cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמית הלוי
פעילות פוליטית
בבחירות לכנסת ה-22 ובבחירות לכנסת ה-23 הוצב במקום ה-39 ברשימת הליכוד, ובשתי הפעמים לא נבחר לכנסת. ב-30 ביולי 2020 נכנס לכהן בכנסת ה-23 עם פרישתו של אמיר אוחנה במסגרת "החוק הנורווגי". במקביל הוא חבר דירקטוריון קרן קיימת לישראל. בבחירות לכנסת ה-24 הוצב במקום ה-35 ברשימת הליכוד בכנסת ולא נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, התמודד בפריימריז בליכוד על משבצת מחוז ירושלים והוצב במקום ה-36 ברשימה. הוא שב לכהן כחבר הכנסת לאחר שהשר עמיחי שיקלי התפטר מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי.
חיים אישיים
הלוי מתגורר בירושלים. אשתו, הרבנית עירית הלוי, היא אשת חינוך שהקימה בעבר מדרשה תורנית לבנות, ניהלה מכינה קדם אקדמית וכיום היא ראש אולפנת צביה ירושלים. לזוג שישה ילדים.
קישורים חיצוניים
מפרסומיו:
גביע המדינה בכדורגל 1974/1975
גביע המדינה בכדורגל 1974/1975 הייתה התחרות ה-37 מאז היווסדה וה-22 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו ב-14 בספטמבר 1973 והסתיימו ב-14 במאי 1975. המפגש הכפול נערך רק בשלב שמינית הגמר.
הפועל כפר סבא ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בגביע הראשון שלה.
השלבים המוקדמים
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השישי לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגה לאומית.
שלבי הגמר
הקבוצה שאירחה את המשחק הראשון במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
הערה:
רוברט בארו (קצין)
רוברט הילארד בארו (באנגלית: Robert Hilliard Barrow; 5 בפברואר 1922 – 30 באוקטובר 2008) היה גנרל אמריקאי יוצא חיל הנחתים של ארצות הברית אשר שימש כמפקד ה-27 של החיל.
חיים מוקדמים ולימודים
בארו נולד וגדל בבאטון רוז', לואיזיאנה. בשנים 1939-1942 למד באוניברסיטת לואיזיאנה ולאחר סיום לימודיו התגייס לחיל הנחתים.
קריירה
בשנת 1942 התגייס בארו לחיל הנחתים ועבר הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה. בהמשך שימש כמדריך טירונים. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס בשנת 1943 נשלח בארו לסין, שם שימש כמפקד מחלקה. בארו לחם במלחמת העולם השנייה במבצעי גרילה בסין המרכזית, כנגד הצבא היפני ועוטר בכוכב הארד. במלחמת קוריאה שימש בארו תחילה כמפקד פלוגה בגדוד ה-1 של רגימנט הנחתים הראשון, והוביל אותה במהלך הקרב על אינצ'ון. על גבורתו בקרב מאגר צ'וסין עוטר בארו בצלב הצי. לאחר המלחמה מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הנחתים ה-6. במלחמת וייטנאם שימש כמפקד רגימנט הנחתים ה-9. בשנת 1969 הוביל את הרגימנט במבצע "דואי קניון". בעבור האופן שבו פיקד על הרגימנט הוענק לבארו עיטור צלב השירות המצוין של צבא ארצות הברית, אף שהיה שייך לחיל הנחתים. לאחר המלחמה שימש בארו בשורת תפקידי פיקוד ומטה עד שבשנת 1979 מונה למפקדו ה-27 של חיל הנחתים. בשנת 1983 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.
מדיה-ויקי
מדיה-ויקי (באנגלית: MediaWiki) היא מערכת ניהול תוכן חינמית המופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו ומשמשת במידה רבה לבניית אתרי אינטרנט בגישת ויקי.
התוכנה, שנכתבה במקור בעבור ויקיפדיה והמיזמים האחרים של קרן ויקימדיה, נמצאת כיום בשימוש נפוץ וניתן להורידה בחינם.
ליבת התוכנה כתובה בשפת PHP, בסיסי הנתונים שלה משתמשים ב-MySQL. מדיה-ויקי כוללת תחביר ייחודי המפשט את פיתוח התוכן וניתן לשלב בתוכה תוכנות אחרות, כמו TeX, בקלות יחסית. בנוסף, היא כוללת מערכת הרחבות ו-Hooks, כך שמשתמשים יכולים להרחיבה בקלות לשימושיהם.
היסטוריה
באמצע שנת 2002, התוכנה שוכתבה ושוכללה על ידי לי דניאל קרוקר, ומאז היא מפותחת יותר ויותר על בסיס קוד זה. החל מאמצע 2003, התוכנה חסרת-השם החלה להקרא "מדיה-ויקי", ומאז אפשר היה להורידה לכל צורך, ולא רק לשימוש פנים-ויקיפדי. התוכנה יצאה לאור לראשונה בשם זה ב-29 באוגוסט 2003, ושם ההפצה היה MediaWiki-stable 20030829.
השם "מדיה-ויקי" נבחר על ידי דניאל מאייר כמשחק מילים עם "ויקימדיה" - מתוך קרן ויקימדיה, ארגון-האב שנוסד בערך באותו הזמן.
גרסאות
בגרסה 1.10 שיצאה ב 2007 כבר נתמכו תמונות SVG, שחזור קבצים "מחוקים", תמיכה במסד PostgreSQL, הפורמט הגרפי DjVu וכן תמיכה ב-IPv6.
מאפיינים
מדיה-ויקי מספקת מנוע בעל יכולות עשירות, ובין היתר כלולים בה התכונות הבאות:
מיזמי הוויקי של קרן ויקימדיה
להלן רשימת המיזמים שהוקמו על ידי קרן ויקימדיה, והם פועלים באמצעות תוכנת מדיה־ויקי.
טייסת 84 (חיל האוויר המלכותי)
טייסת 84 היא טייסת חילוץ והצלה של חיל האוויר המלכותי, הממוקמת בבסיס חיל האוויר המלכותי אקרוטירי בקפריסין ומבוססת על מסוקי בל 412.
מדיה-ויקי
מיזמי הוויקי של קרן ויקימדיה
רשימה מפורטת ומעודכנת יותר ניתן למצוא באתר מטא־ויקי.
טייסת 84 (חיל האוויר המלכותי)
הטייסת הוקמה בינואר 1917 כחלק מגיס התעופה המלכותי, לאחר מלחמת העולם הראשונה פורקה והוקמה מחדש מספר פעמים על בסיס מגוון סוגי מטוסים לאורך השנים. טייסת 84 מזוהה עם השירות שלה במספר בסיסי אוויר ברחבי המזרח התיכון, בהם בעיראק ובישראל המנדטורית, בגלגולה הנוכחי היא הוקמה ב-1972 כטייסת חילוץ הממוקמת בבסיס חיל האוויר המלכותי בקפריסין. היא נחשבת לטייסת היחידה שבהיסטוריית השירות שלה בחיל האוויר המלכותי, מעולם לא ישבה קבע על אדמת בריטניה.
במהלך השרפה בכרמל בשנת 2010, מסוקי הטייסת סייעו לכוחות הכיבוי הישראלים במאמצי ההשתלטות על האש.
היסטוריה
טייסת 84 נוסדה ב-16 בפברואר 1917 בתוך גיס התעופה המלכותי (לעתיד חיל האוויר המלכותי) בבסיס חיל האוויר ביולו (RAF Beaulieu), דרומית לסאות'המפטון בדרום אנגליה. בספטמבר הועברה הטייסת לצרפת ולקחה חלק במערכה ב על בסיס מטוסי הקרב S.E.5a, לאחר המלחמה באוגוסט 1919 חזרה לבריטניה ופורקה כחלק מצמצום הכוחות ב-30 בינואר 1920. כחצי שנה לאחר מכן, ב-13 באוגוסט 1920 הוקמה הטייסת מחדש בבגדאד עיראק לפני שהועברה בספטמבר לבסיס חיל האוויר שועביה, במחוז בצרה בדרום עיראק - שם נותרה למשך כ-20 שנים.
בנובמבר 1940 פלישת הצבא האיטלקי ליוון, הועברה הטייסת סמוך לאתונה כדי לסייע לכוחות היוונים, באפריל 1941 הוורמאכט הגרמני הצטרף לכוחות האיטלקיים והכוח האנגלו-יווני החל להישבר תחת המאמץ המשותף. קווי ההגנה הבריטים נשברו במהרה והטייסת נאלצה לסגת מיוון עם מעט המטוסים השמישים שנותרו לה. לאחר שנסוגה לכרתים ב-21 באפריל 1941, ולאור המתיחות הגוברת בין הכוחות הבריטים לשלטונות עיראק, הועברה הטייסת ישירות לבסיס חיל האוויר עאקיר (כיום בסיס תל נוף) בפלשתינה, משם מטוסי הבריסטול בלנהיים של הטייסת סייעו למאמצי הלחימה בעיראק ובסוריה.
בהמשך המלחמה שירתה בטייסת בים התיכון בסיוע ללחימה בצפון אפריקה, יוון ועיראק. הטייסת הוצבה לפרק זמן קצר גם באסאם בצפון-מזרח הודו הבריטית, שם הפעילה מפציצי צלילה מסוג וולטי A-31 ונג'נס כנגד כוחות קיסרות יפן. בפברואר 1945 צוידה הטייסת המטוסי מוסקיטו החדישים ובנובמבר 1946 הועברו למטוסי התקיפה בריסטול בופייטר, לאחר מכן במרץ 1949 הועברו למטוסי בריסטול בריגנד.
ב-20 בפברואר 1953 פורקה הטייסת ובמקביל טייסת 205 הפכה לטייסת 84 ושימשה עד לשנת 1971 בתור טייסת התובלה של זירת הים התיכון. ב-31 באוקטובר 1971 פורקה הטייסת פעם נוספת במקום מושבה בבסיס חיל האוויר המלכותי במוחארק.
ב-17 בינואר 1972 הוקמה מחדש הטייסת על בסיס כוח מטיסה 1563 ומטייסת 230 בתור טייסת חילוץ והצלה מוסקת בבסיס חיל האוויר המלכותי אקרוטירי (קפריסין). הטייסת שירתה בשנים הראשונות עם מסוקי חילוץ מסוג ווסטלנד וירלווינד ובתחילת 1982 עברה למסוקי ווסטלנד ווסקס עד שקלטה בשנת 2003 את מסוקי הבל 242EP בדגם החילוץ Bell Griffin HAR2. מתוקף תפקידה כטייסת חילוץ והצלה, מסוקי הטייסת אינם חמושים ולא נצבעים בצבעים צבאיים אלא בצבעים נטרליים (צהוב וכיום אפור), לאורכם נצבע פס כחול בהיר בדומה לצבעי האו"ם כדי להדגיש את תפקידם ההומניטרי.
יחסי בלגיה–צ'ילה
יחסי בלגיה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין ממלכת בלגיה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
יחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1832, השנה בה פתחה בלגיה קונסוליה בוולפראיסו במטרה לפתוח בקשרים מסחריים באותה עיר נמל. בשנת 1858, שתי המדינות חתמו על חוזה ידידות וניווט, שבאמצעותו הם הכריזו על שלום תמידי וחופש סחר הדדי. בשנת 1899 חתמו בלגיה וצ'ילה על הסכם הסגרה, ואילו בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20, חתמו שתי המדינות על הסכמים שונים בענייני מסחר עם האיחוד הכלכלי הבלגי-לוקסמבורגי.
ביקורים רשמיים
המנהיגים הבאים של בלגיה וצ'ילה ערכו ביקורים רשמיים:
יחסי סחר
היחסים בין שתי המדינות מעוגנים בהסכם ההתאגדות בין צ'ילה ל, שהיה בתוקף מאז 2003. בשנת 2016, סך המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-931 מיליון דולר. המוצרים העיקריים שיוצאו על ידי צ'ילה היו יוד, ליתיום פחמתי ונחושת, בעוד שבלגיה ייצאה בעיקר תפוחי אדמה קפואים, מכוניות נוסעים ומתיונין.
.ec
.ec היא סיומת האינטרנט באקוודור.
דומיינים ותתי דומיינים
ההרשמות נעשות ישירות ברמה השנייה או ברמה השלישית מתחת לשמות אלה:
סקוט פילגרים (סדרת טלוויזיה)
סקוט פילגרים (באנגלית: Scott Pilgrim) היא סדרת אנימה מסוגת קומדיה רומנטית והרפתקאות-פעולה שנוצרה על ידי בריאן לי או'מאלי ובן דייוויד גרבינסקי עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס". הסדרה מבוססת על סדרת הרומנים הגרפיים באותו השם, שנכתבה ואוירה על ידי או'מאלי.
פיתוח
בינואר 2022, הוכרז כי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" וחברת ההפקות "Universal Content Productions" שוקדות על פיתוחה של סדרת אנימה שתתבסס על סדרת הרומנים הגרפיים "סקוט פילגרים" מאת בריאן לי או'מאלי.
עוד נמסר כי או'מאלי ישמש גם כשואוראנר, תסריטאי ומפיק בפועל לצדו של בן דייוויד גרבינסקי, וכי על בימוי הסרה יופקד אייבל גונגורה. הבמאי אדגר רייט והתסריטאי מייקל בקול, שהיו אמונים על עיבוד הלייב אקשן משנת 2010, ישמשו גם הם כמפיקים בפועל. על הנפשת הסדרה תהיה אמונה חברת ההנפשה "Science Saru".
במרץ 2023, נמסר כי הסדרה הוזמנה רשמית; וכי חברי צוות השחקנים המקורי מהעיבוד הקולנועי, ישובו לדבב את דמויותיהם בסדרה.
לייפאיה
היסטוריה
בתחילת המאה ה-20 התגוררו בעיר כ-43 אלף תושבים, מהם כ-10,860 יהודים. גם חלקה של אוכלוסייה גרמנית היה כרבע. בהתאם למפקד אחרון (2010) הלטבים מהווים מעל 50% מאוכלוסיית העיר והרוסים כ-30%.
מ-1906 שימשה כנמל המרכזי למהגרים לארצות הברית מרוסיה. בין 1918 ל-1939 בלטביה העצמאית. ב-1939 לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב צורפה לברית המועצות. מ-1941 נמצאה העיר תחת כיבוש גרמניה הנאצית, ומרבית יהודיה נרצחו בטבח לייפאיה. ב-1944 שוחררה העיר וחזרה לברית המועצות. הרוסים השתמשו בעיר כבנמל לצי הסובייטי והכריזו עליה כעיר סגורה. מ-1991 הנמל בעיר הוא השני בחשיבותו בלטביה העצמאית.
יהודים
לפי נתוני מפקד האוכלוסין של שנת 1935 התגוררו בעיר 7,400 יהודים כ-13% מכלל התושבים.
השמדת היהודים במהלך השואה בוצעה על ידי קומנדו ארייס ובטליון המשטרה 21. בסיוע כוחות מהקריגסמרינה ההשמדה בוצעה בחולות שקדי כ15 ק"מ מהעיר. שתי שורות יורים במצב כריעה ומצב עמידה ירו בקבוצות של 10 עד 30 יהודים. היורים ממצב כריעה כיוונו אל הלב וממצב עמידה אל הראש. אמהות התבקשו להחזיק את התינוקות בצד שמאל כדי לחסוך בתחמושת. טבח לייפאיה תועד על ידי צלם מחיל הים הגרמני והוא אחד המקורות לתמונות של מבצעי רצח.
מבצעי השמדה מסוג זה בוצעו מסתיו 1941 עד אפריל 1942. העיתון המקומי "Kurzemes Vards" עודד את ההשמדה ודיווח עליה ולאחר האקציה של אפריל 1942 דיווח לקוראיו "בעיית היהודים בלייפאיה נפתרה לחלוטין, אם פה ושם תפגשו ביהודי אנא שלחו אותו למקום הראוי לו".
לאחר השמדת 90% מיהודי העיר על ידי הלטבים בחודש יולי 1942, 814 יהודים רוכזו בגטו תחת שמירת המשטרה הלטבית מתוכם 102 מתו בגטו ו54 נורו למוות. הגטו חוסל ב-8 באוקטובר 1943. 20 יהודים ניצלו מהשמדה.
זרתוסטרה
האטימולוגיה של השם אינה ברורה לחלוטין. השם "זרתוסטרה" מגיע ככל הנראה מהשפה האווסטית, וכולל שני רכיבים: "זר (ת)ה" ו"אושטרה". הרכיב השני (-uštra) מקובל במחקר במשמעות "גמל". לרכיב הראשון הוצעו מספר אפשרויות: -zarant* שפירוש "זקן, בוגר"; zarat* שפירושו "מניע, מזיז"; zarant* שפירושו "צהוב". האפשרות המקובלת על רוב החוקרים היא הראשונה, כך שפירוש שמו הוא "[בעל] גמלים זקנים".
היסטוריונים וחוקרי דתות מחשיבים בדרך כלל את זורואסטר כדמות היסטורית, אך קשה מאוד להעריך מתי הוא חי. ההערכות המחקריות הן ברובן סביב שנת 1000 לפנה"ס. אחרים מציעים הערכות מוקדמות יותר, וכך מציבים אותו כמייסד הראשון של דת המבוססת על כתבי קודש שירדו משמים.
זמנו של זרתוסטרה
לסיפור חייו של זרתוסטרה גרסאות שונות, התלויות במקורות השונים ששרדו, ואשר מעידים על חייו:
חייו של זרתוסטרה
הידיעות שלנו על חייו של זרתוסטרה מגיעות בעיקר מהאווסטה, המכילה קאנונים שחלקם נכתבו על ידי זרתוסטרה עצמו. מהגתות, הטקסטים היווניים, היסטוריה שבעל פה ועדויות ארכאולוגיות.
החלק השלושה עשר של האווסטה, הספנה נאש, תיאור של חייו של זרתוסטרה, לא שרד במשך השנים. הביוגרפיות בספר השביעי של הדנקרד (המאה ה-9 לספירה) והשהחנאמה הן מיתיות.
מקובל, כי זרתוסטרה חי באזור הצפון מזרחי של איראן. היוונים מתייחסים אליו כמדי, כבאקטרי או כפרסי שחי לפני 3,000 או 5,000 שנה. הוא היה נשוי שלוש פעמים. משתי נשותיו הראשונות נולדו לו שלוש בנות: פרני, פריני, ופורוסיסטה, ושלושה בנים: איסאט וסטאר, אורובאט, והברה סירה. לאשתו השלישית, ששמה היה חְבוֹבִי (Hvōvi), לא היו ילדים. שם אמו היה דוגדובה, ושם אביו – נארה פורושספה ספיטמה. ההארה שלו מהאל מזדא הגיעה בגיל 30. המומרים הראשונים לדת החדשה היו אשתו וילדיו ובן דוד בשם מיידיומנגה.
בחיבור זה הוא אדם בשר ודם, שמקבל כוח מאמונתו באל ובהגנת בעלי בריתו. הוא עומד בפני התנגדות חיצונית וחוסר אמונה וספקות פנימיים. האיכויות האנושיות האלה תומכות בזרתוסטרה היסטורי, למרות החוסר בפירוט ההיסטורי. הגתות הן נבואות ואזהרות פואטיות, המנוסחות בצורת דיאלוגים עם האל ועם האמשה ספנטות בני האלמוות. אולם, הן מתייחסות גם לאירועים אישיים, כגון התגברות על מכשולים שהוצבו בידי כמרים ומעמדות שליטים מתחרים. היו לו קשיים בהפצת הבשורה שלו, וגם לא תמיד התייחסו אליו בצורה יפה בעיר הולדתו (עלבון יוצא דופן בתרבות ובתקופה זו).
ישנם הבדלים בין הזרתוסטרה של האווסטה המאוחרת והזרתוסטרה בגתות. באווסטה המאוחרת, הוא מתואר כשהוא לוחם ב"בני האלמוות הרשעים", ובדומה לישו בברית החדשה, מפותה בידי אהרימן לבגוד באמונתו.
אולם הזרתסוטרה של הגתות אינו נראה כדמות אגדתית, אלא היסטורית. גם הוונדידד מוסר רישומים של הדיאלוגים בין זרתוסטרה לבין אהורה מזדא. הם הרישום האחרון ששרד להרצאות הדוקטרינליות שלו שהוצגו בחצרו של המלך היסטספס.
זרתוסטרה בהקשר ההיסטורי שלו
העדויות הטקסטואליות לגבי מקום הולדתו של זרתוסטרה סותרות זו את זו. יסנות 9 ו־17 מציינות את העיר איירנם ואחה, "ביתם של הארים", על נהר הדיטיה, כביתו של זרתוסטרה, ומקום ההתגלות הראשונה שלו. ה"בונדהישן", או "היצירה", אומר כי נהר דהרג'ה היה מקום הולדתו ובית אביו. על פי יסנה 59, 18, ה"זרהאוסטרוטמה", או ראש הכמורה הזרתוסטרנית, התגורר ברג'ה בזמן מאוחר יותר. הסופר המוסלמי האיראני שחרסטני מנסה לפתור את הסתירה בכך שהוא טוען כי אביו היה מהאטרופטן, ואילו אמו הייתה מהראי.
החצר של היסטספס כללה שני אחים, פרשאסטרה וג'מספה, ושניהם היו לפי האגדה המאוחרת וזירים של היסטספס. זרתוסטרה היה קרוב של שניהם: אשתו, חבובי, הייתה בתו של פרשאסטרה, וג'מספה היה בעלה של בתו, פורוסיסטה. תפקיד השדכנית שוחק בידי המלכה האדוקה, הוטאסה. חוץ מהקשר הזה, הנביא החדש מסתמך בעיקר על קרוביו. התלמיד הראשון שלו היה בן דודו.
קביעת התאריך של חיי המלך היסטספס אינו פשוט. מקורות עתיקים מציעים כי היה אביו של המלך דריווש הראשון. הוטאסה (מלכתו) הוא שם דומה מאוד לאטוסה, שהייתה כנראה מלכתם של כנבוזי השני, סמרדיס ודריווש הראשון. השם המטריאכלי הוא הקשר היחיד לשושלת האחמנידית.
עקרונות הדת
דבריו של זרתוסטרה מוצגים ב-17 טקסטים ליטורגיים, או "מזמורים", היאסנה, שמחולקת לחלקים הקרויים גתות.
את העקרונות הבסיסיים של הזורואסטריאניזם אפשר לצמצם לפתגם אחד: "הומאטה, הוכטה, הוברשטה" – מחשבות טובות, מילים טובות, מעשים טובים.
תורתו של זרתוסטרה היא דואליסטית: היא מתארת את העולם כמחולק בצורה חד משמעית לטוב ולרע, שעל כל אחד אחראי אל אחר. התפיסה הזאת קרובה יותר לתפיסה המונותאיסטית מהתפיסות הפוליתאיסטיות, אולם היא עוררה ועדיין מעוררת התנגדות בדתות המונותאיסטיות, הסוברות שהכל – טוב ורע כאחד מקורם באל אחד. פולמוס בין-דתי כזה מופיע בספר ישעיהו: <BR> כורש, שהיה מלך פרסי זורואסטרי שהכריע את האימפריה הנאו-בבלית, והתיר לגולי בבל לשוב ליהודה, מתואר בדברי הנביא ישעיהו כמלך לגיטימי, ואולי אף כשליח האל, כדברי הנביא: "כֹּה-אָמַר ה' לִמְשִׁיחוֹ לְכוֹרֶשׁ..." – שכן המילה "משיח" במקרא היא לשון של גדוּלה, כמו:, ושל מלכות (כך מכונים מלכי ישראל ויהודה). אומנם, ישעיהו שולל מכול וכול את התפיסה הדואליסטית הזרתוסטראית שכורש אמון עליה.
היסטוריה והתפתחויות מאוחרות
הדוקטרינה של זרתוסטרה היא מופשטת ורוחנית. הדת המעשית העממית כללה גם אלים מוחשיים, כאלה שהיו מוכרים בפרס לפני הזורואסטריות, בנוסף לאלים חדשים. באווסטה אלים אלה מתוארים כמלאכים. באווסטה המאוחרת, אנו מוצאים לא רק את מיתרה, אלא גם אלים פופולריים אחרים כמו "ווררגנה" (ניצחון), סיריוס, ואלת המים. גם גרמי שמיים נחשבים לבעלי השפעה מיוחדת, ואכן כוהני הדת הזורואסטרים הרבו לעסוק באסטרולוגיה. הגתות שהן מוקדמות יותר לא הכירו את ה"פוורשי", או מלאכים שמגינים על המאמינים.
על בסיס תורות חדשות אלו קמה כמורה נרחבת, שסידרה את הדוקטרינות שלהן, ביצעה את הפולחן וחוקקה חוקים מדויקים לטיהור וניקיון של הגוף והנפש. כך לדוגמה הם הורו על טבילות רבות, ענישות גופניות, אהבת האמת, מעשים טובים למען הכלל, עזרה לחברים לאמונה, צדקה, צניעות, שיפור הקרקע, נטיעת עצים, ריבוי של בקר, חקלאות, שמירה על בעלי חיים מועילים כמו הכלב, השמדה של חיות מזיקות, והאיסור לשריפת או לקבורת המת. המתים הושמו במקומות מסוימים ("דח'מות") ונחשפו לציפורים הטורפות ולחיות בר. בפולחן, למשקה שהופק מצמח הסומא (צמח לא ידוע בדיוק, אך יש חוקרים המשייכים לצמח הקנאביס) היה מעמד חשוב. הפולחן לא היה מפואר, והוא לא נעשה במקדשים. מרכזו היה באש קדושה על מזבח. מזבחות האש אחר כך נהפכו למקדשי אש. בתוך מקדשים אלה הובאו קורבנות של העשירים והעניים – בשר, חלב, לחם, פירות, פרחים ומים קדושים.
הכמרים היו השומרים המיוחסים ומורי הדת. הם הקריבו את הקורבנות, לימדו את הכמורה הצעירה, השיתו את העונשים; הם גם ביצעו את טקסי ההיטהרות ושמרו מבחינה רוחנית על הציבור הכללי. כל מאמין באהורה מזדא, לאחר שנתקבל לקהילה הדתית בכך שהולבש בתחרה קדושה, היה צריך לבחור מוודה ומדריך רוחני.
גם באסכטולוגיה חלו שינויים. סוף העולם נדחה ל־3,000 שנה לאחר מות זרתוסטרה, כש"משיח" חדש ייוולד משושלתו של זרתוסטרה, המתים ישובו לתחייה ועולם חדש ושלם יתחיל מחדש.
זורואסטריאניזם הייתה הדת הרשמית של פרס, אך היא לא הייתה מוגבלת לאיראנים, שכן גם הטוריאנים האמינו בה. הפולחן של האלים הפרסיים התפשט לארמניה ולקפדוקיה, ולכל המזרח הקרוב. על הדת הזורואסטריאנית תחת השושלת האחמנידית ואריכידס ידוע אך מעט. לאחר נפילתה של השושלת החלה תקופה של דעיכה. אך גם הארכידים וגם המלכים הסקיתיים היו מאמינים באהורה מזדא. הרסטורציה הלאומית של השושלת הסאסאנידית הפיחה בזורואסטריאניזם חיים חדשים, וכוח והשפעה לכמרים של הדת. כשהיא מוגנת בידי השושלת, הכמורה התפתחה לכנסייה לאומית מאורגנת, שהייתה יכולה להשתמש בכוחה של המדינה על מנת להכריח את התושבים לקיים את הדת. מושבו של ראש הכמורה, ה"זרטוסטרוטרוטמה", היה בראי שבמדי, והיה האדם החשוב במדינה לאחר המלך. כתות רבות נוצרו בתקופה זו, לדוגמה, מניכאיזם.
הכיבוש המוסלמי של איראן ב־636, עם הרדיפות הנוראות במאות שאחריו, היווה מכה קשה מאוד לזורואסטריאניזם. באיראן עצמה ניתן למצוא רק קומץ מאמינים, בקרמן וביזד. הפארסים בסביבות מומבאי רואים בזרתוסטרה את נביאם, ועדיין הולכים בדרכי הדת הישנה, אך הדוקטרינה שלהם היא של מונותאיזם טהור. כיום מאמינים בדת זו כ־140,000 בני אדם.
זרתוסטרה במערב
הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה השתמש בדמותו של זרתוסטרה בספרו הפילוסופי המפורסם "כה אמר זרתוסטרא". ניטשה משתמש בדמות בצורה בדיונית ודרמטית עבור המטרות הפילוסופיות והספרותיות שלו, שם הוא מציג אותו כנביא שמתכחש להפרדה בין טוב ורע.
משפחתו וייחוסו
זרתוסטרה היה נשוי שלוש פעמים. משתי נשותיו הראשונות נולדו לו שישה צאצאים:
לבנה חכים
לבנה חכים היא במאית, מפיקה, מלהקת ומייצגת אמנים.
ביוגרפיה
חכים נולדה בירושלים להורים יוצאי אלכסנדריה וקהיר. למדה בבית הכרם, בגימנסיה רחביה ובבית הספר ליפתא.
חכים החלה את דרכה המקצועית בחוג לקולנוע וטלוויזיה, במגמת בימוי והפקה, באוניברסיטת תל אביב. עם סיום לימודיה הפיקה וביימה את הסרט "חבצלת" בכיכובה של ענת וקסמן, על נערה משכונת עוני המתאהבת בחייל או"ם. הסרט זכה בפרסים רבים, בהם פרס קרן עליזה שגריר (נוסד על ידי מיכה שגריר), פרס קרן מוגרבי ומענק משרד המסחר והתעשייה. הסרט הוקרן בפסטיבלים, בסינמטק ובטלוויזיה הישראלית.
בשנת 1987, עוד בהיותה סטודנטית, הקימה את "CASTING" - שירותי ליהוק מקצועיים לסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה וסרטי פרסום, תוך הקפדה על איתור והתאמת השחקנים הנכונים עבור הדמויות הכתובות בתסריטים. במסגרת החברה ליהקה שחקנים למסעות פרסום לחברות המובילות במשק בישראל ובעולם, וכן לסרטי קולנוע וסדרות כגון "אדמה משוגעת" (בבימוי דרור שאול) "רביעיית רן", "הפנימיה" (בבימוי יעוד לבנון), "סיפורי תל אביב" (בבימוי איילת מנחמי), "הדיבוק" (בבימוי יוסי זומר), "מקס ומוריץ", להקת צעירי תל אביב, "מעבר לים" (בבימוי ינקול גולדווסר), "לתפוס את השמיים" (בבימוי ינקול גולדווסר ורוני ניניו), "מעורב ירושלמי" (בבימוי ניר ברגמן וינקול גולדוסר), שלושת סרטי "אבא גנוב", "נשיקה במצ"ח" (בבימוי יהודה ברקן), "עפולה אקספרס" (בבימוי ג'ולי שלז), "טיפת מזל" (בבימוי זאב רווח), "צעד קטן" (בבימוי שחר סגל), "אצבע אלוהים" (בבימוי יגאל בורשטיין), "רביעיית רן" (בבימוי יריב הורוביץ), ו"סיפור גדול" (בבימוי ארז תדמור ושרון מימון). כן ליהקה את הצוות הישראלי בסרטים "הכוכב האדום" (בבימוי אנטוני הופמן), "הבלתי מנוצח" (בבימוי ורנר הרצוג) ובסדרה הצרפתית "ג'יהאד".
בשנת 1991 הופק עבורה, על ידי סלי סלמה והטלוויזיה הישראלית, הסרט "לבנה, מריאן, צ'רניאק ומאזין למשל", הדן בנושא הזיקנה וההזדקנות.
ברשימת התגליות של לבנה חכים ניתן למצוא רשימה גדולה מאוד של שחקנים מן השורה הראשונה בארץ כדוגמת; איילת זורר, רונית אלקבץ, עופר שכטר, יעל גולדמן ועוד רבים וטובים.
בשנת 1995 ביימה והפיקה את "בונג'ור מאדם", סרט תעודה על הזמרת ממוצא מרוקאי ריימונד אבקסיס; הסרט מתאר את ילדותה בקזבלנקה, בריחתה מהשידוך שנכפה עליה, עלייתה לבד לארץ, פריצתה כזמרת, והפולקלור והתרבות שנשתמרו בקרב יוצאי מרוקו כפי שהיא מביעה בשירתה.
בשנת 2000 הגישה חכים תוכנית טלוויזיה בשם "מדברים על זה" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.
בעלים של חברת 'לבנה חכים בע"מ' סוכנות ייצוג שחקנים וליהוק.
חכים מתגוררת בתל אביב. היא אם לבן.
דימיטריס מיטרופאנוס
דימיטריס מיטרופּאנוס (ביוונית: Δημήτρης Μητροπάνος; 2 באפריל 1948 – 17 באפריל 2012) היה זמר יווני שהתפרסם בביצוע מוזיקת לאיקו, רבטיקו ולאיקו מודרנית.
ביוגרפיה
דימיטריס מיטרופאנוס נולד בשנת 1948 בכפר אייה (אגיה) מוני (Αγία Mονή) על יד העיר טריקלה בצפון-מערב תסליה כילד השני (אחרי בת בכורה) לאשה מקומית ולאב שמוצאו גם כן בתסליה, בכפר קאפה שעל יד קרדיצה. מיטרופאנוס חי באזור הולדתו עד גיל 16. גדל ללא האב, אותו פגש רק כשהיה בן 29. שנים רבות חשב שאביו נהרג במלחמת האזרחים, אך בגיל 16 הגיע לידיו מכתב ממנו, מרומניה, המדינה שבה האב מצא מקלט כקומוניסט פליט. מיטרופאנוס עבד מנעוריו בחופשות הקיץ כדי לעזור בפרנסת המשפחה, קודם כמלצר בטברנה של דודו, אחר כך בגזירת עצים. הדוד היה בעצמו גולה פוליטי והתגורר בבית משפחת מיטרופאנוס עד שנעצר כעבור שנתיים. הוא השתחרר מהכלא ב-1959 והתיישב באתונה. בגיל 16 בשנת 1964 הפסיק דימיטריס את לימודי התיכון ועבר לגור אצל אותו הדוד באתונה, ברחוב אכרנון. באותה שנה התחיל את הקריירה שלו כזמר.
הקריירה המוזיקלית
הנער התוודע מגיל קטן למוזיקה הביזנטית המושרת בכנסיות האורתודוקסיות היווניות. באתונה זימר באחד המפגשים בחברה שניהל דודו ומשך את תשומת לבו של הזמר המפורסם גריגוריס ביתיקוציס שהשתתף באירוע. בעידודו של ביתיקוציס ביקר מיטרופאנוס בחברת ההקלטות "קולומביה- האחים למברופולוס". הבעלים של החברה, תאקיס למברופולוס, הכיר לו את נגן הבוזוקי והמלחין המפורסם יורגוס זמבטס. זמבטס הפך למנטור ומעין "אב שני" של מיטרופאנוס והיה כפי שהתוודה הזמר בשנת 2009, המוזיקאי היחיד שסייע לו מבלי לבקש תמורה. יחד עם זמבטס הוציא את אלבום "קסימרומטה". בשנת 1966 פגש מיטרופאנוס את מיקיס תאודורקיס וערך איתו סיור הופעות ברחבי יוון ובקפריסין עם שיריו המגויסים של המלחין ("רומיוסיני",אקסיון אסטי"). בשנת 1967 הקליט את אלבום הסינגל הראשון שלו, "תסלוניקי". אחר כך את השיר "כאמני פסכליה" שצונזר על ידי רשויות המשטר הרודני של הקולונלים ושיווקו נעצר.
בשנת 1972 הקליטו מיטרופאנוס ופטריס סלפאס את השיר "אגיוס פברואריוס" (פברואר הקדוש) מאת המלחין דימוס מוציס והמשורר מאנוס אלפתריו, שיר הנחשב לציון דרך בהתפתחות מוזיקת הפולק היוונית. ביוני 1999 הופיעו שוב מיטרופאנוס ומוציס ביחד על במת ה"הירודיאון" באתונה עם הזמרות דימיטרה גאלאני וג'וליה סוגלאקו במשך שני לילות בפסטיבל אתונה. ההופעות הוקלטו והוצאו לאור בתקליטור כפול חודשיים מאוחר יותר. בהמשך שר מיטרופאנוס את "קיתירה" מאת יורגוס קאצארוס ואת "טה סינאקדאריה" מאת יורגוס חדזינאסיוס, "טא לאדאדיקה. פאראה מה אנא איליו" מאת מריוס טוקס. במהלך הקריירה שלו שיתף פעולה מיטרפאנוס עם מלחינים מובילים בתחום מוזיקת ה"לאיקו" ו"אנדכנו" כמו זמבטס, תאודורקיס, מוציס, אפוסטולוס קאלדארס, טרקיס מוסאפיריס, כריסטוס ניקולופולוס (מלחין השיר "פארה אפופאסיס" על מילים מאת לפטריס פאפדופולוס), יאניס ספאנוס ואחרים.
ב-17 באפריל 2012 הזמר הוזעק לבית החולים "היגיה" באתונה בעקבות אוטם שריר הלב. הוא נפטר למחרת מבצקת ראות. הובא לקבורה בבית הקברות הראשון של אתונה, לא רחוק מקברה של הזמרת ריטה סקלאריו. דימיטריס מיטרופאנוס השאיר אשה, וֶניה ושתי בנות. לפי בקשתו המפורשת של המנוח, המשפחה סירבה לטקס לווייה ממלכתי וערכה את הלוויה בכוחות עצמה.
מבחר שירים בביצועו
הרפרטואר שלו חזר בביצועם של זמרים אחרים כמו פסחאליס טרזיס, דימיטריס באסיס, זפיריס מאלאס, לוקאס יורקאס, אנדוניס רמוס, יאניס קוציראס, מרינלה, ניקוס מקרופולוס, סטליוס רוקוס, פגי זינה, דספינה ואנדי וכו'.
חננאל בן שמואל
חייו
המקורות על חייו לוטים בערפל, עד ששי"ר אף פקפק בעצם קיומו של חכם בשם זה. נולד בסביבות שנת ד'תתקל"ה לרבי שמואל. את העובדה שלמד אצל הרמב"ם, למדים מכך שבניגוד לחכמים אחרים, אותם הוא מזכיר בשמם, את הרמב"ם הוא מזכיר בתואר "רבנו" בלבד. היה חבר בית הדין בפוסטאט, וכנראה אף עמד בראשו. כמו כן, מכתביו רואים שעמד בראשות ישיבה. על פי תעודות מהגניזה עולה שרבי חננאל שימש כנגיד בפרק זמן מסוים. פרופסור מרדכי עקיבא פרידמן משער שהדבר קרה בשנים שבין פטירת חתנו רבי אברהם לבין עלייתו לשלטון של נכדו רבי דוד . מקורות שונים מלמדים אותנו כי שמו יצא גם מחוץ לגבולות מצרים, וכי היה ידוע באזור כאחד מגדולי החכמים שבדור. כמו כן, היה סוחר אמיד, שעסק במסחר מתכות, טקסטיל, סוכר ועוד. המקורות רבים מצביעים על כך שעשה שימוש רב בעושרו לצורכי גמילות חסדים. אמצעיו הכלכליים אפשרו לו לרכוש כתבי יד רבים של התלמוד ומפרשיו, עובדה שסייעה לו בבירור גרסאות.
משפחתו
כפי הנראה, בתו נישאה לרבי אברהם בן הרמב"ם, כך שרבי דוד הנגיד היה נכדו. לאחר החל שרבי דוד לשמש בנגידות, שימש כפטרונו ומלווהו בשל גילו הצעיר. כאשר הודח רבי דוד מנגידותו, נאלץ גם רבי חננאל לברוח עמו, ונפוצו שמועות שברח לירושלים או לאלכסנדריה.
יש הטוענים כי רבי פרחיה בן ניסים היה חתנו ואחיינו, תלמידו, או ממלא מקומו בבית הדין.
בנו, רבי חיים, הרביץ תורה בישיבת אביו.
לואי הראשון, דוכס בורבון
ביוגרפיה
לואי נולד בשנת 1279, לרובר, רוזן קלרמון ולביאטריס מבורגונדי, ליידי בורבון, בתם של ז'אן מבורגונדי ואגנס מדאמפייר. בשנת 1268 קיבל אביו את התואר "רוזן קלרמון", אשר הועבר ללואי לאחר מות אביו בשנת 1317.
לואי לחם בקרב דורבנות הזהב (1302) ובקרב מונס-אן-פוול (1304) בצד המובס, אך הצליח להימלט ללא פגע. בשנת 1310 התחתן לואי עם מארי דה אבסן, בתם של יאן השני, רוזן הולנד ופיליפה מלוקסמבורג, ובאותה שנה הוא הפך לגראן שאמברה של צרפת. בשנת 1327 שכנע אותו שארל הרביעי, מלך צרפת להחליף את רוזנות קלרמון בעד העיר של לה מרשה, והעניק לו את התואר דוכס בורבון. עם זאת, רוזנות קלרמון הוחזרה אליו על ידי פיליפ השישי, מלך צרפת בשנת 1331. הוא היה שייך למעגל הקטן של היועצים המהימנים של פיליפ השישי.
לואי היה קצת לא יציב מבחינה נפשית, ובמיוחד סבל מהתפרצות עצבים. נראה כי התכונה הייתה תורשתית, שכן גם נכדתו ז'אן מבורבון, בנה, שארל השישי, מלך צרפת, ונכדו של שארל, הנרי השישי, מלך אנגליה, כולם סבלו מסימפטומים דומים. ב-29 בינואר 1341 מת לואי, ובנו פייר הראשון, דוכס בורבון ירש את תאריו.
לואי הוא האב הקדמון של מלכי נווארה (1572–1830), מלכי צרפת (1589–1848), מלכי שתי הסיציליות (1735–1860), דוכסי פארמה (1748–1796 ו-1847–1859), הדוכסים הגדולים של לוקסמבורג (1964 עד היום) ומלכי ספרד (1700 עד היום).
Remember the Name
Remember the Name (בעברית: זכור את השם) הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, בהשתתפות הראפרים האמריקאים אמינם ו-50 סנט. השיר יצא לאור ב-12 ביולי 2019, על ידי אסיילום ואטלנטיק רקורדס, כרצועה השמינית אלבום האולפן הרביעי של שירן, No.6 Collaborations Project. מפגשי ההקלטה של השיר התקיימו באולפני MXM שבסטוקהולם, באולפני Effigy שבדטרויט, ובאולפני פרומייסד לנד מיוזיק שבלונדון. את השיר הפיקו מקס מרטין, שלבאק, פרד אגיין ושירן עצמו. השיר מכיל מספר מילים מהסינגל "So Fresh, So Clean" של אאוטקאסט, שהופק על ידי ידי Organized Noize. השיר זכה להצלחה ברחבי העולם ואף הוסמך לתואר כסף על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI), וזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי.
רקע
שיתוף הפעולה של שירן עם הראפר האמריקאי אמינם היה "River", סינגל משנת 2017, מתוך אלבום האולפן התשיעי של אמינם, Revival. שירן אמר לחדשות BBC כי הוא רצה לשתף פעולה עם הראפר בשתי רצועות, אחת של "התבוננות פנימית, סיפורית" ועוד אחת שתהיה "חצופה יותר". לדבריו, עם "River" הוא השיג את המטרה הראשונה, ולאחר מכן ביקש את מעורבותו של הראפר האמריקאי 50 סנט בשיר, כדי ליצור את הרצועה האחרונה, לאחר שנתקל בו במקרה: "נכנסתי לחדר ההלבשה של אמינם, ו-50 סנט היה שם בפנים. הייתי משוכנע שזו ההוכחה שזה חייב לקרות".
מפגשי ההקלטה של השיר התקיימו באולפני MXM שבסטוקהולם, באולפני Effigy שבדטרויט, ובאולפני המוזיקה של פרומייסד לנד מיוזיק שבלונדון. השיר הוקלט בדצמבר 2018; 50 סנט סיפר על כך למחקת, "הקלטתי אתמול בלילה שיר עם אמינם ואד שירן, היה לי כיף לעשות את זה, קיבלנו קצת חום".
מילים והפקה
בשיר, מזכיר שירן את העיירה האנגלית איפסוויץ'. את השיר מתחיל שירן, כאשר הוא מדבר על כך שפקפקו בו שוב ושוב בתחילת הקריירה שלו, והתייאשו מרצונו לשיר ראפ; "Stick to singing, stop rappin' like it's Christmas" (בעברית: תיצמד לשיר, תפסיק לעשות ראפ כאילו זה חג המולד). בהמשך השיר, הוא מדבר גם על סמים ותהילה, וכיצד הוא מעריץ את אמינם ו-50 סנט. בהפקת השיר נעשה שימוש בגיטרות סטקטו, פסנתר, וסינתיסייזר, המנוגנים על ביט סטמפ-קלאפ.
הצלחה במצעדים
בבריטניה, נכנס השיר למקום הראשון במצעד השירים הטרנדיים, וכן הגיע למקום השלישי במצעד שירי ה-R&B הבריטי, והוסמך לתואר כסף על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI). בנוסף, הגיע למקום ה-57 בבילבורד הוט 100 האמריקאי. בקנדה, הגיע למקום ה-20 והוסמך לתואר זהב; באוסטרליה, הגיע למקום ה-15; ובניו זילנד, למקום ה-10. למרות שלא יצא כסינגל, התברג השיר במצעדים שונים ברחבי העולם; במקום ה-9 במצעד הסינגלים הדיגיטליים בסלובקיה, במקום ה-11 באותו המצעד בצ'כיה, ה-13 בפינלנד, ה-20 בשוודיה, ה-22 בדנמרק, ה-24 בנורווגיה, ה-29 בגרמניה, ה-45 בהולנד, ה-84 באיטליה, וה-145 בצרפת.
קרדיטים
הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום של No.6 Collaborations Project.
יוהאנס ניקולאוס ברונסטד
יוהאנס ניקולאוס ברונסטד (בדנית: Johannes Nicolaus Brønsted; 22 בפברואר 1879 – 17 בדצמבר 1947) היה כימאי פיזיקלי דני, שפיתח את תאוריית ברונסטד–לאורי בו זמנית עם מרטין לאורי ובאופן עצמאי.
מחקר
בתחילת הקריירה שלו, ברונסטד למד תרמודינמיקה כימית ומאוחר יותר למד פתרונות אלקטרוליטים וביצע סדרה נרחבת של מדידות מסיסות. מדידות אלו הובילו אותו לקבוע חוקים כלליים אשר אושרו מאוחר יותר כאשר הוצעה תאוריית דביי–היקל.
ברונסטד ידוע בעיקר בזכות עבודתו על קינטיקה של תגובות, במיוחד תגובות חומצה-בסיס. ב-1923, הוא זיהה שתגובות חומצה-בסיס כוללות העברה של פרוטון, מהחומצה (תורם פרוטונים) לבסיס (מקבל פרוטון). כמעט בו-זמנית ובאופן עצמאי, הכימאי הבריטי מרטין לאורי הגיע לאותה מסקנה, ובכך השם תאוריית ברונסטד–לאורי. כמו כן בשנת 1923, גילברט נ. לואיס הציע תאוריה אלקטרונית של תגובות חומצה-בסיס, אך שתי התיאוריות נותרו בשימוש נפוץ.
בהמשך הקריירה שלו, ברונסטד המשיך ללמוד את נושא הקינטיקה של תגובות, עם התמקדות מיוחדת בתגובות המתרחשות בתמיסות לא מימיות. הוא גם פיתח עבודה מסוימת על השפעת הגודל המולקולרי על התכונות התרמודינמיות של פחמימנים, פולימרים וקולואידים. הוא גם עבד עם זוכה פרס נובל ג'ורג' דה הוושי על הפרדת איזוטופים על ידי זיקוק חלקי.
יחסי גאורגיה–צ'ילה
יחסי גאורגיה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין גאורגיה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
יחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-7 ביולי 1993, לאחר שגאורגיה זכתה בעצמאותה בעקבות פירוק ברית המועצות.
.do
קישורים חיצוניים
Toppdomän
ורגיליוס
פובליוס ורגיליוס מארו (בלטינית: Publius Vergilius Maro; 15 באוקטובר 70 לפנה"ס – 21 בספטמבר 19 לפנה"ס), המכונה ורגיליוס, היה משורר רומי. עם יצירותיו נמנות: האקלוגות (Eclogae, "שירים נבחרים"; או "בוּקוֹליקה"), הגאורגיקה, ואינאיס. ה"אינאיס" היא פואמה אפית בשנים-עשר ספרים, שנחשבה לאפוס הלאומי הרומאי.
חיים
ורגיליוס נולד בכפר אנדס (Andes) שבצפון איטליה, ליד מנטואה. הוא למד בתחילה בקרמונה ובמילאנו. מניחים כי היה ממוצא קלטי. הוא נסע לרומא ללמוד רטוריקה, רפואה ואסטרונומיה, מקצועות שאותם זנח מאוחר יותר לטובת הפילוסופיה.
כתבים מוקדמים
בשנת 52 לפנה"ס, כשלמד ברומא מפי הפילוסוף היווני האפיקוראי סירון, החל ורגיליוס לכתוב שירה. קבוצה של שירים קטנים המיוחסת לוורגיליוס הצעיר קיימת. אחד מהם, ה"קטלפון", מורכבת מארבעה עשר שירים קטנים, שחלקם אולי של ורגיליוס, ופואמה נרטיבית אחרת, ששמה "קולקס" ("היתוש"), יוחסה לוורגיליוס כבר במאה ה-1 לספירה.
ב־42 לפנה"ס, לאחר ההפסד של ברוטוס וקסיוס, רוצחיו של יוליוס קיסר, חיילים יושבו על אדמות מופקעות, וגם אחוזתו של ורגיליוס ליד מנטואה הופקעה. אך ה"אקלוגה" הראשונה, שנכתבה בערך ב־42 לפנה"ס, מעידה כי אוגוסטוס השיב לו את אחוזתו, שכן הוא מספר כיצד "טיטירוס" קיבל חזרה את אדמתו בעזרת התערבותו של אוקטביאנוס, ומקובל כי טיטריוס הוא ורגיליוס עצמו. ורגיליוס נעשה לחלק מחוג המאסנים, תומכיו של אוקטביאנוס, שניסו להשיג לו תמיכה בקרב בני האצולה הרומאית, על ידי כך שהראו כי סופרים ויוצרים ידועים אחרים הם לצידו. לאחר שסיים את ה"אקלוגות", כתב ורגיליוס בשנים 37–29 לפנה"ס את ה"גאורגיקה" ("עבודת האדמה"), שנכתבה לכבודו של מאיקנאס. אך אוקטביאנוס, שניצח את מרקוס אנטוניוס בקרב אקטיום ב־31 לפנה"ס ושקיבל את התואר "אוגוסטוס" מהסנאט הרומי, לחץ על ורגיליוס לכתוב אפוס המפאר את שלטונו.
כתיבת האינאיס
ורגיליוס כתב יצירה זו בעשר השנים האחרונות לחייו. ששת הספרים הראשונים של האפוס מספרים כיצד הגיבור איניאס נמלט מטרויה, ומגיע לאיטליה. בדרך, סערה מביאה אותו לחופה של קרתגו, שם המלכה דידו מקבלת אותו, ואיניאס מתאהב בה. אך האל יופיטר מזכיר לאיניאס את חובתו, והוא יוצא מקרתגו בחשאי, וגורם בכך להתאבדותה של דידו, אך לא לפני שהיא נשבעת לנקום. כשהוא מגיע לקומיי באיטליה, איניאס מתייעץ בסיבילה, שמדריכה אותו בעולמות השאול ומגלה לו את הגורל המיועד לו. איניאס נולד מחדש כיוצרה של האימפריה הרומית.
ששת הספרים הראשונים משתמשים במודל של האודיסיאה של הומרוס, אך השישה האחרונים הם התשובה הרומאית לאיליאדה. איניאס התארס עם לביניה, בתו של המלך לאטינוס, אך לביניה כבר הובטחה לטורנוס, מלך הרוטוליאנים, שבא להילחם בו. האיניאדה מסתיימת בלוחמת יחיד בין איניאס וטורנוס, שבו איניאס מנצח והורג את טורנוס, ואינו מאזין לתחינות הרחמים של אויבו.
ורגיליוס נסע עם אוגוסטוס ליוון, שם חלה ומת בנמל ברונדוסיום, כשהוא מותיר את האינאיס לא גמורה. אוגוסטוס אמר לעורכיו של ורגיליוס להתעלם מהבקשה שלו להשמיד את היצירה ולא לפרסמה, והורה להם לפרסם אותה כמעט כפי שהיא. אף על פי שהיצירה לא הושלמה, היא נחשבה מיד כיצירת מופת. הוא הצהיר על הייעוד האימפריאלי של רומא, אך עם זאת איפשר חמלה כלפי הקורבנות של רומא. דידו וטורנוס הם שניהם קרבנות של הגורל הרומאי, והן דמויות אטרקטיביות יותר מאיניאס, שהתמסרותו המוחלטת למטרה נראית כמעט דוחה לקורא המודרני. אולם הערך שורגיליוס מנסה להראות באינאיס הוא pietas, שניתן לתרגמו כאדיקות – החובה שלו כלפי האלים, משפחתו ומולדתו. איניאס נאבק בין רצונו לעשות את מה שהוא רוצה כאדם, ובין מה שהוא חייב לעשות כגיבור בעל "פיאטס". המאבקים הפנימיים של איניאס, ובמקרים רבים – חסרונותיו, עושים אותו לדמות אמיתית הרבה יותר מהגיבורים ההומריים באודיסיאה ובאיליאדה.
הטקסט של האינאיס אינו גרסה סופית, ויש בו כמה חסרונות שורגיליוס התכוון לתקן לפני שהוא מפרסם אותו:
משמעויות סודיות בוורגיליוס
בימי הביניים, נחשב ורגיליוס למבשר של הנצרות, בגלל הפסוקים באקלוגה הרביעית המתייחסים להולדתו של ילד, שחשבו כי הם מנבאים את הולדתו של ישו. השיר הזה כנראה מתייחס להריונה של אשתו של אוגוסטוס, סקריבוניה, שבסופו של דבר ילדה בת.
בימי הביניים זוהתה דמותו של ורגיליוס עם מיסטיקה, מעשי כישוף וקסם וכתבי היד של האינאס שימשו לקריאת גורלות וקמעות שונים, שבהם בחרו שורה באופן אקראי וניסו למצוא בה משמעות מעשית עכשווית. אפילו במיתוס וולשי, תאלייסין, האלה קרידוון קוראת מ"ספרו של פרילט", הוא ורגיליוס. הפרופסור ז'אן-ייבה מלברו הציע כי ורגיליוס כתב את האינאיס בשני רבדים - הרובד הראשון והשטחי נועד לקהל הרומאי הרחב ולצרכיו של אוגוסטוס, ואילו הרובד השני והעמוק יותר, שאף אחד לא הבחין בו לפני מלברו עצמו, שיקף את דעתו האמיתית של ורגיליוס ואת מה שבאמת קרה בהיסטוריה. מלברו חושב כי אוגוסטוס רצח את ורגיליוס כאשר הוא סיים את האפוס. רעיונותיו של מלברו לא נתקבלו במחקר.
השפעת שירתו
היצירות של ורגיליוס היו נכסי צאן וברזל בתרבות הרומאית, נדבך מהחינוך הלטיני, ומקור השראה למשוררים רומאים כגון סיליוס איטליקוס. גם לאחר נפילת העולם הרומאי, ליצירות ורגיליוס נותר מקום מרכזי בחינוך הלטיני, ובעולם הרומאי-נוצרי ה"אינאיס" נחשב לטקסט קנוני. לדוגמה, אוגוסטינס סיפר שבכה לאחר הקריאה על מות דידו. גרגוריוס מטור קרא את ורגיליוס וכמה משוררים לטיניים אחרים, אך הזהיר ש"אל לנו להתייחס לאגדות המשקרות שלהם, פן נדון למוות נצחי".
דנטה אליגיירי, גדול משוררי איטליה, החשיב את ורגיליוס לרבו בשירה, כינהו "המשורר"', וה"אינאיס" שימש עבורו מקור השראה לחיבור שירה נעלה. ביצירתו "הקומדיה האלוהית" ורגיליוס משמש כמדריכו של דנטה בתופת (inferno) ובכור המצרף (purgatorio). אם דנטה מצא בורגיליוס גדולה מוסרית; הרי שפטרארקה מצא בו מתיקות ועידון, מחשבות ורגשות נאצלים, ושלמות סגנונית. אצל ההומאניסטים ורגיליוס היה הסופר האהוב ביותר לצד קיקרו. במאה ה-16 מרקו ג'ירלמו וידה נתן לוורגיליוס מקום מרכזי בספרו המשפיע "על אמנות השירה". באיטליה ה"איניאס" שימש כמודל עבור טאסו בחברו את האפוס "ירושלים המשוחררת"; ובפורטוגל עבור קמואש בחברו את האפוס "הלוזיאדות". כן שירת ורגיליוס השפיעה על המשוררים האיטלקים פוליציאנו, סנאזרו, אריוסטו, ואחרים.
לוורגיליוס הייתה השפעה גדולה על השירה האנגלית הקדומה ועל רוב המשוררים האנגלים הגדולים: צ'וסר, ספנסר, מילטון, דריידן, תומפסון, וורדסוורת', טניסון. דריידן כינה את ה"גאורגיקה": "השיר הטוב ביותר של המשורר הטוב ביותר", וג'וזף אדיסון כינהו "היצירה הכי שלמה, מושקעת ומלוטשת של ימי קדם". תרגום "אינאיס" של דריידן נחשב לקלאסיקה אנגלית. המלחין האנגלי הנרי פרסל חיבר מוזיקה לאופרה המפורסמת "דידו ואניאס" (1689) בהשראת הספר השישי של האינאס, ואת הליברטו חיבר נחום טייט.
רובוטריקים: האביר האחרון
רובוטריקים : האביר האחרון (באנגלית: Transformers: The Last Knight) הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי משנת 2017, וסרט ההמשך של "רובוטריקים 4: עידן ההכחדה". הוא הסרט החמישי בסדרת סרטי "רובוטריקים" אשר בוים על ידי מייקל ביי. אחד מהמפיקים בפועל הוא סטיבן ספילברג. אף על פי שהסרט הכניס 640.1 מיליון דולר בכל רחבי העולם ותקציב הסרט היה 260 מיליון דולר הוא נחשב כישלון קופתי וגרם הפסד של כ-100 מיליון דולר לאולפן. סרט ספין-אוף בסדרה בשם "באמבלבי" יצא בדצמבר 2018.
עלילת הסרט
בשנת 484 לספירה, המלך ארתור ואבירי השולחן העגול נלחמו בסקסונים ועומדים להפסיד. מרלין ניגש אל אבירי איאקון, קבוצה של רובוטריקים המתחבאים בכדור הארץ, כדי לבקש את עזרתם. הם הושיטו לו מטה קסם חייזרי, לפני שהשתנו יחד לדרגונסטורם ופנו אל מעבר לקרב, אולם הזהיר את מרלין שיש משהו מרושע שעלול לבוא אל מטה הקסם.
בהווה, שנה לאחר התקרית בהונג קונג, אופטימוס פריים נוחת נחיתת חירום בסייברטרון, ופוגש את היוצרת שלו קווינטסה. היא מאשימה את אופטימוס על ההרס של סייבטרון ועושה לו שטיפת מוח. היא מצווה עליו לקחת את המטה של מרלין, אשר יכול לשאוב את האנרגיה של כדור הארץ ולהחיות את סייבטרון מחדש, בנוסף שמו של אופטימוס השתנה לנמסיס פריים. כדור הארץ נחשף בתור יוניקרון הישנוני, והקרניים שלו טמונות בתוכו.
בכדור הארץ, הרובוטריקים אינם רצויים בחברת בני האדם, למעט בקובה, הם נרדפו על ידי הכת"ר (TRF = Transformers Reaction Force), כוח צבאי למחצה אשר נוצר מטכנולוגיה שהרובוטריקים ההרוסים הותירו אחריהם. אולם, צבא ארצות הברית, אשר עבד בעבר עם הרובוטריקים, כמו גם קולונל ויליאם לנוקס, פועלים בחשאי נגד המדיניות החדשה. קייד ייגר, חבר של הרובוטים, מחביא את הרובוטריקים מידי הכת"ר בתוך מגרש גרוטאות. בשיקגו קרועת המלחמה, קייד, באמבלבי, ילדת הרחוב איזבלה ועוזריה הרובוטריקים שלה סקוויקס וקאנופי עוזרים לילדים להימלט מידי הכת"ר, אולם קאנופי נהרג. קייד קיבל קמע מכני מאביר רובוט מת ונקלע לעימות קצר עם הכת"ר, לפני שניצל על ידי לנוקס. קייד חזר למגרש הגרוטאות עם איזבלה וסקוויקס יחד עם הקמע. גם מגטרון והממשלה האמריקאית נזהרו מהכוח והעוצמה של התליון, ואיחדו כוחות כדי להשיגה. שקרניקים אסירים שוחררו לשם ביצוע המשימה.
השקרניקים והכת"ר גילו את המחבוא של קייד יחד עם עזרתו של שבב אשר הושתל בבאמבלבי. קייד, העוזר שלו ג'ימי, איזבלה וסקוויקס ברחו מהשקרניקים ומהכת"ר אל עיר נטושה שם הרובוטריקים מתעמתים עם יריביהם ומביסים אותם כאשר קייד, ג'ימי ואיזבלה נחלמו בקרב נגד חיילי הכת"ר. קוגמן, רובוטריק סטימפאנק, מופיע ומזמין את קייד אל הממלכה המאוחדת שם הוא פוגש את המעסיק שלו, סר אדמונד ברטון, אשר היה לו קשר עם הרובוטריקים. לברטון יש עוד רובוטריק חבר בשם הוט-רוד אשר מצא את ויויאן ומבלי, פרופסורית באוניברסיטת אוקספורד, והביא אותה אליו.
יחד עם קייד, ויויאן ובאמבלבי, ברטון הסביר שהרובוטריקים עזרו לבני אדם במלחמות במשך תקופות, הקיום שלהם מוחבא בידי אגודת סתרים של דמויות היסטוריות, והוא עצמו הדמות האחרונה באגודה. הקמע יכול להוביל אל המטה של מרלין, אשר נשרף יחד איתו בחללית סייברטרוניאנית אשר מוחבאת במצולות הים. אולם, רק היורש האמיתי של מרלין יכול להפעילו אחרי שהאבירים הצפינו את ה-DNA שלו אל תוך המטה. ויויאן נחשפה בתור היורשת האחרונה של מרלין. הכת"ר והחוקרים המקומיים גילו אותם וגרמו להם לברוח. בעקבות סדרת רמזים החבורה הלכה אל מוזיאון הצי המלכותי. שם קייד, ויויאן, באמבלבי וקוגמן נכנסו אל הצוללת HMS Alliance, שמתגלה כרובוטריק. הם צוללים בתוכה אל הים כדי למצוא את החללית. הכת"ר, אחרי שנכשלו בעצירת החבורה, רודפת אחריהם בצוללת DSV.
בסוף הסרט, קווינטסה, אשר שרדה והתחפשה לבת אדם, ניגשת אל חבורת מדענים אשר חוקרת את אחד הקרניים של יוניקרון, ומציעה להם דרך להביסו.
הרובוטריקים
דינובוטים/דינוטריקים
שקרניקים
אבירי איאקון
אינפרנוטריקים
אחרים
קבלה והכנסות
הסרט שהיה מכוון להיות שובר קופות, הכניס 640.1 מיליון דולר בכל רחבי העולם, וזכה להיות הסרט הפחות מכניס של סדרת הסרטים "רובוטריקים". הוא הפסיד בערך 100 מיליון דולר לאולפן ונחשב לאכזבה כספית. עם זאת, כמו הסרט הקודם, גם הסרט הזה קיבל ביקורות שליליות ביותר ומבקרים רבים קטלו אותו. באתר Rotten Tomatoes זכה הסרט רק ל-15% ביקורות חיוביות וציונו הממוצע היה 3.3 מתוך 10. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 28 מתוך 100.
קלנטן
קלנטן (במלאית: Kelantan) היא מדינה במלזיה. בראש המדינה עומד סולטאן. קלנטן נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בתאילנד בצפון-מערב, ים סין הדרומי בצפון-מזרח, טרנגנו במזרח, פהנג בדרום ופרק במערב. בירתה, המשמשת גם כבירה המלכותית שלה (מקום מושבו של הסולטאן), היא קוטה בהרו.
שמה המורחב של המדינה הוא קלנטן דרול נאים (במלאית: Kelantan Darul Naim, בג'אווי: كلنتن دار النّعيم).
היסטוריה
עד המאה ה-15 קלנטן נשלטה על ידי אימפריות אזוריות שונות, כמו סריביג'איה (Srivijaya), מג'פהיט וסיאם. ב-1411 הרג'ה של קלנטן הכריז על עצמאותה מסיאם והיא נהפכה למרכז מסחרי חשוב באזור בהמשך המאה ה-15. ב-1499 היא הפכה למדינה וסאלית של סולטנות מלאקה.
ב-1511 סולטנות מלאקה הופלה על ידי פורטוגל וקלנטן התפרקה לשבטים קטנים ששילמו מס לממלכת פטני (Kerajaan Pattani). עד תחילת המאה ה-17 פטני הצליחה להשתלט לחלוטין על מרבית אזור קלנטן.
ב-1760 אזורי קלנטן אוחדו והיא הפכה להיות מדינת חסות של סולטנות טרנגנו. בשלב מסוים בסוף המאה ה-18 פרצה בקלנטן מלחמת אזרחים בין תומכי טרנגנו ובין המתנגדים לה אשר בסופה קלנטן הפכה לעצמאית וב-1800 הוכתר הסולטאן הראשון שלה. בהמשך קלנטן חתמה על ברית עם סיאם, אותה ניצלה האחרונה כדי להשתלט על קלנטן.
ב-1909 נחתם חוזה בין בריטניה וסיאם במסגרתו הועברו מספר שטחים סיאמיים, בהם קלנטן, לידי הבריטים. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, קלנטן נכבשה כמו יתר חצי האי המלאי על ידי האימפריה היפנית. היפנים העבירו את קדה עם עוד מספר שטחים מלאים לבעלת בריתם תאילנד. ב-1945, עם סיום המלחמה, קלנטן הוחזרה לבריטניה.
ב-1946 קלנטן צורפה לאיחוד המלאי, שהפך ב-1948 לפדרציית מלאיה. ב-1957 פדרציית מלאיה קיבלה את עצמאותה והיא הייתה בין הישויות שהרכיבו את מלזיה ב-1963.
כלכלה
כלכלת קלנטן מתבססת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז וטבק. בנוסף לחקלאות הכלכלה מסתמכת על דיג ותיירות.
פרס גראמי לביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר
פרס גראמי לביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר (באנגלית: Grammy Award for Best Melodic Rap Performance) הוא פרס גראמי, אשר ניתן על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה של ארצות הברית לאמנים מקליטים על שירים איכותיים המכילים שיתוף פעולה של ראפר וזמר "יוצא דופן, ללא התחשבות במכירותיו, מיקומי השיא שלו, הצלחתו, הביקורות שהופנו כלפיו וכדומה". הפרס הוצג לראשונה בטקס פרסי גראמי ה-44 בשנת 2002.
השיר הראשון שזכה בפרס היה "Let Me Blow Ya Mind" של הראפרית איב והזמרת גוון סטפאני. הראפר האמריקאי ג'יי זי השיג כ-7 זכיות בקטגוריה זו, 4 פעמים כאמן ראשי ו-3 פעמים כאמן אורח, מה שהופך אותו לאמן בעל הכי הרבה זכיות בקטגוריה זו.
עד שנת 2017, היה שם הקטגוריה "Best Rap/Sung Collaboration", לאחר מכן הוא שונה. באותה שנה, זכה בפרס השיר "Hotline Bling" של דרייק, השיר היה לשיר הראשון שזכה בפרס בביצוע אמן יחיד. בשנת 2020, שונה שם הפרס מ"ביצוע הראפ/שירה הטוב ביותר" ל"ביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר".
טירספול
טירספול (ברוסית: Тирасполь, ברומנית: Tiraspol), היא עיר במולדובה, בירת המדינה הבלתי מוכרת רפובליקת טרנסניסטריה. אוכלוסיית העיר מנתה ב-1989 190,000 נפש, ו-134,100 נכון לשנת 2014. זוהי העיר השנייה בגודלה במולדובה, ובעבר הייתה חלק מהחבל האוטונומי מולדובה.
תולדות העיר
לאחר סיפוח השטח לאימפריה הרוסית בעקבות הסכם יאש הוחלט להקים באזור מבצר גבול ויישוב. בשנת 1812 הגבול התרחק ולקראת 1835 כבר לא היה למקום חשיבות צבאית. העיר המשיכה להתפתח, במיוחד לאחר שנת 1867 כאשר היא חוברה למערכת מסילות ברזל. בשנת 1918 העיר הייתה במרכז מאבק בין רומניה לבין הצבא האדום ובסופו של דבר סופחה לאוקראינה הסובייטית. החל משנת 1929 ועד לשנת 1940 העיר הייתה בירתה של הרפובליקה האוטונומית המולדובנית.
בשנת 1967 בעיר התחיל שימוש בטרוליבוס לתחבורה עירונית ובשנת 1993 נחנך הקו לטיגינה.
ב-2 בספטמבר 1990 בעיר הוכרזה רפובליקת טרנסניסטריה והעיר הוכרזה כבירתה. בשנת 1992 נמנו בעיר 203 אלף תושבים. עקב חוסר היציבות הפוליטית בטרנסניסטריה והקונפליקט בין דוברי רוסית ואוקראינית מצד אחד, לבין דוברי רומנית מצד שני, התרחש תהליך של הגירה מחוץ לעיר, כמו גם מחוץ לטרנסניסטריה בכלל. אליו נוספה גם עזיבת יהודים רבים לישראל ומדינות אחרות בעולם. בשנת 2004 כבר ירד מספר התושבים בעיר לכ-158 אלף איש, ובשנת 2011 נמנו בטירספול 134,100 תושבים בלבד.
אקלים
ימי הקיץ הם נעימים עם טמפרטורה ממוצעת בסביבות 21 מעלות צלזיוס בחודשים יולי ואוגוסט. החורפים קרים ומושלגים. הטמפרטורה הממוצעת בחודש הקר ביותר, חודש ינואר, היא 2.7 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. המשקעים יורדים במהלך כל השנה, אם כי יש עלייה ניכרת בכמות המשקעים בחודשים יוני ויולי. כמות המשקעים הממוצעת בטירספול באזור האגם היא קרוב ל-500 מ"מ בשנה.
היהודים בטירספול
בקיץ 1903 נערך פוגרום ביהודי העיר. בקיץ 1920 נערך בעיר פוגרום גדול נוסף.
ערב פלישת גרמניה לברית-המועצות נמנו בעיר כ-12,000 יהודים – רבע מכלל התושבים בה.
טירספול נכבשה בידי הגרמנים והרומנים ב-8 באוגוסט 1941. את רוב היהודים בעיר רצחו הנאצים בימי הכיבוש הראשונים. רק מעטים הצליחו לשרוד, בעזרתם של נוצרים שהסתירו אותם. לאחר מכן, כאשר עברה העיר לשליטתם הבלעדית של הפשיסטים הרומנים בראשית ספטמבר 1941, הם הקימו גטו קטן בעיר אליו נשלחו יהודים וצוענים שגורשו מרומניה לטרנסניסטריה.
גטו טירספול שימש בעיקר כתחנת מעבר למגורשים בדרכם מזרחה, אך חלק קטן מהם נשאר במקום. בקיץ 1942 חיו בגטו 100 יהודים, אך מספרם גדל בהדרגה ובמהלך 1943 הגיע ל-800 איש. הגטו שוכן בבית החולים לשעבר של העיר, והבניין והגן שלידו גודרו בגדר תיל. שלטונות הגטו הרומניים הקימו בגטו שתי מתפרות, בית חרושת קטן לייצור סבון, מספרה וסנדלרייה. תושבי המקום שהועסקו בבתי המלאכה ובשירותים השונים בגטו תרמו מחצית משכרם לקופה משותפת, ששימשה לצורכי הכלל. בזכות רמת ההיגיינה הטובה שנשמרה בגטו כמעט ולא התפשטה בו מגפת הטיפוס.
העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ב-12 באפריל 1944.
בעיר טירספול מתגוררים לפי הנתונים 2034 יהודים, בעיר פועל בית כנסת מרכזי לצד מרכז חסד וחוגי העשרה יהודים, בהנהגת הרב זלמן אבלסקי הרב הראשי למולדובה.
דמרטן-אן-גואל
דמרטן-אן-גואל (בצרפתית Dammartin-en-Goële) היא קומונה בת למעלה מ-8,000 תושבים, בפרווריה הצפון-מזרחיים של פריז, כ-30 קילומטר ממרכז פריז.
הקומונה שייכת לקנטון דמרטן ברובע מו במחוז סן ומארן, בחבל איל-דה-פראנס בצרפת.
המקום התפרסם בינואר 2015 כאשר מבצעי הפיגוע במשרדי המגזין "שרלי הבדו" התבצרו בבית דפוס בעיר.
צלב הברזל (סרט)
צלב הברזל (באנגלית: Cross of Iron, בגרמנית: Steiner – Das Eiserne Kreuz) הוא סרט מלחמה גרמני-בריטי מ-1977 העוסק בחיילי ורמאכט הנלחמים בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. הסרט מבוסס על הספר "הבשר מוכן" (The Willing Flesh) מאת וילי היינריך - מפקד גדוד לשעבר בוורמאכט. הספר מבוסס בחלקו על סיפור אמיתי של אחד ממעוטרי צלב האבירים של צלב הברזל. הסרט צולם ביוגוסלביה, ובולט בשל הכמות הגדולה של נשק וציוד אותנטיים ששימשו במהלך הצילומים.
עלילה
הסרט עוסק בגדוד גרמני המוצב בראש גשר גרמני בחצי האי טאמאן, ב-1943 במהלך הקרב על קווקז. מחלקה בפיקודו של פלדוובל (סמל) רולף שטיינר (ג'יימס קובורן) פושטת על עמדה קדמית רוסית, ולוכדת בשבי חייל-ילד רוסי. שטיינר הוא קצין ציני, קשוח ומוסרי, הדואג לחייליו ובהמשך אף מוותר על חופשת מולדת כדי לשהות במחיצתם. אל הגדוד מגיע מפקד חדש, האופטמן סטראנסקי (מקסימיליאן של). סטראנסקי הוא קצין פרוסי אריסטוקרטי, הנוהג להתרברב על כך שהוא הועבר מצרפת לבקשתו האישית של מפקד הדיוויזיה אוברסט בראנדט (ג'יימס מייסון), וכי הוא עומד לקבל את צלב הברזל. במציאות, הוא חסר כל ניסיון קרבי, וכפי שמתגלה בהמשך הסרט, אף לא יודע להפעיל רובה. מטבע הדברים, הוא אינו מסתדר עם שטיינר. החיכוכים ביניהם מתחילים כבר במפגשם הראשון כאשר שטיינר מסרב להוציא להורג את הילד שלכד.
שגרירות ישראל בהאג
שגרירות ישראל בהאג היא נציגות דיפלומטית של מדינת ישראל בממלכת ארצות השפלה. השגריר המכהן הוא מודי אפרים.
היסטוריה
ישראל פתחה נציגות דיפלומטית בדרג צירות בהאג ב-1950, עם ציר לא תושב לארצות בנלוקס. ב-1952 הוחלט להעניק לה ציר נפרד.
ב 1954 מת מיכאל עמיר ציר ישראל בהולנד במהלך תפקידו.
בספטמבר 1969 הוטל רימון יד על השגרירות יחד עם שגרירות ישראל בבון ומשרד של אל על בבריסל דקות אחדות מהשני. לא היו נפגעים בשגרירויות, למרות שנגרם נזק לשגרירות גרמניה המערבית הסמוכה, אך שלושה נפצעו בבריסל.