cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עלי חסן אל-מג'יד
הטבח בכורדים
ההתנגדות הכורדית לא פסקה, ולכן הורה אל-מג'יד על חיסול וגירוש האוכלוסייה מאזורים כורדיים. צבא עיראק, שבאותה העת לחם גם בחזית באיראן השקיע כוח אדם רב בהתקפות של חיל רגלים, הפצצות אוויריות, שיטוח כפרים, גירושים המוניים (שכונו "שיערוב"), גירוש אנשים למחנות ריכוז, חיסול המונים מול כיתות ירייה. המבצע הרס כמעט כל כפר כורדי בצפון עיראק, חיסל כ-180,000 כורדים וגרם לכמיליון וחצי להפוך לפליטים (כ-30 אחוזים מכלל הכורדים בעיראק, דאז). בצו שחתם ביוני 1987 הוא הורה כי "בשטחי פעולתם, הכוחות המזוינים חייבים להרוג כל אדם או חיה הנמצאים באזורים אלו".
מלחמת המפרץ ואחריתה
עם חיסול המרידה הכורדית, אל-מג'יד מונה לשר הרשויות המקומיות, והיה אחראי על העברת ערבים לאזורים הכורדיים ש"טוהרו" במבצע אל-אנפאל.
אל-מג'יד מונה למושל הצבאי של כווית לאחר כיבושה בידי עיראק במלחמת המפרץ. במהלך שלטונו על האמירות הקטנה, הוא הנהיג משטר של חיסולים והעברת סחורות יקרות לעיראק.
לאחר קריאתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש ב-1991 לעם העיראקי להחליף את שלטונו, התמרדו השיעים בדרום המדינה והכורדים בצפון. עם זאת, ארצות הברית בחרה לא לערער את משטרו של חוסיין, בתגובה סדאם הורה על חיסול המרידה. אל-מג'יד היה המפקד על הדיכוי האלים של מרידות אלו, שכללו כניסה לערים בהן הופיעו גילויי מרידה, ריכוז הגברים ורציחתם. המשטר הפציץ במסוקים מן האוויר את הכורדים והשיעים שנסו מהערים בהן התבצעו מעשי הטבח. לאחר הכיבוש האמריקני את עיראק ב-2003 נחשפו בהדרגה קברים המוניים באזורי הטבח, בייחוד בדרום. מספר ההרוגים בדיכוי מרד זה משתנה לפי מקור המידע, אך הם נעים סביבות ה-100,000. בתגובה, כוננו הממלכה המאוחדת, ארצות הברית וצרפת אזורים בצפון ובדרום עיראק בהם נאסרה טיסת מסוקים או מטוסים עיראקיים, כדי למנוע מעשי טבח נוספים של המשטר באזרחיו.
במלחמת עיראק
באפריל 2003, זמן קצר לאחר פלישת כוחות הקואליציה לעיראק במרץ, הופצץ ביתו של אל-מג'יד בפצצה מונחת לייזר. צבא הממלכה המאוחדת שנכנס לבית לאחר ההפצצה סבר כי אל-מג'יד חוסל. אולם בדיקות שנערכו שינו את הערכת כוחות הקואליציה. ב-21 באוגוסט 2003 דיווח צבא ארצות הברית כי אל-מג'יד נתפס חי. הוא נחשב למבוקש החמישי בחשיבותו (לאחר חוסיין, בניו ומזכירו הצבאי).
משפט
משפטו של אל-מג'יד נערך בידי בית משפט עיראקי מיוחד בנושא. במשפט הודה אל-מג'יד כי הוא הורה על גירוש כורדים מכפריהם והוצאה להורג של כורדים שנכנסו לאזורים האסורים לכניסה בקרבת הגבול עם איראן. במשפט הושמעו הקְלָטות שבהן תיאר אל-מג'יד את פעולות הצבא שבוצעו בהוראתו: שיטוח כפרים, ההגליות ההמוניות והפגזת הכורדים בחומרי לחימה כימיים. אל-מג'יד הורשע בפשעים נגד האנושות (בסעיפי רצח, העלמות וחיסולים המוניים) ופשעי מלחמה (הוראה על תקיפת אזרחים) ונידון למוות יחד עם שר ההגנה לשעבר סולטאן האשם אחמד אל-תאי וסגן המפקד על המבצעים בצבא עיראק, חוסיין ראשיד מוחמד, שהיו אחראים גם הם לתכנון ופיקוד על הטבח בכורדים. מפקד המשרד המזרחי של המודיעין הצבאי העיראקי פרחן מותלכ סאלח וראש המודיעין הצבאי סאביר א-דורי, נידונו למאסר עולם. טאהר תופיק אל-אני, שהיה המושל של מוסול זוכה בשל העדר הוכחות מספקות. אף על פי שמונת גזרי הדין למוות, באוגוסט 2007 החל משפט נוסף לאל-מג'יד, על מעורבותו בטבח בדרום השיעי ב-1991. ערעורו של אל-מג'יד נדחה על ידי הממשלה העיראקית ב-29 בפברואר 2008 וסלל את הדרך להוצאתו להורג.
אברהם תאומים
אברהם תאומים (ה'תקע"ד, 1814 - כ"ו שבט ה'תרכ"ח, 1868) היה רב בגליציה ששימש ברבנות בערים זבורוב, בוטשאש וקמניץ. מחבר השו"ת חסד לאברהם.
ביוגרפיה
נולד לרבי צבי הירש, ששימש כאב בית דין בעיר קאליש. אימו חיה, הייתה ביתו של רבי יעקב לורברבוים, בעל הספרים המפורסמים חוות דעת, נתיבות המשפט ועוד. אשתו הראשונה נפטרה לאחר שלוש שנים ללא ילדים, התחתן בשנית עם פרומה שהתפרנסה מניירות ערך בבורסה. בהמשך, כשקיבל משכורת על רבנות, חילק אותה לבית החולים, לעניים בארץ ישראל וללומדי תורה.
למד אצל רבי יעקב לורברבוים מליסא. תלמידו הרב יצחק תאומים, סיפר שבעשר השנים שלמד אצלו סיים בכל שנה את התלמוד ואת ארבעת חלקי השולחן ערוך.
בגיל 16 התמנה כרב העיר זבורוב, ובשנת התרי"ג [ 1853] נקרא לשמש כאב בית דין בעיר בוטשאש.
בשבת חזון שנת ה'תרכ"ה [ 1865] פרצה שרפה גדולה בעיר בוטשאש, שבעקבותיה נאלץ להגר לעיר קמניץ שם הוצע לו לשמש ברבנות. לאחר זמן מה עזב את הרבנות שם מפני שהתייחסו אליו כאדמו"ר, ושב לבוטשאש כאחד התושבים עד פטירתו.
ספרו
בהיותו בבוטשאש כתב שו"ת בשם חסד לאברהם. אחיינו, תלמידו וחתנו, הרב יצחק תאומים, בנו של אחיו הרב אפרים תאומים, הוציא את הספר לאור אחרי מותו. בניו הרב משה תאומים והרב יצחק יעקב תאומים כתבו הקדמות לספר.
רוב כתביו של רבי אברהם לא יצאו לאור משום שנשרפו בשרפה הגדולה בבוטשאש. אמנם, חלק מהמכתבים של חידושיו על הרמב"ם להלכות קורבן פסח ועבודת יום הכיפורים שרדו ונדפסו עם השו"ת.
ניקולאי צ'כוב
ניקולאי צ'כוב (ברוסית: Николай Чехов; 23 במאי 1858 – 29 ביוני 1889) היה צייר רוסי, ואחיו של אנטון צ'כוב.
ביוגרפיה
כילד ניקולאי הראה כישרונות לאמנות ומוזיקה. הוא למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה.
הוא לא הצליח לסיים את לימודיו עקב אלכוהוליזם כרוני ותקופות זמן, לעיתים קרובות במשך שבועות, בהם היה מבלה ברחובות מוסקבה.
ניקולאי היה אמן מוכשר, והוא אייר לעיתים קרובות את סיפוריו של אנטון.
אנטון כתב לו, ויעץ לו להישאר פיכח ולהמשיך בציור, אך ללא הועיל.
מותו של ניקולאי הפך לסיפור בידי אנטון, על אדם שניצב מול מותו המתקרב.
בירדי (זמרת)
יסמין לוסילה אליזבת ג'ניפר ואן דן בוגרד (באנגלית: Jasmine Lucilla Elizabeth Jennifer van den Bogaerde; נולדה ב-15 במאי 1996), הידועה בשם הבמה בירדי (Birdy), היא זמרת, פזמונאית ומוזיקאית בריטית.
ביוגרפיה
בירדי נולדה ב-15 במאי 1996 בלימינגטון, אנגליה, שבבריטניה. אביה הוא רופרט אוליבר בנג'מין ואן דן בוגארדה, סופר, אמה היא סופי פטרישיה (לבית רופר-קורזון), פסנתרנית קונצרטים. בירדי למדה לנגן בפסנתר בגיל שבע, והחלה לכתוב את המוזיקה שלה בגיל שמונה. הוריה נישאו בשנת 1995 ויש להם שני ילדים נוספים: ג'ייק, יליד 1997, וקייטלין בשנת 1999. יש לה גם שני אחים למחצה הגדולים, מוזס וסם, מנישואיו הראשונים של אביה.
בירדי למדה בבית הספר להכנה של דורלסטון קורט בברטון און סי, בבית הספר פריסטלנדס ובמכללת ברוקנהרסט, מכללה שישית ביער הניו פורסט. סבה מצד אמה הוא הקפטן ג'ון כריסטופר אינגרם רופר-קורזון, הברון העשיר טיינהם, והיא גדלה באחוזה המשפחתית ליד לימינגטון, המפשייר. דוד רבא שלה היה השחקן סר דירק בוגרד. יש לה שורשים אנגליים, בלגיים (פלמיים), הולנדיים וסקוטיים.
הרפובליקה של באנאט
הרפובליקה של באנאט (ברומנית: Republica bănăţeană, בסרבית: Банатска република, בהונגרית: Bánáti köztársaság) הייתה ישות מדינית קצרת-ימים שהוכרזה בטימישוארה ב-1 בנובמבר 1918 וחולקה בין המדינות הסובבות אותה - רומניה, יוגוסלביה והונגריה ביוני 1919.
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם הראשונה הבטיחו מדינת ההסכמה לרומניה ולסרביה בהבנות חשאיות חלקים מהבאנאט בתמורה להצטרפותן של אלה ללחימה נגד האימפריה האוסטרו-הונגרית. בעקבות התפרקותה של אוסטרו-הונגריה ב-31 באוקטובר 1918, הקים כל אחד מהלאומים בחבל (הרומנים, הסרבים, ההונגרים, הגרמנים והיהודים) מועצה צבאית. נעשה ניסיון לשמר את הרב-לאומיות של הבאנאט ולמנוע את חלוקתו של החבל. ב-1 בנובמבר התכנסו נציגי הלאומים השונים לישיבה מכוננת בבית העירייה של טימישוארה, נבחרה מועצה לאומית ודוקטור אוטו רוט, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי, הכריז על עצמאותה של הרפובליקה. רוט נבחר באותה ישיבה כראש המועצה, ואלברט בארתה נבחר כממונה על הביטחון.
ב-4 בנובמבר הוקמו יחידות צבאיות ומשמר אזרחי במטרה להשיג שליטה בחבל.
המועצה הלאומית לא יכלה לתפקד כי הרפובליקה לא קיבלה הכרה בינלאומית, והרוב הרומני בה שאף לאיחוד החבל עם רומניה.
מאחר שגם לסרביה היו דרישות טריטוריאליות בחבל, פלש הצבא הסרבי לבאנאט ב-15 בנובמבר 1918. המועצה הלאומית פורקה על ידי הסרבים ב-21 בפברואר 1919. לאחר החלטת אלבה-יוליה ברומניה והחלטת הפרלמנט בנובי סאד ביוגוסלביה חולק הבאנאט למעשה ב-21 ביוני 1919 באופן הבא: חלוקה זו אושרה באופן פורמלי בחוזה טריאנון ב-4 ביוני 1920.
ב-16 באפריל 1920 הגישו תושבי הבאנאט הגרמנים לועידת השלום בפריז בקשה להקמה מחודשת של הרפובליקה. ההצעה רצתה לצרף לרפובליקה גם את חבל באצ'קה הסרבי ולחלק את החבל לקאנטונים לאומיים. ועידת השלום דחתה הצעה זו.
הרכב האוכלוסייה
האוכלוסייה הכוללת, על פי מניין האוכלוסין של 1910, מנתה 1.582.133 נפש ונחלקה ללאומים הבאים:
מיעוטים נוספים שנמנו בחבל היו הצ'כים, הסלובקים, הקרואטים והאוקראינים. האוכלוסייה התחלקה בין הדתות באופן הבא: קבוצות קטנות יותר כללו קלוויניסטים, לותרנים ויהודים.
אלתית אטלנטית
אלתית אטלנטית, סַלְמוֹן לָכִיס או סלמון אטלנטי (שם מדעי: Salmo salar) היא מין דג מאכל נפוץ ממשפחת הסלמוניים. הדג חי במימי צפון האוקיינוס האטלנטי ומכאן שמו. הצעירים חיים בנהרות ואגמים בצעירותם ונודדים אל הים בבגרות, אך חוזרים כדי להתרבות. האלתית הופץ בידי האדם גם לצפון האוקיינוס השקט ולניו זילנד.
הדג חי במימי האוקיינוס האטלנטי ומתרבה בנהרות ואגמים באירופה ובמזרח אמריקה הצפונית. לאחר 4 שנים בים הם מתחילים לחזור. הם עוקבים אחרי ריח הנהר שלהם וכך מגיעים אליו בנדידה על זרמי הים. כשהם מגיעים הם צריכים לקפוץ במעלה מפלים גבוהים לעבר הנהרות. לאחר ציד אינטנסיבי ופגיעה בבית גידולו של הדג במשך המאה ה-20, הוא נעלם מנהרות רבים בהם הוא חי ולא חזר אליהם.
הדג צד יצורים קטנים יותר לפי גודלו. בצעירותו הוא ניזון רק מפלנקטון ויצורי מים קטנים ובהמשך צד דגים קטנים וחרקי מים שונים. כאשר הוא חוזר לים הוא ניזון מחסילונים, דיונונים, שטצדאים, צלופחוליים ודגי הרינג ואף מביצי סלמונים אחרים. הדג בתורו מושך טורפים כמו טורפים ימיים, ישנן גרינלנדי, תריסניות, לשונון, בקלה וכמה דולפינים.
קאת (עוף מקראי)
קָאָת (או: קָאַת) הוא מין עוף דורס לילה, שהוזכר בתורה ברשימת העופות הטמאים, ובישעיהו ובתהילים כעוף מדברי, המסמל חורבן של מקום. זיהויו של העוף אינו ברור ונתון למחלוקת בין החוקרים. בין השאר, יש המזהים אותה עם העוף הנקרא כיום לילית מדבר (Strix Butleri), הדומה לכוס החורבות, אך גדול ובהיר ממנו. היו גם שזיהו אותה עם תת-מין של כוס החורבות, Athene Noctua Saharae. לעיתים זוהה הקאת גם כשקנאי.
זיהוי העוף
בספר ויקרא נאמר:
איסור זה באשר לקאת חוזר על עצמו בספר דברים (יד, יז).
רמז למהותו של העוף ניתן ללמוד מספר ישעיהו, שם נאמר: , וכן בספר צפניה, שם נאמר : כך שמדובר ככל הנראה בעוף לילי, המסמל שממון וחורבן של מקום (בהקשר זה מופיעה הקאת יחד עם הקפוד - שבמקרים אלו הוא עוף לילי). כן עולה גם מן הכתוב "דמיתי לקְאַת מדבר, הייתי ככוס חֳרבות". מכתוב זה עולה גם, ככל הנראה, שעוף זה נוהג להשמיע קולות הדומים ליללות ובכיות בלילה.
בתלמודים מזוהה הקאת כציפור הנקראת בלשונם 'קיק', מזיהוי זה משתמע ש'שמן הקיק' המופיע ב כאחד השמנים הפסולים להדלקת נר שבת מופק מציפור זו. בתלמוד הבבלי מוסיפים שציפור ה'קיק' שוכנת "בכרכי הים". רס"ג תרגם את המילה למילה הערבית 'קוק', שהרב יוסף קאפח מסבירה כ"עוף מים לבנבן בעל מקור ארוך, חי מציד דגים", ומשום זה יש הסוברים שהקאת הוא השקנאי המוכר לנו היום ש"מקיא" את הדגים מפיו ואוכל אותם.
בקרב החוקרים החדשים, יש המזהים אותה עם העוף הדומה לכוס החורבות, Strix Butleri (לילית המדבר); פליקס מזהה אותה עם תת-מין של כוס החורבות אשר שמו המדעי הוא Athene Noctua Saharae.
שמה של הקאת נגזר אולי מהמייתה, או על שם הקאתה את עצמות הטרף שלה, כדרכם של דורסי הלילה. יצוין כי בעוד שבתורה מנוקד שמה של הקאת בשני קמצים (קָאָת), בנביאים הוא מנוקד בקמץ ופתח (קָאַת).
ניו אמסטרדם (גיאנה)
ניו אמסטרדם (באנגלית: New Amsterdam, בהולנדית: Nieuw Amsterdam) היא אחת הערים הגדולות ביותר בגיאנה, בירת מחוז מזרח ברביצה קורנטין. העיר שוכנת במרחק של 100 ק"מ מדרום מזרח לבירת המדינה ג'ורג'טאון, על הגדה המזרחית של נהר ברביצה, 6.5 ק"מ במעלה הזרם מהשפך שלו לאוקיינוס האטלנטי, ומדרום לנהר קנג'.
היסטוריה
שורשיה של ניו אמסטרדם מתחילים בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-18, בכפר שצמח לצדו של מבצר נסאו שניצב 90 ק"מ במעלה נהר ברביצה. לפני פרוץ מרד עבדים ב-1763, היו בניו אמסטרדם בית משפט, מחסן, אכסניה, פונדק, שני נפחים, מאפייה, כנסייה לותרנית, וכמה בתי מגורים ומבנים אחרים. העיר נבנתה ב-1740 על ידי ההולנדים ונקראה בתחילה פורט סינט אנדריס (Fort Sint Andries). בשנת 1790 היא הייתה למקום מושב הממשלה הקולוניאלית ההולנדית. ב-1803 היא נכבשה על ידי הבריטים.
ב-1763 התחולל בעיר מרד עבדים שבמהלכו הוצתו בתי העיר ונשרפו עד היסוד. המבנה היחידי ששרד הייתה הכנסייה הלותרנית שהייתה בנויה מלבנים. במשך השנים הבאות נבנתה העיר מחדש אך היא כבר פסקה מלהיות מרכז המושבה. בעלי המטעים החלו לחפש אדמות פוריות יותר במורד הנהר ובכך הפכה העיר להיות מבודדת יותר. בתחילה תכננו השלטונות ההולנדים לבנות בעיר מבני ממשלה חשובים, אך בסופו של דבר הבינו שעדיפה תוכנית להעתקת העיר למיקומה הנוכחי. ב-1790 החלו להיבנות המבנים החדשים במיקום החדש.
ב-1831 איבדה ניו אמסטרדם את מעמדה כבירת המושבה ההולנדית, כאשר אוחדו שתי מושבות ומוזגו למושבה גיאנה הבריטית.
בייסון דלי
בייסון דלי (באנגלית: Bison Dele; נולד בשם בראיין קרסון ויליאמס (Brian Carson Williams); 6 באפריל 1969 – 7 ביולי 2002) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1991–1999. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן שיקגו בולס, ולאורך 8 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 11.0 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
ביולי 2002 נעלמו עקבותיו לאחר שיצא להפלגה מטהיטי, יחד עם בת זוגו, אחיו והסקיפר של הקטמרן. כחודשיים לאחר מכן הוכרז כמת, לאחר מותו של אחיו אשר נחשד שרצח את שלושת הנוסעים האחרים.
קריירת מכללות
ויליאמס נולד בעיר פרזנו שבקליפורניה, להורים ממוצא אפרו-אמריקאי ואינדיאני משבט צ'רוקי.
בשנת 1987 החל ללמוד באוניברסיטת אורגון, ולאחר שנה אחת עבר לאוניברסיטת אריזונה, על מנת לשחק בקבוצת הכדורסל שלה ("אריזונה ויילדקטס") תחת המאמן לוט אולסון. בשתי עונותיו בקבוצה שיתף פעולה עם שחקני ה-NBA לעתיד ג'אד בושלר וכריס מילס, ורשם ממוצעים של 12.4 נקודות ו-6.8 ריבאונדים למשחק. בעונת 1990/1991 הודח עם הוויילדקטס בשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), מול אוניברסיטת סיטון הול, על אף משחק מצוין של 21 נקודות ו-10 ריבאונדים.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1991 נבחר ויליאמס בבחירה העשירית, על ידי אורלנדו מג'יק. בשתי עונותיו באורלנדו מיעט לשחק, ותרם 7.7 נקודות ב-16.6 דקות בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס. בעונתו היחידה במדיה הצטיין עם ממוצעים של 15.8 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק, אך קבוצתו העמידה מאזן ניצחונות שלילי 29–53.
לאורך מרבית עונת נותר ויליאמס ללא קבוצה, לכאורה בשל דרישות שכר גבוהות מדי, עד שחתם על חוזה בשיקגו בולס באפריל 1997, כאשר נותרו תשעה משחקים עד לסיום העונה הסדירה. לאורך פלייאוף 1997 היה אחד משחקי הספסל הבכירים של הבולס, לצדם של טוני קוקוץ' וסטיב קר, ותרם 6.1 נקודות בממוצע למשחק כמחליפם מהספסל של לוק לונגלי ודניס רודמן. בסדרת גמר ה-NBA גברה שיקגו על יוטה ג'אז בתוצאה 4–2, ובכך זכתה באליפות החמישית בתולדות המועדון.
לקראת עונת חתם בדטרויט פיסטונס על חוזה ל-7 עונות, בסך כ-45 מיליון דולר. בעונתו הראשונה בקבוצה קבע שיאי קריירה של 16.2 נקודות ו-8.9 ריבאונדים בממוצע למשחק. בקיץ 1998 שינה את שמו לבייסון דלי, כהוקרה למוצאו הצ'רוקי; השבטים האינדיאנים התייחסו אל הביזון כחיה קדושה. בסיום עונת הודיע במפתיע על פרישתו ממשחק, בגיל 30, ובכך ויתר על יתרת חוזהו אשר נעמד אז בכ-36 מיליון דולר.
חייו האישיים
חייו של דלי מתוארים כססגוניים והרפתקניים; פורסם עליו כי היה בן זוגה של הזמרת מדונה, וכן כי נפגש עם הדלאי לאמה ורץ עם השוורים בפסטיבל סן פרמין. לאחר פרישתו ממשחק בילה תקופות ארוכות בטיולים בלבנון ובמדבר האוסטרלי, בטרם רכש קטמרן בה הפליג ברחבי העולם.
פרשת היעלמותו
ב-6 ביולי 2002 יצא דלי להפלגה מטהיטי בקטמרן שברשותו – "האקונה מטטה" – עם בת זוגו סרנה קארלן, אחיו מיילס דבורד, והסקיפר ברטרנד סאלדו. יומיים לאחר מכן נותק הקשר עם הקטמרן, וב-20 ביולי עגנה הסירה בחזרה בטהיטי, כאשר דבורד היה נוסעה היחיד. ב-5 בספטמבר 2002 עוכב דבורד לחקירה בפיניקס, אריזונה, לאחר שהתגלה כי זייף את חתימתו של דלי והשתמש בדרכון שלו על מנת לרכוש זהב בשווי כ-150,000 דולר. דבורד טען כי רכש את הזהב בשמו של דלי, אשר עדיין נמצא עמו בקשר; מכיוון שלא ניתן היה להשיג את תגובתו של דלי, שחררה משטרת פיניקס את דבורד. בהמשך נמצאה ה"האקונה מטטה" בים על יד טהיטי, ללא לוחית השם אשר נעקרה ממקומה. לאחר חקירת המקרה, הסיק ה-FBI כי ככל הנראה רצח דבורד את דלי, קארלן וסאלדו על הקטמרן, והשליך את גופותיהם לאוקיינוס.
ב-15 בספטמבר נמצא דבורד בבית חולים במקסיקו, כשהוא בתרדמת, והועבר לטיפול בקליפורניה, בה נפטר כעבור שבועיים. בנתיחה שלאחר המוות התגלה כי דבורד התאבד באמצעות מנת יתר של אינסולין. כשבועיים לאחר פטירתו נערכה בלוס אנג'לס הלוויה משותפת לדלי ולדבורד.
כרטיס כניסה
כרטיס כניסה, ובקצרה כרטיס, הוא אישור המעניק את הזכות להיכנס למקום כלשהו או להשתתף בפעילות כלשהי. כרטיס לעיתים קרובות ישמש כהוכחת תשלום עבור כניסה למופעי תרבות (כגון בתי קולנוע, תיאטראות, קונצרטים), לאירועי ספורט (כגון משחקי כדורגל, תחרויות אתלטיקה), לאתרי נופש ותיירות (למשל חופי רחצה, בריכות שחייה, קאנטרי קלאב, פארקים, שמורות טבע, מוזיאונים), "כרטיס תלמיד/סטודנט" למוסדות לימוד, כרטיס חברות בחוגים וחדרי כושר, כרטיסי נסיעה בתחבורה ציבורית (אוטובוסים, רכבות, כרטיסי טיסה) ועוד. על גבי הכרטיס מוצג לרוב מידע מודפס, למשל מספר סידורי, ברקוד, מחיר, תאריך תפוגה, מספר המושב וכדומה. כרטיס עשוי להיות חד-פעמי או רב-פעמי.
לפעמים ניתן כרטיס לפני תשלום, כגון בתחילת קטע של כביש אגרה, כדי לסייע לחישוב המחיר שצריך לשלם בסוף הנסיעה.
קונדור האנדים
מאפיינים
קונדור האנדים הוא אוכל שיירים, שניזון בעיקר מפגרים (מועדפים עליו פגרים גדולים, לדוגמה של איילים או פרים).
תחום תפוצתו מתמשך על פני הרי האנדים בדרום אמריקה, מוונצואלה וקולומביה בצפון (אזורים בהם מין זה נדיר במיוחד), ודרומה דרך אקוודור, פרו, צ'ילה, בוליביה ומערב ארגנטינה עד ארץ האש. תחום תפוצתו הלך וקטן החל מהמאה ה-19 בשל פעילויות אנוש.
למרות שאורכו קטן בכ-8 ס"מ משל הקונדור הקליפורני, מוטת כנפיו גדולה יותר. מוטת כנפיו נעה בין 270 ל-320 ס"מ, משקלו נע בין 8 ל-11 ק"ג, ואורך גופו נע בין 100 ל-130 ס"מ. אורך הזנב נע בין 33 ל-38 ס"מ. רק עופות ים והנשר המקראי משתווים לקונדור האנדים במוטת כנפיו העצומה. ראשו וצווארו האדומים-שחרחרים של הקונדור קירחים ולזכר כרבולת אפורה (לנקבה אין כרבולת). רוב הגוף שחור, מסביב לצוואר של ישנה פלומה של נוצות לבנות, שבולטת במיוחד אצל הזכרים. על הכנפיים ישנם כתמים לבנים, הבולטים במיוחד אצל הזכרים.
נוצותיו של קונדור בוגר שחורות, מלבד רצועה של נוצות לבנות על הצוואר ופסים לבנים על נוצות הכנפיים של הזכרים הבוגרים, שמופיעות אחרי נשירת הנוצות הראשונה שלהם.
בתרבויות העתיקות של האנדים, ראו בקונדור את התגלמותו של אל כל יכול ששמו ויראקוצ'ה. הקונדור נחשב למייצג של עולם השמיים ויוחס לו התפקיד של העברת המתים לעולם הבא. כיום הקונדור משמש כסמל מדינות האנדים. במדינות קולומביה, צ'ילה, בוליביה ואקוודור, הקונדור נמצא על הסמל הלאומי.
דוד ורנר סנטור
דוד (ורנר) סנטור (לעיתים נכתב גם סינטור, בגרמנית: David Werner Senator; ברלין, 6 בספטמבר 1896 – אטלנטה, 2 בנובמבר 1953) היה סגן נשיא ומנכ"ל האוניברסיטה העברית, חבר הנהלת הסוכנות היהודית המורחבת ופעיל בברית שלום.
שנותיו המוקדמות
ורנר סנטור נולד וגדל בברלין ולמד בגמנסיה ע"ש הנסיך היינריך ברובע שונברג. מאוחר יותר למד משפטים וכלכלה באוניברסיטאות של מינכן, ברלין ופרייבורג, שם השלים ב-1919 את עבודת הדוקטורט שלו בהנחיית הכלכלן קרל דיהל, שעסקה בדיני מקרקעין בפלשתינה. בעת היותו סטודנט התמסר לפעולות תרבות בקרב הנוער היהודי מבני המהגרים ממזרח אירופה. בהמשך לכך, סנטור הצטרף אל ה"פולקסהיים" (Volksheim, בית העם), מיסודו של זיגפריד להמן, ששימש כמרכז קהילתי לנוער מהגר ממזרח אירופה. כחלק מה"התקרבות אל המזרח", ובאופן חריג עבור יהודי-גרמני בן דורו, למד סנטור יידיש. לאחר מכן, כשוחר "הציונות התרבותית" למד גם עברית. סנטור שירת כקצין בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. הוא היה חבר במפלגת פועלי ציון, אך פרש ממנה לאחר כמה שנים מאחר שלטעמו לא עשתה די כדי לקדם הבנה עם ערביי ארץ ישראל.
בארגוני סיוע יהודיים בגרמניה
בשנים 1920–1921 היה מזכיר ואחר כך מזכיר כללי, של לשכת הייעוץ והטיפול בפועלים יהודיים (Arbeiterfürsorgeamt), ארגון אותו הקים יחדיו עם פריץ מרדכי קאופמן ושלום אדלר-רודל. ב-1922, נתמנה סנטור לסגן מנהל מחלקת הפליטים של הג'וינט באירופה. בתפקידו זה ביקר ברוסיה ופעל במספר מדינות במזרח ומרכז אירופה. סנטור ניסה לעלות לארץ לראשונה ב-1924 ועבד כחבר הנהלת המשביר המרכזי בתל אביב. ב-1925 החליט לחזור לגרמניה וקיבל את משרת המזכיר הכללי של הג'וינט באירופה, בה כיהן עד 1930.
עלייה לארץ וחברות בהנהלת הסוכנות היהודית המורחבת
ב-1929 נוסדה הסוכנות היהודית המורחבת, בה היו חברים נציגים ציונים ונציגים לא ציונים, עליהם נמנו פילנתרופים אמריקאים. אך, בהגדרה, קשה היה למצוא לא-ציונים אמתיים שייאותו לקבוע את מושבם בארץ לשם כך. למרות היותו ציוני, סנטור קיבל את הצעת הלא-ציונים, ובראשם, פליקס ורבורג, לפעול כנציגם בארץ. אלה האחרונים בטחו בו כי יפעל באופן ענייני, ללא השפעה של חישובים "ציוניים" או מפלגתיים. כך, ב-1930 חזר לארץ כחבר הנהלת הסוכנות. תחילה עבד בתפקיד גזבר ואחר כך כמנהל מחלקת העלייה. בתפקידו זה, סייע בהגירת יהודי גרמניה לארץ בעקבות עליית הנאצים לשלטון ב-1933. יחד עם גאורג לנדואר ניהל סנטור את המחלקה הגרמנית של הסוכנות היהודית, שהייתה אחראית על יישוב יהודי גרמניה. המחלקה דאגה לתקצוב ולהיבטים המנהליים של עליית הנוער והשניים עבדו באופן הדוק עם הנרייטה סאלד. סנטור היה מעורב בהסכם ההעברה, ושימש כיו"ר דירקטוריון חברת "העברה", באמצעותה העבירו יהודי גרמניה את רכושם לארץ. היה ממקימי חברת רסקו, חבר הנהלת סולל בונה ממקימי עליית הנוער, ויו"ר דירקטוריון כפר הנוער בן שמן.
ב-1937 התפטר סנטור מתפקידו כמנהל מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית, בשל ביקורת על מדיניות חלוקת הסרטיפיקטים על פי שיקולים מפלגתיים, אך הוסיף לכהן כחבר הנהלה עד דצמבר 1945.
פעילות ב"ברית שלום" וב"איחוד"
סנטור היה פעיל ב'ברית שלום', שפעלה מאמצע שנות העשרים ועד ראשית שנות השלושים. בהמשך, הצטרף לאגודת "איחוד" שהקים י"ל מאגנס ב-1942, והיה חבר מרכזי באגודה, שניסתה לסכל את יישום תוכנית החלוקה לטובת הקמת מדינה דו-לאומית. בשל עמדותיו בסוגיות אלו, הפך סנטור למבקר חריף של מדיניות הנהלת הסוכנות היהודית. התנגדותו לתוכנית בילטמור, שהצהירה במפורש על מחויבותה להקמת מדינה יהודית בתום מלחמת העולם השנייה וביקורתו על אוזלת ידה של הסוכנות אל מול הטרור של ארגוני הפורשים, עמדו מאחורי החלטתו להתפטר מההנהלה בדצמבר 1945.
באוניברסיטה העברית ובזמן מלחמת העצמאות
ב-1937 נענה להצעתו של זלמן שוקן לשמש כאדמיניסטרטור הראשי (תפקיד המקביל למנכ״ל) של האוניברסיטה העברית, במקומו של שלמה גינזבורג. עם עזיבתו של שוקן לארצות הברית בתחילת המלחמה, נכנס סנטור לנעליו כממלא מקום יו״ר הוועד הפועל. מעמדה זו ניצח סנור על ניהול האוניברסיטה כמעט באופן בלעדי בשנות מלחמת העולם השנייה. תחומי האחריות הנרחבים שלו כללו את טיפוח הקשרים עם קהילות התורמים של האוניברסיטה בתפוצה היהודית ועם שלטונות המנדט הבריטי. הוא אף שקד על תוכנית פיתוח שאפתנית להרחבת הקמפוס בתום מלחמת העולם השנייה. ב-1946 עוטר סנטור באות כבוד מסדר האימפריה הבריטית.
ב-1949, לאחר חידוש שנת הלימודים בתום המלחמה, פעלה האוניברסיטה באופן מאולתר מעשרות בניינים במערב העיר, וביניהם בניין הקולג׳ טרה סנטה. עקירת האוניברסיטה מבניניה בהר הצופים, והצורך להפעילה ולקיימה בבניינים שכורים ופזורים בחלק הישראלי של העיר, ואף הצורך להוסיף לה מחלקות בהתאם לצרכים, דרשו ממנו מידה רבה של התמסרות.
בכינוס הראשון של חבר הנאמנים לאחר המלחמה, מונה סנטור לסגן הנשיא האכסקוסיבי, בנוסף לתפקידו כאדמיניסטרטור. אולם ב-1953 לאחר מינוי בנימין מזר לתפקיד הנשיא והרקטור, נחלשו משמעותית סמכויותיו של סנטור.
פטירתו
במאי 1953, למרות בריאותו הלקויה, במימון קרן רוקפלר, יצא סנטור לסיור לימודי באירופה, ובארצות הברית, לעמוד על דרכי הפיתוח והארגון של אוניברסיטאות. במהלך אותה נסיעה, נפטר באטלנטה שבארצות הברית, וביום י' כסלו תשי"ד, 17 בנובמבר 1953, הובא ארונו לקבורה בירושלים. על שמו קרוי "בית סנטור" בכפר הנוער בן שמן.
ג'ורג' דיואי
ג'ורג' דיואי (באנגלית: George Dewey; 26 בדצמבר 1837 – 16 בינואר 1917) היה אדמירל הצי האמריקני, והיחיד שהחזיק בדרגה זו, שהיא הגבוהה ביותר בצי ארצות הברית.
משפחתו
דיואי נולד במונטפלייר, ורמונט, ממש מול בית המדינה של מדינת ורמונט, לרופא ג'וליוס ימאנס דיואי ולאשתו הראשונה, מרי פרין. האב היה ממייסדי החברה הלאומית לביטוח חיים ב-1848, היה חבר בכנסייה האפיסקופלית של ארצות הברית והיה ממייסדי הכנסייה האפיסקופלית במונטפלייר.
לג'ורג' דיואי היו שני אחים גדולים ואחות צעירה ממנו. הוא למד בבית ספר יום ראשון במונטפלייר. לאחר מכן למד בבית הספר בעיירה הסמוכה ג'ונסון.
קריירה צבאית
דיואי למד בבית הספר הצבאי נורוויץ' בנורוויץ', ורמונט בין השנים 1852 ל-1854 וב באנאפוליס, מרילנד בין השנים 1854 ל-1858.
ב-1872 הוא הועלה לדרגת קומנדר, ב-1884 לדרגת קפטן וב-1896 לדרגת קומודור. זמן קצר לפני פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד (1898), הוצב דיואי ב כמפקד שייטת אסיה האמריקאית.
קרב מפרץ מנילה
ב-27 באפריל 1898, קומודור דיואי יצא מסין על ספינת הדגל USS Olympia עם פקודות לתקוף את הספרדים בקאוויט במפרץ מנילה. הוא הגיע לכניסה למפרץ בליל ה-30 באפריל ותקף עם עלות השחר למחרת. הוא הצליח להטביע את כל צי האוקיינוס ​​השקט הספרדי תחת קפיטן חנרל (אדמירל) פטריסיו מונטוחו אי פסארון ולשתק את סוללות התותחים של מנילה תוך שש שעות מבלי לאבד אף מלח.
הידיעה הזו הפכה אותו לגיבור בארצות הברית. הוא הועלה לדרגת סגן-אדמירל ב-1898 ולדרגת אדמירל ב-1899, תוך שהוא מדלג על דרגת תת-אדמירל. ניצחונו גרם לממשל ויליאם מקינלי להביא את הפיליפינים תחת שליטה אמריקאית. באוקטובר 1899, הנשיא מקינלי העניק לו חרב כבוד מיוחדת בטקס בקפיטול.
אחריתו
דיואי מונה לאדמירל הצי על ידי הקונגרס של ארצות הברית ב-1903, רטרואקטיבית ל-2 במרץ 1899. הוא האדם היחיד שאי פעם קיבל את הדרגה הזו. הדרגה מקבילה באופן לא רשמי לזו של גנרל שישה כוכבים, למעשה הדרגה יותר בכירה מדרגת אדמירל צי שהוצגה מאוחר יותר. לכן הוא נשאר קצין פעיל רשמית עד מותו, מה שנחשב לציון כבוד מיוחד. הוא מת בוושינגטון הבירה ב-16 בינואר 1917 ונקבר בקפלת בית לחם של הקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
ג'וי ריגר
ג'וי ריגר (נולדה ב-3 במרץ 1994) היא שחקנית ישראלית. זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה
ריגר נולדה בהרצליה להורים שעלו מבלגיה. אביה הוא אילן סטיב ריגר, ואמה היא אוולין שיינר-ריגר. בנעוריה למדה בבית הספר התיכון לאמנויות "תלמה ילין" במגמת תיאטרון, אותו סיימה בשנת 2012. את שירותה הצבאי עשתה ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
בשנים 2002–2004 שיחקה בהפקה השנייה בארץ של המחזמר "ספר הג'ונגל", בתפקיד באנה/זאבה.
בשנת 2004 שיחקה במחזה "מקווה" בתיאטרון בית לסין, בתפקיד אלישבע.
בשנת 2005 שיחקה בסדרה "שיעור חופשי" בערוץ הילדים בתפקיד אנה, הבת של דמותו של אלון אבוטבול. באותה שנה גם גילמה את טלי, הילדה בסרט "תחיה ותהיה" שביים ראדו מיכאיליאנו, והשתתפה במחזמר "צלילי המוזיקה", בבימויו של משה קפטן.
בשנים 2012–2016 שיחקה בתפקיד מרכזי במשך שלוש עונות בסדרת הנוער "החממה" של ערוץ ניקלודיאון, שם גילמה את דינה נבון, עבריינית צעירה שמגיעה לחממה - בית ספר תיכון למנהיגות.
באותה שנה שיחקה בסרט הקצר "סקס דול" של הדס בן ארויה.
באפריל 2014 השתתפה במופע "החממה LIVE" יחד עם צוות השחקנים מהסדרה, וגם שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "נוי והדר", ששודרה ב-yes, יחד עם שיר מורנו.
ב-2015 שיחקה בדרמה הקומית "ג'וני ואבירי הגליל" של yes, שם גילמה את חלי קציר, אחותו של ג'וני המנהלת את משרד נערי הליווי ומנהלת רומן עם נער ליווי ערבי.
בשנת 2016 עלה לאקרנים סרט הקולנוע "עמק", בו שיחקה ריגר בתפקיד ראשי לצד מאור שוויצר, נווה צור ורועי ניק. באותה שנה גם נמנתה עם צוות שחקני ההצגה "עמודי החברה", המופיעה בתיאטרון הקאמרי ובית צבי. כמו כן, שיחקה בתפקיד ראשי בסרטו של אבי נשר - "החטאים", לצד נלי תגר, שם מגלמות השתיים זוג אחיות קרייריסטיות המנסות לגלות סוד נורא הקשור באביהן ובתקופת השואה. בדצמבר של אותה שנה שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הנוער של oboy" YES", בה גילמה נערה בשם עלמה המתחזה לבן ומנסה להתקבל ללהקת בנים כדי לכסות את חובות אמה.
בשנת 2017 שיחקה במחזה "ציד המכשפות" של תיאטרון הקאמרי.
בשנת 2018 השתתפה בסרט "בית בגליל". באותה שנה כיכבה במחזה "אל נקמות" בתיאטרון הקאמרי לצידם של אלון דהן, הלנה ירלובה ואנסטסיה פיין, והשתתפה בסדרת הרשת "תעשה לי סאב" לצד טום באום וקווין רובין. עוד באותה שנה שבה לשתף פעולה עם אבי נשר ושיחקה בתפקיד הראשי בסרטו "סיפור אחר", לצד נתן גושן. כמו כן, שיחקה בתפקיד הראשי בסרטה של קרן בן רפאל "אין בתולות בקריות". על תפקיד זה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בסרט זר במסגרת פסטיבל הסרטים טרייבקה. את הפרס העניק לה השחקן ריי ליוטה.
בשנת 2019 השתתפה בסרט "שאיפה לחיים", עם גדי יגיל ושלמה בראבא. באותה שנה, החלה לשחק בסדרה "גיבור אמיתי", המשודרת ב-yes. בנוסף שיחקה בסדרה "אבא משתדל", המשודרת ב-כאן 11, לצידו של טל פרידמן.
בשנת 2020 החלה לשחק במחזה "מחוברים לחיים" בתיאטרון הקאמרי מאת אלי ביז'אווי ובבימויו של אלון אופיר, שמבוסס על הסרט הצרפתי משנת 2011. באותה שנה גם השתתפה בצילומי הסדרה על מלחמת יום כיפור "שעת נעילה" בכאן 11. בשנה זו הצטלמה לסרטו החדש של אבי נשר "תמונת הניצחון", אשר יצא לאקרנים במהלך שנת 2021. כמו כן גילמה באותה השנה תפקיד משני בסדרה "מנגן ושר". בנוסף לכך, החלה להשתתף במחזמר "הסוף" בתיאטרון "צוותא".
בשנת 2021 החלה לשחק בתפקיד נינה במחזה "השחף" מאת צ'כוב בתיאטרון גשר, בבימויו של יאיר שרמן.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה "אבירם כץ", ששודרה בכאן 11.
חיים אישיים
ב-2017 יצאה מהארון כלסבית, וחשפה את הזוגיות שלה עם השחקנית מורן רוזנבלט. ב-2018 הן נפרדו לאחר 3 שנים של זוגיות. .
מתגוררת בתל אביב.
פרחים ועצים
פרחים ועצים (באנגלית: Flowers And Trees) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1932. הסרט הופק על ידי וולט דיסני, בוים על ידי ברט גילט והופץ על ידי חברת יונייטד ארטיסטס. זה היה הסרט הראשון שיצא מסחרית והופק בתהליך צבע מלא של שלוש רצועות בשיטת טכניקולור, לאחר מספר שנים של סרטי טכניקולור בשני צבעים. הסרט זכה להצלחה מסחרית וביקורתית, וזכה בפרס האוסקר הראשון לסרט המצויר הקצר הטוב ביותר. הוא הסרט ה-29 בסדרת "סימפוניות טיפשיות".
בשנת 2021, הסרט נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס בשל היותו "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".
עלילה
במהלך האביב הפרחים, הפטריות והעצים עושים את הכושר שלהם. כמה עצים מנגנים מנגינה, משתמשים בגפנים למיתרי נבל ומקהלת רובינים. מאבק פורץ בין עץ חלול למראה צרעה לעץ צעיר ובריא יותר על תשומת הלב של עץ נקבה. העץ הצעיר יוצא מנצח, אבל העץ החלול מחזיר לו אש. הצמחים ובעלי החיים מנסים לכבות או להתחמק מהשריפה. על ידי ניקור חורים בעננים והורדת גשם ולבסוף מצליחות הציפורים לכבות את האש, אף על פי שהעץ החלול גווע בלהבות לאחר שנקלע אליהן בעצמו. לאחר מכן, העץ הצעיר מציע נישואים לעץ הנקבה, עם זחל המשמש כטבעת, והם מתחבקים כשמאחוריהם נוצרת קשת בענן ב-12 צבעים.
השפעה
כתוצאה מהצלחתו של הסרט, כל הסרטים העתידיים של "סימפוניות טיפשיות" הופקו בטכניקולור של שלוש רצועות. החידוש הנוסף של הצבע עזר להגביר את התשואות המאכזבות של הסדרה בעבר. סדרת הסרטים המצוירת האחרת של דיסני, סרטי מיקי מאוס, נחשבו מוצלחים מספיק כדי לא להזדקק לתוספת של צבע, ונשארו בשחור-לבן עד ל"קונצרט הלהקה" (1935).
החוזה הבלעדי של דיסני עם טכניקולור היה אמור להיות בתוקף עד סוף 1935, לפיכך, דיסני אילץ מפיקי הנפשה אחרים כמו אב אייוורקס, האנימטור הראשי לשעבר של דיסני, וחברו הקרוב, מקס פליישר, להשתמש בתהליך שני הצבעים הנחות של טכניקולור או במערכת שני צבעים מתחרה כגון בתור סינקולור.
מדיה ביתית
הסרט הופץ ב-4 בדצמבר 2001, באוצרות וולט דיסני: סימפוניות טיפשיות - קלאסיקות מוזיקליות היסטוריות.
נעמי לשם
נעמי לשם (נולדה בנובמבר 1963) היא אמנית-צלמת ישראלית.
ביוגרפיה
נעמי לשם נולדה בירושלים בנובמבר 1963. היא בוגרת המחלקה לצילום במכללת הדסה בירושלים. עבודותיה עוסקות במנעד של התמודדויות קונספטואליות ברבדים השונים של החיים לצד המוות, נושא שהטיפול בו הושפע בין היתר ממהלך חייה כדור שני לשואה וכאלמנת צה״ל מגיל צעיר, וכן מהחוויה הישראלית הקולקטיבית.
לשם הציגה תערוכות רבות בישראל, אירופה וארצות הברית, הוציאה קטלוגים וספרי אמן בישראל ומחוצה לה. עבודותיה נמצאות, בין היתר, באוסף מוזיאון ישראל בירושלים, מוזיאון תל אביב לאומנות, בפלורידה שבארצות הברית, אוסף Meeschaert בפריז ואוספים פרטיים רבים.
לשם לימדה ומלמדת במכללות ובמוסדות שונים וכן באופן פרטי בסטודיו שלה.
מאפייני עבודתה
אחד המאפיינים את השפה הצילומית שלה הוא שימושה בפורמט ריבועי וב של צילום בסרט ב. לעבודותיה שפה מובהקת ונקיה, בה היא חוקרת נושאים כמו שלבי ביניים, חיים ומוות.
לבד מסדרת ה"ישנים", לשם נוהגת להשתמש באור הצהריים הישראלי הנוקשה, בדרך כלל בקיץ. לשם עובדת בעיקר בסדרות מושגיות בהן קווים נרטיביים וויזואלים מקשרים בין היצירות.
לשם זכתה בפרס קונסטנטינר לאמן ישראלי מטעם מוזיאון תל אביב לאומנות לשנת 2009. מדברי השופטים בנימוקיהם למתן הפרס: "…נעמי לשם (נ. 1963) שעבודתה נוגעת באתרים של אובדן והיעלמות, מציגה סדרת תצלומים של מסלולי המראה במקומות שונים בישראל, אשר בחורות צעירות עומדות, צועדות או רצות בהם ברגליים יחפות.. גבן של הבחורות מופנה אל המצלמה ופניהן אל האופק, אל נקודת המגוז במרכז התצלום, המחלקת את הנוף לשמים וארץ ומייצרת נקודת המראה חדשה, שאינה כפופה לעצם המסלול אלא לקומפוזיציה של התצלום...".
במקביל לקבלת הפרס הוצגה תערוכת סדרת המסלולים במוזיאון תל אביב לאומנות בשנים 2009–2010. תערוכה חשובה נוספת שהוצגה בגלריה נגא לאומנות עכשוית בתל אביב בשנת 2019 נקראה "רוחות של אחרים", ובה חרגה נעמי לשם ממנהגה לצאת מתוך הביוגרפיה האישית שלה וחקרה נקודות מוצא שנובעות מתוך היסטוריות של אחרים- אינדיבידואליות או קולקטיביות. מדימויים שצולמו בשוחות מלחמת העולם הראשונה באלזס עד תקריב של תליון בלגי שנות ה-40 של המאה הקודמת, מונח על חזה של אישה ישראלית צעירה.
סדרת עבודות חשובה של לשם נקראת "ישנים" בה היא צילמה במשך שלוש שנים בני נוער תוך כדי שלב שינה מסוים שלהם בחדרם בבתיהם, בני נוער בישראל, שווייץ, גרמניה, צרפת וארצות הברית. הסדרה עוסקת הן בנושא הדיוקנאות והן בדיון במצב הביניים של השינה כמייצג שלב בין חיים ומוות בתרבויות ובדתות השונות. סדרה זו הוצגה במוזיאון ישראל לאומנות בירושלים, גלריה אנדראה מייזלין בניו יורק, מוזיאון בשווייץ ועוד. כמו כן יצא ספר בהוצאת הספרים השווייצרית בשיתוף פעולה עם אבן חושן הישראלית ובה מופיעים 32 דימויי הישנים לצד טקסטים שנכתבו במיוחד עבור העבודות על ידי אשכול נבו, ערן צור וראובן קופרמן הישראלים,  השווייצרי,  הגרמנייה, ודוד אלבחרי הסרבי/קנדי.
אוספים
תצלומיה של לשם נמצאים באוספים רבים ברחבי הארץ והעולם.
עיתונות ופרסומים
Die Quadratur des Bildes, Lea Hempel
על בלימה
על בלימה (באנגלית: Dangling Man) הוא הרומן הראשון של סול בלו, שיצא לאור ב-1944. שם הספר מתייחס למצב בו מרגיש גיבור הסיפור, הנמצא במצב מעבר בין שני שלבים בחייו, ולכן תלוי על בלימה.
הספר כתוב בצורת יומן, והסיפור עוסק בבחור צעיר ומובטל בשם ג'וזף, היחסים שלו עם אשתו וחבריו ותסכוליו מהחיים. ג'וזף גר בשיקגו ומחכה לצו גיוס מהצבא על מנת להצטרף למאמץ המלחמתי במלחמת העולם השנייה. היומן שלו משמש כמקום לווידוי מחשבותיו והוא מסתיים עם גיוסו ובתקווה שהשגרה של חיים בצבא תקל את סבלו.
רופרט יאנג
רופרט פרנסיס יאנג (באנגלית: Rupert Francis Young; נולד ב-16 במאי 1978) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
יאנג נולד בלמבת' שבלונדון. הוא גילם את סר לאון בסדרת הדרמה של ה-BBC "מרלין".
בטלוויזיה הופיע יאנג בתפקידי אורח בסדרות "דוק מרטין", "המלחמה של פויל", "מלון בבילון", "מלכה לבנה", ו"דוקטור הו". בקולנוע שיחק בסרט הטלוויזיה "אהבה מפוצלת" משנת 2004 לצדו של מייקל שין, ובסרט "Writers Retreat" שיצא לאקרנים ב-2015.
ב-2019 גילם יאנג את לארי מרפי בהפקה של הווסט אנד של המחזה "אוון הנסן היקר" שהועלה בתיאטרון נואל קאוורד. ב-2020 היה יאנג מועמד לפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזמר על תפקידו ב"אוון הנסן היקר".
צפוי לגלם את ג'ייק בעונה השנייה של סדרת הדרמה התקופתית ברידג'רטון.
מגן הקהילה
מגן הקהילה של התאחדות הכדורגל (באנגלית: FA Community Shield; לשעבר: "מגן הצדקה", Charity Shield) הוא מפעל כדורגל אנגלי בדמות משחק המתקיים אחת לשנה בין אלופת הפרמייר ליג לבין מחזיקת גביע ההתאחדות. מגן הקהילה הוא בעצם טורניר הסופר-קאפ האנגלי. אם קבוצה זוכה בדאבל (אליפות וגביע באותה העונה), היא משחקת במשחק מגן הקהילה מול סגנית האלופה בליגה. המשחק מתקיים בתחילת העונה העוקבת, ובאופן מסורתי מתקיים באצטדיון ומבלי, אף על פי שבשנים 2001–2007 הוא התקיים באצטדיון המילניום כיוון שאצטדיון ומבלי עבר שיפוץ.
טורניר המגן מחזיק תפקיד מפתח במאמצי התאחדות הכדורגל האנגלית לגייס כספים למטרות צדקה. מקורות המימון כוללים את הרווחים ממכירת הכרטיסים ותוכניות המשחק. חלק מהכספים מחולקים למועדונים שהשתתפו בהגרלת הסיבוב הראשון של גביע ההתאחדות, אשר בתורם מתבקשים לבחור ארגון או קרן צדקה שלהם יתרמו הכספים. יתרת הכספים יתרמו לאחר מכן לגופים הפעילים בתחום הכדורגל ואשר נבחרים מחדש בכל שנה.
המשחק על המגן התקיים לראשונה בשנת 1908, במקום טורניר "מגן הצדקה של השריף של לונדון" שהונהג בין השנים 1898–1907 (אף על פי שטורניר "מגן הצדקה" חזר והתקיים מאוחר יותר, במקביל למגן הקהילה, כ"משחק לאיסוף צדקה" – 7 פעמים בין השנים 1931–1983). מגן הקהילה במתכונתו הראשונה המשיך את המסורת של קודמה במשחקים בין מקצוענים לחובבנים.
במסגרת כדורגל הנשים באנגליה, קיים מגן הקהילה לנשים, שהוא משחק שמתקיים מאז שנת 2001 בין אלופת ליגת הנשים האנגלית ובין מחזיקת גביע ההתאחדות האנגלית לנשים.
היסטוריה
המפגש הראשון בין מנצ'סטר יונייטד (מקצוענים) וקווינס פארק ריינג'רס (חובבנים) היה היחיד שבו הקבוצה המקצוענית ניצחה לאחר משחק גומלין. שני המשחקים התקיימו בסטאמפורד ברידג'. התחרות לא הייתה חשובה, המשחקים היו בלתי רשמיים, ומפגשי סוף העונה קוימו לעיתים קרובות רק לשם המשחק.
בחלוף השנים הוזנח עקרון המקצוענים נגד חובבנים, ומבנה התחרות התפתח בהדרגה למשחק בין הזוכים באליפות הליגה והזוכים בגביע ההתאחדות. מדי פעם היו חריגות מהפורמט, לדוגמה ב-1950, אז שיחקה נבחרת גביע העולם של אנגליה מול קבוצת התאחדות הכדורגל שיצאה למסע משחקים בקנדה באותו הקיץ.
תאריך המשחק הוזז לתחילת העונה בשנת 1959, ובשנת 1974 יצר מזכיר התאחדות הכדורגל, טד קרוקר, את מבנה הטורניר הנוכחי במסגרתו תמיד יתקיים המשחק בין האלופה ומחזיקת הגביע (או האלופה וסגניתה, אם קבוצה זוכה בדאבל) באצטדיון ומבלי, והכספים שיאספו בקופות יופנו לצדקה. המשחק הראשון בוומבלי זכור בעיקר בשל הרחקתם של קווין קיגן ובילי ברמנר שהתקוטטו. שניהם נקנסו בסכום של 500 ליש"ט, קיגן הורחק לשלושה משחקים וברמנר לשמונה.
בשיטת הגביע הנוכחית מוכרע המשחק ביום אחד בדו-קרב פנדלים אם המשחק מסתיים בתוצאת תיקו. בין השנים 1949 ל-1993 היה המגן משותף לשתי הקבוצות אם המשחק הסתיים בשוויון. וסטהאם יונייטד ואסטון וילה הם שני המועדונים היחידים שזכו במגן משותף עם קבוצה אחרת, אך לא זכו בו בלעדית.
עם השינוי במבנה הליגות והשקת הפרמייר ליג ב-1993, משחק המגן הפך למפגש בין אלופת הפרמייר ליג למחזיקת גביע ההתאחדות. שמה של התחרות שונה ב-2002 ל"מגן הקהילה", בעקבות שערורייה שהתפתחה בנושא חלוקת כספי הצדקה לגורמים השונים. ארסנל הייתה הזוכה הראשונה במגן הקהילה בשמו החדש עם ניצחון 0–1 על ליברפול.
אמן העם של אוקראינה
אמן העם של אוקראינה (ברוסית: Народный артист Украины) הוא תואר כבוד הגבוה ביותר של אוקראינה, מוענק על הישגים יוצאי דופן בתחום תיאטרון, מוזיקה, קרקס, קולנוע ואמנות הבמה. כלול במערכת פרסי המדינה של אוקראינה.
סיבות להענקה
התואר "אמן העם של אוקראינה" מוענק לאמנים אוקראינים, כוריאוגרפים, מנצחים, מחזאים, מלחינים, במאים, מנהלי מקהלות, מבצעים מוזיקליים שיצרו תמונות אומנותיות, יצירות מוזיקליות, תוכניות קונצרטים וקרקסים, תיאטרון ותפקידים קולנועיים אשר תרמו תרומה יוצאת דופן בפיתוח ושימור תרבות האמנות הלאומית וזכו להכרה רחבה מצד הציבור והקהילה המקצועית.
L'enfer
L'enfer הוא שיר של הזמר-יוצר הבלגי סטרומאה. הזמר ביצע את השיר לראשונה ב-9 בינואר 2022, בלייב, במהלך ראיון בחדשות הערב של ערוץ הטלוויזיה הצרפתי TF1. השיר עוסק בדיכאון ובמחשבות אובדניות. זהו הסינגל השני מאלבומו השלישי, Multitude, העתיד לצאת ב-4 במרץ 2022.
יחסי פולין–קרואטיה
יחסי פולין–קרואטיה הם יחסי החוץ בין קרואטיה לפולין. שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה
פולין הכירה בקרואטיה ב-15 בינואר 1992 יחד עם 16 מדינות אחרות, בעיקר אירופאיות. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-11 באפריל 1992.
במהלך מלחמות יוגוסלביה קיבלה חטיבת החי"ר הקרואטית ה-103 מספר קטן של מתנדבים פולנים.
המכולת של דוד חיים
המכולת של דוד חיים היא סדרת טלוויזיה ישראלית המשודרת ב-yes וערוץ הכוכבים החל מ-2011.
עלילה
הסדרה מתחילה אחרי שני הסרטים של הדוד חיים ("דוד חיים" ו"דוד חיים 2") והדוד חיים ובובו מנסים לעבוד כרגיל במכולת, פנצ'ר ופופיק יוצרים במהלך הסדרה צרות רבות, אך הדוד חיים ובובו ביחד עם חבריהם, ויקה (השכנה שבכל פעם שצריך אותה היא כבר כאן) והמחשב שהיא הרכיבה, פיוטר, תמיד מערימים עליהם לבסוף. במהלך כל פרק צצה בעיה, אך היא נפתרת על ידי הדוד חיים באמצעות שיר.
ג'וזף ג'ונסטון (מושל אלבמה)
ג'וזף פורני ג'ונסטון (באנגלית: Joseph Forney Johnston; ) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-30 בשנים 1896–1900. בהמשך, מ-1907 ועד מותו הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית.
ראשית חייו
לאחר תום המלחמה, למד ג'ונסטון משפטים בקריאה עצמית בהדרכתו של ויליאם ה. פורני והתקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עסק בעריכת דין בסלמה, אלבמה, ובסופו של דבר עבר לברמינגהאם, כדי להיות נשיא הבנק הלאומי של אלבמה. ב-1887 היה ג'ונסטון לנשיא חברת סלוס ברזל ופלדה.
קריירה פוליטית
בראשית שנות ה-90, אלבמה, כמו רוב מדינות הדרום, חוותה אי-שקט חברתי ופוליטי כאשר החוואים סבלו מקשיים כלכליים משמעותיים ונזקקו באופן נואש לסיוע והקלה. כאשר ממשלות המדינה, שנשלטו על ידי המפלגה הדמוקרטית, כשלו במענה על דרישותיהם, התארגנו החוואים התארגנות פוליטית כאמצעי לחץ, ואף הביסו את הדמוקרטים. כאחד ממוביל הדמוקרטים שהיה אז מועמד רציני למשרה פוליטית בכירה, נעשה ג'ונסטון מעורב בתוכניות ובתמרונים של המפלגה להביס את החוואים ואת המפלגה שהם הקימו, הדמוקרטים הג'פרסונים. ברוב מדינות הדרום, ואף באזורי גידול החיטה במדינות הצפון-מערביות, הם התארגנו כמפלגת העם ונודעו כמפלגה הפופוליסטית.
לאחר שמפלגתו לא בחרה בו כמועמדה למשרת המושל ב-1892 וב-1894, בעיקר באמצעות מעשים של הונאת בחירות, הבין ג'ונסטון שהדמוקרטים לא יכלו להמשיך ולהתעלם מהצרכים של אוכלוסיית המגזר החקלאי במדינה ולהישאר בשלטון באמצעי מרמה. כך, ב-1896 הוא התמודד בבחירות על משרת מושל אלבמה כרפורמטור שקיווה למתן את השמרנות של המפלגה ולטהר את ההתנהלות המושחתת בה, וזאת כדי להשיג את תמיכתם של החוואים המתוסכלים.
מוסא סיסוקו
מוסא סיסוקו (בצרפתית: Moussa Sissoko; נולד ב-16 באוגוסט 1989 בלה בלאן-מניל) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת נאנט.
ג'וזף ג'ונסטון (מושל אלבמה)
מושל אלבמה
ג'ונסטון ניצח בבחירות לאחר שהביס את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ריצ'רד הנרי קלארק, ומרגע שהושבע לתפקידו, הוא פתח בסדרה של צעדי רפורמה. כמה מהם כוונו לעודד פיתוח כלכלי, אך מטרת רובם הייתה לפקח על המגזר העסקי, כמו הצעתו להקמת מועצת רכבות מדינתית שתכפה תעריפי הובלה, ולאלץ תאגידים ובעלי קרקעות גדולים לשלם מיסים בהיקף גבוה יותר. הוא גם הציע לערוך חקירה של מערכת העסקת האסירים הידועה לשמצה של המדינה, סלילת כבישים, והרחבת ההוצאה הממשלתית על בתי ספר ציבוריים. תעשיינים, חברות רכבת, ואנשי האגף השמרני של המפלגה התנגדו לרפורמות של ג'ונסטון. כתוצאה מכך, הצעותיו, אף על פי שהיו מוגבלות בהיקף שלהן, לא עברו, או שעברו בגרסה מצומצמת.
ההתנגדות לג'ונסטון הייתה נמרצת יותר כאשר הוא הציע את כינוסה של ועידה לשכתוב חוקת המדינה. המאבק שהתנהל כתוצאה מכך העסיק את המדינה ואת המושל במשך ארבע שנים. מבחינתו של ג'ונסטון, החוקה של 1875 הייתה לקויה בשל העובדה שהיא מנעה מהמדינה להעניק סיוע פיננסי לתעשיות חדשות, ואילו מגבלות המיסוי שלה תסכלו מאמצים של ערים צומחות כמו ברמינגהאם לממן את התפתחותן והתרחבותן. על כל פנים, הסיבה החשובה ביותר לכינוס הוועידה הייתה הגבלת זכות הבחירה. מהלך זה לא רק שהיה אמור לחסל את כוחם של המצביעים השחורים, שג'ונסטון ורוב תושבי אלבמה הלבנים ראו כבלתי מתאימים להשתתף בבחירות. מהלך זה גם היה אמור להגביל את הצבעתם של בני המעמד הגבוה. יוזמתו של ג'ונסוטון זכתה להתנגדות מצד יריביו השמרנים, תומכי המגזר העסקי, וכן של רבים מתומכיו החדשים. אנשי המגזר החקלאי בצפון המדינה, שקודם לכן היו ג'פרסונים או פופוליסטים, חששו כעת שתומכיהם העניים והאנאלפביתים יאבדו את זכות הבחירה שלהם.
לאחר שוויתרו על כמה מגבלות על מה שיוכל להתקבל בוועידה, העביר בית המחוקקים של אלבמה חוק במושב של 1896–1897 לכינוס הוועידה. בבחירות לנציגי הוועידה, ניצחו הדמוקרטים השמרנים בקלות, ואז, מתוך ציפייה לזכות ברוב של הנציגים, וכך להשיג את השליטה על הוועידה, הם עמדו על כך שכינוס הוועידה יהיה מבחן נאמנות למפלגה. ג'ונסטון הגיב באופן דרמטי כאשר קרא לכינוס מושב מיוחד של בית המחוקקים שיבטל את החוק לכינוס הוועידה, וכך היה. ג'ונסטון היה חלוק עם מפלגתו על סוגיה מרכזית, והעיתון Birmingham Age-Herald שיבח אותו על אומץ ליבו. מאוחר יותר, ב-1899, תעוזתו של ג'ונסטון הייתה ברורה כאשר הוא התמודד מול הסנאטור הוותיק ג'ון טיילר מורגן על מושבו בסנאט, כאשר השאלה המרכזית בהתמודדות בין השניים הייתה שאלת כינוס הוועידה. לאחר שמורגן ניצח, התכנסה הוועידה ומטרתה המרכזית הושגה. חוקת 1901 שללה את זכות הבחירה מכל המצביעים האפרו-אמריקאים וכן ממספר רב של עניים ואנאלפביתים. בשל העובדה שעל החוקה היה לעבור תהליך אשרור על ידי ציבור הבוחרים, עשה ג'ונסטון את ניסיונו השלישי והאחרון להפילה. הוא גייס את קואליציית הרפורמה שלו, אך הובס שוב, כאשר מתנגדיו הפעילו תכסיסי הונאה לשם כך. ב-1900 הוא עמד על כך שהדמוקרטים יבחרו את מועמדם למשרת המושל בבחירות מקדימות. גישה אצילית זו הייתה שכיחה בקרב תומכי הרפורמה והפרוגרסיביים בראשית המאה ה-20 שקיוו שהיא תחסל את כוחם של אנשי המנגנון והבוסים ששלטו על הוועד המנהל של המפלגה וחשו מחויבים לוותר לטובת קיום בחירות מקדימות. ג'ונסטון מצא את עצמו שוב בצד המפסיד בבחירות המקדימות של 1902, וכך הוא היה נחוש בדעתו לנסות ולשנות את דרכה של המפלגה הדמוקרטית באלבמה באמצעות אימוץ סדר יום רפורמי וניצחון בקרב המוני החוואים המתוסכלים וכן בקרב תומכי הרפורמה בערים ובעיירות.
אימברי
אימברי (ביפנית: 今治市) היא עיר במחוז אהימה שבדרום יפן. נכון לשנת 2022, אוכלוסייתה מוערכת בכ-152,000 תושבים בכ-76,000 משקי בית, מה שהופך את אימברי לעיר השנייה בגודלה במחוז. שטח העיר הוא כ-468.19 קילומטרים רבועים.
ג'וזף ג'ונסטון (מושל אלבמה)
מושל אלבמה
ניסיונו של ג'ונסטון להזיז את הדמוקרטים מהשמרנות הכלכלית והפיננסית שלהם ולנוע כלפי מרכז המפה הפוליטית היה נבון מבחינת החשיבה ונועז מבחינת הביצוע. אך ניסיון זה נכשל כישלון חרוץ, והסיעה השמרנית של המפלגה ביססה את אחיזתה בה עד 1907, כאשר, ברגעי השיא של העידן הפרוגרסיבי, ברקסטון בראג קומר נבחר כמושל ולזמן מה הייתה תמיכה ברפורמה במפלגה הדמוקרטית. ואף על פי שג'ונסטון התנגד לוועידה שהחליטה על שלילת זכות הבחירה, הוא לא החזיק בהשקפות נאורות בנוגע לשוויון גזעי. הוא היה רפורמטור, אך דעותיו על האפרו-אמריקאים היו שונות רק במעט מדעותיהם של האנשים שלמעשה יישמו את שלילת זכות ההצבעה מהשחורים.
מוסא סיסוקו
קריירה
הוא שיחק שש עונות בטולוז ובינואר 2013 עבר לניוקאסל יונייטד. ב-31 באוגוסט 2016 חתם סיסוקו בקבוצת טוטנהאם הוטספר. ב-27 באוגוסט 2021 חתם בווטפורד. ב-23 בפברואר 2022 כבש שער בכורה בהפסד 1–4 לקריסטל פאלאס. ב-1 ביולי 2022 חזר לאחר תשע שנים לצרפת וחתם בנאנט.
אימברי
מבחינה גאוגרפית, אימברי ממוקמת במרכז מחוז אהימה, מול הים הפנימי סטו. מבחינה כלכלית, אימברי נחשבת למרכז תעשייתי חשוב. נכון לשנת 1998, היו בעיר למעלה מ-200 מפעלים לייצור מגבות, המייצרים כ-60% מהמגבות המיוצרות במדינה.
מוסא סיסוקו
קריירה
סיסוקו היה חלק מהסגל של כל הנבחרות הצעירות של צרפת. ב-2008 עלה לבחרת צרפת עד גיל 21 והתמנה לקפטן הקבוצה עד שנת 2010. ב-2010 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של צרפת. הוא זומן מחדש לנבחרת צרפת באוקטובר 2012, לאחר כישלון צרפת ביורו 2012. היה חלק מסגל הנבחרת הצרפתית למונדיאל 2014 וליורו 2016.
ג'וזף ג'ונסטון (מושל אלבמה)
סנאטור
על אף מאבקו הממושך בשמרנים, נותר ג'ונסטון דמות משפיעה בחוגי המפלגה. זמן קצר לפני שהסנאטורים הקשישים מאלבמה, ג'ון ט. מורגן ואדמונד ו' פטוס, הלכו לעולמם ב-1907, קיימה המפלגה בחירות מקדימות בלתי רגילות, שבבדיחות כונו הבחירות המקדימות של "הנעליים המתות", כדי לבחור את יורשיהם. ג'ונסטון קיבל את מספר הקולות השני בגודלו, וכך הוא נבחר לאייש את מושבו של פטוס, כשג'ון ה. בנקהד ירש את מורגן.
טודי
טודי (Todi) היא עיר עתיקה במרכז איטליה בנפת פרוג'ה שבמחוז אומבריה. היא שוכנת על גבעות המשקיפות על הגדה המזרחית של נהר הטיבר ושולטות על פני הסביבה.
ג'וזף ג'ונסטון (מושל אלבמה)
סנאטור
שש שנות כהונתו בסנאט לא עמדו בסימן של הישגים משמעותיים כלשהם. ג'וזף ג'ונסטון נפטר בכהונתו בוושיגנגטון די. סי. ב-8 באוגוסט 1913. הוא נטמן בבית הקברות אלמווד שבברמינגהאם.
טודי
העיר שוכנת צפונית לרומא ודרומית לפרוג'ה.
אימברי
היסטוריה
העיירה אימברי הוקמה ב-15 בדצמבר 1889 לאור הרפורמות במערכת השלטון המקומי ביפן. העיירה התמזגה עם הכפר הייושי ב-11 בפברואר 1920 והפכה לעיר אימאברי. התיעוש התקדם במהירות בתחילת המאה ה-20, עם דגש על תעשיות הטקסטיל ובניית ספינות. העיר הופצצה שלוש פעמים בחודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה. הפעם הראשונה הייתה ב-24 באפריל 1945 ובה נהרגו 68 אזרחים. הפעם השנייה התרחשה ב-8 במאי ובה נהרגו 29 אזרחים (בעיקר תלמידות התיכון העירוני לבנות). הפעם השלישית הייתה הגדולה ביותר והיא התרחשה ב-5 באוגוסט. במהלכה נהרגו 454 בני אדם ו-80% ממרכז העיר נהרס. העיר שוחזרה במהירות בתקופה שלאחר המלחמה.
טודי
טודי כעיר אקולוגית
בתקופה שהחלה בשנת 1990, ריצ'רד ס. לוין (Richard S. Levine), פרופ' לאדריכלות מאוניברסיטת קנטקי בארצות הברית בחר את העיר בתור מודל ל"עיר אקולוגית" (sustainable city) או (eco-city) - העיר הזאת לוקחת בחשבון את השפעותיה על הסביבה ומרגילה את תושביה בשימוש מינימלי באנרגיה, מים ומזון חדש ומעודדת שימוש חוזר בפסולת, כך שכמויות האנרגיה המבוזבזת, זיהום האוויר והמים והגזים הרעילים יהיו מינימליים.
אימברי
היסטוריה
ב-16 בינואר 2005 אוחדו כפרים רבים אל תוך העיר.
טודי
טודי כעיר אקולוגית
העיר נבחרה למטרה זו, בזכות נתוניה הטבעיים המאפשרים את שיחזור הפסולת שהיא מייצרת. העיתונות האיטלקית דיווחה עליה בתור: "עיר שראוי לחיות בה" (la città più vivibile del mondo).
אימברי
דמוגרפיה
לפי נתוני מפקד האוכלוסין היפני, אוכלוסיית אימברי נמצאת בירידה מאז שנות ה-80 של המאה ה-20:
א-סווידא (מחוז)
מְחוֹז אַ-סֻּוַיְדַאא (בערבית: محافظة السويداء), או בהתאם להגייה המדוברת מְחוֹז אַ-סֻּוֵידַא, הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה, משתרע בדרום-מערבה של המדינה ויחד עם מחוז קוניטרה ומחוז דרעא הוא מרכיב את החורן - חבל הארץ ההיסטורי הנזכר כבר בתנ"ך. שטחו של המחוז 5,550 קמ"ר ואוכלוסייתו נאמדה בשנת 2010 בכ-364,000 תושבים. המחוז מחולק לשלוש נפות ובירתו היא העיר א-סווידא.
טודי
תולדות העיר
לפי המיתולוגיה הרומית, שנכתבה בשנת 1330 לפנה"ס העיר נוסדה על ידי הרקולס שהרג את קאקוס (Cacus) וקרא אותה בשם אקליס (Eclis).
אימברי
ממשל
אימברי מתנהלת באמצעות מודל ראש עיר-מועצה הכולל ראש עיר הנבחר ישירות על ידי התושבים ומועצה בת 28 נציגים. מבחינה לאומית, העיר היא חלק מהמחוז השני של אהימה בבית הנבחרים שבפרלמנט היפני.
א-סווידא (מחוז)
תחת המנדט הצרפתי על סוריה שכנה במחוז מדינה דרוזית אוטונומית נפרדת. בין השנים 1921 עד 1927 נקראה המדינה מדינת א-סווידא על שם העיר, אך בשנת 1927 שונה השם לג'בל א-דרוז על שם הר הדרוזים.
נפות
המחוז מחולק לשלוש נפות:
טודי
תולדות העיר
מקורות היסטוריים מייחסים את בניית העיר לעם האומברי. במאה ה-7 - ה-8 לפני הספירה היא נקראה :"טוטרה" (Tutere) לפי פליניוס הזקן. פירושו של השם הוא "חזית", שכן העיר שכנה מול העם האטרוסקי. בשנת 217 לפנה"ס היא נכבשה על ידי רומא העתיקה. היסטוריון רומאי כתב כי לעיר היו חומות כפולות והן מנעו את כיבושה בידי המצביא חניבעל.