cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוגי סיירות
מבנה החוגים
הפעילות בחוגים מיועדת לחניכים בכיתות ד' עד י"ב. כאשר י' עד יב' הם מדריכים ו-ד' עד ט' הם חניכים. החוגים ממוספרים על סמך האזור בו הם פועלים. החניכים נפגשים אחת לשבוע בקבוצות גילאיות, ופעם בחודש מטיילים. בטיולים ובמחנות מועברים תכנים שמטרתם הכרות עם אזור הטיול על המיוחד בו, כמו הגאולוגיה, הבוטניקה, הזואולוגיה, האקולוגיה וההיסטוריה של האזור. כמו כן לומדים החניכים תכנים הקשורים למיומנויות סיירות כגון ניווט, מעבר מכשולים, שדאות, והישרדות.
מלבד פעולות עצמאיות של קבוצות חוגי סיירות לשמירה על הטבע כגון בניקיון חופים, חניכי חוגי הסיירות ובמיוחד הבוגרים יותר באים במגע עם הציבור הרחב בפעילות החוגים. בחלק גדול מההפנינגים לשמירה על הטבע שמארגנת החברה להגנת הטבע החניכים לוקחים חלק פעיל בארגון המקום, הפעלת פינות יצירה, הסברה ואף בישולי שדה.
חלק מהמדריכים בחוגים, ובייחוד אלה המדריכים קבוצות בוגרות יותר, הם מדריכים בוגרים (סטודנטים ברובם). דבר זה תורם להעלאת הרמה המקצועית בחוגים (כך לדוגמה, לחלק ניכר מן המדריכים יש רקע בבוטניקה, זואולוגיה, גאולוגיה, הוראת דרך וכו', ורבים הם בוגרי יחידות-שדה בצה"ל). מסיבה זו אין החוגים מוכרים בתור תנועת נוער, הם אינם מקבלים כספים ממשלתיים אשר תנועות הנוער האחרות מקבלות, והעלות לפעולות ולטיולים יותר גבוהה.
חניכים מכיתה י' יכולים לעבור מיונים וקורס הכשרה, הכוללים קורסים בבוטניקה, זואולוגיה, מתודיקה, גאולוגיה, היסטוריה, ובנוסף הם עוברים גם סדנת שטח, סדנת הישרדות בתנאים קשים, ולהיעשות מדריכים של חניכים צעירים יותר. חניכים בוגרים שסיימו את לימודיהם בתיכון יכולים לדחות בשנה את גיוסם לצבא ולהצטרף למסלולי המשך: שנת שירות או גרעינים המוצבים ביישובים שונים ברחבי הארץ ותורמים לקהילה בדרכים שונות: שיעורי טבע והעשרה בבתי ספר, עבודה עם אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים ועוד, זאת בנוסף להדרכת קבוצות ילדים באופן הרגיל.
פרדיננד צ'טלוש
פרדיננד צ'טלוש (בסלובקית: Ferdinand Čatloš; 7 באוקטובר 1895 - 16 בדצמבר 1972) היה קצין ופוליטיקאי סלובקי.
ביוגרפיה
צ'טלוש נולד ב-7 באוקטובר 1895 בליפטובסקי פטר, שהייתה חלק מממלכת הונגריה בתוך האימפריה האוסטרו-הונגרית, והיה הבכור מבין עשרת אחיו. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצבא האוסטרו-הונגרי, ואף נפל בשבי הרוסי במהלך הקרבות. בעת שהותו בשבי הוא הצטרף ללגיון הצ'כי, ולאחר הקמת צ'כוסלובקיה בתום המלחמה, הוא שירת כקצין בצבא הצ'כוסלובקי.
לאחר המלחמה הוא נכלא במשך שלוש שנים במוסקבה, ושוחרר רק בשנת 1948. צ'טלוש בילה את שארית חייו כפקיד רגיל במרטין, וב-16 בדצמבר 1972 הוא מת בביתו.
1974 בברית המועצות
1974 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-57 למהפכת אוקטובר.
הלגיון השלישי איטליקה
הלגיון השלישי איטליקה (בלטינית: Legio III Italica) היה לגיון רומאי, אשר הוקם בידי הקיסר מרקוס אורליוס בשנת 165 ושרד עד סוף המאה הרביעית. בהמשך נוסף ללגיון השם "פיה פילדיס" אשר משמעותו הוא "האדוק והנאמן".
היסטוריה
הלגיון הוקם בשנת 165 או 166 בידי הקיסר מרקוס אורליוס, יחד עם הלגיון השני איטליקה. הקמת שני הלגיונות נעשתה כחלק מהרחבה הכרחית של הצבא הרומי לנוכח העובדה שמרקוס אורליוס ניהל באותה עת מלחמה בשבטי המרקומנים על הדנובה בזמן שעמיתו לשלטון לוקיוס ורוס לחם ב. ייתכן ששני הלגיונות החדשים נקראו "איטליקה" כמחווה ל הוותיק אשר הפגין תעוזה במהלך מלחמותיו הקודמות של מרקוס אורליוס כנגד המרקומנים. כדי לסמל את נאמנותו של הלגיון החדש לשני השליטים גם יחד, הוסף ללגיון בתחילה התואר "קונקורס" ("ההרמוני"). השם "איטליקה" מרמז כי מרבית המגויסים באו מאיטליה. כסמל הלגיון נבחרה החסידה.
לא ידוע היכן הוצב הלגיון בשנים הראשונות לקיומו, אולם הוא היה חלק מכח המשימה של הקיסר לעתיד פרטינקס (אשר כלל גם את הלגיון הראשון אדיוטריקס ואת הלגיון השלישי איטליקה) אשר לחם בשבטי המרקומנים בשנת 175 ברייטה ונוריקום. כמו כן ידוע שחיילים מהלגיון השתתפו בבניית חומות העיר סלונה (ספליט המודרנית). בשנת 171 הוצב הלגיון ליד נהר הרגן ואנשיו בנו שם מחנה שנודע כ"רג'ינה קסטרה" או "הטירה על נהר הרגן". בהמשך התפתח באזור יישוב שהפך לעיר רגנסבורג. המחנה שבנו אנשי הלגיון הוא חריג ביחס לשאר המחנות הצבאיים מאותה תקופה, כיוון שהוא בנוי יותר במתכונת של טירה ופחות במתכונת של מחנה פתוח. נראה שחיילי הלגיון לא הצטמצמו לאזור רגנסבורג אלא היו פרוסים בכל אזור רייטה. הם הועסקו בעיקר בבירוקרטיה המחוזית. הלגיון תמך בספטימיוס סוורוס כאשר זה צעד אל רומא והדיח את דידיוס יוליאנוס. מאוחר יותר השתתף הלגיון גם במלחמותיו של סוורוס כנגד קלאודיוס אלבינוס ופסקניוס ניגר, וייתכן שאף כנגד האימפריה הפרתית.
תחת בנו של סוורוס, קרקלה, לחם הלגיון כנגד האלמאנים וכנראה גם נגד הפרתים. כתובת מתקופת גורדיאנוס השלישי מזכירה מעורבות של חיילי הלגיון בקרבות בתקופתו. ככל הנראה הכוונה למערכה שניהל גורדיאנוס כנגד האימפריה הסאסאנית בין השנים 243–244. הלגיון צידד בוולריאנוס במהלך המרד שלו בקיסר איימליאנוס, ועל כך זכה מאת ולריאנוס לתואר "פיה פילדיס" ("האדוק והנאמן"). תחת שלטון בנו של ולריאנוס, גליאנוס לחם הלגיון כנגד פוסטומוס שליט האימפריה הגאלית. למרות שבסיס הלגיון נותר ברגנסבורג, ידוע כי יחידות משנה שלו לחמו תחת הקיסר אורליאנוס בשנת 273 כנגד זנוביה מלכת האימפריה התדמורית. הלגיון עדיין היה קיים בסוף המאה הרביעית, אולם פוצל לשש יחידות נפרדות. חמש מהן הוצבו בנקודות שונות ביערות לאורך נהר הרגן כהגנה מפני האלמאנים והאוסטרוגותים, ויחידה שישית הועברה לאיליריקום. ידוע גם על נוכחות של חיילי הלגיון באלג'יריה באותה תקופה. במהלך המאה החמישית נכבשה רגנסבורג בידי הבווארים. גורל של חיילי הלגיון השלישי איטליקה לא ידוע.
עמק האפלצ'ים הגדול
עמק האפלצ'ים הגדול (באנגלית: Great Appalachian Valley, ידוע גם כהעמק הגדול (The Great Valley) ואזור העמק הגדול (Great Valley Region)) הוא אחד מצורות פני הקרקע הגדולות ביותר במזרח אמריקה הצפונית. העמק בנוי כמרזבה (Trough) המורכבת משרשרת של עמקים צרים ושפלות קטנות המהווה את הסממן המרכזי במערכת הרי האפלצ'ים. המרזבה משתרעת על פני 1,900 ק"מ, מקוויבק ועד אלבמה, ושימשה נתיב מעבר חשוב בכיוון צפון-דרום כבר בתקופות פרה-היסטוריות.
גאוגרפיה
בהגדרה רחבה, מסמן העמק הגדול את גבולה המזרחי של רצועת "רכס ועמק" (Ridge-and-Valley Appalachians) של ארצות הברית. לעמק הגדול שמות אזוריים רבים, כגון עמק השננדואה. מנקודת מבט רחבה ניתן לחלק את העמק הגדול לחלק צפוני ולחלק דרומי.
חלק צפוני
בחלקו הצפוני, כולל העמק הגדול את עמק שמפליין שסביב אגם שמפליין ואת חלקו העליון של נהר רישלייה המנקז אותו לנהר סנט לורנס; עמק נהר ההאדסון, עמק ניובורג ועמק וולקיל; ועמק קיטטיני חלקו העליון של עמק נהר הדלאוור, עמק לבנון ועמק קמברלנד.
שרשת הרים תוחמת את החלק הצפוני משני צדדיו. לכיוון מזרח, או צד הים, כוללים הרים אלה מצפון לדרום את ההרים הירוקים של ורמונט; ההרים הטקטוניים של ורמונט, ניו יורק, מסצ'וסטס וקונטיקט; הרי רדינג פרונג (הכוללים את רמות ניו יורק-ניו ג'רזי); וההר הדרומי בפנסילבניה שמעבר להאריסברג. קיים פער רחב בין רדינג פרונג וההר הדרומי בהאריסברג, דרכו זורם נהר ססקהאנה, ומחבר את העמק הגדול אל רצועת הפידמונט, במשתפלת במתינות לכיוון מזרח, בדרום-מזרח פנסילבניה. חלק מחשיבים פער זה כנקודת ההפרדה בין החלק הצפוני לחלק הדרומי של העמק.
לצד מערב, או צד היבשת, גובלת שרשרת של הרים בלתי חדירים בחלק הצפוני של העמק. הצפוניים ביותר הם הרי אדירונדאק, שלוחה דרומית של המגן הקנדי (Canadian Shield), המגיע אל העמק באזור אגם שמפליין ואגם ג'ורג'. דרומית להם, מעבר לפער עמק מוהוק ולאולבני, ניו יורק, גובלים הרי קטסקיל - המהווים את חלקה הצפוני והאחרון של רמת אלגני (Allegheny Plateau) - בעמק בצורת מתלול קטסקיל, הצופה אל רצועה מרכזית של נהר ההאדסון ועמק ההאדסון. דרומית לקטסקיל, גובלים הקפלים הראשונים של רצועת "רכס ועמק" של האפלצ'ים בעמק בצורת רכס רציף שהיה ידוע בעבר כרכס שושנק בניו יורק, הר קיטטיני בניו ג'רזי וההר הכחול בפנסילבניה. בתוך רכס ארוך זה נוצרו ערוצים צרים הידועים כ"פערי רוח" ו"פערי מים". אלה כוללים את פער קולבר בניו ג'רזי; פער המים של דלאוור, במקום בו חוצה נהר הדלאוור את העמק לאורך הגבול בין ניו ג'רזי לפנסילבניה; ופערים רבים בפנסילבניה, כולל פער הרוח של פנסילבניה; הפער בו זורם נהר ליהיי (Lehigh River) צפונית לאלנטאון; פער נהר סקוקיל; פער נחל סוואטרה; ופער נהר ססקוהנה, בין השאר.
חלק דרומי
בחלק הדרומי, גובל מזרחו של העמק הגדול בהרי בלו רידג' המתמשכים צפונה אל תוך מרילנד ופנסילבניה כחלק מההר הדרומי. שמות אזוריים לעמק הגדול כוללים את עמק האגרסטאון במרילנד, עמק וינצ'סטר ועמק שננדואה בווירג'יניה ובמערב וירג'יניה, העמק העילי של נהר ג'יימס, עמק רואנוק ועמק ניו ריבר בווירג'יניה, עמק נהר הולסטון בווירג'יניה ובטנסי ומזרח עמק טנסי, הנמשך מווירג'יניה דרך טנסי אל תוך אלבמה. יש המשייכים את עמק נהר קוסה (Coosa River) כחלקו הדרומי ביותר של העמק הגדול. אזורים דרומיים אלה של העמק הגדול נחלקים לעיתים לשתי קבוצות, עמק וירג'יניה ועמק טנסי.
חלקו הדרומי של העמק הגדול גובל מצד מזרח בפרובינציה הגאוגרפית של בלו רידג' הכוללת, מצפון לדרום, את ההר הדרומי בווירג'יניה ובמרילנד, הבלו רידג' של וירג'יניה, הר הולסטון בטנסי ורכס אונאקה והרי הסמוקי הגדולים בתחומי טנסי וצפון קרוליינה. פער חשוב בהרים אלה זה נמצא סמוך לרואנוק, וירג'יניה. פערים נוספים הראויים לציון באזור הבלו רידג' של וירג'יניה מחברים את אזור הפידמונט עם העמק הגדול, וכוללים את פער ת'ורנטון, פער סוויפט ראן ופער רוקפיש.
סדרה נוספת של הרים גובלת בעמק הגדול ממערב, וכוללת את ההר הצפוני וההר הצפוני הגדול, רכס אלגני פרונט, הר פאוול, הרי קמברלנד, רכס וולדן, ורמת קמברלנד. פער קמברלנד מחבר בין אזור העמק הגדול לקנטקי ולשטחי טנסי במערב.
הר מסאנוטן (Massanutten Mountain) שוכן בתחומי עמק וירג'יניה, במרכז העמק הגדול. אזור עמק וירג'יניה הוא קארסטי, ובו בולענים ומערות רבים.
היסטוריה
בדרכים העוברות בעמק השתמשו לראשונה הילידים האמריקאים, בתקופה הפרה-קולוניאלית והקולוניאלית המוקדמת עברה בעמק דרך ראשית אינדיאנית שנודעה כדרך המלחמה האינדיאנית הגדולה, שביל סנקה, ושמות רבים נוספים.
הפערים הרבים המחברים את העמק הגדול לשטחים שממזרח וממערב מילאו תפקיד חשוב במהלך ההיסטוריה האמריקאית. בצד המזרחי, שימש פער רחב בדרום-מזרח פנסילבניה כנתיב הראשי להתיישבות ברחבי העמק. בעשור של 1730 נפתח העמק הגדול הסמוך לפנסילבניה מערבית להר הדרומי להתיישבות לאחר ויצורים והסכמים שנחתמו עם האינדיאנים שישבו באזור. האזור משך זרם הולך וגובר של מתיישבים וכונה "הארץ הטובה ביותר לאדם העני" (The best poor man's country). תוך פרק זמן לא גדול כבר היו שטחי העמק הגדול של פנסילבניה מיושבים, וזרם המתיישבים פנה דרומה לעבר עמק שננדואה שבתחומי וירג'יניה. האזור כולו בין דרום מזרח פנסילבניה לעמק שננדואה התפרסם עד מהרה כ"אסם תבואה", האזור בעל התפוקה החקלאית המעורבת הגבוהה בצפון אמריקה. הדרך מפילדלפיה מערבה אל העמק ודרכו דרומה הפכה לעמוסה מאוד וכתוצאה מכך נודעה במספר שמות, כגון "דרך העגלות הגדולה", "דרך העגלות של פילדלפיה", "דרך העמק" וכולי. עגלת קונסטוגה (Conestoga wagon) פותחה באזור שבין פילדלפיה לעמק בסביבות שנת 1725, והפכה לאמצעי התחבורה העיקרי בעמק הגדול ובסביבתו עד לתקופת מסילת הברזל.
פער קולבר, הסמוך לאגם קולבר במחוז סאסקס שבניו ג'רזי, שימש נתיב חשוב דרך הר קיטטיני כבר לפני 10,000 שנה ועד ימינו. הפער שוכן כ-120 מטרים מתחת לשיא הגובה של ההר. בני שבט הלנאפי עשו שימוש בפער על מנת לצוד ולסחור משני צדדיו של ההר. מתיישבים אירופים שהגיעו מפנסילבניה השתמשו המים הזורמים מאגם קולבר אל בראנצ'וויל, ניו ג'רזי, להקמת מספר גדול של טחנות. דרכים, שעל המעבר בהם נגבתה אגרת נסיעה, הוקמו במקום שבילי בני הלנאפי הישנים ועברו דרך הפער.
בעשור של שנת 1750 כבר היה העמק מיושב ברובו עד קצהו הדרומי של עמק שננדואה. המתיישבים המשיכו להשתמש בנתיב שיצא מפילדלפיה דרומה דרך עמק שננדואה אל האזור בו שוכנת בימינו רואנוק, וירג'יניה, שם שוכן פער רחב נוסף בבלו רידג'. פיצול של דרך העגלות הגדולה התחיל מכאן, חצה את הפער והמשיך מזרחה אל אזורי הפידמונט של דרום וצפון קרוליינה. דרך זו נודעה כדרך קרוליינה. במהלך העשור של 1750 גבר והלך זרם המהגרים שחצו את העמק דרומה והגיעו לאזורי הפידמוט של קרוליינה, בהם נמכרו באותה תקופה האדמות המשובחות ביותר במחירים הנמוכים ביותר, ובמהרה הוקמו לאורך הנתיב בצפון קרוליינה עיירות קטנות רבות, בהן סליסברי, סיילם ושארלוט. בעשורים שקדמו למהפיכה האמריקאית הפך אזור הפידמונט ב"קרוליינה עילית" מיושב במהירות, בעיקר על ידי מהגרים שהגיעו מהצפון ונעו דרומה דרך העמק הגדול. רבים ממהגרים אלה היו ממוצא אירי-סקוטי, גרמנים שהגיעו מאזור ריינלנד-פפאלץ, ומורביאנים. עד מהרה עלתה האוכלוסייה בחלק "העילי" בגודלה על האוכלוסייה הוותיקה והמבוססת יותר שהתגוררה לחוף האוקיינוס האטלנטי, דבר שיצר מתחים גאופוליטיים קשים באזור הקרוליינות במהלך שלהי המאה ה-18.
בצד המערבי, הפך פער קמברלנד לנתיב עיקרי עבור מהגרים מערבה מדרום העמק הגדול אל תוך קנטקי וטנסי. בצפון, הפך עמק מוהוק לנתיב עיקרי לנוסעים מערבה, בעיקר לאחר בנייתה של תעלת אירי, אשר חיברה את ניו יורק אל אזור הימות הגדולות דרך נהר ההאדסון של העמק הגדול ופער עמק מוהוק.
העמק הגדול מילא תפקיד חשוב במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, בעיקר אזור עמק שננדואה, פערי בלו רידג', אזורי הפידמונט הסמוכים והשלוחה הצפונית אל תחומי גטיסברג. אתרים מתקופת מלחמת האזרחים כוללים את הארפרס פרי במערב וירג'יניה, אנטיאטם במרילנד, מנאסס בווירג'ניה, צ'יימברסברג בפנסילבניה; המערכה בעמק שננדואה ב-1862 בצפון וירג'יניה, מערכות העמק של 1864, גם כן בווירג'יניה; קרבות צ'טנוגה בטנסי ומערכת גטיסברג, בואכה פנסילבניה.
תחבורה
בימינו, הדרכים העיקריות העוברות בעמק בחלקו הדרומי הם:
בחלקו הצפוני של העמק מגוון דרכים. לכיוון צפון-מזרח מהאריסברג, עובר כביש בין-מדינתי 81 לאורך העמק דרך פער נחל סוואטרה ואז פונה צפונה מעבר להר הכחול ויוצא מן העמק לכיוון סקרנטון. כביש בין-מדינתי 78 ממשיך על הנתיב בתוך העמק במקביל למדרונות הדרומיים של ההר הכחול ומחבר בין האריסברג ללבנון, קוצטאון ואלנטאון. באלנטאון, פונה כביש 78 דרומה לתוך אזור הגבעות של רדינג פרונג לכיוון ניו יורק סיטי. מאלנטאון אל תוך ניו ג'רזי וניו יורק לא עובר בעמק כביש בין-מדינתי, אם כי הוא נחצה לאורכו על ידי הכבישים 80 ו-84, כמו גם על ידי נהר דלאוור בין איסטון, פנסילבניה, ופער המים של דלוואר.
בניו ג'רזי ובניו יורק מתעקל העמק בהדרגה מצפון-מזרח לכיוון צפון, ובניובורג, ממש מעבר לרמת ההאדסון, חוצה כביש בין-מדינתי 87 לאורכו של רוב שטחו של העמק אל תוך קנדה, כשהוא חולף על פני פוקיפסי, אולבני וגלן פולס. בכיוון מזרח-מערב של העמק חולף כביש בין-מדינתי 90 בתוך עמק מוהוק לכיוון יוטיקה. צפונית לגלן פולס, עובר כביש 87 ממערב לעמק על גבי רכס הרי אדירונדק, אם כי הוא יורד בחזרה לתוכו סמוך לפלאטסבורג (Plattsburgh). בגבול ארצות הברית–קנדה הופך כביש 87 לאוטורוט 15 (Autoroute 15) וממשיך צפונה אל מונטריאול. אין כבישים בין-מדינתיים החוצים את השטח הקשה למעבר של העמק מזרחית לאגם ג'ורג' או החולפים דרך אזור החקלאות הפורה של עמק שמפליין המתחיל צפונית לברלינגטון, ורמונט.
צפונית לברלינגטון, לאורך חופו המזרחי של אגם שמפליין, חולף כביש בין-מדינתי 89 דרך חלקו הצפוני ביותר של העמק אל גבול ארצות הברית-קנדה, שם הוא הופך לדרך קוויבק 133 ואוטורוט 35, החולף לאורכו של נהר רישליה בחלקו הדרומי, בו העמק הגדול מתמזג לבסוף אל מישור נהר סנט לורנס מזרחית למונטריאול. (נהר רישלייה ממשיך צפונה מעבר למישור ונשפך אל הסנט לורנס, צפונית-מזרחית למונטריאול).
תרבות
העמק הגדול, ובעיקר חלקו המרכזי-דרומי, נמצא בתחומי אזור המכונה אפלצ'יה.
מונוטרימטום
מונוטרימטום (שם מדעי: Monotrematum; מיוונית: "חור אחד") הוא סוג יונק נכחד ממשפחת הברווזניים, אשר היה קרוב לברווזן המודרני אך גדול יותר. בשונה משאר יונקי הביב הוא לא התקיים באוקיאניה אלא בארגנטינה של הפלאוקן שלפני 61 מיליון שנה מזמננו. שמו נקרא עקב החור הגדול שבמקורו שהכיל שיניים טוחנות עדינות, אשר נעדרים אצל הברווזן המודרני.
המאובנים שלו התגלו ב-1975 בתצורות סלמנקה שבפטגוניה והוא תואר למדע ב-1992 בידי החוקר פאסוגל. המאובנים מצויים כיום במוזיאון בטרלאו ובמדינה לה פלטאה. הסוג תואר בתחילה כמין של אובדורודון, אך בהמשך הופרד לסוג עצמאי בעל מין יחיד - Monotrematum sudamericanum, שפירושו: "דרום-אמריקאי".
המונוטרימטום היה הגדול שבין הברווזניים, ומגודל השיניים הטוחנות שלו היו כפולות בגודלם משיני האובדורודון הקרוב. הדבר מרמז שהיונק הגיע לאורך של מעל מטר בבגרותו וכנראה היה שחיין חזק בעל מקור עבה ושיניים טוחנות שהותאמו לפיצוח צדפות, סרטנים ואולי גם דגים קדומים.
המנון לבנון
כולנו למען המולדת, התהילה והדגל (בערבית: كلنا للوطن للعلى للعلم) הוא ההמנון הלאומי של לבנון. ההמנון נכתב על ידי רשיד נח'לה והולחן על ידי ודיע צברא. ב-12 ביולי שנת 1927 השיר אומץ כהמנון לבנון.
אדם ג'יימס (שחקן)
אדם ג'יימס (באנגלית: Adam James; נולד ב-9 בספטמבר 1972) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
ביוגרפיה
ג'יימס נולד בלונדון. הסנדק שלו היה השחקן ג'ון פרטווי (הדוקטור השלישי). הוא למד בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה יחד עם דומיניק וסט ודניאל אוונס וסיים את לימודיו ב-1996.
תפקידיו של ג'יימס כוללים את הסדרה "אחים לנשק", הסרט "The Mother of Tears", הסדרה התיעודית "Ancient Rome: The Rise and Fall of an Empire", הדרמה "Bonekickers", הסדרה ההיסטורת "Henry VIII: The Mind of a Tyrant", וסדרת הדרמה "חדר מיון". עוד הופיע בפרק בסדרה "וידוייה הסודיים של זונת צמרת". ג'יימס שיחק בסדרה "ניצבים" בתפקיד הסוכן של הדמות שגילם ריקי ג'רווייס. בסדרה "אפר לאפר" שיחק ג'יימס בפרק הראשון בתפקיד אדוארד מרקהם.
ב-2009 הופיע ג'יימס בפרק "Planet of the Dead" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בכיכובו של דייוויד טננט. השניים שיחקו יחד בהפקה משנת 1999 של המחזה "המלך ליר" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר. תפקידים נוספים שלו בתיאטרון היו במחזה "Blood and Gifts" (מ-2010) ובמחזה "מהומה רבה על לא דבר" (2011) לצדם של דייוויד טננט וקתרין טייט.
ב-2013 שיחק ג'יימס בתפקיד מסייה דה ברה בסרט הקולנוע "כאוס בגני ורסאי". הוא גילם את דמותו של ג'רמי הייווד בדרמה של ערוץ 4 "קואליציה" אודות הבחירות הכלליות בבריטניה משנת 2010. בנובמבר 2015 חזר שוב לגלם את ראש הממשלה מר אוואנס במחזה "המלך צ'ארלס השלישי" בברודוויי שבניו יורק. באפריל ובמאי 2016 שיחק בתפקיד הובסטד במחזה "אויב העם" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר.
ב-2014 הופיע ג'יימס בדרמת הריגול אודות המלחמה הקרה "המשחק" של רשת ה-BBC.
חיים אישיים
בספטמבר 2015 התחתן ג'יימס עם הפסיכותרפיסטית ויקטוריה שאלט. בנם הבכור נולד בספטמבר 2016. לג'יימס יש בת נוספת מיחסים קודמים.
תרומת מעשר
תרומת מעשר היא מצוות עשה מהתורה על הלוי להרים עשירית ממעשר ראשון שהוא מקבל ולתת אותה כתרומה לכהן.
המקור לתרומת מעשר מעשר מן התורה הוא בפסוקים הבאים:
דיני תרומת מעשר
א. אין מפרישים 'מעשר מן המעשר' בערך, אלא יש לדקדק בשיעורו, מפני שהשיעור מפורש במקרא
ב. לפי רוב הראשונים, מדאורייתא מותר להפריש תרומת מעשר 'שלא מן המוקף', כלומר, אפילו חלק מן המעשר נמצא במקום אחד, וחלקו במקום אחר, מפריש במקום שהוא נמצא על הכל, אך למעשה גם תרומת מעשר יש להפריש רק מן המוקף.
ג. מותר לעשר מן תרומת מעשר טהור על תרומת מעשר טמא שיש לו.
ראו גם
מעשר ראשון
תרומות ומעשרות
נוקאאוט
נוקאאוט (באנגלית: Knockout, בראשי תיבות: K.O. בעברית: מִגּוּר) הוא אחד הקריטריונים לניצחון במגוון תחרויות בענפי ספורט לחימה כמו איגרוף, קיקבוקס, איגרוף תאילנדי, אמנויות לחימה משולבות, טאקוונדו וקארטה. נוקאאוט הוא מצב שבו היריב אינו מסוגל לעמוד ביציבות על רגליו וניתן לו פרק זמן קבוע להתאושש. נוקאאוט מתרחש בדרך כלל לאחר מכת אגרוף או בעיטה מכרעת שאחריה היריב אינו יכול להמשיך בקרב עקב עייפות, איבוד שיווי משקל, דימום, או חוסר הכרה.
בקרבות איגרוף, כאשר אחד היריבים מופל, השופט עוצר את הקרב וסופר עד 10 ואם עד גמר הספירה היריב שנפל אינו קם כדי להמשיך בהתמודדות, השופט יפסוק על הפסדו וזה נחשב לניצחון בנוקאאוט טכני.
נוקאאוט טכני
נוקאאוט טכני (T.K.O) הוא מצב בו השופט בקרב איגרוף קובע שאחד היריבים אינו יכול להמשיך בקרב, בדרך כלל בגלל פציעה או דימום שמסוכנים ללוחם. בענפים מסוימים נהוג שרופא פוסק האם הלוחמים מסוגלים להמשיך בקרב אחרי פציעה.
בשל הפרש נקודות
בענף הטאקוונדו, הקרבות מוכרעים בניקוד, כאשר לכל סוג בעיטה ניקוד שונה. בעת הקרב, מופיע הניקוד של שני המתחרים על מסכים רבים סביב הזירה, כך שהם גלויים אל השופט, והניקוד עצמו מתעדכן באופן אוטומטי על ידי מערכת המיגון האלקטרוני. כאשר מתחרה מוביל על יריבו בסיבוב השני בהפרש של כ-12 נקודות, הקרב מסתיים בהכרעה מיידית, שהיא למעשה נוקאאוט טכני.
השימוש במונח מחוץ לספורט האיגרוף
בעקבות משמעותו בספורט האיגרוף, הושאל המונח אל השפה הכללית, ולמעשה בכל תחום הוא משמש לתיאור ניצחון מכריע וחד-משמעי שממנו הצד המנוצח מתקשה, או אף לא יכול, להתאושש.
בתחומי ספורט אחרים הושאל המונח לתיאור "שלבי נוקאאוט" - שלבים בטורניר או מפעל ספורט בהם המפסיד בהתמודדות בודדת מודח מיידית מהתחרות כולה.
Supa Dupa Fly
Supa Dupa Fly הוא אלבום הבכורה של הראפרית האמריקאית מיסי אליוט. האלבום יצא לאור ב-15 ביולי 1997, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
נייג'ל הייברס
ביוגרפיה
נייג'ל הייברס נולד בלונדון, הוא בנו הצעיר של מייקל הייברס (לימים הברון הייברס). אביו היה עורך דין (בריסטר) נודע שהגן בהצלחה על מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס כשהואשמו בעבירות סמים ב-1967, וכן על היותו התובע הראשי במשפטו של פיטר סאטקליף (המוכר בכינוי "המרטש מיורקשייר") ב-1981. בשנת 1987 מונה מייקל הייברס ללורד צ'נסלור בממשלה השמרנית בבריטניה. דודתו מצד אביו, הברונית באטלר-סלוס (Butler-Sloss) הייתה האשה הראשונה שכיהנה כשופטת בבית הדין לערעורים. סבו, סיר ססיל הייברס, היה שופט בבית המשפט העליון, ואחיו פיליפ הייברס, בחר בקריירה משפטית והוא עורך דין (QC).
הייברס התחנך בבית הספר לאמנויות "Arts Educational School" בלונדון, בניגוד למסורת המשפחתית של לימודים בבית הספר איטון.
תחילת הקריירה שלו הייתה בסדרת דרמה "Mrs Dale's Diary" ששודרה ברדיו, בהמשך הצטרף ללהקת התיאטרון "פרוספקט תיאטר קומפני", הוא מתאר באוטוביוגרפיה שלו את עיסוקו אז בתיאטרון כמי ש"אוחז בחנית ומכין תה". אחר כך עבד עבור ג'יימי סימונדס. מגיל צעיר היה הייברס חביב הנשים, השחקן קנת' מור שהיה ידיד של אביו יעץ לו: "אם אתה מקסים, אינך צריך לבקש מהן לשכב אתך, הן יבקשו זאת ממך".
אחרי זמן מה של עבודה בתיאטרון, היה הייברס מחוסר עבודה במשחק והחל לעבוד עבור סוחר יין. תקופה זו הסתיימה כשחברתו דאז, קרוליין קוקס אשתו לעתיד, הציעה לו שיגורו ביחד. ב-1975 החל להופיע בטלוויזיה, הוא השתתף באחד הפרקים האחרונים של סדרת הטלוויזיה "על אדונים ומשרתים" בתפקיד פיטר דינמונט, אחד מחבריה של ג'ורג'ינה (לזלי אן דאון) שהשתתפו באחת ממסיבות שנות העשרים הסוערות.
תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרט "האפיפיורית יוהנה" משנת 1972. הצלחתו הגדולה הייתה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה של ה-BBC, עיבוד לרומן "ניקולס ניקלבי" של צ'ארלס דיקנס, ב-1977. זמן קצר אחר כך השתתף בסדרה "A Horseman Riding By", סדרת דרמה נוספת של ה-BBC. כשהופיע בסרט זוכה האוסקר "מרכבות האש" ב-1981 כבר היה דמות מוכרת על מסכי הטלוויזיה בבריטניה. למרות שהופיע בסרטי קולנוע בולטים כמו "המעבר להודו" (1984) ו"אימפריית השמש" (1987), לא הפך לכוכב קולנוע והמשיך לככב בסדרת תפקידים בטלוויזיה.
בשנות השמונים כיכב במשך שנים אחדות בסדרה הקומית "אל תחכו לי" יחד עם טוני בריטון כשהם מגלמים אב ובן שניהם רופאים. ב-1986 השתתף במיני סדרה "הנסיכה הקטנה" יחד עם מורין ליפמן. להכרה רחבה זכה גם כשהופיע בפרסומות טלוויזיה ל"לוידס בנק" (Lloyds Bank). ב-2009 שיחק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אחים ואחיות" ובסדרת הספין אוף של "דוקטור הו", "הרפתקאות שרה ג'יין". ב-2010 החל להופיע באופרת הסבון הבריטית "קורוניישן סטריט" בתפקיד לואיס ארצ'ר, והמשיך להופיע באותו תפקיד גם ב-2012.
בנובמבר 2010 השתתף הייברס בתוכנית הריאליטי "I'm a Celebrity...Get Me Out of Here!" (אני ידוען... תוציאו אותי מפה!), שהחלה ב-14 בנובמבר. הוא פרש ממנה שבוע אחרי השידור הראשון של התוכנית.
באוקטובר 2006 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו "Playing with Fire". ביולי 2012 הגיש ברשת ITV את התוכנית "The Real Chariots of Fire", על הרצים שעל סיפורם מבוסס הסרט "מרכבות האש".
חיים אישיים
ב-1974 נשא לאישה את קרולין קוקס, ב-1977 נולדה בתם קייט. באמצע שנות השמונים היה להייברס רומן עם פולי ויליאמס, אחותו של חברו השחקן סיימון ויליאמס. הייברס כתב על הדיכאון שחווה כשניסה לבחור בין אשתו וביתו לבין פילגשו. ההחלטה התגבשה אצלו כשהיה בצילומי סרט הטלוויזיה "Naked Under Capricorn" באליס ספרינגס שבאוסטרליה. שנה אחר כך התחתן עם פולי ויליאמס. היא נפטרה מסרטן ב-24 ביוני 2004.
ב-8 ביוני 2007 התחתן בשלישית. הוא התחתן בניו יורק עם ג'ורג'יאנה ברונפמן אשתו לשעבר של אדגר ברונפמן (האב).
קווינטות קרן
"קווינטות קרן" הוא מהלך מוזיקלי נפוץ, בעיקר בסגנון הקלאסי. ניתן למצוא אותו ביצירות אינסטרומנטליות רבות בעיקר בכתיבה לקרנות.
הרכב המהלך ומקורו
המהלך הבסיסי מורכב משני קולות הנעים במקביל. הקול העליון מנגן מהלך של שתי סקונדות גדולות בעליה, והקול התחתון, מתחיל בסקסטה קטנה מתחתיו, מנגן טרצה קטנה וקוורטה זכה בעליה. בראייה "אנכית" של הקולות, מתקבל מהלך של סקסטה קטנה, קווינטה זכה, וטרצה גדולה. בסולם רה מז'ור, לדוגמה, מהלך זה יהיה: פה#-רה, לה-מי, רה-פה#.
קווינטות קרן, כשמן כן הן, נפוצות בעיקר בכתיבה לקרנות בתקופה הקלאסית במוזיקה. כמו כן, הן נפוצות מאוד בכתיבה לסקציית כלי הנשיפה בהרכבים מתקופה זו, יחד עם שני אבובים, ולעיתים עם שני בסונים וחליל. מהלך "קווינטות קרן" יכול להופיע גם בכלים אחרים, ואינו קיים באופן בלעדי בקרנות.
מהלך נפוץ הוא, לכתוב יחד עם קווינטות קרן בקרנות, מהלך של טרצות באבובים שמעליהם, כמו שניתן לראות בדוגמה של הקונצ'רטו השני לחליל מאת מוצארט.
מוצאו של המהלך הוא בכתיבה טיפוסית לשתי קרנות; הוא מורכב מצלילי הסולם המז'ורי, אשר ניתן היה לנגנם בקרן טבעית. בנוסף לכך, עד לתקופה הרומנטית, בהערכה גסה, הייתה נהוגה הפרדה בין תפקיד של קרן "גבוהה" לקרן "נמוכה", כאשר נגני קרן נמוכה התמחו בנגינת פסאז'ים וקפיצות במנעד הנמוך, ונגני קרן גבוהה בנגינה לירית במנעד הגבוה. לפיכך, הקו הנמוך במהלך קווינטות קרן תואם לנגן קרן נמוכה, והקו הגבוה לתפקיד של קרן גבוהה.
שימושי המהלך
קווינטות קרן הן בעלות משמעות אקוסטית ואומנותית כאחד; המהלך מורכב משני מרווחים קונסוננטיים בלתי מושלמים (הסקסטה והטרצה) כשביניהם קונסוננט זך (קווינטה זכה). בנוסף, המרווחים עצמן הולכים וקטנים ככל שהמהלך עולה, וגדלים כשהוא יורד, מה שמעניק גיוון בתצליל. הרכב המרווחים הזה מצלצל מעודן וטוב במיוחד מכיוון שהוא משלב בתוכו מרווחים קונסוננטים בלתי מושלמים, אך מרכך ו"מגוון" אך המהלך על ידי קווינטה זכה באמצע. המהלך נשמע טוב בייחוד בקרנות, כאשר צלילן הרחב והחם מדגיש את יופיו.
מבחינה הרמונית, המהלך מתפקד כטוניקה המורחבת בדומיננטה באמצעהּ. הקווינטה הזכה מתפקדת כדומיננטה, גם כאשר לא משלימים את צליל הטרצה שלה.
במרוצת הזמן המהלך הפך להיות מזוהה כל כך עם קרנות, עד שהוא החל להופיע ביצירות לכלים אחרים כחיקוי לאופיה של הקרן, למשל בקטעים בעלי אופי תרועתי. מהלך כזה נמצא, לדוגמה, בקפריצ'ו מס' 9 של ניקולו פגניני לכינור המכונה La chasse (הציד). עם זאת, ביצירות מסוימות, קווינטות קרן מופיעות בתפקידי הקרנות גם בקטעים בעלי אופי לירי.
מלחינים כגון יוזף היידן ומוצרט השתמשו באפקט הזה ברבות מיצירותיהם, כאשר מדי פעם המהלך מקבל משמעות מוטיבית של ממש, כפי שאפשר למצוא בפרק האחרון של הסימפוניה ה-103 של היידן.
אוניברסיאדת בנגקוק (2007)
אוניברסיאדת הקיץ ה-24 נערכה בבנגקוק, תאילנד ב-2007; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ותחוריות אתלטיקה נערכו באצטדיון ראג'מנגלה. במשחקים השתתפו כ-10,000 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-17 ענפי ספורט: אתלטיקה (45 תחרויות), בדמינטון (6 תחרויות), ג'ודו (18 תחרויות), גולף (4 תחרויות), התעמלות (כולל התעמלות אמנותית (8 תחרויות) והתעמלות מכשירים (14 תחרויות)), טאקוונדו (16 תחרויות), טניס (5 תחרויות), טניס שולחן (7 תחרויות), ירי (37 תחרויות), כדורמים, כדורסל (2 תחרויות), כדורעף (2 תחרויות), כדורגל (2 תחרויות), סופטבול, סיף (12 תחרויות), קפיצה למים (12 תחרויות), ושחייה (40 תחרויות).
סך הכול הוענקו 763 מדליות, מתוכן 95 לרוסיה ו-92 לסין, אך ספורטאי סין זכו במספר מדליות זהב גבוה יותר.
מיצובישי ספייס סטאר
מיצובישי ספייס סטאר (Mitsubishi Space Star) היא מכונית מיני גדולה המיוצרת על ידי חברת המכוניות היפנית מיצובישי מוטורס משנת 2013. בחלק מהמקומות בעולם היא מוכרת בשם מיראז'. מבחינה קטגורית היא מעט יותר גדולה מרכבי המיני אך קטנה מרכבי הסופרמיני ולכן רבים משייכים אותה לסופר מיני. הדגם מופיע בגרסאות ידני ואוטומטי. המנוע מורכב משלושה צילינדרים בלבד ונוטה להרעיש ולרעוד יותר מפאת המספר האי-זוגי. הגיר (תיבת הילוכים) בגרסה האוטומטית בנוי בטכנולוגיית גיר רציף, אשר מסייע לרכב להפיק יכולות גבוהות יותר על אף המנוע החלש יחסית. הספייס סטאר מבחינה מכנית ואבזור היא תאום ללא זנב של מיצובישי אטראז'. הספייס סטאר נמכרת גם בישראל.
היסטוריה
הספייס סטאר, או בשמה המוכר יותר בעולם, מיצובישי מיראז', הוצגה לראשונה לעולם כבר ב-1978, ויוצרה ברצף עד 2003, ולאחר שנים של הפסקה חזרה לייצור בשנת 2012. עיקר הייצור היום מתבצע בתאילנד. מבחינת סיווג, רבים נוטים לשייך אותה לתת קטגוריה של מכוניות עירוניות. למעשה דגם זה החזיר את יצרנית מיצובישי בחזרה אל התחרות שהתפתחה מאוד בשנים האחרונות בשוק הקטנות.
בשנת 2016 לאחר המתנה קלה בשיווק, חזרה הספייס סטאר שוב עם מתיחת פנים קלה שהתמקדה בעיקר בעיצוב החיצוני, בהגדלת אורך הרכב ב 8.5 ס"מ, ובהורדת המחיר.
מכירות בישראל
בשנת 2014 (לאחר שנה מההשקה) דיווחה כלמוביל יבואנית מיצובישי בישראל, שמכרו מעת ההשקה מעל 4,500 רכבים מדגם זה.
אבזור ובטיחות
ספייס סטאר מאובזרת בחלקה יותר מחברותיה בקטגוריה זו, כגון בחיישני לחץ אוויר, חיישני גשם, בקרת שיוט, בקרת אקלים, הנעה ללא מפתח בדגם הפרימיום. עם זאת במבחני הריסוק האירופי קיבלה ארבעה כוכבים בלבד, וזאת לאחר שבמבחן הריסוק של יורו NCAP קיבלה רק 55% במבחן עזרי הבטיחות.
נתן רחלין
ביוגרפיה
בשנת 1966 עבר לקאזאן, בה הקים את התזמורת הפילהרמונית של טטרסטן, עליה ניצח עד מותו. הזמין לעבודה בתזמורת את חברו גיאורגי מיכאילוביץ קנטור. במקביל כיהן כפרופסור בקונסרבטוריון של קאזאן.
מרמר
מַרְמַר (שם מדעי: .Marrubium L) סוג צמחים ממשפחת השפתניים הכולל צמחים עשבוניים רב-שנתיים או בני-שיח או לעיתים רחוקות חד-שנתיים. הסוג מונה 54 מינים ו-11 תת-מינים ותפוצתו הטבעית מאיי מקרונזיה מזרחה אל כל הארצות השוכנות לחופי הים התיכון עד מערב ההימלאיה וצפונה עד האזורים החמים באירופה.
מאפיינים
צמחים עשבוניים רב-שנתיים או לעיתים רחוקות חד-שנתיים או בני- שיח, גדולים למדי זקופים ומסתעפים מבסיסם, על פי רוב מכוסים בשערות הדוקות או צמריות. הפרחים קטנים, לבנים או ארגמניים (מרמר הנגב).
הדורים כדוריים, חיקיים צפופים ומרובי פרחים. מספר הפרחים בכל דור 6 עד 30. עלי התפרחת דומים לעלי הגבעול.
הפרחים קטנים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, מאוחה עלים ודו-שפתניים באופן ברור.
הגביע דמוי צינור (אינו דו-שפתני) בעל 5 או 10 עורקים או יותר ובעל 5 עד 10 שיניים לעיתים 15 (מרמר הערבות). השיניים שוות זו לזו או השיניים העיקריות ארוכות והנלוות קצרות והן מסודרות לסירוגין (מרמר מצוי). השיניים נוקשים דמוי מרצע, מסתיימים בעוקץ דמויי אנקול או כפופים לאחור ולעיתים ודוקרניים.
הכותרת דו-שפתנית, צבעה לבן או ארגמן, צינור הכותרת אינו בולט על פי רוב מתוך הגביע והוא חסר טבעת שערות (בישראל). השפה העליונה זקופה, ושטוחה פחות או יותר, ומפורצת בקודקודה או בעלת שתי אונות. השפה התחתונה פרושה וגזורה ל-3 אונות, האונה האמצעית רחבה משתי האונות הצדדיות ומפורצת.
האבקנים, שמספרם 4, קטנים חבויים בתוך צינור הכותרת. הזוג הקדמי ארוך יותר מזוג האחורי. השחלה עילית וקודקוד עמוד העלי שסוע לשתי אונות. הפרי מפרדת והפרודות סגלגלות וחלקות.
מרמר הנגב
מַרְמַר הַנֶּגֶב (.Marrubium alysson L) צמח רב-שנתי, מסתעף מבסיסו, וגובהו 40 ס"מ, והוא מלבין כולו בגלל כסות של שערות הדוקות, וקצרות ורכות ונעימות למגע. הענפים, רְבוּעִים זקופים. העלים נגדיים פשוטים ונישאים על פטוטרת ארוכה. טרף העלה עגול או בצורת מניפה, רוחבו כרגיל ארוך יותר מאורכו, פניו מקומטים מאוד ושפתו חרוקה עד גזורה. העלים המלווים את התפרחת משולשים, יתדיים וחסרי פטוטרת. הפרחים ערוכים בדורים כדוריים צפופים מרוחקים זה מזה לאורך הגבעול.
הפרחים דו-שפתניים באופן ברור. הגביע דמוי צינור עם 5 שיניים (ולא עשר או יותר) משולשות או דמויות ביצה ואורכן כמחצית אורך הצינור. הגביע משתייר דמוי כוכב בן 5 אונות, קוצני וקשיח בשלב הפרי והבשלת הפרודות. הכותרת קטנה, שצבעה ורוד עז (לילך, ארגמן) ובולטת מעט מהגביע. האבקנים חבויים בצינור-הכותרת.
בית גידול ותפוצה: בישראל הוא גדל בצדי דרכים ומקומות נטושים, בסביבה מופרית, בקרבת האדם אך, גם בבתי גידול טבעיים בעיקר בערבות ובמדבריות. הוא גדל במיוחד בקרקע לס ומעדיף קרקעות עשירות בנוטריינטים. (חומרי תזונה חשובים). הוא גדל בכל אזורי דרום ישראל: בדרום מישור החוף, השפלה, הרי יהודה, צפון הנגב, ומערבה, דרום הנגב, מדבר יהודה, ערבות הירדן והערבה. התפוצה בעולם היא דרום ים-תיכוני ומזרח סהרו-ערבי עם גשם ממוצע של 150 עד 300 מ"מ בממוצע לשנה. הוא גדל בארצות: מרוקו, תוניסיה, אלג'יריה, לוב, מצרים, סיני, ארץ ישראל, סרדיניה, איטליה וספרד . הפריחה מסוף פברואר ועד תחילת אוגוסט.
מרמר הלבנון
מַרְמַר הַלְּבָנוֹן (שמו המדעי: Marrubium globosum subsp. libanoticum (Boiss.) P.H.Davis), בספרות העברית שמו הנרדף הוא Marrubium libanoticum (מרוביון לבנוני).
מריון הלבנון הוא צמח עשבוני רב-שנתי הגדל המדרונות אבניים ובצדי-דרכים בחגורה העליונה של החרמון. זן זה מסתעף מבסיסו, גובהו 40 ס"מ, והוא מלבין כולו בגלל כסות של שערות קצרות והדוקות. הגבעולים, רְבוּעִים זקופים. העלים נגדיים, פשוטים וחרוקים. טרף העלה רך, דמוי יתד, מקומט מאוד, שקוע לאורך העורקים, שני חלקי הטרף מקופלים כלפי מעלה, ופניו מכוסים שיער לביד לבן עבה, נעים למגע. הפרחים קטנים, צבעם לבן או קרם, והם ערוכים בדורים כדוריים צפופים, מרוחקים זה מזה לאורך הגבעול. הגביע דמוי צינור עם 5 שיניים דמויי מרצע, אורכן כשליש מאורך הצינור. העלים דמויי ביצה או מעוגלים.
תת-מין זה גדל במדורות אבניים בחרמון בחגורה העליונה של החרמון. תפוצתו בבתות טרגקנטיות של הרים גבוהים גם באדום. הוא אחד משלושה תת-מינים של הסוג globosum. שני המינים האחרים גדלים בטורקיה. הפריחה מסוף פברואר עד תחילת נובמבר.
מרמר הערבות
מַרְמַר הָעֲרָבוֹת (Marrubium cuneatum, כונה בעבר מרוביון יתדי) - בן שיח נדיר, ים תיכוני, פרחיו קטנים, העלים דמויי יתד (דמוי משולש ההולך וצר כלפי בסיסו) ומופשלים כלפי מטה. מספר שיני הגביע עולה על 10 והן שטוחות, אינן שוות, ואינן מאונקלות. אחדות מהן שסועות ל-2 או 3 והן מכוסות שערות צמר כמעט עד לקצה. החפיות קצרות ואינן מאונקלות. גבעולי התפרחות צהבהבים ומכוסים בשערות כוכביות קצרות. צמחי ערבות בעבר הירדן: בגלעד במואב ואדום ואולי בחרמון הישראלי, בלבנון, סוריה, איראן, עיראק וטורקיה. הוא נקרא גם מרוביון יתדי. הפריחה מאמצע אפריל ועד תחילת אוגוסט.
מרמר מצוי
מַרְמַר מָצוּי (Marrubium vulgare) - בן-שיח ריחני ולפרחיו הלבנים ריח חזק, גובהו 30 עד 60 ס"מ, זקוף, מסתעף מבסיס, מכוסה בשערות צמריות לבנות. השורש שיפודי, הגבעולים רבים, מסועפים לעיתים, מעוצים בבסיסם, ומזדקפים כלפי מעלה ומכוסים שערות צמריות לבנות ארוכות וצפופות. העלים נגדיים, פשוטים, בעלי פטוטרת (7 עד 15 מ"מ), מקומטים מאוד (שקועים לאורך העורקים), דמויי ביצה או מעוגלים, בסיסם דמויי לב ומוצרים לפטוטרת, ושפתם משוננת או חרוקה. פניהם העליונים שעירים או מתקרחים. הדורים חיקיים ומרובי פרחים. מספר הפרחים בכל דור 6 עד 10. עלי התפרחת דומים לעלי הגבעול.
הפרחים קטנים (אורכם קטן מעט מסנטימטר אחד) ולבנים עד ורדרדים, דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, מאוחה עלים ודו-שפתניים באופן ברור. החפיות צרות ומסתיימות בקוץ מאונקל וקירח. הגביע דמוי צינור (אינו דו-שפתני), שאורכו 4 עד 7 ס"מ, בעל 10 עורקים, מכוסה שערות צמריות וגם שערות כוכביות, והלוע חסום בשיער צמרי. הוא בעל 10 שיניים שוות זו לזו פחות יותר והשיניים העיקריות ארוכות והנלוות קצרות והן מסודרות לסירוגין. השיניים נוקשים דמוי מרצע ומאונקלות (מסתיימים בקוץ דמויי אנקול) לעיתים ודוקרניים. מכוסות שערות צמריות בחציין התחתון וקירחות בחציין העליון. הכותרת דו-שפתנית, צבעה לבן ורדרדה, צינור הכותרת אינו בולט על פי רוב מתוך הגביע והוא חסר טבעת שערות (בישראל). שתי השפות שעירות בצדם החיצוני. השפה העליונה זקופה, ושטוחה פחות או יותר, ומפורצת בקודקודה או בעלת שתי אונות. השפה התחתונה פרושה וגזורה ל-3 אונות, האונה האמצעית רחבה משתי האונות הצדדיות ומפורצת. האבקנים, שמספרם 4, קטנים חבויים בתוך צינור הכותרת. הזוג הקדמי ארוך יותר מזוג האחורי. השחלה עילית וקודקוד עמוד העלי שסוע לשתי אונות. הפרי מפרדת והפרודות סגלגלות וחלקות.
ההאבקה נעשית על-ידי דבורים, בדרך של האבקה עצמית. הפריחה מסוף מרץ ועד תחילת יולי.
בית גידול ותפוצה: מרמר מצוי נפוץ בצדי-דרכים, במעזבות, באשפתות, ומעדיף קרקעות עשירות בנוטריינטים. (חומרי תזונה חשובים) או קרקעות גיר. הוא גדל בעיקר בבתות-סְפָר ברוב חלקי ישראל.
טיפוס התפוצה ים-תיכוני ואירנו-טורני והתפוצה הטבעית העולמית משתרעת בעיקר בארצות הים התיכון והמזרח התיכון, גם באזורים החמים של אירופה ועד מערב ההימלאיה. מין זה התאזרח באמריקה הצפונית ובמזרח אמריקה הדרומית.
שימושים: בשמן האתרי משתמשים לתיבול מוצרי מזון כגון קינוחים ומשקאות חריפים. כצמח מרפא שמש מרמר מצוי כבר כעת העתיקה והא נזכר בכתבי היפוקרטס, 500 לפנה"ס כצמח מרפא. מאז נודע הצמח כסם משתן, מחזק, ומעורר וטיפול בדרכי הנשימה ועוד. במחקרים מודרניים במרמר זוהתה תרכובת הנקראת "מרובין" שיש לו פעולה מכייחת - להרחקת ליחה מן הסמפונות, ואף מסדיר הפרעות בקצב פעולות הלב. השמן האתרי המופק מהעלים מרחיב את כלי אדם ופועל אף הוא כמכייח. בניסויים בחיות מעבדה נמצא כי חומצת מרובית המוקפת ממין זה גורמת לזירוז הפרשת מיצי מרה.
טמפרטורת האוויר
טמפרטורת האוויר. טמפרטורת האוויר שונה מהטמפרטורה שאנו חשים. צינת הרוח וחום הנובע מקרינה של השמש או של גופים אחרים אינם חלק מטמפרטורת האוויר. האוויר מורכב מתערובת של גזים וגורמים נוספים כגון מים ואבק. האוויר כלוא בין פני כדור הארץ והחלל החיצון. האוויר איננו הומוגני. לחץ, צפיפות, קרינה, אחוז לחות, עננות וטמפרטורה משתנים מאזור לאזור. כל אחד ממרכיבים אילו תורם את שלו בתהליכי החימום והקרור של האוויר.
חימום האוויר בקרינה
השמש מהווה מקור ל-אור בתדירויות שונות. אור השמש הופך לחום כאשר הוא נבלע על ידי פני השטח או על ידי חלקיקים באטמוספירה. כמות החום המשתחררת בתהליך הבליעה תלויה בעוצמת הקרינה בסוג הקרינה בסוג החומר ובצפיפותו.
חימום האוויר בעיבוי
תהליך העיבוי (Condensation) הוא התהליך בו אדי מים הופכים לנוזל. בהליך זה משתחרר חום הגורם לסביבה (אוויר) להתחמם. אידוי הוא התהליך ההפוך בו המים מתנדפים והופכים לגז. אידוי הוא תהליך סופח חום הגורם לסביבה (אוויר) להתקרר.
חימום האוויר בדחיסה
הקשר בין טמפרטורה של גז ולחץ הגז מומחש בעזרת נוסחאות חוק גיי-ליסק.
או
רוח היא גורם נוסף לחימום בדחיסה. הרוח היא תוצאה של אי שוויון לחצים. בזמן תנועת האוויר מהלחץ הגבוה לנמוך מבצעת עבודה בתהליך שהוא היפוך של מנוע קרנו. בסופו של התהליך יומר חלק מהפרש הלחצים בחום.
מדידת טמפרטורת האוויר
טמפרטורת האוויר נמדדת הגבהים שונים בעזרת מד-חום הנמצא במקום מבודד ככל האפשר מהשפעות זרות. על פני השטח מד החום ממוקם ב-(Stevenson screen) קופסה לבנה ומאווררת שתפקידה לבטל ככל האפשר את השפעת קרינת השמש והקרינה הנפלטת מהחומר ממנו עשויה הקופסה.
גורמים להפרשי טמפרטורה באוויר
הפרשי טמפרטורה ייווצרו עקב חוסר אחידות בגורמי החימום. ההפרשים ישמרו כתוצאה ממוליכות חום שונה של האוויר עצמו ושל עצמים אחרים. חוסר אחידות בעוצמת הקרינה ובעוצמת הבליעה גורמים להפרשי טמפרטורות באטמוספירה. למשל, כמות הקרינה גבוהה יותר באזור קו המשווה מאשר בקטבים, אדמה כהה בולעת יותר קרינה מחול לבן. העננות משפיעה על הטמפרטורה בכך שהיא כולאת את החום הנפלט ולא מאפשרת לו להתפזר. גורמים אלו יוצרים הפרשי טמפרטורה באטמוספירה. כאמור, הפרשים אלו הם הגורם העיקרי ליצירת רוח. חומרים שונים בפני הקרקע משחררים חום בקצב שונה. מים מתקררים לאט יותר מאדמה.
למדידות שונות נעשה שימוש במדדים טמפרטורה וירטואלית וטמפרטורה פוטנציאלית.
רביד
רָבִיד הוא קיבוץ בגליל התחתון, הממוקם 6 ק"מ ממזרח ליישוב מסד, לצד הכביש בין מחלף גולני וצומת נחל עמוד (צומת קדרים). נקרא על שם הנחל הנשקף ממנו, ואדי אל-רַבַּדֿיַה (נחל צלמון). שייך למועצה אזורית עמק הירדן, בה הוא מהווה כיישוב המערבי ביותר.
היסטוריה
הקיבוץ נמצא על אדמות הכפר הערבי אל־מנסורה שנכבשו בשנת 1948. אל-מנסורה היה בראשיתו הסתעפות של הכפר אל-מע'אר שממערב לו. שרידי מרכז אל-מנסורה נמצאים צפונית-מערבית לכניסה לקיבוץ וכיום יש בהם עיי־חורבות ועשבי בר גבוהים, עצי־זית ושיחי־צבר.
הקיבוץ הוקם על ידי התק"ם ביוני 1981 במסגרת תוכנית המצפים לגליל. על פי התוכנית, עיקר פרנסת הקיבוץ תוכנן להיות על התעשייה. באוקטובר 1982, עת התגוררו במקום 10 משפחות, התקיים טקס העלייה על הקרקע. המתיישבים במקום היו עירוניים שנענו למודעות בעיתונים שקראו להתיישב ברביד. בשנת 1986, לאחר משבר חברתי עמוק במקום, החליט התק"ם על פירוק הקיבוץ.
בשנות ה-80 נכשלו שני ניסיונות התיישבות בנקודה. בסוף שנות השמונים הקיבוץ יושב על ידי גרעין צפון אמריקאי של הבונים דרור וגרעין ישראלי. היישוב הנוכחי הוקם בשנת 1994 בידי משוחררי נח"ל חברי תנועת הבוגרים של הנוער העובד והלומד. הקיבוץ מיושב היום על ידי תנועת "דרור ישראל". הקיבוץ הוא "קיבוץ קבוצות", ובנוי ממספר קבוצות שיתופיות החיות בקומונות המקיימות ביניהן קשרים חברתיים ומשימתיים במשימות החינוך השונות.
הקיבוץ מוגדר גם כקיבוץ מחנכים וחבריו עוסקים בעיקר בפעילות חינוכית פורמלית ובלתי פורמלית. בקיבוץ נמצאים מרכז ומשרדי "המעורר" - חברה העוסקת בחינוך באמצעות סמינרים לבתי ספר תיכוניים ומסעות לפולין, בדגש על שורשי המהפכה הציונית ותנועות הנוער בשואה שהוקמה על ידי בוגרי דרור ישראל.
פעילות חינוכית
כמו כן בקיבוץ ישנו "המרכז החינוכי להתחדשות שתפנית" המשמש את חברי דרור ישראל ואת תנועת הנוער העובד והלומד כמרכז סמינרים. בין הפעילויות הנערכות במרכז:
בקיבוץ פועלות שתי מסגרות חינוכיות קבועות: ליד הקיבוץ - המפעלים "בלוקל רביד" ו"אבני רביד" וכן מטעי מנגו, ליצ'י וזיתים של הקיבוץ. מטעי הקיבוץ משמשים מסגרת גם ל"קטיף חינוכי" של בני נוער וחברי קבוצות שיתופיות, במהלכו לנות הקבוצות תקופת מה בקיבוץ - עובדות במטעים ולומדות למידה משותפת על נושאים הקשורים לעולם העבודה.
אתרים באזור
בסמוך לכביש הגישה לרביד מכביש 65, הוקם מצפה ארבל, על שם החייל שנפל בפעולה ברצועת עזה ב 12 ביולי 2007. מהמקום תצפית יפה על הר ארבל והכנרת.
בשנת 1996, כשנה לאחר רצח רבין, נפרצה ביוזמת תנועת הבוגרים של הנוער העובד והלומד דרך עפר המקבילה לשביל הגישה ליישוב תחת השם 'דרך יצחק רבין'. בשנת 2017 בשיתוף עם קרן קיימת לישראל הוכשרה הדרך והוצבו לאורכה מיצבים ותערוכה לאזכרת פועלו של יצחק רבין, מורשתו והירצחו.
יחסי אלבניה–סרביה
היחסים בין אלבניה לסרביה הם היחסים הבינלאומיים בין רפובליקת אלבניה לרפובליקה של סרביה. לאלבניה שגרירות בבלגרד ולסרביה שגרירות בטירנה. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSSE), האיגוד המרכזי של אירופה לסחר חופשי (CEEST) וארגון השיתוף הכלכלי בים השחור (BSEC). סרביה ואלבניה מועמדות רשמיות להצטרפות לאיחוד האירופי.
סרביה ואלבניה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-25 באפריל 1914. לאחר מלחמת העולם הראשונה בקשה סרביה לחלק את אלבניה בינה ובין יון. ב-16 ביולי 1920 פלשו כוחות יוגוסלביה לאלבניה במטרה לספח את החלקים הצפוניים של סרביה לידיה ולסייע לנוצרים האלבנים במלחמתם במוסלמים האלבנים. קרבות התחוללו ליד קוסיבה, דרביצה ובורדק. האלבנים הצליחו לגבור על הסרבים במחצית השנייה של אוגוסט 1920, אולם הסרבים לא אמרו נואש ושבו ותקפו את האלבנים בתחילת ספטמבר בקסטרי דיברה ואלבסן. לאחר ניסיונות ליישב את סכסוך הגבולות בדרכי שלום, שבה יוגוסלביה להכריז מלחמה על אלבניה בספטמבר 1921. בדצמבר 1921 השלים הצבא היוגוסלבי את פינויו מאלבניה. באופן מסורתי, היחסים בין אלבניה לסרביה מתוחים למדי, בעיקר בשל סוגיית קוסובו.
חבל טוקאי
חבל טוקאי (הונגרית: Tokaj borvidék) הוא אזור יין היסטורי במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון-מזרח הונגריה, המורכב מ-28 כפרים ו-70,000 דונם של כרמים שבהם גדלים זני ענבים ייחודיים. באזור זה מיוצר היין טוקאי, שהוא סוג ידוע של יין מחוזק. השם "טוקאי" נגזר ממילה ארמנית שמשמעותה ענב. מילה זו חדרה לשפה ההונגרית ככל הנראה במהלך המאה ה-10. שמו הקודם של החבל היה הג'אליה (Hegyalja), ומשמעותו בהונגרית היא "למרגלות גבעות". האזור הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2002, והוא אחד מאזורי היין היחידים בעולם שזכו למעמד זה.
גאוגרפיה, גאולוגיה ואקלים
חלקו המזרחי של חבל טוקאי משתרע על גבעות סרנץ' (Szerencs), שגובהן הממוצע הוא 250 מטרים מעל גובה פני הים. כ-80% מפני השטח של הגבעות מורכבים מטוף ריוליטי המכיל זאוליט, קאוליניט, הידרו-קוורציט ובנטוניט. בקצה הדרום-דרום-מזרחי של הר טוקאי (הנמצא ברכס זמפלן) נמצא מרבץ גדול המורכב מחצץ, חול, אלוביום ומים מתוקים. השכבות התת-קרקעיות העליונות של הגבעות מורכבות מאדמה חומה הנמצאת על שכבת חרסית, והשכבות היותר עמוקות מורכבות בעיקר מחומרים פוריים עם חלקים של אבן גיר. הגובה הממוצע של מורדות הגבעות בכיוון דרום-מזרח, צפון, ומערב-צפון-מערב הוא 541 מטרים מעל גובה פני הים. כ-80% מפני השטח עוברים תהליכי בליה קבועים.
האזורים הגבוהים של החבל מאופיינים בתנאי לחות יותר גבוהה, והאזורים הנמוכים בתנאי חום ויובש גבוהים יותר. בכל שנה השמש זורחת בממוצע למשך כ-2,000 שעות. בזמן עונת הפריחה הטמפרטורה הממוצעת היא בין 16.3°C ל-16.9°C, ואינה יורדת מתחת לאפס מעלות בין אמצע אפריל לאמצע אוקטובר. כמות הגשמים השנתית הממוצעת היא בין 600 ל-620 מטרים, ומתוכם יורדים בין 370 ל-390 בעונת הפריחה. בזכות תנאי האקלים השוררים באזור זה ניתן לגדל בו צמחים המתאימים לאקלים חם, וביחד עם איכות הקרקע ותכונות נוספות של הגבעות הופכים את חבל טוקאי למקום טוב לגידול ענבים.
צורת ההתיישבות בחבל תלויה בתכונותיו הטופוגרפיות וההידרוגרפיות. שני צירי היישובים העיקריים שוכנים לאורך הנהר בודרוג והנהר הרנאד ויובליו.
היסטוריה
הוסיטים מבוהמיה שלטו באזור במשך תקופה קצרה במאה ה-16, אך לבסוף אוחד עם ממלכת הונגריה על ידי המלך מתיאש הוניאדי. העות'מאנים, שכבשו את רוב הונגריה, לא הצליחו להשתלט על אזור טוקאי שהפך למקום הנתון לסכנת פשיטות קבועה.
הכרמים הראשונים ניטעו באזור ככל הנראה בתחילת המאה ה-12, וההשערה היא שהשיטות לגידול גפנים הובאו לאזור על ידי שבט הקאבארים שהתיישב באזור הרי הקרפטים בסמוך להונגרים במהלך המאה ה-9 או המאה ה-10. תחילת הייצור של יין הטוקאי הייתה ככל הנראה רק בתקופת השלטון העות'מאני.
פריחתו של חבל טוקאי החלה רק בתחילת המאה ה-16, והטוקאי היה למוצר ייצוא חשוב עבור נסיכי טרנסילבניה ששלטו באזור במאה ה-16 ובמאה ה-17. ליין היה תפקיד במאבק לעצמאות הונגריה בהובלתו של פרנץ ראקוצי, שהפיץ אותו למספר שליטים אירופיים כגון לואי ה-14. לואי הגיש את היין בארמון ורסאי, והיה כה מרוצה ממנו עד שהעניק לו את התואר "וינום רגום, רקס וינורום" ("יין של מלכים, מלך היינות"). כאשר ראקוצי הובס והוגלה ב-1717 אחוזותיו נלקחו על ידי השליטים מבית הבסבורג.
חלוקת פולין ב-1795 והטלת מסי מכס פגעו בייצוא הטוקאי, וסימנו את תחילת ירידת מעמדו של האזור. המשבר השני שפקד את האזור היה פריצתה של מגפת זבוב הענבים (Phylloxera) בשנים האחרונות של המאה. המשבר השלישי היה כאשר הונגריה איבדה את רוב שטחה בעקבות החתימה על חוזה טריאנון, כך שרוב השוק המקומי של היין יצא מחזקתה של הונגריה. צ'כוסלובקיה אף זכתה ב-1200 דונם מהאזור, המהווים חלק מאזור יין בסלובקיה המודרנית. מעמדו של האזור הגיע לשפל לאחר מלחמת העולם השנייה: הקהילה היהודית הושמדה כמעט לחלוטין במהלך השואה, והשלטון הקומוניסטי ביטל את הבעלות הפרטית של המשפחות מהמעמד החברתי הגבוה. מעמדו של האזור ושיקומה של תעשיית היין והגפנים באזור טוקאי החלו להשתפר רק לאחר השינויים הפוליטיים שהתרחשו בהונגריה בשנות ה-90. ונכון ל-2008 יש באזור כ-600 יקבים.
ממשלות הונגריה וסלובקיה חתמו ביוני 2004 על הסכם העוסק בשימוש בשם "טוקאי" בסלובקיה. לפי ההסכם רק יין המיוצר בתוך אזור מסוים בסלובקיה שגודלו 5.65 קמ"ר זכאי לשאת את השם "טוקאי". אולם, בחלק הסלובקי לא הקפידו על אותם חוקים שהיו בתוקף בחלק ההונגרי מאז תחילת שנות ה-90, והדבר גרם למספר מחלוקות משפטיות שבהן מעורבות גם מדינות אחרות.
מרתפי היין ומבנים נוספים
המבנים הידועים ביותר בחבל הם מרתפי היין, המחולקים לשתי קבוצות:
אחד המרתפים העתיקים ביותר בחבל הוא מרתפו של המלך קלמן בטרצל (Tarcal), שנבנה ככל הנראה בשנת 1110.
בחבל יש מספר מרתפי יינות ייחודיים בכך שהם בנויים באופן לא סדיר ואחיד ובהם אוחסנו היינות והובשלו בחביות מעץ אלון. הסיבה לכך היא שלאורך השנים חוברו מרתפים שונים ונפרדים בצורה אנכית או אופקית. המרתפים הללו נפוצים בעיקר במרכזי המסחר השוכנים למרגלות גבעות האזור, כולל טוקאי, ארדבניה, טאיה ומאד.
מערכת המרתפים המסועפת ביותר שוכנת בעיירה שאטוראליאויהיי, ומורכבת מ-27 מרתפים שונים שחוברו אל זה. שטחו של המרתף הוא כ-50,000 מטרים רבועים, ומאוכסנים בו כ-13,000 חביות יין. המרתפים הראשונים שמהם הורכב מרתף זה נבנו ככל הנראה עוד במאה ה-13. למרתף הייתה חשיבות רבה במאה ה-16 לאחר הפלישה העות'מאנית, כיוון שערכו של הטוקאי עלה כתוצאה מירידת קרנם של היינות שהופקו בדרום הונגריה. מערכת ידועה נוספת היא זו השוכנת בשארושפטק, בעומק של 14 מטרים מתחת לטירת ראקוצי. אורך המערכת הזו הוא 2,000 מטרים, ויש בה שני חדרים ששימשו לטעימת יין. מערכת המרתפים כבר הייתה קיימת כאשר הטירה נבנתה בין 1534 ל-1541.
הטמפרטורה במרתפים היא בין 10 ל-12°C. המרתפים מכוסים בעובש, הניזון מאדי האלכוהול הנוצרים במהלך הבשלת היין. העובש שומר על טווח של 85 עד 90% לחות, שהוא טווח אידיאלי עבור הבשלת יינות טוקאי.
בנוסף, בחבל יש מבנים שונים הקשורים למורשת התרבותית וההיסטורית שלו. המבנים הידועים הם הכנסיות הרומיות-קתוליות שנבנו ביישובים השונים בימי הביניים, כנסיות אורתודוקסיות מהמאה ה-18 והמאה ה-19, בתי כנסת יהודיים, ומגוון בתים גדולים כגון טירות ובתים של המעמד האריסטוקרטי.
תת-היבשת ההודית
תת-היבשת ההודית הוא אזור גאוגרפי ותרבותי בדרום אסיה הכולל את הודו, בנגלדש, פקיסטן, נפאל, בהוטן, סרי לנקה והאיים המלדיביים. תת-היבשת חופפת את הלוח הטקטוני ההודי. תת-היבשת הוא אחד מהאזורים המאוכלסים ביותר בעולם ובו כ-1.8 מיליארד תושבים (רובם בהודו, פקיסטן ובנגלדש), המהווים 40% מאוכלוסיית אסיה. המונח "תת-היבשת ההודית" מבטא את השוני הגאוגרפי והטקטוני בין האזור לבין שאר יבשת אסיה, אך גם את ההבדלים החברתיים בין תרבויות תת-היבשת והתרבויות הסמוכות. עם זאת, אין קונצנזוס מוחלט לגבי המושג.
גאולוגיה וגאוגרפיה של תת-היבשת
הלוח הטקטוני ההודי שריד ליבשת הקדומה גונדוונה, מה שהופך אותה ללוח יבשתי נפרד מאסיה אשר מתנגש בה במהלך עשרות מיליוני השנים האחרונות, דבר אשר יצר את הרי ההימלאיה, את רמת טיבט ורכסי הרים נוספים. פעולת הדחיקה נמשכת עד היום וגורמת לרעידות אדמה ולהמשך התרוממותו של רכס ההימלאיה במספר סנטימטרים מדי עשור.מבחינה גאוגרפית תחום האזור מצדו הצפוני בשרשראות הרי ההימלאיה, הקארקוראם והינדו-כוש, וצורתו היא כשל חצי אי הכלוא בין מפרץ בנגל ממזרח, האוקיינוס ההודי מדרום והים הערבי ממערב. שטחה של תת-היבשת הוא 4,480,000 קמ"ר, שהם עשרה אחוזים משטחה של אסיה.
הפאונה הטבעית של הודו היא בעלת מגוון מינים רב ביותר והיא מגיעה למקום ה-8 בעולם מבחינת מגוון ביולוגי.
פרהיסטוריה
ברחבי הרפובליקה של הודו נמצאו אתרים של נתזי צור, המתוארכים לתקופת האבן הקדומה.
מדע וטכנולוגיה
מדע וטכנולוגיה (בראשי תיבות: מו"ט) הוא נושא שכולל את המדע, את הטכנולוגיה ואת היחסים ביניהם. המדע הוא עיסוק שמטרתו גילוי ואיסוף ידע על העולם בצורה של הסברים ותאוריות על הטבע ועל היקום. הטכנולוגיה היא אסופה של טכניקות, שיטות או תהליכים המשמשים לייצור של מוצרים, שירותים, כלי להשגת מטרות, כגון חקירה מדעית, או לתת מענה לדרישות צרכנים.
מדע יכול להנהיג פיתוחים טכנולוגיים על ידי יצירת ביקוש למכשירים חדשים שמטרתם לחקור שאלות מדעיות, או על ידי הדגמת אפשרויות טכנולוגיות שלא נחשבו אפשריות בעבר. טכנולוגיה, בתורה, יכולה להמריץ חקירה מדעית על ידי יצירת ביקוש לשיפורים טכנולוגיים שאפשר להשיגם רק באמצעות מחקר, ועל ידי הצגת שאלות בנוגע לעקרונות היסוד שטכנולוגיה חדשה מתבססת עליהם.
במשך רוב ההיסטוריה האנושית, שיפורים טכנולוגיים הושגו במקריות, ניסוי וטעייה או על ידי השראה ספונטנית. כאשר המפעל המדעי המודרני הבשיל בעידן הנאורות, עיקר עיסוקו היה שאלות היסוד של הטבע. מחקר ופיתוח, אשר מופנה כלפי יישומים טכניים, הוא המצאה חדשה יחסית, כשאפשר לייחס את עלייתה למהפכה התעשייתית.