cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע בוליבר
הפעילות בצ'ילה
כשלאנג הגיע לצ'ילה, כבר פעלו בשטח סוכנים ותחנת רדיו, לכן לאנג התאים את עצמו לפעול ברשת כמפעיל עצמאי עם מקורות משלו. התחנה בצ'ילה, השתמשה באות הקריאה PYL כדי לתקשר עם תחנת REW בגרמניה. תחנת PYL, הוקמה באפריל או מאי 1941, ככל הנראה על ידי לודוויג פון בולן ופרידריך פון שולץ האוסמן (ש.ק. Casero ). בפברואר 1942 הועברו מהתחנה דיווחים מסוכנים שהיו בצ'ילה, פרו, קולומביה, אקוודור, גואטמלה, מקסיקו וארצות הברית. הדמויות המרכזיות בארגון היו פון בולן שישב בעיר סנטיאגו; ברונו דיטמן ( ש.ק. Dinterin ), היה ראש הרשת בפועל, ישב בעיר ואלפראיסו; פרידריך פון שולץ האוסמן, בבואנוס איירס; וג'ורג' ניקולאוס (ש.ק. Max ), ישב במקסיקו. ביולי 1941 נחשף הקשר בין רשת PYLREW עם מבצע בוליבר. באמצעות יירוט תשדורות בין התחנות, כאשר פון בוהלן קיבל הוראה ברדיו ליצור קשר עם פון הייר בריו דה ז'ניירו כדי לקבל אספקה של דיו סתרים ומפתחים שפון בוהלן הזמין מגרמניה.
בסתיו 1942 נעצרו מספר סוכני ריגול גרמנים שפעלו בצ'ילה, כתוצאה ממידע שנאסף על ידי סוכנויות המודיעין הנגדי אמריקאיות, שנמסר לממשלת צ'ילה על ידי מחלקת המדינה. פון בולן הספיק לברוח ולבנות מחדש רשת חדשה, שאות הקריאה שלה היה PQZ. בסוף שנת 1943 כשפון בולן חזר לגרמניה החליף אותו ברנרדו טימרמן, שהמשיך להפעיל את הרשת עד מעצרו בפברואר 1944. כשטימרמן נעצר, סוכני הרשת הצליחו להימלט לארגנטינה ומשם המשיכו לפעול.
הפעילות במקסיקו
ג'ורג' ניקולאוס שהיה ראש רשת הריגול במקסיקו נעצר באביב 1942. הוא היה אדם מוכשר, שירת בהצטיינות בצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה, בילה שנים רבות בקולומביה וחזר לגרמניה בנובמבר 1938. בינואר 1939, הוא הוצב מחדש במפקדת כוחות היבשה של הוורמאכט והוצב במפקדת אבווהר שישבה בהנובר, גרמניה. בסוף 1939, לפני תחילת מבצע בוליבר, ניקולאוס נשלח למקסיקו כדי להקים שם רשת ריגול.
בין 1940 ל-1942, ניקולאוס ארגן רשת ענפה ששמרה על קשר עם רשתות ריגול אחרות בדרום אמריקה וניסתה לאסוף מידע מארצות הברית. אין ראיות שניקולאוס הצליח להשיג סודות צבאיים חיוניים.
הפעילות בקובה
פעילות הריגול הגרמני בקובה הייתה מינורית, למרות חשיבותה של המדינה למאמצי המלחמה של בעלות הברית, הפעילות חוסלה על ידי כוחות המודיעין הנגדי של בעלות הברית לפני שהצליחה להפוך לחלק יעיל מרשת בוליבר. היינץ לונינג נשלח להוואנה כדי להקים תחנת רדיו במקום. אבל לונינג לא הצליח להפעיל את מכשיר הרדיו שלו שיעבוד באופן תקין.
לאחר מעצרו באוגוסט 1942, לונינג נמצא אשם בריגול והוצא להורג בקובה בנובמבר 1942, הוא היה המרגל הגרמני היחיד שהוצא להורג באמריקה הלטינית במהלך מלחמת העולם השנייה.
סיום מבצע בוליבר
המידע החשאי הראשון שהועבר מארגנטינה לגרמניה עסק בכספים, ארגון הרשת הדרום אמריקאית, פוליטיקה ארגנטינאית והקמת מערכת בלדרים בין ארגנטינה לספרד באמצעות אנשי צוות על סיפונן של ספינות סוחר ספרדיות. לאחר שהרשת נכנסה לפעולה מלאה, נפח התעבורה גדל עד כדי חמש עשרה הודעות ביום. בינואר 1944 עצרה ממשלת ארגנטינה מספר סוכנים גרמנים וספרדים, ובקר ופרנצ'וק נאלצו להסתתר. התקשורת בין ארגנטינה לגרמניה הופסקה למשך כחודש. כשהתקשורת הוקמה מחדש, ביקש בקר מברלין ציוד רדיו, כסף וחומרי דיו סתרים. כדי לספק לבקר את צרכיו להקמת הרשת מחדש תכנן המודיעין הגרמני מבצע נוסף בשם "מבצע ג'ול", שבמסגרתו יחודש הציוד לחידוש הרשת של בקר בדרום אמריקה, אבל תוכנן גם ניסיון להקים תחנות רדיו חשאיות נוספות במקסיקו, ארצות הברית ומרכז אמריקה, שיעבירו מידע לגרמניה באמצעות הרשת הדרום אמריקאית של בקר.
הערכה
מפקד יחידת מודיעין האותות ויירוט תשדורות הרדיו בצי האמריקאי בדרום אמריקה LT Jones, שהיה גם ראש המבצע לפענוח התשדורות והצפנים של משמר החופים של ארצות הברית בדרום אמריקה, כתב הערכה אודות המאמץ של מודיעין האותות של בעלות הברית כנגד מבצע בוליבר ב-1944. הוא ציין שסוג המידע שהעבירו סוכני האויב היה תלוי במידה רבה במה שבאקראי היה זמין להם, באזורי פעילותם. סוכני בוליבר הצליחו לספק דיווחים על תנועות הספנות המסחריות ועל התפתחויות פוליטיות מקומיות. להערכתו דיווחים אלה היו שימושיים יותר לבעלות הברית מאשר לגרמנים, כי הם חשפו את זהותם של משתפי הפעולה במדינות דרום אמריקה עם הנאצים. כולל את שר הימייה ארגנטינאי לשעבר ומפקד חיל האוויר של פרגוואי. בעלות הברית גם הצליחו להשיג מתעבורת הרשת החשאית את פרטי התכנון של מהפכת 20 בדצמבר 1943 בבוליביה ומהפכה נוספת בצ'ילה שנגדעה לפני שפרצה.
בתחילת 1946, כאשר מחלקת המדינה הכינה תיק משפטי כנגד ממשלת חואן דומינגו פרון בארגנטינה בנוגע לתמיכתה במדינות הציר שפעלו כנגד בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, מחלקת המדינה ביקשה רשות להשתמש במידע חשאי שנאסף במבצע בוליבר, שיורט על ידי המודיעין הנגדי של בעלות הברית, כחלק מהראיות שלה. חיל הים של ארצות הברית, שהיה אחראי על הריגול הנגדי של בעלות הברית בדרום אמריקה במהלך מלחמת העולם השנייה, סירב לתת אישור גורף לשימוש שכזה. אך לאור פשרה שהושגה, נעשה שימוש במידע מהתקשורת החשאית שהתמזג עם מידע ממקורות אחרים. זו הייתה תרומתו האחרונה של מבצע בוליבר למאמץ המלחמתי של בעלות הברית.
הכול לטובה
הכול לטובה (באנגלית: Happy Endings) היא קומדיית מצבים אמריקאית, אשר נוצרה על ידי דייוויד כספי ושודרה ברשת ABC. הסדרה החלה את שידוריה באפריל 2011 ושודרה ב-23 מדינות ברחבי העולם. ב-10 במאי 2013, לאחר סיום העונה השלישית, הודיעה רשת השידור ABC על ביטולה של הסדרה. מאמצים של חברת ההפקה "סוני" להמשיך את הסדרה ברשת אחרת לא צלחו, וב-28 ביוני 2013 הודיעה החברה באופן רשמי על סיום הסדרה.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הוט קומדי סנטרל.
עונה 1
פרקים 1–13 (13 פרקים). החלה ב-13 באפריל 2011 והסתיימה ב-24 באוגוסט 2011.
הסדרה המתרחשת בשיקגו, נפתחת עם נטישתה של אלכס את דייב ביום חתונתם. שאר החבורה חוששים שייאלצו לבחור צד, אך מתברר שאלכס ודייב מנסים להיפרד בצורה ידידותית. החבורה מארגנת לפני מסיבת יום הולדת. פני לא מרוצה מהביקורת המתמידה של מקס ומתיידדת עם דריק. ג'יין עוזרת לאלכס למצוא שותף חדש לדירה לאחר עזיבתו של דייב שעבר להתגורר עם מקס. ג'יין מנסה לשכנע את אלכס לצאת לדייטים שוב ובראד מנסה לסדר לה בחור שעובד איתו. דייב מחליט לעזוב את עבודתו במשרד ולהגשים את חלומו שהיה מאז ומתמיד להקים מסעדה. בסוף העונה כל החבורה מוזמנת לחתונה של חבר ותיק של כולם וכל אחד בדרכו מנסה ליצור רושם אחר ממה שהוא באמת.
עונה 2
פרקים 14–34 (21 פרקים). החלה ב-28 בספטמבר 2011 והסתיימה ב-4 באפריל 2012.
העונה נפתחת כאשר החבורה מחליטה לחגוג שנה מאז היום שהיה אמור להיות החתונה של אלכס ודייב. מקס מתחיל לעבוד במשאית המזון המהיר של דייב אך מתייאש מהר ומוצא עבודה כנהג לימוזינה. פני וג'יין עוזרות לאלכס להתחיל לצאת אך פני מתאכזבת שאלכס מתחילה לצאת עם בחור איתו יצאה בעבר. מקס עוזר לדייב לצלם פרסומת לדוכן המזון שלו. חברה מהעבר של ג'יין מגיעה לבקר ובראד משקר שיש לו נסיעה עסקית כשהוא בעצם מתגורר במלון בעיר. אביו של דייב מגיע לבקר ומציג את חברתו החדשה, דנה, אמא של פני. אלכס מאמצת תוכי אך מתחרטת על כך מהר מאוד. מקס מתחיל לצאת עם בחור בשם גרנט שכל החבורה מחבבת אך מקס עצמו לא בטוח לגביו. דייב משיג רישיון לאלכוהול לעסק. החבורה מתחילה להתחמק ממנו לאחר שהמשקה המיוחד שהוא מכין גורם לכולם לחלום עליו בצורה מינית. אלכס שותה יותר מדי ומתעוררת למחרת בבוקר במיטה של דייב. החבורה חוגגת לפני יום הולדת ומתחילה להאמין שהיום הזה מקולל. העונה מסתיימת כאשר כל החבורה מוזמנת לחתונה כאשר הפעם זו החתונה של דריק יחד עם בן זוגו, אריק.
עונה 3
פרקים 35–57 (23 פרקים). החלה ב-23 באוקטובר 2012 והסתיימה ב-3 במאי 2013.
איגרון
אִגְּרוֹן (מלשון איגרת) הוא ספר עזר לכתיבת מכתבים. האיגרון מכיל הדרכה באשר למבנה המכתב, משפטים נפוצים ונוסחים סטנדרטיים למכתבים בשלל תחומים, כך שהמשתמש בספר יכול להעתיק ממנו מכתב או חלקי מכתב כמות שהם או בשינויים קלים, ולשלוח את התוצאה כמכתב שהוא מחברו.
איגרון עסקי מכיל שלל מכתבים עסקיים, כגון הזמנה של סחורה, הצעה של סחורה, בקשת הלוואה וכו'. איגרון לשימוש פרטי מכיל דוגמאות להודעות על אירועים משפחתיים, למכתבי אהבה, מכתבי תנחומים, מכתבי בקשה, מכתבי התנצלות ועוד.
האיגרון "Letters written to and for particular friends" מאת הסופר סמואל ריצ'רדסון, שיצא לאור בשנת 1741, מבטיח לקורא, בעמוד השער שלו, הרבה יותר מאשר הדרכה בכתיבת מכתבי אהבה: האיגרון העברי המודפס הראשון הוא הספר "אגרות שלומים", שיצא לאור בשנת ה'רצ"ד (1534). בין מחברי האיגרונים בתקופת ההשכלה היו שהציבו לאיגרון מטרה נוספת, מעבר לסיוע בכתיבת מכתבים, והיא הנחלת השימוש בשפה העברית.
קישורים חיצוניים
הטקסט המלא של איגרונים אחדים:
בן משה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כריס לאנג
כריס לאנג (באנגלית: Chris Lang; נולד ב-1961) הוא שחקן, תסריטאי ומפיק טלוויזיה ומוזיקאי בריטי.
ביוגרפיה
לאנג נולד בפקהאם שבלונדון.
תסריטאי
לאנג כתב עבור סדרות רבות בטלוויזיה הבריטית, הוא ידוע בעיקר מהיותו היוצר, הכותב והמפיק בפועל של הסדרה עטורת השבחים "בלתי נשכח". בעונה הראשונה של הסדרה כיכבו ניקולה ווקר, טרוור איב, סר טום קורטני, שרי לונגי, סנג'יב בהסקר, ג'מה ג'ונס, האנה גורדון, רות שין וברנרד היל. העונה שודרה לראשונה בסתיו 2015. סר טום קורטני זכה על הופעתו בפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס Royal Television Society. ניקולה ווקר הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר של Broadcasting Press Guild. בנובמבר 2015 הכריזה רשת ITV שהסדרה תחזור לונה שנייה. לצדם של ווקר ובהסקר כיכבו בעונה השנייה מארק בונאר, רוזי קאוואלירו, לוריין אשבורן, אדיל אקטר, ונדי קרייג, דאגלס הודג' ובדריה טמימי. שידור הבכורה היה בינואר 2017 וצפו בה 7.29 מיליון איש. בדיילי טלגרף כינו את הסדרה "הדרמה הבלשית של העשור". בנובמבר 2017 זכה מארק בונאר בפרס באפט"א סקוטלנד על תפקידו בסדרה בדמות קולין אוסבורן. עוד זכה בונאר ב-2018 בפרס השחקן הטוב ביותר של Broadcasting Press Guild.
במרץ 2017 הוכרזה ב-ITV העונה השלישית של "בלתי נשכח". בעונה זו כיכבו אלכס ג'נינגס, אמנדה רוט, קווין מקנלי, שיבון רדמונד, ג'יימס פליט, סשה בהאר, ניל מוריסי, אמה פילדינג ואינדרה אווה (Ové). שידור הסדרה החל ב-15 ביולי 2018. הסדרה בעונה זו זכתה שוב לשבחי הביקורת.
ב-20 בספטמבר 2018 פורסם שהסדרה "בלתי נשכח" תחזור ותשודר עונה רביעית. לאנג יכתוב שוב את התסריט ויהיה מפיק בפועל.
לאנג כתב סדרות טלוויזיה רבות בהן "Undeniable" בכיכובם של פיטר פירת' וקלייר גוס (אפריל 2014). ב-2017 שודר עיבוד צרפתי לסדרה בשם "Quand je serai grande je te tuerai" בכיכובה של ליטישה מילוט. בספטמבר 2012 שודרה הסדרה "A Mother's Son" בכיכובם של הרמיוני נוריס, פול מקגאן, ומרטין קלונס שהייתה מועמדת לפרס מגזין ברודקאסט, ועובדה לסרט טלוויזיה של ערוץ TF1 בצרפת בשם "Tu Es Mon Fils" ששודר באפריל 2015. המיני-סדרה "Torn" שכתב לאנג בכיכובן של הולי איירד וניקולה ווקר הייתה מועמדת לפרס Royal Television Society, אף היא עובדה לטלוויזיה הצרפתי בשם "Entre Deux Mères", והוקרנה בפסטיבל הקולנוע והטלוויזיה לושון (Luchon).
לאנג החל את הקריירה שלו כתסריטאי בסדרה "The Bill" עבורה כתב פרקים רבים, וזכה בפרס גילדת הכותבים. הוא המשיך לכתוב תסריטים לפרקים בסדרות שונות בהן "חדר מיון", "Soldier Soldier", סדרת הפשע "The Knock", "הארמון", "P.O.W.", "בראשית", "הנוכלים" וכן לסדרה "The Tunnel" של סקיי אטלנטיק. ב-2001 יצר וכתב את סדרת הדרמה המקורית הראשונה שלו "The Glass" בכיכובם של ג'ון ת'או ושרה לנקשייר. מאז כתב תסריטים לסדרות מקוריות נוספות בהן "סירנות", הדרמה "Unconditional Love", המיני-סדרה "Amnesia" (עליה היה מועמד לפרס אדגר), "Lawless", ו-"The Reckoning".
ב-2007 היה לאנג שותף להקמה של חברת ההפקה TXTV, בה הוא יוצר את הדרמות המקוריות שלו. ב-TXTV הוא יצר, כתב והפיק בפועל את הסדרה "חף מפשע", מותחן בארבעה חלקים בכיכובם של לי אינגלבי, הרמיוני נוריס, נייג'ל לינדזי ואנג'ל קולבי ששודרה לראשונה ב-14 במאי עד 17 במאי 2018, עם 8.05 מיליון צופים בלילה הראשון.
במרץ 2018 החלו בפריז צילומי הסדרה "Plan Coeur", קומדיה רומנטית בשמונה חלקים שכתב לאנג עבור נטפליקס.
במרץ 2018 החלו בבריטניה צילומי הדרמה "Dark Heart" בכיכובם של טום ריילי, שרלוט ריילי, אנג'ילי מוהינדרה ומירנדה רייסון.
בשנת 2022 יצר,כתב והפיק את מיני-סדרת הדרמה "הנוכל, אשתו והסירה" בכיכובם של אדי מארסן ומוניקה דולן.
שחקן
לאנג למד ב-RADA וסיים את לימודיו ב-1983. אחרי שזכה בפרס האקדמיה המלכותית להופעה מצטיינת בתיאטרון ואנבורג. כשחקן הופיע לאנג בסדרות טלוויזיה כגון "Shadow of the Noose", הסדרה הקומית "Drop the Dead Donkey", הסרט "Outside Edge", המיני-סדרה "A Dance to the Music of Time", והסיטקום "All Along the Watchtower". בנעוריו הקים להקה קומית בשם "The Jockeys of Norfolk", יחד עם אנדי טיילור ויו גרנט. הוא הפסיק לשחק באמצע שנות התשעים של המאה העשרים כדי להתרכז באופן מלא בקריירת הכתיבה שלו.
בהם
בהם (בגרמנית: Böhm) הוא שם משפחה ממקור גרמני שפירושו "יוצא צ'כיה" בכלל או "יוצא בוהמיה" בפרט. {{פירושונים|
ראו גם
}}
רובה אוטומטי
רובה אוטומטי הוא כינוי כללי לרובים בעלי טעינה חוזרת כלומר תהליך הפליטה של תרמיל הכדור שנורה והכנסת כדור חדש לבית הבליעה נעשית בפעולה ישירה כתוצאה מלחיצה על ההדק.
עקרונות פעולה
רובה אוטומטי ניתן להפעלה בשני מצבי ירי על פי בחירת היורה:
התחמושת המזינה את הירי ארוזה במחסנית המחוברת לבית הבליעה של הרובה וניתנת להחלפה במחסנית טעונה חדשה כאשר התחמושת נגמרת.
הרובה האוטומטי נבדל מהמקלע בעיקר בגודלו ובתחמושת שהוא משתמש בה. המקלע בדרך כלל כבד וגדול יותר ומשתמש בתחמושת חזקה יותר. ולכן הרובה הוא נשק אישי בעוד שהמקלע משמש רק בקבוצה של חילים או בעמדות.
היסטוריה
בחצי השני של המאה ה-19 הופיעו לראשונה מכונות הירייה והנשק האוטומטי. כלי נשק אלה היו כבדים ומסורבלים ונדרש צוות של מספר חיילים לתפעלם, אך היו בעלי כוח אש אדיר.
האקדח החצי-אוטומטי הראשון, שטעינת הכדור התורן אחרי ירי נעשית בו עצמאית, (להבדיל מבאקדח תופי בעל "פעולה כפולה" שבו הטעינה מחדש נעשית מכח הלחיצה הבאה על ההדק), הומצא על ידי האוסטרי יוסף לאומן בשנת 1892.
הרובה החצי-אוטומטי הראשון היה "רובה מונדרגון" אשר הומצא על ידי הגנרל המקסיקני מנואל מונדרגון בשנת 1882 ואשר נרשם כפטנט בשנת 1897. רובה זה היה בעל יכולת טעינה עצמית, אך עדיין ירה בבודדות ולא בצרורות כמו מכונת ירייה.
השלב הבא בפיתוחם של רובים אוטומטים התרחש במלחמת העולם הראשונה כאשר ג'ון בראונינג וחברת קולט הציגו את הפיתוח שלהם, BAR, המוזן ממחסנית נתיקה מתחלפת ומתופעל על ידי חייל אחד, לעומת מכונת היריה המוזנת בשרשרת כדורים ואשר דרשה צוות של שני מפעילים ויותר.
הפיתוחים המודרניים של הרובה האוטומטי אשר הופיעו במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה: התת מקלע ורובה הסער שמרו על בסיס הרעיון המקורי של תכונות הטעינה האוטומטית והירי הרציף אך השתפרו משמעותית מבחינת המשקל, קצב האש, תכולת המחסנית ונוחות התפעול. לדוגמה ה-StG 44 הגרמני ממלחמת העולם השנייה שהביא רעיונית לפיתוח ה"קלשניקוב" הסובייטי.
דוגמה נוספת היא פיתוח ה-M14 האוטומטי מהרובה החצי אוטומטי M1 גאראנד בשנות ה-50. ה-M14 תוכנן להיות רובה סער אך בגלל מבנהו שהקשה על כך, שימש כרובה מטען, ז"א חצי אוטומטי. עוד רובה סער שהפך לרובה מטען היה ה-FN FAL שבצה"ל נמצא לא מתאים כאוטומטי לרובאי היחיד, אבל הייתה לו גרסה אוטומטית עם דורגל לשימוש כמקלעון מחלקתי.
בזמן המלחמה הקרה נפוץ בעולם השימוש ברובי סער אוטומטיים, בפרט הקלשניקוב AK-47 הסובייטי וה-M16 האמריקאי. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נעשו מחקרים על המלחמות במזרח הרחוק (מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם) והמלחמות במזרח התיכון (בעיקר הסכסוך הישראלי-ערבי), והללו גילו שהירי האוטומטי היה ברובו הגדול לא יעיל: כלומר היחס בין מספר הכדורים שנורו למספר ההרוגים היה גבוה מאוד. בעקבות מחקרים אלה הוחלט לשנות את תורת הלחימה של הרובאי כך שבמקרים הרגילים הירי יתבצע רק במצב חצי-אוטומטי או בצרורות (ירי של מספר כדורים קבוע בלחיצה אחת). בחלק מרובי ה-M16, ובפרט ב-M4, הוחלף מצב הירי האוטומטי בירי צרורות. עם זאת, ירי אוטומטי למטרות רתק או חיפוי עדיין נשאר כחלק מתורת הלחימה.
קרחון אור
קרחון אור (באנגלית: Orr Glacier) הוא קרחון יובלי, המנקז קרקס קרחוני גדול המצוי בין הר מודי, והר ברנסטין ברכס לאנטרמן, בהרי באוורס, באזור חוף פנל (אזור חוף אנטארקטיקה שבין כף ויליאמס וכף אדייר), שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם מערבה, ונשפך אל קרחון רניק.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר, שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המצוק נקרא על שם תומאס ל. אור (Thomas L. Orr), מחיל האוויר של ארצות הברית, שהיה סגן מפקד קצין הלוגיסטיקה, בצוות הפיקוד של כוח התמיכה הימי של ארצות הברית, במהלך מבצע דיפ פריז, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1968- 1969.
לקריאה נוספת
• Cornamusini, Gianluca; Talarico, Franco M.; Cirilli, Simonetta; Spina, Amalia; Olivetti, Valerio; Woo, Jusun, Upper Paleozoic glacigenic deposits of Gondwana: Stratigraphy and paleoenvironmental significance of a tillite succession in Northern Victoria Land (Antarctica), Sedimentary Geology, Volume 358, p. 51-69. August 2017 DOI: 10.1016/j.sedgeo.2017.07.002
האני בו בו
הנה באה האני בו בו (באנגלית: Here Comes Honey Boo Boo) היא תוכנית מציאות אמריקאית המשודרת בערוץ TLC החל משנת 2012 ועוקבת אחרי אלנה תומפסון (המכונה "האני בו בו"), אמה, אביה ושלוש אחיותיה הגדולות הגרים בג'ורג'יה. אלנה היא ילדה בת 7 המשתתפת בתחרויות יופי, סובלת מעודף משקל קיצוני (בדומה לאימה) ומכורה למשקאות אנרגיה. תומפסון התפרסמה לראשונה בשנת 2009 בתוכנית המציאות Toddlers & Tiaras ששודרה אף היא ברשת TLC ועקבה אחר תחרויות יופי לפעוטות. לפי דיווחים שונים המשפחה מרוויחה כ-50 אלף דולר לפרק. הסדרה זכתה לנתוני רייטינג נאים של כ-2.2 מיליון צופים. נגד הסדרה הועלו ביקורות קשות ואף הוקדש לה פרק בסדרה סאות' פארק נגד השמנה בשם "Raising the Bar" (פרק שזכה בפרס אמי).
ב-24 באוקטובר 2014 ביטלה TLC את המשך הקרנת הסדרה בעקבות טענות כי האם, שאנון (מאמא ג'ון) נפגשת בחשאי עם בן זוגה לשעבר, שהשתחרר מהכלא, לאחר שריצה עונש מאסר על התעללות מינית בקטין (ככל הנראה בתה הבכורה של שאנון, אנה קארדוול).
צמרמורת (סדרת טלוויזיה עתידית)
צמרמורת (באנגלית: Goosebumps) היא סדרת אמריקאית המבוססת על סדרת הספרים באותו השם מאת הסופר ר. ל. סטיין, שנוצרה ונכתבה על ידי רוב לטרמן וניקולס סטולר.
הסדרה עתידה לעלות לשירות הזרמת המדיה "דיסני+".
תקציר העלילה
לאחר ששחררו בשוגג כוחות על-טבעיים, על חמישה בני נוער מוטלת החובה למצוא דרך לעבוד יחד וללכוד אותם מחדש. עם זאת, במהלך מסעם, מגלים חמשת הנערים כי לסודותיהם של הוריהם מימי נעוריהם קשר הדוק לעברה של העיירה ולכוחות העל-טבעיים שהם שחררו.
פיתוח
ב-28 באפריל 2020 נמסר על פיתוח עיבוד מחודש לסדרת הטלוויזיה משנות ה-90 של המאה ה-20. במסגרת ההכרזה נמסר כי את הסדרה תפיק חברת "Scholastic Entertainment", בשיתוף פעולה עם חטיבת הטלוויזיה של "סרטי סוני" וחברת ההפקות של ניל מוריץ, שהייתה אמונה על הפקת שני סרטי הקולנוע שהתבססו על ספרי הסדרה. ב-3 במרץ 2021 עדכן ר. ל. סטיין בחשבון הטוויטר שלו כי להפקת הסדרה נשכרו מפיק ובמאי, אך לא חשף את זהותם. ב-4 בפברואר 2022, נמסר כי את זכויות הפצת הסדרה רכשה שירות הזרמת המדיה "דיסני+", וכי עונתה הראשונה של הסדרה תכלול 10 פרקים. עוד נמסר כי על בימוי הפיילוט יופקד הבמאי רוב לטרמן, וכי הוא וניקולס סטולר יופקדו על כתיבת והפקת הסדרה.
ליזלוטה מרשל
ליזלוטה מרשל (בגרמנית: Liselotte Marshall; 15 בספטמבר 1923 – 24 במאי 2017) הייתה סופרת יהודיה ילידת גרמניה, שנודעה בזכות הרומן פרי עטה, Tongue-Tied. רומן זה מבליט את החפיפה בין אנטישמיות ובין אפליה נגד אנשים עם מוגבלויות בזמן מלחמת העולם השנייה בשווייץ. מרשל אמרה על Tongue-Tied שהיא קיוותה למחוק באמצעותו את הכאב של ילדותה.
צמרמורת (סדרת טלוויזיה עתידית)
ליהוק
באוקטובר 2022, נמסר על ליהוקם של ג'סטין לונג, אנה יי פוייג, מיילס מקנה, ויל פרייס, זאק מוריס, אייסה בריונס ורייצ'ל האריס לצוות השחקנים הראשי. בינואר 2023, נמסר על ליהוקו של רוב הבל לתפקיד אורח.
ליזלוטה מרשל
קורות חייה
נולדה בשם ליזלוטה רוזנברג בעיירה גיסן. להוריה היה עסק לייצור ומכירה של יין באוזינגן הסמוכה. בילדותה חלתה בשחפת חוץ-ריאתית שפגעה בעצמותיה. היא נשלחה ללזאן, עיירה דוברת צרפתית באלפים בשווייץ, שם היא טופלה על ידי אוגוסט רולייה, שהיה ידוע בזכות פיתוח טיפול באמצעות קרני שמש (הליותרפיה). לאחר עליית הנאצים לשלטון נאסר על יהודים להעביר כסף מחוץ לגבולות גרמניה. אולייה אפשר לה להמשיך את השהות בסנטוריום, על אף שהוריה לא יכלו לממן את הטיפול. על אף שהיא נולדה יהודייה, היא קיבלה בשווייץ חינוך קלוויניסטי, כפי שהיה נהוג במקום.
ב-1937 ביקרה ליזלוטה את משפחתה בפעם האחרונה בגרמניה וחשה את האנטישמיות הגוברת. היא נשלחה חזרה לשווייץ, ולאחר מכן הוריה ברחו לפרנקפורט ומשם היגרו ב-1941 לארצות הברית. ליזלוטה נשארה בשווייץ. לאחר שהחלימה, היא עבדה כאחות בסנטוריום ולאחר מכן עברה לציריך כדי ללמוד עבודה סוציאלית. ב-1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, היא היגרה לארצות הברית, שם התאחדה עם משפחתה והחלה ללמוד בהאנטר קולג' בניו יורק. בקולג' היא הכירה את רות קליגר, ניצולת שואה והן נשארו בידידות ארוכת שנים, עליה קליגר מספרת בממואר Still Alive.
צמרמורת (סדרת טלוויזיה עתידית)
צילומים
צילומי הסדרה החלו באוקטובר 2022 בוונקובר, קנדה; והסתיימו במרץ 2023.
ליזלוטה מרשל
קורות חייה
לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', היא המשיכה ללימודים לתואר שני בספרות השוואתית באוניברסיטת ייל. בייל היא פגשה את בעלה לעתיד, פיטר מרשל, שלמד רפואה. הם התחתנו ועברו לאנגליה והמשיכו להגר מספר פעמים בין ארצות הברית, אנגליה וקנדה. הם התיישבו לבסוף, לאחר פרישתו, בלונדון.
ספרה
מרשל החלה לכתוב את הספר באנגלית ב-1991, אך הוא פורסם ראשית בגרמנית ב-1997 (Die verlorene Sprache) בצרפתית בשנת 2000 (Les Mots étranglés) ולבסוף באנגלית בשנת 2004. היא אמרה שהיא בחרה לכתוב את סיפורה כרומן ולא כאוטוביוגרפיה, משום שכך הרגישה ביטחון מספיק בכדי לבטא את הכאב של עברה.
קרחון גרגורי (קניה)
קרחון גרגורי (באנגלית: Gregory Glacier) הוא קרחון על הר קניה במחוז מרו, בקניה שבאפריקה.
הקרחון נמצא במרכז המדינה, כ-140 קילומטרים צפונית לניירובי, בירת קניה.
גובהו של הקרחון 4,630 מטרים מעל פני הים.
בשל התחממות כדור הארץ קרחוני הר קניה נסוגים במהירות (ובהם גם קרחון לואיס - הגדול בקרחוני הר קניה, וקרחון גרגורי), וככל הנראה בתוך 30 שנים יימסו כולם.
מקור השם
הקרחון קרוי על שמו של ג'ון וולטר גרגורי (John "Jack" Walter Gregory), גאולוג שחקר את השבר הסורי-אפריקני.
לקריאה נוספת
• JAMES A.T. YOUNG and STEFAN HASTENRATH, Glaciers of the Middle East and Africa - GLACIERS OF AFRICA, P 55, U.S. GEOLOGICAL SURVEY PROFESSIONAL PAPER 1386-G-3
• LONNIE G, THOMPSON, Ice core studies from Mt Kenya, Africa, and their relationship to other tropical ice core studies, PP 55, 60
• MIHAI VODĂ, VICTOR SOROCOVSCHI, RAMONA RAŢIU, RADU NEGRU, Climate change effects on Mount Kenya’s Glaciers, PP 76-77
מרגיט גראבר
מרגיט גראבר (בהונגרית: Gráber Margit; בודפשט, 5 באוגוסט 1895 – בודפשט, 4 באוגוסט 1993) הייתה ציירת יהודייה-הונגרייה, אשתו של הצייר היהודי-הונגרי וילמוש פרלרוט-צ'אבה.
ביוגרפיה
מרגיט גראבר נולדה במשפחה יהודית בבודפשט כבתם של מור גראבר (1855–1921), פקיד, יליד טורוצסנטמארטון (Turócszentmárton) ושל רוזה באומן, בתו של בעל מפעל ליקרים. סבה וסבתה מצד אביה היו הסוחר מיקשה גראבר ונטי פיקלר, סבה וסבתה מצד אמה היו הסוכן ז'יגמונד באומן ורוזה מנגולד.
מרגיט גראבר החלה את לימודיה העל תיכוניים בבית הספר לציור תעשייתי בבודפשט כתלמידתו של מאנו וסטרוצי (Vesztróczy Manó). משנת 1911 השתתפה בקורס של "בית האמנים", שם לימד אותה קארוי קרנשטוק. לאחר מכן המשיכה ללמוד במכללה לאמנויות שימושיות (שמה היום אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב). גראבר התחילה לעבוד ב-1915. בשנת 1916 עבדה במושבת האמנים של קצ'קמט כתלמידתו של בלה איוואני-גרינוולד. ב-1918 עבדה במושבת האמנים של באיה מארה. משנת 1922 הייתה כבר אמנית מציגה. ב-1924 היא ובעלה נסעו לפריז. גראבר חזרה הביתה מצרפת ב-1928. מ-1924 הייתה חברה באגודה החדשה לאמנים. היא שרדה את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה ב-1945, עסקה בעיצובי פרסקו. היא גם לימדה משנת 1948. באותה השנה הפכה לחברה במושבת האמנים הישנה.
חייה הפרטיים
בשנת 1919 התחתנה עם הצייר וילמוש פרלרוט-צ'אבה. הם התגרשו ב-1929.
At Last
At Last הוא אלבום משנת 2003 של הזמרת האמריקאית סינדי לאופר. הוא זכה להצלחה ונכנס למצעדים רבים, הן בארצות הברית והן באוסטרליה. באלבום ישנו דואט עם טוני בנט ששמו הוא, "Makin' Whoopee". לאופר הפיקה את האלבום יחד עם רוס טיטלמן. האלבום מורכב מאוסף גרסאות כיסוי לשירי ג'אז שונים.
רקע והצלחה
גרסתו הפיזית של האלבום הייתה זמינה לרכישה בארצות הברית בחנויות ספציפיות בשבועיים הראשונים לצאתו. השיר "Walk On By" יצא כסינגל מתוך האלבום ונועד לקדם אותו, תוך שהתברג במקום העשירי במצעד שירי הדאנס קלאב. האלבום הגיע לראשונה למקום ה-38 בבילבורד 200 עם 47,000 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון שלו.
האלבום נמכר בלמעלה מ-276,000 עותקים בארצות הברית, על פי נילסן סאונדסקאן.
נפאטה
נפָּאטָה הייתה העיר המרכזית בממלכת נוביה הממוקמת לגדות הנילוס הדרומי, מייסודה של הממלכה במועד לא ידוע עד המאה הרביעית לפני הספירה. בראשיתה של המאה הרביעית לפני הספירה הוחלט להעביר את מרכז הממלכה למרואה. נוביה בכלל ונאפטה בפרט עשירות באוצרות טבע, דבר שהקנה לעיר ערך אסטרטגי וכלכלי והוביל את המצרים לתקוף ולכבוש אותה פעמים רבות לאורך שנות קיומה. בתקופות מסוימות הפכה  נאפטה למרכז פולחן נובי-מצרי בעל חשיבות גדולה לשתי התרבויות. במקורות מסוימים מתייחסים לאזור זה כממלכת כוש, שם זה החל כביטוי מצרי שמאתר את עמק הנילוס התחתון (שממוקם דרומית למצרים) וכלל התרבויות ששכנו בו. לאחר נפילתה של השושלת ה-25 הנובית מהשלטון  במצרים בעקבות הלחימה עם האשורים, נעשה מאמץ על ידי מלכי נוביה להישאר חלק מהתרבות המצרית. אחד מהביטויים הבולטים ביותר למאמץ זה הוא הבניה של מקדש לאל אמון בנאפטה, שהיה מקביל למקדש המפואר השוכן בתבאי.
גאוגרפיה
קיימים מספר ממצאים ארכאולוגיים הרומזים למיקומה של העיר נאפטה, הבולט ביניהם הוא המקדש שנבנה לרגלי ההר ג'בל ברקל. על אף זאת אין ודאות בנוגע למיקומו של מרכז העיר נאפטה, אך לפי הערכה המקובלת היום בקרב חוקרים המקדש ממוקם קרוב לעיר מרוו של היום. אם הערכת החוקרים מדויקת, למיקומה של נאפטה הייתה גם חשיבות מסחרית. העיר ממוקמת בקצהו הצפוני של מסלול העוקף מפלים המקשים על שיט בנילוס, ולכן כל הסחורות שהגיע מדרום לעיר  לכיוון מצרים ואסיה היו חייבות לעבור דרכה.
עזיבת העיר
למרות מאמצם של הנובים להישאר חלק מהתרבות המצרית,  הועברה עירה המרכזית  של נוביה למיקום רחוק יותר ממצרים, לעיר מרואה סביב המאה הרביעית  לפני הספירה. ישנם מספר הסברים למעבר זה. הראשון, היות שממלכה התבססה על רעיית צאן כמקור המרכזי למזון, נאלצו הנובים לעביר את בירתם דרומה לאזור יותר עתיר במשקעים. סיבה שנייה שתרמה להעברת העיר המרכזית מנאפטה למרואה היה תקיפה מצרית בנוביה כחצי מאה לאחר נפילתו של השלטון הנובי במצרים. עד היום לא ברור מהותה או פרסת הכוחות בה, אך ייתכן שהפלישה תרמה להחלטה להדרים את בירת הממלכה. גם לאחר עברתה של בירת הממלכה למרואה המשיכה נאפטה להיות מרכז לדת הנובית. מלכים הוכתרו ולעיתים נקברו שם.
קבוצה א
מעט מאוד ידוע על תרבות זאת, ידוע שאנשיה נדדו ממקום למקום ולכן מקובל להניח שעיסוקם המרכזי היה רעיית צאן וכאשר שטח מרעה מוצה נאלצו לנדוד. בנוסף, ישנם מספר ממצאים שמראים שהם היו כלקוליתיים. חלק ניכר מהמידע הקיים על תרבות זאת הגיע מחפירות ארכאולוגיות בקברים המיוחסים לה. מוכרים שני סוגי קברים, הראשון בעומק של 0.8 מטר בצורת ביצה והשני בעומק של 3 מטרים ובו חלל שקוע שהכיל: צלחת אבן בצורת ביצה או צלחות רמבודיות, נוצת יען, אבן משחזת עשויה מאלבסטר, גרזן ומקדח מנחושת, בומרנג מעץ, שרשרת מעצמות, דמויות נשיות מחמר, חרוזים מצדפות, קרנליאן ואבנים יקרות. הגופה הייתה עטופה בתכריכי עור מקובצת בפינה הימנית כשראשה מופנה מערבה ולידה כלי חרס בעלי עיטורים מתוחכמים בהרבה ממה שמוכר עבור אותה תקופה.
קיימת מחלוקת בקרב ארכאולוגים האם קיימת גם קבוצה ב' שהתקיימה באותו האזור אך עם מנהגי קבורה שונים. יש הסבורים שמדובר באותה התרבות ששינתה את מנהגה עקב מחסור במשאבים ותקיפות מצד אויבים מגוונים  בין 2780 ל-2258 לפני הספירה.
נוקי וחברים
נוקי וחברים (באנגלית: Nouky and Friends) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בלגית לילדים, שבוימה על ידי ז'אן-כריסטוף קראפס ודייוויד דגנדה ונכתבה על ידי אלכסנדר רוורנד.
אלן טיילור
אלן טיילור (באנגלית: Alan Taylor; נולד ב-13 בינואר 1959) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, מפיק טלוויזיה ותסריטאי. הוא מוכר בזכות עבודתו בתוכניות טלוויזיה כמו: "אבודים", "הבית הלבן", "סקס והעיר הגדולה" ו"משחקי הכס". וכן ביים את הסרטים "תור: העולם האפל" ו"שליחות קטלנית: ג'נסיס".
נוקי וחברים
הסדרה שודרה במקור בין השנים 2006–2008. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2011 בערוץ הופ!.ובערוץ לולי לסדרה הופקו 3 עונות הכוללות 78 פרקים באורך 5 דקות.
אלן טיילור
ביוגרפיה
טיילור הוא בנם של ג'יימס טיילור שעבד כצלם וידאו, ומימי קזורט שהייתה אוצרת בגלריה הלאומית של קנדה. הוא גדל באוטווה, קנדה, למד היסטוריה באוניברסיטת טורונטו, עבר לאוניברסיטת קולומביה ולאחר מכן החל ללמוד קולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
נוקי וחברים
שיר הפתיחה והסיום של הסדרה בעברית בוצעו על ידי גיתית שובל.
אלן טיילור
קריירה
טיילור ביים תוכניות טלוויזיה רבות בעיקר ברשת HBO. בנוסף לעבודתו הטלוויזיות, טיילור ביים חמישה סרטי קולנוע, ביניהם תור: העולם האפל ושליחות קטלנית: בראשית.
נוקי וחברים
עלילה
הסדרה עוקבת אחר שלושה חברים, פאקו החמור נוקי הדוב ולולה הפרה, אשר בכל פרק משחקים בבית ובחצר, ולומדים לעזור זה לזה.
אלן טיילור
קריירה
טיילור הצטרף לצוות הסדרה דדווד, והיה הבמאי של העונה הראשונה. בנוסף ביים את פרקי הפיילוט של הסדרה מד מן, שני פרקים בעונה הראשונה של משחקי הכס וארבעה פרקים בעונה השנייה.
חיים אישיים
טיילור מתגורר בברוקלין, ניו יורק ולו שלושה ילדים.
ג'ון סאבאג'
ג'ון סאבאג' (באנגלית: John Savage; נולד בשם ג'ון יאנגס; נולד ב-25 באוגוסט 1949) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר מהופעותיו בסרטי הקולנוע "צייד הצבאים", "שדה הבצל", "שיער" ו"סלבדור". בטלוויזיה הוא מוכר מהופעתו בדמות דונלד לידקר בסדרה "מלאך שחור".
ביוגרפיה
סאבאג' נולד באולד בת'פייג שבמדינת ניו יורק. הוא בנם של מיוריאל, עקרת בית, ושל פלויד יאנגס, סוכן ביטוח ששירת במהלך מלחמת העולם השנייה בגוודלקנל עם חיל הנחתים. אחיותיו הן רובין יאנג, אשת תקשורת ברדיו ובטלוויזיה, וגייל יאנגס שהיא שחקנית. אחיו הוא השחקן ג'ים יאנגס.
התפקיד הגדול הראשון של סאבאג' היה בדמות סטיבן בסרט "צייד הצבאים" משנת 1978, המתאר את סיפורם של חבורת עובדי פלדה אמריקאים ממוצא רוסי בתקופת מלחמת וייטנאם. ב-1979 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "שדה הבצל" המבוסס על סיפור אמיתי אודות השוטר קארל הטינגר ומאבקו האישי אחרי שהיה עד לרצח שותפו.
ב-1979 שיחק סאבאג' באחד מתפקידיו המפורסמים ביותר בדמות קלוד הופר בוקובסקי בסרטו של מילוש פורמן "שיער", סרט המושפע מתרבות ילדי הפרחים של שנות ה-60. בסרט המלחמה "הקו האדום" בבימויו של טרנס מאליק היה לסאבאג' תפקיד קטן. בסוף שנות השבעים של המאה העשרים הופיע סאבאג' בברודוויי במחזה "American Buffalo" מאת דייוויד מאמט יחד עם רוברט דובאל. ב-1991 השתתף בתפקיד ראשי בסרט "Door to Silence", סרטו האחרון של הבמאי האיטלקי לוצ'יו פולצ'י, שהוא מותחן פסיכולוגי שצולם בלואיזיאנה.
בהמשך שיחק סאבאג' בתפקידים שונים על המסך הקטן כמו גם על מסכי הקולנוע. הוא הופיע בעונות הראשונה והשנייה של סדרת הטלוויזיה "מלאך שחור" בדמות דונלד לידקר, וגילם את קפטן רנסום בשני פרקים בסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
תפקיד נוסף שלו בטלוויזיה הוא בדמות הנרי סקודר בסדרת הטלוויזיה "קרניבל" בהפקה של HBO. ב-2005 הופיע סאבאג' בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". הוא היה הקריין באלבום "This Town" של סטיב סמית' מלהקת דרטי וגאס. האלבום יצא ב-18 בפברואר 2008. בספטמבר 2009 הופיע סאבאג' בפרק בעונה השנייה של הדרמה "פרינג'" של רשת פוקס.
ב-2012 שיחק סאבאג' בתפקיד משנה בקומדיה הרומנטית "רשימת חיסול". ב-2013 כיכב במערבון "The Sorrow" בבימויו של ורנון מורנטנסן יחד עם קירק האריס, ריאן באלאנס ומייקל מדסן.
חיים אישיים
ב-1967 התחתן סאבאג' עם סוזן יאנג, ונולדו להם שני ילדים. בני הזוג התגרשו ב-1969. בשנת 1993 נשא לאישה את סנדי שולץ.
אריה הספרייה
אריה הספרייה הוא ספר שנכתב על ידי ואויר על ידי קווין הוקס. הספר יצא לאור ב-10 באוגוסט 2008 בהוצאת כנרת זמורה ביתן. הספר נכתב בשפה האנגלית ותורגם לשפה העברית על ידי אירית ארב.
מסריו החינוכיים עוסקים בשונות, בקבלת האחר ובסובלנות. הסיפור "אריה הספרייה" מספר על כך שבספרייה ישנם כמה כללים שיש לנהוג על פיהם, אך הכללים עוסקים רק בהתנהגות, אין כלל שאוסר על האריה לשהות בספרייה.
תקציר העלילה
הספר מתאר התנהגות לא מצופה מאריה, הוא לא טורף את הספרים, לא הורס אותם ולא מפחיד את הילדים, אלא רק רוצה להיות כמו כל השאר ולהיות מועיל ולא סתם אריה. כמו כן הוא עוזר בניקיונות הספרייה, סידור הספרים במדפים ומסייע לילדים להגיע לספרים שנמצאים על המדפים הגבוהים.
עם הזמן הילדים מתחילים לחבב את האריה ומצפים כל יום לראותו בספרייה, האריה בספר מתואר כאריה אכפתי ואוהב.
מסר חינוכי
המסרים שמועברים בסיפור הם שחשוב לשמור על כללי הספרייה, אך עם זאת חשוב להפעיל שיקול דעת בעניינם ולהיות פתוחים לשינויים. נוסף על כך, הספר מלמד את הקוראים איך לקבל את השונה, לכבד אותו ולהסתכל על החיים מחוץ לקופסה.
בחירתה של קנודסן לזהות את האריה רק בתור "האריה", בלי לתת לדמויות את האפשרות לקרוא לו בשם, משמעותית: היא מחדדת את יכולתם של הילדים לקבל את השונה מהם בלי לתבוע עליו בעלות או לכפות עליו את נורמות ההזדהות שהם מכירים.
מישל קנודסן
מישל קנודסן היא סופרת, כותבת, עורכת וחובבת ספרים. רוב העבודות שלה מיועדות לילדים, והיא הוציאה לאור עשרים ושמונה ספרים. כמו כל הסופרים מספרת מישל קנודסן שהיא התחילה לכתוב מאז שהיא זוכרת את עצמה, כשהייתה קטנה היא אהבה לכתוב בעיקר שירים. היא התחילה לכתוב סיפורים קצרים בתיכון ובקולג'.
היא עבדה כעוזרת עריכה בחטיבת הילדים של "רנדום האוס", במהלך עבודתה שם היא כתבה מספר ספרים, בנוסף לכך היא התחילה לכתוב ולהגיש את כתבי היד שלה.
היא כתבה לעיתים סיפורי מדע בדיוני ופנטזיה קצרים, לקוראים מבוגרים.
מישל קנודסן כתבה את "אריה הספרייה" בזמן שעבדה בספרייה של אוניברסיטת קורנל בארצות הברית.
קווין הוקס
האיורים של קווין הוקס, מעלים זיכרונות מספרי ילדים ישנים.
הצגות ומחזות
ההצגה בוימה על ידי: רוני פינקוביץ', המחזה נכתב על ידי אלי ביז'אווי ומשך ההצגה הוא כ־60 דקות. ההצגה היא הצגה מקצועית שמתבססת על הטקסט של אלי ביז'אווי, שלקח את סיפורה של קנודסן בחריזה. ההצגה מותאמת לגילאי 5–8.
ייהבי
ייהבי (באסטונית: Jõhvi, בגרמנית: Jewe, ברוסית: Йыхви) היא עיר בצפון-מזרח אסטוניה ובירת מחוז אידה-וירו. העיר נמצאת כ-50 קילומטרים מגבול רוסיה.
האסטונים נחשבים למיעוט בעיר, בשעה שכ-55 אחוזים מתושבי העיר הם רוסים.
היסטוריה
ייהבי הוזכרה לראשונה בתור כפר בשנת 1241 בספר מפקד האוכלוסין הדני, בתקופה שבה הכפר נשלט על ידי דנמרק.
תרבות
בעיר קיים בית קונצרטים אשר פתח את שעריו ב-8 באוקטובר 2005. באולם הקונצרטים נערכים כנסים, ימי עיון, תערוכות, קבלות פנים חגיגיות, קונצרטים קלאסיים, מופעי בלט, כדורים, הופעות רוק ועוד. ההיסטוריה של אולם הקונצרטים מתוארכת לשנת 1491, אז ניצבה במקום אחוזת ייהבי. בנייני האחוזה הוקפו בפארק רחב ידיים, שניתן למצוא בסמוך לבית הקונצרטים גם בימינו.
BNI
Business Network International (בראשי תיבות: BNI; בעברית: רשת עסקים בינלאומית) היא חברת זכיינות אמריקנית שנוסדה על ידי ד"ר איוון מייסנר ב-1985, במטרה להקים קבוצות עצמאים ועסקים קטנים למטרת סיוע הדדי בגיוס לקוחות ורישות עסקי.
כיום לחברה זכיינים בכ-74 מדינות, והיא מפעילה רשת של כ-10,000 קבוצות ו-284 אלף חברים. הקבוצות נפגשות על בסיס שבועי במטרה שהחברים יסייעו האחד לשני במתן הפניות עסקיות וברקימת שיתופי פעולה עסקיים. החברה טוענת כי היא הגדולה בעולם העוסקת ביצירת הפניות עסקיות.
היסטוריה
הרעיון להקמת BNI נולד בנובמבר 1984, לאחר שאחד מלקוחותיו הגדולים של מייסנר, שהיה אז יועץ שיווק, עזב אותו והוא ביקש לחפש רעיונות כיצד לגייס לקוחות חדשים. יחד עם קבוצת אנשי עסקים הקים את קבוצת 'הרשת' שנפגשה לראשונה בינואר 1985. במרץ אותה שנה נפתחה קבוצה נוספת ועד סוף השנה נפתחו 20 קבוצות. ב-1991 החל מייסנר במחשבות על הפיכת הרשת לבינלאומית ושינה את שמה ל-BNI. בינואר 1993 נפתחה הקבוצה הראשונה מחוץ לארצות הברית בת'אנדר ביי שבאונטריו. בדצמבר 1995 נפתח הסניף הראשון באירופה - בבריטניה. ב-1996 נפתחה הזכיינות האוסטרלית, וב-1998 הזכיינות בדרום אפריקה. בנובמבר 2014 מונה גרהאם ווימילר (Graham Weihmiller) למנכ"ל החברה העולמית. במאי 2016 עבר מספר החברים בארגון את ה-200 אלף.
קבוצות
כל קבוצת BNI כוללת עצמאים ואנשי עסקים קטנים ממגוון רחב של מקצועות ותחומים, כשהכלל בארגון הוא שבקבוצה לא יהיו שני חברים מאותו מקצוע, במטרה למנוע מחברי הקבוצה להתחרות זה בזה. הקבוצות נפגשות על בסיס שבועי בשעות הבוקר, ולהן מבנה קבוע. הן כוללות הדרכה קצרה בתחום הנטוורקינג העסקי, מצגות אישיות בנות כ-30 שניות של כל אחד מחברי הקבוצה על העסקים שלהם - בהן החברים מציינים על פי רוב אלו הפניות עסקיות הם מחפשים. ומצגת מרכזית בת 8–10 דקות בה אחד מחברי הקבוצה מציג את העסק שלו בהרחבה. המציג המרכזי בכל מפגש נבחר על פי הגרלה מראש.
בין מפגש למפגש מצופים חברי הקבוצות לערוך מפגשים עסקיים אישיים זה עם זה ולהפנות זה לזה לקוחות, כשבכל מפגש הקבוצה מדווחת כמה מפגשים כאלו התרחשו, וכמה הפניות נוצרו. אנשים שקיבלו הפניות שהפכו לעסקאות, מודים במהלך המפגש באופן פומבי לעמיתיהם שהעבירו להם את ההפניה, תוך ציון סכום העסקה שנרקם בעקבותיה. הקבוצות מנהלות רישום מתמיד הן של מספר המפגשים וההפניות בין החברים, והן של סכומי הכסף שהחברים הרוויחו כתוצאה מהם.
הקבוצות מאפשרות לחבריהן להזמין אורחים למפגשים, וזאת במטרה להרחיב את שורותיהן ואת הקשרים העסקיים של חבריהן. אורח, רשאי לאחר שני ביקורים להגיש לקבוצה בקשה להצטרפות. בקשה זו נשקלת על ידי וועדת החברים של הקבוצה, המבצעת על המועמד בדיקה מעמיקה ובכללה שיחות עם ממליצים, בחינת מסמכים ואישורי העסק ואף בחינת מוצריו ועבודותיו. ההחלטה נמסרת למועמד בתוך שבועיים מהגשת הבקשה. מצטרפים חדשים מקבלים מהארגון סדנאות לפיתוח כישורי נטוורקינג, שיווק עצמי והפניית לקוחות.
סכומי הפניות
לטענת החברה בשנת 2020 נרשמו ברחבי העולם כ-11.5 מיליון הפניות עסקיות בין חברי הארגון, שהניבו עסקאות בשווי 16.2 מיליארד דולרים. ב-2019 טען הארגון כי ההפניות הניבו 16.7 מיליאר דולרים. ב-2018 נטען כי הניבו כ-14 מיליארד דולרים. ב-2017 נטען כי הניבו כ-13.6 מיליארד דולרים וב-2016 כ-11.2 מיליארד דולרים.
עקרונות
העיקרון המרכזי אותו התווה מקים הארגון מייסנר הוא המוטו 'הנותן מקבל' - ככל שחבר הקבוצה משקיע בה יותר, נוטל על עצמו אחריות בוועדות הקבוצה ובארגון המפגשים, נפגש עם עמיתיו לקבוצה למפגשים עסקיים אישיים ובעיקר פועל להעביר להם הפניות עסקיות - כך המוטיבציה שלהם להפנות לקוחות גם אליו גדלה.
בשל העובדה שהארגון מתבסס על המלצות הדדיות, הוא שם דגש רב על אמינות ושירות איכותי. לכן, כן חבר מתחייב לקוד אתי לפיו ינהג בכנות עם חבריו לקבוצה ועם הלקוחות שיופנו אליו, יספק שירותים באיכות ובמחיר אליהם התחייב, יטפל ויעקוב אחר ההפניות העסקיות הנמסרות לו, ישמור על הקוד האתי במקצוע שלו, יקפיד על גישה חיובית ותומכת בחברי BNI וישקוד על בניית האמינות והמוניטין של חברי הארגון.
חריגה מעקרונות אלו, עשויה להביא להעלתו של חבר לדיון בוועדת החברים, ואף לסילוקו מהקבוצה.
BNI ישראל
BNI ישראל הובאה לארץ על ידי דניאל קוטניק, שעלה לארץ מארצות הברית ב-1970. ב-1998 לאחר שביקר בקנדה את גיסו וראה כיצד שגשגו עסקיו בזכות הצטרפות לקבוצה, החליט להביא את השיטה לארץ. הוא קנה את הזכיינות ולאחר עבודה קשה ומאומצת של הכנת השיטה לשוק הישראלי החל להקים קבוצות. בשיאה של עבדותו היו 50 קבוצות ברחבי הארץ. כיום הזכיינות הישראלית של BNI נמצאת בבעלותם של ירדן נוי ושמשון (סם) ומקיפה כ-60 קבוצות וכ-1,500 חברים.
הטיית נאמנות
הטיית נאמנות (באנגלית: Allegiance bias), במדעי ההתנהגות, היא מקרה פרטי של הטיה קוגניטיבית. מונח זה מתאר הטיה הנובעת מנאמנות של מדען, חוקר או מטפל, לאסכולה ספציפית. חוקרים נחשפים במהלך חייהם המקצועיים לסוגים רבים של תיאוריות מקצועיות, וחלקן נקשרות אליהן יותר מאחרות, מסיבות רבות ושונות, ומקבלות את הערכתם. התייחסות של המטפל לגישה או לתיאוריה המועדפת עליו היא דבר טבעי. הטיית נאמנות באה לידי ביטוי כאשר היא גורמת למטפלים ולחוקרים להאמין כי אסכולתם או הטיפול שלהם עדיפים על אחרים, תוך הקטנה של ביקורת או ספק, והתעלמות מגישות או פתרונות אחרים. ההתמקדות בגישה בה החוקר מאמין ותומך, תוך התעלמות או הפחתה בערך של גישות אחרות או של הביקורת על הגישה, עלולה להשאירו מקובע בתוך פרדיגמת חשיבה, אף אם אינה יעילה, ועלולה להוביל לשגיאות מהותיות בתוצאות המחקר או ביכולת למצוא טיפולים יעילים יותר שיעזרו למטופל, לחולה או לסיטואציה הנחקרת.
היסטוריה
הטיית נאמנות תוארה לראשונה בכתב עת מקצועי במאמר של זינגר ולוברסקי שהתפרסם בשנת 1975. בבסיס המחקר שלהם נעשה חיפוש השוואות בין כמה גישות בפסיכותרפיה. הם מצאו כי הטיפול היה מוצלח יותר במקרים בהם נעשה שימוש בטיפולים משולבים של טיפולים לעומת טיפול לפי אסכולה אחת בלבד. למרות זאת, הם מצאו כי ישנם מטפלים המביעים נאמנות חזקה לשיטות בהן הם מאמינים, ונוטים שלא לשלב גישות טיפוליות אחרות, אף אם מחקרים אובייקטיביים מראים כי שילוב כזה הוא לטובת המטופל.
פסיכותרפיה
הטיית נאמנות מתרחשת לעיתים בפסיכותרפיה. לעיתים, מערכת האמונות של החוקר כה חזקה, והוא באמת ובתמים משוכנע בצדקת הדרך מבחינתו, עד כדי עיוורון לביקורת ואפשרויות חליפיות. גם פסיכותרפיסטים המטפלים באחרים עשויים לנקוט בהטיית נאמנות, לעיתים מבלי להיות מודעים לכך. דוגמה ידועה לכך היא התרפיה הרפראטיבית בטיפולי המרה, המתיימרת "לרפא" נטיות הומוסקסואליות ולשנותן. גישה זו, שהייתה מקובלת בקרב גורמים דתיים, לרוב נוצריים אדוקים, נחשבת כדוגמה קלאסית להטיית נאמנות. התרפיה הרפראטיבית לקחה את שמה מתוך הספר "הומוסקסואליות: אתיקה נוצרית חדשה" ("Homosexuality: A new Christian ethic") אותו פרסמה התאולוגית והפסיכולוגית הבריטית, ד"ר אליזבת מוֹבּרלי (אנ'), בשנות ה-80. בספרה טוענת ד״ר מוֹבּרלי, שנטייה מינית הומוסקסואליות היא ביטוי לדחף מתקן, ״רפראטיבי״, באמצעותו מנסה האדם להתמודד לכאורה עם מערכת יחסים לא תקינה עם אביו בילדות.
הפסיכולוגים ג'וזף ניקולוסי וצ'ארלס סוקרידס, שניהם אנשי דת, פיתחו שיטת טיפול הבאה לתת מענה לאותו דחף מתקן, והם מתארים אותה בספר "תרפיה רפראטיבית להומוסקסואליות בגברים – גישה קלינית חדשה" ("Reparative Therapy of Male Homosexuality: A New Clinical Approach") אותו פרסמו ב-1997. גישה זו, המתעלמת מהעובדה שלא ניתן וגם אין סיבה קלינית לשנות נטייה מינית, היא דוגמה להטייה בעקבות ערכים ואמונות, כאשר הסיבות לעצם הטיפול הן דתיות יותר מאשר קליניות.
דוגמה מקובלת נוספת וקיצונית להטיית נאמנות היא מחלת הדראפטומניה, שהוגדרה במאה ה-19 על ידי פסיכיאטרים כמחלה של הנפש, לכאורה, הגורמת לעבדים בארצות הברית לאבד שליטה ולברוח מעבדות.
פסיכולוגיה משפטית
מוכרים מקרים, בהם מומחים לזיהוי פלילי גיבשו את עמדתם בהתאם לדעה מוטה, ופירשו את הראיות הקיימות כך שיתאימו לעמדתם. במחקרים שנערכו בארצות הברית לצורך הערכת תיקים משפטיים, נמצא כי לקוחות אפרו אמריקאים הואשמו באופן גורף יותר מלקוחות לבנים, כאשר עמדו בפני החוקרים אותן ראיות. הטיות אלה עלולות לשבש את הצדק בתיקים משפטיים. איגוד הפסיכולוגים האמריקאי הכין הנחיות לפסיכוגים בשירות המשטרה, על מנת לנטרל במידת האפשר עמדות והטיות קיימות, כדי לסייע לפסיכולוגים פליליים להיות אובייקטיביים בבחירת תיקים לבית משפט.
ביקורת על מחקרים
תחום נוסף שקשור להטיית נאמנות הוא, כאשר חוקרים הכותבים מאמר, מותחים ביקורת על עבודתו של חוקר אחר, שמחקרו חופף למחקר אחר או מאיים על הממצאים. לעיתים מופגנת הטיית הנאמנות על ידי בחירה דקדקנית של מאמרים קודמים מתנגדים לממצאים, תוך התעלמות או אי שימת דגש מספיק על ממצאים שתומכים בעמדה החדשה. יש מקרים, בהם חוקרים משתמשים באופן אירוני בהטיית נאמנות כדי לאמת את עבודתם כנכונה ולשלול עבודות של אחרים.
הנרי סיוול
הנרי סיוול (באנגלית: Henry Sewell; 7 בספטמבר 1807 – 14 במאי 1879) היה מדינאי ניו זילנדי, מהבולטים במאה ה-19. הוא היה ממובילי המערכה למען הממשל העצמי של ניו זילנד, ומקובל להתייחס אליו כאל ראש ממשלת ניו זילנד הראשון.
הפרלמנט הראשון
יומנו של סיוול, שפורסם ב-1980 בשני כרכים, נותן תמונה מיוחדת על חייו במושבה. עורך היומן, ההיסטוריון דייוויד מקנטייר, מכנה אותו "כתב היד הפרטי המרתק והמלא ביותר הנוגע לניו זילנד בשנות החמישים של המאה ה-19". בסוף יולי 1853 החליט סיוול להציג את מועמדותו כחבר הפרלמנט בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה. השאלה הייתה אם הוא יציג את מועמדותו כנציג מחוז הבחירה של העיר קרייסטצ'רץ' או כנציג מחוז הבחירה של האזור הכפרי שסובב את העיר. מטעם מחוז הבחירה של העיר היה מושב אחד פנוי ומטעם מחוז הבחירה הכפרי היו שני מושבים פנויים. סיוול ביקש את עצתם של חברים שיעצו לו לרוץ במחוז הכפרי, אך הוא לא רצה להתמודד מול גיז בריטאן שכבר הכריז על מועמדותו. בעוד שבריטאן היה לא אהוד במיוחד במחוז, סיוול דווקא היה סבור שהוא יביא תועלת בחברותו בפרלמנט. הבעיה עם מחוז הבחירה של העיר קרייסטצ'רץ' הייתה שצ'ארלס וואטס-ראסל כבר קיבל את תמיכתם של רוב הבוחרים במחוז, אך נפוצו שמועות שהוא לא יעמיד עצמו לבחירה. סיוול שוחח עם בריטאן, שהעניק לו את תמיכתו המלאה להתמודדות במחוז העירוני. ב-30 ביולי פרסם סיוול את מועמדותו בעיתון של ליטלטון.
הפרלמנט השני וראשות הממשלה
המושל החדש, תומאס גור בראון, הכריז בסופו של דבר שהממשל העצמי יחל עם כינוסו של הפרלמנט השני. סיוול הציג שוב את מועמדותו והצליח להיבחר. הוא התבקש על ידי המושל להרכיב ממשלה. הוא מונה להיות חבר במועצה המנהלת ב-18 באפריל 1856 וכמזכיר הקולוניאלי ב-7 במאי. דילון בל מונה להיות שר האוצר, פרדריק ויאטקר כתובע הכללי, והנרי טאנקרד כשר בלי תיק.
אך ממשלתו של סיוול הייתה קצרת ימים עקב נטיותיה הצנטריאליסטיות. מנהיג הסיעה הפרובינציאליסטית, ויליאם פוקס, הביס ב-20 במאי את ממשלתו של סיוול בהצבעה בפרלמנט. פוקס עצמו לא הצליח להחזיק במשרת ראש הממשלה לאורך זמן והובס על ידי אדוארד סטפורד, שהיה מהמתונים שבין חברי הפרלמנט. סטפורד הזמין את סיוול להיות שר האוצר בממשלתו החדשה. בתפקידו זה היה סיוול מועיל מאוד ביצירת פשרה בין הגישות הצנטרליסטית והפרובינציאליות.
בסוף שנת 1856 פינה סיוול את מקומו כשר האוצר והתפטר מחברותו בפרלמנט כדי לשוב לאנגליה. שם הוא ניהל משא ומתן בכמה נושאים עבור ניו זילנד. בהיעדרו שימש ויליאם ריצ'מונד כשר האוצר. ב-1859, כאשר שב סיוול לניו זילנד, הוא מונה מחדש להיות שר האוצר, אך לאחר חודש פינה שוב את מקומו עבור ריצ'מונד. בבחירות הביניים שהתקיימו בינואר 1860 התמודד סיוול על מושב מטעם מחוז הבחירה של קרייסטצ'רץ' ונבחר בהצלחה. בסוף 1860 הוא התפטר כדי להתמנות לתפקד האחראי על רישום הקרקעות.
תפקידים נוספים
ב-1861 מונה סיוול על ידי פוקס להיות חבר במועצה המחוקקת (הבית העליון של הפרלמנט שהיה קיים אז), תפקיד אותו מילא עד 1865.
ב-1860, כאשר פרצה לחימה עם המאורים על רקע סכסוכי קרקעות, ניסה סיוול להגיע לפתרון באמצעות משא ומתן ופשרות. סיוול, שהיה פציפיסט בהשקפתו, האמין שהסכסוך עם המאורים יוכל להיפתר כראוי באמצעות הנהגת שיטה הגונה של רכישת קרקעות. בשלב זה הוא הציע את הקמתם של מוסדות ממשל שינוהלו על ידי המאורים ושיפקחו על כל עסקאות הקרקעות, אך הצעותיו אלו לא התקבלו. מאוחר יותר התפטר סיוול מתפקידו כתובע הכללי על רקע מדיניות הפקעת הקרקעות של הממשלה. זמן קצר לאחר מכן הוא פרסם קונטרס בשם "מרד הילידים של ניו זילנד", שבו הוא הסביר את השקפותיו בנוגע לפתרון הסכסוך עם המאורים.
בשלב מאוחר יותר של הקריירה הפוליטית שלו, מילא סיוול את תפקידי התובע הכללי, שר המשפטים והמזכיר הקולוניאלי (תפקיד שאז כבר הופרד מתפקידו של ראש הממשלה).
ב-1873 פרש סיוול מהחיים הפוליטיים ושב לאנגליה זמן קצר לאחר מכן. הנרי סיוול מת בקיימברידג' ב-14 במאי 1879.
הנס בוהרדט
הנס בוהרדט (בגרמנית: Hans Bohrdt ; 11 בפברואר 1857 – 19 בדצמבר 1945) היה אמן גרמני. הוא היה צייר אוטודידקט, שלימים העביר שיעורים פרטיים לקייזר וילהלם השני. הקיסר הגרמני מימן את כל הפרויקטים של בוהרדט שלעיתים קרובות היו לאומניים באופיים. לאחר מלחמת העולם הראשונה התפרנס בוהרדט מציור גלויות ימיות, איורי ספרים, כתבי עת וסיפק תמונות לכתבות בעיתונים.
ביוגרפיה
בוהרדט נולד למשפחה ממעמד הביניים וגדל בנוחות. הוריו היו אדולף אדוארד בוהרדט ורוזאלי פאולין שימקובסקי, והוא היה אחד משבעה אחים. אביו היה עובד מדינה במחלקה המשפטית של הממשל הקיסרי.
בוהרדט חי ועבד בברלין, גרמניה, ברובע דהלם. הוא נישא לאנה לואיז קוק בברלין ריקסדורף בשנת 1898. נולדו להם שלושה ילדים הבכור נשאר בהמבורג והבן השני עבר לבואנוס איירס.
שתי מלחמות עולם לא רק הביאו להשמדת משפחתו של בוהרדט, אלא גם למספר רב של עבודותיו, כולל ציורו הידוע ביותר, "האיש האחרון". אותו צייר בשנת 1915. בציור נראה מלח צי גרמני אוחז בדגל גרמני בזמן שספינתו טובעת במהלך קרב איי פוקלנד מכיוון שהוא מעדיף לטבוע עם הספינה מאשר להיכנע. "האיש האחרון" יהפוך לאחד מתמונות התעמולה המוכרות ביותר ששימשו במהלך המלחמה כדי לעורר אומץ. הציור המקורי אבד ב 1924.
ישנן רפרודוקציות רבות מספור, זולות ומפוארות יותר, שהועתקו מיצירה זו. ונעשה בו שימוש נרחב למטרות פוליטיות שונות.
קריירה
בעוד שמדינות קטנות רבות יכלו להצביע על מסורת של ציור ימי המשתרע על פני כמה מאות שנים, ניתן לומר כי בגרמניה עסקו ברצינות בז'אנר הזה לאחר שהמדינה התאחדה בשנת 1871. הציור הימי היה סוג צעיר של אמנות גרמנית והפך ל"ליבת הארץ" של המדינה. עבור בתי הספר לאמנות בערים הפנימיות קרלסרוהה, דרזדן וברלין, ציור הנוף היווה את עמוד השדרה של תוכנית הלימודים שלהם. עם זאת, המחקר של נופי הים נכלל בתוכנית שלהם. בוהרדט היה במידה רבה אוטודידקט, אך הוא למד באופן ספורדי באקדמיה לאמנויות יפות בברלין. שם נמאס לו במהרה לצייר מעותקי גבס נושאים קלאסיים פחות או יותר, ומצא שדרך לימוד זו מהווה מכשול יותר מאשר עזרה בתחום שבחר.
בוהרדט הפך לכוכב בין הציירים הימיים ובלט בתקופת וילהלם. במהלך שנות השמונים של המאה ה-19 רכש הקיסר הצעיר כמה מציוריו של בוהרדט, לאוסף הפרטי משלו ולמבני ציבור. בוהרדט הפך לצייר שבאופנה וזכה לשבחים מאדולף רוזנברג, מבקר האמנות המוביל של ימיו, מה שהוביל לכך בוהרדט יצר ידידות אישית עם הקיסר עצמו. בשנת 1898 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד. בשנת 1904, עבודתו החלה להיות יותר צנועה, ומבקר אמנות ששיבח אותו בעבר הבחין באחת התערוכות שלו כי היא "מכילה ציורים רבים אך מעט אמנות".
לעיתים קרובות הוא השתמש בטמפרה לצורך איוריו, מכיוון שמדיום זה מתאים במיוחד להעתקה כהדפס, והוא הצליח לשמור על דרכו במשך זמן רב באופן מפתיע למרות התקדמות חסרת הרחמים של הצילום והמצלמה.
במהלך העשור שקדם למלחמת העולם הראשונה גדלה נתח הסחר האמנותי הגרמני למקום שני אחרי בריטניה. לא רק הספינות עצמן, אלא אפילו המטענים והנוסעים, תוארו במטרה לפרסם את קווי הספנות השונים. העמלות לא איחרו להגיע.
מלחמת העולם הראשונה
האמנות שלו כבר הפכה לחלק ממנגנון התעמולה בגרמניה שהוחלט על הפיכתה למעצמה עולמית, ושבה הצי לא היה אלא אחד האלמנטים החיוניים. עבודתו קיבלה הוקרה בקרב מעגל רחב של קונים אמידים. כחבר במועדון היאכטות הקיסרי הוא הצליח להציג את עבודותיו ולהשיג עבודה.
במהלך שנות העשרים של המאה העשרים, ההתאוששות של הסחר הימי הובילה עמלות חדשות עבור האמן, אך הוא מעולם לא הצליח להיות שוב בקנה אחד עם רוח התקופה.
הוא נפטר בבית אבות ב-19 בדצמבר 1945.
תערוכת זיכרון
המיומנות הטכנית של אמן זה שכל כך אהב ספינות וים מתגלה על כל צורותם, ותשומת לב רבה ניתנת לכישוריו כמאייר.
המכון לארכאולוגיה פרהיסטורית של אוניברסיטת ברלין, נמצא בווילה של הנס בוהרדט שנבנתה בשנת 1906.
Heroes (שיר של מונס סלמרלוב)
Heroes (בעברית: גיבורים) הוא שיר של הזמר השוודי מונס סלמרלוב. השיר יצא לאור ב-28 בפברואר 2015 כסינגל הראשון מאלבום האולפן השישי של סלמרלוב, Perfectly Damaged. השיר נכתב והולחן על ידי אנטון מאלמברג הורד אף סגרסטארד, ג'וי דב ולינאה דב. ב-14 במרץ 2015, השיר זכה במקום הראשון במלודיפסטיבלן ונבחר לייצג את שוודיה באירוויזיון של אותה שנה. לאחר שזכה במקום הראשון בחצי הגמר השני של האירוויזיון, השיר ייצג את שוודיה בגמר, שהתקיים בווינה שבאוסטריה, וזכה במקום הראשון עם 365 נקודות, מה שהפך אותו לשיר הזוכה בעל הניקוד הגבוה השלישי מבין כלל שירי האירוויזיון.
זהו ניצחונה השישי של שוודיה בתחרות. זוהי הפעם הראשונה ששיר זוכה מבלי להגיע למקום הראשון בהצבעת הקהל, מאז המעבר להצבעות המשולבות של הקהל והשופטים ב-2009.
השיר זכה לביקורות חיוביות, אך גם הואשם בהעתקת השיר "Lovers on the Sun" של דייוויד גטה והשיר "The Nights" של אביצ'י.
שיר הנושא של פסטיגל 2015 ("עכשיו זה היי סקול פסטיגל") התבסס על השיר.
ביאזט (סדרת טלוויזיה)
ביאזט (ברוסית: «Баязе́т») הוא סדרת טלוויזיה רוסית, עיבוד לרומן באותו שם מאת ולנטין פיקול. צילומי הסדרה נערכו במבצרי ההוספיטלרים בקראק דה שבלייה שבמערב סוריה והשתתפו בסדרה שחקני קולנוע וטלוויזיה מסוריה ולבנון.