cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיבוש (סרט)
שרל בואייה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
תקציר העלילה
ינואר 1807, פרשים רוסיים (קוזקים) מתפרצים לארמונו של הרוזן ולבסקי (הנרי סטיפנסון) וגורמיס הרס רב. הרוזן הוא קשיש בן 75 ואשתו (השלישית) היא צעירה ויפה בשם מריה ולבסקה (גרטה גרבו). החיילים מתבדחים על הקשיש והצעירה ומצליפים ברוזן. לפתע מגיעה ידיעה שהצרפתים מגיעים. לארמון נכנס פאול לצ'ינסקי (ליף אריקסון) אחיה של מריה ומודיע שהוא קצין בצבא הפולני הנלחם עם הצרפתים לשחרור פולין. הוא אומר למריה שנפוליאון נמצא בבלונה והיא נוסעת לשם לחזות במצביא שישחרר את עמה. נפוליאון נפגש אתה לשיחה קצרה והיא מוצאת חן בעיניו לאחר שהיא אומרת לו שהיא רואה בו אחד שישחרר את עמה.
שבועיים לאחר מכן נערך נשף מפואר בארמון של הנסיך פוניאטובסקי (הנרי גורדון) שמציג בפני נפוליאון את נכבדי העם הפולני ובתוכם הרוזן ולבסקי ואשתו מריה. נפוליאון נזכר בפגישה הקודמת שלהם ומתחיל לחזר אחריה אבל היא דוחה אותו מפני שהיא נשואה וקתולית. הוא שולח לה פרחים וכותב לה מכתבים ובהם משתמע כי היחסים ביניהם ייטיבו עם הפולנים. לביתה מגיעים הנסיך פוניאטובסקי ומכובדים פולנים המנסים לשכנע אותה כי עליה להיענות לרצונו של נפוליאון לטובת העם הפולני. היא משתכנעת והולכת לפגוש את נפוליאון מתוך "שליחות לאומית". בתחילה היא מסתייגת ממנו אבל לאחר שהוא מסביר לה שמטרתו לכבוש את אירופה ולבסס שלום, היא מתאהבת בו והופכת להיות הפילגש שלו. בעלה שמתנגד לזה, עוזב את פולין לרומא כדי לקבל שם גט באישור האפיפיור.
נפוליאון ממשיך בניצחונותיו כשמריה צמודה אליו. הוא מתגרש מאשתו ז'וזפין ומריה מקווה שכעת יינשא לה. שר החוץ שלו, טאלירן (רג'ינלד אוון) ממליץ לו לשאת את מרי לואיז, בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה על מנת לחזק את מעמדו הפוליטי ונפוליאון מקבל זאת ומודיע למריה המאוכזבת.
מריה לא מגלה לנפוליאון שהיא בהיריון ממנו. היא מגיעה לפריז ומתקבלת בחמימות על ידי לטיציה רמולינו בונפרטה, אמו של נפוליאון. נולד לה בן בשם אלכסנדר. נפוליאון חווה תבוסות קשות ברוסיה ובבסוף מוגלה לאי אלבה, שם מצטרפת אליו מריה שמכירה לו בפעם הראשונה את בנם אלכסנדר.
נפוליאון חדור רצון לחזור לצרפת ומריה מנסה לשכנעו לוותר על זה אבל לשווא. הוא מובס בקרב ווטרלו ונאלץ לעזוב את צרפת. הפעם האחרונה שהם נפגשים היא בנמל רושפור. נפוליאון נפרד ממריה ואלכסנדר ועולה על סירה בדרך לאנייה שתשיט אותו לסנט הלנה.
גאנת'ר (זמר)
מטס סדרלונד (בשוודית: Mats Söderlund; נולד ב-25 ביולי 1967) הוא מוזיקאי ודוגמן שוודי הידוע בשם הבמה שלו, גאנת'ר (Günther).
קריירה
לפני שהתפרסם כאמן עבד במשרה-חלקית כמוכר בחנות-בגדים. גאנת'ר זכה להכרה ופרסום בארצו בשנת 2004 בעקבות הלהיט "Ding Dong Song" שהגיע למקום הראשון במצעדים בשוודיה. את השיר ביצע יחד עם ההרכב הנשי The Sunshine Girls. באוגוסט 2004 חידש את השיר Touch Me בביצוע משותף עם הזמרת סמנת'ה פוקס ששרה את השיר במקור. ב-2006 שירו "Like Fire Tonight" התקבל לתחרות קדם-האירויזיון השוודית, מלודיפסטיבלן, אך גאנת'ר ו-The Sunshine Girls הגיעו רק למקום השישי בשלב חצי-הגמר. ב-2013 שחרר את הסינגל "I'm Not Justin Bieber, B*tch", שיר שהשופע מסגנון המוזיקה האלקטרונית וב-2016 שחרר את הסינגל "No Pantalones".
קים לים-הוואן
קים לים-הוואן (בקוריאנית: 김림환; נולד ב-6 במאי 1992) הוא ג'ודוקא דרום קוריאני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג, סגן אלוף העולם (2019).
קריירה
במאי 2014 לים-הוואן זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם באקו. באליפות העולם בשנת 2017 שנערכה בבודפשט, הוא סיים במקום החמישי כאשר הפסיד בקרב על המדליה לואזה מרגוולשווילי הגיאורגי.
באליפות העולם 2019 שנערכה בטוקיו, התחרה לים-הוואן בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג וזכה במדליית הכסף לאחר שניצח 6 מתוך 7 קרבות. בחצי הגמר הוא ניצח באיפון את דניס ויירו המולדובי ובגמר הוא הפסיד לג'ושירו מארויאמה היפני. בגראנד סלאם פריז 2020 הוא זכה במדליית הכסף לאחר שהגיע עד שלב הגמר והפסיד לבן ארצו אן באול.
לים-הוואן לא התחרה באולימפיאדת טוקיו 2020 מאחר שאן באול נבחר להיות הנציג הדרום-קוריאני בקטגוריית המשקל של עד 66 ק"ג.
יחסי טורקיה–מלטה
יחסי טורקיה–מלטה הם יחסי החוץ בין מלטה לטורקיה.
רקע היסטורי
למלטה יש משמעות היסטורית עבור העם הטורקי כמקום בו נהרג דראגוט, אדמירל מפורסם של הצי העות'מאני, במהלך המצור הגדול על מלטה בשנת 1565. קיים בית קברות צבאי טורקי במארסה, שהוזמן על ידי הסולטאן העות'מאני בשנת 1873.
יחסים פוליטיים
שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, ארגון הסחר העולמי ואיחוד מדינות הים התיכון. כמו כן מלטה היא חברת האיחוד האירופי מאז 1 במאי 2004, ואילו טורקיה היא מועמדת לחברות באיחוד. ההתפתחויות האחרונות עזרו למסד את היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
"הסכם של קידום הדדי והגנה על השקעות ומזכר הבנות בנושא הקמת המנגנון המדיני הייעוץ הפוליטי" בין המדינות נחתם באוקטובר 2003 באנטליה.
יחסים כלכליים
היקף הסחר בין מלטה לטורקיה הגיע ל-1.124 מיליארד דולר בשנת 2008. נתון זה מראה עלייה של 35% בהשוואה לשנה הקודמת.
המועצה העסקית הטורקית-מלטזית וארגונים עם מטרות דומות נותנים עדיפות לקידום קשרים מסחריים. מועצה זו הוקמה ב-7 בספטמבר 2007.
נכון לשנת 2008, 24 חברות טורקיות פועלות במלטה, וההון הכולל של חברות אלה הוא 1.3 מיליארד דולר.
המגזר הימי הוא אחד מתחומי שיתוף הפעולה בין המדינות. מכיוון שבמלטה יש את אחד המתקנים הגדולים לתיקון ספינות בים התיכון, וטורקיה מתפתחת כמדינה חשובה של בניית ספינות וצי ים.
אייר מלטה וטורקיש איירליינס חתמו על הסכם שיתוף קוד בשנת 2008.
הסכם שיתוף פעולה בתיירות בין שתי המדינות נחתם ב-19 בספטמבר 1997.
בשנת 2008 ביקרו בטורקיה יותר מ-3,058 תיירים מלטזים.
לחם הקודש
לחם הקודש (בלטינית: hostia) הוא סקרמנטל נוצרי, הידוע גם בשמות: "פולחן הלחם" או "לחם האיחוד". לחם הקודש משמש בטקסים נוצריים שונים, והוא נדבך משמעותי בסקרמנט האויכריסטה (Eucharist) או סעודת האדון, הידוע בנצרות הקתולית כמיסה ובנצרות האורתודקסית כליטורגיה הקדושה. בתאולוגיה הנוצרית, לחם הקודש הוא התגלמות המהות של ישו בלחם, תופעה זאת נקראת בכנסייה הקתולית כ"טרנסובסטנציאציה" דהיינו המרת המהות. אמונה זאת נדחית על הסף בקרב הכנסיות הפרוטסטנטיות והייתה אחד התמריצים המרכזיים של הרפורמציה הפרוטסטנטית כנגד פולחן הלחם בנצרות הקתולית.
לחם הקודש באמונה הנוצרית
באמונה הנוצרית לחם הקודש הוא סקרמנטל המשמש את מערך הכנסייה לצורכי טקסים שונים ובעיקר לסעודת האדון המתקיימת בימי ראשון וחג, אך גם במועדים ואירועים שונים (ראו להלן). העדות הראשונה לחשיבות הלחם בתאולוגיה הנוצרית מגיעה מהברית החדשה עצמה. הלחם מופיע כאשר ישו מספר בזמן הסעודה האחרונה כי הלחם אשר ברך הוא גופו והיין הוא דמו:
בנצרות הקדומה ללחם הייתה חשיבות רבה במהלך טקס שיחזור הסעודה האחרונה, והוא שימש ביחד עם הטבילה והסמכה את שלושת הטקסים המשותפים לקהילה הנוצרית בראשית דרכה. עם השנים, ככל שגדלה הנצרות מכת קטנה ונרדפת לדת רשמית, משמעותו של לחם הקודש בפולחן הנוצרי התרחבה לאין שיעור. בעוד שבנצרות הקדומה ללחם לא הייתה משמעות תאולוגית יתרה, פרט על השימוש הטקסי שלו, הרי שבנצרות לאורך ימי הביניים נוספה ללחם הקודש גם משמעות תאולוגית אשר מסמלת את התגשמותו של ישו על רקיק הלחם הניתן למאמינים אשר מתייחדים עם מושיעם בזמן הסקרמנט, ובקרב נוצרים אדוקים אף סימלה את ישו עצמו.
לחם הקודש בפולחן הנוצרי
השימוש בלחם הקודש בנצרות משתנה בין זרם אחד למשנהו. אומנם כל הזרמים משתמשים בלחם במהלך סקרמנט סעודת האדון, אשר מתקיים לעיתים תכופות ולפעמים יותר מפעם אחת ביום. הסקרמנט משמש לאחדות האל עם המאמינים ולרוב המאמינים נוטלים אותו בימי ראשון וחג, אך גם בימי זיכרון, לפני תחילת תענית ובשבירתה. בנוסף רקיק לחם הקודש ניתן לנוצרים בטקסים שלפני המוות.
בנצרות הקתולית
בנצרות הקתולית השימוש בלחם הקודש הוא תדיר ביותר, לא רק בזמן עברת סקרמנט סעודת האדון אלא גם בטקסי אשכבה, קונפירמציה וטקסי מעבר שונים. פולחן הלחם בנצרות הקתולית התפתח מאוד במהלך ימי הביניים וקיבל מעמד מיסטי חשוב ביותר. נקבעו תקנות שונות כיצד לאפות את הלחם, היו בישופויות שהכינו לחם דגים, אחרות השתמשו בלחם ללא חמץ (בדומה למצה). עם הזמן התקבלה שיטה אחידה לאפיית לחם הקודש באמצעות הטבעה, דהיינו רמיסת הלחם והטבעת צלב או כל דמות אחרת ללחם בהקשר הליטורגי שלו תשמש אפיית הלחם. עד ועידת הוותיקן השנייה היה נהוג להסתיר את מהלך בציעת הלחם מפני קהל המאמינים, ולהעניק להם רק מרקיק הלחם ללא יין הקודש. אולם לאחר ועידת הוותיקן השנייה המאמינים חוזים בכנסייה בבציעת הלחם ומקבלים רקיק מהול ביין. בנוסף, החל מהמאה ה-13 נחוג חג הלחם והיין הקדושים המרומם את פולחן הלחם הקדוש ומדגיש את חשיבותו בדת הנוצרית.
בנצרות האורתודקסית ובכנסיות האורינטליות
בנצרות האורתודקסית, לחם הקודש משמש בעיקר לטקס הליטורגיה הקדושה. אולם לרוב בפולחן הביזנטי אין נהוג שהמאמינים יכולים ליטול את לחם הקודש במהלך השתתפותם בטקס ואף לא לחזות בזמן בציעת הלחם.
בכנסייה הפרוטסטנטית
עוד לפני הרפורמציה הפרוטסטנטית של מרטין לותר, נשמעו קולות חוזרים ונשנים בכנסייה הקתולית על פולחן הלחם. יאן הוס למשל ומסדר הלולרדים כולם בכללותם התנגדו לעקרון הטרנסובסטנציאציה בהמרת לחם הקודש לדמותו של ישו הנוצרי. במאה ה-16, עם הקמתן של התנועות הפרוטסנטניות הן הלותרניות והן הקלווניסטיות אחד מעקרונותיהם המרכזיים של הפרוטסנטים היה מלבד דחיית כס האפיפיורות גם ביטול פולחן הלחם בנצרות. הפרוטסטנטים על הזרמים השונים התנגדו לעקרון הטרנסובסטנציאציה דהיינו המרת הלחם לגופו של ישו. לפיכך הלחם נתפס כפשטו. ואילו קיום הטקס כשלעצמו (סעודת האדון), היא המצווה החשובה. ולפיכך בזרמים שונים בנצרות נהגו לדחות את קבלת לחם הקודש לאירועים מיוחדים או לימי ראשון וחג בלבד.
עלילות חילול לחם הקודש
באירופה של ימי הביניים, נפוצו בנוסף על עלילות הדם כלפי יהודים גם עלילות חילול לחם הקודש. על-פי העלילה, ביקשו היהודים לחלל את לחם הקודש שבכנסיות. לחם הקודש נחשב על ידי הנוצרים לסמל לגופו של ישו (טרנסובסטנציאציה), והאדוקים שבהם מאמינים, כי בשעה שדוקרים את החלות הללו זב מהן דם. ועידת לטראנו הרביעית (1215) אימצה את האמונה בטרנסובסטנציאציה וקבעה עונש שריפה למבזי הלחם והיין, כמי שמזלזלים בגופו של ישו עצמו.
בשנת 1290 העלילו בפריז על זוג יהודי, כי חדר בחשאי לכנסייה אחת ודקר שם את לחם הקודש עד זוב דם. הזוג נידון על ידי בית דין האינקוויזיציה לשריפה. עלילה דומה לזו אירעה בעיר סוכצ'ב שבפולין בשנת 1556, ובגללה נידונו למיתה שלושה יהודים.
החמורה בעלילות לחם הקודש ארעה בעיר רויטיגן שבבוואריה בקיץ 1298. בכי תינוק שנשמע מבית יהודי ויוחס ליבבת לחם הביאה להתאספותם של כנופיות פורעים מוסתות בהנהגת האציל רינדפלייש. כנופיות אלו רצחו 56 מיהודי העיר ומשם יצאו למסע פרעות ורצח (פרעות רינדפלייש) ברחבי בוואריה, פרנקוניה ושוואביה. עד שוך הפרעות הושמדו 146 קהילות ונרצחו על פי הערכה קרוב ל 20,000 יהודים.
קטוויק
קטוויק (בהולנדית: Katwijk), היא עיר ומועצה במחוז דרום הולנד.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת בשפך של הנהר ריין. נכון לאוגוסט 2020 ביישוב התגוררו כ-66 אלף תושבים. היישוב מהווה למעשה מועצה של חמישה יישובים שמתאגדים לעיר אחד.
בתקופת האימפריה הרומית היישוב היה בעל חשיבות לאור מיקומו בגבול. הוא גם היה מקום יציאת ספינות לבריטניה. השם Catwijc מופיע לראשונה בשנת 1231. העיירות שמהוות עתה חלקי העיר התפתחו בנפרד, חלקם התבססו על הדייג וחלקם על החקלאות.
במהלך מלחמת העולם השנייה גישה לחוף נסגרה לאור בניית ביצורים על ידי הגרמנים.
הגבולות הנוכחיות של העיר נקבעו בשנת 2006 כאשר סכום על איגוד סופי של חמשת יישובי האזור.
קטוויק היא העיר הגדולה בהולנד שלא חוברה למערכת רכבות ותחבורה ציבורית לעיר היא רק על ידי אוטובוסים.
אזור החוף הוא מקום נחיתה של מספר כבלי תקשורת שחוצים את האוקיינוס האטלנטי לרבות TAT-14.
טרנס פרקין
ביוגרפיה
בהיותו בן 15, בשנת 1995, זכה לראשונה במדליות בתחרויות. מאז, החל להתאמן במשך כשש שעות ביום. בשל חירשותו, לא היה מסוגל לשמוע את שריקת הפתיחה של התחרויות, לכן מאמנו השתמש באור על מנת לסמן לו לזנק לשחייה (כגון אור פלאש ממצלמה).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בסידני, אוסטרליה בשנת 1999 זכה פרקין במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.12 דקות, אחרי סיימון קאולי מאוסטרליה (2:12.98 דקות) וטום וילקינס מארצות הברית (2:13.97 דקות).
משפחת מקמהן
משפחת מקמהן (באנגלית: McMahon) היא משפחה אירית-אמריקאית אשר ידועה בשל עיסוקה בהיאבקות מקצועית, עסקים ופוליטיקה. המשפחה מוכרת בשל שליטתה בארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE. העסק העיקרי של המשפחה הוא היאבקות מקצועית, אך בנוסף למשפחה יש עסקים נוספים הקשורים ל-WWE כמו ערוץ טלוויזיה ייחודי (ה-WWE Network), תעשיית סרטים ועוד. ארגון ההיאבקות בעל ליגת פוטבול אמריקאית מקצועית בשם XFL, שהייתה בפעילות במשך שתי תקופות שונות.
טרנס פרקין
ביוגרפיה
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון במרץ 2000 זכה פרקין בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:07.91 דקות, אחרי רומן סלודונוב שקבע שיא עולם חדש של 2:07.59 דקות ולפני אנדריי איוונוב (2:09.90 דקות) שניהם מרוסיה ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של, אחרי יאני סייבינן מפינלנד (4:09.54 דקות) ולפני מיקי חליקה מישראל (4:10.90 דקות).
סגן אלוף אולימפי
באולימפיאדת סידני (2000) זכה פרקין במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:12.50 דקות, אחרי דומניקו פיורבנטי (2:10.87 דקות) ולפני דוויד רמולו (2:12.73 דקות) שניהם מאיטליה. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:16.92 דקות, במקום 17 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.33 דקות, במקום 28 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.11 דקות ובמקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.28 דקות, כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.25 שניות.
משפחת מקמהן
היסטוריה
השושלת של המשפחה התחילה כשג'ס מקמהן החל לקדם מופעי היאבקות בשנת 1915. בשנת 1953, הקים ביחד עם טוטס מונדט את הארגון CWC. כשג'ס מת שנה לאחר מכן, בנו, וינסנט ג'. מקמהן, השתלט על העסק. בהמשך שינה פעמיים את שם הארגון (בפעם הראשונה ל-WWWFׁׂ (World Wide Wrestling Federation) ובפעם השנייה ל-WWF  (World Wrestling Federation). כשפרש בשנת 1982, בנו מנישואיו הראשונים, וינסנט קנדי מקמהן, רכש את העסק וכתוצאה מכך משמש כיושב ראש וככמנכ"ל של החברה, הידועה כיום בשם WWF,  World Wrestling Entertainment מאז ששינתה את שמה בשנת 2002.
טרנס פרקין
סגן אלוף אולימפי
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 2001 זכה פרקין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.21 דקות.
משפחת מקמהן
היסטוריה
וינסנט קנדי מקמהן נשוי ללינדה מקמהן ולזוג שני ילדים, שיין וסטפני. שיין נשוי למריסה מזולה, וסטפני נשואה לפול לווק, הידוע יותר בשם הבמה שלו, טריפל H. לסטפני ופול שלוש בנות הקרויות בשמות אורורה רוז, מרפי קליין וווהן אוולין. לשיין ומריסה שלושה בנים הקרויים בשם דקלן ג'יימס, קניון ג'ס ורוגאן הנרי. לינדה ויתרה על תפקידה בחברה כמנכ"לית לטובת ריצה להסנאט של ארצות הברית בקונטיקט. בתחילת שנת 2010, עזב שיין עזב את ה-WWE והפך ליושב ראש ולמנהל הבכיר של חברת You on Demand Inc, חברה בניו יורק, אך עסקיה הראשיים נמצאים בסין. בהמשך, בשנת 2016 חזר שיין ל-WWE, לתפקיד בעל רקע בעלילות הארגון. נכון לחודש יוני של שנת 2016, ל-WWE יש שווי שוק של מעל ל-1.38 מיליארד דולרים.
טרנס פרקין
סגן אלוף אולימפי
במשחקי חבר העמים שנערכו במנצ'סטר, בריטניה בשנת 2002 זכה פרקין במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.34 דקות.
משפחת מקמהן
היסטוריה
בדצמבר 2016, לינדה הועמדה לתפקיד המנהלת למנהל עסקים קטנים על ידי הנשיא דונלד טראמפ ומונתה לתפקיד באופן רשמי בשנת 2017.
טרנס פרקין
סגן אלוף אולימפי
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים פרקין במקום 12 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.58 דקות, במקום 24 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.05 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.94 דקות.
.aq
.aq היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות התחום (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים ביבשת אנטארקטיקה. הסיומת נרשמה בשנת 1992, ומנוהלת על ידי הארגון Mott and Associates מאוקלנד, ניו זילנד. סיומת זו שמורה לארגונים שונים השוכנים באנטארקטיקה למטרות מחקר.
ההרשמה תחת סיומת אינטרנט זו ניתנת רק לארגונים ממשלתיים אשר חתומים על הברית האנטארקטית או לארגונים הנמצאים פיזית באנטארקטיקה.
אויקנז
אויקנז (בהונגרית: Újkenéz) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באויקנז מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,021 ובשנת 2020 רק 942 תושבים.
ג'ון ברנס
ג'ון אנתוני ברנס (באנגלית: John Anthony Burns; 30 במרץ 1909 – 5 באפריל 1975) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-2 של מדינת הוואי בארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית בשנים 1962–1974.
ביוגרפיה
ברנס נולד במונטנה. בשנת 1913 עברה משפחתו להונולולו שבהוואי בעקבות אביו, שהיה חייל. בשנת 1919 נטש אביו את המשפחה, וג'ון טיפל באחיו במקביל ללימודיו בעת שאימו עבדה. בשנת 1925 עבר לגור עם דודו בקנזס.
קריירה
ברנס, איש המפלגה הדמוקרטית, הצליח להביא לסופו את שלטונהּ ארוך-הימים של המפלגה הרפובליקנית בהוואי.
בינואר 1957 נבחר לנציגהּ של הוואי בבית הנבחרים של ארצות הברית, והוביל את התנועה שקראה להפיכתה של הוואי מטריטוריה למדינה.
לאחר שהפכה למדינה בשנת 1959, התמודד ברנס על תפקיד מושל המדינה החדשה, אך הפסיד למועמד הרפובליקני ויליאם קווין. בשנת 1962 התמודד שוב על התפקיד וניצח את קווין, בשל התפלגות קולות הרפובליקנים בין שני מתמודדים.
ברנס נבחר מחדש בבחירות ב-1966 וב-1970, כשבכל פעם בחר בסגן מושל אחר. בבחירות 1970 התמודד מול סגנו היוצא, תומאס גיל, שטען כי ברנס מושחת וכי בכוונתו להילחם בממסד המושחת.
באוקטובר 1973 חלה ברנס בסרטן, וסגנו, ג'ורג' אריושי, הפך למושל בפועל, ולאחר מכן גם ניצח בבחירות לתפקיד שנערכו ב-1974.
ברנס נפטר ממחלתו ב-5 באפריל 1975. בית הספר לרפואה של אוניברסיטת הוואי במנואה נקרא על שמו, כמו גם טורניר גולף שנוסד לזכרו.
מידת רדון
בתורת המידה, מידת רדון היא מידה סופית-מקומית ורגולרית. לאוסף מידות רדון חשיבות מיוחדת גם באנליזה פונקציונלית, לאור משפט ההצגה של ריס. המשפט קובע קשר חד-חד-ערכי בין אוסף מידות רדון לבין אוסף הפונקציונלים הליניאריים החיוביים מעל למרחב הפונקציות הרציפות ובעלות תומך קומפקטי.
הגדרה: יהי X מרחב טופולוגי ותהי \mathcal{B} סיגמא אלגברת בורל (כלומר, זו הנוצרת על ידי הטופולוגיה). מידה (חיובית) \mu על \mathcal{B} נקראת מידת רדון, אם מתקיימים שני התנאים הבאים:
וילמוש קומור
וילמוש קומור (במקור קוֹהְן (כהן), בהונגרית: Komor Vilmos; בודפשט, 12 במאי 1895 – בודפשט, 28 בספטמבר 1971) מנצח הונגרי-יהודי, זוכה פרס פרנץ ליסט ופרס קושוט. קומור היה אחד המנצחים שפעלו במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בתיאטרון גולדמארק בתקופת השואה בשנים 1939-1944.
ביוגרפיה
הוא נולד במשפחה יהודית ליעקב ולברתה ולמד כינור ב"מוזיקה הלאומית". בשנת 1920 הפך לכנר של בית האופרה של בודפשט. משנת 1921 היה מזכיר ומנצח תזמורת האגודה הפילהרמונית של בודפשט, אך הודח מתפקידו בשנת 1928. הוא ניצח לראשונה על האופרה לוהנגרין כמנצח מחליף, ללא חזרות, בפולקסאופר בווינה. אחרי שעזב את האופרה של בודפשט הפך למנצח של "תיאטרון העיר", שם ביים לצד האופרטות גם אופרות על פי תפיסתו. הוא הופיע לעיתים קרובות עם זמרי אופרה מפורסמים של אותה תקופה, כמו בנימינו ג'ילי, ג'אקומו לורי-וולפי, פיודור שאליאפין, גיטה אלפר, ומריה נמט. לאחר ש"תיאטרון העיר" פשט את הרגל ניצח קומור על אופרות ואופרטות בתיאטראות שונים בבודפשט ובערי השדה ברחבי הונגריה. בניצוחו הוצגה הבכורה של האופרטה מאיה של סאבולץ' פניאש וגם הבכורה של הנשף בסאבוי של המלחין ההונגרי-יהודי פאל אברהם.
עוד בשנת 1923 הקים וארגן קומור את התזמורת הקאמרית של בודפשט, שהורכבה בעיקר מנגני בית האופרה. הוא הציג את יצירותיהם של מלחינים בני זמנו לצד עבודות הבארוק והקלאסיות. לדוגמה: הוא הציג את הגרסה התזמורתית של "בכפר" של המלחין ההונגרי החשוב בלה ברטוק. עם תזמורתו הקאמרית החדשה החל קומור בסדרת קונצרטים ומופעי אופרה מחוץ לאולמות, כלומר בבמות פתוחות שהתאימו לכך. לעיתים קרובות הופיע עם תזמורתו ברדיו ועשה גם מספר הקלטות תקליטים.
מכיוון שעל פי החוקים נגד היהודים, ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי הפכו את פעילותו לכמעט לבלתי אפשרית, הוא הפך משנת 1939 למנהל האמנותי של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, ובמהלך מלחמת העולם השנייה העלה כמה הצגות ומופעים מוזיקליים מצוינים בתיאטרון גולדמארק ברחוב וושלני. הקהל היה חייב להיות יהודי. בשנת 1945 קומור התמנה למנצח בית האופרה. שם הופיע תחילה כמנצח אורח מטעם ההנהלה הזמנית בת שלושה חברים. בשנת 1946 מונה מנהל חדש לבית האופרה שחתם חוזה עם קומור כמנצח קבוע. וילמוש קומור היה מנצח בית האופרה עד מותו, והוא נקשר להצגות אופרה מצטיינות רבות. בשנות החמישים ניהל הופעות של "האופרה המתגלגלת" במקומות כפריים. הניצוח הראשון שלו על יצירת וגנר טריסטן ואיזולדה היה בגיל 75. גם בגיל זה הוא התאפיין ביכולת העבודה והרעננות האינטלקטואלית שלו. כמנצח אופרה הצליח במיוחד בבתי האופרה של גרמניה המזרחית (ברלין, דרזדן, לייפציג) ובמשך תקופה היה מנכ"ל הגוונדהאוס של לייפציג. בנוסף ליצירות האופרה, הוא ניצח בקונצרטים סימפוניים, במיוחד יצירות של המאה ה-20, אפילו בזקנתו.
מוצאו
אילן היוחסין של וילמוש קומור:
PCI DSS
PCI DSS (ראשי תיבות של Payment Card Industry Data Security Standard) הוא תקן שנוצר על ידי 5 חברות כרטיסי האשראי הגדולות (ויזה, מסטרקארד, JCB, Discover ואמריקן אקספרס) כדי להבטיח הגנה על נתוני כרטיסי אשראי בכל סביבה בה הם מאוחסנים, מועברים או מעובדים. התקן כולל דרישות שונות ליישום בקרות אבטחת מידע במטרה ליישם הגנה בארגונים המטפלים בפרטי כרטיסי אשראי באמצעים שונים כגון קופה רושמת, ארנקים אלקטרוניים, אתרי אינטרנט, מכונות ממכר אוטומטיות וכספומטים.
מועצת PCI
בין הכלים לאימות העמידה של ארגונים בתקן PCI DSS נכלל שאלון הערכה עצמית, המספק אפשרות לעסקים קטנים לבצע בדיקה של העמידה בתקן.
עבור ספקים של מכשירי סליקה, מועצת PCI מספקת דרישות אבטחת מידע לגבי PIN Transaction, המכילים מערך דרישות עבור כל מכשירי הסליקה, כולל קופות ומכשירי מכירה אוטומטיים. עבור מפתחי תוכנה, המועצה מספקת סטנדרט PA-DSS ורשימת יישומים מאושרים לביצוע תשלומים.
היסטוריה
תקן PCI DSS החל במקור כ-5 תוכניות שונות של חברות האשראי ויזה, מאסטרקארד, אמריקן אקספרס, Discover ו-JCB. המטרות של החברות היו זהות במהותן: ליצור רמה נוספת של הגנה עבור מנפיקי כרטיסי האשראי על ידי הבטחת רמה מינימלית של אבטחת מידע בעסקים, כאשר הם מאחסנים, מעבדים ומשדרים נתוני אשראי.
התפתחות גרסאות התקן:
משמעות PCI עבור עסקים
המשמעות של התקן במונחי אבטחת מידע, היא כי העסק עומד בדרישות התקן לגבי ניהול אבטחה, מדיניות הארגון, תהליכים, מבנה הרשת הארגונית, מבנה תוכנה, והפעלת אמצעי הגנה שונים. תפעולית, המשמעות היא שהעסק לוקח חלק פעיל בהגנה על נתוני האשראי של הלקוחות בכל עסקה, וכי גם לעסק וגם ללקוחות יש ביטחון כי הם מוגנים.
עמידה בתקן PCI לעומת אימות התקן
על אף שכל הישויות המאחסנות, מעבדות או משדרגות נתונים בתהליך החיוב חייבות להטמיע את דרישות PCI DSS, אימות התקן אינו חובה עבור כל הגורמים. כרגע מאסטרקארד וויזה דורשים מעסקים לבצע אימות על פי PCI DSS. בנקים אינם נדרשים לעבור אימות.
אי עמידה בתקן
מועצת PCI מעודדת עסקים המאחסנים נתוני אשראי לעמוד בתקן כדי להפחית סיכונים העלולים לגרום לפגיעה כספית כתוצאה מדליפת נתונים, אך היא אינה בעלת סמכות אכיפה של התקן. חברות האשראי הן המחזיקות בכוח לקבוע נהלים, לוחות זמנים ודרישות לעמידה בתקן. חברות האשראי כי החל מתחילת 2013 כל חברה המבצעת חיובים בכרטיסי אשראי תידרש לעמוד בתקן. חברה שתתקיים אצלה דליפה של נתוני אשראי ואשר לא עמדה בתקן תעמוד בפני מגבלות וקנסות מצד חברות האשראי.
משמעות ה-PCI עבור מוקדי שירות
במוקדי שירות, לקוחות מקריאים את נתוני האשראי, קוד CVV ותאריכי תפוגה לסוכני המכירות. ישנם רק מעט בקרים שניתן ליישם כדי למנוע הדלפה של הנתונים. נוסף על כך ניתן לציין את מערכות ההקלטה הפועלות במוקדי שירות. כדי לטפל בנושא זה, בינואר 2010, מועצת האשראי הוציאה מסמך שאלות ותשובות לגבי הקלטות במוקדי שירות, שמטרתו להתחיל תהליך שימנע הקלטות מספרי אשראי הכוללים את קוד הבקרה.
רשתות אלחוטיות
ביולי 2009 יצרה מועצת PCI קווים מנחים עם המלצות לשימוש במערכות מניעת חדירה לרשתות אלחוטיות עבור ארגונים גדולים.
בגדאד סנטרל
בגדאד סנטרל (באנגלית: Baghdad Central) היא סדרת מתח שהופקה על ידי ערוץ 4 הבריטי ורשת Hulu.
אקשן קומיקס מס' 1
אקשן קומיקס מס' 1 (באנגלית: Action Comics #1) היא חוברת קומיקס של חברת ההוצאה לאור National Comics Publications אשר יצאה לשווקים ב-18 באפריל 1938. זו החוברת הראשונה בסדרה "אקשן קומיקס", והיא הציגה את דמותו של סופרמן. היסטוריונים מסוימים רואים בחוברת זו את תחילת תור הזהב של הקומיקס, ובעיניי רבים היא נחשבת לאחד הגורמים החשובים ביותר בהתפתחות השוק.
החוברת היא אנתולוגיה של 11 סיפורים שונים, בהם הופיעו לראשונה מספר דמויות קומיקס אשר הידועה שבהן היא דמותו של סופרמן.
מערך הדפוס הפיץ במקור 200,000 עותקים לחוברת (שאזלו במהירות), ובמרוצת השנים חוברת זו הפכה לפריט אספנות. לפי הערכה שניתנה ב-2012, קיימים לה רק בין 50 ל-100 עותקים במצב סביר. השיא למחיר הגבוה ביותר ששולם אי פעם עבור עותק של חוברת קומיקס בודדה שייך לזו, לאחר מכירה של יותר מ-3 מיליון דולרים ב-2014.
בגדאד סנטרל
עלילה
שנת 2003, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת עיראק, מוחין אל-חאפג'י, הוא שוטר מקומי לשעבר, שמנסה נואשות לשמור על בתו - לאחר שאיבד את מקום עבודתו, את ביתו ואת אשתו. הוא מוצא את עצמו מנסה לאתר את בתו המנוכרת שנעדרת. הוא מזוהה במשגה כמישהו אחר והופך לקורבן של מעצר ועינויים בידי צבא ארצות הברית, אך אז הוא נתקל בקצין משטרה בריטי לשעבר, פרנק טמפל שמגייס אותו לעבוד באזור הירוק המאובטח.
אקשן קומיקס מס' 1
היסטוריה פרסומית
ב-1933, הכותב ג'רי סיגל יצר סיפור פרוזה קצר בשם "שלטונו של העל-האדם" ("The Reign of the Superman"), והוא יצא לאור במגזין מדע בדיוני באיור חברו ג'ו שוסטר. העלילה סיפרה על מדען המבצע ניסוי באדם עני מבית תמחוי, שזוכה בדרך זו לכוחות טלפתיים. סיגל ושוסטר ניסו ליצור דמות אותה הם יוכלו למכור לעיתונים, וזה הראשון הגה מחדש את דמותם הקודמת כ"סופרמן", חוצן שנשלח לעולם מחברה מתקדמת יותר בחלל. השניים פיתחו את הרעיון לרצועת קומיקס, אך ניסיונותיהם למכור את הדמות והסיפור נכשלו.
כמה שנים אחר כך, חברת ההוצאה לאור National Comics Publications חיפשה אחר להיט חדש במטרה להמשיך את גל הפופולריות שנוצר עם הצלחת הסדרה "קומיקס בלשים". לוח הזמנים הצפוף לא אפשרן את יצירתן של דמויות חדשות, ולכן החוברת בסדרה החדשה נאלצה להתבסס על אוסף של סיפורים קיימים ששכבו על המדף. העורך וין סאליבן לא תפס את אף אחד מהסיפורים שנבחרו ככזה המסוגל להוביל את החוברת ולעמוד במרכזה, ובחיפוש משותף עם המנהל ג'ק ליבוביץ' והמאייר שלדון מאייר הם מצאו את הסיפור של סיגל ושוסטר על "סופרמן" אשר נדחה על ידם בעבר. סאליבן פנה אל השניים, ולבקשתו הם ביצעו בו כמה שינויים על מנת להתאים אותו לקהל ולהאריך אותו לכדי 13 עמודים. שכרם של סיגל ושוסטר היה עשרה דולרים עבור כל עמוד, בתשלום כולל של 130 דולרים עבור עבודתם בחוברת זו.
תוכן
לחוברת אין עלילה רציפה, והיא אנתולוגיה של 11 סיפורים שונים.
אספנות
ב-2011, חברת הדירוג "Comics Guaranty" פרסמה כי קיימים שישה עותקים ידועים של החוברת עם ציון מעל 4, וביניהם אחד בדיוק בציון 9. ב-2012, המגזין "Comics Buyer's Guide" העריך כי קיימים רק 50 עד 100 עותקים מקוריים של החוברת בכלל. המוציא לאור ויליאם גיינס, שאביו ניהל עסקים עם National Comics Publications בשנות ה-30, חשף בריאיון כי בנקודה מסוימת היו בבעלותו עשרות עותקים של החוברת בביתו, אם כי הם כולם נזרקו בטעות.
ב-22 בפברואר 2010, עותק מקורי ושמור היטב של החוברת נמכר במכירה פומבית במחיר של מיליון דולרים. המכירה, שנעשתה באנונימיות, קבעה את השיא למחיר הגבוה ביותר ששולם אי פעם עבור עותק של חוברת קומיקס בודדה. שיא זה נשבר קצת יותר מחודש לאחר מכן, ב-29 במרץ, כשעותק אחר של החוברת נמכר במיליון וחצי דולרים. שני העותקים נמכרו באנונימיות דרך אותה החברה, "Comic Connect", ושניהם זכו לדירוג של 8 ו-8.5, בהתאמה, מהגבוהים ביותר שניתנו אי פעם לעותקי אספנות של חוברת זו. ביולי של אותה השנה, משפחה שעמדה בפני עיקול ביתה מצאה עותק מקורי ושמור בצורה בינונית בזמן אריזת רכושם. העותק נמכר דרך "Comic Connect" במחיר של $436,000 דולרים, לאחר הערכת שווי של $250,000, והוא הציל את בית המשפחה.
בידי השחקן ניקולס קייג', אספן קומיקס מושבע, היה עותק של החוברת, אותו הוא רכש ב-1983 תמורת $150,000. העותק נגנב מביתו ב-2000, והושב לו במרץ 2011, לאחר שעותק של החוברת אשר נמצא ביחידת אחסון נטושה אומת על ידי "Comic Connect" כזה שנמכר לו. ב-30 בנובמבר, מכירת עותק של החוברת דרך "Comic Connect" ב-$2,160,000 קבעה שיא חדש. היות שבתיאור המכירה של עותק זה צוין כי הוא נגנב ב-2000 והושב לבעליו ב-2011, ניתן לשער כי קייג' הוא המוכר.
באוגוסט 2014, עותק מקורי ושמור בצורה מצוינת של החוברת, בדירוג 9 (הגבוה ביותר שניתן לחוברת זו), הועמד למכירה פומבית באתר "eBay". עותק זה נרכש ב-1938 מדוכן עיתונים מיד עם יציאתה לשווקים של החוברת, והוא נשמר בתנאים אופטימליים קרירים, יבשים וכהים ששמרו עליו במצב כמעט אופטימלי. הרוכש המקורי החזיק בעותק משך כ-40 שנים במחסן באחוזתו בוירג'יניה המערבית, ולאחר פטירתו העותק הועבר כחלק ממכירת עיזבון לאדם אחר שהחזיק בו במשך כ-30 שנים. דארן אדמס, בעלים של חנות קומיקס בוושינגטון, רכש את העותק מהאדם השני כמה שנים לפני פרסום המכירה הפומבית, תמורת סכום של שבע ספרות. אדמס קיבל כמה הצעות פרטיות לרכישת העותק, בסכומים שהגיעו עד לשלושה מיליון דולרים, אך הוא החליט להעלות אותו למכירה פומבית באינטרנט בצורה חופשית, ולא דרך "Comic Connect", על מנת שהעותק יוכל להגיע לקהל רחב. המכירה הסתיימה ב-24 באוגוסט, והעותק נמכר לאוצרים וינסנט זורצולו וסטיבן פישלר בסכום של $3,207,852. זהו המחיר הגבוה ביותר ששולם אי פעם עבור עותק של חוברת קומיקס בודדה, כשהשיא הקודם היה שייך לעותק אחר של חוברת זו.
ויליאם מוריסון, ויקונט דונרוסיל הראשון
ויליאם שפרד מוריסון, ויקונט דונרוסיל הראשון (באנגלית: William Shepherd Morrison, 1st Viscount Dunrossil; 10 באוגוסט 1893 – 3 בפברואר 1961) היה מדינאי בריטי שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים הבריטי וכמושל הכללי ה-14 של אוסטרליה.
ראשית חייו
מוריסון נולד בסקוטלנד, התחנך בקולג' ג'ורג' ווטסון ולמד באוניברסיטת אדינבורו. במלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא הבריטי ושירת ברגימנט ארטילריה בצרפת. במסגרת זו הוענק לו עיטור הצלב הצבאי. ב-1919 הוא סיים את שירותו הצבאי בדרגת קפטן. ב-1929 הוא נבחר לבית הנבחרים הבריטי מטעם המפלגה השמרנית. בתקופות כהונתו כחבר הפרלמנט הוא זכה לכינוי "שייקס" (Shakes), בשל הרגלו לצטט מיצירותיו של ויליאם שייקספיר.
קריירה פוליטית
למוריסון הייתה קריירה ארוכה כשר בממשלותיהם של ארבעה ראשי ממשלה (רמזי מקדונלד, סטנלי בולדווין, נוויל צ'מברלין ווינסטון צ'רצ'יל). בין התפקידים שבהם הוא כיהן היו: המזכיר הפרלמנטרי של התובע הכללי, המזכיר הפיננסי של שר האוצר, שר החקלאות והדיג, שר המזון, שר הדואר והשר לתכנון הכפר.
במהלך מסע הבחירות הכלליות בבריטניה (1945), תקף מוריסון את הסוציאליזם וטען שגם היטלר ומוסוליני החלו את דרכם כסוציאליסטים. ב-1947 הוא התנגד לרעיון של הנפקת תעודות זהות, שהיו נהוגות במהלך מלחמת העולם השנייה, בשל אמונתו שהן לא היוו כלי אפקטיבי לשליטה על פורעי חוק. ב-1951, עם שובם של השמרנים לשלטון, נבחר מוריסון לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים.
המושל הכללי של אוסטרליה
מוריסון כיהן כיושב ראש בית הנבחרים עד 1959, כאשר הוא הודיע שהוא לא יתמודד בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה ותחת זאת הוא יפרוש מסיבות בריאות. כפי שהיה נהוג לגבי יושבי הראש של בית הנבחרים, הוענק לו תואר ויקונט דונרוסיל. בהתחשב במצב בריאותו, הופתעו רבים לשמוע את ההכרזה על בחירתו לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה עם סיום תפקידו של סר ויליאם סלים. במקביל הוענק לו תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. באותה תקופה הרעיון של מינוי בריטי לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה היה כבר לא פופולרי, אך ראש ממשלת אוסטרליה מטעם המפלגה הליברלית האוסטרלית, רוברט מנזייס, היה נחוש בדעתו לשמור על הקשרים עם בריטניה באופן זה, במיוחד שמוריסון היה סקוטי.
מותו
מוריסון החל לכהן בתפקידו ב-2 בפברואר 1960. שנה ויום לאחר מכן, ב-3 בפברואר 1961, הוא מת באופן פתאומי בקנברה. הוא נקבר בכנסייה ההיסטורית על שם יוחנן המטביל בקנברה ועד היום הוא המושל הכללי היחיד של אוסטרליה שמת בעת כהונתו.
האורה
האורה (בבנגלית: হাওড়া, באנגלית: Howrah, בהינדי: हावड़ा) היא עיר במערב בנגל שבהודו. העיר שוכנת על גדותיו של נהר הוגלי, מול העיר קולקטה, בירת מערב בנגל.
היסטוריה
נכון לשנת 2011, מתגוררים בהאורה כ-1.07 מיליון תושבים בכ-244,135 משקי בית.
מארק ברילקיס
'''מארק א. ברילקיס (באנגלית: Mark A. Brilakis''') הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
ברילקיס גדל בניו ג'רזי. ב-1981 סיים תואר ראשון במנהל עסקים מפרנק ומרשל קולג' בפנסילבניה והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית.
שירת כקצין סוללה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים העשירי, שימש מפקד סוללה, קצין ניהול האש וקצין אג"ם בגדוד החמישי של רגימנט הנחתים העשירי. שימש קצין אג"ם של כוח המשלוח השני של חיל הנחתים וסגן מפקד רגימנט הנחתים העשירי. פיקד על גדוד המשלוח השלישי של הנחתים. ב-2007 מונה לסגן קצין המבצעים של פיקוד אירופה.
ביולי 2009 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השלישית. ביולי 2011 לעוזר לענייני תוכניות ומשאבים במטה חיל הנחתים. ביולי 2013 מונה למפקד פיקוד הגיוס של הנחתים. ב-2015 מונה לראש אגף כוח אדם ומילואים במטה חיל הנחתים והועלה לדרגת לוטננט גנרל. באוגוסט 2017 מונה למפקד פיקוד כוחות הנחתים ומפקד הנחתים בגזרת האוקיינוס האטלנטי. פרש מהשירות ביולי 2019.
ברילקיס בעל תואר שני בלימודים צבאיים מאוניברסיטת חיל הנחתים. הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
מוזיאון אפרו ברזיל
מוזיאון אפרו-ברזיל (Museu Afro Brasil) הוא מוזיאון להיסטוריה, אמנות ואתנוגרפיה המוקדש למחקר, שימור ותצוגה של חפצים ויצירות הקשורות לתחום התרבותי של אנשים שחורים בברזיל. זהו מוסד ציבורי המוחזק על ידי המזכירות לתרבות של מדינת סאו פאולו ומנוהל על ידי אגודת Museu Afro Brasil. המוזיאון ממוקם בפארק Ibirapuera, פארק עירוני מרכזי בסאו פאולו.
המוזיאון שנפתח בשנת 2004, מכיל כ-6000 פריטים ויצירות כולל ציורים, פסלים, תמונות, מסמכים וארכיונים שנוצרו בין המאה ה-15 לימינו. פריטי המוזיאון כוללת יצירות רבות מתחום התרבות האפריקאית ואפרו-ברזילאי, החל נושאים ונושאים כמו דת, עבודה ואמנות ועד לתפוצות אפריקה ועבדות. הוא מתאר את המסלול ההיסטורי וההשפעות האפריקניות בברזיל ואת בניית החברה הברזילאית. המוזיאון מציע גם מגוון רחב של פעילויות תרבותיות וחינוכניות, תערוכות זמניות, ומכיל תיאטרון וספרייה מיוחדת.
ביתן Manoel da Nóbrega, שתוכנן על ידי אוסקר נימאייר ב-1959, שוכן במוזיאון.
ג'ורדי (מוזיקאי)
ירדן פלג (מוכר בשם הבמה ג'וֹרדִי; נולד ב-20 בינואר 1987) הוא מוזיקאי, יוצר, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי, שהתפרסם בשל עבודתו עם הצמד סטטיק ובן-אל תבורי. החל מ-2018 ועד-2019 שופט ב"גוט טאלנט ישראל".
ביוגרפיה
ירדן פלג נולד בקריית מוצקין למלכה וצביקה פלג, שדרן רדיו. כילד נהג לבקר את אביו פעמים רבות בתחנת הרדיו. בגיל 12 החל ליצור מוזיקה באופן חובבני. בגיל 17 עזב את בית הספר והפיק את שירו הראשון, ובגיל 18 בנה אולפן הקלטות בביתו. את הכינוי "ג'ורדי" קיבל מחבריו כתרגום לאנגלית של השם ירדן.
בתחילת שנת 2014 הוציא לרדיו, יחד עם הראפר "איזי", את השיר "בין הבודדים". הווידאו קליפ לשיר הגיע למקום הראשון במצעד הרשמי של MTV וזכה להיות "קליפ השבוע".
ב-2015 שיתף פעולה עם איזי ביצירת האלבום "לא לילדים".
את הזמר "סטטיק" הכיר ג'ורדי כשעבד על שיר של ההרכב KYD יחד עם אלון דה לוקו, אליו התלווה סטטיק. ב-2015 פנה אליו הראפר רון נשר (סקיי) על מנת לסייע בהקלטת השיר "#דוביגל". לאחר הצלחת השיר, פנו סטטיק ובן-אל תבורי לג'ורדי על מנת שיפיק להם שיר נוסף, ובאותה שנה הפיק ג'ורדי את השיר "ברבי". השיר זכה להצלחה גדולה ובהמשך יצאו הלהיטים "כביש החוף", "סלסולים", "סתם", "זהב", "טודו בום", "הכל לטובה", "נמסטה", "קאוואי" ו"גומיגם". ג'ורדי מוגדר כ"מפיק המוזיקלי" של ההרכב סטטיק ובן-אל תבורי, ואחראי על עיבוד השירים. הוא מופיע בקליפים שההרכב מפרסם, ושמו בהטיותיו השונות מופיע במילות חלק מהשירים; האזכור המוכר ביותר של שמו הוא "בוא'נה ג'ורדי הגזמת" המופיע בתחילת השיר "ברבי", וגם ג'ורדי ג'ורדליש בתחילת השיר "זהב".
ב-2017 זכה בפרס פריצת השנה של אקו"ם לשנת 2016, יחד עם סטטיק ובן-אל.באותה השנה גיא לרר ביקש מג'ורדי להלחין את הפסקול של התוכנית "הצנרת".
לאור הצלחות הלהיטים שהפיק לסטטיק ובן-אל, שזכו למיליוני צפיות ביוטיוב, ושברו שיאים במוזיקה הישראלית, זכה ג'ורדי לחשיפה, והפיק שירים לאמנים נוספים כמו עברי לידר, נועה קירל, אביאור מלסה, דניאל יפה ושרית חדד, לה הפיק את השיר "היית איתה".
קפה ספרות (סנקט פטרבורג)
קפה ספרות (ברוסית: Литературное кафе), או קפה ספרותי, הוא בית קפה ומסעדה היסטורית בנייבסקי פרוספקט שבסנקט פטרבורג, בעלת חשיבות היסטורית רבה בשל הסופרים הנודעים של הספרות הרוסית שהרבו לבקר בה כולל אלכסנדר פושקין, פיודור דוסטויבסקי וחבריהם במאה התשע עשרה.
ג'ורדי (מוזיקאי)
ביוגרפיה
בפברואר 2018 החל לשמש כשופט בתוכנית "גוט טאלנט ישראל". במאי 2018 זכה בפרס הישג השנה ליוצר של אקו"ם לשנת 2017.
קפה ספרות (סנקט פטרבורג)
היסטוריה
בשנים 1812–1814 שופץ הבניין, שנבנה באמצע המאה ה-18 בשדרת נבסקי 18 בסנקט פטרבורג, עיר הבירה של רוסיה באותה תקופה, על ידי הסוחר קוטומין שייעד את המבנה כדירה לסוחרים. בבניין זה פתחו ס. וולף וט. ברנגט את הקונדיטוריה שלהם, שנחשבה לטובה ביותר בעיר. בשנת 1834 נוסף בית קפה סיני ( Café chinois). הקונדיטוריה הפכה במהרה למקום בו התכנסו סופרים מהספרות הרוסית, כמו אלכסנדר פושקין, מיכאיל לרמונטוב, טאראס שבצ'נקו ופיודור דוסטויבסקי.
בשנת 1837 פושקין, בדרך לדו-קרב הקטלני שלו עם גאורגי ד'אנטס, פגש שם את הסגן שלו לדו-קרב, קונסטנטין דנזאס. בשנת 1840 הוצג כאן דוסטויבסקי בפני מיכאיל פטרשבסקי, הסוציאליסט האוטופי.
ג'ורדי (מוזיקאי)
ביוגרפיה
ב-2021 הלחין פלג את השיר "בית משוגעים" של רן דנקר שזכה בשיר השנה, באותה השנה הלחין את הלהיט "בנות", בביצוע של אניה בוקשטיין, שירי מימון ואקו מורגנשטרן.
יחסי קניה–תאילנד
היחסים הדיפלומטיים בין תאילנד לרפובליקה של קניה כוננו בשנת 1967, והם כוללים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושיתוף פעולה במגוון תחומים בין המדינות.
היסטוריה
ב--25 ביולי 1967 נפתחה שגרירות תאילנד בניירובי, ובשנת 1992 נפתחה קונסוליה קנייתית בבנגקוק, אשר שודרגה למעמד שגרירות בשנת 2006.
יחסים כלכליים
בשנת 2008 ערך הסחר של שתי המדינות היה 162.82 מיליון דולר. ערך היבוא מקניה לתאילנד היה בשווי 32.42 מיליון דולר, והיצוא מתאילנד לקניה היה בשווי 130.41 מיליון דולר, מה שהעניק לתאילנד מאזן של עודף סחר ב-97.99 מיליון דולר.
המצרכים המיוצאים מתאילנד לקניה כוללים שרף פלסטיק, מנועים, ציוד, זרעים, סוכר, בגדים, וכו', המצרכים המיובאים מקניה לתאילנד כוללים מוצרים כימיים, מחצבים, מתכות אחרות, פסולת מתכת ומוצריה, ברזל וכו'.
ג'ורדי (מוזיקאי)
ביוגרפיה
ב-2022 פלג שיתף פעולה עם הזמרת נועה קירל בשיר "פנתרה".
קפה ספרות (סנקט פטרבורג)
היסטוריה
בשנת 1877, לאחר סגירת הקונדיטוריה, נפתחה במקום מסעדה ברמה גבוהה, בה ביקרו לעיתים קרובות מוזיקאים כמו פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי ופיודור שאליאפין. נאמר כי צ'ייקובסקי הזמין שם כוס מים שהתבררה כנגועה בכולרה, ממנה מת.
בשנים 1858–2001, בקומת המרתף נפתחה חנות לספרים משומשים, שהפכה למוכרת יחסית. בשנים 1978–1981 שופץ המבנה כולו ובשנת 1983 המסעדה נפתחה מחדש כ"קפה ספרות" או "בית קפה ספרותי".
בהווה
קפה ספרות תופס שתי קומות בבניין ובו תמונות רבות של סופרים רוסים תלויים על קירותיו. בשולחן אחד בקומה העליונה יושבת דמותו של פושקין עשוית שעווה. על פי המסורת הרוסית, נערכים כאן מדי פעם ערבי קריאת שירה.
המשקה המסורתי של רוסיה אינו קפה, אלא תה שחור המוגש כאן בסמובר.
ויליאם מקל
סר ויליאם ג'ון מקל (באנגלית: William John McKell; 26 בספטמבר 1891 – 11 בינואר 1985) היה מדינאי אוסטרלי שכיהן כראש ממשלת ניו סאות' ויילס בין השנים 1941 – 1947 וכמושל הכללי השנים עשר של אוסטרליה בין השנים 1947 – 1953. מבין כל המושלים הכלליים של אוסטרליה הוא זה שהאריך ימים יותר מכולם, עד גיל 93.
ראשית חייו
מקל נולד בעיירה פמבולה, ניו סאות' ויילס. אביו היה קצב בשם רוברט פולוק מקל, שנטש את אשתו ואת ארבעת ילדיו. עד סוף ימיו נמנע ויליאם מקל מלדון בנושא זה באומרו שאביו מת בגיל צעיר. מקל התחנך בבית ספר ציבורי בסידני ולמד להיות פועל דוודים. החל מ-1945, הוא היה מזכיר איגוד פועלי הדוודים בניו סאות ויילס.
קריירה פוליטית
ב-1917 נבחר מקל לאספת הנבחרים של ניו סאות ויילס מטעם מפלגת הלייבור וכיהן כחבר האספה עד למינויו כמושל הכללי ב-1947. ב-1920 הוא נשא לאישה את מרי פאי. בעת כהונתו באספת הנבחרים הוא למד משפטים ועבר את בחינות לשכת עורכי הדין ב-1925. בממשלות הלייבור בניו סאות' ויילס בראשותו של ג'ק לאנג, שכיהנו בשנים 1925 – 1927 ו-1931 – 1932, הוא כיהן כשר המשפטים וכן כשר לענייני השלטון המקומי.
במהלך שנות השלושים הפך מקל להיות מנהיג האגף במפלגת הלייבור האוסטרלית שנעשה בהדרגה מתוסכל מגישתו הרודנית של לאנג ומחוסר האהדה שרחש לו ציבור הבוחרים (לאנג איבד את ראשות ממשלת המדינה ב-1932 והובס שוב בבחירות של 1935 ו-1938). ב-1939 אילצו מקל ותומכיו את לאנג להתפטר מתפקידו כמנהיג האופוזיציה.
ראש ממשלת ניו סאות' ויילס
בבחירות של 1941 הוביל מקל את מפלגת הלייבור לניצחון משכנע על ממשלת קואליציית האנטי-לייבור בראשותו של אלכסנדר מאיר וכתוצאה מכך הוא נבחר להיות ראש ממשלת המדינה. ניצחון זה הושג בעיקר עקב נחישותו של מקל להעמיד לבחירה מועמדים פופולריים במספר רב של מחוזות בחירה שמנהיגי המפלגה לא התייחסו להם ברצינות במערכות בחירות קודמות. במהלך כהונתו של מקל כראש ממשלת ניו סאות' ויילס, הוקם הפארק המדינתי של קוסיאסקו, הוגדל המימון עבור גלריות לאומנות, ספריות ועבור התזמורת הסימפונית של סידני. בנוסף, בוצעו כמה רפורמות בנוגע לשימור הקרקע, חינוך, רווחת הילדים ופיצויי העובדים. ב-1944 חוקק חוק חופשה שנתית, שאפשר לכל העובדים בניו סאות' ויילס לקבל חופשה שנתית בתשלום של שבועיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נוצרו יחסי שיתוף פעולה של מקל עם ראשי ממשלת אוסטרליה מטעם מפלגת הלייבור, ג'ון קרטין ובן צ'יפלי, כשיחסיו עם זה האחרון הם היו טובים במיוחד. ב-1944, הוא זכה בניצחון נוסף בבחירות, הפעם הראשונה בניו סאות' ויילס בה נבחרה מחדש ממשלת לייבור מכהנת. ב-13 בפברואר 1946 הכריז מקל כי הוא יפרוש מהחיים הפוליטיים לפני הבחירות הבאות במדינה.
המושל הכללי של אוסטרליה
ב-1947 השיג צ'יפלי את הסכמתו הרשמית של ג'ורג' השישי למינויו של מקל לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. הסכמה זו הגיעה רק לאחר התנגדות חזקה מצדו של המלך ולאחר חליפת מכתבים ענפה ביניהם, בה היו מעורבים גם המושל הכללי שכיהן אז, אחיו של המלך, הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר ומשרד החוץ הבריטי. פרטים על התדיינות זו נודעו בציבור רק לאחר יותר מחמישים שנה. התנגדותו של המלך לא הייתה אישית (עד אז הוא אפילו לא פגש את מקל), אלא על רקע השתייכותו למפלגת הלייבור ועל רקע מוצאו מניו סאות' ויילס. עד אז לא היה תקדים של פוליטיקאי פעיל, שלא לומר מנהיג מפלגה וראש ממשלה, ששמו יועלה כמועמד להיות המושל הכללי של אוסטרליה, למרות שכבר היה תקדים דומה בדרום אפריקה. בסופו של דבר לא נותרה למלך ברירה אלא לקבל את הבטחותיו של צ'יפלי על היושרה האישית של מקל ועל כך שהכתר לא ייחשף למחלוקות פוליטיות עקב המינוי.
ההכרזה הרשמית על המינוי פורסמה ב-31 בינואר 1947 ומקל התפטר מאספת הנבחרים של ניו סאות' ויילס ב-6 בפברואר, אך לפני כן הוא השתתף בבחירות הפנימיות במפלגה כדי לבחור את יורשו.
צ'יפלי היה נחוש בדעתו שיורשו של דוכס גלוסטר בתפקידה המושל הכללי יהיה אוסטרלי, ונראה היה שהוא בחר באופן מכוון איש מפלגת הלייבור עם רקע של מעמד העובדים כדי להפוך את בחירתו של מקל לאמירה פוליטית. הבחירה עוררה זעקה מצדם של האופוזיציה הליברלית ושל העיתונות השמרנית. רוברט מנזייס הגדיר את המינוי כ"מזעזע ומשפיל". בדיון שהתקיים בפרלמנט ב-20 בפברואר, אמר מנזייס שהעובדה שמקל היה פעיל בפוליטיקה בעת ההכרזה על מינויו (למרות שבינתיים הוא פרש מהחיים הפוליטיים), הייתה "סיבה רצינית לפסילתה" ש"פוגעת ביסודות משרת המושל הכללי, שכן נושא משרה זו צריך להיות רחוק מהפוליטיקה ממש כמו מלך בריטניה". בתגובה, קיבל צ'יפלי את מלוא האחריות על המינוי, ואמר שהוא לא חש צורך להתנצל, והוא "משוכנע לחלוטין שבחלוף הזמן לא תהיה לו שם סיבה להתחרט על מעשהו". מקל עצמו העדיף לשמור על שתיקה ולא להיות פעיל בהגנה על בחירתו. אף על פי כן, טען צ'יפלי שלכל אוסטרלי יש את היכולת להתמנות לתפקיד המושל הכללי.
מתוך כבוד לכתר, הופסקו הוויכוחים על מינויו של מקל עם כניסתו לתפקיד ב-11 במרץ 1947. מקל ביצע את חובותיו הפורמליות מתוך כבוד, הפגין הדרת כבוד כלפי המלך והצליח להרגיע את כל האנגלופילים הנוקשים ביותר. כאשר החליף מנזייס את צ'יפלי בתפקיד ראש הממשלה בדצמבר 1949, יחסיו עם מקל היו בתחילה ענייניים יותר מאשר ידידותיים, אך מאוחר יותר נוצרה מערכת יחסים לבבית בין שני האישים ומנזייס אפילו האריך את תקופת כהונתו של מקל ב-14 חודשים מעבר לתקופה הראשונית של חמש שנים.
הרגע השנוי ביותר במחלוקת בקריירה של מקל הגיע במרץ 1951 כאשר ביקש ממנו מנזייס לפזר את שני בתי הפרלמנט. לאחר הבחירות של 1949 שמרה עדיין מפלגת הלייבור על רוב בסנאט, שעיכב את הצעת חוק הבנקאות שהגישה הממשלה על ידי העברתו לדיון בוועדה. מנזייס טען שצעד זה של הסנאט מהווה עילה לפיזור של שני בתי הפרלמנט על פי סעיף 57 לחוקת אוסטרליה.
ב-13 בנובמבר 1951 הוענק למקל תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש באופן אישי על ידי המלך ג'ורג' השישי בארמון בקינגהאם בעת שמקל עשה בביקור רשמי בבריטניה. הענקת תואר זו גרמה למחלוקת משמעותית במפלגת הלייבור, שכן מדיניותה של המפלגה הייתה לא לקבל תוארי אבירות. למעשה לא יכלה המפלגה לעשות דבר בעניין, שכן מקל ניתק את כל קשריו עם המפלגה כאשר מונה להיות המושל הכללי. בנוסף, במידה ומקל היה מסרב לקבל את התואר, זה היה חסר תקדים ובמידה מסוימת בלתי ראוי, שמושל כללי לא יסיים את תפקידו עם תואר אבירות (לרבים מהמושלים הכלליים הוענקו אף תוארי אצולה). מקל היה המושל הכללי היחיד של אוסטרליה שתואר האבירות הוענק לו במהלך תקופת כהונתו, עד אשר הוענק לקוונטין ברייס התואר גבירת מסדר אוסטרליה, ימים ספורים לפני תום כהונתה כמושלת כללית במרץ 2014.
שנותיו האחרונות
מקל סיים את תפקידו כמושל הכללי במאי 1953, לאחר שכהונתו הוארכה על ידי ב-14 חודשים מעבר לתקופת הכהונה הראשונית שלו. בשנים 1956 – 1957 הוא היה חבר בוועדה שהכינה את הטיוטה לחוקת מלזיה.
עם שובו ממלזיה, מקל המשיך להתגורר בסידני 28 שנים, והוא נחשב לאחד מזקני מפלגת הלייבור בניו סאות' ויילס, למרות שהוא לא חידש את פעילותו במפלגה. סר ויליאם מקל מת בסידני בינואר 1985. אשתו מתה שישה חודשים בלבד אחריו.
פארק מונרפו
מונרפו (ברוסית:  Монрепо́; נובע מהמילה הצרפתית ל"מנוחתי") הוא פארק נוף אנגלי נרחב בחלקו הצפוני של האי הסלעי לינאסארי (Tverdysh, Slottsholmen) מחוץ לוויבורג, רוסיה. הפארק שוכן לאורך קו החוף של מפרצון זאשצ'יטנאיה במפרץ ויבורג ומשתרע על שטח של 180 הקטר.
היסטוריה
אחוזת מונרפו הוקמה על ידי הברון לודוויג היינריך פון ניקולאי שקנה את חלקת האדמה הזו בשנת 1788. האחוזה נחשבה כתכשיט של פינלנד העתיקה והייתה שייכת לצאצאיו עד ההשתלטות הסובייטית בשנת 1944. ליבת האחוזה הברונית מורכבת מבית ראשי בסגנון נאו-קלאסי (שתוכנן על ידי ג'וזפה אנטוניו מרטינלי) ובית הספרייה.
פארק הים משופע בסלעים שנוצרו מקרחונים, צוקי נוף וביתני עץ. זה נחשב לציון דרך בהתפתחות הטעם הרומנטי לגינון נוף. המאוזוליאום של הברון ניקולאי תוכנן על ידי פייטרו גונזאגו ועליו ציורי קיר שנעשו על ידי יוהאן ג'ייקוב מטנלייטר.
בנו היחיד וממשיך דרכו של לודוויג היינריך, הברון פול פון ניקולאי, היה השגריר הרוסי בקופנהגן בין השנים 1816–1847. אשתו אלכסנדרינה סימפליצ'י דה ברוגלי (נכדתו של הדוכס השני) הזמינה מצ'ארלס הית'קוט טתאם את האובליסק המנציח את אחיה ההרוגים במלחמות נפוליאון. אוגוסט דה מונפראן, אנדראס שטאקנשניידר וגוטהלף בורופ עיצבו גם ביתנים ופסלונים בתחומי הפארק.
ארקמן-שטריאן
ארקמן-שטריאן (בצרפתית: Erckmann-Chatrian) היה שם-עט משותף ששימש בשנים 1847–1887 שני סופרים צרפתים מחבל לורן: אמיל ארקמן (בצרפתית: Émile Erckmann; 20 במאי 1822 פאלסבור – 14 במרץ 1899 לינוויל) ואלכסנדר שטריאן (בצרפתית: Alexandre Chatrian; 18 בדצמבר 1826 גראן-סולדא – 3 בספטמבר 1890 וילמומבל). הם כתבו גם בנפרד בשמותיהם הבלעדיים. ארקמן ושטריאן היו שניהם ילידי מחוז מרט בחבל לורן וכתבו מספר רב של רומנים פטריוטיים בהשראת מקומות הולדתם. יצירותיהם מתאפיינות בריאליזם כפרי, בהשראת מספרי הסיפורים מהרי היער השחור. הם יצרו מעין אפוס עממי בפרוזה.
קורות חייהם
ילידי מחוז מרט, כיום מחוז מוזל, בחבל לורן בקצה הצפון-מזרחי של צרפת, שני הסופרים התוודעו זה לזה בשנת 1847, כשהמורה אלכסנדר שטריאן פגש את הפובליציסט אמיל ארקמן שפרסם חוברת על "הגיוס לצבא" (Le recrutement militaire). הם התמחו בסיפורי צבא ומעשיות רוחות רפאים בסגנון כפרי. מאז התחילו לכתוב ביחד ופרסמו בשם העט המשותף "ארקמן-שטריאן". למעשה את הטקסטים כתב במקור ארקמן בעוד ששטריאן היה קורא ומוסיף שיפורים. בהמשך שטריאן תרם במיוחד לצד במסחרי כשדאג לפרסום כתבי היד בעיתוניה של פריז, אסף את השכר והתחלק בו. שטריאן השקיע בהמשך גם בעיבוד חלק מהסיפורים והרומנים למחזות. התחילו עם סדרת סיפורים שנקבצו מאוחר יותר בכותרת "«Histoires et contes fantastiques» (סיפורים ומעשיות פנטסטיות) (1849). שטריאן התיישב בשנת 1850 בפריז והחל משנת 1852 עבד בפקיד של חברת מסילותה ברזל של מזרח צרפתCompagnie des chemins de) fer de l'Est). בהמשך באו הדרמות "ז'ורז' " (Georges) ו"אלזס ב-1814", הסיפור " Schinderhannes", הרומן "השודדים מהרי ווז'" («Les brigands des Vosges», הגרסה הראשונה של הספר «L’illustre docteur Mathéus» ("ד"ר מתאוס המפורסם") הצלחת היצירה האחרונה, הראשונה שפורסמה כספר שלם בהוצאה לאור, סיפקה לשני המחברים אמצעים להוציא לאור יצירות קודמות. במיוחד אחרי שאביו של ארקמן הפסיק לממן את הוצאות בנו. הופיעו קודם הקבצים:«Contes fantastiques» (1860), (מעשיות פנטסטיות), ו-Contes de la Montagne"" ("מעשיות מההר") אחר כך הרומן החשוב הראשון – "Maître Daniel Rock" (1861), בעקבותיהם גם "מעשיות מגדות הריין" "Contes des bords du Rhin"  (1860), ו"וידויי נגן קלרינט", Les confidences d’un joueur de clarinette" "  (1862). ב-1864 הרומן ""Histoire d'un conscrit de 1813 ("סיפורו של מתגייס משנת 1813") הופיע במעל 100,000 עותקים שנמכרו תוך חדשים ספורים. בהמשך הופיעו עוד כמה מהדורות של הספר עד שנת 1885. סיפורי האימה והרוחות של הצמד זכו לשבחים באנגליה מהסופר מ.ר ג'יימס, שהיה מומחה בסוגה, וכן מהווארד פיליפס לאבקרפט. ארקמן-שטריאן כתבו גם רומנים היסטוריים רבים, שכמה מהם מתחו בקורת על האימפריה הצרפתית השנייה מתוך עמדות אנטי-מונרכיסטיות. גישתם הרפובליקנית משכה את הערכתם של ויקטור הוגו ואמיל זולא והותקפה בחריפות על ידי העיתון לה פיגארו. אחרי שנת 1859 ספרים שלהם היו רבי מכר, פופולריים גם בזכות הרגשות הלאומיים, האנטי-מיליטריסטיים והאנטי-גרמנים באו בהם לידי ביטוי, אולם גרמו להסתבכויות עם הצנזורה. ארקמן ושטריאן רבו באמצע שנות ה-1880 בגלל סוגיות של זכויות יוצרים ותמלוגים והפסיקו מאז לכתוב ביחד. שטריאן, שהתחיל להאשים את ארקמן בגישה פרו-גרמנית, לקה במחלה מוחית וחי את שנתו האחרונה בתרדמת. בשנת 1890 חיבר ארקמן עוד מספר מחזות.
Histoires et contes fantastiques (סיפורים ומעשיות פנטסטיים)
בהצלחתם הראשונה זכו ארקמן-שטריאן בין 1856 לתחילת 1860 עם סיפורים פנטסטיים, שפורסמו בעיתונים שונים בפריז (בין היתר Revue des Deux Mondes, Le Constitutionel, Le Figaro). כך למשל – "Le bourgmestre en bouteille" (הבורגמייסטר בבקבוק) (1856),, Requiem du corbeau (רקוויאם לעורב) (1856), L’Oeil invisible (העין הבלתי נראית) (1857), Le Cabaliste Hans Weinland (המקובל הנס ויינלנד) (1860)והרומן הפנטסטי הקצר Hugues-le-Loup (טירת איש הזאב) (1860) Dieser Roman schilderte eine ספר זה מספר על הפיכת אדם לזאב בתקופה לא רחוקה בעבר ועוקב אחרי סיפורי ליקנתרופיה עד לימי הביניים) על סמך התבטאויות של שטריאן שביקש דרכן לקדם את ההצלחה המסחרית של היצירות, נחשבו ארקמן-שטריאן למשך זמן רב לאפיגונים צרפתים של א.ת.א. הופמן שזכה להערכה רבה בצרפת של המחצית הראשונה של המאה ה-19. חוקרי ספרות לאחרונה הטילו זאת בספק וחושדים שיש ביצירות ארקמן-שטריאן יותר השפעות מאדגר אלן פו שנודעו בצרפת אחרי 1850 הודות לתרגומים של שארל בודלר.
תכנון כירורגי טרום-ניתוחי
תכנון כירורגי טרום-ניתוחי בתלת-ממד הוא שלב חדש יחסית ברפואה המודרנית, שבו מתכנן המנתח מראש את צעדיו בהליך הכירורגי שהוא עתיד לבצע. המנתח, יחד עם צוות תומך, הכולל רדיולוג ומתכנן רפואי, מגדירים יחד את האנטומיה של המטופל הספציפי בתלת־ממד, ובונים תוכנית טיפול ניתוחית, הכוללת הגדרה של זוויות כניסה, מרחקים ומידות לחיתוך על בסיס האנטומיה, מישורי חיתוך, כיווני קדיחה ועוד, על מנת שהניתוח העתידי יתבצע בצורה הטובה ביותר.