cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפירוש הפמיניסטי לתלמוד הבבלי
אירועים
מספר מושבים מיוחדים הוקדשו לפירוש בכנסים וקונגרסים שונים:
כדורגלן החודש בליגת העל הרוסית בכדורגל
תקנות
הפרס מוענק לשחקן הכדורגל הטוב ביותר של החודש, בהתאם לבחירת האוהדים שמצביעים באמצעות סקר המתבצע בערוצי הרשתות החברתיות של ערוץ הטלוויזיה "Match TV" ובערוץ Match Premier וגם בעמוד ליגת העל הרוסית בכדורגל ברשת החברתית "Vkontakte.
בעונת 2012/13 בהצבעה השתתפו גם חמישה מומחי ספורט וחמישה עיתונאים. בהצבעה שנערכה על חודשי אוגוסט וספטמבר 2012 השתתפו רק מומחים.
באוקטובר 2012 בחירת השחקן הותרה רק למשתמשי הפורטל "championat.com" ומספר המומחים הופחת ל-4 אנשים. בעונת 2013/2014 חלו שינויים בתקנות חלוקת הפרס:
יצחק ירושלמי
הרב יצחק ירושלמי (באנגלית: Isaac Jerusalmi; נולד ב-1928 - 27 באפריל 2018) היה פרופסור אמריטוס למקרא ולשפות שמיות בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי. חקר את השפות ארמית, ערבית, סורית ועברית, ותרגם מלאדינו.
קורות חיים
נולד בשנת 1928 באי רודוס למשפחה רבנית. עשה את לימדיו בסורבון שבפריז, ובשנת 1963 קיבל ממנו תואר דוקטור. הוסמך לרבנות בהיברו יוניון קולג'. בשנת 1959 היה רב מתלמד בבית הכנסת Rodef Shalom Temple בפיטסבורג.
פאנטוליקוס
מועדון כדורגל פאנטוליקוס הוא מועדון כדורגל יווני, המשחק בעיר אגריניו שביוון. המועדון נוסד בשנת 1926.
היסטוריה
המועדון שיחק ברוב השנים בליגות הנמוכות ביוון. בעונות 1968/1969, 1970/1971 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות פאוק סלוניקי ופאניוניוס בהתאמה. בסוף עונת 1973/1974 עלה בפעם הראשונה מהליגה השנייה לליגת העל היוונית. בעונת 1975/1976 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת הירקליס סלוניקי בסוף העונה ירד אחרי 2 עונות בליגת העל היוונית לליגה השנייה.
בעונות 1994/1995, 1995/1996, הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות א.א.ק. אתונה ואפולון אתונה בהתאמה. בסוף עונת 2010/2011 עלה בפעם השנייה לליגת העל היוונית. בעונת 2011/2012 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת OFI כרתים. בסוף העונה ירד המועדון לליגה השנייה, שם שיחק עונה אחת כשבסיומה חזר לליגת העל היוונית. בעונת 2013/2014 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אטרומיטוס.
קו החלב
קו החלב או רכס השדיים (באנגלית: Mammary ridge או Mammary crest) הוא רקמת נבט ספציפית להתפחות של בלוטות החלב. הוא עובר מקו בית השחי באזור הזנב של ספנס ועד המפשעה.
התפתחות
קו החלב הוא ראשיתי לבלוטת החלב בשד בבני אדם, וקשור לבלוטת החלב ולהתפתחות השד.
במהלך השבוע השישי של התפתחות העובר האנושי מתפתחים צינוריות חלב מהאקטודרם בקו החלב אשר פולש לאפידרמיס בשבוע השביעי ויוצר את הרכס הממרי של השד.
אצל יונקים רבים אחרים בלוטות החלב מופיעות תחילה כרכסים מוגדלים לאורך קווי החלב, אשר נפרדים אז לניצנים בודדים הממוקמים באזורים לרוחב קו הגחון האמצעי. מיקומם של ניצנים אלה משתנה בהתאם למינים השונים: הם ממוקמים באזור בית החזה בפרימטים, באזור מפשעתי אצל פרסתנים, ולכל אורך הגו אצל מכרסמים וחזירים.
קו החלב בדרך כלל מפסיק לגדול בשבוע השמיני ואורכו נסוג מחדש החל מלמטה למעלה, כך שמה שנשאר הוא עיגול אקטודרמי היכן שמתפתח בית השחי. עם סיום התקצרות קו החלב, המבנה נותר בולט באזורים שבהם נוצרות בסופו של דבר בלוטות החלב.
קווי חלב בבני אדם
אצל בני אדם, קווי חלב נוצרים כעיבויים של האפידרמיס, לאורך הגו הקדמי של שני המינים. קווי החלב מופיעים בשבוע השביעי להתפתחות העוברית לפני ההתמיינות המינית, מה שמסביר מדוע גם לגברים יש פטמות. לאחר התפתחות ראשונית של קווי החלב הם עוברים הפחתה.
פטמה יתרה
לרוב בני האדם יש שתי פטמות, אך במקרים מסוימים יתפתחו יותר משתיים, בתופעה שנקראת פטמה יתרה. פטמות נוספות אלו בדרך כלל גדלות לאורך קו החלב.
רקמת שד אקטופית
רקמת שד אקטופית (EBT) היא תופעה בה גדלה רקמת שד מחוץ לחזה. תופעה זו נראית בדרך כלל עקב הישארות של שרידים עובריים לאורך קו החלב, החל מבית השחי ועד הפות. לרוב, מקרים של רקמת שד אקטופית לא מתגלים, אלא אם מתחילים להוות בעיה, כמו למשל נפיחות והפרשת חלב לאחר לידה או כאשר הם מתפתחים במקרים מסוימים לגידולים סרטניים.
אלון קורנגרין
משפחתו וראשית חייו
אלון קורנגרין נולד ברעננה ב-21 במרץ 1967 לדוד קורנגרין, מנהל תיכון אוסטרובסקי בעיר (בנו של ירוחם פיליפ קורנגרין) וצפרירה לבית אריגי, מוותיקי רעננה. אחיו, עמיר קורנגרין, הוא רופא מומחה באורתופדיה.
קורנגרין למד בתיכון אוסטרובסקי ברעננה. היה חניך בשבט "הדר" של צופי רעננה. בחופשות הקיץ של התיכון השתתף פעמיים בתוכנית "חץ וקשת" של הסוכנות היהודית והגדנ"ע עם בני יורדים. בשנים 1985–1988 שירת בגדוד 430 של חטיבה 500 בחיל השריון. לאחר מכן שירת 20 שנה במילואים בחטיבת שריון.
נישא לארנה גבע-קורנגרין (מורה במקצועה) ב-1996, ולהם שלושה ילדים, והם גרים ברעננה. מתחביביו של קורנגרין, צילום וריצה למרחקים ארוכים (השלים 3 מרתונים עד 2021).
לימודיו
עם השחרור מצה"ל בשנת 1988 החל את לימודיו האקדמיים.
תפקידים אקדמיים
בשנת 2001 מונה למרצה בנושאי נוירופיזיולוגיה בפקולטה למדעי החיים, במרכז המוח של אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2007 עלה לדרגת מרצה בכיר. בשנת 2012 מונה לפרופסור חבר. בשנת 2018 מונה לפרופסור מהמניין ומונה לראש המרכז הרב תחומי לחקר המוח.
בין השנים 2011–2015 כיהן כראש התכנית לתואר ראשון במדעי המוח באוניברסיטת בר-אילן.
פעילות מדעית מחוץ לאוניברסיטה
אדוארד בגריצקי
אדוארד גיורגייביץ' בַּגריצקי (ברוסית: Эдуард Георгиевич Багрицкий; נולד בשם אדוארד דזיובין, Эдуард Дзюбин; 22 באוקטובר (3 בנובמבר לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותה עת ברוסיה) 1895,אודסה - 16 בפברואר 1934, מוסקבה) היה משורר סובייטי ממוצא יהודי. בגריצקי נחשב למשורר המהפכה, ושיריו מתפרסמים עד היום.
אלון קורנגרין
מחקר
המחקר של קורנגרין מתמקד במנגנונים הפיזיולוגיים העומדים בבסיס התכונות הפונקציונליות והחישוביות של נוירונים.
אדוארד בגריצקי
ביוגרפיה
אדוארד בגריצקי נולד בעיר אודסה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) למשפחה יהודית. הוא סיים קורס מודדים, אך לא עסק במקצוע. בשנת 1915 פרסם את השירים הראשונים שלו תחת שם עט "בגריצקי" באלמנך ספרותי באודסה. תוך זמן קצר הוא בלט בקבוצה של סופרים צעירים מאודסה כמו יורי אולשה, איליה אילף, ולנטין קטייב, ורה אינבר.
אלון קורנגרין
מחקר
במעבדה לנוירופיזיולוגיה תאית של קורנגרין, הוא והסטודנטים שלו חוקרים כמה מהשאלות הבסיסיות במדעי המוח כגון: כיצד נוירונים מעבדים מידע? מהו הקוד הנוירוני ברמה התאית? כיצד אינטגרציה סינפטית משפיעה על חישוב עצבי? כדי לענות על שאלות אלה הם מיישמים אלקטרופיזיולוגיה ואופטוגנטיקה של נוירונים בפרוסות מוח עם טכניקות חישוביות במדעי המוח, לחקר מעגלים בגרעינים הבסיסיים המושפעים ממחלת פרקינסון. נחקרים גם יחסי הגומלין בין קנבינואידים לדופמין בגרעינים הבסיסיים.
אדוארד בגריצקי
ביוגרפיה
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה התנדב בגריצקי לצבא האדום וגם היה בפרטיזנים. לאחר סיום המלחמה הוא עבד במשרד הידיעות באודסה כמשורר וצייר. בתקופה זו הוא המשיך לפרסם את שיריו בעיתונות העירונית. בשנת 1920 נישא.
בשנת 1925 עבר למוסקבה. בשנת 1928 יצאה לאור ספר שיריו הראשון, וספרו השני פורסם בשנת 1932.
אלון קורנגרין
מחקר
הוא חוקר כיצד תופעות כגון אינטגרציה דנדריטית עשויות לאפשר לנוירונים בודדים ולרשתות עצביות קטנות לבצע פונקציות מורכבות. הבנת מאפייני חישוב כאלה דורשת רכישה בו זמנית של נתונים ממספר תאים ברשת במוח או ממקומות מרובים בתוך תא בודד. לפיכך, הוא מתעסק גם ביישום ופיתוח טכניקות פיזיולוגיות ואופטיות המאפשרות רכישת נתונים מקבילה מסוגים כאלה.
אדוארד בגריצקי
ביוגרפיה
בשנת 1926 פרסם את השיר "מחשבות על אופנס" (Дума про Опанаса). העלילה מתרכזת סביב המאבק בין אופנס, בחור אוקראיני שחולם על החיים השקטים באוקראינה החופשית לבין קומיסר-קומוניסט יוסף קגן שדוחף למהפכה עולמית. כבר לאחר פטירת המשורר, ב-30 ביולי 1949 במהלך מאבק נגד הקוסמופוליטיות השיר הוכרז כשיר ציוני ועלילה על העם האוקראיני.
בגריצקי היה תומך במהפכה ובשלטון הסובייטי. יחד עם זאת הוא התקשה להבין את הקשיחות של האידאולוגיה המהפכנית הסובייטית ולהשלים עם תחילת הדיקטטורה. בשנת 1929 הוא חיבר שיר על השיחה בין חולה לבין פליקס דזרז'ינסקי בו דזרז'ינסקי דוגל בביצוע מיידי של כל הדרישות של המהפכה. שאיפה לחופש של בגריצקי מצאה ביטוי בשיריו על טיל אוילנשפיגל. לאחר מות המשורר פורסם שיר "פברואר" על צעיר יהודי במהלך מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר.
אלון קורנגרין
מחקר
ב פותחו במעבדתו כמה טכניקות חישוביות שמטרתן למצוא ערכים מיטביים לפרמטרים חופשיים במודלים מורכבים עבור נוירונים בקליפת המוח. לפיכך, למחקר הנעשה במעבדה יש היבטים ממדעי המחשב, חישוב עצבי, ביופיזיקה ונוירופיזיולוגיה. בשני פרויקטים ראשוניים נבחנים היבטים שונים כדי לתת תשובות לשאלות הכלליות שהוזכרו.
אדוארד בגריצקי
ביוגרפיה
בגריצקי עסק בתרגום שירה לרוסית, בין היתר הוא תרגם לרוסית שירים של פרץ מרקיש, איציק פפר ומשוררים נוספים.
אלון קורנגרין
מחקר
בין השנים 2001 ועד 2021, פרופסור קורנגרין עוסק בחקר המוח באוניברסיטת בר-אילן. הוא השתתף בכתיבה של כ-60 מאמרי מחקר וחנך כ-20 סטודנטים בלימודי המסטר והדוקטורט שלהם.
אדוארד בגריצקי
ביוגרפיה
החל משנת 1930 מחלת האסתמה בה הוא היה חולה מילדות הוחרפה. הוא נפטר ב-16 בפברואר 1934 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. אלמנתו של בגריצקי בשנת 1937 נשפטה להגליה לקזחסטן. בתקופת הגליה היא הייתה חייבת להתייצב באופן תקופתי במשרד נ.ק.וו.ד המקומי שהיה ממוקם ברחוב על שמו של בעלה. היא חזרה למוסקבה רק בשנת 1956 לאחר 19 שנות גלות. בנו של בגריצקי שגם היה משורר נהרג בשנת 1942 בחזית מלחמת העולם השנייה.
אלון קורנגרין
מאמרים אקדמאים
פרופסור קורנגרין פרסם כ-60 מאמרים מדעיים, בהם:
קישורים חיצוניים
ממאמריו והרצאותיו:
ויטאלי סבסטיאנוב
ויטאלי איבאנוביץ' סבסטיאנוב (ברוסית: Виталий Иванович Севастьянов; 8 ביולי 1935 - 5 באפריל 2010) היה קוסמונאוט סובייטי שהשתתף בשתי טיסות לחלל. על השתתפותו בתכנון מערכות חלל בשנת 1978 הוענק לו פרס ברית המועצות.
חייו
ויטאלי סבסטיאנוב נולד בעיירה במחוז סברדלובסק. בשנת 1945 משפחתו עברה לסוצ'י. לאחר סיום בית הספר, סבסטיאנוב נסע למוסקבה והחל לימודי הנדסה במכון למהנדסי טייס. עם סיום וקבלת הסמכה כמהנדס הוא החל לעבוד במשרד לתכנון טילים. בשנים 1960–1963 הוא היה מדריך למערכות חלל במרכז להכנת הקוסמונאוטים. בשנת 1965 הוא סיים עבודת הדוקטורט שלו.
בשנת 1968 סבסטיאנוב נכלל ביחידת הכנת הקוסמונאוטים. הוא היה חלק מקבוצה שעברה הכנה לטיסות לירח. עקב בעיות טכניות ואי-יכולת להקדים את אמריקאים בנחיתה על הירח התוכנית בוטלה.
בשנת 1969 סבסטיאנוב החל הכנות לטיסות בחלליות מדגם "סויוז". ביוני 1970 הוא השתתף בטיסה של חללית סויוז 9. לאחר הטיסה הראשונה סבסטיאנוב היה חלק מצוות משנה למספר משימות חלל. הטיסה השנייה שלו התרחשה במאי 1975 על סיפון סויוז 18. לאחר טיסה זו הוא המשיך בהכנות לטיסות נוספות ונכלל בצוותי שמנה של מספר משימות חלל.
עקב סיבות בריאותיות ביוני 1990 הוטלו על סבסטיאנוב מגבלות להשתתפות בטיסות ארוכות.
ב-30 בדצמבר 1993 סבסטיאנוב התפטר ממקום עבודתו במשרד לתכנון חלליות ומיחידת הקוסמונאטים עקב בחירתו לדומה הממלכתית של הפדרציה רוסית. הוא היה חבר דומה במשך מעל העשור והיה חבר של סיעת המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית.
במשך שנים רבות סבסטיאנוב היה מנחה של תוכנית מדעית בטלוויזיה סובייטית. במהלך שנות ה-80 סבסטיאנוב היה יושב ראש הפדרציה הסובייטית של שחמט.
אפקט לוציפר
אפקט לוציפר היא תאוריה פסיכולוגית התנהגותית, אשר פותחה על ידי הפסיכולוג האמריקאי פיליפ זימברדו. על פי תאוריה זו, לא קיימים אנשים טובים או רעים, אלא כוחות סביבתיים הם המביאים אנשים טובים לבצע מעשי רוע.
התאוריה פורסמה על ידי זימברדו בשנת 2007 בספרו "אפקט לוציפר", שנכתב על סמך תוצאות מחקריו במשך למעלה מ-30 שנה, החל מניסוי הכלא באוניברסיטת סטנפורד וכלה בחקירתו את ההתעללות בכלא אבו גרייב.
מקור השם
לדבריו של זימברדו, הוא כינה בשם זה את התאוריה ואת הספר, שכן לוציפר היה המלאך החביב על אלוהים, אך כאשר המלאך סירב לציית להוראותיו, אלוהים זרק אותו מגן עדן, ונעל אותו בתוך כלוב בגיהנום. מוסר ההשכל המקובל של הסיפור הוא כי אפילו המלאך האהוב על אלוהים ילך לגיהנום אם לא יציית לסמכות.
קישורים חיצוניים
Philip Zimbardo
עידן רפאל חביב
עידן רפאל חביב (נולד ב-7 בפברואר 1980) הוא זמר-יוצר, מלחין, פזמונאי, מוזיקאי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
עידן רפאל חביב נולד ברחובות ב-7 בפברואר 1980 לרפאל, סוכן ביטוח ועדנה, מזכירה רפואית בבית חולים קפלן. אביו נולד בצרפת להורים שעברו לשם ממרוקו ועלה לארץ ב-1970, אמו עלתה ממרוקו בסוף שנות ה-50. יש לו שתי אחיות. הוא גדל ברעות. התגייס ב-1999 ושירת כלוחם וכקצין בשייטת 13. עם שחרורו החל בדרכו המוזיקלית. הוא אוטודידקט, ומנגן על גיטרה ופסנתר.
קריירה מוזיקלית
בשנת 2006 בעת שהותו בטיול בדרום אמריקה, כתב, הלחין וביצע שיר הנקרא "עוז", לזכרו של סמ"ר שנהרג בקרב במלחמת לבנון השנייה.
במהלך אותה שנה, כחלק מפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר", שיתף פעולה עם עידן רייכל, וביצע את השיר "אמא, אבא וכל השאר", שהגיע למקום הראשון במצעדי תחנות הרדיו ולמקום החמישי במצעד השנתי של גלגלצ. את השיר, שנכלל גם באלבום הרביעי של "הפרויקט של עידן רייכל", "הביתה הלוך חזור", כתב סמל, חלל מלחמת יום הכיפורים, והלחין רייכל.
בשנת 2013 הוציא את אלבומו השני "לאבד עניין בזמן" שגם אותו הפיק גלעד שמואלי. חוברת האלבום נוצרה ועוצבה על ידי חביב וכוללת אמנות קולאז'ים אותה יצר מתמונות שונות. מתוכו התפרסמו הסינגלים "עכשיו או לעולם", "אור אדום", "כמו כל יום", "לאבד עניין בזמן" ו"נמלטים". סינגל הבכורה "עכשיו או לעולם" הוצא במאי 2013 הושמע רבות בתחנות הרדיו בישראל ואף הגיע אל המקום ה-19 במצעד השנתי של גלגלצ.
במרץ 2013 שיתף פעולה פעם נוספת עם עידן רייכל ושימש כסולן בסינגל של "הפרויקט של עידן רייכל" בשם "בלילה". השיר נכלל באלבומו של ההרכב "רבע לשש". הסינגל היה השיר המושמע ביותר ברדיו ע"פ דוחות מדיה פורסט והעפיל למקום הראשון במצעד של גלגלצ ולמקום הרביעי במצעד של רשת ג'. במצעד השנתי של גלגלצ זכה במקום הראשון.
במאי 2013 כתב והלחין דואט בשם "עד שתחזור" עבור יובל דיין. את השיר ביצעו יחד והוא שימש כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלה "לאסוף". כשנתיים לאחר שיצא הסינגל הוציא עידן גרסה משלו לשיר.
ביולי 2013 ביצע את השיר "צל עץ תמר" כפס הקול בפרסומת של חברת סלקום.
בספטמבר 2013 שר והלחין חלק מהפסקול לסדרה "אבודים באסיה" בשיר "ג'ני" אותו כתב באנגלית יחד עם יובל שפרמן.
בשנת 2014 יצא מארז כפול של שני אלבומיו במהדורה מוגבלת. המארז עוצב על ידי חביב וכולל ציטוטים נבחרים מיצירותיו.
באפריל 2014 ביצע את השיר "מחכה" של ריטה, כפס הקול בפרסומת נוספת של חברת סלקום.
ביולי 2014 שימש השיר "כמו כל יום" כסגיר בסרט גאליס - המסע לאסטרה.
באוגוסט 2014 הגיע אלבום הבכורה "כל פעם קצת" למעמד אלבום זהב.
בשנת 2018 הוציא את אלבומו השלישי "קולות הנושמים". ממנו התפרסמו הסינגלים "אין כבר סתם", "את כל מה שרציתי לאהוב", "לה בוהם" ו"מחשבות על אהבה".
במרץ 2019 הוציא חביב את השיר "רודף אהבה בימים".
בשנת 2020 השתתף בשיר "ואז את תראי", בדואט עם דיקלה, מתוך הפרויקט של דולי ופן. באותה השנה, הוציא את השיר "שלמים", שזכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet, בו זכה חביב גם בתואר "איש השנה". בדצמבר הוציא את השיר ״נשמה שלי״.
בשנת 2021 הוציא את הסינגלים ״אין לך מה לדאוג״, ״אין לזה סוף״ ו״מטוס כחול״.
בתאריך 7 בפברואר 2022 הוציא את הסינגל "השנים היפות". במאי, יצא בפרויקט מוזיקלי בשם ״Moniko״ והוציא סינגל באנגלית בשם ״Rust & Fall”.
ב-20 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "פתאום הכל נוסע", שהגיע למקום ה-11 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
קריירת טלוויזיה ומשחק
בשנת 2008 השתתף בעונה השנייה של תוכנית המציאות "הישרדות", "הישרדות איי הפנינה", בה הגיע למקום התשיעי.
בשנת 2010 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "אבודים באפריקה", מיני-סדרה קומית ישראלית, בת חמישה פרקים, שצולמה באוגנדה שבאפריקה. חביב גילם שם את הדוגמן "יניב מיתר", בעלה של הדוגמנית "צליל רום מיתר", אותה גילמה רותם סלע.
בספטמבר 2013 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה "אבודים באסיה" העונה השנייה של הסדרה "אבודים באפריקה". סדרת ההמשך בוימה על ידי יובל שפרמן שביים גם את העונה הראשונה בסדרה. מיני-סדרה בת שישה פרקים. הסדרה זכתה בפרס "מיני-סדרת הדרמה הטובה ביותר" על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
ביולי 2014 שיחק בסדרת הדרמה "מתים לרגע" של חברת הוט, בתפקיד צ'פמן, עובד של כהן (אוהד קנולר).
ב-2020 השתתף בעונה העשירית של הישרדות, עונת ה-VIP השלישית, אחרי שהשתתף בעונה השנייה של התוכנית, "איי הפנינה" וזכה ביחד עם ירדן ג'רבי במקום השלישי. בשנה זו גם החל לשמש כפרזנטור של בר המים תמי 4, של חברת שטראוס.
פילמוגרפיה
טלוויזיה:
חוק הזרים (1905)
חוק הזרים היה חוק שהתקבל בשנת 1905 בפרלמנט הבריטי של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. החוק, שהיה הראשון מסוגו בבריטניה, ביקש להגביל את מספר הזרים המהגרים לממלכה, באמצעות קביעת קריטריונים ומכסות קבועות של הנכנסים. בנוסף הפקיד החוק בידי שר הפנים את האחריות הכוללת על ענייני הגירה ולאום.
בעוד שמטרתו המוצהרת של החוק הייתה למנוע מעניים או פושעים להיכנס למדינה והקמת מנגנון שיאפשר לגרש את אלו שכבר נכנסו, אחד היעדים המרכזיים שלו היה לשלוט על ההגירה היהודית המסיבית ממזרח אירופה, ובפרט משטחי ההאימפריה הרוסית. אף על פי שהחוק נותר בעינו, החוק של 1905 נבלע באופן יעיל על ידי 'חוק הגבלת הזרים' שנחקק ב-1914 ואשר קבע מגבלות קשות הרבה יותר. בסופו של דבר החוק בוטל על ידי התיקון לחוק משנת 1919, אך גלי ההגירה נעצרו כבר עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914.
רקע היסטורי
במאה ה-19, האימפריה הרוסית, תחת שלטון הצאר הייתה ביתם של כחמישה מיליון יהודים, שהיו בזמנו, הקהילה היהודית הגדולה ביותר בעולם. בהיותם נתונים לרדיפה דתית מתמדת, אולצו היהודים לחיות באזורים שכונו "תחום המושב", על גבולות פולין ורוסיה, בתנאים קשים ובצפיפות מרובה. לאחר סדרת הפוגרומים ברוסיה שנודעו בשם "הסופות בנגב" ב-1881, החלו יהודים רבים להגר מן האימפריה. כחצי מן היהודים עברו לארצות הברית, אך רבים מהם - מעל 150,000 - הגיעו לבריטניה ובעיקר לאנגליה. הגירה זו הגיעה לשיאה בשנות 1890 המאוחרות, כאשר "עשרות אלפי יהודים ... רובם עניים, חסרי הכשרה מקצועית או בעלי הכשרה חלקית" התיישבו באזור האיסט-אנד של לונדון. כך החלה להתפתח בעיקר בווייטצ'אפל ובסטפני קהילה יהודית גדולה, במבנה של שטעטל. העוני היה רב, ומספר הילדים הממוצע למשפחה היה 7.2, פי שניים מהממוצע הבריטי באותם ימים. בין השנים 1880 ל-1914 גדל מספר היהודים בבריטניה מ־65 אלף איש לכ-300 אלף נפש.
עם מפנה המאה העשרים, החלו להישמע תגובות ואף מחאות חריפות נגד ההגירה, בעיקר מצד התקשורת הפופולרית. ליגת האחים הבריטים הוקמה, ובתמיכת פוליטיקאים בכירים, החלה בארגון של צעדות ועצומות נגד ההגירה. בעצרות אמרו הדוברים שבריטניה לא צריכה להיות "פח האשפה של חלאות אירופה". ב-1905, במאמר מערכת של סר אדוארד הלטון בעיתון 'כרוניקה מנצ'סטר איבנינג' הוא כתב כי "אסור לאפשר לזר המזוהם, החסר כל והעבריין להשליך את עצמו על אדמותינו". האנטישמיות פרצה והתבטאה גם במאורעות אלימים בדרום ויילס בשנים 1902–1903 אז הותקפו יהודים. כן שימשו המהגרים לעיתים קרובות מטרה להסתה ולהתקפות אנטישמיות מצד קבוצות שמרניות, שהאשימו אותם בנטיות סוציאליסטיות או אנרכיסטיות או בחתרנות מסוג אחר. חלק מתוצאות שנאת הזרים והאנטישמיות היה האשמת יהודי או יהודים ברציחות וייטצ'אפל של ג'ק המרטש.
מלבד רגשות אנטישמיים, המניע לחוק היה גם התסיסה הכלכלית והחברתית באיסט-אנד של לונדון שם התמקמו רוב המהגרים. כבר קודם הגעתם של היהודים נודע האזור כמוקד של בנייה צפופה, עוני, פשע וסירחון. תנאי התברואה הירודים, שהתאפיינו בין היתר בתוחלת חיים נמוכה, הביאו למעשה לניתוקו של האזור מבחינה חברתית וכלכלית משאר רובעי העיר. זרם המהגרים היהודי הביא לפיצוץ אוכלוסין ולהחרפת המצב. ההגירה הביאה להצפת השוק בכוח עבודה זול וזמין, והזרים התחרו עם תושבי האיסט-אנד על מקומות העבודה המועטים. הזרים הואשמו בכך שהתחרות הלא הוגנת שהם מנהלים כנגד הפועל הבריטי, על ידי העלאת שכר הדירה והורדת שכר העבודה, היא בין הסיבות העיקריות למצב העוני המחריף באיסט-אנד.
החוק
בשנת 1902, הוקמה ועדה מלכותית שנועדה לבחון את נושא ההגירה. מסקנת הוועדה הייתה כי לא אמורה להיות שום הגבלה כללית על ההגירה, אך קבעה עם זאת כי מהגרים "לא רצויים" צריכים להיות מורחקים מהמדינה.
אבי דבוש
אבי דבוש (נולד ב-8 במרץ 1976) הוא פעיל סביבתי, חברתי ופוליטי ישראלי, יועץ ארגוני ומנכ"ל שומרי משפט - רבנים למען זכויות אדם.
ביוגרפיה
אבי דבוש נולד וגדל בשכונת העתיקות באשקלון. התחנך בחינוך הממלכתי-דתי, למד בישיבת אור עציון והדריך בבני עקיבא. סיים תואר ראשון במדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני בסוציולוגיה ארגונית.
במהלך לימודיו בתיכון התנדב ועבד עם ילדים ונערים על הרצף האוטיסטי ועם בני משפחותיהם. הקים וניהל מסגרת לנערים על הרצף האוטיסטי, בקיבוץ רבדים.
בין השנים 2002–2005 היה פעיל ב"מגמה ירוקה", והוביל מטעמה את המאבק המוצלח נגד התוכנית להקמת יחידת כוח פחמית שלישית בתחנת הכוח רוטנברג באשקלון.
חוק הזרים (1905)
החוק
החוק קבע כי גירוש מהמדינה יתבצע אם המהגר עומד באחת מארבע קטגוריות: א) אם הוא לא יכול להוכיח שברשותו ... האמצעים לפרנס בהגינות את עצמו ואת התלויים בו. ב) אם הוא מטורף או שוטה, או לוקה בכל מחלה של תשישות העלולה להוות הפרעה לציבור. ג) אם הוא נידון בארץ זרה על פשע בעל אופי פלילי (לא פוליטי). ד) אם צו גירוש על פי חוק זה [כבר] הוסדר".
ליאונרד שטיין, יהודי יליד לונדון, מתאר בספרו 'מסד למדינת ישראל' את תחושתם של יהודי בריטניה בנוגע לחוק: "בהיותו מכוון – בלפור עצמו אמנם הודה בכך – אל ההגירה היהודית מאירופה המזרחית, נראה "חוק הזרים 1905" בעיני יהודים-אנגלים רבים (אף כי היו אחדים שנקטו השקפה אחרת) הן כהגבלה קשה על זכות המקלט והן כפגיעה בהם עצמם. הוא עורר התנגדות עוד יותר משום שבשנים 1903–1904 הגביר גל חדש של פרעות את הלחץ על יהודי רוסיה, למצוא לעצמם דרך להצלה".
אבי דבוש
ביוגרפיה
לקראת הבחירות לכנסת ה-20 התמודד על מקום ברשימת מרצ לכנסת והגיע למקום השמיני. אחרי הבחירות הוביל את ההצעה לקיים במרצ פריימריז פתוחים ליושב ראש התנועה ולמועמדיה לכנסת, הצעה שאליה הצטרפה זהבה גלאון והתקבלה ברובה בינואר 2018.
דבוש הכריז על מועמדותו בבחירות לראשות מרצ שהתקיימו ב-22 במרץ 2018, אולם כעשרה ימים לפני הבחירות הודיע על פרישתו מהמירוץ ותמיכתו במועמדותה של תמר זנדברג. בפריימריז לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הגיע למקום העשירי ברשימה.
ביוני 2019 החל לשמש בתפקיד מנכ"ל ארגון שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם.
ביוני 2020 הודיע דבוש שהחליט לעזוב את הנהלת מפלגת מרצ. את ההחלטה נימק בביקורת על שינוי אופיה ממפלגת שמאל ל"מפלגה סקטוריאלית חילונית" ועל מהלכי האיחוד עם ישראל דמוקרטית והעבודה-גשר.
ב-2021 יצא לאור בהוצאת פרדס ספרו "מרד הפריפריות", בו הוא מנתח את היחסים בין מרכז לפריפריה בישראל, וקורא לפעולות למלחמה בפערים ביניהם.
קפלר-32
קפלר-32 הוא ננס אדום עם סיווג ספקטרלי של M1V שנמצא במרחק של 988 שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים ברבור. לפי תצפיות שערך טלסקופ החלל קפלר בינואר 2012 התגלה שהכוכב בעל רדיוס של 0.53 רדיוסי שמש, מסה של 0.57 מסות שמש וטמפרטורה של כ-3,700 קלווין.
ידוע שישנם לפחות שני כוכבי לכת אשר מקיפים את הכוכב. הקטן מביניהם, קפלר b32 מקיף את הכוכב כל 5.90124 יממות והגדול יותר (קפלר c32) אשר מקיף את הכוכב כל 8.7522 ימים. באפריל 2013 הועלתה השערה שישנם עוד שלושה כוכבי לכת אשר מקיפים את הכוכב.
ארי ליבסקר
ארי ליבסקר (נולד ב-1972 בחיפה) הוא קולנוען דוקו ועיתונאי ישראלי. סרטו סטאלגים (2008) נסקר בניו יורק טיימס וזכה במספר פרסים. במרץ 2012 הוא אצר את התערוכה "איראן", המוחה על מה שהוא רואה כ"פאניקה סביב פצצת האטום האיראנית".
יצירה
סרטו "הקונצנזוס הברברי" (ישראל 2004, 30 דקות) עסק בהשפעות המזיקות של ברית מילה. ערוץ 2 ניסה לצנזר את הסרט ובסופו של דבר שידר אותו בשעה מאוחרת. הסרט עורר תגובות וביקורות רבות.
בסוף שנות ה-90 היה אחד המייסדים של קבוצת "האקדמיה החופשית".
בשנת 2002 שיחק בסרט הקצר "ואן גוך בתל אביב" (ישראל 2002, 16 דקות) של קבוצת בבון.
משנת 2004 הוא שותף בעריכה של מגזין מעיין, מגזין לשירה ורעיונות, ובמגזין הקולנוע מערבון. אחת מהתערוכות שלהם נקראה "שכבתי עם ארי ליבסקר" ונערכה על גג בתל אביב, תערוכה נוספת נקראה "שרון" על הקשר בין אזור שפלת השרון העשיר בישראל לראש הממשלה לשעבר אריאל שרון.
במאי 2006 הציג ליבסקר את עבודת הווידאו "Magic 2" בתערוכה "דורון", המתייחסת לדורון סבג, שהוצגה בגלריה מינשר בתל אביב ועסקה באמנות ובזכויות עובדים.
ב-2007 ליבסקר עבד על הסרט התיעודי "סטאלגים" (ישראל 2007, 60 דקות). במהלך שנות ה-60 המוקדמות בישראל (ובתקופת משפט אדולף אייכמן) "סטאלגים" היו ספרים פורנוגרפיים המתארים יחסי מין אכזריים מזוכיסטיים בין סוהרות נאציות לאסירי מחנות ריכוז. הסרט מנתח את הגורמים לתופעה.
בהשקה מוקדמת של סרטו (ב-6.9.07) ליבסקר התראיין לניו יורק טיימס וסיפר "הבנתי שתמונות השואה הראשונות שראיתי, כאחד שגדל כאן, היו של נשים עירומות. היינו בבית ספר יסודי. אני זוכר כמה היינו נבוכים."
בשנת 2009 השלים ליבסקר את הסרט "הפואמה הביתית" (ישראל 2009, 60 דקות) סרט שעקב אחר שלושה אנשים, אחד מהם סבתו והקשר שלהם לבית. שם הסרט מתייחס לספר הפואמה הביתית של המשורר אהרן שבתאי.
בשנת 2013 פרסם את הנובלה "הדוקומנטריסט" (צורפה לגיליון התשיעי של כתב העת מעיין).
בשנת 2014 ביים את הסרט התיעודי "התפוררות" (ישראל 2014, 50 דקות).
עיתונאות
בעשור הראשון של המאה ה-21 עבד כעיתונאי כלכלי במגזין פירמה (גלובס). בעשור השני החל לעבוד בכלכליסט. בשנת 2010 התחזה למיליארדר קרואטי המעוניין לרכוש נדל"ן כדי לחדור לדירתו של שר הביטחון אהוד ברק ופרסם על כך כתבה במגזין
הרצה בתוכנית לימודי צעירים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו על סקירתו את שוק הדיור והאופציות שיש בו לצעירים.
קייפ קורל
קייפ קורל (באנגלית: Cape Coral) היא העיר הגדולה ביותר במחוז לי שבמדינת פלורידה, ארצות הברית. העיר נמצאת על חוף מפרץ מקסיקו, בצדה המערבי של פלורידה. בעיר מתגוררים 194,016 תושבים (נכון ל-2020), והיא העיר הגדולה ביותר באזור דרום מערב פלורידה. במחוז של העיר מתגוררים 750,822 תושבים (נכון ל-2020).
כלכלה
כלכלת קייפ קורל מתבססת בעיקר על שירותי ממשל, בריאות ונדל"ן.
חינוך
בקרבת העיר נמצאים הקמפוסים הראשיים של מכללת פלורידה סאות'ווסטרן סטייט ואוניברסיטת פלורידה גולף קואוסט. כמו כן, בעיר ובאזורה נמצאים מספר קמפוסים משניים של מספר אוניברסיטאות ומכללות אחרות.
תחבורה
במרחק של 23 קילומטרים מהעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי דרום מערב פלורידה, המשרת את כל אזור דרום מערב פלורידה.
ישנם מספר גשרים בקייפ קורל שמקשרים אותה עם בירת מחוז לי פורט מיירס מעל נהר קלוסהצ'י (Caloosahatchee River). שני הגשרים המרכזיים הם גשר קייפ קורל וגשר מידפוינט ממוריאל.
קייפ קורל נמצאת בקרבת מסלולו של כביש בין-מדינתי 75, המתחיל במיאמי בדרום פלורידה ומסתיים בגבול עם קנדה במדינת מישיגן.
פוקימון 3: סודו של האנון
פוקימון 3: סודם של האנוון (באנגלית: Pokémon 3: The Movie: Entei – Spell of the Unown ביפנית: 劇場版ポケットモンスター 結晶塔の帝王 ENTEI), הוא סרט קולנוע יפני מסוגת האנימה. את הסרט ביים קוניהיקו יויאמה. היה זה הסרט השלישי המבוסס על הסדרה "פוקימון".
הסרט יצא לאור בבתי הקולנוע היפניים ב-8 ביולי 2000, ולאחר מכן עשתה גרסה אנגלית את דרכה אל בתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-6 באפריל 2001. ב-2001 גם הסרט המדובב לעברית יצא לאקרנים בישראל.
עלילת הסרט
הסרט מתחיל באחוזת היי, אשר בה מתגוררים הפרופסור ספנסר היי, החוקר את סודו של הפוקימון אנוון ובתו מולי. ערב אחד נקרא הפרופסור בדחיפות על ידי עוזרו, סקיילר, לאחר שהאחרון גילה אתר חורבות בו נמצא גילוי חשוב על האנוון, אך במהרה הפוקימון חוטף אותו למימד אחר וכך גורם לו להיעלם וכך משאיר את מולי לבדה באחוזה (אימה של מולי נעלמה עוד לפני תחילת הסרט מסיבות לא ידועות). כשמולי קיבלה את ההודעה על היעלמותו של אביה, היא בטעות מזמנת את האנוון ובכך גורמת לאחוזה להתבצר תחת מעטה גבישים שלאחר מכן שועט על גרינפילד. במקביל מופיע אנטיי, הפוקימון האגדי האהוב על מולי, שאף מציג את עצמו כאביה של מולי בזמן שהאמיתי נמצא ביקום של האנוון. בעקבות כך מדענים רבים, ביניהם הפרופסור אוק, מגיעים לגרינפילד כדי לפתור את תעלומת אחוזת היי.
במקביל אש וחבריו מתיידדים עם מאמנת פוקימונים בשם ליסה. ביחד הם מגיעים לגרינפילד ולעיניהם מתגלה המחזה המדובר כששם הם פוגשים את פרופסור אוק ואימו של אש שהצטרפה אליו מאחר שהיותה מכרה ותיקה של פרופסור היי שאף נחשב כמכר של פרופסור אוק. מולי, שנתונה תחת כישוף האנוון, רואה את אימו של אש בתור אמא שלה ומבקשת מאנטיי שיביא אותה לאחוזה בשביל שהוריה יהיו איתה. אנטיי עושה כבקשתה וחוטף את אימו של אש. אש, שנכשל במניעת החטיפה, מחליט להיכנס לאחוזה עם מיסטי וברוק ולהציל את אימו, לא לפני שהוא מגלה את כל עניין כישוף האחוזה ועל אנטיי והאנוון בעזרת פרופסור אוק וסקיילר. חטיפתה של דיליה מתפרסמת בחדשות וצ'ריזארד, פוקימון עבר של אש, מגלה זאת דרך כך ומחליט לעזור לאש. בינתיים צוות רוקט פולש לאחוזה ומחפש פוקימונים לתפוס בתוכה.
בזמן שאש וחבריו נכנסים לאחוזה, הם מגיעים למימד חלומי שאותו יצרו האנוון כבקשתה של מולי. מולי, שמיודעת לכך כי אש וחבריו נכנסו לאחוזה, מחליטה להילחם בהם בקרב פוקימונים. בשל חוסר ביטחונה, האנון מבגרים את גופה המדומה בזמן שמולי האמיתית נרדמת על אימו של אש בראש המגדל בחדרה. מולי של האשליה נלחמת בברוק ובמיסטי כשבמקביל אש עולה לראש המגדל עם פיקאצ'ו ושם מוצא את אימו. מעבר לרצונה לבוא עם אש, דיליה מעירה את מולי ומספרת לה את האמת שהיא אינה באמת אמא שלה, אלא של אש, שאף מזכיר לה זכרונות עבר מילדותם. מולי אינה מרוצה מהגילוי ומתחילה להתעצבן ובכך מחזקת את כוח האנוון שאף הופכים את האחוזה לגוש קריסטל ענק. אש מתחיל להילחם עם אנטיי, אך אנטיי מעיף אותו מהחלון ובכך אש פוגש את צ'ריזארד שעוזר לו להילחם באנטיי בעזרתם של מיסטי, ברוק וצוות רוקט, שנרתמים לעזרה לאחר שראו את מאמציו של אש בפעולת ההצלה. הקרב מסתיים בכך שמולי פוקדת על אנטיי להפסיק את הקרב לאחר שמשתכנעת כי אנטיי אינו באמת אביה וכי דיליה אינה באמת אימה. לאחר סיום הקרב, כוחם של האנון מתחזק וכולם מחליטים שהדרך היחידה לשחרר את גרינפילד מקללת האנוון היא לעצור את האנוון, דבר שאותו פיקאצ'ו וצ'ריזארד מנסים, אך ללא הצלחה. באותו רגע, אנטיי נרתם לעזור ואף מצליח לשבור את המחסום אותו יצרו האנוון סביבם בזמן שהפעילו את כישופם. בעקבות שבירת המחסום, אנטיי נעלם ואחוזת היי ואף גרינפילד חוזרות לצורתן המקורית, האנוון חוזרים למימדם ופרופסור היי שב לעולם. בעקבות המאורעות אנשים רבים מגיעים לאחוזה וביניהם, אנשי החדשות והמשטרה, שמרתיעים את צוות רוקט מלצאת מהאחוזה, שמודים בעובדה שגם אם לא תפסו פוקימון חדש הפעם, לפחות הם יודעים שיהיו להם הזדמנויות נוספות לכך.
בזמן הכתוביות ניתן לראות שהפרופסור היי שב הביתה, אש וחבריו נפרדים מצ'ריזארד ומליסה וממשיכים במסעם, פרופסור אוק ודיליה קטצ'אם חזרו לעיירה פאלט ואילו אימה של מולי חוזרת לאחוזה.
אלעד אדרי
אלעד אדרי (נולד ב-1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש כמפקד חטיבת החילוץ וההדרכה. קודם לכן שימש כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף.
ביוגרפיה
אדרי נולד בשנת 1980 לאילנה וסימון אדרי, הבכור מבין 3 אחים. גדל בראשון לציון ובהמשך בבית דגן. בשנת 1999 התגייס לצה"ל לחטיבת הצנחנים עבר הכשרה כלוחם בגדוד 101. בהמשך עשה שורה של תפקידי פיקוד והדרכה בחטיבת הצנחנים ובבית הספר למכי"ם של חיל הרגלים. המרכזיים בהם היו מפקד פלוגה בקורס מכי"ם, מפקד פלוגת החוד של גדוד 890 וסמג"ד בקורס מכי"ם. בשנת 2013 יצא ללימודים במסגרת המכללה לפיקוד ומטה של צה"ל ועם סיום ההכשרה עבר לפיקוד העורף. בפיקוד העורף התמנה בשנת 2014 לקצין האג"ם של הנפה הסדירה לבניין הכוח. בתפקידו זה השתתף במשלחת צה"ל לרעידת האדמה לנפאל. בין השנים 2017–2015 שירת כמפקד גדוד קדם בחטיבת החילוץ וההדרכה. בתקופתו כמג"ד הוביל את גדוד קדם באירועי 'גודל השעה' ביהודה ושומרון. בין השנים 2017–2020 שירת כמפקד בית הספר לפיקוד ולמקצועות העורף. בתפקידו זה השתתף במשלחת צה"ל לרעידת האדמה במקסיקו כסגן המפקד. בין השנים 2020 – 2022 שירת כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף. תקופה זו אופיינה בעיקר במאבק בנגיף הקורונה אותו הוביל פיקוד העורף. במאי 2022 נכנס לתפקידו כמפקד חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף. בחודש פברואר 2023 פיקד על משלחת צה"ל לרעידת האדמה בתורכיה במסגרת מבצע "ענפי זית".
חיים אישיים
אדרי בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מהאוניברסיטה העברית במסגרת המכללה לפיקוד טקטי של זרוע היבשה ותואר שני במנהל ציבורי וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
במרץ 2022 הוציא אדרי ספר בשם "חיים מבין ההריסות" אשר במרכזו עדויות ממשלחות חילוץ מהעבר, מטרת הספר היא שילוב בין הנצחת מורשתם ופועלם של המחלצים לצד לימוד ושיתוף הניסיון הרב עם גופים שונים בפיקוד העורף ומחוץ לו שעוברים הכשרת חילוץ.
ביולי 2022 הוציא אדרי יחד עם שותפתו טל לוי דיאמנשטיין את הספר "אחרי ששקע האבק". בספר זה הביאו השניים את סיפורם מתוך מבצע 'יד לאחים' - משלחת צה"ל לאסון קריסת הבניין במיאמי מחודש יוני 2021. הספר מתאר את פעילותם של השניים במהלך המבצע, את חוויותיהם ואת פועלם במוקדים השונים בעיר מיאמי שבארצות הברית.
אדרי כתב ופרסם בכתב העת מערכות שישה מאמרים בנושאים שונים.
אדרי גרוש ואב לילד מתגורר בכפר יונה.
חיים אתר
חיים אתר (אַפּתֶקָר) (18 בדצמבר 1902 – 19 באפריל 1953) היה צייר ישראלי, ממייסדי עין חרוד ויוזם המשכן לאמנות עין חרוד, הנקרא על שמו.
ביוגרפיה
נולד בזלטופול שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) בבית דתי. למד ב"חדר" ובבית מדרש. בנעוריו הצטרף לאגודת "פרחי ציון" ולאחר מכן היה פעיל בהתארגנות ההגנה היהודית בפרעות 1919 באוקראינה. ב-1922 עלה לארץ ישראל ונמנה עם מייסדי קיבוץ עין חרוד. בתמיכת הקיבוץ שהה בפריז פעמיים; ב-1933 ובשנים 1937–1938. בפריז התוודע לציירים היהודים יוצאי מזרח אירופה. הוא הושפע מהסגנון האקספרסיוניסטי שהיה משותף לרובם והושפע בעיקר מסוטין.
אף על פי שלקח על עצמו לדאוג לעיצוב האסתטי של התרבות בקיבוצו, ובשנות ה-30 וה-40 יצר מערכות ציורים לסדר הקיבוצי ולחגי הקיבוץ, ראה אתר בציוריו ביטוי אישי ללבטי האדם הפרטי; בניגוד לרוב הציירים שפעלו בקיבוצים באותה עת, נמנע אתר מעיסוק בהווי הקיבוצי, בנושאים חברתיים ובציורי נוף. נושאי ציוריו היו דיוקנאות, בהם צייר את בני משפחתו ואת חברי עין חרוד, דיוקנאות עצמיים וטבע דומם. הוא צייר אנשים פשוטים ולא אנשים בעלי שם או מנהיגים פוליטיים, בכל פעם דיוקן אחד, ללא דיוקנאות משותפים או קבוצתיים. בנוסף צייר אתר מעט ציורי טבע דומם, בעיקר ציורי פרחים. בציוריו הוא לא ניסה לדייק בפרטים, אלא נתן ביטוי בצבעים חמים ועזי הבעה לאור שבפניהם של ילדי ואנשי הארץ. במשיכות מכחול עזות ועבות שאינן מתעכבות על הפרטים נתן ביטוי לחוויה אנושית-חברתית עמוקה ועזה. רוב ציוריו צוירו על גבי בדים צנועים וקטני מידות, בצבעים עזים וספורים, הסוגרים על הדיוקן, כמעט ללא טיפול בחלל העוטף את הדמות המצוירת. אתר נמנה עם הציירים שייצגו באמנות הישראלית את מסורת הציירים היהודים המזרח אירופאים ואת ציירי אסכולת פריז, בדרך ציורם המבטאת התפרצות רגשות ובשילוב הצבעים הייחודי שנסמך, בין השאר, על האמנות העממית היהודית.
אמנים רבים שניסו לחיות וליצור במסגרת הקיבוץ נתקלו בקשיים בשל הניגוד בין הצורך לביטוי עצמי ואינדיבידואליזם, אל מול המסגרת של החברה הקיבוצית. אתר הצליח לשלב בין השניים בכך שהחל את יומו לפנות בוקר בעבודה במאפיית הקיבוץ, כך שבמשך היום יוכל להקדיש זמן לציור. ב-1937 ייסד אתר פינת אמנות בצריף עץ קטן בקיבוץ והחל לצבור יצירות של אמנים שונים (כולל: שאגאל, הירשנברג, אורי ומינקובסקי) וחפצי יודאיקה מהארץ ומהעולם. החזון של אתר נתקל בתחילה בספקנות, אך בעבודת נמלים ובאמונה דחף אתר להגשמת חלומו. באוקטובר 1948 הונחה אבן הפינה למבנה "המשכן לאמנות" הקיים עד היום. המבנה הייחודי תוכנן על ידי האדריכלים שמואל ביקלס ויוסף אידלמן. כיום המשכן לאמנות הוא המוזיאון הגדול והחשוב בצפון ישראל.
חיים אתר נפטר ב-19 באפריל 1953 ונקבר בבית העלמין האזרחי "עין חרוד מאוחד" בקיבוץ בו התגורר, עין חרוד.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
סטאד ז'ופרואה-גישאר
סטאד ז'ופרואה-גישאר הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בסנט אטיין שבצרפת. האצטדיון, אשר מכונה גם "הקדירה" ו"הגיהנום הירוק", משמש בתור אצטדיונה הביתי של קבוצת סנט אטיין מליגת העל הצרפתית בכדורגל. באצטדיון יש כ-42,000 מושבים.
ב.מ.וו i7
ב.מ.וו i7 (באנגלית: BMW i7) היא מכונית יוקרתית חשמלית במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ב.מ.וו משנת 2022 היא נחשפה ב-21 באפריל 2022. היא מהווה כגרסה החשמלית לב.מ.וו סדרה 7 החדשה שהוצגה יחד איתה ב-21 באפריל.
עיצוב
מעבר לשינויים קלים בעיצוב הפגושים מלפנים ומאחור ותצוגה מותאמת לרכב חשמלי בלוח המחוונים ומערכת המולטימדיה, דגמי i7 זהים לחלוטין לשאר דגמי סדרה 7 החדשה.
מפרט טכני
בשלב הראשון של ההשקה משווקת ב.מ.וו את ה-i7 עם מערכת הנעה חשמלית אחת ובהמשך השנה תצטרף גרסת ה-i7 M70 xDrive החזקה יותר.
טארט לימון
טארט לימון (בצרפתית: tarte au citron) היא מנת קינוח, המורכבת מקלתית מתוקה ומילוי בטעם לימון.
בבריטניה, טארט לימון מורכב מקלתית (המיוצרת לרוב בתבנית טארט מחורצת) המכילה חביצת לימון אפוי המורכבת בדרך כלל מביצים, סוכר, מיץ לימון ושמנת. בדרך כלל המתכונים כוללים אפייה מקדמית של הבצק, לפני הוספת הציפוי. לפעמים הטארט מכוסה באבקת סוכר לפני ההגשה.
לחלופין, ניתן לבשל את מילוי הלימון בסיר ואז להוסיף אותו לתחתית המאפה.
קינוח דומה מאוד לטארט לימון הוא פאי לימון בדרך כלל משמש כמנה אחרונה, שמורכב מקרום בדרך כלל פריך מלוח ופודינג לימון כמילוי. את פאי הלימון מכינים עם תחתית עוגה. פשטידה זו שונה מעוגת מרנג הלימון, שעליה מרנג. אין שימוש בקרום עליון, כמו בעוגת דובדבנים.
נועם אלקיס
נועם אלקיס (באנגלית: Noam David Elkies; נולד ב-25 באוגוסט 1966) הוא מתמטיקאי יהודי-אמריקאי ופרופסור למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה
נולד במנהטן למשפחה יהודית אמריקאית. בדצמבר 1970 עברה המשפחה לרמת גן ובשנת 1978 חזרה לניו יורק. בגיל ארבע עשרה זכה במדליית הזהב עם ציון מושלם באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית. הוא סיים את התיכון בשנת 1982 בגיל 15, ואז החל ללמוד באוניברסיטת קולומביה. בגיל 16 זכה בתחרות פטנאם (Putnam) למתמטיקה. הוא סיים בהצטיינות לימודי מתמטיקה ומוזיקה בגיל 18 ובגיל 20 סיים דוקטורט בהנחיית בנדיקט גרוס ובארי מזור באוניברסיטת הרווארד.
הוא החל ללמד באוניברסיטת הרווארד, בשנת 1990 קיבל דרגה של פרופסור חבר ובשנת 1993, כשהוא בן 26, קיבל דרגה של פרופסור מן המניין, ובכך היה לפרופסור הצעיר ביותר בהיסטוריה של אוניברסיטת הרווארד.
הוא שיתף פעולה עם אטקין בהרחבת אלגוריתם שוף ליצירת אלגוריתם שוף-אטקין-אלקיס. אלקיס הוא מחבר ופותר של בעיות שחמט וזכה באליפות העולם ליחידים בפתרון בעיות שחמט בשנת 1996.
הוא עוסק רבות בחקר הקשרים בין מתמטיקה למוזיקה ומשמש כיועץ לוועד העורכים של כתב העת Journal of Mathematics and Music.
דגל קאופנס
על פי המסורת, דגל זה הונף בידי ויליאם באצ'לר מהרגימנט השלישי של מרילנד במהלך קרב קאופנס ב-17 בינואר 1781, ועיצוב 12 הכוכבים ואחד במרכזו נודע בשם "עיצוב השלישית ממרילנד". מחקרים היסטוריים חולקים על שיוכו של הדגל לקרב הזה ממספר סיבות:
עיצוב השלישית ממרלינד הוסיף להיות פופולרי גם כאשר נוספו כוכבים נוספים לדגל. הצעה לעיצוב דגל לאומי ודגלון חרטום בעלי 15 כוכבים נחתמה בידי תומאס ג'פרסון בשנת 1808, והיא כללה עיצוב של 14 כוכבים במעגל ואחד במרכז.
אגם ולנצה
אגם ולנצה (בהונגרית: Velencei-tó) הוא האגם הטבעי השלישי בגודלו בהונגריה. הודות לתנאים הטבעיים והגאוגרפיים הנוחים שלו, כמו גם בשל וויסות אפיקו, זהו אחד מאתרי הנופש הפופולריים ביותר בהונגריה, בדומה לאגם בלטון שקרוב מאוד אליו. שטח האגם הוא כ-25 קמ"ר, שליש משטחו מכוסה קנים. בשל קרינת השמש ועומקו הרדוד של 1.5 מ' בממוצע, זהו אחד האגמים החמים ביותר באירופה : טמפרטורת המים יכולה להגיע ל-26-28 מעלות צלזיוס. המים המצוינים של אגם ולנצה, העשירים במינרלים (נתרן ומגנזיום), מרעננים ומחדשים את הגוף. בנוסף לרחצה הוא מתאים גם להקלה על כאבים ראומטיים.
גאוגרפיה
אגם ולנצה ממוקם במחוז פייר, בין בודפשט לבין סקשפהרוואר, למרגלות הרי ולנצה. האגם נמצא באזור הגאוגרפי של מזהפלד (Mezöldföld), אזור נרחב במרכז הונגריה בצד של טרנסדנוביה. אספקת המים של האגם היא בעיקר על ידי מי נחל הצ'אסאר שמקורו בהרי הוורטש ואוסף את מימי אגן זאמוי. ניקוז האגם מובטח על ידי תעלת דינייש-קאייטורי המלאכותית. באגם ישנם שני איים מלאכותיים: אי צ'רפש ואי ולנצה.
היסטוריה
מנקודת מבט היסטורית האגם צעיר ויכול היה להיווצר רק לפני 12–15 אלף שנה, בין שני קווי שבר מקבילים. שקע התעלה נשטף על ידי רוחות סוערות מצד אחד, ומשקעים, מים עיליים וגשמים מצד שני, כך שהאגם הוצף והתייבש פעמים רבות. האגם התייבש ארבע עשרה פעמים במהלך האלף האחרון, בממוצע כל 100 שנה. מקרה אחרון כזה היה בין השנים 1863 – 1866, כאשר גם אגם נויזידלרזה סבל מגורל זהה. נכון לעכשיו מדובר בכמחצית מחייו הטבעיים של האגם. ללא התערבויות חיצוניות האגם יתמלא סחף תוך כמה אלפי שנים ויתייבש.
חיות בר
כאן נמצאת שמורת הטבע של אגם ולנצה עם חיות בר רבות:
דגים
באגם מצויים 26 מינים של דגים טורפים, כולל: בגלל ויסות האגם, מספר הפרטים של מיני דגים רבים פחת מאוד.
אדה נובאק
אדה נובאק (בהונגרית: Novák Ede; בודפשט, 15 בינואר 1888 – בודפשט, 18 בנובמבר 1951) היה אדריכל יהודי-הונגרי חשוב ומרכזי בין שתי מלחמות העולם בממלכת הונגריה.
ביוגרפיה
אדה נובאק נולד במשפחה יהודית כבנם של שאנדור נובאק (1858–1905) סוחר עצים ושל לאונטין היבש. נובאק סיים את לימודיו כאדריכל ב-1910 באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה. עקב מותו המוקדם של אביו נאלץ לתרום כלכלית לפרנסת אמו ולגידולם של שבעת אחיו הצעירים. במהלך לימודיו באוניברסיטה לקח על עצמו עבודות בחברות בנייה יזמיות שונות ולאחר מכן במשרד תכנון אדריכלי, אך אף אחד מקורות החיים שלו או ספרי עבודה קצרי מועד שלו, שנוצרו ב-1951, לא מראה אצל מי הועסק.
שותפות
הוא הקים שותפות עם בן המחזור (1911) שלו, חברו באוניברסיטה, האדריכל בלה בראט אך במשך זמן מה עבד גם כשכיר במשרדם של אדריכלים אחרים. משרדם המשותף פעל ברחוב הלאס 1 (Halász utca 1) בבודפשט, עד מותו של בלה באראט ב-1945. ייתכן שהבסיס ההרמוני של שיתוף הפעולה הארוך ביניהם היה שחלוקת העבודה בתכנון המשימות התבססה בדרך כלל על העובדה שאדה נובאק ביצע את תוכנית הבסיס של המבנה ושל הקומות, בעוד בלה בראט היה אחראי על העיבוד הפרטני והעיצוב הדקורטיבי, לרבות פרטים אמנותיים. משרדם לקח על עצמו תכנון מגוון רחב ביותר של משימות, מעיצוב מצבות ורהיטים עד עיצוב פנים של חללים, ושל גינות בנוסף לבניינים משותפים ובתים משפחתיים (וילות) ביחד עם בתי ספר, מבני תעשייה, מבני ציבור.
ב-27 ביוני 1923 נשא נובאק לאישה את ארז'בט הופמן (1900–1990), בתם של בנדק הופמן ולנקה הופשטטר. דודה של רעיתו מצד אמה היה האדריכל בלה הופשטטר.
לפני מלחמת העולם הראשונה, הקריירה שלהם התחילה בצורה מבטיחה, הם זכו במספר פרויקטים ממלכתיים. העבודות המוקדמות שלהם שהוקמו כמו:
מראים את ההשפעה של האר נובו העממי.
אחרי המלחמה הראשונה
מיד לאחר המלחמה הם השתתפו בבניית תת-רובע עם דירות קטנות ב-Pongrác út (בניין J), לאחר מכן, בסוף שנות העשרים של המאה ה-20 נבנו 100 בנייני המגורים בתכנונם באלברטפלבה בהזמנת המוסד לביטוח לאומי ההונגרי, ולבסוף בהזמנת הקבלן המבצע של הבניינים באלברטפלבה חברת "Fejér & Dános" תכננו את הבנייה המודרנית הראשונה של דגם שכונה לדוגמה בפשרט (Pasarét) (Napraforgó utca 22).
בשנים 1910–1920 הם השתתפו במספר תחרויות תכנון ערים (ואץ, קאשה, מישקולץ ושלגוטריאן) ותוכניותיהם זכו בפרסים בכל פעם. אחת העבודות החשובות ביותר שלהם היא האולם הגדול של מאגר החומרים המרכזי של משרד הדואר (Gyáli út 18-20). הם זכו בחוזה ב-1914, אבל הביצוע של הפרויקט התרחש רק לאחר המלחמה. האולם, בעל מבנה בטון מזוין בלבד, הוא יצירה משמעותית של ארכיטקטורת הבטון המזוין המוקדמת בהונגריה. במחצית השנייה של שנות ה-20, השתתפו בתחרות של שלושה בתי ספר שונים לכלכלה חקלאית חורפית של משרד החקלאות, שם זכו בשני פרסים ובהקמת בתי הספר ביאנושהלמה, מוהאץ' וצ'ונגראד.
אדה נובאק השתתף לבד בתחרויות העיצוב של מבני דת יהודיים - בית הכנסת הגיבורים ובית הכנסת ואצי אוט, אבל גם בראט יכול היה להשתתף בעיצוב, כפי שהוזכר במכרז.
בשנות העשרים, סגנונות ניאו, נטיות היסטוריות חזרו שוב לאופנה, והווילות שלהם עוצבו בתקופה זו בסגנונות:
כתוצאה מהנטיות המודרניות שהופיעו בהונגריה בסוף שנות ה-20, האדריכלות שלהם עברה שינוי מתחילת שנות ה-30, אך הם לא הפכו לחסידי האוונגרד האדריכלי או של הבאוהאוס. ארכיטקטורת הווילות שלהם הפכה אינדיבידואלית יותר כמו:
באמצע העשור הם הגיעו לפסגת הקריירה שלהם על ידי תכנון ובניית מה שנקרא "בית דירות גאורגיה" (Rákóczi út 4). המשמעות המיוחדת של המבנה הוכרה גם על ידי בני התקופה ואיגוד האדריכלים ההונגרי העניק למעצביו פרס מאסטר. באותה שנה, יחד עם אישטוואן האמור (המבורגר) אדה נובאק הוזמן לעצב את בית הכנסת, בית הספר ובית הרב של הקהילה היהודית בלאדימאנוש (תת רובע ברובע 11בבודה). מתוכם רק בית הכנסת הוקם ב-1936. (הבניין נבנה מחדש בצורה משמעותית אחרי המלחמה, כמעט ללא היכר, ומתפקד היום כבית תרבות)
במלחמה השנייה ואחריה
לאחר מותו של בלה באראט ב-20 בינואר 1945 (יום יומיים אחרי שחרור בודפשט), הוא ניהל את תפקידם המשותף לבדו עד שהמשרד חדל להתקיים ב-1948. אדה נובאק הצטרף לעבודות השיקום כמומחה של המועצה לעבודות ציבוריות של בודפשט, אך גם שמר על פעילותו האדריכלית הפרטית: הוא תכנן את שיקום הווילה גיזי באיור, והשתתף בתחרות העיצוב של בית החולים סנט לאסלו. באוקטובר 1948 נכנס למרכז להנדסה אזרחית הממשלתית. לאחר הארגון מחדש, הוא מצא את עצמו בחברת "תכנון שדה", שם הכין את התוכניות לבניין גלילי של אסם הסלק בשופרונהורפאץ'. משרד הבינוי העביר אותו פעמיים ב-1951, תחילה כראש המחלקה ולאחר מכן לכראש המחלקה הטכנית וסגן המהנדס הראשי. בשנים הצפופות הללו של תפניות היסטוריות, לא היו לו עוד את המשימות הראויות לאיכויותיו האדריכליות שלו.
שנות ה-70 של המאה ה-18
שנות ה-70 של המאה ה-18 היו העשור השמיני של המאה ה-18, החלו ב-1 בינואר 1770 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1779.
אדה נובאק
במלחמה השנייה ואחריה
מותו נגרם על ידי אוטם בעורקים הכליליים של הלב והוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
שבע הגבעות של רומא (סרט)
זה הסרט לפני האחרון של לנצה וסרטה האחרון של אלסיו.
הסרט צולם ברומא ובו קטע של סיור בהליקופטר מעל האתרים הידועים של רומא כמו הקולוסיאום, פורום רומאנום, נהר הטיבר ועוד.
שם הסרט באנגלית נובע מהשיר "שבע הגבעות של רומא" אותו שר מריו לנצה בלחנו של ויקטור יאנג.
בניגוד לשאר סרטיו הוא שר כאן בעיקר שירים ומעט קטעי אופרה מריגולטו ו"מרתה". בסצנה אחת הוא מחקה את זמרתם של פרי קומו, פרנקי ליין, דין מרטין ולואי ארמסטרונג.
תקציר העלילה
על הרכבת לרומא עולה רפאלה מריני (מריסה אלסיו) שנוסעת מסאבונה לרומא ובדרך מאבדת את ארנקה. מרק משלם עבורה את כרטיס הנסיעה ומביא אותה לדירתו של בן דודו פפה בונלי (רנטו רסקל) שהוא פסנתרן במועדונים.
פפה מוכן לארח אותם ומרק מבטיח למצוא עבודה. הוא יוצא לרחובות רומא ושר "קליפסו איטלקי" כאנשים רבים מצטרפים אליו.
באחד הפעמים הוא נתקל בצעירים שרוקדים רוקנרול ומדגים בפניהם את כושר החיקוי שלו לזמרים אחרים.
לבסוף הוא מגיע לפיאצה נאבונה ומוצא שם ילדה ששרה בלווי אקורדיון. הוא שר אתה את השיר "להתראות רומא" כשקהל רב צופה בהם ומריע להם בסוף.
לסוף מקבל מרק עבודה במועדון לילה כשפפה מלווה אותו. מתפתח רומן אהבה משולש בין מרק, פפה ורפאלה. העניינים מסתבכים כשמרק פוגש את ארוסתו קרול. בתחילה הם מתלהבים ומחדשים את ידידותם למורת רוחה של רפאלה שפפה מחזר אחריה אך היא רוצה לחזור למשפחתה. אך לבסוף מבין מרק שקרול אינו בשבילו וחוזר לזרועותיה של רפאלה.
קוליה
קוליה הוא סרט דרמה צ'כי משנת 1996 על אדם שחייו עוצבו מחדש באופן בלתי צפוי. את הסרט ביים יאן סבייראק ומככב בו אביו, זדנייק סבייראק, שגם כתב את התסריט לסיפור מאת פאבל טאוסיג. קוליה קיבל ביקורות חיוביות וזכה בפרס האוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
עלילה
הסרט מתחיל ב-1988 כשהגוש המזרחי הסובייטי מתחיל להתפורר. פרנטישק לוקה, גבר רווק צ'כי בגיל העמידה, צ'לן קונצרטים שנאבק לפרנסתו על ידי נגינה בהלוויות במשרפות של פראג, איבד את עבודתו הקודמת בפילהרמונית הצ'כית, לאחר שנכנס לרשימה השחורה בטעות כ"בלתי אמין מבחינה פוליטית" על ידי השלטונות. חבר מציע לו הזדמנות להרוויח הרבה מאוד כסף באמצעות נישואין מדומה לאישה סובייטית, כדי לאפשר לה להישאר בצ'כוסלובקיה. לאחר מכן האישה משתמשת באזרחותה החדשה כדי להגר למערב גרמניה, שם מתגורר החבר שלה.
היא נאלצת להשאיר מאחור את בנה בן החמש, קוליה, כדי שהמוזיקאי הצ'כי הממורמר ישמור עליו. בהתחלה לוקה ולקוליה יש קשיים בתקשורת, מכיוון שהן אינן דוברות אחת בשפתה של השנייה ומילות השווא הרבות שקיימות בצ'כית וברוסית מוסיפות לבלבול. עם זאת, בהדרגה נוצר קשר בין לוקה לקוליה. הילד סובל מחשש לדלקת קרום המוח וצריך אנטיביוטיקה במעקב קפדני. לוקה מאוים במאסר בגין נישואיו החשודים ועלולים להעביר את הילד לבית ילדים סובייטי. מהפכת הקטיפה מתערבת, וקוליה מתאחד עם אמו. לוקה וקוליה נפרדות לשלום.
לוקה חוזר לפילהרמונית הצ'כית ומנגן את "מולדתי" עם התזמורת תחת המנצח רפאל קובליק בכיכר העיר העתיקה ב-1990, בעוד חברתו קלרה צופה מהקהל.
מדיה ביתית
הסרט שוחרר ב-DVD ו-VHS ב-2 ביולי 2002.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות חיוביות. הוא זכה לציון כבוד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-53 של ונציה.
רווחים
בצ'כיה, ארץ המוצא של הסרט, למעלה מ-1.34 מיליון מבקרים הפכו את הסרט לאחד הסרטים המצליחים ביותר אי פעם. בגרמניה נמכרו יותר מ-624,000 כרטיסים לסרט.
הסרט זכה לאקרנים מוגבלים בארצות הברית מ-24 בינואר 1997 וקיבל כ-5.73 מיליון דולר עד 11 ביולי באותה שנה לאחר סוף שבוע פתיחה בעלות של 37,795 דולר בשלושה מסכים.
פרנצ'סקו קריספי
פְרַנְצֶ'סְקוֹ קְרִיסְפִּי (באיטלקית: Francesco Crispi; 4 באוקטובר 1818 – 11 באוגוסט 1901) היה פטריוט ומדינאי איטלקי. הוא היה בין הגיבורים הראשיים של איחוד איטליה, חבר קרוב ותומך של ג'וזפה מציני וג'וזפה גריבלדי, ואחד האדריכלים של איחוד איטליה ב-1860. קריספי כיהן כראש ממשלת איטליה שש שנים מ-1887 עד 1891, ושוב מ-1893 עד 1896, והיה ראש הממשלה הראשון מדרום איטליה. קריספי התפרסם בעולם והוזכר לעיתים קרובות יחד עם מדינאים עולמיים כמו אוטו פון ביסמרק, ויליאם גלאדסטון ורוברט גסקוין ססיל, המרקיז השלישי של סולסברי.
קריספי, במקורו פטריוט איטלקי ודמוקרט ליברלי, והפך בהמשך חייו לראש ממשלה סמכותני לוחמני ולבעל ברית ומעריץ של ביסמרק. הוא היה פעל ללא לאות בלעורר עוינות כלפי צרפת. הקריירה שלו הסתיימה על רקע מחלוקת וכישלון: הוא הסתבך בשערוריית בנקאות גדולה וירד מגדולתו ב-1896 לאחר התבוסה ההרסנית בקרב עדווה, שעצרה את שאיפותיה הקולוניאליות של איטליה לכבוש את אתיופיה. בשל מדיניותו וסגנונו האוטוריטריים, נתפס קריספי לעיתים קרובות כמבשר של הרודן הפשיסטי האיטלקי בניטו מוסוליני.
תחילת חייו
משפחת אביו של קריספי הגיעה במקור מהקהילה החקלאית הקטנה של, בדרום מערב סיציליה. היא נוסדה בשלהי המאה החמש עשרה על ידי אלבנים נוצרים אורתודוקסים, שהתיישבו בסיציליה לאחר הכיבוש העות'מאני של אלבניה. סבו היה כומר אורתודוקסי של אלבנים איטלקים; הכמרים בקהילה היו גברים נשואים, ושפתם של האלבנים האיטלקים הייתה שפת המשפחה עד תחילת חייו של קריספי הצעיר. קריספי עצמו נולד ב בסיציליה, לטומאזו קריספי, סוחר תבואה, וג'וזפה ג'נובה מריברה; הוא הוטבל כקתולי יווני. בהיותו שייך למשפחה ממוצא אלבני איטלקי, הוא דיבר איטלקית כשפתו השלישית או הרביעית, לצד יוונית, אלבנית (Arbëreshë) וכנראה גם סיציליאנית. דודו ג'וזפה כתב את המונוגרפיה הראשונה על השפה האלבנית. במברק משנת 1895 על השאלה האלבנית, אמר פרנצ'סקו קריספי על מוצאו שהוא "אלבני בדם ובלב" ואיטלקי-אלבני מסיציליה. קריספי היה פילהלני מושבע, לאחר שתמיד רצה לבקר ביוון, אשר, כך ציין, היה חייב לה חלק ממוצאו ("alla quale devo in parte la mia origine"). הוא גם התעניין באיחוד בין יוון לאלבניה, כלומר מדינה יוונית-אלבנית מאוחדת; הוא היה היוזם של ועדה פילהלנית ברומא שפעלה למטרה זו. הוא האמין שמדינה מאוחדת זו "תקרב בין איטליה ויוון".
בגיל חמש נשלח למשפחה ב, שם יכול היה לקבל חינוך. בשנת 1829, בגיל 11, הוא למד בסמינר לכמרים בפלרמו, שם למד מקצועות קלאסיים. רקטור המוסד היה ג'וזפה קריספי, דודו. קריספי למד בסמינר עד 1834 או 1835, כאשר אביו, לאחר שהפך לראש עיריית ריברה, סבל מבעיות כלכליות ומבעיות בריאות.