cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרין אייבשיץ-סגל
ביוגרפיה
מתגוררת בחיפה, נשואה ואם לשני ילדים.
פרסים והוקרה
ב-2017 נבחרה על ידי מגזין G40 של גלובס לאחת מארבעים הצעירים המבטיחים של ישראל, בשנת 2019 נכללה ברשימת 50 הנשים המשפיעות של "פורבס ישראל".
בשנת 2020, Global Semiconductor Alliance בחר באייבשיץ-סגל כמועמדת לפרס Rising Women of Influence, ובשנת 2021 היא נבחרה על ידי גלובס לאחת מ-50 הנשים הישראליות המשפיעות וההישגיות ביותר בישראל.
1963 בספורט
1963 בספורט:
גביע דייוויס
נבחרת ארצות הברית זכתה בגביע לאחר ניצחון 2–3 על נבחרת אוסטרליה.
אליפות העולם בכדורסל 1963
נבחרת ברזיל זכתה במדליית הזהב. נבחרת יוגוסלביה זכתה במדליית כסף ונבחרת ברית המועצות  זכתה במדליית ארד.
אליפות אירופה
נבחרת ברית המועצות זוכה באליפות.
אליפות דרום אמריקה
ברזיל זכתה באליפות ופרו  זכתה במקום השני.
גביע אירופה לאלופות
צסק"א מוסקבה זכתה בגביע לאחר שניצחה בגמר את ריאל מדריד.
למכירה, נעלי תינוק, מעולם לא ננעלו
למכירה: נעלי תינוק, מעולם לא ננעלו (באנגלית: For sale: baby shoes, never worn) הוא סיפור בן שש מילים המתואר כדוגמה קיצונית לסיפורת בזק. אף שהסיפור מיוחס לרוב לארנסט המינגוויי, הקשר אליו אינו מבוסס וקיימים סיפורים דומים אשר קודמים לו.
מקורות
ב-16 במאי 1910, פרסם ה"ספוקיין פְּרֶס" ידיעה שכותרתה "Tragedy of Baby's Death is Revealed in Sale of Clothes" (טרגדיה של מות תינוק התגלתה במכירת בגדים). הכתבה מציגה מקרה של מודעה שהתפרסמה בעיתון מקומי, ובה נכתב: "לבנים עבודת יד לתינוק ומיטה לתינוק. לא היו בשימוש מעולם." הכותב למד מן המודעה על מותו של העולל, ועל הטרגדיה של הוריו. באותה תקופה היה המינגוויי בן עשר, שנים לפני שהחל בקריירת הכתיבה שלו.
ב-1917 כתב ויליאם ר. קיין (William R. Kane) מאמר בכתב העת "The Editor" שבו התווה את הבסיס לסיפור על אם מוכת יגון שאיבדה את תינוקה, ואף הציע את ככותרת וכמוטיב את המילים "Little Shoes, Never Worn" (נעליים קטנות, מעולם לא ננעלו). קיין הציע שהאם תיתן את הנעליים, בשונה מהגרסאות המודרניות, שבהן הנעליים מוצעות למכירה. הוא מציע שהענקת הנעליים תעניק לאם מוכת היגון, מעניקתן, מעט נחמה, שלפחות תינוק אחר יהנה מהנעליים שתינוקה המת לא ינעל יותר.
באפריל 1921 הזכיר עיתונאי בעל טור בשם רוי מאולטון בטורו, שהודפס במספר עיתונים, שיחה בינו לבין אדם בשם ג'רי. אותו הג'רי אמר שראה מודעה על "עגלת תינוק למכירה, מעולם לא הייתה בשימוש." למודעה הצמיד רוי מאולטון את דבריו של אותו ג'רי על המודעה: "האם זו לא תהיה עלילה נפלאה לסרט קולנוע?" בגרסה מוקדמת זו, במקום נעלי תינוק, מוצעת למכירה עגלת תינוק. עגלת תינוק מופיעה בגרסאות רבות של סיפור בזק זה.
ביוני 1921 פרסם המגזין "לייף" כתבה מעיתון בשם "Louisville Courier-Journal" שבה נכתב:
בגרסה מוקדמת זו של הסיפור יש שבע מילים, ולא שש כמו בגרסה המאוחרת.
ביולי אותה שנה כבר פורסמה פארודיה על הסיפור; בסיפור "Fools Rush In" שפרסם ג'יי ג-די (Jay G’Dee) במגזין ההומוריסטי "Judge" תואר מקרה שבו המספר חש עצב לאחר קריאת מודעה זו, ופונה לנחם את מפרסמי המודעה. כשהוא פוגשם, מתברר שמכירת העגלה נעשתה לאחר לידת תאומים, כשהוריהם ציפו לילד יחיד.
השנה הראשונה המוזכרת בהקשר של המינגוויי לסיפור היא 1974. פיטר מילר, סוכן ספרותי, כותב בספרו "Get Published! Get Produced!: A Literary Agent’s Tips on How to Sell Your Writing" מ-1991 שכ-17 שנה קודם לכן (בסביבות 1974), כשהיה בתחילת הקריירה שלו, פגש ב"סינדיקטור של עיתון מבוסס היטב" שסיפר לו גרסה של האגדה על כתיבת הסיפור בידי המינגוויי (מובאת בפרק הרקע). עם זאת, הפרסום המודפס הראשון המזכיר את האנקדוטה הזו הוא של ג'ון דה-גרוט, בספרו משנת 1989, "Papa: A Play Based on the Legendary Lives of Ernest Hemingway". בשנת 1992 פרסם ג'ון רוברט קולומבו (John Robert Colombo) חלק ממכתב שקיבל מסופר המדע הבדיוני הנודע ארתור סי. קלארק, שכתב על אהבתו לסיפור ומיקם את עלילת הסיפור בשנות ה-20 של המאה ה-20. במכתבו כתב "איני יכול לחשוב על כך בלי לבכות".
במאמר משנת 2014 בכתב העת "The Journal of Popular Culture" כתב פרדריק רייט כי בשל חוסר בראיות, רוב הסיכויים שהקשר להמינגוויי אינו אמין.
השפעה
הקונספט של כתיבת סיפור בכמה שפחות מילים היה לסוגה ספרותית, הידועה בשם "סיפורת בזק". הגעה לשש מילים הייתה לתת-סוגה, ומגזין "סמית'" האמריקאי אף הוציא סדרת ספרים, "Six-Word Memoirs", המאגדים סיפורים קצרצרים מסוגה זו.
אלי נאווי
נאווי סבל בגיל 12 ממחלה שפגעה בגפיו התחתונות והותקנו בשתי רגליו מפרקי ירך מלאכותיים. שנים ארוכות עסק בשחייה והוא פעיל בעמותת "אתגרים". לבקשת מאמנו החל בשנת 2006 להתאמן בחתירה במרכז ללימודי חתירה וימאות על שם דניאל עמיחי מרכוס.
בשנת 2007 השתתף באליפות העולם לנכים וזכה במדליית ארד, בעקבותיה נמנה עם סגל המשלחת הישראלית למשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) וזכה גם בהם במדליית ארד. בכך היה לחותר הישראלי הראשון שזכה במדליה אולימפית.
Infernal Overkill
Infernal Overkill הוא אלבום הבכורה של להקת הת'ראש מטאל הגרמנית דסטרקשן. האלבום יצא לאור במאי 1985.
גאורגיקה
גאורגיקה (בלטינית: Georgica) היא פואמה ארוכה מאת המשורר הלטיני ורגיליוס, שפורסמה ככל הנראה ב-29 לפנה"ס. שמה של היצירה נובע מן המילה היוונית "גאורגיקה" (ביוונית: γεωργικά) שפירושה "עבודת אדמה" או "חקלאות". הנושא המרכזי של הפואמה הוא עבודת אדמה, דהיינו חקלאות.
גאורגיקה היא היצירה השנייה של המשורר הרומי ורגיליוס, לאחר יצירתו הראשונה "האקולוגות". זוהי פואמה המורכבת מ-2,188 שורות, המחולקות לארבעה ספרים. היצירה מבוססת על המעמד האידיאלי של החקלאים ברומא הקדומה בה החקלאות נחשבה למלאכה הראויה ביותר, ומושפעת מיצירות של משוררים רומים ויוונים קודמים, בעיקר מ-"על טבע היקום" מאת לוקרטיוס (השונה מורגיליוס בהשקפתו הפילוסופית), ו-"עבודות וימים" מאת הסיודוס (יצירה הרבה יותר מצומצמת בתוכנה והיקפה). ורגיליוס חיברה במשך כשבע שנים, מדי בוקר כותב הרבה שורות חדשות, ובשאר היום מצמצם ומגיה את מה שכתב, כך שבממוצע חיבר שורה אחת ביום. זוהי יצירתו המקורית ביותר של ורגיליוס, הנחשבת על ידי רבים ליצירת המופת שלו. בנימתה היא מתאפיינת באנושיות עמוקה, בסימפתיה ורגישות לבריות, ובפליאה מן המסתורין של העולם, ומבחינה סגנונית - בשלמות צורנית, במוזיקליות, בבחירה נבחרת של מילים, "אומר הרבה במעט, תכופות בשתיקה".
ה"גאורגיקה" יצירה דידקטית המדריכה לפרטי פרטים היאך לגדל תבואה, עצים, בהמות ודבורים, תוך הרמוניה בין אדם וטבע. ורגיליוס ממחיש ביצירתו את הסבל האנושי ואת קטנותו של האדם מול איתני הטבע. מאבק קשה בנסיבות ומכשולים, במהלכו האדם מקבל הדרכה שמיימית באמצעות תפילה ופרשנות סבלנית של רצון השמיים, מביא את האדם להשיג לבסוף מצב של מנוחה. ורגיליוס עומד לצדו של "החקלאי החרוץ" המסור לעבודתו, ורואה את החברה האנושית ככוורת דבורים גדולה, שכל אדם בה תורם כדבורה את חלקו, גם אם הוא נראה קטן ושולי, שכן תרומתו נועדה למען מטרה גדולה יותר.
לדעת סנקה, ורגיליוס חיבר את היצירה שלא על מנת להורות לחקלאי, אלא כדי להנעים לקורא (מתייחס לתיאורי הטבע ולאפיזודות הנפלאים שביצירה). מכל מקום, ה"גאורגיקה" הרבה יותר מאשר משמעותה הליטרלית. על ההבדל בין "על אודות החקלאות" מאת וארו לבין הגאורגיקה של ורגיליוס, כתב ג'וזף אדיסון: "במקום שכותב הפרוזה אומר לנו ישירות מה נדרש לעשות, לעיתים קרובות המשורר מסתיר את ההוראה בתיאור, מראה את האיכר במעשה המלמד את הקורא. בעוד האחד מציג את כל חלקי האמת, שאפשר למסור, באופן מלא וברור ככל יכולתו; האחר בורר את הנסיבות הנעימות ביותר של האמת הזו, כך מעביר את המכלול באופן מגוון יותר להבנה".
כתב ג'ון מקייל: "מה שהתיאורים וההדרכות (שבגאורגיקה) תוכננו לעשות, ואכן עושים ביופי נוצח: ליצור בשירה נבחרת אידיאל, חזיון, של חיי שלום פנימי והרמוניה עם הטבע. הם מציירים תמונת עולם של פשטות ועשייה, של עבודה קשה ואושר אמיתי".
ה"גאורגיקה" נחשבה באנגליה של שלהי המאה ה-17 ושל המאה ה-18 לשיר הטוב ביותר שחובר בימי קדם, תורגמה על ידי דריידן לאנגלית, חוברו לה פירושים למדניים על ידי בוטניקאים אנגלים, והייתה לה השפעה גדולה על השירה האנגלית, הן על אפוסים דידקטים העוסקים באדם וטבע, בהם "העונות" מאת ג'יימס תומסון, "המשימה" מאת ויליאם קאופר, ומאוחר יותר על "הטיול" מאת ויליאם וורדסוורת'; והן על גאורגיקות חדשות שחוברו בעבור חקלאים, כגון "הצמר" מאת ג'ון דייר, "חקלאות" מאת דודסלי, ו-"גן הכשות" מאת כריסטופר סמארט. היא המשיכה להשפיע על השירה האנגלית גם בדורות הבאים. אלפרד טניסון, כהד לניגון המיוחד של הגאורגיקה, כתב על ורגיליוס: "אתה השר על חיטה וחורש / שדה וכרם, כוורת סוס וצאן / כל החן של בנות השיר / תכופות במילה אחת מפיק רצון". המשורר ססיל די לואיס אמר: "יותר ויותר הרגשתי שאנגליה מדברת אלי דרך ורגיליוס, ושורגיליוס של הגאורגיקה מדבר אלי דרך האיכרים והפועלים האנגלים שהכרתי".
ב"גאורגיקה" נמצאת ההתייחסות היחידה בחיבוריו של ורגיליוס לארץ יהודה, כאשר את דקליה המפורסמים בתקופת בית שני הוא מכנה "דקלי אדום". זאת הדוגמה הראשונה בשירה הלטינית להחלפה בין יהודה ואדום, שבתקופה מאוחרת יותר ניתן למצוא יותר מקרים שלה. בספר השני מוזכר האתרוג, המכונה "פרי-הדר מדי", מה שמלמד שהאתרוגים הגיעו למערב מהמזרח.
Evacuate the Dancefloor
Evacuate the Dancefloor נחשב לאלבום הקאמבק של הלהקה ושיר הנושא מתוכו, "Evacuate the Dancefloor", זכה להצלחה בינלאומית. הוא הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, וה-25 במצעד הבילבורד הוט 100. בארצות הברית נמכר בלמעלה ממיליון עותקים, ובקנדה קיבל את מעמד הפלטינה הכפולה על מכירות של 160,000 עותקים.
פיטר טורצ'ין
פיטר טורצ'ין (רוסית: Пётр Валенти́нович Турчи́н; נולד ב-1957) הוא מדען אמריקאי ממוצא רוסי המתמחה ביצירת תיאורים מתמטיים לחברות אנושיות שהתקיימו במהלך היסטוריה.
כיום הוא משמש כפרופסור במחלקה לאקולוגיה וביולוגיה אבולוציונית וגם במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת קונטיקט בארצות הברית.
טורצ'ין מתמחה ביצירת מודלים מתמטיים אשר מתארים השתנות של חברות אנושיות במהלך ההיסטוריה. הוא פיתח דיסיפלינה בשם קליודינמיקה, אשר מבוסס על קליומטריקה, העוסקת בניתוחים מצבים היסטוריים וכלכליים באמצעות שיטות מתמטיות וסטטיסטיות.
טורצ'ין כתב מספר ספרים בנושאי מחקרו, האחרון שבהם, "War and peace and war: the life cycles of imperial nations", יצא בשנת 2006.
דיוויזיית חיל הרגלים הראשונה (בריטניה)
הדיוויזיה הראשונה של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית סדירה, אשר לחמה במלחמות השונות של בריטניה במספר גילגולים מתחילת המאה ה-19 ועד לפירוקה בשנת 1960.
המלחמות הנפוליאוניות
הדיוויזיה הוקמה על ידי ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון במהלך מלחמת חצי האי, ובראשה עמד ג'ון הופ, והיא כללה כוחות אנגלים והנובריים, וכן את הלגיון הגרמני של המלך. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחצי האי האיברי, ובשנת 1815 לחמה בקרב קאטר ברה ובקרב ווטרלו בפיקודו של ג'ורג' קוק.
מלחמת קרים
הדיוויזיה לחמה במלחמת קרים בפיקודו של הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג', תוך שהיא כוללת את חטיבת המשמר ואת חטיבת היילנד, לצד הצבא הצרפתי וצבא האימפריה העות'מאנית כנגד צבא האימפריה הרוסית, והיא נטלה חלק בקרב אינקרמן, הקרב על האלמה והמצור על סבסטופול.
מלחמת הבורים
הדיוויזיה לחמה במלחמת הבורים השנייה תחת פיקודו של פאול מתואן, והייתה חלק מהקורפוס ה-1. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים של המלחמה, תוך שהיא סופגת בחלקם אבדות כבדות, ומיולי 1900 עד סוף המלחמה היא לא פעלה כיחידה אחת. לאחר המלחמה הוצבה הדיוויזיה בפיקוד אלדרשוט כחלק מהקורפוס ה-1, והתעתדה להיות חלק מחיל המשלוח במקרה שתפרוץ מלחמה.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייסה הדיוויזיה כחלק מחיל המשלוח הבריטי, והיא יועדה לשרת ביבשת אירופה. הדיוויזיה לחמה במהלך הקרב הראשון על המארן והקרב הראשון על האן. בהמשך השנה לחמה הדיוויזיה בקרב ארמנטייר ובקרב איפר הראשון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים של החזית המערבית, ובכלל זה קרב איפר השני, קרב לוס, הקרב על הסום וקרב פשנדל, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית ובמתקפת מאה הימים.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלחה הדיוויזיה ה-1 לצרפת תחת פיקודו של הרולד אלכסנדר, כחלק מחיל המשלוח הבריטי. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, אולם נאלצה להתפנות יחד עם שאר הצבא במהלך מבצע דינמו. לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בבריטניה על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה. במרץ 1943 נשלחה הדיוויזיה לצפון אפריקה, שם לחמה כחלק מהארמייה הראשונה במהלך המערכה בתוניסיה. בדצמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לחזית האיטלקית, שם לחמה בתחילה כחלק מהארמייה הבריטית השמינית, אולם עד מהרה היא הועברה תחת פיקוד הארמייה האמריקנית החמישית, עימה היא לחמה במהלך קרב אנציו. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בשחרור רומא ובלחימה כנגד הקו הגותי, ובינואר 1945 הוחזרה הדיוויזיה לבריטניה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הדיוויזיה שהתה בארץ ישראל לזמן קצר, הועברה למצרים במשך כמה חודשים וחזרה לארץ ישראל באפריל 1946. שנתיים לאחר מכן, עם סיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל, חזרה הדיוויזיה למצרים, ובילתה גם תקופות בלוב עד שנת 1951. באוקטובר אותה שנה. בזמן שכוחות בריטיים יצאו ממצרים מחוץ לאזור תעלת סואץ, החזיקה הדיוויזיה את האזור הקטן הזה. לאחר הנסיגה של כוחות בריטיים ממצרים, חזרה הדיוויזיה לבריטניה לזמן קצר בשנים 1955 ו-1956. לאחר מכן הוצבה הדיוויזיה בגרמניה כחלק מהקורפוס ה-1 במסגרת ארמיית הריין הבריטית, ובשנת 1960 פורקה הדיוויזיה.
פרנסיס הנרי מאי
קורות חיים
פרנסיס הנרי מאי נולד בדבלין שבאירלנד. מאי היה בנו הרביעי של ג. א. ס. מאי (G. A. C. May), נשיא בית המשפט העליון של אירלנד.
מאי התחנך בבית הספר הארו, ובמכללת טריניטי שבדבלין. מאי קיבל תואר BA בשנת 1881, ומונה לתפקיד באדמיניסטרציה הקולוניאלית בהונג קונג. בין השנים 1893–1902 כיהן כמפקד משטרת הונג קונג, ובין 1896–1902 כמפקד מכבי האש של הונג קונג.
בשנת 1886 מונה למזכיר האישי של המושל סר ג'ורג' ויליאם דה וו. בין השנים 1889–1891 כיהן כמזכיר האישי של המנהלן הראשי של המושבה ג'ורג' דיגבי בארקר.
בשנת 1891 מונה לסגן מזכיר המושבה, ובשנת 1892 לתפקיד גזבר המושבה בפועל. בשנת 1895 מונה כחבר המועצה המחוקקת של הונג קונג, ובאותה שנה קיבל תואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
בין השנים 1902 -1910 כיהן כמזכיר המושבה, ובשנת 1903–1910 כיהן כמנהלן בפועל של המושבה.
בשנת 1910 מונה לתפקיד מושל פיג'י ותפקיד הנציב העליון של מערב האוקיינוס השקט בו כיהן עד שנת 1912.
ס-24 ביולי 1912 מונה לתפקיד מושל הונג קונג, ונשא בתפקיד זה עד שנת 1919. ביולי 1912 נעשה ניסיון לרצוח אותו בעת שנסע באפריון שלו. הכדורים שנורו על ידי המתנקש לי האנג האנג פגעו באפריון של רעייתו של מאי, אשר נסעה לצידו. לי האנג האנג ביקש להתנקם במאי, בשל מעשיו בתקופה בה היה מפקד המשטרה (מאי הביא לכליאתו של אביו של האנג). מאז ניסיון התנקשות זה החל מאי לנסוע במושבה ברכב במקום באפריון.
בשנת 1919 פרש מאי מתפקידו בשל בריאותו הלקויה ושב לאנגליה.
מאי נפטר בשנת 1922 ונקבר במנזר קלייר, בסאפוק שבאנגליה.
משפחתו
מאי נשא לאישה את הלנה בארקר (Helena Barker) בשנת 1891, בתו של מנהלן המושבה, מייג'ור ג'נרל ג'ורג' דיגבי בארקר. לזוג נולדו ארבע בנות.
פרסומים
מאי פרסם שני ספרים:
מורשתו
על שמו של מאי קרויה דרך מאי, באזור המיד לוולז של האי הונג קונג. קרן הלנה מאי קרויה על שם אשתו.
עבודת גמר תיכונית בישראל
הכנת העבודה אמורה להוות מעין שיא של תהליך למידה משמעותי בדגש מחקרי. היא מתבססת על עקרונות הלמידה האותנטית בכך שהיא מאפשרת התמודדות עם משימה לימודית מעמיקה ומאתגרת ועיסוק בסוגיה שהיא מעבר לנלמד בבית-הספר ובתוכנית לבחינות הבגרות. התלמידים שמכינים את העבודה מתבססים על ידע מדעי עדכני, דרכי מחקר ודרכי עבודה מדעיים, בליווי של חוקרים. העבודה נועדה לבטא את יכולתו של התלמיד, הידע והכלים שרכש והתנסויותיו הלימודיות. תהליך העבודה נועד לעודד למידה עצמאית והשקעה במחקר אישי ואתגר לימודי אישי, תוך עבודה שיכולה להתרחש גם מחוץ לכותלי בית הספר.
מסגרת הכנת עבודת הגמר
לפי כללי משרד החינוך, כל תלמידי כיתה י"א הלומדים בתיכון אינטרני בישראל יכולים להגיש הצעה לעבודת גמר אחת, עיונית או עיונית-מעשית.
העבודה מוגשת במהלך כיתה י"ב, והיא יכולה להיות חלק מהמשימות לקבלת תעודת בגרות, כך שהעבודה יכולה להחליף את בחינת הבגרות (עבודה 'צמודה') או להתווסף לה (עבודה 'לא צמודה').
עבודת הגמר מוגשת על ידי תלמיד יחיד בלבד ולא ניתן לכתוב עבודה משותפת, למעט במקצועות מסוימים השייכים למנהל מדע וטכנולוגיה, מכיוון שחשובה בדיקת יכולתו האישית של התלמיד.
מסיבה דומה, שני תלמידים (או יותר) מבית-ספר אחד לא יכולים להגיש הצעה זהה, או הצעה בנושא זהה. עבודות הגמר אמורות להיות על נושאים שהם מעבר לנושאים הנלמדים בתוכנית הלימודים הרגילה. בעבודת הגמר אמורים התלמידים להתמודד עם סוגיה מדעית מסוימת, להעמיק בה, להבהיר ולסכם אותה. לא מצופה מהם חידוש מדעי. הערכת העבודה מתמקדת בכושר הלימוד העצמי של התלמידים, שימוש בדרכי לימוד מדעיות ומחקריות, התמודדות עם אתגרי למידה וחשיבה מסדר גבוה, וכתיבה מדעית, ביקורתית ויצירתית.
לפי כללי משרד החינוך, העבודות וההצעות להן צריכות להיכתב בשפה העברית או הערבית. כתיבה עבודות בשפה אחרת (למשל על ידי עולים חדשים), נדרשת אישור מראש של המפקח על עבודות הגמר, ועליהן להיות מלוות בתרגום לעברית. מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ומשרד החינוך נראה כי מתוך כ-100 אלף תלמידי כיתה י"א הלומדים במסגרת החינוך העל יסודי, מגישים עד 2% מהתלמידים הצעות לעבודת גמר.
תלמידי תוכנית אלפא של האגף למחוננים והאגף לחינוך על יסודי, חייבים להגיש עבודת גמר, ורק להם ניתנת האפשרות להגיש את ההצעה בכיתה י' ואת העבודה בכתה י"א.
הנחיה והערכת עבודת גמר
המנחים והמעריכים של עבודות הגמר אמורים להיות בקיאים ובעלי ניסיון מחקרי אקדמי בתחום הידע בו הן נכתבות. עלות ההנחיה לתלמידים וכן עלות בדיקת העבודות ממומנים על ידי משרד החינוך. המנחים לא יכולים להיות הורים או בני משפחה קרובים של התלמידים, גם אם נושא העבודה הוא בתחום מומחיותם.
ציון עבודת גמר צמודה מורכב משלושה חלקים: 50% ניתן כציון בית-ספרי ('מגן'), 40% ניתן על התוצר הכתוב, 10% על שיחה בעל פה של התלמיד עם הבוחן. העבודה נמסרת לתלמידים בתום השיחה בעל פה עם בודקי העבודה. ציון העבודה נשלח לבית הספר באמצעות אגף הבחינות והוא נרשם בתעודת הבגרות. ניתן לערער על הציון ואז העבודה נבדקת שוב, בתהליך חדש ועצמאי (ללא מידע לגבי הציון והמעריך הראשון); ציון זה הוא הציון הסופי ולא ניתן לערער עליו.
עבודת גמר לא צמודה מוערכת רק על פי התוצר הכתוב, השיחה בעל פה והערכת המנחה.
מסגרות מסייעות לתלמידים
לאורך השנים קמו מספר מסגרות שמסייעות לתלמידים לצלוח את המסלול.
מסגרות אלו (כגון דרך רוח ואחר"ת) פועלות לרוב בשיווק המסלול, בקיום הנחיה ובליווי תלמידים במקצועות מוגדרים ובפריסה גאוגרפית מוגדרת.
בסוף שנת 2016 הקימו שלושה מבוגרי המסלול מיזם ארצי, תנופה, שמטרתו לפתור חסמים לאומיים במסלול ובראשם: מחסור במודעות למסלול בקרב התלמידים, מיעוט במנחים אקדמאים וקושי בתיאום התהליך בתוך בתי הספר. למיזם שותפות עמותות, עיריות, אוניברסיטאות וכן משרד המדע ומשרד החינוך. בשנת פעילותו הראשונה של המיזם יופעלו בערים ירושלים, באר-שבע וחיפה מלווי מחקר עירוניים ויינתנו הרצאות חשיפה בהתנדבות במסגרתו.
איסרליס
איסרליס הוא שם משפחה יהודי, שמגיע מהשם שפירושו.
ראו גם
}}
טירת פינקני
טירת פינקני (באנגלית: Castle Pinckney) היה מבנה מבוצר שהוקם על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית על אי קטן סמוך לעיר הנמל צ'ארלסטון במפרץ צ'ארלסטון אשר בקרוליינה הדרומית בתחילת המאה ה-19. המבנה שימש לזמן קצר כמחנה שבויים וכעמדת ארטילריה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
במקורה נבנתה הטירה כמצודת עץ בשנת 1797 מחשש לפלישת כוחות צרפתיים במסגרת מלחמות נפוליאון. המצודה, אשר נקראה "פורט פינקני" על שמו של גיבור מלחמת העצמאות האמריקנית צ'ארלס קוטוורת' פינקני, נבנתה על מנת להגן על עיר הנמל הסמוכה. בנייתה נסתיימה בשנת 1804 אך מספר חודשים לאחר סיום בנייתה נהרסה המצודה על ידי הוריקן אשר הכה את האזור. המצודה שוקמה ונבנתה מחדש כמצודה עשויית לבנים בין השנים 1809 ל-1810 ואוישה במהלך מלחמת 1812 אולם ללא כל פעילות צבאית סביבה. לאחר המלחמה ננטשה המצודה עד למשבר המיסוי של 1832 אז אוישה המצודה על ידי כוחות המיליציה המקומיים כתגובה להכרזתו של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון על כוונתו לאכוף גביית מיסים פדרליים באמצעים צבאיים. משנפתרה סוגיה זו בדרכי שלום ננטשה המצודה כמוצב צבאי ונעשה שימוש במתקן כמחסן ציוד.
עד תחילתה של מלחמת האזרחים הייתה הטירה חלק ממערך הביצורים שהגן על אזור המפרץ יחד עם פורט סאמטר, פורט מולטרי, פורט ג'ונסון וביצורים נוספים אחרים. ב-27 בדצמבר 1860, שבוע לאחר פרישתה של קרוליינה הדרומית מהאיחוד, נכנעה המצודה ונמסרה למיליציה המקומית על ציודה ואנשי חיל המצב אשר איישוה חברו לכוחותיו של מייג'ור רוברט אנדרסון שאיישו באותה העת את פורט סאמטר. במהלך המלחמה איישו את המוצב צוערי הזואבים של צ'ארלסטון. לאחר ניצחון צבא הקונפדרציה בקרב בול ראן הראשון הובאו לטירה 153 שבויים אולם לאחר כשישה שבועות התברר כי המקום קטן מלאכלס כמות גדולה של אנשים והשבויים הוחזרו לבית הכלא העירוני של צ'ארלסטון.
לאחר מלחמת האזרחים שופצה הטירה ושודרגה בעת מלחמת ארצות הברית–ספרד אולם שוב ללא כל פעילות צבאית סביבה. בשנת 1890 פורק חלק מהמבנה על מנת לאפשר הקמת מגדלור במקום.
אלכסנדר מדבדב
אלכסנדר איוואנוביץ' מדבדב (ברוסית: Александр Иванович Медведев; נולד ב-14 באוגוסט 1955 במחוז סחלין, ברית המועצות) הוא עסקן ספורט ואיש עסקים רוסי, המכהן כמנכ"ל מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג (מפברואר 2019).
בעבר כיהן כנשיא ליגת ה-KHL בשנים 2008–2014, סגן יו"ר דירקטוריון גזפרום (בשנים 2008–2019) ומנכ"ל חברת גזפרום אקספורט, חברת הבת העוסקת בייצוא גז טבעי.
השכלה וקריירה
בוגר המכון המוסקבאי לפיזיקה וטכנולוגיה (Московский физико-технический институт), בו השלים את לימודיו ב-1978.
בשנים 1978–1989 עבד במכון לכלכלה עולמית וליחסים בינלאומיים של האקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1989 מונה למנהל דונאו בנק בווינה שבאוסטריה ולאחר מכן ניהל את חברת הבת של הבנק "Inter Trade Consult GmbH". בשנים 1998–2002 היה מנהל חברת IMAG, Investment Management and Advisory Group GmbH באוסטריה ובשנות ה-90 של המאה ה-20 עבד בחברת טומסקנפט.
ספורט
ב-2002 מונה למנכ"ל חברת גזאקספורט, חטיבת הייצוא של תאגיד גזפרום. באותה שנה גם היה לחבר בדירקטוריון גזפרום. באפריל 2005 היה לסגן יו"ר דירקטוריון החברה כשהוא ממשיך לשמור על תפקידו כמנכ"ל גזאקספורט שבנובמבר 2006 שינתה את שמה ל"גזפרום אקספורט" והחלה להשקיע הון בפיתוח ומימון קבוצות הוקי קרח ברוסיה ואת ליגת העל בהוקי קרח.
באוגוסט 2006 מונה ליו"ר דירקטוריון מועדון ההוקי קרח סק"א סנקט פטרבורג מועדון ש-75% ממניותיו מצויים בידי חברת גזפרום. בתחילת 2008 היה ממארגני יוזמת הקמת ליגת ההוקי הפתוחה ואליפות רוסיה הפתוחה בהוקי קרח והוביל להקמת ליגת ההוקי הקונטיננטלית. ב-9 באפריל 2008 מונה לנשיא ליגת ה-KHL, תפקיד שמילא עד שנת 2014 כשהוחלף על ידי דמיטרי צ'רנישנקו.
בפברואר 2019 מונה למנכ"ל מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג. בספטמבר אותה שנה נבחר לחבר בוועד הפועל של ארגון המועדונים האירופיים.
הדיוויזיה ה-15 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-15 (בגרמנית: 15. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בפלישה לפולין, במערכה על צרפת, ובקרבות שונים בחזית המזרחית.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בווירצבורג, והועמדה תחת פיקוד פרידריך וילהלם ברנדט. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה השנייה. ב-21 בנובמבר 1940 נלקח שליש מהדיוויזיה, לצורך הקמת הדיוויזיה ה-113. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-35, ולאחר מכן חלק מהקורפוס הממונע ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן לחמה בקרב סמולנסק כחלק מקורפוסים שונים במסגרת הארמייה הרביעית, עמה לחמה אף בקרב על מוסקבה. בפברואר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ובקיץ אותה שנה הועברה תחת פיקוד הארמייה הראשונה בצרפת. בקיץ 1943 לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה בקרב חרקוב השלישי, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים באוקראינה ובכלל זה בקרב דנייפר. בינואר 1944 הוכפפה הדיוויזיה לארמייה השישית, ולחמה עמה בקרבות באוקראינה וברומניה, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב, וב-5 בספטמבר 1944 הושמדה הדיוויזיה. ב-17 באוקטובר הוקמה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקוד הארמייה השמינית, עמה לחמה בקרבות בהונגריה ובסלובקיה. באפריל 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, עמה לחמה בקרבות במוראביה עד סוף המלחמה.
Dance Monkey
Dance Monkey הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האוסטרלית טונס אנד איי. השיר יצא לאור ב-10 במאי 2019, כסינגל שני מתוך המיני-אלבום The Kids Are Coming, על ידי חברות התקליטים Bad Batch רקורדס וסוני מיוזיק.
השיר זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר שהה אחד עשר שבועות בפסגת מצעד הסינגלים הבריטי, והפך לשיר הראשון בביצוע אישה שהצליח לעשות זאת. כמו כן השיר צעד מספר שיא של 30 שבועות במצעד השבועי של גלגלצ, מתוכם 10 שבועות במקום הראשון - השני שהצליח לעשות זאת אחרי "Shape of You" של הזמר אד שירן, הישג נדיר בתחנה. כמו כן, זהו השיר הראשון בתולדות המצעדים הלועזיים בישראל שדורג שנתיים ברציפות בעשירייה הפותחת במצעד השנתי (מקום 10 בשנת 2019 ומקום שלישי בשנת 2020).
וידאו קליפ
הווידאו-קליפ שצולם עבור השיר בבימויו של ליאם קלי וניק קוזאקיס יצא לאור ב-24 ביוני 2019.
בקליפ נראה קשיש מונשם המכונה "מיסטר טיימס", וכאשר מתחיל השיר להתנגן הוא משליך את מכונת ההנשמה ויוצא לפארק עם ידידיו - קשישים גם הם. כשהם נראים נוהגים ברכב ומשחקים.
הסרטים המצוירים של מיני
הסרטים המצוירים של מיני (באנגלית: Minnie's Bow-Toons) היא סדרת הנפשה ממוחשבת אמריקאית לילדים, המשמשת כספין אוף לסדרות "מועדון החברים של מיקי מאוס" ו"מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות". הסדרה נוצרה על ידי רוברטס גאנווי, והופקה על ידי Disney Television Animation, DQ Entertainment ו-Technicolor Animation Productions.
הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית בערוץ דיסני ג'וניור ב-14 בנובמבר 2011. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ דיסני ג'וניור ישראל בשנת 2012. לסדרה הופקו 8 עונות ו-89 פרקים באורך 2-5 דקות.
תקציר העלילה
בעונה השלישית הבנות פותחות סלון יופי לחיות בסמוך לבוטיק, ובעונה הרביעית הן יוצאות לטיולים ברחבי העולם, כאשר הן ביקרו בערים כמו לונדון, ונציה וטוקיו. בעונות שש ושבע, שמבוססות על הסדרה "מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות" ונקראות !Minnie’s Bow-Toons: Party Palace Pals, הבנות פותחות עסק חדש לתכנון מסיבות. בעונה השמינית, שנקראת Minnie’s Bow-Toons: Camp Minnie, הבנות פותחות מחנה קיץ, בו הן עוזרות לחניכים ליהנות מהרפתקאות בחיק הטבע.
בנוסף לשלושת הדמויות הראשיות, בסדרה זו משתתפים גם קלרבל, גופי, מיקי מאוס, דונלד דאק, פלוטו והאחייניות התאומות של מיני מאוס, מילי ומלודי.
מדבבים
הדיבוב העברי של הסדרה בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי אסנת סדן בין השנים 2012-2014 ומעיין שניידר-משה בשנת 2016. בנוסף דיבב בדיבוב העברי גלעד קלטר דמויות שונות בשנת 2016.
560-569 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 569 - 560 לפנה"ס
ננדי אוקורפור
ננדי אוקורפור (באנגלית: Nnedi Okorafor; נולדה ב־8 באפריל 1974 ) היא סופרת ניגרית–אמריקאית. בכתביה הראשוניים, כתבה בעיקר בסגנונות ריאליזם או פנטזיה. אך בהמשך דרכה עברה אוקרפור לכתוב בעיקר מדע בדיוני. אוקרפור כותבת בעיקר רומנים, נובלות וקומיקסים. בין יצירותיה המוכרות ישנם Binti, Who Fears Death, Lagoon, ו Zahrah the Windseeker. יצירותיה של ננדי זכו לפרסים רבים לאורך השנים, הפרסים הבולטים יותר בהם זכתה הם: Nebula Prize (Binti, 2015) ו Whole Soyinka Prize for Literature in Africa (Zahara the Windseeker, 2008)7.
ביוגרפיה
ננדי אוקרפור נולדה בארצות הברית, לשני הורים ניגרים שהיגרו לאמריקה. אחת מתוך ארבעה ילדים במשפחה.
בילדותה, לא הצליחה אוקרפור לאהוב ולהתחבר לסוגה של ספרי המדע הבדיוני. משום שספרים מסוגה זו תמיד עסקו ב"חייזרים" או בכל צורת חיים אחרת שהיא מסוכנת ויש לנדות אותה ולשנוא אותה. עבורה, כתיבה מסוג זה הייתה לא רלוונטית ולא מעניינת. כך שהיא פשוט לא הצליחה למצוא עניין בספרים אלו. היא מעולם לא חשבה על לכתוב, או להיות סופרת. חלומה הגדול היה להיות אנטומולוגית (חוקרת חרקים).
בתור ילדה, נסעה אוקרפור לביקורים רבים בניגריה, וכבר אז התאהבה במקום. בהמשך, בשל אהבתה והתלהבותה מהמקום, ניגריה הפכה למקור השראה מרכזי בסיפוריה.
כשהייתה נערה, אוקרפור ואחותה התאמנו בטניס. הן היו שותפות בארגון הטניס האמריקאי (USTA) והתחרו דרכו בתחרויות רבות סביב העולם, ואף זכו בחלק גדול מהן. אוקרפור ואחותה נחשבו לכוכבות טניס. כך שבמשך שנים רבות היא הייתה בטוחה כי היא הולכת לפתח לעצמה קריירה כשחקנית טניס, וכי כך יהיו חייה. בגיל 13, אובחנה אוקרפור עם עקמת חמורה. מה שהוביל לכך שיום אחד, כשהייתה בת 19, עברה אוקרפור "היתוך עמוד השדרה" ונעשתה משותקת. בתוך 24 שעות היא הפכה משחקנית טניס לאדם משותק. כשהייתה בבית החולים, מספרת אוקרפור כי היא ראתה 2 אופציות. הראשונה, לאבד כל תקווה ו-"להשתגע". השנייה, למצוא דרך למנוע מעצמה את השיגעון. וכך היא התחילה לכתוב.
כתיבה
אוקרפור כותבת בסגנונות רבים. בעיקר מדע בדיוני, אך היא כתבה גם ספרי פנטזיה, ספרים ריאליסטיים, וספרי קומיקס כולל מספר שיתופי פעולה עם מארוול. אך מעל הכול נודעה אוקרפור בשל חדשנותה בספרי המדע הבדיוני.
כתיבתה נחשבת כחדשנית ביותר, בעיקר משום שהיא עוסקת במדע בדיוני עם שורשים אפריקאים. ספריה של אוקרפור מתארים עלילת מדע בדיוני שמתרחשת דווקא באזורי אפריקה. הדמויות שחורות ברובן, והמסורת התרבות והאמונה האפריקאים נמצאים בכל אספקט של הספר. בין אם זה בתיאור העולם, בניית הדמויות, חלקים שונים של אגדות שעליהם מבוססת העלילה ועוד ועוד.
ניתן לראות במובנים רבים כיצד ילדותה וחוויות שונות שעברה משפיעים ומעצבים את כתיבתה. לדוגמה, כאשר הייתה ילדה קטנה חלמה להיות אנטומולוגית, תשוקה זו מעולם לא עזבה אותה. לכן, בספריה ניתן למצוא תיאורים מפורטים ומציאותיים במיוחד עבור צמחים, ובעלי חיים שונים. מה שהופך את העולמות אותם היא מתארת למלאי חיים וצבע.
דרך מרכזית נוספת בה השפיעה ילדותה של אוקרפור על כתיבתה היא שכשהייתה ילדה, היא שנאה את סוגת המדע הבדיוני. משום שהוא תמיד עסק ב "חייזרים" ו"אחרות". את רוב שנותיה היא אף העבירה במחשבה כי סוגה זו אינה סוגה ראויה לכתיבה. לכן, כשהתחילה לכתוב בסוגה זו היא לקחה את כל המאפיינים השונים שהפריעו לה בילדותה, ובספריה היא ניסתה ל-"תקן" אותם: הסיבה שהיא לא אהבה מדע בדיוני הייתה שהוא עסק ב-"אחרות" וב-"חייזרים" בעיקר במטרה לשנוא אותם, אך ספריה מדברים על חייזרים, רק בכיוון ההפוך לחלוטין. במקום שהחייזרים הם יהיו הדמויות הרעות, הם החכמים שיש ללמוד מהם. באחד מספריה (Binti ) הדמות הראשית אף עוזבת את חייה, ביתה ומשפחתה על מנת לחבור לחייזרים וללמוד מהם.
ספרים
ספריה של אוקרפור ראו אור כולם בשפה האנגלית. נכון לתחילת שנת 2021, לא תורגם לעברית אף אחד מספריה.
פרסים
לאורך השנים זכו יצירותיה של אוקרפור בפרסים רבים ושונים. המרכזיים והבולטים שבהם הם:
מכתבים לג'ולייט
מכתבים לג'ולייט (באנגלית: Letters to Juliet) הוא סרט דרמה קומית-רומנטית משנת 2010, בכיכובם של אמנדה סייפריד, כריסטופר איגן, ונסה רדגרייב, פרנקו נרו וגאל גרסיה ברנאל. הרעיון לכתיבת התסריט מבוסס על ספר בשם "מכתבים לג'ולייט" שיצא לאור בשנת 2006, המתאר את התופעה של כתיבת מכתבים לגיבורה הרומנטית המפורסמת ביותר של ויליאם שייקספיר, יוליה.
תקציר העלילה
סופי הול (אמנדה סייפריד) היא בודקת עובדות שעובדת במגזין גדול, ורוצה להתקדם למעמד של כותבת. היא יוצאת עם ארוסה ויקטור (גאל גרסיה ברנאל), שף העומד לפתוח מסעדה איטלקית במנהטן, לירח דבש בוורונה, עיר האהבה באיטליה, שם היא מקווה שתוכל לכתוב משהו "ראוי" לפרסום.
למרות התכנון, ויקטור מתמכר לעבודתו ויוצא לפגישות רבות ברחבי איטליה, דבר שגורם לסופי לתסכול, אך היא מחליטה לא לבזבז זמן ולטייל בעצמה בוורונה. היא נתקלת בחבורת נשים, הנקראות "המזכירות של יוליה", אשר תפקידן לענות למכתבים שנערות נואשות משאירות ליוליה על כותל ביתה. היא מתרגשת מאוד מהרעיון, ומצטרפת אליהן למשך כמה ימים. היא מוצאת בכותל מכתב שהשאירה נערה אנגליה בשם קלייר (ונסה רדגרייב) מלפני 50 שנה, אודות סיפור האהבה של קלייר ולורנצו. סופי מחליטה להחזיר לה מענה, למרות הזמן שעבר.
קלייר מקבלת את המכתב ומגיעה עם נכדה צ'ארלי (כריסטופר איגן) לוורונה למצוא את אהובה. בעזרתה של סופי הם מכינים רשימה של אנשים ששמם לורנצו, וקלייר מחליטה לנסוע לכל האנשים ברשימה בתקווה שאחד מהם הוא אהובה לשעבר. סופי, לאחר שמגלה כי ויקטור יהיה עסוק בענייני עבודתו, מספרת לקלייר שהיא רוצה להצטרף למסע, ולכתוב עליו, למרות התנגדותו של צ'ארלי. השלושה נוסעים ברחבי איטליה ממקום למקום בעקבות הרשימה. צ'ארלי וסופי מתקרבים אחד לשני במשך המסע. סופי מספרת לו על חששותיה בנוגע לכתיבה. הוא מספר לה על הוריו שנהרגו בתאונת דרכים, ודאגתו לסבתו. הם רבים כאשר הם מגיעים לכתובת נוספת, ומגלים שמדובר בקבר. אף על פי שהם משלימים, הם מחליטים לוותר על המשך החיפוש. בדרכם חזרה, לגמרי במקרה, מוצאת קלייר את אהובה לורנצו (פרנקו נרו) ומחליטה להישאר איתו.
סופי חוזרת לניו יורק ומפרסמת את הסיפור שכתבה על המסע, אך נפגעת כאשר ויקטור לא היה מעוניין לקרוא אותו. היא נפרדת ממנו ונוסעת חזרה לאיטליה לחתונה של קלייר ולורנצו. במהלך החתונה, קלייר קוראת את המכתב שסופי כתבה לה והתחיל את כל המסע. סופי מתוודה בפני צ'ארלי שהיא אוהבת אותו והוא מפתיע אותה בכך שמודה שגם הוא אוהב אותה. הסרט נגמר בנשיקתם מתחת למגדל.
אברהם ברוך ארטן
מקרקוב לאמסטרדם
נולד בקרקוב למשפחה מבוססת שהשתייכה לחסידות גור. הוריו, אביו, ישראל יעקב ארטן, היה ממקורביו של האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר, אמו, דבורה צביה ארטין (בת רבי משה וייס). בילדותו (שנת 1900) עזבה אחותו הבכורה מיכלינה את הבית והתנצרה, בפרשה שנודעה בשם פרשת ארטן.
עם התבגרותו הפסיק להקפיד על שמירת מצוות, עבר למינכן והחל עוסק במסחר. באחת מחופשותיו במעיינות החמים בבאדן-באדן יצר קשרים אישיים עם המשורר הלאומי ביאליק. לימים, ארטן הקים וטיפח את גינתו בבית ביאליק בתל אביב.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לאמסטרדם, שם סחר בבורסה המקומית ועסק בפעילות במועדון הכדורגל "היהודי" אייאקס אמסטרדם. בשנת 1924 החליט לעלות לארץ ישראל. בעת עלייתו היה מזוהה עם תנועת המזרחי הדתית-לאומית.
ארץ ישראל - התקופה הציונית
ארטן פעל גם במישור הציבורי. בשנת 1925 היה ממקימי בית הספר הדתי-יסודי לבנות "תלפיות" (שבו למדו בנותיו), ובשנת 1929 סייע להקמת גימנסיה תלפיות לצידו.
בשנת 1932 הגיע להסכם עם קבוצת רודגס (לימים מקימי קבוצת יבנה) על נטיעת פרדס על שטח של 300 דונם שהיו בבעלותו באזור פתח-תקוה (כיום שכונת כפר אברהם). נטיעת הפרדס יצרה סכסוך אודות תחומי סמכות בין ההסתדרות הכללית לתנועת ה'פועל המזרחי'.
ארטן תרם לעיריית תל אביב קרקעות בבעלותו לצורך הקמת "החווה החקלאית" הקיימת עד היום במתחם ראש ציפור בגני יהושע.
ארץ ישראל - התקופה החרדית
בשנת 1940 עלה ארטן לירושלים והחל מתקרב לחוגי אגודת ישראל. הוא התיישב בשכונת בית וגן. לימים תרם ארטן חלק מקרקעותיו בשכונה לטובת הקמת ישיבת קול תורה, ועצי הברוש שבחצר הישיבה ניטעו על ידו. באותה תקופה רכש הרב יצחק אייזיק שר מידי ארטן שלושה דונם וחצי בפסגת שכונת גבעת רוקח בבני ברק והקים עליהם את ישיבת סלבודקה.
בתחילת שנות החמישים היה ארטן ממובילי המאבק בחילון העולים החדשים ובמיסיון הנוצרי. היה ממקימי "חבר הפעילים - יד לאחים". בשנת 1952 עמד בעידודם של החזון איש והרב יצחק זאב סולובייצ'יק בראש הוועד נגד גיוס בנות לצבא ולשירות לאומי, שארגן בין היתר את הפגנת הנשים הגדולה שנערכה מול הכנסת באותה עת.
לקראת סוף שנות החמישים הקצין ארטן את עמדותיו ביחס למדינת ישראל. היה מקורב לרב יצחק זאב סולובייצ'יק. בשנת 1959 התמנה ליו"ר ארגון "אתרא קדישא" ועמד בראשו עד תחילת שנות ה-70, לאחר מכן נוהלה על ידי הרב נחום יואל הלפרין כיום מנוהלת על ידי רבי דוד מיכאל שמידל ועוזרו חזקי קלמנוביץ. בשנת 1960 היה מעורב בפרשת חטיפתו של הילד יוסל'ה שוחמכר מהוריו החילוניים. ביוזמתו של ארטן הועבר הילד בחשאי משכונת מאה שערים לידי חברו הרב בנימין מנדלזון, רב המושב קוממיות ומשם לחו"ל.
עם זאת, ארטן נקט בעמדות לא שגרתיות ביחס ל"חברת הלומדים" החרדית. הוא התנגד לאי יציאת גברים לעבודה ולכך שנשים יעסקו בהוראה בלבד.
נפטר בשנת 1977 בירושלים בהיותו בן 88. על שמו נקרא גן אברהם בשכונת בית וגן, שכחבר ועד השכונה נלחם ארטן על שמירתו כ"ריאה ירוקה" בשכונה והוא עצמו נטע את עציו.
חיים אישיים
בזיווג ראשון הוא נשא לאשה את צרלינה ארטן (1911-1977, בת יוסף ורחל למשפחת אונא), ובזיווג שני נשא לאשה את חיה רבקה ארטן (למשפחת רוזנווסר) ממנה נולדו לו בנותיו הדסה קליגר (אשתו של נפתלי קליגר, נפטרה כ"ד סיון תשנ"ד ומקום מנוחתה בירושלים), ובתו דבורה צביה סויסה. א. יוכבד מינצר (לבית ארטן) אחותו (נולדה 1901 - 1934). ב. ישעיה, אחיו. ג. יהודה, אחיו (נפטר ב-1890). ד. לואיזה לונקה, אחותו. ה. אסתר מלכה, אחותו. ו. ליאו לייב, אחיו. ז. שמואל לייזר, אחיו. ח. מיכלינה אחותו הבכורה שהלכה בגיל צעיר גיל 14 למנזר נוצרי בקרקוב ואחר כך עברה לבלגיה ונישאה 4 שנים לאחר מכן בשנת 1904 למאהב גוי פולני, מנהל האחוזה בפוזן שבה עבדה כאומנת. רבי ישראל יעקב ארטן אביה פגש פעם אחת את בתו זו בשנת 1905 לאחר שכבר הייתה אמא לבן יהודי שהאבא נוצרי לימים נהיה בן זה רופא פולני (נכדה היה חלוץ השתלות בפולין), מקרה זה עורר צער מירמור וכאב רב ורעש גדול בעולם היהודי ובעיתונות הגוית והיהודית כאחת והתפרסם בשם פרשת ארטן וגרם לפתיחתן של רשת בתי הספר לבנות סמינר בית יעקב בידי שרה שנירר בכדי שתהיה לבנות השכלה ואהבה עם חכמה ומקצוע ולימוד התורה ולא ירעו בשדות זרים. בסוף ימיה עלתה לישראל התגוררה אצל אחיה הקטון אברהם ברוך ארטן וחזרה לחיק יהדותה מרצונה.
הנצחתו בשכונת בית וגן ירושלים
על שמו גן אברהם-גן הנחש להנצחת אברהם ברוך ארטן (1977-1889) ממוקם בין רחובות עוזיאל לרחוב בית וגן, הגן הוקם בשנת 1977 על שמו כשנה טרם פטירתו ועוד הספיק ליטוע בו עצים, הוא היה פעיל לשימור ראות ירוקות בי-ם, בשנת 2000 עבר הגן שיפוץ כחלק מתוכנית עיריית ירושלים. גן הנחש בהגדרה שלו נחשב גן כיס גן קטן זה מכונה גם גן משחק לילדים, גן כיס, או "מיני פארק". משרת, בדרך כלל, אוכלוסייה קרובה ומוגדרת – בעיקר פעוטות וילדים עם הוריהם, וכן קשישים – הפוקדת אותו בתדירות גבוהה.
תעלת גאסטינו
תעלת גאסטינו (באנגלית: Gastineau Channel) היא מצר ים באורך של כ-30 ק"מ באלסקה פאנהנדל (Alaska Panhandle), ארצות הברית, המפריד בין יבשת פאנהנדל לבין האי דאגלס (Douglas Island) שבארכיפלג אלכסנדר. ג'ונו, עיר הבירה של אלסקה, שוכנת לחופי התעלה, משני צדיה: בצד היבשת נמצא אזור "דאונטאון ג'ונו" (Downtown Juneau), ואילו בצד האי דאגלס – אזור "וסט ג'ונו" (West Juneau) ודרום-מזרחית לו העיר דאגלס לשעבר, שמוזגה לתוך ג'ונו בשנת 1970. גשר דאגלס מחבר בין הדאונטאון לווסט ג'ונו.
התעלה מקשרת בין מפרץ פריץ קוב (Fritz Cove) שלחופו הצפון-מערבי של האי דאגלס לבין מעבר סטיבנס.
אייכספלד
חבל אייכספלד (בגרמנית: Eichsfeld, בהיגוי מקומי: אייקספלד) הוא אזור היסטורי הנמצא בדרום-מזרחה של סקסוניה התחתונה, בצפון-מערבה של תורינגיה ובצפון-מזרח של הסן, בין הרי הארץ להנהר ורה והרי היער התורינגי (תורינגנוואלד). חבל אייכספלד מתחלק ל: נקרא כיום מחוז אייכספלד. בשנים 1022-1803 השתייך אייכספלד למשך כמעט שמונה מאות שנים לארכיבישופות מיינץ, ולכן הוא נשאר כמובלעת קתולית בצפון גרמניה שבה שולטת הנצרות הפרוסטסטנטית. עד ימינו "הגלגל של מיינץ" הוא חלק מסמל החבל. אחרי הרפורמציה כמעט כל התושבים הפכו ללותרנים. בלחץ הרפורמציה הנגדית החל משנת 1575 חזרו כולם לחיק הכנסייה הרומית-קתולית. בימי הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית נשמרו חיי הדת באזור כמעט כפי שהיו. זה היה האזור הגדול ביותר בגרמניה מזרחית עם רוב תושבים קתולי. גם כיום מספר פוקדי הכנסיות במקום עולה על הממוצע הלאומי בגרמניה. הקדוש הפטרון של אייספלד הוא מרטין הקדוש מטור. בעקבות חלוקת גרמניה בשנת 1945 הפך החלק המערבי של אייכספלד למחוז דודרשטאדט. בהתאם להסכם ונפריד נערכו בהמשך כמה חילופי שטחים קטנים בין אזור הכיבוש האמריקאי והסובייטי. ההמנון הבלתי רשמי של אייכספלד הוא "אייספלד-ליד".
תעלת גאסטינו
מפליגות בה מדרום-מזרח ועד לגשר דאגלס, מרחק של כ-16 ק"מ, אוניות גדולות (אוניות תענוגות בעונת ההפלגות). ואילו בין הגשר לנמל התעופה הבינלאומי ג'ונו או מרחק של כ-13 ק"מ – כלי שיט קטנים יותר ורק בעתות גאות גבוהה, וזאת בשל רדידות מימיה.
אייכספלד
חלוקה מנהלית עכשווית
כיום רוב האזור אייכספלד העליון מהווה את מחוז אייכספלד. חלקים אחרים ממנו משתייכים למחוז אונשטרוט-הייניך. לעומת זאת, אייכספלד התחתון, שהפך למחוז דודרשטאדט, התמזג עם המחוז גטינגן. לינדאו הפכה לחלק מקטלנבורג והוא כיום חלק מהמחוז נורטהיים. הערים החשובות של אייכספלד הן דודרשטאדט, הייליגנשטאדט, ליינפלדה-וורביס ודינגלשטדט.
תעלת גאסטינו
היא קרויה ככל הנראה על שמו של ג'ון גאסטינו (1820–1885), מהנדס אזרחי אנגלי.
אייכספלד
אזורי טבע ונופים
חבל אייכספלד שוכן בגבול בין שלושה אזורי טבע:
בדרום מכיל חבל אייכספלד בעיקר את הרמות הטריאסיות של דין (Dün), של אייכספלד העילי, של גוברט, בעלות גובה ממוצע של 450 מ',היורדים בשלבים תלולים אל עמקי ליינה וורה. ההר הגבוה באייכספלד הוא הר גובורג עם הפסגה גוברט, בעלת הגובה של 543,4 מ'. בסמוך מערבה נראים הנופים ההרריים, המיוחסים להרי ורה - הוהברג (Höheberg), וגבעות רוזופה-פרידה. (Rosoppe-Frieda-Hügelland) צפונית משם נראים הנופים החוליים הצבעוניים של אייכספלד האמצעי, המשויכים לעמק ליינה העליון עם צהנסברג ואייספלדר קסל. גם כאן מתרוממים רכסי גבעות כמו ההר אוהם (533,4 מ' בפסגת בירקנברג) ובמזרח נראים הרי בלייכרדר המרכיבים בזולשטדט עם דין את "שער אייספלד", שעל נהר ויפר. עוד יותר בצפון שוכנים נופי האגן הפורה של גולדנה מארק, המוקף על ידי גבעות הלברגה ורוטנברג ממזרח ועל ידי הרי גטינגן ממערב.
הגבול הפנימי
חבל אייכספלד מחולק בדרך כלל לשני חלקים: בדרום- אייכספלד העליון הגבוה והתלול יותר, ובצפון - אייספלד התחתון, הנמוך יותר. בעוד שגבולות החבל ההיסטוריה אייספלד הוא יחדית ברור, לגבול בין שני החלקים שלו אין הגדרה אחידה: הגבול הנוכחי של מדינת תורינגיה היה פעם גם חלק מהגבול הבינגרמני (בין גרמניה המזרחית וזו המערבית)
יישובים
רוב שטחה של אייכספלד התחתון ההיסטורי עם הערים הייליגנשטאט, ליינפלדה-וורביס ודינגלשטאט שייך למחוז אייכספלד שבמדינת תורינגיה. לאייכספלד התחתון ההיסטורי משתייכים עוד 13 יישובים במחוז אונשטרוט-הייניך, שניים נוספים - למחוז ורה-מייסנר שבמדינת הסן. 18 היישובים של אייכספלד התחתון הם גם כן חלק ממחוז אייספלד שבמדינת תורינגיה. שאר האזור אייכספלד התחתון עם מרכזו דודרשטאט שייך למדינת סקסוניה התחתונה, כולו במחוז גטינגן, פרט ללינדאו (אייכספלד) המשתייך למחוז נורטהיים. עד 1945 הגבול בין אייכספלד העליון לאייכספלד התחתון מסומן במפה על ידי קו מקוטע צפונית מוורביס. כדי לפשט את הסוגיה, כיום רוב החלק התורינגי של חבל אייכספלד מוכר כ"אייכספלד העליון" (Obereichsfeld) בעוד שהחלק הסקסוני תחתי כולל המחוז דודרשטאט לשעבר נקרא אייכספלד התחתון (Untereichsfeld) הערים החשובות ביותר של החבל הן:
עיר הבירה
לעיתים קרובות הייליגנשטאט מכונה "עיר הבירה המסורתית של אייספלד". עם זאת דודרשטאט נחשבת לבירת אייכספלד התחתון. מקור מעמדן אלה הוא בהיסטוריה של נסיכויות העבר.
דמיטרי צ'רנישנקו
דמיטרי ניקולאייביץ' צ'רנישנקו (ברוסית: Дмитрий Николаевич Чернышенко; נולד ב-20 בספטמבר 1968 בסראטוב, מחוז סראטוב, ברית המועצות) הוא מדינאי ואיש עסקים רוסי, סגן ראש ממשלת רוסיה לענייני ספורט מאז ינואר 2020.
ז'וזפ מרטינס
ז'וזפ מרטינס ריירה (בספרדית: Josep Martínez Riera; נולד ב-27 במאי 1998 באלזירה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת גנואה ובנבחרת ספרד.
דמיטרי צ'רנישנקו
כיהן כנשיא ליגת ה-KHL בשנים 2014-2020 וכיהן כמנכ"ל חברת החזקות התקשורת גזפרום-מדיה מינואר 2015 עד פברואר 2020. קודם לכן עמד בראש חברת ההשקעות Volga Group.
אייכספלד
השם
לגבי מקור השם "אייספלד" קיימות השערות רבות:
ז'וזפ מרטינס
ברצלונה ב'
מרטינס הגיע למחלקת הנוער של ברצלונה בשנת 2015. הוא ישב על ספסל ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון במהלך מספר משחקים, אך לא זכה לדקות משחק.
דמיטרי צ'רנישנקו
ביוגרפיה וקריירה
צ'רנישנקו נולד בעיר סראטוב, אך המשפחה עברה בילדותו לעיר סוצ'י בה גדל. השלים לימודיו באוניברסיטה הממלכתית לטכנולוגיה של מוסקבה כטכנאי מערכות ומהנדס. בשנים 1989–1991 עבד כמתכנת בחברת Copris&M Co.
ז'וזפ מרטינס
לאס פאלמאס
ב-19 ביולי 2017 חתם מרטינס בלאס פאלמאס, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. הוא ערך 55 הופעות ליגה במדי קבוצת המילואים של המועדון, ולאחר מכן עלה לקבוצה הראשונה של המועדון, שמשחקת בליגה הספרדית השנייה, בה ערך 28 הופעות ליגה.
ר.ב. לייפציג
ב-22 בינואר 2020 חתם מרטינס על חוזה לשלוש עונות וחצי בר.ב. לייפציג מהבונדסליגה, שיתחיל ב-1 ביולי. בעונתו הראשונה במועדון שימש כשוער מחליף, וערך הופעת ליגה אחת בלבד, בהפסד 2-1 לאוניון ברלין במסגרת המחזור ה-34 והאחרון לעונת 2020/2021.
דמיטרי צ'רנישנקו
ביוגרפיה וקריירה
בשנת 1991 נכנס לעולם העסקים והיה לסגן מנכ"ל חברת IMS Ltd. שימש כמנהל סוכנות הפרסום SFT בשנים 1992–1994 ולאחר מכן היה למנכ"ל בחברת Media Arts Group ולאחר מכן לסגן נשיא החברה משנת 1996.
ז'וזפ מרטינס
ר.ב. לייפציג
ב-29 ביוני 2022 הושאל לגנואה.
דמיטרי צ'רנישנקו
ביוגרפיה וקריירה
בנובמבר 2005 מונה לניהול קמפיין רוסיה לאירוח משחקי החורף האולימפיים בשנת 2014 בסוצ'י ומאוקטובר 2007 היה לנשיא הוועדה המארגנת של אולימפיאדת סוצ'י (2014).
אייכספלד
השפות
הגבול הלשוני בין הניב הגרמני התחתי וזה האמצעי יוצא מרוהרברג, עובר דרך צהנסברג והשורה הצפונית של הרי אוהם בין אייכספלד התחתון לאייכספלד העליון. באייכספלד העליון מדברים ניב מיוחד, הדומה לתורינגית, במיוחד בעיצורים הקשים. באיככספלד התחתון מדברים לרוב את הניב הגרמני העילי ונדיר את גרמנית התחתית.
אצטדיון פאולו מאצה
אצטדיון פאולו מאצה (באיטלקית: Stadio Paolo Mazza; נקרא בעבר: אצטדיון הליטוריו ואצטדיון קומונאלה)הוא אצטדיון רב-שימושי הממוקם בפרארה שבאיטליה.
האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל של ספאל מהסרייה ב'.
זהו האצטדיון החמישי הישן ביותר באיטליה, והיה מהמועמדים ל"אצטדיון השנה" של אתר StadiumDB.com בשנת 2018.
היסטוריה
האצטדיון ממוקם בריונה גיארדינו, במערב פרארה בתוך חומות העיר פרארה, איפה שעמד בעבר ה"פיאצה ד'ארמי" של העיר - האצטדיון הישן משנת 1919. האצטדיון תוכנן על ידי המהנדס קארלו סאבונוצ'י, כחלק מתוכנית שלמה לשיפוץ העיר פרארה אחרי מלחמת העולם הראשונה. אבן הפינה הונחה ב-1927 ומשחק הבכורה התקיים ב-20 בספטמבר 1928. לאחר שנפתח (בתור "אצטדיון ליטוריאלה") בתחילה הכיל האצטדיון 4,000 מקומות ישיבה, ושאר הקהל אוכלס על רמפות בטון (ללא כיסאות), ועיצוב האצטדיון תוכנן להיות רב-שימושי עם מסלול אתלטיקה לריצה, וולודרום למרוצי אופניים. המשחק כדורגל הראשון ששוחק באצטדיון היה משחק ידידות בין ספאל לבין מודנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, והעפלתה של ספאל לסרייה א', האצטדיון שופץ כליל: הולדרום ומסלול האתלטיקה שהיו נהרסו, והיציעים נבנו קרוב יותר לדשא, והתכולה עלתה ל-25,000 מקומות באצטדיון. האצטדיון המחודש נפתח ב-23 בספטמבר 1951 במשחק בין ספאל לבין טורינו.
בהמשך האצטדיון שופץ כל עשור כמעט: בשנות ה-60 בנו מחדש את היציעים ושינו את צורתם, בשנת 1979 נבנו מחדש גרמי המדרגות בדרך ליציעים, ובשנת 1988 שיפצו מחדש את היציעים פעם נוספת. לאחר כן שינויים אלו תכולת האצטדיון ירדה ל-22,000 מקומות ישיבה.
ב-14 בפברואר 1982, חודש וחצי לאחר מותו של פאולו מאצה, נשיא המועדון המיתולוגי של ספאל בין השנים 1946–1977, ומועצת העיר של פרארה החליטה לקרוא להנצחת שמו את האצטדיון (שנקרא עד עז "האצטדיון העירוני" (ה"קומונאלה פרארה")). שינוי השם נעשה רשמית במשחק בין ספאל לבין לאציו.
בשנת 2005 הפינה המזרחית של האצטדיון נסגרה לקהל (שעד אז יועדה לקהל אורח), בעקבות ליקויים בבטיחות שהתגלו, והתכולה לכל יציע הצטמצמה ל-7,499 מקומות שיוכלו להיות מאוישים בפועל למשחקים.
בעונת 2008/2009 האצטדיון גם אירח חלק ממשחקיה של הקבוצה קלצ'יו גיאקומנז מהליגות הנמוכות באיטליה, והתפרקה בשנת 2013.
אייכספלד
היסטוריה
אייכסנפלד מוזכר לראשונה בשנת 897 וברשימה משנת 1022 צוינו שטחיו כנחלות הארכיבישופות מיינץ. גבולותיו  עוד התרחבו במהלך השנים עד שנת 1573. במאה ה-13 השתייכה ללנדגראפים של טורינגיה. אייכספלד התחתון או ה"אוטוני" הסתפח לאייכספלד אחרי שבשנים 1434-1342 היא חלק מהדוכסות בראונשווייג-לינבורג ומהנסיכות גרבונהאגן. בימי מלחמת האיכרים הגרמנית (1525-1524) שמרכזה היה בעיר הקיסרית מילהאוזן נשדדו רוב המנזרים, הכנסיות והטירות ומרבית האזור אייכספלד הפך לפרוטסטנטי. בשנת 1575 הנהיגו הישועים את הרפורמציה הנגדית באייכספלד. האזור נפגע במלחמת שלושים השנים שהגיעה אליו בשנת 1622. בשנים הבאות כמה צבאות (שוודי, דני, של הסן ותורינגיה) שדדו את יישוביו. ההרס שהתרחש פגע קשות בשליש מהאזור וגרם שם להתרוקנות מ-75% מתושביו, הארכיבישופות מיינץ שחזרה לשלוט בו ב-1650 בהתאם לההסכם השלום בווסטפליה החזירה בו את שליטת הדת הקתולית. ב-1802 האזור נכנס תחת חסות מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם השלישי. בתקופת מלחמות נפוליאון בשנים 1813-1806 הפך אייכספלד לחלק ממלכת וסטפאליה שבוטלה בעקבות תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג (1813). אייכספלד חזר אז להיות חלק ממלכת פרוסיה, אך קונגרס וינה חילק אותו. מחוזות הייליגנשטאדט וורביס סופחו לפרובינקיה הפרוסית סקסוניה, בעוד אייכספלד התחתון סופח לממלכת הנובר. ב-1866 סופח האזור, יחד עם הנובר, לממלכת פרוסיה. בעקבות מלחמת העולם השנייה ב-1945 סופח למדינת סקסוניה התחתונה, אז תחת כיבוש אמריקני ואחר כך חלק מגרמניה המערבית. לעומת זאת, בשנים 1990-1949 היה אייכספלד העליון לחלק מגרמניה המזרחית, תחת שלטון קומוניסטי. גם בתקופה זו דבקו תושביו במסורת הקתולית ופעילות הכנסייה נמשכה כסדרה. אחרי 1990 הפך לחלק ממדינת תורינגיה תחת השם מחוז אייספלד.
אצטדיון פאולו מאצה
היסטוריה
בקיץ 2016, לאחר העפלתה של ספאל לסרייה א' פעם נוספת, הוחלט לבצע שדרוגים רבים באצטדיון שנמשכו שנתיים: הכניסות ליציעים נבנו מחדש, היציעים נבנו חלקית מחדש, כר הדשא הוגבה, נבנו ספסלי קבוצות חדשים ומנהרת שחקנים מחדרי ההלבשה. תכולת כל יציע הורחבה ל-8,500. בגלל העפלתו המחודשת של המועדון לאחר 49 שנים בהם היה בליגות נמוכות, נעשו שינויים גדולים על מנת להתאים את האצטדיון לסטנדרט של הליגה הבכירה: הרחבה היציע המרכזי ל-13,135 מקומות, החלפת הכיסאות תחימה מחדש של היציעים בתוך האצטדיון, הקמת מערכת אבטחה מצולמת, שיפוץ חדרי השירותים, הרחבת כר הדשא מ-65 מטר ל-68 מטר (הסטנדרט העולמי), יצירת מקומות חניה מינימליים לסגלי הקבוצות, והרחבת היציעים וחיבורם ליצירת אצטדיון של מינימום 16 אלף מקומות בסך הכל.
אייכספלד
חיים פוליטיים כיום
אחרי איחוד גרמניה מחדש ב-1990 האזור התאפיין, בעקבות המסורת הקתולית החזקה, באחוזי הצבעה גבוהים במיוחד בעד האיחוד הנוצרי דמוקרטי הגרמני, לעומת האזורים הסמוכים.
אצטדיון פאולו מאצה
היסטוריה
לאחר שינויים בתוכניות מספר פעמים והשקעה של כ-8 מיליון יורו, תכולת האצטדיון נקבעה לבסוף על 16,134 מקומות. האצטדיון המחודש נפתח שוב למשחקים של הקבוצה המקומית ב-17 בספטמבר 2018 בניצחון 0–2 של ספאל מול אטאלנטה במסגרת הסרייה א' לעונת 2018/2019.
בנוסף למשחקים של ספאל מארח האצטדיון משחקים נבחרים של נבחרת איטליה הצעירה (עד גיל 21), נבחרות הנשים של איטליה, ואת הסופרבול האיטלקי של ליגת הפוטבול האיטלקית.
אייכספלד
תרבות ואישים
המשורר והסופר היהודי-גרמני היינריך היינה (1856-1797) נטבל לנצרות ב-1825 בעיר הייליגנשטאדט. הסופר הגרמני תאודור שטורם (1888-1817) נולד בהייליגנשטאדט. בשנת 1901 השיר "אייכספלדליד" היה להמנון בלתי רשמי של האזור.
ז'וזפ מרטינס
קריירה בינלאומית
מרטינס היה חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021.
הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד כחלק מזימון כולל של שחקני נבחרת ספרד עד גיל 21 בשל הידבקותו של סרחיו בוסקטס במחלת נגיף קורונה 2019, וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-8 ביוני 2021 בניצחון 4-0 על נבחרת ליטא במשחק ידידות.
תארים
'''ר.ב. לייפציג'''
דמיטרי צ'רנישנקו
ביוגרפיה וקריירה
ב-28 בספטמבר 2007 מונה לחבר במועצה הנשיאותית לפיתוח הספורט (מספטמבר 2007 עד ספטמבר 2008 היה למזכיר המועצה והיה לחבר בנשיאות המועצה) וב-12 בנובמבר 2007 היה ממנהלי תאגיד אולימפסטרוי לבניית תשתיות עבור האולימפיאדה. ב-1 באוקטובר 2014 מונה לעמוד בראש קבוצת ההשקעות Volga Group. ב-28 בנובמבר 2014 מועצת המנהלים של ליגת ההוקי הקונטיננטלית בחרה בו לנשיא הליגה ובמקביל לכך היה לחבר בפדרציית ההוקי הרוסית מדצמבר 2014.