cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמחה בונים קאליש
ביוגרפיה
הרב קאליש התבלט בקנאות ללא פשרות, הוא אסר על חסידיו כל סממן של מודרניזציה, ולחם בעוז נגד רוח ההתחדשות. כמו כן הידר במצוות, לדוגמה היה מקפיד להמתין בין אכילת בשר לחלב 24 שעות אף על פי שעל פי ההלכה די בהמתנת שש שעות, וכן ידועים חומרותיו בפסח, כדוגמת הדירה המיוחדת שהייתה לו לימי חג הפסח ובה כל הכלים והרהיטים ואף הבגדים מיוחדים לחג הפסח, ובכל ימות השנה הייתה דירה זו נעולה. כמו כן מסופר עליו שהיה מקפיד מאוד בחומרותיו באפיית המצות, ולמרות הכל הוא היה אוכל מהם רק את ה'כזית' מצה שחייבים לאכול בליל הסדר ותו לא. כמו כן היה אוכל רק משחיטתו של השוחט המיוחד שלו, ובכל מקום שהוא נסע – הוא נטל עמו את השוחט שלו וכן את כל כלי אכילתו, וכן ציווה על השוחט לבדוק את סכינו לפני כל שחיטה, מלבד הבדיקה שחייבים לבדוק כל יום. דקדוקיו הרבים נעשו מתוך חיבוב המצוה, והכל נעשה אצלו מתוך 'שמחה של מצווה'.
קשרי ידידות עם גדולי דורו
היו לו לרבי שמחה בונים קשרי ידידות ענפים מאוד בהם האדמו"ר מסוכוטשוב בעל האבני נזר, האדמו"ר מגור בעל השפת אמת, הגאון מקוטנא רבי ישראל יהושע טרונק, בן דודו האדמו"ר רבי מנחם מאמשינוב, האדמו"ר מביאלה בעל ה'דברי בינה'.
העלייה הראשונה לארץ ישראל והחזרה לפולין
בשנת תרמ"ז לאחר כתשע עשרה שנה (כמנין שנות הנהגת אביו) שניהל את חצרו בעיירה וורקא, החליט לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בה. בני משפחתו, חסידיו ומעריציו ניסו בכל דרך להניא אותו מלבצע את מחשבתו, אך אהבת ארץ ישראל גברה על כל הלחצים ועלה לארץ ישראל. המונים ליווהו לנמל אודסה משם הוא הפליג לארץ יחד עם אשתו, שלושת בניו הקטנים ושתי בנותיו צביה ורחל ושני גבאים. עם הגיעו לארץ הוא התיישב בטבריה. הוויזה שהוא קיבל מהקונסול הטורקי הייתה לשהות של שלושים יום בלבד. עם הגיעו לנמל יפו הוא הצליח להשיג מהשלטון הטורקי ויזה לשלושה חודשים נוספים, אך מושל טבריה שזיהה שהוא אינו מתושבי הארץ אלא תייר מחו"ל פסל לו את תעודותיו ועצרו, רק לאחר מאמצים מרובים והרבה שוחד ששיחדו נכבדי טבריה את מושל העיר ושר המשטרה המקומי הוא שוחרר לפרק זמן זה אך לאחר כשלושה חודשים גורש על ידי השלטון הטורקי חזרה לפולין.
הרב קאליש חזר לפולין, שם חיכו לו המוני חסידיו ומעריציו ברגשות מעורבים, מצד אחד הם שמחו שרבם חזר לארצם, אך מאידך הצטערו והזדהו עם סבלו וצערו. עם חזרתו עבר להתגורר בעיירת הקיט אוטבוצק, שם קנו עבורו חסידיו חוילה ענקית, אשר שימשה לחצרו. המבנה כלל בית מדרש גדול ורחב ידיים, ביתו הפרטי, חצר נאה וגדולה, ועוד חדרים מיוחדים ע"פ הזמנה מיוחדת ממנו, כגון: מטבח בשרי, מטבח חלבי, קומה מיוחדת לימי הפסח ועוד. בית זה למרות היותו גדול ורחב ידיים התאפיין בריהוט פשוט שהתאים לאופיו, ללא שום מותרות ותענוגות. מסביב למבנה הקיפה גדר גבוהה עם שער ברזל שהיה נעול בדרך כלל ונפתח רק לחסידיו שהרבי היה מאשר להם להיכנס, והגבאי היה הממונה על פתיחת השערים.
העלייה השנייה לארץ ישראל
לאחר 19 שנים נוספות, בשנת תרס"ו, החליט לחזור לארץ ישראל, אך בשונה מהנסיעה הקודמת, הוא החליט הפעם לנסוע בגפו ולא התיר לאף אחד להתלוות אליו לנסיעתו באמרו כי הרדיפות שהוא סבל בפעם הקודמת מהשלטון הטורקי היה מחמת עין רעה שהזיקה לו מרוב הפרסום הרב שהיה לנסיעתו. ואכן הנסיעה הזאת עברה ללא שום תקלה. בתחילה הוא התיישב בירושלים ושהה שם עד לאחר חג הסוכות. ולאחר מכן השתקע בטבריה, שם נפטר לאחר כחודש וחצי בלבד בב' בשבט תרס"ז, ונטמן בחלקת תלמידי הבעש"ט בבית הקברות בטבריה. בארץ לא רצה לנהוג באדמו"רות, באמרו: "אין גבהות לפני המקום".
צאצאיו
את מקומו של רבי שמחה בונים באוטבוצק מילא בנו השלישי רבי מנחם מנדל קאליש. במלחמת העולם הראשונה עבר לוורשה שם נפטר בי"ח באייר תרע"ט. שני בנים נוספים של רבי שמחה בונים שימשו גם הם כאדמו"רים, רבי אברהם משה קאליש מפאלניץ שהתנהג כאביו באדיקות ובחומרות, בסוף ימיו התגורר בוורשה ונפטר בב' באלול תרצ"ח. ורבי ישראל יצחק קאליש ששימש כאדמו"ר בקאליש.
את מקומם של בני רבי שמחה בונים מילאו;
חמישה מילדיו של מנחם מנדל קאליש (איטה, רחל, דוד, צביה ונעמי) הגיעו לארץ ישראל. אשת הטלוויזיה תמר לוטן הייתה בתה של רחל. נכדתה של איטה, נעמי גבע, הייתה אשתו של דודו גבע, ונכדה נוספת היא אילת, אמה של עינב גלילי.
הרי האנטי-טאורוס
הרי האנטי-טאורוס (ביוונית: Αντίταυρος; בטורקית: Aladağlar – הרי אלאדלאר) הם רכס הרים בצידה הדרומי והמזרחי של טורקיה. רכס ההרים הוא שלוחת הרים המתעקלת מהרי הטאורוס לכיוון צפון-מזרח. הרכס כולל שורה של פסגות גבוהות מעל 3,000 מטר. ההר הגבוה ברכס הרים זה הוא הר ארג'ייס, המתנשא לגובה של 3,917 מטר ונמצא בחלקו הצפוני של הרכס. הגאוגרף היווני סטראבון (64 לפנה"ס - 21 לספירה) כתב בזמנו שפסגת ההר ברכס הייתה מכוסה תמיד בשלג והמעטים שהגיעו לראשה יכלו לראות גם את הים השחור ואת הים התיכון.
הר ארג'ייס, בפסגה הגבוהה ביותר במרכז אנטוליה, הוא הר געש כבוי השוכן בחלקו הצפוני של רכס הרי האנטי-טאורוס. ב-1995 הוכרזו הרי אלאדלאר כשמורה, והיא השמורה היחידה בכל הרי הטאורוס.
האקלים ברכס ההרים מתאפיין בטמפרטורות קיצוניות. הקיץ הוא חם מאוד והחורפים קרים ומושלגים. האזורים הגבוהים ביותר ברכס מושלגים כל השנה. הבדלי הטמפרטורה בין טווחי יום ולילה נעים בין קור מקפיא בלילה ועד 30 מעלות צלזיוס במהלך היום.
הצמחייה עד גובה החגורה האלפינית, מתאפיינת בעצי אורן וכן עצי ארז הנמצאים באזורים מבודדים. האזור משמש בית גידול טבעי לשועלים, נמיות, עיזים, שונרים, דובים וזאבים.
U1 (הרכבת התחתית של ברלין)
קו U1 הוא אחד מקווי הרכבת התחתית של ברלין. קו זה, שאורכו תשעה קילומטרים, כולל 13 תחנות. עבור מסלול פעיל זה של הרכבת יועדה, החל משנת 1928, האות "B".
תיאור הקו ומסלולו
תוואי המסלול של הרכבת העוברת בקו זה הוא בכיוון מזרחהּ של ברלין למערבהּ - וחזרה, כאשר הרכבת עוברת דרומית לקו הרכבת ההיסטורי של מרקיזוּת שְלֶזִיָה. המסלול הנוכחי של ימינו, הוא למעשה הארכה של קו הרכבת, עד הגיעה לתחנת הרכבת של מרקיזוּת שְלֶזִיָה ההיסטורית. תחנה זו ממוקמת בתחילתו של רחוב וַרְשָאוּאֶר. לאחר מכן חוצה הרכבת את שכונת קרוֹיצְבֶּרג, וממשיכה עד כיכר וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ, כיכר השוכנת בשדרת קורפירסטנדאם.
הקו עובר ברבעים: פרידריכסהיין-קרויצברג, מיטה, טמפלהוף-שנברג ושרלוטנבורג-וילמרסדורף.
חלקו המזרחי של הקו מאופיין בנסיעה ברכבת עילית, וחלק זה מהווה את קו הרכבת התחתית העתיק ביותר של ברלין.
בדומה לקווי הרכבת U2, U3 ו-U4, גם קו U1 נבנה לפני שנת 1914. עד שנה זו, פעלה בברלין רכבת תחתית ראשית אחת בלבד. לאחר שנה זו, נבנו ונפתחו בברלין קווי רכבת תחתית חדשים, שהיוו התפצלויות של מסלול הרכבת התחתית הראשית המקורית. באמצעותם, הורחבה התשתית של רשת הרכבות התחתיות הברלינאית, וניתן היה להגיע באופן פשוט ונגיש הרבה יותר- למגוון רחב של אתרים ויעדים נוספים בברלין, שלא היו נגישים דיים טרם בנייתם ופתיחתם של קווים אלו.
דיוויזיית התקיפה האווירית ההררית השביעית
דיוויזיית משמר התקיפה האווירית ההררית השביעית (ברוסית: гвардейская десантно-штурмовая дивизия я-7) היא דיוויזיה מוטסת חלק מחיל הצנחנים של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
U1 (הרכבת התחתית של ברלין)
תיאור הקו ומסלולו
הקווים החדשים נבנו מתוך מחשבה ותכנון עתידי - למזער את השטח הכולל של רשת הרכבות התחתיות הברלינאית. בעקבות השקפה זו, נבנו רכבות צרות יותר, ובהתאם לכך, גם רוחב המנהרות בהן נסעו פחת באופן משמעותי. השקפה זו יצרה לבסוף את המונח: "רשת רכבות תחתיות בקנה מידה קטן".
חלק הארי של הקו מחבר בין תחנת "וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ" ובין תחנת "שער שלזיה". ב-1966 נקבעו שמות מסלולי הרכבות השונים, העוברים ברחבי ברלין. השמות כללו הן מספרים והן אותיות, ששולבו יחדיו - עבור מסלול נתון של רכבת מסוימת.על כן, מאז שנת 1966, קו רכבת זה קיבל את המספר "1". בשנת 1984 נוספה למספר גם האות "U", ומכאן שמו של הקו עד ימינו אלה - "U1". כמו כן, מאז שנת 1966, הוארך תוואי המסלול של קו זה פעמיים נוספות, במסגרת עבודות שיפוץ ופיתוח רשת הרכבות התחתיות הברלינאית. הארכת המסלול באה לידי ביטוי בשינוי מיקומה של נקודת הסיום המערבית של הקו, פעמיים נוספות, מאז 1966.
דיוויזיית התקיפה האווירית ההררית השביעית
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בגלגולה הראשון בדצמבר 1942 במהלך מלחמת העולם השנייה כחלק מארמיית המשמר הרביעית, ועם סיום המלחמה ביוני 1945 הפכה לדיוויזיית המשמר הרובאים ה-115. בגלגולה השני הוקמה הדיוויזיה השביעית מחדש בספטמבר 1948 על בסיס רגימנט המשמר הרובאים ה-322 ותחת פיקוד קורפוס המשמר המוטס השמיני. עם הקמתה הוצבה הדיוויזיה בקובנה, ליטא, ויחידות הבת שלה הוצבו במספר בסיסים בליטא בהם בקובנה מריאמפול וקלווריה.
בשנת 1956 לקחו חלק יחידות הדיוויזיה ב, הרגימנט המוצנח ה-108 נחת במנחת טוקול, דרום-מערבית לבודפשט, כבש אותו והשתלט על סוללות נגד-מטוסים שהוצבו שם. בימים שלאחר מכן לוחמים מהרגימנט לצד לוחמים מהרגימנט המוצנח ה-119 נכנסו לבודפשט ולקחו חלק בלחימה ברחובות העיר. בשנת 1968 יחידות הדיוויזיה לקחו חלק ב כאשר הרגימנט ה-108 צוין לשבח על ביצוע מוצלח של מספר משימות קשות ומורכבות וכ-200 מחייליו עוטרו בעיטורים שונים.
ב-1971 ו-1972 עוטרה הדיוויזיה במסדר הדגל האדום לכוחות המוצנחים ובמאי 1985 כחלק מחגיגות 40 השנים לניצחון ברית המועצות במלחמת העולם השנייה, עוטרה הדיוויזיה בעיטור הדגל האדום. עם פירוק ברית המועצות, הועברה הדיוויזיה באוגוסט 1993 מבסיסיה בליטא לתוך גבולות רוסיה כאשר מפקדתה נקבעה בנובורוסיסק ויחידות הבת שלה הוצבו בסביבתה, באנאפה, סטברופול וטמריוק.
U1 (הרכבת התחתית של ברלין)
תיאור הקו ומסלולו
בשנים 1993–2004, קישר קו הרכבת U15 בין התחנות: רחוב אוּלַאנְד ו"שער שְלֶזִיָה". יש לציין, כי קו זה קישר בתחילה אך ורק בין רחוב אוּלַאנְד ותחנת "שער קוֹטְבּוּסֶר" (מסלול קצר יותר, לפני הארכתו של הקו).
דיוויזיית התקיפה האווירית ההררית השביעית
היסטוריה
בשנים שלאחר פירוק ברית המועצות, יחידות הדיוויזיה היו מעורבות במספר עימותים, בהם מלחמת אבחזיה והלחימה בצפון הקווקז. ב-1997 רגימנט המשמר המוטס ה-97 פורק (בהמשך הוקם מחדש) ובדצמבר 2006 קיבלה הדיוויזיה את שמה הנוכחי "דיוויזיית משמר התקיפה האווירית ההררית השביעית", תוך כך שונה יעודה מיחידה מוצנחת לתקיפה אווירית (כלומר עם יכולת הטסה\הסקה).
U1 (הרכבת התחתית של ברלין)
תיאור הקו ומסלולו
עד שנת 2003, הסתיימה תנועת הרכבות של קו U15 בשעות הקודמות לשעת השיא בתחנת "וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ", ופעילותן באותו יום, לאחר שעה זו, לא חודשה עוד.
דיוויזיית התקיפה האווירית ההררית השביעית
היסטוריה
החל מ-2014 יחידות הדיוויזיה היו מעורבות ב במזרח אוקראינה, באוגוסט הרגימנט ה-247 לקח חלק בקרב אילובייסק כחלק מהעימות. במהלך 2021 והתגברות המתיחות בין רוסיה לאוקראינה יחידות הדיוויזיה הוצבו באזור חצי האי קרים והרגימנט ה-97 הוקם מחדש, באותה שנה חטיבת משמר התקיפה האווירית ה-56 הועברה גם לחצי האי קרים והיא מתוכננת להפוך לרגימנט שיכנס תחת פיקוד הדיוויזיה. עם תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, יחידות הדיוויזיה השתתפו בלחימה במזרח אוקראינה עם עדויות לאבידות רבות ופגיעה ביכולות הלחימה של הרגימנטים.
U1 (הרכבת התחתית של ברלין)
תיאור הקו ומסלולו
קו רכבת זה מחבר בין אולאנד-שטראסה ובין ורשאואֶר שטראסה.
הרכבת בתחילת דרכה
בעיות התחבורה ההולכות וגוברות במטרופולין של מיליוני התושבים של ברלין, הובילו, בסוף המאה ה-19, לחיפוש אחר אמצעי תחבורה חדשים ויעילים יותר- מאלו שכבר היו קיימים. במהלך שנת 1880, בעקבות הצעה שהעלה ורנר סימנס: ליצור אמצעי תחבורה חדשים בעיר, הועלו רעיונות רבים לבניית מערכת מונוריילים (רעיון שאכן יצא לפועל מאוחר יותר, בדומה לאופן פעולתהּ של הרכבת התלויה בוופרטל ), או מערכת של רכבת מנהרות, בדומה לרכבת התחתית של לונדון. לבסוף, הגיש סימנס את תוכניתו – הקמת רכבת עילית ברחבי ברלין – לאבות המייסדים של העיר. תוכנית זו הסתמכה על מודל הרכבת העילית של ניו יורק, אשר נבנתה קודם להגשת תוכנית זו. לאחר הגשתהּ, דחו אבות העיר את התוכנית, זאת- מאחר שלטענתם, לא היה זה אסתטי לבנות רכבת עילית, אשר תעבור בתוך רחוב "פרידריכשטראסה" היוקרתי. נוסף על הצעתו של סימנס, הגיש גם תאגיד מוצרי החשמל הגרמני AEG רעיונות מעניינים - עבור פרויקטים אפשריים, העוסקים בשיפור התעבורה בעיר. למרות זאת, התנגדו חברי מועצת העיר לבניית מערכת רכבות תחתיות כלשהי בעיר, כיוון שחששו מנזקים אפשריים למערכות ניקוז הביוב, שנבנו אך זה עתה, בפעם הראשונה בתולדות העיר. נזקים אלו, כך טענו, היו עשויים להיגרם בעקבות הקמה אפשרית של מערכת רכבות תחתיות מסוג זה. בינתיים, בנתה חברת AEG מנהרה תת-קרקעית, המכונה "שְפּריטוּנֶל", המקשרת בין שְטרַלַאוּ ובין ברלין-אַלְט-טְרֶפּטוֹ. במהלך בנייתהּ של מנהרה זו נעשה, בפעם הראשונה בפועל, שימוש בטכניקת מיגון מנהרות, לאחר חפירתן באמצעות מכונה לכריית מנהרות. גם כאשר המנהרה שימשה בזמנים ההם כרכבת הנוסעת ברחובות העיר, היווה הדבר תקדים עבור רכבת תחתית (בגרמנית: "Untergrundbahn", מקביל ל-"Subway" באנגלית), אשר עתידה הייתה בבוא העת להיבנות. בנייתן של רכבות עיליות לאורך הרחובות: פרידריכשטראסה ולייפציגר לא קיבלה היתר בנייה, משום צרוּתם של רחובות אלה.
ויצה-אדמירל
ויצה-אדמירל (בקצרה: VAdm, ברשימות VADM) הוא קצין דגל בכיר של הצי הגרמני. הוא שווה ערך לגנרל-לויטננט בצבא היבשה או בלופטוואפה.
גוסטב אוקרילם
הברון יוהאן גוסטב נילס סמואל אוקרילם ממרגרטלונד (בשוודית: Johan Gustaf Nils Samuel Åkerhielm af Margaretelund; 24 ביולי 1833 – 2 באפריל 1900) היה פוליטיקאי, ברון ובעל קרקעות שוודי. כיהן כחבר הריקסדאג (הפרלמנט השוודי) בין השנים 1859 – 1866 ובין השנים 1870 – 1900, כשר האוצר בין השנים 1874 – 1875, כשר החוץ בשנת 1889 וכראש ממשלת שוודיה בין השנים 1889 – 1891.
ויצה-אדמירל
בצי הגרמני ויצה-אדמירל הוא, כמו בציים רבים, דרגת שלושה כוכבים עם קוד נאט"ו OF-8. עם זאת, בכוחות ימיים אחרים דוברי גרמנית, למשל הצי הקיסרי הגרמני, קריגסמרינה, פולקסמרינה והצי האוסטרו-הונגרי, ויצה-אדמירל היה קצין דגל בדרגת שני כוכבים של OF-7.
גוסטב אוקרילם
חייו
גוסטב אוקרילם נולד בסטוקהולם כבנם של חבר הקבינט השוודי, גוסטב פרדריק אוקרילם ושל רעייתו, אליזבט סופיה אנקר. לאחר שירות בשליחות דיפלומטית בסנקט פטרבורג ובקופנהגן, הייתה לו קריירה פוליטית מוצלחת והוא מילא שורה של תפקידים בממשלת שוודיה. ב-1889 הוא מונה על ידי ראש הממשלה גיליס בילט לתפקיד שר החוץ ובאוקטובר אותה שנה הוא נבחר להיות ראש ממשלת שוודיה.
ויצה-אדמירל
סימני הדרגה
סימני הדרגה שלו, שנלבשים על השרוולים והכתפיים, הם כוכב אחד עם חמש נקודות מעל פס זהב גדול ושני פסים רגילים (ללא הכוכב כאשר לולאות דרגה נלבשות). זו דרגה B8 בכללי השכר של משרד ההגנה הפדרלי. רצף הדרגות (מלמעלה למטה) הוא כדלקמן:
צבא העם הלאומי
ויצה-אדמירל (OF-7) היה דרגת קצין הדגל השנייה הנמוכה ביותר של הפולקסמרינה, והייתה שוות ערך לדרגת שני הכוכבים גנרל-לויטננט (גם OF-7).
גוסטב אוקרילם
חייו
אוקרילם שאף לפתור את בעיות הביטחון של שוודיה, אך מאמציו עלו בתוהו בשל ההתנגדות של חברי הבית התחתון של הפרלמנט. אף על פי כן, הוא הצליח להישאר בשלטון הודות לתמיכתם של חברי הבית העליון. ב-1891 הוא נאלץ להתפטר מתפקידו עקב מתן תשובה פזיזה לשאלה בנושאי ביטחון שפורשה כרצון לאיים במלחמה כנגד נורווגיה. הניסוח המדויק של הצהרתו לא היה ברור, אך אלה שנכחו באותו מעמד אמרו שההצהרה נוסחה פחות או יותר במילים ש"סדר חדש בצבא יאפשר לנו לדבר שוודית עם הנורווגים".
ויצה-אדמירל
צבא העם הלאומי
בפולקסמרינה של גרמניה המזרחית היו שלושה קציני הדגל בדרגות קונטרה-אדמירל, ויצה-אדמירל ואדמירל. על פי החלטת מועצת המדינה של גרמניה המזרחית מ-25 במרץ 1982, כוננה דרגת פלוטנאדלמירל.
גוסטב אוקרילם
חייו
גוסטב אוקרילם מת ב-2 באפריל 1900 בסטוקהולם.
ויצה-אדמירל
חיל הים הגרמני עד 1945
בתקופת הצי הקיסרי הגרמני והקריגסמרינה, ויצה-אדמירל היה קצין דגל של שני כוכבים והיה שווה ערך לגנרל לוטננט בהר ובלופטוואפה, ולגרופנפיהרר בוואפן אס אס.
סימני הדרגה כללו רצועת כתף ופסי שרוול. רצועות כתף נלבשו על מעילים אחידים והיו מורכבות מצמות זהב מעוותות (מעוין או כוכב אחד) על גבי כותפת בצבע כחול צי. סמל השרוול כלל פס גדול אחד וזהוב, שני פסים רגילים וכוכב ימי מחומש. טבעות השרוול הקיפו את השרוול התחתון.
האחרון שעוד נשא דרגת ויצה-אדמירל בקריגסמרינה, Admiralstabsarzt (מנתח) אמיל גרויל, נפטר בגיל 97 ב-30 באוקטובר 1993.
הצי האוסטרו-הונגרי
בשנות הצי האוסטרו-הונגרי (משנת 1849 עד 1918) היה מדרג קציני הדגלים קונטרה-אדמירל, ויצה-אדמירל, ואדמירל, כמו גם גרוס-אדמירל.
פרנץ וילהלם זיבר
פרנץ וילהלם זִיבֶּר (לעיתים סִיבֶּר; Franz Wilhelm Sieber; 30 במרץ 1789, פראג – 17 בדצמבר 1844, שם) היה בוטנאי ואספן טבע אוסטרי שסייר במסגרת מחקריו לאירופה, המזרח התיכון, דרום אפריקה ואוסטרליה.
חייו
זיבר ערך מספר מסעות מחקר לאיטליה, כרתים, יוון, מצרים וארץ ישראל. מעל אלו, בולט מסע שארך שנתיים לאוסטרליה, מאוריציוס ודרום אפריקה, שבו אסף, פרט לצמחים, גם בעלי חיים ופרטים אתנוגרפיים.
עם הזמן, הלכו התנהגותו ופרסומיו לבלתי-יציבים; הוא נקלע באופן עקבי לריבים ומחלוקות עם הרשויות, ונחשב ל'מופרע'. הוא הופיע בפני מכובדי העיר פראג וטען שביכולתו לרפא כלבת, ולכן דרש תמיכה כספית. עד מהרה אושפז בבית החולים לחולי נפש בפראג, שם עברו 14 השנים האחרונות בחייו, עד מותו בגיל 55.
צמחים הנקראים על שמו
הקיצור Sieber המובא לאחר שם מין צמח, מציין שזיבר היה זה שהגדירו לראשונה.
ברומליים
ברומליים (שם מדעי :Bromeliaceae) היא משפחת צמחים מסדרת הדגנאים המונה 62 סוגים ו-3,160 מינים של סקולנטים וצמחים בשרניים.
כל הצמחים במשפחת הברומליים הם רב שנתיים, מינים רבים הם צמחים אפיפיטיים ורבים נוספים סוקולנטים. מספר קטן של צמחים הם ליתופיטיים.
מיון
משפחת הברומליים מחולקת לשלוש תת-משפחות: הסוג המוכר מתת המשפחה ברומליאידים הוא האננס. הסוג אכמאה נפוץ בישראל כצמח בית ומרפסת.
סוגים ידועים בישראל מתת המשפחה טילנדסיואידים: גוזמניה, אריסאה וטילנדסיה.
כשירות כוללת
ילד של הפרט עצמו, הנושא מחצית מהגנים של הפרט, מוגדר כשווה-ערך-לצאצא אחד. ילד של אח, שיישא רבע מהגנים של הפרט, הוא 1/2 שווה-ערך-לצאצא. באופן דומה, ילד של בן דוד, שיש לו 1/16 מהגנים של הפרט, הוא 1/8 שווה-ערך-לצאצא.
מנקודת המבט של הגן, הצלחה אבולוציונית תלויה בסופו של דבר בהשארת מספר העותקים המרבי של הגן באוכלוסייה. לפני מחקריו של המילטון, ההנחה הכללית הייתה שגנים משיגים זאת רק באמצעות מספר הצאצאים בני הקיימא שמייצר האורגניזם האינדיבידואלי שנושא את הגן. עם זאת, הנחה זו התעלמה מהסתכלות רחבה יותר על הצלחתו של גן, והדוגמה הבולטת לכך היא החרקים החברתיים, שאצלם הרוב המכריע של הפרטים אינם מייצרים צאצאים (משל עצמם).
סקירה כללית
המילטון הראה באופן מתמטי שמכיוון שהגנים של הפרט יכולים להימצא גם בפרטים אחרים באוכלוסייה, גן יכול להגביר את הצלחתו האבולוציונית על ידי כך שיקדם בעקיפין את הרבייה וההישרדות של פרטים אחרים שגם הם נושאים את אותו הגן – "תאוריית ברירת השארים" (kin selection theory) או "תאוריית הכשירות הכוללת" (inclusive fitness theory). הקטגוריה הברורה ביותר של אנשים כאלה היא קרובי משפחה בקרבה גנטית מרבית, וכשעוסקים בהם, קל ופשוט יותר ליישם את תאוריית הכשירות הכוללת באמצעות תאוריית ברירת השארים, שהיא צרה יותר.
התאוריה של המילטון, לצד אלטרואיזם הדדי, נחשבת לאחד משני המנגנונים העיקריים לאבולוציה של התנהגויות חברתיות במינים טבעיים, ונחשבת גם לתרומה מרכזית לתחום הסוציוביולוגיה, הגורסת כי התנהגויות מסוימות יכולות להיות מוכתבות על ידי גנים, ולכן הן ניתנות להעברה לדורות הבאים, והברירה הטבעית יכולה להגביר את שכיחותן, וגם לחדד ולשכלל אותן, במהלך התפתחות האורגניזם.
סנאי קרקע בלדינג מספק דוגמה. סנאי הקרקע משמיע קריאת אזעקה כדי להזהיר את הקבוצה המקומית שלו מפני נוכחות טורף. על ידי האזעקה הוא חושף את המיקום שלו ומעמיד את עצמו בסכנה גדולה יותר. אולם תוך כדי כך, הסנאי עשוי להגן על קרוביו בתוך הקבוצה המקומית (יחד עם שאר הקבוצה). לכן, אם קריאת האזעקה (הנרכשת או המולדת) מגינה על הסנאים האחרים בסביבה, היא תוביל להעברת יותר עותקים של התכונה הזו – אזעקה – לדור הבא מכפי שהסנאי יכול להעביר על ידי רבייה של עצמו בלבד. במקרה כזה, הברירה הטבעית תגביר את שכיחותה של התכונה המשפיעה על מתן האזעקה, ובלבד שחלק מספק של הגנים המשותפים כוללים את הגנים שמובילים למתן האזעקה.
סינאלפאוס רגאליס (Synalpheus regalis), שרימפס אאוסוציאלי, הוא דוגמה לאורגניזם שתכונותיו החברתיות עומדות בקריטריון הכשירות הכוללת. הגדולים מגינים על הצעירים במושבה מפני זרים. על ידי הבטחת הישרדותם של הצעירים, הגנים ימשיכו להיות מועברים לדורות הבאים.
כשירות כוללת היא מונח כללי יותר מברירת שארים במובן הצר, המחייבת שהגנים המשותפים יגיעו מאותו פרט שחי בדורות האחרונים. כשירות כוללת אינה מוגבלת למקרים שבהם מעורבים "שארים" (קרובי משפחה גנטיים).
חוק המילטון
בהקשר של סוציוביולוגיה, הציע המילטון את הסברה שכשירות כוללת מציעה מנגנון לאבולוציה של אלטרואיזם. הוא טען שהדבר מוביל את הברירה הטבעית להעדיף אורגניזמים שמתנהגים בדרכים המתואמות עם מקסום הכשירות הכוללת שלהם. אם לגן (או מצבור גנים) המעודד התנהגות אלטרואיסטית יש עותקים של עצמו באחרים, עזרה לאחרים לשרוד מבטיחה שהגנים האלה יעברו הלאה.
כאשר
גרדנר ועמיתיו (2007) מציעים שניתן ליישם את הכלל של המילטון גם לגבי מודלים שעוסקים בצירופי גנים (multi-locus models). הם מציעים "להשתמש בגנטיקה סטנדרטית של אוכלוסיות, בתורת המשחקים או במתודולוגיות אחרות כדי להסיק מהו התנאי לכך שהברירה הטבעית תפעל לטובת התכונה החברתית שמעוניינים לבחון, ולאחר מכן להשתמש בכלל של המילטון כסיוע להמשגה של תוצאה זו".
אלטרואיזם
רעיון הכשירות הכוללת מסביר כיצד הברירה הטבעית יכולה להנציח אלטרואיזם. אם יש "גן אלטרואיזם" (או צירוף גנים) שמשפיע על התנהגות האורגניזם באופן שמועיל לקרובי משפחה ולצאצאיהם ומגן עליהם, התנהגות זו גם מגדילה את שיעור גן האלטרואיזם (או הגנים) באוכלוסייה, כי סביר להניח שקרובי משפחה חולקים גנים עם האלטרואיסט עקב מוצאם המשותף. במונחים פורמליים, אם מופיע צירוף כזה של גנים, הכלל של המילטון (rbc) מפרט את התבחינים (במונחים של עלות, תועלת וקרבה) לכך שהברירה הטבעית תפעל להעלאת השכיחות של תכונה כזו באוכלוסייה. המילטון ציין כי תאוריית הכשירות הכוללת אינה מנבאת כשלעצמה שמין בהכרח יפתח התנהגויות אלטרואיסטיות, שכן בחלק מהמינים אין הזדמנויות או הֶקְשר מתאים לאינטראקציה בין פרטים, שזהו תנאי עיקרי והכרחי לכך שבכלל תתרחש אינטראקציה חברתית כלשהי. במילותיו של המילטון: "מעשים אלטרואיסטיים או אנוכיים אפשריים רק כאשר קיים אובייקט חברתי מתאים. במובן הזה, התנהגויות הן מותנות מלכתחילה". (המילטון 1987, 420). במילים אחרות, בעוד שתאוריית הכשירות הכוללת מציינת קבוצה של תבחינים הכרחיים להתפתחות תכונות אלטרואיסטיות, היא אינה מציינת תנאי מספיק להתפתחותן בכל מין שהוא. דרישות משמעותיות והכרחיות יותר: מאגר הגנים צריך לכלול צירופי גנים לתכונות אלטרואיסטיות, כפי שהוזכר לעיל, ובמיוחד, צריך להתקיים "אובייקט חברתי מתאים", כפי שציין המילטון. פול שרמן, שתרם רבות למחקר על סנאי הקרקע שהוזכרו לעיל, דן באופן מלא יותר בנקודה האחרונה של המילטון:
העובדה שקיים קניבליזם בין אחים במספר מינים  מדגישה את הנקודה שאין להבין את תאוריית הכשירות הכוללת כאילו היא חוזׇה שפרטים שקרובים זה לזה גנטית בהכרח יזהו את קרובי משפחתם הגנטיים וינקטו כלפיהם התנהגויות חברתיות חיוביות. רק במינים שבמאגר הגנים שלהם יש תכונות מתאימות, ושהפרטים בהם בדרך כלל קיימו אינטראקציה עם קרובי משפחה גנטיים בתנאים הטבעיים של ההיסטוריה האבולוציונית שלהם, יש פוטנציאל להתפתחותה של התנהגות חברתית. ולכן, יש לבחון תחילה את ההרכב הדמוגרפי של הקשרי ההתקבצות של המין, האופייני למין לאורך האבולוציה שלו, כצעד ראשון בהבנה כיצד לחצי הברירה הטבעית בכיוון של כשירות כוללת עיצבו את צורות ההתנהגות החברתית של המין. דוקינס נותן המחשה פשוטה:
עדויות ממגוון מינים,  כולל בני אדם, פרימטים ויונקים חברתיים אחרים, מצביעות על כך שלעיתים קרובות, רמזים הקשריים (כגון היכרות) משמשים כמנגנוני קירוב (=שנותנים תוצאה לא מדויקת) המתווכים במידה משמעותית את הביטוי של התנהגות אלטרואיסטית, בלי קשר לשאלה אם המשתתפים הם באמת קרובי משפחה גנטיים או לא. למרות חוסר הדיוק, מדובר באסטרטגיה יציבה מבחינה אבולוציונית, מכיוון שלחץ הברירה פועל על התנאים האופייניים, לא על מקרים נדירים שבהם הקשר הגנטי שקיים בפועל שונה מהרגיל. לפיכך, לא נובע מתאוריית הכשירות הכללית שבמהלך האבולוציה מתפתחת באורגניזמים נטייה לנהוג באלטרואיזם כלפי קרובי משפחה גנטיים. עם זאת, תיאורים פופולריים רבים מקדמים פרשנות זו:
אי הבנות כאלה של ההשלכות של תאוריית הכשירות הכוללת על חקר האלטרואיזם הן נפוצות מאוד, אפילו בקרב ביולוגים מקצועיים המשתמשים בתאוריה, וזה ממריץ תאורטיקנים בולטים לנסות שוב ושוב להדגיש ולהבהיר את הטעויות. להלן דוגמה יחסית חדשה לניסיון הבהרה כזה, מאת West et al. (2010):
אפקטים של זקן ירוק
בנוסף לאינטראקציות בהקשרים אמינים של קרבה גנטית, ייתכן שלאלטרואיסטים תהיה דרך לזהות התנהגות אלטרואיסטית אצל אנשים שאינם קרובים להם גנטית, ונטייה לתמוך בהם. כפי שדוקינס מציין בספריו "הגן האנוכיי" (פרק 6) ו"הפנוטיפ המורחב", יש להבדיל בין זה לבין אפקט הזקׇן הירוק.
אפקט הזקׇן הירוק הוא פעולה של גן (או מספר גנים שנמצאים בתאחיזה חזקה זה עם זה), ש:
אפקט הזקן הירוק היה במקור ניסוי מחשבתי של המילטון בפרסומים שלו על כשירות כוללת ב-1964. נכון להיום, הוא נצפה במינים מעטים. נדירותו נובעת כנראה מהרגישות שלו ל'רמאות', כלומר לכך שפרטים יכולים לזכות בתכונה המקנה את היתרון, ללא ההתנהגות האלטרואיסטית. זה יקרה באופן רגיל באמצעות תהליך השחלוף, שמתרחש לעיתים קרובות, מה שהופך את אפקט הזקן הירוק למצב חולף. עם זאת, Wang et al. הראה שבאחד המינים שבהם האפקט נפוץ (נמלי אש), שחלוף לא יכול להתרחש עקב טרנספורמציה גנטית גדולה, שבעצם יוצרת סופרגן. עובדה זו, יחד עם העובדה שהומוזיגוטים בלוקוסים של הזקן הירוק אינם מסוגלים לשרוד, מאפשרת הישארות ממושכת של אפקט הזקן הירוק.
באותה מידה, ייתכן שרמאים לא יוכלו לפלוש לאוכלוסיית הזקן הירוק אם המנגנון של יחס מועדף והפנוטיפ קשורים באופן מהותי. בשמר האפייה (Saccharomyces cerevisiae), האלל הדומיננטי FLO1 אחראי לפלוקולציה (היצמדות עצמית בין תאים) המסייעת בהגנה עליהם מפני חומרים מזיקים כמו אתנול. תאי שמרים 'רמאים' אומנם מוצאים את דרכם מדי פעם לחומר דמוי הביופילם שנוצר משמרים המבטאים FLO1, אך הם אינם יכולים לפלוש מכיוון שהשמרים המבטאים FLO1 לא ייקשרו אליהם בחזרה, וכך הפנוטיפ קשור באופן מהותי להעדפה.
כשירות כוללת
בספרו "הגן האנוכי" דיווח דוקינס כי יש המפקפקים ברעיון שהשקעה הורית (הטיפול של ההורים בצאצאים) תורמת לכשירות הכוללת. יש להבחין בין סוג המוטבים שנהנים מהטיפול (קרובי משפחה גנטיים "היקפיים" כגון אחיינים, לעומת צאצאים) לבין סוג הכשירות המשמשת בחישוב (כוללת לעומת אישית). מדובר במושגים בלתי תלויים. ניתן להבין את האורתוגונליות הזו בצורה הטובה ביותר בניסוי מחשבתי: תחשבו על מודל של אוכלוסיית בעלי חיים כמו תנינים או עכבישים כדורניים. חלק מהמינים או מהאוכלוסיות של עכבישים וזוחלים אלה מפגינים טיפול בצאצאים, בעוד שבמינים קרובים או באוכלוסיות קרובות – תופעת הטיפול בצאצאים אינה קיימת. נניח שבבעלי חיים אלה יש גן, הנקרא a, המקודד לטיפול בצאצאים, והאלל השני שלו, הנקרא A, מקודד להיעדר טיפול בצאצאים. הומוזיגוטים aa דואגים לצעירים שלהם, הומוזיגוטים AA לא, והטרוזיגוטים מתנהגים כמו הומוזיגוטים aa אם a דומיננטי, וכמו הומוזיגוטים AA אם A דומיננטי, או מפגינים סוג של התנהגות ביניים אם יש דומיננטיות חלקית. ניתן לשקול סוגים אחרים של בעלי חיים שבהם כל הפרטים מפגינים טיפול בצאצאים, אך השונות ביניהם תהיה בכמות ובאיכות של הטיפול.
אם מחשיבים מחזור חיים כמתמשך מהתעברות להתעברות, ובוחנים את המקרה של בעל חיים שהוא צאצא של הורים עם טיפול לקוי בצאצאים, אזי שיעור התמותה הגבוה יותר כתוצאה מטיפול לקוי יכול להיחשב כירידה בכשירות הצפויה של הצאצאים.
לחלופין, אם מחשיבים את מחזור החיים כמתמשך מגמילה לגמילה, אותה תמותה תיחשב כירידה בפוריות של ההורים, ולפיכך ירידה בכשירות של ההורה.
בפרדיגמה של המילטון, כשירות המחושבת בפרספקטיבה של "מגמילה לגמילה" היא כשירות כוללת, וכשירות המחושבת בפרספקטיבה של "מהתעברות להתעברות" היא כשירות אישית. הבחנה זו אינה תלויה בשאלה אם האלטרואיזם הכרוך בגידול ילדים הוא כלפי צאצאים או כלפי קרובי משפחה "היקפיים", כמו במצב שבו דודות ודודים מגדלים את אחייניהם ואחייניותיהם.
תאוריית הכשירות הכוללת פותחה על מנת להבין טוב יותר אלטרואיזם "היקפי", אך אין זה אומר שהיא מוגבלת לאלטרואיזם "היקפי". היא חלה באותה מידה גם על טיפול של הורים בצאצאיהם. הפרספקטיבה שאדם בוחר אינה משפיעה על החיות עצמן אלא רק על ההבנה של האדם.
קונפליקט הורה-צאצא ואופטימיזציה
כתבים מוקדמים שעסקו בתאוריית הכשירות הכוללת (כולל Hamilton 1964) השתמשו ב-K במקום B/C. כך בא לידי ביטוי חוק המילטון כ-
K> 1/r שהוא התנאי ההכרחי והמספיק לברירה לאלטרואיזם.
כאשר B הוא הרווח למוטב, C הוא העלות לשחקן ו-r הוא מספר המקבילות לצאצאים שייוולדו לשחקן בכל פעם שייוולד צאצא אחד למוטב. r נקרא גם "מקדם הקִרְבה" או "מקדם היחסים", לפי האופן שבו הוא מחושב. שיטת החישוב השתנתה עם הזמן, וכך גם המינוח. לא ברור אם שינויים במינוח נבעו משינויים בחישוב.
רוברט טריברס (1974) הגדיר "קונפליקט הורה-צאצא" ככל מקרה שבו
1<K<2
כלומר, K הוא בין 1 ל-2. התועלת גדולה מהעלות אך היא פחות מפי שניים מהעלות.
במילים אחרות, הורה היה מאחל לצאצאיו לוותר על עשרה צאצאים כדי לגדל 11 אחיינים ואחיינים. הצאצא, אם אינו נתון למניפולציה מצד ההורה, ידרוש לפחות 21 אחייניות ואחיינים כדי להצדיק את ההקרבה של 10 צאצאיו שלו. זה אחד ההסברים לכך שהומוסקסואליות, באדם כמו גם בטבע, מגבירה את הכשירות הכוללת,
ההורה מנסה למקסם את מספר הנכדים שלו, בעוד הצאצא מנסה למקסם את מספר מקבילות הצאצאים שלו (דרך צאצאים, אחייניות ואחיינים). אם ההורה לא יכול לתמרן את הצאצאים ולכן מפסיד בסכסוך, נראה שנוצרת ברירה טבעית לטובת סבים עם הכי מעט נכדים. במילים אחרות, אם אין להורה שום השפעה על התנהגות הצאצאים, סבים וסבתות עם פחות נכדים נעשים נפוצים יותר באוכלוסייה.
בהרחבה לכלל זה, תגדל גם שכיחותם של הורים עם פחות צאצאים.
נראה שהדבר נוגד את "משפט היסוד של הברירה הטבעית" של רונלד פישר הקובע כי השינוי בכשירות במהלך דור שווה לשונות בכשירות בתחילת הדור. שונות מוגדרת כריבוע של כמות – סטיית תקן – וכריבוע היא חייבת להיות תמיד חיובית (או אפס). הגדרה זו מרמזת שכשירות לעולם לא יכולה לרדת עם הזמן. הגדרה זו הולכת יד ביד עם הרעיון האינטואיטיבי שהברירה הטבעית לא תעדיף כשירות נמוכה. אינדיבידואלים יכולים לבחור בכשירות נמוכה, על ידי התנזרות ממין, רצח צאצאים (Infanticide) או התאבדות. גם מיני חי שונים יכולים לנהוג באופנים שמפחיתים את כשירותם הכוללת, למשל על ידי רצח צאצאים. אבל אלה תופעות חריגות שרק מדגישות את הכלל – והכלל הוא חתירה של הברירה הטבעית, באופן לא מודע, להגדלת הכשירות הכוללת.
במהלך סכסוך הורה-צאצא, מספר בני החסות הזרים שמגדל כל פרט, יורד. (למשל במקרה של הורה חורג).
שיקולים הקשורים בתופעה זו הם שגרמו לאורלוב (1979) ו-Grafen (2006) לומר ששום תופעה אינה מובאת למירב הכשירות הכוללת.
לפי טריברס (1974), אם פרויד היה מנסה להסביר קונפליקט פנים-משפחתי אחרי המילטון במקום לפניו, הוא היה מייחס את המוטיבציה לסכסוך ולחרדת הסירוס, לסוגיות של הקצאת משאבים ולא לקנאה מינית.
לעיתים, כאשר k=1 או k=2, מספר הצאצאים הממוצע להורה נשאר קבוע עם הזמן. כאשר k<1 או k>2, מספר הצאצאים הממוצע להורה גדל עם הזמן.
ביקורת
במחקר לפני נובאק (2010), מחברים שונים גזרו גרסאות שונות של נוסחה עבור r, שכולן נועדו לשמר את חוק המילטון. אורלוב ציין כי אם נוסחה עבור r מוגדרת כך שתבטיח שחוק המילטון יישמר, הגישה היא בהגדרה אד הוק. עם זאת, הוא פרסם גזירה לא קשורה של אותה נוסחה עבור r – גזירה שנועדה לשמר שתי אמירות על קצב הברירה – אשר הייתה באופן דומה אד הוק. אורלוב טען כי קיומן של שתי נגזרות לא קשורות של הנוסחה עבור r מפחית או מבטל את האופי האד הוקי של הנוסחה, וגם של תאוריית הכשירות הכוללת. הוכח שהגזירות לא היו קשורות זו לזו עבור שתי הנוסחאות הזהות עבור r שנגזר מהגנוטיפים של פרטים שונים. החלקים שנגזרו מגנוטיפים של פרטים שונים היו מונחים מימין לסימן המינוס בהתפלגות (שונות) בשתי הגרסאות של הנוסחה עבור r. לעומת זאת, המונחים השמאליים לסימן המינוס בשתי הנגזרות מגיעים מאותו מקור. מחקר אחד מציע שיחס c/b ייחשב כרצף של תכונה התנהגותית זו ולא כבלתי רציף באופיו. מתוך גישה זו ניתן לקיים תצפיות טובות יותר בעסקאות כשִירוּת, מכיוון שמה שמשפיע על כשירותו של אדם או אורגניזם הוא יותר מאשר רק הפסד או רווח (Engles, W. R., 1982).
אלברט וייס
אלברט וייס (בסרבו-קרואטית: Albert Vajs; 3 באוקטובר 1905, זמון, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 4 באפריל 1964, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי-יוגוסלבי, משפטן אשר כיהן כפרופסור באוניברסיטת בלגרד, כנשיא איגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה וכנשיא הקהילה היהודית של בלגרד בין השנים 1948–1964. עסק רבות בשיקום הקהילה שחרבה בשואה וכן סייע לעליית יהודי יוגוסלביה לישראל לאחר הקמתה.
ראשית חייו ומלחמת העולם השנייה
אלברט וייס נולד בזמון למארי לבית רוט והרמן וייס, אשר היה סוחר וכיהן כיו"ר הקהילה היהודית בעיירה. הוא רכש השכלה יסודית ותיכונית בזמון ויצא ללימודים אקדמיים בפילוסופיה באוניברסיטת ברלין, בכלכלה בסורבון ובמשפטים באוניברסיטת בלגרד. רכש דוקטורט במשפטים באוניברסיטת זאגרב. בתקופת לימודיו היה פעיל בחוגי האליטה האינטלקטואלית של יהודי זאגרב ופרסם שירים ומאמרים בעיתונות הקהילתית. לאחר סיום לימודיו יצא להתמחות בנובי בצ'יי ובזרניאנין. לאחר תום ההתמחות עסק בעריכת דין בבלגרד. ב-1938 נבחר לנשיא הקהילה האשכנזית של יהודי בלגרד, לחבר בנשיאות אגוד הקהילות היהודיות בממלכת יוגוסלביה וכן היה פעיל בתנועה הציונית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עם הפלישה ליוגוסלביה גויס למערך המילואים של הצבא היוגוסלבי. הוא נפל בשבי הוורמאכט והועבר למספר מחנות שבויים בגרמניה הנאצית ביחד עם חברו לאבוסלב קאדלבורג. בעודו בשביו הצטרך לכוחות הפרטיזנים של טיטו, כיהן במועצה האנטי-פאשיסטית של תנועת השחרור, ועסק בהפצת חומר כתוב מחתרתי וארגון השבויים תחת כוחותיו של טיטו. בתקופת השואה נרצחו כל בני משפחתו ובכלל זה אשתו ובנו.
לאחר מלחמת העולם השנייה
במקביל לשליחויותיו הרשמיות של וייס, הוא פיתח קריירה אקדמית. ב-1947 החל ללמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בלגרד וב-1961 מונה לפרופסור. במסגרת עבודתו פרסם מחקרים ומאמרים רבים בין השאר בתחום המשפט הבינלאומי ומדע המדינה, והרצה כפרופסור אורח במספר אוניברסיטאות באירופה. ב-1948 התמנה לנשיא איגוד הקהילות היהודית ביוגוסלביה. הוא נמנה עם מקימי המוזיאון היהודי בבלגרד ובמקביל לעבודתו המשפטית פרסם מספר ספרים ומאמרים על ההיסטוריה של יהודי יוגוסלביה וכן הרצה בנושא בפורומים שונים. הוא השתתף כנציג יהדות יוגוסלביה בכינוסי הקונגרס היהודי העולמי וכיהן בוועד הפועל שלו וכן השתתף כציר לקונגרסים הציוניים. אלברט וייס נפטר ב-1964 לאחר מחלה קשה, והוא בן 58 שנים ונקבר בהלוייה רבת משתתפים בבית הקברות החדש בבלגרד. סמוך לקיבוץ גת ניטע יער לזכרו.
יומן העתיד
יומן העתיד (ביפנית: 未来日記, מיראי ניקי) היא סדרת מאנגה יפנית אשר נכתבה ואוירה על ידי סקאה אסונו (Sakae Esuno). היא מתארת רב קרב, שבו לכל לוחם יש יומן עם ערכים מהעתיד. המאנגה פורסמה על ידי Kadokawa Shoten ב Shonen Ace בין ינואר 2006 עד לדצמבר 2010. שנים עשר כרכי tankōbon פורסמו ביפן. המאנגה הורשתה על ידי Tokyopop, ועשרה מהכרכים פורסמו באנגלית, כאשר שחרור שני הכרכים הנוספים אינה ודאית כיום בשל הפסקת הפרסום של Tokyopop בצפון אמריקה. די וי די בשם "פיילוט אנימה" פורסם עם הכרך האחד עשר בדצמבר 2011. סדרת אנימה בעל כ-26 פרקים אשר הופקה על ידי Asread שודרה ביפן בין אוקטובר 2011 לאפריל 2012. Funimation רכשה את הרישיון לאנימה להפצה בצפון אמריקה.
האנימה זמינה בישראל עם תרגום עברי באמצעות ספריית האנימה החל מ-11 באפריל 2022.
עלילה
ליוקי תחילה אין כל רצון לנצח במשחק, אבל אחרי שדאוס מודיע למתמודדים האחרים כי יוקי, כבעל היומן ה"ראשון", הוא המועדף עליו לנצח במשחק, הוא נאלץ להירתם בצוות עם בעלת היומן השנייה—המאהבת האובססיבית והמטרידה שלו, יונו גאסאי—על מנת לשרוד את הניסיונות הרצופים להורגו על ידי משתמשי היומן האחרים, אשר רואים אותו כאיום הגדול ביותר. אף על פי שיוקי רק מזייף חיבה ליונו במטרה לתמרן אותה להגן עליו, הוא מתחיל לחשוש לדחות אותה לאחר שראה את האובססיה הפסיכוטית שלה לגבי ה"סוף טוב" שלהם (תחזית ביומנה של יונו שבה היא ויוקי "יהפכו לאחד" ב-28 ביולי, היום ה-90 של המשחק) והשיטות המבעיתות בהן היא משתמשת כדי להדיר כל דבר וכל אחד שהיא תופסת כמהווים איום לזה. למרות אי השפיות לכאורה של יונו, והראיות המוצקות כי היא מסתירה משהו מיוקי, הצהרות האהבה שלו הופכות לכנות יותר ויותר במהלך המשחק. אפילו כאשר הוא לומד שהוא לא יכול לסמוך על אף אחד מן המתמודדים האחרים, יוקי ממשיך לבטוח ביונו כי רגשותיה כלפיו הם אמיתיים, וכי הוא אינו מוכן לרדת לטקטיקות המלוכלכות שהתחרות דורשת על מנת לשרוד.
מאוחר יותר במשחק, הוריו של יוקי נרצחים. משנודע לו מיונו כי הוא יכול להביא את ההורים שלו בחזרה לחיים על ידי הפיכה לאל החדש של הזמן והחלל, יוקי נהפך לחסר רחמים, בוגדני, ומניפולטיבי שלא מהסס להרוג אנשים חפים מפשע, למען הניצחון במשחק. פעולותיו של יוקי מפתיעות את החברים שלו, ארו אקסי בפרט, בלש שאפתן שחושד כי יונו היא לא מי שהיא מתיימרת להיות. לאחר שיונו ויוקי הופכים להיות המתחרים האחרונים, ארו ושאר חבריו של יוקי מבקרים אותו על איך הוא הפך להיות גרוע בדיוק כמו שאר המתמודדים. ארו מנסה להזהיר את יוקי כי יונו מתמרנת אותו, ושיש לה מניע נסתר. בעודו מסרב לקבל את האמת ומציית לדוחק של יונו, יוקי הורג את חבריו בחוסר רצון תחת האמונה כי הוא יכול להחזיר אותם לחיים מאוחר יותר. בניסיון נואש אחרון לשכנע את יוקי להבין את הסכנה בה הוא נמצא, ארו מקריב את חייו, מסרב להתחמק מפגיעה אנושה מיונו על מנת לתת ליוקי רמז על זהותה האמיתית של יונו.
למרות התואר החדש שלו ואת כוחות, יוקי אינו מסוגל לעשות דבר מלבד להתאבל על יונו. אחרי 10,000 שנות אבל ביקום החלל הריק הפוסט-אפוקליפטי שלו, למורמור נמאס מלקרוא אותה מנגה שוב ושוב, ויוקי המום מדיכאונו כאשר המרחב-זמן של היקום שלו מתנפץ ומגלה מעבר ליקום השלישי, נוצר באמצעות מאמץ משותף של מורמור מהיקום השלישי, מורמור מהיקום השני, ויונו מהיקום השלישי. יונו של היקום השלישי מזהה את יוקי, מגלה כי יש לה את אותם זכרונות כשל יונו מהיקום הראשון (באדיבות מורמור של היקום הראשון), ומזמינה את יוקי לתוך היקום השלישי, כך שהם סוף סוף יכולים להיות ביחד. דאוס של היקום השלישי מפסיק את משחק היומנים ועושה את יוקי ואת יונו היורשים שלו, ויוקי מתאחד עם יונו ביקום חדש, שמח יותר.
מנגה
המאנגה פורסמה במגזין קאדוקאווה שוטן של שונן אס מ-26 בינואר 2006, ל-25 בדצמבר 2010 ולוקטה לתוך 12 כרכים שפורסמו על ידי קאדוקאווה שוטן, ועוד שני סיפורי צד של המאנגה, יומן העתיד: פסיפס ואת יומן העתיד: פרדוקס, שנאספו לכרך אחד כל אחד. הרישיון למנגה באנגלית ניתן ל Tokyopop עבור צפון אמריקה, אך רק עשר כרכים פורסמו לפני מבצעי הפסקת הפרסום של Tokyopop ב-31 במאי 2011. מנגה נוספת בשם העתיד היומן: חיוג חוזר (<span class="t_nihongo_kanji" lang="ja">未来日記リダイヤル <span class="t_nihongo_comma" style="display:none">,  מיראי ניקי Ridaiyaru<sup class="t_nihongo_help noprint"><span class="t_nihongo_icon" style="color: #00e; font: bold 80% sans-serif; text-decoration: none; padding: 0 .1em;">? ) הוצגה ב Shōnen Ace במאי 2013 ונמכרה ב-26 במרץ 2013, וכרך אחד של "חיוג חוזר" פורסם בחודש יולי 2013.
אנימה
עיבוד אנימה טלוויזיוני על ידי  Asread אשר בוימה על ידי נאוטו הושודה שודרה החל מ-10 באוקטובר 2011. עיצובי הדמיות נעשו על ידי אייג'י היראיאמה ורוריקו ווטנבה. "פיילוט" באורך של כשמונה דקות של מהדורת ה-DVD פורסם יחד עם מהדורות מוגבלות של הכרך האחד עשר במנגה, שפורסם ב-9 בדצמבר 2010. הסדרה משתמשת בארבע יצירות של שירי נושא: שני שירי פתיחה ושני שירי סיום. בארבעה עשר בפרקים הראשונים, שיר הפתיחה הוא  "Kūsō מיתולוגיה"  (<span class="t_nihongo_kanji" lang="ja">空想メソロギヰ <span class="t_nihongo_comma" style="display:none">,  Kūsō Mesorogii<sup class="t_nihongo_help noprint"><span class="t_nihongo_icon" style="color: #00e; font: bold 80% sans-serif; text-decoration: none; padding: 0 .1em;">?, "פנטזיה, מיתולוגיה") על ידי Yōsei Teikoku, שיר הסיום הוא "דם טלר", על ידי Faylan. מפרק 15 ואילך, שיר הפתיחה הוא "מבוי סתום" על ידי Faylan, ושיר הסיום הוא "נימה" על ידי Yōsei Teikoku. עבור הפיילוט, השר המרכזי הוא "בורא" על ידי Yōsei Teiko.
Funimation רכשה את הרישיון להפצת הסדרה בצפון אמריקה, בעודה משדרת את הסדרה ב Niconico. מאוחר יותר הם הודיעו כי רכשו את הזכיות להפצת הסדרה בווידאו הביתי.
פרק אנימציה מקורי בשם יומן העתיד: חיוג חוזר משמש כאפילוג לסדרת הטלוויזיה. זה קיבל שידור מיוחד ב Niconico ב-19 ביוני 2013. זה גם צורף יחד עם הסיקוול של כרך המנגה באותו השם. שיר הפתיחה של פרק זה הוא "Kyōki Chinden"  (<span class="t_nihongo_kanji" lang="ja">狂気沈殿 <sup class="t_nihongo_help noprint"><span class="t_nihongo_icon" style="color: #00e; font: bold 80% sans-serif; text-decoration: none; padding: 0 .1em;">?, "טירוף משקעים") על ידי Yōsei Teikoku, ושיר הסיום הוא "סוף טוב" על ידי Faylan.
רומן חזותי
קאדוקאווה שוטן יצרה רומן חזותי המבוסס על המאנגה בשם יומן העתיד: הבעלים של היומן ה-13 (<span class="t_nihongo_kanji" lang="ja">未来日記 -13人目の日記所有者- <span class="t_nihongo_comma" style="display:none">,  13 Ninme no Nikki Shoyuusha <sup class="t_nihongo_help noprint"><span class="t_nihongo_icon" style="color: #00e; font: bold 80% sans-serif; text-decoration: none; padding: 0 .1em;">?  ) עבור קונסולת הפי אס פי, פורסם ב-28 בינואר, ב-2010 ביפן. פרסום מחדש עם גרפיקה חדשה, יצירות אמנות, הכולל את שחקני קול מן האנימה פורסם ב-26 באפריל 2012.
דרמה
סדרת לייב אקשן בעלת 11 פרקים שודרה בין ה-21 באפריל ל-30 ביוני 2013 ב- פוג'י TV. לסדרת הטלוויזיה יש קו עלילה מקורי, שונה מזה של המנגה והאנימה.
ביקורות
במהלך אמצע נובמבר 2008, הכרך השביעי של המאנגה יומן העתיד מדורג כאחד מעשרים סדרות המאנגה הנמכרות ביותר ביפן. הכרך נשאר ברשימת השלושים הנמכרים ביותר במהלך השבוע שאחריו, למרות שירד למקום העשרים וחמישה. באפריל 2012, זה מכר 4 מיליון עותקים ביפן.
יחסי אוסטרליה–צ'כיה
יחסי אוסטרליה–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין הרפובליקה הצ'כית.
סקירה כללית
אוסטרליה וצ'כוסלובקיה כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1920. במהלך מלחמת העולם השנייה לחם הגדוד ה-11 הצ'כוסלובקי במהלך המצור על טוברוק לצד הכוחות האוסטרלים. לאחר מלחמת העולם השנייה היו שני גלי הגירה עיקריים מצ'כוסלובקיה לאוסטרליה: לאחר ההשתלטות הקומוניסטית על צ'כוסלובקיה בשנת 1948 ובעקבות הכיבוש הסובייטי בשנת 1968. בשנת 1993 נפרדו צ'כיה וסלובקיה, ובעקבות כך כוננה אוסטרליה יחסים דיפלומטיים עם צ'כיה.
יחסים כלכליים
הסחר הדו-צדדי בין צ'כיה לאוסטרליה הוערך ב-1.0 מיליארד דולר בשנת 2019. הייצוא מאוסטרליה לצ'כיה הוערך ב-220 מיליון דולר והיבוא לאוסטרליה מצ'כיה הסתכם בכ-821 מיליון דולר. יבוא הסחורה העיקרי מצ'כיה לאוסטרליה כלל כלי רכב, משאבות וחלקים, ציוד טלקומוניקציה וחלקים, מכונות וחלקי חשמל וציוד וחלקי הנדסה אזרחית. ייצוא הסחורות העיקרי לצ'כיה מאוסטרליה כלל צמר ושיער בעלי חיים אחר, חלקי רכב ואביזרים, ציוד טלקומוניקציה וחלקים, מנועים ומנועים שאינם חשמליים ותרופות (כולל וטרינריה).
אלכסנדר פאץ'
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת
פאץ' נולד בבסיס צבא ארצות הברית "פורט הואצ'וקה" באריזונה עליו פיקד אביו. הוא רצה ללכת בעקבות אביו, ולהתחיל בקריירה צבאית, והתקבל לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית בווסט פוינט, בשנת 1909. שלא כאביו, לא הצטרף לחיל הפרשים, שכן הבין שזמנו של החיל חלף. ב-1913 היה לקצין בחיל הרגלים.
במלחמת העולם הראשונה שירת פאץ' בתחילה כמדריך בבית הספר למקלענים בארצות הברית, ולאחר מכן נשלח אל החזית. הוא משך את תשומת לבו של הגנרל ג'ורג' מרשל שהיה אז מאנשי מטהו של מפקד חיל המשלוח האמריקאי, הגנרל ג'ון פרשינג.
זירת האוקיינוס השקט
פאץ' קודם לדרגת מייג'ור ג'נרל במרץ 1942. באותה שנה נשלח לזירת האוקיינוס השקט על מנת לארגן את הגנת קלדוניה החדשה שהוחזקה בידי אנשי צבא צרפת החופשית בפיקודו של ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה. באותה השעה הייתה צפויה מתקפה יפנית על קלדוניה החדשה בדרך אל אוסטרליה. פאץ' נטל את הפיקוד על יחידות שונות ומפוזרות של תושבי האיים ואנשי צרפת החופשית, והביא עמו סיוע בכוח אדם, באספקה ובחימוש. עם זאת, יחסיו עם ד'ארז'נלייה עלו על שרטון, והשניים הסתכסכו ביניהם על נושא הפיקוד על הכוחות באי. רק לאחר התערבותו של הגנרל שארל דה גול יושרו ההדורים, אך לאחר אי ההצלחה של היפנים בקרב ים האלמוגים חלפה סכנת הפלישה המיידית, ושירותיו של פאץ' נדרשו במקום אחר.
הכוחות שנאספו בחופזה באזור קלדוניה החדשה עוצבו בידי פאץ' לדיוויזיה שכונתה "דיוויזיית אמריקל" (Americal Division) (הלחם של המילים "אמריקה" ו"קלדוניה"), ומספרה הרשמי היה דיוויזיית חיל הרגלים ה-23 של צבא ארצות הברית. דיוויזיה זו נשלחה אל הקרב בפעם הראשונה בקרב גוודלקנל באוקטובר 1942 והחליפה את דיוויזיית הנחתים הראשונה שספגה אבדות כבדות מאז שנחתה באי באוגוסט 1942. פאץ' עצמו החליף את הגנרל אלכסנדר ונדגריפט כמפקד כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, כוחות שמנו אז כ-50,000 לוחמים. פאץ' הוביל באופן אישי את המתקפה על העמדה החשובה בהר אוסטן ומול עמדות נוספות בהרים המבוצרים בהם החזיקו היפנים. בדצמבר מונה פאץ' למפקד הקורפוס ה-14, ותחת מנהיגותו, בפברואר 1943 הסתיים הקרב בניצחון בעלות הברית, והיפנים נסוגו מגוודלקנל.
הזירה האירופית
מרשל, שהתרשם ממנהיגותו של פאץ' בגוודלקנל, שלח אותו לחזית האירופית. בתחילה כיהן פאץ' כמפקד הקורפוס ה-4 באיטליה, ולאחר מכן מונה למפקד הארמייה השביעית במקום הגנרל מארק קלארק. תחת פיקודו נחתה הארמייה באזור הריביירה הצרפתית בדרום צרפת במסגרת מבצע דרגון ב-18 באוגוסט 1944. ב-18 באוגוסט קיבל פאץ' דרגת לוטננט גנרל. הוא הוביל את הארמייה צפונה דרך עמק הרון, וב-9 בספטמבר 1944 נפגשו כוחותיו ליד העיר דיז'ון עם כוחותיו של הגנרל ג'ורג' פטון מהארמייה השלישית שנחתו בחופי נורמנדי ופילסו את דרכם מזרחה. פאץ' סבל מטרגדיה אישית כאשר בנו, קפטן אלכסנדר פאץ' נהרג בקרב ב-22 באוקטובר 1944.
פאץ' המשיך לפקד על הארמייה השביעית עד לסוף המלחמה באירופה במאי 1945, נכנס עמה לאדמת גרמניה ולאורך עמק הריין והוביל את המתקפה על קו זיגפריד ולאחר מכן נע לאזור דרום גרמניה. כוחותיו של פאץ' שיחררו את מחנה הריכוז דכאו והוא סייר במקום. כוחותיו היו אלו ששבו את הנאצים הבכירים אלברט קסלרינג והרמן גרינג. פאץ' נפגש עם גרינג ושוחח עמו.
מותו ומורשתו
באוגוסט 1945 הוחזר פאץ' לארצות הברית על מנת לפקד שם על הארמייה הרביעית. עם הגיעו לסן אנטוניו לקה בדלקת ריאות פתאומית וחריפה. הוא מת ב-21 בנובמבר 1945 ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-56. גופתו נטמנה בבית הקברות וסט פוינט.
מחנה הצבא האמריקני בשטוטגרט נקרא על שמו בשנת 1952. המחנה הוא מפקדת פיקוד אירופה של ארצות הברית. בשנת 1954 הועלה לאחר מותו לדרגת גנרל מלא.
סת"ם
סת"ם – ראשי תיבות של ספרי תורה, תפילין ומזוזות
מחנה הריכוז מלכוב
מחנה הריכוז מלכוב היה אחד ממחנות המשנה הרבים של מחנה הריכוז הנאצי ראוונסבריק, ששכן בגרמניה, ונפתח לראשונה בחורף 1943. הוא שכן במלכוב שבמקלנבורג.
גודל מחנה מלכוב
מערכת המחנה כללה עשרה צריפים בשטח מחנה הריכוז ראוונסבריק, שכל אחד מהם היה יכול לאכלס כמאה נשים. משמעות הדבר היא שמחנה מלכוב הצליח לאכלס 1,000 אסירות, אבל עד 1945 אוכלוסיית המחנה גדלה לכ-5,000 נשים. בקיץ 1943 שטח המחנה היה מוקף בגדר גבוהה. עשרת הצריפים שהיו חלק מהמחנה, ששימש במקור לעובדי הבנייה של ראוונסבריק, היו מוקפים בגדר זו.
תנאים וחיים במחנה
התנאים היומיומיים במחנה היו בלתי נסבלים. האסירות נאלצו לעמוד במסדר באפלפלאץ פעמיים ביום, כפי שרוב אסירי מחנות הריכוז צוו לעשות. האסירות נשמרו תחת עיניהן המשגיחות של שומרות אס אס וכלבי הרועים הגרמנים שלהן. שומרות האס אס היו אכזריות מאוד, אך ככל הנראה אחת השומרות האכזריות ביותר במלכוב הייתה לואיז דנץ. היא הועברה מהמחנה הראשי של רוונסבריק למלכוב והפכה למפקדת המחנה. היא נלכדה בשנת 1945 והועמדה לדין בגין פשעים נגד האנושות במשפט אושוויץ הראשון בקרקוב שבפולין. היא נידונה למאסר עולם בשנת 1947, אך שוחררה בחנינה כללית ב־20 באוגוסט 1957.
במלכוב האסירות בקושי קיבלו דבר מה לאכול, ונאלצו לכרוע על ברכיהן על אבני חצץ חדות. חיפושי גוף ומכות היו שגרתיים במלכוב. אף על פי שתושבי העיירה מלכוב לא הורשו ליצור קשר עם אסירות המחנה, מעטים מתושבי העיר שכן סיפקו לאסירות מזון. כשהאס אס גילו זאת, נכלאו אותם תושבים במלכוב. מלבד רעב ותשישות, אסירות רבות מתו ממגפות רבות, בהן שחפת וטיפוס. סוגים מסוימים של עבודות כפייה, שהאסירות נאלצו לעשות, היו ייצור מוקשים, איסוף סרפד ממתקני שעשועים לילדים, ניקיון המפעל והעיירה, בניית תעלות לבית החולים של מלכוב ועבודות גננות.
מלכוב כמחנה מעבר
במהלך שנת 1944, כשרוב צעדות המוות התרחשו ברחבי אירופה, שימש מלכוב כמחנה מעבר לאסירים שהגיעו ממחנות ריכוז אחרים. דיווחי עדי ראייה של רבים מניצולי מלכוב מספרים כי משלוח של כ -1,000 אסירים במחנה ריכוז הגיע למחנה ב־24 בנובמבר 1944. הם צעדו בצעדת מוות במשך מספר שבועות. שם, במלכוב, הם הובאו לויסמר והושמו על דוברות שהוטבעו בים הבלטי או בנהר סמוך.
שחרור המחנה
ב־2 במאי 1945, כמה ימים לפני כניעת גרמניה הנאצית, שוחררו מלכוב ושאר מחנות המשנה של רוונסבריק על ידי הצבא האדום.
ניית'ן בקסטר
ניית'ן ג'וסף בקסטר (באנגלית: Nathan Joseph Baxter; נולד ב-8 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן אנגלי ממוצא יהודי, המשחק בעמדת השוער בבולטון וונדררס מהפוטבול ליג הראשונה.
קריירה
בקסטר נולד בווסטמינסטר, אנגליה שבממלכה המאוחדת. החל את הקריירה שלו עם קריי וונדררס. לאחר מכן הצטרף לצ'לסי בגיל 8. בעונת 2015/16 הוא זכה בגביע האנגלי לנוער ובליגת הנוער של אופ"א.
באוגוסט 2016 עבר בהשאלה למטרופוליטן פוליס החובבנית מהליגה האיסתמית בחוזה קצר טווח עד ינואר 2017. הוא בילה ארבעה חודשים במועדון, רשם 19 הופעות, לפני שחזר לצ'לסי בינואר 2017.
לאחר מכן הוא הצטרף לקבוצת סוליהאל מורס מהנשיונל ליג בהשאלה לשארית עונת 2016/17. ב-21 בינואר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסוליהול, תוך שמירה על שער נקי במשחק שלהם נגד בורהאם ווד שהסתיים בתיקו מאופס. הוא שמר על שלושה שערים נקיים בארבעת המשחקים הראשונים שלו עם הקבוצה, ורשם 17 הופעות בסך הכל עבור המועדון.
ב-21 ביוני 2017 בקסטר הצטרף לקבוצת ווקינג מהנשיונל ליג בהשאלה לעונת 2017/18. במשחק הראשון לעונה, בקסטר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון כאשר הם רשמו ניצחון ביתי 2-1 על גייטסהד. בקסטר רשם 48 הופעות בסך הכל במועדון. במהלך עונת 2017/18, בקסטר שיחק יותר דקות (4,320) מכל מושאל אחר של צ'לסי.
ב-26 ביוני 2018, בקסטר הסכים להצטרף ליוויל טאון מהפוטבול ליג השנייה בהשאלה לעונת 2018/19. בקסטר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת הכדורגל ביום פתיחת העונה, בתבוסה 1-0 בחוץ מול בורי. ביוויל טאון הוא לא ספג שער במשך 10 שעות ו-12 דקות, וקבע שיא מועדון לאחר ששמר 6 שערים נקיים ברציפות בכל המסגרות. ב-5 בנובמבר 2018, הוא היה "השוער המתבגר היחיד כיום בשורות הכדורגל האנגלי המקצועני שצבר למעלה מ-100 הופעות במשחק הבוגרים". בקסטר רשם 38 הופעות עבור יוויל טאון במהלך העונה שלו במועדון, וזכה ב-5 פרסים בפרסי סוף העונה של המועדון, כולם בקטגוריות 'שחקן העונה' ו'שחקן הצעיר של העונה'.
ב-19 ביוני 2019, בקסטר הצטרף לרוס קאונטי מליגת העל הסקוטית בהשאלה לעונת 2019/20. הוא סבל מפציעה בכתף בתחילת העונה לפני שחזר לקבוצה הראשונה, והמשיך לשחק ב-14 משחקים ברציפות.
ב-9 באוקטובר 2020, בקסטר הצטרף לאקרינגטון סטנלי מהפוטבול ליג הראשונה בהשאלה.
ב-25 ביוני 2021, הוא הצטרף להאל סיטי מהצ'מפיונשיפ בהשאלה לעונת 2021/22. בקסטר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-6 בנובמבר 2021, בניצחון 2–0 על בארנסלי בחוץ, ולאחר מכן נבחר להרכב השבוע של הצ'מפיונשיפ לאחר הופעה מרשימה בפתיחה הראשונה שלו בליגה. הוא המשיך לרשום 18 הופעות במועדון, כולל 7 שערים נקיים ב-16 משחקי הליגה שלו ובעל אחוזי ההצלה הגבוהים ביותר בצ'מפיונשיפ עם 79.5 אחוזים.
ב-4 ביולי 2022, בקסטר חזר להאל סיטי בהשאלה, בפעם השנייה, לעונת 2022/2023.
ב 19 ביוני 2023, הוא עבר לבולטון וונדררס מהפוטבול ליג הראשונה.
לאונרד שך
לאונרד שך (באנגלית: Leonard Sakh; 1996-1918) היה במאי תיאטרון ישראלי-דרום אפריקאי.
קורות חייו
נולד בקייפטאון, דרום אפריקה, למשפחה יהודית יוצאת ליטא. באוניברסיטה למד תיאטרון, היסטוריה ומשפטים. במלחמת העולם השנייה שירת כקצין בחיל הים של דרום אפריקה.
החל לעבוד בתיאטרון בדרום אפריקה בשנת 1948, באותה שנה ייצג את דרום אפריקה בכנס תיאטרון בינלאומי שהתקיים בפראג. ממייסדי התיאטרון הלאומי של דרום אפריקה והבמאי הראשון שליהק שחקנים שחורים בהצגות שביים.
ממייסדי המכון הבינלאומי לתיאטרון (ITI). על-שמו קרויה קרן הפקות בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.