cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המוזיאון לאמנות האסלאם
הקמת המוזיאון
אדריכל המוזיאון הוא ד"ר אלכסנדר פרידמן.
גנבת השעונים
אחת הגלריות מציגה את אוסף השעונים של דייוויד סלומונס - מרביתם שעונים נדירים מהמאות ה-18 וה-19 ומקורם באירופה. הנדירים שבין השעונים (ובהם שעון שנבנה עבור המלכה מארי אנטואנט ונקרא על שמה) נגנבו מהמוזיאון ב-1983, יחד עם פריטים נוספים. חלק מהפריטים אותרו ב-2006 בכספות שונות ברחבי אירופה. בשנת 2008 התגלה כי נעמן דילר, שנפטר בשנת 2004, היה הפורץ שגנב את השעונים. מבין 106 הפריטים השונים שנגנבו מהמוזיאון, אותרו והוחזרו 96. הפורץ נפטר בלי שהרוויח כמעט דבר מהגנבה משום שהבין שאם ימכור את הפריטים, ייתפס. הפריטים התגלו בעת שיורשיו ניסו למכור אותם. האוסף הוצג מחדש, בתערוכה שנקראה "הזמן הגנוב".
רון ארד
רון ארד (נולד ב-5 במאי 1958 - נעדר) היה נווט קרב בחיל האוויר הישראלי, שנפל בשבי ארגון "אמל" בלבנון ב-16 באוקטובר 1986. נחשב כנעדר ממאי 1988, אחרי שהועבר למקום לא ידוע, באיראן או בלבנון. בשנת 2016 הגיש אמ"ן דו"ח שהעריך שארד נפטר בשנים הראשונות שלאחר היעדרותו, אם כי לא כל גורמי המודיעין קיבלו את ההערכות האלו ועל פי הערכות אחרות נפטר בשלב מאוחר יותר.
נעוריו ותחילת דרכו
בנם של דב ארד (1930–1972) ובתיה לבית דסקל (1934–2002), יהודים ילידי רומניה. גדל במגדיאל (כיום שכונה בהוד השרון), למד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד גימנסיה הרצליה בתל אביב. סיים את קורס הטיס כנווט קרב בשנת 1979 (קורס מספר 87), ושירת כנווט מטוס פנטום. במהלך שירותו זכה ל"רישום לזכות" ממפקד חיל האוויר דוד עברי, לאחר שבמהלך טיסת לילה בפנטום בינואר 1980, לקח את השליטה על המטוס לאחר שהטייס לקה בוורטיגו. ב-1982 בגיל 24 נשא לאישה את תמי ארד (תמר גלעד) ובשנת 1985 נולדה בתם יובל. באוקטובר 1986 היה סטודנט להנדסה כימית בטכניון שבחיפה. בעת נפילתו בשבי היה בדרגת סרן בתקופת לימודים אך שירת בטייסת כהצבת חירום (הצ"ח).
נפילתו בשבי
במסגרת שירות בטייסת 69 ("טייסת הפטישים"), ב-16 באוקטובר 1986, טס ארד כנווט מטוס פנטום במסגרת מבצע "בית אבא 12", לגיחת תקיפת מטרות מחבלים באזור צידון שבלבנון. תקלה טכנית במרעום אחת הפצצות גרמה לפיצוץ התחמושת בקרבת המטוס. שני אנשי הצוות נטשו, ביוזמת ארד. הטייס ישי אבירם חולץ על ידי מסוק קוברה, והנווט ארד נפל בשבי ארגון "אמל" השיעי.
שוביו העבירו שלושה מכתבים שכתב ותמונה אחת, אך הצלב האדום הבינלאומי לא הורשה לבקרו, ומספטמבר 1987 הקשר עמו נותק. הניסיונות לשחרר אותו באמצעות עסקה נכשלו, ובשנת 1988 הוא ככל הנראה הועבר מידיו של בכיר אמל, מוסטפא דיראני, לאיראן או לארגון שיעי אחר. עקבותיו של ארד נעלמו לחלוטין במאי 1988. העיתון מעריב פרסם בשנת 2008 כי קיימת אפשרות סבירה שרון ארד נרצח על ידי שוביו בליל 3 במאי 1988, במהלך מבצע חוק וסדר של סיירת צנחנים נגד חזבאללה בכפר מיידון או נהרג כאשר ניסה להימלט.
מאמצי החיפוש
בשנים 1986–1994 עוכב שחרורם של 21 אסירים לבנונים, וכן נחטפו דיראני ובכיר חזבאללה עבד אל-כרים עובייד, במטרה שישמשו קלפי מיקוח במשא ומתן אפשרי לשחרור ארד. בית המשפט העליון פסק באפריל 2000 שיש לשחרר את רובם, כאשר דיראני ועובייד נשארו בכלא הישראלי ארבע שנים נוספות, עד עסקת חילופי השבויים ב-2004. באוגוסט 1988, הודיע חזבאללה שרון ארד בידיו. בעקבות הריגתו של מנהיג חזבאללה עבאס מוסאווי בפברואר 1992, הודיע הארגון על הוצאתו להורג של ארד, אך מקורות שונים טענו כי ארד חי, ומוחזק באיראן (מידע התקבל בעקבות מבצע שנוהל על ידי ישראל פרלוב). באותה שנה הוקמה עמותת "לחופש נולד", עמותה ציבורית שמטרתה זירוז שחרורם של ארד ונעדרים נוספים. בפברואר 1995 אמר גולה איראני, מנושר מוקבר, בריאיון לרדיו בלוס אנג'לס, שרון ארד חי וכלוא בבית סוהר של המודיעין האיראני באיספהן, ושבעקבות ניסיון בריחה נותח והוא משותק ברגליו ומרותק לכיסא גלגלים. באותו חודש התראיינו ל"פרנקפורטר אלגמיינה" הגרמני שני אזרחים גרמנים שהיו כלואים באיראן, ולדבריהם שמעו שטייס ישראלי כלוא בבידוד. באפריל 1996 הודיע ארגון "המדוכאים עלי אדמות" שרון ארד בידיהם וכי הם יוציאו אותו להורג בתוך 48 שעות.
באוקטובר 1997 טענו גורמים גרמנים ורוסים שעסקו בנושא, שארד ככל הנראה אינו בחיים. ישראל דחתה את הטענות, והבהירה שהנחת העבודה שלה היא שארד חי, ומוחזק באחריות איראן.
ב-26 בדצמבר 2000 הושלמה עסקה עם חזבאללה בתיווך גרמני ובה התקבל בישראל רובה ההישרדות האישי של רון ארד בהתאם לדרישת ישראל לקבלת אות חיים ממנו. במסגרת העסקה שוחררו 40 פלסטינים ו-12 לבנונים. ביולי 2001 אמר העיתונאי הסורי, ניזאר נאיוף, שהשתחרר במאי מהכלא הסורי, שהוא ראה את ארד באוגוסט 1993 בבית כלא סורי. "ב-7 באוגוסט 93' הוא היה חי", אמר נאיוף לשבועון הצרפתי "לה פואן". "באותו יום לקחו אותו האנשים שהחזיקו בו לחדר רחצה כדי להתרחץ. מצבו הפיזי היה טוב. אם משהו רע קרה לאחר מכן זה היה מעשה סודי שעליו החליטו הגורמים שהחזיקו בו כדי למחוק את התיק וכדי לא להסתבך". בשנת 2002 הוקמה ועדה מיוחדת להערכת המצב בעניינו של ארד, בראשות השופט אליהו וינוגרד. הוועדה קבעה שאין סיבה לשנות את הערכת המצב הקיימת, לפיה ארד חי.
בשנת 2003 גילה ראש הממשלה אריאל שרון, כי במסגרת המאמצים להשיב את ארד נהרג סוכן מודיעין. באוקטובר 2003 טענו בכירים איראנים שערקו למערב, שארד חי ומוחזק באזור העיר טהראן. בנוסף, טענו שהוא אושפז מספר פעמים בגלל בריאותו הרופפת, וכן שניסה להימלט מכלאו. בדצמבר 2004 הכריזה עמותת "לחופש נולד" על פרס בסך 10 מיליון דולר למי שימסור מידע שיוביל למציאתו.
בשנת 2005 הגיש אמ"ן דו"ח סודי לפיו ארד נפטר, כנראה ממחלת עור קשה, בין 1995 ל־1997 בלבנון. הרב הצבאי הראשי הסכים להכיר בו כחלל צה"ל שמקום קבורתו לא נודע, אולם ראש הממשלה אריאל שרון התנגד לכך. באותו דו"ח צוין שארד הוחזק באיראן כנראה עד שנת 1994. לפי הדו"ח, לאחר חטיפת דיראני בידי ישראל, חששו האיראנים כי הוא ישבר בחקירה ויגלה שארד נמצא על אדמתם, ולכן הם העבירו את ארד בחשאי בחזרה ללבנון. דעת מיעוט מבין אנשי הצוות שכתבו את הדוח גרסה כי ארד מעולם לא הועבר לאיראן אלא הוחזק כל השנים בלבנון על ידי משמרות המהפכה.
בספטמבר 2006 שידרה רשת הטלוויזיה הלבנונית LBC סרט המכונה "החטיפה" המתעד את רגעי חטיפת החיילים בהר דב, וקטעים בהם מצולם רון ארד מדבר מהשבי, כנראה משנת 1988. בסרט נצפה ארד מעשן, ועונה על שאלות קצרות של אחד משוביו. הוא ציין את שמות הוריו, ולאחר מכן הצהיר באנגלית: "אני חייל בצבא הישראלי". כמו כן, סיפר בסרט היכן למד, ומה עשה בחיל האוויר הישראלי. סרט זה הוא אות החיים הראשון שקיבלה ישראל מלבד מכתב ותמונה מהתקופה הראשונה לחטיפתו.
ב-15 באוקטובר 2007 ערכה מדינת ישראל עסקת חילופי שבויים עם חזבאללה. בעסקה הועברו לישראל גופת אזרח ישראלי שטבע ונסחפה ללבנון, וכן היומן שכתב רון ארד בשבי (כך מדווח העיתון הלבנוני אל-אח'באר) וזאת תמורת שתי גופות מחבלי חזבאללה ועציר לבנוני.
במרץ 2007 העבירה ישראל שאלות לארצות הברית, בניסיון לתחקר את הגנרל עלי-רזא עסגרי, בכיר במשמרות המהפכה האיראני ונציג משמרות המהפכה בלבנון בשנות ה-80, שנמלט מאיראן. לפי הדיווח של ה-CIA עסגרי טען כי אין לו כל מושג מה קרה לרון ארד.
ב-11 ביולי 2008, במסגרת עסקה לחילופי שבויים, קיבלה ישראל שתי תמונות של ארד בהן נראה פצוע, יומן מהשנתיים הראשונות לשבי ודו"ח חזבאללה בן 80 דפים בערבית בו מתוארים האנשים שבאו במגע עם ארד במהלך השנתיים הראשונות לשבי, המאמצים לאתר את ארד, ומידע לפיו במהלך שהותו בכפר א-נבי שית במאי 1988 נמלט משביו, ייתכן שבסיוע של אחד משוביו, ונהרג לאחר שניסה להגיע לכוחות הביטחון הישראליים ששהו ברצועת הביטחון בדרום לבנון. בדו"ח של חזבאללה נכתב שהסיבות למותו של ארד עשויות להיות שהתמוטט, נפצע, או נפל מצוק גבוה במהלך ניסיון ההימלטות משביו ואי אפשר לאתר את גופתו, אף על פי שידוע לישראל שבשנת 2004 ניסה חזבאללה לאתר את קברו של רון ארד בכפר א-נבי שית. לפי דיווחים שהגיעו לעיתונים ערביים חזבאללה הצליח לאתר שרידי עצמות וקבר לא מזוהה. במספר מקרים הועברו לישראל דגימות עצמות לבדיקה גנטית, ונשללה השתייכותן לארד. גורמי מודיעין בישראל אמרו כי הדו"ח לא חידש להם מאומה והגדירו אותו כ"קשקוש".
בשנת 2011 הוצגו היומנים, שקיבלה המשפחה בעסקת חילופי השבוים ב-2007, בתוכנית הטלוויזיה "עובדה".
בפברואר 2016 פורסמה עדות חדשה מלבנון לפיה ארד נהרג עוד ב-1988, כשנתיים לאחר נפילתו בשבי. לעומת זאת גורמי מודיעין שהתראיינו לתוכנית זמן אמת טענו שישנן עדויות שחי עד שנת 1997.
באוקטובר 2021 חשף ראש הממשלה נפתלי בנט שהמוסד ביצע, בחודש שקדם לחשיפה, מבצע (בשיתוף צה"ל והשב"כ) שתכליתו לשפוך אור על גורלו ומקום הימצאו של ארד. ראש המוסד, דוד ברנע, התייחס למבצע בשיח עם אנשי הארגון וטען כי על אף שהמבצע היה "מורכב, נועז ואמיץ", הוא לא השיג את מטרתו.
שרק (מוזיקאי)
שי הורוביץ (נולד ב-28 בנובמבר 1995), הידוע בשם הבמה שרק (או באנגלית: ShrekDiMC) הוא ראפר וזמר ישראלי, חבר בצמד "שרק וצוקוש".
חסם צרור הולכה שמאלי אחורי
חסם צרור הולכה שמאלי אחורי (left posterior fascicular block - LPFB) הוא הפרעה במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב במסגרתה נחסם חלקו האחורי של צרור ההולכה השמאלי, כך שאינו מוליך את הדחף החשמלי אל הקיר התחתון והאחורי של חדר שמאל.
שרק (מוזיקאי)
ביוגרפיה
בשנת 2018 חבר לראפר צוקוש, תחת הצמד "שרק וצוקוש", והוציאו את סינגל הבכורה שלהם, "בראש שלי". באוגוסט 2019 יצא אלבום הבכורה שלהם, "בראש שלי", בחברת התקליטים של הראפר סאבלימינל, "תאקט רקורדס". ב-2020 הוציא הצמד אלבום נוסף, "באנו לתקן". בשנת 2021 הודיעו על פירוק הצמד. לאחר הפירוק, השתתף שרק באלבום הבכורה של צוקוש, "שלם", בשיר "רוקסטאר".
חסם צרור הולכה שמאלי אחורי
במערכת הולכה חשמלית תקינה, דחף חשמלי ראשוני (דה-פולריזציה) מופק על ידי הקוצב הראשי של הלב, עובר בעליות הלב ומשם ממשיך אל קשר הפרוזדור והחדר (AV node). לאחר השהייה קצרה בקשר הפרוזדור והחדר, ממשיך הזרם החשמלי דרך "סיב ההולכה על שם היס" אל לצרורות ההולכה הימני והשמאלי שמוליכים את החשמל אל החדרים. צרור ההולכה השמאלי מתחלק לאלומה קדמית ואחורית, כאשר האלומה האחורית מוליכה את החשמל לקיר התחתון ולקיר האחורי של חדר שמאל של הלב.
שרק (מוזיקאי)
ביוגרפיה
ביולי 2022 הוציא את סינגל הסולו הראשון שלו לאחר פירוק הצמד, "רילקסי", ובספטמבר אותה השנה הוציא את אלבום הבכורה שלו, "ראפרטואר", שהופק במלואו על ידי חברו לצמד לשעבר צוקוש. עוד באותו החודש, התארח באלבומו השני של צוקוש, "ילד זין", בשיר "חרטא". בהמשך השנה יצא אלבומו השני, "רילקסי". באלבום משתתפים אופק אדנק, ביג סאזו, לירון דהן, רון נשר, צוקוש ומיכאל סוויסה.
חסם צרור הולכה שמאלי אחורי
במצב של חסם צרור הולכה שמאלי אחורי, עובר הזרם החשמלי אל הקיר התחתון והאחורי דרך חלקו הקדמי של צרור ההולכה השמאלי ודרך צרור ההולכה הימני, מה שגורם לסטיית ציר ימנית, אותה ניתן לראות בתרשים הא.ק.ג.. בניגוד לחסם צרור הולכה שמאלי קדמי, חסם אחורי הוא נדיר יחסית, זאת בשל עוביו של צרור ההולכה השמאלי האחורי ואספקת הדם הכפולה אליו, שמונעים את חסימתו.
שרק (מוזיקאי)
ביוגרפיה
ב-3 באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל "חייאתי" עם רואי אדם, שהגיע למקום ה-89 במצעד "היטליסט" של מאקו.
חסם צרור הולכה שמאלי אחורי
אבחנה
הקריטריונים לאבחנה של חסם צרור הולכה שמאלי אחורי הם:
גיל משעלי
גיל משעלי (נולד ב-28 בספטמבר 1984) הוא עיתונאי ואיש רדיו ישראלי.
קורות חיים
משעלי גדל ומתגורר עד היום באופקים.
בשנת 2005 הצטרף לצוות אתר התרבות וחיי הלילה Base. בשנת 2006, מיד לאחר שחרורו מצה"ל, החל משעלי את דרכו בפורטל וואלה, שם שימש כתב רכילות במשך שנה וחצי, עד שנת 2009. חודשיים לאחר מכן הצטרף לפורטל Nana10, שבו עבד ארבעה חודשים.
בנובמבר 2009 החל משעלי לעבוד בעיתון "ישראל היום" בטור הרכילות הקבוע "הגיע לגיל" בעמוד האחורי של העיתון. לפניו כתבה את הטור טלי מזרחי-דהאן. הוא שימש בעיתון כתב רכילות, בידור ומדיה.
בנוסף לעבודתו ב"ישראל היום", משעלי גם הגיש פינת רכילות ובידור ברדיו ירושלים וכיום הוא מגיש פינת רכילות ברדיו צפון 104.5FM. בנוסף, הוא התארח מדי פעם בתוכניות בוקר בערוץ 10 ובערוץ 2.
משעלי אחראי לחשיפה של גירושיו של הכדורסלן הליטאי שארונאס יאסיקביצ'יוס מהדוגמנית לינור אברג'יל וגירושיה של אשת העסקים והמיליארדרית שרי אריסון. בנוסף חשף משעלי את אירוסיה של בר רפאלי לאיש העסקים עדי עזרא וגם את הריונה השני של רפאלי. משעלי חשף בחשבון הטוויטר שלו את הריונה הראשון של דניאלה פיק מקוונטין טרנטינו, הריון שזכה לפולואפים בתקשורת העולמית. בנוסף משעלי חשף את הפרידה של ניקול ראידמן מהאוליגרך מיכאל צ'רנוי שעוררה סערה במדינה.
בתחילת 2013 עזב את ישראל היום ועבר לאתר mako מבית הזכיינית קשת, שם שימש ככתב בידור ומגזין. לאחר מכן ייסד את מדור "מחלקה ראשונה", מדור רכילות עסקית המסקר את האלפיון העליון באתר mako. ב-5 בינואר 2016 עזב את mako לאחר למעלה משנתיים של עבודה במקום. בספטמבר 2016 הצטרף משעלי לאתר הזכיינית רשת שם הקים את ערוץ הבידור והתרבות. חודשים ספורים אחרי הצטרפותו לאתר ייסד את מדור הרכילות העסקית "משחקי הכסף". ב-2018 סיים משעלי את עבודתו ברשת.משעלי עבד באתר רשת 13 כעורך ערוץ האוכל יאמיז וככתב בידור. משעלי כיום עובד באתר מאקו ככתב מוזיקה וככתב בידור.
וולוס
וולוס (ביוונית: Βόλος) היא עיר נמל השוכנת לחוף הים האגאי, ממוקמת במרכז יוון והיא בירת מחוז מגנסיה אשר בחבל תסליה. העיר שוכנת כ-326 ק"מ צפונית מאתונה ו-215 ק"מ דרומית מסלוניקי.
היסטוריה
ראשית ההתיישבות האנושית המאורגנת באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה ובסביבות העיר נתגלו שרידים ארכאולוגיים רבים גם מתקופת הממלכה התראקית ויוון העתיקה. לפי המיתולוגיה היוונית נולדו בוולוס יאסון וכיירון.
במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש האזור על ידי הרומאים ובהמשך עם פיצולה של האימפריה עבר לחזקת האימפריה הביזנטית. בתעודות ביזנטיות מן המאה ה-14 מכונה העיר גוֹלוֹס שהוא שיבוש של השם המיקני לוֹלְקוֹס, אשר התייחס לעיר עתיקה ששכנה ליד וולוס.
במהלך המאה ה-14 נכבשה העיר על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית והפכה לחלק מפלך רומליה. העיר הייתה זירת קרבות במהלך מלחמת העצמאות היוונית, אך אמנת קונסטנטינופול (1832) הותירה אותה בחזקת העות'מאנים. היישוב העירוני המודרני החל להתפתח ב-1841 ובשנת 1881 עברה העיר לחזקת ממלכת יוון. בראשית שנות ה-20 מנתה העיר 30,000 תושבים ובסופן גדלה אוכלוסייתה לכדי 50,000 נפשות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה, כבשו אותה בנקל וחילקו את השטח הכבוש לשלושה אזורי שליטה. אזור בשליטה גרמנית שכלל את מקדוניה המרכזית והמזרחית ובכלל זה העיר סלוניקי והאי כרתים. אזור שני היה בשליטה איטלקית ובו הבירה אתונה, הפלופונס, שטחים נוספים בחוף המערבי והעיר וולוס. האזור השלישי שכלל את שטחי תראקיה המערבית ומקדוניה המזרחית הועבר לחזקת ממלכת בולגריה. עם שחרור יוון מהכיבוש הנאצי באוקטובר 1944, הוחזרה גם העיר וולוס לחזקת היוונים.
ב-19 באפריל 1955 ארעה רעידת אדמה עזה שהחריבה חלקים נרחבים מהעיר ויומיים לאחר מכן אירע רעש משנה חזק שגרם לחורבן כללי. מספר חודשים מאוחר יותר הוצפה העיר, עניין שעיכב את שיקומה. ב-10 באוקטובר 2006 הציף הנהר פליון את האזור וגרם לחורבן ונזקים כבדים לחקלאות ולכחמישית מבתי העיר.
בעיר נולדו הצייר ג'ורג'ו דה קיריקו והמלחין הנודע ואנגליס.
דמוגרפיה
אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת גידול מתונה (ילודה לעומת שיעור תמותה) והיא מהווה 65% מכלל תושבי מחוז מגנסיה. כשליש מאוכלוסיית וולוס מקורו מצאצאי פליטים יוונים שהגיעו לעיר בשנות ה-20 מאסיה הקטנה.
כלכלה ותחבורה
מיקומה של וולוס על אם הדרך בין אתונה לסלוניקי הפך אותה ליעד פיתוח תעשייתי, בעיקר בתחום הפלדה, הברזל והבטון. כמו כן קיים בעיר מכון מחקר טכנולוגי.
דרך נמל הים בעיר מתקיים הקשר לאיים הרבים הסמוכים לאזור בעיקר על ידי קווי מעבורות. וולוס מקושרת לכביש חוצה אירופה E75 ולכביש חוצה יוון E65 המקשר אותה לעיר איגומניצה. בסמיכות לעיר ממוקם נמל התעופה נאה אנכיאלוס, המשרת את כל מרכז יוון. בוולוס קיימת תחנת רכבת ובה צומת קווים המקשרים אותה לכל חלקי יוון. וולוס גם מהווה את שער הכניסה לאזור חצי האי ההררי פיליון.
בעיר ממקומות מספר מפעלי פלדה. מפעל לייצור מלט הממוקם בעיר הוא בין הגדולות בעולם וייצוא תוצרת המפעל מתרחש דרך נמל פרטי השייך לו.
אקלים
בעיר שורר אקלים ים תיכוני עם מאפיינים מקצינים של אקלים ממוזג בשל משטר הרוחות מכיוון הר פיליון. הטמפרטורה הממוצעת נעה מ-7oc בחודש ינואר ועד 26oc בחודש יולי.
הקהילה היהודית
ראשוני היהודים שהגיעו לעיר היו כנראה הרומניוטים, אם כי ישנם מקורות המציינים שיהודים ישבו במקום עוד מתקופת החשמונאים, עניין ההופך את קהילת וולוס לאחת הקהילות העתיקות ביוון. בנימין מטודלה שעבר דרך העיר במאה ה-12, ציין כי במקום מתגוררות 400 משפחות יהודיות. בהגיע מגורשי ספרד לעיר החלה הקהילה משנה בהדרגה את צביונה לקהילה ספרדית עם מאפיינים רומניוטים. תהליך דעיכתה של האימפריה העות'מאנית שלווה בסכסוכים אזוריים ובמשבר כלכלי, הביא להגירת יהודים מהעיר בעיקר לסלוניקי, איסטנבול וארץ ישראל. בראשית המאה ה-19 התגוררו בעיר משפחות ספורות. לאחר מלחמת העצמאות היוונית הגיע זרם פליטים יהודים מהפלופונז שחלקם התיישבו בוולוס והגדילו את אוכלוסיית בני הקהילה, אשר ב-1850 מנתה 35 משפחות.
ב-1864 הוקם בעיר בית ספר יהודי בחסות אגודת אליאנס וב-1865 הוקם בית הכנסת. רבה של הקהילה משה שמעון פסח שכיהן במשרתו מ-1892 ועד 1955 ביסס את מעמד הקהילה, הקים ב-1894 ישיבה בעיר וסייע לרווחת בניה אשר סבלו ממצוקה כלכלית קשה כחלק מהמצב הכללי בממלכה. ב-1939 זכה הרב לאות הוקרה מיוחדת ממלך יוון גאורגיוס השני. בשנות ה-30 הוקמו אגודות נוער וספורט כגון הכוח ומכבי.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 882 נפשות. העיר וולוס הייתה חלק מחבל תסליה שנתון היה לשליטת האיטלקים. באוקטובר 1943 לאחר כניעת איטליה, כניסת כוחות גרמניה הנאצית ותחילת רדיפות היהודים ארגן הרב פסח את בני קהילתו ושלחם ליישובים מבודדים. 746 מתוך 882 יהודי העיר נמלטו לכפרי הסביבה ההרריים והוסתרו בידי המקומיים. שאר 136 בני הקהילה נתפסו, נעצרו וב-25 במרץ 1944 שולחו ביחד עם יהודי העיר לאריסה אל מותם במחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ. בין הנספים אשתו ושני בניו של רב הקהילה.
דוגמה להצלת יהודים על ידי מקומיים הם בני הזוג מריה ואפוסטולוס ווליוטיס, אשר הצילו את משפחת חכים על ידי הסתרת בני המשפחה בבית אריזה שבבעלותם. הזוג ווליוטיס הוכרו בשנת 2016 כחסידי אומות העולם.
לאחר המלחמה היגרו רבים מהיהודים ששרדו את המלחמה לאתונה ולמדינת ישראל. כ-300 מיהודי העיר ובכלל זה הרב פסח חזרו אליה ועסקו בשיקום מוסדות הקהילה ובית הכנסת שחרב. ב-1955 נפגעה שוב הקהילה מרעש האדמה שפגע בעיר והחריב חלק מבתי בניה ואת בית הכנסת. לאחר רעש האדמה היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית. בראשית המאה ה-21 מתגוררת בעיר קהילה יהודית בת 150 נפשות ולה בית כנסת ומרכז קהילתי. בית העלמין היהודי בעיר מתוחזק בידי בני הקהילה. לאחר מבצע עופרת יצוקה התחוללו אירועים אנטישמים ביוון ובכלל זה בעיר וולוס, אשר לוו בהתבטאויות תואמות מצד בכירי ממשל יוונים. על קירות בית הכנסת בעיר רוססו כתובות שונות ולראשי הקהילה הועברו איומים טלפוניים.
פז'מיסל
פז'מיסל (, פז'מיסל החורש), לפי אגדת העם הצ'כית, הוא מייסד שושלת פז'מיסל של מלכי בוהמיה (צ'כיה), בעלה של הנסיכה האגדית ליבושה. צאצאיו של פז'מיסל שלטו באדמות הכתר הבוהמי החל משנת 873, או אף קודם לכן, ועד שנת 1306, שבה נרצח ואצלב השלישי, אחרון מלכי בוהמיה שהיה בן לשושלת זו.
האגדה
לפי האגדה, פז'מיסל היה איכר מהכפר סטדיצה, שמשך את תשומת לבה של ליבושה, בתו של קרוק, ששלט על חלק ניכר מבוהמיה. ליבושה ירשה את אביה, ויועציה דרשו ממנה להינשא. מכיוון שפז'מיסל לא היה בן אצולה, סיפרה ליבושה ליועציה שראתה בדמיונה חיזיון ועליהם לעקוב אחר סוס שרסנו הותר בצומת דרכים, וכך למצוא את בעלה לעתיד. כך היא ניסתה לשוות להליך הזה מראה של יד הגורל. לאגדה על דרך מציאתו של פז'מיסל יש שתי גרסאות. על פי האחת היה עליהם למצוא איש שחורש בשדה ואחד מסנדליו שבור. על פי הגרסה השנייה, האיש יישב בצילו של עץ בודד, ויאכל מעל גבי שולחן מתכת (המחרשה שלו). בסופו של דבר נמצא פז'מיסל, בדיוק כפי שתואר בחיזיון.
פז'מיסל נשא לאישה את ליבושה, בה רואים את מייסדת פראג, והפך לנסיכם של הצ'כים הבוהמים. לפי האגדה, מכיוון שפז'מיסל לא סיים לחרוש את השדה בעת שמצאו אותו, צפוי רעב לתושבי הארץ, וכך אכן קרה. בנוסף נאמר שבעת עזיבתו, פז'מיסל תקע באדמה את המקל שלו, העשוי עץ אגוז. המוט הצמיח עם הזמן שלושה נצרים, ששניים מהם נבלו, והשלישי המשיך לצמוח. זה היה האות לכך ששני בניהם הראשונים של פז'מיסל וליבושה, רדוביל ולידומיר, ימותו, בעוד שהבן השלישי, נזמיסל, יחיה וימשיך את השושלת. האגדה מספרת שפז'מיסל פטר את האנשים שחיו תחת שלטונו מתשלום מס, והותיר רק את החובה להעביר לו חופן של אגוזי לוז כל שנה. מסורת הזו נמשכה גם בימי שלטונו של קרל הרביעי, שלפי טענתו של האפיפיור פיוס השני הוציא צו מלכותי המותיר את פטור המס על כנו.
חלק נוסף באגדה מספר כי פז'מיסל הוריד את כפכפי האיכר הפשוטים העשויים מקליפת עץ, בטרם עטה את גלימת המלוכה לאחר שמצאוהו בשדה. הוא הורה ליועציו להביא את הכפכפים עמם, ולשמור אותם כתזכורת לאנשיו לכך שאיכר פשוט הפך להיות בן מלוכה, וכתזכורת לממשיכי דרכו להצניע לכת, לזכור את מוצאם ולהגן על האיכרים. מנהג זה, של הצגת כפכפי איכרים מסורתיים בעת טקס הכתרת המלכים המשיך לאורך כל תקופת שלטונה של שושלת פז'מיסל.
צדה הגברי של שושלת פז'מיסל הפסיק להתקיים עם מותו של ואצלב השלישי, בראשית המאה ה-14. לעומת זאת דרך צדה הנשי של השושלת, עבר תואר מלכי בוהמיה בהמשך לשושלת בית לוקסמבורג, ולאחריה לשושלת היגלונית, בית הבסבורג ובית הבסבורג-לורן.
אזכורים בתרבות
בנוסף לאזכורים ביצירות על הנסיכה ליבושה, פז'מיסל מופיע בכתביו של ואצלב האייק, שפורסמו ב- 1541, בבלדה מאת יוהאן גוטפריד הרדר מ-1779, בסיפוריו של יוהאן קרל אוגוסט מוזאוס ובדרמה של קלמנס ברנטנו, "יסודה של פראג", מ-1815.
ג'קובי טרנספר
ג'קובי טרנספר (באנגלית: Jacoby Transfer) היא קונבנציה נפוצה בברידג' שמטרתה מציאת התאמה בסדרה לאחר פתיחה של NT. הקונבנציה קרויה על שמו של שחקן הברידג' האמריקאי אוסוואלד ג'קובי (באנגלית: Oswald Jacoby), שהפך אותה לפופולרית בארצות דוברות אנגלית באמצעות מאמר על הנשוא שפרסם בשנת 1956. הראשון שפרסם מאמר על קונבנציה זו היה Ollie Willner בתחילת שנות ה-50.
מכיוון שידו של שותפו של הכרוז היא הדומם, כלומר: קלפיה גלויים גם ליריבים, כאשר השחקן המחזיק ביד החלשה משחק, קל יותר ליריבים המגנים בפני ביצוע החוזה לתכנן את משחק ההגנה שלהם. הסיבה לכך היא שהיריבים יודעים במקרה זה באיזה סדרות יש חוזק ובאיזה סדרות יש חולשה למבצע החוזה ושותפו, משום שמרבית העוצמה הכוללת של המבצע ושותפו גלויה בדומם.
גובה החוזה תלוי בחוזק ידו של המשיב:
טרנספר לסדרת מייג'ור
טרנספר לסדרת המיג'ור הוא קונבנציה נפוצה המשמשת את מרבית שחקי הברידג'. לאחר פתיחה של 1NT טרנספר לסדרת מייג'ור מתבצע באופן הבא: לאחר פתיחה של 2NT טרנספר לסדרת מייג'ור מתבצע באופן הבא: הכרזת טרנספר מבקשת מהפותח להכריז את הסדרה של המשיב בגובה הנמוך ביותר האפשרי: לאחר ההכרזה השנייה של הפותח המשיב מכריז בהתאם לחוזק ידו:
שבירת טרנספר וקפיצה בטרנספר
הפותח עשוי לא להכריז את הכרזת הטרנספר שהתבקש במצבים בהם יש לו 17 נקודות (המקסימום האפשרי אחרי הכרזת 1NT) והתאמה טובה בסדרה אליה התבקש לבצע טרנספר. הכרזה זו נקראת שבירת טרנספר.
טקסס טרנספר
טקסס טרנספר מתבצע באמצעות הכרזת 4 או 4 של המשיב אחרי פתיחה של 1NT. הפותח מכריז את הסדרה הבאה בגובה 4 שעליו המשיב מכריז תמיד Pass. הכרזה כזו מתבצעת עם ידיים לא חזקות בהן שישה קלפים בסדרת מייג'ור, כשלמשיב ברור שהחוזה האופטימלי הוא משחק מלא בסדרת מייג'ור זו ללא תלות בידו של הפותח. כך למשל מכריזים 4 עם היד הבאה:
סירוצינה
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-17, ובחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל בשטחי האימפריה הרוסית.
בשנת 1897 נמנו ביישוב 1,766 יהודים, כ-90% מתושביו. בתקופה הסובייטית עזבו מאות יהודים את הכפר, ופעל בו בית ספר יידי.
ג'קובי טרנספר
טקסס טרנספר
2
סירוצינה
בסתיו 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, אליו נכנסו מעת לעת שוטרים גרמנים ובלארוסים, וביצעו בו מעשי שוד. ב-18 בנובמבר 1941 רצחו גרמנים ושוטרים בלארוסים את כל יושבי הגטו שבכפר בגיא סמוך ליישוב.
מקצת היהודים ששרדו את המלחמה לא חזרו לסירוצינה.
ג'קובי טרנספר
טקסס טרנספר
KJT983
A82
במקרה זה הסיכוי לבצע חוזה של 4 גבוה לעומת זאת במקרה שלפותח רק שניים או שלושה קלפים בסדרת ה, קרוב לוודאי שהיריבים יובילו בסדרה זו ויכשילו חוזה ב NT. במקרה זה של קוצר של הפותח בסדרת ה מול קלף בודד של המשיב בסדרה, אחרי הכרזה טרנספר רגילה של 2  היריבים עלולים למצוא את התאמה שיש להם בסדרת ה  באמצעות הכרזת 2 ואחד מהם עלול להפוך לכרוז.
טרנספר לסדרת מינור
הגובה המינימלי לחוזה עם התאמה בסדרת מינור הוא שלוש, לפיכך טרנספר לסדרת מינור מבוצע בדרך כלל עם לפחות שישה קלפים בסדרה. בגלל הדרישה לשישה קלפים, מספר המקרים בהם מתבצע טרנספר לסדרת מינור הוא קטן יחסית, לפיכך לא מעט שחקנים אינם משחקים חלק זה של הקונבנציה.
לאחר הכרזה לאחר 1NT מתבצע טרנספר לסדרת מינור באופן הבא:
דוגמה
מהלך ההכרזה:
אהרון גוטווירט
אהרון גוטווירט (באנגלית: Aaron Gutwirth; 23 בפברואר 1907, ט' באדר תרס"ז – 5 בדצמבר 1980, כ"ז בכסלו תשמ"א) היה יהלומן ואיש עסקים יהודי-בלגי ממוצא פולני. גוטווירט התפרסם בישראל באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 בשל החזקותיו בחמש חברות ישראליות: אלייד השקעות, צ'מפיון מוטורס, איי.בי.טי, חוף התכלת ואשטרום. בערוב ימיו התגורר בתל אביב והפקיד את השליטה בקבוצת חברות אלה בידי הנאמנות AG Trust.
ביוגרפיה
אהרון גוטווירט נולד באנטוורפן, שבבלגיה, למשפחה יהודית חרדית אמידה שהיגרה מקרקוב שבפולין ועסקה בסחר ביהלומים. בשנת 1926, הצטרף לעסק המשפחתי ועבר לברזיל שם החזיקה משפחתו במכרה יהלומים. באותו הזמן שניים מאחיו עברו לקונגו ודרום אפריקה במטרה לחפש שם יהלומים ולסחור בהם.
בתחילת שנות ה-30 עת התרחבו עסקי המשפחה לאינדונזיה, מלזיה, ברוניי וסינגפור, הוא השתקע בדרום מזרח אסיה למשך 20 שנה הבאות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברחו הוריו לארצות הברית, ואילו הוא נשאר באינדונזיה להמשיך לטפל בעסקיו. בתקופת הכיבוש היפני באינדונזיה המשיך לנהל באין מפריע את עסקיו באי וזאת בזכות הדרכון הברזילאי אותו החזיק. הוא הצטרף למחתרת הולנדית או אינדונזית אשר לחמה בכובשים היפנים, ונתפס על ידי השירות החשאי היפני שחקר ועינה אותו. בסיום החקירה נכלא בבידוד למשך עשרה חודשים. בשלב מסוים בריאותו החלה להתדרדר ואז הוא הועבר למחנה מעצר שבו שהו אזרחים זרים, אירופאים בעיקר.
בסיום מלחמת העולם השנייה מונה לקולונל בצלב האדום וסייע לנפגעי המלחמה. על פעילותו זו קיבל אותות ועיטורים ממלכת הולנד. כעבור מספר חודשים, היגר לארצות הברית על מנת להתאחד עם בני משפחתו וקיבל לבסוף גם אזרחות אמריקאית. באותה העת המשיך גם בניהול עסקיו שבדרום מזרח אסיה.
אזרחותו הבלגית הושבה לו עם תום מלחמת העולם השנייה. בשנות ה-50, לאחר שאינדונזיה ומלזיה קיבלו עצמאות והסתיים השלטון הקולוניאלי בהן, הוציא אזרחות הולנדית ובריטית. באפריל 1951 טס לניו יורק שבארצות הברית ושם נישא למרים פרידמן ניצולת שואה מצ'כיה אשר שרדה את מחנה ההשמדה אושוויץ בה הושמדה כל משפחתה. לאחר נישואיהם המשיכו בני הזוג להתגורר בניו יורק, ומעולם לא הביאו ילדים.
בשנת 1958 ביקר במדינת ישראל לראשונה בחייו.
בשנת 1962 הגיע שוב לישראל בעצתו של השר פנחס ספיר והחל לעשות גם בה עסקים לצד שותפו יהודה צבי זיס. אך הוא מעולם לא התגורר בישראל לתקופה ממושכת או התאזרח בה. בשנת 1963 רכש כ-40% ממניות חברת הבנייה "אשטרום".
בנובמבר 1964 הקים את חברת "איי. בי.טי. טרוסט לתעשייה ולבנין". במרץ 1965 החל לנהל משא ומתן עם חברת פולקסווגן הגרמנית בנוגע לקבלת הזיכיון לייבוא כלי רכב מתוצרתה. במאי 1965 מגעים אלו הבשילו לכדי עסקה, וגוטווירט הקים את חברת "צ'מפיון מוטורס ישראל בע"מ" שעסקה בייבוא המכוניות מגרמניה. ביוני 1965 גוטווירט נעצר על ידי שלטונות אינדונזיה. בספטמבר 1965 שוחרר וטס לסינגפור על מנת לטפל בעסקיו. בפברואר 1966 הקים את חברת "אלייד יהלומים". במרץ 1968 השיק את מרכז ההדרכה של פולקסווגן בישראל.
ביולי 1970 הקים את חברת "אלייד מפעלי מתכת", בפברואר 1972 היא חנכה מפעל באזור התעשייה תלפיות שבירושלים, אשר עסק בחידוש מנועים לכלי רכב מתוצרת פולקסווגן. ביולי 1980 המפעל החל לחדש גם מנועים למכוניות מתוצרת "רנו" הצרפתית ו"פורד" האמריקאית. במאי 2018 החברה חוסלה עקב מיזוג עם חברת אלייד נדל"ן.
בשנת 1972 הוקם בטכניון, בתרומתן של חברות מקבוצת אלייד, בניין גוטווירט, שנועד לשכן חברות היי-טק בתחילת דרכן.
גוטווירט היה פוליגלוט ששלט בשבע שפות: הולנדית, גרמנית, יידיש, אנגלית, סינית, אינדונזית, וצרפתית. לצד זאת הוא מעולם לא רכש השכלה אקדמית.
מותו וצוואתו
ב-1977 נפטרה אשתו מרים. אהרון נפטר בתל אביב בשנת 1980 לאחר מחלה ממושכת ונקבר בהר הזיתים שבירושלים על פי צוואתו. על מצבתו נכתב: "פעל רבות לבנין מדינת ישראל".
לפני מותו הפקיד את מלוא מניות "אלייד" בידי הנאמנות "AG Trust" אשר רשומה באי ג'רזי, ומינה את ידידו חיים רובין ליושב ראש שלה.
על פי תקנון וחוקי הנאמנות חברים בה חמישה נאמנים בלבד, אשר נבחרו לכהן בתפקיד זה עד לסוף ימי חייהם. הנאמנים הם גם אלה שבוחרים את האנשים שיחליפו אותם בתפקידם לאחר מותם או עזיבתם. לבני משפחת גוטווירט המורחבת (היורשים החוקיים של אהרון) אין כל סמכות בנוגע למינוי הנאמנים או פעילותם, והם זכאים רק ליהנות מהדיבידנדים אותם מחלקת הנאמנות.
במהלך חייו, נהג גוטווירט לתרום מכספו מלגות לסטודנטים. פעילות פילנתרופית זו נמשכת גם היום מאז מותו באמצעות קרן הקרויה על שמו אשר ממומנת על ידי אותה הנאמנות.
משפחתו
בזמן מלחמת העולם השנייה, אחותו נשדדה ונרצחה על ידי אדם שהבטיח להבריח אותה מצרפת לספרד הנייטרלית. בשנת 1953 אביו, טוביה גוטמן גוטווירט, אשר ייסד את כל העסק המשפחתי, נפטר בניו יורק שבארצות הברית. באוקטובר 1963 אחיו הנדריק, שהיה שותף בעסק המשפחתי, נפטר במלבורן שבאוסטרליה. בשנת 1999 נפטר בן דודו נתן גוטווירט, שהיה שותף בחלק מעסקיו של אהרן באירופה, ובזמן השואה הוא היה מעורב בהצלתם של אלפי פליטים יהודים.
בני משפחת גוטווירט המורחבת מפוזרים בכל העולם. חלק מהם מבקרים מדי שנה בישראל למשך שבוע אחד לצורך חלוקת מלגות לסטודנטים מעוטי יכולת, ביקור אצל חיילי צה"ל, ועלייה לקברו של אהרון.
פתיחת לארסן
פתיחת לארסן (נקראת גם התקפת נימצו–לארסן או פתיחת פיאנקטו המלכה) היא פתיחת שחמט שמתחילה במהלך:
הפתיחה נקראת על שמו של רב-האמן הדני בנט לארסן. לארסן קיבל השראה מהשחמטאי והתאורטיקן הלטבי-יהודי אהרון נימצוביץ' (1886–1935), שפתח לעיתים קרובות ב-1.פו3 ואחריו 2.ב-3, הנקראת לפעמים מתקפת נימצוביץ'–לארסן. הפתיחה מסווגת תחת קוד A01 באנציקלופדיית פתיחות השחמט.
מהלך פתיחת איגוף זה מתכונן לפיאנקטו של הרץ בצד המלכה, רץ זה יעזור לשלוט על המשבצות המרכזיות בדרך היפרמודרנית ולהפעיל לחץ על צד המלך של השחור. הרץ במשבצת ב2 הוא לעיתים קרובות מקור איום חוזר עבור השחור.
למרות שלארסן זכה תחילה להצלחה עם פתיחה זו, הוא הפסיד תוך 17 מהלכים במשחק נגד אלוף העולם המכהן בוריס ספאסקי בשנת 1970 בתחרות ברית המועצות נגד שאר העולם. לארסן הובס באופן מכריע גם כששיחק מול רוזנדו בלינאס הבן במנילה ב-1975.
פתיחה זו זכתה להתעניינות מצד בובי פישר באותה שנה, שהשתמש במסע 1.ב3 לפחות בחמש הזדמנויות, וניצח בכל החמש, כולל משחקים עם רב-אמן מירוסלב פיליפ, רב-אמן אנריקה מקינג, רב אמן ולדימיר טוקמקוב (בואנוס איירס, 1970) ואולף אנדרסון (זיגן, 1970). כיום, הפתיחה של לארסן נמצאת בשימוש מדי פעם ברמת רבי-האמן, כאשר רבי-האמן הגדולים היקארו נקמורה, ריכרד רפורט ובאדור ג'ובאווה מיישמים אותה בהצלחה.
פופולריות
המהלך 1.ב3 פחות נפוץ מ-1.ז3 (פתיחת פיאנקטו המלך), מה שמכין הצרחה מהירה בצד המלך. לפי ממסד הנתונים של ChessBase, 1.ב3 מדורגת במקום השישי בפופולריות מתוך עשרים המהלכים הראשונים האפשריים בעוד שבמקום החמישי המהלך 1.ז3, שפופולרי בערך פי שלוש. לארסן השתמש לעיתים קרובות בפתיחות לא שגרתיות מהסוג הזה. הוא האמין שזהו יתרון בכך שהשחור, שבדרך כלל לא מכיר את הפתיחות האלו, נאלץ להסתמך על היכולות שלו במקום להסתמך על מהלכים אותם למד מראש וניתח היטב בפתיחות לבנות נפוצות יותר.
קווים ראשיים
לשחור יש מספר אפשרויות להגיב למסע 1.ב-3. ההמשכים הנפוצים ביותר הם:
קווים פחות נפוצים כוללים:
1.פו3 פו6 2.ב3
1.פו3 פו6 2.ב3 היא פתיחה לבנה דומה. נימזוביץ' העדיף לבצע מהלך ראשון עם הפרש. שחור עשוי לשחק 2...ד5 או 2...ז6. לאחר 2...ד5, לבן בדרך כלל משחק 3. רב2 ושחור בדרך כלל מגיב ב-3...ה6.
אחרי 2...ז6, לבן יכול לשחק 3.ז3, 3.רב-2, או 3.ג4. המהלך 3.ז3 זהה ל-2.ז3 ז6 3.ב-3, מה שעושה טרנספוזיציה לפתיחת רטי (ECO A05) או הגנה הודית של המלך, פיאנקטו ללא ג4 (ECO A49). המהלך 3.רב-2, נענה לרוב על ידי השחור ב-3...רז7. לבן יכול להמשיך 4.ז3, 4.ג4 או 4.ה3. לאחר 3.ג4, המשחק ממשיך בדרך כלל 3... רז7 4.רב-2.
מתקפת נימצוביץ'–לארסן
הפתיחה 1.פו3 ד5 2.ב3 (ECO A06) נקראת מתקפת נימצוביץ'–לארסן. זה יכולה להתחיל מ-1.ב-3, אבל 1.פו3 יותר נפוץ. התגובות הנפוצות של השחור הן 2...ג5, 2...פו6 ו-2...רז4. עבור כל אחד מהמהלכים, לבן יכול לשחק 3.רב2 או 3.ה3. אחרי המהלך 3.רב2 ניתן להמשיך ב-4.ה3.
משחקים לדוגמה
1.ב3 ה5 2.רב2 פג6 3.ה3 פו6 4.רב5 ד6 5.פה2 רד7 6.0-0 רה7 7.ו4 ה4 8.פז3 0-0 9.ר:ג6 ב:ג6 10.ג4 ד5 11.פג3 צה8 12.רג1 רז4 13.פגה2 פד7 14.ח3 ר:ה2 15.מה:ה2 פג5 16.מהז4 ז6 17.ו5 פד3 18.ו:ז6 ח:ז6 19.צו7 Kf7 20.צו1 רו6 21.ר:ו6. 1–0 1.פו3 ד5 2.ב3 רז4 3.רב2 פד7 4.ז3 ר:ו3 5.ה:ו3 פזו6 6.ו4 ה6 7.רז2 רה7 8.0-0 0-0 9.ד3 א5 10.א4 ג6 11.פד2 ב5 12.מה:ה2 ב:א4 13.ר:א4 פב6 14.רא2 א4 15.צוא1 א:ב3 16.צ:א8 פ:א8 17. פ:ב3 פב6 18.ו5 ה:ו5 19.פד4 מהד7 20.רח3 ז6 21.ר:ו5 ז:ו5 22.צא7 מה:א7 23.פ:ג6 מהד7 24.פ:ה7 מז7 25.מהח5. 1–0 1.ב3 ד5 2.רב2 רו5 3.ה3 ה6 4.ח3 ח6 5.רג3 רח7 6.ד4 פו6 7.רד3 ר:ד3 8.מה:ד3 פבד7 9.O-O-O רב4 10.פזה2 O-O 11.ז4 ג5 12.ד:ג5 מהה7 13.רחז1 פ:ג5 14.מהד4 פגה4 15.פ:ה4 ד:ה4 16.ז5 ח:ז5 17.מהה5 רוד8 18.צ:ד8+ צ:ד8 19.מה:ז5 פה8 20.מהה5 ו5 21.פו4 רא3 22.צז6 ר:ב2+ 23.מ:ב2 צד6 24.צ:ה6 צ:ה6 25.מה:ה6+ מהו7 26.ח4 מה:ה6 27.פ:ה6 פו6 28.מג3 פז4 29.פד8 ב6 30.פג6 פ:ו2 31.מד4 מו7 32.פ:א7 מה6 33.פג8 פז4 34.פ:ב6 פה5 35.ח5. 1–0
לינדה פסטן
לינדה פסטן (באנגלית: Linda Pastan; ) הייתה משוררת יהודייה אמריקאית.
חייה
לינדה פסטן נולדה למשפחה יהודית ברובע הברונקס שבניו יורק בשנת 1932. היא למדה במכללת רדקליף והשלימה לימודיה באוניברסיטת ברנדייס. לינדה פסטן פרסמה כעשרה כרכי שירה, שהוציאו לה שם של משוררת מוערכת, והיא גם זכתה בפרסים ספרותיים רבים על עבודתה הספרותית.
לינדה פסטן הייתה משוררת החצר, המשוררת הרשמית, של מדינת מרילנד, משנת 1991 עד שנת 1995. שיריה עוסקים ביקיריה החיים, ובדמויות מיתיות וארכיטיפיות, הן מן התנ"ך והן מהמיתולוגיה היוונית. לעברית עדיין לא תורגם ספר משלה, אך שירים בודדים משלה תורגמו בידי כמה מתרגמים ונדפסו בכתבי עת ספרותיים בישראל.
משפחה
פסטן התגוררה בצ'בי צ'ייס, מרילנד, עם בעלה אירה פסטן, חוקר ורופא בהכשרתו.
היא אם לסופרת רייצ'ל פסטן, לשף ולבעל המסעדה פיטר פסטן, ולנפרולוג סטפן פסטן.
אליפות וימבלדון 1984
אליפות וימבלדון 1984 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-25 ביוני והסתיימה ב-8 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
באליפות זו מרטינה נברטילובה מארצות הברית זכתה בשתי תחרויות בשנה השלישית ברציפות.
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £1,461,896. זו הייתה השנה הראשונה שסך הפרסים היה מעל למיליון ליש"ט, ופרס על ניצחון בתחרות היה 100 אלף ליש"ט.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 16 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר מרטינה נברטילובה מארצות הברית נפגשה עם כריס אוורט מארצות הברית וניצחה אותה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ובאליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
במשחק הגמר פט פלמינג וג'ון מקנרו מארצות הברית נפגשו עם פט קאש ופול מקנמי מאוסטרליה וניצחו אותם ב-5 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר מרטינה נברטילובה ופם שרייבר מארצות הברית שיחקו נגד הזוג האמריקאי הנוסף קתי ג'ורדן ואן סמית' וניצחו אותן בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה, אליפות צרפת הפתוחה ואליפות ארצות הברית הפתוחה. בכך הן זכו ב-4 ניצחונות גראנד סלאם בתחרויות זוגות במהלך שנה 1984.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 8 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר ג'ון לויד מבריטניה וונדי טרנבול מאוסטרליה שיחקו נגד סטיב דנטון וקטי ג'ורדן מארצות הברית וניצחו אותם בשתי מערכות.
אביעד קליינברג
אביעד קליינברג (נולד ב-25 בנובמבר 1957) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב, ונשיא המרכז האקדמי רופין, מאז 2021. בין 2015 ל-2019 היה ראש בית הספר להיסטוריה ע"ש צבי יעבץ באוניברסיטת תל אביב. קליינברג היה מנהל ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב ע"ש חיים רובין. הוא עוסק בתולדות ימי הביניים באירופה ובתולדות הנצרות והתאולוגיה הנוצרית.
חייו ופועלו האקדמי
נולד וגדל בבאר שבע. קיבל דוקטורט בשנת 1989 מאוניברסיטת טורונטו, שעניינו לימודי ימי הביניים. נושא עבודת הדוקטור: "קדושים חיים ומוניטין של קדושה בימי הביניים". גם בהמשך הרבה לחקור את תחום סיפורי הקדושים, ולאורך השנים פרסם מאמרים רבים בנושא.
בשנת 1994 התמנה למרצה בכיר בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב, קודם לדרגת פרופסור חבר בשנת 2004 וקודם לדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2008. בשנים 2000 - 2004 כיהן כראש החוג ללימודים כלליים ובינתחומיים ומשנת 2001 ועד 2022, ניהל את ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב. מדצמבר 2015 עד נובמבר 2019 היה ראש בית הספר להיסטוריה על שם צבי יעבץ.
תחום מחקרו של קליינברג הוא הנצרות מראשיתה ועד לעת החדשה. הוא תרגם את הספר "וידויים" של אוגוסטינוס הקדוש, שנחשב לאוטוביוגרפיה הראשונה בתולדות המערב והוא בעל השפעה רבה על הספרות, הפילוסופיה והתאולוגיה הנוצרית.
קליינברג היה בן זוגה של פרופ' יערה בר-און. הוא אב לשלושה ילדים.
Prophets in Their Own Country
בשנת 1992 יצא ספרו "Prophets in Their Own Country: Living Saints and the Making of Sainthood in the Later Middle Ages" (כלומר "נביאים בעירם: קדושים חיים ומעמד הקדוש בימי הביניים המאוחרים"). הספר עוסק בסיפורה של תופעת הקדושה הנוצרית בחיי היומיום של אנשי ימי הביניים המאוחרים. קליינברג מתמקד במפגש בין קדושים חיים לבין קהילות מאמיניהם. הוא מתאר תהליך שבמהלכו מכירה הקהילה באחד מחבריה כקדוש ומנתח את הדינמיקה ההופכת אדם אחד לקדוש בעוד שמשנהו אינו נהיה כזה. חשיבותו של הקדוש במקרים רבים הוא בהעניקו משמעות לאירועים סתומים והוא נוסך אופטימיות בחברה קשת היום החיה בעולם האכזר של התקופה. זהו מחקר סוציולוגי, אנתרופולוגי והיסטורי של התופעה.
מעמדו של הקדוש נתון כל העת לביקורת מצד עדת מאמיניו. הספר אף דן ביחסים בין הקדושה הכנסייתית הקאנונית לבין זו שצמחה במסגרת הקהילה וקובע כי במקרים רבים הקהילה וקדושיה, ולא ההיררכיה הכנסייתית, העניקו את התוכן להופעה. קליינברג מספר את סיפורם של ארבעה קדושים: דוסלין מדין, כריסטינה משטומלן, לוקארדיס מוויימאר עלית ופרנציסקוס מאסיזי. בסיום הספר מתאר קליינברג את תופעת הניסים וחשיבותה בבניית הקריירה של הקדושים וכן את התפתחות מערכת היחסים בינו לבין הקהילה בה הוא חי. הספר דן בהיווצרות אגדות על קדושים נוצריים בקרב הקהילה הכפרית, לפני שהכנסייה ניכסה אותם לעצמה והכירה בהם.
רגל החזיר של האח ג'ינפרו
בספר זה מתאר קליינברג את הנתיב דרכו מתעלת הכנסייה הנוצרית את סיפור הקדושים לטובתה, תוך שהיא מחליטה מי ראוי להערצה ומי לא. הכנסייה הנוצרית עיבדה את סיפורי הקדושים העממיים באופן שיתאימו לאמונה הנוצרית המקובלת וכך הרחיבה את השפעתה וחיזקה את מעמדה בקרב עדת המאמינים. הכנסייה אף חיברה ביוגרפיות לקדושים שהיו בחזקת אלמונים, על מנת להופכם לסיפורים נורמטיביים. באמצעות סיפור חיי הקדוש, מעשיו הטובים ומידותיו התרומיות, יצרה הכנסייה תעמולה להעברת מסריה לקהל המאמינים הנוצרי.
הספר מתאר את פולחן הקדושים מן המאה הרביעית ועד למאה השלוש עשרה לספירה, ואת התפתחותו לאורך השנים. הוא מנסה לחשוף את עולם הדעות והאמונות של המאמין הפשוט בתקופת ימי הביניים לפי ספורי הקדושה הנוצריים. קליינברג כותב בין השאר על פרנציסקוס הקדוש והופעת פצעיו של ישו על גופו, על המרטירית הצעירה פרפטואה שהכתיבה יומן בכלא, על ניקולאוס הקדוש שהיה לסנטה קלאוס, על יוליאנוס, קדוש שרצח את הוריו, על שמעון איש העמוד, שבילה שנים רבות על עמוד ועל האח ג'ינפרו, פרנציסקני שוטה (או משתטה) מן המאה ה-13 שעל שמו קרוי הספר. הוא מתאר את עולמם של הקדושים כפי שהוא משתקף בקובץ פופולרי מן המאה ה-13, "הגדת הזהב” של יקובוס מוארזה, שהיה הספר הנקרא ביותר בימי הביניים, למעט כתבי הקודש. בספר נפרש מגוון רחב של אגדות קדושים, רובם מן העבר המיתולוגי של הנצרות, עת הייתה דת נרדפת באימפריה הרומית. האגדות מסופרות באופן ציורי ומלהיב על מנת לספק חומר חינוכי לדרשן כדי להעביר את מסריו.
ספרים נוספים שכתב
הספר תורגם לאנגלית (בהוצאת הרווארד), צרפתית, גרמנית, איטלקית, פורטוגזית והולנדית.
קישורים חיצוניים
על ספריו: מכּתביו:
חלומות נעורים
חלומות נעורים היא סדרת טלוויזיה ישראלית, שהופקה ושודרה בין השנים 1997–2000 בערוץ 3. בשנת 2000 נמכרה הסדרה (שלוש העונות הראשונות) לערוץ צרפתי (לסדרה קראו שם "Face Caméra") ולערוץ האוסטרלי (לסדרה קראו שם "The Real Thing"). בשנה האחרונה הסדרה עלתה ל-VOD של HOT. את הסדרה ביימו מתי הררי ואריק לובצקי ובפרקים מסוימים יחד עם דנה הפקות, ענת גת ושי כנות.
הסדרה עוסקת בחייהם של בני נוער הלומדים בכיתת קולנוע בבית ספר תיכון במרכז הארץ. הסדרה אמנם מוגדרת כסדרת נעורים אך הדיוק הקפדני, הנושאים האקטואליים והאותנטיות הפכו את הסדרה למוצלחת גם בקרב אוכלוסייה בוגרת יותר. לסדרה ארבע עונות שבמהלכן הדמויות המרכזיות לומדות בכיתה י"א (בעונה הראשונה), כיתה י"ב (עונה שנייה ושלישית) ולפני הגיוס לצה"ל (עונה רביעית). במהלך הסדרה אין אומרים במפורשות איפה מתרחשת העלילה אך לפי צילומים ודיבורים בין הדמויות, ניתן להבין שהעלילה מתרחשת באזור גוש דן. מרבית הצילומים הם בערים, תל אביב, רמת גן ובת ים. לסדרה פסקול מגוון, החל ממוזיקה אופיינית לשנות ה-90 ועד להיטים משנות ה-80 ושנות ה-70.
עונה ראשונה (13 פרקים)
הפרקים הראשונים הם מעין אקספוזיציה. אנו לומדים להכיר את הדמויות ובראשן את קארין (דנה אשכנזי), יריב (לירון לבו), חן (אורטל אקשוטי), אלעד (רועי סמואל), טל (אורלי סולדינגר), רונה (הילה פלדמן), גיא (גדי סבן), עידו (דוד שאדי), אלכס (בני קורנפלד), דפנה (אדווה פרנקל), נועה (תמר מייזל) ויואב, המורה של המגמה (איתן לונדנר). לצד דמויות אלו ישנן דמויות משנה רבות ומגוונות המופיעות חלקן במעט פרקים וחלקן על בסיס קבוע (ג'קי אחיו של יוסי, אריק הבעלים של הטאצ'דאון/ספורט-בר). בעונה זו אנו עדים לרומן אסור שהתפתח בין קארין ליואב שהתפוצץ כאשר חן שעסקה במסגרת מגזין המגמה בפינת הרכילות השבועית חשפה את הרומן. בהמשך השניים נפרדו. עוד באותה עונה אנו רואים את גיא, חברה החייל של רונה שעורק מהצבא ונלכד בסיומו של מרדף. במהלך העונה אנו עדים לדילמות של גיל ההתבגרות, החל מאהבה, יחסים עם ההורים וכדומה. העונה מסתיימת בטקס שבו במקור הייתה אמורה להיות תחרות של סרטי גמר אך לאחר שאלכס לקה בהתמוטטות עצבים החליטו מורה המגמה ומנהלת בית הספר להסיר את התחרות והטקס היווה רק הצגה של הסרטים. זמן השידור המקורי של עונה זו היה מספטמבר 1997 עד דצמבר 1997
עונה שנייה (17 פרקים)
לאחר סיום החופש הגדול עזב מורה המגמה יואב ובמקומו הגיע מורה חדשה, בילי (דורית ניתאי). במהלך העונה, בדומה לעונה הראשונה, אנו רואים מספר הפקות שמבצעים תלמידי המגמה. בנוסף אנו עדים לרומן של חן עם אמיר, השותף השני בספורט-בר, לקשר של חן עם אלעד שבסוף נגמר כי היא חזרה לאמיר ונפרדה ממנו לבסוף. אנו עדים גם לקשר של יריב עם טל ולאחר שטל עוזבת את הארץ, לקשר ארוך ומלא תהפוכות עם קארין ולקשר מהעונה הראשונה של רונה וגיא. במהלך העונה אנו בעיקר רואים רומנים בין הדמויות המרכזיות, פרידות, בגידות, עזיבות וחזרות. אנו רואים כיצד אלעד, נער ביישן שהיה מאוהב בחן, הצליח לכבוש את ליבה של מי שהייתה נחשבת בעונה הראשונה לנערה מופקרת אך בהמשך מתגלה כנערה יפהפייה ומלאת קסם. אנו רואים כיצד מתפתח הקשר בין רונה, נערה תמימה וגיא, ערס ממוצע שעוברים לגור יחד. רוב הדמויות מבלות את רוב זמנן הפנוי בספורט-בר, פאב המעוצב בסגנון אמריקאי ובו תמונות רבות של ענפי ספורט שונים (בדומה למייקס פלייס) עם בעלים בשם אריק, איש אמריקאי בשנות ה-40 אך צעיר ברוחו והופך למעין מנטור של בני הנוער. אנו רואים כיצד יריב נהיה נער מרדן ולאחר שנכשל בגיבוש ליחידה מובחרת, מחליט לעזוב את בית-ספר ולרדת לסיני. לאחר כמה פרקים, שב יריב חזרה לבית ספרו. העונה מסתיימת בקומזיץ שעורכים כל החברים בחוף הים. זמן השידור המקורי של עונה זו היה מאוקטובר 1998 עד פברואר 1999.
עונה שלישית (13 פרקים)
העונה נפתחת בפרק שבו גיא נותן לרונה להתנסות בסמים ורונה סובלת מתסמינים שונים עקב הסמים, ביניהם הזיות והתקף חרדה. בהמשך אותה עונה גיא מכה שוטר שבא לרשום לו דו"ח על העסק הלא חוקי שהקים ונשלח ל-3 חודשים לכלא איילון. קארין ויריב נפרדים, קארין נוסעת לארצות הברית לפסטיבל סרטים שם נפצעת ומאושפזת בבית חולים. בזמן אשפוזה היא מקיימת צ'אט עם עידו. עידו מצפה שיקרה משהו בינו לבין קארין אך כשקארין חוזרת ארצה, היא ויריב חוזרים. חן מסתבכת בשתי גנבות, האחת מהספורט בר שם עבדה, והשנייה מחנות כל-בו. בהמשך חן ואלעד חוזרים, אחותה נדרסה למוות, חן עוברת משבר ופונה לסדנה רוחנית. בזמן שהותו של גיא בכלא, פוגשת רונה, בחוג ציור, בחור בשם צאלי (פרץ-דניאל מרקיש), יש ביניהם רומן קצר והם מקיימים יחסי מין. עידו הוא הדמות הטרגית בעונה זו, אביו נפטר ממחלת הסרטן, עידו מרגיש אבוד, מתאהב במורתו, בילי, מסתובב סהרורי ובודד. לקראת סוף העונה, גיא משתחרר מהכלא, הוא ורונה עוברים לגור יחד עם יריב וקארין. יריב וקארין נפרדים, גיא ורונה נפרדים לאחר שרונה התוודתה בפני גיא שהיא שכבה עם צאלי. לאחר שרונה נכנסה להריון ספק מגיא, ספק מצאלי, היא וגיא חוזרים וקובעים להתחתן. העונה מסתיימת בכך שגיא ורונה מתחתנים, קארין ועידו נהיים זוג, וחן חוזרת מהסדנה הרוחנית לאלעד. זמן השידור המקורי של עונה זו היה מאוגוסט 1999 עד נובמבר 1999.
עונה רביעית (13 פרקים)
העונה נפתחת בכך שהחברים חוגגים את סיום התיכון וראשית החופש הגדול שלפני הגיוס לצה"ל. בתחילת הפרק הראשון נודע לנו שרונה נאלצה לבצע הפלה. בעונה זו דמויות רבות מהעונות הקודמות לא הופיעו. הדמויות המרכזיות בעונה זו היו: יוסי (יוסי חנוכה), ג'קי, אחיו של יוסי (גבי דן), צדוק, בן דודם של ג'קי ויוסי (אלי חבקוק), גיא (גדי סבן), רונה (הילה פלדמן) ויריב (לירון לבו). יוסי זוכה באתגר בתוכנית הנקראת, "משימה בלתי אפשרית" והוא לשבת במכונית בתוך קניון במשך שבוע שלם, יוסי מחליט לגייס לעניין את בן דודו צדוק, את גיא ואת רונה. לאחר שבוע קשה שגיא הקיא וכמעט התעלף, הם שרדו את המשימה והרוויחו 100,000 שקלים. בכסף, ג'קי וצדוק הקימו חומוסייה, וגיא ורונה הקימו את סוכנות מג'יק, סוכנות לניצבים. בעוד כולם עובדים, יריב היה הפרפר שבחבורה. הוא טייל הרבה, פגש בנות (היה לו רומן עם מאיה, העיתונאית שסיקרה את "משימה בלתי אפשרית" ולאחר מכן עזרה לגיא ורונה עם הסוכנות- גולמה על ידי שרון הורוביץ), לבסוף נסע לחווה בצפון שם נפל מסוס ונכלא אצל אישה חולת נפש בסצנה המזכירה את סיפורו של סטיבן קינג, מיזרי. יוסי בעיקר עוזר לג'קי וצדוק לנהל את החומוסיה ולגיא ורונה לנהל את הסוכנות. העונה מסתיימת בכך שגיא מנהל רומן דרך האינטרנט עם בחורה העונה לשם שני, וכאשר הוא בא אליה, הם מקיימים יחסי מין והכל מול מצלמה אינטרנטית אשר פועלת בביתם של גיא ורונה, כשלפתע רונה מתעוררת ורואה את המתרחש במסך המחשב. זמן השידור המקורי של עונה זו היה שנת 2000.
גני החוקה
גני החוקה (באנגלית: Constitution Gardens) הוא שמו של פארק לאומי של ארצות הברית הממוקם בבירת המדינה, וושינגטון בסמוך למול. שטחו של הפארק כ-200,000 מ"ר, והוא ממוקם בין אנדרטת לינקולן, אנדרטת וושינגטון, שדרת החוקה בצפון, ובריכת ההשתקפות של אנדרטת וושינגטון בדרום.
הגן כולל שטחים מיוערים וכן אגם קטן ובו אי אליו ניתן להגיע באמצעות גשר להולכי רגל.
בשנת 1976 נחנכו הגנים לרגל חגיגות 200 שנים למהפכה האמריקנית. מאז שנת 1982 מהווים הגנים פארק נפרד המנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
ביולי 1982 הוקמה על האי במרכז הגן אנדרטה לזכרם של 56 חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית, וב-13 בנובמבר באותה שנה נחנכה בגן אנדרטת מלחמת וייטנאם.
בגן מבקרים למעלה ממיליון מבקרים מדי שנה, ונערכים בו טקסי קבלת אזרחות עבור אזרחים חדשים המצטרפים לארצות הברית.
Peace Sells... But Who's Buying?
Peace Sells... But Who's Buying? (בעברית: שלום נמכר... אבל מי קונה?) הוא אלבום האולפן השני של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת'. במקור, זכויות היוצרים על האלבום היו שייכות לחברת התקליטים קומבט רקורדס, אשר הוציאה את המיקס הראשוני של האלבום. חברת התקליטים קפיטול רקורדס קנתה את הזכויות על האלבום והיא זו אשר הפיקה את גרסתו הסופית של האלבום אשר ראה אור בנובמבר 1986. האלבום זכה למיקס חדש ביולי 2004, כשהוצאתו המחודשת מכילה 4 גרסאות מחודשות לשירים מתוך האלבום המקורי, בנוסף לשמונת השירים המופיעים בהוצאה המקורית.
מוות, שטניזם, אנרכיה, בגידה ופולחן מוצגים לראווה כנושאים המרכזיים באלבום, כאשר נושאים אלו נוטים להיות מיוחסים אל סגנון הכתיבה של ז'אנר המטאל, ובפרט למגאדת'.
לאורך האלבום נשמעים מאפייני הלחנה הלקוחים מסגנונות שונים כגון פאנק ורוק מתקדם, לצד מילים אשר בנויות באופנים לא רגילים, כאשר משווים אותם אל אלבומים של להקות אחרות באותה התקופה אשר משתייכות לאותו הז'אנר המוזיקלי. רבים מחשיבים את האלבום הזה כאבן פינה בהתפתחות הז'אנרים ספיד מטאל ות'ראש מטאל, ושירים כגון "Wake Up Dead" ו-"Peace Sells" הפכו לסינגלים מצליחים. ב-28 בנובמבר 1988 זכה האלבום למעמד של אלבום זהב, וב-11 בנובמבר 1992 באלבום פלטינה.
עטיפת האלבום מעבירה ביקורת באופן אירוני על הרעיון שאם ה"שלום" היה נמכר כמוצר, לא היו בנמצא אנשים אשר היו מעוניינים בקנייתו. רעיון זה מתבטא בשלט "למכירה" (For Sale) אשר מוצב בקדמת הריסות בניין האו"ם, אשר נראה כעבר הפצצה גרעינית.
שיר הנושא של האלבום, "Peace Sells", דורג במקום ה-11 ברשימת "40 שירי המטאל הטובים ביותר" של ערוץ המוזיקה VH1. כמו כן השיר מופיע במשחק המחשב Grand Theft Auto: Vice City.
רשימת שירים (1986)
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דייב מאסטיין אלא אם צוין אחרת.
מאניה
מאניה, או בשמה הרשמי אפיזודה מאנית, (אנגלית: Manic Episode) היא מצב רוח פתולוגי המאופיין בפעלתנות יתר קיצונית, תחושת כל-יכולות והיעדר עכבות או ויסות עצמי. היא עשויה להתבטא במצב רוח מרומם, אופטימיות ולעיתים אופוריה מצד אחד, ובעצבנות ולעיתים אף אלימות מצד שני. מצב זה גורם ברוב המקרים למיעוט שינה, להתנהגות חסרת רסן, ולחשיבה ודיבור מהירים (לוגומניה) עד כדי השמטת משפטים או חלקי משפטים, באופן שמקשה על ההבנה. האדם עשוי להיראות רציונלי ברגע אחד וחסר כל שליטה ברגע שלאחר מכן.
מאניה היא מצב נפשי שעשוי להיות חלק מהתמונה הקלינית של הפרעה נפשית קשה. הופעה קלה יחסית של מאניה, ללא מאפיינים פסיכוטיים, נקראת "היפומאניה".
אבחנה
=== קריטריונים לאבחנת אפיזודה מאנית לפי DSM 5 ===
אבחון מאניה לפי ICD 10:
ICD 10 מאפשר להגדיר אפיזודה מאנית יחידה כאירוע יחיד שאינו חלק מהפרעה דו־קוטבית. אם המאניה חוזרת על עצמה, היא תוגדר כחלק מהפרעה דו־קוטבית. משמעות הדבר היא שלפי ICD 10 אדם יכול לעבור אפיזודה מאנית בודדת בלי לקבל אבחנה של הפרעה דו־קוטבית.
מאפייני התמונה הקלינית
אפיזודה מאנית מתחילה לעיתים קרובות בפתאומיות ונמשכת (באינטנסיביות רבה) בין שבועיים למספר חודשים. טיפול תרופתי מתאים יכול לקצר זמן זה. המשך החציוני של אפיזודה מאנית הוא כארבעה חודשים.
דרגות חומרה
מאניה יכולה להופיע בשלוש דרגות חומרה, לכולן משותף מצב רוח מרומם וגידול בכמות, וקצב הפעילות הנפשית והגופנית:
אבחנה מבדלת
אבחנה מבדלת של מאניה תיקח בחשבון כל הסבר חלופי העלול ליצור תסמינים קליניים דומים למאניה:
עזרא אוריון
עזרא אוריון (16 באוגוסט 1934 - 18 באוקטובר 2015) היה פסל ומשורר ישראלי.
קורות חייו
נולד בקיבוץ בית אלפא, וגדל בקיבוץ רמת יוחנן. ב-1950 למד ב'בצלאל', בירושלים. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה וכסגן מפקד סיירת גולני. בשירות המילואים שימש במספר תפקידי פיקוד, ובמלחמת ששת הימים לחם כמפקד הסיירת של חטיבת אלכסנדרוני. הסיירת בפיקודו כבשה את המוצבים עין טינה ומורתפע (בו עיצב מאוחר יותר את האנדרטה לחללי החטיבה). לאחר מכן נע אוריון בראש חייליו דרומה לאורך נהר הירדן כבש את המוצבים לאורכו, וכבש את גבעה 62. בתום המלחמה הוביל אוריון כוח מן הסיירת לשיא הר החרמון, בגובה של 2,814 מטרים מעל פני הים, והניף שם את דגל הלאום . במלחמת יום הכיפורים לחם כמג"ד בחטיבת אלכסנדרוני בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמה. בהמשך היה ממקימי יחידת האלפיניסטים, והשתחרר בדרגת סגן-אלוף.