cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תחנת הרכבת תל אביב – ההגנה
היסטוריה
התחנה, אשר נחנכה ב-22 ביוני 2002, תוכננה על ידי "קייזר-קייזר-לקנר אדריכלים". לאחר הוספת המסילה השלישית באיילון, שנפתחה ב-2 בספטמבר 2006, נוסף לתחנה רציף אי חדש.
מתחנת תל אביב ההגנה נבנה גשר רכבת המוביל לצומת חולון וממנו מתחילה מסילת תל אביב – פלשת המחברת דרך תחנות חולון, בת ים, ראשון לציון ויבנה את אשדוד ואשקלון. במסגרת העבודות על הקו נבנה בתחנה רציף חמישי, שיחד עם רציף 4 משרת את הרכבות בקו. הקו נפתח ב-25 בספטמבר 2011.
באוגוסט 2018 התחילה בנייה של תשתית חישמול עילי בתחנה, כחלק מההכנות להפעלת קו הנוסעים המהיר לירושלים. התחנה משרתת מספר נוסעים גדול, בעיקר עקב מספר הרכבות הרב שעובר דרכה, התחנה סמוכה לתחנה המרכזית החדשה של תל אביב, משם קיים שרות אוטובוסים לכל רחבי גוש דן וישראל, אך אין קישור ביניהן והגעה מהרכבת לתחנה המרכזית דורשת הליכה של כרבע שעה.
ב-2022 החלה בנייתו של גשר מעל התחנה אשר ישמש את הקו הסגול של הרכבת הקלה בתל אביב.
מבנה התחנה
בתחנה אולם נוסעים סגור במפלס עליון, ממנו יורדים לרציפים באמצעות דרגנועים. בתחנה שני רציפי-אי ורציף צד אחד (חמישה רציפים בסך הכל), אליהם מגיעות חמש מסילות המשרתות אותם: שלוש המסילות המערביות ממשיכות אל התחנה התפעולית תל אביב דרום תפעולית (ומשם מתחברות במקביל לכביש 1 אל מקטע מסילת הרכבת יפו–ירושלים בין תל אביב ללוד) ושתי המסילות המזרחיות ממשיכות אל מסילת תל אביב – פלשת. בכיוון ההפוך כל המסילות ממשיכות אל מסילת איילון. בשל הצורך לעלות אל הגשר העובר מעל נתיבי איילון ומסילת האיילון רציפים 4 ו-5 קצרים יותר מרציפים 1–3. היציאה מאולם הנוסעים היא ישירות לדרך ההגנה.
רציף 2 שימש מדצמבר 2019 ועד יוני 2020 את קו הרכבת המהיר לירושלים. החל מיוני 2020, רכבות בקו זה עושות בו שימוש במקרים בהם תחנת השלום סגורה לנוסעים.
חלק מהרציפים בתחנה ארוכים ביחס לשאר התחנות, כדוגמת רציף 3 שנפרס על פני 350 מטר ואילו אחרים קצרים מאוד כגון רציף 5 שאורכו 200 מטר בלבד.
בכל הרציפים הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית ב-2019. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן, וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
שירות רכבות בתחנה
בתחנה עוצרות כל הרכבות בקווים נהריה-באר שבע, בנימינה-רחובות, רעננה מערב-תל אביב-ראשון לציון-אשקלון, נתניה-בית שמש ונהריה-מודיעין למעט חלק מרכבות הלילה לנתב"ג ומנתב"ג. בדצמבר 2019 החל לפעול עד תחנת ההגנה קו הנוסעים המהיר לירושלים, משך הנסיעה בקו הוא כ-32–34 דקות.
רח' החרש והתחנה המרכזית
בנוסף לשירות לתחנה עצמה בגשר ההגנה, ישנם קווי אוטובוס רבים העוברים על רחוב החרש אשר נמצא מעט רחוק יותר מתחנות האוטובוס מחוץ לתחנת הרכבת.
התחנה התפעולית ההגנה
התחנה התפעולית ההגנה נמצאת כ-1.5 ק"מ דרומית לתחנת הרכבת ההגנה, מול תחנת הרכבת תל אביב דרום ובצמוד למחלף קיבוץ גלויות על המסילה ללוד וירושלים. הגישה לתחנה התפעולית היא דרך תחנת תל אביב דרום. בתחנה נמצא מבנה שו"ב ומבנה מנהלתי. חלק מהמסילות של התחנה משמשות לדיור ציוד רכבתי הנדסי נייד. התחנה כוללת מספר עקלתונים המשמשים לעיתוק רכבות ולמפגש רכבות. כמו כן, נמצא באזור התחנה שער ההזנה (CDB) שמחובר בחיבור אופקי תת-קרקעי לתה"ר הולץ.
שרה פקסטון
שרה פקסטון (באנגלית: Sara Paxton; נולדה ב-25 באפריל 1988) היא שחקנית וזמרת אמריקאית-יהודייה. פקסטון התפרסמה לראשונה בתפקיד הראשי של דראסי פילדס בסיטקום הנעורים "Darcy's Wild Life"  (2004-2006) and של ערוץ Discovery Family, ולאחר מכן כאשר גילמה את שרה בורדן בסדרה "סאמרלנד" (2004) של The WB. בקולנוע, התפרסמה מתפקידיה בסרטים "אקווה מרין" (2006), בסרט הפרודיה "סופרהירו" (2008), בסרט האימה והנקמה "הבית האחרון משמאל" (2009) , בסרט האימה "ליל הכריש" (2011) ובדרמה הפוליטית "המועמד המוביל" (2018)
ביוגרפיה
פקסטון נולדה בשכונת וודלנד הילס (אנ'), לוס אנג'לס, קליפורניה, בתם היחידה של לוסיה (לבית מנצ'קה) ושל סטיב פקסטון. אמה, לוסיה, נולדה למשפחה יהודית במונטריי, מקסיקו וגדלה בעיר אקוניה במדינת קואווילה. אביה של פקסטון הוא ממוצא אנגלי וסקוטי, והוא התגייר לפני נישואיו שני הוריה הם רופאי שיניים.
פקסטון גדלה בעמק סן פרננדו. היא סיימה את בית הספר התיכון אל קמינו ריאל (אנ') ביוני 2006.
בראיון ל-TeenHollywood ב-2009, ציינה פקסטון שהיא התקבלה למספר מכללות, אך החליטה לא ללמוד באף בית ספר לטובת קריירת המשחק שלה. פקסטון היא קרובת משפחה רחוקה של שחקן הקולנוע ביל פקסטון.
קריירה
בשנים 2004-2006 התפרסמה פקסטון בזכות תפקידה הראשי בסדרה הקומית "Darcy's Wild Life", עליו קיבלה מועמדות לפרס אמי לבידור בשעות היום: הופעה בתוכנית ילדים. בנוסף ב-2006, כיכבה פקסטון בסרט הקומדיה "אקווה מרין" ("אהבה ימית"), ובסרט הקומדיה המשפחתית "בחזרה לעיר ליל כל הקדושים". ב-2007 הופיעה פקסטון בסקט קומדיה "סידני ווייט", המבוססת על האגדה "שלגיה ושבעת הגמדים"; בסרט גילמה פקסטון את מלכת הקמפוס הרעה, רייצ'ל וויטצ'קום. כשחקנית אורחת היא שיחקה כפיונה בסדרת הנעורים "ג'ונאס". ב-2008 שיחקה פקסטון בתפקיד ראשי בסרט פרודיה על ז'אנר גיבורי-העל "סופרהירו". בסרט גילמה פקסטון את ג'יל ג'ונסון המבוססת על דמותה של מרי ג'יין ווטסון, כפרודיה על הסרט "ספיידרמן".
ב-2009 שיחקה פקסטון בסרט "הבית האחרון משמאל", רימייק לסרטו האלים של ווס קרייבן משנת 1972. בסרט הופיעה פקסטון בתור מרי קולינגווד, נערה הרפתקנית בת 17 שנחטפת ביחד עם חברתה, נאנסת ונרצחת בידי קבוצת רוצחים.
בשנת 2011, כיכבה בסרטי האימה "ליל הכריש" ו"בעלי הפונדק". ב-2012 שיחקה פקסטון תפקיד ראשי בסרט "עיניים כחולות מסוכנות", בו שיחקה אישה נשואה לבעל נהדר עם שני ילדים שחיה לכאורה חיים מושלמים, המואשמת ברצח בעלה לאחר שש שנות נישואים. בשנת 2013, שיחקה את דמותה של ויולט בקומדיה השחורה "ריגושים זולים". ב-2014, שיחקה בפרק בסדרה "המדריך לרוצח", וב-2015, שיחקה בפרק בסדרה "מטרידן".
בשנת 2018 גילמה את אמבר דולי בסדרה הקומית "ילדות טובות" מבית NBC, ושיחקה את דונה ריס בסרט הדרמה הפוליטי "המועמד המוביל" שביים ג'ייסון רייטמן.
מוזיקה
את קריירת השירה שלה החלה פקסטון בגיל צעיר כשהשתתפה במופעים מוזיקליים ובמספר פרסומות. היא הוחתמה בחברת התקליטים אפיק רקורדס.
כמו כן שרה פקסטון במספר פסקולים לסרטים בהם השתתפה, "אקווה מרין" ו"סופרהירו", וכן לסדרה "החיים הפרועים של דרייסי".
עד כה הוציאה פקסטון שלושה סינגלים:
חיים אישיים
בשנת 2013 החל לצאת עם השחקן והקומיקאי זאק קרגר (אנ'). ב-27 באוקטובר 2019 התחתנו השניים באותה עיר שנפגשו באוסטין, טקסס.
פול אבישגאנאדן
פּוֹל אבּישֶגאנאדֶן (באנגלית: Paul Abisheganaden; 27 במרץ 1914 - 31 באוגוסט 2011) היה מנצח ומורה סינגפור, וזוכה מדליון התרבות לשנת 1986 על תרומותיו למוזיקה.
חייו
אבישגאנאדן למד בבית הספר האנגלי של סינגפור ובבית הספר סנט אנדרוז בסינגפור, וסיים את בחינות הגמר של קיימברידג' בשנת 1931. הוא למד אמנויות בקולג' ראפלס וקיבל תעודת בוגר לאמנויות בשנת 1934. הוא הצטרף לשירות החינוך ולימד בבית הספר האנגלי גיילאנג, שם כתב את המוזיקה והמילים למה שנועד להיות ההמנון הראשון של בית הספר. לזכותו של אבישגאנאדן נזקפת התמיכה בהשבת ההמוזיקה הקלאסית בסינגפור במהלך שנות ה-40' וה-50' של המאה ה-20. הוא ייסד את אחד ההרכבים הקאמריים הראשונים במדינה. כמחנך, כיהן כמנהל בית הספר ע"ש ויקטוריה בשנים 1959 עד 1961 וכמנהל המכללה להכשרת מורים משנת 1963 עד 1968. בהמשך לימד עשרות שנים במחלקה למוזיקה שך האוניברסיטה הלאומית של סינגפור.
פול אבישגאנאדן מת ב-31 באוגוסט 2011 בבית החולים האוניברסיטאי הלאומי בסינגפור, בגיל 97.
טקס הלווייתו נערך ב-3 בספטמבר 2011 בקתדרלת סנט אנדרוז בסינגפור, שם שימש כמנצח מקהלה.
Modern Times Group
Modern Times Group (או בקצרה: MTG) היא קבוצת מדיה ובידור דיגיטלית שוודית. מטה החברה הוא בסטוקהולם. Modern Times Group הוקמה מתוך החזקות התקשורת של חברת Kinnevik AB אשר בשנת 1997 הפכה לבעלת המניות בחברה. Modern Times Group מפעילה ערוצי טלוויזיה ללא תשלום (וידאו על פי דרישה), תחנות רדיו, שירות מנויים מקוון (Viaplay) ורשתות מרובות ערוצים.
מבנה החברה
מאז יולי 2015, הורחבה הנוכחות הדיגיטלית של Modern Times Group באמצעות מספר רכישות. באותה שנה נרכשו 74% ממניות Turtle Entertainment, החברה שמפעילה את Electronic Sports League, והשקיעה ב-Splay, רשת הטלוויזיה הגדולה ביותר בסקנדינביה, מרכישה של בין 49% ועד 81% מהרשת. לצד זאת נרכשו כמו כן נרכשו 51% ממניות Zoomin.TV, רשת ה-MCN הגדולה ביותר באירופה והחמישית בגודלה ביוטיוב, כשבמאי 2018 הורחבה השליטה בחברה ל-100%. ב-2015 נרכשו גם 100% ממניות DreamHack, אחד ממארגני הטורנירים הגדולים ביותר בעולם הספורט האלקטרוני. ב-2016 וב-2017 המשיכה Modern Times Group במסע הרכישות שלה, עם קנייה של 35% מהחברה InnoGames, חברת פיתוח משחקים גרמנית, ורכישת החברה האמריקאית למשחקים Kongregate. לכל הרכישות הללו קדמו רכישת מניות בהיקף מצומצם יותר.
טלוויזיה חינמית
Modern Times Group מפעילה רשתות טלוויזיה בסקנדינביה ובולגריה. בדרך כלל, מבנה הרשתות מורכב מערוץ טלוויזיה מרכזי אחד, (TV3, Nova) וערוצים משניים (TV3+, Diema). ערוצים אלו מייצרים בעיקר הכנסות מפרסום ומסווגים כטלוויזיה חופשית לקליטה, אם כי בפועל מרבית הערוצים בסקנדינביה מוצפנים.
שירות מנויים
Modern Times Group מפעילה את הפלטפורמה הלווינית של Viasat בסקנדינביה, ומציעה שני ערוצים פנים ארציים. ערוצי הספורט הזמינים בכל מדינה שונים במקצת, בהתאם לזכויות השידור שנרכשו והסכמים עסקיים שונים. Modern Times Group מפעילה גם את שירות Viaplay, שירות טלוויזיה מקוון בתשלום.
עולמי
פלטפורמת "Trace" זמינה ברחבי העולם עם הערוצים הבאים:
סקנדינביה
הערוצים הבאים זמינים במדינות סקנדינביה: הערוצים הללו זמינים רק בשוודיה: הערוצים הללו זמינים רק בפינלנד:
Nice Entertainment Group
Nice Entertainment Group כוללת 28 חברות הפקה ב-16 מדינות, בהן Strix Television ,Paprika Latino, Novemberfilm, Redaktörerna, DRG, Monster, One Big Happy Family, Playroom, Rakett, Titan, Baluba, Nice Drama, Moskito, Production House.
בישראל
בישראל משודר ערוץ הטלוויזיה Trace Urban בשירות הטלוויזיה של Smart tv.
כמו כן משודר ערוץ Trace Sports Stars ב-Yes באפיק 60.
ואט פהו (לאוס)
בשנת 2001 העניק אונסק"ו למתחם מעמד של אתר מורשת עולמית.
היסטוריה
בתקופה שלאחר בנייתו ואט פהו היה קשור לעיר שרסטאפורה, ששכנה על גדת הנהר מקונג מזרחית להר לינגפארוואטה (כיום פהו קאו). לקראת סוף המאה ה-5 העיר הפכה לעיר הבירה של ממלכה שטקסטים וכתובות מקשרים עם צ'נלה וצ'אמפה, והמבנה הראשון על ההר נבנה בתקופה זו בקירוב. ההר זכה לחשיבות דתית כיוון שעל פסגתו הייתה בליטה בצורת לינגאם; מסיבה זו ההר נחשב לבית של שיווה, והנהר נחשב כמייצג של האוקיינוס או נהר הגנגס. לפיכך, המקדש הוקדש לשיווה ומימי המעיין, שנבע בדיוק מתחת למקדש, נחשבו לקדושים.
מקורו של האתר הוא ככל הנראה בעיר שרסטאפורה, היכן שחפירות ארכאולוגיות חשפו עדויות לקיום יישוב המתוארכות לתקופה שלפני שנת 600. עם זאת, התפתחות המתחם כולו קשורה לשלבים השונים בהתפתחותה של אימפריית הקמר בין המאה ה-7 למאה ה-12. שושלת של מלכים, שמרכז הכוח שלה היה ככל הנראה במחוז צ'אמפאסאק בעיר אנגקור, הרחיבה את שליטתה מהעיר איסאנאפורה עד שהיא כללה את כל קמבודיה המודרנית ואף חלקים ממזרח תאילנד. ההשערה היא שתקופת השגשוג של המקדש הייתה במהלך המאות הללו. חשיבותו ההיסטורית של המקדש נובעת מהתפקיד שלו כמרכז אימפריאלי ומהדוגמה למאפייני דת הודיים שהיו בו, כאשר האזור שמסביבו הושפע מדתות סיניות.
ההתפתחות המשמעותית האחרונה בצ'אמפאסאק הייתה במאה ה-11, זמן קצר לפני התמוטטותה של אימפריית הקמר. לא נמצאו עדויות לכך שהבניינים תוחזקו מאז. המתחם עצמו, בניגוד למה שהוא היה במהלך האלף הראשון לספירה, עבר לידי מאמיני הטהרוואדה הבודהיסטיים ונותר מאז במצבו זה. האזור שמסביב למקדש הפך ליער, וזה אופי השטח שאיתו התמודדו האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור במהלך המאה ה-19. בשנים שלאחר מכן בוצעו במקום שינויים מעטים בלבד, וזאת לפני שהאתר עבר לשימוש בודהיסטי. מצב זה נמשך גם כאשר המקדש עבר לשליטת עם הלאו, ובכל פברואר נערך במקום פסטיבל דתי. במקום בוצעו עבודות שיקום קלות, מלבד שיקום העמודים שתוחמים את השביל.
תיאור
בדומה למקדשי קמר אחרים, הציר הראשי של ואט פהו הוא בכיוון מזרח (עם סטייה של שמונה מעלות), והוא נקבע בעיקר על ידי ההרים והנהר. כאשר מכלילים את הבאראי אורכו של הציר הוא 1.4 קילומטרים מזרחית למוצא המעיין בבסיסו של צוק בגובה 100 מטרים. במרחק 6 קילומטרים מהמקדש, על הגדה המערבית של המקונג, שכנה העיר אנגקור, ואילו דרומית למתחם הייתה דרך שחיברה אותו למקדשים אחרים ולאנגקור.
החלק הראשון של המתחם שרואים כאשר מתקרבים אליו מהעיר הוא קבוצה של באראים. רק באראי אחד מהקבוצה הזו מכיל מים והוא נמצא בדיוק על ציר המקדש; במתחם היו באראים נוספים בכיוון צפון ודרום לבאראי ששרד, וזוג נוסף היה לצד הדרך שחיברה את הבאראי המרכזי עם הארמונות.
שני הארמונות ניצבים זה כנגד זה מול הציר והם בנויים על טראסה, והכינויים שלהם הם הארמון הצפוני והארמון הדרומי. כל אחד מהארמונות כולל חצר מלבנית עם מסדרון וכניסה הפונה אל הציר ודלתות מזויפות בקיר המזרחי ובקיר המערבי. בחצרות של שני המבנים יש קירות העשויים מחימר; הקירות של מסדרון הארמון הצפוני עשויים גם כן מחימר, ואילו הקירות של מסדרון הארמון הדרומי עשויים מאבן חול. מצבו של הבניין הצפוני טוב יותר. הארמונות ידועים בגלל הגמלונים והמשקופים שלהם, המעוצבים בסגנון אנגקור ואט.
בחלק הדרומי של הטראסה הבאה נמצא מקדש נאנדין (ההר של שיווה), הנמצא במצב שימור גרוע, ודרומית למקדש זה נמצאת הדרך המחברת ואט פהו עם אנגקור. כאשר ממשיכים ללכת בכיוון מערב נתקלים בגרמי מדרגות נוספים במעלה הטראסות; בין הטראסות נמצא דוואראפאלה, שיש המחשיבים אותו כמייצג את המלך קאמאת'ה, מי שאחראי להקמת המקדש. על הטראסה הצרה הבאה נמצאים שרידיהם של שישה מקדשים קטנים שנהרסו על ידי שודדי עתיקות.
נתיב זה ממשיך לעבר שבע שכבות נוספות של אבן חול ומגיע עד הטראסה העליונה שעליה נמצא המקדש המרכזי, המחולק לשני חלקים. החלק הקדמי, העשוי מאבן חול, מכיל ארבעה פסלים של הבודהה, ואילו החלק האחורי, הבנוי מלבנים ושהכיל בעבר את הלינגאם, נותר ריק. לא נותרו שרידים לגג, אם כי בחלק הקדמי הוסף כיסוי מלאכותי. מימי המעיין הנובעים מהצוק הנמצא במרחק 6 מטרים דרומית-מערבית למקדש עוברים דרך כמה תעלות המובילות לתוך החדר האחורי, כך שהם שוטפים את הלינגאם באופן קבוע.
המקדש מתוארך לתקופת הבאפואון משלהי המאה ה-11, ולפיכך הוא שייך לתקופה מאוחרת יותר בהשוואה לארמון הצפוני והארמון הדרומי. בצד המזרחי יש שלוש דלתות: מדרום לצפון, כאשר הגמלונים שמעליה הם בצורת קרישנה המביס את הנאגה קאלייה, אינדרה הרוכב על אייראוואטה ווישנו הרוכב על גארודה. על הקיר המזרחי נמצאים דוואראפאלות ודוואטות. מעל הכניסות הדרומית והצפונית נמצאים משקופים פנימיים וחיצוניים, כולל אחד הנמצא דרומית לקרישנה שעליו מתואר כיצד קרישנה הורג את קאמסה.
מאפיינים אחרים של המתחם הם הספרייה שמצבה לא טוב הנמצאת דרומית למקדש, ותצוגה של הטרימורטי ההינדי בכיוון צפון-מערב. כאשר ממשיכים ללכת צפונה נתקלים בתחריטים נוספים: טביעת רגל של בודהה על פני הצוק, וסלעים הדומים לפילים וקרוקודילים. הסלע הדומה לקרוקודיל זכה למוניטין גרוע כיוון שהוא נחשב כאתר שבו הוקרבו קורבנות אדם.
צ'סקה זברויובקה
צ'סקה זברויובקה (צ'כית Česká Zbrojovka Uherský Brod או ČZUB; מכונה בקיצור CZ) היא חברה צ'כית לייצור כלי נשק (בעיקר רובים ואקדחים) שהוקמה ב-1936 באוהרסקי ברוד, מוראביה, כחטיבה של תאגיד סקודה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נוהל כל ייצור הנשק הצ'כי על ידי משרד מרכזי שחייב את הטבעת הכיתוב BRNO על כל כלי נשק שיוצא, ולכן אקדחי סי זד רבים נושאים כיתוב זה. ב-CZ עובדים למעלה מ-2000 איש, והיא אחת מחברות כלי הירייה הגדולות בעולם.
היסטוריה
במהלך המלחמה הקרה ייצר המפעל כלי ירייה רבים : האקדח CZ52, רובה הסער CZ58, המקלעון "סקורפיון", רובי קליעה בקליבר 0.22 ומשפחת האקדחים המפורסמת CZ75 שעליה מבוססים אקדחים רבים ובהם גם ה"יריחו" הישראלי.
בשנת 1991 הוסר הפיקוח המרכזי מעל מפעלי הנשק הצ'כיים והם החלו לפעול כחברות עסקיות עצמאיות. CZ הייתה הראשונה שפרצה לשוקי היצוא וכיום יש לה כ-60 סוכנויות ומפיצים ברחבי העולם, כולל חברת בת בשם CZ-USA בארצות הברית. בשנת 2021 רכשה את חברת קולט.
אליפות צרפת הפתוחה 2011
אליפות צרפת הפתוחה 2011 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-22 במאי והסתיימו ב-5 ביוני. זו הייתה האליפות ה-110 מאז ייסודה.
הפרסים
משתתפי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים (באירו):
סך הפרסים היה 17,520 אלף אירו
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו. להלן ה-16 הראשונים של הדירוג:
מנצח תחרות 2010 רפאל נדאל נפגש במשחק הגמר עם רוג'ר פדרר  וניצח ב-4 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 2010 דניאל נסטור וננד זימוניץ'  השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. דניאל נסטור ומקס מירני  נפגשו במשחק הגמר עם הזוג הלא מדורג חואן סבסטיאן קבל  ואדוארדו שוואנק  וניצחו ב-3 מערכות. לשניהם זה הייתה הזכייה השלישית בתחרות זוגות גברים ברולאן גארוס וראשונה כזוג.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מנצחות תחרות 2010 סרינה ויליאמס וונוס ויליאמס לא השתתפו בתחרות. אנדראה חלבצ'קובה ולוציה הרדצקה שלא דורגו נפגשו במשחק הגמר עם סניה מירזה  וילנה וסנינה  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 2010 קטרינה סרבוטניק וננד זימוניץ'  נפגשו במשחק הגמר עם הזוג הלא מדורג קייסי דלקואה  וסקוט ליפסקי  ופרשו לאחר המערכה השנייה.
ישראל ברולאן גארוס
שחר פאר השתתפה בתחרות הנשים ודורגה במקום ה-19. בסיבוב הראשון היא נפגשה עם מריה חוסה מרטינס סאנצ'ס מספרד הפסידה בשתי מערכות.
אנדי רם שיחק בתחרות זוגות מעורבים לצד מייגן שונסי מארצות הברית. הם הודחו בסיבוב הראשון לאחר הפסד בשתי מערכות.
ולס פארגו
ולס פארגו (באנגלית: Wells Fargo & Company; בראשי תיבות: WFC) היא חברת שירותים פיננסיים אמריקאית רב-לאומית עם פעילות ברחבי העולם.
פעילות
ולס פארגו הוא הבנק הגדול בארצות הברית על פי שווי השוק והבנק הרביעי בגודלו בארצות הברית לפי שווי נכסים. זהו הבנק השני בגודלו בתחום הפיקדונות, שירותי המשכנתאות למגורים, וכרטיסי האשראי. בשנת 2011, ולס פארגו נחשב לחברה ה-23 בגודלה בארצות הברית.
בשנת 2007 היה הבנק היחיד בארצות הברית שהמשיך להיות מדורג AAA על ידי חברת הדירוג S&P, אם כי הדירוג שלו מאז הורד גם כן ל -AA לאור המשבר הפיננסי של 2007–2011.
הפעילות העיקרית של החברה בארצות הברית היא בנק ולס פארגו אשר קבע את משרדו הראשי בסו פולס, דרום דקוטה.
ולס פארגו במתכונת הנוכחית הוא תוצאה של רכישה בשנת 1998 של "Wells Fargo & Company" מקליפורניה על ידי תאגיד "Norwest", אשר מקורו ממיניאפוליס, וכן של ההשתלטות בשנת 2008 על בנק Wachovia בעיצומו של המשבר הכלכלי שהחל ב-2007.
אף על פי שתאגיד Norwest היה הישות השולטת לאחר המיזוג בשנת 1998, החברה החדשה בחרה לעצמה את השם ולס פארגו, על מנת ליהנות מההיסטוריה בת 150 השנים של הבנק וכן מהמוניטין שלו.
בעקבות הרכישה, החברה העבירה את המטה שלה למטה ולס פארגו בסן פרנסיסקו וכן מיזגה את חברת הבת התפעולית שלה עם חברה בת לתפעול של ולס פארגו שמשרדיה נמצאים בסו פולס.
ולס פארגו הוא אחד מארבעת הבנקים הגדולים של ארצות הברית עם בנק אוף אמריקה, סיטיגרופ וג'יי פי מורגן צ'ייס.
בדצמבר 2016, ברוקרים אפרו-אמריקאים טענו שהבנק התנהג בגזענות כלפיהם, ולא סיפק להם את אותן הזדמנויות תעסוקתיות שסיפק לעמיתיהם הלבנים. לאחר הסכם פשרה, התחייב הבנק לשלם 35 מיליון דולר ליותר מ-500 יועצים פיננסיים ומתלמדים בתחום.
אברהם אילת
אברהם אילת (באנגלית: Avraham Eilat; נולד ב-1939 בתל אביב וגדל בכפר סבא) הוא צייר, צלם, פסל, מורה לאמנות ואוצר ישראלי.
ביוגרפיה
אברהם אילת בוגר הגימנסיה הרצליה בתל אביב וחניך תנועת השומר הצעיר. בזמן לימודיו בגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב השתתף בחוג לציור בהדרכת הצייר אריה אלואיל שהאמין בכישרונו ואף הזמין אותו בחופש הגדול לצפת לצייר בהדרכתו (1954).
לאחר שסיים שירותו בצה"ל במסגרת הנח"ל הצטרף לקיבוץ שמיר באצבע הגליל, שם היה חבר בין השנים 1960–1978. בשנותיו הראשונות בשמיר עבד אילת כרועה צאן לצידו של הצייר משה כגן שהיה אביו המאמץ בקיבוץ. שנים 1962 – 1965, במקביל לעבודתו כרועה צאן בקיבוץ, למד יומיים בשבוע ב"בית הספר הגבוה לציור" בהדרכתו של מייסד בית הספר הצייר אריה מרגושילסקי. המגע הבלתי אמצעי עם הטבע ותופעותיו השפיע על תפישת עולמו של אילת וקבע את הנושאים החוזרים ומופיעים לאורך השנים ביצירתו.
ב־1966 נסע אברהם אילת לפריז והצטרף ל"אטלייה 17" - סדנה בינלאומית לתחריט - אותה הקים וניהל האמן האנגלי ויליאם סטנלי הייטר (W.S.Hayter). בסדנה התוודע אילת לאמנים מארצות שונות והתיידד עם הצייר היפני קנג'י יושידה (Kenji Yoshida) ששנתיים מאוחר יותר היה אורחו בקיבוץ שמיר. ב-1970, לאחר שכבר הציג מספר תערוכות, זכה אילת במלגת השתלמות בחו"ל של קרן אמריקה-ישראל והתקבל ללימודים מתקדמים בבית הספר לאמנות סנט מרטין (St. Martin's School of Art) בלונדון, שם למד בהנחייתו של הפסל אנתוני קארו, ובמקביל החל ליצור סרטים נסיוניים בהדרכתו של אמן הקולנוע המחתרתי מלקולם לה גרייס (Malcolm Le Grice).
אברהם אילת מתגורר עם בת זוגו מרגול גוטמן בעין הוד ויוצר בחיפה ובעין הוד.
הוראת אמנות
בין השנים 1962–1998 לימד מקצועות שונים של אמנות במוסדות להשכלה גבוהה, ביניהם: מכללת תל-חי, בית הספר "קלישר" תל אביב, בצלאל בירושלים, הפקולטה לאדריכלות בטכניון בחיפה ומכללת ויצו לעיצוב בחיפה בה גם עמד בתקופה מסוימת בראש המחלקה לצילום.
תערוכות יחיד נבחרות
אברהם אילת הציג כשישים תערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה. להלן מבחר מהן (רשימה מלאה אפשר למצוא באתר האמן: www.eilatart.com):
תערוכות קבוצתיות נבחרות
עבודותיו של אילת הוצגו במאות תערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם, והן מופיעות בקטלוגים רבים. להלן רשימה חלקית (רשימה מלאה של תערוכות קבוצתיות ניתן למצוא באתר האמן: www.eilatart.com):
אלגברה דיפרנציאלית מדורגת
במתמטיקה, ובמיוחד באלגברה דיפרנציאלית ובאלגברה הומולוגית, אלגברה דיפרנציאלית מדורגת היא קומפלקס שרשרת אשר יש עליו מבנה נוסף של כפל אשר מקיים כלל לייבניץ מדורג.
הגדרה
אלגברה דיפרנציאלית מדורגת היא אלגברה מדורגת A ביחד עם העתקת דיפרנציאל אדיטיבית d מדרגה 1- המקיימת:
על פי התנאי הראשון, A היא קומפלקס שרשרת, ואילו על פי התנאי השני, הדיפרנציאל מקיים כלל לייבניץ מדורג.
שימושים
אחד השימושים החשובים לאלגבראות דיפרנציאליות מדורגות הוא שימוש בהן כמעין רזולוציות לחוגים. באלגברה הומולוגית מקובל להחליף מודול "בעייתי" M בקומפלקס שמורכב ממודולים בעלי התנהגות יפה שהוא קוואזי-איזומורפי לו (כלומר - הקומפלקס הוא רזולוציה של M). בדומה לכך, אם לחוג נתון A יש תכונות "בעייתיות", לעיתים ניתן להחליפו באלגברה דיפרנציאלית מדורגת B שהיא קוואזי-איזומרפית לו ובעלת "התנהגות יפה יותר". מתברר שהקטגוריה הנגזרת של מודולים מעל A שקולה לקטגוריה הנגזרת של מודולים מדורגים דיפרנציאלים מעל B, ולכן במקום לעשות אלגברה הומולוגית מעל החוג ה"בעייתי" A, אפשר לעבוד מעל האלגברה B.
קונרד צ'רניאק
קונרד צ'רניאק (בפולנית: Konrad Czerniak; נולד ב-11 ביולי 1989) הוא שחיין פולני, הוא אלוף אירופה (ברלין 2014), סגן אלוף העולם (שנגחאי 2011) ומקום שמיני באולימפיאדה (לונדון 2012) במשחה ל-100 מטר פרפר.
מערכת הזרקת דלק
מערכת הזרקת הדלק היא המערכת האחראית על אספקת הדלק אל מנוע המכונית.
עד לסוף שנות ה-80 מערכת הדלק המצוייה בכלי הרכב הייתה בשיטת המאייד המכני ולאחר מכן הוחלפה על ידי מערכת הזרקת הדלק האלקטרונית, אשר הפכה עם השנים למערכת אספקת הדלק העיקרית עקב יתרונותיה הרבים, בעיקר ביעילות המנוע ובהפחתה ניכרת בתצרוכת הדלק ובכמות זיהום האוויר. נוסף על כך, עם השנים חלה התפתחות משמעותית בכלי הרכב, כאשר תכנון מערכת בשיטת המאייד נעשה מורכב יותר ויותר בעיקר בניסיון לענות על דרישות שונות כגון ביצועי המנוע או תקנות וחוקים על רמת פליטה מזהמת. שיטה נוספת כיום למערכת דלק הוא מאייד אלקטרוני המבוקר על ידי יחידת בקרה אלקטרונית, אולם השימוש בו נעשה באופן זניח.
היסטוריה
מערכת הזרקת הדלק למכונית הראשונה פותחה בשנת 1952 על ידי חברת בוש והוצגה על ידי יצרניות הרכב הגרמניות 'גוליית' ו'גוטברוד'. אולם, כבר במהלך מלחמת העולם השנייה הותאמו מערכות שונות של הזרקת דלק לשימוש במנועי מטוסי המסרשמיט, כגון מנוע ה-Jumo 210 של חברת יונקרס, מנוע ה-DB 601 של חברת דיימלר-בנץ ומנוע ה-801 של חברת BMW. בשנת 1955 הציגה חברת מרצדס-בנץ מערכת הזרקת דלק במכונית המרצדס-בנץ 300SL, מה שהפך אותה למכונית הספורט הראשונה בעולם המשתמשת בטכנולוגיית ההזרקה. מערכת זו של מרצדס הייתה מערכת מסוג הזרקה ישירה מכנית של חברת בוש. בשנים שלאחר מכן הוצגו גרסאות מכניות נוספות למערכות הזרקת דלק, בעיקר מסוג שיטת ההזרקה העקיפה, הזולה יותר מן שיטת ההזרקה הישירה. כיום מערכות הזרקת הדלק הן אלקטרוניות ומתוכננות לשימוש בסוג מסוים אחד של דלק, בדרך כלל בנזין או סולר, אם כי גם מערכות רבי דלק מיוצרות ונמצאות בשימושים שונים.
הזרקה חד-נקודתית
בהזרקה חד-נקודתית (Single-Point Injection) ישנו מזרק יחיד מבוקר אלקטרונית על ידי מחשב ניהול המנוע, אשר מרסס את הדלק אל בית המצערת. מערכת זו יעילה וחסכונית הרבה יותר מן המאייד המכני, שכן המאייד עובד ביחס תערובת דלק ואוויר קבוע, ואילו במערכת ההזרקה מחשב ניהול המנוע מחשב בדיוק את כמות ההזרקה הנדרשת בהתאם לאופן פתיחת המצערת (דוושת הבנזין) על ידי הנהג ומהירות העבודה של המנוע.
הזרקה רב-נקודתית
בהזרקה רב-נקודתית (Multi-Point Fuel Injection) לכל צילינדר ישנו מזרק בנפרד המרסס דלק אל פתח שסתום היניקה שלו, מערכת זו יעילה וחסכונית יותר מן המערכת החד-נקודתית, שכן ההזרקה מדויקת יותר ונעשית אל פתח השסתום ולא אל בית המצערת.
הזרקה רב-נקודתית ישירה
בהזרקה רב-נקודתית ישירה (Direct Injection) לכל צילינדר ישנו מזרק בנפרד המותקן בראש המנוע ומרסס דלק ישירות אל תוך חלל הצילינדר. בהזרקה זו מתקבלת תערובת הבעירה של דלק ואוויר ביחס האידיאלי ביותר, ותצרוכת הדלק נמוכה יותר מן ההזרקה הרב-נקודתית.
מכל דלק
מכל הדלק הוא מכל בטיחותי לאחסון נוזלים דליקים במכונית כגון בנזין או סולר. גודל מכל הדלק משתנה ממכונית אחת לאחרת ומיצרן אחד לאחר. מכלי הדלק בתעשיית הרכב מיוצרים בשני אופנים: מכלים העשויים פלסטיק פוליאתילן בצפיפות גבוהה, ומכלים העשויים מתכת, בעיקר אלומיניום ופלדה.
משאבת דלק
משאבת הדלק (Fuel pump) היא משאבה האחראית על שאיבת הדלק מן מכל הדלק ואספקתו דרך קווי הדלק אל מסנן הדלק בדרכו אל צינור החלוקה ואל בית הבעירה של המנוע. במכוניות בעלות מאייד משאבות הדלק הן מכניות, ובמכוניות המודרניות כיום משאבות הדלק הן חשמליות ומותקנות בתוך מכל הדלק. התקנת המשאבה בתוך מכל הדלק עצמו מסייעת בקירור המשאבה ומרחיקה את מגע מנוע המכונית עם אדי הדלק. היבט בטיחותי נוסף בהתקנת המשאבה בתוך המכל הוא המחסור בפנים מכל הדלק בכמות החמצן הנדרשת כדי לגרום להתלקחות או שרפה. משאבת הדלק יוצרת לחץ חיובי בקווי דלק, פעולה אשר גורמת לדחיפת נוזל הדלק. כמו כן המשאבה מספקת זרם בלתי פוסק של דלק למנוע, דלק אשר לא נעשה בו שימוש חוזר אל המכל.
פקודת הקומיסר
פקודת הקומיסר (בגרמנית: Kommissarbefehl) היה צו שהוציא הפיקוד העליון של הוורמאכט ב-6 ביוני 1941 לפני מבצע ברברוסה. שמו הרשמי היה קווים מנחים לטיפול בקומיסרים פוליטיים (Richtlinien für die Behandlungscher Kommissare). הוא הורה לוורמאכט שכל קומיסר סובייטי שיזוהה בין החיילים השבויים יוצא להורג כי הוא אוכף את האידאולוגיה היהודית-בולשביסטית בכוחות הצבא האדום. היה זה אחד מסדרת צווים פליליים שהוציאה ההנהגה הנאצית, ואחת מפקודות הפיהרר.
מערכת הזרקת דלק
מסנן דלק
מסנן הדלק (Fuel filter) נקרא בעגה 'פילטר דלק', הוא מסנן העשוי נייר סינון המותקן בין משאבת הדלק לבין צינור החלוקה. תפקידו לסנן את הדלק המגיע אל מנוע המכונית ולחסום מעבר של גופים לא רצויים כגון חלקיקי חלודה, חול, אבק, לכלוך ושאר פסולת המצטברת מסיבות שונות כגון חדירה בזמן פעולת מילוי המכל, מטיב הדלק, בלאי הרכיבים וכו'. למסנן הדלק חשיבות רבה מאוד שכן הוא אחראי על חסימת כניסת דלק לא נקי אל המנוע, דלק אשר עלול לגרום נזק למשאבה ולמזרקי הדלק, במקרים חמורים לפעילות בלתי תקינה של המנוע, ובמקרים קיצוניים אף להרס המנוע. החלפת מסנן הדלק מתבצעת באופן תקופתי לפי המלצת יצרן המכונית.
פקודת הקומיסר
על פי הצו, יש להרוג את כל אותם אסירים שניתן לזהותם כ"בולשביסטים או נציגים פעילים של האידאולוגיה הבולשביסטית".
מערכת הזרקת דלק
צינור חלוקת דלק
צינור חלוקת הדלק (Fuel rail) או צינור החלוקה, הוא צינור אשר מזרקי הדלק מחוברים לאורכו, האחראי על אספקת הדלק אליהם. בצינור החלוקה משתמשים במערכות הזרקה רב-נקודתיות, אם כי ישנן גם מערכות המשתמשות במפיץ דלק (Fuel Distributor) עם צינור נפרד לכל מזרק דלק.
מזרק דלק
מזרק הדלק (Fuel Injector) הוא התקן בצורת מזרק הפועל אלקטרומגנטית, והאחראי על פעולת ריסוס הדלק עצמו אל הצרכן. פעולת ריסוס הדלק של המזרק נשלטת על ידי מחשב ניהול המנוע אשר מחשב ומחליט בדיוק את כמות הדלק הנדרשת להזרקה.
פקודת הקומיסר
היסטוריה
הדיונים התקיימו ב-17 במרץ 1941, במהלך ועידת מצב, שבה נכחו ראש המטה הכללי של המפקדה העליונה של כוחות היבשה של הוורמאכט (OKH), פרנץ האלדר, גנרל אדוארד וגנר וראש המחלקה המבצעית של OKH אדולף הויזינגר. היטלר הכריז: "יש להשמיד את האינטליגנציה שהקים סטלין. האלימות האכזרית ביותר אמורה לחול באימפריה הרוסית הגדולה" (מצוטט מיומן המלחמה של האלדר, 17 במרץ).
מערכת הזרקת דלק
וסת לחץ דלק
וסת לחץ הדלק (Fuel Pressure Regulator) הוא ווסת אשר תפקידו לשמור על לחץ דלק קבוע ואידיאלי בצינור החלוקה, ולשלוט בכמות שתגיע אל המזרקים, כאשר לעיתים משאבת הדלק גורמת ללחץ גבוה מדי וכמות דלק גדולה מדי בצנרת.
פקודת הקומיסר
היסטוריה
ב-30 במרץ נאם היטלר בפני יותר מ-200 קצינים בכירים בקנצלריית הרייך. בין הנוכחים היה הלדר, שהקליט את נקודות המפתח של הנאום. היטלר טען כי המלחמה נגד ברית המועצות "לא יכולה להתנהל בצורה אבירית", משום שזו מלחמה של "אידאולוגיות והבדלי גזע". עוד הכריז כי יש "לחסל" את הקומיסרים ללא רחמים משום שהם "נושאי אידאולוגיות המנוגדות ישירות לנציונל-סוציאליזם". היטלר קבע את "השמדתם של הקומיסרים הבולשביקים והאינטליגנציה הקומוניסטית" ובכך הניח את היסודות לפקודת הקומיסרים, וכן דחה את הרעיון של משפט צבאי על עבירות שביצעו חיילים גרמנים והדגיש את האופי השונה של המלחמה במזרח מהמלחמה במערב.
היטלר היה מודע היטב לכך שהפקודה הזו אינה חוקית, אך באופן אישי פתר מראש כל חייל שהפר את החוק הבינלאומי בכך שאכף את הפקודה הזו. הוא אמר שאמנות האג משנת 1899 ו-1907 לא חלות מאחר שהסובייטים לא חתמו עליהן. ברית המועצות, כישות מובחנת מהאימפריה הרוסית, לא חתמה, למעשה, על אמנת ז'נבה משנת 1929. עם זאת, גרמניה עשתה זאת, והייתה מחויבת לסעיף 82, האומר ש"אם בזמן מלחמה אחד הלוחמים אינו צד לאמנה, הוראותיה יישארו בכל זאת בתוקף בין הנלחמים שהם צדדים לה."
פקודת הקומיסר:
תגובה
את הטיוטה הראשונה של פקודת הקומיסר הוציא הגנרל אויגן מילר ב-6 במאי 1941. טיוטה זו קראה לירות בכל הקומיסרים על מנת שלא יגיע כל קומיסר שנתפס למחנה שבויים בגרמניה. ההיסטוריון הגרמני הנס-אדולף ג'ייקובסן כתב:"מעולם לא היה ספק בתודעתם של מפקדי הצבא הגרמני שהפקודה סיכלה בכוונה את החוק הבינלאומי; הדבר מוכח מהמספר הקטן מהרגיל של עותקים כתובים של פקודת הקומיסר שהופצו."הפסקה שבה קרא הגנרל מילר למפקדי הצבא למנוע "הגזמות" הוסרה לבקשת הפיקוד העליון של הוורמאכט. בראוכיטש תיקן את הצו ב-24 במאי 1941 על ידי צירוף הפסקה של מילר וקריאה לצבא לשמור על משמעת באכיפת הצו. הטיוטה הסופית של הצו הוצאה על ידי הפיקוד העליון של הוורמאכט ב-6 ביוני 1941 ונמסרה רק למפקדים הבכירים ביותר, שקיבלו הוראה ליידע את פקודיהם בעל פה.
התעמולה הנאצית הציגה את מבצע ברברוסה כמלחמה אידאולוגית-גזעית בין הנאציזם הגרמני "יודאו-קומוניזם", תוך דה-הומניזציה של האויב הסובייטי ככוח של "תת-אדם" סלאבי וכפראים "אסיאתיים" העוסקים ב"שיטות לחימה אסייתיות ברבריות" על ידי קומיסרים יהודים מרושעים שחיילים גרמנים לא צריכים לרחם עליהם. רוב קציני הוורמאכט והחיילים נטו להתייחס למלחמה במונחים נאציים, וראו את יריביהם הסובייטים כתת-אדם.
אכיפת צו הקומיסר הובילה לאלפי הוצאות להורג. ההיסטוריון הגרמני יורגן פורסטר כתב ב-1989 שטענת רוב מפקדי הצבא הגרמני בזיכרונותיהם, וטענת היסטוריונים גרמנים כמו ארנסט נולטה, לפיה פקודת הקומיסר לא נאכפה, היא טענה שגויה. רוב היחידות הגרמניות ביצעו את צו הקומיסר. אריך פון מאנשטיין העביר את פקודת הקומיסר לפקודיו, שהוציאו להורג את כל הקומיסרים שנתפסו, ועל כך הרשיע אותו בית משפט בריטי ב-1949. לאחר המלחמה שיקר מאנשטיין וטען שלא ציית לפקודת הקומיסר, שהתנגד לפקודה ומעולם לא אכף אותה. ב-23 בספטמבר 1941, לאחר שביקשו מספר מפקדי ורמאכט לרכך את הפקודה כדי לעודד את הצבא האדום להיכנע, היטלר דחה "כל שינוי של הפקודות הקיימות בנוגע ליחס לקומיסרים הפוליטיים".
כאשר נודע על פקודת הקומיסר לצבא האדום, התעוררה התנגדות חזקה יותר לכוחות הגרמנים. אפקט לא רצוי זה צוטט בפניות גרמניות להיטלר (למשל על ידי פון שטאופנברג), שביטל את פקודת הקומיסר לאחר שנה, ב-6 במאי 1942. הפקודה שימשה כראיה במשפטי נירנברג וכחלק מדיון בשאלה הרחבה יותר בדבר חובתם של הגנרלים הגרמנים למלא אחר פקודות היטלר גם כאשר ידעו שהפקודות הללו אינן חוקיות.
גראנטראק
גראנטראק (באנגלית: Gruntruck - "משאית הנחירות") היא להקת גראנג' מסיאטל, וושינגטון. הלהקה נוסדה בשנת 1989 על ידי בן מק'מילאן וסקוט מק'קולום, שניהם חברים לשעבר בלהקת סקין יארד, אליהם הצטרפו לאחר מכן טום נימייר וטים פול.
סגנון הלהקה היה גראנג', אך הם התמקדו בצד היותר כבד ומטאלי של הסגנון. הלהקה זכתה לתשומת לב כאשר היא חברה לעמיתתם המצליחה לז'אנר אליס אין צ'יינס, לסיבוב הופעות בסתיו 1992. הלהקות התחבבו מאוד אחת על השנייה וחברי אליס אין צ'יינס גילו כלפיהם חיבה רבה.
למרות הכול הלהקה זכתה להצלחה מסחרית מצומצמת בלבד, וכאשר הפופולריות של ז'אנר הגראנג' דעכה באמצע שנות התשעים, הלהקה דעכה יחד איתו. הלהקה התפרקה ב-1993, שבה לפעילות ב-1996, והתפרקה שוב ב-2002. ב-2017 חזרה הלהקה לפעילות בפעם השלישית.
קרחון האריוט
קרחון הריוט או קרחון האריוט (באנגלית: Hariot Glacier) הוא קרחון הממוקם באזור חוף פאלייר של ארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
קרחון הריוט זורם לכיוון צפון-מערב, לאורך צידה הדרומי של רמת מורגן, ולאחר מכן זורם לכיוון מערב, ונשפך אל חלקו הצפוני של מדף הקרח וורדי.
גובהו של הקרחון 11,51 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הקרחון
אזור הקרחון נסקר לראשונה המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם (שחקרה את אזור ארץ גרהאם בין השנים 1934 - 1937) בהנהגת ריימיל.
חלקו העליון של הקרחון בשנת 1947 צולם מהאוויר על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה (Ronne Antarctic Research Expedition (בראשי תיבות: RARE).
אזור הקרחון נסקר על הקרקע בדצמבר 1958, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (Falkland Islands Dependencies Survey (בראשי תיבות: FIDS)).
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הוועדה קראה לקרחון על שם תומאס האריוט (Thomas Harriot) מתמטיקאי אנגלי - שהיה מזכיר הכבוד (ואחר הנשיא) של החברה הגאוגרפית המלכותית, והמצא שיטות חדשות של ניווט.
לקריאה נוספת
• Wendt, J., Rivera, A., Wendt, A., Bown, F., Zamora, R., Casassa, G., & Bravo, C. (2010), changes of Fleming Glacier in response to the removal of the Wordie Ice Shelf, Antarctic Peninsula, Annals of Glaciology, 51(55), 97-102. doi:10.3189/172756410791392727
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Larsen Ice Shelf Area, Antarctica: 1940–2005, USGS, P 10
קלי רולנד
רולנד חברה לשעבר בלהקת דסטיניז צ'יילד, יחד עם ביונסה נואלס ומישל ויליאמס.
קריירה
רולנד הוציאה ארבעה אלבומי אולפן יחד עם דסטיניז צ'יילד. באוקטובר 2002 הוציאה רולנד אלבום סולו בשם Simply Deep, הכולל את הסינגל "Dilemma" שהוא שיתוף פעולה עם נלי. השיר נכנס לפסגת מצעד הבילבורד והמצעד הבריטי וזכה בפרס גראמי, ובכך הפכה רולנד לחברת הלהקה הראשונה שמצליחה להכניס סינגל סולו לפסגת מצעד הבילבורד. הסינגל השני, "Stole" אמנם נכנס רק למקום 27 במצעד האמריקאי, אך במצעד הבריטי הגיע למקום השני. האלבום עצמו זכה להצלחה מתונה. האלבום הגיע למעמד פלטינה בבריטניה אולם במדינות אירופאיות, באוסטרליה ובארצות הברית הגיע רק למעמד זהב. האלבום מכר כשני מיליון וחצי עותקים ברחבי העולם מתוכם כ-600,000 בארצות הברית.
רולנד עבדה על אלבום הסולו השני שלה מאז 2004. במקור שם האלבום היה My Story, אך לבסוף הוחלט על השם Ms. Kelly. אלבום זה יצא ב-3 ביולי 2007. הסינגל הראשון מתוך האלבום היה "Like This" (דואט עם איב), שמלווה בקליפ. הלהיט הגדול ביותר מהאלבום היה הסינגל "Work",שהגיע ל-Top 10 ב-8 מדינות שונות ואף הגיע למקום הראשון במצעד ה-R&B הבריטי. הסינגל הגיע למעמד כסף בבריטניה ולמעמד פלטינה באוסטרליה ובאיטליה, ומכר מעל 300,000 עותקים ברחבי העולם.
ב-2009 התארחה בסינגל "When Love Takes Over" לצד דייוויד גטה שנכנס ישירות למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והפך ללהיט בינלאומי. השיר הגיע למעמד פלטינה ב-9 מדינות.
אלבום האולפן השלישי של רולנד נקרא Here I Am, וכלל שני להיטים: "Commander" ו-"Motivation". הסינגל "Commander" זכה להצלחה באירופה (בעיקר בבלגיה ובריטניה) ונכנס למקום הראשון במצעד להיטי המועדונים האמריקאי. בדומה ל-"Work" הסינגל הגיע למעמד כסף בבריטניה על מכירות של למעלה מ-200,000 עותקים. להיטה השני של רולנד מהאלבום "Motivation" היה לאחד הסינגלים המצליחים ביותר בקריירה של רולנד (יחד עם "Dilemma" ו-"When Love Takes Over").
אף על פי שלא נחל הצלחה באירופה הסינגל כן זכה להצלחה רבה בארצות הברית, כשהגיע ל-top 20 במצעד הסינגלים האמריקאי ולמקום הראשון במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ. הסינגל הגיע למעמד של פלטינה כפולה בארצות הברית על מכירות של למעלה מ-2,000,000 עותקים.
ב-2013 הוציאה רולנד את אלבום האולפן הרביעי שלה Talk a Good Game, שלא זכה להצלחה רבה ואף סינגל ממנו לא הפך ללהיט. בנוסף לפעילותה בתחום המוזיקה, רולנד שיחקה בשלושה סרטים, בהם פרדי נגד ג'ייסון. בשנת 2013 הצטרפה רולנד כשופטת בגרסה האמריקאית של ריאליטי המוזיקה המצליח, "אקס פקטור", לצד סיימון קאוול, דמי לובאטו ופאולינה רוביו.
בשנת 2020, הוציאה את השיר "Coffee". באותה שנה גם השתתפה בסרט "Black Is King" של ביונסה. בחודש אוקטובר 2020 הוציאה את השיר "Crazy".
חייה האישיים
בשנת 2004, רולנד התחילה לצאת עם שחקן הפוטבול האמריקאי רוי ויליאמס והשניים התארסו מאוחר יותר באותה השנה, עם זאת, בני הזוג ביטלו אירוסיהם בינואר 2005.
בשנת 2011, החלה רולנד ומנהלה האישי טים ווית'רספון לצאת. היא הודיעה על אירוסיה לות'רספון במהלך תוכניתה של קווין לטיפה ב-16 בדצמבר 2013, השניים נישאו בקוסטה ריקה ב-9 במאי 2014. ב-4 בנובמבר 2014, רולנד ילדה בן. ב-7 באוקטובר 2020 שיתפה דרך אינסטגרם שהיא ובן זוגה מצפים לילד שני.
יבגני פרימקוב
יבגני מקסימוביץ' פרימקוב (ברוסית: Евгений Примаков; 29 באוקטובר 1929, קייב, אוקראינה – 26 ביוני 2015) היה מדינאי יהודי רוסי ממוצא אוקראיני (שמו המקורי - יונה פינקלשטיין), שר החוץ הרוסי לשעבר (1996–1998), ראש ממשלת רוסיה (1998–1999), ראש המינהל הראשי הראשון של הק.ג.ב. ושירות הביון המרכזי של ברית המועצות הראשון (מ-1991 עד 1996).
נעוריו והשכלתו
פרימקוב נולד בקייב, באוקראינה הסובייטית וגדל בטביליסי, גאורגיה. הוא קיבל השכלה גבוהה במכון ללימודים מזרחיים במוסקבה ועבד באוניברסיטת מוסקבה.
כעיתונאי וכאיש ביון
מ-1956 עד 1970 היה עיתונאי עבור הרדיו וכתב לענייני המזרח התיכון של העיתון "פראבדה", שלימים היה לעורכו הראשי. בעת עבודתו ככתב המזרח התיכון שיתף פעולה עם המינהל הראשי הראשון של הקג"ב (סוכנות הביון הסובייטית) במשימות מודיעיניות, כששם הצופן שלו היה "מקסים".
כחוקר בכיר במכון לכלכלה עולמית ויחסים בינלאומיים, פרימקוב נכנס לחברה המדעית ב-1962. מ-1970 עד 1977 שירת כסגן מנהל המכון לכלכלה עולמית ויחסים בינלאומיים של האקדמיה הסובייטית למדעים. מ-1977 עד 1985 היה מנהל המכון ללימודים מזרחיים של האקדמיה למדעים של ברית המועצות. באותו הזמן גם היה סגן ראשון ליושב ראש ועדת השלום הסובייטית, ארגון חזית תעמולתי של הקג"ב. ב-1985 חזר למכון לכלכלה עולמית ויחסים בינלאומיים והיה מנהלו, עד 1989.
כמדינאי
יבגני פרימקוב החל להיות מעורב בפוליטיקה ב-1989 כאשר היה ליו"ר מועצת הברית של הסובייט העליון של ברית המועצות, אחד משני בתי הפרלמנט הסובייטי. מ-1990 עד 1991 היה ראש המועצה הנשיאותית של מיכאיל גורבצ'וב. הוא היה נציגו המיוחד של גורבצ'וב בעיראק, בפרוץ מלחמת המפרץ הראשונה, פרימקוב ניהל אז שיחות עם סדאם חוסיין. לאחר כישלון ניסיון הפוטש באוגוסט 1991, פרימקוב היה לסגן ראשון של ראש הקג"ב ולאחר הקמת הפדרציה הרוסית, הוא היה לראש שירות הביון החיצוני של רוסיה, תפקיד שמילא ברציפות עד 1996.
כשר חוץ וראש ממשלה
מינואר 1996 עד ספטמבר 1998 היה שר החוץ הרוסי והיה שותף פעיל מאוד במדיניות החוץ של רוסיה. הוא הוביל מהלך נרחב בתקופת ילצין לחידוד מורת רוחה של רוסיה מהתפשטות ברית נאט"ו ומהניסיון לצרף מדינות מזרח-אירופאיות לארגון. בתקופתו רוסיה חתמה על אמנת הייסוד של נאט"ו ליחסים ושיתוף פעולה ביטחוני עם רוסיה, מה שציין את סיום האיבה של המלחמה הקרה. בנוסף לכך, פרימקוב הוא ממעוררי הדיון הבינלאומי אודות תפקידה של ארצות הברית בעידן הפוסט-סובייטי. הוא היה גם ממנסחי "דוקטרינת פרימקוב" הדוגלת בהתפשטות השפעתה של רוסיה על מדינות המזרח התיכון והרפובליקות הסובייטיות לשעבר. עקרונית, פרימקוב היה אנטי-מערבי והוא היה ממקדמי רעיון BRIC - ברית אסטרטגית משותפת בין הודו, סין ורוסיה. ברזיל הצטרפה בשל ההתפתחות האדירה שעברה כלכלתה בעשורים האחרונים.
בשנת 2003 ביקר מספר פעמים בבגדאד כנציגו המיוחד של ולדימיר פוטין במטרה למנוע את פלישת ארצות הברית למדינה. בשנת 2004 העיד מטעם ההגנה במשפטו של סלובודן מילושביץ'.
בשנים 2001–2011 היה ראש הלשכה למסחר.
פטירתו
ב-26 ביוני 2015 הוא נפטר לאחר מחלה ממושכת והוא בן 85. ב-29 ביוני נערך טקס אשכבה וטקס הלוויה ממלכתי והוא נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
מורשתו וזכרו
"דוקטרינת פרימקוב" (שנוסחה על ידו) הדוגלת בהתפשטות השפעתה של רוסיה על מדינות המזרח התיכון והרפובליקות הסובייטיות לשעבר, מהווה את דרך הפעולה העיקרית של השלטון הרוסי והיא אבן-דרך במדיניות החוץ הרוסית מאז שנת 2000.
אחת מספינות הטילים של הצי הרוסי הנמצאת בבנייה צפויה להיקרא "יבגני פרימאקוב", כך על פי הצעתו של פוטין.
בשנת 2014, לקראת חגיגות 85 של פרימקוב הטלוויזיה הוקרן סרט של סרגיי בריליוב על חייו.
איגוד תעשיית ההקלטות הפולני
איגוד תעשיית ההקלטות הפולני (בפולנית: Związek Producentów Audio-Video; באנגלית: Polish Society of the Phonographic Industry ובקיצור: ZPAV) הוא ארגון העוקב אחר כמעט כל ההיבטים של ענף ההקלטות בפולין. האיגוד הוקם ב-11 ביולי 1991.
אנדז'יי פוצ'ינסקי הוא היו"ר של איגוד תעשיית ההקלטות הפולני.
תעודות על מכירות
איגוד תעשיית ההקלטות הפולני מעניק תעודות זהב, פלטינה ויהלום על מכירות של סינגלים, אלבומים ואלבומי וידאו (המספרים בסוגריים היו בתוקף להקלטות עד לשנת 2005):
מוענקות גם תעודות פלטינום מוכפלות, עד להגעה לרמת "יהלום" (למשל אלבום של אגניישקה חילינסקה זכה לדרגת פלטינה*3 כאשר עבר 60,000 מכירות).
קרפדה זהובה
קרפדה זהובה (שם מדעי: Bufo periglenes) היא מין נכחד של קרפדה קטנה שצבעו כתום-בהיר אשר חיה באזור קוסטה ריקה ביערות גשם טרופיים גבוהים המכוסים דרך קבע בעננים.
הקרפדה התגלתה לראשונה על ידי ההרפטולוג ג'ון סווג' ולא נצפתה מאז שנת 1989, כך שארגון IUCN הכריז עליה כמין נכחד. היכחדותו של המין היא ביסוס להדלדלות אוכלוסיית הדו-חיים, והיא מיוחסת לשינויי האקלים ולהתחממות העולמית.
ביולוגיה
פרטים מעטים ידועים על התנהגותן של הקרפדות הזהובות. הסברה היא שהן חיו מתחת לאדמה, שכן הן לא נצפו במשך מרבית השנה. עם זאת, במהלך עונת הייחום, שמשכה היה שבועות ספורים, היה ניתן למצוא אותן בקלות. במהלך מספר שבועות בזמן חודש אפריל, לאחר סיום העונה החמה, הזכרים התקבצו בקבוצות ליד שלוליות והמתינו לנקבות. פעולת ההזדווגות ארכה כשבוע. הזכרים נאבקו אחד בשני בהילחמם על הנקבות. לאחר תקופת זו הקרפדות חזרו למחילותיהן. הביצים הוטלו במאגרי מים עונתיים. בממוצע, הטילה הנקבה 228 ביצים בשנה. לאחר חודשיים בקעו הראשנים מהביצים.
ב-1987 התמזל מזלה של אקולוגית והרפטולוגית אמריקאית, מרת'ה קראמפ, לצפות בנוהגי ההזדווגות של הקרפדות הזהובות. היא תיארה את המראה כמחזה מדהים. היא מנתה 133 קרפדות שמזדווגות על יד מקווה מים קטן מאוד. 133 קרפדות אלו הביאו להטלתן של 43,500 ביצים לטענתה, שמתוכם שרדו 29 ראשנים בלבד. קראמפ הסבירה ששיעור ההישרדות הקטן נבע מהתייבשות מקווי המים בגלל תופעת האל ניניו.
היסטוריה
הקרפדות נתגלו לראשונה ב-1966. במשך 17 השנים הבאות נצפו מעל 1,500 פרטים. רק 10–11 נצפו ב-1988, ומאז ה-15 במאי 1989, עת צפתה קראמפ בזכר בוגר, לא נצפה אף פרט. בתקופה שבין גילויה להיכחדותה היא הוצגה בהבלטה בכרזות שפרסמו את המגוון הביולוגי בקוסטה ריקה.
בשנת 1994, חמש שנים לאחר התצפית האחרונה, החוקרים קיוו כי הקרפדה הזהובה ממשיכה לחיות מתחת לאדמה, ושזו הסיבה היחידה לכך שהיא לא נצפית במשך זמן כה רב. בשנת 2004 הכריז ארגון ה-IUCN על המין כמין נכחד, בעקבות הערכה של סווג', אותו החוקר שגילה את הקרפדות הזהובות כ-38 שנים קודם לכן. הכרזת הארגון התבססה על היעדר תצפיות מאז שנת 1989, וזאת לאחר חיפוש קדחתני שנחל כישלון.
בין ההשערות להיכחדותן של הקרפדות הזהובות הועלו תופעת ההתחממות הגלובלית ותופעת אל ניניו. ארגון ה-IUCN הציע הסברים אפשריים נוספים, בהם תחום התפוצה המצומצם מאוד, מחלת הכיטרידיומיקוסיס (מחלה קשה שפוגעת בדו חיים) וזיהום אוויר. החוקרת ג'ניפר נוויל ציינה נימוקים נוספים, כגון קרינת על סגול מוגברת, פטריות, טפילים ורמות pH נמוכות שהובילו להיכחדותן של הקרפדות הזהובות.
וינדלי קי
האי ממוקם בין סמני המיל ה-84 וה-85 של כביש US1 (הכביש המהיר שמעל הים) החוצה את האי.
צפונית לאי נמצא פלנטיישן קי ודרומית לו נמצא קי מטקומבה העליון.
היסטוריה
הסקר הגאולוגי משנת 1861 מציין את שני האיים בשם הנוכחי "וינדלי'ז קי" (Windley's Key) - היינו הקי של וינדלי - ככל הנראה שמו של חקלאי שהתגורר באי.
שוד ימי לחופי סומליה
פיראטיות ימית באזור התפתחה מאז השלב השני של מלחמת האזרחים הסומלית בשנות ה-2000, כאשר ספינות זרות ניצלו את העדרם של משמר חוף לאומי יעיל ופלשו לאזור הדייג. בכך הם איימו על מקור אספקת המזון ועל הכלכלה ובנוסף זיהמו את שטחה הימי של סומליה בצורה לא חוקית. אל מול זאת, קהילות הדיג הגיבו ביצירת קבוצות חמושות שנועדו להרתיע את הפולשים על ידי חטיפת ספינות מסחריות. בהמשך, פעולות אלו גדלו לכדי סחר רווחי עם תשלומי כופר גדולים והפכו למניע העיקרי לפירטיות. מפעולות אלו קיבלו הפיראטים יותר ממיליון דולר, סכום מאוד משמעותי בכלל ולתושבי סומליה בפרט. כך התפתחה הפירטיות בעשורים האחרונים, עקב האפשרות לרווח גדול בסיכון נמוך יחסית, שנבע מהמצב הפוליטי בסומליה (להלן, התפוררות השלטון המרכזי, התמוטטות מוסדות המדינה וחוסר סדר אזרחי) ועקב העובדה שמפקדי האוניות חששו לדווח על השוד כדי לא לקלקל את שם החברה בשוק ולהגדיל את תעריפי הביטוח שלהם. שוד ימי לחופי סומליה משבש את הסחר הבינלאומי, מממן את המלחמה בסומליה, מספק נתיב נוח לכלכלות בלתי חוקיות, עלול לגרום לנזק סביבתי חמור, מאיים על הביטחון הלאומי ועל היציבות האזורית ועשוי לפגוע ברבים שאף עשויים לחוות תת-תזונה ועינויים.
וינדלי קי
היסטוריה
האי מופה על ידי צ'ארלס סמית' בשנת 1872.
בין השנים 1906–1907 בעת שהנרי פלאגלר בנה את הרכבת מעל הים, מילאו פועליו את מצר הים שבין שני האיונים, והפכו אותם לאי אחד.
באי עצמו התגוררו עובדים שעבדו במחצבות שהוקמו באי על מנת לספק אבנים לבניית מסילת הרכבת, ולימים לבניית הכביש המהיר מעל הים. בין השנים 1934–1935 נבנה גשר בין האי לבין גראסי קי על ידי משוחררי מלחמת העולם הראשונה שעבדו במחצבות והתגוררו בצריפים באי.
האי ניזוק בצורה קשה בהוריקן יום העבודה של שנת 1935.
מאז 1940 פעל באי "תיאטרון הים" (Theater of the Sea) - דולפינריום בו הוצגו הופעות מדי יום.
ב-10 בנובמבר 1979 נמכרו אדמות האי שהיו שייכות לחברת הרכבות, לצורך הקמת מבני מגורים באי, ותוכננה הצפת המחצבות על מנת ליצור לגונות פנימיות. מדינת פלורידה התנגדה לתוכנית ורכשה את אדמות המחצבות בשנת 1986 לצורך הפיכתן לפארק גאולוגי מדינתי.
שוד ימי לחופי סומליה
בחודש אוגוסט 2008 החל כוח משימה משולב מספר 150 - כוח ימי רב לאומי המהווה חלק מכוחות הקואליציה שהתארגנה למלחמת עיראק - לקיים פעילות נרחבת למלחמה בשוד הימי לחופי סומליה, וזאת על ידי הקמת אזור סיור ימי ביטחוני במפרץ עדן. עליית תופעת השוד הימי לחופי סומליה אף עוררה חששות בהודו כיוון שרוב נתיבי הספנות לנמלי הודו חוצים את מפרץ עדן. ב-23 באוקטובר 2008, בתגובה לחששות אלה, הציב הצי ההודי ספינת מלחמה באזור מפרץ עדן. בספטמבר 2008 הכריזה רוסיה כי היא תצטרף למאמצים הבינלאומיים למלחמה בתופעת השוד הימי, אולם ספינות המלחמה הרוסיות תפעלנה באופן עצמאי ולא כחלק מכוח המשימה הפועל כבר באזור. ב-7 באוקטובר 2008, לאחר עלייה במקרי חטיפת אוניות, אימצה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1838 הקוראת להילחם בשוד הימי לחופי סומליה על ידי משלוח ספינות מלחמה ומטוסים לאזור. בכינוס ה-101 של ארגון הימאות הבינלאומי קראה הודו להקמת כוח לשמירת שלום של האומות המאוחדות שמטרתו תהא להילחם בשוד הימי בסומליה.
היסטוריה
שוד ימי לחופי סומליה תועד כבר לפני כשנים רבות, אך כאמור, צבר תאוצה בשנות ה-2000. החל מהעת העתיקה, פיראטים שדדו רכוש שנמצא על הספינות וחטפו אנשים חשובים או עשירים ששוחררו תמורת תשלום כופר-נפש. בתקופת האימפריה הרומית, פעילות הפיראטים גברה מאוד עד כדי כך שפגעה במשלוח הרומי ועל כן הם נאלצו להגיב. הרומאים פתחו בפעילות צבאית אשר במהלכה נהרגו כ-10,000 פיראטים ונהרסו כ-500 ספינות. כתוצאה מכך, עד לנפילתה של רומא הפיראטיות לא הרימה ראש.
שורשיה של הבעיה הנוכחית לעומת זאת, טמונים בקריסתה של המדינה הסומלית בשנת 1991, כאשר המאבקים להשפעה פוליטית ולעליונות שבטית התפתחו למלחמת אזרחים.
מלחמת האזרחים הסומלית היא מלחמת אזרחים מתמשכת, שצמחה מתוך התנגדות לחונטה הצבאית בהנהגתו של סיאד בארה, בשנות השמונים (1986–1989). הרקע להתנגדות נבע מערעור שלטונו של בארה, לאור מצבו הרפואי, שהוחמר עקב תאונת דרכים קשה וגילו המתקדם. אל מול ערעור זה, כמאמץ להיאחז בשלטון, הפכה המועצה המהפכנית העליונה של בארה (SRC) לטוטליטארית ושרירותית, מה שעורר את אותה התנגדות שהובילה למלחמת האזרחים בהמשך. כך, אל מול התנגדות זו החלו לפעול מספר קבוצות מורדים חמושות, מול כוחות מזוינים של סומליה. בשנת 1991 ארגוני האופוזיציה המזוינים הצליחו בסופו של דבר להפיל את ממשלת בארה. שיטות הלחימה והטקטיקה של בארה לחיזוק שלטונו חיזקו עוד יותר את ערעורן של תנועות המורדים השונות על שלטונו, אם כי המטרה המשותפת היחידה של הקבוצות הללו הייתה הפלת ממשלתו של בארה. מטרה זו מילאה תפקיד מרכזי גם בהתפתחות הפיראטיות בסומליה.
בהיעדר שלטון, פלגים חמושים שונים החלו להתחרות על השפעה בתוך הוואקום שנוצר, בעיקר בדרום סומליה. בשנים אלו גם התמוטטה מערכת המשפט באופן זמני. בשל לחימה בהיעדר ממשלה מרכזית, הפכה סומליה ל"מדינה כושלת". מצב זה עורר את בואם של משקיפי צבא האו"ם ב-1992, ואחריהם כוחות שלום גדולים יותר. הלחימה נמשכה למרות זאת. האו"ם נסוג ב-1995, עם נפגעים משמעותיים. אף רשות מרכזית לא הוקמה מחדש במדינה באותה העת.
לאור כל זאת, סומליה נחשבת אחת מהמדינות הפחות מפותחות באפריקה: שלטון מפורר, חוסר סדר אזרחי, מחסור חמור במזון. כל אלו היוו קרקע לעליית מקרי השוד הימיים באזור. על מנת להתמודד עם המחסור החמור במזון, בשנת 1980 משרד הדיג הסומלי והסוכנות לפיתוח החוף (CDA) השיקו תוכנית קואופרטיבית לפיתוח החקלאות והדגה. כחלק מכך, הממשלה התירה לדייגים זרים לדוג באזור באמצעות רישיונות רשמיים או הסכמי מיזמים משותפים ויצרה שני מיזמים כאלו - העיראקי-סומלי נקרא Siadco והאיטלקי-סומלי נקרא Somital.