cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ניפר גרנהולם
כהונתה בתפקיד
באפריל 1999 הודיעה גרנהולם על תביעה נגד החברה "RVP Development", שבנתה את מסלולי הגולף בעיר ארקדיה שבמערב מישיגן, בטענה כי בנייה גרועה של המסלול הביאה להזרמה בלתי חוקית של משקעים לימת מישיגן בעקבות סופות כבדות ב-1998, ש"הפכו גיא לערוץ הרוס". נשיא החברה, ריצ'רד פוסטמה (Postma), סירב לשלם את הקנסות שהטילה עליו המדינה בסך 425,000 דולר אמריקני, באומרו כי נקט בצעדים אחדים כדי לעצור את הסחיפה והאשים את גרנהולם בניסיון להפוך אותו ל"ילד פוסטר למען מסע בחירות עתידי". גרנהולם השיבה כי תפיסתו את הנוף הפוליטי במישיגן גרועה כמו יכולתו לבנות נוף של מסלול גולף." לאחר שנים של משא ומתן והתגוששויות משפטיות, התביעה הוסדרה באוגוסט 2003, כאשר "RVP Development" הסכימה לשלם קנס בגובה 125 אלף דולרים.
ביולי 2000, משרדה של גרנהולם יישב מחלוקת עם רשת חנויות הכלבו "J. C. Penney" לאחר שהרשת ביצע מספר רב של טעויות תמחור וסריקת מוצרים בסניפי הרשת במישיגן. הנושא הגיע לידיעת התביעה הכללית במישיגן לאחר שיעור תקלות חוזר ונשנה שהצביע על 33 אחוזים מהפריטים שנמכרו בדצמבר 1999 כמי שנמכרו במכיר גבוה יותר מהמחיר שנרשם על המדפים. רשת חנויות הכלבו נקנסה והסכימה לייעד "שותפי תמחור" לניטור טעויות בתמחור.
The Battle Rages On...
The Battle Rages On... (הקרב לא תם...) הוא אלבומה הארבעה עשר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור בשנת 1993.
ג'ניפר גרנהולם
כהונתה בתפקיד
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הורתה גרנהולם לסוכנויות הממשלתיות במישיגן לעבוד עם חברי בית המחוקקים המדינה במטרה לשמור על המלחמה בטרור בסמכויות המדינה ולא באלה של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. היא גם התקינה תקנות על סוחרי בנזין כדי למנוע מהם להעלות מחירים באופן דרמטי, דבר שהתרחש באופן ספוראדי ברחבי מישיגן מיד לאחר פיגועי הטרור בניו יורק. בפברואר 2002 הודיעה גרנהולם כי משרדה מצטרף למשרד החברה "AARP" במישיגן כדי לסייע לצרכנים להילחם בשיחות טלמרקטינג.
בחירות 2002
בבחירות 2002, מושל מישיגן הרפובליקני המכהן, ג'ון אנגלר, היה נתון להגבלות כהונה ולפיכך לא יכול היה להתמודד פעם נוספת. הרפובליקנים התאחדו סביב סגן המושל של אנגלר, דיק פוסתומוס. בינתיים, גרנהולם התמודדה בבחירות מקדימות תחרותיות נגד ג'יימס בלנצ'ארד, המושל לשעבר ושגריר ארצות הברית בקנדה ונגד דייוויד בוניאור, לשעבר חבר בית הנבחרים של ארצות הברית. המושל בלנצ'ארד הפסיד בבחירות לכהונה השנייה ב-1990 לג'ון אנגלר, ובוניאור התפטר מתפקיד המצליף הדמוקרטי בבית הנבחרים כדי להתמודד לתפקיד המושל.
The Battle Rages On...
זהו אלבום האחרון שהוקלט על ידי ההרכב הקלאסי של הלהקה, כשלפני כן התאחדו ב-1984 והקליטו את Perfect Strangers.
ג'ניפר גרנהולם
בחירות 2002
במערכת הבחירות הכלליות הייתה גרנהולם הפייבוריטית לניצחון, ונהנתה מתמיכה חזקה מאת אפרו-אמריקאים, מצביעים מתחת לגיל 30, ונשים. גרנהולם מיקדה את מסע הבחירות שלה בשיעור הפשיעה, ונתפסה ככריזמטית יותר מאשר דיק פוסתומוס. אף על פי שמבחינה לאומית המפלגה הרפובליקנית רשמה הישגים נאים בבחירות האמצע ב-2002, בהן נטלו את הרוב בסנאט של ארצות הברית מידי הדמוקרטים והעמיקו את אחיזתם בבית הנבחרים, גרנהולם גברה על פוסתומוס בפער בן 1,633,796 קולות, וזכתה ב-51.42% מקולות הבוחרים.
כהונה ראשונה: 2003–2007
ב-1 בינואר 2003, גרנהולם הושבעה כמושלת ה-37 של מדינת מישיגן. עם השבעתה, בנוסף להיותה האישה הראשונה בתפקיד מושל מישיגן, היא גם הפכה למושלת השלישית במדינה שלא הייתה אזרחית-מלידה של ארצות הברית, והרביעית שנולדה מחוץ לשטחי ארצות הברית. שני המושלים הקודמים שלא היו אזרחים-מלידה היו פרד וורנר, שנולד בנוטינגהאמשייר שבאנגליה והיה המושל ה-26 בשנים 1905–1911, וג'ון סווינסון , שנולד גם הוא בקנדה והיה המושל ה-42 בין השנים 1961–1963. המושל לשעבר ג'ורג' רומני, שנולד במקסיקו והיה המושל ה-27 בשנים 1963–1969, היה אזרח-מלידה על אף שנולד מחוץ לארצות הברית בשל היות הוריו אזרחים אמריקאים למהדרין.
The Battle Rages On...
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי ריצ'י בלקמור, איאן גילן ורוג'ר גלובר, למעט היכן שצוין אחרת:
ג'ניפר גרנהולם
כהונה ראשונה: 2003–2007
גרנהולם הדגישה את הצורך של מישיגן למשוך אליה אנשים צעירים ובתי עסק באמצעות "יוזמת ערים מגניבות" (Cool Cities Initiative). כמושלת, היא הייתה חברה באגודת המושלים הלאומית, יושבת ראש ועדת הבריאות ושירותי האנוש של האגודה וכיהנה ביחד עם מושל נוסף כיו"ר כוח המשימה של האגודה בתחום בריאות הציבור. בעבר אף הייתה יו"ר אגודת המושלים הלאומית של המערב התיכון. בתקופת כהונתה התגוררה במעון הרשמי של מושל מישיגן, השוכן בסמוך לקפיטול מדינת מישיגן. בשנת 2003 גרנהולם רצה חמישה קילומטרים על פני גשר מקינאק (Mackinac), שמחבר בין חצי האי העליון של מישיגן לזה התחתון, תוך 47 דקות בלבד במהלך הצעדה על גשר מקינאק ביום העבודה. ריצתה על הגשר החלה מסורת חדשה של ריצת המושל המכהן על הגשר ביום העבודה.
במהלך השנה הראשונה של גרנהולם בתפקיד המושלת, היא נקטה במספר צעדים לקיצוץ תקציב המדינה של מישיגן כדי להתמודד עם גירעון תקציבי בן 1.7 מיליארד דולר אמריקני (כ-2% מתקציב המדינה השנתי). היא הייתה מוטרדת מההצעות לקצץ במימון המדינתי של תוכניות רווחה חברתית, כמו סיוע ממשלתי לדרי רחוב וסוכנויות ממשלתיות למען בריאות הנפש. מאז כהונתה הראשונה הייתה תומכת עקבית ברפורמה במערכת החינוך של מישיגן. בנאום מצב האומה שלה מ-2003, הכריזה גרנהולם על מיזם בשם "התחלה גדולה" ששם לו למטרה להתמקד בחינוך לילדים עד גיל חמש. מיזם זה תיאם, בין היתר, מאמצים ציבוריים ופרטיים לעידוד חינוך הורים צעירים.
גרנהולם הטעימה את ההשכלה והחינוך האקדמיים עבור תושבי מישיגן בעקבות הירידה במשרות הייצור במדינה, שרבות מהן לא דרשו תואר אקדמי. בשנת 2004 ביקשה מסגן המושל ג'ון שרי להוביל את "הוועדה להשכלה גבוהה וצמיחה כלכלית" כדי להכפיל את מספר בוגרי האוניברסיטאות במישיגן. רבות מהמלצות הוועדה מוסדו כחוקים בתקופת כהונתה של גרנהולם כמושלת, למשל העלאת הרף לסיום לימודים תיכוניים ("תוכנית הלימודים למצוינות של מישיגן") כך שכל תלמיד תיכון במישיגן ישתתף בתוכנית מכינה ללימודים גבוהים הכוללת ארבע שנות לימוד של מתמטיקה ואנגלית או שפה אחרת, ושלוש שנות לימוד של מדעי החברה, תוכנית שנכנסה לתוקף עבור תלמידים כשהחלו ללמוד בתיכון בסתיו 2006.
The Battle Rages On...
קישורים חיצוניים
האלבום באתר Allmusic
ג'ניפר גרנהולם
כהונה ראשונה: 2003–2007
בפברואר 2005 סירב בית המחוקקים במישיגן — שנשלט אז בידי המפלגה הרפובליקנית — להצביע בעד תקציב המדינה של גרנהולם, באמתלת הקיצוץ במימון המדינה במתן השכלה גבוהה. בשנים הקודמות לכהונתה של גרנהולם, קיצוצים במימון המדינתי להשכלה גבוהה נדרשו ונידונו בבית המחוקקים בשאיפה לאזן את תקציב מדינת מישיגן. שנה לפני כן, ב-2004, כינו המנהיגים הרפובליקנים את גרנהולם כ"מושלת אל-תעשי דבר" בטענה שלא הצליחה להנהיג, ואילו הדמוקרטים האשימו את הרפובליקנים המחוקקים כמי שלא מוכנים להגיע לעמק השווה. בינואר 2005 הציגה גרנהולם הצעה ראשונית לתקציב המדינה, דרשה תגובה מידית מבית המחוקקים וקיימה מסיבת עיתונאים המפרטת את עיקרי התקציב המוצע. לאחר שסירבו לשקול, לדון או להצביע בנוגע לתקציב המוצע, הצהירו הרפובליקנים כי יעדיפו אם הרשות המחוקקת תהא מעורבת יותר בבניית תקציב המדינה.
מאז שנת 2000, חלו תמורות שליליות בכלכלת מישיגן ומקומות עבודה רבים החלו להיאבד, בעיקר בגלל הנסיגה בענף הייצור התעשייתי בארצות הברית. גרנהולם תמכה בצעדי הגוונה (diversification) בכלכלה של מישיגן הרחק מהסתמכותה ההיסטורית על ייצור כלי רכב. היא הורתה להזרים 21 מיליארד דולר ל"קרן המאה העשרים ואחת", זאת במטרה ליצור משרות במישיגן בתחומי מדעי החיים, אנרגיה חלופית, ייצור מתקדם וביטחון פנים. גרנהולם תמכה גם במתן עבודות באנרגיה חלופות למישיגן כדי להחליף עבודות ייצור של כלי רכב אשר נעלמו.
בחירות 2006
במהלך בחירות אמצע הכהונה ב-2006 התמודדה גרנהולם לתקופת כהונה שנייה. יריבה הרפובליקני היה דיק דבוס, בעלה של מי שלימים תהיה מזכירת מחלקת החינוך של ארצות הברית בטסי דבוס. בבחירות הכלליות, הן מטה הבחירות של גרנהולם והן המפלגה הדמוקרטית במישיגן פרסמו תעמולה טלוויזיונית בהפקתו של היועץ הפוליטי ג'ו סלייד וייט, והתמקדו במאמציה של גרנהולם להפיח רוח חיים בכלכלת מישיגן. גרנהולם והדמוקרטים האשימו את דבוס בקיצוץ משרות במישיגן כאשר ניהל את חברת השיווק הרשתי "Amway". בסופו של דבר גרנהולם נבחרה בקלות לתקופת כהונה שנייה עם כ-56% מקולות הבוחרים, בשעה שדבוס גרף כ-42% בלבד, על אף שהוציא כ-35 מיליון דולר על מסע הבחירות שלו. ביחס לבחירות ב-2002, גרנהולם העלתה את אחוז ההצבעה לה ב-4.9%.
כהונה שנייה: 2007–2011
בסופו של דבר, משבר התקציב הביא את חברת סטנדרד אנד פורס להוריד את דירוג האשראי של מישיגן מ-AA למינוס AA. בנוסף, המשבר תרם לצמצום בשיעור התמיכה הציבורית של גרנהולם, שהחל ב-43% באוגוסט 2007 וצנח ל-32% בדצמבר אותה השנה. בכך נמנתה בין המושלים בעלי שיעור התמיכה הנמוך ביותר בכלל מדינות ארצות הברית.
בשנת 2007 הציעה גרנהולם את "חוק אף עובד לא נותר מאחור" (No Worker Left Behind Act),שהעניק הכשרה חינמית בת שנתיים או לימודים במכללה קהילתית לעובדים מובטלים או כאלה שנעקרו ממשרתם. מאז חתימת החוק באוגוסט 2007, למעלה מ-130,000 איש נרשמו להסבה מקצועית. התוכנית הגדילה את הסיוע בשכר הלימוד בסכום של 5,000 דולר לשנה במשך שנתיים, וכיסתה הסבה מקצועית במקצועות להם הביקוש היה גבוהה כמו בייצורים התעשייתיים. מחלקת האנרגיה, העבודה והצמיחה הכלכלית של מישיגן דיווחה עוד באוקטובר 2009 כי 62,206 אנשים נרשמו לתוכנית שהוצעה בחוק וכי מבין 34,355 האנשים שסיימו הכשרה, 72% מצאו עבודה או שמרו על משרתם ועוד 18,000 נותרו בהכשרה לטווח הארוך.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית ב-2008, הפריימריז במישיגן הוקדם ל-15 בינואר בין היתר הודות ללחץ שהפעילה גרנהולם על הוועדה הדמוקרטית הלאומית. ההקדמה של תאריך הבחירות המקדימות הייתה ייחודית, שכן באופן היסטורי מישיגן קיימה את אספות הבחירה שלה ב-9 בפברואר. בשל המצב הכלכלי הקשה בו הייתה נתונה מישיגן בראשית 2008, בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, הדמוקרטים במדינה זו רצו לקיים פריימריז לבדם בניגוד לדעת הממסד הדמוקרטי ולכן הם נענשו בידי הוועדה הדמוקרטית הלאומית: צירים ממדינה זו לא יכלו להשתתף בוועידה הדמוקרטית בסוף מסע הבחירות ולהצביע עבור המועמד שלהם. לאחר הבחירות וניצחונו של ברק אובמה הועלו השערות כי ייתכן ותמונה לתובעת הכללית של ארצות הברית או ליו"ר אגודת המושלים הלאומית.
ב-29 באפריל 2008 עברה גרנהולם ניתוח חירום לתיקון חסימת מעיים שנבעה כתוצאה מתאונת דרכים שעברה ב-1993. בגלל הניתוח נאלצה גרנהולם לדחות מסע לכווית ולישראל. לבסוף ביקוריה במזרח התיכון יצא לפועל בנובמבר אותה שנה, במהלכו חתמה על הסכם שותפות טכנולוגיית מים עם ממשלת ישראל. נוסף על כך, היא נשאה את הנאום המרכזי באירוע של תעשיית כלי הרכב שאורגן בידי הארגון "הגשר העסקי מישיגן וישראל" ומכון היצוא הישראלי". ב-17 בנובמבר 2008 ביקרה גרנהולם במוזיאון לתולדות השואה ביד ושם שבירושלים, בהדרכתה של מנהלת אגף המוזיאונים יהודית שן-דר. באותו היום נועדה עם ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט במשרד ראש הממשלה.
לקראת הבחירות 2010 לא יכלה גרנהולם להתומדד לתקופת הכהונה השלישית שלה, לאור הגבלות כהונה הקבועות בחוק של מדינת מישיגן. כהונתה נחתמה ב-1 בינואר 2011, כאשר הושבע ריק סניידר מהמפלגה הרפובליקנית, שניצח באותן בחירות.
לאחר כהונתה כמושלת מישיגן
כאשר עזבה את לנסינג, הייתה גרנהולם לפרופסור-חבר למשפט ומדיניות ציבורית בבית הספר ע"ש גולדמן למדיניות ציבורית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בסתיו 2011 לימדה קורס לבוגרי אוניברסיטה בנושא "למשול בזמנים קשים". היא גם עמיתת מחקר בכירה בסגל "המכון לאנרגיה ואקלים בברקלי" (BECI) ומדענית פרויקטים בממעבדה הלאומית לורנס ברקלי. במקביל לקריירתה החדשה כאקדמאית, החלה להתקמצע בתחום העיתונות. למשל, גרנהולם הייתה אורחת קבועה בתוכנית פגוש את העיתונות של NBC News ובסתיו 2011 הוציאה לאור ספר שכתבה ביחד עם בעלה בשם "סיפורה של מושלת: המאבק עבור עבודות ועתידה הכלכלי של אמריקה".
במהלך העשור השני של המאה ה-21 גרנהולם התעסקה בעיקר בקריירה במגזר הפרטי, כמו עיתונות וישיבה במועצות מנהלים של חברות ותאגידים שונים. עם זאת, במקביל הועלו באופן עקבי ספוקלציות לפיהן ישנה הסתברות כי גרנהולם תשוב לקריירה פוליטית. לראיה, בינואר 2013, כאשר הסנאטור הבכיר ממישיגן קארל לוין הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים — מועמדות אפשרית של גרנהולם הייתה מושא להשערות מצד התקשורת. עם זאת היא הודיעה כי אין בכוונתה להתמודד לסנאט של ארצות הברית והביעה את תמיכתה בחבר בית הנבחרים גרי פיטרס.
מזכירת האנרגיה בממשל ביידן
ב-16 בדצמבר 2020 הכריז ג'ו ביידן, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, כי בכוונתו למנות את גרנהולם למזכירת מחלקת האנרגיה של ארצות הברית. מינויה כפוף לאישור הסנאט האמריקאי, ובמועמדותה דנה ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית.
ב-27 בינואר נערך שימוע לגרנהולם בוועדת האנרגיה של הסנאט, לקראת ההצבעה על מינויה במליאה. ב-25 בפברואר 2021 אישר הסנאט של ארצות הברית את מועמדותה למזכירת האנרגיה. במועמדותה תמכו 67 סנאטורים מול 32 מתנגדים, בשעה שהסנאטור רפאל וורנוק לא הצביע בכלל.
הטריטוריה הצפון-מערבית
הטריטוריה הצפון-מערבית לנהר אוהיו או בפשטות הטריטוריה הצפון-מערבית היא טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית, שהתקיימה בין 13 ביולי 1787 ל-1 במרץ 1803. שטח הטריטוריה השתרע בין נהר אוהיו ונהר המיסיסיפי לבין גבולה של קנדה. הטריטוריה התפרקה עם הצטרפותה של אוהיו לארצות הברית.
במהלך קיומה של הטריטוריה, אושר על ידי קונגרס הקונפדרציה תקנות צפון-מערב (או בשמם הפורמלי והמלא: "An Ordinance for the Government of the Territory of the United States, North-West of the River Ohio" - "תקנות עבור ממשלת הטריטוריה של ארצות הברית, צפון-מערב נהר אוהיו; גם מוכרות כ"תקנות החירות"), שארגנו את תהליך החקיקה והממשל בטריטוריה במשך ימי קיומה. התקנות חזרו ואושרו על ידי הקונגרס של ארצות הברית ב-7 באוגוסט 1789, עם שינויים מזעריים כדי להתאימן לחוקת ארצות הברית.
שטח הטריטוריה הכיל את שטחן של מדינות ארצות הברית כיום: אוהיו, אינדיאנה, אילינוי, מישיגן, ויסקונסין וצפון-מזרח מינסוטה. שטחה הכולל של הטריטוריה היה 670,000 קמ"ר (לשם השוואה, שטחה של מדינת ישראל כולה הוא 22,072 קמ"ר).
היסטוריה
השטח ברובו נחשף לעולם המערבי על ידי משלחות חיפוש ומשלחות צבאיות צרפתיות, וככזה נתבע לבעלות צרפתית (וכונה "צרפת החדשה"). בחוזה פריז (1763) הועבר השטח לידי בריטניה הגדולה.
השטח אוחד על ידי בריטניה לתוך פרובינציית קוויבק כדי לאפשר משילות על האזור על ידי ממשל אזרחי ולא צבאי, ובכך לפתחו. עם זאת, בעקבות התקוממות הילידים האמריקאים להתיישבות האדם הלבן בשטחם נאסר על מהגרים אירופאיים להתיישב באזור, דבר שעורר התנגדות חריפה בקרב המתיישבים, והיווה את אחת הסיבות לפריצת מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
עם השלמת מבצע אילינוי, הכריז ג'ורג' רוג'רס קלארק כי כל שטח "צפון-מערב הישן" נכבש על ידו ושייך לארצות הברית, כחלק ממדינת וירג'יניה. בשנת 1784 העבירה מדינת וירג'ינה את השטח לידי הממשל הפדרלי. השטח כלל באותה עת חלק עצום משטחה של ארצות הברית העתידית, אך שטח זה באותה עת היה מיושב בצורה דלילה מאוד על ידי מתיישבים לבנים וכלל לא מפותח, למעט מספר ערים ספורות. בכל השטח כולו התגוררו כ-45,000 ילידים וכ-5,000 סוחרים, רובם אנגלים או צרפתיים.
לאחר הכרזת הקמתה של אוהיו והצטרפותה לארצות הברית, חדלה להתקיים הטריטוריה ויתר השטחים שנותרו ממנה הפכו לטריטוריית אינדיאנה.
ממשל וחוקים
המושל הראשון של הטריטוריה היה ארתור סט. קלייר שכיהן בתפקיד מהקמתה ב-1787 עד 1802. הנשיא תומאס ג'פרסון הדיח את סט. קלייר ומינה במקומו את ווילינג בירד, שכיהן בתפקיד על לפירוק הטריטוריה והקמתה של אוהיו ומינוי מושלה הראשון, ב-3 במרץ 1803.
חלוקה מחוזית
סט. קלייר חילק את הטריטוריה למחוזות שונים, לפי התפתחות האוכלוסייה באזור: המחוזות נוקס, רנדולף וסט. קלייר הפכו לאוהיו ב-4 ביולי 1800 ושאר המחוזות, יחד עם שאר השטחים הבלתי מאורגנים הפכו לטריטוריית אינדיאנה.
הגברים
הגברים (באנגלית: The Men - בישראל הוא נקרא בזמנו "הנידונים לחיים") הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1950 בהפקתו של סטנלי קריימר ובבימויו של פרד זינמן. התסריט הוא של קארל פורמן שכתב אותו בעקבות סיפור קצר שלו.
בתפקידים הראשיים מככבים מרלון ברנדו ותרזה רייט, זה סרט הבכורה של ברנדו לאחר שהתפרסם במשחקו בהצגה חשמלית ושמה תשוקה בברודוויי.
קריימר שהתעסק בסרטיו בבעיות חברה בחר הפעם בבעיות פצועי המלחמה המשותקים ובעיות הסתגלותם למצבם החדש. הסרט מעלה את בעיותיהם הרבות כולל שליטה על הסוגרים ויכולתם להוליד, נושאים שלא הועלו עד אז בסרטים וגם את בעיותיהם של השתלבות בחברה של אנשים בריאים ובעיקר על עתיד יחסיהם עם חברותיהם. בתחילה מופיעה הכתובת: "בכל המלחמות מאז שחר ההיסטוריה, היו גברים שלחמו פעמיים. בפעם הראשונה לחמו באלה, חרב ומכונת ירייה. בפעם השנייה לא היו להם הכלים האלה אבל זה היה הקרב הגדול ביותר. הם נלחמו בו באמונה ובאומץ עד שהושג לבסוף הניצחון".
הסרט צולם בבית החולים בירמינגהאם של המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית (VA) שהיה בואן נויס, לוס אנג'לס, ופעל בשנים 1944–1950 ובו טופלו אלפי פצועים משותקים מקרבות מלחמת העולם השנייה.
מרלון ברנדו גר בבית החולים במשך חודש לפני תחילת ההפקה, אשפז את עצמו במחלקת משותקי הגפיים התחתונות וסיגל לעצמו מיומנוית בנסיעה בכסא גלגלים. בסרט משחקים את עצמם 45 מאושפזי המחלקה הזו.
תקציר העלילה
לוטננט קן וילצ'ק ("באד") (מרלון ברנדו) מאושפז זמן ממושך בבית חולים צבאי לאחר שנפצע בגבו בפעולה במלחמת העולם השנייה ונותר משותק בחצי גופו התחתון. הוא בדיכאון, מתקשה לקבל את מצבו החדש, אינו מתחבר לשאר המשותקים במחלקה, אינו משתף פעולה עם הצוות המטפל בראשות ד"ר ברוק (אוורט סלואן) ואינו רוצה בהמשך קשר עם חברתו.
רק לאחר פגישה במחלקה בו היא משכנעת אותו באהבתה אליו, הוא מתרצה ומתחיל בטיפול שיקומי כדי לחזק את שרירי גופו העליון וגם מתחיל להיות אופטימי לגבי העתיד ומסכים להתחתן אתה.
"אלי" נחושה להתחתן עם קן למרות דעתם של הוריה המבקשים ממנה לוותר עליו לנוכח הסיכונים בנישואים כאלה. לבסוף הם מתחתנים. "באד" לא מצליח לעמוד בטקס ונופל. הוא מרוגז ומרגיש מושפל. בבית מתחילות רגליו להתכווץ, הוא מסתכל באשתו, רואה את מבטה הנפחד ובורח מהבית. הוא נכנס לבר, משתכר ועושה תאונה עם מכוניתו. לבקשת המשטרה הוא מוחזר לבית החולים ורוצה להישאר שם כל הזמן. כעבור חודשיים, בלחץ חבריו וד"ר ברוק, הוא משתכנע לחזור לביתו שם מחכה לו "אלי" המקבלת אותו בחיוך וחיבוק.
הר ג'ורג'
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ביום שאת תרצי בי
El día que me quieras הוא שיר הארגנטינאי שחיבר אלפרדו לה פרה (Alfredo Le Pera) והלחין קרלוס גרדל. השיר התפרסם בביצועו של קרלוס גרדל.
הפקה
השיר המקורי הוקלט בניו יורק לסרט ששמו כשם השיר ויצא על תקליט יחד עם שיר מפורסם נוסף של גרדל - הטנגו Volvió una Noche. תאריך ההקלטה היה 19 במרץ 1935.
מילות השיר מהוות מחווה לשיר בעל שם דומה של המשורר המקסיקני אמדו נרוו (Amado Nervo) שנכתב ב-1915.
שלמה יידוב תרגם את השיר מספרדית לעברית וביצע אותו באלבומו חולם בספרדית בשם ביום שאת תרצי בי .
קיוזאק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הגיישהלום
הגיישהלום (בהונגרית: Hegyeshalom) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בהגיישהלום מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 3,644 תושבים, ובשנת 2019 רק 3,555 תושבים.
יהודי הגיישהלום
בהגיישהלום חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובשנת 1869 היו חמשת היהודים בכפר חלק מקהילת ראיקה.
היריבות בין ליברפול לבין מנצ'סטר יונייטד
שתי קבוצות אלו הן המצליחות ביותר באנגליה, גם בזירה המקומית וגם בזירה האירופית. הן חולקות ביניהן 126 תארים מקומיים ויבשתיים: 39 אליפויות אנגליה, 9 אליפויות אירופה, 4 זכיות במפעל השני בחשיבותו באירופה, 5 זכיות בסופרקאפ האירופי ועוד תארים רבים.
רקע
היריבות בין הקבוצות היא על רקע קרבה בין שתי הערים הגדולות של צפון-מערב אנגליה, שהתחרו ביניהן במשך שנים על שליטה כלכלית ותעשייתית באזור. העיר מנצ'סטר הייתה מאוכלסת יותר במאה ה-18, והיוותה את העיר המרכזית במחוז. לקראת סוף המאה העיר ליברפול נהייתה מרכזית יותר, עקב הנמל העירוני שהתפתח בעיר. במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ליברפול עברה את מנצ'סטר בכמות האוכלוסייה.
כשהוקמה תעלת מנצ'סטר, שחיברה בין מנצ'סטר לים האירי, היריבות בין עובדי הנמל מליברפול לבין מקביליהם החדשים במנצ'סטר התעצמה, והרקע של נישול ליברפול ממעמדה הבלעדי כעיר הנמל והמסחר של האזור גרם להתעצמות השנאה בין שתי הערים. אירועים אלו קרו כשלושה חודשים לפני המפגש הראשון בין קבוצות הכדורגל שהפכו לקבוצות הבכירות של שתי ערים אלו.
יריבוּת ספורטיבית
מנצ'סטר יונייטד הייתה הראשונה להיווסד, כניוטון הית', בשנת 1878. ליברפול הוקמה בשנת 1893 בליגה השנייה של הפוטבול ליג, וניצחה את כל משחקיה בעונתה הראשונה, כשהיא מסיימת במקום הראשון בליגה. כדי לעלות לליגה הראשונה של הפוטבול ליג, היה עליה לשחק במשחק מבחן נגד ניוטון הית', שאותו ניצחה בתוצאה 0–2 ועלתה לליגה הראשונה על חשבונה של הקבוצה ממנצ'סטר.
ליברפול הספיקה לזכות בשני תוארי אליפות עד שב- עלתה ניוטון הית', שבינתיים שינתה את שמה למנצ'סטר יונייטד, בחזרה לליגה הראשונה. יונייטד זכתה עד מלחמת העולם הראשונה בשתי אליפויות ובגביע. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם ליברפול נשארה בליגה הראשונה ואף זכתה בשתי אליפויות, בעוד מנצ'סטר יונייטד ירדה ועלתה שלוש פעמים מהליגה השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, תינוקות באזבי של מנצ'סטר יונייטד הפכה לקבוצה המובילה בין השתיים, כשהיא זוכה בגביע ובשלוש אליפויות תחת שרביטו של מאט באזבי, ששימש בעבר כקפטן ליברפול. המרזיסיידס, לעומת זאת, ירדו לליגה השנייה, ועלו ממנה רק בשנת תחת המנג'ר ביל שאנקלי. בשנות השישים של המאה ה-20 היריבות הייתה ישירה, כאשר שני המועדונים חולקים ביניהם את תואר האליפות במשך ארבע שנים רצופות, בין ל-.
תואר האליפות שבו זכתה מנצ'סטר יונייטד ב-1967 היה האחרון שלה למשך 26 שנים. ליברפול זכתה בתקופה זו ב-11 אליפויות, 19 גביעי FA וגביעי ליגה ו-7 תארים אירופיים. המפגשים בעלי המשמעות בין הקבוצות בשנים אלו היו במפעלי הגביע, ומנצ'סטר יונייטד התעלתה על ליברפול בחלק מהם, כולל ניצחון בגמר הגביע ב- על ליברפול. היריבות העכשווית בין המועדונים התעצמה סביב תקופה זו - סוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
מאז ועד 2020 (לא כולל) לא זכתה ליברפול באליפות, משך זמן ארוך יותר מ"תקופת הבצורת" של מנצ'סטר יונייטד - 26 השנים שבין  לבין. בתקופה זו זכו השדים האדומים ב-13 אליפויות, 22 גביעים ו-7 תארים אירופיים, לעומת יבול דל יחסית של תארים אצל המרזיסיידס בתקופה זו - 7 גביעים ו-4 תארים אירופיים בלבד. במניין התארים הנוכחי כל קבוצה מציגה את עצמה כמועדון האנגלי המוצלח ביותר - ליברפול עם 41 זכיות באליפויות, גביעים וגביעים אירופיים בלבד, ומנצ'סטר יונייטד עם 65 זכיות בתארים האמורים וגם בתחרויות "קטנות" יותר, כתחרויות סופר קאפ למיניהן (מגן הקהילה, הסופר קאפ האירופי ועוד), אליפות העולם בכדורגל לקבוצות והגביע הביניבשתי.
היותן של שתי הקבוצות המעוטרות ביותר בכדורגל האנגלי עם 133 תארים יחד בסך הכל (ליברפול - 67, מנצ'סטר יונייטד - 66) מעצימה את התחרות בין המועדונים. העיר לונדון, לה מספר רב של קבוצות שזכו בתארים (ארסנל, צ'לסי, טוטנהאם הוטספר, קווינס פארק ריינג'רס, וסטהאם יונייטד, צ'רלטון אתלטיק ופולהאם) זכתה ב-104 תארים מ-7 מועדונים שונים (בהשוואה, כאמור, ל-125 כאלו בארונותיהם של שני מועדונים בלבד). פער זה ממחיש את התבדלות יריבות זו מיריבויות עם קבוצות מקומיות אחרות.
שחקנים
מעברי שחקנים בין הקבוצות לא קרו מאז 1964, אז הועבר פיל צ'יסנול ממנצ'סטר לליברפול. מעברים כאלו הם בגדר טאבו, וגם בין השחקנים ישנה יריבות אישית - סטיבן ג'רארד, למשל, אמר כי הוא. שוער ליברפול בעבר, דייוויד ג'יימס, אמר כי. גארי נוויל, קפטן יונייטד בעבר, אמר כך:.
בעונת הודיע גבריאל היינצה, ששיחק אז ביונייטד, על רצונו לעבור לליברפול, אך בקשתו נדחתה ולבסוף הפכה פומבית. המעבר לא התאפשר על ידי הנהלת יונייטד, במיוחד על ידי המאמן אלכס פרגוסון, והיינצה עבר בסופו של דבר לריאל מדריד.
להלן רשימה של כל ההעברות בין הקבוצות:
מאמנים
מאמני הקבוצות הבולטים לאורך השנים, כמו ביל שאנקלי, בוב פייזלי וקני דלגליש ממערב וארנסט מנגנול, מאט באזבי ואלכס פרגוסון ממזרח, היו ידועים בנאמנותם לקבוצתם במובן של יריבות עם הקבוצה היריבה. האתוס של "ליברפול נגד מנצ'סטר יונייטד" ליווה את המאמנים גם מעבר למטרותיהם הרגילות. פרגוסון, בציטוט שהתפרסם כמייצג את היריבות בתקופתו במנצ'סטר, אמר כך:
שאנקלי, שהרבה להתעלם מיונייטד, אמר כך:
מנטליות האימון הייתה שונה גם היא. לאורך שנותיהם של המאמנים המשמעותיים של מנצ'סטר יונייטד, לא היה מאמן בסדר גודל היסטורי דומה על הקווים בליברפול, וכן להפך, למעט תקופתם החופפת של באזבי ושאנקלי בשנות ה-60 של המאה ה-20. שרשרת המאמנים של ליברפול מאז שאנקלי ועד רוני מוראן הייתה מיודדת בשנותיו של שאנקלי, ופעלה על פי פילוסופיה משותפת. דרכי קבלת ההחלטות של חבורה זו בראשית דרכה כללו ישיבה בחדר שנקרא "Anfield Boot Room" (מחסן הנעליים של אנפילד), שבו הייתה חבורה זו מתייעצת על טקטיקות ודרכי פעולה לקראת משחקים.
הצלחה מתמשכת של כל אחת מהקבוצות התרחשה בדרך כלל, כאמור, כאשר בצד השני לא היה מנג'ר משמעותי. פרגוסון זכה בתארים רבים במהלך תקופת היובש של ליברפול, ופייזלי, ג'ו פייגן ודלגליש עשו זאת במהלך התקופה המקבילה במנצ'סטר.
משחקים בולטים
במהלך השנים משחקים בולטים בין הקבוצות סייעו לבניית היריבוּת. להלן כמה מהבולטים ביותר:
גמר גביע ה-FA 1977
משחק זה היה המשחק הראשון בו הקבוצות התמודדו על תואר במשחק בודד, גמר גביע. הוא התרחש ב-21 במאי 1977, באצטדיון ומבלי הישן, כמו כל גמרי גביע ה-FA לפניו מאז גמר הסוס הלבן בשנת 1923 וגם אלו שאחריו, עד שנת 2003, בה נהרס המגרש לטובת הקמת אצטדיון ומבלי החדש. ליברפול הגיעה למשחק זה כאלופת אנגליה, וכשגמר גביע אירופה לפניה, עם אפשרות לזכות בטרבל. המשחק נגמר בתוצאה 1–2 לטובת מנצ'סטר יונייטד, כשכל שלושת השערים מובקעים בתוך חמש דקות. שער הניצחון הובקע על ידי ג'ימי גרינהוף.
גמר גביע הליגה 1983
המפגש השני שממנו לא הייתה דרך חזרה היה גמר גביע הליגה האנגלית ב-, שהתקיים באצטדיון ומבלי הישן למול 99,304 צופים. המשחק הסתיים בניצחונה של ליברפול בתוצאה 1–2 אחרי יתרון מוקדם שנכבש ברגלי נורמן וייטסייד ממנצ'סטר. עבור ליברפול הבקיעו אלן קנדי ורוני וילן. הייתה זו הזכייה השלישית מתוך רצף של ארבע זכיות רצופות של ליברפול במפעל זה, והמשחק שחתם את תקופתו של בוב פייזלי כמאמן הקבוצה, לאחר 9 שנים בתפקיד.
גמר גביע ה-FA 1996
ימים אחדים לפני המשחק חגגה מנצ'סטר יונייטד אליפות, והיה זה הגמר השלישי ברציפות בו שיחקה הקבוצה, שזכתה בגביע שנתיים קודם לכן נגד צ'לסי, והפסידה לאברטון בעונה הקודמת. ליברפול זכתה בגביע הליגה בעונה הקודמת, אך לא זכתה באליפות או בגביע מאז 1992. המשחק עצמו היה אגרסיבי והגנתי, כשמרכז השדה נשלט על ידי רוי קין מיונייטד. אריק קאנטונה, קפטן יונייטד, הבקיע את השער היחיד במשחק. היה זה המשחק האחרון במדי ליברפול של אחד מכובשי השערים הגדולים ביותר שלה בכל הזמנים, איאן ראש. לאחר המשחק, בעת חלוקת המדליות, ירק אוהד ליברפול על קאנטונה, ואוהד אחר ניסה לתת אגרוף למאמן יונייטד, אלכס פרגוסון. המשחק מכונה גם "גמר החליפות הבהירות", עקב צבע החליפות אותן לבשו שחקני ליברפול לפני המשחק. באותן שנים הייתה קבוצה של שחקני ליברפול שכונתה ה"ספייס בויז" (אנגלית: Spice boys), שהתאפיינה בסגנון אופנתי ייחודי, שכלל גם את החליפות שלבשו לפני משחק זה. אלכס פרגוסון, מאמן מנצ'סטר, כינה את התלבושת יוצאת הדופן מבית אמפוריו ארמני "שחצנית", "משדרת ביטחון עצמי עודף" ו"מגוחכת", וטען באוזני עוזרו לפני המשחק כי קבוצתם תנצח בשל כך.
סטטיסטיקה
נכון ל-24 באוקטובר 2021:
טייסת הגליל
טייסת הגליל (שנודעה גם כ"טייסת 3") הייתה מהטייסות הראשונות של חיל האוויר הישראלי כשהוקמה באפריל 1948 כגף של טייסת א'. הטייסת פעלה לאורך מלחמת העצמאות עד איחודה בינואר 1949 עם "טייסת 2" ("טייסת הנגב") וטייסת א' כדי ליצור את טייסת 100. במהלך המלחמה ביצעו טייסי הטייסת מעל 1,200 גיחות מבצעיות.
היסטוריה
בעקבות קשיים מבצעיים שנבעו מריחוקו של שדה דב, בסיסה של טייסת א' מהנגב ומהגליל הוחלט בשירות האוויר על הקמת גפים באזורים אלו, שכונו נספחת א' (לימים טייסת מס' 2 וטייסת הנגב בניר עם) ונספחת ב' ביבנאל (ששמה שונה בהמשך לטייסת מס' 3 ולטייסת הגליל). את הדחיפה להקמת הטייסת בגליל נתנו הטייסים בני יישובי הצפון: משה פלדמן מבית קשת, פסח גרוסר מאשדות יעקב, פסח (פוסי) טולצ'ינסקי מכפר גלעדי וכן דניאל בוקשטיין. טולצ'ינסקי מונה למפקדה הראשון של הטייסת החדשה.
משימותיה של הטייסת הוגדרו כך:
ב-4 באפריל 1948 נחתו ביבנאל שני מטוסי אוסטר אוטוקרט הראשונים של הטייסת, ושעות ספורות לאחר מכן כבר המריאו לגיחות מבצעיות, למשימות סיור עם מפקדים מחטיבת גולני.
כוחות הטייסת פעלו בחודשים הבאים במשימות מבצעיות רבות וסייעו בין היתר בקרבות רמות נפתלי, קרב משמר העמק, בקרב על מצודת כ"ח, קרבות מלכיה, קרבות סג'רה, כיבוש כפר לוביה, קרבות עשרת הימים, מבצע יעל ומבצע חירם.
לאור הקרבה לחזית ולהתקפות חיל האוויר הסורי והארטילריה הערבית, עברה הטייסת ב-19 במאי לשדה התעופה מחניים, עברה לבסיס רמת דוד אך נאלצה לחזור באותו חודש ליבנאל ובאוקטובר עברה שוב לרמת דוד. ב-29 בינואר 1949 פורקה הטייסת ואנשיה הועברו לטייסת 100 בתל נוף.
מטוסי הטייסת
הטייסת הפעילה את המטוסים שלהלן (לא בו זמנית) ובשיאה מנתה 8 מטוסים פעילים :
יאן סטיקה
יאן סטיקה (בפולנית: Jan Styka; 8 באפריל 1858 – 11 באפריל 1925) היה מאייר ומשורר וצייר פולני, שזכה להפקת פנורמות דתיות היסטוריות גדולות. ידוע גם כנואם פטריוטי - נאומיו הודפסו בשנת 1915 בצרפתית L'ame de la Pologne (נשמת פולין).
ביוגרפיה
בין עבודותיו החשובות של סטיקה ניתן למנות את הסצנה הגדולה של "פטרוס הקדוש המטיף את הבשורה בקטקומבות" שצויר בפריז בשנת 1902. הפנורמות הנודעות שלו כוללות "מרטידרום הנוצרים בקרקס של נירו" (1897), ו "קרב רסלאביצה" שצויר בשנת 1894.
סטיקה נפטר בשנת 1925 ונקבר ברומא. עם זאת, בשנת 1959 הועברו שרידיו לארצות הברית לצורך לקבורה ב"היכל האלמוות "בבית העלמין בקליפורניה.
הבנים טדאוש "תדה" סטיקה (1889–1954) ואדם סטיקה (1890–1959) היו שניהם ציירים.
הצליבה
בשנת 1910 צייר סטיקה את דיוקנו של הפסנתרן המוערך והמדינאי הפולני, איגנצי יאן פדרבסקי, הנמצא כעת במוזיאון הלאומי של פולין בפוזנן. בעבר, לקראת סוף המאה ה-19, פדרבסקי הזמין את סטיקה לצייר את מה שיהפוך ליצירתו המפורסמת ביותר. במקור נקרא "גולגולתא" (השם הארמי של אתר הצליבה של ישו), הציור נודע בפשטות בשם "הצליבה". קטע זה הוא פנורמה עצומה שאורכה 59 מטר (59 מטר) וגובהה 14 מטר.
לצליבה היסטוריה מרתקת. עם הזמנתו בשנת 1894 נסע סטיקה לירושלים להכין רישומים, ולרומא, שם קיבל ברכה על ידי האפיפיור לאו השמיני.
הציור הוצג בוורשה בהצלחה רבה ב־22 ביוני 1897. הוא הוצג ברבות מהערים הגדולות באירופה, לפני שעשה את דרכו לאמריקה, להצטרף לתערוכת סנט לואיס בשנת 1904. הציור נתפס כאשר שותפיו האמריקאיים של סטיקה לא שילמו את מיסי המכס, ונחשב לאבוד במשך כמעט ארבעים שנה. בשנת 1944 נמצא הציור, מגולגל סביב עמוד ונפגע קשות, לאחר ששכן במרתף של חברת האופרה בשיקגו במשך עשרות שנים.
הציור נרכש על ידי איש העסקים האמריקני, הוברט איטון, והציור שוחזר על ידי בנו של יאן סטיקה, האמן אדם סטיקה. הוא מוצג בהיכל הצליבה בבית העלמין של פארק Memorial Park בגלנדייל, קליפורניה.
בשנים 2005–2006 עבר הציור שיקום מסיבי כחלק מחגיגת המאה למקום.
מיכה הלוי
הרב מיכה הלוי (נולד בכ"ח בטבת ה'תשכ"ד, 13 בינואר 1964) הוא רבה הראשי האשכנזי של פתח תקווה וראש ישיבת "עטרת נחמיה" בשכונת נחלת יצחק בתל אביב-יפו.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב לשלום וחיה הלוי. למד בישיבת נחלים ובישיבת מרכז הרב כתלמידם של הרצי"ה קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. בהמשך למד בעיקר מהרב חיים שטיינר והרב מרדכי שטרנברג. בתחילת שנות ה-90 עבר לתל אביב והקים בה כולל "מכתם לדוד". כעבור זמן התמנה לרב שכונת נחלת יצחק, ובמקביל כיהן במשך 9 שנים כר"מ בישיבת אור עציון. בתקופה זו כיהן כחבר בוועדת הכשרות ובבית ההוראה הטלפוני של הרבנות בתל אביב והופקד על תחום כשרות בתי המלון בעיר.
בשנת ה'תש"נ (1990) הקים את עמותת "אביב התורה" במטרה להחזיר ציבור דתי צעיר לתל אביב. העמותה מפעילה גני ילדים וצהרונים שבהם לומדים יחד ילדים דתיים וחילונים, וכן מדרשה לבנות שבמסגרתה מתקיימים ימי עיון שבועיים לנשים מהעיר ומחוץ לה.
בשנת ה'תש"ס הקים את הישיבה הגבוהה "עטרת נחמיה" בשכונת נחלת יצחק שבתל אביב, בראשה הוא עומד עד היום.
מאז שנת ה'תש"ס (2000) משמש כיועץ הלכתי לעמותת "רעות" המפעילה בתי אבות ובית חולים סיעודיים בתל אביב ובירושלים. הוא חבר בוועדת הלסינקי של משרד הבריאות.
בשנת 2007 הקים את פרויקט "עולים בהצלחה" לקליטת יהודי אתיופיה ביפו והביא למינויו של רב קהילה בן העדה.
היה בין מקימי ארגון רבני צהר. מאוחר יותר פרש מהארגון בגלל חילוקי דעות עם ההנהלה.
ערך חלק מכתבי הרב שלמה גורן.
בכ"ח שבט ה'תשע"ב (21 בפברואר 2012) נבחר ברוב גדול לתפקיד הרב הראשי האשכנזי של פתח תקווה, לצד עמיתו הרב בנימין אטיאס, הרב הראשי הספרדי של העיר.
בשנת התשע"ו (2016) עמד בראשות ועדה מיוחדת מטעם הרבנות הראשית לבחינת מערך הכשרות בישראל. המלצות הוועדה לא יושמו.
בשנת ה'תשפ"ב הצטרף כחבר במועצה הציבורית של בית הציונות הדתית.
בשנת ה'תשפ"ג הודיע על כוונתו להתמודד על תפקיד הרב הראשי לישראל, והגיש מועמדות לוועדת הרבנים בראשות הרב יעקב אריאל, שהתכנסה לבחור מועמד ציוני-דתי מוסכם לתפקיד; בסופו של דבר הוועדה בחרה (בסיבוב שני) את הרב מאיר כהנא.
משפחתו
נשוי ליעל ואב לשמונה. אחיו, פרופ' יונתן הלוי, שימש כמנהל המרכז הרפואי שערי צדק בירושלים. אחותו ורדינה נשואה לרב אלי סדן, ראש מכינה קדם-צבאית בני דוד בעלי. גיס נוסף שלו הוא הרב והסופר חיים סבתו, מראשי ישיבת מעלה אדומים. מחותנו הוא הרב אהרון (ארהל'ה) הראל.
ואסילקיב
ואסילקיב (באוקראינית: Васильків, ברוסית: Васильков, ואסילקוב) היא עיר הממוקמת במחוז קייב שבמרכז אוקראינה. נכון לשנת 2021 אוכלוסייתה מונה 37,310 תושבים.
היסטוריה
ואסילקיב נוסדה ב-988 והפכה לעיר ב-1796. על פי הכרוניקה הרוסית הראשונה זה המקום שבו התגוררו נשותיו של ולדימיר הראשון, נסיך קייב. לאחר תהליך ההתנצרות של קייב בנה שם ולדימיר מבצר וקרא לו על שם הקדוש המגן שלו, בסיליוס הגדול (ואסילי).
בשנת 1240 נהרסה ואסילקיב בפלישה של האימפריה המונגולית, החלה להשתקם באיטיות והוכרזה כעיר ב-1796. ב-1825 חיילים רוסים שהיו בעיר לקחו חלק בניסיון מרד הדקבריסטים שנכשל. עד אמצע המאה ה-19 הפכה העיר למרכז מסחר וייצור, עם אוכלוסייה של כ-11,000 תושבים. כיום היא עיר תעשייה עם מפעל מקררים, מפעל למוצרי חשמל ומפעל לעיבוד עור וכן בסיס חיל האוויר ואסילקיב. האתרים בעיר כוללים את כנסיית אנתוני ותיאודוסיוס בסגנון אדריכלות הבארוק משנת 1756 וכנסיית ניקולס הקדוש משנת 1792.
יהדות ואסילקיב
בשנת 1648 נכבשה ואסילקיב במסגרת מרד חמלניצקי ונטבחו מתיישבי העיירה הפולנים ויהודים כאחד. מאז סיפוחה לרוסיה ב-1686 לא התקיימה בה קהילה יהודית וזאת עד לחלוקת פולין השנייה ב-1792.
ב-1861 היו בעיר בית כנסת אחד ושני חדרי תפילה, חייטות ומסחר היו העיסוקים הנפוצים ביותר בקרב יהודי ואסילקיב. באותה עת חיו בעיר ובכפרים סביבה כ-4,400 יהודים. בשנת 1881 חוותה העיר פוגרום בן מספר ימים במהלכו נרצחו מספר יהודים ובתים ורכוש יהודי נבזזו או נהרסו.
במרוצת השנים גדל מספר היהודים והגיע בשנת 1897 ל-5,156 יהודים אשר היוו כ-40% מאוכלוסיית העיר. בשנת 1907 היו 4 בתי כנסת ו-34 חדרי תפילה עם 4 רבנים רשמיים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה סבלו יהודי העיר ממעשי אלימות, בתחילת שנת 1919 התרחש פוגרום במהלכו נרצחו 50 יהודים, נאנסו נשים יהודיות ורכוש יהודי נהרס. בנוסף נרצחו 60 רוסים שנחשדו כקומוניסטים. במהלך תקופה זו עזבו יהודים רבים לקייב.
כאשר הוקם המשטר הסובייטי האיסור שהטילו הסובייטים על כל סוג של פעילות כלכלית פרטית, השפיע קשות על האוכלוסייה היהודית של וסילקוב. בשנת 1926 אוכלוסיית היהודים מנתה 3,061 בני אדם, כ-14.5% מכלל האוכלוסייה. בתוקפה זו יהודים רבים מצאו תעסוקה במפעל העור המקומי. בשנות ה-20 וה-30 היה בעיר בית ספר ליידיש.
בשנת 1939 התגוררו בעיר 1,736 יהודים (כ-11.5% מכלל האוכלוסייה).
העיר נכבשה באופן סופי על ידי הוורמאכט ב-31 באוגוסט 1941. קודם לכן, ב-22 באוגוסט ירו והרגו הכוחות שהגיעו ביותר מ-300 יהודים. הוקם בעיר מעין מחנה למעצר יהודים, ויהודים שנתפסו על ידי המשטרה האוקראינית נשלחו אליו, חלקם הצליחו להימלט. במהלך יולי-אוגוסט 1942 נהרגו כ-40 יהודים על ידי המשטרה. יהודים שנעצרו בכפרים וערים מסביב לוואסילקיב, הובאו לעיר ונרצחו בה.
אורית וולף
אורית וולף (נולדה ב-8 באוקטובר 1974) היא פסנתרנית, מלחינה, משוררת ומרצה ישראלית. מלמדת באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון ובבית הספר "אריסון" למנהל עסקים באוניברסיטת רייכמן בהרצליה. כמו כן משמשת "אמן בקמפוס", מינוי שקיבלה לשנת 2022–2023 מטעם נשיא הטכניון, לצד הוראה בטכניון משנת לימודים זו.
לימודים והשכלה
וולף, ילידת תל אביב, החלה את לימודי הפסנתר בגיל שש אצל חנה שלגי. בגיל 16, לאחר שקפצה כיתה וסיימה את התיכון לאמנויות על-שם תלמה ילין והשתלמה אצל פרופ' אלכסנדר וולקוב, התקבלה במלגות מלאות ללימודים אצל פרופ' אריה ורדי באוניברסיטת תל אביב. במקביל למדה קומפוזיציה אצל פרופ' אנדרה היידו. במשך אותם שנים, מגיל 8–16 נמנתה וולף בין חברי יחידת המוזיקאים המצטיינים של משכנות שאננים.
בקיץ 1991, בעקבות השתתפותה בפסטיבל טנגלווד (ארצות הברית), קיבלה הזמנה ללמוד בבית הספר הגבוה לאמנויות באוניברסיטת בוסטון במלגת דקאן מלאה, שם השתלמה אצל בנג'מין פסטרנק ואצל לוקס פוס. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה וקיבלה את פרס קאן לאמנים מצטיינים (1995).
ב-1997 עברה וולף ללונדון, לאקדמיה המלכותית למוזיקה, שם למדה אצל פרופ' ופרופ'  וסיימה תוך שנתיים תואר אמן ותואר מאסטר בהצטיינות. בשנת 2008 קיבלה את הפרס ARAM מטעם האקדמיה המלכותית למוזיקה על תרומתה הרב-תחומית לעולם המוזיקה.
את לימודי הדוקטורט עשתה וולף באוניברסיטת בר-אילן (2007) על "תפיסת הקונצ'רטו הרומנטי דרך ניתוח יצירתי של מגוון הקדנצות שנכתבו לקונצ'רטי של בטהובן". עבודה זו הונחתה על ידי פרופ' יהודית פריגישי ותאמה את עיסוקיה הנוספים של אורית וולף באלתור ובחקר היצירתיות ככלל.
הופעות וביצועים
וולף מופיעה מעל בימות מגיל 8. בגיל 11 הוזמנה לנגן בגרמניה ובבלגיה מטעם התזמורת הסימפונית ירושלים ובגיל 14 החלה להקליט באופן תדיר בקול המוזיקה בתוכניות שונות כגון "האמן הצעיר" ו"אתנחתא".
הוראה וקונצרטי הרצאה
בשנים 1999–2007 לימדה וולף בהפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ באוניברסיטת תל אביב, במסגרת התוכנית הרב-תחומית. כמו כן לימדה בשנקר בתחומי חדשנות ויצירתיות ובאקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. משנת 2000 היא חוקרת ומרצה על יצירתיות, מנהיגות ואמנות ועל השארת החותם האישי. היא נמנית עם סגל המרצים ב"להב" - מבית הספר לניהול באוניברסיטת תל אביב, אורט בראודה, באוניברסיטת רייכמן "הבין תחומי" בפקולטה למנהל עסקים "אריסון" ומשנת 2022 בטכניון במחלקה ללימודים הומניסטים.
היא גם מעבירה סדרות של הרצאות קונצרט כאשר המרכזית ביניהם היא בימת מוזיאון תל - אביב לאמנות. הסדרות שלה: "בחותם אישי עם אורית וולף" המשלבות קונצרט חי ושיחות עם אמנים ואורחים. לצידן מעבירה וולף סדרות בבית התפוצות, מוזיאון ישראל, תיאטרון ירושלים, הקתדרה, אסכולות, מוזיאון טיקוטין ואודיטוריום רפופורט, היכל התרבות נתניה, המשכן לאמנויות באר שבע, המשכן לאמנויות אשדוד ועוד.
עיסוקים נוספים
במקביל לעיסוקה כפסנתרנית, מרצה ומלחינה - וולף עוסקת בפיתוח חדשנות בארגונים. מייסדת Creative Business Solutions.
היא עוסקת במיתוג ועובדת עם מנהלים במשק הישראלי על מיומנויות ניהול ומנהיגות.
החל מיולי 2020 אורית וולף חברה בפודקאסט עם אשת העסקים החרדית אפרת ברזל הפודקאסט נקרא "מדברות אחרת". פודקאסט נוסף שלה "אורחים בכפכפים" מוקדש לראיונות עם אישיים מובילים בתחומי האמנות, התרבות והמדע.
בספטמבר 2021 הוציאה וולף ספר שירה ראשון, "אהבה בסי מינור", בהוצאת צבעונים.
רונלד נוקס
רונלד ארבת'נוט נוקס (באנגלית: Ronald Arbuthnott Knox; 17 בפברואר 1888 – 24 באוגוסט 1957) היה כומר קתולי, תאולוג, סופר, ושדרן רדיו אנגלי. נוקס התחנך באיטון קולג', ואחר כך בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד, שם יצאו לו מוניטין כחוקר בתחום הלימודים הקלאסיים. הוא הוסמך ככומר של הכנסייה האנגלית ב־1912. הוא היה עמית בטריניטי קולג', אוקספורד ושימש שם ככומר, עד שהתפטר מתפקידים אלה לאחר שהמיר את דתו לקתוליות ב־1917. בשנת 1918 הוסמך נוקס ככומר קתולי, והמשיך בעבודתו המדעית והספרותית.
בין השנים 1926 ל־1939 שימש נוקס ככומר הקתולי של אוניברסיטת אוקספורד. שם השלים את "ביבליית נוקס", תרגום חדש לאנגלית של הוולגטה הלטינית, שהיה בשימוש בטקסים קתוליים במהלך שנות ה־60 וה־70. בשנת 1951 העניק האפיפיור פיוס השנים עשר לנוקס את התואר protonotarius apostolicus, אשר זיכה את נוקס לקידומת הכבוד "מונסיניור".
נוקס פרסם בהרחבה בנושאים דתיים, פילוסופיים, וספרותיים. כמו כן חיבר כמה ספרי בלש שזכו להצלחה. בין היתר, הוא ידוע בשל "עשרת הדיברות" שלו לסיפורי בלשים, שביקשו לאפיין צורה של ספרות בלש שבה יוכל הקורא להשתתף בניסיון לפצח את התעלומה לפני שהבלש הבדיוני יחשוף אותה.
ראשית חייו וחינוכו
רונלד נוקס נולד למשפחה אנגליקנית בקיבוורת', לסטרשייר, אנגליה. אביו היה הכומר אדמונד ארבת'נוט נוקס, שלימים הפך לבישוף של מנצ'סטר בכנסייה האנגליקנית, והיה צאצא של הוויקונט השמיני מארבת'נוט.
נוקס התחנך בבית הספר איטון האוס בלונדון ובבית הספר סאמר פילדס באוקספורד. לאחר מכן למד באיטון קולג', שם זכה במלגה הגבוהה ביותר בשנת 1900. בגיל 17, נשבע באופן פרטי שבועת התנזרות לכל החיים.
נוקס המשיך לבייליול קולג', אוקספורד, שם זכה במלגה הגבוהה ביותר בלימודים קלאסיים ב־1905. ב־1908 זכה במלגות קרייבן, הרטפורד ואירלנד, וכן בפרס גייספורד לחיבור שירה ביוונית עתיקה. הוא זכה בפרס הרקטור לחיבור שירה בלטינית בשנת 1910, ונבחר לעמית בטריניטי קולג', אוקספורד.
נוקס, שהתעניין באנגלו־קתוליות, הפך לחבר מפתח ב"חוג" האופנתי של מוריס צ'יילד. במהלך שנת השבתון שלו (1910) קיבל נוקס משרה של מורה פרטי לשפות הקלאסיות להרולד מקמילן, אחיו של חבר מאיטון, ולימים ראש ממשלת בריטניה. לימים, אמו של מקמילן, נלי, פיטרה את נוקס לאחר שגילתה שהוא אנגלו־קתולי.
בכנסייה האנגליקנית
נוקס הוסמך ככומר אנגליקני ב־1912 ומונה לכומר של טריניטי קולג'. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת במודיעין הצבאי של הצבא הבריטי. בשנת 1915 הזמין סיריל אלינגטון, מנהל בית הספר שרוזברי, את נוקס להצטרף לצוות המורים. את כהונתו של נוקס בשרוזברי זכרו שנים ארוכות כמסורה ומבדרת כאחד.
המרת דת וכהונה ככומר קתולי
ב־1917 המיר נוקס את דתו לקתוליות והתפטר מתפקיד הכומר האנגליקני, מה שגרם לאביו לנשל אותו מצוואתו. בשנת 1918 הוסמך נוקס ככומר קתולי, ובשנת 1919 הצטרף לסגל מכללת אדמונד הקדוש בוור, הרטפורדשייר, ונשאר שם עד 1926. נוקס תיאר את המסע הרוחני שלו בחיבור A Spiritual Aeneid, שפורסם על ידי Longmans ב־1918. נוקס הצהיר כי המרת הדת שלו הושפעה בחלקה מג"ק צ'סטרטון, שהיה אנגלו־קתולי באותה תקופה, אך עדיין לא קתולי. ב־1922, צ'סטרטון המיר את דתו לקתוליות ואמר שנוקס השפיע על החלטתו.
נוקס כתב ושידר על נצרות ונושאים אחרים. בשנת 1929 ניסח נוקס כללים לסיפורי בלשים בצורת עשרה דיברות. הוא היה אחד ממייסדי מועדון הבילוש וחיבר כמה יצירות ספרות בלשיות, כולל חמישה רומנים וסיפור קצר ובהם דמות בשם מיילס בְּרֶדוֹן, המועסק כחוקר פרטי בחברת ביטוח בשם Indescribable ("בל תתואר").
בשנת 1936, בהנחיית הממונים עליו בכנסייה, החל נוקס לתרגם מחדש את הביבליה מלטינית לאנגלית תוך שימוש במקורות עבריים ויווניים. כאשר מת צ'סטרטון ב־1936, נשא נוקס הספד במעמד מיסת הרקוויאם שלו בקתדרלת וסטמינסטר.
בספרו "מסות סאטיריות" (1928), חיבר נוקס מסה רצינית־לכאורה בשם "מחקרים בספרות של שרלוק הולמס", שהייתה הראשונה בסוגת העיון בשרלוק הולמס תוך העמדת פנים שהולמס וד"ר ווטסון היו אנשים בשר ודם ולא דמויות ספרותיות. מסה נוספת באותו ספר, "המחבר של In Memoriam", מתיימר להוכיח שהשיר בשם זה של טניסון נכתב למעשה על ידי המלכה ויקטוריה. מאמר סאטירי אחר, "Reunion All Round", לעג לסובלנות האנגליקנית על ידי הצעה לכנסייה האנגליקנית, ברוח ג'ונתן סוויפט, לקלוט לתוכה מוסלמים, אתאיסטים ואפילו קתולים שרצחו ילדים אירים.
בשנת 1957 לקה נוקס במחלה שהפסיקה את כל עבודתו. בהזמנתו של הרולד מקמילן, שהה נוקס ברחוב דאונינג 10 בעת שהתייעץ עם מומחה רפואי בלונדון. הרופא אישר שנוקס סובל מסרטן סופני.
נוקס מת ב־24 באוגוסט 1957, וגופתו הובאה לקתדרלת וסטמינסטר. הבישוף ג'ורג' ל' קרייבן הוביל את מיסת הרקוויאם והאב מרטין ד'ארסי נשא הספד. נוקס נקבר בבית העלמין של כנסיית אנדרו הקדוש במלס.
עשרת הדיברות של נוקס לספרות בלשית
רוב ספרי הבלש בזמנו של נוקס, שמכונה "תור הזהב של הספרות הבלשית", היו מותחנים עם כללים מתוחכמים שאפשרו לקורא לנסות לפתור את התעלומה לפני הבלש. לפי נוקס, סיפור בלשי:"חייב להציב במרכזו גילוי תעלומה; תעלומה שמרכיביה מוצגים בבירור לקורא כבר בשלב מוקדם של ההליכים, ושמעוררת סקרנות, אשר מוצאת את סיפוקה בסוף הסיפור."הוא הרחיב את ההגדרה הזו כשניסח עשרה דיברות לכתיבת ספרות בלשית:
יחסי איראן–רוסיה
יחסי איראן–רוסיה (בפרסית: روابط ایران و روسیه; ברוסית: Ирано-российские отношения) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האיסלאמית של איראן ובין הפדרציה הרוסית, אשר ראו עליות וירידות, עקב ברית אסטרטגית מול יריבים משותפים, בעיקר ארצות הברית, מדינות אירופאיות במידה משתנה וסעודיה. בין איראן לרוסיה שיתוף פעולה בנושאים שונים.
היסטוריה
היחסים בין האימפריה הרוסית והשושלת הספווית, החלו באופן רשמי בשנת 1521, הקשרים בין רוסיה לאיראן בעבר ובהווה, הן בעלות אופי מורכב ורב-פנים, שלעיתים קרובות נעות בין שיתוף פעולה ליריבות. לשתי האומות יש היסטוריה ארוכה של יחסי גומלין גאוגרפיים, כלכליים וסוציו-פוליטיים. מאז, היחסים ההדדיים היו לעיתים קרובות לא על מי מנוחות בזמנים מסוימים, ורדומים בזמנים אחרים. בתקופת הצאר, הממשלה הרוסית האשימה את הפרסים ברצח השגריר הרוסי אלכסנדר גריבוידוב. המדינות גם היו מעורבות במלחמה של ממש ביניהן, שקדמה לה גם ארבעה מערכות צבאיות קודמות בשנים 1651–1653, 1722–1723, 1796, 1804–1813.
לאחר מכן, עלתה ההשפעה הרוסית על פרס בכל הקשור לכלכתה ופוליטיקה. בהמשך המאה ה-19 הפכה פרס למגרש פעולה במאבק ההשפעה בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה הבריטית (ראו המשחק הגדול). המאבק בין הבריטים לרוסים החליש קשות את ההשפעה והסמכות של הממשל הפרסי עצמו אך מנעה את נפילתה הסופי של פרס לקולוניאליזם. במהלך המהפכה החוקתית בפרס כבש הצבא הרוסי את צפון פרס והשיג השפעה מרכזית עליו, השפעה זאת אבדה לבסוף עקב המהפכה הרוסית (1917). במהלך מלחמת העולם השנייה לא צלח רזא שאה פהלווי בניסיונו לשמור על איראן בתור מדינה נייטרלית והפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן הביאה לכיבוש מחודש של צפון המדינה בידי ברית המועצות, היורשת של האימפריה הרוסית. כיבוש זה נמשך חמש שנים עד למשבר איראן ומאז לא התרחשו עוד מאבקים מזוינים ישירים בין איראן ורוסיה.
פורד מדוקס פורד
פורד מדוקס פורד (באנגלית: Ford Madox Ford; 17 בדצמבר 1873 - 27 ביוני 1939), היה סופר, עורך ספרותי, מוציא לאור, ומבקר ספרות אנגלי.
ביוגרפיה
פורד, אשר נולד בווימבלדון בשם פורד הרמן הפר (באנגלית: Ford Hermann Hueffer), נודע בעיקר בזכות הטטרלוגיה "סוף המצעד" (באנגלית: Parade's End) אשר זכתה בשנים האחרונות גם לעיבוד טלוויזיוני בכיכובו של בנדיקט קאמברבאץ', בזכות הרומן "החייל הטוב" (באנגלית: The Good Soldier), וכן בזכות תרומתו להתפתחות כלל הספרות האנגלית של ראשית המאה ה-20 בכתבי העת שערך והוציא לאור.
הוא היה נשוי מספר שנים לציירת האוסטרלית סטלה בואן, שממנה נולדה לו בת.
סבו של פורד היה הצייר פורד מדוקס בראון, ועליו פורד כתב ספר ביוגרפי.
פורד נפטר בצרפת בגיל 65.
ירגזי חדגוני
ירגזי חדגוני (שם מדעי: Baeolophus inornatus) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. הירגזי החדגוני הוא עוף קטן; אורכו 15 ס"מ ומסתו 12.6–19.2 גרם. על ראשו ציצה חומה קטנה. הוא חי בעיקר ביערות אלונים אך ביערות אורנים או מעורבי עצים.
מאפיינים פיזיים
הירגזי החדגוני הוא עוף קטן; אורכו 15 ס"מ, אורך כנפו 64–72 מ"מ, אורך זנבו 55–63 מ"מ, אורך מקורו 11.6–13.6 מ"מ, אורך כף הרגל 19–22 מ"מ, מסתו 12.6–19.2 גרם. על ראשו ציצה חומה קטנה, קשתית העין שחורה. מקורו אפור, קצר וחזק. הגוף בצבע אפור-חום. הגב, הכנפיים והזנב כהים במקצת מהגחון, ולעיתים המותניים כתמתמות. זנבו בינוני באורכו. הירגזי יכול להניע את הציצה, כך שתהיה גלויה לחלוטין, מוסתרת לחלוטין, או גלויה למחצה, כפי שהוא נצפה עושה לרוב. הירגזי עף בתנועה גלית עם חבטות כנפיים קצרות ומהירות.
התנהגות
הירגזי החדגוני הוא עוף קטן ופעיל. הוא נצפה לרוב בזוגות או בלהקות משפחתיות קטנות שפרטיהן קוראים זה לזה לעיתים קרובות. מחפש אוכל תוך דילוג בין ענפי עצים, ולפעמים נתלה הפוך, בחיפוש אחר חרקים בצדם התחתון. הירגזי מפצח אגוזים ובלוטים על ידי החזקתם ברגליים והכאה בהם במקורו כבפטיש. מגיע גם למתקני האכלת ציפורים. ניזון בעיקר מחרקים, במיוחד זחלים וחיפושיות, פשפשים, חרגולים, וכנימות, כמו גם עכבישים. אוכל גם בלוטים, זרעים, ולפעמים פירות יער או פירות קטנים אחרים.
הלהקות והזוגות עשויים להגן על טריטוריות במשך כל השנה. הנקבה בונה את הקן בדרך כלל בחור בעץ או בקן נקרים ישן. כאשר העץ רקוב בני הזוג עשויים לעבוד יחד כדי להרחיב חללים קטנים. כמו כן ישתמשו בתיבות קינון, ולעיתים יקננו בחריצים בבניינים או חללים אחרים. הקן בנוי מדשא, טחב וקליפת עץ. מרופד בחומר רך כמו נוצות או שיער. הנקבה מטילה 3–9 (בדרך כלל 6–7) ביצים לבנות, לפעמים מנוקדות קלות בחום-אדמדם. הנקבה דוגרת על הביצים 14–16 ימים. שני ההורים מביאים אוכל לגוזלים. הגוזלים פורחים מהקן כ-16–21 ימים לאחר הבקיעה.
בית גידול
ירגזים חדגוניים חיים בעיקר ביערות אלון, אם כי הם חיים גם באזורים של יערות אורנים או מעורבי עצים. רוב האוכלוסייה חיה במדרונות יבשים בקליפורניה, אם כי גבולות תפוצתו הם מצפון באורגון ודרומית לבאחה קליפורניה. לאורך חוף האוקיינוס השקט, הירגזי חי גם בפרוורים מיוערים, לעיתים רחוקות בחורש מחטני בהרים. בפנים היבשת, הוא נפוץ יותר ביערות המחטניים. טווח התפוצה (כ–608,000 קמ"ר) וגודל האוכלוסייה של מין זה גדולים מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח וקריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן המגמה לא מצטמצמת בקצב מהיר מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. מבחינת מצב השימור הירגזי החדגוני מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה
מיני הסוג באולופוס סווגו בעבר בסוג ירגזי. מחקר משנת 2005 (גיל, סליקאס ושלדסון, 2005) שהיה מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג באולופוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ITIS, ו-IOC. המין ירגזי הערער נכלל בעבר כחלק ממין זה.
תת-מינים
איגוד האורניתולוגים הבינלאומי מכיר בארבעה תת-מינים שונים של ירגזי חדגוני:
מען - עמותה לסיוע לעובדים
ארגון העובדים מען – עמותה לסיוע לעובדים (ע"ר) הוא איגוד מקצועי יהודי ערבי הפועל בעיקר בקרב מעמד הפועלים הבלתי מאורגן בישראל, ומאגד עובדים מכל שדרות החברה. הארגון פעיל בין היתר בענף ההובלה, במכללות, במפעלי תעשייה בפריפריה, ובמפעלים באזורי ההתנחלויות. נכון למרץ 2017 הארגון מייצג כ-2,300 עובדים מתוכם כ-2,000 משלמים דמי חבר.
הקמה ופעילות
ארגון העובדים מען הוקם בשנת 1998 בשם "מען העמותה לסיוע לעובדים". בתחילת דרכו הייתה עיקר פעילותו סיוע למובטלים במגזר הערבי במיצוי זכויותיהם, כמו גם השמה של פועלי בניין ומובטלים בענף הבניין ודאגה לתנאי העסקתם.
ביולי 2009 אישרה האספה הכללית שינוי בתקנון והפכה את מען לארגון עובדים הפועל להקמת ועדים, ניהול משא ומתן עם המעסיק, וחתימה על הסכמים קיבוציים.
בין מאבקי העובדים אותם ניהל מען ניתן למנות את מאבק עובדי בתי הספר לאמנות, ביניהם מוסררה, בית הספר לתיאטרון חזותי, מנשר לאמנות; מאבק עובדי הטלוויזיה החינוכית; מאבק עובדי מפעל צ.א.ג במגדל העמק; מאבק עובדי מפעל ג'אנה בנצרת עילית; מאבקי עובדים של פועלים פלסטינים באזור התעשייה מישור אדומים; ומאבקי עובדים בענף ההובלה. הארגון ניהל בין השנים 2005 ו-2010 מאבק כנגד "תוכנית ויסקונסין" עד לביטולה בשנת 2010, ובמסגרתו הפעיל את תוכנית "ויסקונסין-ווטש" מאז שנת 2006 בירושלים, נצרת, חדרה, וואדי עארה, אשר סייעה לנפגעי התוכנית ופעלה לחשיפת עוולות הנוצרות כתוצאה ממנה.