cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רכס הרי קולסרולה
פארק קולסרולה
כדי לשמר את האזור, הוקם בשנת 1987 פארק קולסרולה, ששטחו 84.65 קילומטרים רבועים. זהו אחד הפארקים המטרופולינים הגדולים בעולם - גדול פי 8 מבואה דה בולון בפריז, ופי 22 מסנטרל פארק בניו יורק.
בפארק קוטלגו למעלה מאלף צמחים מרכזיים וכשלושים משפחות צמחים; כולל יערות של אורן ירושלים וצנובר, אלונים ירוקי עד, סבך בגדות הנהר, מאקי ובתה, עשב סוואנה. גיוון זה מאפשר קיומה של אוכלוסיית חיות בר עשירה ומגוונת; כולל חזירי בר, גחנים, דלק הסלעים, גירית, ארנבות וסנאים; ירגזי כחול, סבכי קוצים, טפסי עצים, נקרים, שרקרקיים, יונים, נץ גדול, נץ מצוי ונשרים; סלמנדרות, טריטונים, אילניות, הצפרדע הדרומית הקטנה, קרפדות, הקרפדה המנוקדת הקטנה, צב הים תיכוני, צבי ענק, לטאה ספירית, נחשים וכו'.
על גבעת וילנה, בגובה 445 מטרים, ניצב מגדל קולסרולה (טורה דה קולסרולה), מגדל תקשורת שנבנה ב-1992 לשימוש המשחקים האולימפיים. גובהו 288.4 מטרים והוא תוכנן על ידי האדריכל הבריטי סר נורמן פוסטר.
פארק קולסרולה נמצא בשימוש נרחב על ידי תושבי ברצלונה ושאר העיירות הגובלות בו. הוא פופולרי להליכה, לרכיבה על אופניים ולצפייה בציפורים. ישנן מסעדות רבות שבהן משפחות מבלות במהלך סופי השבוע. שביל העוקב אחר רכס הסרה, המכונה "דרך המים" ("Carretera de les Aigües"), והוא עבר שיפור רב עבור רוכבי אופניים. תוכנית העיר ברצלונה מתכוונת לכלול אותו במסלול אופניים המקיף לחלוטין את העיר.
מנדי רודן
מנדי רודן (17 באפריל 1929 - 9 במאי 2009) היה מנצח ומורה למוזיקה ישראלי ממוצא יהודי רומני, זוכה פרס ישראל למוזיקה בשנת 2006.
תחילת דרכו
מנדי רוזנבלום נולד ביאשי, רומניה כאחד משלושת ילדיהם של סולומון ומרים רוזנבלום. בגיל חמש התחיל לנגן בכינור בגן הילדים. הוריו דאגו להעשרת השכלת ילדיהם בתחום השפות, המתמטיקה, החינוך הגופני וגם בתחום החינוך מוזיקלי.
בשנת 1941 נרצחו אביו ובני משפחה אחרים בפוגרום נגד היהודים בעיר. מנדי, אמו ואחיו שרדו את שנות המלחמה אך נקלעו למצוקה כלכלית קשה.
לאחר השחרור מהשלטון הפשיסטי ברומניה החל בלימודי הנדסה, אך הפסיק אותם.
מוריו בלימודים המוזיקליים היו, בין השאר, מירצ'ה ברסאן, כמו כן הכנר ממוצא ארמני גארבט אוואקיאן שהיה מורו לכינור. למד אחר כך גם ניצוח אצל המנצח הידוע קונסטנטין סילבסטרי באקדמיה למוזיקה של רומניה בבוקרשט. בתחום המוזיקה הקאמרית היה תלמידו של המלחין מיכאי אנדריקו. בשנת 1957 השתלם בניצוח ובמוזיקה קאמרית באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, הונגריה.
פעילותו ברומניה
מגיל 16, בין 1945 ל-1953 ניגן בכינור (כקונצרטמייסטר) בתזמורת הרדיו הלאומי של רומניה תחת שרביטו של קונסטנטין בובסקו. כדי להתפרנס נתן בזמנו הפנוי גם שיעורים פרטיים במתמטיקה וניגן בכינור בהזדמנויות ובהרכבים שונים. בגיל 24, משנת 1953 עד 1958 היה למנצח הראשי של תזמורת זו.
ב-1953 התחתן עם אשתו יהודית ולזוג נולדו שני ילדים. באותן השנים שינה את שם המשפחה ל"רודן", שם קצר יותר ובעל צליל רומני, קליט יותר בסביבתו.
בשנת 1958, לאחר הגשת הבקשה לעלייה לישראל פוטר מכל תפקידיו בתזמורת בבוקרשט ונאלץ להתגורר בעיר בקאו שם מצא עבודה עד לעלייתו ארצה.
פעילותו בישראל
מנדי רודן ניצח על תזמורות מן הטובות בעולם, בין השאר התזמורת הפילהרמונית של לונדון והתזמורת הסימפונית של וינה. כמו כן שימש פרופסור אורח ומנצח באוניברסיטאות שונות בעולם, בין היתר בבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר שבניו יורק ובאוניברסיטת בריגהאם יאנג שבסולט לייק סיטי, יוטה.
בישראל עמד בראש האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, היה חבר המועצה לתרבות ולאמנות במשרד החינוך והתרבות וחבר המועצה להשכלה גבוהה בישראל. משנת 2004 היה פרופסור לניצוח בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 קיבל רודן את פרס ישראל למוזיקה. בנימוקים לפרס הכתירוהו השופטים "מבכירי המוזיקאים הישראלים ומן האמנים המובילים בתחום הביצוע המוזיקלי בארץ".
מנדי רודן התגורר בירושלים. נפטר ב-9 במאי 2009 בגיל 80, לאחר מאבק של מספר חודשים במחלת הסרטן. הוא נטמן בבית העלמין בהר המנוחות. רודן הותיר אחריו את רעייתו, שני ילדים ונכדים.
לאחר מותו הספידו אותו אישים רבים. בקונצרט שהתקיים ביום מותו עמדו הקהל והתזמורת הפילהרמונית דקת דומיה. זובין מהטה והתזמורת הפילהרמונית הישראלית פרסמו הודעה לפיה הם משתתפים באבלה של משפחת רודן וקהיליית המוזיקה בישראל ומרכינים את ראשם "על מותו של מוזיקאי ענק, אדם מרגש, איש אשכולות, חבר וידיד ומנצח מחונן וייחודי".
אוביל (סוג)
מאפיינים
אורכם הממוצע של האובילים 20 ס"מ והם בעלי נוצות אפורות ומקור אפור וקצר. הם מתמחים בפיצוח של כוורות דבורים ותזונה מהדונג, הדבש והזחלים שלהם.
חלק מהמינים כמו אוביל הדבש נעזרים בשיתוף פעולה עם יונקים כמו גירית הדבש שתעזור להם להתמודד עם הדבורים.
עופות אלה טפיליים בדומה לקוקיות.
הכרזת איסלאז
הכרזת איסלאז (ברומנית: Proclamația de la Islaz) הייתה תוכנית שפרסמו יוזמי מהפכת 1848 (ולאכיה). ב-9 ביוני 1848 הקריא יון הליאדה רדולסקו את ההכרזה והמהפכנים הוולאכיים אישרו אותה. כעבור יומיים, ב-11 ביוני, תחת לחץ ההמונים, קיבל אותה גם השליט, גאורגה ביבסקו.
בהכרזה נכללו 22 סעיפים וביניהם:
עזריאל אוכמני
עזריאל אוכמני (18 בפברואר 1907 – 22 בנובמבר 1978) היה מתרגם ועורך עברי, בעל המונחון "תכנים וצורות" לספרות כללית ועברית, וכן משורר עברי, שפרסם את שיריו תחת שם העט רן עדי.
חייו
בכל שנותיו בארץ לא עסק בחקלאות אלא בהוצאת עיתוני השומר הצעיר, בעריכת ספרים בהוצאת ספרית פועלים מראשיתה, בתרגום ספרות ריאליסטית מספרויות אירופה ובפובליציסטיקה בעיתונות מחנה העבודה. היה מעורכי כתב העת "מאזנים" של אגודת הסופרים, והדפים לספרות של השבועון "השומר הצעיר" שהפך לימים ליומון "משמר", ואחר כך לביטאון מפלגת הפועלים המאוחדת, "על המשמר".
בשנותיו האחרונות כתב במפתיע כמה ספרי שירה, שעליהם חתם בשם העט "רן עדי" – צירוף של שמות נכדיו. תרגומו ל"מות וירגיל" מעיד על יכולתו בתחום התרגום. אבל גולת הכותרת של מפעלו הספרותי הוא המונחון לספרות עברית וכללית: "תכנים וצורות". במונחון נתן ביטוי למגוון כישוריו הספרותיים.
עזריאל אוכמני - "עזרי", כפי שכונה בפי מכריו - נפטר בכ"ב בחשון תשל"ט, 22 בנובמבר 1978 בעין שמר.
טוקן הררי
טוקן הררי (שם מדעי: Andigena) הוא סוג של עופות טרופיים ממשפחת הטוקניים החיים למורדות הרי האנדים באמריקה הדרומית.
בסוג זה 4 מינים בעלי גוונים אפורים-כחולים ומקורים שחורים גדולים. סביב העיניים אזור לבן עד צהוב והעיניים שחורות.
עופות אלה חיים ביערות ההרים שלמזרח הרי האנדים ומחפשים פירות, גרגרים וחיות קטנות למאכל.
ג'ולייט פופר שייפר
ג'ולייט (ג'ולי) פופר שייפר (נולדה ב-1932) היא פסיכולוגית וסטטיסטיקאית אמריקנית, הידועה בעיקר בזכות מחקריה בתחום ההשערות המרובות.
ביוגרפיה
ג'ולייט פופר נולדה בברוקלין. בבית הספר התיכון למדה במגמת המתמטיקה במשך ארבע שנים, אף על פי שמגמה זו יועדה לבנים בלבד. כמו כן הייתה חברה במועדון המתמטיקה, שגם הוא נועד לבנים בלבד. עם סיום לימודיה בתיכון למדה במכללת סווארתמור פסיכולוגיה, מתמטיקה ופילוסופיה. את לימודי הדוקטורט עשתה באוניברסיטת סטנפורד, וקיבלה תואר דוקטור בפסיכולוגיה בשנת 1957.
לאחר פוסטדוקטורט באוניברסיטת אינדיאנה הצטרפה כחברת סגל למחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת קנזס, שם לימדה קורסים בפסיכולוגיה מתמטית ובסטטיסטיקה. במהלך השנים קודמה והגיעה לדרגת פרופסור. היא הייתה מעורבת בפעילות נגד אפליה גזעית, והייתה יושבת הראש הראשונה של הוועדה למניעת הפליה באוניסברסיטת קנזס.
בשנת 1973 יצאה לשנת שבתון במחלקה לסטטיסטיקה באוניברסיטת ברקלי, שם עבדה בשיתוף פעולה עם אריק ל. להמן, לו נישאה כעבור ארבע שנים. ב-1977 עברה להתגורר בברקלי, קליפורניה, וקיבלה משרת מרצה אורח באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. ב-1978 קיבלה משרת מרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטת ברקלי, וניהלה שם את שירותי הייעוץ הסטטיסטי. גם שם הגיעה לדרגת פרופסור. היא פרשה ב-1994, אך המשיכה לעבוד במשך מספר שנים במרכז להערכה חינוכית בפרינסטון.
עבודתה המדעית
בתקופת עבודתה בקנזס מחקריה של שייפר בתחום הפסיכולוגיה עסקו בתאוריה של הלמידה, בחקר האישיות ובתפישה חושית. מאוחר יותר החלה להתעניין בבעיית ההשערות המרובות, תחום אשר יהפוך מאוחר יותר לנושא המחקר העיקרי שלה.
להמן כותב בספרו כי בתקופת עבודתה בברקלי שייפר הייתה לאחד החוקרים המובילים בתחום ההשערות המרובות. שייפר הראתה כי הבדלים מובהקים סטטיסטית אינם טרנזיטיביים, וטבעה את המושג "טעות מסוג שלישי". כן עסקה בחקר מודלים ליניאריים ובניתוח רב משתני. היא פרסמה למעלה מעשרים מאמרים מדעיים בתחום. בסך הכל פרסמה 79 מאמרים מחקריים לאורך הקריירה שלה.
הכרה ופרסים
ב-1988 שייפר נבחרה לעמיתה באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ובאיגוד האמריקני לפסיכולוגיה. כן הייתה עמיתה באיגוד האמריקני לקידום המדע וחברה במכון הבינלאומי לסטטיסטיקה. בשנת 2003 זכתה בפרס על שם פ.נ. דייוויד בזכות תרומתה החלוצית לשיטות סטטיסטיות בחינוך ופסיכומטריה ותפקידה יוצא הדופן בטיפוח ההזדמנויות לקידום נשים במדעים.
אדלברט, נסיך פרוסיה
אדלברט פרדיננד ברנאר ויקטור, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Adalbert Ferdinand Berengar Viktor von Preußen 14 ביולי 1884 פוטסדאם - 22 בספטמבר 1948 וו) היה בנו השלישי של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
ביוגרפיה
אדלברט נולד ב-14 ביולי 1884 בפוטסדאם, לוילהלם השני, קיסר גרמניה ולאוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה, ונקרא על שם אדלברט מפרוסיה. כמו להצדיק את שמו גילה הנסיך כבר מגיל צעיר התעניינות רבה בענייני הצי הקיסרי הגרמני ובים בכלל, הוא גר בבית בקיל כדי ללמוד את לימודי חיל הים, נסע לכמה שליחויות עבור אביו בברזיל ארצות הברית אתונה ובייג'ינג. כמו כן קיבל שיעורים בציור והרבה לצייר במיוחד ציורי נוף ואגמים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת בצי בדרגת סרן, והיה אחד ממפקדי צי הים הפתוח. לאחר המהפכה הגרמנית וגלות משפחתו שקע בדיכאון עמוק. הותר לו ולמשפחתו לחזור לגרמניה, אולם הוא הותיר את משפחתו בקיל וחי את שארית חייו בבדידות בשווייץ, שם נפטר ב-22 בספטמבר 1948.
משפחתו
ב-3 באוגוסט 1914 התחתן אדלברט עם אדלייד, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן ואדלייד, רוזנת ליפה-ביסטרפלד, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
בית קברות אדולוראטה
בית קברות אדולוראטה או בשמו המלא סנטה מריה אדולוראטה (מלטזית Ċimiterju Santa Marija Addolorata; אנגלית Santa Marija Addolorata Cemetery - "מרים הקדושה הדואבת") הוא בית קברות קתולי מונומנטלי בעיר פאולה באי מלטה שבמלטה. הוא שוכן בשטח פתוח בדרומה של העיר, כקילומטר מדרום לנמל הגדול. בית הקברות הוא הגדול במלטה; הוא נחנך ב-9 במאי 1869 והוא פעיל גם כיום.
היסטוריה
המושל הבריטי של מלטה הורה על הקמת בית הקברות במטרה לבטל את מנהגי הקבורה בכנסיות. מלאכת התכנון הופקדה בידיו של האדריכל אמנואלה גליציה (Emanuele Luigi Galizia) אשר ערך מחקר בבתי קברות באיטליה, צרפת ובאנגליה. בית הקברות הוקם בסגנון נאו-גותי בין השנים 1862–1868 בגבעת "טל אור" (Tal Horr), אשר שימשה כאתר קבורה כבר בתקופה הפרהיסטורית. צורתו כשל מחומש, אורכו מדרום לצפון הוא 430 מטרים ורוחבו המרבי ממזרח למערב הוא 380 מטרים. במרכזו של בית הקברות ניצבת קפלה נאו-גותית בצורת צלב לטיני, המחולקת לשלוש סיטראות. בחזיתה של הקפלה ניצב צריח מחודד בן שלוש קומות, וגרם מדרגות מונומנטאלי מוביל אליו מכיוון רחבת הכניסה המרכזית אל האתר. ברחבת הכניסה השוכנת בצידו הצפוני של בית הקברות, ניצב שער עשוי קשתות מחודדות הנושאות צריחונים.
בבית הקברות אלפי קברים מסוגים שונים, ובהם קריפטות ומאוזוליאה משפחתיים, חלקם מעוטרים בתבליטים ובפסלים. בית הקברות הוא בעיקרו אזרחי, אך במלחמת העולם הראשונה והשנייה נקברו בו גם חיילים, וגם בעיתות שלום נקברו במקום אנשי צבא ובני משפחותיהם אשר מצאו את מותם במלטה. בכל שנה, ב-21 בנובמבר, עורכים הנזירים הפרנציסקנים במלטה מיסה בקפלת בית הקברות, לזכר אחיהם הטמונים במקום.
פשע נגד האנושות
פשע נגד האנושות הוא מונח במשפט הבינלאומי הפומבי המתאר תקיפה רחבה או שיטתית של אוכלוסייה אזרחית, לרוב רצח המוני, הגליה או שעבוד.
פשע נגד האנושות נחשב לעבירה הפלילית החמורה ביותר.
המונח הוגדר רשמית בכתבי אישום במשפטי נירנברג בשנת 1945, שבהם עמדו למשפט פושעים נאצים על חלקם בשואה ובפשעים נוספים.
לקריאה נוספת
יניב ואקי ונעם וינר אמנת רומא והדין הפלילי הישראלי - משלימות והתאמה (הוצאת מרכז קונקורד לחקר קליטת המשפט הבינלאומי בישראל, 2011).
נושא ווריאציות
ניתן לציין כי המילה 'וריאציה' עצמה חרגה מתחום המוזיקולוגיה, ומשמשת כמטפורה בנושאים שונים, בהם יש צורך לתאר דבר מה, החוזר באופן שונה. כך למשל ניתן לדבר על 'וריאציה' בגרפיקה, קופירייט, ועוד.
צורות מבוססות על עקרון הווריאציה
ישנם מספר ז'אנרים המושתתים על עקרון הווריאציה, למשל: פסקאליה, שאקון ונושא ווריאציות. הז'אנר האחרון הוא צורה מוזיקלית שבה הנושא הראשי שמופיע בתחילתהּ משתנה בכל חזרה שלו, או מלוּוה באופן שונה. הצורה הזו יכולה להתקיים כפרק עצמאי או כפרק מתוך יצירה רב-פרקית. פסקליה ושאקון (שהם למעשה ריקודים) הן צורות בהן חוזר אותו קו של בס לאורך הפרק כולו. במקרה זה, יהיה קו הבס קצר יותר מאשר נושא המשתמש בצורת נושא ווריאציות. פנטזיית וריאציות היא צורה בה אותו נושא חוזר ומשתלב באופן חופשי.
עקרון הווריאציות נפוץ גם במוזיקה של עמים שונים. במוזיקה הסקוטית לחמת חלילים, צורה זו אף נחשבת ל"גבוהה" ולקשה ביותר, והיא באה לידי ביטוי במוזיקת הפיברוך.
מוזיקה עתיקה
יצירות בצורת נושא ווריאציות מופיעות לראשונה בתולדות המוזיקה הקלאסית החל מן המאה ה-16. צורה נפוצה של וריאציות ברנסאנס נקראת "חלוקה" (Division), בה הנושא מתחלק למקצבים בערכים הולכים וקטנים עם חזרותיו. פתיחה בווריאציות פשוטות ומעבר לווריאציות מורכבות ו"מרוחקות" יותר היה רעיון בסיסי עוד מראשית ימיה של הצורה, מאחר שהוא תורם לאחדות הצורנית של סט הווריאציות באופן משכנע יותר מאשר הופעתן של וריאציות ברצף שרירותי.
שני סטים מייצגים של הצורה מתקופת הבארוק הם הרמוניוס בלאקסמית', פרק בצורת נושא ווריאציות (על פי מודל של חלוקת המקצב) מאת גאורג פרידריך הנדל, ואחת היצירות הידועות ביותר, וריאציות גולדברג מאת יוהאן סבסטיאן באך. באותה עת הייתה נפוצה כתיבה של וריאציות על נושא ספרדי בשם "La Folia", כשסטים מפורסמים על נושא זה נכתבו על ידי ארכאנג'לו קורלי ומרן מארה. בתקופת הבארוק ישנם עדיין פרקי וריאציות מז'אנר השאקון והפסקאליה, שהיו משולבים מפעם לפעם בסוויטות ובפרטיטות. הופעת פרק בצורת נושא ווריאציות לא הייתה תדירה בתקופה זו, כמו בתקופות שיבואו אחריה.
קלאסיקה
כתיבת סטים בודדים של נושא ווריאציות הייתה נפוצה בעיקר ברפרטואר לפסנתר. מתוך הסטים הידועים ביותר בתקופה זו ניתן למנות את הסטים הרבים והידועים של לודוויג ואן בטהובן (וריאציות ארואיקה, וריאציות דיאבלי, וריאציות על ההמנון "God save the King" וכו'), הנושא ווריאציות בפה מינור מאת היידן (שהוא למעשה בצורת וריאציות כפולות), וכן סטים רבים לפסנתר של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
מתוך יצירותיו הרבות של מוצרט, ניתן למנות כמה פרקי וריאציות ידועים ולעמוד על ייחודם. הפרק הפותח של הסונטה בלה מז'ור קכל 331 פותח בנושא סיציליאני ידוע. חמישיית הקלרינט הידועה מסיימת בפרק של נושא ווריאציות. הדפוס החביב על מוצרט היה כתיבת הווריאציה הלפני-אחרונה בטמפו איטי, אשר לעיתים נשמע כמו פרק איטי נוסף מתוך יצירה רב-פרקית. לאחריו בא פרק מהיר ווירטואוזי. כמו כן, ניתן למצוא סטים של וריאציות אצל מוצרט בכמה מן הסונטות לפסנתר ולכינור.
פרט לסטים העצמאיים שכתב בטהובן לפסנתר, ניתן למצוא סטים רבים שכתב להרכבים של דואו פסנתר, בין היתר עם כינור, עם צ'לו ואף עם חליל. פרקים בצורת נושא ווריאציות מתוך יצירות גדולות וידועות הם, למשל, הפרק הראשון מתוך הסונאטה לפסנתר אופוס 26. חלק מן הפרקים האיטיים מיצירותיו המאוחרות כתובים בצורת נושא ווריאציות, כגון זה מרביעיית המיתרים אופוס 127, הפרק השני מתוך הסונאטה לפסנתר אופוס 111, והפרק האיטי מתוך הסימפוניה התשיעית, אשר כתובים במתכונת הלא-מפוסקת. הפינאלה של הסימפוניה השלישית כתוב אף הוא בצורת נושא ווריאציות, בשילוב של אלמנטים מתורת הווריאציות הכפולות.
ברשימת יצירותיו של פרנץ שוברט ניתן למצוא סטים ידועים של נושא ווריאציות, שכתב על נושאים מתוך שיריו המפורסמים והאהובים. לאותן יצירות אף ניתן כינוי בעקבות פרק הווריאציות שבהן. מתוך אותן יצירות ידועות ניתן למנות את חמישיית הפסנתר דג השמך" דויטש 667 שפרקה הרביעי הוא סט של וריאציות על אותו שיר מפורסם (דג השמך, דויטש 550). שוברט אף התבקש לכתוב את היצירה כך שתכלול וריאציות על אותו נושא ידוע. יצירה מפורסמת נוספת היא רביעיית המיתרים המוות והעלמה, דויטש 810, אשר בה פרק וריאציות על-פי שירו הקודר "העלמה והמוות" דויטש 531. שוברט כתב סטים עצמאיים רבים, ובהם ידועים האימפרומפטו מס' 3 לפסנתר דויטש 935 (בקובץ השמע) שהוא סט של וריאציות על נושא מתוך "רוזמונדה" של שוברט עצמו, וכן ההקדמה, נושא ווריאציות על שירו "פרחים יבשים" לחליל ופסנתר, שכתב על אותו שיר ידוע מתוך מחזור השירים "הטוחנת היפה".
רומנטיקה
צורת הווריאציות המשיכה להתפתח בתקופה הרומנטית. פרדריק שופן כתב סטים ידועים, בהם וריאציות על שיר עם גרמני (Der Schweizerbub) מ-1826, וריאציות על נושא מתוך האופרה "לכלוכית" של רוסיני להרכב של חליל ופסנתר (הרכב נפוץ באותה תקופה לכתיבת וריאציות פשוטות), וריאציות על "קרנבל בוונציה" של ניקולו פגניני (נושא הקרנבל בוונציה שימש לסטים רבים של וריאציות לכלים שונים), וכן וריאציות על נושא מתוך "דון ג'ובאני" של מוצרט לפסנתר ולתזמורת, משנת 1827 (אופוס 2).
ניתן להבחין גם, שעם השנים הפכו הווריאציות, בעיקר אלו הקרובות לסיום הסט, למרוחקות מאוד מהנושא המקורי, עד כי המאזין עשוי שלא למצוא נקודות זיהוי בין הווריאציות לבין הנושא המקורי. התרחקות זו מן הנושא הגיעה לשיאה בפרקי וריאציות שנכתבו במאה ה-20.
המלחין יוהנס ברהמס, עם נטיותיו הקלסיציסטיות, בלט אף הוא ביצירות שכתב בצורת נושא ווריאציות. כמה מן הסטים המפורסמים שלו נכתבו על נושאים של מלחיני-עבר גדולים (בניגוד לנטייה לכתוב על נושאים מתוך אופרות של מלחינים בני זמנם), לדוגמה, וריאציות ופוגה לפסנתר על נושא של הנדל (משנת 1861), וכן יצירתו הנודעת לתזמורת, וריאציות על נושא של היידן (משנת 1873), שהיא הסט העצמאי הראשון להרכב זה (בניגוד לסט עם הפסנתר שכתב שופן). סטים של וריאציות לתזמורת הפכו להיות נפוצים החל מאמצע המאה ה-19. יצירתו של אדוארד אלגר "וריאציות אניגמה" (משנת 1899) לתזמורת, היא בין יצירותיו הנודעות ביותר של המלחין. כמו כן, הווריאציות והפוגה על נושא של מוצרט (מתוך הסונטה לפסנתר בלה מז'ור) לתזמורת של מקס רגר, היא מיצירותיו התזמורתיות המבוצעות.
טרחן כפייתי
טרחן כפייתי בהקשר מדעי - בעיקר במתמטיקה - הוא כינוי הומוריסטי לאדם שמשוכנע שמצא פתרון לבעיה לא פתורה, או גילה טעות בהוכחה כלשהי. למשל מצא נוסחה לפתרון משוואה ממעלה חמישית, מה שהוכח כבלתי אפשרי, או הפריך הוכחה קיימת, למשל הראה ש-0.999... לא שווה ל-1. הטרחן הכפייתי בטוח שהוא מחולל מהפכה, הוא מציף אנשי מדע בפניות ומרצה גם לאנשים ללא רקע מדעי, בניסיון לשכנע אותם. נלווית לזה תאוריית קשר מדוע הממסד המדעי מתכחש אליו. הטרחנים הכפייתיים באים ממגוון רחב של מקצועות ורקע חברתי, לרוב יש להם ידע מדעי כלשהו אבל הם משוללים התמחות אקדמית בתחום המצאתם.
היסטוריה
במשך שנים פרסם אוגוסטוס דה מורגן בכתב העת "Athenæum" מכתבים על "פרדוקסים", מונח בו כלל טענות אנטי-מדעיות ואנטי-מתמטיות מכל סוג. מכתבים אלו נערכו ונאספו לספר, A budget of Paradoxes, שיצא לאור ב-1872, לאחר מותו של דה-מורגן. אפשר לראות בספר זה את הטיפול השיטתי הראשון, דרך דוגמאות רבות, בטרחנות כפייתית. במבוא לספר מציע דה מורגן את המשל הבא כדרך לטיפול בטרחנים: אם ייקרו לפניו זבוב ופיל, כותב דה מורגן, והזבוב יטען שהוא הגדול מבין השניים ויביא לדבריו ראיות מפיזיקה ואופטיקה, ייתכן שידרש ממנו מאמץ כדי לדחות את הדברים באופן מוחלט. אבל אם לצד הפיל יעופף נחיל של אלף זבובים, כל אחד עם ראיות משלו לכך שהוא גדול מהפיל, כשכל זבוב משים ללעג את טענות חבריו, יהיה הוא, דה מורגן, פטור מלענות להם.
ארבע הבעיות הגאומטריות של ימי קדם העסיקו מתמטיקאים מקצוענים וחובבים רבים במהלך אלפיים השנים בהן לא נפתרו. לאורך תקופה זו התפרסמו אלפי פתרונות שגויים לבעיות. רק ב, עם התפתחות תורת גלואה, הוכח כי כל ארבע הבעיות הן בלתי פתירות. למרות זאת, עדיין מדי שנה מתפרסמות טענות רבות של אנשים הטוענים כי עלה בידם למצוא פתרון. אחד מהמקרים המפורסמים הוא הצעת חוק פאי של אינדיאנה, מקרה בו כמעט נקבע בחקיקה כי אחת מארבע הבעיות, בעיית תרבוע העיגול, היא פתירה. זאת אף על פי שפרדיננד לינדמן הוכיח 15 שנים קודם לכן כי הדבר בלתי אפשרי.
סיפורו הייחודי של המשפט האחרון של פרמה משך אליו במשך שנים רבות אלפי אנשים שפרסמו הוכחות שגויות שלו. את המשפט ניסח פייר דה פרמה בשנת 1637 ורשם כי בידיו הוכחה נפלאה לטענה, אך זו לא צוינה. במשך שנים ניסו רבים את כוחם בהוכחת ההשערה, אך ללא הצלחה. התעשיין פאול וולפשקל הציע בצוואתו פרס כספי גדול למוכיח הטענה. בתקווה לזכות בכספי הפרס שלחו חובבים רבים הוכחות שגויות לטענה. כה רבות היו ההוכחות שנשלחו עד שראש המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת גטינגן, אדמונד לנדאו, הדפיס מכתב תבניתי בו ציין את העמוד והשורה בהם נמצאת הטעות הראשונה בהוכחה. בשנת 1995, לאחר כ-350 שנים בהן הייתה הטענה בלתי מוכחת, הוכיח אנדרו ויילס את המשפט במלואו. הוכחתו של ויילס משתרעת על פני כ-200 עמודים ומשתמשת בכלים מודרניים שלא היו ידועים כלל בתקופת פרמה ולכן מניחים שבידי פרמה לא הייתה ההוכחה הנפלאה שטען לה (אין זו הטעות היחידה של פרמה), ושכזו כלל אינה קיימת. למרות זאת, עדיין ישנם רבים הטוענים שמצאו הוכחה פשוטה וקצרה לטענה, אולם לא נמצא מקרה מוצדק שכזה.
פריחת האינטרנט מאז שנות ה-90 יצרה כר נרחב לדיון בטיעונים אלטרנטיביים. אתרים רבים מוקדשים לתאוריות המכונות טרחנות כפייתית. בפורומים מקוונים רבים מתנהלים ויכוחים עם טרחנים. באתרים רבים מי שנתפסים כטרחנים כפייתיים נחשבים לטרולים שאינם ראויים להתייחסות בעוד באתרים אחרים נעשה מאמץ עיקש לסתור טענותיהם.
במהלך ההיסטוריה נתפסו טענותיהם של מדענים רבים כדברי כפירה ורק בחלוף השנים נתגלתה גדולתם, וכך גם במתמטיקה. גדולתו של אווריסט גלואה, מייסד תורת החבורות ותורת גלואה, הוכרה רק עשור לאחר מותו בדו-קרב. תורת הקבוצות, שפותחה על ידי גאורג קנטור במאה ה-19 ועומדת כיום בבסיס המתמטיקה המודרנית, עוררה מחלוקת עזה בראשית דרכה. טרחנים רבים נאחזים בדוגמאות אלו כדי להראות שייתכן כי בכל זאת יש ממש בדבריהם. אולם מקרים אלו נדירים ובדברי גלואה וקנטור נעדרות הבעיות הלוגיות, ההגדרות הלא מבוססות והסתירות לידע קודם שקיימים לרוב בדבריהם של טרחנים.
בניגוד לענפי מדע אחרים, בהם הדעה המקובלת יכולה להשתנות, כפי שאכן קרה בהיסטוריה, במתמטיקה כל דור בונה על בסיס הדור הקודם ולעולם לא ניתן להפריך משפט שהוכח כיאות. לכן תופעת הטרחנות הכפייתית רחבה, ברורה וידועה יותר במתמטיקה מאשר בענפים אחרים בהם קשה יותר להכריע מהי האמת.
דוגמאות
לא כל מי שפועל באחד התחומים האלה הוא טרחן כפייתי. אכן, לאורך ההיסטוריה היו מקרים בהם אנשי מדע מוערכים ענו לתנאים אלו. זיהויו של טרחן כפייתי תלוי בעיקר באופי הבעיות שהוא תוקף, ובחוסר הנכונות שלו להכיר בטעות.
מאפיינים
בספרו "The Trisectors" (על האנשים העוסקים בשילוש זווית במחוגה וסרגל, בעיה שמתמטיקאים הוכיחו כי אינה פתירה), מציע אנדרווד דאדלי (Underwood Dudley) מספר מאפיינים של טרחנים כפייתיים, המבוססים על דוגמאות רבות שהוא מציג. הטרחנים הכפייתיים המתמטיים, לפי דאדלי, הם כמעט תמיד גברים, וכמעט תמיד מבוגרים, לרוב בשנים שלאחר הפרישה מעבודה. הם אינם מבינים מה משמעות הטענה המתמטית שדבר מסוים אינו אפשרי. הידע שלהם בתחום שבו הם פועלים חלקי ביותר, ובדרך כלל הם חסרי השכלה פורמלית. הם סבורים שהבעיות שהם תוקפים הן בעלות חשיבות רבה, ונוטים לחשוד שזכויות היוצרים ייגנבו מהם. מעל לכל, לא ניתן לשכנע אותם שהם טועים.
בשל חוסר ההכרה בתגליות שלהם, טרחנים כפייתיים טוענים במקרים רבים לקונספירציה לה שותף הממסד המדעי המתנכל להם ומתכחש בכוונה לאמת. טרחנים משתמשים במונחים שהומצאו על ידם שאין להם הגדרה ברורה ונמנעים משימוש במונחים ברורים ומוגדרים היטב. כשהם מתבקשים להסביר את מינוחיהם, הם נוטים לעשות זאת באמצעות מונחים מעורפלים באותה המידה.
פעמים רבות הבעיה הבסיסית בטענותיהם של טרחנים כפייתיים היא חוסר הבדלה בין הגדרות, עובדות ודעות. תוצאות הסותרות את האינטואיציה שלהם נפסלות על ידם, לכאורה על ידי נימוק ריגורוזי אולם למעשה פעמים רבות טיעונם מורכב מרבדים רבים של טענות והגדרות שבבסיסן אין עקביות או שהנימוק היסודי מתבסס על הנחה אינטואיטיבית.
פונקציה רציונלית
קבוצת הפונקציות הרציונליות היא שדה השברים של חוג הפולינומים.
הגדרה פורמלית
נאמר שפונקציה f(x) רציונלית אם היא מהצורה כאשר P(x) ו-Q(x) הן פולינומים כך של-Q(x) יש לפחות מקדם אחד שונה מ-0. הפונקציה f מוגדרת בכל נקודה בה Q שונה מאפס.
פונקציה רציונלית היא מקרה פרטי של העתקה רציונלית.
דוגמאות
הפונקציה היא פונקציה רציונלית כי 3x^5+6x-1 ו־2x-9 הם פולינומים לעומת זאת g(x)=cos(x) אינה פונקציה רציונלית, משום שלא ניתן לבטא אותה כמנת פולינומים. גם הפונקציה איננה רציונלית כי המעריכים של x אינם שלמים.
נגזרת של פונקציה רציונלית
כל פונקציה רציונלית היא רציפה בכל תחום הגדרתה, היות שכל פולינום מגדיר פונקציה רציפה, ומנת פונקציות רציפות אף היא רציפה. תהיינה f(x),g(x) גזירות כאשר g(x) \neq 0. את הנגזרת של הפונקציה הרציונלית מקבלים על די הנוסחה.
אסימפטוטות
בניגוד לפונקציה ללא מנה כמו פונקציית פולינום, או פונקציית שורש ללא מנה, בפונקציות עם מנה ייתכנו אסימפטוטות, שהן ישרים אליהן הפונקציה שואפת להגיע, כאשר או.
פרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני או האורבני הטוב ביותר
פרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני או האורבני הטוב ביותר הוא פרס שניתן משנת 1984 ועד היום. הפרס ניתן לאלבום מוזיקה בסגנון הפופ הלטיני. נוסף על כך, הפרס ניתן לאלבום פופ לטיני "יוצא דופן, ללא התחשבות במכירותיו, מיקומי השיא שלו, הצלחתו, הביקורות שהופנו כלפיו וכדומה".
רקע והישגים
בשנת 2001, זכתה הזמרת שאקירה בפרס, על אלבום הופעתה, MTV Unplugged. בשנת 2017, עשתה זאת בשנית עם אלבומה El Dorado, ובכך הפכה לאישה היחידה בהיסטוריה שזכתה בפרס פעמיים.
מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס
עלילה
התיאטרון העתיק של דוקטור פרנסוס, בכיכובם של אנטון המהולל, איש הסוד פרסי ובתו של פרנסוס ולנטינה, מופיע ברחבי לונדון ועובר כל ערב למקום אחר. בתחילת הסרט, מחוץ לפאב לונדוני אפל, ניגש השטן, העונה לשם "מר ניק", לדוקטור פרנסוס ומזכיר לו שבעוד שלושה ימים נשמתה של בתו, שתהיה בת 16, תהיה שייכת לו. פרנסוס, שלא יודע איך להתמודד עם הבאות, שותה לשוכרה ומנסה לגולל את סיפור חייו הארוך בפני בתו. לאט לאט מתברר שהוא חי כבר למעלה מאלף שנים ועבר רבות בחייו, החל בימיו כנזיר מתבודד המספר סיפורים במנזר מיוחד וכלה בימי עוני ורעב בחוסר כל. ד"ר פרנסוס הזקן פגש באמה הצעירה של ולנטינה והתאהב בה עמוקות. מכיוון שידע שהיא לא תשוש לחיות לצד אדם זקן, השיב לו השטן את נעוריו בתמורה לבתו. אמה של ולנטינה נפטרה בלידתה. השטן יודע כי פרנסוס חלש אופי ומצליח להגדיל את ההימור בכל פעם על ידי התערבות חדשה. יום אחד פוגשים חברי המופע הקטן באדם תלוי מגשר ומצילים אותו. האדם טוען כי לקה באמנזיה. פרנסוס פותח בקלפי טארוט ושולף את קלף "האדם התלוי" - דבר הגורם לו להאמין כי האדם אותו הצילו נשלח לעזור לו.
הפקה
הסרט קיבל מראש תקציב של 25 מיליון דולר, אך לבסוף הסכום עלה ל-30 מיליון. הצילומים התרחשו במקומות רבים, בלונדון אפשר לראות בסרט את גשר בלקפריירס, שוק לדנהול ואת קתדרלת סנט פול, וחלק מהצילומים היו בוונקובר שבקנדה.
פסקול
רשימת שירים.
שי יניב
שי יניב (נולד ב-21 בדצמבר 1960) הוא משפטן ישראלי המכהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב. בעבר כיהן כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים בדרגת אלוף.
קורות חייו
יניב למד משפטים באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמאית. במהלך לימודיו היה עורך כתב העת עיוני משפט. שירת בתחילה בפרקליטות הצבאית. בגיל 28 היה יניב לשופט הצעיר ביותר בתולדות מדינת ישראל. הוא כיהן בכל מחוזות השיפוט, עד שמצא את מקומו כשופט בית הדין הצבאי לערעורים. בהמשך ובמקביל לשירותו הצבאי, יניב החל בכתיבת עבודת דוקטורט באוניברסיטת תל אביב בהנחייתה של פרופ' נילי כהן, אך לא השלים אותה, עקב קידומו לדרגת אלוף ומינויו לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים ולמפקד יחידת בתי הדין הצבאיים, במקומו של האלוף פרופ' ישי בר, ב-14 באוגוסט 2007. באוגוסט 2012 החל יניב את כהונתו השנייה כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, תפקיד בו ניתן לכהן עד שתי קדנציות בנות 5 שנים כל אחת, על-פי חוק השיפוט הצבאי.
ביוני 2016 נבחר לשופט בבית המשפט המחוזי תל אביב. ב-12 ביולי 2022 מונה לתפקיד סגן נשיא בית המשפט.
יניב גם מרצה לדיני צבא בפקולטות למשפטים באוניברסיטת תל אביב, במרכז הבינתחומי בהרצליה ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
יניב נשוי ואב לשלושה.
PL/I
PL/I (קרי: "פי אל ואן", קיצור של Programming Language One) היא שפת תכנות אימפרטיבית, פרוצדורלית, שפותחה באמצע שנות ה-60 על ידי חברת IBM. השפה נועדה להחליף את שתי השפות הנפוצות באותו זמן, FORTRAN ו-COBOL. בעוד ששפת פורטרן נועדה לשימושים מדעיים, ואילו קובול נועדה לשימושים מסחריים, PL/I נועדה להיות שפת תכנות למטרות כלליות - "הכל עבור כולם" - ולשמש ליישומים מדעיים, הנדסיים ומסחריים ואף לתכנות מערכות.
PL/I כללה תמיכה במרבית התכונות שנתמכו על ידי כל שפה (אימפרטיבית) אחרת שהייתה קיימת לפניה, וכללה פיצ'רים חדשים רבים, או כאלה שהופיעו לראשונה בשפה אימפרטיבית: רקורסיה, מספר גדול מאוד של טיפוסי נתונים פרימיטיביים, יכולת לטפל בחריגות בזמן ריצה, תמיכה מובנית בשפה בניפוי שגיאות, ועוד.
כיום PL/I איננה בשימוש נפוץ. בין הסיבות לכך מקובל למנות את גודלה העצום (מילות מפתח רבות, מבנים תחביריים רבים, ומספר עודף של טיפוסי נתונים בסיסיים המובנים בשפה) המקשה על לימוד השפה; וכן הקושי לכתוב לה מהדר יעיל, תכונה שהביאה לכך שמהדרים יעילים היו מסחריים ויקרים.
לשפת PL/I דיאלקטים רבים, ורבים מתוכם (לדוגמה PL/M) מבוססים על הרעיון של צמצום של השפה, כך שתהיה קלה יותר ללמידה והידור.
היסטוריה
בשנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 מתכנתים עבור יישומים מסחריים ומדעיים השתמשו בחומרה שונה ובשפות תכנות שונות. עבור יישומים מדעיים תכנתו בעיקר בשפת פורטרן, וכן (במידה מעטה) במספר שפות נוספות כגון GIP, ALGOL, GEORGE ועוד. יישומים מסחריים פותחו בעיקר בקובול. המחשב IBM System/360 פותח על מנת לתת מענה לשתי קבוצות המשתמשים, ולכן IBM חיפשה גם שפת תכנות שתיתן מענה מספק עבורן. ב-IBM קיוו להרחיב את שפת פורטרן כך שתתן מענה גם ליישומים מסחריים. בשנת 1963 התגבשה ועדה של חברי IBM שהחלה לתכנן הרחבה של שפת פורטרן. הם לא הצליחו להתגבר על המגבלות הקיימות בשפה, ולכן החליטו לתכנן שפה חדשה לחלוטין, שתתבסס במידת-מה על שפת אלגול שפורסמה זמן לא רב קודם לכן.
השפה הייתה אמורה להיקרא NPL (ראשי תיבות של New Programming Language) אך למניעת בלבול עם שמה של המעבדה הפיזיקלית של בריטניה (National Physical Laboratory) שונה השם תחילה ל- MPPL (MultiPurpose Programming Language), ולאחר מכן ל-PL/I, כאשר I מסמנת את הייצוג בספרות רומיות לספרה 1.
ההגדרה הראשונה של השפה פורסמה בשנת 1964. השפה הוגדרה פורמלית במספר צעדים: בשנת 1965 פורסם מדריך למשתמש, בשנת 1967 פורסמו דרישות פורמליות לשפה, ובשנת 1976 התקבל תקן עבורה. הפצת המהדר לשפה החלה בשנת 1966.
השפה פותחה לסביבת IBM Mainframe, ובמהלך השנים נוצרו גם גרסאות יוניקס, Windows ו- OpenVMS שלה. כיום PL/I אינה מהווה שפה שבה מקובל לפתח מערכות חדשות, אף שחברת IBM ממשיכה לפתח את השפה וליצור גרסאות חדשות שלה, ועדיין פועלות בהצלחה מערכות שנכתבו בעבר בשפה זו.
עם התפתחות התכנות המובנה, בשנות ה-70, אמצה PL/I את עקרונותיו, ונוספו לה מבני בקרה המאפשרים כתיבה לפי עקרונות אלה.
הצלחה בתעשייה
אחד מהפרויקטים הראשונים שפותחו בשפת PL/I הוא מערכת ההפעלה Multics.
מאפיינים
PL/I תומכת בתכנות פרוצדורלי, וזהו יתרון בולט שלה על COBOL, המתחרה העיקרית שלה בשנות ה-60 וה-70.
כלים שלראשונה הופיעו ב-PL/I:
יכולות נוספות:
בשפה יש שימוש נרחב (יש הסבורים שמוגזם) בברירות מחדל בהגדרה של משתנים. משתנה שאינו מוגדר, יוגדר אוטומטית (בדומה לפורטרן) על ידי המהדר כ FIXED BIN (כלומר מספר בינארי בנקודה קבועה) כאשר שמו מתחיל באותיות I עד N ואחרת יוגדר כמשתנה FLOAT (נקודה צפה). עם זאת, רשימת כל המשתנים שלא הוגדרו מוצגת באזהרה של המהדר, כך שניתן לזהותם ולהגדירם. בהגדרה של משתנה אין צורך לתת את כל מאפייניו, משום שגם למאפיינים יש ברירות מחדל.
תחביר
מאפיינים תחביריים של השפה: כמקובל במרבית שפות התכנות, PL/I אינה מתירה הגדרה של מזהים (עבור משתנים ופרוצדורות) הכוללים רווחים. הפרדה בין מילים במזהה נעשית באמצעות מקף תחתון (למשל: NEXT_PRIME).
מילות מפתח
מילות המפתח של השפה אינן מילים שמורות, וניתן להשתמש בהם גם כמזהים. הקוד הבא, לדוגמה, חוקי (אם כי אינו מקובל): IF IF = THEN THEN THEN = ELSE ELSE ELSE = IF; בשורה זו נבדק האם ערכו של המשתנה IF זהה לערכו של המשתנה THEN. אם כן, מושם במשתנה THEN ערכו של המשתנה ELSE; אחרת מושם במשתנה ELSE ערכו של המשתנה IF. ניתן להבחין בכך שהמלים IF, THEN ו-ELSE משמשות גם כמילות מפתח בשפה, וגם כשמות של משתנים. המשמעות של כל מופע של מילה ספציפית נקבעת לפי ההקשר. מאפיין זה מסבך את שלב הניתוח הלקסיקלי של הקוד (השלב הראשון בהידור), כיוון שהמנתח הלקסיקלי, המבוסס על פי רוב על ביטויים רגולריים, איננו יכול לדעת אם המילה בה הוא נתקל משמשת כמזהה או כמילת מפתח.
חופש זה של PL/I הביא לכך שבהגדרת השפה עצמה לאותה מילה יש לעיתים שתי משמעויות, בהתאם להקשר. דוגמה: המילה FIXED משמשת במסגרת פקודת DECLARE להגדרה של משתנה בנקודה קבועה, ומשמשת גם כפונקציה המחזירה את החלק השלם של מספר (בדוגמת הקוד שלהלן מופיעה המילה בשתי משמעויותיה).
דוגמת קוד
תוכנית Hello World: HELLO: PROCEDURE OPTIONS (MAIN) ; END HELLO;
דוגמה לפונקציית PL/I הבודקת האם מספר נתון הוא מספר ראשוני:
טאקומה אסאנו
טאקומה אסאנו (ביפנית: 浅野拓磨; נולד ב-10 בנובמבר 1994) הוא כדורגלן יפני המשחק בבוכום בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
לאחר שהצטיין בליגת התיכונים היפנית במדי "התיכון הטגני יוקאצ'י", ב-18 בינואר 2013 אסאנו הצטרף לסאנפרצ'ה הירושימה מליגת העל היפנית. בעונת רשם רק הופעה אחת בליגה, בעונת  רשם 11 הופעות בליגה.
בעונת הצליח להפוך לשחקן מפתח בהרכב הקבוצה ורשם 34 הופעות וכבש תשעה שערים ונבחר לרוקי השנה בליגה היפנית. בנוסף, זכה עם הקבוצה באליפות יפן.
ב-3 ביולי 2016 אסאנו חתם בארסנל מהפרמייר ליג, אך אסאנו לא קיבל היתר עבודה.
ב-26 באוגוסט 2016 הושאל לשטוטגרט מהבונדסליגה השנייה עם אופציה לשנה נוספת. בסיום העונה העפילה שטוטגרט לבונדסליגה והאופציה לעונה נוספת במועדון, מומשה. ב-23 במאי 2018 אסאנו חתם בהנובר 96. אסאנו נשר עם האנובר בתום עונת 2018/19 לבונדסליגה השנייה, ועזב את המועדון.
בקיץ 2019 חתם אסאנו בפרטיזן בלגרד.
קריירה בינלאומית
ב-2 באוגוסט 2015 אסאנו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן בהפסד 1–2 ל במסגרת גביע מזרח אסיה. ב-3 ביוני 2016 אסאנו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–7 נגד במסגרת גביע קירין.
אסאנו השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
סופי, נסיכת בוואריה
סופי פרידריקה דורותיאה וילהלמינה (בגרמנית: Sophie Friederike Dorothee Wilhelmine; ) הייתה נסיכה בווארית מבית ויטלסבאך, ואמם של קיסרי אוסטריה ומקסיקו.
חייה
סופי נולדה ב-27 בינואר 1805, למקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ולאשתו השנייה, קרולינה מבאדן. יחד עמה נולדה תאומתה הזהה, מריה אנה, שנישאה לימים לפרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה.
ב-4 בנובמבר 1824 נישאה סופי לפרנץ קרל, בנו השני של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. לזוג נולדו חמישה ילדים.
בעקבות הפצרותיה של סופי, ויתר בעלה על מקומו כיורש העצר האוסטרי לטובת בנם הבכור, פרנץ יוזף. אחיו הבכור של בעלה, הקיסר פרדיננד, ויתר על כסאו ב-1848 בעקבות אביב העמים. לאחר עליית בנה לשלטון, הפכה סופי לבעלת הכוח האמיתי מאחורי הקלעים, ובשל השפעתה הרבה כונתה לעיתים "הגבר היחיד החצר המלוכה". כמו כן, נודעה ביחסה העוין כלפי כלתה אליזבת ("סיסי"), רעייתו של פרנץ יוזף.
בשנת 1867 הוצא להורג במקסיקו בנה השני של סופי, מקסימיליאן. אירוע זה, ממנו לא התאוששה מעולם, גרם לפרישתה מן החיים הציבוריים. סופי עצמה נפטרה ב-28 במאי 1872 כתוצאה מגידול במוח, ובעלה, פרנץ קרל, נפטר שש שנים לאחר מכן.
הכל אודות אמא
הכל אודות אמא (בספרדית: Todo sobre mi madre) הוא סרט קולנוע ספרדי משנת 1999 שכתב וביים פדרו אלמודובר.
הסרט הוא מלודרמה המספרת את סיפורה של מנואלה, שבעקבות מותו של בנה בן ה-17 חוזרת לברצלונה בחיפוש אחר אביו, שהפך לאישה טרנסקסואלית לאחר שמנואלה הרתה, בלי לדעת דבר על הולדת הבן ועל חייו. סוגיות הנוגעות לזהות מינית ולמגדר עולות לכל אורך הסרט.
עלילת הסרט
מנואלה (ססיליה רות) היא אם חד-הורית המתגוררת במדריד עם בנה האהוב אסטבן, החולם להיות סופר. ביום הולדתו ה-17 צופים השניים בהצגה "חשמלית ושמה תשוקה", ולאחריה נדרס אסטבן למוות כאשר הוא מנסה להשיג את חתימתה של הוּמה רוֹחוֹ (מריסה פארדס), הנערצת עליו, שגילמה בהצגה את בלאנש דיבואה. מנואלה, העובדת כמתאמת השתלות, מוצאת עצמה בצד השני של המתרס, ומסכימה לתרום את לבו של אסטבן. לפי הרשומות הרפואיות היא נוסעת ללה קורוניה שבקצה הצפון-מערבי של ספרד, לשם נלקח הלב, ורואה מרחוק את מקבל הלב יוצא מבית החולים.
מנואלה, שמעולם לא סיפרה לבנה אודות אביו, נוסעת לברצלונה, שבקצה המזרחי של ספרד, על מנת למצוא את האב - אישה טרנסג'נדרית בשם לולה - ולספר לה על מות הבן שעל קיומו לולה לא ידעה. בכך היא מתחברת למשאלתו של אסטבן, שאותה הביע דקות לפני מותו, לדעת על אביו. ברכבת המובילה אותה ממדריד לברצלונה היא מהרהרת: "לפני 17 שנה עשיתי את אותה הדרך אבל בכיוון ההפוך, מברצלונה למדריד. גם אז ברחתי, אבל לא הייתי לבד. נשאתי את אסטבן בתוכי. אז ברחתי מאביו. עכשיו אני נוסעת לחפש אחריו".
בחיפושיה אחר לולה מסיירת מנואלה במרכז הזנות של ברצלונה, ומוצאת שם את חברתה משכבר הימים אגראדו (אנטוניה סן חואן), טרנסקסואלית בעלת לב חם המתפרנסת מזנות. באמצעות אגראדו היא פוגשת את רוסה (פנלופה קרוז), נזירה צעירה, שיחסיה עם אמהּ רעועים, המטפלת בזונות ומנסה לשקמן. רוסה מספרת שלולה הייתה בטיפול גמילה, עד שיום אחד נעלמה. רוסה, כך מתברר למנואלה, הרתה ללולה, ומנואלה פורשת עליה את חסותה ומארחת אותה בדירתה. לשאלתה של רוסה "מה יש לך נגד לולה?" עונה מנואלה: "לולה היא הגרוע ביותר שיכול להיות בגבר והגרוע ביותר שיכול להיות באישה". היא ממשיכה ומספרת על "חברה שהתחתנה צעירה מאוד" עם לולה, בעת שהייתה גבר, סיפור שהוא למעשה סיפורה של מנואלה עצמה.
מנואלה הולכת להצגה "חשמלית ושמה תשוקה", שעברה ממדריד לברצלונה, ויוצרת קשר עם הוּמה, השחקנית שאת חתימתה ניסה אסטבן להשיג כאשר נדרס. להומה מערכת יחסים תלותית והרסנית עם נינה (קנדלה פניה), אהובתה הנרקומנית המופיעה בהצגה יחד אתה, בתפקיד סטלה. "היא מכורה לסמים אבל אני מכורה לה" אומרת הומה על קשריה עם נינה. מנואלה, שהפתיעה את הומה בחדר ההלבשה שלה, מסכימה לסייע להומה למצוא את נינה, והומה מגיבה על כך במשפט הסיום הנודע של "חשמלית ושמה תשוקה": "מי שלא תהיי... תמיד סמכתי על טוב-לבם של זרים". מנואלה הופכת לעוזרתה של הומה, ואף מחליפה את נינה בערב שבו לא יכלה להופיע.
נינה תוקפת את מנואלה: "את תכננת הכל, בת זונה! בדיוק כמו איב הרינגטון", ובכך רומזת לעלילת "הכל אודות חוה", ובעקבות זאת מספרת מנואלה להומה ונינה על הגורם שהניע אותה ליצור קשר עם הומה - מותו של אסטבן בעת שרדף אחר חתימתה של הומה. במקביל, רוסה עוברת בדיקות רפואיות ומתברר שנדבקה מלולה באיידס. מנואלה מגיבה בהתפרצות זעם: "למה לעזאזל הזדיינת עם לולה?! את לא יודעת שהיא מזריקה כבר 15 שנה?", אך מחליטה להקדיש את זמנה לטיפול ברוסה. היא משכנעת את הומה לקחת את אגראדו כעוזרתה.
לאחר מריבה קשה בין הומה לנינה יוצאת אגראדו אל הקהל שממלא את האולם ומודיעה על ביטול ההצגה, ומציעה: "מי שאין לו משהו טוב יותר לעשות, אם כבר הגעתם לתיאטרון, חבל ללכת. מי שיישאר, אני מבטיחה לשעשע אותו בסיפור חיי". היא פותחת במונולוג: "תסתכלו על הגוף הזה! הכל בהזמנה, לפי מידה", וממשיכה בתיאור הניתוחים הפלסטיים שעברה ומחיריהם. היא מסכמת: "יקר מאוד להיות אותנטית, גברת, ואסור להתקמצן בדברים האלה, כי ככל שאת דומה יותר לחלום שלך את אותנטית יותר".
כעבור חודש נפגשת מנואלה עם לולה, מציגה בפניה את אסטבן התינוק, ונותנת לה תצלום של אסטבן, בנם המת. אמהּ של רוסה, שצופה במקרה בפגישה, שואלת את מנואלה מי האישה, ומנואלה מספרת לה שזהו אביו של התינוק. אמהּ של רוסה נחרדת ואומרת: "זו המפלצת שהרגה את הבת שלי?!"
הומה נערכת להעלאת מופע בשם "מחווה ללורקה", ודבריה בו, מתוך המחזה "חתונת הדמים", מחזירים אותנו לתחילתו של הסרט: "יש אנשים שחושבים שילד עושים ביום אחד. אבל זה לוקח הרבה זמן. המון זמן. בגלל זה נורא כל-כך לראות את הדם של ילדך ניגר על האדמה. זורם לרגע, אך עולה לנו בשנים ארוכות".
מנואלה מתקשה להמשיך לגור בבית הוריה של רוסה, שדייריו חוששים שהתינוק ידביק אותם באיידס, והיא נוטלת את אסטבן וחוזרת למדריד. היא כותבת מכתב לאגראדו ולהומה ובו היא מתנצלת ששוב הסתלקה בלי לומר שלום.
כעבור שנתיים מנואלה מגיעה עם אסטבן לכנס רפואי בברצלונה, לאחר שהתברר שבאורח פלא אסטבן לא ירש את האיידס מהוריו. היא פוגשת את הומה ואגראדו, ואגראדו מספרת לה שנינה חזרה לעיר הולדתה, נישאה, והיא אם לילד.
שם הסרט
בפתיחת הסרט צופים מנואלה ובנה אסטבן בסרט "הכל אודות חוה", בכיכובה של בטי דייוויס, ובעקבות זאת נותן אסטבן ליומן שהוא כותב את הכותרת "הכל אודות אמא". כצעד ראשון הוא מבקש מאמו לצפות בעבודתה כמתרגלת לרופאים המבקשים את הסכמת קרובי המשפחה להשתלת איברי יקירם שנפטר.
הקדשה
בסרט מקום מרכזי לחייהן של שחקניות: הומה ונינה הן שחקניות, מנואלה היא שחקנית חובבת הזוכה להופיע על הבמה בעקבות היעדרותה של נינה, ואף אגראדו נותנת מופע יחיד בעקבות הודעתה על ביטול ההצגה. גם מחוץ לתיאטרון מנואלה מסתירה את זהותה ומציגה עצמה כטבחית.
בסוף הסרט מקדיש אותו אלמודובר "לבטי דייוויס, ג'ינה רולנדס, רומי שניידר, כל השחקניות שגילמו שחקניות, לכל השחקניות הנשים, לשחקנים הגברים שהופכים נשים, לכל מי שרוצה להיות אם. לאמי". דמותה של הומה מעוצבת לפי דמותה של דייוויס ("התחלתי לעשן בגלל בטי דייוויס. חיקיתי אותה" אומרת הומה למנואלה).
באתר האינטרנט שלו מציין אלמודובר את הסרטים שזיכו שחקניות אלה בהקדשה, ומונה שורה ארוכה של שחקניות נוספות הראויות להיכלל בהקדשה זו.
זהות מינית
הדמויות שבסרט מציגות שלל זהויות מיניות. אגראדו ולולה נולדו כגברים, אך בחרו לממש את זהותן המגדרית כנשים, בעיקר באמצעות הצמחת שדיים, מבלי שוויתרו על הפין. עובדה זו מאפשרת ללולה להפוך לאב שנים רבות לאחר שהחלה להציג עצמה כאישה.
הומה היא לסבית, אך אהובתה, נינה, משנה את טעמה, נישאת והופכת לאם. אין התייחסות מפורשת לנטייתה המינית של רוסה.
אף שזהותה המינית של אגראדו רחוקה מלהיות שגרתית, היא מותחת ביקורת חריפה על בעלי זהות מינית בלתי שגרתית אחרת, מלכי ומלכות דראג: "הם חושבים שטרנסווסטיזם זה קרקס". המניע להתקפתה הוא ראייתה את מלכות ומלכי הדראג כמזויפים, בעוד היא אותנטית.
גיבורת הסרט, מנואלה, היא סטרייטית, וכך גם אמהּ של רוסה.
הנסיעה ברכבת
ארבע פעמים נוסעת מנואלה ברכבת בקו מדריד-ברצלונה, פעמיים בכל כיוון. על הנסיעה הראשונה, מברצלונה למדריד, אנו לומדים מהרהוריה של מנואלה בנסיעה השנייה. בשלוש הנסיעות הבאות הרכבת חוצה בנסיעתה את המסך לרוחבו, ומתקדמת במנהרה שסופה אינו נראה. הצופים שומעים את הרהוריה של מנואלה היושבת ברכבת. אלמודובר מציין שכל הנסיעות הן בסימן אסטבן: בראשונה היא בורחת מאסטבן האב, כשברחמה התינוק שייקרא אסטבן; בשנייה היא נוסעת לאחר מותו של בנה אסטבן, כדי למצוא את אביו; בשלישית היא בורחת כשבידיה אסטבן (השלישי) בן החודש; ברביעית היא חוזרת לברצלונה כשעל ברכיה אסטבן בן השנתיים. שלוש הנסיעות הראשונות הן נסיעות של מצוקה, וברביעית, שבה נוסעת מנואלה עם אסטבן בן השנתיים היושב על ברכיה, מסתיימים הרהוריה של מנואלה במילים "אני מאושרת".
חדר ההלבשה
בסרט, ששתיים מגיבורותיו, הוּמה ונינה, הן שחקניות, לחדר ההלבשה מקום בולט, כמוקד שבו מתרחשות שיחות המניעות את התפתחות העלילה.
בתחילת הסרט צופים מנואלה ואסטבן בסרט "הכל אודות חוה", והסצנה המוצגת בפנינו היא זו שבה איב הרינגטון פוגשת לראשונה את מרגו צ'נינג, בחדר ההלבשה שלה.
בהמשך הסרט מתרחשת סצנה דומה, שבה מנואלה מגיעה לחדר ההלבשה של הוּמה, והשתיים נפגשות לראשונה. במהלך הסרט מתרחשות סצנות נוספות בחדר ההלבשה של הוּמה. סיום הסרט מתרחש אף הוא בחדר ההלבשה של הומה, ובו מנואלה פוגשת את הומה ואגראדו.
איידס
למחלת האיידס מקום מרכזי בסרט, ושניים מגיבוריו מתים בגללה. הסרט, שבמרכזו סוגיות של זהות מינית, צולם בתקופה שבה כבר לא נחשבה המחלה כתוצאה של נטייתו המינית של החולה, ובהתאם לכך מחלתה של לולה נובעת מהזרקת סמים, ומחלתה של רוסה נובעת מיחסי מין שקיימה עם לולה.
דבר המבקרים
ז'נט מסלין, מבקרת הקולנוע של "הניו יורק טיימס" כתבה:
מבקר הקולנוע רוג'ר איברט כתב על הסרט:
פרסים
ופרסים נוספים.
עיבוד לתיאטרון
עיבוד לתיאטרון של "הכל אודות אמא", מעשה ידי סמואל אדמסון, הוצג בתיאטרון אולד ויק בלונדון החל מ-4 בספטמבר 2007. זהו עיבוד ראשון לאנגלית של יצירה של אלמודובר וזכה לברכתו. את מנואלה גילמה במחזה לסלי מנוויל, ואת הומה רוחו גילמה דיאנה ריג. בנובמבר 2013 עלה בישראל העיבוד לתיאטרון, בתיאטרון תהל, בבימויו של אבישי מילשטיין. את מנואלה גילמה סנדרה שונוולד, ואת הומה גילמה מירב גרובר.
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
משה לוי (כימאי)
משה לוי (8 בדצמבר 1927, סלוניקי – 28 בספטמבר 2015, רחובות) היה פרופסור לכימיה במכון ויצמן למדע.
החזית העממית הלאומית
החזית העממית הלאומית (ביוונית: Εθνικό Λαϊκό Μέτωπο (ΕΛΑΜ); לטיניזציה: Ethniko Laiko Metopo (ELAM);) היא מפלגה ימנית רדיקלית לאומנית-יוונית בקפריסין. נוסדה בשנת 2008 כתנועה חוץ-פרלמנטרית והפכה למפלגה בשנת 2011, בעקבות הצלחת המפלגה-האחות שלה, השחר הזהוב, ביוון. המפלגה היא אירוסקפטית (מתנגדת לאיחוד האירופי). בבחירות 2021 הכפילה המפלגה את כוחה ביחס לבחירות 2016 והפכה לרביעית בגודלה בבית הנבחרים של קפריסין.
משה לוי (כימאי)
פעילותו המדעית
משה לוי נולד בסלוניקי. בשנת 1933 המשפחה עברה לארץ ישראל. הוא גר בדרום תל אביב. לאחר סיום לימודי בית הספר התחיל לעבוד במעבדה של מכון ויצמן למדע. בעזרת חיים ויצמן קיבל מלגת לימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. זמן קצר לאחר תחילת הלימודים החלה מלחמת העצמאות ומשה לוי השתתף בה כחבר הגנה. הוא חזר ללימודים בספטמבר 1949 וקיבל תואר שני בשנת 1952. בשנת 1955 נסע לארצות הברית והשתלם אצל מיכאל שווארץ. בתקופה זו השתתף במחקרים שנעשו בצוות בראשותו עמד פרופסור שווארץ.
החזית העממית הלאומית
היסטוריה
התנועה צמחה מתוך "השחר הזהוב: הגרעין הקפריסאי" שנוסד בראשית שנות ה-2000 על ידי יו"ר המפלגה חריסטוס חריסטו, שהיה גם חבר מפלגת השחר הזהוב היוונית. בשנת 2008 נאסר על התנועה להשתמש בשם והיא החליפה את שמה. פעילותה בזירה הציבורית התרכזה בפעילות נגד הגירה של מוסלמים מקפריסין הצפונית.
אסוס (חברת אופנה)
אסוס (באנגלית: Asos.com PLC; מבוטא אֵיְיסוֹס), היא חברה בריטית למסחר אלקטרוני, המתמחה באופנה וקוסמטיקה. החברה, שבסיסה בלונדון, הממלכה המאוחדת, נוסדה ב-3 ביוני 2000 ונשלטת כיום (כ-27% מהמניות) על ידי חברת בסטסלר, שבשליטת המיליארדר הדני אנדרס פובלסן. החברה מוכרת מוצרים של מותגים בינלאומיים, מוצרים תחת שם המותג שלה ומשמשת כפלטפורמת מסחר אלקטרוני למעצבים וחנויות בוטיק.
משה לוי (כימאי)
פעילותו המדעית
לאחר חזרתו לישראל עבד תקופה קצרה בטכניון ועבר לרחובות. בשנת 1977 מונה לראש מחלקה למחקר בתחום הפלסטיקה וניהל אותה עד לשנת 1983.
אסוס (חברת אופנה)
היסטוריה
החברה נוסדה על ידי ניק רוברטסון בשם asSeenonScreen Holdings plc כאתר וחנות אינטרנט לפרטי לבוש ואופנה. בשנת 2001 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בלונדון. בשנת 2003 שונה שם החברה ל-ASOS PLC.
משה לוי (כימאי)
פעילותו המדעית
בשנת 1982 החל מחקרים בתחום אנרגיה סולארית. היה בין היזמים לבניית מגדל שמש בשטח המכון. ערך מספר מחקרים בתחום ניצול פצלי שמן.
אסוס (חברת אופנה)
היסטוריה
בשנת 2010, החלה בפעילות בינלאומית שהקימה אתרי מסחר אלקטרוני בגרמנית וצרפתית והחלה לפעול גם בארצות הברית. בהמשך הקימה אתרים גם ברוסית, ספרדית ואיטלקית. בשנת 2017, פתחה מרכז לוגיסטי בברלין, זמן קצר לאחר שנפתח פרצה שרפה במחסן שבו היו 2 מיליון פריטים בשווי כולל של 25 מיליון ליש"ט.
משה לוי (כימאי)
פעילותו המדעית
בשנים 1997 – 2003 היה נשיא האגודה הישראלית לכימיה.
אסוס (חברת אופנה)
היסטוריה
בפברואר 2021, רכשה החברה את רשת טופשופ ומותגים נוספים שבבעלותה, ובהם טופמן, מיס סלפרידג'ס ו-HIIT, מקבוצת ארקדיה פושטת הרגל, תמורת 295 מיליון ליש"ט (404 מיליון דולר). בנוסף רכשה את המלאי של החברה ב-30 מיליון ליש"ט נוספים, אך לא את החנויות עצמן, שבהן הועסקו אלפי עובדים.
פעילות בישראל
האתר של אסוס הוא אחד מחמשת אתרי הקניות הזרים הפופולריים בישראל יחד עם עלי אקספרס, איביי, נקסט ואמזון. בשנת 2017, ישראל הייתה המדינה התשיעית בעולם בכמות ההזמנות מהאתר. בשנת 2016, הפסיקה החברה לעבוד עם דואר ישראל והחלה להעביר משלוחים דרך חברת מסירת החבילות E-POST.
באפריל 2018, החלה החברה להשתמש ביישום שפיתח הסטארט-אפ הישראלי Zeekit, ש"מלביש" פריטי אופנה על דוגמנים בעזרת תמונות הדמיה של המוצר, במקום צילומי סטודיו.
נקרים
נקרים (שם מדעי: Picinae) היא תת-המשפחה הגדולה במשפחת הנקריים.
הנקרים הם עופות שוכני עצים שאורכם 15–45 ס"מ והם בעלי אצבעות מנוגדות ובעלי מקור חזק ונוקשה איתו הם מכים על הענף כדי להוציא חרקים מהעצים ובולמי זעזועים עוזרים למקור שלא להישבר מעוצמת המכה. לשונם הארוכה עוזרת להם לאסוף את החרקים מהעצים.
הנקרים גם מקננים בתוך העצים ומטילים בפנים 2–8 ביצים עליהם הם דוגרים. הם שומרים עליהם מטורפים כמו ינשופים, עופות דורסים, דלקים וסנאים וגם מעופות אחרים שעלולים להשתלט להם על הקן.
אווריסטוס
אווריסטוס (בלטינית: Evaristus), או אריסטוס, היה האפיפיור בין השנים 98 או 99 עד 105 או 108.
רק מעט ידוע על חייו. לפי ספר האפיפיורים, הליבר פונטיפיקליס, הוא נולד בבית לחם לאב יהודי, אך נחשב כ"יווני מלידה". הוא נבחר בתקופת שלטון הקיסר דומיטיאנוס, בתקופה בה התרחשה הרדיפה השנייה של הנוצרים.
אווריטוס הניח יסוד לקולגיום לקרדינלים, אשר לימים היה למועצה הבוחרת לכס הקדוש. הוא נחשב על–פי המסורת הקתולית לקדוש מעונה שיום חגו הוא 26 באוקטובר, אף כי אין הוכחה היסטורית לטענה זו. לפי המסורת, הוא קבור קרוב לקברו של פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן. קרוב לוודאי שהשליח יוחנן מת בתחילת תקופת כהונתו של אווריסטוס.
פארק עוצבות השריון
פארק עוצבות השריון הוא פארק מיוער המשתרע על פני שטח בן כ-70 דונם. הפארק נמצא צפונית מזרחית לאתר יד לשריון בלטרון. בתוך הפארק נמצאות עשרות אנדרטאות הנצחה של עוצבות השריון שפעלו בשורות צה"ל.
הקרן הקיימת לישראל נטעה במקום לאחר מלחמת ששת הימים עצי אורן על פני שטח של כ-70 דונם. בשיתוף יד לשריון הוחלט לשלב בפארק אנדרטאות הנצחה של עוצבות השריון. כיום (2018) יש בפארק עשרות אנדרטאות ועל פי התכנון הסופי יהיו 52 אנדרטאות.
גד רשף
גד רשף (ספטמבר 1946 – 7 באוקטובר 1973) היה רב-סרן ישראלי אשר נפל במלחמת יום הכיפורים בעת שפיקד על מעוז ליטוף בתעלת סואץ. על לחימתו הוענק לו עיטור המופת.
ביוגרפיה
רשף נולד בספטמבר 1946 בהונגריה כבן יחיד לאנה ופרנץ קרקש, ניצולי שואה. בשנת 1957 עלתה משפחתו לישראל בשל גילויי אנטישמיות, והתמקמה בירושלים. רשף נשלח לפנימייה, ולמד בבית הספר התיכון בבן-שמן.
הוא התגייס לנח"ל המוצנח, והתמנה למפקד מחלקה.
לאחר שחרורו החל ללמוד חקלאות ב, וסיים בהצטיינות את לימודיו לתואר הראשון ולתואר השני. בשנתו הרביעית ללימודים נישא לחנה, ולזוג נולד בן, נועם. הם התגוררו בראשון לציון.
במסגרת שירותיו במילואים קודם לדרגת סרן ומונה למפקד פלוגה. בסוף ספטמבר 1973 גויס למילואים והוצב כמפקד מעוז ליטוף ליד תעלת סואץ. י ביום הכיפורים ה'תשל"ד, 6 באוקטובר 1973, יום פריצת מלחמת יום הכיפורים, נפגע רשף מכדור מצרי בעת הגנתו על המעוז. הוא המשיך להילחם ולפקד כשהוא פצוע, וחייליו נאלצו להכריח אותו להיכנס לבונקר, כדי שיקבל טיפול רפואי. בשכבו פצוע המשיך לתת הוראות ולעודד את רוח חייליו. בבוקר המחרת הוא פונה לבסיס רפידים, שם נפטר. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
במאי 1975 הוענק לו עיטור המופת על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור:
הותיר אחריו אישה וילד.
טום פטי
תומאס ארל "טום" פטי (באנגלית: Thomas Earl "Tom" Petty; 20 באוקטובר 1950 – 2 באוקטובר 2017) היה זמר, כותב שירים, מוזיקאי וגיטריסט אמריקאי שזכה להצלחה והכרה אדירות בזכות שיריו המשלבים פולק רוק עם רוקנרול, העוסקים בחלום האמריקאי, בזכות להיטו הגדול ביותר "Free Falling", וכן עם הלהקה שלו "שוברי הלבבות". הוא נחשב לאחד ממוזיקאי וזמרי הרוק הגדולים בכל הזמנים ודורג במקום ה-91 בקטגוריית "האומנים הגדולים בכל הזמנים" במגזין הרולינג סטון.
ביוגרפיה
טום פטי, הידוע כ"טומי", נולד וגדל בפלורידה.
המוזיקה של פטי משלבת פולק רוק עם רוקנרול בסיסי בהשראת הרולינג סטונז והבירדס. הטקסטים של פטי מדברים בעיקר על אנשים שלא הצליחו בהגשמת החלום האמריקאי. בין שיריו המפורסמים: "Learning to Fly", "Free Falling" ו- "Won't Back Down".
מוכר בעיקר מהלהקה "טום פטי ושוברי הלבבות".