cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסאם
היסטוריה
באסאם ובאזורים הסמוכים ישנן עדויות ארכאולוגיות מתקופת האבן. אסאם צוינה במאה ה-4 כגבול המערבי של ממלכת גופטה. במהלך המאה ה-18 התרחשו מתיחויות חברתיות רבות, שאף הובילו לאלימות שגבתה את חייהם של רבים. בסופו של דבר אסאן וכל האזור נכבשו על ידי בורמזים. הפלישה הבורמזית הידרדרה למלחמה מול הממלכה המאוחדת בשנת 1824. המלחמה הסתיימה בשנת 1826, עם סיפוח בריטי הדרגתי של האזור.
בית השנטי
היסטוריה
בית השנטי נוסד ב-1984 על ידי מריומה קליין ובן זוגה עובדיה גרשון, בתחילה כבית שפתח שעריו לארוחות שבת לדיירי רחוב. בשנת 1992 התאגד הבית כעמותה באופן רשמי.
אסאם
היסטוריה
בשנת 1834 התגלתה באזור הקמליה הסינית, גילוי שהוביל להשקעות זרות רבות. בשנת 1873 החל לפעול באזור שירות הדואר.
בית השנטי
היסטוריה
בית השנטי שכן בבית טמפלרי בנווה צדק שהיה שייך לשכונת ולהאלה.
אסאם
היסטוריה
בשנת 1874 הפרד שטחה של המדינה מבנגל. בראשית המאה ה-20 החלה לפעול באסאם תנועות לאומיות כנגד הקולוניאליזם הבריטי. בשנותיה הראשונות של הודו כמדינה עצמאית, חלו שינויים בגבולותיה של אסאם- בשנת 1963 הוקמה על שטח אסאם המדינה ה-16 בהודו, אשר נקראה נאגאלנד. למרות השינויים בגבולות, עדיין התקיימו במדינה מתחים חברתיים רבים, בין קבוצות שדרשו אוטונומיה. בשנות ה-90 ממשלת הודו אף פרסה כוחות צבא כנגד מיליציות בדלניות.
בית השנטי
היסטוריה
בשנת 2009 הוקם במסגרת העמותה כפר הנוער "שלווה במדבר" ("בית השנטי במדבר") ליד שדה בוקר. באותה שנה גם יצא לאור ספר מתכונים שהכנסותיו קודש לבית השנטי.
אסאם
פוליטיקה וממשל
הרשות המחוקקת של אסאם מורכבת מ-126 נציגים. המדינה מחולקת לחמש חטיבות אזוריות ו-33 מחוזות.
בית השנטי
היסטוריה
במרץ 2018 נחנך בית השנטי ה"חדש" ברחוב נחום גולדמן 5 בדרום תל אביב. המבנה החדש כולל חצר פנימית בעיצוב מרוקאי, חדר אוכל גדול, חדר פעילות וחדרי מגורים.
אסאם
טופוגרפיה, גאוגרפיה ואקלים
המדינה מוקפת במרגלות ההימאליה שבמדינות בהוטן וארונאצ'ל פרדש בצפון, רכס פאת'קאי במזרח, גבעות קאצ'אר בדרום וגבעות מגהאליה במערב. רוב שטחה של המדינה נכלל בעמק של נהר ברהמפוטרה, הזורם בתחומיה לאורך של 800 ק"מ. כתוצאה מכך המדינה משופעת באדמות סחף - קרקע אידיאלית לגידול אורז. באזור שכיחות גבוהה לרעידות אדמה, וזאת בשל קו שבר גאולוגי צעיר שעליו ממוקמת המדינה. השיפוע הדל של זרימת הברהמפוטרה, הסחף המגיע ממרומי ההימאליה ורעידות האדמה העזות גורמים לנהר לשנות את התוואי שלו ובכך לשנות את המדינה ואת פיזור אוכלוסייתה. ייתכן שזו מולדתו של צמח התה המקומי. לתה יש ערך כלכלי חשוב במדינה והוא היה נפוץ בה כשיח-בר. באסאם נטעו מטעי התה הראשונים בעולם והיא מספקת היום כ-60% מהתה המיוצר בהודו. אסאם היא גם מוצא כמה מסוגי המשי המיוחדים בעולם כמו משי מוגה, הנחשב לייחודי ביותר, וליקר ביותר, והגדל רק באסאם.
כלכלה
במדינה זו מפיקים כשני שלישים מכמויות התה בהודו, ומפיקים בה נפט.
בית השנטי
עזרה ראשונה
עמותת בית השנטי נותנת מענה ראשוני כמקלט זמני לבני נוער חסרי קורת גג בגילאים 14–21 מכל המגזרים ומכל שכבות האוכלוסייה לאורך כל ימות השנה, 24 שעות ביממה. זאת, ללא צורך בהפניה רשמית או בתקופת המתנה וללא הגבלת זמן הסיוע. עם הקליטה מספק המקום לבני הנוער את צורכיהם הבסיסיים ורק לאחר מכן נבחנת תקופת השהות.
אסאם
דמוגרפיה
נכון למפקד האוכלוסין משנת 2011, גרו במדינה כ-31,169,272 תושבים. שיעור האוריינות במדינה עמד על כ-73.18%. שיעור האוריינות בקרב הגברים היה 78.81% ואילו אצל נשים עמד על כ-67.27%. 12.9% מהאוכלוסייה הייתה עירונית.
בית השנטי
תמיכה וליווי
לאחר הקליטה הראשונית, מבצעים הערכה של משך השהות הצפוי של הנער/ה בבית: אם מדובר בתקופה קצרה, צוות הבית יוצר קשר עם משפחתם או עם גורם רלוונטי אחר; אם מדובר בתקופה ארוכה, נערכים לקליטה לשהות ארוכת טווח במקום. כל אחד מהנערים והנערות החדשים בבית מקבלים ליווי ראשוני צמוד ממדריך ומאחד הנערים או הנערות הוותיקים. לאחר תקופת הסתגלות נערכת שיחת תאום ציפיות עם אחד מאנשי הצוות של הבית, אשר במסגרתה מסייעים לנערים לנסח מעין "תוכנית אישית" לגבי השתלבותם בבית ולגבי עתידם.
אסאם
דת
נכון לשנת 2011:
בית השנטי
בוגרים
עם סיום השהות במקום, מסייע בית השנטי לבוגרים להשתלב בחיי היומיום ולחזור למסלול חיים נורמטיבי. הסיוע ניתן הן במישור המעשי (מציאת דירה ועבודה) והן במישור הנפשי (שיחות הכנה לחיים עצמאיים). רבים מבוגרי בית השנטי ממשיכים לשמור על קשר עם הבית גם לאחר עזיבתם. חלקם אף מחליטים לקחת חלק במסלול הכשרה להדרכת נוער במצוקה, על מנת לעבוד בצוות בית השנטי.
הסברה
אחת ממטרות עמותת בית השנטי היא הגברת המודעות לגבי בני נוער בסיכון ומניעת התדרדרות בני נוער נוספים למצב של מצוקה. השגת המטרה מתבצעת באמצעות מגוון פעילויות הסברה:
אסאם
תרבות
התה האסאמי נחשב לאחד המשובחים ביותר בעולם.
בית השנטי
ביקורת
במסגרת התוכנית "עובדה" נמתחה ביקורת על בית השנטי. מספר נערים שהיו בבית העידו שהם גורשו בלי מקום ללכת אליו ובלי ידיעת משרד הרווחה. כמו כן מדריך שהורשע במעשה מגונה בבגירה ממשיך לעבוד במקום. בעקבות התחקיר זומנה קליין לשימוע במשרד הרווחה. במכתב הזימון נכתב שהמשרד סבור שהמוסד לא עומד במספר דרישות, ביניהן העסקת מספר עובדים סוציאליים קבועים בהתאם למספר הנערים, קיום נוהל קליטה ועזיבה מסודר ותקינה ראויה של מספר המדריכים. נכתב גם שהמשרד היה מודע לבעיות עוד לפני התחקיר ושבעקבות כך נערכו מספר בקרות מקצועיות במוסד.
הוחלט במשרד הרווחה לצמצם הפניה של נערים למוסדות של בית השנטי, עקב ליקויים בטיפולם של בני הנוער. בשנת 2022 לא הופנו נערים ונערות לבית השנטי בתל אביב, וחמישה נערים בלבד הופנו לשלווה במדבר.
בתגובה לעדויות שעלו ברשתות השונות בנוגע לאירועים שהתרחשו במוסד איימה הנהלת בית השנטי בהגשת תביעות דיבה נגד המתלוננים.
שלווה במדבר או בית השנטי במדבר הוא כפר טיפולי שהוקם באזור מועצה אזורית רמת הנגב, על ידי מריומה בן יוסף, ונחנך בשנת 2010. הוא הוקם על פי מודל בית השנטי בתל אביב. הוא כולל חוות סוסים, בריכת שחייה טיפולית, ותוכנית תרפיה בחקלאות.
המאהב (סרט, 1992)
המאהב (בצרפתית: L'Amant; באנגלית: The Lover) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 1992, המבוסס על הרומן האוטוביוגרפי בעל אותו השם של מרגריט דיראס. את הסרט ביים ז'אן-ז'אק אנו, הפיק קלוד ברי, ומופיעים בו בתפקידים הראשיים ג'יין מארץ' וטוני לונג קה-פיי. את הסרט, הדובר אנגלית, מלווה לכל אורכו קריינות של ז'אן מורו. הסרט זכה בפרס סזאר לפסקול המקורי הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר עבור הצילום הטוב ביותר.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בקולוניה הצרפתית וייטנאם בשנת 1929 ומתמקדת ברומן סודי, סוער ומורכב שנרקם בין נערה ממשפחה צרפתית ענייה לגבר סיני ממשפחה עשירה.
הנערה בת ה-15 וחצי נשלחת על ידי משפחתה ללמוד בפנימייה בסייגון. בדרכה חזרה לשם לאחר חופשת הקיץ, בהיותה במעבורת, היא מושכת את תשומת לבו של איש עסקים בן 32, בנו של איל הון סיני ויורשו היחיד. הוא פותח בשיחה איתה, והיא נענית להצעתו להסיע אותה לעיר בלימוזינה שלו.
הנערה, בתה של אלמנה פושטת רגל הסובלת ממאניה דיפרסיה, מתפתה להפוך למאהבת של הגבר העשיר. במשך שנה וחצי, השניים נפגשים בחשאי בדירת הרווקים של הגבר ומנהלים קשר מיני ורגשי סוער. שניהם מבינים שלאהבתם אין עתיד, משום שמשפחותיהם לעולם לא יקבלו את זוגיותם הבין גזעית.
הפקה
לאחר יציאתו לאקרנים, הסרט עורר סערה, הן בשל סיפור האהבה שהוא הציג בין גבר בוגר ובין קטינה, והן בשל סצנות המין הנועזות שבו, שכללו עירום מלא של שני כוכבי הסרט וצילומי תקריב. הסרט הופץ בשתי גרסאות: ברחבי אירופה ובישראל הופץ הסרט בגרסתו המלאה והלא מצונזרת. בארצות הברית קיבל הסרט בתחילה סיווג צפייה של "NC-17", שפירושו שאסורה לחלוטין הצפייה בו לקטינים מתחת לגיל 17. לאחר שהוגש ערעור וקוצצו מהסרט 12 דקות, הוא אושר להקרנה עם הסיווג "R", שפירושו שהצפייה בו לקטינים מתחת לגיל 17 מותרת רק בליווי הורה.
כוכבת הסרט, ג'יין מארץ', הייתה בת 18 בעת צילומי הסרט. סמוך לאחר יציאתו של הסרט לאקרנים נפוצו שמועות, לפיהן סצנות האהבה בינה ובין כוכב הסרט טוני לונג קה-פיי היו אמיתיות. מארץ' הכחישה נמרצות שמועות אלה, והאשימה את במאי הסרט, ז'אן-ז'אק אנו, בהפצתן ובאי מניעת התפשטותן, במטרה לקדם את יחסי הציבור של הסרט.
מרגריט דיראס הודתה לראשונה שהרומן שכתבה הוא אוטוביוגרפי רק במהלך צילומי הסרט. דיראס הייתה בת 15 וחצי בלבד בזמן שניהלה את הרומן האסור, וזהו גם גילה של גיבורת הרומן והסרט. היא מעולם לא חשפה את שמו של מאהבה הסיני. גם בסרט עצמו לא מוזכרים שמות הגיבורים, והם מכונים "הנערה הצעירה" ו"הגבר הסיני".
בצרפת נמתחה עליו ביקורת מפני שלמרות שהופק בצרפת הסרט דובר אנגלית, בכדי לפנות לקהל בינלאומי. הוא היה מועמד לשישה פרסי סזאר אך זכה רק באחד.
פאק
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
ערוץ MGM
MGM הוא ערוץ טלוויזיה אשר נמצא בבעלות חברת MGM. הערוץ משדר בכ-120 מדינות. ומציע סרטים מהספרייה של אולפני MGM, הכוללת מעל 4,000 סרטים שונים ונחשבת לספריית הקולנוע הגדולה בעולם.
בתאריך 31 במרץ 2016 ערוץ MGM ו-MGM HD סיימו את שידוריהם בישראל, והוחלפו בערוץ AMC.
ערוץ MGM בישראל
ערוץ MGM היה ערוץ סרטים אשר נכלל בחבילות הבסיס בשידורי הלוויין והכבלים הן ב-YES והן ב-HOT, אשר שידר במהלך 24 שעות ביממה, לא כלל פרסומות והציג סרטים באנגלית עם תרגום לעברית.
הערוץ החל בשידוריו בשנת 2000. לאחר מספר שנים הועלה בנוסף ערוץ MGM HD, אשר שידר במשך רוב שעות היממה סרטים מבית MGM באיכות HDTV, בהמשך לשידורי הערוץ המקורי בגרסת ה-SD.
בישראל זכיינית הערוץ היא חברת "טלעד", המפעילה גם את ערוץ ההיסטוריה, ביוגרפיה (בהמשך הוחלף שמו לערוץ "לייף טיים"), E!, שלושה ערוצים בינלאומיים ואת ערוץ SHE שנמצא בבעלותה.
במרץ 2016 הודיעו חברות הכבלים והלווין (יס והוט) כי ערוץ MGM ו-MGM HD צפויים לסיים את שידוריהם בסוף אותו חודש, ובמקומם עלה AMC.
אייסופ רוק
אייסופ רוק (Aesop Rock; נולד ב-5 ביוני 1976 בשם איאן מתיאס באביץ) הוא מוזיקאי היפ הופ, ראפר ומפיק מוזיקלי אלטרנטיבי.
הטכניקה של אייסופ רוק כוללת שימוש מתוחכם במטפורות, משחקי מילים (במיוחד פאראפרזות על פתגמים שונים) והתייחסויות מרובות לתרבות פופולרית. סגנון הראפ של אייסופ רוק מגוון ביותר, גם מבחינת המהירות וגם מבחינת טון הדיבור (למשל בשיר "Big Bang" באלבום 'Float', בו הוא עובר מדיבור איטי מאוד בבתים לפזמון מהיר מאוד שמזכיר את באסטה ריימס). אייסופ רוק מאופיין בקולו המיוחד, תוצר שנים מרובות של עישון.
אייסופ רוק משתמש לעיתים קרובות בברייק ביט ובלחני אמביינט, שינויי מקצבים תוך כדי השיר ושילוב קטעי א-קפלה.
המילים של אייסופ בשיריו הן קשות להבנה ומסובכות והשימוש הרב של אייסופ במטפורות ומילים גבוהות מקשות על המאזינים להבין את כוונותיו של אייסופ. אייסופ כותב את שיריו על אירועים מחייו האישיים ונוטים להתחבר אל שיריו אנשים מתרבות ההיפסטרים. במאי 2014 מאט דניאלס מצא שאוצר המילים של אייסופ רוק כל כך גבוה שהוא משתווה לאוצר המילים של שייקספיר והרמן מלוויל ונמצא כהמשורר עם אוצר המילים הכי רחב בהיפ הופ.
עמיתים
בין המפיקים שעבדו עם אייסופ רוק נמנים בלוקהד, אומגה-וואן ואל-פי. בין הראפרים שעבדו עמו נמנים פרסי-פי, דל דה פאנקי הומוספיין, סלאג מאטמוספיר, ואסט אייר מקאניבל אוקס, דוזוואן, אילוג'יק, סי-רייז-וואלז, פארטי פאן אקשן קומיטי, מיסטר ליף וקאמפ לו.
אולטראמרין
אולטראמרין הוא צבע בעל גוון כחול מבריק. זהו פיגמנט אי-אורגני המופק מאבן חצי יקרה בשם לפיס לזולי. מקור האבנים במחצבים מינרליים באזור אפגניסטן. בנוסף לפיגמנט הטבעי, קיים גם פיגמנט סינתטי שהוא תוצר של סינתזה כימית, והוא בעל גוון כהה יותר ועמוק משל האולטראמרין הטבעי.
מקור השם
מקור השם אולטראמרין הוא מלטינית תיכונה - ultramarinus, ופירושו "מעבר לים". השם ניתן לפיגמנט משום שהוא יובא מאסיה דרך הים. השימוש המתועד הראשון באולטראמרין כשם של צבע באנגלית היה בשנת 1598.
טרמינולוגיה
אולטראמרין הוא פיגמנט כחול המופק מלפיס לזולי טבעי, או מהמקבילה הסינתטית שלו, הנקראת לעיתים "אולטראמרין צרפתי". השם אולטראמרין הושאל גם לתיאור פיגמנטים שונים המבוססים על מבנה גבישי דומה - "אדום אולטראמריני", "ירוק אולטראמריני" ו"סגול אולטראמריני". באופן כללי, "כחול אולטראמריני" יכול להתייחס לכל גוון "חי" של כחול. המונח "ירוק אולטראמריני" מציין ירוק כהה. הפיגמנט בריום כרומט מכונה לעיתים "צהוב אולטראמריני".
אולטראמרין סינתטי מכונה גם "הכחול של גמלין" או "הכחול של גימה", על שם מגלי דרך הייצור של אולטראמרין סינתטי, וכן "כחול חדש", "כחול מזרחי" ו"כחול קבוע".
מבנה כימי
המבנה הכימי של אולטרמרין הוא קומפלקס של המינרלים נתרן, אלומיניום וצורן -. הצבע הכחול הוא תוצאה של אי יציבות האלקטרונים ברדיקל האניוני של הגופרית. זהו רדיקל עם מספר אלקטרונים אי-זוגי, המשמש ככרומופור. הרדיקל האניוני כלוא במסגרת קשוחה של הקטיונים אלומיניום וצורן. הקומפלקס מצטיין בברק שמקורו בצורן. הוא יציב בטמפרטורות גבוהות ובסביבה בסיסית. תכונותיו הפיזיקליות מתאימות מאוד לאומנויות שונות מאז העת העתיקה ועד ימינו, וגם ליישומים פרקטיים שונים כגון ציור על בדים וכלים, אומנות הפרסקו והאמייל, ואומנות קישוטי האותיות והדפים בכתבי יד עתיקים בתהליך הליטוגרפיה. הקומפלקס אינו יציב בסביבה חומצית.
הידע שנצבר במהלך ההיסטוריה של האומנות הצביע על כך שלפיגמנט יש נטייה לדהות עם הזמן ולהעלמות הצבע הכחול המקורי ביצירות רבות תוך כדי הפיכתו לגוון אפרפר מלווה בסדקים במבנה הצבע המקורי. הסיבות לכך אינן ברורות. מחקרים בכימיה אי אורגנית הובילו לתאוריה כי במשך הזמן, חלה שבירה של מסגרות הקומפלקס הקטיוני וחשיפה של הרדיקל האניוני. חשיפת הרדיקל גורמת לאיבוד אי היציבות האלקטרונית שלו. לפי תאוריה אחרת, כאשר מערבבים את הפיגמנט עם שמן להכנת צבעים, הוא הופך לקטליזטור ההורס את עצמו בתהליך של אוטוקטליזה הגורם לשינוי הגוון המקורי עד כדי איבודו, ומלווה בהסדקות. בשל תהליך זה מתבצעות לא פעם עבודות לשימור יצירות, דוגמת תהליכי הרסטורציה הממושכים שנדרשו לתמונתו של לאונרדו דה וינצ'י, "הסעודה האחרונה".
יישומים
האולטראמרין הוא צבען המשמש לייצור צבעים למגוון רחב של שימושים. הוא שימושי לייצור צבעים לציור על ידי עירבוב בשמן פשתן ודונג, וכן בלכות המשמשות לציפוי חפצים מעץ.
האולטראמרין משמש גם בצביעה בטכניקת אמייל שבמהלכה מגיעים לטמפרטורות של 800–850 מעלות צלזיוס. עמידות האולטראמרין בטמפרטורות גבוהות מאפשרת את עיבודו בשיטה זו.
בימי הביניים שימש האולטראמרין לעיטור אותיות ותמונות בכתבי קודש, המכונה איור ליטוגרפי.
האולטראמרין הסינתטי משמש היום כצבען בתעשיות רבות ומגוונות, כגון, תעשיית הפלסטיקה והגומי, תעשייות הצבע, הקוסמטיקה, הדפוס, תוויות לאריזות וכתוספת לדטרגנטים לכביסה, אך אינו מותר כתוסף מזון על ידי ה-FDA. כיום, האולטרמרין הסינתטי שימושי באומנות הפלסטית המודרנית ומשמש כצבע דומיננטי בהרבה יצירות אומנות עכשוויות.
בעת העתיקה
בעת העתיקה המקור היחיד של אבן הלפיס לזולי היה באזור שבו נמצאת כיום אפגניסטן, באזור בדח'שאן הנמצא בצפון מזרח המדינה. אבן הלפיס לזולי נחשבה לאבן חן יקרה שאותה נהגו לטחון בעזרת מכתש ועלי. את גושי האבן ערבבו עם שמן ושעווה שנעטפו בבד ונלושו עד להצטברות הפיגמנט האבקתי הכחול העז ויקר הערך בתחתית המכל.
הפיגמנט היה בשימוש כבר מהתקופה הפרהיסטורית, והיה ככל הנראה הגוון הראשון של כחול ששימש ליצירה. כבר ב השתמשו בלפיס לזולי כאבן חן. במסופוטמיה היא הייתה נחשקת מאוד ובמצרים העתיקה השתמשו בה בקמעות ובתכשיטים. המצרים והבבלים הקדמונים דימו את הפיגמנט הכחול העז לתחושה האינסופית של השמיים ושל האוקיינוס, והאמינו שיש לו כוחות מרפאים. הם השתמשו באבן הלפיס לזולי בייצור קישוטים, וכן ביצירת חרוזים עדינים, כ-5,500 שנה לפני זמננו. המחצב נטחן לאבקה עדינה ששימשה לצביעת פסלים וסרקופגים, דוגמת מסכת המוות של מלך מצרים תות ענח' אמון. קלאופטרה ופרעוניות נוספות השתמשו באבקה כצללית כחולה לקישוט עיניהן.
שימוש נרחב באולטראמרין נמצא בציורי קיר במקדשים זורואסטריים ובודהיסטים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות באפגניסטן, ליד המקור הפורה ביותר של המחצב. כמו כן, נעשה שימוש בפיגמנט בציורים סיניים מהמאה העשירית והאחת-עשרה, בציורי קירות הודיים מהמאות האחת-עשרה והשתים-עשרה, ובכתבים אנגלו-סקסים ונורמנים עתיקים מהמאה ה-12.
בימי הביניים ובתקופת הרנסאנס
בימי הביניים השתמשו באבן לצורכי רפואה, וברנסאנס ליצירת הפיגמנט אולטראמרין, ששימש לגוני הכחול שבציורים וכתבי יד עתיקים. אבקת הלפיס לזולי שימשה בימי קדם גם כמקור לצבע הכחול לצביעת בדים.
במאות ה-14 וה-15, האבן הובאה לאירופה בדרך המשי, דרך ונציה. הפיגמנט המופק ממנה שימש בין היתר לצביעת הגלימה של הבתולה מריה והמלאכים בציורים מאותה התקופה, וגם גלימותיהם של דמויות מהמיתולוגיה היוונית צוירו בצבע האולטראמרין. ציירים באותה התקופה הרבו להשתמש בצבע הכחול לציורי השמיים כסמל לאלוהות.על אף שצבעו הייחודי של הפיגמנט היה מבוקש ביותר, הוא היה יקר מאוד בשל ההליך המסובך והארוך לחילוץ הלזוריט מהאבן. לפני הפקת האולטראמרין הסינתטי, היה מחיר הפיגמנט כמחירו של זהב. ציירים אירופאים היו תלויים בפטרונים עשירים כדי לאפשר להם לרכוש את החומר. בעלי מלאכה רבים, שהיו פחות אמידים, החליפו את האולטראמרין בסמאלט או באינדיגו ואם הם נתפסו בזיוף, המוניטין שלהם נהרס. מיכלאנג'לו לא יכול היה להרשות לעצמו לשלם את המחיר הנדרש לקניית אולטראמרין, והציור שלו "הקבר" נותר בלתי גמור כתוצאה מחוסר ההצלחה שלו בהשגת הפיגמנט. רפאל השתמש באולטראמרין רק בשכבה העליונה של הציור, ובשכבות התחתונות השתמש בתכלת, כדי לחסוך בכסף.
במאות ה-17 וה-18
יאן ורמיר השתמש באולטראמרין בצורה נרחבת בציוריו, אך נכנס לחובות בעקבות הרכישה של הפיגמנט היקר. הטורבן של נערה עם עגיל פנינה צבוע בתערובת של אולטראמרין ולבן-עופרת, עם זיגוג דק של אולטראמרין טהור מעליו. בציור "עלמה ליד וירגינל" שמלת הצעירה צבועה בתערובת של אולטראמרין ואדמה ירוקה. האולטראמרין שימש גם להוספת צללים בגווני העור. ניתוח מדעי של הציור שנעשה על ידי הגלריה הלאומית בלונדון הראה שהאולטראמרין בכרית המושב הכחולה בחזית הציור הפך חיוור יותר עם הזמן. כאשר נצבע במקור, היה הגוון כחול עמוק יותר.
במאה ה-19: הפקת האולטראמרין הסינתטי
במאה ה-19 למדו לייצר פיגמנט סינתטי כתחליף לצבע הטבעי המופק מאבן הלפיס לזולי כפי שהיה מקובל עד לאותה העת.
על תחילת הפיתוח של פיגמנט אולטראמרין מלאכותי ידוע מכתביו של גתה. בשנת 1787 לערך, הוא צפה בהצטברות של חומר כחול על קירות כבשני סיד ליד פלרמו בסיציליה. הוא היה מודע לשימוש במשקעים זכוכיתיים אלו כתחליף ללפיס לזולי ביישומים דקורטיביים. עם זאת, הוא לא ציין שהמשקעים מתאימים לטחינה ליצירת הפיגמנט.
בשנת 1814, צפה האומן תסארט בהיווצרות ספונטנית של תרכובת כחולה, דומה מאוד לאולטראמרין, אם כי לא זהה לה, בכבשן סיד בסנט גובאן. התצפית גרמה לחברה הצרפתית לעידוד התעשייה להציע בשנת 1824 פרס על ייצור מלאכותי מוצלח של הפיגמנט. תהליך הייצור התגלה באופן בלתי תלוי ב-1826 על ידי הכימאי הצרפתי ז'אן בפטיסט גימט וב-1828 על ידי הפרופסור לכימיה כריסטיאן גמלין  מאוניברסיטת טיבינגן. בעוד שגימט שמר על התהליך שגילה בסוד, פרסם גמלין את תגליתו ברבים, ובכך הפך לאבי תעשיית האולטראמרין המלאכותי. עם זאת, הפרס הוענק לגימט שהיה הראשון להפיק את הפיגמנט, ומכאן קיבל האולטראמרין הסינתטי את כינויו - "אולטראמרין צרפתי".
הצבע הסינתטי זול לעומת הצבע הטבעי ואפשר שימוש רב יותר ומגוון יותר מאשר עד אותה עת. הייצור התעשייתי של הצבע מתבסס על תהליכים כימיים מורכבים המחייבים שימוש בתנאי חום ומתקנים מיוחדים. המרכיבים הכימיים המשמשים ליצירת האולטרמרין הסינתטי הם קאולין, סודיום סולפט, סודיום קרבונט, גופרית אבקתית ואבקת פחם. התהליך מתרחש בשלבי חימום שונים, והמוצר הסופי בעל גוון כחול חזק בהרבה מהגוון של האולטרמרין הטבעי. הסיבה טמונה בכך שחלקיקי אבקת הצבע קטנים יותר ואחידים יותר, ומאפשרים פיזור אור אחיד. האולטראמרין הסינתטי אינו מושפע מאור או ממגע עם שמנים שמקובל להכין עמם צבעים ובדומה לאולטרמרין הטבעי, דוהה בסביבה חומצית. בתהליך הייצור התעשייתי של אולטרמרין ניתן להשיג פיגמנטים בגוונים שונים, שהנפוצים שביניהם הם ירוק, ורוד, סגול ואדום, בהתאם לשלבי הייצור. לצבע הסינתטי יש יתרונות רבים: מעבר למחירו הזול במידה רבה, הוא מתאפיין בעמידות לתנאי סביבה. צבעוניותו העזה והיכולת ליצור מגוון רחב של צבעים, הפכו אותו לנפוץ לצרכים שונים בשטח האומנות והעיצוב.
במאה ה-20 ובעת המודרנית
מאז הפקת האולטראמרין הסינתטי, הוא הפך לפיגמנט נפוץ בציורים. הצייר ג'קסון פולוק השתמש בפיגמנט בצורה נרחבת בציוריו, בערבוב עם פתלוקינין. בעת המודרנית, הפיגמנט משמש לציור, ליצירת לכות, ולקישוט.
בואי נרקוד
בואי נרקוד הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי חן אהרוני בהשתתפות הצמד המוזיקלי האולטראס. את השיר הוציאה לאור ב-21 במרץ 2018 חברת התקליטים Mobile1 Music.
דגם סדברי
דגם סדברי הוא מודל חינוכי בזרם החינוך הדמוקרטי, שנקרא על שם בית הספר סדברי ואלי שבארצות הברית. אותו בית הספר, שנוסד ב־1968, היווה מקור השראה לבתי ספר ומוסדות חינוכיים רבים וכיום ישנם למעלה מ-40 בתי ספר בדגם סדברי ברחבי העולם. ארבעה פועלים בישראל: סאדברי ירושלים, בית הספר כנף ברמת הגולן בית הספר סאדברי עמק האלה בנתיב הל"ה ובית הספר סאדברי כפר סבא.
בתי ספר בדגם סדברי פועלים על פי הנחות יסוד שונות בבסיסן מבתי הספר הקונבנציונליים של מערכת החינוך הממלכתית. אף על פי שקיים דמיון רב בין בתי ספר בדגם סדברי ובין בתי ספר דמוקרטיים אחרים, ישנם פנים של הדגם שמפרידים את בתי הספר הללו מבתי ספר דמוקרטיים אחרים ובתי ספר פתוחים, בהם: זכויות שלא ניתנות לוותר עליהן. מידת החופש החינוכי של הדגם, בו שיעורים אינם מקבלים מקום מיוחד במסגרת בית הספר ואין ניסיון למעקב מבוקר אחרי התקדמות התלמידים. ניהול ללא התערבות ישירה מצד הורי התלמידים (דבר שמתבטא בעיקר בכך שלהורים אין קול באספה הדמוקרטית שמנהלת את בית הספר, בה משתתף הצוות החינוכי יחד עם תלמידי בית הספר -- למעט ב"אספת" העמותה שמתכנסת פעם בשנה והקובעת את המדיניות הכללית של בית הספר, לרבות המסגרת התקציבית ובה משתתפים גם ההורים). אין הפרדה בין קבוצות גיל שונות.
על אף שאין דוקטרינה או איגוד השולטים בבתי ספר בדגם סדברי או קובעים אם בית ספר פועל על־פי הדגם, בתי ספר רבים בחרו בחופשיות להגדיר את עצמם כבתי ספר בדגם סדברי. רוב בתי הספר האלה שומרים על קשרים טובים אחד עם השני, ומכירים באחווה כל־שהיא ביניהם.
אספת בית הספר
כל בית ספר בדגם סדברי מנוהל על ידי אספת בית ספר, בדרך כלל על בסיס שבועי. אסיפות אלה מבוססות במקור על אסיפות העיירה המסורתיות של ניו-אינגלנד, האזור בו נוסד הדגם. רוב בתי הספר מנהלים את אספה זו באמצעות כללי הסדר של רוברט, עם יושב ראש המנהיג את האספה ומזכיר שאחראי לרשום פרוטוקול.
כל ניהולו של בית ספר סדברי נופל בסופו של דבר תחת סמכותה של אספת בית הספר. סדר היום השבועי יכול לכלול בין השאר שינויים לחוקי בית הספר, ענייני תקציב ושימוש בכספי בית הספר והעסקה ופיטורין של אנשי צוות. כל חברי האספה הנוכחים מקבלים קול שווה וכמעט כל החלטה נעשית בהצבעת רוב פשוטה.
כדי להימנע מעומס מיותר של פרטים קטנים באסיפות, אספקטים מסוימים של ניהול בית ספר סדברי מועברים לטיפול של גופים אחרים. בין גופים אלה נמצאים פקידים מנהלתיים (שנבחרים לתפקיד מתוך כלל חברי אספת בית הספר), ועדות בהן לוקחים חלק חברי אספה המתנדבים לתפקיד ותאגידים שמוסמכים על ידי אספת בית הספר לטיפול בתחומי עניין מוגדרים (כגון מחשבים, חיות, אומנות, מדע, ועוד).
חברות והשתתפות באספה
באספת בית הספר חברים כל התלמידים ללא יוצא מן הכלל וללא הבדל גיל, כמו גם כל חברי הצוות המועסקים על ידי בית הספר, שהם מבוגרים. בבתי ספר בדגם סדברי, ההשתתפות בניהול בית הספר נחשבת לזכות בסיסית של כל חברי הקהילה, אך איננה חובה. ההנחה היא שמי שיש לו עניין להשתתף בניהול בית הספר, מכל סיבה, ייקח חלק מרצונו החופשי באספה ובגופים הנגזרים ממנה.
ועדה שיפוטית
במצבים שבהם חבר אספה מבצע עבירה כנגד חוקי ונוהלי בית הספר, לרוב בתי הספר במודל סדברי יש ועדה שמטפלת בתלונות בדבר העבירה, אם כי ישנם בתי ספר קטנים וצעירים בהם אספת בית הספר מטפלת במקרים שכאלה באופן ישיר. עבירה מתרחשת לדוגמה כאשר חבר אספה מציק למישהו או עוסק בפעילות מסוכנת או כשאיננו ממלא באופן מלא ונכון תפקיד שהואצל אליו על ידי חברי האספה. כאשר ישנה ועדה שיפוטית, לרוב מדובר בוועדה שנפגשת כל יום או כמעט כל יום. הוועדה מורכבת על ידי תלמידים וצוות, כאשר לרוב ישנם מספר תלמידים ואיש צוות אחד או שניים בלבד.
בדרך כלל, יש פרוצדורה קבועה לטיפול בתלונות, ורוב בתי הספר מתבססים על כללים שמכבדים את רעיון ההליך ההוגן בחוק. לרוב ישנה דרישה חוקית מהוועדה שתבצע חקירה, שימוע, משפט וגזר דין וקיימת אפשרות לערעור.
רוב בתי הספר במודל סדברי פיתחו במרוצת השנים ספרי חוקים המתארים את מדיניות בית הספר ומתייחסים בעיקר לכללי בטיחות והתנהגות ולהתנהלות מוסדות בית הספר. כל החוקים האלה נתונים לביקורת מצד אספת בית הספר וכל תלמיד או חבר צוות יכול להגיש הצעה לאספה לשנות את תוכנם.
עירוב גילים
בתי ספר בדגם סדברי בדרך כלל מקבלים כתלמידים ילדים ונוער החל בגיל 4 או 5 ועד גיל 18 או 19, אולם לעיתים קרובות קבלת תלמידים צעירים היא גמישה ולרוב בית הספר איננו מציב גיל מרבי בו מותר להישאר בבית הספר. אין בדגם סדברי הפרדה בין התלמידים על פי גיל, וכך תלמידים בכל הגילים חופשיים לפעול, ללמוד, לשחק ולדבר עם תלמידים בגילים אחרים, כמו גם עם המבוגרים המרכיבים את הצוות החינוכי. כך למשל באספות בית הספר יכול לקחת ילד בן שבע את תפקיד יושב הראש, ושיעורים מאורגנים יחד עם קבוצותיהם בהתאם לתחומי העניין והיכולות של תלמידים, בניגוד למקובל בבתי ספר קונבנציונליים בהם הרכב השיעורים מבוסס על הגיל ותו לא.
עירוב הגילים החופשי נובע מהתפיסות של הדגם לגבי שלמותו ועצמאותו של הילד בכל גיל, והראייה שהגיל איננו משקף בהכרח את כל תחומי העניין והיכולות של הילד. בנוסף רואים תומכי הדגם את המצב בו אין הפרדת הגילים כמצב טבעי, המועיל ביותר ללמידה, והניסיון מראה שבמצב זה כל אדם יכול ללמוד רבות מהאינטראקציה עם אנשים בעלי תחומי עניין דומים ברמות הבנה שונות משלו.
בתי ספר בדגם סדברי טוענים שעירוב הגילים החופשי מגדיל בצורה ניכרת את כוח הלמידה וכוח ההוראה בבית הספר והוא יוצר סביבה אנושית אמיתית דמוית כפר.
למידה על ידי הוראה
תוצאה אחת מעירוב הגילים האמור היא, שכמות גדולה של ההוראה בבית הספר נעשית על ידי התלמידים. להלן מספר אמירות על למידה על ידי הוראה בבתי ספר סדברי:
חירות הפרט
עמוד תווך מרכזי של דגם סדברי הוא ההכרח שלכל תלמיד תהיה חירות ואחריות חינוכית מלאה. הדגם כופר באמונה הנפוצה והמקובלת (או שמא מיתוס) שיש סדרה קבועה וידועה של דברים שכל אדם חייב ללמוד במטרה להפוך למבוגר מוצלח. התלמידים חופשיים לעצב לעצמם את היום שלהם מתוך האמונה שיש דרכים רבות בהן ניתן ללמוד ולמעשה מתוך התפישה שלמידה נעשית כל הזמן בלי תלות בפעילות מסוימת, ללא קביעה פרטנית של ערך לחומר כלשהו.
שיעורים ופעילויות בבתי ספר בדגם סדברי הם תמיד עניין של בחירה ורשות, ויכולים להעביר אותם תלמידים, חברי צוות, ובחלק מבתי הספר גם מתנדבים או מורים שכירים שאינם חברי קהילה סדירים ומובאים במיוחד מבחוץ. לעיתים קרובות, ישנם אזורים בבית הספר המוקצים לפעילות מסוימת. לדוגמה, יכול להיות חדר אמנות או מלאכה, חדר מוזיקה, חדר מחשבים או ספרייה. אם כי רוב האזורים בדרך כלל חופשיים לשימוש של התלמידים כולם, יש ציוד ופעילויות שעבורם יש לעבור תהליך הסמכה רשמי כדי לוודא שהאדם יכול להשתמש בציוד או להשתתף בפעילות בצורה בטוחה. לרוב בתי הספר בדגם יש מספר הסמכות, כמו הסמכה לשימוש במכונת תפירה או ציוד לעבודה בעץ. הסמכות אלה נופלות בכלליות תחת אחריותם של תאגידי בית הספר להם שייך הציוד הייעודי.
משמעת
הניסיון של בתי ספר דמוקרטיים בדגם סדברי מראה שבית ספר בעל חוקים ברורים, המאושרים באופן דמוקרטי על ידי קהילת בית הספר כולה, ובעל מערכת שיפוט לאכיפתם של חוקים אלה, הוא בית ספר שבו שוררת משמעת קהילתית, ובו מתפתח המושג של חוק וסדר, מול בתי ספר שבהם הכללים נקבעו על ידי סמכות, והענישה היא על ידי אותה סמכות.
בתי ספר דמוקרטיים בדגם סדברי טוענים שסימן ההיכר של האדם העצמאי הוא יכולתו לשאת באחריות והיות ואין דרך ללמד או להכשיר אדם אחר לעצמאות, אין טכניקה כדי להשיג או להעביר תכונות אלו. לכן, הדרך היחידה שבן אדם הופך אחראי על עצמו היא להיות אחראי על עצמו בעצמו, ללא סייגים או תנאים.
עקב כך, בתי ספר דמוקרטיים בדגם סדברי בנויים כך ש"מלכודות" שונות כגון: תמיכה חיצונית אשר מהווה מקום מבטחים לחלש, סמכות חיצונית אשר מהווה תחליף להכוונה העצמית הפנימית, לחץ מוסרי חיצוני אשר מהווה תחליף להתפתחות המוסרית הפנימית וכל הכוונות הטובות של האביזרים אשר מחלישים ולעיתים משתקים את הרצון האינדיבידואלי של תלמידים ומורים כאחד, נעדרים לגמרי. בתי ספר דמוקרטיים בדגם סדברי טוענים שאצלם יחידת הבניה הבסיסית היא האדם האחראי, אשר תחושת החיים שלו נגזרת מהעובדה שהוא התגבר בכוחות עצמו על המכשולים, הטעויות והפיתויים אשר זרועים בדרכו, ואשר קיומו מקבל צורה כתוצאה ממאמציו היצירתיים.
משחק
בבתי ספר דמוקרטיים בדגם סדברי המשחק הוא חלק חשוב מחיי בית הספר ומתייחסים אליו ברצינות. תומכי בתי ספר בדגם סדברי טוענים שהמשחק הוא תמיד רציני עבור ילדים, באותה מידה כמו עבור מבוגרים אשר טרם שכחו כיצד לשחק. כמו כן, הם טוענים שמרבית הלמידה המתרחשת בבתי ספר אלה נעשה דרך המשחק. לכן, לא מפריעים לו. כתוצאה מכך המשחק פורח בכל הגילים, ובוגרים המסיימים את בית הספר יוצאים לעולם עם היכולת לתת את כל כולם לכל דבר שבו הם עוסקים. ובד בבד לצחוק וליהנות מהחיים.
מאפיינים של בית ספר דמוקרטי
מאפיינים מסוימים עלו תוך כדי הפעלתם של בתי ספר סדברי במשך שנות קיומם:
בוגרים
בית הספר סדברי ואלי פרסם במרוצת ארבעים השנים האחרונות שני מחקרים על בוגריו. המחקרים הראו בין השאר שכ־80% מתלמידי בית הספר השלימו לימודים במוסדות להשכלה גבוהה, וצלחו בתחומים רבים בחייהם. על אף שלא היו עד כה מחקרים פורמליים של בתי ספר אחרים בדגם סדברי, משתמע מאנקדוטות שהתוצאות בבתי ספר אחרים דומות.
בישראל
בית הספר הראשון בדגם סדברי בישראל, הוקם ב-1994 ביישוב כנף ברמת הגולן ומאוחר יותר עבר ליישוב אליעד. בבית הספר כ-105 תלמידים, רובם מיישובי האזור, בגילאי 4 עד 18, ושמונה אנשי צוות. לבית הספר כמאה בוגרים.
בית הספר סאדברי ירושלים הוקם ב-2002 ולומדים בו כ-140 תלמידים. הוועדה השיפוטית נקראת "הוועדה לזכויות הפרט" (ר"ת: וזה"פ).
בספטמבר 2014 בית הספר סאדברי עמק האלה הוקם בגבעת ישעיהו וכיום פועל בקיבוץ נתיב הל"ה ויש בקהילתו כ-60 תלמידים.
בית הספר סאדברי בכפר סבא הוקם ב-2018.
The Lion King: The Gift
רקע והפקה
ב-9 ביולי 2019, הוכרז כי ביונסה הפיקה ויצרה אלבום פסקול לסרט "מלך האריות", אשר נקרא "The Lion King: The Gift, האלבום מכיל שירים חדשים בהשראת הסרט ואת סינגל הבכורה מתוכו "Spirit".
ביונסה כינתה את האלבום "קולנוע קוליק" ואמרה שהסרט "הוא חוויה חדשה של סיפורי סיפורים", וכי האלבום "מושפע מכל דבר מ-R&B, פופ, היפ הופ ואפרו מקצב". ביונסה אמרה גם כי "[היא] רצתה להכניס את כולם למסע שלהם כדי לקשר את קו העלילה" וכי השירים קיבלו השראה מהסיפור העלילתי של הרימייק, אשר "נותן למאזין הזדמנות לדמיין את הדימויים שלהם בעצמם, תוך כדי האזנה לסרט חדש פרשנות עכשווית". השירים הופקו גם על ידי מפיקים אפריקאים, שלדברי ביונסה נבעו כי "האותנטיות והלב היו חשובים [לה]", מכיוון שהסרט מוגדר באפריקה.
ב-16 בספטמבר 2019, הוציאה ביונסה ספיישל טלוויזיה מאחורי הקלעים, הנקרא "Beyoncé Presents: Making the Gift", הספיישל מתעד את יצירת האלבום ואת המסע שלה באפריקה, מצרים, ניגריה, דרום אפריקה וארצות הברית. הסרט התיעודי שודר ברשת ABC, הסרט עצמו נכתב וביימה והפיקה אותו ביונסה לצד הבמאי המשותף אד בורק, עם המפיקים הבכירים סטיב פמון וערן ויליאמס.
ב-31 ביולי 2020, יצאה מהדורת הדלוקס של האלבום לקידום סרטה של ביונסה "Black Is King", שיצא באותו היום. מהדורה זו של האלבום מבטלת את ההפסקות בין השירים ומכילה שלוש רצועות נוספות, הכוללת גם את הסינגל "Black Parade", באותו יום הועלה הווידאו קליפ לשיר "Already", מתוך הסרט. ב-24 באוגוסט 2020 עלה הקליפ לשיר "Brown Skin Girl" לערוץ היוטיוב הרשמי של ביונסה, בקליפ משתתפות נעמי קמפבל, קלי רולנד, בלו אייבי, לופיטה ניונגו ועוד.
מהדורת דלוקס
ב-31 ביולי, לצד יציאת הסרט "Black Is King" ב-דיסני+. יצא מהדורת דלוקס של האלבום הנקראת "The Lion King: The Gift – Deluxe Edition". האלבום כולל את כל הרצועות הכלולות בסרט בנוסף ל-3 רצועות חדשות. הגרסה הסטנדרטית והמורחבת של "Black Parade", שיצאה ב-19 ביוני. הגרסה המורחבת של השיר זמינה רק ב-טיידל עד ליציאת האלבום, ורמיקס של "Find Your Way Back", הכולל את הדי ג'יי MeLo-X.
Beyoncé Presents: Making The Gift
ב-15 בספטמבר 2019, הוכרז כי ישודר סרט תיעודי שמתעד את פיתוח, הפקה וצילומי האלבום, תחת הכותרת "Beyoncé Presents: Making The Gift", וישודר ברשת הטלוויזיה האמריקאית ABC ב-16 בספטמבר. טריילר לסרט יצא באותו היום לקידום הסרט התיעודי. הסרט עצמו גרף 0.4% אחוזי רייטינג עם 2.49 מיליון צופים והיה התוכן הנצפה ביותר לשעה בה שודר.
Black Is King
ב-27 ביוני 2020, הוכרז כי כתבה, ביימה והפיקה אלבום ויזואלי המשך לאלבום "The Lion King: The Gift", אשר יצא לאור ב-31 ביולי 2020. זאת בעקבות הפקת הסרט החדש שלה "Black Is King", שיצא בבכורה עולמית לשירות הסטרימינג של חברת וולט דיסני, דיסני+ הסרט הופק על ידי דיסני וחברת ההפקות של ביונסה "פארקווד אנטרטיינמנט", הסרט מבוסס על המוזיקה של האלבום "The Lion King: The Gift", הסרט מתואר על ידי דיסני בתור "ספר זיכרון חגיגי לעולם על חוויית השחורים. הסרט הוא סיפור לדורותיו שבונה את ההוה מחדש. מפגש של תרבויות ואמונות משותפות. סיפור על איך אנשים שנותרו הכי שבורים יש מתנה יוצאת דופן לעתיד." בסרט עצמו מופיעים אומנים כמו: קלי רולנד, ג'יי זי ובתם בלו איווי קרטר ואמנים שהופיעו באלבום.
יחסי סן מרינו–קוריאה הצפונית
יחסי סן מרינו-קריאה הצפונית הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה.
הסכמים דיפלומטיים
בין המדינות נחתם הסכם דיפלומטי אחד:
כפר מונש
כְּפַר מוֹנַשׁ (או כפר מונאש) הוא מושב עובדים בעמק חפר באזור שפלת חפר. היישוב ממוקם מצידו המזרחי של כביש 4 ומצפון-מערב לכביש 5711 (המכונה גם: "כביש הארנבות") מול בניין המועצה האזורית עמק חפר (אליה הוא משתייך) ומכללת "רופין".
כפר מונש הוקם ב-1946 על ידי יהודים ששירתו בפלוגת המודדים 524 בגדודי חיל ההנדסה המלכותי של בעלות הברית שלחמו באל-עלמיין. המייסדים, מומחי דפוס, הקימו במקום בית דפוס לצד העבודה החקלאית. בית הדפוס היה באותן שנים הדפוס המשוכלל והמתקדם בארץ ועסק גם בהפקת מפות ואטלסים. אולם משבר כלכלי בתחילת שנות ה-50 הוביל לסגירתו בשנת 1953, ולביסוס החקלאות כמקור פרנסה עיקרי של מרבית התושבים. האוכלוסייה המייסדת עזבה ברובה את המושב עם תחילת המשבר, ובשנת 1953 שינה המושב את צורת ההתיישבות ממושב שיתופי למושב עובדים.
היישוב נקרא על שם הגנרל האוסטרלי-יהודי ג'ון מונש, הן מכוח הזיקה של המייסדים לאוסטרליה (חלקם היו אוסטרלים, חלקם לחמו לצד הכוחות האוסטרליים) והן משום ששטח היישוב נרכש על ידי הקרן הקיימת בתרומות של ציוני אוסטרליה, שמונש היה נשיא הכבוד שלהם.
שטח היישוב הוא 2,700 דונם. ענף החקלאות העיקרי הוא פרדסנות, אך ישנן גם חממות פרחים, לולי תרנגולות ותרנגולי הודו, אווזים ורפתות.
במהלך שנות ה-90 נבנתה במושב הרחבה לבנים ממשיכים שהובילה לגידול דרמטי במספר התושבים במושב.
מטמון כפר מונאש
בשנת 1962, צבי יצהר מצא בשטחי היישוב בתוך גזע עץ אוסף של כלי מתכת שזכו לכינוי "מטמון כפר מונאש". האוסף כולל מספר רב של פריטים, מרביתם זוהו ככלי נשק ועבודה. האוסף תוארך לתקופת הברונזה הקדומה (האלף ה-3 לפנה"ס) על בסיס גרזן אפסילון שנמצא בין הכלים. הגרזן באוסף של כפר מונש מזוהה כאב טיפוס לסוג זה של גרזנים, שמופיע במכלולים מתקופת הברונזה הקדומה ג', ועל כן מתוארך לסוף תקופת הברונזה הקדומה ב'. האוסף מוצג במוזיאון ישראל.
פרינאו פרינאי
טוניבט פרינאו פרינאי (בליטאית: Prienų Prienai) היא קבוצת כדורסל ליטאית מהעיר פרינאי, המתמודדת בליגת העל הליטאית וב.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1994 בשם "פרינאו פרינאי". בהמשך נקראה הקבוצה "רדופיס פרינאי". הקבוצה שיחקה בליגה השנייה מאז עונת 1999/00. בסיום עונת 2008/09 העפילה לליגת העל הליטאית, לאחר שסיימה במקום השני וניצחה בסדרת הגמר 3-4 את "מרסטה פקרואיס".
הישגה הגדול ביותר של הקבוצה הוא המקום השלישי בעונת 2010/11. כמו כן הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע והפסידה לקבוצת ז'לגיריס קובנה 75-73. אך ניצחה במשחק על המקום השלישי את קבוצת נפטונאס קלייפדה. בעונת 2012/13 זכתה בגביע הליטאי כשניצחה בגמר את קבוצת פיינו זבאיגדס בסיכום שני מפגשים.
הקבוצה משתתפת במסגרת הליגה הבלטית מאז עונת 2009/10. בעונת 2011/12, הקבוצה השתתפה ביורוקאפ ולא עברה את שלב הבתים. בעונת 2012/13 הגיעה עד לגמר הליגה הבלטית והפסידה לקבוצת ונטספילס 161-142 בסיכום שני מפגשים.
הקבוצה מארחת בספורט סנטר בעיר, המכיל 1,500 מקומות ישיבה. במשחקי היורוקאפ, אירחה הקבוצה בהיכל הספורט בעיר קובנה, המכיל 5,000 מקומות ישיבה.
אמנון בן-תור
אמנון בן־תור (נולד ב-1935) הוא ארכאולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. חתן פרס ישראל לחקר הארכאולוגיה לשנת ה'תשע"ט (2019). תחום התמחותו העיקרי הוא ארכאולוגיה של המזרח הקדום וארכאולוגיה מקראית. התמחה באומנות הגילוף של תקופת הברונזה, ביחסים בין תרבויות בעת העתיקה (מצרים העתיקה וכנען), ומאז 1990 מתמקד בחקר תל חצור כמפתח לחידות רבות בתחום. הוא היה שותפו של יגאל ידין בחפירות תל חצור וחפר איתו גם במצדה וכתב ספר בנושא. בן-תור מחזיק בהשקפה לפיה ממלכת ישראל המאוחדת אכן התקיימה במציאות כממלכה ששלטה על חלקים ניכרים של ארץ ישראל, בניגוד לדעת פרופסורים "מינימליסטיים" כישראל פינקלשטיין, נדב נאמן וזאב הרצוג וזאת על סמך פרשנות ארכאולוגית של הממצאים בשטח ולא על סמך אמונה דתית או אידאולוגיה, כהגדרתו.
אביו הוא הגאולוג פרופסור יעקב בן־תור שקיבל את פרס ישראל ב-1955. רעייתו, ד"ר דפנה בן-תור, הייתה אוצרת תרבות מצרים במוזיאון ישראל.
תולדות חיים וקריירה מדעית
בשנת 1969 מונה למרצה באוניברסיטה העברית ומשנת 1984 הוא פרופסור מן המניין. בשנת 1974 שהה באוניברסיטת הרווארד כעמית מחקר במחלקה לארכאולוגיה של המזרח הקרוב. בשנים 1977-1974 היה ראש המחלקה לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית ובשנים 1992–1996 היה ראש המכון לארכאולוגיה של אוניברסיטה זו. משנת 1988 הוא מופקד הקתדרה לארכאולוגיה של ארץ ישראל על שם יגאל ידין. במהלך השנים שימש פרופסור אורח בקולג' דרופסי בפילדלפיה (1979), באוניברסיטת מרילנד (1980), באוניברסיטת ייל (1986-1985) באוניברסיטת קולומביה (1991-1992) ובמכון ללימודי יהדות של אוניברסיטת פנסילבניה (1997-1998).
ב-1970 חפר בן-תור בתל ירמות, וב-1971 חפר באזור. יחד עם טרודה דותן חפר בשנים 1971–1972 באתינו (Athienou) שבקפריסין. בשנים 1988-1977 ניהל פרויקט חפירות בתל יקנעם ותל קירי שבקיבוץ הזורע הסמוך. בשנים 1978–1987 ניהל את החפירות בתל קשיש הוא הציע לזהותה עם "דבשת" (ספר יהושע, יט, י-יא). מאז 1990 מנהל את החפירות בתל חצור.
בשנת 2000 קיבל מטעם מוזיאון ישראל את פרס פרשיה שימל על תרומתו לארכאולוגיה של ארץ ישראל. בשנת 2019 קיבל את פרס ישראל בתחום חקר הגאוגרפיה, הארכאולוגיה וארץ ישראל.
רקע
ב-29 באוקטובר 1999 התפרסמה במוסף "הארץ" כתבת-שער נרחבת בכותרת "התנ"ך - אין ממצאים בשטח" מאת הארכאולוג זאב הרצוג. הכתבה הביאה לידיעת הציבור הרחב את עמדתם של ארכאולוגים בכירים כישראל פינקלשטיין ונדב נאמן לפיה (באופן מדויק יותר מהמשתמע בכותרת הפולמוסית) לא התקיימה בארץ ישראל ממלכה מאוחדת בראשות בית דוד, ששלטה הן על יהודה והן על השומרון והגליל (אזורי ממלכת ישראל לעתיד), לא כל שכן ממלכה אימפריאלית כזו המתוארת בספר שמואל ובספר מלכים. זאת ועוד, אם הייתה ממלכה ביהודה, אזי הייתה זו עיר-ממלכה קטנה וחלשה בירושלים. דברים נוספים בכיוון זה התפרסמו בהרחבה ב-2003 בספר "ראשית ישראל" של ישראל פינקלשטיין. בעקבות פרסום כתבה זו והפולמוס הציבורי שעוררה יזמו מרכז דינור של האוניברסיטה העברית ויד יצחק בן-צבי כנס בכותרת "הפולמוס על האמת ההיסטורית במקרא". ההרצאות שנישאו בכנס רוכזו בספר בשם זה שיצא בהוצאת יד יצחק בן צבי ב-2001. אמנון בן-תור היה בין הדוברים בכנס אשר הגנו על העמדה שהפרשנות הארכאולוגית המדעית של הממצאים מצביעה דווקא על קיומה של ממלכה מאוחדת ביהודה ובישראל. נוסף הוא מוצא את סיפור הכיבוש וההתנחלות של שבטי ישראל בכנען (הכיבוש המהיר בו תמכו יגאל ידין וויליאם פוקסוול אולברייט) כסביר ארכאולוגית ונתמך על ידי ממצאים. עם זאת מדגיש בן תור שאין כמובן לקבל את הסיפור המקראי בעניינן של פרשות אלו כפשוטו שכן משולבות בו השקפות תאולוגיות, אלא יש להתמקד בחיפושם של גרעינים היסטוריים ששולבו בפרשות הנדונות וכאלו ישנם לא מעטים.
גישתו של בן-תור לפולמוס
בן-תור טוען שהמאמינים בתנ"ך אינם זקוקים לארכאולוגיה כלל, וגם אלו המחזיקים בדעה פוליטית שארץ ישראל שייכת כולה לעם ישראל אינם צריכים להתלות בממצאים ארכאולוגיים. לפיכך, הוא מבסס את עמדתו על פרשנות לפי "המתודה ולפי השכל הישר". תקופת הזמן עליה דן בן-תור היא מסיום ההתנחלות הישראלית בכנען ועד נפילת חצור בפני צבא אשור ב-732 לפנה"ס והוא מבסס את רוב טיעוניו על ממצאים מעיר זו.
תקופת הכיבוש וההתנחלות
בן-תור אמנם סבור כי הכתיבה בתנ"ך היא מגמתית וכי היא נערכה זמן רב לאחר קרות האירועים המתוארים, אך מוצא ממצאים בשטח שאין להכחיש כי הם עולים בקנה אחד עם המסופר. למשל שכבת השריפה בתל חצור מראה כי העיר הכנענית נשרפה עד היסוד, דבר העולה בקנה אחד עם התיאור בספר יהושע י' י-י"ד.
בן-תור תוקף את הכותרת שניתנה למאמרו של זאב הרצוג לפיה "אין ממצאים בשטח" מתקופת הכיבוש וההתנחלות ומונה למעלה מ-200 ממצאים מאתרים המשויכים לתקופת הברזל א', המקבילה לתקופת הכיבוש וההתנחלות המתוארת בספר יהושע. בפרט הוא מציין את הכתובת המופיעה על גבי אסטלת ישראל שנכתבה על ידי מרנפתח, המלך המצרי שכתב ברברבנות: "נבוזה כנען בכל רע...ינועם הייתה כלא הייתה, ישראל הושם - אין לו זרע". כלומר מציין מקור חוץ-מקראי המתייחס לישראל כאל כוח חשוב בארץ כנען באותה תקופה.
תקופת הממלכה המאוחדת
בן-תור חוזר במחקרו בחצור לבחון את גישתו של יגאל ידין לפיה מציאת שלושה שערים זהים באופן בנייתם בחצור (הגלילית) בגזר (בשפלת יהודה) ובמגידו (בצפון השומרון) מאשרים את הפסוק (מלכים א ט' ט"ו) לפיו בנה שלמה "את חצור ואת מגידו ואת גזר", כלומר שלט על שטח ניכר מארץ ישראל. בניגוד לידין, שתיארך את השערים למאה העשירית לפני הספירה לפי ממצא קרמי בהתאם למקור המקראי (שיטה אותה תקף קשות ישראל פינקלשטיין כלא מדעית) מתארך בן-תור את השערים לפי בחינה ישירה של הרצף הסטרטיגרפי באתר ומגיע למסקנה שיש לתארך את השער בחצור למאה העשירית, תוך הפרכה של התיארוך המאוחר של פינקלשטיין כלא הגיוני מבחינה ארכאולוגית ולוגית.
ספר לכבודו
ארץ ישראל מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה - ספר אמנון בן תור, כרך ל, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 616 עמודים. הספר יצא בשנת 2011 והוא כולל 38 מאמרים בעברית ו-12 מאמרים באנגלית. לספר נכתבו דברי פתיחה על ידי נדב נאמן ושרון צוקרמן, ומאמר מחווה על ידי ויליאם דוור. הספר כולל את כל רשימת פרסומיו של בן תור.
הווארד סטרן
הווארד אלן סטרן (באנגלית: Howard Allan Stern; נולד ב-12 בינואר 1954) הוא מנחה רדיו וטלוויזיה, סאטיריקן, שחקן וסופר יהודי-אמריקאי.
קורות חיים
סטרן נולד למשפחה יהודית ברובע קווינס שבניו יורק, וגדל ברוזוולט, לונג איילנד. שמו העברי הוא צבי. אביו, בן סטרן, היה בעליו של אולפן הקלטות, מה שגרם להווארד הצעיר לגלות עניין ברדיו. אף על פי ששני הוריו הם יהודים, סטרן מציג את עצמו כחצי יהודי, חצי איטלקי. טענה זו הייתה לבדיחה, שכן סטרן מרבה לתבל את שידוריו בביטויים יידישאים, בתואנה שאלו ביטויים באיטלקית. הוריו של אביו, פרוים ואנה (גלר) סטרן, והוריה של אמו, סול ואסתר (רייך) שיפמן, היו יהודים שמשפחותיהם הגיעו מפולין ואוסטרו-הונגריה והיגרו לארצות הברית בעיתוי מקביל.
סטרן מרבה לטעון כי כילד, הוריו התעללו בו מילולית. סטרן אישש את טענתו זו כאשר השמיע באחת מתוכניותיו הקלטות משפחתיות מתקופת ילדותו, בהן הדהדו צווחות דוגמת "אמרתי לך לא להיות טיפש, אידיוט שכמותך" ו"שתוק! שב!". בהקלטות אלו נעשה שימוש בפרסומת פרודית ל"בית הספר לשדרים של בן סטרן", שהצמיח "אנשי תקשורת מעורערים בנפשם, מכורים לעבודה וחדורי תיעוב עצמי". סטרן מעיד כי אמו ניהלה את הבית ב"אינטנסיביות של היטלר" וכי אביו הרבה לכנות אותו "אידיוט". חרף זאת, סטרן טען כי הגזים בטענותיו לשם הפיקנטריה, ושהוריו היו למעשה אוהבים, חמים ותומכים.
סטרן למד ב"חטיבת הביניים רוזוולט", ונמנה עם התלמידים הספורים שהיו לבנים, בבית ספר שרוב תלמידיו היו אפרו-אמריקאים. במשדר משנת 1992, המורה לחינוך גופני של סטרן אישש את דבריו וטען כי תלמידים שחורים היוו רק 60% ממועצת התלמידים הבית ספרית.
קריירה
הווארד סטרן משמש כמגיש התוכנית "המופע של הווארד סטרן", המשודרת 4–5 פעמים בשבוע, בתחנת הרדיו "הווארד 100". בימי שישי משודרות תוכניותיו מימים עברו. לצידו בתוכנית מגישה את החדשות רובין קוויברס ואחראי על האפקטים הקוליים פרד נוריס. מפיק התוכנית גרי דל אבטה המוכר יותר בכינויו "בבה בואי" (Baba Booey). שלושתם מלווים את סטרן משנות השמונים לצד כותבים שונים אחרים כגון ג'קי מרטלינג, בילי וסט וארטי לאנג.
סטרן, או כפי שהוא מכונה "מלך כל המדיה" (King of all Media), נודע כמי שעושה שימוש שערורייתי בהומור הכולל תכנים מיניים, גזעניים וגסים ולועג לשימוש המוגזם בפוליטקלי קורקט. לטענתו, מטרת התוכנית אינה לזעזע את המאזינים, אלא להוות במה לביטוי דעותיו במגוון נושאים רחב, החל במתרחש בעולם וכלה בפוליטיקה הפנימית של התחנה. על אף היותו שנוי במחלוקת, סטרן נמנה עם שיאני השכר ברדיו האמריקני, כמו כן הוא נושא בתואר המפוקפק "אלוף הקנסות" בהיסטוריה של הרדיו בארצות הברית.
בשנת 1994 הודיע סטרן על מועמדותו למושל מדינת ניו יורק מטעם המפלגה הליברטריאנית. מצע הבחירות שלו כלל החזרת עונש מוות למדינת ניו יורק, טיפול בכבישי אגרה, ואיסור עבודות בכבישים הראשיים במשך שעות העומס. סטרן הסיר את מועמדותו לאחר שנדרש לחשוף את מצבו הפיננסי ורכושו כפי שדורש חוק הממשל התקין בארצות הברית.
סטרן קנה את פרסומו הודות לתוכנית הרדיו שלו, אשר שודרה בסינדיקציה בתחנות רבות ברחבי ארצות הברית. ב-9 בינואר 2006 החל בשידור תוכניתו ברדיו הלווייני, המשודר למנויים בלבד ומעניק לתוכנית הרבה יותר חופש יצירתי כיוון שחוקי הצנזורה של ה-FCC, ועדת התקשורת הפדרלית, לא חלים על הרדיו הלווייני. עם המעבר ללוויין סטרן חתם על חוזה של 100 מיליון דולר לשנה במשך חמש שנים.
בשנת 2006 התברג לרשימת "100 האנשים שמעצבים את עולמנו" של השבועון "טיים", ודורג במקום השביעי ברשימת הסלבריטאים העשירים של כתב העת "פורבס".
בשנת 2014 תקף סטרן מאזין בתוכניתו שניסה למתוח ביקורת על ישראל. ב-6 באוקטובר 2015 תקף בחריפות את רוג'ר ווטרס על כך שהוא נטפל לישראל וליהודים והאשים אותו באנטישמיות.
בשנת 2014 הגיע למקום החמישי ברשימת הסלבריטאים המרוויחים של מגזין פורבס עם רווחים של 95 מיליון דולר.
חיים אישיים
ב-4 ביוני 1978 נישא סטרן לאליסון ברנס, אהובתו מימי הקולג', בבית הכנסת "אוהבי שלום" שבברוקלין מסצ'וסטס. לזוג שלוש בנות: אמילי בת' (נולדה ב-1983, תסריטאית וכותבת מחזות, מ-2007 החלה בהתקרבות ליהדות האורתודוקסית), דברה ג'ניפר (נולדה ב-1986) ואשלי ג'ייד (נולדה ב-1993). הזוג התגרש בשנת 1999, ובאותה שנה פגש סטרן את הדוגמנית והשחקנית בת' אוסטרובסקי. ב-14 בפברואר 2007 הווארד סטרן הודיע בתוכניתו שהוא ואוסטרובסקי התארסו. הם נישאו ב-3 באוקטובר 2008 במסעדת Le Cirque בניו יורק.
קבוצה ניתנת למנייה רקורסיבית
בחישוביות, קבוצה בת מנייה נקראת ניתנת למנייה רקורסיבית (נל"ר) או בת מנייה רקורסיבית (במ"ר) או כריעה חיובית (כריעה למחצה) אם קיים אלגוריתם שבהינתן קלט, עוצר אם האיבר הנקלט שייך לקבוצה זו. לחלופין, קיים אלגוריתם שמייצר רשימה (ייתכן ואינסופית) של כלל האיברים בקבוצה. קבוצת בעיות אלו מסומנת לרוב בסימון RE (Recursively Enumerable), מכיוון שקיים אלגוריתם המונה את אבריהם.
הגדרה
תת קבוצה S של המספרים הטבעיים היא נל"ר אם קיימת פונקציה ניתנת לחישוב
כריעות שלילית
באופן שקול, ניתן להגדיר קבוצה כריעה למחצה (שלילית), עבורה קיים אלגוריתם שעוצר אם הקלט אינו שייך לקבוצה (אבל אולי לא עוצר עבור קלט בקבוצה). קבוצת כל הבעיות מסוג זה מסומנת לרוב על ידי co-RE (התחילית co מסמנת "משלים", complement).
הולי
הולי (Holi) הוא אחד הפסטיבלים המפורסמים והפופולריים ביותר בהודו ובנפאל.
מועד החג
החג נחוג יום אחרי ליל הירח המלא של חודש פהאלגונה (Phālguna) - בפברואר או מרץ ומציין את סוף החורף כסמל לניצחון הטוב על הרע.
מנהגי החג
מספר ימים לפני הפסטיבל אוספים בכיכרות העיר ערמות עצים וענפים, ובערב לפני החג מדליקים מדורות ענק ורוקדים סביבן.
המשתתפים בפסטיבל שותים בהנג (מריחואנה מעורבת בחלב חם).
החנויות נסגרות לרגל הפסטיבל וכל הרחובות מתמלאים באנשים הודים ותיירים כאחד, המתרוצצים ברחובות ומתיזים זה על זה את הגלאל (אבקה בצבעים עזים) בשילוב של מים על כל עובר ושב ללא הבדלי דת ומעמד.
בכל מקדש הינדי בהודו נערך פסטיבל. בדרך כלל מוציאים החוצה ביום הפסטיבל את פסל האל הנמצא בתוככי המקדש, נושאים אותו על כפיים בתהלוכה ברחוב והמאמינים סוגדים לו. אלים ממין זכר נלקחים לעיתים קרובות אל פסלי בנות זוגם, ושם משעשעים אותן בשירים, בריקודים ובמזמורי הלל כרצון לגשר על הפער ביניהם. דם של קורבנות מוגש כמנחה לאלות דוגמת קאלי ודורגא.
ההיסטוריה של חג ההולי
ציטוט מכתב העת "המאסף" :
"תחת יד יוסף הלאגוא הנזכר שמורים עד היום אגרות שתים אשר שלח המלך אחשורוש על דבר המן ומרדכי והם כתובים בלשון טאמולי:
עם מאליבאר(..) יושבי הארץ מעולם. יש להם עוד בבתי שקוציהם העתקות מן האגרות האלו וחוגגים עם היהודים ביום אחד את חג הפורים ואומרים כי היום הזה חג להם לחקת עולם יען ממלכם בעת ההיא מלך פינא וקאנארע אשר מלך תחת יד אחשורוש הייתה המצוה עליהם להרוג ביום הזה את כל יראי ה' (היהודים) ויהפך הדבר ויהרגו הם את שונאיהם. ואם ישאלו לעם הנזכר מה שם גדולה להם, יענו מבני האחשדרפנים הקדמונים אנחנו. (הנזכר גם במגלת אסתר העברית. ומתורגמת בביליה ההולאנדית - שטאטהלטר)".
טמרין קיסרי
טמרין קיסרי (שם מדעי: Saguinus imperator) הוא מין של פרימט מסוג טמרין. תפוצתו בבוליביה ופרו ובברזיל וכמו שאר הטמרינים הוא שוכן עצים ופעיל יום. שמו של הטמרין הגיע בגלל הדמיון בין שפמו לשפם של קיסר גרמניה וילהלם השני.
למין זה שני תת-מינים: טמרין קיסרי שחור אדרת (שם מדעי: S. i. imperator) וטמרין קיסרי מזוקן (שם מדעי: S. i. subgrisescens).
קבוצת טמרינים היא פוליאנדרית, כל קבוצה כוללת נקבה שליטה אשר מזדווגת עם מספר זכרים. הלידה מתרחשת לאחר הריון שנמשך בין 140 ל-145 יום, שלאחריו נולדים תאומים לא זהים (לעיתים נדירות נולד גור בודד או שלישייה) במשקל 85 גרם. האבות ושאר החברים בקבוצה עוזרים בהעברת הגורים ממקום למקום, וזאת עד ל-7 שבועות מהלידה. בגיל זה הגורים מפסיקים לינוק ומתחילים לאכול מזון רך ועלים. בגיל 10 שבועות הגורים הופכים להיות עצמאיים לחלוטין. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 16–20 חודשים.
מין זה חי בשבי עד 17 שנה ובטבע כ-10 שנים.
תפוצתו של הטמרין במדינות אקרי שבמערב ברזיל, בצפון בוליביה ובדרום-מזרח פרו. הוא חי ביערות גשם טרופיים משניים בעיקר, אך גם ביערות ראשוניים, עד לגובה 300 מטר מעל לפני הים. על העצים, הטמרין נמצא בגובה של 15–30 מטר מפני הקרקע. הם חיים בלהקות של בין 3 ל-8 פרטים, ולעיתים נדירות אף 13 פרטים. שטח של קבוצת טמרין הוא 300–400 דונם.
טמרין זה, כמו שאר מיני הטמרין, אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים. בעונה הגשומה 97% מהמזון הטבעי שלו הוא פירות, ובעונה היבשה רוב המזון הטבעי הוא נקטר הניגר מהעץ.
לטמרין זה מספר טורפים אפשריים, בעיקר מיני נחשים, לטאות גדולות וחתולים קטנים.
לאדה טוליאטי (כדורגל נשים)
היסטוריה
מאז 1994 המועדון שיחק בליגה הבכירה באליפות רוסיה. בשנת 2004 הצליח טוליאטי לזכות ב"דאבל", כשזכה באליפות ובגביע המדינה. שלוש שנים אחר כך, מסיבות כלכליות, נאלץ המועדון לבקש מרצון לעבור לליגה השנייה.
בשנת 2008 לאדה חזרה לליגה הבכירה. אך בשנת 2009 המועדון נסוג מהאליפות בשל המצב הכלכלי הקשה ולא השתתף באליפות 2010. מאוחר יותר הוא השתתף בתחרויות אזוריות בשם SDUSSHOR 12 "לאדה".
הורוסקופ
הורוסקופ (מיוונית: ὡρόσκοπος, "מבט לזמן") הוא מושג באסטרולוגיה, אשר במקור שימש להתייחסות למפת לידה אסטרולוגית, אך בהמשך התקשר בשפה השוטפת לתחזיות אסטרולוגיות בעיתונות, המבוססות על מיקומי השמש במזלות האסטרולוגיים. למרות שהאסטרולוגיה נעדרת בסיס מדעי, לעיתים קרובות אנשים הקוראים הורוסקופים טוענים שהנאמר בהורסקופ נכון עבורם, בשל אפקט פורר.
השיטה מתבססת על מיקומי הכוכבים האקטואליים בגלגל, והזוויות הנוצרות ביניהם לבין המזל בו נמצאה השמש בעת הלידה של הקורא. כדי להכליל ציבור רחב, אין התייחסות למעלה המדויקת בה נמצאה השמש, דבר אשר בדרך כלל אינו מקובל באסטרולוגיה. הביאור נעשה לפי כראות עיניו של האסטרולוג הספציפי, וזוהי אחת הסיבות לסתירות בין הורוסקופים שונים המתפרסמים עבור אותו תאריך.
מבחינת האסטרולוגיה, השמש משקפת רק חלק מהמבנה האישיותי, ובהורוסקופ אין כל התייחסות למיקומים של שאר הכוכבים החשובים. בנוסף, הבדיקה שנעשית בהורוסקופ אינה מתייחסת לקידומים אסטרולוגיים (Progressions) ולמפות חזרה (Return charts), אשר בדרך כלל נחשבים קריטיים לניתוח דפוסים עתידיים.
רבים מהעיתונים היומיים בישראל ובעולם כולו מפרסמים הורוסקופ, יומי או שבועי, מחולק לפי גלגל המזלות. דוגמה לטקסט כזה:
סחרור מסוכן
עלילה
גיבור הסרט, גייב ווקר (סילבסטר סטאלון), הוא מטפס הרים מקצועי אשר עובד למחייתו בצוות חילוץ מיוחד באזור הרי הרוקי. בתחילת הסרט נשלח ווקר לחלץ את חברו בצוות החילוץ האל טאקר (מייקל רוקר) ואת חברתו שרה (מישל ג'וינר), אשר נתקעו על ראש צוק בהרי הרוקי כשרגלו של טאקר פצועה. במהלך החילוץ האבזם ברתמה של שרה נשבר והיא נופלת אל מותה מגובה של אלפי מטרים. מיד לאחר האסון, כאשר הרגיש ווקר אשם במותה של שרה ואינו מצליח להתמודד עם הכאב, החליט לפרוש מעבודתו ולעבור משם כדי לנסות ולשכוח את שארע.