cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תקופת בית ראשון
תקופת הממלכה המאוחדת
לפי המקרא, שאול איחד את שבטי ישראל, מאחר שאת שלטונו קיים ממקום מושבו בגבעה בשבט בנימין ונחלץ לעזרת שבטים במצוקה ולאחר מכן חזר לגבעה. הוא לא בנה לו עיר בירה או צבא אחד שמורכב מהשבטים השונים. שאול נלחם בשלטון הפלשתים. שאול מאבד את המלוכה ודוד נמשח ומתמנה למלך ישראל על ידי שמואל הנביא. בימי דוד הממלכה מתרחבת משמעותית. ובמשך שנות מלכותו הוא כובש את הממלכות השכנות עמון, מואב, ארם דמשק, ארם צובא ועוד. והופך את ירושלים, שקנה בכסף מהיבוסים, לבירת ממלכתו. שושלת בית דוד מלכה בירושלים במשך כ-400 שנה.
ממשיכו של דוד היה בנו שלמה, שביסס את מעמדה של ירושלים והקים את בית המקדש הראשון ("מקדש שלמה"). מפעלי הבנייה של שלמה הביאו בסופו של דבר, לפילוג הממלכה, מאחר שדרשו מהשבטים השונים מיסים כבדים, מה שלא נדרש משבט יהודה מעצם היותו מקורב לבית המלוכה.
ממלכות ישראל ויהודה
לאחר שמרדו בממלכת אשור, הוחרבה ממלכת ישראל בידי סרגון השני, מלך אשור (שנת 720 לפנה"ס). תושבי ישראל, הלוא הם עשרת השבטים, הוגלו (גלות אשור) ואבדו.
ממלכת יהודה לאחר חורבן ישראל
ממלכת יהודה שרדה מעל 130 שנה לאחר חורבן ממלכת ישראל. בתקופה זו קרסה האימפריה האשורית והמעצמה האזורית הפכה להיות ממלכת בבל. בשנת 597 לפנה"ס, נבוכדנצר השני מלך בבל, ערך מצור על יהודה והגלה את יהויכין ועוד 10,000 אנשים מהעם. נבוכדנצאר המליך את צדקיהו כמלך על יהודה, אחרי שיהויכין הוגלה. בעקבות כריתת ברית של צדקיהו עם המצרים בשנת 586 לפנה"ס, החריב את ירושלים ואת בית המקדש, והגלה את מרבית העם (כולו למעט דלת העם) לבבל. חורבן בית המקדש וגלות בבל מסמלים את סוף ימי בית ראשון.
לאחר חורבן ממלכת יהודה
לאחר חורבן ממלכת יהודה ובית המקדש הראשון הוגלו רבים מתושבי הארץ לבבל. אחרים נמלטו לעבר הירדן או הסתתרו במערות ובמצדות במדבר יהודה ובאזורי ספר. נבוכדנצר מלך בבל מינה את גדליה בן אחיקם לנציב היהודים בארץ, אולם גדליה נרצח לאחר זמן קצר בידי ישמעאל בן נתניה. בעקבות הרצח נמלטה שארית היהודים למצרים.
לא קיימים מקורות כלשהם לתולדות יהודה וארץ ישראל כולה בין השנים 582 ל-539 לפנה"ס, היא השנה בה נפלה ממלכת בבל בפני כורש מלך פרס. מקובל לשער שבמשך תקופה זו לא חלו שינויים מהותיים במצב היישוב בארץ. משחוסלה ממלכת יהודה הפכה יהודה, בדומה לשטחה של ממלכת ישראל, לחלק ממערכת הפחוות של האימפריה הנאו-בבלית. היישוב היהודי בארץ ישראל התחדש רק החל עם שיבת ציון.
טונה (מסה)
טוֹנָה (כך לפי האקדמיה ללשון העברית, אך נפוצה גם הצורה טון) היא יחידת מידה של מסה.
ישראל לבנון
ישראל לבנון (בלועזית: Israel Levanon-Leiwandman) 1910–2000, היה פעיל ציוני דתי ברומניה, המזכיר הראשי של הרב הראשי של יהדות רומניה בתקופת השואה, אלכסנדר שפרן, סגן ראש עיריית חיפה וראש המועצה הדתית שלה, פובליציסט ומחבר ספר זכרונות.
קורות חיים
נולד לאביו הרב ר' דוב בער ופסיה לייבנדמן, במיכְילן (Michăileni), שבבוקובינה, אך במהרה עברה משפחתו לרומניה. למד בבית המדרש לרבנים בסוצ'אבה, הוסמך לרבנות, אך מעולם לא השתמש בתוארו. ייסד ביאשי את תנועת הנוער הדתית "תורה ועבודה" וב-1934 התמנה לנשיא התנועה ברומניה כולה.
ב-1940 עבר לבוקרשט, שם הצליח לאחד את התנועות המזרחי, הפועל המזרחי, "תורה ועבודה" ובני עקיבא לתוך מסגרת אחת. היה פעיל בתנועת העלייה וחבר בוועד העלייה, גם בתקופה בה העלייה נאסרה. התמנה למזכיר הראשי של הרב אלכסנדר שפרן וסייע בידו בתקופת שואת יהודי רומניה. פעל למען הצלת פליטים וסיפק להם מקלט אצל האדמו"ר מבוהוש, שהתגורר באותה תקופה בבוקרשט.
ב-1950 עלה לישראל והתחיל בפעילות פוליטית בחיפה. נבחר למועצת העיר והיה חבר בה במשך 18 שנים וכיהן כסגן ראש העירייה וכראש המועצה הדתית.
ישראל לבנון פרסם מאמרים רבים בעיתונות וספר זיכרונות בשם "עם שרידי חרב", שזכה לשלוש מהדורות ("החן במדבר", מצא חן במדבר" ו"עם שרידי חרב").
נשא לאישה את ציפורה, בת האדמו"ר דוד פרידמן מפלוישט לבית רוז'ין (אחיו של האדמו"ר רבי יצחק מבוהוש-ת"א). לזוג היו שני ילדים, הרב דוד דב לבנון - לשעבר אב בית דין בית הדין הרבני באשקלון, ופנינה, אשת הרב יהושע קמפינסקי, לשעבר מנהל אולפנת הרא"ה ברמת גן.
קברו בחלקת אדמור"י בית רוז'ין בבית הקברות נחלת יצחק, סמוך לקבר אשתו וחותנו.
ערפד מצוי
ערפד מצוי (שם מדעי: Desmodus rotundus) הוא מין של עטלף מתת-משפחת הערפדים שבמשפחת הזיזפיים והוא אחד משלושת העטלפים הידועים כמוצצי דם. בעבר היו מינים נוספים מהסוג ערפד שנכחדו.
מאפיינים
הערפד המצוי נפוץ ממקסיקו ועד ארגנטינה וצ'ילה. הוא נפוץ באזורים טרופים וסובטרופיים ומתגורר ביערות גשם ובמדבריות. הוא משתכן בחללים, במערות ובעצים ומתכונן לפעילות בלילה.
הערפד המצוי ניזון מדמם של בעלי חוליות. את קורבנותיו הוא מאתר באמצעות ריח, קול, תהודה וייתכן שגם על פי חום. הוא מסוגל ללכת, לרוץ ולדדות על האדמה כדי לעקוב אחר טרפו. כאשר הוא מגיע לטרפו הוא נושך אותו וגורם לפציעה בגודל של כ-3 מ"מ, שלא גורמת כאב רב ולרוב לא מובילה להתעוררות הקורבן. את הדם הניגר מהפציעה הוא מלקק, ולא מוצץ את דמו של הקורבן באופן ישיר. הערפד צורך במנה של דם עד 60% ממשקל גופו, אולם הוא זקוק רק לתאי הדם האדומים ואילו את פלסמת הדם הוא מפריש עוד לפני גמר ארוחתו. עד 20 דקות הוא מסיים את ארוחתו. הוא נוהג לשתף את הערפדים האחרים שבקבוצתו בדם.
הערפד המצוי הוא אחד היונקים המעופפים היחידים אשר יכול לנוע הן על הקרקע והן באוויר. הם לא ממריאים מהקרקע, אלא משגרים עצמם באמצעות שרירי החזה החזקים שלהם לקפיצה שאורכת כ-30 מילישניות.
לערפד המצוי פרווה שצבעה חום אפרפר וצבע בהיר יותר באזור הבטן. אורך מוטת הכנף הוא בממוצע 35–40 סנטימטרים ואורך הראש והגוף הוא בדרך כלל 7–9 ס"מ. משקלו 15 עד 50 גרם בדרך כלל. לרוב הנקבות גדולות יותר מהזכרים. לערפד המצוי רגליים אחוריות חזקות והוא חסר זנב. אוזניו מחודדות והוא ניחן בחוש ריח חד. בלשונו שני חריצים צדדים אשר מתרחבים ומתכווצים בעת שהוא ניזון. ברוקו מצוי האנזים דראקולין, אשר פועל כמעכב לא תחרותי של גורמי הקרישה IXa ו-Xa, ובכך מונע מהדם של קורבנותיו להיקרש.
לקראת ההזדווגות מטפס הזכר על גבה של הנקבה, לופת את כנפיה המקופלות ומחזיק את גב צווארה עם פיו. ההזדווגות אורכת שלוש עד ארבע דקות. הערפד המצוי מזדווג במהלך כל השנה. לרוב ממליטה הנקבה בין אפריל למאי או בין אוקטובר לנובמבר. הנקבה מביאה לעולם ולד אחד מדי שנה, לאחר היריון שמשכו שבעה חודשים בממוצע. בעת לידתו משקלו של הוולד הוא בין 5 ל-7 גרם ועיניו פקוחות. הוא נגמל מיניקה לאחר כחודש שבו הוא מכפיל את משקלו, ולאחר כ-5 חודשים הופך לעצמאי. משך חייו של ערפד מצוי עשוי להגיע ל-9–12 שנים בטבע ואילו בשבי עד ל-20 שנה.
הערפד המצוי עלול לגרום לזיהומים להעביר מחלות שונות. כתוצאה ממחלות שונות אותן הוא מעביר לבקר גורם הערפד המצוי לנזק המוערך במיליוני דולרים מדי שנה לתעשיית הבקר באמריקה הלטינית. אך למרות זאת, הערפדים הרגו ב-30 השנים האחרונות רק 9 בני אדם בעקבות העברת מחלות.
יצחק פטרבורג
יצחק פטרבורג (18 בפברואר 1951 – 17 בדצמבר 2021) היה רופא, מומחה ברפואת ילדים, פרופסור ומנהל ישראלי. כיהן כמנכ"ל שירותי בריאות כללית, כמנכ"ל "סלקום", וכיושב ראש דירקטוריון חברת "טבע" (עד ל-12 בדצמבר 2017) ומינואר 2017 עד נובמבר 2017 שימש כמנכ"ל זמני של החברה, מעת עזיבתו של ארז ויגודמן עד למינויו של קאר שולץ.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב ולמד בתיכון עירוני ז' בעיר. בשנת 1968 החל ללמוד רפואה במסגרת העתודה האקדמית, ובשנת 1977 קיבל תואר דוקטור לרפואה מבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור במינהל מערכות בריאות מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, ובשנת 1990 קיבל תואר שני במערכות מידע מבית הספר לכלכלה של לונדון.
ניהול רפואי
עם סיום שירותו בצה"ל הצטרף לסגל שירותי בריאות כללית. בשנים 1992-1990 כיהן כראש אגף מדיניות בריאות ואפידמיולוגיה, ובשנים 1995-1993 כיהן כמנהל מחוז המרכז וחבר ההנהלה המרכזית. בשנים 1997-1995 כיהן כמנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע. בתפקידו זה הוביל שינוי מהותי בבית החולים במסגרת תוכנית "סורוקה 2000", שחילקה את המרכז הרפואי ליחידות נושאיות: כירורגיה, רפואה פנימית, רפואת ילדים, רפואת נשים ואמבולטורי. לכל נושא מתחם משלו, הכולל גם מחלקות משנה.
בשנים 2002-1997 כיהן כמנכ"ל שירותי בריאות כללית. בתפקידו זה הביא לצמצום הגירעון של הקופה בכ-600 מיליון ש"ח, בתהליך התייעלות שכלל גם החלטה להימנע באופן גורף ממתן טיפולים שמחוץ לסל הבריאות. בתקופתו כמנכ"ל גדל מספר המבוטחים בקופה בכ-400 אלף איש. כן חתר להפחתת מחירי תרופות שרוכשת הקופה.
ניהול כללי
בשנים 2005-2003 כיהן כנשיא ומנכ"ל חברת "סלקום".
במסגרת ההכנות לוועידת הנשיא הראשונה, בשנת 2008, עמד בראש ועדת השיפוט שבחרה את המיזמים שהוצגו בתערוכת "מרחבי המחר" לציון 60 המיזמים הישראליים שישנו את המחר.
מ-2009 עד יולי 2010 כיהן במועצת המנהלים של חברת התרופות "טבע", וחזר לתפקיד זה בתחילת 2012. בשנים 2011-2010 כיהן בחברה כסמנכ"ל בכיר, ראש מערך המוצרים הממותגים של החברה. ב-26 בנובמבר 2014 הודיע דירקטוריון "טבע" על מינויו של פטרבורג ליושב ראש דירקטוריון החברה. פטרבורג נכנס לתפקידו ב־1 בינואר 2015, והחליף בתפקידו את ד"ר פיליפ פרוסט. בפברואר 2017, עם פרישתו של ארז ויגודמן מתפקיד מנכ"ל "טבע", מונה פטרבורג למנכ"ל זמני במקומו.
תפקידים נוספים
כיהן כפרופסור בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כיהן כיו"ר הדירקטוריון של חברות הסטארט-אפ אפוליסוניקס (Applisonix), טג'אט (Tjat), והוספיטק (Hospitech), וכן חבר בדירקטוריון של חברת רוזטה.
במהלך שביתת הרופאים בישראל מונה למגשר בין הרופאים השובתים ובין המעסיקים, והביא לסיום השביתה ולחתימתו של הסכם קיבוצי.
מילא מספר תפקידים ציבוריים, בהם יו"ר אגודת ידידי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בישראל, חבר בוועד המנהל של קרן רש"י וחבר עמותת המכון הישראלי לדמוקרטיה.
נפטר ב-17 בדצמבר 2021 ונטמן בבית העלמין "בשביל מנוחה נכונה" בבית עלמין גני אסתר. היה נשוי, אב לשלוש בנות וסב לעשרה נכדים. אחיו הוא איש העסקים משה פטרבורג.
ריי מאר
ריי מאר (באנגלית: Ray Meagher; נולד ב-4 ביולי 1944) הוא שחקן אוסטרלי. מאר מוכר בעיקר בשל תפקידו כאלף סטיוארט באופרת הסבון "קרוב רחוק", אותו הוא מגלם מאז החל שידור הסדרה ב-1988. הוא נרשם בספר השיאים של גינס כשחקן שהשתתף בסדרת דרמה אוסטרלית במשך התקופה הארוכה ביותר. עמיתתו קייט ריצ'י הייתה שותפה עמו בשיא זה, עד עזיבתה את הסדרה בראשית 2008.
ביוגרפיה
מאר גדל בחווה לגידול צאן ובקר בעיירה רומא שבמערב קווינסלנד. בגיל 9 נשלח לפנימייה בגולד קוסט. בהמשך למד בתיכון בבריזביין, והיה חבר בנבחרות הטניס, השחייה, האתלטיקה והרוגבי של בית ספרו. לאחר סיום לימודיו המשיך לשחק רוגבי במסגרת מקצוענית, ובמקביל החל לנסות את מזלו כשניגש למבחני בד שונים.
בראשית שנות ה-70 הנחה תוכנית פולק בשם "Around Folk". תפקידו הטלוויזיוני הראשון היה תפקיד אורח בסדרת המשטרה "Matlock Police" ב-1973, וב-1977 קיבל את תפקידו הקבוע הראשון, באופרת הסבון "Number 96". בהמשך גילם תפקידים נוספים בטלוויזיה ובקולנוע, הבולט שבהם בסדרת הטלוויזיה "Prisoner".
ב-1988 החל לגלם את תפקידו של אלף סטיוארט באופרת הסבון "קרוב רחוק", אותו הוא מגלם גם כיום. מאז החל להשתתף בסדרה לא הופיע בסדרות ובסרטים נוספים, ואף דחה הצעה להשתתף בסרט הקולנוע "חתונתה של מיוריאל" בשל מחויבויותיו להפקת "קרוב רחוק".
תותב
תותב (מכונה גם פרותזה, מאנגלית: Prosthesis) הוא אביזר מכני התופס את מקומו הפיזי של איבר אשר חסר בגוף, ומבחינה תפקודית ממלא, באופן מלא או חלקי, את תפקידו של האיבר החסר.
תותב יכול להיות אביזר של טכנולוגיה מסייעת או אביזר של קוסמטיקה. תותב קוסמטי בא למלא פונקציה אסתטית בלבד והוא נראה, עד כמה שאפשר, כמו חלק הגוף שאבד (כדוגמת עין זכוכית שאינה מסיעת לראיה אלא רק משווה לאדם מראה חסר לקות). לעומת זאת, תותב שהוא אביזר טכנולוגיה מסייעת מתפקד עד כמה שאפשר כמו חלק הגוף שאבד אך עשוי להיראות שונה לחלוטין מהאיבר אותו הוא מחליף (כדוגמת יד תותבת שמאפשרת לאחוז בחפצים ונראית כמו צבת).
גפיים תותבות
גפיים תותבות הוכרו כבר בימי קדם, במצרים העתיקה, ומאז הן משתכללות. תותב יכול להחליף גפה שלמה שנקטעה, או חלק ממנה, לרבות החלפת אצבע. ככלל, ככל שהקטיעה של הגפה מצויה במקום דיסטלי יותר (רחוק יותר ממרכז גוף האדם) כך התותב יכול לסייע יותר מבחינה תפקודית.
לגפה תותבת יש שלושה חלקים:
התושבת צריכה להיות יציבה, נוחה למגע ממושך (במרבית שעות היום, בכול יום) ובריאה למגע ממושך. הדבר חשוב במיוחד עבור תושבות הרגליים התותבות שעליהן נשען כל משקל הגוף. פיתוח התושבות היה שלב חשוב בפיתוח התותבות.
רגל תותבת
רעיון הרגל התותבת מוכר מזה אלפי שנים ורגלים תותבות הוזכרו ביצירות ספרות מוכרות וותיקות כמו אי המטמון. למרות זאת, היכולת להרכיב רגליים תותבות מוצלחות איננה כה ותיקה והרכבתן איננה פשוטה. האתגר הגדול בהרכבת רגל תותבת הוא הרכבת התושבת המקשרת את התותב אל הגדם. עיצוב החיבור כך שלא יכאיב כאשר כל משקל הגוף שעון על הגדם ולא יתפרק כאשר הרגל מונפת בזמן הליכה או ריצה, אינו פשוט.
אתגרים אחרים בעיצוב הרגל התותבת הם החלפת פעולת הברך והקרסול ובניית תותב קל משקל וקל מימון. במרבית הרגליים התותבות יש קרסול מקובע והטרמינל, המחליף את כף הרגל, עשוי מחומר גמיש או ספוגי, המתכופף עם השענת משקל הגוף עליו. לעומת זאת, בהחלפת פעולת הברך, הושקעו מאמצים הנדסיים רבים. ברך של רגל תותבת אמורה להתכופף כשהרגל מונפת ולהינעל כשהטרמינל מונח על הארץ. נעילה קבועה יוצרת סרבול וכיפוף בזמן שאינו מתאים וגורם לנפילת המשתמש.
סוג הרגל התותבת הנפוץ ביותר בחלוקה על פי תפקוד הוא רגל תותבת המותאמת להליכה בסביבה עירונית. סוגים אחרים הם רגל תותבת זולה המותאמת להליכה עבור העובדים בסביבה השוחקת רגליים תותבות או עבור אזרחי מדינות עולם שלישי, רגל תותבת המותאמת לריצה ורגל תותבת קוסמטית. הרגליים התותבות הקוסמטיות נדירות ביחס לידיים התותבות הקוסמטיות.
יד תותבת
בין אוכלוסיית גדועי הידיים לבין אוכלוסיית קטועי הרגליים ישנם הבדלים, מעבר להבדל גפה החסרה. בעוד שלאחר עתות שלום ממושכות, יש ברוב החברות מספר דומה של גברים ונשים קטועי רגליים, באוכלוסיית גדועי הידיים יש על פי רוב ייצוג רב יותר לגברים. זאת כנראה בשל נטייתם להיקלע לתאונות עם מיכון כבד כגון מיכון חקלאי. הבדל אחר בין אוכלוסיות גדועי הידיים לקטועי הרגליים הוא, שאצל גדועי יד אחת יש נטייה יותר גדולה לוותר על התותב, להסתפק בתותב עם תפקוד מוגבל או לצרוך תותב בעל ערך קוסמטי בלבד. ויתור על תותב בכלל בולט במיוחד אצל בעלי קטיעה מולדת. מלבד זאת, בניגוד לקטיעת רגל פגומה לצורך החלפתה בתותב המאפשר הליכה, גדיעת יד פגומה על מנת להחליפה בתותב יעיל ממנה היא דבר שכמעט ואינו קיים.
עיקר ההבדלים בין הידיים התותבות הוא בחלק שלהן המחליף את כף היד. חלק זה מכונה "טרמינל", דהיינו, סיומת. קיימים סוגי טרמינל רבים.
פורט ויליאם
פורט ויליאם (באנגלית: Fort William, בגאלית סקוטית: An Gearasdan, "חיל המשמר") היא העיירה הגדולה ביותר באזור מערב ההיילנדס בסקוטלנד.
תותב
יד תותבת
סוג טרמינל נפוץ ליד תותבת תפקודית (לא קוסמטית), נקרא "5X". זהו טרמינל בעל צורת צבת מעוקל עם קצה קהה. טרמינל כזה יכול לשמש הן כאצבע ללחיצה, הן כצבת לאחיזה והן כקרס ללפיתה. פנים הצבת מצופה גומי רך כדי לא לפגום בחפצים בהם אוחז המשתמש. מתח הרתמות מגיע אל הטרמינל בעזרת גיד מתכת וגורם לפתיחת הצבת. סגירת הצבת מתאפשרת בעזרת גומייה המצויה בבסיסו.
פורט ויליאם
העיר נוסדה בסמוך למבצר בשם זה, שהוקם כדי לשלוט באוכלוסייה המקומית לאחר פלישתו של אוליבר קרומוול וכדי לדכא את מרידות היעקוביטים (חסידי בית סטיוארט) במאה ה-18. שם העיר השתנה מספר פעמים ולבסוף נקבע כפורט ויליאם, על-שם הנסיך והמצביא הנסיך ויליאם, דוכס קמברלנד.
טאהר ג'אות
נולד במחוז קביליה שבאלג'יר. סיים לימודי מתמטיקה באוניברסיטת אלג'יר בשנת 1974. בשנת 1985 נסע ללימודים בפריז.
תותב
יד תותבת
סוגים נדירים:
פורט ויליאם
העיר ממוקמת בסמוך למספר אתרי טבע, ובהם ההר בן נוויס, הגבוה בבריטניה, והיא מהווה מוקד תיירות. העיר מהווה נקודת סיום של וסט היילנד ויי - מסלול הליכה פופולרי בסקוטלנד.
טאהר ג'אות
בשנות השבעים החל לעבוד כעיתונאי באלג'יר. בשנת 1992 פרש מעבודתו כעיתונאי ב-Algérie-Actualité וייסד כתב עת חדש בשם Ruptures.
תותב
יד תותבת
נכון לשנת 2012, אצבעות תותבות, למעט מקרים נדירים יחסית של אגודלים תותבים, הן תותבות אסתטיות בלבד.
פורט ויליאם
אוכלוסייתה של העיר מונה כ-10,000 תושבים.
טאהר ג'אות
ב-26 במאי נורה על ידי מתנקשים מארגון הקבוצה האסלאמית החמושה, בשל דעותיו המתונות בנושאי דת. ספרו האחרון, "הקיץ האחרון של התבונה", פורסם לאחר מותו. היה נשוי ואב לשלושה.
תותב
הכשרתם של ספקי גפיים תותבות
אספקת תותבות היא ענף באספקת טכנולוגיה מסייעת - מקצוע פרא-רפואי. הספק הוא גם האיש המרכיב את האיברים התותבים. הרכבת תותבות מצריכה למידת נושאים בהנדסה, הנדסת אנוש, הנדסת חומרים, אנטומיה, פיזיולוגיה, אספקת טכנולוגיה מסייעת, עבודה בבית מלאכה, עיצוב וגיוס הון - לשם מימון התותבות מהביטוחים הרפואיים, מתוכניות סיוע ממשלתיות ומגופים התנדבותיים. הלימודים בתחום זה נמשכים כחמש שנים כולל ההתמחות. קיימות אוניברסיטאות כמו Northwestern University שבאילינוי המציעות מסלול לימודים העוסק באספקת תותבות ומישרים. מישרים (אורטזות) הם התקנים לשיפור תפקוד איברים המורכבים על איבר קיים.
פורט ויליאם
בשנת 1994 בבית ספר יסודי של העיר הוקמה סטודיו לאמנות חדר 13 שבהמשך התפתחה לרשת שמנהלת מוסדות חינוך לאמנות ברחבי העולם.
תותב
חלקי מפרק ופרק תותבים
חלקי מפרק ופרק תותבים מושמים במקומם בניתוחי החלפת מפרק. הכשרתו של הספק שלהם היא כירורגיה אורתופדית. הסוג הבולט של חלקי מפרק ופרק תותבים הוא ממתכת אשר אליה הגוף לא מפתח תגובה חיסונית. סוג זה של תותב מחליף חלק מעצם שלא יכולה להתאחות היטב אחרי שבר במטרה לזרז את איחוי העצם סביבו או במטרה להחליף לחלוטין את כל חלק העצם החסר. סוג אחר של חלקי מפרק תותבים הוא רצועות פלסטיות שמחליפות רצועות טבעיות. הן מוברגות לעצמות בעזרת ברגים ממתכת אשר אינה יוצרת תגובה חיסונית. עם זאת, לא כל ניתוח לאיחוי רצועות ועצמות משאיר בגוף מתכות וחלקי פלסטיק.
אצבעות, עיניים ואפרכסות תותבות
לתותבות המחליפות עיניים (Ocular prosthetic) ואפרכסות אוזן ואצבעות יש ערך אסתטי בלבד (יש יוצאי דופן מעטים בתחום האגודלים התותבים). הן מעוצבות לרוב בידי אדם ששם את דגש עבודתו על ניסיון לדמות איברים אלה לאיברים המקבילים של המטופל. עין תותבת מושמת במקומה בעזרת ניתוח ובמידת האפשר מחברים אליה את שרירי העין החסרה כדי שהתותב ינוע באופן התואם את העין השנייה.
בשנים האחרונות הצליחו ליצור אבות טיפוס לעיניים ביוניות, שמחליפות את העיניים האנושיות באופן חלקי ביותר. העיניים האלו משתמשות בעצבים כדי לתקשר עם המוח ומבדילות בעיקר בין חושך מוחלט לבין נקודות אור.
שיניים תותבות
מערכת שיניים תותבות (Dentures) מחליפה את כל או כמעט את כל השיניים הטבעיות בפעולות הנגיסה והלעיסה, בעלת חשיבות אנטומית ופיזיונומית וכמו כן היא בעלת ערך קוסמטי-אסתטי רב. חשיבותן של השיניים התותבות בא לידי ביטוי באופן קוסמטי נראה לעין באופן מיידי ומאפשר שימור של מבנה לסת וחלל פה תקינים לטווח ארוך. בעבר השיניים עבור התותבות היו מיוצרות מעץ ואף משיניהם של עבדים, בהתאם למעמדו ויכולתו הכלכלית של בעל התותבות. כיום השיניים עשויות מחומרים אקריליים. מערכת שיניים תותבות נפוצה מאוד אצל אנשים זקנים בעשור הראשון של המאה ה-21. אחד האנשים הראשונים שידוע שהשתמש בשיניים תותבות היה נשיא ארצות הברית הראשון, הגנרל ג'ורג' וושינגטון. אחד הממציאים החשובים בתחום היה הממציא והנדבן הציוני שמואל בלום.
חלק תותב לפין
גברים הסובלים מאובדן מוחלט של יכולת הזקפה יכולים לעבור ניתוח בו מוחלפות הרקמות המתמלאות בדם בעת הזקפה (Corpora Cavernosa) בתותב מתנפח. התותב מותקן בתוך הפין והוא מתנפח בהפעלה של מנגנון בעזרת היד. החלפת רקמות אלה בתותב היא בלתי הפיכה.
לב מלאכותי
איברים פנימיים המצויים בחלל הבטן ובית החזה עשויים לתפקד שלא כהלכה כתוצאה מחבלה, מום מולד או מחלה ויש צורך להחליפם. תותבים עבור איברים אלה הם נדירים ביותר. מאז שנות השמונים של המאה העשרים נעשים מחקרים רבים למציאת דרכי יצור תותבים לאיברים פנימיים. מרבית המחקרים האלה עוסקים בפיתוח לב מלאכותי. אולם, נכון לשנת 2007, שיווק תותבים לאיברים אלה טרם הצליח. הפתרונות הקיימים כיום כוללים השתלה של מכשור טכנולוגיה מסייעת לשיפור תפקוד האיבר כגון קוצב לב, חיבור למכונות חיצוניות כבדות בבית החולים (מכונת דיאליזה לחולי כליות, מכונת לב ריאה), התניידות עם מכשור המקל על פעולת האיבר (בלוני חמצן), השתלות איברים מאדם מת (לב, ריאה, כליה, כבד) או מתורם חי (כליה, אונה מהכבד), השתלות עצמיות של חלקי איברים (רקמה עצמית שמחקה שסתום לב) והשתלה מחיות (שסתום לב של חזיר).
היתרונות בהשתלה של תותבים עבור איברים פנימיים מחלל החזה והבטן על פני השתלה מאדם אחר או מבעל חיים הם עצומים. אין צורך לאתר תורם מתאים (על מנת לצמצם את סיכויי דחיית השתל על ידי המערכת החיסונית) אין צורך שהתורם ימות בסמיכות לזמן ומקום הנתרם הזקוק לאיבר בדחיפות ואין צורך לקחת תרופות לדיכוי שארית התגובה החיסונית. כמו כן, אנשים רבים נפטרים בעודם ממתינים למציאת תורם או בשל דחיית השתל. בנוסף לזאת, השתלות איברים אלו הן מן היקרות שבטיפולים הרפואיים. זמינות גבוהה של תותבים והפטור מניתוח התורם עשויים גם להוזיל את מחירי הטיפול.
תותבות באמנות
גפיים תותבות הן סימנים בולטים לעין ללקות קשה והם גם אמצעי טכנולוגיה מסייעת ותיקים יחסית. על כן התגבשה מסורת של מסרים הקשורים בהם באמנות. הרגל והיד התותבת, לצידה של הרטייה המסתירה ארובת עין חשופה, הפכו לאחד ממאפייניה הקבועים של דמות שודד הים הנועז. מעבר לסימן ההיכר לשודד הים או לימאי הוותיק, כמו בשיר "רגל מעץ" של בני ברמן. שודד זה, כפי שמוצג, למשל, ביצירות אי המטמון ופיטר פן, הוא חזק דיו כדי לגבור בקרב על אנשים חסרי לקות. דמות זו קיבלה השראה, ככל הנראה, מהאדמירל הנועז הוריישו נלסון.
ישנן גם יצירות שמשתמשות בתותבות כדי להמחיש את נועזותו של לוחם שאינו ימאי או שודד ים. ניתן למנות ביניהן את הנמלט – שבו האריסון פורד מגלם רופא שאינו מצליח להילחם נגד אדם בעל יד תותבת שרוצח את אשתו. דמותו של פורד גם אינה מצליח להביא את הרוצח למשפט עד שהיא פורצת לתיקים רפואיים כדי לאפיין את הרוצח על פי התותב. סרט בולט אחר ביניהם הוא הדרקון של ברוס לי – שבו לוחם מרושע שמתיימר להילחם רק בידיים ריקות מחזיק סליק שלם של ידיים תותבות המשמשות ככלי נשק. סרטי הפרודיה הנמלט מת מצחוק וסרט מטוגן (בו מוקדש פרק שלם לפרודיה על "הדרקון") שמים מוטיב זה ללעג ומזכירים לקהל שנכים הם אנשים חלשים מבחינה גופנית.
ישנן גם יצירות בהן התותב מופיע בהקשרים אחרים. הסרט "למצוא את ארץ לעולם לא", שמתאר את סיפור כתיבתו של "פיטר פן" מציג את היד התותבת דמוית הוו של קפטן הוק (מילולית: סרן וו) כסמל דווקא למחלה סופנית. הסרט מזכיר שביצירה פיטר פן היד התותבת אינה סימן שתמיד היה לדמותו קפטן הוק. ידו של הוק, עם שעון היד שהיה עליה, נטרפה בידי תנין. תנין זה עדיין רודף אחרי קפטן הוק במטרה לטרוף דווקא אותו בשלמותו ובכל פעם שהתנין מתקרב אל הקפטן, הקפטן שומע את קול תקתוק השעון.
יצירה אחרת המציגה את התותב באור שונה היא פורסט גאמפ. ביצירה זו הרגלים התותבות שמפקדו וידידו של גיבור הסרט מוכן להרכיב, לקראת סוף הסרט, הן סימן לחזרה לשגרה ותפקוד נורמלי. הן סימן לאושר וליציאה מתפקיד הלוחם הנועז. שימוש זה במוטיב בולט במיוחד לאור הצגתה יוצאת הדופן של לקותו השכלית של הגיבור בסרט. לקות זו מוצגת כמתנה שמאפשרת שימוש בהיגיון פשוט ובריא.
ג'יימס צ'דוויק
סיר ג'יימס צ'דוויק (באנגלית: James Chadwick; 20 באוקטובר 1891 - 24 ביולי 1974) היה פיזיקאי אנגלי, מגלה הנייטרון, חתן פרס נובל לפיזיקה.
קורות חיים
צ'דוויק נולד בצ'שייר, אנגליה וחונך באוניברסיטת מנצ'סטר ובאוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 1914 התחנך אצל הנס גייגר בברלין. במהלך מלחמת העולם הראשונה המשיך צ'דוויק להתלמד בגרמניה.
לאחר המלחמה חזר לקיימברידג' ועבד יחד עם ארנסט רתרפורד, מורו, בחקירת פליטת קרינת גמא מחומרים רדיואקטיבים.
ב-1932 גילה ממצא חשוב במדעי הגרעין: הוא גילה בגרעין האטום את החלקיק המכונה נייטרון (משום שאין לו מטען חשמלי). בניגוד לגרעיני ההליום (חלקיקי אלפא) שטעונים במטען חיובי ולכן פועלים עליהם כוחות דחייה חזקים בגרעינים של אטומים כבדים, הנייטרון אינו צריך להתגבר על מחסום חשמלי שכזה. לכן הוא מסוגל לחדור אפילו לגרעיני היסודות הכבדים ביותר ולבקע אותם, מה שהפך אותו לכלי חדש במחקר על פירוק אטומים.
באופן זה סלל צ'דוויק את הדרך לביקוע אורניום 235 ובהמשך ליצירת פצצת האטום. על תגלית זו הוא קיבל את מדליית יוז ב-1932 ואת פרס נובל בפיזיקה ב-1935. בדיעבד גילה שהאנס פלקנהאגן, מדען גרמני, גילה את הנייטרון באותו הזמן כמוהו, אך חשש לפרסם את תוצאותיו. צ'דוויק הציע לחלוק איתו את פרס נובל, אך פלקנהאגן היה צנוע וסירב לכבוד הזה.
ב-1935 הפך צ'דוויק לפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת ליברפול. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לפרויקט מנהטן בארצות הברית, בו פותחו פצצות האטום שהוטלו על הערים היפניות הירושימה ונגסאקי. קיבל תואר אבירות ב-1945.
לונדון גאזט
היסטוריה
בנובמבר 1665 נמלטה חצרו של צ'ארלס השני מלונדון לאוקספורד מפחד המגפה הגדולה של לונדון ואנשי החצר פחדו לגעת בעיתונים שהגיעו מן הבירה. לפיכך הודפס העיתון ברישיון הכתר על מנת לבשר את החלטות דבר המלך במועצה. ב-5 בפברואר 1666, לאחר שובו של המלך ללונדון, התפרסם לראשונה הלונדון גאזט (החל מגיליון מספר 24). העיתון נשלח למנויים ולא הופץ לציבור הרחב.
החל מ-1889 התבססה הדפסת העיתון ברישיון על ידי מדפיס פרטי תחת פיקוחו של "משרד הכתיבה המלכותי" (Her Majesty's Stationery Office). בשנות ה-90 של המאה ה-20 הפך המשרד ההיסטורי למחלקה במשרד למידע ציבורי.
סוגי הפרסומים
למונח "להופיע בגאזט" הנסובה על אדם פרטי יכולה להיות לפיכך משמעות כפולה ומהופכת: קידום בדרגה או קבלת תואר אצולה מחד, או הודעה על פשיטת רגל, מאידך.
דיגיטציה
החומר בעיתון מהווה כר נרחב למחקר אקדמי כמקור ראשוני. המשרד למידע ציבורי מספק את כל הגיליונות ההיסטוריים במספר פורמטים, הן לחיפוש גליונות סרוקים וטקסט באמצעות אתר אינטרנט, והן בפורמטי טקסט מגוונים (XML, JSON, RDF, XHTML, HTML5).
פיירו הסהרורי
3 כפול 7 פואמות מתוך 'פיירו הסהרורי' של אלבר ז'ירו (Dreimal sieben Gedichte aus Albert Girauds "Pierrot lunaire"), הידועה בקיצור בשם פיירו הסהרורי (Pierrot Lunaire), אופוס 21, הוא מלודרמה מאת ארנולד שנברג. ביצירה 21 פואמות שנבחרו מתוך תרגומו הגרמני של אוטו אריך הרטלבן לפואמות של המשורר הבלגי אלבר ג'ראד הנושאות את שם היצירה (במקור בצרפתית). הופעת הבכורה של היצירה שנמשכה בין 35 ל-40 דקות, התקיימה בברלין ב-26 באוקטובר 1912, עם אלברטין זהם כזמרת.
הדוברת (התפקיד לא מוגדר, אך בדרך כלל סופרן) שרה את המילים בסגנון שירה דיבורית, טכניקה בה שנברג השתמש ביצירותיו המוקדמות. היצירה היא א טונאלית, אך אינה מיישמת את שיטת 12 הטונים.
היצירה היא אחת מן הידועות של שנברג, אם לא הידועה שבהן ונחשבת לפריצת דרך במוזיקה במאה ה-20. הרכב הביצוע של היצירה שכולל חליל, קלרינט, כינור, צ'לו ופסנתר נושא את השם אנסמבל פיירו בעקבות היצירה.
כתיבת היצירה
היצירה נכתבה במקור לזמרת אלברטין זהם כמחזור שירים לקול ופסנתר, עם שיריו של ג'ראד כטקסט המושר. הפואמות פורסמו ב-1884 ותורגמו מאוחר יותר לגרמנית על ידי אוטו אריך הרטלבן. שנברג החל להלחין את היצירה ב-12 במרץ 1912 והשלים אותה ב-9 ביולי של אותה שנה, כשההרכב הורחב לאנסמבל שכולל חליל צד (ובנוסף פיקולו), קלרינט (ובנוסף קלרינט בס), כינור (ובנוסף ויולה), צ'לו ופסנתר.
הופעות הבכורה
היצירה בוצעה לאחר מכן מספר פעמים בגרמניה ואוסטריה במהלך 1912. באמריקה, בוצעה היצירה לראשונה בתיאטרון קלו בניו יורק ב-4 בפברואר 1923, כשנוכחים בקהל היו ג'ורג' גרשווין וקארל רגלס.
חלקי היצירה ונושאיהם
"פיירו הסהרורי" מכיל 3 קבוצות של 7 פואמות. בקבוצה הראשונה, פיירו שר על אהבה, מין ודת, בקבוצה השנייה, על אלימות, פשע וחילול הקודש והקבוצה השלישית עוסקת בחזרתו הביתה בברגמו כשהוא נרדף על ידי עברו.
חלק ראשון
2. Columbine (קולומבין)
3. Der Dandy (הדנדי)
4. Eine blasse Wäscherin (כובסת עדינה)
5. Valse de Chopin (וואלס שופן)
6. Madonna (מדונה)
7. Der kranke Mond (הירח החולה)
חלק שני
1. Nacht (Passacaglia) (לילה)
2. Gebet an Pierrot (תפילה לפיירו)
4. Rote Messe (המון אדום)
5. Galgenlied (שיר הגרדום)
6. Enthauptung (עריפת ראש)
עבודה, חברה ומשפט
עבודה, חברה ומשפט הוא שנתון של האגודה הישראלית למשפט העבודה ולביטחון סוציאלי.
פיירו הסהרורי
חלקי היצירה ונושאיהם
7. Die Kreuze (הצלבים)
חלק שלישי
עבודה, חברה ומשפט
השנתון החל לצאת לאור בשנת 1990, ובגיליונותיו הראשונים נקרא "שנתון משפט העבודה". החל מגיליונו הראשון כלל השנתון, בנוסף למאמרים שעניינם דיני עבודה, גם מאמרים בתחום הרחב יותר של יחסי העבודה, ושמו הנוכחי, שניתן לו בכרך ח' לשנת 2001, משקף את מגוון התחומים שבהם עוסק השנתון, ובהם משפט, כלכלה, היסטוריה, סוציולוגיה, עבודה סוציאלית וניהול, כולם בהקשר של עולם העבודה. השנתון יוצא לאור בחסות האקדמית של הפקולטאות למשפטים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה.
פיירו הסהרורי
חלקי היצירה ונושאיהם
1. Heimweh (געגועים הביתה)
עבודה, חברה ומשפט
העורכת הראשונה של השנתון הייתה פרופ' רות בן-ישראל מאוניברסיטת תל אביב. העורכים הנוכחיים הם פרופ' גיא מונדלק מאוניברסיטת תל אביב וד"ר פאינה מילמן-סיון מאוניברסיטת חיפה.
פיירו הסהרורי
חלקי היצירה ונושאיהם
2. Gemeinheit! (וולגריות)
3. Parodie (פרודיה)
4. Der Mondfleck (כתם הירח)
5. Serenade (סרנדה)
6. Heimfahrt (Barcarole) (תחום הבית)
7. O Alter Duft (הו ניחוח עתיק)
מאפיינים מוזקליים
"פיירו הסהרורי" כתוב בצורה קלאסית וכולל טכניקות כמו קאנון, פוגה, רונדו וקונטרפונקט. הפואמה היא גרסה גרמנית לרונדל הצרפתי המסורתי עם רפרן כפול. כל שיר כולל 3 בתים המכילים 4+4+5 שורות, כשהשורה הראשונה המתפקדת כרפרן (A) חוזרת בשורות השלישית והשביעית והשורה השנייה כרפרן נוסף (B) חוזרת בשורה השמינית.
הרכב הכלים משתנה במהלך היצירה. האנסמבל כולו מנגן רק בשירים 11, 14 וב-4 השירים האחרונים.
הסגנון הא טונאלי ואקספרסיוניסטי של הטקסט, עם הדים של קברט גרמני, מכניס חיים לפואמה. שירת הדיבור היא סגנון בו הזמרת משתמשת במקצבים וגבהים ספציפיים, אך היא אינה שומרת על הגובה, מה שנותן לשירה תחושה של עלייה וירידה כמו דיבור.
ביצועים
ליצירה הוקלטו ביצועים רבים, עליהם ניצחו רבים וידועים כמו פייר בולז ורוברט קרפט. ב-1996, ביצעה הזמרת ביורק שידועה באהבתה למוזיקת אוונגרד בפסטיבל ורבייה תחת ניצוחו של קנט נאגנו.
רובה בריחי
מנגנון הפעולה הבריחי נמצא בשימוש גם באקדחים.
היסטוריה
בגלגולם הראשון, הייתה טעינת הרובים מתבצעת דרך קצה הקנה ממנו נורים הקליעים. המפעיל היה צריך לדחוס אבק שרפה בכמות מדודה לתוך הקנה ולדחוס אותו בעזרת חוטר, ולאחר מכן לדחוף את הקליע לקנה עד לתחילתו. אולם מתחילת המאה ה-19, החלו לייצר רובים בריחיים ונעשה בהם שימוש כרובי שירות בצבאות רבים בשתי מלחמות העולם. כבר באמצע מלחמת העולם השנייה התחילו הנאצים להשתמש בנשק שאינו בריחי (StG44) וכעבור זמן הוחלפו הרובים הבריחיים לגמרי על ידי רובים חצי-אוטומטיים, בהם טעינת הכדור הבא לאחר הירי מתבצעת בצורה אוטומטית, ורובים אוטומטיים, בהם מתאפשר אף ירי של צרור בלחיצת אחת על ההדק.
שירים שהוקלטו על ידי מדונה
הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה הקליטה שירים לארבעה-עשר אלבומי אולפן, ארבעה אלבומי אוסף, שלושה פסקולים, חמישה אלבומי הופעה ושני אלבומי רמיקס. מעבר לכך, היא סיפקה שירת רקע לשירים שהוקלטו על ידי אמנים אחרים, כמו גם הופיעה ברצועות של אמנים אחרים במהלך הקריירה; חלקן הופצו כסינגלים ברחבי העולם.
רובה בריחי
שימוש בהווה
יתרונות הרובה הבריחי הם: אמינות ופשטות, דיוק פוטנציאלי ומשקל ועלות נמוכים. חסרונו הוא קצב האש, הנמוך יחסית לרובים בעלי מנגנון הפעלה מתקדם יותר. נתונים אלה הופכים את הרובה הבריחי למועדף כרובה צלפים: לציד, לצליפה צבאית ומשטרתית וכתחביב. רובי הצלפים הבריחיים נחשבים לרובי הצלפים המדויקים ביותר.
שירים שהוקלטו על ידי מדונה
אחרי שהייתה חברה בלהקות מוזיקה כמו ברקפסט קלאב ואמי, מדונה חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים סייר רקורדס (חברת-בת של האחים וורנר) ב-1982 והוציאה את אלבום הבכורה שלה, Madonna, בשנה שלאחר מכן; הוא נקרא על שמה אך הופץ גם בשם Madonna: The First Album. היא הייתה הכותבת היחידה של רוב השירים באלבום. אחרי Madonna יצאו לאור (1984) ו- (1986). מכאן ואילך, היא הוציאה שורה של אלבומים שזכו להצלחה בין-לאומית, ביניהם זוכי פרס הגראמי (1998) ו- (2005). מדונה שיתפה פעולה עם מספר כותבי שירים ומפיקים מוזיקליים לאורך הקריירה שלה, כאשר רבים משיריה הגיעו למקום הראשון במצעדי השירים ברחבי העולם, ביניהם: "", "", "", "", "", "", "", "", ו-"" (בהשתתפות הזמר-יוצר האמריקאי ג'סטין טימברלייק).
רובה בריחי
אופן הפעולה
הרובה הבריחי נטען מהקצה האחורי של הקנה. הבריח הוא חלק מרכזי במכלול שאחראי על דחיפת הכדור לבית הבליעה לשם ביצוע ירי. לפני הירי יש לשחרר את נעילת הבריח, לרוב על ידי סיבובו בעזרת ידית קטנה שמחוברת אליו, ולמשכו לאחור ולפנים כדי להכניס כדור ראשון לבית הבליעה. לאחר מכן נועלים את הבריח, באמצעות סיבוב הידית בחזרה לתוך חריץ ייעודי במעצה הנשק, על מנת שהגזים הנוצרים בעת הירי לא ייפלטו אחורה לכיוון היורה, אלא ינוצלו במלואם לדחיפת הקליע קדימה דרך הקנה מה שמגביר את מהירות הקליע וכתוצאה מכך את הדיוק בפגיעה במטרה.
שירים שהוקלטו על ידי מדונה
מדונה גם הקליטה שירים לפסקולים של סרטים, החל מ-1985 עם יציאתם של "Crazy for You" ו-"Gambler", שאת שניהם שרה כזמרת מועדונים בסרט "מטורף עלייך" (1985). לאחר מכן, היא ביצעה מספר תפקידים קולנועיים כמו "סוזאן סוזאן" (1985) וכן, "מי הנערה הזו?" (1987); היא הקליטה עבור הסרטים מספר שירים. עבור הסרט "דיק טרייסי" משנת 1990, מדונה שיתפה פעולה עם המלחין סטיבן סונדהיים במטרה להקליט מוזיקת סולו ודואטים עם השחקנים וורן בייטי ומנדי פטינקין. מדונה הקליטה את הגרסאות שלה למחזמרים מוזיקליים שהולחנו על ידי אנדרו לויד ובר וטים רייס ולסרט "אוויטה" משנת 1996, יחד עם השחקנים אנטוניו בנדרס וג'ונתן פרייס. השיר האחרון שלה שהוקלט לסרט היה "Masterpiece", עבור המיזם שלה, "וואליס ואדוארד" (2011).
כמו כן, הקליטה מדונה שירים נוספים ביניהם "Bittersweet" מאת המשורר הפרסי רומי. גרסתה נכללה באלבומו של המרפא האלטרנטיבי דיפאק צ'ופרה, (1998). היא גם הקליטה את "If You Forget Me" מאת פבלו נרודה, לפסקול הסרט מ-1994, "הדוור". המוזיקה המוקלטת של מדונה כוללת מתן קולות רקע לאמנים אחרים כמו פטריק הרננדז, ג'ון בניטז, ניק קאמן, ניק סקוטי ודונה דה לורי. היא שיתפה פעולה עם זמרים ומוזיקאים כמו ריקי מרטין, בריטני ספירס, אנני לנוקס, ניקי מינאז', וג'סטין טימברלייק.
רובה בריחי
אופן הפעולה
לאחר הירי, מסובבים את הבריח כדי לשחרר את נעילתו, ומושכים אותו לאחור כדי לרוקן את בית הבליעה. לאחר מכן דוחפים אותו קדימה כדי לגרוף לבית הבליעה כדור מהמחסנית ולבצע ירי נוסף, ונועלים שוב את הבריח.
אלכסנדר דמיטרייב
אלכסנדר דמיטרייב (באסטונית: Aleksandr Dmitrijev; נולד ב-18 בפברואר 1982) הוא כדורגלן עבר אסטוני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
דמיטרייב התחיל את הקריירה שלו בטאלין יאלגפאליקלובי ושיחק גם ב-TVMK, קבוצת המילואים של המועדון. בשנת חתם בויימסי מהליגה האסטונית השנייה וכעבור חצי שנה חתם בלבדיה טאלין בה שיחק 7 שנים.
ב-31 במרץ 2008 הושאל להונפוס מליגת העל הנורווגית ובקיץ של אותה עונה חתם על חוזה במועדון.
בפברואר חתם לשנתיים וחצי באורל מליגת העל הרוסית.
בקיץ חתם בנמאן גרודנו וממנה עבר להומל. בשנת חזר לאסטוניה וחתם בלבדיה טאלין.
במרץ חתם באינפונט טאלין. בקיץ חזר לקדנציה שנייה בהונפוס.
ב-2 בינואר 2018 חתם בפלורה טאלין עד לסיום העונה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, דמיטרייב שיחק בנבחרת הצעירה של אסטוניה ובשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת. ב-31 באוגוסט 2016 דמיטרייב רשם את הופעתו ה-100 בנבחרת בתיקו 1-1 נגד.
פגי קאס
מרי מרגרט "פגי" קאס (באנגלית: Mary Margaret “Peggy” Cass; 21 במאי 1924 – 8 במרץ 1999) הייתה שחקנית וקומיקאית אמריקאית, זוכת פרס טוני ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1958 על הופעתה בסרט "דודה מיים".
ביוגרפיה
קאס נולדה בבוסטון למרגרט קאס וריימונד ג'יימס. קאס רדפה אחר קריירת כבר משחק מגיל צעיר. לאחר תקופת לימודים ב"בית הספר קיימבריג' הלטיני לדרמה" עברה קאס להתגורר בניו יורק שם עבדה כמזכירה, מוקדנית וגם בתור דוגמנית. היא זכתה להזדמנות על בימות תיאטרון לקראת סוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 של המאה ה-20.
קאס זכתה להכרה לראשונה בשנת 1956 בזכות תפקידה כמזכירה אגנס גוץ' במחזה "דודה מיים", תפקיד בעבורו זכתה קאס בפרס טוני. בשנת 1958 המחזה עובד קולנועית על ידי מורטון דהקוסטה, העיבוד הוכתר כמוצלח ביותר וקאס שחזרה על תפקיד אגנס גוץ' הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
קאס המשיכה לשחק בתיאטרון ובטלוויזיה והשתתפה במספר מצומצם של סרטים כמו "If It's Tuesday, This Must Be Belgium" של מל סטיוארט.
בשנת 1987 שיחקה בסיטקום בת עונה 1 של רשת FOX "נשים בכלא", בתור אווה שיפלי לצדה של סי-סי-אייץ' פאונדר.
פאליו
הפאליו של סיינה (באיטלקית: Palio di Siena) הוא מרוץ סוסים מסורתי המתרחש בעיר מאז תקופת הרנסאנס. הפאליו מתקיים פעמיים בשנה, ב-2 ביולי וב-16 באוגוסט בעיר סיינה באיטליה. במרוץ משתתפים 10 סוסים ופרשים המייצגים 10 מתוך 17 הרבעים ההיסטוריים של העיר. המרוץ של יולי מוקדש למדונה מפרונזאנו, והמרוץ של אוגוסט מוקדש לחג עליית מרים השמימה. המרוץ שמתקיים מסביב לכיכר ההיסטורית של העיר סיינה בפיאצה דל קמפו, הפך לאטרקציה תיירותית ראשונה במעלה בעיר.
היסטוריה
המרוץ הראשון של חודש יולי התקיים ב-1656. ב-1707 נוסף המרוץ של אוגוסט. בשנת 1729 נקבעו הגבולות הרשמיים והמוסכמים של הרבעים השונים בעיר סיינה שמשתתפים במרוצים. באותה שנה אף נקבעה התקנה שרק 10 רבעים ישתתפו בכל מרוץ. במרוץ הבא אחריו ישתתפו 7 הרבעים שלא השתתפו קודם לכן ועוד 3 רבעים שנבחרים באמצעות הגרלה. כל אחד מ-17 הרבעים מיוצג באמצעות סמל, דגל, מדים של הפרש וכן מוזיאון המוקדש להישגי הרובע במהלך המרוצים השונים.
כללים
למרוץ כללים נוקשים ביותר – הפרשים רוכבים על הסוסים ללא אוכף, המרוץ מקיף שלוש פעמים את הכיכר ונמשך כ-90 שניות בממוצע. במרוצים הסוסים חשובים יותר מן הפרשים, ולפיכך הסוס יכול לזכות במקום הראשון במרוץ גם אם רוכבו נפל במהלך המרוץ. יתרה מכך, מעדיפים סוס מנצח נטול רוכב, כך נחסך סכום הפרס. בנוסף לשני המרוצים בחודשים יולי ואוגוסט יכולה עירית סיינה להחליט לקיים מרוץ נוסף שלא מן המניין כדי לציין אירוע מיוחד. המרוץ המיוחד יכול להתקיים במהלך החודשים מאי ועד לספטמבר. ב-1969 התקיים מרוץ מיוחד לציון הנחיתה על הירח ובשנת 2000 התקיים מרוץ מיוחד נוסף לציון המילניום.
כחודש לפני כל מרוץ בוחרים ראשי עשרת הרבעים של סיינה שמשתתפים בו את הפרשים. הסוסים שישתתפו במרוץ נבחרים באמצעות הגרלה. לפרש יש אפשרות במהלך המרוץ להשתמש בשוט לא רק כנגד הסוס שבו הוא רוכב אלא גם כנגד פרש יריב וכנגד סוס של רובע אחר. השימוש בשוט גורר אחריו ביקורת רבה מצד ארגוני זכויות בעלי החיים באיטליה.
הסוס המנצח במרוץ הוא הסוס שמגיע ראשון לקו הסיום. הסוס המפסיד הוא הסוס שמגיע שני, ולא הסוס האחרון.
הרובע שסוסו הוכרז כמנצח זוכה בדגל עשוי משי (מכונה באיטלקית PALIO) שצויר במיוחד על ידי אומן בן העיר סיינה. הרובע המנצח מחזיק בדגל במוזיאון המיוחד שנמצא בכל רובע ורובע.
המנצחים
הרובע המעוטר ביותר במאה השנים האחרונות היה רובע OCA-האווז: הוא זכה ב-63 מרוצים מאז שנת 1900. הרובע בעל מספר הזכיות הקטן ביותר מכונה באיטלקית NONNA -סבתא. רובע CIVETTA – ינשוף מחזיק כעת בתואר מפוקפק זה משום שמאז 1979 לא זכה בשום מרוץ. יום לפני המרוץ עורך כל רובע שמשתתף במרוץ ארוחת ערב חגיגית בה משתתפים כל תושבי הרובע. הרובע הזוכה במרוץ עורך ביום המרוץ עצמו ארוחת ערב חגיגית נוספת בה משתתפים בנוסף לתושבי הרובע כל ראשי העיר והאורחים הבכירים הנוספים שהגיעו לצפות במרוץ. בפאליו שנערך ב-2 ביולי 2011 זכה רובע האווז, ובפאליו שנערך ב-16 באוגוסט 2011 ניצח רובע הג'ירפה.
מכני-קונג (רובוט)
מכני-קונג (שיבוש של "מקאניקונגו", ביפנית: メカニコング, באנגלית: Mechani-Kong) הוא נבל-על רובוטי בדיוני, המופיע בזיכיון של קינג קונג. דמותו של מכני-קונג הופיעה לראשונה בשנת 1966 בסדרת הטלוויזיה המונפשת "מופעו של קינג קונג" וגם הופיעה בתפקיד הנבל הראשי בסרט "קינג קונג בורח" ומשמשת כהאויב המושבע של קינג קונג.
מופעו של קינג קונג (1966–1967)
בחיפוש אחר נקמה על תבוסתו, ד"ר הו (יוצרו של מכני-קונג) החל להשמיד את פפואה גינאה החדשה באמצעות מכני-קונג. הצבא המקומי בטעות מזהה את מכני-קונג לקינג קונג ושט לאי מונדו כדי לחסל את קונג. במהלך דיון עם פרופסור בונד, ששמר על קונג עם ילדיו, הצבא מקבל הודעה על תקיפה נוספת בפפואה גינאה החדשה.
קונג מגיע לאזור כדי להילחם נגד מכני-קונג אך הרובוט מוכיח שידו על העליונה. עם זאת, קונג מפעל את הרובוט לעבר האוקיינוס והרובוט מחוסל סופית.
קינג קונג בורח (1967)
באמצעות רישומי אנטומיה שגנב מקארל נלסון, ד"ר הו בונה את מכני-קונג כדי לכרות את אלמנט X. כאשר מכני-קונג החל לחפור ביסוד, מערכות הבקרה של הרובוט המפלצתי נפגעים מהקרינה של היסוד ומותירים את הרובוט פגום ומושבת. הו נאלץ להשתמש בשיטה אחרת וחוטף את קינג קונג האמיתי מאי מונדו ומשתלט על מוחו באמצעות מכני-קונג על-מנת שישלים את המלאכה. עם-זאת, קונג משתחרר מהשליטה המוחית ונלחם נגד מכני-קונג בטוקיו ומפיל את הרובוט ממגדל טוקיו.
גודזילה, מלך המפלצות (1992–1993)
בסדרת הרומנים "גודזילה, מלך המפלצות", מתואר כי לאחר ששוחזר ושודרג על ידי ד"ר אוניאמה, מכני-קונג נבנה לגובה של כ-100 מטרים ומתוכנת לסייע למכה-גודזילה כדי להילחם בגודזילה עצמו. מכני-קונג מפתיע את גודזילה מאחור ומחזיק אותו ביציבות בעוד שמכה-גודזילה פוצע את גודזילה. לאחר שגודזילה משתחרר מאחיזתו של מכני-קונג, השניים נלחמים שוב, אלא שהפעם גודזילה משבית את הרובוט ושובר את זרועו המכנית. בלי יכולת לזוז, מכני-קונג שוכב בחוסר-אונים על הקרקע בעוד שגודזילה יורק את הקרן האטומית שלו על המכונה ומשמיד אותה באכזריות.
ראו גם
מכה-גודזילה - דמות דומה של חברת טוהו
חוק טבע
חוק טבע או חוק מדעי הן אמירות, המבוססות על ניסויים או תצפיות חוזרות ונשנות, המתארות או מנבאות מגוון של תופעות טבע. לפי הגדרה אחרת, חוקי הטבע הם העקרונות המסדירים את פעולתו של הטבע.
חוקי הטבע מתגלים על סמך ניסויים ותצפיות ואין בהם הכרח לוגי. לדוגמה, חוק הכבידה קובע שכוח המשיכה דועך באופן פרופורציוני למרחק בריבוע. הדבר התגלה באמצעות תצפיות במסלוליהם של כוכבי הלכת. עם זאת, ניתן לדמיין עולם שבו כוח המשיכה דועך באופן פרופורציוני למרחק בשלישית, או שאין בו כוח משיכה כלל. לכן אין בחוק הכבידה הכרח לוגי.
חוק טבע אינו יכול להיות מוגבל למקומות או לזמנים ספציפיים. לדוגמה, הטענה "על פני כדור הארץ תאוצת הכבידה היא 9.8 מטר לשנייה בריבוע" היא טענה נכונה, אך אינה יכולה להיחשב חוק טבע.
חוקי טבע מופיעים באחת משתי צורות. צורה אחת היא כטענה אוניברסלית, כלומר כטענה לוגית עם כמת כולל, מהצורה "לכל X מתקיים Y". לדוגמה, החוק השלישי של ניוטון קובע שלכל כוח שמפעיל גוף אחד על גוף אחר מופעל כוח נגדי שווה בגודלו אך הפוך בכיוונו. הצורה השנייה היא כחוק הסתברותי הקובע ש-Y יתקיים רק בשיעור ממוצע מסוים של המקרים. דוגמה לכך היא זמן מחצית החיים של איזוטופ רדיואקטיבי, הזמן שבו שבבמוצע חצי מהאטומים ייתפרקו לאטומים של איזוטופ אחר.
הביטחון בתקפות חוקי הטבע
בבסיסו של המדע קיימת האמונה, שהיקום מתנהל לפי כללים שניתנים למחקר. חוק הטבע עשוי להתגלות כנכון רק בסייגים, כפי שהיה עם חוקי הטבע של גלילאו, כשאלה סוייגו בידי ניוטון. מעבר לזאת, גם אם הוא ממשיך להיחשב כנכון, הוא עשוי להפוך לבר הוכחה. למשל, כיום, חוקי קופרניקוס, הטוענים כי כוכבי הלכת סובבים סביב השמש, אינם עוד בגדר אקסיומה - תורת הכבידה של ניוטון כבר הסבירה אותם באמצעות חוק טבע אחר.
השינוי במעמדם של חוקי הטבע
המושג חוק טבע היה מושג מרכזי בתפיסה המדעית של המאות השמונה עשרה והתשע עשרה. אולם, בתחילת המאה העשרים ירדה קרנו של מושג זה בעקבות המהפכה בכלל הפילוסופיה של המדע, שהביאה תורתו של אלברט איינשטיין ובעקבות שינוי תפיסת מושג האקסיומה במתמטיקה, בעקבות עבודותיהם של ברנהרד רימן ואחרים. מהפכות אלה שיפרו את יכולתם של המדע והמתמטיקה להסביר את עולמנו, אך בו זמנית לימדו את העוסקים בהם על מגבלותיהם של המדע והמתמטיקה ועל הצניעות והזהירות שבה איש אקדמיה צריך להציג את ממצאיו. המדענים של ימינו אינם סמוכים ובטוחים שקביעותיהם השרירותיות מתארות את היקום בדייקנות מוחלטת.
עד תחילת המאה העשרים, קביעות כמו החוק הראשון של ניוטון הוצגו כחוק טבע – דהינו כקביעה שאין לערער בה על אודות הקורה בעולם. אולם, מאז תחילת המאה העשרים נהוג להציג קביעה כמו החוק הראשון של ניוטון כחוק מרכזי במערכת הסברים הנקראת מכניקה קלאסית ומסוגלת להסביר את הקורה בסביבות מסוימות ובתנאים מסוימים. חוקי ניוטון תיארו את הידע שהיה אז במכניקה באופן מדויק יותר משגיאת המדידה של המכשירים שהתקיימו עד המאה העשרים. ניסיונות להפריך חוקים אלו עלו בתוהו מכיוון שהם מתארים נכונה (גם לפי התאוריות המקובלות כיום) את העולם בטווח המהירויות והמסות שבדרך כלל צופים בו. מעבר לזאת, לאנשים כמו לייבניץ, שניסו לנסח חוקי טבע אחרים חסרו בתקופה זו הכלים המתמטיים לעשות זאת.
לאחר שפיתח איינשטיין את תורת היחסות נגזרו ממנה ניבויים חדשים לגבי עצמים שמהירותם קרובה למהירות האור. אך עבור עצמים שמהירותם אטית ביחס למהירות האור מתלכדים ניבויי תורת היחסות עם חוקי ניוטון הוותיקים ואינם סותרים את הניסיון הקודם של האנושות, כמתחייב מחוק פיזיקלי. בתחומים שבהם מנבאת תורת היחסות תוצאות שונות משל חוקי ניוטון, מאששים הממצאים את תורת היחסות, ולפיכך נדחו חוקי ניוטון לטובת תורת היחסות.
בחלק מהמקרים, החוקים הישנים מאפשרים חיזוי טוב מספיק, והם נמצאים עדיין בשימוש נפוץ, במקביל לחוקים החדשים, המדויקים יותר. דוגמה להתפתחויות כאלה היא השילוב בין חוק בויל-מריוט, שלפיו בטמפרטורה מסוימת מכפלת הנפח והלחץ של גז היא קבועה, חוק גיי-ליסק, שלפיו הלחץ של גז בנפח קבוע הוא יחסי לטמפרטורה שלו וחוק שארל, שלפיו הנפח של גז בלחץ קבוע הוא יחסי לטמפרטורה שלו. שלושה חוקים פיזיקליים אלה אוחדו עם הזמן לחוק יחיד שהם מקרים פרטיים שלו: משוואת הגז האידיאלי. מאחר שבמקרים רבים גזים אינם מתנהגים כגז אידיאלי, גם לחוק זה נמצאו שיפורים עם השנים, למשל גז ואן-דר-ואלס. למרות עידון המשוואות, גם חוק זה אינו בעל דיוק מוחלט, וחוקים נוספים נמצאו (ועוד יימצאו) כדי לאפשר חיזוי בדיוק גבוה יותר.
ההשראה והצידוק לחוקי הטבע
ההנחה בדבר תקפותם של חוקי הטבע אינה צריכה נימוקים לוגיים. אולם, מסקנות לוגיות המוסקות ממספר חוקי טבע שונים אינן יכולות ליצור פרדוקס. כמו כן הקביעות הנגזרות מחוקי טבע צריכות שלא לסתור את הידע הניסויי הקיים, להועיל בניבוי תוצאות של ניסויים עתידיים ולתת ביטחון מספק בנכונותן כדי לשכנע את הציבור להשקיע משאבים בפיתוח טכנולוגיה שעוצבה בהשראתם. הקשר זה של חוקי הטבע (ושל השיטה המדעית בכלל) נקרא "הקשר הצידוק" והפילוסופים של המדע הרבו לעסוק בו.
הקשר אחר של חוקי הטבע הוא הקשר ההשראה - דהיינו השאלה כיצד אדם מסוים הגה קביעה של חוק טבע, שהתברר שהיא מסבירה היטב את המתרחש ביקום. ברבים מהמקרים, קביעות אלה נעשות זמן רב לפני שנאספים מרבית הצידוקים להן. להקשר ההשראה לא הציעו הפילוסופים, בדרך כלל, הסברים. על מספר מדענים שקבעו חוקי טבע נאספו אגדות, כמו אגדת גילוי חוק ארכימדס באמבט או חוקי ניוטון במטע התפוחים.
ביארני האריולפסון
ביארני האריולפסון (בנורדית עתיקה או באיסלנדית: Bjarni Herjólfsson) היה מגלה ארצות נורדי-איסלנדי, שלפי הסאגות הנורדיות חי במאה ה-10 לספירה והיה האירופאי הראשון שגילה את יבשת אמריקה בשנת 986 לספירה.
חייו, משפחתו ומורשתו
מעט ידוע על מוצאו וילדותו של ביארני. הוא נולד, ככל הנראה, במחצית הראשונה של המאה ה-10 באיסלנד לאביו האריוף (Herjólfr, ומכאן שמו) בנו של בודי האריולפסון (Bárði), ולאמו ת'ורגר (Þorgerðr). בחייו הבוגרים שימש כקברניט של צי סוחר שבסיסו בנורווגיה, אך מדי קיץ נהג לחזור למולדתו איסלנד לביקור הוריו.
גילוי אמריקה
ביארני האריולפסון היה, ככל הנראה, האירופאי הראשון ש"גילה" את יבשת אמריקה, כ-500 שנים לפני כריסטופר קולומבוס. לפי המסופר ב"סאגת אנשי גרינלנד" (Grœnlendinga saga), במהלך ביקור בבית הוריו באחד מחודשי הקיץ של שנת 986 גילה ביארני שאביו יצא למסע לגרינלנד עם אֵיְירִיק האדום, וכך החליט לצאת בעצמו למסע לחיפוש אביו באוקיינוס האטלנטי הצפוני. בתקופה זו טרם היה שימוש במצפנים, המפות היו חסרות ודלות והשייט בימים לא ידועים בסירות משוטים (ומפרש) קטנות היה מסוכן מאוד. נוסף על כך, איש מבין צוותו של ביארני מעולם לא הגיע לגרינלנד, והיה עליהם לחפש את האי בים הפתוח. כרבים בתקופתו, נסחפו ביארני וצוותו על ידי הרוחות המנשבות באזורים אלה ואיבדו את דרכם. לאחר שיט ארוך ראה ביארני קו חוף שלא היה לתפישתו חלק מגרינלנד. הנוף שחזה בו כלל, לפי הסאגה, "ארץ יפה בקצה המערב, בעלת גבעות ויערות-עד אינסופיים", ולא התאים למישורים הקפואים למחצה של האי. אף על פי שהיה יכול (ובתקופתו היה מצופה ממנו), ביארני ויתר על עגינה ושיטוט בו מאחר שרצה מאוד לבקר את אביו בגרינלנד. לאחר מעשה, כאשר תיאר את הנוף שראה באוזני המקומיים, לא אבו הבריות בגרינלנד לשמוע במהלך שהותו שם וויתרו על השיט המסוכן לארץ לא נועדת.
ביארני נשאר להתגורר עד מות אביו ב"האריולפסנס" (Herjolfsnes, מילולית "של בני האריולף") כ-50 קילומטר מצפון-מערב לכף פרוול שבדרום גרינלנד, ולאחר מכן שב לנורווגיה.
מורשתו
לאחר מסעו הלא מתוכנן לחופי אמריקה נהפך ביארני למפורסם מאוד ברחבי סקנדינביה, מנורווגיה ודנמרק שבדרום ועד לגרינלנד. בעולם הנורדי (ה"ויקנגי"), יציאה למסעות שיטוט בימים לא ידועים ולתור אחר ארצות חדשות ו"לא ידועות" (בין אם מדובר באיים שכף רגלו של האדם טרם דרכה בהם כדוגמת איסלנד, ובין אם בארצות מיושבות כדוגמת האיים הבריטים ונורמנדי) נחשבו לפעולות אציליות. רוב סיפורי האלים הנורדים מספרים על מסעות, ורוב הגיבורים הנורדים היו מגלי ארצות. לכן רבים, וביניהם אריק הוקונסון (מושל נורווגיה ורוזן נורת'מבריה, בנו של הוקון זיגרודסון ואחיה של המלכה השוודית האגדית אוד, בעצמו לוחם ומגלה ארצות) כעסו מאוד על ביארני על שלא חקר את הארץ שגילה וראו בכך מעשה אנוכי ופחדני.
לא ברור היכן היה אותו נוף שראה ביארני והדבר שנוי במחלוקת מאות שנים. מבחינה גאוגרפית, סביר שמדובר באחד מחופיה הצפון-מזרחיים של קנדה המודרנית, ומכאן חלק אינטגרלי מיבשת אמריקה. לפי ההיסטוריון הקנדי-איסלנדי טריווגי אולסון, "מחקרים מודרנית מצביעים שהארץ שגילה הייתה כנראה ניופאונדלנד, לברדור או איי באפין".
לייב אייריקסון, בנו של אייריק האדום, הוקסם מסיפורו של ביארני, הן מתוך התרבות בה גדל והן מתוך כמיהה ל"יערות העד" שתיאר ביארני. גרינלנד הייתה מאז ומעולם ארץ שהחיים בה היו קשים (שמה - "ארץ ירוקה" - היה ככל הנראה מעשה רמייה של אייריק עצמו), ומשאבי טבע כעצים, ששימשו לבניית בתים, לחימום ולבישול, לבניית סירות וליצירת כלי-נשק היו מעטים וחסרים. בספרו של פרופסור ג'ארד דיימונד התמוטטות מתואר כיצד התיישבויות נורדיות נחרבו וננטשו בעקבות בירוא יערות והרס הסביבה הטבעית. לייוו אייריקסון רכש את סירתו של ביארני ויצא למסע לארץ החדשה. הוא הצליח להגיע לניופאונדלנד והקים את ההתיישבות הידועה הראשונה של האדם הלבן ביבשת אמריקה (וינלנד, או ל'אנס או מדוז).
בתרבות הפופולרית
דמותו של ביארני (Bjarni) בסדרת משחקי המחשב "תרבויות" (Cultures) מבוססת באופן חלקי על דמותו.
מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית
מנואל הראשון קומננוס (ביוונית: Μανουήλ Κομνηνός -  מנואיל קומנינוס  ; 28 בנובמבר 1118 - 24 בספטמבר 1180), היה קיסר האימפריה הביזנטית מבית קומננוס ששלט באמצע המאה ה-12 בתקופה של פרשת דרכים בהיסטוריה של האימפריה הביזנטית, הים התיכון ואירופה. במהלך שלטונו הארוך הוא ניהל מדיניות חוץ שונה מזו של הקיסרים הביזנטיים שלפניו תוך כדי יצירת בריתות עם מעצמות שונות באירופה. הוא היה הקיסר הביזנטי ששלט בזמן מסע הצלב השני ובשלב מסוים הפך למגינם של הצלבנים באזור. בין היתר הוא פלש לאיטליה וניסה לתקוף את מצרים ביחד עם ממלכת ירושלים הצלבנית. לאחר מותו התדרדרה האימפריה הביזנטית במהירות עד שנפלה לידי הצלבנים במהלך מסע הצלב הרביעי ב-1204.
עלייתו לשלטון
מנואל היה בנו הרביעי של הקיסר הביזנטי הקודם יוחנן קומננוס ושל הקיסרית פירושקה-אירנה, נסיכה הונגרית לשעבר. לפני מותו של אביו, בחר יוחנן את מנואל ליורשו על פני אחיו הגדול יותר. לאחר מותו של אביו, זכה מנואל לתמיכת הצבא הביזנטי, אשר שהה באותו הזמן בקיליקיה. משם, שלח מנואל שליחים ומיהר בעצמו לקונסטנטינופול כדי לתפוס את השלטון ולמנוע מאחיו הגדול, ששהה שם, לעשות זאת.
תחילת שלטונו של מנואל ומסע הצלב השני
ב-1144 פלש ריימונד נסיך אנטיוכיה לשטחיה של האימפריה בקיליקיה. מנואל הגיב בתקיפות ושלח כוח ימי ויבשתי משולב כדי לתקוף את ריימונד. במקביל לכך, נפלה רוזנות אדסה הצלבנית לידי המוסלמים. ריימונד, אשר נחשף כך להתקפות המוסלמים, בחר להיכנע והגיע בעצמו לקונסטנטינופול לשם כך. מנואל קיבל את כניעתו רק לאחר שנשכב על הרצפה למשך זמן ממושך תוך כדי השפלה עצמית.