cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנרכיזם
אנרכו-קומוניזם
אנרכו-קומוניסטים טוענים שמערכת כלכלית המבוססת על עבודת שכר ורכוש פרטי, דורשת מערכת מדינתית כופה שתאכוף את זכויות הקניין ותנציח יחסים כלכליים לא שוויוניים הנובעים, באופן בלתי נמנע, מפערים בשכר או מכמות הרכוש. בנוסף לכך, הם טוענים ששווקים כלכליים ומערכות כספיות מחלקות את העבודה למעמדות ומייחסות ערכים כמותיים מלאכותיים לעבודתו של היחיד, ומנסות להסדיר את הייצור, הצריכה והחלוקה.
מרבית האנרכו-קומוניסטים גורסים שאת מקומו של השוק, צריכה להחליף כלכלת מתנה ללא כסף, בה סחורות ושירותים ייצורו על ידי העובדים ויחולקו בחנויות קהילתיות בהן כל אחד (כולל העובדים שייצרו את המוצרים) רשאי לצרוך כל דבר שהוא רוצה או צריך, כ"תשלום" על עבודתם בייצור סחורות או שירותים. כל הגבלה על הייצור או החלוקה תקבע על ידי היחידים בתוך הקבוצות המעורבות, במקום על ידי בעלי עסקים, משקיעים, בנקים וכו'.
אנרכיזם של סגנון חיים
המינוח "אנרכיזם של סגנון חיים" משמש היום לתיאור עמדות שמתרכזות יותר בשינוי ההתנהגות האישית, ופחות בארגון מחדש של החברה וביטול החברה המעמדית.
לרוב, אלו שמגדירים את עצמם כאנרכיסטים של סגנון חיים טוענים שאינם מתנגדים למאבק לשינוי הסדר החברתי, דוחים את ההבדלה בין התנהגות אישית והתנהגות מעמדית וטוענים שהדרך הטובה ביותר למימוש והשגת האנרכיזם היא להתחיל כבר היום להתנהג כאנרכיסט, על ידי התנתקות ככל הניתן ממוסדות מדינה ומוסדות היררכיים וקפיטליסטיים ויצירת קהילות, מרכזים חברתיים, ארגונים ועסקים על פי עקרונות אנרכיסטים.
רבים החיים על פי סגנון חיים זה, גרים בבתים נטושים שהשתלטו עליהם, ובכך נמנעים מלשלם שכר דירה (תופעה זו נרחבת בעיקר באירופה ונקראת "סקוואטינג", כאשר מבנה נטוש שהשתלטו עליו נקרא סקוואט). כמו כן, הם משיגים מזון, בגדים, רהיטים וכדומה על ידי סחר חליפין, או על ידי נבירה בפחי אשפה (תופעה הנקראת "דאמפסטרינג", ומתבצעת גם כמחאה על בזבוז המצרכים והמשאבים הנרחב בחברה הקפיטליסטית). דרך נוספת להשגת אמצעים היא גנבה מתאגידים (ההצדקה לכך היא בטענה שהגנבה נעשית על מנת לפגוע בתאגיד כמחאה על הניצול והסבל הרב שגורמים תאגידים רב-לאומיים, לטענתם).
קבוצה מפורסמת התומכת בסגנון חיים שכזה היא הקבוצה האנרכיסטית האמריקאית Crimethinc.
אנרכו-פמיניזם
אנרכו-פמיניזם משלב אנרכיזם עם פמיניזם. המונח הוטבע, והפילוסופיה נוצרה במהלך הגל הפמיניסטי השני בשנות ה-60 של המאה ה-20.
אנרכו-פמיניסטיות רואות בפטריארכיה התגלמות של היררכיה, ולכן כבעיה בסיסית בחברה. אנרכו-פמיניסטיות מאמינות שהמאבק נגד הפטריארכיה הוא חלק אינטגרלי ממלחמת המעמדות ומהמאבק האנרכיסטי נגד המדינה.
אנרכו-פרימיטיביזם
אנרכו-פרימיטיביזם הוא זרם המבקר את מקורות והתפתחות הציוויליזציה. פרימיטיביסטים טוענים שהמעבר מצייד וליקוט לחקלאות מסורתית גרם להיווצרות המעמדות, לכפייה ולניכור. הם תומכים בחזרה לצורת החיים שלפני הקמת הציוויליזציה על ידי ביטול התעשייה, ביטול חלוקת העבודה וההתמקצעות, ונטישת הטכנולוגיה.
אנרכיזם אינדיבידואליסטי
אנרכיזם אינדיבידואליסטי מתנגד לקולקטיביזם ומדגיש את חשיבות האוטונומיה של היחיד ואת חירותו. בנוסף, האנרכיזם האינדיבידואליסטי תומך בקיומו של רכוש פרטי (בעלות אישית על התוצר המלא של העבודה), כמו גם בשוק תחרותי בו רכוש ועבודה ניתנים לקנייה ולמכירה (ובכך מתנגד לקומוניזם). כמו כן, הוא מאמץ את תאוריית הערך של העבודה, וכתוצאה מכך, מתייחס לרווח (ולכן גם לקפיטליזם כשיטה המאפשרת רווח) כאלמנט של ניצול. במקום הקפיטליזם והקומוניזם, הוא מציע את המוטואליזם כשיטה הכלכלית הראויה.
בהתאם לכך, הוא אינו שולל את קיומה של מערכת תגמולים, בין אם תגמולים פורמליים (כגון משכורת) או בלתי פורמליים (תחושת סיפוק, הכרה חברתית, וכו'). אוהדי האנרכיזם אינדיבידואליסטי טוענים כי ניגודי אינטרסים נובעים אך ורק מפגיעה במצבם הטבעי של בני האדם, על ידי מערכות סמכות.
האנרכיסטים האינדיבידואליסטים המסורתיים אינם מתנגדים לבעלות פרטית על ההון, אך עם זאת רובם מתנגדים לבעלות על אדמה שלא בשימוש. זאת מכיוון שאדמה אינה תוצר של עבודה ולכן לא ניתן לקנות או למכור אותה. למרות זאת, היחיד רשאי להחזיק באדמה על ידי כיבושה או שימוש בה ועליו להמשיך להשתמש בה על מנת שתישאר בבעלותו. אדמה שלא בשימוש אינה נחשבת כרכוש משותף של הקהילה, אלא פשוט אינה בבעלות אף אחד ולכן לא נדרשת קבלת רשות מהקהילה על מנת להשתמש בה לצרכים פרטיים.
עקב כל אלו, האנרכיזם האינדיבידואליסטי מנוגד לזרמים קולקטיביסטיים של האנרכיזם (אנרכו-קומוניזם ואנרכו-סינדיקליזם). אף על פי שחלק מהאנרכיסטים האינדיבידואליסטים עסקו בעניינים מעשיים, האנרכיזם האינדיבידואליסטי נחשב לרוב כ"אנרכיזם פילוסופי" מכיוון שהוא מתמקד בעיקר בטיעונים פילוסופיים על מנת לגרום לשינוי. לעיתים הוא נראה כצורה של ליברליזם ולכן היו שקראו לו "אנרכיזם ליברלי".
אנרכו לאומיות
אנרכו-לאומיות (ניתן לתרגם גם כאנרכו-לאומנות) היא אידאולוגיית ימין רדיקלית אנטי-קפיטליסטית ואנטי מרקיסיסטית המציגה עצמה כזרם באנרכיזם, אף כי רוב מוחלט של האנרכיסטים רואה בכך מעשה התחזוּּת מצד פעילים נאו-פשיסטים. מחזיקי האידאולוגיה מעוניינים בביטול מוסד המדינה והפלת הכלכלה הקפיטלסטית תוך שימור הבדלנות של כל אומה משאר אומות העולם כקולקטיב. אנרכיסטים לאומיים רואים במודרניות, בליברליזם, בחומרניות, בצרכנות, בהגירה, ברב תרבותיות ובגלובליזציה את הסיבות העיקריות לירידה חברתית של אומות וזהויות תרבותית. הם רואים צורך ליצור ברית אסטרטגית ואידאולוגית של בדלנים גזעיים בעולם המערבי וברוסיה, של איסלאמיסטים במדינות בעלות רוב מוסלמי, תנועות לאומניות במדינות עולם שלישי, ואנטי-ציונים מכל העולם על מנת להתנגד ל"סדר העולמי החדש". גלובליזציה נתפסת ככלי של הבנקאות הבינלאומית הנשלטת על ידי היהודים והאימפריאליזם אמריקאי, דבר שמוביל בהכרח לקריסה כלכלית עולמית ולהתמוטטות אקולוגית.
מטרות ואמצעים
באופן כללי, אנרכיסטים תומכים בפעולה ישירה ומתנגדים לבחירת נציגים. רוב האנרכיסטים מרגישים כי הבאתו של שינוי אמיתי אינה אפשרית באמצעות קיום בחירות, ורבים טוענים כי השתתפות בבחירות שוות ערך להכרה במוסד המדינה.בעוד שאחרים קוראים לגישה פרגמטית יותר, כולל השתתפות במשאלי עם.
פעולה ישירה עשויה להיות אלימה או בלתי אלימה. למרות שכמה אנרכיסטים מאמינים שאלימות מוצדקת כדי להפיל את השיטה החברתית הסמכותנית הקיימת, רוב האנרכיסטים מתנגדים לטרור ורואים בו דבר סמכותני. מיכאל באקונין ואריקו מלטסטה, כתבו שאלימות היא הכרחית בזמן מהפכה, אבל דחו את הטרור כאנטי-מהפכני.
קפיטליזם
אנרכיסטים חברתיים לעומתם, הולכים בעקבות פרודון ומתנגדים לבעלות של מקומות העבודה על ידי קפיטליסטים ורוצים להחליף את העבודה בשכר בהתארגנויות של עובדים. אנרכיסטים אלו מסכימים עם קביעתו של קרופוטקין לפיה "המקור של התפיסה האנרכיסטית את החברה" נעוץ ב"ביקורת... כנגד ההתארגנויות ההיררכיות והתפיסות הסמכותניות של החברה" ולא סתם התנגדות פשוטה למוסד המדינה או לממשלה. הם טוענים כי עבודה בשכר היא היררכית וסמכותנית מטבעה וכתוצאה מכך לא ייתכן קפיטליזם אנרכיסטי. אנרכיסטים אלה יסכימו על ג'רמי גנניגס אשר טוען כי "קשה שלא להסיק שרעיונות אלה [אנרכו קפיטליזם] - בעלי שורשים עמוקים בליברליזם הקלאסי - הם אנרכיסטים רק על בסיס של אי הבנה מה הוא אנרכיזם".
קומוניזם
בעוד שאנרכיסטים רבים מציגים את הקומוניזם כצורת ארגון לחברה ולכלכלה, אנרכיסטים אחרים רואים בו סכנה לחרות ולהתפתחות החופשית של הפרט. רוב זרמי האנרכיזם מבחינים בין צורה סמכותנית וליברטרית של קומוניזם. פרודון אמר על הקומוניזם, "אם זה הזן המרקסיסטי או האוטופי, הוא הורס את החרות על ידי לקיחה מהפרט את השליטה על אמצעי הייצור." באקונין כתב: "אני שונא את הקומוניזם כי הוא מהווה את שלילת החירות ומכיוון שעבורי, אנושיות ללא חירות היא בלתי נתפסת. איני קומוניסט... מאחר שהוא מוביל בצורה בלתי נמנעת לריכוז הרכוש בידיה של המדינה".
אנרכיסטים אינדיבידואליסטים רבים מתנגדים לקומוניזם בכל צורותיו, על בסיס הטענה שבלתי אפשרי ליישם קומוניזם מרצון. אינדיבידואליסטים כגון בנג'מין טאקר, ויקטור יארוס והנרי אפלטון דחו את האנרכו-קומוניזם כזרם לגיטימי באנרכיזם. הם דחו את שיטותיו וטענו שהוא סמכותני מטבעו. לדעת האינדיבידואליסט הנרי אפלטון, "קומוניזם, בהיותו מנוגד לטבע האדם, בהכרח ישתמש בשיטות לא טבעיות אם ייושם בשטח" ויתרגם את עצמו ב"ביזה, שימוש אכזרי בכוח, ואלימות".
אנרכו-קומוניסטים דוחים את הביקורת הזו, ומצביעים על העיקרון של התארגנות מרצון שמחזק את התאוריה שלהם ומבדיל אותה מקומוניזם מדינתי. חלק מהאנרכיסטים האינדיבידואליסטים מוכנים להכיר באנרכו-קומוניזם כזרם לגיטימי. קווין קרסון כותב: "שוק חופשי, קומוניסטים ליברטניים, סינדיקליזם, וסוגים אחרים של אנרכיסטים קולקטיביסטים חייבים ללמוד להתקיים יחדיו בשלום ובכבוד הדדי, במאבק שלנו נגד המדינה התאגידית, ומחר בפאנארכיה שככל הנראה תירש אותה".
גלובליזציה
לטענת האנרכיסטים, המסחר הבינלאומי כפי שהוא מנוהל על ידי מוסדות בינלאומיים כמו הבנק העולמי, ארגון הסחר העולמי, G8 והפורום הכלכלי העולמי נעשה בכפייה, בעיקר כלפי מדינות נחשלות או כנגד אוכלוסיות חלשות. חלק מהאנרכיסטים רואים בכפייה כזו גלובליזציה נאו-ליברלית. קבוצות כמו Reclaim the Streets או פעולה עולמית של האנשים היו מהיוזמות של מה שנהוג לכנות התנועה נגד הגלובליזציה.
הטענה המרכזית כנגד הגלובליזציה הנאו ליברלית או התאגידית, אשר מצטרפים אליה גם זרמים אחרים הדוגלים בביזור ומגוון ואפילו כלכלת שוק, היא שהגלובליזציה הזו מקדמת את הריכוזיות של הכלכלה העולמית, על ידי הגדלת כוחם של תאגידים רב-לאומיים כקרטלים בשוק ומול האזרחים במישור הפוליטי והתרבותי. באופן זה ישנה הרחקה של מוקדי קבלת ההחלטות למוקדי כוח מרוחקים וריכוזיים יותר, ומקדמת קפיטליזם דורסני המעמיק את הפערים בחברה ואת הניכור. דבר זה עומד בניגוד לעקרונות האנרכיסטים של אטונומיה, דמוקרטיה ישירה, ביזור החלטות, סולידריות ושוויון.
המחאות נגד הגלובליזציה מאורגנות בדרך כלל על פי עקרונות של פעולה ישירה אנרכיסטית, עם סובלנות כללית כלפי מגוון של דעות שונות ושל דרכי פעולה שונות, החל מקבוצות של איוולות טקטית כגון צבא הליצנים, ועד קבוצות נוקשות יותר כמו הגוש השחור. פעולות המחאה והפעולה הישירה מאורגנות דרך ערוצים לא-היררכיים ובשיטות של דמוקרטיה ישירה.
דמוקרטיה
אימרה אנרכיסטית ידועה היא ש"לו הבחירות היו יכולות לשנות משהו, היו מוציאים אותן מחוץ לחוק". אנרכיסטים אינם מאמינים בדמוקרטיה ייצוגית, מאחר שעל פי טענתם, הנציגים הנבחרים בדרך כלל מתעלמים מרצונות המצביעים להם, וחותרים אחר מטרות אחרות, שהן בדרך כלל קידום האינטרסים של הגופים המממנים אותם. בנוסף, הם טוענים שדמוקרטיה ייצוגית מדכאת מעורבות חברתית, מאחר שקיום בחירות מספק את האשליה של חופש בחירה ודמוקרטיה, כאשר בעצם לאוכלוסייה אין כל השפעה על המדיניות החברתית, מלבד הצבעה פעם במספר שנים ובחירת שליט.
אנרכיסטים שואפים לחברה דמוקרטית, אשר תקיים דמוקרטיה ישירה בכל תחומי החיים (קהילה, עבודה, כלכלה, לימודים וכו'). זכויות המיעוט בחברה שכזו תמיד תישמרנה, ולעולם לא תיכָּפה דעת הרוב על המיעוט. למיעוט תמיד תהיה הזכות לסרב לדעת הרוב ולפרוש מאותה קהילה או ארגון בהם התקבלה החלטה אשר הותירה אותם במיעוט.
המתנגדים לאנרכיזם, טוענים שבלתי אפשר לקיים דמוקרטיה ישירה בקבוצות גדולות. האנרכיסטים מציעים מערכת של באי כוח על מנת להעביר מידע בפדרציות ורשתות גדולות, ועל מנת להתמודד עם נושאים ברמה עולמית. בהצעה האנרכיסטית לבאי כוח אין הכוונה ל"נציגי ציבור" כפי שאנו מכירים אותם כיום, והם אינם אפילו "נציגים". מבנה באי הכוח שמציעים האנרכיסטים הוא בעצם מערכת של שיטות בהן שליחים פשוט מעבירים מידע והחלטות שהוחלט עליהן בקהילות השונות. באי הכוח נבחרים (בניגוד לכאלו שמחפשים עבודה), וניתן "לפטר" אותם ברגע בו הם חורגים מהמנדט שניתן להם (בניגוד למצב בדמוקרטיה ייצוגית, בו ניתן להחליף נציג רק בסיום תקופה קבועה מראש).
הסביבה
סביבה וקיימות היו נושאים עבור אנרכיסטים לפחות מאז החיבור של קרופוטקין "שדות, מפעלים וסדנאות", אבל החל משנות ה-1970 אנרכיסטים במדינות מערביות היו מעורבים מאוד בפעילות למען הסביבה. אקו-אנרכיסטים ואנרכיסטים ירוקים דוגלים ברובם באקולוגיה עמוקה. זוהי ראיית עולם שתומכת במגוון ביולוגי ובקיימות. לעיתים קרובות אקו-אנרכיסטים נוקטים בפעולה ישירה כנגד מוסדות שגורמים לדעתם לנזק לסביבה ולקהילות. דוגמה בולטת לתופעה זו היא תנועת "כדור הארץ תחילה!", אשר חבריה נוקטים בפעולות כמו "התנחלות על עצים". גם לתנועה המיליטנטית יותר "החזית לשחרור כדור הארץ", אשר התפצלה מתוך "כדור הארץ תחילה!", יש קשרים עם התנועה האנרכיסטית. מרכיב חשוב נוסף הוא האקו-פמיניזם, אשר רואה בשליטה ובניצול הטבע על ידי האדם מטפורה של שליטה גברית באישה.
אנרכו-פרימיטיביזם היא פילוסופיה מערבית בעיקרה שתומכת בחזרה לחברה פרה-תעשייתית ובדרך כלל גם פרה-חקלאית. תומכי זרם זה פיתחו את הביקורת על הציוויליזציה התעשייתי. בביקורת זו טכנולוגיה ופיתוח הטכנולוגיה הובילו לניכור של אנשים מהעולם הטבעי. פילוסופיה זו פיתחה נושאים שקיימים בפעילות הפוליטית של הלודיטים ובכתבים של ז'אן-ז'אק רוסו. כמה פרימיטיביסטים תומכים בתהליך מלא של "השבת הטבע לפראותו" וחזרה לאורח חיים הנוודי של ציידים-לקטים, בעוד אחרים רק מעוניינים בסופה של החברה התעשייתית ולא מתנגדים לביות וחקלאות. תאורטיקנים מובילים בזרם הראשון הם דריק ג'נסן, וג'ון זרזן, בעוד שה"יונבומבר" טד קזינסקי משתייך לזרם השני. כיום יש חילוקי דעות רבים בין פרימיטיביסטים לבין צורות מסורתיות יותר של אנרכיזם המתמקדות במאבק מעמדי, כמו האקולוגיה החברתית של מוריי בוקצ'ין.
דת
החל מפרודון ובאקונין ועד לאנרכו-סינדיקליסטים הספרדים, אנרכיסטים באופן מסורתי התנגדו או שהיו חשדנים כלפי דת מאורגנת. הם האמינו כי רוב הדתות המאורגנות הן היררכיות מטבען, וברוב המקרים, משתפות פעולה ותומכות במבני הכוח הקיימים כמו מדינה או הון. יחד עם זאת, יש הכורכים יחד אנרכיזם עם תפיסות דתיות.
אנרכיסטים נוצרים מאמינים כי אין סמכות גבוהה יותר מאשר אלוהים, ומתנגדים לסמכויות ארציות כמו ממשלות ולהיררכיה של הכנסיות. הם מאמינים כי התורה של ישו והמנהגים של הנוצרים הקדומים היו אנרכיסטים בבירור. חלק מהם מרגישים שהכתבים של "נצרתיים" וקבוצות נוצריות קדומות אחרות הושחתו על ידי הדעות הדתיות הנוכחיות - בעיקר כאשר פאולוס הכניס דעות של הפרושים, וכאשר קונסטנטינוס הכריז על הנצרות כדת הרשמית של רומא.
הסופר לב טולסטוי נחשב לאנרכיסט-נוצרי המפורסם ביותר, למרות שלא כינה את עצמו אנרכיסט, כיוון שהוא השתמש במונח זה כדי לתאר את אלו שרצו לשנות את החברה באמצעות אלימות, הספר שלו "ממלכתו של אלוהים נמצאת בתוכך" נחשב לטקסט יסודי באנרכיזם הנוצרי. תנועת הקתולי העובד היא ארגון אנרכיסטי-נוצרי מודרני.
אנרכיזם בודהיסטי נבע מתוך התנועה האנרכיסטית הסינית של שנות ה-1920. טאיקסו (Taixu) אחד ההוגים והכותבים המובילים של זרם מחשבה זה, הושפע עמוקות מאנרכיסטים נוצרים כמו לב טולסטוי, ומהמערכת באר-שדה הסינית העתיקה. ביטוי חדש יותר לזרם מחשבה זה קיבל ביטוי פופולרי בספרו של ג'ק קרואק, "בטלני הדהרמה" שיצא לאור בשנת 1958.
אנרכיזם בישראל
התנועה האנרכיסטית מאז הקמת המדינה הייתה בעיקרה ספרותית, עם סופרים יוצאי פולין כמו אליעזר הירשאוגה, אבא גורדין ויעקב מאיר זלקינד שכתבו ספרים וכתבים רבים בנושא אנרכיזם, בעיקר ביידיש. התנועה האנרכיסטית בישראל הפכה לאקטיבית בתחילת שנות ה-60, כשישעיהו תומא שי"ק ייסד את תנועת סרבנות המצפון בישראל, והפכה לאקטיבית אף יותר בתחילת שנות ה-90, כשסצנת הפאנק רוק בישראל החלה להיות פוליטית ונוסדו להקות רבות כמו נכי נאצה וסמרטוט כחול לבן שהוציאו בני נוער לרחובות והזרימו דם חדש בתנועה האנרכיסטית בישראל. קבוצות פעולה החלו לקום, כמו מאבק אחד – קבוצה אנרכיסטית לזכויות בעלי חיים, פעולה ירוקה – קבוצת פעולה ישירה למען הגנה סביבתית, כביסה שחורה – להט"ב וקווירים נגד הכיבוש הישראלי בגדה המערבית, ורבות אחרות. בשנת 2003 פעילי שמאל רדיקלי ישראלים התכנסו למאהל מחאה ליד הכפר הפלסטיני מסחה ויזמו פעולות ישירות נגד גדר ההפרדה, ומאוחר יותר התגבשו לקבוצה הידועה בשם אנרכיסטים נגד הגדר, שזאת הקבוצה הפעילה והידועה ביותר בשמאל הרדיקלי הישראלי ובתנועה האנרכיסטית בישראל. מאז 2003 חברי הקבוצה יזמו פעולות ישירות רבות נגד גדר ההפרדה בגדה המערבית תוך שיתוף פעולה עם קבוצות פלסטיניות מקומיות ועם קבוצות התנגדות לכיבוש מהעולם, כמו תנועת הסולידריות הבין-לאומית.
ניקל
ניקל (באנגלית: Nickel) הוא יסוד כימי מקבוצת מתכות המעבר שסמלו הכימי Ni ומספרו האטומי 28.
תכונות
ניקל הוא יסוד כימי מתכתי קשה ממתכות המעבר, אשר גם נוח לחישול ולמתיחה. צבעו לבן-כסוף והוא עמיד מאוד בפני חמצן וחלודה. ניקל הוא אחד מחמשת היסודות הפרומגנטיים, טמפרטורת קירי עבורו היא 355°C. דרגות החמצון שלו הן 1+ ו-2+. קיימות גם תרכובות שבהן דרגת החמצון שלו היא 3+.
שימושים
לניקל שימושים רבים, העיקרי שבהם הוא בסגסוגות. 65% מהניקל שמופק בעולם המערבי משמש להכנת פלדת אל-חלד, 12% משמשים להכנת סגסוגות-על ו23% הנותרים משמשים לשימושים מגוונים, כגון, סוללות נטענות (סוללת ניקל-קדמיום או סוללת ליתיום-יון) וכימיקלים שימושיים כגון זרזים כימיים והצבען הצהוב הקרוי ניקל טיטניום. לניקל שימוש בציפוי באמצעות אלקטרוליזה.
סגסוגות ניקל מפורסמות:
היסטוריה
שימוש בניקל נעשה עוד בימי קדם, עוד בשנת 3500 לפנה"ס. בסוריה של היום נמצא ארד שמכיל מעל 2% ניקל. מינרלים שהכילו ניקל היו שימושיים בצביעת זכוכית בצבע ירוק. ב-1751 המינרלוג אקסל פרדריק קרונשטדט ניסה למצות נחושת מהמינרל ניקלין (NiAs מכונה גם ניקוליט). הוא נכשל ובמקום נחושת זיקק ניקל.
תפקיד ביולוגי
במערכות חיות, הניקל נפוץ בעיקר בבקטריה, שמרים וצמחים. הוא נמצא בחלבונים אנזימטיים מסוימים, כגון אוראז ומשפיע על תפקודם. הניקל הוא יסוד חיוני בתזונת האדם בכמויות זעירות. מחקרים שנעשו על תרנגולים ועכברים (הקרובים מבחינה גנטית לבני אדם) הראו שניקל חיוני לתפקוד הכבד.
צורה בטבע
רוב הניקל שנכרה מגיע משלושה סוגי מחצבים עיקריים, הראשון הוא לימוניט ((Fe,Ni)O(OH)),השני הוא גרניריט ((Ni,Mg)3Si2O5(OH)) והשלישי הוא פנטלנדיט (Ni,Fe)9S8)). מבחינת אספקה, קנדה היא המקור העיקרי לניקל והיא מפיקה כ-30% מהניקל בעולם. המרבץ העיקרי נמצא באגן סדברי, מקום שבתקופה גאלוגית מוקדמת של כדור הארץ ספג פגיעות מטאוריטים רבות. מרבצים אחרים נמצאים במקומות אחרים בקנדה וכן ברוסיה, קלדוניה החדשה, אוסטרליה, קובה ואינדונזיה.
על סמך ממצאים גאופיזיים גלעין כדור הארץ מכיל את מרבית הניקל בכדור הארץ בהפרש ניכר.
רעילות
חשיפה לריכוז העולה על 0.05 מ"ג/סמ"ק של ניקל או תרכובות ניקל מסיסות במשך זמן העולה על 40 שעות בשבוע יכולה להיות מסוכנת. לניקל תרכובות מסוכנות. דוגמה לכך היא אדי ניקל גופרתי, אשר חשיפה אליהם עלולה לגרום לסרטן. דוגמה נוספת היא החומר Ni(CO)4 שהוא גז מסוכן שמסוגל להתלקח באוויר.
רמת הניקל המותרת בתכשירים שבאים במגע עם העור נקבעת על ידי האיחוד האירופאי.
חלק מתרכובות הניקל קרצינוגניות, וחשיפה ממושכת אליהן עלולה להוביל להתפתחות סרטן.
לין-הולי ג'ונסון
לין-הולי ג'ונסון (באנגלית: Lynn-Holly Johnson; נולדה ב-13 בדצמבר 1958) היא מחליקה על הקרח ושחקנית. אחרי שהשיגה הצלחה מסוימת כמחליקה אמנותית על הקרח באמצע שנות השבעים, היא פתחה בקריירת משחק, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט Ice Castles משנת 1978.
שנותיה הראשונות והקריירה
ג'ונסון הוסיפה מקף לשמה אחרי שחברתה לחדר חתמה את שמה של ג'ונסון בדרך זו.
ג'ונסון, מחליקה אמנותית על הקרח מקצוענית, הגיעה למקום השני בדרגת הטירונים של באליפות ארצות הברית להחלקה אמנותית על הקרח ב-1974. היא ויתרה על החלקה תחרותית חובבנית ב-1977 על מנת להצטרף לקבוצת הראווה של ההחלקה על הקרח Ice Capades ולבסוף החלה בקריירת משחק, הופעת הבכורה שלה הייתה בסרט Ice Castles, שם שיחקה מחליקה אמנותית על הקרח. הסרט, דרמה רומנטית בו כיכבה לצידו של רובי בנסון, נחלה הצלחה צנועה בדצמבר 1978, בגורפה $18 מיליון דולר בארצות הברית. ג'ונסון, אותה תיאר מבקר הסרטים רוג'ר איברט כ"אשה צעירה ומושכת שהיא מחליקה טובה שיודעת לשחק",
הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב כ"שחקנית החדשה הטובה ביותר של השנה בסרט" עבור הופעתה בסרט.
לאחר מכן להוקה ג'ונסון לתפקיד הראשי בדרמת האימה של וולט דיסני, The Watcher in the Woods. הסרט הופץ בצורה מוגבלת באפריל 1980, אולם הקרנתו הופסקה כעבור זמן קצר ולא זכה לתפוצה נרחבת עד אוקטובר 1981. ב-1981 היא גם כיכבה כבילי דאהל בסרט ג'יימס בונד "לעינייך בלבד". בסרט היא מגלמת את דמותה של מחליקה על הקרח שמנסה בלי הצלחה, אך בצורה קומית לפתות את ג'יימס בונד, שמסרב לה (אותו מגלם רוג'ר מור המבוגר ממנה בהרבה). באופן אירוני, קרול בוקה, המגלמת את מלינה האבלוק, מושא אהבתו של ג'יימס בונד בסרט, הייתה במציאות מבוגרת מג'ונסון ב-16 חודשים בלבד.
חייה האישיים
ב-1996 הפסיקה ג'ונסון לשחק על מנת להתרכז במשפחתה, תפקידה האחרון באותה עת היה בסרט הטלוויזיה Fugitive X: Innocent Target. ג'ונסון מתגוררת כיום בניופורט ביץ', קליפורניה, ביחד עם בעלה, הארכיטקט קלי ג'יבנס, ושני ילדיהם. היא משתמשת על פי רוב בשם לין-הולי גיבנס מאז נישואיה. בסתיו 2007 היא שבה לשחק בהפקת התיאטרון הקהילתי של אלו חיים נפלאים.
רגלים כפולים
בשחמט, רגלים כפולים הוא מצב בו שני רגלים מאותו הצבע עומדים על אותו טור. מצב כזה יכול להיווצר רק כאשר רגלי מכה כלי, שנמצא בטור שבו שוכן רגלי מאותו הצבע. בתרשים שמשמאל ניתן לראות כי הרגלים בטורים ב' ו-ה' כפולים.
ברוב המקרים, רגלים כפולים נחשב לחולשה, בגלל חוסר יכולתם להגן זה על זה. חוסר יכולת זה מורגש בעיקר לקראת סיום המשחק, ומקשה להשיג פריצת דרך שיכולה ליצור רגלי חופשי, שיכול להוות גורם מכריע בשלב זה של המשחק. במקרה של רגלים כפולים מבודדים, חולשה זו רק מחמירה. מספר אסטרטגיות ופתיחות בשחמט מבוססות על הכבדה על היריב עם רגלים כפולים, חולשה אסטרטגית.
שילוש וריבוע רגלים
ייתכן מצב שבו שלושה רגלים ניצבים באותו הטור (או יותר). התרשים מראה עמדה ממשחקם של לובומיר קבלק - בובי פישר, בשנת 1967. שלושת הרגלים נשארו באותו הטור עד סוף המשחק במהלך ה-28 (תיקו).
דוגמאות לעמדות בהן היו ארבעה רגלים באותו הטור ניתן למצוא במשחק אלכסנדר אלכין - ולדימיר ננרוקוב, ב-1907, ובמשחקם של ג'ון ואן דר ויל - ולסטימיל הורט, ב-1981. המקרה הארוך ביותר שארבעה רגלים באותו הטור שרדו היה קוואס - בארט', בלטונברני 1994, שנמשך 23 מהלכים. המשחק הוכרע בתיקו בהסכמה והעמדה הסופית מדגימה את חולשתם של הרגלים הנותרים (ראו תרשים).
קו השרשרת
צורת העקום שיוצרת שרשרת תלויה הביאה את גלילאו לשער שמדובר בפרבולה, אך ב-1669 הראה יואכים יונגיוס, שפרבולה אינה מתארת את הקו במדויק. בעקבות שאלה של יאקוב ברנולי, מצאו לייבניץ, כריסטיאן הויגנס, ויוהאן ברנולי את הפתרון, שתרם לתחילת פיתוחו של חשבון הווריאציות.
הנוסחה הטיפוסית לקו השרשרת היא הקוסינוס ההיפרבולי:. זוהי העקומה הממזערת את האנרגיה הפוטנציאלית הכוללת של השרשרת, בכפוף לאילוצים של נקודות הקצה, ומקטינה את כוח המתיחה הפועל על השרשרת. משום כך, משתמשים בצורה דומה גם כדי לבנות קשתות גבוהות, כדוגמת קשת השער בסנט לואיס.
התיאורים הגרפיים משמאל הם של קווי שרשרת שונים, שנוסחתם הפרמטרית היא:
פיתוח מתמטי
ידוע שגופים במצב שיווי משקל יציב שואפים להגיע לאנרגיה פטנצאילית מינימלית, לכן נחפש צורת כבל שבה אנרגיית הפוטנציאל הכובדית שלה תהיה מינימלית. נגדיר את צורת הכבל בעזרת הפנקציה y(x). לפתורון הבעיה נשתמש בכלי מתמטי הנקרא חשבון ווריאציות.
תחילה נמצא את האנרגיה הפוטנציאלית של הכבל.
U=Mgy_{cm}
מרכז המסה של הכבל על ציר y הוא:
צפיפות הכבל קבועה והיא \rho, לכן:
ולכן האנרגיה הפוטנציאלית של הכבל היא:
אורך הכבל קבוע, האילוץ הוא:
נוסיף את האילוץ דרך כופלי לגראנז':
לכן הלגראנז'יאן הוא:
רוברטו בורלה מרקס
רוברטו בורלה מרקס (בפורטוגזית: Roberto Burle Marx; 4 באוגוסט 1909 – 4 ביוני 1994) היה אדריכל נוף, צייר, אמן הדפס, אקולוג, חוקר טבע ומוזיקאי ברזילאי ממוצא יהודי, שתכנון הפארקים והגנים שלו הפכו אותו למפורסם בעולם כולו. הוא נחשב למי שהביא את ארכיטקטורת הנוף המודרניסטית לברזיל, ונודע כאמן טבע מודרני וכמעצב עירוני של מרחבים ציבוריים. עבודותיו השפיעו רבות על עיצוב הגנים הטרופיים במאה העשרים. גני מים היו נושא פופולרי בעבודתו. הייתה לו את היכולת לשלב ביטויים אמנותיים מסורתיים כמו עיצוב גרפי, שטיח קיר ואמנות עממית בעיצובי הנוף שלו. בנוסף, הוא עיצב בדים, תכשיטים ותפאורות במה.
קו השרשרת
פיתוח מתמטי
על f נבצעה את משוואת אוילר לגראנז', משום שהוא לא תלוי ישירות בx נשתמש בזהות בלטראמי:
רוברטו בורלה מרקס
בורלה מרקס הוא אחד האנשים הראשונים שקראו לשימור יערות הגשם של ברזיל. יותר מ־50 צמחים נושאים את שמו. הוא צבר אוסף משמעותי של צמחים בביתו, כולל יותר מ־500 סוגי פילודנדרונים.
קו השרשרת
פיתוח מתמטי
נפשט את המשוואה:
רוברטו בורלה מרקס
שנותיו הראשונות
רוברטו בורלה מרקס נולד בסאו פאולו. הוא היה בנם הרביעי של רבקה ססיליה בורלה, בת למשפחת בורלה דבו הוותיקה ממוצא צרפתי שהתגוררה במדינת פרנמבוקו, ווילהלם מרקס, יהודי גרמני יליד שטוטגרט שגדל בטריר. המשפחה עברה לריו דה ז'ניירו בשנת 1913.
קו השרשרת
פיתוח מתמטי
נפתור אינטגרל זה על ידי שיטת ההצבה.
רוברטו בורלה מרקס
שנותיו הראשונות
בורלה מרקס קיבל את השראתו הראשונית באדריכלות נוף בעת שלמד ציור בגרמניה שם נהג לבקר לעיתים קרובות בגן הבוטני בברלין ולמד לראשונה על הצמחייה המקומית של ברזיל. כשחזר לברזיל בשנת 1930 החל לאסוף צמחים בביתו ובסביבתו. באותה שנה החל ללמוד בבית הספר הלאומי לאמנויות יפות בריו, שם התמקד באמנויות חזותיות בהנחייתם של ליאו פוץ וקנדידו פורטינרי. במהלך לימודיו הוא חבר לכמה ממנהיגי העתיד של ברזיל באכיטקטורה ולבוטניקאים שהמשיכו להשפיע משמעותית על חייו האישיים והמקצועיים. אחד מאלה היה הפרופסור שלו, המודרניסט הברזילאי לוסיו קוסטה, האדריכל והמתכנן שהתגורר במורד אותו רחוב בו גר בורלה.
קו השרשרת
פיתוח מתמטי
נציב:
רוברטו בורלה מרקס
קריירה
בשנת 1932 עיצב בורלה מרקס את הנוף הראשון שלו לבית מגורים פרטי שתוכנן על ידי האדריכלים לוסיו קוסטה וגרגורי וורצ'בצ'יק. פרויקט זה, בית שוורץ, היה תחילתו של שיתוף פעולה עם קוסטה שהועשר מאוחר יותר על ידי אוסקר נימאייר מי שתכנן את הביתן הברזילאי ביריד העולמי של ניו יורק ב־1939. נימאייר עיצב גם את מתחם פמפוליה ב־1942 שעבורו תכנן מרקס את הגנים. עיצוב הגנים הראשון שלו הושלם בשנת 1933. בשנת 1937 זכה בורלה מרקס להכרה ולהערכה בינלאומית בשל עיצוב מופשט של גינת גג שתכנן עבור בניין משרד החינוך הברזילאי. העיצוב הדגיש אלמנטים של מתח ודרמה.
קו השרשרת
פיתוח מתמטי
נציב באינטגרל:
רוברטו בורלה מרקס
קריירה
בשנת 1949 הוא רכש את אתר סנטו אנטוניו דה ביקה, אחוזה בת 365,000 מ"ר בשכונת בארה דה גוארטיבה בפרברי ריו דה ז'ניירו. בורלה מרקס החל לארגן משלחות ליער הגשם הברזילאי עם בוטנאים, אדריכלי נוף, אדריכלים וחוקרים אחרים כדי לאסוף דגימות צמחים. הוא למד לתרגל חקר צמחים באתרם בסיועו של הבוטנאי אנריקה להמאייר דה מלו ברטו, והקים באחוזה בגוארטיבה גינה, משתלה ואוסף צמחים טרופיים. נכס זה נתרם לממשלת ברזיל בשנת 1985 והפך לאתר מורשת לאומי. כיום נקרא המקום אתר רוברטו בורלה מרקס, המנוהל על ידי המכון הלאומי למורשת היסטורית ואמנותית של משרד התרבות (IPHAN) והוא מכיל למעלה מ־3,500 מיני צמחים. הבית נבנה מחדש בעמק אשר באתר בית הגן השייך לאחוזת המטעים המקורית.
קו השרשרת
פיתוח מתמטי
נפתור את האינטגרל (x_0 קבוע אינטגרציה)
רוברטו בורלה מרקס
קריירה
רוברטו בורלה מרקס הקים סטודיו עיצוב נוף בשנת 1955 ובאותה שנה הקים חברת עיצוב נוף, שנקראה בורלה מרקס ושות' בע"מ. הוא פתח משרד בקראקס, בוונצואלה בשנת 1956 והחל לעבוד עם האדריכלים חוסה טבקוב והרויושי אונו בשנת 1968. מרקס עבד באופן נרחב בברזיל, ארגנטינה, צ'ילה ובמדינות רבות נוספות בדרום אמריקה, צרפת, דרום אפריקה, וושינגטון די.סי ולוס אנג'לס. בנוסף ניתן למצוא יצירות אמנות שלו המוצגות ברחבי העיר ריו דה ז'ניירו "זהו מוזיאון פתוח של יצירות המציג את סגנונו המובהק, שלא ניתן לטעות בו, כזה שהוא כולו שלו" (מונטרו 2001 עמ' 29). הקריירה של רוברטו בורלה מרקס בת 62 שנה הסתיימה במותו ב-4 ביוני 1994 חודשיים לפני יום הולדתו ה-85.
קו השרשרת
פיתוח מתמטי
לכן:
רוברטו בורלה מרקס
קריירה
הוא ביקר רבות ביערות הברזילאים היכן שיכול היה ללמוד ולחקור. בורלה מארקס היה אחד הברזילאים הראשונים שהביעו קולם כנגד כריתת יערות. זה אפשר לו לתרום באופן משמעותי למדעי הבוטניקה, למשל על ידי גילוי סלעים וצמחים חדשים. לפחות 50 צמחים נושאים את שמו. מרקס היה מעורב גם במאמצים להגן ולשמר את יערות הגשם מפני פעילות מסחרית הרסנית של כריתת יערות לטובת גידול בננות וגידולים נוספים.
קו השרשרת
פיתוח מתמטי
לכן פנקציה y(u) היא:
רוברטו בורלה מרקס
סגנון
הסגנון האמנותי של בורלה מרקס היה אוונגרדי ומודרני. בחלק גדול מעבודותיו יש תחושה של נצחיות ושלמות. הוא בחן אסתטיקה סקפטית מדמת-חיים שהתפתחה ממודרניזם בשילוב עם סגנון ברזילאי מובהק. העיצובים שלו הושפעו גם על ידי קוביזם ותורת המופשט abstractionism. השפעה חזקה נוספת הייתה אמנות עממית ברזילאית.
קו השרשרת
פיתוח מתמטי
נציב את u כדי לקבל את y(x):
לכן הצורה המתקבלת כאשר תולים כבל בשתי נקודות קצה הוא בצורת הפונקציה \cosh x.
רוברטו בורלה מרקס
סגנון
"ניתן לסכם את יצירתו של מרקס בארבעה מושגי עיצוב כלליים - השימוש בצמחייה טרופית מקומית כמרכיב מבני בעיצוב, שבירת תבניות סימטריות בתפיסת שטחים פתוחים, טיפול צבעוני במדרכות ושימוש בצורות חופשיות בתכונות מים" (וואקרינו 2000, עמ' 17). גישה זו מודגמת בטיילת של חוף קופקבנה, שם מוצבים מקבצי עצים ודקלים עמידים בפני רוח מהים לאורך שדרות אטלנטיקה. מקבצים אלה מנקדים פסיפסי אבן פורטוגזים המהווים ציור מופשט ענקי בו אף קטע לאורך הטיילת אינו זהה. "ציור" זה נצפה ממרפסות המלונות, ומציע נוף משתנה ללא הרף עבור הנוסעים לאורך החוף. הפסיפס מתפרס לאורך כל שניים וחצי המייל של החוף. תכונת המים, במקרה זה, היא האוקיינוס והחוף, הגובלים במסלול הליכה של פסיפס מעוצב בדגם צדפות ברוחב של 30 רגל (אליאובסון 1991; מונטרו 2001). חוף קופקבנה הוא "המפורסם ביותר בברזיל" (אליאובסון 1991עמ' 103).
פרסים
רוברטו בורלה מרקס קיבל את הפרסים הבאים: תעודות הצטיינות וחברות כבוד: פרס אדריכלות הנוף בתערוכה הבינלאומית השנייה של ארכיטקטורה (1953), תואר אביר מסדר הכתר מבלגיה (1959), דיפלומת כבוד בפריס (1959), מדליית סנטוס דומונט מטעם ממשלת ברזיל (1963), מדליית האמנויות היפות של המכון האמריקני לאדריכלים בוושינגטון (1965), דוקטור למכללה המלכותית לאמנות, לונדון (1982) ודוקטורט כבוד מטעם מלכת הולנד. הגן הבוטני של מיזורי העניק לו את פרס גרינספלדר והגן הבוטני של קנטקי הכריז על 14 באוקטובר 1985 לכבודו (אליאובסון 1991).
מולנבק
סינט-יאנס-מוֹלֶנְבֶּק (בהולנדית: ), הנקראת גם מוֹלֶנְבֶּק-סן-ז'אן (בצרפתית: Molenbeek-Saint-Jean), או בקיצור מולנבק, היא אחת מ-19 התחומים המוניציפליים במטרופולין בריסל בבלגיה.
גאוגרפיה
מולנבק היא אחת מהערים הצפופות ביותר בבלגיה, עם 16,000 תושבים לקילומטר רבוע. מתגוררות בה מספר קהילות מוסלמיות גדולות של מהגרים מטורקיה, מרוקו, סוריה ומדינות נוספות. רישומים סטטיסטים אודות דת וגזע אינה נערכים בבלגיה אולם מקובל להעריך את אחוז התושבים המוסלמים בעיר בכ-45% מכלל התושבים.
מולנבק התפרסמה כמקום מקלט לקיצונים אסלאמיים. תושביה היו מעורבים במגוון רחב של פעולות טרור באירופה ובעולם, כולל ייצוא ג'יהאדיסטים צעירים רבים למלחמת האזרחים בסוריה, פיגועי נובמבר 2015 בפריז, פיגוע הירי במוזיאון היהודי של בלגיה, פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד, הפיגוע ברכבת טאליס, פיגועי מרץ 2016 בבריסל ועוד.
טמפה ביי רייס
טמפה ביי רייס (באנגלית: Tampa Bay Rays) היא קבוצת בייסבול מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר סיינט פיטרסברג שבאזור מפרץ טמפה, פלורידה. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של האמריקן ליג.
הרייס הצטרפו לליגה ב-1998 לאחר ששלוש שנים קודם לכן זכו בעלי הקבוצה בזכיינות. עד 2007 נקראה הקבוצה טמפה ביי דביל רייס בהתאם לכינוי הנפוץ לדג מנטה ריי, בטרם שמה קוצר לזה הנוכחי. מאז הקמת הקבוצה ועד עונת 2008 לא זכו הרייס להצלחה גדולה, הקבוצה הייתה אחת מארבע הקבוצות הבודדות שמעולם לא העפילו לוורלד סיריס והיחידה שאפילו לא הצליחה להעפיל לפלייאוף. למעשה, מלבד שנת 2004 בכל שאר העונות הקבוצה סיימה במקום האחרון בבית שלה, בו היא מתחרה בשתיים מהקבוצות העשירות ביותר ב-MLB, הבוסטון רד סוקס והניו יורק יאנקיז. לאחר שסיימה את עונת 2007 עם המאזן הגרוע בליגה, הצליחה הקבוצה ב-2008 לזכות בראשות הבית ולהעפיל לראשונה בתולדותיה לפלייאוף ולוורלד סיריס. ב-2020 העפילה הקבוצה שוב לוורלד סיריס אך הפסידה 2–4 לקבוצת לוס אנג'לס דודג'רס.
עינויים רפואיים
עינויים רפואיים הוא מונח המתאר מעורבות, ולעיתים גם השתתפות פעילה, של אנשי צוות רפואי במעשי עינויים - כמענים פעילים או במטרה ליישם טיפולים שיגבירו את יעילות העינויים. בשימוש רחב יותר מתאר המונח גם שימוש בידע הרפואי המקצועי על מנת לאפשר חקירה או ענישה גופנית, או בנתינת אישור והסכמה רפואיים מקצועיים לעינוי אסירים.
אתיקה רפואית ועינויים רפואיים
ההנחה המקובלת היא שעינוי רפואי במובנו הצר נוגד באופן מוחלט את האתיקה הרפואית. גם תמיכה מקצועית עקיפה בעינויים, ואפילו הסכמה בשתיקה, עשויות להתפרש כנוגדות את כללי האתיקה. שבועת הרופאים כוללת הצהרות ברורות נגד נזק מכוון שאינו לטובת המטופל. בין השאר, כוללת השבועה את ההצהרות "אקבע את הדיאטה הנחוצה לחולה כמיטב כושר השיפוט שלי וכמיטב יכולתי; אשמור על החולים מאי-צדק ולעולם לא אזיק להם" ו"ולא אבצע שום פשע ולא אגרום לנזק בכוונה תחילה" (הצהרות אלו הם ניסוחים של כללי האתיקה הרפואית הידועים כתועלת למטופל ואי נזק למטופל). הצהרות דומות קיימות גם בשבועה העברית: "ועזרתם לאדם החולה באשר הוא חולה, אם זר אם נכרי, אם אזרח נקלה ואם נכבד."
בתגובה לניסויים רפואיים בבני אדם בתקופת השואה, שהוגדרו במשפטי נירנברג כ"פשעים כנגד האנושות", ניסחה ההסתדרות הרפואית העולמית (WMA) את הצהרת ז'נבה, שבאה להחליף את שבועת הרופאים המיושנת. הצהרת ז'נבה דורשת מהעוסקים ברפואה להצהיר "אני, העוסק ברפואה, אחלוק את הכבוד הרב ביותר לחיי אדם מתחילתם אפילו תחת איום ולא אשתמש בידע הרפואי שלי בניגוד לחוקי האנושות". בתגובה למשפטי נירנברג הכין הדוקטור ליאו אלכסנדר מסמך שהפך בסיס לקוד נירנברג, עשרה כללים ששולבו במדיניות הרשמית של כמה מדינות כולל במסמכי המדיניות של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
בהצהרת טוקיו של ההסתדרות הרפואית העולמית מ-1975 כלולים כמה משפטים הדנים במיוחד בהתנגדות לעינויים, כולל "רופא לא יעודד, ימחל או ישתתף בביצוע עינויים".
"עקרונות האתיקה הרפואית" – מסמך שהוכן בארגון הבריאות העולמי, והתקבל כהחלטה מספר 36/194 על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-1982, מתייחס לתפקידם של אנשי צוות רפואי, בייחוד של רופאים, בהגנה על אסירים ועצורים בפני עינויים וטיפולים או מעשי ענישה אכזריים, בלתי אנושיים או משפילים אחרים, אך אינו כולל מנגנון לאכיפת כללים אלו. המסמך מותיר בידי המדינות או גופי השלטון האזוריים או הלאומיים לכפות את התקנים שנקבעו במסמך.
החוק הבינלאומי ועינויים רפואיים
מאנשי מקצוע הרפואה, כמי שאמונים על בריאות הציבור, מצפים לקוד התנהגות נעלה, המשתקף בעקרונות האתיקה הרפואית - תועלת למטופל, אי גרימת נזק למטופל, אוטונומיה, צדק, שמירה על כבוד האדם והסכמת המטופל לטיפול. אך עקרונות האתיקה הרפואית לא ניתנים לאכיפה כאשר ממשלות שותפות להפרת הכללים, ועקרונות אלו אינם מכוסים בצורה מקיפה באמנת האומות המאוחדות נגד עינויים.
אף שעל פי החוק הבינלאומי נאסרו עינויים ואלימות מאורגנת בחסות הממשלה, תוך שיתוף פעולה או השתתפות פעילה של אנשי צוות רפואי, מתרחשים מעשים כאלו בלא עונש במספר מקרים לא מבוטל.
בישראל
מדינת ישראל חתומה על אמנת האומות המאוחדות נגד עינויים משנת 1991. ההסתדרות הרפואית בישראל אשררה בשנת 2007 את התחייבותה להצהרת טוקיו מ-1975 שעודכנה פעמיים בשנים 2006-2005, האוסרת השתתפות רופאים בחקירות ובעינויים מכל סוג שהוא. עם זאת, עלו במשך השנים טענות של ארגוני זכויות אדם בישראל, על קיומם של עינויים של עצירים פלסטיניים ועל השתתפות רופאים בעינויים. הארגונים רופאים לזכויות אדם והוועד הציבורי נגד עינויים בישראל העבירו להסתדרות הרפואית שש תלונות על מקרים לכאורה שאירעו בין השנים 2004 ל-2006, שלפיהן ידעו רופאים במתקני מעצר ובבתי חולים על אנשים שעברו עינויים ולא דיווחו על כך, או שלא תיעדו פציעות הנובעות מעינויים. ב-2009 החלה ההסתדרות הרפואית לבדוק חשדות אלו, אולם פרופ' אבינועם רכס, יושב ראש לשכת האתיקה של ההסתדרות, ציין כי עד כה רוב הפונים לא סיפקו להסתדרות הרפואית כל מידע על חשדות כאלו.
צ'רון שרי
קריירת מועדונים
התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הנוער של UDI אנסחדה וויקטוריה'28. בגיל 14 הצטרף לטוונטה, והיה שותף לזכייה של הקבוצה באליפות הנוער ההולנדית לעונת, כאשר הוא שימש כקפטן. ב-26 באוקטובר 2008 ערך שרי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2–0 על ויטסה ארנהם. בינואר הושאל שרי לקמבור, וב-16 בינואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–0 על הארלם.
בקיץ הושאל שרי ל-RBC. ב-8 במרץ 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1–1 נגד אמן. ב-29 ביולי 2010 חתם שרי באמן, וב-13 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–3 לזוולה. שבועיים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 2–3 למאסטריכט. את העונה סיים שרי עם תשעה שערים ב-33 הופעות.
ב-6 ביוני 2011 חזר שרי לליגה הראשונה כאשר חתם לשנתיים בדן האג, עם אופציה לשנתיים נוספות. ב-14 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 3–2 נגד טאוראס טאורגה. שבוע לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הגומלין, בו ניצחה דן האג 2–0. ב-1 בדצמבר 2012 הורחק בהפסד 0–2 לטוונטה. בנוסף להרחקה הושעה לשלושה משחקים נוספים, ולאחר מכן עונשו הומתק במשחק אחד פחות.
ב-23 ביולי 2013 הושאל שרי לחרונינגן עד לסיום העונה. ב-3 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4–1 נגד נאק ברדה, בו גם כבש את שער הבכורה שלו. במהלך העונה חתם שרי על חוזה קבוע בקבוצה. עונת הייתה עונת השיא של שרי שכבש 17 שערים, זכה עם הקבוצה בגביע ההולנדי ונבחר לשחקן המצטיין של העונה במועדון.
מכבי חיפה
ב-12 באוגוסט 2019 הגיע שרי לישראל וחתם במכבי חיפה. ב-18 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–1 על מכבי נתניה בגביע הטוטו. במחזור הפתיחה של עונת 2019/2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-29 בניצחון 4–3 על הפועל רעננה. ב-21 באוקטובר 2019 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בתיקו 1–1 מול בני יהודה תל אביב. ב-26 באוקטובר 2019 כבש שרי צמד שערים בניצחון 3–0 על הפועל כפר סבא. שרי היה מהמצטיינים של חיפה, שסיימה את העונה במקום השני, כשלזכותו 10 שערים ו-11 בישולים.
ב-30 בדצמבר 2020 האריך את חוזהו במועדון עד 2023 ומונה לקפטן המשני של הקבוצה (הקפטן הראשי הוא נטע לביא).
שרי היה מהמצטיינים של חיפה בעונת 2020/2021, בה זכתה מכבי חיפה באליפות. שרי כבש 12 שערים (סגן מלך השערים של הליגה) ובישל 5 נוספים. הוא נבחר לזר המצטיין של ליגת העל.
ב-5 באוגוסט 2021 בישל שרי 4 שערים בניצחון 7–2 של מכבי חיפה נגד HB טורסהאבן במסגרת מוקדמות הליגה האזורית. שרי עלה עם חיפה לליגה האזורית וסיימו בבית במקום הרביעי. ב-16 באפריל 2022 כבש את שערו ה-30 בהופעתו ה-100 בליגה, בניצחון 1–0 על בני סכנין, שער שנבחר לשער העונה. שרי היה מהמצטיינים של חיפה, שזכתה שוב באליפות, ותרם 9 שערים (חלקם מכריעים) ו-7 בישולים. הוא נבחר בפעם השנייה ברציפות לזר המצטיין של ליגת העל.
שרי הבקיע שער חשוב בפלייאוף ליגת האלופות נגד הכוכב האדום בלגרד ועלה עם מכבי חיפה לליגת האלופות בפעם השלישית בתולדותיה ובפעם הראשונה שלו כשחקן. ב-14 בספטמבר 2022 כבש שרי את שער הבכורה של מכבי חיפה בעונת 2022/2023 בליגת האלופות נגד פריז סן-ז'רמן באצטדיון סמי עופר, משחק אותו הפסידה 1–3.
לאחר עזיבת נטע לביא את הקבוצה בינואר 2023, מונה שרי לקפטן הקבוצה. הוא הוביל את מכבי חיפה לאליפות שלישית ברציפות (ו-15 בסך הכל) ותרם 10 שערים ו-8 בישולים.
קריירת נבחרות
במאי זומן שרי לראשונה לסגל נבחרת הולנד, אך טרם רשם הופעה בנבחרת. כך גם שנתיים לאחר מכן, תחת המאמן לואי ואן חאל.
בדצמבר זומן לראשונה לסגל נבחרת סורינאם, אך קבוצתו חרונינגן, שבמדיה שיחק אז, לא אישרה לו לצאת לאימוני הנבחרת.
ב-15 במרץ 2021, זומן לסגל בשנית נבחרת סורינאם לקראת המשחקים נגד ו. ב-27 במרץ, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סורינאם בניצחון 6–0 נגד ארובה.
תארים
תארים אישיים
סטפ אפ: הסדרה
סטפ אפ: הסדרה (באנגלית: Step UP: High Water) הייתה סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה המשודרת באינטרנט המבוססת על סדרת הסרטים המצליחה "סטפ אפ". הסדרה החלה את שידוריה ביוטיוב רד ב-31 בינואר 2018 עם העונה הראשונה המורכבת מעשרה פרקים. ב-22 במאי 2018 חודשה הסדרה לעונה שנייה, אשר עלתה ב-20 במרץ 2019. ב-16 באוגוסט 2019 בוטלה הסדרה על ידי יוטיוב לאחר שתי עונות, אך חודשה לעונתה השלישית על ידי רשת הטלוויזיה Starz. הסדרה בוטלה לאחר עונתה השלישית.
הסדרה נוצרה על ידי הולי סורנסן, המשמשת גם כמפיקה בפועל לצד צ'נינג טייטום וג'נה דוואן.
עלילה
סטפ אפ: הסדרה עוקבת אחר התלמידים ואנשי הסגל של "היי ווטר", בית הספר לאומנויות האינטנסיבי ביותר של אטלנטה. ״כשהתאומים טל וג'נל עוברים מאוהיו, הם מוצאים את עצמם נדחקים לתוך עולם שבו כל תזוזה היא מבחן. כשהם מנסים לנווט את העולם החדש שלהם, ברחבת הריקודים ומחוצה לה, הם יגלו עד כמה הם מוכנים להשקיע מעצמם כדי לממש את החלומות שלהם."
דיק קלארק (סנאטור)
ריצ'רד קלרנס קלארק (באנגלית: Richard Clarence Clark; נולד ב-14 בספטמבר 1928) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שייצג את מדינת איווה בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1973–1979.
ביוגרפיה
קלארק נולד ביישוב פריז שבמזרח איווה. הוא התחנך תחילה באוניברסיטת מרילנד גלובל קמפוס ולאחר מכן באוניברסיטת גתה בפרנקפורט בשנים 1950–1952, במקביל לשירותו בצבא ארצות הברית. ב-1953 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת איווה עילית ותואר שני ב-1956 באוניברסיטת איווה. לפני שהיה סנטור, קלארק היה פרופסור באוניברסיטת איווה עילית, ואז שימש כעוזרו של חבר הקונגרס ג'ון קולבר. בזמן שעבד עבור קולבר, קלארק סייע בארגון מסע הבחירות במהלכו נבחר קולבר אל בית הנבחרים של ארצות הברית.
כחבר המפלגה הדמוקרטית הצליח להיבחר למשרה ציבורית פעם אחת בלבד — ב-1972, עת נערכו בחירות לסנאט בהן גבר על הסנאטור הרפובליקני המכהן ג'ק מילר. קלארק קיבל 662,637 קולות (כ-55% מקולות הבוחרים) לעומת 530,525 (כ-44%) שהשיג מילר.
קלארק התמודד בבחירות חוזרות לסנאט ב-1978, אך הפסיד לרוג'ר ג'פסן. קלארק מונה אז על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר לשגריר-על ומתאם לענייני פליטים מטעם ארצות הברית ב-1979. קלארק משמש עמית בכיר במכון אספן למחקרים הומניסטיים מאז 1980.
אל-מנסור עלי
אל-מנסור עלי (ערבית: المنصور على בשמו המלכותי: الملك المنصور نور الدين علي بن أيبك - אל מליכ אל-מנצור נור א-דין עלי בן איבכ, נולד ב-1242, שנת פטירה לא ידועה) היה הסולטאן השני של האימפריה הממלוכית בין 1257 ל-1259.
תום שגב
ביוגרפיה
תום שגב נולד בירושלים בשנת 1945 וגדל ברחוב הנביאים. שפתו הראשונה הייתה גרמנית, ואילו עברית למד רק מגיל שלוש. אביו נהרג ב-1948, במהלך מלחמת העצמאות, ואמם היא שגידלה אותו ואת אחותו הגדולה, יוטה, לימים פוליטיקאית גרמנית. את לימודי התיכון עשה בתיכון ליד האוניברסיטה.
לשגב תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר דוקטור בהיסטוריה מאוניברסיטת בוסטון. שימש מרצה אורח באוניברסיטת רטגרס, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת נורת'איסטרן (בה העביר קורס על תולדות השואה). קודם לתחילת עבודתו בעיתון "הארץ" ב-1979, כתב שגב בעיתון "על המשמר", ערך והגיש את "היום הזה" ב"קול ישראל" והיה כתב "מעריב" בבון. כמו כן שימש ראש לשכת ראש העיר טדי קולק בירושלים. בין השנים 1983–1987 ערך יחד עם נחום ברנע את השבועון "כותרת ראשית".
ספריו, העוסקים בהיסטוריה של מדינת ישראל והשואה (יצאו לאור בהוצאת כתר ובהוצאת דומינו) הפכו ברובם לרבי-מכר ופורסמו בארבע-עשרה שפות.
שגב נחשב בעיני רבים כאיש קבוצת ההיסטוריונים החדשים וכפוסט ציוני. עם זאת, על פי תפיסתו הפוסט ציונות איננה אידאולוגיה אלא מצב שבו האידאולוגיה הציונית הגשימה את עצמה, ובמדינת ישראל "אנשים מואסים באידאולוגיה ובקולקטיב ורוצים לחיות את חייהם שלהם כאינדיבידואלים". מנגד, שגב ביטא פעמים רבות את הסכמתו - לעיתים נלהבת - לשיוך לקבוצת ההיסטוריונים החדשים. הטור השבועי של שגב במוסף השבועי של הארץ כתוב במסורת ה"היסטוריה החדשה", והוא אכן עוסק באופן שיטתי וכמעט בלעדי באלמנטים בעייתיים בהיסטוריה הציונית. אלא שבספרו "הציונים החדשים" (2001) הוא טוען כי קבוצת "ההיסטוריונים החדשים" מתוארת כך בטעות:
שגב הנחה את התוכנית "היו ימים" בערוץ הכנסת. הוא אב לבן מאומץ מאתיופיה.
ביקורת
לצד שבחים רבים בישראל ובעולם, ספג שגב התקפות רבות מצד גורמים שונים בזירה האקדמית. ההתקפה העזה ביותר על שגב הייתה במאמרם של הפרופסורים יהודה באואר וטוביה פרילינג "לא תום ולא שגב", שנכתב כתגובה לספרו "המיליון השביעי: הישראלים והשואה". טענות דומות הועלו על ידי פרופ' יהושע פורת לגבי הספר "ימי הכלניות" כמו גם ההיסטוריון שלמה אהרונסון. הניו יורק טיימס, לעומת זאת, כלל את הספר בין עשרת ספרי השנה של 2002.
טירנו–אדריאטיקו
טירנו–אדריאטיקו (מכונה גם מרוץ שני הימים) הוא מרוץ אופני כביש החוצה את איטליה לרוחבה, מהחוף הטירני ועד לחוף האדריאטי. באופן מסורתי נערך המרוץ בראשית עונת המרוצים, והוא מהווה הכנה חיונית למרוץ מילאנו–סן רמו. בין השנים 2005 ל-2007 היה המרוץ חלק מהסבב המקצועני של איגוד האופניים הבין-לאומי, אך בשנת 2008 ירד לסבב היבשתי האירופי לאחר שמארגניו פרשו מהאיגוד הבין-לאומי לאופניים. עם זאת, המירוץ שב לדירוג העולמי בשנה שלאחר מכן. נחשב למרוץ הקטעים החשוב באיטליה לאחר הג'ירו ד'איטליה.
טירנו–אדריאטיקו נערך לראשונה בשנת 1966, וכלל שלושה קטעים. בשנה שלאחר מכן נוספו שני קטעים, וב-1984 עלה מניין הקטעים במרוץ לשישה. במשך השנים נע מספר הקטעים בין שישה לשמונה, אך מ-2002 כולל המרוץ שבעה קטעים. החל ב-1967, המירוץ מסתיים מדי שנה בעיר סן בנדטו דל טרונטו.
הרוכב רוז'ה דה ולאמיק הבלגי מחזיק בשיא הניצחונות בטירנו–אדריאטיקו, עם שישה בין השנים 1972–1977. זהו אחד המרוצים היחיד בהם לא ניצח אדי מרקס.
ליל חניה
ליל חניה הוא שיר שכתב נתן אלתרמן בתקופה הסמוכה למלחמת העצמאות או מיד לאחריה ופורסם לראשונה בקובץ השירים "עיר היונה" בשנת 1957.
אלתרמן במלחמה
בתקופת מלחמת העצמאות היה אלתרמן כבן 38 ופטור מגיוס. למרות זאת גויס, לבקשתו, צורף לחוליית רגמים בגדוד 88 של חטיבה 8 והשתתף בקרב לכיבוש תל גת (תל עירני) והכפר עיראק אל-מנשייה בניסיון לפרוץ את הדרך לנגב הנצור. לפי עדויות שהביא פרופ' מנחם דורמן בספרו "נתן אלתרמן - פרקי ביוגרפיה", נפלו פצצות בקרבת העמדה בה התחפר הצוות של אלתרמן, כקילומטר וחצי מהתל עיראק-אל-מנשייה, וכך חווה באופן מעשי את חרדת החיילים בטרם היציאה לקרב ובמהלכו. אלתרמן שוחרר משירות על ידי יצחק שדה, על פי השמועות, לבקשתו של בן-גוריון אשר אלתרמן היה מתומכיו המובהקים.
קובץ שירי עיר היונה
הספר "עיר היונה" כולל הן שירים לאומיים והן שירים אישיים. השירים הלאומיים מתארים את המצב בארץ ישראל בתקופה שלפני הקמת המדינה על פי סדר התרחשותם: ההעפלה, קיבוץ הגלויות, כור ההיתוך, התפתחות השפה והעיר, תקופת מלחמת העצמאות ועוד עניינים שבמרכז סדר היום הציבורי. השיר עצמו מופיע לאחר השיר המתאר את ההכנות שלפני הקרבות ולפני שיר המלחמה עצמו.
השירים בספר נכתבו לאורך שנות הארבעים, אשר התאפיינו בתהליך מואץ של בנייה ומאבק לעצמאות ישראל. אלתרמן מתאר תהליך אבולוציוני של עניינים קטנים וטריוויאליים אך מעשיים, אשר ביחד מצטרפים למעשה הגדול. בשירי "עיר היונה" לא התאמץ אלתרמן לייפות את המציאות אלא תיאר אותה באופן ביקורתי ובוחן, ומתוך הבנה ואמפתיה.
הספר פורסם בשנת 1957 וזכה בפרס ביאליק.
תוכן השיר
השיר נכתב בשפה גבוהה ומליצית, ובדרך כלל משמעויותיו העמוקות אינן מתבררות באופן מיידי בקריאה הראשונה. על מנת לגלות את הרבדים העמוקים שלו יש צורך בקריאה חוזרת ונשנית של הטקסט תוך כדי הכרה וקישור לאירועים והמאורעות שהתחוללו בתקופת הזמן שעל הרקע שלה נכתב.
בית ראשון
מחנה צבאי חדש מוקם כשלב הראשון לצורך התארגנות והיערכות הכוחות הלוחמים לפני היציאה לקרב. בקרב עצמו יגרמו הלוחמים לשפיכות דמים של עצמם ושל האויב על מנת להגן על בני אדם אחרים אשר בשמם יצאו.
"שופך דם האדם" הוא ציטוט מבראשית, פרק ט' פסוק ו' המזהיר שדינו של שופך דם אדם שדמו יישפך.
בית שני ושלישי
בבתים אלו, שלא הולחנו ואינם בגרסה המושרת הידועה מתוארות המלאכות והפעולות של החיילים בהקמת המחנה ובהכנת המדים והציוד. המחנה הוא מעין עיר פרימיטיבית, ובה נוצר הווי ייחודי. המיוחד בבית זה שלא מוזכר בו הקרב. הבית הוא מעיין אתנחתא מהסיבה שלשמה נאספו כל אותם גברים.
בית רביעי
עם רדת הערב, באשמורת הראשונה, ההכנות מסתיימות והמחנה עומד ומוכן. עם זאת, אין מדובר במחנה קבע אלא במחנה אוהלים זמני כמנהג הצוענים ובדומה לאופיה של ההוויה המלחמתית. זו יכולה להשתנות בכל רגע מכיוון שכבכל שעת חירום מתבטלים לחלוטין החוקים היוצרים מסגרות וכלים בחיי האדם, וההוויה כולה מרוכזת במאבק לשמירת החיים והקיום האישי. מיקום המחנה, "בין חוף וגבע", רומז לקרב הראשון במבצע יואב בין תל גת לנחל לכיש.
בית חמישי
בבית זה, שהושמט אף הוא מהגרסה המושרת מתוארים קשרי חברות הנוצרים בין החיילים מתוך הבדידות ומתוך הצורך בקשרים חדשים במצב בו נעלם המעמד החברתי של ימי השגרה
בית שישי
הבתים שש ושבע עוסקים בייצוג הווי הלוחמים ובשפה בה ניתן לדבר על מאורעות ורגשות אלו של אחווה ושותפות. האמנות ה"גבוהה" אינה מסוגלת להביע את הסיטואציה ודווקא דיבור ישיר ובוטה גם אם אינו נעים לאוזן יכול לשקף את רוח הזמן. על הווי זה של אחוות לוחמים למול הסכנה יכול להעיד רק "הזמר הנפוץ" העומד בניגוד ל"שירה הצרופה"
בית שביעי
המשורר חוזה את "הזמר הנפוץ" שיבטא את חוויית המלחמה של החיילים הפשוטים. ללא "דקויות" של שירה אלא בלשון בוטה "בלי מורך לב ובלי חשש מפני הזול".
בית שמיני
הוא הבית השני והפזמון החוזר בגרסה המושרת. תיאור של הווי המחנה העסוק. השהייה במחנה, עם השירים והידידויות הארעיות, מכשף את החונים, כיחידים וככלל, ברוח הבלים. כאן, "רְעות רוח" נלקח מקהלת ("הכל הבל ורעות רוח") ואינה ה"רֵעות" מהבית החמישי. בבית זה מבטא אלתרמן תפיסת עולם לפיה גם ב"מלאכות החופזות" - מעשה הקמת המחנה הפשוט והזול יש מימד רוחני "כישופה של רעות רוח" והוא חלק מ"בניינה של ממלכה" - הקמת המדינה שבדרך.
בית תשיעי
חוויית המחנה היא חלק מחוויית המלחמה, והפזמונים אשר קשורים אליה מקנים זיכרון נוגה, ברקע הרעה, לימי המלחמה. בשורה "עוד ימשכו המה כמו נימה מחֵלֶב/נפשו של דור.." משיכת הנפש מושוות להוצאת נימה (שערה) מחלב - הדימוי בו משתמשת הגמרא לתיאור מיתת נשיקה (מיתה קלה) "נשיקה דמיא כמשחל בניתא מחלבא" ובפירוש רש"י.
בית עשירי
חזרה מתיאור רוח המחנה, עם אחוות החיילים ושירת הפזמונים, למהותה הגשמית של המלחמה. אותו הווי "עולה ביעף ושב נקטע בילל" של נפילת החיילים הנורים. איתו נקטע גם השיר כולו, עם כל תיאוריו הציוריים של המחנה והמלחמה. יש הרואים בשורות האחרונות ביקורת נוקבת על תיאור המלחמה כדבר הירואי.
הגרסה המוזיקלית
יאיר רוזנבלום הלחין את השיר לקראת פסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1973. רוזנבלום מספר שיהורם גאון התקשר אליו ושאל אם יש לו שיר שיוכל לשיר בפסטיבל (לפי גרסת גאון דווקא רוזנבלום הוא זה שהתקשר אליו ). רוזנבלום מספר שלא רצה להחמיץ את ההזדמנות ולכן מיהר להשיב בחיוב. הוא דפדף בספר השירים עיר היונה שהיה בהישג ידו ונקב בשם השיר מבלי לקרוא אותו. השניים סיכמו להיפגש למחרת בבוקר כדי לעבוד על השיר. בתום השיחה גילה רוזנבלום כי השיר שבחר באקראי מורכב מאוד להלחנה, מכיוון שהוא איננו בעל מבנה שירי כמקובל בפסטיבלים ואינו כולל בתים ופזמון חוזר. כדי לפתור את הבעיה החליט רוזנבלום להלחין רק שבעה מהבתים ולהשתמש בבית השמיני כפזמון.
רוזנבלום, שהתחייב להשמיע לגאון את השיר בבוקר, עמל על הלחנתו כל הלילה, אך להפתעתו גאון לא הופיע לקבל את השיר. רוזנבלום הבין שגאון ויתר על השיר, אך לא רצה לוותר על פסטיבל הזמר. הוא פנה לשלושה מבני טיפוחיו בלהקת הנח"ל - חנן יובל, אפרים שמיר וירדנה ארזי - שהיו בתקופה זו בתחילת דרכם העצמאית, והציע להם לבצע אותו למרות הטקסט המורכב לשינון ולביצוע. מעמדו התרבותי המרכזי של הפסטיבל שכנע את השלושה לבצע את השיר, ושמיר קיווה גם להיעזר בתשומת הלב הציבורית כדי לקדם את הקמתה של להקת כוורת. את השלושה ליוו בשירה שלישיית אף אוזן גרון. העיבוד המוזיקלי של השיר נעשה על ידי ירון גרשובסקי. והמקהלתי על ידי המלחין עצמו. בשל מורכבותו לא זכה השיר להצלחה בתחרות, אך הפך מאוחר יותר לאחת הקלאסיקות הגדולות של פסטיבל הזמר והפזמון לדורותיו.
מצעדים
ב-21 במאי 1973 הוצג השיר בפינה לשיפוטכם במצעדי הפזמונים ושהה במצעד 12 שבועות, מהם שבועיים במקום הראשון.
במצעד הפזמונים השנתי תשל"ג הגיע למקום ה-13.
בשנת 2009 נבחר במקום ה-13 במצעד של ידיעות אחרונות לבחירת השיר הישראלי הטוב בכל הזמנים.
כריסטוף מרטין וילנד
כריסטוף מרטין וילנד (בגרמנית: Christoph Martin Wieland; 5 בספטמבר 1733 – 20 בינואר 1813) היה משורר, סופר ואיש רוח גרמני.
קורות חייו
וילנד היה בן לכומר פרוטסטנטי. בצעירותו החל ללמוד משפטים בעיר טיבינגן, ושם החל גם לכתוב יצירות ספרותיות ראשונות. בעקבות פרסום היצירות הזמינו הסופר יוהאן ג'קוב בודמר (Johann Jakob Bodmer) לבוא לציריך, שם שימש כמורה בית וכיועץ העירייה. ב-1769 נתמנה לפרופסור לפילוסופיה בעיר ארפורט. ב-1772, בעקבות כתיבת הרומן 'מעשה הזהב, או מלכי ששיאן - מעשה שהיה', האוהד את האבסולוטיזם הנאור של יוזף השני, הזמינה אותו דוכסית ויימאר לשמש כמחנך לבנה, קרל אוגוסט מסקסוניה-ויימאר, מי שהיה לאחר מכן ידידו ופטרונו של גתה. לאחר שנתמנה וילנד ליועץ החצר של הדוכסות, החליט להקדיש את שארית חייו לספרות ולחיי רוח, אותם חלק עם שאר חבריו לקלסיקה של ווימאר.