cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב בג'מייקה
אירועים
באוגוסט 2017, דקסטר פוטינגר, פעיל להט"ב ג'מייקני ומעצב אופנה שהיה אחראי על תלבושות המשתתפים באירועי הגאווה "Jamaica Pride" בשנים 2016 ו-2017, נשדד ונמצא מת עם 25 דקירות סכין בביתו בסנט אנדרו. באפריל 2019 במה שתואר כהגנה על רקע "Gay panic defense", רומאריו בראון, שהואשם תחילה ברצח פוטינגר, הודה בעבירה הפחותה של הריגה לאחר שהצהרת ההגנה שלו חשפה כי מעשיו נגרמו לאחר "פרובוקציה של המנוח". במאי 2019 הוא נידון ל-12 שנות מאסר בגין הריגה בלבד. משפחתו של פוטינגר הביעה תגובות זועמות על פסק הדין שאותו כינתה כ-"קצר מדי" בייחס לפשע שביצע בראון והתנגדה לאמינות של הטענות שלו למניע הרצח.
פוליטיקה
לאורך השנים, אף אחת משתי המפלגות הפוליטיות הגדולות בג'מייקה לא הביעה תמיכה רשמית כלשהי בחקיקת זכויות להט"ב. במהלך הבחירות הכלליות בשנת 2002, מפלגת הלייבור של ג'מייקה אימצה את השיר "Chi Chi Man" מאת הקבוצה T.O.K. שכלל משפטים שקידמו רצח של הומוסקסואלים, כשיר הנושא שלה. באפריל 2006, מנהיג האופוזיציה וראש הממשלה לעתיד, ברוס גולדינג, נשבע כי "הומוסקסואלים לא ימצאו נחמה באף קבינט שיוקם על ידו". שנתיים לאחר מכן כשנשאל אם להט"ב ג'מייקנים יכולים לכהן בקבינט הממשלתי הוא הגיב: "בטח שהם יכולים לכהן בקבינט, אבל לא שלי". מפלגת התנועה הלאומית הדמוקרטית מתנגדת לחקיקת זכויות להט"ב על רקע דתי לצד המפלגה הכלכלית השמאלנית יותר במפה הפוליטית, מפלגת העם הלאומית.
בעימות בסוף דצמבר 2011 בין מנהיגת האופוזיציה וראש הממשלה לעתיד פורשיה סימפסון-מילר ממפלגת העם הלאומית (PNP) לבין ראש הממשלה אנדרו הולנס ששודר בטלוויזיה סימפסון-מילר הצהירה שהיא "תמנה כל מי שתרגיש שהכי מתאים לקבינט שלה ללא קשר לנטייתו המינית" והוסיפה שהיא "רוצה לראות הצבעות מצפון מותרות על ידי המפלגות הגדולות בנושאי זכויות להט"ב בפרלמנט". למרות שהיא ספגה לאחר מכן ביקורות שליליות על רקע הומופובי ממבקרים דתיים, זה לא השפיע על הניצחון המוחלט של "PNP" בבחירות הכלליות ב-29 בדצמבר 2011  וההפיכה שלה לראש ממשלת ג'מייקה ב-5 בינואר 2012.
ספרות להט"ב ג'מייקנית
להט"ב מוזכרים בעבודות של מספר סופרים ג'מייקנים בהם קלוד מקיי שעזב את ג'מייקה בשנת 1912 כדי לפתח את קריירת הכתיבה שלו בהארלם, ארצות הברית. מקיי ידוע בין מחברי הספרות הג'מייקנים הראשונים שכתבו על מערכות יחסים חד-מיניות. עם זאת, הוא נמנע מלהיות גלוי לגבי הנטייה המינית שלו לאורך השנים. ברומנים שלו "בית להארלם" (1928) ו-"בנג'ו" (1929) הוא כתב על "עולמות הומוסוציאליים" שבהם גברים עוסקים בפעילות הומוסקסואלית עם גברים אחרים.
תיאור של להט"ב במוזיקת פופ ג'מייקנית
לתרבות הפופולרית של ג'מייקה יש מסורת חזקה של מוזיקה שכוללת את הסגנונות רגאיי ודאנסהול. בעקבות זאת לאמנים מפורסמים מהז'אנרים יש השפעה על הדעה הרווחת בקרב האוכלוסייה. מחלקת המדינה של ארצות הברית אמרה שבשנת 2012 "באמצעות השירים וההתנהגות של מספר מוזיקאים, תרבות הדאנסהול סייעה להנציח את ההומופוביה בג'מייקה". בסקירה של ג'מייקה משנת 2011 על ציות המדינה לעקורונות האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, ועדת האו"ם לזכויות אדם הביעה גינוי ל-"טקסטים האלימים של מוזיקאים ובדרנים שמסיתים לאלימות נגד הומוסקסואלים" והמליצה לג'מייקה "לחקור, להטיל סנקציות ולהעמיד לדין" את מי שמתבטאים בצורה כזאת.
HIV/איידס
בשנת 2004 הארגון "Human Rights Watch" פרסם דו"ח על מצבם הבריאותי של אזרחי להט"ב בג'מייקה. הדו"ח תיעד גילויי הומופוביה רחבה והצהיר שרמת חוסר הסובלנות הגבוהה בקרב האוכלוסייה הג'מייקנית נגד זוגות חד-מיניים וטרנסג'נדרים "פוגעת במאמצים הציבוריים להילחם באלימות ומחלות ה-HIV/איידס". האופן שבו הג'מייקנים מקשרים בין HIV/איידס לקיום פעילות הומוסקסואלית עוצב בחלקו על ידי הסיקור התקשורתי הבינלאומי בתחילת המגפה בשנות ה-80 של המאה ה-20. ד"ר רוברט קאר שמוכר כאחד החוקרים המובילים בעולם בנושאי כוחות תרבותיים והתפשטות מגפת ה-HIV, הצהיר:"'איידס בג'מייקה נתפסה כמחלה של הומוסקסואלים, לבנים, גברים מאמריקה הצפונית. אנשים ממש פחדו מזה. לא היו טיפולים זמינים בקריביים באותה תקופה אז איידס באמת היה גזר דין מוות. לקרוא למה שקורה כאן 'סטיגמה ואפליה' זה באמת בלשון המעטה. בגטאות שמו צמיגים סביב אנשים שחולים באיידס והציתו אותם באש. הם הרגו הומוסקסואלים כי הם חשבו שאיידס מדבק. זו הייתה סביבה מאוד קיצונית ודברים נוראיים באמת קרו'."
בריאות הנפש
במחקר שנערך על ידי כתב העת הבינלאומי לבריאות מינית בשנת 2007 שבו נבחרו להט"ב מקבוצות לתמיכה במיעוטים מיניים, זכויות אדם וטיפול ומניעה של HIV/איידס כנסקרים, 13% מהאנשים שרואיינו אובחנו עם דיכאון ו-11% עמדו בקריטריונים לשימוש בסמים. 76% מהנסקרים דיווחו כי הם היו קורבנות לחוויות פוגעניות מהסביבה הקרובה שלהם עד 12 חודשים לפני המחקר ו-19% מתוכם דיווחו על סבל מאלימות פיזית. ישנן מספר קבוצות תמיכה למיעוטים מיניים ותוכניות למאבק ב-HIV/איידס שקיימות בג'מייקה שמספקות תמיכה חברתית, שירותי מידע, ייעוץ, ייצוג משפטי וחינוך. עם זאת, רבים טוענים שהתוכניות האלו חסרות ארגון ולא כוללות מספיק יועצים לבריאות הנפש.
תנועות להט"ב
בשנת 2015 קיימה ג'מייקה את ציון אירוע הגאווה הראשון בשטחה שכונה "PRIDEJA", אירוע בן שבוע שמשמש להדגשת מאמצי האי להתמודד עם הטרדות ואלימות נגד להט"ב. עם זאת, לא התקיים מצעד במהלך ציון האירוע מכיוון שהיה מסוכן עבור בטיחות הצועדים לדברי "J-FLAG". ראש עיריית הבירה קינגסטון, אנג'לה בראון-בורק נאמה באירוע והביעה את תמיכתה באומרה "אני באה מנקודת מבט שיש לי כראש עיר אחריות כלפי כל האזרחים של קינגסטון. יש אנשים שהם מיעוטים שנאבקו על זהותם ומצאו את המרחב שלהם. חשוב לנו לספק להם מרחבים בטוחים". לאחר מכן פרסם שר המשפטים מארק גולדינג הצהרה לתמיכתו בקיום האירוע באומרו "אני תומך בזכותם של כל הג'מייקנים, כולל חברי קהילת הלהט"ב, להביע את דעתם בכל אמצעי חוקי. כאשר קהילת הלהט"ב יוצאת לשבוע של פעילויות לבניית מודעות לזכויות ולצרכים של חבריה, אני קורא לכל הג'מייקנים לכבד את זכותם לעשות זאת בשלום". השחקן הקנדי אליוט פייג' השתתף באירוע. בשנת 2018 העיר אירחה את אירוע הגאווה "קבלת הקוקטיילים" במשותף עם הממונה על העניינים של שגרירות ארצות הברית בג'מייקה, הנציב העליון של הממלכה המאוחדת לג'מייקה והנציב העליון של קנדה לג'מייקה. מאז, החל להיות מצוין בכל שנה.
באוקטובר 2015 נערך לראשונה מצעד גאווה במונטגו ביי ומצוין מדי שנה מאז. מספר המפגינים גדל מ-150 איש בשנת 2015, והתרחב ליותר מ-300 ב-2016, ל-850 ב-2017 ולמעלה מ-1,000 בשנת 2018. במהלך ציון "PRIDEJA" בשנת 2017, הוקרן פסטיבל סרטי הלהט"ב הראשון של ג'מייקה במשך ארבעה לילות של סרטים תיעודיים שמדגישים את מעמד זכויות אזרחי להט"ב בקנדה, ארצות הברית, אוגנדה והודו. מיקום אירועי הגאווה לשנת 2018 לא נחשפו מטעמי ביטחון.
J-FLAG
ארגון זכויות הלהט"ב הראשון בג'מייקה "Jamaica Forum for Lesbians, All-Sexuals and Gays" נוסד בדצמבר 1998 ופועל מאז במחתרת. מאמציו העיקריים כוללים רפורמה משפטית בחוק הפלילי ביחס לאיסור קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, הסברה על מעמד זכויות להט"ב ברחבי המדינה והענקת תמיכה עבור להט"ב ג'מייקנים.
QCJ
"Quality of Citizenship Jamaica" שהוקם על ידי הפעילות ג'לנה ברודריק ואנג'לין ג'קסון בשנת 2013 הוא ארגון שפועל למען יצירת מרחבים בטוחים להעצמת חברי קהילת הלהט"ב הג'מייקנית. שאר מטרות הארגון מתמקדות בשיפור מעמד הבריאות בקרב נשים ונוער שמוגדרים כלהט"ב ברחבי המדינה בנושאי בריאות הנפש והגברת המודעות והמאבק במחלות ה-HIV/איידס. בביקורו באוניברסיטת איי הודו המערבית בקינגסטון, נשיא ארצות הברית ה-44 ברק אובמה שיבח את מקימת הארגון אנג'לין ג'קסון באומרו,"'במקום לשתוק היא בחרה להתבטא והקימה ארגון משלה כדי לתמוך בנשים כמוה ולתת להן יחס, צדק, לדחוק את הסטריאוטיפים הצידה ולתת להן קצת תחושה מהכוח שלהן'."
אישים בולטים
מוריס טומלינסון הוא עורך דין ג'מייקני, פרופסור למשפטים ופעיל זכויות להט"ב שמתגורר כיום בטורונטו, קנדה. בשנת 2011 העיתון היומי "Jamaica Observer" פרסם מאמר שכלל תמונה שלו עם בעלו הקנדי מטקס הנישואים שלהם. לאחר פרסום המאמר, טומלינסון החל לקבל איומי מוות רבים על רקע הומופובי ועבר לגור בטורונטו למען בטיחותו. ב-27 בנובמבר 2015 הוא הגיש תביעה לבית המשפט העליון של ג'מייקה לערעור על חוקתיות חוק איסור מעשה הסדום של המדינה באומרו "חוקי ג'מייקה שמפלילים אינטימיות בהסכמה בין גברים הופכים אותי למעשה לפושע בלתי נתפס". טומלינסון הוסיף בתביעתו שהחוק "מעודד אלימות" והוחמר במשך השנים לאחר שב-2011 החל לדרוש מהמורשע לשאת תעודה שמצהירה על היותו עבריין שעונשה שנת מאסר נוספת וקנס של מיליון דולר ג'מייקני.  בפוסט שכתב בבלוג של ארגון זכויות האדם "Human Rights First" בינואר 2016 הצהיר,"'הגשתי ערעור חוקתי נגד חוק מעשי הסדום של ג'מייקה תוך כדי ציטוט הפרת ההגנות המתוארות באמנת הזכויות והחירויות הבסיסיות של ג'מייקה בתוכן החוק. אלה כוללים בין היתר את הזכות לחירות, חופש הביטוי, פרטיות וחיי המשפחה וחופש מענישה לא אנושית, משפילה או מיחס אחר'."קרולין גומס היא דוקטור לרפואה ופעילת זכויות אדם ג'מייקנית. בעבר כיהנה כמנכ"לית של ארגון קואליציית הקהילות הפגיעות הקריביות (CVC) שעובד עם אוכלוסיות באיים הקריביים שמוגדרות כפגיעות במיוחד ל-HIV/איידס ועם מחסומים חברתיים ופיננסיים שמונעים מהן טיפול רפואי הולם. לפני כניסתה לתפקיד בינואר 2014, גומס שימשה כמנכ"לית של ארגון זכויות האדם ג'מייקנים למען צדק שאותו ייסדה בקינגסטון ב-1999 על מנת "למלא את הפער הדרוש בג'מייקה עבור קבוצה שפועלת למען זכויות האזרח, מיגור השחיתות במערכת המשפט ובמרחב הציבורי וכן חוסר איזון במערכת הכלכלית-חברתית". היא התפטרה מהתפקיד ב-2013. היא מתבטאת לעיתים קרובות לגבי מעמד זכויות אזרחי להט"ב בג'מייקה והצהירה שהרבה מהפעילות שלה בנושא נובעת מהעובדה שאחותה היא לסבית. ב-19 באוקטובר 2009 זכתה באות ההוקרה של מסדר ג'מייקה על רקע הפעילות שלה למען שיפור מעמד זכויות האדם במדינה.
ניקולט בריאן היא פעילת זכויות נשים קווירית שידועה כאחת ממייסדות הארגון הג'מייקני העצמת נשים למען שינוי ומכהנת כמנכ"לית שלו מאז נובמבר 2017. בריאן מוגדרת כאחת מהפעילות הבולטות למען שיפור מעמד זכויות נשים צעירות במדינה והפעילות שלה דרך הארגון כוללות לעיתים קרובות עיסוק במעמדן של נשים ג'מייקניות שמוגדרות כלהט"ב.
קטי קולינס
קטי קולינס (באנגלית: Katy Collins, 4 בספטמבר 1987 – 25 בספטמבר 2019) הייתה לוחמת MMA אמריקאית במשקל זבוב.
ביוגרפיה
קולינס נולדה בעיירה קטנה במדינת ארקנסו בארצות הברית. היא החלה להתחרות באמנויות לחימה משולבות בשנת 2011 כחובבנית.
ב-9 במאי 2015 ערכה את הקרב הראשון שלה כמקצוענית, בו ניצחה בנוקאאוט טכני כבר בסיבוב הראשון. קולינס משכה את תשומת הלב בענף כשניצחה ב-6 מתוך 7 הקרבות הראשונים שלה, בנוקאאוט או בהכנעה הרבה לפני תום הסיבובים. היא נודעה כלוחמת אגרסיבית וזכתה לכינוי Red Dragon (הדרקון האדום).
עם פרישתה ביוני 2018 עמד מאזנה על 7 ניצחונות ו-5 הפסדים, כאשר בקרבות האחרונים שלה הפסידה בהחלטת השופטים.
ב-22 בספטמבר 2019 נודע כי לקתה בשבץ מוחי, ונפתח עבורה קמפיין מימון המון לכיסוי ההוצאות הרפואיות. ב-25 בספטמבר 2019 הודיע מאמנה כי היא מתה מסיבוכים של השבץ המוחי.
גבריאל זווין
גבריאל זווין (באנגלית: Gabrielle Zevin; 24 באוקטובר 1977) היא סופרת ותסריטאית אמריקאית שכותבת למבוגרים ולצעירים.
ביוגרפיה
גבריאל זווין נולדה ב-24 באוקטובר 1977 בניו יורק לאב אמריקאי יהודי-רוסי, ולאם קוריאנית. זווין סיימה תואר ראשון באנגלית עם התמקדות בספרות אמריקאית באוניברסיטת הרווארד בשנת 2000. היא מתגוררת בלוס אנג'לס.
כתיבה למבוגרים
רומן הביכורים של זווין, "מרגרטאון", יצא לאור ב-2005 במסגרת תוכנית של בארנס אנד נובל ששמה Discover Great New Writers, ונכלל ברשימת המועמדים לפרס ג'יימס טיפטרי ג'וניור.
בשנת 2014 פרסמה את הספר "סיפורי חייו של מר פיקרי". הספר זכה להצלחה רבה, הופיע לראשונה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר הלאומית של אינדי, והמשיך להיות רב מכר בינלאומי. הספר תורגם ליותר משלושים שפות, כולל לעברית, יצא בהוצאת כתר ובתרגום יעל סלע-שפירו. בשנת 2021 החלו הצילומים לעיבוד הקולנועי לרומן, שנכתב גם הוא על ידי זווין, בכיכובם של קונאל נייאר בתפקיד הראשי, לוסי הייל, כריסטינה הנדריקס, דייוויד ארקט וסקוט פולי.
הרומן הרביעי שלה למבוגרים, "ג'יין יאנג הצעירה", יצא לאור בשנת 2017, וזכה אף הוא לסיקור חיובי. הספר יצא לאור בעברית ב-2018 בהוצאת תכלת ותורגם על ידי יעל סלע.
בפברואר 2023 יצא בעברית ספרה "מחר ועוד מחר ועוד מחר" בהוצאת תכלת בתרגומה של יעל סלע.
כתיבה לצעירים
זווין כתבה מספר ספרים המיועדים לקוראים צעירים. הרומן הראשון שלה לצעירים, "Elsewhere", פורסם ב-2005, שלושה חודשים לאחר הופעת הבכורה של ספרה למבוגרים. הוא נבחר כספר ילדים "ראוי לציון" של איגוד הספריות האמריקאי, וכמועמד לפרס קוויל לשנת 2006. הספר זכה בפרס Original Voices Award של Borders, ונכלל במבחר של מועדון הספרים בארנס אנד נובל. הספר אף נכנס לרשימת הספרים המועמדים למדליית קרנגי, ותורגם ליותר מ-25 שפות.
ספרה של זווין לנוער משנת 2007, "זיכרונותיו של נער חולה אמנזיה", נבחר לרשימת הספרים הטובים ביותר של איגוד הספריות האמריקאי לצעירים. בשנת 2010 עובד הסרט לקולנוע על ידי זווין והנס, ויצא כסרט היפני בשם "מישהו נישק אותי", בכיכובה של השחקנית היפנית מאקי הוריקיטה.
כתיבה אחרת
בשנת 2007 הייתה זווין מועמדת לפרס אינדיפנדנט ספיריט עבור התסריט הראשון הטוב ביותר שכתבה לסרט "שיחות עם אישה אחרת" (2005). את הסרט ביים הנס קאנוסה וכיכבו בו הלנה בונהם קרטר וארון אקהרט.
בלמאסדה
בלמאסדה (בסקית: Balmaseda) היא עיירה ספרדית בחבל הבסקים. בלמאסדה ממוקמת כ-30 קילומטר דרומית מערבית מבילבאו, בירת נפת ביסקאיה. אוכלוסייתה 7,583 תושבים (2011) ושטחה 340 קמ"ר. העיירה מהווה מרכז לתעשיות רהיטים ופלדה.
יהודים
לא ידוע מתי התיישבו יהודים לראשונה, אולם חיים ביינארט מציין שייתכן שיש קשר בין ראשית ההתיישבות במקום להיתר ליהודים לרכוש קרקעות באזור, שנתן אלפונסו ה-11, על דעת הקורטס, בשנת 1348. בשנת 1474 הגיע המס שהוטל על יהודי בלמאסדה ל-1,100 מרבדי ובשנת 1482 הוא הגיע ל-1500 מרבדי. ברשימת הנכסים של בלמאסדה לשנת 1487 מנויים 473 בתי אב, מהם 11 בתי אב יהודיים. בשנת 1483 החליטה מועצת בלמאסדה לאסור נישואין של יהודים תושבי העיירה עם תושבים מחוץ לעיירה, כדי למנוע את התרבות היהודים בעיירה. בינואר 1486 הוציאו תושבי העיירה צו גירוש ליהודי המקום. אולם הצו בוטל על ידי מלך ספרד אשר הורה בצו נגדי מ-1 במרץ 1486 למנוע את גירוש היהודים. במקביל, מבלי לדעת על עמדת מלך ספרד, פנו היהודים למועצת הארץ בגרניקה ובקשו את ביטול הצו, אולם בקשתם נדחתה. הגירוש בוצע בכוח באפריל 1486 ויהודי בלמאסדה עברו להתגורר בשדות סביב העיר ובעיירה הסמוכה, ויליאסאנה די מנה.
מינסמיט
מינסמיט (מאנגלית: Mincemeat) הוא ביטוי שמקורו בסביבות שנת 1660, ומשמעותו המילולית באנגלית היא בשר קצוץ. המינסמיט הוא מאכל מסורתי מהמטבח הבריטי: תערובת של פירות יבשים קצוצים, משקאות מזוקקים או ליקרים ותבלינים. התערובת המקורית הכילה בעיקר בשר, אך לאורך ההיסטוריה השתנה המאכל המסורתי והפך לתערובת צמחית מתוקה. תערובת ה-Mincemeat משמשת כמלית, בעיקר למאכלי חג המולד, כגון Mince pie - פאי הממולא בתערובת המתוקה.
גרסאות שונות של התערובת מקובלות במטבחי הממלכה המאוחדת, אירלנד, קנדה, אוסטרליה, צפון אירופה, ברטאן וארצות הברית.
גרסה בשרית
מתכונים אנגליים מהמאות ה-15 עד ה-17 מתארים תערובת בשר ופירות ששימשה למילוי פאי, בעיקר בשר בקר או בשר צבי. תבלינים כגון ציפורן, אגוז מוסקט וקינמון היו נפוצים בתבשילי בשר במטבח ימי הביניים המאוחרים ובעת הרנסאנס. מתכונים מוקדמים אלו כללו חומץ ויין, אך החל מהמאה ה-18 הוחלפו במשקאות מזוקקים, בעיקר בברנדי.
מאמצע עד סוף המאה ה-18 נתפס Mincemeat כמאכל כפרי, מיושן וביתי. בתקופה הוויקטוריאנית הוא זכה להכרה מחודשת כמעדן מסורתי לתקופת חג המולד. מתכון אופייני מהמאה ה-19 כלל בשר בקר וחלב, מיץ, קליפות מגורדות וקליפות מסוכרות של פירות הדר, צימוקים, דומדמניות, תפוחי עץ, סוכר וברנדי. הגברת המתיקות, שנבעה מהוספת סוכרים ומתסיסה, תרמה להסטת השימוש ב-Mincemeat ממנות מלוחות לקינוחים.
תערובת מתוקה
מאמצע המאה ה-20 משמש המונח Mincemeat גם לתיאור תערובת דומה שאינה כוללת בשר, אך עשויה לכלול שומן מהחי או חמאה או תחליפים צמחיים. עם זאת, קיימים עדיין גם מתכונים הכוללים שומן, בשר צבי, בשר קצוץ מסינטה או בשר לב קצוץ, לצד פירות יבשים, פירות מסוכרים, תבלינים, תפוח עץ קצוץ, גרד קליפות הדרים ומשקאות מזוקקים כגון ברנדי או רום.
את התערובת מיישנים לשם העמקת טעמים ולהשגת שינוי מרקם התערובת עקב פעולת האלכוהול, השובר את קשרי החלבונים של הבשר. תערובת Mincemeat משומרת עשויה לשרוד עד עשר שנים. מתכונים ביתיים להכנת Mincemeat משתנים בהתאם לאזור ולוותק המסורת המשפחתית. ישנן גרסאות מסחריות רבות, רובן ללא בשר, הארוזות בצנצנות, קופסאות מדופנות ברדיד אלומיניום או פחיות שימורים.
Mince pie
mince pie, הנקרא גם minced pie, הוא פאי בריטי האופייני לתקופת חג המולד שמקור מרכיביו במאה ה-13, כאשר הצלבנים שחזרו לאירופה הביאו עמם מתכונים מזרח תיכוניים הכוללים בשר, פירות ותבלינים.
בתקופת טיודור הכיל הפאי בשר טחון, שומן ופירות יבשים. במאה ה-16 היה הפאי מלוח וגדול וצורתו מאורכת וכונה "פאי חג המולד". אנשי התקופה יחסו את צורתו לחיקוי של עריסת ישו התינוק. במהלך מלחמת האזרחים האנגלית במאה ה-17 הוא נקשר עם הפולחן הקתולי ולכן הוחרם על ידי הרשויות הפוריטניות. בספר "ההיסטוריה של המרידה" מאותה תקופה נכתב:
כותבים מהמאה ה-19 יחסו את מקור הפאי למנהג רומי מחגיגות הסטורנליה, בהן הוגש לאבות הכנסייה בוותיקן בשר מתוק. הוספת תבלינים כגון ציפורן, קינמון ואגוז מוסקט סימלה את מנחות שלושת האמגושים. היו שהכינו את הפאי מ-13 מרכיבים כסמל לישו ושנים עשר השליחים.
באנגליה שלאחר הרפורמציה המאפה כבר לא נשא סמליות של פולחן קתולי. החלו להכין את תערובת הפירות והתבלינים חודשים מראש ולאחסנה בצנצנות. מסורת אכילת הפאי בסביבות דצמבר נמשכה גם בתקופה הוויקטוריאנית, אם כי המתכון הפך מתוק יותר והמאפה קטן. בתקופה זו הוספת בשר כבר לא הייתה ברורה מאליה, אם כי המשיכו להשתמש בשומן.
עד ימינו מקובל הפאי כפינוק עונתי ברחבי הממלכה המאוחדת, אך כבר ללא משמעויות דתיות.
קומיקסבא
קומיקסבא היא סדרת ספרי קומיקס לילדים שנכתבה על ידי הסופר החרדי מאיר למברסקי בשם העט מ. ספרא, ומורכבת בעיקר ממשלים עממיים בעלי נמשל עם מוסר השכל, שרבים מהם מבוססים על משליהם של רבי ישראל מאיר הכהן ורבי יוסף חיים מבגדאד.
הסדרה החלה לצאת בשנת ה'תשס"ח, ונכון לניסן ה'תשפ"ג היא כוללת כ-90 כרכים. הספרים נפוצים בעיקר בציבור החרדי והחרדי לאומי, ויוצאים לאור בהוצאת יפה נוף.
סיפור המסגרת
סיפור המסגרת של הסדרה מתמקד בילד חרדי בשם יענקי שמבקר את סבו, אפרים, ושומע ממנו סיפורים. בסוף כל סיפור, הקומיקס חוזר לחדרו של הסב, שמסביר לנכדו את הנמשל ומוסר ההשכל שאפשר ללמוד מהסיפור. המשלים תופסים כמעט את כל עמודי הספר, בעוד הנמשל מוסבר בעמוד אחד או שניים. בדרך כלל בתיאור הנמשל, הסב והנכד מצוירים כשהם לבושים בתלבושות בהם היו לבושים הגיבורים העיקריים במשל.
המשלים
הסיפורים מבוססים על משלים שחוברו על ידי גדולי ישראל בדורות האחרונים, ובעיקר על משליהם של רבי ישראל מאיר הכהן מחבר הספר 'חפץ חיים', ורבי יוסף חיים מבגדאד מחבר הספר 'בן איש חי'. בחלק מהספרים מרוכזים משלים מאותו מחבר, ובאחרים מאוגדים סיפורים על נושא אחד ממגוון מחברים.
המשלים והאיורים הם בעיקר בסגנון העיירה הישנה באירופה. הם כוללים דמויות כגון יהודי כפרי, עגלון, פריץ, מלך, ומתרחשים לרוב במקומות כגון פונדק, יריד, בית כנסת, או חנות.
יצירת הסדרה
על הרעיון ליצירת הסדרה סיפר המחבר, מאיר למברסקי, שהוא ניתן לו על ידי הרב דוד חי אבוחצירא, בעקבות פנייתו אליו בבקשת עצה באיזה תחום כתיבה כדאי להתמקד. הרב אבוחצירא ייעץ לו לכתוב ספר שיחות של החפץ חיים מעובדות לילדים, ובאופן בלתי תלוי, זמן מועט לאחר מכן ביקש ממנו המוציא לאור של הוצאת יפה נוף לכתוב ספר קומיקס על משלי החפץ חיים. בהתחלה הוא לא האמין שהסדרה תצליח, אבל הסדרה הצליחה מעל ומעבר, והיא נפוצה מאוד בקרב הציבור החרדי והדתי.
ספרי הסדרה
נכון לניסן ה'תשפ"ג, בסדרה כ-90 כרכים המחולקים לפי תתי סדרות: בנוסף ישנם עוד כשלושים ספרים שאינם חלק מסדרה, בהם:
ישנם עוד 13 ספרים נוספים לפי מועדי השנה:
גונדאלה (סרט)
גונדאלה (באינדונזית: Gundala) הוא סרט גיבורי על אינדונזי משנת 2019, המבוסס על דמות הקומיקס גונדאלה שנוצרה על ידי הריה "האסמי" סורמינאטה בשנת 1969, בהפקה משותפת של חברת Screenplay Films ואולפני BumiLangit והופץ על ידי Legacy Pictures. זהו הפרק הראשון ביקום הקולנועי של BumiLangit. את הסרט ביים וכתב ג'וקו אנוור בכיכובם של אבימנה אריאסאטיה כסנקאקה/גונדאלה, לצד טארה באסטרו, ברונט פאלארה, אריה באיו, סספ אריף רחמן, ריו דוואנטו ומוזאקי רמדאן. הידיעות הרשמיות הראשונות על הסרט הוכרזו ב-4 באפריל 2018 בחשבונות המדיה החברתית של הבמאי וחברות ההפקה של הסרט. בפסטיבל Comic Con באינדונזיה, ב-28 באוקטובר 2018, נערכה מסיבת עיתונאים בה הוצג סרטון הצצה לסרט עם תאריך היציאה שנקבע סביב אמצע שנת 2019. הצילומים נעשו בספטמבר לאורך אוקטובר 2018 והקרנת הבכורה נערכה ב-28 באוגוסט 2019, הסרט שוחרר לאקרנים באינדונזיה ב-29 באוגוסט 2019. הבכורה הבינלאומית התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-11 בספטמבר 2019. הסרט זכה לביקורות חיוביות מהקהל והמבקרים ששיבחו את ביצועיו של אבימנה, עבודת הבימוי, האפקטים החזותיים, עיצוב התלבושות והמקוריות.
רקע כללי
הסרט מבוסס על חוברות הקומיקס "גונדאלה" שנכתבו לראשונה על ידי הריה "האסמי" סורמינאטה בשנת 1969.
בשנת 1981, הפופולריות של חוברות הקומיקס גונדאלה באינדונזיה הגיעה למסך הגדול, כאשר חברת PT רכשה את זכויות ההפצה של הזיכיון. הסרט בשם Gundala Putra Petir ("גונדלה בן הברק"), בבימויו של ליליק סודג'יו, התבסס אף הוא על הקומיקס והשחקן שמונה לתפקיד סנקאקה/גונדאלה היה טדי פורבה שנודע כאחד מכוכבי הפעולה הגדולים באינדונזיה באותה תקופה. אויבו, גאזול, גולם על ידי וו. ד. מוצ'טר ואילו את אהובתו של סנקאקה, מינארטי, גילמה אנה תאיירס. שחקנים ושחקניות נוספים שהיו מעורבים בסרט כוללים את אמי פריאונו, אוגוסט מלש, פיטראג'יה בורנמה, ה.א.ה. דמסייק, גורדון סובנדרונו, א. חמיד עראף, ריני רטיה, דוונטי ורטנו טימור. למרות שהתפאורה שונה מהתפאורה של הקומיקס, הסרט נותר נאמן לסיפורי הקומיקס. בסרט סופר כי מהנדס בשם סנקאקה הצליח למצוא נוסחה נגד ברקים. לרוע המזל תגלית זו הביאה לכך שסנקאקה נאלץ להיפרד ממאהבתו מינארטי לאחר שהוא שוכח את יום הולדתה. באמצע גשם כבד, כשהוא עצוב סנקאקה מוכה על ידי ברק ומועבר לעולמו של הקיסר קרונז. שם הוענק לו הכוח והתלבושת שהפכו אותו לגונדאלה. בינתיים החלה הפצתם של חומרים מסממים על ידי קבוצת ארגונים בראשות גאזול ואז החל הקרב בין הטוב לרע.
בשנת 2010 נערכה מתיחה שביצע איסקנדאר סלים, צלם ומעצב גרפי שיצר חומר פרסומי לסרט שלא נעשה על גונדאלה. סלים שם לב שמעולם לא היה סרט שהציג גיבור-על אינדונזי ורצה לפתוח בדיון ציבורי בנושא. הוא יצר אתר רשמי, עמוד פייסבוק, פוסטרים וצילומים שהעלה ולכאורה מעידים על הסרט שנעשה. כתוצאה מתשומת הלב שיצרה המתיחה, יוצר גונדאלה, הסמי היה מעורב במשא ומתן להפקת סרט אמיתי המבוסס על הדמות, מה שהוביל בהמשך להפקת הסרט "גונדאלה" משנת 2019.
עלילה
באינדונזיה שבה שחיתות ואי-שוויון בהכנסות הן נפוצים אפילו יותר מאשר באינדונזיה האמיתית, סנקאקה הוא בנו של פועל מפעל עני מג'אווה שנאבק לסיים את החודש. סנקאקה הצעיר מראה סימני הברקות בהתקשרות עם מוצרי חשמל אך מבועת מברקים ורעמים. אביו של סנקאקה מוביל את חבריו לעבודה במפעל במחאה נגד בעלי המפעל בדרישה להעלות את שכרם. הקבוצה נפגשת עם שומרים חמושים שנשכרים על ידי הבעלים במחאה שהופכת לאלימה. בהפגנה השנייה, אביו של סנקאקה נבגד ונדקר על ידי עמיתיו ששוחדו על ידי בעלי המפעל והוא נפטר בזרועותיו של סנקאקה. בזעם, סנקאקה מנפץ באופן בלתי מוסבר את מגני הפלדם של היחידה לפיזור מהומות כאשר הוא במרק ואז מאבד את הכרתו. שנה לאחר מכן אמו של סנקאקה יוצאת לעיר אחרת כדי למצוא עבודה ומבטיחה לחזור למחרת, אך היא לעולם לא תחזור.
התרחשות אירועים זו משאירה את סנקאקה מדוכא וחסר תיאבון ובסופו של דבר משוטט לבדו ברחובות ג'קרטה, מתגורר לבד ומותקף על ידי בריונים עד שהוא ניצל על ידי אוונג, ילד רחוב מבוגר. סנקאקה גר עם אוונג תקופה מסוימת, מאומן על ידי אוונג כיצד להגן על עצמו ולא להתערב בעסקים של אנשים אחרים אם הוא רוצה להישאר בחיים ברחובות. הצמד מתכנן לצאת מדרום-מזרח המדינה באמצעות היצמדות לרכבת נוסעת. כאשר הרכבת מגיעה, אוונג מצליח לדלג עליה, אך סנקאקה לא מצליחה להדביק אותו ונשאר לבד שוב.
יום אחד, סנקאקה עוזר לשכנתו וולאן להדוף כמה בריונים שמטרידים אותה. הבריונים הנפגעים מתגייסים לתקוף אותו בלילה לאחר משמרתו במפעל ונראה שהם הרוגים אותו לאחר שהשליכו אותו מהגג. במקום זאת, ברק מכה בגופו, סנקאקה מתעורר ומגלה שיש לו כוחות על-אנושיים. וולאן מובילה קבוצה של ספקים מהשוק המורדים נגד הבריונים המטרידים. לאחר תצוגה מרשימה של כוחותיו נגד כמה מהבריונים, מתחננת וולאן לסנקאקה להצטרף לקבוצה שלה כדי להגן על השוק, אך סנקאקה מסרב, עדיין לא משוכנעת שהוא הגיבור שהם צריכים. הבריונים חוזרים לנקום על ידי שריפת השוק. ראיית הסבל וחוסר התקווה של הספקים מול מעשה זה משכנעת את סנקאקה לקום כדי להגן עליהם. בעזרת וולאן, טדי (אחיה הקטן של וולאן) ופאק אגונג (שותפו לעבודת האבטחה של סנקאקה) לומד סנקאקה לשלוט בכוחותיו ויוצר תחפושת מאולתרת כדי לרתום את כוחות הברק שבתוכו. סנקאקה מתחיל להילחם ולהביס את הבריונים ומעניק השראה לעם כסמל לתקווה לקום ולעמוד יחד כדי להגן על עצמם מפני התקפות הבריונים והמושחתים.
אחד הבריונים עורק ומודיע לסנקאקה ו-וולאן כי הוא ראה את נגן הכינור המפורסם עדי סולימאן בשוק בליל השריפה וחושד בו כמי שיזם את האש. סנקאקה ניגש לסולמאן כדי לדרוש את הסיבה שבגללה שרף את השוק, אך סולימאן החלש לכאורה הופך לאלים ותוקף את סנקאקה בעזרת קשת הכינור שלו ובכך חושף את עצמו כאחד מהמתנקשים היתומים של פנגקור. תוך התחמקות מהתקפותיו של סנקאקה, סולימאן נפגע ונהרג על ידי אוטובוס חולף.
מעשיו של סנקאקה ומות סולימאן מהווים להתראה עבור פנגקור ומקורביו. פנגקור משחרר את מתנקשיו היתומים שמתבררים כסוכנים ישנים בתפקידים רבים ברחבי הארץ, כולל הדסטי ניקיטה ההיסטרי, דוגמנית העל מוטיארה ג'נר, הרופא קנטיקה, השרירן טנטו ג'יננג'אר, המהפנט החזק כמאל, והרקדנית המסורתית סווארה בטין, בין היתר. המתנקשים מצליחים להרוג מספר חברים ב'רומאה פרדמאיאן', אך כאשר סווארה בטין תוקפת את רידוואן, מופיע סנקאקה ומביס אותה.
המחוקקים מעבירים הצעת החוק המאפשרת את הפצת התרופה, לשמחתם הרבה של העם. עם זאת, תוצאות הבדיקה מהמעבדה של 'רומאה פרדמאיאן' מגיעות לבהרי והוא המום לגלות שפנגקור הקים אותם לאורך כל הדרך. הסרום לא היה קטלני; זו הייתה התרופה שהיא רעילה, כאשר חברת התרופות נחשפה בבעלות אחת מחברות הקש של פנגקור. בהרי מנסה להגיע לסנקאקה כדי לבקש ממנו להפסיק את ההפצה, אך פנגקור והמתנקשים שלו תוקפים את סנקאקה במפעל לפני שהוא מצליח לעשות זאת.
הקרב עם המתנקשים מגיע לגג המפעל, שם תופס פנגקור את פאק אגונג, וולאן וטדי מתוך כוונה להרוג אותם מול סנקאקה, שהופנט על ידי כמאל. זעקותיה של וולאן מוציאות את סנקאקה והוא מצליח לשחרר את כוחות הברק שלו, להביס את רוב המתנקשים ולהציל את וולאן וטדי. עם זאת, פאק אגונג נדקר על ידי אחד המתנקשים. בעוד פנגקור עומד להכות את סנקאקה מאחור, בהרי מגיע ויורה בפנגקור. בנשימתו הגוססת, פינגקור מצהיר שהוא היה היחיד שהצליח לאחד את העם ואת המחוקקים.
סנקאקה ממהר לעצור את חלוקת התרופה. סנקאקה תופס את שיירת ההפצה ומנסה לעצור אותם אך נורה על ידי אחד הנהגים. השיירה נעצרת באופן טבעי על ידי אישה מסתורית, ובזמן שהוא אוחז בבקבוקי התרופה, סנקאקה משתמש בכוחות הברק שלו כדי לשבור את כל בקבוקי התרופות בעיר.
בינתיים, שותפו של פנגקור פורץ קבר עתיק שנקבר בתוך חומות המוזיאון בעיר ואת החותם המכיל ראש כרות וותיק באמצעות דמו של סנקאקה שהוא לקח קודם לכן מאחת הקרבות. הוא משלב את הגוף ואת הראש, מקים לתחייה את קי ווילאווק, רוע עוצמתי מימי קדם. השותף חושף את עצמו כגאזול ואומר לקי ווילאוווק מסנאקה, מכנה אותו בשם 'גונדאלה' ("רעם" בג'אוואנית קדומה). קי ווילאווק מצווה על גאזול לאסוף את צבאו, מכיוון שתתקיים מלחמה גדולה.
בסצנת אמצע הכתוביות, גונדאלה פוגש את בהרי על הגג ומודה לו על התחפושת המשודרגת והמתקדמת יותר, שעליה אמר בהרי כי התחפושת החדשה היא 'מהעם'. מרחוק מבחינה בהם האישה המסתורית שעצרה את השיירה מוקדם יותר והיא מתגלה כגיבורת העל סרי אסי.
שחקנים ודמויות
ריו דיוונטו ומריסה אניטה גילמו את אביו ואמו של סנקאקה. חנה אל ראשיד מגלמת את קנטיקה/קמר, דניאל עדנאן מגלם את טנטו ג'יננג'ר, קורנליו סאני מגלם את הצייר, אסמרה אביגיל מגלמת את דסטי ניקיטה, וקלי טנדיונו גילמה את מיוטארה ג'נר/בידאדרי מאטה אלנג, שכולם חברים באגודת המתנקשים היתומים של פנגקור. לחלק מהדמויות האלה יהיו תפקידים גדולים יותר בסרטים העתידיים. בנוסף, זידני חכים מגלם את דירגה אוטמה, חבר מחוקק צעיר המתנגד לפנגקור, ואילו הכוריאוגרף האינדונזי אריה טולאנג מגלם את כמאל אטמג'ה, מהפנט חזק בעל ברית לפנגקור. הקומיקאי האינדונזי איימינג מגלם את סם בואדי, עוד אחד מהמתנקשים של פנגקור, נגר. דוני אלמסיאה מגלם את פאדלי עזיז, אחד הבריונים. הפרזנטור ואיש הרדיו האינדונזי דימס דנאנג מגלם את חסבי, עוזרו של רידוואן, בעוד שאמן הלחימה והכוריאוגרף סספ אריף רחמן מגלם את סווארה באטין, אחד המתנקשים של פנגקור. מספר הופעות קמע הופיעו בסוף הסרט עם פוויתא פירס שגילמה את גיבורת העל סרי אסי ואילו המוזיקאי והשחקן האינדונזי סודג'יו טדג'ו גילם את קי ווילאווק, שמופיע בתור הנבל הראשי של היקום.
פיתוח
אולפני BumiLangit כבעלים של הקניין הרוחני של גונדאלה פיתחו את הרעיון של יצירת סרט גונדאלה מאז 2014. החיפוש אחר הבמאי והתסריטאי הנכון לסרט לא היה קל, ולקח לאולפנים שנים עד שמצאו סוף סוף את השידוך המושלם. ב-4 באפריל 2018 הוכרז ג'וקו אנוור כתסריטאי ובמאי הסרט. הוא אחד מבמאי הקולנוע הפורים והמפורסמים ביותר באינדונזיה.
ג'וקו אנוור הודה כי תהליך הכתיבה של הסרט היה העבודה הקשה ביותר במהלך הקריירה שלו. בדרך כלל הוא בילה עד חודשיים בתהליך תסריטאות, אך בסופו של דבר השקיע 7 חודשים בפרויקט זה. לאחר שפרש את סיפור המקור מהקומיקס משנת 1969, הוא עיבד מחדש את הסיפור באופן שיכול למשוך את דור ה-Y. הקומיקס וההערות של חאסמי על גונדאלה עזרו לו לכתוב את התסריט.
קדם הפקה
יצירת תלבושת גונדאלה הייתה מאמץ משותף בין איוואן נסיף וכריס לי. ההפקה טופלה על ידי FX Quantum Creations שבסיסה בלוס אנג'לס, הידועה בעבודותיה על דרדוויל, אנשי השומרים, סופרגירל, משחקי הרעב, מסע בין כוכבים ואיירון מן.
צילומים
תהליך הצילומים לקח 53 ימים ב-70 מקומות, כולל בג'קרטה ומקומות אחרים. הצילומים העיקריים החלו בפורווקרטה ב-1 בספטמבר 2018, כאשר איקאל טנג'ונג שימש כצלם. הצילומים הושלמו ב-31 באוקטובר 2018.
פוסט פרודקשן
עבודת הפוסט פרודקשן החלה בנובמבר 2018 והושלמה סביב יוני 2019. בסרט השתתפו רבים מאנשי הקולנוע הטובים ביותר באינדונזיה, אחד מהם היה ח'יקמאוואן סנטוסה שזכה לעיתים קרובות בפרס עיצוב הסאונד הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע האינדונזי היוקרתי. הסרט היה אחד הפרויקטים האחרונים שלו לפני שהלך לעולמו ב-11 במאי 2019.
מוזיקה
אחד הפסקולים שהשלימו את הסרט הזה היה השיר "סוף העולם" משנת 1962 של סקיטר דייוויס. צוות ההפקה הסכים שהמילים מייצגות את הנושא המרכזי של הסרט; כאשר אנשים רבים במדינה אינם מקיימים צדק, הם ימשיכו לקראת "סוף העולם".
שיווק
אולפני BumiLangit, קיימו גם כמה מופעי דרכים ברחבי אינדונזיה בהשראת הסרט החל מה-15 ביוני 2019 בג'קרטה.
שחרור
הקרנת בכורה מקומית נערכה ב-28 באוגוסט 2019, ושוחררה באינדונזיה ב -29 באוגוסט 2019. הבכורה הבינלאומית נערכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב -11 בספטמבר 2019.
עידן קלימן
עידן קלימן (נולד ב-19 בספטמבר 1973) הוא עורך דין ישראלי, יו"ר ארגון נכי צה"ל.
ביוגרפיה
קלימן נולד בירושלים בן לרות (שאיבדה את אביה במלחמת השחרור) ואריה (שנפצע קשה בהגנה על המעוזים במלחמת יום הכיפורים).
קלימן שירת כלוחם בחטיבת גבעתי, עבר טירונות וקורס מ"כים, ושירת בגזרת לבנון ובגזרת רצועת עזה. בשנת 1992, נפצע בקרב מול חוליית מחבלים בח'אן יונס כאשר קליעים חדרו לחזהו במהלך פעילות מבצעית יזומה של צה"ל, ומאז הוא מרותק לכיסא גלגלים.
לאחר הפציעה
עם סיום השיקום החליט על שיבה לפעילות רגילה ככל שניתן. יצא לטיול בתאילנד, בילה באירופה, חי לבד באוסטרליה ועבד בקונסוליה הישראלית בלוס אנג'לס. שם הרצה על מדיניות ישראל בפני פורומים רבים ומגוונים, טיפל בבעיותיהם של אזרחי ישראל החיים בארצות הברית ובתיירים הישראליים. עם שיבתו לארץ יצא ללימודים בבית הספר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. בשנת 2001 עבד כמתמחה בפרקליטות מחוז ת"א ולאחר מכן הוסמך כעורך דין.
פעילותו בארגון נכי צה"ל
בשנים 2006–2011, כיהן כסגן יו"ר מחוז תל אביב והמרכז של ארגון נכי צה"ל. במסגרת תפקיד זה ייצג ופעל למען מימוש זכויות כל חברות וחברי המחוז. בין השאר פעל לשיקומם הבריאותי, הנפשי והחברתי של פצועי מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2011, הקים את האגף המשפטי בארגון נכי צה"ל. במהלך תפקידו הוביל מהלכי חקיקה בכנסת, פעל ונלחם לשיפור זכויות הנכים וטיפול בשיקומם. ייצג את הארגון בפני מוסדות שונים, מיסד תהליכים וריכז פרויקטים שונים אשר דרשו ליווי משפטי.
בשנת 2019 נבחר ליו"ר ארגון נכי צה"ל, והחליף את חיים בר שכיהן בתפקיד במשך עשר שנים ומאז פועל למען יישומה של רפורמת "נפש אחת" שתפקידה הסדרת תקציבים ועיגון זכויות, הגדלת התקנים, ביטול חיטוט בעברם של הפצועים, מינוי נציב קבילות הנכים ועוד
ויליאם ואייט ביב
ויליאם ואייט ביב (באנגלית: William Wyatt Bibb; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אלבמה הראשון מדצמבר 1819 ועד למותו בתאונת רכיבה על סוס. לפני כן הוא כיהן כסנאטור וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ג'ורג'יה. הוא היה הראשון מבין שלושת האישים היחידים בהיסטוריה של ארצות הברית שכיהנו כסנאטורים מטעם מדינה אחת וכמושלים מטעם מדינה אחרת. על שמו קרויים מחוזות בכל אחת משתי המדינות שאותן הוא ייצג.
עידן קלימן
פעילותו בארגון נכי צה"ל
בשנת 2022, נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-74 למדינת ישראל.
ויליאם ואייט ביב
קורות חייו
ויליאם ואייט ביב נולד במחוז אמיליה שבווירג'יניה כבנם של קפטן ויליאם ביב, קצין בצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות של ארצות הברית וחבר בבית המחוקקים המדינתי,, ורעייתו, סאלי (לבית ואייט) ביב.
עידן קלימן
חיים אישיים
קלימן מתגורר בתל אביב, נשוי לשירי, מורה ומחנכת בבית ספר יסודי. לזוג שני ילדים.
ויליאם ואייט ביב
קורות חייו
בערך ב-1784 עבר ויליאם ביב האב דרומה עם משפחתו, יחד עם מספר גדול של תושבי וירג'יניה שהתלוו לגנרל ג'ורג' מתיוס, גיבור בפנסילבניה. רוב ההולכים אחר מתיוס היו גם הם ותיקי המלחמה, שהגיעו עם בני משפחותיהם, וניצלו את ההזדמנות שהעניקה האומה החדשה לחיילים לשעבר מענקי קרקעות במקום שכר. הם הקימו חוות לגידול טבק באדמות הפוריות סביב להתמזגות הנהרות ברוד ו באזור צפון-מזרח ג'ורג'יה. משפחת ביב הייתה אחת המשפחות החלוציות הראשונות במחוז אלברט.
ויליאם ואייט ביב התחנך ככל הנראה אצל מורים פרטיים לפני שהחל ללמוד ב שבוויליאמסבורג, וירג'יניה ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה. ב-1801 הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה, שב לג'ורג'יה, והחל לעסוק ברפואה בעיירה פיטרסבורג. ב-1803 הוא נשא לאישה את מרי פרימן.
ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1802, בגיל 21, נבחר ביב ל. הוא החל לכהן ב-1803 למשך תקופת כהונה של שנתיים. ב-1806 הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית כדי לאייש את המושב שהתפנה בשל התפטרותו של תומאס ספלדינג. ביב נבחר מחדש לבית הנבחרים ארבע פעמים וכיהן בו עד נובמבר 1813.
כפי שהיה נהוג אז, נבחר ביב על ידי בית המחוקקים של מדינתו לכהן בסנאט של ארצות הברית, זאת כדי לאייש את המושב שהתפנה עקב התפטרותו של ויליאם קרופורד. בסנאט כיהן ביב עד נובמבר 1816.
כסנאטור, התנגד ביב ב-1816 לניסיון לביטול חבר האלקטורים ולשינוי שיטת הבחירה של נשיא ארצות הברית בבחירות כלליות, ודיבר בכנות על היתרונות שמדינות העבדות הפיקו מחבר האלקטורים. במליאת הסנאט הוא טען שבשיטת הבחירות הכלליות, מדינות אלו "יאבדו את הפריווילגיות שהחוקה מעניקה להן, להחשבת כל עבד כשלוש-חמישיות של אדם חופשי לצורך קביעת היקף ייצוגן בבית הנבחרים. הדבר יזיק להן מאוד".
מושל אלבמה
ב-1817 מינה הנשיא ג'יימס מונרו את ביב כמושל הראשון של, שהוקמה על חלק משטחה של. ב-14 בדצמבר 1819 היית אלבמה למדינה ה-22 של ארצות הברית.
משימתו העיקרית של ביב הייתה להקים את ממשלת המדינה. ועידת החוקה של המדינה התקיימה בהאנטסוויל. ביב נבחר כמושל אלבמה הראשון לאחר שזכה ב-8,342 קולות מול 7,140 הקולות שקיבל יריבו מרמדיוק ויליאמס. בירת המדינה הראשונה נקבעה ב-1820 בעיירה החדשה קהאבה שעל גבול המדינה, אך ב-1826 הועברה הבירה לטסקלוסה, ובסופו של דבר נקבעה הבירה מונטגומרי ב-1846.
במהלך תקופת כהונתו של ביב כמושל, הוקמה המיליציה של אלבמה, והחלו התהליכים להקמת מערכת המשפט המדינתית, לצד ארגון ומינוי השופטים של בית המשפט העליון של אלבמה.
לתפקיד התובע הכללי של אלבמה נבחר הנרי היצ'קוק, שבתחילה החזיק גם בתפקיד מזכיר המדינה. זמן קצר לאחר מכן נבחר מזכיר המדינה השני תומאס א. רודג'רס. המושב הראשון של בית המחוקקים המדינתי התקיים מ-25 באוקטובר ועד 17 בדצמבר 1819. כסנאטורים הראשונים של אלבמה נבחרו ויליאם רופוס קינג וג'ון ו. ווקר.
עד היום, ביב הוא אחד משלושת האישים היחידים בארצות הברית שכיהנו כמושלים של מדינה אחת וכסנאטורים מטעם מדינה אחרת. השניים האחרים הם סם יוסטון, שלצד תפקידיו הפוליטיים האחרים, כיהן כמושל טנסי השישי וכסנאטור מטעם טקסס (מדינה שכמו אלבמה, לא הייתה קיימת כאשר הוא כיהן כמושל), ומיט רומני, שכיהן כמושל מסצ'וסטס ה-70 וכיום מכהן כסנאטור מטעם יוטה.
מותו
ב-10 ביולי 1820, נפל ויליאם ואייט ביב מסוסו במהלך סופת רעמים קשה, ונפטר כתוצאה מפציעות פנימיות בגופו, כשהוא בן 38 בלבד. אחיו, תומאס ביב, כיהן כנשיא הסנאט של אלבמה, ומילא את שארית תקופת כהונתו של אחיו המנוח. ביב נטמן בחלקת הקבר המשפחתית שבקוסדה, אלבמה. ב-1921 הונצחה דמותו, יחד עם מושל אלבמה אז, תומאס קילבי, על מטבע של חצי דולר לציון מאה שנים להקמת המדינה.
מגדלי אבסולוט
מגדלי אבסולוט וורלד (באנגלית:  Absolute World Towers) הם שני גורדי שחקים בעיר מיסיסוגה שבקנדה, המפורסמים בשל קימוריהם, תוצאה של תכנונם המיוחד. המגדלים תוכננו על ידי האדריכל הסיני מא יאנסונג. הם הפכו לאחד מסמליה של העיר וב-2012, השנה בה הושלמו, הוכרזו כבניינים הגבוהים הטובים באמריקה על ידי המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית.
מיקום ותכנון
בעיר מיסיסוגה, פרבר של טורונטו, בצמוד לצומת המהווה מפגש בין שני רחובות ראשיים – רחוב הורונטריו ודרך ברנהמת'ורפ – מצויה חלקת אדמה רחבת ידיים התחומה מכיוון צפון בשדרת אבסולוט. גוש בניינים זה נקרא "אבסולוט סיני סנטר" ומצויים בו חמישה מגדלי מגורים ושלושה מבנים נמוכים לשימושים מגוונים ובכלל זה מבנה מלבני ברחוב הורונטריו המשמש כמרכז מסחרי. בשנים 2004 עד 2008 נבנו בגוש שלושה מגדלים חסרי מעוף – A2, A1 ו-Absolute Vision, גובהם 87, 97 ו-112 מטרים בהתאמה. ב-2005 החברה היזמית, "קבוצת סיטיזן פיתוח" (יחד עם "בתי פרנברוק"), הכריזה על תחרות לבחירת אדריכל לתכנון מגדל רביעי. המועמדים התבקשו להציע סקיצות רעיוניות לתכנון, 92 הצעות מרחבי העולם התקבלו, מהן 6 סקיצות הגיעו לגמר והוצגו בפני הציבור ונציגיו וכן בפני אנשי מקצוע מתחום האדריכלות ואחרים מתחום השיווק. בתחרות ניצח האדריכל הסיני מא יאנסונג.
התוכנית של יאנסונג ומשרד האדריכלים שבראשו עמד – MAD סטודיו – הייתה לבנות מגדל שקומותיו בצורת אליפסה ואינן מוצבות בדיוק אחת על גבי השנייה, אלא שבכל קומה מתקיים סיבוב של מעלה, שתיים או יותר (עד 8 מעלות), כאשר התוצאה המתקבלת היא של מגדל מתפתל, הדומה במקצת לטורסו המתפתל, גורד שחקים השוכן במאלמו, שוודיה. לפי התכנון, בקומות הביניים ה"קפיצה" גדולה יותר, קרי הסיבובים חדים יותר וזו על מנת ליצור קימורים למגדל. כך למשל, בקומות 9 עד 24 בכל קומה קפיצה בת 3 מעלות, אך בקומות 25 עד 38 בכל קומה קפיצה בת 8 מעלות. מגדל אבסולוט וורלד 1 כולל 55 קומות, וכתובתו היא שדרת אבסולוט 60. בנייתו הושלמה ב-2011 והוא מתנשא לגובה של 176 מטרים. המגדל עשוי בטון ופלדה, קירותיו החיצוניים עשויים זכוכית ואלומיניום בדגש כחול וכל קומה מוקפת מרפסת צרה המקיפה את כל שטחה ומחולקת למרפסות פרטיות באמצעות חוצצים שלא מבטיחים פרטיות לדיירים. ליבת הבניין כוללת שטחי שירות ובכלל זה שש מעליות וחדר מדרגות כפול. הליבה זהה בכל הקומות ופרט לכך כל קומה שונה מזו המצויה מעליה או מתחתיה. בקומה טיפוסית 8 דירות בנות 3 חדרים, אם כי ישנן דירות בגדלים מגוונים. המגדל כולל חניון תת-קרקעי בן 6 קומות וכן שטחים לשימוש הדיירים, בכלל זה מועדון ספורט.
המגדל השני והשותפים להקמתם
המגדל זכה להצלחה מסחרית רבה (הדירות "נחטפו" עוד בטרם נבנה) והיזם החליט להקים מגדל נוסף, דומה מאוד, אבל אינו זהה בדיוק (בקשה של יאנסונג) וכולל 49 קומות; מגדל אבסולוט וורלד 2 והחמישי בגוש הבניינים. כתובתו היא שדרת אבסולוט 50 והוא מתנשא לגובה של 158 מטרים. הוא הושלם ב-2012. צמד המגדלים הם הגבוהים ביותר במיסיסוגה (נכון ל-2020), הם נבנו על ידי "קבוצת דומינוס", משרד "בורקה אדריכלים" היה השותף המקומי לתכנונם ומשרד המהנדסים "זיגמונד, סאודק ושות'" הוא האחראי לקונסטרוקציה המורכבת.
זכריה זרמתי
הרב זכריה זרמתי (נולד בשנת ה'תשכ"ד, 1964) הוא פוסק הלכה וסופר, מייסד וראש "מכון תורת אמ"ת", עומד בראש בית דין לענייני ממונות בשכונת הר חומה בירושלים. חתן פרס עמינח לשנת ה'תשע"ה.
עד שנת תשס"א שימש כמורה הוראה בשכונת ארנונה בירושלים וכר"מ בישיבת קריית חנה דוד.
ביוגרפיה
נולד בפריז למשפחה ממקור יהודי-אלג'יראי שהגיעה לצרפת ב-1962. למד אצל הרב אברהם חזן, שלימים היה הרב הראשי לשב"ס ולמשטרת ישראל. משפחת זרמתי עלתה לישראל מאוחר יותר. בראשית שנות ה-80 למד בישיבת מרכז הרב, את שירותו הצבאי החל בחיל התותחנים, ובהמשך ברבנות הצבאית כרב וחזן צבאי. עם שחרורו החל בלימודי רבנות ודיינות בכולל "בני דוד" שבנשיאות הרב מרדכי אליהו, הוא הוסמך כרב בידי הרב אליהו והרב יעקב יוסף. בתקופה זו עבר הכשרה במכון פוע"ה, והשתתף בקבוצת לימוד כתיבת "אותיות סת"ם" והלכותיה מפי הרב מרדכי אליהו. הרב שלום משאש מינה אותו כמורה צדק והרב אליהו בקשי דורון העניק לו כושר לכהן כרב שכונה. הוא התעניין גם בפילוסופיה יהודית ובעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת פריז IX.
בילדותו בצרפת הכיר את הרב יהודה ליאון אשכנזי (מניטו) ובהמשך חייו שמר עמו על קשר, הוא חיבר ספר בצרפתית בשם "קבלה של אמ"ת" (une kabbale de vérité) על תורתו של רבו זה.
לאחר נישואיו למד אצל הדיין הרב דוד אבן כליפא, מחבר שו"ת דרכי דוד, וקיבל ממנו גם מתורת חמיו הרב דוד הכהן סקלי מדבדו. בהמשך שימש כר"מ בישיבתו של הרב אבן כליפא, "קריית חנה דוד", וכמרצה בארגון "אל עמי".
בשנת תשמ"ח, 1988, יסד את מכון תורת אמ"ת והוא עומד בראשו עד היום. המכון עוסק בחקר והפצת פסקי ותורת חכמי ארצות המגרב, שיטת לימודם, מסורת התפילה והשירה שלהם, וזיקתם לענייני גאולת ישראל, לציונות המודרנית ולמרכזיותה של ארץ ישראל בהוויה היהודית. במסגרת המכון ראו אור עשרות ספרים ומאמרים, מאות הקלטות דידקטיות וסרטים. המכון עורך כנסים וימי לימוד ומפעיל אתר אינטרנט במספר שפות. בבית המדרש של המכון לומדים רבנים צעירים מתורתם של רבני "אמ"ת" - אלג'יריה, מרוקו, תוניס. במרכז הלימודים עומדת ההכרה בתהליך שיבת ציון, היחס לציונות ולמודרנה.
כיום מלמד הרב זרמתי בכולל "מערבא" להכשרת רבנים לקהילות בישראל ובתפוצות באפרת, ובבית המדרש של בית כנסת ישורון.
הוא גם עומד בראש כולל "שימושא רבה", המשמש "להכשרת רבנים פוסקים ומורי הוראה בישראל", וכאב בית דין לממונות בשכונת הר חומה בירושלים.
דרכי פסיקת ההלכה של חכמי המגרב
בעיני הרב זרמתי, המסורת הספרדית המקורית היא זו של יהדות ארצות המגרב ("המערב"), והוא עסוק בהבדלתה ממסורת הפסיקה של "עדות המזרח", יהדות בבל, יהדות פרס וכו'. לדעתו ישנה חשיבות למסורת עתיקה בפסיקה אף כשהיא עומדת בניגוד לחלק מפסקיו המקובלים של ה"שולחן ערוך", כתב על כך הרב יואל קטן: "בניגוד לדרך הפסיקה של הרב עובדיה יוסף המעמידה את פסיקת השולחן ערוך במרכז ודוחה את מנהגי העדות השונים, הרב זרמתי מעמיד במרכז פסיקתו את מנהגי עדות צפון אפריקה". כאשר חתמו לאחרונה עשרות רבנים יוצאי מרוקו על מחויבותם לפסיקותיו של הרב הראשון לציון הרב יצחק יוסף, פרסם הרב זרמתי מאמר לעומתי תחת הכותרת "גאוני המערב בכל הדורות לא בגדו במסורת אבותיהם", ובו ערער על אמינות המכתב, וכן גולל את עיקרי תפיסתו.
הרב זרמתי פרסם שורה ארוכה של ספרים, מחקרים ומאמרים (מהם בצרפתית) בתחומי הפסיקה והמנהג, תורה ומדינה, עצמאות ישראל וענייני גאולה, קבלה ומסורת, וכן קונטרס על משנתו של הרצי"ה קוק ליוצאים למלחמה. על יצירתו זכה בשנת ה'תשע"ה בפרס עמינח, ועדת הפרס שמה דגש על עיסוקו בפסיקת חכמי המגרב, וכתבה כי: "יצירתו התורנית הספרותית של הרב זרמתי באה לידי ביטוי בתחומים רבים ומגוונים, ברם חשיבות מרובה יש לתורתם של חכמי המערב המכונים בחיבוריו תורת אמ"ת [=אלג'יר, מרוקו ותוניס], המהווה ניסיון מוצלח ליצור מסגרת הממזגת בתוכה את תורתם ופסיקתם של חכמי המגרב שהם אחוזים זה בזה ולא נפרדים לעדותיהם".
בהתאם לתפיסתו, הוא שם דגש על מיקומם של ערכי הקבלה והסוד במסורת הפסיקה ובתפילה ואף בלימוד סוגיות בתלמוד הבבלי בהבנה קבלית. לדבריו, הייתה מקובלת מסורת כזו בקהילות צפון אפריקה בכלל ובערי אלג'יריה בפרט. גישה זו קיבלה ביטוי בעיקר בספרו בצרפתית ("une kabbale de verite").
שימור החזנות והכתיבה האמנותית המסורתית במגרב
הרב זרמתי עסק גם בתחום השירה והחזנות המסורתית של יהודי המגרב. לשם כך הקליט פרקי חזנות ושירה רבים מן המסורת של יהודי המגרב במסגרת הפונותיקה הלאומית בספרייה הלאומית. אתר אינטרנט בשם "דקדוק" הוקם על ידי אחד מתלמידיו ומאפשר לימוד אינטראקטיבי של מסורת זו על ידי הקלטות דידקטיות שלו.
הוא גם עוסק בתחום הכתיבה והאיור על קלף, לפי מסורות עתיקות של חכמי ארצות המגרב, לכתיבה אומנותית על פי מסורות הקבלה שאותן הוא מנסה להחיות. הוא הציג חלק מעבודותיו לציבור הרחב בתערוכה לאומנות יהודית בפריס.
פעילות למען יהודי צרפת
מלבד מפעלו לשימור מסורת יהודי צפון אפריקה, עסק בהוראת הלכה בקרב יהודי צרפת. עוד בשנת 2002 היה בין מקימי האתר "שאלה" (Cheela), מראשוני המשיבים לשאלות הלכתיות של יהודי צרפת בצרפתית ברשת האינטרנט, כיום מונה האתר כמעט 80,000 תשובות הלכתיות בכל תחומי החיים. הרב זרמתי פעל במשך שנים רבות לעידוד עליית יהודי צרפת לישראל, ולשם כך הקים גרעיני עליה וקליטה בישראל בשיתוף עם הרב יהושע צוקרמן ומר שלום ואך
לאחרונה יצא במספר מאמרים ואגרות המופנות לקהילות היהודיות שם, בהם יצא נגד חלק מרבני צרפת (כולל רבנים ראשיים) המסרבים לקרוא ליהודי צרפת לעלות לארץ למרות הסכנות האורבות להם במדינתם ובכך סוטים, לדעתו, ממורשתם של רבני יוצאי צפון אפריקה.
דעותיו
הרב זרמתי משתייך בדעותיו לציונות הדתית, הוא רואה בתפיסות הציונות הדתית חלק מתורתם של חכמי המגרב ובמסגרת זו עסק בכמה ממאמריו בהוכחת מרכזיותה של ארץ ישראל בתפיסתם של חכמי המערב שראו לדבריו בהקמת המדינה "אתחלתא דגאולה". ברוח זו פרסם מספר פסקים בנושא תורה ומדינה, צה"ל ויום העצמאות (בין השאר החובה להתגלח ביום העצמאות למרות שחל בימי ספירת העומר או חיזוק מנהג לומר הלל עם ברכה בתפילות של היום ).
במאמר אחר כתב כי חכמי המגרב ראו בחיוב מאז ומעולם את השילוב של תורה ועבודה, לימוד תורה לצד מעורבות חברתית ועיסוק בפרנסה.
מרכז המבקרים השער לנגב
"השער לנגב" הוא מרכז מבקרים אינטראקטיבי הפועל מאז 2017 בעיר העתיקה בבאר שבע ומתאר את הנגב.
הפעילות במקום
מרכז המבקרים "השער לנגב" הוקם בהובלת תנועת אור. מובא בו סיפורה של ההתיישבות בנגב ומתוארים צמיחתו של חבל ארץ זה ושל האנשים החיים בו וממשיכים לטפחו. מטרתו של המרכז היא לשפר את תדמיתו של הנגב ולהציג את פניו היפות. מרכז המבקרים מכיל מגוון רחב של פעילויות אינטראקטיביות, המתאימות לקבוצות, משפחות, זוגות וליחידים. תחומי הפעילות השונים במרכז המבקרים מוצגים דרך חוויה טכנולוגית חדישה, אשר מחברת את המבקרים באופן רגשי למשמעויות הלאומיות של הנגב.
מרכז המבקרים מספק למבקריו סיור מודרך הכולל אטרקציות ייחודיות לכל המשפחה. הסיור במרכז כולל הדרכה המותאמת לכל קבוצה באופן ספציפי. התאמת ההדרכה נועדה למען לחשוף את הקהלים השונים לנושאים המעיינים אותם בנגב – כך שאלו יתאימו לסוגי הקבוצות השונות המבקרות במרכז המבקרים.
הסיור מתחלק לשלושה חלקים עיקריים הדנים בהיבטים שונים של הנגב – בהווה, בעבר ובעתיד. המיצגים המדברים על ההווה מציגים את שלל ההזדמנויות הנמצאות בנגב, החל מתרבות וחינוך ועד חיי קהילה ותעסוקה. החלק העוסק בעתיד הנגב, מסביר לקבוצה כיצד עתיד הנגב רלוונטי לכל אחד ואחת מתושבי ישראל וכיצד הנגב יכול להוות מנוע צמיחה לאומי משמעותי. המיצג העוסק בעבר של הנגב, מספק נקודת מבט מעניינת, כאשר סיפורי העבר של הנגב קמים לתחייה במיצג המשלב את סיפור הקמת ההתיישבויות השונות בנגב ואת האנשים החיים בהן היום.
בית בלומפילד
הבניין בו נמצא מרכז המבקרים, בפינת הרחובות נגבה וההגנה, הוא אחד מהמבנים של העיר העתיקה בבאר שבע ומכונה "בית בלומפילד". בנייתו מתוארכת לשנת 1938 בזמן שהעיר הייתה בשליטה בריטית. המבנה נבנה בבנייה טיפוסית לעיר העתיקה של באר שבע בשנות ה-30, כאשר החלונות שלו בצורת קשת והקירות בנויים מאבן מובלטת. בנוסף, בתוך מרכז המבקרים נשתמרו שני עמודים מעוטרים דרכם עברו מהבית הישן אל החצר הפנימית. עמודים כאלו נמצאים גם בבית המפורסם של מושל מחוז באר-שבע, עארף אל-עארף.
זבזדה זווניגורוד
זבזדה זווניגורוד הוא שמו של מועדון כדוריד נשים מהעיר זווניגורוד, שבפרברי מוסקבה. זו הקבוצה הרוסית הראשונה לזכות בטורניר האירופי הטוב ביותר בענף — ליגת האלופות (2007/2008). היא זכתה גם בגביע  פדרציית הכדוריד האירופית (2006/2007) ובאליפות הליגה הרוסית בכדוריד נשים (2006/2007).
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 2004 ביוזמת מושל מחוז מחוז מוסקבה דאז, בוריס גרומוב וראש עיריית זווניגורוד לאוניד סטאביצקי.
רק עונה אחת לקח לקבוצה, בהדרכת אלכסיי מולוטקוב ולאחר מכן ויטאלי קרוחין, כדי להעפיל לליגה הבכירה של אליפות רוסיה. בעונת הבכורה שלה (2005/06) הקבוצה סיימה במקום השלישי וכבר אז היה, ברור שהקבוצה מכוונת גבוה.
סידי פרג' חלימי
הרב סידי פרג' חלימי (1876–1957) היה הרב הראשי של העיר קונסטנטין שבאלג'יריה במשך כ-60 שנה ומחבר ספרים רבים. נושא תואר אביר לגיון הכבוד הצרפתי.
ביוגרפיה
נולד לרב סידי אברהם חלימי (שכונה על ידי קרוביו גם "סידי באהא") ולבנדקיה זרביב (שכונתה על ידי המשפחה "מה בנדקיה"), בתו של הרב שמעון זרביב, בה' בחשוון ה'תרל"ז (22 באוקטובר 1876), זמן קצר אחרי שיהודי אלג'יריה קיבלו אזרחות צרפתית לפי צו כרמיה. אביו, רבי אברהם, היה נצר למשפחת רבנים אלג'יראים חשובה, בהם אביו סידי בנימין חלימי וסבו רבי כאלפאלח חלימי. אמו, בנדקיה, הייתה נצר לשושלת ארוכה של רבנים, שבראשה עמד רבי מסעוד זרביב (בעל זרע אמת, שכונה "אל חסיד") שחי במאה ה-18.
זבזדה זווניגורוד
היסטוריה
עונת 2006/07 הייתה עונת שיא ניצחון עבור "זבזדה" שזכתה באליפות רוסיה בתיקו וגם בגביע פדרציית הכדוריד האירופית (EHF). בשנה שאחריה, הקבוצה לא הצליחה להגן על תוארת אלופת רוסיה, כשהיא מפסידה לקבוצת "לאדה" בסדרת הגמר של האליפות, אבל הקבוצה התמודדה בהצלחה בתחרויות אירופיות וזכתה בליגת האלופות.
סידי פרג' חלימי
ביוגרפיה
הוריו של רבי פרג' היו עניים, ומצב המשפחה החמיר עוד יותר כאשר הוא התייתם מאביו בגיל 12. בנערותו למד לימודי קודש - תורה, שני התלמודים, הלכה ואגדה - ובמקביל נאלץ גם לעבוד כדי לסייע בפרנסת משפחתו.
בתוך שנים ספורות, נחשב לתלמיד חכם מופלג, והדבר לא נעלם מעיניהם של ראשי הקהילה, שמינוהו לדיין בגיל 18, לאב בית הדין בגיל 21 ולתפקיד הרב הראשי של קונסטנטין בגיל 24.
בתקופת חייו, הקהילה היהודית באלג'יריה הייתה בפריחתה. נודע בתור "הרועה הרוחני" של יהודי קונסטנטין, ושמו נודע ברחבי אלג'יריה ובארצות השכנות לה בצפון אפריקה, ואף בצרפת.
הלך לעולמו בכ"ט באלול התשי"ז (25 בספטמבר 1957), זמן קצר יחסית לפני שרוב יהודי אלג'יריה נטשו אותה בעקבות אירועי עצמאותה ושחרורה מהריבון הצרפתי.
כיום, דמותו היא מהנערצות ביותר על ידי היהודים האלג'יראים בצרפת ובישראל.
אישיותו ופועלו
הרב חלימי היה איש ציבור מוערך ומסור, ששמר על קשר טוב עם כל חלקי הקהילה לגווניה, ללא כל קשר לדרגתם הדתית והרוחנית של העומדים מולו. כאדם כריזמטי, מסירותו לקהילה הייתה אין סופית. תרם רבות לגופי הקהילה, כדוגמת ארגוני צדקה, גמילות חסדים ותלמוד תורה. בתקופת מלחמת אלג'יריה, נתבקש לכהן כרבה הראשי של תוניסיה, אבל סירב בשל נאמנות ליהודי קונסטנטין.
משפחתו
הרב חלימי נישא לטפחה ביטון (שכונתה במשפחה "מה טפחה") ב-9 במרץ 1898, ולזוג נולדו שמונה ילדים, שבע בנות - מרים, פאולין, צ'ורקיה, ג'ורג'ט, בלאנש, ג'ולי וסוזן ובן יחיד - רבי אבנר שלום, שהשתתף בהוצאה לאור של ספריו אביו וסבו. בתו מרים התגרשה מספר שנים לאחר נישואיה, ונפטרה בגיל צעיר. בנה, ג'ילבר מרדכי אשור נותר יתום בגיל 9, והרב חלימי ואשתו אימצו את הנכד וגידלו אותו בביתם. בתחילת שנות השישים הגיעו לצרפת אחרי עצמאות אלג'יריה, רובם לאזורי פריז ומרסיי. חלק מהנכדים והנינים עלו בהמשך מצרפת לישראל.
ספריו
בין הספרים שחיבר הרב חלימי: