cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוז'ה רובוטה
השתתפותה במרד הזונדרקומנדו
רוז'ה רובוטה הצטרפה למחתרת באושוויץ לצד חברים שהכירה מתנועת הנוער בעיירתה. בהמשך גייסה למחתרת נשים שעבדו במפעל "וייכסל מטאל אוניון ורקה" (Weichsel Metall Union Werke), בו הייתה גם מחלקה לייצור אבק שרפה, בגרמנית: "Pulverraum" (ובתעתיק עברי: "פולוורראום"). שניים מחברי המחתרת, ישראל גוטמן ויהודה לאופר, קיבלו הוראה להביא מהמקום בו עבדו חומר נפץ לקראת ההתקוממות במחנה. הם התקשו לעשות זאת, מפני שהתנועה בתוך בית חרושת זה הייתה אסורה ובמקום בו עסקו בחומרי הנפץ עבדו אסירות יהודיות. באמצעות אחת החברות במחתרת יצרו קשר עם הנשים שעבדו שם. בין היתר עבדו במפעל אסתר וייסבלום, אנה היילמן, רוז מת', רגינה ספירשטיין אלה גרטנר, הדסה זלוטניצקה, מרתה בינדיגר, גניה פישר, אינגה פרנק ואילזה ואנטיצ'קה. אחד החברים נשלח לבירנקאו כדי לגייס את רובוטה למשימה זו וכדי שהיא תשכנע את הנשים לתת את הסכמתן להוציא חומר נפץ מבית החרושת ולמסור אותו לידי המחתרת. רובוטה הייתה אחראית על איסוף אבק שרפה שנאסף על ידי האסירות האחרות, הסתרתו והעברתו לחברים אחרים במחתרת. אבק השריפה, בכמות של בין כפית אחת לשלוש כפיות ביום, נאגר כדי ליצור מטענים מאולתרים שנועדו לפיצוץ תאי הגזים על ידי אסירי הזונדרקומנדו. כמעט מדי יום ביומו, העבירו האסירות בנושאי אוכל בעלי תחתית כפולה כמויות קטנות של חומר נפץ.
בלסינג אוקגבארה
ביוגרפיה
במבחנים למשחקים הפאן אפריקניים שנערכו בלאגוס במאי 2007, קבעה אוקגבארה בקפיצה משולשת שיא ניגרי חדש של 14.13 מטר. במשחקים עצמם, שנערכו באלג'יר, היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק וסיימה במקום הרביעי בקפיצה משולשת. בתחרות זו גם נשבר השיא שקבעה, על ידי בת ארצה צ'יניוניה אוהדוגה, שקפצה למרחק 14.21 מטר.
רוז'ה רובוטה
השתתפותה במרד הזונדרקומנדו
במהלך התקוממות הצליחו האסירים להרוג ארבעה אנשי אס אס ולפוצץ את גג קרמטוריום III. בחקירות שערכו הגרמנים לאחר דיכוי המרד, נתפסה רובוטה יחד עם שלוש מחברותיה, אלה גרטנר, אסתר וייסבלום ורגינה ספירשטיין. למרות חקירות רבות ועינויים קשים הן לא הסגירו פרטים על משתתפים נוספים בהתקוממות. באחד הלילות התגנב לתאה של רובוטה האסיר נח זבלודוביץ. לפי עדותו של ישראל גוטמן, היא אמרה לו שאין לחברי המחתרת ממה לחשוש, היא לא תגלה דבר, כי ימשיכו במלאכה וכי היא יודעת על מה היא עומדת למות. היא נתנה לזבלודוביץ פיסת נייר עליה כתבה זאת.
בלסינג אוקגבארה
ביוגרפיה
בפברואר 2022, היא הושעתה ל-10 שנים בגין שימוש בסמים.
רוז'ה רובוטה
הוצאתה הפומבית להורג
ב-6 בינואר 1945, שלושה שבועות לפני שחרור מחנה אושוויץ על ידי הצבא האדום, הוצאה רובוטה להורג בתלייה בחצר המחנה, יחד עם שלוש חברותיה. ארבע הנשים הוצאו להורג בפומבי ואסירות אחרות היו עדות לו. על פי חלק מהעדויות, צעקה לפני מותה: "נקמה!".
בלסינג אוקגבארה
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה אוקגבארה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 6.91 מטר, אחרי מאורן מאגי מברזיל וטטיאנה לבדייבה מרוסיה.
רוז'ה רובוטה
הנצחה
סיפורה של רוז'ה רובוטה לא היה ידוע בארץ לפני משפט אייכמן, אז סיפר עליה ישראל גוטמן בעדותו. ברשימותיו ממשפט אייכמן הזכיר אותה חיים גורי וכך גם עיתונאים אחרים בדיווחיהם מאולם המשפט. היעדרה של הנצחה כזו לפני 1961 עוררה את תשומת לבה של רבקה גורפיין, שתהתה מדוע אין מפרסמים את מעשה גבורה זה, אך גם אחרי אזכורים אלה המשיכו להזכיר אותה כגיבורה אלמונית. באחרונה שולב סיפורה במערך שיעור של היחידה לשוויון בין המינים במשרד החינוך. זכרה של רובוטה ושל שלוש חברותיה מונצח בגן ביד ושם בירושלים בפסל שהוקם לזכר הארבע בשנת 1991. בשנת 2008 נחנכו בסידני שבאוסטרליה, "שערי רוזה רובוטה". ב-1994, במלאת 50 שנה למרד הזונדרקומנדו באושוויץ, נקבע לוח זיכרון לזכרה ולזכר חברותיה, במוזיאון באושוויץ שבאושווינצ'ים.
בלסינג אוקגבארה
מדליית ארד אולימפית
באליפות המכללות באתלטיקה לנשים (NCAA) השלימה אוקגבארה את רצף ניצחונותיה בתחרויות הקולג'ים לאותה שנה, כאשר ניצחה בתחרות הקפיצה לרוחק ובריצת 100 מטר.
בשנת 2010 קבעה אוקגבארה בריצת 100 מטר שיא ניגריה חדש של 11.04 שניות, ובחרה שלא להשתתף בתחרויות הקפיצה, כדי לשמור על כוחה לקראת אליפויות האתלטיקה האפריקניות.
באליפות אפריקה באתלטיקה, שנערכה בתחילת אוגוסט 2010 בניירובי, זכתה אוקגבארה בשלוש מדליות זהב. בהגביע הביניבשתי IAAF, שנערך בספליט, היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 סיימה אוקגבארה פעמיים במקום חמישי, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.12 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.74 שניות ובמקום 18 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.36 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה אוקגבארה במקום שמיני בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.01 שניות בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 10.92 שניות, במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.64 שניות ובמקום 17 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.34 מטר.
סגנית אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכתה אוקגבארה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.99 מטר, אחרי אלופת העולם בריטני ריס מארצות הברית (7.01 מטר) ולפני איוונה שפאנוביץ' מסרביה (6.82 מטר) ומדליית ארד בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 22.32 שניות, אחרי שלי-אן פרייזר-פרייס מג'מייקה (22.19 שניות) ומיוריאל אהורה מחוף השנהב (22.32 שניות).
אייל לפידות
אייל לפידות הוא איש עסקים ישראלי שכיהן כמנכ"ל הפניקס ושיכון ובינוי.
ביוגרפיה
לפידות נולד בירושלים לאב שהיה בעל חנות נעליים ובגיל צעיר התייתם מאמו שנפטרה מסרטן. הוא גדל בשכונת גבעת מרדכי ולמד ברנה קסין. לפידות בעל תואר כלכלה וחשבונאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בגיל 25 מונה ליועץ ל במשרד האוצר ולאחר 4 וחצי שנים מונה לסמנכ"ל כלל מנפיקים. בגיל 30 התמנה למשנה למנכ"ל בנק משכן. בהמשך מונה למנכ"ל ביטוח ישיר וב-2004 רשמה החברה את הרווח הגבוה בתולדותיה. יצחק תשובה מינה אותו למנכ"ל קבוצת דלק ישראל תמורת מניות החברה בגובה 80 מיליון שקל, בתקופתו שולש שווי החברה.
בשנת 2009 מונה למנכ"ל חברת הפניקס חברה לביטוח, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2019 בה החליף אותו אייל בן סימון. ביוני 2019 מונה למנכ"ל שיכון ובינוי, אך פוטר לאחר כשנה על ידי בעל השליטה נתי סיידוף.
לפידות מחזיק ב-5 אחוזים ממניות כלל ביטוח.
חיים אישיים
לפידות גרוש ואב לארבעה. בזוגיות עם יעל דניאלי, מנכ"לית התאחדות בתי המלון ומתגורר בסביון.
רון תומר
תומר (נולד ב-10 באפריל 1966) הוא תעשיין ישראלי, נשיא התאחדות התעשיינים ויו"ר נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל. בעלים ומנכ"ל משותף של חברת התרופות "אוניפארם", וחבר המועצה של ארגון הרוקחות בישראל.
ביוגרפיה
רון תומר נולד בתל אביב בשנת 1966 לשושנה וזבולון תומר, המייסדים של חברת אוניפארם ומחלוצי תעשיית הרוקחות והתרופות בישראל. הוא בעל תואר ראשון ברוקחות מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ותואר דוקטור ברוקחות מאוניברסיטת לונדון.
תומר הוא הבעלים ומנכ"ל-משותף של חברת התרופות אוניפארם, המפתחת, מייצרת ומשווקת תרופות גנריות מאז 1975. החברה מונה כיום מעל 220 עובדים, ובשנת 2017 השיקה את מפעלה החדש באזור התעשייה 'מבוא כרמל' הנמצא דרומית ליקנעם.
חיים אישיים
תומר נשוי ואב לשלוש בנות. אחת מהן היא העיתונאית עמית תומר.
ולריאן פרולוב
ולריאן אלכסנדרוביץ' פרולוב (5 בנובמבר 1892 - 6 בינואר 1961) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
פרולוב נולד ב-5 בנובמבר 1892 בסנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית. הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית ב-1915, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה לחם כמש"ק ומפקד מחלקה בחזית המזרחית, ואף נפצע. ב-1918 התגייס לצבא האדום, וב-1919 הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה לחם כמפקד גדוד. ב-1924 סיים קורס קצינים, וב-1932 סיים את האקדמיה הצבאית פרונזה. במאי של אותה שנה מונה למפקד הרגימנט ה-46. הוא לחם במלחמת האזרחים בספרד כמתנדב בבריגדות הבינלאומיות. בנובמבר 1936 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-54, וביוני 1937 מונה למפקד הדיוויזיה ה-16. בינואר 1937, ובינואר 1939 הועבר לפקד על הקורפוס הראשון. ב-21 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-14 ולחם עמה במלחמת החורף כנגד פינלנד. ב-4 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת לייטננט גנרל
מלחמת העולם השנייה
פרולוב המשיך לפקד על הארמייה גם בתחילת המתקפה הגרמנית כחלק מהחזית הצפונית של מרקיאן פופוב. ב-23 באוגוסט 1941, בעקבות פיצולה של החזית הצפונית, הופרשו חלק מכוחות החזית ליצירת חזית חדשה שנודעה בשם "חזית קרליה" ופרולוב מונה למפקדה. פרולוב המשיך לפקד על החזית לאורך רוב המלחמה. החזית שלו הגנה על הגזרה בין ימת לדוגה והנהר סוויר עד לאוקיינוס הקרח הצפוני באזור מורמנסק. החזית השתתפה במלחמת ההמשך והשתתפה בקרבות כנגד צבא פינלנד והוורמאכט. ב-28 באפריל 1943 הועלה לדרגת גנרל פולקובניק. ב-1944 השתתפה החזית שלו יחד עם חזית לנינגרד בהתקפה הסופית על פינלנד, שהובילה לכיבוש שטח גדול יחסית של 100 ק"מ. המתקפה נבלמה בסופו של דבר מבלי שהסובייטים הצליחו לכבוש את פינלנד עצמה, ובפברואר של אותה שנה מונה קיריל מרצקוב למפקד החזית. פרולוב המשיך לשמש כסגן מפקד החזית עד דצמבר, עת מונה למפקד המחוז הצבאי הים הלבן.
אחריתו
פרולוב המשיך להחזיק בתפקיד מפקד המחוז הצבאי הים הלבן עד אפריל 1948. ב-28 במאי 1949 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ארכנגלסק, וביולי 1951 הוא הוחזר לפקד על המחוז הצבאי הים הלבן. הוא פרש מהצבא ב-1956. הוא נפטר בלנינגרד ב-6 בינואר 1961 בגיל 65.
מיכאל אייזנשטיין
מיכאל אוסיפוביץ' אייזנשטיין (ברוסית: Михаил Осипович Эйзенштейн; [5 בספטמבר על פי הלוח היוליאני] 17 בספטמבר 1867 – 1 ביולי 1920) היה אדריכל ומהנדס אזרחי רוסי, שנודע בעיקר בשל הבתים שתכנן ובנה בריגה בסגנון אר נובו.
ביוגרפיה
אייזנשטיין נולד בסנקט פטרבורג. סבו וסבתו מצד אביו היו יהודים גרמנים שעברו לנצרות האורתודוקסית. הצד האחר במשפחה היה שוודי.
הוא למד בבית הספר להנדסה אזרחית בסנקט פטרבורג וסיים את לימודיו ב-1893. לאחר מכן עבר לריגה שחוותה באותו זמן פריחה כלכלית. סגנון הבנייה הרווח בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היה האר נובו, ואייזנשטיין תכנן ובנה בתים רבים בסגנון זה במרכז ריגה. במיוחד מפורסם הוא רחוב אלברטה שבו ישנו ריכוז גדול של בתים שבנה. חזיתות הבתים מלאות בקישוטים של חיות ופני אדם בצורות שונות. הרחוב מהווה אטרקציה תיירותית בלטביה בכלל ובריגה בפרט.
לאחר מהפכת אוקטובר ברח אייזנשטיין לברלין שם נפטר ונקבר.
עיריית ריגה הוקירה את תרומתו לעיר והציבה לוחית זיכרון לכבודו ברחוב אלברטה.
בנו היה במאי הקולנוע המפורסם סרגיי אייזנשטיין.
אירנה (ירח)
אירנה (לשעבר S/2003 J 5) הוא ירחו של כוכב הלכת צדק, הוא התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצה של אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שהודרכה על ידי סקוט שפרד. שמו של הירח ניתן לו בשנת 2019 והוא קרוי על שם אירנה, אלת השלום במיתולוגיה היוונית.
קוטרו של אירנה הוא 4 קילומטרים ומהירותו בעת הקפתו את צדק היא 2.31 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של אירנה סביב צדק הוא 22,974,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 758.341 ימים.
אירנה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.210.
S/2003 J 5 משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה. קבוצה זו היא קבוצה של ירחים שהמשותף להם הוא היותם ירחים לא-רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23 ל-24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ-165°.
יהורם בן-מאיר
יהורם בן-מאיר (פיצ'י) (2 במאי 1941 - 7 ביוני 2010) היה משורר ישראלי ומייסד ההתנחלות הר גילה.
ביוגרפיה
בן-מאיר נולד בשכונת מחלול בתל אביב בשם יורם למברג (אחר כך עיברת את שמו ליורם להב). הוא למד והתחנך בבתי ספר בתל אביב ואת שירותו הצבאי עשה בנח"ל.
למד, בלי לקבל תואר, קבלה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. לאחר מכן עבד כרועה צאן וכפועל בניין בקיבוץ צרעה.
בשנת 1965 הקים וניהל את "בית ספר שדה הרי יהודה" בבר גיורא. מיד לאחר מלחמת ששת הימים, החליט להעביר את בית ספר השדה להר גילה, תוך ניצול המבנים הנטושים של מחנה צבאי ירדני שהיו במקום. הוא עבר לגור באחד המבנים ללא אישור והחל לפעול למען הקמת בית ספר שדה במקום. אלוף פיקוד המרכז רחבעם זאבי הורה לו לפנות את המקום, אך בן-מאיר פנה ישירות לשר הביטחון משה דיין וקיבל אישור להישאר. הוא גם קיבל תמיכה מראש עיריית ירושלים טדי קולק. בן-מאיר גם השתדל לייצור יחסי שכנות טובה עם תושבי בית ג'אלא, מאחר שכביש הגישה להר, עבר במרכז העיירה, ובתיה צמודים לצידו המזרחי של המחנה הצבאי הנוטש. הוא אף קיבל אישור מעיריית בית ג'אלא להתחבר למערכת המים שלה ולהשתמש במים שהיו במאגר העירוני בראש ההר. בינואר 1969, החלה הקמת "בית ספר שדה הרי יהודה וירושלים" באופן רשמי, בתמיכת עזריה אלון והחברה להגנת הטבע, כמרכז הדרכה המחנך, מטייל, מדריך ושומר על ערכי הטבע באזור הרי יהודה והרי ירושלים. להקמת בית ספר השדה סייעו מתנדבים, בני נוער וסטודנטים. ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, סייע בפריסת קו חשמל מירושלים למקום וגם מועצת פועלי ירושלים סייע בעבודות הפיתוח. בית הספר נפתח בחנוכה 1969. בן-מאיר ומשפחתו היו תושבי הקבע היחידים במקום, הם התגוררו במבנה שהקימה במקור הכנסייה הרוסית. בבית הספר התארחו בקביעות קבוצות של תלמידים ומדריכים. בשנת 1972 החלה הקמתם מבני מגורים עבור החניכים, כאשר ראש עיריית בית ג'אלה, שהיה קבלן בנייה, הוזמן לעסוק במלאכת הבנייה. במקום התקיימו גם מחנות קיץ של "נוער שוחר מדע".
בתחילת שנות ה-70 הגה בן-מאיר תוכנית להקמת יישוב קבע בהר גילה, לעובדי החברה להגנת הטבע, אנשי רשות שמורות הטבע ואנשי כוחות הביטחון, שבמרכזו שני מוסדות מוסד אזרחי, בית ספר שדה, ומוסד חינוכי צבאי. הרעיון יצא לפעול בשנת 1975 כחלק מתוכנית לעיבוי היישובים סביב ירושלים. בשנת 1979, הוקם ועד היישוב כאגודה עות'מאנית, כמזכיר היישוב מונה בן-מאיר.
החל לפרסם את שיריו בגיל 15, בעיתון הארץ. זכה בפרס קרן לספרות יפה של עיריית ירושלים על ספרו "בית ג'אלה", בפרס קרן לספרות יפה מטעם עיריית תל אביב בשנת 1988, וב-2007 זכה בפרס היצירה לסופרים עבריים. במשך השנים נהג גם להנחות אירועים ספרותיים וערבי שירה. בשנת 2006 ערך ספר שירים של המשורר המנוח, חתן פרס ישראל אמיר גלבע, שהיה ידידו. הספר "הכל הולך : רישומים יומניים בעונה מאוחרת" יצאה בהוצאת קשב לשירה בסיוע גבריאלה גלבע, אלמנת המשורר.
יורם בן-מאיר נפטר בביתו שבהר גילה, לאחר מחלה קשה, בכ"ה בסיון תש"ע, 7 ביוני 2010. הותיר אחריו אשה, שתי בנות ונכדים.
המסילה
המסילה (במקור בכתיב חסר: הַמְסִלָה) היה כתב עת תורני-אורתודוקסי שיצא לאור בין השנים ה'תרצ"ו–ה'תש"ב (1936–1942) על ידי "ועד הרבנים דניו־יאָרק רבתי". המאמרים בכתב העת נכתבו בעברית וביידיש.
עורך כתב העת, ששמו כעורך אינו מופיע בגליונותיו, היה הרב ניסן טלושקין.
תכנים
בכתב העת התפרסמו בקביעות מסות בעניינים העומדים על הפרק בעולם היהדות בארצות הברית ובתפוצות. על עתידה של יהדות ארצות הברית, על מצב היהדות ברוסיה הסובייטית, הצהרת בלפור וההכנות לקראת כינון מדינת ישראל, "גזירת ההימום" במדינות אירופיות שונות, מאבק בתקנות-העגונות השונות של התנועה הקונסרבטיבית בארצות הברית, ועוד.
בתחום ההלכה עסק כתב העת בבירור יסודי של סוגיות הלכתיות מתחדשות בשל התקדמות הטכנולוגיה: מאמרים על דרך השימוש המותרת ב"תיבת קרח אלקטרית" בשבת וכדומה. העורך, הרב ניסן טלושקין, שהיה מומחה לענייני מקוואות פרסם בכתב עת זה את "קונטרס המים" שלו.
בנוסף התפרסמו בכתב העת סקירות ביוגרפיות והיסטוריות על אישים ומוסדות יהודיים, חלקם מהיכרות אישית של הכותבים, כמו: הרב משה שמואל שפירא, משה צינוביץ והרב חיים קרלינסקי.
כותבים
עם הכותבים בכתב העת נמנים הרב יוסף אליהו הנקין, הרב משה רוזין, הרב יעקב קנטורוביץ', הרב משה בנימין טומשוב, הרב שמואל קושלביץ, הרב יעקב מסקין והרב מרדכי גיפטר. מדור מיוחד הוקצה לבני הישיבות, כתבו בו: אליהו משה שיסגל, נחום מאיר ברונזניק, וזאב גוטהולד.
ולדיווסטוק (סרט)
ולדיווסטוק (ברוסית: «Владивосток») הוא סרט פשע רוסי משנת 2021 בהפקת מנכ"ל מוספילם, המפיק קארן שחנאזרוב. לאחר שביצע בטעות פשע, ויקטור מנסה להתחמק מאחריות ומנסה להימלט מרשויות החוק הפדרליות. הוא פוגש את ניקה ומתאהב בה. הצעירים מנסים לארגן את הנסיעה הבלתי חוקית של ויקטור לחו"ל, אך האירועים מקבלים תפנית בלתי צפויה.
הפקה
צילומי הסרט נערכו בולדיווסטוק שבפרימוריה, מזרח רוסיה.
מחוז קובה
מאז המאה ה-16 האי קובה היה תחת שליטתו של המושל-קפטן הכללי של סנטו דומינגו. כיבוש קובה אורגן ב-1510 על ידי המשנה למלך של איי הודו, דייגו קולון, ששוחזר לאחרונה בפיקודו של דייגו ולאסקס דה קואיאר, שהפך למושל הראשון של קובה עד מותו ב-1524.
הכיבוש הספרדי של הרנאן קורטס של האימפריה האצטקית בוצע מקובה. קובה התאגדה בספרד החדשה לאחר כיבוש מקסיקו.
Kajto
Kajto ("קאייטו") היא להקה מאזור פריסלנד שבהולנד, הידועה בשירתה בסגנון מוזיקה עממית באספרנטו. הלהקה מוכרת וידועה מאוד בקרב קהילת דוברי השפה, ושיריה הם שירים מקוריים ושירים מולחנים של משוררים אספרנטיסטים. שם הלהקה, שפירושו "עפיפון" באספרנטו, אומץ משם הלהקה "Kat yn 't Seil" ב-1988, לאחר שחלק מחברי הלהקה הקימו את הלהקה החדשה Kajto, שמבצעת שירים רק באספרנטו. הלהקה מופיעה בכנסים ובמפגשים של דוברי אספרנטו, כגון כנס האספרנטו העולמי, והוציאה שישה אלבומי מוזיקה של שיריהם.
הלהקה כללה בתחילה ארבעה חברים:
כיום (2021) הלהקה כבר לא מופיעה כרביעייה. נאנה קלמה ואנקי ואן דר מר מופיעים כצמד תחת שם הלהקה, Kajto.
לילי איימן
לילי איימן (באנגלית: Lily Ayman; 17 במאי 1929 – 6 בספטמבר 2018) הייתה מחנכת פרסייה, סופרת ואשת חינוך בהאית. איימן הייתה שותפה לייסוד ותומכת נאמנה של תוכנית הלימודים ערפאן (Irfan). עסקה בעיקר בכתיבת ספרות ילדים וספרי לימוד, ראתה בחינוך לאוריינות ערך עליון והקדישה את חייה לתחום זה.
קורות חייה
לילי איימן נולדה בשם לילי אהי (Lily Áhy), ב־17 במאי 1929, בטהראן, למשפחה הקשורה לבהאא אללה (נכדה מדור רביעי לגיסו, מירזא מג'יד אהי), מייסד הדת הבהאית. אביה היה פקיד בכיר בממשל האיראני ובוגר לימודי משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת מוסקבה. אימהּ הייתה זמרת אופרה ונגנית ב, שם הכירה את בעלה ועברה אתו לטהראן כדי להתחתן. איימן גדלה בשיראז בזמן שאביה היה מושל המחוז, ולאחר מכן עברה עם משפחתה לטהראן, שם סיימה את לימודיה היסודיים. כשאביה מונה לשגריר איראן בברית המועצות עברה עם משפחתה למוסקבה, שם סיימה את לימודיה התיכוניים והתחילה את לימודיה האקדמאים בתואר שפה וספרות רוסית וצרפתית.
לאחר שאביה חלה, לילי ומשפחתה חזרו עמו לטהראן, שם הוא נפטר. איימן השלימה את התואר האקדמי בפילוסופיה וחינוך באוניברסיטת טהראן. עוד בזמן לימודיה תרגמה את הספר "Enfants Difficiles" מצרפתית לפרסית, והוא יצא לאור בתרגום זה בשנת 1949. לאחר סיום לימודיה התחילה ללמד בבית ספר לבנות (Anoushiravan Dadgar secondary school for girls) בטהראן.
ב־1951 לילי נישאה לאיראג' איימן בלונדון והמשיכה ללימודים נוספים באוניברסיטת לונדון ואוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד, שם גם ילדה את בתה הבכורה, רויה. לאחר שחזרו לאיראן ב־1954 לילי מונתה לדירקטורית המרכז לחינוך ולימודים מקצועיים במחלקה לחקר ופיתוח תוכניות לימודים במשרד החינוך האיראני. בקיץ אותה השנה היא ארגנה לראשונה באיראן בית ספר קיץ לילדים.
ב־1955 לילי עברה עם משפחתה ללוס אנג'לס, שם איראג' השלים את לימודי הדוקטורט שלו. באותו הזמן לילי עבדה כמורה במוסדות צבא הישע (The Salvation Army), שם גם ילדה את בתה השנייה סאבה.
ב־1957 הם חזרו לטהראן ואיימן החלה בקריירה אקדמית ספרותית, בזמן שעבדה כחברה בוועדה הבינלאומית להתפתחות הבנת הקריאה באיגוד הבינלאומי לפיתוח הישגים חינוכיים. איימן לימדה חינוך וספרות ילדים באוניברסיטת טהראן בזמן שהיא המשיכה להתעמק בתחום פיתוח שיטות מודרניות ללימודי שפה. שלוש שנים לאחר מכן קיבלה מלגה ללימודי דוקטורט במכללה להוראה של אוניברסיטת קולומביה.
פעילותה באיראן
רצונה להנחיל את אהבת הקריאה לדורות הבאים הוביל אותה להעדיף תחום זה בחייה ועד ימיה האחרונים היא המשיכה לכתוב סיפורים לילדים. בנוסף, היא השתתפה בהקמת "מועצה לספרי ילדים" (ארגון פרטי ולא ממשלתי) באיראן. שם גם שימשה כחברת הנהלה במשך שני עשורים. היא גם הייתה תומכת נלהבת ב. שם גם שירתה לבסוף כחברת הנהגה במשך שנים וסגנית מנהל הארגון למשך שנתיים.
מנהיגותה של לילי בתחום החינוך זכתה להכרה רשמית כשהיא הייתה האישה הראשונה והיחידה שמונתה למועצה הגבוהה לחינוך באיראן. שם היא הביאה לידי ביטוי את כישוריה כסופרת, כשספריה אומצו באופן רשמי לתוכניות הלימודים ברחבי איראן. בזמן זה ילדה את ילדה השלישי ראמה.
לילי אהבה שירה וספרות קלאסית, והייתה תומכת גדולה במוסד לתרגום ופרסום ספרים, שם היא מיסדה וניהלה אגף עבור תרגום ספרי ילדים. במשך הקריירה שלה היא תרמה בקביעות גם למספר עלונים חינוכיים ומגזינים בהאים, היא גם תרגמה וכתבה יותר מ־40 ספרים שפורסמו בשפה הפרסית.
הקשר לדת הבהאית
על פי עדותה, אף על פי שהייתה קרובה לדת הבהאית כל חייה, רק כשהייתה בסיור במדינות האנדים באמריקה הדרומית היא הבינה את החשיבות והמשמעות של הדת הבהאית. בביקור למרכז הבהאי העולמי בשנת 1974 היא אימצה באופן רשמי את הדת הבהאית. כשחזרה לאיראן היא מונתה לוועדה העולמית לקידום וחינוך נשים בחינוך הבהאי.
מיד עם ההתמקמות בשיקגו לילי הרגישה צורך עז ללמד את השפה הפרסית לילדים בפזורה האיראנית הגדלה. כדי לממש צורך זה היא כתבה ספרים חדשים ומדריכי הוראה. למרות מצבם הכלכלי הירוד לאחר ההגירה לארצות הברית, לילי אפשרה לפרסם את הספרים ללא זכויות יוצרים. זאת בשביל לאפשר תפוצה רחבה ככל הניתן של הספרים, כדי לאפשר גם לבני המעמדות הנמוכים גישה אליהם.
אחרי שעזבה את איראן מעורבותה בקהילה הבהאית גדלה באופן אקספוננציאלי. הקהילה הבהאית בארצות הברית מינתה אותה למועצת החינוך, והקהילה הבהאית בשיקגו מינתה אותה לשמש כחברה בוועדה הרוחנית של הקהילה בעיר.
ב־1983 איראג' קיבל מינוי מטעם אונסק"ו בבנגקוק, ולילי ואיראג' עברו לבנגקוק ופריז כחלק מהמינוי. בשתי הערים לילי מונתה כחברה בוועדה הרוחנית של הקהילה הבהאית בעיר. בזמן שהותה בתאילנד לילי למדה גם את השפה המקומית, בנוסף לכל השפות שהיא כבר ידעה עד אז (פרסית, רוסית, צרפתית, אנגלית ותאית). לילי שירתה כראש אגודת הנשים התאילנדיות מטעם האו"ם, וכחברה בפנל החינוך לאוריינות מטעם אונסק"ו באזור אסיה ובאזור האוקיינוס השקט.
ב־1988 איראג' פרש מאונסק"ו והם עברו לסנט-גאלן שבשווייץ. שם הם השתתפו בניהול והקמת אקדמיית לנדאג (Landegg Academy), כשהם מפתחים את המקום למרכז לימודים בהאי שוקק. בשש השנים הבאות לילי תיאמה תוכניות חינוך וחיי משפחה, וניהלה את התכנית לחינוך לשלום באקדמיה. עם הגעתם לשווייץ, לילי מונתה מטעם בית הצדק העולמי של הדת הבהאית לשרת בכוח משימה מיוחד בנושא חינוך. כחלק מתרומתה למאמץ היא כתבה את הספר "LITERACY: Some Practical Suggestions", אשר פורסם תחת כוח המשימה בשנת 1992.
כשחזרה לשיקגו ב־1994 היא הוזמנה ללמד פרסית באוניברסיטת שיקגו. ביחד עם בעלה היא עזרה לקדם ולפתח את הכנס השנתי של אגודת החברים לתרבות פרסית (the Association of the Friends of Persian Culture), פעילות שהם התחילו במקור באקדמיית לנדאג.
למשך שארית חייה, הקדישה את כל מרצה לקהילה הבהאית בשיקגו, כשהיא משמשת כמנהלת של האספה הרוחנית שלה, עורכת העלון וחברה במספר ועדות ניהוליות. בד בבד, היא המשיכה לעזור בלימודי פרסית. איימן הקפידה לבקר בבתי חברי הקהילה, ארגנה פעילויות חברתיות והייתה דמות נערצת ודומיננטית בקהילה בשיקגו.
נפטרה ב־6 בספטמבר 2018, ונקברה בבית הקברות הקהילתי בשיקגו, ליד המקום שעבד אל-בהאא ביקר בשנת 1912.
חלי ממן בע"מ
חלי ממן בע"מ היא חברה פרטית ישראלית, בניהולה של חלי ממן, לקבוצות הרזיה, ירידה במשקל, קידום אורח חיים בריא, תזונה וחינוך תזונתי. בשנת 2016 החברה הפעילה כ־400 קבוצות תמיכה לאורח חיים בריא ברחבי ישראל ובהן כ-20 אלף לקוחות. ממן אינה תזונאית ואין לה הכשרה בתחום.
אודות החברה
חלי ממן החלה פעילותה בתחום ההרזיה בשנת 2000. את הקבוצה הראשונה פתחה בסלון של הוריה, ולאחר מספר חודשים החלה להדריך כ-15 קבוצות. לאחר שנה מתחילת הפעילות, נפתח קורס ההנחיה הראשון עם שש מנחות. בסוף 2003 הקימה ממן את חברת חלי ממן בע"מ. החברה תומכת בקבוצות ההרזיה באמצעות תפריטים לדיאטת הרזיה המפורסמים באתר החברה.
בשנת 2012 נוסדה החברה האחות "חלי ממן שיווק והפצה בע"מ" שמשווקת תחת מותג פרטי מגוון מוצרים.
מקס איירונס
מקסימיליאן פול דיארמויד "מקס" איירונס (אנגלית: Maximilian Paul Diarmuid "Max" Irons; נולד ב-17 באוקטובר 1985) הוא שחקן קולנוע ודוגמן אנגלי. איירונס בנו של כוכב הקולנוע זוכה פרס האוסקר ג'רמי איירונס, התפרסם בזכות תפקידו בסרט "ירח אדום" (2011), בשל תפקידו בתור אדוארד הרביעי, מלך אנגליה בסדרה "מלכה לבנה" (2013) ובזכות תפקידו בתור ג'ו טרנר במותחן הריגול "קונדור" (2018-הווה) ברשת Epix.
ביוגרפיה
איירונס נולד בקמדן, לונדון, אנגליה לשחקן הקולנוע האנגלי ג'רמי איירונס ולשחקנית האירית שינייד קיוזאק. לאיירונס ישנו אח גדול, סמואל, צלם במקצועו. איירונס הוא נכדם של השחקנים האיריים סיריל קיוזאק ומורין קיוזאק (אנ') ואחיינם של השחקניות ניב קיוזאק, סורשה קיוזאק והוא אחיינו של מפיק התיאטרון פדרייג קיוזאק (אנ').
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בריאנסטון (אנ') בדורסט הוא למד בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה; שם סיים את לימודיו ב-2008.
קריירה
איירונס דיגמן עבור חברת האופנה הבריטית ברברי" ועבור חברת אופנה הספרדית מנגו.
בשנת 2011 הופיע בסרטם של קתרין הארדוויק ולאונרדו דיקפריו "ירח אדום" בתפקיד הנרי לייזר, איתו מיועדת גיבורת העלילה ואלרי (אמנדה סייפריד) להינשא.
בשנת 2016 שיחק בדרמה הרומנטית "קציר מר" בתפקיד יורי.
כריס הולדן-ריד
כריס הולדן-ריד (באנגלית: Kris Holden-Ried; נולד ב-1 באוגוסט 1973) הוא שחקן קנדי.
ביוגרפיה
הולדן-ריד נולד בפיקרינג, אונטריו. הוא למד בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת קונקורדיה במונטריאול. הוא התחרה ברכיבה וסיף, והוא חבר לשעבר בנבחרת הפנטאתלון הלאומית של קנדה ויש לו מדליית כסף הן באליפות הפנטאתלון הפאן-אמריקאית והן במשחקי פאן-פסיפיק.
קריירה
באודישן הראשון שלו, הוא קיבל את התפקיד הראשי בדרמה של המאה ה-12, "אייבנהו הצעיר". בשנת 2007, הוא גילם את ויליאם קומפטון בשבעת הפרקים הראשונים של סדרת הטלוויזיה "שושלת טיודור". בשנת 2010, הוא החל להופיע בסדרת הטלוויזיה "נערה אבודה" בתור דייסון. בשנת 2012 שיחק בסרט "מלחמת האופל: התעוררות". בשנת 2013, הוא דיבב את קפטן קאנאק בסדרת הרשת המונפשת באותו שם. הולדן-ריד סיפק את הקול לדמות קרופורד סטאריק, האנטגוניסט הראשי; על משחק הווידאו המצליח "Assassin's Creed Syndicate".
חיים אישיים
להולדן-ריד יש ילד אחד.
ריצ'רד פטיס
פטיס הוא המחבר של שפת התכנות קארל הרובוט, ופרסם את הספר Karel the Robot: A Gentle Introduction to the Art of Programming.
פיטר ברנשטיין
פיטר אנדרו ברנשטיין (נולד ב-3 בספטמבר 1967) הוא גיטריסט ג'אז אמריקאי.
ריצ'רד פטיס
פטיס שימש פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת קרנגי מלון ובאוניברסיטת וושינגטון. הוא בעל תואר שני מאוניברסיטת סטנפורד.
פיטר ברנשטיין
ביוגרפיה
ברנשטיין נולד בניו יורק ב -3 בספטמבר 1967, והחל לנגן בפסנתר כשהיה בן שמונה, אך עבר לגיטרה כשהיה בן שלוש עשרה, ולמד לנגן על הכלי בעיקר מתוך שמיעה.
הוא למד ג'אז באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי אצל המורה והגיטריסט טד דנבר, ואצל הפסנתרן קני בארון. כשהיה תלמיד בניו סקול בניו יורק, הוא פגש את הגיטריסט ג'ים הול, שהציע לו עבודה בהופעה ב"פסטיבל הג'אז של "JVC בשנת 1990.
לאחר מכן הופיע באלבומים עם נגני הסקסופון ג'סי דייוויס, לו דונלדסון, הפסנתרן לארי גולדינגס, הסקסופוניסט מייקל האשים, הפסנתרן ג'פרי קיזר ונגן האורגן מלווין ראיין. הוא הוציא את אלבומו הראשון כמוביל עם הפסנתרן בראד מלדאו. הוא עבד גם עם ג'ימי קוב, טום הראל, דיאנה קרול, לי קוניץ, אריק אלכסנדר, ג'ושוע רדמן, ד"ר לוני סמית' ועם וולט וייסקופף והגיטריסט הישראלי רותם סיון.
בשנת 2008 הצטרף ברנשטיין להרכב הנגנים "The Blue Note 7" - שביעייה שהוקמה באותה שנה לכבוד יום השנה ה-70 שנה לחברת ההקלטות בלו נוט. ההרכב הקליט את האלבום Mosaic.
ברנשטיין הוא הנגן הכמעט בלעדי המנגן בגיטרת "עץ קמור" מתוצרת זידלר. הגיטרה יוצרה בשנת 1981.
ג'וזפה קמפרי
ג'וזפה קמפרי (באיטלקית: Giuseppe Campari; 8 ביוני 1892 – 10 בספטמבר 1933) הוא נהג מרוצים איטלקי שהתחרה במגוון מרוצים ידועים דוגמת הטארגה פלוריו, מילה מילייה ומרוץ 24 השעות של לה מאן. נהרג בתאונה שאירעה בעת במהלך מרוץ במסלול מונזה.
קריירת מרוצים
קמפרי נולד בעיר לודי, דרומית-מערבית למילאנו, איטליה. כנער החל לעבוד בחברת אלפא רומיאו. בעבודתו שימש כנהג מבחן של רכבי החברה. כישוריו והתעניינותו הובילו להשתתפותו במרוצי טיפוס גבעות. בשנת 1914 הנהג הצעיר בן ה-21 הראה את יכולותיו וסיים רביעי בטארגה פלוריו. הקריירה הקצרה נעצרה זמן קצר לאחר מכן בעקבות מלחמת העולם הראשונה שעצרה את התחרויות באירופה.
לאחר סיום המלחמה, התחדשו המרוצים ובשנת 1920 זכה קמפרי בניצחון הראשון שלו במירוץ, שהיה המרוץ הרשמי הראשון של אלפא רומיאו, במסלול מוג'לו. הוא חזר על הניצחון במוג'לו גם בשנה לאחר מכן ולקח את המקום השלישי בטארגה פלוריו. בשנת 1924 ניצח גרנד פרי צרפת בו בחתרה כחלק מהקבוצה החזקה של אלפא רומיאו שכללה מלבדו את אנטוניו אסקרי והרוזן גאסטון ברילי-פרי.
עודד בר מעוז
עודד בר מעוז (נולד בשנת 1972) הוא קצין בדרגת אלוף-משנה, בעברו שימש מפקד גדוד 931 וכראש מחלקת הבטיחות בזרוע היבשה וכקצין בטיחות ראשי.
ג'וזפה קמפרי
קריירת מרוצים
עונת המרוצים של 1925 הייתה פחות מוצלחת עבור קמפרי. הוא וצוות אלפא רומיאו פרשו מהגרנד פרי הצרפתי ביולי לאחר שאסקארי התרסק ומת. בשנת 1926 יצאה מזראטי עם המזארטי 26, שנתנה ליצרנית שליטה כמעט מוחלטת האליפות היצרנים. למרות הביצועים החזקים של מזראטי, קמפרי השיג ניצחון לאלפא רומיאו בגביע אסרבו בשנת 1927. בשנת 1928 השיג ניצחון נוסף באסרבו ואת הניצחון הראשון במילה מילייה. בטארגה פלוריו, מרוץ בו התחרה מספר פעמים אך מעולם לא הצליח לנצח, הגיע למקום השני. אחרי ניצחון שני בריפות במילה מילייה נסע להתחרות בגרנד פרי האירי הבינלאומי, שהתקיים לראשונה בדבלין. במהלך המרוץ, שנערך לעיני 100,000 צופים, נפגע בעינו מאבן שעפה מהמסלול. באירלנד השתתף גם במרוץ שהתקיים בבלפסט, מרוץ אותו סיים במקום השני אחרי רודולף קרצ'יולה מקבוצת מרצדס.
עודד בר מעוז
שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1990 שובץ בחטיבת הנח"ל. בנח"ל עבר בר מעוז הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שימש כמפקד צוות בבה"ד 1 ולאחר מכן שימש מפקד מחלקה בפלוגה המסייעת של גדוד 931, וכמפקד פלוגה בגדוד והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון.
ג'וזפה קמפרי
קריירת מרוצים
ב-10 בספטמבר 1933 לקח חלק בגרנד פרי מונצה, שאמור היה להיות המרוץ האחרון בקריירה שלו. בעודו מוביל את המרוץ, החליקה מכוניתו על כתם שמן באחת הפניות ופגעה בעצים שהיו סמוכים למסלול. קמפרי נהרג במקום מעוצמת הפגיעה.
עודד בר מעוז
שירות צבאי
בשנת 2001 מונה לסגן מפקד גדוד 932 ולחם במבצע חומת מגן. בשנת 2003 השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וסיים את לימודיו בהצטיינות. לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של עוצבת הפלדה ובשנת 2005 מונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים באש שבבסיס צאלים. בשנים 2007–2009 שימש בר מעוז כמפקד גדוד 931 ובהמשך שימש כסגן מפקד חטיבת יהודה.
בשנת 2011 השתלם בר מעוז במשך שנה בקורס מתקדם לפיקוד ומטה במכללה הרב חילית לפיקוד ומטה (Joint Services Command and Staff College) של צבא בריטניה. בשנים 2012–2014 שימש כראש ענף תורה וכשירויות במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי ולאחר מכן הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מחלקת הבטיחות וביקורת איכות של זרוע היבשה. בשנת 2017 החליט הרמטכ"ל גדי איזנקוט להרחיב את היקפי הסמכות והאחריות של התפקיד והוא מונה לקצין בטיחות ראשי לצה"ל. בספטמבר 2018 סיים את תפקידו.
בר מעוז נשוי למיטל ואב לארבע בנות. בעל תואר ראשון בלוגיסטיקה וכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בדיפלומטיה וביטחון מאוניברסיטת תל אביב.
Lock Me In
הוצאה לאור
"Lock Me In" יצא לאור ב-9 במרץ 2022 בערוץ היוטיוב הרשמי של סירוקס מירקוס. הווידאו קליפ שלו היה אמור להתפרסם גם כן, אולם הוצאתו נדחתה בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה. "איננו מרגישים בנוח לפרסם וידאו קליפ צבעוני ושמח. במקום זאת ובהתאם להנחיות איגוד השידור האירופי, פרסמנו את האודיו של "Lock Me In". האודיו מלווה לרקע שחור כדי להביע סולדריות עם אחינו ואחיותינו האוקראינים" – הצהירו חברי הלהקה.
לפני האירוויזיון
ב-20 בספטמבר 2021 אישרה רשות השידור הגאורגית את השתתפותה באירוויזיון 2022. ב-14 בנובמבר אותה השנה הכריזה כי להקת סירקוס מירקוס נבחרה לייצג את המדינה באירוע זה. שירם טרם יצא לאור. שירה לתחרות, "Lock Me In", יצא לאור ב-9 במרץ 2022.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי גאורגיה תופיע בחלק הראשון של חצי הגמר השני.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. גאורגיה הופיעה חמישית, לאחר אזרבייג'ן ולפני מלטה. ב-12 במאי 2022 ביצעה להקת סירקוס מירקוס את "Lock Me In" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי. לאחר התחרות התברר כי מיקומה בחצי הגמר היה 18 עם 22 נקודות.
עונת 1983/1984 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
משחק הגמר נערך בסטאדיו אולימפיקו, רומא. התחרות הסתיימה בניצחון של ליברפול בפעם הרביעית בתולדות המועדון. המשחק נגד רומא נערך באיצדיון הביתי שלה, ולמרות זאת היא הפסידה בבעיטות עונשין.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 32 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
יפן המגניבה
יפן המגניבה (ביפנית: クールジャパン) הוא מונח שנטבע ב-2002, כאמצעי להבעת מעמדה המתהווה של יפן כמעצמת-על מבחינה תרבותית. לאחר שזכה לחשיפה רחבה בתקשורת ובעולם האקדמי, אומץ על ידי ממשלת יפן, כמו כן על ידי גופים מסחריים אשר ביקשו לנצל את האפשרויות המסחריות שבתעשיית התרבות במדינה. הרעיון תואר כצורה של "עוצמה רכה", משמע, היכולת להשפיע על התנהגות ואינטרסים בעזרת אמצעים תרבותיים או אידאולוגיים.
מקור
ב-2002 התפרסם במגזין האמריקני Foreign Policy מאמר בשם "Japan's Gross National Cool". הכותב, דאגלס מק'גריי, התייחס במאמר ליפן כ"מעצמת על מתחדשת", בעקבות התרחבות השפעתה התרבותית המתפשטת ברחבי העולם, חרף הבעיות הכלכליות והפוליטיות בעקבות העשור האבוד. המאמר סוקר את תרבות הנוער היפני ותחומים נוספים אשר זוכים לפופולריות עולמית נוסקת: מנגה, אנימה, אופנת רחוב, קולנוע יפני, מוצרי אלקטרוניקה, אדריכלות יפנית, המטבח היפני, הוויזואל קיי והג'יי-פופ. זאת יחד עם תופעת החמידות הפנומנלית, אשר נציגתה הבולטת ביותר היא הדמות הלו קיטי. ובכך הדגיש מק'גריי את ה"עוצמה הרכה" הרבה של יפן, תוך הצגת השאלה, איזה מסר המדינה עשויה להקרין. הוא אף טען, כי ייתכן שהמיתון ביפן תרם ל"מגניבות" היפנית, בעקבות ערעור ההיררכיות החברתיות הנוקשות.
הרגעת הסערה
הרגעת הסערה היא אחד הנסים של ישו בבשורות, הנס נמנה עם סוגי הנסים שבהם ישו הדגים שליטה בטבע. הנס מדווח בשלושת הבשורות הסינופטיות: בבשורת מתי ח': 27, בבשורת מרקוס ד': 35–41, ובבשורת לוקס ח: 25-22. יש להבחין בין הנס הזה הנבדל מהנס של ישו ההולך על המים. גם בנס ההוא מדובר על ספינה שמפלגה ב בעת שמתחוללת סערה עזה.
סיפורי הנס בבשורות
על פי הבשורות, ערב אחד ישו ותלמידיו חצו את הכנרת בסירה. לפתע התחוללה סערה עזה, כשהגלים נשברו על גבי הסירה כך שהיא הוצפה, והייתה סכנה מוחשית שהיא תטבע. ישו ישן באותו על מצע בירכתי הספינה., התלמידים העירו אותו ובקשו בתחינה: "המורה, הלא תדאג לנו שמא נטבע?" . ישו הרגיע את הסערה במאמר פיו, ומיד שקט הים לחלוטין. הוא נזף בהם באומרו אם קטני אמונה מדוע אתם פוחדים?. לאחר שהים נרגע ופחדם נרגע הם תמהו על כך שישו במאמר פיו מצליח להשקיט את הסערה, הם הבינו שמי שעומד לפניהם איננו אדם רגיל ואפילו יותר מנביא רגיל.
פרשנויות
הסופר מייקל קיין העיר כי הכנרת ידועה בהתפרצות סערות פתאומיות ועזות.
פרפר נחמד (שיר)
"פרפר נחמד" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה ב-31 במרץ 1982 לאור חברת התקליטים הד ארצי כשיר הנושא של סדרת הילדים "פרפר נחמד". נכתב על ידי לאה נאור, והולחן על ידי נורית הירש. מילות הפזמון החוזר הן מחווה לשיר ילדים קלאסי מאת פניה ברגשטיין. את סרטון ההנפשה המלווה את שיר הפתיחה צייר והנפיש טוביה קורץ, אשר צייר גם את "ציפי ציפור" מהתוכנית "רגע עם דודלי", והפיקה שושנה צחור. בחידוש שנעשה לתוכנית ב-2021 ביצעה נינט טייב את השיר במקום אילנית. הוא לא נכנס לאף אחד ממצעדי הפזמונים בישראל, דוגמת גלי צה"ל ורשת ג'. "פרפר נחמד" נכלל בכל המוצרים הנלווים שיצאו לסדרה, החל מתקליטורים ותקליטים וכלה בקלטות.
הארי פן
הארי פֶֿן (באנגלית: Harry Fenn; 14 בספטמבר 1837, אנגליה – 22 באפריל 1911, ארצות הברית) היה צייר אמריקני, יליד אנגליה. בסוף המאה ה-19 נחשב למאייר הנופים הבולט ביותר בארצות הברית. נודע באיוריו מארץ ישראל.
קורות חייו
פֶֿן נולד בריצ'מונד שליד לונדון. הוא החל את דרכו כשוליה במפעל הדפסי העץ של האחים דלזיאל בלונדון ובתוך כך התמסר לרישום ולציור בצבע מים. ב-1857 נסע לארצות הברית, השתקע בעיר ניו יורק וקנה לו שֵׁם כמאייר וכתחריטן.
תרומתו הבולטת של הארי פֶֿן הייתה באיורים ובתחריטים בעץ ובמתכת שיצר, בצד חברו ג'ון דאגלס וודוורד, עבור האנתולוגיות המצוירות בהוצאת אַפְּלְטוֹן בניו-יורק – "אמריקה הציורית"  (1870) ו"אירופה הציורית"  (1875–1879). בעקבות הצלחתם נקראו השניים לצייר ממראות ארץ ישראל, סוריה, סיני ומצרים עבור סדרת "ארץ ישראל הציורית" בעריכת צ'ארלס וילסון שראתה אור בשנים 1881–1884. בסדרות הללו הופיעו איוריהם של ציירים נוספים, אבל הארי פֶֿן היה התורם הפורה מכולם.
בתקופת עבודתו על האיורים של ארצות אירופה והלבנט (1873–1881) התגורר עם משפחתו באנגליה, ובשובו ב-1881 לארצות הברית היה פֶֿן צייר מבוקש מאוד. הוא הועסק באיור ספרים וכתבי עת וקיבל הזמנות לציורי נוף ברחבי העולם ובארצות הברית וכן לציורי מונומנטים אדריכליים ופרטים מעולם הצומח. פֶֿן המשיך לשאוב נושאים לציוריו מתוך הרשמים שספג בשני מסעותיו במזרח. הוא בחר ליצור את ציוריו בצבע מים, מדיום אמנותי פָּסִיד שנחשב כמתאים לציירים חובבים, שלא כציור השמן היוקרתי, והתמיד בהפקתם לתערוכות ולמכירה. בצד עיסוקיו כצייר חָבַר לאגודות ציירים והיה ממייסדי אגודת ציורי המים האמריקנית.
יאנדקס. טקסי
'''יאנדקס. טקסי (ברוסית: Яндекс. Такси ובאנגלית: Yandex.Taxi; פועלת בישראל בשם המותג יאנגו''') היא חברת טכנולוגיות מידע מובילה המספקת בין היתר שירות קריאת הסעה מקוון להזמנת מונית באמצעות אפליקציה סלולרית. זהו שירות המוניות הגדול ברוסיה אשר פועל גם במדינות ברית המועצות לשעבר, מזרח אירופה, אפריקה והמזרח התיכון. השירות הוא שירות מבוסס מיקום המאפשר הזמנת הנהג הפנוי ביותר להגעה באופן המהיר ביותר, בהתחשב במיקום המשתמש ומיקום הרכב. השירות הושק במוסקבה ב-26 באוקטובר 2011 כתוכנה חינמית שנתמכת על ידי שלל מערכות הפעלה כגון iOS, אנדרואיד ו-BlackBerry OS.
היסטוריה
יאנדקס. טקסי (ברוסית: Яндекс. Такси) הוקמה על ידי יאנדקס (ברוסית: Яндекс), חברת טכנולוגיה בינלאומית אשר מקורה ברוסיה והחלה כמנוע חיפוש ופורטל אינטרנט, והיום מספקת למעלה מ-70 שירותים מקוונים במדינות רבות מסביב לעולם. החברה אמנם נמנית תחת קבוצת יאנדקס, אך היא חברה פרטית ונפרדת, אשר מאוגדת בהולנד תחת השם Yandex.Taxi B.V.
שירות הזמנת המוניות המקוון הוא אחד מעסקי המפתח של יאנדקס טקסי, אשר עד כה פועלת בלמעלה מ-300 ערים גדולות ברחבי רוסיה, בלארוס, מולדובה, ארמניה, גאורגיה, קירגיזסטן, קזחסטן, אוזבקיסטן, לטביה, אסטוניה, ליטא, סרביה, ישראל, חוף השנהב, פינלנד, גאנה ורומניה. בחמש המדינות האחרונות, החברה פועלת תחת המותג יאנגו. למעלה מ-36,000,000 אנשים ברחבי העולם משתמשים בשירותי החברה מאז הקמתה. בחודש ספטמבר 2018, מס' הנסיעות של החברה עבר את רף מיליארד הנסיעות, ואילו כמות הנהגים המחוברים לשירות הגיע למס' שיא של 700,000.
ליאנדקס. טקסי ישנה גם זרוע נוספת העוסקת בתחום טכנולוגיית המזון אשר כוללת את שירותי משלוח האוכל Yandex.Eats ושירות קיט-אוכל מוכן Yandex.Chef. שירותים אלו נכון לדצמבר 2018, זמינים אך ורק ברוסיה.
בחודש דצמבר 2018, השיקה יאנדקס טקסי את השירות שלה בישראל תחת המותג 'יאנגו' ושנה לאחר מכן הושק שירות עסקי. השירות, בנוסף לנסיעות פרטיות, משרת ברחבי העולם מעלה מ-50,000 לקוחות עסקיים ומאפשר מערכת בקרה על נסיעות עסקיות של לקוחותיה באמצעות ממשק טכנולוגי מתקדם ובמחירים קבועים וידועים מראש.
נכון לשנת 2019, יאנדקס עובדת עם 700,000 נהגים שעובדים ב-18 מדינות. בישראל ובמספר מדינות השירות הושק תחת השם "יאנגו" (בחודש אפריל 2020, השיקה יאנגו שירות משלוחים בישראל ).
אפליקציית הבטא של יאנגו, הושקה ב-4 באוקטובר 2018, באביג'אן (חוף השנהב) בשפה הצרפתית. ב-9 בנובמבר 2018 הושקה יאנגו בפינלנד. ב-10 בדצמבר 2018, הושקה אפליקציית יאנגו בישראל במטרה להתחרות באפליקציית גט הישראלית. כבר בשלושת השבועות הראשונים להשקתה, למעלה מ-150,000 ישראלים התקינו את אפליקציית יאנגו. בדומה לאפליקציית האם "יאנדקס. טקסי" בחבר המדינות המודל מבוסס על אלגוריתמים מורכבים אשר פותחו בעזרת יאנדקס תוך חישוב אורך המסלול האופטימלי, משך הנסיעה המשוער והתחשבות בעומסי התנועה הנוכחיים באמצעות למידת מכונה.
ביוני 2019, יאנדקס התרחבה לבוקרשט, רומניה ובהמשך הופעל השירות גם באקרה, גאנה.
ביוני 2022 פורסם כי יאנגו מהווה סיכון ביטחוני בהיותה מחוברת לביון הרוסי. השב"כ והמוסד אסרו על עובדיהם להשתמש במערכת.
מאפיינים
הזמנת מונית מתבצעת באמצעות אפליקציית יאנדקס מוניות (בפינלנד ובישראל האפליקציה נקראת יאנגו) בסמרטפון (iOS, Android או Windows Phone), או באמצעות אתר האינטרנט בכתובת taxi.yandex.ru. לצורך ביצוע ההזמנה המשתמש נדרש להזין את מספר הטלפון שלו, כתובת הגעת המונית וכתובת היעד. לרשות המשתמש קיימת האופציה לבחור במחיר קבוע או בנסיעה באמצעות מונה. בדומה למה שנוהגת Gett גם ביאנדקס יכול המשתמש לדרג את הנהג. נהג שמקבל דירוגים נמוכים מוסר מהשירות.
בעוד חברות אחרות משתמשות במערכות GPS חיצוניות ושירותי מיפוי חיצוניים, יאנגו לא נדרשת לבצע שימוש במערכות ניווט זרות ולכן גם אפליקציית המוניות שלה שואבת נתוני נסיעה מהשירותים של יאנדקס: שירות "יאנדקס מפות" ו"יאנדקס ניווט", הפועלת לפי מערכות הניווט של גלונאס.
במאי 2017 נוספה יכולת להוסיף שלוש אפשרויות נסיעה. ברוסיה עלות הנסיעה מתומחרת בהתאם לזמן ההגעה של המונית. מערכת ההזמנות בין הנהגים היא אוטומטית ומבוססת על כמה גורמים:
באפריל 2017 שירות יאנדקס מוניות החלה בהפעלת מחיר נסיעה קבוע בכל ערי רוסיה: המחיר מופיע למשתמש כבר בעת ההזמנה ולא משתנה גם אם המונית נתקעת בפקק תנועה או שהנהג חרג ממסלול הנסיעה. יאנדקס מפעילה בשירות המוניות שלה יכולת לימוד עצמית והאפליקציה יכולה להציע למשתמש את המקום הנוח ביותר להזמנת מוניות ולרשות המשתמש עומדת הבחירה על פי עיגולים כחולים שמופיעים על המפה. ב-22 בנובמבר 2018 יאנדקס הוסיפה אפשרות להזמין כמה מכוניות במקביל, על מנת להשיג את המונית הקרובה ביותר. בדצמבר 2018 נוספה גם האופציה לעקוב אחר מחיר ההזמנה. אם מחיר ההזמנה יורד, האפליקציה מתריעה על כך.
היישומון מבוסס על טכנולוגיות שפותחו על ידי יאנדקס כמו שירותי מיפוי, ניתוב, ניווט ומערכת לוויסות הזמנות והפצתן המתבססת על למידת מכונה. תכונות אלו מקטינות את זמן החיפוש אחר נסיעות מצד הנהגים, ובכך גם מורידות את שיעור מחירי הנסיעה לנוסעים.
השירות אינו מפעיל מכוניות או נהגים משלו, המודל מתבסס על שותפות עם חברות נסיעות, נהגים ותחנות שונות שמספקים את שירותיה. .
במרץ 2020, בעקבות משבר מגפת הקורונה, השיקה יאנדקס שירות משלוחים ברוסיה ובמדינות בהן היא פועלת שמטרתו לספק מענה לאנשים הזקוקים להעברת חבילות וחפצים שונים באמצעות צי הנהגים עמם עובדת החברה וזאת כחלק מתוכנית להרחבת שירותיה
סלביה מאזיר
סלביה מאזיר (בבלארוסית: ФК «Сла́вія-Мазы́р») היא קבוצת כדורגל מהעיר מאזיר אשר משחקת בליגת העל בבלארוס. הקבוצה נוסדה בשנת 1987 וזכתה בשתי אליפויות לאומיות (1996, 2000) ובשני גביעים לאומיים (1996, 2000).
ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה
אדמירל ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה (בצרפתית - Georges Thierry d'Argenlieu; 7 באוגוסט 1889 - 7 בספטמבר 1964) היה קצין ימי, איש ציבור ואיש דת צרפתי, ששימש בתפקיד חשוב במסגרת הצי של צרפת החופשית במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה היה למושל הודו-סין ושימש בתפקיד זה במהלך השלבים הראשונים של מלחמת הודו–סין הראשונה.
סלביה מאזיר
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1987. במהלך קיומו זכה המועדון פעמיים באליפות בלארוס בשנים 1996 ו-2000.
ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת
ד'ארז'נלייה נולד בברסט למשפחה בעלת מסורת ימית ודתית. אביו, אוליבייה תיירי ד'ארז'נלייה היה המפקח הראשי על הצי. ד'ארז'נלייה היה השלישי מבין שישה ילדים. שניים מאחיו בחרו בקריירה כקציני ים, ואילו אח נוסף, ושתי אחיותיו בחרו בקריירה כנזירים ונזירות קתולים. ד'ארז'נלייה הצטרף לאקדמיה הימית הצרפתית (École navale) כאשר היה בן 17.
סלביה מאזיר
היסטוריה
הקבוצה השתתפה בעונת גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת אך הפסידה לקיי. אר. רייקיאוויק האיסלנדית והודחה. בעונה לאחר מכן היא השתתפה בליגת האלופות ואף עברה את הסיבוב הראשון, אך הודחה אחרי הפסד לאולימפיאקוס בסיבוב השני ועברה לשחק בליגה האירופית שם הפסידה לדינמו טביליסי בשלב 64 הגדולות והודחה.
ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת
בתחילת שירותו השתתף בהצטיינות במערכה במרוקו בשנת 1912 שהביאה לכריתת הסכם פס. על הצטיינות זו קיבל את אות לגיון הכבוד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כימאי בים התיכון. ב-1915 החל בהליכים לקראת כניסה למנזר בעודו משרת בצי. הוא קודם לדרגת "lieutenant de vaisseau" המקבילה לדרגת סגן בצה"ל ב-1917. בשנה שלאחר מכן, כאשר פיקד על ספינת סיור, הצטיין בהצלת ספינת תובלה נושאת חיילים.
סלביה מאזיר
היסטוריה
לאחר אליפותה בשנת 2000 היא השתתפה בליגה האירופית מול מכבי חיפה והודחה.
ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת
עוד בשנת 1915 בשירותו בים התיכון ובמלטה עמד בקשר עם נזירי המסדר הכרמליתי, והושפע מהם עמוקות. בשנת 1917 פגש בנזירה ז'וזפין רומב (Rumebe) והיא חיזקה את אמונתו הקתולית בהשפעתה שהה זמן מה בכנסיית גבירתנו של ארון הברית באבו גוש. לאחר מכן החל בלימודי תאולוגיה ברומא והצטרף אל המסדר הכרמליתי, כשהוא נוטל לעצמו את השם "לואי דה לה טריניטה". ב-1921 נטל עליו את נדרי הנזירות, ובמשך ארבע שנים המשיך בלימודיו באוניברסיטה הקתולית בליל. ב-1932 קיבל את משרת ראש המנזר הכרמליתי בפריז.
הצטרפות לצרפת החופשית
בבריטניה היה שארל דה גול מארגן את שרידי הצבא הצרפתי, חיילים, ימאים וטייסים, שהצליחו להימלט מן התבוסה, לכלל צבא המכונה צבא צרפת החופשית. בתחילה נתקל בהתנגדות, שכן בריטניה ניסתה לשמור על יחסים עם משטר צרפת של וישי, וטרם התגבשה החלטה לתמוך במאמציו של דה גול, ונמנע ממנו לפגוש את הימאים שהגיעו לבריטניה ולדבר איתם. בתנאים אלו הייתה חשיבות עליונה לכל קצין שהצטרף אל צבאו של דה גול. ד'ארז'נלייה היה בין הראשונים שהצטרפו לדה גול, אחד מבין שלושה קצינים בדרגתו שעשה זאת עוד ביוני 1940. בתחילה התכוון לבקש לשרת ככומר צבאי, אך לבסוף קיבל תפקיד במערך הימי הלוחם של צי צרפת החופשית. ד'ארז'נלייה היה זה שהציע לדה גול את השימוש בצלב לוריין כסמל תנועת צרפת החופשית.
מבצעים ראשונים באפריקה
ד'ארז'נלייה נטל חלק בפעולה הראשונה, והכושלת, של צבא צרפת החופשית, הקרב על דקר. ביחד עם קצינים אחרים הגיע, ב-23 בספטמבר 1940 אל חופי דקר שהוחזקה על ידי אנשי צרפת של וישי וביקש למסור איגרת מדה גול למושל דקר. הוא נענה ביריות ונפצע קשה. הפעולה כשלה, ודקר לא נפלה לידי אנשי צרפת החופשית. ד'ארז'נלייה טופל במשך שישה שבועות בבית חולים בדואלה שבקמרון, ואז החלים ושב לשדה הקרב.
במהלך הקרב על גבון, בו כבשו כוחות צרפת החופשית את גבון, המוחזקת בידי אנשי וישי, הגיע ד'ארז'נלייה, ב-9 בנובמבר 1940 בראש כוח ימי הכולל שתי ספינות אל נמל ליברוויל. לאחר חילופי דברים, וניסיונות לפתור את המשבר בדרכי שלום, הטביע את הספינה "בוגנוויל" שהגנה על הנמל, ואיים על העיר, כאשר בה בעת פעלו כוחות קרקע בפיקודו של הגנרל פיליפ לקלרק בשדה התעופה של העיר. הוא ביקש, וקיבל, את כניעתו של מפקד העיר, גנרל טאטי.
ינואר 1941 מונה ד'ארז'נלייה על ידי דה גול למפקד הראשון של מסדר השחרור. במרץ 1941 נשלח לשליחות דיפלומטית בקנדה, לפעול לקידום מטרות צרפת החופשית שם.
מושל מושבות צרפת באוקיינוס השקט
בספטמבר 1941 צורף אל "הוועד הלאומי" שהקים דה גול כמעין ממשלה זמנית. בדצמבר 1941 הועלה לדרגת קפיטן.
לאחר המתקפה על פרל הארבור קיבלו לפתע מושבות צרפת באוקיינוס השקט, בהן משל ד'ארז'נלייה משמעות אסטרטגית. הכוח היפני הפולש איים על אוסטרליה, והמושבה בקלדוניה החדשה הפכה לנקודת מפתח בדרכו של כל כוח פולש אל יבשת האי. אנשי וישי, בראשות המושל הכללי מטעם וישי בהודו סין, האדמירל ז'אן דקו (Jean Decoux) ציפו לנפילת האיים לידי יפן, שאולי תשיב אותם לריבונות וישי, ועשו כל מאמץ להמריד את תושבי האיים כנגד שלטון צרפת החופשית. ד'ארז'נלייה שיווע לכוח אדם ולסיוע. ב-25 בפברואר 1942 הגיע אל האיים הגנרל האמריקאי אלכסנדר פאץ' על מנת לארגן את הגנתם. הוא הגיע מלווה בסיוע יבשתי והחל לארגן את הגנת האיים. עם הגיעו הסתכסך פאץ' עם ד'ארז'נלייה, וכל אחד מהם חשב כי השני חותר תחת סמכויותיו, ומנסה להתערב בענייניו ולקבל סמכויות על אנשיו. לאחר התערבותו האישית של דה גול יושרו ההדורים, אך בינתיים הובסו היפנים בקרב ים האלמוגים סכנת הפלישה חלפה, ופאץ' נשלח לפקד על הכוחות האמריקאים בקרב גוודלקנל ב-27 במאי 1942 פיקד ד'ארז'נלייה על כיבושם של איי ואליס ופוטונה מידי אנשי וישי.
לצד דה גול בשחרור צרפת
לאחר סיום תפקידו באוקיינוס השקט, עמד ד'ארז'נלייה לצידו של דה גול במגעיו הדיפלומטיים והפוליטיים בצפון אפריקה באירופה ובאמריקה. ביולי 1943 הועלה לדרגת תת-אדמירל. ב-14 ביוני 1944 היה בין המלווים את דה גול בנחיתתו ההיסטורית על אדמת צרפת בסמוך לאחר הפלישה לנורמנדי לאחר שחרור פריז, ב-26 באוגוסט 1944, היה ד'ארז'נלייה בין העומדים לצידו של דה גול, כאשר עלה אל קבר החייל האלמוני שמתחת לשער הניצחון בפריז בדצמבר 1944 מונה לאדמירל משנה, ובאפריל 1945 השתתף במשלחת הצרפתית לוועידת סן-פרנסיסקו והיה בין המעצבים של ארגונו של האו"ם.
הודו-סין
ב-16 באוגוסט 1945 מונה ד'ארז'נלייה על ידי דה גול להיות לנציב עליון על מושבות צרפת בהודו-סין, ולהשיב את הסדר והריבונות הצרפתית למושבות אלו. בתחילה נשלח אל העיר צ'אנדנגר שבהודו הצרפתית, שכן בירת הודו סין סייגון הייתה מוחזקת בידי היפנים. ב-5 באוקטובר 1945 נכנס אל סייגון הגנרל פיליפ לקלרק וב-31 באוקטובר הגיע לעיר ד'ארז'נלייה. במשרה זו היה ד'ארז'נלייה בעל אוטונומיה רבה לפעול לפי הבנתו את המצב, וזאת בשל המרחק הגאוגרפי הרב והניתוק בין פריז ובין סייגון. היסטוריונים סבורים כי ד'ארז'נלייה לא היה האיש המתאים לשירות במשרה זו בתקופה רגישה זו, שכן רקעו האישי הביא אותו להאמין כי נשלח על ידי דה גול למשימה היסטורית של שמירת הריבונות הצרפתית והשבת גדולתה ההיסטורית של צרפת בחבל הארץ אליו נשלח.
ב-23 בנובמבר 1946 נורתה יריית הפתיחה במלחמת הודו-סין הראשונה, כאשר בעקבות סכסוך על מכס באזור העיר האיפונג, הידרדר המצב במהירות לאולטימטום שניתן לאנשי הוייט מין, ולאחר מכן למתקפה קרקעית, ימית וארטילרית על האיפונג שהביאה למותם של 6,000 אזרחים. ד'ארז'נלייה שהה באותם הימים בחופשה, ומקומו נתפס על ידי אנשי צבא, שראו לנכון לפתוח במתקפה. המטרה הצבאית הושגה, ואנשי הוייט מין עזבו את העיר האיפונג, אך שבו אליה עם תגבורת, והלחימה נמשכה מסביב לעיר עד דצמבר. הלחימה התפשטה גם להאנוי. הו צ'י מין עזב את העיר, והחל בלוחמת גרילה בהרים. הייתה זו תחילתה של לחימה שנמשכה שמונה שנים, והסתיימה בתבוסה צרפתית, ובעזיבת הצרפתים את הודו סין.
ב-5 במרץ 1947 שחררה ממשלת הרפובליקה הצרפתית הרביעית את ד'ארז'נלייה מתפקידו. ד'ארז'נלייה חזר לחיי הנזירות ביולי 1947. בתחילה שמר בידו את תפקיד "מפקד מסדר השחרור", אך בעיות בריאות קשות הביאו אותו לפרישה מן התפקיד בשנת 1958. ב-1964 מת בעיר ברסט ונטמן שם.
עיטורים
בין העיטורים שהוענקו לד'ארז'נלייה:
סטפאנו טאקוני
סטפאנן טאקוני (באיטלקית: Stefano Tacconi; נולד ב-13 במאי 1957 בפרוג'ה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת השוער.
התחנה הבכירה והארוכה ביותר בקריירת המשחק של טאקוני הייתה יובנטוס. בתשע עונות בקבוצה זכה טאקוני עם יובנטוס בין היתר בגביע אירופה לאלופות, גביע אירופה למחזיקות גביע, גביע אופ"א, שתי אליפויות איטליה וגביע אחד. בתקופתו בקבוצה היה נחשב טאקוני לאחד השוערים הבכירים בעולם. הוא היה שותף לסגל נבחרת איטליה לטורנירי יורו 1988 ומונדיאל 1990, ובסך הכול ערך שבע הופעות במדי הנבחרת.
קריירת משחק
על אף שלא נחל הצלחה קבוצתית עם המועדונים בהם שיחק בליגות הנמוכות, האיכויות של טאקוני כשוער לא נעלמו מעיניה של אבלינו, ששיחקה אז בסרייה א'. לקראת עונת, עבר טאקוני לראשונה לליגה הבכירה כשהיה לשוער הראשון של אבלינו. הקבוצה רשמה שלוש עונות במרכז הטבלה באיטליה, וטאקוני לא החמיץ ולו משחק ליגה אחד לאורך כל אותה התקופה, וסיים את דרכו בקבוצה לאחר שלוש עונות עם תשעים הופעות ליגה.