cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיליפ רייס
הנער המוכשר משך את תשומת לבו של דודו, וכך בגיל 14 הוא נלקח בניגוד לרצונו לעסק של מסחר בצבעים שהיה שייך לדוד. רייס לא השלים עם מציאות זו ורכש השכלה בכוחות עצמו, בעיקר בנושא המדעים מדויקים.
בשנת 1859 הוא התחתן וזמן קצר לאחר מכן החל לעבוד כמורה בעיר פרידריכסדורף.
רייס נפטר בגיל 40 בלבד בעקבות מחלת ריאות קשה שפקדה אותו במהלך חצי השנה האחרונה לחייו, ככל הנראה סרטן ריאות שלא אובחן.
המצאת הטלפון
בשנת 1859 חשב רייס על תאוריה להעברת קולות ללא תיווך כלשהו, בעזרת שימוש "בקרינת החשמל". הוא שלח מאמר בנושא לכתב העת היוקרתי "שנתון הפיזיקה" (Annalen der Physik) אבל מאמרו נדחה. באותה השנה הוא סיים לבנות אב טיפוס למתקן המעביר קולות באמצעות חוטי חשמל למרחק של 100 מטר, למכשיר הוא קרא das Telefon (בגרמנית: הטלפון). בשנת 1862 הוא ביצע הדגמה של המכשיר.
המכשיר היה מגושם ואיכות השמע בו לא הייתה טובה. הסיבה לכך הייתה המיקרופון שהוציא ניצוצות ואף דרש כוונון לעיתים קרובות. יחד עם זאת, המתקן עבד והפך למכשיר הטלפון הראשון. האפרכסת שרייס פיתח הייתה כה מוצלחת עד כי עד היום לא היה צורך לבצע בה שום שינוי מלבד בגודלה, והיא גם הבסיס לרמקול המודרני.
רייס ניסה לעשות נפשות לטלפון שלו, אבל ההצלחה לא האירה לו פנים. הוא חזר לעסוק בהוראה מבלי לרשום פטנט על המצאתו.
10 שנים מאוחר יותר השמועה על המכשיר הגיעה אל אלכסנדר גרהאם בל ואלישע גריי האמריקאים. שניהם עלו על החיסרון של הטלפון של רייס - המיקרופון, וכך בשנת 1875 הצליחו כל אחד בנפרד לבנות מיקרופון מוצלח יותר. בניגוד לרייס שניהם דאגו לרשום פטנט על המצאתם ב-7 במרץ 1876, אלא שבל הספיק להגיש ולהפיץ לפני גריי. בהמשך התברר שההמצאה של גריי הייתה שונה במספר מרכיבים מזו של בל. בעיני כמה מהגרמנים, רייס נחשב לממציא של הטלפון.
בגרמניה נכתבו ספרים עליו והופקו בולים שנושאים את דיוקנו.
אנה נטרבקו
אנה יורייבנה נטרבקו (ברוסית: Анна Юрьевна Нетребко, בגרמנית: Anna Netrebko; נולדה ב-18 בספטמבר 1971 בקרסנודר, רוסיה) היא זמרת אופרה רוסייה-אוסטרית.
קורות חייה
נטרבקו נולדה בעיר קרסנודר באזור קובאן שבדרום רוסיה, לאביה, יורי, גאולוג בעל שורשים אוקראיניים, ולאימה לריסה, מהנדסת. בנעוריה הצטיינה נטרבקו בהתעמלות. היא למדה פיתוח קול בקונסרבטוריון על שם רימסקי-קורסקוב בעיר סנקט פטרבורג אצל תמרה נוביצ'נקו. כסטודנטית עבדה, בין השאר, בניקיון תיאטרון מריאינסקי ומאוחר יותר השתלמה אצל זמרת האופרה רנאטה סקוטו.
בשנת 1994, לאחר שזכתה בתחרות גלינקה במוסקבה, התקבלה נטרבקו לתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג. המנצח ואלרי גרגייב לקח אותה תחת חסותו. את הופעת הבכורה שלה, עשתה נטרבקו בתפקיד סוזנה באופרה נישואי פיגרו מאת מוצרט.
נטרבקו התחילה להתפרסם כבר בשנת 1995 בעת ביקור להקת התיאטרון מריאינסקי בהנהגתו של ואלרי גרגייב בסן פרנסיסקו, בו שרה את תפקיד לודמילה באופרה רוסלאן ולודמילה של מיכאיל גלינקה. הביקורות הנלהבות להן זכתה היו הפתיח לקריירה בינלאומית שכללה הופעות בכל בתי האופרה החשובים בעולם: המטרופוליטן אופרה בניו יורק, האופרה של וינה (בין השאר, בתפקיד דונה אנה בדון ג'ובאני) ולה סקאלה במילאנו (בשיקוי האהבה של דוניצטי).
החל משנת 1998 היא משתתפת באופן קבוע בפסטיבל זלצבורג, בשנת 2002 שרה בתפקיד דונה אנה בדון ג'ובאני תחת שרביטו של ניקולאוס הרנונקור. באותה שנה הופיעה לראשונה במטרופוליטן בתפקיד נטשה במלחמה ושלום של פרוקופייב. בשנת 2003 עמדה על במת האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן בתפקיד ג'ילדה בריגולטו ושרה את התפקיד הראשי בלוצ'יה די למרמור באופרה של לוס אנג'לס ושוב את דונה אנה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. בשנת 2005, יחד עם רולנדו וילזון, הופיעה ברומיאו ויוליה ובתפקיד אדינה משיקוי האהבה.
באותה שנה הופיעה בפסטיבל זלצבורג בתפקיד ויולטה בלה טרוויאטה של ג'וזפה ורדי תחת ניצוחו של קרלו ריצי, כשלצידה שרו רולנדו וילזון ותומאס המפסון.
בשנת 2004 הקליטה DVD תחת הכותרת "האשה, הקול" (The Woman ,The Voice) בסגנון הקליפים של MTV. מאז החליטה לא להקליט עוד בסגנון שאינו קלאסי.
בשנת 2005 יצאה לסיבוב הופעות ראשון ביפן שם ביצעה ערבי לידר. במרץ 2006 הופיעה במטרופוליטן בדון פסקואלה של גאטנו דוניצטי יחד עם חואן דיאגו פלורס ועם בן זוגה, סימונה אלברגיני, בבימויו של אוטו שנק ובניצוחו של מאוריציו בניני.
יומיים לפני סיום אליפות העולם בכדורגל ב-2006 בברלין הופיעה יחד עם פלאסידו דומינגו ורולנדו וילזון בקונצרט לפי דגם מופעי "שלושת הטנורים". באותה השנה הופיעה בפסטיבל זלצבורג כאמור כסוזנה ובחנוכת הבית המשוחזר של מוצרט ב-26 ביולי 2006.
בנובמבר 2006 הופיעה כאמינה בהסהרורית של בליני באופרה של וינה, ובמרץ 2007 על אותה במה את מנון של מאסנה בבימויו של אנדריי שרבאן, מופע ששודר בטלוויזיה האוסטרית. באפריל 2007 הופיעה באותו תפקיד עם רולנדו וילזון באופרה הממלכתית בברלין, בהפקה משותפת עם האופרה של לוס אנג'לס. במאי 2007 הופיעה הופעת בכורה ברסיטל בקרנגי הול יחד עם הבריטון דמיטרי חבורוסטובסקי. עקב בעיות במיתרי הקול ביטלה בקיץ 2007 נטרבקו את החוזה עם פסטיבל זלצבורג ועוררה פולמוסים בתקשורת סביב נושא "שחיקת כוכבי האופרה". ב-8 בספטמבר 2007 הופיעה באירוע הלילה האחרון של הפרומס ברויאל אלברט הול בלונדון.
ה "אלבום הרוסי" שלה הגיע בשנת 2006 במקום העשירי בטופ אלבומי מוזיקת הפופ בגרמניה. ב-2007 הקליטה אלבום דואטים עם רולנדו וילזון.
ביולי 2006 קיבלה אזרחות אוסטרית. היא מחלקת את זמנה בעיקר בין סנקט פטרבורג, שם היא ממשיכה להיות חברת להקת התיאטרון מריאינסקי, וינה וניו יורק.
באביב 2006 החליטה לפעול למען ילדים נזקקים ולקחה תחת חסותה את הכפר טומילינו ברוסיה.
בשנת 2004 קיבלה את פרס הפדרציה הרוסית.
שחקן אופי
שחקן אופי (באנגלית: Character actor) הוא שחקן משנה, המיטיב לגלם דמויות יוצאות דופן, מעניינות או אקסצנטריות, בעלות ייחודיות מובהקת, כך שהם "כמעט בלתי ניתנים לזיהוי, אך עם זאת מגלמים תפקידים רבים, באופן משכנע ובלתי נשכח". המונח, אשר לעיתים קרובות נעשה בו שימוש על מנת להבדיל עם השחקן הראשי, הוא אבסטרקטי ופתוח לפרשנויות: במובן הרחב, כל השחקנים יכולים להיחשב כשחקני אופי, שכן כולם, בסופו של דבר, מגלמים "דמויות", אבל המובן המקובל הוא שחקן המגלם תפקיד משנה בעל חשיבות באופן ייחודי. לפעמים, המונח מתאר שחקן שמגלם דמויות שהן שונות מאוד זו מזו, ואילו במובן אחר הוא מתאר שחקן שמתמחה בתפקידים זוטרים. בכל מקרה, תפקידי שחקני אופי הם תפקידים משמעותיים יותר מאשר אלו של ביטים או ניצבים. המונח משמש בעיקר כדי לתאר שחקני טלוויזיה וקולנוע, והוא פחות משמש לתיאור שחקני תיאטרון. השימוש הידוע במונח המוקדם ביותר הוא משנת 1883, במהדורת העיתון The Stage, אשר הגדירה "שחקן אופי" כאדם ש"מגלם אישיויות ומוזרויות".
בניגוד לשחקנים ראשיים, שחקני אופי נתפסים בדרך כלל כפחות זוהרים. בעוד שלשחקנים ראשיים יש, לעיתים קרובות, את היופי הפיזי הדרוש כדי לשחק מושא של אהבה, שחקן אופי יכול להיות נמוך או גבוה, שמן או רזה, מקריח, זקן או בעל מראה חיצוני ייחודי ובלתי שגרתי. לדוגמה, פניו של שחקן האופי משיקגו ויליאם שוץ הושחתו בתאונת דרכים כשהיה בן חמש והוא עבר ניתוחים קוסמטיים לשיפור הופעתו החיצונית; ודווקא בשל כך – הופעתו הייתה לייחודית ולבלתי נשכחת בקרב קהל התיאטרון. באופן כללי, שמותיהם של שחקני אופי לא זוכים להבלטה בפרסומות בקולנוע ובטלוויזיה, שכן שמו של שחקן האופי לא צפוי למשוך את הקהל לסרט. לרוב, דמויות של שחקני אופי בקולנוע או בטלוויזיה אינן מזוהות בשמן המלא; לעיתים קרובות יש להן רק שם פרטי או שם משפחה, או כינוי, כגון "הקצין פרד". וזאת לעומת תפקידים של שחקנים ראשיים, שלעיתים קרובות יש להם שם מלא, למשל "קפטן ג'ק ספארו". לשחקני אופי מסוימים יש קול או מבטא ייחודי, או שהם מפתחים, לאורך השנים, גינונים בלתי-נשכחים. לשחקן אופי יכולה להיות קריירה ארוכה ומצליחה, מבלי ששמו יהיה מפורסם וידוע, אך עדיין – הוא יהיה מזוהה באופן מיידי.
במהלך קריירת משחק ארוכה, שחקן יכול לפעמים לעבור בין תפקידים ראשיים לתפקידים משניים. ישנם שחקנים ראשיים, אשר ככל שהם מתבגרים, הם מתקשים יותר ויותר למצוא תפקידים המתאימים לגילם, ועל כן עוברים לשחק תפקידי אופי. בעבר, שחקנים כהי עור, שלעיתים קרובות נמנע מהם לבצע תפקידים שהיו יכולים להתאים להם, מצאו עצמם מגלים דמויות בעלות סטריאוטיפים אתניים. לפעמים, שחקני אופי פיתחו קריירות המבוססות על כישרונות ספציפיים שיש צורך בהם בסרטי ז'אנר מסוימים, כגון ריקודים, רכיבה על סוסים, אקרובטיקה, שחייה או איגרוף. שחקנים רבים שנמצאים בראשית הקריירה שלהם מוצאים את עצמם מלוהקים שוב ושוב לאותם תפקידי אופי, בשל הצלחה קודמת שלהם, עם תפקיד מסוים או עם ז'אנר מסוים, כך שהשחקן הופך לכל כך מזוהה עם סוג מסוים של תפקיד, שמלהקים נוטים להפנות אותו רק לתפקידים דומים. שחקני אופי מסוימים משחקים, למעשה, את אותה הדמות שוב ושוב, כמו במקרה של העוזר ההומוריסטי אך בעל התושייה של אנדי דיוויין, בעוד שלשחקנים אחרים, כגון סר לורנס אוליבייה, יש את היכולת "לצלול" אל תוך כל תפקיד שהם נדרשים לבצע. שחקני אופי מסוימים זוכים להערצה רבה בקרב קהלים מסוימים, כגון עם מעריצי "מסע בין כוכבים" ("טרקרים") או מעריצי סרט הפולחן "מופע הקולנוע של רוקי".
תפקידיו של שחקן אופי לעיתים קרובות נתפסים כשונים באופן מהותי מהאישיות האמיתית, כלומר הם לא מגלמים את עצמם או דמויות הדומות להם, אלא דווקא דמויות בעלות אופי שונה באופן מהותי מהאישיות שלהם שמחוץ למסך. שחקני אופי משקיעים את כל כולם על מנת לגלם את הדמויות שהם מגלמים, כך שלעיתים קשה לזהותם מחוץ למסך, במהלך תקופת הצילומים. על פי השקפה אחת, לשחקני אופי טובים לעיתים רחוקות חסרה עבודה, ולעיתים קרובות יש להם קריירה ארוכה שמשתרעות על פני עשרות שנים. הם גם לעיתים קרובות זוכים להערכה רבה מצד שחקנים אחרים.
שחקני אופי יכולים לגלם מגוון סוגים של תפקידים. ישנם שחקני אופי הנוטים לשחק את אותו סוג של תפקיד לאורך כל הקריירה שלהם, למשל: הארווי קייטל ("בחור קשוח ונחוש"), מגי סמית' ("דמות אם מכובדת"), כריסטופר לויד ("אקסצנטרי"), קלוד ריינס ("מתוחכם, בעל מוסריות מעורפלת") ופורסט ויטאקר (טיפוס "רגוע ומורכב, עם פוטנציאל להתפוצץ"). אד לאוטר בדרך כלל מגלם דמות מאיימת בגלל "הפנים הארוכות" שלו.
מיכאל קונפינו
מיכאל (מישל) קוֹנְפִינוֹ (2 באפריל 1926 – 16 ביוני 2010) היה היסטוריון ישראלי, יהודי יליד בולגריה, מומחה בחקר תולדות רוסיה והתנועות האנרכיסטיות, לימד כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. חתן פרס ישראל להיסטוריה לשנת תשנ"ג (1993).
קורות חייו
קונפינו נולד בסופיה, בולגריה, בשנת 1926. בהיותו בן 13 הצטרף לתנועת הנוער הציונית; הוא נמנה עם ראשיה משנת 1945, ובשנת 1948 עלה באמצעותה לישראל. טרם עלייתו הוא החל בלימודיו האקדמיים באוניברסיטת סופיה. לימים הושלמו על ידו לימודים מתקדמים במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים ובאקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז. את לימודי הדוקטורט סיים בהצטיינות יתרה בסורבון, ובמסגרתם עסק בהיסטוריה חקלאית של רוסיה במאה ה-18. במקביל, הוא שימש כשליח עלייה לצפון אפריקה (1951–1953) ולברית המועצות (1960).
בשנת 1959 הצטרף קונפינו לסגל האוניברסיטה העברית בירושלים, ייסד את החוג ללימודים רוסיים ועמד בראשו עד 1969. לאחר מכן החל משנת 1970 הצטרף לאוניברסיטת תל אביב, ייסד בשנת 1971 את המכון לחקר רוסיה ומזרח אירופה ועמד בראשו עד 1977. בשנים 1980–1995 היה קונפינו מופקד הקתדרה לתולדות רוסיה ומזרח אירופה ותרבותם על שם רובין. במהלך השנים הוא שימש גם פרופסור אורח באוניברסיטאות סטנפורד, הרווארד, דיוק, שיקגו ומוסדות נוספים באירופה.
קונפינו התמחה במחקריו בתולדות רוסיה ובבעיותיה החקלאיות של אירופה, במסגרת השוואתית של מבנה החברה תחת שוני המשטרים בין העבר לבין ההווה. במחקריו נידונו גורמי התפתחות וקיפאון בקרב חברה חקלאית וביחס לאצולה ולזרמי האנרכיזם הרוסי. אחד ממחקריו החשובים התמקד ביחסים בין בקונין ונצ'אייב. כמו כן קונפינו פרסם לראשונה תעודות נדירות מתולדות האנרכיזם, כמו למשל חלק מהתכתבותו של פיוטר קרופוטקין.
קונפינו היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1993 זכה בפרס ישראל להיסטוריה ובשנת 2003 בפרס א.מ.ת.
מנישואיו להגר (בתו של אנצו סרני) היו לו 3 ילדים, אחד מהם הוא ההיסטוריון אלון קונפינו.
מבחר ספרים ועבודות מחקר
CIRA, Lausanne (אנרכיזם ואינטרנציונליזם:סביב מנשר השישה-עשר. 1981) (סביב "פרשת נצ'אייב", 1967) (בקונין ונצ'אייב, 1966) Natalie Herzen  ". In : Cahiers du monde russe et soviétique. Vol. 8 N°1. Janvier-Juin 1967. pp. 56-123. (בקונין ונצ'אייב-המשך. הקרע. מכתבים לא ידועים עד עכשיו של בקנין ונטלי הרצן, 1967) (אידאולוגיה וסמנטיקה: אוצר המלים הפוליטי של האנרכיסטים הרוסים., 1989) (פיוטר אלכסייביץ' קרופוטקין. אנרכיסטים בגלות:מכתבים לא ידועים עד עכשיו של פיוטר קרופוטקין אל מרי גולסמית', 1897-1917 - עריכה, הערות ומבוא מאת מיכאל קונפינוף המכון לחקר ולימוד המוסדות והחברות החדשות במזרח, המכון ללימודים סלבים, פריז 1995) (קרופוטקין ב-1914: המלחמה והקונגרסים המוחמצים של האנרכיסטים הרוסים, 1982) (עם דניאל רובינשטיין - קרופוטקין מדען 1992) (נצ'אייב ורצח הסטודנט אי. איוואנוב, 1967 ) (פיוטר קרופוטקין וסוכני האוכראנה, מחקר מלווה בשלושה-עשר מכתבים לא ידועים עד עכשיו של קרופוטקין אל מרי גולדסמית' ואל קבוצה אנרכיסטית רוסית , 1983) (אלימות בתוך אלימות; הוויכוח בין בקונין ונצ'אייב''', הוצאת פ. מספרו, פריז, 1973)
כעורך:
מדד תל אביב 90
מדד תל אביב 90 הוא מדד השקעה המייצג את השינוי המצרפי של מחיריהן של 90 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, הבאות מיד לאחר החברות הנמצאות במדד תל אביב 35. חיבור קבוצת החברות במדד זה, עם החברות הנמצאות במדד תל אביב 35 נותן את קבוצת החברות הנמצאות במדד תל אביב 125. לפיכך ניתן להגדיר את מדד תל אביב 90 כמדד הנגזר ממדד תל אביב 125.
המדד התפרסם לראשונה על ידי הבורסה לניירות ערך ב-1 בינואר 1999 בשווי של 299.89 נקודות, שהיה באותו זמן השער של מדד ת"א 100. משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר מדי 15 שניות. המדד נותן תמונה משלימה לגבי מצב החברות מהדרג השני בכלכלה הישראלית.
מדד תל אביב 90 נחשב למדד ספקולטיבי יותר ממדדי תל אביב 35 ותל אביב 125. כך למשל, במשבר של שנת 2008, ירד מדד זה ב-70%, לעומת ירידה של 50% שירד ת"א 25. מסיבה זו, המדד נחשב לפחות פופולרי להשקעה בקרב הציבור. כשש תעודות סל שונות עוקבות אחר מדד זה, ארבע תעודות עוקבות אחריו בחסר, ועוד שלוש תעודות מורכבות העוקבות אחריו עם מינוף (חיובי או שלילי).
מדד תל אביב 90 החליף את מדד תל אביב 75 בפברואר 2017, במסגרת "רפורמת המדדים" שיזמה הבורסה לניירות ערך.
הרכבת המדד וחישובו
המדד מורכב מ-90 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר, ושאינן נכללות במדד תל אביב 35. המניות צריכות לעמוד בתנאים הבאים: על אף האמור לעיל הכלל הנוגע להחזקות הציבור אינו מוחלט. כך למשל, בדצמבר 2008 רק 93 מניות עמדו בכלל זה, ולמדד נכנסו 7 מניות שלא עמדו במינימום הנדרש.
משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר מדי 15 שניות.
הרכב המדד מתעדכן פעמיים בשנה, ביום חמישי הראשון בחודשים פברואר ואוגוסט, לפי שווי השוק שלושה שבועות לפני תאריך העדכון. תהליך העדכון מתבצע על פי האלגוריתם הבא:
התנהגות המדד
ממרץ 2003 עד סוף שנת 2007 היה מדד תל אביב 75 במגמת עלייה חזקה, מרמה של קרוב ל-300 נקודות בתחילת התקופה, ועד לשיא של 1,134.74 ב-15 ביולי 2007. מאז שיא זה החלה השפעתו של משבר האשראי העולמי להוריד את המדד עד שבתאריך ה-28 בדצמבר 2008 חזר המדד לשפל של 316.67 נקודות, רמה בה היה חמש וחצי שנים קודם לכן. מאז חזר המדד והתאושש באופן עקבי אך רק בשנת 2020 עקף את רמות השיא שנקבעו בשנת 2007.
אחת מתכונותיו הבולטות של מדד תל אביב 90 היא שהוא אינו מושפע משוק הנגזרים, כפי שמושפעים מדדי תל אביב 35, ובמידה פחותה מדד תל אביב 125. כך יכול מדד זה לתת תמונה אמיתית יותר לגבי המגמות התוך יומיות. השוואת התנהגות מדד זה לעומת מדד תל אביב 35 נותנת תובנה לגבי רמת התערבות שחקני המעו"ף במסחר, שכן שחקני המעו"ף אינם פועלים במניות המרכיבות מדד זה.
באוגוסט 2015 הודיעה הבורסה בתל אביב שהיא בוחנת אפשרות לרפורמה במדדים, במסגרתה יהפוך מדד ת"א 75 למדד ת"א 90. בינואר 2016 פרסמה הבורסה את התוכנית המפורטת לרפורמה להערות הציבור, ובאוגוסט 2016 הודיעה רשמית על יישום הרפורמה החל מ-9 בפברואר 2017.
במסגרת המעבר ממדד תל אביב 75 למדד ת"א 90, השתנה אופן חישוב תקרת משקל של כל מניה במדד, כך שלאחר השינוי מגבלת המשקל תהיה 2%.
ממלכת סקוטלנד
ממלכת סקוטלנד (באנגלית: Kingdom of Scotland, בגאלית סקוטית: Rìoghachd na h-Alba, בסקוטית: Kinrick o Scotland) הייתה מדינה בצפון אירופה, בשלישו הצפוני של האי הבריטי. הממלכה התקיימה כמדינה עצמאית משנת 843 עד חוקי האיחוד של 1707, שאיחד אותה עם ממלכת אנגליה כממלכת בריטניה הגדולה (1707–1800).
שלטון
במשך רוב שנות קיומה של ממלכת הסקוטים, ניתן תוקף למונרך יחיד, או לארכימונרך שהיה במעמד גבוה מעל לקבוצת מלכים אשר עליהם שלט. זהות יורש העצר נקבעה בדרך-כלל על ידי המלך בעודו על ערש-דווי; היורש נקרא טאניסט (tanist; גאלית סקוטית tanaiste).
מהמאה השש-עשרה אורגן מחדש המעמד השני על ידי קבוצה נבחרת של נציבים כפריים. בעקבות שינוי זה הועלה הרעיון ליצור "מעמד רביעי", וכן הוצע להגדיר "מעמד חמישי" המורכב מפקידים הנושאים משרות מלכותיות. היסטוריונים החוקרים את ענייני הפרלמנט רואים חלוקות אלו כבעייתיות. בכל-זאת הכינוי לאספת חברי הפרלמנט נשאר "שלושת המעמדות", בעוד הפרלמנט היווה מקשה אחת.
התיעוד הראשוני בו מופיע הפרלמנט הסקוטי מקורו בתחילת המאה השלוש-עשרה; האספה הראשונה לה נמצאה עדות אמינה הייתה בקִירְקְלִיסְטוֹן (Kirkliston), עיירה קטנה סמוכה לאדינבורו, בשנת 1235 בתקופת כהונתו של המלך אלכסנדר השני. אספה זו כונתה ברשומות הלטיניות Colloquium, בדומה לכינוי שדבק בפרלמנט האנגלי.
האספה האחרונה התקיימה ב-25 במאי 1707. בשנה זו הועבר חוק האיחוד של 1707 אשר איחד את ממלכת סקוטלנד וממלכת אנגליה לממלכת בריטניה הגדולה, לה היה פרלמנט משלה - הפרלמנט של בריטניה הגדולה.
היסטוריה
בתחילה הוגבלה הממלכה לצפון נהרות הפורת' והקלייד (Forth and Clyde); דרום-מערב סקוטלנד המודרנית עוד נשארה תחת שליטתה של ממלכה בריטונית; דרום-מזרח סקוטלנד גם היא תחת שליטה בריטית ואף פרו-אנגלית. השליטה על אזור זה החלה בתקופתו של קונסטנטין השני (879–952) ולבסוף נפלה לידי הסקוטים בשנת 1018, כאשר מלקולם השני, מלך סקוטלנד, הרחיב את הגבול הדרומי לנהר הטוויד (Tweed). זהו גבולה הדרומי של סקוטלנד עד לימינו.
בשנת 1263 לחמה סקוטלנד בנורווגיה בקרב לרגס (Battle of Largs - על השם העיר הסקוטית לידה התרחש הקרב) על השליטה על איי מערב סקוטלנד. קרב זה הוכיח כי נורווגיה כבר אינה מסוגלת לשלוט על איים מרוחקים אלו. בשנת 1266 חתם המלך הנורווגי מגנוס השישי על הסכם פרת', אשר עיקרו הכרה נורווגית בשליטת סקוטלנד על האיים.
בין סקוטלנד לצרפת נכרתה שורת הסכמים הנקראת ברית אולד (Auld Alliance). הראשון שבהסכמים נכרת בשנת 1295 על ידי ג'ון באליול, מלך סקוטלנד, ועל ידי פיליפ הרביעי, מלך צרפת. ברית אולד נכרתה בעיקר נגד ממלכת אנגליה שהוותה אויב משותף לסקוטלנד ולצרפת. לסירוגין ⁹שתי הממלכות הפיקו תועלת הדדית רבה מהברית, במיוחד לאחר פרוץ מלחמת מאה השנים, אך שימושה היה רחוק מהדדי. אנשים רבים בסקוטלנד הטילו ספק אם נבון לצאת למלחמה באנגליה אך ורק מתוך אינטרסים צרפתיים.
בשנת 1468 התרחבה ממלכת סקוטלנד משמעותית בפעם האחרונה, לאחר שג'יימס השלישי, מלך סקוטלנד, התחתן עם מרגרט, בתו של כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק, וקיבל את איי שטלנד ואורקני כנדוניה.
בתקופת מלכותו של ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד (מלך 1488–1513) סקוטלנד פרחה מבחינה תרבותית. בתקופה זאת החל הרנסאנס הארופאי לחדור לסקוטלנד. סקוטלנד התקדמה רבות בתחום החינוך במאה ה-15 לאחר הקמתן של אוניברסיטת סנט אנדרוז בשנת 1413, אוניברסיטת גלאזגו (Glasgow) בשנת 1450, ואוניברסיטת אברדין (Aberdeen) בשנת 1494. יחד עם הקמת האוניברסיטאות הועבר חוק החינוך של 1496, אשר ציווה על כל אנשי האצולה ובעלי האחוזות החופשיים לשלוח את בניהם הבכורים לבית ספר ללימוד לטינית, בדרך כלל בגילאי 8-9; לאחר שלמדו לטינית, הילדים נשלחו לבתי-ספר למשפטים או לאמנות למשך לפחות שלוש שנים.
במאה ה-16 התרחשה בסקוטלנד הרפורמציה הפרוטסטנטית, בהשפעת תורותיהם של מרטין לותר וז'אן קלווין. למרות הוצאתם להורג של מטיפים פרוטסטנטים ולותרנים על כפירה, המשיכה המהפכה. לבסוף בוצעה הרפורמציה על ידי הפרלמנט בשנת 1560 אשר קבע את האמונה הפרוטסטנטית כדתה הרשמית של סקוטלנד במקום האמונה הקתולית. למעשה הזרם הקתולי לא נמחק לגמרי בסקוטלנד, ונשאר חזק במיוחד באזורים ההרריים (Scottish Highlands). בשנת 1603 מתה מלכת אנגליה אליזבת הראשונה מבלי שהותירה אחריה יורשים לכתר. למרות היריבות בין שתי הממלכות, לעיתים קרובות חלו נישואים בין ממלכת אנגליה לממלכת סקוטלנד. לכן, בהיעדר יורש ישיר למלכה אליזבת, קרוב המשפחה והיורש הקרוב ביותר היה לא אחר מג'יימס השישי, מלך סקוטלנד, אשר בעלייתו לכס המלוכה האנגלי נקרא גם ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. באותה תקופה מלכי אנגליה נודעו גם כמלכי אירלנד, ולכן בנוסף לכל היה גם ג'יימס הראשון, מלך אירלנד. איחוד זה נודע בתור איחוד הכתרים (Union of the Crowns) על אף ששתי הממלכות (או שלוש הממלכות, יחד עם אירלנד) המשיכו להתקיים עד היווצרות ממלכת בריטניה הגדולה.
בשנת 1688 המהפכה המהוללת הייתה בעיצומה, ובעקבותה הודח ג'יימס השביעי הקתולי ובמקומו עלתה לשלטון מרי השנייה יחד עם בעלה, ויליאם השלישי, מלך אנגליה.
רוב הסקוטים קיבלו את הזוג המלכותי החדש, אך סקוטים רבים, בייחוד באזורי ההרים, נשארו נאמנים לג'יימס השביעי. קבוצה זו יצרה את זרם היעקוביטים (השם James הוא צורתו האנגלית של "יעקב"), שעיקריה היו החזרת הדת הקתולית לסקוטלנד והחזרת יורשו של ג'יימס השביעי כמלך סקוטלנד.
האיחוד עם אנגליה
ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד הוכתר בשנת 1603 כמלך על אנגליה. איחוד זה היה חלקי בלבד, איחוד אישי (personal union). על-אף שחלקו אותו ראש מדינה, סקוטלנד ואנגליה המשיכו להתקיים כשתי מדינות נפרדות אשר לכל אחת פרלמנט וממשל משלה.
שלושה ניסיונות פוליטיים נעשו (בשנים 1606, 1667 ו-1689) במטרה לאחד את שתי המדינות לפי חוק. אלו היו הפעולות הראשונות שמאחוריהן עמדו התנועות הפוליטיות של שתי המדינות, על-אף שסיבותיהן היו שונות. מבחינת האנגלים, מטרת האיחוד הייתה להתוות קו ירושה פרוטסטנטי לכס המלכות.
תוכנית דריין שבה סקוטלנד ניסתה ליצור קולוניה במצר פנמה נכשלה. חלומות סקוטלנד להפוך למעצמת סחר עולמית נפלו. התוכנית נכשלה באופן סופי בשנת 1700 והיא השאירה את סקוטלנד מרוסקת חסרת כסף. דבר זה דרבן את סקוטלנד להתאחדות עם האנגלים בכדי לא לפשוט רגל.
שני חוקים נחקקו במטרה לאחד את שתי הממלכות. הראשון בשנת 1706 על ידי הפרלמנט האנגלי, והשני חודשים ספורים לאחר מכן בשנת 1707 על ידי הפרלמנט הסקוטי. שני החוקים נקראים יחדיו חוק האיחוד של 1707, ושניהם באו לידי ביטוי ב-1 במאי 1707. חוק האיחוד איחד את שתי הממלכות כממלכת בריטניה הגדולה. בנוסף, חוק האיחוד ביטל את הפרלמנטים האנגלי והסקוטי, וייסד את הפרלמנט של בריטניה הגדולה.
עשב שוטה (ביטוי)
עשב שוטה הוא ביטוי המשמש לתיאור אדם שהתנהגותו אינה מוסיפה כבוד לחברה שבה גדל. הכינוי "עשב שוטה" בא לציין שאדם זה אינו מייצג את חברתו, אלא הוא חריג שהיא מתנערת ממנו ואינה רואה עצמה אחראית לגידולו ולטיפוחו. מרבים להשתמש בביטוי כאשר התנהגות בזויה של אדם עלולה להיראות כהקצנה של הלכי רוח המקובלים בחברה שממנה יצא. הביטוי נלקח בהשאלה מהמושג החקלאי "עשבים שוטים", המתאר צמחים לא רצויים שגדלים פרא בין צמחי התרבות ומפריעים לגידולם.
דוגמאות למצבים שגררו שימוש בביטוי "עשבים שוטים" ובביטויים דומים לו: אלימות כלפי ערבים ואנשי שמאל בחוגי ימין ישראלי, מעשי בגידה במדינה בחוגי שמאל, הזדהות עם הטרור הפלסטיני בקרב נטורי קרתא, אלימות כלפי רופאים המבצעים הפלות בחוגים דתיים בארצות הברית, פעילויות מחאה אלימות עד כדי סיכון חיים בחוגי המתנגדים לגלובליזציה ובקרב תומכים באיכות הסביבה.
יגאל עמיר, רוצחו של יצחק רבין, כונה "עשב שוטה", וברוח זו התייחסו גם לבגידתו של אודי אדיב בחוגי השומר הצעיר. כך מפעם לפעם כאשר התנהגותו של אדם מביישת את הסקטור אליו הוא משתייך, קם מי שמצהיר שמדובר ב"עשב שוטה". בדרך כלל הגדרה זו גוררת אחריה ביקורת מצד אלו הסוברים שקיצוניות מן הסוג שגילו המכונים "עשבים" אינה יכולה לגדול בחלל ריק.
הלוויה
הלוויה או לוויה היא טקס שנערך בעקבות מותו של אדם, ובו מלווים את הנפטר לקבורתו. הלוויה נערכת בהתאם למנהגים שונים, התלויים בעיקר בדת, בתרבות ובקהילה של הנפטר ושל קרוביו.
לרוב בהלוויה נוכחים בעיקר חבריו ובני משפחתו של הנפטר. במקרים בהם המנוח הוא איש ציבור או אמן ידוע, או שהמוות אירע בנסיבות השייכות לציבור, כגון של חיילים, פעמים רבות באים להלוויה גם רבים אחרים.
בדרך כלל, קיימים אנשים העוסקים לפרנסתם בקבורת נפטרים או בשריפתם, כגון החברה קדישא בישראל. בתרבויות מסוימות העוסקים במת נחשבים כטמאים במידה זו או אחרת.
הלוויה יהודית דתית
ביהדות, לפני ההלוויה יש לבצע תהליך של טהרת המת, הכולל רחיצה וניקיון של גופת המת, והלבשתו בתכריכים לקראת הקבורה.
לעיתים יוצאת ההלוויה מבית הנפטר, ופעמים אחרות היא יוצאת מבית הקברות או מבית הלוויות שיועד למטרה זו. יש הנוהגים לערוך "מסע הלוויה" בו שיירת המלווים יוצאת מבית הכנסת בו התפלל המנוח או הישיבה בה למד. ההלוויה קרויה גם "חסד של אמת". בתהליך הקבורה טומנים באדמה את גופת הנפטר כשהיא עטופה בתכריכים לבנים, כשם שגונזים ספר תורה שנפסל, באשר היא היוותה לפי האמונה הדתית משכן לנשמה נצחית, כחלק מהאמונה בהישארות הנפש ובתחיית המתים. לפי ההלכה, עם סיום הקבורה וסגירת הקבר בעפר - מתחילה האבלות. על פי מנהג ירושלים, צאצאי נפטר זכר אין מלווים אותו.
סדר ההלוויה והקבורה היהודית כולל מנהגים, ברכות ותפילות, ומשתנה במעט על פי מסורות שונות. ניתן למצוא שתי מסורות עיקריות - הספרדית והאשכנזית:
סדר הלוויה והקבורה על פי מסורת הספרדים: ולאחר מכן סדרת פסוקים מסוימים ("גדל העצה" וכו').
סדר ההלוויה והקבורה על פי מסורת האשכנזים: בסיום ההלוויה נהוג שהגברים נעמדים בשתי שורות והאבלים חולצים את נעליהם ועוברים ביניהם. בזמן שהאבלים חולפים על פניהם אומרים להם הנוכחים.
סדר ההלוויה והקבורה אצל ישראלים יוצאי אתיופיה:
מנהגים נוספים:
הלוויה ממלכתית לאישיות רמת דרג במדינת ישראל נעשית על-פי נוהל חבצלת.
הלוויה יהודית חילונית
מרבית הנפטרים היהודים בישראל, דתיים וחילונים כאחד, עוברים הלוויה בהתאם לטקס המסורתי-אורתודוקסי. בקרב החילונים יש הבוחרים בקבורה חילונית, שבה כללי הטקס שונים מאלה של הטקס הדתי, אם כי לעיתים נשענים על מרכיבים מתוכו (כגון אמירת תחליף קדיש). בטקס החילוני אין הצמדות לכללים מסוימים, וכל משפחה או קהילה מעצבת טקס כרצונה.
הלוויה חילונית אינה מסתיימת בהכרח בקבורת המת - יש הבוחרים בשריפת גופתם ובפיזור האפר לרוח או שמירתו בכד.
תחליף לקדיש
בחלק מהקיבוצים התעורר הצורך בטקסט קבוע, נוסח הקדיש, שייאמר בטקסי אבל ושיבטא את דרך חייהם הייחודית, רוחם ואמונתם של החברים. הנוסחים האלטרנטיביים שנכתבו נושאים פן חילוני ומתמקדים באדם ובאובדן. עם הקיבוצים שיצרו-ניסחו קדיש קיבוצי כחלק מנוהגי האבלות המקומיים, נמנים נגבה (המחבר: שלום סמיד), המעפיל (המחבר: מנדל שרל), עין שמר (המחבר: עלי אלון) ויגור (המחבר: צבי שאר).
נוסח יגור: "יִתְגַּדֵּל הָאָדָם הַשּׁוֹמֵר תּוֹחַלְתּוֹ מִבֹּקֶר חַיָּיו עַד יוֹמוֹ הָאַחֲרוֹן." / אֲשֶׁר לִבּוֹ לֹא סָג וְיָשָׁר מַעֲשֵׂהוּ - וּמִגְּאֻלָּה לֹא נוֹאָשׁ. / אֲשֶׁר בְּלִבּוֹ סֵבֶל הָעוֹלָם וְשִׂמְחָתוֹ, שֶׁהוּא זִיווֹ בְּגִלּוּיוֹ וְסִתְרוֹ. / לֹא תִּתַּם עִמּוֹ תִּקְוָה וְדֶרֶך יְשָׁרִים לֹא תֹּאבֵד. / יְבֹרַךְ יְקַר הָאָדָם לָעַד. / יִתְגַּדֵּל הָאָדָם הָעִבְרִי עַל אַדְמָתוֹ וְיִתְקַדֵּשׁ הַחַי בְּזִכְרוֹן הַחַיִים שֶׁנִפְקְדוּ. / תַּמּוּ חַיִּים חֲתוּמִים בְּאַדְמַת יָגוּר, בַּעֲמָלָהּ, בְּלֵב חֲבֵרֶיהָ. / יִהְיֶה זִכְרוֹ (ה) שֶׁל ________ לִבְרָכָה בְּתוֹכֵנוּ".
ונוסח נגבה וקיבוצים נוספים: "יתגדל שם האדם / יתעלה פועל חייו ויתברך בזיכרוננו / על צרור מעלליו בימי חלדו / ועל המעש שלא הספיק להשלימו / על החלומות שניטוו - ונמוגו / ועל סגולת יקר ואף חולשת אנוש / שנגוזו מבעד לדוק הערפילי של הזמן / יזהיר זכר האדם והדי חייו כזוהר הרקיע בליבנו / ושמו לפני שמש ינון / כי מותר האדם הוא הזיכרון מעבר למחיצות הזמן / לא בחושך שמו יכוסה / צוו המשך החיים יצמיח פורקן לכאבנו המשוקע / הזמן במהלכו ירחם / וננצור את כל פרי חייו לימים רבים / יתגדל וישתבח".
גם בקרב החילונים יש הנוהגים לומר קדיש בנוסח הדומה לנהוג בקיבוצים. בנוסף, עמותת "חופש" מציעה באתר האינטרנט שלה את השיר "כך אתגדל וכך אתקדש" של יהודה עמיחי כאלטרנטיבה לקדיש.
מרתה סטיוארט
מרתה סטיוארט (באנגלית: Martha Stewart; נולדה ב-3 באוגוסט 1941) היא יזמת ואשת עסקים אמריקאית בתחומי "סגנון חיים" וניהול משק הבית. בבעלותה חברה המשווקת מוצרים לבית ומוציאה לאור מגזינים העוסקים בתחום, ובנוסף, היא מגישה תוכניות טלוויזיה.
ב-2013 הוערך הונה ב-970 מיליון דולרים.
ביוגרפיה
סטיוארט נולדה בשם מרתה הלן קוסטירה (Martha Helen Kostyra) בעיר ג'רזי סיטי במדינת ניו ג'רזי בארצות הברית, וגדלה בעיר נטלי (Nutley) שם. משפחתה היא ממעמד הביניים, ממוצא פולני-קתולי, ולסטיוארט חמישה אחים ואחיות. בילדותה, למדה תפירה וסריגה מאמה, שימור מזון מסבה וסבתה, וגינון מאביה. בתקופת התיכון החלה בקריירת דוגמנות, והופיעה במספר פרסומות בטלוויזיה ובמגזינים. היא סיימה תיכון בהצטיינות וקיבלה מלגה ללימודים במכללת ברנרד בעיר ניו יורק. בתקופת הלימודים פגשה והתחתנה עם בעלה, אנדי סטיוארט. אחרי החתונה, היא עזבה את המכללה למשך שנה והמשיכה בקריירת הדוגמנות שלה, שזכתה להצלחה מתונה. לאחר מכן היא שבה למכללה, וסיימה תואר דו-חוגי בהיסטוריה והיסטוריה של האדריכלות. בשנת 1965, נולדה בתה.
ב-1967 הייתה סטיוארט לברוקרית בבורסת ניו יורק. היא עזבה את המשרה בשנת 1973, במטרה להתמקד בגידול בתה. הועלו טענות לפיהן עזיבתה הייתה קשורה לשימוש לא הולם במידע פנימי.
לאחר הצלחתו של ספר הבישול הראשון שלה, סטיוארט פרסמה ספרי בישול נוספים, וכן כתבה בעיתונים ובמגזינים בנושאי ניהול משק הבית. היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכניתה של אופרה וינפרי ב-1986, וכן בתוכנית טלוויזיה מיוחדת שבה בישלה ארוחה לחג ההודיה. בשנת 1987 הייתה סטיוארט ליועצת ראשית לרשת המרכולים הענקית K-Mart. היא החלה להפיץ ברשת קו מוצרים לבית תחת שמה.
ב-1990 התגרשה סטיוארט מבעלה. בסוף אותה שנה החל להתפרסם מגזין סגנון החיים "מרתה סטיוארט ליבינג", שסטיוארט שימשה כעורכת הראשית שלו. בשיאה, ב-2002, הגיעה תפוצתו של המגזין לשיא של 2 מיליון עותקים. בשנת 1993 היא החלה להגיש תוכנית שבועית בטלוויזיה; לאחר מכן הפכה זו לתוכנית יומית.
בספטמבר 1997 גייסה סטיוארט הון לרכישת כל מיזמי הטלוויזיה, העיתונות והמוצרים הקשורים לשמה, ומיזגה אותם תחת חברה אחת חדשה, "מרתה סטיוארט ליבינג אומנימדיה". סטיוארט הייתה ליושבת-הראש ולמנכ"לית של החברה. באותו חודש הוקם אתר האינטרנט של החברה, והיא השיקה שירות מכירת מוצרים בדואר באמצעות קטלוגים. ב-19 באוקטובר 1999 החברה הונפקה בבורסה בניו יורק.
ההסתבכות המשפטית
ביוני 2002 הואשמה סטיוארט במעבר על חוקי ניירות הערך. ההאשמות נבעו מכך שמכרה את מניותיה בחברת התרופות ImClone, ימים לפני שנדחתה בקשתה של זו לאישור תרופה חדשה. המידע על כך הגיע אליה מידידה, מייסד ImClone, סמואל וקסל. לפי ההאשמות, באמצעות מכירה זו נמנעה מהפסד של 45 אלף דולר. ביוני 2003 היא הועמדה לדין בעברות אלה, ובמרץ 2004 הורשעה. היא נשפטה ל-5 חודשי מאסר בפועל, 5 חודשי מאסר בית, וקנס של 30 אלף דולר. תביעה אזרחית באותו עניין הוסדרה בפשרה באוגוסט 2006.
המוניטין של סטיוארט נפגע מאוד כתוצאה מהפרשה, וחלק מהמפרסמים נמנעו מלפרסם במגזינים שלה. תוכנית הטלוויזיה שלה בוטלה, היא נאלצה לפרוש מניהול בפועל של "מרתה סטיוארט ליבינג אומנימדיה", וכן מחברותה במועצות המנהלים של הבורסה של ניו יורק ושל חברת רבלון.
לאחר שחרורה
לאחר שחרורה מהכלא, במרץ 2005, חזרה סטיוארט לפעילות עסקית. קווי המוצרים שלה ב-K-Mart הורחבו. בספטמבר 2005 היא חזרה להופיע בטלוויזיה, והגישה את התוכניות "מרתה" (המשודרת גם בישראל) וכן את התוכנית "המתמחה: מרתה סטיוארט", שנכשלה. התוכנית "מרתה" הייתה מועמדת ב-6 קטגוריות בטקס פרסי האמי ב-2006. באוקטובר 2005 היא פרסמה ספר, "חוקי מרתה סטיוארט", בנושא הקמה וניהול של עסקים, ובנובמבר פורסם ספר בישול נוסף. באותו חודש החברה השיקה תחנת רדיו לווייני שבה יש לסטיוארט תוכנית שבועית של שיחות עם מאזינים. באוקטובר 2005 החלה חברת "מרתה סטיוארט אומנימדיה" לשווק בתים תחת המותג "מרתה סטיוארט". עיצוב הבתים מושפע מבתיה של סטיוארט בניו יורק ובמיין.
בשנת 2005 העריך המגזין "פורבס" את הונה האישי של מרתה בכמיליארד דולר והיא נכנסה לרשימת האנשים העשירים בעולם.
עד פרידתם ב-2008, הייתה סטיוארט בת-זוגו של המיליארדר ומהנדס התוכנה צ'ארלס סימוני במשך כ-14 שנים.
אליוט מ' בור
אליוט מ' בור (באנגלית: Elliot M. Bour נולד ב-20 במרץ 1969 בפילדלפיה, פנסילבניה) הוא במאי קולנוע, טלוויזיה ופרסומות אמריקאי.
בור החל את דרכו כאנימטור בחברת וולט דיסני בשנת 1991, עבור הסרט זוכה פרס אוסקר "היפה והחיה". תפקידו הראשון כבמאי היה בסדרת הפעולה המצוירת "ספיי גרוב" (Spy Groove) ששודרה בערוץ המוזיקה MTV בשנת 2000. במקביל לעבודתו בקולנוע ביים בור פרסומות רבות בעלות פרופיל גבוה למותגים מובילים בארצות הברית, חלקן היו הפרסומות המונפשות הראשונות לחברות אלו.
אלביס צ'יפזזה
אלביס צ'יפזזה (באנגלית: Elvis Chipezeze; נולד ב-11 במרץ 1990) הוא כדורגלן זימבבואי המשחק בעמדת השוער בבארוקה מליגת העל הדרום אפריקאית ובנבחרת זימבבואה.
קריירה
צ'יפזזה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת זימבבואה ב-5 ביוני 2019 במשחק חצי גמר גביע COSAFA נגד. נבחרתו הפסידה 2–4 בפנדלים לאחר 0–0 בתום הזמן החוקי.
הוא היה השוער הפותח של קבוצתו במשחקי גביע אפריקה לאומות 2019. במשחק האחרון בשלב הבתים, בו היה לנבחרתו סיכוי אחרון לעלות לשמינית הגמר, הפסידה נבחרתו 0–4 לנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כששניים מהשערים היו באשמתו הבלעדית.
קליפת המוח הארובתית-מצחית
אנטומיה
ה-OFC נמצא בחלקו הקדמי התחתון של קדמת קליפת המוח הקדם מצחית המכיל את אזורי ברודמן 10, 11 ו-47. אזור זה נמצא ממש מעל ארובת העין ומכאן שמו. מבחינת קישוריות הוא מקושר רבות לאזורים סנסוריים ומקבל את האות העצבי מן הגרעין הגבי-מרכזי של התלמוסכמו גם מן ה-Piriform cortex וכן הוא מאוד מקושר אל האמיגדלה אל הפאראהיפוקמפוס, ואל קליפת המוח הקדם מצחית הלטרלית.
הפרדה בין ה-OFC ל-vmPFC
הפרדה בין אזורים מסוימים נעשית באמצעות מספר שיטות כמו על ידי תפקודיות, קישוריות ועל ידי סוגי התאים הבונים את הרקמה. האזורים OFC ו-vmPFC הם ממש קרובים אחד לשני, ושיטות שונות מפרידות אותם באופן שונה ובהתאם לכך ממקמות אותם באזורים שונים. בעקבות כך בין שיטות שונות ישנם אזורים אשר פעם יהיו שייכים ל-OFC ופעם ל-vmPFC ומבחינה זו יש הקבלה בין האזורים. אחת ההבחנות שמפרידה בין ה-OFC לבין ה-vmPFC היא הרשתות העצביות להם האזורים מקושרים. הבחנה אחרת צפיפות התאים הפרמידאלים בשכבה 5.
תפקוד
מידע אודות גירוי מסוים שמתקבל ממגוון חושים מעובד ברמה הבסיסית בתלמוס ומועבר לאמיגדלה שם הוא מעורר מוטיבציה מיידית להיחשף לגירוי או להימנע ממנו. במקביל אותו המידע מועבר מהתלמוס אל פיתול החגורה הקדמי (ACC) ואל קליפת המוח הארובתית מצחית. משם המידע מועבר אל ההיפותלמוס, המעורב ביצירת תגובות פיזיולוגיות.
הקליפה הארובתית מצחית מבצעת עיבוד נוסף ואיטי של המידע אודות הגירוי, הכולל חיזוי השלכותיו. וכן שקלול רגשות של נתוני רווח והפסד ביחס לתגובה אפשרית כלפי הגירוי. המידע מעובד גם בפיתול החגורה הקדמי שמשקלל את ערך התגובה ביחס לסיכוי לבצע אותה, באופן שמשפיע על המוטיבציה ועל ההחלטה הסופית האם לבצעה או להימנע ממנה. ההחלטה משפיעה על עיכוב או עירור של המסלול המהיר מהאמיגדלה להיפותלמוס, וכן על אופן התגובה הרגשית והניהולית העתידית של המסלול המהיר. הקליפה הארובתית מצחית מעורבת גם בחשיבה יצירתית מסתעפת ומתכנסת, ומשלבת מגוון נתונים לכדי רעיון.
בה"ד 13
בית הספר למשטרה צבאית (מוכר גם כ-בה"ד 13) הוא בסיס הדרכה של כלל הכשרות חיל המשטרה הצבאית. הבה"ד ממוקם בקריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון, סמוך לצומת הנגב. הבה"ד היה הראשון שאכלס את קריית ההדרכה.
מפקד הבה"ד הוא קצין בדרגת סא"ל. מפקד הבה"ד הנוכחי הוא סא"ל מוני עמר.
היסטוריה
ב-1995 עבר בה"ד 13 למחנה גור (מחנה 'בית ליד' (מחנה 21)) ושם היה ממוקם עד מאי 2015. במחנה גור נמצא אתר ההנצחה לחללי המשטרה הצבאית.
במאי 2015 היה הראשון שאכלס את קריית ההדרכה על שם אריאל שרון (עיר הבהד"ים).
תגי היחידה
תג הבה"ד התחלף במהלך השנים. בשנת 1996 זכתה היחידה לתג עצמאי.
הכשרה ראשונית
במדור זה נמצאים הפש"צ (פלוגות שוטרים צבאיים), החיילים עוברים טירונות רובאי 02 מורחב ולו"ם (לוחמי המעברים) העוברים טירונות 03 של המשטרה הצבאית ובסופה מקבלים תעודת שוטר צבאי. בסיום ההכשרה הראשונית משובצים חיילי הפש"צ לתפקדים מקצועיים ועוברים הכשרה במדור הכשרות מקצועיות וחיילי לו"ם עוברים לסדיר לתפקידים במעברים.
הכשרות מקצועיות
במדור זה מתקיימים קורסי יסוד בתחומים הבאים: שיטור ותעבורה, כליאה, בילוש, חוקרים פליליים (כחלק מההכשרה הכוללת של חוקר פלילי), ליווים, וגחל"ת. בבה"ד קיימים סימולטרים מיוחדים לתפקידי השיטור ומתקן כליאה מדומה. בסיום ההכשרה משובצים החיילים בבסיסי החיל השונים.
מפקדים
במדור מפקדים מתקיימים קורסים מתקדמים בתחומים הבאים: קורס מ"כים רומח, קורס מגן (סמלים), השלמה חיילית וקורס מ"פים.
שוקו אסהארה
שוקו אסהארה (בקנג'י: 麻原彰晃, בהירגנה: あさはら しょうこう; 2 במרץ 1955 - 6 ביולי 2018) היה מנהיגה ומייסדה של כת אום שינריקיו היפנית.
שנותיו הראשונות
אסהארה נולד בעיר יטסושירו שבאי הדרומי קיושו ביפן. הוא נולד תחת השם צ'יזואו מצומוטו (Chizuo Matsumoto) למשפחה ענייה המייצרת מחצלות טאטאמי לפרנסתה. הוא היה אחד מתוך שבעה ילדים. הוא סבל מעיוורון כמעט מלא, ולכן בגיל חמש הלך ללמוד בבית ספר לעיוורים. לאחר שסיים את לימודיו ב־1977 עבר לטוקיו. למרות מאמציו הרציניים, נכשל בבחינות הכניסה לאוניברסיטת טוקיו היוקרתית. כיוון שכך, פנה אסהארה ללימודי דיקור סיני ורפואה סינית מסורתית. הוא החל לעסוק ברפואה סינית עממית ולאחר מכן פנה לפילוסופיה המשלבת רעיונות רוחניים שונים, רובם פרי מוחו. ב־1978 התחתן עם אשה שמכרה לפרנסתה תרופות צמחיות ואוכל טבעי.
כבר בראשית דרכו שאף אסהארה להיות מנהיג, דבר שבא לידי ביטוי עוד בבית הספר היסודי ובתיכון בו למד, אך הוא נדחה על ידי חבריו ללימודים, שחשו מאוימים מדעותיו הקיצוניות ויוצאות הדופן.
הקמת כת האמת הצרופה
ב־1984, כחלק מהשינוי הדתי שהתרחש בו, החלו אסהארה ואשתו להדריך קורסי יוגה. כמורה ליוגה הוא העביר שיעורים רבים לתלמידים רבים, כשכישרון היוגה היווה בסיס ששולב בפרקטיקות בודהיסטיות, שאף אותן הוא לימד. ב־1986 בזמן ששהה בהרי ההימליה הוא טען כי השיג הארה על ידי התגלות של האל ההינדי שיווה. לטענתו, הוא חווה התעוררות ועלייה באנרגיה שאמרה לו לעזוב את הגוף, וכי עליו להוביל להתפתחות רוחנית. לאחר עלייה לרגל להרי ההימליה, כתב אסהארה: "עכשיו אני חופשי לעזוב את גופי הפיזי, בכל זמן ובכל מקום". ב־1987 טען שפגש את הדלאי לאמה וזה אמר לו שהוא הדלאי לאמה של יפן, ושעליו מוטלת הפצת הבודהיזם ביפן. כשחזר ב־1987 הוא שינה את שמו מצ'יזו מצומוטו, ל"קדוש" שוקו אסהארה. לטענתו, בהתגלותו האפוקליפטית בחר בו שיווה לארגן צבא של אלוהויות, כדי שבני האור ילחמו בבני החושך. על אף ששיווה הוא אל הינדי, אך אסהארה היה בחירתו לדבריו, להוביל את בני האור אל הישועה הנצחית. כדי לשבות את לב המאמינים, טען אסהארה כי לו כוחות על טבעיים, כמו היכולת לחזות עתיד, לראות עבר, לרחף באוויר, לשהות מתחת למים, לשנות צורתו לכל צורה שיחפוץ, וכן להזיז אובייקטים ולשנות צורתם מבלי לגעת בהם. כשעיתונים ואמצעי מדיה נוספים התייחסו ליכולות אלה, זכה אסהארה בפרסום נרחב חינם.
אסהארה הסתבך בהרפתקאות עסקיות מפוקפקות (מכירת תרופות מזויפות), נתפס על ידי המשטרה, נשפט, ונמצא אשם בעבירות פליליות. לאחר שפעילויותיו המפוקפקות נחשפו בעיתון מקומי, עסקיו ירדו לטמיון.
במהלך "החיפושים אחרי האמונה", הוא הצטרף לאגונשו (Agonshu), "דת חדשה חדשה" שדרשה שחרור מקארמה רעה על ידי מדיטציה. אמונה זו מופיעה במידת מה במערכת האמונות של כת האמת הצרופה. באום, מאמין יכול "להסיר קארמה רעה" על ידי אימוץ כמה ייסורים. חברי הקבוצה השתמשו ברעיון זה כדי להצדיק התעללות בחברים אחרים.
אסהארה הקים את הארגון הדתי שלו ב-1984 והוא נקרא בתחילה Aum Shinsen no kai, לאחר מכן ב־1987 שונה ל- Aum Shinrikyo, (מעתה Aum), אום שינריקיו.
אסהארה ביקש שליטה מוחלטת במאמיניו: על חברי הכת היה למסור את כל רכושם לכת, אסור היה להם להתרועע עם אנשים שאינם חברי הכת, נאסר עליהם לישון יותר מ־6 שעות בלילה ואף פחות, והיה עליהם לצפות בשידורי הכת שעות רבות ביום, תוך שהם נעולים בחדר עם מכשיר טלוויזיה. הכת אף ביקשה מהמאמינים לחבר אלקטרודות לגופם ולהסתובב איתן כדי שיוכלו להיות באותו "גל אלוהי" עם מוחו של אסהארה. פריטים מגופו של אסהארה כמו שערות שנשרו, ציפורניים שנקצצו, ואפילו מי האמבט בהם רחץ, נמכרו למאמיניו כ"פריטים קדושים".
מעצרו, משפטו והוצאתו להורג
נפילתו של אסהארה הגיעה לאחר התקפת הכת על הרכבת התחתית בטוקיו ב-20 במרץ 1995. לאחר האירוע נעצרו אסהארה ורבים ממאמיניו והועמדו למשפט. במשפטים שהתנהלו נגדם נחשפו פשעיהם של חברי הכת, שרובם היו פרי מוחו של אסאהרה עצמו. המשפט נגד אסהארה החל בשנת 1996 והתקדם לאט, בעיקר בגלל חוסר רצונו של אסהארה לשתף פעולה עם חוקריו. גזר דינו של אסהארה ניתן בשנת 2004 - אסהארה נמצא אשם ונידון למוות. אסהארה ו-6 חברים נוספים בכת הוצאו להורג בתלייה ב-6 ביולי 2018.
נזקי רעש
נזקי רעש אלו תופעות הנגרמות כתוצאה מחשיפה ממושכת, מקוטעת או פתאומית לרעשים מזיקים או לזיהום רעש (אם לשניות ספורות ואם לאורך מספר שנים). רעש הוא חלק בלתי נפרד מהמציאות המודרנית (תעשייה, כבישים סואנים, מכשירים טכנולוגיים). המודעות להשפעותיו השליליות הן מבחינה פיזית (על חלקים שונים בגוף), הן מבחינה פסיכולוגית עלתה בשנים האחרונות. פגיעה במערכת השמיעה היא הפגיעה הנפוצה ביותר בחשיפה לרעשים מזיקים. ההתפתחות התעשייתית של העולם המודרני גורמת לעלייה חדה ברמת הרעשים המזיקים לאדם, אך המודעות לסכנות בקרב הציבור אינה גבוהה. זאת משום שהנזק שבחשיפה לרעש הוא נזק מצטבר ולא מיידי.
כללי
קול משמעו תנודה של גוף כלשהו, התנודה יוצרת גל. גל קול מוגדר על ידי תדירות ועוצמה. גל הקול חודר אל תוך האוזן וגורם לתנודה בעצמות השמע באוזן התיכונה, הללו מעבירות את הקול אל השבלול בו מצוי נוזל ותאי שערה. התנודה מזיזה את תאי השערה אשר יוצרים גירוי עצבי המועבר אל המוח, מקום הגירוי בשבלול מלמד את המוח מהי תדירות הצליל.
תאי השערה רגישים במיוחד ועלולים להיהרס או להישבר בחשיפה לרעש מזיק. עם שבירתם תאי השערה אינם מגיבים עוד לתנודות גלי הקול החיצוניים. התוצאה היא פגיעה זמנית או לחלופין ירידה תמידית בשמיעה אשר הולכת ומעמיקה עם כל חשיפה נוספת לרעשים מזיקים ואיננה ניתנת לשיקום. את הרעש מודדים ביחידות של דציבלים (dB), ככל שמספר הדציבלים גדל כך עוצמת הרעש גוברת.
הגדרת סוג הרעש
יש להבחין בין מספר סוגי רעש כאשר הגבוהים שבהם גורמים להשפעות פיזיות ונפשיות: רעש מזיק מוגדר כרעש חזק או גבוה מאוד, בנוסף להשפעות פיזיות ונפשיות (לחץ, דופק לב גבוה, כיווץ שרירים) רעש מסוג כזה פוגע במערכת השמיעה של האדם.
סולם עוצמות רעש/צליל
על פי הוראות קרפ"ר, משך הזמן המותר לאדם להיות חשוף לעוצמה של 85 דציבל הוא 8 שעות ביממה.
רעשים נפוצים
בשל תדירות הופעת סוגי רעשים שונים בחיים המודרניים, קל מאוד להתעלם ואף לזלזל בכוח השפעת הרעש על גופנו. להלן רעשים נפוצים כיום: האזנה למכשיר CD, MP3, IPOD בשימוש עם אוזניות, טלוויזיה, שימוש בטלפון נייד, רכבות או מטוסים חולפים, כבישים סואנים, רעש במהלך עבודות שיפוץ, פאבים רועשים או אולמי שמחות וגני אירועים. קיים רעש פחות נפוץ שחשיפה אליו גוררת לפגיעה מיידית בשמיעה: חשיפה לקולות נפץ או לחלופין חשיפה לפיצוץ חזק.
השפעות שליליות של רעש מזיק
רעש מזיק משפיע ישירות על מערכת השמיעה: הדהוד בראש, כאבי ראש ואוזניים, חוסר שיווי משקל, זמזומי אוזניים (טינטון) התופעות יכולות להוביל להפרעות בשינה. מעבר לתופעות אלו, רעש מזיק יכול להביא לירידה בשמיעה. ליקוי שמיעה שמקורו בחשיפה לרעש, מתפתח לאט ומעמיק עם כל חשיפה נוספת, דבר הפוך מהדעה הרווחת שלפיה עם חלוף הרעש גם השפעותיו חולפות.
חשיפה מרובה לרעש בעוצמה גבוהה פוגעת בכושר השמיעה וגורמת לנזק בלתי-הפיך. ירידה בשמיעה גורמת לפגיעה משמעותית באיכות החיים. קיימות שתי קבוצות באוכלוסייה אשר חשופות במיוחד לפגיעה בשמיעה כתוצאה מרעש:
רעש מטוסים
רעש מטוסים הוא רעש הנגרם כתוצאה של מעבר כלי טייס כגון מטוסים אזרחיים, צבאיים, רחפנים ומטוסים קלים מעל ריכוזים של אוכלוסייה אזרחית. מקור הרעש יכול לנבוע מעצם מעברו של כלי הטיס באוויר וכתוצאה מפעילותם של מנועים ומכשירים שונים על כלי הטיס.
בקרב נשים בהריון
חשיפה של נשים הרות לרעש מטוסים באופן עקבי, גורמת לירידה במשקל גוף הילוד ולנמיכות קומה בילדים. בנוסף, חשיפתם של נשים הרות לרעש מטוסים גורמת לצמצום הרוחב של כלי הדם, דבר המוביל לירידה בזרימת הדם לשליית העובר. כמו כן, אובחנו בקרב אימהות הרות עליה בלחץ הדם, הפרשה מוגברת של אפינפרין ונוראפינפרין, ותועדה הפחתה ברמת הלקטוגן - פוליפפטיד שלייתי האחראי לאספקת אנרגיה זמינה לעובר.
השפעות רעש מטוסים על אורח חיים
חשיפה לרעש לטווח ארוך עשויה להשפיע על הבריאות הפסיכולוגית. מחקר שנערך בבית ספר במערב לונדון על 451 ילדים בסביבות נמל התעופה הית'רו בגילאי 8-11 גילו שיעורים גבוהים יותר של היפראקטיביות בקרב הילדים. מחקר נוסף שנערך על השפעות פסיכולוגיות בקרב מבוגרים מצא קשר בין עוצמת רעש המטוסים לעלייה של 28% בשימוש בתרופות נגד חרדה.
מחקר שניתח את הנתונים מצא קשר חיובי בין חשיפה לרעש מטוסים ודיכאון חד-קוטבי מאובחן. כלומר, עם עלייה ברמות הרעש של מטוס מצאה עלייה בסיכון לאבחנות של דיכאון.
דרכים להפחתת רעש המטוסים
הפחתת הרעש שמייצר המטוס, על ידי שיפורים טכנולוגיים שמפחיתים את רעש המנועים. תכנון שימושי קרקע, כך שתוגבל פעילות אנשים או מגורים באזורים החשופים לרעש מטוסים מוגבר.
נהלי תפעול מבצעיים להפעלת המטוסים כך שיפחיתו את הרעש לסביבה, כגון הכתבה של קצב הטיפוס אחרי ההמראה, או נתיבי הטיסה בהתייחס למקומות מאוכלסים.
הגבלות מבצעיות על הפעלת שדה התעופה, כגון הגבלות על שעות הפעילות או על הפעלת מסלולי המראה ונחיתה.
חקיקה כנגד מפגעי רעש בישראל
קיימת הכרה בכך שסוגי רעש שונים גורמים לאי נוחות ומונעים את רווחת הציבור. הגוף המטפל בנזקי רעש במדינת ישראל הוא המשרד להגנת הסביבה. בניסיון להקל על האזרחים חוקקו מספר חוקים ותקנות: הסעיפים העוסקים במטרדים בפקודת הנזיקין אינם מזכירים את המונח "רעש", אולם הם מותירים מקום לפרש את המונח "מיטרד" באופן שרעש הוא אחד מסוגיו.
בפברואר 2022 הוחלט על הקמת יחידת רעש במשרד לאיכות הסביבה, בשיתוף המשטרה.
חקיקה כנגד רעש מטוסים
הוצאו מספר חקיקות המסדירות את ההתמודדות עם מפגעי רעש הנגרמים כתוצאה ממעבר מטוסים מעל אזורי מגורים:
דפנה אנגל
דפנה אנגל (נולדה ב-29 בינואר 1964) היא מחזאית ישראלית, מתמחה בכתיבת מחזות לילדים ומבוגרים, ובעיבוד יצירות ספרותיות לבמה.
ביוגרפיה
אנגל נולדה בחולון לשושנה ואפרים אנגל. אמה הייתה תדמיתנית של בגדי ילדים, ואביה היה מורה לטכנולוגיה באורט חולון שעשה הסבה להוראת לימודי מחשב בבתי הספר.
אנגל עצמה למדה בתיכון קוגל בעיר, ולאחר סמסטר אחד בלימודי כלכלה ויחסים בינלאומיים החליטה לעבור ללימודי משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
את תחילת דרכה המקצועית עשתה כשחקנית (בין היתר השתתפה בסדרת הקאלט "סטרייט ולעניין") וככותבת טקסטים לאירועים בטלוויזיה החל מטקס נערת השנה ועד המשדר המרכזי של יום העצמאות. לדבריה הנוכחות שלה מאחורי הקלעים באירועים אלה היא שדחפה אותה להתחיל לכתוב מחזות מקוריים.
חיים אישיים
במהלך לימודיה באוניברסיטה הכירה אנגל את בעלה, הבמאי והמחזאי יאקי מחרז, שהיה אז סטודנט לתואר שני. השניים נישאו ונולדו להם בן ובת. חיו בתל אביב עד למותו הפתאומי של מחרז מדום לב ב-2013.
סאלי לנצח
סאלי לנצח (באנגלית: Sally4Ever) היא סדרה קומית בריטית שיצרה ג'וליה דייוויס. בסדרה מככבים קתרין שפרד, ג'וליה דייוויס ואלכס מקווין, והוזמנה על ידי רשת HBO וערוץ Sky Atlantic. שידור הבכורה של הסדרה היה ב-25 באוקטובר 2018 ב-Sky Atlantic וב-11 בנובמבר 2018 ב-HBO.
רודולף קלאוזיוס
רודולף יוליוס עמנואל קלאוזיוס (בגרמנית: Rudolf Julius Emanuel Clausius; 2 בינואר 1822 – 24 באוגוסט 1888), היה פיזיקאי ומתמטיקאי גרמני ונחשב לאחד האבות המייסדים של התרמודינמיקה.
בעקבות קריאת מאמרו של סאדי קרנו מ-1824, "הרהורים על כוחה המניע של האש", ומאמרים נוספים, פרסם את העבודה החשובה ביותר שלו על התאוריה המכנית של חום ב-1850, אשר כללה רעיונות יסודיים בעניין החוק השני של התרמודינמיקה. ב-1865 הציג את מושג האנטרופיה. ב-1888 נפטר בבון שבגרמניה.
נולד בסלין (כיום קושאלין) בפומרניה. את השכלתו הבסיסית רכש מאביו. ב-1844 סיים ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת הומבולדט (אז אוניברסיטת ברלין), וכן למד היסטוריה. ב-1847 השיג את הדוקטורט שלו באופטיקה מהאוניברסיטה של ויטנברג.
עבודתו החשובה ביותר, "Huber die bewagged Kraft der Warm" (בגרמנית: על כוחו המניע של החום) פורסמה ב-1850. בעבודה זו הוא הראה שהייתה סתירה בין העיקרון של קרנו לחוק שימור האנרגיה. קלאוזיוס ניסח מחדש את שני חוקי התרמודינמיקה, כדי להתגבר על סתירה זאת (החוק השלישי של התרמודינמיקה פותח על ידי ולטר נרנסט, במשך השנים 1906–1912).
ב-1857 תרם קלאוזיוס לתאוריה הקינטית של הגזים אחרי שהוסיף למודל של אוגוסט קרוניג תנודה סיבובית של מולקולות הגז. באותה עבודה הסביר את המושג "מהלך חופשי ממוצע של חלקיק". בנוסף הגה את נוסחת קלאוזיוס קלפרון בתחום התרמודינמיקה, הנקראת על שמו.
לאחר מכך, התמנה לפרופסור לפיזיקה באקדמיה המלכותית ובבית ספר להנדסה בברלין ומרצה באוניברסיטה של ברלין. ב-1855 מונה לפרופסור במכון הטכנולוגי של ציריך, שם נשאר עד שנת 1867. בשנה זו עבר לוירצבורג ושנתיים אחר כך, ב-1869, לבון. ב-1870 ארגן קלאוזיוס סגל רופאים למלחמת צרפת–פרוסיה. הוא נפצע בקרב והפך לנכה. הוענק לו עיטור צלב הברזל על שירותיו.
אשתו, אדלהייד רימפם, מתה בלידה ב-1875, והותירה אחריה שישה ילדים, ועקב כך נאלץ קלאוזיוס להקדיש פחות זמן למחקר.
גשר החירות (בודפשט)
בצד פשט (המזרחי) מתחבר הגשר בכיכר Fővám tér, סמוך לשוק המקורה של פשט ולאוניברסיטת בודפשט לכלכלה. בצד בודה (המערבי) מתחבר הגשר לכיכר גלרט (Gellért tér), לצידם של מלון ומרחצאות גלרט ולמרגלות גבעת גלרט.
אורך הגשר 366.6 מטרים ורוחבו 20.1 מטרים, והוא מיועד לתנועת מכוניות, חשמליות והולכי רגל. שני עמודי התמיכה מעוטרים בסמל הונגריה הכולל כתר מוזהב ושני פסלים עשויים ברונזה של הציפור האגדית טורול בראש כל אחד מהם.
ב-16 בינואר 1945 פוצץ הגשר, כמו שאר גשרי הדנובה בבודפשט, על ידי צבא גרמניה הנאצית, אולם נפגע פחות מכולם. הכוחות הסובייטים הקימו גשר זמני ששימש כמעבר יחיד בין שני חלקי העיר בין מרץ 1945 לינואר 1946. ב-20 באוגוסט (החג הלאומי ההונגרי) 1946 נחנך הגשר מחדש כגשר החירות בהתבסס על תשתית שבכת ברזל עליה הותקן הכביש. השבכה הוחלפה בתשתית בטון ב-1984, והגשר נצבע מחדש בצבעו המקורי, ירוק. ב-20 באוגוסט 2007 נפתח הגשר מחדש לאחר שהיה סגור במשך כשנה ומחצה לצורך שיפוצים מקיפים.
מופע הקולנוע של רוקי
מופע הקולנוע של רוקי (באנגלית: The Rocky Horror Picture Show) הוא סרט קומדיה-אימה מוזיקלי בבימויו של ג'ים שרמן, שמבוסס על תסריט מאת שרמן וריצ'רד או'בריאן שגם הלחין את השירים. הסרט מתבסס על המחזמר "מופע האימים של רוקי" שהוצג ב-1973. הסרט הוא פארודיה על סרטי האימה של תקופתו, בין היתר פרנקנשטיין וקינג קונג, ונחשב לאחד מסרטי הפולחן המובהקים ביותר, ואולי המפורסם שבהם.
בסרט, שהוקרן לראשונה בבריטניה ב-14 באוגוסט 1975, מככבים בארי בוסטוויק, סוזן סרנדון וטים קארי. שחקני המשנה בסרט הם נל קמפבל, פטרישיה קווין, פיטר הינווד, ג'ונתן אדמס, צ'ארלס גריי וריצ'רד או'בריאן. גם זמר הרוק הפופולרי מיט לוף משתתף בסרט. קארי, או'בריאן וקמפבל השתתפו גם בהצגה עליה מבוסס הסרט, ומיט לוף הצטרף אליהם בבכורה בברודוויי.
ריצ'רד או'בריאן, מעבר לתפקידו כריף ראף, אף כתב את המחזמר המקורי, את התסריט (ביחד עם ג'ים שרמן), את המילים לשירים ואת הלחן.
תקציר העלילה
הסיפור, המסופר כולו דרך דיווחו של דמות הקרימינולוג (בגילומו של גריי), מתחיל בזוג "מרובע", בראד מייג'ורס (בוסטוויק) וג'נט וייס (סרנדון), אשר מודיעים בשירה על אירוסיהם, לאחר שהשתתפו בחתונת חבריהם, בני הזוג בטי וראלף האפשט. הם מחליטים לבקר את חברם דוקטור אברט ו. סקוט, המורה לשעבר שלהם והאיש שהכיר ביניהם.