cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נאגפור
גאוגרפיה
נאגפור נמצאת ברמת דקאן. אבן דרך "אפס" הנמצאת בעיר מסמנת את המרכז הגאוגרפי של הודו. נאגפור נמצאת במיקום אסטרטגי בצומת של הכביש המהיר 7 העובר מצפון לדרום והכביש המהיר 6 העובר ממזרח למערב. תחנת הרכבת של נאגפור נמצאת אף היא בצומת חשוב של מסילות רכבת.
שם העיר נגזר משם נהר נאג, שהוא יובל של נהר Kanhan, שזורם דרך העיר העתיקה של נאגפור ולכן העיר נגזר שמה מן הנהר הזה, 'נאג' + 'פור'. "פור" היא סיומת נפוצה שניתן לערים, כפרים ועיירות ברחבי הודו, לעיתים קרובות הוא פשוט מתורגם ל"עיר". הנהר זורם דרך עקלתון ולכן את שמו, "נאג'", שהיא המילה המרטהי לנחש קוברה. חותם התאגיד העירוני נאגפור מתאר קוברה בתוך המים של הנהר. נאגפור מפורסם לגידול תפוזים שממנו נובע הכינוי עיר התפוז.
מרטהי, השפה הרשמית של מהאראשטרה היא השפה הנפוצה ביותר המדוברת נאגפור. הינדי גם מדוברת בנאגפור. נאגפורבשל מיקומו המרכזי הפך קוסמופוליטית באופייה עם תושבים רבים המגיעים מהמדינות השכנות מאדהיה פרדש, צ'האטיסגאר ואנדרה פרדש. בשנת 2001, האוכלוסייה העירונית הייתה 2,129,500 והיו בסביבות 410,000 משקי בית בעיר. 7,26,664 אנשים שחיו בסלאמס (שכונות עוני) עושה את נאגפור העיר השנייה הכי העניה במהאראשטרה אחרי מומבאי. היו 936 נשים לכל 1000 גברים. כ-99.4% מהאוכלוסייה עסק בפעילות לא חקלאית, המעידים על אופי האורבנית של העיר נאגפור. לפי סקר ב-2006 של הלשכה הלאומית, לנאגפור יש השיעור הגבוה ביותר של פשע במהאראשטרה בהשואה לערים בגודל דומה במדינה.
אקלים
נאגפור מקבלת כ-1,205 מילימטר גשם בשנה אשר יורדים בחודשים יוני עד ספטמבר. כמות הגשמים היומית שנרשמה הייתה 304 מילימטר גשם ב-14 ביולי 1994. בשאר חודשי השנה האקלים יבשים. החורף הוא החודשים נובמבר עד ינואר והטמפטורה יורדת עד 10C. הטמפטורה הגבוהה ביותר נרשמה 48.6C ב-26 במאי 1954.
רחל איתן
רחל איתן (4 במאי 1932 – 17 ביוני 1987) הייתה סופרת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
רחל איתן נולדה בתל אביב כרחל ליטובסקי. אחיה הצעיר היה הבמאי דני ליטאי. אביה, יעקב ליטאי, היה פעיל במפ"ם. בשל קשיים כלכליים נשלחה בילדותה למוסדות ילדים. חלק מנעוריה שהתה בקיבוץ אילון כחברת "השומר הצעיר". למדה בסמינר למורים על שם לוינסקי ובסמינר הקיבוצים ועסקה בהוראה ובעיתונאות.
היא נישאה בשנת 1951, בגיל 19, לאדריכל דן איתן. לשניים נולד הבן עמרי. הייתה פעילה במפ"ם וב-1953 עברה למק"י. במשך ארבע שנים עסקה בהוראה בקיבוץ עין שמר ובתל אביב, שם גם עבדה עם ילדי עולים. מאוחר יותר שימשה עיתונאית כחלק מפעילותה בתנועות השמאל של התקופה. סיפורה הראשון, "התמורה", התפרסם במוסף הספרותי של 'קול העם' תחת שם העט "רחל ליטאית".
בשנת 1962 כתבה את הספר 'ברקיע החמישי', רומן המבוסס על ילדותה. הספר הפך לרב-מכר בישראל וזיכה אותה בפרס ברנר היוקרתי. הספר נכלל בתוכנית הלימודים של בתי ספר תיכונים בישראל. תמר משמר, חוקרת יצירתה של רחל איתן, הגדירה את היצירה כרומן חניכה: "הרומן הראשון של רחל איתן שהופיע בישראל ב-1962 מספר את סיפוריהם של מאיה ודב. מאיה חרמוני, ילדה כבת שמונה בראשית הרומן, נחשפת בבית גידולה להתעללות רגשית ולהזנחה פיזית, ו"מנודה" ממנו אל מעון ילדים עזובים בשרון המכונה "הרקיע החמישי". דב-בוריה מרקובסקי, בחור בשנות העשרים המאוחרות שלו, הוא "מהפכן מתלבט" ה"מנודה" מחברת המהפכנים ומצטרף אל צוות העובדים של אותו מעון. הרומן מתרחש בארץ-ישראל של ראשית שנות הארבעים, השנים האחרונות של המנדט הבריטי, כאשר באירופה מתחוללת מלחמת העולם השנייה והשואה; ורובו (הכמותי) מתמקד בבועת החיים הצוותאית הסגורה של ילדי המעון, כולם פליטי משפחות הרוסות" (משמר, 1995).
איתן תרגמה את המחזה הנושא היה וורדים מאת פרנק גילרוי, עבור תיאטרון הבימה. ההצגה הועלתה בעברית בשם "דבר אלי בוורדים", בשנות השישים (הצגת הבכורה 25.5.1966).
ב-1964 פגש דן איתן את המשוררת רנה שני ובין השניים נרקמו יחסים אינטימיים, שהגיעו גם לטורי הרכילות בעיתונות. עקב כך התגרשו בני הזוג איתן בסביבות שנת 1965 ובינואר 1967 היגרה איתן לניו יורק שבארצות הברית. שם המשיכה בכתיבה והרצתה במוסדות אקדמיים רבים על ספרות עברית ויידיש. באוקטובר 1967 נישאה לג'רי פישמן, כימאי במכון רוקפלר בניו יורק.
איתן כתבה עבודת דוקטורט באוניברסיטת ניו יורק על דבורה בארון ובמקביל שימשה פרופסור לספרות עברית וליידיש באוניברסיטת הופסטרה שבלונג איילנד. אחדים מסיפוריה וממאמריה תורגמו לאנגלית ופורסמו בארצות הברית בכתבי עת שונים. ב-1970 התמנתה לפרופסור לספרות עברית ויידיש באוניברסיטת הופסטרה בלונג איילנד, ניו יורק.
ב-1974 ראה אור ספרה השני 'שדה ושדות'. סיפורה של אשה צעירה ורגישה, שחיי הנישואין שלה מגיעים למשבר. אגב עקיבה אחר מהלך חייה והרפתקאות-האהבים שהיא נקלעת לתוכן - נפרש לפנינו הוי "החוג הנוצץ" בחברה הישראלית, על טיפוסיו השונים - תיאור כן ואותנטי, חושפני וביקורתי. "שדה ושדות" זכה בדרך כלל לביקורות שליליות באותה תקופה.
במשך השנים פרסמה רחל איתן מאמרים רבים וסיפורים.
איתן נפטרה ביוני 1987 בבית החולים לנוקס היל במנהטן, בגיל 55, לאחר שלקתה בשבץ מוחי. נטמנה בבית הקברות נחלת יצחק. איתן לא הספיקה לפרסם את הרומן השלישי, בכתיבתו החלה. הותירה שני בנים ובת: עמרי שנולד בתל אביב, יונתן שנולד במנהטן, וטולה (חמוטל) שנולדה בתל אביב.
בשנת 2012 הופיע מחדש הרומן "ברקיע החמישי", וכן יצא לאקרנים סרט עלילתי המבוסס עליו, בבימויה של דינה צבי ריקליס.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
Forbidden Love
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי מדונה וסטיוארט פרייס. ב-Genius תיארו את "Forbidden Love" כשיר אלקטרופופ בעל קצב בינוני. הוא חולק את אותו שם כמו "Forbidden Love" מאלבום האולפן השישי שלה, Bedtime Stories (1994). על אף אותו השם, לשני השירים יש נושאים שונים מאוד. ב-TopGaySongs.com סקרו את השיר והצהירו:
עשור לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-9 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של "Forbidden Love" הועלה לערוץ היוטיוב של מדונה ב-8 באפריל 2017.
נכון לינואר 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-2 מיליון צפיות.
ארצי בן-יעקב
ארצי בן יעקב (נולד ב-6 במאי 1946) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בקבוצת בית"ר ירושלים, ולאחר פרישתו היה יו"ר בית"ר תל אביב. הוא נודע גם בכינויים "הסוס הדוהר", "הטנק הירושלמי" ו"מנוע הטורבו".
קריירת משחק
בן יעקב נולד במושבה בנימינה, להורים חברי תנועת החרות. את קריירת הכדורגל החל בקבוצה המקומית, בית"ר בנימינה, ויחד עמו שיחקו בקבוצה שני שחקנים שהפכו שנים מאוחר יותר לפוליטיקאים בעתיד, אהוד אולמרט וזאב בוים. בזכות כישרונו הבולט, צורף בן יעקב לנבחרת הנוער של ישראל, ועבר לקבוצת בית"ר נתניה ששיחקה בליגה השנייה, לאחר שהובטח לו קטנוע וספה כמענק.
ב-1968 נפגש עמו יושב ראש בית"ר ירושלים, רובי ריבלין, ושכנע אותו לעבור לקבוצה, שעלתה בסוף אותה שנה לליגה הראשונה. המאמן ישראל חליבנר היה האחראי לשינוי תפקודו של בן יעקב מחלוץ מרכזי לקיצוני ימני, תפקיד שאותו מילא בקביעות לאורך הקריירה שלו ככדורגלן. מספר החולצה שלו לאורך שנותיו בקבוצה היה 7.
בן יעקב שיחק בבית"ר ירושלים בין השנים 1975-1968, במהלכן הבקיע 21 שערים. במהלך שבע השנים הללו הפך ארצי בן יעקב לסמל ושחקן אהוד. הוא היה גבה קומה וחסון וכשהיה פורץ באגף ימין היה מושך עמו את התקפת קבוצתו קדימה. למרות שלא הירבה לכבוש שערים, התמחה ביצירת המהלכים המביאים להבקעת השער ובישל שערים רבים. בן יעקב פיתח תרגיל הטעיה בעזרת עקב הנעל, בה היה מסיט את הכדור מצד אחד לשני תוך כדי ריצה, ובכך היה מטעה את מגיני הקבוצה היריבה. בשנת 1970 זומן בן יעקב לסגל נבחרת ישראל שהתכוננה באותה עת למשחקי גביע העולם שהתקיימו באותה שנה במקסיקו. למרבה אכזבתו לא העניק לו המאמן הלאומי, עמנואל שפר, הזדמנויות משחק רבות. לזכותו של ארצי בן יעקב נזקפו שתי הופעות בודדות במדים הלאומיים, שתיהן במשחקי ידידות. בשנת 1973 מונה עמנואל שפר כמאמנה של בית"ר ירושלים, ובן יעקב היה בין השחקנים שגרמו להדחתו מן התפקיד, אולי כתגובה על אי שיתופו במשחקים שלוש שנים לפני כן.
בעונת 1971/1972 כמעט וזכה בן יעקב יחד עם קבוצתו באליפות, אך הזוכה בתואר בסופו של דבר הייתה מכבי תל אביב, ובית"ר הסתפקה במקום השני. בשנת 1975 העפילה בית"ר ירושלים, לראשונה בתולדותיה, למשחק גמר גביע המדינה. היה זה אחד ממשחקיו האחרונים של בן יעקב כשחקן, משחק בו הפסידה בית"ר לקבוצת הפועל כפר סבא בתוצאה 3-1. בתום אותה עונה פרש בן יעקב מקריירת משחק והוא בן 29 בלבד.
לבן יעקב 179 הופעות במדי בית"ר ירושלים ו 13 שערים.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו סיים בן יעקב תואר בלימודי משפטים, והחל להתמחות כעורך דין. הוא נכנס לתחום הפוליטיקה כחבר מרכז הליכוד, ושימש כיועץ לשר התקשורת, מרדכי ציפורי. ארצי אף שירת כשליח בדרום אפריקה לתקופה מסוימת. בשנת 1987 עבר בן יעקב לשמש כיושב ראש קבוצת הכדורגל של בית"ר תל אביב, ויחד עם המאמן וחברו הטוב יצחק שום הוביל אותה למספר עונות מוצלחות בצמרת הליגה הישראלית. לאחר שפרש גם מתפקיד זה, התרכז באופן מוחלט בעולם המשפטים.
איקא ישראלי
איקא ישראלי (29 באוגוסט 1931 – 30 באוגוסט 2009) היה צייר ואיש רוח שחזר בתשובה.
ילדות ונעורים
נולד בשם יצחק ישראלי בשכונת מחלול בתל אביב, לאברהם וולקוביסקי-ישראלי, שהיה אורג וחבר הוועד הפועל, ולמרים גרוסמן. שניהם עולי העלייה השלישית (1921) ב-1936 עברה משפחתו להתגורר בקריית עבודה - אחת השכונות שייסדו את העיר חולון, שם גדל ולמד בבית החינוך לילדי העובדים (ביאליק), לאחר מכן בבית החינוך התיכון בתל אביב, והיה חבר בנוער העובד בקבוצת מעוז. בגיל 13 התגייס עם חבריו להגנה, לגדודי הנוער ולאחר מכן להחי"ש עד 1948. באותה עת השתלב גם בלימודי חקלאות במקווה ישראל. עם הקמת צה"ל, הצטרף לגדנ"ע (מחנה עלומים). כאחד מחלוצי ההתיישבות, היה לחבר בהכשרת גינוסר וממקימי קיבוץ ביר עסלוג', לימים משאבי שדה. עם הפילוג בתנועה הקיבוצית, עבר עם עוד מספר חברים לקיבוץ חצרים. לאחר מכן, בעקבות רצונו לעסוק בציור, עזב את הקיבוץ ונסע ללמוד ציור בפריז, שם היה מהתלמידים הישראלים הראשונים בבוזאר.
ציור
ישראלי החל ללמוד ציור אצל אהרן אבני בעודו תלמיד בבית-הספר, ובהמשך למד גם אצל ליאו רוט, שאת אלבום ציוריו שמר בסטודיו שלו, ופרופסור סורברי באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר בפריז. לאחר מכן נסע לאיטליה והתגורר בפירנצה למשך מספר חודשים, לצורך השתלמות בעניין אמנויות הרנסאנס והתנסה בציורי פרסקו. לאחר שובו לישראל, למד אצל יוסף זריצקי אותו הכיר כבר קודם לכן, ובמשך תקופה היה רתוק אליו בכל מסעותיו.
בגיל צעיר, רכש ממנו אוצר מוזיאון תל אביב ציור לתצוגת הקבע במוזיאון. תערוכת היחיד הראשונה שלו נפתחה בעיר ילדותו חולון במאי 1955. ב-1956 חזר לפריז, עם אבנר חזקיהו ויוסי בנאי. הוא אייר את ספרו של יצחק אוורבוך אורפז "עשב פרא" שיצא לאור בסוף שנת 1959. בשנות ה-60 של המאה ה-20, עבד בתחום הפרסום אצל אחיו חגי.
בשנת 1954 התמנה למזכיר "ארגון הציירים והפסלים" של איחוד הקבוצות והקיבוצים.
תל אביב
כשחזר לישראל נהג לשבת בכסית ובקפה קליפורניה, שם התרועע עם נתן אלתרמן ואלכסנדר פן, והתחבר עם דן בן אמוץ, עמוס קינן, אורי אבנרי, ז'ק קתמור, דוד גרינברג, הלית ישורון ואחרים. ישראלי היה נוהג לבקר את טיוטות הספרים של עמוס קינן.
דארקסייד
דארקסייד (באנגלית: Darkseid) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס האלים החדשים ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Superman's Pal Jimmy Olsen #134 מנובמבר 1970, והיא נוצרה על ידי ג'ק קירבי. דארקסייד הוא אחד מהדמויות החזקות והרעות ביותר ביקום DC. מאז הופעתו לראשונה בתור הארד של הקומיקס, הוא הופיע במעל לארבעה עשורים של פרסומי החברה. הוא משמש כיריבם המושבע של סופרמן ושל ליגת הצדק.
דמותו של דארקסייד מדורגת במקום השישי ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN, ובמקום ה-23 ברשימת מאה הנבלים הגדולים בכל הזמנים לפי מגזין Wizard. את דמותו בסדרת האנימציה "חברי-על" דיבב פרנק ולקר, את דמותו בסדרות האנימציה "סופרמן: סדרת האנימציה" וליגת הצדק/ליגת הצדק ללא גבולות" דיבב מייקל איירונסייד, ומייקל לאון-וולי דיבב את הדמות בסדרת האנימציה "באטמן: האמיצים והנועזים". הוא מופיע ללא קול כמתכנן מזימות בסדרת הלייב אקשן "סמולוויל" ובסדרת האנימציה "ליגת הצדק - הדור הבא", וכנבל הראשי בסרטי האנימציה "סופרמן/באטמן: אפוקליפסה", "ליגת הצדק: מלחמה" וב"לגו ליגת הצדק נגד ליגת ביזארו", ודובב בידי אנדרה ברואר, סטיבן בלום וטוני טוד בהתאמה. הוא גולם על ידי ריי פורטר בטכנולוגיית לכידת תנועה, בסרט הקולנוע ליגת הצדק: גרסת סניידר ומשמש כנבל ראשי.
ביוגרפיה בדיונית
דארקסייד הוא האלטר-אגו של הנסיך אוקסאס, בנם של המלך יוגה חאן והמלכה הגרה, שליטי כוכב הלכת החוצני אפוקוליפס. הוא זמם להשתלט על אפוקוליפס, וכאשר אחיו דראקס ניסה לטעון את כוח האומגה האגדי, אוקסאס הרג אותו והשתלט על הכוח. כוח האומגה הפך אותו ליצור דמוי אבן והעניק לו כוחות-על עוצמתיים. הוא התאהב במדענית סולי ולהם נולד בן בשם קאליבאק. סולי הורעלה בידי מתנקש בשם דסאאד בשליחות הגרה. אוקסאס נעשה אכזרי, ולאחר שאולץ להתחתן עם תושבת אפוקוליפס טיגרה, הורה לה להרוג את בנם, הפך את דסאד למשרתו והורה לו להתנקש בחיי הגרה. דארקסייד השתלט על אפוקוליפס, ובין היתר פלש לאי האמזונות תמיסקירה ונלחם בוונדר וומן.
איקא ישראלי
תל אביב
ממייסדי קבוצת האמנים "העין השלישית", יחד עם דן בן אמוץ, דפנה ערוד, אן טוכמאייר, ז'ק קתמור, דוד גרינברג ואחרים.
דארקסייד
ביוגרפיה בדיונית
ברשותו של דארקסייד צבא חיילים הקרואים "פראדמונים" (בתרגום חופשי: "קרובים לשדים"), המשתמשים בטכנולוגיה אפוקליפטית מתקדמת וב"קופסאות אם" המוציאות פורטלים בשם "צינורות בום". מטרתו של דארקסייד היא חיסול הרצון החופשי ביקום ולעצב אותו מחדש בדמותו שלו. לשם כך הוא רוצה לפענח את משוואת האנטי-חיים המסתורית, המעניקה למשתמש בה את היכולת לשלוט על מחשבותיהם ורגשותיהם של החיים ביקום. הוא בעל עניין בכדור הארץ, וזאת במחשבה כי הפתרון לפתירת המשוואה חבוי במוחם של בני-האדם. לדארקסייד קבוצת חסידים הנאמנים לו, והם "האליטה" שלו - דסאאד, קאליבאק, סטפנוולף, גלוריוס גודפרי, דווילאנס, דוקטור בדלאם, גראני גודנס, מנטיס, מורטאלה, קנטו, גרייס המופלאה, ברולה, טיטאן וורימן ונדבאר. פרט להם הוא מפעיל את כנופיית אינטרגנג בהנהגת ברונו מנהיים, המשתמשת בטכנולוגיה אפוקליפטית בתמורה לעזרה בפתרון משוואת האנטי-חיים. במהלך אירועי "המשבר האחרון", דארקסייד נהרג בידי בנו אוריון אך נולד מחדש. הוא פותר את משוואת האנטי-חיים, נלחם ברוב גיבורי יקום DC ומשתלט על גופו של הבלש דן טורפין. הוא נלחם בבאטמן, שירה בו קליע רדיואקטיבי שפצע אותו באופן אנוש. לאחר שהרג לכאורה את באטמן, דארקסייד נהרג בכוחותיהם המשולבים של סופרמן, וונדר וומן והפלאשים בארי אלן ו-וולי וסט.
איקא ישראלי
תל אביב
הקים את הדיסקוטק הראשון בישראל, והעניק לו את שמו אפרופו, עם סניפים ביפו ובנהריה – 'בריקדה' (שם היה גם מועדון וחוף) ודיסקוטק מזדמן בחמאם של דן בן אמוץ, שהיה גם שותף עמו. ה-D.J. הראשון בישראל, רפי שאולי, הוכשר על ידו ועבד בדיסקוטקים שלו.
דארקסייד
ביוגרפיה בדיונית
לאחר האתחול המחודש של יקום DC, דארקסייד מופיע כאויבם הראשון של ליגת הצדק ומוביל להקמתם כקבוצה. בגרסה זו סיפור מקורו שונה - אוקסאס היה איכר עני מעולם לא מוכר, אשר מאס בשליטי עולמו ותמרן אותם למלחמה. כאשר הם נחלשו, אוקסאס הרג אותם, השתלט על כוחם, הרס את עולמו ויצר את אפוקוליפס. כאשר יצא למלחמה נגד האנטי-מוניטור, זה האחרון מיזג את הפלאש בארי אלן עם הרוכב השחור ועם משוואת האנטי-חיים, והם רצו דרך גופו של דארקסייד וגרמו למותו. בתו הבוגדנית גרייל, אשר הובילה למותו מלכתחילה, הולידה את דארקסייד מחדש בתוך גופו של תינוקה של סופרוומן מארץ-3, והחליטה לגדל אותו באהבה כמו אם.
איקא ישראלי
תל אביב
קיים עם אחיו חגי בית-דין אלטרנטיבי שקיים דיונים ציבוריים עם חבר מושבעים, תחת הארגון האמריקאי 'בני ברית', והקים ממשלת צללים כאלטרנטיבה לממשלה ולהחלטותיה.
יצירתו 'תיק תק', ששמה ניתן על ידי בן אמוץ, הייתה אסופת ציורים ושירים של מיטב אמני ישראל, אך היא נגנבה.
ביוני 1967 חתם ביחד עם אישים אחרים כמו נתן ילין-מור, אייבי נתן, עמוס קינן והדה בושס על קריאה להקפדה על יחס הוגן כלפי תושבי השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, כדי לא לתת נשק בידי התעמולה האנטי-ישראלית.
השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות וכן קיים עשרות תערוכות יחיד ברחבי העולם, צייר תקרות, ספרי ילדים, מונטאז'ים, קולאז'ים מחאתיים ומאות ציורים.
ירושלים
בשנת 1970 עבר לגור בישיבת התפוצות בשכונת הר ציון שבעיר העתיקה בירושלים, שם החל בלימודי יהדות ותורה והיה הישראלי היחיד באזור. ישראלי למד קבלה אצל הרב שמואל טולידאנו, ותורת הנגלה אצל הרב מרדכי גולדשטיין, ומאוחר יותר עבר לגור בשכונת שערי חסד שם התקרב לרב שלמה זלמן אוירבך ולרב שלום שבדרון.
עולם התשובה
דירתו שבתל אביב שימשה כבית מדרש בה היה משוחח עם צעירים שהגיעו ללמוד ולשמוע. רבים מהם עברו להתגורר בירושלים והמשיכו בלימוד תורה וקיום מצוות. בדירתו נהג לארח גם מרצים אורחים, הבולט שבהם ידידו הרב משה שפירא. באותה תקופה קיבל את כינויו "האדמו"ר מדיזנגוף". לאחר עזיבתו את אור שמח הצטרף למדרשייה החדשה מיל"י (מדרשה ישראלית ללימודי יהדות) יחד עם מרדכי ארנון (פופיק), לאחר מכן הקימו יחד את 'מדרשת בית הלל', במסגרתה קיימו הרצאות, סמינרים וחוגים, ואת עמותת 'תואר' (תורה – ארט) לקידום האמנות הדתית.
משפחה
בשנת 1979 נישא לסנונית, שהייתה אלמנת הטייס סא"ל ואחות אשתו של אורי זוהר ולה שני בנים ובת. יחד נולדו להם ארבעה ילדים נוספים. חתנו הצעיר הוא שמואל גריינימן, מוזיקאי ומרצה חרדי. הוא התגורר עם משפחתו במשך קרוב לשלושים שנה בשכונת מטרסדורף בירושלים, והתיידד עם הרבנים נתן קמנצקי, בצלאל ז'ולטי ואחרים. ידידות מיוחדת וארוכת שנים הייתה לו עם הרב, הסופר והאמן דב צבי רוטשטיין, ובמובן מסוים אף היה תלמידו. היה שכנם לבניין של הרב בן ציון אבא שאול והרב בצלאל שטרן. בשנת 2007 עבר לגור ביישוב טלז-סטון הסמוך לירושלים ובנה סטודיו תחת ביתו.
אמנות לחרדים
ישראלי המשיך לצייר גם לאחר חזרתו בתשובה. סגנון ציוריו הפך מינימליסטי, ועסק בעיקר בקומפוזיציה ובצבע. שילב טכנולוגיות מתקדמות בהדפסת ציורים. כמו כן המשיך בפועלו להפצת יהדות אך במקביל גם בהקניית ידע ובגילוי כישרונות בקרב הציבור הדתי. מאחר שנוכח כי אמנים דתיים ובעיקר בעלי תשובה, מתקשים למצוא את מקומם כאמנים בעולם הדתי והחרדי, החל בפעילות מאסיבית, על מנת להביא תחומים אלו למודעות ציבורית.
לשם כך פעל במישור הציבורי על ידי פרסום בעיתונות, שתדלנות במחלקות התרבות (בעירייה ובממשלה) וקיום תערוכות קבוצתיות. ראש העיר ירושלים אהוד אולמרט נהג להשתתף בחוגי בית ובשיעורים, ככל הנראה משום שרעייתו, עליזה אולמרט, היא ציירת.
כמו כן הקים בית ספר לאומנויות (במסגרת עמותת תואר), יחד עם מרדכי ארנון בשם "המקלט לאמנות" (שם סימבולי המתאר את מיקומה של האמנות במגזר החרדי, אך גם בשל מיקומו הפיזי במקלט). בהמשך, המקלט הסב את שמו ל"גלריית המקלט". שם קיים ואצר תערוכות ציור של אמנים דתיים רבים, ביניהם מחותנו נחום קרוגר, שאול שץ, מוטה ברים, ליאוניד בלקלב, סילביה ברעם, אורי רווח, יעקב קשמכר ואחרים. כיום מנהלת ואוצרת המקלט היא האמנית הדתיה נעה לאה כהן.
הרכבת התחתית של ניז'ני נובגורוד
הרכבת התחתית של ניז'ני נובגורוד (ברוסית: Нижегородский метрополитен) היא מערכת הסעת המונים ותיקה, הפועלת בניז'ני נובגורוד ברציפות מאז שנת 1985.
זו הרכבת התחתית השלישית ברוסיה, הראשונה במחוז הפדרלי של הוולגה וה-10 במספר שנחנכה בברית המועצות.
מספר הנוסעים היומי הממוצע הוא 115 אלף איש. מבחינת מספר התחנות, המטרו של ניז'ני נובגורוד תופס את המקום השלישי ברוסיה אחרי מערכות המטרו של מוסקבה וסנט פטרסבורג.
אינטראקציית גל-זרם
במכניקת הזורמים, אינטראקציית גל-זרם (באנגלית: Wave–current interaction) היא האינטראקציה בין גלי מים וזרמי ים ממוצעים. אינטראקציית גל-זרם היא אחד המנגנונים האפשריים ליצירת גלי פרא, כמו שקורה באופן תדיר בזרם אגוליאש (Agulhas Current). כאשר חבילת גלים שנעה בכיוון אחד פוגשת בזרם ים חזק שנע בכיוון ההפוך, הגלים בחבילה עשויים להיערם אחד על השני ולהפיק גל בעל אורך גל קצר יותר אולם בעל אמפליטודה (גובה גל) גדולה מאוד וצפיפות אנרגיה גבוהה מאוד. האינטראקציה הזאת סבוכה מאוד, אולם הסבר פשטני לה מבוסס על אפקט דופלר המסביר את השפעת זרם המים על תדירות הגל ואורכו. יותר מכך, אינטראקציית גל-זרם יכולה, כאשר זרם הים הפוך בכיוונו ומהיר יותר מהגל, להוביל להיווצרות קאוסטיקות (באנגלית: caustic) של גלי הים באזורים מסוימים, באופן אנלוגי לתופעות מתחומים אחרים הקשורות בקאוסטיקות של גלים (כמו בום על קולי וקשת בענן). בקאוסטיקות, המהוות את גבולות התחום בו גלי הים יכולים להתקדם, אמפליטודת הגל מתחזקת מאוד (מבחינה פורמלית מקבלת ערך אינסופי), והסבירות להיווצרות גל פרא באזור כזה גבוהה בהרבה.
יחס נפיצה של גלי מים על פני זרם ממוצע
אשר לה פתרונות:
נגדיר כעת את מהירות המופע c_p של הגלים בטרם הגיעו לאזור בו יש זרם מים:, ונקבל לאחר פישוט אלגברי ארוך שמהירות התקדמות הגל c במערכת הייחוס בה המים זורמים היא:
.
באופן קומפקטי יותר, ניתן לרשום את מהירות המופע של הגל v במערכת הייחוס שנעה עם הזרם:
כעת נפרש את התוצאה. ניתן לראות שכאשר U > 0 (הזרם עם כיוון הגל), אז המהירות v גדלה והגל מתארך. באופן דומה כאשר U < 0 המהירות v קטנה והגל מתקצר. ההיקש המשמעותי ביותר מהמשוואה ל-v נוגע למה שקורה כאשר הדיסקרימיננטה מתאפסת או קטנה מאפס, כלומר כאשר. ברור שרק לפתרון ממשי למהירות יש משמעות לכן נתייחס למקרה שבו U = -c_p/4. במקרה זה מהירות המופע של הגל במערכת הייחוס של הזרם היא, ומהירות החבורה של הגל היא חצי ממהירות המופע, כלומר. כיוון שמהירות החבורה היא למעשה מהירות התקדמות האנרגיה של הגל, נקבל שבמערכת הייחוס של צופה נייח מהירות התקדמות הגל היא: c_g + U = 0 - כלומר הגל אינו מסוגל להתקדם כלל כנגד הזרם! מצב כזה מכונה חסימה (blocking) של הגל על ידי הזרם.
קאוסטיקות של גלים דו-ממדיים
במקרה הכללי יותר מהמקרה החד-ממדי שתואר מקודם, יחס הנפיצה של גל המים הנמצא באינטראקציה עם הזרם הוא:
כאשר k•U היא מכפלה סקלרית בין ווקטור מהירות הזרם לווקטור הגל, ששווה ל-: k•U = kU cos α. במקרה זה נקבל שהחסימה של הגל על ידי הזרם באה לידי ביטוי בהגבלת טווח הזוויות שגלים דו-ממדיים יכולים להתקדם בהן. כלומר הגלים ייצרו תבנית V אופיינית עם זווית פתיחה ששווה ל-:. בגבולות התחום הזה, שהם דוגמה לקאוסטיקה, ישנה תופעת של היערמות גלי המים והתחזקות יוצאת דופן של צפיפות האנרגיה ואמפליטודת הגל. זה נובע מכך שגבולות התחום הם אקסטרמום זוויתי של פיזור הגלים, כך שגלים עם טווח כיוונים רחב מפוזרים פחות או יותר בכיוון יחיד, ומתקבלת צפיפות אנרגיה גבוהה מאוד.
עוצבת יפתח
עוצבת יפתח (חטיבה 679, בהמשך חטיבה 434, מוכרת גם כעוצבת עקבות הפלדה), היא חטיבת שריון במילואים של צה"ל השייכת לעוצבת הבשן בפיקוד צפון. החטיבה הוקמה בשנת 1970 על בסיס טנקי צנטוריון, ומוכרת במיוחד בשל חלקה בקרבות הבלימה ברמת הגולן במהלך מלחמת יום הכיפורים, החטיבה השתתפה בלחימה במהלך מלחמת לבנון השנייה והייתה חטיבת המילואים הראשונה שהוסבה לטנקי מרכבה סימן 3.
הקמת החטיבה
בסביבות יולי 1973 עברה החטיבה למחנה הקבע שלה ביפתח, ליד ראש פינה. המחנה טרם חובר לרשת החשמל והתחמושת עבור הטנקים של החטיבה הייתה באופן זמני במחנה פילון הסמוך.
מלחמת יום כיפור
עם פרוץ המלחמה ב-6 באוקטובר 1973 כללה החטיבה 3 גדודים: המח"ט, אורי אור, התמנה לתפקיד רק מספר חודשים לפני כן. בחצות הלילה הראשון למלחמה הגיעו הטנקים הראשונים של החטיבה לרמת הגולן והצטרפו לקרבות הבלימה בדרום ובמרכז הרמה, החל בקרב על נפח, והמשך בקרב על חושניה. החטיבה השתתפה בקרבות ההבקעה לסוריה, ובקרבות במובלעת הסורית.
לאחר המלחמה
בשנים שלאחר המלחמה, עברה החטיבה תהליך שיקום והתארגנות מחדש. כמו כן שונה מספרה ל-434. בשנות ה-90 עברה החטיבה הסבה למרכבה סימן 3.
מלחמת לבנון השנייה
בכניסה למארג' עיון ספגו 2 טנקים מפלוגה ג' פגיעות מטילי נ"ט ומטעני חבלה. באותו זמן סבלו כמה מטנקי פלוגה ב' מתקלות טכניות עקב תנאי השטח הקשים. עקב כך החליט המג"ד להחזיר לארץ חלק מפלוגה ב' ולהחליפה בפלוגה א'. באופן תמוה יצאו עם הטנקים גם מ"פ ב' וסגנו, במקום להישאר עם הכוח מלפנים.
במהלך התנועה דרומה של פלוגה ב' נפל טנק הסמ"פ לתעלה והיה צורך לחלצו. העיכוב שנגרם בשל מאמצי החילוץ וטעות בניווט הביאה להתגלות הכוח בשעות הבוקר של ה-10 באוגוסט לתצפיות של החזבאללה מאל חיאם. על הכוח נורה מטח טילי נ"ט שגרם להריגתו של לוחם אחד ולפציעתם של כמה לוחמים אחרים. המג"ד ירד מהעיירה יחד עם פלוגה ג' לסייע בחילוץ והורה לסמג"ד להישאר בעיירה עם פלוגה א'. עקב חוסר הבנה הצטרפו אף הם למאמץ החילוץ, וכך נותר בעיירה רק המח"ט גיל מעוז, עם טנק ונגמ"ש.
בשעות הצהריים קיבל גדוד בני הוראה להיכנס ללבנון אך המג"ד בני צימרמן סירב להוביל את הגדוד, משום שחש כי אינו כשיר למשימה. מפקד האוגדה ארז צוקרמן הטיל את משימת הובלת הגדוד על המג"ד הקודם מוטי סעד, והמג"ד בני עבר לכהן כאיש צוות חמישי בטנק המג"ד. הגדוד נכנס לאחר הצהריים לחלץ את הטנקים הפגועים מעמק עיון, אך תפקד בקושי. בליל ה-10 באוגוסט היה אמור גדוד עמית שעד אז פעל תחת פיקוד חטיבה 724 לחבור למח"ט. הגדוד נערך למשימה אך זו בוטלה, לאחר שבמטכ"ל הוחלט שתנועת טנקים נוספים עלולים להחריף את המשבר עם סוריה. לבסוף חולץ המח"ט על ידי כוח מחטיבה 724 השכנה. לאחר המלחמה הודח המג"ד בני צימרמן, ובינואר 2007 הוחלט לקצר את כהונת המח"ט גיל מעוז (צעד שהתפרש כהדחה).
החטיבה כיום
כיום מזוהה החטיבה עם משוחררי סדיר מחטיבה 188 ובשנים האחרונות היא "מאופיינת ברוב גדול של סטודנטים".
ביולי 2012 נערך טקס חנוכת מצפור ואתר מורשת בהר שיפון, הצופה לגזרת הלחימה הקשה של החטיבה במלחמת יום הכיפורים.
ב-2015 זכתה החטיבה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות.
דומסדיי
דומסדיי (באנגלית: Doomsday; בתרגום לעברית: יום הדין) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Superman: The Man of Steel #18 מדצמבר 1992, ונוצרה על ידי האמן דן ג'ורגנס. ידוע כרוצחו של סופרמן בקשת הסיפור "מותו של סופרמן" משנת 1992.
דומסדיי הוא מפלצת קטלנית שנודעה בכינוי "האולטימטיבי" ואשר נולדה במעמקי כוכב הלכת קריפטון בימיו הפרה-היסטוריים, הרבה לפני שהקריפטונים דמויי האנוש השתלטו על הכוכב. היה זה עולם אלים ואכזר שבו רק החזקים שורדים. בניסוי אבולוציוני אכזרי שנועד ליצור את ישות החיים המושלמת, המדען החייזרי ברטרון שחרר עולל דמוי אנוש שנולד במבחנה במעבדה על פני קרקע הכוכב, שם נהרג עקב תנאי השטח הקשים מנשוא. שרידי התינוק נאספו ושומשו כדי לשבט כפיל חזק יותר. תהליך זה חזר על עצמו פעם אחר פעם למשך עידנים כדרך לזרז התפתחות טבעית. הכאב שבאותן מיתות חוזרות ונשנות מוטמעות בתוך הגנים שלו וגורמים ליצור לשנוא את כל החיים באשר הם, נוסף לרגשות הזעם והחורבן שיוצרו העניק לו.
בעוד היצור התפתח, הוא היה מסוגל כבר לשרוד את הטמפרטורות הגבוהות ואת האטמוספירה השורפת, אלא שהוא נפל קורבן לטורפים האכזריים שחיו על פני הכוכב. עם הזמן וללא כל עזרה טכנולוגית מצידו של ברטרון, הוא קיבל את היכולת לספוג אנרגיה סולארית ולשגשג בלי הצורך באוכל ובשתייה, וחזר לחיים כדי להסתגל מחדש ולהתגבר על כל מי שהרג אותו. האולטימטיבי צד אחר הטורפים המסוכנים שבקריפטון ודן אותם לכליה. בהמשך הוא הרג את ברטרון עצמו, שראה בו כאויב.
האולטימטיבי נמלט מהכוכב באמצעות חללית שנהגה להעביר לברטרון אספקה קבועה, ויצא למסע השמדה במספר עולמות. בין הדמויות בהן הוא נתקל נמנו דארקסייד, חיל הפקחים הירוקים ושומרי היקום, שניסו לעצור את התקדמותו. בסופו של דבר נכלא ונשלח לחלל בארון קבורה עשוי פלדה, שהתרסק בכדור הארץ. שם, האולטימטיבי הצליח להשתחרר והתעמת עם סופרמן, בעקבותיו נודע בתור האחד שהרג את סופרמן כפי שמתואר בקשת הסיפור "מותו של סופרמן".
דמותו של דומסדיי מדורגת במקום ה-46 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו בסדרת הטלוויזיה "סמולוויל" גילם סם ויטוור. את דמותו בסרט הלייב אקשן "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" גילם באמצעות לכידת תנועה השחקן רובין אטקין דאונס. בסדרת הטלוויזיה "קריפטון" הוא מגולם על ידי השחקן הבריטי סטאז נאיר.
גאולוגיה ימית
גאולוגיה ימית' היא מדע העוסק בחקר קרקעית הים ורצועות החוף. גאולוגיה ימית קשורה קשר הדוק לאוקיינוגרפיה פיזיקלית ולטקטוניקת הלוחות.
התחומים בהן נוגעת הגאולוגיה הימית הם: גאופיזיקה, גאוכימיה, סדימנטולוגיה, ופלאונטולוגיה של קרקעית הים והסביבות הקרובות אליה.
סיסטולה
סיסטולה היא פעולת התכווצות של מדורי הלב. ארבעת מדורי הלב, שני חדרים ושני פרוזדורים (עליות), עוברים סיסטולה ודיאסטולה בקצב מתוזמן כך שדם מוזרם קדימה לאורך המערכת הקרדיווסקולרית. כשהמונח 'סיסטולה של הלב' מצוין לבדו, הכוונה היא, בדרך כלל, לסיסטולה של החדרים.
סיסטולה חשמלית לעומת סיסטולה מכנית
סיסטולה חשמלית היא הפעילות החשמלית שמעורר פוטנציאל פעולה חשמלי בשריר הלב, שעם שחרורו תתבצע פעולת התכווצות בשריר הלב. הסיסטולה החשמלית גורמת לסיסטולה מכנית שהיא התכווצות שריר הלב עצמו, שכתוצאה ממנה מזרים הלב דם.
סיסטולה של הפרוזדורים
סיסטולת הפרוזדורים היא ההתכווצות של הפרוזדורים. סיסטולה חשמלית של הפרוזדורים מתחילה עם עליית גל ה-P באק"ג. סיסטולה זו, אשר מתרחשת בדרך כלל לקראת סוף התרפות החדרים, גורמת לעליית הלחץ בפרוזדורים ובכך לזרימת דם מהפרוזדורים אל החדרים. פעולה זו אינה מתבצעת כראוי אם יכולת ההולכה החשמלית של הלב נפגמת, כמו למשל בזמן פרפור פרוזדורים, רפרוף פרוזדורים או חסם לב מלא. במהלך סיסטולת הפרוזדורים נסגרים שני מסתמי הלב ביציאות החדרים (המסתם האאורטלי שבין החדר השמאלי לאבי העורקים, והמסתם הפולמונלי שבין החדר הימני לעורק הריאה), ואילו מסתמי הלב שבין הפרוזדורים לחדרים (המסתם המיטרלי (הצניפי) שבין הפרוזדור והחדר השמאליים, והמסתם הטריקוספידלי (התלת-פסיגי) שבין הפרוזדור והחדר הימניים) - נפתחים בשל הלחץ הגבוה בפרוזדורים.
סיסטולה של החדרים
סיסטולת החדרים היא ההתכווצות של החדרים. סיסטולה חשמלית של החדרים מתרחשת עם התחלת קומפלקס ה-QRS באק"ג. הלחץ בחדרים עולה אל מעבר ללחץ בפרוזדורים, וכתוצאה, נסגרים המסתם המיטרלי והמסתם הטריקוספידלי שבין החדרים לפרוזדורים. הלחץ ממשיך לעלות עד שהוא גובר על הלחץ בכלי הדם, וכתוצאה מכך נפתחים המסתמים האאורטלי והפולמונלי והדם נדחף אל מחוץ ללב.
מנגנון פיזיולוגי
הקוצב הטבעי של הלב נמצא בתאי שריר לב מתמחים שבקשר הגת והפרוזדור שבחלקו העליון של הפרוזדור הימני, והוא שמתחיל את הסיסטולה. הגירוי החשמלי מגיע תחילה לפרוזדור הימני ולאחר השהיה זעירה של כ-0.03 שניות הוא מגיע גם לפרוזדור השמאלי. הפרוזדורים מתכווצים בתהליך הדרגתי כאשר הפרוזדור הימני מסיים להתכווץ מעט לפני השמאלי. גם בפרוזדור עצמו ישנו סדר כיווץ פנימי המתבטא בלחץ שהולך ומתקדם בכיוון זרימת הדם (מהחלק העליון של הפרוזדור לכיוון חלקו התחתון), וזאת כדי לכוון את זרימת הדם קדימה ולמנוע ממנו זרימה אחורנית. הגירוי החשמלי ממשיך לעבר קשר הפרוזדור והחדר, שנמצא סמוך למחיצת הלב, באמצעות שלוש אלומות המיועדות לכך, ושם הוא מעוכב במשך כ-0.12 שניות על מנת לאפשר לכל הדם לעבור מהפרוזדורים לחדרים. מקשר הפרוזדור והחדר עובר הגירוי החשמלי למסילות בשם צרור היס (Bundle of His) הנקראות גם אלומת הפרוזדור והחדר. הצרור מתפצל לשני ענפים - ימני ושמאלי - לכיוון כל אחד מהחדרים, ומגיע בקצהו לחוד הלב, שבו כל צרור ענפים מתפצל לרשת סיבים הקרויים סיבי פורקינייה. סיבים אלה מתפצלים לרשת שמכסה את שני החדרים, וכך מועבר הגירוי החשמלי ביעילות לכל התאים שמרכיבים את החדרים. כתוצאה מכך מתכווצים החדרים ודם מוזרם קדימה – מהחדר השמאלי לאבי העורקים וממנו לכלל הגוף, ומהחדר הימני לעורק הריאה וממנו לריאות לספיגת חמצן ולשחרור פחמן דו-חמצני.
וילמסטאד
וילמסטאד (הולנדית Willemstad) היא בירתו של השטח האוטונומי קוראסאו, ומתגוררים בה כ-125,000 איש. מרכז העיר מחולק לשני רבעים עיקריים – פונדה (Punda) ואוטרובאנדה (Otrobanda) הנמצאים משני עברי מפרץ סינט אנה (Sint Annabaai). מפרץ סינט אנה הוא למעשה תעלה המוליכה אל הנמל הטבעי הגדול הקרוי סְחוֹטֶחַט (Schottegat). בשנת 1997 הוכרה וילמסטאד כאתר מורשת עולמית. בין השנים 1955 ל-2010 שבהן קורסאו הייתה חלק מההאנטילים ההולנדיים, יחידת אוטונומית במסגרת הולנד, וילמסטאד הייתה בירתה של הטריטוריה כולה.
היסטוריה
ראשוני הספרדים הגיעו לקורסאו ה-1499 ודחקו ממנו את תושביה הילידים, אינדיאנים בני שבט האראוואק. ב-1634 השתלטו ההולנדים על האי, וחברת הודו המערבית ההולנדית הקימה את פונדה, שמקור שמה במילים ההולנדיות "דה פונט" (De punt), היינו "הנקודה", על חופו המזרחי של מפרץ סינט אנה. יהודים מספרד ומפורטוגל הגיעו אל העיר דרך אמסטרדם במהלך המאה ה-16 ותרמו רבות לאופיה. ב-1730 היוו יהודי העיר מחצית מתושביה הלבנים. רובע אוטרובאנדה שנוסד בשנת 1707 נחשב עם ייסודו ל"עיר החדשה", וכיום הוא מהווה את המרכז התרבותי של וילמסטאד. משמעו של "אוטרו בנדה" בשפת פאפיאמנטו הוא "הצד האחר", והכוונה למיקומו של הרובע בצידו האחר של מפרץ סינט אנה.
למעט שתי תקופות שלטון בריטיות קצרות ב-1800–1803 וב-1807–1816 היה האי למושבה הולנדית עד 1955, ועמד בקשרי מסחר הדוקים עם היישובים האנגליים, הספרדיים והצרפתיים שלחופי דרום אמריקה והאיים הקריביים. קשרים אלה, במיוחד עם המושבות הספרדיות השפיעו על התרבות המקומית, בעוד שהשפעה אפריקאית מקורה בהיותו של האי מוקד לסחר עבדים.
בשנת 1969 פקדו מהומות אלימות את העיר על רקע התקוממות עובדים. מספר בני אדם מצאו את מותם, ראש איגוד העובדים נורה ונפצע ובתים הועלו באש. כוח של 300 חיילים הגיע לאי על מנת להשליט סדר בעיר.
העיר ורבעיה
אורכו של השטח הבנוי הרציף של וילמסטאד הוא כ-12 ק"מ מדרום-מזרח לצפון-מערב, ורוחבה מחופה הדרומי של קורסאו בדרום ועד סמוך לחוף הצפוני ולשדה התעופה מגיע ל-5 ק"מ. העיר ממוקמת סביב הנמל הטבעי, גוף מים המחובר אל הים הפתוח על ידי מפרץ סינט אנה, שהוא למעשה תעלה צרה באורך של כ-850 מטר וברוחב של עד 150 מטר. חלקה ההיסטורי של העיר נמצא סביב התעלה. סביב הנמל הטבעי משתרעים מתקני תעשייה, בתי זיקוק ומיכלי נפט ודלק.
שני גשרים מקשרים בין שני צידי התעלה - גשר המלכה אמה (Koningin Emmabrug), גשר צף באורך של 168 מטר אשר זכה לכינוי "Swinging old lady", הוקם בשנת 1888 וחודש לחלוטין בשנת 1939 ושוב בשנים 2005–2006. בתחילה נגבתה אגרה מהחוצים אותו, אך אנשים ללא נעליים הורשו לחצותו ללא תשלום. הגשר "מתקפל" כדי לאפשר לספינות להיכנס אל הנמל. ב-1974 נפתח גשר המלכה יוליאנה (Koningin Julianabrug) בחלקה הצפוני של התעלה. הגשר חוצה את התעלה בגובה של 55 מטר כדי לאפשר מעבר חופשי לאוניות העושות את דרכן אל הנמל. מאז הקמתו של גשר זה נאסרה תנועת כלי רכב על הגשר הצף, והאחרון משמש כיום כ-15,000 הולכי רגל ביום.
המרכז ההיסטורי של העיר כולל ארבעה רבעים - פונדה, אוטרובאנדה, פיטרמאי (Pietermaai) ושארלו (Scharloo), והוא מכסה שטח של 1.9 קמ"ר. בכניסה למפרץ סינט אנה, על חופי הים הפתוח משני צידי התעלה שוכנות שתי מצודות מבוצרות - מצודת המים בצד המערבי (פונדה) ומצודת הצוק בצד המזרחי (אוטרבאנדה). כל אחד משני הרבעים ערוך סביב כיכר השוכנת על חופי התעלה - כיכר הממשלה בפונדה (Gouvernementsplein) וכיכר בריון באוטרבאנדה (Brionplein) - ושתי הכיכרות מחוברות זו לזו בגשר הצף. האדריכלות בעיר החלה בייבוא הסגנונות ההולנדיים של המאות ה-16 וה-17 מאירופה, אך בהשפעת האקלים בקורסאו, התפתח סגנון מקומי שנסמך על חומרי הבנייה באי ואשר כונה "בארוק קורסאו".
בנייתה של פונדה החלה בשנים 1634–1638 בהקמתה של מצודת אמסטרדם (Fort Amsterdam) המשתרעת על פני שטח של 15 דונם. למצודה חמישה מגדלי שמירה והיא הייתה יישוב עצמאי שכלל כנסייה, מתקן לאספקת מים וכן בתי מגורים למושל ולחיל המצב. המצודה משמשת גם כיום כמרכז הממשלתי ומגורי מושל האנטילים ההולנדיים. הקמת העיר המבוצרת החלה בשנת 1650 לאורך רשת רחובות אשר יצאו מהמצודה, והיא הורחבה בשנת 1674. הביצורים שרדו עד שנת 1866 עת נהרסו לאחר שלא היה בהם עוד צורך אסטרטגי. בית הכנסת מקוה ישראל-עמנואל הוקם בשנת 1732 בהשראת בית הכנסת באמסטרדם, והוא נחשב לאחד המבנים המרשימים בעיר.
התפתחותו של אוטרבאנדה מעבר לתעלה החלה בשנת 1707. בתחילה הוגבל גובה הבתים לקומה אחת, כדי לא להפריע לקו האש של התותחים אשר ניצבו במצודת אמסטרדם מצידה השני של התעלה. אוטרבאנדה שלא הוקפה בחומה, התפתחה באופן שונה מפונדה, ובתיה הראשונים הוקמו על חלקות גדולות במרחקים גדולים זה מזה ונידמו לבתים חקלאיים. חלקו הדרומי של הרובע צפוף יותר שכן הוא התפתח כאזור מגורים למעמד הפועלים והוא מערב בתי מלאכה ובתי מגורים שנבנו סביב סמטאות צרות.
רובע פיטרמאי שוכן מזרחית לפונדה התפתח במאות ה-18 וה-19 ויושב בידי ספנים עמידים ופקידי ממשלה בכירים. רובע שארלו ממזרח לפירמאי, החל את דרכו כאזור מטעים, אך באמצע המאה ה-19 היה לאזור מגורים, שיושב על ידי סוחרים יהודים אמידים, והוקמו בו מספר אחוזות גדולות, במיוחד לאחר 1870.
כלכלה ותחבורה
בזכות המפרץ הטבעי המוגן הייתה העיר לנמל מרכזי כבר במאה ה-17. כלכלת האי קוראסאו כולו התבססה על המסחר שעבר דרך הנמל - ובייחוד סחר העבדים. בשנת 1914 הפכה העיר למרכז לזיקוק נפט עם הקמת בתי הזיקוק של רויאל דאטש של. בתי הזיקוק עיבדו נפט גולמי שהובא מוונצואלה וההחלטה על הקמתם על האי נבעה מחוסר היציבות הפוליטית בוונצואלה. במלחמת העולם השנייה היו בתי הזיקוק של וילמסטאד בין ספקי הקרוסן החשובים של מטוסי חיל האוויר האמריקאי. ענף התיירות בעיר החל מתפתח בשנות השישים של המאה ה-20 וכיום הוא מהווה מרכיב חשוב בכלכלת העיר. תיירים רבים באים לקוראסאו המהווה אתר צלילה פופולרי ובשל בתי הקזינו הממוקמים בעיר, והעיר היא יעד לספינות נופש במפליגות באיים הקריביים. מצפון לעיר שוכן שדה התעופה הבינלאומי האטו.
תומאס שפקוט
תומאס ויליאם שפקוט (באנגלית: Thomas William Shapcott; נולד ב-21 במרץ 1935 איפסוויץ') הוא משורר, סופר, מחזאי, מוציא לאור ופדגוג אוסטרלי.
שנות ילדותו וצעירותו
תומאס ויליאם שפסקוט נולד באיפסוויץ' במדינת קווינסלנד באוסטרליה. אחיו התאום נולד זמן קצר לפניו ביום הקודם. שפקוט למד יחד עם אחיו בבית הספר ביישוב ובגיל 15 הפסיק אותם על מנת שיעבוד בעסק הנהלת חשבונות של אביו. בגיל 26, בשנת 1961 הוסמך כמנהל חשבונות. בהמשך למד אמנויות באוניברסיטת קווינסלנד וסיים עם תואר בשנת 1967 בנעוריו נמשך לתחום המוזיקה - בעיקר להלחנה. הלחין כמה יצירות עד שגילה, לפי עדותו, כי מבלי משים עשה פלגיאט לפי יצירה קאמרית של ארנסט בלוך. אז החליט לעזוב את העיסוק הזה והתמחה בתחום ייעוץ המס שבו עבד כ-27 שנה.
פעילותו הספרותית
תומאס שפקרופט הצטיין בסופו של דבר כמשורר וכסופר. כתב כ15 קובצי שירים וששה רומנים. בזכות כתיבתו נבחר למלא תפקידים בכירים בצמרת חיי התרבות בארצו. במשך כ7 שנים כיהן כמנהל הנהלת המועצה האוסטרלית לספרות ובין השנים 1992–1997 היה מנהל מועצת הספר הלאומית של אוסטרליה. כמו כן לימד כפרופסור לכתיבה יצירתית באוניברסיטת אדלייד.
בירידיה
בירידיה היה שליט מגידו בתקופת הברונזה המאוחרת ב (המחצית הראשונה של המאה ה-14 לפנה"ס), קיומו ידוע ממכתבי אל-עמארנה. במכתבים הוא מכונה "נסיך העיר" (באכדית: amelu שפירושו המילולי "איש העיר"). שמו של בירידיה מעיד על מוצא הודו-איראני, כשמו של שכנו מתענך "ישדתה".
בתקופה זאת כנען הייתה כפופה לשלטון מצרים. השלטון נעשה באמצעות מושלי הערים אשר ניהלו את הערים והעלו מיסים למצרים, ובאמצעות החזקת חיל מצב מצרי בכנען.
מכתבי אל-עמארנה הם ארכיון מכתבים גנוזים שהתגלה בחפירות ארכאולוגיות באל עמארנה שבמצרים התיכונה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בארכיון נמצאו שבעה מכתבים שנכתבו על ידי בירידיה - מכתבים א"ע 242, 243, 244, 245, 246, 247 ו-365. בנוסף מוזכר השם בירידיה בקורפוס מכתבי כומידו של שליט כּוּמִידוּ עיר עתיקה ששכנה בבקאע שבלבנון. באחד המכתבים שזהות שולחו ונמענו אינם ידועים עוסק ברכושו של איש בשם בירידיה. שולח המכתב מזכיר שלמרות בקשותיו הקודמות לא נשלח אליו רכושו. לא ברור אם מדובר באותו אדם, ייתכן ובירידיה שליט מגידו נהרג ושולח המכתב (אולי קרוב משפחתו) מבקש שישלחו אליו את רכושו.
על פי מכתב א"ע 244 של בירידיה, לבאיה מנצל את החזרת הגדוד המצרי הסדיר ממגידו למצרים כדי לבצע את תוכניות ההתפשטות שלו. הוא נעזר בבעלי בריתו החבירו. הסיבה להחזרת הגדוד המצרי אינה מובהרת מהמכתבים. השערת החוקרים היא שהגדוד הוחזר אולי בשל מאורע חגיגי לכבוד אמנחותפ השלישי, או כדי לעזור לאמנחותפ הרביעי לסגור את מקדשי נא אמון. במכתב זה מתלונן בירידה על מצור שהטיל לבאיה על העיר מתוך מטרה לכבוש אותה. בירידיה הצליח להדוף את לבאיה, ובעקבות זאת נשלח מכתב 243 המספר שבירידיה שומר עכשיו על מגידו, ביום שומר על השדות עם מרכבות, ובלילה על החומות.
במכתב א"ע 245 כותב בירידיה למלך מצרים ומבטיח לו לתפוס את לבאיה חי. לבאיה היה שבוי במגידו, על פי המכתב סַֻרתַ מושל עכו לקח את לבאיה ממגידו והבטיח לשלוח אותו למצרים באנייה. במקום זאת קיבל ממנו כסף ושחרר אותו ביחד עם בעלמהר מחנתון לביתו. על פי מכתב זה, היחסים בין מגידו וממלכת עכו מתוחים למדי. ייתכן והסיבות לכך הוא בסמיכות השטחים בשליטתם שהביאו לתביעות טריטוריאליות.
באחד המכתבים מסופר שבירידיה שלח שלושים ראשי בקר למצרים.
אוליביה האסי
אוליביה האסי (באנגלית: Olivia Hussey; נולדה בשם אוליביה אוסונה, Olivia Osuna; נולדה ב-17 באפריל 1951) היא שחקנית אנגלייה ילידת ארגנטינה. היא התפרסמה כששיחקה בתפקיד יוליה בסרט הקולנוע "רומיאו ויוליה" שביים פרנקו זפירלי ב-1968, וזכתה על הופעתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס דויד די דונטלו לשחקנית הטובה ביותר. היא מוכרת גם מתפקידה כמרים, אם ישו בסדרת הטלוויזיה "ישו מנצרת" מ-1977. בקולנוע כיכבה האסי בסרטים "חג מולד שחור" (1974), "רצח על הנילוס" (1978), "וירוס" (1980) ובסרט "Turkey Shoot" (מ-1982).
ביוגרפיה
האסי נולדה בשם אוליביה אוסונה בבואנוס איירס שבארגנטינה לג'וי אלמה (שם נעורים: האסי), מזכירה בריטית, ולאנדרס אוסונה, זמר טנגו ארגנטינאי. הוריה התגרשו כשאוליביה הייתה בת שנתיים.
היא התחנכה כקתולית, וכשהייתה בת שבע עברה עם אמה ואחיה הקטן לגור בלונדון. היא למדה בבית ספר למשחק "Italia Conti Academy" במשך חמש שנים.
האסי אמצה לעצמה כשם במה את שם הנעורים של אמה, והופיעה על במת התיאטרון בלונדון בתפקיד ג'ני במחזה "פריחתה של מיס ברודי" לצדה של ונסה רדגרייב. באחת מהופעותיה הבחין בה הבמאי פרנקו זפירלי והתרשם מיופייה ומכישרון המשחק שלה. היא נבחרה מתוך 500 שחקניות לגלם את יוליה בעיבוד משנת 1968 של זפירלי ל"רומיאו ויוליה", וכיכבה בסרט "רומיאו ויוליה" לצדו של לאונרד ויטינג שגילם את רומיאו. ב-1969 זכתה על הופעתה זו בפרס דויד די דונטלו, ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית החדשה של השנה.
במהלך הקריירה שלה השתתפה האסי ביותר מארבעים סרטי קולנוע. ב-1974 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט האימה הקנדי "חג מולד שחור", שבישר את הז'אנר של "סרטי המרטש" בתחום של סרטי האימה. ב-1977 גילמה את מרים, אם ישו בהפקה הטלוויזיונית של "ישו מנצרת", בו עבדה בפעם השנייה עם הבמאי פרנקו זפירלי. ב-1978 שיחקה בתפקיד רוזלי אוטרבורן בסרט "רצח על הנילוס" בכיכובו של פיטר יוסטינוב.
עוד כיכבה בסרט היפני "וירוס" בתפקיד מאריט, וגילמה את רבקה מיורק בעיבוד משנת 1982 לרומן "אייבנהו".
ב-1990 הופיעה האסי בתפקיד נורמה בייטס, אמו של נורמן בייטס, בסרט "פסיכו 4: ההתחלה", פריקוול לסרטו של אלפרד היצ'קוק "פסיכו" משנת 1960. ב-2003 גילמה את דמותה של האם תרזה בסרט קולנוע על חייה. על תפקיד זה זכתה בפרס "Character & Morality in Entertainment" שהוענק לה ב-12 במאי 2007 בהוליווד.
האסי הייתה מועמדת לפרס אנני על תפקידה כמדבבת על תפקידה כטליה בסדרת האנימציה "באטמן: הדור הבא". עוד דיבבה את קאסאן מור במשחק הווידאו "Star Wars: Rogue Squadron". בנוסף השתתפה במשחק "Star Wars: The Old Republic" בתפקיד ג'די מסטר יון פאר.
חיים אישיים
ב-1971 התחתנה האסי עם דין פול מרטין, בנו של הזמר דין מרטין. ב-1973 נולד בנם אלכסנדר גונתר מרטין, שהיה לימים שחקן אף הוא. ב-1978 בני הזוג התגרשו. דין פול מרטין נהרג בהתרסקות מטוס בהרי סן ברנרדינו שבקליפורניה בשנת 1987.
יום הסרטן הבין-לאומי
יום המודעות לסרטן הבין־לאומי (באנגלית: World Cancer Day) הוא מועד בין־לאומי המצוין בכל שנה ב-4 בפברואר, בעקבות יוזמה של האיגוד הבין-לאומי למלחמה בסרטן. מטרתו לאחד את העולם סביב העלאת המודעות למחלת הסרטן, עידוד הזיהוי והמניעה של המחלה והמלחמה בסרטן.
היסטוריה
יום המודעות לסרטן הבין־לאומי מצוין בתאריך 4 בפברואר. בתאריך זה בשנת 2000, לכבוד האלף החדש, החליטו בפריז לקדם את המלחמה, המחקר והעלאת המודעות בסרטן. על מסמך ההחלטה חתמו המזכיר הכללי של אונסק"ו קוהישירו מאטסואורה ונשיא צרפת ז'אק שיראק.
יום המודעות לסרטן הבין־לאומי הוכרז על ידי האיגוד הבין־לאומי לסרטן (Union for International Cancer Control) ומטרתו המקורית והעיקרית היא להוריד באופן משמעותי את החולי במחלת הסרטן.
קמפיין
הקמפיין של יום הסרטן מעודד את כולם, כיחידים וכקהילה לעשות כל שביכולתם למען המלחמה בסרטן. ב-2018, כ־1000 פעילויות התרחשו ב-139 מדינות, היום זכה לכחצי מיליון אזכורים ברשתות החברתיות, יותר מ-100,000 פוסטים וקבצים הורדו ושותפו בכ-54 שפות ובכך עזרו להעלות את המודעות למחלת הסרטן.
נופר אדלמן
נוּפר אדלמן (נולדה ב-19 באוגוסט 1982 בקיבוץ ראש הנקרה) היא שייטת ישראלית המתחרה במפרשית מדגם לייזר רדיאל.
ביוגרפיה
ב-2006 זכתה להישג משמעותי ראשון, כשסיימה במקום הרביעי בטורניר בברצלונה. ב-2007 זכתה במקום החמישי בטורניר זה, ומאוחר יותר באותה שנה זכתה במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בפורטוגל. בשנת 2008 נדרשה אדלמן לעמוד בקריטריון הבטחת היציבות ולסיים בין 12 הראשונות באליפות אירופה. אדלמן סיימה במקום ה-26, אך למרות זאת מנהלת הספורט ההישגי המליצה פה אחד לאשר את השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג, זאת לאור הישגי העבר שלה והעובדה שסיימה ארבע פעמים בעשירייה הראשונה. באולימפיאדה עצמה סיימה אדלמן במקום ה-16.
בשנת 2012 זכתה במדליית הכסף בתחרות השבוע האולימפי בקאדיס שבספרד, ובכך השיגה את הקריטריון הישראלי הדרוש לאולימפיאדת לונדון, את הקריטריון הבינלאומי השיגה באליפות העולם שהתקיימה בפרת' שבאוסטרליה.
אדלמן חברה במועדון הפועל שדות ים.
ג'יי ובוב השקט מכים שנית
ג'יי ובוב השקט מכים שנית (באנגלית: Jay and Silent Bob Strike Back) הוא סרט קומדיה אמריקאי מ-2001. סרטו החמישי של קווין סמית' שביים ומככב בו לצד ג'ייסון מיוז.
עלילה
לאחר שדנטה ורנדל מוציאים צו הרחקה נגד ג'יי ובוב השקט, השניים מגלים שבהוליווד עושים סרט על-פי הקומיקס "Bluntman & Chronic" - הקומיקס לו שימשו בסיס ויזואלי והשראתי. כדי למנוע מאנשים לכתוב עליהם דברים רעים באינטרנט, הם מחליטים להפסיק את הפקת הסרט, אך עליהם להגיע מניו ג'רזי להוליווד לפני כן. במהלך הדרך הם לומדים את "חוקי הדרך" מטרמפיסט (מגולם על ידי ג'ורג' קרלין), פוגשים חבורה מסדרה מצוירת מוכרת, ואפילו תופסים טרמפ עם חבורת שודדות יהלומים. הסרט עמוס בבדיחות מטה, הצוחקות הן על סרטיו הקודמים של קווין סמית' והן על השחקנים המשתתפים בהם.
מסביב לסרט
הסרט הוקדש למעריציו של סמית', והוא מלא בהופעות אורח של דמויות משלל סרטיו הקודמים, ולעיתים, שחקנים מסרטים קודמים, בתפקידים חדשים. בין השאר מופיעים בסרט: ג'אד נלסון, כריס רוק, ג'ואי לורן אדמס, בריאן או'הלורן, ג'ף אנדרסון, מארק המיל, קארי פישר, אלאניס מוריסט, בן אפלק, מאט דיימון, שאנן דוהרטי, וס קרייבן, גאס ואן סנט, ג'ון סטיוארט, ויל פרל אלי לרטר ועוד רבים.
האיים ההברידיים
האיים ההברידיים (אנגלית: The Hebrides, גאלית סקוטית: Innse Gall) הם ארכיפלג נרחב, השוכן לאורך חופה המערבי של סקוטלנד. העיר טוברמורי מהווה בירת האיים. הנמל הראשי המקשר את האיים עם סקוטלנד נמצא בקרייגנור.
מבחינה גאולוגית שרשרת האיים מורכבת מהסלעים העתיקים ביותר באיים הבריטים. הארכיפלג מתחלק לשתי קבוצות איים עיקריות:
לעיתים מתייחסים לאיים ההברידיים ככלל בשם ה"איים המערביים", אף על פי ששם זה מיטיב לתאר רק את ההברידיים החיצוניים, שנודעו פעם בשם "האי הארוך".
האיים ההברידיים הם ככל הנראה קבוצת האיים הסקוטיים המוכרת ביותר. קבוצות אחרות כוללות את איי הקלייד, איי הפורת' והאיים הצפוניים. האי אראן ואיים אחרים בשפך הנהר קלייד (Clyde) לעיתים נכללים בטעות כחלק מהאיים ההברידיים.
מרבית תושבי סקוטלנד דוברי הגאלית באים מן האיים ההברידיים, בעיקר מן האיים החיצוניים, המנותקים יותר ובהם נשמרה השפה ומשמשת אוכלוסייה רחבה בחיי היומיום.
פרהיסטוריה
האיים ההברידיים יושבו מוקדם בתחילת ההתיישבות של האיים הבריטיים, כנראה כבר בתקופה המזוליתית, במאה ה-9 לפני הספירה כששינויים אקלימיים אפשרו התיישבות אנושית. ישנם שרידים של מבנים המתוארכים עד לשנת 3000 לפני הספירה, כשהדוגמה הטובה ביותר ביניהם היא האבנים העומדות בקאלאניש שבאי לואיס. לא ידוע הרבה על המתיישבים הראשונים בהברידיים אבל ככל הנראה הם היו מאותה שושלת קלטים שיישבה את סקוטלנד.
העידן הקלטי
האזכור הרשום המוקדם ביותר של האיים החיצוניים נעשה על ידי ההיסטוריון היווני דיודורוס סיקולוס בשנת 55 לפני הספירה. הוא כתב על אי בשם היפרבוראה ("רחוק בצפון") בו עמד מקדש עגול אשר ממנו הירח הופיע במרחק קטן מעל כדור הארץ בכל 19 שנה, כביכול התייחסות למעגל האבנים בקאלאניש. פומפוניוס מלה גאוגרף רומאי-ספרדי מהמאה הראשונה, מתייחס לקבוצת של שבעה איים לה הוא קורא "המודאה". כותבים עתיקים אחרים כמו פליניוס הזקן, האסטרונום המצרי תלמי וסולינוס מהמאה ה-3 לספירה מזכירים לכאורה את ההברידיים, מה שמצביע על קשר בין תושבי האיים לעולם הרומאי.
לא הרבה ידוע על ההיסטוריה של תושבי ההברידיים לפני המאה ה-6 לספירה, משום שכמו שאר תושבי סקוטלנד, הם היו עמוק בתוך "ימי החשכה" ("Dark ages", התקופה המוקדמת של ימי הביניים). התיעוד המפורט הראשון של האיים הוא מהגעתו של קולומבה הקדוש במאה ה-6. קדוש אירי-סקוטי זה הביא לראשונה את הנצרות לאיים וייסד מספר כנסיות.
ההברידיים תחת השלטון הנורווגי
כבר לפני המאה התשיעית לספירה החלו האיים ההברידיים, שנקראו בנורדית עתיקה "האיים הדרומיים" (Suðreyar), להיות תחת שלטון נורווגי השליטה הנורווגית באיים הפכה לרשמית בשנת 1098 כאשר אדגר, מלך סקוטלנד, אישר את דרישותיו של מגנוס השלישי, מלך נורווגיה. הכרתם של הסקוטים במגנוס השלישי כמלך האיים באה לאחר שהוא כבש את איי אורקני, האיים ההברידיים והאי מאן במערכה מהירה כנגד המנהיגים הנורווגים המקומיים. בכיבוש האיים מגנוס הכניע את אנשי הצפון שכבשו את האיים מאות שנים קודם לכן וכפה שלטון מלכותי ישיר יותר.
ישיבת פוניבז'
ישיבת פּוֹנִיבֶז' היא ישיבה גבוהה בישראל, אשר נחשבת לאחת משתי הישיבות החשובות והיוקרתיות בציבור החרדי, יחד עם ישיבת חברון בירושלים. בעבר נחשבה לישיבה הבולטת ביותר.
הישיבה הוקמה בתום מלחמת העולם הראשונה בעיר פוניבז' בליטא, בידי רב העיר הרב יוסף שלמה כהנמן, במקומן של ישיבות קודמות שפעלו בעיר ונסגרו בשל מאורעות המלחמה. היא צברה יוקרה בין שתי מלחמות העולם. רוב תלמידיה ואנשי צוותה נספו בשואת יהודי ליטא. מייסד הישיבה ומנהיגה הצליח להגיע לארץ ישראל ב־1940, ומיד החל במאמצים שהובילו להקמת הישיבה מחדש בסוף 1943. ב־1945 נחנך בניין הישיבה החולש על "גבעת הישיבה" בזיכרון מאיר שבבני ברק.
האיים ההברידיים
ההברידיים תחת השלטון הנורווגי
השליטה הנורווגית בהברידיים הפנימיים והחיצוניים הייתה מעורערת שנים רבות עד חלוקת האיים המערביים בשנת 1156. ההברידיים החיצוניים נשארו תחת שלטון ממלכת מאן והאיים וההברידיים הפנימיים הפכו ל"ממלכת ההברידיים" תחת המלך סומרלד. למרות שהאיים הפנימיים היו רשמית תחת ריבונות נורווגית, המנהיגים היו סקוטים בשפתם ובתרבותם.
ישיבת פוניבז'
להקמת הישיבה חלק מרכזי בשיקום עולם התורה האירופי שחדל להתקיים עם שואת יהודי אירופה במלחמת העולם השנייה. בוגריה כיהנו ומכהנים בצמרת עולם הישיבות בעשורים האחרונים של המאה ה־20 ובעשורים הראשונים של המאה ה־21.
מאז סוף שנות ה־90 של המאה ה־20 מתקיימים בישיבה מאבקי שליטה קשים, וכתוצאה מכך הישיבה מפוצלת לשתי ישיבות הפועלות במקביל בקריית הישיבה תחת שם זהה. בראשית 2015 למדו בישיבה שבהנהלת הרב אליעזר כהנמן (נכדו של הרב יוסף שלמה כהנמן) כ־1,000 תלמידים, ובישיבה שבהנהלת ובראשות גיסו הרב שמואל מרקוביץ כ־970 תלמידים. מלבד התלמידים הרווקים, לומדים עוד מאות אברכים בישיבה וכ־1,000 אברכים נוספים בכולל האברכים הסמוך לה.
האיים ההברידיים
ההברידיים תחת השלטון הנורווגי
שנתיים לאחר ניצחונו ב-1156 כבש סומרלד גם את האי מאן והפך למלך האחרון שמלך על כל איי הממלכה. לאחר מותו מלכי מאן לא שלטו יותר על ההברידיים הפנימיים.
ישיבת פוניבז'
בנוסף לישיבה הגבוהה, פועלים במסגרת עמותת ישיבת פוניבז' של הרב אליעזר כהנמן מוסדות ומיזמים נוספים, כדוגמת ישיבות קטנות, בית יעקב, ספרייה תורנית, מכון להוצאת ספרים, אוהל שם להנצחת יהדות ליטא, ומיזם ירחי כלה שנתי. לצד העמותה פועלת גם חברה לתועלת הציבור בשם חברת ישיבת פוניבז' בע"מ. הישיבה הנוספת בקריית הישיבה פועלת תחת עמותת 'מסורת התורה'.
תולדות הישיבה
ראשיתה של ישיבת פוניבז' בישיבה הגבוהה בעיר פוניבז' שבליטא. רבה של העיר, הרב יוסף שלמה כהנמן, שעמד בראש הישיבה בין מלחמות העולם, הקים אותה מחדש בארץ ישראל לאחר חורבן הישיבה בשואת יהודי ליטא.
האיים ההברידיים
ההברידיים תחת השלטון הסקוטי
ב-1262 הסקוטים פשטו על האי סקאי ובעקבות זאת הוקון הרביעי, מלך נורווגיה, יצא לסקוטלנד כדי ליישב את העניין. הוקון עמד בראש כוח גדול שכלל 200 ספינות ו-15,000 חיילים. הסערות מול חופי סקוטלנד גבו מחיר כבד מהצי הנורווגי ובסופו של דבר התרחשה התכתשות מינורית בקרב לארגס בו הנורווגים ובני בריתם אנשי האי מאן, תחת פיקודו של מגנוס השלישי, מלך האי מאן השיגו רק ניצחון טקטי קטן כנגד הסקוטים. לאחר הקרב מזג האוויר הכריח את הצי הנורווגי לשוט חזרה לאיי אורקני, שם החליט הוקון להמשיך במערכה רק בקיץ. אולם המלך מת ממחלה באותו דצמבר ובנו מגנוס השישי החליט ששלום עם הסקוטים יותר חשוב מהשטחים הנורווגים ממערב לסקוטלנד ובים האירי. הסכם פרת' ב-1266 קבע כי האיים ההברידיים יימכרו לסקוטים בתמורה ל-4,000 מארק ותשלום שנתי של 100 מארק. ההסכם גם קבע שסקוטלנד תכיר בריבונות הנורווגית באורקני ושטלנד. שליטת הסקוטים באי מאן התבססה רק כשהם הביסו את המלך גודפרד השישי ב-1275.