cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכון חרבין לטכנולוגיה
היסטוריה
המכון הוקם בשנת 1920 ובשנת 1931 החלו לימודים לתארים מתקדמים והיה אחד מן הראשונים במדינה לעשות זאת.
מבנה
בתי הספר של המכון הם:
עודד קפליוק
עודד קָפֶּלְיוּק (נולד ב-6 בפברואר 1933) הוא במאי, מפיק סרטים וסופר ישראלי.
משפחה
עודד קפליוק הוא בנו של המזרחן, העיתונאי והמתרגם מנחם קפליוק ואחיו של ד"ר אמנון קפליוק, מזרחן ומחבר ספרים, שהיה עיתונאי ב"על המשמר", "ידיעות אחרונות" ומשתתף ב"לה מונד" הפריזאי. אשתו של עודד, אירית (הרמן) קפליוק, היא מנחת קבוצות בתחום ההורות והמשפחה. בנו ד"ר עדי קפליוק מומחה למערכות מידע אסטרטגיות וכיהן 11 שנה כיו"ר פורום המנמ"רים ברשויות המקומיות. בתו ד"ר איה פלג (קפליוק) היא מומחית במניעת התמכרות לעישון ולסמים. גיסתו ד"ר אולגה קפליוק היא כלת פרס ישראל בבלשנות.
קורות חיים
למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ולתואר ראשון במדעי המדינה בשלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב (בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה), שימש עורך פרסומים במשרד החקלאות ועורך השידורים החקלאיים בקול ישראל, ממקימי הטלוויזיה (הערוץ הראשון), שם שימש מפיק במאי של תוכנית המדע ותוכניות דוקומנטריות. קפליוק הוא הבעלים ובמאי הבית של חברת "ביקון" המפיקה סרטי תדמית, מיצגים רב מסכיים ומורשת. הפיק וביים יותר מאלף סרטים במסגרות השונות.
בין השאר היה מעורב בהכנת מיצג הווידאו הרב-מסכי המסונכרן הראשון בעולם.
עבודותיו זכו בתריסר פרסים בינלאומיים.
לוקומוטיב סופיה
לוקומוטיב סופיה (בבולגרית: ПФК "Локомотив" София) היא קבוצת כדורגל בולגרית מעיר הבירה סופיה, אשר נוסדה ב-28 באוקטובר 1929 ומשחקת בליגת העל הבולגרית.
הקבוצה נוסדה בשם "ז'.ס.ק" (ЖСК) כקבוצתם של עובדי מסילות הברזל של בולגריה. בשנת 1969 אוחדה עם סלביה סופיה, אך נפרדה ממנה שנתיים מאוחר יותר.
בעונת סיימה לוקומוטיב במקום הרביעי בליגת העל הבולגרית והעפילה למוקדמות גביע אופ"א. לאחר שעברה את מקדוניה גורצ'ה פטרוב בסיבוב המוקדמות הראשון, הוגרלה בסיבוב המוקדמות השני להתמודד באוגוסט 2006 מול בני יהודה תל אביב מליגת העל הישראלית. לאחר ניצחון כפול על בני יהודה (2-0, 4-0), העפילה לסיבוב הראשון בגביע אופ"א בו הפסידה לקבוצת פיינורד והודחה מהטורניר.
אי הנחשים
אי הנחשים (באוקראינית: Острів Зміїний, ברומנית: Insula Şerpilor) הוא אי אוקראיני בים השחור בסמוך לגבול עם רומניה, במרחק של 45 קילומטרים מהדלתה של הדנובה.
אי הנחשים הוא האי המרכזי מבין 5 איים קטנים, בנפת קיליה, מחוז אודסה, באוקראינה. רומניה טוענת שהאי שייך לה והיא הגישה תביעה לריבונות עליו. התביעה מתבררת בבית הדין הבינלאומי בהאג.
שטח האי הוא 170 דונם. הנקודה הגבוהה ביותר על האי נמצאת בגובה 41 מטר מעל פני הים. המרחק בין שתי הנקודות המרוחקות ביותר על האי הוא 1,973 מטרים. על האי אין מקורות מים מתוקים והצמחייה דלילה מאוד. בעבר האי שימש כבסיס דיג, ובשנים האחרונות ניסתה אוקראינה לפתח בו תיירות. חשיבות האי גדלה לאחר שנמצאו מרבצי נפט בקרקע הים בסביבה.
היסטוריה
האי הוזכר לראשונה בכתבים יוונים מהמאה ה-7 לפני הספירה, בהם הוא נקרא "האי הלבן" (ביוונית: Λευκή). האי היה לנקודת עגינה של ספינות סוחר שנעו בין יוון לבין המושבות היווניות בחופיו הצפוניים של הים השחור. היוונים בנו על האי מקדש לאכילס. שרידי המקדש התגלו באקראי בשנת 1823, אך לא נשתמרו עד היום. בשנת 1843 השתמשו בהם לבניית מגדלור באי. האי עבר לשליטת האימפריה הרומית במאה ה-1 לפני הספירה. לאחר חלוקת האימפריה הרומית היה האי חלק מביזנטיון. עם נפילת האימפריה הביזנטית במאה ה-15 עבר האי לשליטה האימפריה העות'מאנית.
לאחר תבוסת הטורקים במלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) עבר האי לשליטת האימפריה הרוסית, אם כי לא לזמן רב. בשנת 1856, לאחר הפסדה של רוסיה במלחמת קרים, הועבר האי לידי רומניה. בתקופת השלטון הרומני שימש האי כבית סוהר לחיילי צבא רומניה.
באפריל 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, הונחת על האי כוח קטן של חיילי הצבא האדום. חיל המצב הרומני של האי נכנע מיד ללא קרב. השליטה הסובייטית באי עוגנה בחוזה שנחתם בין רומניה לברית המועצות ב-23 במאי 1948. בתקופת ברית המועצות היה האי שטח צבאי סגור. על האי הוצב מכ"ם של יחידת נ"מ ובסיס קטן של משמר הגבול.
לאחר התפרקות ברית המועצות הפך האי חלק מאוקראינה העצמאית שהציגה בו חיל משמר גבול.
ב-24 בפברואר 2022, ביום הראשון של הפלישה הרוסית לאוקראינה, נכבש האי על ידי רוסיה. הקרב הסתיים תוך דקות לאחר שספינות מלחמה רוסיות השמידו את כל התשתית הצבאית על האי ולקחו בשבי הרוסי 13 שומרי גבול אוקראינים שאוקראינה טענה בתחילה שסירבו להיכנע ונהרגו. הרוסים נסוגו ב-30 ביוני 2022.
מדף הקרח המערבי
מדף הקרח המערבי (באנגלית: West Ice Shelf) הוא מדף קרח בולט, הנשלח כ-288 ק"מ בכיוון מזרח-מערב לאורך חוף לאופולד ואסטריד במזרח אנטארקטיקה.
מדף הקרח נמצא בין מפרץ המחסום למפרץ פוזדובסקי.
גילוי מדף הקרח
המדף התגלה על ידי המשלחת הגרמנית הראשונה לאנטארקטיקה (1903-1901), בהנהגת ד"ר אריך פון דריגאלסקי.
התצפית של המשלחת לכיוון מערב לעבר מדף הקרח נמשכה זמן רב; ב-21 בפברואר 1902 נתקעה ספינתם בקרח. היא נשארה כלואה שם בקרח הים הדחוס עד 8 בפברואר 1903.
מקור השם
המשלחת הגרמנית נתנה למדף הקרח את שמו. שם מדף הקרח מתאר את הכיוון שבו צפתה המשלחת הגרמנית לראשונה במדף הקרח.
השבוי
השבוי הוא סיפור מאת יזהר סמילנסקי (ס. יזהר), שנכתב בשנת 1948.
עלילה
הסיפור מספר על נפילתו בשבי, בשלהי מלחמת השחרור, של רועה צאן פלסטיני תמים בידי יחידה של צה"ל, ועל מסכת החקירות הגרוטסקית והאלימה שהוא עובר, על מנת להוציא ממנו מידע שאין לו מושג בו.
הסיפור מציג את ההתלבטויות המוסריות של החייל השומר עליו, שבידיו לשחררו, אך אינו מעז.
לאורך הסיפור ישנו טשטוש בין מחלקת החיילים לבין עדר הכבשים של הרועה. השבוי לבסוף, הוא החייל שאינו מסוגל לצאת מהעדר, ולא השבוי הערבי.
ניתוח היצירה
הסיפור הוא אחד הסיפורים המוכרים של ס יזהר, הנכתב לאור אירועים שהתרחשו במסגרת מלחמת העצמאות. בספר זה מעביר יזהר ביקורת על פעולות הצבא הישראלי במהלך מלחמת יום העצמאות. הסיפור עוקב אחר קבוצת חיילים המחליטה לקחת רועה צאן ערבי בתור שבוי, לשם חקירה ושאיבת אינפורמציה, מה שלכאורה אין בידי השבוי. אחד החיילים (הזקיף) מופקד לשמור על השבוי ובכך למעשה מתחיל אותו סיפור מתוך נקודת מבטו של אותו חייל, השרוי בקונפליקט בין נאמנותו למדינה ולחבריו ביחידה, לבן ההליכה בעיוורון מלא, בידיעה ובתחושה כי הוא וחבריו אינם נוהגים בצורה אתית.
במהלך הסיפור ישנה הרגשה כי העלילה מחולקת, ניכר לראות זאת באופן הכתיבה. החלק הראשון, בו נפגשת החבורה עם הרועה, הנוף מתחיל להיראות אחרת, המ"מ מתחיל לסחוף את החיילים והנוף משתנה בהתאם אליו. החלק השני, מתנהל במשלט (במפקדה הקטנה), חלק זה שונה לחלוטין מהחלק הראשון. ניתנת תחושה לחיילים, שהם נמצאים במקום מרכזי, בו מתרחשת מלחמה, שכל דעתם היא כיבוש וניצחון. גם לשפה הלשונית ישנה תפקיד חשוב, היא משרתת את המשמעות. הדיבור של החיילים נעשה בצורה גסה וגרוטסקית והם מתבוננים ברועה כאל "טרף" כשכל רצונם "לצוד" אותו.
הקורא מתחיל להרגיש בירידה ובהסתאבות של הדיבור והתנהגות החיילים. הקורא בסיטואציה זו מתחיל להזדהות עם הרועה ומתחיל להבין כי מדובר ברועה תמים ושמטרתם של אותם חיילים היא להוציא את היצרים הקולקטיבים שלהם, בהתנהגותם החייתית והמאצ'ואיסטית על השבוי.
בחלק השלישי, ישנה תחושה שהתפאורה והנוף משתנים, החיילים מוליכים את השבוי אל תוך המפקדה כדי להוציא ממנו את כל הסודות שהוא יודע. במהלך כל החלקים הללו החייל הנקרא גם "הזקיף" מתחיל יותר ויותר להרגיש חוסר שייכות לקבוצה. תחילה נקרע בין הרצון להיות נאמן לחבריו ולצד זה חש תסכול וחוסר שביעות רצון  מהאופן בו חבריו והוא נוהגים כלפי השבוי. בחלק השלישי, למעשה ישנה ידיעה, הזקיף מתחיל להתמודד עם הדברים ומרגיש לא בנוח עם חבריו, הוא כבר לא זקוק לעיניים המשוועות של חבריו, אלא מתחיל אט אט להיסגר עם עצמו, ללא אישור מחבריו. השבוי ברובד הגלוי, הוא אותו שבוי ערבי שנשבה על ידם, עיניו מכוסות במטרה שלא יראה את השטח.
כאשר ממשיכים עם הסיפור ועוקבים אחר הזקיף, אחר הוויכוחים האתיים עם עצמו ואחר הקונפליקטים שלו, מתחילים להבין כי למעשה השבוי הוא כל אחד ואחד מאיתנו. כולנו שבויים למוסכמות, ואנו הולכים כמו עדר אחר חוקים, כללים, בצורה מלאכותית ומאבדים לחלוטין את האמת שלנו. וזו למעשה הביקורת המרכזית אליה חותר ס יזהר, אין לאדם באמת כוחות להיאבק על האמת הפנימית שלו, אנו לא נוקטים עמדה, אלא הולכים אחר אותם צווים, נורמות וכללים מבלי לעצור שנייה ולחשוב, אם אכן זהו המעשה הנכון לעשות ואם זהו עניין מוסרי.
האדם הוא ישות מורכבת וישנם שני קולות. ס יזהר מציג זאת דרך דמותו של הזקיף המייצג כל אחד ואחד מאיתנו, בסופו של דבר, מהותו של האדם היא ללכת אחר קולו הפנימי, האמת הפנימית, לאחר חשבון נפש עם עצמו, אם אכן אותו מעשה שעשה, נעשה בלב שלם ומרצונו החופשי ולא מרצון לרצות את הכלל. ישנם מספר מוטיבים שחוזרים על עצמם במהלך העלילה, מוטיב המעגל המשתקף דרך הנוף הפסטורלי המוצג בתחילת הסיפור. מוטיב זה מתגלגל לכמה וכמה צורות, כאשר הזקיף שרוי בקונפליקטים ניתן לראות כיצד אותו מעגל הופך לאלכסונים המהווים קונוטציה שלילית לאווירה הנוסטלגית והפסטורלית. זאת כדי לרמז על משהו רע שנכנס לעולם, אלכסונים אלו הורסים את אותה אווירה. כמו כן, גם לתיאור השמש יש תפקיד חשוב באותו נוף פסטורלי, השמש סובבת את היקום וסוגרת עליו ולמעשה דרכה ניתן להבין את אותה אזלת יד, בה הזקיף אינו מסוגל לבטא את האמת שלו.
השמש מתבקשת לומר את האמת לאותם חיילים, להזהירם, אך הם לאורך הסיפור פחות נשמעים לה ובכך גם היא סוגרת עליהם ועל היקום כולו. כוחות הטבע והנוף הפסטורלי המוצגים לאורך הסיפור מצטיירים כאנושיים יותר מבני האדם. השמש, הנוף וכוחות הטבע עוברים האנשה. ישנם שני קולות בסיפור, קולו של היחיד והקול הקולקטיבי. הקול היחיד מסמל את הקול ההומאני, קולו של השבוי, של הזקיף, זהו למעשה הקול של המצפון והמוסר.
יחד עם זאת, יש גם את הקול הקולקטיבי, קול ההיגיון הקר, השכל הישר. קולות אלו למעשה סותרים אחד את השני. מוטיב נוסף שהולך לאורך הסיפור, זהו מוטיב ה"בן אנוש" לצד ה"חייתיות" של החיילים, כשקורא הסיפור מייחל שהקול של היפה נפש (הזקיף), שזהו למעשה הקול ההומאני אשר מזדהה עם בני האדם, ינצח. הזקיף הוא הגיבור, הוא האדם שבסופו של דבר הלך עם האמת הפנימית שלו ואינו ויתר על אישיותו ונתן ביטוי ל"אני" שלו. יזהר פירק כל חייל וחייל בסיפור, כשלכל אחד יש אישיות משל עצמו, אך לצד זה הראה כי כאשר כל החיילים מתקבצים יחד, הם הופכים "לחיות" ונוהרים אחר הפקודות והכללים ומוותרים על האינדיבידואל. בצבא אין חשיבות לאינדיבידואל, כל חייל הוא מספר אישי וכאשר כולם יחד כקבוצה, קל יותר להטמיע פקודות, נורמות וערכים המשרתים את צה"ל. לחייל אין אישיות במהלך שירותו, אישיותו קשורה לחבריו מהפלוגה, ליחידה ולצה"ל, אישיותו וזהותו נשללת ממנו, כאשר הוא הופך להיות חייל.
אוסמאן המדי ביי
אוסמאן המדי ביי (בטורקית: Osman Hamdi Bey; 30 בדצמבר 1842 – 24 בפברואר 1910) היה מדינאי, ארכאולוג, צייר ואינטלקטואל עות'מאני. הוא נחשב כחלוץ אוצרי המוזיאונים בטורקיה. ייסד את קומפלקס המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול והיה האוצר הראשון שלו. כמו כן, הקים את האקדמיה לאמנויות היפות באיסטנבול, כיום אוניברסיטת מימאר סינאן לאמנויות היפות
אוסמאן המדי היה בנו של המדינאי העות'מאני ממוצא יווני איברהים אדהם פאשה, שכיהן בתפקיד וזיר גדול. בצעירותו למד משפטים תחילה באיסטנבול ובהמשך בפריז. בד בבד עסק בציור ובשבתו בצרפת השתלם אצל הציירים גוסטב בולאנז'ה וז'אן-לאון ז'רום. וציורים מעשה ידיו אף הוצגו ב-1867 בתערוכה העולמית של פריז. בשובו לארצו ב-1867 מונה לשורת תפקידים במינהל האימפריאלי. בין היתר אצר ב-1873 את הביתן העות'מאני בתערוכה העולמית של וינה. תקופה מסוימת הוצב בבגדאד ושם התחזקה נטייתו לחקר עתיקות.
עבודתו כארכאולוג
אוסמאן המדי ניהל את החפירות הארכאולוגיות המדעיות הראשונות שנערכו בידי צוות טורקי. עם חפירותיו נמנים האנדרטות של ממלכת קומגנה ההלניסטית במרומי הר נמרוט והאתר המקודש של האלה היוונית הֵקָטֶה בלגינה שבדרום-מערב אנטוליה. ב-1887–1888 ניהל אוסמאן המדי חפירות בנקרופוליס שליד צידון בלבנון. בין ממצאיו החשובים באתר זה היו סרקופג אלכסנדר והסרקופג של תבנת.
בשנת 1881 נקרא אוסמאן המדי להקים את המוזיאון הארכאולוגי האימפריאלי באיסטנבול. המוזיאון נפתח בשנת 1891 ונוהל על ידו במשך 29 השנים הבאות.
היסטוריה של אוקראינה: אוקראינה העצמאית
במהלך סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, גברה הדרישה לעצמאות בקרב תושבי אוקראינה. אסון צ'רנוביל והתמוטטות החומה בברלין וכמו כן ניצחון תנועת הסולידריות של לך ואלנסה בפולין העניקו לתנועות הלאומיות של מערב אוקראינה דחיפה להרים את ראשם ולהשמיע את קולם, בשנת 1991 עם התמוטטותה של ברית המועצות זכתה אוקראינה לעצמאות מלאה.
שנות ה-90 של המאה ה-20
בכל שנות ה-90 של המאה ה-20 אוקראינה חוותה ירידה משמעותית באיכות החיים של אזרחיה, תוחלת החיים ירדה, כמות הלידות והתוצר המקומי הגולמי ירדו גם כן. בשנת 1989 התמ"ג האוקראיני היה גבוה יותר משכנותיה ממערב (פולין) וממזרח (רוסיה) אך התמוטטות ברית המועצות פגעה בכלכלה המקומית יותר מבכל מדינה אחרת.
בסוף שנות ה-90 לאחר כעשור של ירידה בתוצר המקומי, התמ"ג הגיע לכ-40% מגודלו לפני פירוק ברית המועצות, פגיעה אנושה יותר מהשפעת השפל הגדול על ארצות הברית. עם זאת, את תחילת המאה ה-21 אוקראינה החלה ברגל ימין, עם עליות בתוצר המקומי שהיו גבוהות יותר אפילו משל רוסיה, ללא המשאבים הטבעיים שיש ברשות שכנתה ממזרח. על פי התחזיות אוקראינה תמשיך ליהנות מאחוזי צמיחה גבוהים גם בעתיד.
העשור הראשון של המאה ה-21
בסוף 2004 אוקראינה חוותה את המהפכה הכתומה שהביאה להפלתה של הממשלה המושחתת של ליאוניד קוצ'מה והביאו לשלטון את ויקטור יושצ'נקו ויוליה טימושנקו בעלי נטיות פרו-מערביות (הצטרפות לאיחוד האירופי ולברית נאט"ו).
ממשלה שהוקמה לאחר בחירות ברשות יוליה טימושנקו החזיקה מעמד פחות משנה, בעקבות מריבות והתנצחויות פוליטיות שהיו בין שני בעלי הברית, יוליה טימושנקו נאלצה לעזוב את המשרד וכבר בספטמבר 2005 קמה ממשלה ברשות מושל מחוז דנפרופטרובסק, יורי יחנורוב. עם זאת בגלל הסכמים פרלמנטריים גם ממשלה זאת הוחלפה תוך פחות משנה על ידיר ויקטור ינוקוביץ', יריב לשעבר של ויקטור יושצ'נקו שניצח בבחירות לפרלמנט.
משנת 1991 ועד 2007 האוכלוסייה האוקראינית קטנה בכ-6 מיליון אזרחים (מ-52 מיליון ל-46), בשנת 1991 האוכלוסייה ממוצא רוסי היוותה כ-23 אחוזים מסך האוכלוסייה, כיום חלקה מתקרב לכ-15 אחוזים, האזורים המזרחיים והדרומיים של אוקראינה איבדו כ-30 אחוזים מסך תושביהם משנת 1991 בעיקר בשל הגירה לרוסיה. לעומת זאת אוכלוסיית מערב אוקראינה כמעט ולא השתנתה ואפילו באזורים מסוימים גדלה מעט.
הסכסוך האוקראיני-רוסי
ויקטור ינוקוביץ', נבחר בשנת 2010. יוליה טימושנקו, דמות האופוזיציה העיקרית לינוקוביץ', נכלאה במה שכונה "רדיפה פוליטית" על ידי משקיפים בינלאומיים, מה שהוביל לאי שביעות רצון מהממשלה.
במרץ 2012 ניסחו ממשלת אוקראינה והאיחוד האירופי הסכם מחודש בין אוקראינה לאיחוד בדבר שיתוף פעולה ואפשרות להצטרף לאיחוד, לאחר שנציגי אוקראינה החלו במגעים להצטרף לאיחוד כבר בשנת 2007, תחת נשיאותו של ויקטור יושצ'נקו. ההסכם המחודש עליו דנו הנציגים במרץ 2013, נועד להחליף הסכם ביניים קודם שנחתם בין הצדדים בתקופת הנשיא יושצ'נקו, כשההסכם החדש נועד לאפשר ולהקל את דרכה של אוקראינה להצטרפות לאיחוד האירופי. רוסיה מצידה, יצרה לחץ על אוקראינה, בהתחלה על ידי סנקציות קלות ולבסוף, באוגוסט 2013, עצרה רשות המכס הרוסית כניסת סחורות מאוקראינה לחלוטין. תחת איום לנתק את אספקת הגז מרוסיה לאוקראינה, נערכה בקבינט האוקראיני הצבעה, שבסיכומה הוחלט לדחות את החתימה על ההסכם לשיתוף פעולה עם האיחוד האירופי, דבר שגרר אחריו מחאה עממית רחבה נגד החלטת הממשלה. בנובמבר 2013, סירב ויקטור ינוקוביץ' לחתום על הסכם ההתאגדות עם האיחוד האירופי, אמנה שהייתה בפיתוח כבר כמה שנים וינוקוביץ' אישר עקרונית קודם לכן. ינוקוביץ' במקום זאת העדיף קשרים הדוקים יותר עם רוסיה.
בשנת 2014 פרצה מלחמת האזרחים באוקראינה על רקע שאיפתם של אוקראינים ממוצא רוסי בחצי האי קרים ובמחוזות המזרחיים של המדינה לפרוש מאוקראינה. המורדים זכו לתמיכתה של רוסיה. בפברואר-מרץ 2014, רוסיה פלשה לחצי האי קרים וסיפחה אותו, בעקבות משאל עם שלא הוכר על ידי הקהילה הבינלאומית (בהתבסס על החלטת האו"ם 68/262). במקביל, קבוצות בדלנים התקיימו בחלקים אחרים של מזרח ודרום אוקראינה. בדלנים מקומיים, חלקם מונחים וממומנים על ידי שירותי הביטחון הרוסיים, ניצלו את המצב והשתלטו על בנייני ממשלה במחוזות דונצק, לוהנסק וחרקוב בתחילת מרץ 2014. ממשלת אוקראינה הצליחה לדכא להשיב את הסדר לכנו בחרקוב ואודסה עד 10 במרץ.
על רקע ההידרדרות ביחסי אוקראינה-רוסיה, הכנסייה האורתודוקסית של אוקראינה נוצרה והתפלגה מהכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
בפברואר 2022 פלש הצבא הרוסי, בהוראתו של הנשיא פוטין, אל אוקראינה. עם הכרזת המלחמה מצד הצבא הרוסי כוחותיו פלשו ממזרח, מדרום וגם מכיוון צפון, דרך בלארוס, במטרה לכבוש את קייב הבירה, ולהפיל את השלטון הפרו-מערבי.
History of Ukraine
אלכסנדר מילושביץ'
גוראן אלכסנדר סיוסטרום מילושביץ' (בשוודית: Goran Alexander Sjöström Milošević הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת א.י.ק סולנה מליגת העל השוודית.
קריירת מועדונים
מילושביץ' החל לשחק כדורגל בריסנה, עיר הולדתו, לאחר מכן עבר לשחק בואסלונדס. עד גיל 17 תופקד בעמדת החלוץ, לאחר מכן הועבר לשחק כקשר ולבסוף כבלם. בשנת 2010 החל לשחק בסגל הקבוצה הבוגרת ובמהלך העונה הבקיע חמישה שערים.
ב-1 בפברואר 2011 חתם על חוזה ל-4 עונות בקבוצת א.י.ק סולנה. בעקבות פציעתו של פל קרלסון במהלך ההכנות לפתיחת העונה קיבל מילושביץ' מקום בהרכב הפותח של הקבוצה. משחק הבכורה נערך מול קבוצת מיאלבי ובסיומו נבחר לשחקן המצטיין של המשחק. הצלחתו משכה את תשומת לבן של קבוצות שונות כגון ארסנל וליברפול. ורדר ברמן אף הציעה סכום של כ-600 אלף אירו, אך נענתה בשלילה. ב-22 באפריל 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בבעיטה מתוך עיגול האמצע של המגרש.
ב-7 בינואר 2015 חתם על חוזה לשלוש וחצי עונות בקבוצת בשיקטש תמורת כמיליון אירו, אך במהלך העונה שותף בשני משחקים בלבד. ב-1 בפברואר 2016 הושאל לקבוצת הנובר 96, ששיחקה בבונדסליגה על לסיום העונה. ב-17 באוגוסט חתם על חוזה השאלה לעונה אחת לקבוצת דרמשטאדט 98.
נבחרת לאומית
אביו של אלכסנדר היגר לשוודיה מסרביה, כך שאלכסנדר מחזיק באזרחות כפולה. בשנת 2009 שיחק חמישה משחקים במסגרת נבחרת סרביה עד גיל 17. בשנת 2011 הוזמן על ידי הנס לינדבום, מאמן נבחרת שוודיה עד גיל 19 למחנה אימונים, בעקבותיו זומן גם לנבחרת עד גיל 21, בה שיחק במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. הוא שותף ב-11 משחקים והבקיע 2 שערים. במהלך האליפות שותף ב-4 משחקים והיה שותף לזכיית הנבחרת באליפות.
ב-26 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת, כשעלה כמחליף במשחק הידידות מול נבחרת פינלנד.
עין שוקק
גאוגרפיה
המעיין ידוע גם בשם "אל ג'וסק", שפירושו "מעיין הארמון" – כנראה על שם טחנת הקמח העתיקה מהתקופה הביזנטית שצמודה לבריכת האגירה. את הטחנה הפעילו מי המעיין שזרמו דרך אמת מים לתוך שלוש ארובות שהפעילו שלושה זוגות אבני רחיים; סלעי נטף הנחלים מעידים כי הטחנה פעלה זמן רב. את בריכת הניקוז המקורית של הטחנה הרחיבו תושבי הכפרים בגלבוע לצורך השקיית עדריהם. כיום משמש המקום בעיקר מטיילים בימי הקיץ.
מקור רוב מי המעיין באקוויפר חבורת יהודה. מהמעיין, שספיקתו כ-2,170 מ"ק בשעה, יוצא נחל שוקק, המתחבר לנחל הקיבוצים בתל שוכה. מסביב למעיין צמחייה טיפוסית של פטל קדוש, גומא וקנים.
במאי קולנוע
במאי קולנוע הוא אדם שתפקידו לקחת תסריט ולעבד אותו לסרט קולנוע. פעילות זו קרובה לזו של במאי טלוויזיה, אך שונה ונפרדת מזו של במאי תיאטרון, היות שבקולנוע ובטלוויזיה, ראות הצופה מוגבלת אך ורק לכל המופיע בתוך הפריים, ומעברים בין הסצנות אינם מתרחשים מול עיני הצופה, היות שהם נחתכים החוצה בעריכה, בניגוד לתיאטרון.
הליך הבימוי
על הבמאי לעבד באופן וויזואלי את הכתוב בתסריט, כך שבסופו של דבר נוצר סרט. כדי לממש את חזונו, עליו להיות בקיא הן בצד הטכני של עולם הקולנוע והן בצד האמנותי שחזונו מצריך. הבמאי צריך להיות מסוגל לפתור את ההתנגשויות שבין החזון היצירתי לבין הגבולות התקציביים של הסרט. עליו לתקשר עם השחקנים ולדרוש מהם להגיע אל ההופעה הקרובה ביותר לחזונו, דבר המצריך צילומים חוזרים ונשנים של סצנות ואף למשברים בין במאים לשחקנים.
לאחר הצילומים, יושב הבמאי עם עורך הסרט, ומוודא שהעריכה מותאמת לחזונו.
לבמאים שונים יש גישות שונות ומרובות ביחסם לעבודת הבימוי. חלקם מתווים קו עלילה כללי ונותנים לשחקנים לאלתר דיאלוג, ואילו אחרים שולטים בכל היבט, ודורשים מהשחקנים והצוות לעקוב אחר ההוראות במדויק. במאים מסוימים גם כותבים באופן חלקי או מלא את התסריט.
כשבמאי אינו מוצלח בעבודתו, לרוב הדבר גם ניכר באופי הסרט ובמשחק מצד השחקנים. סרט ידוע שכלל בעיות בתקשורת בין השחקנים לבמאי, בין הבמאי לצוות ובין הבמאי לעולם הקולנוע עצמו הוא סרט הפולחן החדר, עליו אף נעשה הסרט חי בסרט, המציג בעיות אלו.
הוקרה
לבמאי הקולנוע תפקיד מרכזי ביצירתו של סרט קולנוע, ולו ההשפעה העיקרית על אופיו של הסרט. מובן שהבמאי זוכה למקום של כבוד ברשימת יוצרי הסרט, המופיעה בתחילת הסרט ובפרסומים אודותיו, ולרוב שמו מופיע ראשון בקרדיטים של הסרט.
לבמאים ידועים יש גם סגנונות בימוי המיוחסים אליהם, במיוחד אם הם נחשבים ל"פורצי דרך" וסגנונם לעיתים אף מועתק על ידי במאים אחרים.
ברוב פסטיבלי הקולנוע ובטקסים אחרים (לדוגמת פרס אוסקר) ישנו פרס ל"במאי הטוב ביותר".
מקסימיליאן אגשטיין
מקסימיליאן אגשטיין (בגרמנית: Maximilian Eggestein; נולד ב-8 בדצמבר 1996 בהאנובר שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בפרייבורג בעמדת הקשר.
מקסימיליאן אגשטיין הוא אחיו הגדול של יוהנס אגשטיין, אף הוא כדורגלן.
קריירת מועדונים
אגשטיין הצטרף לנוער של ורדר ברמן בשנת 2011 כאשר היה בן 15, ובשנת 2014 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, בה שיחק שלוש שנים. במקביל, השתייך אגשטיין גם לסגל של הקבוצה הבכירה, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בנובמבר 2014, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–4 על פאדרבורן 07. בעונה זו ערך אגשטיין שתי הופעות ליגה בלבד, ובעונת 2015/16 ערך שבע הופעות. אגשטיין תפס מקום חשוב בקבוצה הבכירה של ורדר ברמן החל מעונת 2016/17, בה ערך 15 הופעות והבקיע שער אחד. בסיום עונה זו האריך אגשטיין את חוזהו במועדון. בעונת 2017/18 אגשטיין כבר ערך 33 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, כשהוא משתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם תומאס דילייני, יסחק בלפודיל, פין ברטלס ומקס קרוזה, ומסייע לורדר ברמן לסיים במקום ה-11 בליגה. בעונת 2018/19 אגשטיין הבקיע חמישה שערי ליגה, וסייע לברמן לסיים במקום השמיני בליגה. גם בעונת 2019/20 אגשטיין המשיך להיות שחקן מרכזי בקבוצה, אך שקע עמה בתחתית הבונדסליגה, והקבוצה ניצלה רק לאחר צמד משחקי מבחן מול היידנהיים.
ב-18 באוגוסט 2021 אגשטיין עזב לאחר 10 שנים את ורדר ברמן וחתם בפרייבורג. ב-5 בדצמבר כבש שער בכורה בניצחון 0–6 על בורוסיה מנשנגלדבאך.
קריירה בינלאומית
אגשטיין שיחק בכמה מנבחרות הצעירים של גרמניה, ולזכותו 16 הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21.
הלגיון השני פלביה קונסטנטיה
הלגיון השני פלביה קונסטנטיה (בלטינית: Legio II Flavia Constantia) היה לגיון רומאי, אשר פעל במהלך המאה השלישית והרביעית.
היסטוריה
המידע על הלגיון מועט. הוא הוקם בשנת 296 או 297 בידי הקיסר דיוקלטיאנוס, אשר החליט לקרוא לו "קונסטנטיה" אשר משמעו "האמין". עם זאת, מקובל להאמין שהשם הוא גם מחווה לקונסטנטיוס כלורוס אשר שמו הפרטי היה פלביוס. לצד הלגיון הראשון מקסימיאנה הגן הלגיון על דרום מצרים מפני שבטים שכנים. בשנת 345 הועבר הלגיון הראשון לאדריאנופול (אדירנה המודרנית). בתקופת הקיסר תאודוסיוס הראשון הוקם לגיון נוסף אשר נקרא "הלגיון השני פלביה קונסטנטיה תבאיורום" (על שם העיר תבאי במצרים) ואשר נועד להוות "לגיון תאום" ללגיון השני פלביה קונסטנטיה. נראה כי בלגיון המקורי שולבו יחידות גרמאניות, בעוד בלגיון החדש שולבו יחידות מצריות. הלגיון החדש הועבר לסלוניקי בעוד הלגיון המקורי נותר במצרים.
טורטליני
טורטליני (באיטלקית: Tortellini) הם כיסוני פסטה ממולאים בצורת טבעת ומזכירים בצורתם צדפים. הם לרוב ממולאים בתערובת של בשר, גבינה או ירקות כדוגמת תרד, בטטה ודלעת. מקורם מאזור אמיליה באיטליה, בעיקר בבולוניה ומודנה. מגישים אותם בעיקר עם מרק, מרק בשר ומרק עוף. הם פופולריים מאוד ברוטב שמנת, אך גם רטבים בשריים כגון ראגו.
טורטלוני (tortelloni) היא גרסה גדולה יותר של טורטליני, עם מלית ירקות, ובניגוד לטורטליני, לרוב מוגשת עם רוטב ולא מרק.
מקור
השם טורטליני מגיע מהשם האיטלקי "טורטלו" שהיא עוגה איטלקית. הטורטליני נועד במקור למחזר את הבשר שנותר על יד שולחן האצילים העשירים בסביבה ענייה. בספר "כלכלת העיר בווילה" (L'economia del cittadino in villa) משנת 1664 מתואר טורטליני מבושל בחמאה. ובשנת 1842 הנוסע הביביליוגרף הצרפתי אנטואן-קלוד פסקוין (Antoine-Claude Pasquin) מתאר מילוי עשוי בשר בקר, חלמון ביצה, וגבינת פרמזן.
בלוקבסטר (סדרת טלוויזיה)
בלוקבאסטר (באנגלית: Blockbuster) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית שנוצרה על ידי ונסה ראמוס, והיא מבוססת על סיפורו של חברת בלוקבסטר. כל 10 פרקיה של עונתה הראשונה עלו ביחד בשירות הסטרימינג של נטפליקס ב-3 בנובמבר 2022.
זאת הפעם השנייה שנטפליקס משתמשת במותג "Blockbuster", כשהפעם הראשונה הייתה כששידרה את הסרט התיעודי "The Last Blockbuster".
הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בעקבות ביקורות שליליות.
עלילה
עלילת הסדרה הבדיונית מתרחשת בחנות סרטי הווידאו האחרונה של חברת בלוקבסטר בארצות הברית.
הפקה
במקור, הסדרה הוצגה למנהלים בערוץ NBC; עם זאת, הם לא נתנו להפקת הסדרה אור ירוק. "יוניברסל טלוויזן" פנתה לנטפליקס שליהקה את רנדל פארק לתפקיד הראשי.
נטפליקס הכריזה רשמית על הפקת הסדרה ב-17 בנובמבר 2021. הסדרה נוצרה על ידי ונסה ראמוס שעבדה בעבר בתוכניות כמו "סופרסטור" ו"ברוקלין תשע-תשע". יחד עם הכרזת הסדרה אושר כי הסדרה תופק על ידי דייוויס בידור ויוניברסל טלוויזן. כמו כן, הוכרז שדייוויד כספי וג'קי קלארק ישמשו כתסריטאים בסדרה, וג'ון דייוויס ישמש כמפיק בפועל תחת "דייוויס אנטרטיינמנט". קלארק, כספי, ג'ון פוקס וראמוס ישמשו כמפיקים בפועל, כאשר ברידג'ר וינגר ורוברט פטרוביץ' ישמשו כמפיקים משותפים. בפברואר 2022, "דדליין הוליווד" דיווחה שפיימן בנץ יביים ארבעה פרקים של הסדרה כולל הפיילוט. בנץ ישמש גם כמפיק בפועל עבור ארבעת הפרקים הללו. במאיות בעונה הראשונה בנוסף לבנץ. ריק פייג' משמש כצלם של הסדרה.
טריילר הסדרה שוחרר ב-5 במאי 2022 במהלך פסטיבל "Netflix Is A Joke". הסדרה עלתה לאקרנים ב-3 בנובמבר 2022.
צילומים
ההפקה של העונה הראשונה החלה ב-28 בפברואר 2022. הצילומים החלו בוונקובר, קנדה באפריל 2022. הצילומים לעונה הראשונה הסתיימו ב-4 במאי 2022.
ביטול הסדרה
בדצמבר 2022 אושר שהסדרה לא תמשיך לעונה נוספת מפאת ביקורות שליליות.
הגנת מגדלים
הגנת מגדל (באנגלית: Tower defense) הוא ז'אנר משחקי מחשב מהסוג אסטרטגיה בזמן אמת. מטרת המשחק היא לנסות לעצור את מעברן של דמויות עוינות מצד אחד של מפת המשחק למשנהו על ידי בניית מגדלים שירו בדמויות. למבנים שונים יש יכולות שונות, גם בהתאם לאויבים השונים ויש להם עלויות שונות. הריגת דמות אויב מביאה להרווחת כסף או נקודות, אשר בתורם משמשים את המשתמש בקניית מגדלים נוספים, או בשדרוג הקיימים. הבחירה בסוג המגדלים ומיקומם במפה היא חלק מהאסטרטגיה החיונית במשחק. משחקים רבים, כגון Flash Element Tower Defense, מכילים דמויות עוינות העוברות במבוך מוגדר מראש ואילו משחקים אחרים, כגון Silverlight Tower Defense, מכילים מפה ריקה ומאפשרים לאויבים לנוע עליה בצורה חופשית, ובכך מאלצים את השחקן להשתמש במגדלים כדי לבנות את המבוך. ישנן גם גרסאות אשר הן הכלאה של שני סוגים אלה.
היסטוריה
שורשי הז'אנר הם במשחק האסטרטגיה Rampat, משחק ארקייד שיצא בשנת 1990. במשחק המשתמש מגן על טירה על ידי הצבת תותחים, וביצוע תיקונים לתותחים בין סיבובי התקפות אויבים על הטירה. בתחילה, מפתחי משחקים כתבו משחקי הגנת מגדל באמצעות התוכנה Adobe Flash ומאוחר יותר באמצעות התוכנה Silverlight של חברת מיקרוסופט. הצלחת הז'אנר הובילה לפריצתו אל קונסולות משחקי הווידאו Xbox 360, Playstation 3 ונינטנדו DS בשנת 2008.
אוני
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שערי החופש
שערי החופש (באנגלית: Heaven's Gate) הוא מערבון רחב היקף משנת 1980 המתאר בצורה בדיונית את קרב מחוז ג'ונסון, סכסוך אלים בין בעלי קרקעות ובין מהגרים מאירופה בויומינג ב-1892.
לבמאי, מייקל צ'ימינו, היה חזון רחב ושאפתני לגבי הסרט והוא פרש את הסרט הרחק מעבר לתקציב ולאורך המתוכננים. הבעיות הפיננסיות שגרר הסרט והתמוטטות האולפנים שהפיקו את הסרט, יונייטד ארטיסטס, הובילו למעבר בתעשיית הקולנוע האמריקאית מזרם של סרטים מונחי במאים לפיקוח והכוונה הדוקים יותר של האולפנים הגדולים. בעת הפצתו נכשל הסרט לחלוטין, הן מבחינה מסחרית והן מבחינת הביקורות הקשות שספג הבמאי. ברבות השנים השתנתה דעת חלק ממבקרי הקולנוע והיום יש אף הרואים בו סרט מופת. המושג הקולנועי גרסת הבמאי נולד בעקבות הפצה מאוחרת של גרסת הבמאי צ'ימינו לסרט הכושל.
עלילת הסרט
אלה ווטסון (איזבל הופר) היא פרוצה המשמשת גם כ"מאדאם" ומקבלת גם ראשי בקר כתשלום בבית הבושת אותו היא מנהלת. אהבתה נתונה לשני גברים: לשריף אווריל ולשומר הנחלות צ'מפיון, אותו היא אף מלמדת קרוא וכתוב. בינתיים שוכר איגוד בעלי הקרקעות שכירי חרב מטקסס אשר יעודם הוא להרוג 100 "גנבים ואנרכיסטים" (כדברי פרנק קנטון) לפי רשימה סודית שהוכנה. קפטן מינרדי (טרי אוקווין) מצבא ארצות הברית מוסר את הרשימה לידיו של אווריל והוא מגלה ברשימה גם את שמה של אלה ווטסון. אווריל מכנס את המהגרים ומקריא באוזניהם את רשימת החיסול. המתיישבים החדשים מוכים בהלם ואינם יודעים מה לעשות. אחד מהם מנסה להתנקש בראש עיר המחוז ופוצע אותו.
אחד מידידיו של אווריל המשמש ככרטיסן ברכבת מגלה את חבורת שכירי החרב של קנטון בעת מסעם לאזור ומנסה להזהיר את אווריל אך נרצח. חבורת גברים פורצת לבית הבושת ואונסת את אלה ווטסון. כולם להוציא אחד נורים ונהרגים במקום על ידי אווריל. צ'מפיון מגיע גם הוא למקום ולאחר שמתברר לו שאהובתו נמצאת ברשימת החיסול הוא מגיע למחנה שכירי החרב ויורה באנס שהצליח להימלט. בסירובו להשתתף בטבח המתוכנן הוא הופך לאויבו של קנטון.
בעימות המתפתח במחנה שכירי הרכב בין צ'מפיון וידידיו (ג'ופרי לואיס ומיקי רורק) ובין אנשי בעלי הקרקעות נהרגים צ'מפיון וחבריו ורבים משכירי החרב. המתיישבים שמבינים ששכירי החרב הגיעו לאזור מחליטים להשיב מלחמה ואווריל מארגן אותם להתקפה על שכירי החרב בה נהרגים רבים משני הצדדים כולל בעל הקרקעות ארווין. הצבא האמריקאי מגיע לאתר הקרב ומפריד בין הניצים. לאחר תום הקרב אורבים קנטון ואנשיו לאווריל, אלה ווטסון ולידידם (ג'ף ברידג'ס) ובקרב היריות נהרגים קנטון ווטסון והידיד. הסצנה מסתיימת כאשר רואים את אווריל אוחז בזרועותיו את גופת ווטסון ומבכה אותה.
סצנת הסיום מתרחשת בניופורט שברוד איילנד ב-1903. אווריל הוא בעליה של יאכטה המשייטת בים. הוא יורד אל הסיפון התחתון ביאכטה ומצית סיגריה לאשה נאה (חברתו בסצנת הפתיחה בהרווארד) השרועה על המיטה. הוא נראה כחסר כל רגש אליה ולאחר דקה של שתיקה יוצא שוב אל הסיפון וכך מסתיים הסרט.
הפקת הסרט והביקורות עליו
כבר ב-1971 הגיש צ'ימינו את התסריט המקורי של "שערי החופש" שנקרא אז "The Johnson County War" לבכירים בחברת יונייטד ארטיסטס. האולפנים שמו את הפרויקט על המדף לאחר שלא הצליחו למשוך אליו שמות של כוכבים גדולים. לאחר הצלחתו הגדולה ב-1978 עם הסרט צייד הצבאים הצליח צ'ימינו לשכנע את ראשי האולפנים להחיות את הפרויקט בכיכובם של קריס קריסטופרסון וכריסטופר ווקן בתפקידים הראשיים. צילומי הסרט נערכו במונטנה והחלו באפריל 1979 עם תאריך מתוכנן של יציאה למסכים בדצמבר אותה שנה ועם תקציב של 11.6 מיליון דולר.
אי העמידה ביעדי התאריך והתקציב החלה כמעט מיד. צ'ימינו השתמש, בסופו של דבר, בכ-450 קילומטר של סרט צילום (220 שעות סרט). עלות יום צילומים הייתה כ-200 אלף דולר. למרות החריגות הקשות מהיעדים צ'ימינו לא נקנס, כמקובל, מאחר שהצליח להשיג חוזה משופר עם אולפני יונייטד ארטיסטס. צילומי הסרט הסתיימו במרץ 1980 (שלושה חודשים לאחר שאמור היה להיות מוקרן בבתי הקולנוע) ועלות הצילומים הייתה קרוב ל-30 מיליון דולר.
לאחר החריגות הגדולות בשלבי הצילום, נמשכו העיכובים גם בשלבי העריכה ולאחר זמן ארוך, הוצאות נוספות רבות ושינויים של הרגע האחרון הוציא צ'מינו את גרסתו הראשונית - סרט באורך של חמש שעות ו-25 דקות. ראשי יונייטד ארטיסטס אילצו את צ'ימינו לקצר את הסרט לאורך של שלוש שעות ו-19 דקות. לאחר הקרנה אחת בלבד, הקרנת הבכורה שנערכה בניו יורק בנובמבר 1980, משך צ'ימינו את הסרט לעריכה מחדש.
לאחר הקרנת הבכורה בניו יורק כתב וינסנט קנבי, מבקר הקולנוע של הניו יורק טיימס, שהסרט הוא "אסון בלתי כשיר" (an unqualified disaster) וכי הסרט דומה ל"טיול כפוי בן ארבע שעות בחדר האורחים של מישהו". קנבי אף הרחיק ואמר כי "כישלון הסרט הוא כה מוחלט עד כי ניתן לחשוד שצ'ימינו מכר את נשמתו כדי להשיג את הצלחת צייד הצבאים והשטן הגיע עתה כדי לגבות את חובו." רוג'ר איברט מבקר הקולנוע הנודע של השיקגו סאן-טיימס ושל תוכנית הטלוויזיה סיסקל ואברט הצטרף וכתב: "הבזבוז הקולנועי השערורייתי ביותר שצפיתי בו וזכרו - ראיתי כבר את המכורים לזהב (מערבון ומחזמר בעל תקציב ענק בכיכובם של לי מרווין וקלינט איסטווד)."
שישה חודשים מאוחר יותר יצא הסרט שוב למסכים, הפעם בגרסה "מקוצרת" בת שעתיים ו-29 דקות, בניסיון להחזיר חלק מהשקעת העתק. אולם הפרסום השלילי לו זכה הסרט בעקבות הקרנת הבכורה עשה את שלו. הסרט נכשל בבתי הקולנוע והקרנתו הופסקה במהירות.
מועמדויות ופרסים
אף שהסרט זכה לשבחים מחלק ממבקרי הקולנוע בשנות ה-90 וה-2000, עם יציאתו למסכים הוא זכה בעיקר לביקורות שליליות.
השפעות על תעשיית הקולנוע האמריקאית
עלותו של הסרט, כ-40 מיליון דולר (המקבילים ל-126 מיליון דולר של 2015), מול כישלונו בקופות עם הכנסה של כ-3.5 מיליון דולר, הביאו מעבר לנזק הפיננסי, ליחסי ציבור גרועים ביותר לאולפני יונייטד ארטיסטס. תאגיד האם של האולפנים, טרנסאמריקה קורפוריישן, שחרד לתדמיתו הציבורית, החליט לצאת מעסקי הפקת הסרטים ומכר את האולפנים ל-MGM (מטרו גולדווין מאייר) שלמעשה, סגרו את האולפנים. מאוחר יותר החייתה MGM את יונייטד ארטיסטס כחברה בת. היו שטענו כי ההפסד הכספי של "שערי החופש" לא היה יכול היה להפיל את יונייטד ארטיסטס שכן בידיהם היו שני מותגים מצליחים בדמותם של ג'יימס בונד ורוקי. כמו כן נטען, כי הכישלון המוחץ של הסרט היה המשך לכשלונות גדולים שהיו ליונייטד ארטיסטס בתחילת שנת 1980: Cruising ו-Foxes.
לכישלון המהדהד של הסרט היו השפעות מרחיקות לכת על כל תעשיית הקולנוע האמריקאית באותו זמן. במשך שנות ה-70 ניתנו לבמאים שהיו צעירים יחסית כמו: פרנסיס פורד קופולה, פיטר בוגדנוביץ' וויליאם פרידקין, תקציבים גדולים ופיקוח של האולפנים שלא היה כה הדוק כפי שהיה מקובל בהוליווד עד סוף שנות ה-60. היד החופשית של האולפנים הביאה גם לזרם הקולנועי שנקרא "High Concept" ומייצגיו הראשונים הבולטים היו סרטים כמו "מלתעות" ו"מלחמת הכוכבים", אך הביאה גם לסרטים פחות מוצלחים מבחינה קופתית כמו: "Sorcerer" של פרידקין, "אחד מהלב" של קופולה ו"שערי החופש" של צ'ימינו. גישת ה-"High Concept" שהוכיחה את עצמה קופתית וכישלון הסרטים שבהם מגע ידו האישי של הבמאי היה בולט, היטו את תעשיית הקולנוע האמריקאית לפיקוח הדוק על התסריט הבימוי והתקציב.
בראיון שנערך ב-2005 עם כוכב הסרט, קריס קריסטופרסון, טען זה כי יציאתו של הסרט לקהל עם כניסתו של רונלד רייגן לבית הלבן הייתה בעוכריו. לטענתו, נפגש אלכסנדר הייג עם ראשי אולפני יונייטד ארטיסטס והבהיר להם כי "לא יהיו יותר סרטים בעלי מבט שלילי על ההיסטוריה האמריקאית כמו "שערי החופש"". דברים אלו התאימו לראשי האולפנים שמאסו בבמאים "היצירתיים" דוגמת צ'ימינו וקופולה.
גרסת הבמאי
למרות כל המכשלות, הסרט זכה לחיים מחודשים ממקור לא צפוי. ערוץ הטלוויזיה בכבלים "Z Channel" שבו צפו באמצע שנות ה-80 כ-100 אלף מתושבי אזור לוס אנג'לס, בהם גם הדמויות המשפיעות והמעורבות בתעשיית הקולנוע האמריקאית, היה הערוץ היחידי שהקרין סרטי קולנוע בטלוויזיה בגרסתם הבלתי מצונזרת. לאחר כישלון הגרסה המקוצרת של "שערי החופש", החליט עורך התוכניות בערוץ, ג'רי הרווי, להקרין בערוץ הטלוויזיה את גרסת הבמאי בת השלוש שעות ו-19 דקות. הגרסה החדשה ישנה זכתה לשבחי הביקורת וקיבלה את השם שהפך למושג קולנועי גרסת הבמאי. בהמשך אף הוצאו לאור קלטות וידאו וגרסאות DVD לסרט במתכונת שכונתה גרסת הבמאי. הגרסה הקצרה שהוצגה באופן מסחרי באולמות הקולנוע ונכשלה לא הוצאה לאור מעולם בקלטת או תקליטור ונחשבת כקשה ביותר להשגה. הגרסה הקצרה אינה רק קיצור של הגרסה הארוכה יותר, אלא כוללת תמונות וסצינות שונות ואתרי צילום שונים.
באוקטובר 2004 הוצג שוב הסרט בגרסתו הבלתי חתוכה (יחד עם סרט דוקומנטרי על "Z Channel") במבחר בתי קולנוע בארצות הברית ובאוסטרליה. ב-2005 הוצגה הגרסה המקורית והבלתי חתוכה בפריז. במוזיאון לאמנות מודרנית הוקרן הסרט בגרסתו זו בהקרנה מיוחדת בה הוצג הסרט על ידי איזבל הופר.
במאי
במאי הוא אמן המתמחה באמנות הבמה. תפקידו לעבד טקסט ולהופכו לתוצר אמנותי.
ישנם כמה סוגי במאים:
במאי קולנוע
לבמאי הקולנוע תפקיד מרכזי ביצירתו של סרט קולנוע, ולו ההשפעה העיקרית על אופיו של הסרט. מובן שהבמאי זוכה למקום של כבוד ברשימת יוצרי הסרט, המופיעה בתחילת הסרט ובפרסומים אודותיו. לעיתים פורץ סכסוך בין הבמאי, כוכב הסרט והאולפן, שגורם לכך שהבמאי אינו רואה בסרט את המוצר שלו התכוון, ומסרב לחתום עליו. הבמאי נותן כיוון לשחקנים ולצוות ויוצר חזון כולל שדרכו הסרט בסופו של דבר הופך למובן. הבמאים צריכים להיות מסוגלים לפתור את ההתנגשויות שבין החזון היצירתי לבין הגבולות התקציביים של הסרט. לבמאים שונים יש גישות שונות ומרובות ביחסם לעבודת הבימוי. חלקם מתווים קו עלילה כללי ונותנים לשחקנים לאלתר דיאלוג, ואילו אחרים שולטים בכל היבט, ודורשים מהשחקנים והצוות לעקוב אחר ההוראות במדויק. במאים מסוימים גם כותבים באופן חלקי או מלא את התסריט.
במאי תיאטרון
במאי תיאטרון הוא הדמות המרכזית בתחום העשייה התיאטרונית. הוא אמור לראות תמונה כוללת, לנתח ולפרש את המחזה, לתזמר העלאה של מחזה ולהבטיח את איכות ושלמות המוצר התיאטרוני, על ידי איחוד המאמצים, האמצעים, והכלים השונים של ההפקה. הבמאי עובד עם המפיק, המחזאי ויתר בעלי התפקידים בהפקה, לרבות השחקנים. הבמאי משמש למעשה מנהל אמנותי של ההפקה, והוא מנצח על כלל פעילויות ההפקה - תחקיר, משחק, עיצוב במה, עיצוב תלבושות, עיצוב תאורה, עבודת במה, עיצוב סאונד וכל התכנים הפילוסופיים והאמנותיים.
.ao
היא סיומת האינטרנט באנגולה. היא מנוהלת על ידי המכללה להנדסה של אוניברסיטת אגוסטיניו נטו.
אתר הרישום, החל מינואר 2019, לא שונה מאז דצמבר 2001, והוא מורכב מדף אחד בפורטוגזית. אחד הקישורים הבודדים בדף הוא למסמך בפורמט Microsoft Word באנגלית, המעניק כללי רישום לדומיין שאולי אינם עדכניים; הם קובעים כי רישום על ידי ישויות מחוץ לאנגולה צריך להיעשות רק בתת-הדומיין "". נראה שמנוע החיפוש גוגל הוא ישות ה- הראשונה המשתמשת בתת-הדומיין "". כמו כן נאמר כי ההרשמות נלקחות רק ברמה השלישית (כאשר בחיפוש בגוגל מופיעים אתרים מסוימים בשמות  ברמה השנייה).
10 בפברואר
10 בפברואר הוא היום ה-41 בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 324 ימים (325 בשנה מעוברת).
וחיד חלילהודז'יץ'
וחיד חלילהודז'יץ' (באנגלית: Vahid Halilhodžić; נולד ב-15 במאי 1952) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל בוסני.
קריירת מועדונים
חלילהודז'יץ' יליד יבלניצה, החל לשחק כדורגל בשנות העשרה המוקדמות שלו במועדון המקומי FK Turbina Jablanica, כאשר אצטדיונה של הקבוצה נמצא במרחק מאה מטרים מביתו. רק בגיל 16 החליט להפוך את תחביב הכדורגל למקצועי, והצטרף למועדון ולז' מוסטאר שם שיחק במשך כשנתיים וחצי, בין היתר בהשפעת אחיו, סלאם, אשר שיחק בעצמו ככדורגלן בתפקיד חלוץ, וכשחתם וחיד לאחר מכן על חוזה מקצועי ראשון, הושאל לשישה חודשים ל-NK Neretva.
עם חזרתו מהשאלה, הוא שולב במהירות בסגל הקבוצה הבוגרת בעונת 1972/1973 וסייע לקבוצה לסיים כסגנית האלופה אחרי הכוכב האדום בלגרד. לאחר מכן, במשך כל שנות השבעים, נחשב וחיד לאחד משחקני המפתח במועדון והופיע בסך הכל 207 פעמים במדי הקבוצה בהן כבש 103 שערים לפני שעזב בספטמבר 1981 והצטרף לנאנט הצרפתית.
בעונתו הראשונה בנאנט התקשה וחיד להתאקלם ולהציג יכולת טובה אף על פי שהיה שחקן הרכב קבוע. בעונתו הראשונה בקבוצה, כבש שבעה שערים ב-28 הופעות. בעונה שלאחר מכן, הציג יכולת הרבה יותר טובה ועזר לנאנט לזכות באליפות השישית של המועדון עם עשרים ושבעה שערים ב-36 הופעות. וחיד שיחק בנאנט חמש שנים בהן כבש 93 שערים ב-163 הופעות. בעונת 1984/1985 סיים כמלך השערים בליגה הצרפתית עם 28 שערים.
בשנת 1986, החליט חלילהודז'יץ' לחזור לולז' מוסטר על מנת להיות קרוב לאביו החולה. על מנת להשתחרר מהחוזה עם נאנט, ביקש וחיד סכום גבוה בהרבה ממה שידע שהמועדון יכול לשלם לו על מנת שישחררו אותו, אך במפתיע קיבל הצעה מפריז סן ז'רמן והחליט לחתום במועדון מהבירה הצרפתית. הוא הופיע במועדון 18 פעמים וכבש שמונה שערים. במהלך העונה נפטרה אמו במפתיע ועקב כך החליט וחיד לפרוש מכדורגל באמצע עונת 1986/1987.
קריירה בינלאומית
חלילהודז'יץ' הופיע במדי נבחרת יוגוסלביה 15 פעמים בהן כבש שמונה שערים. קודם לכן שיחק גם בנבחרת הצעירה של המדינה עד גיל 21 ועזר לה לזכות באליפות אירופה בשנת 1978 בה זכה גם כמצטיין הטורניר. באותם ימים הותר לנבחרת עד גיל 21 לשתף שני שחקנים מעל גיל 21 כאשר אחד מהם היה וחיד. חלילהודז'יץ' ערך גם שתי הופעות במונדיאל 1982.
בשנות האלפיים נשאל וחיד מספר פעמים ל עברו בנבחרת יוגוסלביה והביע כעס על כך שלא שותף מספיק וציין בציניות שהעובדה ששם המשפחה שלו ארך יותר מידי על לוח התוצאות, זו הסיבה שבגינה מיעט לשחק ובכך רמז כי העובדה שהוא מוסלמי עשויה להיות הסיבה בגללה מיעט לשחק במדים הלאומיים.
קריירת אימון
ביולי 1997 חתם ברג'א קזבלנקה מליגת העל המרוקאית. בעונתו הראשונה בקבוצה, זכה עמה בליגת האלופות האפריקאית ובעונתו השנייה באליפות מרוקו. הצלחות אלו העלו את הפרופיל הבינלאומי של וחיד.
ליל
באוקטובר 1998 שב לצרפת ומונה למאמנה של ליל אשר באותה העונה שיחקה בליגת המשנה.
בעונתו הראשונה סיים עם הקבוצה במקום הרביעי, כאשר הקבוצה מפספסת את העלייה לליגה הבכירה רק עקב הפרש שערים פחות טוב. בעונת 1999/2000, עונתו השנייה במועדון, סיימה ליל בראש הטבלה במרחק של 16 נקודות מהמקום השני ועלתה לליג 1.
ההופעות הטובות של ליל על המגרש נמשכו גם בעונה שלאחר מכן, והן סיימו במקום השלישי בליגה הצרפתית בעונת 2000/2001, שבע נקודות בלבד לאחר האלופה נאנט. עקב כך העפילה הקבוצה גם לגביע אופ"א לעונת 2001/2002, לראשונה בתולדות המועדון. לאחר שהדיחה את פארמה בשלב המוקדמות, הודחה הקבוצה בשלב שמינית הגמר על ידי בורוסיה דורטמונד. בסיום העונה שלאחר מכן, החליט וחיד לעזוב את המועדון מפני שלטענתו הבעלים אינם שואפים להגיע רחוק.
סטאד רן
ב-14 באוקטובר 2002 מונה וחיד למאמנה של סטאד רן. הוא מונה לתפקיד על מנת להציל את הקבוצה מירידת ליגה לאחר שהקבוצה השיגה שמונה נקודות בלבד בעשרה מחזורים. הוא הצליח לסיים עם הקבוצה במקום ה-15 מתוך 20 קבוצות והשאיר את הקבוצה בליגה.
לאחר הצלחותיו ברן ובליל, הפך חלילהודז'יץ' לאחד המאמנים המבוקשים ביותר באירופה, ולאחר שקיבל מספר הצעות מגרמניה ומספרד, החליט לחתום ביוני 2003 בפריז סן ז'רמן.
פריז סן ז'רמן
במהלך עונתו הראשונה כמאמן פריז סן ז'רמן חווה הציג המועדון את אחת העונות הגדולות בתולדותיו כאשר הקבוצה זוכה בגביע הצרפתי ומסיימת במקום השני בליגה, שלוש נקודות בלבד אחרי אולימפיק ליון ובכך משיגה כרטיס לליגת האלופות לעונת 2004/2005. לעומת זאת, בעונתו השנייה במועדון לא הצליחה הקבוצה להציג יכולת דומה לקודמתה. זה החל בהפסד 0–3 לצ'לסי בפתיחת שלב הבתים בליגת האלופות כשלבסוף הקבוצה מסיימת במקום האחרון בבית לאחר פורטו, צ'לסי וצסק"א מוסקבה, וכלה בתוצאות מאכזבות בזירה המקומית.
ב-8 בפברואר 2005, לאחר הפסד 0–2 בבית נגד לאנס, ירדה הקבוצה למקום ה-12 בליגה, החליטה הנהלת המועדון לפטר את חלילהודז'יץ'.
טרבזונספור
ב-2 באוקטובר 2005, חתם חלילהודז'יץ' בטרבזונספור מליגת העל הטורקית. אף על פי שסיים עם הקבוצה במקום הרביעי בליגה בעונת 2005/2006, ובכך השיג כרטיס לגביע אופ"א, החליט המאמן לעזוב את המועדון ביוני 2006 לאחר עונה אחת בלבד.
דינמו זאגרב
ב-16 באוגוסט 2010, חתם חלילהודז'יץ' על חוזה לשנתיים וחצי בדינמו זאגרב. למרות מספר תוצאות מעודדות בתחילת העונה, הן בליגה המקומית והן במסגרת גביע אופ"א שם לא הצליחה להעפיל משלב הבתים כאשר דינמו מפסידה במשחק מכריע במגרשה הביתי לפאוק סלוניקי.
בעונת 2010/2011 הוביל את המועדון לאליפות בקלילות רבה, אף על פי כן, התעוררו קשיים במשא ומתן על תנאי חוזהו החדש וב-6 במאי 2011 עזב את המועדון בפתאומיות בעקבות תקרית צעקות בחדר הלבשה עם נשיא דינמו זדרקו מאמיץ' במהלך מחצית של משחק ליגה.
נבחרת אלג'יריה
ב-22 ביוני 2011, הודיעה ההתאחדות לכדורגל האלג'יראית כי חלילהודז'יץ' יהיה מאמן הנבחרת הלאומית החל מ-1 ביולי של אותה השנה בחוזה לשלוש שנים. הוא הוביל את הנבחרת בהצלחה לגביע אפריקה לאומות 2013, ובמשחקי ההכנה לקראת הגביע זומנה נבחרת בוסניה והרצגובינה, מדינת הולדתו של וחיד, למשחק מול אלג'יריה. את המשחק ניצחה בוסניה והרצגובינה 0–1 משער בדקות האחרונות של המשחק.
למרות אכזבה גדולה בגביע אפריקה 2013 והדחה בשלב הבתים, קיבל המאמן גיבוי מההנהלה והמשיך בכל זאת בתפקידו. המטרה לאחר מכן הייתה להעפיל למונדיאל 2014. הנבחרת הצליחה להבטיח את השתתפותה בתחרות ב-19 בנובמבר 2013. הייתה זו הפעם הרביעית שאלג'יריה משתתפת בתחרות גביע העולם והראשונה מזה 32 שנה.
נבחרת יפן
ב-12 במרץ 2015 מונה חלילהודז'יץ' למאמן נבחרת יפן.
באוגוסט 2017 ניצחה הנבחרת את נבחרת אוסטרליה 0-2 והעפילה למונדיאל 2018. בדצמבר 2017 התקיימה אליפות מזרח אסיה, כאשר חלק גדול משחקני הנבחרת לא הגיע לתחרות, הובסה הנבחרת היפנית 1–4 על ידי הנבחרת מקוריאה הדרומית דבר אשר התסיס את יחסו עם התקשורת וההתאחדות המקומית מה שהוביל בסופו של דבר לפיטוריו בחודש אפריל, מעט יותר מחודשיים לפני מונדיאל 2018.
נאנט
באוקטובר 2018 מונה חלילהודז'יץ' למאמנה החדש של נאנט הצרפתית, בה שיחק בעצמו כחלוץ בשנות השמונים. הניצחון הראשון שלו הגיע ב-22 באוקטובר בניצחון 0–4 על טולוז.
ב-5 במאי 2019 ניצחה נאנט את דיז'ון 3–0 ובכך הוביל חלילהודז'יץ' את המועדון ל-5 ניצחונות רצופים בליגה, דבר אשר לא קרה במועדון 18 שנה.
נבחרת מרוקו
באוגוסט 2019 אושר מונה חלילהודז'יץ' למאמנה של נבחרת מרוקו.
חיים אישיים
במהלך מלחמת בוסניה בשנת 1992, נפצע חלילהודז'יץ' אך התאושש לאחר מספר חודשים. הוא עזב את ולז' מוסטאר במאי 1993 עקב איומים שהתקבלו כנגדו כאשר המלחמה הקרואטית-בוסנית עלתה מדרגה. לאחר שעזב את ביתו נבזז ונשרף ביתו.
לאסלו סולאש
לאסלו סולאש (בהונגרית: Szollás László; 13 בנובמבר 1907, בודפשט, הונגריה – 4 באוקטובר 1980, בודפשט, הונגריה) היה מחליק על הקרח הונגרי, פעמיים ברציפות זכה במדליית ארד אולימפית (לייק פלאסיד 1932 וגארמיש פטרקירכן 1936), ארבע פעמים אלוף העולם (1931, 1933, 1934 ו-1935), אלוף אירופה (1934) ו-6 פעמים אלוף הונגריה (1931–1936) בזוגות ביחד עם אמיליה רוטר.
ביוגרפיה
בשנת 1929 החל להחליק עם אמיליה רוטר.
באליפות העולם שנערכה בברלין בשנת 1931 זכה סולאש במדליית זהב בזוגות, הראשונה מתוך ארבע מדליות. הניצחון שלהם בשנת 1931 הביא את מדליית הזהב הראשונה עבור הונגריה בהחלקה לזוגות.
הקריירה הספורטיבית הפעילה של סולאש ורוטר הסתיימה אחרי אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936).
סולאש למד באקדמיה הצבאית לודוביקה בהורטי. במלחמת העולם השנייה לחם בחזית המזרחית נגד ברית המועצות, ונלקח בשבי כ-4 שנים, במחנה שבויים בסיביר. בתום המלחמה הלאימה הממשלה כמעט את כל נכסיו, כולל בניין דירות גדול להשכרה ברובע 7 של בודפשט.
לאחר מכן למד רפואת ספורט בבית הספר לרפואה בבודפשט.
הישגים בתחרויות
(עם אמיליה רוטר)
פרעות עדן (1947)
פרעות עדן הן פרעות שנערכו ביהודי עדן בין 2 בדצמבר ל-4 בדצמבר 1947 בעקבות החלטה 181 של האו"ם בכ"ט בנובמבר. בפרעות נרצחו 82 יהודים ו-76 נפצעו.
לאחר הפרעות
לאחר הפרעות והטבח חשו יהודי עדן חוסר אונים, במשך זמן רב הם התקבצו חדורי אימה ברובע היהודי וחששו לצאת. קבוצת יהודים נוספת שסבלה בעדן הייתה של פליטים יהודים מתימן, שהצליחו, בדרכים קשות, לחצות את הגבול ולעבור לעדן בתקווה שיוכלו להגיע לארץ ישראל. פליטים אלו נדחו על ידי הבריטים, משום שלא היו אזרחי עדן ולא אזרחים בריטים. הפליטים הסתובבו ברחובות עדן חסרי קורת גג ומסתור, והיו הפקר להתנכלויות של הערבים בשל היותם חסרי הגנה. רק כאשר ארגון הג'וינט מימן הקמת מחנות לפליטים הללו, הסכימו הבריטים לבנות מחנה במרחק 30 ק"מ מן העיר, ובו הצטופפו 4,000 איש בתנאים קשים ביותר. הצלתם של יהודי עדן התאפשרה, כאשר בריטניה אפשרה לפליטים להמריא למדינת ישראל יחד עם הפליטים מתימן במבצע  "על כנפי נשרים" בשנים 1949–1950.
חקירת הפרעות על ידי הבריטים
ב-7 באפריל 1948 מינו השלטונות הבריטים את הארי הרברט טראסטד, זקן השופטים לשעבר בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי לעמוד בראש ועדת חקירה שתחקור את הפרעות. בדו"ח שלו, שבו השתדל טראסטד לשמור על חזות של אובייקטיבית, קבע טראסטד כי המהומות הוצתו בשל "רגשות אנטי-יהודיים שנוצרו כתוצאה מאירועים שמחוץ לעדן" (anti-Jewish feeling engendered by events outside Aden). בכך התכוון לארץ ישראל, אך מצא לנכון לאזן, ולציין מספר גורמים נוספים שגרמו לדעתו לפרעות:
יחסי בולגריה–מצרים
יחסי בולגריה–מצרים הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הבולגרית לבין רפובליקת מצרים הערבית. שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון.
ב-22 במאי 2017, שר החוץ המצרי, סאמח שוכרי, פגש את שרת החוץ הבולגרית, יקטרינה זהרייבה. במהלך פגישתם, שוכרי הדגיש את הצורך בחיזוק היחסים בין המדינות.
ג'ורג' אנדרו רייזנר
ג'ורג' אנדרו רייזנר (באנגלית: George Andrew Reisner; 5 בנובמבר 1867 - 6 ביוני 1942 ) היה ארכאולוג אמריקאי שפעל בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית, ובו קשורה החפירה הארכאולוגית הראשונה שנעשתה על ידי משלחת אמריקנית בארץ ישראל.
רייזנר נולד בעיר אינדיאנפוליס שבארצות הברית. בראשית דרכו התמחה באשורולוגיה. לאחר סיום לימודיו שימש זמן מה עוזר במחלקה המצרית במוזיאון ברלין, תפקיד שהביאו לשנות את תחום התעניינותו לארכאולוגיה מצרית. במצרים בילה עשרות שנים והיה לדמות הדומיננטית של הארכאולוגיה המצרית בחלקה הראשון של המאה. עבודתו בחקר בתי הקברות המצריים, וגילוי הקבר המפואר של המלכה חתפ-חרס, הקנו לו שם הן בקרב אנשי המדע והן בציבור הרחב.
החפירות בארץ ישראל
פעולתו של רייזנר בארץ ישראל הייתה קצרה, אך פעולתו בארץ מהווה ציון דרך מהחשובים ביותר בתולדות הארכאולוגיה של ארץ ישראל. בשנת 1905 קיבל המוזיאון השמי שליד אוניברסיטת הרווארד בבוסטון תרומה כספית גדולה מידיו של יעקב הנרי שיף לשם עריכת חפירה ארכאולוגית בארץ ישראל. מאחר שהמפעל אמור היה להיות מפעל מדעי לשמו, ללא כל יומרות דתיות, גלויות או נסתרות, חיפש המוסד בין חבריו מדען ראוי לשמו, בעל ניסיון בעבודת שדה, שינהל את מפעל החפירות. הבחירה נפלה על רייזנר, שכבר היו מאחוריו שנות פעילות אחדות במצרים, אך מבחינת המוסד, הייתה הבחירה בו למעשה האפשרות היחידה. לנוכח התרומה הנדיבה, אולי הגדולה ביותר שהוקצתה עד אז לחפירה ארכאולוגית בארץ ישראל, קיבל עליו רייזנר את התפקיד.
האתר שנבחר היה "סבסטיה", הלא היא שומרון בירת ממלכת ישראל. בתחילה שכר את שירותיו של גוטליב שומכר לסייע לו בחפירה, אך לאחר עונת חפירות לא היה מרוצה מעבודתו ופיטרו. אחר כך הביא לעזרתו את קלרנס פישר, שהיה בעל ניסיון בחפירות במסופוטמיה, ועבודתו בשומרון הייתה תחנה ראשונה בדרכו הארוכה בארץ ישראל.
במסגרת חפירות שומרון (1910-1908), תרמו רייזנר ופישר תרומה משמעותית להתפתחות המתודה הארכאולוגית, בכך שהפנו את תשומת הלב למרכיב נוסף ממרכיבי תל העתיקות ההולך ונחפר. נוסף לשרידי המבנים מצד אחד, ולחפצים המתגלים בהם מצד שני, התייחסו החופרים לעפר לסוגיו הממלא את אתר העתיקות. עפר זה נחפר ונחשף מן המבנים העתיקים. הוא מנופה ומוצאים ממנו החפצים. בסופו של התהליך, מוצא העפר מאתר החפירות נשפך ונערם בשולי התל. ככלות הכול, אין בו ערך מוזיאלי כלשהו. אמנם אין להבחין בערכו המדעי של מרכיב זה ממבט ראשון, כמו הרושם המידי המתקבל ממבנה או מחפץ עתיקים, אך הוא המקשר ביניהם ומאפשר לשחזר את תולדות האתר הנחפר. רייזנר הראה כי העפר הזה איננו מסוג אחיד. הוא הצליח להבדיל בו שישה סוגים. כך למשל, מצא הבדל ברור בין עפר המצטבר באתר תוך כדי מחייה ((debris of occupation לבין עפר המצטבר בו תוך כדי הרס ועזובה ((debris of decay, או זה המצטבר תוך כדי בנייה באתר מן הפסולת שמשאירים אחריהם הסתתים והבנאים (stonecutters' debris).