cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ונו (אלסקה)
היסטוריה
בשנת 1880 מהנדס המכרות ג'ורג' פילץ מסיטקה הציע פרס לצ'יף האינדיאני המקומי אם יוביל אותו לזהב. צ'יף קווי הביא לפילץ מספר דוגמאות, משלחת ראשונה ששלח פילץ לא מצאה זהב, אולם לבקשת הצ'יף שלח פילץ משלחת נוספת: את ג'ו ג'ונו וריצ'רד האריס לברר האם יש במקום זהב.
בעקבות גילוי הזהב סימנו ג'ונו והאריס, ב-18 באוקטובר 1880, שטח בו עתידה לקום העיר. בשטח זה (0.6 קמ"ר) הוקם מחנה הכורים הראשון שהתפתח לעיירה. עיירה זו הייתה העיירה הראשונה שנוסדה לאחר רכישת אלסקה על ידי ארצות הברית.
בשנת 1906, בשל הירידה במסחר בפרוות, ירדה חשיבותה של סיטקה - ששימשה עד אז כבירת טריטוריית אלסקה, והעיר ג'ונו נבחרה כבירת הטריטוריה החדשה.
בשנת 1954 הוצע להעביר את בירת הטריטוריה צפונה לאנקורג'. בשנת 1959 הפכה אלסקה למדינה והעיר הפכה לבירת המדינה. בשנות ה-70 הוצע להעביר את הבירה לוילו אולם תוכניות אלה לא יצאו לפועל. הצבעות נוספות נערכו ב-1984 וב-1996.
תחבורה
ניתן להגיע אל העיר ג'ונו דרך הים או האוויר בלבד. כלי רכב מגיעים אל העיר באמצעות מעבורות. מערכת הכבישים המהירים הימיים של אלסקה היא מערכת קווי מעבורת בבעלות המדינה מאפשרת הגעה אל העיר. כמיליון תיירים מגיעים לעיר מדי שנה בספינות טיולים. בעיר כ-60 ק"מ של דרכים, ומספר כלי הרכב בעיר עולה על מספר התושבים. רבים מהתושבים, נוסף על כלי רכב, מחזיקים בבעלותם סירות או מטוסים קלים. מפולות שלגים ומזג האוויר הקשה מקשים על בניית הדרכים ותחזוקתם.
נמל התעופה היחיד של העיר הוא נמל התעופה הבינלאומי ג'ונו בו נוחתים רק מטוסי חברת התעופה אלסקה איירליינס.
שלטון וממשל
בנייני הממשל של המדינה מצויים בבניין משרדים אחד במרכז העיר ג'ונו. בניין זה שימש במקורו בניין מנהלת הטריטוריה. המבנה הוקם בשנת 1931 ובו היו, בעת הקמתו, משרדי השלטון הפדרלי, בתי המשפט הפדרליים ושירות הדואר. עם הפיכת אלסקה למדינה התמקמו בבניין בית המחוקקים של אלסקה ומשרדי מושל אלסקה.
תרבות ואמנות
בעיר ג'ונו פועל תיאטרון פרסבירנס (תיאטרון "התמדה") - התיאטרון היחידי במדינה. בעיר נערך מדי שנה פסטיבל הפולקלור של אלסקה וכן פסטיבלי ג'אז ומוזיקה קלאסית. בעיר פועלת התזמורת הסמפונית של ג'ונו העורכת קונצרטי מוזיקה קלאסית. בג'ונו פועלות שתי קבוצות אופרה "Opera to Go" ו-"Juneau Lyric Opera".
תקשורת
בג'ונו יוצא לאור יומון אחד, ה"ג'ונו אמפייר" וכן שבועון אחד בשם "קפיטל סיטי ויקלי".
כלכלה
כבירת אלסקה, המעסיק העיקרי בג'ונו הוא הממשלה. זה כולל את ממשלת המדינה, הממשלה הפדרלית (שיש לה משרדים אזוריים כאן, במיוחד עבור סוכנויות משאבים), הממשלה העירונית (הכוללת את נמל התעופה המקומי, בית חולים, נמלים ומחוז בתי ספר), ואת אוניברסיטת אלסקה דרום מזרח. משרדי ממשלת המדינה והשפעתם הכלכלית העקיפה מהווים כרבע מהכלכלה של ג'ונו.
התיירות מהווה מרכיב משמעותי בכלכלת העיר. מדי שנה מגיעים אל העיר כמיליון תיירים באמצעות ספינות מטיילים. נמל העיר הוא נמל הדיג ה-45 בנפח הדגה המגיעה אליו, בארצות הברית. שווי הדגה הנפרקת בו מדי שנה מגיע לכ-21.5 מיליון דולרים.
אשלגן
אַשְׁלְגָן (באנגלית: Potassium, בלטינית: Kalium) הוא יסוד ממשפחת המתכות האלקליות שסמלו הכימי K ומספרו האטומי 19.
מקור שמו העברי במרקם היסוד וצבעו הלבן, המזכירים את מרקם השלג. תרכובת אשלגן קרויה אשלג או פוטאש (Potash), ומקור שמו האנגלי הנ"ל של היסוד במילה זו. זהו מינרל חשוב והוא נפוץ בעיקר בנוזל התוך-תאי.
תכונות
אשלגן הוא המתכת הקלה ביותר אחרי ליתיום, עם צפיפות נמוכה משל מים. האשלגן רך וצבעו לבן כסוף, וניתן לחתוך אותו בקלות עם סכין. אשלגן מתחמצן במהירות באוויר ולכן יש לאחסנו בשמן, נפט או קרוסין. בדומה למתכות אלקליות אחרות, אשלגן מגיב בצורה "אלימה" בתגובה כימית עם מים ונפלט מימן באותה תגובה.
היסטוריה
האשלגן לא היה ידוע בימי הרומאים ולכן שמו הלטיני- "Kalium", איננו שם לטיני "קלאסי", ונלקח מהמילה "Alkali" שנגזרה מהמילה הערבית "אל קאלי" שפירושה "אפר שרוף".
צורה בטבע
האשלגן מרכיב כ־2.4% ממסת קרום כדור הארץ והוא היסוד השביעי בתפוצתו בכדור-הארץ. עקב מטענו החיובי החזק, קשה להפיק אשלגן ממינרלים.
האוקיינוסים הם מקור חשוב לאשלגן, אך כמות האשלגן המופקת מנפח מסוים של מי ים קטנה מאוד לעומת כמות הנתרן.
ניתן להפיק אשלגן באמצעות אלקטרוליזת KOH. טכניקות נוספות להפקת אשלגן מאשלגן כלורי הומצאו גם הן ו-KOH אינו המקור היחידי. היסוד כמעט לא נמצא בטבע בצורתו החופשית, אבל ליוני K + תפקידים חשובים באורגניזמים.
תפקיד ביולוגי
אשלגן הוא מינרל הכרחי בתזונה יום יומית, הוא עוזר בתהליך ההתכווצות של השרירים ובשמירה על נוזלים. אשלגן חשוב בשליחת מידע עצבי דרך תאי עצב ובשחרור אנרגיה מחלבונים, שומן ופחמימות בזמן מטבוליזם. מחסור באשלגן מתבטא במצב קטלני היפוקלמיה (Hypokalemia, תת-אשלגן בדם).
אמצעי זהירות
אשלגן מתכתי מגיב ב"אלימות" עם מים ולכן יש לשמור אותו בשמן תעשייתי או קרוסין ולטפל בו בהתאם. תוצאות מגע בין אשלגן ומים יכולות להיות מסוכנות. בנוסף, אין לגעת בו בעור חשוף מפני שהוא עלול לגרום לכוויות.
טוונטה (כדורגל)
'''פ.צ. טוונטה (FC Twente''') היא קבוצת כדורגל הולנדית, המייצגת את העיר אנסחדה, הנמצאת במזרח הולנד על גבול גרמניה, באזור טוונטה (Twente). הקבוצה נוסדה בשנת 1965 ומשחקת בליגת העל ההולנדית. הקבוצה זכתה באליפות אחת ובשלושה גביעים.
התלבושת המסורתית של המועדון כוללת מכנסיים וחולצה אדומים, וצווארון לבן - כצבעי סמל המועדון.
היסטוריה
קבוצת הכדורגל משחקת בליגת העל ההולנדית. הקבוצה נוסדה בשנת 1965 כתוצאה מאיחוד של הקבוצות מועדון ספורט אנסחדה אשר זכה באליפות הולנד בשנת 1926 ואנסחדסה בויס. את עונת 1973/1974 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה ההולנדית - דבר אשר הקנה לה את הזכות להשתתף בגביע אופ"א לראשונה בהיסטוריה. לאחר שבחצי הגמר גברה באופן מפתיע על יובנטוס החזקה, העפילה הקבוצה לגמר הטורניר בו הפסידה לבורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית. הפעם הראשונה שהקבוצה המאוחדת זכתה בתואר כלשהו הייתה בשנת 1977 כאשר זכתה בגביע ההולנדי כשניצחה בגמר 0–3 את זוולה.
בסיום עונת 2000/2001 זכתה הקבוצה בפעם השנייה בגביע ההולנדי לאחר שגברה בגמר על פ.ס.וו. איינדהובן בתוצאה 1–3. בעונת 2002/2003 המועדון היה על סף פשיטת רגל אך נרכש על ידי הבעלים הנוכחי - יופ מונסטרמן שייצב את המועדון, ואף הוביל אותו אל גמר הגביע בשנת 2004. בעונת 2008/2009 הקבוצה הגיעה למקום השני, במרחק של 11 נקודות מהאלופה א.ז. אלקמאר. בנוסף, הגיעה גם לגמר הגביע, בו הפסידה להירנפיין, ושלב 32 האחרונות בגביע אופ"א, שם הודחה על ידי אולימפיק מרסיי. העונה שלאחר מכן הייתה עונת השיא של המועדון המאוחד, כאשר הוא זכה באליפות לראשונה בתולדותיו לאחר שהפסיד רק פעמיים לאורך העונה כולה. בנוסף לזכייה באליפות, הקבוצה גם השלימה דאבל כשזכתה גם במגן יוהאן קרויף - הסופר קאפ ההולנדי. העונה הבאה הייתה אף היא טובה כשהקבוצה סיימה במקום השני בליגה וזכתה בגביע ההולנדי בפעם השלישית, כשהפכה יתרון של 0–2 לאייאקס לניצחון 2–3, כולל שער ניצחון בהארכה של מארק יאנקו. כמו כן, בשנה זו זכתה הקבוצה פעם נוספת בסופר קאפ ההולנדי. לאחר מכן לקבוצה היו בעיות כלכליות והיא ירדה מגדולתה.
בסיום עונת 2017/2018 ירדה הקבוצה לליגה ההולנדית השנייה בפעם הראשונה אחרי 34 שנים, לאחר שסיימה במקום האחרון.
בעונת 2018/2019 זכתה באליפות ליגת המשנה וחזרה לליגה הראשונה.
סגל הקבוצה
נכון ל-10 באוגוסט 2022
(קפטן שני)
(קפטן)
רומנוף וג'ולייט
רומנוף וג'ולייט (באנגלית: Romanoff and Juliet) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1961, בבימויו והפקתו של פיטר יוסטינוב, עם פיטר יוסטינוב, ג'ון גאווין, סנדרה די ואקים טמירוף בתפקידים הראשיים.
ג'ון גאווין וסנדרה די השתתפו קודם בתפקידים ראשיים בסרט "חיקוי לחיים" (1959).
התסריט נכתב על ידי פיטר יוסטינוב והוא מבוסס על המחזה שלו "רומנוף וג'ולייט" שהועלה בברודוויי ב-1956 ובו גם שיחק בתפקיד הראשי של "הגנרל". הוא היה מועמד לפרס טוני למחזה הטוב ביותר ולפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
זאת קומדיה רומנטית המתרחשת על רקע המלחמה הקרה בצורת סאטירה שנונה על רומן הנרקם בין בתו של שגריר ארצות הברית לבנו של שגריר ברית המועצות במדינה אירופאית לא מוגדרת (קונקורדיה), הנשלטת בידי "הגנרל" שמגולם על ידי יוסטינוב עצמו.
המחזה והסרט קשורים באופן רופף למחזה "רומאו ויוליה" של ויליאם שייקספיר – צעיר וצעירה ממשפחות עוינות, נפגשים ומתאהבים למרות האיבה בין משפחותיהם.
יוסטינוב היה מועמד לפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה בפרס גילדת הבמאים של אמריקה על בימויו יוצא מהכלל.
תקציר העלילה
באו"ם נתנהלת הצבעה על החלטה חשובה. התוצאה היא תיקו ותלויה כעת בהחלטה של מדינה קטנה באירופה בשם "קונקורדיה" שבראשה נמצא נשיא שמכונה "גנרל" (פיטר יוסטינוב). מפני שאינו מבין על מה הבעיה הוא בוחר להימנע מהצבעה לדאבונם בעיקר של הסובייטים והאמריקאים.
לאחר הישיבה הוא עולה למטוס ומצטרפת אליו ג'ולייט (סנדרה די) בתו של השגריר האמריקאי בקונקורדיה שנפרדת קודם לכן מארוסה, פרדי (ריק ון נטר).
שתי מעצמות העל מחזרות אחרי הגנרל ומבטיחות לו מכל טוב. העוזר שלו אוטו (פיטר ג'ונס), נוהג להאזין להתייעצויות השגרירים עם מנהיגי המעצמות ומוכר את המידע לשגרירים תמורת כסף.
איגור רומנוף (ג'ון גאווין) הוא בנו של שגריר ברית המועצות בקונקורדיה, ואדים רומנוף (אקים טמירוף). הוא ואשתו אוודוקיה (תמרה שיין – אשתו האמיתית של טמירוף), רוצים שיתחתן ומזמינים קומיסרית סובייטית, מרפה זלוטוצ'נסקה (סוזן קלוטייה, שהייתה אז אשתו של יוסטינוב) שתכיר אותו. בינתיים נפגש איגור עם ג'ולייט בנשף שמארגן אביה והאהבה ניצתת ביניהם באותו לילה עד שהיא מגלה לו שהיא בתו של שגריר ארצות הברית והוא מגלה לה שהוא בנו של שגריר ברית המועצות. שני זוגות ההורים נתקפים בהלם ומתנגדים לקשר הזה.
איגור רומנוף רוצה להתאבד והגנרל מניא אותו מכך. הגנרל רוצה להשיא אותם למרות התנגדות הוריהם. ביום העצמאות של קונקורדיה הוא מארגן מצעד של חייליו שברובם מבוגרים עם רובים. הוא מארגן טקס חתונה שבו הכומר של קונקורדיה מחתן את איגור וג'ולייט כשהם מחופשים. לאחר הטקס הם מגלים את פניהם וההורים מוחים ורוצים להתקרב אליהם ולבטל את הטקס אך חייליו של הגנרל עוצרים בעדם והגנרל מגלה שאין תחמושת ברובים כי אין לו כסף לקנות. כולם פורצים בצחוק ומתחילים לרקוד.
סטאטו פאלמה
סטאטו פאלמה בארבה קוט (ברומנית: Statu-Palmă-Barba-Cot), הוא דמות מהמיתולוגיה הרומנית המככבת באגדות עם רומניות.
סטאטו פאלמה ("מידתו כף יד") בארבה קוט ("זקנו אמה") הוא גמד מפלצתי המתגורר בראש צפצפה, וכשהוא יורד לקרקע, הוא רוכב על ארנבת צולעת ולעיתים אפילו יורד איתה אל מתחת לקרקע.
Traumazine
Traumazine הוא אלבום האולפן השני של הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון. האלבום יצא לאור ב-12 באוגוסט 2022, על ידי חברות התקליטים 300 אנטרטיינמנט ו-1501 סרטיפייד.
רקע והכרזה
ביוני 2022 חשפה די סטליון בראיון לרולינג סטון שהיא שיתפה פעולה עם הראפר פיוצ'ר עבור אלבומה השני הקרוב בשיר ששמו "Pressurelicious". ב-11 באוגוסט 2022, הכריזה די סטליון בעמוד בטוויטר שלה שאלבום האולפן השני שלה Traumazine יצא לאור למחרת.
שפת אמת (ספר)
הספר שפת אמת הוא קובץ דרשות חסידיות על התורה לפי סדר פרשות השבוע והמועדים ועל הש"ס. את הספר חיבר רבי יהודה אריה ליב אלתר, האדמו"ר מגור. ספר זה נחשב לאחד מספרי החסידות הנפוצים ביותר בציבור החרדי ובציבור הדתי לאומי.
על התורה והמועדים
הספר הודפס מיד לאחר פטירת המחבר, בחמישה חלקים, הכוללים את הדרשות על התורה והמועדים. הדרשות על המועדים שובצו בין הדרשות על הפרשיות, פחות או יותר במקום המתאים לפי לוח השנה. במהדורת "אור עציון" החדשה הודפסו בנפרד דרשות התורה ודרשות המועדים, בסדרה בת שבעה כרכים. כמו כן, דברי תורה שכתב המחבר לפני שהתמנה לאדמו"ר לוקטו לספר "שפת אמת-ליקוטים", וניתן למצוא בו את הבסיס לרעיונות שאמר בשנים מאוחרות יותר.
את הדרשות הכתובות בספר היה אומר הרבי בשבתות ובמועדים ב"טיש", ולאחר השבת או המועד היה כותב אותן בעצמו על פי זכרונו. לכן ניתן למצוא לעיתים בכותרת הדרשה ביטויים כמו "בקיצור", "ערבובי דברים" וכדומה. דרשות רבות מאוד מכילות משפט קצר שאמר רבי יצחק מאיר אלתר, סבו של ה"שפת אמת", וביאור של משפט זה. בדרשות אחרות הוא מבאר את דברי המדרש על הפרשה. לשונו של השפת אמת קצרה ותמציתית. את הסיבה לכך הוא מסביר בעצמו:.
בדרשות משולבים רעיונות מן התלמוד, המדרשים ותורת הקבלה. כדרכן של תורות חסידיות, נקודת המוצא של הדברים הם פסוקי התורה ומדרשי חז"ל. דרשות השפת אמת אינן פרשנות, אלא בירור עקרונות וערכים על פי משנתו החינוכית של הרבי שנשען על הנאמר בפסוקים ובמדרשים כנקודות מוצא מילוליות (לדוגמה מילים כ"ויעל" או "וירד" משמשות כנקודת מוצא לעיון בתופעה הרוחנית של "עלייה" או "ירידה"). דמויות בתנ"ך, סיפורים, ומושגים המופיעים בסיפורי התורה וחז"ל מהווים בשבילו סמלים למושגים קבליים או חסידיים, שבהם הוא משתמש בתורתו.
על הש"ס
השפת אמת על הש"ס יצא לאור על הסדרים מועד וקדשים. בשנת 2013 התגלה בין ספרי אוסף שניאורסון שהועברו לידי המוזיאון היהודי במוסקבה, כתב יד של הספר שפת אמת על סדר נשים וסדר נזיקין שנחשב כאבוד.
ביאורים ועזרים
הספר נחשב כקשה במיוחד לעיון, בגלל כתיבתו התמציתית וקיצורי הלשון. גם חסרונם של מקורות ומראי מקומות מקשה להבין רעיונות שמושתתים על מדרשים ודברי חז"ל שמובאים בקיצור שאינו מאפשר לדעת את מקורם. בשנים האחרונות, נעשו כמה ניסיונות להוציא מהדורות עם תוספת ביאורים ומראי מקומות. בהוצאת ישיבת אור עציון יצאה לאור ב-2012 מהדורה מוערת שבה נוספו מראי מקומות והפניות ואף ביאורים במקום הצורך. כמו כן נדפסה מהדורה של מכון בני בינה של חסידי בעלזא. כמו כן, נכתבו כמה ספרי עזר שנועדו לבאר את הדברים ולהנגישם בשפה קלה.
קישורים חיצוניים
טקסט
מאמרים אודותיו
עין ראפה
עין ראפה (בערבית: عين رافا או عين رافة) הוא כפר ערבי, ממוקם כ-10 ק"מ מערבית לירושלים, בוואדי שבין כביש 1 ואבו גוש מצפון וצובה מדרום.
הכפר נקרא על שם המעיין "עין ראפה" הנמצא במרכזו. הוא הוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה על ידי שלושה אחים מהכפר סובא הסמוך שנכבש ב-1948 ועל אדמותיו קיים היום קיבוץ צובה. תושבי סובא ברחו מבתיהם בזמן מלחמת העצמאות אך כ-20 תושבים בני משפחת חמולת ברהום שלהם היו אדמות ושני בתים בקרבת המעין נותרו במקום. ב-1949 קיבלו תעודות זהות ואזרחות ישראלית. ב-1967 הצטרפו לעין ראפה תושבים נוספים שמקורם בצובא ושהו במזרח ירושלים בין 1948 ל-1967, הם קיבלו אישורים לאיחוד משפחות או שהיו בעלי תעודת זהות ישראלית המקנה זכות לתושבות קבע בישראל. כל תושבי עין ראפה יושבים על אדמות הכפר סובא.
ב 1962 התיישבו תושבי עין נקובא, שעד אותו זמן התגוררו באבו גוש, בצמוד לעין ראפה ויסדו את היישוב עין נקובא. עין נקובא מצוי בצמוד וממזרח לעין ראפה. בשנת 1962 בקשו נציגי התושבים לקדם את סלילת דרך הגישה לכפר. התיישבות אנשי עין נקובא על אדמות סובא באישור המוסדות הכעיסה את תושבי עין ראפה.
אוניברסיטת א-שהבאא
האוניברסיטה הוקמה במהלך שנת 2005, כאשר שמה עד לחודש פברואר 2012 היה "אוניברסיטת המפרץ" (בערבית: جامعة الخليج), אז שונה שמה לשם הנוכחי.
אוניברסיטת א-שהבאא מקיימת שיתוף פעולה אקדמי עם אוניברסיטת ג'ורג' מייסון ואוניברסיטת בנטלי בארצות הברית.
פקולטות האוניברסיטה
לאוניברסיטה 2 פקולטות:
דרור אלוני
דרור אלוני (נולד ב-20 באפריל 1953) לשעבר איש חיל הים, מנהל הגימנסיה העברית "הרצליה" וראש המועצה המקומית כפר שמריהו לשעבר.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1953 בבית היולדות בכפר סבא וגדל בכפר שמריהו, בנם של ראובן ושולמית אלוני, אח לפרופסור נמרוד אלוני ולבמאי אודי אלוני. אלוני הוא בוגר בית הספר לקציני ים בעכו, והפליג בסיום לימודיו וטרם גיוסו לצה"ל כצוער באוניות צי הסוחר. סיים את קורס החובלים של חיל הים בהצטיינות ביוני 1973, ושירת כעשרים ושלוש שנים בחיל הים. תפקידו הראשון היה קצין באח"י קשת, כחלק מצוות הקליטה של ספינות סער 4 החדשות. השתתף בקרב דמייט במלחמת יום הכיפורים. בהמשך שירת במגוון תפקידי פיקוד; כמפקד פלגה השתתף במבצע לכידתו של בכיר בכוח 17 תוך כדי השתלטות על ספינה בה שהה, במבצע משה להעלאת יהודי אתיופיה ובמבצעים להברחת יהודים מסוריה. שירת כמפקד בה"ד חיל הים. השתחרר משירות קבע בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו מצה"ל כיהן כמנהל בחברת מחשבים. בשנת 1998 מונה למנהל הגימנסיה העברית "הרצליה", ונשא בתפקיד זה עד 2001.
משנת 2005 עד שנת 2018 היה ראש המועצה המקומית כפר שמריהו. במהלך שתי מערכות בחירות, בנובמבר 2008 ובאוקטובר 2013 היה אלוני המועמד היחיד לתפקיד ראש המועצה המקומית והעמיד רשימה מוסכמת, דבר שייתר את הצורך בבחירות.
בדוח של מבקר מועצת כפר שמריהו, נמתחה עליו ביקורת, לפיו תכנון תקציבי לוקה שהוביל, גרם להפרש של 21 מיליון שקל, בין התחזית שהציג לבין המצב בסוף שנת 2018.
יחידת תצ"מ 5707
יחידת תצ״מ 5707 – יחידת תצפיות מודיעיניות 5707 (נודעה בצה"ל גם בשם צסק"א – צוות סימון קרקע אוויר), הייתה יחידה מובחרת בחיל האוויר הישראלי, שהתמחתה בפעילות מעבר לקווי האויב, בתצפיות מיוחדות ובהכוונת מטוסי ומסוקי קרב. היחידה הייתה כפופה למפקדת כוחות אוויר מיוחדים (מכא"ם) וכן לבסיס האם שלה בח"א 8.
דרור אלוני
ביוגרפיה
ב-1 באפריל 2020 התחיל בתפקיד מנכ"ל מדרשת שדה בוקר בנגב.
יחידת תצ"מ 5707
היסטוריה
ביולי 1974, לאור לקחי מלחמת יום הכיפורים (ובתוכה מבצע דוגמן 5), הוקמה יחידת התצפית וההכוונה של חיל האוויר. בפקודת ההקמה הוגדר תפקיד היחידה כזיהוי מטרות בעלות עניין לחיל האוויר, והזרמת המידע, בזמן אמת, למרכז השליטה האחראי על הפעלת המטוסים. בראשית דרכה הייתה היחידה יחידת מילואים, שפעלה במשולב עם יחידות דומות של אמ"ן. רוב פעילות התצפית התבצעה מתל פארס ומהר נידל, אך לעיתים גם מאתרים חלופיים. היחידה תפקדה כזרוע הקרקעית של מערך איסוף המודיעין של חיל האוויר, והייתה הכלי העיקרי לאיסוף מודיעין חזותי בזמן אמת על הנעשה לאורך גבולה הצפוני של ישראל. פרט לתצפית, הייתה היחידה אחראית גם על הכוונת מטוסים ומסוקים לעבר המטרות שרכשה.
דרור אלוני
ביוגרפיה
אלוני בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני באסטרטגיה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה. בוגר מכללת המלחמה של הצי של חיל הים האמריקאי.
יחידת תצ"מ 5707
היסטוריה
הניסיון המבצעי שנרכש במהלך הפעלתה של היחידה במלחמת לבנון הראשונה, הביא לכך שב-1982 אורגנה היחידה מחדש כיחידה סדירה, עם מספר עמדות תצפית המאוישות ברציפות על ידי לוחמים לאורך כל השנה. במהלך אותה מלחמה, נטלה היחידה חלק פעיל במבצעים המוצלחים להשמדת מערך טילי הנ"מ הסורי בבקעת הלבנון.
דרור אלוני
בית ספר 'חברותא'
בשנת 2008 הקים אלוני, בשיתוף עם יזמים אחרים, "בית ספר למנהיגות ותרבות" שמכונה "חברותא" במדרשת רופין. שכר הלימוד בבית הספר נחשב גבוה במיוחד, אך אחוז נכבד של התלמידים מקבלים מלגת לימודים. כנגד בית הספר הועלו טענות בדבר חינוך משופר לעשירים בלבד. כמו כן הסתבר כי תוצאות בחינות הבגרות של התלמידים במחזורים הראשונים היו נמוכות מאוד.
יחידת תצ"מ 5707
היסטוריה
בעקבות פעילות היחידה במלחמת לבנון הראשונה, עלתה חשיבותה ונודעו יכולותיה הרבות. עם סיום הלחימה, החלו גם עבודות להקמת עמדת קבע "נץ-1" במוצב חטיבת ארזים בג'בל בארוכ. במהלך שנת 1983, לאור ההתעניינות הרבה ביחידה, הוחלט על הקמת עמדת תצ"מ במוצב החרמון. בשנת 1984 הוקמה עמדת תצפית גם במוצב "חזקה", במזרח רמת-הגולן סמוך לאלוני הבשן (במרחק קילומטר אחד מהגבול).
השינוי המשמעותי באופייה של היחידה חל בשנת 1994, כאשר, בעקבות ארגון מחדש של היכולות המיוחדות של חיל האוויר, הוחלט להקנות ליחידה כשירויות מבצעיות חדשות, שהשתלבו בכלל הכשירויות ההתקפיות המסווגות של מטוסי ומסוקי חיל האוויר.
מסלול ההכשרה הוארך, והלוחמים קיבלו הכשרה מקיפה מלוחמי יחידת שלדג, בלחימה במתארים שונים, ובמיומנויות קומנדו, סיור והסוואה מגוונות.
ב-23 בדצמבר 1994 נפל סמל, לוחם היחידה, במהלך קרב במוצב ברוש בלבנון. סודאי הוא החלל היחיד בתולדותיה של היחידה, ומוקירי זכרו הקימו אנדרטה לזכרו במצפה פארק שוהם.
היחידה נטלה חלק משמעותי במבצעים רבים, ביניהם דין וחשבון, ענבי זעם, בפעילויות לאיסוף מודיעין ולהכוונת מטוסי ומסוקי קרב, מחוץ לגבולותיה של ישראל, וכן בשטחי יהודה, שומרון ועזה, בהם פעלה היחידה בעיקר לאיתור, זיהוי ותקיפה של מחבלים, כמו גם למעצר והפללת מבוקשים.
בשנת 2003 הוענקה ליחידה תעודה מטעם הרמטכ"ל כהוקרה על פעולותיה המבצעיות בגזרות השונות במסגרת מבצע "גאות ושפל" ומבצע "חומת מגן" (האינתיפאדה השנייה).
ב-4 באוגוסט 2003 נסגרה היחידה, כחלק מתוכנית ארגון מחדש בחיל האוויר, אשר כללה צמצום של מספר הטייסות והיחידות בחיל. לוחמי היחידה, כולל אלו אשר היו בעיצומו של מסלול ההכשרה, פוזרו בין מסגרות שונות ביניהן סיירת גולני, סיירת נחל, יחידת שלדג ובמסגרת צוותי ההקמה של מערך האיסוף הקרבי. לאחר סגירתה, היחידה עברה שינוי מיחידה אורגנית לגף בתוך יחידה 557 של חיל האוויר והיא נקראה גף התצפיות של חיל האוויר.
במהלך מלחמת לבנון השנייה פעלו רוב לוחמי היחידה במסגרת היחידות השונות בהם נקלטו.
מיון והכשרה
לאחר סגירתה והקמת גף תצפיות, היחידה גייסה חיילים בפרופיל רפואי בין 64 ל-97, כולם בעלי קב"א 52 ומעלה. מסלול ההכשרה הורד לכחצי שנה וכלל אימוני חי"ר בסיסיים, ניווטים ומסלול הכשרה ייעודי.
רורואוני קנשין
רורואוני קנשין (באנגלית : Rurouni Kenshin), הוא שמה של סדרת מאנגה ואנימה שנכתבה על ידי נובוהירו וואטסוקי (Nobuhiro Watsuki). סדרת המאנגה פורסמה תחילה ביפן ב-28 גיליונות בין 2 בספטמבר 1994 ל-4 בנובמבר 1999. סדרת האנימה הכילה 95 פרקים ששודרו ביפן בין ה-10 בינואר 1996 ל-8 בספטמבר 1998. הסדרה זכתה גם לעיבוד לסרט אנימציה באורך מלא, בשם Samurai X, שיצא ביפן ב-20 בדצמבר 1999 ולסרט קולנוע מצולם שיצא ביפן ב-25 באוגוסט 2012. הסדרה שימשה גם השראה למספר משחקי וידאו לקונסולת פלייסטיישן.
בארצות הברית הופצה סדרת המאנגה בשם "Wandering Samurai" ("רורואוני" מילולית - "הנודד").
העלילה בקווים כללים
עלילת הסדרה מתרחשת בתקופת המייג'י המוקדמת ביפן. הסדרה מספרת את סיפורו של נווד שוחר שלום בשם הימורא קנשין (Himura Kenshin, ביפנית:緋村 剣心) שנודע בעבר כמתנקש שכיר בשם "היטוקירי באטוסאיה" (ביפנית 人斬り抜刀斎. פירוש:הורג אדם, מאסטר הבטאוג'וטסו). קנשין נע ונד ברחבי יפן ומציע הגנה ועזרה לנזקקים, בניסיון לכפר על מעשי הרצח שביצע בעבר. במהלך נדודיו, מגיע קנשין לטוקיו שם הוא מסייע לאישה במאבקה כנגד מתנקש אחר ומביס אותו. האישה מגלה כי קנשין הוא למעשה "מאסטר הבטאוג'וטסו" ומציעה לו מקום מגורים בדוג'ו שלה מאחר שהיא רואה בו אדם עדין וטוב לב. לאחר מספר חודשים של מגורים בדוג'ו, בהם מתוודע קנשין למספר ידידים ואויבים חדשים, מתגלה מזימה של "רוצח צללים" אחר, בשם שישיו מאקוטו (Shishio Makoto), לכבוש את יפן ולהפיל את שלטון שושלת מייג'י. קנשין מחליט להתעמת עם שישיו ובעזרת ידידיו הוא נאבק בו ומצליח להביסו.
סדרת האנימה הולמת את סיפור המאנגה עד לנקודה זו ומכאן והלאה מופיעים בסדרת האנימה סיפורים חדשים שלא הופיעו בסדרת המאנגה.
פירוט העלילה
נערה בשם קאמייאה קאורו מחשיבה את קנשין לרוצח הנודע "היטוקירי באטואוסאיי". כשהיא רואה את החרב הפוכת- הלהב (סאקאבאטו. ביפנית:逆刃刀) של קנשין, היא חושבת שלא יכול להיות שהוא הרוצח המפורסם. קנשין מציל אותה ממוות בטוח בקרב נגד הרוצח האמיתי אשר טוען שהוא היה תלמיד של סגנון ה"קמייאה קאשין", סגנון הסיף של קאורו, ותוך כדי כך משתמש בשם "היטוקירי באטואוסאי". קנשין לוקח את קאורו בחזרה לדוג'ו שלה והיא מספרת לו על האירועים שאירעו לאחרונה בזמן שאדם בשם הירומה קיהיי חובש את ידה. מאוחר יותר, מתברר שקיהיי והרוצח, ששמו האמיתי הוא הירומה גוהיי, הם אחים שמשתפים פעולה כדי לשכנע את קאורו למכור את הדוג'ו שלה. האחים לוקחים את קאורו כבת-ערובה ומשסים את הבריונים שלהם בקנשין אשר מצליח להביס את כולם בעזרת מהירותו העליונה וסגנון הסיף שלו. לפני שהוא הורס את רצפת הדוג'ו של קאורו באמצעות פניו של גוהיי, קנשין מספר שסגנון הסיף של "היטוקירי באטואוסאיי" אינו קאמייאה קאשין אלא סגנון עתיק מתקופת הסנגוקו אשר נותן את היכולת לאדם אחד להביס רבים:"היטן מיטסורוגי". בכך שגילה את זהותו האמיתית, קנשין מתכונן לעזוב -- עד שקאורו שואלת את שמו ומבקשת ממנו להישאר.
טפרי באנטי
טפרי באנטי (אוקטובר 1921 - 3 בפברואר 1977) היה איש צבא אתיופי אשר שימש כשליט אתיופיה השני לאחר הפלת מוסד הקיסרות.
קורות חייו
באנטי נולד בכפר סמוך לעיר אדיס אבבה, ורבים חושדים שהשתייך לעם האורומו, דבר אשר הוא עצמו הכחיש. באנטי התגייס לצבא האתיופי בגיל 20 ולמד באקדמיה הצבאית אואלטה ולאחר מכן שירת בחטיבות השנייה, השלישית והרביעית. בערב של ה-23 בנובמבר 1974, ראש הדרג אמן אנדום שהיה במראקים עם חברי החונטה נרצח לאחר חילופי אש בביתו. בזמן שמקרה זה קרה באנטי פיקד על החטיבה הרביעית שהוצבה בעיר אסמרה. לאחר מותו של אנדום מילא את מקום ראש החונטה מנגיסטו עד לבחירתו של באנטי לשליט אתיופיה.
סמל אירלנד
סמל אירלנד מורכב מנבל אירי או נבל קלטי (אירית: Clàrsach), הקרוי גם נבל בריאן בורו בצבע זהב על רקע כחול. הסמל משמש כיום כסמל הרפובליקה של אירלנד. הנבל נבחר בעת יסוד אירלנד החופשית בשנת 1922, אולם הסמל נרשם רשמית רק ב-9 בנובמבר 1945. . הנבל האירי מזוהה עם אירלנד מאז המאה ה-13 והופיע על מטבעות כבר משנת 1536, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני. מקורו של נבל בריאן בורו הוא במאה ה-14, והוא שוכן בספריית הטריניטי קולג', בדבלין. בשל כך הוא נקרא גם נבל טריניטי קולג'. הנבל קרוי על שם בריאן בורו, המלך הנעלה של אירלנד, אך הוא מת כ-400 שנה לפני יצירת הנבל, ואין לו שום קשר אליו.
הסמל מופיע על המטבעות האיריים (גם לאחר המעבר לאירו), הדרכונים וכל המסמכים הממלכתיים.
אנדי רורק
ילדות ונעורים
רורק קיבל את הגיטרה הראשונה שלו מהוריו בגיל 7. בגיל 11 הכיר את ג'וני מאר, והשניים נהגו לנגן בגיטרה בהפסקות הצהריים בבית ספרם. בהמשך, כשהקימו להקה, מאר שכנע את רורק לנסות לראשונה לנגן בגיטרה בס, למרות שעד אז ניגן בגיטרה אקוסטית; מאז המשיך רורק לנגן בבס. בגיל 15 נטש את בית הספר, עבד בעבודות כפיים מזדמנות ובמקביל ניגן בגיטרת בס במספר להקות רוק. לאחר מכן הצטרף ללהקת הפאנק "Freak Party" עם חברו ג'וני מאר.
להקת הסמית'ס
ב-1986 פוטר רורק מהלהקה. נטען כי נודע לו על פיטוריו באמצעות הודעה שהונחה מתחת לוישר של מכוניתו, ובה נכתב: "אנדי, עזבת את להקת הסמית'ס, שיהיה בהצלחה ולהתראות"; מוריסי הכחיש את האירוע. במאי 1986 שב רורק ללהקה, והקליט עימה את האלבום The Queen Is Dead. מאר תיאר את תרומתו של רורק לאלבום זה כ"משהו שאף נגן בס אחר לא יכול להשתוות אליו". לאחר הוצאת האלבום Strangeways, Here We Come בשנת 1987, התפרקה הלהקה.
קריירה לאחר פירוק הלהקה
מיד לאחר פירוק להקת הסמית'ס, ניגנו רורק ומתופף הלהקה מייק ג'ויס עם הזמרת שינייד או'קונור. רורק הופיע באלבומה של או'קונור (I Do Not Want What I Haven't Got" (1990", יחד עם קרייג גאנון. רורק וגאנון גם סיפקו מקצבים לשני סינגלים של סולן להקת הסמית'ס לשעבר, מוריסי – Interesting Drug" ו- "The Last of the Famous International Playboys", שיצאו ב-1989. רורק ניגן בשני אלבומיו של מוריסי שהוקלטו ב-1990, "November Spawned a Monster" ו-"Piccadilly Palare". הוא הלחין את שיריו של מוריסי "Yes, I Am Blind" ,"Girl Least Likely To" ו-"Get Off the Stage".
בנוסף ניגן רורק והקליט עם להקת הפריטנדרס והופיע בחלק משיריהם באלבומם השישי, "Last of the Independents". הוא הופיע עם הפריטנדרס בסיבובי ההופעות שלהם במשך שנתיים. היו לו מספר שיתופי הפעולה עם עזיז איברהים מהסטון רוזס. כן הופיע במסגרת הלהקה "Moondog One" שכללה גם את פול ארתורז מאואזיס, ג'וני אוונס מבאפלו 66, ומייק ג'ויס. כן ליווה רורק בגיטרת בס את איאן בראון בסיבוב הופעות, והופיע באלבומו "The World Is Yours".
במרץ 1996 החלו רורק ומייק ג'ויס בהליכים משפטיים נגד מוריסי ומאר עבור קבלת תמלוגים. בהמשך המשיך ג'ויס בהליכי התביעה בעוד רורק יישב את תביעותיו מולם בתמורה ל-£83,000.
רורק ומנהלו דאז נובה רמן (Nova Rehman), ארגנו אירועי התרמה למען המלחמה במחלת הסרטן, בשם "Versus Cancer". ההופעות שבהן השתתף במסגרת אירועי ההתרמה ניתנו כתרומה לחקר המחלה. היוזמה הועלתה בעקבות מחלתם של אביו ואחותו של רמן. המופע הראשון התקיים בינואר 2006 וכלל איחוד בין רורק ושותפו לשעבר בלהקת הסמית'ס, ג'וני מאר. המופע השני התקיים במרץ 2007, ובו הוא ניגן עם הגיטריסט של אואזיס, פול ארתורז. עם זאת, מעורבותו של רורק פחתה בארגון מופעי הצדקה השלישי (2008) והרביעי (2009).
בסוף 2009 עבר רורק לניו יורק, ושידר תוכנית רדיו בתחנת הרדיו האינטרנטית "East Village Radio". באותן שנים עבד כתקליטן מועדונים עם אולה קורצקי (Olé Koretsky) תחת השם Jetlag.
רורק היה ידוע כאוהד מושבע של קבוצת הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
כריס קופר
'''כריסטופר וו. "כריס" קופר (באנגלית: Christopher W. "Chris" Cooper'''; נולד ב-9 ביולי 1951) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 2002 על משחקו בסרט "אדפטיישן".
ביוגרפיה
קופר נולד בקנזס סיטי שבארצות הברית למשפחה נוצרית. הוריו הם מרי אן וצ'ארלס קופר דוקטור בחיל האוויר האמריקני ובעל חווה חקלאית, לקופר אח גדול בשם צ'אק. קופר גדל ביוסטון ולמד במכללת "סטפנס" ובאוניברסיטת מיזורי, שם למד את תחומי החקלאות והדרמה.
לאחר שסיים את לימודיו בהצלחה עבר קופר לניו יורק וזאת כדי לפתח את קריירת המשחק שלו.
קריירת משחק
קופר התחיל את קריירת הקולנוע שלו בשנת 1987 בתפקיד ראשי בדרמה ההיסטורית "מאטאוון". לאחר מכן הרבה קופר לשחק בסדרות טלוויזיה, ביניהן "חוק וסדר" ו"מיאמי וייס".
ב-1998 השתתף קופר בסרט "תקוות גדולות", דרמה רומנטית של אלפונסו קוארון המבוססת על הרומן באותו שם מאת דיקנס, לצד אית'ן הוק ובמערבון של רוברט רדפורד "הלוחש לסוסים". ב-1999 שיחק קופר בסרט זוכה 5 פרסי האוסקר של סם מנדס "אמריקן ביוטי" שם גילם את דמותו של הקולונל פרנק פיץ, איש צבא קפדן וקשוח. כמו כן באותה שנה שיחק קופר בדרמה הביוגרפית "שמי אוקטובר".
ב-2000 שיחק קופר בקומדיה "אני, עצמי ואיירין" ובדרמת המלחמה מועמדת 3 פרסי האוסקר של רולנד אמריך "הפטריוט", בסרט גילם קופר את דמותו של קולונל הנרי בורוול.
בשנת 2002 כיכב קופר בדרמה הקומית של ספייק ג'ונז "אדפטיישן", בסרט גילם קופר את דמותו של ג'ון לארוץ'. על תפקידו זכה קופר בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר כשהוא גובר על שחקנים כמו אד האריס, פול ניומן וכריסטופר ווקן. כמו כן על תפקידו קיבל גם כן את פרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס באפט"א. באותה שנה השתתף קופר גם במותחן הריגול "זהות כפולה", בסרט גילם קופר את דמותו של אלכסנדר קונקלין המשגיח על התוכנית המסווגת בה השתתף ג'ייסון בורן (מאט דיימון).
ב-2003 קיבל קופר מועמדות לפרס אמי על תפקידו בסרט "הבית באומבריה", כמו כן קופר גילם את דמותו של רוכב הסוסים טום סמית' בדרמת הספורט ההיסטורית מועמדת 7 פרסי האוסקר "אגדה אמריקאית - סיביסקיט".
ב-2005 שיחק קופר בסרטים זוכי פרס האוסקר " טרומן קפוטה ו"סוריאנה", כמו כן שיחק קופר גם לצד בדרמת המלחמה הביוגרפית של סם מנדס "ג'רהאד". ב-2007 שיחק קופר במותחן "הפריצה" ובדרמת האקשן "הממלכה".
ב-2016 שיחק בסרט הדרמה "דרך שדה שיפון" (Coming Through the Rye). באותה שנה שיחק בדרמת הפשע "חי את הלילה", לצד בן אפלק (שגם ביים), זואי סלדנה וסיינה מילר.
חיים אישיים
קופר התחתן עם השחקנית מריאן לאוני בשנת 1983, כעבור 4 שנים נולד בנם ג'סי לאניר קופר. עקב סיבוכים בלידה נולד בנם של הזוג עם שיתוק מוחין, דבר זה חייב את הזוג למצוא מוסד חינוכי מתאים לבנם.
בית המעצר הדרים
בית המעצר הדרים הוא בית סוהר בשרון השוכן בסמוך למחלף הדרים בכביש 4.
בית המעצר שוכן בבנין חדיש, ומתוכנן על פי התפיסה המודרנית כי יש לשמור על כבוד האדם של האסירים.
בית המעצר מאוכלס ברובו בעצירים שאינם שפוטים, בעצורי ימים ועצורים עד תום ההליכים, ולכן רמת הביטחון בו היא מרבית.
בבית המעצר ישנם שני אגפים המיועדים לאסירים ביטחוניים, באגפים אלו כלוא מרוואן ברגותי, ועד ליולי 2008 היה כלוא בבית המעצר סמיר קונטאר.
ג'ראר אוסקם
ג'ראר אוסקם (באנגלית: Gerard Cornelis Adrianus Oskam; 12 באפריל 1880 – 7 במאי 1952) היה שחמטאי ממוצא הולנדי.
קריירה
אוסקם ניצח בתחרות גרוניגן בשנת 1900, הגיע למקום השני בתחרות לויורדן בשנת 1904, חלק מקום 2-3 בתחרות אמסטרדם 1905, הגיע למקום ה-12 בתחרות שבינגן בשנת 1905, הגיע למקום הרביעי בתחרות אמסטרדם 1907, הגיע שני בתחרות האג 1907, הגיע שלישי בתחרות אוטרכט 1907 והגיע למקום הרביעי בתחרות הרלם 1908 (ניצח: יאן אסר).
במהלך מלחמת העולם הראשונה, חלק אוסקם מקום 3-5 בתחרות רוטרדם 1915, חלק מקום שני בתחרות שבינגן בשנת 1915, חלק מקום 7-8  בתחרות אמסטרדם 1916, חלק פעמיים את המקום הראשון - בתחרויות האג ושבינגן בשנת 1917, ניצח בתחרות רוטרדם 1918, חלק מקום 5-6 בתחרויות ארנהיים ושבינגן בשנת 1918, וחלק מקום ראשון עם יאן טה קולסטה בתחרות הרטוגנבוש בשנת 1918. לאחר מלחמת העולם הראשונה חלק אוסקם מקום 9-10 בתחרות הסטינגס בשנת 1919 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), הגיע למקום החמישי בתחרות האג 1919 (ניצח: מקס מרשנד), הגיע למקום החמישי בתחרות ברומלי 1920, הגיע למקום הרביעי בתחרות אדינבורו 1920, למקום הרביעי בתחרות אוטרכט 1920, חלק מקום 1-4 בתחרות בוסום 1921, חלק מקום 3-4 בתחרות האג 1922, הגיע למקום הרביעי בתחרות מרגייט 1923, חלק מקום 4-5 בתחרות שבינגן 1923 וחלק מקום ראשון בתחרות גרוניגן 1925.
אוסקם ייצג את הולנד באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז. במוקדמות צבר 2.5 נקודות ובשלב הגמר צבר 3.5 נקודות.
יאסר עבד רבו
יאסר עבד רבו (בערבית: ياسر عبد ربه; נולד ב-1944 ביפו) הוא פוליטיקאי פלסטיני, חבר בוועד המנהל של הארגון לשחרור פלסטין ולשעבר מזכ"ל הוועד הפועל של הארגון. היה ממנהיגי ארגון הטרור של נאיף חוואתמה ויושב ראש יוזמת השלום, יוזמת ז'נבה, הפלסטינית.
ביוגרפיה
עבד רבו החל את פעילותו המדינית בתנועת הלאומיים הערבים. בשנת 1967, הענף הפלסטיני של התנועה, התפתח והפך להפך לחזית העממית לשחרור פלסטין, היה עבד רבו לאחד ממנהיגי התנועה. בשנת 1969 התפלגה החזית העממית והפלג בראשות נאיף חוואתמה יצר את "החזית העממית הדמוקרטית לשחרור פלסטין" (זו שינתה את שמה החל משנת 1974 להחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין) אשר ביצעה מספר פעולות טרור בשטחי ישראל ביניהם הפיגוע במעלות ב-1974. עבד רבו היה מן הבולטים במנהיגי התנועה.
בשנות ה-80 התקרב עבד רבו בדעותיו לאלה של יאסר ערפאת, מנהיג הארגון לשחרור פלסטין, ותמך במאמצים לקיום משא ומתן להגיע לפתרון של שתי מדינות לשני עמים. עמדותיו אלה הובילו לקרע גלוי ולפילוג בתוך החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, כאשר ערפאת נתן ברכתו לקיום וועידת מדריד. עבד רבו, בתמיכת יאסר ערפאת, ניצב בראש פלג שעיקר בסיס כוחו בגדה המערבית, ואשר תמך בקיום הוועידה. חוואתמה, מנגד, נותר בראש פלג של החזית אשר בסיסו בסוריה ואשר התנגד לקיום הוועידה. הפלג של עבד רבו, אשר נקרא עתה האיחוד הדמוקרטי הפלסטיני (פיד"א), זנח את האידאולוגיה המרקסיסטית-לניניסטית של החזית ואף את התמיכה בשימוש בכוח לשחרור פלסטין. עבד רבו הפך לנציג פיד"א בוועד המנהל של הארגון לשחרור פלסטין. למרות זאת, בשנת 1993 עזב עבד רבו את תפקידו כחבר המשלחת הפלסטינית לוועידת מדריד במחאה על כך שערפאת יזם מסלול שיחות מקביל (מסלול אשר הוביל בסופו של דבר להסכמי אוסלו).
לאחר חתימת הסכמי אוסלו, אשר זכו לתמיכת עבד רבו למרות נטישתו את משלחת מדריד, התירה לו ממשלת ישראל לשוב לתחום הגדה המערבית. עבד רבו היה לחבר בממשלתו של ערפאת ברשות הפלסטינית. עבד רבו אף שימש חבר במספר משלחות פלסטיניות למשא ומתן עם ישראל, כולל המשלחת הפלסטינית לועידת קמפ דייוויד. הוא יזם מספר יוזמות שלום, בברכת ערפאת, ביניהן יוזמת ז'נבה. יוזמת אלה, יחד עם הגינויים הפומביים שהשמיע כנגד פיגועי התאבדות במהלך האינתיפאדה השנייה, חיזקו את מעמדו כמנהיג פלסטיני מתון ותומך בשלום. למרות זאת, לאחר הקרב בג'נין בשנת 2002, בעת שכיהן כשר התקשורת בממשלה הפלסטינית, הוא האשים את ישראל בכך שכרתה קבר המוני ל-900 פלסטינים במחנה הפליטים בג'נין. בהמשך התברר כי להאשמות אלה לא היה כל בסיס עובדתי. עבד רבו אף השתתף במימון הסרט השנוי במחלוקת ג'נין ג'נין.
בשנת 2002, לאחר שנתגלעו מחלוקות פנימיות בארגון, התפטר עבד רבו מפיד"א. זוהירה כמאל, פעילת זכויות נשים פלסטינית נבחרה על ידי הארגון להחליפו כנציגת הארגון בממשלה הפלסטינית . אולם עבד רבו סירב להתפטר מן הממשלה והוסיף לכהן כשר עצמאי בתמיכת ערפאת.
בשנת 2003 הקים עבד רבו ברמאללה את ארגון "קואליציית השלום הפלסטינית"ועמד בראש צוות פלסטיני מטעמו, אשר גיבש ביחד עם צוות ישראלי לא-רשמי, בראשות יוסי ביילין ובפיקוח של ממשלת שווייץ את יוזמת ז'נבה, המתבססת על מתווה קלינטון והבנות ביילין-אבו מאזן. היוזמה מציעה פתרונות כוללים לכל הסוגיות שבהם דנו במשא ומתן, בראשן סוגיית הגבולות, המבוססת על קווי 67' תוך חילופי שטחים. אבו מאזן החליט על סגירת הארגון, חרף התנגדות דיפלומטים מהאיחוד האירופי, שמכספיו ממומן הארגון, כתוצאה מסכסוך עם עבד רבו.
לאחר מותו של ערפאת פוטר עבד רבו מן הממשלה בידי מחמוד עבאס ומשמש היום כיועצו. הוא מוסיף לכהן בוועד המנהל של אש"ף.
ב-2009 מונה כאחראי על רשות השידור הפלסטינית. עבד רבו הבהיר באוקטובר 2010 שבתמורה לנסיגה ישראלית לגבולות הקו הירוק (כולל מזרח ירושלים) והכרה במדינה הפלסטינית, תכיר הרשות בישראל בכל צורה שתבקש. למרות זאת, תמך בשנת 2011 בקמפיין הדיפלומטי הפלסטיני להכרה במדינה פלסטינית באו"ם מאחר שלדבריו, מוצו כל האפשרויות המדיניות עם ישראל. במהלך מבצע צוק איתן הצטרף לדרישות חמאס להפסקת אש וקרא לישראל להסיר את הסגר על רצועת עזה.
חייו האישיים
יאסר עבד רבו נולד ביפו, נשוי לסופרת לליאנה בדר ואב לשניים.
ישרוטל
ישרוטל בע"מ היא חברה ציבורית המפעילה רשת בתי מלון בישראל, מרבית מלונותיה שוכנים באילת. נכון ליולי 2023, מונה הרשת 23 מלונות, ומפעילה מוצרים נלווים לחופשה, בהם מסעדות, ספא, מועדון צלילה ואטרקציות נוספות.
היסטוריה
בשנת 1980 יצר קשר שר התיירות, גדעון פת, עם איש העסקים הבריטי דייוויד לואיס בניסיון לשכנע אותו להשקיע בישראל. לאחר ביקור שערך באילת, בימים בהם היו בה מעט מלונות, הוא זיהה את הפוטנציאל התיירותי והחליט להשקיע בה, והקים את חברת ישרוטל. צעדה הראשון של ישרוטל באילת היה בהקמתו של מלון "המלך שלמה" בשנת 1984, שהמעניק לאורחיו את כל צורכיהם תחת קורת גג אחת: מסעדות, ברים, חנויות, בידור וחוויות אירוח ייחודית. בתוך זמן קצר הפך "המלך שלמה" למלון מבוקש ביותר. לאחריו המשיכה ישרוטל להתפתח באילת והחלה לנהל ולהקים מלונות נוספים, כאשר כל אחד מהם מבודל מהאחר ומעניק סגנון חופשה שונה. בין השאר, הייתה ישרוטל הראשונה שפתחה מלון בסגנון הכל כלול עם מלונות "לגונה" ו"ספורט קלאב".
בשנת 2012 הקימה ישרוטל את קבוצת מלונות היוקרה של הרשת, ובמרץ 2018 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, וכיום (2022) היא נסחרת בשווי 5.7 מיליארד ש"ח. לאחרונה הקימה ישרוטל את קבוצת מלונות הריזורט של הרשת, ובנוסף גם את קבוצת מלונות ה"קונספט" של הרשת.
בעקבות מגפת הקורונה נפגעה מאוד רשת המלונות, וברבעון השני של 2020 צללו הכנסותיה ב-80% לעומת השנים הקודמות. בחודשים לאחר מכן התאוששה הרשת וסגרה את 2020 בהפסד של 20 מיליון ש"ח בלבד. לאחר מכן המשיכה ההתאוששות, ואת הרבעון השלישי של 2021 היא סיימה ברווח של 135 מיליון ש"ח.
בדצמבר 2021 הציגה את תוכנית הפיתוח שלה לחמש השנים הקרובות והודיעה כי תשקיע כ-3 מיליארד ש"ח בהקמת מלונות חדשים וכ-270 מיליון ש"ח בחידוש המלונות הקיימים. בשנת 2022 הושקו שלושה בתי מלון חדשים - אחד בכנרת ושניים בתל אביב. במסגרת התכנית הכריזה הרשת גם על מיתוג חדש, שבין היתר יסווג את בתי המלון בבעלותה לשלושה סגמנטים שונים בהתאם לקהלי יעד שונים: Isrotel Exclusive ,Isrotel Collection ,Isrotel Design.
מלונות הרשת
רשת ישרוטל מנהלת 23 בתי מלון ברחבי ישראל:
מתוך בתי מלון אלה, שבעה הם מלונות יוקרה הפועלים תחת השם "ישרוטל אקסקלוסיב קולקשיין": רויאל ביץ אילת, כרמים, בראשית, מצפה הימים, מלון יערות הכרמל, אוריינט, רויאל ביץ' תל אביב; עשרה ממלונות אלה פועלים תחת השם "ישרוטל קולקשיין (Collection)", עבור חופשה משפחתית: המלך שלמה, רויאל גארדן, אגמים, ים סוף, ספורט קלאב, לגונה, ריביירה, נבו (לשעבר ישרוטל ים המלח), גנים ים המלח, פונדק רמון; וכן ארבעה מלונות עיצוביים הפועלים תחת השם החדש "ישרוטל דיזיין (Design)": קדמא, סי טאואר, פורט טאואר, אלברטו, פאבליקה, גומא. כמו כן הרשת מחזיקה בבעלותה את "מועדון הצלילה מנטה" באילת.
בנוסף, הרשת מפעילה מסעדות וברים רבים, כאשר אחד הנודעים שבהם הוא 'פאב המנקיס' באילת. כמו כן, הרשת מחזיקה את 'TheShopOnline' חנות מקוונת מבית רשת מלונות ישרוטל, המציעה מגוון רחב של מוצרי טיפוח, בישום ואווירה. החנות פועלת כחנות מסחר אלקטרוני ובנוסף יש לה סניפים במלונות השונים.
תוכניות לעתיד הקרוב
נכון לאוגוסט 2022, הרשת בהליכים מתקדמים להקמת 10 מלונות ב-5 השנים הקרובות (ע"פ נתוני האתר):
אטרקציות וצלילה
מלבד מלונות הרשת, ישרוטל מנהלת ומפעילה את ישרוטל מועדון ספורט הים האדום – מרכז אטרקציות ופעילויות הכולל את ישרוטל מנטה, מועדון צלילה ובית ספר לצלילה באילת הנמצא בסמיכות למצפה התת-ימי ומול מפרץ האלמוגים, הספינה "אוריוניה", טיולי ג'יפים במדבר, טיולים יומיים לפטרה ומטווח ירי.
דיוניסיה
הדיוניסיה (ביוונית: Διονυσία) הייתה פסטיבל דתי גדול באתונה העתיקה לכבוד האל דיוניסוס, אשר החלק המרכזי בו היה הצגת מחזות תיאטרון מסוגים שונים. זה הפסטיבל השני בחשיבותו אחרי הפאנאתנאיה. הדיוניסיה מורכבת משני פסטיבלים קשורים: הדיוניסיה הכפרית והדיוניסיה העירונית, אשר נחגגו במועדים שונים בשנה. שניהם היוו מרכיב משמעותי במיסטריות של דיוניסוס.
הדיוניסיה הכפרית
הדיוניסיה הייתה במקור פסטיבל כפרי באלאותראי, אטיקה, כנראה לכבוד חגיגות היין הראשון, ללא קשר עם דיוניסוס. ה"דיוניסיה הכפרית" נחגגה בחורף, בחודש פוסידאון (מקביל בערך לחודש דצמבר). האירוע המרכזי היה ה"פומפה", תהלוכה שבה צעדו המתחרים בליווי נערות נושאות סלים, ככרות לחם ארוכים, מנחות אחרות, כדי מים וכדי יין.
אחרי ה"פומפה", היו תחרויות של שירה וריקוד, ומקהלות שהונהגו על ידי הכורֶגוֹי - חלק מעשירי העיר שנבחרו לממן את המקהלות וזכו לכן להובילן - ביצעו את הדיתיראמבוס - שירי הלל לדיוניסוס. בחלק מהפסטיבלים הציגו מופעי דרמה, כנראה את הטרגדיות והקומדיות שהוצגו בדיוניסיה העירונית בשנה הקודמת. זה היה נפוץ יותר בערים גדולות כמו פיראוס ואלואסיס.
ערים שונות באטיקה חגגו את הפסטיבלים שלהם בימים שונים, ולכן יכלו הצופים לבקר ביותר מפסטיבל אחד בתקופת הפסטיבלים, וקבוצות שחקנים נודדות יכלו להופיע ביותר מעיר אחת במהלך העונה.
מוצא הדיוניסיה
הדיוניסיה העירונית הידועה גם בשם הדיוניסיה הגדולה, הייתה חלקו העירוני של הפסטיבל, שנוסד כנראה בתקופת טירנותו של פייסיסטראטוס במאה ה-6 לפנה"ס. פסטיבל זה התקיים כשלושה חודשים אחרי הדיוניסיה הכפרית, במהלך חודש אֶלאפבוליון (מקביל לסוף מרץ תחילת אפריל), כנראה כדי לחגוג את סוף החורף ואיסוף יבולי השנה.
לפי המסורת, הפסטיבל נוסד אחרי שאלאותראי, עיר בין אטיקה לבויאוטיה, בחרה להיות חלק מאטיקה. בני אלאותראי הביאו מתנה לאתונה - פסל של דיוניסוס, אשר נדחה על ידי האתונאים. דיוניסוס העניש את האתונאים בדֶבֶר, אשר נרפא רק לאחר שאזרחי העיר יצאו בתהלוכה כשהם נושאים פאלוי - פסלים של אברי זכרות כסמל לפריון.
סדרי הפסטיבל
הארכון התכונן לדיוניסיה העירונית מיד לאחר בחירתו, על ידי מינוי מועצה מנהלת שתסייע בידו בארגון הפסטיבל. ביום הראשון של הפסטיבל נערך טקס העברתו של דיוניסוס ממקדשו באלאותראי אל התיאטרון באתונה. הטקס נקרא איסאגוגה (eisagoge). בהמשכו התקיימה ה"פומפֶה"(Pompe) - התהלוכה - אשר בה האזרחים, המטויקים ונציגי המושבות האתונאיות ליוו את משתתפי התחרויות הדרמטיות והמקהלתיות וצעדו לעבר תיאטרון דיוניסוס על המדרון הדרומי של האקרופוליס. במהלך התהלוכה טוהר התיאטרון על ידי הקרבת חזיר והיה מוכן להתחיל למלא את תפקידו. מאוחר יותר ביום, נערכה תהלוכת ההוללים ההמונית שנקראה "קומוס" (komos), תהלוכה עממית של שיכורים עליזים נושאי פאלוי - אברי זכרות עשויים מעץ או נחושת - ששרו, רקדו והציגו בדרכם אלתורים סאטיריים וולגריים, לעיתים בתחפושות לבעלי חיים. יש הרואים ב"קומוס" את מקור הקומדיה.
בשיאה של האימפריה האתונאית, באמצע המאה ה-5 לפנה"ס, נישאו בתהלוכות גם מתנות ותצוגות נשק להפגנת עוצמתה של אתונה. עוד הובלו בתהלוכה פרים שהוקרבו בתיאטרון. החברים הבולטים ביותר בתהלוכה היו הכורֶגוֹי שהיו לבושים בססגוניות ובעושר והובילו את מקהלותיהם, אחרי ה"פומפה", בתחרויות הדיתיראמבוס- שירי הלל מקהלתיים לדיוניסוס. בתחרויות השתתפו מיטב נגני החליל ומיטב המשוררים כמו סימונידס ופינדר. אחרי התחרויות הוקרבו השוורים ונערך משתה לתושבי אתונה.
הפוליס שילמה את שכר המשוררים והשחקנים והעניקה פרסים כספיים למנצחים. מימון המקהלות הוטל על ידי הארכון אפונימוס, על חלק מעשירי העיר, שבתמורה זכו לתפקיד כורגוי - מובילי המקהלות בתהלוכה ובתחרות.
השיפוט בתחרויות הדרמה נעשה אף הוא באמצעות הגרלה, באופן דומה לבחירת השופטים. כל שופט רשם את שמות מועמדיו על חרסים שהוכנסו לכד. הארכון בסיליאוס הוא שהעלה את חמשת החרסים עם שמות הזוכים.
הופעות הדרמה
בחירת המחזות המתמודדים והמשוררים התבצעה על ידי הארכון אפונימוס שהיה האחראי הראשי מטעם הפוליס לדיוניסיה. ביום השני הוצגו הקומדיות - חמש במספר. קומדיות נחשבו כבעלות חשיבות משנית בדיוניסיה, אבל היו בעלות חשיבות מרכזית בפסטיבל הלנאיה שהתקיים מוקדם יותר בשנה, למרות זאת, זכייה בדיוניסיה בפרס הקומדיה הייתה היוקרתית ביותר.
שלושת הימים הבאים הוקדשו לטרגדיות. לפי המסורת, הצגת הטרגדיה הראשונה בדיוניסיה הייתה על ידי מחזאי ושחקן בשם תספיס ב-534 לפנה"ס, והפרס שהוא קיבל היה תַיש, סמל פריון נפוץ לדיוניסוס, וייתכן שזה גם מקור המילה "טרגדיה", שמובנה כנראה "שיר תישים".
שלושה משוררים התחרו על הפרס והציגו, כל אחד מהם, שלוש טרגדיות ומחזה סאטירים אחד, סדרת מחזות ליום. סדרה כזו נקראה טטראלוגיה וחייבה בהתחלה קשר נושאי בין המחזות. מאוחר יותר במאה ה-5 לפנה"ס קשר זה נותק, לפי העדפת המשוררים, והמחזות שהוצגו היו עצמאיים ללא קשר ביניהם. רוב המחזות היוונים ששרדו, כולל אלה של אייסכילוס, סופוקלס ואוריפידס הוצגו בתיאטרון דיוניסוס. הארכון, עוזריו והשופטים, צפו מהשורה הראשונה. אחרי התקופה הקלאסית במאה ה-5 לפנה"ס, ניתן היה להציג שנית מחזות ישנים שכבר הוצגו. נראה שהקהל העדיף זאת על הפקות חדשות של מחזות נחותים. מספר המחזות שהוצגו עבר שינוי גם הוא; במלחמה הפלפונסית הוצגו שלוש קומדיות בלבד, והחל מהמאה ה-2 לפנה"ס - אף אחת. החל מהמאה ה-2 לספירה, הפסיקו להציג טרגדיות חדשות בכלל והוצגו רק מחזות ישנים.
ביום האחרון, בחרו השופטים בזוכים מבין כותבי הטרגדיות והקומדיות, ונערכו תהלוכה וחגיגה לכבודם, כשהזוכים מעוטרים בזרי קיסוס. כאשר הזוכה היה מחזה ישן, קיבל את הפרס מפיק ההצגה.
הקהל האתונאי
ההצגות הוצגו במשך ארבעה ימים מעלות השחר ועד רדת הערב, ובמהלכם הוצגו 17 מחזות. הקהל היה מורכב מאזרחי אתונה, מטויקים ואורחים מרחבי יוון כולה. נשים ועבדים כנראה לא הורשו להשתתף. מספר הצופים היה גדול מאוד בכל קנה מידה, כארבע עשר אלף, והיו לכך השלכות על תכנון מבנה התיאטרון כדי שיאפשר שמיעה וראיה במרחב גדול.
כרטיסים ליום הצגות היו זולים - שני אובולים הכרטיס. לאזרחי אתונה העניים שילמה הפוליס, החל מתקופת שלטון פריקלס ואילך, את מחיר הכרטיסים במזומן, אקט שממחיש את החשיבות הרבה שראתה העיר בהשתתפות האזרחים בהצגות. הקהל היה עירני ופעיל והגיב בקולניות לנעשה על הבמה, לחיוב ולשלילה, אך אלימות הייתה אסורה והעונשים עליה היו חריפים עד כדי מוות במקרים קיצוניים.
הצופה האתונאי היה צופה מיומן שראה הרבה תיאטרון בימי חייו, הכיר היטב את המיתוסים שהוו בסיס לטרגדיות, וחווה את הדיוניסיה וצפה במחזותיה כל שנה מחייו הבוגרים.
חשיבות
דיוניסוס נחשב כאל של כל מה שאינו תרבותי, של הפראות האנושית שהאתונאים ניסו למסגר ולהכניס תחת פיקוח ושליטה. הדיוניסיה הייתה פסק זמן מהחיים היומיומיים ושמשה לאתונאים אמצעי שחרור לחצים מטרדות היומיום, אם באמצעות הקתרזיס של הטרגדיה או באמצעות הבידור החריף הוולגרי והעסיסי של הקומדיה.
שרון מלכי-שמש
שרון מלכי (נולדה ב-1971) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
מלכי היא בוגרת בבית הספר למשחק בית צבי. הופיעה בסרטים "הגרעין הקשה", "באמצע הסרט", "אהבות אחרונות", "אבא נשאר בשדות", "ג'ירפות" ובסרטי סטודנטים. בנוסף, הופיעה בטלוויזיה בתוכניות "אלנבי 46", "הפוך", ב-"המכון" של אורי ברבש ובתפקיד הרשעית בטלנובלה "טלנובלה בע"מ". בתיאטרון, הופיעה במחזות זמר "הקוסם!" ו-"הלהקה חוזרת", בהצגות "בוסתן ספרדי" (הבימה), "שלושה בלילה" (צוותא), "סיפורו של זרע" (תיאטרון בית ליסין), "בנות", "בראשית", במופע "תביאו לי גננת" עם יורם טהר-לב ובמופעי הילדים "זרעים של מסטיק", "מקרנה", "פים פם פה", ו-"הקרנבל של מיכל". בטלוויזיה היא הופיעה בסדרות "מתי נתנשק", "מבצע קיפוד" בתפקיד אשת העסקים נטלי קורל, ובתפקיד האמא המזויפת של יונתן בסדרה "החולמים". בשנת 2006 הופיעה בסדרה "האלופה" בדמות חד פעמית כטליה בורשטיין, שהייתה דמות קבועה ב"טלנובלה בע"מ" והוציאה לאור בתוך הסדרה את התוכנית של מילי והשפן "סוכנות הבילוש של.."
טלנט
טלנט או טאלנט (Talent) היא מילה שפירושה באנגלית כִּשָּׁרוֹן
שרון מלכי-שמש
ביוגרפיה
משנת 2007 ועד לשנת 2009, שיחקה את נאורה בסדרת הנוער "ראש גדול". מאמנת אישית של אלחנן, מנהל בית הספר "אביבים". הם מתאהבים ובסוף העונה הרביעית מתחתנים, למורת רוחה של בנה היחיד, גורי.
דומאנגארט מק דומנל
דומאנגארט מק דומנל או דומנגארט מק דומנייל (בגאלית סקוטית: Domangart mac Domnaill - "דומנגארט בנו של דומנל"; נפטר בשנת 673) היה מלך דאל ריאטה החל משנת 660 ועד פטירתו.
דומאנגארט היה בנו של דומנל ברק, אולם לא ברור אם מלך על דאל ריאטה כולה או שמא מלך רק על קנל נ'גבריין (שבט גבריין).
דומאנגארט אינו מוזכר ב"דואן אלבאנאך", אולם מוזכר במקורות נוספים, ובהם הגניאולוגיה של ויליאם הראשון וזו של קונסטנטין השלישי. כמו כן מוזכר דומאנגארט ב"סנכוס פר נ-אלבן". בגניאולוגיות אלה מצוין דומאנגארט כאביו של אאוכאיד מק דומאנגארט.
על פי "דברי ימי אלסטר", נהרג דומאנגארט, בנו של דומנל ברק בשנת 673. עוד מצוין כי בשנה זו (וייתכן בשל מותו של דומאנגארט) נפרד קנל קומגייל (שבט קומגייל) משבט גבריין.
החברה המרכזית לייצור משקאות קלים
החברה המרכזית לייצור משקאות קלים בע"מ, הידועה גם בשם קוקה-קולה ישראל, היא יצרנית ומשווקת וכן הזכיינית הבלעדית בישראל של חברת קוקה-קולה ובירות שונות כגון טובורג וקרלסברג, ומחזיקה במספר חברות מזון ומשקאות נוספות. החברה הוקמה בשנת 1968 והיא מעסיקה בה ובחברות הבת שלה כ-4,700 עובדים. לחברה החזקות בחברות נוספות שהבולטת בהן היא חברת שידורי קשת.
החברה נמצאת היום בשליטת ילדיו של מוזי ורטהיים. המפעל הראשי של החברה ומשרדיה שוכנים בבני ברק.
ניסיון ראשון להקמה
חברת קוקה-קולה העולמית היא חברה לייצור משקאות קלים, שנוסדה באטלנטה, ארצות הברית בשנת 1892. החל מאמצע המאה ה-20 היא נחשבת אחת החברות העשירות והמוּכרות בעולם. מוצר הדגל שלה הוא המשקה קוקה-קולה.
בשנת 1949 פנה איש העסקים אברהם פיינברג לחברת קוקה-קולה בבקשה לאשר לו לפתוח בישראל מפעל מקומי שיוכר כזכיין למוצרי המפעל. הרעיון אושר על ידי החברה, אך לא קיבל אישור מממשלת ישראל. שר האוצר הראשון של המדינה, אליעזר קפלן, הביע התנגדותו בתוקף להכנסתו של מפעל זה לישראל, בגיבויו של דוד בן-גוריון. ההתנגדות הייתה אידאולוגית. במדינת ישראל הצעירה, שסיימה מלחמה עקובה מדם זה עתה, ושקלטה מעל מיליון עולים תוך זמן קצר, ללא תשתיות ותוך קשיים כלכליים, הונהג עם קום המדינה משטר צנע כלכלי. הקמתו של מפעל לשתייה קלה, המייצג באופן מופגן את ערכי הקפיטליזם האמריקאיים, לא הייתה לרוחה של ממשלת ישראל הראשונה.
בישראל הוקמו מפעלים מקומיים אחרים לייצור משקאות קלים וגזוז, אולם חברת קוקה-קולה האמריקאית לא קיבלה דריסת רגל במשך יותר משני עשורים.
חברת קוקה-קולה מול החרם הערבי
בשנת 1951 עברה במליאת הליגה הערבית החלטה כלכלית-פוליטית כי מדינות ערב לא יקיימו יחסים כלכליים עם חברות המקיימות קשרים כלכליים עם מדינת ישראל. החלטה זו, שכונתה "החרם הערבי", היוותה מכה קשה לכלכלתה הצעירה של מדינת ישראל.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החל בארצות הברית מאבק פוליטי מצד ארגונים יהודיים נגד החרם הערבי. נעשתה פנייה לחברות אמריקאיות שונות בבקשה לפעול נגד החרם, לפתוח נציגויות בישראל ולשווק את מוצריהן בה. מרבית החברות האמריקאיות לא נענו לפניות הארגונים היהודיים, חלקן מסיבות כלכליות. השוק הערבי, שגודלו הפוטנציאלי נאמד ב-800 מיליון צרכנים, היה גדול באופן ניכר מפוטנציאל השוק הישראלי והיהודי.
התפתחות החברה
המשקאות המיוצרים על ידי החברה תחת זיכיון קוקה-קולה: קוקה-קולה, ספרייט, פאנטה, קינלי סודה, קוקה-קולה דיאט, קוקה-קולה זירו ו-FUZE tea (עד 2012 נקרא נסטי).
בשנת 1990 קנתה החברה את "משקר", חברה להפעלת מכונות אוטומטיות לממכר מזון ומשקאות.
בשנת 1992 נכנסה החברה גם לשוק הבירה בישראל והקימה את "מבשלות בירה ישראל".
בשנת 2000 החלה החברה לשווק מים מינרליים, במותג "נביעות".
בשנת 2006 החברה רכשה את "יקב תבור"
בשנת 2007, על מנת להוסיף מגוון מוצרים לחברת החלב "טרה", נרכשו "מחלבות גלעד" ו"משק צוריאל"
בשנת 2008 החלה "טרה" בשיווק מוצרי חלב של חברת "מילר". כמו כן רכשה "החברה המרכזית לייצור משקאות קלים" 95.6% מקרלסברג טורקיה, ובנוסף רכשה גם את 20% הנותרים של קרלסברג ישראל והפכה לבעליה בשליטה מלאה.