cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב האקדחים באו. קיי. קוראל
בוקר הקרב
ביציאה מבית המשפט, נתקל ויאט ארפ בטום מקלורי וכמעט שהפילו. הוא שאל אותו אם הוא חמוש, ומקלורי ענה שלא. ארפ העיד שראה בליטה של אקדח במכנסיו. ארפ ששימש כעוזר מרשל בלתי רשמי לאחיו, נהג להסתובב עם אקדח תקוע בחגורתו, כמנהג התקופה. הוא שלף אותו, והכה את מקלורי פעמיים בראשו. מקלורי צנח לארץ, מדמם. מאחר שלא נשא במשרה רשמית, אסור היה לו לבצע חיפוש על גופו או להחרים ממנו נשק. לכן הלך משם, וקנה לו סיגר. הוא לא ידע האם מקלורי נשאר חמוש.
מאוחר יותר בבוקר הגיע לעיר אחיו של טום, פרנק מקלורי, עם אחיו של אייק, בילי קלנטון. בהיותם בדרכים, הם נשאו נשק, דבר שהיה מקובל מחוץ לעיר. הם שמעו על הצרות של טום, ומיהרו לעזרתו. מכיוון שלא הייתה הגדרה מדויקת בחוק, לאיזה מרחק מותר להם ללכת לפני שהפקידו את נשקם, לא היה ברור אם הם עברו על התקנה. וירג'יל העיד שראה אותם קונים תחמושת בחנות, ושהחליט לפרוק אותם מנשקם.
בהאן העיד, ששמע לראשונה על הבעיות המתפתחות, כאשר ישב אצל הספר והתגלח אחרי שנת הבוקר. הוא מיהר לחפש את החבורה, ומצא אותה ברחוב פרימונט. הוא ניסה לשכנע את פרנק למסור את נשקו, אך זה אמר שיסכים לעשות זאת רק אם גם האחים ארפ יעשו זאת. הוא אמר שבכוונתו לבצע כמה סידורים, ואחר כך לנסוע לפורט וורת' שבטקסס, שם אחיהם ווילי היה שופט.
וירג'יל לקח רובה עם מחסנית כפולה מהמשרד של וולס פארגו, פגש את הולידיי, נתן לו את הרובה ולקח מקל הליכה במקומו. יחד הם צעדו לרחוב פרימונט. בדרך, שמע מאזרחים שהקאובויס איימו להרוג אותו. האזרחים גם הציעו לו עזרה, אך הוא סרב. בעדותו טען, שבבוקר הוא הסמיך את אֶחָיו ואת הולידיי כסגני-מרשל שלו. בבוקר הקר, שבו פתיתי שלג עדיין נותרו על הקרקע פה ושם, יכלו הם להסתיר את כלי נשקם תחת קפלי מעיליהם הארוכים. החבורה צעדה לעבר מקום הימצאם המשוער של הקאובויס, בנתיב נסתר. המרשל בהאן צעד לקראתם, ולעדותם אמר להם: "אל תלכו לשם! הם ירצחו אתכם! אני כבר פרקתי את נשקם." בהאן טען, שאמר שרק ניסה לשכנע אותם להסגיר את הנשק, ולא שבפועל קיבל מהם את נשקם. בשמעו שהקאובויס לא חמושים, החליט וירג'יל להימנע מאלימות, ותחב את אקדחו עמוק בכיס מעילו, אוחז רק את מקל ההליכה ביד ימינו.
הקרב
כשהתגלו אנשי החוק לקאובויס, נעמדו הצדדים בשתי שורות אלה מול אלה, במרחק של מטרים ספורים. וירג'יל קרא: "ידיים למעלה, אני רוצה את הנשק שלכם!". הוא ראה את פרנק ובילי שולפים אקדחים, ומתכוונים לדרוך אותם. הוא צעק: "לא לזה אני מתכוון!" הולידיי שלף את רובהו של וירג'יל וכיון אותו אל פרנק. מיד נשמעו שתי יריות. מכיוון שעדויות העדים סתרו זו את זו, לא ברור מי ירה ראשון, אך נראה שנורתה ירייה אחת מכל צד בעת ובעונה אחת. ויאט ארפ העיד שידע שפרנק נחשב לאקדוחן מיומן, ולכן גם הוא כיוון אליו וירה, מייד אחרי שראה אותו שולף את אקדחו.
כולם חשבו שטום חמוש גם הוא. טום החזיק במושכות של סוסו, וכשזה שמע את היריות הראשונות, הוא נרתע וקפץ הצידה. טום הרים את ידו שאחזה במושכות, פעולה שהחשידה אותו שהוא מנסה לשלוף כלי נשק. הולידיי הקיף את הסוס, וירה בטום בבטנו. טום ניסה לרוץ, מעד לארץ ולא קם. הולידיי השליך את רובהו הריק, שלף אקדח והמשיך לירות על פרנק ובילי.
ויאט העיד, שלמרות שאייק התרברב שיהרוג את כולם בהזדמנות הראשונה, בפועל הוא תפס את ארפ וצעק: "אל תירו, אני לא חמוש!". ארפ ענה לו: "תילחם או שתעוף מפה." אייק נשא רגליו, נכנס לאכסניה וברח ללא פגע. יחד איתו ברח חברו בילי קלייבורן.
אחרי הקרב
על גופתו של טום מקלורי לא נמצא כל כלי נשק, והוא לא לבש חגורת כדורים. לטענת אייק מקלורי, שתבע את האחים ארפ למשפט, הם ירו באדם לא חמוש. הבליטה במכנסיו נוצרה כנראה מחבילה של שטרות בסך $3,300, שאולי קיבל בעד מכירה של בשר גנוב. האחים טענו שלא יכלו לדעת שהוא לא היה חמוש; שבפעם האחרונה שנראה ברחוב הוא היה כנראה חמוש באקדח; ואילו ויאט ארפ חשב שטום יורה עליו מעבר לגב של סוסו. הוא טען, שייתכן שאקדחו של טום הועלם מגופתו כדי לטשטש ראיות; ושגם אם לא היה חמוש, הרי שהתנועה שעשה כשסוסו קפץ יכלה להתפרש כניסיון לשלוף רובה מהאוכף. על כל פנים, אקדחו נמצא במסבאה לא רחוק מהמקום.
תגובת הציבור
העיתון "גוש הזהב של טומבסטון" כתב למחרת:
לעומתו, העיתון "הכתובת על מצבת-הקבר" כתב :
אבל אפילו המושל של אריזונה, ג'ון פרימונט, הסתייג וכתב:
המשפט
ב-30 בנובמבר פסק השופט וולס ספייסר, שלא נמצאו ראיות מספיקות לכך שבוצע פשע. הוא אמנם סבר שהאחים ארפ נהגו בחוסר זהירות ובחוסר שיקול דעת, אך בהתחשב בתנאים הקשים השוררים באזור, עם רמת הפשיעה הגבוהה, הוא מצא שלא התבצעה במעשיהם כל עבירה על החוק.
בתרבות
הקרב באו. קיי. קוראל התקבע בתודעה הציבורית כמיתוס מייצג של המערב הפרוע. הסיפור שימש בסיס לאינספור סרטים וספרים. בין הסרטים אפשר למנות:
בישראל הוזכר הקרב בשיר פארודי בשם סינימה גשש, שכתב נסים אלוני ללהקת הגשש החיוור: בדרך ל"או-קיי קוראל", פרש בודד כרע נפל, הוא לא ידע שאיש אפור, חזר לפתע מן הכפור, עבור!
דוד פרפקט
דוּד פֶּרפקט (באנגלית: Dude Perfect) הוא שמה של קבוצת בידור ספורטיבי פופולרית מפריסקו, טקסס, אשר מעלה סרטונים בקביעות ליוטיוב. חברי הקבוצה הם התאומים קובי וקורי קוטון, גארט הילברט, קודי ג'ונס וטיילר טוני, כולם שחקני כדורסל ושותפים לחדר בעת לימודם באוניברסיטת "Texas A&M". חברי הקבוצה מחזיקים במספר שיאי גינס רב. סרטוני היוטיוב שלהם צברו מעל ל-13 מיליארד צפיות יחד ולערוץ המרכזי שלהם "Dude Perfect" מעל 56 מיליון מנויים אשר מציב אותו במקום הראשון ביוטיוב בערוצי ספורט (נכון לאוגוסט 2021) וה-18 בסך הכל.
היסטוריה
חברי הקבוצה היו נוהגים לעשות תחרויות על כריכים בחצר האחורית אשר בסופו של דבר צולמו וסרטון של קליעות פעלולים בחווה של טוני הועלה ליוטיוב, שצבר 200,000 צפיות תוך שבוע בלבד. סרטון המשך ממחנה קיץ בחוות סקיי צבר כבר 18 מיליון צפיות, ודוד פרפקט פרסמו שיאמצו ילד בפרויקט Compassion International עבור כל 100,000 צפיות. בשלב זה כבר החלה מודעות של גופים גדולים יותר להצלחה ותוכנית E:60 של ESPN ביקשה לעשות עם הקבוצה צילום של זריקת פעלולים ארוכה שהניבה שיא עולם (בזמנו). לאחר הזריקה התארחו דוד פרפקט בחמש תוכניות שונות ב-ESPN.
לאחר ההצלחה עם ESPN שיתפו דוד פרפקט פעולה עם עשרות גופי ספורט מרכזיים, ספורטאים אלופי עולם ותוכניות טלוויזיה.
בשנת 2011 הוציאה קבוצת דוד פרפקט אפליקציות משחקים ל-iOS ואנדרואיד בשם "Dude Perfect". לאחר מכן הוציאו אפליקציית המשך בשם "Dude Perfect 2", ואת המשחקים "Endless Ducker" ו-"That's Lit". במקביל קורי קוטון הוציא לאור את ספרו "Go Big" על מהלכים שעשתה הקבוצה מתחילת הפעילות ועד המעבר לפרסום עולמי.
בשנת 2017 כתבה בפורבס טענה כי הם במקום ה-3 ברשימת בעלי השכר הגבוה בין כוכבי היוטיוב, עם 14 מיליון דולר.
בשנת 2019 נכנס ערוץ היוטיוב שלהם לעשירייה הפותחת של הערוצים הפופולריים ביותר, כאשר ברשותו למעלה מ-40 מיליון מנויים.
ספר העתים
ספר העתים הוא ספר הלכה שנכתב במאה ה-12 על ידי רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני. <BR/>הספר עוסק בהלכות התלויות בזמן, אך רובו של הספר אבד ונשתייר ממנו רק השער השני שבו מופיעים הלכות שבת ועירובין (גם הוא לא בשלמות).
הספר היה מצוי רק בכתבי יד במשך כ-800 שנה, והודפס לראשונה בשנת תרס"ג עם פירוש "עתים לבינה" מאת הרב יעקב שור. <BR/>בשנת תש"ח התפרסמו בכתב העת סיני (ט"ז) שני קטעים נוספים מתוך הספר. בשנים האחרונות הצליח הרב עדיאל ברויאר לאתר כ20 קטעים נוספים מספר העתים (חלקם פורסמו בישורון כרך לד).
תולדות הספר
בתקופת האחרונים פחתו הציטוטים ממנו, מפני שלא היה מצוי אלא בכתבי יד בודדים. רק לאחרונה אחר שהודפס בשנת תרס"ג, חזרו הפוסקים לצטטו.
מבנה הספר
אף שספר העיתים הוא ספר הלכה, הוא כתוב על סדר הגמרא, וליתר דיוק על סדר הרי"ף, שממנו העתיק ועליו כתב את פירושו. לפעמים מעתיק גם את פירוש רבנו חננאל, וגם חולק עליהם.
יחסי לוב–פקיסטן
יחסי לוב–פקיסטן הם היחסים הבינלאומיים והדו-צדדיים בין לוב לפקיסטן. שתי המדינות חולקות זהויות דתיות דומות, קשרים תרבותיים, במיוחד המורשת האסלאמית שלהן. היחסים הדו-צדדיים כוננו בשנות החמישים כאשר המלך אידריס הסכים להעניק סיוע כספי לפקיסטן הענייה דאז.
1960–70s: ועידת OIC בלאהור
לאחר שביצע הפיכה נגד המלך אידריס בשנת 1969, הרחיב מועמר קדאפי את יחסיו עם החוג המרקסיסטי בפקיסטן. במהלך שיא המלחמה עם הודו בשנת 1971, מנהיג לוב קדאפי כיוון באופן אישי מכתב מנוסח בתוקף לראש ממשלת הודו אינדירה גנדי, והאשים אותה בתוקפנות נגד פקיסטן, מה שחיבב עליו את כל הפקיסטנים.
יחסי החוץ של לוב ופקיסטן החלו לצמוח בשנות השבעים כאשר האוכלוסייה הפקיסטנית החלה להבחין בקדאפי שביקר בביקורו הממלכתי הראשון בפקיסטן כדי להשתתף בארגון הוועידה האסלאמית (OIC) שהתקיים בלאהור בשנת 1974. בנאום שקיים קדאפי בטלוויזיה בישיבת הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, הוא הצהיר על תמיכתו בפקיסטן להמשיך בפיתוח טכנולוגיה גרעינית, נגד דעתה של ארצות הברית. כשהגיע לפקיסטן להשתתף בוועידת הפסגה האסלאמית השנייה בשנת 1974, הצהיר: "פקיסטן היא מבצר האסלאם."
בעיני מפלגות השמאל של פקיסטן, במיוחד מפלגת העם הפקיסטנית (PPP), קדאפי היה מכובד ודמות פופולרית שהיו לו יחסים בין אישיים רבים עם החוג המרקסיסטי בפקיסטן. על פי הכתב הפוליטי האמריקני, "טיים, קדאפי היה אחד התומכים הפיננסיים הרבים בפרויקטים של תוכנית הגרעין של פקיסטן. לכבודו, ראש הממשלה זולפיקאר עלי בהוטו כינה את אצטדיון הצרצרים קדאפי בלאהור, הגדול במדינה, על שמו. בהוטו תמך בהקמת תוכנית הגרעין של לוב, בהתבסס על הידע של פקיסטן.
בבחירות הכלליות שהתקיימו בשנת 1977 ניצח גוש השמאל, אולם מפלגת הימין, PNA, טענה לזיופים וקראה למרי אזרחי. בחצות ב-4 ביולי 1977 הוביל ראש המטה הכללי מוחמד זיא אל-חאק הפיכה צבאית, שבעקבותיה, כל הקשרים שנבנו עם קדאפי הוגבלו, ובסופו של דבר נותק כל הקשר והסיוע הצבאי עם לוב בשנת 1978.
שנות ה-80 וה-90: קרע ביחסים
לפני שהושלמה תוכנית הגרעין, המשלחת הלובית בפרויקטים הגרעיניים הוחזרה ללוב בשנת 1978 וכל יועצי הצבא של כוחות הצבא הפקיסטניים הוזעקו מיד לפקיסטן בשנת 1979. יוזמות כאלה העלו כי הנשיא הגנרל מוחמד זיא אל-חאק חש חוסר אמון בקדאפי, ולכן הוא קיצץ מיד את כל הסיוע הצבאי ללוב. קדאפי שלח הרבה ערעורי חנינה בעבור זולפיקאר עלי בהוטו ושלח את מטוסו האישי יחד עם ראש ממשלתו עבדסלם ג'אלוד על מנת להטיס את בהוטו מפקיסטן. למרות היוזמות של קדאפי, המטוס נשלח חזרה לטריפולי, ואחרי שבוע נתלה זולפיקאר בהוטו על פי צו בית המשפט העליון.
לאחר ששמע על הוצאתו להורג של בהוטו, קדאפי גינה את הנשיא זיא והחל לארח ולספק אימונים צבאיים לארגון הטרור השמאל הקיצוני, אלזולפיקאר, שהוקם על ידי ילדיו של בהוטו. עם זאת, התוכנית סוכלה על ידי ה-ISI בשנת 1980. כנקמה חתם קדאפי על צו סודי שקרא לסילוק כל 150,000 הפקיסטנים המתגוררים בלוב. ילדיו ואשתו של בהוטו קיבלו מקלט על ידי קדאפי בשנות השמונים, למרות התסיסה של הנשיא מוחמד זיא אל-חאק.
שנות ה-90- 2000: נורמליזציה של היחסים
בשנת 1990 הבחירות הכלליות החדשות הביאו לעליית השמרנים לשלטון תחת נוואז שריף, לראשונה בהיסטוריה באמצעות מעבר דמוקרטי. מיד לאחר שהושבע לתפקיד ראש הממשלה, הגיע נוואז שריף עד מהרה לביקור ממלכתי בלוב. בשנת 1991 ביקר שריף ונפגש עם קדאפי. במהלך הפגישה, קדאפי דרש משריף למכור לו פצצה גרעינית, ואילו ראש הממשלה שריף דחה כנדרש את בקשתו ודחק בקדאפי להמשיך ביחסים הכלכליים עם פקיסטן. קדאפי העליב את ראש הממשלה נוואז שריף ותייג אותו כ"פוליטיקאי מושחת", מה שפגע במשלחת פקיסטן. חברי המשלחת והעיתונאים של ראש הממשלה היו בהלם והוטרדו מיחסו של קדאפי. בעבקבות כך, שריף ביטל את השיחות וחזר מיד לפקיסטן ובמהרה גירש את שגריר לוב. הקשרים חודשו שוב בשנת 1993 בעקבות התפטרותם של ראש הממשלה השמרני נוואז שריף והנשיא ע'ולאם איסחאק ח'אן. הבחירות הכלליות החדשות ב-1993 החיו מחדש את הקאמבק של ה-PPP בהנהגתה של בנזיר בהוטו שנשבעה מיד כראש ממשלה.
בשנים 1994–1995 היו דיווחים שהצביעו על כך שהמידע הגרעיני נמסר לקדאפי בכדי לספק סיוע לתוכנית הגרעין הלובית. בשנת 2001 העבירה פקיסטן באמצעות ISI מודיעין אודות מדינות המפרץ והשאיפות הגרעיניות של איראן ולוב, שתוכניותיהן נעזרו במדענים פקיסטנים. פקיסטן החלה לספק פרטים על תוכנית הגרעין הלובית למוסד הישראלי. ראיות אלו פורסמו על ידי ארצות הברית אך הסתירו את שמות המקורות.
בשנת 2003 קדאפי הודיע על כוונתו להחזיר את תוכנית הגרעין, ובסופו של דבר העביר את המידע שנמסר על ידי המקורות השונים לידי סבא"א. זה התגלה כ"סיוט פוליטי" עבור פקיסטן כאשר קדאפי העביר את עיצובי הצנטריפוגה לידי סבא"א בתמורה ללגיטימיות שגרמה לבידוד בינלאומי לפקיסטן. הנשיא פרבז מושארף ומומחיותו ביחסי חוץ של ראש הממשלה, שוקת עזיז, סייעו מאוחר יותר לפקיסטן להיחלץ מהבידוד הבינלאומי בשנת 2004 בגלל הפריחה הכלכלית המהירה.
ה-PPP עשה את הקאמבק הבולט שלו במהלך הבחירות הכלליות שהתקיימו בשנת 2008. ה-PPP חידש את קשריו עם קדאפי, מה שסלל את הדרך לביקור הממלכתי של הנשיא אסיף עלי זרדארי בלוב בשנת 2009. במהלך ביקורו כינה הנשיא זרדארי את לוב כ"ביתו השני".
שנות ה-2010 - ההווה: מלחמת האזרחים בלוב
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בלוב, אימצה פקיסטן מיד את מדיניות ה"נייטרליות" בשנת 2011. בפברואר 2011, בעקבות ההפגנות במדינות ערביות אחרות, פרצו מהומות נרחבות נגד שלטונו של קדאפי בן 42 השנים, וכתוצאה מכך אובדן השליטה הממשלתית ברוב מזרח לוב.
במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-3 במרץ 2011, דובר משרד החוץ של פקיסטן: "בכל הנוגע למצב הפוליטי הפנימי של לוב, ממשלת פקיסטן לא רוצה להגיש שום תגובה בשלב זה". היא הצהירה כי המיקוד הנוכחי של ממשלת פקיסטן הוא על חזרה בטוחה של פקיסטנים מלוב
במהלך זיכרון הטבח בכלא אבו סלים הותקפה שגרירות פקיסטן בטריפולי על ידי קבוצת טרור הלובית לא ידועה. אף קבוצה לא נטלה אחריות על המעשה.
יחסים כלכליים ומסחריים
פקיסטן קיבלה סיוע כלכלי מלוב בשנות השבעים, וסייעה להתאוששות המדינה לאחר מלחמת הודו-פקיסטן בשנת 1971. לוב העניקה סיוע לפקיסטן במאבק נגד שיטפונות, זיהומים, מחלות ואסונות טבע אחרים בפקיסטן.
בשנת 1976 העניק הבנק המרכזי של לוב הלוואה של 50 מיליון דולר לבנק חביב בפקיסטן כצורת סיוע. באותה שנה נחתם גם הסכם כלכלי ותרבותי בו הוקמה חברת שילוח משולבת.
ישנם כ-30,000 פקיסטנים תושבי לוב. בשנת 2009 התחייבה ממשלת פקיסטן לשלוח 50,000 עובדים מיומנים ללוב עד סוף השנה במסגרת מזכר הבנות שנחתם בין שתי המדינות במהלך ביקורו של נשיא פקיסטן בלוב.
ג'רלד אסמואה
ג'רלד אסמואה (בגרמנית: Gerald Asamoah, נולד ב-3 באוקטובר 1978 בממפונג שבגאנה) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא גנאי ששיחק בעיקר בשאלקה 04 ובנבחרת גרמניה בעמדת הקשר ההתקפי. כיום משמש כחלק מצוות האימון בשאלקה 04.
שנות הילדות
אסמואה נולד בגאנה, והיגר עם משפחתו לגרמניה בשנת 1990, כאשר היה בן 12.
שאלקה 04
בקיץ 1999 חתם אסמואה בשאלקה 04, ולראשונה שיחק בליגת הבונדסליגה. אסמואה שיחק בשאלקה במשך 11 עונות, בהן הבקיע 44 שערים ב-279 משחקים, והפך לשחקן משמעותי בקבוצה, ואף זומן בעקבות הצלחתו לנבחרת גרמניה. עם שאלקה זכה אסמואה בשני גביעים מקומיים ברציפות. הראשון בשנת 2001 לאחר ניצחון 0–2 בגמר על אוניון ברלין, והשני בשנת 2002 לאחר ניצחון 2–4 בגמר על באייר לברקוזן, כשבשני הגמרים אסמואה פתח בהרכב. בשנת 2005 זכה אסמואה עם שאלקה בגביע הליגה הגרמנית, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על שטוטגרט, במשחק בו נכנס כמחליף. אסמואה זכה עם שאלקה פעמיים בטורניר האינטרטוטו, בשנים 2003 ו-2004. זכיות אלה הבטיחו לשאלקה השתתפות בגביע אופ"א באותה עונה. ביולי 2010 הסתיים חוזהו של אסמואה בשאלקה, והוא חתם בפ.צ. סנט פאולי, שאך העפילה אל הבונדסליגה באותו קיץ.
סנט פאולי וגרויטר פירט
אסמואה חתם לשנתיים בפ.צ. סנט פאולי, אך הוא שיחק בקבוצה עונה אחת בלבד, בה כבש שישה שערים ב-27 הופעות, אך לא הצליח להציל את המועדון מירידה בחזרה אל הבונדסליגה השנייה תוך עונה אחת, אותה פתחה בצורה טובה יחסית, אך ב-12 המחזורים האחרונים צברה נקודה בודדת. לנוכח כישלון זה, אסמואה עזב את המועדון. במחצית הראשונה של עונת 2012/13 אסמואה לא היה חתום באף קבוצה אך שמר על כושר במועדון VFB הולס. בחלון ההעברות בחורף של אותה עונה, חתם בגרויטר פירט, וזכה עמה באליפות הבונדסליגה השנייה, ושיחק בקבוצה עונה נוספת בליגת הבונדסליגה, אך ירד בחזרה לבונדסליגה השנייה תוך עונה אחת.
שאלקה 04 II
בעונת 2013 חזר אסמואה לשאלקה 04 במטרה לשחק בקבוצת המילואים, ושיחק בה שנתיים, בהן כבש שמונה שערים ב-49 הופעות. בתום עונת 2015 פרש אסמואה מכדורגל.
קריירה בינלאומית
אסמואה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה בשנת 2001 במשחק מול נבחרת סלובקיה, והיה לשחקן השחור הראשון שנולד באפריקה ושיחק בנבחרת גרמניה. קדמו לו שחקנים שחורים שנולדו בגרמניה לאבות ממוצא אפרו-אמריקאי. אסמואה ייצג את גרמניה במונדיאל 2002 בו הפסידה הנבחרת 0–2 במשחק הגמר לנבחרת ברזיל, בו נכנס אסמואה כמחליף. אסמואה ייצג את גרמניה גם בגביע הקונפדרציות בשנת 2005, ובמונדיאל 2006, בשניהם סיימה גרמניה במקום השלישי. בשני המונדיאלים בהם שיחק, אסמואה לא פתח באף משחק בהרכב, ובמשחקים ששיחק, נכנס לדקות ספורות. לאחר מונדיאל 2006 אסמואה לא שיחק יותר בנבחרת, בה כבש שישה שערים ב-43 הופעות.
תארים
עם שאלקה 04:
עם גרויטר פירט:
בית יהודי בצנעא
בית יהודי בצנעא הוא בית שנבנה בסגנון בנייה ייחודי, ושימש את יהודי צנעא כשגרו בקאע אל-יהוד.
היסטוריה
לאחר שוב הגולים מגלות מוזע בשנת ה'ת"ם (1680), לא הורשו היהודים לחזור לבתיהם בשכונת אלסאילה שבתוך חומות העיר העתיקה של צנעא, ונאלצו לבנות את שכונתם מחדש מחוץ לחומות העיר, בבקעה ממערב לשכונת ביר אל-עזב. שכונה זו נקראה בשם קאע אל-יהוד.
מבנה הבית
בתי השכונה אופייניים בדלותם החיצונית, בנויים לבנים ובוץ, וצמודים אחד לשני, כדי לאפשר את בריחת יושבי הבית לבתים הסמוכים כאשר פורצים לבית שודדים או גנבים, מה שהיה נפוץ מאוד אז.
כל הבתים ברובע היהודי בצנעא היו בנויים לגובה 2–3 קומות בלבד, מפני שאחת מתקנות הממשלה המוסלמית היא שאסור ליהודי לבנות את ביתו גבוה יותר מביתו של מוסלמי.
קומת קרקע
דלת הכניסה לבית פנתה לרחוב. על הדלת הייתה מותקנת מבחוץ ידית מברזל ותחתיה כמין סדן, באמצעותה היו מקישים על הדלת. הדלת הייתה נפתחת על ידי בני הבית מהקומה העליונה, בעזרת חבלים שהיו מושחלים בצינורות חרס.
בסקיף היו פתחים לחדרים, ששימשו כמחסנים לשמירת עצי הסקה, חדר הריחיים (שנקרא טַבַּקַתּ אַלְמַטְחַן), דיר לבהמות, ומקום להכנת יין ושיכר.
חצר
המדרגות מהסקיף הובילו לחצר לא מקורה, שנקראה חִגְּ'רֵה. החג'רה הייתה מרוצפת באבנים מסותתות, וסביבה היו בנויים חדרי הבית. באחת מפינות החצר היה מותקן מרזב, הנקרא סַאקִיֵה, דרכו היו נשפכים מי השופכין מבית הכבוד אל בור השופכין, שנקרא עוּקָה.
חדרים
מן החג'רה היו פתוחות דלתות לכל חדרי הבית (מֲכַּאן), בממוצע 4 חדרים. רובם חדרים בגודל בינוני, שהיו משמשים למגורי המשפחות. גובה החדרים היה כ-3 מטר. בקירות כל החדרים היו עושים זיזים מגבס בגובה של כמעט 2 מטר, ועליהם היו מניחים אגרטלים ובקבוקים. בתקרת אחד החדרים היו משאירים פתח בתהליך הבנייה, מקרים אותו בנסרים של עץ ומכסים בעפר, כך שיהיה קל להסיר את הקירוי ולהניח במקומו סכך לימי חג הסוכות. לחדר זה קראו כל השנה סוּכָּה.
בכל בית היה חדר גדול, אולם, שבו הייתה המשפחה מקיימת אירועים, כגון חתונה או ברית מילה. כמו כן באולם היו מתאספים כל בני הבית לסעודות שבת וחג. בקיר מול פתח האולם הייתה אמה על אמה צבועה בצבע כחול, זכר לחורבן בית המקדש, שנקראה מנורה. בקצה האולם הייתה פתוחה דלת בגובה כמה מדרגות לחדרון קטן, שנקרא כֻּמֵּה, והוא משמש כמחסן לכלי בית. בחדר זה הייתה יושבת הכלה בשעת טקס האירוסין, וממנו הייתה יוצאת ומקבלת את הקידושין מחתנה.
מטבח
אחד החדרים בקומה העליונה שימש כמטבח. המטבח היה מחולק לשני חלקים: החלק לאפייה ובישול, בו מוצבים התנורים, הנקרא דַיְמֵה, והחלק השני בו נמצאת באר שממנה שואבים מים, וכדים גדולים לאחסון המים, הנקרא סַאחִל.
חומרי הבנייה
את קירות הבית היו בונים מלבנים ואבנים, וביניהם טיט. בעלי בתים אמידים היו בונים את בתיהם מלבנים שרופות. את כל קירות הבית ציפו מבפנים בגבס וסיד.
כדי לבנות את התקרה הניחו קורות עץ גדולות מקיר לקיר, וברווחים שביניהן הניחו מוטות מעצים דקים, הנקראים אֲצַאבִּיע. את מוטות העץ היו מכסים בשכבה של טיט, ולאחר מכן מכסים בתערובת של תבן וטיט.
המרזבים היו נעשים מעצים חלולים.
Birthrate Politics in Zion: Judaism, Nationalism and Modernity under the British Mandate
הפוליטיקה של הילודה ביישוב: יהדות, לאומיות ומודרניות (Birthrate Politics in Zion: Judaism, Nationalism and Modernity under the British Mandate) הוא ספרה של פרופ' לילך רוזנברג-פרידמן, ראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולגיה באוניברסיטת בר-אילן, המאיר מזווית חדשה על האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, תוך ניתוח סוגיית הילודה שניצבה במוקד השיח הלאומי ביישוב בתקופה זו.
בתקופת המנדט יצירת רוב יהודי בארץ ישראל הייתה שאיפה ציונית מהמעלה הראשונה שתכליתה הייתה הגשמת המטרה של הקמת מדינה יהודית. בהתאם לכך נתפסה הילודה כצו לאומי. אולם על אף היות הילודה צו לאומי ודתי, לאורך התקופה הנדונה היישוב התאפיין בירידה מתמדת בשיעור הילודה, בעיקר בשל הפלות מלאכותיות שרווחו בו. תופעת ההפלות שהייתה במוקד המאבק הלאומי, הייתה תוצר של גורמים מגוונים: קשיים כלכליים, גורמים חברתיים, שינוי במעמד האשה, ההגירה והשלכותיה, תפיסות מודרניות של המשפחה, ואירועים היסטוריים דרמטיים ברמה עולמית ומקומית, בראשם השואה והשפעותיה.
סוגיית הילודה ביישוב הייתה כרוכה בקונפליקטים שנבעו מהמפגש המורכב בין השקפות וערכים מגוונים וסותרים. החשיבות הרבה שהוקנתה לילודה הייתה תוצר ישיר של המטרה הציונית להקים מדינה יהודית והיא התעצמה בשל החרדה הדמוגרפית לנוכח שיעור הילודה הגבוה במיוחד בקרב החברה המוסלמית המקומית. אולם הציונות ביקשה גם לעצב חברה חדשה בעלת מאפיינים מודרניים אירופאיים, שבין היתר דגלו בדגם של משפחה קטנה; מצד אחד, הנהגת היישוב ביקשה לעודד את הילודה בקרב מגזרים מסוימים, מצד שני היא שאפה להגביל את הילודה במגזרים אחרים. חברה זו שביקשה לשלב לאומיות ומודרניות, התמודדה עם קונפליקטים חברתיים ואתניים, ועם יישום מורכב של שאיפות מנוגדות שכללו את הגשמת הרעיון הלאומי תוך התחשבות בצרכי הפרט.
בספר ניתוח של מגוון נושאים, בהם תפיסות ילודה, דפוסי ילודה ומניעתה, מאפייני השיח הציבורי על הילודה, גיבוש מדיניות לעידוד ילודה ולמלחמה בהפלות מלאכותיות והניסיונות ליישמה ועוד. לאורך פרקי הספר מוצגים קולות פרטיים וציבוריים; מגדריים, מגזריים, עדתיים ודתיים. הללו מצביעים על התגבשות היישוב לנוכח המפגש בין תפיסות מערביות לשאיפות לאומיות שהתפתחו על קרקע המציאות המקומית הייחודית; מעידים על השפעת השואה על אופיו של היישוב, על היבטים כלכליים וביטחוניים שאפיינו אותו, ועל שאלות חברתיות שהתעוררו חדשות לבקרים.
זהו המחקר המקיף הראשון העוסק בנושא הילודה בשנות המנדט, והוא מספק מבט מעמיק על חיי היום-יום של משפחות יהודיות בתקופה זו. הוא בבחינת אספקלריה מתקנת לדיוקנו המוכר של היישוב, בהציעו כי חברה זו ניכרה בהטרוגניות, וכי הלאומיות שאפיינה אותו הייתה מוגבלת בכוחה ובהשפעתה. הספר אף מדגים כיצד מטרות פוליטיות אינן מושגות רק על ידי הסכמים מדיניים או בשדה הקרב, אלא גם באמצעות החוויה והעשייה של גברים ונשים בחיי היומיום.
חסידות ראצפרט
חסידות ראצפרט (ביידיש:ראצפערט) היא חסידות מבית צאנז. מייסד החסידות היה רבי שלום אליעזר הלברשטאם, בנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
תולדות החסידות
רבי שלום אליעזר נולד בחול המועד פסח תרכ"ב בערך. נשא את בת גיסו רבי מרדכי דב מהורניסטייפול והתגורר אצלו אחר חתונתו. לאחר זמן גורש על ידי הממשלה הרוסית בחזרה לגליציה. בשנת תר"ס היגר להונגריה והחל לשמש כאדמו"ר, בהתחלה בטגלאש ולאחר מכן ברצפרט. רבי שלום אליעזר נרצח בשואה במחנה אושוויץ בט"ז בסיוון תש"ד.
הייתה עוד חצר חסידית בראצפרט בהנהגתו של רבי נפתלי הירצקא הלוי זילברמן, תלמידו של רבי חיים מצאנז, אך אין קשר בין החצרות.
החסידות אחרי השואה
בנו השני של רבי שלום אליעזר היה רבי משולם זושא, חתנו של רבי נפתלי טייטלבוים מנירבטור.
בתו השלישית של רבי משולם זושא, רייצא, נישאה לרבי יואל בעער..
רבי יואל ניצל מהשואה והיגר לארצות הברית. הוא הקים שם בית מדרש בשכונת ויליאמסבורג, לאחר מספר שנים עבר לסאו פאולו שבברזיל והקים שם קהילה חסידית על שם חמיו.
בנו היחיד: הוא רבי זושא האדמו"ר מראצפערט אחר פטירת אביו
חתניו הם:
רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים האדמו"ר מקרעטשניף ברחובות,
רבי יחיאל אשר זעליג פאנעטה האדמו"ר מקארלסבורג במונטריאול,
רבי אליעזר ליבר שנעעבאלג רב הקהילה החרדית בעדזשוואר - אנגליה,
רבי יהושע העשיל רוזנבוים האדמו"ר מקליבלנד בוויליאמסבורג,
רבי חיים יהודה בעק האדמו"ר מטשערקאס במאנסי.
רבי מאיר שנעעבאלג אב"ד האניפולי.
רבי יצחק דוד הורוביץ ממלא מקום חותנו כגאב"ד הקהילה ומכהן כגאב"ד הקהילה בברזיל.
ר' יואל נפטר בכ"ט באדר תשנ"ג. לאחר פטירתו הכתיר חתנו הגדול, האדמו"ר מקרעטשניף, את בנו היחיד רבי זושא לאדמו"ר ואת חתנו רבי יצחק דוד הורוביץ לגאב"ד הקהילה.
נכון לשנת תשע"ה גר רבי זושא בעער אדמו"ר מראצפערט בברזיל.
מוריה (שר הטבעות)
מוריה או קְהָזָד-דוּם (Khazad-dûm) בפי הגמדים (שידועה גם בשמות The Black Chasm ,The Black Pit ,Dwarrowdelf ,Hadhodrond ו-Phurunargian) היא מקום בארץ התיכונה, העולם הדמיוני שהמציא ג'ון רונלד רעואל טולקין ("שר הטבעות").
גאוגרפיה
מוריה היא קומפלקס עצום של מנהרות, החצוב כולו בבטן ההר, ומכיל עיר תת-קרקעית, אגם תת-קרקעי, מכרות מתכת ומיתריל ומערכת מסועפת של מנהרות, גשרים ומדרגות. מוריה חצובה בלב הרי הערפל (Misty Mountains) וממוקמת במרכזם תחת שלוש פסגות הרים המכונים "הרי מוריה", צפון-מערבית ליער לות'לוריין ודרום-מזרחית לריוונדל. מוריה נחצבה בראשית הזמן, כאשר התעוררו אבות הגמדים.
היסטוריה
דורין, אחד מאבות הגמדים, ונתיניו חצבו אותה ובמשך הזמן הרחיבו אותה והפכו אותה לעיר הגמדים הגדולה והמפוארת ביותר. במשך הזמן עברו לגור בה גם חלקים משאר ששת עמי הגמדים האחרים. בחיפושם אחר מיתריל, המתכת המופלאה ששוויה לא יסולא בפז, חפרו הגמדים עמוק מדי לעמקי האדמה והעירו את הבאלרוג של מורגות', שד מרושע ועתיק יומין. הבלרוג הרג את המלך דורין והבריח את הגמדים ממוריה, שהתמלאה חיש באורקים, טרולים ושאר יצורים נתעבים, והבלרוג חזר לשנתו. בעקבות מאורעות אלה זכה הבלרוג לכינוי "רועץ דורין". במכרות מוריה לפני מסעו של בילבו באגינס, האורק המרושע אזוג רצח את ת'רור, המלך שמתחת לבטן ההר, ואת נאין, בן אחיו של ת'רור. כשנמשך הקרב לאחר מותו, הרג דָין בנו של נאין, את אזוג, וצבאו של אזוג נאלץ לסגת.
בעלילת שר הטבעות
במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות ליישב שוב את מוריה. האחרון שבהם היה הניסיון של באלין שהיה חלק מהחבורה של תורין צינת-אלון ושל בילבו בגינס, אשר יצאה במסע לעבר ארבור ההר הבודד בספר ההוביט. לאחר חמש שנים נחלה ההתיישבות של באלין במוריה כישלון, ובאלין עצמו נהרג בנחל מי-ראי על ידי חץ תועה שנורה על ידי אורק. לאחר מכן צבא גדול של אורקים פלש למוריה.
לאחר שנים רבות נאלצת אחוות הטבעת לעבור דרך מוריה, כיון שניסיונותיה של האחווה לחצות את מעבר קרן-אודם כשלו (עקב סופות שלג קשות שנבעו מהרשע השורר במקום). במוריה, האחווה מוצאת את רישומי באלין ואת קברו של באלין, שנהרג בידי צבא אורקים עצום שפלש למכרות העצומים והרס את עיר הגמדים. בגשר של קהזד-דום גנדלף מקריב את חייו כדי להרוג את הבאלרוג (אם כי הוא חזר לחיים מאוחר יותר בתור גנדלף הלבן).
גמביט טורקי (ספר)
גמביט טורקי (ברוסית: Турецкий гамбит) הוא הספר השני בסדרת הספרים הבלשית "תיבת פנדורין" פרי עטו של הסופר הרוסי-גאורגי בוריס אקונין. הספר פורסם לראשונה ב-1998 במוסקבה. תרגומו של יגאל ליברנט לעברית יצא לאור ב-2005, במקביל להפצת סרט קולנוע המבוסס על הספר.
עלילת הספר
שנת 1877. רוסיה נמצאת במצב מלחמה מול האימפריה הטורקית. ורוורה סובורובה, נערה נאה מפטרבורג מחליטה לצאת בעקבות אהובה החייל אל החזית. בדרכה לשם היא פוגשת בחור צעיר בשם אראסט פנדורין, השניים נופלים לשבי הטורקים אך עד מהרה מחולצים יחד עם קצין רוסי בשם ירמי פרפיולקין ומובאים אל מחנה צבאי רוסי.
במחנה פנדורין נפגש עם הקצין מיזינוב המדווח לו כי הטורקים החדירו מרגל לשורות הרוסים איש בשם אנוור אפנדי שמתכנן פעולות חבלה מעבר לקווי האויב, בעורף הרוסי. על פנדורין מוטל למצוא את המרגל.
במחנה ורוורה מוצאת את חתנה, פיוטר יאבלוקוב, המשרת כמצפין מסרים. כשהוא יוצא לפגוש את אהובתו הוא נוטש את עמדתו. בזמן זה הצבא הרוסי מקבל הוראה לפיה יש לצאת למבצע כיבוש לשם כיבוש מבצר ניקופול. אך זו מתבררת כהוראה סותרת לפקודה אחרת שלפיה נאמר כי יש להתמקד בהגנה על פלוונה.
עיבוד קולנועי
בשנת 2005 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "גמביט טורקי", בבימויו של דז'אניק פאיזייב ובכיכובם של ייגור ברויב כאראסט פנדורין, אולגה קרסקו כוורוורה סובורובה ואחרים.
ג'ינה קראנו
ג'ינה ג'וי קראנו (באנגלית: Gina Joy Carano; נולדה ב-16 באפריל 1982) היא לוחמת לחימה משולבת לשעבר ושחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
לאחר פרישתה עברה קראנו לתחום המשחק, הופעת הבכורה שלה הייתה בסרט הפעולה של סטיבן סודרברג מ-2011 "בגידה כפולה", כמו כן הופיעה בתפקידי משנה בסרטים "מהיר ועצבני 6" (2013) ו"דדפול" (2016).
ביוגרפיה
קראנו נולדה בדאלאס שבטקסס כבתם האמצעית של דנה ג'וי וגלן קראנו. לאחר שהוריה התגרשו גדלה אצל אמה. קראנו למדה בתיכון בלאס וגאס שבנבדה, בו הובילה את בנות קבוצת הכדורסל לאליפות המדינה. בנוסף שיחקה כדורעף וסופטבול. אחרי התיכון למדה פסיכולוגיה באוניברסיטת נבדה ברינו ובאוניברסיטת נבדה בלאס וגאס.
קריירת אמנויות לחימה
קראנו החלה את קריירת הלחימה שלה באיגרוף תאילנדי, בעקבות בן זוגה קווין רוס, שהיה מתאגרף מקצועי. ב-2006, אחרי שהשיגה מאזן של 12-1-1 איגרוף תאילנדי, קיבלה קראנו הצעה מג'יימי לוין להשתתף בקרב לחימה משולבת במסגרת World Extreme Fighting מול לטיסיה פסטובה, קרב אותו ניצחה בנוקאאוט. בקרב השני שלה נלחמה ברוזי סקסטון, אותה ניצחה בנוק אאוט לקראת סוף הסיבוב השני. בדצמבר 2006 נלחמה באליינה מקסוול במסגרת Strikeforce: Triple Threat, קראנו ניצחה בהחלטת שופטים. קרב זה היה הקרב הראשון בין נשים במסגרת Strikeforce. בפברואר 2007 נלחמה בג'ולי קדזי במסגרת EliteXC של רשת שואוטיים וניצחה בהחלטת שופטים. קרב זה היה הקרב הראשון בין נשים ששודר בשואוטיים. בספטמבר 2007, במסגרת EliteXC, ניצחה קראנו את טוניה אבינגר  באמצעות חניקה אחורית, ניצחונה הראשון בקריירה בהכנעה. במאי 2008 ניצחה קראנו את קייטלין יאנג  במסגרת EliteXC: Primetime. יום לפני הקרב, חרגה קראנו מקטגוריית המשקל שלה, כששקלה 65.5 ק"ג - למרות שרוב ארגוני הלחימה המשולבת משתמשים בקטגוריות משקל תרנגול (61.2 ק"ג) ומשקל נוצה (65.8 ק"ג), ארגון EliteXC העדיף ליצור קטגוריית משקל של 63.5 ק"ג. קראנו הסכימה לוותר על 12.5% של מכספי הפרס והקרב התקיים כמתוכנן. לפני הקרב מול קלי קובולד היה ספק אם קראנו תעמוד במשקל היעד שלה, בשקילה לפני הקרב הצליחה קראנו לעמוד במשקל היעד, לאחר שנשקלה שלוש פעמים, והסירה פרטי לבוש בין שקילה לשקילה. בקרב עצמו ניצחה קראנו בהחלטת שופטים (29-28, 30-27, 30-27) ונותרה בלתי מנוצחת.
אחרי שסטרייקפורס רכשה את ProElite, קראנו והלוחמים האחרים בארגון שהתפרק נקשרו בחוזה לסטרייקפורס. ב-15 באוגוסט 2009 נלחמה קראנו מול כריס סייבורג באליפות הנשים הראשונה של סטרייקפורס. אף על פי שקטגוריית המשקל בה נלחמו קראנו וסייבורג נקראת בדרך כלל משקל נוצה (65.8 ק"ג), הודיע מנכ"ל סטרייקפורס סקוט קוקר כי שם התואר יהיה "אליפות הנשים במשקל קל". מאוחר יותר שונה התואר ל"אליפות הנשים במשקל בינוני".
קראנו הפסידה לסייבורג בנוקאאוט טכני בדקה החמישית של הסיבוב הראשון, הפסדה הראשון בקריירת אמנות הלחימה המשולבת.
קראנו לא נלחמה מאז אוגוסט 2009 ולא מתוכננים עבורה קרבות, אף על פי שבחוזה עליו חתמה נותרו ארבעה קרבות.
קריירת משחק
לאחר כמה הופעות בתוכניות ריאליטי, במשחק המחשב "Command & Conquer: Red Alert 3", ובתפקיד קטן בסרט "דם ועצם" בכיכובו של מייקל ג'יי וייט, בספטמבר 2009 לוהקה קראנו לתפקיד הראשי במותחן הריגול של סטיבן סודרברג "בגידה כפולה"; הסרט זכה לביקורות חיוביות (80% באתר Rotten Tomatoes) אך נכשל מבחינה מסחרית. רוב המבקרים ציינו לטובה את נוכחותה של קראנו ואת יכולות הלחימה שלה ובמיוחד את סצנת ההיאבקות שלה מול מייקל פסבנדר.
ב-2013 הופיעה קראנו ב"מהיר ועצבני 6", כשותפתו של הסוכן לוק הובס (דוויין ג'ונסון). הופעתה של קראנו זכתה לשבחים; ריצ'רד רופר, מבקר הקולנוע של "שיקגו סאן-טיימס", כתב "כיף גדול לראות את ג'ינה קראנו. הדיאלוגים שלה עדיין קצת מאולצים, אבל שתי סצנות הקרב עם מישל רודריגז פשוט אדירות".
בנובמבר 2018 הוכרז שתשחק בסדרה המתרחשת ביקום מלחמת הכוכבים, "המנדלוריאן" את דמותה של קארה. בפברואר 2021 היא פוטרה מהסדרה לאחר פעילות מעוררת מחלוקת בחשבונות המדיה החברתית השונים שלה, בהם השוותה את חוסר הסובלנות של ממשלת ארצות הברית לציבור הימין ולהשקפותיהם, עם הגזענות של המפלגה הנאצית כלפי היהודים בגרמניה, זאת לאחר שמספר שבועות קודם פרסמה תוכן שנטה להשתמע כנגד עטיית מסיכות ועל הונאת בחירות, מנגד אלפי מעריצים קראו להגנתה, ולהגנת לגיטימיות טענותיה במסגרת חופש הביטוי, כמו כן קראו להתנתקות מחשבונות דיסני+ כאות מחאה על פיטוריה.
יוסף מיוחס
יוסף בר"נ מיוחס (לעיתים בכתיב חסר: מיֻחס) ('בר"ן' – בן רחמים נתן) (25 בינואר 1868 – 4 בספטמבר 1942) היה מחנך, סופר וסופר ילדים עברי ואיש ציבור בתקופת היישוב, מראשי הקהילה היהודית בירושלים, חבר ועד הלשון, ממייסדי שכונת שערי צדק בעיר, ממייסדי בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, חבר הוועד הלאומי. כתב רבות על הערבים ותרבותם (בעיקר על ספרותם העממית) ועודד את אנשי היישוב להכירם ולהתקרב אליהם. חתנו של יחיאל מיכל פינס, גיסו של דוד ילין וחותנו של אריה פייגנבאום.
קורות חיים
יוסף מיוחס, הבכור לארבעה אחים נולד בשנת 1868 בירושלים למזל ולרחמים נתן, בן משפחת מיוחס הענפה, משפחת רבנים ספרדית שהגיעה לארץ ישראל מאיזמיר במאה השבע עשרה. למד בישיבת "אוהל יוסף" ובבית הספר אליאנס. רישומי ילדותו בכפר השילוח גרמו לו לחבב את מנהגי הערבים, להתמסר ללימוד הערבית ולחקור את הפולקלור הערבי. לצד לימודים אלה, למד מיוחס גם לימודי יהדות ושפות נוספות. כחוקר פולקלור ערבי, תיאר מיוחס לעיתים את עולמו של הפלאח הערבי באופן ביקורתי ביותר.
מיוחס ניהל בית ספר לבנים בירושלים. במשך כשלושים שנה שימש מורה לעברית, ערבית וצרפתית, בבית הספר של החברה האנגלית-יהודית בירושלים. היה ממייסדי בית המדרש למורים של "עזרה" ואף בו לימד ערבית.
כתב מאמרים בעיתונות העברית וחיבר ספרים. היה ממייסדי בית הספרים "מדרש אברבנאל" ו"גנזי יוסף", ולימים ממייסדי בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים.
היה מבוני ומייסדי שכונת שערי צדק בירושלים. היה יושב ראש ועד העיר ליהודי ירושלים, גוף שקדם לוועד הקהילה שנוסד בתקופת המנדט הבריטי. הוא היה חבר בלשכות "בני ברית" בירושלים ובערים שונות בטורקיה ובבולגריה, היה מראשי ועד העדה הספרדית בירושלים והשתתף בחלק נכבד של האגודות והמוסדות הציבוריים בירושלים ובארץ ישראל.
מיוחס נפטר ב-1942, בגיל 76. בשבעה למותו נערכה לו בירושלים אזכרה המונית מטעם המוסדות הלאומיים.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
אבן ספיר
אֶבֶן סַפִּיר (בתעתיק לטיני: Even Sappir) הוא מושב בפרוזדור ירושלים, המשתייך לתנועת המושבים.
מקור השם
נקרא על שם ספרו של השד"ר רבי יעקב הלוי ספיר, מחבר "אבן ספיר" שנכתב בשנת 1864, המתאר את דרך חייהם ומנהגיהם של יהודי תימן במאה ה-19. על שמו של ספיר נקרא גם נחל ספיר.
היסטוריה
את המושב הקימו יהודים מתימן ב-1950. במשך השנים עזבו התימנים ובמקומם הגיעו עולים מכורדיסטן, בהמשך הצטרפו אליהם עולים ממרוקו ואחר כך קבוצה קטנה מהונגריה.
בקצהו הצפוני עומד מנזר יוחנן במדבר. בתוך המנזר מערת התבודדות המיוחסת ליוחנן המטביל, וכן מעיין. קרוב למושב נמצאים שני מעיינות נוספים: עין ספיר, בתחום המושב ועין חנדק בעמק שבין המושב להדסה עין כרם. בוואדי היורד מעין חנדק סכר בנוי אבני גזית. הדרך מסומנת בסימון שבילים ירוק בסימון של שביל ישראל.
תושבי המושב נהנים ממגוון שירותים קהילתיים כמו צרכניה, סניף דואר, מגרש משחקים ומרכז תרבות. אין הרחבה למושב אך ניתן לרכוש בו נכסים בצורה פרטית, בכפוף למעבר ועדת קבלה.
במושב נמצא "בית הגלגלים", בית חברתי לצעירים עם מוגבלות פיזית. בכל קבוצה 15-18 חניכים המלווים מגיל 8 ועד גיל 21 ובבית יש 5-7 קבוצות. תקופת הפעילות הארוכה והרציפה מאפשרת מעבר תהליך משותף וארוך טווח. הקבוצות נפגשות בסופי שבוע, כל כמה שבועות, בהם החניכים נהנים מפעילויות חברתיות ומעטפת משפחתית.
Shine on Brightly
Shine on Brightly הוא האלבום השני של להקת הרוק המתקדם, פרוקול הארום. האלבום יצא ב-1968, והוא ביסס את ההצלחה של אלבום הבכורה שנה לפני כן. באלבום ניכרת השפעה המוזיקלית של הרוק המתקדם של הלהקה. אחת מהסיבות היא היצירה האפית, "In Held Twas in I" אשר היה אחד מסוויטות הרוק המתקדם הראשונות אשר יתחילו בשנות ה-70. השם של האפוס הוא ראשי תיבות, שבהן שמים את המילה הראשונה של המילים של כל תנועה לתוכו, כפי שמוצג:
In	"Glimpses of Nirvana", part 1 Held	"Glimpses of Nirvana", part 2 ′Twas	"′Twas Teatime at the Circus" In	"In the Autumn of My Madness" I	"Look to Your Soul"
להקת הרוק המתקדם Transatlantic ביצעו גרסת כיסוי ליצירה באלבומם, SMPT:e אך לא ביצעו בו את החלק השני.
בגרסה הבריטית והצפון אמריקנית של האלבום השירים הפותחים את האלבום Quite Rightly So" ושיר הנושא, בעלי גרסאות שונות.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו על ידי גרי ברוקר וקית' רייד למעט רצועה 1 ו-7 שנכתבו על ידי ברוקר, מת'יו פישר ורייד
הליד
הליד בכימיה הוא רכיב דו־צורוני, כאשר צורון אחד הוא ממשפחת ההלוגנים והשני הוא צורון פחות אלקטרושלילי ממנו. הלידים מופיעים במלחים רבים ותרכובות רבות ומכאן חשיבותם. בצדו של הערך, דוגמאות להלידים נפוצים.
בגלל אלקטרושליליותם הרבה, נוטים ההלידים להתפרק בקלות ליוני הלידים. להם חשיבות רבה במגוון תגובות למשל קורוזיית גימום.
ניטור יוני הלידים
קיימת שיטה לניטור יוני הלידים על ידי המסת מלחי כסף קלי תמס בתמיסה למשל כסף חנקתי (AgNO3). בתנאים מסוימים, יון הכסף יצר משקע בלתי מסיס שיצטבר על תחתית הכלי על פי התפלגות הצבעים הבאה:
הלידים בתאורה
הלידים המתכתיים נמצאים בשימוש תעשיית התאורה. נורות המיוצרות בשיטה זו נקראות נורות מטל הליד, או מתכת הליד. יתרונן הגדול הוא הנצילות האורית הגבוהה שלהן (יחסית למתחרות נפוצות כמו נורת כספית). יתרון אחר הוא ספקטרום הצבעים הנרחב שהן פולטות.
יתרונות אלו מכשירות אותן לשימוש בזרקורים, תאורת אצטדיונים, חנויות, מפעלים, מרכולים, מחסנים, אולמות ספורט, ובעשורים האחרונים גם בתאורת רחוב וכן בפנסים קדמיים של חלק מכלי הרכב (בשמן הגנרי: "קסנון" ו-"Xenon HID"). שימוש נוסף שלהן הוא בחממות מפני שהן מחקות טוב יותר את אור השמש בשלבי גידול שבהם הספקטרום של נורת נתרן לחץ גבוה איננו מתאים.
שימושי הלידים אחרים
אחת מצורות שימור המידע בספריות ענק נקראת מיקרופיש - מעין מצע המזכיר סרט צילום המיועד לשימור מידע. גם חומר זה מבוסס הלידים הודות לפעילות האופטית של תרכובות של הלידים.שימוש דומה קיים גם במיקרופילם.
פנגולין מלאי
פנגולין מלאי (שם מדעי: Manis javanica) הידוע גם כפנגולין סונדה הוא פנגולין הנפוץ במדינות דרום-מזרח אסיה בהן תאילנד, אינדונזיה (ג'אווה, סומטרה, בורנאו, איי סונדה הקטנים), הפיליפינים, וייטנאם, לאוס, קמבודיה, מיאנמר וסינגפור.
אורך גופו 40-55 ס"מ (ללא הזנב), אורך זנבו 35-45 ס"מ ומשקלו 5-7 ק"ג. זנבו, גבו ורגליו מבחוץ מכוסים קשקשים. צבע הקשקשים בגבם חום ירקרק או צהבהב. בטנו ופניו מכוסים בשיער לבן עד חום בהיר. הפנגולין המלאי קרוב לפנגולין הסיני, אך גדול ממנו, צבעו בהיר יותר וטופרי רגליו הקדמיות קצרים יותר. הוא חסר שיניים, ובעל לשון באורך של כ-25 ס"מ המסייעת לו בהשגת מזונו.
הפנגולין המלאי פעיל בלילה. הוא מתגורר במאורות. הוא ניזון מנמלים ומטרמיטים. הוא בעל חושי ריח ושמיעה חדים, וניחן ביכולת טיפוס מצוינת.
ההיריון אורך כחמישה חודשים ובסופו נולד לרוב גור אחד במשקל של 100 עד 500 גרם. הגורים פוקחים את עיניהם כעבור כ-10 ימים מן הלידה, בגיל שלושה חודשים הם נגמלים מיניקה ובגיל שנה הם מגיעים לבגרות מינית. האם לוקחת את גוריה על זנבה.
טורפיו העיקריים הם הטיגריס ונמר ערפילי מצוי. הפנגולין המלאי ניצוד על ידי האדם לצורך מזון, ולשימושים ברפואה עממית שם נעשה בקשקשיו שימוש לטיפול במחלות עור.
בירה (רוסיה)
בירה היא עיירה בסובייקט הפדרלי מחוז היהודי האוטונומי ובמחוז משנה אובלוצ'ה שנמצא בו. העיירה ממוקמת במרחק 40 קילומטרים מבירת הסובייקט, בירוביג'ן.
סקירה כללית
האקלים בבירה הוא אקלים יבשתי-לח. הוא מאופיין בקיצים חמימים וגשומים ובחורפים קרים מאוד ויבשים שבטמפרטורות שיכולות להגיע ל-35 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. הטמפרטורה הממוצעת באזור בחודש ינואר היא 25 מעלות מתחת לאפס כאשר בחודש יולי הטמפרטורה הממוצעת היא 21 מעלות. ממוצע הטמפרטורות השנתי בבירה עומד על מינוס עשירית מעלה מתחת לאפס (-0.1).
צלעות חזיר
צלעות מוגשות בדרך כלל כמנה אישית, ולעיתים מגישים אותן בליווי רסק תפוחים, ירקות ותוספות אחרות. בארצות הברית, צלעות חזיר הן הבשר הנפוץ ביותר שמיוצר ממותני חזיר, ומהוות 10% מהצריכה הכוללת של בשר חזיר.
וריאציות
נתח צלעות החזיר כולל עצם גדולה בצורת האות T.
קיצוב
ישנן כמה שיטות קיצוב לצלעות חזיר, כאשר כל נתח מגיע מאזור אחר של החזיר. נתח חלציים נלקח מאזור הגב, נתח כתף נוטה להכיל רקמות חיבור רבות, ונתח הסינטה נלקח מקצה הרגל ומכיל גם הוא רקמות חיבור רבות. נתח הנלקח מהכתף שומני בהרבה מנתח שנלקח מאזור החלציים.
"נתח איווה" הוא נתח העשוי מחתך עבה הנלקח ממרכז החזיר. שמו נטבע בשנת 1976 על ידי איגוד יצרני בשר החזיר של איווה, היות שמדינה זו היא יצרנית בשר החזיר הגדולה ביותר בארצות הברית. עובי הנתח לרוב גדול מ-2.5 ס"מ, והוא נחשב איכותי יותר. "נתח בייקון" הוא נתח שנחתך מאזור זהה לזה שממנו נלקח הבייקון.
הכנה
שתי שיטות הבישול הנפוצות ביותר לצלעות חזיר הן בצלייה בגריל או בתנור.
צלייה בגריל
בצלייה בגריל - גחלים או מחבת, הצלעות מקוצבות למנות בודדות בעובי כ-2.5 ס"מ כל אחת. הצלייה מהירה מאוד, וזמן הצלייה תלוי במידת העשייה הרצויה. צלעות סינטה מקובל להכין עד למידת "עשוי למחצה", שאר הצלעות מקובל להכין ממידת "עשוי למחצה" ועד "עשוי היטב".
צלייה בתנור
צלייה בתנור תתבצע בדרך כלל כשהנתח בשלמותו. צלייה מיטבית מתקבלת כשחום התנור אינו עולה על 110° צלזיוס, והנתח נאטם על ידי עטיפתו ב"נייר קצבים" או נייר כסף. מסיבות של בטיחות מזון "מועצת החזיר הלאומית" האמריקאית ממליצה על בישול עד לטמפרטורה פנימית של 63° צלזיוס לפחות. בטמפרטורה זו הנתח ורוד ועסיסי, אך במרקם קשה ללעיסה. ככל שהטמפרטורה הפנימית עולה, משתנות תכונות הטעם, המרקם והעסיסיות של הנתח.
שיטות נוספות
קיימים גם מתכונים לצלעות חזיר ממולאות,   לבישול צלעות חזיר (למשל כחלק משוקרוט גארני), ולצלעות חזיר מעושנות.
השריה
כבנתחים אחרים, מקובל להשרות צלעות חזיר בבריין, תהליך המשפר את הטעם, מחדיר נוזלים נוספים לנתח ומרכך אותו (שיטה זו נפוצה מאוד, אם כי לא הוכח מדעית שאכן פועלת). משך ההשריה המקובל 24 שעות.
לפעמים משרים צלעות חזיר במרינדה. מרינדות נפוצות כוללות רוטב צ'ילי או רוטב ברביקיו. טעמי המרינדה אינם יכולים לחדור לרקמת הבשר, אולם נדבקים להיקפו ובכך משנים את טעמו.
תיבול
מקובל מאוד לצפות את הצלעות בתערובת תבלינים מתאימה ("ראב") המעניקה לנתח רובד טעמים נוסף. לעיתים התערובת תפוזר ותהודק לנתח לאחר סיום ההשרייה במרינדה, תוך ניצול הצמיגות של המרינדה להצמדת התבלינים לנתח. תערובות תבלינים רבות המשמשות לצלעות חזיר מכילות רכיב מתוק כסוכר, סוכר חום, דבש או סילאן - הטעם המתקתק נחשב מתאים מאוד לנתח זה.
פעמים רבות עוטפים צלעות חזיר בפרוסות בייקון, כדי להוסיף להן לחות וטעם נוספים בתהליך הבישול.
היינריך פינקלשטיין
היינריך פינקלשטיין (בגרמנית: Heinrich Finkelstein; 31 ביולי 1865, לייפציג – 28 בינואר 1942, סנטיאגו דה צ'ילה), רופא ילדים יהודי-גרמני, מחלוצי רפואת הילדים בגרמניה.
קורות חיים
פינקלשטיין נולד בשנת 1865 בלייפציג שבגרמניה. אביו היה ראש הקהילה היהודית שם, וממנו ירש היינריך הצעיר את אהבתו לטבע וטיפוס הרים. דבר זה הביא אותו ללימודי גאולוגיה ומדעי הטבע והוא סיים את לימודיו באוניברסיטאות לייפציג ומינכן בשנת 1884, בגיל 23 עם תואר ד"ר בפילוסופיה (PhD).
רק אז התפנה ללימודי רפואה אותם סיים בשנת 1892. פינקלשטיין החליט להקדיש עצמו לתחום רפואת הילדים והתמחה אצל אוטו הויבנר (Otto Leonhard Heubner). כאשר זה עבר מלייפציג לברלין והתמנה למנהל מחלקת הילדים בבית חולים שריטה, פינקלשטיין נתמנה לסגנו ויחד הם פרסמו עשרות מאמרים בעניין תזונת תינוקות ומניעת הפצת מחלות.
בין השנים 1901–1918 היה פינקלשטיין מחשובי הרופאים בברלין, מנהל השירות הרפואי לילדים בבית היתומים וב- Kürassierstraße. בשנת 1910 יסד יחד עם לנגשטיין, פאונדלר ופיקה את העיתון הרפואי Zeitschrift für Kinderheilkunde.
החשוב שברפואי הילדים בברלין ואולי בגרמניה כולה היה באותם ימים אדולף בגינסקי מורם של גדולים וחשובים וביניהם יאנוש קורצ'ק. עם מותו של בגינסקי בשנת 1918 נתמנה פינקלשטיין למנהל בית החולים לילדים ע"ש הקייזר פרידריך.
בגלל מוצאו היהודי לא זכה פינקלשטיין מעולם לתואר פרופסור מן המניין והיה רק פרופסור חבר, אך השפעתו על רפואת הילדים הגרמנית הייתה ללא אח ורע. הוא היה מחברו של ספר הלימוד העיקרי ברפואת ילדים, ספר שזכה לתרגומים לרוב לאנגלית, ספרדית וצרפתית. פינקלשטיין הצליח להוריד את תמותת התינוקות והילדים במחלקתו מ-70% לערך של 4.3% בלבד. יחד עם תלמידו, פרופסור לודוויג פרדיננד מאייר, המציא את תחליף חלב האם בעל ריכוז חלבון הגבוה אשר גרם למהפך בתזונת התינוקת. פינקלשטיין הגה גם את "טיפות החלב" ועקב אחר תינוקות בשנתיים הראשונות לחייהם במרפאות מיוחדות שהקים לשם כך.
חשיבותו בחקר התזונה של תינוקות וילדים, מחלות מערכת העיכול והטיפול בילדים משלשלים שם אותו כראשון הגסטרואנטרולוגים לילדים בעולם. בין הישגיו התיאור והאפיון של מחלת הכרסת (צליאק). פינקלשטיין הצטיין גם במחקריו על מחלות זיהומיות והיו אלה פינקלשטיין ומאייר אשר זיהו את הסטרפטוקוקוקס הגורם למחלת השנית (סקרלטינה).
עלית הנאצים לשלטון הביאה לפרישתו לגמלאות במרץ 1933. בשנת 1935 איבד את תאריו, הרשות ללמד ולעסוק ברפואה. הוצעה לו משרה בשיקגו שבארצות הברית ואכן נסע לשם לזמן קצר אך שב לברלין כדי לא להפקיר את אחותו. פינקלשטיין מעולם לא נישא ואחותו הייתה משפחתו היחידה. פינקלשטיין שקל להגר לקובה או צ'ילה בגלל קשרים שהיו לו עם תלמידים לשעבר ממדינות אלה אשר השתלמו אצלו בברלין. בשלב זה וכהכנה להגירתו החליט לשלוח לתלמידו המובהק, פרופסור לודוויג פרדיננד מאייר, שבינתיים עלה ארצה והתמנה מנהל מחלקת הילדים בבית חולים הדסה תל אביב, את ספריתו הרפואית הגדולה (קרוב ל-5000 כותרים) וזו אכן הגיעה לתל אביב והפכה הספרייה הרפואית ברפואת ילדים הגדולה בעיר. לבסוף, בעקבות ליל הבדולח בשנת 1938 ובעזרת רופא הילדים הצ'יליאני הידוע ארטורו סקוגי ורגרה (Arturo Scroggie Vergara) היגר לבסוף פינקלשטיין לצ'ילה אך גילו המתקדם לא איפשר לו לעבוד במקצועו ורק פנסיה שניתנה לו על ידי סלבדור איינדה, אז שר הבריאות, ומשכורת כשומר בשער האוניברסיטה איפשרו לו ולאחותו לשרוד. רופאי סנטיאגו נהגו להיוועץ איתו בכל מקרה מסובך. לבסוף, ב-28 בינואר 1942 נפטר פינקלשטיין ונקבר בסנטיאגו. אחרי המלחמה איגוד רופאי הילדים הגרמני שיקם את המצבה והציב שלט המכיר ומוקיר פועלו של פינקלשטיין לקידום רפואת הילדים.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
מאמרים ופרסומים נבחרים
Heinrich Finkelstein: Lehrbuch der Säuglingskrankheiten. Privatdruck, Fischers Medizinische Buchhandlung, Berlin 1903-1912
טוואי הברוש
מין זה, כמו שאר משפחתו, פעיל בלילה. ביום הוא נח בין ענפי עצים, כשצבעו החום-אפרפר מהווה לו הסוואה.
הזכר קטן מעט מן הנקבה, מחושיו רחבים ומנוצים ובטנו צרה ומחודדת בקצה, בעוד בטן הנקבה רחבה ומעוגלת בקצה ומחושיה דקים ומשוננים. אברי התזונה של הזכר והנקבה הבוגרים הם מנוונים, והם אינם ניזונים במשך חייהם הקצרים - כשנים-עשר ימים (משך זמן זה אינו כולל, כמובן, את תקופת הזחל והגולם).
הנקבה מפרישה, מבלוטות ריח הממוקמות בקצה בטנה, פרומונים המושכים את הזכר. ההזדווגות נמשכת בערך 12 שעות. הנקבה מטילה את הביצים בקבוצות גדולות - בין 270 ל-430 במספרן. הביצה כדורית וקוטרה בערך 2.5 מ"מ. צבעה חום בהיר, ויש עליה כתמים חומים כהים.
הזחלים
לאחר 15 - 17 ימים בוקעים הזחלים. אורכם עם הבקיעה הוא כ-8 מ"מ, רוחבם כמ"מ יחיד. צבעם אפור, הם שעירים וצורתם פחוסה. הזחלים אינם ניזונים מקליפת הביצה, בשונה מפרפראים אחרים. לאחר כיממה, הם סועדים את ארוחתם הראשונה. זו מתרחשת בשעות הערב והלילה; מזונם הוא עלים של ברוש, אקליפטוס, פלפלון בכות או אלה. כשהזחלים צעירים הם מפרישים קורים מפיהם. קורים אלה משמשים אותם לגלוש, בעודם תלויים באוויר, מענף לענף. הזחלים גם מטפסים חזרה על קורים אלה, תוך כדי אכילתם. עד התקרבות החורף, הזחלים ממשיכים לגדול ולהתנשל. במהלך החורף נכנסים הזחלים לתקופת דיאפאוזה. בזמן החורף, הזחלים חיים בקבוצות ונצמדים זה אל זה על הענפים. בצורה זאת הם מגנים על עצמם מפני הקור והגשם. על אף התנהגות זו, רבים אינם שורדים את האקלים הקשה ומתים. הזחלים מחדשים את פעילותם באביב. בתחילת חידוש פעילותם אורכם הוא בערך 2 ס"מ. משך תקופת הזחל: כ-10 חודשים (כולל תקופת הדיאפאוזה).
התגלמות
בהגיעם לאורך של בין 8 ל-10 ס"מ, ורוחב של כ-1.8 ס"מ (בערך בגודל האצבע המורה של אדם בוגר), הזחלים מתכוננים לקראת התגלמותם: הם עוזבים את ענפי העצים בחיפושם אחר מקומות מסתור. מקומות מסתור אלה כוללים חללים תחת קליפות העצים, חללים תחת אבנים או עצמים שונים המונחים על האדמה. הזחלים מסתתרים גם תחת מדרגות. לאחר שהסתתר, הזחל בונה לו פקעת קורים אפרפרה, שצורתה סגלגלה. בפקעת זו הוא משאיר קצה אחד פתוח. אז הזחל מתנשל בפעם האחרונה, ומתגלם. במקרים שבהם אין הזחל מוצא מקום מתאים, או שטוויית הפקעת מופרעת, הזחל מפסיק לטוות, ומתגלם ללא פקעת. אריגת הפקעת אורכת כיומיים. תקופת הגולם נמשכת בין 26 ל-37 ימים.
הגנה אצל זחלים
כאשר מטרידים זחל, הוא מפריש מפיו נוזל סמיך בצבע ירוק כהה, הגורם לגירוד. בנוסף לכך, הזחל יכול גם לסמר את שערותיו, במיוחד את שערות החזה שלו (שהן הארוכות בגופו). שערות אלה, במגע, גורמות אף הן לגירוד ובנוסף להופעת שלפוחיות אדומות. הזחל מרחיק את חלק גופו הקדמי מהענף עליו הוא ניצב, וחושף את חזהו כך. יתר על כן הוא מבליט שני פסים אדומים בעור גבו, שהיו מוסתרים על יד קפל בעורו. הצבע האדום נחשב כצבע הרתעה בעולם הטבע. כאשר אוחזים בו, הזחל מתפתל בניסיונותיו להיחלץ, ומכה באוחז בו באמצעות חלק גופו החופשי.
גם על נשלים ופקעות נותרות שערות מגרות, ועל כן כדאי להיזהר מלגעת בזחלי טוואי הברוש, ובשיירים שהוא מותיר אחריו.
קישורים חיצוניים
תהליך טווית הפקעת בטוואי בברוש בהרצת זמן : https://youtu.be/YkwFbDUsXNo
ויליאם מידנדורף
קורות חייו
ויליאם מידנדורף נולד בבולטימור, מרילנד וגדל בעיירה צ'ארלסטון הסמוכה, שם הוא התחנך בבתי הספר המקומיים. ב-1945 הוא סיים לימודי תואר ראשון במדעים ימיים בקולג' הולי קרוס.
במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצי ארצות הברית בין השנים 1944–1946 כקצין מכונה וכנווט על סיפון אוניית לוחמה אמפיבית מספר 53.
חוש
בפיזיולוגיה, החושים הם היכולות של יצורים חיים לקלוט מידע מהסביבה או מהגוף, ולהמירו לקוד חשמלי-כימי כדי שהמוח יוכל לעבד אותו.
ויליאם מידנדורף
קורות חייו
ב-1947 הוא סיים תואר ראשון בקולג' הארוורד. ב-1954 הוא סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת ניו יורק.
חוש
התפתחות החושים
העדות הקדומה ביותר שנמצאה ליצור שייתכן וכבר היו לו חושים, היא מאובן שנמצא בסין, ובו יצור בשם Saccorhytus coronarious, שחי לפני כ-540 מיליון שנים, בתחילת תור הקמבריון, והיה באורך של כמילימטר אחד. ליצור זה היו חורים זעירים לאורך גופו שעל פי הערכות ייתכן שהם היו איברי חישה קדומים.
בתקופת הקמבריון התפתחו גם איברי התנועה הראשונים, ואלו הפכו את החושים לחיוניים יותר להישרדות ואף האיצו את התפתחותם של איברי הראייה הקדומים ביותר, שבתחילה היו רק כמה תאים קולטי אור שיכלו להבחין בין חושך לאור. במקביל ליכולת הראייה התפתחו בהדרגה גם תאי עצב, שיקבלו מידע מהעיניים ושלטו על תגובת הגוף.
ויליאם מידנדורף
קורות חייו
ב-1963 עבר מידנדורף לעסוק בבנקאות השקעות בשותפות עם אוסטן קולגייט ויחד הם הקימו חברה שהיה לה מושב בבורסה לניירות ערך בניו יורק. כאחד מראשוני הפעילים במסע הבחירות של בארי גולדווטר בבחירות לנשיאות של 1964, הוא שימש כגזבר מסע הבחירות והמשיך להיות פעיל בוועדה הרפובליקנית הלאומית בין השנים 1965–1969.