cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלכודת דבש (מחשבים)
מלכודת דוא"ל
כתובת דוא"ל שמשמשת רק לצורך קבלת ספאם יכולה להחשב גם כסוג של מלכודת דבש.
מלכודת דבש נתונים
בסיסי נתונים מותקפים לעיתים קרובות על ידי הזרקת SQL. מכיוון שפעילות זו לא מזוהה על ידי חומות אש בסיסיות, חברות משתמשות בחומות אש ייעודיות לבסיסי נתונים. חלק מחומות האש הזמינות ל-SQL מאפשרות ארכיטקטורת מלכודת דבש, כך שהתוקף נתקל במלכודת של בסיס נתונים, בעוד אפליקציית הרשת לא נפגעת.
רשתות דבש
2 מלכודות דבש או יותר יוצרות רשת דבש (honeynet). לרוב, רשת דבש משמשת לניטור רשת גדולה שבה מלכודת דבש אחת לא מספיקה.
מטפורה
המטפורה של דב הנמשך לדבש וגונב אותו, נפוצה בעמים שונים, כולל גרמאניים וסלאביים. המסורת של הפצת סיפורים על דובים הגונבים דבש הועברה באמצעות סיפורים ופולקלורים, ובכללם הסיפור הידוע - "פו הדב".
טקס פרסי אוסקר ה-85
טקס פרסי אוסקר ה-85 (באנגלית: 85th Academy Awards) נערך ב-24 בפברואר 2013, ובמסגרתו האקדמיה האמריקאית לקולנוע העניקה את פרסי האוסקר למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2012. הטקס נערך בתיאטרון דולבי שבלוס אנג'לס, קליפורניה. מנחה הטקס היה סת' מקפרלן, שהנחה את הטקס בפעם הראשונה בקריירה שלו.
חיי פי זכה במספר הפרסים הרב ביותר (ארבעה), כולל פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר לבמאי אנג לי, והסרט ארגו זכה בשלושה פרסים, כולל הסרט הטוב ביותר. הסרט עלובי החיים זכה גם הוא בשלושה פרסים. הסרטים ג'אנגו ללא מעצורים, לינקולן וסקייפול זכו בשני פרסים כל אחד. זוכים נוספים היו הסרטים אופטימיות היא שם המשחק, אמיצה, כוננות עם שחר ואנה קארנינה. השחקנית ג'ניפר לורנס זכתה בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על המשחק בסרט "אופטימיות היא שם המשחק" בגיל 22, מה שהופך אותה לשחקנית השנייה הצעירה ביותר בהיסטוריה הזוכה בפרס זה. דניאל דיי-לואיס זכה בפעם השלישית בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר על גילומו של אברהם לינקולן בסרט "לינקולן". זהו מספר הזכיות הרב ביותר בהיסטוריה לקטגוריה זו.
זוכים ומועמדים
המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-85 הוכרזו ב-10 בינואר 2013 בתיאטרון סמואל גולדווין בבוורלי הילס על ידי מנחה הטקס סת' מקפרלן והשחקנית אמה סטון.
הסרטים עם מירב המועמדויות היו "לינקולן" עם 12 מועמדויות ואחריו הסרט "חיי פיי" עם 11 מועמדויות.
זוכים
הזוכים מודגשים ונמצאים בראש הרשימה.
שומרוגרמה
שומרוגרמה היא השימוש של כתב יתדות שומרי בתו או בקבוצת תווים כאידאוגרמה או כלוגוגרמה, ולא כסימן המייצג הברה, כפי שמיוצג בייצוג הגרפי של שפות מלבד שומרית, כגון אכדית או חתית. שומרוגרמות מתועתקות לרוב לאלפבית לטיני באותיות גדולות, כשנקודות מפרידות בין הסימנים. בצורה דומה, מילה כתובה אכדית שנעשה בה שימוש אידאוגרפי לייצוג שפות שאינן אכדית, נקראת אכדוגרמה.
סוג זה של לוגוגרמה מאפיין, במידה רבה או פחות, כל שימוש במערכת המסופוטמית של כתיבה בכתב יתדות בשפה שאינה שומרית. תדירות השימוש בשומרוגרמות במערכות של שפות אחרות משתנה בהתאם לתקופה, לסגנון הכתיבה ולסוגת הכתיבה.
השם של סימן כתב היתדות הנכתב באותיות לטיניות גדולות הוא מוסכמה אשורולוגית מודרנית. לרוב הסימונים הלטיניים מספר אפשרויות הגייה בשומרית. קוראי טקסטים אשוריים וחתיים המשתמשים בשומרוגרמות אלו אינם מודעים בהכרח לשפה השומרית הנכתבת, מפני שהשומרוגרמות מתפקדות כאידאוגרמות או כלוגוגרמות שבעת הגייתן מוחלפת ההגייה או המילה השומרית המקורית במילה בעלת הגייה שונה בשפת הטקסט.
לדוגמה, שמו של האל הבבלי מרדוך (Marduk) נכתב באמצעות השומרוגרמות dAMAR.UTU. השם החתי קורונטה נכתב בשומרוגרמות כ-dLAMMA, כש-"LAMMA" היא המילה השומרית ל"אייל", שמזוהה עם האלוהות הלווית קורונטה.
במכתבי אל-עמארנה מוזכרת "בעלת האריות", שמה של המלכה האם הבבלית, והוא מאוית NIN.UR.MAH.MEŠ. בעוד המשמעות, "בעלים/הגבירה (NIN) של האריות (UR.MAH.MEŠ)", היא ברורה, ההגייה היא אשורית ויש צורך בהשערה על מנת למצוא את דרך ההגייה המקורית.
מרקוס קלאודיוס מרקלוס (המאוחר)
מרקוס קלאודיוס מרקלוס (לטינית: Marcus Claudius Marcellus; 42 לפנה"ס – 23 לפנה"ס) היה אציל רומאי מהשושלת היוליו-קלאודית.
תולדות חייו
מרקלוס נולד בשנת 42 לפנה"ס, אביו היה הקונסול גאיוס קלאודיוס מרקלוס ואמו הייתה אוקטביה אחותו של הקיסר אוגוסטוס. מצד אביו הוא השתייך לבית האב של הקלאודיים והיה צאצא של המצביא הרומאי המפורסם מרקוס קלאודיוס מרקלוס.
אביו של מרקלוס נפטר בשנת 40 לפנה"ס ומרקלוס עצמו גדל בביתו של דודו אוגוסטוס יחד עם יוליה, טיבריוס ודרוסוס. מכיוון שלאוגוסטוס לא היה בן ומשטר הפרינקיפאט מעצם טיבעו היה חסר מערכת להסדרת הירושה כל שלושת הבנים נחשבו כיורשים פוטנציאלים וקיבלו בהתאם את החינוך המעולה ביותר באימפריה.
הקריירה של מרקלוס התחילה בשנת 27 לפנה"ס כשהוא וטיבריוס ליוו את אוגוסטוס במהלך מסע לגאליה שבו התחילו בהכשרתם הצבאית.
למרקלוס ניתנה הזכות להתמודד על משרת הקונסול עשר שנים לפני גיל המינימום על פי חקיקה מיוחדת של הסנאט בשנת 24 לפנה"ס. כמו כן מרקלוס נבחר כאידיל באותה שנה.
כהכרה במרקלוס כיורשו המיועד אוגוסטוס השיא אותו לבתו יוליה בשנת 25 לפנה"ס, כשאוגוסטוס נפל למשכב באותה שנה הכול ציפו שהוא ימנה את מרקלוס ליורשו אולם אוגוסטוס, ככל הנראה כתוצאה מחוסר הניסיון של מרקלוס ומנעוריו, בחר למנות את חברו הקרוב ומצביאו הראשי מרקוס ויפסניוס אגריפה ליורשו המיועד.
ככל הנראה יצר הדבר מתיחות בין מרקלוס לאגריפה וכשאוגוסטוס החלים הוא בחר לרומם את מרקלוס שוב כיורשו וכדי לפייס אותו הוא העניק לאגריפה סמכויות צבאיות על החלק המזרחי של האימפריה ושלח אותו למשול שמה.
מרקלוס נפטר בשנת 23 לפנה"ס, סיבת מותו לא ידועה. לזכרו אוגוסטוס בנה את תיאטרון מרקלוס.
בירקבק, אוניברסיטת לונדון
בירקבק, אוניברסיטת לונדון (באנגלית: Birkbeck, University of London), הקרויה לעיתים בשמה הקודם (שהוא עדיין שמה הרשמי) קולג' בירקבק (באנגלית: Birkbeck College) או בקיצור BBK, היא אוניברסיטת מחקר ציבורית ואוניברסיטה קולגיאלית (מכללה, במשמעות הבריטית של המונח) החברה באוניברסיטת לונדון. הלימודים לקראת תואר ראשון מיועדים למועסקים הרוצים ללמוד לתואר בשעות הערב (השכלה למבוגרים). ברמה שלאחר התואר הראשון, מציעה המכללה תוכניות לימודים רבות לתואר שני שניתן לבצע אותן בלימודים מלאים או חלקיים, אף על פי שכמעט כל הלימודים מתנהלים בערב. המכללה גם מקבלת סטודנטים ללימודי תואר שלישי גם כאן הלימודים יכולים להיות מלאים או חלקיים. לחברי סגל ההוראה יש מוניטין במחקר בתחומים מגוונים. המכללה מציעה גם מגוון קורסים בלימודי המשך המובילים לקבלת תעודות כדוגמת CertHE (אישור על השלמת חובות לימודים בשנה הראשונה לתואר ראשון), DipHE (אישור על השלמת חובות לימודים בשנתיים הראשונות לתואר ראשון) ולימודי תעודה כמו גם קורסים קצרים אחרים.
בירקבק, אוניברסיטת לונדון חברה במספר ארגונים: באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי (ACU), באיגוד האוניברסיטאות האירופאיות (EUA), באוניברסיטאות בריטניה (UUK) ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
מיקום
המכללה מפוזרת במספר מבנים במרכז לונדון כאשר הבניין הראשי, שהיה ידוע בשם "המכון המדעי והספרותי על שם בירקבק", שוכן בין רחוב מאלֶט (Malet) וכיכר וובורן (Woburn Square) בבלומסברי, ובניינים נוספים שוכנים ברחובות הסמוכים. בית הספר להיסטוריה של אמנות, קולנוע ואמצעי תקשורת חזותיים שוכן במעונה לשעבר של וירג'יניה וולף בכיכר גורדון (Gordon Square) שבבלומסברי.
המכללה מעבירה הרצאות גם במקומות רבים אחרים בלונדון. הסיבה לכך היא השילוב בין האסטרטגיה של בירקבק להרחבת השתתפות בלימודים של אנשים הסובלים מלקות כלשהי או קבוצות של מיעוטים על מנת לאפשר הקניית השכלה גבוהה לקבוצות אלו, יחד עם העובדה שכמעט כל ההרצאות מועברות באותן שעות, ולכן יש תחרות על הכמות המוגבלת של חדרי ההרצאות.
בשנת 2006 הודיעה המכללה על התרחבות למזרח לונדון יחד עם האוניברסיטה של מזרח לונדון. בתחילה יעשה שימוש במבנים שכורים כמו גם, שימוש במבנים בקמפוס סטרטפורד (Stratford) של אוניברסיטת מזרח לונדון, אבל הכוונה היא לבנות קמפוס ייעודי בשכונת סטרטפורד שברובע ניוהאם. פרויקט זה מכונה "בירקבק סטרטפורד".
היסטוריה
ב-1823 יסד ג'ורג' בירקבק (George Birkbeck; 1841-1776), פילנתרופ קוויקר בריטי שהיה בין הראשונים ליזום השכלה למבוגרים, את "מכון המכונאים של לונדון" במפגש בפונדק "הכתר והעוגן" (Crown and Anchor Tavern) בסטרנד של לונדון. במפגש נכחו יותר מאלפיים איש. עם זאת, הרעיון לא התקבל בהתלהבות בכל מקום והיו שהאשימו את בירקבק כי הוא "מפזר את זרעי הרוע".
שנתיים אחר כך נדד המכון לבנייני סאותהמפטון (Southampton Buildings) שברחוב צ'נסרי ליין (Chancery Lane). ב-1830 החלו לקבל נשים ללימודים במוסד. ב-1858 נעשו שינויים מבניים באוניברסיטת לונדון שאפשרו לגשת ישירות למבחנים לקבלת התואר. המכון הפך למקום העיקרי שבו ניתן היה לקבל השכלה אוניברסיטאית מבלי להיות סטודנט במשרה מלאה.
התפתחויות נוספות חלו בתחילת המאה ה-20. ב-1904 נוסד "איגוד הסטודנטים של בירקבק", וב-1907 שונה שם המוסד פעם נוספת ל"קולג' בירקבק" (Birkbeck College). בבחינה מחודשת שנערכה ב-1913 באוניברסיטת לונדון (שעברה שינוי מבני ב-1900) התקבלה ההצעה לצרף את בירקבק לאוניברסיטה כיחידה אקדמית (constituent college) אם כי פריצת מלחמת העולם הראשונה דחתה את ביצוע ההחלטה עד 1920. הצ'רטר המלכותי (זכות להעניק תארים אקדמיים) ניתן למכללה ב-1926. ב-1921 החלה האישה הראשונה שקיבלה מינוי כפרופסור במכללה, הלן גווין ווהן (Helen Gwynne-Vaughan ), ללמד בוטניקה במכללה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה בירקבק המכללה היחידה של אוניברסיטת לונדון במרכז לונדון שלא העתיקה את משכנה מחוץ לבירה. ב-1941, בתקופת הבליץ, פגעה פצצה ישירות בספרייה, אבל הלימודים נמשכו. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 צוות של קת'לין בות' ובלעה בנה בקולג' מספר מחשבים, שהיו בין הראשונים בבריטניה. ב-1952 עקרה המכללה למשכנה הנוכחי ברחוב מאלֶט.
ב-1988 השתלבה המחלקה ללימודי חוץ של אוניברסיטת לונדון בבירקבק.
בשנת 2002 הושמטה המילה קולג' משם המכללה והיא קרויה רק "בירקבק, אוניברסיטת לונדון". עם זאת, נעשה עדיין שימוש בעל פה במונח "קולג' בירקבק" לעיתים קרובות והוא עדיין קיים על חזית הבניין הראשי. שנה אחר כך נפתח בניין ברחוב מאלט לאחר שעבר שיפוץ נרחב.
כאמור, ב-2006 קיבלה בירקבק מענק של 5 מיליון ליש"ט מהמועצה למימון השכלה גבוהה באנגליה (Higher Education Funding Council for England) על מנת לפתוח יחד עם אוניברסיטת מזרח לונדון קמפוס נוסף במזרח לונדון שייקרא "בירקבק סטרטפורד".
בשנת 2009 קיבלה המכללה מענק של 1.5 מיליון ליש"ט מקרן פירס (Pears Foundation) על מנת להקים את מכון פירס לחקר האנטישמיות (Pears Institute for the Study of Antisemitism). המוסד הראשון באנגליה לנושא זה והשני באירופה. המכון יוקם במסגרת בית הספר למדעי החברה, ההיסטוריה והפילוסופיה. באותה מסגרת תועתק ספריית ויינר (Wiener Library), המוסד הראשון בעולם לחקר השואה, לבניין המכללה שבו יוקם המכון לחקר האנטישמיות בכיכר ראסל.
בית הספר ללימודי המשך
ב-1876 נוסדה החברה הלונדונית להרחבת החינוך האוניברסיטאי (London Society for the Extension of University Education), כשמטרתה לעודד אנשים עובדים לרכוש השכלה גבוהה. ב-1903 היא הפכה למחלקה ללימודי חוץ של אוניברסיטת לונדון ושולבה בבירקבק ב-1988, כשבתחילה היא נקראה "המרכז ללימודי חוץ". אחר שונה שם המרכז ל"פקולטה ללימודי המשך", וב-2007 שונה שם המוסד שוב ל"הפקולטה ללימודים במשך כל החיים" (Faculty of LifeLong Learning).
בתי ספר ומחלקות
מאוגוסט 2009 מחולקים תחומי הלימודים במכללה בין חמישה בתי-ספר הכוללים 19 מחלקות אקדמאיות.
מחקר
במקביל ללימודים שהם עיקר הפעילות במוסד וסיבת קיומו, נערכים במכללה מחקרים במגוון נושאים. למחקר המדעי בבירקבק יש מסורת מפוארת. בין החוקרים הידועים שפעלו במכללה היו: המכון לביולוגיה מבנית מולקולרית הוא מיזם משותף לבירקבק ולקולג' אוניברסיטת לונדון שהוקם ב-2003 והוא מרכז אקדמי מוביל לתרגום רצפים של גנים וקביעת מבנה החלבונים ודרך פעולתם. המכון כולל את מרכז בלומסברי לביואינפורמטיקה (Bloomsbury Centre for Bioinformatics), אף הוא מיזם משותף לבירקבק ולקולג' אוניברסיטת לונדון המבצע מחקרים בביואינפורמטיקה, גנומיקה, ביולוגיה מערכתית, מחשוב סריגי וכריית מידע.
מחקרים והרצאות נערכים גם בתחומי מדעי הרוח. ב-2004 נוסד מכון בירקבק למדעי הרוח. כמנהל הבינלאומי של המכון מונה הפילוסוף הסלובני הידוע והשנוי במחלוקת סלבוי ז'יז'ק. על פי אתר המכון מטרותיו הן, בין השאר, "לעסוק בנושאים ציבוריים חשובים של זמננו באמצעות סדרה של דיונים פתוחים, הרצאות וכנסים" ול"טפח ולקדם אווירה של מחקר אִינְטֶרְדִּיסְצִיפְּלִינָרִי ושיתוף פעולה בין אקדמאים וחוקרים". הקמת המכון הייתה שנויה במחלוקת וגרמה למאמר בשבועון האובזרבר שכותרתו "מה עשו אינטלקטואלים אי פעם למען העולם?", שמתח ביקורת על חוסר הרלוונטיות לכאורה והאליטיזם של אינטלקטואלים נודעים בני זמננו.
מוסד נוסף המצוי בהשגחת בירקבק באמצעות מכון בירקבק למדעי הרוח הוא בית הספר הקונסורציום של לונדון (London Consortium). המוסד הפועל מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 והמציע לימודים לתואר שני ושלישי בלימודים אִינְטֶרְדִּיסְצִיפְּלִינָרִיים של תרבות ומדעי הרוח. המוסד הוקם בשיתוף פעולה בין בירקבק לגלריית טייט, המכון לאמנות בת זמננו (Institute of Contemporary Arts), אגודת הארכיטקטים ועד 1999 המכון הבריטי לקולנוע. בשנת 2007 הצטרף לחסות על בית הספר מוזיאון המדע. כל המוסדות משתתפים במימון ובהדרכה.
המכללה
בירקבק אינה מופיעה בדרך כלל בטבלאות ליגת האוניברסיטאות של העיתונות הבריטית, שכן אלו מתבססות על הסטטיסטיקות של סטודנטים במשרה מלאה (וכאלו לא היו בכלל בבירקבק בעונת 2006-2005) אבל בירקבק דורגה במקום ה-13 בטבלת Research Assessment Exercise (RAE - תרגיל בהערכת המחקר) של הגארדיאן משנת 2001, ובמקום ה-26 בטבלה המקבילה של מוסף ההשכלה הגבוהה של הטיימס (Times Higher Education Supplement, כיום מגזין נפרד בשם "ההשכלה הגבוהה של הטיימס") מאותה שנה. בירקבק גם מופיעה בטבלת הדירוג של 500 האוניברסיטאות המובילות בעולם שמפרסמת אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי. ב-2007 היא הוצבה בתחום שבין 403 ל-510 (אחרי 100 הראשונות מדורגות האוניברסיטאות ביחידות של 100).
המחלקות
טבלת Research Assessment Exercise (RAE - תרגיל בהערכת המחקר) של הגארדיאן משנת 2001 מציבה את בירקבק בעשירייה הראשונה במחקר בנושאים הבאים: אנגלית (ראשונה), היסטוריה (ראשונה), תולדות האמנות (שנייה), פילוסופיה (שישית), שפות איבריות ולטינו אמריקניות (ראשונה), מדעי כדור הארץ (רביעית), משפטים (תשיעית), כלכלה ואקונומטריקה (חמישית) ומדעי המדינה ויחסים בינלאומיים (חמישית).
בית הספר לאנגלית ומדעי החברה דורג במקום החמישי ב-Research Assessment Exercise של 2001, כמו גם בית הספר להיסטוריה, לימודים קלאסיים, שפות ותרבות – והעמיד בכך מחלקות אלו באותה רמה, ובחלק מהמקרים ברמה מעל המוסדות המקבילים בקיימברידג' ובאוקספורד.
חיים סטודנטיאליים
מכיוון שבירקבק מציעה בעיקר לימודים במשרה חלקית, בעיקר בערב, הסטודנטים מאוגדים פחות מאשר באוניברסיטאות אחרות. כך למשל אין בבירקבק מעונות, אם כי סטודנטים בבירקבק יכולים להשתמש בשירותי המעונות הבין-מכללתיים של לונדון.
אגודת הסטודנטים של בירקבק מציעה לסטודנטים מספר חוגי חברים, כמו גם מועדון כדורגל המתחרה בליגה של אוניברסיטת לונדון. האגודה גם מספקת ייצוג לסטודנטים ונותנת להם תמיכה, מוציאה לאור עיתון, ומנהלת חנות לסטודנטים ופאב. לסטודנטים של בירקבק יש גישה גם לחוגי החברים והמועדונים של אוניברסיטת לונדון (שהבניין שלה גובל בבניין של בירקבק בבלומסברי). בהתאמה מחולק גם London Student (סטודנט לונדוני), עיתונה של אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת לונדון, באגודת הסטודנטים של בירקבק.
שמות כתבי העת שיוצאים במסגרת האוניברסיטה קשורים בסמליה ובעברה. כך למשל שלט האצולה של האוניברסיטה כולל מנורת שמן וינשוף, כשהם מסמלים את המוטו של האוניברסיטה In nocte consilium (לימוד בלילה). זה המקור לשמו של עיתונה של אגודת הסטודנטים של בירקבק - "מנורת השמן והינשוף" (Lamp and Owl). באופן דומה, שמה המקורי של המכללה היה "מכון המכונאים של לונדון". זו הסיבה שהמגזין הספרותי השנתי היוצא לאור אחת לשנה במסגרת תוכנית הכתיבה היוצרת לתואר שני קרוי "סקירה של מכון המכונאים" (The Mechanics' Institute Review).
המכללה שיגרה במהלך השנים צוותים של נציגים להשתתף בחידון הקרוי "אתגר אוניברסיטאי" (University Challenge) ואלו השיגו תוצאות משתנות. ב-1997 השיג הצוות של בירקבק 40 נקודות בלבד – זו הייתה, באותה נקודת זמן, התוצאה הנמוכה ביותר מאז חידוש החידון. שנה אחר-כך התהפכו היוצרות ובירקבק הגיעה לגמר והפסידה למודלן קולג' מאוניברסיטת אוקספורד. ב-2003 הגיעה בירקבק לגמר שוב והפעם ניצחה.
סיריזה
קואליציית השמאל הרדיקלי (ביוונית: Συνασπισμός Ριζοσπαστικής Αριστεράς), שידועה בעיקר בשמה המקוצר סיריזה (Syriza), היא מפלגת שמאל יוונית בראשות אלכסיס ציפראס, שהוקמה בראשיתה כברית של תנועות ומפלגות שמאל שונות, שהגדולה בהן הייתה סינאספיסמוס. בינואר 2015 מפלגה שימשה כמפלגת שלטון עקב ניצחונה בבחירות 2015, חזרה לאופוזיציה עקב ההפסד בבחירות 2019 בו הפסידה לדמוקרטיה חדשה.
היסטוריה
סיריזה הוקמה בשנת 2004 כברית של תנועות שמאל יווניות בעלות אידאולוגיות שונות: ניאו קומוניסטיות, סוציאליסטיות, ירוקות, טרוצקיסטיות, מאואיסטיות, סוציאל-דמוקרטיות. בראשות הקואליציה עמדה התנועה סינאספיסמוס, שעזבה את המפלגה הקומוניסטית היוונית (KKE) בשל תמיכתה החוזרת ונשנית של האחרונה בברית המועצות.
בבחירות לפרלמנט היווני בשנת 2012 זכתה סיריזה ליותר מ-1.6 מיליון קולות ול-71 מנדטים, והפכה למפלגה הגדולה באופוזיציה, והשנייה בגודלה בפרלמנט. לאחר הצלחתה המסחררת של סיריזה בבחירות 2012, הוחלט לאחד את הפלגים השונים למפלגה אחת. בבחירות לפרלמנט האירופאי בשנת 2014 זכתה למספר הקולות הרב ביותר ביוון, 1.5 מיליון, שהניבו 6 מנדטים. מנהיגה ציפראס אף היה המועמד של השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק (מפלגה באיחוד האירופי) לתפקיד נשיא הפרלמנט.
ב-29 בדצמבר 2014, לאחר שהפרלמנט היווני כשל בבחירת נשיא חדש למדינה, הפרלמנט פוזר, ועל פי החוקה היוונית הוחלט שיתקיימו בחירות בזק ב-25 בינואר 2015. המפלגה הובילה במרבית הסקרים, בעיקר בגלל מצעה שהתנגד למדיניות הצנע שהוטלה על יוון על ידי האיחוד האירופי. הפופולריות הגואה והעלייה בסקרים הדאיגו את מדינות האיחוד האירופי כמו גם משקיעים זרים ביוון. עם אחוזי הצבעה גבוהים במיוחד (98%), המפלגה זכתה בבחירות 2015 ב-36% שתורגמו ל-149 מתוך 300 המושבים בפרלמנט היווני, מה שהפך אותה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. כבר למחרת הבחירות נחתם הסכם קואליציוני עם מפלגת "היוונים העצמאיים" (שזכו ב-13 מושבים), מפלגה שמרנית לאומית המתנגדת אף היא למדיניות הצנע שהוטלה על יוון.
באוגוסט 2015 הודיע מנהיג המפלגה, אלכסיס ציפראס, על התפטרותו מראשות הממשלה, עקב מחלוקות פנימיות במפלגה על רקע הסכם החילוץ שהוצע ליוון. ב-20 בספטמבר 2015 נערכו בחירות לפרלמנט היווני, בהן זכתה המפלגה ב-145 מושבים. ב-21 בספטמבר 2015 הושבע ציפראס בשנית לראש ממשלת יוון, לאחר שעלה בידו להקים קואליציה עם מפלגת "היוונים העצמאיים".
בבחירות לפרלמנט ההלני שנערכו ב-7 ביולי 2019, זכתה סיריזה ב-86 מושבים בלבד, לעומת 158 של מפלגת דמוקרטיה חדשה השמרנית.
הפיגוע במעבורת סופרפרי 14
הפיגוע במעבורת סופרפרי 14 התרחש ב-27 בפברואר 2004. בעת ששייטה במפרץ מנילה שבפיליפינים התפוצצה פצצה במעבורת, חוללה בה שרפה וגרמה למותם של 116 מנוסעיה.
הפיגוע
המעבורת, בעלת תפוסה של 10,192 טון, הפליגה מנמל מנילה בדרכה ליעדים באיים נגרוס, פאנאי ומינדנאו, כשעליה 744 נוסעים ו-155 אנשי צוות. בשעה 23:00 נמצאה המעבורת ביציאה ממפרץ מנילה. אז התפוצץ באחד מסיפוניה התחתונים מטען חבלה במשקל של 3.6 קילוגרמים, שהוסתר בתוך מקלט טלוויזיה. כתוצאה מכך פרצה דלקה, שהתפשטה ואחזה במעבורת. יושבי האונייה נטשו אותה לסירות הצלה או קפצו למים. המעבורת שקעה חלקית בים.
חקירת הפיגוע
למרות שמספר ארגוני טרור פרסמו הודעות נטילת אחריות לאסון, סברו בתחילה חוקרי האסון שהשרפה אירעה במעבורת כתוצאה מדליפת גז ולא מחבלה. בהדרגה, נוכח עדויות של ניצולים, התחזק החשד כי נעשתה חבלה במעבורת. חמישה חודשים לאחר האסון, לאחר שהמעבורת נגררה למים רדודים יותר ויושרה, מצאו צוללנים בתוכה ראיות להתפוצצות. בהמשך נעצר לטענת משטרת הפיליפינים חבר בתנועה האסלאמית המקומית רג'ה סולימאן והודה כי הטמין את מטען החבלה, הפעיל קוצב זמן שיפעיל אותו וירד מהמעבורת לפני הפלגתה. לדבריו נעשתה הפעולה עבור קבוצת הטרור האסלאמי הפיליפינית אבו סיאף, החשודה בקיום קשרים עם ארגון אל-קאעידה.
ב-11 באוקטובר 2004 הודיעה נשיאת הפיליפינים גלוריה מקפגל ארויו כי חוקרי האסון במעבורת הגיעו למסקנה שהמדובר בפיגוע. לדבריה זוהו שישה חשודים הקשורים בפיגוע, ששניים מהם נעצרו. חוקרי המשטרה היו סבורים שהפיגוע נעשה לאחר שהחברה בעלת המעבורת לא נענתה ב-2003 לדרישה מאת קבוצת אבו סיאף לשלם לה דמי חסות של מיליון דולר.
ביולי 2008 נעצר בבחריין רובן עומר פסטנו לווילה (Ruben Omar Pestano Lavilla), מייסד קבוצת רג'ה סולימאן והחשוד כמארגן הפיגוע, והוסגר לפיליפינים בחודש שלאחר מכן.
האריאל
האריאל היה עיתון יומי עברי אשר הודפס ופורסם בירושלים בין השנים 1874–1877, בעריכת מיכל הכהן.
בסמוך לשמו של העיתון נדפסה כותרת משנה: יכלכל כל דבר הדורש לחפץ לבב אוהבי ציון הנאמנים מאתי מיכל הכהן - "אחלי! יכנו דרכי".
עיתון "האריאל" היה צאצא של העיתון העברי הראשון, "הלבנון", שיצא לאור בשנת 1863 ביוזמתם של מיכל הכהן ביחד עם יואל משה סלומון ויחיאל ברי"ל. מספר שנים פרש מיכל הכהן מהשותפות הוציא לאור את העיתון "האריאל".
עיתון האריאל התנגד לקבלת כספי החלוקה ועקב כך עורר עליו את זעמם של קנאי היישוב הישן בירושלים.
על-שמו של העיתון קרוי רחוב אריאל בשכונת רוממה בירושלים.
מדרש אגדה (בובר)
מדרש אגדה הוא חיבור מדרשי על חמישה חומשי תורה שהתפרסם לראשונה על ידי שלמה בובר בשנת תרנ"ד (1894) על סמך כתב יד נדיר שמצא בארם צובא (חלב) ונרכש על ידו. בכתב היד חסרים כמה קטעים, בהם גם סוף החיבור מפרשת כי תצא ואילך. משום כך, לא ניתן לדעת את שמו של מעתיק כתב היד ואת שנת הכתיבה, שעל-פי רוב היו רשומים בסוף כתב היד.
לדעת בובר, לנגד עיני המחבר עמדו פירוש רש"י על התורה ובו אמרותיו של רבי משה הדרשן, מדרש לקח טוב וכן מדרשים וספרים נוספים. ככל הנראה חי עורכו של המדרש במאות ה-12 או ה-13.
כריס בודרו
כריס בודרו (באנגלית: Chris Boudreaux נולד 1989) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ודוגמן אמריקאי.
ביוגרפיה
כריס בודרו גדל בלאס וגאס, נבדה. לאחר התיכון, הוא זכה במלגה כחבר נבחרת הפוטבול של אוניברסיטת נבדה ברינו, בה למד בשנים 2010 עד 2013. הוא שיחק בעמדת ההגנה ומונה לקפטן הנבחרת. לאחר הקולג' נבחן בקבוצת סן פרנסיסקו 49'. עם זאת, פציעה ברגל מנעה ממנו להפוך לשחקן פוטבול מקצועי. הוא היה חבר בלהקת חשפנים וב-2013 הוגש נגדו כתב אישום בגין תקיפה. בשנת 2016 הוא עבר ללוס אנג'לס כדי ללמוד משחק בפלייהאוס ווסט.
קריירה
בודרו ערך את הופעת הבכורה שלו בסרטים הקצרים בהם "QPQ" ו- "The Deep End" בשנת 2016, כמו גם בפרק של סדרת הטלוויזיה "Then What Happened?". משנת 2016 עד 2018 גילם שיחק בסדרת הטלוויזיה "Steam Room Stories". בשנת 2019 הוא גילם את תפקידו של בלטון בסרט בעל אותו השם המבוסס על הסדרה.
בודרו כיכב כמעט אך ורק בסרטים קצרים עד 2020, אך היו לו גם תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה בהן "Small Shots" ,"Escape the Night ","Duck World", ו- "The Filth". בשנת 2020 הואשיחק בתפקיד ראשי בסרט האסונות של פול לוסון "מטאור ירח". בשנת 2021 הוא התחיל לשחק בסדרה "NCIS".
בודרו הוא דוגמן מבוקש שהצטלם למגזיני אופנה ופרסומות רבות.
טריפוליטניה האיטלקית
טריפוליטניה האיטלקית הייתה מושבה איטלקית, הממוקמת במערב לוב של ימינו, שהייתה קיימת בין השנים 1911–1934. זה היה חלק מהשטח שנכבש מהאימפריה העות'מאנית לאחר המלחמה האיטלקית–עות'מאנית בשנת 1911. טריפוליטניה האיטלקית כללה את המחצית הצפונית המערבית של לוב, עם טריפולי כעיר העיקרית שלה. בשנת 1934 היא אוחדה עם קירנאיקה למושבת לוב האיטלקית.
כיבוש והתיישבות
טריפוליטניה האיטלקית וקירנאיקה האיטלקית הוקמו בשנת 1911, במהלך כיבוש טריפוליטניה העות'מאנית במהלך המלחמה האיטלקית–עות'מאנית.
למרות מרד גדול של הערבים, הסולטאן העות'מאני מסר את לוב לאיטלקים על ידי חתימתו על חוזה לוזאן מ-1912. האיטלקים עשו שימוש נרחב של Savari, פרשים קולוניאליים שגויסו בדצמבר 1912. יחידות אלה גויסו מאוכלוסיית הערבים-ברברים בלוב בעקבות הכיבוש האיטלקי הראשוני בשנים 1911–1912. הסאווארי, כמו הספאחי או המשטרה הלובית הרכובה, היוו חלק מ"Regio Corpo Truppe Coloniali della Libia" (חיל המלוכה של כוחות המושבות הלוביות).
השייח' סידי אידריס אל-מהדי א-סנוסי (לימים המלך אידריס הראשון), מהסנוסים, הוביל את ההתנגדות הלובית בצורות שונות ואף במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר שצבא איטליה פלש לקירנאיקה בשנת 1913 כחלק מפלישתם ללוב, נלחם המסדר הסנוסי נגדם. כאשר מנהיג המסדר, אחמד שריף א-סנוסי, ויתר על תפקידו, הוא הוחלף על ידי אידריס, שהיה בן דודו. בשל לחץ של האימפריה העות'מאנית, אחמד המשיך בהתקפות מזוינות נגד כוחות צבא בריטיים שהוצבו במצרים השכנה. בהשתלטותו, אולם אידריס עצר את ההתקפות הללו.
במקום זאת הוא כרת ברית שבשתיקה עם הבריטים, שנמשכה כחצי מאה ויקנה את מעמדו הדיפלומטי של המסדר בפועל. שימוש הבריטים כמתווכים, הוביל את אידריס להזמין למשא ומתן עם האיטלקים ביולי 1916. אלו הביאו שני הסכמים, באל-זוואייטינה באפריל 1916 ובאקרמה באפריל 1917. האחרונה מאמנות אלו הותירו את מרבית קירנאיקה היבשתית בשליטת המסדר הסנוסי. היחסים בין המסדר הסנוסי לרפובליקה הטריפוליטאית שזה עתה הוקמו היו קשים. הסנוסים ניסו להרחיב את כוחם מבחינה צבאית למזרח טריפוליטניה, וכתוצאה מכך נלחמו בקרב בבני וואליד ובו נאלצו הסנוסים לסגת חזרה לקירנאיקה. בסוף מלחמת העולם הראשונה חתמה האימפריה העות'מאנית על הסכם שביתת-נשק במסגרתו הם מסרו את טענותיהם על לוב לאיטליה. אולם איטליה עמדה בפני בעיות כלכליות, חברתיות ופוליטיות חמורות מבית, ולא הייתה מוכנה להשיק מחדש את פעילותה הצבאית בלוב. היא הוציאה חוקים המכונים Legge Fondamentale הן עם הרפובליקה הטריפוליטאית ביוני 1919 והן בקירנאיקה באוקטובר 1919. אלה הביאו לפשרה לפיה לכל לוב הוקנתה הזכות לאזרחות לובית-איטלקית משותפת בזמן שלכל מחוז היה אמור להיות יש פרלמנט ומועצה ממשלתית משלו. הסנוסים היו מרוצים במידה רבה מההסדר הזה ואידריס ביקר ברומא במסגרת החגיגות לציון פרסום היישוב.
בחודש אוקטובר 1920, משא ומתן נוסף בין איטליה וקירנאיקה הביא האקורד של אל-Rajma, שבו אידריס קיבל את התואר אמיר קירנאיקה ורשאי לנהל את נאות המדבר באופן אוטונומי סביב אל-כופרה, Jalu, ג'אגבוב, Awjila, ואג'דאביא. במסגרת ההסכם הוענקה לו קצבה חודשית על ידי ממשלת איטליה, שהסכימה לקחת אחריות על השיטור והניהול של אזורים בשליטת הסנוסים. ההסכם קבע גם כי על אידריס למלא את דרישות ה-Legge Fondamentale על ידי פירוק היחידות הצבאיות הקירנאיות, אולם הוא לא עמד בזה. בסוף שנת 1921 היחסים בין המסדר הסנוסי לממשלת איטליה שוב התדרדרו.
לאחר מותו של המנהיג הטריפוליטני רמדאן אסוולי באוגוסט 1920, הרפובליקה נגררה למלחמת אזרחים. מנהיגי שבטים רבים באזור הכירו בכך שסכסוך זה מחליש את סיכויי האזור להשיג אוטונומיה מלאה מאיטליה, ובנובמבר 1920 הם נפגשו בגריאן כדי להביא לסיום האלימות. בינואר 1922 הם הסכימו לבקש מאידריס להרחיב את אמירות קירנאיקה לטריפוליטניה במטרה להביא ליציבות; הם הציגו מסמך רשמי עם בקשה זו ב-28 ביולי 1922. יועציו של אידריס היו חלוקים בשאלה האם עליו לקבל את ההצעה או לא, מאחר שפעולה זו תפר את הסכם אל-רג'מה ותפגע ביחסים עם ממשלת איטליה, שהתנגדה לאיחודם הפוליטי של קירנאיקה וטריפוליטניה שהיה מנוגד לאינטרסים שלה. אף על פי כן, בנובמבר 1922 הסכים אידריס להצעה. בעקבות ההסכם, אידריס חשש שאיטליה - תחת מנהיגה הפשיסטי החדש בניטו מוסוליני - תביס באופן צבאי את המסדר הסנוסי, ולכן הוא יצא לגלות במצרים בדצמבר 1922. הלחימה התגברה לאחר עלייתו לשלטון באיטליה של הדיקטטור בניטו מוסוליני. בשל ההתנגדות האפקטיבית של העם הלובי כנגד מה שמכונה " מסע ההרגעה", הקולוניזציה האיטלקית של המחוזות העות'מאניים טריפוליטניה וקירנאיקה לא הצליחה בתחילה ורק בתחילת שנות השלושים של המאה העשרים הצליחה ממלכת איטליה לבסס שליטה מלאה על האזור.
כמה ארגונים מחדש של הרשות הקולוניאלית הוחרגו בגלל התנגדות ערבית חמושה, בעיקר בקירנאיקה. בין השנים 1919–1929 שמרה ממשלת איטליה על שני המחוזות המסורתיים, עם ממשלות קולוניאליות נפרדות. הוקמה מערכת של אסיפות מקומיות מבוקרות עם סמכות מקומית מוגבלת, אך היא בוטלה ב-9 במרץ 1927. בשנת 1929 אוחדו טריפוליטניה וקירנאיקה כפרובינציה קולוניאלית אחת. בין השנים 1931–1932 ניהלו הכוחות האיטלקיים בפיקודו של הגנרל בדוגליו מסע עונשין. יורשו של בדוגליו באזור, הגנרל רודולפו גרציאני, קיבל את השליטה באזור ממוסוליני בתנאי שיורשה לו למחוץ את ההתנגדות הלובית ללא חשש ממעבר על החוק האיטלקי או הבינלאומי. מוסוליני על פי הדיווחים הסכים מיד וגרציאני הגביר את הדיכוי.
כמה מהלובים המשיכו להתגונן, כאשר אזורי ההתנגדות הגדולים ביותר היו בירנאיקה. החל מימיה הראשונים של הקולוניזציה האיטלקית, עומר אל-מוח'תאר, שייח' סנוסי, ארגן ובמשך קרוב לעשרים שנה הוביל את מאמצי ההתנגדות הלובית. הדוגמה שלו המשיכה לעורר התנגדות גם לאחר לכידתו והוצאתו להורג ב-16 בספטמבר 1931. פניו מודפסות כיום על פתק עשרת הדינרים הלובי לזכר ולהכרה בפטריוטיותו.
בשנת 1934 נמחצה למעשה ההתנגדות הילידית הלובית. המושל האיטלקי החדש איטלו בלבו יצר בקיץ אותה שנה את הישות הפוליטית לוב האיטלקית. השם הקלאסי "לוב" התחדש כשמה הרשמי של המושבה המאוחדת. ואז בשנת 1937 המושבה חולקה מינהלית לארבע פרובינציות: טריפולי, מיסרטה, בנגאזי ודרנה. אזור פזאן נקרא Territorio Sahara Libico וניהל צבאית.
איחוד עם קירנאיקה
טריפוליטניה האיטלקית וקירנאיקה האיטלקית הוקמו בשנת 1911, במהלך כיבוש טריפוליטניה העות'מאנית במלחמת המלחמה האיטלקית–עות'מאנית. בשנת 1934, טריפוליטניה האיטלקית הפכה לחלק מלוב האיטלקית.
בחודש דצמבר 1934, זכויות מסוימות הובטחו עבור הלובים (שנקראו מאוחר יותר על ידי בניטו מוסוליני "מוסלמים איטלקים" ) כולל חופש הפרט, קדושת הבית והרכוש, הזכות להצטרף לממשלים הצבאיים או האזרחים, ואת הזכות להמשיך בקריירה או בעבודה.
בשנת 1937 פוצלה צפון טריפוליטניה למחוז טריפולי ומחוז מיסראתה. בשנת 1939 נכללה טריפוליטניה בחוף הרביעי של ממלכת איטליה.
בתחילת 1943 פלשו לאזור בעלות הברית; זה היה סוף הנוכחות הקולוניאלית האיטלקית.
איטליה ניסתה לשמור על המושבה טריפוליטניה ללא הצלחה לאחר מלחמת העולם השנייה, אך בפברואר 1947 ויתרה על כל המושבות האיטלקיות בהסכם שלום.
יעקב סנדלר
חייו
ב-1954 סיים את בית הספר היסודי (בית חינוך לילדי עובדים). חניך השומר הצעיר ומדריך בתנועה. ב-1957 סיים לימודיו בתיכון מאוחד רחובות (דה שליט).
ב-1962 שימש מזכיר הפועל ברחובות. מ-1963 היה מורה בבי"ס אורט, מכון וינגייט, כפר מנחם, יד מרדכי. במכון וינגייט היה ממקימי בית הספר למאמנים, מדריך ראשי וממלא מקום מנהל בית הספר. כמו כן היה חבר הוועדה לתוכניות לימודים במשרד החינוך, מחקרים בנושאי חינוך גופני וספורט ומחבר ספרי לימוד בכדוריד. שירת בגדוד 54, חטיבה 11 בתפקידי מ"מ, סמ"פ (מלחמת ששת הימים, כיבוש עזה). במסגרת שירות מילואים ב-1968 עבר הסבה לחיל שריון, עבר קורס מפקדי פלוגות ושימש מפקד פלוגה. ב-1973 היה סמג"ד ולאחר מכן מג"ד (מלחמת יום כיפור) בגיזרה הצפונית של תעלת סואץ.
ב-1976 שימש סגן מפקד המחוז הדרומי של המשמר האזרחי. בשנים 1977–1979 היה בשירות ביטחון בשווייץ. ב-1979 שימש מזכיר הפועל תל אביב. ב-1984 היה בשירות ביטחון בהולנד ובלגיה (עד 1987). ב-1987 עסק בניהול חברות בינלאומיות, מחזור עסקים: 50 מיליון דולר בשנה (לונדון, ניו יורק, ישראל). במסגרת זו, בין היתר, פעל להבאת יזמים מחו"ל ויצירת קשר עם תעשיות צבאיות, כשהמגמה היא ניצול הידע והמוצרים לשוק האזרחי ומכירתו בעולם (התעשייה האווירית, התעשייה הצבאית, אל-אופ, אלביט, תדיראן טלקום ועוד).
במסגרת פעילותו הציבורית, שימש כיו"ר ועד עובדים (500 עובדים) במכון וינגייט והיה מייסד ויו"ר ארגון מאמני הכדוריד ומזכ"ל אס"א. כמו כן, הוא חבר הוועד המנהל של מכון וינגייט. ב-1991–1992 היה חבר במטה הבחירות של יצחק רבין בבחירות הפנימיות של העבודה ומנהל יום הבחירות לכנסת ה-13. ב-1993 נבחר להיות ראש עיריית רחובות, אחרי שהציג את מועמדותו בעקבות פנייתו האישית של יצחק רבין, וכיהן קדנציה אחת בת חמש שנים.
ב-1995 היה חבר ועדת הפרס לספורטאים מצטיינים במשרד התרבות והספורט; ב-1998 סיים את כהונתו בראשות עיריית רחובות. היה חבר המועצה הארצית לשימור אתרים; חבר הוועד המארגן למכביה ה-16; יו"ר הוועדה לבטיחות ושירותי רפואה. בשנים 1993–1998 היה חבר הוועדה המחוזית לתכנון ובניה מחוז המרכז; יו"ר הוועדה לתכנון ובניה בעיר רחובות; יו"ר ועדת הכספים בעיריית רחובות. בשנים 1993–1999 שימש חבר דירקטוריון החברה למשק וכלכלה; יו"ר ועדת השיווק וחבר ועדת הביקורת; יו"ר החברה הכלכלית לפיתוח רחובות (ה. ל.ר). בשנים 1999-1996 שימש יו"ר חבר הנאמנים מרכז וייסגל.
ב-1999 היה חבר ועדת החזון לספורט במשרד התרבות המדע והספורט. בשנים 1999–2000 שימש יו"ר הוועדה לפיתוח הספורט ההישגי בעיר תל אביב. עד 2004 עמד בראש היחידה לספורט הישגי ביוזמתו של שר התרבות והספורט מתן וילנאי. ב-2013 כיהן כיו"ר הוועדה למעמד השחקן מטעם איגוד הכדוריד בישראל.
ספורטאי מצטיין
סנדלר נשוי ואב לשלושה.
ישיבת כנסת בית יצחק
היסטוריה
הישיבה נוסדה בשנת תרנ"ח (1897) בסלובודקה המהווה פרבר של קובנה על ידי הרב צבי הירש רבינוביץ שעשה זאת להנצחת אביו, הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה. בתרס"ד (1904) מונה לראשות הישיבה הרב ברוך דב ליבוביץ. בשנת תרע"ד (1914) עברה הישיבה למינסק כדי להתרחק מחזית הלחימה במלחמת העולם הראשונה. אולם בשנת תרע"ז (1917) התקרבה החזית למינסק והישיבה נדדה שוב, לקרמנצ'וג. בעקבות עליית הקומוניסטים לשלטון ברוסיה עברה הישיבה לווילנה. בשנת תרפ"ו (1926) עברה הישיבה לקמניץ על מנת להתרחק משאון העיר. בשנת תרצ"ו (1937) נחנך עבור הישיבה בניין חדש, שהוקם בהשתדלותו של מר גרשון גאלין, יליד קמניץ שהתגורר בארצות הברית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נסגרה הישיבה ותלמידיה התפזרו. בניין הישיבה הפך תחת השלטון הקומוניסטי לבית קולנוע.
בשנות ה-40, לאחר סגירת ישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, נוסדה ישיבת קמניץ בארץ ישראל על ידי בנו של ר' ברוך בער הגאון ר' יעקב משה ליבוביץ וע"י הרב משה ברנשטיין, חתנו של הרב ליבוביץ.
סמואה במשחקים האולימפיים
סמואה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). ברוב האולימפיאדות בהן השתתפה, הגיעו הספורטאים הסמואים להישגים נמוכים למדי, ואולם באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה קרובה מרימת המשקולות אלה אופלוגה לזכייה במדליה היסטורית בקטגוריית משקל הנשים מעל 75 ק"ג. אופלוגה סיימה במקום הרביעי, לאחר שהרימה משקולות במשקל כולל של 269 ק"ג. קילוגרם אחד פחות מהזוכה במדליית הארד, מריה גרבובצקאיה מקזחסטן. אולם, בסוף שנת 2016 נפסלו התוצאות של זוכת מדליית הכסף, אולגה קורובקה מאוקראינה, ושל גרבובצקאיה לאור הימצאות סמים ממריצים בדיגמות הדם שנשמרו מהמשחקים. לאור פסילתן זכתה אופלוגה במדליית הכסף, היחידה עד כה של המדינה. באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה אופלוגה במקום השישי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), מרים מהשקולות ואיפאווה נבו יואנה, סיים במקום השמיני.
סמואה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
ואש (מחוז)
ואש (בהונגרית: Vas, בגרמנית: Eisenburg, בסלובנית: Železna županija או županija Železna) הוא מחוז במערב טרנסדנוביה שבהונגריה. ממערב גובל המחוז באוסטריה ומדרום מערב בסלובניה. מצפון הוא גובל במחוז גיור-מושון-שופרון, ממזרח במחוז וספרם ומדרום במחוז זאלה. בירת המחוז היא סומבטהי.
היסטוריה
מחוז ואש ההיסטורי היה מבין הראשונים שנוסדו בתקופת ממלכת הונגריה על ידי אישטוון הראשון. ב-1920, בעקבות הסכם טריאנון, הועברו חלקים מהמחוז לאזור בורגנלנד שבאוסטריה. חלק קטן נוסף הועבר ליוגוסלביה של אז ונמצא היום בתחומה של סלובניה באזור פומורסקה.
פני השטח של המחוז מגוונים: מחצית משטחו הוא מישורי במערבו הוא הררי ובדרום מערב הוא מכוסה בגבעות. במחוז 12 ערים ובסך הכל 261 יישובים. רוב אוכלוסיית המחוז גרה ביישובים עירוניים. כ-60% מהיישובים הכפריים הם כפרים קטנים או זעירים בני פחות מ-500 תושבים. במחוז מתגורר מיעוט סלובני קטן סמוך לגבול עם סלובניה.
מודלים נורמטיביים ומודלים דסקריפטיביים
מודלים נורמטיביים (באנגלית: Normative Model)   ומודלים דסקריפטיביים (Descriptive Models)   הם מושגי מפתח בפרדיגמה מחקרית נפוצה בפסיכולוגיה הקוגניטיבית. הפרדיגמה מתמקדת במחקר בסיסי של עיבוד מידע על ידי בני אדם – כיצד האדם זוכר, תופס, חושב, מסיק מסקנות ומקבל החלטות. המודל הנורמטיבי מגדיר באופן אובייקטיבי מהי התשובה הנכונה לשאלה אשר מוצגת לאדם הנחקר, ולפיכך מהי התגובה הצפויה ממנו, בעוד שהמודל הדסקריפטיבי מתאר את תגובתו של הנחקר בפועל, כאשר היא חורגת מהמודל הנורמטיבי באורח שיטתי ובר-ניבוי.
השוואה של תגובת האדם בפועל לתגובה המתחייבת ממודל מתאים מלמדת על הזיכרון, על דרכי התפיסה והחשיבה של האדם, ובכך על המערכת הקוגניטיבית כולה. תוצאות המחקרים מסייעות להתוויית מדיניות בתחומים מעשיים, כגון רפואה, ניהול, שיווק , התנהגות צרכנים , כלכלה התנהגותית כלכלה התנהגותית, חינוך, משפטים מדיניות ציבורית ועוד.
המודל הנורמטיבי משתנה בהתאם לתחום המחקר הקוגניטיבי בו מדובר. לדוגמה: במחקר העוסק בחשיבה אינדוקטיבית, המודל הנורמטיבי הוא תורת הסטטיסטיקה וההסתברות ; במחקר העוסק בחשיבה דדוקטיבית, המודל הנורמטיבי הוא תורת הלוגיקה הפורמלית ; ובמחקר העוסק בתפיסה חזותית, המודל הנורמטיבי מתבסס על מדידה אובייקטיבית של מהויות פיזיות (כגון גודל מרחק וכדומה). בהרבה מקרים עיבוד המידע האנושי הוא טוב מספיק, ולפיכך התגובות אינן מוטות. המושג ״מודל דסקריפטיבי״ שמור למצבים בהם יש חריגה בת-ניבוי מהמודל הנורמטיבי המתאים, חריגה אשר מכונה לעיתים קרובות הטיה קוגניטיבית (Cognitive Bias). שני האתגרים העיקריים בכל תחומי המחקר בפסיכולוגיה הקוגניטיבית, הם לאתר את התנאים שבהם מתרחשת החריגה (באנגלית: Boundry Conditions), ולהציע תאוריה או מודל ספציפי שיסביר אותה.
מודלים נורמטיביים נקראים לעיתים גם מודלים פורמליים (Formal Models) או פרוצדורות פורמליות (Formal Procedures), ומודלים דסקרפטיביים נקראים גם שיפוטים אינטואיטיביים (Intuitive Jugments)   או תאוריות דסקריפטיביות (Descriptive theories) ,
פרדיגמת המחקר
חלק גדול מהמחקרים הללו עושים שימוש במערך מחקר ניסויי בו הנחקרים מתבקשים לבצע מטלה כלשהי ולענות על שאלה. לשאלה יש בדרך כלל תשובה נכונה הנגזרת מהמודל הנורמטיבי המתאים לתחום הנחקר או מעובדה אובייקטיבית שאין עליה מחלוקת. מחקרים אלה הם מחקרים כמותיים ופוזיטיביסטיים ולכן יש להם השערות. הניבוי בדרך כלל הוא שתגובות הנחקרים יחרגו מהמודל הנורמטיבי המתאים לנושא הנחקר, ויבצעו הטיה קוגניטיבית.
תפיסה חזותית
אשליות תפיסתיות (״טעויות אופטיות״) הן דוגמה להטיות קוגניטיביות בהן המודל הנורמטיבי מבוסס על עובדה אובייקטיבית הניתנת למדידה.
בניסוי מוצג לנחקר השרטוט הבא:
השאלה שנשאל הנחקר היא: איזה מקטע ארוך יותר: A-B או B-C?
המודל הנורמטיבי, כלומר התשובה הנכונה, היא ששני המקטעים הם באותו אורך. ניתן לוודא זאת באמצעות מדידה בסרגל.
המודל הדסקריפטיבי, כלומר התגובה של נחקרים רבים, היא שהמקטע B-C ארוך יותר.
הטייה קוגניטיבית זו נקראת אשליית מולר-לייר, והיא נגרמת בשל אפקט המסגור.
קשב
בניסוי אשר זכה לכינוי ״ניסוי הגורילה״ מוקרן לנחקרים סרטון קצר של משחק כדורסל, והם מתבקשים לספור כמה פעמים השחקנים בחולצות הלבנות מסרו את הכדור זה לזה. במהלך המשחק נכנס למגרש אדם המחופש לגורילה, חובט באגרופיו על חזהו, ויוצא לאחר כעשר שניות.
השאלה שנשאלים הנחקרים היא: האם ראיתם משהו מוזר בסרטון?
לפי המודל הנורמטיבי, נוכחות של גורילה על מגרש כדורסל היא אכן דבר מוזר.
התפתחות קוגניטיבית
ז'אן פיאז'ה הוא פסיכולוג שחקר באופן אינטנסיבי את ההתפתחות הקוגניטיבית של ילדים. באחד מהניסויים שעיצב, מניחים עשרה מטבעות מול ילד בן ארבע. בשלב הראשון של הניסוי המטבעות מסודרים בשתי שורות שוות באורכן, כך:
®®®®®
שואלים את הילד האם מספר המטעות שווה בשתי השורות, והילד משיב שכן. בשלב השני, מול עיני הילד, משנים את המרחק בין המטבעות שבשורה התחתונה, כך:
® ® ® ® ®
לפי המודל הנורמטיבי, המרחק בין המטבעות לא משנה את מספרם, ולכן התשובה הנכונה היא שהמספר עדיין שווה.
עם זאת, המודל הדסקריפטיבי מראה שילדים בני ארבע ומטה עונים לרוב שבשורה התחתונה יש יותר מטבעות.
הטייה זו מציגה הפרה של עקרון שימור החומר, ועל פי תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאג'ה היא נגרמת מכיון שהילד נמצא בשלב הקדם אופרציונלי, כך שמוחו עדיין לא בשל להמשגה הנדרשת של עקרון זה.
זיכרון
בניסוי מוקרן לנבדקים סרטון שבו מתבצע פשע, ולאחריו הם מתבקשים לזהות את העבריין בגליון תמונות - אך למעשה, תמונת העבריין כלל לא מופיעה בגליון. בשלב הבא של הניסוי מקבלים שליש מהנחקרים פידבק חיובי ("יפה, זיהית את החשוד"), שליש מקבל פידבק שלילי ("למעשה החשוד היה מספר ...״) ושליש מקבלים פידבק ניטרלי (״תודה רבה״).
לפי המודל הנורמטיבי, לא אמור להיות הבדל בין שלוש הקבוצות, שכן הזיהוי נעשה לפני קבלת הפידבק.
עם זאת, המודל הדסקריפטיבי מראה כי נחקרים שקיבלו פידבק חיובי מדווחים שהיו בטוחים יותר בזיהוי מאשר הנחקרים שקיבלו פידבק ניטרלי, והנחקרים שקיבלו פידבק שלילי מדווחים על המידה הנמוכה ביותר של ביטחון בזיהוי.
הטייה זו נקראת אפקט הפידבק לאחר זיהוי (post identification feedback effect), והיא מדגימה את ההשפעה של סוגסטיה על מידת הביטחון.
לאפקט הפידבק לאחר זיהוי יש משמעות מיוחדת במסדרי זיהוי ובבתי משפט, משום שהמושבעים מושפעים במידה רבה ממידת הביטחון שמפגינים עדי ראייה ביחס לעדותם.
היסק בתנאי ודאות (היסק דדוקטיבי)
מגוון רחב של הטיות קוגניטיביות קשור להיקשים לוגיים שגויים. לדוגמה, מציגים בפני הנחקרים את הסילוגיזם הבא:
טיעון א: כל בני האדם אוכלים מתכות.
טיעון ב: דילן הוא בן אדם.
מסקנה: דילן אוכל מתכות.
לפי המודל הנורמטיבי, אשר בניסוי זה מבוסס על לוגיקה טהורה, המסקנה שדילן אוכל מתכות היא אכן היקש לוגי תקף, הנובע בהכרח משני הטיעונים שלפניו.
עם זאת, המודל הדסקריפטיבי מראה כי מרבית הנחקרים יאמרו שהמסקנה אינה נכונה.
הטייה זו נקראת הטיית האמונה, והיא מתרחשת מכיוון שבחיי היומיום בני אדם נוטים להקיש על סמך ידע קודם. ידוע לנו שבני אדם לא אוכלים מתכות, ולכן אנו מתקשים לבצע את ההיקש הלוגי הטהור.
היסק בתנאי אי-ודאות (היסק אינדוקטיבי)
אחת הדרכים לבדוק היסק בתנאי אי ודאות, היא בדיקה של אומדנים מספריים. לדוגמה, מציגים תרגיל בחשבון לשתי קבוצות, למשך 10 שניות בלבד (כך שאין מספיק זמן לחשב את התוצאה). לקבוצה א׳ מקרינים את התרגיל 1x2x3x4x5x6x7x8x9x10 ולקבוצה ב׳ את התרגיל 10x9x8x7x6x5x4x3x2x1.
המשימה המוטלת על הנחקרים היא לאמוד את התוצאה של התרגיל.
לפי המודל הנורמטיבי, המבוסס במקרה הזה על אריתמטיקה ועל חוק החילוף, לא אמור להיות הבדל באומדנים של שתי הקבוצות, אולם המודל הדסקריפטיבי מראה כי קבוצה א׳ נוטה לתת אומדן נמוך יותר מקבוצה ב׳.
הטייה זו מכונה תיקון לא מספיק והיא מתרחשת מכיוון שבני האדם נוטים לבצע את האומדן מהערך הראשון שמופיע, ומשם לתקן את האומדן. קבוצה א׳ מגיעה לאומדן נמוך יותר, מכיון שהיא מתחילה להעריך את התןצאה מערכים נמוכים יותר.
במחקר של קבלת החלטות
במדעי החברה, התאוריות המתמקדות בקבלת החלטות מתמקדות בדרך בה מתמודד האדם עם סיטואציה בה יש לבחור באופן לא אקראי בין אפשרויות שונות. גם בהקשר זה משמשים המונחים ״דסקרפטיבי״ ו״נורמטיבי״ במובן דומה:
התיאוריה הנורמטיבית - (The Normative Theory) - מנסה להציע כיצד צריכות להתקבל החלטות. תיאוריה זו מדגישה את ערך הרצינוליות והלוגיקה, תוך התחשבות בערכיות ובהסתברות. ההתייחסות לאדם על פי תאוריה זו היא כאל יצור רציונלי, ולתהליך קבלת ההחלטות שלו כמחושב.
מודל נורמטיבי לעומת התנהגות נורמטיבית
המושג מודל נורמטיבי שונה מהמושג התנהגות נורמטיבית. בעוד שהראשון מתייחס לקוגניציה וחשיבה, התנהגות נורמטיבית מתייחסת להתנהגות לפי מה שמקובל, כלומר לנורמות החברתיות. באופן כללי, ניתן לומר כי בעוד שמודל נורמטיבי הוא יותר אובייקטיבי ובדרך כלל אינו תלוי בתרבות, והוא משותף לכל בני האדם, נורמות חברתיות תלויות בחברה או בתרבות בה האדם פועל.
שפתן ראשתני קליפורני
מאפיינים
הדגים בעלי ראש מגודל בצבע כחול כהה עם לסת תחתונה לבנה ושפתיים אדומות מאוד ובעלות שיניים חדות וגדולות, הגוף ורוד, כחול כהה ומעט ירקרק והזנב והסנפירים כחולים.
השפתן מצוי בסכנת הכחדה בעיקר עקב דיג יתר ועקב הסתבכות ברשתות דיג.
באד האל
היסטוריה
מעיינות המלח בסולבצבטל כבר היה ידועים לקלטים. מאוחר יותר, מלח הופק מהמים לצרכיהם. בכתב היסוד של המנזר קרמסמינסטר משנת 777, נרשם: salinam, que ad Sulzibach est, et tres homines ibi habitantes salem coquentes ('עבודת המלח שנמצאת על הסולבך, וגרים שם שלושה גברים שמבשלים מלח'). עם הזמן התפתח היישוב הקטן מימי הביניים למרכז אזורי. המקום הזה קיבל זכות להקים שוק בסביבות 1287, מה שהופך אותו לאחד השווקים הוותיקים ביותר באוסטריה.
בסביבות שנת 1600 היה האל מקום ייצור האלברד החשוב ביותר במרכז אירופה.
במהלך מלחמות נפוליאון המקום נכבש מספר פעמים. הערך הרפואי של המים ממעיינות המלח בסולזבאך הוכר רשמית רק כאשר תעשיית הספא פרחה בתחילת המאה ה-19. מקום הרחצה הקטן הראשון נוסד בשנת 1826. בשנת 1827 נבחנו המים בפעם הראשונה ונמצאה תכולת יוד גבוהה. בשנת 1837 הרופא ג'וזף סטארזנגרובר השיג את תקנות הרחצה הראשונות מממשלת המדינה. עם זאת, רק כאשר מדינת אוסטריה עילית השתלטה על המעיין המינרלי בשנת 1855 ניתן להקים ספא נרחב. מאז 1876 שם המקום הוא "Bad".
בית הכנסת אור החיים
בית כנסת אור החיים שימש את רבי חיים בן עטר ונקרא על שמו. בית הכנסת נמצא ברחוב אור החיים שברובע היהודי בירושלים. הוא שוכן במתחם מוזיאון חצר היישוב הישן בקומתו השנייה, והכניסה אליו עוברת דרך המוזיאון, אך אינו חלק מהמוזיאון.
היסטוריה
בית הכנסת הוקם במאה ה-18 על ידי המקובל ר' עמנואל חי ריקי, יליד העיר פרארה ומחבר הספר "משנת חסידים". בשנת תק"ב (1742) הגיע לירושלים הרב חיים בן עטר מליוורנו שבאיטליה לאחר שהיגר אליה ממרוקו, ופתח בבניין את ישיבת "חיים וחסד", שמנתה בשיא פארה כ-60 תלמידים. על תלמידיה נאמר: "ובני החבורה היו חכמים מחוכמים בכתר היראה, האהבה והתורה. ביום עסקו בתורה ובלילה היו עוסקים בתפילות ובתחנונים, והיו משתטחים על קברות הצדיקים, וגדולי ירושלים היו פונים אליהם בשאלותיהם וספקותיהם".. סמוך לבית הכנסת היה מקווה קטן שהתגלה לאחרונה.
לאחר מותו של רבי חיים בן עטר קיבל את המקום דודו רבי משה בן עטר אך הוא נפטר לאחר שנה והממשל הטורקי עיקל את בית הכנסת בשל חובותיו של רבי משה. במשך השנים עמד המקום שומם, ולבסוף הועבר לחזקת האשכנזים, לאחר שנרכש בידי רבי מנחם מנדל משקלוב, תלמיד הגר"א ובן הקהילה הפרושית בראשית המאה ה-19. בהתחלה התפללו ולמדו בני הפרושים בבית הכנסת רק במהלך ימות החול, עקב זאת שלא היה להם רישיון מהממשל לתפילות שבת וחג בבית הכנסת. פעילות בית הכנסת והישיבה הקבלית חודשה, והמקום המשיך להיקרא על שמו של רבי חיים בן עטר. בשנים האחרונות לפני נפילת הרובע בתש"ח ר' מרדכי וינגרטן היה ממונה על בית הכנסת. לאחר מלחמת העצמאות נחרב בית הכנסת.
יסוד (פסל)
יסוד (1989) הוא פסל מאת הפסל הישראלי מיכה אולמן הניצב בשדרות רוטשילד בתל אביב-יפו. הפסל בנוי כתוכנית קרקע של דירת ארבעה חדרים, שבכל אחד מהם שקוע דימוי של כיסא.
תיאור
"יסוד" הוקם על ידי מיכה אולמן בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. הפסל הוקם בשטח השדרה, מול בית מס' 129. "יסוד" נבנה כיציקה של בטון בתבנית של תוכנית קרקע של דירת ארבעה חדרים או כמעין "חפירה ארכאולוגית" שלה. במרכזו של כל חדר יצק האמן דימוי של כיסא, השקוע באדמה. כל אחד מארבעת כיסאות אלו מוצב בזווית שונה.
דימוי תוכנית קרקע כבר הופיעו בעבודות קודמות של אולמן, כשהוא מייצג סמליות של בית, זיכרון ותלישות. גם דימוי הכיסא הופיע בעבר בעבודות כגון "שמים" (1983), שם שימש כביטוי מטאפיזי לקשר מורכב בין האדמה לשמיים. רונית שטינינברג תיארה את העבודה כביטוי של חדירת הכיסא לאדמה וחשיפתו. בפרשנותה הציעה לראות בה ביטוי למתח שבין בריאה ומוות; בין ארוס ותנטוס.
בית הכנסת אור החיים
היסטוריה
בשנת 1967, לאחר חידוש היישוב היהודי בעיר העתיקה, נפתח בשנית כבית כנסת אשכנזי. במקום פועל כולל בוקר של חסידות קרלין.
על פי המסורת החסידית, רבי פנחס מקוריץ התבטא שאם היה עולה לירושלים, היה נמצא ביום בבית הכנסת של האור החיים ובלילה בקבר רחל.
הברה
הברה היא יחידה פונולוגית, המאגדת הגאים, לפי מידת הסונוריות שלהם. ההברות הן היחידות המרכיבות מילים. מילה יכולה להיות מורכבת מהברה בודדת או ממספר הברות. כל הברה מכילה גרעין אחד בלבד שהוא החלק בעל הסונוריות הגבוהה ביותר. בשפות רבות הגרעין חייב להיות תנועה, אך יש שפות, שבהן גרעין ההברה יכול להיות גם עיצור הברתי. מלבד גרעין, יכולות הברות לכלול גם "ראש" (Onset) - עיצור או מספר עיצורים הנמצאים לפני הגרעין, ו"זנב" (Coda) - עיצור או מספר עיצורים הנמצאים לאחר הגרעין.
סימנים מוסכמים
הסימנים המוסכמים בתחום הפונולוגיה לתיאור מבנה ההברה הם (הרישום משמאל לימין):
סוגי ההברות
ניתן לחלק הברות למספר סוגים לפי קריטריונים שונים, כגון קיום / אי-קיום "זנב" הברה ומספר העיצורים ב"זנב":
הברה פתוחה
- של תנועה אחת בלבד.
הברה סגורה
- של עיצור נזיל אחד בלבד.
הרכבי ההברות
לפי סולם המסומננות, ההברה המסומננת ביותר היא הברה עם ראש וגרעין וללא זנב (CV) לפיכך, בכל השפות נמצא הברה פתוחה, אבל יש שפות שאוסרות על קיום הברה סגורה (CVC).
רמת הסונוריות המותרת בזנב ההברה משתנה משפה לשפה, לדוגמה, את המילה המושאלת מאנגלית, "פופקורן", רוב דוברי העברית יבטאו כמילה בת שלוש הברות "פופ-קו-רֶן", ולא כמילה בת שתי הברות "פופ-קורְן", מפני שזנב-הברה עם רמת סונוריות גבוהה כל כך אינו אפשרי בעברית, ואילו רוב דוברי האנגלית יבטאו אותה, כמילה בת שתי הברות.
פנטליי קיסלוב
פנטליי קיסלוב נרשם לאקדמיה הצבאית בסופיה בשנת 1880 וסיים בהצטיינות בשנת 1883. הוא פיקד על פלוגת הגנה אזורית בגזרת וידין בעת המצור הסרבי, במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885).
קיסלוב פיקד על חטיבה בגזרת קירקלרלי שבמזרח תראקיה והשתתף בקרב קירקלרלי בו הביסו הבולגרים את העות'מאנים. בהמשך פיקד על חטיבה בחזית הסרבית במלחמת הבלקן השנייה, ובמהלכה אף נפצע מרסיסי פגז סרבי.
במלחמת העולם הראשונה קיבל פיקוד על אוגדת חיל רגלים, שכונתה "הרביעית של פרסלב". האוגדה השתתפה בקרבות בחזית הרומנית, ובכלל זה בדוברוג'ה, ותחת פיקודו השתתפה בקרב טורטוקאיה, אשר במהלכו הובס הצבא הרומני. על חלקו בקרב זה עוטר על ידי הגרמנים באות צלב הברזל דרגה שנייה.
לאחר המלחמה, בראשית שנת 1919, השתחרר הגנרל קיסלוב משירות פעיל ועבר להתגורר בעיר סופיה, שם הלך לעולמו בתאריך 14 באוקטובר 1927 והוא בן 64 שנים. לאחר מותו שונה שם הכפר במחוז וארנה בו התגורר בצעירותו לקיסלובו.