cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איגור גוזנקו
עריקה
ב-5 בספטמבר 1945 עזב גוזנקו את בית השגרירות ונטל עמו תיק ובו 109 מסמכים רגישים ביותר ובהם ספרי הצופן הסובייטי וחומר מפוענח. בתחילה ניגש למשטרת הרוכבים הקנדית, אך השוטרים סירבו להאמין לסיפורו. אז פנה לעיתון מקומי באוטווה, אך העורך לא גילה עניין בסיפורו והציע לו לפנות למשרד המשפטים הקנדי. במשרד המשפטים לא נמצא פקיד תורן בשעות הלילה. נחרד מן המחשבה שהסובייטים יגלו את מעשהו הוא שב לדירתו ולמשפחתו וציפה לליל חרדות. אז פנו גוזנקו ואשתו לשכנים בדירה הסמוכה וביקשו להישאר אצלם עם בנם הקטן. השכנים נענו להם והסתירו אותם בדירתם. ואכן בשעת לילה ניסו סוכנים סובייטים לפרוץ לדירת משפחת גוזנקו. גוזנקו ראה אותם דרך חור המנעול של דירת השכנים כשהם חודרים לדירתו ומחטטים בחפציו. אחד השכנים הזעיק את המשטרה והשוטרים הניסו את הסוכנים.
בבוקר הגיעו לבניין אנשי משטרת הרוכבים וגוזנקו מסר להם את המסמכים שהוציא מן השגרירות. אשתו ובנו הועברו למקום מחסה וגוזנקו הועבר למתקן סודי שנקרא "מחנה איקס", אשר שימש בימי מלחמת העולם השנייה כמתקן אימונים למשימות חשאיות. הוא נחקר בו על ידי אנשי ה-MI5 הבריטי וה-FBI האמריקאי.
כל המהלכים האלה היו למורת רוחו של ראש ממשלת קנדה מקנזי קינג שראה את ברית המועצות כבעלת ברית במלחמה, זאת אף לאחר שנמסר לו כי גוזנקו איים בהתאבדות אם יוסגר לידי הסובייטים. לבסוף הכריע משרד החוץ הקנדי, בניגוד לעמדת ראש הממשלה, להעניק לו מקלט מדיני.
בחודשים שלאחר מכן שבו הסובייטים פעמים אחדות ודרשו את הסגרתו של גוזנקו, אך משטרת הרוכבים המשיכה להחזיק את גוזנקו, אשתו ובנו במעצר הגנתי. גוזנקו נחקר ביסודיות והמסמכים שהביא נבדקו לפרטיהם. נמצא כי הם אמיתיים ובעלי ערך רב ביותר מבחינה מודיעינית וכי הם חושפים רשת ריגול רצינית הפועלת בקנדה, ארצות הברית ובריטניה.
בפברואר 1946 הקימה ממשלת קנדה ועדת חקירה בראשות שני שופטים לחקור את פרשת גוזנקו. הוועדה מצאה כי מספר אנשים, קנדים ובריטים, השתתפו ברשת ריגול סובייטית. גוזנקו מסר לוועדה את שמות הקוד של סוכנים נוספים שככל הנראה נשאו משרות ממשלתיות בקנדה. הזהות של כמה מהם נחשפה והם הועמדו לדין ונגזרו עליהם עונשי מאסר. זהותם של אחרים נחשפה רק כעבור שנים רבות. הוועדה הטילה על משטרת הרוכבים למצוא מקום מחסה בטוח לגוזנקו מחוץ לאוטווה והמשטרה החליטה כי מחנה X הוא המקום המתאים.
בהיותו במחנה המשיך גוזנקו למסור למשטרת הרוכבים ולאף בי אי פרטים נוספים על הריגול הסובייטי. בתקופה זו נולד לגוזנקו ולאשתו בנם השני. לבסוף נתנה משטרת הרוכבים לבני הזוג גוזנקו זהות חדשה ויישבה אותם באונטריו תחת השגחה של סוכניה.
תוצאות פעולתו
עדותו של גוזנקו נחשבה כמכרעת לגבי הרשעתו בדין של קלאוס פוקס, פיזיקאי גרמני שמצא מקלט בבריטניה, נשלח לארצות הברית והצטרף ל"פרויקט מנהטן", והעביר את סודות הפצצה האטומית לידי ברית המועצות. כן נחשבה עדותו ככזו שסייעה להעמדתם לדין והרשעת של בני הזוג יוליוס ואתל רוזנברג, יהודים אמריקאים, שנעצרו בשנת 1950, הורשעו בריגול למען ברית המועצות והוצאו להורג בשנת 1953.
גילויו של גוזנקו וסודות הצופן הסובייטי שמסר הביאו למעצרם של 22 סוכנים סובייטים בבריטניה ו-15 סוכנים בקנדה. בין היתר הביאו גילוייו לחשיפתם של אנשי רשת קיימברידג', דונלד מקלין, גאי ברג'ס וקים פילבי, שערקו בעקבות החשיפה לברית המועצות. וכן של אלן נאן מיי, קלאוס פוקס וברונו פונטקורבו, פיזיקאים שהעבירו לברית המועצות את סודות הנשק הגרעיני בימי מלחמת העולם השנייה. הגילויים הביאו גם לחשיפתו של קצין מודיעין בריטי שנחשב כחבר החמישי ברשת קיימברידג', ג'ון קיירנקרוס (John Cairncross).
חייו בקנדה
גוזנקו שסבל ממחלת הסוכרת נפטר מהתקף לב בשנת 1982 ונקבר בקבר בלתי מסומן. אשתו האריכה ימים ונפטרה בשנת 2001 ונקברה ליד בעלה. רק בשנת 2002 הניחה משפחתם מצבה על קבריהם ועליה שמותיהם האמיתיים.
סרט קולנוע אודותיו
בשנת 1948 הופק סרט הקולנוע האמריקאי The Iron Curtain ("מסך הברזל") על סיפורו של איגור גוזנקו. בסרט השתתפו דיינה אנדרוז בתפקיד גוזנקו וג'ין טירני בתפקיד אשתו אנה. הסרט צולם במקומות ההתרחשות האמיתיים בקנדה.
מארין
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
ספרית אפקים
ספרית אפקים היא סדרת ספרי עיון שיוצאת לאור בהוצאת עם עובד.
סדרת ספרי העיון של ספרית אפקים כוללת ספרים במגוון רחב מאוד של תחומים, מאת מחברים ישראלים (לדוגמה אהרן קציר, יעקב טלמון, שלמה בן עמי, אליעזר שביד, שלמה אבינרי, גרשם שלום, עמוס עוז, עמנואל סיון, זאב שטרנהל, בני מוריס, אביעזר רביצקי, אניטה שפירא, בעז נוימן) ומאת מחברים בולטים מן העולם (לדוגמה רמון ארון, אלבר קאמי, ישעיה ברלין, פואד עג'מי, פרימו לוי, ארווין יאלום, איאן קרשו, ג'ארד דיימונד, ניל פרגוסון).
עורך ספרית אפקים מאז 1987 הוא פרופ' אלי שאלתיאל.
May There Be Peace (Sephardic Piyutim & Ladino Songs)
May There Be Peace (Sephardic Piyutim & Ladino Songs) (בעברית: יהי שלום (פיוטים ספרדיים ושירי לדינו)) הוא אלבום הבכורה של זמרת האופרה הישראלית יעלה אביטל. הוא חלק מטרילוגיה של שתי יצירות מוזיקליות משותפות עם נגן הלאוטה דניאל עקיבא. הוא יצא לאור באופן עצמאי, וכלולים בו שירי אופרה מסגנון לדינו ומספר פיוטים ספרדיים.
ונדל מרדית' סטנלי
ונדל מרדית' סטנלי (באנגלית: Wendell Meredith Stanley; 16 באוגוסט 1904 – 15 ביוני 1971) היה ביוכימאי ווירולוג אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1946 (במשותף עם ג'ון הווארד נורתרופ ולצד ג'יימס בטשלר סאמנר), "על הכנת אנזימים וחלבוני נגיפים בצורה טהורה".
קורות חיים
סטנלי נולד באינדיאנה, וקיבל תואר ראשון בכימיה ב-1926 מקולג' בריצ'מונד, שבאינדיאנה. לאחר מכן למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, שם קיבל ב-1929 דוקטורט בכימיה. מאוחר יותר כתב ספר בשם: "כימיה: דבר יפה" (Chemistry: A Beautiful Thing). כחבר המועצה הלאומית למחקר ביצע באופן זמני עבודה אקדמית, יחד עם היינריך אוטו וילנד במינכן. הוא חזר לארצות הברית בשנת 1931. מאוחר יותר בשנת 1948 הוא הפך פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וכן ראש המכון לווירולוגיה באוניברסיטה. בשנים 1948–1953 היה לראש המחלקה לביוכימיה וב-1958 היה לפרופסור לווירולוגיה ולראש מחלקה זו. מחקריו על וירוס מוזאיקת הטבק הוביל לבידוד של נוקלאופרוטאין, אשר משחק תפקיד חשוב בפעילות של הווירוס. מחקרי מאוחרים יותר שלו עסקו במחקר ובפיתוח של חיסון נגד השפעת. סטנלי כתב מעל 150 מאמרים על וירוסים.
חיים פרטים
התחתן עם מריאן סטייפלס בשנת 1929 ונולדו להם שלוש בנות ובן אחד.
אכרם רג'וב
מייג'ור גנרל אכרם ג'ובראן ג'אבר רג'וב (בערבית: أكرم جبران جبر الرجوب; נולד ב-1963 בדורא) הוא איש כוחות הביטחון ופוליטיקאי פלסטיני, מושל ג'נין.
ביוגרפיה
נולד בעיירה דורא שבנפת חברון, אז בשטח ממלכת ירדן. מגיל צעיר היה חבר בתנועת הפת"ח, ב-1981 נשפט לעשר שנות מאסר בישראל. זמן מה לאחר שחרורו נעצר שוב ונידון לארבע שנות מאסר נוספות.
בתקופת הסכמי אוסלו שוחרר מהכלא הישראלי, וב-1994 הצטרף לשירות הביטחון המסכל, כמנהל המבצעים של מחוז דרום שכלל את חברון ובית לחם. בהמשך התקדם ושימש סגן מפקד מחוז טול כרם, סגן מפקד מחוז בית לחם וסגן מפקד מחוז רמאללה. בין השנים 2001–2006 פיקד על אזור יריחו, בשנים 2006–2008 על אזור שכם, ובשנים 2008–2011 פיקד על אזור רמאללה.
ב-2014 ירש את ג'ברין אל בכרי כמושל מחוז שכם. ב-2016, במסגרת ועידת פת"ח השביעית, נבחר למועצה המהפכנית של פת"ח, הגוף השני בחשיבותו ל. בשנה זו הודח מתפקידו כמושל מחוז שכם.
ב-2018 מונה רג'וב למושל מחוז ג'נין.
חיים אישיים
הוא נשוי ואב לחמישה. בעל תואר ראשון בהיסטוריה מהאוניברסיטה הפתוחה אל-קודס.
ע'ריאן
ע'ריאן היא עיר הממוקמת בחלק הצפון־מערבי של לוב, במחוז ג'בל אל גרבי. ע'ריאן היא עיר הררית בראש הרי נפוסה, בגובה 986 מטר מעל פני הים. העיר ממוקמת למרגלות הר ע'ריאן ויש בה נוסף לטבע הררי יפיפה. העיר ממוקמת 75 ק"מ דרומית לעיר הבירה טריפולי.
שטחה של העיר ללא הפרברים הוא 4,660 קמ"ר. עד 2007 הייתה המרכז האדמיניסטרטיבי של ההר המערבי כולו והייתה העיר הגדולה ביותר של ההר. היא גובלת בצפון בעיר אל-עזיזיה, במזרח בערים תרחונה ומסלטה, ובדרום בערים בני וליד ומזדה והמערב, העיר איפראן.
ע'ריאן היא המטה של ​​בנק ג'ומהוריה, אחד מהבנקים הלובים הגדולים, והמטה של ​​החברה הערבית הלובית להשקעות זרות, חברת ההשקעות הגדולה ביותר בלוב.
בשנת 2005, אוכלוסיית ע'ריאן נאמדה ב-170,000.
מקור השם
ישנם מספר דיווחים על מקור שמה של העיר ע'ריאן, אך המפורסמים שבהם הם הבאים:
בתים אופייניים לעיר
העיר מאופיינת בבתים חפורים, או מה שמכונה בפי אנשיה (חאוש אל-חקף), המייצג שלב בהתפתחות המגורים באזור, שהחל במערה. לבתים הללו יש צורות וגדלים רבים, אך באופן כללי מדובר על מערה הנבנית על ידי חפירת בור אנכי בעומק של עד עשרה מטרים, לעיתים באורכים משתנים, רובם 10X10 מטרים. השטח בו כל הבתים נפתחים נקרא החצר המרכזית, וניתן לצאת מהבית הזה דרך סככה, שהיא תעלה בגובה כ-4 מטר שנחפרת בצורה משופעת ובזווית של 45 מעלות עד שהיא מגיעה לפני האדמה. לבית יש דלת ראשית מעץ זית, ועליה מנעול ברזל ומפתח ארוך ומיוחד, החצר המרכזית מוגנת מפני זרימת נחלים באמצעות לבנה קטנה המסתובבת סביב קצה החצר. באשר למים הנאספים באמצע החצר, הם מצויים בחור הנקרא אלחפיר. בחצר ובאמצע החומה ישנה בליטה היוצאת מהחפירה, הנקראת חגורה והיא נועד על מנת למנוע מהמים לזרום לתוך הבית. מול הכניסה לבית ישנה מכלאה והיא עשויה לרוב מאבן מעורבת באדמה ומוקפת בענפים של עצי סידר. בנוסף, על מנת לאחסן את התבואה לאורך זמן, נחפר בור בעומק 5 מטר ובו שם מניחים את גרגירי השעורה הסגורים היטב.
תושבי האזור השתמשו בדירות אלו במשך תקופות זמן ארוכות, והם אינם זקוקים לא לחימום בחורף ולא לאמצעי קירור או מיזוג בקיץ, ניתן להשתמש בהם בקיץ למרות הטמפרטורות החיצוניות המגיעות מעל 40 מעלות, וכן ניתן לישון בהם ללא שמיכות בחורף כאשר הטמפרטורה בחוץ מגיעה מתחת לאפס.
בתי בד עתיקים, מפעלי חרס מסורתיים ואסדות קידוח הם כיום נקודת ציון חשובה של העיר ע'אריאן. בעיר ובערים אחרות בלוב פזורים מונומנטים רומיים עתיקים, שהחשובים שבהם הם סכרי מים וארמונות שנבנו על ההר ובתי קברות רומיים.
היסטוריה
ע'ריאן ישבה על נתיבי הסחר הן דרומה לפאזאן והן מעל הרי נפוסה. עד 1884 הקימו העות'מאנים עיר והושיבו בראשה ראש עיר ומועצת עיר.
המאה ה-19
הנוסע ג'ון פרנסיס תיאר בספרו (מטריפולי לפזן), את זיכרונותיו מע'ריאן. הוא הגיע לטירת ע'ריאן או לארמון טורק ביום רביעי 29 באוקטובר 1819 וכתב על ע'ריאן" היא מפורסמת באיכות ייצור השמן, הזעפרן, הדגנים והשפע שלה, וגברים ע'ריאנים בעלי קומה זקופה, המתנשאים בגאווה וגאווה על פניהם.
המאה ה-20
העיר נחשבה למרכז ההתנגדות הלובית נגד הפלישה האיטלקית בתחילת המאה ה-20. מיקומה האסטרטגי של ע'ריאן שיחק תפקיד מרכזי בהתנגדות.
בשנת 1915, ע'ריאן היה עדה למהפכה עממית נגד האיטלקים לאחר קרב אל-קרדביה בסרטה, בו ניצחו המוג'אהדין, שהובילה למהפכות עממיות במיסראטה, טרחונה, ורפאלה, מסלאטה, ארבעת המחוזות ובעזיזיה, אז. היא הגיעה לע'ריאן ולשאר הערים המערביות של לוב, מה שהוביל לפינוי של 4,400 חיילים איטלקים מע'ריאן.
בשנות ה-20, האיטלקים בנו מסילת רכבת ארוכה בין טריפולי לכפר ליד ע'ריאן שנהרסה על ידי הבריטים במהלך מלחמת העולם השנייה.
המאה ה-21
בתחילת 2011, העיר הייתה מעורבת במרד נגד מועמר קדאפי. המרד הצליח בתחילה, אך ב-2 במרץ, כוחות הממשלה השתלטו על העיר מחדש.
ב-4 באפריל 2019, העיר נפלה לידי כוחות הנאמנים לגנרל ח'ליפה חפטר, שבסיסו בטוברוק, במסגרת מתקפה רחבה יותר של הצבא הלאומי הלובי (LNA) במערב לוב. בסוף יוני, העיר נכבשה מחדש מה-LNA במתקפת נגד על ידי כוחות ממשלת ההסכמה הלאומית שבסיסה בטריפולי, בסיוע במאמציהם על ידי שיתופי פעולה של אזרחי העיר שהתגייסו נגד כוחות ה-LNA. ה-LNA החל מחדש את המתקפה ביוני 2020.
העלמה מע'אריאן
ממש ממערב לע'ריאן, יש דרך פרימיטיבית ימינה, המובילה בנסיעה משובשת אל צריף איטלקי נטוש לשעבר, שריד ממלחמת העולם השנייה.
יש בניין מתפורר במחנה. מצויר על הלבנים של אחד הקירות בתוך הבניין ייצוג עצום (כ-4 מ' על 10 מ') של אישה עירומה, שוכבת על צידה, בסגנון פין-אפ אמריקאי. פלג גופה העליון של האישה מעוצב כייצוג לא מדויק של חוף צפון אפריקה, והנקודות הבולטות של האנטומיה שלה מסומנות בשמות של ערים בצפון אפריקה.
ה"עלמה מע'אריאן" צוירה על ידי קליפורד סאבר, נהג אמבולנס אמריקאי מתנדב בצבא ה-8 הבריטי. סאבר יצר את ציור הקיר כדי להגביר את המורל של חבריו לשירות, וסיים אותו ב-2 במרץ 1943, בזמן שהיחידה שלו שוכנת לכמה ימים בצריפים בע'ריאן.
הציור היווה מוקד משיכה לתיירים במשך שנים רבות.
אַקלִים
ע'ריאן חווה אקלים צחיח למחצה (לפי שיטת קפן), עם קיץ לוהט וחורפים קרירים; החורף שלה הוא אחד הקרים בלוב. בגלל שחודשי החורף בעיר קרים יחסית ב-5 מעלות מטריפולי, היישוב נחשב לקריר יחסית, בנוסף הגובה הגבוה יותר גרם לכך שהעיירה מקבלת כמות משקעים של תריסר מילימטרים יותר מאשר עיר הבירה של לוב.
חקלאות
הודות לאקלים ההררי שלה (מתון במידה ניכרת בהשוואה לשאר לוב), נהוגה במקום חקלאות הכוללת גידול תאנים לצריכה מקומית, זיתים וזעפרן לשימוש מקומי וגם לייצוא.
תושבי גריאן חיים בעיקר מחקלאות, בעיקר גידול זיתים, שם פרושים עצי זית בכל ארץ לא מיושבת בגריאן, שם העיר מפורסמת בשמן זית באיכות גבוהה עוד מימי קדם, והראיה לכך היא התפוצה הרחבה. השפעות של בתי בד בשפע בעיר, ויש גם פתגם פופולרי בלוב שאומר (ראג'י או עלי, ארוחת הערב שלך היא עד שהשמן יגיע מע'גאריאן). שקדים ותאנים הם ענף גידול נוסף בעיר.
חברות שמן זית לוביות מע'ריאן זכו בפרסי כסף וארד ב-2020 EVO IOOC Italy International Oil Oil Contest בפאלמי, בתחרות שמן הזית הבינלאומית Athena 2020 בלסבוס, וב-2021 בברלין.
מסחר
העיר ע'ריאן נחשבת לאחת מערי המסחר הפעילות בלוב, שכן היא משרתת את רוב אזורי ההר המערבי, כשהיא מהווה קשר בין הצפון לדרום. באזור ע'ריאן יש קבוצה של שווקים פופולריים, שווקים מודרניים, חנויות, בתי קפה ואחרים המשרתים את האזור והאזורים הסמוכים. יש גם רחוב גדול, שהוא רחוב אל-ג'ומהוריה, שנקרא רחוב אל-זוז וחצי, בו ישנה קבוצה גדולה של חנויות בגדים, נעליים ועוד.
ע'ריאן ידועה גם בזכות תעשיית הקרמיקה שלה.
אוכלוסייה
כל השבטים בע'ריאן כיום הם שבטי אמזיג'ים ערבים, ככל הנראה ממוצא ברברי. ידוע ששבטים ברברים רבים אכלסו את האזורים הללו מאז ימי קדם.
יהודים בע'ריאן
ככל הנראה באזור ע'ריאן שכנו עד קום המדינה מעל ל-500 יהודים. תושבי המערות היהודים של לוב היו ידועים לפחות משנת 70 לספירה, כאשר ההיסטוריון הרומנו-יהודי יוספוס פלביוס תיאר את ה"טרוגלודיטיס".
המידע ההיסטורי מצביע על הימצאותם שם, לפחות משנת 1510, כאשר יהודים רבים נמלטו לתוך פנים הארץ עם כיבוש טריפולי על ידי הספרדים.
רוב יהודי ע'ריאן שכנו, עם מקניהם תוצרתם ורכושם, במערות שמתחת לאדמה, שהיוו מקום מסתור והגנה, וכן מקום קריר בימי הקיץ החמים ומקום חמים בימי החורף הקרים.
היהודים במקום עסקו בחקלאות, במסחר, ברוכלות, במלאכה זעירה ובאומנויות (נפחות, פחחות, נגרות, סנדלרות, חייטות וצורפות), וכן השתלבו באדמיניסטרציה של השליטים השונים במקום, כמו גביית מיסים בתקופות הקרמאנלית והעות'מאנית.
לאחר שלוב קיבלה עצמאות, רוב היהודים, כולל אלה של ע'ריאן, היגרו לסוריה מתוך מטרה לעלות לארץ ישראל עקב פוגרומים מהם סבלו. כל יהודי ע'ריאן, הן אלו שנותרו ביישוביהם, הן אלו שעברו לטריפולי אחרי פרעות נובמבר 1945, והן אלו שבמהלך השנים התפזרו ברחבי לוב (בעיקר לזוארה), עלו כאיש אחד לארץ ישראל, כאשר רובם התיישבו במושבים ועסקו בחקלאות.
נכון ל-2023, רבות מהמערות הללו מאוכלסות על ידי לובים, אשר ביצעו מודרניזציה של המקום, כולל הוספת חשמל, מים זורמים ופינוי שפכים. ישנם מספר יתרונות לסוג זה של דירות. חלק מבתי המערות הללו מושכרים גם לתיירים.
האיגוד הלאומי לבחירות פוליטיות לנשים
התנועה הייתה חברה בברית הנשים הבינלאומית.
רקע
ב-1884 הוצגה בפני הפרלמנט השוודי ההצעה הראשונה שביקשה לתת זכויות בחירה לנשים, את ההצעה הגיש פרדריק בורג, שהיה ידוע בשל פועלו למען השלום ולמען הרחבת זכות הבחירה לנשים. עם זאת, כאשר ההצעה הועלתה להצבעה הוכרז כי כ-53 חברי פרלמנט התנגדו עליה לעומת כ-44 בלבד שתמכו, הסיבה העיקרית לדחיית ההצעה הייתה שהנשים עצמן בשוודיה לא ביקשו זכות הצבעה. הצעה דומה הונחה בפני ראש ממשלת שוודיה, אריק גוסטב בוסטרם ב-1899 אך גם היא לא יצאה לפועל.
ב-1902 הוצגו כ-2 הצעות בעניין זכות הצבעה לנשים. ההצעה הראשונה שהייתה ביוזמתו של שר המשפטים, יילמאר המרשלד ביקשה לאפשר לגברים נשואים להצביע פעמיים, הצבעה אחת בשמם והצבעה שנייה בשם נשותיהם. את ההצעה השנייה הציג עורך הדין השוודי, קרל לינדהאגן, לינדהאגן הציע שתוחל זכות בחירה מלאה לנשים, דהיינו שהנשים יוכלו להצביע בעצמן. ההצעה של המרשלד עוררה זעם רב בקרב ארגוני זכויות הנשים ובשל זעם זה החליטו מספר ארגונים לתמוך בהצעתו של לינדהאגן.
הקמת הארגון
בעקבות זאת, ב-4 ביוני 1902 נוסד האיגוד הלאומי לבחירות פוליטיות לנשים (LKPR) בתחילה כחברה מקומית בסטוקהולם, ולאחר מכן כארגון לאומי בשנה שלאחר למכן. את הארגון ייסדו סיגן ברגמן, אנה וייטלוק ואן-מרגרט הולמגרן  ולידיה וולסטרם.
ב־1905 הציגה הארגון את דרישותיו בפני ממשלת שוודיה, שבראשה עמד קרל סטף, מנהיג מפלגת הקואליציה הליברלית. סטאף השיב להם כי הם יאשרו זכות בחירה לנשים ברגע שזכות הבחירה לגברים תיושם באופן מלא לכל הגברים בשוודיה (לתת זכות בחירה לכל הגברים ששירתו שירות צבאי כך שיוכלו להצביע גם בבחירות בשיטה הרובנית). ואכן, ממשלתו של סטף החל ברפורמה שתכננה להציג את מסקנותיה לאחר תקופת של שש שנים. על אף הבטחה זו ב-1907, שנה לאחר בחירתו של מנהיג המפלגה השמרנית, ארביד לינדמן לראש ממשלת שוודיה סירב לינדמן לדון בשאלת זכות הבחירה לנשים.
האגודה ראתה את המאבק האלים של הסופרג'יסטיות בממלכה המאוחדת כשיטה לא טובה וניסתה לא להיות קשורה אליה בשל החשש כי האלימות תפגע בדעת הציבור החיובית בעניין זכות הבחירה לנשים. למעשה, רק הפגנה אחת אורגנה על ידי האגודה וזאת לאחר שההצעה להרחבת זכות הבחירה לנשים הוקפאה ב-1919, המשתתפים צעדו עם כ-3 כרזות שמציגות אנשים שוודים ללא זכות הצבעה. על הכרזה הראשונה נראה פושע שישב בכלא, על הכרזה השנייה נראה חולה מטופל בבית חולים פסיכיאטרי והכרזה השלישית הציגה את הסופרת השוודית, חברת האקדמיה המלכותית השוודית למדעים וכלת פרס נובל לספרות, סלמה לגרלף. מחאה זו הייתה המחאה הרדיקלית ביותר של האיגוד, אופי המחאה הושפע ככל הנראה בעקבות נוכחותיה של הסופרג'יסטית, סילביה פנקהרסט שהייתה ידועה בדעותיה הקומוניסטיות.
ב־1917 ניצל האיגוד הלאומי את האווירה המהפכנית והמהומות שהתרחשו על רקע הרעב שהרגישו שוודים רבים (אווירה זו הורגשה בשוודיה בעקבות מהפכת פברואר באימפריה הרוסית השכנה) בכך שהציגו בפני ראש הממשלה, קרל שוורס את הצעתן להרחיב את זכות הבחירה בשוודיה גם לנשים. ואכן שנתיים לאחר מכן שוודיה הצטרפה לרשימת המדינות בעולם שנתנו זכות הצבעה לנשים.
קאיה סקודלריו
קאיה רוז סקודלריו-דייוויס (באנגלית: Kaya Rose Scodelario-Davis; נולדה ב-13 במרץ 1992) היא שחקנית אנגלייה, הידועה בעיקר בזכות תפקידיה בתור אפי סטונם (אנ') בדרמת ההתבגרות "סקינס" (2007–2010), בתור טרזה בסדרת סרטי המד"ב "הרץ במבוך" (2014–2018). שיחקה בקולנוע בין היתר בסרטה של אנדריאה ארנולד "אנקת גבהים" (2011) בתור קתרין ארנשואו (אנ'), בתור קארינה סמית' בסרט "שודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר" (2017), בתור קרול אן בון בסרט "משפטו של טד בנדי" (2019) , בתרו היילי קלר בסרט האימה "מלתעות האימה" (2019) ובטלוויזיה גילמה את קאט בייקר בסדרת הדרמה של נטפליקס "נאחזת בקרח" (2020).
ביוגרפיה
נולדה בשם קאיה רוז האמפרי בעיירה הייוורדס הית' (אנ'), מערב סאסקס בדרום-מזרח אנגליה, בתה של קטיה סקודלריו, רואת חשבון ברזילאית במקור מסאו פאולו שהיגרה לאנגליה ב-1990. שם משפחתה "סקודלריו" מקורו מסבה של אמה שהיה איטלקי. אביה, רוג'ר האמפרי, נפטר בנובמבר 2010.
הוריה התגרשו כשהייתה בת שנה, ובגיל ארבע היא עברה עם אמה להתגורר בלונדון, ובבגרותה אימצה את שם משפחתה של אמה, והחלה לדבר פורטוגזית שוטפת כמוה.
היא למדה בבית הספר הקתולי ע"ש בישופ דאגלס (אנ') ברובע בארנט בצפון העיר לונדון, ולאחר מכן עברה ללמוד בבית הספר לאמנויות ומדיה באיזלינגטון. היא השתתפה בהצגות בית ספר ומצאה במשחק מפלט מבריונות. אמה לקחה על עצמה מספר רב של עבודות כדי להסתדר ולקתה בדיכאון קליני שהחמיר במהלך גיל ההתבגרות של סקודלריו.
קריירה
בגיל 14, עת הייתה ללא ניסיון משחק קודם, סקודלריו לוהקה לעונה הראשונה של הסדרה סקינס ושיחקה את דמותה של "אפי סטונם". עם הגעתה של סקודלריו לאודישנים של הסדרה, היא הרגישה שהיא צעירה מדי והתייאשה, אחד מהמפיקים קרא לה להישאר ולקרוא את התפקיד. בזמן שהתפקיד שלה בעונה הראשונה היה קטן, דמותה התפתחה במידה ניכרת במהלך 2008, לפני שלבסוף תפקידה הפך לתפקיד המרכזי בסדרה בעונות השלישית והרביעית. הקאסט של הסדרה הוחלף בשחקנים אחרים, דבר שקרה אחרי כל שתי עונות בסדרה. היא חזרה לפרק אחד בשני חלקים בעונה השביעית של הסדרה.לקולנוע
סקודלריו עשתה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע כשהופיעה בסרט המותחן משנת 2009 "ירח" בכיכובו של סם רוקוול, הסרט ערך הקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס וקיבל ביקורות חיוביות. בשנת 2010 הופיעה בתפקיד קטן בסרט התנגשות הטיטאנים כאשר גילמה את דמותה של פשט. בשנת 2011 היא כיכבה בסרט "Wuthering Heights" בתפקיד קת'י. בהמשך השנה היא השתתפה בסרט 28 קילו ושיחקה את דמותה של סאלי, צילומי הסרט נמשכו כשישה חודשים. בחודש יוני של אותה השנה היא הודיעה שתשחק בסרט עכשיו זה טוב לצד השחקנית דקוטה פנינג, סרט זה מבוסס על הרומן "לפני שאמות" של הסופרת ג'ני דאונהם על נערה שחולה בלוקמיה ועושה רשימה של דברים לעשות לפני שתמות. בינואר 2012 היא שיחקה בסרט האמריקאי הראשון שלה, עמנואל והאמת אודות הדגים שצולם בלוס אנג'לס ובו כיכבה בתפקיד ראשי לצד ג'סיקה בייל.
חייה האישיים
באפריל 2014 הכירה סקודלריו את השחקן האמריקאי בנג'מין ווקר, בעת צילומי הסרט "The King's Daughter". הם התארסו בחודש דצמבר 2014, נישאו כעבור שנה, ובנובמבר 2016 נולד בנם הבכור.
סקדלאריו החלה לצאת עם השחקן האמריקאי בנג'מין ווקר במהלך צילומי הסרט של "בת המלך" בתחילת 2014 והם נישאו בדצמבר 2015 ושניהם אימצו לאחר מכן את שם המשפחה "סקודלריו-דייוויס". בנם הראשון נולד בנובמבר 2016.בדצמבר 2021, היא ילדה בת.
בינואר 2018, סקודלריו חשפה שהיא עברה תקיפה מינית כשהייתה בת 12.
יאן מסייס
יאן מַסֵיְיס (נכתב גם מטסיס או מאסיס, בהולנדית: Yan Massijs; סביבות 1509 – לפני ה-8 באוקטובר 1575) היה צייר פלמי מסורתי.
יאן נולד ונפטר באנטוורפן. יאן היה בנו של הצייר הפלמי קוינטן מסייס, ואביו של הצייר קוונטין מסייס הבן.
ג'ון כריסטיאן שצקי
ג'ון כריסטיאן שצקי (באנגלית: John Christian Schetky; 11 באוגוסט 1778 – 29 בינואר 1874) היה צייר ימי סקוטי.
ביוגרפיה
שצקי היה צאצא למשפחה הונגרית-טרנסילבנית ותיקה, שמטעמים פוליטיים היגרה ללייפציג בתחילת המאה ה-16. אביו היה יוהאן גאורג כריסטוף שצקי, מלחין וצ'לן, שהתיישב באדינבורו ב-1773, והתחתן עם מריה אנה תרזה ריינגל, אף היא ממוצא הונגרי, בשנת 1774. ג'ון כריסטיאן היה בנם הרביעי של בני הזוג. הוא התחנך בבית הספר התיכון המלכותי, אדינבורו, שם יצר ידידות לכל החיים עם בן זמנו, וולטר סקוט.
קריירה
שצקי למד אמנות אצל אלכסנדר נסמית. לאחר שטייל ביבשת, התיישב באוקספורד, שם לימד במשך שש שנים כאמן רישום. ב-1808 קיבל תפקיד בקולג' הצבאי המלכותי ב-Great Marlow; ושלוש שנים מאוחר יותר הוא מונה לפרופסור לציור בקולג' הצי המלכותי, פורטסמות', שם היו לו הזדמנויות רבות ללימוד המקצועות הימיים האהובים עליו. לאחר סגירת הקולג' הימי, הוא החזיק בתפקיד פרופסור דומה מ-1836 עד 1855 בסמינר הצבאי של חברת הודו המזרחית באדיסקומב, סארי.
מ-1805 עד 1872 תרם מעת לעת לתערוכות הקיץ של האקדמיה המלכותית, והוא היה מיוצג בתחרות קישוט אולם וסטמינסטר של 1847 על ידי ציור שמן גדול של קרב לה הוג, 1692. הוא היה צייר ימי של ג'ורג' הרביעי, ויליאם הרביעי והמלכה ויקטוריה.
בין יצירותיו שפורסמו היו האיורים לספר "סקיצות והערות לשייט בים הסקוטי" של לורד ג'ון מנרס (1850); וכרך שכותרתו "זכרונות מהים" (1867), המכיל תצלומים של עשרים מציוריו ורישומים של כלי הלחימה הגדולים מעץ של הצי המלכותי.
אחת מיצירותיו הידועות ביותר, אובדן אוניית הקרב הגדולה "המלך ג'ורג'", שצוירה ב-1840, שנמצאת כעת בטייט בריטניה. מועדון השירות המאוחד החזיק בעבר ציור ימי חשוב נוסף, המראה את אה"מ Endymion, בפיקודו של סר צ'ארלס פאג'ט, מציל איש מלחמה צרפתי מספינה טרופה.
שצקי נפטר בלונדון ב-28 בינואר 1874.
דוד כרמון
דוד ("דודיק") כרמון (11 ביולי 1921 - 23 בדצמבר 1969) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, ראש מחלקת המחקר באגף המודיעין ונספח צה"ל בארצות הברית.
ביוגרפיה
כרמון נולד בשכונת בית הכרם בירושלים, בנם של משה ומרים. הוריו היו מראשוני המורים בגימנסיה רחביה. הוא למד בגימנסיה והיה חבר בתנועת הצופים ובארגון ההגנה תחת הדרכתו של יגאל ידין. בהגנה היה פעיל בשמירה על מפעל האשלג הארץ ישראלי. ב-1941 סיים קורס מפקדי מחלקות והצטרף לפלמ"ח. במקביל סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1944 הצטרף למערכת כתב העת מערכות. במלחמת העצמאות לחם בקרבות פריצת הדרך לירושלים ובמבצע נחשון. לאחר הקמת צה"ל מונה לסגן עורך במערכות ועסק בתחקירים על המלחמה. לאחר קורס קצינים בכירים עבר למחלקת ההדרכה, הוא עמד בראש ועדת חקירה לבדיקת קרב תל מוטילה. ב-1953 היה חבר בצוות ההקמה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, מונה למדריך ראשי ובהמשך לסגן מפקד המכללה. ב-1955 מונה לסגן מפקד חטיבת גבעתי, במלחמת סיני לחם כסגן מפקד חטיבת גולני ופיקד על כיבוש רפיח. ב-1957 עבר לאגף המודיעין, מונה לראש מחלקת המחקר וקודם לדרגת אלוף-משנה. עסק בחקר השריון בצבאות ערב ודוקטרינת המלחמה הסובייטית, מחקרים שתרמו להכנה וניצחון צה"ל במלחמת ששת הימים.
ב-1966 מונה לסגן ראש אמ"ן ושירת בתפקיד בתקופת מלחמת ששת הימים. ב-1968 היה מהקצינים הראשונים שקיבלו דרגת תת-אלוף ומונה לנספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה. במהלך שירותו בוושינגטון נפטר מהתקף לב. נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
היה נשוי לצפורה ואב לברוריה, טליה ומשה. על שמו פרס לעבודת מחקר מצטיינת לתואר מוסמך/דוקטור בתחום היחסים הבינלאומיים, המזרח התיכון וביטחון ישראל המוענק על ידי המכון ליחסים בינלאומיים ע"ש לאונרד דייוויס באוניברסיטה העברית בירושלים
אנדרי רובליוב (סרט)
אנדרי רובליוב (ברוסית: Андрей Рублёв) הוא סרט דרמה היסטורי ביוגרפי סובייטי משנת 1969, בבימויו של אנדריי טרקובסקי שנכתב יחד עם אנדריי קונצ'לובסקי. הסרט הוחלף ונערך מחדש מהסרט משנת 1966 שכותרתו "התשוקה על פי אנדריי" מאת טרקובסקי שצונזר במהלך העשור הראשון של תקופת ברז'נייב בברית המועצות. הסרט מבוסס באופן רופף על חייו של אנדרי רובליוב, צייר האייקונים הרוסי מהמאה ה -15. בסרט מופיעים אנטולי סולוניצין, ניקולאי גרינקו, איבן לפיקוב, ניקולאי סרגייב, ניקולאי בורלייייב ואשתו של טרקובסקי אירמה ראוש. סבבה ימשצ'יקוב, שיקום והיסטוריון אמנות רוסי מפורסם, היה יועץ מדעי של הסרט.
אנדריי רובלב מוגדר על רקע רוסיה מהמאה ה -15. אף על פי שהסרט מבוסס רק באופן רופף על חייו של אנדריי רובלב, הוא מבקש לתאר דיוקן ריאליסטי של רוסיה מימי הביניים. טרקובסקי ביקש ליצור סרט המציג את האמן כ"דמות היסטורית עולמית " ו-"נצרות כאקסיומה של זהותה ההיסטורית של רוסיה" במהלך תקופה סוערת של ההיסטוריה הרוסית שהובילה בסופו של דבר לרוסיה הצארית. הנושאים של הסרט כוללים חופש אמנותי, דת, עמימות פוליטית, אוטודידקטיזם ויצירת אמנות תחת משטר מדכא. בגלל זה, הוא לא שוחרר מבית ברית המועצות האתאיסטית הרשמית שנים לאחר שהושלם, למעט הקרנת יחיד ב -1966 במוסקבה. גרסת הסרט הוצגה בפסטיבל קאן ב -1969, שם זכה בפרס FIPRESCI. בשנת 1971 שוחררה ברית המועצות גרסה מצונזרת של הסרט. הסרט נחתך עוד יותר מסיבות מסחריות עם יציאתו לארצות הברית דרך סרטי קולומביה בשנת 1973. כתוצאה מכך קיימות מספר גרסאות לסרט.
אף על פי שסוגיות אלה עם צנזורה טשטשו והקטעו את הסרט במשך שנים רבות לאחר יציאתו לאקרנים, הסרט הוכר במהרה על ידי מבקרים רבים ובמאי קולנוע כיצירה מקורית ומוצלחת במיוחד. עוד יותר מאז שהוחזר לגרסתו המקורית, אנדריי רובלב נחשב לאחד הסרטים הגדולים בכל הזמנים, ולעיתים קרובות הוא דורג היטב בסקר מבקרי Sight & Sound והן בסקר הבמאים.
צוטומו האטה
צוטומו האטה (ביפנית: 羽田 孜 ; 24 באוגוסט 1935 – 28 באוגוסט 2017) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-80.
האטה נולד בטוקיו, בנו של חבר בית הנבחרים של יפן מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית, בושירו האטה. הוא למד באוניברסיטת סייג'ו, וב-1969 קיבל מושב בבית הנבחרים כנציג מחוז נאגנו מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית. במהלך שנות ה-80 הגיע האטה לדרגה בכירה בסיעתם של קקואיי טנאקה ושל נובורו טקשיטה.
האטה התמנה לתפקיד שר האוצר בממשלתו של קיאיצ'י מיזאווה ב-1991. הוא עזב את המפלגה ב-1993 ויסד את מפלגת ההתחדשות של יפן ביחד עם עמיתו איצ'ירו אוזאווה, והמפלגה הפכה לחלק מהקואליציה אותה הנהיג ראש הממשלה מוריהירו הוסוקאווה. בממשלת הקואליציה קיבל האטה את תפקיד שר החוץ.
הוסוקאווה התפטר מתפקידו ב-28 באפריל 1994 והאטה החליפו. עם זאת, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית פרשה מהקואליציה, ובעקבות זאת איבדה הממשלה את הרוב בדיאט. במקום להתמודד עם הצעת אי אמון מצד הדיאט, העדיף האטה להתפטר מתפקידו, ובכך איפשר לטומיאיצ'י מוריאמה להתמנות לראשות הממשלה.
לאחר שהפסיד לאוזאווה את השליטה על מפלגת האופק ב-1996, הקים האטה ביחד עם 12 חברי דיאט אחרים את מפלגת השמש, שבסופו של דבר התאחדה עם המפלגה הדמוקרטית ב-1998. האטה נותר במפלגה הדמוקרטית, שם שימש בהמשך כיועץ בכיר לאוזאווה.
שוק הקיסרית
שוק הקיסרית (באורדו: ایمپریس مارکیٹ; בסינדהי: ايمپريس مارڪيٽ) הוא שוק שנמצא בסאדר טאון שבקראצ'י שבפקיסטן. השוק נבנה לראשונה בתקופת הראג' הבריטי. כיום, שוק זה הוא אחד מהמקומות הפופולריים והעמוסים ביותר לקניות בקראצ'י. סחורות שנמכרות בשוק הקיסרית נעות בין תבלינים, פירות, ירקות ובשר ועד לכלי כתיבה, טקסטיל וחיות מחמד. הפארק הלאומי ג'האנגיר נמצא בסמוך לשוק.
היסטוריה
שוק הקיסרית נבנה ב-1884–1889. השוק הוא הנצחה למלכה ויקטוריה, קיסרית הודו. השוק הוקם באתר שנבחר היטב, שנראה בבירור ממרחק רב. לאתר השוק הייתה משמעות היסטורית לאחר שנטען כי הוצאו להורג מספר ספואים באופן חסר רחמים לאחר המרד ההודי הגדול ב-1857. על פי הדיווחים, הספואים נהרגו מכדורי תותחים בניסיון לדכא על כל תחושה מוטה בקרב המקומיים. הבריטים חששו כי האוכלוסייה המקומית תקים אנדרטה לכבוד הספואים שהוצאו להורג. במקום זאת, הם בנו את שוק הקיסרית להנצחת המלכה ויקטוריה.
את אבן היסוד של שוק הקיסרית הניח מושל בומביי ג'יימס פרגוסון ב-1884, שהניח גם את אבן היסוד של מגדל הזיכרון מיריות'ר. השוק תוכנן על ידי האדריכל ג'יימס סטראצ'ן. בניית השוק והמגדל סויימה על ידי המשרד האנגלי "איי.ג'יי. אטפילד" (A.J. Attfield) והמשרד המקומי "מחומד ניוואן ודוללו חג'ו". מסביב למגדל היה חצר פנימית בארוך 130 רגל על 100 רגל עם 4 גלריות שכל אחת מהן 46 רגל. הגלריות סיפקו מקומות ל-280 חנויות ודוכנים. בזמן הקמתו של השוק, היה זה אחד משבעת השוקים שנמצאים בקראצ'י.
ב-2017, על פי הדיווחים בכלי התקשורת, התקוות של תושבי קראצ'י לראות עבודות שיפוץ ותיקון שנמצאו במגדל הולכות ונעלמות. מושל סינד הורה גם הוא לשפץ את המגדל כשהיה בתפקידו, אך הוראותיו מעולם לא התממשו.
מכירות לא חוקיות
שוק הקיסרית הוא אחד מהמקומות בקראצ'י בהם נמכרים מינים אקזוטיים ובסיכון בסכנת הכחדה כמו מקאו, בזים וציפורים אחרות ללא כל רישיון מאושר. ב-24 באוגוסט 2015, היו בשוק עד ל-50 ציפורים מוגנות וזוג קופים למכירה בשוק, כאשר פשיטה של מחלקת חיות הבר תפסה את האנשים שהביאו את בעלי החיים. העופות המוחרמים כללו 20 חוגלת סלעים, 18 תור צווארון, 8 פרנקולין שחור, 4 פרנקולין אפור ו-2 פלמינגו.
ארפאד מזאי
ארפאד מזאי, שם קודם רוזנפלד (בהונגרית: Mezei Árpád; בודפשט, 2 ביולי 1902 – גלסטונברי, קונטיקט, 7 ביולי 1998) היה פסיכולוג יהודי-הונגרי-אמריקאי, פילוסוף, היסטוריון אמנות וסופר. אחיו היה אימרה פאן משורר ואספן אמנות.
ביוגרפיה
ארפאד מזאי נולד במשפחה יהודית בבודפשט כבנם של הסוכן איז'אק (יצחק) הירש רוזנפלד ושל הרמינה גיבס. הוא עבד כפקיד בין שתי מלחמות העולם. בשנת 1936 התחתן עם אווה, בתם של ד"ר שאנדור ארדאי (1870–1945) פקיד הבנק ושל יולאן שטיינר. הוא למד פילוסופיה באופן אוטודידקטי והיה גם העורך של כמה כתבי עת לאמנות. בשנת 1945 היה ממייסדי בית הספר האירופי. מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 עבד כפסיכולוג. תחילה במכון לפסיכולוגיה ההונגרי ולאחר מכן במכון הלאומי לשחפת על שם פרידייש קוראני. הוא גם העביר הרצאות רבות השפעה לאדריכלים (בית הספר להנדסה). הוא התיישב בארצות הברית בשנת 1975. בספריו ובכתביו עסק בעיקר בפיתוח פילוסופיה עצמאית של האמנות, סוריאליזם הונגרי ובינלאומי, כמו גם באלכוהוליזם והיבטים הפסיכוטיים של מחלה. עבודותיו בשפה הצרפתית ביחד עם מרסל ז'אן היו חלוצות בינלאומיות בפילוסופיה של האמנות.
שודד הקן
שודד הקן (בהולנדית: De Nestenrover; 1568) הוא ציור שמן על לוח עץ, מאת הצייר הפלמי פיטר ברויגל האב. התמונה היא בגודל 59 על 68 ס"מ, ומוצגת במוזיאון לתולדות האמנות בווינה.
התמונה מתארת ילד התלוי על ענף בעת ניסיון לגנוב ביצים מקן של ציפור, ואיכר המצביע על הילד. הציור מתאר את הפתגם ההולנדי "מי שיודע היכן הביצים בקן הציפור, יודע זאת. מי שלוקח את ביצי הציפור, הביצים ברשותו". הפתגם מעודד ביצוע פעולה באופן אקטיבי, במקום רק לדבר ולתכנן אותה.
למרות שם התמונה, ברויגל אינו מציב בקדמת הציור את האדם האקטיבי, מבצע הפעולה: את הילד הגונב את ביצי הציפור; אלא דווקא את האיכר המצביע עליו. האיכר, שאינו איש המעשה, מתואר בציור כמהורהר, חולמני, סמוק פנים ומגושם, הלבוש בבגדים מגוחכים (אזור החלציים בולט באופן מופגן, ועוד). הוא אינו שם לב לדרך ואינו מודע לכך שבצעד הבא אותו יעשה יפול למים. בכך חוזר ברויגל על תפיסת התמימות (ואולי "העיוורון") האנושית, אותה הדגיש בציור "משל העיוורים".
בעוד הילד השודד את קן הציפור נמצא למעלה ותופס חלק קטן מהתמונה, בחר ברויגל לצייר את האיכר בקדמת הציור, כשהוא גדול פי שלושה מהילד הגונב את קן הציפור והוא ממוקם במרכז הציר האנכי של הציור. גודלו ומיקומו נותנים לו חשיבות כה רבה, עד שלכאורה הוא הדמות העיקרית בציור. יתר על כן, מיקומו של האיכר על הגבול התחתון של התמונה, מביא אותו למצב של קרבה ישירה אל המתבונן. האיכר בעל הגוף המסורבל עם ההבעה המוזרה על פניו נראה כמעט כנופל מן התמונה אל הצופה. בתחתית התמונה נמצאים מים, אליהם עתיד האיכר ליפול בצעד הבא שיעשה, דבר המהווה הקדמה לאפיזודה קומית ומעלה חיוך על פני המתבונן.
בדומה לציור "משל העיוורים", אף כאן משתעשע ברויגל בסוגיית שיווי המשקל של הדמויות בתמונה. בנוסף לאיכר בקדמת התמונה, שהצופה יודע כי ימעד בעוד רגע ויפול למים, גם הילד שודד הקן אינו יציב. כובעו כבר נפל מראשו, והוא נאלץ להיאחז בשתי ידיו וברגליו בענפים על מנת שלא ליפול.
הצבת הדמות במרכז התמונה, כשמעליה ענפי העץ, מאפשרת חלוקה כמעט דיכוטומית של התמונה לגוונים: צד השמאל הקרוב אל הצופה הוא כהה, בעוד הצד הימני, הנחווה כמרוחק, הוא חלש ודהוי. הצבת דמות האיכר במרכז התמונה, בצבעי חום על גווניו השונים, מאפשרת את חלוקת התמונה לשניים מבלי שהדבר יפגע בקומפוזיציה. הצבע האדום במכנסיו של הילד שודד הקן הוא ייחודי בתמונה וצעקני, ובכך מאפשר התמקדות בו למרות קטנו ואזכורו הצידי כביכול.
הילד שודד הקן הוא הנגדה לאיכר במובנים רבים. הוא אינו "מהורהר" אלא פועל באופן אקטיבי. הוא שולט בגופו למרות הקושי שבטיפוס על העץ, בניגוד לאיכר העומד ליפול. בגדיו מהודרים יותר מבגדי האיכר, ובעיקר: הוא עושה מעשה.
בצד ימין של התמונה מונח גזע עץ עקום, הנוטה גם הוא כלפי המים. ייתכן שהגזע הוא הנגדה נוספת לאיכר, שכן הגזע נטוע בקרקע, ויישאר, בעוד האיכר עומד ליפול.
אנדרס טונייס
אנדרס חוסה טונייס ארסאו (בספרדית: Andrés José Túñez Arceo; נולד ב-15 במרץ 1987) הוא כדורגלן ונצואלי-ספרדי המשחק בעמדת הבלם ב-BG פאטום יונייטד ובנבחרת ונצואלה.
קריירה
טונייס נולד קראקס שבוונצואלה למשפחת מהגרים ספרדים מגליסיה. כשהיה בן 7 חזרה המשפחה לספרד, וטונייס החל לשחק כדורגל בקבוצות ילדים שונות. כשהיה בן 17 עבר למחלקת הנוער של סלטה ויגו. בשנת 2006 החל טונייס לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובפברואר 2010 צורף לסגל הקבוצה הבכירה ששיחקה אז בליגת המשנה, עמה עלה לליגה הבכירה בשנת 2012. בעונת ערך 29 הופעות עם סלטה בליגה הבכירה.
ב-16 בספטמבר 2013 הגיע טונייס לישראל, והושאל לעונה אחת לבית"ר ירושלים (בהמשך של אותה עונה ג'ונתן וילה גם הוא מסלטה ויגה הושאל לביתר). ב-24 באפריל 2014, סיים טונייס את דרכו בבית"ר וחתם בקבוצת בוריראם יונייטד התאילנדית.
טונייס הוא שחקנה של נבחרת ונצואלה, במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2011.
Make Me a River (Poete's Poems)
Make Me a River (Poete's Poems) (בעברית: הפוך אותי לנהר (שיריו של משורר)) הוא אלבום האולפן השני של זמרת האופרה הישראלית יעלה אביטל. הוא יצא לאור באופן עצמאי, וכלולים בו מספר פואמות אפיות של משוררים ידועי-שם. הוא חלק מטרילוגיה של שתי יצירות מוזיקליות משותפות עם נגן הלאוטה דניאל עקיבא. היצירה הראשונה בסדרה פורסמה יום לפני כן, והיא נקראת May There Be Peace (Sephardic Piyutim & Ladino Songs).
קוטר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תת אדמירל
תת אדמירל היא דרגת קצין דגל בכיר בחיל הים, בדרך כלל שווה ערך ללוטננט גנרל ומרשל אוויר. תת-אדמירל הוא בדרך כלל בכיר לאדמירל משנה וזוטר לאדמירל.
אוסטרליה
בצי המלכותי האוסטרלי, דרגת תת-אדמירל מוחזקת על ידי ראש הצי, וכאשר התפקידים מתקיימים על ידי קציני חיל הים, על ידי סגן ראש כוח ההגנה, ראש המבצעים המשותפים ו/או המפקד של קבוצת פיתוח יכולות.
תת אדמירל הוא המקבילה למרשל אוויר בחיל האוויר המלכותי האוסטרלי וללוטננט גנרל בצבא האוסטרלי.
בנגלדש
תת אדמירל היא דרגת אדמירל בדרגת שלושה כוכבים של הצי של בנגלדש.
קנדה
בצי המלכותי הקנדי, דרגת תת-אדמירל (VAdm) (vice-amiral או Vam בצרפתית ) שוות ערך ללוטננט-גנרל של הצבא הקנדי וחיל האוויר המלכותי הקנדי. תת-אדמירל הוא קצין דגל, המקבילה הימית של גנרל. תת-אדמירל הוא בכיר לאדמירל משנה ומייג'ור גנרל, וזוטר לאדמירל וגנרל.
לתתי האדמירלים פונים לפי דרגה ושם; לאחר מכן על ידי הכפופים כ"אדוני" או "גברת". סגני אדמירלים זכאים בדרך כלל למכונית צוות ; המכונית בדרך כלל תישא דגל, כחול כהה עם שלושה עלי מייפל זהב מסודרים אחד על שניים.
תת אדמירל מחזיק בדרך כלל רק במינויים הפיקודיים או האדמיניסטרטיביים הבכירים ביותר, למעט ראש מטה ההגנה, המוחזק על ידי אדמירל מלא או גנרל. מינויים המוחזקים על ידי תתי אדמירלים עשויים לכלול:
צ'ארלס השלישי מחזיק בדרגת כבוד של תת-אדמירל בצי המלכותי הקנדי.
צרפת
בצרפת, תת-אמיראל הוא הבכיר ביותר מבין הדרגות בצי הצרפתי; דרגות גבוהות יותר, Vice-Amiral d'escadre ו-Amiral, הן תפקידים, תארים ותפקידים קבועים (בצרפתית rangs et appellations ) שניתנו לקצין בדרגת תת-אמיראל. דרגת המשנה לאמירל הייתה בעבר דרגת OF-8 בתרשימים של נאט"ו, אך כיום היא יותר דרגת OF-7.
דרגת vice-amiral d'escadre (מילולית, "תת אדמירל השייטת", ביתר דיוק, "סגן אדמירל הצי") שווה לדרגת נאט"ו OF-8.
בצי המשטר הישן, בין 1669 ל-1791. דרגת "תת-אדמירל צרפת" (Sce-amiral de France) הייתה הדרגה הגבוהה ביותר, התואר העליון של "אדמירל צרפת" היה טקסי בלבד.
משרדים שונים היו :
הודו
בהודו, תת-אדמירל הוא דרגת אדמירל של שלושה כוכבים של הצי ההודי.
איטליה
באיטליה, המקבילה לתת אדמירל היא ammiraglio di squadra או אדמירל שייטת.
סרי לנקה
תת אדמירל היא דרגת שלושה כוכבים בצי סרי לנקה, והיא מוחזקת על ידי מפקד הצי של סרי לנקה.
שוודיה
בשוודיה, תת-אדמירל הוא דרגת אדמירל של שלושה כוכבים של הצי השוודי.
ארצות הברית
בארצות הברית, דרגת סגן אדמירל קיימת בצי ארצות הברית, משמר החופים של ארצות הברית, חיל הממונה על שירות הבריאות הציבורי של ארצות הברית, וחיל הקצינים הלאומי של מינהל האוקיינוס והאטמוספירה.
קוד נאט"ו
בעוד שדרגת תת-אדמירל משמשת ברוב מדינות נאט"ו, היא מדורגת אחרת בהתאם למדינה.
בן קרומפטון
בנג'מין "בן" לורטון קרומפטון (באנגלית: Benjamin "Ben" Lorton Crompton; נולד ב-1974) הוא שחקן אנגלי, המוכר בעיקר מהופעתו בסדרת המערכונים "Man Stroke Woman" של ה-BBC, ומהופעתו בתפקיד אדיסון טולט בסדרה "משחקי הכס" של HBO. הוא גם הופיע בסיטקום "אידיאלי" של BBC Three בכיכובו של ג'וני וגאס.
ביוגרפיה
קרומפטון נולד בעיר סטוקפורט שבמחוז מנצ'סטר רבתי. הוא היה חבר בלהקת התיאטרון "Youth Unlimited Theatre Group".
ב-2002 הופיע קרומפטון בסרט "הכל או כלום", בסדרת הטלוויזיה "לדפוק שעון" ובסרט הטלוויזיה "Housewife, 49". בסרט "102 כלבים וגנבים" שיחק בתפקיד יואן. בין השנים 2012 ו-2014 השתתף בשלוש העונות של הסדרה הקומית "פרמפייס" בתפקיד קית', אבא של ג'יימי. ב-2011 הופיע קרומפטון בתפקיד ויליאם נאט בסרט הטלוויזיה "החשדות של מר ויצ'ר" של רשת ITV. ב-2012 שיחק בסרט "Blood".
ב-9 באוגוסט 2011 אישר ג'ורג' ר. ר. מרטין בפוסט בבלוג שלו שקרומפטון לוהק לתפקיד אדיסון טולט (הקרוי גם Dolorous Edd), מאנשי משמר הלילה, בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס". קרומפטון המשיך לגלם את הדמות מהעונה השנייה ועד השישית של "משחקי הכס".
ב-2014 שיחק קרומפטון בתפקיד קצין ימי בפרק "בתוך הדאלק" בעונה השמינית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". עוד ב-2014 השתתף בדרמה "The Great Fire" של רשת ITV וגילם את דמותו של "מר בגוול".
ב-2016 הופיע בווידאו קליפ בשם "Old Skool" של להקת המוזיקה האלקטרונית "מטרונומי".
אדרת (זמרת)
הדר בביוף (נולדה ב-1975 בירושלים), ידועה בשם הבמה אַדֶּרֶת (Aderet). יוצרת מוזיקה וזמרת פופ ישראלית אשר התפרסמה גם בלבנון.
ביוגרפיה
אדרת נולדה כבן בשם אסף למשפחה דתית בירושלים, וכבר מגיל צעיר החלה לכתוב ולהלחין מוזיקה. סיימה תיכון עם בגרות מלאה בבית הספר תיכון ע"ש רנה קסן. את שירותה הצבאי עברה בחיל החימוש בתפקיד נציגות החינוך ביחידה. ועבדה עם חיילים הסובלים מבעיות הסתגלות. לאחר השחרור מצה"ל החלה תהליך של התאמה מגדרית ועברה מירושלים לתל אביב.
בשנת 2001 הוציאה את אלבומה הראשון בלי עין הרע, דיסק אוטוביוגרפי בסגנון פופ אלקטרוני המשלב מוטיבים אתניים עם מוזיקה עכשווית. בשנת 2005 הוציאה את אלבומה השני קומה עשירית ולו גם עשתה הפקה מוזיקלית. בשנת 2008 הפך שירהּ "Say No More" ללהיט בלבנון לאחר שהגיע לראש המצעד של תחנת הרדיו "Beirut Nights" המשדרת מוזיקת דאנס.
בשנת 2007 הוכרזה אדרת כאחת מפורצי השנה במוזיקת המועדונים בתוכנית "הדיסקוטק" בגלי צה"ל. באותה שנה זכתה גם במקום השלישי בתואר זמרת השנה ברדיו "קיי סיטי". כמו כן, הופיעה במגזין קוסמופוליטן בתואר "אשת החודש". אדרת הרבתה להופיע במועדוני לילה עם שיריה משני אלבומיה הראשונים. לאחר מכן החלה לעבוד על אלבומה השלישי Jewish Girl ("ילדה יהודייה") ולהקליט שירי פופ ודאנס באנגלית. בשנת 2010, לאחר ארבעה סינגלים מצליחים באנגלית, הוציאה אדרת גרסת כיסוי אקוסטית לשירה של אופירה יוספי "עולם".
בשנת 2011 הוציאה אדרת סינגל מועדונים בצרפתית, "Extraordinaire". הסינגל נבחר לאחד מארבעת השירים הטובים ביותר בתחנת הרדיו הלבנונית "Beirut Nights".
בינואר 2012, החלה לשדר מרדיו כל השלום 107.2FM את מגזין הפופ והמועדונים הישראלי, "ג'קוזי", קונספט התוכנית (שיצרה בעצמה) – הצדעה לכל להיטי הז'אנר על כל גווניו בדגש על להיטים של יוצרים ישראלים בלבד, ובמקביל עולים מידי תוכנית תקליטנים מהעולם עם להיטיהם האחרונים.
ביוני 2012 כתקליטנית, העפילה ל-20 הראשונות (מתוך 59 משתתפות ב-45 מדינות) כנציגת ישראל בתחרות "התקליטנית-יוצרת הבאה" לשנת 2012 שהתקיימה בטולוז שבצרפת, וזאת לאחר הצבעה פתוחה לגולשים מכל העולם במשך כ-3 חודשים. בפברואר 2013 השתתפה בתחרות קדם-האירוויזיון עם השיר "Victory".
בנובמבר 2014 השתתפה בתחרות הבינלאומית Global RockStar בשלב חצי הגמר והגיעה למקום השני. באוגוסט 2022 יצא סינגל הרחבות "Feels Good".
במאי 2023 יצא דרך חברת התקליטים האיטלקית OMG הרמיקס של דיג'יי גוגלילמו ביני לסינגל האחרון "Feels Good" ונכנס ל-100 העליונים העולמי של המצעד NU DISCO / INDIE DANCE ב-Traxsource.
מיקמק 2
מיקמק 2 הוא משחק וידאו מרובה משתתפים ישראלי מסוגת עולם וירטואלי המהווה משחק המשך למיקמק.
מיקמק 2 הושק למנויי הפלטפורמה ב-2 בדצמבר 2021 ולכלל הציבור ב-13 בינואר 2022 לאחר שהמשחק המקורי, מיקמק, חדל מלפעול באתר האינטרנט של המשחק בשל הפסקת התמיכה בתוכנה Adobe Flash Player ב-12 בינואר 2021 שעליו רוב קוד המשחק התבסס, וכן בשל הירידה בפופולריות של המשחק.
המשחק מיקמק 2 כולל בתוכו עולם וירטואלי שבו 5 מקומות עיקריים: עיר, קלאב, בריכה, יער קסמים וגבעה. כמו כן, ישנם עוד מספר מקומות במשחק כשהבולט ביניהם הוא ה-"מיקפה", מקום המדמה בית קפה בו השחקנים יכולים לבלות ולעבוד. בנוסף, מיקמק 2 כולל מעין פורטל למשחקים (Mikmak Games+) פלטפורמה לשיחוח עם שחקנים אחרים (מיקטוק) ואף חנות.
המשחק זכה להצלחה יחסית, אך כשל להגיע לרמת ההצלחה של קודמו. 50% מהפעילות נרכשה על ידי ynet מספר שנים לפני הוצאת המשחק, והמשחק עדיין מנוהל על ידי חברת D.I.C.
לאסלו קלטי
לאסלו קלטי (במקור קוֹהְן הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן, בהונגרית: Keleti László; בודפשט, 11 ביוני 1904 – בודפשט, 28 באוגוסט 1972) היה שחקן יהודי-הונגרי, זוכה פרס האמן המצטיין שסיפק הופעות בלתי נשכחות גם בתפקידים קטנים.
ביוגרפיה
לאסלו כהן נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של ישראל קוהן (כהן) ושל ריזה גרינהוט. בשנת 1909 שם משפחתו הוחלף על ידי אביו לקלטי (בהונגרית פירושו: מזרחי) באישור משרד הפנים ההונגרי. לאסלו למד בבית הספר למשחק של סידי ראקושי, והחל את הקריירה שלו בעיר קאפושוואר. תפקידו הראשון היה במחזהו של ז'יגמונד מוריץ' "השופט שארי". הוא היה אידיוט הכפר. בשנת 1923 הוזמן על ידי תיאטרון סקשפהרוואר ולאחר מכן על ידי "תיאטרון מרכז העיר" בבודפשט. בשנת 1927 עבר ל"תיאטרון החדש" ולאחר מכן שיחק ב"תיאטרון שדרת אנדראשי" (Andrássy úti Színház), ב"רויאל אורפיאום", ו"בקברט הפודיום". בין השנים 1938–1944 התגורר בלונדון, פריז, איטליה ודנמרק. הוא חזר להונגריה רק בתום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, והצטרף לסגל תיאטרון הקומדיה של בודפשט, של תיאטרון האופרטה של בודפשט ושל "תיאטרון תאליה". הוא היה קומיקאי פופולרי שזכה להצלחה בעיקר בתפקידי אופי של דמויות שונות. משנת 1929 הופיע גם בכמה סרטים. משנת 1949 היה מרצה ליצירת מסכות להצגות באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. ב-24 בדצמבר 1940 התחתן עם ואלריה, בתם של אישטוואן מרקוביץ' ומריה סאבו.
הילדים נכבשו על ידו בדמותו ב"קרקס צ'ים-בום" כ"אבּרישה סאמוצה".
יוז'ף גסטי
ביוגרפיה
יוז'ף גשייט נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר מארק גשייט ושל עמליה שאכטר. הוא השלים את לימודי התיכון שלו בבית הספר התיכון המלכותי הקתולי בבאנסקה ביסטריצה (1896), ולאחר מכן התקבל לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
בהגיעו למגבלת הגיל ב-1943, פרש. הוא גורש למחנה ריכוז בקיץ 1944, הצליח לשרוד, אך נחלש מאוד ובשנה שלאחר מכן (בסיום מלחמת העולם השנייה) חזר הביתה. מותו נגרם באותה השנה מהתקף לב בשל תלאותיו במחנות הריכוז.
גסטי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי בדברצן.
משפחתו
אשתו מרגיט סאנטו (1882–1956) הייתה רופאה, רופאה מומחית למחלות ריאה, בתם של מנהל בית הספר אדה סאנטו ושל רוזה האן, לה נישא ב-12 במרץ 1907 בסובוטיצה.
ילדיהם:
זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין
זיגמונט השני אוגוסט (בפולנית: Zygmunt II August; בליטאית: Žygimantas III Augustas I; בבלארוסית: Жыгімонт Аўгуст; בגרמנית: Sigismund II. August; 1 באוגוסט 1520 – 7 ביולי 1572) היה מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא באיחוד הפולני-ליטאי. הוא היה המלך האחרון בשושלת היגלונית ומותו ללא יורשים סימן את הפיכתה של מלכות פולין ממונרכיה העוברת בירושה למונרכיה נבחרת. זיגמונט השני הפך את האיחוד הפולני-ליטאי למעצמה מקומית באמצעות הובלת איחוד לובלין שקיבע את האיחוד המדיני בין שתי הישויות. הוא הצליח להגדיל את ממלכתו לשיא התפשטותה הגאוגרפית, אשר השתרעה מהרי הקרפטים עד הים הבלטי, וכללה חלקים נרחבים משטחן של אוקראינה ובלארוס של ימינו, על ידי ניצחונותיו במלחמת ליבוניה ובמלחמות-גבול נגד האימפריה העות'מאנית. בתקופתו ידעה ארצו תסיסה חברתית, תרבותית, דתית ופוליטית. מחד שגשג בה הרנסאנס הפולני שהביא לצמיחה והתחדשות תרבותית ומאידך שוסעה הארץ במחלוקות בין קתולים ופרוטסטנטים ובין מעמד האצולה הכפרית (השְלַכְטַה) לבורגנות העולה.
תולדות חייו
זיגמונט נולד בקרקוב, בנם של זיגמונט הראשון, מלך פולין ואשתו השנייה בונה ספורצה. עם מות אביו באפריל 1548 הוכרז כמלך.
עוד בהיותו יורש עצר, לפני הכתרתו, נשא לאשה את אליזבטה מאוסטריה (1526–1545), בתו הבכורה של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. היא נפטרה בגיל 19, כשנתיים לאחר נישואיה, ללא ילדים.
הכת הירושלמית
הכת הירושלמית הייתה משפחה פוליגמית ננחית ברסלבית, שהיוותה כת. בראש הכת, המשפחה, עמדו דניאל אמבש ובת זוגו אילנה לוגסי. הכת פעלה כ-15 שנים עד שפורקה על ידי משטרת ישראל, ביולי 2011. הכת כללה, מלבד אמבש ולוגסי (שהייתה אשתו הראשונה), ארבע נשים נוספות שנישאו לאמבש (ראו להלן). לאילנה 10 ילדים ולאסתר 5 ילדים, 4 ילדים מאסתר אינם ילדיו של אמבש.
זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין
תולדות חייו
ב-1547, עדיין כיורש העצר, נשא לאשה את ברברה לבית רדזיוויל (1520–1551). היו אלה נישואי אהבה, אך ברברה הייתה פרוטסטנטית, דבר שהעלה על זיגמונט את חמתם של בני האצולה הקתולית (השלאכטה) שנתמכה על ידי בית הבסבורג ואת חמת אמו, בונה ספורצה. ב-8 במאי 1551, כשלוש שנים לאחר הכתרתו של זיגמונט למלך, חלתה לפתע ברברה ומתה ללא ילדים. מותה המפתיע מרמז על כך שהורעלה, כאשר החשד נפל על אם המלך, בונה ספורצה.
הכת הירושלמית
דניאל אמבש היה תלמידו של ה"סבא" רבי ישראל דב אודסר וליווה אותו בפטירתו. דניאל הקדיש את חייו למלא תורת רבו וגייס את משפחתו לעניין ההפצה שסבא ישראל הוא רבי נחמן מברסלב רבי נ נ נח נחמ נחמן מאומן בירושלים, אומן נגמר, סבא ישראל הוא המלך המשיח האמיתי של ישראל וזוהי גאולת עם ישראל. בכת שררה הדעה "לקרב רחוקים" לה"סבא", לשאת נשים ולהוליד הרבה ילדים, מתוך אמונה שכולם יהיו "חיילים טובים" ויוסיפו כוח לצדיק האמת.
בכת הונהגו עונשים קיצוניים על פי עדות ילדיו. הם האמינו שכדי להגיע אל זיכוך הנפש יש להתוודות על מחשבות מופקרות ולקבל עונש הולם בגינן.
זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין
תולדות חייו
ב-1553 נשא לאשה את קתרינה מאוסטריה (1533–1572), אחותה של אשתו הראשונה. היו אלה נישואי תועלת ללא אהבה ורוב הזמן היה זיגמונט פרוש מאשתו. בשנת 1554 הפילה ולד ומאז החליט זיגמונט שהנישואין מקוללים כיוון שנשא לאשה את אחות אשתו הראשונה. אך, בניגוד לבן זמנו, הנרי השמיני, מלך אנגליה, לא קידם אפשרות של גירושין.
זיגמונט נפטר בגיל 51 בארמון בסיס הציד החביב עליו בקנישין ונקבר בקתדרלת ואוול בקרקוב.
הכת הירושלמית
אמבש נדון ל-26 וחצי שנות מאסר. שלוש מהנשים כולל אילנה הועמדו לדין בגין מעשי סדום בקטינים, וישבו במעצר במשך שנה. ההליכים נגד הנשים נסגרו בעסקת טיעון שבה הורשעו בהדחת עדים (העדים היו הקטינים שהיו חברי הכת וילדיהם של הנשים) וכן שיבוש הליכי משפט. ביוני 2022 נפטר אמבש בכלא מעשיהו במהלך ריצוי עונשו.
זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין
תולדות חייו
לאחר מותו בחר חבר האצילים (הסיים) באנרי השלישי, מלך צרפת למלך פולין, אך לאחר מספר חודשים נבחר סטפאן באטורי, בעלה של אחותו של זיגמונט, אנה, למלך.
הכת הירושלמית
רקע
אמבש נולד ב-15 בפברואר 1955 לאריה ונינה בשם דניאל ממבוש, גדל כחילוני בצרפת שם פעל כרקדן בלט יחד עם אחותו אלינור בן שטון. התחתן עם רקדנית צרפתייה בשם מגי מרין וממנה נולד לו בן. לאחר גירושיו שינה את שם משפחתו לאמבש, ראשי תיבות של "אני מאמין באמונה שלימה" והכירו לו בשידוך את אילנה לוגסי, שהתמחתה בקונג פו, ויחד חזרו בתשובה ועלו לארץ. בארץ פגש את הרב ישראל דב אודסר, רב מחסידות ברסלב, שהתעמק בכתביו של רבי נחמן מברסלב.
החברים בכת הירושלמית
במבצע משטרתי שנקרא בשם "רב זרועות" נעצר אמבש ב-4 ביולי 2011 יחד עם 6 מנשותיו שהועברו למעונות לנשים מוכות. 17 ילדיו נעצרו, והילדים מתחת לגיל 18 נשלחו לפנימיות. כמו כן נעצרו מספר חסידים חברים שלו. ביניהם בעלה לשעבר של אחת הנשים, אסא מיראש אשר הואשם ולבסוף גם הורשע באונס 3 מהנשים. אסא מיראש שהיה נשוי לאחת מנשותיו של אמבש, דורית-אדרת בירן, התגרשו ללא ילדים. השניים, מיראש ובירן, הצטרפו לכת, לאחר פטירת אביו מכר את דירתו לעילוי נשמתו ונתן את תמורתה לאמבש כדי לממן את פעילות הכת הפועלת להפצת אור תורתו של רבי ישראל דב אודסר-"הסבא".
זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין
יחסו ליהודים
בעקבות איחוד לובלין ב-1569 והתפשטותה של פולין מזרחה, נוצרו הזדמנויות חדשות למיעוט היהודי לבטא את כישוריהם ויכולותיהם כמנהלי אחוזות. היישוב היהודי בשטחי פולין-ליטא (כולל שטחים באוקראינה ובלארוס של ימינו) באותה עת הוערך בכ-30,000 נפש. היהודים הוזמנו להתיישב ולעבוד בפולין וניתנו להם זכויות מאת הכתר. ב-1567, למשל, הוציא זיגמונט צו מלכותי המעניק ליהודים רשות לפתוח ישיבה בלובלין.
הכת הירושלמית
הנשים
בסופו של דבר, הורשע אמבש ונגזר עליו מאסר ל-26 שנים. אסא מיראש שנקרא גם "ראש הנחש" ולעיתים גם "הנחש הקדמוני" הורשע ונגזר דינו ל-6 שנות מאסר. החסיד האמריקאי נחמן קרופר ונתן אמבש הורשעו בגין מעשה סדום בקטין ב.ב.ט. לאחר שאנס את אחותו החורגת [הבת של ש.כ.] ונגזר על קרופר מאסר של 7 שנים. בערעורו טען לפטור מאחריות פלילית בגין היותו שבוי בכת, אולם ערעורו נדחה.