cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לובה ביליצקה בלום
הפעילות בגטו ורשה
בספטמבר 1939, עם פרוץ המלחמה, ועקב היעדרותו של מנהל בית הספר לאחיות, קיבלה לובה על עצמה את תפקיד מנהלת בית הספר. בעוד מנהיגים רבים של הבונד בחרו לברוח מהגרמנים לעבר רוסיה, החליטו לובה ובן זוגה אברשה להישאר בוורשה, והמשיכו לפקח על תפקודם של בית הספר והבונד, למרות הקשיים שהיו כרוכים בכך. ב-12 באוקטובר 1940, הוטל על יהודי ורשה לעבור לגור באזור מסוים בוורשה שנקרא הרובע היהודי. עם הקמת הגטו העבירה לובה ביליצקה-בלום, את בית הספר לאחיות לשטחו, לבניין ביטוח הבריאות ברחוב מאריאנסקה 1. היה זה המוסד היהודי החינוכי היחיד שפעל באישור הגרמנים. בהמשך הצליחה בלום להשיג מזון, צוות מורים מצוין, ציוד לבית הספר והחשוב מכל אישורי חיים (ניירות המגן -Protective Papers) לתלמידותיו. במסגרת בית הספר למדו התלמידות בהתאם לתוכנית לימודים מסודרת, חדריהן היו נקיים, מדיהן מעומלנים ונקיים, כמו גם הארוחות שהיו בזמנים קבועים אולם כמות האוכל הייתה מועטה. בנוסף לשעורים הפורמליים, נהגה לובה ביליצקה-בלום יחד עם תלמידותיה לעזור בבית החולים ברגסון-באומן שהיה תחת ניהולה של ד"ר אנה בראודה-הלר. יתר על כן, היא הייתה יוצאת משטח הגטו כדי להשיג מצרכי מזון וציוד הכרחי: מסירה מזרועה את הטלאי הצהוב, עוטה על כתפיה את שכמיית האחות ותחת הסוואה זו יצאה.
בפעם השנייה הצליחה להציל את תלמידותיה וילדיה, באותו הנימוק ששימש אותה בפעם הראשונה, את ילדיה הצליחה להבריח בתוך רכב להובלת גווית שיצא מהכיכר. זאת ועוד, היא עזרה בארגון מקומות מסתור לילדים אצל משפחות פולניות מחוץ לגטו והואיל והיו לה קשרים טובים עם אחיות פולניות, עזרה גם לאחיות היהודיות שהצליחו לברוח מהגטו.
בינואר 1943, הייתה החלטה לחסל את בית החולים ששכן ברחוב גנשה. ללובה ביליצקה - בלום נודע על כך קודם לכן, והיא דאגה להסתיר את ילדיה, מספר אחיות וכן מספר חולים במרתפי בית החולים. שאר החולים והצוות הרפואי של בית החולים נרצחו על ידי הגרמנים, פרט לשתי אחיות מהצוות הרפואי.
הבריחה מהגטו
כשהחלו השלטונות הגרמניים בחיסול הגטו, הועברו תלמידותיה לאומשלגפלץ ומשם למחנה ההשמדה טרבלינקה. אחרי חיסול בית החולים בגנשה, הגיעה להחלטה שאינה יכולה להישאר יותר בגטו. הואיל והיו לה קשרים עם פעילי המפלגה הסוציאליסטית הפולנית, מצאה משפחה פולנית אשר הסתירה את בנה - אלכסנדר. בתה הוברחה מהגטו בעזרת קבוצת פועלים שיצאה לעבודה, והסתתרה במשך מספר חודשים בדירות שונות בוורשה. לבסוף הצליחה גם היא עצמה לצאת מהגטו בעזרתה של משפחת בורקובסקי אשר הסתירה את בנה. בעלה - אברשה בלום נשאר בגטו, והיה אחד ממנהיגי מרד גטו ורשה מטעם הבונד. הוא הצליח לעבור דרך תעלות הביוב לצד הארי של ורשה יחד עם מספר לוחמים, אולם אחרי זמן מה נתפס והוצא להורג על ידי הגסטפו. בלום הצליחה לשרוד במסתור תחת זהות בדויה.
אחרי המלחמה
בתום המלחמה (1945) קיבלה לובה ביליצקה-בלום הצעה מהוועד היהודי הפולני המרכזי בפולין (CKZP), לנהל באוטבוצק בית יתומים ששרדו את השואה. הילדים הובאו לבית מכל מיני מקומות שבהם התחבאו: תאי מטען של כלי רכב שרופים, מנזרים, חדרים קטנטנים, בתי קברות. היא הקימה את הבית במרץ ובמסירות, והבית שהיה מאורגן למופת. הוא החזיר לילדים את תחושת הביטחון והאהבה שהיה חסרים להם. הבית היה מסודר, הילדים היו נקיים, ולבושים בגדים שנשלחו מאונר״א, למדו לאכול ליד השולחן בנימוס, נגינה על פסנתר ועוד. במשך כל השנים כשגדלו, שמרו על קשר ביניהם.
כעבור שנתיים הוצע לה להקים מחדש את בית הספר לאחיות, אולם הפעם בית הספר היה מיועד לאחיות פולניות. בית הספר הוקם בבניין ההיסטורי של בית החולים בצ'יסטה ברחוב דבורסקה 17. בהקמתו ראתה את המשך שליחותה כאחות, ובפולין ראתה את מולדתה. לובה בלום-ביליצקה נשארה בפולין עד לפטירתה בשנת 1973, ונקברה בבית הקברות היהודי בחלקת לוחמי הבונד לצד בעלה.
הוקרה והנצחה
ביוני 2000 נקבע לוח זיכרון על בניין בית הספר לאחיות בגטו ברחוב מריאנסקה 1, (אחד מ-12 הבניינים אשר שרדו בשטח הגטו לשעבר), לזכרה ולזכר פָּעֲלָה בשנים 1940–1942 בוורשה, תחת הכיבוש הנאצי.
2019 הוענק לה אות המציל היהודי.
משפחתה ומורשתה
לובה ביליצקה -בלום הייתה אשתו של אברהם בלום, לוחם במרד גטו ורשה שנספה במרד, נקבר בחלקת לוחמי הבונד בבית הקברות היהודי בוורשה. בתה אביבה (ויקטוריה) בלום נולדה בוורשה ב-1932. היא עלתה לארץ בשנת 1950 עם גרעין של השומר הצעיר והצטרפה לקיבוץ רבדים שם נולדה בתה דפנה. אביבה היא ציירת פעילה שהציגה בתערוכות בישראל ובעולם.
בנה אלכסנדר (אולק) בלום היה פרופ' מומחה למדעי הגרעין בפולין אשר היגר בשנות ה-80 של המאה ה-20 לארצות הברית ושם החל בחקר המוח.
Fraps
Fraps היא תוכנה המשמשת ללכידת מסך המחשב כקובץ תמונה או כסרטון וידאו. תוכנה זו פועלת על ממשק OpenGL בהתאם לסביבת DirectX, ונתמכת על ידי מערכת חלונות כאשר הממשק הגרפי Windows Aero מוגדר כברירת מחדל.
התוכנה מסוגלת להקליט וידאו ברזולוציה גבוהה בהתאם למפרט המחשב, כאשר הרזולוציה הנתמכת המקסימלית היא 4800×7680.
התוכנה מנצלת את התקן הקידוד המיוחד שלה אשר עבר אופטימיזציה לדחיסה. על מנת לנגן את קובצי הווידאו המוכנים, יש להתקינה מראש על המחשב. בעקבות הדחיסה הנמוכה המובילה לנפח קבצים גדול, התוכנה דוחסת את הקבצים לפורמטים שונים, בהם H.264, וזאת על מנת שהקבצים יפעלו בכל נגן וידאו סטנדרטי.
מאז גרסה 3.5.0, Fraps כוללת את האפשרות להתאים קטעי וידאו לקובץ פיזי אחד גדול. עד לפני עדכון זה, גודלו של קובץ היה תלוי במד התוכנה וניתן היה ליצור קובץ וידאו בגודל של עד 4 גיגה-בייט בלבד. עם עדכון זה ניתן שלא להגביל את גודלו של הקובץ כמו בעבר. אולם, התוכנה מתאימה עצמה למשתמש ומאפשרת הגבלה של גודל קובץ גם כיום.
Fraps החלה לתמוך גם בסביבת Direct3D ובמערכת ההפעלה חלונות 7.
אחת הבעיות הגדולות ב-Fraps היא איבוד ביצועים גדול בזמן ההקלטה, דבר שלא מאפשר לבעלי מחשבים חלשים להקליט עם התוכנה בצורה טובה. אחת האלטרנטיבות לתוכנה היא Nvidia Shadowplay, אשר משתמשת בכרטיס הגרפי להקלטה ואחוז איבוד הביצועים בה הוא נמוך מאוד בהשוואה ל-Fraps.
גבעת לזלי
גבעת לזלי או גבעת לסלי (באנגלית: Leslie Hill) היא גבעה בחלק המזרחי של האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
גבעת לזלי ממוקמת 5.33 קילומטרים צפונית להר בוולז;
גבעת לזלי ממוקמת 1.43 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית מפסגת רמת גלינר;
הגבעה ממוקמת 3.15 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית מפסגת ראדנבו.
היסטוריה
שמה של הגבעה ניתן לה בשנת 1958 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הגבעה נקראת על שם דייוויד לזלי (David Leslie), שהיה רב-חובלים (Master) בבריג האמריקאית גלינר (Gleaner), ספינת ציד ליוויתנים, שבעונת הקיץ האנטארקטי 1820–1821 נשלחה לצוד כלבי ים באיי שטלנד הדרומיים, בעקבות גילוי קבוצת האיים.
קרוליין קפנס
קרוליין קפנס (באנגלית: Caroline Kepnes; נולדה ב-10 בנובמבר 1976) היא סופרת ותסריטאית אמריקאית.
ביוגרפיה
קפנס נולדה וגדלה בקייפ קוד, מסצ'וסטס. אביה הוא יהודי, והיא מגדירה את עצמה כ"חצי יהודייה". היא למדה באוניברסיטת בראון, ולאחר מכן עבדה ככתבת בידור במגזין "אנטרטיינמנט ויקלי".
קריירה
ב-2014 כתבה קפנס את ספרה הראשון, "את". ז'אנר הספר הוא דרמה-רומנטית אפילה, וקפנס שיתפה כי הוא נכתב בתקופה קשה בחייה, בה אביה מת והיא התמודדה עם אתגרים אישיים נוספים.
ב-2016 פרסמה ספר שני לטרילוגיה, "גופות מוסתרות".
ב-2018 פרסמה את ספרה השלישי, "Providence", שלא היווה המשך לספרים הקודמים, אלא היה מותחן רומנטי בעל היבטים על-טבעיים. בינואר 2021 הודיע שירות הזרמת המדיה "Peacock" כי הספר יעובד לסדרת טלוויזיה.
ב-6 באפריל 2021 פרסמה את הספר השלישי בסדרת "את", "You Love Me", והודיעה כי היא עובדת על ספר רביעי בסדרה.
סדרת הטלוויזיה
בפברואר 2015 הודיעו גרג ברלנטי וסרה גמבל  כי יעבדו את הספר "את" לסדרת טלוויזיה בעלת שם זהה.
ב־9 בספטמבר 2018 הסדרה עלתה לראשונה בארצות הברית ב-"Lifetime", וב־26 בדצמבר 2018 עלתה לשידור בנטפליקס וצברה קהל רחב עם למעלה מ-40 מיליון צפיות. ב-26 ביולי 2018 "Lifetime" הודיעו כי הסדרה חודשה לעונה שנייה ותבוסס על רומן ההמשך "Hidden Bodies" ("גופות מוסתרות"). ב-3 בדצמבר 2018, הוכרז כי הסדרה תעבור לנטפליקס ותהפוך לסדרה רשמית שלה. ב-26 בדצמבר 2019 עלתה העונה השנייה לשידור בנטפליקס.
בינואר 2020 חודשה הסדרה לעונה שלישית, אשר עלתה לשידור ב-15 באוקטובר 2021.
באוקטובר 2021 נודע כי הסדרה חודשה לעונה רביעית.
קולוניה (מחוז)
קולוניה (בספרדית: Colonia) הוא אחד ממחוזות אורוגוואי הממוקם בדרום המדינה. בירת המחוז היא קולוניה דל סקרמנטו, אחת הערים העתיקות ביותר במדינה.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2010, תוחלת החיים עומדת על כ-78 שנים. הגיל הממוצע הוא כ-35 שנים.
ארול מוריס
ארול מארק מוריס (באנגלית :Errol Mark Morris; נולד ב-5 בפברואר 1948) הוא במאי קולנוע יהודי אמריקאי. ב-2003 הגארדיאן דירג אותו במקום השביעי ברשימת ארבעים במאי הקולנוע הפעילים הטובים בעולם. סרטו "ערפל המלחמה - 11 שיעורים מחייו של רוברט ס. מקנמרה" זכה בפרס האוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר בשנת 2003.
שנותיו הראשונות והשכלתו
מוריס נולד ב-5 בפברואר 1948 וגדל במשפחה יהודית בעיירה יולט שבמדינת ניו יורק. בהיותו בן שנתיים הלך אביו לעולמו כתוצאה מהתקף לב. אמו, בוגרת בית הספר ג'וליארד, פרנסה את מוריס ואחיו בעבודתה כמורה למוזיקה.
בילדותו אובחן כסובל מפזילה, אולם הוא סירב לחבוש רטייה כדי לטפל בכך. עקב כך ראייתו מוגבלת בעין אחת ואין הוא מסוגל לראות בשלושה ממדים כמו רוב האנשים.
בכיתה יוד מוריס למד בבית ספר פוטניי, פנימייה בורמונט. הוא החל לנגן בצ'לו, ושהה בחודשי הקיץ בצרפת, שם למד מוזיקה אצל נדיה בולאנז'ה המפורסמת, שגם לימדה את פיליפ גלאס ששיתף פעולה עם מוריס כעבור שנים. בתארו את מוריס בנעוריו, מארק סינגר כתב שהוא: "קרא בהתלהבות ארבעים מסדרת ספרי עוז, צפה הרבה בטלוויזיה, ועל בסיס קבוע הלך לקולנוע בשבת, שם צפה בסרטים כמו This Island Earth Creature from the Black Lagoon - סרטי אימה, שבצפותו בהם שלושים שנה אחר-כך, עדיין נראו לו מפחידים.
מוריס למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, וב-1969 קיבל תואר ראשון בהיסטוריה. למשך זמן מה, עבד מוריס בעבודות זמניות, בתחילה כאיש מכירות של הטלוויזיה בכבלים ואחר-כך ככותב עבודות אקדמיות. גישתו הלא מקובלת לנסות להתקבל ללימודים לתארים מתקדמים הייתה "לנסות להתקבל לבתי ספר שונים בכך שביקרתי בהם". הוא כשל בניסיונו להתקבל לאוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת הרווארד. מוריס הצליח להתקבל לאוניברסיטת פרינסטון, בה החל ללמוד תולדות המדע, נושא בו הוא היה "חסר כל ידע". הוא התמקד בהיסטוריה של הפיזיקה. והוא השתעמם ולא הצליח להתמודד עם שיעורי החובה בפיזיקה שהיה עליו לקחת. אלו, ביחד עם יחסיו העכורים עם מנחהו תומאס קון ("אתה אפילו לא מסתכל בטלסקופ שלי." ותגובתו הייתה: "ארול, זה לא טלסקופ, זה קליידוסקופ." גרמו לכך ששהות בפרינסטון תהיה קצרה.
מוריס עזב את פרינסטון ב-1972, נרשם לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי כדוקטורנט. בברקלי, הוא מצא עצמו שוב עם נושא שלא התאים לו. "ברקלי הייתה עולם של פדנטים. זה היה הלם. שהיתי שנתיים או שלוש שנים בלימודי פילוסופיה. יש לי הרגשה רעה מאוד בקשר לכך," הוא מספר בדיעבד. הוא הקדיש חלק ניכר מזמנו לשהיה בארכיב הסרטים הפסיפי. תום לודי (Tom Luddy), מנהל הארכיב באותה עת, נזכר בדיעבד. "הוא היה חובב מושבע של פילם נואר. הוא טען שאנחנו לא מקרינים פילם נואר אמיתי. לכן אתגרתי אותו והטלתי עליו להכין את לוח ההקרנות של התוכנית.
הפרויקט הבלתי גמור על אד גין
מוריס שקיבל השראה מהסרט "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק, ביקר בפלינפילד, ויסקונסין ב-1975. בהיותו שם, ערך ראיונות רבים עם אד גין הרוצח הסדרתי הידוע לשמצה, שהיה מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי במדיסון, ויסקונסין. אחר-כך הוא תכנן ביחד עם במאי הקולנוע הגרמני ורנר הרצוג, אותו הכיר לו תום לודי, לשוב לשם בקיץ 1975 ולפתוח בחשאי את קבר אמו של גין, על מנת לבדוק את ההשערה שלהם שגין עצמו כבר הוציא אותה מהקבר. הרצוג הגיע למקום בזמן שקבעו, אולם מוריס התחרט ולא הגיע לשם. הרצוג לא פתח את הקבר. כעבור זמן מה מוריס שב לפלינפילד, הפעם נשאר במקום קרוב לשנה, ערך מאות שעות של ראיונות. אף על פי שתכנן לכתוב ספר או לביים סרט (לו רצה לקרוא "להוציא את העבר מהקבר"), מוריס מעולם לא השלים את פרויקט אד גין שלו.
בסתיו 1976, הרצוג ביקר שוב בפלינפילד, הפעם הזאת כדי לצלם את סרטו Stroszek. בתום הצילומים, הרצוג מס למוריס מעטפה ובה מזומנים. מוריס זרק את המעטפה מבעד לחלון המוטל לשטח החנייה. הרצוג יצא החוצה לחניה, אסף את הכסף, הגיש אותו למוריס בשנית ואמר לו, "בבקשה, אל תעשה זאת שוב."
סרטיו הראשונים
מוריס קיבל אלפיים דולר והשתמש בהם כדי לנסוע לוורנון, פלורידה. ורנון כונתה "Nub City", אבל מכיוון שתושביה לקחו חלק בהונאת ביטוח מעוררת פלצות, שבה בכוונה כרתו איבר בגופם כדי לקבל כסף מהביטוח. מוריס התכוון לכנות את סרטו התיעודי השני כשם העיר בו הוא יצלם אותו, אם כי הוא לא הזכיר את ורנון בשם "Nub City", ובמקום זאת חקר את המייחד את תושבי העיר. מוריס עשה זאת מכיוון שהוא קיבל איומים על חייו; תושבי העיר חששו שמוריס יחשוף את סודם. אחרי ששהה שבועיים בוורנון, שב מוריס לברקלי והחל לעבוד על תסריט בדוי לו קרא "Nub City".
לאחר מספר חודשי כתיבה שלא נשאו פרי, הוא נתקל במקרה בכותרת בעיתון סן פרנסיסקו כרוניקל, שבה היה כתוב "450 גורים מתים נוסעים למחוז נאפה. נסע למחוז נאפה והחל לעבוד על סרט שייהפך לסרטו הארוך הראשון "שערי השמיים" (Gates of Heaven). ב-1978, כשנערכה הקרנת הבכורה של הסרט, ורנר הרצוג בישל ואכל בפומבי את הנעל של עצמו, אירוע שלימים תועד בסרטו התיעודי הקצר של לה בלנק (Les Blank). הרצוג הבטיח לאכול את הנעל שלו אם מוריס ישלים את הפרויקט, על מנת לאתגר ולעודד את מוריס, שהרצוג סבר שאינו מסוגל לסיים פרויקטים שהתחיל בהם. באירוע אכילת הנעל בפומבי, אמר הרצוג שהוא מקווה שהצעד הזה יעזור לעודד כל אדם שיש לו קשיים בהגשמת שאיפותיו.
"שערי השמיים" הופץ במהדורה מוגבלת באביב 1981. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט העריץ כל חייו את הסרט, וכלל אותו ברשימה שלו של עשרת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים. מוריס שב לוורנון ב-1979 ופעם נוספת ב-1980, שכר בית בעיר וערך ראיונות עם תושבי העיר. הקרנת הבכורה של הסרט "ורנון, פלורידה" (Vernon, Florida) הייתה בפסטיבל הסרטים של ניו יורק (New York Film Festiva) ב-1981. העיתון ניוזוויק קרא לו: "סרט מאוד מוזר ומסתורי על הנושא, ודי בלתי נשכח". הסרט, כמו "שערי השמיים", זכה להפצה מוגבלת. הוא יצא בוידאו ב-1987 ובDVD ב-2005.
אחרי שסיים לעבוד על "ורנון, פלורידה", מוריס ניסה בלי הצלחה להשיג מימון לפרויקטים שונים. אחד מהם "דרך", סיפור על כביש מהיר במדינת מינסוטה, אחר היה פרויקט על רוברט גולקה, ממציאם של כדורי אש מלייזר ביוטה, סרט שלישי היה על עיירת הרפאים סנטרליה, פנסילבניה, עיירת כורים, שבה פרצה שרפה תת-קרקעית שלא ניתן לכבותה ב-1962. בסופו של דבר הוא השיג מימון ב-1983 לכתיבת תסריט על ג'ון וג'ים פרדו (Pardue), צמד שודדי בנקים במדינת מיזורי שרצחו את אביהם וסבתם ושדדו חמישה בנקים. מוריס אמר על הסרט: "בולמוס שדידת הבנקים תמיד מתרחש בתקופה שמשהו אינו כשורה בארץ. בוני וקלייד לא היו אנשים פוליטיים, אבל בלתי אפשרי לדמיין אותם בלי השפל הגדול ברקע. האחים פרדו לא היו פוליטיים, אבל בלתי אפשרי לדמיין אותם בלי מלחמת וייטנאם. מוריס רצה שטום וייטס ומיקי רורק יגלמו את דמותם של צמד האחים, והוא כתב תסריט, אולם בסופו של דבר הפרויקט נכשל. מוריס עבד על תסריטים לסרטים נוספים, בכללם עיבודים שלא הוסרטו לסיפוריו של סטיבן קינג.
קו הכחול הדק
ב-1985 מוריס החל להתעניין בד"ר ג'יימס גריגסון, פסיכיאטר בדאלאס. לפי חוקת מדינת טקסס, ניתן להטיל עונש מוות, רק אם חבר המושבעים משוכנע לא רק שהנאשם אשם, אלא גם ימשיך ויבצע פשעים אלימים בעתיד אם לא ייגזר עליו עונש מוות. גריגסון העיד במשך 15 שנה במשפטים כאלה, וכמעט ללא יוצא מן הכלל נתן אותה עדות מרשיעה, לעיתים אמר ש"קיימת סבירות של מאה אחוזים" שהנאשם ירצח שוב. הדבר הוביל לכנותו בשם "מר מוות". באמצעות גריגסון, מוריס פגש את מושא סרטו הבא, רנדל דייל אדמס בן ה-36.
אדמס ריצה מאסר עולם, שהומתק מעונש מוות עבור רציחתו של רוברט ווד, קצין במשטרת דאלאס ב-1976. אדמס אמר למוריס שהוא הופלל, ושדייוויד האריס, שבזמן הרצח היה העד המרכזי שגרם להעמדתו לדין, רצח בעצמו את ווד. מוריס החל לחקור את המקרה מכיוון שהוא היה קשור לד"ר גריגסון. בתחילה הוא לא היה משוכנע בכך שאדמס חף מפשע. אולם, אחרי שקרא את רישומי המשפט ופגש את דייוויד האריס בבר, הוא כבר לא היה משוכנע בכך.
באותה עת, מוריס עבד לפרנסתו כחוקר פרטי, בשירותה סוכנות בילוש פרטית ידועה, שהתמחתה בוול סטריט. הוא צירף את כישרונו כחוקר לאהבותיו לרצח, סיפורי סיפורים, ותורת ההכרה, מוריס פנה לעסוק במקרה ברציניות. הוא ערך ראיונות לא ערוכים שבהם עדי התביעה סתרו את עצמם שוב ושוב בעדותם והשתמש בכלל ההביאס קורפוס לשימוע מחודש ב-1986, על-מנת להביא לקיומו של משפט מחודש. דייוויד האריס הודה באופן עקיף ברציחתו של ווד.
אף על פי שאדמס זוכה לבסוף רק כעבור שנים של תהליכי שיפוט, השופט בשימוע בהביאס קורפוס הצהיר ש: "ניתן להגיד הרבה על העדויות המצולמות הללו, אולם שום דבר מכך אינו בעל משקל במשפט", אף-על-פי-כן, מקובל לחשוב שה"קו הכחול הדק", כפי שמוריס כינה אותו, זכה לפופולריות, היה הגורם העיקרי לשחרורו מהכלא של מושאו, רנדל אדמס. כפי שמוריס אמר בסרט, "קו הכחול הדק" הוא שני סרטים שהורכבו יחדיו. ברובד הפשוט, הוא מציג את השאלה: האם הוא עשה או לא עשה זאת ? וברובד העמוק יותר, זוהי מסה אודות היסטוריה שגויה. קבוצה גדולה של אנשים, למעשה כולם, האמינה בסברה מסוימת על העולם שהייתה שגויה מיסודה, והחקירה המקרית שלי של הסיפור סיפקה גרסה שונה של מה שקרה.
סקר שערך הוושינגטון פוסט, בקרב עשרות מבקרי קולנוע ובדק רשימות שונות של עשרת הסרטים הטובים ביותר לשנת 1988, גילה ש"קו הכחול הדק" נכלל בהן יותר מכל סרט אחר באותה שנה. הוא נבחר לסרט התיעודי הטוב ביותר הן מטעם "איגוד מבקרי הסרטים של ניו יורק" ((New York Film Critics Circle (NYFCC) והן מטעם "איגוד המבקרים האמריקני". למרות ההערכה הרבה לה זכה, הוא לא היה מועמד לפרס האוסקר, מה שגרם לתרעומת מסוימת שביקרה את הליך בחירת המועמדים לפרס. האקדמיה טענה שהסרט אינו באמת תיעודי. עד לעצם היום הזה נחשב "קו הכחול הדק" לאחד הסרטים התיעודיים המוערכים ביותר שנעשו אי-פעם.
פרסומות
בנוסף לכך שמוריס הוא במאי סרטים תיעודי בעל שם, הוא גם במאי מוכשר של פרסומות טלוויזיה. ב-2002, ביים מוריס סדרת פרסומות לטלוויזיה עבור חברת אפל כחלק מקמפיין "החלף" ("Switch"), בכיכובו של אלן פייס (Ellen Feiss), חברו מהתיכון של בנו המילטון מוריס, הייתה פופולרית באינטרנט. מוריס ביים מאות פרסומות לחברות ומוצרים שונים, בכללם אדידס, AIG, סיסקו מערכות, סיטיבנק, קימברלי-קלארק, לוי שטראוס ושות', מילר, נייקי, PBS, Quaker Oats Company, סאות'רן קומפורט, EA Sports, טויוטה, ופולקסווגן. ניתן לצפות ברבות מהפרסומות הללו באתר שלו.
ב-2002 האקדמיה האמריקאית לקולנוע הזמינה ממוריס סרט קצר לכבוד טקס פרס האוסקר ה-75. שכרו אותו בהתבסס על המוניטין שלו בבימוי פרסומות, לא בשל הקריירה שלו בסרטי תעודה. הסרט כלל ריאיונות עם אנשים מגוונים, החל מלורה בוש, המשך באיגי פופ וקנת' ארו וכלה בהמילטון, בנו בן ה-15 של מ וריס. מוריס היה מועמד לפרס אמי עבור הסרט הקצר הזה. הוא חשב לערוך את הצילומים ולכלול אותם בסרטו הארוך שיתמקד בדונלד טראמפ ויעסוק בסרט "האזרח קיין" (החלק הזה נכלל לימים במהדורה השנייה של הסרט Wholphin). מוריס המשיך ועשה סרט קצר שני עבור טקס פרסי האוסקר ה-79 בשנת 2007, בפעם הזאת ראיין מועמדים שונים ושאל אותם על ניסיונם באוסקר.
ביולי 2004 ביים מוריס סדרת פרסומות נוספת בסגנון קמפיין "החלף". הקמפיין הציג רפובליקנים שהצביעו עבור בוש בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000 והסבירו למה עברו להצביע עבור קרי בשנת 2004. אחרי שהפיק למעלה מחמישים פרסומות, התקשה מוריס להעלות אותן לאוויר. לבסוף, הקבוצה הליברלית MoveOn i שילמה כדי להקרין כמה מהפרסומות. מוריס גם כתב מאמר מערכת בהניו יורק טיימס שדן בפרסומות ובמערכת הבחירות הכושלת של קרי.
בסתיו 2004, מוריס ביים סדרת פרסומות בולטות עבור חברת שארפ. הפרסומות הציגו בצורה אניגמטית סצינות שונות ממה שנראה היה כסיפור שהגיע לשיאו במכונית שהתרסקה בתוך בריכת שחיה. כל פרסומת הראתה את האירוע בצורה מעט שונה, וכל אחת מהן הסתיימה בקישור הקישור היה לעמוד פרסומת בדוי שהעניק פרס לכל מי שיגלה את מיקומם הסודי של כדים יקרים. זה היה למעשה משחק מציאות חלופית. ניתן למצוא את הפרסומות המקוריות באתר של מוריס. מוריס ביים גם קמפיין פרסומי לחברת ריבוק בכיכובו של זמר הראפ 50 סנט.
סרטיו המאוחרים
בשנת 2007 יצר את הסרט התיעודי, "Standard Operating Procedure/S.O.P", על התעללות באסירי כלא אבו גרייב בעיראק. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע של ברלין.
בשנת 2011, יצר את הסרט "טבלואיד", סיפורה של פרשה שבה הורשעה אישה בחטיפה ואונס של גבר. הפרשה שכונתה בצהובונים הבריטיים ב-1977 "פרשיית המורמוני הכפות". על בחור מורמוני שנשלח על ידי קהילתו לאנגליה, אך בעקבותיו נסע ארוסתו ג'ויס מקיני, מלכת יופי לשעבר, שהתאהבה בו פגשה אותו וכלאה אותו בבית במשך שלושה ימים. מקיני טענה שהכל נעשה מאהבה, ושהיא נסעה להציל את ארוסה שמוחו נשטף על ידי ראשי הכת ובני משפחתו. אך שלטונות בריטניה חשבו אחרת, והיא מצאה עצמה על דוכן הנאשמים ואחר כך בכלא, באשמת חטיפה ואונס.
בשנת 2016, ביים סרט תיעודי על הצלמת האמריקנית אלזה דורפמן, שהייתה ידועה בפורטרטים גדולים ואינטימיים של דמויות ידועות ובהם בוב דילן, אלן גינזברג ופיי דונאווי.
בשנת 2018 יצר את הסרט התיעודי "American Dharma" על סטיב בנון. הסרט, שאורכו 98 דקות, התבסס על 16 שעות של ראיונות. מוריס שאל את בנון על תרומתו לבחירת טראמפ לנשיאות ארצות הברית, על הסיבות לעזיבתו את הבית הלבן.
לותר פון זיבאך
לותר פון זיבאך (בגרמנית: Lothar von Seebach 26 במרץ 1853 – 23 בספטמבר 1930) היה צייר בצבעי מים אלזסי, מעצב וחרט.
ביוגרפיה
כמו ציירים רבים אחרים לפניו, הוא הקים את הסטודיו שלו בטור דה להופיטל. במהלך עשרים וחמש השנים הבאות ערך כמה נסיעות לימוד לאנגליה, ברלין ופריז, שם הושפע מהפוביסטים. הוא היה איש עצמאי שניהל חיים פשוטים, דחה את הצעות קבלת הפרופסורה וללמד בקרלסרוהה ובשטרסבורג.
הוא הפך לאזרח צרפתי לאחר מלחמת העולם הראשונה, אך עזב את אלזס בשנת 1921 כתוצאה מכמה סכסוכים מקצועיים. הוא התגורר זמן קצר באגם קונסטנץ ובפרנקפורט, ואז חזר לפסנבאך לגור עם אחיו. בסופו של דבר הוא חזר לשטרסבורג שם התפרסם בזכות תיאוריו את העיר העתיקה ותושביה.
הוא היה חבר בקהילה האמנותית בקומונה בורש שבס-רין בצפון מזרח צרפת. קבוצה שכללה את בנוט הרטמן, ליאון הורנקר, אלפרד מרזולף, ז'ורז ריטלנג, יוזף סטלר, אמיל שניידר, ליאו שנוג ואחרים.
די סמוק
דניאל אנתוני פאריס (באנגלית: Daniel Anthony Farris; נולד ב-17 באוקטובר 1985), הידוע בשם הבמה די סמוק (D Smoke), הוא ראפר ופזמונאי אמריקאי מאינגלווד, קליפורניה. הוא זכה לתשומת לב בשנת 2019, כשהשתתף בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי של נטפליקס, "זורמים" וזכה במקום הראשון. בשנה שלאחר מכן, הוציא את אלבום הבכורה שלו, Black Habits. פאריס קיבל שתי מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-63.
קריירה מוזיקלית
פאריס גדל במשפחה מוזיקלית, כאשר אמו, אחיו ובן דודו היו זמרי גוספל באינגלווד, קליפורניה. אחיו הוא זמר ה-R&B SiR, החתום בחברת התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט. בשנת 2006, הוא הקים קבוצת פזמונאים בשם WoodWorks עם אחיו ובת דודתו טיפאני גושה, שכתבו שירים לגינוויין והפוסיקט דולז והשתתפו בכתיבת השיר "Never" של ג'היים. הוא היה חבר גם בשלישייה מוזיקלית עם אחיו, בשם N3D. ב-9 במאי 2006 הוציא את אלבומו הראשון, Producer of the Year, באופן עצמאי. בשנת 2015, השתתף באלבומו העצמאי של אחיו SiR, Seven Sundays, בשיר "You Ain't Ready".
בשנת 2019, פאריס השתתף בתוכנית הריאליטי של נטפליקס "זורמים", ונבחר לזוכה התוכנית. ב-24 באוקטובר של אותה השנה, הוא הוציא את מיני-אלבום הבכורה שלו, Inglewood High. המגזין HipHop DX העניק למיני-אלבום ביקרת חיובית באומרו שהוא יכול "לנצל מספר רב של זרימות, להעביר סיפורים מופנימים, יכול לראפרפ בספרדית בצורה מדהימה והיה לו אוזן לאיכות". באותה השנה, הוא הופיע בטקס פרסי המוזיקה של Soul Train, יחד עם אחיו SiR. בנוסף, השתתף באלבום Born 2 Rap של הראפר דה גיים, בשיר "Cross on Jesus Back".
בשנת 2020, הוציא את אלבום הבכורה המסחרי שלו, Black Habits. האלבום קיבל מועמדות לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-63. בנוסף, פאריס קיבל מועמדות גם בקטגוריית "תגלית השנה" באותו הטקס.
ג'נסן 541R
ג'נסן 541R (באנגלית: Jensen 541R) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, המוגדרת גראן טוריסמו מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd אשר יוצרה בין השנים 1957–1960.
מגדל WECT
מגדל WECT היה תורן בגובה 609.6 מטרים המשמש כאנטנה לשידור טלוויזיה, כולל שידור אות הטלוויזיה האנלוגית של ערוץ WECT 6. הוא נבנה בשנת 1969 ונמצא לאורך כביש 53 מדרום לוויט לייק בעיירת קולי במחוז בליידן, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית. לפני ההריסה, מגדל WECT היה, יחד עם כמה תרנים אחרים, המבנה השביעי הגבוה ביותר שנוצר אי פעם; והיה לא רק המבנה הגבוה ביותר בצפון קרוליינה, אלא גם הגבוה בארצות הברית ממזרח לנהר המיסיסיפי.
ב-8 בספטמבר 2008, WECT הפסיקה את השידור הרגיל של האות האנלוגי שלהם מהמגדל במחוז בליידן, אך הסתמכה במקום זאת על המשדר הדיגיטלי החדש שלה בווינבו. בעקבות המעבר, האות האנלוגי נשאר באוויר עד סוף ספטמבר כ"נורת לילה", שידר סרטון הדרכה המסביר התקנת ממירים ואנטנות UHF, אך רבים שהצליחו לקבל את ה-VHF האנלוגי לשעבר של WECT, לא יכלו לקלוט את התחנה באופן דיגיטלי, עקב מעבר לערוץ UHF ואזור כיסוי קטן בהרבה.
WECT המשיכה להשתמש במגדל האנלוגי לשעבר למטרות איסוף חדשות אלקטרוניות לפני שתרמה את המגדל ואת האתר בשטח 0.31 קמ"ר לקרן הכומתה הירוקה בשנת 2011. ב-20 בספטמבר 2012 נהרס המגדל ולבסוף הוא הושלך. ההכנסות ממכירת הקרקעות וגרוטאות המגדל הועברו לקרן.
שיח
שיח הוא מונח לא-טקסונומי לצמח רב-שנתי בעל גזע נמוך יחסית לעץ וענפיו הרבים מסתעפים סמוך לקרקע והדעות על הגדרתו משתנות כאשר חלק מגדירים שיח כצמח בן פחות מ-6 מטרים, בעוד אחרים מחשיבים גם צמח בגובה 10 מטרים כשיח. כאשר אורך הגזע הוא פחות מ-50 ס"מ, קרוי הצמח בן שיח. אחדים מענפי הצמח עשויים לגדול לאורך רב ולמות בתום עונה אחת, ואילו האחרים (המעוצים בדרך כלל) עשויים לשרוד ולגדול למשך שנים רבות.
לרוב שיחים נפוצים בטבע באזורים בהם היערות אינם דחוסים ביותר, מאחר שחופת הצמרות מעליהם מכסה להם את אור השמש החיוני. חלק מהשיחים מותאמים במיוחד לסביבות נקיות מעצים, כמו בסוואנות ומדבריות. אזורי שיחיות או בתות הם אזורים המאופיינים בעיקר בשיחים וסבכים. שיחים רבים גם מגודלים בידי האדם במטעים ועוד.
במספר מינים שיחים אשר מוצבים בתנאים טובים מספיק יכולים לצמוח עד שיכונו כעצים לכל דבר. במקרים אחרים השיחים נחשבים לקרובים לצמחים עשבוניים, עקב גודלם הקטן וענפיהם הרכים.
השיח במקרא
ה'שיח' נזכר במקרא ארבע פעמים כשם כללי לצמחים מעוצים ופעם אחת לצד הרותם כמרכיב במזונם הדל של שוכני המדבר: "הַקֹּטְפִים מַלּוּחַ עֲלֵי שִׂיחַ וְשֹׁרֶשׁ רְתָמִים לַחְמָם".
י' רוזנסון הציע שבניגוד למשמעות הרחבה של המילה "שיח" המקובלת היום, הרי שבמקרא הוא שם כללי לשיחי המדבר דווקא. בניגוד להבנה של כל הפרשנים הקדומים, היו חוקרים שסברו שה'שיח' הוא שם של צמח מסוים הקרוי בערבית שיח', הוא ה-Artemisia sieberi, לענת המדבר.
איוול אונו
ניקולה דנסרו (באנגלית: Nicolas Dansereau; נולד ב-20 ביולי 1987) הידוע יותר בשם הבמה שלו, איוול אונו הוא מתאבק קנדי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), שבו הוא חלק מקבוצת הדארק אורדר.
דנסרו שמוכר גם בשם הבמה פלייר אונו הוא חבר בצמד הסופר סמאש בראדרס לצד סטו גרייסון, כשביחד הם הופיעו במספר ארגוני היאבקות עצמאיים כמו Alpha-1 Wrestling, Capital City Championship Combat (C4), Pro Wrestling Guerrilla (PWG) ועוד. יחדיו הם זכו פעם אחת באליפות הזוגות של Chikara, פעם אחת באליפות הזוגות של PWG בנוסף לזכייתם בטורניר הזוגות המסורתי של הארגון, DDT4 בשנת 2012.
קריירת היאבקות מקצועית
דנסרו החל להתאמן במטרה להפוך למתאבק מקצועי בגיל 14. באותה התקופה, הוא הופיע תחת שם הבמה "אל פופו". בריאיון שנערך כמה שנים לאחר מכן, הוא הסביר את בחירת השם.
International Wrestling Syndicate
אונו ערך את הקרב הראשון שלו בארגון ההיאבקות הקנדי International Wrestling Syndicate (IWS). במהרה, הקריירה שלו עשתה מעבר חד לתחרות זוגות ביחד עם סטופיפייד, כשביחד הם הקימו את צמד הסופר סמאש בראדרס. השניים נחלו הצלחה כשזכו באליפות הזוגות של הארגון. במקביל לקריירת הזוגות, הוא נחל הצלחה כמתחרה יחידים, כשזכה באליפות הקנדית של IWS ב-17 ביוני 2006; הוא החזיק בתואר זה כ-105 ימים. אונו נשאר בארגון היאבקות זה עד שהוא נסגר ב-9 באוקטובר 2010.
Chikara (2007–2010)
בשנת 2007, השניים החלו להופיע בארגון ההיאבקות Chikara, כאשר אונו שמר על שם הבמה שלו, בעוד שסטופיפייד שינה את שם הבמה שלו לפלייר דוס. השניים זכו באליפות הזוגות של הארגון, לאחר שגברו על אינקוהרנס (דליריוס והאלוויקד). לעומת זאת, תקופת הכהונה של השניים הגיעה לקיצה ב-19 באוקטובר, כשהם הפסידו את חגורות האליפות לאוסיריאן פורטל (אמייסיס ואופידיאן) כבר בהגנה הראשונה שלהם על התואר. בשנת 2009, אונו היה נמצא ברצף הפסדים ארוך, שבמסגרתו אפילו הפסיד לשותפו, פלייר דוס, במסגרת גביע האריות הצעירים. הרצף נקטע לאחר שהוא ניצח את טים דונסט, כשהציג מהלך הכנעה חדש. ב-24 באוקטובר 2010, פלייר אונו ופלייר דוס רשמו את הקרב האחרון שלהם בארגון, כשהם נחלו הפסד לחברי קבוצת BDK, שרה דל ריי ודייזי הייז.
Ring of Honor (2009–2010, 2018)
ב-8 במאי 2009, אונו הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות ROH, כשעשה זאת ביחד עם שותפו, פלייר דוס, בהפסדם לרת' טייטוס וקני קינג. במהלך הלילה השני של האירוע Death Before Dishonor VII, שנערך ב-25 ביולי, הם רשמו ניצחון מפתיע על אלופי הזוגות של ROH, קווין סטין ואל ג'נריקו. ב-9 בנובמבר, אונו ודוס נוצחו על ידי אותם סטין וג'נריקו. לאחר שמונה שנים שלא הופיעו בארגון, אונו הופיע בפעם האחרונה בארגון זה באירוע War of the Worlds, שנערך ב-11 במאי 2018 ביחד עם גרייסון, כשהם התמודדו מול היאנג באקס (מאט ג'קסון וניק ג'קסון) והפסידו להם.
Dragon Gate USA (2012)
ב-28 בינואר 2012, הסופר סמאש ברוס ערכו את קרב הבכורה שלהם בארגון ההיאבקות Dragon Gate USA בניצחון על הסצנה (קיילב קונלי וסקוט ריד). לילה לאחר מכן, הם רשמו ניצחון נוסף על D.U.F. (אריק קאנון ופינקי סאנצ'ז) ובעקבות ניצחון זה, הם קיבלו הזדמנות להתחרות על אליפות פתחו את השער המאוחד. רצף הניצחונות של הסופר סמאש ברוס הגיע לסיומו ב-2 בנובמבר, כשהם נחלו הפסד בידי גנקי הוריגוצ'י וריו סאיטו בקרב אשר קבע את זהות המועמדים לאליפות פתחו את השער המאוחד.
Pro Wrestling Guerrilla (2011–2013, 2019)
ב-10 בספטמבר 2011, סטופיפייד ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות PWG ביחד עם סטופיפייד כחלק מצמד הסופר סמאש ברוס, כשבקרב שלהם יחדיו הם נחלו הפסד לרוקנס מונסטרס (ג'וני גודטיים וג'וני יומה). השניים חזרו שלושה חודשים לאחר מכן והפסידו פעם נוספת בקרב זוגות, הפעם לאמריקן וולבס (דייבי ריצ'רדס ואדי אדוארס). הם השיגו את ניצחונם הראשון ב-17 במרץ 2012, כשהם הצליחו לגבור על פעמיים אלופי הזוגות לשעבר, היאנג באקס (מאט ג'קסון וניק ג'קסון) והרוקנס מונסטרס בקרב זוגות משולש. ב-21 באפריל, הסופר סמאש ברוס השתתפו בטורניר הזוגות DDT4 של שנת 2012. הם ניצחו את היאנג באקס בסיבוב הראשון, Future Shock (אדם קול וקייל אוריילי) בחצי הגמר ואת Husky Black Guys 2 (אל ג'נריקו ווילי מאק) וכתוצאה מכך זכו בטורניר והפכו לטוענים לכתר לאליפות הזוגות של PWG.
ב-25 במאי, הסופר סמאש ברוס ניצחו את היאנג באקס בקרב ללא פסילות ובעקבות זאת זכו באליפות הזוגות הפנויות של PWG. הם רשמו הגנה ראשונה מוצלחת על חגורות האליפות באירוע Threemendous III, שסימן את חגיגות קיום תשע השנים לארגון, שנערך ב-21 ביולי, ובו הם גברו על Future Shock והיאנג באקס בקרב סולם זוגות משולש. באירוע Mystery Vortex, שנערך ב-1 בדצמבר, הם הגנו בהצלחה על חגורות האליפות נגד הרוקנס מונסטרס. מאוחר יותר באותו האירוע, הם נוצחו על ידי הדוג'ו ברוס (אדי אדוארדס ורודריק סטרונג) בקרב שאינו היה על התואר. ב-12 בינואר 2013, הסופר סמאש ברוס הפסידו את חגורות האליפות ל-Unbreakable F'n Machines (בריאן קייג' ומייקל אלגין) בסיבוב הפותח של טורניר הזוגות DDT4 של שנת 2013.
All Elite Wrestling (2019–היום)
איוול אונו וסטו גרייסון ערכו את הופעת הבכורה שלהם בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW) כדארק אורדר באירוע Double or Nothing, שנערך ב-25 במאי 2019, כשהופיעו לאחר קרב הזוגות בין בסט פרנדס (צ'אק טיילור וטרנט) לאנחליקו וג'ק אוואנס. לאחר שהקרב הסתיים, האורות כבו ודלקו בחזרה, כאשר אונו וגרייסון נכחו בזירה. האורות כבו ודלקו בפעם השנייה, כשהפעם שורת משרתים בעלי מסיכות הקיפו את הזירה. הדארק אורדר תקפו את כל ארבעת המשתתפים. לאחר התקיפה של אונו וגרייסון, האורות כבו והם נעלמו. באירוע Fight for the Fallen, שנערך ב-13 ביולי, הדארק אורדר ניצחו את אנחליקו וג'ק אוואנס ואת ילד הג'ונגל ולוצ'סאורוס. באירוע All Out, שנערך ב-31 באוגוסט, הדארק אורדר ניצחו את בסט פרנדס ובעקבות זאת קיבלו כרטיס חופשי מהסיבוב הראשון של הטורניר להכתרת אלופי הזוגות הראשונים של AEW. במופע המקדים לאירוע Revolution, שנערך ב-29 בפברואר 2020, השניים ניצחו את SoCal Uncensored (פרנקי קאזריאן וסקורפיו סקיי). באירוע All Out, שנערך ב-5 בספטמבר, הדארק אורדר (ברודי לי, קולט קבנה, איוול אונו וסטו גרייסון) הפסידו בקרב ארבעה נגד ארבעה למאט קרדונה, סקורפיו סקיי והנטורל נייטמרס (דאסטין רודס ו-QT מרשל). ב-28 במאי 2021, אונו וגרייסון הפסידו לאית'ן פייג' וסקורפיו סקיי. ב-11 ביוני, אונו איתגר ללא הצלחה את מירו לקרב על אליפות TNT של AEW. ב-17 בנובמבר בפרק של התוכנית Dynamite, אונו הפסיד לבריאן דניאלסון. ב-4 בפברואר 2022 בפרק של התוכנית Rampage, אונו נוצח על ידי אדם קול.
חיים אישיים
דנסרו היה מומחה אתרים עבור ממשלת קנדה. כמו כן, דנסרו מחזיק ערוץ טוויץ', שבו הוא משדר את עצמו משחק במשחקי וידאו.
נחום כרמלי
נחום כרמלי (הלל קרימולובסקי) (10 בינואר 1918 – 22 במאי 2013, י"ג סיוון תשע"ג) היה צייר ישראלי, חבר קיבוץ חולתה, מפעילי עלייה ב', מלוחמי הפלמ"ח, ההגנה וצה"ל.
ביוגרפיה
נולד ב-1918 בפיוטרקוב טריבונלסקי בשם הלל קרימולובסקי, בנם של אשר וצפורה קרימולובסקי. בגיל שש עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהשתקעה בתל אביב. למד בבית הספר תחכמוני והיה חבר בתנועות הנוער בני עקיבא ובמחנות העולים. בגיל 15 התגייס ל"הגנה", וב-1936 יצא לתקופת הכשרה בתל חי והשתתף בהקמת קיבוץ חולתה. ב-1937 החל ללמוד ציור במכון אבני בתל אביב. בין מוריו היו יוסף זריצקי ואביגדור סטימצקי.
היה מראשוני המתגייסים לפלמ"ח והשתתף בפלישה לסוריה. לאחר מכן יצא לקורס מ"כים במשמר העמק ומשם למטה הפלמ"ח, כמוביל ציוד וכלי נשק.
בתחילת 1943 נתפס עם ציוד צבאי ונאסר. שוחרר בערבות ומשם הגיע למחנה הפלמ"ח, בקיבוץ נגבה. שם עִברת את שמו לנחום כרמלי. לאחר סיום קורס מ"מים בג'וערה, מונה למפקד מחלקה ובשנים 1945–1946 הדריך מחזורי קורס מ"כים של הפלמ"ח.
מתחילת 1947, ועד לאפריל 1948, היה מעורב בההעפלה, במסגרת עלייה ב', בצרפת ובאיטליה. עם חזרתו לארץ השתתף במלחמת העצמאות, במסגרת חטיבת יפתח, בקרבות הגליל, צפת, עמק הירדן, שער הגיא, במשלטי לטרון, במבצע יורם, מבצע דני, כיבוש לוד, ועוד. בתום המלחמה חזר לקיבוץ. שם עבד בדיג ובמטע, ועסק באמנות.
ב-1967 התגייס לחיל הנדסה בפיקוד הצפון. שרת כקצין ביצורים מטעם חיל-הנדסה. מעת שחרורו ב-1982, הגביר את פעילותו האמנותית, ומשנת 1988 עסק רק בה.
כרמלי נפטר ב-2013, בגיל 95.
תערוכות
השתתף בתערוכות קבוצתיות, בהן:
בין תערוכות היחיד שהציג:
משפחתו
ב־1950 נישא לשושנה קלירס, בת שיקגו. להם ארבעה ילדים: עופרה, דגנית, גליה ודויד. ב-1994 התאלמן.
יחסי לטביה–רומניה
סקירה כללית
ממלכת רומניה הכירה בעצמאותה של לטביה ב-21 בפברואר 1921, וב-3 בינואר 1922 כוננו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. בתחילה יוצגה לטביה ברומניה על ידי האגודה הלטבית בפראג שבצ'כוסלובקיה השכנה. בשנת 1924, לטביה פתחה 3 קונסוליות כבוד ברומניה בבוקרשט, קונסטנצה וגאלאץ. ב-18 באוקטובר 1939 פתחה לטביה את הצירות שלה בבוקרשט. במאי 1929 פתחה רומניה את הצירות שלה בריגה. היחסים נותקו ב-5 באוגוסט 1940 כאשר לטביה נכבשה על ידי בברית המועצות. ב-26 באוגוסט 1991 הכירה רומניה באופן רשמי ברפובליקה העצמאית המחודשת של לטביה. ב-13 בספטמבר 1991 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין רומניה לרפובליקת לטביה. בין שתי המדינות נחתמו הסכמים רבים לשיתוף פעולה, וכן התקיימו ביקורים רשמיים רבים של נציגים משתי המדינות.
ויסלבה שימבורסקה
ויסלבה שימבורסקה (בפולנית: Maria Wisława Anna Szymborska; 2 ביולי 1923 – 1 בפברואר 2012) הייתה משוררת פולנייה, מסאית ומתרגמת ספרות צרפתית, כלת פרס נובל לספרות לשנת 1996.
ביוגרפיה
ויסלבה שימבורסקה נולדה ב-2 ביולי 1923 בקורניק שבמחוז פוזנן. בגיל שמונה היא עברה עם משפחתה לקרקוב, ונקשרה אל העיר בה חיה עד יום מותה. בשנת 1945 היא החלה ללמוד לשון וספרות פולנית ב שבקרקוב, אך בהמשך החליפה את תחום לימודיה לסוציולוגיה. באוניברסיטה היא נעשתה מעורבת בחבורת הכותבים המקומית ותוך זמן קצר פגשה את המשורר צ'סלב מילוש, ממנו הושפעה בהמשך. היא פרסמה את שיריה הראשונים במספר עיתונים וכתבי עת, וכך המשיכה מספר שנים.
ב-1948 הפסיקה את לימודיה בלא תואר, בשל מצבה הכלכלי הרעוע. באותה שנה היא נישאה למשורר אדם ולאדק, ממנו התגרשה בשנת 1954. בשנים אלו עבדה כמזכירה וכמאיירת ספרים. ב-1949 היה אמור להתפרסם קובץ שיריה הראשון, אך הוא לא עבר את הצנזורה בנימוק ש"הספר לא ענה לדרישות הסוציאליות". למרות תקרית זו, בראשית הקריירה הספרותית שלה היא נשארה נאמנה לקו המפלגתי, חתמה על עצומות מפלגתיות ואף שיבחה את לנין, סטלין והמציאות הסוציאליסטית. בקובץ שיריה הראשון, 'בשביל זה אנו חיים' (Dlatego żyjemy) למשל, היא פרסמה שירים בשמות כמו 'לנין' או 'לצעירים הבונים את נובָה הוּטָה' (Młodzieży budującej Nową Hutę), על בניית 'יישוב סוציאליסטי לדוגמה' ליד קרקוב. היא אף הפכה לחברה במפלגת השלטון, מפלגת העובדים המאוחדת.
בהמשך, כמו רוב האינטלקטואלים שהיו קרובים בתחילה לקו המפלגתי, שימבורסקה התרחקה אט אט מהאידאולוגיה, וזנחה את עבודתה המוקדמת. אף על פי שנשארה במפלגה עד 1966, היא החלה ליצור קשרים עם מתנגדים לשלטון, וכבר ב-1957 התיידדה עם יז'י גיאדרויץ, העורך של עיתון המהגרים המשפיע, "תרבות" (Kultura) הפריזאי.
ב-1953 הצטרפה לצוות מגזין סקירת הספרות חיי הספרות, והחל מ-1968 כתבה את טור ביקורת הספרים שרבות מהמסות שכתבה בו פורסמו אחר כך בספר. היא הפסיקה את עבודתה במגזין ב-1981, וערכה במשך שנתיים את הירחון פיסמו. בשנות השמונים הגבירה את פעילותה האופוזיציונית וכתבה לכתב העת של הסאמיזדאט, "ארקה" (Arka) תחת שם העט "סטנצ'יקובנה" (Stańczykówna).
בראיון נדיר שנתנה שימבורסקה, אמרה "בתחילת דרכי האומנותית, אהבתי את האנושיות. רציתי לעשות משהו טוב למען האנושות. מהר מאוד הבנתי שזה בלתי אפשרי להציל את האנושות". המשורר ומבקר הספרות הפולני סטניסלב בארנצ'ק הסביר כי המשוררת קבעה שטעותה נבעה מאהבתה את האנושות במקום לאהוב בני אדם.
אף על פי שכתבה באחד משיריה ("אחדים אוהבים שירה") כי רק שני אנשים מאלף אוהבים שירה, ספריה נמכרים בפולין בכמויות המתחרות עם כותבי פרוזה בולטים. שירתה תורגמה לשפות אירופאיות רבות וכן לערבית, לעברית, ליפנית ולסינית. שיריה, שתורגמו לעברית על ידי רפי וייכרט ודוד וינפלד, התקבלו יפה בקהל הישראלי ובקרב המבקרים, ובביקורה בארץ בשנת 2005 השתתפו אלפי אנשים בכנסים לכבודה.
שימבורסקה, שהייתה מעשנת, נפטרה ב-1 בפברואר 2012 בשנתה, לאחר מאבק ארוך בסרטן הריאות.
יצירתה
סגנונה של שימבורסקה מקורי ואיננו חלק מזרם כלשהו; הוא אינטלקטואלי במהותו, ישיר ומשוחח עם הקורא. פעמים רבות בנויים השירים כמבטים חוזרים על אותו מושג או משפט, ומוסיפים בכל פעם משהו, עד להפתעה בסיום. כך למשל השיר אחדים אוהבים שירה בנוי כך שכל אחד משלושת הבתים עוסק במילה מן הכותרת. היא מציגה את המצב כמו שהוא, בדרך כלל ללא מילות הערכה, ומתוך התיאור עולה אנושיות פשוטה. כך גם בסגנון שיריה, היא נמנעת מקישוט אמנותי, מטפורה, חרוז או כל דבר אחר. כך, התוכן מובלט ואף המקצב מכוון לחשוף את המשמעות המפתיעה הטמונה בדברים.
שירתה עוסקת בזמן, בהיסטוריה, בקוסמוס, ביחס האדם לסובב אותו, בעולם ומלואו. היא עוסקת בנושאים הגדולים ביותר, אך מנסה ללכוד את הרגע, הפעולה או הנקודה הקטנה ביותר. כך בשיר שמים, היא עוסקת ברומו של עולם:
אך מורידה זאת אלינו –
כאשר היא דנה במלחמה (בשיר סוף והתחלה) היא מתמקדת בעובדות ה"לא מענינות" כביכול:
כך כשהיא עוסקת במוות, בנוף, בעולם, ובכל דבר. היא כותבת:
ובשיר ה-16 במאי 1973 אף יותר מכך –
יש לה ראייה מפוכחת וחודרת, אך לא כזו המלווה בזעם או בתוקפנות, אלא בהבנה לחולשת האדם ובאמפתיה אליו. היא מתארת את האדם כעושה מעשים סתמיים וחסרי השפעה, אך גם לכך יש משמעות, "גם לרגע חולף עבר מפואר". חיי האדם והרגעים הקטנים חשובים כמו האירועים הגדולים ולפעמים יותר. למשל ביחס למוות, ברור שהוא ינצח בסוף אך בכל רגע שעודנו חיים אנחנו מנצחים אותו. עם זאת, לעיתים הסתמיות מחרידה והורסת, כמו בשיר הטרוריסט, הוא צופה, שם צפה הטרוריסט באיש שחזר לקחת את כפפותיו שניות ספורות לפני התפוצצות הפצצה בפיגוע מתוכנן.
ייחודה בולט גם במסות שלה, שבדרך כלל מתחילות מעיסוק בסוג ספרים שלא נוהגים לכתוב עליהם ביקורת, כמו לכסיקונים, ספרי ייעוץ ואפילו רשימה אחת על לוח השנה. שימבורסקה הודתה שהספרים הם רק "תירוץ לטווייה חופשית של אסוציאציות" שמובילות אותה להרהורים מעניינים. ניתן לראות גם כאן את ההומניזם שלה שאינו עיוור כלפי המציאות, דבר שמתבטא גם ביחסה המדוקדק והמפוכח לשירה, שדווקא ממנו היא מגלה את חשיבותה ועוצמתה.
שיריה הידועים ביותר של שימבורסקה כוללים גם את חתול בדירה ריקה, שזכה לשבחים רבים בפולין, ועוסק במוות מנקודת מבטו של חתול ואת התצלום הראשון של היטלר המתאר את היטלר כפעוט חביב.
תורגמו לעברית
שירה:
מסות:
מכתבים:
פרסים ועיטורים
שימבורסקה זכתה בפרסים רבים, בהם:
פולין מוראן
פולין מוראן (באנגלית: Pauline Moran; נולדה ב-26 באוגוסט 1947) היא שחקנית, מגישה ואסטרולוגית בריטית. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד מיס למון בסדרת הטלוויזיה הבריטית "פוארו" המבוססת על ספריה של אגאתה כריסטי.
קרב פולנטיה
קרב פולנטייה הוא קרב שנערך ביום ראשון של חג הפסחא, ב-6 באפריל 402, ובו הביס המגיסטר מיליטום פלביוס סטיליקו את כוחותיו הוויזיגותים של אלאריק, שפלשו לאיטליה ואיימו על הקיסר הרומי הונוריוס ששכן ברוונה.
תחנת צ'האטראפאטי שיוואג'י
תחנת צ'הטרפטי שיוואג'י (מראטהי छत्रपती शिवाजी टर्मिनस; אנגלית Chhatrapati Shivaji Terminus; בעבר Victoria Terminus) היא תחנת רכבת ראשית ומבנה היסטורי במומבאי שבהודו. התחנה, ששמה בראשי-תבות סי.אס.טי (CST) או בר"ת שמה הקודם וי.טי. (VT), משמשת כתחנה סופית למספר קווי רכבת פרבריים בעיר ולמרבית קווי הרכבת הבין-עירוניים, והיא ידועה כתחנת הרכבת העמוסה ביותר בהודו. בתחום התחנה שוכנת הנהלת חברת "סנטראל ריילוויי" (Central Railway), חברת הרכבות האזורית הגדולה במדינה. מבנה התחנה הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2004.
היסטוריה
התחנה שוכנת ברובע בורי-באנדר לא רחוק מהמקום בו ניצב מקדשה הראשון של האלה מומבה דווי שהעניקה למומבאי את שמה הנוכחי. ב-16 באפריל 1853 נחנך קו הרכבת הראשון בהודו שקישר את מומבאי אל הפרבר הצפוני טהאנה. דבר זה, יחד עם פתיחתה של תעלת סואץ ב-1869, הביאו להתפתחות המסחר בעיר ולשיגשוגה, ומושל העיר החליט על הקמת מבנים אשר יהלמו את מעמדה של מומבאי.
תחנת הרכבת שנקראה על שמה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת וקיסרית הודו, נחשבת למבנה המרשים ביותר שהוקם בעיר. בניית התחנה החלה ב-1878 סמוך לנמל, והיא נחנכה באופן רשמי ב-1887, לכבוד יובל חמישים השנה למלכותה של ויקטוריה. עבודות הבנייה הסתיימו שנה לאחר מכן, ובהמשך נוספו במקום מספר מבנים היקפיים אשר תוכננו באופן הרמוני עם המבנה העיקרי. ב-1929 נבנה מבנה חדש שנועד לטפל בתנועת הרכבות הבין-עירונית בצמוד ממזרח למבנה הראשון, ואילו המבנה המקורי מטפל בתנועת הנוסעים הפרברית עד היום. מדי יום חולפים בתחנה שלושה מיליון נוסעים.
התחנה נקראה ויקטוריה טרמינוס עד עליית מפלגת השיב-סאנה המארטהית-לאומנית ששינתה ב-1996 את שם העיר כדי להיפטר מסממנים קולוניאליסטיים ובמקביל הסבה את שם התחנה (כמו גם את שמם של "מוזיאון הנסיך מוולס" ושדה התעופה) לשמו של הגיבור המקומי ומייסד האימפריה המראטהית שיוואג'י.
ב-26 בנובמבר 2008 נמנתה התחנה עם האתרים שהותקפו במתקפת הטרור במומבאי כאשר מחבלים ירו על נוסעים בתחנת הרכבת.
המבנה
המבנה נבנה בסגנון אינדו-סרצני (הגרסה ההודית של אדריכלות התחייה הגותית האירופית) והתבסס על דגמים של מבנים איטלקיים מסוף ימי הביניים. סגנון זה התאים הן לטעם האירופי והן לטעם המקומי, שכן הוא תאם את הצבעים והעיטורים שרווחו באדריכלות המוגולית והמקובלים באדריכלות ההינדו. המגדלונים שלאורך קו המתאר של המבנה והקשתות המחודדות תאמו את אדריכלות הארמונות המסורתית ההודית. מבנה המשרדים המרכזי נושא כיפה גדולה ומתומתנת עם שמונה צלעות בין שמונת צדדיה. בראש הכיפה ניצב פסל של דמות נשית המסמלת את הקדמה. היא אוחזת בידה הימנית השלוחה אל על בלפיד ובשמאלה בגלגל חוטרים. המבנה סימטרי, צורתו כשל האות העברית "כ", והוא מקיף את הרחבה הקדמית משלושה כיוונים. שני האגפים הצדדיים מסתיימים במגדלים בולטים - שניים בכל אגף וסך הכל ארבעה. לאורך החזית כולה שלוש שורות של חלונות ומפתחים סימטריים. משני צידי הכניסה שני פסלים הניצבים על עמודים - פסל טיגריס מימין מסמל את הודו ופסל אריה משמאל מסמל את הממלכה המאוחדת.
המבנה עשוי משילוב של אבן גיר ואבן חול, ושיש איטלקי משמש לקישוט ולפרטי העיטורים. פנים המבנה עשוי מסדרות של אולמות גבוהי תקרה, אשר עברו שינויים רבים כדי להתאימם לייעודם.
קונגו (שפה)
קונגו או קיקונגו (בקונגו: Kikongo) היא השפה המדוברת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו וברפובליקה של קונגו, והיא משתייכת למשפחת שפות בנטו.
כיום ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו חיים לאומים רבים ויש כ־214 שפות מסורתיות של הקבוצות האתניות השונות. השפה הצרפתית היא המוכרת כשפה הרשמית של הרפובליקה וכן דוברים התושבים ישנן 4 שפות מסורתיות אשר משמשות כשפות לאומיות באזורים מסוימים, במקביל לצרפתית, והן קיקונגו, קישהילי, לינגלה וטשילובה. השפות זכו למעמד זה בעקבות סקר ממשלתי שנערך במדינה ב-1917. המבה, טבאוה, היאה וקיומבה היו חלק מהשבטים אשר הוכרו כדוברי הקיקונגו. כמו כן, קיימות מספר שפות שאינן רשמיות אך מדוברות ברפובליקה כמו ערבית, אנגלית, יוונית, הודית ופורטוגזית.
שפת הקונגו היא גם אחד המקורות לשפה של שבט הגולה, קבוצה אתנית באפריקה. הרוב המכריע של דוברי שפת הקונגו חיים כיום באפריקה. כ-7 מיליון דוברי השפה באופן רשמי וכן 2 מיליון נוספים המשתמשים בשפה כשפה שנייה.
רקע היסטורי
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, שנקראה עד 1997 זאיר, ממוקמת במרכז אפריקה וגובלת ב-9 מדינות, הרפובליקה של קונגו, אנגולה, דרום סודאן, הרפובליקה המרכז אפריקאית, רואנדה, זמביה, בורונדי ו טנזניה. הרפובליקה היא בעלת השטח השני בגודלו אחרי סודאן – 905,365 קמ'ר. הרפובליקה ממוקמת במקום הרביעי מבחינת גודל אוכלוסייה באפריקה עם למעלה מ-60 מיליון תושבים.
השטח המוכר כיום בשם "הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו" אוכלס כבר לפני 80,000 שנים, כפי שמצביעים ממצאים ארכאולוגים שנמצאו באזור. במאה התשיעית לפני הספירה, התיישבו באזור שבטים מהבנטו אשר הגיעו מאזור ניגריה.
בין המאה ה-14 למאה ה-18 התקיימה באזור ממלכת קונגו אשר הייתה מדינה חופשית. בסוף המאה ה-19, הגיעו לאזור חוקרים אירופאים אשר הובילו את הבלגים לאזור. תחילה הבלגים השתלטו על האזור בעזרת חוזים אך לאחר שדווח על הזוועות שמבצע השלטון הבלגי בקונגו, אולץ מלך בלגיה לקנות את מדינת קונגו וכך ב-1876 הפכה קונגו לרכושו האישי של מלך בלגיה, לאופולד השני, מלך הבלגים. הוא כינה את המדינה "מדינת קונגו החופשית" ווועידת ברלין אף הכירה בשלטונו שם. בשנת 1908, לאחר 32 שנים של שלטון אכזרי ומדיניות כושלת, נאלץ המלך להעביר את השליטה למדינת בלגיה.
הממשל הקולוניאלי והמיסיונריים שהגיעו לאפריקה הסכימו על מטרות חינוכיות ארוכות טווח אשר כללו הסדרה מחדש של החיים במדינות אפריקה. השפות האפריקאיות זוהו כמרכיב מרכזי בדרך למימוש תוכנית זו אך למרות זאת, מחומרי הלימוד וממדרכי השפה אשר נמצאו מהתקופה ההיא ניכר כי לא הייתה הסכמה על דרך הטמעת השפה וכי התהליך לקח זמן רב. ככל שהשלטון הקולוניאלי ביסס את שליטתו והרחיב אותה לאזורים נוספים, בהם חיו שבטים שונים, הצורך בהדפסת מילונים נקודתיים הלך ופחת שכן היה יותר שימוש בשפה אחת ששילבה מספר שפות. סיבה נוספת להתגברות הצורך בשפה אחידה הייתה גם בצבא אשר הלך וגדל.
על אף הדיכוי השפתי שעברו בקונגו, השפה השתמרה בזכות העבדים שנשלחו מהמדינה. השפה דוברה על ידי אנשים רבים שנלקחו מהאזור ונמכרו כעבדים באמריקה. מחקרים מראים כי על עבדים אלו שהגיעו ל"עולם החדש", נאסר לדבר בשפה הילידית בה דיברו ובגלל זה השפות לא זכו להמשכיות. לעומתן, שפת הקונגו, כן נשתמרה בקרב קהילות עבדים שחורות אשר חיו בברזיל. כמו גם בטקסים, אשר נערכים גם כיום, באיי סורינם ומנדה באזור רצועת החוף של צפון קרוליינה, ארצות הברית.
לאחר שקמה רפובליקת קונגו כמדינה פוסט-קולוניאלית עצמאית בשנת 1991, הוחלט כי השפה הרשמית במדינה תהיה צרפתית. על אף הניסיונות לבסס את הצרפתית בקונגו, מתוך הנחה שכך גם יוכלו לקחת חלק בקהילה המדעית הבינלאומית, מרבית האנשים לא ידעו את השפה ברמה מספיק טובה ולא הצליחו לדברה בביתם. הצורך לשפה אחרת, בה גם הנשים, אשר במשך שנים רבות לא זכו ללמוד בבתי ספר, יוכלו לתקשר עלה משום שהיה ברור שלא יוכלו ללמוד את השפה ללא בסיס לימודי. משום כך, הצרפתית אינה נפוצה במדינה כמו השפות הילידיות אשר השימוש הרב בהן לאורך השנים גרם להן להשתרש בחלקים רבים בעם. שפת הקינקונגו שימשה את בני האזור לצרכים תרבותיים כבר מהמאה ה-17 ולכן השתרשה מאוד במדינה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, קמה קבוצה אשר החליטה להשוות בין הדיאלקטים השונים לשפת הקיקונגו ולמען יצירת סטנדרט אחיד לשפה, הידועה גם שפת הקונגו. הקבוצה האשימה את המיסיונרים בשמירה על ההפרדה בין הדיאלקטים השונים, כך שלא יוכלו לתקשר זה עם זה בשפת שאינה צרפתית. החוקרים טוענים כי הקבוצה בחרה שלא להסתכל גם על חוסר ההסכמה בין הילידים על הדיאלקט אשר ישמש אותם. הניבים השונים עדיין משמשים לצרכים שונים כמו ניב מאזינגה או מרכז קיקונגו, או הדיאלקט המזרחי-מרכזי של הבמפאנגו באזור למפו. הדיאלקט המזרחי-מרכזי נחשב לקרוב ביותר לצורות המקובלות במדינה ונחשב כ"אב טיפוס" של הדקדוק. הסכמה זו נועדה בניסיון לגרום גם לשבטים אחרים להשתמש בניב זה במטרה ליצור אחידות. במקביל לתנועה זו קמו תנועות דומות, אשר השתמשו בשפות אחרות אותן רצו להטמיע במדינה. שפות הקונגו אף הוזכרו בחוקה של הרפובליקה הדמוקרטית בקונגו, ובניהן השפות 'קיטובה' 'קיקונגו' ובכך אנו לומדים על חשיבותן.
משנת 1994, המדינה הייתה נתונה לעימותים אתניים ומלחמת אזרחים, זרם הפליטים אשר הגיעו מרואנדה השכנה ערער עוד יותר את המצב הכלכלי הקשה. בנובמבר 1996 קראו שלטונות המדינה לבני הטוטסי, אשר ברחו מרצח העם ברואנדה, לעזוב. במאי 1997 - הצליח להגיע לקינשסה הבירה מנהיג האופוזיציה לורן דזירה קאבילה, יחד עם תומכים מרואנדה, אוגנדה ואף מצבא זאיר המקומי, במה שנודע בשם "מלחמת קונגו הראשונה". מובוטו נמלט מן המדינה וקבילה הפך לנשיא החדש, תוך שהוא מחליף את שם המדינה ל"הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו". ממשלו של קבילה היה נתון ללחץ ממורדים, שהתבססו ברואנדה ואוגנדה. בשנת 1998 היה ניסיון להדיחו, אך בעזרת כוחות ממדינות ידידותיות הוא הצליח להתגבר על המשבר. באוגוסט 1998 הורה קבילה לכוחות הזרים לצאת מן המדינה וסילק את כל בני הטוטסי. היה זה אות הפתיחה של "מלחמת קונגו השנייה".
אף שב-10 ביולי 1999, נחתם הסכם הפסקת אש, הלחימה נמשכה, במיוחד בחלק המזרחי של המדינה. קאבילה נרצח בינואר 2001 ובנו, ג'וזף קאבילה תפס את השלטון. הנשיא החדש ניסה לסיים את המלחמה ארוכת השנים שקונגו הייתה נתונה בה. בדצמבר 2006, בבחירות הדמוקרטיות הראשונות שנערכו מזה עשרות שנים, זכה ג'וזף קאבילה בנשיאות קונגו ותוצאות הבחירות הוכרו על ידי מתחריו.
בנובמבר 2011 נערכו שוב בחירות דמוקרטיות במדינה ובדצמבר אשרר בית המשפט העליון של קונגו את תוקף תוצאותיהן ואת בחירתו מחדש של ג'וזף קאבילה לנשיא המדינה. אנשי האופוזיציה בראשותו של אטיין צ'יסקדי טענו כי תוצאות הבחירות זויפו ולפיכך אינם מכירים בהן ובנשיאותו של קאבילה. אמצעי התקשורת בעולם הביעו חשש לפריצתה מחדש של מלחמת האזרחים שנערכה במדינה בין השנים 1998 ל-2003. בסוף שנת 2016, אחרי 17 שנות שלטון, קבילה הכריז שהוא דוחה את הבחירות למועד לא ידוע. ההכרזה גרמה לגל מחאות נרחב שמדוכא ביד חזקה על ידי כוחות הביטחון.
אבאקו והוועדה לבלשנות אפריקה
בשנת 1950, כתב אדמונד נזזה-לנדו, מקונגו, מנשר שנחשב בדרך כלל לטקסט הלידה של האגודה. תכלית המניפסט הייתה לשונית-תרבותית במהותו, והוא היה נטול כל שאיפות פוליטיות, עצמאיות, מובנות. נזזה-לנדו הצהיר כי קבוצה של באקנגו של לאופולבילה רוצה להקים עמותה כדי לאחד, לשמר ולשכלל את השפה. "איחוד לשוני", היה מושג בשימוש נרחב במעגלים הקולוניאליים והמיסיונרים בבלגיה. מטרתו היא לצמצם את מגוון השפות על ידי בחירה וקידום של שפה אחת בה דיברו במסגרות הפורמליות. הוועדה לאיחוד זנים של קיקונגו, שהורכבה ממיסיונרים של כמה קהילות קתוליות, הוקמה בשנת 1935, אך פוזרה שנה לאחר מכן מבלי להביא תוצאות משביעות רצון, בין השאר בשל חילוקי דעות בין כמה נציגים קתוליים לבין הרחקתם של מיסיונרים פרוטסטנטים מן הוועדה (ועדת האיחוד של קיקונגו 1935).