cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריה אביר
עמיגור
בין השנים 1980-1990 עבד אביר כמנהל אגף הכספים וכלכלן בכיר בעמיגור. לאחר מכן, מונה להיות מנכ"ל החברה וכיהן בתפקידו בין השנים 1990-2002. במסגרת תפקידו היה אמון על ניהולן של 30,000 דירות ציבוריות ברחבי המדינה, בניה של בתי גיל זהב לקשישים בשיתוף פעולה עם קרנות יהודיות מארצות הברית ואחראי על קשרי ויחסי עבודה רחבים עם משרדי ממשלה ישראלים וארגונים יהודים בינלאומיים. בשנת 2008 מונה אביר להיות יו"ר דירקטוריון חברת עמיגור ומכהן בתפקיד זה עד היום.
הסוכנות היהודית
אביר כיהן בין השנים 2002-2007 כראש משלחת אזור אמריקה הלטינית. במסגרת תפקידו, סייע אביר בהעלאת עולים מארגנטינה בזמן המשבר הכלכלי שפקד אותה ופעל רבות בתחום החינוך, זהות יהודית ועליה בכל ארצות אמריקה הלטינית.
בין השנים 2007-2011, כיהן אביר כראש המשלחת של אזור אירופה. במסגרת תפקידו, ריכז את פעילות כל המשלחות של הסוכנות היהודית באזור אירופה ופעילות השליחים שם. הוא ביסס והעמיק קשרים עם שגרירויות ישראל באירופה, עם ארגונים יהודיים וראשי קהילות.
בשנת 2011, מונה אביר להיות ראש לשכת החברות של הסוכנות היהודית העוסקות בפעילות בתחומים חברתיים וכלכליים שונים. לשכת החברות פועלת לצד הנהלת הסוכנות היהודית ומנהלי יחידותיה, ליישום מדיניותה ועל מנת לתעל את יכולותיהן המיוחדות של החברות ולהשיא את הישגי החברות לקידום יעדי הארגון.
פעילות ציבורית
אביר מכהן בהתנדבות כחבר במועצות מנהלים הבאות:
יעל גלוברמן
יעל גלוברמן (נולדה ב-4 במאי 1954) היא משוררת, סופרת מתרגמת ועורכת ספרותית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב להורים ניצולי שואה. למדה בגימנסיה הרצליה. בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. מגיל צעיר פרסמה שירים בכתבי העת ובמוספי הספרות (בהם עתון 77, מאזנים, קשת). סיפוריה הראשונים ראו אור בכתב העת עכשיו בעת שירותה הצבאי בנח"ל. בשנות השמונים חיה כעשור בארצות הברית.
ב-1996, לאחר חזרתה לישראל, ראה אור ספרה הראשון, הרומן "מנענע את העץ" (בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן). בשנת 2000 ראה אור ספר שיריה הראשון "אליבי: שירים" (בהוצאת הליקון). הספר זכה בפרס אקו"ם לעידוד פרסום יצירה. בשנת 2002 זכתה גלוברמן בפרס מפעל הפיס לשירה. ב-2007 ראה אור ספר שיריה השני, "אותו הנהר פעמיים", אף הוא בהוצאת הליקון וכן קובץ תרגומיה לשירי סטיבן ספנדר "תולדות הנשמה" (בהוצאת קשב לשירה). באותה שנה זכתה במענק קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. בשנת 2008 זכתה גלוברמן במלגת פולברייט והצטרפה כעורכת לכתב העת הליקון. ב-2015 ראה אור קובץ תרגומיה לשירת אן סקסטון, "שיעורים ברעב" (קשב לשירה). ב-2018 ראה אור בהוצאת פועלים ספר שיריה השלישי, "מפת חצי האי", שזכה בפרס אקו"ם לאותה שנה ובפרס ביאליק לספרות יפה ב-2022.
גלוברמן היא אחת ממתרגמות השירה הבולטות בישראל. בין היתר תרגמה משיריהם של ויליאם בלייק, סווינברן, ייטס, אודן, דילן תומאס, טד יוז, סילביה פלאת', אן סקסטון, דרק וולקוט, שיימוס היני ולואיז גליק. התרגומים הופיעו בכבי העת הליקון, המעורר, קשת החדשה, משיב הרוח ועוד.
מנחה את סדנאות השירה בחוג לספרות במכללת אורנים ובתוכנית לכתיבה יוצרת בחוג לספרות עברית והשוואתית של אוניברסיטת חיפה.
מנטליזציה
רקע
המושג פותח על ידי הפסיכואנליטיקאי הבריטי פיטר פונגי בסוף שנות ה-90. פונגי עסק בפיתוח גישה חדשה להבנת הפרעת אישיות גבולית ולטיפול בה, תוך התבססות על רעיונות פסיכואנליטיים קלאסיים של תאורטיקנים כגון אוטו קרנברג ודונלד ויניקוט. פונגי פיתח את התאוריה תוך התבססות על מחקר אמפירי, ועל גישות מחקריות מתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית (כגון תאוריית ההתקשרות של ג'ון בולבי), ומתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית (כגון תאוריית התודעה של סיימון ברון-כהן). רעיון המנטליזציה מקושר לגישתו הכללית של פונגי, המקשרת בין יחסי אובייקט ומטא-קוגניציה.
יש המתייחסים למנטליזציה כאל רצף כישורים אחיד, אך מתגברות העדויות המחקריות לקיומם של תהליכים נפרדים, מהן נובעות הגדרות והתייחסויות שונות לנושא. כך למשל, ניתן להתייחס להיבט התפיסתי של מנטליזציה (למשל, היכולת לזהות הבעות פנים ומבט עיניים) ולהיבט ההסקתי שלה כאל שני מסלולים בלתי תלויים זה בזה. אפשרות מרחיקת לכת אף יותר היא ההנחה כי מדובר בשילוב של מספר ממדים נפרדים (דיפרנציאליים) המקלים על המדידה והתאמת ההתערבות הטיפולית.
פיטר פונגי ועמיתו אנטוני בייטמן טוענים כי מנטליזציה היא יכולת בעלת חשיבות רבה ביצירת ויסות רגשי בהקשר של יחסים בין אישיים, וכי היא מתפתחת מגיל הינקות ומבוססת על התקשרות תקינה וקשר מיטיב בין הדמויות המטפלות לילד. לטענתם, יכולת זו נפגעת אצל אנשים שחוו טראומה נפשית ופגיעה משמעותית ביחסים בינאישיים בילדות המוקדמת, ולפיכך קושי במנטליזציה עשוי להיות אחד הגורמים להתפתחות הפרעות נפשיות, במיוחד הפרעת אישיות גבולית.
מאפייני המנטליזציה
עיסוק במנטליזציה מתייחס ליכולת להכיר ולהבין מצבים מנטליים אצל הפרט ואצל האחר, ולראות שמצבים אלה נפרדים מהתנהגויות. מנטליזציה כוללת את היכולת לחשוב על מחשבות, אמונות, רגשות ומשאלות של הפרט ושל האחר, ולהבין שאירועים פנימיים אלה משפיעים על התנהגותו ועל התנהגות האחר, באופנים שונים. לשם כך נדרשת מודעות מסוימת למתרחש בתודעה של הפרט או של האחר.
דוגמאות לעיסוק במנטליזציה הן למשל הרהור של אדם לגבי המניעים להתנהגותו ("למה עשיתי את זה?"), הבנת תגובותיו הרגשיות ("למה אני מתנהג באופן כל כך פגיע ורגיש כרגע?"), השפעת התנהגותו על רגשות האחר ("האם פגעתי ברגשותיו כאשר אמרתי לו ש...?"), אילו תחושות פנימיות מבטאת התנהגות האחר ("הוא ודאי טורק את הדלת ומקלל כי הוא כועס ומתוסכל בעקבות משהו שקרה קודם"), ועוד. באמצעות מנטליזציה האדם מפרש באופן אוטומטי התנהגות מסוימת כמבוססת על מצבים פנימיים, כגון אמונות, משאלות, רגשות ומחשבות.
טיפול מבוסס מנטליזציה
על בסיס מושג המנטליזציה פיתחו פונגי ובייטמן שיטה לטיפול פסיכולוגי המבוסס על מנטליזציה (MBT - Mentalization Based Treatment), שמתאים בין השאר ללוקים בהפרעת אישיות גבולית. על פי הגישה, הלוקים בהפרעה זו מתקשים בעיסוק תקין במנטליזציה, בייחוד בהקשרים בין-אישיים טעונים רגשית, ויכולת זו נפגעה בעקבות טראומה, התעללות או יחסים לא-מיטיבים עם ההורים בילדות המוקדמת.
טיפול מבוסס מנטליזציה מוגדר כפסיכותרפיה דינמית, המתמקדת בקשר המתקיים בין המטופל לבין המטפל. המטרות העיקריות של הטיפול הן:
מחקר אורך של פונגי ובייטמן שפורסם ב-2008, בו נערך מעקב אחר מטופלים במשך שמונה שנים, הצביע על יעילות גבוהה יותר של טיפול מבוסס מנטליזציה, יחסית לטיפול המקובל בלוקים בהפרעת אישיות גבולית (צמצום גבוה יותר של שיעורי האובדנות ושיפור בתפקוד הכללי של המטופלים). בשנים האחרונות התפתח המודל הטיפולי לכוונים נוספים, למשל, טיפול דיאדי, טיפול משפחתי, טיפול בהתקפי פאניקה וטיפול בהפרעות אכילה.
ביקורת
התומכים בשיטות טיפול פסיכואנליטיות קלאסיות, מתנגדים לחלק מרעיונות הטיפול המבוסס על שימוש במנטליזציה, בשל סטייתם מהטכניקות המסורתיות של הטיפול, למשל הזנחת העיסוק בלא מודע או בעבר הטראומטי של הלוקים בהפרעת אישיות גבולית. תאורטיקנים אחרים הציעו דרכים אחרות לטיפול בהפרעה זו. כיום מקובלות בעיקר שיטותיהם של אוטו קרנברג (TFP - Transference Focused Psychotherapy), מרשה לינהאן (DBT - טיפול דיאלקטי התנהגותי) ועוד, שיעילותן הוכחה אף היא במספר מחקרים.
בנוסף נטען כנגד הטיפול מבוסס המנטליזציה, כי הוא מיועד בעיקר ללוקים בהפרעת אישיות גבולית, וטרם נבדקה מחקרית תרומתו למטופלים הלוקים בהפרעות נפשיות רבות אחרות.
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
Cyber Sex
Cyber Sex הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית דוג'ה קאט מתוך אלבום האולפן השני שלה, Hot Pink. השיר יצא לאור ב-7 בנובמבר 2019 על ידי חברות התקליטים קימוסבי רקורדס ו-RCA רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-13 במצעד השירים של ניו זילנד. בתקציר האלבום ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, סיפרה דוג'ה שהשיר כולו נכתב בהשראת ניקי מינאז'.
השיר זכה לפופולריות רבה בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק, תוך שצולמו לשיר מאות אלפי סרטונים שונים.
רקע וכתיבה
עם יציאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בדומה לשאר שירי האלבום. כמו כן, צבר השיר למעלה מ-60 מיליון השמעות בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דוג'ה קאט ב-7 בנובמבר 2019. הקונספט של הקליפ הוא יחסי מין דרך האינטרנט, כשם השיר עצמו. בתחילת הקליפ, ניתן לראות מישהו שנכנס לאתר אינטרנטי בו יש עיסוק ביחסי מין ולאחר מכן את דוג'ה קאט עצמה בכמה מסכים שונים.
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-18 מיליון צפיות.
סימן (רפואה)
ברפואה, סימן הוא מופע אופייני אובייקטיבי למצב רפואי כגון מחלה או תסמונת. הסימן אינו אינדיקטור למחלה, אך עשוי להיות הגורם לתסמין המתואר על ידי החולה. סימנים מזוהים בבדיקות רפואיות, לרבות בדיקה גופנית, ומהווים חלק משמעותי באבחון נכון של מחלה או מצב רפואי. הסימנים הרפואיים עשויים להיות גלויים או סמויים. בדיקות דם, לחץ דם ומדידת חום הם חלק מהבדיקות העוזרות לרופא לראות סימנים.
סימנים ותסמינים
בעוד שתסמין הוא מקור התלונה הסובייקטיבי של החולה (לדוגמה כאב ראש), סימן רפואי הוא ברוב המקרים לא גלוי לעין או לא גורר התייחסות מצד החולה. בחילה היא תסמין בעוד שחום הוא סימן למחלה שגורמת לבחילה. תסמין מדווח לרופא על ידי החולה וסימן מתגלה לאחר בדיקה רפואית.
סימנים רפואיים הם אובייקטיביים, ולכן ברוב המקרים יהוו אינדיקטור משמעותי יותר מתסמינים. לתסמין אין משמעות קלינית בהיעדר סימנים למצב רפואי מסוים. במקרה זה, תלונות החולה משתמעות לרופא כפונקציונליות. מכלול הסימנים האפשריים למצבים רפואיים מסתמך על מחקרים ועל "הידוע" והברור מתוך מאגר המידע הרפואי.
בדיקות
מעבר לתסמינים, תלונות החולה הן משמעותיות ביותר לבדיקות רפואיות המאבחנות סימנים. בהיעדר תסמינים ותלונות רלוונטיות למצב רפואי, לא יתבצעו בדיקות מתאימות שעשויות להוביל לאבחנה נכונה. מאחר שסימנים רבים מתגלים אך ורק לאחר בדיקות רפואיות מסוימות (כגון צילומי רנטגן ובדיקות דם), יש משמעות נכבדת לתלונות החולה גם בהיעדר סימנים ברורים.
דרו גילפין פאוסט
קתרין דרו גילפין פאוסט (באנגלית: Catherine Drew Gilpin Faust; נולדה ב-18 בספטמבר 1947) היא היסטוריונית אמריקאית שכיהנה כנשיאת אוניברסיטת הרווארד. פאוסט היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה והאישה החמישית שכיהנה כנשיאת אוניברסיטה בליגת הקיסוס. היא הדיקנית לשעבר של המכון ללימודים מתקדמים של רדקליף. פאוסט היא גם הנשיאה הראשונה של הרווארד מאז 1672 שלא למדה בהרווארד.
זוכת "הרצאת ג'פרסון" לשנת 2011.
שנותיה הראשונות והקריירה שלה
פאוסט נולדה בעיר ניו יורק וגדלה במחוז קלארק, וירג'יניה בעמק שנאנדואה (Shenandoah). היא בתם של קתרין מליק ומקגי טייסון גילפין, בוגרת אוניברסיטת פרינסטון ומגדל סוסים גזעיים. אב סבה, לורנס טייסון, היה סנאטור אמריקני מטנסי בשנות העשרים. המשפחה הגיעה למחוז קלארק בראשית המאה העשרים. פאוסט היא צאצאית של הכומר הפוריטני ג'ונתן אדוארדס, שהיה נשיאה השלישי של אוניברסיטת פרינסטון.
היא בוגרת אקדמית קונקורד, בקונקורד, מסצ'וסטס ב-1964, היא סיימה תואר ראשון במכללת ברין מאר ודוקטורט בתרבות אמריקנית באוניברסיטת פנסילבניה ב-1975. באותה שנה הצטרפה לסגל אוניברסיטת פנסילבניה כמרצה לתרבות אמריקנית. היא מתמחה בהיסטוריה של דרום ארצות הברית, החל מהכרזת העצמאות של ארצות הברית ועד וכולל למלחמת האזרחים האמריקנית. פאוסט פיתחה נקודות מבט חדשות על ההיסטוריה של הדרום בתקופה זו וכן בנוגע לשינוי מעמדן של הנשים במלחמת האזרחים. היא מחברתם של שישה ספרים, בכללם: Mothers of Invention: Women of the Slaveholding South in the American Civil War, שעליו זכתה במספר פרסים: פרס פרנסיס פרקמן של החברה ההיסטורית האמריקאית ופרס אברי או. קרייבן מארגון ההיסטוריונים האמריקאים ב-1997. ספרה האחרון של פאוסט, This Republic of Suffering (2008) זכה לשבחי המבקרים על הצורה שבה בחן את הבנתה של אמריקה את נושא המוות, כפי שהתעצב במלחמת האזרחים והיה ברשימת המועמדים הסופית של פרס פוליצר ופרס הספר הלאומי.
בשנת 2001 מונתה פאוסט לדיקנית הראשונה של מכון רדקליף למחקר מתקדם, זהו ממשיכו של רדקליף קולג'. היא יושבת בחבר הנאמנים של מכללת ברין מאר, של קרן אנדרו מלון ושל המרכז הלאומי למדעי הרוח. היא חברה בוועד המייעץ של קרן גוגנהיים.
מינויה לנשיאת הרווארד
ב-8 בפברואר 2007, נכתב בעיתון The Harvard Crimson כי פאוסט נבחרה לנשיאה הבאה של הרווארד. כעבור שלושה ימים, אחרי האישור הרשמי של חבר הנאמנים של האוניברסיטה, הפך מינויה לרשמי.
היא מונתה בעקבות עזיבתו של לורנס סאמרס, שהתפטר ב-30 ביוני 2006, אחרי סדרה של הצהרות שנויות במחלוקת שהובילו לביקורת עזה מחברי הסגל של הפקולטה לאמנויות ולמדעים של הרווארד. דרק בוק, ששירת כנשיא הרווארד בשנים 1971–1991, שב לכהן כנשיא בתקופת מעבר במהלך השנה האקדמית 2006–2007.
במהלך מסיבת עיתונאים שנערכה בקמפוס אמרה פאוסט: "אני מקווה שמינויי הוא אחד מסממניהן של הזדמנויות שנפתחו ושהיו בלתי אפשריות אפילו לפני דור." היא הוסיפה ואמרה: "אני לא הנשיאה-אישה של הרווארד, אני נשיאת הרווארד."
ב-12 באוקטובר 2007 נשאה פאוסט את הרצאת הבכורה שלה כנשיאת הרווארד באומרה: "מהותה של האוניברסיטה היא לא להשיג תוצאות ברבעון הבא; היא גם לא לאן הסטודנטים מגיעים בתום לימודיהם. זה לימוד שמעצב את החיים, לימוד שמעביר את המורשת של המילניום; לימוד שמעצב את העתיד."
אחת מיוזמותיה הראשונות של פאוסט לאחר כניסתה לנשיאות הייתה להגדיל משמעותית את התמיכה הכספית בהרווארד קולג'. ב-10 בדצמבר 2007, הכריזה פאוסט על מדיניות חדשה לסטודנטים ממעמד בינוני וממעמד בינוני-גבוה, שהגבילה את שכר הלימוד שלהם ל-10%, אם באו ממשפחות שהכנסתן בין 100,000$ ל-180,000$ בשנה והחליפה הלוואות במלגות. כשהודיעה על המדיניות החדשה אמרה פאוסט: "חינוך הוא המנוע שגורם לדמוקרטיה האמריקאית לפעול... ועליה לפעול והכוונה לכך שלאנשים חייבת להיות גישה לחינוך." המדיניות החדשה גם הרחיבה את התוכניות הקודמות שהפחיתו את שכר הלימוד למשפחות שהכנסתן פחות מ-60,000$ בשנה, והפחיתה בצורה משמעותית את עלות שכר הלימוד למשפחות שהכנסתן פחות מ-100,000$ בשנה. אחר-כך אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת ייל ואוניברסיטאות אמריקאיות וקולג'ים פרטיים אחרות אימצו תוכניות דומות.
בנוסף להעלאת הנגישות להשכלה הגבוהה, פאוסט הופיעה בפני הסנאט האמריקאי ודרשה להעלות את מימון המחקר המדעי של חברי הסגל האקדמי הזוטר. היא העמידה בראש סדר העדיפויות להחיות את האמנויות בהרווארד ולשלב אותן בחיי היום-יום של הסטודנטים והסגל. פאוסט עמלה על מנת להגביר את הבינלאומיות של האוניברסיטה, תמכה בקיימות שלה ושמה לעצמה למטרה להפחית את פליטת גז חממה של האוניברסיטה, כולל אלו שקשורים לגידול העתידי, ב-30 אחוזים בשנת 2016, מתחת למה שהייתה הרווארד ב-2006.
לאור סדרת פיטורים באוניברסיטה, ספגה פאוסט ביקורת על כך שהיא סירבה להפחית את השכר כדי להשאיר משרות. בחודשים שקדמו לפיטורים, קראו קבוצות שונות בקמפוס לפאוסט ולמנהלים אחרים להפחית את משכורותיהם כאמצעי להפחית את העלויות הכלליות באוניברסיטה. הדיווחים בדבר משכורתה של פאוסט הם שונים: ה-Boston Globe מסר שפאוסט הרוויחה 775,043$ בשנת הלימודים 2008-2007, בעוד Harvard Crimson כתב שפאוסט הרוויחה 693,739$ משכורת והטבות בשנה הכספית 2009-2008. בראשית 2009 אישר תאגיד הרווארד את הקפאת משכורותיהם של הנשיא, הדיקנים, המנהלים הבכירים, ולחברי הסגל הבכיר הוצעה תוכנית פרישה מוקדמת. האוניברסיטה גם הפחיתה את מספר חברי הסגל ב-2.4%.
בדצמבר 2010, כתבו פאוסט וג'ון הנסי, נשיא אוניברסיטת סטנפורד, יחדיו מאמר מערכת בעיתון Politico, התומך במעבר לתוכנית DREAM Act (הענקת זכויות לילדי מהגרים לא-חוקיים, שהגיעו לארצות הברית כקטינים, הם בעלי אופי טוב, למדו בתיכון ועשו אחר-כך צבא או למדו במוסד להשכלה גבוהה במשך שנתיים, החוק מציע שהם יקבלו בהתחלה אזרחות זמנית ואחר-כך אזרחות קבועה), אולם התוכנית לא אושרה בוועידת הקונגרס ה-111.
חייה האישיים
פאוסט נשואה לצ'ארלס רוזנברג, היסטוריון של הרפואה בהרווארד. בעבר הייתה נשואה לסטפן פאוסט. בן-דודה מדרגה ראשונה הוא שחקן הקולנוע והטלוויזיה ג'ק גילפין, בוגר אקדמית פיליפ אקסטר ואוניברסיטת הרווארד.
פאוסט אובחנה כחולה בסרטן השד ב-1988 ו"נהנית כעת מבריאות מעולה." היא סירבה לשוחח על מחלתה והטיפול שעברה בכלי התקשורת.
1983 בקולנוע
פרסים
פרסי אוסקר: '''פרסי גלובוס הזהב:
דלתא 2
דלתא 2 (באנגלית: Delta II) היה משגר לוויינים וחלליות לא מאוישות, הוא תוכנן ונבנה במקור על ידי חברת מקדונל דגלאס, והופעל בשנים האחרונות על ידי ULA (חטיבת הטילים השייכת לבואינג וללוקהיד מרטין במשותף). דלתא 2 שוגר לראשונה בשנת 1989 וייצורו הופסק בספטמבר 2018.
היסטוריה
עם תחילתה של תוכנית מעבורות החלל, הושהה הפיתוח של משגרים חד־פעמיים לחלל, אך אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר שינה מדיניות זו, ופיתוחו של דלתא 2 החל. הטיל יועד בתחילה לשיגור לווייני ה־GPS, ועם הזמן ייעודו הורחב.
עד פרישתו בספטמבר 2018, דלתא 2 ביצע 156 שיגורים, מהם 154 בהצלחה מלאה ו-2 שנכשלו.
שיגורים ידועים
דלתא 2 שיגר בין היתר את החלליות והלוויינים הבאים:
Two-spirit
המושג Two-spirit נטבע ב-1990 בכנס הלסביות וההומואים הילידיים הבינלאומי בוויניפג במטרה להחליף את המונח האנתרופולוגי "ברדש", שנחשב למיושן ופוגעני. המושג החדש לא התקבל באופן גורף וספג ביקורת על כך שהוא מוחק מושגים קיימים לתיאור מגדר שלישי בקהילות ילידיות שונות, כמו גם מתכתב עם עולם המושגים של בינאריות מגדרית מערבית ומרמז על אמונה באנשים שהם "גם גבר וגם אישה".
ברדש
עד המצאת המושג Two-spirit נהגו אנתרופולוגים מערביים להשתמש במילה "ברדש" כשם כולל לכל אדם עם תפקיד מגדרי חריג בעיניהם בשבט ילידי. לרוב הכוונה הייתה לזכרים שהם זיהו כהומוסקסואלים, ביסקסואלים או נשיים במונחים מערביים, אך לעיתים הכוונה הייתה גם לנקבות לסביות, ביסקסואליות או שאינן ממלאות את תפקידן המגדרי לתפיסתם. המונח היה בשימוש נרחב לתיאור מגוון גדול של אנשים, ולעיתים אף יוחס בטעות לאנשים שהם אינטרסקס.
מקור המילה "ברדש" (bardache) בשפה הצרפתית, ומשמעותה "הומוסקסואל פסיבי" או "ילד בזנות". בקרב השבטים הילידיים המושג תמיד נתפס כפוגעני, ובמשך השנים גם אנתרופולוגים החלו להתנער ממנו. כיום Two-spirit החליף אותו כמעט לחלוטין הן בספרות אנתרופולוגית והן בשפה השגורה באנגלית. עם זאת, לשבטים ילידיים רבים בצפון אמריקה יש מילים אחרות משלהם לתיאור המגדר הזה.
היסטוריה ומחקר
עדויות לתופעת ה-Two-spirit קיימות מאז הפיכתה של אמריקה הצפונית לקולוניה ספרדית-פורטוגלית. בתחילה, חוקרים ספרדים, צרפתים ופורטוגלים דיווחו על הימצאותם של גברים ילידיים "רכים" בשבטים השונים, המתנהגים כנשים. חוקר צרפתי בשם דליאטה, כתב מזכר בנושא כבר בשנת 1704.
המסע של פרוונה
אליס בילתה מספר חודשים במחנות פליטים בפקיסטן כדי לבצע מחקר עבור הספר, וראיינה שם נשים ונערות, וראיונות אלו הם הבסיס לתאוריה של החיים באפגניסטן. הספר זכה במספר פרסים ספרותיים, כולל פרס פיטר פן ופרס הספר של המזרח התיכון בשנת 2002.
חלק ראשון: פרוונה
פרוונה היא ילדה בת 11 שגרה בקאבול, אפגניסטן, עם אמה פאטאנה, אביה, אחותה הגדולה נוריה, ושני אחיה הצעירים, מרים ועלי. התקופה היא כשנה וחצי אחרי שהטליבאן לקחו שליטה, ואסרו על עבודת נשים ולימודים לבנות. חיילי הטליבאן פורצים לביתם ועוצרים את האב, בשל כך שהייתה לו השכלה זרה. פרוונה ואמה הולכות לכלא ומתחננות שישוחרר, אך החיילים מכים אותן על הבוטות שלהן. תוך זמן קצר, האם נכנסת לדיכאון כבד, ולא מצליחה לתפקד או לקום מעל מזרנה. ללא הכנסתו של אב המשפחה, ובאי יכולתה של האם האקדמאית לעבוד, המצב הכלכלי של המשפחה מתדרדר, ונראה כחסר תקווה, מכיוון שלנשים אסור להסתובב בפרהסיה ללא ליווי גברים.
דרך חברת משפחה, פרוונה פוגשת את גב' וירה, שהייתה בעברה מורה לחינוך גופני, והיא באה להישאר עם המשפחה כדי לסייע לאם המדוכאת ולטפל בבית. אט אט, מצבה של האם משתפר, והיא מצטרפת לקבוצת נשים עם גב' וירה, שביחד כותבות כתב עת בשם "המגזין האפגני הלאומי", אותו הן מבריחות לתוך ומחוץ לפקיסטן כדי להוציאו לאור.
אמא שלה וגב' וירה מחליטות לחפש את פרוונה לבן, ומספרות את שיערה ומלבישות אותה בבגדיו של חוסיין, אחיה שנפטר. כך, היא יכולה לצאת ולקנות המצרכים, וגם להמשיך לטפל בעסק של האב, בו הוא מקריא וכותב מכתבים עבור אנשים אנאלפביתים. בדרכה הביתה יום אחד, נתקלת פרוונה בשאוזיה, נערה שלמדה איתה קודם לעליית הטליבאן, גם היא לבושה כבן. השתיים מתחילות שותפות עסקית. הן לא היו קרובות כחברות לספסל הלימודים, אך המאמץ המשותף למצוא דרכים להרוויח כסף מקרב ביניהן. הן רוצות להקים "חנות" ניידת, בה ימכרו מרכולת שיעבירו ממקום למקום באמצעות מגשים. אך גם כדי לקנות מגשים הן צריכות כסף, זאת, הם חייבים קודם כל להשיג כסף כדי לקנות מגשים. הן מוצאות פתרון בבית הקברות, שם הן חוברות ומלקטות עצמות כדי למכור.
לאורך כל הספר, פרוונה מתקרבת יותר ויותר לאחותה נוריה, ומקיימת קשר-לא-קשר עם מי שהיא מכירה רק בתור "האישה מהחלון" – דמות מסתורין שמשאירה לפרוונה מתנות קטנות על השמיכה שהיא יושבת עליה כדי לקרוא מכתבים בשוק. בעבודתה זו, פרוונה לומדת הרבה אודות חיילי הטליבאן ממכתביהם, ואפילו מתחילה לראות את אנושיותם. יום אחד שתי הילדות מחליטות ללכת למשחק כדורגל, והן נחרדות לגלות שהאירוע הוא בעצם חיילי טליבאן שכורתים את ידיהם של אסירים לשם הספורט. מזועזעת, פרוונה חוזרת הביתה ולא מצליחה לצאת לשוק למשך מספר ימים. כשהיא חוזרת, היא שמחה לראות שהאישה בחלון עדיין שם וצופה בה. היא מתחילה לחשוד שהאישה חווה התעללות.
ערב אחד בדרכה הביתה מהעבודה, פרוונה שומעת קול בכי מבניין נטוש סמוך. היא מוצאת שם צעירה שבורחת מהטליבאן, ואינה לובשת בורקה. שמה הומה. היא מביאה את הומה הביתה וגב' וירה מטפלת בה, והיא נשארת עמן.
יום אחד, כמיוחל, חוזר אביה של פרוונה, אך הוא במצב רע, ממכות שספג בכלא ומתת תזונה. גב' וירה והומה מטפלות בו והוא חוזר לאט לאיתנו. הוא נהנה מחברתה של הומה, מכיוון ששניהם מדברים אנגלית. אך הומה מבשרת למשפחה של שמזאר-י-שאריף, העיר אליה נסעו נוריה ושאר בני המשפחה, נפלה לידי הטליבאן. מיד למחרת היום, פרוונה ואביה יוצאים למאזר כדי למצוא את משפחתם במחנות הפליטים. הומה וגב' וירה מתכננות אף הן לנסוע לפקיסטן כדי לסייע לנשים גלות. שאוזיה, בינתיים, מספרת לפרוונה שהיא מתכוונת לברוח כדי להימלט מנישואים כפויים, ובתקווה למצוא את דרכה לפריז. החברות קובעות להיפגש בעוד 20 שנים בראש מגדל אייפל. כשפרוונה בדרכה החוצה מקאבול עם אביה, מוסתרת באחורי משאית, היא מסתכלת פעם על הר פרוונה המושלג, ורואה את ראשו מנצנץ בשמש, ומרגישה תחושה של תקווה.
חלק שני: המסע של פרוונה
הספר השני מתחיל במות אביה, בלווייתו. פרוונה עומדת כעת בפני האתגר למצוא את משפחתה לבדה, אך היא נחושה לא לוותר ולהמשיך במסעה. היא גם נאלצת לצאת לדרך כי שמעה שמועה שבני הכפר בו שהו מתכווני למכור אותה לטליבאן, עכשיו שהיא יתומה מאב. בדרך, היא פוגשת במגוון אנשים עם סיפורים קשים, ואשר צריכים את עזרתה.
החבורה שוהה שם תקופה, ואפילו מייצרים סוג של "גן עדן" - הם משפרים את התאנים שמסביב, בונים בית שירותים, קוברים את גופות החיות, ועוזרים לליילה להירפא מפצעי תולעים שהיא סובלת מהם בשל תנאי חייה. הם גם עוזרים לסבתא להתאושש. בפעם הראשונה מזה הרבה זמן עבור כל החברים, הם חווים תחושה של קהילה ונורמליות. פרוונה מתמסרת לעשייה זו, אך גם חסרת סבלנות להמשיך בחיפוש אחר משפחתה. בשלב זה היא כבר בת 13, ועברו כשנתיים מאירועי תחילת הסיפור. אך השלווה היא זמנית, ויום אחד נופלים עליהם פצצות ממתקפה אווירית, שבמהלכה הסבתא נהרגת. הם נאלצים לצאת שוב לדרכם, וליילה מצטרפת לחבורה במסע. כל הילדים כבר מחשיבים את האחרים למשפחה.
הם הולכים ללא כיוון במשך מספר שבועות, עד שהם מגיעים רעבים ומלוכלכים למחנה פליטים. חסן התינוק, הסובל מהתייבשות, נלקח למרפאה לטיפול, ושוב נראה שיש לחברים תקווה - אך גם במחנה מים ואוכל הם מצרך נדיר. הילדים עומדים בתור כל היום כדי לקבל פרוסת לחם ומעט מים. כשמטוסים טסים מעליהם יום אחד, כולם פוחדים שהולכים להפציץ אותם, אך מהמטוסים נופלים חבילות. כשדרי המחנה מבינים שאלו חבילות אוכל, הם מתפרעים בניסיון לתפוס אותם לעצמם. חלק מהחבילות נופלות בשדה מוקשים סמוך. ליילה אומרת לפרוונה שהיא יכולה ללכת לשם, כי שדה המוקשים תמיד אהב אותה. פרוונה אומרת לה לא ללכת, אך ליילה לא מקשיבה, רצה לחבילה, ועולה על מוקש. פרוונה הולכת ונושאת את ליילה הגוססת על ידיה. הילדים קוברים אותה במחנה. כעת, העתיד נראה יותר ויותר אפור, אין פרוונה ואסיף יודעים כמה זמן יצטרכו לחיות במחנה.
פרוונה מגלה שאמה ואחותה נוריה נמצאות במחנה, עובדות בו בארגון סיוע של נשים. אך החדשות אינן כולן טובות - אחיה הקטן, עלי, נפטר ממחלה. אך מרים שרדה. פרוונה מאושרת במשפחתה המורחבת, החדשה והוותיקה, וזה מקל עליה במקצת לקבל את מותה של ליילה. הספר נסגר בכך שפרוונה כותבת לשאוזיה במכתבה שהן עתידות להיפגש בראש מגדל אייפל בעוד פחות מעשרים שנה.
עיבודים
"פרוונה" עובד לסרט אנימציה, בבימויה של נורה טוומי, אשר יצא בנובמבר 2017.
ב-2008 יצא הספר באודיו. בינואר 2018 יצא עיבוד של הספר לרומן גרפי.
הספר יצא בעברית בשנת 2005 בהוצאת שוקן, בתרגום מאת תמר לנדאו.
תומאס דה טורקמדה
תומאס דה טורקמדה (בספרדית: Tomás de Torquemada; 1420 – 16 בספטמבר 1498) היה נזיר דומיניקני שכיהן כאינקוויזיטור הראשי של האינקוויזיציה הספרדית בסוף המאה ה-15. שמו הפך לשם נרדף בכלל, ובמורשת היהודית בפרט, לאכזריות וקנאות בשירותה של הכנסייה הקתולית.
ביוגרפיה
הוא נולד בכפר טורקמדה, הסמוך לוואיאדוליד. ייתכן שחלק ממשפחתו הייתה ממוצא יהודי מרוחק. על דודו, החשמן והאינקוויזיטור הבכיר חואן דה טורקמדה, כתב המזכיר המלכותי הרננדו דל פולגאר שהיה "נצר לשושלת יהודים מומרים מבורגוס", אם כי יש המערערים על הזיהוי. הדוד גם הגן על המומרים היהודים הרבים בספרד וכתב בתוקף שאין לחשוד בהם קטגורית ככופרים בסתר – האשמה שהייתה נפוצה אז, ואנשי כנסייה בכירים שעברו מיהדות לנצרות נאבקו להדוף אותה – אף כי הצהרות כשלו היו טריוויאליות למדי ורבים הסכימו עמן.
בגיל 14 הצטרף תומאס למסדר הדומיניקני, וכבר בגיל 32 נשלח להיות אב המנזר סנטה קרוז בסגוביה, שם הכיר את הנסיכה איזבלה, יורשת העצר של קסטיליה, והפך למוודה האישי שלה. איזבלה הוכתרה למלכה ב-1474, ועשור לאחר מכן, לאחר שהקים את האינקוויזיציה בספרד באישור האפיפיור סיקסטוס הרביעי בשנת 1478, מינתה איזבלה את טורקמדה לאינקוויזיטור הראשי הראשון של האינקוויזציה הספרדית. השפעתו גברה לאחר הכיבוש מחדש (רקונקיסטה) של גרנדה מידי הערבים, כיבוש שהוא עודד אותו. ב-1492 היה מראשי התומכים והפועלים לגירוש יהודי ספרד.
שייך מואיז'ו
ביוגרפיה
אטיאס נולד במקנס שבמרוקו ליעקב אטיאס, מוזיקאי שהגיע למקנס מפאס, אף הוא בן למוזיקאי. לראשונה למד מוזיקה בצעירותו באמצעות האזנה ללהקת מוזיקאים יהודים שאביו היה חבר בה, וכבר כילד, ניגן ושר עם תזמורות מקומיות. הוא עלה לישראל ב-1962 ולאחר זמן מה במעברה, התיישב בקריית חיים. במרוקו עסק לפרנסתו בייצור רקמות למדי צבא מרוקו, אולם כשעלה ארצה, לצה"ל לא היה צורך בכך, והוא מצא עצמו ללא תעסוקה. הוא החל ללמוד אצל המוזיקאי "מועלם" דוד בן הרוש, ששימש עבורו כמנטור, ופצח בקריירה מוזיקלית כתחליף למקצועו הקודם.
את הקריירה המוזיקלית בישראל החל בנגינה על מנדולינה, ובהמשך על כינור. במקביל, מאז עלייתו ארצה, ועד לשנת 1970, כתב למוזיקאי סלימן אלמגריבי כ-40 שירים. בשנת 1969 הקליט מואיז'ו את התקליט הראשון שלו אצל ג'קי אזולאי, אחד מהאחים אזולאי. התקליט נחל הצלחה במכירות, ובהמשך הקליט אצל האחים אזולאי עשרות תקליטים וקלטות.
שייך מואיז'ו הקליט מעל 800 שירים שעוסקים בצדיקי מרוקו, כדוגמת הרב יעקב אבוחצירא, וגם בחיי היום יום. את רוב שיריו שר בשפה המרוקאית, וחלקם גם בעברית. בשנת 1981 הקליט בצרפת 12 שעות של שירה קלאסית אלג'ירית עם תזמורת רשות השידור של רדיו אלג'יר. נכון לשנת 2006, הוציא מואיז'ו 104 תקליטים אשר נמכרו במאות אלפי עותקים. בנובמבר 2011 הופיע לראשונה עם התזמורת האנדלוסית הישראלית.
אטיאס שר וניגן מילדותו גם עם אחיו, מרדכי עטיה, בעוד ולוי עטיה בכלי הקשה.
התגורר בקריית אתא.
מוחמד אגא א-שאמי
מוחמד אגא א-שאמי (בערבית: محمد اغا الشامي; 1770–1833) היה מושל יפו מטעם השלטון העות'מאני אחרי שהמושל מוחמד אבו אל-מארק ברח למצרים. א-שאמי זכה לכינוי "אבו נבוט" (בערבית: أبو نبوت) משום שנהג להתהלך עם אלה בידו ("אבו נבוט" פירושו בעל האלה או אבי האלה בערבית). א-שאמי חידש את פני העיר יפו והקים בה מבנים רבים.
פועלו ביפו
אבו נבוט שימש מושל יפו בשנים 1807–1818 ועם השנים הרחיב את תחומי שלטונו גם למחוזות ירושלים ועזה. הוא מינה פקידים בעזה, רמלה ולוד באופן עצמאי וללא תלות בסולימאן פאשה. בתקופה זו מימש כמה מיזמים בעלי חשיבות ביפו. אבו נבוט שיקם את חומות העיר ובנה בתים חדשים באמצעות אבנים שהובאו מקיסריה ומאשקלון. הוא בנה שער חדש, שרק דרכו ניתן היה להיכנס העירה, והציב בו משמר מצויד בתותחים. שער זה נקרא על שמו עד היום. לשער שתי קשתות ומעליהן שלוש כיפות ואין דרכו מעבר ישר על מנת להאט את הנכנסים ולשלוט בהם. נוסף על כך הוסיף אבו נבוט תעלת מגן ומצודות לביצורי העיר. הוא שיקם את הנמל, חיזק את המזח ואת שוברי הגלים והקים בית מכס. מאחר שהיה גם בעל אוניות, היה שיפוץ הנמל והפעלתו הריווחית אינטרס ראוי. על מנת להגן על הסחורות בנה את חומת הים הקיימת גם כיום. בשנת 1812 החל את בנייתו של מסגד מחמודיה המסגד עוטר בעמודים שהובאו מקיסריה ואשקלון, וניתן למצוא בו כותרות בשימוש משני. לידו נבנה חאן אל-קמח עבור עולי הרגל ומבקרים. מדרום למסגד הוקמו השווקים והפכו את רחבת המבוא של יפו למרכז השלטוני החדש, ממנו יצאו התהלוכות הדתיות המוסלמיות. עוד הקים א-שאמי מספר סבילים בעיר, ובהם סביל אבו נבוט בדרך בן צבי (1815) הקרוי על שמו ו"סביל סולימאן" שבחזית הדרומית של מסגד מחמודיה (1809). הניהול המוצלח של העיר הביא להתפתחותה המואצת שהשתלבה בנסיבות המאה ה-19, או אולי הכינו ונתנו בסיס לעליות הדתיות והחברתיות השונות שהחלו לזרום לארץ בחלק השני של אותה מאה. ניהולו של אבו נבוט את העיר והמבנים שבנה הביאו לו פרסום ואהדה רבה בקרב תושבי העיר, שהעריכו את פועלו. הוא מוזכר עד היום כאביה של יפו.
בהמשך למדיניותו של אל-ג'זאר מורהו, היה אבו נבוט מנהיג ששם דגש על משמעת האוכלוסייה. הוא נהג להטיל עונשים קשים על העוברים על החוק. ניהולו התקיף הקים לו אויבים רבים. בשנת 1818 חלה סולימאן פאשה ואבו נבוט ניסה לרשת את מקומו כמושל עכו. מהלך זה נגד את האינטרסים של יועצו הכלכלי של סולימאן פאשה, חיים פרחי. פרחי העדיף לראות את בן טיפוחיו עבדאללה פאשא ממונה לתפקיד ופנה לסולימאן פאשה בקיץ אותה שנה בבקשה להדיח את אבו נבוט מתפקידו כמושל יפו.
פועלו מחוץ לארץ ישראל
זמן קצר לאחר מכן הודח אבו נבוט מתפקיד המושל, במקומו מונה בן אחיו של סולימאן פחה, צאלח מוצטפה בק. אבו נבוט נמלט למצרים, שם שימש כמושל אלכסנדריה תקופה קצרה ובשנים 1819–1827 שימש כמושל סלוניקי ודיארבקיר. אבו נבוט נפטר ב-1833 ונקבר סמוך לסביל הנושא את שמו ביפו, אולם כיום הקבר לא נמצא שם יותר.
לאזארו ברוזון
לאזארו ברוזון (בספרדית: Lázaro Bruzón; נולד ב-2 במאי 1982, בהולגין, קובה), הוא שחמטאי קובני בדרגת רב אמן.
בשנת 2000 זכה באליפות העולם לצעירים (עד גיל 20).
זכה בתואר רב אמן בשחמט לאחר אולימפיאדת השחמט 2000 באיסטנבול.
נכון למרץ 2018, ברוזון מדורג במקום ה-68 בעולם והשני בקובה, לפי מד כושר.
לאזארו ברוזון באולימפיאדת השחמט
בין השנים 2000 ל-2016 השתתף לאזארו ברוזון ב-9 אולימפיאדות שחמט:
מונסורוו
מונסורוו (צער הירח - Moonsorrow) להקת פולק מטאל שהוקמה באמצע שנות התשעים בהלסינקי, פינלנד.
היסטוריה
מונסורוו הוקמה ב-1995 בהלסינקי, בירת פינלנד, וההרכב הראשוני כלל את בני הדודים וילה סורבלי (שירה ובס) והנרי סורבלי (גיטרה וקלידים). ההרכב הראשוני הזה הוציא לאור מספר קלטות דמו שמבחינה מוזיקלית בסגנון בלאק מטאל סימפוני (בלאק מטאל עם השפעות של מוזיקה קלאסית).
האלבום הראשון של מונסורוו, Suden Uni ("חלומו של זאב") הוקלט בשנת 2000 ויצא בשנת 2001 יחד עם קלטת הדמו Tämä Ikuinen Talvi ("החורף הנצחי") ששוחררה מחדש כאלבום. Suden Uni הוכר על ידי מעריצי הלהקה ומבקרי המטאל כאלבום אפי, שמתאפיין הן באלמנטים פולקלוריים והן בייחודיות של הפגניזם הפיני.
אחרי שצירפו את מיטייה הרווילאטי כגיטריסט שני ואת מרקוס איורן כקלידן, הלהקה החלה לצאת ולהופיע לראשונה. את האלבום הראשון עם שני חברי ההרכב החדשים הם הוציאו בשנת 2001, שמו היה Voimasta Ja Kunniasta ("על כוח וכבוד").
הפריצה של הלהקה בעולם המטאל החלה לאחר יציאתו לאור של האלבום Kivenkantaj ("נושא האבן"), אלבום שהתאפיין ביצירות אפיות פולקלוריות ארוכות.
בשנת 2005 יצא אלבומה המלא החמישי של הלהקה Verisäkeet ("חריזת הדם").
בינואר 2006 מונסורוו הופיעה לראשונה בארצות הברית בפסטיבל המטאל "Heathen Crusade" שנערך ב-Columbia Heights, מינסוטה.
ב-7 במרץ אותה שנה, מונסורוו הכריזה באתר האינטרנט שלה על חתימתה לשני אלבומים מלאים נוספים תחת חברת התקליטים הפינית "Spinefarm" ושאלבומה הבא ייצא עוד באותה שנה. בנוסף, הלהקה דיווחה שסולן להקת הוויקינג מטאל ת'ירפינג, תומאס וא'אנאנן, יתארח באלבום שעתיד לצאת. לקראת סוף השנה הודיעה הלהקה שיציאתו של האלבום החדש הקרוי Viides Luku - Hävitetty נידחת ל-10 בינואר 2007 והאלבום יצא באותו תאריך כמתוכנן והכיל בתוכו שני שירים ארוכים במיוחד. האלבום התקבל בצורה חיובית מאוד ואוהדת במיוחד בקרב חובבי המטאל ומבקרי הז'אנר.
מקלעת העצה
מקלעת העצה (sacral plexus) נמצאת באגן הקטן בקרבת השריר האגסי. מקלעת העצה היא אסופת צרורי עצב המעצבבת את האגן ואת הגפיים התחתונות.
תחילתה של מקלעת העצה בגזע המותניים והעצה ובארבעה מהענפים הקדמיים של שורשי העצב השדרתיים של העצה (S1-S4). סעיפיה השונים של המקלעת מתכנסים ליצירת עצב השת, העצב העיקרי של הגפה התחתונה, עצב הערווה, המעצבב את אברי המין החיצוניים ואת הסוגרים בחיץ הנקביים ועצבים נוספים.
למעט העצב לשריר האגסי, עצב העור הנוקב והענפים המעצבבים את שרירי חיץ האגן, יוצאים כל ענפי מקלעת העצה מהאגן דרך נקב השת הגדול.
לעיתים מתייחסים למקלעת העצה כחלק ממקלעת גדולה יותר בשם מקלעת המותניים והעצה.
רובוטריקים סייברטרון
"רובוטריקים סייברטרון" (באנגלית: Transformers; Cybertron) היא סדרת אנימציה יפנית אשר מבוססת על הזיכיון רובוטריקים והופקה לטלוויזיה בין השנים 2005-2006.
בישראל הסדרה משודרת החל משנת 2005 בערוץ ג'טיקס-ישראל בדיבוב לעברית על ידי עוזי פוקס, טליה ברקאי ואולפני נ.ל.ס בע"מ.
את שיר הפתיחה של התוכנית ביצע עוזי פוקס.
תקציר העלילה
הסיפור מתחיל כאשר הרובוטריקים ואופטימוס פריים בראשם מצליחים להשמיד את "יוניקרון" - משנה הצורה האכזר ביותר ביקום וזה אשר יצר את המיניקונים: רובוטים זעירים המשמשים הן את הרובוטריקים והן את והשקרניקים להעצמת כוחם במלחמתם האין סופית. השמדתו של יוניקרון גרמה לחוסר איזון ביקום. חוסר איזון זה בין הטוב והרע גרם ליצירתו של חור שחור המאיים עתה על עצם קיום היקום עצמו. הדרך לסגירת החור השחור היא באיסוף מפתחות הסייבר פלאנט - חפצים קסומים המסוגלים לשנות רובוטריקים ואף ליצור עולמות חדשים. רק כאשר מפתחות אלה יתאחדו יוכל "פריימוס", בורא הרובוטריקים, וכל שאר משני הצורה ביקום לסגור את החור השחור, ולהציל בכך את היקום.
במהלך חיפושם את מפתחות הסייבר פלאנט מגיעים הרובוטריקים לכדור הארץ שם הם פוגשים את קובי - נער מתבגר בן-15 אשר ידוע גם כמכונאי מבריק, באד: ילד בן 12, אחיו הקטן של קובי, ולורי: נערה מתבגרת בת גילו של קובי, אשר היא גם חברתו הטובה. יחד עם הרובוטריקים יוצאים הילדים למסע הרפתקאות העשוי לחרוץ את גורל
תושבי הכוכבים
כוכב ספיד
צוות הדיבוב העברי
בגרסה העברית המקורית השתתפו בדיבוב הדמויות:
ימר גטהון
ימר גטהון (נולד בשנת 1992) הוא אתלט ישראלי, שלוש פעמים אלוף ישראל (2013, 2016, 2017) ובעל שתי מדליות זהב מהמכביה בריצת 1500 מטר, שלוש פעמים אלוף ישראל במרוצי שדה (2012, 2014, 2018), אלוף ישראל בריצת 5000 מטר (2017) ואלוף ישראל בחצי מרתון (2018). שותף למדליית זהב קבוצתית באליפות אירופה מינכן 2022
ביוגרפיה
גטהון נולד באדיס אבבה שבאתיופיה ועלה לישראל בגיל צעיר. בגיל 12 החל להתחרות באתלטיקה, ולאחר מכן עבר לכפר הנוער בן שמן. הוא זכה במספר אליפויות ישראל במרוצי שדה לגילאי ילדים ונוער, ובשנת 2009 זכה לראשונה במדליה בתחרות לבוגרים: במכביה השמונה עשרה גטהון זכה במדליית הזהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:53.39 דקות, לפני אסמרו אררו ונועם נאמן הישראלים. בשנת 2012 התחרה לראשונה באליפות ישראל לבוגרים.
אלוף ישראל במרוצי שדה
באליפות ישראל במרוצי שדה שנעכרה בחודש פברואר, גטהון זכה במדליית הזהב, וסיים 4 שניות לפני אינדלאו טקאלה ממכבי תל אביב וגירמה אמרה מהפועל אתלטי אורן השרון. חודשיים לאחר מכן, באליפות מכבי ישראל, שיפר את שיאו בריצת 1500 מטר כשסיים במקום הראשון בתוצאה של 3:46.00 דקות. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בחודש יולי זכה במדליית הכסף בריצת 1500 מטר כשקבע תוצאה של 3:48.78 דקות, אחרי מוקט פטנה (3:48.39 דקות) ולפני איתי מגידי (3:50.04 דקות). גטהון התחרה גם בריצת 800 מטר, בה סיים במקום הרביעי בתוצאה של 1:52.03 דקות. באותו חודש, בתחרות הלילה, סיים במקום השני בריצת 1500 מטר בתוצאה 3:43.48 דקות, שיפור לשיאו האישי, לפני מוקט פטנה (3:50.80 דקות) ולפני מכתיב הקצב הקנייתי גילברט קיפסנג רוטיץ' (3:43.28 דקות).
2013
באליפות ישראל במרוצי שדה שנערכה בפברואר זכה גטהון במדליית הכסף, לפני איימרו עלמיה ואחרי גירמה אמרה. חודש לאחר מכן, במקצה 10 קילומטר במרתון תל אביב זכה במדליית הזהב בתוצאה 31:39 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בחודש יולי זכה בשתי מדליות: בריצת 1500 מטר זכה במדליית זהב, לאחר שקבע תוצאה של 3:44.48, לפני הקנייתי ג'פרי קיפקוריר (3:46.41 דקות), מוקט פטנה שזכה במדליית הכסף (3:48.37 דקות) ומולוסאו דניאל שזכה במדליית הארד (3:49.21 דקות). בריצת 800 מטר זכה במדליית הכסף בתוצאה של 1:51.78 דקות, לפני אולג סולוגוב (1:53.04 דקות), ואחרי מוקט פטנה (1:51.65 דקות) וג'פרי קיפקוריר (1:50.83 דקות).
באותו חודש, באליפות אירופה באתלטיקה מתחת לגיל 23, סיים גטהון במקום השביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:45.64 דקות. מקום אחד לפניו סיים פיליפ אינגבריגטסן. בשלב המוקדמות גטהון קבע תוצאה של 3:43.38, וסיים במקום החמישי במקצה שלו. שלושה חודשים לאחר מכן, באליפות ישראל בעשרה קילומטר, זכה במדליית הזהב, בתוצאה של 30:49 דקות, לפני איימרו עלמיה (30:56 דקות) ואסרט ממו (31:23 דקות). באליפות אירופה במרוצי שדה, שנערכה בחודש דצמבר, סיים גטהון במקום ה-74 במקצה עד גיל 23.
2014
באליפות ישראל במרוצי שדה זכה גטהון במדליית זהב, כשסיים לפני איימרו עלמיה ואסרט ממו. בחודש מאי, באליפות ישראל בריצת 10000 מטר סיים גטהון במקום הרביעי בתוצאה של 29:32.80 דקות. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה, סיים במקום השישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:58.25 דקות.
2015
באליפות ישראל במרוצי שדה סיים גטהון במקום השביעי. במקצה 10 קילומטר במרתון תל אביב זכה במדליית הזהב בשיא אישי חדש של 29:44 דקות, שנייה אחת לפני איימרו עלמיה. במחזור השלישי של הליגה הבינאגודתית, סיים במקום השני בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:52.82, 6 מאיות אחרי איימרו עלמיה. באליפות ישראל בחצי מרתון זכה במדליית כסף בתוצאה של 1:06:16 שעות, תוצאה זהה לזו של מארו טפרי שזכה במדליית הזהב. במדליית הארד זכה אגזה גואדה (1:07:04 שעות).
2016
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בחודש יולי, זכה גטהון בשתי מדליות. בריצת 1500 מטר זכה במדליית זהב בתוצאה של 3:45.83 דקות, לפני איימרו עלמיה (3:47.73 דקות) ודוד טאייצ'או (3:47.76 דקות). בריצת 5000 מטר, זכה במדליית ארד בתוצאה של 14:31.44, אחרי איימרו עלמיה (13:57.47 דקות) וגירמה אמרה (14:02.67 דקות). באליפות אירופה במרוצי שדה שנערכה בדצמבר סיים במקום ה-67.
2017
באליפות ישראל במרוצי שדה זכה גטהון במדליית הארד, שנייה אחרי דמקה טשאלה וג'מל עבדלמג'יד, שסיימו בזמן זהה. באליפות אירופה לאומות שנערכה ביוני באצטדיון הדר יוסף, סיים במקום השישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.58. שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל, זכה בשתי מדליות זהב: בריצת 1500 מטר לאחר שקבע תוצאה של 3:44.09 לפני נועם נאמן (3:53:25 דקות) וגטו אדמסו (3:54.03 דקות) ובריצת 5000 מטר לאחר שקבע תוצאה של 14:15.65 דקות, לפני דמקה טשאלה (14:18.72 דקות) ואיימרו עלמיה (14:23.78 דקות). במכביה זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר לאחר שקבע תוצאה של 3:54.92 דקות, לפני האמריקאי סמואל גולדשטיין (4:01.18 דקות) וגודאדו באלאצ'או (4:01.28 דקות). באליפות ישראל בחצי מרתון זכה במדליית זהב בשיא אישי חדש של 1:05:15 שעות, לפני מארו טפרי (1:05:36 שעות) ומלקמו ג'מבר (1:07:06 שעות).
2018
באליפות ישראל במרוצי שדה זכה גטהון בפעם השלישית במדליית הזהב. באליפות העולם בחצי מרתון שנערכה בחודש מרץ, קבע תוצאה של 1:03:25 שעות, וסיים במקום ה-55. בתחרות הקבוצתית, הוא עזר לנבחרת ישראל שכללה גם את מארו טפרי, גירמה אמרה, ואיימרו עלמיה, לסיים במקום העשירי. תוצאתו של גטהון, שסיים במקום הרביעי בין הישראלים, הייתה טובה יותר משיאו הישראלי של היילה סטאין שעמד על 1:03:43 שעות לפני הריצה. באליפות ישראל באתלטיקה זכה גטהון במדליית כסף בריצת 1500 מטר לאחר שקבע תוצאה של 3:44.57 דקות, לפני טדסה גטהון (3:47.30 דקות) ואחרי מכתיב הקצב הקנייתי ריימונד קיפקוגיי (3:43.48 דקות) ודוד טאייצ'או (3:44.41 דקות).
בחודש נובמבר, בריצת 10 קילומטר במסגרת חצי מרתון חיפה, סיים במקום השני בשיא אישי חדש של 29:37 דקות. שבועיים לאחר מכן, במרוץ אייל, שבר את שיאו האישי פעם נוספת בריצת 10 קילומטר והעמידו על 29:13 דקות.
2019
במרתון סביליה שנערך בחודש פברואר, גטהון התחרה לראשונה בריצת מרתון. הוא קבע תוצאה של 2:20:49 שעות. באותה ריצה, מארו טפרי שבר את השיא הישראלי כשקבע תוצאה של 2:10:10 שעות. במרתון ברלין שנערך בספטמבר, סיים גטהון במקום ה-26 לאחר שקבע שיא אישי חדש של 2:13:53 שעות.
2020
במרתון סביליה שנערך בחודש פברואר, סיים גטהון במקום ה-16 לאחר שקבע שיא אישי חדש של 2:09:51 שעות. באותה ריצה קבע מארו טפרי שיא ישראלי חדש של 2:07:20 שעות, וגם גירמה אמרה ואיימרו עלמיה, שסיימו לפני גטהון, קבעו תוצאה טובה מהשיא הישראלי הקודם.
2021
במרתון החולה שנערך במרץ סיים גטהון במקום החמישי לאחר שקבע שיא אישי חדש של 2:09:27 שעות. מעבר אליו, עוד חמישה רצים ישראלים קבעו תוצאה טובה מ-2:11:30 שעות, הקריטריון האולימפי, כך שהמרתון היה האיכותי ביותר בהיסטוריה בישראל.
במרתון ירושלים הוא הגיע ראשון וקבע שיא ישראלי למרתון ירושלים.
2022
זכה במדליית זהב קבוצתית באליפות אירופה במינכן
מסד נתונים מונחה-עצמים
מסד נתונים מונחה-עצמים הוא סוג של מסד נתונים, המאפשר שמירה, סידור וקריאה של מידע על פי תכונות העצמים שהמידע מייצג.
הרעיון של מסדי נתונים מונחי עצמים הוצע עוד בתחילת שנות השמונים, והתפתח לאורך השנים.
מאפיינים
במסדי נתונים מונחי-עצמים כל פיסת מידע נשמרת ומטופלת באופן אוטונומי בתוך מסד הנתונים. במסד נתונים מונחה-עצמים קיימת טבלה אחת בלבד שמחזיקה באופן שיטתי את כל העצמים על פי תכונות, כך שכל תכונה ממלאת שורה בטבלה. החלוקה של העצם למרכיביו ממשיכה עד אשר מגיעים לפיסות מידע מינימליות המהוות את הגדרת הטיפוסים הבסיסיים ביותר של השפה. הפרדיגמה הנמצאת מאחורי מסדי נתונים כאלו היא הפוכה מזו המשמשת מסדי נתונים יחסיים.
יתרונות וחסרונות
יתרון בולט הוא שאין צורך להגדיר טבלאות במסד הנתונים והוא זמין לשימוש באופן מיידי. יתרון נוסף הוא נגישות המידע באופן סלקטיבי ולא בהכרח סימטרי, הן להכנסה והן לחיפוש. לדוגמה, מסד נתונים כזה עשוי לתמוך בהכנסות כמו "עבור כל מי שגר בירושלים מלא את העצם לחלוטין ועל כל השאר מלא רק שמות משפחה", או "עבור עצם מסוג פוליסה מלא את כל הנתונים ועבור עצם מסוג סוכן מלא רק את מספר הסוכן". שאילתות כאלה ייתכנו גם במסגרת של שאילתה בודדת והאפשרות הזו עשויה לחסוך בזמן ולתרום לנגישות של המסד.
החיסרון העיקרי של מסד נתונים מונחה-עצמים הוא העמידות שלו לשינויים. זאת מכיוון שכל נתון קשור לאובייקט המוגדר בשפה.
מסדי נתונים משולבים
השיטה המקובלת ביותר לבניית מסד חדש בתכנות מונחה-עצמים היא השיטה המשולבת. כקו מנחה עקרוני ניתן לקבוע שככל שהמסד כללי יותר, כך הנגישות אל המידע יותר מהירה אבל תחזוקת המידע פחות איכותית. במילים אחרות, קיים טרייד-אוף בין נגישות המידע לבין הנוחות שבתחזוקת המידע.
אנדרס ד'אלסנדרו
אנדרס ניקולאס ד'אלסנדרו (בספרדית: Andrés Nicolás D'Alessandro; נולד ב-15 באפריל 1981 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בשורות אינטרנסיונל. הוא מכונה אל קאבסון ("ראש גדול").
קריירת מועדונים
ד'אלסנדרו גדל במחלקת הנוער של ריבר פלייט. אף שערך את הופעת הבכורה שלו כבר בשנת 1998, ד'אלסנדרו פרץ לתודעת הציבור רק אחרי הופעתו במונדיאל הנוער שנערך בארגנטינה ב-2001. לאחר הטורניר, ד'אלסנדרו הפך לשחקן הרכב חשוב בקבוצה וזכה לתשומת לב מיוחדת מצידם של מועדוני צמרת מאירופה כשהבולטת הייתה ברצלונה. הוא שיחק במדי ריבר פלייט במשך 4 שנים בהן שיחק עבור הקבוצה 72 משחקים וכבש 19 שערים. הוא זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות.
על אף שזכה להתעניינות מצידן של קבוצות צמרת באירופה, הצליחה וולפסבורג, קבוצה קטנה מהבונדסליגה, לרכוש את כרטיס שחקנו תמורת 11 מיליון אירו, סכום שיא בשביל המועדון. כחלק מהעסקה עברו לקבוצה הגרמנית בהשאלה שני שחקנים נוספים וענקית הרכב הגרמנית פולקסווגן, נותנת החסות הראשית של הקבוצה, חתמה על חוזי פרסום עם ריבר פלייט וההתאחדות הכדורגל הארגנטינאית. תקופתו בקבוצה לא הייתה מוצלחת, הוא אמנם שיחק טוב בעונתו הראשונה אך דעך במהלך השנתיים הבאות. הוא הואשם בחוסר חשק להתאמן ובכך שלא גילה מוטיבציה לשחק עבור הקבוצה.
בינואר 2006 החליטה הקבוצה להציבו ברשימת ההעברות, ופורטסמות' האנגלית החליט להשאילו לחצי שנה עם אופציה להעברה מוחלטת תמורת 9 מיליון אירו.
בקיץ 2006 ד'אלסנדרו הושאל בשנית, הפעם לריאל סרגוסה שקיבלה גם אופציה להעברה תמורת 6 מיליון יורו. הוא קיבל את החולצה מספר 10 והצטרף לארבעת הארגנטינאיים הנוספים בקבוצה (האחים גבריאל ודייגו מיליטו, פאבלו איימר ולאונרדו פונסיו).
אחרי עונה מוצלחת במועדון, החליטה הקבוצה לממש את האופציה ולרכוש את כרטיסו אך מאוחר יותר הסתכסך ד'אלסנדרו עם מאמנו בקבוצה. השחקן הביע את רצונו לעזוב את הקבוצה ולחזור לארגנטינה כשהמועמדות לקלוט אותו היו קבוצת האם שלו ריבר פלייט וסן לורנסו המודרכת על ידי רמון דיאס שאימן אותו בריבר פלייט. שמועות נפוצו בספרד שד'אלסנדרו היו מהגורמים לפיטוריו של מאמן הקבוצה ובהמשך להתפטרותו של המאמן המחליף. בינואר 2008 הצליחה סן לורנסו ביחד עם קבוצת משקיעים לרכוש את כרטיסו של השחקן. ד'אלסנדרו צורף לקבוצה על תקן מושאל אך לא הצליח להותיר רושם רב. הוא שיחק בעיקר במשחקי הקבוצה בגביע ליברטדורס אך לא הצליח להוביל את הקבוצה לזכייה. עם פיטוריו של רמון דיאס ביקש ד'אלסנדרו לעזוב את הקבוצה. אינטרנסיונל הברזילאית לבסוף רכשה את כרטיסו תמורת 6 מיליון אירו.
ד'אלסנדרו נבחר לכדורגלן השנה בדרום אמריקה לשנת 2010.
ב-4 בפברואר 2016 הושאל ד'אלסנדרו לקבוצת נעוריו, ריבר פלייט, למשך שנה.
נבחרת ארגנטינה
ד'אלסנדרו לא היה בתוכניותיו של חוסה נסטור פקרמן לקראת מונדיאל הנוער שתקיים בארגנטינה ב-2001. פציעתו של אלחנדרו דומינגס מספר ימים לפני תחילת הטורניר הביאה לזימונו לסגל, הוא החל את הטורניר כמחליף אך עד מהרה תפס מקום בהרכב והיה מהשחקנים הבולטים של ארגנטינה שזכתה בתואר תוך כדי תצוגת כדורגל משכנעת.
למרות הצלחתו בטורניר, זכה ד'אלסנדרו לערוך את הופעת הבכורה במדים הבוגרים רק בינואר 2003 במשחק הידידות של ארגנטינה מול נבחרת הונדורס, משחק בו ארגנטינה הופיעה עם סגל שחקנים המשחקים בליגה המקומית.
הוא היה בסגל ארגנטינה שסיימה במקום השני בקופה אמריקה ב-2004 וזכה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה 2004.
תארים
ריבר פלייט
נבחרת ארגנטינה
ג'ף דנהאם
גֶּ'ף דָּנְהַאם (באנגלית: Jeff Dunham; נולד ב-18 באפריל 1962 בדאלאס שבטקסס) הוא קומיקאי סטנד-אפ ופיתום אמריקני.
ביוגרפיה
בניגוד למפעילי בובות אחרים, שמפיקים את קולה של הבובה בלא להניע את שפתיהם, דנהאם אינו יושב כאשר הבובות יושבות על ברכיו אלא עומד לצד הבובות. הבובות של דנהאם, בניגוד לבובות אחרות של מפעילים המופיעים לצד בובותיהם, אינן בעלות מראה ילדותי וחביב, אלא הן דמויות גרוטסקיות. חלק מהדמויות האלה קבועות וחלק מתחלפות ממופע למופע. אחדות מהבובות הקבועות הן בובת הזקן הרגזן "וולטר", בובת סוטה המין "פינאט", בובת המחבל המתאבד "אחמד הטרוריסט המת" ובובת הפלפל המקסיקני החריף "חוסה חאלאפניו על מקל", שמוצג כסוג של אויב של פינאט. בובות שמישות פחות הן בובת הנער השיכור "באבה ג'יי", בובת גיבור העל "מרווין הסופרגיבור" ובובת האמרגן האפרו-אמריקני "סוויט דאדי די". בין הבובות שהופיעו באופן חד פעמי הייתה בובת תולעת, בובת בנו של אחמד, אחמד ג'וניור ובובה של ג'ף דנהאם עצמו.
בהתחלה אחמד חשב שהוא חי, ושהעצמות שלו הן פצע פתוח. הוא מת כשהוא ענה לטלפון בזמן שהוא מילא דלק.
לפי מגזין סלייט, דנהאם הוא "הקומיקאי המועדף על אמריקה". הופעותיו הן הנצפות ביותר בקרב צעירים ומבוגרים כאחד, והספיישל האחרון שלו היה הנצפה ביותר בתולדות רשת קומדי סנטרל. הרשת החתימה אותו לחוזה של סדרת הופעות וכיכוב בתוכנית אירוח משלו.
ב-2014 דיבב את דמותו של חולד בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים" וב-2017 שב לדובב אותו בסרט ההמשך "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע".
אנרי טורס
אנרי טורס (בצרפתית: Henri Torrès; 17 באוקטובר 1891, לֵז אַנְדֵלִי – 4 בינואר 1966, צרפת) היה עורך דין ופוליטיקאי יהודי-צרפתי. סוציאליסט, חבר המפלגה הקומוניסטית בשנים 1921–1923, ואחר כך במפלגה הסוציאליסטית (SFIO) בשנים 1927–1929. רץ בקריירה פוליטית עצמאית עד שנת 1958 והיה חבר בלשכת עורכי הדין של פריז עד 1956.
נולד בעיירה לֵז אַנְדֵלִי (Les Andelys) שבנורמנדי.
טורס התפרסם בעיקר כסנגורו של שלום שוורצבארד, שהתנקש במדינאי האוקראיני סימון פטליורה. טורס הציג את הזוועות שבוצעו ביהודים בפוגרומים באוקראינה בימי שלטון פטליורה והביא לזיכויו של שווארצבארד.
בעת הכיבוש הנאצי נמלט טורס לארצות הברית, שם פרסם מאמרים נגד ממשלת וישי של אנרי פטן. לאחר המלחמה חזר לצרפת ובמשך עשר שנים כיהן כסנטור בסיין, והיה גם סגן נשיא בית המשפט העליון.
אולגין
אולגין (בספרדית: Holguín) היא עיר בקובה, בירת המחוז הנושא אותו שם.
אולגין, המכונה גם "עיר הגנים" בגלל גני הרבים (רק במרכז העיר יש 6 גנים גדולים), מונה 346,191 תושבים (נכון לשנת 2011) והיא העיר הרביעית בגודלה בקובה. העיר נוסדה בשם סן איסידורו דה אולגין בשנת 1523. בשתי מלחמות העצמאות של קובה נערכו בה קרבות קשים.
את העיר משרת נמל התעופה פרנק פאיס והיא מקושרת לרשת הרכבות של קובה.
העיר אולגין היא מקום הולדתם של לאזארו ברוזון ושל רינלדו ארנס.
אולסליסקה
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית אולסליסקה קטנה בעשרות השנים האחרונות מ-1,928 תושבים בשנת 1990 עד 1,617 תושבים בשנת 2022.
אח"י דקר
הצוללת אח"י דַּקָּר, מספר צי צ-77, הייתה צוללת בשירות חיל הים הישראלי. הצוללת שירתה במקור כאה"מ טוטם (HMS Totem), בצי הבריטי, ונכנסה לשירות לקראת תום מלחמת העולם השנייה. ב־1965 רכשה ישראל את הצוללת. היא שופצה במספנות פורטסמות', אוישה בצוות ישראלי שאומן בידי הצי הבריטי, ויצאה לדרכה לישראל ב-9 בינואר 1968. בדרכה לישראל, ב-25 בינואר, טבעה הצוללת דקר מסיבה לא ידועה, וכל 69 אנשי צוותה נספו.
אולסליסקה
יהודי אולסליסקה
במחצית הראשונה של המאה ה-18 הגיעה ליישוב משפחה יהודית ראשונה. לאור היות היישוב משופע בכרמים ובתעשיית יין מפותחת, הגיעו יהודים שעסקו במסחר ביין ששיווקו את סחורת היישוב גם לרוסיה ופולין. יהודים נוספים שהגיעו למקום היו בעלי מלאכה ופקידים. הקהילה החלה להיווסד בשנת 1810 ובתחילת המאה ה-19 הקימו בית כנסת, חברה קדישא, בית ספר, ישיבה ומוסדות סיוע לנזקקים.
ביישוב הוקמה שושלת חסידות ליסקא על ידי הרב צבי הירש פרידמן שהקים בית מדרש ביישוב שמשך אליו עשרות תלמידים, בין תלמידיו היה גם ר' ישעיה'לה מקערעסטירער שהיה משמשו וממשיך דרכו בקרסטיר.
אח"י דקר
כשנה לאחר טביעתה התגלה אחד ממצופי החירום של הצוללת בחוף רצועת עזה. מסקנות שגויות מניתוח ממצאי המצוף ומקום הימצאו הובילו לחיפושים אחריה בחופי מצרים ובים האגאי, אך אלה לא העלו דבר.
אולסליסקה
יהודי אולסליסקה
לאחר מותו נקבר הרב פרידמן באולסליסקה ותחתיו שימש ביישוב, חתנו הרב חיים פרידלנדר.
אח"י דקר
ב-28 במאי 1999, 31 שנים וארבעה חודשים לאחר היעלמה, נמצאו שרידיה של "דקר" על ידי אוניית החיפוש של חברת נאוטיקוס. השרידים נמצאו בעומק 3 ק"מ על הנתיב לחיפה, במרחק 485 ק"מ מיעדה.
שירות בצי הבריטי
אח"י (ראשי תיבות של אוניית חיל הים) דקר הייתה במקורה צוללת מסדרת הצוללות מדגם T. הסדרה מנתה 55 צוללות שייחודן היה בחימוש כבד שנשאו: 10 צינורות (משגרים) טורפדו. הצוללות הראשונות בסדרה זו הושקו בדצמבר 1938, וכולן השתתפו במלחמת העולם השנייה. 15 מהן אבדו במלחמה.
אה"מ טוטם (Totem; כנהוג בצי הבריטי, כלי השיט בסדרה נקראים כולם בשם המתחיל באות המסמלת את הסדרה) הייתה בין הצוללות האחרונות בסדרה זו, והוטמעו בה שיפורים רבים שנלמדו במהלך המלחמה. הצוללת הושקה ב-28 בספטמבר 1943, ונכנסה לשירות ב-9 בינואר 1945. מספר הצי שניתן לה בצי המלכותי הבריטי היה P-352. אה"מ "טוטם" יצאה לפעולה ראשונה ב-8 באפריל 1945, סיור מול חופי נורווגיה. הצוללת שבה ממשימה זו ב-19 באפריל. המלחמה באירופה הייתה לקראת סיום, ולכן נשלחה הצוללת למזרח הרחוק. היא יצאה למסעה ב-6 במאי, וב-26 ביולי הגיעה לפרמנטל שבמערב אוסטרליה (ליד פרת'). ב-13 באוגוסט יצאה לסיור המבצעי השני שלה, לכיוון יאווה. ימים ספורים לאחר מכן הסתיימה המלחמה מול יפן, והצוללת נשלחה חזרה לאוסטרליה ולאחר מכן שבה לבריטניה.