cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאדאן
מאדאן (נפטר בשנת 1036 לפנה"ס לערך) היה מלך אנגליה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תיעוד היסטורי לקיומו של מאדאן, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים אשר שלטו באנגליה בתקופת הברזל.
ניקולאי קיסליוב
ניקולאי יעקבלביץ' קיסליוב (ברוסית: Николай Яковлевич Киселёв; 1913–1974) היה מפקד יחידת פרטיזנים סובייטים באזור מינסק במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר הציל 218 יהודים. הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
שדרת אטלנטיק (ניו יורק)
אטלנטיק אווניו הוא הכביש מערב-מזרח היחידי עבור משאיות ברחבי ברוקלין, וממלא את מקומם של הכבישים המהירים Bushwick Expressway (I-78) ו-Cross Brooklyn Expressway (I-878).
ניקולאי קיסליוב
קורות חיים
ניקולאי קיסליוב נולד בבשקיריה. בשנת 1939 התגייס לצבא האדום ושירת בתפקיד קצין פוליטי. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941, נשלח לחזית. הוא לחם באזור בלארוס ובאחד הקרבות נפל בשבי. לאחר שהות קצרה במחנה שבויים במינסק הצליח להימלט ליערות, שם ארגן יחידת פרטיזנים, אשר נקראה "הנוקם". בקיץ 1942 התנדב להוביל קבוצת ניצולים יהודים מהכפר דולגינובו לאזור שהיה מחוץ לשטח הכיבוש הנאצי. לאחר מסע לאורך כ-1,500 קילומטר הצליח קיסליוב להעביר לשטח ששוחרר על ידי הצבא האדום 218 יהודים. לאחר המלחמה עבד קיסליוב במוסקבה בתפקידים בכירים במשרד לסחר חוץ. הוא נישא בשנת 1946 ונולדו לו בת ובן, נפטר בשנת 1974.
מעשה הגבורה של קיסליוב
בכפר דולגינובו (אשר חלק מתושביו הציל קיסליוב) התגוררו לפני המלחמה כ-5,000 יהודים. לאחר הכיבוש הנאצי הקימו הגרמנים גטו, בו רוכזו כל התושבים היהודים. בחורף 1942 נרצחו רוב תושבי הגטו ומעטים בלבד הצליחו להימלט ליערות שבסביבה ולהסתתר שם. היהודים ביקשו להצטרף ליחידת הפרטיזנים "הנוקם" שפעלה באזור. אך ליחידה זו לא הייתה כל אפשרות לכלכל כמות כה גדולה של אנשים. מפקד היחידה, ניקולאי קיסליוב, פנה אל המפקדה האזורית של הפרטיזנים בבקשה לעזרה בפתרון המצב. הפיקוד השיב, כי האופציה היחידה היא להוביל את הניצולים אל מחוץ לשטח הכיבוש הנאצי. קיסליוב החליט להתנדב למשימה זו ולהוביל בעצמו את היהודים. הוא יצא עם 270 יהודים (רובם זקנים, נשים וילדים - הגברים הצעירים נשארו כלוחמים ביחידת הפרטיזנים) למסע הארוך. לקבוצה הזו לא צורפו לוחמים ולמעשה היו בה רק שני אנשים חמושים - קיסליוב והקשרית שלו. המסע ארך כחודש, במהלכו עברה הקבוצה כ-1,500 קילומטרים. במהלך המסע אירעו מספר היתקלויות עם הגרמנים ומשתפי הפעולה שלהם, בהם נהרגו 52 יהודים. בסופו של דבר הצליח קיסליוב עם 218 יהודים להגיע לאזור בשליטת הצבא האדום. לאחר המפגש עם החיילים הסובייטים נעצר קיסליוב על ידי הנ.ק.ו.ד. באשמת עריקות. אך הודות לפניות הניצולים היהודים שוחרר מן המעצר.
לאחר המלחמה לא סיפר קיסליוב לאף אחד על מעשה הגבורה שלו. הסיפור התגלה במקרה בסוף שנות ה-90, כאשר מנהלת מכון להיסטוריה ותרבות יהודית במינסק מצאה מסמך בנושא בארכיון המפלגה הקומוניסטית. המסמך שנמצא - דו"ח של קיסליוב אודות המסע שלו ורשימה שמית של הניצולים.
בשנת 2005 הוענק לקיסליוב על ידי "יד ושם" תואר "חסיד אומות העולם".
מורשת
בשנת 2008 צולם בבלארוס סרט דוקומנטרי "רשימת קיסליוב" אודות האיש.
ב־2021 בבלארוס החלו צילומי הסרט העלילתי "צדיק" (Праведник) בכיכובם של אלכסנדר יאצנקו, דובלה גליקמן, ליובוב קונסטנטינובה, סרגיי מקובצקי, פיודור דוברונראבוב, יבגני טקאצ'וק, קונסטנטין חבנסקי, צ'ולפן חמאטובה בהפקת Weit Media, סנטרל פרטנרשיפ וערוץ הטלוויזיה רוסיה-1 מבית VGTRK, בתמיכת קרן הקולנוע הרוסי. הסרט צולם גם ברוסיה ובישראל.
מאדאן
מאדאן היה בנם של לוקרינוס וגוונדולן, אשר שלטו באנגליה לפניו.
מאדאן נולד בעת שלוקרינוס וגוונדולן היו נשואים, אולם נישואים אלה נכפו על לוקרינוס על ידי אביה של גוונדולן - קורינאוס מלך קורנוול, ולאחר מותו גרש לוקרינוס את גוונדולן. גוונדולן שבה בראש צבא, הרגה את לוקרינוס ומלכה במקומו. לאחר 15 שנות מלוכה ויתרה על כיסאה לטובת בנה מאדאן.
על פי ג'פרי, לאחר שעלה לשלטון נשא אישה, ונולדו לו שני בניו: ממפריקיוס (Mempricius) ומאלין (Malin).
סכר איירון גייט
סכר איירון גייט (באנגלית: Iron Gate Dam, מילולית: "סכר שער הברזל") הוא סכר עפר על הנהר קלאמת בצפון מדינת קליפורניה בארצות הברית המשמש לייצור אנרגיה הידרואלקטרית. הסכר שהחל לפעול ב-1964 שוכן בסמוך ליישוב הקטן הורנברוק. הסכר חוסם את הנהר קלאמת תוך יצירת מאגר אגם איירון גייט (Iron Gate Lake Reservoir). זהו התחתון ביותר מבין סדרת הסכרים לייצור חשמל על הנהר, במסגרת, המופעל על ידי חברת החשמל הפסיפית (PacifiCorp). הוא גם מהווה את המחסום הראשון בפני נדידת אלתית בקלאמת. מדגרת הדגים של איירון גייט הוצבה ממש אחרי הסכר, ואלתית וסטילהד משוחררים חזרה לנהר.
מאגר איירון גייט
מאגר איירון גייט הוא אגם מלאכותי על הנהר קלאמת במחוז מחוז סיסקיו, קליפורניה, ליד גבול אורגון של ארצות הברית. האגם חסום על ידי סכר איירון גייט, המופעל על ידי חברת החשמל הפסיפית. עומקו הממוצע 21.4 מטרים.
מאגר איירון גייט הוא בסיס לכמה פעילויות נופש. יש כמה אתרי מחנאות בצד המערבי של המאגר. חלק מאתרי המחנאות כגון מירור קוב (Mirror Cove) וג'וניפר פוינט (Juniper Point) פתוחים ממאי עד אוקטובר. אחרים כמו קמפ קריק (Camp Creek) פתוחים כל השנה. כל אתרי המחנאות הם ללא תשלום. לכל אתר יש נקודת השקה לאגם, המאפשרת שיט בסירות ובקיאקים ושחייה במאגר. המאגר מכיל אוקונוס צהוב (Perca flavescens), טרוטה, בס גדול-לוע, שפמנון וטרוטת עין-הקשת, מה שהופך אותו למקום דיג פופולרי.
בשנת 2020 פרסמה המדינה אזהרת סכנה מפני פריחת אצות כחולות ירוקות (כחוליות) מזיקה. פריחות אלו רעילות לבני אדם ולבעלי חיים ולכן פורסמו הודעות שמזהירות מפני שחייה במאגר ואכילת כל דג מהמאגר. היו דיווחים בעבר, אך מאז לא נמסרו אזהרות. הגידול בפריחת אצות אלו התרחש ככל הנראה עקב מפלס מים נמוך יותר ועליית טמפרטורות המים.
פירוק עתידי
סכר איירון גייט (מזהה 11516530) וסכר ג'ון סי. בויל הם שניים מארבעה סכרים בנהר קלאמת שיפורקו במסגרת חוק השיקום הכלכלי של הקלאמת (Klamath Economic Restoration Act). החל מפברואר 2016, מדינות אורגון וקליפורניה, בעלי הסכרים, הרגולטורים הפדרליים וגורמים נוספים הגיעו להסכמה לפרק את כל ארבעת הסכרים עד שנת 2020, כפוף לאישור (FERC). החל מאוקטובר 2020, המשא ומתן נתקע. ב-26 באוגוסט 2022 פרסם ה-FERC את ההצהרה הסופית על ההשפעה הסביבתית (Environmental Impact Statement, בראשי תיבות EIS) על פירוק הסכר שבה אישר את פירוק הסכרים. הסכר צפוי להיות מפורק במועד שטרם נקבע בשנים 2023-2024.
ההחלטה היא הצלחה של התנועה לפירוק הסכרים על הנהר קלאמת (Un-Dam the Klamath) הפועלת במשך כ-20 שנה. התנועה טוענת שיש להסיר את הסכרים מכיוון שהם יוצרים פריחת אצות רעילה, מקטינים מאוד את כמות דגי האלתית בנהר, גורמים למחלות בדגים, מאיימים על אורח החיים של שבטים הילידים, מגבירים את הסיכונים הבריאותיים של בני השבטים ופוגעים בתעשיית הדיג בחוף המערבי. שבעה מיני דגים מאוימים על ידי הסכרים. נטען גם שהסרת הסכרים מועילה כלכלית.
רבי יוחנן
רבי יוחנן (מכונה גם בר נפחא; 180–280 לספירה לערך) היה מגדולי האמוראים, בכיר אמוראי ארץ ישראל בדור ראשון, וראש ישיבת טבריה במשך עשרות שנים.
תרומתו בתחומי ההלכה והאגדה ממלאת את דפי שני התלמודים, הבבלי והירושלמי, וכן המדרשים. פעילותו משתרעת החל מהרבע הראשון של המאה השלישית לספירה ועד לסיומה של המאה כמעט. תרומתו של רבי יוחנן למפעל התלמוד הירושלמי היא גולת הכותרת של חייו.
רבי יוחנן זכה לאריכות ימים, ועם תלמידיו נמנים אף גדולי האמוראים בדור הרביעי. נודע בחשיבות שייחס למצוות הישיבה בארץ ישראל.
ביוגרפיה
על פי "ספר הקבלה" להראב"ד (המאה ה-12), רבי יוחנן נולד בערך בשנת 180 ונפטר כבן מאה בסביבות שנת 280 (ד' אלפים ל"ט). חלוקות הדעות האם מקור הכינוי "בר נפחא" הוא מעיסוקו של אביו כנפח, או שמא על שם מקום מוצא משפחתו, ואולי כביטוי לתכונה נפשית או גופנית. יש הטוענים שרבי יוחנן כינה כך את עצמו על מנת להשתבח בהלכה מסוימת שהוסברה על ידו, העוסקת בנפח.
רבי יוחנן נולד בציפורי, בשנותיו האחרונות של רבי יהודה הנשיא, אשר לימד בה תורה במשך שבע-עשרה השנים האחרונות לחייו. עוד לפני לידתו ניבא עליו רבי יהודה הנשיא שהוא עתיד להיות צדיק; כאשר היה עובר בבטן אמו, בצום יום הכיפורים היא עברה ליד מאכל ריחני והעובר גרם לה תאווה לריחו, וחשה ברע. על פי ההלכה מותר במקרה כזה להאכיל את האשה מאותו מאכל שממנו הריחה, מפני שההלכה קובעת שמדובר בספק פיקוח נפש לעובר (ראו מעמד העובר בהלכה) או גם לאשה, אך רבי יהודה הנשיא הורה ללחוש באוזני האשה כי "יום כיפור היום", ובכך לנסות, אולי, להרגיע את העובר שבבטנה. הלחישה הועילה תיכף, ורבי יהודה הנשיא קרא על העובר את הפסוק:.
מריאנו בוגליאסינו
מריאנו אדריאן בוגליאסינו (בספרדית: Mariano Adrian Bogliacino; נולד ב-2 ביוני 1980 בקולוניה, אורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בקבוצת פלאסה קולוניה מליגת העל האורוגוואית.
רבי יוחנן
ביוגרפיה
רבי יוחנן נולד יתום מאב ומאם. מיד לאחר שנתעברה אמו מת אביו, ובשעת הלידה מתה אמו. רבי יוחנן עצמו, כשגדל ללא אב ואם, התנחם ואמר שהוא שמח בכך שהוא יודע לבטח שלא עבר על איסורי כיבוד אב ואם שקשה מאוד לעמוד בהם. סבו (לא ידוע אם אבי אביו או אמו) גידלו בביתו. רבי יהודה הנשיא, שהיה נוהג לקרב יתומים ולהכניסם לישיבתו, הכניסו לישיבה. הוא הבחין על רבי יוחנן שהוא נוהג להקפיד לדבר בלשון נקייה (למשל: הוא אמר "מפני מה בוצרין בטהרה" בעוד חבירו אמר "מפני מה אין בוצרין בטומאה) וניבא עליו: "מובטח אני בזה שמורה הוראה בישראל". אם כי, בשל גילו הצעיר הוא עמד בשורה השבע-עשרה (התלמידים היו עומדים או יושבים בשורה לפי סדר חשיבותם), ואף לא זכה למקום ישיבה, כפשוטי התלמידים, בעוד רב למשל, ישב בשורה הראשונה יחד עם רבי חייא ושאר חשובי התלמידים. אף על פי שלא הגיע למעלה כזו שיכל לקבל תורה מפי רבי יהודה הנשיא, בכל זאת אמר: "לא זכיתי לתורה אלא בשביל שראיתי את אצבעותיו של רבי יהודה הנשיא מתוך קצה משרווליו".
אבותיו של רבי יוחנן השאירו לו בירושה נכסים רבים, בהם נדל"ן בין טבריה לציפורי, אך רבי יוחנן מכר את כולם כדי ללמוד תורה. מסופר על כך כי רבי יוחנן עבר עם רבי חייא בר אבא תלמידו ליד שדה חיטים ליד ציפורי וסיפר לתלמידו ששדה זה היה שלו ומכר אותו כדי ללמוד תורה, כך גם הצביע על כרם זיתים הסמוך לו שגם אותו מכר כדי ללמוד תורה, וכך הצביע על נכסים רבים שהיו שייכים לו. רבי חייא בר אבא נעצב והחל לבכות, אך רבי יוחנן אמר לו: האם לא משתלם למכור את נכסי העולם הזה שנברא בשישה ימים כדי לזכות לתורה שניתנה בארבעים יום?.
מריאנו בוגליאסינו
ביוגרפיה
בוגליאסינו החל לשחק בפלאזה קולוניה בשנת 2000 והיה שותף בעליית הקבוצה לליגה הראשונה. ב-2003 עבר לקבוצת פניארול, אשר במדיה שיחק עונה אחת והופיע ב-8 משחקים. באותה שנה הצטרף בוגליאסינו לקבוצת לאס פאלמס מהליגה השנייה בספרד.
בשנת 2004 עבר לשחק באיטליה, תחילה בסמבנדטזה וב-2005 הצטרף לנאפולי ביחד עם ניקולאס אמודיו, קשא אורוגוואי שאיתו שיחק ב"סמבנדטזה". שם התפרסם והפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה. הקבוצה הצליחה לעלות תוך שנתיים מהליגה השלישית לסרייה א'. בוגליאסינו משחק לרוב באגף השמאלי ולעיתים כקשר אחורי או כחלוץ שני.
רבי יוחנן
ביוגרפיה
בישיבתו של רבי יהודה הנשיא הוא קיבל תורה מפי רבי חייא, זקן תלמידיו של רבי יהודה הנשיא, ומפי אחיינו רב, אותו היה מכנה, לימים, "רבינו שבבל". גם קיבל תורה מפי אבוה דשמואל. בילדותו שמע הלכה מפי רבי שמעון בן אלעזר.
רבותיו המובהקים של רבי יוחנן הם רבי אושעיא אותו שימש י"ג שנים, רבי ינאי, ורבי חנינא . ככל הנראה גם קיבל תורה מפי רבי יהושע בן לוי, רבי יונתן, וחזקיה.
מריאנו בוגליאסינו
ביוגרפיה
בעונת 2010/2011 הושאל לקייבו. בשנת 2011 חתם בבארי.
רבי יוחנן
ביוגרפיה
רבי יוחנן אמר על רבי אושעיא שהיה גדול בתורה כרבי מאיר בדורו, שלא יכלו חבריו לעמוד על סוף דעתו. רבי יוחנן המשיך לקבל תורה מפי רבי אושעיא גם לאחר שנתפרסם בעולם ואף לאחר שהקים את ישיבת טבריה. גם למד הרבה תורה אצל רבי ינאי, שהעריכו מאד. גם רבי חנינא בר חמא נמנה עם רבותיו, ובתלמוד מסופר כי לעת זקנתו ראה כיצד קהל רב נוהר לשמוע את שיעורו של רבי יוחנן, והוא שמח ואמר "ברוך ה' שזיכה אותי לראות את פירותי בחיי", באותה הזדמנות סיפר רבי חנינא כי הוא לימד אותו את כל אגדות התנ"ך חוץ ממשלי וקוהלת. חכמי התלמוד הסתפקו האם רבי יוחנן נחשב לתלמיד מובהק של רבי חנינא. רבי חנינא גרם למעברו של רבי יוחנן מציפורי לטבריה. היה זה לאחר שרבי חנינא התיר מעשה מסוים פסק רבי יוחנן פסק מנוגד האוסר את המעשה, ורבי חנינא הקפיד על כך ואמר בתרעומת "מי הוא זה שאני מתיר והוא אוסר" ובעקבות כך הלך רבי יוחנן לטבריה. (במקום אחר נאמר שרבי נחוניא דמן חוורן היה זה שגרם לעזיבתו של רבי יוחנן על ידי פסק הלכה מנוגד לשיטתו, והיימן סובר שבמעשה זה מדובר ברבי חנינא בר סיסי). הערכתו של רבי יוחנן לרבי חנינא הייתה מרובה, וכאשר נפטר רבי חנינא קרע רבי יוחנן עליו שלושה עשר בגדים מתוך צער כשהוא אומר "הלך לו האיש שמתורתו הייתי ירא (ומכוחו הייתי עמל לדעת את הפירוש האמיתי במשניות)"
אף רבי יוסי בן זמרה נמנה עם רבותיו. רבי יוחנן מסר בשמו:. אמורא אחר, רבי בנאה, היה רבו בעיקר באגדה. רבי יוחנן מרבה למסור בשמו, ורוב מאמרי רבי בנאה בתלמוד מובאים על ידו. רבי בנאה לימד את רבי יוחנן שעל פי ההלכה חייב תלמיד חכם להקפיד על הופעה מכובדת ועל סדר ונקיון, ואף דרש זאת מתלמידי חכמים. כך הורה בתשובה לשאלותיו של רבי יוחנן:
ואכן, רבי יוחנן תלמידו נהג בעצמו יחס מכובד לביגוד.
רבי יוחנן היה יפה תואר באופן חריג ומראהו הנאה מוזכר בתלמוד מספר פעמים. הוא נהג בשל כך לעמוד ליד שערי טבילה, כדי שהנשים העולות מטבילת מצווה יתבוננו בדמותו, דבר שיגרום להן ללדת בנים יפים ותלמידי חכמים כמותו. יופיו של רבי יוחנן, הטובל בנהר, השפיע עמוקות על ריש לקיש, שהפך משודד וליסטים לגדול בתורה. בתלמוד מובא כי הרוצה לראות יופיו של ר' יוחנן, יביא כוס של כסף צרוף וימלאנו גרעינים של רימון אדום, ויעטר כּליל של ורד אדום על פיו, ויניחנו בין חמה לצל - ואותו זוהר מעין יופיו של ר' יוחנן הוא. גם היה גיבור גדול, ובמסכת כתובות מסופר כי רבי אמי ורבי אסי היו משמשיו. כאשר פעם אחת נפלה המדרגה שעליה צעדו והם נפלו לתוך בור, עלה רבי יוחנן בכוחות עצמו מהבור והעלה בשתי ידיו את שני משמשיו. כששאלו אותו מדוע, איפוא, הוא זקוק למשמשים, הסביר שהוא רוצה להשאיר את כוחו לעת זקנה ולא לבזבזו.
פטירתו וקבורתו
רבי יוחנן נפטר מרוב צער על מותו של תלמידו והחברותא שלו, ריש לקיש. במותו קונן עליו תלמידו רבי יצחק בן אלעזר במילים אלו:.
מקום קבורתו אינו נזכר בספרות חז"ל אך מסורות שונות החל מהמאה ה-12 (כ-900 שנה אחרי מותו) טוענות לקברו בטבריה.
הנהגת היישוב היהודי
רבי יוחנן היה מקורב אל הנשיא רבי יהודה, ללמד שהיה בן למשפחה מכובדת, ואף למד ממנו לא מעט. בשני התלמודים גם יחד מודגשת העובדה, שרבי יוחנן היה תלמידו של רבי ינאי. תפיסתו המתונה של רבי יוחנן בהלכה, הושפעה ככל הנראה מתפיסתו ההלכתית של רבו, שלא היסס להתיר את עיבוד השדות בשנות השמיטה, כשהכבידה האימפריה הרומית את עולה במיסים ובארנוניות, בהכריזו:.
תקופת פעילותו של רבי יוחנן תואמת את התקופה הידועה ברומא כתקופת האנרכיה, מ-235 ועד 284, תקופה שהתאפיינה במלחמות אזרחים, בשחיתות של קיסרים, בהתעמרויות של נציבים בפרובינקיות השונות, במצב כלכלי קשה וחברתי רעוע, באינפלציה חסרת תקדים, במסים, מכסים ושורת גזרות כלכליות. התלמוד מספר, למשל, על "מס הכלילא", שהוא תשלום שחויבו בני הפרובינקיות להעלות לרומא כל אימת שגורם כלשהו עלה לשלטון, דבר שהתרחש לעיתים תכופות בתקופת האנרכיה. המס הזה הוטל על תושבי טבריה ותחילה "ערקו" – ברחו מחצית מהתושבים ולבסוף כולם. היישוב היהודי בפרובינקיה פלשתינה מצא עצמו איפוא בסיר לחץ מעיק, ופנה אל מנהיגיו בבקשת סיוע. הנשיאים משושלת רבי יהודה הנשיא, רבן גמליאל השלישי ורבי יהודה נשיאה, התקשו לתפקד מול המציאות הכוללת הקשה, אך בסיוע מנהיגי הסנהדרין, כגון רבי יוחנן וחברו ריש לקיש, הצליחו לעבור את תקופת הסער בשלום.
תופעת הבריחה הנ"ל עוררה חכמי סנהדרין, כגון רבי יוחנן, להגן בחוקי ההלכה על בעלי הקרקע, ועל כן קבעו שלאריס או לבן אריס אין כל טענת חזקה על קרקע גם אם הוא "אריס לשעה", משום שייתכן שהמעביד נהנה מעבודתו של האריס והוא נהפך לאריס קבוע (בניגוד לשיטת רב הונא שסובר שאריס זמני יש לו חזקה). בגלל מצוקת הזמן ביקש רבי יוחנן להקל גם על ערר-המחאה, שצריך בעל הקרקע למחות כנגד מי שתפס את השדה וטוען עליו חזקה. רבי יוחנן קבע כי, שהרי לבוא לפני בית דין כדי לערער, הרי זה לחשוף עצמו לפני עיניהם הבולשות של השלטונות.
בין שליחי השלטון נמצאו פונקציונרים יהודים, שמילוי תפקידם גרר ביקורת והיו שכינו אותם גזלנים ואלימים. נגד טיפוסים אלה יצא רבי יוחנן וקבע כי "כל הגוזל את חברו שוה פרוטה, כאילו נוטל נשמתו ממנו".
היחס לגויים
היחס ההוגן והנאות לרומא הביא גם להתקנת מערכת היחסים עם הסביבה הלא-יהודית, ההלניסטית והאחרת, הן בערים המעורבות והן ביישובים חקלאיים מעורבים. היחסים הכלכליים החקלאיים והמסחריים המשותפים הביאו לביסוס ולקביעת חוקי היחס כלפי ה"גויים", כפי שמכונים בספרות התנאית והתלמודית, וזה מבחינתו הפשיר יותר את היחס הפיזי בין שני הצדדים. החכמים עשו לילות כימים על מנת לקבוע תקנות ברורות ליחס לגוים העשוי להביא לידי דרכי שלום. עם זאת נמנעו מלמסור שטחים ל"נוכרים" כגון בעסקאות קנייה-ומכירה וכן נמנעו מלמכור בהמה גסה ל"נוכרים". גם איסורים אלה מוסברים על רקע התרחבות העסקים בין שני הצדדים. ביטוי נוסף להפשרת היחסים הוא הרחבת תפוצת הלשון היוונית בקרב הציבור היהודי ונמצאו בין האמוראים כאלה שהיו בקיאים בלשון זו.
הקלות באיסורי מסחר עם גויים
רבי יוחנן נחשב למקל בפסיקה יותר מחברו ריש לקיש, אך יש שמצאו גישה מקילה במיוחד בפסיקותיו לאיסורים הקשורים למגע גויים מחשש עבודה זרה. כך למשל במשנה מובא:. בתלמוד הירושלמי שם פורש כי עיר שיש בה יריד אסור המסחר בכל העיר ובכל מקום שעליו נגבה מכס. רבי אבא, בנו של רבי חייא בר אבא מסר משמו של רבי יוחנן שעם זאת מותר להתאכסן בפונדק בעיר משום שבעל הפונדק אינו משלם מכס. כמו כן הוא צמצם גם את איסור המסחר בתוך היריד עצמו שבו משתלם מכס לעבודה זרה, והוא מתיר לקנות שם מצרכים חיוניים המוגדרים כ"חיי נפש". אף לאיסור לסחור ב"יום אידם" - ימי חגיהם של הגויים הקשורים לעבודה זרה באופן ישיר או עקיף, מתייחס רבי יוחנן. במשנה, במסכת עבודה זרה, נראה כי האיסור חל על מסחר כללי עם גויים, ולא רק עם עובדי עבודה זרה -, אך בתוספתא נאמר כי האיסור חל רק על עובדי עבודה זרה. בעוד רב פוסק כשיטת רבי מאיר במשנה, פוסק רבי יוחנן כשיטת התוספתא, פסיקה דומה הוא פוסק לגבי יום איד נוסף המכונה בשם "סטרנלייה" שגם עליה פוסק רבי יוחנן שאין המסחר בה אסור, אלא עם הגוים העובדים אותה.
באיסורים שבהם היה חשש ממשי לעבודה זרה או ל"אבזרייהו דעבודה זרה" (כלים המשמשים עבודה זרה ועלולים להביא לידי קרבה אליה) רבי יוחנן אינו מקל כלל, (כמו: באיסור שווקים המעוטרים בהדס או בפירות, בעבודה זרה שנשברה, ביצה שהשתחוו לה לשם עבודה זרה, ודמי עבודה זרה שביד גוי, והוא מקל רק באיסורים שאינם אלא חשש רחוק - כמו המסחר ביום אידם שאינו אלא משום חשש שמא הגוי יבוא להודות לעבודה זרה שאותה הוא עובד בזכות הצלחתו במסחר עם היהודי בתקופה זו, או שמא יקריב את בעל החיים שקנה מהיהודי - לעבודה זרה.
ניתן גם לראות מגמת הקלה של רבי יוחנן במעשה המובא בתלמוד הירושלמי, שממנו נראה שלא מחה על תופעה של ציור שרטוטים מסוימים על כותל, אף שהיה זה מנהג עובדי אלילים בתקופה מסוימת עוד בימי התנאים. לדעת כמה חוקרים, הקלה זו קשורה גם לכך שבאותה תקופה נחלשה תופעת הציורים כמשקפים משמעות אלילית.
כפי שמסרו משמו תלמידיו (רבי חנינא בר שילקא ור' יהושע דסכנין ור' לוי), הוא התאונן על כך ש. מכאן אנו למדים על מגמה של התרחקות של הגוים מהיהודים. ייתכן שבעקבות כך פחת החשש להגברת קשרי החברה בין היהודים לגוי, שזו אחת מהסיבות לכמה מהתקנות האוסרות על מגע גוי (כמו יין ופת עכו"ם). על כך, ככל הנראה התבססה המגמה של רבי יוחנן להגן על היתר השמן ולהתיר פת עכו"ם בשדה.
הקלות באיסורי מגע, שמן ובישול עכו"ם
במחלוקת אמוראים בדין יין נסך שהתערב עם יין היתר ומים, סבר חזקיה, רבו של רבי חייא, שאם היין האסור נפל לתערובת בסוף הוא אסור, ואם היין המותר נפל רק לאחר שהיין נסך התבטל ברוב המים, התערובת מותרת. אך רבי יוחנן סבור שגם במקרה כזה, היין האסור מתבטל ברוב המים. על משנה הקובעת כי, מעיר רבי יוחנן שגם בשעת שלום חביות היין מותרות ואין חשש שמא נגעו בהם גוים. בעניין בישול עכו"ם מקל רבי יוחנן וקובע שאם ליהודי היה חלק בבישול המאכל גם אם חלקו האחר - ההתחלה או הסיום נעשה על ידי הגוי - המאכל כשר לאכילה. כאשר רבי יהודה נשיאה התיר שמן של גוים הוא הגן על פסקו בטענה שבדקו ומצאו שרוב הציבור לא יכול לעמוד בגזירה זו, והרי "אין גוזרים גזירה על הציבור אלא אם כן רוב הציבור יכולים לעמוד בה".
מצד שני, רבי יוחנן אסר על מכירת קרקע לגוי, ר' זעירה בשם רבי יוסי בן חנינא, רבי אבא רבי חייה בשם רבי יוחנן: "לא תחנם" (דברים ז, ב)... לא תתן להם חניה בארץ. ואף הורה הלכה למעשה לרבי סימון שהיו לו שדות בהר המלך, שגם אם אינו מוצא להם שום קונה והם עומדים בשממונם לא ימכרם לגוי.
יחסו של רבי יוחנן להנהגה
התקנות שתיקן רבי יהודה נשיאה, כמו התרת שמנם של גויים, לא היו מתקבלות על העם, נעשו בהסכמתם של החכמים ובתמיכתם, ובעיקר בהסכמתו של רבי יוחנן, כמי שעמד בראש בית-הוועד שבטבריה. רבי יוחנן מגלה בדרך כלל יחס של כבוד לנשיא, הן בשל הסתופפותו כנער בחצרו של רבי, סבו של הנשיא, הן בשל אישיותו של הנשיא והן מפני צורך השעה שלא הייתה קלה כלל ועיקר, כאשר דווקא אז נחוץ היה לציבור מנהיג סמכותי מקובל ונתמך. בעניין זה התפלמס לא פעם עם ידידו-יריבו ריש לקיש, וכפי שמובא במדרש:. למרות זאת, פעמים לא מעטות מתח רבי יוחנן ביקורת על הנשיא, אם כי באיפוק, הן משום הכרתו בו כנשיא ואם משום ענוותנותו וזהירותו המופלגת בכבוד אחרים. הביקורת כלפי הנשיא גברה מאמצעה של המאה השלישית, בשיאה של האנרכיה באימפריה הרומית.
למעשה מאז חורבן בית שני, בתהליך היסטורי גלי, מתנהלים ויכוחים ולעיתים עימותים בין הנשיאות לבין חברי הסנהדרין, ומלאחר ימי רבי יהודה הנשיא (שבמותו פילג את סמכויות הנשיאות בין בניו ותלמידו), החלה סמכות הנשיא להתעמעם מחד ועוצמת החכמים לעלות מאידך, וזוהי תקופת רבי יוחנן וחבריו. ביטוי למאבק זה עולה מתביעתו של הנשיא שהחכמים ישתתפו אף הם במימון בניית חומה סביב העיר טבריה. הנשיא הציג זאת כשוויון מוסרי בין העם לחכמים, ואילו החכמים הציגו את זכויות הפטור שלהם, כאשר רבי יוחנן קובע ש"תלמידי החכמים אינם צריכים שמירה" ולכן אינן צריכים להשתתף בדמי החומה. עם זאת, למרות חילוקי הדעות והניגודים, מהם אף חריפים ביותר, אנו מוצאים לעיתים קרובות את רבי יוחנן וריש לקיש פועלים בצוותא עם רבי יהודה נשיאה, או מבצעים פעולות בשמו.
אחד מנושאי המחלוקת המרכזיים בין הנשיאות לחכמים הייתה שאלת מינוי הפרנסים, מנהיגי הציבור בקהילות השונות. מינוים נמסר לידי חכמים, או לידי ועדות של חכמים, מטעמו של הנשיא, לרוב. אמנם היו חכמים ממנים, בהסכמתו של הנשיא, פרנסים ביישובים, אלא שמינוים היה זקוק להסכמתו של הציבור, ובפרט לבני האריסטוקרטיה שבו. בכך היה איפוא שילוב ידיים בין המוסד הנשיאותי, הסנהדראי והציבורי לטובת מינויים של מנהיגי ציבור, בבחינת מודוס ויוונדי. את רבי יוחנן אנו מוצאים כמי שמרבה למנות, וזאת מתוקף היותו ראש בית הדין הגדול שבטבריה.
ישיבת טבריה
פעילותו המגוונת של רבי יוחנן כמנהיג הדור, כמורה הוראה וכפוסק, כעומד בראש בית הוועד, וכמי שעיני החכמים, בארץ ובתפוצות, היו נשואות אליו, נתרחבה והעמיקה בעיקר מאז קבע ישיבתו בטבריה. זו התחרתה בציפורי ולבסוף אף הפכה למושב הנשיאות. על מעמדה של טבריה מעיד רבי יוחנן, במסורת המפורסמת של עשר גלויות הסנהדרין, החל מלשכת הגזית בירושלים, דרך יבנה, אושא ובית שערים (ימי רבי) ולבסוף – לציפורי ולטבריה.
רבי יוחנן עקר מציפורי לטבריה בעיקר מן הטעם האישי-הנהגתי: להנהיג את הקהילה היהודית שבעיר המיוחדת ולהטביע בה את חותמו. רבי יוחנן מפליג בשבחה של העיר על שום טיבה וסביבותיה כגון המעיינות החמים שבקרבתה והמרכזים החינוכיים שפעלו בה. הוא מציין את שווקיה, ובעיקר את המרכזי שנתכנה, מן היוונית, "דורמוס" וכן את השוק הרומי, או הנוכרי מן הסתם – "שוקא דארמאי". כפונקציה מהרחבת יחסי המסחר עם האוכלוסייה היוונית-רומית מפליג רבי יוחנן בשבחה של השפה היוונית עד כי "מותר לאדם ללמד את בתו יוונית, מפני שהוא תכשיט לה".
חכמי טבריה היו שותפים לחייה ולבעיותיה של העיר, שהרי שימשו כפרנסים, ורבי יוחנן עצמו, עודדם לכך:. בית הדין שבטבריה פעל גם לפדיון שבויים, תפקיד שרבי יוחנן, מי ששימש אב בית הדין, היה אחראי לו.
ישיבת טבריה נתעלתה למעמד מיוחד בארץ ובתפוצות בעיקר הודות לגדולתו של רבי יוחנן, שלא זה בלבד שעיצב את דרכה, אלא הוא עצמו, בכוח אישיותו וגדולתו בתורה, שימש כוח משיכה. תחת הנהגתו הפעילה הונהג לימוד מעמיק במשנה, כשתוך בדיקתה, לא הותירו בה, אפילו עניין קל שבקלים, שלא הפכו בו וחזרו והפכו בו, מקשים וחוזרים ומקשים. ואמנם, העיסוק שעסק רבי יוחנן בחקר המשנה, הוא גולת הכותרת בעבודת חייו, שכן הקדיש את עיקר עיתותיו לבדיקתה ולחקירתה. הוא ניפה אותה משגיאות וביקש להגיע, על סמך דבריהם של התנאים השונים, להכללות. עבודה מעמיקה ורבת היקף זו, היא-היא שנתנה לנו את התלמוד הארצישראלי, הירושלמי. זאת ועוד, העובדה שהכיר את המשנה בצורה יסודית כל-כך, איפשרה לו להתמודד עם הבעיות המרובות שנתעוררו תוך כדי ליבון הלכותיה. ידענות רבה גילה רבי יוחנן גם בברייתות, במשניות החיצוניות, ששוקעו עם הזמן במסגרת התלמודית.
בתלמוד הירושלמי ניתן למצוא את טביעות אצבעותיו הרבות של רבי יוחנן. למשל ידועות הגהותיו במילות פתיחה כגון "לית כאן", שמשמעו - עניין זה אינו צריך להיות כאן, או "לא תני", שמשמעו - הנוסח צריך להיות שונה, או "כיני מתניתא", שמשמעו - כך היא המשנה.
במסגרת הנהגתו את ישיבת טבריה, נהג להורות הלכה באופן תדיר גם לבני העיירה בית מעון הסמוכה לטבריה.
כבוד התורה
מעקרונותיו הידועים של רבי יוחנן היה כבוד התורה וכבוד תלמידי חכמים. כאשר נחלקו החכמים מי הוא הראוי להקרא בתואר הגנאי אפיקורוס, סוברים רב ורבי חנינא שהכוונה היא למבזה תלמיד חכם, ואילו רבי יוחנן ורבי יהושע בן לוי סוברים שהתואר ראוי להינתן אף לאדם המבזה אדם אחר בפני תלמיד חכם, שכן זלזול ובזיון אדם אחר בפני תלמיד חכם, הוא דבר המראה על חוסר יראת כבוד מהתלמיד חכם.
בתלמוד מובא בהקשר לכך מעשה ובו רבי יוחנן דרש כי (כלומר, עשר של רוחב על עשרים של גובה),. אחד מתלמידיו לגלג על דבריו, ואמר כי לא ייתכן שימצאו מרגליות בגודל כזה. לימים הוא הפליג בים, ושם ראה את מלאכי השרת שמנסרים אבנים טובות ומרגליות בגדלים התואמים לאלו שנאמרו על ידי רבי יוחנן, ולשאלתו אמרו לו מלאכי השרת כי אלו הן האבנים שעתיד הקדוש ברוך הוא להעמידן בשערי ירושלים. כאשר חזר, מצא את רבי יוחנן באמצע לימודו. אמר לו התלמיד:. אמר לו רבי יוחנן: ריקה, אילו לא ראית, לא האמנת?! מלגלג על דברי חכמים אתה! נתן בו עיניו ועשאו גל של עצמות. החוקרים מוצאים כי אף שמעשיו של התלמיד חמורים היו, תגובתו של רבי יוחנן נחשבת לחריפה ביותר, לעומת תגובתו של התנא רבן גמליאל, שכאשר נמצאו תלמידים שלגלגלו על דבריו הוא הוכיח להם בהגיון כי הדבר ייתכן ולא המיתם.
עקרונות אלו התבטאו למעשה גם ביחסים האישיים בין תלמידיו לבינו: הוא דרש 'יחסי תלמיד - לרב' מתלמידיו, שכללו: מסירת שמועות בשמו, שאילת שלום, ונטילת רשות לצאת מהעיר. כך למשל, מסופר על רבי יוחנן שכאשר עבר ברחוב, כשהוא סמוך על ידי תלמידו רבי יעקב בר אידי, ראה אותו רבי אלעזר, ונחבא מפניו. רבי יוחנן הביע את תרעומתו על רבי אלעזר בפני רבי יעקב בר אידי, כשהוא אומר לו: "שני דברים עושה הבבלי הזה: אינו דורש בשלומי, ואף את שמועותי אינו מוסר משמי". רבי יעקב בר אידי הסביר לו כי כך נהוג בבבל, שנהוג שמתוך יראת כבוד מופלגת הם מחביאים את עצמם מפני החכמים, ויראים לגשת לחכם ולשאול בשלומו, כמו שכתוב "ראוני נערים ונחבאו" (איוב כ"ט ח). הוא אף הוסיף והסביר כי גם כאשר התנא רבי מאיר מסר את שמועותיו של רבו רבי עקיבא בפני רבי ישמעאל הוא לא הזכיר את שם בעל השמועה (רבי עקיבא), מפני שברור שכל תורתו של רבי מאיר היא אשר קיבל מפי רבי עקיבא, רבו היחיד והמובהק, וכך גם כאשר רבי אלעזר מוסר משמועותיו ברור שכולם מפי רבו רבי יוחנן ואינו צריך להזכיר את שמו. רבי יוחנן קיבל את הדברים ונתרצה. במעשה זה ניתן לראות את הקפדתו הרבה של רבי יוחנן על תלמידו רבי אלעזר לו הוא קורא בתואר ה"בבלי" וזאת על זלזולו בכבוד התורה.
הנוהג ששרר בבית מדרשו של רבי יוחנן לפי התלמידים היוצאים לעיר אחרת נפרדים מרבם מתבסס על דבריו של רבי שמעון בר יוחאי המובאים בתלמוד, כהסבר של תלמידי רשב"י לרבם למנהגם להפרד מרבם לפני יציאתם מהעיר:
נוהג זה שרר גם בבית מדרשו של רבי יוחנן. מובא בתלמוד כי רבי אסי שמע שאמו מגיעה לבוצרה. הוא שאל את רבי יוחנן האם מותר לו לצאת מבצרה, אך נענה בתשובה שלא סיפקה אותו. בעידודו של רבי שמואל בר יצחק הוא חזר ושאל את רבי יוחנן שוב, ונענה. על תשובה זו אמר רבי אלעזר:. במקום אחר מובא כי רב כהנא רצה לחזור לארץ ישראל, מכיוון שמספר אנשים בטבריה פגעו בכבודו, דבר שהביא לעונש מוות שנגזר עליהם משמים - הם מתו מיד לאחר שפגעו בכבודו. רב כהנא שרצה לחזור לבבל, ביקש מרבי יוחנן רשות לצאת בצורה עקיפה, על ידי רמז: אדם שאמו (ארץ ישראל) מבזה אותו, ואשת אביו - אמו החורגת (חוץ לארץ) מכבדת אותו, לאיזה מהם ילך? נענה רבי יוחנן: וודאי למקום שמכבדים אותו. רב כהנא ראה בכך תשובה לשאלתו וחזר לבבל. רבי יוחנן ששמע על מעברו של רב כהנא לבבל התפלא "האם ייתכן שהלך ללא נטילת רשות"? אך נענה על ידי תלמידיו שסיפרו לו כי רב כהנא ראה בתשובתו על שאלתו - כנטילת רשות מפורשת לחזור לבבל.
רבי יוחנן עודד התנהגות מכובדת של תלמיד חכם, וחייב זאת כאמצעי לגרום להגדלת כבוד התורה. הוא אמר כי. אך קבע שאדם מושחת מוסרית אינו ראוי ללמד תורה לאחרים: "אם דומה הרב למלאך ה' - יבקשו תורה מפיו; ואם לאו - אל יבקשו תורה מפיו".
כבוד ארץ ישראל
רבי יוחנן הרבה לעסוק במעלת ארץ ישראל וגינה לעיתים רבות את בבל, אך נזהר מאוד בכבוד חכמי בבל ותורתה. הוא היה מחמיר באיסור לצאת לחוץ לארץ, ואף כאשר נשאל הלכה למעשה מחכם שרצה לצאת לקראת אמו כדי לקיים את מצוות כיבוד אב ואם הוא נענה - "איני יודע". הוא קבע כי "שלושה מנוחלי העולם הבא, הדר בארץ ישראל והמגדל בניו לתלמוד תורה והמבדיל על היין במוצאי שבתות (משייר מיין הקידוש להבדלה). הוא אף הרבה לספר על שבחם של פירות ארץ ישראל וגנותם של מאכלי בבל.
הוא תלה את כל המעלות בארץ ישראל, ואת החסרונות - בחוץ לארץ. כאשר הוא שמע שבבבל ישנם אנשים זקנים הוא התפלא באומרו הרי הפסוק "למען ירבו ימיכם וימי בניכם" נאמר רק בארץ ישראל -, אך נחה דעתו כאשר שמע שהם משכימים ומעריבים לבתי מדרשות ועוסקים בתורה. כאשר הוא שמע מעולא שהוא התלווה לשני יהודים מחוזאי בדרך ואחד מהם שחט את השני, הוא התפלא באומרו הרי הפסוק "ונתן ה' לך לב רגז" נאמר בבבל? ונחה דעתו כאשר שמע שהמעשה התרחש לפני נהר פרת, בשטח חוץ לארץ. הוא אף קבע כי. את שכרו של סנחריב שנקרא במקרא בתיאורי כבוד, תלה בכך שלא דיבר בגנותה של ארץ ישראל.
כאמור, אף שלא חיבב את בבל הוא נזהר תמיד מאוד מפגיעה בכבוד תורתם של חכמי בבל, הוא תלה בכך את אריכות ימיהם, ואף מחה בתלמידיו שאמרו כי "מפני מה תלמידי חכמים שבבבל מצוינין (-הולכים בבגדים נאים) מפני שאינן בני תורה (ורוצים שיכבדו אותם בזכות בגדיהם אף על פי שאינן בקיאים כל כך בתורה)" ואמר בשם רבי חנינא כי הסיבה שונה - "מפני שאינן בני מקומן" - הם זקוקים ללכת בבגדים מכובדים מפני שהם נודדין ממקום למקום ולכן הם חייבים על פי ההלכה לכת בבגדים נאים כדי שידעו שהם תלמידי חכמים ויכבדו את התורה ואת לומדיה.
כאשר היה רוצה להביע את תרעומתו כלפי אחד מתלמידיו שהתנהג שלא כראוי, היה קורא לו "בבלי", כך כאשר בטעות חשב שרבי אלעזר מבבל מזלזל בכבודו (כמוזכר לעיל), וכך גם כאשר חשב בטעות שרב כהנא לגלג עליו (בעוד שמדובר היה במום שבשפתיו - ראה בפסקה ). בימי זקנותו של רבי יוחנן, חל שינוי משמעותי ביחסו לבבל. שינוי זה התרחש זה בסיום ביקורו של רב כהנא בישיבתו, שבסיומו, רב כהנא ידע להשיב על כל קושיותיו של רבי יוחנן. לאחר מכן אמר רבי יוחנן לתלמידיו: עד עתה הייתי סבור שהתורה אצלינו בארץ ישראל, כעת אני רואה שהתורה נמצאת בבבל. נראה כי לאחר מעשה זה שלח את בנו האחד עשר שנותר בחיים (לאחר שעשרת בניו האחרים נפטרו), רב מתנה, מארץ ישראל לבבל ללמוד תורה.
יחסו לגזל
לפי משנתו של רבי יוחנן, גזל היא אחת מהעבירות החמורות. כדוגמה לכך, ניתן למצוא את פרשנותו לפסוק. בעוד שחכמים אחרים פירשו את המדרש באופן אחר, מפרש רבי פנחס את המדרש בשם רבי יוחנן, כי שלמה המלך בא ללמד, שגזל גרוע במידה מסוימת יותר משלוש העבירות החמורות - עבודה זרה גילוי עריות ושפיכות דמים - "עניין רע" יותר מכולם. את המילים "לענות בו" הוא מפרש שהכוונה היא כאמור בפסוק "כִּי יָקוּם עֵד חָמָס בְּאִישׁ לַעֲנוֹת בּוֹ סָרָה", כלומר הגזל מקטרג על האדם ביום הדין ומטה את משפטו לרעה, רבי שמעון בר אבא תלמידו של רבי יוחנן ציטט על כך מאמר מרבו שאמר:, כמו שפירש רבי יודן בשם רבי יוחנן את הפסוק "ובצעם בראש כלם". רב יעקב בר אחא, תלמיד אחר של רבי יוחנן, אמר משמו:, - ב,. במקום אחר משווה רבי יוחנן את הגזל לרצח:. בתלמוד מובא כי רבי יוחנן משווה את הגזל לרצח, כמו בגזל מסוג "חמס" (גזילת החפץ ותשלום תמורתו), וגם אם הגזל נעשה בעקיפין, כמו שאול שהרג את נוב עיר הכוהנים שסיפקו לגבעונים לחם ומזון, ונחשב לו כאילו רצחם.
עקרונות כלכליים
במסכת תענית. מזכיר רבי יוחנן את הדיפלציה והאינפלציה כמכות כלכליות שהציבור צריך להתענות עליהן:, כלומר סדר התעניות המובא במשנה, שאין מטילים על הציבור תענית ציבור אלא בתחילה יחידים מתענים, ורק לאחר מכן, בהדרגה מטילים תעניות הולכות ומתמשכות על הציבור, נאמר רק במקרה של אינפלציה,. לקביעתו שהדפלציה יותר חמורה מאינפלציה, הוא מביא ראייה מדפלציה שהתרחשה בטבריה, שהיא הדפלציה המתועדת הראשונה בעולם: וסיפר כי הוא זוכר תקופה שבה מחירם של ארבע סאה חיטה בשוק היה סלע בלבד ולמרות כך היו רבים בטבריה שהתנפח גופם מרעב, משום שלא היה להם כסף.
תורתו
כאשר אנשי עיר מסוימת רצו לשנות ממנהג העיר הקדמון, אסר זאת עליהם רבי יוחנן, ואמר: "כבר קיבלו אבותיכם עליהם, שנאמר . מפשטות דברי התלמוד נראה שמקור התוקף של המנהגים הוא מדברי קבלה שכן הסתמכו על הפסוק במשלי. ואכן כך נראה שהבינו הרבה פוסקים.
בתלמוד בבלי מסכת שבת מובאת מחלוקת בין חכמי ישראל האם המזל משפיע על יהודים. רב אשי סובר שקיימת השפעה על האדם, ואף מפרט את התכונות של מי שנולד במזל מאדים, אף רבי חנינא סובר "מזל מחכים, מזל מעשיר, ויש מזל לישראל". במקום ישנו גם סיווג של טיפוסי האנשים לפי המזלות השונים. לתפיסה זו שהמזל משפיע ישנה תמיכה באימרה, כי. למול תפיסה זו, ישנה התפיסה של רבי יוחנן כי, שמסתמך על הפסוק. לתמיכה בשיטתו מובאים גם הדעות של רב, שמואל ורבי עקיבא שניתן ללמוד מהם שאין מזל לישראל.
המשפט העברי
אחת מפסיקותיו הידועות של רבי יוחנן היא בדיני שטרות במשפט העברי. החכמים נחלקו בהסבר האחריות החלה על ידי שטרי ראיה (הם שטרות שמטרתם לשמש כראייה בלבד על זכויותיו של המחזיק בהם). לדוגמה שטר חוב, שאף שהוא עשוי רק לראיה, הוא גורם גם לשעבוד נכסי הלווה, בעוד שבהלוואה הנעשית על פה (ללא שטר) לא חל שעבוד משפטי על נכסי הלווה.
נחלקו חכמי התלמוד אודות מקור תוקפו של השעבוד החל על ידי שטר. רבי יוחנן ותלמידיו ריש לקיש ועולא פירשו ששעבוד זה הוא דין משפטי שתוקפו מהתורה ולא רק מדברי חכמים, שכן מהתורה, כאשר אדם חייב כסף לאדם אחר, חל שעבוד משפטי על כל נכסיו, והם משועבדים ועומדים לגביית החוב, ואפילו אם הנכסים נמכרו על ידי הלווה - אין כח במכירה זו להפקיע את השעבוד מהמלווה, וגם לאחר המכירה ביכולתו המשפטית של המלווה, לגבות נכסים אלו כתשלום על החוב. אך חז"ל חילקו בין הלוואה הנעשית בעל פה, ללא שטר ראייה, לבין הלוואה הנעשית בלוויית שטר חוב. לעומת זאת, חכמי בבל, בראשות רב שמואל, ורבה סוברים, שמהתורה לא קיים כלל דין של אחריות נכסים, אלא שחז"ל תיקנו דינים אלו כדי ש"לא לנעול דלת בפני הלווים" כלומר: שהרי ידוע שאם מלווים, לא יוכלו לגבות את חובם מנכסי לווים, או אז יימנעו אנשים מלהלוות כספים, ומי שזקוק להלוואה יצא ניזוק. לכן תיקנו חז"ל, שביכולתם של הלווה והמלווה לכתוב שטר שבאמצעותו יחול שעבוד נכסי הלווה, וכך יוכל המלווה תמיד לגבות את חובו.
בדיני ספק ממון, רבי יוחנן וחבריו נחלקו בשאלת עדיפות הברי ושמא מול המוציא מחברו עליו הראיה. השאלה מעשית במקרה שהתובע "ברי", כלומר טענתו וודאית, ואילו הנתבע "שמא" הוא אינו יודע אם התובע צודק, האם יש להעדיף את התובע כי הוא "ברי" העדיף על "שמא", או שמא יש להעדיף את הנתבע שלטובתו עומד הכלל "המוציא מחבירו עליו הראיה". לפי רב הונא ורב יהודה במצב כזה יש לטענת הברי - טענתו של זה היודע - עדיפות מול השמא - טענת זה שלא יודע - אפילו כשהוא "מוציא מחבירו", אך לפי רבי יוחנן, ההלכה היא שהכלל "המוציא מחברו עליו הראיה" גובר גם במקרה כזה. גם רב נחמן, שידוע היה כגדול המומחים בדיני ממונות סבר כך, וכך נפסק להלכה ברמב"ם ובשולחן ערוך.
יחסי משפחה
רבי יוחנן הקפיד ביותר על קיום מצוות עונה, ואף פירש את הפסוק בתחילת ספר תהילים:, שהכוונה היא על המשמש מיטתו מדי ליל שבת, כפי הנדרש מתלמידי חכמים. רבי יוחנן אף העיד על עצמו, כי עשה רפואה מסוימת (המפורטת בתלמוד) שמטרתה להחזיר את כוח האדם לקיים ביאה במצוות עונה.
תקנות זמניות
רבים מתקנותיו ההלכתיות של רבי יוחנן הם קולות על הציבור מטעמים פרגמטיים, תוך כדי נתינת הדעת למציאות הקשה, הכלכלית והחברתית, שאפיינה את תקופתו. כך, למשל, הכיר בעובדה, שישנם רבים שאין להם אלא חלוק אחד בלבד, המשמש אותם בכל ימות השבוע, ואף במועד, וכדי להקל על אלה קבע כי. ובהכירו לדעת כמה תלויים עובדי האדמה שבבבל בהצלחת שיווקם של מוצרי הפשתן ועובדי האדמה שבארץ בשיווקם של היין והשמן, קבע:, בהסבר שמדובר בסכנה העלולה להביא לידי פיקוח נפש. . גם בקיום מצוות השביעית התפשטו תקנותיו של רבי יוחנן, שעל רקע המציאות הכלכלית הקשה שבדורו. פטר את אשקלון ממעשרות ומשביעית, הגם שהוכרזה טהרת העיר.
אחד ממשפטיו המפורסמים הוא:. כלומר, עקב המיסוי הכבד והליטורגיות שהוטלו על ידי השלטונות על רבים מקרב כל שכבות האוכלוסייה, פסק רבי יוחנן הוראת שעה, שהמינוי המאולץ לפונקציה שלטונית ("בולי") כגזירה אינו חוקי והמועמד למינוי רשאי לברוח אף עד נהר הירדן. מאידך ביקש רבי יוחנן לגונן על אותם בעלי קרקעות שנאלצו לעקור מביתם ולברוח, ואדמתם הייתה עלולה ליפול בידי השלטון או בעלי זרוע.
החתימה שנוהגים לומר בברכות התורה לקוחה מזו שהיה אומר רבי יוחנן:.
חבריו
על חבריו נמנו: רבי יהושע בן לוי, בר קפרא, בר פדא, רבי יוסי בר חנינא, רבי חייא בר יוסף, רבי יונתן בן אלעזר, וריש לקיש נחשב לתלמיד חבר.
אילפא
אילפא, מוזכר כשותפו המסחרי של רבי יוחנן. בתלמוד מובא כי אילפא ורבי יוחנן, שהיו שניהם עניים מרודים החליטו לצאת לעסוק במסחר לפרנסתם. כאשר הגיעו ללון בדרך ליד גדר, שמע רבי יוחנן שני מלאכי השרת שמשוחחים ביניהם, והאחד אומר לחבירו "הבה נפיל את הגדר על שניהם, שעוזבים חיי עולם ועוסקים בחיי שעה, נענה השני: לא נעשה זאת, כי יש אחד משניהם שעתיד להתפרסם בעולם ועדיין לא הגיע זמנו למות. היחיד מבין השניים ששמע את השיחה היה רבי יוחנן, ולכן הוא הבין שהכוונה היא אליו. הוא עזב את אילפא והלך ללמוד, בעוד אילפא עובד לפרנסתו.
לאחר תקופה קצרה, הוכתר רבי יוחנן כראש ישיבת טבריה. כאשר הגיע אילפא לטבריה ושמע את הבשורה הוא הצטער על כך, וחבריו אמרו לו שלו היה גם הוא יושב ולומד כמו רבי יוחנן היה הוא מוכתר לראשות הישיבה. כאשר שמע זאת אילפא הוא הלך ונתלה בעמוד שבראש ספינה. ואמר: גם עתה, בקי אני בכל התורה. אם יבוא אדם וישאל אותי בתוספתא שנשנית בבית מדרשם של רבי חייא ורבי אושעיא ולא אדע לענות, אפיל את עצמי מהספינה. זקן אחד ששמע זאת בא ושאל אותו שאלה מסובכת אודות ברייתא מסוימת שלא ידוע איזה תנא שנה אותה, ואילפא הסביר לו את הברייתא במקום.
מעשה זה קיבל פרשנויות רבות בקרב החוקרים. אחת מהם מתייחסת לעובדה המעניינת, שלאחר שרבי יוחנן שומע את המלאכים הסבורים שדינו של המשלב תורה עם פרנסה - מוות, הוא אינו מעביר את הסיפור לאילפא. יש המסבירים שרבי יוחנן הסיק מכך שאילפא לא שמע את דו השיח בין המלאכים, כי ייתכן שאכן דווקא לרבי יוחנן מיועד תפקיד לימוד התורה תוך כדי ניתוק מוחלט מעבודה מפרנסת ומהעולם הזה, בעוד שמאילפא לא מצפים משמים שיעשה צעד זה, שאינו מהווה לו סיכון, ושאכן מתברר לבסוף כי ידיעתיו בתורה מופלגות ומושלמות, ובעוד הוא נמצא על תורן הספינה - המרמזת על הצלחתו במסחרו, הוא יודע להסביר ברייתא עלומה. השאלה בין עיסוק בתורה לצד חיי פרנסה לא הייתה ככל הנראה שאלה של חיים ומוות, שהרי אנו מוצאים אותם יושבים לאכול תחת העץ, וככל הנראה מדובר היה בשאלה של לימוד תורה מתוך חיי עוני מול שילוב תורה בחיי עושר והרחבת הדעת
תלמידיו
על תלמידיו נמנו: רבי אבהו, רבי אלעזר, רב שמואל בר יהודה, רבי אבא, רבי אסי, רבי ירמיה (הראשון), רבי סימון, רבי עוירא, רבי שמעון בן אליקים, רבי ירמיה (השני), רבי אבא בר ממל, רבי יצחק, רבי יאשיה, רבי לוי (שימש כדרשן בבית מדרשו של רבי יוחנן במשך 22 שנה), רבי אלעאי, רבה בר בר חנה, רבי אבין, רב אויא, רבי זירא, רב גידל, רב חייא בר אבין, רב שיזבי, רבי חנינא בר פפא, רבי חנינא בר פפי, רב דימי, עולא, רבי מנחם.
אודות רבה מוזכר, שאחיו הזמינו אותו לארץ ישראל כדי ללמוד תורה מפי רבי יוחנן, ולדעת התוספות נענה רבה להזמנתם.
ריש לקיש
ריש לקיש היה כבר בנערותו חבר של רבי יוחנן, שניהם היו ילידי ציפורי. בזמן מאוחר יותר, הפך ריש לקיש לראש חבורת שודדים, אך לאחר מכן חזר בתשובה, והיה לאמורא חשוב. בתלמוד הבבלי מסופר על חזרתו בתשובה של ריש לקיש על ידי רבי יוחנן: כי רבי יוחנן רחץ בירדן. ריש לקיש, שהיה שודד, ראהו וקפץ אחריו לתוך הירדן. אמר לו רבי יוחנן: "כוחך הגדול ראוי כדי להשתמש בו לתורה". אמר לו ריש לקיש: "יופייך לנשים" (שכן רבי יוחנן היה יפה תואר). אמר לו רבי יוחנן: "אם תחזור בך, אתן לך לאישה את אחותי, שהיא יפה ממני!"
לאחר שהסכים ריש לקיש לחזור ללימודיו, אכן נתן לו רבי יוחנן את אחותו היפה לאישה, אך הוא גם החל ללמד אותו תורה. ריש לקיש שקד בצורה בלתי רגילה על לימודיו בתורה, הוא לא הפסיק את תלמודו אף ליום אחד, והיה לומד אף בלילות. פלפולו של ריש לקיש היה כה גדול, עד שאמר עליו עולא: "הרואה את ריש לקיש בבית המדרש, כאילו עוקר הרים וטוחנם זה בזה". לא עבר זמן רב, וריש לקיש הגיע למעלתו של רבי יוחנן, כמעט. רבי יוחנן התייחס לריש לקיש בכבוד רב, ולא פעם אחת מינהו למשנהו ואף קיבל את דעתו בהלכות.
למרות הידידות שבין רבי יוחנן לריש לקיש, זה הראשון הוא שגרם לבסוף למותו. על פי המסופר בגמרא, דנו השניים בבית המדרש בסוגיה טומאתם של כלי נשק, והיו חלוקים ביניהם. לאחר שאמר רבי יוחנן את דעתו, וריש לקיש חלק עליו, אמר לו רבי יוחנן "לסטאה בלסטיותיה ידע" משמע אתה הוא המומחה בנושא כלי נשק משום עברך כשודד. בעקבות האמירה, ריש לקיש התעצב על כך שאפילו לאחר שחזר בתשובה אין מקבלין אותו לגמרי אלא מזכירים לו את עברו, ואמר בתרעומת לרבי יוחנן "כשהייתי ראש השודדים קראו לי "רב", וגם כעת קוראים לי "רב". רבי יוחנן הקפיד עליו ועקב כך ריש לקיש חלה ודעתו של ר' יוחנן נחלשה. אשתו של ריש לקיש (שהייתה אחותו של ר' יוחנן) בקשה מר' יוחנן שיסלח לריש לקיש, אבל רבי יוחנן לא הסכים ולבסוף נפל ריש לקיש למשכב ומת. על פי המסופר בגמרא, רבי יוחנן התעצב מאוד על כך שגרם למותו של ריש לקיש. ניסיונות רבים של החכמים לעודד את רוחו, אם בלימוד איתו ואם בדיבור לא הועילו, ולבסוף נטרפה דעתו ולאחר שחכמי דורו ביקשו עליו רחמים, כשלא יכלו לראות בסבלו - הוא נפטר.
בנוסף, מסופר בגמרא כי ר' יוחנן התפעל מאחיינו, בנו של ריש לקיש ונתן בו עיניו. לפתע באה אם הילד (שהייתה אחותו של ר' יוחנן), לקחה את בנה כדי שלא יעשה לו ר' יוחנן כפי שעשה לאביו.
זעירי
גם זעירי נמנה עם תלמידיו. רבי יוחנן רצה שזעירי ישא את בתו, אבל זעירי התחמק ממנו מכיוון שהוא היה מבבל הנחשבת למיוחסת יותר ביחס לארץ ישראל שבה התערבו פסולין. פעם אחת הגיעו לשלולית מים וזעירי הרכיב את רבי יוחנן על כתיפו. אמר לו רבי יוחנן באותה שעה: תורתי כשירה לך, ואילו בתי אינה טובה בשבילך? אך למרות זאת זעירי המשיך להתחמק ממנו. והגמרא מסבירה כי רבי יוחנן לא ידע את אמרתו של רבי אלעזר "לא עלה עזרא מבבל עד שעשאה סולת נקייה", שממנו נראה שבבל הייתה נקייה לגמרי מפסולי יחוסין, ולכן זעירי סירב לקחת את בתו של רבי יוחנן לאשה, עקב מוצאו הבבלאי, שהיה נחשב יותר מאשר רבי יוחנן הארץ-ישראלי.
רבי יעקב בר אידי
רבי יעקב בר אידי, תלמידו של רבי יוחנן, זכה להערכה מיוחדת מרבו. מעשה שהיה, שרבי יוחנן כעס על רבי אלעזר תלמידו המובהק, שאמר בבית המדרש הלכה ששמע ממנו, שלא בשמו. בא לפניו רבי יעקב בר אידי ואמר לפני רבי יוחנן: הגיב רבי יוחנן:
רב כהנא
רב כהנא היה תלמידו של רבי יוחנן לאחר שברח מבבל. במסכת בבא קמא מסופר שבעת שלמד רב כהנא אצל רב בבבל, הגיע לשם מלשין, והצהיר בפני רב על כוונתו למסור ממון ישראל לגויים. לאחר שלא נענה לדבריו של רב שלא לעשות כן ואף הכריז ברמה על כוונתו הברורה למסור, קם עליו רב כהנא והרגו וזאת על פי ההלכה הקובעת שמצווה להרוג אדם שהוא מוסר לאחר התראה. רב הורה לרב כהנא לברוח לארץ ישראל, ושם לא להקשות בשיעוריו של רבי יוחנן במשך שבע שנים. שמע רב כהנא בעצתו, והגיע לישיבתו של רבי יוחנן, בשעה שריש לקיש חזר על שיעורו של רבי יוחנן, ושם הראה לריש לקיש כמה גדול כוחו בתורה.
הלך ריש לקיש לרבי יוחנן ואמר לו: "ארי עלה מבבל" - כלומר חכם שכוחו גדול בתורה, בא מבבל. למחרת הושיבו את רב כהנא בשורה הראשונה בבית מדרשו של רבי יוחנן. רב כהנא קיים את עצת רב, ושתק במשך כל לימודו של רבי יוחנן, וכיוון שכך, הזיזוהו לאחור, שורה אחר שורה, עד לשורה השביעית האחרונה, שבה ישבו צעירי התלמידים. אמר רבי יוחנן לריש לקיש:, כלומר: מתברר, כי אותו חכם שכינית אותו בתואר "אריה" אינו כזה כלל ועיקר. כאשר שמע זאת רב כהנא, הוא אמר לעצמו: יהי רצון שהבזיון הגדול שעברתי בשבע השורות שהזיזוני לאחור, יחשבו לי במקום שבע השנים שעליהם ציוותי לא להקשות בשיעור של רבי יוחנן כדי למנוע ממני כבוד. החל מרגע זה, רב כהנא קם והקשה קושיות על רבי יוחנן, וזה לא מצא להן מענה, על כל קושיא קידמו אותו שורה עד שהושיבו אותו בשורה הראשונה מול רבי יוחנן, ולבסוף אף שמטו מתחת מושבו של רבי יוחנן את שבעת הכרים שעליהן ישב. לרב כהנא היה מום בשפתיו שגרם לרבי יוחנן לחשוב שרב כהנא מחייך חיוך ניצחון, חלשה דעתו של רבי יוחנן ומיד מת רב כהנא.
למחרת כאשר רבי יוחנן סיפר לחכמים על כך שרב כהנא לגלג עליו, הסבירו החכמים לרבי יוחנן שרב כהנא לא חייך, אלא זהו מראה פניו. התחרט רבי יוחנן והלך למערת הקבורה של רב כהנא. ראה נחש שומר על פתח המערה, זנבו נתון לתוך פיו. אמר לו: "נחש, נחש, פתח פיך וייכנס הרב אצל תלמיד", ולא פתח; "ייכנס חבר אצל חבר", ולא פתח; "ייכנס תלמיד אצל הרב", פתח לו. ביקש עליו רחמים והחזירו לחיים. שאל רבי יוחנן את רב כהנא את כל הספקות שהיו לו, ורב כהנא פתר אותן. זהו שאמר רבי יוחנן בכמה מקומות: "דילכון אמרי, דילהון היא", כלומר: "מה שאני אומר לכם, שלהם (של בני בבל) הוא".
רב יוסף בר אבא
רב יוסף בר אבא נמנה עם תלמידיו. מספר ממאמריו של רבי יוחנן פורשו על ידו. אחד מהם הוא אודות דין קיום שטרות שלא בפני בעל דין, בה הוא מסביר את טעמו של רבי יוחנן בראיה ממקום אחר בה רואים כי התורה הקפיד שלא לקיים שום דין משפטי גם כזה העוסק בראיות בלבד, כאשר בעל הדין אינו נמצא, מציווי התורה "והועד בבעליו", ציווי העוסק בדין אדם שבעל חיים שברשותו הזיק אדם אחר, שאסור להעיד על כך ולהופכו לשור מועד שלא בנוכחות בעליו.
רבי כרוספדאי
עוד נמנה עם תלמידיו רבי כרוספדאי. אחד ממאמריו המפורסמים ביותר של רבי יוחנן נמסר על ידו:
האמבר ההוני
האמבר ההוני (באנגלית: Humber the Hun), על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" היה מלך ההונים. מאחר שלמעט ספרו של מונמות', אין כל תיעוד היסטורי לקיומו, המדובר במלך אגדי, שכנראה לא היה קיים במציאות.
על פי ג'פרי, לאחר מותו של ראשון מלכי בריטניה, ברוטוס, אשר כבש את האי מהענקים ששלטו בו, חולקה הממלכה בין שלושת בניו: לוקרינוס, קאמבר ואלבאנאקטוס.
האמבר ההוני פלש לאלבה, ממלכתו של אלבאנאקטוס והרג אותו בקרב. אנשיו של אלבאנאקטוס ברחו דרומה, ולוקרינוס כרת ברית עם קאמבר ושניהם יצאו להביס את האמבר ההוני. בתום הקרב בו הוטבע האמבר בנהר הנקרא כיום על שמו (נהר ההאמבר), שחרר לוקרינוס את אסטרילדיס, בתו של מלך גרמניה אשר נכלאה על ידו והתאהב בה.
תפיסה שגויה
תפיסה שגויה היא מושג מפתח בהוראת המדעים המתאר מצב בו המציאות נתפסת באופן שונה לחלוטין מן האופן בו רואים אותה המדענים.
סיבות להתפתחות תפיסות שגויות
תפיסות שגויות עשויות להתפתח מסיבות שונות:
היכולת להתגבר על תפיסות שגויות במקצוע הפיזיקה
תפיסות שגויות בפיזיקה לצד חוסר הבנה במושגים פיזיקליים בסיסיים הם הגורם העיקרי לציונים נמוכים במקצוע זה למרות השקעתם הרבה של התלמידים (Halim, Yong & Meerah, 2014). מחקר זה בדק תפיסות שגויות אצל תלמידים במקצוע הפיזיקה והיכולת להתגבר עליהם. הנושא שנבדק הוא כוחות (חוקי ניוטון) במצב שיווי משקל. במסגרת מבחן ראשוני (לפני התערבות) התוצאות הראו כי לתלמידים היו בעיות בזיהוי כוחות. כתוצאה מכך, תוכננה התערבות הוראה לטובת שיפור יכולתם של התלמידים לזהות ולהכיר את הכוחות הקיימים עבור עצם במצב שיווי משקל. התערבות ההוראה מדגישה את המאפיינים הבסיסיים של וקטור הכוח, כלומר את הכיוון, הגודל, סוג ונקודת ההתחלה של הכוח. תוצאות המבחן שלאחר מכן הראו שהיכולת של התלמידים לצייר את וקטור הכוח השתפרו בצורה נכונה, למעט זיהוי נקודת ההתחלה של הכוח.
מחוץ לחוק
מחוץ לחוק (באנגלית: Renegade) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית ששודרה במשך 5 עונות עם 110 פרקים בין ה-19 בספטמבר 1992 ועד ה-4 באפריל 1997. הסדרה סיפרה על קורותיו של רינו ריינס, שוטר מהעיר הבדיונית ביי סיטי שהפך לצייד ראשים, בגילומו של לורנצו לאמאס. הסדרה הופקה על ידי סטיבן ג'יי קאנל, שאף גילם בסדרה את דמותו של הבלש דונלד "דאץ'" דיקסון.
נעימת הפתיחה של הסדרה חוברה על ידי מייק פוסט. בשיא הפרסום שלה, הסדרה שודרה בכ-100 מדינות ובתריסר שפות, כאשר הסדרה היחידה שעקפה אותה באחוזי הצפייה היא משמר המפרץ. בישראל שודרה הסדרה בערוץ 3 בכבלים, מאוחר יותר בשידורים חוזרים בערוץ AXN ולאחר מכן בערוץ HOT Zone.
עלילת הסדרה
לאחר שהופלל ברצח של ארוסתו ושל שוטר על ידי דיקסון, רינו ריינס, יוצא רגימנט הריינג'רס ה-75, נשפט לעונש מאסר עולם אבל בורח מיד לאחר מכן. דיקסון שולח אחריו את צייד הראשים המקצועי בובי המחסל (Bobby Sixkiller), נחת לשעבר (בגילומו של ברנסקומב ריצ'מונד), אבל רינו מציל את חייו של בובי וזוכה באמונו. רינו מחפש אחרי העד היחיד שיכול לטהר את שמו ולהביא למאסרו של דיקסון, תוך כדי שהוא עובד בתור צייד ראשים עבור תעשיות המחסל, החברה של בובי, ומאמץ את השם הבדוי וינס בלאק.
פרק טיפוסי של הסדרה כולל בדרך כלל אישה מושכת מבחינה מינית שמגיעה למשרדו של בובי וזקוקה להצלה. לעיתים קרובות לחברים הללו יש תחביב כגון מרוצי סוסים, או מכוניות, או סירות מרוץ, שמאפשרים לרינו לעבוד במסווה, בדרך כלל כמכונאי בהתחלה, אולם בדרך כלל בתפקיד חשוב יותר, כגון נהג, שבו הוא יצטיין.
דבר זה מאפשר לרינו לרכוש את האמון של החבר הרשע, אולם בסופו של דבר הזהות האמיתית שלו תיחשף, והוא ייכלא בצורה כלשהי. בסופו של דבר רינו יימלט, בדרך כלל באמצעות סיוע של בובי.
לאחר שרינו הציל את המצב, הוא נאלץ לעזוב את האזור שבו הוא נמצא בעקבות חקירות המשטרה שנפתחות וכן לסרב להצעות של הנשים שהוא מציל. במציאות, לורנצו לאמאס עזב את אשתו עבור אחת מהשחקניות ששיחקו בתפקיד ניצב בסדרה.
מוטיב נוסף החוזר על עצמו בסדרה הוא חוסר רצונו של רינו ליצור קשר כלשהו עם המשטרה כיוון שהוא נמצא ברשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר בארצות הברית. למרות זאת, במספר פרקים רינו מסייע למשטרה, בדרך כלל בעיירות קטנות שבהן לא שמעו עליו, ולמרות שהשוטרים המקומיים חושפים את זהותו לבסוף, הם לא עוצרים אותו. כמו כן, באמצע הסדרה מתגלה כי לרינו יש קשר ידידות הדוק עם שופטת.
בסדרה מופיעה בתדירות רבה שאיין פיליפס (קייתלין קינמונט), אחותו של בובי שגדלה איתו בשמורת האינדיאנים, והיא מגלמת הרבה פעמים את דמות העלמה במצוקה. בנוסף, במהלך הסדרה מתברר כי שאיין מאוהבת ברינו אך הוא לא מאוהב בה ונשאר נאמן לחברתו ליסה בנדטי, שנהרגה. בסוף העונה הרביעית קינמונט עזבה את צוות התוכנית, והחליפה אותה שחקנית בשם סנדרה פרגוסון, שגילמה דמות בשם סנדי קארות'רס.
Where Were You Last Night
Where Were You Last Night הוא אלבום הבכורה של הזמרת השוודית אנקי באגר. אלבום הבכורה יצא לאור בשנת 1989, על ידי חברת התקליטים תקליטי סונט. מתוך האלבום יצאו ארבעת הסינגלים "People Say It's in the Air", "I Was Made for Lovin' You", "Where Were You Last Night" ו-"Love Really Hurts Without You".
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום השלוש עשרה במצעד האלבומים של שוודיה.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי אנדרס הנסון, אולה האקנסון וטים נורל. ביפן יצא האלבום ב-21 בדצמבר 1990, שנה לאחר צאתו בשאר העולם. שיר הנושא של האלבום "Where Were You Last Night", זכה להצלחה בינלאומית, תוך שהגיע אל המקום הרביעי במצעד השירים של שוודיה.
השיר "I Was Made for Lovin' You", הוקלט מחדש על ידי באגר ובמקור שייך ללהקה קיס.
מר מוצ"ש
מר מוצ"ש (מאנגלית: Mr. Saturday Night) הוא סרט קומדיה דרמטית אמריקאי משנת 1992. הסרט בוים על ידי בילי קריסטל, שגם מגלם בו את הדמות הראשית.
השחקן דייוויד פיימר זכה במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט.
עלילה
הסרט עוקב אחרי באדי יאנג ג'וניור, סטנדאפיסט אמריקאי צעיר שהופך לכוכב טלוויזיה בעזרתו של אחיו סטן, אך מתרחק ממשפחתו וחבריו בו זמנית.
בסדרת פלאשבקים באדי נראה מבדר את משפחתו בסלון יחד עם אחיו. הוא ממשיך בקריירה הקומית שלו ומוצא עבודה בהרי הקטסקיל ופוגש את אשתו לעתיד, איילין. עם הזמן הפרסום של באדי גדל, והוא זוכה בתוכנית משלו במוצאי שבת. על אף שאחיו הזהיר אותו, באדי משתמש בתוכן פוגעני בתוכנית, מה שמביא לפיטוריו ולסיום הקריירה שלו.
באדי מוצא את עצמו מופרד מאחיו, מאשתו ומבתו סוזן. סיכוי לגאולה מגיע כאשר סוכנת טלוויזיה צעירה בשם אנני וולס מוצאת את באדי ומציעה לו עבודה בתור שחקן בסרט גדול, אך הוא ממשיך בדרכו ומדרדר עוד ועוד.
יחסי אורוגוואי–ונצואלה
יחסי אורוגוואי–ונצואלה הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לבין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה.
ג'פרי ג'ונס
ביוגרפיה
ג'ונס נולד בעיר בפאלו שבניו יורק. אמו רות' דחפה אותו מגיל קטן להיכנס לתחום המשחק. אביו, דאגלאס בנט ג'ונס, נפטר בילדותו של ג'ונס. הוא למד ב"אוניברסיטת לורנס" שבויסקונסין ובאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.