cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נטלי פורטמן
פורטמן התפרסמה לראשונה בשנת 1994, כששיחקה לצד ז'אן רנו בסרט "לאון". מאז שיחקה בעשרות סרטים, בהם בטרילוגיית "מלחמת הכוכבים", "קרוב יותר", "ונדטה" ו"ברבור שחור". בשנת 2005 הייתה מועמדת לפרס אוסקר וזכתה בפרס גלובוס הזהב עבור תפקידה בסרט "קרוב יותר". בשנת 2011 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בפרס גלובוס הזהב, בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס באפט"א, עבור תפקידה בסרט "ברבור שחור". בשנת 2016 הייתה מועמדת בשלישית לפרס אוסקר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א עבור תפקידה בתור ג'קלין קנדי-אונאסיס בסרט "ג'קי".
ביוגרפיה
נטע-לי הרשלג נולדה בירושלים, ישראל. אביה, אבנר הרשלג, הוא רופא ישראלי המתמחה בפוריות. אמה, שלי סטיבנס (לבית אדלשטיין) נולדה בארצות הברית להורים ילידי ארצות הברית שהגיעו ממשפחות יהודיות מאוסטריה, מליטא ומפולין. סביה מצד אביה הם מניה (לבית פורטמן) וצבי יהודה הרשלג, והם עלו לארץ ישראל מרומניה ומפולין, בהתאמה. בגיל 4, עברה משפחתה להתגורר בארצות הברית. התחנכה במסגרות יהודיות פלורליסטיות וקונסרבטיביות: תחילה כשהתגוררו בוושינגטון, בשנת 1988 עברו לקונטיקט, וב-1990 כשעברו להתגורר בלונג איילנד, סיוסט שבניו יורק. כל זאת בשל עיסוקיו של אביה. דוברת עברית. "פורטמן" הוא שם הנעורים של סבתה מצד אביה, והיא אימצה אותו כשם הבמה שלה על מנת לשמור על פרטיותה.
כשהייתה פורטמן בת 11 גילתה אותה סוכנת של רבלון בפיצרייה. היא התעניינה בה כדוגמנית.
לפורטמן תואר ראשון בפסיכולוגיה מטעם אוניברסיטת הרווארד, שם שימשה כעוזרת מחקר של פרופ' אלן דרשוביץ, ובין השאר סייעה לו, כעוזרת מחקר, בכתיבת ספרו "ישראל - כתב הגנה". כתלמידה מחוננת נכללה ברשימת אינטל של המעקב אחרי כישרונות מדעיים. כשהייתה סטודנטית אף פרסמה כתבת מחאה נגד טור בעיתון הסטודנטים "הרווארד קרימסון" שמתח ביקורת על מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים. בהמשך, פורטמן למדה כחצי שנה באוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת תוכנית חילופי הסטודנטים של הרווארד. במהלך לימודיה האקדמאיים, השתתפה בכתיבת שני מאמרים מדעיים, ואחד מהם זיכה אותה במספר ארדש-בייקון 7. פורטמן גם הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת קולומביה, בנושאים של טרור ומלחמה בטרור בעקבות סרטה "ונדטה".
קריירה
אחרי שהוצגה לסוכני שחקנים, היא קנתה את שמה בסרט הצרפתי דובר-האנגלית "לאון", בו היא משחקת את מטילדה תלמידתו הצעירה של מתנקש מבוגר בשם לאון. הצלחתה של פורטמן נמשכה בסרטיה הבאים, "בחורות יפות" ו"כולם אומרים אני אוהב אותך", שבו גילמה תפקיד משנה. פורטמן הצעירה הזניקה אף יותר את הפרסום שלה כשכיכבה בתפקיד פאדמה אמידאלה, בסרטי הטרילוגיה המקדימה של "מלחמת הכוכבים" (1999, 2002 ו-2005).
בהמשך ב-2005 שבה לישראל לצילומי הסרט הישראלי "אזור חופשי", בו כיכבה לצידה של חנה לסלאו ובבימויו של עמוס גיתאי. באותה שנה זכתה לתשבחות בעולם על המשחק שלה בסרט קרוב יותר וזכתה בפרס גלובוס הזהב ומועמדויות רבות לפרסים, כולל לפרס האוסקר. מלבד עיסוקה במשחק, פורטמן החלה לעסוק בבימוי. ב-2008 ביימה סרט קצר בשם "חווה".
בינואר 2011 קיבלה את פרס שחקנית השנה בטקס פרסי המבקרים, על תפקידה בסרט "ברבור שחור". לאחר מכן זכתה על תפקידה בסרט גם בפרס גלובוס הזהב, וב-27 בפברואר 2011 זכתה על תפקידה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בנוסף זכתה גם בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס באפט"א של האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה.
בשנת 2011 כיכבה פורטמן בסרט הקומדיה הרומנטי "קשר לא מחייב", לצד אשטון קוטצ'ר. בהמשך של 2011 שיחקה בתור הדמות הנשית המרכזית בסרט אודות גיבור-העל של מארוול קומיקס "תור", ג'יין. בשנת 2013, שבה לתפקידה בסרט ההמשך, "תור: העולם האפל".
ב-2015 השלימה את יצירת הסרט דובר-העברית "סיפור על אהבה וחושך" שבו היא מביימת ומשחקת את אמו של עמוס עוז, מחבר הספר באותו השם, כל-זאת לאחר שרכשה את הזכויות על הסיפור עוד ב-2007.
ב-2016 יצא הסרט "ג׳קי" בכיכובה של פורטמן, בו היא מגלמת את אשתו של נשיא ארצות הברית ג׳ון פ. קנדי, ג'קלין קנדי-אונאסיס. פורטמן קיבלה תשבחות על משחקה בסרט, זכתה בפרס זוכי המבקרים כשחקנית הדרמה הטובה ביותר, מועמדת לפרס גלובוס הזהב השלישי שלה, ומועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ב-20 במרץ 2017 פורסם וידאו קליפ לשיר "My Willing Heart" של הזמר הבריטי ג'יימס בלייק בו פורטמן כיכבה ימים ספורים לפני שילדה את בתה, עמליה. באותו החודש יצא הסרט "שיר לשיר", דרמה רומנטית של הבמאי טרנס מאליק, בו שיחקה פורטמן לצד ראיין גוסלינג, מייקל פסבנדר ורוני מארה, הסרט צולם בשנת 2011.
בנוסף פורסם ב-2017 כי פורטמן תעשה הופעת בכורה במסך הקטן ותככב במיני-סדרה "כולנו יוצאים מגדרנו" (We Are All Completely Beside Ourselves) המבוסס על רב המכר של קארן ג'וי פאולר באותו שם, והיא תשחק בתפקיד הראשי ברשת HBO.
בשנת 2018 כיכבה בסרט המדע-בדיוני "העולם שאחרי: הכחדה" מבית נטפליקס, לצד ג'ניפר ג'ייסון לי. באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה המוזיקלי "ווקס לוקס" (אנ') שלקח חלק בפסטיבל ונציה. באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה "מותו וחייו של ג'ון פ' דונובן" (אנ') לצד קיט הרינגטון, ג'סיקה צ'סטיין וסוזן סרנדון, שיצא לאקרנים ב-2018.
בשנת 2022 לוהקה לתפקיד ראשי במיני סדרת הטלוויזיה האישה באגם. פורטמן משמשת גם כמפיקה בסדרה.
חיים אישיים
בדצמבר 2010 נודע כי היא בהיריון ומאורסת לכוריאוגרף יליד צרפת, בנג'מין מילפייה, אותו הכירה כשעבדו על סט הסרט "ברבור שחור". ב-14 ביוני 2011 ילדה את בנם הבכור המשותף, ובאוגוסט 2012 הם התחתנו בטקס יהודי בביג סור, קליפורניה. בינואר 2014 נחשף שמילפייה נמצא בתהליכי גיור בהשראת אשתו, פורטמן. במרץ 2017 נולדה לשניים בת. באוגוסט 2023 פורסם שנפרדה מבעלה.
היא צמחונית מאז גיל 8, וטבעונית משנת 2011 כשהייתה בהריון עם בנה הראשון, ופעילה לזכויות בעלי חיים.
פורטמן תמכה במסעי הבחירות של מועמדים דמוקרטים לנשיאות ארצות הברית, כגון ג'ון קרי וברק אובמה. היא פעילה גם בארגון נשים לתמיכה באפריקה.
בשנת 2006 יזמה פורטמן ביחד עם הפדרציה היהודית ערב התרמה, במטרה לאסוף תרומות למען מדינת ישראל ובעיקר כדי לשקם את הצפון לאחר מלחמת לבנון השנייה.
בנובמבר 2017 הוכרזה פורטמן ככלת פרס בראשית לשנת 2018. אולם באפריל 2018 הודיעו נציגיה של פורטמן כי: "האירועים האחרונים בישראל (הפגנות בגבול עזה במהלכם נהרגו מספר פלסטינים) מטרידים מאוד את גב' פורטמן והיא אינה מרגישה בנוח להשתתף באירועים ציבוריים בישראל". לאחר מכן הבהירה פורטמן שהיא לא מחרימה את מדינת ישראל, אלא אינה מעוניינת להופיע כמי שתומכת בראש הממשלה בנימין נתניהו ובמדיניות שלו, כשהוא אמור לנאום בטקס הענקת הפרס. עקב זאת בוטלה הענקת הפרס לפורטמן, וסכום הפרס הועבר ישירות מקרן פרס בראשית לארגוני זכויות נשים. בהמשך טענה פורטמן שחוק הלאום של ישראל הוא גזעני.
נוואנקוו קאנו
נוואנקוו פולווסהולה קאנו (באנגלית: Nwankwo Foluwashola Kanu; נולד ב-1 באוגוסט 1976 באוורי שבניגריה), הידוע בשם קאנו, הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת החלוץ השני בנבחרת ניגריה. קאנו נחשב לאחד מהכדורגלנים האפריקניים המעוטרים בהיסטוריה, ובנוסף לקריירת הכדורגל מכהן גם כשגריר של ארגון יוניצ"ף.
קריירת מועדונים
בקיץ 1996 עבר קאנו לאינטר מילאנו האיטלקית תמורת 4.7 מיליון דולר. כשהגיע לפתיחת משחקי העונה של הקבוצה, אחרי שהשתתף באולימפיאדת אטלנטה, נתגלה מום חמור בליבו של קאנו. בנובמבר הוא עבר ניתוח להחלפת שסתום אבי העורקים, ושב לקבוצה רק באפריל 1997. בעקבות חוויה זו הקים קאנו ארגון צדקה המסייע לילדים אפריקאים בעלי מחלות לב. קאנו לקח חלק בזכייתה של אינטר בגביע אופ"א, אך מיעט לשחק במשך שנתיים וחצי בקבוצה.
בפברואר 1999 עבר קאנו לארסנל, ששילמה תמורתו כ-4.15 מיליון לירות שטרלינג. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך במסגרת גביע ה-FA נגד שפילד יונייטד. כעשר דקות לפני סיום המשחק כאשר עמדה התוצאה על 1-1, הרחיקה הקבוצה היריבה את הכדור אל מחוץ לתחומי המגרש על מנת לאפשר טיפול בשחקן פצוע. קאנו, שלא היה מודע למתרחש, המשיך את מהלך ההתקפה לאחר החזרת הכדור למגרש ובסיומו הבקיע מארק אוברמארס שער ניצחון. עם סיום המשחק הציע מאמן ארסנל ארסן ונגר לקיים משחק חוזר על מנת לתקן את העוול, וגם הוא הסתיים בניצחונה של ארסנל.
קאנו לקח חלק חשוב בפתיחה המוצלחת של פורטסמות' לעונת, כשהקבוצה התמקמה בצמרת הטבלה. הוא סיים את העונה כמבקיע המוביל של הקבוצה עם 12 שערים בכל המסגרות. בעונה הבאה סייע לקבוצה לזכות בגביע ה-FA, לאחר שהבקיע את השער המכריע בניצחון על קארדיף סיטי במשחק הגמר. ב-2010 ירד קאנו עם הקבוצה לליגת המשנה. בשנת 2012 הודיע על פרישה מכדורגל.
נבחרת ניגריה
ב-1993 הוביל קאנו את נבחרת הנוער של ניגריה לזכייה בגביע העולם עד גיל 17, כשהבקיע חמישה שערים בטורניר. הוא היה שותף גם לזכייתה של ניגריה במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה ב-1996. במשחק חצי גמר הטורניר נגד הבקיע צמד שערים, שסייע לנבחרתו להפוך את התוצאה מ-3-2 לזכות היריבה לניצחון 3-4. הופעותיו בטורניר היו גורם עיקרי לזכייתו בתואר הכדורגלן המצטיין באפריקה בסוף אותה שנה.
קאנו החל לשחק בנבחרת הבוגרת של ניגריה מאז 1994, עת ערך את הופעת הבכורה במשחק מול נבחרת שוודיה, ובהמשך הקריירה אף כיהן כקפטן הנבחרת. הוא הופיע עם הנבחרת בשלושה טורנירים של גביע העולם, ב-1998, 2002 ו-2010. קאנו סייע לנבחרת להעפיל לגמר גביע אפריקה לאומות בשנת 2000, בו הפסידה ניגריה ל בדו-קרב בעיטות עונשין. בשנת 2011 הודיע על פרישה מהנבחרת.
קימברלי קגן
קימברלי קגן (באנגלית: Kimberly Ellen Kagan; נולדה ב-1972 בניו יורק, ארצות הברית) היא סופרת, עיתונאית והיסטוריונית צבאית, נאו-קונסרבטיבית, יהודיה-אמריקאית, מייסדת ונשיאת המכון לחקר המלחמות - ISW. כותבת בניו יורק טיימס, וול סטריט ג'ורנל, ויקלי סטנדרד ועוד. הרצתה באוניברסיטת ייל, בווסט פוינט, באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובאמריקן יוניברסיטי. חברת סגל אוניברסיטת הרווארד (מכון "אולין" ללימודים אסטרטגיים).
ביוגרפיה
קגן (לפני נישואיה - קסלר), בת להורים יהודים מניו יורק, למדה וקיבלה תואר ראשון ולאחר מכן דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת ייל. שם היא גם פגשה את בעלה פרדריק קגן, היסטוריון צבאי וחוקר נאו-קונסרבטיבי ידוע בזכות עצמו, בנו של היסטוריון העת העתיקה והמומחה ליוון העתיקה דונלד קגן. אחיו של בעלה הוא רוברט קגן, אף הוא דמות נאו-קונסרבטיבית ידועה. אשתו של רוברט קגן היא ויקטוריה נולנד, דוברת משרד החוץ האמריקאי כיום ולשעבר שגרירת ארצות הברית לנאט"ו.
קגן הייתה עמית מחקר באוניברסיטת הרווארד (2002–2003) והיא חברת סגל אוניברסיטה זו עד היום. בשנים 2004–2005 המשיכה כחוקרת במסגרת הפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל, בלימודי ביטחון בינלאומי.
ב-2007 יסדה את המכון לחקר המלחמות (ISW), מרכז חשיבה נאו-קונסרבטיבי, שמושבו בוושינגטון הבירה, המתמקד כיום בעיקר בחקר מלחמות ארצות הברית בעיראק ובאפגניסטן. קגן משמשת עד היום כנשיאת המכון ונחשבת למומחית בשני נושאים אלה, ואף נתנה תדריכים בנוגע להם לגופי ממשל שונים, לרבות הקונגרס האמריקאי ומכוני מחקר אחרים כמו מכון ברוקינגס. יושב ראש ה-ISW כיום הוא הגנרל בדימוס ג'ק קין, לשעבר סגן רמטכ"ל צבא ארצות הברית.
מאז 2007 השתתפה במספר רב של משימות חקר, הן בעיראק והן באפגניסטן, מטעם מפקדי הצבאות שם ובגופי ייעוץ שונים למפקדי שתי גזרות הלחימה. ב-2009 שירתה בצוות ההערכה האסטרטגי שהקים הגנרל סטנלי מקריסטל, מפקד כוחות ארצות הברית ובנות בריתה באפגניסטן לבחינת מצב המלחמה שם.
כתיבתה ויצירתה
קגן הצטרפה לבעלה פרדריק קגן בהמלצתו לשינוי מהפכני במדיניות הצבאית האמריקאית במלחמת עיראק בינואר 2007, המלצה שהתקבלה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש (הבן) ויש הטוענים כי שינתה את פני המלחמה; המדיניות החדשה, הקרויה ה-Surge (הנחשול), הפחיתה את מספרי האבדות של כוחות הקואליציה בעיראק ואיפשרה בהמשך את יציאתם משם. בניגוד להמלצתם של ג'יימס בייקר, לשעבר שר החוץ וראש מטה הבית הלבן ולי המילטון, לשעבר חבר הקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית מאינדיאנה, שהציעו באותה תקופה להפחית את הכוחות האמריקאים בעיראק כמו גם את פעילותם הצבאית, מדיניות ה-Surge דגלה דווקא בתיגבור הכוחות והגדלת היקף פעילותם הצבאית. הטענה היא כי המלצה זו, שהתקבלה כנגד התנגדות פוליטית חזקה מאוד, הוכיחה את עצמה בין השאר בשינוי במספר האבדות של צבא ארצות הברית בעיראק. אם בשנים 2004 - 2007 היה מספר ההרוגים של כוחות הקואליציה בעיראק, כ-900 מדי שנה (2007 - 961 הרוגים, המספר הגדול ביותר מאז הפלישה במרץ 2003), הרי שב-2008 כבר ירד מספר ההרוגים ל-322 ומאז הוא הלך וירד מדי שנה. אפשר לראות את תוצאות מדיניות ה-Surge לגבי מספר ההרוגים האמריקאים ובני בריתם בעיראק, גם בסטטיסטיקות החודשיות שמאז החלת המדיניות (בחודש מאי 2007 נהרגו 131 חיילים, המספר הגבוה ביותר בכל מלחמת עיראק, בעוד ביוני ירד המספר ל-108 הרוגים, ביולי - 89 הרוגים ואחרי כן ירידה מתונה נוספת מדי חודש). עם התייצבות המצב הביטחוני ירד גם מספר הנפגעים העיראקים האזרחים. אם עד ה-Surge ובתחילתו נהרגו מדי חודש כ-2,500 עד 3,000 אזרחים, הרי בספטמבר 2007 כבר ירד מספר ההרוגים האזרחים לכחצי מזה (1,271) ומאז הוא המשיך וירד בהדרגה מדי חודש. ב-2007 כולה היה מספר ההרוגים האזרחים בעיראק כ-25,000 איש. ב-2008 ירד המספר לכ-9,000 איש, 2009 - 4,700 איש וב-2010 נהרגו בעיראק "רק" כ-4,000 אזרחים.
ב-2009 השתתפה קגן ביצירתו של סרט דוקומנטרי שהפיק ה-ISW על ה-Surge והצלחתו. באותה שנה גם יצא לאור ספרה "ה-Surge, היסטוריה צבאית", המתאר את כל מהלכי ה-Surge, החל מתיאור המצב הצבאי הקשה של ארצות הברית בעיראק לנוכח התגברות הטרור בסוף 2006, המשך בתיגבור הכוחות האמריקאיים שם מינואר 2007 עד מאי 2007 וכלה בקרבות שהובילו לניצחון האמריקאי כנגד הטרור במהלך יוני-יולי 2007. הסנאטור ג'ון מק'קיין, לשעבר מועמד הרפובליקנים לנשיאות תיאר את ספרה זה של קגן - "מדריך שלא יסולא בפז, להבנת ההצלחה הצבאית האמריקאית בעיראק". ברנדן סימס, בוול סטריט ג'ורנל, תיאר את הספר כספר ש"חיוני לקרוא אותו".
ב-2009 החלו קימברלי ופרדריק קגן ללחוץ לנקיטת מדיניות Surge דומה לזו שהצליחה כל כך בעיראק, גם באפגניסטן, אולם כעת הנשיא כבר לא היה בוש (הבן), אלא ברק אובמה והשפעתם כבר לא הייתה ניכרת כבעבר.
אנטומיה של הצמח
אנטומיה של הצמח (plant anatomy) הוא ענף של מדע הבוטניקה, העוסק במבנה הפנימי של צמחים. ענף מקביל הוא מורפולוגיה של הצמח, העוסק בצורה החיצונית של הצמח. לאורך זמן לא הייתה הפרדה בין נושאים אלו, אולם מאז אמצע המאה ה-20, עם התפתחות המחקרים בנושא, אלה נחשבים לשני ענפי מדע שונים.
היסטוריה
לקראת סוף המאה ה-16 אנטומיה של הצמח קיבלה תדמית של מדע מודרני תודות ל. הוא היה רופא ופיזיולוג איטלקי, וקידם את המחקר המבוסס על שימוש במיקרוסקופ גם בצמחים. בשנת 1671 הוא פרסם ספר בשם Anatomia Plantarum, שהיווה את הצעד הראשון בקידום חקר האנטומיה של הצמח. החוקר השני אשר תרם לענף מדעי זה היה רופא בריטי בשם. ספרו הראשון בנושא התפרסם בשנת 1672 וספר שני, הנקרא "אנטומיה של הצמח", התפרסם בשנת 1682. הוא היה זה שזיהה תא י צמחים. עיקר ההתקדמות באנטומיה של הצמח חלה במאה ה-19. בשנת 1884, בוטנאי גרמני בשם  היה הראשון שאף מיין רקמות בצמח על פי תפקודם.
אברגריי
אברגריי (בשוודית: Evergrey) היא להקת פאוור מטאל ומטאל מתקדם-אפל שוודית שהוקמה ב-1995. רוב הטקסטים של הלהקה עוסקים בנושאים אפלים או מופשטים כגון אובדן זהות, דת, פחד ופראנויה. אברגריי אמורה הייתה להשתתף בפסטיבל מטאליסט השני שהתקיים באוגוסט 2004 בהאנגר 11 בתל אביב, אך השתתפותם בוטלה ברגע האחרון. הלהקה הופיעה בישראל, ב-1 בדצמבר 2007.
טנזן (דמות)
יצירת הדמות
לאחר שהוכה קשות על ידי חברי מסדר הלוטוס האדום במהלך פלישתם לאי המקדש, החלו שמועות בקרב מעריצי הסדרה על אפשרות שהוא נהרג. בעקבות זאת, הצהיר מייקל דנטה דימרטינו, כי הוא ובריאן קונייצקו מעולם לא התכוונו שהדמות תיהרג במהלך העלילה.
הוא דובב על ידי השחקן האמריקאי ג'יי קיי סימונס, ובעברית על ידי לירון ברנס. ביולי 2020 חשף קונייצקו כי הנוהג של טנזן למשוך בזקנו בעת שהוא חושב נוצרה בהשראת מייקל דנטה. יוצרי הסדרה התייעצו עם אמן לחימה מקצועי אשר סייע בעיצוב סגנון הלחימה של הדמויות.
ילדותו
טנזן הוא בנם הצעיר של אנג וקטרה. אביו הוא האווטאר אשר קדם לאווטאר קורה וכשף האוויר ששם קץ למלחמת מאה השנים. טנזן הוא כשף האוויר הראשון שנולד מזה יותר ממאה שנה ואביו ראה בו כמי שישמר את מורשת נוודי האוויר לאחר מותו.
לטנזן אח ואחות גדולים, בומי וקאיה, אך מכיוון שהיה היחיד שביכולתו לכשף אוויר עיקר תשומת הלב של אביהם הייתה מופנית אליו. משום כך, שני אחיו הרגישו מקופחים והרבו להציק לאחיהם הקטן. לאחר פטירת אביו, ירש טנזן את חפציו ומילא את מקומו באי מקדש האוויר ובמועצת עיריית רפאבליק סיטי, בירת הרפובליקה המאוחדת.
הולדת קורה
זמן קצר לאחר שנולדה אווטאר קורה, ארבעת חברי הלוטוס האדום, זאהיר, פְּלִי, מִינְג־הואה, גאזאן ניסו לחטוף אותה כדי לחנכה על פי דרכיהם ולפתוח באמצעותה את שערי הרוחות. טונרק, אביה של קורה, יצר קשר עם צוקו, סוקה, וטנזן, יחד הם לכדו את ארבעת הפושעים וכלאו אותם בבתי כלא מיוחדים ברחבי העולם.
הגעת אווטאר קורה לאי המקדש
לאחר שהשלימה את לימודי כשפות אדמה, מים ואש, עברה קורה לרפאבליק סיטי על מנת ללמוד כשפות אוויר מפי טנזן אשר היה המאסטר בכשפות אוויר היחיד באותה תקופה. קורה התקשתה בכשפות אוויר ועד מהרה החלו ויכוחים בין השניים בנוגע לתסכולה של קורה מהלימודים והצורך שלה בבילויים מחוץ לאי המקדש.
התגברות השוויונאים
לאחר התגברות כוחם של ארגון השוויונאים, ארגון מהפכני נגד כשפים בהנהגתו של אמון. התרבו חילוקי הדעות בין טנזן וחבר המועצה טרלוק כיצד המועצה אמורה להתמודד בנושא. לרוב, ידו של טרלוק הייתה על העליונה. לאכזבת טנזן הוא לא הצליח למנוע את החלטתו להקים כוח משימה שילחם באמון ולא הצליח למנוע את קיום גמר האולימפי-כשף אשר אמון איים על משתתפיו.
לאחר שקורה נחטפה, יצאו טנזן, לי בייפונג, מאקו, בולין ואסאמי למשימת חיפוש אחריה, לאחר שגילו כי טרלוק עומד מאחורי החטיפה הוא המם אותם בכשפות דם ונמלט. בסופו של דבר הם מצאו את קורה על גבי נאגה, דובת הקוטב שלה לאחר שהצליחה להימלט.
הפיכה שלטונית
כחלק מההפיכה שביצעו השוויונאים בעיר הם חטפו את כל חברי המועצה, אך למרות זאת, הם נכשלו בחטיפת טנזן אשר הצליח להגן על עצמו ולברוח מהעיר יחד עם משפחתו. בסופו של דבר, אמון הצליח להניח את ידיו עליהם והם הובלו לטקס הניצחון של אמון אשר התכוון ליטול מהם את יכולת הכשפות ובכך לשים קץ לכשפי האוויר בעולם באותו הטקס. לאחר שכשפי האוויר הובלו לבמה, קורה ומאקו הצליחו להבריח אותם וזמן קצר לאחר מכן אמון הובס.
הקוטב הדרומי
שישה חודשים לאחר ניסיון ההפיכה, נסעו טנזן ומשפחתו יחד עם חבורת האווטאר ל"פסטיבל רוחות הקרחונים" אשר התקיים בשבט המים שבקוטב הדרומי שם הם פגשו את אונלק, דודה של קורה וצ'יף שבט המים הצפוני. לאחר שראתה את יכולותיו בלחימה נגד רוחות אפלות בחרה קורה באונלק למנטור שלה במקומו של טנזן. טנזן מצידו יצא יחד עם ילדיו ושני אחיו, בומי וקאיה לחופשה מקדש האוויר הדרומי.
המיזוג ההרמוני
בזמן ששהה טנזן במקדש האוויר המזרחי, מבודד מכל תקשורת עם העולם החיצון, הגיעה קורה וסיפרה לו על המתרחש בקוטב הדרומי, על מלחמת האזרחים בין שבטי שני המים ועל כוונתו של אונלק לשחרר את רוח האפלה בזמן ההתכנסות ההרמונית. כדי לעזור לה, ניסה טנזן להדריך את קורה כיצד לעבור לעולם הרוחות, משכשל התוודה כי אף פעם לא הצליח לעבור לעולם הרוחות. במקומו, התנדבה ג'ינורה, ביתו הבכורה להדריך את קורה ויחד הן עברו לעולם הרוחות בזמן שטנזן שומר על גופן בעולם הגשמי.
לאחר שקורה חוזרת לבדה בעולם הרוחות ומודיעה לטנזן כי ג'ינורה נלכדה על ידי אונלק, הוא נחרד לגורלה של ביתו ויוצא לשער עולם הרוחות הצפוני יחד עם בומי, קאיה, קורה, מאקו ובולין שם ילדיו של אנג נפרדו מהשאר על מנת לאתר ולהציל את ג'ינורה בעוד גופה הגשמי הפקיד בידיה של קטרה אמו.
דקות לפני ההתכנסות ההרמונית השתמש אונלק בג'ינורה על מנת להכריח את קורה לפתוח את שער הרוחות הצפוני ובכך לאפשר לו ולרוח האופל וואטו להתאחד ובכך לנסות לגבור על האווטאר. לאחר שבמהלך הקרב איבדה קורה את הקשר עם האווטארים הקודמים, טנזן עודד אותה ושיכנע אותה כי ישנה עוד דרך לנצח בקרב, באמצעות כשפות אנרגיה.
בזמן הקרב, הגנו טנזן והאחרים על קורה מפני אינספור רוחות אפלות וכשקורה ניצחה טנזן הבחין כי קורה מתמהמהת בסגירת שערי הרוחות (המאפשרים גישה בין העולמות) וכשקורה אמרה לו כי היא חוששת כי אווטאר וואן טעה בכך שסגר את השערים מלכתחילה, טנזן אמר כי תומך בכל החלטה אשר האווטאר תחליט.
גילוי כשפי אוויר חדשים
לאחר שבומי, אחיו של טנזן התחיל לכשף אוויר בפעם הראשונה בחייו ולאחר שמתקבלים עוד ועוד דיווחים על כשפי אוויר חדשים שצצים ברחבי העולם מתגלה כי בעקבות המיזוג ההרמוני, אלפי אנשים לא כשפים ברחבי העולם קיבלו באופן תקדימי כוחות כשפות אוויר לראשונה בחייהם. טנזן וקורה יחד עם ג'ינורה, מאקו, בולין, בומי ואסאמי יוצאים לממלכת האדמה במטרה לאתר ולגייס את כשפי האוויר החדשים על מנת שישכנו מחדש את מקדשי האוויר ויחזירו את אומת האוויר לתפארתה. הם חווים קשיים בשכנוע כשפים חדשים ויומיים לאחר שהחבורה מגיעים לעיר הבירה, בה-בינג-סה, מתגלה להם כי מלכת האדמה שובה כשפי אוויר כדי שישמשו בחיילים בצבא האדמה. באמצעות מדיטציה ג'ינורה גילתה כי כשפי האוויר מוחזקים מתחת ארמון המלוכה ובאותו לילה, טנזן, בומי וקורה חדרו לכלא מתחת האדמה ושחררו את האסירים הכלואים. לאחר שברחו מבה סינג סה על גבי שתי ספינות אוויר, אמר טנזן לכשפי האוויר החדשים כי הם כבר לא אסירים וכי הבחירה בידם, הוא הציע להם להביא אותם למקום בטוח או להצטרף אליו למקדש האוויר הצפוני להתאמן, ולחיות כנוודי אוויר, הוא התרגש לאחר שכל כשפי האוויר אכן בחרו באפשרות השנייה. לאחר מכן נסע טנזן יחד עם כשפי האוויר למקדש האוויר בעוד כשקורה, בולין, מאקו ולין בייפונג נסעו לזאופו על מנת לפגוש את כשפית האוויר שהתגלתה בעיר.
הכשרת כשפי האוויר
במקדש האוויר הצפוני התחיל טנזן לאמן את כשפי האוויר אך זכה לחוסר עניין והתלהבות מצידם והוא גילה כלפיהם חוסר רגישות והתחשבות באימונים. במהלך האימונים הוא חווה חיכוכים עם בומי אחיו שאף פרש מהאימונים לאחר מכן. טנזן לא היה מרוצה ממערכת היחסים שהחלה להתרקם בין בתו ג'ינורה לקאי, נער כשף אוויר אשר היה גנב בעברו. לאחר שג'ינורה וקאי פגשו בחבורת ציידים בלתי חוקיים של גורי ביזוני אוויר הם נכלאו על ידם במטרה להביאם לבה-סינג-סה יחד עם שאר הגורים שתכננו למכור. ג'ינורה הצליחה לשלוח לבומי קריאה לעזרה באמצעות הרוחות והוא, יחד עם שאר כשפי האוויר יצאו לחלץ אותם. במהלך הקרב הופיע טנזן יחד עם שלושה ביזוני אוויר בוגרים וגבר על ראש הגנבים. הקרב עורר בכשפי האוויר החדשים התלהבות מטכניקות הכשפות וטנזן שיבח את בומי על המנהיגות הטבעית ועל הקשר שלו עם הרוחות וציין כי הוא מזכיר לו את אביהם. בומי התנצל על הצרות שגרם לטנזן באימונים וכשאמר כי אף פעם לא הרגיש חלק מאומת האוויר אמר לו טנזן כי כעת הוא חלק מהם.
השתלטות הלוטוס האדום על המקדש
לאחר שזאהיר, מנהיג הלוטוס האדום, קיבל כשפות אוויר הוא הצליח להימלט באמצעותה מהכלא ושחרר את ארבעת חבריו, פְּלִי, מִינְג־הואה וגאזן אשר יחד הפילו את השלטון בבה-סינג-סה, ומסרו לקורה מסר בו הם מודיעים לה כי אם היא לא תסגיר את עצמה לידיהם הם ישמידו את כל כשפי האוויר שבמקדש. קורה ניסתה הזהיר את טנזן באמצעות מכשיר קשר אך זה היה מאוחר מידי ומסדר הלוטוס האדום החלו לתקוף את המקדש. הם גייסו את כל כשפי האוויר לאולם קטן במקדש, זאהיר ציין כי אם הם ישתפו פעולה לא יעונה להם כל רע אך כשהצהיר כי בכוונתו להשתמש בהם כדי להגיע אל קורה נעמד טנזן ואמר כי הוא לעולם לא ארשה לו להגיע לקורה, זאהיר ציין כי לטנזן אין ברירה אך טנזן אמר כי יש לו ברירה והעיף את זאהיר, מינג־הואה וגאזן, הוא ציווה על בומי וקאיה להצטרף אליו והורה על שאר הכשפים לסגת תוך שהוא מזהיר אותם מפלי, אשר צפתה מספינת האוויר על המתרחש והפציצה אותם. טנזן החל לתקוף את זאהיר תוך כדי שידו על העליונה. לאחר שמינג-הואה וגאזן גברו על קאיה ובומי הם הצטרפו לזאהיר וכיתרו את טנזן אשר סירב להיכנע ואמר "כל עוד אני יכול לנשום זה עוד לא נגמר", השלושה נלחמו בו עד שהתעלף.
חברי המסדר הובילו את כשפי האוויר לחדר חאר והשאירו באולם את טנזן לבדו כשמאחוריו בובות בדמות כשפי אוויר צעירים, בזמן שקורה באה להסגיר את עצמה בתמורה לשחרורם של כשפי האוויר, מאקו ואסאמי הגיעו לאולם, טנזן ניסה להזהיר אותם אך פיו היה קשור, לאחר שקורה נאזקה הם גילו את התרמית והתפתח קרב בינהים לבין מינג-יואה וגאזן כשלבסוף, גאזן שהיה כשף לבה מילא את האולם בלבה רותחת והארבעה נאלצו לסגת לחדרים האחוריים ובזמן שהם עוברים חדרים ומסדרונות לעבר יציאה אחורית במקדש הלבה ממשיכה לזרום לכיוונם. הארבעה ניצלו לבסוף כשקאי הגיע לחלץ אותם רכוב על גבי גור ביזון ובזמן שהתרחקו מהמקום טנזן הביט אל המקדש אשר נשרף בלבה.
לבסוף, לאחר שקורה נכנסה למצב אווטאר ובעזרת כשפי האוויר אשר יצרו סופת טורנדו, הם גברו על זאהיר והוא הושלך לכלא.
חניכת ג'ינורה
שבועיים לאחר מכן, התקיים טקס החניכה של ג'ינורה בו הפכה למאסטר כשפות אוויר. בטקס הביע טנזן את גאוותו בביתו, שיבח אותה על שלא ויתרה על תקווה והפגינה מנהיגות כאשר גורלם של אומת האוויר והאווטאר היה על כף המאזניים. הוא שיבח את קורה על שפתחה את השערים, על כך שהחייתה את אומת האוויר ואת נכונותה להקריב את חייה למענם. הוא הודיע ​​שבזמן שקורה תתאושש מהקרב ומההרעלה, אומת האוויר תחזור לשורשיה מימי קדם ותשרת את בני האדם מכל העמים כדי לעזור להחזיר את האיזון והשלום לעולם. לאחר מכן הוא חשף את קעקועיה של בתו אשר העידו על הפיכתה למאסטר והכריז כי היא תוביל אותם לדרך חדשה.
לאחר הטקס, טנזין הצטרף לג'ינורה, אסאמי, בולין ומאקו שבאו לנמל במטרה להיפרד מקורה אשר עמדה לבלות את ימי החלמתה בשבט המים הדרומי. טנזן דחק בה לא לדאוג לשום דבר מלבד ההחלמה שלה והצהיר שהכל תחת שליטה.
ממלכת האדמה ללא מלכה
לאחר ההתנקשות במלכת האדמה, נותרה הממלכה ללא הנהגה, טנזן והנשיא רייקו ביקשו מסו־יין, מנהיגת עיר המתכת צאופו, שתקבל על עצמה את ההנהגה אך למרות הפצרות קובירה בתה המאומצת, היא סירבה להיענות לבקשה. בשלוש השנים שלאחר כניעת הלוטוס האדום מימש טנזן את כוונתו להחזיר את נוודי האוויר לייעודם מימי קדם ותחת הנהגתו החלו כשפי האוויר לנדוד ברחבי העולם על מנת לעזור לחלשים.
לאחר חניכת תחנת הרכבת החדשה ברפאבליק סיטי, הודיע טנזן לנסיך וו, יורש העצר של ממלכת האדמה, כי צבא האומות המאוחדות ילווה אותו לבירת האדמה, בה סינג סה, לאחר הכתרתו שתתקיים ברפאבליק סיטי. לפני ההכתרה, הביע כלפי הנשיא רייקו את דאגתו מהתגברות צבאה של הגנרל ית קובירה, מי ששמרה על החוק והסדר בממלכת האדמה מאז רציחת המלכה. בנאומה בטקס, הצהירה כי היא לא מתכוונת לוותר על השלטון בממלכה למען יורש העצר ומינתה את עצמה למנהיגת אימפריית האדמה. בעקבות כך, התכנסו טנזן ומנהיגי האומות לאחר הטקס ויחד החליטו לשלוח את סו-יין בייפונג על מנת שתשנה את דעתה את של קובירה אך ללא הצלחה.
חזרת אווטאר קורה לעיר
לאחר שבמשך שלוש השנים האחרונות שהתה קורה בקוטב הצפוני, מתברר לטנזן כי היא עזבה את הקוטב לפני מספר חודשים ומאז נעלמו עקבותיה. מכיוון שרייקו ביקש כי טנזן יישאר בעיר על מנת למצוא פתרון דפלומטי לבעיית קובירה, שלח טנזן את שלושת ילדיו; ג'ינורה, איקי ומילו על גבי ביזון מעופף, ומטיל עליהם לאתר אותה. הילדים מאתרים אותה ,ויחד הם חוזרים לרפאבליק סיטי. לאחר שקורה מביעה את אכזבתה מעצמה מכיוון שנכשלה בהגנה על העיר צאופו, טנזן מעודד אותה ומציין כי אף אחד לא ציפה שהיא תגבור על קובירה לבדה וציין כי הוא שמח על שחזרה.
הקרב על רפאבליק סיטי
במהלך דיון במועצה בו דנו לגבי תוכנית חירום לפינוי התושבים במקרה של התקפה מצד קובירה, התפרצו לין, סויין ובולין וסיפרו לחברי המועצה על קיומו של נשק עוצמתי הנמצא ברשות קובירה. לאחר מכן, טנזן עודד את משפחתו לעזוב את העיר לפני שהמצב יחמיר אך הם אמרו לו שברצונם להישאר ולסייע לתושבי העיר.
כשהגיע צבאה של קובירה לעיר, ומתוך מטרה להכניע את קובירה, הסתננו בומי, קורה וטנזן לספינת האוויר בה שכן בטאר ג'וניור, ארוסה של קובירה וחטפו אותו כדי שיהווה קלף מיקוח נגדה. להפתעת כולם, לאחר שיצרו קשר רדיו עם קובירה היא איתרה את מיקום האות והפציצה אותו כשארוסה שם. טנזן והאחרים הצליחו להינצל ועם המשך ההפצצות על העיר עזרה פמה בפינוי והרגעת התושבים. בסופו של דבר, לאחר קרב ארוך בו השתתפו אווטאר קורה, כשפי האוויר, עם בולין, מאקו ואסאמי, נכנעה קובירה והמלחמה הסתיימה.
קומיקס - מלחמות הדשא
לאחר תבוסתה של קובירה, טנזן ונוודי האוויר עזרו לאנשים שבתיהם נהרסו במהלך הפלישה של צבא אימפריית האדמה שוכנו במחנה עקורים. עם שובם של קורה ואסאמי מעולם הרוחות, טנזן מעדכן אותם על המצב במחנה ומציין שהנשיא רייקו עסוק יותר מידי במסע הבחירות שלו מכדי לעסוק למפונים. לאחר מכן, טנזן מסרב לבקשת אסאמי שיתמודד בבחירות לראשות המועצה כנגד הנשיא רייקו באמרו שאין בכוונתו להתערב בפוליטיקה שוב. עם זאת, הוא הציע את ז'ו-לי כמועמדת אפשרית אשר ביכולתה לנהל את העיר על הצד הטוב ביותר.
מערכות יחסים
בשל ידידות הוריהם, כבר מגיל צעיר התחבר טנזן ללין בייפונג, בתה הבכורה של טוף בייפונג, ובשלב מסוים השניים אף היו לזוג. עם הזמן, חוו השניים משברים במערכת היחסים שלהם, בין השאר בשל העובדב שלין איננה הייתה חפצה בילדים משלה. בצל המשבר בין בני הזוג, התוודתה פמה לטנזן על רגשותיה אליו, השניים התחתנו לבסוף וקבעו את מקום מגוריהם באי המקדש.
אישיות
טנזן מרבה להיות רציני וחמור סבר ובאופן דומה, אמו תיארה אותו כמי שתמיד היה בעל חזות רצינית. עם זאת, קיים בו חוש הומור ולעיתים הוא אף מפגין מידה של התלהבות. הוא משתדל לשמור על עצמו רגוע אך לא מצליח לעיתים קרובות בשל ילדיו המופרעים. כמו כן, הוא מתקשה לשמור על סבלנותו במהלך ימיה הראשונים של קורה במקדש האוויר, והתקשה להתמודד עם האופי המרדני שלה.
הוא מתגלה כבעל אופי שמרן ונהג להפגין זלזול במשחקי "האולימפי-כשף" אותם תיאר כאלימים וכלא רלוונטיים לעומת אמנות הכישוף המסורתית. עם זאת, לאחר שיצא לו לראות את קורה נלחמת בזירה הוא גילה בקיאות בחוקי המשחק ואף רצון שקורה תנצח.
במהלך הסדרה הוא טנזן מקפיד לשמור על כבודו, והתקשה להודות כי לא הצליח להיכנס לעולם הרוחות ובתחילה אף לא הסכים שג'ינורה תעשה זאת במקומו.
בתור היותו כשף האוויר היחיד מבין בני של אנג, הוא ראה את עצמו כממשיך דרכו ומורשת נוודי האוויר ובמהלך הסדרה הוא עובר תהליך בו הוא מבין כי הוא אינו אמור להיות אנג ואיננו אמור להחליפו אלא להנהיג בדרך שלו. הוא התחייב להגן על נוודי האוויר ובמהלך פלישת הלוטוס האדום לאי המקדש, סירב להיכנע אף על פי שהיה פצוע וחבול בכל גופו.
כשפות אוויר
טנזן היה כשף האוויר היחיד מבין ילדיו של אנג ועבר הכשרה בכל הטכניקות של אביו. לאחר פטירתו של אביו טנזן נשאר כשף האוויר היחיד בעולם. כדי להבטיח כי תרבות נוודי האוויר תימשך, הוא אימן את כל ילדיו בטכניקות ובאמנות כשפות אוויר וכמו כן גם היה המנטור של אווטאר קורה בכשפות אוויר.
למרות היותו פציפיסט, טנזן הוכיח את יכולות הלחימה שלו מספר פעמים והיה חבר המועצה היחיד שהשוויונאים לא הצליחו לחטוף והראשון בסדרה אשר הצליח להנחית מכה על אמון. בזמן שתחנת המשטרה נפגעה הוא חילץ את הנוכחים והגן עליהם ביצירת בועה גדולה מאוויר. בנוסף, בקרב עם זאהיר הוא נהדף על ידי טנזן לאחור ורק לאחר ששאר חברי מסדר הלוטוס האדום באו לעזרתו טנזן הצליח לגבור עליו.
יוצרי הסדרה התייעצו עם אמן לחימה מקצועי אשר סייע בעיצוב סגנון הלחימה של הדמות. בסדרה נראה טנזן כשהוא נלחם בסגנון אייקידו ווו-שו של בה גואה ג'אנג ושינג אי צ'ואן. כשפות האוויר מסמלת את עקרון החופש והיא דורשת זריזות ומהירות, עבודת רגליים דינמית ותמרוני התחמקות מהירים. טכניקות אלו נועדו להגביר את הקושי של יריבים לתקוף ישירות או להנחית מכה קטלנית, וגם לאפשר לכופפי אוויר להגן על עצמם תוך הימנעות מפציעת התוקף - פילוסופיה פציפיסטית הרווחת בקרב נוודי האוויר.
ידע
לטנזן ידע נרחב בהיסטוריה של כשפי האוויר, תרבותם ובגאוגרפיה של מקדשי האוויר. אף על פי שאף פעם לא הצליח לעבור לעולם הרוחות באמצעות מדיטציה הוא היה בקיא בגאוגרפיה של המקום והכיר שם מקומות רבים כגון "ערפל הנשמות האבודות" ו"עץ הזמן".
כושר גופני
טנזן ניחן בכושר גופני גבוה, הוא זריז ובעל סיבולת גבוהה, הוא אף יצא למסע של 16 קילומטר מבלי להתעייף. כמו כל כשפי האוויר, טנזן הוא טבעוני ואף חינך את ילדיו וחניכיו לנהוג כך.
מראה
הדמות לבושה כמעט תמיד בבגדים המסורתיים של נוודי האוויר ומאז הפיכתו למאסטר בכשפות אוויר הוא מעוטר בקעקועי חיצים כחולים כנהוג אצל המאסטרים. כמו כן, עיניו של טנזן כחולות, ראשו מגולח ושיערות זקנו המחודד ושפמו שחורים. יוצריו הסדרה העידו כי בגדיו תוכננו לשקף את היותו כשף אוויר והן את היותו בנו של אנג.
קבלה
רבים מהמבקרים שיבחו את הקרב של טנזן כנגד זאהיר ולאחר מכן נגד שאר חברי מסדר הלוטוס האדום לאי המקדש, והוא תואר כאחד הקרבות הטובים ביותר בעונה השלישית ובסדרה בכלל. לואי קמנר ממגזין CBR אף ציין כי זהו הקרב היחידי בו נלחמו שני כשפי אוויר בשיעור קומה שכזה.
אף ההתמודדות של טנזן עם הרצון להמשיך את מורשת אביו זכתה לשבחים ממבקרים. רבים מהם ציינו את אישיותו הקשוחה והאחראית. את היותו אסטרטג ותיארו אותו כדמות המוכנה להקריב עצמה על מנת להגן על היקר לה.
עם זאת, הושמעו ביקורות על חוסר הליברלי ות של הדמות ותמיכתו בהשארת מוסד המלוכה בממלכת האדמה. כמו כן, הושמעה ביקורת על יוצרי הסדרה בשל מיעוט הופעותיו של טנזן בעונה הרביעית בסדרה, זאת למרות היותו דמות ראשית בה.
אדוארדו סברין
אדוארדו לואיז סברין (באנגלית: Eduardo Saverin; נולד ב-13 במרץ 1982) הוא משקיע ויזם אינטרנט יהודי-ברזילאי ומייסד משותף של פייסבוק. נכון ל-2012 סברין מחזיק בפחות מ-5% מפייסבוק. נכון ל-2020 הונו נאמד ב-15.4 מיליארד דולר אמריקני. סברין מושקע בחברות הזנק נוספות כגון Qwiki ו-Jumio.
קורות חיים
סברין נולד בסאו פאולו שבברזיל למשפחה יהודית שעקרה לאחר מכן לריו דה ז'ניירו. אביו היה תעשיין שעסק בייצוא, ביגוד, הובלה ונכסי דלא-ניידי. עד 1993 צבר אביו של סברין עושר רב, ונודע לו כי כנופיות סחטנים הכניסו את שמו של סברין לרשימת מועמדים לחטיפה לצורך כופר נפש. כפועל יוצא המשפחה החליטה להגר לארצות הברית והתיישבה במיאמי שבפלורידה.
ב-2002 סברין החל ללמוד באוניברסיטת הרווארד ובין השאר היה הנשיא של אגודת ההשקעות של הרווארד. במהלך לימודיו הרוויח $300,000 בהשקעה אסטרטגית בתעשיית הנפט. ב-2006 סיים את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה.
סברין חבר באחוות הסטודנטים היהודים הבין-אוניברסיטאית אלפא אפסילון פאי, סניף הרווארד.
פייסבוק
בשנתו השלישית בהרווארד פגש סברין את מארק צוקרברג שהיה אז בשנתו השנייה ויחד הקימו מיזם משותף, הקמת אתר בשם "Facemash", בו יתאפשר לסטודנטים בהארוורד "לדרג" זה את זה, באפיונים שונים, כגון תמונות זה של זה ועוד. גרסה זו של האתר הועלתה בשם התחום Facemash.com למשך ארבע שעות בלבד עד שהאתר נסגר על ידי הנהלת האוניברסיטה. צוקרברג וסברין החליטו להעלות גרסה ניסיונית של מיזם ה-Facemash. צוקרברג העלה אותה ב-4 בפברואר 2004 מחדר השינה שלו באוניברסיטה, כשהפעם כינה אותה "הפייסבוק" (בתרגום: "ספר הפָּנים"), והאתר נחל הצלחה רבה בקרב הסטודנטים. בהקמת האתר סייעו בידו שלושת שותפיו לחדר, כריס יוז, דסטין מוסקוביץ' ואנדרו מקקולום. אדוארדו סברין סיפק את המימון הראשוני בסך $19,000. כל החמישה נחשבים כמייסדים משותפים של פייסבוק.
לאחר כחודש החליט צוקרברג להפיץ את האתר בסטנפורד, קולומביה ובייל ולאחר מכן התפשטה ההפצה לשאר אוניברסיטאות ליגת הקיסוס. עד קיץ 2004 הפיצו צוקרברג, מוסקוביץ' וסברין את האתר ל-30 אוניברסיטאות שונות. בתקופה זו היה סברין מנהל הכספים של פייסבוק והמנהל העסקי שלה.
עם ההצלחה המהירה של פייסבוק נתגלעו חילוקי דעות בין סברין וצוקרברג לגבי הכיוון אליו צריכה החברה לשאוף. סברין איבד עניין ומעורבותו בחברה דעכה. סברין הגיש תביעה נגד פייסבוק ותביעה זו יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט. פרטי ישוב התביעה אינם ידועים, אך סברין הוכרז באופן רשמי כמייסד משותף של פייסבוק באתר החברה. סברין חתם על חוזה אי גילוי בו נאסר עליו לגלות פרטים על ההסכם.
בעת הנפקת פייסבוק, הוערך חלקו של סברין בחברה בכ-5%, מה שהקנה לו הון של למעלה מ-5 מיליארד דולר אמריקאי.
במדיה
ב-2010 יצא לאקרנים הסרט "הרשת החברתית" שתיאר את הקמת פייסבוק והיחסים בין סברין וצוקרברג מאז המפגש ביניהם. בסרט גילם אנדרו גארפילד את דמותו של סברין, וזכה לשבחים על משחקו ואף היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריה של פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
שלמה זלמן ליפשיץ
הרב שלמה זלמן ליפשיץ (פוזנא, ה'תקכ"ה, 1765 – ורשה, י"א בניסן ה'תקצ"ט, 26 במרץ 1839. מכונה גם ה"חמדת שלמה", על שם החשוב שבספריו), רבה הראשון של ורשה ומחבר שו"ת על ארבעת חלקי שולחן ערוך.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1765 לרב יצחק בן ר' יואל ליפשיץ בעיירה פוזנא (כיום פוזנן בפולין). מילדותו הקדיש את כל זמנו ללימוד תורה. בגיל 17 התחתן עם בתו של ר' יקיר, מגדולי הגבירים של קהילת פוזנא, אשר נתן לו סכום רב כנדוניה, והתחייב לפרנסו במשך 10 שנים. לאחר שנים אחדות נפטרה אשתו הראשונה, אשר הולידה את בניו, ר' יואל ורבי שלמה. בנישואיו השניים התחתן עם אחותה, פייגיל. חותנו העניק לו שוב סכום כסף רב, והתחייב לפרנס אותו עוד 10 שנים נוספות. בגיל 40, לאחר כ־22 שנה בהן נסמך על שולחן חותנו, נאלץ למצוא מקור לפרנסתו. ובשנת ה'תקס"ד, משלא הצליח במסחר, קיבל על עצמו רבנות בעיר נאשלסק. בשנת ה'תקע"ט התמנה לרבה של פראגה (פרבר של ורשה), ובשנת ה'תקפ"א התמנה לרבה הראשי הראשון של ורשה.
עמד בקשר מכתבים אמיץ עם רבי עקיבא איגר ועם רבי יעקב לורברבוים בעל "נתיבות המשפט", שהעריכו אותו ביותר.
הנהגותיו
עוד ביושבו על שולחן חותנו סירב לקבל על עצמו כהונה רבנית, שכן לא רצה להתפרנס מלימוד תורה. מצד שני לא רצה לבטל זמנו בעיסוק במסחר ועל כן הילווה כסף לסוחרים בעירו באמצעות היתר עסקה. כל ימיו השתדל בכל מאודו לקיים את מצוות צדקה וגמילות חסדים, ופיזר מלבושים וממון רב לעניים ולנזקקים. בשבתו על כס הרבנות בנאשלסק תיקן את מקווה הטהרה על חשבונו.
רבי שלמה זלמן ליפשיץ נהג לחבוש לראשו שטריימל גם בימות החול.
מותו
בליל י"א בניסן ה'תקצ"ט, נפטר רבי שלמה זלמן. קברו נמצא בבית העלמין בוורשה בגבעה שבכניסה המרכזית, אהל בנוי על קברו. לאחר פטירתו התמנה הרב חיים דוידזון, מראשי הקהל בוורשה, לרב העיר.
מספריו
הרב ליפשיץ כתב ספרים ברוח הלמדנות וברוח ישיבות ליטא.
גייל קרסון לוין
גייל קרסון לוין (באנגלית: Gail Carson Levine; נולדה ב-17 בספטמבר 1947) היא סופרת יהודייה-אמריקאית של ספרי נוער ומבוגרים. ספרה אלה המכושפת היה מועמד למדליית ניוברי, פרס יוקרתי לספרות ילדים, ועובד לסרט קולנוע בשם הקסם של אלה.
ביוגרפיה
לוין היא בת למהגרים יהודים, שהגיעו לארצות הברית מיוון. אביה דייב ואמה סילביה, מורה שכתבה מחזאות לתלמידיה, עודדו את בנותיהם לעסוק ביצירה, שתיהן גדלו להיות יוצרות.
כשהייתה לוין תלמידה בבית הספר היסודי, הקימה מועדון כתיבה. בתיכון כתבה שירים ופרסמה אותם. לדבריה, היא מעולם לא רצתה להיות סופרת. במהלך קורס לאיור וכתיבה של ספרי ילדים, שהבינה את ייעודה האמיתי, הכתיבה. לוין כתבה ספרים רבים ברוח המעשיות שקראה כילדה, בעיקר קובצי האגדות של אנדרו לאנג.
בעלה, דייוויד לוין, הקים חברה לתוכנה אותה הוא מפעיל מביתם שבניו יורק.
ספריה
גייל קרסון לוין פרסמה 18 ספרים, מתוכם שלושה תורגמו לעברית:
בקבוק קליין
במתמטיקה, בקבוק קליין הוא משטח קומפקטי דו-ממדי, שאינו ניתן לשיכון במרחב האוקלידי התלת-ממדי, אלא רק במרחב בעל ארבעה ממדים או יותר.
את המשטח חקר לראשונה המתמטיקאי הגרמני פליקס קליין, שבנה אותו (מתמטית) לראשונה ב-1882, על ידי חיבור של שתי טבעות מביוס לאורך שפתן. שני המבנים זכו להתעניינות רבה מצידם של אמנים ויוצרים, ואפילו של פסיכואנליטיקאים. קליין קרא למשטח Kleinsche Fläche, כלומר "משטח קליין", אך הובן בטעות כ-Kleinsche Flasche, כלומר "בקבוק קליין", וטעות זו הפכה לשמו המקובל של המשטח.
בקבוק קליין הוא המשטח היחיד מגנוס 2 שלא ניתן לכוון אותו.
בניה של בקבוק קליין
כדי לבנות בקבוק קליין, לוקחים בקבוק יין פתוח (וריק), ויוצרים חור עגול בקרקעית הבקבוק. כעת מושכים את צוואר הבקבוק ומכופפים אותו כלפי מטה, כלפי החור. לו היינו מחברים את צוואר הבקבוק לחור מלמטה, היינו מקבלים צינור סגור, הקרוי טורוס. אלא שמטרתנו שונה - נחבר את הצוואר אל החור מלמעלה - משימה שלשמה נאלץ (בעולמנו התלת-ממדי) לחצות עם צוואר הבקבוק את גוף הבקבוק עצמו. לו היינו פועלים בעולם ארבע-ממדי, לא היה הצוואר צריך לחצות את הגוף, וכך היה מתקבל דגם אמיתי של בקבוק קליין. הנפח של בקבוק קליין הוא אפס: אין לו פנים וחוץ.
כדי לחסוך את הצורך לעבוד בעולם ארבע-ממדי (ואפילו תלת-ממדי), מתמטיקאים מעדיפים לחקור עצמים טופולוגיים על ידי הדבקה (במחשבה) של צלעות מצולעים (ראו טופולוגיה אלגברית). הרעיון בהדבקה כזו הוא שהמצולע משמש מפה של העצם שאותו חוקרים, וכך אפשר לדמיין שער המוביל מצלע אחת על המפה לצלע אחרת. הדוגמה הפשוטה ביותר היא הדבקה של שתי צלעות נגדיות בריבוע, באותו כיוון. כך מתקבל גליל. אם נדביק גם את שתי הצלעות הנגדיות האחרות זו לזו, באותו כיוון, יהא זה כאילו אנחנו מחברים את קצות הגליל זה לזה (באותו כיוון), וכך יתקבל טורוס. לעומת זאת, אם נדביק את שני המעגלים שבקצות הגליל בכיוונים הפוכים, יתקבל בקבוק קליין.
טבעת מביוס מתקבלת מהדבקה של שתי צלעות בריבוע, בכיוונים הפוכים. מכאן אפשר להסיק שאם מדביקים שתי טבעות מביוס זו לזו מתקבל בקבוק קליין. למעשה, גם אם מדביקים את שפתה של טבעת אחת לעצמה (כפי שאפשר להדביק שפה אחת של גליל לעצמה, ולקבל מעין שקית חלב פתוחה בקצה האחד), מתקבל בקבוק קליין. אפשר להפוך את הסדר, ולומר זאת כך: בקבוק קליין אפשר לחתוך לשתי טבעות מביוס; וגם, באופן שונה, לטבעת אחת.
דרך אחרת להבין משטחים טופולוגיים היא לחורר אותם. אם מחוררים חור קטן בכדור ומותחים את שפת החור, מתקבל (בסופו של דבר) עיגול פתוח. אם חוזרים על אותו מעלל בבקבוק קליין, מתקבלת צורה המורכבת מטבעת רגילה וטבעת מביוס, שהודבקו זו לזו בריבוע משותף.
בקבוק קליין כמשטח
דוגמה נוספת למשטח הוא עיגול פתוח, כלומר, עיגול, ללא המעגל המקיף אותו. כל נקודה שעל-פני העיגול רחוקה במידת-מה מן הקצה, ולכן היא נראית (בקנה מידה קטן מספיק) כנקודה שעל מישור. לעומת זאת, אם נקיף את העיגול במעגל, התוצאה איננה נחשבת עוד למשטח - משום שמנקודה שעל המעגל נראית תמונה אחרת שונה: מישור מצד אחד, ריקנות מצד שני. במונחים טופולוגיים, המעגל הוא השפה של העיגול. לכדור ולטורוס אין שפה, והם נקראים 'משטחים סגורים'. משטחים שיש להם שפה, כמו העיגול הפתוח, אינם כאלה. אם כך, טבעת מביוס איננה משטח סגור - יש לה שפה, שגם היא (מבחינה טופולוגית) מעגל.
כיווניות של משטחים סגורים
בקבוק קליין הוא משטח סגור, שכאשר הוא משוקע במרחב התלת-ממדי הוא אינו ניתן לכיוון. (למשטח המשוכן במרחב הארבעה ממדי אין "צדדים", כמו שלעקומה במרחב התלת־ממדי אין צדדים).
הטבעה במרחב התלת-ממדי
הטבעה (immersion) היא העתקה הפיכה מקומית של מרחב טופולוגי אחד לשני. אמנם אי-אפשר לשכן את בקבוק קליין במרחב התלת-ממדי, אפשר להטביע אותו שם. דרך אחת לעשות כן מופיעה בציור למעלה; ישנה דרך אחרת, הקרויה "הטבעה בצורת 8", ושתיהן אינן הומוטופיות זו לזו. הטבעה שומרת על האפשרות לכוון משטח, ולכן להטבעה של בקבוק קליין מוכרח להיות צד אחד בלבד; מכאן נובע שכל הטבעה כזו מוכרחה לחתוך את עצמה, ולכן היא איננה מהווה שיכון.
מאפיין אוילר
משטחים סגורים אפשר למיין (עד כדי הומיאומורפיזם) לפי הכיווניות ומאפיין אוילר. בקבוק קליין מוגדר כמשטח הסגור (היחיד) שאינו ניתן לכיוון, ומאפיין אוילר שלו שווה לאפס.
את המאפיין של בקבוק קליין אפשר לחשב מתוך העובדה שאפשר לשכן בו את גרף פרנקלין, שהוא גרף בן 12 קודקודים ו-18 צלעות, המחלק את המשטח ל-6 רכיבים. רכיבים אלה מהווים מפה, שאותה לא ניתן לצבוע בפחות משישה צבעים; לכן בקבוק קליין מקיים את "משפט ששת הצבעים", בדומה למשפט ארבעת הצבעים שמקיים הכדור.
החבורה היסודית
את בקבוק קליין אפשר לבנות על ידי הדבקה של שתי טבעת מביוס לאורך שפה משותפת, שהיא מעגל. לפי משפט ואן קמפן, החבורה היסודית של המשטח המתקבל היא מכפלת היתוך של שני עותקים של החבורה הציקלית האינסופית, ביחס לתת-החבורות מאינדקס 2, כלומר. זוהי הרחבה מרכזית של החבורה הדיהדרלית האינסופית בחבורה הציקלית האינסופית.
בקבוק קליין בפסיכואנליזה
בהרצאה מפורסמת שנשא הפילוסוף והפסיכואנליטיקאי ז'אק לאקאן ב-1966 הוא הסביר שהמגוון של משטחים טופולוגיים שמהם ניתן לחתוך טבעות מביוס, ובכללם בקבוק קליין, הוא "חשוב מאוד, מכיוון שהוא מסביר דברים רבים על המבנה של מחלות נפש". כך למשל "החיתוך בטורוס מקביל לסובייקט הנוירוטי". יצוין שממשטח מכוון כמו הטורוס לא ניתן לחתוך משטח שאינו מכוון, כמו טבעת מביוס.
חנקן חמצני
התרכובת חנקן חמצני (או חנקן חד-חמצני) היא מולקולה המורכבת מאטום אחד של חמצן ואטום אחד של חנקן שסימולו NO. בתנאים סטנדרטיים של טמפרטורה ולחץ תרכובת זו היא גז. זהו מוליך עצבי חשוב בגופם של יונקים, כולל האדם, ומולקולת האיתות המוכרת למדע היחידה שהיא גז. פעילות החנקן החמצני בגוף התגלתה בשנות ה-70 של המאה ה-20.
אין לבלבל בין מולקולה זו לחמצן דו-חנקני שהוא חומר הרדמה וגז חממה או לחנקן דו-חמצני שהוא גז רעיל מאוד בצבע חום ואחד ממזהמי האוויר העיקריים (נפלט ממנוע בעירה פנימית). אולם, חנקן חמצני מתחמצן מהר מאוד באוויר והופך לחנקן דו-חמצני ניתן להבחין בתהליך זה בהופעתו של צבע אדמדם-חום.
מולקולות חנקן חמצני היא רדיקל חופשי, ולכן הראקטיביות גבוהה. זמן מחצית החיים שלו הוא בין שנייה לחמש שניות.
ייצור
על מנת ליצור חנקן חמצני משתמשים בתהליכים כימיים בחום גבוה.
טיחווין
טיחווין (ברוסית: Тихвин) היא עיר במחוז לנינגרד, הממוקמת במרחק עשרות קילומטרים מהעיר סנקט פטרבורג. מהווה מרכז תרבותי, תעשייתי ותחבורתי חשוב.
ספורט
בעיר ממוקם אצטדיון קירובץ, המהווה אחד ממתקני הספורט הגדולים במחוז לנינגרד ומשמש כמגרשן הביתי של קירובץ טיחווין ולנינגראדץ.
מועדון הכדורגל הכוכב האדום טיחווין זכה באליפות מחוז לנינגרד בשנת 1953 ומועדון סטרויטל זכה באליפות 1968. ברם למועדון המוצלח ביותר בעיר נחשב מועדון קירובץ טיחווין שזכה באליפות המחוז בשנים 1987, 1989, 1991 אך עד כה לא הצליח להעפיל לליגות מקצועניות.
הקהילה היהודית
טיחווין הייתה מחוץ לתחום המושב, לכן באופן רשמי נאסר על מרבית היהודים להתיישב בה. בכל זאת, כבר מאמצע מאה ה19 יש ידיעות על כמה עשרות יהודים החיים בעיר. היו אלה חיילים משוחררים מהצבא הרוסי ובני משפחותיהם (חיילים משוחררים היו פטורים ממגבלות תחום המושב). לפי מרשם האוכלוסין שנערך בשנת 1897 התגוררו בטיחווין 119 יהודים, שהיוו 1.8% מהאוכלוסייה. בשנת 1905 קיבלו יהודי העיר היתר לבניית בית הכנסת (עד אז נערכו תפילות בבתים הפרטיים של היהודים). בית הכנסת התקיים עד לתחילת שנות ה-30, אז נסגר בהוראת השלטון הקומוניסטי. מבנה בית הכנסת הפך לאולם ספורט. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 המבנה נהרס, בשל מצבו הרעוע.
לפי מרשם אוכלוסין שנערך בשנת 1939 התגוררו בטיחווין 113 יהודים (כ-0.7% מן האוכלוסייה). בשנת 1941, כאשר התקרב הצבא הנאצי אל העיר הצליחו יהודי העיר להימלט לתוך לנינגרד. לאחר מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר יהודים מעטים: בשנת 1959 - 41 יהודים, בשנת 1989 - 56 יהודים ובשנת 2002 - 28 יהודים. נכון להיום (2023) לא ידוע על יהודים המתגוררים בטיחווין.
ערים תאומות
העיר חתומה על הסכם ערים תאומות עם הערים:
אסתר לדרברג
אסתר מרים צימר לדרברג (באנגלית: Esther Lederberg; 18 בדצמבר 1922 - 11 בנובמבר 2006) הייתה מדענית אמריקאית, שעסקה בתחום המיקרוביולוגיה וחלוצה בתחום גנטיקה מיקרוביאלית. תרומותיה הבולטות כוללות את גילויו של הווירוס הבקטריאלי (בקטריופאג) λ, העברת גנים בין בקטריות על ידי טרנסדוקציה, פיתוח שיטה ריבוי צלחות פטרי (שעדיין משתמשים בשיטות אלו עד היום) וגילוי הפלסמיד F. לדרברג ייסדה וניהלה את המרכז לפלסמיד, שכבר נסגר, באוניברסיטת סטנפורד, שם ביצעה עבודת אגירה ותיוג של פלסמידים רבים.
ראשית חייה
אסתר מרים צימר הייתה הראשונה מבין שני ילדים שנולדו ברובע הברונקס, ניו יורק, למשפחה יהודית אורתודוקסית. הוריה היו דוד ופאולינה צימר, ואחיה היה בנימין. כילדה בתקופת השפל הגדול בארצות הברית, גדלה במשפחה ענייה, אשר ארוחות צהריים שלהם היו דלות מאוד, וכללו לרוב פיסת לחם עם עגבנייה. כחלק מזהותה היהודית לדרברג למדה עברית ונהגה לערוך את ליל הסדר בחג פסח, לפי המסורת היהודית. לדרברג למדה בתיכון בברונקס, הצטיינה בצרפתית, וסיימה את התיכון בגיל 16. בהתחלה, לדרברג רצתה ללמוד במכללה צרפתית וספרות, ולבסוף עברה לתחום הביוכימיה. מעבר זה עשתה בניגוד להמלצות מוריה שלא לעבור לתחום לזה, מכיוון שהם סברו כי לאישה יהיה קשה מאוד להצליח בתחום המדעים. בגיל 20 היא סיימה את לימודיה במכללת האנטר בציון לשבח (דרגות הצטיינות בלטינית) בשנת 1942. לאחר סיום לימודיה לדרברג החלה לעבוד כעוזרת מחקר לאלכסנדר הולנדר, שם פרסמה את עבודתה הראשונה בגנטיקה. בשנת 1944 לדרברג זכתה במלגה לאוניברסיטת סטנפורד, ובשנת 1946 קיבלה את התואר השני. בשנה זאת נישאה ליהושע לדרברג, פרופסור באוניברסיטת ויסקונסין. לאחר מכן המשיכה ללימודי דוקטורנט באוניברסיטת ויסקונסין, התזה שבא עסקה: "Genetic control of mutability in the bacterium Escherichia coli." והשלימה את לימודי הדוקטורט שלה בשנת 1950. בנוסף היא זכתה במלגה על ידי החברה האמריקנית לסרטן.
תרומות עיקריות בתחום המיקרוביולוגיה
לדרברג נשארה באוניברסיטת ויסקונסין במשך רוב שנות ה-50 של המאה ה-20. בתקופה זה היא גילתה את [בקטריופאג' למדא], התחילה עם המחקר בתחום ה[מעגל ליזוגני]. גילתה את רכיב הפוריות בחיידק האי קולי ביחד עם לואיג'י לוקה. תרומות אלו הניחו את היסודות עבור רוב העבודה שנעשתה בתחום הגנטיקה בחצי השני של המאה ה-20.
תרומות נוספות
לדרברג חזרה לסטנפורד ב-1959 עם בעלה יהושע לדרברג. שם איזנה בין קריירת המחקר שלה, לניהול המרכז לחקר הפלסמיד בבית הספר לרפואה בסטנפורד בין השנים 1976–1986. בשנת 1985 לדרברג פרשה ממשרתה במחלקת המיקרוביולוגיה והאימונולוגיה, והמשיכה לנהל את המרכז עד שנת 1995.
אתגר מקצועי: אפליה מגדרית
אף על פי שלדרברג נחשבה למדענית מחקר חלוצה בתחומה, היא נתקלה בקשיים רבים, עקב היותה אישה. כמו למשל הדרתה ממהלך כתיבת ספרים מוכרים בנושא הביולוגיה מולקולרית, למרות גילוייה החשובים בתחום.
חייה האישיים
לדרברג התחתנה עם יהושע לדרברג בשנת 1946, והתגרשה ממנו בשנת 1968. בשנת 1993 נישאה בשנית למתיו סימון. היא נפטרה בשנת 2006 מדלקת ריאות ומאי-ספיקת לב.
וול סטריט ג'ורנל
וול סטריט ג'ורנל (באנגלית: The Wall Street Journal) הוא עיתון יומי (שש פעמים בשבוע) בעל השפעה בינלאומית היוצא לאור בעיר ניו יורק. העיתון הוא השני הנפוץ ביותר בארצות הברית ונכון ל-2022 מודפס ב-654,000 עותקים. העיתון מפיץ גם גרסה אסייתית ואירופאית. מתחרהו העיקרי כעיתון כלכלי יומי הוא העיתון Financial Times הלונדוני, המפרסם אף הוא מהדורות בינלאומיות. העיתון נמצא בבעלות חברת דאו ג'ונס אנד קומפני. החברה היא בבעלות ניוז קורפ שבשליטת רופרט מרדוק.
העיתון מסקר בעיקר עסקים אמריקאים, בינלאומיים וחדשות כלכליות. שמו של העיתון הגיע מרחוב וול סטריט, הרחוב בו שוכנת בורסת ניו יורק ונחשב כלבו של המרכז הכלכלי. העיתון הודפס ללא הפסקה מאז ייסודו ב-8 ביולי 1889 על ידי צ'ארלס דאו, אדוארד ג'ונס וצ'ארלס ברגסטרסר. העיתון וסגלו זכו בפרס פוליצר 39 פעמים (עד 2015).
העיתון ידוע בשימוש שהוא עושה ברישומים במקום בתמונות. הוא מציג קו שמרני ונוקט לרוב בעמדה פרו ישראלית.
היסטוריה
חברת דאו ג'ונס אנד קומפני נוסדה ב-1882 על ידי הכתבים צ'ארלס דאו, אדוארד ג'ונס וצ'ארלס ברגסטרסר. תחילה ערכו השותפים בכתב יד עלוני חדשות כלכליות שהועברו למנויים באזור וול סטריט על ידי שליחים. בשנת 1883 החלה החברה להפיץ את ה-Customers' Afternoon Letter. בשנת 1889 עיתון זה הורחב ושמו הוסב ל"וול סטריט ג'ורנל", והחל להעביר את שירות החדשות באמצעות טלגרף. העיתון הציג את "מדד ג'ונס", שהיה הראשון ממספר מדדי מניות ואיגרות חוב בבורסה לניירות ערך בניו יורק
העיתונאי קלרנס בארון רכש את השליטה בחברה ב-1902; תפוצתו אז הייתה 7,000 עותקים, אבל טיפסה עד סוף שנת 1920 ל-50,000.
ב-1996 הוקם אתר האינטרנט של העיתון. כיום האתר נחשב כאתר כלכלי בתשלום הגדול ביותר באינטרנט עם 712,000 לקוחות משלמים נכון לרבעון הרביעי 2004. נכון לנובמבר 2006, מנוי שנתי לגרסה מקוונת של העיתון עלתה 99 דולר לחסרי מנוי גרסה מודפסת.
תוכן העיתון בתשלום זמין גם בחינם, במהדורה מוגבלת, של AOL ו-Congoo Netpass. כתבות זוכות פרס פוליצר משנת 1995 זמינות חינם באתר פרס פוליצר.
בספטמבר 2005 השיק העיתון גרסת סוף שבוע, המופצת לכל מנוייו.
ב-2005 דיווח העיתון על פרופיל ציבור הקוראים שלו. כ-60 אחוזים חברים בהנהלות בכירות, עם ממוצע הכנסות של 191,000 דולר, ממוצע הכנסה משפחתית נטו של 2.1 מיליון דולר וגיל ממוצע של 55.
ב-2006 הודיע העיתון כי יכלול לראשונה פרסומות בעמוד הראשון, בעקבות הצלחת ניסוי בגרסאות האסייתיות והארופאיות.
בינואר 2007, הפחית העיתון את גודל גיליון הנייר מ-15 ל-12 אינץ' תוך כדי שמירה על אורך של 22 ו-3/4 אינץ' במטרה לחסוך בעלויות דפוס. העיתון דיווח כי החיסכון נאמד ב-18 מיליון דולר.
ב-2008 השיק העיתון גרסה עולמית מורחבת, כדי לכלול מהדורות שפות זרות נפוצות. העיתון הראה עניין ברכישת מתחרהו, ה-Financial Times.
חלקים
בעיתון מספר חלקים ייחודיים:
עמוד המערכת
עמוד המערכת של העיתון מצהיר שהפילוסופיה שלו היא לטובת "שווקים חופשיים ואנשים חופשיים". העמוד מציג נקודת מבט של שוק חופשי בנוגע לסוגיות כלכליות ולעיתים נקודת מבט נאו-שמרנית של מדיניות החוץ של ארצות הברית. מערכת העיתון תמכה רבות במדיניות הגירה מוגבלת פחות. ב-3 ביולי 1984 כתבה המערכת: "אם וושינגטון עדיין רוצה לעשות משהו בנוגע להגירה, אנו מציעים תיקון חוקתי בעל כמה מילים: צריכים להיות גבולות פתוחים." עמוד המערכת מפרסם באופן שכיח קטעים שנכתבו על ידי מנהיגים מהאקדמיה, מעולם העסקים ומהפוליטיקה, הן מארצות הברית והן ממדינות מהעולם.
העיתון זכה בשני פרסי הפוליצר הראשונים שלו עבור כתיבת מערכת ב-1947 וב-1953.