cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כתב קרי
שימוש מודרני
אף ששימשו לכתבי יד, למכתבים ולרישומים אישיים מאז המאה ה-19, הצורך בגופן מיוחד הגביל זמן רב את הדפסת כתב ההברות לפרסומים מיסיונריים בלבד. עם זאת, יחד עם התפתחותן של מכונות כתיבה המותאמות לכתב הברות, ומאוחר יותר, הופעתן של תוכנות עיבוד תמלילים, התגברה השליטה בכתב בקרב דוברים ילידיים, וכיום הוא משמש בספרי לימוד, בכתבי עת ובמסמכים רשמיים.
תסמונת האוכף הריק
תסמונת האוכף הריק, היא מצב בו בלוטת יותרת המוח הממלאת בדרך כלל את האוכף הטורקי, מכווצת או משתטחת כלפי מטה ובמקומה האוכף הטורקי מלא בנוזל המוח. בדרך כלל מדובר בממצא מקרי שמתגלה בדימות של המוח שנעשה מסיבות אחרות ואינו גורם לתסמינים. הגורם לתסמונת יכול להיות שינוי אנטומי מולד או כמצב נרכש לאחר התערבות פולשנית באזור כגון ניתוח להסרת גידול, הקרנות או חבלה.
יהודה חודדה
יהודה חודדה (א' בכסלו תש"ח, 14 בנובמבר 1947 - כ"ז בתשרי תשל"ד, 22 באוקטובר 1973) היה לוחם וקצין בצה"ל, בחיל ההנדסה הקרבית, שנפל במלחמת יום הכיפורים. זכה לעיטור העוז על גבורתו ופיקודו המוצלח על הקמת הגשרים וצליחת תעלת סואץ.
נעוריו
יהודה חודדה, נולד לששון וטובה, ב-14 בנובמבר 1947, במושב אלרואי שליד קריית טבעון. אביו, ששון, היה מראשוני המתיישבים באלרואי ושירת במשטרת היישובים העבריים והיה אף מפקד יחידת הנוטרים של המושב. המשפחה הייתה משפחה ציונית ושומרת מצוות.
יהודה היה חבר בתנועות נוער ומדריך בגדנ"ע ובנוער העובד. הוא עסק בספורט, שיחק בקבוצות כדורגל לנוער (בהן קבוצת הנוער של מכבי חיפה), הצטיין בשחייה ואף עבר קורס צלילה.
שירותו הצבאי
יהודה התגייס לצה"ל ב-1965 ושירת בחיל ההנדסה כל משך שירותו הסדיר ולאחר מכן גם בשירות קבע. הוא עבר קורס פלסים, קורס צניחה וקורס מפקדי כיתות. עוד בהיותו בשירות סדיר, נשלח לקורס קצינים בהמלצת מפקדיו, אותו סיים בהצלחה.
יהודה נחשב למפקד מוצלח ויסודי, שדאג רבות לחייליו, ושימש להם כדוגמה אישית. הוא זכה להערכה רבה בצה"ל ובחיל ההנדסה בפרט.
אחרי שחתם על קבע, הוצב יהודה בגדוד 605 במערך הצליחה שהוקם בעקבות מלחמת ששת הימים ועסק הן בפיקוד והן בפיתוח תורת לחימה ואמצעים טכנולוגיים לביצוע הצליחה. ב-1970, קצת לפני הפסקת האש של מלחמת ההתשה פיקד יהודה על מבצע צליחה בו הונחתו מספר רב של לוחמים מעבר לתעלה, ליד קנטרה.
מלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום הכיפורים שירת יהודה כקצין הנדסה וסמג"ד באוגדה 143 (אוגדת שרון) ויחד עם קצין ההנדסה האוגדתי ברוך דה-לאון, פיקד על העברת אמצעי הצליחה והקמת הגשרים. הוא ניהל את הקמת הגשרים מצפון לאגם המר הגדול, כאשר הקים גשר מדוברות ה"יוניפלוט" שהגיעו לפני גשר הגלילים. הוא ניהל את החזקת הגשר אל מול ההרעשה הארטילרית הכבדה של צבא מצרים. הוא הצליח לשמור על הגשרים ולהחזיקם עד ליומה האחרון של המלחמה. בזכות מאמציו, צלחו כוחות רבים של צה"ל את תעלת סואץ, חדרו לתוך מצרים, השמידו סוללות נ"מ שהגבילו את חיל האוויר הישראלי ולבסוף כיתרו את הארמייה השלישית.
ב-22 באוקטובר, קצת לפני כניסת הפסקת האש לתוקפה, פתחו המצרים בהפגזה ארטילרית כבדה שכללה מטחי רקטות בכמות חסרת תקדים. יהודה נהרג בהפגזה זו.
מותו
יהודה חודדה נהרג בהפגזה הכבדה של ה-22 באוקטובר 1973 כאשר עמד בראש הגשר על התעלה, בן 26 במותו.
הוא נקבר בבית העלמין הצבאי בחיפה, השאיר אחריו זוג הורים ושבעה אחים ואחיות.
אחרי מותו הועלה לדרגת רב-סרן ועוטר בעיטור העוז על גבורתו ופיקודו המוצלח על הקמת הגשרים במלחמה. נוסח העיטור:
הנצחה
יהודה חודדה עוטר בעיטור העוז על גבורתו, שהרשימה גם את שר הביטחון משה דיין, ששלח מכתב תנחומים למשפחתו ובו כתב כי יהודה היה "קצין מעולה, תוסס ומלא מרץ, בעל ידע רב בנושאי גישור, יעיל, בעל הישגים גבוהים בעבודתו, עצמאי ואהוב".
לזכרו, יחד עם אהרון טנא ו שנפלו אף הם בלחימתם על הקמת והחזקת הגשרים, נכתב השיר "שלושת הגשרים" על ידי דוד בן-אשר וחיים איטקיס שבוצע על ידי צוות הווי הנדסה קרבית.
הוא הונצח במספר אנדרטאות, בהן אנדרטת דרך הגבורה, האנדרטה החילית של חיל ההנדסה, אנדרטה לנופלי קריית טבעון, אנדרטה לנופלי אגד הצליחה בזיקים (לאחר מכן הועברה לאתר הגבורה וההנצחה של עמותת חיל ההנדסה במשמר דוד) ובית יד לבנים קריית טבעון.
הוריו, יהודים דתיים, תרמו ספר תורה לבית הכנסת של אלרואי, שהוקדש לזכרו.
אנדרטה לזכרו מוצבת ליד שכונת אלרואי שבקריית טבעון, ונקראת "דרך יהודה".
על יהודה נכתבו מספר כתבות ב"במחנה" ועיתונים אחרים, המספרים את סיפור חייו ואת גבורתו במאמץ הצליחה.
טומוקו אוהטה
טומוקו אוהטה (ביפנית: 太田朋子, נולדה ב-7 בספטמבר 1933) היא מדענית יפנית, הידועה בעיקר בזכות פועלה בתחומים גנטיקה של אוכלוסיות ואבולוציה מולקולרית. זכתה בפרס קראפורד יחד עם ריצ'רד לוונטין בשנת 2015, עבור ה"ניתוחים החלוציים שלהם ותרומות מהותיות להבנת הפולימורפיזם הגנטי".
קורות חיים
אוהטה סיימה את לימודיה במחלקה לחקלאות באוניברסיטת טוקיו בשנת 1956.
עבדה בחברת הוצאה לאור לפני שהועסקה על ידי. עיסוקה שם התמקד בציטוגנטיקה של חיטה ושל סלק סוכר. בשנת 1962, קבלה הצעה מ לעבור לארצות הברית וללמוד שם. כאשר הייתה סטודנטית לתואר שני בבית הספר של אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, היא שינתה את תחום מחקרה מציטוגנטיקה של צמחים לגנטיקה של אוכלוסיות.
בשובה ליפן, עבדה במכון הלאומי לגנטיקה, תחת הנחיתו של. לאחר מחקרה בנושא תיאורית האבולוציה המולקולרית עם המנחה שלה קימורה, היא השתכנעה כי מוטציות כמעט נייטרליות היוו חלק חשוב באבולוציה, והחלה לנסות לפתח וליצר שימושים נוספים לעבודת המחקר שלה. היא פיתחה מודל בנושא, ולאחר מכן שינתה אותו למבנה כללי יותר: "התאוריה הנייטרלית הכמעט אבולוציונית" (the nearly neutral theory of evolution)
היא עבדה במכון היפני הלאומי לגנטיקה מ-1969 עד 1996, ונבחרה בשנת 2002 לשותפה חיצונית בחקר הביולוגיה האבולוציונית באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
מיכל מורלי
מיכל מורלי היא מתעמלת עבר ישראלית, 4 פעמים ברציפות אלופת ישראל (2000–2003) ואלופת המכביה השש-עשרה (2001).
ביוגרפיה
מורלי התאמנה בקבוצת מכבי קריית אונו.
אלופת המכביה
בתחרות ההתעמלות של המכביה השש-עשרה שנעכה בהדר יוסף ביולי 2001 זכתה מורלי במדליית זהב בתחרות קרב-רב אישי (9.05 נק' בשולחן קפיצות, 8.75 נק' במקבילים, 8.86 נק' בקורה, ו-8.75 נק' בקרקע), לפני ענת לוי והדס כהן.
באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בפטרס, יוון ב-20 באפריל 2001 סיימה מורלי במקום 19 בתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 32.968 נק' (שולחן קפיצות - 8.906 נק', מקבילים מדורגים - 7.950 נק', קורה - 7.725 נק', קרקע - 8.387 נק').
באליפות ישראל שנערכה ב-2003 זכתה מורלי בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב בתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 35.05 נקודות (9.1 נק' בשולחן קפיצות, 8.8 נק' במקבילים, 8.7 נק' בקרקע ו-8.45 נק' בקורה) לפני ורד פינקל וטלי ליאק.
זמנים קשים (סרט)
זמנים קשים (באנגלית: Harsh Times) הוא סרט פשע פעולה אמריקאי משנת 2005 המתרחש בדרום מרכז לוס אנג'לס. בסרט מככבים כריסטיאן בייל ופרדי רודריגס, כתב וביים דייוויד אייר. הסרט הופץ על ידי Metro-Goldwyn-Mayer ו-Bauer Martinez Entertainment. לדברי אייר, דמויות הסרט מבוססות במידה רבה על האנשים שהכיר כשגר בדרום מרכז העיר לוס אנג'לס.
עלילה
ג'ים דייוויס הוא לוחם צבא לשעבר הסובל מהפרעת דחק פוסט טראומטית. לג'ים יש חברה מקסיקנית, מרתה, איתה הוא נחוש להתחתן ולהביא לארצות הברית כדי להתחיל חיים משותפים ובמצב זה ג'ים חוזר ללוס אנג'לס, קליפורניה.
בלוס אנג'לס, ג'ים נפגש עם חברו הטוב ביותר מייק אלונזו. חברתו הוותיקה של מייק, סילביה, עורכת דין צעירה, כועסת בשל כישלונו לקבל עבודה (תפקידו הקודם הוצא למיקור חוץ) והיא מעודדת את ג'ים לעזור למייק לחלק קורות חיים. לאחר שנמנע ממשרה במשטרת לוס אנג'לס בגין כישלון הפרופיל הפסיכולוגי, ג'ים משתכר עם מייק.
השניים מבקרים את חברתו לשעבר של ג'ים, אך כאשר החבר הנוכחי שלה מופיע, מתחולל קרב בו החבר מגובה על ידי קבוצת חברים. ג'ים מתגבר עליהם וכאשר מייק שולף אקדח, הם מכניעים את הגברים ושודדים את רכושם, כולל מריחואנה ואקדח שמאוחר יותר הם מחליטים למכור. מאוחר יותר ג'ים משאיר הודעות במשיבון של מייק עם כמה קולות שונים, מעמיד פנים שהוא חברות המגיבות לקורות החיים שלו.
למחרת, ג'ים הולך לבקר את מייק ומוצא את סילביה במצב רוח טוב עקב השיחות המזויפות. ג'ים ומייק הולכים לבר "פייזה" כדי לנסות למכור את האקדח, אך עוזבים לאחר שהקונה הפוטנציאלי שלהם נהרג. מייק נחרד, אך ג'ים מתרגש באופן מוזר כשהוא עד למוות.
מייק הולך לבקר את סילביה ואומר לה שיש לו עבודה אמיתית. היא נרגעת והשניים מתעלסים. חסר סבלנות, ג'ים נכנס פנימה ואומר לסילביה שמייק בא איתו למקסיקו לסוף השבוע, מכיוון שזו ההזדמנות האחרונה שלהם לבלות. סילביה כועסת ויוצאת נגד הרעיון, אך מייק מחליט ללכת עם ג'ים ומרתה למקסיקו.
במקסיקו השלישייה משתתפת במסיבה גדולה בה מרתה מגלה שהיא בהריון, וג'ים מגיב באלימות, מאיים להכות אותה בבטן ולירות לה בראש.
בדרך חזרה ג'ים מגלה שהוא מעביר 20 קילו מריחואנה. כשמייק מוחה, ג'ים מצביע עליו באקדח, עם פלאשבקים מהעבר, לפני שהוא נשבר בבכי, נחרד ממה שהוא הפך להיות. מייק, מלא רחמים על חברו, מסכים להתלוות לג'ים לעסקה. כשהם מגיעים, הם מבינים שאחד הקונים היה אותו אדם ששדדו והכו קודם לכן, החבר של אהבתו הישנה של ג'ים.
מתרחשת עוינות כשג'ים וגם שאר חברי הכנופיה שולפים אקדחים וכתוצאה מכך מותו של הגבר השני. שאר חברי הכנופיה מתחננים על חייהם, אך ג'ים הורג אותם כשהוא סובל מפלאשבקים. בזמן שג'ים ומייק בורחים ברכב, אדם מגיע מהבית ויורה לעבר המכונית; ג'ים נפגע בגבו ובפניו ומשותק לאחר מכן.
הוא קורא למייק "לעלות" ולירות בו ובכך לסיים את סבלו. לאחר התלבטויות, מייק וג'ים נפרדים לשלום ומייק בסופו של דבר הורג את ג'ים. הסרט מסתיים בכך שמייק חוזר לסילביה. הם מתחבקים יחד כשמייק נשבר בבכי.
צביקה פייראיזן
יהודה צבי (צביקה) פייראיזן (נולד ב־1967) הוא מנכ״ל יד ושם המכהן בתפקידו משנת 2021. בנוסף הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון כיהן כקצין חינוך ראשי. קודם לכן שירת בחיל האוויר וכראש חטיבת האמצעים המיוחדים באגף המבצעים.
ביוגרפיה
פייראיזן נולד ברמת גן, אביו היה מהנדס וקצין בשירות קבע בחיל האוויר, משפחתו הייתה ממקימי היישוב נווה צוף. הוא היה חבר בתנועת הנוער בני עקיבא ואף שימש כקומונר בסניף בו הדריך. בוגר מדרשית נעם בפרדס חנה וישיבת ההסדר קרני שומרון, והיה תלמיד של הרב זאב קרוב.
בצה"ל סיים קורס טיס במגמת נווטי קרב ושירת כנווט. בשנים 2003–2005 פיקד על טייסת כלי טיס מאוישים מרחוק מסוג הרמס 450 ("זיק") שהשתתפה בפעילות רבה של סיכולים ממוקדים בתקופת האינתיפאדה השנייה. הוא מילא תפקידים בלהק האוויר, שימש כמפקד מגמת קרב בבית הספר לטיסה, מפקד מחלקה בלהק המודיעין, בשנים 2006–2009 שימש ראש מחלקת מודיעין למבצעים בחיל האוויר, השתתף בהכנות לתקיפת הכור הגרעיני בסוריה, בשנים 2010–2013 שימש מפקד כנף 2 בחיל האוויר, וב-2013 מונה לראש חטיבת אמצעים מיוחדים באגף המבצעים.
ביולי 2017 מונה לקצין חינוך ראשי, ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2020 והשתחרר מצה"ל.
באוקטובר 2021 מונה לתפקיד מנכ"ל יד ושם. ונכנס לתפקידו בחודש דצמבר.
חיים אישיים
הוא תושב רחובות, נשוי לרחל ואב לחמישה. בעל תואר שני בהצטיינות במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
Wii Party U
Wii Party U (ביפנית: パーティ U) הוא משחק וידאו שפותח ופורסם על ידי נינטנדו עבור ה-Wii U בשנת 2013. משחק זה הוכרז לראשונה ב-Nintendo Direct בינואר 2013, ובהמשך פורט ב- E3 2013 וב-Nintendo Direct באוקטובר 2013. זהו משחק המשך ל-Wii Party משנת 2010.
משחק
Wii Party U הוא משחק וידאו מרובה משתתפים המורכב ממשחק רגיל עם מיני-משחקים, בדומה ל-Wii Party U .Mario Party כולל יותר מ-80 מיני-משחקים. ניתן גם לשחק מיני משחקים באמצעות ה-Wii U GamePad. המשחק כולל גם אביזר חדש, מעמד ל- Wii U GamePad המאפשר תמיכה למשחקי השולחן.
גם משחקי "House Party" חוזרים מהמשחק הקודם בסדרה, "Wii Party", ומתמקדים ביישומים שונים של ה-Wii U GamePad ושל ה-Wii U Remotes בקרב קבוצת אנשים.
ישנם ארבעה סוגים שונים של מצבי משחק. הראשון הוא ה-TV Party, שיכול לכלול עד 4 שחקנים המשתמשים בשלטים ו-Wii U GamePad, אך עדיין חובה שימוש בטלוויזיה. מצב זה הוא משחק לוח בו כל אריח משפיע במידה מסוימת על השחקנים. שם המארח הווירטואלי של המשחק הוא Party Phil והוא שולט ומודיע מה קורה במשחק.
Highway Rollers: שחקנים מגלגלים קוביות לפי תוצאם במיני-המשחק שקדם לתורם (מקום ראשון - 10 קוביות, מקום שני - 7 קוביות, מקום שלישי - 4 קוביות, מקום רביעי - 2 קוביות). המטרה היא להגיע לסוף הדרך המעוקלת (301 אריחים).
GamePad Island: שחקנים מעבירים את מספר האריחים שאתה מרוויח במיקרו-משחקים (מיני-משחקים לשחקן אחד הדרושים בשביל לגלגל קובייה).
Mii Fashion Plaza : שחקנים מרוויחים "הטלות ייחודיות", מתלבשים בתלבושות מיוחדות ומראים את עצמם ב-"מרכז הבמה" כדי להרוויח נקודות.
The Balldozer : שחקנים מפילים כדורים במכונה הנקראת "Balldozer". כדורים כחולים, אדומים, ירוקים וצהובים נותנים לשחקן נקודה אחת. כדור זהוב שווה 10 וכדור גולגולת מאבד לשחקן 5 נקודות.
Team Building (ידוע בשם Teammate Madness באירופה) : התאמת דמויות של Mii ליצירת צוות בעל חולצות או מספרים זהים.
הסוג השני הוא ה-House Party שבה השחקנים משתמשים ב-Wii U GamePad כמסך במקום הטלוויזיה עם הכללת ה-Wii Remotes. הסוג השלישי הוא ה- GamePad Party, המאפשרת לשני שחקנים להשתמש ב-Wii U GamePad כדי לשחק במשחקי שולחן כגון כדורגל שולחן. המצב הסופי הוא מצב המיני-משחקים. זה המקום בו שחקנים יכולים לאתגר אחד את השני בכל המיני-משחקים השונים מהמצבים הקודמים.
Minigame Collection: שחקן יחיד עד ארבעה שחקנים יכולים לשחק בכל המיני-משחקים ב-Wii Party U.
Bridge Burners: 4 השחקנים מתחלקים ל-2 קבוצות כדי "להפיל גשרים" ולנצח את הקבוצה השנייה (בעזרת מיני-משחקים).
Dojo Domination: זהו משחק לשחקן יחיד בו הוא מאתגר 30 שחקנים הנשלטים על ידי המחשב למיני-משחקים ומנסה לנצח את כולם.
Battle Of The Minigames: שניים עד ארבעה שחקנים משחקים במיני-משחקים כדי להגיע לראש הבמה ולנצח.
Tabletop Tournament: שחקנים משתמשים ב-Wii U GamePad כדי להתמודד עם "סיבובים של הטורניר או חיסול יחיד".
ביקורות
המשחק קיבל ביקורות מעורבות של מבקרים, עם ציון מטקריטי ממוצע של 65/100. לדברי Edge, "ל-Wii Party U אין קצב, ולא תבינו עד כמה זה חיוני למשחק מסיבות עד שהוא ייעלם." מגזין זה גם מצהיר כי אחת הבעיות של Wii Party U היא "ריבוי המשחקים" שלה, תוך שהיא "מבזבזת זמן רב בהסבר על המשחקים שלה לפחות בזמן שהיא מאפשרת לך לעשות כיף." בניגוד ל-Nintendo World Report ,Edge משבח את המשחק באומרו שהוא "משחק מסיבות נעים לקהל", הכולל "יותר כיף משמשחק ה-Wii נתן ב-2010".
מכירות
ביפן, המשחק מכר כ-70,000 עותקים פיזיים בשבוע הראשון שלו, מה שהגדיל את מערכת המכירות של Wii U ל 38,000 יחידות שנמכרו. במהלך עונת החגים מכירות המשחק היו גבוהות במידה ניכרת, ובדרך כלל כבשו את טבלאות הגרפים היפניים. נכון ל-31 בדצמבר 2013, יותר מ-518,000 יחידות נמכרו ביפן. המשחק נכנס לתרשים היפני של מכירות משחקי הווידאו של השנה במקום העשירי.
נכון ל-30 בספטמבר 2015, 1.58 מיליון יחידות של משחק זה נמכרו ברחבי העולם.
פרידריך קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט
פרידריך קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט (25 באוקטובר 1743 - 24 בספטמבר 1812), היה נסיך ולדק ופירמונט בין השנים 1763–1812.
ביוגרפיה
פרידריך קרל אוגוסט נולד ב-25 באוקטובר 1743 בצווייבריקן לקרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט וכריסטיאנה הנרייטה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן וקרולינה מנסאו-זארבריקן. בצעירותו בילה פרידריך קרל אוגוסט שנה וחצי בלוזאן, שווייץ, ולאחר מכן טייל במסגרת הטיול הגדול בצרפת ובאיטליה. בבחרותו היה פרידריך קרל אוגוסט בקשר עם שרלוטה הרמן, בתו של ראש הממשלה, אולם אמו סירבה לו להינשא עמה, והוא נשאר רווק עד מותו. בשנת 1757 התגייס פרידריך קרל אוגוסט לצבא ההולנדי, וקיבל דרגת לוטננט קולונל.
בשנת 1763 מת אביו קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט, ופרידריך קרל אוגוסט עלה לשלטון במקומו. בשנת 1766 הועלה פרידריך קרל אוגוסט לדרגת מייג'ור גנרל, ובשנת 1767 הקים גדוד רביעי מתושבי הנסיכות, בנוסף על 3 הגדודים שאביו הקים. בשנת 1772 הועלה פרידריך קרל אוגוסט לדרגת לוטננט גנרל, ומונה למפקד הצבא ההולנדי.
בשנת 1775 ביקר פרידריך קרל אוגוסט בבריטניה, ולאחר חזרתו החל בבניית כבישים, וקידם את החקלאות והמסחר בנסיכות. על מנת לכסות את הגרעון הגדול שנוצר בנסיכות בעקבות הפיתוח המואץ, השכיר פרידריך קרל אוגוסט לבריטים 1,225 חיילים, על מנת לסייע להם במלחמתם נגד האמריקנים. אולם בכך לא היה די, ובשנת 1784 הגיעה הנסיכות לידי פשיטת רגל. במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה לחם פרידריך קרל אוגוסט בשורות הצבא ההולנדי, ובשנת 1794 פרש משירות צבאי פעיל.
בשנת 1805 נתן פרידריך קרל אוגוסט לאחיו הנסיך גאורג את נסיכות פירמונט, ובשנת 1807 צירף את הנסיכות לקונפדרציה של הריין. ב-24 בספטמבר 1812 מת פרידריך קרל אוגוסט, ואחיו גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט עלה לשלטון במקומו ואיחד בחזרה את שתי הנסיכויות.
From Me to You
"From Me to You" הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הביטלס, שיצא באפריל 1963 כסינגל השלישי שלהם. השיר נכתב על ידי פול מקרטני וג'ון לנון. השיר היה הלהיט השני של הביטלס במצעד הסינגלים הבריטי אחרי "Please Please Me".
From Me to You לא הצליח בארצות הברית בעת יציאתו הראשונית. במקום זאת, גרסת כיסוי משנת 1963 שהוצאה על ידי דל שאנון הביאה לכך שהשיר הפך לשיר הביטלס הראשון שנכנס למצעדי הפופ האמריקניים.
גרסת דל שאנון
ב-18 באפריל 1963 היו הביטלס אחת מ-15 להקות שהופיעו ב-Swinging Sound '63, קונצרט להקות באולם רויאל אלברט בלונדון. הם ניגנו את "From Me to You" ו-"Twist and Shout" דל שאנון גם היה בקונצרט באותו לילה. לאחר הקונצרט הוא אמר לג'ון לנון שהוא מתכוון להקליט את "From Me to You" כדי לתת ללהקה חשיפה בארצות הברית. בהתחלה, לנון הוחמא, אך מהר מאוד שינה את דעתו, והבין שגרסת כיסוי של שנון עלולה לפגוע בסיכויים של הביטלס להיות להיט בארצות הברית. כפי שהתברר, לנון צדק, אך הגרסה המקורית לא הייתה להיט גדול בארצות הברית.
בתחילת יוני, שחררו ביגטופ רקרודס את גרסתו של שאנון ל-From Me to You. השיר נכנס לבילבורד הוט 100 ב-29 ביוני, והפך לשיר הראשון של הביטלס שהכיע למצעדים האמריקנים. השיר היה ארבעה שבועות במצעד והגיע למקום 77. השיר היה אפילו יותר מצליח בשיקגו כשהוא הגיע לשיא מספר 15 ב-Cash Box Top 100.
גרסה בעברית
ב-1964, בתחילת דרכה, הקליטה שלישיית גשר הירקון לרדיו בישראל מספר שירים, בהם חידושים לשירי להקת הצ'יזבטרון ושתי פרודיות על שירי הביטלס - "שייק" מתוך הסרט "דליה והמלחים", ו"למה את לא יוצאת איתי" אשר היה תרגום של חיים חפר לשיר "From Me to You".
אדולף ציגלר
אדולף ציגלר (בגרמנית: Adolf Ziegler; 16 באוקטובר 1892 – 18 בספטמבר 1959) היה צייר ופוליטיקאי גרמני. המפלגה הנאצית הטילה עליו לפקח על הטיהור של מה שהמפלגה הגדירה כ"אמנות מנוונת", מה שכלל את רוב האמנים המודרניים הגרמנים. הוא היה הצייר האהוב על היטלר.
ביוגרפיה
כבן לאב אדריכל ולמשפחת אדריכלים מצד אמו, ציגלר היה מוקף תמיד באמנים. הוא למד באקדמיית ויימאר משנת 1910 אצל אמן הטכניקה מקס דורנר באקדמיה לאמנות יפה במינכן. עם זאת, מלחמת העולם הראשונה קטעה את לימודיו כאשר גויס להיות קצין קו ראשון. לאחר המלחמה הוא התיישב במינכן והמשיך את לימודיו באקדמיה לאמנות יפה במינכן בשנת 1919, שם השתתף בשיעורים של אמן האר נובו אנג'לו יאנק. בסופו של דבר הוא השיג את תפקיד הפרופסור באקדמיה במינכן בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון.
עבודותיו התאימו לאידיאל הנאצי של אמנות "טהורה גזעית", וכנשיא לשכת הרייך לאמנות חזותית, הופקדה עליו המשימה לחסל את סגנונות האוונגרד. זאת הוא עשה באמצעות גירוש אמנים אקספרסיוניסטים כמו קרל שמידט-רוטלוף, ואסר עליו כל פעילות אמנותית "מקצועית או חובבנית".
כבר כחבר במפלגה הנאצית בתחילת שנות העשרים, הוא פגש את אדולף היטלר בשנת 1925 והיה לאחד מיועציו בעניינים אמנותיים. היטלר הזמין את ציגלר לצייר דיוקן של אחייניתו, גלי ראובל, שהתאבדה. בשנת 1937 הוא צייר את הציור מהמיתולוגיה "פסק הדין של פריז", אותו רכש היטלר באופן אישי זמן מה לאחר מכן, ותלה אותו במעונו במינכן - בהמשך היטלר תלה את ארבעת היסודות של ציגלר בבית מגורים במינכן.
ציור זה היה אהוב מאוד, אם לשפוט לפי המספר העצום של גלויות ורפרודוקציות שנמכרו. החגיגות הנאציות של דמות האדם ללא מלחמות או סבל היו פופולריות מאוד. בשלב זה, ציגלר הפך לצייר הרשמי הראשי של הרייך השלישי וזכה בתג מפלגה מזהב, כהוקרה על שירות יוצא מן הכלל למפלגה הנאצית או למדינה.
לא ידוע הרבה על עבודותיו המוקדמות, אלא שסגנונו המוקדם הציג צורות מודרניסטיות. מנהל המוזיאון הגולה אלואה שרדט ציין בסוף שנות השלושים כי ציגלר היה בעבר צייר מודרני ומעריץ קנאי ליצירותיו של פרנץ מארק. לפני שנכנס לתפקידו, היה אחד הציירים המודרניים הקיצוניים ביותר, אך בדרגה נחותה יותר. אין דוגמאות ליצירותיו המוקדמות. הוא ויתר על הסגנון המודרני לסגנון ייצוגי וריאליסטי בשנות העשרים של המאה העשרים, במהלכן הגדיל את הקשר עם היטלר. ציגלר הציג אחד עשר בדים בתערוכות האמנות הגרמניות הגדולות בבית האמנות הגרמנית בין השנים 1937–1943. ציגלר היה ידוע בעיקר בקומפוזיציות פרחוניות, ציורי ז'אנר, ציורי אלגוריות בהשראת המיתולוגיה היוונית, דיוקנאות ועירומי נשים רבים. עירום הסטטי והפסאודו-קלאסי שלו תיאר דמויות אריות אידיאליות. בראיון עם המחזאי האמריקאי בארי סטאוויס הסביר ציגלר שציור של גרמניה עירומה יפהפייה מעודד את האידיאל של גוף מושלם ומעניק לגברים גרמנים תמריץ ללדת ילדים גרמנים רבים. עם זאת, ה'נטורליזם' האמנותי של הדמויות הטהורות גזעית לא השאיר דבר לדמיון, והוא זכה לכינוי המזלזל של "מייסטר דה דויטשאן שמאראס" ("אמן שיער הערווה הגרמני").
האמנות המנוונת
ציגלר מילא כמה תפקידים מנהליים חשובים במהלך הרייך השלישי. הוא מונה לסנטור לאמנויות היפות בלשכת התרבות של הרייך בשנת 1935. מאוחר יותר מינה אותו שר התעמולה יוזף גבלס למועצה הנשיאותית, אז סגן נשיא לשכת האמנות של הרייך. לבסוף, ב-1 בדצמבר 1936, הוא החליף את האדריכל. יוגן האניג כנשיא לשכת האמנות, שהיו בה אז 45,000 חברים. החלפתו של ציגלר את הניג כנשיא הייתה אות מובהק לסלידתו הגוברת של הרייך מחוסר התאמה לאמנויות.
ציגלר עמד בראש ועדה של חמישה אנשים שסיירה באוספי מדינה בערים רבות, ותפסה יצירות שנחשבו כמנוונות. העבודות הובלו למינכן לצורך התקנה בחדרים הצרים של ארקדת הופגארטן לתצוגה. סך הכל כ-16,000 דוגמאות ליצירות אמנות אקספרסיוניסטיות, מופשטות, קוביסטיות וסוריאליסטיות. ציוריהם של אמנים "מנוונים" כאלה, כולל עבודותיהם של מקס בקמן ואמיל נולדה, הוחרמו בהוראת ציגלר. ציגלר הצליח לארגן את תערוכת האמנות המנוונת במינכן תוך פחות משבועיים. ב־19 ביולי 1937 הוא פתח את התערוכה וגינה את מנהלי המוזיאונים שהציגו תמונות אלה בעבר.
במהלך מלחמת העולם השנייה נשלח ציגלר זמנית למחנה כלא לאחר שהביע ספק בפומבי לגבי כדאיות מהלכיו של היטלר. כאשר נמסר להיטלר על עמדתו ה"תבוסתנית" של ציגלר, הוא הורה לעצרו. ציגלר נעצר על ידי הגסטפו ונכלא במחנה הריכוז דכאו במשך שישה שבועות. עם זאת, היטלר הורה באופן אישי לשחרר אותו מדכאו ולאפשר לו לפרוש.
מכיוון שציוריו היו קשורים לנאציזם, ציגלר לא הצליח להחיות בהצלחה את הקריירה שלו כאמן לאחר המלחמה. הוא עתר שוב ושוב למינויו מחדש לאקדמיה לאמנויות יפות במינכן בין השנים 1955–1958, אך נדחה מכיוון שהאקדמיה קבעה כי בתחילה קיבל את התפקיד עקב מינויו האישי של היטלר.
ציגלר חי בשקט בכפר ורנהאלט ליד באדן-באדן בשנים האחרונות לחייו.
הוא נפטר בספטמבר 1959, בגיל שישים ושש.
קרחון האמונד
קרחון האמונד או קרחון ג'ון הייז האמונד (באנגלית: Hammond Glacier או John Hays Hammond Glacier) הוא קרחון בהרי היינס, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בצד הצפון-מזרחי של הרי היינס.
אורכו של הקרחון 74 קילומטרים.
הקרחון נשפך אל מדף הקרח סלצברגר המכסה את מפרץ סלצברגר.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון התגלה בשנת 1934 על ידי משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה, בראשותו של ריצ'רד בירד.
מקור השם
בירד נתן לקרחון את שמו.
בירד קרא לקרחון על שמו של ג'ון הייז האמונד, מהנדס כרייה אמריקאי, ונדבן, אשר נתן חסות למשלחתו של בירד.
לקריאה נוספת
• Wilson, Douglas & Luyendyk, Bruce & Sorlien, Christopher & Stone, J.. (2001), Geophysical Observations Supporting Significant Variation in ice Thickness of Western Marie Byrd Land, Antarctica, AGU Fall Meeting Abstracts
פורטר (חברה)
פורטר בע"מ (באנגלית: Forter) היא חברת פינטק ישראלית העוסקת במניעת הונאות בתשלום במסחר מקוון.
היסטוריה
החברה הוקמה בפברואר 2013 על ידי מיכאל רייטבלט, מנכ"ל החברה ומנהל הפעילות בארצות הברית, לירון דמרי, נשיא החברה ומנהל הפעילות בישראל, ואלון שמש, שפרש מהחברה. מטה החברה ומרכז הפיתוח שלה שוכנים בתל אביב, ולה משרדי מכירות בערים אחדות בעולם. בספטמבר 2021 העסיקה החברה 320 עובדים.
החברה מספקת תוכנה כשירות (SaaS) למניעת הונאה בתשלום במסחר מקוון. בעת רכישה דרך האינטרנט מועברים פרטי אמצעי התשלום למחשבי החברה, הנותנים מיידית אישור או דחייה לתשלום. תוכנת החברה מבוססת על בינה מלאכותית וניתוח עסקאות עבר, וזיהוי הונאה בה מתקבל בכלים אוטומטיים בלבד (בניגוד לחלופות שבהן יש מעורבות אנושית בהחלטה זו). במקרה של הונאה שלא זוהתה, החברה אינה מפצה את הלקוח על הנזק, ובזכות זאת העמלה שהיא גובה על שירותיה נמוכה יותר. עם לקוחות החברה נמנות החברות אסוס, מנולו בלאניק, שיין, Fiverr ועוד.
גיוס הון
בסבב גיוס ראשון גייסה החברה כ-3.5 מיליון דולר מקרן סקויה קפיטל. בנובמבר 2014 גייסה החברה 15 מיליון דולר. בפברואר 2016 גייסה החברה 32 מיליון דולר. בספטמבר 2018 גייסה החברה 50 מיליון דולר. בנובמבר 2020 גייסה החברה 125 מיליון דולר, לפי שווי של 1.3 מיליארד דולר, והפכה לחד-קרן. במאי 2021 גייסה החברה 300 מיליון דולר, לפי שווי של 3 מיליארד דולר.
הערות שוליים
Forter
הקורפוס ההררי ה-15 (ורמאכט)
הקורפוס ההררי ה-15 (בגרמנית: XV. Gebirgs-Armeekorps) היה קורפוס הררי של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-25 באוגוסט 1943 על בסיס מפקדת הכוחות הגרמניים בקרואטיה, בשם "הקורפוס ההררי ה-15", והועמד תחת פיקוד רודולף ליטרס.
הקורפוס פעל ברחבי המדינה העצמאית של קרואטיה נגד הפרטיזנים בפיקודו של טיטו, כחלק ארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F. ב-1 בנובמבר 1943 מונה ארנסט פון לייזר למפקד הקורפוס, וב-20 ביולי 1944 החליפו גוסטב פהן, שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
ספטמבר 1943
בספטמבר 1943 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
20 ביולי 1944
ב-20 ביולי 1944 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
ז'ולי טאטון
ז'ולי טאטון (בצרפתית: Julie Taton; נולדה ב-6 בפברואר 1984) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה בלגית. מיס בלגיה לשנת 2003.
ביוגרפיה
טאטון נולדה בנאמור, ב-2003 זכתה בתואר מיס בלגיה.
היא השתתפה כנציגת בלגיה בתחרויות מיס תבל, מיס עולם ומיס אירופה.
לאחר סיום כהונתה כמלכת יופי היא הצטרפה לצוות ערוץ הטלוויזיה "RTL-TVI", היא גם הגישה תוכנית בוקר בערוץ הרדיו "Radio Contact".
מ-2008 ועד 2011 הנחתה את תוכנית הלוטו של ערוץ France 2.
ב-2009 השתתפה בגרסה הצרפתית של התוכנית המבצר.
מ-2010 ועד 2012 הנחתה את הגרסה של ערוץ TMC לתוכנית בוס בהסוואה.
ב-2010 יצא ספרה "Start to run : La forme et le fun en 10 semaines" בו היא נותנת עצות בנושאי בריאות וכושר.
ב-2011 השתתפה בשעשועון הטלוויזיה הבלגי "Total Blackout".
ניקולאי בסקוב
ניקולאי ויקטורוביץ' בסקוב (ברוסית: Николай Викторович Басков; נולד ב-15 באוקטובר 1976) הוא זמר אסטרדה ואופרה רוסי פופולרי. בשנת 2009 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית, בשנת 2004 תואר אמן העם של אוקראינה.
ביוגרפיה
בסקוב למד באקדמיה הרוסית למוזיקה בגנסין ובקונסרבטוריון במוסקבה. בשנת 1998 הוא במקום הראשון בתחרות הזמרים הצעירים הכל-רוסים, ובמקום השני בתחרות גרנד ווס ב-1999 בספרד. באותה שנה הוזמן ניקולאי בסקוב לתיאטרון בולשוי, שם ביצע את האריות הגדולות באופרה כמו יבגני אונגין, הנסיך איגור, בוריס גודונוב, לה טרוויאטה ואחרים.
בשנת 2000 הוא מצלם קליפ עבור הקומפוזיציה המוזיקלית "Caruso", שמגיעה במהירות לראש מצעד פזמונים של תחנת הרדיו אירופה +. מאז אותה תקופה הקריירה של בסקוב חרגה מהאולמות האקדמיים.
מאז שנת 2000, לאחר שנפגש ודיבר עם מונסראט קאבאייה על במת הקרח בסנט פטרסבורג, ניקולאי הופך לסטודנט שלה. בסקוב השתתף בהופעות אופרה בברצלונה ובמדריד עם הבת של קאבאייה - מרטי.
בשנים 2016–2017 הוא היה מנחה התוכנית "ערב שבת" לצד נונה גרישאייבה.
במהלך הבחירות לנשיאות רוסיה 2018 בסקוב הפך לחלק מתנועת "Putin Team", שתמכה בוולדימיר פוטין.
אגן הגאות
אגן הגאות (באנגלית: Tidal Basin) הוא מאגר מים מלאכותי, השוכן בדרום-מזרח וושינגטון, בירת ארצות הברית. המאגר, המיועד לניקוז עודפי מים מנהר הפוטומק בעת הגאות, משמש גם אחד מאתרי הנוי והתיירות המרכזיים של העיר.
גאוגרפיה
האגן, שצורתו הכללית היא כשל מעוין ועומקו כ-3 מטרים, משתרע על פני שטח של כ-433 דונם בפארק הפוטומק המערבי, מדרום למחציתה המערבית של שדרת המול. הקמתו נהגתה בשנות ה-80 של המאה ה-19. מערכת של שערי מים מחברת אותו במערבו לנהר הפוטומק ובדרומו לתעלת וושינגטון. בעת גאות בנהר נפתחים השערים בין האגן לנהר, ומים זורמים אליו מן הנהר. באותה עת נסגרים השערים מן האגן אל תעלת וושינגטון. לאחר שמסתיימת הגאות בנהר נסגרים השערים בינו לבין האגן, והשערים מהאגן אל התעלה נפתחים על מנת להזרים את המים ממנו אליה. חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית מתחזק את מערכות השערים.
על גדות האגן ניצבות אחדות מן האנדרטאות הידועות של וושינגטון: אנדרטת ג'פרסון, אנדרטת רוזוולט, אנדרטת מרטין לותר קינג וכן אנדרטת ג'ורג' מייסון.
כמו כן, על גדות האגן ובסביבתו נטועים אלפי עצי דובדבן יפניים, שניתנו במתנה לוושינגטון מאת העיר טוקיו שביפן בשנת 1912 והפכו לחלק קבוע מנוף העיר. לציון מתנה זו נערך בוושינגטון בכל אביב מאז 1935, למעט בשנים 1942–1946 בעקבות מלחמת העולם השנייה, פסטיבל פריחת הדובדבן הלאומי (National Cherry Blossom Festival).
הר דרלינג (אנטארקטיקה)
הר דרלינג או הר דארלינג (באנגלית: Mount Darling) הוא פסגה בהרי אלגייני, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה מהאוויר בטיסות שיצאו מבסיס וסט (West Base), של השירות האנטארקטי של ארצות הברית, בשנת 1940.
מקור השם
ההר נקרא על שמו של פרופסור צ'סטר א. דרליג (Chester A. Darling), ממכללת אלגייני, שבעיר מידוויל, במדינת פנסילבניה, שבארצות הברית.
לקריאה נוספת
• John O. Stone, Gregory A. Balco, David E. Sugden, Marc W. Caffee, Louis C. Sass III, Seth G. Cowdery, Christine Siddoway, Holocene Deglaciation of Marie Byrd Land, West Antarctica, www.sciencemag.org SCIENCE VOL 299 3 JANUARY 2003
• Peter G. Knight, EGlacier Science and Environmental Change, P 223
בראיין קולנג'לו
בראיין סם קולנג'לו (באנגלית: Bryan Sam Colangelo; נולד ב-1 ביוני 1965) הוא מנהל קבוצות כדורסל (ג'נרל מנג'ר) בליגת ה-NBA. אביו הוא איש העסקים וטייקון הספורט ג'רי קולנג'לו.
פיניקס סאנס
קולנג'לו הוא בוגר אוניברסיטת קורנל, בה למד ניהול עסקי וכלכלה יישומית. עם סיום לימודיו הוא עבד בחברת נדל"ן מסחרית בוול סטריט במשך ארבע שנים.
בשנת 1994 החל את קריירת הניהול שלו כג'נרל מנג'ר של קבוצת פיניקס סאנס, כשהחליף את אביו אשר החזיק בתפקיד מאז הקמת המועדון בשנת 1968. אביו, שכיהן גם כבעלים של הקבוצה, נשאר בתפקיד נשיא הקבוצה במקביל לבראיין. באותה תקופה הייתה פיניקס אחת הקבוצות החזקות בליגה, ואף העפילה לגמר ה-NBA בעונת תחת הדרכתו של המאמן פול וסטפאל. בשנים הראשונות שלו בפיניקס מיעט קולנג'לו בפעולות קיצוניות, ודאג לבסס את סגל הקבוצה סביב צמד שחקני האולסטאר צ'ארלס בארקלי וקווין ג'ונסון; הפעולות המשמעותיות ביותר שביצע באותן שנים היו החתמתו של דני מאנינג ל-6 עונות (עבור כ-40 מיליון דולר), בחירתו של מייקל פינלי בבחירה ה-21 של דראפט 1995 ושליחתו של חביב הקהל המקומי, דן מארלי, לקליבלנד קאבלירס בתמורה לסנטר המאכזב ג'ון "הוט רוד" ויליאמס.
בינואר 1996, לאחר שתי הדחות רצופות בשלב חצי גמר המערב, פיטר קולנג'לו את וסטפאל מתפקיד המאמן ומינה במקומו את קוטון פיטסימונס, שאימן בעבר את הסאנס בשתי קדנציות שונות. בסיום אותה עונה המשיך קולנג'לו עם בניית הקבוצה מחדש כשהעביר את בארקלי בטרייד ליוסטון רוקטס, בתמורה לחבילה שכללה את סם קאסל ורוברט הורי, ובחר את סטיב נאש בבחירה ה-15 של דראפט 1996. במהלך עונת החליף דני איינג' את פיטסימונס בתפקיד המאמן הראשי, וכן נפרדו הסאנס בטריידים שונים מפינלי, הורי וקאסל וצירפו את הרכז הצעיר ג'ייסון קיד ואת הפורוורד קליפורד רובינסון. הקבוצה המשיכה להעפיל לשלב הפלייאוף בכל העונות עד, הודות ליכולת טובה שהפגינו קיד ורובינסון, אך לא צלחה את שלב חצי גמר המערב באף אחת מהעונות.
בשנים הבאות ביצע קולנג'לו מספר עסקאות שהקנו לו שבחים רבים ברחבי הליגה והחזירו את הסאנס למעמד אחת הקבוצות החזקות באזור המערבי. לצד בחירות דראפט מוצלחות, כגון שון מריון (בחירה תשיעית ב-1999), אמארה סטודמאייר (בחירה תשיעית ב-2002) ו-ליאנדרו ברבוזה (בחירה 28 ב-2003), צורפו לקבוצה ג'ו ג'ונסון (ב-2002), סטיב נאש וקוונטין ריצ'רדסון (ב-2004). ששת השחקנים המוזכרים היוו את הבסיס לקבוצה שפרצה בעונת, תחת מאמן הקבוצה מייק ד'אנטוני, והובילה את פיניקס למאזן הטוב בליגה, 62–20. בסיום אותה עונה זכה נאש בתואר ה-MVP של העונה הסדירה וד'אנטוני נבחר למאמן העונה, בעוד סטודמאייר ומריון נבחרו לחמישייה השנייה והשלישית של העונה, בהתאמה. על הרכבת הקבוצה זכה קולנג'לו בתואר מנהל השנה ב-NBA. בפלייאוף 2005 הגיעו הסאנס עד שלב גמר המערב, לראשונה מאז 1993, אך הפסידו לסן אנטוניו ספרס בתוצאה 4–1, בין היתר בשל פציעה של ג'ונסון.
לקראת עונת החליף קולנג'לו את ג'ונסון וריצ'רדסון בבוריס דיאו, ראג'ה בל וקורט תומאס, שלצד נאש ומריון הובילו את פיניקס להופעה נוספת בגמר המערב, על אף היעדרותו של סטודמאייר הפצוע מהעונה כולה. בסדרת גמר המערב, מול דאלאס מאבריקס, הפסידו הסאנס בתוצאה 4–2.
לצד הפעולות החיוביות הרבות שביצע בפיניקס, ניתן לציין לרעה את ויתורו על לואל דנג, הבחירה שביעית בדראפט 2004, עבור ג'קסון ורומן ובחירת דראפט עתידית.
טורונטו ראפטורס
בינואר 2006 עזב קולנג'לו את פיניקס לטובת טורונטו ראפטורס, אליה הצטרף כחודש לאחר מכן בתפקידי הג'נרל מנג'ר והנשיא לענייני כדורסל. בדראפט 2006 זכו הראפטורס בבחירה הראשונה, אותה ניצל קולנג'לו כדי לבחור את אנדראה ברניאני האיטלקי. בהמשך אותו קיץ שלחה טורונטו את שחקן השנה השנייה צ'ארלי וילנואבה למילווקי באקס בתמורה לרכז טי ג'יי פורד, והחתימה שניים משחקני היורוליג הבולטים בשנים האחרונות - אנתוני פארקר (ממכבי תל אביב) וחורחה גרבאחוסה (מאוניקאחה מאלגה). כמו כן דאג קולנג'לו להשאיר את כוכב הקבוצה, כריס בוש, כשהחתים אותו על הארכת חוזה בראפטורס ל-4 עונות נוספות עבור 65 מיליון דולר. בסך הכול צירף קולנג'לו תשעה שחקנים חדשים באותה פגרת משחקים, והרכיב סגל בעל אוריינטציה אירופית, כאשר מלבד ברניאני האיטלקי וגרבאחוסה הספרדי, שיחקו בקבוצה גם חוסה קלדרון הספרדי וראשו נסטרוביץ' ואורוס סלוקאר הסלובנים.
בעונת שיפרו הראפטורס את מאזנם ב-20 ניצחונות לעומת העונה הקודמת כשהשוו את שיא המועדון לניצחונות בעונה (47), והעפילו לפלייאוף מהמקום השלישי באזור המזרחי. בסיבוב הפלייאוף הראשון הפסידה טורונטו לניו ג'רזי נטס בתוצאה 4–2, ובסיום העונה זכה קולנג'לו בתואר מנהל השנה בפעם השנייה בקריירה. בעונה העוקבת הציגו הראפטורס סגל דומה והודחו שוב בשלב הפלייאוף הראשון, כשהפסידו לאורלנדו מג'יק בתוצאה 4–1.
במהלך עונת פיטר קולנג'לו את המאמן סם מיצ'ל לאחר כ-4 וחצי עונות בקבוצה, ומינה במקומו את ג'יי טריאנו, שהפך בכך למאמן הקנדי הראשון ב-NBA. ביולי 2010 עזב את טורונטו כריש בוש, הקלע המוביל של הקבוצה במשך 5 עונות רצופות, ובהיעדרו הובילו את הקבוצה ברניאני ודמאר דרוזן, שנבחר תשיעי בדראפט 2009. באותה תקופה צורפו לקבוצה מספר שחקנים בכירים שהיו מעבר לשיאם, דוגמת ג'רמיין אוניל, שון מריון, הידו טורקוגלו ופג'ה סטויאקוביץ', אך הגעתם לא מנעה את הידרדרות הקבוצה ל-5 עונות רצופות עם מאזן ניצחונות שלילי.
בעקבות התוצאות המאכזבות של הקבוצה התפטר קולנג'לו מתפקידיו בקיץ 2013, לאחר כ-7 וחצי עונות בטורונטו. בדיעבד, ועל אף סיום הקדנציה הכושלת לכאורה, הסגל אותו הרכיב קולנג'לו הוביל את הראפטורס לשלוש העפלות רצופות לפלייאוף ה-NBA מיד עם עזיבתו, בעוד הקבוצה שברה את שיא ניצחונותיה לעונה במשך שלוש עונות רצופות. לשיאה הגיעה הקבוצה בעונת, אותה סיימה טורונטו עם מאזן 56–26 והעפילה עד לגמר המזרח, הודות לכוכבי הקבוצה דרוזן, לאורי וולנצ'יונאס, אותם צירף קולנג'לו.
פילדלפיה 76'
בסיבוב הראשון של דראפט 2016 בחר קולנג'לו את בן סימונס האוסטרלי (בחירה הראשונה), טימותי לואוו הצרפתי (בחירה 24) ופורקאן קורקמז הטורקי (בחירה 26). כן החתים את ג'ריד ביילס, ג'רלד הנדרסון וסרחיו רודריגס. במהלך העונה העביר את הסנטר נרלנס נואל לדאלאס מאבריקס תמורת אנדרו בוגוט, ג'סטין אנדרסון ושתי בחירות דראפט בסיבוב השני. ביוני 2017 העביר קולנג'לו את הבחירה השלישית בדראפט ה-NBA 2017 ובחירת דראפט עתידית לבוסטון סלטיקס תמורת הבחירה הראשונה באותו דראפט, שבאמצעותה בחר את מרקל פולץ.
ב-29 במאי 2018 פרסם אתר "The Ringer" של ביל סימונס מאמר שבו נטען כי קולנג'לו השתמש בחמישה חשבונות סודיים בטוויטר כדי לתקוף את קודמו, הינקי, כמו גם את שחקני הקבוצה, בהם ג'אליל אוקפור וג'ואל אמביד. ב-7 ביוני התפטר קולנג'לו מתפקידיו במועדון בשל הפרשה.
קרל לוקה
ביוגרפיה
קרל לודוויג תילסון לוקה נולד בפלנסבורג בדוכסות שלזוויג שהייתה אז חלק מדנמרק. מגיל צעיר התעניין באוניות וקיבל את הכשרתו הראשונה מאביו שצייר ספינות למחייתו. לאחר מותו של האב, המשיך לוקה בעסקיו לזמן קצר ויצא למסעות רבים עם ספינות הצי המלכותי הדני. ההפלגה לאיי הודו המערבית עשתה עליו רושם מיוחד.
עוד לפני שהחל את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנות הדנית בשנת 1872, עודד אותו הולגה דרכמן לשהות מספר חודשים בסקיין, מושבת האמנים בצפון הרחוק של יוטלנד. הוא השלים במהירות את ציורי החוף, חלקם עם סירות דיג או תאונות.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 המשיך לוקה את לימודיו בפריז שם התאמן בסטודיו של ליאו בונה. הוא ביקר בסקיין בכל פעם שחזר לדנמרק. בסופו של דבר הוא בנה שם בית שבו התגורר עד מותו.
הוא נחשב בין הטובים והפרודוקטיביים מבין האמנים הדנים. משנת 1885 הוא עשה מספר הדפסים קטנים וגדולים יותר. בשנת 1892 הקדיש את רוב זמנו לאמנות התחריט, ונסע - בתמיכת המדינה הדנית - לברלין, שם הפך לתלמידו של אמן התחריט הנס מאייר (1846–1910). באוניברסיטה לאמנויות (Hochschule der Künste Berlin).
בתמיכת המדינה הדנית, הוא פתח בית ספר לתחריטים לאמנים דנים בקופנהגן, שם לימד עד 1900.
ציירי סקיין כמו אנה אנקה ומיקל אנקה ופ.ס. קרוייה למדו בבית הספר שלו.
ניתן למצוא אוסף שלם של הדפסים שלו במוזיאון סקיין.
גריזלדה באטורי
גריזלדה באטורי או קריסטינה באטורי (בהונגרית: Báthory Griseldis, נולדה כ-Báthory Krisztina, בפולנית Gryzelda Batory, 1569 – 14 במרץ 1590 זמושץ) הייתה אצילה ואשת רוח הונגריה.
ביוגרפיה
נולדה לקרישטוף באטורי, שליט (ואידה) טרנסילבניה ושל הברונית ארז'בט (אליזבטה) בוצ'קאי (הבת של גיי'רג' בוצ'קאי ואחות השליט אישטוואן בוצ'קאי). בגיל 14, ב-12 ביוני 1583 נישאה ליאן זמויסקי, הקנצלר של פולין, יד ימינו של דודה, המלך סטפאן באטורי. למרות חינוכה הישועי נשארה עד סוף ימיה נאמנה לדת הלותרנית בדומה לסבתה ולאמה . נודעה בהשכלתה ההומניסטית הרחבה ובשליטתה המצוינת בשפה הלטינית. התכתבה התכתבות עשירה בשפה זו עם בעלה, עם אחיה, אנדראש באטורי, ועם האציל הטרנסילבני יאנוש גאלפי.
גריזלדה באטורי נולדה בשם קריסטינה באטורי כילדה השלישית של המגנאט ההונגרי קרישטוף באטורי שומיוי, מנישואיו השניים לארז'בט בוצ'קאי. קיבלה גם את השם קריסטינה לכבוד סבתה, קריסטינה שויוק. אחיה הגדולים היו בלתזר באטורי (נפטר ב-1577), ומיקלוש באטורי. ב-1572 נולד לה אח, ז'יגמונט באטורי, לימים שליט טרנסילבניה. למדה מילדות לרכב במיומנות על סוסים. בילדותה התאמנה ברכיבה על סוס פוני שהובא במיוחד מטורקיה. התחנכה אצל מורים פרטיים, כולל ישועים.
נישואיה ליאן זמויסקי תוכננו על ידי הדוד שלה, מלך פוליו, סטפאן באטורי, עוד בשנת 1580, אך נדחו עד שנת 1582 כשמלאו לה 14. למרות נסיונותיו של המלך ושל הישועים, אחרי מות אמה בעיר קולוז'וואר בשנת 1581, התנגדה הנערה בתוקף להמיר את הדת הלותרנית בדת הרומית-קתולית. זמן קצר לפני חתונתה לזמויסקי בשנת 1583, שינתה הצעירה את שמה מקריסטינה לגריזלדה, יש אומרים שבהשפעת הרופא האנטי-טריניטריסטי, ג'ורג'ו ביאנדראטה, שנודע בפעילותו בטרנסילבניה ופולין. טקס הנישואים התקיים בקתדרלת וואוול בקרקוב והחתונה נמשכה עשרה ימים. גריזלדה הגיעה עם פמליה של אלף מאה אנשים. בשנת 1589 בחודש השביעי להריון, ילדה גריזלדה ילדה מתה. במרץ 1590 ילדה שוב תינוקת שנראתה בריאה. אך כעבור יום אובחנה האם עם אבעבועות שחורות ונפטרה שלושה ימים אחרי הלידה. כעבור ימים אחדים נפטרה גם התינוקת . הלווייתה התקיימה ביוני 1589. אחרי מותה, בשם משפחתה, דרש אחיה הצעיר, ז'יגמונט באטורי, את דמי הנדוניה - 90 פורינט - בחזרה.
יורם חרוש
יורם חרוש (נולד ב-17 במרץ 1958) הוא מאמן כדורסל ישראלי. חרוש מזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל ירושלים. כמו כן אימן חרוש את מכבי תל אביב במשך 6 מחזורים בלבד, ואימן את נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל שזכתה במדליית הכסף באליפות אירופה בשנת 2001.
קריירת משחק
חרוש שיחק במחלקת הנוער של הפועל ירושלים וזכה עמה באליפות ב-. חרוש שיחק גם בקבוצת הבוגרים של המועדון במסגרת הליגה הארצית והלאומית. בארבע עונות בליגה הלאומית קלע 407 נקודות.
אימון קבוצות
במהלך העונות 1986/7-1988/9 שימש חרוש כעוזר מאמן הפועל ירושלים תחת רני כהנא, שימי ריגר פארוק קולאנוביץ'. ירושלים התחילה את עונת 1989/90 בצורה מאכזבת שכללה תבוסה ב-54 נקודות הפרש להפועל גליל עליון וקולאנוביץ' הוחלף על ידי חרוש. חרוש הוביל את ירושלים למקום הרביעי לאחר שהשיג עשרה ניצחונות לעומת חמישה הפסדים ונבחר על ידי מעריב למאמן העונה. בחצי גמר הפלייאוף הודחה ירושלים על ידי מכבי תל אביב בארבעה משחקים. ירושלים סיימה במקום הרביעי גם את עונת 1990/91 עם מאזן של 11 ניצחונות לעומת 9 הפסדים. בשורותיה בלט דורון שפע שנבחר לחמישיית העונה של מעריב והארץ. בחצי גמר הפלייאוף הודחה ירושלים על ידי מכבי תל אביב בשלושה משחקים. ירושלים השתתפה בגביע קוראץ' והודחה בשלב המוקדמות על ידי רג'יו קלבריה. בעונת 1991/2 הצטרף לקבוצה עדי גורדון שסיים את העונה כמלך האסיסטים אך הקבוצה סיימה במקום החמישי עם מאזן של 12 ניצחונות לעומת 10 הפסדים ולראשונה בקדנציה של חרוש לא העפילה לחצי גמר הפלייאוף. ירושלים העפילה לבית שמינית הגמר של גביע קוראץ' אותו סיימה עם ניצחון בודד.
בעונת 1995 אימן את מכבי ירושלים. ב-1999 מונה למאמן מכבי תל אביב אך פוטר לאחר שישה מחזורים והוחלף על ידי פיני גרשון. ב-2002 פרש מאימון קבוצות בליגת העל.
מנהל מקצועי
הוא שימש מנהל רשות הספורט העירונית ברעננה ומנהל מקצועי באקדמיה לכדורסל של הפועל תל אביב.
פלטין
פלטין או רוזן פלטין (בלטינית: Comes palatinus, בגרמנית: Pfalzgraf) היה בימי הביניים תואר או תפקיד של אציל מן הבכירים ביותר. המושג נולד ברומא העתיקה, שבה palatinus או comes palatinus היה האחראי על ארמון הקיסר. המשמר הקיסרי, שבשנת 312 החליף את המשמר הפרטוריאני בימי קונסטנטינוס הגדול, קיבל את השם "סכולה פלטינה". כמו כן פלטיניות היו באותה תקופה יחידות מובחרות של חיל רגלים ופרשים בפיקוד הקיסר. מקור השם "פאלאטינוס" או "פאלאטינה" הוא בגבעת הפאלאטיום ברומא שעליה עמד ארמון הקיסר הראשון, אוגוסטוס (Palatium פאלאטיום) ואחר כך של קיסרים רומיים נוספים.
בימי הביניים המוקדמים, נשמרה המשמעות של האחראי על הארמון, comes palati, אבל לא רק בחצר הקיסרים אלא גם בחצרות של מלכים. המילה comes הובנה בעת הזאת כ"רוזן של הארמון" או "רוזן פלטין". במהלך ההיסטוריה אזור שבשליטת רוזן הפלטין נקרא "פלטינאט", בעברית - פלטינות או רוזנות פלטינית.
בתקופות שונות ובאזורים שונים קיבל התואר משמעויות שונות:
רומא העתיקה וביזנטיון
בהתחלה משמעות המילה "פלטיני" הייתה "קשור לארמון" הקיסר. באימפריה הרומית המאוחרת, בתקופת הדומינט, ערך הקיסר דיוקלטיאנוס (305-284), בסביבות שנת 290, שינויים בצבא, שבמסגרתם הקים גדודים מובחרים שנקראו "לגיונות פלטינים" כמו לגיון הלנקיארים והמשמרות האישיים - היוביאנים וההקרוליאנים שגויסו מקרב הפרטוריאנים.
המילה "קומס" ציינה תחילה תפקידים בארמון הקיסר, אחר כך תפקידים מנהליים ושל פיקוד צבאי. ה- comes palatinus היה תפקיד האחראי על אחזקת הארמון - כמו התפקידים המאוחרים יותר של majordom, chamberlain, ' ,maire du palais באימפריה הביזנטית kouropalates) או בעל תפקיד שהתבצע בתחומי הארמון. באימפריה הביזנטית "פלטינים" היו נקראים האחראים על הכספים ועל אחוזות של הקיסר.
בימי הביניים
רוזן פלטין היה תואר כבוד לאצילים ששירתו בנאמנות את השליט. לפעמים ציין תואר זה את תפקיד האחראי על הארמון.
למילה זאת מיוחסת גם המילה "פלדין" (Paladin) שהייתה בשימוש לגבי תריסר אבירי הקודש הנאמנים של קרל הגדול. בשטח צרפת - נודעו גם שליטים מקומיים כפלטינים. שליט הפלטינות של שמפאן שהתקיימה עד לסיפוחה לכתר צרפת. הכרוניקן פרואסאר מספר על הפלטינות של בארן.
בגרמניה בימי האימפריה הרומית הקדושה מינה הקיסר אוטו הראשון במספר פרובינציות - דוכסויות תורשתיות -בוואריה, קרינתיה, לורן, סקסוניה ושוואביה. שופטים נאמנים שנקראו Pfalzgraf גרסה גרמנית של המילה "רוזן פלטין". הוטל עליהם לעמוד בראש מערכת המשפט של האזורים, לתקן עיוותי דין מקומיים ולשמש מעין ראשי ממשלה מקומית. משום כך אזורים אלה שנוהלו על ידי הפלטינים התחילו להקרא פלטינויות. הפלטינים קיבלו זכויות רחבות מאוד - לרבות להעניק תוארי אצולה, להנפיק מטבעות, לגייס צבא, וכו'. ב-945 התמנה האציל הבווארי הרמן, הראשון בין הפלטינים של הריין. מתוך דוכסות לורן (לותרינגיה) התפתחה הפלטינות ריין. שם הרוזן הפלטין של ריין הוזכר לראשונה בשנת 1093. בשנת 1156 הקיסר פרידריך ברברוסה העניק את התואר "רוזן פלטין" לאחיו למחצה, קונרד, ששלט בשטחים נרחבים על הריין, קרוב ללורש, שפייר וורמס. השם פלטין שרד בסופו של דבר בפלטינות של הריין (או הפלטינות התחתונה) שבראשה עמד פלטין שהחל מסביבות שנות 1300 נבחר בקולגיום של הנסיכים הבוחרים של האימפריה.
גם באנגליה, בוויילס ובאירלנד היו קיימות פלטינויות. כך למשל הבישופים הפלטינים מדרהאם. רוזנים פלטינים פעלו גם במושבות בצפון אמריקה - בקרוליינה, מרילנד ומיין. במזרח אירופה המילה הלטינית אומצה בפולין (Palatyn) במובן של מושל אזור, והפכה למילה נרדפת למילה "וויבודה".
קישורים חיצוניים
Stefan Gratthof Pfalzgraf in Adel, Glossar Bibliothek, Institut für Geschichtliche Landeskunde an der Universität Mainz e.V 2001-2017
לודוויג אדולף-פטר, נסיך ויטגנשטיין
לודוויג אָדוֹלְף-פֵּטֶר, נסיך וִיטְגֶנְשְׁטֵייְן (ברוסית: Пётр Христиа́нович Ви́тгенштейн; 17 בינואר 1769 – 11 ביוני 1843) היה אריסטוקרט גרמני ופילדמרשל בצבא האימפריה הרוסית, נודע בעיקר עקב פיקודו לאורך המלחמות הנפוליאוניות. לאחר מותו של מיכאיל קוטוזוב בשנת 1813 הפך ויטגנשטיין למפקד העליון של כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית במערכה בגרמניה.
ביוגרפיה
פטר ויטגנשטיין הגיע ממשפחה אצולה ממוצא פרוסי. הוא נולד ב-5 בינואר 1769 באימפריה הרוסית, ובגיל 21 ב-1 באפריל 1781 התגייס לשורות צבא האימפריה הרוסית לשירות בגדוד סמיונובסק למשך חייו. הוא היה פרש מצטיין ושירת בחלוקת פולין השלישית, במהלכה הוענק לו עיטור הקדוש גאורגיוס מן הדרגה הרביעית וצלב הזהב. כאשר הכריזה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, מלחמה על השושלת הקאג'ארית של ממלכת פרס בשנת 1796 והחלה את מלחמת רוסיה-פרס, פטר גויס לחיל המשלוח בעבר הקווקז, שם שירת בתור קצין מודיעין והעביר מידע ממבצר דרבנט (כיום באזרבייג'ן) לסנקט פטרבורג.
ב-9 בפברואר 1798 הוסב ויטגנשטיין לדרגת בריגדיר גנרל, לפני שהפך למפקד גדוד הוסרים ב-5 במאי, שנה מאוחר יותר. לאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט גנרל ביוני והמשיך לפקד על הגדוד ב-1 ביולי 1799. הוא השתתף הן בהקואליציה האנטי-צרפתית השלישית נגד הקיסרות הצרפתית הראשונה והן במלחמה העות'מאנית-רוסית של השנים 1806–1812. הוא לחם במספר קרבות, בהם קרב אוסטרליץ שהיה ניצחון מכריע לצבא הצרפתי של הקיסר נפוליאון בונפרטה. כאשר החלה המלחמה הפינית נגד ממלכת שוודיה, פטר הוצב לפקד על בריגדת פרשים בדרום הדוכסות הגדולה של פינלנד.
במערכה של שנת 1812 בעת מלחמת רוסיה–צרפת ויטגנשטיין הצליח להתבלט בעיני המטה הכללי הרוסי ובעיני אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. הוא פיקד על הארמייה הרוסית הראשונה שתפקידה היה לחסום את המסלול לסנקט פטרבורג. על כן הוא נודע בכינוי "המושיע של סנקט פטרבורג" לאחר שהביס את הצבא הצרפתי תחת ניקולא אודינו. תחת הפיקוד של מיכאיל קוטוזוב פטר ניהל מרדף אחר הכוחות הצרפתים שנסוגו ממוסקבה במהלך חורף 1812 שהסתכם במהלך קרב ברזינה, במסגרתו נכשל הניסיון הרוסי להכניע את צבא נפוליאון.
פטר היה פופולרי באותה מידה בקרב החברה הרוסית ומצד כוחותיו שעליהם פיקד, ונהג להעלות את המורל באמצעות פעולותיו הצבאיות ההתקפיות התמידיות שכפו את רצונו על האויב. במערכה של 1813 בגרמניה נפטר קוטוזוב באפריל 1813. ויטגנשטיין קיבל פיקוד כולל על צבאות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית בגרמניה בהסכמותיהם של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה ופרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.
עד מהרה הוא הוכיח שהוא לא כשיר בעמדה זו, ולא הצליח למנוע את התבוסות התאומות בליצן ובאוצן במאי אך הצליח למנוע את כיתור הכוחות והכנעתם בידי צבא נפוליאון. לאחר התפטרותו הוא הוחלף בתפקידו על ידי מיכאיל ברקלאי דה טולי. הוא השתתף בכמה קרבות בהמשך בשנת 1813 (בעיקר בקרב דרזדן וקרב לייפציג), אך נפצע בקרב בר-סור-אובה שהתרחש בצפון-מזרח צרפת בשנת 1814. לאחר 1815 היה זמן רב מפקד על מוצב פרשים ולא התעמת בקרבות. פטר פיקד על בריגדת פרשים במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית של השנים 1828–1829. לבסוף פרש מהצבא מסיבות בריאותיות בשנת 1829, הוא חי עוד עשר שנים בגמלאות לפני שנפטר בלבוב, האימפריה האוסטרית, ב-11 ביוני 1843 תוך כדי מסע.
מוזיאון איי פוקלנד
מוזיאון איי פוקלנד (באנגלית: Falkland Islands Museum) הוא מוזיאון הממוקם באתר המספנות ההיסטורי שבעיר סטנלי, בירת איי פוקלנד, בדרום האוקיינוס האטלנטי.
המוזיאון מציג את ההיסטוריה של ההתיישבות באיים, ואת החי והצומח של איי פוקלנד, וכן המוזיאון מטפל בשימור והגנה על מבנים בעלי חשיבות ארכאולוגית והיסטורית באיי פוקלנד.
במוזיאון למעלה מ-5,000 מוצגים, ובהם תצלומים, סרטים, אפמרה, וכן הקלטות של עדויות חיות של תושבי האיים.
המוזיאון הוא אחד מאתרי התיירות המרכזיים של העיר סטנלי.
היסטוריה
הרעיון להקים מוזיאון באיים, הועלה בראשית המאה ה-20 על ידי הגברת אולארדייץ', רעייתו של מושל איי פוקלנד סר ויליאם לאמונד אולארדיץ'.
אולארדייץ' הציעה לאסוף מוצגים הנוגעים להיסטוריה של האיים. ב-9 בנובמבר 1909 נחנך המוזיאון הראשון על ידי מושל האי.
אוסף המוצגים הוצג בבית הספר היסודי הישן של האיים, והציג ממצאים שונים (חלקם ללא קשר לאיים), ובהם אוסף של ביצי ציפורים מקומיות, וכן אבנים שהתגלו בקיבות בעלי חיים ימיים, ומאובנים. המוזיאון היה פתוח לשעתיים, בימים בהם הגיעה אוניית הדואר לאיים.
לאחר מספר שנים עבר המוזיאון לקומה התחתונה של בית העירייה, ובהיותו שם נוספו ממצאים רבים העוסקים בטבע של האיים, ואולם כל המוצגים נשרפו עת שהמבנה עלה באש ב-16 באפריל 1944.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 קבוצת מתנדבים פתחה את המוזיאון מחדש בחדר האחורי של אולם הספורט של העיר סטנלי. האוסף גדל עד שצר המקום להכילו, וחברת איי פוקלנד הציעה שני חדרים עבור המוזיאון בבניין החברה.
במהלך מלחמת פוקלנד, אוסף המוזיאון נארז ואוכסן על מנת להגן עליו.
הוחלט לפתוח את המוזיאון מחדש בשנת 1987. מאחר שאזור המספנות שבו רצו לפתוח את המוזיאון להא היה מוכן לכך, הוחלט לפתוח את המוזיאון ב-"בית בריטניה" שהיה זמין באותה עת. בית בריטניה היה מבנה טרומי שהובא מברזיל בשנת 1981 עבור חברת תעופה ארגנטינאית (Argentine airline L.A.D.E.) - והורכב עבור חברת תעופה זו בשדה התעופה של סטנלי. לאחר תום מלחמת פוקלנד שונה שמו של המבנה, והוא שימש את מפקדי חיל האוויר הבריטי ששהו בסטנלי, עד שהכוחות הצבאיים האלה הועברו בשנת 1985 לשדה התעופה הר פלזנט והמבנה התפנה.