cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טרמדול
טרמדול מסווג כתרופה למערכת העצבים המרכזית. הוא מגיע בצורות שונות בהן קפסולות (שחרור קבוע ומורחב), גלולות (לשחרור קבוע, מורחב, לעיסות, למתן מתחת ללשון או לספיגה בלחיים), פתילה, אבקה, אמפולות של תמיסה סטרילית למתן בזריקה (לשריר, לווריד או תת-עורי) ונוזל. המנה המקסימלית לצריכה יומית היא 400 מ"ג במתן דרך הפה, או 600 מ"ג כשלא ניתן דרך מערכת העיכול. חלק מהתרופות המסחריות של טרמדול מוגבלות יותר במנה המרבית היומית, למשל Ultracet (37.5 מ"ג/325 מ"ג גלולות טרמדול/אצטאמינופן) שמכיל גם אצטאמינופן ומוגבל ל-300 מ"ג ליום. על פי קטגוריית סיכון בהיריון של ה-FDA מסווג הטרמדול בקטגוריה C, וככזה הוא עלול להיות מסוכן לשימוש בהריון.
תופעות הלוואי השכיחות ביותר בצריכת טרמדול הן בחילה, הקאה, הזעה, גירוד ועצירות. כמו כן התרופה עשויה לגרום לנמנום, אף שבמידה פחותה ביחס לאופיואידים לא סינתטיים.
טרמדול הוא אגוניסט חלש הפועל על קולטן μ-אופיואיד, המשחרר סרוטונין ומעכב ספיגה חוזרת של נוראדרנלין, וכן הוא פועל כאגוניסט לקולטן TRPV1. לו פעילות של שחרור סרטונין (SRA), אנטגוניסט לקולטני NMDA ול5-HT2C, לקולטן הניקוטיני α7 ולקולטנים המוסקרינים M1 ו-M3. טרמדול הוא אנלוג סינתטי של הפננטרן האלקולאיד קודאין, וככזה הוא אופיואיד וקדם-תרופה (קודאין הופך למורפין, וטרמדול הופך ל-O-desmethyltramadol). אופיואידים הם תרכובות כימיות הפועלות על אחד או יותר מקולטני הגוף לאופיאטים.
ט"ו בשבט
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בט"ו שבט היא ברוב השנים פרשת יתרו. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצווה היא פרשת בשלח.
ריאד עיסמת
ביוגרפיה
ריאד עיסמת כתב כמה מחזות, בשנת 1985 הוא היה מפיק של סדרת טלוויזיה. במקביל הוא לימד משחק באקדמיה לדרמה ובשנת 2000 מונה לרקטור של האקדמיה. בשנת 2003 הוא מונה למנהל הכללי של רדיו וטלוויזיה ממלחית של סוריה במקביל לתפקידו כסגן שר התרבות.
בשנת 2005 הוא מונה לשגריר בפקיסטן ובשנת 2010 הועבר לעומאן.
באוקטובר 2010 ריאד עיסמת מונה לשר התרבות במקום ריאד אגה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2012.
בשנים 2013–2014 הועסק באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ב-13 במאי 2020 נפטר ממחלת נגיף קורונה 2019 בבית חולים בעיר שיקגו בארצות הברית.
סאדל קריק
סאדל קריק (Saddle Creek) היא חברת תקליטים עצמאית הממוקמת באומהה, נברסקה, ארצות הברית. החברה הוקמה על ידי רוב ננסל ומייק מוגיס בשנת 1993 בשם Lumberjack Records. החברה נקראת על שמה של דרך סאדל קריק, רחוב החוצה את צדה המזרחי של העיר אומהה (בדומה לאולפני אבי רוד ששמם נגזר משם הרחוב בו הם נמצאים), בו החלה סצנה שבין חבריה נמנים קונור אוברסט (אז אמן סולו, היום חבר בלהקה ברייט אייז), טים כשר (אז חבר בלהקה סלואודאון וירג'יניה, היום חבר בלהקות קרסיב והגוד לייף), ועוד. יחדיו, הם היו ידועים בצורה לא רשמית כ"קריקרס" ("Creekers"). סאדל קריק הופיעה לראשונה על עלון שהזמין את קוראיו "לבלות ערב עם סאדל קריק" (לאחר מכן שימש המשפט ככותרת ה-DVD של הלייבל). בשנת 1998 ג'סטין אוברסט, אחיו של קונור אוברסט, תפס את מקומו של מייק מוגיס, כאשר מוגיס עבר לעסוק יותר ויותר בהקלטת והפקת אלבומים.
סאדל קריק ממשיכה להיות חברת התקליטים המובילה בסגנון המוזיקלי שנקרא "צלילי אומהה", המאופיין בנגיעות של מוזיקת הקאנטרי. הגדרה זו הולכת ומאבדת מדיוקה, כתוצאה מהשתלבותם של צלילים אלקטרוניים, כגון אלו של הלהקות הפיינט וברוקן ספינדלס החתומות בחברה. הצליל האקלקטי של חברת התקליטים מוסבר במקצת על ידי ההיסטוריה שלה; רבים מחבריה המקוריים למדו יחדיו באותו בית הספר.
"לייבל אח" של סאדל קריק הוא הלייבל טים לאב, שהוקם על ידי קונור אוברסט בשנת 2004.
בשנת 2002 צירפה חברת התקליטים לשורותיה את להקה ריילו קיילי, שמקורה לא באומהה אלא בלוס אנג'לס. על אף שלבסוף הלהקה עזבה את החברה ועברה לחברת תקליטים עצמאית משל עצמה. עוד אמנים מחוץ לנברסקה אשר חתומים בחברה הם אריק בקמן (צפון קרולינה), ג'ורג'י ג'יימס (וושינגטון), טו גאלאנטס (סן פרנסיסקו) ולאחרונה טוקיו פוליס קלאב (קנדה).
בשנת 2005 יצא הסרט התיעודי "לבלות ערב עם סאדל קריק", המתעד את עשר השנים הראשונות של החברה. הסרט מכיל ראיונות מורחבים עם הלהקות החתומות בחברה, קטעי ארכיון ותיעוד של הופעות חיות נדירות.
ב-8 ביוני 2007, החברה פתחה מקום התכנסות משלה בשם "סלואודאון" (על שם הלהקה סלואודאון וירג'יניה), אשר ממוקם במרכז העיר אומהה, נברסקה, ארצות הברית.
להקת החתומות בלייבל
{|
דביבון גוואדלופ
דביבון גוואדלופ (שם מדעי: Procyon lotor minor) הוא תת-מין של דביבון מצוי, האנדמי לשני איים - באס-טר וגרנד טר בגוואדלופ באנטילים הקטנים.
מיון
דביבון גוואדלופ נחשב למין נפרד בעבר, אך שני מחקרים, אחד שנערך ב-1999 והשני ב-2003 הניבו את התוצאה שדביבון גוואדלופ הוא תת-מין של הדביבון המצוי (Procyon lotor). מחקר התכונות המורפולוגיות והגנטיות שנעשה ב-2003 על ידי כריסטופר מ. הלגן ודון א. וילסון קבע שתת-מין זה הובא לאיים לפני כמה מאות שנים. השערה זו נתמכת על ידי כך שדביבון גוואדלופ נראה מקורב לדביבון איי בהאמה (Procyon lotor maynardi), שהוא אנדמי לאי ניו פרובידנס באיי בהאמה ארכיפלג במרחק של 2,000 ק"מ. לכן, דביבון גוואדלופ ודביבון איי בהאמה שייכים לאותו הזן במהדורה השלישית של יונקי העולם ושמו המדעי הקודם Procyon minor רשום כשם מדעי נרדף לדביבון איי בהאמה.
בהשוואה לדביבון בגודל ממוצע, דביבון גוואדלופ הוא דביבון קטן, שהופך אותו לדוגמה של גמדות איים. גולגולתו עדינה, פרוותו היא אפורה כהה, עם קצת גוון חום-צהוב באזור הצוואר והכתפיים.
ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל
כ-4,000 איש הצטרפו לעמותה מיום הקמתה. כ-40 מתנדבים הפעילו את הפעילות שלה ואת שנים עשר הסניפים בישראל.
דביבון גוואדלופ
שימור
ב-1996 סווג דביבון גוואדלופ כמין בסכנת הכחדה על ידי ארגון השימור העולמי כיוון שהאוכלוסייה של מין זה שמספרה פחות מ-2,500 פרטים ממשיכה להתדלדל. בהתחשב בטווח תפוצתו, סביר להניח שלעולם יהיה בסכנת הכחדה, בדיוק כמו ארבעת דביבוני האיים האחרים (דביבון טרס מריאס, דביבון קוסומל, דביבון איי בהאמה, ודביבון ברבדוס שנכחד ב-1964).
ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל
לצד פעילות מחקר ושימור פעלה העמותה ליצירת פעילות תרבותית חברתית למען יוצאי טורקיה עצמם.
דביבון גוואדלופ
שימור
מין זה סובל מהרס בתי גידול, המנגרובים, ויערות הגשם. יתר על כן, הוא עדיין ניצוד על ידי תושבי האיים ומשמש עבורם למזון, וכן מאוים על ידי חדירתם של דביבוני סרטנים לאיים. דביבון גוואדלופ נבחר כמין הסמלי של הפארק הלאומי גוואדלופ, אבל יעמוד בפני הכחדה ללא מאמצי שימור נוספים. מצד שני, הלגן ווילסון מחזיק בדעה שדביבון גוואדלופ הוא בעצמו מין פולש שנחשב איום למערכת האקולוגית המבודדת.
ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל
בשנת 2005 הקימה העמותה את המרכז למורשת יהדות טורקיה. מייסד העמותה ויושב ראש שלה מיום הקמתה הוא אייל פרץ, נשיא הכבוד של העמותה הוא הזמר יהורם גאון.
תחרות הנבל הבינלאומית
תחרות הנבל הבינלאומית מתקיימת בישראל והיא תחרות הנבל החשובה ביותר בעולם. היא נוסדה על ידי אהרן צבי פרופס, שייסד גם את הזמריה ואת פסטיבל ישראל. שנת 2009 הייתה שנת היובל לקיום התחרות.
היסטוריה
תחרות הנבל הבינלאומית מתקיימת מדי שלוש שנים מאז 1959. היא משתווה בחשיבותה לתחרות הפסנתר הבינלאומית על שם ארתור רובינשטיין. התחרות מאורגנת על ידי "אגודת הנבל והזמיר". בראש ועדת התחרות הבינלאומית עומד זובין מהטה ובין חבריה מוזיקאים ידועי שם ואנשי ציבור.
במשך 50 שנות קיומה של התחרות הגיעו לישראל יותר מ-500 מתחרים. לכל תחרות מקפידים המארגנים להזמין יצירה ישראלית חדשה. לתחרות הראשונה בשנת 1959 הוזמנה היצירה "פואמה" מהמלחין פאול בן-חיים והיצירה "אינטראדה" מהמלחין יוסף טל. לתחרות ה-17 הוזמנה יצירה בשם "עד אין סוף" מאת המלחין יצחק ידיד.
בשנות האלפיים, משתתפים בתחרות בכל פעם כ-30 מתחרים מארצות שונות. בשנת 2006, זכה בתחרות לראשונה נבלאי ישראלי, סיון מגן.
תחרות היובל, ה-17 במספר, הסתיימה ביום 20 באוקטובר 2009 בקונצרט עם התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוח רוברטו פטרנוסטרו. המשתתפים ניגנו כיצירה משותפת קונצ'רטו לנבל של אלברטו חינסטרה וכן ניגן כל משתתף יצירה לפי בחירתו. שופטי התחרות לא מצאו מועמד ראוי לפרס הראשון. הפרס השני ניתן לנבלנית אינה זדורובצ'י ממולדובה. את הפרס השלישי קיבל המשתתף היחיד בתחרות, רמי ואן קרסטן מהולנד.
אל-מות'נא
מחוז אל-מֻת'נא (בערבית: محافظة المثنى) הוא מחוז בדרומה של עיראק, על הגבול עם ערב הסעודית. בירתו היא סמאווה, ובה נמצאים שרידי העיר השומרית אוּרוּכּ, שהיא העיר הנזכרת בספר בראשית כעיר אֶרֶך (עירו של נמרוד), ואשר עומדת במוקד האפוס הקדום "עלילות גילגמש". המקום שבו נמצאים שרידי העיר נקרא היום בערבית וַרְכּא (وركاء). שטח המחוז הוא כ-51,700 קמ"ר.
קלאב הוטל
רשת מלונות קלאב הוטל היא רשת מלונות הסוויטות הגדולה בישראל. הרשת כוללת שני בתי מלון באילת ואחד בטבריה.
הרשת הוקמה בשנות ה-80 בידי משה בובליל וניסן חקשורי. בנוסף לבתי מלון בישראל הייתה הרשת שותפה בבתי קזינו ביוון ובסרביה. בשנת 2011 רכש בובליל את חלקו של חקשורי בבתי המלון בישראל.
הרשת הוקמה במודל טיים שרינג: מכירה של יחידות נופש בחוזה ל-50 שנה ואף ל-98 שנה, כך שרוכש יחידת הנופש זכאי להשתמש בה שבוע בשנה תמורת דמי אחזקה שנתיים, שגובהם נקבע בשיטת קוסט פלוס. בהתאם לכך, כל סוויטה במלון עשויה להימכר כ-50 יחידות נופש. מחיר יחידת נופש נע בין 4000 דולר ל-2000 דולר. יחידות שלא נמכרו מושכרות כבית מלון רגיל. בדרך זו נמכרו כ-45,000 יחידות נופש. בעקבות תובענה ייצוגית שהגישו רוכשי יחידות נופש הושגה פשרה לפיה הרוכשים יוכלו לבטל את התקשרותם עם הרשת, וכך יפסיקו לשלם דמי אחזקה, אך לא יקבלו החזר של השקעתם ברכישת יחידת הנופש. תוך חצי שנה מהשגת פשרה זו, יותר מ-8,000 בעלי יחידות נופש החזירו אותן לחברה. כעבור שנה נוספת הוחזרו עוד 1,500 יחידות נופש.
יגאל בורשטיין
יגאל בורשטיין (נולד ב-27 במאי 1941) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ופרופסור אמריטוס נלווה בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
בשנים 1967-1966 למד בורשטיין קולנוע בבית הספר לטכניקת סרטים בלונדון. בשנים 1967-1965 כתב ביקורת ספרות וקולנוע בעיתונים "על המשמר", "למרחב", "הארץ" ו"קשת". בשנים 1991-1985 שימש מבקר קולנוע בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"העיר". ב-1970 הרצה והדריך בבית הספר לאמנות הקולנוע של בית צבי, מאז 1973 מלמד בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ב-1984 קיבל קביעות, ב-1995 התמנה לפרופסור חבר נלווה וב-2008 התמנה לפרופסור מן המניין נלווה.
בורשטיין שהה כפרופסור אורח בבית הספר לקולנוע הדני בקופנהגן, בבית-ספר סם שפיגל לקולנוע בירושלים, באוניברסיטת ניו יורק ובמכללה הטכנולוגית של תל אביב-יפו.
פרסים והוקרה
ב-1993 זכה בורשטיין בפרס משרד החינוך והתרבות לאמנות הקולנוע. בשנת 2020 הוענק לבורשטיין פרס מפעל חיים על ידי הפורום הדוקומנטרי לישראל.
חיים אישיים
בורשטיין היה נשוי לשחקנית הבימה יעל דרויאנוב ולהם שני ילדים. היום הוא נשוי לרותה כהן, מנהלת אדמיניסטרטיבית ושותפה במרפאה לטיפול מיני.
פנים כשדה-קרב
ספרו של בורשטיין ראה אור ב-1991 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הוא עוסק בקולנוע הישראלי ובוחן את השתקפות המציאות הארץ-ישראלית בצילומי תקריבי-פנים החל מראשית המאה ו"הסרט הראשון של פלשתינה" למורי רוזנברג, דרך "עודד הנודד" לנתן אקסלרוד, "זאת היא הארץ" לברוך אגדתי, "צבר" לאלכסנדר פורד, סרטי ראשית המדינה כמו לא תפחידונו" למאיר לוין, סרטי בורקס ו"סאלח שבתי" לאפרים קישון, ועד "מאחורי הסורגים" לאורי ברבש, "עיניים גדולות" לאורי זוהר, "בר 51" לעמוס גוטמן, "יומן" לדוד פרלוב וסרטי ראשית שנות התשעים.
מבטי קרבה
ספרו של יגאל בורשטיין שראה אור ב-2009 בהוצאת מאגנס ואוניברסיטת חיפה. כתב היד זכה בפרס בהט מטעם אוניברסיטת חיפה בשנת 2007. הספר מחולק לשלושה חלקים: הראשון, "חשיבה על סרטים", מתאר את השיח על אודות סרטים בכתביהם של הוגי דעות שונים; השני, "חשיבה של סרטים", מתמקד בהתפתחות האינטלקטואלית של הסרט בארץ ובעולם; והשלישי, "חשיבה עם סרטים", בוחן את השיח בין הסרטים לאמנויות אחרות ובין הסרטים לצופים.
קישורים חיצוניים
מאמרים פרי עטו
אישיות סמכותנית
אישיות סמכותנית (באנגלית: Authoritarian personality) היא תסמונת פסיכולוגית של עמדות שמרניות, חוסר סבלנות דתית, לאומית או מעמדית, תפקוד קוגניטיבי ורגשי נוקשה ותכונות אישיות הנובעות מקונלפיקטים פנימיים המתבטאים בכפייתיות, בשימוש מופרז במנגנוני הגנה ובפורקן מעוות של יצריות מודחקת.
את המושג טבעו תאודור אדורנו ואח' (1950) לאחר שבדקו את הסיבות לדעות קדומות כלפי יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה. הם מצאו כי הסיבה לעוינות זו היא אתנוצנטריות תרבותית המתבטאת בהפגנת עמדה אוהדת כלפי אנשים שתרבותם דומה, ועמדה דוחה כלפי אנשים שתרבותם שונה. בהמשך נעשה ניסיון לאפיין מבחינה אישיותית את אלה, שלהם דעות קדומות כלפי קבוצות מיעוטים בכלל ולאו דווקא כלפי יהודים בלבד. בשלב הבא של המחקר פותחה תאוריה שניסתה להסביר את נטייתם של חלק מבני האדם לדבוק באידאולוגיה פשיסטית, הכוללת רכיבים של לאומנות ושל הערצת המנהיג החזק בנוסף לשנאת זרים. תאוריה זו נשענת על הנחות פסיכואנליטיות, לפיהן בעלי נטייה לפשיזם הם בני אדם שפיתחו בילדותם שנאה כלפי דמויות סמכות, קרי ההורים; אלא ששנאה זו, שאסור היה להביעה, השתנתה, ובאמצעות מנגגוני הגנה של תגובת היפוך ופיצוי יתר הפכה לאהבה ולנטייה לציית לסמכות.
תאוריות מודרניות להמשגה של התסמונת נקראים "סמכותנות של הימין" (Right Wing Authoritarianism) אשר מנסה להמשיג את התופעה בעזרת תאוריית הלמידה החברתית, והסולם למדידת מכוונות לשליטה חברתית. מחלוקת שהחלה כמעט מיד עם הופעת ספרו של אדורנו "האישיות הסמכותנתית" מתמקדת בשאלה האם מקבץ זה אופייני לאנשי הימין יותר מאשר לאנשי השמאל. הביקורת הפוליטית על התאוריה טענה שהיא מייצגת הטיה של חוקרים בעלי עמדות שמאליות, ולמעשה קיימת גם סמכותנות של השמאל הנוטה לקומוניזם ולא רק סמכותנות של הימין. על רקע טענה זו פותח שאלון הדוגמטיזם שנועד לבדוק סמכותנות בצורה נייטרלית וחסרת פניות מבחינה פוליטית. לפי רוקיץ' אין חשיבות רבה לתוכן העמדה הפוליטית, אלא רק למידה שבה היא נחשבת לקיצונית בהקשר של הזמן והמקום שבהם היא קיימת.
מאפייני בעל האישיות הסמכותנית
אדם בעל דעות קדומות וחשיבה סטריאוטיפית, צייתן, נכנע לסמכות בצורה עיוורת ומגנה כל אדם הסוטה מהנורמות השמרניות. בנוסף, בעל האישיות הסמכותנית מגלה חוסר סבלנות כלפי חולשה, הוא חשדן ודוגל בעונשים כבדים, מעריץ את הוריו בצורה עיוורת ונוטה לאידיאליזציה שלהם גם כאשר הדבר נוגד את המציאות. הוא מתקשה ביצירת קשרים אינטימיים ובוחר להתחבר עם אנשים בעלי סטטוס גבוה ולא בחברים שניתן לפתח עמם קשרים קרובים.
בעלי האישיות הסמכותנית מפתחים צורת חשיבה נוקשה שבה העולם מתחלק לטוב ורע ללא גוני ביניים. הם אינם מסוגלים לסבול עמימות. תכונה נוספת המאפיינת אותם היא פיתוח עוינות כלפי מי שאינו משתייך לקבוצה שלהם.
הסבר פסיכואנליטי לתאוריה
על פי התאוריה הפסיכואנליטית, מבנה האישיות הסמכותנית מורכב מאני עליון (Super Ego) נוקשה, מסתמי (Id) חזק ומאני (Ego)ׁ חלש שיש להגן עליו באמצעות מנגנוני הגנה. בעלי האישיות הסמכותנית גדלו להורים ששמו דגש מוגזם על משמעת ועל ציות. ילדים אלה פיתחו שנאה רבה כלפי דמויות סמכות כגון הורים אבל אסור היה להם להביע את העוינות כלפיהם בגלוי מפחד לענישה. לכן הם השתמשו במנגנון הגנה של "היפוך תגובה", כלומר, הגזמה בהערצת ההורים ואהבתם ונטייה לצייתנות כלפיהם.
במקביל, התוקפנות והעוינות שכוונו במקור כלפי ההורים הומרו בהמשך באמצעות מנגנון ההתקה לשנאה כלפי קבוצות מוחלשות בחברה, כגון קבוצות מיעוטים. זהו גם מקור הנטייה של בעלי אישיות סמכותנית לפתח דעות קדומות כלפי קבוצות מיעוט.
מדידה
אדם בעל אישיות סמכותנית ניתן לזיהוי באמצעות סולם פשיזם (F scale), כלי שפיתחו אדורנו ועמיתיו לאיתור אדם בעל אישיות זו. ריי הוא המבקר החריף ביותר של תאוריית האישיות הסמכותנית בכלל ושל השימוש בסולם ה-F בפרט. לדידו, דרך המחקר של קבוצת קליפורניה ושל ממשיכיה יסודה בטעות, שכן ראשית אין קשר בין עמדות סמכותניות לבין התנהגות סמכותנית ושנית, יש צורך למדוד כל אחד מן המאפיינים האישיותיים בנפרד כדי להוכיח שאכן קיים קשר ביניהם, ולא להתחיל משאלון שמניח מראש קשר כזה.
כלים מעודכנים יותר למדידת האישיות נקראים "סמכותנות של הימין" (Right Wing Authoritarianism) אשר מנסה להמשיג את התופעה בעזרת תאוריית הלמידה החברתית, והסולם למדידת מכוונות לשליטה חברתית.
סולם ה-F
אדורנו ועמיתיו פיתחו כלי למדידת האישיות הסמכותנית. הכלי נקרא בלעז "F SCALE", ובתרגום לעברית "סולם פשיזם". האות F מסמלת פשיזם, שבהקשר זה, עיקרו הוא קבלת סמכות. הכלי בנוי מ-30 שאלות המתייחסות למאפייני האישיות. כאשר אדם מקבל ציון גבוה בכלי זה, הוא נחשב לבעל אישיות סמכותנית.
הסולם מודד תשעה מרכיבי אישיות מרכזיים המציינים קבלת סמכות, כגון: נטייה לשמרנות, קבלה ללא ערעור של סמכות, פיתוח רגשות כעס ועוינות, גינוי התנהגות מינית לא קונפורמית (כגון הומוסקסואליות, שנחשבה בלתי נורמטיבית בזמן פיתוח התאוריה), תוקפנות, בוז לביטויי חולשה, חשיבה סטריאוטיפית ונטייה לאמונות תפלות.
בשאלון אין מדידה של כל תכונה מתוך התשע בנפרד, אלא מדידה כוללת של כל התכונות יחד, המצביעה על קיום הנטייה.
לבדיקת תוקף המבחן ערכו החוקרים ראיונות עומק לשתי קבוצות נבדקים: נבדקים שקיבלו ציון גבוה מאוד במבחן ונבדקים שקיבלו בו ציון נמוך מאוד. בראיונות נשאלו הנבדקים על יחסיהם עם הוריהם בילדות, על חוויות הילדות שלהם ועל עמדותיהם בנושאים חברתיים ומוסריים. מן הראיונות עלה שנבדקים שקיבלו ציון גבוה בסולם F גדלו באווירת משמעת חמורה שלווּתה בעונשים קשים על הפרתה, וכן נטו לעשות אידיאליזציה על הוריהם. מחקרים נוספים שנערכו בעקבות התאוריה של אדורנו גילו אף הם קשר בין אישיות סמכותנית כפי שנמדדת על ידי סולם F לבין דעות קדומות מסוגים שונים.
ביקורת על התאוריה
המבקרים את התאוריה מתייחסים למספר היבטים הקשורים להסבר הפסיכואנליטי שהוצע לתאוריה זו, לשיטת המחקר שאותה נקט אדורנו, וכן לתפיסה בבסיס התאוריה, שלפיה אישיות סמכותנית תופיע רק אצל מחזיקי דעות ימניות במפה הפוליטית בארצות הברית.
יתר על כן, נשאלת השאלה, כיצד קורה שדעות קדומות כלפי קבוצה מסוימת מתחזקות בקרב אוכלוסייה שלמה בזמן קצר כמו שהאנטישמיות התפשטה בגרמניה הנאצית. קשה להניח שאוכלוסייה שלמה חולקת מבנה אישיותי משותף, ולא ייתכן שכל ההורים באותה אוכלוסייה התנהגו באופן זהה בחינוך ילדיהם, השליטו משמעת נוקשה והטילו על ילדיהם עונשים כבדים.
יוליה סצ'קוב
יוליה סצ'קוב (נולדה בשנת 1999) היא קיקבוקסרית ישראלית, ואלופת העולם בקיקבוקס לנשים במשקל עד 52 ק"ג בסגנון K-1. בינואר 2017 זכתה סצ'קוב בפרס הספורטאית הצעירה של השנה בטקס פרסי הספורט הישראלי מטעם משרד התרבות והספורט.
ביוגרפיה
סצ'קוב נולדה בקזחסטן. בגיל שנתיים עלתה עם משפחתה לישראל. החלה להתאמן בקיקבוקס בגיל 14, אצל המאמן מיכאל בריטבסקי. למדה בתיכון ליאו בק, בחיפה. שירתה בבסיס תובלה בצה"ל, ולאחר מכן כספורטאית מצטיינת.
קריירה
ב-2015 זכתה באליפות ישראל בקיקבוקסינג לנוער, כאשר התחרתה מול מתמודדת אחת בלבד. ב-2016, פתחה בקמפיין למימון המונים כדי להתחרות באליפות העולם בקיקבוקס לצעירים בבודפשט וזכתה בגביע. ב-2018, זכתה באליפות העולם. ב-15 בנובמבר 2019 השתתפה במוקדמות בלאטור 209, אך הפסידה בסיבוב הראשון במוקדמות לוויקטוריה מרקובה. ב-26 באוקטובר 2019, השתתפה סצ'קוב באליפות העולם בקיקבוקס לנשים במשקל עד 52 ק"ג בסרייבו, בוסניה. בגמר ניצחה סצ'קוב כשגברה 1:2 על יריבה מצ'כיה.
Hey (אלבום)
Hey הוא אלבום הרמיקס הראשון של הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2005 חברת התקליטים IMP. הוא פורסם בפורמט תקליטור וכמקסי-סינגל.
תימרת מעטפת
תימרת מעטפת היא מונח המתאר תופעה גאולוגית משוערת שבה זרם של חומר סלעי שהוא חם יותר מסביבתו, מיתמר מעלה בתנועה איטית, מהגבול שבין המעטפת לגלעין כדור הארץ, דרך מעטפת כדור הארץ כלפי קרום כדור הארץ. על פי המודל ניתך הקצה העליון של תימרות המעטפת, המכונה ראש התימרה, בצורה חלקית בהגיעו לעומק רדוד (כלומר בקרבת קרום כדור הארץ), ולכן משערים כי תימרות מעטפת הן הסיבה למרכזים של פעילות געשית המכונים נקודות חמות, ונראה שהן גרמו גם להיווצרות רמות בזלתיות. התאוריה של תימרת המעטפת הוצעה לראשונה ב-1971 על ידי הגאופיזיקאי ויליאם ג'אסון מורגן.
הגאומטריה של שרשרת הרי המצולה הוואי-אמפרור (Hawaiian-Emperor seamount chain) וההתקדמות הסדירה של תקופות הפעילות הגעשית לאורכה מקובלת כעדות חשובה לנכונותה של תאוריית תימרת המעטפת (Morgan, 1972 and Willson, 1963).
התאוריה
על פי התאוריה, תימרות מעטפת מסיעות חום באיטיות מגלעין כדור הארץ אל פני השטח של כדור הארץ באמצעות עמוד חומר חם, המונע על ידי החלפת חום בגבול הגלעין-מעטפת. תימרת המעטפת היא הצורה השניונית שבה מאבד כדור הארץ מחומו הפנימי. הצורה העיקרית היא איבוד החום בשולי הלוחות הטקטוניים המונע בעיקר משקיעת לוחות רחבים של הליתוספירה הימית בחזרה לתוך המעטפת. שקיעה זו היא הכוח המניע העיקרי לטקטוניקת הלוחות, שבה שקיעת לוחות אלו מתאזנת על ידי ההתרוממות הפסיבית של האסתנוספירה לאורך רכסים מרכז אוקייניים. יש מדענים הסוברים שבעוד שטקטוניקת הלוחות מקררת את מעטפת כדור הארץ, תימרות המעטפת מקררות את גלעין כדור הארץ. בניגוד לטקטוניקת הלוחות, תימרות מעטפת הם עמודים צרים של חומר המיתמר כלפי מעלה פחות או יותר בלא תלות בתנועת הלוחות.
ניסויים בהידרודינמיקה בתחילת שנות ה-70 (Whitehead and Luther, 1974) הניבו מודלים של תימרות מעטפת הבנויים משני חלקים: צינור צר וארוך המחבר את קצה התימרה לבסיסה, וראש בולבוסי המתרחב ככל שהתימרה מתרוממת גבוה יותר במעטפת. צורת התימרה דומה לפטרייה בעלת רגל דקיקה וכובע רחב. הראש הבולבוסי נוצר משום שחומר חם נע כלפי מעלה דרך הצינור של התימרה מהר יותר מכפי שהתימרה עצמה עולה דרך האסתנוספירה האופפת אותה. ניסיונות שנערכו בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 במודלים תרמיים הראו שבעת שהראש הבולבוסי מתרחב הוא יכול לסחוף מקצת מהאסתנוספירה הסמוכה לתוך הראש המתרומם.
כאשר ראש התימרה נתקל בבסיס הליתוספירה הוא מתיישר כנגד מחסום זה, עובר תהליך הפחתת לחץ נרחבת, ניתך, ויוצר כמויות עצומות של מאגמה בזלתית. בזלת זו עשויה להתפרץ על פני השטח במשך תקופת זמן קצרה מאוד במונחים גאולוגיים (פחות ממיליון שנים) על מנת ליצור רמה בזלתית יבשתית (אם ההתפרצות ארעה דרך הקרום היבשתי) או רמה אוקיינית (אם ההתפרצות ארעה דרך הקרום הימי). רמות בזלתיות יבשתיות בולטות כוללות את מדרגות דקאן ומדרגות ראג'מאהל בהודו, מדרגות סיביר באסיה, הבזלות של קארו (Karoo basalts) בדרום אפריקה, הדיאבז של פראר (Ferrar dolerite) באנטארקטיקה (שהתמזג עם קארו), הבזלות של פרנה באמריקה הדרומית ובזלות אטנדקה (Etendeka) באפריקה (שתי האחרונות היו מחוז אחד שחולק על ידי היווצרות חלקו הדרומי של האוקיינוס האטלנטי), ומישור הבזלת של רמת קולומביה באמריקה הצפונית. רמות אוקייניות שמקורן בתימרות מעטפת כוללות את רמת ג'אווה אונטונג (Ontong Java plateau) של דרום מערב האוקיינוס השקט ורמת מאניהקן (Maniheken) באוקיינוס ההודי.
זנב התימרה עשוי להמשיך להוביל חומר מלב כדור הארץ אל פני השטח, כשהוא מספק ברציפות מאגמה למקום קבוע, המכונה לעיתים קרובות נקודה חמה. בשל תזוזת הלוח הטקטוני שמעל לנקודה החמה, יוצרת התפרצות המאגמה מנקודה חמה קבועה אל פני השטח, סדרה של הרי געש המקבילים לכיוון תנועת הלוח הטקטוני (Skilbeck and Whitehead 1978). הדוגמה הקלאסית לתופעה זו היא שרשרת איי הוואי באוקיינוס השקט.
התפרצות של רמות הבזלת היבשתיות קשורה לעיתים קרובות לשברים הגאולוגיים שהובילו להתפצלות היבשות, דבר שהוביל להשערה שלתימרות המעטפת יש תפקיד חשוב בהיפרדות היבשות ובהיווצרות האגנים של האוקיינוסים. כאשר ניתן להבחין בקשר שכזה בין רמות הבזלת והיפרדות היבשות ניתן בדרך כלל גם למצוא שרשרות של איים געשיים המקבילות לתנועת הלוחות משני עברי המרכז המתפשט (דרום האוקיינוס האטלנטי).
המודל של היווצרות התימרה
ההרכב הכימי והאיזוטופי של הבזלות המצויות בנקודות חמות, שמשערים כי נוצרו על ידי ההתכה החלקית של תימרות מעטפת, מראה כי כמה רכיבים מעורבים בתהליך: המעטפת הבראשיתית הכוללת תערובת של גזים אצילים, הליתוספירה הימית הכוללת את הקרום, חלקה העליון של המעטפת, ומשקעים שעברו הפחתה. תהליך ההפחתה של הקרום האוקייני, הליתוספירה והמשקעים מפריד בין יסודות הקורט המסיסים (דוגמת אשלגן, רובידיום ותוריום) מיסודות הקורט הנייחים (לדוגמה, טיטניום, ניוביום, וטנטלום), ובכך עולה ריכוזם של היסודות הנייחים בלוח האוקייני (היסודות המסיסים במים נוספים לקרום בהרי הגעש של קשת געשית). טומוגרפיה סייסמית מראה שהלוחות האוקייניים עשויים לשקוע בתהליך ההפחתה ישירות עד לגבול המעטפת-גלעין, או שיעצרו למשך תקופות ארוכות באזור המעבר שבין המעטפת העליונה לתחתונה (בעומקים שבין 400 ל-670 קילומטרים) לפני שישקעו אל גבול המעטפת-גלעין בעומק של 2,900 קילומטרים. הלוחות המופחתים מצטברים בגבול המעטפת-גלעין ויוצרים שכבה נבדלת מבחינה סייסמית המכונה "D (D גרשיים). נראה כי שכבה זו היא המקור לרוב תימרות המעטפת העמוקות, כפי שמראה הטומוגרפיה הסייסמית (Montelli et al, 2005).
מכיוון שמעט מאוד חומר חוצה את גבול המעטפת-גלעין, מעבר החום חייב להתבצע בעזרת הסעת חום, כאשר יש הבדלי חום משמעותיים מעל ומתחת לגבול זה. עקב כך, הגבול מעטפת-גלעין מייצג אי רציפות תרמית משמעותית, כאשר הטמפרטורה של הגלעין גבוהה בכמה מאות מעלות צלזיוס מטמפרטורת המעטפת האופפת אותו. כאשר חום מועבר דרך גבול זה באמצעות הסעה, החומר בשכבת ה-"D נעשה חם יותר ועקב כך בעל יכולת ציפה גדולה יותר. כאשר החומר נעשה מספיק בר ציפה, מתחיל החומר להתרומם משכבת ה-"D על מנת ליצור תימרת מעטפת.
יחד עם ההשערה על האטה בתנועת הלוחות הטקטוניים, למשל במשך תקופות ארוכות של בניית יבשת על, הועלתה השערה כי בלא הסעת חום פעילה באסתנוספירה תתחיל המעטפת התחתונה להתחמם יתר על המידה במקומות מסוימים. חלקים חמים אלו של המעטפת בסמוך לגבול המעטפת-גלעין נהיים ברי ציפה יחסית לסביבתם ומתחילים לעלות בשל תופעת הדיאפיריזם.
תימרת חומר זו מתרוממת דרך המעטפת. כאשר היא מגיעה קרוב לקצה האסתנוספירה מתרחשת התכה של החומר בראש התימרה עקב ירידת הלחץ, תוך יצירת כמויות גדולות של מאגמה. המאגמה מתרוממת באסתנוספירה עד שהיא מגיעה לקרום כדור הארץ שם היא יוצרת נקודה חמה.
מיני-תימרה
המונח "מיני-תימרות" (mini-plumes או petitspots) מתייחס לתימרות קטנות, שייתכן שמקורן במעטפת העליונה, בניגוד לתימרות המעטפת העמוקות הנפוצות יותר שמקורן בגבול מעטפת-גלעין. טרם זוהו דוגמאות מוחלטות לתופעה זו. עם זאת, דוגמה אפשרית אחת היא תימרת אנאהים (Anahim) בנקודה החמה אנאהים במרכז קולומביה הבריטית שבקנדה.
תימרת על
לתימרות גדולות מאוד ורחבות המולידות סדרה של תימרות קטנות יותר במעטפת העליונה נהוג להתייחס כאל תימרות על (superplumes). תימרת על מוגדרת בדרך כלל כתימרה שקוטרה לפחות בין 1500 ל-3000 קילומטרים בנקודה בה ראש התימרה מגיע למעטפת העליונה. "אירוע תימרת על" הוא אירוע שנמשך תקופה קצרה במונחים גאולוגיים (100 מיליון שנים) שבמהלכו מפגיזות תימרת העל והתימרות הקטנות יותר הנוצרות ממנה את בסיס הליתוספירה (Condie et al. (2001)). מניחים כי מאורע כזה אירע באמצע הקרטיקון.
ההוכחות לאמיתות התאוריה
תאוריית תימרת המעטפת נותנת הסבר לגעשיות המתרחשת בלב הלוח הטקטוני, המכונה נקודה חמה. קיימים כמה סוגי הוכחות התומכות בתאוריה:
רכסים געשיים ליניאריים
הפיזור הקווי הברור של הרכס התת-ימי הוואי-אמפרור, שבו ככל שמצפינים עולה גילם של האיים (הגלויים בדרום והתת-ימיים בצפון) מוסבר בהקשר זה כתוצאה של תימרה מעומק המעטפת המתנגשת במעטפת העליונה, ניתכת בחלקה וגורם ליצירת מסלול כשהלוח הטקטוני שממעל זז יחסית למקור התימרה.
מיני-תימרות, גם הן נפוצות בתוך השטחים שבתוך הלוחות. לדוגמה המסלול של איי הבזלת האוקייניים המצויים בתוך הלוח ההודי, המכונים איי מרשל.
גם ברמות הבזלתיות היבשתיות באורגון ובוושינגטון ובאירוע שיצר את הקלדרה של ילוסטון נעשה שימוש כהוכחה לתימרות מעטפת. כאשר משערים שכמויות הבזלת העצומות הן תוצאה של פעילות ערה של ראש תימרת המעטפת, ושסדרת הרי הגעש הכבויים, שגילם הולך וקטן ככל שמתקרבים לילוסטון, משרטטות את הנתיב בו נע הלוח היבשתי של צפון אמריקה מעל לתימרה.
סדרות קטנות יותר של סלעים געשיים בפנים היבשות מיוחסות גם הן למיני תימרות. לדוגמה: הרי גלאסהאוס (Glasshouse Mountains) בקווינסלנד שבאוסטרליה (Cohen et al. 2004). הרים אלו הם הקבוצה הוותיקה ביותר מהשלישון (גילם 25 מיליון שנים) בסדרה של חרוטים ופקקים געשיים בזלתיים פנים יבשתיים, שגילם הולך וקטן, המסתיימים במארים ובבזלות הפרידוטיטיות הקטנות של השדה הגעשי "ניואר וולקניקס" (Newer Volcanics Province) במדינת ויקטוריה שגילם מוערך ב-40,000 שנים, רחוק לכוון דרום מזרח. גילם של מבנים געשים אלו הולך וקטן באותו כיוון בו נע הלוח האינדו-אוסטרלי ותואמים לכיוונם של איי הבזלת שבלב הלוח האוקייני שבאוקיינוס ההודי.
הבדלים ביחסים בין כמויות האיזוטופים
האיזוטופ הליום-3 (3He) של הגז האציל הליום נחשב כאיזוטופ בראשיתי כיוון שנוצר במפץ הגדול, ולכמות ממנו שהייתה בכדור הארץ בעת בריאתו כמעט ולא נוצר או התווסף, בעזרת תהליכים אחרים, דבר מאז (Anderson, 1989). 4He נוצר אף הוא במפץ הגדול, אבל לכמות שנוצרה אז נוסף באופן קבוע האיזוטופ שנוצר מתהליכי התפרקות רדיואקטיביים טבעיים של אורניום ותוריום. 3He קל ב-25% מ-4He, ולכן במשך הזמן הולכת ופוחתת כמות ה-3He בהליום שבאטמוספירה העליונה כשהאיזוטופ אובד בחלל החיצון. תהליכים אלו תורמים ליחס הנמוך של 3He/ 4He באטמוספירה, בקרום ובמעטפת העליונה של כדור הארץ. כך שהמקור הפוטנציאלי היחיד ליחס גבוה יותר של 3He/ 4He הוא בחלקים העמוקים של כדור הארץ, בהם עדיין יש מאגר של הליום וגזים אחרים בראשיתיים. ולכן משערים שהיחס האנומלי של 3He/ 4He, כפי שנתגלה למשל בסלעים הגעשיים של הוואי בהשוואה לאותו יחס בבזלות של רכסים מרכז אוקייניים (MORB), מעיד על כך שמקורם בחלקה העמוק של המעטפת שממנו טרם דלף הגז הבראשיתי. עם זאת, הוצעו גם הסברים אלטרנטיביים לתופעה גאוכימית אנומלית זו. כמו למשל כמות נמוכה של 4He במעטפת בהשוואה לכמותו בפני השטח בשל כמויות קטנות יותר של אורניום או תוריום (Anderson, 1998).
כמות גדולה יחסית של איזוטופים של אוסמיום שנתגלו בבזלות של הוואי מוסברת גם היא כחתימה של היווצרות התימרה בגבול הגלעין-מעטפת, כאשר נוסף לתימרה מעט חומר מהגלעין. הסבר זה לשפע האיזוטופים של האוסמיום שנוי עדיין במחלוקת (Lassiter, 2006).
אנומליות גאופיזית
תופעות אנומליות גאופיזיות הקשורות לנקודות חמות ולתימרות מעטפת כוללות אנומליות תרמיות, סייסמיות, וגאודזיות. האנומליה התרמית מובלעת במונח "נקודה חמה". אנומליות תרמיות משוקפות בערכי שפיעת חום גבוהים על פני כדור הארץ ובגעשיות פעילה. אנומליות תרמיות יוצרת גם אנומליות בזמן התנועה של גלים סייסמיים.
אנומליות סייסמיות מזוהות על ידי מדידת השינויים המרחביים בזמן שאורך לגלים סייסמיים לנוע דרך כדור הארץ. גוף נוזלי שצפיפותו נמוכה (כלומר, תימרת מעטפת חמה או עמוד מים) ניחן במהירות סייסמית נמוכה יותר מזו של המעטפת שמסביבו. תצפיות של אזורים בהם לוקח לגלים הסייסמיים זמן רב יותר להגיע מוסברות כהוכחה לאזורים בהם המעטפת חמה באופן אנומלי, כפי שנצפה מתחת להוואי (Ritsema et al., 1999). מציינים נוספים לקיומן של תימרות יכולים להוות ההתרוממות הדינמית של פני השטח (Burov, 2005), ושפיעת חום מוגברת.
באמצעות פריסה של רשת צפופה של סייסמוגרפים וטכניקה המכונה טומוגרפיה סייסמית, יכולים המדענים לייצר תמונות תלת־ממדיות של מהירות הגלים הסייסמיים ולנסות לזהות מבנים הדומים לתימרות אנכיות (Yuan and Dueker, 2005). הכינוי "טומוגרפיה סייסמית" ניתן לשיטה בשל הדמיון לטכנולוגיה של טומוגרפיה רפואית (CT).
בגלים סייסמיים הנוצרים עקב רעידות אדמה גדולות נעשה שימוש על מנת לקבוע את המבנה שמתחת לפני כדור הארץ משום שניתן לגלות אותם גם רחוק ממוקד הרעש. גלים סייסמיים הנעים למרחקים גדולים (הקרויים גם גלים טלסייסמיים) שימושיים במיוחד לטומוגרפיה סייסמית, משום שיש להם נתיבי תנועה תלולים הדוגמים אזורי אורך קטנים. הבדלי צפיפויות בין תימרת מעטפת והחומר הקר יותר יחסית האופף אותה מאפשרים לחוקרים להבדיל ביניהם. גלים סייסמיים מאטים שעה שהם נעים דרך חומר שצפיפותו נמוכה (כלומר חם יותר), והם מאיצים שעה שהם נעים דרך חומר צפוף יותר (כלומר קר יותר). הפרשי הצפיפויות יכולים לנבוע גם מהבדלים בהרכב החומרים שבין תימרת המעטפת והמעטפת האופפת אותה.
על ידי ניתוח הגלים הראשונים או גלי P, זיהה צוות מדענים באוניברסיטת פרינסטון 32 אזורים ברחבי העולם בהם נעים גלי P לאט מהממוצע. הם הגיעו למסקנה שאזורים אלו הם תימרות מעטפת. הצוות השתמש בניתוח של גלים שניוניים או גלי S, סוג נוסף של גלים סייסמיים הנוצר ברעידות אדמה, על מנת לקבוע כי תימרות אלו משתרעות עד לגבול המעטפת-גלעין (Montelli et al. 2004).
אנומליות גאודזיות משוקפות בתפיחות טופוגרפיות מעל למיקום התימרה, ובחריגה חיובית מצורת הגאואיד. הגאואיד הוא צורה תאורטית של פני כדור הארץ בגובה פני הים לו המסה שלו הייתה מחולקת באופן אחיד. חריגות חיוביות מצורת הגאואיד משקפות מסה עודפת הקשורה להתרוממות הכיפה מעל לתימרת המעטפת. לתימרה שמתחת לילוסטון יש חריגה גאואידית של כ-15+ מטרים במרכזה, ומעל ל-1000 קילומטרים בקוטרה (Smith & Braile, 1994).
מודלים ממוחשבים של תאוריית תימרת המעטפת מראים כי השינויים בטמפרטורה ובהרכב הכימי של התימרה בזמן עלייתה עשויים להוביל לתימרות בעלות מתאר משתנה בניגוד להנחות הראשוניות שלתימרות המעטפת צורה אחידה דמוית פטרייה (Farnetani & Samuel, 2005).
גאוכימיה
בזלות הקשורות לנקודות חמות או תימרות מעטפת שונות בהרכבן הגאוכימי מבזלות של רכסים מרכז אוקייניים ומלבה שמקורה בהרי געש של קשת געשית.
הבדלים אלו שבין בזלות של איים באוקיינוס (נקודות חמות), בזלות של רכסים מרכז אוקייניים, ובזלות של קשת איים נעוצים בתהליכים המתרחשים בתהליך ההפחתה של הליתוספירה של הקרום והמעטפת הימיים. הקרום ימי (ובמידה פחותה יותר המעטפת הצמודה אליו) סופח מים באחוזים משתנים בקרקעית הים, תהליך זה מתרחש בחלקו עקב בלייה של קרקעית הים, ובחלקו בתגובה לסחרור הידרותרמי בסמוך לקרום של הרכס. כאשר הליתוספירה הימית מופחתת, היא פולטת מים יחד עם יסודות קורט ויסודות כימיים המסיסים במים. נוזל מועשר זה עולה ובתהליך של מטאסומטיזם ממיס את הטריז של המעטפת שמעליו ומוביל ליצירת בזלות של קשת געשית. תוך כדי תהליך זה מאבד הלוח המופחת את היסודות המסיסים (כדוגמת אשלגן, רובידיום, ועופרת) ועקב כך הוא מתעשר יחסית ביסודות שאינם מסיסים במים (כדוגמת טיטניום, ניוביום וטנטלום) בהשוואה לבזלות של רכסים מרכז אוקייניים וקשתות געשיות.
אתרים משוערים של תימרות מעטפת
שניים מהמקומות הידועים ביותר המתאימים לתאוריית תימרת המעטפת הם הוואי ואיסלנד, שכן בשניהם יש פעילות געשית. שרשרות איים נוספות שכיוונם מקביל לתנועת הלוחות הם איי החברה (כלומר טהיטי), האיים סנט הלנה-אסנשן והרכס התת-ימי המכונה "רכס תשעים מזרח" (משום שהרכס מקביל לקו האורך 90 מזרח) באוקיינוס ההודי.
התרשימים גם מראים כי דרומית לג'אווה ובים האלמוגים יש כנראה מבנים של תימרות עתידיות שמגיעות רק עד מחצית הדרך לפני השטח.
מודלים אלטרנטיביים ליצירת נקודה חמה
חשוב להבדיל בין צפייה בתופעה לבין הפירוש או ההשערה המנסים לבאר את קיומה. נקודה חמה היא תופעת גאולוגית המאופיינת על ידי פעילות געשית אנומלית בהתחשב במיקומה שאיננו בשולי הלוח הטקטוני. השערת תימרת מעטפת מנסה להסביר את מקורן של רוב או כול הנקודות החמות. במאמרם מ-2005 כתבו דון ל. אנדרסון וג'יימס ה. נטלנד:
הדיון הנוכחי עורר עניין גובר במחקר על מנת להבדיל בין מודלים אלו. שיפורים אחרונים בטומוגרפיה סייסמית מראים כי התופעות האנומליות במעטפת העליונה קשורות למעטפת התחתונה. וקשה יותר ויותר להסביר עובדות אלו על ידי תהליכים במעטפת העליונה בלבד.
הזהב של ימאשיטה
הזהב של ימאשיטה הוא שמו של השלל שנגנב לכאורה על ידי כוחות האימפריה היפנית בדרום-מזרח אסיה במהלך מלחמת העולם השנייה, אותו הסתירו במערות, במנהרות ובמבנים תת-קרקעיים בפיליפינים. השלל נקרא על שמו של גנרל טומויוקי ימאשיטה. אף על פי שיש הטוענים שהזהב עודנו קבור בפיליפינים, קיומו מוטל בספק על ידי מרבית המומחים. האוצר עמד בלבו של משפט בהוואי ב-1988 שבו היו מעורבים צייד האוצרות הפיליפיני רוגליו רוחאס, והנשיא הפיליפיני לשעבר פרדיננד מרקוס.
הביזה והטיוח לכאורה
שניים מהתומכים הגדולים בקיום הזהב של ימאשיטה הם סטרלינג ופגי סיגרייב (Sterling and Peggy Seagrave), הטוענים שהביזה בזמן המלחמה התרחשה בקנה מידה נרחב והייתה מתואמת עם חברי היאקוזה ובכירים יפנים, בהם אף הקיסר הירוהיטו, ושממשלת יפן התכוונה להשתמש בשלל למימון המשך המלחמה. לטענת סיגרייב מינה הירוהיטו את אחיו, הנסיך יאסוהיטו צ'יצ'יבו, לראש ארגון סודי שנקרא "שושן הזהב" (金の百合), שנועד לצרכים אלה.
הרכוש הגנוב כלל לפי הדיווחים שלל שנלקח מבנקים, ממקדשים, מכספות, מכנסיות, ממסגדים, ממוזיאונים ומבתים פרטיים. שמו של השלל מגיע מטומויוקי ימאשיטה, שפיקד על הכוחות היפניים בפיליפינים ב-1944. לפי הדיווחים נשמר תחילה השלל בסינגפור ומאוחר יותר הועבר לפיליפינים. היפנים קיוו לשלוח את השלל מהפיליפינים ליפן עם סוף המלחמה, אך עם התקדמותה הגבילו הכוחות האמריקאים את תנועת הספינות היפניות וטיבעו רבות מהן, בהן גם ספינות עמוסות זהב. לטענתם של סיגרייב ושל אחרים איתר המודיעין האמריקאי את מיקומו של השלל, קשר קשר עם הירוהיטו וקצינים יפנים בכירים להסתיר את קיומו, והממשל האמריקאי השתמש בשלל למימון פעולות מודיעיניות ברחבי העולם במהלך המלחמה הקרה.
ב-1992 טענה אימלדה מרקוס, אשתו של פרדיננד מרקוס, שמרבית הונו של בעלה הגיע מהזהב של ימאשיטה. כיום ממשיכים ציידי אוצרות, פיליפינים וזרים כאחד, לחפש אחר מקום המסתור של השלל הרב.
תביעתו של רוגליו רוחאס
במרץ 1988 תבע צייד האוצרות הפיליפיני רוגליו רוחאס את נשיא הפיליפינים לשעבר, פרדיננד מרקוס, ואת אשתו אימלדה מרקוס בבית משפט בהוואי באשמת גנבה והפרת זכויות האדם. לטענתו, ב-1961 פגש חייל לשעבר בצבא יפן שמסר לו את מיקומו של הזהב של ימאשיטה. לאחר שהקים צוות חיפוש וקיבל אישור לחפש את האוצר, גילה רוחאס ב-1971 מחסן תת-קרקעי שבו מצא לטענתו חרבות סמוראים, כידוני רובה, מכשירי רדיו ושלדים לבושים בבגדי הצבא היפני. בנוסף, מצא רוחאס במחסן פסל של בודהה בגובה 91 ס"מ ומספר ארגזים שהכילו בוליוני זהב. רוחאס טען שהסתיר בביתו את פסל הבודהה וארגז אחד שהכיל 20 מטילי זהב, וחתם את פתח המחסן עד שיוכל להוציא את שאר הארגזים. רוחאס טען שמכר שבעה מטילי זהב ושחיפש רוכשים לפסל הבודהה. בשלב זה, טען רוחאס, נודע לנשיא מרקוס על הזהב והוא הורה לעצור את רוחאס, להכותו ולהחרים את הפסל ואת שארית הזהב. לאחר שרוחאס התבטא בעניין באופן פומבי הורה מרקוס לעצרו שוב, ואף להושיבו בכלא למשך יותר משנה.
רוחאס המתין עד שמרקוס יסיים את כהונתו, וב-1988 תבע אותו בבית משפט בהוואי ודרש פיצויים על הגנבה ועל הפרת זכויות האדם שלו. רוחאס נפטר ערב פתיחת המשפט, אך ההצהרה שנתן שימשה ראייה. ב-1998 מצא בית המשפט העליון של הוואי שישנן ראיות מספקות התומכות בהצהרתו של רוחאס, אך מכיוון שאין לדעת מה הערך המלא של הזהב שנמצא, נערכה סקירה של שווי 17 מטילי הזהב שנותרו ושל פסל הבודהה. לבסוף קיבלו נציגיו של רוחאס פיצוי על סך 13,275,848.37 דולר עבור הזהב ושישה מיליון דולר על הפרת זכויות האדם.
התביעה הסיקה שרוחאס אכן גילה אוצר, ואף על פי שבית המשפט לא נדרש להחליט אם אכן מדובר בזהב של ימאשיטה, העדויות שעליהן נתמכה התביעה הצביעו על כך. רוחאס הלך לפי הוראותיו של בנו של חייל יפני, לכאורה הסתמך על עדויותיו של המתורגמן של ימאשיטה ולכאורה גילה גם שלדים של חיילים יפנים במחסן. עובדות אלה הביאו את בית הדין לערעורים להצהיר ש"האוצר של ימאשיטה נמצא על ידי רוחאס ונגנב מרוחאס על ידי אנשי מרקוס."
אסטפול
באזור אסטפול נמצאו תחריטי סלע רבים המעידים על יישובים היסטוריים שהיו קיימים בו. בתקופה הוויקינגית היה האזור נתון תחת שליטה שוודית במשך זמן מה.
המחוז הפך לחלק ממחוז ויקן שהוקם ב-1 בינואר 2020.
גאוגרפיה
אסטפול יושב בין פיורד אוסלו לשוודיה. יש בו נוף מישורי עם הרבה יערות בצפון ולאורך הגבול השוודי, מערכת אגם מרכזית בחלק המרכזי, ואזור שפלה מאוכלס בצפיפות לאורך החוף, עם ארכיפלג גדול יחסית.
הנהר הארוך ביותר של נורווגיה, הגלומה, זורם דרך המחוז ויוצא אל פיורד אוסלו בפרדריקסטאד.
דמוגרפיה
מרבית אוכלוסיית המחוז ממוקמת באזור החוף. הערים מוס, סרפסבורג, פרדריקסטאד והאלדן נמצאות כאן, יחד עם כמה נפות כפריות מאוכלסות יחסית. כולל ערי חוף אלה, לאסטפול יש גם שתי ערים נוספות, אסים ומייסן.
היסטוריה
אסטפול הוא אחד האזורים העתיקים המיושבים בנורווגיה, עם פטרוגליפים (רישומי סלע) ותלוליות קבורה ברחבי האזור.
בעידן הוויקינגים, האזור היה חלק מווינגולמרק, שבתורו היה חלק מוויקן וכלל את בוהסלן (שהוא כיום הפרובינציה השוודית שנקראת בוהוסלאן). זה היה בחלקו תחת שלטון דנמרק עד זמנו של הרלד יריד.
יד המת
יד המת (באנגלית: Dead man's hand) היא יד פוקר מסוימת, שהיא זוג של אסים שחורים וזוג שמיניות שחורות, אף על פי שהגדרות היד השתנו לאורך השנים.
אסטפול
היסטוריה
מאוחר יותר, כשנורווגיה הייתה בשליטת דנמרק, מלך דנמרק חילק את האזור לברונים רבים.
יד המת
נאמר על יד כזו כי הוחזקה על ידי ביל היקוק הפראי כאשר הוא נרצח. אין מקור עכשווי המתעד את הקלפים המדויקים של היד, אבל ספרו של פרנק וילשטך משנת 1926, Wild Bill Hickok הוביל לתפיסה המודרנית של "יד המת" כזוג של אסים שחורים ושמיניות שחורות. במקרה של היקוק היו אלה משולבים עם קלף נוסף לא ידוע.
פרטים ראשונים
הביטוי "יד המת" ככל הנראה הופיע בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, אם כי אף אחד לא קישר אותו להיקוק עד 1920.
ההתייחסות המוקדמת ביותר לכך הייתה ב-1886, שם תוארה יד המת כ"פול האוס המורכב משלושה נסיכים וזוג עשרות".
ב-1903 ב"אנציקלופדיה של אמונות טפלות, פולקלור ומדעי הנסתר" (Encyclopaedia of Superstitions, Folklore, and the Occult Sciences), נסיכים ושביעיות נקראו "יד המת".
ב-1907 התייחס אדמונד הויל אל היד כאל נסיכים ושמיניות.
ידו של היקוק
מה שנחשב כיום לשילוב הקלפים "יד המת", קיבל את המוניטין שלו מן האגדה שזו חמישיית הקלפים שהייתה בידו של ג'יימס באטלר היקוק (הידוע יותר בשם "ביל היקוק הפראי") כאשר נורה בחלק האחורי של ראשו על ידי ג'ק מק'קאל ב-2 באוגוסט 1876, בסלון של נוטל & מאן בדאדווד, בטריטוריית דקוטה. לפי הדיווחים, היד של היקוק הורכבה מזוג של אסים שחורים ושמיניות שחורות וקלף נוסף לא ידוע.
ג'וזף רוזה, ביוגרף וחוקר על היקוק, כתב על ידו של היקוק כך: "הגרסה המקובלת היא שהקלפים היו אס-עץ, אס-תלתן, שתי שמיניות שחורות ומלכה תלתן כKicker". עם זאת, רוזה אמר כי אין מקור מאותו הזמן שמאשר את היד המדויקת. ההתמצקות בלשונם של שחקני קלפים על ידו של המת כשני זוגות, אסים ושמיניות, קרה רק לאחר פרסום ספרו של פרנק וילסטך, Wild Bill Hickok, ב-1926, 50 שנה לאחר מותו של היקוק.
אסטפול
נפות
לאסטפול היו 18 נפות:
ואסט
מחוז וַאסֶט (בערבית: محافظة واسط) הוא מחוז במזרח עיראק. שמו נגזר ממילה ערבית שמשמעותה "מרכז", שכן הוא שוכן במרכז הדרך בין הערים ההיסטוריות כופה ובצרה שבדרום עיראק, נהר החידקל חוצה אותו.
שטח המחוז 17,153 קמ"ר ואוכלוסייתו נכון לשנת 2003 הייתה 913,000 תושבים. הערים המרכזיות הן: בירת המחוז אל-כות (الكوت) (374,000 תושבים ב-2003) ואלאי.
עד 1976, שמו של המחוז היה כות.
כנסיית שנים עשר השליחים
הכנסייה הוקמה על ידי הפטריארך ניקון כחלק מארמון מגוריו בשנת 1653. שלוש שנים לאחר הקמתה, הוקדשה הכנסייה לשליח פיליפוס הקדוש. בשנת 1682 הוקדשה הכנסייה לשנים עשר השליחים.
פלסטרינה (אי)
פלסטרינה (באיטלקית: Pellestrina) הוא אי המהווה את מחסום היבשה המפריד בין לגונת ונציה לבין הים האדריאטי. האי נמצא דרומית ללידו.
כנסיית שנים עשר השליחים
הכנסייה מוקמת על במה גבוהה (ולכן היא גבוהה כמו שאר הקתדרלות בכיכר הקתדרלות הסמוכה). בתחתית הבמה שני מעברים מקושתים המאפשרים מעבר בין כיכר הקתדרלות לכיכר חצר הפטריארך.
פלסטרינה (אי)
גאוגרפיה
אורכו של האי 11 ק"מ, והאי צר וארוך. במהלך המאה ה-18 נבנו רציפים לאורך חופי האי במטרה למנוע הצפת האי בעת אקווה אלטה. באי ארבעה כפרים: כפרים אלה, בדומה לבוראנו, ידועים בבתיהם הצבעוניים.
כנסיית שנים עשר השליחים
לכנסייה חמש כיפות הבנויות בסגנון רוסי - ביזנטי.
פלסטרינה (אי)
גאוגרפיה
עיקר תעשיית האי מתבססת על חקלאות זעירה, תיירות, דיג ועשיית תחרה.
כנסיית שנים עשר השליחים
מבנה הכנסייה ומגורי הפטריארך נפגעו מפגעי תותחים במהלך המהפכה הבולשביקית בשנת 1917. לאחר תום המהפכה שוקמה הכנסייה ונפתחה מחדש כמוזיאון לאמנות שימושית. העיטורים שהיו בכנסייה קודם למהפכה נהרסו, אולם כיום מוצג בה איקונוסטזיס שהועבר מקתדרלת העלייה בטרם זו נהרסה, וכן איקונות מעשה ידי פיודו ז'ובוב וסימון אושאקוב.
מרולה
המָרוּלָה (שם מדעי: Sclerocarya birrea) הוא עץ פרי אפריקאי בינוני עד גדול. פירותיו משמשים למאכל ולייצור ליקר.
מאפיינים
גובה העץ יכול להגיע ל-10–15 מטרים. קיימים עצים נקביים וזכריים, כאשר רק הנקביים מניבים פירות. לפירות העץ ריח מיני, וכאשר הם נמצאים בשמש זמן ממושך הם מתחילים לתסוס, והאלכוהול מושך את בעלי החיים עוד יותר אל העץ. מעטים מגדלים את המרולה כגידול מסחרי ברחבי העולם (בערבה ישנם מטעי מרולה השייכים לקיבוץ יטבתה ומטע ניסיוני בקיבוץ קטורה). כך למשל הפירות שמהם מייצרים את הליקר המפורסם (ליקר אמרולה) נאספים באמצעות תשלום לילידים אפריקאים שהולכים לאסוף אותם מהבר. הפרי עסיסי עם טעם ייחודי ומכיל כמות ויטמין C גדולה בהרבה משל תפוז. אולם גרעינו גדול וציפתו (בשר הפרי) מעטה, ועל כן הפוטנציאל השיווקי שלו כפרי מאכל הוא נמוך.
פולקלור
אגדה מספרת כי פירות אמרולה שנפלו מהעץ החלו לתסוס בג'ונגל. פילים שעברו באזור החלו לאכול את הפרי התוסס, השתכרו ולאחר שדעתם נשתבשה עליהם – החריבו כפרים ודהרו ללא מטרה. המקומיים צפו בפילים, גילו את הסיבה להתנהגותם והחלו להשתמש בפרי בעצמם. סרט שהוקרן ב-1974 הראה כיצד פילים, קופים ותאואים שאכלו פירות אלו, הפגינו סימני שכרות. אולם, מחקרים מאוחרים הראו, כי סצנות אלו, במיוחד אלו עם חיות גדולות, אינן סבירות וככל הנראה מבוימות. על מנת שפיל יושפע מפירות מרולה תוססים, עליו לאכול כמות גדולה מאוד של פירות אלה, ואילו חיות אחרות מעדיפות את המרולות בעודם בוסר. כמו כן, כמות המים ששותה פיל ביום, אמורה לדלל את ריכוז הפירות התוססים לרמה שלא תשפיע עליו.
הפולקלור האפריקני מייחס לפרי תכונות של פריון והגברת תשוקה מינית. יש שבטים המכנים את העץ בשם "עץ הנישואים", ועורכים תחתיו טקסי נישואים. בני שבט הזולו מאמינים כי כדי לרפא חצבת יש לקום בבוקר בלי לומר מילה ולנשוך את קליפת עץ המרולה.
תור (משגר)
תור (באנגלית: Thor) שנקרא גם PGM-17 Thor היה הטיל הבליסטי המבצעי הראשון של חיל האוויר האמריקאי. הטיל נקרא על שם אל הרעם תור מהמיתולוגיה הנורדית. הטיל הוצב בבריטניה בין 1959 לספטמבר 1963.
משפחה גדולה של משגרי לוויינים - משפחת טילי הדלתא - פותחה מטיל התור. דגם משופר של התור עדיין משמש כשלב הראשון של הדלתא 2.
בוורלי הילס
בוורלי הילס (באנגלית: Beverly Hills) היא עיר במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה. מבחינה גאוגרפית בוורלי הילס מובלעת כשכונה בתוך העיר לוס אנג'לס, אך מבחינה אדמיניסטרטיבית היא מהווה עיר. בוורלי הילס מונה כ-34,000 תושבים, בהם כוכבי קולנוע ומפיקים והיא מהווה סמל לעושר. העיר מכונה לפעמים על שם מספר המיקוד שלה; '90210'.
בוורלי הילס נוסדה ב־1906, ותוכננה מראש כעיר גנים מטופחת וטובלת בירק. בשנת 1923 דחתה מועצת העיר הצעה להסתפח לתחום שיפוטה של העיר לוס אנג'לס המקיפה אותה מכל עבר, והיא נותרה אוטונומיה עצמאית.
עקב עושרם של רבים מתושביה, והסמיכות הגאוגרפית והאנושית להוליווד, שימשה בוורלי הילס רקע לסרטים ולסדרות טלוויזיה שעסקו בחיי העשירים והמפורסמים. בין הסדרות הידועות, דרמת הנעורים "בוורלי הילס 90210".
השווי החציוני של בית בעיר נאמד ב-2.2 מיליון דולר והיא מדורגת בדירוג סוציו-אקונומי גבוה. העיר ידועה באחוזות הפאר שלאורך רחובותיה המטופחים, ובחנויות היוקרה לאורך רודיאו דרייב, רחוב הקניות המרכזי שלה המכונה גם "משולש הזהב" - מהרחובות היוקרתיים בעולם.
בבוורלי הילס נמצאת הקהילה הגדולה ביותר בארצות הברית של יהודים פרסים שמונה כ-26 אחוז מכלל תושבי העיר.
המגויסים האשורים
הרקע להקמת הכוח
במסגרת השלטון הקולוניאלי במזרח התיכון, אזורים רבים הושפעו מתרבות וממדיניות מדינות החסות. אחת ההשפעות הייתה גיוס אזרחים רבים לשורות הלחימה בין מדינות החסות למדינות אחרות. אותם אזרחים, נקראו פעמים רבות "מגויסים" (Levies) כלומר יחידות כוח צבאיות המתלוות לצבא גדול ואמורות לסייע לו במלחמה. בשנת 1917 הצבא הבריטי העביר כ-30,000 אשורים ששהו ברחבי האימפריה העות'מאנית למחנות פליטים בעיר בעקובה שבעיראק עקב חוסר הגנה ועניין של האימפריה העות'מאנית בשלום העדה הנוצרית-האשורית. האשורים שוכנו במחנות פליטים, שם הבריטים הצליחו לשכנע אותם להצטרף ללחימה לצדם באופן לא פורמלי כנגד קבוצות מורדים מוסלמים ולוחמים עות'מאניים במסגרת מלחמת העולם הראשונה, לדוגמה בקרבות על שדות נפט בעיר מוסול, ובקרב רמאדי הראשון בשנת 1917. גם במהלך המרד הערבי ב-1920 לחמו האשורים לצד הבריטים, שם אף הצליחו להוביל לסיום המרד ובכך הוכיחו את נאמנותם להם. עם זאת, כשנתיים לאחר מכן בשנת 1920, החליטו הבריטים לסגור את מחנות הפליטים בבעקובה. ההחלטה הובילה לחזרתם של מרבית האשורים להרי הקארי ולרחבי עיראק, אך במקביל גם לזיהוי פוטנציאל כוח האשורים ושאיפות למינופו עד לכדי הקמת כוח פורמלי.
הקמת הכוח
הבריטים, שזיהו את הקונפליקטים בין האשורים לבין הכורדים והערבים ובמקביל את יכולותיהם הצבאיות הייחודיות, הציגו להם את הגיוס כדרך לשמר את רוח הלחימה שלהם, תוך החרגה שלהם מגיוס לצבא העיראקי החדש שהוקם זה מכבר. האשורים מצדם, החליטו כי לחימה לצד מדינות ההסכמה תוכל להבטיח את שלומם, ולהדוף את הטבחים שביצעו בהם הכורדים והטורקים. בנוסף, הם חשבו כי הבריטים יוכלו להבטיח את חזרתם הביתה לאזור הקארי שבדרום-מזרח טורקיה, אותו איבדו במהלך המלחמה ואולי גם להגשים את חלומם לקבלת עצמאות. בעקבות זאת, באפריל 1921 התרחש הניסיון הבריטי הראשון לגייס אזרחים בצורה פורמלית במחנה הפליטים האשורים במינדאן, כ-30 ק"מ מצפון למוסול, שכ-50 מיושביו הצטרפו לשורות הלחימה. תפקידם של המגויסים האשורים כלל הובלת התקפות, הגנה על מחנות צבאיים ובמקרים מסוימים גם דיכוי מרידות והתקוממויות. כוח זה מעניין משתי סיבות עיקריות: ראשית, ארגונו השתנה מיחידה קטנה לכוח מעורב שכלל בתוכו בני קהילות רבות והורכב מכמה זרועות. שנית, הפרופיל של המגויסים לכוח השתנה מערבים בלבד לכוח מעורב שכלל כורדים, אשורים, טורקמנים ויזידים. בסוף התהליך כלל הכוח כמעט אך ורק אשורים. הסיבה לכך הייתה שבעוד שבני הקהילות האחרות הראו קשיים להסתגלות לתנאי שירות צבאי ומלחמה, בני הקהילה האשורית הוכיחו את יכולותיהם בלחימה וגם בהישרדות בתנאי האקלים הקשים של עיראק. עובדה זו הובילה בהמשך לגיוסם של כ-1500 אשורים נוספים, כבר בשנת 1922.
המגויסים האשורים בעיראק
לאחר הגיוס הרשמי, המגויסים האשורים נחשבו לחיילים אימפריאליים בריטים בשליטה מוחלטת של השלטונות הבריטיים בעיראק. כמו כן, במסגרת כינון המנדט הבריטי במסופוטמיה ולאחר ועידת קהיר ב-1921, חלק מהמגויסים הצטרפו גם לצבאות עיראק. הצטרפות לצבא העיראקי תרמה להם מאוד מבחינה כלכלית, עקב כישוריהם והיותם כוח עבודה זול. עם זאת, קהילות עיראקיות אחרות הפיצו שמועות לפיהן הבריטים הם בעלי אהדה משותפת דתית ואידאולוגית לאשורים. שמועות אלו הגבירו את המתחים בין האשורים לקהילות ערביות בעיראק, והפכו את המגויסים האשורים למטרת השלטון העיראקי. לטענת השלטון, גיוס נתינים עיראקים לכוח צבאי בשליטה בריטית היווה חריגה מהריבונות הלאומית וכי המשכו יהיה מסוכן לעיראק. ממשלת עיראק חששה מכך שהמגויסים יהוו איום מרדני, גם כי לאשורים היו נשק ומיומנויות לחימה וגם בעיקר בגלל שהקהילה האשורית תמיד הייתה לא מרוצה. חשש זה, הוביל לניסיונות טבח בקהילה האשורית, ומשזה אינו התקבל, טבח בקהילה הנוצרית בעיראק כולה על-ידי הממלכה העיראקית.
המגויסים האשורים לא הפסיקו להיתפש באופן שלילי גם בעיני שכניהם, לדוגמה בשנת 1919 עם הכורדים במחנה מינדן, ומאוחר יותר בשנת 1920 כאשר כוחות ערבים תקפו את מחנה הפליטים בעקובה. דוגמה נוספת היא בשנת 1930 בה מגויסים אשורים רבים נרצחו ללא ניסיונות חקירה כלשהם. למרות זאת, במלחמותיהם המגויסים האשורים המשיכו להפגין את יכולותיהם כנגד הטורקים, הכורדים והעיראקים בתנאים קשים, נלחמו בהצטיינות, תוך שמירה על אחדות. ביצועיהם הטובים, יחד עם הצמיחה וההתפתחות ההדרגתית של הצבא העיראקי, חסכו סכום כסף רב לבריטים ניכר ומנעו להם גם קשיים פוליטיים.
קרב נוסף בו התבלטו המגויסים לטובה היה בעיר אל-חבאניה במסגרת המלחמה האנגלו-עיראקית שפרצה ב-1941. בתקופה זו, המגויסים נתפשו בעיני מיליציות עיראקיות פרו-נאציות כתומכי המערב שאותם יש להרוג, ועל כן ניסו לתקוף את הבסיס בו התבצרו המגויסים האשורים באל-חבאניה. לפיכך, כ-2200 חיילים שימשו כעיקר הכוח היבשתי בסיוע מטוסי חיל האוויר הבריטי, יחד עם הכוחות הבריטיים ששהו בבצרה ועם שתי יחידות ממונעות של כוחות בריטיים מפלשתינה ועבר הירדן הגיעו לעזרת הכוחות בעיראק הצליחו להדוף את הכוחות העיראקים לעיר פלוג'ה ולחסל את המרד באזור. הצלחת המגויסים בקרב אל-חבאניה, הביאו לצורך בגיוס רחב יותר של מתנדבים ליחידות המגויסים, תוך הקפדה כי רובם יהיו אשורים ולא יזידים או כורדים. כך, אותן יחידות הועברו גם דרך ישראל המנדטורית שנשלטה על-ידי בריטניה ב-1943. כ-11 פלוגות של חיילי מגויסים אשוריים עיראקיים, שתפקידן היה לאבטח שדות תעופה, מצבורי נשק ותחמושת.