cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביתן פיליפס
יצירתו של הביתן
ב-16 בינואר 1956 פנתה חברת פיליפס לאדריכל לה קורבוזיה בבקשה שיתכנן עבורה ביתן לתערוכה העולמית בבריסל בשנת 1958. תערוכה עולמית זו הייתה הראשונה המשמעותית שנערכה לאחר מלחמת העולם השנייה. מאחורי הפנייה עמד לואי קאלף (Louis Kalff) - המנהל האמנותי של החברה. קאלף הוא שהגה את הרעיון לבנות ביתן שיציג יצירה המבוססת על הטכנולוגיות שהיו קיימות בפיליפס. פיליפס הייתה בין החברות המובילות בזמן זה בהקלטת קול ובשליטה על אמצעי הקרנה ותאורה. היצירה לפי קאלף הייתה צריכה לכלול חלל, אור, צבע ומוזיקה. גישה זו לתצוגה בביתן תערוכות הייתה שונה מן הגישה המסורתית, לפיה בביתנים מציגות החברות לראווה את מוצריהן.
התצוגה
למרות שקאלף רצה בתחילה שהמוזיקה עבור הביתן תולחן על ידי בנג'מין בריטן, לה קורבוזיה עמד על כך שהמלחין יהיה אדגר וארז. קאלף רצה כי האמן אוסיפ זאדקין יהיה מעורב בהכנת התצוגה אולם גם רעיון זה לא יצא אל הפועל.
מי שעמד בפועל בראש צוות היצירה של התצוגה היה לה קורבוזיה. המעורבים בהכנתה היו: וארז שהלחין את היצירה המוזיקלית, לה קורבוזיה עצמו שתכנן את ההקרנות השונות בעזרתו של הצלם פיליפ אגוסטיני וטכנאים מחברת פיליפס שהיו אחראים על הסנכרון.
היצירה נבנתה במיוחד עבור חלל הביתן וגם להפך - מבנה הביתן תוכנן על מנת ליצור מקום מיטבי עבור יצירת המולטימדיה. היצירה המוזיקלית שהושמעה בחלל הייתה "הפואמה האלקטרונית" (בצרפתית: Poème électronique) שחוברה על ידי וארז במיוחד עבור הביתן. אורכה של היצירה המוזיקלית, וכן של מערך המולטימדיה הכולל, הוא 480 שניות בדיוק. היצירה הוקלטה בשלושה ערוצי קול אשר חולקו בין כ-350 רמקולים שפוזרו על קירות המבנה. חלוקת ערוצי השמע בין מערכים שונים מתוך כלל הרמקולים יצרה נתיבי קול (sound routes). מערכת שליטה פרסה את ערוצי הקול לחליפין לאורך עשרה נתיבי קול שונים. כך הפכה היצירה המוזיקלית לקשורה באופן אמיץ עם החלל בו היא הושמעה.
בין המוטיבים הוויזואליים שהוקרנו על הקירות בסנכרון עם המוזיקה היו: לידה, מסיכות מן התרבות האפריקאית, פצצות אטום, עצמות אדם וערים.
יצירת המולטימדיה נחשבת עם ידי חוקרים לפורצת דרך בכך שהייתה הראשונה ששילבה אדריכלות, קולנוע, אור ומוזיקה ויצרה פתח לסוג חדש של אמנות.
פרקי היצירה
היצירה מורכבת משבעת הפרקים הבאים - הן במוזיקה והן בצד החזותי:
פרדריק פורסט
ביוגרפיה
פורסט נולד בווקסהאצ'י (Waxahachie) שבטקסס, ומגיל צעיר שאף להיות לשחקן. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה הנוצרית של טקסס, ושירות צבאי, עבר לניו יורק, ושם החל את דרכו המקצועית.
ביתן פיליפס
המבנה הפיסי
הביתן תוכנן על ידי משרדו של לה קורבוזיה והמתכנן הראשי היה יאניס קסנאקיס - אדריכל, מהנדס ומלחין ניסיוני. לה קורבוזיה היה עסוק באותן שנים בתכנונה של צ'אנדיגאר - בירה חדשה לחבל פנג'אב שבהודו - ובילה חודשים רבים בנסיעות. הוא הכין סקיצה ראשונית לתוכנית אשר עקרונותיה נשמרו לכל תהליך התכנון. לאחר מכן הגה את המבנה התלת-ממדי כמעין "בקבוק" - שמראהו החיצוני אינו חשוב והוא נועד אך ורק לתת במה מיטבית לתצוגה שבתוכו. קורבוזיה אף אמר שמבחינתו זה לא משנה אם מבחוץ המבנה יהיה מערך של פיגומים. יחד עם זאת, דימוי ה"בקבוק" נותר כעקרון תכנוני בכך שלה קורבוזיה ביקש לייצר משטחים עקמומיים עליהם תתבצענה ההקרנות.
פרדריק פורסט
קריירה
פורסט הופיע באוף ברודוויי ובסרטי שוליים. הוא החל להופיע בסרטים ממסדיים. בשנת 1972 הופיע בסרט "When the legends Die" ("כשהאגדות מתות"), סרטו של הבמאי סטיוארט מילר, המבוסס על ספרו של האל בורלנד באותו שם מ-1963 המספר על אינדיאני צעיר בן שבט היוט העובר מסלול חניכה אצל בוקר מזדקן (ריצ'רד ויידמארק) המפעיל קרקס רודיאו נודד. תפקיד זה הקנה לו מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
ביתן פיליפס
המבנה הפיסי
מכאן ואילך תכנון מעטפת המבנה התבצעה על ידי קסנאקיס, והוא אחראי לצורתו הסופית של המבנה.
פרדריק פורסט
קריירה
בשנים שלאחר מכן הופיע פורסט במספר סרטים חשובים, בתפקידי משנה. בסרטו של פרנסיס פורד קופולה "השיחה" (1974) שיחק צעיר המעורב במזימת רצח, שאת שיחותיו מקליט אמן האזנות (ג'ין הקמן). תפקידים נוספים בהם שיחק בשנים אלו היו תפקיד משנה בסרטו של ארתור פן "דו-קרב במיזורי" (1976) ותפקידו של לי הארווי אוסוואלד בסרט הטלוויזיה "רובי ואוסוואלד" בשנת 1978.
ביתן פיליפס
תנועה
כל עקרונות התוכנית שהכין לה קורבוזיה מתקיימים במערכת התנועה של המבנה. היא הייתה מכוונת וחד סיטרית - המבקרים נכנסו מצד אחד, עברו לחלל שהתרחב וכונה על ידי המתכננים "הבטן", ואז יצאו מצידו השני של המבנה. בתוך חלל "הבטן" חוו המבקרים את תצוגת המולטימדיה, כלומר הם שהו בחלל מעט יותר מ-8 דקות. בזמן התחלופה בין קבוצת אנשים אחת לבאה אחריה הושמעה בביתן יצירה שקסנאקיס הלחין במיוחד: Concrète P-H - יצירה נפרדת ועצמאית מן ה"פואמה האלקטרונית".
פרדריק פורסט
קריירה
שנת 1979 הייתה שנת השיא בקריירה של פורסט. בשנה זו יצא לאקרנים סרטו של קופולה, "אפוקליפסה עכשיו", שצולם כשנתיים קודם בפיליפינים. בסרט זה שיחק פורסט את ה"שף", קייג'ון מניו אורלינס המצטרף לקפטיין וילארד (מרטין שין) במסעו במעלה נהר הנאנג. תפקיד נוסף אותו שיחק באותה שנה היה תפקידו של יוסטון דאייר, מאהבה של מרי רוז פוסטר (בט מידלר) בסרט "רוז" שעוצב על פי חייה של ג'ניס ג'ופלין. תפקיד זה הקנה לו מועמדות לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב.
ביתן פיליפס
גאומטריית המעטפת
הגאומטריה של מעטפת של המבנה היא צירוף של תשעה היפרבולואידים פרבוליים. אין במבנה אבחנה בין גג לקיר והמשטחים משמשים הן כגגות והן כקירות. כמו כן, אין במבנה אבחנה בין קורות לעמודים - האלמנטים המבניים הקוויים נושאים את כל עומסי המבנה כמו גם מעבירים את העומסים אל הקרקע.
פרדריק פורסט
קריירה
בשנת 1982 היה פורסט מעורב בשני פרויקטים כושלים של קופולה, שהביאו, למעשה, לדעיכת כוכבו כשחקן הוליוודי מוביל. "האמט" היה ניסיון של קופולה לשתף פעולה כמפיק עם הבמאי הגרמני וים ונדרס. בסרט שיחק פורסט את התפקיד הראשי, סופר המתח דשיל האמט. חילוקי דעות אומנותיים, ומריבה מתוקשרת בין קופולה לוונדרס, הביאו ליצירת מוצר שהיה לכישלון ביקורתי וקופתי. אך חמור מכך היה כישלון "אחד מהלב", ניסיונו של קופולה ליצור סרט מוזיקלי, בו הופיע פורסט בתפקיד הראשי לצד טרי גאר. הסרט חרג מגבולות התקציב והתסריט, ולאחר שקופולה השקיע בו את כל הונו, כשל בקופות, והביא את קופולה אל סף פשיטת רגל. הסרט היווה נקודת מפנה שלילית בקריירה של המעורבים בו.
ביתן פיליפס
הקונסטרוקציה
יציקת בטון באתר עבור משטחים עקמומיים אלה נשללה על ידי החברה המבצעת בשל הקושי לבנות תבניות, מבפנים ומבחוץ, עבור גאומטריה כה מורכבת. החברה החליטה לחלק את תשעת המשטחים למאות משטחים קטנים יותר, לצקת אותם מראש (precast) במפעל, להוביל אותם לאתר ולהרכיב אותם שם. כל לוח היה שונה מחברו ולפיכך היה צורך למספר את הלוחות ולהרכיבם לפי סדר. שטחו הממוצע של כל לוח היה כ-1.5 מטר רבוע, לעומת מאות מטרים רבועים שמנה כל אחד מתשעת המשטחים הראשיים. עוביו של כל לוח היה כ-5 ס"מ.
חלקי המבנה היחידים שכן ניצוקו באתר הם יסודותיו והקורות/עמודים התוחמים את המשטחים העקמומיים. לאחר הרכבת הלוחות, זה לצד זה, היה צורך לדרוך את הבטון, על מנת שיישא בכל רגע נתון מאמצי לחיצה בלבד ולא מתיחה. עבור הדריכה נפרסו במרווחים של כל חצי מטר לערך כבלים עם כושר נשיאה של כשלשה טונות כל אחד. הכבלים נפרסו משני צידי המעטפת, אולם הם נראו בעיקר מצדה החיצוני - שם לא חופו. בשל העובדה שהגאומטריה של המשטחים נוצרת מקווים ישרים (כל משטח הוא משטח ישרים) - כל כבל דריכה היה ישר, ולא התעקל על גבי המעטפת העקמומית.
המבנה לא היה הראשון בו נבנו היפרבולואידים פרבוליים מבטון, וגם לא הראשון בו נעשה שימוש בבטון יצוק-מראש או בבטון דרוך. יחד עם זאת, השילוב של שיטות בנייה אלו עבור גאומטריה זו היה חדשני לזמנו.
פרדריק פורסט
חיים אישיים
פורסט היה נשוי לשחקנית מרילו הנר בין השנים 1980–1982.
ביתן פיליפס
חיפויים
המבנה נצבע מבחוץ בצבע על בסיס אלומיניום. עובדה זו גרמה לרבים לטעות ולחשוב כי שלד המבנה עשוי מתכת וכי המשטחים עשויים בד. מבפנים חופו המשטחים במלט אזבסטי לטובת שיפור האקוסטיקה.
פרדריק פורסט
חיים אישיים
נפטר ב-23 ביוני 2023.
היכל הספורט רלף קליין
היכל הספורט ע"ש רלף קליין הוא אולם ספורט משולב המשמש כאולמה הביתי של קבוצות הכדורסל של אליצור יבנה המשחקת בליגה הארצית בכדורסל. אולם רלף קליין החליף את האולם העירוני הישן ברחוב שבזי, ששימש את אליצור יבנה כאולם בית מתחילת שנות השבעים ועד 2016. האולם מכיל 930 מקומות ישיבה ומותאם למשחקי ליגת העל והליגה הלאומית.
האולם נבנה בשיתוף פעולה של עירית יבנה הטוטו ומשרד התרבות והספורט בחלוקת תקציב של כ-12 מיליון שקלים מתקציב העירייה וכ-10 מיליון שקלים מחולקים בין הטוטו ובין משרד התרבות והספורט.
האולם נחנך בסוף שנת 2016 והחל מעונת הכדורסל מארחת אליצור יבנה את משחקיה באולם.
אית'ן ואן סקייבר
אית'ן דניאל ואן סקייבר (באנגלית: Ethan Daniel Van Sciver, נולד ב-3 בספטמבר 1974 ביוטה) הוא מאייר קומיקס אמריקני הידוע בעבודותיו לכותרי גרין לנטרן, סופרמן/באטמן, New X-Men ופלאש: לידה מחדש.
ביוגרפיה
כניסתו של ואן סקייבר לתעשיית הקומיקס הייתה בגיל 19, והוא תרם לכותרים מצליחים של חברות מארוול קומיקס ו-DC קומיקס. עבודתו הראשונה העיקרית הייתה בכותר Impulse יחד עם הכותב טוד דזאגו. הוא החל בעבודתו המשותפת עם הכותב ג'ף ג'ונס בסיפור The Flash: Iron Heights. בשנת 2005, ואן סקייבר וג'ונס עמדו מאחורי החזרתו של האל ג'ורדן ליקום DC כגרין לנטרן העיקרי, במיני סדרה "גרין לנטרן: לידה מחדש", לפני שהחלו את הכרך הרביעי של סדרת הכותרים.
בשנת 2007, ג'ונס, ואן סקייבר, דייב גיבונס ואייבן רייז הפיקו את המיני סדרה מלחמת חיל סינסטרו, החלק השני בטרילוגיית סיפורי גרין לנטרן. הסיפור הציג את חיל סינסטרו, האנטיתיזה של חיל הפקחים הירוקים ואשר מונהגת בידי הגרין לנטרן לשעבר סינסטרו. הסדרה עיצבה מחדש את חיל הפקחים והציגה את הספקטרום הרגשי שמספק כוח לחילות צבעים נוספים.
ואן סקייבר שימש כאמן אורח בחוברת Justice League of America Vol.2 #20 (יוני 2008). עבודתו בשנת 2009 כללה את המיני סדרה "פלאש: לידה מחדש" ואיור העטיפות לחוברות גרין לנטרן והלילה האפל ביותר.
עבור חברת מארוול קומיקס, ואן סקייבר אייר מספר חוברות בהרצתו של גרנט מוריסון של New X-Men, וכן את חוברת Wolverine #179.
דונש בן לברט
דונש הלוי בן לברט או בשמו העברי אדונים הלוי (920 - סביבות 990) היה פרשן, משורר ומדקדק יהודי-ספרדי בתור הזהב של יהדות ספרד.
שמו
השם 'דונש' היה רווח בין היהודים בספרד המוסלמית ובצפון אפריקה, אך לא ברור כיצד יש לקרוא את השם 'דונש'. גם משמעות השם ומקורו אינם ידועים. יש המשערים כי מקור השם במילה הספרדית Don שפירושה אדון. הסבר זה מסתייע מכך שהיה מקובל לתרגם שם זה לעברית כ'אדונים' או 'אדוניה'. אולם, יש חוקרים הוסברים שמקור השם הוא ברברי.
קורות חיים
נולד והתחנך בפאס שבמרוקו, ובצעירותו נסע ללמוד בישיבות בבל אצל רבי סעדיה גאון, ויש אומרים אף שהיה נכדו. בשבתו בבבל כתב דונש שירים רבים, ושמו התפרסם מאוד, ואף נכתבו לכבודו מספר שירים. הוא לימד דקדוק ושירה.
דונש נפטר בקורדובה בשנת 990.
כמשורר
דונש היה הראשון שהכניס את משקל השירה הערבית (המשקל הכמותי) לשירה העברית. בשירה הערבית מבחינים בין תנועות קצרות לארוכות. השירה הערבית בנויה על סירוג של תנועות קצרות, המסומנות בקערית, ותנועות ארוכות, המסומנות על ידי קו. בעברית אין הבדל באורך התנועות, רק באיכותן, לכן דונש קבע את השווא הנע והחטפים במקום התנועות הקצרות. משקל זה מכונה משקל יתדות ותנועות: התנועה היא הברה שבה תנועה ארוכה, והיתד היא הברה שבה תנועה קצרה ואחריה תנועה ארוכה. דונש ספג ביקורת על כך: נטען נגדו, בעיקר על ידי תלמידי מנחם בן סרוק, שהוא משחית את השפה העברית על ידי התערבות (ערביזציה של השפה) ומשנה צורות מקראיות כדי להתאימן למשקל הערבי ולחרוז.
למשל בפיוט דרור יקרא (הפיוט במשקל יתד ושתי תנועות יתד ושתי תנועות. היתדות מודגשות):
המילה "בבת" היא על פי רוב סמיכות (בצורה "בבת עין"), וכאן הייתה אמורה להיות בבה, אך דונש שינה אותה כדי שתתאים לחרוז. כמו כן, כדי להתאים למשקל הערבי, דונש שינה את המילה נעים לצורת הנסמך (בשווא נע) ולא כפי שהייתה אמורה להיות, כשם תואר (בקמץ).
באותו משקל חיבר גם את הפתיחה לזימון דוי הסר, הנהוגה בקרב יהדות אשכנז בסעודת שבע ברכות.
לדעת חלק מהחוקרים המודרניים המשקל הערבי שהנהיג דונש אינו מתאים לשפה העברית ונכפה עליה. לעומת זאת, לדעת יוסף טובי, המשקל הערבי תאם לעברית ע"פ מסורת ההגייה של יהודי בבל, שבה חידש דונש את המשקל. משוררים בני הדורות הבאים בספרד (ובראשם יהודה הלוי) היו גמישים יותר מדונש בשימוש במשקל, ואף המציאו משקלים חדשים וייחודיים - בעוד שדונש היה עקבי בשמירתו על חוקי המשקל הערבי, הכמותי.
כמדקדק
בתחום הדקדוק העברי כתב דונש ספר שיצא בתקיפות נגד "המחברת" של מנחם בן סרוק. בספר "תשובותיו על מחברת מנחם", הוא תקף תחילה בענייני דת והוקיע אותו על כך שהתנגד לדברי חז"ל. את ספרו הקדיש לנשיא חסדאי אבן שפרוט.
דונש היה המדקדק הראשון שהבחין בין פועל עומד לפועל יוצא, וגם הראשון שמיין פעלים לבניינים כבדים וקלים באמצעות השורש פע"ל. הוא גינה את בן סרוק על כך שנמנע מהשוואה ללשון הערבית. הספר שכתב, "תשובות דונש בן לברט" (עם הכרעות רבנו תם), קובץ שנים אחר-כך בשתי מהדורות - מהדורת לונדון מ-1885 ומהדורה חדשה בהוצאת בדיליוס (גרנדה) משנת 1980.
בנוסף על כך, כתב גם בערך 200 השגות על רס"ג. המהדורה של ספר זה נקראת "תשובת דונש בן לברט על רס"ג". אולם יש מן החוקרים הסבורים כי אדוניה בעל ההשגות האלה איננו דונש בן לברט". רבי אברהם אבן עזרא כתב ספר הגנה על רס"ג מפני ההשגות האלה.
על השגות דונש על מנחם השיבו תלמידי מנחם בן סרוק, הם תקפו אותו על שימושו בערבית במשקלים ובדקדוק. הם חלקו עליו בנושאים רבים באמונה ובדקדוק. יהודי בן ששת, תלמידו של דונש, נחלץ להגנתו ויצא בכעס רב-נגד ההתקפות על דונש.
רבנו תם כתב את ספר "הכרעות" להכריע בין שתי האסכולות, וברוב המקרים תמך בדעתו של מנחם. ייתכן שזאת בעקבות סבו, רש"י, שאימץ לרוב את דרכו של מנחם במחלוקותיו עם דונש. רבי יוסף קמחי, אביו של רד"ק צידד בדונש.
עצם השגותיו של דונש והפולמוס עוררו את מודעותם של אנשים רבים לבעיות הלשון. חלקים רבים מהפולמוס לא הוכרעו גם בימינו.
וילם ואן מארן
וילם גררדוס ואן מארן (בהולנדית: Willem Gerardus van Maaren; 10 באוגוסט 1895 – 28 בנובמבר 1971) היה מנהל המחסן שעבד בסניף אמסטרדם של חברת אופקטה. התפרסם בשל היותו החשוד העיקרי בהסגרת אנה פרנק ומשפחתה לשלטונות הכיבוש הנאציים בהולנד.
תקופת מלחמת העולם השנייה
בסניף חברת אופקטה ברחוב פרינסנחראכט 263, הסתתרו בשנות מלחמת העולם השנייה והשואה שתי משפחות יהודיות: משפחת פרנק (אנה והוריה אוטו פרנק ואדית פרנק ואחותה מרגוט פרנק), ומשפחת ואן-פלס, וכן יהודי נוסף בשם פרידריך פפר. מרבית העובדים בבניין, כולל יאן חיס, ויקטור קוגלר, מיפ חיס, בפ פוסקאול ויוהנס קליימן היו שותפים לסוד וסייעו בכלכלת המסתתרים. שותף נוסף לסוד היה אביה של בפ, יוהאן פוסקאול אשר היה מנהל המחסן של החברה ובנה עבור היהודים את המסתור. באביב 1943 לקה פוסקאול בסרטן סופני, והחברה שכרה את שירותיו של ואן מארן כמנהל המחסן החדש.
בשל אופיו הערמומי, איש מהמסתתרים ומעובדי החברה לא חיבב את ואן מארן מההתחלה. הוא נהג לגנוב מוצרים, ומהר מאוד החל לחשוד שיש דיירים סודיים בבניין. במהלך עבודתו בחברה הוא ניסה לגלות מי מסתתר באגף הסודי של הבניין, ונהג להציב מלכודות קטנות כדי לגלות אם אנשים מסתובבים בו בלילות. אנה פרנק מזכירה אותו בתיעוב מספר פעמים ביומנה.
בסביבות מאי או יוני 1944 הודיע ואן מארן לידידו, למרט הרטוך, שהוא יודע שיהודים מסתתרים בפרינסנחראכט 263. ב-4 באוגוסט של אותה שנה, קיבל קצין האס אס יוליוס דיטמן מידע טלפוני על היהודים המסתתרים. חוליה של מתנדבים הולנדים בפיקוד קרל זילברבאואר הופיעה בפרינסנחראכט ועצרה את כל הקבוצה. כולם נספו, במחנות השמדה, למעט אוטו פרנק.
על פי עדויות מסוימות, ואן מארן היה מבולבל כאשר הופיעו מתנדבי משטרת הסדר, אם כי על פי עדויות אחרות הוא הצביע לזילברבאואר על המקום המדויק שבו הסתתרה משפחת פרנק.. מנגד בחקירת המשטרה, ואן מארן טען שהצביע כלפי מעלה לשאלה איפה המנהל של החברה. לאחר המעצר של המסתתרים היה ואן מארן אחד האנשים יחד עם מיפ חיס ובפ פוסקאול שאספו את היומנים והדפים שהשאירה אנה פרנק.
האשמה
יוליוס דיטמן התאבד ב-1945, ולקח עמו לקבר את זהותו של המלשין. החשד נפל מיד על ואן מארן, שנחקר ב-1948. בחקירה, מסרו עובדי הבניין עדויות על התנהגותו המחשידה, כמו גם על מנהגו לפזר מלכודות ברחבי המחסן. מיפ חיס אף טענה שהוא התרברב באוזניה פעם שיש לו קשרים בגסטאפו. ואן מארן הודה שחשד שקורה בבניין דבר מה מוזר, אולם לא ידע כלל כי מסתתרים בו אנשים. הוא טען שפיזר את המלכודות רק כדי לתפוס פורצים שנהגו לפשוט על המחסן. טענה זו לא התקבלה בידי החוקרים, ומקובל כיום להאמין שוואן מארן כן ידע על המסתתרים. עם זאת, לא נמצאו הוכחות חותכות לכך שהוא אכן הסגיר אותם לידי הנאצים. בהליך משפטי שנערך בשנת 1949 זוכה ואן מארן מכל אשמה.
ב-1963 איתר צייד הנאצים שמעון ויזנטל את קרל זילברבאואר, אולם הוא לא ידע מי היה המלשין. מעצרו של זילברבאואר, גרמו לפתיחה מחדש של התיק, וואן מארן נחקר בשנית. גם הפעם לא נמצאו עדויות לכך שהוא היה הבוגד. כמו כן לא נמצאו עדויות לכך שהוא שנא יהודים או את משפחת פרנק. מיפ חיס חזרה בה באמונתה שוואן מארן היה הבוגד, והודתה שרק התנהגותו הלא-סימפתית גרמה לה לחשוב כך. אוטו פרנק גם כן יצא נגד האשמתו של ואן מארן, אולם בראיון אחר כן רמז שהוא היה הבוגד. ואן מארן המשיך לטעון לחפותו עד מותו באמסטרדם ב-28 בנובמבר 1971.
עד היום לא הוכח בוודאות מי היה המלשין. חשודים נוספים הם לני הרצוג, טוני אהלרס ונלי ווסקאול (אחותה של בפ). יש אף הטוענים שמשפחת פרנק נתפסה באקראי במהלך פשיטה למציאת תלושי מזון או בעבירות מנהליות אחרות הקשורות לאישורי עבודה.
פגי ניקול מקלאוד
פגי ניקול מקלאוד (באנגלית: Pegi Nicol MacLeod; 17 בינואר 1904 – 12 בפברואר 1949) הייתה ציירת קנדית, מורה, אמנית מלחמה ופעילת אומנויות.
ביוגרפיה
היא נולדה בליסטובל, אונטריו, לוויליאם ואלאס ניקול ומירטל אייבי ריגס. פגי הייתה בתם היחידה. המשפחה עברה לאוטווה בשנת 1908 כאשר פגי הייתה בת ארבע, שם הפך אביה למנהל בית הספר הטכני באוטווה. המשפחה התגוררה ברחוב פרנק ופגי למדה בבית הספר היסודי בבית הספר "קרטייה". בשנת 1914, כאשר פרצה המלחמה, עברה המשפחה לטורונטו ופגי למדה במכון הרבורד קולגייט. הם חזרו לאוטווה לאחר המלחמה שם סיימה פגי את לימודיה המוקדמים במכון קולגייט באוטווה.
חיים אישיים
היא התגוררה בטורונטו בין השנים 1934 ל -1937 והתיידדה עם אריק בראון, המנהל הראשון של הגלריה הלאומית של קנדה. היא נישאה לנורמן מקלאוד ב -10 בדצמבר 1936. לאחר מכן עברו בני הזוג לעיר ניו יורק, אך היא חזרה מדי שנה לפרדריקטון, ניו ברנזוויק, שם פתחה עם לוסי ג'רוויס בשנת 1940 מרכז אמנות לאמנים באוניברסיטת ניו ברונזוויק.
קריירה אמנותית
נושאי יצירות האמנות שלה היו של אנשים ונופים. בשנים 1927 ו -1928, בעידודו של האתנוגרף מריוס ברבו, נסעה מקלאוד למערב וצפון מערב קנדה. הודות לברבו ולרכבת הפסיספית הקנדית, מקלאוד קיבלה נסיעות חינם בטיול הקיץ שלה. היא ציירה בתחנת מורלי למרגלות הרוקיס. פגי שהתה בקלגרי עם משפחת פ.ג. גרבוט שתמכה באומנויות, והם נשארו חברים לכל החיים. בעודה שם פגי ציירה דיוקן של אליס גרבוט המדגים את השימוש הגובר שלה בקווי מתאר חזקים. מקלאוד הציגה שניים ממחקרי הדיוקן שלה בתערוכה שארגנה הגלריה הלאומית של קנדה בדצמבר 1927. תערוכה זו מסמנת את המאמץ האמיתי הראשון לכלול את הייצוג התרבותי של העמים המקוריים בחוף הצפון מערבי, במסגרת מיסוד ההיסטוריה של האמנות הקנדית.
האמנית גם החלה להכין טיוטה של ספר על קורותיה בחוף המערבי. ייתכן שאמה של מקלאוד השמידה את טיוטת הספר. מריאן סקוט הצהירה כי אמה של האמנית השמידה חלק ניכר מיצירותיה המוקדמות. מקלאוד נסעה שוב מערבה בשנת 1928 כדי לצייר באזור נהר סקנה העליון. היא כתבה על מסעותיה במגזין חברת הרכבות הלאומית הקנדית והמאמר מציין את הכתיבה החשובה הראשונה שלה בתחום האמנות.
תערוכת היחיד של פורטרטים, נופים ומחקרים מאת פגי ניקול התקיימה במונטריאול באגודת לאונרדו בין התאריכים 4–11 בפברואר 1928. ובאותה שנה הוזמנה להציג עם קבוצת השבעה בטורונטו.
מקלאוד הייתה עורכת אמנותית של הפורום הקנדי בשנים 1935–1936 וסייעה בהקמת האגודה להלוואות תמונות.
מקלאוד התנגדה למלחמת העולם השנייה, אם כי בשנת 1944 קיבלה את הזמנתה של הגלריה הלאומית של קנדה לצייר סצנות רבות המתארות את מחלקת הנשים בכוחות הצבא כדרך להציג את המלחמה מנקודת מבט נשית.
מחזור מנהטן
לאחר מלחמת העולם השנייה היא חזרה לתאר את המראות של העיר ניו יורק ובשנת 1947 הציגה את ציוריה בצבעי שמן ומים בטורונטו, אוטווה ופרדריקטון תחת הכותרת "מחזור מנהטן". מחזור מנהטן התמקד באנשים ובמראות סביב דירתה של מקלאוד ברחוב 88 מזרח בניו יורק. היא כתבה לחברתה ועמיתיה האמנית, איזבל מקלפלין בשנת 1946, כי התגוררה ברחוב 88 במשך שש שנים ועדיין מצאה את המקום מרתק.
מחזור מנהטן הורכב מ -110 יצירות אומנות עד שנת 1947 והייתה הפעם הראשונה בה מקלאוד הציגה סדרת עבודות בקנדה שהתמקדה כולה בתקופתה בניו יורק. התערוכה גם הוצגה בבית הספר לאמנות בויניפג ולאחר מכן בקלגרי, אדמונטון, ויקטוריה וונקובר בשנת 1948.
רטרוספקטיבה מרכזית של עבודתה נערכה בגלרי ולטר קלינקהוף בשנת 1982 ותערוכת רטרוספקטיבה בגלריית רוברט מקלפלין בשנת 1984, יחד עם ספר מכתביה והקדמה מאת ג'ואן מורי.
מוות
מקלאוד נפטרה מסרטן בעיר ניו יורק בשנת 1949, והותירה אחריה מורשת של יותר מאלף יצירות אמנות הכוללות ציורים רבים וצורות אמנות אחרות, כולל עיצובים לשטיחים. מקלאוד היא אמנית מוערכת שעבודתה בזמן המלחמה, הכוללת יותר ממאה ציורי שמן, מבדילה אותה מרבים מבני דורה.
יעל ניצן
יעל ניצן (נולדה ב-11 באפריל 1952) היא אוצרת, יזמת ויועצת תקשורת, מקימת ארגון אמני המוזאיקה בישראל, מפיקת טלוויזיה וסרטים בעברה.
ביוגרפיה
יעל ניצן נולדה וגדלה בעפולה, בהיותה בת עשר עברה עם משפחתה לרמת השרון, בגיל 16 עברה כילדת חוץ לקיבוץ גבת, בו התגוררה שנים רבות. בגבת נישאה לאסף ניצן, נכד למייסדי התנועה הקיבוצית, ונולדו להם שלושה ילדים. בשנים 1970–1972 שירתה בצה"ל כפקידת טיסות במרחב שלמה, סיימה קורס קצינות ושירתה בפיקוד המרכז. ניצן למדה לתואר ראשון בספרות, חינוך והיסטוריה באוניברסיטת חיפה (1976) ותואר ראשון בספרות ואמנות מאוניברסיטת דרום אפריקה בפרטוריה שבדרום אפריקה (1979).
בשנים 1976–1982 שירתה ניצן בקבע בצה"ל, בתחילה כמנהלת ארגונית של הנספחות הצבאית בדרום אפריקה, ואחר-כך כראש מדור ארצות הברית בענף נספחים זרים, החטיבה לקשרי חוץ, אגף המודיעין, בדרגת סרן. בשנים 1984–1986 ניהלה את ערוץ הקיבוץ במחלקת ההסברה והתקשורת של ברית התנועה הקיבוצית.
הקימה את חברת "ניצן הפקות", ומשנת 1981 עד 1995 הפיקה עשרות סרטים למגזר הציבורי והפרטי וכחמישים תוכניות טלוויזיה. ב-1988 הפיקה את תשדירי הבחירות של מפלגת העבודה. משנת 1993 עבדה כרכזת מערכת ותחקיר של הטלוויזיה הישראלית, כולל בתוכנית "זאפ לראשון" וחברת מערכת של "סוגרים שבוע" עם יאיר לפיד. הייתה מנהלת ההפקה של "מסיבת גן" ו"בסלון עם ירון", שתיהן עם ירון לונדון, והפיקה בין השאר תוכנית ליום הזיכרון עם גילה אלמגור, את התוכניות "פינג פונג" ותוכניות קיץ עם דן מרגלית. הפיקה את "יום חלום", שהיא קלטת שירי פעוטות של לאה נאור, עם מוזיקה מקורית, לחנים ועיבודים של עוזי אסנר ואת קלטת הווידאו "פיץ העכבר", מאת גידי קורן.
הקימה, ביחד עם השחקנית אורנה לביא פלינט, את חברת "ניצן-אורנע הפקות", שעסקה בהפקת קלטות לילדים. במסגרת זו הפיקו עם אולפני אנימה את "סיפורי התנ"ך" – קלטת וידאו לילדים על פי סיפוריו של מאיר שלו, עם איורים של יוסי אבולעפיה וקריינות של איציק ויינגרטן, שיצאה ב-1994 ונמכרה בלמעלה מ-10,000 עותקים.
למדה אוצרות בסדנת אמני הקיבוץ אצל תמי כץ-פרימן וטלי תמיר (2010-2007). למדה לימודי מגדר בבית ברל ב-2013. בעלת תעודת אוצרת בינלאומית מהמועצה הבינלאומית למוזיאונים.
בשנים 1995–2000 שימשה כמנהלת התקשורת של צוותא, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תיאטרון הקיבוץ, ודוברת בית גבריאל שלחוף הכנרת. שימשה כיועצת וכאוצרת אמנות עצמאית, בשנים 1996–2005 הייתה בעלת משרד "תיקשור מכוון", והחל משנת 2005 בעלת משרד "Art Comm". בשנת 2006 הקימה את ארגון אמני הפסיפס בישראל" (0IMA), אותו היא מנהלת ובמסגרתו אצרה תערוכות וכנס שנתי.
היא שוקדת על הקמתו של מוזיאון הנשים הראשון בישראל, שמתוכנן לקום בחיפה.
אצרה למעלה מ-120 תערוכות.
חיים אישיים
ניצן מתגוררת בחיפה. אלמנה ואם לשלושה ילדים.
בשנת 2011 נפטר בעלה אסף מדום לב. בשנת 2017 נפטר בנה תובל ממחלת הסרטן.
ג'יי וייט
ג'יי וייט (באנגלית: Jay White; נולד ב-9 באוקטובר 1992) הוא מתאבק ניו זילנדי, המופיע בארגון ההיאבקות New Japan Pro-Wrestling. לאחר שהחל את הקריירה שלו בשנת 2013, וייט הצטרף שנה מאוחר יותר לארגון NJPW. בחודש יוני של שנת 2016, וייט עזב כדי ללמוד תרבויות אחרות של היאבקות וביניהן היה ניתן למצוא את ארגון Ring of Honor האמריקאי ואת ארגון Revolution Pro Wrestling הבריטי. וייט חזר ל-NJPW בנובמבר 2017.
New Japan Pro-Wrestling (2015–2016)
וייט עזב ליפן בערב השנה האזרחית 2014 והחל להתאמן במעמד של מתאבק טירון. את קרב הבכורה שלו בארגון ערך ב-30 בינואר 2015 בהפסד לאלכס שלי. וייט הפסיד את כל שמונת הקרבות שלו בשנה זו, דבר שנפוץ מאוד למתאבק שנחשב טירון ב-NJPW. שנה לאחר מכן, וייט החל לצבור עוד ועוד ניצחונות וב-27 במרץ הוא רשם את הניצחון הגדול ביותר בקריירה שלו על האלוף הבין יבשתי של NJPW באותה התקופה, קני אומגה, בקרב שאינו היה על התואר. הקרב האחרון של וייט ב-NJPW התרחש ב-19 ביוני, כשהוא חבר לצד דייוויד פינלי ג'וניור וג'וס רובינסון בהפסדם לסאטושי קוג'ימה, הירושי טנזאן ומנאבו נאקאנישי. במהלך שבוע זה וייט עזב לטובת שהייה בארצות הברית.
המעבר לארצות הברית (2016–2017)
כשעבר לארצות הברית, וייט התבסס בניו ג'רזי, לפני שעבר לדטרויט, לגור ביחד עם אלכס שלי. וייט ערך את קרב הבכורה שלו בארגון Ring of Honor ב-25 ביוני לאחר שניצח בפסילה את קמיטאצ'י. לאחר מכן, הוא הצטוות לשורות מוטור סיטי מאשין גאנז (אלכס שלי וכריס סייבן) בניצחונם על קמיטאצ'י, כריסטופר דניאלס ופרנקי קאזריאן. וייט והמוטור סיטי מאשין גאנז הקימו צוות שנקרא "Search and Destroy" ביחד עם ג'ונתן גרישם וליאו ראש. ב-8 ביולי, וייט גבר על ליאו ראש.
וייט חזר לארגון ההיאבקות RPW ב-21 בינואר 2017 בניצחון על מרטין סטון. ב-6 ביוני, וייט ניצח בקרב באטל רויאל וכתוצאה מכך קיבל את ההזדמנות הגדולה ביותר בקריירה שלו, כשהתחרה נגד כריסטופר דניאלס על אליפות העולם של ROH, אך לא הצליח לנצח אותו.
Chaos (2017–2018)
ב-5 בנובמבר 2017, וייט חזר ל-NJPW כדמות המסתורית שנקראה Switchblade (שפירושו אולר קפיצית). הוא איתגר את הירושי טנהאשי לקרב באירוע הגדול של השנה, רסלקינגדום 12, על האליפות הבין יבשתית של IWGP. בקרב זה ביניהם שנערך ב-4 בינואר 2018, וייט הפסיד לטנהאשי. לילה לאחר מכן, וייט יצר ציפייה לכך שהוא מצטרף ל-Bullet Club, אך כל זה היה מתוכנן כדי לתקוף את קני אומגה. ב-6 בינואר, הוא הצטרף לקבוצת Chaos במטרה שיהיה לו תגבורת נגד קני אומגה וה-Bullet Club.
ב-28 בינואר, וייט ניצח את אומגה והפך לאלוף ארצות הברית של IWGP. ב-25 במרץ, הוא הגן בהצלחה על התואר נגד האנגמן פייג'. לאחר מכן, הוא הגן בהצלחה על התואר נגד דייוויד פינלי ופאנישמנט מרטינז בשני קרבות שונים. ב-7 ביולי, וייט הפסיד את האליפות לג'וס רובינסון. לאחר מכן, הוא התחרה בטורניר ה-G1 Climax של הארגון, שבו סיים במקום השלישי עם שישה ניצחונות ושלושה הפסדים. בין הניצחונות שרשם, היה ניתן למצוא את המנהיג של Chaos, קאזוצ'יקה אוקאדה, ואת הירושי טנהאשי, שסיים כמנצח בטורניר וההפסד היחיד שלו בכל הטורניר היה לוייט.
Bullet Club (2018–היום)
באירוע Destruction In Kobe, שנערך ב-23 בספטמבר 2018, וייט תקף את הירושי טנהאשי לאחר קרב ההגנה שלו על מזוודת ה-G1. לאחר מכן, וייט תקף את קאזוצ'יקה אוקאדה עד שהמנג'ר הקודם של אוקאדה, גדו, הגיע ונחלץ לעזרתו. לעומת זאת, גדו בגד באוקאדה לאחר שהכה אותו בעזרת כיסא, וכתוצאה מכך חבר לשורות וייט. ב-8 באוקטובר, וייט נוצח על ידי טנהאשי. לאחר הקרב, וייט וגדו תקפו את טנהאשי עד שאוקאדה הגיע ועצר את תקיפתם. כעבור זמן מה, וייט וגדו הצטרפו לקבוצת ה-Bullet Club, כשוייט הוא זה שמשמש כמנהיג הקבוצה. באירוע Power Struggle, שנערך ב-3 בנובמבר, וייט הציב בפני אוקאדה אתגר לקרב באירוע הגדול של הארגון, רסלקינגדום 13, ב-4 בינואר 2019. בקרב זה, וייט גבר על אוקאדה. באירוע New Year Dash!! שנערך יממה לאחר מכן, וייט הצמיד את טנהאשי לניצחון במהלך קרב שלושה נגד שלושה ובעקבות כך זכה לאתגר את טנהאשי לקרב על האליפות במשקל כבד של IWGP. קרב זה ביניהם התקיים באירוע The New Beginning in Osaka, שנערך ב-11 בפברואר, ובו וייט גבר על טנהאשי וזכה באליפות במשקל כבד של IWGP בפעם הראשונה בקריירה שלו, והפך למתאבק הרביעי הכי צעיר (בן 26 באותו זמן) שזכה באליפות זו, ולמתאבק הכי צעיר שמוצאו הוא לא יפני שזה באליפות זו. באירוע G1 Supercard, שנערך ב-6 באפריל, וייט הפסיד את התואר לאוקאדה.
ב-12 באוגוסט, הגיע וייט לגמר ה-G1 Climax של שנת 2019, כאשר סיים במקום הראשון בבית שלו, עם שישה ניצחונות ושלושה הפסדים. וייט הפסיד בגמר לקוטה איבושי שזכה בטורניר, אך במהלך הטורניר, אחד מניצחונותיו היה כאשר הצמיד את טטסויה נאיטו, האלוף הבין יבשתי של IWGP באותו הזמן, וכתוצאה מכך זכה לאתגר אותו לקרב על אותה אליפות ב-22 בספטמבר, באירוע Destruction In Kobe. וייט הצמיד את נאיטו באותו אירוע ובכך זכה באליפות הבין יבשתית של IWGP, ובכך רשם עוד הישג: המתאבק השני בהיסטוריה שזכה באליפויות משקל כבד, ארצות הברית והבין יבשתית של ה-IWGP (הראשון שעשה זאת היה קני אומגה). וייט הגן בהצלחה על התואר ב-3 בנובמבר נגד הירוקי גוטו. אחרי אותו ניצחון הוא אותגר על ידי טטסויה נאיטו שהפסיד לו חודש וחצי לפני לקרב על האליפות באירוע הגדול של הארגון, Wrestle Kingdom, ב-4 בינואר 2020. באירוע זה, וייט הפסיד בחזרה את האליפות לנאיטו, אך לילה לאחר מכן, ניצח את קוטה איבושי. ב-9 בפברואר, וייט ניצח את סאנאדה באירוע New Beginning In Osaka. ב-12 ביוני 2022, וייט ניצח את אוקאדה והפך לאלוף העולם במשקל כבד של IWGP.
רנדי קאנינגהם: נינג'ה בפעולה
רנדי קאנינגהם: נינג'ה בפעולה (באנגלית: Randy Cunningham: 9th Grade Ninja) היא סדרת אנימציה אמריקאית המשודרת בערוץ דיסני XD החל מ־13 באוגוסט 2012 ובישראל החל מ-17 במרץ 2013.
הסדרה הסתיימה לאחר שתי עונות ו-50 פרקים בארצות הברית ב-27 ביולי 2015 ובישראל ב-31 באוגוסט 2015.
תקציר העלילה
העיירה נוריסויל מוגנת על ידי נינג'ה מזה 800 שנים. בכל ארבע שנים נבחר אדם אחר להיות הנינג'ה: רנדי קאניגהאם, תלמיד כיתה ט' ממוצע, נבחר להיות הנינג'ה החדש. על רנדי להגן על העיירה שלו מפני נבלים המנסים להשמידה.
מדרוג
הסדרה לא זכתה למדרוג גבוהה ביחס לסדרות של ערוץ דיסני XD. פיילוט הסדרה זכה ל-599 אלף צופים בלבד, ופרקי הסדרה לא עברו את רף מיליון הצופים. למרות הנתונים הנמוכים הוזמנה עונה שנייה שהחלה את שידוריה ביולי 2014. עונה זו הסתיימה ביולי 2015.
בית קברות שייח' מוראד
בית הקברות המוסלמי שייח' מוראד, המוכר גם כבית קברות אל-מוראד, הוא בית קברות מוסלמי בתל א-ריש. כיום בדרך קיבוץ גלויות, בדרומה של שכונת שפירא בתל אביב.
היסטוריה
בית הקברות התפתח סביב מבנה קבר מהתקופה הממלוכית בשם זה, אך זהותו של אותו שייח' איננה ידועה. הוא שוכן על גבעת כורכר חשוף וניצבים בו מספר עצים עתיקים כגון שיזף מצוי. במקום נמצאה כתובת ערבית מהמאה ה-14, המעידה כי כבר אז שימש כאתר קבורה. מבנה הקבר בנוי משני חדרים מחוברים שמעליהם קבועות כיפות. עוד נמצא במקום מבנה קבר רבוע ומקורה, הניצב על ארבעה עמודים, שבכיפתו נפער חור. המקום הופיע במפה בריטית משנת 1878, אך הפך לאתר קבורה פעיל רק בתחילת המאה ה-20, כאשר בתי קברות המוסלמים מצפון ליפו חוסלו (בית הקברות עבד א־נבי, למשל). בפרעות תרפ"א נתלתה גופתו של יוסף חיים ברנר על חומת בית הקברות, יחד עם עוד שבעה איש שנרצחו. ליד בית הקברות שכנו בתים של ערבים עניים, וכ-350 מהם נהרסו על ידי הצבא הבריטי במאורעות. עד לסיפוח הכפר אבו כביר ליפו ב-1934, היה בית הקברות בתחומיו של הכפר, וב-1948 היה לחלק מתל אביב. לאחר שתושבי הסביבה גורשו ברובם במהלך מלחמת העצמאות, חדל בית הקברות לפעול. עם זאת, בסוף המאה ה-20 החל שוב לשמש כמקום לקבורת משתפי פעולה, שהקהילה המוסלמית ביפו מסרבת לאפשר את קבורתם בבית קברות טאסו. המקום סובל מהזנחה.
בשנת 2013 יצר הקולנוען רואי מעוז את הסרט התיעודי "שייח מוראד" המספר את סיפורו של בית הקברות, ועליו זכה מעוז בפרס מקרן פרלוב.
חיים שורר
קורות חיים
שורר נולד בעיירה אובודובקה שבפלך פודוליה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) לחיה-שרה (דוּבִּינסקי) ומאיר שורר. למד ב"חדר", בגימנסיה בקישינב ובישיבה באודסה, ובמקביל היה פעיל בתנועה הציונית ובתנועת "צעירי ציון", והיה מראשוני החברים באגודת הנוער "נס ציונה" שנוסדה בקישינב ב-1910. בשנת 1913 עלה לארץ ישראל. משך תשע שנים עסק בעבודה חקלאית ביהודה, בגליל היה פועל בחווה החקלאית בביתניה תחתית ובחווה החקלאית בחולדה, ולאחריהן התיישב בנהלל והיה מראשוני המתיישבים בה. עוד קודם עלייתו לישראל החל לפרסם מאמרים בשפה הרוסית בעיתון "ראזסווייט" ('השחר').
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס לעבודת כפייה ("סוכרה") עבור הצבא העות'מאני ושירת כמלווה עגלות לבאר שבע עד שחלה ושוחרר מהשירות.
בתום מלחמת העולם הראשונה חזר לקישינב, ושהה שם כשנה עם משפחתו, כשהוא עובד במרכז "החלוץ" ומפרסם מרשמיו בעיתונות עברית. בארץ, בשנת 1920 פורסמו שניים מסיפוריו בביטאון "האדמה" בעריכת יוסף חיים ברנר, מהם הומחז אחד והוצג לציבור בהשתתפותו. במסגרת פעילותו התנועתית היה חבר "הפועל הצעיר" בארץ וכתב בשבועון התנועה, וכן השתתף תקופה קצרה בעריכתו לצד יוסף אהרונוביץ'.
לאורך שנות חייו בארץ היה חבר מזכירות האיחוד העולמי פועלי ציון-ההתאחדות, מזכירות מפא"י, מועצת הפועלים בכפר סבא, ויצא בשליחות הקרן הקיימת לישראל לפולין ולרומניה. בוועידת יסוד המפלגה נבחר למזכיר מפא"י, וכיהן בתפקיד שלוש שנים, לצד מזכירים נוספים. בשנת 1933 יצא לשנת שליחות בגליציה מטעם המפלגה, ובמהלך שנות ה-30 השתתף במספר קונגרסים ציוניים וכן בקונגרס האינטרנציונל הסוציאליסטי. בשובו מגליציה ערך במשך שנתיים, עם אליעזר שוחט, את 13 כרכי האנתולוגיה של תנועת "הפועל הצעיר". במלחמת העולם השנייה התנדב לשורות הצבא הבריטי, ושרת בסוללה הארצישראלית הראשונה לתותחנות נגד-מטוסית. הוא תיאר את קורותיו ביחידה בספר "החייל 9172".
בעיתון "דבר" השתתף מראשיתו, אך השתייכותו הפוליטית לתנועת "הפועל הצעיר" והשתתפותו במאבקיו של יוסף שפרינצק על שמירת אופי התנועה במסגרת מפא"י, הם שעיכבו את צירופו כחבר מערכת העיתון עד 1936. במהלך השנים שימש עורך לילה, עורך "דבר ערב", עורך "דבר לעולה" ועורך "הדור", ובשנת 1953 מונה לעורך העיתון הראשי. שנה לאחר מכן הוזמן לביקור בברית המועצות, הושפע ממנו רבות והחל לעסוק בכתיבה להגברת התודעה למצב יהדות רוסיה. ספרו "ארבעים יום בברית המועצות" זיכה אותו בפרס סוקולוב. בשנת 1966 פרש לגמלאות, וב-1968 נפטר. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
על שמו רחוב בצפון תל אביב.
משפחתו
שורר היה נשוי תחילה לזמירה סֶמִינובסקי, וממנה נולד לו בן, זיוי. ב-1925 התגרשו השניים, וב-1926 נישא ליהודית (1906–1990), ממנה נולדו לו בן נוסף, ערן שורר (1929–1971; סופר ואיש קול ישראל) ובת, סיוָנה שורר.
Badlands Tour
Badlands Tour הוא סיבוב ההופעות ראשון של הזמרת-יוצרת הלסי. סיבוב ההופעות נתמך על ידי אלבום הבכורה שלה, Badlands. סיבוב ההופעות החל ב-30 בספטמבר 2015, והסתיים ב-18 בספטמבר 2016.
סיבוב הופעות זה, הוא סיבוב ההופעות הגדול ביותר אותו קיימה הלסי במהלך הקריירה שלה.
דיאנה הרדקאסל
דיאנה הרדקאסל (באנגלית: Diana Hardcastle; נולדה ב-12 ביולי 1949) היא שחקנית אנגלייה שהופיעה בעיקר בתפקידים בטלוויזיה.
ביוגרפיה
הרדקאסל הופיעה בתפקידי אורח בפרקים בסדרות הטלוויזיה "רציחות במידסומר", "חקירות המפקח לינלי" ו"טגארט". היא השתתפה בסדרות הדרמה "ראשון בין שווים" ו"תהפוכות מלחמה".
ב-2011 גילמו הרדקאסל ובעלה השחקן טום וילקינסון את דמותם של ג'וזף קנדי ואשתו רוז קנדי במיני-סדרה "משפחת קנדי".
ב-2012 שיחקה הרדקאסל בתפקיד משנה בסרט "מלון מריגולד האקזוטי" בה כיכב גם בעלה, אבל לא היה קשר בין הדמויות שהם גילמו. ב-2015 חזרה לגלם את אותה דמות בסרט ההמשך "מלון מריגולד האקזוטי השני". וילקינסון והרדקאסל שיחקו שוב בתפקידי בעל ואישה בסרט "אנשים טובים" משנת 2014.
חיים אישיים
ב-1988 התחתנה הרדקאסל עם השחקן טום וילקינסון. לבני הזוג יש שתי בנות, אליס ילידת 1989 ומולי ילידת 1992.
.ng
ng. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בניגריה, הסיומת הושקה בשנת 1995. שמות המתחם והסיומות מנוהלות על ידי הארגון הניגרי 'Nigeria Internet Registration Association'. הסיומות com. ו-co.uk. יותר פופולריים בניגריה ואתרים רבים בניגריה מעדיפים להשתמש בהם על ng.
היסטוריה ומאפיינים
תחילה, מכללת יאבה לטכנולוגיה (Yaba College of Technology) הנמצאת בלאגוס הייתה אחראית לניהול הסיומת ובשנת 2009 הועברה האחריות אל ארגון הרישום של האינטרנט הניגרי ('Nigeria Internet Registration Association'). בשנים הראשונות, רישום אתר בסיומת אינטרנט משנית בניגריה היה יקר ועלה אלפי דולרים, רק חברות מעטות רכשו סיומות אינטרנט משניות.
ארגון הרישום של האינטרנט הניגרי מאמץ את טכנולוגיית IDN, המאפשרת להשתמש באותיות לטיניות, יווניות, עבריות, סיניות קיריליות ועוד בשמות התחום. שמות התחום תחת סיומת זו יכולים להיות בין 3 ל-63 אותיות. יחסית לסיומות אינטרנט של מדינות אחרות, הרישום לסיומת ng. הוא איטי ועשוי לקחת עד לשבוע. נכון לשנת 2017, רשומים מעל ל-90,000 שמות תחום תחת סיומת זו.
הרכבת התחתית של סלוניקי
הרכבת התחתית של סלוניקי (ביוונית: Μετρό Θεσσαλονίκης), היא מערכת הסעת המונים תת-קרקעית בעיר סלוניקי שביוון, המתוכננת להתחיל לפעול ב2024.
מחנה הריכוז סן סיפריאן
מחנה הריכוז סן סיפריאן (Saint Cyprien; לעיתים מתועתק Saint Cyprian) היה מחנה ריכוז שפעל בדרום מזרח צרפת, ליד העיירה סן סיפריאן. המחנה נבנה על קרקע חולית ובסביבה חסרת תנאי תברואה בסיסיים, טיפול רפואי הולם, מזון ואספקת מים סדירה. במשך תקופת קיומו של המחנה לא היה די בצריפים שבו לשם מתן שיכון בתנאים ראויים לעצירים שבו ואלה שוכנו בצפיפות שתרמה להתפתחות מגפות במחנה.
הרכבת התחתית של סלוניקי
הממצא הארכאולוגי
עיקר המחקר הארכאולוגי, המתבצע במקביל לעבודות ההקמה של קו הרכבת, מתמקד בתחנות שבתחום העיר הבצורה מימי תאודוסיוס ובתחנות הסמוכות מחוץ לחומה. המחקר שנכלל בלוח הזמנים להקמת הפרויקט, חשף ממצאים ארכאולוגיים רבים והפתיע את החוקרים בעושרו. בתחנות האגיה סופיה ווניזלו שבתוך החומות התגלו קטעים מהדקומנוס מקסימוס של העיר הביזנטית, על המזרקות והאכסדרות שלאורכה. הדרך המקורית רוצפה בשיש אך במאה ה-6 הוחלף זה בפיסות אבן גדולות. בתחנת וניזלו התגלתה כיכר עירונית שלאורכה בתי מלאכה ושווקים, ואשר שכנה לצד ויה אגנטיה הקדומה שחצתה את העיר. בתחנות שמחוץ לחומות העיר הקדומה התגלו שרידים לפולחן נוצרי קדום, ובתחנת סינטריוואני שממזרח לחומה התגלתה כנסייה עתיקה שנבנתה מעל מבנה פולחני פרה-נוצרי, ובפסיפס שבה נראית דמותו של עוף החול. כנסייה נוספת ושדה קבורה התגלו בתחנת דימוקרטיאס שממערב לחומה. שיטת הקבורה במקום מעידה על כך ששדה הקבורה היה בשימוש עד הכיבוש עות'מאני במאה ה-15.
מחנה הריכוז סן סיפריאן
ההיסטוריה
עם הקמתו במרס 1939 היה סן סיפריאן מחנה מעצר לכ-90,000 פליטים שהגיעו מספרד במהלך מלחמת האזרחים בספרד. עם פלישת גרמניה להולנד, לבלגיה ולצרפת, במאי 1940, נעצרו אלפי פליטים גרמניים ששהו בצרפת ונשלחו לסן סיפריאן, מחשש שהם מרגלים למען גרמניה הנאצית או אוהדים את מטרותיה ולפיכך עוינים לצרפת.
הרכבת התחתית של סלוניקי
בתרבות הפופולרית
עיכובים בבנייה הפכו את המטרו בסלוניקי לנושא מספר בדיחות ביוון.
מחנה הריכוז סן סיפריאן
ההיסטוריה
בין עצורים אלה היו מתנגדי המשטר הנאצי בצרפת, וכן כ-7,500 יהודים גרמניים-לשעבר, נרדפי הנאציזם. הם נעצרו כיוון שנחשדו כפעילים למען גרמניה, עקב כך שהיו בעברם אזרחים גרמנים ועקב כך שהגיעו מגרמניה, וזאת למרות שאזרחותם הגרמנית של היהודים שביניהם נשללה עוד ב-1935 בתוקף חוקי נירנברג. עם הכיבוש הנאצי בצרפת במלחמת העולם השנייה שימש מחנה סן סיפריאן לשם מעצרם של יהודים גרמניים, צרפתיים, בלגיים והולנדים רבים. רבים מהם היו אמנים, ובהם ציירים, ביניהם פליקס נוסבאום. בקיץ 1940 חלו כ-85% מאסירי המחנה בדיזנטריה עקב תנאי ההיגיינה הגרועים וכן הצפיפות הקשה במחנה.
הרכבת התחתית של סלוניקי
בתרבות הפופולרית
ראש ממשלת יוון, אלכסיס ציפרס, התבדח על העיכובים ביריד הבינלאומי בסלוניקי 2018: "מה קורה עם המטרו, חבר'ה? האם זה ייבנה כאן?
מחנה הריכוז סן סיפריאן
ההיסטוריה
מחנה הריכוז סן סיפריאן נסגר ב-19 בדצמבר 1940 ואסיריו הועברו למחנה המעצר גירס.
הרכבת התחתית של סלוניקי
בתרבות הפופולרית
אתרי סאטירה חדשותיים הזכירו את המטרו בהזדמנויות רבות עם סיפורים כמו "מטרו סלוניקי תפעל 24 שעות ביממה במהלך המהומה לחג המולד.
על-ענק אדום
על-ענק אדום הוא כוכב על-ענק הנמצא בחלקה העליון של דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל. דרגת הבהירות של על-ענק אדום היא I והסיווג הספקטרלי שלו הוא K-M. כוכבים אלו הם הגדולים ביותר שנתגלו ביקום מבחינת נפח. הכוכב ביטלג'וז, מקבוצת הכוכבים אוריון, הוא דוגמה לעל-ענק אדום.
תכונות
כוכבים שמסתם גדולה מעשר מסות שמש (לערך) לאחר שסיימו להתיך את המימן שלהם, יהפכו לעל-ענקים אדומים במהלך תקופת התכת ההליום שלהם. לכוכבים אלו טמפרטורת שטח פנים נמוכה יחסית, בין 3,500-4,000 קלווין, ורדיוסים גדולים מאוד, בדרך כלל בטווח של 200–800 רדיוס השמש שלנו. גודלם של על-הענקים הגדולים ביותר הידועים כיום הוא פי 1,500 מרדיוס השמש שלנו (כשבע יחידות אסטרונומיות).
נובה מיאסטו על הפיליצה
נובה מיאסטו על הפיליצה או נובה מיאסטו על נהר הפיליצה (בפולנית: Nowe Miasto nad Pilicą, נהגה: נובה מיאסטו נאד פיליצון) היא עיירה במחוז גרוייץ שבפרובינציית מזוביה בפולין, על גדת נהר הפיליצה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
על-ענק אדום
תכונות
לכוכבים מסוג על-ענקים אדום אין פוטוספירה מובחנת, ורוח השמש שלהם איטית ודחוסה. מסתם של על-ענקים אדומים מאפשרת להם להתיך יסודות כבדים יותר, עד היתוך של ברזל.
התפתחות
בליבת הכוכב, בה הלחץ והטמפרטורה הגבוהים ביותר, מתרחשת התכה של הליום לפחמן, חמצן, ניאון, צורן, גופרית ולבסוף ברזל. בה בעת מתרחש בשכבה המקיפה את הליבה היתוך של מימן להליום ולאחר מכן היתוך של הליום ליסודות הכבדים יותר ומתחיל היתוך של מימן בשכבה חיצונית יותר. התהליך ממשיך באופן דומה עד שלקראת סוף חייהם, מפתחים העל-ענקים מבנה שכבות דמוי בצל של יסודות, כאשר היסודות הכבדים ביותר נמצאים בליבה. בעת ובעונה אחת, בכל שכבה תתקיים פעילות גרעינית אחרת: החל מהיתוך צורן לברזל במרכז הכוכב, דרך ניאון, חמצן, פחמן והליום, ועד למימן המותך בשכבה החיצונית של המעטפת. הברזל אינו ניתן להיתוך גרעיני בשום צורה, שכן התהליך צורך יותר אנרגיה משהוא פולט, וכאשר מפסיקים תהליכי ההיתוך בליבת הכוכב, אז אין עוד דבר אשר יכול לעצור את קריסת הכוכב אל תוך עצמו. הכוכב קורס ויוצר גל הדף אשר מעיף את השכבות החיצוניות של הכוכב בהתפוצצות סופרנובה, ואילו הליבה קורסת אל תוך עצמה עד ליצירת כוכב נייטרונים (אם מסת ליבת הכוכב אינה עולה על 3 מסות שמש) או חור שחור.
נובה מיאסטו על הפיליצה
תולדות היישוב
לנובה מיאסטו הוענקו זכוית עיר בראשית המאה ה-15, ובמאות ה-18 וה-19 התפתחה כלכלת היישוב. בעקבות שרפה גדולה שפרצה ביישוב באמצע המאה ה-19, ניטל ממנו מעמדו העירוני, וזה הושב לו בשנת 1916.
על-ענק אדום
התפתחות
משך החיים של כוכב על-ענק אדום הוא קצר יחסית, ואורכו רק מספר מאות-אלפי שנים עד כמיליון שנים. ניצולת האנרגיה בתהליך תרמו-גרעיני הולכת ויורדת עם המסה של האטומים המעורבים, וכך הולך ויורד מספר שנות החיים שיכולים תהליכי היתוך כבדים להקנות לכוכב. לדוגמה, כוכב בעל 25 מסות שמש יימצא קרוב ל-10 מיליוני שנים בהיתוך מימן להליום (ככוכב הסדרה הראשית) ואז יהפוך לעל-ענק אדום, בו ימצא מיליון שנים בהיתוך הליום לפחמן, אלף שנים בהיתוך פחמן לחמצן ולניאון, 12 שנים בהיתוך ניאון וחמצן למגנזיום, 4 שנים בהיתוך חמצן לצורן וגופרית, ואז רק שבוע בהיתוך צורן לברזל.
נובה מיאסטו על הפיליצה
יהודי נובה מיאסטו על הפיליצה
מאמצע המאה ה-18 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,300 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך קריאה לחרם על עסקיהם.
על-ענק אדום
התפתחות
לפעמים התגובות הגרעיניות בעל-ענקים אדומים מאטות מסיבה כלשהי וכתוצאה מכך הם מתכווצים ומתחממים תוך שמירה על עוצמת ההארה הכוללת. במקרה כזה הסיווג הספקטרלי שלהם משתנה עם השינוי בטמפרטורת פני השטח שלהם, והם הופכים לעל-ענקים צהובים, על-ענקים לבנים ולבסוף לעל-ענקים כחולים. אם התהליכים הגרעיניים מאיצים שוב, הם חוזרים ומתנפחים תוך התקררות וחוזרים להיות על-ענקים אדומים דרך אותם שלבי ביניים.
נובה מיאסטו על הפיליצה
יהודי נובה מיאסטו על הפיליצה
בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן גיוס לעבודות כפייה וחובת תשלום סכומי כופר. בד בבד רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר שעריו ננעלו באפריל 1941. בזמן פעילות הגטו הובאו אליו מאות פליטים יהודים מהסביבה וכ-600 יהודים שגורשו מאוסטריה, ובשל הצפיפות הרבה שנוצרה בו, התפשטה בו מגפת טיפוס הבהרות. מעת לעת ערכו שוטרים גרמנים מעשי שוד ורצח בקרב יהודי הגטו.
ב-22 באוקטובר 1942 גורשו כ-3,000 יהודי הגטו שבעיירה לדז'וויצה, וממנה שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מיהודי העיירה שרדו את השואה 55 איש.
הוד חפר
תולדות המפעל
בסוף שנת 2007 רכשה גרנות, באמצעות חברת הבת שלה, אמבר, את חלקה של מושבי השרון והייתה לבעלים מלאים של החברה. באוקטובר 2009 רכשה א.ת. שיווק את הוד חפר מידי חברת אמבר.
מישמיש העכביש
מישמיש העכביש (באנגלית: Woolly and Tig, "וולי וטיג") היא סדרת טלוויזיה בריטית קומית לילדים, אשר נוצרה על ידי בריאן ג'יימסון והופקה על ידי Tattiemoon. הסדרה עוקבת אחר הילדה שיר (במקור "טיג") שבכל פרק נעזרת במישמיש (במקור "וולי"), צעצוע העכביש הכחול שלה, בפתרון בעיות שהיא חווה.
הוד חפר
תולדות המפעל
ב-7 באפריל 2015 אירעה דליפת גז מסוג אמוניה במפעל, מספר כבישים נסגרו לנסיעה.
פרשת הכשרות
למפעל הוד חפר היה כשרות מהדרין בהשגחת הרב ורנר מחדרה. הרב דוד ורנר, בגיבוי הרבנות הראשית, אסר באפריל 2000 על משחטת "הוד מעולה" למכור עופות שנפסלו על ידי משגיחי הכשרות למעדניה שעסקה במכר של בשר לא-כשר ליהודים. המעדניה עתרה לבג"ץ ובעקבות זאת הסכימה הרבנות להעניק תעודת כשרות למשחטה גם אם תמכור למעדניה עופות לא כשרים, אולם קבעה שלא תנתן למשחטה כשרות מהדרין. בית המשפט העליון פסק כי פרקטיקה זו של הרבנות פסולה והורה להעניק להוד מעולה תעודת כשרות למהדרין. לאחר פסיקת הבג"ץ העניקה הרבנות תעודת כשרות להוד מעולה, אך הודיעה בפרסום שלה שהדבר נעשה רק בהוראת בג"ץ. בעקבות זאת נתקבלו במשחטה ביטולים רבים של הזמנות והמשחטה עמדה בפני סכנה עסקית חמורה. המשחטה פנתה לרבנות והתחייבה שלא תמכור את העופות הלא כשרים למעדניה. המעדניה עתרה שנית לבג"ץ בדרישה שהמשחטה תחזור למכור לה את העופות הלא כשרים. השופט מישאל חשין, בפסק דין נוסף, הגיב בחריפות רבה על התנהלות הרבנות באומרו: יתר על כן חשין המליץ לכנסת לבטל את חוק איסור הונאה בכשרות בשל השימוש הבלתי ענייני שנעשה בו. במקום זאת יש, לדעתו, להסתפק בחוק הגנת הצרכן, שאוסר על הצגת מזון לצרכן בצורה שגויה. בנוסף, קרא חשין ליועץ המשפטי לממשלה לשקול העמדת אנשי הרבנות לדין על בזיון בית המשפט. עם זאת, הרבנות עמדה על דרישתה שמשחטות לא תמכורנה עופות לא כשרים ליהודים והמשחטה המשיכה לסרב למכור עופות לא כשרים למעדניה.
במאי 2013 הודיע הרב דוד יחיאל ורנר רב העיר חדרה, על הורדת רמת הכשרות של המפעל ממהדרין לרגילה, עקב כך הודיע הרב אליעזר מלמד שנכון שלא לאכול ממוצרי הוד חפר. הרב אליעזר שמחה וייס, רב כפר הרא"ה והמועצה האזורית עמק חפר, שהמפעל מצוי בתחומו, מעניק כיום כשרות מהדרין למפעל. כמו כן יש בדיקה של עופות שמועברים מבד"צ לכשרות הרבנות.
מישמיש העכביש
תקציר העלילה
כל פרק מציג את שיר (במקור "טיג") בת החמש במצב שונה, כמו פחד מרעמים או להתרחק מהבית, כאשר מישמיש (במקור "וולי"), צעצוע העכביש הכחול שלה, עוזר לה להתמודד איתו ולהתגבר עליו.
צוות השחקנים והמדבבים בעברית
הדיבוב העברי בוים על ידי דן שצברג, והופק על ידי יעל אללוף.
הפקה
בדצמבר 2011 הוכרז ליהוק הסדרה, אשר כולל בתפקיד האבא את קולין מקרדי, שמוכר בזכות תפקידו בסדרה "Taggart". עוד נודע שאת שיר (במקור "טיג"), ביתו בסדרה, תגלם ביתו הביולוגית, בטסי מקרדי. כמו כן פורסם שאת תפקיד האם בסדרה תגלם ג'ני ראיין, גיסתו של קולין מקרדי. עוד באותו חודש פורסם שהסדרה תעלה לשידור במרץ 2012 בערוץ CBeebies בבריטניה.
בהשראת הסדרה נמכרו ספרים, מדבקות, DVD ועוד שלל מוצרים. בובת צעצוע של מישמיש (במקור "וולי") גם נמכרה, כאשר בישראל היא שווקה על ידי צעצועי אילנית החל מיוני 2014.
מכון פסטר
מכון פסטר (בצרפתית: Institut Pasteur) הוא מכון מחקר צרפתי, שלא למטרות רווח, המוקדש למחקר בתחומי הביולוגיה, המיקרואורגניזמים, המחלות והחיסונים. הוא קרוי על שם לואי פסטר, שהיה מייסדו ומנהלו הראשון ואשר בשנת 1885 פיתוח את החיסון הראשון לכלבת. המכון הוקם ב-4 ביוני 1887 והחל לפעול ב-14 בנובמבר 1888.
במשך למעלה ממאה שנים היה מכון פסטר בחזית המאבק נגד מחלות מידבקות. מרכזו של מכון פסטר בפריז, אולם יש לו שלוחות ברחבי תבל. בשנת 1983, מכון פסטר היה הראשון לבודד את ה-HIV, הנגיף הגורם לאיידס. במהלך שנות פעולתו מכון פסטר אחראי לתגליות פורצות דרך, אשר איפשרו לרפואה להשתלט על מחלות קשות כגון דיפתריה, טטנוס, שחפת, שיתוק ילדים, שפעת, קדחת צהובה ודבר. מאז שנת 1908 ועד 2008 זכו עשרה מדענים במכון פסטר בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
היסטוריה
מחויבותו המדעית של לואי פסטר הייתה למחקר בסיסי בשילוב עם יישומים מעשיים. עם יסוד המכון על שמו, פסטר כינס במכון מדענים מתחומי התמחות שונים. חמש המחלקות הראשונות במכון נוהלו על ידי שניים מבוגרי האקול נורמל סופרייר, אמיל דיקְלוֹ (Duclaux) (מחקר מיקרוביולוגי כללי) ושרל שמברלן (מחקר מיקרובי בתחום ההיגיינה), בראש שאר המחלקות עמדו הביולוג איליה מצ'ניקוב (מחקר מיקרובי מורפולוגי) ושני רופאים ז'וזף גרנשה (Grancher) (כלבת) ואמיל רוּ (Roux) (מחקר מיקרובי טכני). שנה לאחר שהמכון החל לפעול, החל רו, לראשונה בעולם, ללמד קורס במיקרוביולוגיה ששמו: "קורס בשיטות מחקר מיקרובי".
ממשיכי דרכו של פסטר בניהול המכון המשיכו אף את המסורת בה החל, שילוב של מחקר בסיסי ביישומים מעשיים ובכך הבטיחו למכון פסטר שרשרת הישגים מדעיים יוצאי דופן: השגיאה ההיסטורית הגדולה ביותר שעשה מכון פסטר הייתה כנראה, בשנת 1897, כאשר התעלם מעבודת הדוקטורט של ארנסט דישן (Duchesne) על השימוש בפניצילין כדי לרפא דלקות. במידה ותגלית זו הייתה מנוצלת מוקדם יותר, אזי כנראה שהייתה יכולה להציל מיליוני בני אדם בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
למכון פסטר תפקיד מרכזי בייסוד ענף הרפואה המונעת בצרפת עם פיתוח חיסונים נגד שחפת, דיפתריה, טטנוס, קדחת צהובה, שיתוק ילדים וצהבת נגיפית מסוג B הגילוי והשימוש בתרופות סולפה לטיפול בדלקות היוותה אף היא פריצת דרך. בשנת 1957 קיבל דניאל בובה פרס נובל על גילוי הדרך לייצור אנטי-היסטמין מלאכותי. מאז מלחמת העולם השנייה התמקד מכון פסטר במחקר בתחום הביולוגיה המולקולרית. בשנת 1965 זכו שלושה ממדעניו לפרס נובל פרנסואה יעקב, ז'אק מונו ואנדרה לווף על עבודתם. בשנת 1985 יוצר במכון החיסון הראשון באמצעות הנדסה גנטית של תאי חיות, היה זה החיסון נגד צהבת נגיפית מסוג B, על ידי פייר טואייה (Tiollais) ועמיתיו.
מכון פסטר היום
בימינו מכון פסטר הוא אחד ממכוני המחקר הרפואי המובילים בעולם. במכון 100 יחידות מחקר ועובדים בו כ-2,600 איש, מתוכם 500 מדענים המועסקים בו בקביעות ו-600 מדענים נוספים הנמצאים בו לתקופות קצרות והמגיעים מ-63 מדינות ברחבי העולם להשתלמות פוסט-דוקטורט. למכון פסטר רשת של 24 מכוני מחקר מחוץ לצרפת המוקדשים למחקר רפואי בארצות מתפתחות. במכון בית ספר ללימודים מתקדמים ויחידת סקר אפידמיולוגית
מכוני המחקר המסונפים למכון פסטר בעולם, נמצאים במדינות ובערים הבאות:
מרכזי מחקר
למכון פסטר בפריז שתים עשרה מחלקות מחקר
בנוסף לגילוי שני סוגי נגיף ה-HIV, מדעני מכון פסטר פיתחו בדיקה לגילוי מוקדם של סרטן המעי הגס, פיתחו חיסון בשיטת הנדסה גנטית לצהבת מסוג B, ובדיקה מהירה לגילוי חיידק ההליקובקטר פילורי המעיד על היווצרות כיבים בקיבה. במכון מתנהלים גם מחקרים בתחום הסרטן ובמיוחד על תפקידם של גנים מחוללי סרטן וסמני גידולים ממאירים לצורך בדיקות אבחוניות. תחומי מחקר אחרים הם על וירוס הפפילומה האנושי ותפקידו בסרטן צוואר הרחם. מדעני המכון אף חוקרים פיתוח חיסון נגד מחלות שונות, ביניהן איידס ומלריה.
במכון שוקדים אף על מיפוי הגנום של מספר אורגניזמים החשובים לרפואה, זאת בתקווה לגילוי תרופות חדשות. המכון תרם למיפוי הגנום של שמרים.
מחוז אייקוצ'ו
מחוז אייקוצ'ו (בספרדית: Departamento de Ayacucho) הוא אחד מ-25 מחוזות פרו, בדרום-מרכז המדינה, ובירתו היא העיר אייקוצ'ו. שטח המחוז הוא 43,814 קמ"ר, ואוכלוסייתו 619,522 תושבים (נכון ל-2005). המחוז מחולק ל-11 פרובינציות ול-111 נפות (distritos).
מכון פסטר
מרכז הוראה
מאז היווסדו משמש מכון פסטר מרכז ללימודים מתקדמים בתחומי ההתמחות השונים של מדעניו. היום לומדים במכון כ-300 תלמידים לתארים מתקדמים וכן חוקרים בו 500 פוסט-דוקטורנטים, הבאים מכ-40 מדינות בעולם. בין החוקרים אף רוקחים ווטרינרים, כמו גם רופאים, כימאים ומדענים אחרים.
מחוז אייקוצ'ו
האזור ברובו הררי, כשרכס הרי האנדים עובר בתוך שטחו. הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא פסגת הר הגעש "סרה סרה" (5,505 מטר מעל גובה פני הים).