cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ציריך
הקונפדרציה השווייצרית הישנה
במאות ה 16 וה 17 אימצה מועצת העיר את המדיניות הבדלנית שהובילה לטבעת חומות ומבצרים שנייה שנבנתה בשנת 1624. מלחמת שלושים השנים שהשתוללה באירופה באותה תקופה הייתה ללא ספק אחד הזרזים להרחבת החומות. בניית המבצרים דרשה משאבים רבים, משאבים שנלקחו מאזורים שהיו תחת שליטת ציריך ללא הסכמה, מה שגרר עימותים אלימים בין האזורים שהיו בשליטת העיר לבין כוחות העיר. בשנת 1648, ציריך הכריזה על עצמה כרפובליקה וביטלה את מעמדה כרשות פיאודלית של האימפריה הרומית הקדושה. ובציריך התפתח שלטון אוליגרכי שבו המשפחות העשירות הן אלו שנתנו את הטון.
הרפובליקה ההלווטית שהוקמה בשנת 1798 החליפה את השלטון האוליגרכי. העיר איבדה את מעמדה כריבונית על הקנטון כולו והפכה לישות נפרדת מהקנטון בין השנים 1803 ו 1805. בשנת 1839 פשטו כפריים על העיר והכניעו בקלות את חומות העיר שהוקמו במאה ה 17, מה שאילץ את קברניטי העיר להסכים לדרישותיהם של הכפריים ליתר עצמאות.
ההיסטוריה המודרנית
ציריך הייתה הבירה של הפדרציה בין השנים 1839 ו-1840, וכתוצאה מכך, ניצחון המפלגה השמרנית בבחירות של 1839 גרר מהומה רבה. אולם כאשר המהפכנים זכו בבחירות בשנת 1845 (ששוב הייתה בירת הפדרציה באותן שנים) ציריך תפסה עמדת הובלה של הקנטונים המתנגדים במלחמת זונדרבנד. בעקבות מלחמת זונדרבנד והשינויים במבנה הפדרציה, ציריך הצביעה בעד שינויי החוקה של 1848 ו 1874. ההגירה ההמונית מהאזורים הכפריים אל העיר שהחלו בשנת 1830, יצרו מעמד של פועלים תעשייתיים שלמרות שישב בעיר לא נהנה מזכויות אזרחיות. בשנת 1860, נפתחו בתי הספר בעיר למהגרים במחירים שהיו נהוגים לאזרחים, ב 1875, הוחלט כי מהגר יחשב לאזרח לאחר עשר שנות שהייה בעיר, וב 1893 סופחו אחד עשר האזורים שמקיפים את העיר באופן סופי ותושביהם קיבלו אזרחות.
תנופת בנייה ופיתוח אפיינה את ציריך במאה ה 19. בשנת 1847 הונחה מסילת הרכבת הראשונה בשווייץ שחיברה בין ציריך לבין העיר באדן. בכך, הפכה ציריך למרכז מערכת מסילות הרכבת בשווייץ כולה. בשנת 1871, נבנתה התחנה המרכזית שעומדת על תילה עד ימינו. הבורסה השווייצרית נפתחה בעיר בשנת 1877. התיעוש הוביל להגירה אל העיר, ובעיקר אל הפרברים. רציפי האגם הם אבן הדרך המשמעותית בפיתוח ציריך המודרנית, והם שהפכו את ציריך מעיר ימי-ביניים השוכנת על נהר הלימאט לעיר מודרנית ומשגשגת על חופיו של אגם ציריך.
בשנת 1893 סופחו לעיר 12 פרברים שכנים, וביניהם גם רובע הפועלים. ובשנת 1934, צורפו עוד שמונה רבעים בצפונה של העיר.
כלכלה
ציריך היא עיר גלובלית ומרכז פיננסי מוביל. ציריך רבתי הוא המרכז הכלכלי של שווייץ, ומקום משכנן של חברות בינלאומיות רבות. סקטור השירותים הוא הסקטור הדומיננטי ביותר בכלכלת ציריך ומעסיק כ 45% מהעובדים במטרופולין. תעשיות בולטות אחרות הן התעשייה הקלה, מכונות, טקסטיל ותיירות. המטות של רוב הבנקים השווייצרים הם בציריך ויש מספר רב של בנקים בינלאומיים בציריך רבתי. ניתן למצוא בציריך גם את הבורסה השווייצרית שנוסדה ב 1877 והיא אחת מארבע הבורסות המובילות בעולם. בנוסף ציריך היא מרכז המסחר העולמי של זהב. עשר מתוך חמישים החברות המובילות בשווייץ נמצאות בציריך, ביניהן ABB, קרדיט סוויס, Swiss Re ו-Swiss Financial Services.
איכות החיים הגבוהה היא אחת הסיבות לשגשוגה הכלכלי של העיר. חברת הייעוץ האסטרטגי מרסר דירגה את ציריך כעיר עם איכות החיים הטובה ביותר בעולם במשך שנים רבות, ציריך קיבלה ציונים גבוהים בעיקר בתחומים של עבודה, דיור, תרבות הפנאי, חינוך וביטחון. הרשויות המקומיות דואגות להפריד בין אזורי מגורים לבין אזורי בילוי וישנן הרבה שמורות טבע בעיר. בשנת 2015 ציריך דורגה במקום השלישי ברשימת הערים היקרות ביותר כאשר לואנדה (בירת אנגולה) והונג קונג מקדימות אותה. כנהוג בשווייץ, ציריך נהנית מהשקעה גדולה בחינוך וכתוצאה מכך יש בעיר כוח עבודה מיומן בכל הרמות. בעיר יש שתי אוניברסיטאות חשובות (אוניברסיטת ציריך והמכון הטכנולוגי של ציריך) שמאפשרות הקמה של מרכזי מחקר, כמו גם אוניברסיטת ציריך לאמנויות (ZHdK). הכשרות מקצועיות שמשלבות ידע מעשי ומחקר אקדמי מתמקדות גם בחינוך שפתי ובכך משלימות את מארג החינוך לשיפור כוח העבודה בעיר ועוזרות לחברות בינלאומיות לפתוח סניפים רב לשוניים בעיר. תכונות אלו עוזרות להעלות את פריון העבודה בעיר ומושכות אליהן חברות בינלאומיות.
בעיר קיימים מפעלים של תעשיית הטקסטיל, התעשייה המכנית, התעשייה הכימית ותעשיית שימורי המזון.
אתרים מרכזיים
הרחוב הראשי הוא - באהנהופשטראסה (Bahnhofstrasse) (בעברית: רחוב תחנת הרכבת), המתחיל בתחנת הרכבת המרכזית ומסתיים באגם ציריך. הרחוב יוקרתי ובו מתרכזות חנויות מותגי היוקרה, בנקים בולטים וסניפי רשתות האופנה והקניות המובילות.
דת
מאז הרפורמה שהונהגה על ידי אולריך צווינגלי, הפכה העיר למרכז חזק של הנצרות הפרוטסטנטית בשווייץ. הדבר נותר כך עד לשלהי המאה ה-20, כשמספר המאמינים הקתולים הפך לרוב בעיר העומד על 33.3%. במקביל, חלה עלייה בתושבים הרואים עצמם חסרי דת, ומספרם עומד נכון לשנת 2000 על 16.8%.
ישיבת יהודים בציריך ובשווייץ בכלל נאסרה מאז המגפה השחורה במאה ה-14, ועד 1862, מועד ביטול ההגבלה, היו בעיר רק עשר משפחות יהודיות. כיום, הקהילה היהודית בעיר היא הגדולה בשווייץ. הקהילה הגדולה היא Israelitische Cultusgemeinde Zürich (ICZ) ובה כ-2500 חברים. הקהילה מפעילה בית כנסת, ספריה, מרכז קהילתי ובית עלמין. בשנים 1980–1992 מרדכי פירון היה רב הקהילה. שנים רבות מרסל לאנג היה חזן של בית הכנסת בעיר. בנוסף לכך, מספר דומה של יהודים משתייכים לקהילות חרדיות נפרדות, כשרובם מתחלקים בין הקהילה החסידית המאוחדת "אגודת אחים", ובין הקהילה היקית IRGZ, לצד מספר קהילות חסידיות קטנות יותר.
גיים בויז
גיים בויז הייתה להקת בנים מסוגת הפופ שהוקמה בשנת 2005 על ידי הסוכן רוברטו בן שושן. ב-2006 הוציאה הלהקה אלבום בכורה שממנו יצאו מספר להיטים.
ב-2007 הודיע בן שושן על פירוק הלהקה עקב חוסר כדאיות כלכלית.
היסטוריה
ב-2005, השתתפה הלהקה במופע המוזיקלי "שיר נולד".
חברי הלהקה הוציאו ב-2006 אלבום מוזיקה, שלאחר ימים אחדים קיבל את התואר אלבום זהב. מהאלבום יצאו הסינגלים: "הזדמנות שנייה", "כמה אהבה", "אשמור את ליבי", "שמחה" ו"תני לי סיבה". הם אף הופיעו באותה שנה בקדם-אירוויזיון 2006 עם השיר "כמה אהבה", בו עלו לבמה כשהם לבושים חליפות ועניבות, כאנטיתזה לדימוי של להקות בנים. השיר הגיע לבסוף למקום השלישי, ולאחר מכן שודר בהופעה בתוכנית "המצעד" בערוץ 24.
חברי הלהקה
הלהקה מנתה חמישה חברים:
דיסקוגרפיה
הדיסק הראשון (והיחיד): "האלבום"
מונרו (לואיזיאנה)
מונרו (באנגלית: Monroe) היא בירת מחוז אואצ'יטה שבצפון-מזרח לואיזיאנה, ארצות הברית.
גאוגרפיה
על פי לשכת מרשם האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה של העיר הוא 83.9 קמ"ר מתוכם 9.6 קמ"ר מים (11.46%).
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1785 על ידי חייל צרפתי בשם חואן פיליול שקיבל את האדמה ממלך ספרד, שמה של העיר נלקח בשנת 1819 משם ספינת הקיטור "ג'יימס מונרו" - ספינת הקיטור הראשונה שהגיעה לשם. בשנת 1900 הפכה לעיר.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית ספינות מלחמה של כוחות הקונפדרציה התקיפו את העיר.
בשנת 1913 החל ג'וזף בידנהרן לגדל בביתו גן שנהיה לגן בוטני גדול ולמוזיאון, הפועלים גם כיום. (בידנהרן היה הראשון שמכר קוקה-קולה בבקבוקים ולא בכוסות כמו שהיה נהוג לפני כן).
משרדי חברת התעופה "דלתא" בשנותיה הראשונות (1926-1941) היו במונרו עד להעברתם לאטלנטה, ג'ורג'יה. עקב כך עד לשנת 2004 חברת "דלתא" הפעילה קו טיסות ישיר לעיר למרות גודלה הקטן של העיר. הלוגו של "נמל התעופה האזורי של מונרו" הוא סמלה של "דלתא" עם הכיתוב: "מקום הולדתה של חברת דלתא".
דמוגרפיה
על פי מפקד התושבים של שנת 2000 העיר מונה 53,107 תושבים. בעיר 19,421 בתי אב, ו-12,157 משפחות. צפיפות האוכלוסין בעיר היא 714.9 איש לקמ"ר. בעיר 21,278 יחידות דיור בצפיפות של 286.5 לקמ"ר.
קרן פורום העתיד גרמניה-ישראל
היסטוריה
את רעיון הקמת הקרן הגו נשיא רפובליקת גרמניה ונשיא מדינת ישראל לרגל יובל ארבעים שנות יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ומדינת ישראל. קרן פורום העתיד גרמניה-ישראל נוסדה רשמית בדצמבר 2007 והחלה בפעילותה בפברואר 2009. הקרן שמה לעצמה למטרה לקשר בין בני אדם צעירים מישראל ומגרמניה ולתמוך בהם בעבודה המשותפת למען עתיד משותף על בסיס ערכי הדמוקרטיה, החופש והסובלנות. בראש ובראשונה אלה הם אנשי מקצוע והנהגה בגילאי 18 עד 45 שהקרן מעוניינת לרתום לעיצוב יחסי גרמניה-ישראל.
המנכ״ל בעת הקמת הקרן היה השגריר בדימוס ד״ר אלברט שפיגל. משנת 2009 ועד 2016 היה ד״ר אנדראס אברהרדט מנכ״ל הקרן. באפריל 2016 נכנסה לתפקיד ד״ר תמרה אור, ומאז היא מנהלת את פעילות הקרן. גם אופי עבודת הקרן השתנתה במרוצת השנים. תחילה, עמדו במוקד הפעילות קידום פרויקטים גרמניים-ישראליים ומימון קורסי שפה, ואילו כיום פעילות הקרן מגוונת יותר, בדגש על ביצועיות.
חבר הנאמנים
חבר הנאמנים הוא הגוף העליון של קרן פורום העתיד גרמניה-ישראל. תפקידיו הם ייעוץ, תמיכה ופיקוח על המנכ״ל. 12 חבריו הם אישים מתחומי המדע, התקשורת, התרבות, הכלכלה והפוליטיקה; מחצית מהם מתמנים בידי ממשלת גרמניה ומחצית בידי ממשלת ישראל. כל אחת מהממשלות מיוצגת על ידי חבר אחד בחבר הנאמנים.
החל משנת 2015 יושב ראש חבר הנאמנים הוא ההיסטוריון ד״ר ד״ר הרמן סימון, סגן היושב ראש הוא איש העסקים יאיר המבורגר. חברים נוספים נוכחיים הם: אֶלקֶה בידנבנדר, פרופ׳ דוריס דרי, ד״ר יעל הדס, יאנה הנזל, שגריר ישראל בגרמניה ג׳רמי יששכרוף, ד״ר אסתר לופטין, סגנית השר מישל מינטפרינג, פרופ׳ ד״ר אירית שגיא, נילי שלו וד״ר תומאס שפאר.
חברים לשעבר בחבר הנאמנים:
פעילויות
לצד אירועים, שיחות מקוונות, השתתפות בדיונים מקצועיים, פעילות ציבורית וכיו״ב, פועלת הקרן בעיקר בתחומי מימון הפרויקטים, רשת העתיד גרמניה-ישראל, תוכנית מענקי המחקר על-שם סילקה טמפל והענקת פרס שמעון פרס.
מימון פרויקטים
כל הפרויקטים שהקרן מממנת מתייחסים מבחינה נושאית לפחות לאחד מטרות האו״ם לפיתוח בר קיימא. הפרויקטים יוצאים לפועל בישראל ובגרמניה באופן שווה פחות או יותר. מאז הקמת הקרן קודמו יותר מ-200 פרויקטים בילטרליים כאלה.
רשת העתיד גרמניה-ישראל
בשנת 2018 נפתחה התוכנית ״רשת העתיד גרמניה-ישראל״. הרשת מאפשרת לאקטיביסטים, פעילים ומנהיגים צעירים למצוא במאמץ מופחת, באמצעות Matchmakers (חברי רשת מתווכים), שותפים לפרויקטים גרמניים-ישראליים לא-מסחריים. על פי נתוני הקרן כמעט מחצית מן ה-Matchmakers פעילים בתחום החברה האזרחית, כשליש עוסקים בתחומי הכלכלה והמדע, כרבע מעורבים בתחומים טכנולוגיה ואמנות ותרבות (ריבוי תשובות היה אפשרי). את הפלטפורמה המקוונת של רשת העתיד מספק הסטארט-אפ הישראלי Clique.
תוכנית מענקי מחקר על-שם סילקה טמפל
החל משנת 2019 מקיימת קרן פורום העתיד גרמניה-ישראל את תוכנית מענקי המחקר לזכרה של העיתונאית ד״ר סילקה טמפל, שישבה בחבר הנאמנים של הקרן. במסגרת התוכנית מוענקות מלגות מחקר למדענים ולעיתונאים צעירים מגרמניה ומישראל. התוכנית עומדת תחת חסותו של שר החוץ לשעבר של גרמניה זיגמר גבריאל ובתמיכה של שרת החוץ לשעבר של ישראל ציפי לבני.
תוכנית מענקי המחקר מתקיימת בשיתוף פעולה עם גופים שהיו קשורים לסילקה טמפל ועוסקים בנושא השנתי הנבחר. בשנה הראשונה, 2019, הקרן שיתפה פעולה עם האגודה הגרמנית למחקרי מזרח-אירופה, עם המועצה הגרמנית ליחסי חוץ ועם המרכז למודרניות ליברלית. המאמרים שנכתבו במסגרת התוכנית בנושא קהילות דוברות רוסית בגרמניה ובישראל פורסמו במהדורה של כתב העת ״מזרח-אירופה״.
תוכנית מענקי המחקר על-שם סילקה טמפל לשנים 2020 ו-2021 עוסקת ביחסים בין גרמניה, ישראל וארה״ב. קרן פורום העתיד גרמניה-ישראל משתפת פעולה עם הוועד היהודי-אמריקני, רשת המנהיגות האירופאית, המגזין ״פוליטיקה בינלאומית״ וארגון נשים בביטחון הבינלאומי. התוצאות יפורסמו במהדורה מיוחדת של המגזין ״פוליטיקה בינלאומית״.
פרס שמעון פרס
בשיתוף פעולה עם קרן פורום העתיד גרמניה-ישראל מעניק משרד החוץ הגרמני החל משנת 2017 מדי שנה פרס על-שם חתן פרס נובל לשלום שמעון פרס. הפרס מוענק לפרויקטים ולאנשים, אשר תרמו תרומה מיוחדת לעיצוב יחסי ישראל-גרמניה. כלות וחתני הפרס נבחרים על ידי חבר שופטים, שכיום חברים בו כריסטיאן ברקל, ד״ר אליס בראונר, דרוויש הזרג׳י, אחמד מנסור, ד״ר ד״ר הרמן סימון ואנטוניה ימין. משפחת פרס מיוצגת בחבר השופטים בידי הדיפלומט לשעבר נדב תמיר, המשמש יועץ בכיר במרכז פרס לשלום וחדשנות. בעבר נמנו על חבר השופטים מוחמד דראושה, קאי דיקמן, פרופ׳ ד״ר ענת פיינברג, שרה פון שוורצה ויוטה וֶדוּבֶן. חבר השופטים מתמנה על ידי שר החוץ של גרמניה. בטקסי הענקת הפרס בעבר הופיעו בין היתר דנה אינטרנשיונל, עידן רייכל ויוני פרס.
כלות וחתני הפרס:
2020 החברה להגנת הטבע בישראל, האגודה להגנת הסביבה בגרמניה ע״ר (NABU), נוער להגנת הסביבה בגרמניה ע״ר (NAJU), עם הפרויקט ״שיתוף פעולה בין ישראל לגרמניה בתחום החינוך הסביבתי״
והמרכז לחינוך בְּרֶדבֶּק (גרמניה), מכללת ספיר בשדרות, המחלקה למנהל ומדיניות ציבורית (ישראל), אוניברסיטת בְּרֵמֶן, מכון ללימודי דת וחינוך (גרמניה), עם הפרויקט ״הכלה בחברה הגרמנית והישראלית – אתגרים בעבודה סוציאלית עם בנות ובני נוער״
2019 Arbeitsgemeinschaft Jugendfreizeitstätten Sachsen e.V (גרמניה) ומכללת ספיר (ישראל), עם הפרויקט ״חילופים מקצועיים: הבנה ואחריות״
ומדרשת אדם לדמוקרטיה ולשלום (ישראל) והאקדמיה למנהיגות ולכישורים במרכז למחקר פוליטי יישומי, אוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן (גרמניה), עם הפרויקט ״יותר מדמוקרטיה אחת״
2018 עמותת "OTHER MUSIC" / קיץ יידי בוויימאר (גרמניה); החוג למוזיקה של אוניברסיטת חיפה / התזמורת הערבית-יהודית (ישראל), עם הפרויקט ״תזמורת קרוואן״
וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי, אנו – עושים שינוי בע"מ, גרין צילום והפקות (ישראל); One Two Films (גרמניה), עם הפרויקט ״Out of Place״
2017 Microfy (ישראל) ו-Migration Hub חממת הגירה (גרמניה) עם הפרויקט "Exchange on Social Entrepreneurship"
ולהקת המחול ״יסמין גודר״ (ישראל) ומוניקה ג׳ילט (גרמניה) עם הפרויקט הפרעה Störung/
נבחרת וייטנאם בכדורסל
נבחרת וייטנאם בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של וייטנאם.
נבחרת וייטנאם היא מנבחרות הכדורסל החלשות ביותר באסיה. היא השתתפה פעמיים באליפות אסיה בכדורסל ב-1963 וב-1965. בשתי הפעמים היא סיימה במקום האחרון. מאז לא השתתפה הנבחרת באליפויות נוספות.
נבחרת וייטנאם מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
מתחם הפירמידות בגיזה
מתחם הפירמידות בגיזה או הנקרופוליס של גיזה הוא אתר ארכאולוגי השוכן על רמת גיזה, במרחק קצר מקהיר שבמצרים. מתחם זה של מונומנטים עתיקים שוכן במרחק של כ-8 קילומטרים מהעיר גיזה שעל הנילוס, ובמרחק של כ-25 קילומטרים בכיוון דרום-מערב ממרכז קהיר. הפירמידה הגדולה של גיזה, המצויה במתחם זה, היא המונומנט היחיד שנותר משבעת פלאי תבל.
תיאור
נקרופוליס מצרי עתיק זה מורכב מפירמידת ח'ופו (הידועה בכינוי "הפירמידה הגדולה של גיזה"), פירמידת חעפרע הבינונית, פירמידת מנכאורע הקטנה יותר, וכן קבוצת בנייני לוויין מפוארים הידועים בכינוי "פירמידות המלכות", סוללות ופירמידות עמק. הספינקס הגדול שוכן בצד המזרחי של המתחם, ופונה לכיוון מזרח. הדעה הרווחת בקרב האגיפטולוגים היא שפני הספינקס מתארים את פניו של פרעה חעפרע. בסמוך למונומנטים הללו נמצאים קבריהם של פקידי ממשל בכירים ומונומנטי קבורה מאוחרים יותר (תקופת הממלכה החדשה ואילך) המסמלים את הכבוד כלפי אלו שקבורים בנקרופוליס.
כיום ניתן לצפות רק בפירמידת מנכאורע ללא מעטפת אבן הגיר שלה, ואילו בפירמידת חעפרע נותר חלק מכיסוי אבן הגיר של הפסגה, בעוד שבפירמידת ח'ופו הבסיס הוא זה שמצופה עדיין באבן גיר. במבט מרחוק פירמידת חעפרע נראית גדולה יותר בהשוואה לשתי הפירמידות האחרות, אך למעשה זוהי אשליה אופטית הנובעת ממיקומה הגאוגרפי של הפירמידה ומזווית השיפוע שבה היא נבנתה. תקופת הבנייה העיקרית באתר הייתה במהלך המאה ה-25 לפנה"ס. האתר התפרסם בתקופה ההלניסטית כאשר הפירמידה הגדולה הוזכרה על ידי אנטיפטרוס מצידון כאחד משבעת פלאי תבל, והיא האתר היחיד ברשימה ששרד עד היום.
פירמידות גיזה נחשבות בדרך כלל על ידי תיירים למבנים השוכנים במיקום מדברי מרוחק בעיקר בגלל תמונות מהמאה ה-19, אך למעשה הן חלק מאחת הערים הצפופות ביותר באפריקה. בעקבות תהליך של התפתחות אורבנית קהיר משתרעת עד לשולי האתר הארכאולוגי. אתרי העתיקות באזור ממפיס, כולל אלו שבגיזה, וביחד עם האתרים בסקארה, דחשור אבו רויאש ואבו סיר, הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1979.
בניית הפירמידה הגדולה
קיימות תאוריות רבות העוסקות בשיטות הבנייה של הפירמידה הגדולה. תאוריות רבות מבוססות על הרעיון של הזזת אבנים ממחצבה, גרירתן והצבתן במקום מסוים. המחלוקות נוגעות בעיקר לדרך שבה האבנים הועברו והונחו במקומן.
קיימות גם תאוריות העוסקות באנשים שבנו את הפירמידות. תאוריה אחת, שהוצעה על ידי היוונים, גורסת שעבדים אולצו לעבוד עד שבניית הפירמידה הושלמה, והיא איננה מקובלת כיום על האגיפטולוגים. טענה נוספת היא שהפירמידה הגדולה נבנתה על ידי עשרות אלפי פועלים מיומנים שהתגוררו בסמוך אליה ועבדו תמורת משכורת או כצורה של תשלום מיסים עד להשלמת הבנייה. קבריהם של העובדים התגלו בשנות ה-90 על ידי הארכאולוגים זאהי האוואס ומארק לנהר. האגיפטולוג מירוסלב ורנר טוען כי כוח העבודה היה מאורגן במבנה היררכי שהתבסס על כישוריהם של העובדים.
שחור וכחול (ספר)
שחור וכחול הוא ספרה של אנה קווינדלן, שיצא בהוצאת רנדום האוס בשנת 1998. הספר תורגם לעברית בידי שלומית קדם ויצא לאור בהוצאת אור-עם בשנת 1999. "שחור וכחול" נבחר על ידי מועדון הספר של אופרה וינפרי לספר השנה 1998.
"שחור וכחול" הוא ספרה השלישי של אנה קווינדלן. קדמו לו שני רומנים רבי-מכר, "Object Lessons" ו"הדבר האמיתי". הטור שלה בניו יורק טיימס, "ציבורי ופרטי", זכה בפרס פוליצר בשנת 1992, ומבחר מטורים אלה התפרסם כ"Thinking Out Loud". היא חיברה גם אוסף של הטורים שלה "החיים בשנות ה-30'", Living Out Loud, ושני ספרי ילדים, The Tree That Came to Stay ו-Happily Ever After. היא חיה בניו יורק.
בריחה
פראן בנדטו ובנה בן העשר, רוברט, מצונפים על ספסל בתחנת הרכבת של פילדלפיה, מגומדים תחת תקרתה הנישאה בגובה ארבע קומות, וממתינים. פראן נסה על נפשה מבעלה המתעלל, בטרם ינחית עליה את המהלומה הסופית. היא מצפה למישהו שיבוא ויגיד לה לאן פניה מועדות. באישון לילה, מיד לאחר שבעלה השוטר, בובי, יצא לעבודתו, שינתה פראן את חזותה, ועכשיו היא דרוכה לכל תנועה בשתי דלתות התחנה, שמא יופיע בהן בובי. רוברט איננו יודע דבר, ושאלותיו נענות בהתחמקות. למחרת ימצאו שניהם את עצמם בעיר קטנה בפלורידה, בדירת מסתור עלובה, בזיהות שונה, בחיים אחרים.
החלטה
כך עד הפעם שבה בובי הולם בה כך, שברור לה שהפעם הבאה עלולה להיות האחרונה, שאין לה ברירה אלא להתקשר למספר בכרטיס שנתנה לה פאטי באנקרופט, אישה העמדת בראש עמותת מתנדבים, ששמו להם למטרה לחלץ נשים מוכות מבעלים מתעללים, להמציא להן זיהות חדשה וכתובת חדשה בקצווי ארץ, שם לא יוכל הבעל האלים למצוא אותן. תחילה היא לוקחת את בנה אל בית אחותה, שרואה בפעם הראשונה את תוצאות אלימותו של בעלה, חתומות לאין הסתר על פני אחותה הגדולה. אך בובי מגיע אל דלת הדירה, מאיים לפרוץ אותה אם לא תפתח לו, ומחוסר ברירה, היא חוזרת אתו הביתה, אך לאחר שהחבורות דוהות מעט וההריון, שהסתירה מבובי, מסתיים בהפלה יזומה, היא גוזזת את שערה, יוצרת לה תסרוקת חדשה וצובעת את הג'ינג'י הלוהט שלה לבלונד, וכך, עם משקפיים מזכוכית רגילה ובשמלה פרחונית ארוכה ורחבה, עם תיק נסיעות המחזיק בו את המינימום המיידי לשניהם, היא לוקחת את רוברט, הדבר היחיד שחשוב לה לקחת עמה כשהיא עוזבת את ביתה לעד, ויוצאת לדרך החדשה שהתוותה לה פאטי באנקרופט בעזרת אנשיה.
חיי פליטות
בלייק פלאטה שבפלורידה, מוצאים עצמם פראן ורוברט בדירה דו-מפלסית קטנה ועלובה, שמזכירה לפראן את כל הדירות העלובות שבהן גרה עם אביה הנכה ואמה העסוקה בפרנסת המשפחה וגרייס, אחותה הקטנה, דירות שפינו ודירות שעברו אליהן ללא סיבה ברורה, כולן דלות ועלובות באותה מידה. מציאות זו גורמת לפראן לשנוא את בובי, באכזריות שכמותה לא הרגישה מעולם, על שבמעשיו גזל ממנה את הבית הראשון האמיתי שלה, בית שאהבה וטיפחה, עם האוקיינוס בקצה הרחוב, והחזיר אותה אל דירה מן הסוג, שחשבה שהשאירה מאחוריה לתמיד, על ריחות הבישול והסיגריות וההזנחה של דיירים קודמים, על תחושת הארעיות והרפיפות שנתנו בה תמיד כל דירות ילדותה ונעוריה. הידיעה, שלהצלת חייה ולהצלת נפשו של בנה נאלצה לעקור אותו מכל חייו הקודמים, מכרסמת בה.
חיים חדשים
כיון שבזיהותה הבדויה איננה יכולה לעבוד במקצועה, כאחות מוסמכת, בת קרנשואו - גלגולה החדש של פראן בנדטו - נאלצת לעבוד כמטפלת-בית סיעודית, אך היא שלמה עם המעבר הזה, מתיידדת עם מטופליה ושמחה באפשרות לצאת ולפגוש אנשים, שאינם יודעים דבר על חייה הקודמים. ביום הראשון ללימודים בבית ספרו החדש של רוברט, היא מתיידדת עם סינדי, וזוכה ליהנות שוב מחברות פשוטה, נעימה, חופשייה מצלו המאיים של בובי. סינדי יודעת רק שבת' היא אישה גרושה, אם לבן, שבאה לפלורידה מדלאוור. היא צופה מן הצד, בעידוד, בקשר הנרקם והולך בין בת' למאמן הספורט של רוברט, גבר השונה בכל מובן אפשרי מבובי, ובדיוק מסיבה זו בת' איננה מרגישה כלפיו את המשיכה המסוכנת, המאיימת, שכבלה אותה אל בובי. היא בוטחת בו, שמחה על קרבתו, אבל מהססת.
נקודת מפנה
ביום בילוי בלונה פארק נודד, פרס לקבוצת הכדורגל של רוברט על משחק מוצלח, קורה אסון כשמושב בגלגל הענק מתפרק ומטיח ילד וילדה ארצה מגובה רב. בת', האחות המוסמכת האחראית, נחלצת מיד לטיפול בילדים ומצילה את חייהם, אבל תוך כדי כך, היא נקלטת במצלמתו של אב, הממרר את חיי בנו בצילומי וידאו המנציחים כל רגע בחייו. הצלם מטעם עצמו נחפז עם הסרטון אל תחנת הטלוויזיה הקרובה, ובאותו ערב משודרת תמונתה של בת', כשהיא פונה להרף עין מן הפצועים שבטיפולה אל הקהל המקיף אותם. השידור הזה, יחד עם שיחת טלפון באישון לילה מרוברט אל אביו, חורצים את גורל שניהם. כל חודשי המסתור, ההקפדה, כללי הסודיות המחמירים שכפתה על בנה - כולם מתפוגגים לאין. בובי מגיע אל דירת המסתור שלה, כשרוברט מבלה לילה אצל חברו בני בשכנות, מכה וחונק אותה ומשאיר אותה חסרת-הכרה וחבולה קשות, לוקח את רוברט ונעלם עמו.
חיים חדשים וחסר ללא מרפא
בארבע השנים הבאות בת' נישאת מחדש למייק, מאמן הספורט ועכשיו מנהל בית הספר, יולדת בת ומנהלת חיי משפחה טובים ושקטים סביב הבור השחור הפעור במרכזם, בור היעדרותו של רוברט. כל מאמציהם של בת' ומייק לאתר אותו עולים בתוהו, וכמו שאומר להם החוקר הפרטי שהם פונים אליו, מה יוכלו להגיד אם ימצאו אותו? אביו עשה בדיוק מה שעשתה אמו - היא חטפה אותו ונעלמה, והוא החזיר אותו לרשותו. ייתכן, הוא אומר להם, שבת' היא שתישפט ותימצא אשמה, כמי שהרחיקה ראשונה את בנו של בובי מחזקתו. ועל כן הם חדלים מן החיפושים, ובת' ממשיכה לחכות ולקוות. היא שומרת על מספר הטלפון שרוברט מכיר, נותנת לדיירת שהחליפה אותה בדירתם את כתובתה החדשה, מקשיבה פעם אחר פעם להודעה המוקלטת על המזכירה האלקטרונית שהשאיר רוברט מאי-שם, כשחמק מהשגחת אביו, ומדי פעם, היא בוכה בכי תמרורים עם סינדי. רוברט קרוב לגיל שש-עשרה, בוגר ועצמאי, והיא ממשיכה לצפות לצלצול הטלפון המיוחל.
חייא דוד הלוי שפיצר
חייא דוד הלוי שפיצר (נפטר בכ"ח בתשרי תרע"ו - 6 באוקטובר 1915) היה רב בירושלים. נודע בשם "בעל הנברשת" על שם ספרו "נברשת לנץ החמה".
קורות חיים
נולד בפרשבורג והיה מתלמידי הכתב סופר. בשנת תרל"ג (1873) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, אותה לא עזב עד מותו.
מפעל חייו היה קביעת מועדי היום ההלכתיים בירושלים לפי זריחת ושקיעת השמש: הנץ החמה (החיוני לקיום תפילת שחרית בותיקין, שבה קוראים את קריאת שמע סמוך להופעת קרני השמש הראשונות, מסיימים את ברכותיה עם הנץ החמה, ועומדים מיד לתפילת העמידה בדיוק בזמן הזריחה), עלות השחר, חצות היום, חצות הלילה, סוף זמן קריאת שמע וזמן מנחה גדולה (משש וחצי שעות זמניות ועד תשע וחצי שעות זמניות). לשם כך ביצע מדידות רבות בירושלים העתיקה וסביבותיה (עד הר הזיתים ממזרח ושכונת בית יעקב ממערב - שתי הנקודות הגבוהות ביותר בתחום העיר הנושבת דאז).
בשנת תרנ"ח (1898) ראה אור ספרו "נברשת לנץ החמה בציון", בו הוא מתאר בהרחבה את המדידות שביצע והמסקנות אליהן הגיע. אחת ההתמודדויות המעניינות של שפיצר הייתה עם האסטרונומיה ההליוצנטרית ("השיטה החדשה" לעומת השיטה הגיאוצנטרית) שאחת מתוצאותיה היא שלוקח לאור השמש 8 דקות להגיע לכדור הארץ, עובדה שיכולה הייתה לגרום למבוכה הלכתית באשר לשאלה מהי הזריחה ה"אמיתית". בסיום דיון ארוך בתורת קופרניקוס סיכם שפיצר "שהשיטה החדשה שקר מוחלט היא". בין היתר קיבל הספר את הסכמותיהם של הפוסקים הירושלמיים החשובים ביותר בשלהי המאה ה-19 וממנהיגי היישוב הישן: מהרי"ל דיסקין, יוסף חיים זוננפלד, שמואל סלנט, משה נחמיה כהניו ובית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים.
ב-1906 פרסם שפיצר חוברת נוספת הקרויה "תיקון לוח דנברשת", הכולל לוח זמנים מדויק ושרטוטים.
ב-1922 ראה אור לוח הזמנים "ספר אור היום: לוח לדעת נקודת עה"ש ונה"ח וחצות בדיוק", שהוא עריכה תמציתית של ממצאיו של שפיצר הן לפי חודשי השנה העבריים והן לפי החודשים הלועזיים.
לחייא דוד, שני בנים: שמואל זנוויל שפיצר, מייסד שכונת בתי נייטין וממייסדי שכונת שערי חסד בירושלים ושמעון יצחק שפיצר מחבר הספר "אבני שיש" (שמעון יצחק שפיצר) העוסק בקבלה.
על מצבת קברו נכתב: 'פ"נ [=פה נטמן] הירא וחרד על דבר ה' ומחבב המצות כוותיקין מו"ה [=מורנו הרב] חייא דוד בה"ר [=בן הרב] יוסף הלוי שפיצר ב'עמ'ס [=בעל מחבר ספר] ספר נברשת'.
תוכנית הגשה
תוכנית הגשה היא מכלול של תוכניות וטפסים המוגשים עבור קבלת היתר בנייה לוועדה המקומית לתכנון ובנייה. תוכנית ההגשה מכונה "גרמושקה" (מכיוון שהיא מקופלת כמו אקורדיון) ו- "התיק הוורוד" (מכיוון שהיא מאוחסנת בתיק קרטון בצבע ורוד). על פי תיקון 101 לחוק התכנון והבנייה יועברו החל מינואר 2016 תוכניות הגשה כקבצים בלבד.
מפות וחתכים
תוכנית ההגשה חייבת לכלול בתוכה מספר שרטוטים:
פטי לבל
פטרישה לואיז הולט-אדוארדס (באנגלית: Patricia Louise Holte-Edwards; נולדה ב-24 במאי 1944), ידועה בשמה המקצועי פטי לבל, היא זמרת, מחברת ספרים, שחקנית, ויזמית אפרו-אמריקאית. לבל החלה את הקריירה שלה בתחילת שנות ה-1960, כסולנית הלהקה Patti LaBelle and the Bluebelles. בתחילת שנות ה-1970 שינתה הלהקה את שמה ל-Labelle, והוציאה את שיר הדיסקו האייקוני "Lady Marmalade". הלהקה הייתה להרכב הקולי האפרו-אמריקאי הראשון להופיע על שער המגזין המוזיקלי רולינג סטון. כשהלהקה התפרקה ב-1976, לבל החלה קריירת סולו מצליחה, והוציאה אלבום בכורה סולו Patti LaBelle, שכלל את השיר שנהיה ללהיט המגדיר אותה ככוכבת R&B, "You Are My Friend". הצלחתה של לבל המשיכה לתוך שנות השמונים, וב-1984 פרצה גם למיינסטרים כאשר הוציאה מספר סינגלים שהצליחו במצעדי הפופ בנוסף למצעדי R&B, הכוללים את "If Only You Knew", "New Attitude" ו-"Stir It Up".
כעבור כשנתיים, ב-1986, נחת אלבומה של לבל Winner in You בראש מצעד האלבומים, והסינגל ממנו, "On My Own", דואט עם מייקל מקדונלד גם העפיל לראש המצעדים. לבל זכתה בפרס גראמי ב-1992 כזמרת השנה ב-R&B בשל אלבומה משנת 1991, 'Burnin, ומאוחר יותר, ב-1999, זכתה בגראמי נוסף, עבור אלבום ההופעה שלה, ''Live! One Night Only''. בתחילת המילניום החדש, היא התאחדה עם חברותיה להרכב לבל, והן הוציאו אלבום בשם Back to Now, ואף יצאו לסבב הופעות קצר אך מוצלח.
הצלחתה של לבל נפרשת גם לכיוונים שונים, כולל בתור שחקנית, עם הופעות בולטות בסרט סיפורו של חייל, ובתוכניות טלוויזיה כגון עולם שונה ואימה אמריקאית: פריק שואו. ב-1992, לבל כיכבה בסיטקום משלה, Out All Night. עשור מאוחר יותר, לבל אירחה תוכנית לייפסטייל Living It Up with Patti LaBelle ברשת TV One. ב-2015, לבל התחרתה בתוכנית רוקדים עם כוכבים.
בקריירה בת יותר מחמישים שנה, מכרה לבל יותר מ-50 מיליון תקליטים ברחבי העולם. לבל הוכנסה להיכל התהילה של גראמי, יש לה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, והיא הוכנסה גם להיכל התהילה לפזמונאים של תיאטרון אפולו. בשנת 2005, הוענק לה מטעם פרסי מוזיקת העולם פרס לג'נד (אגדה), בהכרה על שנותיה הרבות בתעשיית המוזיקה ותרומתה הרבה לה. לבל נכללה ברשימת 100 הזמרים הגדולים מכל הזמנים של רולינג סטון. לבל ידועה בכינויה "הסנדקית של מוזיקת הנשמה".
Patti LaBelle and the Bluebelles
לבל נולדה בשם פטרישה לואיז הולטב-24 במאי 1944 בפילדלפיה שבפנסילבניה, השלישית מתוך ארבע בנותיהם של הנרי וברטה הולט. אביה היה עובד רכבת ואמה עבדה במשק בית. היא כתבה בספר זכרונותיה, Don't Block the Blessings, כי הנישואים של הוריה היו יחסי התעללות. כאשר פטי הייתה בת שבע, היא הייתה נאנסה על ידי ידיד משפחתה. כשהייתה בת שתים עשרה, הוריה התגרשו. פטי חייתה עם אמה, אך נותרה קרובה לאביה. פטי הצטרפה למקהלה של הכנסייה המקומית בגיל 10, וביצעה את הסולו הראשון שלה לאחר שנתיים. בגיל 15 היא זכתה בתחרות כישרונות בבית ספר התיכון, הצלחה שהובילה אותה להקים את ההרכב הראשון שלה, ה-Ordettes, ב-1960, עם חברותיה לכיתה ג'ין בראון, איבון הוגן וג'וני דוסון. הקבוצה, עם פטי כסולנית, הפכה לאטרקציה מקומית עד ששתיים מחברותיה עזבו כדי להינשא. ב-1962, הצטרפו ללהקה שלוש חברות חדשות, סינדי בירדסונג, שרה דאש ונונה הנדריקס. הקבוצה המחודשת נבחנה אצל חברת תקליטים מקומית. הרולד רובינסון, הבעלים של החברה, הסכים לעבוד עם ההרכב לאחר ששמע את הביצוע של פטי לשיר "I Sold My Heart to the Junkman" והתרשם. לפני זה הוא ביטל אותה באמירה המזלזלת שהיא "יותר מידי כהה ופחות מדי יפה".
בשנת 1963, יצא הלהיט הראשון של הלהקה, "Down the Aisle (The Wedding Song)" אשר חצה ז'אנרים והיה ללהיט הן במצעדי הפופ והן במצעד ה-R&B. ב-1964 השיר "You'll Never Walk Alone" היה ללהיט, ואחריו סינגל נוסף, "Danny Boy". בשנת 1965, הלייבל שלהן קרס, והלהקה עברה לניו יורק, ושם חתמה עם אטלנטיק רקורדס, אצלם הקליטו שנים עשר סינגלים, אשר חלקם עלו למצעדי הלהיטים, כולל ביצוען לשיר "Over the Rainbow". ב-1967, בירדסונג עזבה את הקבוצה כדי להצטרף לסופרימס, ועד 1970 הלהקה שוחררה מחוזה על ידי אטלנטיק רקורדס, וגם האמרגן שלהן, ברנרד מונטגיו, שהיה אתן מתחילת דרכן, נטש אותן.
באותה שנה, ויקי ויקהם, המפיקה של התוכנית המוזיקלית הבריטית, Ready Steady, Go, הסכימה לנהל את הלהקה לאחר שדאסטי ספרינגפילד החתימה אותן לחוזה הקלטה. הדבר הראשון שוויקהאם הורתה להן לעשות זה לשנות את שמן פשוט ל"לבל", וייעצה להן לשוב ולהופיע, והפעם עם מראה יותר עממי ועם סאונד המשקף את הסגנון הפסיכדלי במוזיקת הנשמה. ב-1971, הקבוצה פתחה עבור The Who במהלך סבב ההופעות שלהם בארצות הברית.
Labelle
להקת לבל חתמה עם חברת תקליטים בבעלות האחים וורנר, והאלבום הראשון שלהן, שנקרא על שמן, LaBelle, יצא ב-1971. סגנון הנשמה הפסיכדלית, עם מקצבי רוק, היוו שינוי משמעותי מהצליל המוקדם של הלהקה. באותה שנה, לבל שרו קולות רקע באלבומה של לורה נירו, Gonna Take a Miracle. בשנת 1972, הקבוצה הוציאה אלבום נוסף, באותו הסגנון, Moon Shadow. בהופעות במהלך 1973, ויקהאם הלבישה את חברות הלהקה בבגדי גוף מוכספים, בהשפעת הגלאם הרוק ושל דייוויד בואי ואלטון ג'ון בפרט.
כשגם האלבום השלישי שלהן, Pressure Cookin', לא הניב להיט, להקת לבל חתמה עם אפיק רקורדס, ומיד הוציאו אלבום ב-1974, Nightbirds, אשר היה להצלחתן הגדולה ביותר עד כה. האלבום שילב נשמה, פאנק ומוזיקת רוק, וכלל את הסינגל, "ליידי מרמלד", שהיה לסינגל המוכר ביותר של ההרכב, ולאחד הלהיטים הגדולים בכל הזמנים. השיר הגיע למספר 1 במצעד Hot 100 ומכר מעל מיליון עותקים, כפי שעשה גם Nightbirds, אשר זיכה אותו בסטטוס אלבום זהב מטעם RIAA. באוקטובר 1974, לבל עשו היסטוריה מוזיקלית כאשר היו למופע הרוק הראשון להופיע בבית האופרה מטרופוליטן. ההצלחה הגדולה של "Lady Marmalade" ו-Nightbirds הנחיתו את לבל על שער המגזין רולינג סטון ב-1975.
לבל יצאו עם עוד שני אלבומים, Chameleon ו-Phoenix ב-1975 ו-1976, בהתאמה. בעוד שני האלבומים זכו להצלחה בקרב המבקרים, הם לא הניבו להיטים שחצו למצעדי הפופ. ב-1976, פטי, נונה ושרה החלו להתווכח על הכיוון המוזיקלי של ההרכב. הקשיים הבין-אישיים הגיעו לשיא במהלך הופעה ב-16 בדצמבר 1976 בבולטימור, מרילנד, שם נונה הנדריקס ברחה אל מאחורי הקלעים ופגעה בעצמה במהלך התמוטטות עצבים. בעקבות התקרית, לבל ביקשה לפרק את הלהקה.
1977–1984
לבל חתמה חוזה סולו עם אפיק רקורדס ב-1977, והוציאה עוד באותה שנה את אלבום הבכורה שלה כאמנית סולו, אשר נקרא בשמה. האלבום מוכר בשל להיטי הדיסקו שכלל, כמו "Joy to Have Your Love" ו-"Dan Swit Me" ובלדת הגוספל, "You Are My Friend" שנהיה לשיר היכר של לבל. לבל הוציאה עוד שלושה אלבומי אולפן ברצף עם אפיק רקורדס עד 1980, מהם יצאו מספר להיטים שהגיעו למצעדים.
אחרי ארבעה אלבומים עם אפיק, לבל חתמה עם פילדלפיה אינטרנשיונל רקורדס, שם הקליטה את הגרסה האייקונית שלה לשיר "Over the Rainbow" שיצא באלבומה בשם The Spirit's in It. ב-1982, שרה דואט עם גרובר וושינגטון "The Best Is Yet to Come", אשר זיכה אותה במועמדות הראשונה שלה לפרס גראמי. וזכתה לשבחים באותה השנה כשכיכבה במחזמר הברודוויי Your Arms Too Short to Box with God. בשנת 1983, לבל יצאה באלבום שהיווה עבורה פריצת דרך, I'm in Love Again, אשר כלל את להיטי הטופ-10 הראשונים שלה במצעדי הסינגלים ב-R&B, כגון "Love, Need and Want You" ו-"If Only You Knew", אשר היה ללהיט מספר 1 הראשון שלה כאמנית סולו, בתחילת 1984. מאוחר יותר בשנת 1984, השיר ששרה עם בובי וומאק, "Love Has Finally Come at Last", גם היה ללהיט. באותה שנה לבל הופיעה בסרט "סיפורו של חייל" כזמרת במועדון לילה.
1984–2009
ב-1986 לבל הוציאה את אלבום הסולו הנמכר ביותר שלה, Winner in You, אשר הגיע למקום ראשון במצעדי האלבומים. האלבום כלל את הלהיט מס' 1 "On My Own". ב-1989 הוציא את האלבום Be Yourself, שכלל את הלהיט "If You Asked Me To", אשר זכה להצלחה גדולה עוד יותר בגרסת הקאבר של הזמרת סלין דיון. באותה שנה, לבל התחילה להופיע בתפקיד קבוע בסיטקום המצליח עולם שונה, אשר הוביל לספין אוף משלה, הסיטקום Out All Night, אשר בוטל כעבור עונה. ב-1991, היא הקליטה את הלהיט "Superwoman" עם גלדיס נייט ודיון וורוויק. השלישייה שיתפה פעולה גם בעבר, כאשר הופיעו בתוכנית הספיישל Sisters in the Name of Love ב-1987. גם ב-1991 הוציאה לבל את אלבום הסולו, 'Burnin, אשר זכה עד מהרה לסטטוס זהב, ושלושה סינגלים ממנו ברצף הגיעו לטופ-5 של מצעדי ה-R&B. עבור אלבום זה זכתה לבל בפרס גראמי הראשון שלה, כזמרת השנה ב-R&B ב-1992, פרס בו השתתפה עם הזמרת ליסה פישר, אשר זכתה עבור הבלדה שלה "How Can I Ease the Pain".
אלבומה של לבל משנת 1994, Gems, גם זכה לססטוס זהב, וכלל את הלהיט "The Right Kinda Lover". אחרי שלוש שנים, יצאה לבל באלבום Flame, אשר כלל את להיט הריקודים, "When You Talk About Love". בשנת 1996 פרסמה לבל את ספר זכרונותיה, Don't Block the Blessings, ובשנת 1997, את הראשון מבין חמישה ספרי בישול שהיו לרבי מכר. בשנת 1998 היא הוציאה את אלבום ההופעה החיה, ''Live! One Night Only'', עבורו זכתה בפרס גראמי השני שלה, בפברואר 1999. בשנת 2000 הוציאה לבל את האלבום האחרון שלה עם MCA רקורדס, When a Woman Loves, ואז חתמה עם Def Soul Classics, באמצעותם הוציאה את אלבומה משנת 2004, Timeless Journey. אחרי שהוציאה ב-2005 אלבום שירי קאבר, Classic Moments, התפתחה מחלוקת בין לבל לבין יו"ר חברת התקליטים, אנטוניו "אל. איי." ריד, לגבי הכיוון של הקריירה שלה, ובעקבות מחלוקת זו עזבה לבל את הלייבל. ב-2006, היא הוציאה את אלבום הגוספל הראשון שלה, The Gospel According to Patti LaBelle, באמצעות באנגלו רקורדס. האלבום הגיע למקום ראשון במצעד הגוספל. במהלך תקופה זו, פרסמה לבל את ספרה Patti's Pearls. היא חזרה לעבוד עם Def Jam בשנת 2007 והוציאה דרכם אלבום חג, Miss Patti's Christmas. בשנת 2008, לבל התאחדה עם חברותיה מתחילת דרכה, נונה הנדריקס ושרה דאש, וביחד הוציאו את האלבום המשותף הראשון שלהן מזה 30 שנים, Back to Now.
מאז 2010
ב-14 בספטמבר 2010, לבל חזרה לברודוויי, שני עשורים מאז הופעתה האחרונה על הבמה התיאטרלית, כדי לככב במחזמר זוכה הפרסים, Fela! שמספר את סיפורו של אגדת האפרו-ביט פלה קוטי. לבל החליף את האמנית מועמדת פרס טוני ליליאס וייט בתפקיד אמו של פלה, Funmilayo Ransome-קוטי, ונשארה בצוות השחקנים עד שהמחזמר ירד מהבמה ב-2 בינואר 2011. ב-23 במאי 2011, הופיעה לבל בספיישל הפרידה מאופרה וינפרי, כאשר פרשה מתוכניתה היומית רבת השנים. היא שרה את "Over the Rainbow", עם ג'וש גרובן. לבל זכתה בפרס מפעל חיים בטקס פרסי BET ב-26 ביוני 2011. לבל וארית'ה פרנקלין, בין אמניות נוספות, הופיעו באירוע "Women of Soul: In Performance at the White House" קונצרט בחסות הנשיא ברק אובמה בהלבן הבית.
ב-10 ביוני 2014, לבל חזרה לברודוויי בהופעת אורחת במחזמר הפופולרי ומועמד-הטוני, After Midnight. ב-2014, השתתפה לבל בעונה הרביעית של סדרת FX, אימה אמריקאית: פריק שואו. ב-2015 התחרתה לבל בעונה ה-20 של רוקדים עם כוכבים. היא ובן זוגה לריקודים, ארטם צ'יגבינצב, הודחו בשבוע השישי, וסיימו במקום השמיני. באותה שנה, הופיעה לבל בהופעת אורח בסדרה אימפריה של פוקס, בתור עצמה.
ב-2016 השתתפה לבל כיועצת למתחרים בתוכנית הריאליטי המוזיקלית, The Voice.
ב-107 הוציאה את אלבום הג'אז הראשון שלה, Bel Hommage.
נוקטה
נוקטה (בערבית: نقطة, באנגלית: Nukta) היא נקודה או נקודה מרכזית; וגם נקודת משמר: תחנת נוטרים, או תחנת משטרה בתקופת המנדט הבריטי.
פטי לבל
חיים אישיים
באוטוביוגרפיה שלה, לבל סיפרה שהיא הותקפה מינית על ידי ג'קי וילסון, בתיאטרון פוקס שבברוקלין, בשנות ה-1960. ב-1964, לבל הייתה מאורסת לאוטיס ויליאמס, ממייסדי The Temptations, אך השניים נפרדו עקב התנגשויות בלוחות זמני ההופעות שלהם. ב-1969 נישאה לבל לחברה הוותיק, ארמסטד אדוארדס. אדוארדס נהיה למנהל של לבל עד שהשניים נפרדו בסוף שנות ה-90 המאוחרות. הזוג התגרש רשמית בשנת 2003. יש להם בן, זורי קיי אדוארדס (יליד 1973), שהוא המנהל הנוכחי של לבל. בנוסף לזורי, ללבל יש שני אנשים נוספים בחייה שהיא רואה כבניה, דוד וסטנלי, שני אחים שלבל הכירה אחרי מות אמם, וואוניטה, שכנה של לבל.
נוקטה
מקור השם - ערבי שמי. על פי ההיסטוריון אריה יצחקי פרוש השם הוא "נקודה". פרוש נוסף: נקודת משטרה, תחנת משמר, תחנת משטרה או תחנת מכס בה ישבו מוכסים. השם היה מקובל בתקופת השלטון הטורקי ועבר לשימוש גם בתקופת המנדט הבריטי. גם השלטונות של מדינות ערב בסביבות ארץ ישראל השתמשו במושג נוקטה וכך יש נוקטה ירדנית בנהריים, נוקטה מצרית בראס מוחמד שבסיני ועוד. בתקופת המנדט הוחזקו בנוקטות שבישובים כלי הנשק החוקיים.
פטי לבל
חיים אישיים
בשנת 1972, אחותה הבכורה ויויאן רוג'רס מתה מסרטן ריאות בגיל 42. ב-1982, הלכה לעולמה אחותה ברברה פוריפוי, מסרטן המעי הגס בגיל 41. ב-1978, היא איבדה את אמה, ברטה, מסוכרת. ב-1989, היא איבדה את אביה, הנרי, מנפחת שסבל כתוצאה מסיבוכים של מחלת אלצהיימר, וכן את אחותה הצעירה ביותר, ג'קלין "ג'קי" פדג'ט, לסרטן הריאות. ג'קי הייתה בת 43 במותה. לבל הקדישה את האלבום שלה, 'Burnin ואת גרסתה לשיר "Wind Beneath My Wings" לפדג'ט. ב-1995, לבל אובחנה עם סוכרת. לבל מחלקת את זמנה בין בתיה בווינווד, פרבר של פילדלפיה, לוס אנג'לס ואיי הבהאמה.
נוקטה
הסיבות להקמת תחנות המשמר
פריצת המרד הערבי בשנת 1936 וחוסר היכולת של השלטון הבריטי לספק ביטחון ולאבטח את חייהם ושלומם של היישובים העבריים, הביא את שלטונות המנדט למסקנה שיש להקים מערך הגנתי שיבוא מקרב התושבים היהודים, יקבל אימון בסיסי, יצויד בנשק וכלים נוספים כך שיוכל להוות אמצעי שיספק ביטחון והגנה לכל יישוב ולו הקטן ביותר.
פטי לבל
השפעה מוזיקלית
כסולנית הלהקה לבל, פטי לבל נמנית בין חלוצי תנועת הדיסקו בשל סינגלים כגון "Lady Marmalade" ו-"Messin' With My Mind". בתורו, "Lady Marmalade" נחשב לאחד מלהיטי הדיסקו הראשונים שהגיעו למיינסטרים (Jones and Kantonen, 1999). המגזין "רולינג סטון" מנה את לבל בין 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים ברשימתם משנת 2011, והצהירו שהיא השפיעה על "דורות של זמרי נשמה", הכוללים את לותר ואנדרוס, אלישה קיז, מרי ג'יי בלייג', Ledisi וכריסטינה אגילרה.
נוקטה
הסיבות להקמת תחנות המשמר
בכל יישוב ולו הנידח ביותר הקימו הבריטים תחנת נוטרים. זאת, במסגרת משטרת היישובים העבריים. הנוטרים לבשו מדים, צוידו ברובים ונשבעו אמונים להוד מלכותו מלך בריטניה. בכל תחנה היה יומן נוכחות ופעילות. בכל אזור היה קצין בריטי ממונה שהיה מגיע באופן קבוע לתחנה ולעיתים בצורה מפתיעה ללא התראה. הארץ חולקה לנפות כאשר לכל נפה היה מפקד משלה. היו מפקדי נפות מטעם ההגנה שהאזור עליו מונו מטעם ארגון ההגנה חפף את היישובים שהיו תחת אחריותם מטעם שלטונות המנדט. כך למשל מונה אבא פוקס מגבעתיים על ידי ארגון ההגנה בשלהי 1943, למפקד נפת הנגב שכללה את שלושת המצפים: בית אשל, רביבים וגבולות, ואת חמשת הקיבוצים שבמבואות עזה: ניר עם, דורות, רוחמה, גברעם ויד מרדכי.
פטי לבל
השפעה ברשתות החברתיות
בסוף 2015 לבל הייתה בכותרות כאשר vlogger הידוע כג'יימס רייט דיבר בהתלהבות על המותג של לבל של פאי בטטה בערוץ ה-YouTube שלו. הווידאו נהיה כל כך ויראלי, שמכירות הפאי נסקו, בקצב שפאי אחד נמכר בכל שנייה ב-Walmart, ברחבי ארצות הברית. בעקבות זאת, לבל הופיעה בשתי פרסומות עבור חברת וולמארט.
נוקטה
מיקום המבנה
הצורך בנגישות מהירה מכל שטחי היישובים לנשק, הכתיב את מיקום הנוקטות - במרכזי היישובים. דבר זה ניתן לראות בתמונות הנוקטות של קיבוצים, כגון משמר הנגב, בארי, דורות ואחרים. הנוקטה של רוחמה למשל מרוחקת פחות מ-100 מטר מחדר האוכל הראשון (כיום מבנה המועדון לחבר). כך גם למשל הנוקטה של קיבוץ מענית שממוקמת פחות מ-30 מטר מחדר האוכל.
פטי לבל
פילמוגרפיה
קולנוע
נוקטה
תיאור המבנה
כנראה שהתנאי למסירת כלי נשק לאנשי היישוב היה המצאתו של מבנה אבן. ברוב היישובים זה היה מבנה האבן הראשון. המבנים היו די סטנדרטיים במידות של כ- 3 * 3 מטר עם שנים עד שלושה חלונות קטנים ודלת מתכת. החלונות נבנו כך שיהיו קטנים מדי למעבר גוף אדם. כך למשל בנוקטה של קיבוץ מענית נבנו חלונות בגובה של 40 ס"מ ורוחב של 60 ס"מ. מבנה נוקטה אחר בקיבוץ יד מרדכי דמה יותר במידותיו למידות הסטנדרטיות. מידות הפנים: 3.00 מטר * 3.25 מטר. למבנה זה שלושה חלונות גדולים יחסית בכל אחד משלושת הקירות עם סורגי ברזל. גובה החלונות: 60 ס"מ. רוחבם - 80 ס"מ. בקיר הרביעי - דלת מתכת. הנוקטה ברוחמה למשל בעלת מבנה אחיד וסימטרי לחלוטין. מידות חוץ: 3.36 * 3.36 מטר. מלפנים דלת מתכת ברוחב של כ- 80 ס"מ וגובה 2 מטר. לרוחב הדלת בריח מתכת להבטחה נגד פריצה. מבנה זה בעל שני חלונות בלבד. כל חלון בגובה של 18 ס"מ ורוחב של 78 ס"מ. זה אחד ממחסני הנשק היחידים מבין יישובי הדרום שממשיכים לשמש עד היום בתפקידם המקורי. הגגות בכל המבנים היו גגות רעפי חרס שיפועיים.
תכולת התחנה
בכל תחנה היה מתקן מעמד לרובים. מבדיקה אקראית הסתבר שבישובים רבים היה מתקן ל-12 רובים. כמו כן כללה התחנה מחברת יומן פעילות ונוכחות, נשק, שלעיתים כלל גם אקדח רקטות, תחמושת לרובים, כלי ניקוי לנשק, מיטה צבאית מתקפלת שולחן וכדומה.
סוגי הנשק בנוקטות
בשלבים הראשונים בסוף שנות ה-30 נמסרו לנוטרים רובי משטרה מסוג גרינר (Greaner). אלה היו למעשה רובי צייד שיוצרו במיוחד לפי הזמנת המשטרה הבריטית, והיה מוטבע בהם השם: Greaner Police Gun. בהמשך הוחלפו רובים אלה ברובים איטלקיים מסוג "מנליקר קרקנו", וברובים בריטים מסוג "לי אנפילד". כך למשל מסרה המשטרה הבריטית לשישה יישובים שעלו להתיישבות בשנים 1941-1944 בדרום, 14 רובים לכל ישוב וישוב, מהם 7 רובים איטלקיים ו-7 רובים אנגליים מסוג לי אנפילד.
מורשת
עם התרחבות היישובים וגידול האוכלוסייה בעיקר אחרי מלחמת העצמאות בישובי הדרום, התברר שהמבנים קטנים מדי. על כן במספר רב של יישובים נבנו מחסני נשק גדולים יותר שאפשרו שמירת כמות נשק גדולה ומגוונת יותר. הצורך הזה עלה בעיקר בשנות ה-50 כאשר מצב הביטחון בדרום הארץ התדרדר וישובים רבים סבלו מגנבות של מסתננים ופגיעות של פדאינים. ברוחמה למשל משמש המבנה המקורי משנות ה-40 עד היום כמחסן נשק. אולם זו דוגמה יוצאת דופן.
'hours...'
('שעות...') הוא אלבום של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי שיצא בשנת 1999.
מרבית שירי האלבום הופיעו כבר במשחק המחשב "אומריקון". במשחק זה הופיעו בין השאר, דמויותיהם של בואי עצמו, של אשתו הדוגמנית אימאן, ושל שני המוזיקאים ריבס גברלס וגייל אן דורסי.
גולשים באתר האינטרנט של בואי "BowieNet" הוזמנו בתרגיל שיווקי יוצא דופן לכתוב מילים לאחד משירי האלבום, ללחן קיים. אלכס גראנט זכה בתחרות כתיבת השיר "What's Really Happening", והוא גם הוזמן לצפות בבואי מקליט את השיר באולפן.
על עטיפת האלבום מופיע בואי בחזות עדכנית, מגולח עם שיער ארוך, אוחז בידיו את דמותו של בואי המזוקן וקצוץ השיער, כפי שהייתה מוכרת מתקופת אלבומו הקודם Earthling, הנראית ללא רוח חיים. החזות העדכנית משווה לבואי מראה רך ונערי יותר, דבר שבא גם לידי ביטוי בחלק משירי האלבום שהזכירו את עבודתו המוקדמת של בואי בראשית שנות ה-70.
אחת ממהדורות האלבום כללה עטיפת שהודפסה בטכניקה עם אפקט תלת-ממד. בשנת 2004 הוציא בואי את האלבום במהדורה מורחבת שכללה דיסק נוסף שהכיל שירים שלא הופיעו באלבום המקורי, מיקסים וגרסאות שונות.
שמו של האלבום, רומז לממד הזמן שגם החל להעסיק את בואי כמוזיקאי רוק מזדקן, וכן לקראת סוף המילניום הקרב ובא.
תאודור דרייזר
תאודור הרמן אלברט דרייזר (באנגלית: Theodore Herman Albert Dreiser; 27 באוגוסט 1871 - 28 בדצמבר 1945) היה סופר ועיתונאי אמריקאי. דרייזר היה חלוץ האסכולה הנאטורליסטית ונודע בתיאור דמויות, שערכן טמון לא בקוד המוסרי שלהם, אלא בנחישותן להתגבר על כל מכשול בדרכן, ובבניית מצבים ספרותיים, הדומים יותר למחקרים בטבע מאשר למעשים, שיש בהם משום בחירה אישית והכוונה.
ילדות ונעורים
דרייזר נולד בטרה הוט שבאינדיאנה לשרה וליוהאן פאול דרייזר, בפטיסט מחמיר. יוהאן פאול דרייזר היה מהגר גרמני ומוצאה של שרה היה בקהילת החוואים המנוניטים ששכנה סמוך לדייטון שבאוהיו; משפחתה נידתה אותה עקב נישואיה לג'ון והמרת דתה לקתוליות. תאודור היה השנים-עשר בשלושה-עשר ילדים (התשיעי בין העשרה ששרדו). הפזמונאי פול דרסר (דרייזר) (1859-1906) היה אחיו הבכור.
בשנים 1889–1890 למד תאודור באוניברסיטת אינדיאנה. בשנים הבאות החל לכתוב לעיתון "שיקגו גלוב" ואחר ל"גלוב-דמוקרט" של סנט לואיס. הוא כתב כמה מאמרים על סופרים כגון נתנאל הותורן, ויליאם דין האוולס, ישראל זנגוויל וג'ון ברואוס וריאיין אנשי ציבור כמו אנדרו קרנגי, מרשל פילד, תומאס אדיסון ותיאודור תומאס. ראיונות אחרים שערך כללו את ליליאן נורדיקה, אמיליה א. באר, פיליפ ארמור ואלפרד שטיגליץ. בשנת 1898 נשא לאישה את שרה וייט. השניים נפרדו בשנת 1909, אך לא התגרשו מעולם באופן רשמי.
קריירה ספרותית
הרומן הראשון של דרייזר, "האחות קרי" (1900), מביא את סיפורה של אישה צעירה, הנמלטת מחיי הכפר שבו נולדה אל הכרך (שיקגו) ושוקעת בדרך חיים נלוזה. בסרט שהבמאי ויליאם ויילר יצר על פי הספר בשנת 1952 כיכבו לורנס אוליבייה וג'ניפר ג'ונס.
הרומן השני שלו, "ג'ני גרהרדט", יצא לאור בשנת 1911. רבים מן הרומנים הבאים של דרייזר עסקו באי-שוויון חברתי. הצלחתו המסחרית הראשונה הייתה "טרגדיה אמריקאית" (1925), שסרטים על פיו נוצרו בשנת 1931 וב-1951. בשנת 1892, כשהחל לעבוד כעיתונאי, "החל לתת את דעתו על פשע מסוג מסוים, שהתגלה כנפוץ מאוד בארצות הברית. נראה, שסוג פשיעה זה נובע מן העובדה, שכמעט כל אדם צעיר היה נתון לשאפתנות גוברת והולכת להגיע למעמד כלכלי וחברתי." "ציד ממון היה למחלה", שהתבטא לעיתים קרובות בפשע, שהיה ייחודי לאמריקה, צורות רבות של רצח למען כסף... המאהב הצעיר והשאפתני של נערה חסרת אמצעים... [נותן עיניו] בנערה מושכת יותר, שיש לה כסף או עמדה בחברה... לא תמיד התאפשר לו להשתחרר בנקל מן הנערה הראשונה." דרייזר אסף, לדבריו, סיפורים כאלה מדי שנה בין 1895 ל-1935. מקרה הרצח של אייוויס לינל בשנת 1911 בידי קלרנס ריצ'סון עניין אותו במיוחד. בשנת 1919 היה רצח זה הבסיס לאחד משני רומנים נפרדים שדרייזר החל לכתוב. הרצח של גרייס בראון בידי צ'סטר ג'ילט היווה לבסוף את הבסיס ל"טרגדיה אמריקאית".
דרייזר נודע בעיקר כמחבר רומנים, אך בשנת 1918 הוציא לאור קובץ ראשון של סיפורים קצרים, "חופשי וסיפורים אחרים". הקובץ כלל 9 סיפורים.
ספריו האחרים הם "הגאון" ו"טרילוגיית תשוקה" (רומן בשלושה חלקים על חייו הייחודיים של איל החשמליות של שיקגו צ'ארלס טייסון ירקס, הכולל את הספרים "איש הכספים" (1912), "הטיטאן" (1914) ו"הסטואיקן"). האחרון יצא לאור לאחר מות הסופר, בשנת 1947.
מעורבות פוליטית
דרייזר, סוציאליסט מושבע, כתב כמה ספרי עיון בנושאים פוליטיים, בהם "דרייזר מתבונן ברוסיה" (1928), תולדת ביקורו בברית המועצות בשנת 1927, "אמריקה הטראגית" (1931) ו"אמריקה ראויה להצלה" (1941). הוא צפה קפיטליזם וסדר עולמי עתידי, בדגש על תכתיב צבאי-אמריקאי, ובשל חזונו זה, יחד עם הביקורת החריפה שמתח עליו, היה לצנינים בעיני אנשי ממשל ונושאי משרות בכירות. דרייזר מת ב-28 בדצמבר 1945 בהוליווד, בן 74.
קישורים חיצוניים
*DreiserWebSource at University of Pennsylvania Library, Philadelphia, Pennsylvania
ארנסט מקמילן
חייו
מקמילן נולד במימיקו, אונטריו. כילד פלא, הופיע ברסיטל העוגב הראשון שלו בגיל עשר. לאחר שלמד בלונדון בקולג' המלכותי לנגני עוגב, למד היסטוריה מודרנית באוניברסיטת טורונטו משנת 1911 עד 1914.
משנת 1931 עד 1956 ניצח על התזמורת הסימפונית של טורונטו.
מקמילן מת בטורונטו בשנת 1973.
רומלו לוקאקו
רומלו מנאמה לוקאקו בולינגולי (בהולנדית: Romelu Lukaku; נולד ב-13 במאי 1993 באנטוורפן) הוא כדורגלן בלגי, המשחק בעמדת החלוץ בצ'לסי מהפרמייר ליג ובנבחרת בלגיה. לוקאקו הוא מלך השערים של נבחרת בלגיה בכל הזמנים. אחיו, ג'ורדן לוקאקו, הוא כדורגלן המשחק בעמדת המגן. אביו הוא כדורגלן נבחרת זאיר לשעבר, רוג'ר לוקאקו.
קריירת מועדונים
לוקאקו החל לשחק בקבוצת הילדים של רופל בום. לאחר ארבע שנים עבר לווינטם וכעבור שנה אחת עבר לליירסה. ב-2006 עבר לשחק בקבוצת הנוער של מועדון הצמרת אנדרלכט, במדיה שיחק בהצטיינות במשך שלוש שנים והבקיע 121 שערים ב-88 משחקים, כאשר בחלק מהמקרים הוא משחק נגד שחקנים הגדולים ממנו בארבע שנים. ב-24 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשבוע בלבד לאחר יום הולדתו ה-16.
עם תחילת עונת כבש את שערו הראשון בליגה הבלגית, בניצחון 0–2 על זולטה ורכם. ב-17 בדצמבר 2009, הבקיע את שעריו הראשונים במסגרות האירופיות, כאשר כבש צמד שערים בניצחון 0–3 על אייאקס אמסטרדם במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. בהמשך הטורניר כבש שני שערים נוספים והוביל את קבוצתו עד לשמינית הגמר, בו הודחה אנדרלכט על ידי המבורג. גם בליגה הבלגית הוא הפגין יכולת מצוינת ואף הוביל את אנדרלכט לזכייה באליפות עם 15 שערים ב-33 משחקים, שהקנו לו את תואר מלך השערים של הליגה.
עם תחילת עונת הבקיע צמד שערים במשחק הגומלין של סיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות נגד דה ניו סינטס והוביל את אנדרלכט לשלב הפלייאוף של המפעל, בו נוצחה הקבוצה על ידי פרטיזן בלגרד ונשרה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
היכולת המצוינת של החלוץ הצעיר לא נעלמה מעיני הקבוצות הגדולות, וב-6 באוגוסט 2011 הודיעה צ'לסי כי היא רכשה את לוקאקו. בקיץ 2012 השאילה צ'לסי את לוקאקו לעונה אחת לווסט ברומיץ' אלביון.
ב-3 בספטמבר, לאחר עונת השאלה בווסט ברומיץ', הושאל לאברטון וכעבור עונה נרכש כרכישה היקרה ביותר של אברטון. בעונת 2014/2015 היה מלך השערים של הליגה האירופית כשכבש שמונה שערים.
ב-10 ביולי 2017 חתם במנצ'סטר יונייטד לחמש שנים תמורת 75 מיליון ליש"ט.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם באינטר מילאנו לחמש שנים עבור 77 מיליון אירו, ומשכורת של 330 אלף לישט לשבוע. ב-26 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–4 על לצ'ה. לוקאקו כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה באותו משחק, ובכך הייתה זו הקבוצה הרביעית בה הוא כובש בבכורה, אחרי שעשה זאת גם במדי ווסט ברומיץ', אברטון ומנצ'סטר יונייטד.
ב-12 באוגוסט 2021 חזר לצ'לסי וחתם על חוזה לחמש שנים. ב-22 באוגוסט כבש את שער הבכורה שלו במדי צ'לסי, בניצחון 2–0 על ארסנל. בסך הכל כבש שמונה שערים בפרמייר ליג בעונת 2021/2022.
ב-29 ביוני 2022 חזר לאינטר מילאנו בהשאלה מצ'לסי לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
בשנת 2008, כאשר הוא בן 15 בלבד, החל לוקאקו לשחק עבור נבחרת בלגיה עד גיל 21. כשנתיים לאחר מכן, ב-3 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בלגיה הבוגרת, במשחק ידידות נגד, וב-17 בנובמבר אותה השנה, הבקיע את שעריו הראשונים עבור הנבחרת בניצחון 0–2 על.
ב-11 באוקטובר 2013 הבקיע צמד במשחק מוקדמות גביע העולם נגד. הנבחרת ניצחה 1–2 ועלתה למונדיאל 2014.
בשנת 2018 הבקיע צמד במשחק הראשון של בלגיה במונדיאל, בניצחון 0–3 על פנמה. במשחק השני של בלגיה הבקיע עוד צמד, בניצחון 2–5 על תוניסיה.
השתתף במשחקי נבחרת בלגיה בטורניר מונדיאל 2022, שהודחה בשלב הבתים.
קריירת מועדונים
מעודכן ל-10 ביוני 2023
נבחרת בלגיה
מעודכן ל-20 ביוני 2023
אדוארד באלפין
גנרל סר אדוארד סטניסלאוס באלפין (באנגלית: Sir Edward Stanislaus Bulfin; 6 בנובמבר 1862 - 20 באוגוסט 1939) היה קצין בכיר בצבא בריטניה. השתתף במלחמת הבורים ובמלחמת העולם הראשונה במהלכה לחם, כמפקד דיוויזיה, בחזית המערבית וכמפקד הקורפוס ה-21 במערכה על סיני וארץ ישראל.
השנים הראשונות
באלפין הצטרף למיליציה וב-1884 הצטרף לרגימנט הרגלים של יורקשייר (Yorkshire Regiment) הידוע גם בשמו Green Howards. ובהמשך שירת ברגימנט הקלעים של אירלנד (Royal Irish Fusiliers). ב-31 בדצמבר 1889 נשלח לשרת בהודו ושירת תקופה בבורמה. ב-30 בינואר 1895 הועלה לדרגת קפטן. ב-1898, לאחר חזרתו לאנגליה, מונה באלפין לשליש הצבאי של חיל המצב בדובר.