cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קוראים לי בטהובן
עלילת הסרט
הסרט נפתח בגנבה של גור כלבים מסוג סן ברנרד וקבוצה גדולה של גורים אחרים, מחנות לחיות מחמד. כלב מסוג ג'ק ראסל טרייר, ששמו ספוט, בורח משני הגנבים, וגם גור הכלבים מסוג סן ברנרד בורח ומתגנב לתוך הבית של משפחת ניוטון. אב המשפחה, ג'ורג' ניוטון (צ'ארלס גרודין), לא רוצה לקחת אחריות על הכלב, אך אשתו אליס (בוני האנט) וילדיהם, משכנעים אותו. המשפחה מנסה למצוא שם לכלב החדש שלהם; כאשר ראו שהגור נובח כשהבת הצעירה, אמילי (שרה רוז קאר), מנגנת חלק מהסימפוניה החמישית של לודוויג ואן בטהובן - החליטו בני המשפחה לקרוא לו "בטהובן".
בטהובן הופך לנערץ על ידי הילדים לאחר שהוא עוזר להם להתגבר על בעיות שונות: הוא מפחיד בריונים שהטרידו את טד (כריסטופר קסטיליה), מסייע לרייס (ניקול טום) לדבר עם הילד המקובל בשכבה מארק, ומציל את חייה של אמילי כשהיא נופלת לבריכת השחייה בביתה של הבייביסיטר חסרת האחריות (שעבדה למשך יום אחד, כיוון שאם המשפחה, אליס, רצתה לחזור לעבודה אך ללא הצלחה). למרות זאת, ג'ורג' מחפש תכונות שליליות אצל בטהובן והופך לקנאי יותר כי בטהובן מקבל יותר גילויי חיבה. תסכולו גובר כאשר תעלוליו של בטהובן הרסו את הארוחה שלו יחד עם עמיתיו לעבודה בחברה לטיהור אוויר, בראד (דייוויד דוכובני) וברי (פטרישיה היטון). בראד וברי תכננו לקחת מג'ורג' את הבעלות על החברה, אך רגע לפני שחתם על המסמכים ליפף בטהובן את הרצועה שלו סביב השולחן והכיסאות עליהם ישבו העמיתים והפיל אותם.
המשפחה לוקחת את בטהובן לווטרינר המקומי, ד"ר הרמן ורניק (דין ג'ונס), לבדיקה רפואית ולחיסון שגרתי. הם לא מודעים לכך שד"ר ורניק היה מעורב בניסויים קטלניים בבעלי חיים, ושהוא זה ששכר את שני הגנבים, הארווי (אוליבר פלאט) וורנון (סטנלי טוצ'י), שניסו לגנוב את הכלבים מהחנות בפתיחת הסרט. ורניק נזקק לכלבים בעלי גולגולת גדולה כמו סן ברנרד לניסוי תחמושת, ולכן מנסה לעודד את המשפחה להשאיר את בטהובן במהלך הלילה במרפאה, אך הם מסרבים. הוא משוחח ביחידות עם ג'ורג' וטוען שקיימת חוסר יציבות נפשית בקרב כלבים מסוגים גדולים כמו סן ברנרד, שהופכת אותם למסוכנים לבני אדם; הוא מייעץ לו לערוך תצפיות על בטהובן ולשים לב לכל סימן יוצא דופן.
ורניק מבקר בבית ניוטון, כדי לבחון את המצב הנפשי של בטהובן. הוא מביים "התקפה" של בטהובן: הוא מכה אותו וכתוצאה מכך הכלב קופץ עליו, אך לא נושך אותו. באמצעות דם מזויף, טוען הווטרינר כי בטהובן נשך את זרועו, וכי צריך להרדים אותו, אחרת הוא יגיש תלונה. אמילי ראתה שהווטרינר פגע בבטהובן, ומנסה לשכנע את ג'ורג' להשאיר אותו, אך ג'ורג' לוקח את בטהובן למשרדו של הווטרינר. בדרך לשם, ג'ורג' מגלה חיבה לבטהובן, ונזכר בילדותו, אז אביו לקח את הכלב המשפחתי לווטרינר כדי להרדים אותו והוא מעולם לא סלח לו על כך. ג'ורג' חושש כי ילדיו ישנאו אותו על שלקח את בטהובן, ואכן, כשהוא חוזר הביתה, ילדיו כועסים ועצובים.
מאוחר יותר משוחחת אליס עם ג'ורג' ואומרת שהיא מאמינה לבת שלהם, וכך ג'ורג' והמשפחה נוסעים בחזרה אל הווטרינר כדי לדבר איתו שוב. ד"ר ורניק טוען שבטהובן כבר מורדם, אך ג'ורג' טוען שנאמר לו שזה יקרה רק למחרת. הוא גם מגלה שאין לווטרינר סימני נשיכה על זרועו, ומכה אותו באגרוף. המשטרה לא מתערבת, ובני המשפחה מחליטים לעקוב אחרי הווטרינר. ג'ורג' נכנס בעקבותיו לתוך המחסן שלו, ובמקביל שבטהובן משתחרר מידי הגנבים בזכות הכלב ספוט, שנושך את ד"ר ורניק ומחולל מהומה. אליס מטלפנת למשטרה ופתאום נפלטת ירייה לגנבים. טד נבהל ומחליט לנהוג בעצמו ברכב אל תוך המחסן; הרכב פוגע בשולחן שעליו מונחות הזריקות של הניסויים, והן נופלות לעבר בטנו של ד"ר ורניק ומרדימות אותו. המשפחה משחררת את כל הכלבים שנגנבו, ושולחת אותם לרדוף אחר הגנבים שנמלטו. להקה של כלבי דוברמן השומרים על מגרש הגרוטאות אליו ברחו, מסייעת לתקוף את הגנבים.
ד"ר ורניק ושני הגנבים הפצועים נעצרים על ידי המשטרה. המשפחה מתראיינת למהדורת החדשות בטלוויזיה על האירוע. רייס מקבלת שיחת טלפון ממארק, הילד המקובל בשכבה, שמזמין אותה לפגישה. הסרט מסתיים באיחולי לילה טוב של ההורים לבטהובן, שיושב על מיטתם, ולכל שאר הכלבים ששחררו מהמחסן, שאומצו על ידיהם.
הכנסות וביקורות
הסרט גרף הכנסות של 57,114,049 דולר באמריקה הצפונית ו-90,100,000 דולר בשאר המדינות. בסך הכל גרף הסרט בכל רחבי העולם סכום של 147,214,049 דולר.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים. ביקורת המבוססת על 24 ביקורות שנאספו על ידי Rotten Tomatoes, דירגה באופן כללי את הסרט בדירוג של 33%, עם ציון ממוצע של 4.8/10. רוג'ר איברט מאת שיקגו סאן טיימס נתן לסרט שניים וחצי כוכבים מתוך ארבעה וכתב בסקירה שלו: "זה לא הסוג של הבידור שאני מסקר בדרך כלל. אני בתקווה נואשת לסרט חדש על כלב חמוד. וגם אני לא מוצא שום דבר חדש ומיוחד ב"בטהובן", למרות שאני מודה שיוצרי הסרט הבטיחו כלב ראוי לתפקיד הראשי, ושצ'ארלס גרודין, שהוא כמעט תמיד משעשע, ימלא באופן נחמד ואמיתי את תפקיד האבא הממורמר".
לויזוס לויזו
לויזוס לויזו (ביוונית: Λοΐζος Λοΐζου; נולד ב-18 ביולי 2003 בניקוסיה שבקפריסין) הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית ובנבחרת קפריסין.
קריירת מועדונים
לויזו גדל במחלקת הנוער של אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. ב-11 במאי 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2-1 לאפואל ניקוסיה במסגרת הליגה לעונת. בסך הכל ערך בעונה זו שתי הופעות ליגה.
ב-22 בפברואר 2020 ערך לויזו את הופעתו היחידה בליגה בעונת, בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על אנוסיס נאון פאראלימני במסגרת המחזור ה-21 בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-5 בספטמבר 2020 ערך לויזו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קפריסין, בהפסד 2-0 לנבחרת מונטנגרו במסגרת ליגת האומות 2020/2021. ב-7 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת צ'כיה במשחק ידידות.
ריצ'רד פירס
ריצ'רד ויליאם פירס (באנגלית: Richard William Pearse; 3 בדצמבר 1877 - 29 ביולי 1953) היה חוואי וחלוץ תעופה ניו זילנדי. בין היתר מיוחסת לו המראת כלי תעופה הכבד מן האוויר ב-31 במרץ 1903 ובעוד מספר מועדים, כולם לפני דצמבר 1903, מועד טיסת הבכורה של המטוס הראשון, שנזקפת לזכות האחים רייט. העדויות באשר לתאריכים המדויקים ולביצועים של כלי הטיס אינן חד משמעיות, כלי הטיס של פירס לא היה בשליטה מלאה בעת שהיה באוויר, ופירס עצמו לא טען לבכורה בתחום זה. עם זאת, מבחינות טכנולוגיות מסוימות כלי הטיס של פירס היה מודרני יותר מזה של האחים רייט. כיוון שלפיתוחיו של פירס לא נתלווה כמעט שום תיעוד ופרסום, השפעתם על קידום התעופה הייתה קטנה בכל מקרה.
שנותיו המוקדמות
ריצ'רד פירס נולד בטמוקה (Temuka), אשר באי הדרומי, בחבל קנטרברי (ניו זילנד), כילד הרביעי מתוך תשעה, למשפחת חוואים מקומית. המשפחה מרובת הילדים הקימה תזמורת משלה, במסגרתה ניגן ריצ'רד בצ'לו. מגיל צעיר הוא גילה עניין בפיתוחים הנדסיים, ובנעוריו המציא, בין היתר, מתקן להשחלת חוט במחט עבור אמו, מקרן לתמונות נעות עבור אחיותיו, ומכונת קיטור. כיוון שמשפחתו הייתה ענייה מכדי לשלחו ללימודי הנדסה, ריצ'רד רכש בעצמו השכלה בתחום, מתוך קריאת ביטאונים מדעיים ומקצועיים. בגיל 21 פירס ירש חווה חקלאית, אך בשל עיסוקיו ההנדסיים, לא הקדיש הרבה לעיסוק בחקלאות. בשנת 1902 הוא רשם פטנט על אופניים חדשניות: בעלי מסגרת במבוק, דוושות אנכיות, צמיגים המתנפחים בעצמם, ובלמים אחוריים מסוג חדש (עיסוק באופניים כהקדמה לפיתוח מטוס אפיין, אגב, גם את האחים רייט, וכן את גלן קרטיס, חלוץ תעופה אמריקני בן דורו של פירס).
ניסיונות טיסה במרחב
עוד בימי בית הספר פירס בנה צעצוע מעופף והציג אותו כשעשוע בבית ספרו. עם זאת, התעניינותו הרצינית בתחום התעופה החלה, ככל הנראה, בשנת 1899, ובאמצעות קריאת מגזינים בנושאים מדעיים, היה מעודכן יחסית בהתפתחויות בנושא ברחבי העולם. פירס החל בניסיונות לטוס ב-1901, אך באותו מועד טרם עמד לרשותו מנוע מתאים, והוא הצליח לכל היותר לנתר. בשנה שלאחריה פיתח מנוע בערה פנימית בעל שני צילינדרים ו-15 כוח סוס, אשר שקל רק כ-57 ק"ג, וזה, מקורר אוויר, עתיד היה לשמש אותו בפיתוחיו התעופתיים. בהמשך לפיתוח המנוע, פירס בנה מבמבוק, צינורות פלדה, חוטי ברזל ובד, כלי טיס חד כנפי, עם מדף/ הגה גובה ועם מאזנות, אשר נע על הקרקע בדומה לתלת אופן, תוך אפשרות ניהוג של הגלגל הקדמי. כלי זה, שמוטת כנפיו הייתה כ-7.5 מ', נע באמצעות מדחף בחלקו הקדמי, אשר תנועתו יצרה משב אוויר אחורה. מבחינות מסוימות, כמו הכנף היחידה, המדחף בחלק הקדמי, מיקום משטחי השליטה בחלק האחורי וכן בשל המאזנות, דמה כלי הטיס של פירס, יותר מאשר מטוסם של האחים רייט, למטוס בן ימינו. מצד שני, מטוסו חסר פרופיל אווירודינמי. לאחר שורה של ניסויים שערך בחוותו, פירס יצא לטיסת ניסיון בשטח הפתוח שבסמוך, בוואיטוהי (Waitohi) ליד טימארו (Timaru). ככל הנראה היה זה ב-31 במרץ 1903 (האחים רייט טסו לראשונה ב-17 בדצמבר). הוא הגיע לגובה של מספר מטרים ולמרחק של כמה עשרות או כמה מאות מטרים. פירס ערך ניסיונות נוספים במאי ואולי ביוני של אותה שנה. כל אלה לא תועדו כהלכה וקיימות גרסאות שונות לגבי המועדים והמרחקים שהושגו. בכל מקרה, הטיסה לא הייתה טיסה נשלטת במובן זה שהטייס ממריא ממקום אותו קבע, טם בנתיב אותו קבע, ונוחת במקום אותו קבע. לפיכך, לא ניתן להחשיב את כלי הטיס של פירס כמטוס במלוא מובן המילה. פירס עצמו היה מודע לכך שעליו לשפר את אופן השליטה על כלי הטיס שבנה, על מנת שיהיה שימושי. לדבריו מאוחר יותר, הוא מצא פתרון לבעיית הניהוג של כלי הטיס בפברואר או במרץ 1904. על כל פנים, פירס רשם פטנט על מטוסו, אשר כלל, עם חסרונותיו, מספר חידושים בתחום הטייס, כמו המנוע מקורר האוויר והמאזנות, ביולי 1906.
שנותיו המאוחרות
לאחר טיסותיו אלה, פירס ניסה לבנות כלי טיס יעיל יותר, אלא שהתעופה ברחבי העולם התקדמה בינתיים, והוא הגיע כעבור כמה שנים למסקנה כי לבדו לא יוכל לעמוד במשימה. כיוון שכך, חדל מניסיונותיו התעופתיים לזמן רב, אם כי המשיך בפיתוחים והמצאות בתחומים אחרים, כמו מכונה היכולה להקליט ולהשמיע מוזיקה. בשנת 1911, פירס עבר למילטון (Milton) שבמחוז אוטגו ההררי, מה שהקשה גם כן על עיסוק בתעופה. באוטגו הוא המשיך בפיתוחים הנדסיים שונים, כמו מחרשה ממונעת, מתקן לדישון ומתקן לשתילת תפוחי אדמה. בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס, נשלח מעבר לים, אך בשל מחלה, לא שירת שירות פעיל, וחזר לניו זילנד בשנה שאחריה. בשנות העשרים פירס העתיק שוב את מקום מגוריו, הפעם לקרייסטצ'רץ', שם בנה שלושה בתים והתפרנס מדמי השכירות של שניים מהם. בשנות השלושים והארבעים הוא חזר לעסוק בתעופה, וניסה לבנות, ללא תוצאות, כלי טיס אשר נועד לנסוע בדרך כלל על הקרקע, ולטוס באוויר בשעת הצורך. עיצובו הזכיר מעט מסוק בן ימינו. כמו כן, הכלי תוכנן כך שכנפיו וזנבו יוכלו להתקפל, מה שאמור היה להקל על אחסנתו בפרט, ועל השימוש העממי בו, בכלל. הוא הגיש בקשה לפטנט ב-1943 ונענה רק ב-1949. בשנותיו האחרונות לקה בנפשו, הפך חשדן, מתבודד ופרנואיד, כולל חשש שמרגלים זרים יגנבו את המצאתו. ביוני 1951 הוא אושפז בבית חולים לחולי נפש בקרייסטצ'רץ', וכשנתיים אחר כך הלך לעולמו.
הנצחתו
נראה כי לא נותר תיעוד של רוב עבודותיו של פירס, וכללית, במהלך חייו, אלה לא היו ידועות כמעט בציבור, ולא השפיעו על התפתחות התעופה. כמה שנים לאחר מותו התחדש העניין בעבודתו, כאשר המניע לכך, ככל הנראה, גאווה לאומית ניו זילנדית. ב-1963 אותרו שרידי המנוע ומספר שנים אחר כך המנוע שוחזר. במקום בו עלה כלי הטיס של פירס לאוויר נמצאת כיום אנדרטה. שלושה מחזות נכתבו על חייו ועבודתו, ובמלאת מאה שנה למה שנחשב לטיסתו הראשונה, צוין הדבר בטימארו. כמו כן מוצגים מודלים של המטוס והמנוע במוזיאונים בניו זילנד. בנוסף, הוציאה ניו זילנד בולים לזכרו ולזכר ניסיונות הטיסה.
שואוטק
שואוטק (בהולנדית: Showtek) הוא שם הבמה של האחים ואוטר ושורט ינסן, צמד הולנדי שיוצר ומפיק מוזיקה אלקטרונית משנת 2001. הצמד בתחילתו יצר טרקים בסגנון טכנו אך שנתיים מאוחר יותר עברו לסגנון ההארדסטייל ותוך כמה שנים הפכו לאחד מהשמות הגדולים ביותר של הז'אנר. החל מ-2012, שואוטק יוצרים מגוון רחב יותר של סגנונות, ביניהם אלקטרו-האוס ופרוגרסיב האוס. ב-2012, שואוטק החלו בפרויקט Crazy Collabs שהוא פרויקט שיתופי פעולה עם אמנים שונים מסגנונות שונים של מוזיקת דאנס, ביניהם טייסטו, הארדוול, ג'סטין פריים, Bassjackers וצמד ההארדסטייל Noisecontrollers. בנוסף להיותם יוצרים הם גם משמשים כמפיקי מוזיקה עבור אומנים שונים.
שואוטק הם המקימים של חברת ההקלטות Skink, שהוקמה במקור כתת-חברה של Spinnin' Records וכיום חברה עצמאית.
ספריית וסקונסלוס
ספריית וסקונסלוס (בספרדית: Biblioteca Vasconcelos) היא ספרייה באזור הצפוני של העיר מקסיקו סיטי. קרויה על שמו של חוסה וסקונסלוס, הסופר, המדינאי והוגה הדעות, שניהל את הספרייה הלאומית של מקסיקו והיה נשיאו של המכון המקסיקני לתרבות היספאנית. הספרייה משתרעת על פני 38,000 מ"ר. עלות בנייתה המתוכננת הייתה 954 מיליון פסוס (כמאה מיליון דולר אמריקאי), אך עלות בנייתה בפועל לאחר התיקונים הייתה גדולה יותר באופן משמעותי, כמאתיים מיליון דולרים.
הספרייה נסגרה לאחר שנה, בחודש מרץ 2007 בשל ליקויי בנייה חמורים. מבקר המדינה המקסיקני גילה 36 חריגות בנייה והוגשו 13 עתירות משפטיות שונות כנגד המתכננים והמבצעים. בין הליקויים שהתגלו, למשל, היו מיקום שגוי של ריצוף ואבני שיש, וסדקים בקירות, ליקויים שעלות תיקונם חייבה עלות של 15 מיליון פסוס נוספים (כ-1.4 מיליון דולרים).
הספרייה נפתחה לקהל בשנית לאחר התיקונים. היא כוללת בניה ארכיטקטונית ועיצובית מרשימה, ובנוסף מוצבים בה באורח קבע פסלים ויצירות אמנות של גדולי האמנים המקסיקנים. אחת מיצירות האמנות המפורסמות המוצבות בה היא יצירתו של האמן גבריאל אורוסקו, שלד לווייתן אמיתי, שעצמותיו צבועות.
Get Me Bodied
Get Me Bodied הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבום האולפן השני שלה B'Day. השיר יצא כסינגל החמישי מן האלבום ב-10 ביולי 2007. השיר הופק על ידי קאסים דיקן, שון גארט וביונסה, ואף נכתב על ידם יחד עם מקבה רידיק, אנג'לה ביינס ועם אחותה של ביונסה, סולאנג' נואלס.
Get Me Bodied הוא שיר מסוג R&B, דאנסהול, ו-bounce ים השפעות של רגאיי. השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה, ששיבחו את צלילי השיר ושירה של ביונסה. האגודה האמריקנית של מלחינים, מחברים, ומוציאים לאור בחרה בשיר לשיר ה-R&B הטוב ביותר לשנת 2007. השיר הגיע תחילה למקום ה-68 במצעד הבילבורד הוט 100, ובשל וידאו ויראלי הגיע לשיא חדש של 46 במצעד בשנת 2013.
לשיר יצא וידאו קליפ אשר הופק על ידי ביונסה ואנתוני מנדלר. קליפ השיר נוצר בהשראת ריקוד הפרוג מהעיבוד הקולנועי של המחזמר מברודוויי "Sweet Charity" מאת בוב פוסי. בקליפ נראית ביונסה יחד עם חברותיה קלי ומישל מלהקת העבר דסטיניז צ'יילד ואף גם עם אחותה סולאנג' יוצאת עם שמלת ערב ותסרוקת מלימוזינה ומתחילה לרקוד ולשיר ברחבת הריקודים לאורך כל השיר. בחודש אפריל 2011, הקליטה מחדש ביונסה את השיר עם שינוי בכמה מילים תחת השם "Move Your Body", את זאת עשתה למען הקמפיין "!Let's Move" אותו יזמה כדי להילחם בהשמנה בקרב ילדים ונערים. לגרסה זו יצאה גם כן וידאו קליפ בוא נראית ביונסה רוקדת עם תלמידים בחדר אוכל בבית ספר תוך כדי מילות השיר ובסופו נוגסת בתפוח.
מוס-טרופר
מוס-טרופר (באנגלית: Moss-trooper) היו שודדים ובוזזים, שפעלו באמצע המאה ה-17 בגבול אנגליה–סקוטלנד, בתקופה שבה הייתה אנגליה רפובליקה , עד לרסטורציה האנגלית. בדומה למחזרי הגבול שפעלו בסוף המאה ה-13 עד לתחילת המאה ה-17, למוס-טרופר לא היה מקור ברור. אזכורם של המוס-טרופר ברשומות ההיסטוריות נותן רושם מוטעה כי הם הופיעו לפתע, אם כי החוק הראשון שעסק בהם היה חוק מוס-טרופר 1662 (13 & 14 Cha. 2. c. 22). חוק זה ציין כי מוס-טרופר הייתה בעיה ארוכת שנים. עם פקיעתו של החוק, העביר ההפרלמנט של אנגליה את חוק מוס-טרופר 1666 (18 Cha 2 c. 3). לפי חוק זה, כוח הכמורה נלקחה מהנידונים, וניתנה להם בתמורה, בדרך כלל, עונש מוות, או, בשיקול דעת שיפוטית, הגליה לאמריקה הצפונית,.
כתוצאה מפעולות שביצע אחד מהצבאות הסקוטיים במלחמות שלוש הממלכות, הופעתם של המוס-טרופר קטנה. מאוחר יותר, במהלך עליית גלנקייר, הם תקפו אזרחים וחיילים פרלמנטריים בזמן שכוחות הפרלמנט האנגלים בפיקודו של ג'ורג' מונק כבשו את סקוטלנד. בדרך כלל, מוס-טרופר פעלו בלהקות קטנות, בשולי היילנדס או באזורי הגבול. ליידרים רבים מהיילנדס התלוננו על גניבת בקר על ידי המוס-טרופר ועל האופן שבו הצבא הבריטי כבש את האזור ההררי כולו.
ייתכן שהיו מוס-טרופר בעלי מוטיבציה לאומית-פוליטית, וכמו כן כלכלית, שפעלו מתוך התנגדות לכיבוש סקוטלנד, בדומה לההתנגדות האירית לכיבוש האנגלי.
עונת 1994 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל
עונת 1994 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל הייתה העונה השלישית בתולדות הליגה הראשונה ברוסיה. באותה עונה הליגה לא חולקה לשלושה אזורים כמו בשתי העונות הקודמות והיא שוחקה במסגרת טבלת ליגה מאוחדת אחת בת 22 קבוצות, כאשר חמש הקבוצות הפחות טובות יורדות לליגה השנייה בעוד אלופת הליגה וסגניתה מעפילות לליגת העל הרוסית בכדורגל.
בתום אותה העונה העפילו לליגת העל הרוסית בכדורגל צ'רנומורץ נובורוסיסק ורוסטסלמאש.
שאול מויאל
קורות חיים
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים במקום תשיעי בדקר קבוצתי, במקום עשירי בדקר אישי, במקום 11 ברומח קבוצתי ובמקום 15 ברומח אישי.
ב שנערכה בשנת 1932 הוא זכה ב-3 מדליות זהב אישיות בכל שלושת סוגי הנשק, ברומח בדקר ובחרב.
ב שנערכה בשנת 1935 הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב ברומח אישי, ברומח קבוצתי ובדקר קבוצתי ומדליית כסף בדקר אישי.
Pip
pip היא מערכת ניהול חבילות הכתובה בפייתון, ומשמשת להתקנה ולניהול של חבילות תוכנה. המערכת מחוברת למאגר מקוון של חבילות ציבוריות, הנקרא Python Package Index.
רוב ההפצות של פייתון מכילות pip שהותקן בתוכן מראש. החל מגרסת פייתון 2.7.9 (בסדרת פייתון 2), והחל מגרסת פייתון 3.4, pip כלול כברירת מחדל.
היסטוריה
pip הוצגה לראשונה בשנת 2008 כמערכת בשם pyinstall. המערכת פותחה על ידי איאן בקינג (היוצר של חבילת virtualenv), כחלופה ל-EasyInstall. השם החדש, pip, נבחר מבין ההצעות שקיבל היוצר בפוסט בבלוג שלו. לפי בקינג עצמו, השם הוא ראשי תיבות רקורסיביים של "pip Installs Packages".
בשנת 2011 הוקמה PyPA - סמכות החבילות של Python שתפקידה לקחת אחריות על התחזוקה של pip ושל virtualenv.
בשנת 2014, עם שחרור גרסה 6.0 של pip, תהליך בחירת מספר הגרסה שונה לפורמט X.Y, והספרה המקדימה "1" הושמטה.
ממשק שורת פקודה
ממשק שורת הפקודה של pip משמש להתקנת חבילות לוקאליות על המכונה המריצה את הקוד. על פי רוב, התקנה של חבילות תוכנה תבוצע על ידי הפקודה  והסרה של חבילות תבוצע באמצעות פקודת. כך לדוגמה, עבור חבילה בשם  ניתן להשתמש בפקודה   כדי להתקין את החבילה, ובפקודה   כדי להסיר את החבילה.
ניהול רשימת חבילות
pip מאפשר לנהל את רשימת החבילות ואת מספרי הגרסאות הדרושות להרצת פרויקט נתון. הכלי משתמש בקובץ "דרישות" (מאנגלית: requirements) שמפורטות בו החבילות השונות הדרושות לפרויקט, בצירוף הגרסה הנדרשת לכל חבילה. הכלי מאפשר גם להתקין את החבילות בסביבה וירטואלית, ובכך להבדיל בין גרסאות של חבילות הדרושות לפרויקט אחד מאלו הדרושות לאחר.
Call Me Maybe
Call Me Maybe הוא שיר של הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן. השיר יצא לאור ב-20 בספטמבר 2011 כסינגל הראשון מהמיני-אלבום הראשון של הזמרת, Curiosity. השיר כלול גם באלבום Kiss של הזמרת, שיצא בשנת 2012. השיר נכתב במקור כשיר פולק, אך סגנונו שונה לפופ מאוחר יותר בהפקת ג'וש ראמסיי.
השיר הועמד לשני פרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-55. ב-11 בדצמבר 2012 זכה השיר לתואר "שיר השנה של שנת 2012" על ידי MTV. השיר היה לאחד השירים הנמכרים ביותר בשנת 2012, כשמכר מעל ל-12 מיליון עותקים בשנה זו. עד יולי 2015 מכר השיר מעל ל-18 מיליון עותקים ברחבי העולם, והיה לשיר הנמכר ביותר באופן דיגיטלי. השיר דורג במקום ה-47 במצעד השירים הטובים ביותר בכל הזמנים של המגזין האמריקאי בילבורד.
לואיג'י דאטומה
לואיג'י "ג'יג'י" דאטומה (באיטלקית: Luigi "Gigi" Datome; נולד ב-27 בנובמבר 1987) הוא כדורסלן איטלקי המשחק בקבוצת אולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית והיורוליג. גובהו 2.03 מטרים, והוא משחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. בולט ביכולות הקליעה שלו מעבר לקשת השלוש ומקו העונשין.
השנים הראשונות
דאטומה נולד בעיר מונטבלונה שעל יד ונציה, ובילדותו עבר עם משפחתו לאולביה אשר באי סרדיניה. בשנת 2003, בגיל 15, החל לשחק במונטפסקי סיינה מליגת העל האיטלקית, ובאותה עונה זכה עמה באליפות הליגה הראשונה בתולדותיה. ב-3 בנובמבר 2004 השתתף במשחק היורוליג של סיינה מול אסוול וילרבאן, ובכך הפך לאחד השחקנים הצעירים בתולדות היורוליג, בגיל 16 ו-342 ימים. ב-353 משחקיו במדי סיינה – בליגה האיטלקית וביורוליג – קלע 4.1 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 2007, לאחר כ-3 עונות וחצי בסיינה, עבר לשחק עבור סקפאטי האיטלקית, אשר סיימה את עונת 2007/2008 במקום האחרון וירדה לליגת המשנה.
וירטוס רומא
לקראת עונת 2008/2009 חתם על חוזה בווירטוס רומא. את אותה עונה סיימה רומא במקום השני בליגה האיטלקית (אחרי סיינה), ודאטומה זכה בפרס "השחקן הצעיר המצטיין של הליגה האיטלקית", לאחר שקלע 8.4 נקודות בממוצע למשחק. בעונות הבאות הפך לאחר השחקנים הבולטים באיטליה, ובעונת 2012/2013 אף זכה בתואר ה-MVP של ליגת העל האיטלקית לאחר שרשם ממוצעים של 16.9 נקודות, 5.8 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים ו-1.6 חטיפות למשחק.
דטרויט פיסטונס
ביולי 2013 חתם דאטומה על חוזה לשתי עונות בדטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA. לאורך עונת הרוקי שלו שותף ב-34 משחקים בלבד, וקלע 2.4 נקודות בממוצע למשחק. כמו כן השתתף בשני משחקים עם קבוצת הבת של הפיסטונס מליגת הפיתוח של ה-NBA – גרנד ראפידס דרייב.
בוסטון סלטיקס
בפברואר 2015 הועבר יחד עם יונאס ירבקו בטרייד לבוסטון סלטיקס, בתמורה לטיישון פרינס. במשחק האחרון של העונה הסדירה קלע דאטומה שיא קריירה ב-NBA של 22 נקודות מול מילווקי באקס. בפלייאוף 2016, אליו העפילה בוסטון מהמקום השביעי במזרח, הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון, על ידי קליבלנד קאבלירס (0–4).
פנרבחצ'ה
בקיץ 2015 עזב דאטומה את ה-NBA וחתם על חוזה בפנרבחצ'ה הטורקית. בעונת הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ליגת העל הטורקית ובגביע הטורקי, וכן להעפלה לגמר היורוליג, לראשונה בתולדותיה. במשחק הגמר קלע 16 נקודות בהפסד פנרבחצ'ה מול צסק"א מוסקבה בהארכה, בתוצאה 96–101. לאורך אותה עונה קלע 12.4 נקודות למשחק, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוליג, לצד חבריו לקבוצה יאן וסלי (חמישייה ראשונה) ואפיי יודו.
בעונת זכה עם פנרבחצ'ה באליפות היורוליג הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה במשחק הגמר על אולימפיאקוס בתוצאה 80–64. כמו כן זכתה הקבוצה באליפות טורקיה בפעם השנייה ברציפות. בעונה העוקבת שוב זכה עם פנרבחצ'ה באליפות טורקיה, והפסיד עמה בגמר היורוליג מול ריאל מדריד, בתוצאה 80–85. במשחק הגמר קלע דאטומה 6 נקודות בלבד. בעונת הפסידה פנרבחצ'ה מול אנאדולו אפס בסדרת הגמר של הליגה הטורקית (3–4), והעפילה לפיינל פור היורוליג בפעם הרביעית ברציפות. לפני משחק חצי הגמר נפצע דאטומה בשריר הסובך השלש ראשי של רגלו הימנית, ונאלץ להחמיץ את המשחק בו שוב הפסידה קבוצתו מול אנאדולו אפס, בתוצאה 73–92.
אולימפיה מילאנו
ביוני 2020, לאחר 5 עונות בפנרבחצ'ה, חתם על חוזה באולימפיה מילאנו האיטלקית.
נבחרת איטליה
בשנת 2005 זכה דאטומה במדליית הארד כשחקן נבחרת איטליה הצעירה בטורניר אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18. בשנת 2007 זכה במדליית ארד נוספת בטורניר אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20.
ביורובאסקט 2007 שיחק לראשונה בנבחרת איטליה הבוגרת, אשר סיימה במקומות 9–10. בהמשך השתתף בטורנירי יורובאסקט 2011, 2013, 2015 ו-2017. ביורובאסקט 2015 הוביל את קלעי נבחרתו עם 16.3 נקודות למשחק, ואיטליה סיימה במקום השישי.
אצטדיון פלסטין
אצטדיון פלסטין הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעזה ברצועת עזה. זהו האצטדיון הבית של נבחרת פלסטין בכדורגל. באצטדיון יש כ־10,000 מושבים.
היסטוריה
האצטדיון הופצץ על ידי ישראל ב־1 באפריל 2006 ומאז לא היה בשימוש עד 2019 בגלל המכתש אשר נוצר בו מהפיצוץ. פיפ"א הודיעה כי היא זו שתממן את עבודות התיקונים . עם זאת המקום נהרס בשנית הופצץ בנובמבר 2012 במהלך מבצע עמוד ענן וזו לאחר טענה ישראלית כי ההפצצה האחרונה נבעה מהשימוש שביצעו חמושים במקום ואף נטען כי המקום שימש ירי רקטות לעבר ישראל . גם אולם ספורט מקורה אשר היה בסמוך ספג נזקים גדולים.
בשנת 2019 תוקן האצטדיון על ידי פיפ"א כפי שהבטיחו לפני כן לאחר מכן אירח האצטדיון מספר אירועים.
מחוז וילנה
מחוז וילנה (בליטאית: Vilniaus apskritis) הוא אחד מעשרת מחוזות ליטא. בירת המחוז היא העיר וילנה בירת ליטא.
המחוז ממוקם בדרום-מזרח ליטא, הוא משתרע על פני 9,731 קמ"ר המכסים 14.9% משטח ליטא כולה. ב-1 ביולי 2010 בוטל הממשל המחוזי במחוזות ליטא ובכללם זה של מחוז וילנה, והוא נשאר הלכה למעשה כיחידה טריטוריאלית וסטטיסטית בלבד.
מחוז וילנה הוא המחוז המאוכלס ביותר בין מחוזות ליטא; נכון לשנת 2012 התגוררו בשטחי המחוז כ-806,010 בני אדם, המהווים 27.5% מכלל תושבי ליטא.
מחוזות משנה
מחוז וילנה מחולק ל-8 רשויות מקומיות:
סופרמן 3
סופרמן 3 (באנגלית: Superman 3 או Superman III) הוא סרט גיבורי-על בריטי משנת 1983 בבימויו של ריצ'רד לסטר ומבוסס על דמות הקומיקס של DC קומיקס, סופרמן.
בסרט, סופרמן מתמודד עם איש עסקים נבזי ומרושע שרוצה להשתלט על אספקת הנפט העולמית ובמקביל מתגלה הגרסה המקבילה המרושעת והאכזרית שלו אחרי שיד ימינו של אויבו גורם לו לגעת באבן קריפטונייט שיוצרת את הגרסה המרושעת שלו. זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי סופרמן ומככבים בו כריסטופר ריב החוזר לתפקידו כסופרמן וכך גם מרגו קידר כלויס ליין, ריצ'רד פריור, ג'קי קופר, רוברט ווהן כנבל הסרט, מרק מקלור, אנט אוטול, אנני רוס ופמלה סטיבנסון.
הסרט יצא לאקרנים ב-17 ביוני 1983 בארצות הברית כשבבריטניה, הסרט יצא לאקרנים ב-19 ביולי 1983. לסרט יצא גם סרט המשך: "סופרמן 4: השאיפה לשלום".
אף שהסרט הרוויח 80 מיליון דולר והצליח לכסות את תקציב ההפקה שעמד על 39 מיליון דולר, זה היה הסרט הכי פחות מוצלח מבחינה קופתית בהשוואה לסרטים הקודמים בסדרה. בנוסף, הסרט נקטל רבות בביקורות על ידי מבקרים ששיבחו אומנם את משחקו של ריב אך קטלו את הטון הקומי.
עלילת הסרט
מתכנת מחשבים מוכשר אך מובטל בשם אוגוסט "גאס" גורמן נשכר לעבוד עבור חברת וובסקופ במטרופוליס. גאס מרשים את מעסיקיו ומוזמן לפגוש את מנכ"ל החברה, רוס וובסטר, שמתרשם מתוכניתו של גאס לשלוט בעולם מבחינה כלכלית. רוס מחליט להונות את גאס, לעזור לו באמצעות אחותו לורלי אמברוסיה.
קלארק קנט משכנע את הבוס שלו, העורך הראשי של הדיילי פלאנט, פרי וואיט, לאפשר לו לחזור לסמולוויל למפגש מחודש עם בני כיתתו מהתיכון. בדרך, כסופרמן, הוא מכבה שרפה שפרצה במפעל כימי המכיל חומצה בלטרית יציבה, אשר מייצרת אדים קורוזיטיבים בעת ההתחממות. במפגש המחודש, הוא פוגש שוב את לאנה לאנג, שכעת גרושה עם ילד בשם ג'ימי ומוטרדת על ידי החבר שלה לשעבר, בראד וילסון.
מזועזע מסירוב השלטונות בקולומביה לעשות איתו עסקים, רוס פוקד על גאס לפקוד על לוויין מזג האוויר הוולקני ליצור טורנדו שיהרוס את היבול של קולומביה בשנים הבאות. גאס נוסע לסמולוויל כדי להשתמש במשרדי חברת ווטקינג, חברת הבת של וובסקופ, כדי לתכנת מחדש את לוויין מזג האוויר. אומנם הוולקן יוצר סערה הרסנית אך המזימה נבלמת עם הופעתו של סופרמן שמנטרל את התוכנית. רוס מורה לגאס להשתמש במחשב ובידע שלו ליצור קריפטונייט, כשהוא נזכר בריאיון שלויס ליין נתנה לדיילי פלאנט אודות חולשותיו של סופרמן.
גאס משתמש בוולקן לנתח חלקיקים מהכוכב קריפטון ומגלה שאחד היסודות נושא מרכיב מסתורי והוא מסנתז זפת. לאנה משכנעת את סופרמן להופיע במסיבת יום ההולדת של ריקי, אך סמולוויל גורמת למסיבה להיהפך לחגיגה של העיירה. גאס מתחזה לקצין צבא ארצות הברית ומעניק לסופרמן כמתנה קריפטונייט, אך מתגלה כי הדבר לא משפיע עליו; הוא מתגלה כאנוכי יותר ושונא מסופרמן שהכירו קודם, זהו סופרמן דיכאוני, עצבני ונוטה לאלימות כמו כיבוי אש אולימפית ויִשׁוּר מגדל פיזה.
גאס מציג לרוס תוכנית לבניית מחשב-על ורוס מסכים בתמורה לכך שאז יגרום לכל מכליות הנפט לפנות למרכז האוקיינוס השקט עד להודעה חדשה. כקפטן אחת המכליות מסרב, רוס מביא את לורלי לשדל את סופרמן לארוב למכלית ולהביא לדליפת נפט אדירה.
סופרמן יוצא לשתות בעודו חש אשם וסובל מהתמוטטות עצבים. בחצר האחורית של הבר, אישיותו מתפצלת לשתיים: סופרמן המושחת והאלמותי ובן האנוש המוסרי והצודק, קלארק קנט. השניים נאבקים זה בזה עד שקלארק מתגבר על האישיות הרעה שלו. כשהוא חוזר לדמותו הקודמת, הוא יוצא לתקן את הנזקים שעשה סופרמן הרע.
סופרמן חוזר למטרופוליס. כקלארק הוא מסקר את לאנה, שמוצאת עבודה כמזכירתו החדשה של פרי וייט. סופרמן משיב את מגדל פיזה למצבו הקודם ומתעופף לקראת שחר של הרפתקאות חדשות.
שחקנים ודמויות
בנוסף, הבמאי והבובאי המפורסם פרנק אוז ביצע הופעת אורח בסרט כמנתח, אולם, סצנה זו נמחקה מהעריכה והופיעה אך ורק בגרסה המורחבת הטלוויזיונית של הסרט. קומיקאי סופי סיילס צולם בסרט בהופעת קמע.
הפקה
ב-1981, מפיק סדרת הסרטים של סופרמן, איליה סלקינד כתב תחילה תסריט עבור הסרט הזה שכלל את דמויותיהם של ברייניאק, מיסטר מיקספטלק וסופרגירל אבל האחים וורנר לא אהבו זאת. התסריט הודלף לאינטרנט בשנת 2007.
ג'ין הקמן ומרגו קידר זעמו על דרכו של סלקינד שבה הוא התייחס לבמאי הסרט הראשון, ריצ'רד דונר ולכן הקמן סירב בסופו של דבר לשוב ולגלם את לקס לות'ר (אף על פי שהוא חזר לתפקיד בסרט הרביעי, שם לסלקינד לא היה שום קשר). אחרי שמרגו קידר התבטאה בזעם בפומבי על שיטת העבודה של סלקינד, מפיקי הסרט צמצמו את תפקידה של לויס ליין בסרט.
בדצמבר 1981, הסתיים תהליך הכתיבה של הסרט וכריסטופר ריב יצא בהצהרה כי הוא יחזור לתפקידו של סופרמן. כך גם ריצ'רד פריור, אנט אוטול, אנני רוס ורוברט ווהן הצטרפו לסרט לגילום הדמויות גאס גורמן, לאנה לאנג, ורה וובסטר ורוס וובסטר, נבל הסרט, בהתאמה. פמלה סטיבנסון הצטרפה לסרט כלורלי אמברוזיה.
צילומים
הצילומים החלו ב-18 בינואר 1982 ונערכו בקלגרי שבקנדה, מילטון קניס שבאנגליה, כשחודשים ספורים אחר כך, הצילומים עברו לאריזונה בארצות הברית. הסרט גם צולם בחלקו באיטליה ולבסוף הצילומים הסתיימו באפריל 1982.
מוזיקה
כמו ב"סופרמן 2", פסקול הסרט הולחן ונכתב בידי קן ת'ורן, שהשתמש בנעימת הנושא המפורסמת של ג'ון ויליאמס ומספר מנגינות מפורסמות נוספות מהסרט הראשון.
הפעם בוצע שימוש אך ורק במוזיקה המקורית של קן ת'ורן ללא שימוש במנגינות שהלחין ג'ון ויליאמס. כדי להדגיש את הפופולריות של ז'אנר הפופ הסינתיסייזרי, לעבודה זו נשכר ג'ורג'ו מורודר שבדיוק סיים את הלחנת הפסקול לדרמת הפשע "פני צלקת".
הכנסות
בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הסרט גרף $13,352,357 מתוך 1,759 בתי קולנוע.
הסרט הגיע להכנסה ברוטו במדינות אחרות ובבריטניה של 59,950,623 מיליון דולר.
בסך הכל, הסרט אומנם כיסה את תקציב ההפקה אך הוגדר ככישלון קופתי עם הכנסה של כ-80,002,141 מיליון דולר בסך הכל.
ביקורות
"סופרמן 3" נקטל בביקורות שליליות רבות.
באתר "Rotten Tomatoes" ,הסרט קיבל ציון של 30% בלבד בהתבסס על 56 ביקורות. הסקירה הייתה: "כאשר לא מבוצע שימוש על ידי בדיחות לא ראויות יתר על המידה, סלפסטיק וריצ'רד פריור, "סופרמן 3" מגיע לתכנון נקודות עלילתיות לעוסות מסרטי סופרמן הקודמים".
בנוסף, הסרט נבחר על ידי מאות מבקרי קולנוע וקהילת חובבי הקומיקס לאחד מבין הסרטים הגרועים ביותר בכל הזמנים.
סרט המשך
למרות כישלונו הגדול של הסרט, ב-1987, ארבע שנים לאחר מכן, יצא לאקרנים סרט המשך הנקרא "סופרמן 4: השאיפה לשלום", שגם הוא נקטל על ידי המבקרים ונחל כישלון קופתי.
משה אליהו
משה אליהו (קמחג'י; 1919 – 1994) היה מוזיקאי יהודי-סורי, פייטן, חזן, זמר ונגן, מגדולי הפייטנים היהודים, ומוזיקאי ערבי נודע בסוריה בפרט, ובמזרח התיכון בכלל. במחצית השנייה של חייו התגורר ויצר מוזיקה בישראל.
קורות חיים
נולד בדמשק בשנת 1919 לאליהו (ח'אדר) קמחז'י, שהיה סוחר בעל חנות בשוק המקומי. אביו נהג מדי יום בסיום עבודתו לנגן ולשיר בחברת ידידיו, ומשם התחבר משה אל עולם המוזיקה. בצעירותו למד שירה ונגינה בעוּד אצל יהודי שגר בשכנות לו, ויחד הופיעו באירועים שונים ברחבי העיר. מנעד קולו הרחב, יחד עם שליטתו בנגינה בעוּד, הביאו עד מהרה לפרסומו במדינה, ולהשמעת יצירותיו ברדיו דמשק. עם השנים צבר פופולריות רבה בקרב אזרחי המדינה, ואף בקרב הממשל.
עם הקמת מדינת ישראל, נאסרה בסוריה השמעת מוזיקאים יהודים בפומבי. בשל מעריציו הרבים, נשיא סוריה אישר לבסוף להשמיע את שיריו. אולם בשל יהדותו, בשלב מסוים התקשה להישאר בדמשק, ולאחר שנים רבות של קריירה מוצלחת, עבר להתגורר בחלב, שם קיווה להמשיך בקריירה המוזיקלית. בחלב הכיר את נז'ירה, אשתו לעתיד, ולאחר תקופה בה לא הצליח לשחזר בחלב את הצלחתו בדמשק, חזר לעיר הולדתו יחד עם נז'ירה, ונישא לה. עם חזרתו, הופיע רק בשמחות משפחתיות ובאירועים של הקהילה היהודית. לאחר תקופה עבר להתגורר בביירות שבלבנון, אולם גם שם לא הסתדר בשל שמו היהודי, ולאחר תקופה עלה לישראל.
עם עלייתו ארצה השתכן במעברת עתלית למשך תקופה קצרה, ומשם עבר להתגורר בטירת כרמל, שם פתח מכולת לפרנסתו. לאחר תקופה פגש אותו האדם שלימדו בצעירותו לנגן ולשיר, ולקח אותו תחת חסותו. השניים החלו לנגן ולשיר באירועים שונים, והקליטו שירים לרדיו קול ישראל. עד מהרה התפרסם וזכה להצלחה רבה, ונמנה עם הזמרים הראשונים מז'אנר המוזיקה הערבית שהושמעו בערוצי הבידור והרדיו בישראל. הוא הוזמן להופיע כזמר וכנגן בערבי פיוטים, באירועים, בחאפלות, ואף בקולנוע אדיסון.
בשלב מסוים עבר עם משפחתו לוואדי ניסנאס שבחיפה. מכיוון שלא היה יכול לצאת להופעות במרכז הארץ מביתו הרחוק, שכר דירה קטנה בתל אביב, בה התגורר במשך ימי השבוע ובסופו היה חוזר לביתו בוואדי ניסנאס.
מדי יום חמישי הושמעו שיריו ברדיו קול ישראל בערבית.
הלך לעולמו בשנת 1994.
יצירותיו ומורשתו
ביצועיו לפיוטים ולקלאסיקות מהמוזיקה הערבית, לצד דמותו, האירו את הקשר שבין שירת הקודש והחול, בין התרבות הערבית לעברית ובין השירה העממית לקלאסית, והפכו אותו לאגדה בקרב חובבי הפיוט והמוזיקה הערבית, יהודים וערבים כאחד.
עם יצירותיו המפורסמות ביותר נמנים הלחן העממי של נגילה הללויה והשיר שמחה גדולה הלילה.
בשנת 2013 נערך בירושלים מופע מחווה לזכרו, במסגרת "פסטיבל הפיוט - מוזיקת עולם יהודית". בשנה זו הפיק לזכרו אתר "הזמנה לפיוט" את הסרט "מרדיו דמשק לבית הכנסת" המתאר את דמותו, כפי שנחרטה בזכרונם של תלמידיו, מעריציו ובני משפחתו.
בחודש מרץ 2016, במהלך מפגש של יהודים יוצאי עדות המזרח עם יושב ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, הצהיר האחרון כי משה אליהו הוא הזמר האהוב עליו.
סטיב לינץ'
סטיבן פרנסיס לינץ' (באנגלית: Stephen Francis Lynch; נולד ב-31 במרץ 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קהיליית מסצ'וסטס מאז 2001. לינץ', חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג בהווה את מחוז הקונגרס השמיני של מסצ'וסטס, הכולל את הרובע הדרומי של בוסטון ורבים מפרווריה הדרומיים. לינץ' היה בעבר עובד בתעשיית הברזל ועורך דין, ושירת בשני בתי בית המחוקקים של מסצ'וסטס.
לינץ' נבחר בבחירות מיוחדות לייצג בבית הנבחרים האמריקאי את מחוז הקונגרס התשיעי של מסצ'וסטס בשנת 2001, ומאז נבחר מחדש לתקופות כהונה נוספות, לאחרונה בבחירות 2022. ב-2013 החל לייצג את מחוז הקונגרס השמיני. ללינץ' מוניטין של החבר השמרני ביותר מבחינה חברתית במשלחת מסצ'וסטס לבית הנבחרים של ארצות הברית, ולעיתים מצביע נגד עמדות מפלגתו. הוא חבר בוועדת השירותים הפיננסיים ובוועדה לפיקוח ורפורמה ממשלתית. לינץ' התמודד על המועמדות הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית בבחירות המיווחדות של 2013 אך הפסיד לאד מרקי.
ראשית חייו וקריירה עסקית
לינץ', הרביעי מבין ששת הילדים במשפחתו, נולד ב-31 במרץ 1955 בשכונת דרום בוסטון. הוא גדל עם חמש אחיותיו ב"מיזם הדיור במושבה הישנה". אביו, פרנסיס לינץ', היה עובד מסילות ברזל שנשר מבית הספר בכיתה ח'. אמו, אן (לבית האוולין), הייתה עובדת משמרות לילה בסניף דואר. שני הוריו הגיעו ממשפחות שהתיישבו בדרום בוסטון זה דור רביעי. הוא למד בבית הספר היסודי סנט אוגוסטין ובבית הספר התיכון של דרום בוסטון. בחופשות הלימודים בימיו כתלמיד תיכון החל לעבוד בבנייה לצד אביו. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים ב-1973, לינץ' החל להתלמד בתעשיית הברזל. בשש השנים הבאות עבד בתחום זה והתמקצע בבניית מבנים רמין ברחבי ארצות הברית עבור חברות שונות, בהן תאגיד הפלדה של ארצות הברית (United States Steel Corporation) וג'נרל מוטורס.
ב-1977 נעצר לינץ' בגין עישון מריחואנה בהופעה של וילי נלסון ביריד מדינת אילינוי, והוא חויב במתן תשלום קנס בגובה חמישים דולר אמריקני. הוא נעצר שוב ב-1979, הפעם בגין תקיפה והכאה של שישה סטודנטים איראנים במהלך מחאה אנטי-אמריקאית בבוסטון, אישום שבוטל לאחר מכן. בערך בתקופה זו הוא פיתח התמכרות לאלכוהול, מה שהוביל אותו להצטרף לאלכוהוליסטים אנונימיים. לפי דיווחים שונים, הוא הפסיק להגיע לקבוצות אלה לאחר שפגש את אשתו לעתיד מספר שנים אחר כך, על אף שהמשיך להשתתף בפגישות מדי פעם במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
לאחר ניסיון אישי בענייני בטיחות עובדים, מצא לינץ' את שאיפותיו מעבר למשלח ידו. כאשר סופת שלגים בשנת 1979 אילצה את המיזם עליו עבד בוויסקונסין להיסגר, הוא בילה את הזמן הנותר בקורסים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. זמן קצר לאחר מכן אביו אובחן כחולה במחלת הסרטן, וכך לינץ' שב לעיר הולדתו בוסטון. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 נבחר לינץ' לוועד המנהל של איגוד עובדי הברזל המקומי. בגיל 30 נבחר לנשיא מועצת המנהלים של הארגון, הצעיר בתולדות האיגוד. במהלך תקופה זו הוא העביר את לילותיו וסופי השבוע ב"מכון ונטוורת' לטכנולוגיה", שם סיים את לימודיו בכבוד עם תואר ראשון בניהול בנייה ב-1988.
באותה שנה הוביל לינץ' שביתת עבודה בת שלושה שבועות, וסירב לחתום על חוזה עם חברת "הקבלנים הכלליים המאוגדים", חרף לחץ אליו היה נתון מתוך איגוד העובדים שלו. בסופו של דבר חתם האיגוד על חוזה עם חברת הקבלנים ללא אישורו של לינץ', מה שגרם לו להגיש נגד האיגוד תביעה. לימים יעיר, בהתייחס לקריירה הפוליטית שלו: מאבק זה אילץ אותו לפספס את לימודי המשפטים שלו בבוסטון קולג'. למרות הקשיים שחווה, הוא סיים את לימודיו עם תואר שני במשפטים ב-1991. לאחר סיום לימודיו הצטרף למשרד עורכי הדין של גבריאל א. דומונט הבן, המייצג את איגודי העובדים והעובדים המובטלים.
בכל שנותיו בבית הספר למשפטים ובשנים שלאחר מכן עבד לינץ' פעמים תכופות ללא תשלום עבור מעוטי יכולת, כשהוא מייצג דיירים במיזם הדיור של רשות השיכון של בוסטון בשימועים. במקרה אחד נודע משנת 1994, לינץ' סיפק שירותים משפטיים בחינם ל-14 בני נוער, כולם לבנים, אשר הואשמו בתקיפה פיזית של נער היספני ובהטרדות משפחת חברתו הלבנה במשך תקופה ארוכה בת חצי שנה. לינץ', שטען כי הנערים "הואשמו יתר על המידה", סייע לאחדים מבני הנוער להימנע מאישומים פליליים ופינויים מבתיהם בידי רשות השיכון של בוסטון.
לינץ' הוסיף להסתבך עם הרשויות גם בעייני מס. באמצע שנות ה-80 שעבדה עיריית בוסטון ארבעה נכסים שהיו בבעלותו בגלל אלפי דולרים של מסי רכישה שלא שולמו. הוא היה היה חייב מיסים בגובה 2,000 דולר למדינת מסצ'וסטס בשנים 1985–1998, ובמשך כמה שנים היה חייב 4,000 דולר לשירות הכנסות הפנים.
בבית הנבחרים של מסצ'וסטס
בעוד הוא מתמודד עם מספר הסתבכויות מסוימות, ללינץ' יצא מוניטין בקהילה בה התגורר, וחבריו עודדו אותו להתמודד לתפקיד ציבורי. בראשית 1994 הוא התקשר לפול ג'יי גנון, חבר בית הנבחרים של מסצ'וסטס ממחוז סאפוק הרביעי, כדי לומר על כוונתו להתמודד מולו בבחירות המקדימות. בעוד ששני האישים הללו היו חסידים של איגודי עבודים בעלי רקע דומה, תיאר עצמו לינץ' כ"מועמד השמרני" מבין השניים. הוא מתח ביקורת על גנון על שלא תמך במועצת החיילים המשוחררים, שמנעה מקבוצות למען זכויות להט"ב לצעוד במצעד יום פטריק הקדוש המקומי. בסיס מצביעיו של לינץ' הוביל אותו לניצחון בבחירות המקדימות בפער של כ-600 קולות, והוא הוסיף לנצח בבחירות הכלליות שהתקיימו בנובמבר 1994.
כחבר בבית התחתון של בית המחוקקים, הציב לינץ' את הקהילה אותה ייצג בראש מעייניו ושם פעמיו אליה. הוא התנגד לתוכנית של המושל ביל ולד ושל רוברט קראפט, בעלי ניו אינגלנד פטריוטס, להקים אצטדיון פוטבול בעלות של כ-200 מיליון דולר אמריקני בסמוך לחוף הדרומי של בוסטון, שהיה נחלת הכלל. הוא הוביל את ההתנגדות להקמת בית חרושת לייצור אספלט במפרץ הדרומי של העיר, ונתן את חסותו אל תיקון לחוק איגרות חוב ממשלתיות שאסר על הקמת המפעל.
חבר הסנאט של מסצ'וסטס
כשנשיא הסנאט של מסצ'וסטס, ויליאם בולגר, הודיע ​​על התפטרותו ממושבו כנציג מחוז סאפוק החמישי בשלהי 1995, הגיש לינץ' מסמכים להעמדתו כמתמודד בבחירות ביניים להחלפתו של בולגר. בנו של בולגר, עורך הדין ויליאם מ. בולגר ג'וניור רץ לתפקיד. עורך דין אחר, פטריק לופטוס, התמודד אף הוא על על מועמדות המפלגה הדמוקרטית. המירוץ חג סביב סוגיות הנוגעות לתושבי דרום בוסטון, כאשר סוגיות שכונתיות כמו פיתוח, מאבק בפשע וחינוך היו התמה של הבחירות. בניצחון מדהים, לינץ' זכתה במועמדות הדמוקרטית במרץ 1996, כשהביסה את בולגר ג'וניור ואת לופטוס ביחס של 56–35–9 אחוזים. באפריל הוא הביס 96%–4% את הרפובליקני ריצ'רד ויליאם צ'ובינסקי והושבע לתפקידו ב-1 במאי 1996. הוא נבחר מחדש לתקופות כהונה מלאות ללא התנגדויות באותה השנה, ב-1998 ובשנת 2000.
כחבר הסנאט המדינתי, לינץ' המשיך להוביל את ההתנגדות לבניית אצטדיון הפוטבול והיה מתנגד קולני להצעה להפריט את פארק התעשייה הימי מידיים ציבוריות. הוא התנגד להצעת חוק פשעי שנאה ששמה לה למטרה להגדיר שפה גזענית כפשע. הוא טען כי הצעת החוק "תוקפת רק מילים" ותביא ל"העמדה לדין של צעירים לא פיתחו את האחריות והחוכמה למתן את דבריהם". בוועדת התחבורה של הסנאט, הוא הוביל הצעת חוק ביוני 1996 שתאפשר לתושבי בוסטון גישה בלתי מוגבלת למנהרת טד ויליאמס. בשנת 1997 מונה ליושב ראש הוועדה המשותפת למסחר ולעבודה. בתגובה למשבר תקציבי בבתי האבות של המדינה, בעיקר בגלל המחסור בכספי המדיקאייד, הגיש באפריל 2001 הצעת חוק, שבסופו של דבר לא קרמה עור וגידים, להגדלת המימון של תוכנית המדיקאייד בכ-200 מיליון דולר. כשהיה בסנאט, לינץ' נרשם לבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי ש​​באוניברסיטת הרווארד, שם השלים לימודי תואר שני ב-1999.
הבחירות המיוחדות לבית הנבחרים האמריקאי 2001
בשנת 2001 הודיע לינץ' על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מסצ'וסטס, כאשר נציג המחוז המכהן ג'ו מוקלי, שסבל מלוקמיה, החליט שלא להתמודד לתקופת כהונתו ה-17 ב-2002. החלטתו של לינץ' להתמודד לבית הנבחרים הייתה סטייה מכוונתו להתמודד לסגן מושל המדינה. מוקלי נפטר במאי 2001, בטרם הסתיים כהונתו, ולינץ' הכריז כי יתמודד גם בבחירות המיוחדות. יריבו בפריימריז הדמוקרטי היה עורך הדין מקס קנדי, בנו התשיעי של הסנאטור לשעבר רוברט קנדי. שגיאות פוליטיות שביצע הובילו לפיגורו של קנדי בסקרים, ועזיבתו הפתאומית ביוני 2001 שמה את ידו של לינץ' על העליונה. שאר המועמדים בבחירות כללו שמונה דמוקרטים ושני רפובליקנים, כולם עם עמדות פוליטיות די זהות. על פי ידיעה בעיתון "הבוסטון גלוב", המועמדים נאבקו כדי למצו נקודות מחלוקת ביניהם כאשר התעמתו.
בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית בחודש ספטמבר, מתנגדיו העיקריים של לינץ' היו עמיתיו לסנאט של מסצ'וסטס שריל ז'אק, בריאן א. ג'ויס ומארק ר. פאצ'קו. במהלך מסע הבחירות ניצב לינץ' בפני ביקורת על הסתבכויותיו עם רשויות אכיפת החוק, כולל שני מעצרים, השתמטות מתשלום הלוואות סטודנט והיסטוריה ארוכה של עבריינות מס. הוא הותקף על ידי תומכי זכויות להט"ב בגלל "היסטוריה של תמיכה בחקיקה נגד הומואים". חרף הטלות דופי אלה, לינץ' שמר על תמיכה מקומית מבוססת בבחירות המקדימות. בעוד התקדם בסקרים ובגיוס הכספים, תקפו ז'אק וג'ויס את תקרית האלימות הגזעית שלו מ-1994 ואת עמדותיו בענייני פשע שנאה כראיה לכך שהוא לא תומך בזכויות אזרח.
ב-11 בספטמבר 2001 ניצח לינץ' בבחירות המקדימות עם כ-39% מקולות הבוחרים. באותו יום אירעו פיגועי 11 בספטמבר, מה שהביא להשבתת מערכת הבחירות הכללית בין לינץ' למועמדת המפלגה הרפובליקנית ג'ו אן ספרגוואה. כאשר שני הצדדים החלו להתמקד בנושאים דומים כמו פטריוטיות וביטחון לאומי, הדמוגרפיה של תושבי המחוז בו התמודדו היטיבה עם לינץ'. ב-16 באוקטובר הוא הביס את ספרגוואה ברוב של 65% מהקולות. ב-23 באוקטובר 2001 לינץ' הושבע לתפקידו בקונגרס ה-107 של ארצות הברית. טקס ההשבעה התעכב לסוף השבוע, משום שמתקפת האנתרקס השביתה את העבודה השוטפת במשכן הקפיטול.
האחים ראובני
האחים ראובני היא חברת תקליטים והפקות בניהולו של מאיר ראובני איתו עבדו אחיו אשר, דני ודרורי ראובני. החברה התמחתה במוזיקה מזרחית. האחים ראובני היו בין הראשונים שהניעו את המוזיקה המזרחית, החלו בקלטות פיראטיות והמשיכו באולפנים אמרגנות והופעות, בשיאם היו חברת ההפקות הבולטת במוזיקה המזרחית - ים תיכונית. הם הקליטו כשבע מאות אלבומים, פרצו אצלם לראשונה גדולי הזמרים בסוגה זו, ביניהם דקלון, אייל גולן, נתי לוי, חיים משה, שימי תבורי, ציון גולן, מרגלית צנעני, אהובה עוזרי, עופר לוי, זהר ארגוב וג'קי מקייטן.
חברת ההפקות זכתה בפרס אקו"ם לשנת 2022 עבור תרומתם לזמר העברי ולתרבות הישראלית.
היסטוריה
האחים ראובני היו עשרה אחים ואחיות ממשפחה שורשית ממוצא פרסי וספרדי שהתגוררה בשכונת התקווה, ברשות המשפחה הייתה חנות לממכר מוצרי חשמל ובחנות זו הם שכפלו קלטות ומכרו לחברים ולמכרים שהזדמנו לחנות. בחתונה של אחד האחים שהייתה ב-1973 בשוך הקרבות של מלחמת יום כיפור, אחד מבני המשפחה נהרג במלחמה ובשל כך החתונה נערכה בביתם ועל החלק המוזיקלי הופקדו דקלון (יוסי לוי), והגיטריסט בן-מוש (משה בן משה), הם הקליטו את המופע והוציאו אותו בקלטת שזכתה להצלחה גדולה וזה היווה את הבסיס ללהקת צלילי הכרם מהלהקות החשובות ביותר במוזיקה המזרחית.
בשיאם הזמרים המובילים במוזיקה המזרחית היו חתומים בחברת ההפקות של האחים ראובני, הם הפיקו אלבומים שלהם, ולחלקם גם שימשו אמרגנים הבולט בהם הוא זהר ארגוב, שאשר ראובני שימש כאמרגנו והפיק עבורו סיבוב הופעות מצליח, לאחר שזכה בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "הפרח בגני".
בשנת 1988 הייתה "האחים ראובני" בין חברות התקליטים הראשונות בישראל שהפיקו אלבומים כתקליטורים, ועד קיץ 1989 הפיקו כבר 25 אלבומים ואוספים כתקליטורים.
עם השנים חוו האחים ראובני מספר קשיים כלכליים במעבר בין תקליטים לקלטות ומקלטות לדיסקים ומדיסקים למוזיקה הנצרכת בעיקר באמצעים וירטואליים, וגם כתוצאה משריפה שפרצה במשרדים שלהם ופעילותם דעכה. בנוסף התמודדו עם זיפניים שמכרו הקלטות פיראטיות של האמנים שלהם.
מאגיה בעולם היווני-רומאי
מאגיה הוא מונח במחקר האנתרופולוגי הכולל מערכת של טקסים, אמונות וסוכני כוח חפציים ואנושיים. שימוש של אנשים בודדים במאגיה ביוון העתיקה החל במאות ה-6-7 לפנה"ס, אך באופן ממוסד החל השימוש במאגיה במאה ה-5 לפנה"ס. למאגיה בעולם היווני-רומאי העתיק נודעה חשיבות רבה בשל האמונה ביכולותיה להשפיע על המציאות באמצעות העל טבעי, ואף לשלוט בה. המאגיה היא ניסיון למשוך כוחות עליונים למציאות הארצית כדי להשפיע על משאלותיו של האדם. מקור המושג 'מאגיה' בשפה הפרסית 'מאג' ומשמעו כהן. ביוון וברומא תורגמה המילה למכשף, קוסם.
חקר הכישוף היווני-הרומאי
חוקרי הכישוף של שלהי העת העתיקה היו בראש ובראשונה פילולוגים ואפיגראפים אשר חקרו את התחום בעיקר באמצעות הכתב והטקסטים. כיוון שמחקר הכישוף התקיים ברובו בתיווכו של הכתב, המידע שהיה בידי החוקרים היה מידע מוגבל וחלקי בלבד. אתגר נוסף במחקר נוצר בעקבות העובדה שבעת העתיקה המעמד החברתי בעל יכולות הכתיבה היה המעמד הגבוה. לכן, העדויות במרביתן מתייחסות למעמד זה, ושימור המסורות והפולחנים אשר הונהגו בקרב שאר העם לוקה בחסר. במשך שנים מחקר הכישוף הקדום היה מעורפל ולקוי כיוון שהעיסוק בתחום היה ועודנו זר עד בלתי מובן לאנושות בימינו. במהלך המאה ה-19 שורה ארוכה של חפירות ארכאולוגיות יצרו תפנית במחקר המאגיה במזרח הקדום בכלל, וביוון ורומא בפרט, והניבה עדויות חדשות שכללו אלפי חפצים מאגיים, מאות מרשמי כשפים וקטעי חיבורים מאגיים. לדוגמה, קמעות יוונים שנמצאו באתרי קבורה (לעיתים עדיין על צווארן של הגופות) הפכו להיות מקור עשיר להבנת הפולחנים המאגיים. בין הממצאים היו הפפירוסים היוונים והקופטים, קמעות, אבני חן, לוחות קללה, צלמית היזק ותכשיטים לשמירה ולרפואה. הממצאים החפציים והטקסטואליים הללו זכו לפרסום ופענוח אשר הרחיבו את הבנת תרבות יוון הקלאסית, והוגדרו כ'מאגיה הלניסטית'.
מעמד המכשפים
המכשפים והקוסמים היו בעלי מקצוע במעמד מכובד אשר היו חלק בלתי נפרד מהקהילה בעולם היווני-רומאי העתיק בשל השפעתם על כל שטחי החיים. אלו לא היו תושבי קבע או אזרחים אלא אנשים שנדדו בין קהילות. בדרך כלל נמצאו המכשפים בפונדקי דרכים, בתי בושת, מקדשים וצמתי דרכים. למרות היותם חלק בלתי נפרד מהקהילה וקשריהם לכלל המעמדות, התקשורת עמם נעשתה לרוב באמצעות משרתים ולא דרך מגע ישיר. בעלי המאגיה הגיעו ממעמדות שונים אך לא ידוע על עבדים אשר עסקו במאגיה. ישנן עדויות על מספר גדול של מכשפים ברומא אשר הגיעו מהמעמד הגבוה.
ההבדל בין דת לכישוף בעולם היווני-רומאי
בעקבות ההקשר השלילי והלא נייטרלי שנוצר למונח 'מאגיה', בעשור האחרון נוהגים רבים מן החוקרים להשתמש במושג 'כוח טקסי'.
יוסף מזרחי (סייף)
יוסף מזרחי (1895 – 1975) היה סייף יהודי-מצרי אולימפי (פריז 1924 ואמסטרדם 1928), אלוף המכביה השנייה (1935).
קורות חיים
באולימפיאדת פריז (1924) סיים במקום 25 בדקר אישי.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים במקום תשיעי בדקר קבוצתי, במקום 11 ברומח קבוצתי ובמקום 41 ברומח אישי.
ב שנערכה בשנת 1935, זכה בשתי מדליות זהב וארד. מדליית זהב ברומח קבוצתי ובמדליית ארד ברומח אישי.
עיר הנערים
עיר הנערים (באנגלית: Boys Town) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1938 בבימויו של נורמן טאורוג, עם ספנסר טרייסי ומיקי רוני בתפקידים הראשיים.
התסריט הבוסס על עבודת חייו של הכומר אדוארד פלאנגן שהקים בנברסקה את "עיר הנערים" - מוסד בו התחנכו נערים ממשפחות הרוסות ומעוטות אמצעים. העלילה היא פיקטיבית אך הבסיס הוא אמיתי.
תקציר העלילה
האב פלאנגן (ספנסר טרייסי) מגן על חבורת נערי רחוב שהתפרעו וגרמו נזק לחנותו של דייב מוריס (הנרי האל). הוא מבטיח לשופט לקחת אותם תחת חסותו. פלאנגן משכנע את דייב לתת לו הלוואה ובכסף הוא שוכר בניין באומהה ומקבץ לשם ילדים חסרי בית. המוטו שלו הוא "אין דבר כזה - ילד רע".
בעזרת דייב ובעל עיתון משפיע, הרדגרייב (ג'ונתן הייל), הוא מגייס תרומות ומקים בפאתי אומהה מוסד לילדים ממשפחות הרוסות בשם "עיר הנערים". הנערים לומדים מקצוע ומתחזקים את המוסד בראשם עומד ראש עיר שנבחר מידי שישה חודשים על ידי הנערים.
בין הנערים נמצא גם נער יהודי שמברך ברכת המוציא לפני האוכל.
באחד הימים מתקשר אליו ג'ו מארש (אדוארד נוריס) אסיר על שוד אלים, ומבקש ממנו שייקח למוסד את אחיו וויטי (מיקי רוני) שיצא לתרבות רעה.
וויטי הוא שחצן מתנשא וחסר נימוס. הוא מתחצף לפאלנגן ושאר הנערים. רק הילד הקטן פיווי (בוב מטסון) מעריץ אותו.
בין הילדים בולט טוני פונסה (ג'ין ריינולדס) הסובל מצליעה. פאלגן מעודד אותו בכך שמספר לו על אדם כמוהו שהפך להיות נשיא ארצות הברית.
בראש עיר הנערים עומד פרדי (פרנקי תומאס). עומדות להיערך בחירות והמועמדים הם טום, פרדי וווייטי. טום משתחצן ופלאנגן מארגן תחרות אגרוף בינו לטום שבה הוא מובס. הוא עוזב את המוסד אבל פיווי הקטן רודף אחריו ונדרס.
ווייטי אכול רגשות אשמה מסתובב בלילה באומהה ונקלע לשוד בנק אלים עם יריות. הוא נפגע בטעות מהירי ומסתבר שאחד השודדים הוא אחיו שנמלט מהכלא. אחיו גורר אותו לכנסייה ומתקשר לפלאנגן. ווייטי מאושפז במוסד כשסגן השריף שומר עליו. הוא לא מלשין על אחיו. העיתונים מפרסמים שבגלל זה המוסד עומד בסכנת סגירה.
הוא מצליח להתחמק ולהיפגש בביתן במוסד עם אחיו ושני שותפיו. הנערים עוקבים אחריו ומתפרצים למקום ביחד עם פלאנגן. ווייטי בהסכמת אחיו מודיע בבכי כי הוא לא השתתף בשוד אלא אחיו וחבריו.
לסוף נבחר ווייטי ברוב קולות להיות ראש עיר הנערים והוא מודה בבכי לכולם ובעיקר לפלאנגן.
אשוחית סיטקה
אשוחית סיטקה (שם מדעי: Picea sitchensis; באנגלית: Sitka spruce) היא עץ מחטני ירוק-עד גדול שגובהו מגיע עד קרוב ל-100 מטרים וקוטר גזע של עד חמישה מטרים בגובה חזה. זהו מין האשוחית הגדול ביותר והעץ המחטני החמישי בגודלו בעולם (אחרי סקוויה ענקית, סקוויה נאה, קאורי (Agathis australis) וארז אדום מערבי (Thuja plicata)), והעץ המחטני השלישי בגובהו (אחרי סקוויה נאה ואשוח דאגלס חופי). אשוחית סיטקה היא אחד המינים הבודדים המגיעים לגובה של מעל ל-90 מטרים. המין קרוי על שם העיר סיטקה בדרום-מזרח אלסקה, והוא העץ הרשמי של אלסקה. בתחום תפוצתו הטבעי העץ הוא מקור חשוב לחומר הגלם עץ. תחום התפוצה של העץ משתרע לאורך החוף המערבי של קנדה ונמשך עד צפון קליפורניה בארצות הברית.
שורשים
לאשוחית סיטקה יש מערכת שורשים רדודה (ציצת שורשים) ולכן העץ פגיע לרוחות. בקרקעות עמוקות יכולה מערכת השורשים לחדור לעומק של עד 2 מטרים. לנבטים יש שורש שיפודי, אבל מערכת השורשים המתפתחת בהמשך היא מערכת רדודה. מערכת השורשים מתפרשת לרוחב עד לאורך של 23 מטרים. השורשים המתפרשים לרוחב גדלים בקצב של קרוב ל-42 עד 167 סנטימטרים בשנה, אם כי נתון זה משתנה בהתאם לתנאים. כך למשל, הגידול של השורשים נעצר לגמרי באדמה ספוגה במים. לאשוחית סיטקה יש מיקוריזה עם מעל ל-100 מיני פטריות. השותפים הנפוצים ביותר הם: אמנית הארגמן (Amanita rubescens), ציצנית שטוחה (Hebeloma crustuliniforme), Laccaria amethystea (באנגלית Amethyst deceiver), שורפית בשרית (Laccaria laccata), Paxillus involutus (באנגלית Brown roll-rim), חריפית צהבהבה (Russula ochroleuca), חריפית ירקרקה (Russula aeruginea), Cenococcum geophilum, Laccaria hepaticus, Laccaria tumidus, Laccaria turbos ו-Telephora terrestris.
קליפה וגזע
קליפת הגזע דקה ובנויה מקשקשים, המתקלפים בלוחיות עגולות קטנות ברוחב בין 5 ל-20 סנטימטרים. בעצים צעירים גוון הגזע הוא אפור כהה, ככל שהעץ מתבגר הגוון הופך אדמדם. ענפים צעירים מכוסים בקליפה חומה מתולמת. העצה רכה וקלה יחסית, כאשר עצת הירך צהובה-לבנבנה עד גוון שמנת ועצת הגלעין חומה צהבהבה. טבעות העצים ברורות מאוד. העץ קל לעיבוד ומתייבש בקלות.