cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי הממלכה המאוחדת–קטר
היסטוריה
בתחילת השלטון הבריטי בקטר הבריטים נתנו לקטרים שלטון עצמי ואוטונומיה מורחבת מבלי לערב עצמם בענייני המדינה. עם זאת, כאשר נמצא נפט בקטר בשנת 1930, חברת הנפט האנגלו-פרסית החלה לחפור באזור ולגזול מקטר את משאביה הטבעיים. אותו המקרה קרה גם עם הנפט שהתגלה בשנת 1938.
נציגויות ונציגים
היחסים הבילטראליים בין שתי המדינות כוננו עם פתיחת שגרירות בריטניה בדוחה בשנת 1949 שהייתה הראשונה שנפתחה בדוחה ובקטר בכלל אי פעם, השגריר הראשון לקטר היה סר ג'ון וולטון. השגרירות נפתחה כדי לתחזק את היחסים בין המשטר לעם, לשם היו ניגשים אנשים שרוצים לשנות משהו במשטר או בכלכלת המדינה, לשם היו ניגשים אנשים שהיו מרגישים בטוח, או לא בטוח במדינה ומסבירים למה, המשטר היה מקבל את תמונת המצב והיה פועל כדי לשנותה. השגריר הנוכחי של הממלכה המאוחדת בקטר הוא ניקולס הופטון.
ביקורים רשמיים חשובים
בשנת 2013, צ'ארלס, נסיך ויילס ביקר בקטר בביקור רשמי.
אמיר קטר תמים בן חמד אאל ת'אני ביקר בבריטניה בשנת 2014.
נפליגט
נפליגט (בהונגרית: Népliget, ידוע גם כ"פארק האנשים") הוא הפארק הגדול ביותר בבודפשט, הונגריה. הפארק, שתוכנן בשנת 1860, משתרע של פני שטח של 110 דונם בדרום-מזרח העיר, בין המחוז השמיני והמחוז התשיעי.
בשנת 1936 התקיים בפארק גרנד פרי הונגריה. מרוצי מכוניות המשיכו להתקיים בפארק עד שהופסקו בשנת 1972. בפארק מצויים אנדרטאות ופסלים רבים, רובם הוצבו בפארק לציון מאה שנים לאיחוד הערים בודה, פשט ואובודה והפיכתם לעיר בודפשט בשנת 1873. בפארק ישנו פלנטריום שעל כיפתו מוקרנות הופעות לייזר בליווי מוזיקה.
בחלקו הדרומי של הפארק נמצאת תחנת האוטובוס נפליגט, המהווה מרכז לאוטובוסים בין מדינתיים רבים.
אגן הקונגו
אגן הקונגו שבמערב אפריקה, הוא השני בגודלו מיערות הגשם בעולם, לאחר אמזוניה, ושטחו 3.7 מיליון קמ"ר רבועים. הוא מצוי במרכז ומערב אפריקה, לאורך קו המשווה האפריקני. היער מצוי בסמוך לנהר הקונגו הארוך החוצה אותו באפיקיו.
האגן מתחיל מאזור השבר הסורי אפריקני ומדרים עד לאנגולה ולזמביה. את היער חוצה נהר הקונגו העצום וכן הנהרות הקטנים יותר: נהר אוילה, נהר אובנגי ונהר צ'מבסי. הנהרות נשפכים לים באזור מפרץ גינאה, המהווה את הגבול המערבי של היער ונגמר ביובלים שוטפים.
באגן ישנו יער גשם טרופי משגשג וכן ביצות גדולות ויובלי נהרות. האקלים הוא טרופי-משווני וישנה לחות גבוהה. ישנם כמה שבטים החיים ביער לרבות שבטי הבנטו והפיגמים האפריקנים (Congo Pygmies). שבטים אלה ייסדו את ממלכת קונגו ששרדה עד למלחמת העולם הראשונה, אז הבלגים, צרפתים וכעבור זמן גם הפורטוגזים הקימו בה שליטה קולוניוציונית במהלך המאה ה-19. לאחר מכן האזור התפרק למספר מדינות שהבולטות שבהם הם הרפובליקה של קונגו (ששטחה 342,000 קמ"ר) והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (ששטחה 2,344,858 קמ"ר).
כיום האזור מחולק למדינות הבאות:
חיות וצמחים ביער
ביערות קונגו ישנה צמחייה טרופית עם עצים שונים בעלי גזעים עבים כמו הפיקוס וכן ישנם מספר דקלים וכן צמחים נמוכים יותר. באזורים שונים ישנן קרחות יער אליהן הולכים רבים מהמינים הגדולים ביער. ביערות ישנם פילי יערות, גורילות, שימפנזות, נמרים, תנינים כמו תנין היאור, תנין צר-חרטום והתנין הגמדי שהוא הקטן בתנינאים. ישנם גם עטלפי פרי ענקיים המקימים מושבות בביצות ומחפשים פירות שונים, עיטם קולני, אנומלוריים, סנאיים, חיפושית גוליית ועוד חרקים רבים כמו פשפשים, חגביים, פרפרים, עכבישי פרווניתיים גדולים, דינופידיים, חילזון אפריקאי טיגריסי, מרבי רגליים, נדלים, קלאוניים שונים, פנינייה מצויצת, פיטיים, רחבי-מקור, טנרק לוטרה ענק, שפן עצים, טוראקיים, עיט קסיני, נץ ארך-זנב, נץ שחור,ינשופיים, הליוטאיים,בברים אפריקנים,חטפיות פיה,סארוטרוניים ,אריצרוצרסיים,ניקטוריים,ארטרולפתיים, הרפליים,פרינוברצ'יים,מיקרוהיליים, דרבן עב-זנב אפריקני, היפרוליים, חדף משוריין, ארכף משובץ, פנגולין עצים, פנגולין ענק, קופי קולובוס וגנון וכן גלגויים, פוטו מצוי, פיתון מלכותי, פיתון סלעים אפריקני, חנק קלברי, עין-חתול חצי-טבעתי, תולעניים,אפרור אפריקני, עיט כתר, טווס קונגו, וליד הביצות עופות מים שונים. מבין הפרסתנים בולטים המינים:חזיר הסבך וחזיר נהרות, קובוס המים וקובוס המשקפיים, מינים רבים של צביונים, קרוב משפחתו הנדיר של הג'ירף - אוקאפי, בונגו, קודו הביצות, איילון המים, אנטילופת בייטס, חזיר יער ענק ותת-מין של תאו אפריקני - תאו היער.
ביערות ישנם מעט טורפים כמו אריות וצבועים, אך ישנם גם נמרים, לוטרה חסרת-טופר קונגולזית, חתול זהוב אפריקני, גחניים, נחשי ממבה,קוברה וביטיס וכן תנינים ודגי ענק בביצות.
אלים צ'אן
אלים צ'אן (בסינית: 陳以琳, הונג קונג, נולדה ב-18 בנובמבר 1986) היא מנצחת מהונג קונג. אלים צ'אן היא המנצחת הראשית של התזמורת הסימפונית של אנטוורפן החל מעונת הקונצרטים 2019–2020, והיא מכהנת כמנצחת אורחת ראשית של התזמורת הסקוטית הלאומית החל מעונת הקונצרטים 2018–2019.
לימודים
אלים צ'אן שרה במקהלת ילדים בהונג קונג והחלה לנגן בפסנתר בגיל שש. צ'אן היא בוגרת תואר ראשון במוזיקה ממכללת סמית' במסצ'וסטס. לאחר מכן, צ'אן למדה באוניברסיטת מישיגן, שם כיהנה כמנהלת המוזיקלית של התזמורת הפילהרמונית של קמפוס אוניברסיטת מישיגן ושל תזמורת פופ מישיגן. צ'אן קיבלה תואר שני ודוקטורט בניצוח, וסיימה את לימודיה בניצוח ב-2014. צ'אן זכתה במלגת הניצוח ע"ש ברונו ולטר ב-2013, וב-2015 היא השתתפה בכיתות אומן בלוצרן עם ברנרד הייטינק.
קריירה מוזיקלית
בדצמבר 2014, כשהיא בת 28, זכתה צ'אן בתחרות הניצוח ע"ש דונטלה פליק. בעקבות הזכייה בתחרות, מונתה צ'אן למנצחת זוטרה של התזמורת הסימפונית של לונדון לעונת הקונצרטים 2015–2016. בעונת הקונצרטים 2016–2017, השתתפה צ'אן בתוכנית העמיתים של דודאמל עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
בעונת הקונצרטים 2018–2019 מונתה אלים צ'אן למנצחת אורחת קבועה של התזמורת הסקוטית הלאומית, ובכך החליפה את תומאס סנדגרד.
נוסף לכך, אלים צ'אן הופיעה כמנצחת אורחת עם התזמורת של תיאטרון מריאינסקי, התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת הקונצרטחבאו, התזמורת הפילהרמונית של לוקסמבורג, תזמורת פילהרמוניה, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, תזמורת הרדיו של פרנקפורט, התזמורת הלאומית של ליון, התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, התזמורת הסימפונית של יוסטון והאקדמיה למוזיקה של מערב ארצות הברית.
צ'אן ניצחה גם על תזמורת המרכז הלאומי לאומנויות באוטווה ועל התזמורת הפרנקופונית, כחלק מתוכנית האומנים הצעירים של המרכז הלאומי לאומנויות ב-2012, בשיתוף פעולה עם פנחס צוקרמן. צ'אן השתתפה בפסטיבל המוזיקה אולימפוס בסנט פטרסבורג ובסדנאות עם תזמורת פסטיבל קברילו ותזמורת בולטימור (עם מרין אלסופ, ג'רארד שוורץ וגוסטב מאייר).
חיים אישיים
אלים צ'אן מאורסת לנגן כלי ההקשה ההולנדי דומיניק פלייסהוורס, שזכה בפרס המוזיקה של הולנד (Nederlandse Muziekprijs) ב-2020.
חה
`חה` (何, פיניין: Hé) הוא שם משפחה סיני נפוץ, {{פירושונים|
ראו גם
}}
ערן בורוכוב
ערן בורוכוב (נולד ב-23 בדצמבר 1962) הוא מרצה, מחבר ספרי הדרכה ומנטור ישראלי בתחום עיבוד תמונה, ניו מדיה וגרפיקה ממוחשבת.
ביוגרפיה
בורוכוב נולד וגדל בתל אביב. הוא התחנך בבית הספר החקלאי של פרדס-חנה. בשנת 1979 התגייס לצה"ל וב-1982 השתחרר בדרגת סמל לאחר שירות כסמל מבצעים באג"מ.
בשנת 1986 יסד את "גוּטה" - סטודיו לגרפיקה ממוחשבת ועיצוב, והיה בין הראשונים להשתמש במחשבי מקינטוש. בין השנים 1990–2000 שימש כמנהל מערכות מידע במשרדי הפרסום "קשר בראל" ("מקאן אריקסון" כיום), "ראובני פרידן" ו"פובליסיס אריאלי", שם הקים את מחלקות המולטימדיה והאינטרנט.
באוקטובר 2004 הוציא בורוכוב לאור את המגזין "זמן דיגיטלי" אשר ראה אור אחת לחודשיים ועסק בנושאים מגוונים, בהם צבע, זמן, צילום, צליל, מיסטיקה ועוד. בשנת 2011 הפיק את כנס "פוטושואו" בבית ציוני אמריקה בתל אביב, בו לקחו חלק הצלמים זיו קורן, מיכה ברעם, עדי נס, אלכס ליבק, ורדי כהנא ועוד.
בשנת 2000 הקים את "מכללת מנטור" ללימודי צילום וגרפיקה ממוחשבת ברחוב ריינס שתל אביב, ובשנת 2014 העתיקה המכללה את מעונה למתחם הבורסה ברמת גן. בדצמבר 2002 הפיק את הכנס הראשון "זמן דיגיטלי", שהפך לאירוע הגדול ביותר בישראל בתחום הניו מדיה. בכנס ה-13 שהתקיים בפברואר 2015 התארחו אלפי מעצבים, גרפיקאים, מאיירים, צלמים ועורכי וידאו, שלקחו חלק בשישים סדנאות והרצאות שונות, אותן העבירו בכירי המעצבים הגרפיים בישראל ואנשי פרסום מובילים, ביניהם: ברוך נאה, יוסי למל, ורד מוסנזון, יוצרי הסרט ואלס עם באשיר (יוני גודמן ודוד פולנסקי), ודייוויד גרוסמן (ראש המחלקה לעיצוב גרפי במכללת שנקר).
בורוכוב מרצה בארץ ובעולם בתחום עיצוב גרפי וניו מדיה, עיבוד תמונה וצילום. הוא נמנה עם צוות המרצים באקדמיה לעיצוב בצלאל, במכללת הדסה, במכללת שנקר, במכללת ויצו חיפה, במכללת רופין, ובמכון טכנולוגי חולון (H.I.T).
בורוכוב מתגורר בכפר סבא, נשוי לנעמה ואב לשני בנים.
קריית שרת
קריית שרת היא שכונת המגורים הגדולה בחולון, הממוקמת בדרום מזרח העיר. השכונה נקראת על שם ראש הממשלה השני של מדינת ישראל, משה שרת, שהיה גם שר החוץ הראשון של ישראל ומראשי הנהגת היישוב.
קריית שרת היא מהשכונות הוותיקות ביותר בחולון, והשכונה הגדולה ביותר בה. השכונה ממוקמת בדרום מזרח העיר בסמוך לשכונת ח'-300, בין הרחובות שדרות ירושלים, אלופי צה"ל, דוד אלעזר ומפרץ שלמה.
אופי השכונה
השכונה נחלקת לשני אזורים עיקריים: האזור הישן ובו בנייני רכבת ובניניים ישנים המצריכים התחדשות עירונית (כתמ"א 38), ואזור חדש ובו מבנים חדשים שבנייתם החלה בשנות ה-2000. הבנייה בשכונה רוויה, צפופה, ובה מבנים רבי קומות המאכלסים משפחות מרובות ילדים. בשכונה גם בניינים גבוהים יותר (בסביבות 8–10 קומות) משנות ה-80 וה-90. הרחובות הראשיים הם מפרץ שלמה, משה שרת, אלופי צה״ל, קרן היסוד, דוד אלעזר וגבעת התחמושת.
נכון ל-2012, התגוררו בשכונה כ-20 אלף תושבים, מרביתם תושבי חולון ותיקים ומבוגרים. באזור הישן מתגוררים עולים ותיקים מעולי אתיופיה, מגאורגיה, ומרוסיה ועוד, שמעמדם החברתי-כלכלי הוא לרוב נמוך עד בינוני. באזור החדש מתגוררות משפחות צעירות, בשנות ה-30 לחייהם.
בשכונה פועלים מוסדות ציבור רבים ובהם גני ילדים, קופות חולים, בתי אבות ומוסדות חינוך. בתי הספר היסודיים בשכונה הם משה שרת, שער האריות, ניב וניצנים, חטיבות הביניים הם ארן וחטיבת אלון ובתי הספר התיכוניים הם תיכון נעמ"ת, ותיכון קריית שרת שהוא הגדול בחולון עם 2,500 תלמידים.
מבני ציבור נוספים הם בית שטיינברג המכיל אולם תיאטרון וספרייה והיכל ספורט הסמוך לו. ברחוב שרת פועל מרכז מסחרי, ובו מרכז קניות (שופרסל), מספרות, חנויות מזון, פיצוציות ודואר ישראל. אף על פי ששופץ מס' פעמים, המרכז סובל מהזנחה בדומה למרכזים אחרים בעיר (למשל בשכונת ג'סי כהן ובקריית בן-גוריון).
בסמוך לשכונה, הוקם פארק פרס, פארק ציבורי ירוק רחב היקף. מדרומית לשכונה נמצא פארק המים ימית 2000, הגדול מסוגו בישראל. באזור זה נמצאים גם היכל טוטו חולון, מתחם החלקה על הקרח Ice Peaks ומוזיאון הילדים.
בשנת 2014, הסתיימה הקמת מרכז עזריאלי חולון ובו 4 מגדלים רבי קומות, המאכלסים חברות רבות ובהן SAPIENS, טלדור, קידום, שבא, ואיילון חברה לביטוח. במרכז זה נמצאים גם משרדי דיסקונט ומרכנתיל הצפויים לעבור ב-2022 למתחם האלף בראשון לציון.
תחבורה
השכונה ממוקמת בכניסה המזרחית לחולון, בסמיכות לכביש 4, כביש 1 ונתיבי איילון, ובכך מתאפשרת תנועה קלה ונוחה לערים הסמוכות ראשון לציון, בת ים ותל אביב.
באזור ממקום מסוף קריית שרת המהווה מרכז תחבורתי אזורי חשוב.
פיתוח עתידי
בשנת 2016, החלה במערב השכונה התחדשות עירונית ובה תמ"א 38, ומתוכננת הרחבה עתידית ח'-500 (על שם החלקה) בדומה לח'-300.
שאקי (מחוז משנה)
שאקי (בליטאית: Šakių rajono savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. מחוז המשנה נמצא בשטח סובאלקיה ההיסטורית ומבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז מריאמפולה.
מחוז-משנה שאקי משתרע על פני 1,453 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-30,000 תושבים. העיר שאקי היא העיר הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
היסטוריה מנהלית
מחוז שאקי במתכונתו הנוכחית הוקם מחדש בשנת 1950 כיחידה מנהלית מוגדרת במעמד של מחוז-משנה, מאז נעשו שינויים ספורים בגבולותיו והוא השתייך למחוזות שונים. השיוך הנוכחי של מחוז-משנה זה למחוז מריאמפולה וגבולותיו הנוכחיים נקבעו בשנת 1995, עם הקמתו מחדש של מנגנון המנהל של מחוז-המשנה.
דמוגרפיה
מספר תושבי מחוז-המשנה שאקי נמצא בירידה מתמדת מאז סוף שנות ה-50 של המאה ה-20: ב-1959 נספרו בו 50,605 איש; ב-1970 נמנו בו 48,301 איש; ב-1979 נמנו בו 44,049 איש; ב-1989 נמנו בו 41,840 איש; ב-2001 נמנו בו 38,749 איש; ב-2005 נמנו בו 36,800 איש; ב-2011 נמנו בו 32,134 איש; ב-2012 נמנו בו 32,026 איש; ב-2013 נמנו בו 31,402 איש; וב-2014 נמנו בו 30,852 איש.
יישובים
במחוז המשנה שלוש ערים: עיר המחוז שאקי, גלגודישקיס וקודירקוס נאומייסטיס (ניישטוט שאקי); שמונה עיירות, מהן: גרישקאבודיס (גרישקאבוד), ברזדי, וקריוקאי (קרוק); ו-533 כפרים קטנים וחוות.
קבוצת M101
קבוצת M101, נקראת לפעמים גם קבוצת M101/M51, היא קבוצת גלקסיות שנמצאת במרחק של כ-23 מיליון שנות אור משביל החלב ומשתרעת על קבוצות הכוכבים הדובה הגדולה וכלבי ציד. הקבוצה מונה לפחות 50 גלקסיות, כאשר רובן גלקסיות ננסיות, אשר מושפעות מכוח כבידה הדדי הפועל ביניהן.
הגלקסיה הגדולה והבהירה ביותר בקבוצה היא גלקסיית גלגל הרוח, או M101, שעל שמה נקראת הקבוצה. הקבוצה היא חלק מצביר-על הנקרא צביר-על הבתולה, שמכיל קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות רבים, ביניהם גם הקבוצה המקומית.
מבנה ותכולה
קבוצת M101 היא קבוצה דלילה יחסית שמתפרסת על אזור גדול וצורתה צרה ומאורכת. המרחק הזוויתי בין הגלקסיות שבקצותיה מגיע לכ-20 מעלות, שממרחקה המוערך בכ-23 מיליון שנות אור, שקול למרחק של לפחות 8 מיליון שנות אור. שלוש הגלקסיות הגדולות ביותר שבקבוצה מהוות את מרכזן של שלוש תת-קבוצות מובחנות: תת-קבוצת M101, תת-קבוצת M51 ותת-קבוצת M63, כאשר בשל המרחק הגדול יחסית שמפריד ביניהן, הן נחשבות לפעמים לשלוש קבוצות גלקסיות שונות או לשתי קבוצות גלקסיות שונות, כאשר אז תת-קבוצת M51 נחשבת לפעמים לתת-קבוצה של קבוצת M101 ולפעמים לקבוצה נפרדת כאשר תת-קבוצת M63 מהווה חלק ממנה.
תת-קבוצת M101
תת-קבוצת M101 נמצאת בחלקה הצפון-מזרחי של הקבוצה ומכילה כמחצית מהגלקסיות של הקבוצה. ארבע מהגלקסיות שבה הן גדולות ובהירות יחסית וניתן להבחין בהן באמצעות טלסקופ חובבים. רוב הגלקסיות הקטנות שבתת-קבוצה נמצאות במרחק קטן יחסית מגלקסיית גלגל הרוח (M101) כך שככל הנראה הן מהוות גלקסיות לוויין שלה.
תת-קבוצת M51 ותת-קבוצת M63
תת-קבוצת M51 נחשבת בחלק מהקטלוגים כקבוצת גלקסיות נפרדת מקבוצת M101 ואז היא נקראת קבוצת M51 או קבוצת NGC 5194, כאשר תת-קבוצת M63 היא תת-קבוצה שלה, או בעצמה קבוצת גלקסיות נפרדת, אך בקטלוגים אחרים הן מופיעות שתיהן כתת-קבוצות של קבוצת M101. תת-קבוצת M51 מרוכזת סביב גלקסיית המערבולת ובת הזוג שלה NGC 5195 ומכילה כ-10 גלקסיות, כמעט כולן גלקסיות ננסיות. תת-קבוצת M63 מרוכזת מסביב לגלקסיית החמניה ומכילה גם כן כ-10 גלקסיות, כולן פרט לגלקסיית החמניה הן גלקסיות ננסיות.
סביבת הקבוצה
בין קבוצת M101 ובין הקבוצה המקומית נמצאת קבוצת M94 שמרחקה משביל החלב הוא כשני שלישים ממרחקה של קבוצת M101. בין שתי הקבוצות נמצאות מספר גלקסיות שמרחקן משביל החלב הוא סביב 17 מיליון שנות אור וקשה לקבוע למי מהקבוצות הן שייכות, ביניהן NGC 5204. מעבר לחלקה הדרומי של קבוצת M101 נמצאת קבוצת כלבי ציד II.
פטרוואשארה
פטרוואשארה (בהונגרית: Pétervására) היא עיר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפטרוואשארה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,611 תושבים ובשנת 2021 רק 2,021 תושבים.
על פי עדויות ארכאולוגיות האזור מיושב מהתקופה הפרהיסטורית. פטרוואשארה עצמו מוזכר לראשונה בתעודות משנת 1247 ומאז הוא מיושב לסירוגין. הכפר הפך לעיר רשמית ב-1 במרץ 1989.
יהודי פטרוואשארה
בימי מלחמת העולם השנייה גויסו יהודי הונגריה לעבודות כפייה במסגרת צבאית ובשנת 1940 נעשתה פטרוואשארה מרכז לגיוס יהודים לעבודות כפייה.
במאי 1944, כחודשיים לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הובלו יהודי המקום לאזור מכרות פחם ליד אגרצ'הי, שם רוכזו כ-2,000 יהודי מחוז הווש בצפיפות ומחסור חמור במזון ובתרופות. על היהודים נאסר לקבל עזרה מקרוביהם שמחוץ למקום. ביוני הובלו לבית חרושת ללבנים בקרצ'נד, וכעבור ימים אחדים שולחו לאושוויץ
טקטום
התלילים
התליל העליון (Superior colliculus) מעורב בעיבוד מידע חזותי ושליטה בתנועות עיניים. אצל בעלי חוליות שאינם יונקים הוא משמש כאזור הראייה הראשי של המוח, ומקביל מבחינה תפקודית לאזורי הראייה שבקליפת המוח אצל יונקים. התליל התחתון (Inferior colliculus) מעורב בעיבוד מידע קולי. הוא מקבל קלטים מגרעינים שונים בגזע המוח שאותם הוא משגר לתלמוס אשר מעביר מידע קולי לקליפת המוח. שני התלילים משגרים מידע לתצורה הרשתית (לאזור בשם paramedian pontine reticular formation) וכן לחוט השדרה. מסלולים אלה מאפשרים תגובות מהירות יותר לעומת עיבוד שמתבצע בקליפת המוח.
ז'וז'ה גורדון
ז'וז'ה גורדון (במקור גארטנר, בהונגרית: Gordon Zsuzsa; בודפשט, 6 ביולי 1929 – בודפשט, 31 בינואר 2015) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה, זוכת פרס מארי יאסאי פעמיים ופרס האמן המצטיין.
ביוגרפיה
בשנים 1962–1968 הייתה שחקנית בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. לאחר מכן שיחקה על בתיאטרון בימת מיקרוסקופ במשך שנה (1968–1969). משנת 1969 הייתה חברה בתיאטרון "הבימה הספרותית" (Irodalmi Színpad), ובתיאטרון מיקלוש ראדנוטי (Radnóti Miklós Színház) במשך שלושים שנה.
תפקידיה בתיאטרון
מספר ההופעות הבכורה שלה שנרשמו במאגר התיאטרון : 89. ניתן לראות אותה במאגר גם בעשרים ושמונה תצלומי הצגות תיאטרון.
אקרית אדומה
אקרית אדומה (שם מדעי: Tetranychidae) היא משפחה בתוך תת-מחלקת האקריות שבמחלקת העכבישנים.
צורה
צורתה של האקרית האדומה, כיתר האקריות, היא כעכביש זעיר, בעלת ארבעה זוגות רגליים, גוף קצר ובלתי מפורק. רוב מיני האקרית האדומה מסוגלים לטוות קורים דקיקים על הצמח שעליו הן חיות. גודלן של האקריות האדומות זעיר, ונע בין 0.3 ל-0.5 מ"מ. על הצמחים המשמשים לאקרית האדומה כפונדקאי נמנים: עצי הדר, תותים, גפן, ירקות שונים, צמחי נוי ועוד.
מחזור חיים ומזון
הנקבה מטילה ביצים מהן בוקעים זחלים בעלי שלושה זוגות רגליים. כעבור זמן קצר הזחל הופך לדומיין שממנו יוצאת נימפה בעלת ארבעה זוגות רגליים. הנימפה נעשית שוב לדומיין, שממנו מתפתחת נימפה נוספת. גם נימפה זו חוזרת למצב דומיין, שממנו מתפתחת הנקבה הבוגרת. התפתחות הזכר, לעומת זאת, כוללת רק שני גלגולי דומיין ולא שלושה. המעבר בין שלבי ההתפתחות נעשה באמצעות נשל. הרבייה של חלק מהאקריות האדומות היא הפלודיפלואידית.
מכיוון שהאקרית האדומה ניזונת מצמחים שונים, בהם פירות וירקות, והיא המזיק המצוי ביותר מבין האקריות, הימצאותה מהווה אתגר עבור החקלאים, בייחוד עבור אלו השואפים לשווק יבול נטול נגיעות של חרקים.
תולעני זנב אסייתיים
תולעני זנב אסייתיים (שם מדעי: Ichthyophiidae) היא משפחה מסדרת חסרי רגליים. במשפחה זו שלושה סוגים. התולענים חיים בטבע בדרום אסיה מהודו לדרום-מזרח אסיה ועד דרום סין.
מינים אלה בעלי תכונות ייחודיות, למשל הם בעלי פה השקוע מתחת לגולגולת ויש להם מספר שרירים המשמשים לסגירה של הלסתות. הם בעלי ראש קצר וזנב בעל חוליות גדולות וכן מרובי קשקשים.
התולענים מטילים את ביציהם באדמה לחה וכשהם בוקעים הם חיים בשלוליות כראשנים לפני שהם הופכים לבוגרים. לעיתים הנקבות גם שומרות על הביצים.
משפחה זו היא קרובתם של המשפחה תולעני זנב ניאוטרופיים (Rhinatrematidae). לעיתים בני הסוג Uraeotyphlus, מצויים במשפחה עצמאית (Uraeotyphlidae).
יוזף הפנר
יוזף קרדינל הפנר (בגרמנית: Joseph Kardinal Höffner; 1906, הורהאוזן שבחבל ריינלנד-פפאלץ בגרמניה – 1987, קלן) היה קרדינל, הארכיבישוף של קלן, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים
נולד בדצמבר 1906 לפאול הפנר, איכר, ולאשתו הלנה לבית שוג, הבכור מבין שבעה אחים ואחיות במשפחתו. הוא היה תלמיד מחונן, ולאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בטריר בשנת 1926, למד באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית ברומא. בשנת 1929 קיבל תואר דוקטור - אחד מבין ארבעה תוארי "דוקטור" שקיבל במהלך חייו. בשנת 1932 קיבל את ההסמכה לתואר כומר ברומא, ובשנת 1934 סיים עבודה נוספת לתואר דוקטור, בנושא "צדק חברתי ואהבה חברתית" (Soziale Gerechtigkeit und soziale Liebe).
הפנר שב לגרמניה והתמנה לכומר בזארבריקן. בשנת 1937 המשיך את לימודי התאולוגיה באוניברסיטת פרייבורג, ובשנת 1938 סיים אותם עם תואר דוקטור נוסף. במבוא לדוקטורט שכתב הביע התנגדות לתורת הגזע של הנציונל-סוציאליזם.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
משנת 1939 ועד 1943 היה הפנר כומר קהילתי בקייל שבריינלנד-פפאלץ במערב גרמניה. בשנת 1942, במסגרת פינוי ילדים מהערים הגדולות בגרמניה עקב המלחמה, הגיעה להפנר קבוצת ילדים. בין הילדים הייתה ילדה יהודייה בת שמונה, אסתר מאיירוביץ, שזהותה הוסתרה במסווה של זהות נוצרית ושם נוצרי: כריסטה קוך. הפנר טיפל בה ולא הסגיר את זהותה האמיתית, גם לא לאחותו, שטיפלה בה אף היא.
באפריל 1943 הוצב הפנר בטריר. הוא לא יכול היה לקחת את מאיירוביץ איתו בלי לעורר חשד, ולכן שיכן אותה בביתם של איכרים בקייל. מאיירוביץ שרדה את השואה בלא שזהותה התגלתה. במקרה אחר ביקש הפנר מאחותו, הלנה הפנר-הסלר, לשכן בביתה שבהורהאוזן יהודייה מברלין, וכן את בעלה הנוצרי של אותה יהודייה. כך הצליחו בני הזוג להתחמק מהגסטפו בשנת 1943 למשך שישה חודשים. האישה שרדה בשואה.
אחרי המלחמה
באוקטובר 1945 פנה הפנר לשלטונות הכיבוש האמריקאיים בטריר וביקש אישור להעברתה של אסתר מאיירוביץ לברלין, בליווי אדם מבוגר. כך התאפשר לאסתר להתאחד עם אמה, ששרדה אף היא בשואה.
משנת 1962 היה הפנר הבישוף של מינסטר. משנת 1969 היה הארכיבישוף של קלן. משנת 1976 היה יושב ראש ועידת הבישופים הגרמניים. הוא התפטר ממשרת הארכיבישופות ב-14 בספטמבר 1987, חודש לפני מותו.
הכרה והנצחה
הפנר נקבר בקתדרלת קלן.
בשנת 2003 הכיר יד ושם ביוזף הפנר בתור חסיד אומות העולם. בשנת 2006, לרגל מאה שנה להולדתו של הפנר, הונפק בול גרמני לזכרו.
טריומף מודל H
טריומף מודל H (באנגלית: Triumph Model H) הוא אופנוע מתוצרת יצרנית האופנועים הבריטית Triumph Engineering אשר יוצרו בין השנים 1915–1923.
וינסנט מלרין
וינסנט מלרין (בצרפתית: Vincent de Lérins, בלטינית: Vincentius Lerinensis - וינקנטיוס לריננסיס, מאה ה-5, נפטר בסביבות 445–450) היה נזיר וסופר כנסייתי שפעל בגאליה הדרומית והנחשב לאחד האבות של הכנסייה. חייו נודעו הודות לספר "על אישים מפורסמים" ("De viris illustribus") מאת.
חייו
וינסנט הקדוש מלרין נולד ביישוב טול, בחבל לורנה של היום, במשפחה פרנקית אריסטוקרטית. אביו נקרא אפראכיוס או איפרוכיוס הפרנקוני. בנעוריו קיבל וינסנט חינוך חילוני ובחלק הראשון של חייו היה איש צבא. אחיו נודע כ"לו הקדוש מטרואה". מאוחר יותר, להזמנתו של הונוראט הקדוש, הצטרף וינסנט למנזר לרין (בצרפתית -Lérins לרן) הנמצא בפרובאנס, באי ממול לעיר קאן.
תורתו
(בתרגום חופשי:"צריך מעל הכל לדאוג שיישמר מה שהאמינו בכל מקום, מתמיד, כולם") כמשקל נגד לנוקשות הקריטריונים הנ"ל, קיבל וינסנט את העיקרון שב"מדעים התאולוגיים" קיימת קדמה, אבל בהתאם לטבעם - "באותה דוגמה, באותו כיוון, באותה המחשבה".
בדומה לכמה מאבות הכנסייה הפרובנסלית, וינסנט התקומם נגד עמדותיו של אוגוסטינוס הקדוש בנוגע לחסד, אותן החשיב ל"מוגזמות". הוא הסכים עם אוגוסטינוס לגבי גינוי פלאגיוס, אולם טען כי החסד האלוהי משתף פעולה עם האדם. עמדה זו שלו, שגונתה תחת השם "נאו-פלאגיזם" בוועידת אוראנז' משנת 529 אומצה, למעשה, על ידי הכנסייה האורתודוקסית. בנקודות מסוימות דומה השקפתו לזו של קסיאנוס ושל פאוסטוס מריאס. וינסנט מלרין נפטר לפני שנת 450, אולי בשנת 448.
הוא הוכר כקדוש על ידי הכנסיות הקתוליות והאורתודוקסיות, החוגגות את זכרו ב-24 במאי.
קריסטן דלטון
קריסטן דלטון (באנגלית: Kristen Dalton; נולדה ב-13 בדצמבר 1986) היא דוגמנית אמריקאית.
ביוגרפיה
דלתון נולדה בוילמינגטון שבקרוליינה הצפונית כאחת משלוש בנות, אמה ג'נין דלטון הייתה מיס קרוליינה הצפונית לשנת 1982.
היא למדה פסיכולוגיה וספרדית באוניברסיטת מזרח קרוליינה.
ב-2009 נבחרה למיס קרוליינה הצפונית, אותו תואר בו זכתה גם אמה, בתחרות מיס ארצות הברית לאותה שנה הייתה גם שם במקום הראשון, במיס תבל עלתה לעשיריית חצי הגמר.
בשנה זו גם התמודדה בתוכנית "האם אתה חכם יותר מתלמיד כיתה ו'?".
ב-2014 היא פרסמה ספר שכתבה.
ב-2017 שיחקה בסרט "The Wake". היא ייסדה את המגזין האינטרנטי "She is MORE", לו מספר גדול של קוראים מדי חודש.
היא פעילה בארגון "Children International" הפועל למען ילדים הנמצאים במעגל העוני.
אחותה קנזי התמודדה אף היא בתחרות מיס קרוליינה והייתה חברתו של השחקן צ'אד מייקל מאריי.
פיטר פיצג'רלד
פיטר גוסלין פיצג'רלד (באנגלית: Peter Gosselin Fitzgerald; נולד ב-20 באוקטובר 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אילינוי בין השנים 1999–2005. בבחירות לסנאט שהתקיימו ב-1998 ניצח פיצג'רלד את הסנאטורית המכהנת קרול מוזלי בראון, והיה לרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט האמריקאי מאילינוי מאז היבחרו של צ'ארלס פרסי עשרים שנה קודם לכן. טרם כהונתו הסנאט היה פיצג'רלד חבר הסנאט של אילינוי בשנים 1993–1998.
פיצג'רלד, נודע בשל נכונותו לחלוק על אידאולוגיית מפלגתו בנושאים מסוימים ולשתף פעולה עם הצד האחר של המתרס, פרש מהסנאט בשנת 2005 ובמקומו נבחר ברק אובמה. לאחר שפרש מהפוליטיקה, הוא ואשתו עברו לעיר מקליין שבווירג'יניה. ב-2007 ייסד את "בנק צ'יין ברידג'".
תחילת דרכו
בשלהי 1992 נבחר פיצג'רלד לראשונה אל הסנאט של אילינוי, כנציג מחוז הבחירה ה-27. הוא נמנה בין קבוצת סנאטורים שמרניים שנכנסו אל הסנאט המדינתי במהלך בחירות אלה. פעמים תכופות הם ערערו על הנהגת המפלגה הרפובליקנית באילינוי, וכונו "חמשת הנהדרים" (Fab Five). בבחירות אמצע הכהונה שהתקיימו בשנת 1994, התמודד פיצג'רלד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השמיני של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית מול נציג המחוז המכהן פיל קריין. עם זאת, בפריימריז מרובי-מתמודדים אלה הפסיד פיצג'רלד לאחר שגרף 33% בלבד, לעומת 40 האחוזים שקיבל קריין.
בחירות 1998 לסנאט
חרף תמיכה רבה לה זכה פיצג'רלד מצד בוחרים רפובליקנים ומצביעים עצמאיים, הוא הרחיק ממנו מצביעים מסורתיים במפלגה הרפובליקנית בשל הבחירות המקדימות שהיו מתוחות ומלאות-אמוציות. בינתיים, הסנאטורית קרול מוזלי בראון נעזרה באישים בולטים במפלגה הדמוקרטית כדגומת הגברת הראשונה של ארצות הברית הילרי קלינטון וחבר בית הנבחרים לואי גוטיירז. סקרי דעת קהל בליל הבחירות הראו כי פיצג'רלד ובראון במצב שווה זה לזה. ביום הבחירות הכלליות פיצג'רלד גבר על מוזלי בראון בפער של 2.9% בלבד, וניצח ב-97 מתוך 102 מחוזות אילינוי.
הוא היה הרפובליקני הראשון באילינוי שזכה במירוץ לסנאט האמריקאי מזה 20 שנה, והמועמד הרפובליקני היחיד בארצות הברית שהדיח סנאטור דמוקרטי מכהן בבחירות האמצע של 1998. הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 1999.
בסנאט של ארצות הברית
לפיצג'רלד היו שני רגעים מרכזיים בעת כהונתו בסנאט של ארצות הברית. הראשון בשנת 2000, כאשר ערך פיליבסטר לחקיקת הוצאות פדרלית מאסיבית משום שכללה מימון עבור הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם אברהם לינקולן בספרינגפילד. הוא האשים את המושל הרפובליקני ג'ורג' ראיין, שלימים ריצה עונש מאסר בן שש שנים וחצי בגין עבירות שחיתות, על שהתנגד לקיום תחרות כדי שיוכל לנתב כספים לבעלות ברית פוליטיות. על כך אמר פיצג'רלד: הרגע הגדול השני שלו היה בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, כאשר הקונגרס של ארצות הברית העביר במהירות צעד מסיבי למניעת קריסה של מרבית חברות התעופה הגדולות, שנקלעו לברוך כלכלי. כשעמד לבדו מבין כל חברי הסנאט האמריקאי, נשא פיצג'רלד נאום בסימן השאלה "מי יחלץ את משלם המיסים האמריקאי", וטען כי הזרמת הכספים לחברות התעופה לא יעזור להן באמת והן ימשיכו להיות לא-יציבות מבחינה פיננסית. חקיקה זו עברה בסנאט ברוב של 96 תומכים מול מתנגד אחד, פיצג'רלד.
כשהממסד הרפובליקני הבהיר כי לא יתמוך בו בבחירות לתקופת כהונה שנייה ב-2004, הודיע ​​פיצג'רלד כי יפרוש בתום כהונתו הראשונה. הרפובליקנים הריצו את איש העסקים ג'ק ראיין להחליף את פיצג'רלד בבחירות המקדימות. עם זאת, מאוחר יותר הופעל מכבש לחצים על ראיין בידי המפלגה הרפובליקנית באילינוי בבקשה לפרוש מהמירוץ משהתפרסם מידע מביך מתיק הגירושים שלו. פיצג'רלד עמד לימינו של ראיין ותמך בו, חרף הלחץ שהפעילו העיתונות והמפלגה הרפובליקנית באילינוי על ראיין לפרישה מהפריימריז. רק 86 יום לפני הבחירות, המפלגה העמידה לסנאט את אלן קיז, יליד מרילנד. קיז הואשם כאופורטוניסט, והובס על ידי ברק אובמה בפער של למעלה מ-40% מקולות הבוחרים. בראייה היסטורית לאחור נאמר כי פיצג'רלד, שהיה פופולרי בקרב בוחרים עצמאיים, כי בעל הסיכויים הטובים ביותר לניצחון רפובליקני בבחירות 2004 לסנאט וכפועל יוצא להביס את אובמה, שנסק ונבחר לנשיאות ארצות הברית ארבע שנים בלבד לאחר מכן. לאחר פרישתו פורסם מאמר מערכת בפוקס ניוז בכותרת "הסנאטור הפורש עמד על עקרונותיו".
דיילי סיטי
דיילי סיטי (באנגלית: Daly City) היא עיר בקליפורניה שבארצות הברית הממוקמת באזור מפרץ סן פרנסיסקו, דרומית לעיר סן פרנסיסקו. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-106,000 תושבים.
היסטוריה
אזור דיילי סיטי היה מיושב עוד במאה ה-28 לפנה"ס.
אמנם האימפריה הספרדית תבעה את אזור קליפורניה עוד בתחילת המאה ה-16, האירופאים הראשונים שממש עברו בסביבה זו היו משלחת פורטולה בשנת 1769. בעשורים שלאחר מכן החלה התיישבות באזור של כמרים ואנשי דת נוצריים. עם זאת, מרבית האזור נותר בלתי מיושב.
ההתיישבות באזור התפתחה בשנת 1906, לאחר רעידת האדמה בסן פרנסיסקו שגרמה לחלק מתושבי העיר לעזוב את בתיהם ולחפש מקום מגורים חדש. התיישבות זו הוכרזה בעיר בשנת 1911. בשנה זו התגוררו בעיירה כ-2,900 איש. העיר חוותה גל צמיחה משמעותי בשנות ה-40 וה-50.
לילות מוסקבה
לילות מוסקבה (ברוסית: Подмосковные вечера) הוא אחד השירים הרוסיים המפורסמים ביותר בתקופת שלאחר מלחמת העולם השנייה והידועים ביותר בעולם. השיר הושמע לראשונה בשנת 1955.
השיר נכתב על ידי המלחין וסילי סולוביוב-סדוי והמשורר מיכאיל מטוסובסקי. השם המקורי היה "לילות לנינגרד". מכיוון ששיר שולב בסרט תעודה על מחוז מוסקבה, מחברי השיר הסכימו לשנות את שמו ולהתאים את המלל. השיר הוצע לביצוע למארק ברנס אך הוא סירב. לאחר השמעה ראשונה של השיר ברקע של סרט השיר הושמע גם ברדיו אך לא היו תגובות מיוחדות ולא היה ברור מה יהיה עתיד השיר.
השיר החל להיות פופולרי לאחר שהושמע במסגרת תחרות שירה של פסטיבל הנוער והסטודנטים השישי שנערך במוסקבה. השיר נקלט ומאז הפך להיות ללהיט. המבצע המפורסם ביותר של השיר הוא השחקן והזמר הרוסי ולדימיר טרושין (Влади́мир Тр́ошин) בשנת 1958 המנגינה הושמעה בהופעה של ואן קלייברן וזכתה להצלחה אדירה. השיר תורגם לשפות רבות. בשנת 1965 צולם סרט מצויר במהלכו השיר מושמע ברוסית, צרפתית, גרמנית וספרדית. תחילת המנגינה הייתה במשך שנים אות של אחד תחנות הרדיו הפופולריות של ברית המועצות.
Enjoy Yourself
Enjoy Yourself (בעברית: תהנה בעצמך) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האוסטרלית, קיילי מינוג. האלבום יצא לאור ב-9 באוקטובר 1989 על ידי חברת התקליטים PWE רקורדס, גפן רקורדס ומאשרום רקורדס.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
רקע וסוגה
בארצות הברית הוא הופץ שנה לאחר מכן, על ידי גפן רקורדס. לאור הצלחת אלבום הבכורה שלה, החליטה מינוג להמשיך לעבוד עם צמד המפיקים סטוק אייקן ווטרמן אשר הפיקו וכתבו כמעט את כל אלבומה הקודם וכן גם אלבום זה. השניים הפיקו וכתבו כמעט את כולו מפברואר ועד יולי של אותה השנה, בסמוך לכך שמינוג הצטלמה לסרט הבכורה שלה, The Delinquents.
האלבום הוא אלבום מסטיק-פופ, דאנס-פופ ודיסקו אשר עוסק במערכות יחסים ורומנטיקה.
ביקורת והצלחה
האלבום קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים אשר טענו כי האלבום דומה מדי לאלבומה הקודם ולפיכך לא מביא שום דבר חדש. בבריטניה הוא הגיע בשבוע הבכורה למקום הראשון, עם מכירות מוקדמות של יותר מ-600 אלף עותקים (מעמד פלטינה כפולה) מה שהפך אותו לאלבום השישי הנמכר ביותר באותה השנה.
נכון לינואר 1990, האלבום הגיע למעמד פלטינה מרובעת בבריטניה. בנוסף לכך, האלבום הגיע גם לעשירייה הראשונה בניו זילנד, אוסטרליה, אירלנד, גרמניה ושווייץ. בארצות הברית האלבום לא נכנס כלל למצעד האמריקאי ובעקבות כך גפן רקורדס פיטרו את מינוג.
סינגלים
מתוך האלבום יצאו לאור ארבעה סינגלים: "Hand on Your Heart" ו-"Tears on My Pillow" אשר הגיעו למקום הראשון בבריטניה, "Wouldn't Change a Thing" ו-"Never Too Late" אשר הגיעו לחמישייה הפותחת במדינה. בנוסף כל הסינגלים גם הגיעו לעשרים המובילים באירלנד ואוסטרליה.
האלבום קודם באמצעות שני סיבובי ההופעות הראשונים של מינוג "Disco in Dream" אשר התרחש באותה שנה ו-"Enjoy Yourself Tour" שהתרחש שנה לאחר מכן. במהלך סיבובי ההופעות הופיעה מינוג באסיה, אירופה ואוסטרליה. ב-2015 האלבום יצא מחדש בבריטניה ובעקבות כך חזר למצעד הבריטי.
בני משה שמעבר לסמבטיון
סיפורים על שבט בני משה הם חלק מן המיתוס של עשרת השבטים האבודים ומתוארים בהרחבה בסיפוריו של אלדד הדני. הם שוכנים בארץ רחוקה ונפלאה מעבר לנהר סמבטיון האגדי ומקיימים חיים יהודיים מושלמים. עם בוא הגאולה הם יצטרפו לבני עמם הנדכאים בגלות יחד עם שאר שבטי ישראל האבודים. אלדד הדני מכנה אותם בשם נוסף: שבט ינוס.
מקור האגדה על בני משה
ראשיתה של האגדה על בני משה היא בתעלומה האופפת את גורל בניו של משה במקרא. שני בנים היו למשה: גרשום ואליעזר. אך ספר התנ"ך אינו מספר עליהם כמעט דבר. גם המידע על צאצאיהם מועט ביותר ונפסק לאחר דור אחד – נזכר רק רחביה בן אליעזר אך לא נזכרים בניו. מן הנאמר: "ויבדל אהרן להקדישו ומשה ובניו יקראו על שבט הלוי" (דברי הימים א' כג, יג - יד) נראה ששבט לוי, שאינו נזכר בין השבטים האבודים, זוהה מאוחר יותר כבני משה.
הסיפור על בני משה, כקהילה יהודית החיה חיים מוסריים מושלמים תוך שוויון מוחלט בין כל חבריה מופיע גם במסורות מוסלמיות המסתמכות על הקוראן המספר על מפגשו של מוחמד עם קהילה שהם "מעמו של משה אומה ההולכים באורח מישרים ובצדק".
בני משה כאוטופיה יהודית
במקום מושבם האגדי בני משה חיים בביטחון מוחלט. אין עליהם שלטון זר ואיש אינו מאיים עליהם. ארצם היא מעין חצי אי המוגן על ידי נהר הסמבטיון. הם חיים ברווחה ובעושר "שוכנים בבתים מפוארים ובניינים הדורים ומגדלים נאים הם בונים לעצמם" אדמתם פוריה והם מתקיימים מעבודת האדמה ומגידול מקנה. אין בארצם כלל חיות טמאות ואפילו לא רמשים וחרקים, רק צאן ובקר. והעיקר: "הם בעלי אמונה בעלי תורה בעלי משנה תלמוד ואגדה, ותלמוד שלהם בלשון הקדש". הם שומרים על כל המצוות, קלה כחמורה. אין בהם בכלל בעלי מידות רעות וכולם צדיקים וחסידים גמורים. תיאור זה של בני משה היווה השראה למופת של חברה יהודית אוטופית, המגלמת את האתוס היהודי הצרוף, תמצית תקוות התורה להתנהגותם החברתית של בני אנוש. חברה כזו עמדה לנגד עיניו של אחד העם כשבחר בשם בני משה לאגודה הציונית שהקים ב־1889 באודסה במגמה ליצור עלית שתביא להתחדשות רוחנית ולאומית של העם היהודי.
במיתוס על עשרת השבטים שהציג חיים יהודיים אלטרנטיביים לחיי הגולה ייצגו בני משה את האפשרות לחיות רק על פי התורה ודיני היהדות, בלא השפעות של תרבות הסביבה שאינה יהודית. אלדד הדני תיאר את בני משה כמי שחיים בשלום ובשלווה ושאין להם צורך בנשק, אך נראה שבאגדות שנפוצו בקרב יהודי מזרח אירופה נוספה להם תכונת הגבורה והכח הצבאי, והם זוהו עם היהודים האדומים שתוארו באגדות דווקא כלוחמים.
קץ כלזמן
קץ כלזמן (באנגלית: The End of Eternity, בתרגום החדש לעברית: סוף הנצח) הוא רומן מדע בדיוני פרי עטו של הסופר אייזק אסימוב. הספר עוסק במסע בזמן. על בסיס הספר יצא לאור בשנת 1976 סרט הונגרי באותו השם, ובשנת 1987 יצא לאור סרט סובייטי באותו השם.
מקור
בחודש דצמבר 1953 אסימוב עלעל בעותק של הטיים מגזין משנת 1932, והבחין בדבר מה שממבט ראשון נראה כמו ציור של פטריית עשן מפצצת אטום. הוא החל להרהר בשאלה מה היה קורה אם באמת היה מדובר בציור של פצצת אטום וכיצד זה אפשרי. בסופו של דבר הוא גיבש עלילה של סיפור על מסע בזמן. הוא הגיש את הסיפור המקורי, בן 25,000 מילים למגזין גלקסי סיינס פיקשן, אך העורך דחה את הסיפור. לימים החליט אסימוב להפוך את הסיפור לרומן באורך מלא, ופרסם אותו באוגוסט 1955.
הרומן נשען על ידע מדעי שגוי שנתפס בזמנו כנכון, כך למשל האנרגיה למסע בזמן נובעת מפיצוצה של השמש, אך כיום ידוע כי השמש קטנה מכדי להתפוצץ.
עלילה
הכלזמן הוא ארגון המבודד מרצף הזמן והמציאות, המאויש על ידי אנשים המכונים 'אלמותים' שגויסו בתקופות שונות של ההיסטוריה האנושית, החל מהמאה ה-27. בעזרת הכלזמן האלמותים יכולים לנוע קדימה ואחורה בזמן (רדזמנה ועלזמנה) ולהגיע לכל זמן בהיסטוריה, למעט קטע מסתורי בעתיד הרחוק אליו לא ניתן להיכנס. האלמותים יוצרים בקפידה שינויים בהיסטוריה במטרה למזער את הסבל האנושי ולהגביר את האושר האנושי.
מרכיבים חשובים בעלילה הם העובדות כי בכל ההיסטוריה האנושות לא הצליחה לצאת לחלל, כי השינויים בין מאה למאה לא גדולים, וכי האלמותים חשים רגשות אשמה על שינויי המציאות שהם עושים, שגורמים לעיתים למותם של אנשים או החלפת אישיותם, והם משליכים את רגשות האשמה שלהם על הטכנאים- אותם אלמותיים שמבצעים את השינוי בפועל.
גיבור הסיפור הוא טכנאי בשם אנדרו הארלאן, שמגלה שהוא חלק מלולאת זמן. הוא גורם ליצירת הכלזמן בכך שהוא שולח לעבר צעיר אלמותי, ברינסלי שרידאן קופר, שימציא שם את הכלזמן. הארלאן אוהב לחקור את הפרהיסטוריה, ההיסטוריה לפני המצאת הכלזמן, שחל איסור לשנותה. באחת מעבודותיו מתאהב הארלאן באישה רגילה בשם נויס, מהמאה ה-482. מאחר שהמאה עומדת להשתנות בקרוב, הארלאן מבצע פשע ומחלץ את נויס מהמציאות, לוקח אותה איתו אל הכלזמן, בתקווה שאיש לא ישים לב.
הארלאן בטוח שהממונה עליו, טוויסל, רוצה לקחת ממנו את נויס ולכן הוא מאיים שיחבל בתהליך שליחתו של קופר, ממציא הכלזמן, לעבר. בסופו של דבר הוא מממש את איומו, וגורם לכך שקופר ישלח למאה העשרים במקום למאה העשרים וארבע. כעת, אם הארלאן וטוויסל לא יצליחו לתקן את המצב, הכלזמן לא יומצא וכל העתיד ישתנה באכזריות.
הארלאן מסיק שהדרך היחידה של קופר לתקשר עם אנשי הכלזמן היא להטמין מודעה במקום שרק הם יוכלו לשים לב. הוא מעלעל בארכיון של שבועונים מהמאה העשרים ומאתר מודעה עם ציור של פטריית עשן ואמרה בעלת אקרוסטיכון 'אטום'. מאחר שהמודעה פורסמה ב-1932, לפני המצאת פצצת האטום, מבין הארלאן שזוהי הודעה מקופר. עם זאת, לפני שיהיה מוכן לגלות זאת לטוויסל, הוא דורש שילכו לחלץ את אהובתו נויס מהעתיד בו הטמין אותה.
הארלאן חוזר עם נויס ל-1932, שם מגלה שהיא לא בת המאה ה-482 אלא סוכנת מהעתיד, אליו לא ניתן להיכנס עם הכלזמן. היא מספרת להארלאן שהמצאת הכלזמן גרמה לכך שבני האנוש לא יפרצו אל הכוכבים ויקימו אימפריה גלקטית, ולכן חייזרים השתלטו על הגלקסיה וגרמו לאנושות לגווע. נויס נשלחה לעבר כדי לבטל את המצאת הכלזמן. הארלאן ונויס גורמים לכך שפצצת האטום תומצא במאה העשרים ולא שנים רבות לאחר מכן, מה שיגרום לאנושות לצאת אל הכוכבים ולא להמציא את הכלזמן.
קשר לסדרת המוסד
כמה רמזים בספרים פאתי המוסד וסדרת האימפריה רומזים שייתכן כי הסוף של קץ כלזמן גרם ליקום של סדרת המוסד להתרחש. אסימוב העיר כי תכנן לקשר בין קץ כלזמן לסדרת המוסד, אך הוא נפטר לפני שהספיק לעשות זאת.
יצחק נחמיאס
יצחק נחמיאס (23 באוגוסט 1935 – 13 ביוני 2017) היה כדורגלן ששיחק בעמדת הקיצוני ימני במכבי תל אביב בשנות ה-50 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20.
קריירה
נחמיאס החל את קריירת המשחק שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב ב-1951, ובסוף עונת 1951/1952 שותף במשחק אחד כאשר היה בן 17 בלבד, במשחק הדרבי נגד הפועל תל אביב. במדי הקבוצה זכה ב-4 אליפויות ו-5 גביעי מדינה. ב-1964 עבר נחמיאס למכבי רחובות כשחקן ומאמן.
לנחמיאס היו 5 הופעות במדי נבחרת ישראל. הופעתו הראשונה הייתה ב-8 באוקטובר 1957 במשחק ידידות נגד נבחרת צרפת. ב-1958 הוא השתתף במשחק אחד במסגרת משחקי אסיה.
ב-13 ביוני 2017 הלך לעולמו.
דייוויד טארק
'''דייוויד מ. טארק (באנגלית: David M. Turk''') הוא משפטן אמריקאי, המכהן כסגן מזכירת מחלקת האנרגיה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ו ביידן, מאז 25 במרץ 2021.
ביוגרפיה
טארק נולד בקיטו, עיר הבירה של אקוודור, וגדל במערב התיכון של ארצות הברית. הוא למד בבית הספר התיכון רוק פולס שבצפון-מערב אילינוי בטרם השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בשנת 1999 קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה.
בין השנים 2001–2007 עבד טארק בלשכות של ג'ו ביידן וקנט קונרד בסנאט של ארצות הברית. נוסף על כך, הוא היה מנהל הסגל של ועדת המשנה לביטחון לאומי בוועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים של ארצות הברית. בתקופת ממשל ברק אובמה שימש כעוזר לנשיא ארצות הברית ומנהל בכיר ב. לאחר מכן עבר אל מחלקת המדינה של ארצות הברית, שם עבד כסגן שליח מיוחד לענייני שינויי אקלים. בהמשך שימש טארק כסגן עוזר מזכיר האנרגיה של ארצות הברית לאקלים וטכנולוגיה בין-לאומית.
לאחר סיום ממשל אובמה וההשבעה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, התמנה טארק לסגן ראש סוכנות האנרגיה הבינלאומית. ב-13 בפברואר 2021 הגיש הבית הלבן של הנשיא ג'ו ביידן את מועמדותו טארק לסגן מזכירת האנרגיה.
לאחר העמדתו לתפקיד סגן מזכירת האנרגיה, ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית אישרה פה אחד ביחס של 0–20 את העברת מועמדותו למליאת הסנאט. ב-24 במרץ 2021 אישר הסנאט ברוב של 98 תומכים מול 2 מתנגדים באורח רשמי את המינוי. הסנאטורים ראנד פול וג'וש האולי היו היחידים שהתנגדו למינוי. כיממה לאחר מכן, ב-25 במרץ, טארק הושבע לתפקידו בידי מזכירת האנרגיה ג'ניפר גרנהולם.
ג'טה בורלקו
ג'טה בורלקו (ברומנית: Geta Burlacu; נולדה ב-22 ביולי 1974) היא זמרת מולדובנית.
ביוגרפיה
בורלקו נולדה בבלץ והחלה לשיר בגיל שבע, היא למדה נגינה בכינור בבית ספר למוזיקה בעירה ובנוסף היא בוגרת בית ספר תיכון מוזיקלי, מ-1993 ועד 1997 היא למדה ג'אז ומוזיקה עממית באקדמיה למוזיקה בקישינב, לאחר מכן החלה בקריירה מקצועית בתחום וביצעה הופעות במספר מדינות, היא זכתה במספר פרסים ופסטיבלים בתחום.
בין השנים 1998–2011 הייתה זמרת בלהקת "Univox", ומ-2005 ועד 2007 לימדה באקדמיה למוזיקה, תיאטרון ואמנות יפה של מולדובה.
בשנת 2007 השתתפה במסע ההופעות הבינלאומי של להקת בואנה ויסטה סושיאל קלאב ברומניה.
ב-2008 נבחרה לייצג את מולדובה באירוויזיון עם שירה "המאה של האהבה" בתחרות הגמר הלאומית בה השתתפו 12 זמרים והרכבים מוזיקליים שונים, באירוויזיון שנערך בסרביה לא הצליחה להעפיל לגמר.
בשנת 2009 השתתפה בפסטיבל הבמה המוזהבת ברומניה.
ב-2010 השתתפה בקונצרט בפריז שנערך לכבוד יום האישה ואורגן על ידי אונסק"ו, היא משמשת כשגרירה של רצון טוב עבור קרן של האומות המאוחדות (United Nations Population Fund).
בקתת העץ ניקולסקוי
בקתת העץ ניקולסקוי (בגרמנית: Blockhaus Nikolskoe, קרוי גם "Russisches Haus" – "בית רוסי") הוא מונומנט המשמש כמסעדה השוכן מול אי הטווסים בפרבר ואנזה שברובע שטגליץ-צלנדורף של ברלין, בירת גרמניה. הוא הוקם ב-1819 על ידי פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה בסגנון של בית חווה רוסי בזמן ביקורה של בתו, שרלוטה ובעלה ניקולאי (שהפך אחר כך לצאר של האימפריה הרוסית). המבנה שניזוק בשרפה ב-1984 נבנה מחדש תוך שחזור מדוקדק של המבנה המקורי. המבנה הוא חלק בקבוצה של מבנים היסטוריים אדריכליים, אמנותיים ותרבותיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-19, המכונה "המכלול התרבותי של הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990.
ב-1837 נבנתה בסמוך כנסיית פטרוס ופאולוס בניקולסקוי (St. Peter und Paul auf Nikolskoe).
היסטוריה מוקדמת ומקור השם
ההיסטוריה של הבית הרוסי קשורה קשר הדוק לברית הנשק הפרוסית-רוסית נגד נפוליאון ולידידות בין אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה למלך פרידריך וילהלם השלישי. היה זה אחיו של אלכסנדר הראשון, וחתנו של פרידריך וילהלם השלישי. הדוכס הגדול ומאוחר יותר הצאר ניקולאי הראשון שהבית היה מוקדש לו. השם ניקולסקוי מקורו במילה הרוסית Никольское, שמשמעותה "השייך לניקולאי".
שרלוטה, בתו הבכורה של פרידריך וילהלם, פגשה את ניקולאי במהלך חגיגות הניצחון של בעלות הברית על נפוליאון בברלין ב-1814 וב-1815. לבקשת פרידריך וילהלם השלישי. ואלכסנדר הראשון התקיימה החתונה ב-13 ביולי 1817 ברוסיה.
פרידריך וילהלם השלישי ביקר את בתו בשנת 1818 ב (כיום חלק מסנקט פטרבורג), שם היא נהגה לשהות בתקופת קיץ, לרגל הולדת נכדו הראשון, לימים הצאר אלכסנדר השני. הקיסרית מריה פיודורובנה עיטרה את הפארק של בית הקיץ ואת סביבתו במבנים טיפוסיים ממערב אירופה. לאחר הניצחון במלחמה הפטריוטית נגד נפוליאון, הפטריוטיות הרוסית הפכה כמעט לאופנה ולכן מריה פיודורובנה פיתחה את הרעיון להקים כפר רוסי טיפוסי בפארק (עם זאת לאחר מותה בשנת 1828, ננטש פרויקט הכפר השלם ב"סגנון הרוסי"). לצורך ביצוע הפרויקט, ערך האדריכל האהוב על אימו של הצאר, קארלו רוסי, תוכניות להפוך את הכפר גלזובו ל"כפר רוסי". תוכניות אלו כללו גם סוג חדש של בית כפר "רוסי".
אם להאמין למסורת מאוחרת יותר, נאמר כי בית כפרי רוסי זה שימח את שרלוטה במיוחד והיא הראתה אותו (או לפחות את התוכניות שלו) לאביה פרידריך וילהלם השלישי. במהלך ביקורו.
בניית ניקולסקוי
פרידריך וילהלם השלישי קיבל את התוכנית של קארלו רוסי לסגנון האדריכלי של גלזובו, והוא לקח אותה לברלין כדי לבנות בית כזה בפרוסיה, ליד אי הטווסים בין ברלין לפוטסדאם, "כדי לייפות את הנוף". האי היה מקום מועדף על אשתו המנוחה לואיזה ממקלנבורג-שטרליץ ושכן בו גן החיות הפרטי שלו, שלאחר מותו בשנת 1840 היווה את הבסיס ליצירת גן החיות של ברלין. בנוסף ל"ייפוי הנוף", היו גם סיבות אובייקטיביות להקמת מגורים קבועים. מצד אחד, מיקום האי של הארמון ואזור הגן, שהיה פופולרי מאוד בקרב משפחת המלוכה, ובימי שלישי וחמישי גם בקרב תושבי ברלין ופוטסדאם בימים שהותרו ביקורים ציבורים, הצריך פעילות מעבורת סדירה. מצד שני, העניק הנסיך הבריטי, יורש העצר ג'ורג' הרביעי לפרידריך וילהלם השלישי פריגטה קטנה במהלך ביקורו של האחרון באנגליה בשנת 1814 בעקבות חגיגות הניצחון של בעלות הברית בפריז, כתזכורת לאחוות הנשק. פריגטה זו הגיעה לפוטסדאם בסוף שנת 1814 והוצבה באי הטווסים. הפריגטה יצאה מכלל שימוש בשנת 1828 ובשנת 1830 נרקבה לחלוטין, ולכן הגיעה ב-18 ביולי 1832 ספינה חדשה, הפריגטה הגדולה במקצת "רויאל לואיזה" (Royal Louise), שעגנה בבית סירות על אי הטווסים, והיו לה מעגנים אחרים ב ומול ארמון גליניקה. היא שימשה את משפחת המלוכה לטיולי תענוגות לאורך המאה ה-19.
לאחר שנקבע אתר הבנייה על הגבעה שמול אי הטווסים ביערות המלכותיים, נבנה הבית בשנים 1819–1820 על ידי מחלקת חלוצי המשמר (Garde-Pionier-Abteilung) בהנחיית ההאופטמן אדולף סנתלאגה (Adolf Snethlage; 1788-1856). על פי תוכניתו של קארלו רוסי ועל פי העיצוב הרוסי הוקם המבנה מבולי עץ עגולים. נוספה קומה אחת: קומת הקרקע הייתה אמורה לשמש דירה למלחים, אך הקומה העליונה נועדה כחדר תה לפרידריך וילהלם השלישי וכללה דירה קטנה למשגיח.
ב־19 ביוני 1820 מינה פרידריך את העגלון שלו איוואן בוקו (Ivan Bockow) למשגיח. איוואן בוקו, ה ("מושל הטירה") של ניקולסקוי, היה כפוף למרשל החצר (Hofmarschallamt, המנהל של ענייני חצר המלוכה) החל מ-1 ביולי 1820. איש הקשר של בוקו היה גנן החצר פרדיננד פינטלמן (Ferdinand Fintelmann). באוגוסט 1820 עברו המלחים יוהאן וכריסטיאן שולט ופטר בוט, שהיו אמורים להפעיל את תעבורת המעבורת לאי הטווסים, לדירה שסופקה להם.
ב-24 באוקטובר 1820 ביקרו בני הזוג שרלוטה והדוכס הגדול ניקולאי בברלין ובפוטסדאם, ופרידריך השלישי הראה להם בגאווה לראשונה את בקתת בולי העץ. ייתכן שהשם "ניקולסקוי" (מרוסית" Никольское, "השייך לניקולאי") מקורו בביקור זה. עם זאת הכינוי "הבית הרוסי" נשאר פופולרי, וכך הוא מכונה בספרי מסע ישנים.
משנת 1820, קיים פרידריך וילהלם השלישי ביקורים תכופים במבנה וציין ביומנו אודות ניקולסקוי. ניתן למצוא את המבנה כאיורים בתיאורי תיירים וכן בספר ההזמנות של פרידריך וילהלם השלישי מיצרן הפורצלן המלכותי חברת Königliche Porzellan-Manufaktur (KPM) של ברלין.
ב-13 באוגוסט 1837 נחנכה ליד בית העץ כנסייה פרוטסטנטית מעוטרת באלמנטים "רוסיים", שהוקדשה לפטרוס ופאולוס, ונבנתה על פי תוכניות שעליהן הייתה לבנו האוהב אמנות, שלימים יהפוך למלך פרידריך וילהלם הרביעי, השפעה מכרעת.
על פי יומן המלך, ביקר פרידריך וילהלם השלישי בפעם האחרונה ב"כנסייה בניקולסקוי" ב-13 באוקטובר 1839, ואז אכל ארוחת צהריים (déjeuner על פי יומנו) בניקולסקוי. הוא נפטר ב-7 ביוני 1840.
לאחר מותו התייתם חדר התה המלכותי, לאף אחד מיורשיו לא היה קשר רגשי עמוק עם התרבות הרוסית כמוהו. בסערת המהומה המהפכנית של שנת 1848, נתן המפקח על חדר התה מחסה לנסיך וילהלם (לימים המלך והקיסר וילהלם הראשון), שברח מברלין לאנגליה, אך גם וילהלם לא השתמש בבית כחדר תה. בשנת 1902 העביר הקיסר וילהלם השני את כלי האוכל המלכותיים מחדר התה לחדר הכסף של, כך שמלאי חדר התה ידוע: קדירה וקומקום נחושת, כדים שונים וקנקן חלב, 24 זוגות כוסות, 12 צלחות מרק, שש צלחות אוכל מפורצלן לבן עם תיאורי עגלות רוסיות, צלחות חמאה עשויות חרסינה לבנה, קנקני מים וזכוכית שנלקחו מבית העץ. בכך הסתיים מעמדו המיוחד של ניקולסקוי כבית תה מלכותי. מערכת החכרה החליפה את אחריות משרד מרשל חצר המלכות. לאחר התפטרות הקיסר הפכה בקתת העץ לרכוש ממלכתי, ומשנות ה-20 של המאה ה-20 ועד ימינו מאכסן המבנה מסעדה.
גאבור מרטון
גאבור מרטון (בהונגרית: Márton Gábor; נולד ב-15 בספטמבר 1966) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
קריירה כשחקן
מרטון החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הקבוצה המקומית בעיר הולדתו פץ', וב-1985 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, עמה זכה בגביע ההונגרי בעונת 1989/1990. לאחר הזכייה בגביע הוחתם מרטון בקבוצת ראסינג גנק מליגת העל הבלגית, ולאחר שנה וחצי בבלגיה חזר להונגריה וחתם בקבוצת בודפשט הונבד, עמה זכה באליפות הונגריה בעונת 1992/1993. לאחר הזכייה באליפות חתם מרטון בקבוצת קאן, ובמדיה ערך 17 הופעות בליגת העל הצרפתית. לאחר עונה אחת בצרפת חזר שוב לקבוצת נעוריו פץ' ובמדיה שיחק בעונת 1994/1995. בקיץ 1995 הגיע מרטון לישראל וחתם בקבוצת הפועל כפר סבא מליגת העל, במדיה שיחק שנה וחצי וכבש חמישה שערים ב-38 הופעות בליגה. בינואר 1997 חתם בקבוצת הפועל פתח תקווה, במדיה שיחק שנתיים וכבש חמישה שערים ב-56 משחקי ליגה. בינואר 1999 חתם בקבוצת הפועל תל אביב, ואת שער הליגה היחיד שלו במועדון כבש בניצחון 2–0 בדרבי מול מכבי תל אביב. בנוסף כבש מרטון שני שערים בגביע המדינה, בו זכה עם הפועל תל אביב לאחר ניצחון על בית"ר ירושלים במשחק הגמר. בעונתו האחרונה בישראל שיחק מרטון בקבוצת עירוני ראשון לציון.
בקיץ 2000 חזר מרטון לקבוצת נעוריו פץ', ושיחק במדיה ארבע עונות נוספות. בשנת 2004 עבר למועדון האוסטרי SV גיסינג, ולאחר עונה אחת חזר להונגריה וחתם בקבוצת בארץ'. בשנת 2007 פרש מרטון ממשחק פעיל בגיל 38.
גייל (זמרת)
חיים וקריירה
גייל נולדה ב-8 ביולי 2004 בדאלאס, טקסס. היא התחילה לשיר כשהייתה בת שבע, ובסופו של דבר עברה להתגורר בנאשוויל, טנסי כדי להמשיך בקריירה מוזיקלית. לאחר שהוציאה כמה סינגלים בהפקה עצמית, היא התגלתה על ידי קארה דיוגוארדי הפזמונאית ושופטת לשעבר בתוכנית "אמריקן איידול" לאחר מכן דיוגוארדי החתימה את גייל בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
גאבור מרטון
קריירה כשחקן
לזכותו של מרטון שער אחד ב-21 הופעות במדי נבחרת הונגריה.
גייל (זמרת)
חיים וקריירה
בשנת 2021, הוציאה גייל את הסינגל "ABCDEFU", השיר הראשון שלה תחת חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. השיר הפך לויראלי בטיקטוק ובספוטיפיי. הוא הגיע במהירות ל-10 הגדולים בגרמניה, אוסטריה, שווייץ, שוודיה, פינלנד, אירלנד, בריטניה, אוסטרליה וניו זילנד, כמו גם ל-20 הראשונים במצעד הנורווגי וההולנדי.
ב-19 בינואר 2022, יצא לאור הסינגל "Ur Just Horny". ב-18 במרץ 2022, יצא לאור המיני-אלבום בכורה שלה A Study of the Human Experience Volume One. באוגוסט 2022, התארחה גייל במופע של הזמרת הישראלית נועה קירל בפארק הירקון.
דוד שמרון
ביוגרפיה
דוד שמרון נולד בירושלים וגדל בשכונת טלביה. אביו, ארווין שמרון, היה פרקליט המדינה השני, ואחר כך פתח משרד עורכי דין פרטי. דוד שמרון למד בבית הספר בויאר והיה יושב ראש מועצת התלמידים בעיר. בצה"ל שירת כקצין שריון. בשירות מילואים לחם בחזית תעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים, נפצע ואיבד את הראייה באחת מעיניו.
אחרי שהחלים התחיל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים את לימודיו ב-1977. התמחה אצל עו"ד דן אבי יצחק ואחר כך בפרקליטות המדינה. בזמן התמחותו נפטר אביו בגיל צעיר. בעקבות כך עבר למשרד שמרון, מלכו, פרסקי ושות' שהקים אביו, ואותו מנהל מאז מות אביו גיסו יצחק מולכו. בהמשך הפך דוד שמרון לאחד השותפים הבכירים במשרד.
במהלך השנים כיהן בדירקטוריונים ובוועדים מנהלים של גופים שונים, בהם תיאטרון ירושלים, בנייני האומה, והמרכז האקדמי למשפט ולעסקים. היה חבר בבית הדין הארצי של לשכת עורכי הדין.
פעילות משפטית
דוד שמרון עוסק במשפט אזרחי ומסחרי בתחום תאגידים, עסקאות מסחריות, ליטיגציה, פתרון סכסוכים ותכנון ובנייה. הוא מרבה לעסוק בתחומי הנדל"ן, ותחום אנרגיה ותשתיות. שמרון עסק בייצוג משקיעים מחוץ לישראל בהליכי רישוי ובמוסדות התכנון והבנייה בישראל. בין השאר, טיפל בליווי מכרזים לתחנות כוח פרטיות, שהוקמו בעקבות חקיקת חוק משק החשמל ב-1996, שאפשר ייצור חשמל על ידי גופים פרטיים. עסק גם בקידום מיזמי גז, אנרגיה סולארית, פטרוכימיה וחשמל בישראל ובקפריסין.
שימש יועץ משפטי למועצת הצמחים.