cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מועדון ווינX: סוד הממלכה האבודה
עלילת הסרט
הסרט מתחיל בקריינות שמציגה את עברה של בלום, כאשר אחריה מופיע שיר הפתיחה של הסרט שמציג קרדיטים ואת חלק מדמויות הסרט בצללים כאשר ברקע מושמע השיר "Unica". לאחר מכן רואים את שש בנות הווינX מגיעות לטירה של האגן, חרש החרבות של משמר האור, בשביל לקבל פרטים לגבי הוריה הביולוגים של בלום. בטירה מתקיפים את בנות הווינX צבא של רובוטים, דבר שגורם להן להשתנות לפיות מכושפות ולהילחם בהם. לאחר שהביסו את צבא הרובוטים בעבודת צוות, האגן מופיע ומאיים על בלום "אם תצעדי צעד אחד נוסף זה יהיה הצעד האחרון שלך". במהרה פרגונדה, המנהלת של בית ספר לפיות, מופיעה ומציגה להאגן את בלום בתור הבת של אוריטל ומריון, מנהגי מסדר האור ושליטי ספארקס, שבמהרה הפיל את החרב והופתע שהיא בחיים. פרגונדה הציע להאגן לבוא לאלפיה, בית הספר לפיות, בטענה שהטירה שלו היא לא מקום לשיחה, והוא הסכים. בבית ספר אלפיה בלום, פרגונדה והאגן ניהלו שיחה, בה בלום סיפרה שלאורטיל, אביה הביולוגי, הייתה חרב מיוחדת שבעלת להב קסום ששום כוח ביקום לא יכול להפריד מבעליו החוקיים, כאשר האגן הכין אותה. אם בלום תמצא את החרב היא תמצא את אביה, ולכן היא מבקשת מהאגן לבדוק בתור מכין החרב היכן היא. האגן עונה בחוסר שיתוף פעולה ומספר שהוא ניסה לחפש את הוריה הביולוגים של בלום בכל המימד הקסום ולא מצא אותם, דבר שמכניס את בלום לדיכאון וגורם לה להתבודד.
הווינX החליטו לצאת לבזלת, שם בנוסף לכוח האפל הרב ולהורים הביולוגים של בלום נמצאות המכשפות הקדומות. הבנות יחד עם המומחים והפיקסיות יצאו לכפר הפיקסים, שם לוקט הביאה להם מעץ המפתחות מפתח שיאפשר להם להיכנס לבזלת. עם המפתח, הווינX והמומחים נכנסו לבזלת, שם מנדרגורה תקפה אותם יחד עם צבא החרקים שלה וריבן שתחת השפעתה. לאחר שפגע במוזה, בת זוגו, ריבן שוחרר מההשפעה של מנדרגורה וחיסל אותה. בהמשך, בלום וסקאי מצאו את אבא של בלום ואת החרב שלו שלכודה באבן - כאשר רק מלך יכול להוציא אותם. סקאי הוציא את החרב, וכך בלום גילתה שהוא עומד להיות מוכתר למלך והבזלת הושמדה. השמדת הבזלת שחררה את הוריה הביולוגים של בלום ואת כל תושבי ממלכת ספארקס, שם הם היו כלואים, כמו כן היא גרמה לממלכה להיוולד מחדש. כשבלום פוגשת את הוריה היא מאושרת יותר מתמיד, מפני שהשלימה את המשימה שלה - דבר זה גם גרם לה להפוך לפיה מכושפת מושלמת. בנשף לחגיגת הולדת ספארקס מחדש, סקאי מציע לבלום נישואים וקריין הסרט מספר שבנות ווינX הפכו למסדר האור החדש. הסרט מסתיים בסוף פתוח, בו נראות המכשפות הקדומות חופשיות לאחר שגם הן שוחררו מן הבזלת, כאשר הן משתפות פעולה עם בנות טריקס, שלוש מכשפות שנחשבות לאויבות המושבעות של בנות ווינX בסדרה. שיתוף הפעולה שלהן בא לידי ביטוי בסרט ההמשך, "מועדון ווינX: הרפתקה קסומה", בו גם נראה איך בלום מסתדרת בתור נסיכה לאחר שהצילה את ממלכתה.
פיתוח
בעונה הראשונה של הסדרה "מועדון ווינX", בלום, גיבורת הסדרה שגדלה בכדור הארץ, גילתה שהיא פייה ונסיכה שהממלכה שלה הוחרבה. איג'יניו סטראפי, יוצר הסדרה והסרט, רצה בהתחלה שבעונה השנייה בלום תשלים את סיפורה, תתאחד עם הוריה שנעלמו ותציל את ממלכתה, אך בהמשך הוא החליט לפתח את הקווים המשניים בסדרה ולהעביר את השלמת הסיפור למסך הגדול. כמו כן הוא רצה שהסרט ישמש כסיום הסדרה, אך עקב הצלחתה הוחלט להפיק לה עונות נוספות.
כתיבה
סטראפי קיבל השראה לסיפורה של בלום מחברתו לכיתה במכללה, כאשר האופי של בלום מלווה מתכונות של אשתו, ג'ואן לי. בשיתוף עם סטראפי הסרט נכתב על ידי הניו יורקר שון מולינו שלקח חלק בכתיבת הסדרה, כאשר המוטיב שלו הוא שלכל אחד יש משהו שמייחד אותו ומעצב את אישיותו, לצד תהליך של התבגרות. כדי לזכות בלב הקהל, הסרט לא כלל רק תוכן ורגשות, אלא גם דיאלוגים, כדי שיראה כמו יצירה אמריקאית טיפוסית, כמו כן הוא כולל תשומת לב לדמויות הגבריות כדי שיהיה מעניין לכל המשפחה. סטראפי הדגיש שהסרט הוא אינו קומדיה כמו יצירות טיפוסית של חברת וולט דיסני ופיקסאר, אלא ז'אנר חדש של רומנטיקה לצד פעולה ופנטזיה. כתיבת תסריט הסרט נערכה כשנתיים.
הנפשה
הפקת הסרט ארכה כשלוש שנים מרגע תחילת הפקתו ועד עריכתו האחרונה. מפגש ההפקה הראשון של הסרט התקיים בנובמבר 2005, כאשר חברת Rai Fiction השקיעה 2.5 מיליון יורו בהפקתו, שלדברי ראש החברה זה מקרה חריג ולכן החברה קיבלה זכויות לשדר את הסרט בטלוויזיה בהמשך עשר שנים. כדי להפיק את הסרט בהנפשה ממוחשבת, בשונה מהסדרה שהייתה בהנפשה מסורתית, חברת Rainbow S.p.A הקימה ברבעון הראשון של שנת 2006 את חברת הבת Rainbow CGI, שבהמשך שימשה להפקות נוספות בהנפשה ממוחשבת, ביניהן "היפה והגלדיאטור" ו-"44 חתולים". בחברה זו עבד צוות של 400 איש על הסרט, כאשר גם ב-Brain Zoo Studios האמריקאית עבד על הסרט צוות של 25 איש, וב-GDC International Limited הסינית עבד על הסרט צוות של כמאה איש. כל אנימטור הנפיש כ-0.2 שניות ל-2 שניות בכל יום, תלוי במרוכבות הסצנה. במהלך הנפשת הסרט, הוקמו קבוצות מיוחדות של מומחים שניסו להעביר לאנימטורים את רגשות של הדמויות בסצנות עליהם עבדו.
תהליך הנפשת הסרט היה ארוך ומסובך, עקב דמויות מרכזיות רבות ופירוטים רבים במראה, בעיקר המראה של הכוחות המכושפים. האנימטורים מספרים שהקושי הכי גדול היה לעצב את מראה השיער, שנחשב למאפיין מרכזי בהכרת הדמויות. העובדים על הסרט עבדו עליו יום ולילה, כאשר אחד מהם נרדם על הספה במסדרון האולפן והעיר אותו שוטר שחשב שהוא חסר בית. כמו כן, רצו להספיק לסיים את הפקת הסרט מוקדם כדי שיוקרן בבתי הקולנוע בתקופת חג המולד. סך הכל נעשו לסרט 4,000 רישומים ששורטטו כדי להמחיש 50 תצלומים ו-200 עיצובי דמויות, כאשר רוב העבודה נעשתה בתכנת Maya. הסרט מכיל כ-125,000 קטעים, המורכבים מיותר מחמישה מיליון שכבות.
הפצה
במאי 2007 הסרט הוקרן למפיצים בינלאומיים בפסטיבל הקולנוע בקאן, שם הוא קיבל תאריך הקרנת בכורה. באוקטובר באותה שנה קטע באורך 35 דקות מתוך הסרט, שאורכו כ-85 דקות, הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ברומא, כאשר לפניו היה מופע הכולל שירים וריקודים שביצעו שחקניות שלבושות כמו בנות הווינX. הסרט הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע באיטליה בדיבוב איטלקי ב-30 בנובמבר 2007 בהפצת 01 Distribution, כאשר בהמשך הוא הופץ במעל 21 מדינות שונות בדיבובים שונים, ביניהן גרמניה, צרפת, רוסיה, ספרד, לבנון וברזיל. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב עברי ב-17 ביולי 2008 בהפצת סרטי שפירא. בנוסף להפצת הסרט בבתי הקולנוע, הוא הופץ לצפייה ביתית ב-DVD ושודר ברשתות הטלוויזיה. באיטליה ה-DVD של הסרט הופץ בפברואר 2008 כאשר הוא כלל מספר בונוסים, ביניהם הצצה למאחורי הקלעים של הסרט וטריילר הסרט.
כחלק משידור הסדרה לקהל האמריקאי בערוץ ניקלודיאון, הסרט דובב לאנגלית ושודר לראשונה בארצות הברית ב-11 במרץ 2012, כאשר בין המדבבים שבו נמצאים מולי קווין, רומי דמס, קקה פאלמר, מאט שייבלי, אדם גרגורי, דייוויד פאוסטינו, סם ריגל, צ'ארלי שלטר ואליזבת גיליס. בגרסת הסרט ששודרה בערוץ לא נכללו כל הסצנות.
מוזיקה
תקופה קצרה לפני הקרנת הבכורה של הסרט, הופץ הפסקול שלו בדיסק באיטליה ב-16 בנובמבר 2007. הפסקול כולל כ-7 שירים ואורכו כ-25 דקות, כאשר ששת השירים הראשונים שבו נכתבו ובוצעו על ידי אליסה רוסלי, שבהמשך עבדה על השירים בעונות שהופקו לאחר מכן לסדרה. בין השירים שכתבה וביצעה נמצא שיר הפתיחה של הסרט "Unica" שנחשב למוכר ביותר מהפסקול, כאשר הוא זכה לגרסאות נוספות ולקליפ בהנפשה ממוחשבת בכיכובן של בנות ווינX כלהקת רוק. כמו כן הוא הופץ כסינגל עם קליפ בגרסתו הטורקית על ידי להקת Hepsi, שלקחה חלק בביצוע השירים בדיבוב הסרט לטורקית. את השיר השביעי והאחרון שנמצא בפסקול, "All The Magic", כתבה וביצעה הזמרת האוסטרלית נטלי אימברוליה. אימברוליה דברה בחיוב על הסרט, וציינה שבנות ווינX מייצגות את התכונות החשובות שהיו לה כדי להצמיח את הקריירה שלה. היא גם ספרה שהיא רואה את בנות ווינX כמודרניות ובעלות אנרגיה ונחישות להתגבר על כל סכנה, שהן תכונות שחשובות להצלחה. בדיבוב העברי רק שלושה שירים בוצעו בעברית בביצוע אסתר אתי קסטרו ושאר השירים הושמעו בשפת המקור, דבר ששונה מהדיבוב העברי של הסדרה בו כל השירים בוצעו בעברית. חלק משירי הפסקול הופצו בפסקולים נוספים שיצאו לסדרה, והושמעו בעונה הרביעית שלה. השיר "Potere Di Enchantix" החליף את שיר שינוי הצורה של כוח המכושפות, והושמע במקומו במהלך העונות שיצאו לסדרה לאחר הסרט.
ביקורות
מרבית המבקרים האיטלקיים נתנו ביקורות שליליות לסרט. רבים טענו שעלילת הסרט מזכירה את "הארי פוטר", "שר הטבעות" ו"סיילור מון" ושהיא נחשבת כטריוויאלית. כמו כן טענו שהדמויות הראשיות, שמראם מבוסס על זמרות פופולריות, וולגריות ודומות לבראץ ופריס הילטון. הם מציינים גם שאיכות ההנפשה נמוכה בהשוואה לסרטים המערביים, ושאיכות האפקטים ברמה של "פאוור ריינג'רס". נתנה ביקורות שלילית גם על השימוש לרעה בקריינות המספר וההתמקדות באופנה. הפרופסורית האיטלקית לסמיוטיקה, ג'ובאנה קוזנזה, בעת מאמר שעוסק בניתוח הסרט, הצביעה על ביטויים שונים של אפליה מינית ואף גזענות בו. לטענת הפרופסורית, צבעי בגדי הדמויות בסרט תואמים לחלוטין את מגדרם, וסטלה, אחת הדמויות הראשיות, מבצעת מעשי גבורה רק כדי להיות פופולרית. עוד היא טענה שעלילת הסרט מעלה אצל ילדות סטראוטיפים על נשים רכות וסבלניות שרק רוצות לחיות באושר ובעושר בנישואים. היא גם מציינת את העבודה שליילה, הגיבורה השחורה בסרט, בתפקיד משני. העיתונאית לורדנה ליפריני, שבעלת גישה שלילית לזיכיון "מועדון ווינX" ותומכת בדעתה של הפרופסורית, ראיינה את סטראפי ושאלה מדוע להפוך את הדמויות הראשיות ליפות כל כך אם הנסיכה פיונה מהסרט "שרק" היא עוגית מלאה. הוא השיב ששרק נועד יותר למבוגרים מאשר לילדים, ושילדים נמשכים ליופי. עם זאת, הוא הדגיש כי בנוסף ליופי החיצוני הדמויות מלמדות ערכים אמיתיים, ביניהם לחיות בשלווה לצד תרבויות אחרות.
באתר הצרפתי "AlloCiné" הסרט קיבל שבע ביקורות, שנעות בין כוכב לשלושה כובים. איזבל רנייה כתבה באתר "לה מונד" שהסרט לא הרוויח הרבה מההנפשה הממוחשבת, ואמרה על הדמויות הראשיות שהן בנות מצחקקות ונאנקות עם מידת דוגמניות שאובססיביות למראה שלהן. במאמר על הסרט שפורסם במגזין האמריקאי "הוליווד ריפורטר" על ידי נטשה סנג'נוביץ', נכתב שגיבורות הסרט הן "תערובת מדאיגה של מיניות והפוכה" ושהעלילה חסרת יכולת חיזוי. עוד צוין שהסרט מושך את הצופה עם התלבושות הבהירות והתסרוקות של הגיבורות. המבקרים הגרמניים תמכו במגמת הקולגות הזרים, לדוגמה קטרינה ויגרט כתבה במגזין "Focus" שהפרופורציות הלא מציאותיות והרגליים הארוכות של גיבורות הסרט יגרמו לילדות להתבלבל לגבי תפיסת הגוף שלהן. תומאס קלינגנמאייר כתב בעיתון "Rheinische Post" שהדמויות בסרט מעודדות אנורקסיה. כריסטוף פטרסן מאתר "Filmstarts" כתב שהסרט דוחה איכויות קולנועיות אובייקטיביות ואף יסודות דרמטיים.
בפורטל "Animation Italy" כינו את הסרט כסוף ראוי לעונה השלישית, שיפנה לא רק לילדים, אלא גם למבוגרים. בנוסף, שבחו את המראה הקליט של הדמויות ולמסרים החיוביים של הסרט, כמו חברות ואחדות. כמו כן שבחו את איכות ההנפשה ואת האפקטים המיוחדים, וציינו שהסרט קבע רמה חדשה להנפשה האיטלקית. בארט ריבטניק מאתר האינטרנט ההולנדי "Cinemagazine" ציין שלדעתו עלילת הסרט מרתקת ומעניינת לכל המינים. המבקר לא דירג את שפע הבגדים והאביזרים האפנתיים כחיסרון, וציין שילדים עדיין לא מתלבשים ככה והמראה הקליט של הדמויות רק מעצים את עניין הצפייה. איכות ההנפשה, לטענתו, אף שהיא נחותה מיצירותיהם של "פיקסאר" ו"דרימוורקס", היא ברמה גבוהה למדי, וילדים, לדבריו, אינם שמים לב לכך. סילביין טיי. מהאתר הצרפתי "SciFi-Universe" ציין מספר תכונות חיוביות שמעביר הסרט, ביניהן כוח הידידות, האושר במשפחה חזקה והניצחון על הרוע במעשים טובים. האתר הצרפתי "DvdCritiques" בסקירתו על ה-DVD של הסרט, ציין את ההנפשה הממוחשבת ואת איכות הצלילים.
רווחים
בשבוע הראשון של הקרנת הסרט באיטליה, הסרט הגיע למקום הראשון מבחינת רווחים בקופות עם כ-1,979,972 אירו. הסרט הרוויח סך הכל ממכירות הכרטיסים ברחבי העולם כ-16,688,332 דולר, מתקציב של 25 מיליון אירו, כאשר 6.78 דולר מתוכם הם ממכירות הכרטיסים באיטליה.
הכרה
בשנת 2008 הסרט היה מועמד לפרס דוד דה דונטלו בקטגוריית האפקטים הוויזואליים הטובים ביותר, כאשר הוא הפסיד לסרט הלייב אקשן "The Girl by the Lake".
מדיה
כדי לקדם את הסרט בבתי הקולנוע, יצרו לו אתר אינטרנט שהיה זמין במספר שפות ברחבי העולם, ביניהן איטלקית, אנגלית, גרמנית, צרפתית ובולגרית. באתר היה ניתן לצפות בטריילר הסרט, לקרוא על הדמויות ותקציר העלילה, להוריד תמונות, לשחק במשחק של פאזלים ועוד. כמו כן הפיצו בובות צעצוע של הדמויות מתוך הסרט, ויצא לו אלבום מדבקות אספנות. הסרט גם עובד לסדרת ספרים בעלת עשרה כרכים, ולקומיקס שהופץ במספר מגזינים לצד פעילויות שונות.
המשך
הסרט הסתיים בסוף פתוח, דבר שרמז שיהיה סרט המשך. בשנת 2007, שעוד הסרט היה בהפקה, סטראפי החל לתכנן את סרט ההמשך, "מועדון ווינX: הרפתקה קסומה". לפי דבריו, הרעיון המרכזי של סרט ההמשך הוא שלכל דבר יש חיסרון ותמיד צריך להיות מוכנים אליו. בסרט זה, בלום, גיבורת הסרט, הגשימה את חלומה בכך שהתאחדה עם הוריה והממלכה. סרט ההמשך מראה מה קרה לאחר מכן, ואיך היא חיה כנסיכה: יש חוקים שמרניים, נימוסים ואיסור פתאומי על יחסיה עם סקאי, בן זוגה. סרט ההמשך הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע באיטליה ב-29 באוקטובר 2010, ובישראל בדיבוב עברי ב-21 ביולי 2011. אחר סרט ההמשך הופק סרט נוסף, "מועדון ווינX: במעמקי הים הקסום", שהוקרן לראשונה בשנת 2014.
זנג'אן
פרובינציית זנג'אן (בפרסית: استان زنجان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר זנג'אן.
שמאליות
שמאליים, איטרים, או איטרי יד ימינם הם אנשים אשר מיומנים בשימוש בידם השמאלית יותר מאשר בידם הימנית. זאת בניגוד לרוב האוכלוסייה (בין 87% ל-90%), אשר ידם הימנית היא הדומיננטית. תופעת ההעדפה להפעלה דווקא של צד אחד של הגוף אינה ייחודית רק לאדם ברמת המין, אולם ישנם מינים רבים אחרים בהם הפרטים מתחלקים לימנים ושמאליים, וחלוקה זו היא של 50% ימניים ו-50% שמאליים. ישנם גם מינים רבים שבהם אין תופעה כזו ברמת הפרט, דהיינו הפרט לא יעדיף שימוש בצד מסוים של גופו.
רוב בני האדם מפתחים בסביבות גיל 5 שנים העדפה של צד. בצד המועדף-הדומיננטי, יבצע את מרבית הפעולות הדורשות דיוק ותיאום עין-יד כגון כתיבה, אכילה וחיתוך. בקרב רוב האנשים אשר ידם השמאלית היא הדומיננטית, נצפית דומיננטיות דווקא ברגל הימנית. כמו לאנשים יש גם עין דומיננטית (עין מכוונת).
אצל חלק קטן באוכלוסייה לא נצפית העדפה לאחד מן הצדדים. אנשים אלה, הקרויים אמבידקסטרים, (דו-ידיים) מיומנים בשימוש בשתי ידיהם במידה שווה.
סטטיסטיקה של שמאליות
על פי הערכות 10-13% מהאוכלוסייה היא שמאלית. גברים נוטים יותר לשמאליות מאשר נשים, ומעריכים שאחוז הגברים השמאליים גבוה פי 1.5 מאחוז הנשים השמאליות.
במזרח אסיה שמאליות היא פחות נפוצה. ביפן רק אחד מתוך 25 אנשים הוא שמאלי.
לפי מחקר, הסיכוי של אדם שנולד לשני הורים ימניים להיות שמאלי הוא 2%, הסיכוי של אדם שנולד להורה שמאלי והורה ימני להיות שמאלי הוא 17%, והסיכוי של אדם שנולד לשני הורים שמאליים להיות שמאלי הוא 46%.
אצל השימפנזה, בעל החיים הקרוב ביותר לאדם מבחינה גנטית, ההתפלגות בין הימניים והשמאליים כמעט זהה. קיימת טענה לפיה בקרב רוב בעלי חיים אין הבדלי התפלגות בין ימנים לשמאליים. יש בעלי-החיים שבהם ההתפלגות של השמאליים והימניים אינה זהה. לדוגמה, כשבעים אחוז מהכלבים הם ימניים ולהבדיל החתולים נוטים לשמאליות.
במחקר שנעשה באוניברסיטת סנט לורנס שבניו יורק נמצא כי בקרב הגאונים שהם בעלי איי קיו של יותר מ-140, יש יותר שמאליים מאשר ימניים.
אחוז השמאלים כפי שהוא נמדד באוכלסיה היה בעליה במהלך המאה ה-20 עד להתייצבות. בבריטניה מספר השמאליים עלה פי 4. לפי הספר "Right Hand, Left Hand" של Chris McManus הייתה עליה של שמאליים מ-3% בשנת 1900 עד ל-10% בקרב נשים ו-12% בשנות ה-50 של המאה ה-20, ומגמה זו נשמרה ברמה יציבה במשך - 20 השנים הבאות.
גורמים לשמאליות
אין תאוריה הזוכה לקונצנזוס מדעי לגורמים או ליתרונות של דומיננטיות הימניים. אין גם תאוריה המסבירה מדוע, אם יש יתרון לימנים, בכל חברה קיים מיעוט משמעותי של שמאליים. כמה תאוריות הוצעו בנושא:
שמאליות בחברה ובתרבות
אנשים שמאליים נתקלים במצבי אי נוחות בחברה כאשר רוב המכשירים, האמצעים והמקומות מיועדים לאנשים ימניים. לדוגמה, השימוש במספריים אינו נוח כלל ועיקר בעת החזקתן ביד שמאל ובעת החיתוך לא ניתן לראות את קו הגזירה. דוגמה נוספת - במדינות רבות מוט תיבת ההילוכים ברכב ניתן לשימוש רק ביד ימין.
הוריקן הארווי
הוריקן הארווי הוא סופה טרופית שגרמה לשיטפונות חסרי תקדים בדרום מזרח טקסס. הארווי היה ההוריקן הגדול הראשון שפקד את ארצות הברית מאז הוריקן וילמה בשנת 2005, ובכך סיים שיא של 12 שנים ללא סופות הוריקן בקטגוריה 3 או יותר בארצות הברית. זו הסערה השמינית שזכתה לשם וההוריקן השלישי ב-2017, כמו כן זהו ההוריקן הגדול הראשון של עונת ההוריקנים האטלנטית של 2017. לאחריו התפתח הוריקן אירמה.
שמאליות
שמאליות בחברה ובתרבות
בישראל בשנות החמישים, הדעות היו חלוקות בשאלה האם מדובר בתכונה מולדת או נרכשת ובת שינוי. התקיימו קורסים לשמאליים לכתיבה ביד ימין.
הוריקן הארווי
רקע
הארווי התפתח מגל טרופי לסערה טרופית ב-17 באוגוסט מזרחית לאנטילים הקטנים. הסערה חצתה את איי וינדוורד למחרת היום, עברה מדרום לברבדוס וחלפה סמוך לסנט וינסנט עם כניסתה לים הקריבי. ב-19 באוגוסט החל הארווי להיחלש בשל גזירה מתונה של הרוח, והידרדר לגל טרופי מצפון לקולומביה. שרידי הסופה המשיכו בכיוון צפון-מערב ברחבי הקאריביים ובחצי האי יוקטן, לפני התגברות מעל מפרץ קמפצ'ה.
שמאליות
סטיגמה ודיכוי שמאליות
בחלק מהתרבויות התקיימו אסוציאציות וקונוטציות השליליות כלפי השימוש ביד שמאל. באזורים מסוימים, שבהם תברואה הייתה בעייתית (לדוגמה בגלל מחסור במים) הייתה בעיה לשמור על היגיינה. פתרון לכך היה שימוש ביד ימין, כיד הדומיננטית של רוב האנשים, לשם אכילה, טיפול במזון ואינטראקציות חברתיות (כמו לחיצת יד). יד שמאל שימשה אז להיגיינה אישית, במיוחד לאחר מתן שתן ועשיית צרכים. כללי ההיגיינה האישית באסלאם מחייבים זאת, כפי שנגזרו ממקורות החדית'. כללים אלה נאכפו על כולם, לא משנה מה היד הדומיננטית שלהם. יד שמאל נודעה כיד ה"טמאה" או "הלא נקיה". כיום, בקרב מוסלמים ובחברות מסוימות, כולל נפאל והודו, עדיין מקובל שאנשים משתמש ביד שמאל כדי לנקות את עצמם במים לאחר עשיית הצרכים. יד ימין ידועה בדרך כלל, כיד המשמשת לאכילה.
הוריקן הארווי
פגיעה בטקסס
ב-23 באוגוסט החל הארווי להתגבר במהירות וב-24 באוגוסט התגבר לסערה טרופית, והפך לסופת הוריקן מאוחר יותר באותו יום. במהלך ה-25 באוגוסט הארווי התחזק והתעצם לקטגוריה 4, ובתוך שעות פגע ברוקפורט, טקסס בעוצמת שיא עם רוחות שנשבו במהירות 210 קמ"ש. בתוך ארבעה ימים ירדו באזורים רבים מעל 1,000 מ"מ של גשם, כאשר חלף ההוריקן מעל מזרח טקסס. עם הצטברות שיא של 1,318 מ"מ, הפך הארווי לסופה הטרופית הרטובה ביותר שנרשמה בארצות הברית. בעקבות השיטפונות נעקרו מבתיהם יותר מ-30 אלף בני אדם, והוצפו מאות אלפי בתים. הוריקן הארווי גרם לפחות 107 מקרי מוות שאושרו – אחד בגיאנה, ו-106 בארצות הברית. שיטפונות קטסטרופליים ממשיכים באזור יוסטון רבתי. מנהל הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום, ברוק לונג, הגדיר את הארווי כאסון הגרוע ביותר בהיסטוריה של טקסס, וצפה שההתאוששות תימשך שנים רבות. האומדנים המוקדמים של ההפסדים הכלכליים נעים בין 10 ל-160 מיליארד דולר.
שמאליות
סטיגמה ודיכוי שמאליות
בדתות רבות, כולל הנצרות, יד ימינו של אלוהים היא היד המועדפת. לדוגמה, ישו יושב בצד ימין של אלוהים. יד שמאל של אלוהים, לעומת זאת, היא יד השיפוט. לפי זרמים בנצרות המלאך גבריאל נקרא לפעמים "יד שמאל של אלוהים" והוא יושב בצד שמאל של אלוהים. הנופלים, אלו הנדחים מחסדו של האל נשלחים שמאלה, כמתואר במתי כ"ה: 32–33, שבו כבשים מייצגים את הצדיקים ועותודים (עיזים) מייצגים את הנופלים: "וְנֶאֶסְפוּ לְפָנָיו כָּל־הַגּוֹיִם וְהִפְרִיד בֵּינֵיהֶם כַּאֲשֶׁר יַפְרִיד הָרֹעֶה בֵּין הַכְּבָשִׂים וּבֵין הָעַתּוּדִים׃ וְהִצִּיב אֶת־הַכְּבָשִׂים לִימִינוֹ וְאֵת הָעַתּוּדִים לִשְׂמֹאלוֹ׃"
הוריקן הארווי
פגיעה בטקסס
לאור הנזק שהסופה עשתה, הוחלט באפריל 2018 שלא ישתמשו יותר בשם "הארווי" לתיאור הוריקנים נוספים.
שמאליות
סטיגמה ודיכוי שמאליות
באירופה של המאה ה-19, הומוסקסואלים כונו "שמאליים". בחלקים בעלי הרוב הפרוטסטנטי של הממלכה המאוחדת, הקתולים כונו "רגליים שמאליות", ולהפך בחלקים בעלי הרוב הקתולי של אירלנד ואמריקה האירית.
פעילויות וחוויות תמימות שונות נחשבות בחלק מהתרבויות לגסות או אפילו סימנים למזל רע כאשר יד שמאל מתערבת. בחלקים מסוימים של סקוטלנד, זה נחשב למזל רע לפגוש אדם שמאלי בתחילת מסע. בגאנה, הצבעה, תנועות, מתן או קבלת פריטים ביד שמאל נחשבים לטאבו או גס רוח. אדם שנותן הוראות ישים את יד שמאל מאחוריהם ואף יתאמץ פיזית להצביע ביד ימין במידת הצורך.
ביטויים מפלים: בשפות אירופאיות רבות, ביניהן האנגלית, משמעות המילה "ימין" (right) היא גם "נכון" או "צודק". גם בעברית קיימים ביטויים כגון "שתי ידיים שמאליות", "קם על צד שמאל" (היה לו יום רע), "התחיל ברגל שמאל" (התחיל ברע), "לבש את החולצה על צד שמאל" (לבש את החולצה הפוך), "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני" (גם שמאליים צריכים להישבע ביד ימינם אפילו שהיא החלשה מבין הידיים שלהם) וכיוצא בזה.
נהלים מפלים: בעבר, יכול גבר יפני להתגרש מאשתו אם הוא גילה שהיא שמאלית. עד לא מזמן טאיוואן עודדה אנשים שמאליים להפוך להיות ימניים (או לפחות לכתוב ביד ימין). האסקימואים האמינו שהשמאליים הם מכשפים ובתרבויות שונות נקשר צד שמאל אל השטן.
עיצוב מכשירים
ישנה טענה שבשפות הנכתבות משמאל לימין יותר קל לימניים, ובשפות הנכתבות מימין לשמאל כמו עברית וערבית דווקא יותר קל לשמאליים. בסיס הטענה בתקופה שבה לדיו לקח זמן להתייבש ובכתיבה מימין לשמאל ביד ימין הייתה נטייה ליד הכותבת למרוח את הדיו הלח, ולהפך ביד שמאל. אולם, בניגוד לכתב שכולם חייבים לציית לחוקים אחידים בו, ישנם תחומים שבהם ניתן לעצב את המכשור או הנהלים באופן אוניברסלי, אך הדבר הרבה פעמים לא נעשה.
הרבה מהמכשירים שעוצבו במהלך המאה העשרים, כגון עכבר מחשב, פותחני קופסאות ומסורים חשמליים, או מספריים, לא היו קלים לתפעול בידי שמאליים ולא פעם היו גם מסוכנים להם. כתוצאה מכך שמאליים נפגעו יותר מתאונות ביתיות ומתאונות עבודה, בין אם קלות ובין אם קשות.
היו גם רובי סער נפוצים ומקלעים קלים נפוצים שעוצבו תוך התעלמות מהעובדה שעשרה אחוז מהלוחמים הם שמאליים - עיצוב זה פגע לא רק בפרט אלא גם במדינה. בדגמים הראשונים של רובה הסער M-16 חסרה הבליטה שיש היום מאחורי פתח פליטת התרמילים, ורובאי שמאלי שהידק את הרובה לכתף שמאל בעת הירי, נרגם בפניו מתרמילים לוהטים. במרבית הדגמים של רובה הסער AK-47 (קלשניקוב) ובמקלע מאג ידית הדריכה מכאיבה ופוצעת את צדי גופו של מי שהולך עם הנשק תלוי סביב צווארו תוך הצמדתו לצד גופו השמאלי.
איטרים בהלכה היהודית
בתפיסה ההלכתית קיים הבדל בין איטר יד השולט בעיקר בידו השמאלית, לבין איטר רגל השולט בעיקר ברגלו השמאלית. הדיון ההלכתי נוגע למספר ציווים: בשאר המצוות המעשיות כגון: קביעת מזוזה, נטילת כוס של ברכה, נטילת לולב, הסיבה בליל הסדר וסדר נטילת הידיים, יש חילוקי דעות אם יש נפקא מינה להאם מקיים המצוה הוא איטר.
ביחס ל-'איטר יד' הוצעו מספר הגדרות לקביעת איטר: רש"י טען שהדבר מוגדר על ידי היד החזקה יותר; כאשר הרא"ש ואחרים פירשו שיד חזקה אין הכוונה שכוחה רב יותר, אלא שהאדם מבצע ביד זו את רוב הפעולות היום-יומיות. בשולחן ערוך נכתב שפעולת הכתיבה היא המגדירה את היד השלטת, כך שאדם הכותב בידו הימנית, אף אם רוב הפעולות בידו השמאלית, לא מוגדר על ידי ההלכה כאיטר, אבל הצמח צדק כתב שהכותב בימין ושאר מעשיו בשמאל יניח על שתי ידיו, כלומר: קודם על ידו אחת ואחר כך יניח על השנייה. והכותב בשתי ידיו ורוב מעשיו בשמאל, - יניח על ימין, ולחומרא יניח אחר כך גם על שמאל וילמד בהם.
ביחס ל-'איטר רגל' התקבלה הגדרתו של רש"י:
חג האיטרים
ב-1976 החליט מועדון איטרים בבריטניה כי ה-13 באוגוסט יהיה יום חג איטרי יד ימין הבינלאומי והמנהג אומץ ברחבי העולם. ב-2017 צוין היום לראשונה בישראל.
1978 בישראל
1978 בישראל (ה'תשל"ח - ה'תשל"ט) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 30 שנה מיום היווסדה. האירוע הבולט בשנה זו היו הסכמי קמפ דייוויד שסללו את הדרך להסכם שלום בין ישראל למצרים.
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978)
אימננטיות
אימננטיות היא מושג בתאולוגיה ובפילוסופיה, המצביע על זהותו של האל עם העולם כולו, עם הטבע וחוקיו. האל האימננטי מהווה את העולם כולו, את פרטיו ואת המקרים שבו, והוא נוכח בו ומקיים אותו באופן תמידי, זאת בניגוד לתפיסת האל כחיצוני לעולם, טרנסצנדנטי. זוהי גישה נטורליסטית רחבה אשר מאפשרת לאדם להבין את העולם מתוך חוקיו כפי שהם מתגלים לו, ולא מכוח סמכות חיצונית, ולפעול בעולם כישות אוטונומית אך סופית.
האימננטיות מהווה אלמנט מהותי בכמה גישות פילוסופיות:
פנתיאיזם: פילוסופיה אשר מזהה את האל עם העולם באופן מוחלט.
פנאנתיאיזם: פילוסופיה אשר מקבלת את הזיהוי המוחלט של העולם עם האל, אך מחייבת גם קיום טרנסטנדנטי של האל.
אקוסמיזם: פילוסופיה אשר מבטלת את קיומו האקטואלי של העולם, מעצם היותו כולו כלול באל. העולם כמו שהאדם מבין אותו הוא אשליה של ההכרה האנושית, כל מה שקיים הוא אלוהים.
ירמיהו יובל ציין שלושה דברים המאפיינים את האימננטיות:
הפילוסוף ברוך שפינוזה המזוהה עם פילוסופיה אימננטית, עשה בספרו אתיקה מהלך שהשלים את המעבר של החשיבה הנטורליסטית-רציונליסטית מתפיסה טרנסטנדנטית לאימננטית, וטבע את האמרה המזהה את האל עם העולם - "אלוהים או הטבע" (Deus sive natura).
אימננטיות בפילוסופיה
למהלך האימננטי שעשה שפינוזה הייתה השפעה מכריעה על ההגות שלאחריו. ירמיהו יובל הדגים את השפעת התפיסה האימננטית אצל מספר הוגים מאוחרים יותר :
עמנואל קאנט אימץ את האימננטיות מבחינת היחס לסמכות ולכתבי הקודש, ומצא את התוקף להכרעות מוסריות בתבונה האנושית ולא בכוח חיצוני לעולם. הוא תיאר את האדם המחוקק את חוקיו כישות אוטונומית ובכך כונן פילוסופיה הומניסטית וטבעית, שכולה נטועה בעולם הזה.
פרידריך היגל, גם הוא התייחס רבות לפילוסופיה האימננטית של שפינוזה, הוא ביקר אספקטים שונים בהגותו, אך אימץ חלקים נרחבים ממנה, ובמיוחד את שלילת הטרנסטנדנטיות של האל. בעוד היגל רואה את האל כמוחלט ומזהה אותו עם העולם, הוא מרחיב את המהלך האימננטי ונותן לאדם בעולם מקום של ישות בעלת תפקיד אוטונומי אשר לוקח חלק בהתהוות הדברים וההיסטוריה ומכונן בעצמו את המוחלט.
המשורר-הפילוסוף היינריך היינה ביטא בשיריו תפיסת עולם אימננטית בה לאדם קיים אך ורק העולם הזה והוא קורא לו לחיות חיי עוצמה חושניים ורוחניים.
משה הס, הוגה הדעות הסוציאליסטי, אשר העריץ את שפינוזה, גם הוא תפס את האל כמתבטא באדם, בתבונתו ובאידיאלים שלו. הס ראה את הטוב העליון כיוצא לפועל בחברה סוציאליסטית דרכה מתגלה האל באדם במופעו הצודק והטוב ביותר. עוד ביטוי אימננטי בהגותו של הס הייתה חתירתו לפעולה אקטיבית במסגרת פעילותו הציונית; כיוון שאין אל חיצוני אשר מפעיל או מנווט את העולם, מוטלת האחריות על האדם לבחור את דרכו ולפעול כדי להגשימה.
קרל מרקס נתן גם הוא ביטוי לתפיסה של פעולתו של האדם ככוח מעשי המשנה את ההיסטוריה ולביטול התפיסה של כוח כלשהו הנמצא מחוץ לעולם. הוא מתייחס לאדם כאל בריה פעילה הנותנת לעולם את צורתו, באופן מעשי ולא מטאפיזי. במובן זה העולם מתרוקן מן האל אשר היה זהה לו בגלגולים קודמים של הגות אימננטית ואת מקומו תופס האדם.
אימננטיות ומוסר
הקיום האימננטי, זה שאין בו מקור סמכות חיצוני, מבטל ממילא את מנגנון השכר והעונש האלוהי כפי שמשתקף מהדיון המוסרי-טרנסטנדנטי בדתות. אין זו התנערות ממוסר או צידוד בעמדה הדוניסטית או אנרכיסטית. היות אדם בוחר ומכריע באופן מוסרי הוא תוצאה של התגברות עצמית, של הגשמתו של המוסר התבוני ושאיפה אל טוב שבבסיסו עומדת תמונה של אדם שלם, גבוה מבחינה רוחנית. זהו מוסר של ביטוי עצמי עשיר ופעיל אשר משאיר את חותמו הצנוע של האדם הסופי בקיום הנצחי, הן כיחיד, והן כחלק מקבוצה או זרם בעל עשייה מודעת ומכוונת. קאנט תיאר את המוסר במסגרת הצו הקטגורי: "עֲשֵׂה מַעֲשֶׂיךָ רַק עַל פִּי אוֹתוֹ הַכְּלָל הַמַּעֲשִׂי אֲשֶׁר, בְּקַבֶּלְךָ אוֹתוֹ, תּוּכַל לִרְצוֹת גַּם כֵּן כִּי יִהְיֶה לְחֹק כְּלָלִי", כחוק אשר מחוקק האדם כישות תבונית ואוטונומית, מתוך אחריות אוניברסלית ומתוך הפנמת המשמעויות וההשלכות של מעשיו.
אימננטיות ודת
התאולוגיה נדרשת רבות להתמודד עם הפרדוקס הכרוך באימננטיות. מצד אחד, הראיה הדתית היא לכאורה אימננטית, בהיותה מבוססת על אופן ראיה קבוע, אחיד, בעל חוקים ברורים ולא גמישים שאינם ניתנים להפרה. מצד שני, מושג האל הוא ללא ספק טרנסצנדנטלי ולא אימננטי: האל הוא מעבר לעולם הטבעי והחומרי, מעבר לחלל ולזמן.
הוגים רבים מהציונות הדתית אימצו תפיסה אימננטית של האל בדרגות שונות, מאימננטיות מתונה, אשר בה ישנו אלמנט אלוהי בעולם, באדם ובמקרים (ריינס, עמיאל, סולובייצ'יק), עד תפיסה אימננטית רחבה, בה האל מניע באופן מוחלט את פרטי העולם (הראי"ה קוק, הרב הנזיר, חרל"פ).
דרך אחרת להתמודדות עם הבעיה היא דרכה של הקבלה, הדוגלת בהתגלות רב צורתית של האל האחד האינסופי, מצד אחד כאל טרנסצנדנטלי שמעל לכל ההוויה (הקב"ה) ומצד שני כאל אימננטי השוכן בעולם ומחיה אותו (השכינה).
בתורת החסידות
בחסידות נפוץ הביטוי, וכן הקביעה בספר הזוהר כי "לית אתר פנוי מיניה" (ארמית: "אין מקום הריק ממנו [מאלוהים]") המבטאים את הרעיון הפילוסופי המטאפיזי והתאולוגי, שלפיו אלוהים ממלא את העולם כולו. מכאן נגזרת ההבנה הפרדוקסלית שכל מה שקיים באופן מוחשי, גשמי, הוא למעשה קליפה חסרת משמעות ורק הרוח (ה"אין") היא-היא המציאות האמיתית. מאידך, כיוון שיש ניצוץ אלוהי בכל דבר גשמי, אזי שום דבר אינו בזוי ובכל דבר גשמי ניתן להעלות את הכוח האלוהי הטמון בו, או את החזות הגשמית הנגלית שלו ("הקליפה"). כך, גם פעילות גופנית, אכילה, ריקוד, מלאכה, כשהן נעשות מתוך הבנה עמוקה של האימננטיות, הן פעולות דתיות נעלות של תיקון והעצמת הרוח.
הערות שוליים
Imanentizmus
איי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אמנות פרהיסטורית
תולדות ותקופות האומנות הפרה-היסטורית
לא ניתן לקבוע בוודאות מתי התחיל האדם ליצור אומנות, כן וודאי קיומה של אומנות בתקופות הפלאוליתית העליונה, עד 40,0000 לפני הספירה. בספטמבר 2018 מדענים דווחו על תגלית שעשויה להיות ציור, לטענת חלק מהארכאולוגים, פרי יצירת הומו-ספיאנס. אם כך, זהו חפץ האומנות המוקדם ביותר המוכר לאדם (לפני 73,000) שמקדים את התגליות הקודמות בכ-30,000 שנה.
התקופה הפלאוליתית התחתונה והתיכונה
בעבר האמינו כי האדם המודרני הוא היצור היחיד המסוגל להביע את עצמו באמצעות האומנות, אולם פריטים שנתגלו החל משלהי המאה ה-19 מצביעים על האפשרות כי זמן רב לפני מעשי האומנות של ההומו סאפיינס יצר ההומו ארקטוס יצירות אמנות משלו.
היצירה הקדומה ביותר שהיא, על-פי המשוער, יצירת אמנות, נוצרה לפני 500,000 עד 300,000 שנה, בתקופת ההתרבות האשלית התיכונה. אורכו של חפץ זה (ונוס מטן טן, שהתגלה במרוקו, הוא כ-6 סנטימטר, והוא מזכיר דמות אדם. קיימת אפשרות שמדובר בחפץ שנוצר באופן טבעי, אך סימנים מסוימים על פניו מצביעים, ככל הנראה, על עיצוב בכלים קדומים, ונראה שהוא נצבע. נמצא כי חומר שומני שעטף את החפץ הכיל תערובת של ברזל ומגנזיום המצויים באוֹכְרָה, ומצביעים על ניסיון לקשט את העצם, ללא קשר למקורו. הזיהוי של עצם זה כיצירת אמנות שנוי במחלוקת. חפץ דומה, פסלון ונוס שנמצא בברכת רם שבישראל ומתוארך לתקופה שלפני כ־250,000 שנה או יותר, והוא שנוי במחלוקת דומה.
מן התקופה שלפני כ-350,000 שנה נמצאו כלים שונים, ועליהם תבניות סימטריות, שכאילו נעשו באקראי ולא מתוך כוונה אמנותית. מכיוון שאין לתבניות אלה תכלית מעשית, יש המשערים שנוצרו לשם קישוט אמנותי. פריטים כאלה נמצאו לדוגמה באתר בילצינגסלבן (Bilzingsleben) בתורינגיה שבגרמניה. עדיין לא ברור, אם כך, האם אמנות התקיימה בתקופות קדומות כל-כך.
במערת בלומבוס (Blombos) בדרום אפריקה נתגלו אבנים שעליהן מערך אדום מורכב של חריצים, המתוארכות לתקופה שלפני כ-70,000 שנה. אם אכן מדובר ביצירות אמנות, אלו יהיו מן היצירות המוקדמות ביותר שיצר הומו סאפיינס. ארכאולוגים אחדים, ובהם ריצ'רד קליין מסטנפורד, מפקפקים בכך שאכן מדובר במעשי אמנות, משום שאין להם כל מאפיין אחר של תהליכי חשיבה מתקדמים. במידת-מה תלויה השאלה בהגדרתם של חפצי אמנות. לפי חוקרים אחרים, הסימטריה המאפיינת את צורתם של כלים, כמו גרזני היד וקצות החצים הדקים, נחשבים לביטוי אמנותי, ואם כך גם הממצאים במערת בלומבוס הם אמנות.
התקופה הפלאוליתית העליונה
התגליות השונות של יצירות אומנות מהתקופה הפלאוליתית העליונה כוללות ציורים (ציורי מערות, ציורי סלע), תבליטים, גילופים ועבודות פיסול חלקם משולבים בגוף הסלע, שמלוטש לדמות המוצגת או חלקה, חלקם כיצירות נפרדות על פלטות אבן או עצמות בעלי חיים, כגון קרני צבי. כמעט ולא ניתן למצוא תיאורי האדם או מסיכות טקסיות בתקופה זו. עיקר היצירות מתארות בעלי חיים (הרוב המכריע) או דפוסים שונים ומשונים. הצגת האדם ועלילות חייו תפסה תאוצה בתקופה מאוחרת יותר, בתקופה הנאוליתית.
תגליות אלה אינן מרוכזות אלא מפוזרות באזורי העולם השונים, כולל בארצות אירופה, ספרד, צרפת, איטליה, גרמניה ואנגליה, בסיביר הרוסית, באזור הנהר הרוסי דון, באלז׳יר כולל, כמובן, התגלית המדהימה בסהרה בטאסילי נאז׳ר, שכוללת אלפי ציורי סלע ויצירות אומנות אחרות מתקופות יצירה שונות שנמשכות לתוך תקופות מאוחרות.
ממערת אלטאמירה בספרד, דרך המערות הצרפתיות, מערת לאסקו, מערת פון דגום(Font-de-gaume). כן נמצאו פיסלונים בהם גילוף של בעלי חיים ודמויות נשיות שופעות איברים, כמו למשל ונוס מווילנדורף. דמות זו נמצאה בווילנדורף שבאוסטריה, גודלה 11.1 ס"מ והיא מצופה באוֹכְרָה אדומה. בשנת 2002 נמצא בצרפת מסכה שנקראת מסכת רוש-קוטאר (Mask of la Roche-Cotard) על גדות נהר לורה. המסכה תוארכה ל-35,000 שנה לפני זמננו, והיא עשויה מאבן צור שטוחה שעוצבה בדומה לחלק העליון של הפנים. לצורך יצירת עיניים הוכנסו לתוך חורים באבן חתיכות עצם. זהו אחד מפריטי האמנות המוקדמים ביותר באירופה.
ניתן לזהות עומק אומנותי מסוים ביצירות אומנות מתקופה זו. האדם של התקופה הפוליאוליתית העליונה היה הומו ספיאנס וידע לגלף נשק, עסק בצייד, לא עסק בעיבוד אדמה וטרם למד לביית בעלי חיים. עם זאת, האדם כן עסק באומנות, מה שמצביע על כך שאומנות היא תכונה בסיסית ביותר של הקיום האנושי שקודמת למושגים כמו מדינה, רכוש וודאי מושגים מורכבים כגון אינדיבידואל. זהו אדם אלמנטרי איך יצירותיו משלבות מאפיינים שאינם אלמנטריות כלל. אחד מציורי מערת אלטאמירה מציג תאו ענק בעל קווי מתאר ברורים, תוך הבלטת מבנהו האנטומי ופרופורציות מדויקות. עם זאת, האופי הכללי של הציורים מזכיר ציורי ילדים, שרובם כאוטיים בעלי פרטים רבים שחסרים קונטקסט מובנה של קישוריות וסיבתיות בין הפרטים והסביבה. עיקר הפרימיטיביות באה לידי ביטוי בהגבלת מרחב היצירות להצגת בעלי חיים, הנצודים בפרט.
כנראה אומנות התקופה נבעה ושמשה את האמונות שציורים או ריטואלים קשורים יתורגמו למציאות, כגון הצלחה בצייד וכד׳, אך אין לזלזל בהם, שכן אלה הם ביטויים ראשונים של מה שצפוי להתפתח כתחומי הדת המדע והאומנות כפי שאנו מכירים היום.
התקופה המזוליתית
מן התקופה המזוליתית מוכרות דוגמאות של חפצי אמנות שונים, כגון חלוקי אבן צבועים וסלעים מקושטים. נמצאו גם דוגמאות לתבניות שונות על חפצי-סידקית שבשימוש יום-יומי.
יחסי ארצות הברית–בורונדי
יחסי ארצות הברית–בורונדי הם היחסים הבינלאומיים בין בורונדי וארצות הברית.
אמנות פרהיסטורית
התקופה הנאוליתית
תרבויות נאוליתיות רבות ממרכז אירופה ייצרו פסלוני בעלי-חיים, בדרך כלל ממין נקבה.
יחסי ארצות הברית–בורונדי
היסטוריה
בשנת 1962 כוננה ארצות הברית את היחסים הדיפלומטיים עם בורונדי, כאשר היא השיגה את עצמאותה מבריטניה. בעקבות קבלת העצמאות, המדינה חוותה התנקשויות פוליטיות, אלימות אתנית, וכמה תקופות של סכסוך מזוין, וכמה ממשלות אף עלו לשלטון בעקבות הפיכות. הסכם השלום של ארושה שנחתם בשנת 2000, בצירוף להסכמי הפסקת האש שנחתמו יותר מאוחר, הובילו לסיום מלחמת האזרחים שנערכה במדינה בין השנים 1993–2006. בשנת 2015 הנשיא נקורונזיזה הודיע על החלטתו לרוץ לבחירות לקדנציה שלישית, ובעקבות כך פרצו הפגנות בבירה בעקבות כישלון ההפיכה. כתוצאה מהאלימות הפוליטית והמשברים הכלכליים נוצרה הגירה מסיבית של פליטים, לעבר המדינות השכנות. ארצות הברית תומכת בהשגת יציבות ארוכת טווח ושגשוג בבורונדי, פיוס כוללני; סיוע הומניטרי; צמיחה כלכלית; וקידום הפתיחות הפוליטית והרחבת החירויות הדמוקרטיות. ארצות הברית תומכת בקהילת מזרח אפריקה (EAC), ומבקשת להקל על חדירה עמוקה יותר של בורונדי בשווקים הבינלאומיים, כאמצעי לקידום פיתוח כלכלי בר קיימא.
אמנות פרהיסטורית
התקופה הנאוליתית
מונומנטים מגליתיים מן התקופה הנאוליתית נמצאו באתרים רבים, וגילם החל מ-7,000 שנה. ההיפוגאום של חל-ספליני והמקדשים המגליתיים במלטה, כולם במלטה ומתוארכים החל במאה ה-36 לפני הספירה, הם בין המונומנטים הקדומים בעולם, ולצד ארכיטקטורה פשוטה יש להם מרכיבים סמליים לא מבוטלים. לצד המונומנט הנודע בסטונהנג', שמתקופת הברונזה הקדומה, נמצאו מונומנטים גם באתרים אחרים באירופה, ובהם בקרנאק שבצרפת, ובאיי אורקני.
תקופת הברונזה
במהלך האלף השלישי לפני הספירה החלה תקופת הברונזה באירופה, ועמה נוצרו אפשרויות חדשות ליצירת אמנות. היעילות הגוברת של כלי הברונזה איפשרה לייצר חפצי אמנות בכמות ובמורכבות הולכים וגדלים, וכך נוצר לראשונה עודף של יצירות כאלה - דבר שהביא, בהדרגה, להיווצרות מעמד של אמנים. בזכות העושר המצטבר החל ייצור של חפצי מותרות, במיוחד כלי נשק מקושטים. סלעים מאוירים נמצאו במספר מקומות בשוודיה ובצפון איטליה.
יחסי ארצות הברית–בורונדי
היסטוריה
בשנת 2011 שלחה ארצות הברית חבילת סיוע צבאי בשווי של 45 מיליון דולר לבורונדי ולאוגנדה, שכללו ארבעה מטוסים ללא טייס.
יחסים דיפלומטיים
ארצות הברית מחזיקה בבורונדי רק שגרירות בבוג'ומבורה, ואילו בורונדי מחזיקה בארצות הברית רק שגרירות בוושינגטון די. סי..
אמנות פרהיסטורית
תקופת הברונזה
בחפירות תרבות עמק האינדוס התגלו מספר פסלים מברונזה ובהן פסל הנערה הרוקדת המתוארך לתחילת האלף השלישי לפנה"ס.
הערות שוליים
__חייב_תוכן_עניינים__
פיליפ פון בסלאגר
פיליפ פרייהר פון בסלאגר (בגרמנית: Philipp Freiherr von Boeselager) (6 בספטמבר 1917, טירת היימרצהיים ליד בון – 1 במאי 2008, טירת קרויצברג ליד אלטנר, ריינלנד-פפאלץ), קצין ורמאכט גרמני שהיה בין הקושרים נגד היטלר, והאחרון מחברי החוג הפנימי של הנינג פון טרסקו וקלאוס שנק פון שטאופנברג שנותר בחיים. בסלאגר, נצר למשפחה אריסטוקרטית, היה בעלים של יערות ועסקן בתחום היערנות בגרמניה.
ילדות ונעורים
פיליפ פון בסלאגר נולד בשנת 1917 כילד רביעי מבין שמונת ילדיהם של אביו אלברט פון בסלאגר ואמו מריה-תרזה פון סליס-סוליו באחוזת המשפחה, טירת היימרצהיים שבקרבת בון. במשפחה האריסטוקרטית שררה רוח הקתוליות של חבל הריין.
כקתולי אדוק גילה בסלאגר כבר בנעוריו עמדה מהוססת כלפי הנאציזם. הסרת הצלבים מבתי הספר קוממה אותו. בשנת 1936 השלים את לימודיו בבית הספר של המסדר הישועי בבאד גודסברג. כוונתו הייתה ללמוד משפטים, על מנת להצטרף לשירות החוץ הגרמני. סבו ייעץ לו שלא לפנות למסלול זה בגלל עמדת השלטון הנאצי, ותחת זאת להתגייס לצבא, ובסלאגר הצעיר הצטרף לרגימנט הרכוב בפאדרבורן.
במלחמת העולם השנייה
בסלאגר הוצב כעוזרו האישי של גנרלפלדמרשל גינתר פון קלוגה בחזית המזרחית. שם התוודע לראשונה להשמדה השיטתית של יהודים וצוענים. מגעיו עם קציני אס אס בכירים ועם ראשי המפלגה הנאצית שכנעוהו בחוסר המוסריות של הנאציזם וביחסו קל-הערך לחיי אדם. בשנת 1942 הכיר את הנינג פון טרסקו במהלך התדרוך היומי של זה האחרון על המצב בשטחים שנכבשו מברית המועצות, והצטרף לקבוצת המורדים שהיה מראשיה.
במרץ 1943 היה בסלאגר מעורב בניסיון התנקשות בהיטלר. כאשר עמד היטלר לבקר בחזית, עלתה האפשרות להתנקש בחייו, ופיליפ בסלאגר ואחיו גאורג התנדבו למשימה. התוכנית הייתה לירות בהיטלר למוות, אלא שגנרלפלדמרשל פון קלוגה שלל אפשרות זו.
יעקב קורץ
יעקב קוּרְץ (1893 – 30 במרץ 1952) היה עד ראייה לשואה אשר פרסם את הספר הראשון בארץ ישראל על אודותיה. הספר יצא לאור בתרגום לעברית בשנת 1944 בשם "ספר עדות".
ביוגרפיה
נולד בפולין, לאברהם קורץ שהיה סוחר אמיד. היה איש ציבור בעיר פיוטרקוב וציר לקונגרס הציוני. עלה לארץ ישראל בשנת 1920, ובשנת 1922 נסע לווינה לפגוש את ארוסתו שהגיעה מפולין, נשא אותה לאשה ושניהם חזרו לארץ. היה קבלן בניין בתל אביב ובנה בה בתים רבים. בשנת 1926 הקים מוסך לתיקון כלי רכב בתל אביב, שהיה המוסך השני שהוקם בעיר. קורץ הכניס למוסך כלים ואביזרים שהיו משוכללים בזמנם. ראש העיר מאיר דיזנגוף נהג לתקן במוסך זה את מכוניתו.
בשנת 1938 נסע קורץ לפולין כדי לנסות ולהעביר את רכוש משפחתו לארץ ישראל. בעת שהותו בפולין ארעה הפלישה הנאצית לפולין, וקורץ נשאר בפולין בעל כורחו והיה עד ראייה לגורלם של יהודי פולין תחת הכיבוש הנאצי.
בעת הגירוש הציג עצמו קורץ בפני הנאצים כתושב ארץ ישראל, אף שלא היה בידו דרכון ארץ ישראלי, אלא שבדרכונו הפולני הייתה ויזה לארץ ישראל. הנאצים, שרצו לרכז יהודים, נתיני ארץ ישראל או תושביה, על מנת לבצע חילופים שלהם בטמפלרים גרמנים, צירפו את קורץ לקבוצה של 69 יהודים מ־13 ערים בפולין, נתיני ארץ ישראל או תושביה. הקבוצה עזבה את פולין ב־28 באוקטובר 1942. היה זה כבר לאחר "האקציות" (פעולות ריכוז היהודים להשמדה) של קיץ וסתיו 1942, שאנשי הקבוצה היו עדים להן. הקבוצה הועברה לווינה, שם שהתה ימים אחדים, ואחר כך יצאה בדרכה לארץ ישראל. הקבוצה הגיעה לארץ ישראל, לתחנת הרכבת בעפולה, ב־14 בנובמבר 1942, ואנשיה הועברו למחנה המעצר בעתלית. במחנה נחקרו על ידי ארבעה מאנשי הסוכנות היהודית, בהם שני חברי הנהלת הסוכנות. עדויותיהם של אנשי הקבוצה נראו לחוקרים כמהימנות, אך הם התקשו להתנער מחוסר האמון בידיעות הקודמות, לנוכח עדויותיהם של אנשי קבוצה זו, שהיו כה קיצוניות ומזעזעות.
יעקב קורץ ניסה להבין את הקושי של אנשי הארץ לקבל את הידיעות על ההשמדה. לדבריו, גם יהודי פולין, שעל פניהם חלפו רכבות המוות ממרכז וממערב אירופה ובסביבתם הוכחדו המוני יהודים, סירבו להאמין בקיומם של מתקני ההשמדה והמשרפות, אך לאור העדויות שהביאו אנשי הקבוצה, שהיו כה קיצוניות ומזעזעות, התגברו אנשי הסוכנות על הקושי והחליטו כי העדויות מהימנות.
בשובו לתל אביב מסר קורץ דו"ח לפני אספה של פעילי ציבור, וערך דו"חות כתובים עבור נציגות עולי פולין וכן עבור הסוכנות היהודית, בצירוף מספרים ותאריכים. באותה עת ביקר בארץ סטניסלב קוט, השר לענייני המזרח התיכון בממשלת פולין הגולה בלונדון. קורץ הוזמן לשיחה עמו, והגיש לבקשתו של השר תזכיר ארוך ומפורט עבור ממשלתו.
יעקב קורץ נפטר בשנת 1952. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אישה ושני בנים.
בן הערובה
בן הערובה הוא רומן לבני הנעורים מאת אסתר שטרייט-וורצל שראה אור בשנת 1987 בהוצאת עמיחי. זהו ספרה העשירי של הסופרת, והוא פורסם בשני כרכים.
עלילה
בועז אשכול טס לאנגליה, שם נחטף על ידי אחמד ונדיה. אחמד ונדיה מאורסים זה לזה, ואחמד רוצה לשחרר את משפחתה של נדיה מהשבי בישראל על ידי בקשת כופר. אחמד מענה את בועז, אך נדיה שהיא אחות במקצועה, מטפלת בו בעדינות. בועז מצר על כך ששנאתה גורמת לה להשתתף בחטיפתו, ובפעילות כנגד מדינת ישראל. הדבר גורם מריבות בין בני הזוג. אחמד לא סומך על נדיה. הוא מעביר את בועז לידי אולריקה, אישה גרמניה המשתייכת לארגון ניאו נאצי, וגם לארגון המהפכה האדומה. אולריקה שונאת יהודים ושואבת הנאה מרובה מהשפלתו של בועז. בינתיים באנגליה יהושע איש הביטחון הישראלי עלה על עקבותיו של בועז, ומתעמת עם אחמד. במהלך העימות, אחמד נהרג ואילו נדיה בסיוע ראפיק נוסעת לגרמניה ומאתרת את בועז בשנית. ראפיק הוא למעשה, יוסי, בחור תל אביבי, שחי במסווה כבר כמה שנים, בארגון פת"ח. יהושע ביקש ממנו לסייע לו להציל את בועז. הוא עושה זאת תוך כדי ניסיון לא לחשוף את עצמו.
פרנץ יוזף הוא הנדסאי גרמני שמצליח לפתח נוסחה מיוחדת לסגסוגת מתכת. במהלך משא ומתן עם הסובייטים הוא נתקל בזקן יהודי ובמשפחתו, אליהם חש זיקה מיוחדת אף על פי שאינו יודע למה. הסובייטים מנסים בדרכי סחיטה לקבל ממנו את הנוסחה, אבל פרנץ מצליח להגן על הסוד. צמד העלילות משתלבות כאשר בתו של פרנץ שומעת את בועז מקיש על הקיר קוד SOS. פרנץ פונה לרשויות והם מצילות אותו דקות ספורות לפני שנדיה וראפיק עומדים להרוג אותו. נדיה וראפיק מועברים לכלא בישראל.
בועז חוזר לישראל עם משפחתו. שם הוא עובר תהליך החלמה מחוויית החטיפה הקשה. המשפחה מזמינה את פרנץ לבקר אותם. במהלך הביקור פרנץ נזכר בעברו בארץ. פרנץ (פרנץ יוסף) עלה לארץ אחרי מלחמת העולם השנייה והתגורר בקיבוץ בחברת ילדים. לאחר שלא הצליח להשתלב בארץ עזב ונסע לדודתו בגרמניה. שם הצליח מאוד והדחיק את עברו הכאוב.
בזמן שבועז מנסה לחזור לשגרה, יוסי עדיין כלוא יחד עם עצירים ביטחוניים. אף על פי שכל רצונו להשתחרר מתפקידו, מפקדיו מסרבים לשחרר אותו. בזכות מאמציו, הפעולה הגדולה שתכננו האסירים, לא יצאה לפועל. יוסי משוחרר ממעצר, וחוזר לחייו האמיתיים. הסובייטים מאיימים על חיי המשפחה שפרנץ פגש, בברית המועצות. הוא בהתחלה לא מבין מדוע, עד כי מסתבר כי הם קרובי משפחה. פרנץ חותם על ההסכם ומשחרר את קרובי משפחתו. הוא מחליט ומגלה למשפחתו על יהדותו. הם מתקשים לקבל זאת. הסיפור נחתם כאשר בועז שמרגיש טוב יותר, מוזמן לחתונתו של יוסי עם בחירת ליבו עדנה.
תהליכים נפשיים
הספר עוקב אחרי מספר דמויות אשר עוברות תהליכים מורכבים.
בועז-שמנסה להחלים מחוויה פוסט טראומתית. כאשר הוא חוזר ארצה, הוא בטוח שיוכל לחזור לחייו ולשכוח מהחוויה, אבל הוא לא מצליח. הוא שוקע בדיכאון, הוא לא מצליח ללמוד, הוא נוהג באלימות כלפי הסובבים אותו. הוא מנסה מספר דרכים כדי להחלים, כולל טיפול פסיכולוגי, עיסוק בגלישת גלים ושיחה עם אשה, קוראת בכף היד. לבסוף הוא נוסע לבקר את נדיה בכלא ומצליח לסלוח לה. סליחה זו מייצגת את תחילת החלמתו. הוא מצליח גם ליצור קשר עם הנערה אחריה היה כרוך. גם הקשר הזה עוזר לו להתגבר על הפחד.
פרנץ יוזף- שמדחיק את עברו לגמרי. ראשית יש את אימי המלחמה שהותירו אותו ביישן ומופנם. שנית יש את העלייה לארץ והשתלבות בקיבוץ, שלא הצליחה. לבסוף הוא עוזב את הקיבוץ, מחפש עבודה ומתקשה מאוד להתפתח בחייו. בתפנית חדה, הוא מוזמן על ידי דודתו לחזור לגרמניה, שם הוא מצליח בכל מעשיו. הוא מצליח בלימודיו ועסקיו, מכיר את האשה שאיתה התחתן, והצליח להדחיק את כל הזיכרונות עד כדי שכחה מוחלטת. הדבר היחיד שגירה את זיכרונו הוא הזקן החביב שהכיר בגרמניה המזרחית. לאחר שנזכר בעברו, ילדיו מגלים כי אביהם יהודי. גם הם עוברים תהליך הסתגלות מסוים, בעיקר עקב פעילות אנטישמית בבית ספרם.
יוסי/ראפיק- שחייב להיטמע לחלוטין בחברה המנוגדת לחברה בה הוא חי. כראפיק הוא חייב לבלות את כל חיו כשונא יהודים, ואת מדינת ישראל. הוא נאלץ להשתתף בפעולות כנגד יהודים. אחרי זמן רב בבידוד מוחלט הוא מתקשה לשמור על זהותו. האם הוא יוסי שמתגעגע לחוף הים בתל אביב, לחבריו ובעיקר לחברה שלו, או האם הוא ראפיק הבן של אבו סעיד ששונא את היהודים שהשפילו אותו, וגזלו ממנו את אדמתו. הבלבול הזה רק הולך ומתגבר ככל שהזמן עובר, והוא ממשיך בתפקידו.
דמיון ושוני
בן הערובה הוא ספר ארוך מרוב ספריה האחרים של אסתר שטרייט-וורצל. כמו כן הוא עוסק ביותר דמויות וביותר נושאים, בעוד שספרים אחרים מתמקדים בתקופת זמן אחת, או בסיפור עלילה אחד. ולמרות השוני, הוא עוסק בנושאים שכן מוזכרים בספריה האחרים, כמו המאבק הישראלי פלסטיני, או קליטתם של עולים לארץ. אסתר עוסקת בדמויות צעירות, על מאבקם למען מטרה, בזמן בו הם מתמודדים עם בעיות אחרות בפני עצמם. היא מציינת כי זהו אחד הדברים שהיו חשובים לה בכתיבה לנוער. כמו כן הזיקה של הדמויות ל"בית שלהם" בין אם מדובר במשפחתם או מולדתם, היא נושא המלווה את כל הדמויות בספר, ומאפיין את כתיבתה של שטרייט-וורצל.
כתיבת הספר
שטרייט-וורצל ביקרה במקומות רבים כדי לכתוב את הספר, בהם ברצועת הביטחון בלבנון
בית"ר טוברוק
בית"ר טוברוק, המוכרת גם בשם בית"ר נס טוברוק או בית"ר טוברוק נתניה, היא קבוצת כדורגל המשחקת בליגה ג' שרון וידועה בשל קבוצת הנוער שלה, שמשתתפת בליגה לאומית לנוער צפון. בקבוצת הנוער אימנו אנשי כדורגל מהבכירים בישראל ובהם שלמה שרף ובני לם.
בית"ר נתניה
הקבוצה המקורית של בית"ר נתניה הוקמה עוד לפני הקמת מדינת ישראל (ב-1938) ושיחקה בעיקר בליגות הנמוכות (ב', א', לאחר מכן ארצית), ובעיקר הייתה לקבוצה שהתנדנדה בין הליגה השנייה לשלישית. הקבוצה שיחקה בליגה השנייה בשנים 1961-1977 ולאחר מכן ב-1981-1982. בסוף עונת 1985/1986 הקבוצה עלתה לליגה הבכירה הישראלית שנקראה אז הליגה הלאומית. את עונת 1986/1987 סיימה הקבוצה במקום ה-16 והאחרון כאשר צברה 10 נקודות בלבד ב-30 משחקים עם מאזן שערים של 70-. זהו אחד המאזנים השליליים ביותר בתולדות הליגה לקבוצה שירדה לליגה השנייה. מצב הקבוצה התדרדר בשנים לאחר מכן, ובעונת 1991/1992 הקבוצה ירדה לליגה השלישית מהמקום ה-15, ושנה לאחר מכן ב-1993 התפרקה ונעלמה ממפת הכדורגל הישראלי.
בית"ר נס טוברוק
הקבוצה הוקמה ב-1993 בשם "בית"ר נס טוברוק" (המילה "נס" נובעת מהיותו של עודד מכנס אחד ממקימי המועדון החדש ולאחר עזיבתו הושאר חלק משמו בשם הקבוצה), לאחר התפרקותה של קבוצת האם בית"ר נתניה. הקבוצה ידועה כבעלת מחלקת נוער משובחת שמגדלת שחקנים מוכשרים. בשל הפערים ברמות האיכות בין קבוצת הנוער, שמשחקת בליגה הבכירה, לבין הקבוצה הבוגרת, המשתתפת בליגה החמישית בחשיבותה, בוגרי קבוצת הנוער לא ממשיכים במועדון אלא עוברים לרוב למועדונים בליגות הבוגרים הבכירות.
משפט נקודת השבת של בנך
משפט נקודת השבת של בנך הוא משפט חשוב באנליזה מתמטית ובתאוריה של מרחבים מטריים. הוא נותן תנאי מספיק לקיומה של נקודת שבת עבור פונקציות מסוימות, וכן מספק דרך קונסטרוקטיבית למצוא נקודה זו באמצעות הפעלה חוזרת ונשנית של הפונקציה. המשפט נקרא על שמו של סטפן בנך, שניסח אותו לראשונה בשנת 1922.
ניסוח המשפט
אם הוא מרחב מטרי שלם והפונקציה f:X\to X היא העתקה מכווצת (כלומר, קיים מספר q<1 כך שהיא מקיימת  לכל x,y\in X), אז קיימת נקודת שבת אחת ויחידה x^*\in X (זוהי נקודה המקיימת f(x^*)=x^*).
יתר על כן, נקודה זו יכולה להימצא באופן הבא: אם x_0\in X היא נקודה כלשהי במרחב ונגדיר סדרה על ידי הפעלות חוזרות ונשנות של f בצורה הבאה: עבור, אז סדרה זו מתכנסת אל x^*. המרחק בין נקודות עוקבות בסדרה קטן בקצב גאומטרי ולכן זו היא סדרת קושי וגבולה הוא הנקודה המבוקשת. ניתן להעריך את קצב ההתכנסות באמצעות אי השוויון הבא: .
הוכחה
בוחרים x_0\in X ומגדירים סדרה. לפי תכונת הכיווץ מתקיים. ומכאן באינדוקציה נובע ש-.
נקבל שלכל n<m מתקיים:
בעבור n גדול מספיק ולכל n<m ,נקבל ש-d(x_m,x_n) קטן כרצוננו, ולכן (x_n)_n היא סדרת קושי. מכיוון שהמרחב שלם, כל סדרת קושי מתכנסת. נסמן. זוהי נקודת שבת שכן:
הסתמכנו על הרציפות במידה שווה של f שנובעת מתכונת הכיווץ.
נוכיח את יחידות נקודת השבת. נניח x^*,y^* הן נקודות שבת. אז:
מכיוון ש-q<1 נקבל שבהכרח, ולכן x^*=y^*.
שימושים
המשפט משמש להוכחת משפט הקיום והיחידות למשוואות דיפרנציאליות ולהוכחת משפט הפונקציה ההפוכה. המשפט גם שימושי מאוד באנליזה נומרית, להוכחה קונסטרוקטיבית של קיום נק' שבת של פונקציות איטרטיביות, וכך משיגים קירובים נומריים לשורשים של משוואות.
האסכולה השאפעית
האסכולה השאפעית (בערבית: المذهب الشافعي, בתעתיק מדויק: "אלמד'הב אלשאפעי") היא אחת מארבע האסכולות ההלכתיות הקיימות במשפט המוסלמי הסוני. האסכולה קרויה על שמו של האימאם מוחמד אבן אידריס א-שאפעי אשר מת במצרים בשנת 820 לספירה. בפועל עוצבה האסכולה השאפעית על ידי שני תלמידיו של אלשאפעי, אסמאעיל אל-מזני שמת בשנת 877 ואל-רביע אל-מראדי שמת בשנת 883, אשר כתבו את הספרות המשפטית הראשונה של האסכולה אשר עיצבה את שיטת המשפט הרווחת באסכולה.
האסכולה השאפעית נחשבת שמרנית ובמיוחד כאשר העדיפה להשתמש בחדית' כמקור עיקרי במשפט המוסלמי והגבילה את השימוש ב (היקש) ובשיקול הדעת רק לנושאים אשר החדית' לא התייחס אליהם. כמו כן, החדית' ובמיוחד בגלל כמותו הגדולה היה כלי חשוב בידי חכמי ההלכה השאפעים על מנת לבטל את תוקפם המשפטי של פסוקים מתוך הקוראן שנראו סותרים לעמדות הלכתיות שהתחברו בידי חכמי ההלכה, על רקע השינויים החברתיים וההיסטוריים אשר עברה החברה המוסלמית במהלך ימי הביניים ובעת החדשה.
על פי הערכות מסוימות, האסכולה השאפעית היא השנייה בגודלה במספר המוסלמים אשר משתייכים אליה.
חוי דרייפוס
חוי (חוה) דרייפוס (בן-ששון) (נולדה בשנת 1972) היא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב וראש המרכז לחקר השואה בפולין ביד ושם.
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1972 בירושלים. בוגרת בית ספר תיכון פלך בירושלים. סיימה תואר ראשון בהצטיינות בפסיכולוגיה והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. בעלת תואר דוקטורט מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בנושא "פולין ופולנים בעיני יהודי פולין במלחמת העולם השנייה (1939-1944)" (2005).
דרייפוס היא היסטוריונית המתמחה בתקופת השואה במזרח אירופה ובהיסטוריה הפולנית של המאה ה-20 בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 הוענקה לדרייפוס "מלגת תוכנית מנדל" (Mandel Scholars Program) מטעם "מרכז מנדל סכוליון" בית ספר ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים.
משנת 2010 עומדת בראש המרכז לחקר תולדות השואה בפולין במכון הבינלאומי לחקר השואה של יד ושם.
דרייפוס הייתה חברה במועצה האקדמית של ועדת אות המציל היהודי, אות המוענק ליהודים שהצילו יהודים אחרים בשואה תוך סיכון חייהם. האות מוענק ליהודים שחיו תחת משטר פאשיסטי או נאצי, במדינות כבושות או באזורים שבהם יהודים חיו תחת סכנה של גירוש למחנות השמדה ועבודה. נכון למאי 2018, הוענק האות ליותר מ-200 יהודים. האות מוענק על ידי המרכז העולמי של בני ברית והוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה (JRJ).
ב-11 בנובמבר 2019 הוענק לדרייפוס במכון ון ליר בירושלים "פרס שזר לחקר תולדות ישראל" לספרה: "גטו ורשה – הסוף" מטעם מרכז זלמן שזר ומשרד החינוך.