cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נמל אשקלון - קצא"א
מנהלי הנמל
מנהל הנמל בתקופה קיבלו משכורת מקצא"ע ואת המינוי משר התחבורה.
חסינות דיפלומטית
חסינות דיפלומטית היא ההגנה הניתנת לדיפלומט מפני פגיעה בו על ידי המדינה המארחת אותו. חסינות זו מגינה עליו גם מפני העמדה לדין על עבירה פלילית שביצע. הרעיון הגורס כי הדיפלומט מהווה אישיות שאין לפגוע בה קיים שנים רבות. תפיסה זו התגבשה במהלך השנים, וקיבלה ביטויה במונח חסינות דיפלומטית. הגם שהיו מקרים בהם נרצחו דיפלומטים, התפתח איסור נורמטיבי חמור לפגוע בדיפלומטים, שכן הדבר מהווה מעשה חסר כבוד וחסר תועלת - אין טעם בהריגת השליח הנושא את דבר הריבון.
היסטוריה
כבר ג'ינגיס חאן והמונגולים נודעו בחשיבות שייחסו לזכויות הדיפלומטים, ובאכזריות שהפגינו כלפי מדינות שהפרו זכויות אלה.
באירופה התגבשו הזכויות הדיפלומטיות כבר במאה ה-17, ונפוצו בכל רחבי העולם. הן מוסדו באופן רשמי בקונגרס וינה משנת 1815, באמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים משנת 1961, באמנת וינה בדבר יחסים קונסולריים משנת 1963 ובהחלטת האומות המאוחדות מה-18 באפריל 1951, המגינות על דיפלומטים הממלאים את תפקידם מפני רדיפה משפטית או אחרת מטעם המדינה המארחת.
היקף
החסינות הדיפלומטית תקפה גם לגבי "השק הדיפלומטי", או התקשורת הפיזית שמקיימת השגרירות הזרה עם מדינת האם. בנוסף, אין לערוך חיפוש במסמכיהם של דיפלומטים המגיעים למדינה האם, וכן נאסר לפשוט על שגרירויות זרות במטרה להחרים רכוש. עם זאת, מקובל לעקוב אחר תקשורת אלקטרונית שמקיימת השגרירות.
אם דיפלומט מבצע פשע חמור במהלך שירותו, רשאית המדינה המארחת לגרשו. נהוג לשפוט דיפלומטים מעין אלה עם שובם לארצם.
במצבי מלחמה או מתיחות מדינית, נהוג להחזיר את הדיפלומטים מחשש לביטחונם האישי. לעיתים ייתכן כי הדיפלומטים יוחזרו גם אם המדינה המארחת ידידותית, וזאת בשל החשש שמא גורמים עוינים שונים בתוך המדינה ינסו לפגוע בחברי המשלחת. בשני המקרים, נותרת נציגות דיפלומטית זוטרה במדינה, על מנת לנהל את המגעים השוטפים.
הר אדר
הַר אֲדָר היא התנחלות במעמד של מועצה מקומית השוכנת בהרי יהודה, בסמיכות לקיבוצים מעלה החמישה וקריית ענבים, ולכפרים אבו גוש, בית סוריכ, בידו, אל-קובייבה וקטנה. הר אדר הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1995.
ביישוב פועלים בית ספר יסודי, אשכול גני ילדים, מתנ"ס וספרייה. יש בו בית כנסת ומקווה טהרה, מועדונים לנוער ולמבוגרים, מגרש ספורט רב-תכליתי, סקייטפארק ואמפיתיאטרון המכיל 730 מקומות ישיבה.
היסטוריה ומיקום גאוגרפי
היישוב הר אדר בנוי על המתחם ההיסטורי של גבעת הרדאר, אשר בסביבתה נערכו קרבות קשים במהלך מלחמת העצמאות. שם היישוב הר אדר אף משמר, צלילית, את שם האתר המקורי. בראש הגבעה עליה שוכן היישוב נמצא האתר הארכאולוגי ח'ירבת ניג'ם שהוא מבנה מבוצר מהתקופה הפרסית-הלניסטית והתקופה העות'מאנית.
עד לבניית גדר ההפרדה, נהגו תושבי היישוב לנסוע לירושלים על כביש 425 דרך הכפר בידו, מרחק נסיעה קצר של עשר דקות עד הכניסה הצפונית לירושלים ליד שכונת רמות אלון. מאז הקמת הגדר, הגישה ליישוב אפשרית רק מדרום על כביש 425 ומשם לכביש 1. בשנת 2002, עתרו התושבים לבג"ץ בדרישה שיוקם כביש גישה חדש ליישוב, מכיוון שכביש 425 מפותל ומשובש. בשנת 2003, נמחקה העתירה, לאחר שכל הגורמים הנוגעים בדבר הגיעו לפשרה, שלפיה משרד התחבורה, מע"צ (כיום החברה הלאומית לדרכים) והוועדה המקומית מטה יהודה יפעלו לקידום תכנון כביש הגישה. אך נכון לשנת 2018 הדבר לא בוצע.
אוכלוסייה
בדירוג שערכה חברת המידע BDI לשנת 2013, מוקמה הר אדר במקום השלישי בדירוג המועצות עם היציבות הפיננסית הגבוהה ביותר.
אתר ההנצחה של חטיבת הראל
בפסגת הגבעה עליה בנוי היישוב הוקם אתר ההנצחה של חטיבת הראל, אשר נלחמה באזור במסגרת הפלמ"ח במלחמת העצמאות, ולאחר מכן, כחטיבת מילואים של צה"ל, כבשה אותה במלחמת ששת הימים. האתר כולל אנדרטה לזכר הנופלים בקרבות שהתרחשו במקום וכן, תצוגת טנקים ומשוריינים. בין היתר מונצחים במקום שמותיהם של מפקד החטיבה במלחמת השחרור יצחק רבין ומפקד החטיבה במלחמת ששת הימים אורי בן ארי.
כחלק מהאנדרטה ניצב מגדל תצפית שגובהו כשישה עשר מטרים, אותו תכננו יחדיו האדריכלים אריה שרון ובנו אלדר שרון, והיא מעוצבת כשתי צלחות רדאר המונחות זו על גבי זו וניצבות על שתי רגלי בטון. מראש האנדרטה ניתן לצפות בנוף פנורמי של הרי ירושלים במזרח ושפלת החוף במערב ומחדרה בצפון ועד עזה בדרום. בימים מסוימים ניתן אף לראות את פסגת החרמון. האתר מתוחזק על ידי המועצה המקומית הר אדר והוא מתוייר על ידי בתי ספר רבים מרחבי הארץ שעוצרים במקום במסגרת "טיול בעקבות לוחמים". בתי ספר, תנועות נוער ויחידות צבאיות מקיימים באתר טקסים שונים, וגם המועצה מקיימת באתר טקסי זיכרון יחד עם אירועי חג כגון ט"ו בשבט.
אליהו קושלבסקי
הרב אליהו קושלבסקי (ה'תר"ע 1909 – כ' באלול תשנ"ב, 18 בספטמבר 1992) היה רבה של באר שבע, ולפני כן ראש ישיבה ורב בארצות הברית וממייסדי ישיבת חפץ חיים בניו יורק.
קורות חייו
נולד בעיר מאלאט בליטא, לרב משה אהרן קושלבסקי ולריכל שהייתה ממשפחת הגאון מווילנה. אחיו היה הרב אריה זאב גורביץ, לימים ראש ישיבת גייטסהד. בהיותו פחות מבן שלוש עשרה נכנס ללמוד בישיבת סלובודקה, ונודע בכינוי "העילוי ממאלאט". במוסד זה למד שנים רבות (ה'תרפ"ג–ה'תרצ"ד). למד גם בישיבת רמיילס ובישיבת וילקומיר.
בשנת תרצ"ה (1935) עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת חברון בירושלים ובישיבת היכל התלמוד בתל אביב. לאחר נישואיו, נסע בסוף שנות ה-30 לארצות הברית, שם כיהן כראש ישיבה על שם הרב שלמה קלוגר. יחד עם הרב מנחם מנדל זקס, חתנו של החפץ חיים, הקים את ישיבת חפץ חיים בניו יורק. החל משנת תש"ע כיהן כרב קהילה בפטרסון, ניו ג'רזי.
בשנת תשי"ג (1953) שב לישראל כדי לייסד ולעמוד בראש "מתיבתא מרום ציון קריית נוער ירושלים" עבור עולים חדשים בשכונת בית וגן בירושלים, כסניף ארצישראלי של ישיבת תורה ודעת . בשנת 1959 התמנה לרב הראשי של באר שבע ואב בית הדין בעיר. בתקופת כהונתו הקים ופיתח מוסדות תורה ודת שם. בשנת תשל"ט (1979), בהגיעו לגיל שבעים, פרש מתפקידו ועבר להתגורר בירושלים, שם נפטר בשנת תשנ"ב.
בניו הם: הרב צבי – ראש ישיבת היכל התורה בירושלים, פרופ' אברהם, ממקימי היישוב מיתר ומשה אהרון, מבני ברק. חתניו הם דניאל פרבשטיין (בנו של הרב אברהם פרבשטיין) וליפא רבינוביץ ממנצ'סטר.
קרחון בולגראד
קרחון בולגראד (באנגלית: Bolgrad Glacier; בבולגרית: ледник Болград) הוא קרחון בצידו המערבי של רכס אוון, בדרום רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם דרומית לקרחון ברוק, וצפונית לקרחון סירמה. הקרחון מנקז את הר אלן, הר ליפטאק, והר סאות'וויק לכיוון מערב ודרום מערב, וזורם דרומית לפסגת קרושה, עוזב את רכס סנטינל ונשפך אל קרחון בנדר מערבית לשלוחת גילברט.
אורכו של הקרחון 7.4 קילומטרים (מצפון לדרום); ורוחבו 5.7 קילומטרים (ממזרח למערב).
מקור השם
הקרחון נקרא על שם בית הספר התיכון הבולגרי בבולגארד, מרכז חינוך בולגרי במרכז אוקראינה שהוקם בשנת 1858.
ג'ון ג'ויס
ג'ון פטריק ג'ויס (באנגלית: John Patrick Joyce; נולד ב-8 בפברואר 1957) הוא פוליטיקאי ודרמטולוג אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלושה-עשר של קהיליית פנסילבניה. הוא מכהן בתפקיד מטעם המפלגה הרפובליקנית.
ג'ויס סיים את לימודיו הגבוהים בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה עם תואר דוקטור ברפואה. הוא השלים את התמחותו בבית החולים ג'ונס הפוקינס השוכן באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. לאחר שסיים את התמחותו הרפואית, הוא המשיך לעסוק ברפואה כמדריך קליני בבית החולים ג'ונס הופקינס. ג'ויס עבד לאחר מכן עם צי ארצות הברית בב בית החולים פורטסמות' של הצי בוירג'יניה במהלך מלחמת המפרץ.
במהלך בחירות 2018 בארצות הברית ניהל ג'ויס מסע בחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של פנסילבניה. ג'ויס זכה בבחירות הרפובליקניות המקדימות כשהוא גובר על שבעה מועמדים אחרים כשלו 22% מהקולות. ג'ויס זכה בבחירות הכלליות נגד ברנט אוטאוויי, מועמד המפלגה הדמוקרטית, עם 70.5% מהקולות.
TV4 Komedi
TV4 Komedi היה ערוץ טלוויזיה שנמצא בבעלות קבוצת TV4 ושידר קומדיות וסרטים. הערוץ שידר בין נובמבר 2006 עד ספטמבר 2017.
היסטוריה
הערוץ הושק ב-3 בנובמבר 2006, יחד עם ערוץ TV4 Guld. השידור הראשון של הערוץ היה הסרט אבי הכלה 2.
TV4 Komedi ו-TV4 Guld שודרו מההתחלה ב-Com Hem, ובחבילה הלוויינית של Canal Digital. מאז 1 בספטמבר 2009 שני הערוצים משודרים גם בשידורי Viasat.
הערוץ שיתף פעולה בעבר עם הערוץ הפיני MTV3 Sarja. הסרטים ששודרו בערוץ הפיני היו זהים לאלו ששודרו ב-TV4 Komedi. עם השקתו, בערוץ לא שודרו פרסומות, אם כי משודרות פרסומות בערוץ מאז ינואר 2012.
בתחילת 2017 הודיעה קבוצת TV4 כי הערוץ ייסגר בסתיו אותה שנה. ב-30 בספטמבר 2017 אכן הסתיימו שידורי הערוץ, יחד עם סיום שידורי ערוץ TV4 Fakta XL. השידור האחרון של הערוץ היה שידור התוכנית "אסא ניס עף באוויר".
אריאל יעקבי
אריאל יעקבי הוא איש ציבור ואיש עסקים, אשר שימש כיושב ראש הסתדרות עובדי המדינה בין השנים 2006–2022.
ביוגרפיה
יעקבי נולד בכורדיסטן למשפחה יהודית עיראקית וגדל באיראן עם הוריו וששת אחיו. יעקבי נשוי ללימור ואב לשלושה ילדים. ליעקבי תואר שני במשא ומתן וניהול קונפליקטים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות במימון וניהול פיננסי מהאוניברסיטה הפתוחה.
החל את דרכו בשנות ה-80 כבכיר בתנועת הנוער העובד והלומד, וכמנהל המתנ"ס בפרדס כץ. בשנת 1990 הצטרף להסתדרות הכללית כמזכיר הסתדרות הפקידים באזור בני ברק ושימש כחבר הנהלת העיר בני ברק. בהמשך שימש בשורת תפקידים בהנהגת ההסתדרות ובשנת 1999 התמנה למזכיר הסתדרות עובדי המדינה.
בשנת 2005 התמנה יעקבי לתפקד יו"ר האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות עובדי המדינה, בנוסף לתפקידיו בהסתדרות, הוא כהן כנציג ציבור ומגשר בבית-הדין לעבודה. יעקבי דירקטור בבנק יהב, יו"ר העמותה לקידום מקצועי חברתי, יו"ר העמותה לקידום מודעות חברתית, יו"ר מועדון נכון, יו"ר הקרן לביטוח הדדי לחברי הסתדרות עובדי המדינה בע"מ, דירקטור בחברה למפעלי כלכלה ותרבות לעובדי המדינה בע"מ, דירקטור בקופת גמל עמ"י, חברה לניהול קופת גמל ענפית ועוד.
בעקבות מינויו ב-2006 של עופר עיני ליו"ר ההסתדרות במקום עמיר פרץ, החליף אריאל יעקבי את עיני בתפקידו כיו"ר הסתדרות עובדי המדינה. יעקבי זכה לתמיכת הוועדים בשירות המדינה ושימש בתפקידו החל משנת 2006. ליעקבי זכויות רבות בתיקון לאקונות בתחום יחסי העבודה במשק, בעיקר פועל יוצא של מעבר לפנסיה צוברת, כגון הסכם קיבוצי כללי לפדיון ימי מחלה, הכרה בתקופת הוותק והסדרה של שימור זכויות וכיוצא בזה. בתקופת כהונתו הספיק יעקבי לחתום על הסכמים רבים ואף תקדימים. יעקבי חתם על הסכם קיבוצי המסדיר את מעמדן של קלדניות בתי המשפט בשנת 2009; הסכם קיבוצי לעובדי רשות מקרקעי ישראל תוך בניית מודל שכר הבנוי מרבדים בשינוי מהסכמי העסקה הרגילים; יעקבי אף חתם על הסכם הסעדה לכלל שירות המדינה המבטיח לכל עובד מדינה ארוחה חמה בסבסוד המדינה. השתתף בקביעת דמי הניהול בשוק הגמל והפנסיה בהסכמים שנחתמו לטובת עובדי שירות המדינה.
בתקופת כהונתו של יעקבי הסתדרות עובדי המדינה יצרה קשרים עם ארגוני עובדים בינלאומיים וחתמה על אמנות לשיתופי פעולה.
באוקטובר 2022, פרש יעקבי מתפקידו לאחר הבחירות בהסתדרות החדשה. המזכירות הארצית בחרה באופיר אלקלעי, ששימש לפני כן כמנכ"ל ההסתדרות.
שעון יד
שעון יד הוא שעון אשר עוצב ויוצר לצורך ענידה על פרק היד של האדם, באמצעות צמיד או רצועה. בנוסף להצגת הזמן, שעונים מודרניים מציגים לעיתים נתונים נוספים, כגון תאריך, ספירה לאחור, הצגת השעה במקומות אחרים בעולם ועוד. שעון היד נחשב לאביזר אופנה ודגמים רבים של שעונים נבדלים זה מזה בעיצוב.
בטרם פותחו שיטות מזעור זולות, בתחילת המאה ה-20, רוב השעונים היו שעוני כיס, אשר לוח השעות בהם היה עטוי מכסה ואשר היו מונחים בכיסו של אדם, מחוברים בשרשרת לבגדו.
שעון היד הראשון מיוחס לחברת פטק פיליפ שייצרה אותו בשנת 1867. עד מלחמת העולם הראשונה שעון היד נחשב בעיקר כאביזר נשי. הרצועה יוצרה אז פעמים רבות ממשי.
שעון היד הראשון שידוע עליו היה שעון שהוצמד לצמיד יד והוענק לאליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, אולם חלפו שנים רבות עד ששעון יד הפך לפריט מקובל.
בשנת 1926 חברת פורטיס יצרה שעון נטען מעצמו ראשון בעולם. בשנת 1969 חברת סייקו שחררה לשוק שעון יד בטכנולוגיה שעון קוורץ.
בסוף המאה העשרים החלה מגמה של שילוב נתונים נוספים בשעוני היד. תחילה השעונים סיפקו גם נתוני תאריך, ולאחר מכן שעוני עצר וספירת זמן (טיימר), גובה ולחץ אוויר, ואף קצב פעימות הלב. בשנות השמונים החלו להופיע בשוק שעונים המשלבים בתוכם יכולות מחשוב, כגון שעון-מחשבון, שעון המסתנכרן עם מחשב אישי לטובת תזכורות, שעון עם יכולת טעינה של משחקים, ולבסוף שילוב של מחשב כף יד ושעון חכם הדומה ביכולתיו לטלפון חכם.
בהלכה
היו שהבחינו בין שעון יד פשוט לשעון יד יקר והתירו ללכת בשבת ברשות הרבים עם שעון יד יקר מדין תכשיט. הרב משה פיינשטיין כותב שמעיקר הדין שעון יד המולבש על היד עצמה נחשב בגד ועל כן מותר לצאת בו בשבת גם אם אינו יקר, אולם הוא כותב שראוי לא ללכת עם שעון יד כיוון שאנשים עלולים להתבלבל ולהתיר שעון יד המולבש על הבגד.
יש שרצו לאסור על גברים שעון יד משום שהיה נחשב אביזר נשי ונאסר משום לא ילבש.
משטרה צבאית
משטרה צבאית היא חַיִל בצבא שמטרתו עיסוק בשיטור (אכיפת החוק ושמירת הסדר הציבורי).
במדינות שונות יש לחיל משמעויות שונות:
ברבות ממדינות העולם מאפיינת את השוטרים הצבאיים קסדה לבנה, כקליפת ביצה ("קלימרו"). כמו כן מצוינים השוטרים הצבאיים בתפקיד על ידי סרט-שרוול בולט ועליו ראשי התיבות של "משטרה צבאית" בשפת המקום (באנגלית וברבות ממדינות העולם - MP, או ВП ברוסית).
גביע אסיה בכדורגל 2023
גביע אסיה בכדורגל 2023 יהיה הטורניר ה-18 של גביע אסיה בכדורגל. התחרות היתה אמורה להתקיים בסין בין ה-16 ביוני ל-16 ביולי 2023. סין הייתה המדינה היחידה שהציעה עצמה לאירוח התחרות, זאת לאחר שווייטנאם, תאילנד ואינדונזיה פרשו טרם ההכרזה על המארחת. ההכרזה על סין כמארחת התחרות התקיימה ב-4 ביוני 2019 בפריז, בירת צרפת. באוקטובר 2022, הודיעה ההתאחדות האסיאתית כי התחרות לא תתקיים בסין בעקבות מדיניות הקורונה שלה. התחרות הועברה לקטר. בכך קטר תהיה המדינה הראשונה שתארחת שלוש פעמים את גביע אסיה, אחרי שאירחה את גבע אסיה ב1988 וב2011. בעקבות הטמפרטורות הגבוהות בקטר בקיץ ובגלל השתתפותה של קטר בגביע הזהב 2023, נדחתה התחרות ל־12 בינואר ועד 10 בפברואר 2024.
הנבחרות המשתתפות
<!--
אצטדיונים
10 ערים שונות יארחו את המשחקים. האצטדיונים כוללים שבעה אצטדיונים חדשים אשר יבנו לרגל התחרות. אצטדיון הכדורגל החדש של פודונג בשאנגחאי, יארח את הגמר ואת חצי הגמר הראשון, ואצטדיון הפועלים את חצי הגמר השני. האצטדיונים החדשים צפויים להיבנות עד סוף שנת 2021.
הגרלה
הנבחרות חולקו ל־4 רמות כאשר ברמה 1 ו־2 מוקמו הנבחרות שהעפילו מהסיבוב השני. ברמה 3 ו־4 התמקמו הקבוצות שהעפילו מהסיבוב השלישי. הדירוג הפנימי בין 2 הרמות היא לפי דירוג פיפ"א.
ההגרלה התקיימה ב-11 במאי 2023.
דירוג הנבחרות ע"פ דירוג פיפא אפריל 2023
הנבחרות שסיימו במקום השלישי בשלבי הבתים
בתום שלב הבתים תיערך השוואה בין הנבחרות שסיימו במקום השלישי, וארבע הנבחרות עם המאזן הטוב ביותר יעלו לשלב הנוקאאוט.
איטון מס
איטון מס (באנגלית: Eton mess; מילולית: "הבלגן של איטון") הוא קינוח מסורתי אנגלי.
הקינוח עשוי תותי שדה, מרנג וקצפת.
כיום הקינוח מורכב מפירות יער או פירות קיץ אבל הקינוח המסורתי כולל תותים.
היסטוריה
ככל הנראה מקורו של הקינוח במכללת איטון, ובאופן מסורתי הקינוח מוגש לאחר משחק הקריקט השנתי בין איטון לבין בית הספר הארו.
תיאור הקינוח מופיע לראשונה בטקסט משנת 1893 מאת ההיסטוריון ארתור ביוון, המתאר מסיבת גן שערכה המלכה ויקטוריה.
במקור כלל הקינוח תותי שדה או בננות עם קצפת. המרנג הוא תוספת מאוחרת.
המילה "בלגן" (Mess) מתארת את מראה המנה, אולם באנגלית משמעה גם "כמות של מזון" או "תערובת של מרכיבים הנאכלים יחד".
אטלס כוכבים
אטלס כוכבים הוא אטלס המכיל מפות של שמי הלילה. באטלס כוכבים משתמשים אסטרונומים לצורך איתור גרמי שמים, צפייה בהם ומחקר אודותם.
מערכת הקואורדינטות השמימית
באטלס כוכבים בן זמננו נעשה שימוש במערכת הקואורדינטות המשוונית, שכן מערכת זו נוחה לשימוש עם חצובה משוונית, וחצובות אלה נפוצות מאוד. במערכת הקואורדינטות המשוונית מציינים שני מספרים כל נקודה בשמים:
מדדים הנוגעים לאטלס כוכבים
בנוסף לעידן לו מתאים האטלס, המצוין על פי רוב בשערו, קיימים המדדים הבאים:
ההיסטוריה של אטלסי-הכוכבים
מהעת העתיקה אין בידינו מפות כוכבים. דומה שהקדמונים הסתפקו בגלובוסים מעשה ידי אמן, שעליהם נחרטו דמויות הקבוצות. הגלובוסים המעטים ששרדו מלפני 2,000 שנה לא כוללים את הכוכבים עצמם, אם כי ישנם היסטוריונים שטוענים שכוכבים שובצו בהם, אולי באבני חן, ונשרו או נעקרו במשך השנים.
חיסרון מובהק של גלובוסים אלו היה היותם חפצים כבדים ומסורבלים, הולמים לעטר חצר אך לא מעשיים כפתרון לנווט של ספינה. בימי הזוהר של האימפריה הערבית פותח האצטרולב, אולי כהמשך לדגמים יווניים, ובו שוטח כדור השמיים, על ידי היטל סטראוגרפי, ללוח עגול. היטל סטראוגרפי שומר על זוויות יחסיות, ולכן על גבי אצטרולב קל היה לעשות את חישובי הניווט והאסטרולוגיה להם שימשו הגלובוסים, והיה לו את היתרון של היותו שטוח וניתן לנשיאה.
אוראנומטריה
למעט האצטרולב וניסיונות בודדים למיפוי על גבי מפה שטוחה, רובם מהמזרח הרחוק, לא התקדם מיפוי הכוכבים עד עבודתו פורצת הדרך של יוהאן באייר. אורנומטריה יצא לאור ב 1603, והיה הניסיון הראשון להפיק אטלס כוכבים מלא. הסטנדרט הגבוה של יצירת מופת זו, שהייתה מוקפדת לעילא מבחינת דיוק מדעי ומאמץ גרפי ויצירת אמנות אסתטית ללא תקדים - הוא הבסיס שמולו נבחן כל אטלס כוכבים שיצא מאז.
אוראנומטריה היה מדהים בדיוקו לזמנו, ויפיפה גם לעין בת זמננו. באייר הסתמך על הרשומות הקפדניות של טיכו ברהה, שהצליח ללא טלסקופ למדוד את מיקומם של כאלף כוכבים ברמת דיוק מרשימה- לרוב עד כדי דקת-קשת בודדה. אך ברהה לא מיפה את שמי הדרום, למעשה הוא לא ראה אותם מימיו. את כל עבודתו עשה בחצי הכדור הצפוני, בדנמרק ובפראג. באייר נאלץ לפנות למקור אחר למידע על שמי הדרום. המקור היחיד שהיה לו לשם כך, רשומות נווט הולנדי, לא התקרב למידת הדיוק והקפדנות של ברהה, ואורנומטריה מכיל מיקומים שגוים כמו גם בהירות שגויה של רוב כוכבי הדרום.
אך אוראנומטריה לוקה בדברים נוספים, מעבר למיפוי שמי הדרום. שגיאה בולטת היא הצבת קווי קואורדינטות שמקורם במספר מוקדים במפה אחת, ואף על פי כן כולם קווים ישרים. חיבתו של באייר לקווים ישרים הכשילה אותו, שכן לא קיים אף היטל, וזה בלתי אפשרי גאומטרית, שיותר ממוקד אחד במפה שטוחה של כדור יפרוש קווים ישרים. הידע על היטלים היה מצומצם בזמנו של באייר, והוא לא הכיר אף את המעט שהיה. הוא הסתמך על אינטואיציה בבוחרו מעין היטל טרפזואידי, שלא היה מוגדר היטב והניב סתירות בין מפה אחת לשנייה.
בעיות נוספות קיימות באוראנומטריה אך ורק מנקודת מבט מאוחרת לו. אחת מהן היא בחירתו של באייר בקואורדינטות שמימיות שמבוססות על גלגל המזלות. בחירתו של באייר הייתה מובנת מאליו לזמנו. הוא הסתמך על סטנדרט שנקבע אלפי שנים לפניו, סטנדרט שהציב את האסטרולוגיה בראש. "בעיה" נוספת, מנקודת מבט בת זמננו, היא הציורים המופלאים של קבוצות הכוכבים, שללא ספק מוסיפים רבות אמנותית ואסתטית, אך מבלבלים את מי שמנסה להשתמש באורנומטריה לזיהוי כוכבים. עם זאת, בזמנו ציורים אלו היו חיוניים. כל עבודות האסטרונומים בני זמנו של באייר, לרבות קופרניקוס, השתמשו בציון תפקידו של כוכב בקבוצה שלו כאמצעי זיהוי. "הצבת הצפונית של העקרב" או "עינה של הדובה הגדולה" נטולי משמעות ללא ציור העקרב והדובה. בעיה אחרונה, שהיא ללא ספק תוצאה של המשך המסורת של גלובוסי-שמים היא שמפותיו של באייר הפוכות מימין לשמאל, כפי שהן נראות על גלובוס שמים בו הצופה הדמיוני מביט על כדור השמים מבחוץ.
אטלס השמים של פלאמסטיד
לאורך כל המאה ה-17 יצאו אטלסי כוכבים שהתאמצו לעמוד בסטנדרטים של אוראנומטריה, ולא לשפר אותם. רק בשליש המאה הבאה יצא לאור אטלס שהיווה שיפור מהותי ומובהק: אטלס השמים (לטינית: Atlas Coelestis) של האסטרונום המלכותי הבריטי, ג'ון פלאמסטיד. אגדות רבות קשורות לאטלס זה: ישנם הטוענים שפלאמסטיד כלל לא אבה לפרסם את קטלוג הכוכבים המפורט שלו כאטלס, ורק בזכות סיר אייזק ניוטון, שהיה איש ריב ומדון ורצונו של פלאמסטיד היה לצנינים בעיניו, פורסם האטלס בכל זאת. אגדה נוספת, שידוע מעל לכל ספק שהיא שגויה, היא שפלאמסטיד הוא שטבע, באטלס הזה, את מספרי פלאמסטיד. למעשה, אלו הופיעו לראשונה בתרגום צרפתי של האטלס, שעליו הופקד האסטרונום ז'רום לאלנד.
פלאמסטיד גם היה הראשון שהחל להפרד מקואורדינטות מבוססות גלגל המזלות. אלו אמנם מופיעות באטלס, אבל כרשת משנית. העיקרית היא רשת הקואורדינטות המשוונית, כפי שמשתמשים בימינו. זו ללא ספק תוצאה של רוח הזמן - במאה ויותר השנים שחלפו בין אוראנומטריה לאטלס השמים של פלאמסטיד התבסס הטלסקופ ככלי אסטרונומי, ויתרונות החצובה המשוונית היו לחשובים הרבה יותר מאשר ההתאמה למסורות קדומות.
אטלסים נפוצים בעולם ובארץ
מפאי השמים הבולט בתחום הוא ויל טיריון, החתום על האטלסים המובילים בעולם. בעברית קיימים מספר אטלסים:
אטלסים ממוחשבים
בשנים האחרונות הולך ונעשה נפוץ השימוש בתוכנות שונות לאותן מטרות בהן משתמשים באטלס כוכבים. לתוכנה קיימים יתרונות רבים: ניתן לשנות את קנה המידה, את הבהירות הגבולית, ואף ניתן לחבר בין המחשב לטלסקופ לצורך כיוון אוטומטי של הטלסקופ.
עם זאת, השימוש בתוכנה בשטח דורש מחשב נייד, שיחשף לפגעי מזג האוויר בזמן התצפית. כמו כן, הקרנת האור ממסך המחשב פוגעת בהתאמת עיני הצופים לראיית לילה. אמנם בחלק ניכר מהתוכנות יש מצב "ראיית לילה" שממזער השפעה זו, אך עדיין מדובר בפתרון פחות נוח מהשימוש הקלאסי באטלס מודפס בצירוף פנס ראש אדום.
התוכנה החופשית סטלאריום היא אחת הנפוצות ביותר לשימוש ביתי ואף תורגמה לעברית. לצידה קיימות תוכנות מסחריות פופולריות כגון Cartes de Ciel וGoogle Sky.
קיימות גם תוכנות למחשבי כף יד, כגון PicoSky.
אישה בנקודת האפס
אישה בנקודת האפס (בערבית: امرأة عند نقطة الصفر) הוא רומן מאת נוואל א-סעדאווי שיצא לאור בערבית בשנת 1975. הרומן מבוסס על המפגש של סעדאווי עם אסירה בכלא "קנאטיר", ומספר בגוף ראשון את סיפורה של פירדאוס, רוצחת אשר מסכימה לספר את סיפור חייה לפני שהיא הוצאה להורג. הרומן בוחן את הבעיות של דיכוי נשים, מילת נשים, ואת היעדר החופש של נשים בחברה פטריארכלית. הספר נחשב לקלסיקה של ספרות פמיניסטית.
רקע
בסוף 1972 סעדאווי הוסרה מתפקידה כמנהלת חינוך בריאותי, וכעורכת הראשי של המגזין המצרי "בריאות" לאחר פרסום ספרה "נשים וסקס". היא החלה לחקור נוירוזה בקרב נשים מצריות, ובמהלך מחקרה פגשה רופאה בכלא קנאטיר שסיפרה לה על האסירות, כולל אסירה אחת שהרגה אדם ונגזרה להיתלות. סעדאווי רצתה לפגוש את האישה, ובעזרת עמיתה, ארגנה לערוך מחקר בבית הכלא בסתיו 1974. סעדאווי ביקרה נשים רבות באגף וגם במרפאה הפסיכיאטרית, והצליחה לערוך 21 מקרי בוחן מעמיקים עבור הפרסום שלה ב-1976, "נשים ונוירוזה במצרים". אך פירדאוס הייתה מקרה נפרד עבורה. פירדאוס הוצאה להורג ב-1974, אבל היא השאירה רושם מתמשך על סעדאווי, שאמרה שלא תוכל לנוח עד שלא תכתוב את סיפורה של פירדאוס, וכשישבה לכתוב, סיימה את הרומן תוך שבוע, סעדאווי מתארת את פירדאוס כקדושה מעונה, ואומרת שהיא מעריצה אותה כי, "כמה אנשים מוכנים לעמוד אל מול המוות עבור עיקרון." מאוחר יותר, כאשר סעדאווי עצמה הייתה כלואה בקנאטיר ב-1981 כאסירה פוליטית, היא הייתה מוצאת את עצמה מחפשת את פירדאוס בקרב אוכלוסיית בית הכלא, כי לא הייתה מסוגלת להאמין שהאישה שנתנה לה השראה כה רבה מתה באמת.
פרסום הספר
בתחילה, מו"לים מצריים דחו את הספר. המהדורה הראשונה פורסמה בלבנון ב-1975. הוא תורגם מאז ל-22 שפות לפחות. הוא פורסם לראשונה באנגלית בשנת 1983, והגרסה בעברית יצאה בשנת 2002, בהוצאת גוונים.
תקציר עלילה
הרומן נפתח עם פסיכיאטרית אשר מנהלת מחקר על אסירות בבית כלא לנשים. רופאת הכלא מספר לה על אישה, פירדאוס, ששונה מהרוצחות האחרות בכלא: היא בקושי אוכלת, או ישנה, היא לא מדברת, היא אף פעם לא מקבלת מבקרים. היא מרגישה בטוחה שהאישה אינה מסוגלת לרצוח, אבל היא מסרבת לחתום על כל העררים בשמה. הפסיכיאטרית עושה מספר ניסיונות לדבר איתה, ובתחילה פירדאוס מסרבת. כשהיא לבסוף מסכימה, היא מספרת לפסיכיאטרית שעומדים להוציאה להורג, ולפני שזה קורה היא רוצה לספר את סיפור חייה.
הדוד שולח אותה ללמוד בבית הספר, והיא אוהבת מאוד את הלימודים. העניין המיני של הדוד בה נמשך. אחרי שהיא מסיימת בית ספר יסודי (כיתה ח') הדוד נישא, ואשתו החדשה לא אוהבת את פירדאוס. היא נשלחת ללמוד בפנימייה. שם, פירדאוס מתאהבת במורה בשם גברת איקבל, עמה היא מרגישה חיבור הדדי, אך איקבל שומרת על מרחק, ולא מאפשרת לה להתקרב. לאחר סיום הלימודים, הדוד משכנע את פירדאוס להינשא לשייח' מחמוד, איש "מוסרי" שצריך אישה צייתנית. פירדאוס שוקלת לברוח, אבל בסופו של דבר נכנעת ללחץ להתחתן. מחמוד מגעיל אותה—הוא מבוגר ממנה בארבעים שנה ויש לו פצע על הסנטר שנוטף מוגלה. הוא נשאר בבית כל היום, שולט בכל פעולה הכי קטנה של פירדאוס, ואז גם מתחיל להתעלל בה פיזית.
פירדאוס בורחת אך אין לה לאן, והיא משוטטת ברחובות ללא מטרה, עד שהיא עוצרת לנוח בבית קפה. הבעלים, באיומי, מציע לה תה, וכשמבין את מצבה, מציע לה מקום להישאר עד שהיא תמצא עבודה. פירדאוס מסכימה. לאחר מספר חודשים, פירדאוס מודיעה לו שהיא רוצה למצוא עבודה ומקום משלה לגור בו. באיומי מיד הופך אלים ומכה אותה באכזריות. הוא מתחיל לנעול אותה במהלך היום ומרשה לחברים שלו לגדף, להעליב, ולאנוס אותה. בסופו של דבר, פירדאוס מצליחה לברוח בעזרת אחת השכנות.
בזמן מנוסתה, פירדאוס פוגשת את מאדאם שאריפה צלאח א-דין, שלוקחת אותה לחדר בבית בושת יוקרתי שהיא מנהלת. היא אומרת לפירדאוס שכל הגברים הם אותו הדבר, ושעליה להיות קשה יותר מהחיים עצמם אם היא רוצה לחיות. בתמורה לעבודתה בביתה של שאריפה, פירדאוס זוכה לבגדים יפים ואוכל טעים, אבל אין לה שום תענוג בחיים. ערב אחד היא שומעת ויכוח בין שאריפה לבין הסרסור שלה, פאוזי, שרוצה לקחת את פירדאוס כשלו. הם רבים, ופאוזי גובר על שאריפה ואונס אותה. פירדאוס מבינה שאפילו לשאריפה אין כוח אמיתי והיא בורחת. משוטטת בחשיכה ובגשם, ונאספת על ידי אדם זר שלוקח אותה לביתו. הוא שוכב איתה, אבל הוא לא מגעיל כמו שאר האנשים עמם התמודדה במקצוע שלה, ואחרי שהוא מסיימם הוא נותן לה שטר של 10 לירות. זהו רגע של התעוררות עבור פירדאוס. היא מבינה שהיא יכולה להפעיל את הכוח שלה על גברים על ידי דחייתם, והוא יכול להכניע אותם לרצונה על ידי קביעת מחיר משלה; הביטחון העצמי שלה גובר, ועד מהרה היא הופכת לזונה עשירה ומבוקשת, בעלת קשרים עם בעלי השפעה. אך כשחברתה דיאה אומרת לה שהיא אינה מכובדת, הדבר נוגע בפירדאוס במקום עמוק, והיא מבינה שאינה יכולה להמשיך לעבוד בזנות. היא מוצאת עבודה במשרד, שם מציעים לה העלאות שכר וקידומים בתמורה לסקס, והיא מסרבת. היא חשבה שהמהלך הזה יביא לה כבוד, אך היא מרוויחה מעט וחיה בתנאים קשים. וגם העבודה "מן השורה" שלה לא מאפשרת לה הרבה חופש ואוטונומיה, אשר חשובים לה מאוד. בסופו של דבר, היא מתאהבת באיברהים, עמית לעבודה ומנהיג בארגון מהפכני, שאיתו היא מפתחת קשר רגשי עמוק. אך כאשר איברהים מודיע על אירוסיו לבתו של יו"ר הארגון, אשר באופן ברור מיועד לסייע בקידום הקריירה שלו, פירדאוס מבינה שהוא לא באמת אוהב אותה כמו שהיא אוהבת אותו, ורק ניצל אותה לסקס.
מפוכחת ומאוכזבת, פירדאוס חוזרת לזנות, ושוב צוברת עושר רב והשפעה. ההצלחה שלה מושכת את תשומת הלב של הסרסור מרזוק, שהוא בעל קשרים פוליטיים רבים, והוא מאיים עליה בפעולה משטרתית. הוא מכה את פירדאוס, וגוזל ממנה נתח גדול מהכנסתה. כשפירדאוס מחליטה לעזוב ולקחת עוד עבודה, מרזוק חוסם לה את הדרך, ואומר לה שהיא לעולם לא תוכל לעזוב. כאשר הוא שולף סכין, פירדאוס תופסת אותו, ודוקרת אותו למוות.
פירדאוס מרחפת מתחושת החופש החדשה, והולכת ברחובות עד שהיא פוגשת נסיך ערבי, עמו היא מסרבת לשכב עד שהוא מסכים לשלם לה מחיר של 3,000 לירות. כשהעסקה מסתיימת, היא מספרת לו שהיא הרגה אדם. הוא לא מאמין לה, אבל היא משכנעת אותו. הנסיך מביא למעצרה, והיא נידונה למוות. פירדאוס אומרת שהם דנו אותה למוות כי הם מפחדים לתת לה לחיות. "המשמעות של החיים שלי היא המוות שלהם. המוות שלי משמעותה החיים שלהם. הם רוצים לחיות." כשהיא מסיימת את הסיפור שלה, מגיעים שוטרים חמושים, והפסיכיאטרית יושבת, המומה, כשפירדאוס נלקחת לתלייה, היא מבינה שלפירדאוס יש יותר אומץ מאשר לה.
ביקורת
לרוב, המבקרים שיבחו את ספרה של סעדאווי. חלק מהמבקרים שיבחו אותה על חשיפת דיכוי הנשים במזרח התיכון, אך ון-צ'ינג אויאנג מציינת שהפופולריות של הספר במדינות המערב מתקבלת בחשדנות על ידי מבקרים ערבים, אשר טוענים שסעדאווי מנציחה במערב סטריאוטיפים שליליים על החברה הערבית-אסלאמית לגבי אלימות גברית ודיכוי נשים, וכי אלמלא כך, עבודתה הייתה מוזנחת בשל חסרונות ספרותיים.
ואולם, כשיצאה גרסה מחודשת לספר באנגלית בשנת 2015, החדשות התקבלו בהתרגשות במעגלים פמיניסטיים, וכן גם במרחבים אחרים, כגון לימודי אפריקה והמזרח התיכון, העוסקים בפוסט-קולוניאליזם, ואחרים. המבקרת מינא סלאמי, המתמחית בפמיניזם אפריקאי וגלובלי, כתבה שעל אף בספר של אחת ההוגות המשפיעות ביותר בעולם הערבי, הספר זכה להתעלמות בקאנון הפמיניסטי כי הוא נכתב בידי אישה לא-לבנה ולא-מערבית, ומהקאנון הפוסט-קולוניאלי כי לא נכתב על ידי גבר.
היא מציינת שהספר הוא לא רק על אלימות של גברים כלפי נשים, אלא שהוא עוסק בנושאים שבליבה של הפמיניזם. לדוגמה, נושא הבחירה החופשית. סעדאווי נוקטת בנקודת מבט המבהירה שעצם בחירה במשהו לא אומר שהדבר הוא פמיניסטי, וגם בחירה לכאורה חופשית חייבת להיות מנותחת ומובנת במסגרת של יחסי הכוח המופעלים על הפרט בכל מצב.
יחסי ברית המועצות–ישראל
יחסי ברית המועצות–ישראל, אשר החלו עם הקמתה של מדינת ישראל, ידעו עליות ומורדות, ובכללן ניתוק היחסים הדיפלומטיים וחידושם. היחסים הושפעו במידה רבה מאירועי המלחמה הקרה ויחסיה של ישראל עם ארצות הברית, ונמשכו עד להתפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991.
יחס ברית המועצות לתנועה הציונית
אף על פי שהזרם הדומיננטי בתנועה הציונית לפני הקמת המדינה היה בעל אוריינטציה סוציאליסטית ואף מרקסיסטית, המדינה הסובייטית לא קיימה קשרים עם התנועה הציונית, בחרה לראות אותה כתנועה אימפריאליסטית ובהתאם לכך אסרה פעילות ציונית ורדפה את חברי התנועות הציוניות שהתגוררו בברית המועצות. כן ראתה ברית המועצות בתנועה הציונית איום על החזון הבינלאומי הסובייטי והקימה את המחוז היהודי האוטונומי בסמוך למנצ'וריה שבסין.
הנרי השישי, חלק שני
הנרי השישי, חלק שני (באנגלית: Henry VI, Part 2; מסומן בקיצור 2H6) הוא מחזה מאת ויליאם שייקספיר. המחזה השני ברביעיית המחזות העוסקים במלחמות השושנים הכוללת בנוסף את המחזות הנרי השישי, חלק ראשון, הנרי השישי, חלק שלישי וריצ'רד השלישי. המחזה הוצג לראשונה ב-1592 וראה אור לראשונה במהדורת קוורטו ב-1594, כך שזהו לא רק המחזה הראשון ברביעייה שחובר והוצג אלא גם המחזה ההיסטורי הראשון שכתב שייקספיר. המקורות ההיסטוריים למחזה הם הכרוניקות של רפאל הולינסהד (המהדורה משנת 1587) ו-The Union of the Two Noble and Illustrate Families of Lancastre and Yorke מאת אדוארד הול. על אף שמו, ועל אף העובדה שהשתלשלות האירועים בהם הוא עוסק מתחילה לפני התחלתו ומסתיימת לאחר סופו - המחזה הוא יצירה שלמה ועצמאית, גם אם לעיתים נדירות ביותר הוא מוצג בפני עצמו.
יחסי ברית המועצות–ישראל
יחס ברית המועצות לתנועה הציונית
השינוי במדיניות הסובייטית בא בשלהי תקופת המנדט הבריטי כאשר ב-1947 הנציג הסובייטי באו"ם, אנדריי גרומיקו, הכריז על תמיכת ארצו בתוכנית החלוקה.
מהקמת מדינת ישראל ועד ניתוק היחסים
ב-17 במאי 1948, שלושה ימים לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, העניקה ברית המועצות למדינת ישראל הכרה דה יורה. עם ההכרה בישראל התמנה פבל ירשוב כנציג הדיפלומטי של ברית המועצות. ברית המועצות המשיכה לתמוך בישראל בזירה הבינלאומית גם לאחר החלטת החלוקה ותמכה בצירופה של ישראל לאו"ם, תוך שהיא הודפת את הטענות שישראל הפרה החלטות האו"ם ומצהירה שישראל היא מדינה שוחרת שלום הנאמנה לעקרונות האו"ם. כמו כן ברית המועצות העבירה לישראל משלוחי נשק דרך צ'כוסלובקיה.
הנרי השישי, חלק שני
דמויות עיקריות
חצר המלך הנרי
יחסי ברית המועצות–ישראל
מהקמת מדינת ישראל ועד ניתוק היחסים
לאחר סיום מלחמת העצמאות החלו יחסי ישראל ברית המועצות להתקרר בהדרגה. בין מפלגת השלטון מפא"י לבין מפלגת השמאל העיקרית מפ"ם נתגלעה מחלוקת בדבר העמדה שעל מדינת ישראל לנקוט במלחמה הקרה. מפ"ם צידדה בתמיכה בברית המועצות בסכסוך העולמי, ומפא"י, בראשותו של דוד בן-גוריון, ראתה את מדינת ישראל כחלק ממחנה הדמוקרטיות המערביות. ממשלת ישראל בראשותו של בן-גוריון החלה לנהל מדיניות פרו-מערבית גלויה. בחודש פברואר 1951, בשיאה של מלחמת קוריאה, הביאה ארצות הברית לעצרת האו"ם הצעת החלטה לגנות את סין כצד התוקפן במלחמה זאת ולהטיל עליה סנקציות. משלחת ישראל הצביעה בעד הגינוי, אך לא בעד סנקציות. ב-19 בפברואר הגיע לביקור בישראל הגנרל בריאן רוברטסון, מפקד הצבא הבריטי במזרח התיכון וסייר במחנות צה"ל. בעיתונות הועלתה סברה כי הגנרל בא לישראל כדי לבחון הקמת בסיס צבאי בריטי גדול באזור עזה, כתחליף לבסיסי הצבא הבריטי באזור תעלת סואץ. גרסה אחרת סברה כי הוא בא כדי להבטיח לצבא הבריטי שימוש בשטח ישראל עצמה במקרה של התלקחות עולמית. השמאל הישראלי מחה על הביקור ושר החוץ, משה שרת, השיב לטענות נציגי מפ"ם ומק"י בכנסת: "אנחנו גורם מדיני וצבאי בחלק עולם זה. אנו עומדים בשעה טרופה מאוד בעולם, ואיננו יכולים למחוק עצמנו ממפת העולם על יד נעילת שערים לפני נציגים הרוצים לבוא בקשר עמנו". בהמשך נקטה ישראל צעדים פומביים שסימלו את הזדהותה עם המערב; בחודש מאי של אותה שנה ערך דוד בן-גוריון ביקור רשמי בארצות הברית ובד בבד הגיעה לנמלי החוף המזרחי של ארצות הברית שייטת של חיל הים הישראלי, ומלחיה ערכו מצעד ברחובות ניו יורק.
בברית המועצות וגרורותיה החל באותו זמן מסע אנטי-ישראלי ואנטי-יהודי. ב-3 בנובמבר 1952 החלו בפראג בירת צ'כוסלובקיה, שהייתה גרורתה ועושת רצונה של ברית המועצות, משפטי ראווה של קבוצה מאנשי השלטון ובראשם היהודי רודולף סלנסקי באשמת היותם "סוכני האימפריאליזם האמריקאי". במשפטים, שכונו משפטי פראג, הודגשה יהדותם של סלנסקי ורוב יתר הנאשמים. המשפטים הסתיימו בהרשעה וסלנסקי ואחד עשר מחבריו נדונו למוות.
הנרי השישי, חלק שני
דמויות עיקריות
חבורת הדוכס מיורק
יחסי ברית המועצות–ישראל
מהקמת מדינת ישראל ועד ניתוק היחסים
שני ישראלים, מרדכי אורן מראשי מפ"ם ושמעון אורנשטיין, שהזדמנו לפראג, נאסרו והואשמו בריגול לטובת ישראל וארצות הברית. אורנשטיין נדון למאסר עולם. התביעה במשפט דיברה על "תוכנית אבריאל" שזמם כביכול הציר הקודם של ישראל בפראג, אהוד אבריאל, שנועדה לשעבד את צ'כוסלובקיה לאימפריאליזם האמריקאי. ציר ישראל בפראג, אריה קובובי, הוכרז כאישיות בלתי רצויה. עוד לא גוועו הדי משפטי פראג, וב-13 בינואר 1953 הודיעה ברית המועצות על העמדתם לדין, במשפט שקיבל את הכינוי משפט הרופאים, של תשעה רופאים יהודים שהואשמו בחברות בארגון יהודי הקשור עם הג'וינט, שקשר קשר להמתת מנהיגי ברית המועצות באמצעים רפואיים ועל ידי הרעלה. משפטי פראג ומשפט הרופאים לוו בתעמולה אנטי-ישראלית ואנטי-יהודית עזה בברית המועצות ובגרורותיה.
הנרי השישי, חלק שני
דמויות עיקריות
אחרים
רקע
המחזה מתחיל לאחר אירועי החלק הראשון. המלחמה בצרפת תמה. הנרי השישי נשוי למרגרט מאנז'ו, המגלה יותר ויותר עצמאות וכוח בניהול הממלכה, על חשבון בעלה החלש. סאפוק השאפתני קודם מרוזן לדוכס בזכות סידור הנישואין ומגלה להיטות לכבוש לעצמו את הכתר ואת המלכה והופך למאהבה. ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק תובע אף הוא את כס המלכות.
יחסי ברית המועצות–ישראל
מהקמת מדינת ישראל ועד ניתוק היחסים
בישראל, הביאו המשפטים והתעמולה האנטי-יהודית לתסיסה בדעת הקהל נגד ברית המועצות וגרורותיה. ימים אחדים אחרי סיום משפטי פראג זרקו אלמונים רימון הפחדה שהתפוצץ ללא גרימת נזק ליד בניין צירות צ'כוסלובקיה בתל אביב. ב-9 בפברואר 1953 בוצע הפיגוע בצירות הסובייטית בעקבותיו הודיעה ברית המועצות על ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם ישראל.
ניתוק היחסים התקבל בחשש כבד בישראל, הן למעמדה הבינלאומי, והן לגורל יהודי ברית המועצות. דוד בן-גוריון אמר כי קיבל את ההודעה על ניתוק היחסים בתדהמה ובחשש; זלמן ארן אמר כי השמיים מעולם לא היו מעוננים יותר מאז הקמת מדינת ישראל; וכי ברית המועצות הטילה "פצצה דיפלומטית" על מדינת ישראל. במעריב נטען שעיקר הנזק בניתוק היחסים היה בכך שהוא עורר את תקוות הערבים לבידודה והתמוטטותה של ישראל. שר החוץ, משה שרת, הנחה את הדיפלומטים הישראלים מחוץ לישראל להקפיד להעביר את המסרים, לפיהם ניתוק היחסים לא היווה פגיעה אנושה בישראל; ובנוסף לא גרם לתלות ישראלית בארצות הברית, או להעלאת מעמדן של המדינות הערביות במישור הבינלאומי.
הנרי השישי, חלק שני
תמצית העלילה
גלוסטר, המשנה למלך והמנטור שלו, זועם על ההסכם שהשיג סאפוק, במסגרתו העביר את דוכסות אנז'ו לידי רנה, אביה של מרגרט. אולם המלך, המאוהב ברעייתו היפה אינו שומע לעצות ואף אינו חש בשאפתנותו של סאפוק החותר תחת שלטונו ונישואיו.
ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק מתכנן להפיל את הנרי, אך לשם כך עליו לסלק ראשית את גלוסטר הנאמן (שהוא גם השני בסדר הירושה, במקרה שהנרי ימות). מרגרט המלכה, שבזה לחולשתו של המלך מצטרפת לקשר נגד גלוסטר. הקושרים רואים ברעייתו, אלינור, את החוליה החלשה, כיוון שאף היא שונאת את הנרי ומייחלת למותו שיסלול את דרכו של בעלה אל הכתר. המזימה להפלת אלינור מערבת הזמנת מכשפה ובעל-אוב לגינת ביתה בליל רעמים וברקים, המנבאים לה כביכול עתיד מזהיר כמלכה. בעוד אלינור מוקסמת מהמחזה, פורצים אנשי יורק לחצר ועוצרים אותה באשמת כישוף. היא נשפטת ונגזרים עליה שלושה ימי קלון פומבי, בו היא חייבת להלך ברחובות יחפה ולעורה רק כותונת, חשופה ללעג ההמון, לפני גירוש לאי מאן. גלוסטר אינו יכול לשאת את השפלתה של אשתו ומתפטר, דבר המפנה את הדרך לסאפוק להיות היועץ הקרוב ביותר לאזנו של המלך, לשמחתה של מרגרט.
יחסי ברית המועצות–ישראל
המניעים ליחסי ברית המועצות וישראל בשנים הראשונות
הסבר אחד לתמיכה של ברית המועצות בישראל בשנותיה הראשונות היא התקוות של הסובייטים, שעד מהרה נכזבה, שהמגמות הפרו-סובייטיות בתנועה הציונית יבשילו לידי תמיכה של מדינת ישראל בגוש המזרחי. המפלגות הסטליניסטיות, מפ"ם ומק"י, הגיעו להישגים נאים בבחירות לאספה המכוננת וברית המועצות זכתה לאהדה גדולה בציבור על הישגיה במלחמת העולם השנייה ותמיכתה בהקמת ישראל - אהדה שכללה אף חוגים במפא"י (כך לדוגמה משה ברעם היה ראש האגודה לידידות ישראל-ברית המועצות). משהעדיף ראש הממשלה דוד בן-גוריון לנהל מדיניות פרו-אמריקאית וקבע את הכלל בלי חרות ומק"י בחרה ברית המועצות להפסיק לשלם את המחיר של פגיעה ביחסיה עם מדינות ערב, עבור הקשרים עם ישראל.
הסבר שני נוגע לכך שמטרתה העיקרית של ברית המועצות היה לסלק את בריטניה מעמדותיה במזרח התיכון ולאחר שמטרה זאת הושגה, וניסיונות בריטניה לקרוע את הנגב ממדינת ישראל סוכלו, הקשרים עם ישראל לא היו דרושים עוד למאבק בבריטניה.
הנרי השישי, חלק שני
תמצית העלילה
המלחמה בין שני הבתים גולשת גם אל פשוטי העם. שוליות נפחים נחלקים למחנות ועורכים דו-קרב לוהט על צדקתו של הצד בו הם תומכים.
יחסי ברית המועצות–ישראל
מחידוש היחסים ועד ניתוקם בשנית לאחר מלחמת ששת הימים
מות יוסיף סטלין הביא למפנה בחיי ברית המועצות; החלה תקופה שכונתה תקופת ההפשרה, במקום שלטון יחיד כונן בברית המועצות שלטון קולקטיבי, גבר בה בהדרגה חופש הפרט והופשרו יחסיה עם מדינות העולם. כחלק מתהליך זה החלו גישושים בין ברית המועצות וישראל על חידוש היחסים הדיפלומטיים. כבר בתחילת אפריל 1953 הוציאה ממשלת ישראל הודעה רשמית המברכת על ביטול ההאשמות במשפט הרופאים וקוראת לחידוש היחסים עם ברית המועצות. באותו חודש חודשו הקשרים התרבותיים במסגרת הליגה לידידות. באמצע חודש מאי 1953 הגיע רמז מצד ברית המועצות על נכונותה לחדש את היחסים עם מדינת ישראל. הרמז בא מפיו של שגריר פולין (שהייתה אז גרורה של ברית המועצות) בבולגריה ומיד לאחר מכן החלו להתקיים שיחות גישוש בין השגריר הסובייטי בסופיה בירת בולגריה, מיכאיל בודרוב, (שיהיה במרוצת השנים גם שגריר בישראל) לבין מיופה הכוח הישראלי בסופיה גרשון אבנר. השיחות הבשילו וב-20 ביולי 1953 פורסמו הודעות, בו זמנית בירושלים ובמוסקבה, על חידוש היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. ההודעות נמסרו בחילופי אגרות רשמיות בין שרי החוץ של ברית המועצות וישראל. האיגרת הישראלית ציינה את השיפור שחל ביחסים הבינלאומיים והדגישה כי שלטונות ישראל ממשיכים בחקירה לגילוי מבצעי הפשע בצירות הרוסית. כעבור שבועיים הוכרז על מינויו של אלכסנדר אברמוב כשגריר ברית המועצות בישראל.
למרות חידוש היחסים המדיניות הסובייטית המשיכה להיגרר לאפיקים פרו-ערבים ואנטי-ישראלים. ברבע האחרון של 1953 ותחילת 1954 וטו סובייטי הציל את הערבים בסוגיות שנוגעות לסכסוך הישראלי-ערבי. כתוצאה מכך נחלה ישראל סדרה של כישלונות במועצת הביטחון. דוגמה: בנובמבר 1953 הגישה ישראל תלונה על סוריה בשל פרויקט בנות יעקב על הטיית מי הירדן. מועצת הביטחון רצתה לגנות את סוריה, אך הווטו הסובייטי בינואר 1954 מנע את הגינוי. ברית המועצות מנעה גם גינוי של מצרים בשל הגבלות שהיא הטילה על כלי שיט שנעו בתעלת סואץ לישראל או ממנה. כל התמיכה הבינלאומית של ברית המועצות במדינות ערב תרמה לתפיסה של ברית המועצות כפרו-ערבית מה שאיפשר לה לחזק את חדירתה לאזור. בעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית ברית המועצות הפכה למעשה להיות ספקית הנשק של מצרים של גמאל עבד אל נאצר. עם זאת, ביולי 1956 נחתם במוסקבה הסכם נפט בין ישראל לברית המועצות.
במבצע קדש ראתה ההנהגה הסובייטית פגיעה חמורה באינטרסים שלה במזרח התיכון מההתקפות על מצרים וכן מן העובדה כי במבצע הושמדה ונלקחה שלל כמות כבירה של נשק סובייטי, דבר שהיה בו גם משום פגיעה ביוקרתה. באיגרת שנשלחה לבן-גוריון מטעם ראש ממשלת ברית המועצות ניקולאי בולגנין קראו הסובייטים לנסיגה מסיני:
הנרי השישי, חלק שני
תמצית העלילה
אשת גלוסטר הנתונה ללעג אומרת לו כי לא תמו סבלותיו ושגם הוא עצמו יפול קרבן לשאפתנותם של סאפוק, וינצ'סטר ובית יורק. היא צודקת. הללו, יחד עם המלכה, מתכננים מזימה נוספת לרציחתו של גלוסטר (כל עוד הוא חי הוא עדיין השני בסדר הירושה). ראשית, הם מאשימים אותו בבגידה בפרלמנט וכולאים אותו.
בינתיים מתעורר מרד באירלנד. סאפוק וונצ'סטר מעודדים את דוכס יורק לצאת ולדכא את המרד. לפני שהוא יוצא בראש צבא לאירלנד, דואג יורק שאחד, ג'ק קייד, יעורר מהומות בהיעדרו, על מנת שהוא, יורק, יוכל "לדכא את המרד" עם שובו ולתפוס את השלטון.
יחסי ברית המועצות–ישראל
מחידוש היחסים ועד ניתוקם בשנית לאחר מלחמת ששת הימים
בספטמבר 1959 לגלג מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב:.
ברית המועצות הביעה תמיכה מוחלטת בצד הערבי בתקופה שלפני מלחמת ששת הימים ולאחר הניצחון הישראלי במלחמה ניתקה את יחסיה, יחד עם מדינות הגוש המזרחי פרט לרומניה, עם ישראל. בשנים שלאחר מכן המשיכו היחסים להידרדר, ואף הגיעו לעימות צבאי ישיר בתקופת מלחמת ההתשה.
הנרי השישי, חלק שני
תמצית העלילה
סאפוק שוכר שני רוצחים, שחונקים את גלוסטר בתא כלאו. סאפוק מודיע להנרי שגלוסטר מת והנרי מאבד את הכרתו. כשהוא נעור, מבין הנרי שסאפוק הוליך אותו שולל ומקלל אותו. ווריק מודיע למלך שבפרלמנט מאמינים שגלוסטר נרצח ודורשים נקם. הוא ניגש לבחון את גופת גלוסטר ומאשים את וינצ'סטר וסאפוק ברצח (בעוד מרגרט מנסה לטעון שהעובדה שגלוסטר וסאפוק היו יריבים אין בה די על מנת להחשיד את סאפוק ולהרשיעו). סאפוק מוגלה ווינצ'סטר מת ממחלה. במהלך הפלגתו של סאפוק לצרפת נלכדת ספינתו על ידי שודדי ים אנגלים. הוא מזדהה בפניהם בתקווה שיחוסו עליו, אך הם מאשימים אותו בצרותיה של אנגליה ושולחים למרגרט את ראשו הערוף.
ג'ק קייד מחולל מרד של פשוטי-עם במטרה להדיח את האצולה ואת עורכי הדין. הוא קורא לעצמו "לורד מורטימר" ומבקש לעצמו את הכתר. קייד בראשות אספסוף מתקדם לשערי לונדון, כאשר דוכס בקינגהאם יוצא אליהם ומבטיח חנינה למי שישוב בשקט לביתו. לורד קליפורד, שיוצא אף הוא אל המורדים, מציע שכל מי שמבקש את חנינת המלך יניף את כובעו ויקרא "אל מלך נצור". קליפורד מתווכח מול ג'ק קייד, שההמון פונה ממנו והלאה עד שקייד נמלט ולבסוף נהרג בזמן גנבה.
יחסי ברית המועצות–ישראל
מחידוש היחסים ועד ניתוקם בשנית לאחר מלחמת ששת הימים
במהלך השנים מנעו הסובייטים קשר בין מדינת ישראל ליהודי ברית המועצות. עמדתם של הסובייטים הייתה שהאנטישמיות היא בלתי נמנעת בארצות הקפיטליסטיות ובשל כך יש לקבל בהבנה את הצורך במדינה יהודית, אך מאחר שבמדינה קומוניסטית אין אנטישמיות כלל, מגע בין יהודים במדינות אלו לבין ישראל הוא פסול מיסודו. למרות זאת הפעילה ישראל את ארגון נתיב שפעל לעודד את זיקת יהודי ברית המועצות ליהדות, לציונות ולישראל, לעיתים תוך סיכון רב בפעולה מאחורי "מסך הברזל". גם ברית המועצות פעלה בחשאי בישראל והפעילה מרגלים שהמפורסמים שבהם ישראל בר ומרקוס קלינגברג.
חידוש היחסים סמוך להתפרקות ברית המועצות
בתקופת הגלאסנוסט והפרסטרויקה החלו גישושים לחידוש היחסים בין ברית המועצות לישראל. ב-1988 מינה ראש הממשלה, יצחק שמיר, את הדיפלומט אריה לוין לעמוד בראש משלחת לברית המועצות, במטרה לחדש את הקשרים הדיפלומטים בין המדינות. שלטונות ברית המועצות לא רצו תחילה להכיר במשלחת וזו נאלצה לעבוד בחסות שגרירות הולנד, אך בקיץ 1989 חזרה המשלחת אל הבניין הישן של שגרירות ישראל במוסקבה. ב-18 באוקטובר 1991 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות ולוין מונה לשגריר ישראל במוסקבה. ב-13 בדצמבר 1991 הגיש אלכסנדר בובין את כתב האמנתו כשגריר ברית המועצות בישראל לנשיא הרצוג. שבוע לאחר הגשת כתב האמנתו, ב-25 בדצמבר 1991 חדלה ברית המועצות להתקיים ובובין הפך לשגריר הראשון של הפדרציה הרוסית בישראל. בשל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים, נמצאו היחסים הכלכליים והתרבותיים של ישראל ורוסיה בפריחה גדולה.
הנרי השישי, חלק שני
תמות
חולשת המלך. הנרי השישי מתואר כמלך חלוש וחסר כל יכולת שלטון, הנע ונד בין יועציו ומלכתו, המנתבים אותו לפי רצונותיהם ושאיפותיהם. לדעת מבקרים, בשל חולשתו הקיצונית של הנרי, הטרגיות של הדמות לא מצליחה לדבר אל הקהל, שלא יכול להזדהות עמו. חולשת המלך מתחדדת במיוחד למול דמותה של מלכתו מרגרט.
רדיפת צדק. רבות מן הדמויות עסוקות ברדיפת צדק ובהצדקת פעולותיהם.
כישוף, שטניות והעל-טבעי נוכחים בכמה תמונות במחזה, בעיקר בתמונת ההעלאה באוב הדרמטית.
אלימות. תמונות רבות במחזה מצטיינות באלימות גרפית קשה.
הפקות ועיבודים
המחזה שולב במספר הפקות של ה-BBC, בהן המיני-סדרה An Age of Kings מ-1960 בה הוצג המחזה במסגרת שני פרקים באורך כולל של שעתיים; ב-1965 עובדו מחזות הנרי השישי וריצ'רד השלישי להפקה בימתית מצולמת של הרויאל שייקספיר קומפני בשם "מלחמת השושנים", אשר שודרה ב-BBC כמיני-סדרה בת שלושה פרקים; המחזה שודר במלואו בעונה השלישית של הפקת מחזות שייקספיר לטלוויזיה (BBC Television Shakespeare) מ-1983, בניגוד להפקות האחרות בסדרה ששאפו לריאליזם, הצטיינו הפקות שלושת חלקי "הנרי השישי" וריצ'רד השלישי (עם אותו צוות שחקנים) בביצוע אמנותי שתרגם את זירת ההתרחשות למגרש משחקים ילדותי ורבים מהשחקנים גילמו תפקידים כפולים של דמויות המהוות תמונת מראה זו של זו.
שלושת חלקי הנרי השישי נכללו במסגרת המחזור השני של הסדרה הכתר החלול מ-2016. החלקים הראשון והשני אוחדו לסרט אחד, בעוד החלק השלישי הופיע כסרט נפרד. עם סמואל וסט כווינצ'סטר, יו בונוויל כגלוסטר, אדריאן דאנבר כריצ'רד דוכס יורק, סם טרוטון כקאלרנס וסופי אוקונדו כמלכה מרגרט.
יצחק גורמזאנו גורן
יצחק גורמזאנו גורן (נולד באלכסנדריה במצרים ב-27 בדצמבר 1941) הוא סופר, מחזאי, תסריטאי ואיש תיאטרון וקולנוע ישראלי.
תולדות חיים
יצחק גורמזאנו גורן נולד באלכסנדריה. עלה עם הוריו כילד ממצרים לישראל בשנת 1951. ארבע שנים חי במעברת גיל-עם ליד קריית אתא.
למד ספרות אנגלית ותרבות צרפת באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. ערך תוכניות דרמה בקול ישראל וכתב ועיבד עשרות תסכיתים, היה מנהל ספרותי בתיאטרון חיפה ולימד מחזאות באוניברסיטת תל אביב. מסוף 1974 עד 1980 שהה בניו יורק, שם סיים לימודי תואר שני, MFA בבימוי תיאטרון בברוקלין קולג'. עם שובו לארץ לימד תסריטאות באוניברסיטת תל אביב וכתב תסריטים עבור הטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1982 הקים עם רעייתו השחקנית שושה גורן ועם המחזאי רפאל אהרון את תיאטרון בימת קדם, אותו ניהל מראשיתו ועד לפרישתו אחרי 30 שנה בשנת 2012. בשנת 1998 הקים את בימת קדם הוצאת ספרים, במסגרתה הוציא לאור כמו"ל 40 כותרים. בשנת 2000 יזם והקים את כתב-העת לספרות ותרבות הכיוון מזרח, ומשמש מאז כעורכו הראשי עם 40 גיליונות עד 20.
אילם גארק
אילם גראק הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". בסדרה, גארק הוא קרדאסי אשר חי בגלות על תחנת החלל חלל עמוק 9, שם פתח חנות לבגדים ועוסק בחייטות. דמותו מגולמת על ידי השחקן האמריקאי אנדרו רובינסון.
יצחק גורמזאנו גורן
תולדות חיים
בשנת 1979 זכה בפרס רמת גן על ספרו "קיץ אלכסנדרוני", בפרס המועצה הישראלית לתרבות ואמנות על מחזהו "הבשורה על פי מידורוס", בפרס גובינסקא ברץ על עיבוד תיאטרוני ל"סיפור פשוט" של עגנון, בפרס אלבין על תסריט "נסיעת מבחן", בפרס סופר-מורה ובפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ב-2001. בשנת 2015 הוענק לו פרס איינשטיין על מפעל חיים בספרות מטעם משרד התרבות. בשנת 2019 זכה בפרס למורשת ישראל בספרות ע"ש יצחק נבון מטעם משרד התרבות.
אילם גארק
תפקיד בסדרה
גראק מופיע לראשונה בפרק השלישי של העונה הראשונה של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" (מיד לאחר פרק הבכורה הכפול "Emissary"). הוא מציג את עצמו בפני ד"ר באשיר, רופא התחנה הצעיר והתמים, כ-"גארק", חייט אשר הוגלה מקרדאסיה. בשל היותו הקרדאסי היחידי שנותר בתחנה, לאחר תום הכיבוש הקרדאסי של כוכב הלכת באג'ור ונסיגת הכוחות הקרדאסיים, הוא כונה עד לאותו רגע, על ידי צוות התחנה, בכינוי "המרגל".
יצחק גורמזאנו גורן
תולדות חיים
בן-זוג לשחקנית שושה גורן, אב לשלושה, סב לשלושה עשר וסבא רבא לנין ונינה. מתגורר בתל אביב ובמושב כפר קיש.
אילם גארק
תפקיד בסדרה
בתחילה, גראק מכחיש כל מעורבות שלו עם סוכנות הריגול הקרדאסית המכונה "מסדר אובסידיאן". רק מאוחר יותר, ככל שהסדרה מתקדמת, מתגלים קשריו וכישוריו מחייו הקודמים, ככל שהוא (או העלילה) מוצא לנכון. ככל שהידידות של גארק עם באשיר מתפתחת, מתגלה כי בעבר הוא היה אחד מהסוכנים הבכירים ביותר של "מסדר אובסידיאן", אך הסיבות בגינן הוגלה מקרדאסיה לא פורטו (ככל הנראה - הבגידה שלו בראש מסדר אובסידיאן אנברן טיין, שמאוחר יותר מתגלה כי הוא אביו הביולוגי של גארק, הנוטר לו טינה). הסודיות המסתורית המתמדת של גראק מעניקה לדמותו הן מימד של עניין, והן מימד של חשיבות בסדרה - מאוחר יותר הוא משתמש בקשריו על קרדאסיה, ובהכשרה שקיבל כסוכן מסדר אובסידיאן, על מנת לסייע לפדרציית הכוכבים המאוחדת במלחמתה נגד הדומיניון.
יצחק גורמזאנו גורן
יצירה ופעילות
במרוצת השנים שלח ידו בקשת מגוונת של סוגות יצירה – אם רומנים, אם מחזות, אם תסריטים או תסכיתים. כמו כן ביים עשרות הצגות תיאטרון, תסכיתים וגם סרט קולנוע קצר. השתתף כשחקן בהצגות ובסרטים. הן יצירתו והן מוסדות התרבות שהקים קשורים קשר בל יינתק אל ההכרה שלו שיש לחזק את ההוויה המזרחית בתרבות הישראלית כדי להעשיר אותה ולחלצה מן המונוליטיות האירופוצנטרית שלה. בשנת 2019 יצא לאור בהוצאת גמא הספר "נשף המסכות של יצחק גורמזאנו גורן - קריאות ביצירתו בספרות ובתיאטרון" הכולל קובץ מאמרים על יצירתו.
אילם גארק
תפקיד בסדרה
אף שאיננו אחת מן הדמויות הראשיות הקבועות של הסדרה, גארק מופיע ב-33 מתוך 176 הפרקים של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", לרבות פרק סיום הסדרה. דמותו מופיעה בכל אחת משבע עונות הסדרה.
יצחק גורמזאנו גורן
קישורים חיצוניים
נורית גוברין, "מצרים בספרות העברית". על: 'קיץ אלכסנדרוני'. בתוך: 'כתיבת הארץ - ארצות וערים על מפת הספרות העברית', הוצאת כרמל, תשנ"ט 1988, עמ' 439 - 467.
אילם גארק
ביוגרפיה של הדמות
ככל שהסדרה מתפתחת, עברו של גארק מתגלה, הן לקהל הצופים, והן לשאר הדמויות בסדרה.
לגארק יש מערכת יחסים ארוכה ועוינת עם מושל באג'ור, גול דוקאט. בפרק "Civil Defense" מצהיר דוקאט כי זו הייתה טעות מצד אביו לסמוך על גארק, ומאוד יותר, בפרק "For the Cause", מתגלה כי גארק הביא לכך שאביו של דוקאט עונה ונרצח.
מאוחר יותר, גארק נפל מגדולתו והוגלה מקרדאסיה. הוא נמלט אל תחנת החלל טרוק נור, בעת שנסוגו ממנה כוחות צבא קרדאסיה, לטובת הפדרציה. הסיבה לגלות של גארק מעולם לא נאמרת בצורה מפורשת. בפרק "The Wire" גארק, הסובל מהזיות, מספר לבאשיר שלושה סיפורים שונים, הסותרים זה את זה, אודות הסיבה לגלותו. בסיפור הראשון - הוא הרג כמה אסירים באג'ורנים שנמלטו מן השבי, בימים האחרונים של הכיבוש. לרוע המזל, בין ההרוגים הייתה בתו של פקיד צבאי קרדאסי בכיר בעל כוח; בסיפור השני - הוא חס על הילדים הבאג'ורנים, ומאפשר להם להימלט; לבסוף - שהוא הופלל כי אפשר לילדים להימלט. בפרק "Improbable Cause", המנטור שלו לשעבר, אנברן טיין, מאשים אותו כי בגד בקרדאסיה, אך לא מספק פרטים מעבר לכך. בפרק "The Way of the Warrior", דוקאט, בציניות, מזכיר לגארק לכוון את הרובה שלו אל עבר קלינגונים ולא קרדאסים.
במאמץ לרצות את אביו, גארק הולך בעקבות צעדיו של האב ומצטרף למסדר אובסידיאן; בשלב מסוים הוא היה מוצב ברומולוס (שם היה מעורב, ככל הנראה, במותם של כמה פקידים רומולאנים), עד אשר הקרדאסים הציבו אותו על כוכב הלכת הכבוש באג'ור. בתפקידו כסוכן של מסדר אובסידיאן, נרמז כי גארק היה אחד מהסוכנים המיומנים ביותר בתולדות הארגון, עם כישרון מסוים לתשאולים. כמו כן, גארק הפגין את יכולותיו בקרב פנים אל פנים, תיכנות ותיקון מחשבים, טיסה ופיצוח קודים. קפטן סיסקו עשה שימוש בכישרונות אלו, בכך שגייס את גארק, מעת לעת, לעבוד עבור הפדרציה במיוחד במהלך המלחמה בדומיניון.