cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויליאם קונגריב (מחזאי)
חייו
במרץ 1700 יצא מחזהו האחרון והמפורסם ביותר, "דרכו של עולם", עליו עבד שנה וחצי ברציפות, שדן באהבתם של מילמנט ומיראבל, זוג הנאבק להינשא ולקבל את הנדוניה של מילמנט בעוד ששורה של נשים פתייניות מבקשות את מיראבל לעצמן. קונגריב אף הלעיג לקולייר, ודמותה של הגבירה המושחתת והממורמרת וישפורט מוצגת כשברשותה המנשר שלו. כביצירותיו האחרות, המחזאי הקפיד על דיאלוג שנון וריבוי אירוניות. המחזה לא התקבל היטב בציבור והוקע כבלתי-מוסרי, אך בחלוף השנים הוכר כיצירתו החשובה ביותר.
קונגריב עצמו כמעט חדל מלכתוב מאז ועד מותו, אם כי חיבר כמה שירים ומכתמים. הוא עמד בידידות קרובה עם אלכסנדר פופ, שהקדיש לו את תרגום האיליאדה שלו. בספרות האנגלית הוא נזכר, כפי שהגדיר זאת פול ביינס, כ"מעין גשר בין עולמותיהם של דריידן מחד ופופ מאידך", וכיוצר מובהק של תקופת הרסטורציה. הוא מעולם לא נשא אישה, ואת פרשת האהבים הרציניות ביותר בחייו ניהל עם השחקנית אן ברייסגרדל שכיכבה בכמה ממחזותיו. הייתה לו בת אחת, מרי, שהולידה מאהבתו הנרייטה גודולפין, הדוכסית השנייה ממרלבורו. הוא הוריש לה כמעט את כל הונו, למעט 200 ליש"ט שהועברו לברייסגרדל. בשנותיו האחרונות סבל מבריאות לקויה, ומת לבסוף לאחר שנפצע בתאונת מרכבה.
אולפני ההקלטות של קונוויי
אולפני ההקלטות של קונוויי (באנגלית: Conway Recording Studios) הם אולפני הקלטות הממוקמים בהוליווד, קליפורניה שבארצות הברית.
באולפני קונווי התארחו מגוון מפיקים, אמני מיקסינג ומוזיקאים, כמו טיילור סוויפט, ה-1975, ביונסה, אריאנה גרנדה, ברנדי, דוק סוורינסן, דמי לובאטו, דה ויקנד, באנקס, אוונסנס, אלישה קיז, ברברה סטרייסנד, סטילהארט, בלאק אייד פיז, בלינק-182, בריטני ספירס, קרלוס סנטנה, כריסטינה אגילרה, דייב מת'יוס בנד, דאפט פאנק, אנריקה איגלסיאס, פו פייטרס, גרין דיי, גאנז אנד רוזס, ג'סטין ביבר, ג'סטין טימברלייק, קייטי פרי, קשה, קיס, קורן, ליידי גאגא, לני, מק מילר, מריה קארי, מרילין מנסון, מארון 5, מטאליקה, מייקל ג'קסון, מיילי סיירוס, נו דאוט, פארל ויליאמס, פיל קולינס, פינק, פרינס, פוייזן, קווינס אוף דה סטון אייג', ריי צ'ארלס, רד הוט צ'ילי פפרז, סיל, סלינה גומז, סטיבי וונדר, דניאל טיילור, יו טו, וינס סטייפלס וגם ויטני יוסטון.
מתקנים
היקף האולפנים של קונווי כולל אזור גן טרופי, הממוקמים בשטח של ומתחם מגודר. הדבר מקשה על הפפראצי לצלם את הידוענים שמגיעים ומשפר את הפרטיות של מי שמתארח שם.
אקומאן
אקומאן (באווסטית: Akəm Manō; בפהלווי: Akōman; בפרסית: اکومن) הוא אחד מהדיווים הראשיים בדת הזורואסטרית. משמעות שמו היא "הרוח (או: המחשבה) הרעה". הוא זורע מחשבות רעות ופילוג בקרב הבריות, והוא משתקף בצערם של בני האדם. בחבור האנציקלופדי "דינכּרד" (המאה התשיעית) נאמר כי:
באחרית הימים הוא יילחם נגד והמן, אחד האמשא ספנדאן, שאחראי על הרוח (או: המחשבה) הטובה.
בשאה נאמה
בשאה נאמה של פרדוסי, רוסתם הורג שד בשם "אכְּוַאן-י דיו" (השד אכְּוַאן; اکوان دیو). ייתכן כי השם "אכְּוַאן" הוא שיבוש או צורה שונה של השם "אקומאן", סברה הנתמכת בכך שהשד אכואן הוא בעל מחשבות סוטות ורעות.
זמאלכ
זמאלכ (בערבית: الزمالك) הוא רובע במרכז קהיר הכולל את חלקו הצפוני של האי ג'זירה בנהר הנילוס. ברובע למעלה מ-1.8 מיליון תושבים נכון לשנת 2010. האי ג'זירה מחובר בשלושה גשרים לכל אחת משתי גדות הנהר, ממזרח וממערב לאי. הרובע ידע לאורך שנותיו שלבים שונים של התפתחות שהושפעו מן המצב הכלכלי והמדיני בקהיר ואשר הובילו לצפיפות אוכלוסין בחלקים מן האי, אשר צמצמו את השטחים הירוקים ברובע. רצועה ירוקה רחבה החוצה את האי, מפרידה בין שתי השכונות עליו.
רובע זמאלכ, לצד הרבעים מעדי, מוהנדסין, הליופוליס וגרדן סיטי, הוא אחד מרבעי המגורים היוקרתיים בקהיר. שדרות הרובע השקטות, לאורכן בנייני דירות מן המאה ה-19 ווילות הופכים רובע זה לאחד הנחשקים בעיר ולאתר מגורים מועדף על אזרחים זרים רבים המתגוררים בקהיר. ברובע מסעדות יוקרה רבות, פאבים, בתי קפה מסורתיים לצד בתי קפה אירופאים. באי אתרי תרבות רבים: גלריות אמנות ומוזיאונים, כולל המוזיאון לקרמיקה אסלאמית, בית האופרה של קהיר, ומרכז התרבות אל סאוי.
היסטוריה
בימי שלטונו של אסמאעיל פאשא כונה האי בשם "הגן הבוטני" (בצרפתית: Jardin des Plantes), כיוון שהיה עליו ריכוז גדול של צמחים אקזוטיים אשר הובאו למקום מכל רחבי תבל. אדריכל הנוף הצרפתי, דה לה שבלרי, תכנן את גני האי ואתרים למשתלות. על חופו המזרחי של האי נבנה קיוסק למען המבקרים באי והמפקחים על הפעילות בו.
בשנת 1869 הוחלף מבנה הקיוסק בארמון ג'זירה, בית קיץ שצורתו U. הארמון נבנה לאורחים שהגיעו לחגיגות פתיחת תעלת סואץ בשנת 1869. בין האורחים המכובדים ששהו בו היו קיסר אוסטריה, פרנץ יוזף הראשון, ואז'ני, אשתו של נפוליאון השלישי קיסר צרפת. בתחילת המאה ה-21 ארמון ג'זירה מהווה את חלקו העיקרי של מלון מריוט בקהיר ועל גגו פועל תיאטרון פתוח המשקיף אל נהר הנילוס.
בזמאלכ נבנו ארמונות נוספים לבני משפחת המלוכה המצרית. בשנת 1882 נבנה בזמאלכ מועדון הספורט ג'זירה.
אוטונואה (ירח)
אוטונואה (Autonoe; נקרא גם Jupiter XXVIII) הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק אשר התגלה בשנת 2001 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי בהדרכתו של האסטרונום סקוט שפרד.
קרן אלעזרי
קרן אלעזרי (נולדה ב-1980) היא אנליסטית, חוקרת סייבר באוניברסיטת תל אביב, סופרת, מרצה והאישה הישראלית הראשונה להופיע ב-TED. מאמריה ומחקריה התפרסמו באמצעי תקשורת שונים ברחבי העולם, בין היתר הוצגו בגלובס, כלכליסט, סיינטיפיק אמריקן, במגזין Wired ועוד. מחקריה עוסקים בין היתר באקטיביזם באינטרנט והשפעות של האקרים וטכנולוגיה על החברה.
אוטונואה (ירח)
לאחר גילויו קוטלג הירח בשם S/2001 J 1.
קוטרו של אוטונואה הוא 4 קילומטרים ומהירותו בעת הקפתו את צדק היא 2.20 ק"מ לשנייה.
וישגראד
{{פירושונים
אוטונואה (ירח)
רדיוס מסלולו של אוטונואה סביב צדק הוא 24,264,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 772.168 יממות.
אוטונואה בעל בהירות נראית של 22.
אוטונואה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.334.
הוא נקרא על שם אוטונואה, בתו של קדמוס ואמו של אקטיון לפי המיתולוגיה היוונית.
אנפה כחולה קטנה
אנפה זו מגיעה לאורך ממוצע של 64–76 ס"מ ובעלת מוטת כנפיים של 102 סנטימטרים ומשקלו של 325 גרם. נוצותיה כחולות-אפורות עם צוואר וראש סגולים-כהים ומקור אפור וצהוב בתחילתו. הראש והצוואר בעלי נוצות פרועות מעט המאדימות בעונת הרבייה. הצעירים בשנים הראשונות לעומתם לבנות בהרבה, דומות מעט ללבנית השלג.
יונתן גרופר
יונתן גרופר (נולד ב-13 ביוני 1980) הוא מרצה, יוצר ואנימטור בוגר "בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים" שזכה בפסטיבל האירופאי Anca 2008 על סרט האנימציה הקצר "סופר גרופר" ובמענק מטעם "המיזם לקולנוע וטלוויזיה ברשות לפיתוח ירושלים" על פרויקט "ארון הקודש" שכתב עם מיכל קופר-קרן ויוסי גוון.
אנפה כחולה קטנה
האנפה חיה במושבות סמוך לצמחייה, לרוב סביב מים מתוקים כמו ביצות ונהרות איטיים וכן בין מנגרובים וביצות מלחה, כשהאנפות הצפוניות נפוצות יותר גם לאורך החופים. האנפה צדה ממארב בעזרת מקורה הארוך טרף קטן של דגים, צפרדעים, תולעים, סרטנים וחרקים.
יצר הטוב
ביהדות, יצר הטוב הוא כינוי לכוח נפשי פנימי, או כוח רצון, המניע את האדם לדברים חיוביים באופן כללי (ולמצוות על פי התורה). היצר הטוב הופכי ליצר הרע, ומסייע לאדם לגבור עליו.
אנפה כחולה קטנה
לעיתים קרובות אנפה זו מתרבה לצד אנפית השלג בקבוצות גדולות. עם זאת בשאר הזמן האנפות נעות ביחידות. בקן הנקבות מטילות 3 עד 7 ביצים בצבע תכלת.
יצר הטוב
מקורות
היצר הטוב כישות, אינו מוזכר מפורש בתנ"ך. ולהפך, נכתב מפורשות ש"יצר לב האדם רע מנעוריו". ואולם בספרות חז"ל בתלמוד ובמדרש מוצאים אנו את היצר הטוב, שאותו מקבל או רוכש האדם כסיוע להתמודד עם היצר הרע.
במסכת ברכות דרש רב נחמן בר רב חסדא את כפל הי|יו"ד בפסוק "וייצר ה' אלהים את האדם" -
יונתן גרופר
קריירה בהוראה
בשנת 2014 החל ללמד פוסט-פרודקשן ואנימציה במכללת "ג'אמפקט". משנת 2016 מרצה לסטוריטלינג בבצלאל ובהמשך החל להרצות גם ב"מכללת שנקר" וב-"HIT".
קבוצת מוביסטאר (נשים)
קבוצת מוביסטאר (בספרדית: Movistar Team (femenino)) היא קבוצת מרוצי אופני כביש מקצועית לנשים המשתתפת במרוצי עילית לנשים. נותנת החסות היא חברת הטלפונים הסלולריים הספרדית טלפוניקה, כשהצוות רוכב תחת השם של המותג מוביסטאר של החברה.
היסטוריה
בספטמבר 2017, קבוצת מוביסטאר הודיעה שהיא תצטרף לקבוצות כמו צוות סאנווב, אוריקה סקוט, אף.די.ג'יי אסטנה, ביצירת קבוצת נשים ספרדית ברובה שמטרתה לפתח רכיבת אופניים לנשים בתוך ספרד.
בתחילת אוקטובר 2017 הוכרז הסגל הפותח: מרגריטה ויקטוריה גרסיה, אלופת ספרד הלאומית במבחן זמן, לורד אוירביד ולורנה לאמאס מצטרפות מ- בי.זד.קיי. סיור נשים, אלישיה גונזלס בלנקו, איידר מרינו קורטזר ואלבה טרואל ריבס הצטרפו מ-לוינטק ושני ספורטאים בינלאומיים שהצטרפו גם הם - אוד ביאניק מ- אף.די.ג'יי-אקוויטניה פוטורוסקופ ומלגורסטה יאסינסקה שהצטרפה לקבוצה מהנבחרת האמריקאית, סיילנס פרו רכיבה על אופניים. באותו שבוע צורפה רייצ'ל ניילן (אוריקה-סקוט) להרכב. בנובמבר הכריזה מוביסטאר על תוספת הרוכבת העשירית האחרונה שלהם לסגל 2018, מ-לוינטק, גלוריה רודריגז.
יונתן גרופר
קריירה כקומיקאי ותסריטאי
יונתן גרופר החל להופיע כסטנדאפיסט בשנת 2004. התפרסם לראשונה במופע ההתרמה "יומטוב" ולאחר מכן השתתף וכתב בתוכניות "עובר כל גבול" בYES, "פרויקט ביפ" ו"אין מה לראות" ב"קשת 12", "מצב כפית" בערוץ "YES Comedy", "הצחוקייה" בערוץ "ניקלודיאון", "המועדון" עם שחר חסון ב"רשת 13" ותפקידי אורח בסדרות שונות.
יצר הטוב
מקורות
שלא כמו היצר הרע, שמולד באדם ומוטמע בתכונותיו, היצר הטוב נתפס כסייען חיצוני, שמגיע לסייע לאדם ביום בר המצווה שלו, כשהוא מתחייב במצוות, כדי לעוזרו במלחמת היצר. רעיון זה מופיע בספר אבות דרבי נתן:. לפי דברי הרד"ק, היצר הטוב מגיע בתהליך נרכש.
קבוצת מוביסטאר (נשים)
קישורים חיצוניים
נבחרת הנשים של UCI
יצר הטוב
מקורות
זאת הסיבה שהיצר הטוב נקרא גם ילד מסכן וחכם. מקור הביטוי במדרש רבה:
במקורות מאוחרים אף מצאנו כינוי ליצר הטוב מלאך החיים כקונטרה למלאך המוות. מי שמזכיר זאת בפירוש הוא רבי שמעון בן צמח דוראן שכותב:
וקדם לו הרמב"ם בספרו מורה נבוכים:
במחשבת היהדות
על פי המסורת היהודית על האדם להגביר את היצר הטוב על היצר הרע. . גם בסדר התפילה מוזכרת מלחמת היצר ומוקדשות לה בקשות מיוחדות. היא מוזכרת בסדר ברכת המפיל.
כך גם בברכות השחר:.
את הדברים מבאר המהר"ל מפראג
העת החדשה
בספר התניא מובא שיצר הטוב ויצר הרע מקורם בשתי נפשות. לבני ישראל, לפי מחבר התניא, יש שתי נפשות, אחת נפש בהמית והשנייה היא הנפש האלוקית. והיצר הרע מקורו בנפש הבהמית. היצר הטוב מבוסס בעיקרו על המחשבה והמוח, ואילו היצר הרע מבטא את האמוציות והרגשות הספונטניים שעמם האדם נולד, שמטבעו נמשך האדם לתאוות גשמיות וגופניות. כהמשך לגישה זו, בחסידות חב"ד ובתניא בפרט מודגשת השיטה של "מוח השליט על הלב", כלומר לשלוט על הלב ועל האישיות ולכוון אותם לפי מסקנת השכל.
וישגראד
ראו גם
}}
קרן אלעזרי
ביוגרפיה
אלעזרי היא בוגרת תואר ראשון בהיסטוריה ופילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב. אלעזרי היא עמיתת מחקר במרכז האינטרדיסציפלינרי ללימוד ומחקר סייבר ע"ש בלווטניק, סדנת יובל נאמן למדע, טכנולוגיה וביטחון באוניברסיטת תל אביב.
נחשול גאות
נחשול גאות, הוא תופעה המתרחשת בזמן גאות, שבמהלכה חזית הגאות המתקרבת יוצרת נחשול (או נחשולים) של מים הנע במעלה נהר או מפרץ צר כנגד כיוון הזרם בנהר או במפרץ.
קרן אלעזרי
ביוגרפיה
בשנת 2014 הייתה אלעזרי לאישה הישראלית הראשונה שהופיעה בכנס TED העולמי. בהרצאתה דיברה קרן על האקרים ועל תפקידם החיובי בפיתוח מנגנוני הגנה למידע. היא טענה שהאקרים הם למעשה המערכת החיסונית של האינטרנט. על ידי חשיפת נקודות התורפה של האינטרנט, הם דוחפים אותו להפוך לחזק יותר ובריא יותר. הרצאתה נבחרה על ידי TED כאחת מההרצאות החשובות של שנת 2014.
נחשול גאות
תיאור
נחשולי גאות נוצרים במעט מקומות בעולם, לרוב במקומות שבהם יש הפרש גדול בין הגאות לשפל (בדרך כלל מעל לשישה מטרים), והיכן שהגאות הקרבה מתועלת באמצעות מפרץ רחב לתוך נהר או אגם רדודים ההולכים ונעשים צרים. צורת המשפך לא רק שמגבירה את הטווח של הנחשול, אלא גם יכולה להקטין את משך הזמן של הגאות, עד לנקודה שבה הגאות מופיעה כהגדלה פתאומית בגובה פני המים.
קרן אלעזרי
ביוגרפיה
ב-2017 נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות ביותר בישראל על ידי מגזין פורבס.
נחשול גאות
תיאור
לנחשול גאות יכולות להיות צורות שונות, החל מחזית גל עם משברים – בדומה במידת מה לזנק הידראולי ועד נחשול שחזיתו חלקה ואחריו סדרה של גלי משנה הקרוי באנגלית undular bore. נחשולים גדולים עלולים להיות מסוכנים במיוחד לספינות, אבל מאפשרים ביצוע גלישת נהרות.
קרן אלעזרי
ביוגרפיה
מתגוררת בתל אביב.
נחשול גאות
תיאור
שני מאפיינים עיקריים של נחשול גאות הם המערבולת העזה וערבוב טורבולנטי הנוצרים במהלך התפשטות הנחשול, כמו גם רעש של רעם מתגלגל. תצפיות חזותיות של נחשולי גאות מדגישים את האופי הטורבולנטי של המים הגואים. נחשולי הגאות משרה ערבוב טורבולנטי חזק באזור שפך הנהר, והשפעותיו עשויות להיות מורגשות למרחקים ניכרים. תצפיות שבחנו את מהירות הנחשול מציינות האטה מהירה של הזרם הקשורה למעבר הנחשול כמו גם לתנודתיות במהירות. נחשול גאות יוצר רעם חזק שהוא צירוף של המערבולת בחזית הנחשול והגלים, בועות אוויר הלכודות במשברים, סחיפה של משקעים מתחת לחזית הנחשול והגדות, פעולת הקרצוף על שרטונות והפגיעה במכשולים. הרעם של הנחשול נשמע למרחוק משום שהתדירויות הנמוכות של הרעם יכולות לנוע למרחקים גדולים. הקול בתדירות הנמוכה הוא תכונה אופיינית למשבר מתקדם שבו בועות אוויר הלכודות במערבולות הנרחבות פעילות אקוסטית ומשחקות תפקיד דומיננטי ביצירת קול הרעם.
לואי בל
לואי ראסל בל (באנגלית: Louis Russel Bell; נולד ב-27 במאי 1982) הוא מפיק מוזיקלי, כותב שירים וטכנאי קול אמריקאי. במהלך הקריירה שלו, עבד בל יחד עם אמנים כדוגמת פוסט מאלון, קמילה קביו, די ג'יי סנייק, סלינה גומז, לורד וטיילור סוויפט.
נחשול גאות
אטימולוגיה
התופעה קרויה בשמות רבים בהתאם למקום בו היא מתרחשת. באנגלית מקובל לקרוא לתופעה "tidal bore", כש-bore היא מילה שהגיעה לאנגלית מהמילה bára בנורדית עתיקה, שפירושה "גל" או "נחשול". כינויים נוספים באנגליה לתופעה במקומות מסוימים הם: "aegir", "eagre" או "eygre". בצרפתית התופעה קרויה "mascaret", במלזיה הוא מכונה "benak", ובברזיל מכונה בשם "Pororoca" נחשול גאות בגובה 4 מטרים הנע למרחק של עד כ-800 קילומטרים במעלה האמזונאס ויובליו.
לואי בל
ראשית חייו
לואי בל נולד ב-27 במאי 1982, בקווינסי, מסצ'וסטס. הוא החל לקחת שיעורי פסנתר בגיל 11 והשתמש במיומנות זו כדי ליצור מוזיקה. בהמשך, פתח אולפן הקלטות משלו בבוסטון, שם עבד במהלך השנים עם אמנים שונים.
נחשול גאות
השפעות
נחשולי גאות עלולים להיות מסוכנים ולנחשולים בנהרות רבים יש מוניטין רע, לדוגמה: הנהר סן (צרפת), הנהר פטיקודיאק (קנדה) והנהר קולורדו (מקסיקו), שבו ב-1922 הטביע נחשול גאות בגובה 4.6 מטרים ספינה בדרכה ליומה וגרם למותם של בין 86 ל-130 אנשים. בסין למרות שלטי אזהרה שהוצבו לאורך גדותיו של הנהר צ'יינטאנג הנשפך לים סין הדרומי בהאנגג'ואו מתרחשים במקום תאונות טרגיות מדי שנה. נחשולי הגאות משפיעים על הספנות והשיט באזורי שפכי הנהרות, לדוגמה, בפפואה גינאה החדשה (הנהרות פליי (Fly) ובאמו (Bamu), מלזיה (הנהר לופר (Lupar)) והודו (נחשול הנהר הוגלי (Hooghly)).
לואי בל
קריירה
בשנת 2013 עבר בל ללוס אנג'לס לאחר שחתם על חוזה מוזיקלי עם אוסטין רוזן. לאחר מכן, עבד בל עם פוסט מאלון, תוך שהצהירו כי העבודה שלהם יחד מוציאה מהם את המיטב. השניים עבדו על אלבום שלם של מאלון, תוך שכתבו יחד את הלהיט "Congratulations", שזכה להצלחה בינלאומית. הקריירה של בל זכתה להצלחה נוספת בינואר 2016, כשג'סטין ביבר ביקר אותו ואת מאלון, והם הקליטו יחד את השיר "Deja Vu", שנכנס למצעד הבילבורד הוט 100, וזכה להצלחה רבה בארצות הברית.
נחשול גאות
השפעות
מצד שני שפכי הנהר שבהם יש נחשולי גאות הם אזורי הזנה ורבייה עשירים לכמה צורות של בעלי חיים. אזורי שפכי הנהרות הם אזורי הטלה ורבייה של כמה מיני דגים מקומיים, בעוד שאספקת החמצן שמביא איתו נחשול הגאות תורמת לגידול בשפע מיני הדגים והסרטנים (לדוגמה הנהר רוקאן (Rokån) בשוודיה). נחשולי הגאות מספקים הזדמנות לבצע גלישת נהרות.
נהרות ומפרצים שבהם יש נחשולי גאות
תופעת נחשול הגאות קיימת בכל היבשות, פרט לאנטארקטיקה. ברשימה להלן מוצגים חלק מהנהרות והמפרצים שבהם מתרחשת התופעה.
צרפת
התופעה מכונה בדרך כלל בצרפתית un mascaret, אבל התופעה קיבלה גם כמה שמות מקומיים אחרים.
קנדה
במרבית הנהרות הנשפכים לחלקו העליון של מפרץ פאנדי בין נובה סקוטיה לניו ברנזוויק יש נחשולי גאות. בין הבולטים:
מקסיקו
בהיסטוריה היה נחשול גאות במפרץ קליפורניה במקסיקו בשפך הנהר קולורדו. הוא נוצר בשפך באזור האי מונטגיו והתפשט במעלה הזרם. בעבר הנחשול היה חזק מאוד, אבל הטיות של מי הנהר להשקיה החלישו את זרם הנהר עד כדי כך שהנחשול כמעט נעלם לחלוטין.
אורן כהן (עיתונאי)
אורן כהן (נולד ב-1957) הוא עיתונאי ועורך, שימש במגוון תפקידים בעיתונות הכתובה והאלקטרונית, בעיתון "חדשות", בגלי צה"ל, בחברת החדשות האזוריות בכבלים, בעיתון "ידיעות אחרונות" ובעיתון הכלכלי "כלכליסט". היה בין העיתונאים הראשונים שתיעדו את הקמת תנועות חמאס והג'יהאד האסלאמי בעזה. כהן היה גם העיתונאי הראשון שחשף וראיין את האנשים שהקימו את ההנהגה המאוחדת של האינתיפאדה הראשונה, ג'מאל זאקוט ומוחמד לבדי
ביוגרפיה
כהן, נולד וגדל בשכונת התקווה בתל אביב ואחר כך בבאר שבע, למשפחה ממוצא עיראקי. למד ב ובצבא שירת בנח"ל, בין השאר בהיאחזות נח"ל נצרים עם גרעין של השומר הצעיר.
החל את דרכו בעיתונות כצלם פרילאנס במקומונים בבאר שבע, כאיש קול בצוות "מבט לחדשות" של הטלוויזיה הישראלית ובמאי כתבות תעודה למחלקה הערבית של הטלוויזיה. בהמשך התמנה לכתב באר שבע והדרום של העיתון "חדשות". ב-1985 מונה לכסות גם את רצועת עזה, אותה הכיר משירותו הצבאי, ואחר כך עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה מונה לכתב השטחים של העיתון וכיסה גם את אזור יהודה ושומרון. ברצועת עזה יצר קשרים עם האוכלסיה המקומית והיה הראשון לתעד את הקמתה של תנועת חמאס בעזה, על ידי אנשי המוג'מע האיסלאמי (השלוחה של האחים המוסלמים ברצועת עזה), בעידוד השלטון הצבאי הישראלי, שראה באנשי האחים המוסלמים שעסקו בצדקה אלטרנטיבה לאש"ף, שנחשב אז לאויב המרכזי של ישראל מהצד הפלסטיני. במרץ 1987, חשף כהן את סיפורה של נאילה עאיש, צעירה פלסטינית שנעצרה בעודה בהריון, עונתה במעצר, הפילה, לא זכתה לטיפול רפואי, ומערכת הביטחון הסתירה את דבר מעצרה במשך כחודש. את הסיפור פרסם לראשונה עיתון פעילי השמאל "דרך הניצוץ", שניסה לעניין בו עיתונאים אחרים, אבל כולם, למעט כהן, בחרו לא לפרסם את הידיעה משום שהמשטרה הכחישה שהיא מחזיקה עצירה בשם נאילה עאיש, בעוד שבפועל היא הייתה במעצר במגרש הרוסים בירושלים. רק לאחר פרסום הכתבה ב"חדשות", הודתה המשטרה שהיא עצורה. כהן המשיך לעקוב אחרי סיפורה, כאשר חצי שנה אחר כך נעצרה שוב במעצר מנהלי לחצי שנה, ואחר כך הורשעה בחברות בארגון החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין. במהלך שהותה בכלא נולד לה בן.
בהמשך מונה כהן לעורך וראש דסק ב"חדשות" עד לסגירת העיתון ב-1993. אחר כך שימש כראש מחלקת אקטואליה בגלי צה"ל. בסוף שנות ה-90 מונה לעורך הראשי של התוכנית "תחנה מרכזית", מהדורת החדשות המקומיות של חברת הכבלים "תבל" באזור תל אביב והמרכז (שמאוחר יותר מוזגה עם חברת "גוונים" שהייתה בעלת הזיכיון לשידורי כבלים באזור השפלה ואזור הקריות). עם איחוד חברות הכבלים בישראל, שהביא ליצירת חברת HOT בסוף 2002, מונה כהן לעורך מהדורת השפלה של "חדשות היום" בכבלים - חברת החדשות האזוריות". חברה שהוקמה לצורך הפקת חדשות אזוריות במשותף לכל אזורי הזיכיון, והייתה בבעלות חברת אולפני הבירה ירושלים (JCS). במרץ 2004 שונה שם התוכנית ל"חדשות הוט", ובמאי 2005 בוטלה מהדורות החדשות האזוריות בשפלה, לאחר שהמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין אישרה לחברת הכבלים לבטלה. לאחר מכן שימש כהן כעורך ב"ידיעות אחרונות" ומאוחר יותר הצטרף לצוות ההקמה של "כלכליסט".
משפחתו
ילדיו הם המוזיקאי תום כהן, איתי כהן ואלונה ישי כהן.
דוד יעקבי
ביוגרפיה
דוד יעקבי נולד באנטוורפן, בלגיה, שם גדל עד סתיו 1942, כאשר החלה העברתם של יהודי העיר לפולין ברח עם משפחתו לשווייץ, עלה לישראל ב-1947 והשתתף במלחמת העצמאות. למד לתואר הראשון והשני באוניברסיטה העברית, עם התמחות בהיסטוריה של ימי הביניים במערב, עבודת הגמר שלו עסקה בגדוד קטלאני שהתיישב ביוון בראשית המאה ה-14. יעקבי עשה את עבודת הדוקטור בסורבון, פריז, הנושא: ההיסטוריה הביזנטית; נושא עבודת הדוקטור היה הדמוגרפיה של האיכרות בביזנטיון והיא אושרה ב-1958.
דוד יעקבי לימד בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית מאז שנת 1958, מונה לפרופסור מן המניין בשנת 1974, עמד בראש המחלקה בשנים 1972-1970 ו-1979–1980, יצא לגמלאות בשנת 1996. שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1970), אוניברסיטת פרינסטון (1976), אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה (1981-80) ואוניברסיטת ונציה (1996).
היה חבר נבחר באגודות המדעיות: Foreign corresponding member of the Deputazione di Storia Patria per le Venezie, Venice (מאז 1978 ועד למותו).
Foreign Member of the Ateneo Veneto, Venice.(מאז 1986)
מחקריו
דוד יעקבי עסק במחקריו בים התיכון המזרחי, היינו ביזנטיון והשטחים שעברו לשלטונם של אנשי המערב אחרי 1204, במדינות הצלבניות ובמצרים. כמו כן הוא חקר את יחסי הגומלין בין הים התיכון המזרחי והמערב, בעיקר איטליה, במאות 11–15. בתחומים שונים: היסטוריה פוליטית, חברתית, כלכלית ותרבותית; מאז שנות התשעים ועד למותו התמקד בהיסטוריה כלכלית. מחקריו התבססו בחלקם על חומר ארכיוני, בעיקר מאיטליה ועל מקורות שפורסמו בשפות יוונית, לטינית, צרפתית עתיקה, קטלאנית וגרמנית של ימי הביניים. כמעט בכל פרסומיו הוא דן גם ביהודים, והביא חומר ארכיוני חדש העוסק בהם.
הפיאודליזם ביוון של ימי הביניים: "האסיזות של רומניה": מקורות ותפוצה
הספר עוסק בפיאודליזם ביוון מהמאה ה-13 עד למאה ה-15. יעקבי הציג גישה חדשה להתהוותו ולהתפתחותו של ספר החוקים הפיאודלי לרקע החברתי והמדיני שלו, ודן בתפוצת השימוש בו. מוצאו של ספר החוקים הוא בפלופונסוס ואחר כך הוא נפוץ בכל המושבות הוונציאניות. יעקבי מצא שני כתבי יד של ספר החוקים, זאת בנוסף לעשרה שהיו ידועים.
אודות מאמרים נבחרים
יעקבי ערך קריאה מחודשת של 'ספר המסעות' של בנימין מטודלה. במאמרו הוא הגיע למסקנה, שהחיבור שמצוי ברשותנו הוא גרסה מקוצרת של 'ספר המסעות' המקורי, משחזר את הכרונולוגיה של המסע ומסביר למה יש פערים גדולים בתיאור המקומות.
מקובל היה במחקר שב-1152 היו בוונציה כ-10,000 יהודים, יעקבי ערער על קביעה זו, כי מצא שהעיר הייתה קטנה בתקופה הזו וייתכן שזה היה מניין תושביה הכולל. יעקבי גילה שמקור הטעות הוא ב-1740, אז מישהו כתב שראה כתב-יד שטוען שהיו 10,000 יהודים בוונציה ב-1152, אבל סבר שאין הדבר נכון; בנוסף לכך הראה יעקבי שיש סטטיסטיקה מ-1552 שהיו אז בעיר 10,000 יהודים, הדבר אפשרי כי אז העיר מנתה 150,000 תושבים ומכאן מקור הטעות.
יעקבי כתב מאמר על המסחר בין ביזנטיון למצרים במאות ה-11 וה-12, שהיה מבוסס בחלקו על חומר ארכיוני מהגניזה; זה היה חידוש, כי איש מעולם לא עסק בכך. הוא הראה שהיה מסחר ביניהן, דבר שלא היה ידוע, בו השתתפו הביזנטים והשתתפו בו גם איטלקים, משני הצדדים. הוא הראה שהאיטלקים השתלטו בהדרגה על השיט והמסחר וזה תהליך שהתחיל בסוף המאה ה-11 והגיע לסיומו בסוף המאה ה-15.
משי
זהו נושא שלא נחקר כמעט אף פעם מבחינה כלכלית, עד למחקריו של יעקבי חקרו את המשי במסגרת תולדות האמנות. יעקבי היה חלוץ בחקר תעשיית המשי והחל לכתוב מאמרים בנושא משנת 1990, הוא בדק איך התעשייה הזו עובדת וכתב 15 מאמרים בנושא. אחד ממאמריו דן בתעשיית המשי באימפריה הביזנטית המערבית, שם ניסה לענות על השאלות: מה היה הדחף לפיתוח התעשייה, מהם ההיבטים החברתיים והכלכליים, מניין בא ההון, מה היה השוק ומה הייתה תפוצת התוצרת.
מאמר אחר עורך סינתזה של יצור האריגים בביזנטיון באסלאם ובמערב, ההשפעות ההדדיות וההשפעה על האמנות, כלומר העיטורים.
עכו
יעקבי היה הראשון שכתב על עכו בתור עיר בימי הביניים וכתב 15 מאמרים הדנים בהיבטים שונים של עכו: ההתפתחות האורבנית, ההתיישבות בעיר והתושבים, הכלכלה, הספרים שקראו בעכו והרקע החברתי לאותם ספרים.
מחקריו האחרונים
לפני פטירתו שקד יעקבי על כתיבתם של שני ספרים, שעניינם היסטוריה כלכלית: 1. ספר על עכו הצלבנית; העורך סקירה כוללת על התפתחות העיר במאות ה-12 וה-13 מכל הבחינות. 2. ספר על מסחר המשי בימי הביניים: התפשטות גידול תולעת טוואי המשי, יצור האריגים, סוג האריגים, המסחר והטכנולוגיה ובכלל זה העברת הטכנולוגיה מארץ לארץ.
ספריו
•	''La féodalité en Grèce médiévale. Les 'Assises de Romanie': sources, application et diffusion'', Paris: La Haye, 1971, 358 pp.
•	Société et démographie à Byzance et en Romanie latine, London, 1975, 372 pp.
•	Recherches sur la Méditerranée orientale du XIIe au XVe siècle: Peuples, sociétés, économies, London, 1979, 384 pp.
•	Studies on the Crusader States and on Venetian Expansion, Northampton, 1989, VIII + 340 pp.
•	Byzantium, Latin Romania and the Mediterranean, Aldershot, 2001, X + 338 pp.
ילדות רעות
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יסמינה חדרה
יסמינה חדרה (בצרפתית: Yasmina Khadra, בערבית: ياسمينة خضراء, תעתיק מדויק: יאסמינה ח'צ'ראא, תרגום: יסמין ירוק; נולד ב-10 בינואר 1955) הוא שם העט של מוחמד מולסהול (محمد مولسهول), סופר אלג'ירי הכותב בצרפתית והחי כיום בצרפת. ספרו על מה חולמים הזאבים תורגם לשפות רבות ביניהן עברית.
מוחמד מולסהול נולד באלג'יריה בעיר קנאדסה שבמדבר סהרה בשנת 1955. הוא היה קצין בצבא אלג'יריה ואף השתתף באופן פעיל במלחמת האזרחים באלג'יר. באותה עת כתב רומנים אשר עסקו במציאות המדממת בארצו; הוא תיאר את הסיבות שהובילו לעליית כוחו של הפונדמנטליזם האיסלאמי באלג'יריה ובעולם, את התנועות הפוליטיות והצבאיות ואף את הקרבות, הטרור והטבח שביצעו ואת התנהלות הצבא האלג'ירי כנגד ההתקוממות. הוא נאלץ לפרסם את ספריו באלג'יריה תחת שמה של אשתו בשל הצנזורה בזמן המלחמה.
בשנת 2000 ביקש מקלט מדיני בצרפת. רק לאחר שעבר לצרפת חשף את זהותו האמיתית כסופר, אך המשיך להשתמש בשם העט.
ספרו על מה חולמים הזאבים זכה במספר פרסים ספרותיים, הניו יורק טיימס שיבח את הספר: "ספר המתאר בצורה הטובה ביותר את היווצרותו של פונדמנטליסט מוסלמי". הניוזוויק כתב: "יסמינה חדרה הוא אחד מאותם סופרים נדירים שמצליחים להעניק משמעות לאלימות באלג'יריה של היום".
נורה טייסון
נורה וינגפילד טייסון (באנגלית: Nora Wingfield Tyson) היא קצינה בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית בתפקידה האחרון שירתה כמפקדת הצי השלישי, והייתה האישה הראשונה בתפקיד זה.
ביוגרפיה
טייסון נולדה וגדלה בממפיס שבטנסי. אביה שירת כנווט בגיס האווירי של צבא ארצות הברית ובמשמר הלאומי של טנסי, ואמה עבדה כטכנאית רפואית. ב-1975 סיימה את לימודיה בתיכון הכנסייה האפיסקופלית סיינט מרי. ב-1979 סיימה תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת ואנדרבילט, ובדצמבר אותה שנה התגייסה לצי ארצות הברית. היא עברה קורס קצינים של הצי בניופורט ושירתה בתפקידי מטה. ב-1983 סיימה קורס טיס ושירתה כנווטת בטייסת הסיור הרביעית של הצי, בה ביצעה מספר תפקידים כולל מפקדת הטייסת.
שירתה כעוזרת קצין מבצעים על סיפון נושאת המטוסים מדגם מדגם אסקס "USS לקסינגטון (CVT-16)" ששימשה לאימוני חיילי הצי, וכקצינת ניווט בנושאת המטוסים מסדרת נימיץ "אנטרפרייז (CVN-65)"
תפקידי מטה שלה כללו בין השאר שירות כקצינת תכנון במטות המשולבים, ראש לשכת מפקד הצי השישי ועוזרת לראש המבצעים הימיים.
בפברואר 2004 מונתה טייסון למפקדת אוניית הסער האמפיבית "USS באטן (LHD-5)" עליה פיקדה עד ספטמבר 2005. היא שימשה בתפקיד במהלך הסיוע לנפגעי הוריקן קתרינה, ובמהלך שני סבבים במפרץ הפרסי לתמיכה בכוחות הלוחמים במלחמת עיראק. ב-2007 מונתה למפקדת כוח המשימה 73 בסינגפור. ביולי 2010 מונתה למפקדת קבוצת התקיפה השנייה בראשות נושאת העל "ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77)", בהפלגה המבצעית הראשונה שלה ושירתה בתפקיד עד ינואר 2012. היא האישה הראשונה שמונתה למפקדת קבוצת תקיפה.
ביולי 2013 קודמה לדרגת תת-אדמירל ומונתה לסגנית מפקד פיקוד כוחות הצי. ביולי 2015 מונתה למפקדת הצי השלישי של ארצות הברית וכיהנה בתפקיד עד ספטמבר 2017. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
טייסון בעלת תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי. היא נשואה לוויין טייסון.
סיליה אדלר
סיליה פיינמן אדלר (באנגלית: Celia Adler; 6 בדצמבר 1889 – 31 בינואר 1979) הייתה שחקנית יהודייה-אמריקאית, הידועה בכינוי "הגברת הראשונה של תיאטרון היידיש".
ביוגרפיה
סיליה אדלר הייתה בתו של יעקב אדלר ודינה שטטין, ואחות למחצה של סטלה, לותר וחמשת ילדיו האחרים של יעקב. בניגוד לסטלה ולותר, אשר נודעו גם עבור עבודתם עם קבוצת התיאטרון, סרטי העבודה שלהם ועבודתם כמומחים בתחום המשחק, סיליה אדלר נודעה כמעט באופן בלעדי כשחקנית במה.
אדלר הייתה ידועה בעיקר בעבור עבודתה בתיאטרון יידיש, שם היא הייתה קשורה עם תנועת התיאטרון היידי האמנותי של 1920 ו-1930. סיפקה גם את אחד התיאורים התיאטרליים הראשונים של ניצול שואה. אדלר, שהשתתפה יחד עם פול מוני ומרלון ברנדו הצעיר בהצגה "A Flag is Born", המתארת ניצולי שואה המנסים להגיע לארץ ישראל, בחרה להשתתף בהצגה זו בתמורה לשכר המינימום בגלל מחויבותה לעורר את דעת הקהל בארצות הברית לצורך בהקמת יהודית בארץ ישראל.
בשנת 1937 כיכבה אדלר בסרט יידי של הנרי לין, "איפה הילד שלי".
בין השנים 1937–1952, הופיעה אדלר במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה.
אדלר הייתה נשואה שלוש פעמים: לשחקן לזר פריד, למנהל תיאטרלי ג'ק קונוס, ולאיש העסקים נתן פורמן.
מתה מהתקף לב ונקברה בבית הקברות במדור תיאטרון היידיש ב"מאונט חברון" שבפלשינג, קווינז, ניו יורק.
מקסין אלברו
מקסין אלברו (באנגלית: Maxine Albro; 20 בינואר 1893 - 19 ביולי 1966) הייתה ציירת, ציירת קיר, ליטוגרפית, אמנית פסיפס ופסלת אמריקאית. היא הייתה אחת האמניות המובילות באמריקה, ואחת הנשים הבודדות שהוזמנו במסגרת פרויקט האמנות הפדרלי של ה-New Deal, שבו הועסקו גם ג'קסון פולוק, מארק רותקו ואחרים
ביוגרפיה
אתל מקסין אלברו נולדה ב-1893 באיירשייר, איווה, בתם של פרנק אלברו, סוחר תבואה ומוכר פסנתרים, וקורדליה מיד. היה לה אח גדול, פרנסיס, ואח צעיר, הרולד. היא בילתה חלק מנעוריה באסתרוויל, איווה. היא גדלה בלוס אנג'לס. משפחת אביה הגיעה מאנגליה והתיישבה ברוד איילנד לפני שעברה מערבה, ואבותיה של אמה היו ממוצא אירי-אנגלי.
ב-28 במרץ 1938, אלברו נישאה לעמית האמן פארקר הול בפימה, אריזונה. הם עברו לכרמל, קליפורניה, ויחד הם חזרו למקסיקו פעמים רבות במהלך חייהם.
אלברו הייתה חברה בקונגרס האמנים האמריקאי, חברה באגודת אמני קיר בקליפורניה, מועדון האמנות של קליפורניה ובאגודה לאמנות כרמל.
אלברו הייתה בת 73 כשמתה בלוס אנג'לס ב-1966.
קריירה
בשנת 1920, היא עברה לסן פרנסיסקו לאחר שסיימה את התיכון ועבדה כאמנית מסחרית, ולאחר מכן נסעה לפריז כדי ללמוד באקדמיה במשך שנה. לאחר שחזרה לארצות הברית, אלברו למדה בבית הספר לאמנויות יפות בקליפורניה מ-1923 עד 1925. שנה לאחר מכן, היא נרשמה לליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק. בתחילת שנות ה-20 היא התגוררה בברלינגאם, קליפורניה. בשנת 1927, היא ביקרה לראשונה במקסיקו, שם למדה ציור פרסקו עם פבלו או'היגינס, אחד מעוזריו של דייגו ריברה, ובסופו של דבר הכירה את דייגו ריברה. החל משנת 1925, אלברו הציגה את יצירותיה בתערוכת האמנות השנתית של סן פרנסיסקו והשפיעה על אמנים אחרים לנסוע למקסיקו, זכתה לתהילה מקומית כ"דייגו ריברה הקטן" והובילה למספר הזמנות פרטיות בשנים 1929 ו-1930, כולל החווה הספרדית. בשנת 1931, אלברו הציגה תערוכה גדולה בעיר ניו יורק, בהתאם לרנסאנס האמנות המקסיקנית המודרנית שטופחה בגלריות של העיר. התצוגה הראשונה שלה כללה 30 ציורים ו-30 רישומים, שזכתה לתהודה חיובית.
אלברו הייתה אחת הנשים הבודדות שהיו חלק מפרויקט האמנות הפדרלי של מינהל העבודות, תוכנית שנוצרה בזמן ה"ניו דיל" של הנשיא פרנקלין רוזוולט. בעקבות שיעור האבטלה הגבוה בתקופת השפל הגדול, תוכניות אמנות אלו נדרשו להעסיק אמניות, מה שהפך את התקופה הזו לראשונה בהיסטוריה שבה נשים התקבלו לעבודה ללא אפליה בארצות הברית. ההזמנה הראשונה שלה הייתה עבור אחד מציורי הקיר במגדל קויט.
לאורך שנות ה-30, אלברו ביצעה הזמנות רבות במסגרת התוכנית הפדרלית, כולל פסיפס בקולג' למורים של מדינת סן פרנסיסקו בשנת 1936, מעל הכניסה לוודס הול בפינה הדרום-מזרחית של הייט וביוקנן. אף אחד מהאמנים שעבדו על הפסיפסים, מעולם לא יצר אמנות במדיום הזה, ווהממשלה נאלצה לשכור אמן פסיפס איטלקי שלימד אותם איך לשבור שיש כדי ליצור חלקי פסיפס ולקבע אותם. הפסיפס נעלם בתהליכי השיפוץ של הקמפוס.
מחוץ ליצירות האמנות שהוזמנו עבור מבני ציבור, ציירה אלברו ציורי קיר בבתים פרטיים רבים, כולל הכניסה והחצר של בית סלדון ויליאמס בברקלי, קליפורניה, שתוכנן על ידי ג'וליה מורגן והושלמה ב-1928.
סִגְנוֹן
​ סגנונה האמנותי של אלברו מתואר כ"נקי, בהיר וברור עם הצורות המעוגלות החזקות של עידן זה, המתארות לעיתים קרובות את הנשים של מקסיקו, במיוחד אלה של אזור טהואנטפק באואחאקה."
ב-1934 כתב ה-Literary Digest על ״קליפורניה״ של אלברו, והשווה אותה לשאר ציורי הקיר שצוירו בתוך מגדל קויט: ״העשיר והחי ביותר הוא הקיר שציירה מקסין אלברו, המשקף את השדות שטופי השמש, השופעים של קליפורניה, ואת הצמיחה של פירות ותבואה שבהם.״
ניתן למצוא את העבודות של אלברו במוזיאון לאמנות אמריקאית של סמיתסוניאן, במוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA), הגלריה הלאומית לאמנות, המוזיאון הלאומי לאינדיאן האמריקאי, מגדל קויט בסן פרנסיסקו, מוזיאוני האמנויות היפות של סן פרנסיסקו. ובגלריות שונות ואוספים פרטיים.
אלברו הפכה למנהיגה בתנועת ציורי הקיר בקליפורניה והייתה אחת הנשים הראשונות שהגיעו לעמדה כה בולטת. עבודתה הודגשה גם על ידי ציורים וליטוגרפיות רבות, שהופכות לפריטי איסוף נדירים ובעלי ערך. למרות שהתמחתה במוטיבים ספרדיים ומקסיקנים, היא גם ציירה נופים וסצינות רחוב בהשראת מסעותיה בעולם.
אל תוך מלתעות המוות
"אל תוך מלתעות המוות" (באנגלית: Into the Jaws of Death) הוא תצלום מפורסם שצולם על ידי צלם משמר החופים האמריקני רוברט פ. סרג'נט בעת הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה.
התצלום
בתצלום נראים חיילי דיוויזיית הרגלים הראשונה נוחתים מנחתת LCVP בחוף אומהה, בשעה 7:40 בבוקר הפלישה לנורמנדי. כותרת הצילום, "אל תוך מלתעות המוות", מתייחסת לשורה מתוך שירו של אלפרד טניסון "הסתערות הבריגדה הקלה".
הצילום הפך לאייקון, ונעשה בו שימוש באמנות ובקולנוע, למשל בסרט האמריקאי "להציל את טוראי ריאן" (1998). הצילום הופיע על כריכת התרגום האנגלי לספר "איליאדה" (1998) של סטנלי לומברדו, כסמל לאוניברסליות של המלחמה.
איוואן פדיונינסקי
איוואן איוואנוביץ' פדיונינסקי (30 ביולי 1900 - 17 באוקטובר 1977) היה גנרל ארמייה בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
פדיונינסקי נולד ב-30 ביולי 1900 במחוז טוגולימסקי, האימפריה הרוסית. לאחר סיום לימודיו ב-1913 החל לעבוד כשוליית צייר. ב-1919 התנדב כטוראי לצבא האדום, לחם במלחמת האזרחים ברוסיה ונפצע פעמיים. בין 1921-1924 למד בבית ספר למקצועות חי"ר. ב-1929 השתתף כמפקד מחלקה בקונפליקט קצר מול סין שהסתיים בניצחון סובייטי. על הגבורה שהפגין במהלך העימות הוענק לו עיטור הדגל האדום. ב-1936 חזר חזרה למזרח הרחוק הרוסי כמפקד גדוד. ב-1939, הוא מונה, בהמלצתו האישית של גאורגי ז'וקוב, למפקד רגימנט החי"ר הממונע ה-24. הרגימנט שלו לחם כנגד הצבא היפני הקיסרי בקרב חלקין גול, ונחל הצלחות מרשימות. הוא ניפץ בעזרת טנקים של יחידה סמוכה את הגנת היפנים ולכד ציוד ונשק רב. בעקבות הקרב הוא הועלה לדרגת פולקובניק, והפך לגיבור ברית המועצות. מאוחר יותר הוענק לו גם עיטור גיבור הרפובליקה העממית של מונגוליה מטעם מונגוליה. בפברואר 1940 הוא מונה למפקד דיוויזיית חי"ר הממונעת ה-82, אולם עוד באותה שנה הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-15.
אחריתו
ביולי 1945 מונה לראש המנהל הצבאי הסובייטי בחבל מקלנבורג שבגרמניה. ב-15 בפברואר 1946 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ארכנגלסק. ב-20 באפריל 1948 הועבר לפקד על ארמיית המשמר השביעית. ב-17 בנובמבר 1951 מונה לסגן מפקד הכוחות הסובייטיים בגרמניה. ב-15 באפריל 1954 מונה למפקד המחוז הצבאי עבר הקווקז, וב-8 באוגוסט 1955 הועלה לדרגת גנרל ארמייה. ב-23 בדצמבר 1957 מונה למפקד המחוז הצבאי טורקסטן. הוא פרש מהצבא ב-1965, ונפטר במוסקבה ב-17 באוקטובר 1977.
מחנה העבודה קייליס
מחנה עבודת הכפייה קייליס (kailis, בליטאית - פרווה) היה מחנה עבודה נאצי ליהודי וילנה במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא התבסס על מפעל פרווה ועור שהיה קיים לפני המלחמה והפיק בעיקר בגדי חורף עבור הצבא הגרמני. בשיאו, לאחר חיסול גטו וילנה בספטמבר 1943, התגוררו במחנה כ-1,500 יהודים. המחנה חוסל ועובדיו הוצאו להורג בפונאר ב-3 ביולי 1944, עשרה ימים בלבד לפני שהצבא האדום כבש את העיר.
הקמה
בווילנה היו כמה סדנאות ומפעלים לפרווה ועור, רובם בבעלות יהודים. לאחר הכיבוש הסובייטי ביוני 1940 הולאמו מפעלים פרטיים. שלושת מפעלי הפרווה "פרוות", "נוטריה" ו"אורסוס" אוחדו והתמזגו למפעל פרווה אחד. מפעל אחד היה ממוקם מאחורי בית העירייה של וילנה.
כמעט מיד לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941 קיבל המפעל הוראות לייצר בגדי חורף עבור הוורמאכט. מנהלו נקט אמצעים להגנה על עובדיו, שהיו יהודים ברובם, מפני הזוועות שבוצעו בגטו וילנה ובטבח פונאר. לדוגמה, ב-9 בספטמבר עתר המנהל בהצלחה לממשל הגרמני וזה הסכים שיוקדשו ארבעה בתים בגטו לעובדי קייליס.
ב-5 באוקטובר 1941 הועבר המפעל למתקנים הגדולים של המפעל שפונה מעובדיו, אלקטריט, מפעל למקלטי רדיו. את המהלך ארגן אוסקר גליק, יהודי אוסטרי שהצליח להשיג מסמכי פולקסדויטשה, ומאוחר יותר הפך למעשה למפעל המפעל. באותה תקופה היו במפעל 448 עובדים. יחד עם בני המשפחה (בסך הכל 800–1,000 איש) הם התגוררו בשני בניינים גדולים באתר המפעל. זה היה מקום בטוח יחסית; העובדים היו בין הראשונים לקבל היתרי עבודה (המכונה "השיין הצהוב" - Schein) שהגנו עליהם מפני אקציות - ריכוז יהודים לשם שליחתם לפונאר, שם נרצחו.
"התקופה השקטה"
ב-18 בינואר 1942 פגעה במפעל שרפה גדולה. הסיבה אינה ברורה. לדברי אברהם סוצקבר, זו הייתה פעולת חבלה של ארגון הפרטיזנים המאוחד, אך ייתכן שהייתה זו תאונה. במהלך החקירה גילו הגרמנים כי גליק הוא יהודי והוציאו להורג אותו ואת אשתו.
במאי 1942 ערכו הגרמנים מפקד בנציבות הרייך אוסטלנד. במפקד נמנו 1,016 אנשים מ-348 משפחות בקייליס. 1942 הייתה "התקופה השקטה" שהעניקה הזדמנות ליצור חיי תרבות במחנה. היהודים הקימו בית ספר לילדים וספרייה קטנה, וקיימו תחרויות ספורט. למחנה הייתה משטרה ומרפאה יהודית משלה.
חיסול
באוגוסט – ספטמבר 1943 חוסל גטו וילנה ונותרו בעיר רק מחנות עבודת הכפייה קייליס ומחנה HKP ושתי קבוצות קטנות אחרות. אוכלוסיית קייליס תפחה. יהודים רבים השתמשו במחנה כמפלט זמני לפני שמצאו מסתור טוב יותר או הצטרפו לפרטיזנים היהודים ביערות. לדברי יצחק ארד, כ-600 יהודים עברו במחנה. ב 15 באוקטובר ערך ברונו קיטל בדיקה יסודית במחנה והוציא להורג כ-30 יהודים שלא יכלו להסביר את נוכחותם במחנה. הבדיקות בוצעו עוד כמה פעמים. בנובמבר קיבל קייליס מפקד חדש, איש האס אס ריכטר. הוא הנהיג שליטה רבה יותר במחנה והרכיב רשימה של תושביו. הרשימה הכילה כ-1,350 שמות, אם כי כמאה נוספים חששו להירשם.
ב-27 במרץ 1944 רוכזו ילדי המחנה מתחת לגיל 16 במבצע בפיקודו של מרטין וייס. הם הובלו לתחנת הרכבת; גורלם אינו ידוע. הספר השחור פרסם עדות על כך שהילדים הובלו לקרקוב שם שימשו כתורמי דם ועור לחיילים גרמנים פצועים. ב-20 באפריל הועברו 80 פועלים מקייליס לפונאר כדי לחפור ולשרוף גופות במסגרת מבצע 1005. ב-3 ביולי 1944 רוכזו עובדי קייליס שנותרו, הועברו לפונאר ונרצחו. בסך הכל נרצחו באותו יום בפונאר 2,000–2,500 יהודים ממחנות שונים.
אריה בר דרומא
אריה בר דרומא (נולד ב-1949) הוא כנר, ויולן ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה
בר דרומא נולד בצ'רנוביץ שבאוקראינה. בגיל 6 החל ללמוד כינור ובגיל 12 זכה בפרס בפסטיבל יוקרתי לכישרונות צעירים בבוקרשט, רומניה. ב-1965 עלה לישראל עם משפחתו והמשיך את לימודיו אצל רמי שבלוב. אריה הוא בוגר בית הספר תלמה ילין, ובעל תואר שני במוזיקה ותואר ראשון במוזיקולוגיה מאוניברסיטת תל אביב. בנוסף, אריה הוא סולן מצליח ומרבה לנגן מוזיקה קאמרית עם "אנסמבל הסולנים הישראלי", אותו יסד בשנת 1979.
אריה בר דרומא היה חבר בתזמורת הקאמרית הישראלית מאז 1977. בשנים 2010-2003, כיהן בר דרומא כמנכ"ל התזמורת הקאמרית הישראלית וכן מנהל השיווק ומנהל ההפקות של התזמורת. מ-2010, לאחר סיום תפקידו כמנכ"ל, חזר לשמש כוויולן ראשי של התזמורת, תפקיד בו החזיק עד לפרישתו מן התזמורת ב-2012.
בר דרומא ממשיך בקריירה סולנית בארץ ובחו"ל ומוזמן באופן קבוע להופיע בפסטיבלים בינלאומיים, בכיתות אמן למוזיקה קאמרית וקומפוזיציה וכן לשמש שופט בתחרויות בינלאומיות. יצירותיו זכו לתגובות נלהבות של הקהל והביקורת בישראל, ארצות הברית, גרמניה, יוון, רוסיה וסינגפור.
אריה בר דרומא שימש כמנכ"ל אנסמבל סולני תל אביב בין השנים 2014–2018.
מקסים סקאביש
מקסים פטרוביץ' סקאביש (בבלארוסית: Максім Скавыш, ברוסית: Максим Скавыш; נולד ב-13 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בשחטיור סליהורסק ובנבחרת בלארוס בעמדת החלוץ.
קריירה
סקאביש התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של באטה בוריסוב ובגיל 18 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בעונת רשם את עונת השיא שלו כאשר כבש 12 שערים ב-21 משחקי ליגה ובתום העונה סיימה בוריסוב כאלופת בלארוס. בעונת התקשה לשחזר את היכולת הטובה שלו וסיים את העונה עם 3 שערי ליגה בלבד. בעונת הושאל לבאלישה בוברויסק בה שיחק חצי עונה במהלכה עבר לבלטיקה קלינינגרד מליגת המשנה ברוסיה.
בבלטיקה הרשים כאשר הבקיע 3 שערים ב-11 משחקים ובסיום העונה חתם על חוזה רשמי בקבוצה. בקיץ חזר לבלארוס וחתם בטורפדו ז'ודינו. בעונת הצליח לחזור לכושר הבקעה וב-13 משחקים הבקיע 7 שערים כאשר רק שני שחקני ליגה כבשו יותר ממנו.
ב-22 ביוני 2016 חתם בהפועל כפר סבא. בינואר חזר לטורפדו ז'ודינו.
בינואר חתם בבאטה בוריסוב.
קריירה בינלאומית
בצעירותו סקאביש שיחק עבור הנבחרת הצעירה של בלארוס עימה סיים במקום השלישי באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 ואף השתתף עימה באולימפיאדת לונדון (2012). ב-3 ביוני 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס בניצחון 0–2 נגד.
שחזור שד
ניתוח שחזור שד הוא ניתוח אלקטיבי המתבצע לאחר כריתת שד עקב גידול סרטני, או כניתוח מניעתי בשל סיכון מוגבר לחלות בסרטן השד.
כשלושים אחוז מכלל הנשים העוברות כריתת שד בישראל עוברות שחזור שד – חלקן בו זמנית עם הכריתה, וחלקן בשלב מאוחר יותר, דבר העשוי להוביל להבדלים בשיטת הניתוח ובתהליך הטיפולי שלאחריו. ניתוחים לשחזור שד שכיחים בישראל יותר מאשר בארצות הברית ובארצות המערב. עליה בשכיחות ניתוחי השחזור נובעת, בין היתר, מההתפתחות ב בנשים נשאיות של המוטציה בגן ה-BRCA המצויות בסיכון מוגבר לחלות בסרטן.
מטרת הניתוח
נשים שעברו כריתת שד חלקית או מלאה מתארות את התהליך כחוויה טראומתית שבעקבותיה נפגעה תחושת המיניות והנשיות שלהן. ניתוח לשחזור שד מתבצע לאחר כריתת שד חלקית או מלאה, ועשוי לסייע לאישה לקבל בחזרה את תחושת הנשיות והשלמות הגופנית. שחזור שד נתפס כדרך יעילה להתמודד עם ההשלכות הפסיכולוגיות של הסרת שד לא רק במחקר, אלא גם בקרב אנשים העוסקים במקצועות הרפואה וארגונים התומכים בנשים המתמודדות עם סרטן השד, הממליצים על שחזור שד כהליך טיפולי שנועד להקל על האישה ולמנוע ממנה את הצורך להתמודד עם אובדן השד והשפעותיו על דימוי גוף, דימוי עצמי ופגיעה בזוגיות. למרות תפיסה רווחת זו, קיימת גם ביקורת כלפי הליך שחזור שד, כיוון שמדובר בניתוח הטומן בחובו סכנות וסיבוכים רבים, ואינו חיוני לבריאות האישה. הביקורת כלפי הפרוצדורה היא שזו משרתת את האינטרס של המערכת הרפואית להגדיל את כוחה ואת השפעתה ולא את טובת הנשים. עוד נטען, כי שחזור שד מונע מנשים להתמודד עם המציאות של גופן ושל המחלה.
בעשור האחרון העלו מספר מחקרים ממצאים סותרים לגבי תרומתו של שחזור שד להתמודדות עם ההשלכות הפסיכולוגיות של כריתת שד. חלק מהמחקרים לא הצליחו להראות את יתרונות השחזור. כלומר, לא נמצאו הבדלים במדדי דיכאון, חרדה, הערכה עצמית, דימוי גוף, תחושת מושכות ותפקוד מיני בין נשים שעברו שחזור שד לעומת אלו שעברו כריתת שד ללא שחזור. במחקר שעקב במשך כשלוש שנים אחרי נשים שעברו כריתת שד עולה כי הפגיעה בתחושת המושכות ובאינטימיות המינית גדלה עם הזמן, אך ללא הבדל בין נשים שעברו שחזור לאלו שלא עברו שחזור. ממצאי מחקרים אלו מטילים ספק בתועלת של השחזור, בהתחשב בחסרונותיו.
ביצוע הניתוח
קיימים מקרים בהם ההליך הכירורגי לא מאפשר שימור של הפטמה. במצב כזה ישנה אפשרות לבחור בשחזור פטמה, כשלב אחרון בתהליך השחזור. ניתן לבחור מבין מספר אופני שחזור פטמה: שימוש בעור השד המשוחזר, יצירת קעקוע או הדבקת פטמות מסיליקון בדבק רפואי זמני או קבוע.
שחזור שד לאחר כריתה חלקית
לאחר הסרה של גוש מהשד יכול להיווצר עיוות בצורת השד ובאי סימטריה עם השד השני. כאשר הגוש המוסר הוא למעשה בעל ממדים גדולים או במיקום בעייתי, אי אפשר להימנע מעיוות הצפוי בשד, ולכן התערבות של כירורג פלסטי, בתהליך הניתוחי, יכול למנוע את העיוות וכן להעניק לשד את הצורה האידיאלית למטופלת ולמבנה גופה. כאשר גודל השד בינוני ומעלה, ניתן להסיר את הגוש מהשד ולעצב מחדש את רקמת השד שנותרה, וכך למעשה להקנות לשד את המראה המורם והאסתטי. הצלקות מניתוח כזה זהות לצלקות מניתוחי הרמת חזה. לשד שגודלו בינוני ומטה, יש צורך בהוספת נפח לשד, כיוון שלאחר הוצאת הגוש לא יהיה מספיק רקמת שד שתישאר. התוספת שאמורה להוסיף את הנפח לשד יכולה להיות שתל סיליקון אשר מוכנס לקפל תת-שדי של המטופלת (בדומה לניתוחי הגדלת חזה), או על ידי לקיחת עור ושומן מגופה של האישה הנלקח מאזור הגב או מדופן בטן תחתונה.
שחזור שד לאחר כריתה מלאה
לאחר כריתת שד מלאה, קיימות שתי אפשרויות לשחזור שד: שחזור שד עם שתלים העשויים מסיליקון, ושחזור שד בשימוש ברקמות עצמיות של אותה מטופלת. כאשר כל מסלול מותאם לפי מבנה גופה וצרכיה של האישה. השחזור נעשה בשני שלבים, בשלב הראשון מוכנס מתחת לעור ולשרירי החזה, מותחן רקמות - מעין בלון ריק המנופח בצורה הדרגתית תוך מספר שבועות מיד לאחר הניתוח, על מנת למתוח את העור, כדי שלאחר מס' שבועות ניתן יהיה להכניס שתל סיליקון קבוע. אופן ניפוח הבלון נעשה מדי שבוע על ידי הזרקת מים פיזיולוגיים אל המותחן בהליך שאינו כואב למטופלת. לאחר מספר הזרקות כאלו, בהליך ניתוחי קצר, מוחלף מותחן הרקמות בשתל סיליקון קבוע, כאשר בהליך זה מאחדים גם את שחזור הפטמה, ואם יש צורך גם התאמת השד השני. בהתאם למבנה גופה של המטופלת ניתן להחליף את השתל סיליקון ברקמות עצמוניות של המטופלת.
החלמה לאחר שחזור שד
שחזור שד בכל השיטות הקיימות הוא תהליך ארוך, הכרוך בכאבים ובתקופת החלמה ממושכת שבסופה התוצאה המתקבלת אינה זהה לגמרי למבנה של שד ביולוגי, אך עם זאת שואפת לדמות לשד מראה טבעי עד כמה שניתן. בעקבות הניתוח חל שינוי בתחושת עור מעטפת השד בהשוואה לתחושה שלפני הניתוח; עם הזמן ייתכן שתחזור תחושה חלקית, אך היא לא תשתווה לזו שהייתה טרם ההתערבות הכירורגית. נשים רבות מדווחות על אובדן תחושה חלקית או מלאה בעור העוטף את השד- תופעה המכונה אובדן סומטוסנסורי. מדובר בחוסר יכולת לחוש מגע, חום, קור או כאב. לאובדן התחושה ישנן השלכות רפואיות ארוכות טווח, משום הפגיעה ביכולת לזהות מצבים מסכנים כגון כוויות שמש, כוויות קור, חתכים ונגעים באזור המנותח.
תקופת ההחלמה המשוערת מהניתוח היא ארבעה עד שישה שבועות על פי רוב, אך עשויה להתארך אם מתפתחים סיבוכים. במהלך תקופה זו עשויים להופיע כאבים בהם ניתן לטפל באמצעות תרופות משככות כאבים. לאחר הניתוח יש לבצע תרגילי נשימה בהדרכת פיזיותרפיסטית כדי להימנע מפגיעה בעבודת הריאות. במהלך ההליך הניתוחי יחובר נקז אחד או יותר, שתפקידו להוציא את ההפרשות מפצע הניתוח. הנקז נשלף על ידי הרופאה כאשר כמות ההפרשות פוחתת, בפרק זמן של שבוע עד שלושה שבועות מתום הניתוח. צלקות הניתוח על השד מיטשטשות עם הזמן (בתוך כשנה-שנתיים) אך אינן נעלמות לחלוטין.
בקרב נשים העוברות שחזור שד, קיים סיכון לפתח מגבלות תפקודיות באזור בית החזה, הכתפיים, הזרועות או כפות הידיים. מגבלות אלו כוללות פגיעה בטווח התנועה, כאב, תחושת גרד פנימית, אובדן תחושה או היחלשות שרירים. על פי פרסום אחרון של FDA, ארבעים עד שבעים אחוזים מהנשים שבוחרות לעבור שחזור שד על ידי שתל, זקוקות להתערבות כירורגית נוספת במהלך 8–10 השנים הראשונות לאחר הניתוח, עקב סיבוך הקשור לשחזור על ידי השתל (קרע בשתל או תזוזה ממיקומו, זיהום, אסימטריה ועוד). בחמישה אחוז מניתוחי שחזור השד, ההליך הכירורגי נכשל ועשוי להוביל להוצאת השתל מהגוף.
לעישון יש השפעה הרסנית על שחזור שד. העישון פוגע באספקת הדם לרקמות השד המשוחזר ולעור מעטפת השד המנותח ועלול לגרום לנמק של הרקמות ולקשיים של ממש בריפוי פצעי הניתוח. סיבוכים כגון אלה מחייבים לעיתים התערבויות כירורגיות נוספות. על כן, נדרשת הפסקת עישון במשך שישה שבועות לפני מועד הניתוח ועד חודשיים לפחות לאחריו.
הדיוויזיה ה-17 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-17 (בגרמנית: 17. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בפלישה לפולין, במערכה על צרפת, ובקרבות שונים בחזית המזרחית, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב הראשון ובמבצע ויסלה-אודר.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בנירנברג, על בסיס רגימנט הרגלים ה-21 (הבווארי) של הדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר, והועמדה תחת פיקוד אויגן פון שוברט. הדיוויזיה השתתפה באנשלוס של אוסטריה, ובמהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13, במסגרת הארמייה השמינית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16, ובשלב השני במסגרת הארמייה ה-12. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הרביעית ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוסים ה-12 וה-13 לסירוגין, במסגרת הארמייה השנייה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, וביוני 1942 הועברה הדיוויזיה לצרפת כחלק מהקורפוס ה-25 במסגרת הארמייה השביעית. באפריל 1943 חזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, ולחמה בקרבות באוקראינה ובקרב דנייפר כחלק מהארמייה השישית ומארמיית הפאנצר הראשונה לסירוגין. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, ובאביב 1944 לחמה הדיוויזיה במבצע יאשי-קישינב הראשון כחלק מהארמייה השישית. באוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה לאזור ורשה כחלק מהארמייה התשיעית, ובינואר 1945 לחמה עמה במבצע ויסלה-אודר. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 בקרבות בשלזיה ובצ'כיה, עד סוף המלחמה.
יחסי ספרד–פינלנד
יחסי ספרד–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של פינלנד לממלכת ספרד. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי וב-OECD. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות באופן מסורתי טובים ופוריים. ספרד, בנוסף, היא אחד היעדים המועדפים על התיירות הפינית. כעשרה אחוזים מאוכלוסיית פינלנד נוסעים לחופשה בכל שנה לספרד.
היסטוריה
במהלך מלחמת האזרחים בספרד, פינלנד העבירה את שגרירותה ממדריד לליסבון שבפורטוגל בשנת 1936 כדי להימנע מהלחימה. כמה אזרחים פינים היו חלק מהבריגדות הבינלאומיות שנלחמו למען הרפובליקה הספרדית השנייה. עם ניצחונו של פרנסיסקו פרנקו וסיום מלחמת האזרחים הכירה פינלנד בממשלת ספרד החדשה ב-31 במרץ 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה קיימו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, אולם לשום מדינה לא היה שגריר תושב.
בשנת 1942 סייע הרוזן אגוסטין דה פוקסה, הנציג הספרדי בהלסינקי, לסופר האיטלקי קורציו מלפרטה - באותה עת כתב מלחמה בפינלנד - להבריח לאיטליה את כתב היד של ספרו "קפוט" ולמנוע את נפילתו לידי הגסטאפו.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נורמלו בשנת 1955 עם משלחות ושגרירים בבירותיהן.
בשנת 1978 הפך הנשיא אורהו קקונן לראש המדינה הפיני הראשון שערך ביקור רשמי בספרד. ביולי 1989 ערך חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, את ביקורו הראשון והיחיד בפינלנד. שתי המדינות עובדות בשיתוף פעולה הדוק בתוך האיחוד האירופי כשספרד הפכה לחברה בשנת 1986 ופינלנד הצטרפה לאיחוד בשנת 1995.
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כמו חוזה של פיוס, הסדר שיפוטי ובוררות (1928); הסכם למניעת מיסוי כפול על הכנסה וארנונה (1967); הסכם להקמת שירותי אוויר מתוכננים (1973); הסכם בנושא תחבורה ציבורית בינלאומית (1976); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1979); חילופי הערות על מתן הדדיות של אישורים לחובבי רדיו של שתי המדינות (1981); הסכם לשיתוף פעולה עם ביטוח לאומי (1985); הסכם על הגנה הדדית על מידע מסווג (2009); מזכר הבנות בתחום האנרגיות המתחדשות בין משרד הכלכלה והתעסוקה הפיני לבין משרד התעשייה הספרדי (2010) והסכם למניעת מיסוי כפול ומניעת העלמות מיסים בתחום מס הכנסה (2018).
תיירות ותחבורה
בשנת 2017, קרוב ל-800,000 אזרחים פינים ביקרו בספרד למטרות תיירות. באותה שנה הוציאו תיירים פינים 867 מיליון אירו בספרד. קיימות טיסות ישירות בין פינלנד לספרד עם חברות התעופה הבאות: פינאייר, נורוויג'ן אייר אינטרנשיונל, נובאייר , סאנקלאס איירליינס , איבריה (חברת תעופה) ו-וולינג איירליינס.
משה הירש (משפטן)
משה הירש (נולד ב-1958) הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית ומומחה למשפט בינלאומי פומבי, משפט בין-לאומי כלכלי ולסוציולוגיה של המשפט הבינלאומי.
ביוגרפיה
הירש למד לתואר ראשון, תואר שני ודוקטורט במשפטים, ובנוסף תואר ראשון במדע המדינה.
במאז שנת 1996 הירש משמש מרצה באוניברסיטה העברית בתחום המשפט הבינלאומי. בתחילת שנות ה-90 הצטרף הירש כחוקר במכון ירושלים (עד לשנות ה-2000 המוקדמות) והיה חבר ב"צוות חשיבה על מזרח ירושלים" שעסק ב"חשיבה על הסוגיות הגאו-פוליטיות הנוגעות לירושלים", במטרה "להביא בפני קובעי מדיניות מידע אמין ועכשווי על המגמות הדמוגרפיות, החברתיות, הכלכליות והפוליטיות במזרח ירושלים ולגבש חלופות לניהול העיר" ובמקביל שימש סגן הדיקן בפקולטה למשפטים באוניברסיטה. בשנת 2008 הוגש מטעם מדינת ישראל לרשימת הבוררים ומפשרים של המרכז הבינלאומי ליישוב סכסוכי השקעות.