cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פואטייה
ימי הבינים
ב-1138 החל ניסיון לקבלת שלטון מקומי אולם הניסיון סוכל על ידי מלך צרפת. שנים מעטות לאחר מכן כאשר אלינור הייתה הדוכסית המקומית, היא הבינה את חשיבות העיר ובנתה חומה באורך 6 ק"מ שהקיפה את העיר. באותן שנים ילדיה של אלינור ריצ'רד לב הארי, ג'פרי והנרי לחמו זה בזה, בעקבות נאמנותם למלך אנגליה זכו תושבי פואטייה לראשונה לשלטון מקומי (שהוביל מאוחר יותר לקומונה. בשנים שלאחר שהדוכסית אלינור פרשה ממלך אנגליה, היא התיישבה בפואטייה והרחיבה אותה, בין השאר היא בנתה בה בתי משפט ושווקים. היא מתה ב-1204 ונקברה בעיר.
ב-1356 נערך באזור קרב פואטייה (השני) כחלק ממלחמת מאה השנים, בקרב זה נפלו בשבי האנגלים מלך צרפת ז'אן השני ומספר אצילים צרפתיים נוספים. במהלך מלחמה זו, כאשר האנגלים השתלטו על צפון צרפת ובכלל זה את פריס, גלה הפרלמנט המלכותי מפריס לפואטייה ב-1418 ונשאר שם עד 1436. במהלך שנים אלו פואטייה הייתה המרכז של צרפת ובין השאר ז'אן ד'ארק מונתה שם לקצינה מובילה ב-1429 והוקמה שם אוניברסיטה ב-1431, אחת האוניברסיטאות העתיקות באירופה.
העת החדשה
במאה ה-19 התפתחה התחבורה של פואטייה כאשר בשנת 1850 הוקמה תחנת הרכבת בעיר וב-1899 הוקמה רכבת קלה בעיר ועיר הפכה למשכנו של חיל מצב צרפתי בגלל מיקום העיר ביחס לגבולות צרפת. במלחמת העולם השנייה הרובע בו שכנה תחנת הרכבת הייתה יעד להפגזות ולאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו בעיר יחידות צבאיות ויכולות צבאיות בשיתוף בין צבא צרפת לצבא ארצות הברית, שיתוף פעולה זה נמשך עד סוף שנות השישים כאשר נשיא צרפת שארל דה גול החליט על סיום הנוכחות הצבאית האמריקאית בצרפת. בשנת 1986 הוקם בעיר הפוטורוסקופ שהיווה זרז לפיתוח התיירות והתעשייה הטכנולוגיה בעיר.
תחבורה
העיר נמצא במיקום מרכזי בדרך בין פריז לבורדו שהיא העיר הגדולה באזור הדרום מערבי של צרפת (והתשיעית בגודל האוכלוסייה בצרפת) ולכן אמצעי התחבורה מהעיר ואליה מפותחים מאוד. 2.5 ק"מ מערבית לעיר נמצא שדה התעופה פואטייה-ביאר, בעיר נמצאת תחנת רכבת אשר כבר משנת 1851 הייתה תחנה ברכבת פריז-בורדו וגם כיום רכבות עוברות מפואטייה לכל רחבי צרפת. הכביש N10 שמחבר בין צרפת לבורדו גם עובר דרכה.
חינוך
בפואטייה נמצאת האוניברטיסה השנייה שנבנתה בצרפת בשנת 1431. באוניברסיטה 27,000 סטודנטים שלומדים ב-7 פקולטות שמכילות מגוון נושאים רחב של נושאים כמו: גאוגרפיה, כלכלה, רפואה ורוקחות, היסטוריה, שפות והנדסה. כמות הסטודנטים הרבה יוצרת עיר סטודנטיאלית שבה 22% מהתושבים הם סטודנטים.
ערים תאומות
עיריית פואטייה חתמה על ברית ערים תאומות עם:
מגדל נווה צדק
מגדל נווה צדק הוא מגדל מגורים בן 44 קומות השוכן בדרום שכונת נווה צדק שבתל אביב-יפו, בקרבת גשר שלוש ומושבת הטמפלרים ולהאלה ההיסטורית, אך נבדל מהשכונה מאוד באופיו ובממדיו. הבניין נקרא גם מגדל נחושתן על שם חברת "נחושתן נכסים" שהייתה בעלת המגרש ויוזמת הבנייה בשיתוף עם חברת "אלמוג ים סוף" של אלי פפושדו. המגדל תוכנן על ידי צבי גבאי, וגובהו 147 מטרים. בנייתו החלה ב-2003 והושלמה בשנת 2007.
המבנה
המגדל מכיל 300 דירות. שטחה של כל קומה הוא כ-850 מטר רבוע ובה שלוש עד שלוש עשרה יחידות דיור. עשר הקומות הראשונות של המגדל הן כפולות. הדירות בקומות אלו מכילות קומת גלריה, כך שכל קומת גלריה מתפרסת מעל חצי דירה, ומשאירה בדירה שטח בגובה שישה מטרים שלכל רוחבו וגובהו חלון ענק.
במקביל להקמת המגדל, שיקמו היזמים מתחם רחב המשתרע מרחוב אילת בדרום עד לתוואי הרכבת ההיסטורי של קו יפו-ירושלים בצפון. מתחם זה מיועד להולכי רגל, והוא מחובר לשכונת נוה צדק בגשר העובר מעל תוואי הרכבת ההיסטורי, בדומה לגשר שלוש. כן שומרו ושופצו שלושה מבנים עתיקים במתחם והוקם פארק המסילה (בהשראת פארק המסילה בירושלים), הבניין בנוי על שישה דונמים.
על אף מאמציהם של היזמים לשפר את תדמיתו של הבניין, בין השאר על ידי תוכניות שמטרתן שיפור סביבתו, נמתחה על הפרויקט לא מעט ביקורת ציבורית. המגדל אינו משתלב עם המרקם העירוני של השכונה ההיסטורית, אשר אמורה להכפיל את מספר תושביה בעקבות בנייתו. מאחר שהבניין הוא גורד שחקים בלב שכונה נמוכה המאופיינת בסמטאות צרות, נטען כי הוא יפגע באופי השכונה. כמו כן, הבניין מטיל צל גדול על חלקים נרחבים של השכונה במשך שעות רבות של היום.
ב-2 במרץ 2006, במהלך בניית המגדל, קרס עגורן אשר גרם למותם של שני בני אדם.
33 (מספר)
33 (במילים בלשון זכר: שלושים ושלושה; בלשון נקבה: שלושים ושלוש) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 32 והבא לפני 34.
טכנולוגיית חלל
טכנולוגיית חלל היא כל טכנולוגיה הקשורה לכניסה ואחזור כלים, מכשירים, קרינה או צורות חיים מן החלל. כוללת בתוכה עיסוק ברדיו טלסקופ, משגר, חלליות, לוויינים, מעבורות חלל, תחנת חלל וחליפות חלל.
טכנולוגיית חלל פותחה בסוף שנת ה 50 של המאה 20 בארצות הברית.
טכנולוגיות כגון חיזוי מזג האוויר, שליטה מרחוק, GPS, טלוויזיה בלוויין, וכמה מערכות תקשורת מוכרחות להסתמך על תשתית החלל ועל מדעי האסטרונומיה ומדעי כדור הארץ (באמצעות חישה מרחוק) כדי לקבל רווח מהטכנולוגיה בחלל.
מחשבים וטלמטריה היו בעבר טכנולוגיות מובילות שאולי נחשבו "טכנולוגיית החלל" משום שהן מוכרחות להסתמך על החללית בה הם נמצאים. הם היו קיימים לפני המירוץ לחלל של המלחמה הקרה (בין ברית המועצות וארצות הברית) אבל הפיתוח שלהם הואץ במידה רבה כדי לענות על הצרכים של תוכניות החלל של שתי מעצמות העל.
החלל היא סביבה זרה מאוד. בשביל לנסות לעבוד איתה נדרשות טכניקות חדשות וידע. טכנולוגיות חדשות מואצות על ידי המאמצים הקשורים לחלל והם לעיתים קרובות נוצלו לאחר מכן בפעילויות כלכליות אחרות. פעולה זו הייתה מועילה כלפי חסידי החלל וחובביו לטובת השקעה של כספי ציבור בפעילויות שטח ותוכניות. יריביהם הפוליטיים כנגד באו בטענה כי יהיה הרבה יותר זול לפתח טכנולוגיות ספציפיות ישירות אם הם מועילים.
אסטרוד ז'ילברטו
אסטרוד ז'ילברטו (בפורטוגזית: Astrud Gilberto; 29 במרץ 1940 – 5 ביוני 2023) הייתה זמרת ג'אז אמריקאית ממוצא ברזילאי.
ביוגרפיה
אסטרוד אוונגלינה ויינרט, נולדה בסלבדור במדינת באהיה בברזיל, בת לאם ברזילאית ואב גרמני. היא גדלה בריו דה ז'ניירו. אביה היה פרופסור לשפות, והיא דיברה כמה שפות.
בשנת 1959 נישאה לזמר ז'ואאו ז'ילברטו. לזוג נולד בן אחד, ז׳ואאו מרסלו ז׳ילברטו. בשנת 1963 היגרו לארצות הברית. בדצמבר 1964 הם התגרשו. מבן זוג אחר יש לז׳ילברטו בן נוסף - גרגורי לסורסה.
נפטרה בפילדלפיה ב-5 ביוני 2023.
קריירה
קריירת השירה המקצוענית שלה החלה בהקלטת אלבום הבוסה נובה של סטן גץ ובעלה, ז'ואאו ז'ילברטו, בשנת 1963. במהלך סשן הקלטות בניו יורק עם ז׳ילברטו, אנטוניו קרלוס ז'ובים וגץ, עלה הרעיון להקליט גרסה באנגלית לשיר "הנערה מאיפּנמה", שנכתב במקור עם מילים בפורטוגזית מאת ויניסיוס דה מוראיס והולחן על ידי ז'ובים בשנת 1962. נורמן גימבל כתב את המילים באנגלית. אסטרוד ז׳ילברטו, הייתה היחידה מבין הברזילאים שדיברה אנגלית היטב ונבחרה לבצע את השיר. אף על פי שזו הייתה ההקלטה המקצועית הראשונה שלה, אסטרוד לא הייתה לגמרי זמרת טירונית. היא גדלה עם מוזיקה - אמה ניגנה בכלים מרובים - ושרה לעיתים קרובות עם ז'ואאו בברזיל. על אף שהשיר בביצועה זכה להצלחה עולמית, היא מעולם לא קיבלה קרדיט על הביצוע ולא קיבלה תמלוגים כלשהם. בעוד כותבי השיר ושאר המבצעים זכו לרווחים עצומים מתמלוגי הפזמון, אסטריד ז׳ילברטו וקיבלה רק 120 דולר עבור חלקה.
ז׳ילברטו הפכה לכוכבת ג'אז והחלה בקריירת סולו. בתחילה התמקדה בביצוע בוסה נובה וג'אז אמריקאי ובשנות ה-70 החלה להקליט לחנים של עצמה. היא שרה בפורטוגזית, אנגלית, ספרדית, איטלקית, צרפתית, גרמנית ויפנית.
בשנת 1982 בנה מרסלו הצטרף ללהקתה כבסיסט, והשתתף בסיבובי ההופעות שלה במשך עשור.
ב-1996, היא השתתפה באלבום צדקה למלחמה באיידס Red Hot + Rio בהפקת ארגון Red Hot  בביצוע השיר "Desafinado" (בפורטוגזית "slightly out of tune", או "זיוף מוזיקלי") יחד עם ג'ורג' מייקל. אף על פי שמעולם לא פרשה רשמית, ז׳ילברטו הודיעה ב-2002 שהיא לוקחת "חופשה בלתי מוגבלת" מהופעות פומביות.
פרסים
ב-1964 זכתה ביחד עם השיר "הנערה מאיפנמה" בשני פרסי גראמי – על ההופעה הקולית הטובה ביותר לאשה, ושיר השנה.
נג'סקרש
נג'סקרש (בהונגרית: Nagyszekeres) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה, על הגבול המשולש שמפריד בין הונגריה-רומניה-אוקראינה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נג'סקרש קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-557 תושבים בשנת 1990 עד 475 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-15.
יהודי נג'סקרש
יהודים חיו בנג'סקרש בתקופות זמן שונות. משנת 1885 היו יהודי הכפר כפופים לקהילה היהודית בפהרגיארמט. כמו כן היה להם בית קברות יהודי, שעדיין קיים, ובו כ-4 מצבות, חלקן שבורות. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
חסידות ביאלא
חסידות ביאלא היא חצר חסידית הנקראת על שם העיר ביאלא פודולסק שבפולין שבה התגורר האדמו"ר רבי יצחק יעקב רבינוביץ מביאלא. חסידות ביאלא היא המשך לחצרות לענטשנא, אוסטרובא ופשיסחא.
הדור הראשון
מייסד החסידות והאדמו"ר הראשון היה רבי יצחק יעקב רבינוביץ מביאלא, בעל ה"דברי בינה", ובנו הצעיר של רבי נתן דוד משידלובצא, נכדו של רבי ירחמיאל מפשיסחא ונינו של רבי יעקב יצחק, "היהודי הקדוש", מפשיסחא. נישא לרחל לביאה, בתו היחידה של רבי יהושע מאוסטרובא, הנקרא בפי חסידי פולין ה"נועם אלימלך הקטן", שהיה בנו של רבי שלמה לייב מלענטשנא.
הוכתר לאדמו"ר אחרי פטירת חותנו, בשנת תרל"ג, ואז חלה תופעה נדירה יחסית של התמזגות חצרות. עברו אליו חסידי פשיסחא, שאותם הנהיג בעבר אביו, וכמו כן עברו אליו חסידי אוסטרובא, שהונהגו קודם לכן על ידי חמיו. שני הענפים האלה נפרדו בשעתו בדור התלמידים של 'היהודי הקדוש' מפשיסחה, ואצל האדמו"ר מביאלא חזרו והיו לענף אחד.
הדור השני
כל בניו של מייסד השושלת כיהנו באדמו"רות:
הדור השלישי
רבי ירחמיאל צבי הותיר אחריו בן, יחיאל יהושע, שבפטירת אביו היה רק בן חמש. הוא גדל בבית אבי אמו, האדמו"ר אריה לייבוש מאוז'רוב, ונמנה עם חשובי תלמידיו של רבי אברהם מרדכי אלתר, האדמו"ר מגור. בגיל עשרים ושתיים שב הרב יחיאל יהושע לעיר שדליץ על מנת למלא את מקום אביו בהנהגת חסידי ביאלא. הוא הקים בעיר ישיבה שבה למדו מאות בחורים.
רבי יחיאל יהושע היה חבר מועצת גדולי התורה.
הוא נפטר בכ"א בשבט תשמ"ב. דברי תורתו הודפסו בסדרת ספריו: "חלקת יהושע", וכמו כן נדפס ספרו "סדר היום" עוד בחייו.
הדור הרביעי
בימי השבעה לאחר פטירתו של רבי יחיאל יהושע רבינוביץ נערכו בחירות בין בניו על זהות ממלא מקומו. בבחירות נבחר בנו הצעיר, רבי בן ציון רבינוביץ. לאחר מספר חודשים הכתירו חלק מהחסידים את בנו רבי דוד מתתיהו רבינוביץ ובמקביל החלו שני הבנים האחרים לכהן כאדמו"רים (סודרו להלן לפי סדר לידתם).
בני רבי דוד מתתיהו רבינוביץ מביאלא בני ברק
בחלוף שנה מפטירת רבי דוד מתתיהו הוכתרו ארבעה מבניו לאדמו"רים.
הדר (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים
מקומות
ראו גם
}}
מסור חרב
מסור חרב הוא מסור שלהבו מונע קדימה ואחורה ביחס לידית שלו, בעזרת מנוע חשמלי המקבל מתח מכבל חשמל או מסוללה חשמלית. להב המסור מאורך ודומה ללהב סכין. אורך הלהב הוא על פי רוב כ-40 ס"מ. בידית מותקן הדק הפעלה. למסור כבד זה לרוב יש ידית אחיזה המיועדת לאחיזה בשתי הידיים. אולם, בשנת 2010 הוציאה חברת AEG מגרמניה מיני מסור חרב שמיועד לאחיזה ביד אחת.
מסור זה משמש לניסור חומרים רכים ודקים יחסית לאלה המנוסרים במסור עגול. חומרים כגון עץ, גבס, אלומיניום או P.V.C.. החלפת הלהב מאפשרת גיוון בקשיות החומר ועוביו.
פעולת להב מסור החרב דומה לזו של המסור האנכי ("ג'יקסו"). אולם המסור האנכי המקובע הוא כלי כבד ויציב שנוח יותר לניסור החומר במקום מדויק ובקו מתוכנן מראש והמסור האנכי הידני הוא כלי שמאלץ את המפעיל לנסר רק על משטח שהמפעיל יכול להישען עליו ולהפעיל את משקל גופו למטרת קיבוע הכלי. לעומת המסורים האנכיים, מסור החרב יכול לנסר חומרים המצויים במקומות ומשטחים מגוונים. הוא מאפשר יותר גמישות הפעלה על חשבון דיוק ובטיחות. מעבר לזאת, החלפת להבים במסור החרב היא מהירה יותר ופשוטה יותר.
מהומות לוס אנג'לס (1992)
מהומות לוס אנג'לס היו מהומות חסרות תקדים, על רקע גזעי, שפרצו ב-29 באפריל 1992 ונמשכו שישה ימים, בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. הרקע למהומות היה מעצרו והכאתו של רודני קינג, אדם ממוצא אפרו אמריקאי, על ידי שוטרים לבנים ממשטרת לוס אנג'לס, לאחר שארבעה מהם שהכו אותו זוכו במשפט אליו הועמדו. המהומות החלו שעות בודדות לאחר פרסום הזיכוי במשפט.
הכאתו של קינג
בחודש מרץ 1991 נעצר, בן 26 ממוצא אפרו אמריקאי, על ידי ארבעה שוטרים לבנים ממשטרת לוס אנג'לס, לאחר שהואשם בנהיגה במהירות גבוהה, בשכרות ותחת השפעת סמים. השוטרים לא הסתפקו במתן דו"ח תנועה, אלא הוציאו אותו מהרכב והחלו להכותו בצורה אכזרית שלא תאמה את האירוע בגינו נעצר קינג או את התנהגותו. האירוע צולם, בדרך מקרה, במצלמת וידאו של ג'ורג' הולידיי, מחלון דירתו הסמוכה. במחאתו על התנהגות השוטרים מסר הולידיי את הסרטון לרשת טלוויזיה מקומית. קטע מסרט הווידאו שודר ברשת, והראה את ארבעת השוטרים הלבנים המכים את רודני קינג, בעוד שישה שוטרים לבנים אחרים עומדים בצד ומביטים באירוע מבלי לנקוף אצבע, ואף קוראים לעברו קריאות גנאי.
חשיפת הקלטת הגבירה משמעותית את המתח הגזעי בין שחורים ללבנים בלוס אנג'לס, וככלל, בארצות הברית כולה, והעלה על סדר היום את אלימות השוטרים המתמשכת כלפי שחורים. זאת על רקע קיומה של אפליה מתמשכת כלפי שחורים בתעסוקה ובתחומי חיים רבים, ועל רקע העוני וההבדלים ברווחה בהם חי חלק גדול מהשחורים בעיר.
המשפט
בעקבות פרסום הקלטת הושעו ארבעת השוטרים מהמשטרה והועמדו לדין בגין תקיפה ושימוש מופרז בכוח. חבר המושבעים במשפטם כלל עשרה אזרחים לבנים, אחד ממוצא לטיני ואחד ממוצא אסיאתי, ואף לא אדם שחור אחד. להגנתם טענו השוטרים במשפט כי חשדו שרודני קינג נהג בהשפעת סמים וסיכן אותם. המשפט ארך כמעט שנה והסתיים בחודש אפריל 1992, כשהמושבעים הודיעו על זיכוי כל השוטרים מתקיפה, זיכוי שלושה מהם מהאשמה של שימוש מופרז בכוח ועל אי יכולתם להגיע להכרעה באשמה זאת לגבי הרביעי.
המהומות
ההודעה על זיכוי השוטרים הביאה למהומות חסרות תקדים, שהחלו ב-29 באפריל 1992, ונמשכו שישה ימים. המוני אזרחים שחורים והיספנים השתוללו ברחובות לוס אנג'לס, בזזו, השחיתו והציתו חנויות ומקומות בילוי. בכמה מקרים הותקפו לבנים פיזית על ידי שחורים. משטרת לוס אנג'לס לא הצליחה להרגיע את המהומות ולמקום נשלחו המשמר הלאומי וחיילי המארינס, על מנת להשיב את הסדר על כנו. המהומות גבו את חייהם של 63 אזרחים ובנוסף נמנו 2,383 פצועים, יותר מ-7,000 הצתות, 3,100 בתי עסק שהושחתו ונבזזו על ידי משפחות שלמות ביניהם גם המוני היספנים ולבנים. 12,111 חשודים נעצרו, חצי מהם היו היספנים והחצי השני שחורים. הנזק המצטבר הוערך ביותר ממיליארד דולר. מהומות קטנות יותר אירעו בערים נוספות בהן קיים ריכוז גבוה של אפרו-אמריקאים, כדוגמת לאס וגאס ואטלנטה. ביום השלישי למהומות פנה קינג עצמו, בטלוויזיה, אל הציבור בבקשה לחזור לרגיעה.
כשנה לאחר מכן נערך לארבעת השוטרים משפט חוזר, בסיומו נידונו שניים מהם למאסר של שנתיים וחצי, והשניים האחרים זוכו. בנוסף תבע קינג את עיריית לוס אנג'לס וזכה בפיצויים בסך 3.8 מיליון דולר. קינג הלך לעולמו בשנת 2012.
השלכות
לאחר שההתפרעויות שככו, מומנה חקירה על ידי נציבות המשטרה בעיר, בראשות ויליאם ה' וובסטר (יועץ מיוחד), והוברט וויליאמס (סגן יועץ מיוחד, נשיא קרן המשטרה). ממצאי התחקיר "העיר במשבר": דו"ח של היועץ המיוחד למועצת נציבי המשטרה בנושא אי הסדר האזרחי בלוס אנג'לס, הידוע גם בכינויו דו"ח וובסטר או וועדת וובסטר, פורסם ב-21 באוקטובר 1992. מפקד מחלקת המשטרה בלוס אנג'לס דריל גייטס, שראה את יורשו ווילי ל. וויליאמס הנבחר על ידי נציבות המשטרה ימים לפני ההתפרעויות, נאלץ להתפטר ב -28 ביוני 1992. באזורים מסוימים בעיר נראו שביתות נשק זמניות בין הכנופיות היריבות הקריפס והדם, מה שהניע ספקולציות בקרב קציני מחלקת המשטרה בלוס אנג'לס כי ההפוגה תשמש לאיחודם נגד מחלקת המשטרה.
יחסי אורוגוואי–קנדה
יחסי אורוגוואי–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין קנדה. שתי המדינות הן חברות מלאות בקבוצת קיירנס ובארגון מדינות אמריקה.
היסטוריה
קנדה ואורוגוואי כוננו את יחסיהן לראשונה בינואר 1951. ב-1953, השגריר הקנדי הראשון לאורוגוואי נשלח לבואנוס איירס שבארגנטינה. באפריל 2001, נשיא אורוגוואי חורחה באז'ה איבנייס ביקר בקנדה לצורך השתתפות בוועידת האמריקות השלישית שנערכה באותה השנה בקוויבק סיטי, בירת החבל קוויבק.
ב-2014, 2,000 תיירים אורוגוואים ביקרו בקנדה, באותה השנה ביקרו באורוגוואי 11,000 תיירים קנדים.
הסכמים ואמנות
בין אורוגוואי לקנדה נחתמו שישה הסכמים דיפלומטיים בנושאים שונים:
יחסי צרפת–קוסובו
יחסי צרפת–קוסובו מתייחסים ליחסים הבילטראליים בין צרפת לקוסובו. כאשר הכריזה קוסובו על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, צרפת הייתה אחת המדינות הראשונות שהודיעה רשמית על הכרה בקוסובו הריבונית. לצרפת יש שגרירות בפרישטינה. לקוסובו יש שגרירות בפריז. שתי המדינות נהנות מיחסים טובים וידידותיים מאוד.
יחסים פוליטיים
מבחינה פוליטית, כחברה בקבוצת מדינות המפתח, מילאה צרפת תפקיד מפתח במשא ומתן על מעמדה של קוסובו, ובמסגרת האיחוד האירופי, להגיע להסכמה על פריסת משלחת ה-EULEX. מר ברנרד קושנר היה מעורב מאוד בחיפוש אחר הסכם, והעביר מחדש את פעולותיו של נשיא צרפת, שהציע במהלך פסגת ה-G8 ביולי 2008 לייעד את הטרויקה המוטלת על הפעלת השלב האחרון של המשא ומתן בין בלגרד לפרישטינה באוגוסט 2007. בפרט, השר פנה לשתי המפלגות ביולי 2007, לפני שקיבל את מקבילו הסרבי וצוות המשא ומתן הקוזובני (נשיא, ראש הממשלה וראשי המפלגות העיקריות) בפריז בנובמבר, כדי לעודד אותם להתפשר.
כהפקת לקחים מחוסר האפשרות להגיע לפתרון משא ומתן, צרפת הכירה בעצמאות קוסובו ב-18 בפברואר.
צרפת מתכוונת להמשיך במעשיה לקידום היציבות בחבל הבלקן ופיתוח קוסובו. בעקבות כך נמשכה פעילותו של כוח KFOR הצרפתי, השומר על השלום בקוסובו. את KFOR הוביל הגנרל הצרפתי חאווייר בוט דה מרנאחץ עד ספטמבר 2008. צרפת תשלח קבוצה גדולה של שוטרים, שופטים, מומחים שיפוטיים וצוות בתי סוהר ומכס למשימת EULEX שתובל על ידי הצרפתי, מר איב דה קרמבון. לבסוף, צרפת תמשיך במעורבותה בקבוצת ההיגוי הבינלאומית, שתוטל עליה להשגיח על יישום הוראות תוכנית אחטיסארי.
שיתוף פעולה צבאי
צרפת השתתפה בהפצצת נאט"ו ביוגוסלביה ב-1999, שהביאה לממשל של האו"ם בקוסובו ואז לעצמאות בסופו של דבר. לצרפת יש כיום 1,368 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום בנאט"ו, כחלק מכוח קוסובו. במקור, היו 7,000 חיילים צרפתים ב-KFOR. מרסל ולנטין היה מפקד ה-KFOR השישי מ-3 באוקטובר 2001 עד 4 באוקטובר 2002. איב דה קרמבון היה מפקד ה-KFOR התשיעי החל מ-1 בספטמבר 2004 ועד 1 בספטמבר 2005. חאבייר דה מרנהאץ' היה מפקד ה-KFOR ה-12 בין 31 באוגוסט 2007 ועד 29 באוגוסט 2008.
אנדראה דאנדולו
אנדראה דאנדולו (באיטלקית: Andrea Dandolo ; 1306 - 7 בספטמבר 1354) היה הדוכס ה-54 של ונציה. דאנדולו כיהן כדוג'ה משנת 1343 ועד פטירתו.
דאנדולו למד היסטוריה ומשפטים באוניברסיטת פדובה ואף כיהן כמרצה באוניברסיטה זו עד שנבחר לתפקיד הדוג'ה.
דאנדולו התמנה לתפקיד האחראי על בזיליקת סן מרקו בגיל 25, ונבחר לתפקיד הדוג'ה, בשנת 1343 בגיל 37.
בתקופת כהונתו שינה דאנדולו את קודקס החוקים של ונציה, תמך באמנויות, והיה איש ספר, וחבר אישי של פטררקה אשר כתב עליו שהיה רודף צדק. דאנדולו אף כתב שני ספרים בלטינית המתארים את ההיסטוריה של ונציה.
בתקופת כהונתו נלחמה ונציה עם ההונגרים אשר סייעו לזאדר במרידתה השביעית כנגד שלטון לה סרניסימה. ג'נובה ניצלה את ההזדמנות לתקוף את ונציה ושלחה את הצי שלה, ובראשו פאגאניו דוריה לים האדריאטי. הצי פשט על הטריטוריות הוונציאניות ואף היווה איום על ונציה עצמה. בקרב ימי ליד לייריה בשנת 1353, נצחה ונציה את הצי הגנואזי.
במותו היה דאנדולו אחרון הדוג'ים אשר נקבר בבזיליקת סן מרקו.
מרטין הנדרסון
מרטין הנדרסון (באנגלית: Martin Henderson, נולד ב-8 באוקטובר 1974) הוא שחקן ניו זילנדי, הידוע בתפקידיו בתור ד"ר בן קיטון בסדרת הדרמה הרפואית "מחוץ למפה" (2011) ברשת ABC, בשל תפקידו בתור ד"ר ניית'ן ריגס בדרמה רפואית אחרת "האנטומיה של גריי" (2017-2015) ברשת ABC, בתור ג'ק שרידן בדרמה הרומנטית "וירג'ין ריבר" (2019-הווה) בנטפליקס ובזכות הופעתו בתור נואה קליי בסרט האימה "הצלצול" משנת 2002.
ביוגרפיה
הנדרסון נולד באוקלנד, ניו זילנד. הוא למד בתיכון לבנים ווסטלייק.
קריירה
הוא החל את לשחק בגיל 13 בסדרה "Strangers", שהייתה הפקת טלוויזיה מקומית. מ-1992 עד 1995 הוא הופיע באופרת הסבון הניו זילנדית "רחוב שורטלנד" בתפקיד סטיוארט ניילסון. לאחר מכן, עבר הנדרסון לאוסטרליה והמשיך לעבוד בטלוויזיה ובהפקות סרטים מקומיים. בשנת 1997 עבר הנדרסון ללוס אנג'לס, ארצות הברית כדי לקדם קריירת משחק בהוליווד, וזאת לאחר שלמד שנתיים בבית ספר למשחק בשם Neighborhood Playhouse בניו יורק.
במשך יותר משנה ניסה הנדרסון ללא הצלחה להבחן לאודישנים לסרטים הוליוודים, אך לבסוף ב-2001, הוא נבחר לתפקיד משני בסרט "לחישות מלחמה" שיצא ב-2002. באותה שנה, הוא כיכב לצידה של נעמי ווטס בסרט האימה "הצלצול". בעקבות הצלחת הסרט, קיבל הנדרסון תפקיד בסרט " Perfect Opposites", ולאחר מכן הופיע בסרט "מהיר ללא גבולות" שיצא לאקרנים בתחילת 2004. בנוסף ב-2004, הופיע הנדרסון בקליפ של בריטני ספירס לשיר Toxic. ב-2005, הוא הופיע בסרט "כלה ודעה קדומה" ובסרט האוסטרלי "דג קטן".
הנדרסון נבחר לשחק בסדרת טלוויזיה אשר תהיה מבוססת על הסרט אדון וגברת סמית'. ב-2008 הופיע הנדרסון בפרסומת למכונית קדילאק מודל 2008. ב-2007, הוא שיחק בסרט "קרב בסיאטל" לצד מישל רודריגז.
בשנת 2013 שיחק לצד קולין פירת' וריס וית'רספון בסרט המתח "קשר שטני" של הבמאי אטום אגויאן.
בשנת 2015 הצטרף הנדרסון לעונה ה-12 של סדרת הדרמת הרפואית "האנטומיה של גריי" בתפקיד ד"ר ניית'ן ריגס; דמות אותה גילם עד העונה ה-14.
משנת 2019 משחק הנדרסון בסדרת הדרמה הרומנטית של נטפליקס "וירג'ין ריבר"; בדמותו של ג'ק שרידן בתפקיד הראשי לצידה של השחקנית אלכסנדרה ברקנרידג' בתפקיד מלינדה "מל" מונרו. הסדרה הפכה ללהיט ורצה כבר ארבע עונות.
בשנת 2022 שיחק בסרט האימה והסלאשר האמריקאי "X" בדמותו של ויין גילרוי; הסרט עלה לאקרנים בבכורה עולמית בפסטיבל "South by Southwest" ‏(SXSW) ב-13 במרץ 2022, ועלה לאקרנים בארצות הברית ב-18 במרץ 2022, תחת הפצתם של "A24"; וזכה לביקורות חיוביות לרוב.
עקיבא ברקין
ביוגרפיה
עקיבא ברקין נולד בשנת 1934 בוורשה בירת הרפובליקה הפולנית השנייה, ובהיותו בן ארבע, ערב מלחמת העולם השנייה, היגרה משפחתו לארגנטינה והתיישבה בסנטה פה. היה פעיל בתנועת הנוער "הבונים דרור", ובשנת 1953 עלה לישראל. הוא התגייס לנח"ל, ובמסגרתו שירת בהיאחזות עין רדיאן, שהפכה לקיבוץ יטבתה. בשנת 1963 יצא ללימודי קולנוע במרכז הניסיוני לסינמטוגרפיה שליד עיר הסרטים צ'ינצ'יטה שבאיטליה. עבודת הגמר שלו, סרט קצר בשם "אלף", זכתה לפרסים באיטליה ובמוסקבה.
בשנת 1965 סיים את לימודיו ושב לישראל, והיה לראש הסטודיו לקולנוע ניסיוני שהוקם באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1973 יזם והקים את סינמטק תל אביב, שפעל בבית עובד העירייה ברחוב פומבדיתא, וניהל אותו בשנתו הראשונה. בשנת 1981 ייסד את מגמת הקולנוע ב"גימנסיה הרצליה" ואחר כך ב"תיכון חדש", שבו לימד עד 1999.
בשנת 1980 ביים סרט באורך מלא בשם "כוכב השחר", בהשתתפותם של נעם קניאל, יוסף שילוח, אשר צרפתי ואריה אליאס. כן ביים כ-120 סרטים תיעודיים, כתב שני מחזות טרגיקומיים: "מוכר העניבות" ו"חגיגת היובל", שירה, ופרסם שני רומנים: "מכון לאהבת החן" (2002) ו"ויה דולורוזה" (2007; עם אפרת אברמסון-משה). בשנת 2003 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "אמיל: עלייתו ושקיעתו של במאי סרטים".
היה נשוי לסימון, ונולדו לו שלושה ילדים. התגורר בתל אביב.
ספריו
אוטוביוגרפיה:
יחסי הודו–הרפובליקה המרכז-אפריקאית
יחסי הודו–הרפובליקה המרכז-אפריקאית הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה המרכז-אפריקאית והודו. שגרירות הודו בקינשאסה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מוסמכת במקביל לרפובליקה המרכז-אפריקאית. הודו מחזיקה גם בקונסוליית כבוד בבנגי. לרפובליקה המרכז-אפריקאית אין נציגות דיפלומטית בהודו.
היסטוריה
הרפובליקה המרכז-אפריקאית והודו חתמו על הסכם לקיום התייעצויות של משרד החוץ בין שני משרדי החוץ ב-3 בספטמבר 2010, וההתייעצות הראשונה כזו התקיימה ב-17 בינואר 2011 בבנגי. Rajinder Bhagat, מזכיר משותף (מערב אפריקה), MEA הוביל את המשלחת ההודית, בעוד שר החוץ הגנרל אנטואן גמבי עמד בראש הצד של הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
השר של הרפובליקה המרכז-אפריקאית לעסקים קטנים ובינוניים, סגן שר האוצר ויועץ נשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית ביקרו בהודו במרץ 2010 כדי להשתתף בכנס CII - EXIM Bank השישי. שר החוץ לוטננט גנרל אנטואן גמבי השתתף בוועידת שרי החוץ של ה-LDC בניו דלהי בפברואר 2011. גמבי ביקר בהודו שוב בפברואר 2011, יחד עם השר לתכנון כלכלי ושיתוף פעולה בינלאומי סילבן מאליקו, שר האנרגיה ז'אן כריסוסטום מקונדונגו ושר התקשורת מישל קויט כדי להשתתף בכנס השביעי של בנק CII-EXIM לפרויקט שותפות הודו אפריקה. דלהי בפברואר-מרץ 2011.
הרפובליקה המרכז-אפריקאית הייתה המדינה האורחת בכנס CII-EXIM Bank השמיני על שותפות פרויקט הודו אפריקה בניו דלהי במרץ 2012. ראש ממשלת מרכז אפריקה, פוסטן-ארקאנז' טואדרה, הוביל משלחת בכירה הכוללת 6 שרי ממשלה - שר החוץ, שר התחבורה, שר האנרגיה והידראוליקה, שר החקלאות ופיתוח הכפר, שר המסחר ושר ומנהל הקבינט. הנשיא, יחד עם בכירים וחברי לשכות המסחר של הרפובליקה המרכז-אפריקאית השתתפו בכנס. בנאום לקונקלבה, טואדרה הצהיר כי לאומה שלו התכבד להיות המדינה האורחת בקונקלבה, הכיר ביתרונות של קווי האשראי (LoCs) שמספקת הודו, והזמין חברות הודיות להיות מעורבות יותר באפריקה. ראש ממשלת הרפובליקה המרכז-אפריקאית תיאר את השפעתה הגוברת של אינדה באפריקה כ"רוח מזרחית חדשה הנושבת על היבשת שלנו". טואדרה פגשה גם את ראש ממשלת הודו, מאנמוהאן סינג. ממשלת הרפובליקה המרכז-אפריקאית גם הזמינה את הודו להשקיע במדינה במיוחד בכבישים, מסילות ברזל, פרויקט הידרואלקטרי וכריית אורניום.
Parfait Anicent Mbay, סגן ראש הממשלה השני ושר החוץ, האינטגרציה האפריקאית, פרנקופוני ומרכז אפריקאים בחו"ל, ביקר בדלהי כדי להשתתף בכנס CII-EXIM Bank ה-9 לשותפות פרויקט הודו-אפריקה במרץ 2013. נציג הרפובליקה המרכז-אפריקאית Gaudeuille Nee Medou Juliene Desiree ייצג את המדינה בפסגת הפורום השלישית של הודו-אפריקה בניו דלהי באוקטובר 2015.
יחסי סחר
הסחר הדו-צדדי בין הרפובליקה המרכז אפריקאית להודו קטן יחסית, מכיוון שהראשונה היא מדינה שסועת מלחמה הסובלת מחוסר יציבות פוליטית. הסחר בין שתי המדינות גדל מ-1.13 מיליון דולר בשנים 2004–2005 ל-10 מיליון דולר בשנים 2015–2016. הודו ייצאה לרפובליקה המרכז-אפריקאית סחורה בשווי 9.17 מיליון דולר, וייבאה בשווי 830,000 דולר בשנים 2015–2016.
סיוע חוץ
הודו הרחיבה קו אשראי של 29.5 מיליון דולר כדי להקים מפעל מלט של 400 MT ליום בבנגי. הרפובליקה המרכז-אפריקאית ניצלה קו אשראי של 20 מיליון דולר מהודו עבור כריית אבן גיר עבור מפעל המלט בבנגי. החוזה לפרויקט הוענק לחברה ההודית Jaguar Overseas Ltd. אולם בתחילת 2014, יגואר נאלצה לפנות את אנשיה מבנגי עקב חוסר היציבות במכונית. גורמים מ-Jaguar Overseas Ltd ו-Exim Bank ביקרו ברפובליקה המרכז-אפריקאית באוגוסט 2016 כדי להעריך את התקדמות הפרויקט. המפעל כמעט היה שלם בזמן שהפועלים ההודים פונו, אך מאז ניזוק על ידי המורדים. יגואר מעבר לים הצהירה כי היא שוקלת אפשרויות להתחיל מחדש את העבודה.
הודו סיפקה לרפובליקה המרכז-אפריקאית קו אשראי של 5.5 מיליון דולר לרכישת 100 אוטובוסים, חלקי חילוף ולבניית בית מלאכה לאוטובוסים. הודו סיפקה לרפובליקה המרכז-אפריקאית את האוטובוסים וחלקי החילוף, בנתה את סדנת האוטובוסים והעבירה אותו לרשויות הרפובליקה המרכז-אפריקאית עד 2011. עם זאת, רוב האוטובוסים נפגעו מאז מתסיסה אזרחית במדינה, ונכון לדצמבר 2016, רק שניים מתוך 100 האוטובוסים עוד פעלו. יתר על כן, בית המלאכה לאוטובוסים נהרס על ידי המורדים. הרפובליקה המרכז-אפריקאית חתמה על הסכם לקבלת קו אשראי בשווי 39.69 מיליון דולר לבניית שני פרויקטים הידרואלקטריים. עם זאת, הודו השהתה את ההסכם מאחר שהרפובליקה המרכז-אפריקאית לא הצליחה להחזיר את חובותיה הממתינים לבנק Exim עבור קווי אשראי שהונפקו בעבר. ממשלת הרפובליקה המרכז-אפריקאית ביקשה ארגון מחדש של הלוואות.
אזרחי הרפובליקה המרכז-אפריקאית זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי (ITEC) והמועצה ההודית ליחסי תרבות. נשים מהרפובליקה המרכז-אפריקאית רבות השתתפו בקורס ההכשרה של ITEC בנושא חשמול סולארי וקצירת מים על הגג במכללת Barefoot בטילוניה, ראג'סטאן.
הודים ברפובליקה המרכז-אפריקאית
נכון ל-8 בדצמבר 2016, התגוררו 66 הודים ברפובליקה המרכז-אפריקאית, מתוכם 45 היו מועסקים במשימת שמירת השלום של האו"ם, MINUSCA. שאר הקהילה עסקה בעיקר בפעילות מסחר.
ב-26 במרץ 2013, שני הודים נורו למוות ושישה נפצעו כאשר כלי הרכב שבהם נסעו נורו על ידי חיילים צרפתים שסיירו בנמל התעופה הבינלאומי בנגי מ'פוקו. על פי הדיווחים, שלושת כלי הרכב שנשאו 15 הודים, כמו גם כמה אזרחים מצ'אד, ניסו להיכנס למתקן שדה התעופה כשהם הותקפו. לטענת הצבא הצרפתי, חיילים שהוקצו להגן על שדה התעופה נורו באותו זמן על ידי "מקור לא ידוע" כאשר הבחינו בשלושת כלי הרכב שניסו להיכנס לשדה התעופה. צרפת טענה כי כלי הרכב לא עצרו גם לאחר ירי יריות אזהרה. לאחר שהאמינו שכלי הרכב ניסו להיכנס בכוח לנמל התעופה, חיילים צרפתים התערבו במה שהם תיארו כ"מצב מבלבל במיוחד" ופתחו באש על כלי הרכב. הפצועים פונו לאחר מכן לבית חולים צבאי צרפתי בצ'אד.
נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, הביע מצוקה על מותם של חפים מפשע, כמו גם את חרטתו ותנחומיו על הרציחות. נשיא צרפת הבטיח לחקור את האירוע, והבטיח שהפצועים יקבלו טיפול מצוותי רפואה צרפתיים. במכתב לראש הממשלה מאנמוהאן סינג, הצהיר הולנד כי הנחה את החיילים הצרפתים ברפובליקה המרכז-אפריקאית להבטיח את שלומם של כמעט 100 ההודים במדינה.
בית דיק
בית דיק (Dück) הוא בניין במושבה הגרמנית בחיפה הממוקם בשדרות בן-גוריון 8 (בעבר שדרות הכרמל). שימש בעבר את משפחת דיק בתקופה העות'מאנית. כיום מוגדר כ"מבנה בשימור" ואתר מורשת בישראל. במקום פועל בית קפה.
משפחת דיק
לימים החברה עברה לבעלות המשפחה: טימותיאוס לנגה (1869-1947) וגוטליב שומאכר (1857-1925).
תיאור המבנה
המבנה נבנה בשלהי המאה ה-19 וכולל 4 קומות - מעל הקרקע 2 קומות מרכזיות (כ-170 מ"ר), עליית גג ומתחת לקרקע קומת מרתף (כ-100 מ"ר).
בכניסה מדרגות בצורת קשתות וחלונות גדולים ששימשו בעבר לתצוגת ציוד חקלאי וסחורות.
בראש המבנה גמלון המאפיין את האדריכלות הטמפלרית.
כמו בבתים רבים אחרים במושבה, מעל דלת הכניסה חקוקה כתובת קיר: "EBEN EZRA 1893". ככה"נ משמעות הכתובת היא "אבן העזר" - ציטוט מתוך ספר שמואל א', פרק ז', פסוק י"ב: "וייקח שמואל אבן אחת וישם בין המצפה ובין השן ויקרא את שמה אבן העזר ויאמר עד הנה עזרנו ה'". כיום הביטוי מסמל את עזרת ה' (בדומה לביטוי "בעזרת השם").
בת שבע כרם
בת שבע כרם (נולדה ב-1955) היא פרופסור מן המניין במחלקה לגנטיקה, במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן, באוניברסיטה העברית. כלת פרס א.מ.ת בגנטיקה לשנת 2008 ופרס יולודן.
ביוגרפיה
בת שבע כרם היא בת להורים ניצולי שואה שעלו לישראל בצעירותם. כרם נולדה בגבעתיים, גדלה ברמת גן ולמדה בתיכון חדש בתל אביב, בצבא שירתה כקצינת ח"ן ות"ש. עשתה את חוק לימודיה מהתואר הראשון לשלישי באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון בביולוגיה ומסלול ישיר לדוקטורט בגנטיקה, אותו עשתה בהדרכת הפרופסורים מנשה מרכוס וחיים סידר. עבודת הדוקטורט שלה עסקה במבנה ותפקיד הכרומוזום. שהתה במכון המחקר של בית החולים לילדים בטורונטו בשנים 1987–1990 לצורך השתלמות הבתר-דוקטורט, שם הייתה שותפה לגילוי גן ה-סיסטיק פיברוזיס (CF). בסוף 1990 שבה לישראל, מונתה למרצה בכירה והקימה את קבוצת המחקר שלה במחלקה לגנטיקה באוניברסיטה העברית. מונתה לפרופסור מן המניין בשנת 2003.
כיום מכהנת כיו"ר הרשות לתלמידי מחקר, מעורבת בקביעת מדיניות של אתיקה במחקר באוניברסיטאות בישראל, הייתה נשיאת החברה הישראלית לגנטיקה בשנים 2007–2009, כיהנה כראש המחלקה לגנטיקה. הקימה את המרכז הלאומי לאנליזות גנומיות ועומדת בראשו. היא הייתה חברה בוועדות המכונית, העליונה ובועדה של משרד הבריאות לאתיקה במחקר ובקביעת הקוד האתי של מחקר באוניברסיטה. משמשת כאחת העורכות של ה-European Journal of Human Genetics. פעילה בוועדה המדעית של "הכנס השנתי של החברה האירופאית לגנטיקה של האדם" (European Society of Human Gentics).
נוסף למחקר והוראה, פרופ' כרם היא יועצת נשיא האוניברסיטה העברית לקידום נשים במדע; במסגרת תפקידה יזמה תוכנית פוסט דוקטורט במימון קרן רוטשילד במתכונת Dual-Location, מקדמת גיוס אקטיבי של נשים לסגל האקדמי של המוסד, מקדמת התאמה של תוכניות לימוד וסביבת הלימודים והעבודה התומכת בחיי משפחה, מרכזת ומנתחת נתונים מגדריים מקרב המוסד ויוזמת תוכניות לקידום שוויון מגדרי. זאת בשיתוף ועדת מגדר בת 9 חברים מהסגל האקדמי בראשותה.
בת שבע כרם נשואה לפרופ' איתן כרם, מנהל מחלקת הילדים בהדסה עין כרם, אם לשלוש בנות וסבתא לנכדים.
מחקריה
מחקריה של בת שבע כרם עוסקים בשני תחומים מרכזיים שאינם קשורים זה לזה: האחד הוא חקר מחלות גנטיות, ובאופן ספציפי מחלת הסיסטיק פיברוזיס (CF); השני הוא חוסר יציבות של הגנום בסרטן.
גילוי גן הסיסטיק פיברוזיס
בת שבע כרם החלה את מחקריה במחלת הסיסטיק פיברוזיס cystic fibrosis (CF). את המחקר במחלה החלה בבתר-דוקטורט, עת הייתה שותפה לגילוי הגן של ה-CF בספטמבר 1989, שהיה פריצת דרך גדולה במדע.
שבוע קודם ב-1 בספטמבר הופיע
News & Views ב -science, התפרסמו שלושה מאמרים שלה ברצף והפרויקט נבחר כפרויקט העשור בגנטיקה על ידי Science. העיתון- Nature הוציא מפה שמסמנת ציוני דרך (בגנטיקה וגנומיקה), ב-1989 ציון הדרך הוא גילוי גן ה-CF.
השפעת הפגמים הגנטיים והשפעתם על תפקודו של הגן
כיוון מחקר אחר של כרם הוא חקר ההשפעה של הפגמים הגנטיים על תפקודו של הגן וניסיון לפתח גישות טיפוליות חדשות שמבוססות על המוטציות. היא מתמקדת בשני סוגים של פגמים בגן ה-CF:
הסוג האחד של פגמים בגנים הוא בתהליך שחבור של אקסונים ואינטרונים. קיימת מוטציה כזו בגן ה-CF שהיא שכיחה בין יהודים. קבוצת המחקר של פרופ כרם מחפשת דרכים או טיפולים שיאפשרו לחולים שנושאים את המוטציה לעודד שיחבור תקין של ה-CF.
הסוג השני של פגמים הוא של מוטציות הגורמות להפסקה מוקדמת ביצירת החלבון המקודד על ידי גן ה-CF. מוטציה זו היא השכיחה ביותר ביהודים אשכנזים, המוטציה מתקיימת באמצע הגן ומסמנת stop לפני ה-stop הרגיל הנמצא בסופו. כרם מחפשת דרכים, שאפשר יהיה לקרוא דרך ה-stop הפגום וליצור בכך חלבון נורמלי. מחקר זה היא עורכת ביחד עם בעלה פרופ איתן כרם. בטיפול במוטציה זו נסרקו מיליוני מולקולות ונמצאה מולקולה בעלת יכולת ל-read through. המחקר נערך בשיתוף עם חברת תרופות מניו ג'רזי (PTC). הם ערכו ניסויים שפורסמו בשני כתבי העת המובילים ברפואה New England Journal of Medicine
כעת החברה נערכת לשלב האחרון ,phase 3 של הניסויים הקליניים, שיערכו במרכזי CF רבים בעולם.
חוסר היציבות של הגנום בסרטן
אחד המאפיינים החשובים של גידולים סרטניים ובעיקר הגידולים המוצקים (solid) הוא שהגנים בהם עוברים שינויים רבים, המביאים לחוסר יציבות במבנה הכרומוזומים. כרם חוקרת את התהליך של חוסר היציבות, היא חוקרת אזורים בגנום שלנו שנקראים אזורים שבירים (fragile sites) ואת התפקיד שהם ממלאים בהתפתחות הסרטן. היא בוחנת מה יש באזורים האלה שגורמים להם להיות רגישים לשבירות, מהן תכונותיהם ומאפייניהם. לצורך מחקר זה היא משתמשת בשיטה מיוחדת שמאפשרת להסתכל על תהליכים בתהליך ההכפלה של ה-DNA באמצעות מיקרוסקופ אור (מיקרוסקופ רגיל), לראות סיבים בודדים של DNA ולעקוב אחרי ההכפלה שלהם, במודלים של התפתחות סרטן.
באמצעות מחקרים אלה הצליחה להאיר את השלבים הראשונים בהתפתחותם של גידולים, את הבסיס להתפתחות גידולים שניוניים (גידולים שמתפתחים כתוצאה מהטיפולים עצמם – רדיותרפיה וכימותרפיה) היא הצליחה להבהיר את סוג הרצפים שיש בתוכם ולהאיר באור חדש את הבנת חוסר היציבות הכרומוסומלית בהתפתחות סרטן.
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית–סין
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית–סין הם היחסים הבילטרליים של הרפובליקה המרכז-אפריקאית והרפובליקה העממית של סין. היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה המרכז-אפריקאית כוננו ב-29 בספטמבר 1964, כאשר ממשלת הרפובליקה המרכז-אפריקאית ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה של סין.
היסטוריה
לאחר כינון היחסים ב-1964, כאשר ז'אן-בדל בוקאסה עלה לשלטון ב-1966, הוא החזיר את ההכרה של המדינה לטאיוואן, וניתק את הקשרים הדיפלומטיים עם הממשלה בבייג'ינג, שנמשכו עד למהפך של בוקאסה וביקורו בבייג'ינג ב-1976. הרפובליקה המרכז-אפריקאית החזירה את ההכרה שלה לטאיפיי ב-1991 תחת הנשיא אנדרה-דיודונה קולינגבה. יורשו של קולינגבה, אנז' פטאסה, החזיר את ההכרה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית לרפובליקה העממית של סין ב-1998, שנשארה ב-2017. מאז 1998, סין העבירה סיוע חוץ רב לרפובליקה המרכז-אפריקאית, כולל רופאים ומהנדסים אזרחיים. הסחר בין סין לרפובליקה המרכז-אפריקאית גדל בשנות ה-2000, ונשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית, פרנסואה בוזיזה, קרא להשקעות סיניות נוספות במדינה ב-2009.
שגרירות סין בבנגי השעתה זמנית את פעילותה בשנת 2013 לאחר נפילת הנשיא בוזיזה ומלחמת האזרחים שלאחר מכן, אך החל משנת 2016 היא נפתחה מחדש.
הרפובליקה המרכז אפריקאית הייתה אחת מ-53 מדינות, שביוני 2020 תמכו בחוק הביטחון הלאומי של הונג קונג באו"ם.
התפתחות כלכלית
מאז הפורום הראשון לשיתוף פעולה סין –אפריקה בשנת 2000, ממשלת סין העבירה 152 מיליון דולר בסיוע לפיתוח לרפובליקה המרכז-אפריקאית. מספר פרויקטי סיוע סיניים גדולים ברפובליקה המרכז אפריקאית כוללים:
סיוע צבאי
מדריכים סיניים הכשירו את חברי כוחות הביטחון הפנימיים של הרפובליקה המרכז אפריקאית, כגון המשטרה והמשמר הנשיאותי, בשנת 2018.
אדריאן ברודי
ביוגרפיה
ברודי נולד בקווינס שבניו יורק לאליוט ברודי, מורה להיסטוריה, ולסילביה פלאצ'י (פלאכי), צלמת ידועה, שנמלטה כילדה מהונגריה לאחר דיכוי המרד ההונגרי על ידי ברית המועצות בשנת 1956. אביו של ברודי יהודי. אמו של ברודי, יהודייה גם כן, גדלה כקתולית לזוג הורים מעורב - (אמה יהודייה ואביה קתולי). ברודי אמר כי גדל בלי זיקה חזקה לדת כלשהי. כילד היה מציג מופעי קסמים בשם "אדריאן המדהים" ("The Amazing Adrien") במסיבות ימי הולדת. הוריו רשמו אותו ללימודי משחק בבית ספר לאמנויות הבמה בניו יורק, על מנת להרחיקו מהשפעות חברתיות שליליות.
קריירה
ברודי מופיע בסרטים מאז היותו בן 15. הוא הופיע בתפקידים ראשיים במספר סרטים, כולל סרט בבימויו של בארי לוינסון, אך לא הפך לכוכב. הקריירה שלו החלה לנסוק כאשר קיבל שבחים על תפקידיו בסרטו של ספייק לי "הקיץ של סאם" (Summer of Sam) ובסרט המלחמה של טרנס מאליק "הקו האדום". אולם את פרסומו העולמי קנה בתפקידו בסרט "הפסנתרן" של רומן פולנסקי. בהכנה לתפקיד הסתגר ברודי במשך חודשים, ויתר על מכוניתו ודירתו, למד לנגן שופן על הפסנתר, והשיל 14 קילוגרמים ממשקלו. המאמץ השתלם - ההופעה המרשימה שלו בסרטו של פולנסקי זיכתה אותו במועמדות כמעט לכל פרס אפשרי כשחקן בשנת 2002, כשזכה בפרס הסזאר, בפרס האוסקר, בפרס אגודת המבקרים בארצות הברית, ועוד.
ברודי הושווה לשחקנים כמו אל פצ'ינו ומרלון ברנדו בגלל מראהו הייחודי ושיטת המשחק שלו. הוא זכור גם בשל נשיקה שהדביק למגישת האוסקר האלי ברי אחרי שהכריזה עליו כזוכה בפרס אוסקר לשחקן הראשי הטוב ביותר. הוא הופיע בתוכנית המערכונים הקומית "סאטרדיי נייט לייב" ב-10 במאי 2003, שהייתה עבודתו הטלוויזיונית הראשונה, אך לאחר מכן הודח מהתוכנית משום שאלתר את הכנסת המוזיקאי האורח שון פול. הופעות טלוויזיוניות אחרות כוללות את תוכנית ה-NBC "Today" וב-MTV בתוכנית המתיחות של אשטון קוצ'ר "פאנק'ד".
אחרי הצלחת הסרט "הפסנתרן" הופיע בסרטים שונים. הוא גילם את נוח פרסי בסרט המתח מ-2004, "הכפר" שבויים והופק על ידי מ. נייט שאמלאן, גילם את ג'ק סטארקס במותחן הפסיכולוגי מ-2005, "החליפה", ואת המחבר ג'ק דריסקול בסרט "קינג קונג" גם הוא מ-2005.
בשנת 2011 שיחקו בסרטו של וודי אלן "חצות בפריס", בסרט גילם את סלבדור דאלי לצידם של אוון וילסון ורייצ'ל מקאדמס. בהמשך השנה שיחק בסרט הדרמה "מורה מחליף", כאשר גילם את המורה המחליף הנרי בארת'ס.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד ראשי בסרט האמריקאי-בריטי-גרמני "מלון גרנד בודפשט", זוכה 4 פרסי אוסקר, שביים, כתב והפיק וס אנדרסון בהשראת כתביו של שטפן צווייג.
בשנת 2017 שיחק בעונה הרביעית של הסדרה הבריטית "כנופיית ברמינגהאם" ברשת BBC, כאשר גילם מאפיונר ניו-יורקי שמגיע לנקום במשפחת שלבי.
משנת 2022 מגלם ברודי את מאמן הכדורסל האגדי פט ריילי בסדרת הדרמה "לייקרס: קבוצה מנצחת" שמביים אדם מקיי לרשת HBO.
השתתף בפרסומת לקוקה-קולה ובקליפ השיר "A Sorta Fairytale" של הזמרת טורי איימוס.
חיים אישיים
בשנים 2006–2009 היה בזוגיות עם השחקנית והדוגמנית הספרדייה אלזה פטקי. מאז פברואר 2020 הוא במערכת יחסים עם מעצבת האופנה והשחקנית האנגלייה ג'ורג'ינה צ'פמן.
בשנת 1992 הוא נפצע קשה בתאונת דרכים, כשהאופנוע שרכב עליו הוטל מעל מכונית והתרסק במעבר חציה.
בט"ר דותן
בט"ר דותן (מחנה 80) הוא בסיס טירונים צבאי השייך למערך מגל, האחראי על קיום הטירונות הכלל צה"לית בבסיסי הטירונים השונים. בבט"ר מוכשרים טירונים לרמת רובאות 02 לשירות ביחידות עורפיות בטירונות הנמשכת בין 5-3 שבועות ולרמת רובאות 03 לשירות כמפקדי כיתה. לבט"ר מגיעים מגוון רחב של אוכלוסיות טירונים (בנים ובנות): כלל צה"ליים, עתודאים, פלוגות ממתינים, בני ישיבות, מחזורי איתן, נהגי בט"ש (ביטחון שוטף), גרעין נח"ל וטירונות מתנדבים.
הבסיס שוכן על כביש 65 - בין עפולה לחדרה דרך ואדי עארה, בכניסה הצפון-מזרחית לפרדס חנה-כרכור, סמוך לצומת חנה הנקרא גם צומת מחנה 80. מפקדת הבט"ר היא סא"ל מעיין צרפתי.
היסטוריה
תחילתו של המחנה בתקופת המנדט הבריטי כאשר שימש כבסיס של חיל השריון הבריטי ונקרא "Camp 80" - מחנה 80. השם נבחר מכיוון שהמחנה ממוקם על חלקה מספר 80 במפת המקרקעין. המחנה היה חלק ממתחם ענק של מחנות צבאיים בריטיים באזור פרדס חנה וכרכור, ורבים מבני היישוב עבדו במחנות. עם סיום שלטון המנדט נרכשו המחנות בידי הסוכנות היהודית. מפברואר 1948, עוד טרם יציאת הצבא הבריטי את הארץ, הוא החל לפנות אותם (שאר המחנות הוסבו עם קום המדינה למחנה העולים פרדס חנה).
ב-6 באפריל 1948, הגיעו למחנה לוחמי אצ"ל לבושים במדים בריטיים ומסתייעים בשתי משאיות בריטיות שהוחרמו. הם הצטיידו בתעודות משלוח מזויפות, טענו שבאו לפנות את מחסן הנשק והחלו להעמיס 62 רובים, 39 תת מקלעים, 21 מקלעי ברן, פגזי פיאט, זחל ותחמושת לרוב. מפקד המחנה חשד בהם והתפתח קרב קשה בו נהרגו מפקד המחנה שהיה בדרגת קולונל ושבעה מחייליו. חייל אצ"ל אחד נהרג בפעולה. כלי הנשק שימשו את האצ"ל במערכה על יפו במלחמת העצמאות.
עם הקמת צה"ל הפך הבסיס לבית ספר לקצינים, עד שנת 1955. לאחר מכן הפך לבסיס גדנ"ע (הכשרת נוער לפני צבא).
בשנות ה-70 הוקם ב"מחנה דותן", דרומית-מערבית לג'נין, בסיס טירונות עבור נוער בסיכון בדומה לנערי רפול, בכפיפות למחנה 80 שהיה בסיס טירוני (בט"ר) הנח"ל. בשנות ה-90 עם ביצוע שלב א' בהסכמי אוסלו הפך מחנה דותן לבסיס החטמ"ר של חטיבת מנשה והפסיק לשמש כמחנה טירונים. כחלק מתוכנית ההתנתקות פונה "מחנה דותן" בספטמבר 2005.
במשך שנים רבות שימש מחנה 80 כבסיס הטירונים של חיילי הנח"ל. לאחר שאלה עברו לבסיסם החדש בתל ערד, בשנת 1993, הפך לבסיס המשמש לטירונות כלל צה"לית, השייך ליחידת מגל, מערך ששייך לפיקוד היח"ש, תחת פיקוד מז"י. הטירונות הכלל צה"לית לחיילי גרעיני הנח"ל שאינם קרביים מתבצעת עד היום בבסיס טרם שיבוצם לתפקידים שונים.
ב-29 בנובמבר 2001 התרחש פיגוע התאבדות באוטובוס ליד מחנה 80. מחבל מתאבד פוצץ עצמו באוטובוס "אגד" בקו 823 בצומת מחנה 80. שלושה אזרחים נהרגו ושמונה נפצעו.
בניסיון פיגוע בקרבת הבסיס ב-17 בפברואר 2002 נהרגו שני המחבלים על ידי שוטרים ואיש מילואים. במהלך האירוע נפצעו שלושה שוטרים.
במסגרת הקמת "עיר הבה"דים" תוכנן פינויו של מחנה 80 עד סוף 2016, ובהמשך לכך הקמת שכונת מגורים של 1,200 דירות בשטח שהיה מתפנה, אך תכנון זה בוטל.
יעקב אלחנן ליטוינסקי
יעקב אלחנן ליטוינסקי (אודסה, 1852 - תל אביב, 12 באוקטובר 1915) היה סוחר ופעיל ציוני, אח במסדר "הבונים החופשיים", וממייסדי תל אביב.
תולדות חייו
ליטוינסקי נולד בעיר אודסה שבאוקראינה (אז באימפריה הרוסית) בשנת 1852 לאביו משה הלוי. למד הן חינוך יהודי מסורתי והן חינוך כללי. כשבגר התחתן והיה מראשוני המצטרפים לאגודת חובבי ציון בעירו. בשנת 1880 התאלמן, חיסל את עסקיו ועלה לארץ ישראל.
עם עלייתו השתקע ביפו ונשא לאשה את בלינדה (שרה בילה) פינקלשטיין (בתו של יו"ר הקהילה היהודית בבורדו, אריה לייב פינקלשטיין). ניסה להקים טחנת קמח בעזה, אך נכשל, חזר ליפו, והקים בית חרושת לסבון. ב-1886 רכש קרקע בראשון לציון אך לא הצליח כחקלאי וחזר ליפו. הוא השתלב בעסקי העץ של הביל"ויי יעקב הרצנשטיין וייצר חביות עבור תעשיית היין שהחלה לשגשג במושבות הברון. כן רכש אדמות בשרון עליהם הוקמו לימים הקיבוצים געש ושפיים.
בשנת 1909 הצטרף לאגודת אחוזת בית לקראת ייסוד תל אביב, והיה למייסד המבוגר ביותר של העיר החדשה. בהגרלת המגרשים זכה במגרש ברחוב אחד העם 22 עליו בנה בית-מידות, מן הגדולים והמפוארים בתל אביב הקטנה. בביתו פעלה לשכת הבונים החופשיים "ברקאי" והבית שבנה עתיר סמלים של הבונים החופשיים.
ליטוינסקי נפטר בד' בחשוון תרע"ו, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
מפקח בנייה
מפקח בנייה הוא בעל מקצוע העוסק בפיקוח בניה.
פעולות
תפקידו של מפקח הבניה הוא לפקח על הבניה, לוודא שהקבלן ושאר אנשי המקצוע מבצעים את עבודתם כהלכה, לנהל ולתאם בין כל בעלי המקצוע בפרויקט ולוודא שכל העבודות באתר נעשות בהתאם לתקנים ולנהלים הנדרשים.
מפקחי הבניה נדרשים להיות בעלי ידע ובקיאות בתחום הבניה, ובתהליכי הבניה בשטח.
יעקב אלחנן ליטוינסקי
האחים ליטוינסקי
ריימונד, הצעיר שבבנים, חי כרווק בפריז ונפטר בשנת 1956. מוריס נפטר ב-1952 ואמיל נפטר בשנת 1962.
מפקח בנייה
הכשרה
קיימים שני סוגים של מפקחי בנייה:
הקבינט של ארצות הברית בממשל קלווין קולידג'
הקבינט של ארצות הברית בממשל קלווין קולידג' כיהן במשך חמש שנים ושבעה חודשים, ממועד השבעת הנשיא קולידג' ב-3 באוגוסט 1923 - לאחר מות הנשיא וורן הרדינג, ועד לסיום כהונתו ב–3 במרץ 1929.
הרכב הקבינט
הקבינט כלל 11 בעלי תפקידים. בסך הכל כיהנו בו 20 גברים.
כל חברי הקבינט של הרדינג בעת מותו המשיכו לכהן בקבינט של יורשו, ומרביתם הוסיפו לכהן בו שנים אחדות עד שהוחלפו. שלושה מהם כיהנו בקבינט במשך כל תקופת נשיאותו של קולידג'. היו אלו מזכיר האוצר אנדרו מלון, המנהל הכללי של הדואר הארי סטיוארט ניו ומזכיר העבודה ג'יימס דייוויס.
בתחילת כהונתו לא היה לקולידג' סגן נשיא, שכן הוא היה סגן הנשיא הנבחר וירש את הנשיא הרדינג. לאחר הבחירות לנשיאות ב-1924, שבהן נבחר קולידג' עצמו לנשיא, צורף לקבינט סגן הנשיא הנבחר צ'ארלס דוז.
מזכיר המסחר הרברט הובר, שהיה לנשיא שירש את קולידג', עזב את תפקידו ואת הקבינט לאחר שנבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות.
BTR-60
ה-BTR-60 (מרוסית: БТР-60 קיצור של: Бронетранспортер המתורגם נושא גייסות משוריין) הוא נגמ"ש בעל 8 גלגלים, המשמש להובלה ולחימה של חיילים בשדה הקרב.
הכלי פותח במהלך סוף שנות ה-50 כהמשך לסדרת ה-BTR לאחר ה-BTR-50. ה-BTR-60 היה הראשון בסדרה להתבסס על 8 גלגלים והוא שודרג ופותח כפלטפורמה לעשרות גרסאות למטרות שונות. הוא עדיין נמצא בשירות במספר מדינות.
פיתוח
פיתוח הכלי החל הן מתוך גיבוש תורת לחימה שכללה הפיכת כוחות החי"ר לממוכנות, והן משום החסרונות בכלים הקודמים, חסרונות כגון גודל כלי קטן, ומיגון נמוך ללוחמים.
ה-BTR-60 פותח על ידי חברת גא"ז בשנת 1955. הכלי פותח עם הנעת 8 גלגלים לעומת ה-BTR-152 בעל 6 גלגלים, ה-BTR-40 בעל 4 גלגלים, וה-BTR-50 הזחלי. השימוש ב-8 גלגלים, יחד עם יכולות אמפיביות (בדגמים מאוחרים יותר) הוכיח את עצמו והתאים ליעוד הכלי של ניוד מהיר ללוחמים בשדה הקרב.
אף על פי שדגמים חדשים ומתקדמים יותר פותחו במרוצת השנים, דגמים המתבססים על ה-BTR-60, דגם נגמ"ש זה נמצא עד היום בשירות מספר מדינות ביניהן סוריה, רוסיה ועוד.
הכלי מחולק לשלושה תאים, תא צוות, תא לוחמים ותא המנוע. צוות הכלי כלל שני מושבים קדמיים בהם ישב נהג ולצידו מפקד הכלי, מרגע שהופיעו דגמים בעלי צריח, הוסף חבר צוות שלישי שהפעיל את המקלעים בצריח שהיו בצורה הכי נפוצה שלהם: מקלע כבד 14.5 מ"מ מסוג KPVT ומקלע מקביל עליו 7.62 מ"מ מסוג PKT. בדגמים שקדמו להופעת הצריח, הייתה עמדת מקלען פתוחה, בדרך כלל בעלת מקלע 12.7 מ"מ מסוג DShK ולעיתים אף מקלע אחד או שנים נוספים לאורך הכלי.
תא הלוחמים כלל תחילה מקום ל-12 לוחמים כאשר באופן מקסימלי ניתן היה להכניס 16 לוחמים והחל מהדגמים בעלי צריח, מה שהקטין את המקום בכלי, יכולת אכלוס הלוחמים ירדה ל-6 לוחמים ו-8 באופן מקסימלי.
נגמ"ש ה-BTR-60 נבנה תחילה ככלי ניוד מהיר וממוגן באופן חלקי לצוותי לוחמים, הוא נבנה בצורת סירה בעלת 8 גלגלים כדי להקנות לו יכולת עבירות גבוהה בביצות ונהרות של אירופה, האות P הנוספת לשמו בכל דגמי היצור מסמלת плавающий, 'שׁוֹחֶה'. חזית הכלי משופעת והשיפוע ממשיך בחציו העליון של הכלי לכל אורכו, בעיקר לשם שיפור יעול יכולות המיגון של הפלדה הדקה יחסית ושיפור העבירות במכשולי מים.
החלוקה לשני מנועים בכלי יוצרת יתרון בכך שכשמנוע אחד חדל מלפעול, הכלי לא מושבת אלא מסוגל במהירות מוגבלת יותר להמשיך לנסוע, לעומת זאת, זמן הטיפולים בכלי בעל מערכת הינע מורכבת של שני מנועים מחוברים הוא גדול יחסית.
שירות קרבי
ה-BTR-60 שירת בצבא רוסיה בכל המערכות בו לקח חלק החל מכניסתו לשירות בסוף שנות ה-50. הכלי סופק לרוב מדינות ברית ורשה שהוסיפו ושדרגו את הכלי ברבות השנים כדי להתאים ליעודים הספציפיים שלהן. לצד מדינות הברית, נמכר הכלי החל משנות ה-60 למדינות בעלות קשרים עם ברית המועצות בעיקר באזור המזרח התיכון ואפריקה שם השתתפו דגמי הכלי בעימותים ומלחמות מקומיות.
בשרות מדינות במזרח התיכון אפשר למנות את מלחמת ששת הימים, את מלחמת אירן עיראק בין 1980 ל-1988, את מלחמת המפרץ, את מלחמת אפגניסטן (2001–2014) שהתחילה ב-2001 ואת מלחמת עיראק שהתחילה ב-2003.
מלבד עימותים עיקריים אלו השתתפו דגמי ה-BTR-60 השונים במספר עימותים, מהפכות ומלחמות מקומיות נוספות באפריקה, אירופה ואסיה.
דגמים
ברית המועצות ורוסיה
גרמניה המזרחית
בולגריה
רומניה
ישראל
בידי צה"ל נפלו מספר כלים בעיקר מסוריה ומצרים במהלך מלחמות ישראל, החל ממלחמת ששת הימים בה הופיע הכלי לראשונה בידי צבאות ערב אלו.
תעשיות שונות בישראל פיתחו ושידרגו דגם של ה-BTR-60PB לכדי רק"ם שהכיל מרגמה 120 מ"מ או 81 מ"מ של סולתם. בדגם זה הוסר הגג מתא הלוחמים אך נשאר הגג הקדמי מעל תא הצוות, כמו גם הוסף סולם לצד הכלי לגישה של אנשי הצוות לתוך הכלי.
אורי בשן
אוֹרי בשן (נולד ב-3 באפריל 1974) הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה
אורי בשן הוא בנם של הזמר יגאל בשן והמעצבת מיקה בשן. הוא נכדו של חבר הכנסת יעקב מרידור, ובן דודה של איה קרמרמן.
מגיל 16 למד מוזיקה אצל מורים פרטיים, ואף למד חצי שנה בבית הספר למוזיקה רימון. הוא היה סולן בלהקות "קשמיר" ו"הסיגריות האחרונות".
קריירה
במשך כשבע שנים עבד על אלבום הבכורה שלו, "אורי בשן", ובמהלכן גם הופיע בפאבים. בשנת 2000 יצא האלבום, בו הוא כתב כמעט את כל המילים והלחנים לשירים, הפיק אותו מוזיקלית, צייר ועיצב את העטיפה הייחודית, עליה זכה בפרס לעיצוב, ועוד. מהאלבום יצאו חמישה סינגלים: "צום", "מיליון", "בלוז ההלווייה"/"פרופסור יהושע", "אצטרובל" ו"כל עוד", שהפך ללהיט רדיופוני גדול.
חיים אישיים
בשן גרוש ומתגורר בתל אביב.
רב יהודה
רב יהודה בר יחזקאל (194 או 220–299) היה מגדולי האמוראים בבבל במאה השלישית. מייסדה של ישיבת פומבדיתא, שהתקיימה כ-800 שנה, וראש הישיבה. בתלמוד מוזכר תמיד בשם הסתמי "רב יהודה".
נהג לשקוד על תלמודו, והתמיד לחזור על הנלמד. רבו, שמואל, שיבח אותו לא אחת בביטויים שונים. רב יהודה התאפיין בתקיפות.
חיבר כמה ברכות, בהן קידוש לבנה ושבע ברכות של חתן וכלה. ידועה הייתה חיבתו לארץ ישראל, ועם זאת אסר לעלות אליה מבבל.