיות מיוחדים. כאשר הלנגור נמצא על עצים גבוהים(בעזרת כושר טיפוסו המעולה) הוא מזהיר את הצבי מפני טורפים תודות לעמדת התצפית שלו. כאשר הלנגורים על הקרקע, שומרים עליהם בעזרת חושיהם החדים הצבאים מפני אותם טורפים.
ניסיון הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות
ניסיון הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות הוא פיגוע טרור פלסטיני שביצע החמאס באתר פי גלילות ב-23 במאי 2002 במהלך האינתיפאדה השנייה, באמצעות פיצוץ מכלית דלק ממולכדת שהגיעה לתוך המתחם. בפיגוע זה לא היו נפגעים, אך נגרם נזק.
הפיגוע
ביום שישי ה-23 במאי 2002, בשעת בוקר, יצא נהג מכלית דלק מחניון בחולון לעבר אתר פי גלילות, במטרה למלא את המכלית לקראת חלוקת דלק בתחנות דלק. משהגיע לשערי האתר נבדקה משאיתו באופן שגרתי. בעת שמילא הנהג את המכלית בדלק, ושהה מחוץ לתא הנהג, אירע הפיצוץ. מן הפיצוץ התלקחה המשאית, אך המערכות האוטומטיות לכיבוי שריפות כיבו מיידית את האש.
מחקירת כוחות הביטחון התברר שהמטען הונח בלילה הקודם. הכוחות שסרקו את האזור מצאו במקום שרידים של מטען חבלה ושרידי טלפון סלולרי להפעלת המטען מרחוק.
באוגוסט 2002 נתפס תא טרור של ערבים תושבי הכפר סילואן שבמזרח ירושלים. התא כונה "חוליית סילואן" ואנשיו הועמדו לדין על ביצוע הפיגוע. חוליית הטרור ביצעה גם את הפיגוע בקפה "מומנט" בירושלים, את הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון ואת הפיגוע בקפיטריית פרנק סינטרה באוניברסיטה העברית בירושלים.
הפיגוע זירז את ממשלת ישראל להחליט על פינוי אתר פי גלילות. האתר פונה ביוני 2004.
ברקלי B95 ו-B105
ברקלי B95 ו-B105 (באנגלית: Berkeley B95 and B105) הם שני דגמים כמעט זהים של מכונית ספורט, קבריולה, דו-מושבית, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרו על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בין מרץ 1959 לדצמבר 1960.
הדגמים הוצגו לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה ב-1959.
יוצרו 178 יחידות, מהן יוצאו בין 15–20 יחידות.
מחיר דגם "ברקלי B95" בהשקה היה 659 לירות שטרלינג, בבריטניה.
גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2021)
סופת הטורנדו בארצות הברית (2021) הייתה סופת טורנדו נדירה שהתרחשה ב-10–11 בדצמבר 2021 בדרום ארצות הברית והמערב התיכון. הסופה החלה בצפון מזרח ארקנסו, והמשיכה למיזורי, אילינוי, טנסי, וקנטקי.
הערכות ראשוניות מצביעות על כך שמשפחת הטורנדו - שזוהתה על ידי כמה כלי תקשורת כ"טורנדו ארבע המדינות", בשל מאפיינים הדומים של הסופה לטורנדו התלת-מדינות ב-1925 - עשויה לחתוך נתיב של עד 250 מייל (400 ק"מ). סופות רעמים אחרות השפיעו על חלקים ממזרח מיזורי, דרום אילינוי, מערב ואמצע טנסי, ומערב ומרכז קנטקי בשעות הערב המאוחרות עד שעות הלילה של 11 בדצמבר, כולל שתי סופות טורנדו עזות שפגעו באולינג גרין, קנטקי ומיזורי.
הערכות לא מאומתות מצביעות על כך שהתפרצות הטורנדו גרמה לבין 75–100 מקרי מוות בארבע המדינות. אם יאושרו הנתונים, יהיה זה אירוע הטורנדו הקטלני ביותר בהיסטוריה של מדינת קנטקי, שיעלה על הטורנדו באזור לואיוויל שהתרחש ב-27 במרץ 1890, שגרם לפחות ל-76 הרוגים.
נפגעים ונזק
העיר מייפילד בקנטקי ספגה את הנזק הרחב ביותר. דווח כי כ-110 בני אדם נלכדו בבית חרושת לנרות כאשר הטורנדו פגע במקום. 40 בני אדם חולצו מהבניין. נזק חמור נגרם למספר מבנים באזור מייפילד מרכז העיר המסחרי, כולל בית העירייה. גם תחנת הכיבוי ותחנת המשטרה בעיר נהרסו.
מעל 14,000 תושבים נותרו ללא חשמל. ברחבי המדינה כולה, היו הערכות שבין 60,000 ליותר מ-80,000 אנשים נותרו ללא חשמל.
לאחר מכן
נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן הכריז על אסון חירום עבור מדינת קנטקי. ביידן גם הצהיר שהוא יאשר הצהרות חירום למדינות אחרות אם יגישו אותן.
אורי וינברג (סופר)
אורי וינברג (נולד ב-20 באוגוסט 1952) הוא פסיכולוג קליני וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
אורי וינברג, נשוי ואב לשלושה, בן להורים ירושלמיים ילידי הארץ (דור שישי מצד אמו), נולד בתל אביב וגדל בבני ברק. דודו הוא הסופר דוד שחר.
בנובמבר 1970 התגייס להנדסה קרבית. שירת תחילה כמדריך טירונים ומפקדי כיתות, ואחר כך בגדוד 601. השתתף במלחמת יום הכיפורים בגזרה המצרית. בחלק משנות המילואים שלו, עבד כפסיכולוג מאבחן בלשכת גיוס ירושלים, כחבר בוועדה רפואית מיוחדת לבדיקת מועמדים לגיוס, וכפסיכולוג במפקדה לשיקום עורפי של נפגעי הלם קרב.
בשנת 1998 יצא לאור הרומן הראשון מפרי עטו, תולעי משי אדומות, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הרומן זכה בפרס יצירת ביכורים לשנת תשנ"ח. בכתיבתו, עוסק וינברג בהוויה הישראלית, כפי שהיא משתקפת בעיקר בנופי ירושלים ובדמויות מיוחדות, מכל העדות והדתות, שעורכות עם עצמן חשבון נפש אישי ואידאי. ספריו מייצגים תחקיר עומק, היסטורי, רעיוני ופסיכולוגי של הדמויות, של העלילה ושל זירת התרחשותה.
סונאטות ופרטיטות (באך)
סונאטות ופרטיטות לכינור סולו (רי"ב-1001-1006) הן סט של שש יצירות שהלחין יוהאן סבסטיאן באך.
היצירות מכונות לעיתים כסונאטות ופרטיטות לכינור סולו בהתאם לכותרות שנתן להן באך בכתב היד של היצירה: "Partia" "Partien" היה שם נפוץ באזורים דוברי גרמנית בתקופתו של באך ליצירות מסוג זה.
הסט מורכב משלוש (סונאטה כנסייתית) בארבעה פרקים ושלוש פרטיטות בצורת ריקוד מחולות. הסט הושלם עד 1720, אך לא פורסם לפני 1802. היצירות פורסמו באופן במלואן בשנת 1803. גם לאחר פרסום זה, התעלמו מהן במידה רבה עד שהכנר יוסף יואכים החל לבצע את היצירות.
כיום, הסונטות והפרטיטות של באך הן חלק חיוני ברפרטואר הקלאסי של הכינור, והן מבוצעות ומוקלטות לעיתים קרובות. שישה סולו לכינור ללא ליווי קונטינואו, כפי שכינה אותם באך, מציגות היטב את היכולת הטכנית של הכינור ככלי סולו. היצירות שימשו לעיתים קרובות ארכיטיפים לכתיבה לכינור סולו על ידי דורות של מלחינים מאוחרים יותר, ביניהם אז'ן איזאיי, ובלה ברטוק. יש הסבורים שהמשמעות המילולית של הכותרת "סולו סאי" של הכותרת (אתה לבד) היא התייחסות מכוונת למותה הפתאומית של אשתו הראשונה, מריה ברברה באך. תאוריה זו נפוצה בקרב מוזיקאים, אך לא בקרב מביני דבר, אם כי נראה שהסימן החריג לשנת ההשלמה על עמוד השער מצביע על מחווה לאשתו.
אחד מהמופעים המפורסמים ביותר של הסונאטות והפרטיטות הוא הכנר והמלחין ג'ורג'ה אנסקו, שראה את היצירה כ-"ההימלאיה של הכנרים", והקליט את כל הסונאטות והפרטיטות בסוף שנות הארבעים.
C++ 20
C++ 20 הוא שמו של תקן ISO/IEC עבור שפת התכנות ++C (תקן עוקב ל C++ 17). התקן נחתם טכנית על ידי WG21 בפגישה בפראג בפברואר 2020, אושר ב-4 בספטמבר 2020, ופורסם על ידי ISO בדצמבר 2020.
היסטוריה
השינויים שהוחלו על טיוטת העבודה של C++ 20 שגובשה ביולי 2017 בטורונטו כוללים:
השינויים שהוחלו על טיוטת העבודה C++ 20 בישיבת הסתיו בנובמבר 2017 באלבוקרקי כוללים:
נפת זסטפוני
נפת זסטפוני (בגאורגית: ზესტაფონის მუნიციპალიტეტი, זֶסטַפּוֹנִיס מוניציפליטי) היא נפה במרכז מחוז אימרתי שבגאורגיה. הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת תרג'ולה, בצפון-מערב בנפת צ'יאתורה, מדרום-מערב בנפת חרגאולי, מדרום-מזרח בנפת בר'דתי.
עד שנת 1930 נכללה בפלך כותאיסי ("הגוברניה של כותאיסי") באוייזד שורפני. לאחר 1930 נקראה הראיוֹני של זסטפוני וכיום הוחלף שמה למוניציפליטי של זסטפוני.
העיר זסטפוני מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. יישוב עירוני (דאבא) נוסף בנפה הוא העיירה שורפני. כמו כן ישנן 13 תמי: בּוֹסלֶווִי, דִילִיקָאוּרִי, אוֹלֶמִי, קְווַאלִיתִי, קְלְדֶאֶתִי, מֶאוֹרה סְווִירִי, רוֹדִינָאוּלִי, סָנַחְשִירֶה, כּווֵדָה סָזַנוֹ, כּווֵדָה סָכַּרָה, שְרוֹשָה, צְחְרָאצְקַארוֹ ודזִירוּלָה.
ג'וליה רסניק
ג'וליה רסניק (נולדה ב-9 ביולי 1952) היא פרופ' חבר בגמלאות בבית ספר לחינוך באוניברסיטה העברית. תחומי המחקר העיקריים שלה הם גלובליזציה של מדיניות חינוך, חינוך משווה, רב תרבותיות, הגירה וילדי מהגרים וחינוך בינלאומי. רסניק ערכה ספרים וגיליונות מיוחדים ופרסמה מאמרים רבים בכתבי עת מובילים בישראל ובשאר העולם, באנגלית ובצרפתית. בבית ספר לחינוך הקימה ב־2018 את המסלול האישי למצטיינים לתלמידי מוסמך ומשמשת ראש המסלול. מכהנת כחברת הוועד המנהל של AFEC Association Francophone d ’Education Comparée וכראש הסקציה Comparaisons Internationales בארגון AISLF Association International des Sociologies de Langue Française. היא חברת מערכת בכתבי עת אקדמיים Education comparée ו-International Studies of Sociology of Education.
הייתה חוקרת אורחת ביוניברסיטי קולג' לונדון, ב בבואנוס איירס, ב, ב (FLACSO אקוואדור) (FLACSO בואנוס איירס), באוניברסיטת קוסטה ריקה, באוניברסיטת מקגיל, באוניברסיטת מונטריאול ובאוניברסיטת קולומביה.
זכתה במענקים מהקרן הישראלית למדע (אחד מהם בשיתוף עם פרופ' אדריאנה קמפ, אוניברסיטת תל אביב) ומקרן GIF עם שותפיה הגרמניים (Prof. Helmut Bremer, Duisburg-Essen University; Prof. Fabian Kessl and Dr. Friederike Lorenz, Wuppertal University).
ביוגרפיה
רסניק נולדה בשם ביאטריס חוליה דורפמן בבואנוס איירס, ארגנטינה, לבנחמין דורפמן ואתל קלוקס, ולה אח ושלוש אחיות (אלברטו, רינה, דורה ואנה). ב-1964 עלתה עם אחיה דרך עליית הנוער לארץ ושמה הוחלף לטובה דורפמן. היא התחנכה במוסד אחוזת שרה בבני ברק ובקיבוץ עין צורים. לאחר מלחמת ששת הימים חזרה לבואנוס איירס ולמדה בבית ספר התיכון תלפיות, למדה במדרשה למורים ובמקביל עבדה כמורה בבית ספר של הקהילה הספרדית. נישאה לראול רסניק והם עברו להתגורר במאר דל פלאטה, בה הקים ראול מפעל לייצוא דגים. ראול וג'וליה היו חברים פעילים בקהילה היהודית: ראול כחבר בוועד המנהל ורסניק כחברה בוועדת החינוך וועדת בית הכנסת של הקהילה. ב-1984 עלו לישראל עם שלושת ילדיהם: אריאל, חביאר- פבלו ומאיה.
משנת 2002 חייתה בזוגיות עם איב דוטרק (Yves Dutercq) פרופ' ב, צרפת. דוטרק נפטר במרץ 2020 בגיל 64 מנגיף קורונה, והשאיר אחריו אם ושלוש בנות.
השכלה ותחומי מחקר
רסניק סיימה את לימודי התואר הראשון, השני והשלישי במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. עבודת התזה שלה לתואר שני הוגשה באוקטובר 1993 ועסקה בדימויים לאומיים במערכת החינוך - אידאולוגיה לאומית מדינתית בישראל. עבודת הדוקטורט שלה הוגשה ביוני 2001 ועסקה בגלובליזציה של מודלים חינוכיים והשוותה בין רפורמות מבניות של מערכות החינוך בישראל (1968) ובצרפת (1975, 1963, 1959).
מיד לאחר סיום הדוקטורט התקבלה רסניק כמרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית והיא פרופסור חבר שם עד היום.
את השוואת מדיניות חינוך בין ישראל וצרפת בשנות ה-2000 חקרה בשיתוף עם פרופ' איב דוטרק. המחקר העלה את ה managerialization של מערכות החינוך בישראל (דו"ח דוברת) ובצרפת.
מעורבות ציבורית וחינוכית
רסניק ייסדה מחדש את האגודה הישראלית לחינוך משווה ב־2014, אגודה אקדמית שמטרתה לקדם את המחקר החינוכי ההשוואתי ואת ההוראה במוסדות אקדמיים בתחום דעת זה. היא שימשה נשיאה ראשונה של האגודה ומכהנת כיום כמזכירתה.
ב-2019 ו-2020 התקבלה כחברת וועדה לבדיקת בקשות המכללה האקדמית כנרת והמכללה האקדמית גורדון להארכת ההסמכה להעניק תואר ראשון.
מחקרים
מחקר בין־לאומי רחב היקף של בתי ספר IB (International Baccalaureate) שכלל עבודת שדה באנגליה, ארגנטינה, אקוודור, ארצות הברית, צרפת, ספרד, קוסטה ריקה וקנדה. אימוץ של תוכניות IB בבתי ספר ציבוריים ברחבי העולם הוא תוצר מובהק של הגלובליזציה ושל מדיניות חינוכית נאו-ליברלית.
ילדי מהגרים הגדלים בסטטוס חוקי עמום חווים השלכות חברתיות כתוצאה מקיומם של משפחותיהן בצל החוק. בישראל מעריכים כי אלפי ילדים וצעירים גדלים באי ודאות חוקית כתוצאה מגלי מהגרי עבודה ומבקשי מקלט. מחקר זה בדק את תופעת הלימינליות החוקית בקרב צעירים וילדים ברמת המקרו, ברמת המסו (רמת הביניים) ורמת המיקרו ושופך אור על הסיפיות (לימינליות) החוקית ומשמעותה למהלך חייהם של ילדים ובני נוער מהגרים.
המחקר במימון הקרן הישראלית למדע ובשיתוף עם פרופ' אדריאנה קמפ, המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, אוניברסיטת תל אביב.
פרויקט המחקר האתנוגרפי בוחן את הפרקטיקות והפרספקטיבות של מורים גרמניים המגיעים לישראל להשתתף בסמינר בבית הספר הבינלאומי ללימודי שואה ביד ושם, בירושלים. במסגרת פרויקט המחקר, החוקרים ליוו ארבע קבוצות מורים מאזורים שונים בגרמניה בטיולים החינוכיים שלהן ביד ושם. המחקר כלל תצפיות, קבוצות מיקוד וראיונות עם המורים ועם אנשי הצוות של יד ושם. ההבדלים בין הדוריים וההיסטוריה המשפחתית של המורים משפיעים על התייחסותם לזיכרון השואה. התגלעה מתח בין מטרת יד ושם בהעברת זיכרון השואה לדורות הבאים לבין מטרת המורים המחפשים בלימודי השואה ביד ושם דרכים להתמודד עם אנטישמיות גואה בארצם.
המחקר מומן על ידי הקרן הגרמנית-ישראלית למחקר ופיתוח מדעי.
ג'יי שוטנשטיין
ביוגרפיה
שוטנשטיין נולד למשפחה יהודית, בנם של גרלדין (לאה הורוויץ) וג'רום שוטנשטיין. אביו הקים את חברת "Schottenstein Stores Corp" והיה תומך בולט בארגוני צדקה יהודיים וכיהן כחבר ההנהלה בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. בשנת 1976 ג'יי החל לעבוד בעסקיו של אביו ובהמשך התחתן עם ז'אן ראבה, איתה יש לו שלושה בנים ושלושה נכדים. מאז 1980 הוא מכהן כיו"ר של התאגיד אמריקן איגל אאוטפיטרס (American Eagle Outfitters). בשנת 1993 החליף את אביו כראש תאגיד חנויות שוטנשטיין וכן בפעילות הצדקה של אביו. מאז 2005 הוא משמש כיו"ר חברת DSW, שוטנשטיין הוא הבעלים של יקבי כרמל.
מלחמת לאמיה
מלחמת לאמיה הוא שמו של עימות צבאי שנערך בשנים 323 - 322 לפנה"ס, בין אתונה ובעלות-בריתה לבין ממלכת מקדון. העימות פרץ לאחר מותו של אלכסנדר הגדול, כאשר אתונה, הליגה האיטולית וערי מדינה יווניות אחרות ניסו להסיר את עול ההגמוניה המקדונית שכפה עליהן פיליפוס השני לאחר הניצחון בקרב כירונאה בשנת 338 לפנה"ס.
המלחמה נקראת על שמה של העיר לאמיה בה צרו היוונים על כוחותיו של אנטיפטרוס. בשלבי המלחמה הראשונים הייתה יד האתונאים ובעלי-בריתם על העליונה, אך לאחר הגעת תגבורות מהצבאות המקדוניים באסיה נטתה הכף לטובת אנטיפטרוס, והמערכה כולה הסתיימה בניצחון מקדוני ובביטול (זמני) של הדמוקרטיה האתונאית.
רקע
בשנת 338 לפני הספירה נערך קרב כירונאה בין מקדוניה בהנהגת פיליפוס השני לבין אתונה ותבאי. מקדוניה ניצחה בקרב זה ובעקבות כך הצליחה לתפוס שליטה על יוון ולאחד את הערים תחת הנהגה אחת. פאוסניאס כתב כי קרב זה היה אסון אתונאי ושל הערים שתמכו באתונה היות שלאחר מכן אתונה איבדה מהשפעתה וערים אחרות סבלו קשות גם כן. תבאי נחרבה בשנת 335 על ידי אלכסנדר כאשר שוב מרדה במקדוניה.
זמן לא רב לפני מותו, החליט אלכסנדר לאפשר לגולים מערים יווניות לחזור לעריהם. גם על מנת להאדיר את שמו, אך גם ובעיקר על מנת להבטיח נאמנות של אנשים בערים השונות אל מול תנועות ומסיתים שקמו ברחבי יוון נגד מקדוניה. אלכסנדר אף דרש כי ההכרזה על כך תתבצע בעת הכרזת המנצחים במהלך המשחקים האולימפיים. לשון ההודעה היה "המלך אלכסנדר לגולים מהערים היווניות. אנו לא הסיבה לגלותכם, אך, פרט לאלו מכם הנמצאים תחת קללה, אנו נהיה הסיבה לחזרתכם לעריכם. אנו כתבנו גם לאנטיפטרוס על כך שאם עיר מסוימת לא תסכים לקבל אתכם בחזרה, ביכולתו לבצע כל הנדרש על מנת לאכוף זאת".
מרבית האוכלוסייה ראתה צו זה כדבר טוב אך היו כובשים שלא רצו להחזיר את השטחים שכבשו, למשל, האתונאים שחילקו את אדמות האי סאמוס בין אזרחיהם ולא היו מעוניינים לאבד את האדמות הללו בשום אופן. האתונאים העדיפו שלא לצאת נגד אלכסנדר וצבאו ולהסתכן בכישלון כמעט ודאי. הם המתינו להזדמנות לפעולה. מותו של אלכסנדר היה נקודת המפנה מבחינת האתונאים. היות שאלכסנדר לא השאיר אחריו יורש, האתונאים חשו כי זוהי שעת הכושר לפעולה בעת אי ודאות בכל הנוגע לשלטון במקדוניה ולפעול למען שחרור אתונה בפרט ויוון בכלל מעול השלטון המקדוני.
ההיערכות למלחמה
כאשר נודע דבר מותו של אלכסנדר, שאפו האתונאים לא רק להבטיח את חירותם מידי המקדונים, אלא גם להחליפם בשלטון על יתר הערים היווניות. הכסף שהושאר בעירם על ידי הרפלוס (Harpalus) היווה משאב עיקרי לגיוס כספים ללחימה, בנוסף לשמונת אלפים שכירי חרב ששוחררו מתפקידם והמתינו בעיר טיינרום. לאוסתנס הופקד על גיוס הצבא האתונאי והנהגתו. ההנחיות שקיבל בתחילה היו שעליו להציג כאילו הוא פועל באופן עצמאי ולא בשם אתונה, זאת על מנת שאנטיפטרוס יזלזל במאמציו ולא ימהר לצאת לקראתו וזה יקנה לאתונאים זמן יקר להיערכות. לאחר שלאוסתנס גייס את שכירי החרב הוא נכנס לאטוליה. לאחר שאנשי אטוליה שמעו את דבריו של לאוסתנס הם בשמחה העניקו לו שבעת אלפים חיילים. דמוסתנס הצטרף לשגרירים שעברו בין הערים היווניות על מנת לשכנע אותן להצטרף לאתונה במאבק נגד המקדונים לשחרור יוון. באספת העם באתונה הוחלט כי אזרחי העיר לוקחים אחריות עבור החופש של כל היוונים וכי עליהם לשחרר את כל הערים היווניות שנמצאו תחת שליטת חילות מצב מקדונים. עוד הוחלט כי כל האתונאים עד גיל ארבעים יתגייסו, שלושה שבטים יישארו לשמור על אטיקה, ואילו שבעה שבטים יתכוננו לצאת ללחימה. עוד הוחלט על בניית ארבעים קוואדרירמות ומאתיים טרירמות.
העמים שהצטרפו לאתונאים
האטולים, התסאלים פרט לאלו מפלינאום, האואטנים (Oetaeans) פרט לאלו מהרקליה, האכאים מפטיאוטיס פרט לאלו מתביי, המליאנים פרט לאלו מלאמיה, הדורים, הלוקרים, הפוקים, האאניאנים, האליזנים, הדולופיאנים, האתמניאנים, הלאוקדים ואלו מהמולוסיאנים שהיו נתיניו של אריפטאוס. אריפטאוס (Aryptaeus) כרת ברית עם היוונים אך בגד בהם ועבר לצד המקדונים. הכריסטיאנים מאביה, אנשי העיר ארגוס, אנשי העיר סיקיון, אנשי העיר אליס, אנשי העיר מסניה וכן אנשי העיר אקטה.
הקרב בפלטיאה
לאחר שאלכסנדר הגדול הרס את תביי בשנת 335 לפני הספירה, הוא חילק את אדמותיהם בין אנשי בויאוטיה. אנשי בויאוטיה האמינו כי אם האתונאים ינצחו במרד נגד מקדוניה הם יחזירו את האדמות לגולים מתביי, שהיו בני בריתם בעבר, ולכן נטו לצד המקדוני. הבויאוטנים חנו ליד פלטיאה (Plataea). אתונה שלחה ללאוסתנס תגבורת שמנתה חמשת אלפים חיילים רגליים, חמש מאות פרשים ואלפיים שכירי חרב. לאוסתנס יצא לקראתם. לאחר שנפגשו, לאוסתנס הוביל את כוח התגבורת חזרה אל המקום בו חנה יתר הצבא האתונאי ובדרכם הם עברו דרך בויאוטיה. כאשר הצבאות, האתונאי והבויאוטי נפגשו בקרב, האתונאים ניצחו ולאחר תום הקרב לאוסתנס מיהר לעבר תרמופילאי שם הוא עתיד לפגוש את אנטיפטרוס.
הקרב בתרמופילאי
לאחר הניצחון בפלטיאה, לאוסתנס העביר את כוחותיו לתרמופילאי. בעוד הוא ממתין להגעת אנטיפטרוס וצבאו למקום הוא עסק בסריקה של האזור ובאיוש המעברים השונים. כאשר הגיע לבסוף, הצבא המקדוני בראשות אנטיפטרוס הובס. אנטיפטרוס לא העז לחדש את הקרב ולתקוף בשנית היות שצבאו הצטמצם, אך, גם לא היה יכול לחזור למקדוניה בבטחה היות שנמצא בתסליה שעכשיו הייתה עוינת לו. אנטיפטרוס וצבאו נסוגו ומצאו מקלט בעיר לאמיה שם הם הסתגרו והחלו לחזק את החומות.
המצור על לאמיה
כאשר לאוסתנס הגיע לקרבת לאמיה הוא הקים מחנה. סביב המחנה הוא הורה לחפור תעלה עמוקה ומסביבה הוא הקים מכשולים. בתחילה, לאוסתנס התקרב אל העיר ותקף אותה בניסיון למשוך את אנטיפטרוס וצבאו החוצה לקרב. היות שאנטיפטרוס לא העז להסתכן בקרב פנים מול פנים מול צבאו העדיף של לאוסתנס, לאוסתנס הורה על התקפות מדי יום על חומות העיר. בעקבות התקפות אלו נהרגו רבים מצד התוקפים, העיר הייתה מצוידת היטב ולכן המקדונים זכו להגנה טובה.
לאוסתנס הורה על הפסקת ההתקפות והחליט להטיל מצור על העיר בחוסמו את כל דרכי הגישה לעיר ולכידתה של כל האספקה שנכנסה לעיר בכוונה להביס את המקדונים באמצעות רעב. לאוסתנס החל לבנות חומה ולחפור תעלה מסביב לעיר על מנת למנוע כל ניסיון בריחה.