cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת ילדי תימן
תאוריות על גורל הילדים ואחריות הממסד
לטענת העיתונאי אהוד עין-גיל, הן ועדות החקירה והן כתבות התחקיר של העיתונות לא חשפו ראיות לחטיפה מאורגנת של ילדים במטרה למוסרם לאימוץ. עם זאת כתבות התחקיר גילו מצב אחר שהעיתונאי יגאל משיח כינה אותה "חטיפה אפורה": התנהלות גזענית של אנשי ממסד, שהולידה רשלנות פושעת בטיפול בתינוקות ובילדים. לפי תיאור זה עשרות ואולי מאות ילדים, נותקו מהוריהם ונשלחו לבתי חולים בלי הקפדה על רישום פרטיהם וזהותם, וכשהחלימו לא ידעו למי להחזירם. במקום להשקיע מאמצים לאיתור הוריהם, מסרו אותם לאימוץ. ילדים רבים מתו ונקברו מבלי שנעשה ניסיון לאתר את הוריהם בעוד מועד, כדי לאפשר להם להשתתף בהלוויה, או לפחות להודיע להם על מות הילד ועל מקום קבורתו.
טענה לגבי נתיחת גופות וניסויים רפואיים
בדיון של ועדת הכנסת המיוחדת בפרשת ילדי תימן, מזרח ובלקן ביוני 2017 הוצגו תמונות ומסמכים מוועדת החקירה הממלכתית על נתיחות בגופות ילדים וניסויים רפואיים, ללא ידיעת הוריהם. על פי המסמכים בוצעו נתיחות של גופות באחוזים גבוהים בתנאים בלתי מקובלים, ובמסגרתן הוצאו איברים רבים. חלקי האיברים והגופות נקברו לאחר כמה שבועות בקבר אחים. חלק מהנאמר בדיון נבדק על ידי המקור ב-2019 והוכח כלא מדויק או שגוי.
לפי פרופ' יחיאל מ' בר-אילן, שחקר את הרפואה באותה תקופה, "אי הבנות רבות אפפו את מוסדות האשפוז ואת המשפט הרפואי של הימים ההם. בדיקות רפואיות מתקדמות שבוצעו לטובת העולים כחוק, פורשו כ"ניסויים בבני אדם" ותוארו בעגה מעליבה".
לפי עדותו של ד״ר מנדל, מנהל בית החולים לילדים של הדסה בראש העין, בדם שנלקח מילדים חולי מלאריה, נעשתה גם בדיקה לגילוי אנמיה חרמשית.
הכרה רשמית ופיצויים
על רקע תביעה של משפחות, בפברואר 2021 אישרה ממשלת ישראל כי המדינה מביעה צער ומכירה בסבלן של המשפחות. משפחה שוועדות החקירה קבעו שלא ידוע מה עלה בגורל ילדה תקבל פיצוי בגובה 200 אלף ש"ח. משפחה שוועדות החקירה קבעו שלא קיבלו מידע בזמן אמת על מות ילדה - ובכלל זה על עצם המוות, נסיבותיו או מקום הקבורה - תקבל 150 אלף ש"ח. מדובר בכ-1,050 ילדים, וסכום הפיצויים מסתכם ב-162 מיליון ש"ח.
הנצחה
בשנת 2018 נקרא בחדרה רחוב בשם "ילדי תימן החטופים".
רמאדי
רמאדי (בערבית: الرمادي, תעתיק מדויק: אלרמאדי, מילולית: "האפור") היא עיר הבירה של מחוז אל-אנבאר במרכז עיראק. העיר משתרעת לאורך כ-60 קילומטרים וממוקמת במישור פורה ומושקה היטב על גדות נהר הפרת כ-100 ק"מ מערבית לבירה בגדאד.
העיר נחשבת למקום אסטרטגי מאוד, מכיוון שהיא שוכנת על נהר הפרת ועל הכביש המוביל לירדן וסוריה. לכן, העיר עברה מלחמות רבות, שכללו את המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה, המלחמה האנגלו-עיראקית, שבה שימשה בסיס חשוב לכוחותיו של רשיד עאלי אל-כילאני, ומלחמת עיראק בין השנים 2003 ל-2006, כאשר היוותה מרכז חשוב להתנגדות לכיבוש האמריקאי ולאנשי אל-קאעידה. העיר נפגעה רבות במלחמת עיראק ובמלחמת האזרחים השנייה בעיראק. לאחר נסיגת הכוחות האמריקניים בשנת 2011, העיר נקלעה למחלוקת אלימה בין השלטון העיראקי לבין ארגון הטרור הקיצוני דאעש. רמאדי נפלה לידי שלטון המדינה האסלאמית במאי 2015 וחזרה לשלטון עיראק כשבעה חודשים לאחר מכן, ב-28 בדצמבר 2015.
היסטוריה
התיישבות אנושית הייתה קיימת באזור מימי קדם, אולם העיר נוסדה ב-1869 על ידי מידהט פאשה, המושל העות'מאני של בגדאד, כחלק ממדיניות שתכליתה ליישב את הבדואים הנוודים בעיראק ביישובי קבע. זאת מתוך אמונה שקירוב הבדואים ואיגודם למרכז האימפריה יאפשר יותר שליטה.
בתחילת המאה ה-20 העיר יושבה בעיקר בידי בני שבט דוליים שעדיין לא אימצו לעצמם אורח חיים עירוני, וקיימו כלכלה חקלאית.
העיר הייתה לזירת קרבות במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. ביולי 1917 ניסה הצבא הבריטי, ללא הצלחה, לכבוש את העיר במהלך קרב רמאדי הראשון ורק בספטמבר 1917 נכבשה העיר במהלך קרב רמאדי השני.
גם בזמן מלחמת העולם השנייה העיר הייתה יעד לעימותים רבים ולאחר המלחמה האנגלו-עיראקית שהתרחשה במאי 1941 נכבשה העיר שוב על ידי הבריטים.
לאחר שבשנת 1987 הוקמה בעיר אוניברסיטה ומעמדה המסחרי של רמאדי השתפר, חדרה לעיר תרבות קוסמופוליטית, ליברלית וחילונית, יותר מערים אחרות במשולש הסוני. האליטות העירוניות היו בעלות קשר לשלטון הארצי. בנוסף על כך, העיר שימשה מרכז של אנשי צבא רבים.
בשנת 1995 התקיימו הפגנות רחבות כנגד נשיא עיראק סדאם חוסיין, והן דוכאו לאחר אלימות רבה.
מנובמבר 2014 ובמשך חדשים ארוכים נוהל קרב על כיבוש העיר מצד המדינה האסלאמית, עם התנגדות מצד הכוחות העיראקיים וליווי אווירי בהובלת ארצות הברית. בעת ניהול הקרב כבר היה רובו של מחוז אל-אנבר בשליטת ארגון הטרור. במאי 2015 נסוג הצבא העיראקי ואיפשר לדאע"ש להשתלט על העיר, אך בדצמבר באותה שנה שבו העיראקים לעיר וכבשו אותה במלואה.
דמוגרפיה
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מנתה 223,525 בני אדם, כ-90% ממנה ערבים סונים, אך מספר זה ככל הראה השתנה בעקבות מלחמת האזרחים, האוכלוסייה מאוד הומוגנית. העיר היא בין הערים המרכזיות באזור המכונה המשולש הסוני. האוכלוסייה שבה צמחה במהירות במחצית השנייה של המאה ה-20- בשנת 1956 גרו בעיר כ-12 אלף תושבים, ובשנת 1987 גרו בה כ-192 אלף איש.
פאביו קאפלו
פאביו קאפלו (איטלקית: Fabio Capello; נולד ב-18 ביוני 1946) הוא כדורגלן עבר ומאמן עבר איטלקי. קאפלו נחשב לאחד המאמנים המצליחים ביותר בכדורגל האירופי.
קריירת משחק
קאפלו החל את הקריירה שלו כשחקנה של ספאל, במדיה ערך הופעת בכורה בסרייה א' בשנת 1964. ב-1967 נרכש על ידי א.ס. רומא, קבוצה עמה זכה בתואר הראשון שלו, הגביע האיטלקי. מכירתו ליובנטוס ב-1969 יחד עם שני כוכבים נוספים של רומא, לוותה במחאות חריפות מצד אוהדי הקבוצה.
שש השנים בהן שיחק ביובנטוס היו טובות יותר. הקבוצה זכתה בשלוש אליפויות וקאפלו היה לשחקן הרכב בנבחרת איטליה. רגע השיא של הקריירה הבינלאומית שלו היה שער הניצחון שכבש באצטדיון ומבלי במשחק בו ניצחו האיטלקים את האנגלים 1-0 ב-1973. בסך הכול הופיע קאפלו 32 פעמים במדי ה"סקוודרה אזורה" והבקיע 8 שערים.
ב-1976 עבר קאפלו למילאן, במדיה שיחק את ארבע העונות האחרונות בקריירה שלו וזכה באליפות נוספת.
קאפלו השחקן היה קשר ומנהיג טבעי שארגן את חבריו לקבוצה תוך כדי משחק. הוא היה ארכיטיפ של דמות ה"מאמן על המגרש" ואין פלא כי מיד עם פרישתו ממשחק פעיל ב-1980, פנה לאימון והיה למאמן קבוצת הנוער של מילאן.
קריירת אימון
עשור שלם מילא קאפלו את תפקיד מאמן הנוער במילאן, פרט לקדנציה קצרה בת חמישה משחקים כמאמן הקבוצה הבוגרת בסוף עונת 1986–1987. ב-1991 מונה להחליף את אריגו סאקי כמאמנה של מילאן. כך החלה קריירת האימון עתירת התארים של קאפלו.
מילאן בעידן קאפלו הייתה קבוצת כדורגל בלתי ניתנת לעצירה. המילאנזים זכו בארבע אליפויות בחמש שנים, במהלכן אף הגיעו לרצף של כעונה וחצי ללא הפסד. מילאן זכתה שלוש פעמים בסופר קאפ האיטלקי, פעם אחת בסופר קאפ האירופי ופעם אחת, ב-1994 בליגת האלופות, לאחר ניצחון 0-4 על ברצלונה בגמר.
בעונת 1996–1997 אימן קאפלו את ריאל מדריד והוביל את מועדון הפאר הספרדי לזכייה באליפות. בעונה שלאחר מכן חזר לאמן את מילאן, הפעם בלא הצלחה יתרה. הקדנציה השנייה שלו במילאן ארכה עונה אחת בלבד וקאפלו לא אימן כלל בעונת 1998–1999.
הפסקה של שנה אחת הספיקה לו, וב-1999 החל לאמן את רומא. בעונתו השנייה (מבין חמש) במועדון זכתה רומא באליפות ראשונה מזה עשור.
בסוף עונת 2003–2004 עזב את המועדון הרומאי הכורע תחת חובות כבדים והצטרף ליובנטוס, איתה זכה כאמור להצלחה רבה ביותר כשחקן. עונתו הראשונה במועדון כמאמן הייתה מוצלחת לא פחות: יובה זכתה באליפות (שנפסלה לאחר מכן, עקב פרשת השחיתות בליגה האיטלקית) אך נעצרה ברבע גמר ליגת האלופות, שם הפסידה לליברפול, שזכתה לבסוף בגביע. בעונתו השנייה ביובנטוס הוביל קאפלו את הקבוצה לאליפות שנייה ברציפות. בשנת 2008 נחקר קאפלו על מעורבותו בפרשת הקאלצ'ופולי.
בקיץ 2006 חתם קאפלו בריאל מדריד וזכה עימה באליפות, לאחר 4 שנים בהן לא זכתה ריאל בתואר. למרות זאת, קאפלו פוטר מהקבוצה בסוף העונה והוחלף על ידי ברנד שוסטר.
ב-7 בינואר 2008 קאפלו התמנה כמאמנה של נבחרת אנגליה. אישיותו ואופיו התקיף של קאפלו הקנו לו את הכינוי "דון פאביו" בממלכה הבריטית, ואכן מוסר העבודה שלו השתלם כשבשנת 2009 נבחר כמאמן השנה של ה-BBC. בפברואר 2012 התפטר מאימון נבחרת אנגליה, לאחר מחלוקת חריפה בינו לבין התאחדות הכדורגל האנגלית בנושא קפטן הנבחרת. כמאמן נבחרת אנגליה, הונו הוערך ב-34 מיליון ליש"ט בידי הסאנדיי טיימס.
על אף הצהרותיו של קאפלו כי נבחרת אנגליה תהיה משרת האימון האחרונה בקריירה שלו, ב-16 ביולי 2012 הוכרז קאפלו כמאמנה החדש של נבחרת רוסיה, וכי הוא יחליף בתפקיד את דיק אדבוקאט שהתפטר לאור הכישלון בטורניר יורו 2012 שנערך בפולין ובאוקראינה.
בינואר 2014 האריך קאפלו את חוזהו ברוסיה, וזאת עד יולי 2018. בשנת 2014, היה קאפלו המאמן בעל המשכורת הגבוהה ביותר בעולם כאשר השתכר בסכום של 8.3 מיליון אירו בשנה.
ביולי 2015 פוטר מאימון נבחרת רוסיה, וזאת בשל חוסר הצלחתו.
ביוני 2017 מונה למאמנה של ג'יאנגסו סונינג הסינית. על רקע האכזבה מיכולתה של הקבוצה במחזורים הראשונים של עונת 2018 פוטר קאפלו מג'יאנגסו ב-27 במרץ.
ב-9 באפריל 2018 הודיע קאפלו על פרישה מאימון.
יחסי סנגל–ספרד
יחסי סנגל–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין סנגל וספרד.
יחסים דיפלומטיים
היחסים הדיפלומטיים בין ספרד לסנגל מתנהלים בצורה ידידותית מ-3 במרץ 1965, זמן קצר לאחר הכרזתה כרפובליקה עצמאית. אולם שגרירות סנגל בספרד סגרה את שעריה בין השנים 1991–2001 מסיבות תקציביות, במהלכן היא יוצגה באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת. לאחר פתיחתה מחדש של הנציגות במדריד, חלה התחזקות המגעים בין המדינות בכל הרמות.
בשנת 2006 ביקרה המלכה סופיה בסנגל בליווי ה-SECI, במסגרת ביקור במספר פרויקטים של שיתוף פעולה ספרדי והמעורבות הגוברת של ספרד בפרויקטים הומניטריים בסנגל. נקודת המפנה האמיתית ביחסים הגיעה מקיץ 2006, לרגל משבר הקאיוקו, שפרץ כתוצאה מההגעה המסיבית של כמעט 30,000 מהגרים סנגליים לחופי האיים הקנריים. מכאן ואילך החלו היחסים להתבסס על חיפוש אחר אסטרטגיה משותפת במאבק בהגירה בלתי חוקית, והם התפתחו במהלך 2006 ו-2007 עד שהפכו לשותפות אמיתית. ביקורים של משלחות משרדי הפנים, חוץ, משפטים, עבודה ורווחה החלו להתרחש לעיתים קרובות, והגיעו לשיאם בדצמבר 2006 עם ביקורו הראשון של ראש הממשלה הספרדית, חוסה לואיס רודריגס ספאטרו, ברפובליקה של סנגל.
שיתוף פעולה
פותחה תוכנית שיתוף פעולה ענפה ששמה דגש מיוחד על אספקת משאבים לרשויות סנגל לפיקוח על שטחן וכן על חיזוק יכולותיהם. מאז ועד היום היחסים בין המדינות חוו צמיחה אדירה, והביקורים הרשמיים בשני הכיוונים המשיכו להתקיים ברמה הגבוהה ביותר. בצד הסנגלי, ביקוריו הרציפים של שר הפנים נגום, כמו גם מסעותיו של הנשיא ווייד בשנת 2007; לאיים הקנריים לרגל חנוכת קאסה אפריקה ולמדריד להשתתף בכנס הראשון של ברית התרבויות. נשיא הרפובליקה, מאקי סאל, ביקר במדריד ב-15 בדצמבר 2014 וקיים פגישות עבודה עם המלך חואן קרלוס הראשון ועם ראש הממשלה.
ביקורים רשמיים
נשיא הממשלה, מריאנו רחוי ונשיא הרפובליקה, מאקי סאל, קיימו פגישה בשולי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-25 בספטמבר 2012. כמו כן, הם קיימו פגישה רשמית במדריד ב-15 בדצמבר 2014.
מזכיר המדינה לענייני חוץ, גונסאלו דה בניטו, ביקר בדקר ב-22 וב-23 בנובמבר 2012. מזכיר המדינה לשיתוף פעולה בינלאומי ולמען אמריקה הלטינית, חסוס גרציה, ביקר בדקר ב-2 בדצמבר 2013. ב-3 בפברואר 2014 התקיים ביקורו בדקר של מזכיר המדינה לביטחון, פרנסיסקו מרטינס. שר התעשייה, האנרגיה והתיירות, חוסה מנואל סוריה, ביקר בדקר ב-10 במרץ 2014.
נציגויות דיפלומטיות
סנגל מחזיקה בספרד שגרירות במדריד, ו-5 קונסוליות כלליות: במדריד, ברצלונה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה וסנטה קרוס דה טנריפה. ספרד מחזיקה בסנגל שגרירות וקונסוליה בדקר.
ירי-חור
ירי-חור היה פרעה במצרים העליונה ב. הוא השליט המוקדם ביותר של מצרים שידוע בשמו ואולי אף הדמות ההיסטורית המוקדמת ביותר שידועה בשמה. קיומו של ירי-חור היה שנוי במחלוקת, אולם חפירות ארכאולוגיות בשנות ה-80 וה-90 חיזקו את ההשערה שמדובר בדמות היסטורית אמיתית. בשנת 2012 התגלתה כתובת בסיני שמאמתת גם היא את קיומו.
שמו
שמו של ירי-חור נכתב באמצעות סימן הבז של הורוס (G5 ברשימת גרדינר) מעל הסימן לפה (D21 ברשימת גרדינר).
ההיסטוריה של קריאת השם
אופיו העתיק של השם הקשה על פיענוח הקריאה הנכונה שלו. בניגוד לקריאה "ירי-חור" המקובלת כיום, פלינדרס פיטרי, כשמצא את קברו במאה ה19, קרא את השם "רו", כפי שהיה מקובל אז לקרוא את סימן הפה באותה תקופה. קריאה זו מקורה בסימנים על חותמות חרס מהתקופה שלפני השושלת השנייה, בהן סימן בז הורוס המחזיק פה מופיע לצד פה נוסף. מאחר ששמו של המלך כא, ששלט לאחר ירי-חור, היה הראשון שהופיע בתוך סרך, ולעיתים גם הופיע לצד בז הורוס נושא סרך ריק, זיהו פיטרי אחרים את סימן הבז נושא הפה כגרסה קדומה יותר של הבז הנושא סרך, ואת הפה הנוסף בתור השם עצמו. קורט זתה התנגד לזיהוי הסימנים כשם, וטען כי מדובר בחותמות שמעידות על מקור תכולת הכדים אותם הם חותמים.
ב-1963 טענו האגיפטולוגים יורגן פון בקרת ופטר קפלוני שהתחריטים שנמצאו עם סימני הבז והפה מתייחסים לשם פרטי אשר יש לקרוא אותו "וור-רע" (מילולית: "פה גדול"), ובכך טוענים שהסימן הראשון הוא סימן השלו (G36 ברשימת גרדינר) ולא הבז של הורוס. הם הציעו לשם את התרגום "דובר" או "מנהיג". ב-1982 תרגמו ורנר קייזר וגונתר דרייר את שמו של ירי-חור כ"מלווה הורוס". . ב-1993 תרגם טובי ווילקינסון את הסימנים כ"למלך" ולא כשם, בין אם מדובר בציון הכלי כרכוש המלך ובין אם מדובר בציון עבד של המלך, וטען שאתר הקבר הוא למעשה מחסן. בשנת 2004 הציע לודוויג ד. מורנץ בלית ברירה שהקריאה תהיה תיאור הסימנים: "פה הורוס", והעלה חשד שסימן הפה היה פשוט השלמה פונטית לקריאת סימן הבז "חור".
ב-2012 נמצאו באבידוס שבסיני מאובנים עליהם חרוט השם ירי-חור. בעקבות ,תגלית זו דחו רוב האגיפטולוגים את הקריאה "למלך", והתקבלה הקריאה "ירי-חור" כשמו של מלך טרום שושלתי.
המחלוקת לגבי זהותו
עד שנת 2012 לא נמצא שמו של ירי-חור בתוך סרך, ולפיכך זיהויו כמלך עוררה מחלוקת בקרב אגיפטולוגים.
המשך החפירות בקבר ירי-חור באבידוס בידי גונתר דרייר הראה כבר ב-1999 שהקבר דומה בגודלו ובמבנהו לאלו של המלכים כא ונערמר, וכפי הנראה אכן היה שייך למלך. . האגיפטולוג דארל בייקר גם ציין כי מיקומו של הקבר מחבר את מתחם הקבורה בצורת U הטרום שושלתי עם אזור הקברים של השושלת הראשונה, וכי נמצא גם קנקן גדול עם סימן הבז המלכותי הנושא את שמו של ירי-חור, בדומה לקברי מלכים אחרים מאותה תקופה.
ממצאים
שמו של ירי חור נתגלה על קנקני חימר בקברו באבידוס, ועל חותם חימר בקברו של נערמר, שם מופיעים סימני הבז והפה, וייתכן שהם מתייחסים לירי-חור. בסך הכל נמצאו באבידוס לא פחות מ22 כדי חרס עם חריטת שמו של ירי-חור, חמישה חרסים עם כיתוב שמו בדיו, וחותם גלילי אחד עם שמו. חותם גלילי דומה נמצא גם במרחק רב צפונה משם, בקבר Z401 בזאוויית אל עריאן בבית הקברות של מוף. ייתכן שגם תחריט על פיקה של פלך שנמצאה בנחן בחפירות של ג'יימס א. קוויבל ופיטרי ב-1900 מתייחסת לירי-חור. הממצא הצפוני ביותר שכולל את שמו הוא כתובת סלע שלו שנמצאה בשנת 2012 בסיני בידי האגיפטולוגים תלה ולינה, ובה מופיע שמו של ירי-חור על ספינה, ולצידה המילה "ינב ח'ג'" שמשמעה "קירות לבנים" והוא שמה הקדום של מוף.
שלטונו
ירי-חור היה כפי הנראה אב קדמון ישיר של המלך כא, ושלט במאה ה32 לפנה"ס. נראה שממלכתו השתרעה מנחן עד אבידוס ובסביבת תיניס, ולפחות עד צפונית למוף, על פי תחריט הסלע בסיני . האגיפטולוגים פייר תלה ודמיאן לינה סברו כי שלט אף על הדלתא של הנילוס.
קברו של ירי-חור
בתחילת המאה ה־20 הארכאולוג פלינדרס פיטרי גילה את קברו של ירי-חור. זהו הקבר העתיק ביותר בבית הקברות באום אל-געב קרוב לקברם של נערמר, כא ומלכי השושלת הראשונה. הקבר כולל שני חדרים תת-קרקעיים נפרדים המכונים B1 (6 על 3.5 מטרים) ו-B2 (4.3 על 2.45 מטרים), שנחפרו על ידי פיטרי ב-1899 ומאוחר יותר גם על ידי ורנר קייזר. גודל התאים דומה לזה של הקברים של כא ונערמר. בקבר נמצאו כלי חרס שונים המכילים הירוגליפים עתיקים מאוד, אשר בחלקם היה אזכור לירי-חור. בחדר B1 נמצאו החרסים עם כיתוב שמו, בחדר B2 נמצאו רסיסי צנצנות, החותמת וכתובות הדיו הרבות, ולמרבה ההפתעה גם שברים הנושאים את שמותיהם של כא ונערמר. כמו כן מצאו במקום גם שברי מיטה.
טביעת הצוללת ת'רשר
טביעת הצוללת האמריקאית "ת'רשר" (מספר צי 593) התרחשה ב-10 באפריל 1963. בטביעה נספו כל 129 אנשי הצוות ומפליגים נוספים ממספנת הצי שהיו בה.
"ת'רשר" הייתה ראשונה בסדרה של צוללות תקיפה של צי ארצות הברית. היא תוכננה ונבנתה למטרת לוחמה נגד צוללות הצי הסובייטי. אופיינה להיות מהירה ולצלול לעומק גדול. לאחר שנה של ניסויי ים, כולל השתתפות בתרגילי צוללות גרעיניות, הוחזרה למספנה לשיפורים ותיקונים. במהלך בדיקת עמידות בעומק מרבי אירעה תקלה קטלנית. הצוללת לא הצליחה לעלות לפני השטח, ותוך מספר דקות טבעה.
השקה ופעילות ראשונית
הצוללת הושקה ב-3 באוגוסט 1961 בפיקודו של סא"ל דין ל. אקסן. המשיקה הייתה גב' מרי ב. וורדר, אלמנתו של מפקד צוללת במלחמת העולם השנייה. הצוללת קיבלה את שמה מצוללת קודמת שהייתה הצוללת המצוינת לשבח ביותר מצוללות ארצות הברית במלחמה. שתיהן נקראו על שם הכריש
לאחר הכנסתה לפעילות עסקה הת'רשר בהפלגות "התנערות" והוכחת יכולת שונות. היא השתתפה בתרגילי הצוללות הגרעיניות בצי ארצות הברית והפליגה לאיים הקאריביים. כנהוג לגבי כלי שיט ראשונים בסדרה, חזרה הת'רשר ב-16 ביולי 1962 למספנת הצי לצורך תיקונים ושיפורים. תקופת התיקונים התארכה, וב-8 באפריל 1963 אושרה וירדה מהמבדוק.
הטביעה
ב-9 באפריל 1963 יצאה "ת'רשר" להפלגת בדיקה בפיקוד רס"ן ג'ון ווסלי הארווי. ההפלגה נעשתה כחלק מטיפול במספנה לצורך בדיקת צלילה לעומק מרבי. הניסוי לווה על ידי אוניית הצלה לצוללות "סקיילארק"
במהלך הצלילה אירעה תקלה של פקיעת ריתוך בצינור המוביל מים בלחץ אל הכור האטומי. אפשרות שנייה, המועלית על ידי מומחה לצוללות אטומיות, היא כי תקלה חשמלית הפסיקה את פעולות משאבות המים. צוללות אטומיות עולות לפני המים בתנועה מהירה ובהפניית הגאי העומק. נראה שפעולת הכור הופסקה. הצוללת איבדה את כושר התנועה ולא הצליחה לשוט אל פני השטח. צורה אחרת של עליה אל פני השטח המקובלת בכלל הצוללות היא הזרמת אוויר דחוס אל מיכלי הציפה. ההתפשטות האוויר גורם להוצאת המים והקלת משקל הצוללת. נראה שהאוויר הדחוס בהתפרצותו לחלל התקרר במהירות ויצר קרח שסתם את צינור האוויר. מיכלי הציפה לא תפקדו.
הסיבות לטביעה
מומחי הצי ואנשי ועדת החקירה שהוקמה לאחר הטביעה בדקו סימני מקליטת רעש הידרופוני וניסו לתת ניחוש מושכל מקטעי דברים שנשנמעו בטלפון תת-מימי הערכת ועדת החקירה הייתה פקיעת ריתוך בצינור מים של מערכת הקירור, בקרבת לוח החשמל הראשי. ריסוס המים גרם קצר למעגלים חיוניים ושיתק את מערכת התמרון.
אפשרות אחרת מועלית על ידי ברוס רול מומחה לאקוסטיקה על סמך ניתוח התקשורת עם ספינת ההצלה "סקילארק" וקליטת המערכת ההידרופונית כי תקלה חשמלית הפסיקה את פעולות משאבות המים.
איתור השברים
ההתרסקות התת-מימית אירעה בקרבת אניית ההצלה 'סקיילארק' והאזור היה ידוע. אוניית מחקר עומקים 'מיזאר' סרקה את האזור עם מגנטומטרים ומצלמותואתרה את השברים, בשש קבוצות, בעומק כ-2,600 מטר. צוללת המעמקים 'טריאסט' הועברה מסן דייגו דרך תעלת פנמה והורדה לסריקה באזור. תמונות פורסמו לחוקרים. מצלילות אלה נלמדו לקחים שיושמו בצוללות מחקר עומקים מתקדמות יותר. שנה מאוחר יותר הועברה צוללת מחקר משופרת טריאסט 2 שנבנתה בקליפורניה וסרקה שוב את האזור.
הגברת בטיחות הצוללות
טביעת הצוללת נעשתה אבן דרך חשובה בבניית צוללות. נערכו שינויים במערכות הצנרת של מי הקירור. נערכו שינויים במערכת הזרקת האוויר למיכלי הכובד כדי למנוע תופעת קרח. מעגלי חשמל הורחקו מצינורות הקירור. אדמירל היימן ריקובר האחראי לנושא הנעה אטומית קבע שהפתרון לא יהיה מקומי אלא שיטתי שיכלול מערך אבטחת איכות לצוללות שיארגן מחדש את כל נושאי בניית הצוללות האמריקאיות כולל מבדקים ואישורים. המערכת הנקראת יושמה בכל בניית הצוללות האמריקאיות. מאז תאונת ה"ת'רשר" קרה בצי ארצות הברית רק מקרה טביעה אחד טביעת הצוללת סקורפיון ב-22 במאי 1968. צוללת זאת נבנתה לפני "הת'רשר" ולפני כניסת מערכת אבטחת האיכות לתוקף.
הנצחה
מצבות לזכר קורבנות הטביעה מוצבות בקרבת בסיסי הצי בכמה ערים בארצות הברית. במספנת הצי בפורטסמות שונה שם הכנסייה שבתוך הבסיס לשם "ת'רשר" שנים רבות אחרי האירוע מנסה קבוצת ידידי משפחות חללי הצוללת טרשר להציב מזכרת בבית הקברות הלאומי בארלינגטון,
דוד בן סלימאן צמח
רבי דוד בן סלימאן צמח (דאוד צמח; 1902–1981) היה משורר וחוקר יהודי-עיראקי.
קורות חיים
נולד בבגדאד שבעיראק בשנת 1902. התחנך בבית ספר של כל ישראל חברים בעיר ולאחר מכן במדרש בית זלכה, בפרט אצל הרב שמעון מרדכי והרב יהודה פתיה. הוא החל להביע עניין בספרות ושירה מגיל צעיר מאוד, וחיבר את ראשוני שיריו בעברית וערבית כבר בגיל 12. כמה משיריו הראשונים עסקו בזוועות מלחמת העולם הראשונה והיו מיועדים לפרסום, אך צונזרו לבסוף מפני חשש מהשלטון העות'מאני.
לאורך השנים פרסם צמח שירה עברית וערבית, מאמרים מחקריים על שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, וכן מספר קבצים של סיפורי משלים, ביניהם ספר "אמת'אל אל דאוודיאה" (משלי דוד) וספר "וורוד אל דאוודיאה" (פרחי דוד) שיצאו לאור בבגדאד. עוד בעודו בבגדאד פרסם שירה פרי עטו ומאמרים על שירת ספרד בכתבי עת ארצישראליים כגון מזרח ומערב בעריכת אברהם אלמליח, תרביץ, הארץ, מאזניים, ההד ועוד. בזמן הפרהוד בשנת 1941 פורעים פרצו לביתו ובין היתר בזזו ספרים וכתבי יד מספרייתו הגדולה. הוא עלה לישראל בשנת 1949 והמשיך בארץ לחבר שירה, לפרסם מאמרים מחקריים ולשתף פעולה עם חוקרים בכל הקשור לשירת ספרד.
בשנת 1959 פרסם את ספרו "עד יבוא האביב", הכולל שירים בערבית ובעברית זה לצד זה. שיר הפתיחה מוקדש למשורר העיראקי מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי:
נפטר ב-י' באדר א' תשמ"א, 14 בפברואר 1981, ונקבר בעכו.
טיסה 5915 של ספהאן איירליינס
טיסה 5915 של ספהאן איירליינס הייתה טיסת נוסעים פנימית שיצאה מנמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד שבטהראן לטאבאס, איראן. ב-10 באוגוסט 2014, מטוס HESA IrAn-140 שנשא את הטיסה התרסק זמן קצר לאחר ההמראה, כשהוא נופל לתוך אזור מגורים ליד אצטדיון אזאדי. 39 מתוך 48 יושבי המטוס (40 נוסעים ושמונה אנשי צוות) נספו.
תאונה
המטוס, מתוצרת חברת אנטונוב, התרסק לתוך בית מגורים בשדרת מינה גלאס במערב טהראן בשעה 09:18 בזמן מקומי (04:48 בזמן אוניברסלי). התאונה גרמה להתפרצות של אש. אירנ"א, סוכנות הידיעות האיראנית, הציעה כי הייתה תקלה במנוע המטוס.
הנוסעים והצוות
על המטוס היו 40 נוסעים ושמונה אנשי צוות. מתוך 40 הנוסעים, 34 היו מבוגרים ושישה ילדים.
האינדפנדנט מסר כי תשעה אנשים שרדו את ההתרסקות, ואילו ABC ניוז דיווח על 38 אנשים שמתו במקום, ו-10 נוסעים שאושפזו כשהם סובלים מפציעות. התקשורת דיווחה בתחילה כי לא היו ניצולים, אך מאוחר יותר תיקנו את ההצהרה, ונאמר כי נותרו למעשה 8 ניצולים, לאחר ששניים מתו בבתי חולים מקומיים.
סיבה
סוכנות הידיעות "פארס" ציטטה את דבריו של מוחמד אילקני, ראש חברת שדות התעופה באיראן: "כשל של אחד ממנועי המטוס גרם למטוס להתרסק בצד הצפוני של כביש טהראן-קראג' [אוטוסטרדה]." הניצולים דיווחו כי המנוע נדם במהלך ההמראה. על פי הדיווחים, הטייסים פנו לחזור ארבע דקות לאחר ההמראה בשל בעיות טכניות, אבל לא הצליחו לשמור על גובה.
גונאר נורדאהל
גוּנָאר נוּרדָאהל (19 באוקטובר 1921 – 15 בספטמבר 1995) היה כדורגלן שוודי, שהתפרסם בעיקר הודות לתקופה בה שיחק במדי מילאן בשנים 1949–1956.
קריירה
נורדאהל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת העיר דיירפורש שבשוודיה, בטרם עבר לנורשפין. בנורשפין הוא זכה ב-4 אליפויות לאומיות, והבקיע 7 שערים במשחק אחד במדיה.
נורדאהל נקרא לראשונה לשחק במדי נבחרת שוודיה בכדורגל בשנת 1945. ב-1948, הוא סייע לשוודיה לזכות במדליית הזהב בטורניר האולימפי, וגם זכה בתואר "מלך השערים" של אותו הטורניר.
במהלך התקופה בה שיחק במועדונים בשוודיה, כבש נורדאהל 149 שערים ב-172 משחקים. הוא הועבר למילאן ב-22 בינואר 1949. מאוחר יותר, הצטרפו אליו באיטליה שני חבריו לחוד-ההתקפה של הנבחרת, גונאר גרן ונילס לידהולם וכך נוצרה שלישיית גרה-נו-לי במילאן.
העברתו של נורדאהל למילאן אילצה אותו לפרוש מהנבחרת הלאומית, עקב החוקים של התקופה, שמנעו משחקנים מקצוענים לשחק במדי נבחרת שוודיה. במהלך 30 המשחקים שהספיק עד אז לשחק עבור נבחרת שוודיה, הוא כבש 44 שערים, שהם בערך ממוצע של 1.5 שערים למשחק, נתון נדיר לתקופה ההיא ואף להיום. בשמונה העונות בהן שיחק במדי מילאן, הוא היה מלך השערים של סרייה א' חמש פעמים. אחרי שעזב את מילאן, עבר נורדאהל לשחק עבור רומא למשך שתי עונות.
נורדאהל עדיין מחזיק בתואר מלך השערים של כל הזמנים במילאן, עם 210 כיבושים בליגה. הוא עדיין ממוקם במקום השני בטבלת מלך השערים בכל הזמנים של סרייה א', עם 225 כיבושים ב-291 משחקים. רק סילביו פיולה כבש יותר שערים ממנו, עובדה שהופכת את נורדאהל לכובש הלא-איטלקי המוביל בכל הזמנים באיטליה.
חיים אישיים
נורדאהל נפטר בגיל 73 באלגרו שבאיטליה.
גורדון פולרטון
גורדון פולרטון (באנגלית: Charles Gordon Fullerton; 11 באוקטובר 1936, רוצ'סטר – 21 באוגוסט 2013 לנקסטר) היה מהנדס, טייס ניסוי ואסטרונאוט אמריקאי אשר לקח חלק בתוכנית מעבורת החלל.
ביוגרפיה
גורדון פולרטון נולד בעיירה רוצ'סטר שבניו יורק. לאחר סיום בית הספר הוא למד הנדסת מכונות במכון הטכנולוגי של קליפורניה בה קיבל תואר ראשון בשנת 1957 ותואר שני בשנת 1958.
שירות בנאס"א
גורדון פולרטון היה חבר בצוות תמיכה של מספר משימות במסגרת תוכנית אפולו.
בשנת 1977 הוא נכלל בצוות טייסי ניסוי של מעבורת החלל אנטרפרייז וביצע מספר טיסות. בשנת 1982 הוא היה טייס של משימה STS-3. מעבורת זו לראשונה נחתה בנמל החלל וייט סנדס. בשנת 1985 הוא היה מפקד צוות של STS-51-F.
בהמשך פולרטון היה טייס של קונבאייר 990 במהלך פיתוחו וכיהן באותו תפקיד בצוות פיתוח של מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט. הוא היה טייס ניסוי בפרויקטים נוספים של חיל האוויר האמריקאי.
פולרטון השתתף בטיסות ניסוי על קוליות במטוס סובייטי טופולב Tu-144.
לאחר פרישה
בשנת 2007 פולרטון פרש מהשרות. בשנת 2009 הוא עבר שבץ מוחי והיה מאושפז עד לשנת 2013.
איימי גרנט
איימי גרנט (אנגלית: Amy Grant; נולדה ב-25 בנובמבר 1960) היא שחקנית, כותבת, מוזיקאית וזמרת-יוצרת אמריקאית, הנחשבת ל"מלכת הפופ הנוצרי". גרנט היא כנראה הזמרת המצליחה בז'אנר המוזיקה הנוצרית. זוכת שישה פרסי גראמי, 22 פרסי דוב (של התאחדות מוזיקת הגוספל) ובעלת בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
אודות
מ-1982 עד 1999 הייתה נשואה לגרי צ'אפמן, ונולדו להם שלושה ילדים.
במרץ 2000 התחתנה עם המוזיקאי וינס גיל, ובמרץ 2001 נולדה לזוג בת.
Samurai 7
שבעת הסמוראים (ביפנית: サムライセブン) היא סדרת אנימה יפנית בת 26 פרקים אשר הופקה לשידור על ידי אולפני האנימציה Gonzo בשנת 2004 ומבוססת על הסרט שבעת הסמוראים משנת 1954 של הבמאי אקירה קורוסאווה. הסדרה בוימה על ידי טושיפומי טאקיזאווה והמוזיקה של הסדרה הולחנה בידי קאורו וואדה ואייטצו היישי.
עלילה
samurai 7 מספר את סיפורו של כפר אורז, קאנה. כל שנה בעת הקציר קבוצת שודדים באה וגונבת כמעט את כל האורז שנקצר בשנה ההיא. עם הזמן השודדים נעשים יותר ויותר תובעניים, ומתחילים לקחת בנוסף לאורז גם ילדים ונשים. המנהיג הזקן של כפר קאנה מחליט שכדי להגן על הכפר יש לשכור סמוראים שיגנו עליו. לכפר אין כסף ולכן עליו למצוא סמוראים שילחמו תמורת שכר של אורז.
שלושה כפריים עוזבים את הכפר כדי לגייס סמוראים. הם נוסעים לעיר ומחפשים סמוראים שילחמו בשבילם, אחרי שהם מוצאים שבעה סמוראים ועושים בעיות בעיר, מחליטים הכפריים שצריך לחזור לקאנה כדי להכין ביצורים נגד השודדים. הסמוראים מלמדים את הכפריים קשתות, בניית חומות ובניית בליסטרה. אחרי שהם מביסים בהצלחה את השודדים, הסמוראים מתקיפים נגד הבירה כדי להביס שליט תאב-בצע שלא מזמן עלה לשלטון כקיסר. אחרי אבדות כבדות מצד הסמוראים וכמעט-השמדתו של כפר קאנה, הבירה סוף סוף מובסת.
מלחמת אנטיוכוס
מלחמת אנטיוכוס (192 לפנה"ס – 188 לפנה"ס), הידועה גם בשם המלחמה הרומית-סלאוקית או המלחמה הסורית, הייתה עימות צבאי שהתנהל בין שתי קואליציות בהנהגת הרפובליקה הרומית מחד, והאימפריה הסלאוקית בהנהגת אנטיוכוס השלישי מאידך.
המלחמה הייתה תוצאה של "מלחמה קרה" שהתנהלה בין שתי המדינות מאז 196 לפנה"ס. בתקופה זו ניסו הרומים והסלאוקים להרחיב את תחומי השפעתם על ידי כריתת בריתות עם מעצמות אזוריות וערי מדינה יווניות.
המלחמה הסתיימה בניצחון רומאי מובהק. בשלום אפאמיאה, ההסכם שנחתם בין הרומאים לסלאוקים, נאלצו הסלאוקים לוותר על אסיה הקטנה אשר הפכה לאזור השפעה של רומא. כתוצאה מניצחונה במלחמה, הפכה הרפובליקה הרומית למעצמה החזקה ביותר סביב הים התיכון.
משנת 218 עד 196 לפנה"ס
בסביבות 218 לפנה"ס היו סביב הים התיכון חמש מעצמות עיקריות שהיו שרויות ביניהן באיזון פוליטי: אימפריות הדיאדוכים של הסלאוקים (סוריה), התלמיים (מצרים) והאנטיגונידים (מקדוניה) במזרח, ומדינות העיר רומא וקרתגו במערב.
עם זאת, שורה של סכסוכים, בסופה של המאה השלישית לפנה"ס הפרו את האיזון הזה: במערב, נלחמה רומא בקרתגו על עליונותה במערב הים התיכון. במלחמה הפונית השנייה (218 עד 201 לפנה"ס) הביסו הרומאים את קרתגו והיא נאלצה לקבל שלום בתנאים מחפירים ולמעשה הודחה ממעמדה כמעצמה. במקביל התמודדה רומא עם פיליפוס החמישי מלך מוקדון, שכונן ברית עם קרתגו, במלחמה המוקדונית הראשונה התמודד פיליפוס עם קואליציה רומאית-יוונית שכללה גם את הליגה האיטולית, פרגמון ורודוס. המלחמה הסתיימה בשלום פויניקי ללא הכרעה מהותית, אך מעתה רומא החלה להתערב בפוליטיקה היוונית.
המלחמה התנהלה ביוון, בים האיגאי ובאסיה הקטנה וכללה מספר קרבות. המלחמה הסתיימה בניצחון רומאי והסלאוקים נאלצו לחתום על תנאים קשים בהסכם אפאמיאה שלפיו שילמו לרומא פיצויי מלחמה בסך של 15,000 כיכרות ואיבדו את השטחים מערבית להרי הטאורוס. אחת התוצאות של המלחמה הייתה עלייתה של רומא כמעצמה החזקה ביותר באזור הים התיכון.
וילם-אלכסנדר, מלך הולנד
וילם-אלכסנדר, מלך הולנד (שם מלא: וילם-אלכסנדר קלאוס גאורג פרדיננד – Willem-Alexander Claus George Ferdinand; נולד ב-27 באפריל 1967) הוא המלך הנוכחי של ממלכת ארצות השפלה, הכוללת את הולנד, ארובה, קוראסאו וסנט מארטן. ירש את אמו המלכה ביאטריקס, עוד בחייה, ב-30 באפריל 2013.
קורות חיים
המלך וילם-אלכסנדר הוא בנם הבכור של המלכה ביאטריקס, ושל הנסיך קלאוס, ונכדה הראשון של יוליאנה, מלכת הולנד. הוא הוטבל לנצרות בכנסייה הפרוטסטנטית ההולנדית. ב-1985 סיים את לימודיו התיכוניים בפנימייה היוקרתית United World College of the Atlantic בוויילס שבבריטניה.
בשנים 1985–1987 שירת המלך בצי ההולנדי, עבר אימונים במכללה הימית המלכותית ההולנדית ועל סיפונן של מספר ספינות, ובסיום שירותו הוסמך לקצין בדרגת סגן זוטר.
בשנת 1987 החל המלך ללמוד היסטוריה באוניברסיטת ליידן וב-1993 הוענק לו תואר אקדמי. במהלך לימודיו באוניברסיטה, היה המלך חבר באחוות הסטודנטים הראשונה של הולנד "מינרווה", שם דבק בו הכינוי "נסיך הבירה".
בשנת 2002 נשא המלך לאשה את מקסימה זורגואייטה סרוטי, בנקאית השקעות ארגנטינאית ממוצא ספרדי ואיטלקי (נישואיו עוררו מחלוקת לאור התפקיד שמילא אבי אשתו בדיקטטורה הצבאית הארגנטינאית). לזוג נולדו שלוש בנות: הנסיכה קתרינה-אמליה (נולדה ב-2003), הנסיכה אלכסיה (נולדה ב-2005) והנסיכה אריאנה (נולדה ב-2007).
תפקידים מלכותיים ועיסוקים
כנסיך היה המלך חבר מועצת המדינה (Raad van State) – גוף מייעץ לממשלת הולנד, שבראשו עומדת המלכה ביאטריקס. נשא במינוי כבוד של שליש (Aide-de-camp) למלכה.
עד 1998 שימש המלך כפטרון הוועד האולימפי ההולנדי ואז היה לחבר בועד האולימפי הבינלאומי.
המלך עוסק בנושא של ניהול בינלאומי של מים ובמסגרת זו הוא חבר כבוד בנציבות העולמית למים למאה ה-21 ופטרון של השותפות הגלובלית למים – ארגון שהוקם על ידי האו"ם, הבנק העולמי וממשלת שוודיה.
המלך הוא בעל רישיון טיס ובראשית שנות התשעים הטיס בהתנדבות מטוסים באפריקה בשירות ארגוני צדקה. הוא חובב ספורט והשתתף כמתחרה במרתון ניו יורק ובמסע 11 הערים בארצו. ב-2010 בא עם אשתו לדרום אפריקה לעודד את הנבחרת ההולנדית במשחקי גביע העולם בכדורגל, כשהם לבושים בלבוש בצבע הכתום ההולנדי המסורתי.
בשנת 2017 חשף מלך הולנד בריאיון ל"דה-טלגרף" ההולנדי כי במשך 21 שנים הוא משמש כטייס משנה בטיסות מסחריות של חברת התעופה ההולנדית KLM.
בראיון סיפר המלך כי כבר מהימים שבהם כיהן כיורש העצר, הוא משמש כטייס משנה ולוקח חלק פעמיים בחודש בטיסות החברה. הוא הסביר כי התחביב שלו מסייע לו להתנתק מהלחץ ומחובותיו. הוא ציין שהוא לא משתמש בשמו במהלך טיסות ושרק במקרים נדירים נוסעים זיהו את קולו.
ביוני 2017 הוא קיבל רישיון להטיס מטוסי בואינג 737.
תארים, דרגות צבאיות ואותות כבוד
מלידתו נשא המלך את התארים נסיך הולנד, נסיך אורנג'-נסאו ויונקר הולנד. עם הכתרת אמו למלכה ב-1980 הוא קיבל את תואר נסיך אורנז' בתוקף היותו ליורש העצר של הכתר.
אקסצ'יינג' פלייס 20
אקסצ'יינג' פלייס 20 (באנגלית: 20 Exchange Place), המוכר גם בשמו הקודם City Bank-Farmers Trust Building, הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב אקסצ'יינג' פלייס 20 ברובע הפיננסי של מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 225.86 מטרים והוא בעל 57 קומות מעל מפלס הרחוב. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים Cross and Cross בסגנון אר דקו ונבנה בין השנים 1931-1930.
וילם-אלכסנדר, מלך הולנד
תארים, דרגות צבאיות ואותות כבוד
היה יורש העצר הראשון ממין זכר לכתר ההולנדי מאז הנסיך אלכסנדר, בן המלך וילם השלישי (1851-1884). הוא המלך ההולנדי הראשון ממין זכר מאז מות וילם השלישי ב-1890. על-אף שרמז לפני הכתרתו כי ימלוך תחת השם המלכותי וילם הרביעי בסופו של דבר, בריאיון לפני הכתרתו הודיע כי הוא ייקרא המלך וילם-אלכסנדר ולא וילם הרביעי כי הוא "לא רוצה להיות מספר" כלשונו.
אקסצ'יינג' פלייס 20
היסטוריה
תכנון בניין אקסצ'יינג' פלייס 20 החל בשנת 1929 במטרה שיהיה לבניין הגבוה בעולם. הוא תוכנן תחילה לגובה 258 מטרים עם פירמידה בראשו, בתקציב של 9.5 מיליון דולר אמריקאי, אולם באותה שנה פרץ השפל הגדול, ותקציבו צומצם עקב כך. עם סיום בנייתו היה לבניין הרביעי בגובהו בעיר ונשאר בעשירייה הפותחת עד 1970.
וילם-אלכסנדר, מלך הולנד
תארים, דרגות צבאיות ואותות כבוד
המלך הוא צאצא ישיר של הנסיכה אן, בתו הבכורה של ג'ורג' השני, מלך בריטניה, אך על פי חוק ההסדר 1701 הבריטי הוא הוסר מסדר הירושה לכתר הבריטי עם נישואיו לנוצרייה רומית-קתולית. הוא הוחזר לסדר הירושה על פי חוק הורשת הכתר 2013.
אקסצ'יינג' פלייס 20
היסטוריה
בשנת 1996 הוכרז כבניין לשימור מטעם ועדת השימור של העיר ניו יורק.
וילם-אלכסנדר, מלך הולנד
תארים, דרגות צבאיות ואותות כבוד
המלך נושא בדרגות צבאיות בזרועות השונות של הכוחות המזוינים ההולנדיים:
המלך נושא אותות כבוד ומדליות הולנדיים שונים:
למלך הוענקו אותות מטעם 13 מדינות זרות, ובכללם הצלב הגדול של מסדר הכבוד הלאומי הצרפתי.
פסגת בריז
פסגת בריז (באנגלית: Breze Peak; בבולגרית: връх Брезе) היא פסגה מכוסה קרח במזרח הרי האבר, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הפסגה מתנשאת לגובה של 1,450 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 11.2 קילומטרים דרום-מזרחית להר פונטידה; 13.15 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחת להר ניומן; 22.5 קילומטרים מערבית להר סנדרסון שבהרי רואן; ו- 17.37 קילומטרים צפונית -צפון-מערבית מפסגות לאנדרס שבהרי אוניברסיטת סופיה.
הפסגה מתנשאת מעל בקע ראשן ומעל קרחון פורמן.
גילוי הפסגה
הפסגה מופתה ב-8 בינואר 1988 עת צוות הסקר בראשותו של כריסטו פימפירב ובורסלאב קאמנוב (ממשלחת החקר האנטארקטית הבולגרית) ופיליפ נל ופיטר מארקיז (ממשלחת הסקר האנטארקטי הבריטי).
מקור השם
הפסגה נקראת על שם הכפרים הנקראים "בריז" האחד בדרום בולגריה והשני במערב בולגריה.
משפט קיילי
בתורת החבורות, משפט קיילי קובע שכל חבורה איזומורפית לתת חבורה של חבורה סימטרית כלשהי, וכך מציג את החבורה כחבורת תמורות. המשפט בפרט מראה שאפשר להבין את כל החבורות הסופיות באמצעות טיפול אחיד בתמורות, והוא נחשב לאחד מ"משפטי ההצגה" הקלאסיים: כל עצם מופשט (חבורה) הוא למעשה אובייקט קונקרטי ומוכר.
היסטוריה
בעבודתו של אווריסט גלואה (בסביבות 1830), החבורה נתפסת כקבוצה קונקרטית של תמורות. ב-1854 כתב המתמטיקאי ארתור קיילי שני מאמרים קצרים על מושג החבורה. במאמר הראשון הוא מגדיר חבורה (סופית) על-פי האסוציאטיביות וההפיכות של כל האיברים, כלומר, כאובייקט מופשט. קיילי מציג את הדוגמאות שלו דרך לוח כפל, ומעיר שכל איבר הוא למעשה תמורה על אברי החבורה. בכך הוא רומז שכל חבורה (במובן המודרני, האקסיומטי, של המושג) היא למעשה חבורה של תמורות, אף על פי שאינו מוכיח את המשפט במפורש. אכן, ויליאם ברנסייד (בספרו מ-1911) מייחס את המשפט לקאמי ז'ורדן, שסיפק לו הוכחה מפורשת ב-1870.
העידון של משפט קיילי
לפי משפט קיילי, אפשר לשכן חבורה מסדר n כתת-חבורה של החבורה הסימטרית S_n. ההוכחה מבוססת על פעולה נאמנה הנקראת "הפעולה הרגולרית של החבורה על עצמה" (ראו להלן).
למשפט יש הכללה חשובה, הידועה בשם העידון של משפט קיילי: אם ל-G יש תת-חבורה H מאינדקס n, אז יש העתקה שהגרעין שלה הוא הליבה של H: חיתוך תת-החבורות של G הצמודות ל-H, דהיינו,. הוכחת העידון מתקבלת מניתוח הפעולה של G על אוסף המחלקות G/H על ידי כפל משמאל:.
מסקנה מיידית ממשפט העידון של קיילי הוא שלחבורה עם תת-חבורה מאינדקס n מוכרחה להיות תת חבורה נורמלית מאינדקס המחלק את n!. אכן, לפי משפט האיזומורפיזם הראשון נקבל כי, ולכן. בפרט, חבורה פשוטה לא-אבלית המכילה תת-חבורה מאינדקס n משוכנת ב-S_n ולכן הסדר שלה מחלק את n!.
דוגמה
נבחר את החבורה  ונשכן אותה ב-S_4, כלומר נמצא תת חבורה של S_4 שאיזומורפית ל-G.
הדבר הגדול הבא
הדבר הגדול הבא הייתה תוכנית מציאות טלוויזיונית ישראלית שבמרכזה תחרות כישרונות. היא עלתה לשידור לראשונה ב-26 ביוני 2007 במסגרת זכיינית השידור של ערוץ 2, "רשת".
משפט קיילי
דוגמה
נגדיר העתקה.
הדבר הגדול הבא
פירוט כללי
התוכנית מבוססת על תחרות כישרונות מכל תחומי הבמה הקיימים: ריקוד, סטנד-אפ, שירה, קוסמות, משחק, להטוטנות, לוליינות, אקרובטיקה ואף כישרונות מיוחדים שאינם מוגדרים כמקצוע במה. המשתתפים השונים רשאים להגיע בכל גיל, בכל רמת כישרון ובכל מסגרת – כיחיד וכקבוצה.
משפט קיילי
הוכחת המשפט
תהא G חבורה סופית מסדר n. יש לבנות הומומורפיזם מ-G אל החבורה הסימטרית S_n. לשם כך, מספיק להתאים לכל איבר של G תמורה על האיברים של G עצמה (אפשר לזהות את התמורות על G עם התמורות על כל קבוצה אחרת באותו גודל, על ידי התאמה של האיברים זה לזה). במילים אחרות, יש לבנות פונקציה, כאשר \ S_G היא אוסף התמורות על G. את התמורה מגדירים לפי כפל משמאל:. זוהי תמורה, משום שאם gx=gy, אז x=y (שהרי G חבורה, וכל איבריה הפיכים). בנוסף לזה, פעולת \phi(gh) על איבר x שווה ל-, וזה שווה ל-, בגלל האסוציאטיביות של G. לבסוף, אם אז גם, ולכן \phi חד-חד-ערכית.
הדבר הגדול הבא
פירוט כללי
התוכנית בוימה על ידי חנוך רוזן שחיפש כישרונות ורעיונות מיוחדים למופע השנתי המתקיים כל שנה בחנוכה בבימויו ה"פסטיגל". האודישנים של המתמודדים השונים התקיימו על במת-ענק (בדרך כלל במרכז הקונגרסים שבחיפה) מול קהל רחב ומול שלושה שופטים: יעל בר זוהר, יהורם גאון ומוטי רייף. מנחת התוכנית הייתה נועה תשבי. עורך התוכנית היה יוסי אליאס.
התוכנית כשלה מבחינת אחוזי הצפייה ולכן היא לא המשיכה לעונה שנייה. זוכי העונה הראשונה היו זוג האקרובטים האוויריים קרן אלנקווה ויניב סוויסה (אודישן מספר 40), שזכו בפרס של חצי מיליון שקלים, במהלך העונה שודרו 67 אודישנים. בשנת 2018 הפיקה הזכיינית רשת מחדש את התוכנית בשם גוט טאלנט ישראל, ושידרה אותה בערוץ 13. בפעם הזאת, השם ומיתוג התוכנית תאמו לגרסאות המשודרות בעולם.
יאיר סרוסי
יאיר סרוסי (נולד ב-27 בנובמבר 1955) הוא כלכלן ישראלי, כיהן במספר תפקידי מפתח בסקטור הפיננסי הישראלי. שימש בשנים 2009–2016 כיו"ר דירקטוריון בנק הפועלים. החל מ-15.10.20 משמש כיו"ר הדירקטוריון של חברת צים.
ביוגרפיה
סרוסי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מאוניברסיטה העברית בירושלים.
מ-1981 עד 1992 מילא שורה של תפקידים באגף התקציבים של משרד האוצר והיה מנהל משלחת האוצר בארצות הברית ומנהל משלחת הקומודיטיס של המדינה. היה חבר מרכז ההשקעות וקרן המדען הראשי.
בשנים 2001 עד 2009 ניהל את פעילות מורגן סטנלי בישראל.
בשנים 1997 עד 2002 כיהן כדירקטור ויו"ר ועדת ביקורת של בנק הפועלים. סרוסי היה שותף מייסד של קרן המזנין מוסטנג, ויו"ר מייסד משותף של חברת הנדל"ן יורופורט.
בשנים 2003 עד 2009 כיהן כיו"ר ועדת השקעות של קרן הפנסיה מבטחים, וכן כיהן כדירקטור בחברה לישראל וחברת פרוטרום.
באוגוסט 2009 מונה סרוסי לתפקיד יו"ר דירקטוריון בנק הפועלים. סרוסי כיהן כיו"ר פועלים שוקי הון בע"מ, פועלים שוקי הון והשקעות אחזקות בע"מ ופועלים שוקי הון – בית השקעות בע"מ, וחבר בדירקטוריון בחברה הטכנולוגית "די.אס.פי. גרופ". הוא התפטר מתפקידו בבנק הפועלים על רקע פרשת המנכ"ל ציון קינן שהואשם בתקיפה מינית של עובדת, תלונה שסרוסי נמנע מלדווח עליה לבנק ישראל ולדירקטוריון.
סרוסי חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית, חבר הוועדה המייעצת של "מרכז קיסריה" ויו"ר עמותת "פועלים בקהילה".
חיים אישיים
נשוי לפרופ' ורד ויניצקי-סרוסי, דיקנית הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית לשעבר, ואב לשתי בנות.
קרחון ויצ'ה
קרחון ויצ'ה (באנגלית: Vicha Glacier;בבולגרית: ледник Вича- "לדניק ויצ'ה") הוא קרחון הממוקם ברמת גרומשין, בצד המזרחי של צפון רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם צפונית מזרחית לקרחון ניוקאמר ודרומית מערבית לקרחון יאמן.
הקרחון, שאורכו 27 קילומטרים ורוחבו 6 קילומטרים, זורם לכיוון דרום מערב, ממזרח למורדות הר אלמר והר אוג'ראנגאס, ופונה לדרום מזרח בסמוך להר וושבורן, זורם ממזרח להר קורנוול ולהר וורן, ומדרום מערב לפסגת בראנשטה. מדרום למצוק פורוס יחד עם קרחון ניוקאמר, קרחון ויצ'ה זורם לתוך זרם הקרח ראטפורד.
גילוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה בשנת 1961 על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם מצודת ויצ'ה, מצודה ימי-ביניימית בצפון-מזרח בולגריה.
באטמונושטור
באטמונושטור (בהונגרית: Bátmonostor) הוא כפר בנפת באיה שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בבאטמונושטור אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,765 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 1,422 תושבים.
יהודי באטמונושטור
יהודים חיו בעיירה במאה ה-19 ובמאה ה-20. יהודים מהכפר נרצחו במהלך שואת יהודי הונגריה.
כימרה (ביולוגיה)
באמבריולוגיה, כימרה (הכלאה, או בן כלאיים) הוא יצור רב תאי שהתפתח (במעבדה או בטבע) מתאים סומטיים, של שני פרטים שונים, שצורפו יחדיו. כתוצאה מזה, כימרה הוא יצור רב-תאי שלתאים סומטיים שונים שלו יש מטען גנטי שונה.
כימריזם טבעי באדם
לפני הופעת בדיקות לגילוי סוג דם ולמיפוי כרומוזומים, כימריזם נחשב יחסית נדיר בבני אדם. אולם היום הסברה הרווחת היא כי התופעה היא די שכיחה, ואדם יכול להעביר חיים שלמים מבלי להיות מודע להיותו כימרה.
המצב יכול להתגלות במקרה בעת מקרה חירום רפואי, הסתבכות עם החוק, בדיקת הורות וכדומה.
מקור השם
מקור המילה במפלצת המיתולוגית כימרה, שיש לה ראש של אריה, גוף של עז וזנב של נחש או דרקון.
נארה (קבוצה אתנית)
נארה היא קבוצה אתנית נילוטית החיה בדרום-מערב אריתריאה והמונה כ-1% מאוכלוסייתה ואחת מהקבוצות העתיקות ביותר באריתריאה. השם ההיסטורי לקבוצה הוא הכינוי החבשי "ברייה" המגיע משמו של אחד משבטי הנארה. החבשים השתמשו בבני השבט כעבדים כפי שעשו לשאר עמי השנקלה עד אשר המילה ברייה הפכה להיות לא לפני המאה ה-17 כפירוש ומקבילה למילה "עבד", כיום המילה ברייה היא כינוי גנאי.
הסברה היא שלנארה ולקונמה ישנו מוצא משותף. לפי המסורת החבשית הם התושבים המקורים של חבש אשר נושלו מאוחר יותר על ידי העמים הכושים והשמיים ומקורם אינו ידוע.
הנארה מזוהים בכתבי הגאוגרפים מהיוונים והרומיים בשמות מאגבררי ואדיברי אשר אוכלים בשר פילים. לפי ההשערה שמו של נהר העטברה (במקור עסטברוס) הוא מצירוף המילים "עסט" (נהר) ו"ברוס" (ברייה) ומכאן נהר הברייה. האזכור הראשון של הנארה תחת השם ברייה בכתובות אקסומיות הוא מהמאה ה-4 מתקופתו של עזנה.
כיום הנארה הם ברובם מוסלמים וחלקם עדיין שומר על דתם המקורית. שפתם היא הנארה שהיא שפה נילו-סהרית.
פיתומות
פיתומות היא אמנות שמבוצעת על ידי "פיתום" בעל שליטה מיוחדת בקולו, ש"מדבר מן הבטן" ואינו מזיז את שפתיו. הפיתום משתמש פעמים רבות בבובה שאת שפתיה הוא מניע בעזרת ידו, כדי ליצור אשליה שהבובה היא זו שמדברת.
אשליה זו נוצרת בעקבות אפקט הלכידה החזותית של מערכת הקשב, שבה הנטייה לאתר באופן חזותי את המקור של צליל מסוים יכולה ליצור נטאי שיוביל לתפיסה בלתי מדויקת של המציאות. במקרה זה מקור הקול מיוחס על ידי הקהל לבובה במקום לאמן.
מקורות
היוונים קוראים לזאת εγγαστριμυθία - אנגסטרימיתיה, כלומר "סיפורים מן הבטן", או  גסטרומנטיה ,משם גסטרומנציה בעברית: ניבוי מהבטן), צורת דיבור המתקשרת גם לנקרומנציה, היינו העלאה באוב של רוחות המתים לצורך השגת מידע לאחר מותם. בימי הביניים התופעה נחשבה למעשה כשפים. כשם שספיריטואליזם הוביל למופעי קוסמות, כך הפיתומות נהפכה למופע בימתי החל מהמאה ה-16.
דיבור מהבטן כיום
מופע הפיתום החל מאז ימי הוודביל בסוף המאה ה-19, כאשר הוא ישוב על כיסא ולברכיו מונחת בובת עץ. המופע היה קומי, שבו הפיתום היה משתמש בכישרונו כדי לתעתע בצופיו ומחקה מספר דמויות, תוך החלפת הבובות. מבין האמריקאים שהתפרסמו בעזרת הדיבור מהבטן היו ג'ולס ורנון, פרד ראסל והארי לסטר, שהיה ידוע בשם 'לסטר הגדול'.
הפיתומות נעשתה פופולרית באמצע המאה ה-20 בזכות תלמידו של 'לסטר הגדול', אדגר ברגן. ברגן הופיע עם הבובה המועדפת עליו צ'ארלי מקארתי בתסכיתי רדיו ששודרו משנת 1937 ועד לשנת 1956. ברגן המשיך להופיע עד למותו בשנת 1979, והפופולריות של מופעיו היוו השראה לאמנים אחרים שהופיעו לאחריו כדוגמת פול וינצ'ל, ג'ימי נלסון וסניור וונצס. אולם, הפופולריות של המדברים מהבטן דעכה במקצת, ויש לשער כי הייתה זו אשמת אמצעי התקשורת המודרניים ביכולת לספק את אשליית הדיבור - אפקט שהיה לב לבם של הפיתומים.
לואיס אלברט רוסו היה אחד הפיתומים שהחלו להופיע בתוכניות טלוויזיה מאז 1949. רוסו, שלפני הגעתו למדיום הטלוויזיוני הופיע בבורלסק, בקרקסים, וכן במופע וודביל באולם המוזיקה רדיו סיטי אשר בניו יורק, רשם לזכותו 30 הופעות בתוכניות אירוח שונות יחד עם הבובה 'ברוקלין בירץ'. בנוסף, הוא הופיע בלאס וגאס וכן במסגרת ארגון השירות המאוחד (United Service Organization), שנועד לספק שירותי בידור לחיילים שנמצאים מחוץ לגבולות ארצות הברית. האמן היה בין הראשונים שזכה להופיע מול הנשיא דאז ג'ימי קרטר.
מאז שנות השמונים ועד היום, ממשיכים להופיע פיתומים כג'יי ג'ונסון (שהופיע כפיתום בסדרה בועות), רמדאס פדהיי, פיתום ויצרן בובות מהודו, החקיין טרי פאתור, שמתמחה בחיקוי זמרים שונים דרך השימוש בבובותיו, וג'ף דנהאם, שפרץ לאחרונה בזכות מופעיו בקומדי סנטרל. מופעים אלו זיכו אותו פעמיים בפרס "קומיקאי הסטנד-אפ המצחיק ביותר", פרס כבוד שהוענק עד כה לקומיקאים כג'רי סיינפלד ורובין ויליאמס. הילדה דרסי לין זכתה במקום הראשון בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "לאמריקה יש כישרון" לשנת 2017 כפיתומית. היא זכתה בפרס של מיליון דולר ומופע משלה בלאס וגאס. חלומה הוא להמשיך את הפיתומות כאומנות ומקצוע.
בישראל
בשנות ה-60 וה-70 פעלה בישראל ג'ודי אבן-חן, שעלתה מארצות הברית עם בובת הפיתום שלה, וודי. בישראל בובת העץ קיבלה את השם העברי אודי, והשניים הופיעו בהצלחה רבה, באירועים ובטלוויזיה תחת השם ג'ודי ואודי. בנה, שחר אבן-חן, המשיך את דרכה עם בובת פיתום בשם שוקי.
מופע פיתום בראוני וברנר של מוזיקאי הג'אז שי ברנר, המגלם את סיפור חייו של אמן הג' אז המפורסם לואי ארמסטרונג.
הסכם מכה
הסכם חמאס-פת"ח במכה (בערבית: اتفاق حماس فتح في مكة), שנחתם בין הארגונים הפלסטיניים חמאס ופת"ח ב-8 בפברואר 2007, סיכם על הקמתה של ממשלת אחדות לאומית ברשות הפלסטינית ותום המאבקים הפנימיים על שליטה שהתנהלו ברשות מאז 2005. פטרונו של ההסכם הוא מלך סעודיה עבדאללה בן עבד אל-עזיז אל סעוד. בדיונים שהתקיימו טרם החתימה על ההסכם השתתפו נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס (אבו מאזן) והשר מוחמד דחלאן מצד פת"ח, את חמאס ייצגו ראש ממשלת הרשות אסמאעיל הנייה ויו"ר הלשכה המדינית, ח'אלד משעל. הדיונים על איוש משרות השרים האריכו את המשא ומתן על הקמת הממשלה, שהושבעה בסופו של דבר ב-17 במרץ. על אף תחושת האופטימיות הרבה עם חתימת ההסכם, המאבקים הפנימיים נמשכו ברצועת עזה עד השתלטות חמאס על רצועת עזה במלואה, ומנוסת בכירי פת"ח ממנה ביוני 2007.
ההסכם
הסכם מכה הוא מסמך כללי שעוסק בעיקר ביחסים הפנימיים בזירה הפלסטינית, החלק המדיני של ההסכם כולל את כתב המינוי של ממשלת האחדות הלאומית. ההסכם משקף הסכמה אסטרטגית בין פת"ח לחמאס בכמה מישורים: הממשלה הפלסטינית, אש"ף והסכסוך המתמשך עם ישראל.
בשנת 2006 חמאס כבש את השלטון ברצועת עזה כאשר גבר על פת"ח בבחירות שנערכו באותה השנה. חמאס זכה בקולו של הבוחר הפלסטיני כאשר טען שהוא יהווה שלטון טוב יותר ולא מושחת כמו זה של פת"ח. גורם נוסף שסייע לחמאס להיבחר היה העצמת הפן הצבאי בסכסוך עם ישראל.
למרות התמיכה בחמאס, מפלתו לא איחרה לבוא. בשלב הראשון, הקוורטט הטיל חרם כלכלי על ממשלת חמאס ועל הרשות הפלסטינית. חוסר נכונותו של חמאס לנטוש את דרך הטרור ולקבל על עצמו אחריות מדינית הביאה לבידוד הרשות, ולהפסקת הסיוע הכספי שבלעדיהם לא היה לשלטון שום קיום. השלב השני היה כישלונו של חמאס בהנהגת המדינה. גם מעט הכספים שהיו ברשות, ממסים פנימיים ומסיוע של מדינות ערב, לא כוונו לרווחת התושבים הפלסטיניים, אלא לתעשיית הטרור ולחיזוק המיליציות שנלחמו בפעילי ובתומכי הפת"ח. בעקבות המצב העגום התנהלו קרבות רחוב עקובים מדם, האלימות התפשטה ורצועת עזה בערה. נוצר לחץ ציבורי ומוסרי ולא היה מנוס מלנקוט באמצעים שיובילו להסכם.
כאשר נוסח ההסכם, פת"ח וחמאס טענו כי הוא מופנה לציבור הפלסטיני, אל עמי כל האומות הערביות האסלאמיות ואל כל ידידיהם ברחבי העולם. חמאס ופת"ח התחייבו בהסכם להשיג ולהשלים את מטרותיהם הלאומיות הבאות: להשתחרר מהכיבוש הציוני, להשיב לעצמם את זכויותיהם ולהתמסר לנושאים האסלאמיים העיקריים ובראשן סוגיית ירושלים, הפליטים, מסגד אל-אקצא, האסירים הפלסטיניים, סוגיית גדר ההפרדה וההתנחלויות. בהסכם ארבעה סעיפים עיקריים. הסעיף הראשון דן בהפסקת האלימות הפנימית, וטוען שהוסכם על איסור שפיכת הדם הפלסטיני, ועל כך שיינקטו כל הצעדים האפשריים לוודא זאת. בסעיף נאמר עוד שעל העם הפלסטיני לעמוד עמידה איתנה נגד הכיבוש, שעליו להגשים את מטרותיו הלאומיות והחוקיות, וששפת הדו-שיח תהיה הבסיס היחיד לפתרון הסכסוכים בזירה הפלסטינית. הסעיף השני דן בהקמת ממשלת האחדות הלאומית, ונאמר בו שיינקטו כל הצעדים על-מנת להרכיב ממשלת אחדות לאומית שתאושר על ידי שני הצדדים. בנוגע להרכבת הממשלה הפלסטינית, ההסכמה שהגיעו אליה היא שאסמאעיל הנייה ימשיך לכהן כראש הממשלה, וסגנו יהיה חבר מתנועת פת"ח שימונה על ידי אבו מאזן. הסעיף השלישי דן בנקיטת צעדים להפעלתו של אש"ף ולביצוע רפורמות במוסדותיו. הסעיף הרביעי מדגיש את "עקרון השיתוף המדיני" בין הצדדים, אשר קובע ששני הארגונים שותפים בתהליך קבלת ההחלטות המדיניות ברשות הפלסטינית. עוד נאמר בסעיף זה ששני הארגונים חפצים בפלורליזם פוליטי.
תגובות
ההסכם זכה ללגיטימציה רבה בקרב הציבור הפלסטיני, שסבל משפיכות דמים ארוכה וממצב כלכלי קשה בעקבות החרם שהוטל על חמאס וממשלתו ברצועת עזה, והבין שצריך למצוא חלופה אחרת. הפלסטינים ראו בהסכם מכה, שעליו חתומים אבו מאזן וח'אלד משעל, ובהקמת ממשלת האחדות, פתרון טוב למצבם העגום, ולכן תמכו בו. סיבה נוספת לתמיכתו הרבה של הציבור הפלסטיני בממשלת האחדות, הייתה העובדה שהממשלה תורכב מכל גוני הקשת הפוליטית, וכך רובו יוכל להזדהות איתה.
בישראל מיהרו לציין כי אין שום דבר חדש בהסכם וכי מדובר, למעשה, בהסדר פנים-פלסטיני שאינו עומד בתנאי הקוורטט, שקבע כי הממשלה הפלסטינית חייבת לאמץ את שלושת התנאים הבאים במלואם: הראשון - הכרה בקיומה של מדינת ישראל, השני - הפסקת הטרור, והשלישי - קבלתם ויישומם של ההסכמים הקודמים, כולל מפת הדרכים. ישראל טענה שהיות שההסכם לא מדבר על הפסקת הטרור, וחמאס לא מוכן להכיר במדינת ישראל, יש לדחות אותו על הסף. ישראל התנגדה להסכם מכמה סיבות: הראשונה, אם תוקם ממשלת אחדות לאומית, יוכלו נתיני הממשלה לפנות לדרך של טרור נגדה, ואף אחד לא יגביל אותם. השנייה, ישראל טוענת שממשלת האחדות היא תחבולה של חמאס להסיר מעליו את החרם הכלכלי, וכאשר הזרמת המזומנים תחזור לכיסו של חמאס, הוא יפנה אותם למימון תשתיות הטרור נגדה. השלישית, ישראל תיאלץ לעשות ויתורים למען הפלסטינים בתמורה להתמתנות שלהם. אם העולם ישוב לסייע לפלסטינים, הוא יצפה ממנה להכיר בממשלת האחדות ולחתור עמה לשלום שישראל תיראה בו חלשה לנוכח המומנטום הפלסטיני.