cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TLC (להקה)
2007–2014: הפסקה וסרט ביוגרפי
בשנת 2012 הופיעו השתיים בקליפ של להקת הבנות Stooshe אשר עשו גרסת כיסוי לשירם "Waterfalls". בהמשך גם יצא סרט ביוגרפי של ווטקינס עצמה המתעד את ההתמודדות שלה עם הבעיות הבריאותיות שלה, המעבר לקליפורניה והניסיון לנהל קריירת סולו. בנובמבר 2012 קיבלה הלהקה פרס כבוד מיוחד בטקס פרסי MOBO ושנה לאחר מכן הן קיבלו פרס מפעל חיים מטעם טקס פרסי MTV יפן ואף הופיעו באותו טקס עם להיטיהן הגדולים. באותה שנה על מנת לציין 20 שנים לקריירה שלהן הוציאו אלבום אוסף מיוחד ביפן בלבד בשם "TLC 20: 20th Anniversary Hits" שכלל אוסף שירים ישנים שלהן, גרסאות מחודשות לחלק מהשירים ואף גרסה מיוחדת לשיר "Waterfalls" בו השתתפה הזמרת היפנית נאמי אמורו ששרה את החלק של לופז בשיר דבר אשר יצר מחלוקת עם משפחתה של לופז שטענה כי היא מרגישה "נבגדת" על כך שלא נמסרה לה הודעה בנושא. בתגובה ווטקינס ות'ומאס אמרו כי הן רצו להתשמש בקולה של לופז בשיר אך לא הצליחו להשיג אישור לכך.
בנוסף באותה שנה הן השתתפו בשירו של הראפר ג'יי קול "Crooked Smile". השיר הגיע למקום ה-27 בארצות הברית ובכך נהיה לשיר הראשון של הלהקה באותו עשור אשר הגיע ל-40 העליונים. ההשתתפות בשיר זה העניקה להם מועמדות לפרס פרס VMA ופרס בטקס פרסי BET Hip-Hop. בנוסף במסגרת פועלם המוזיקלי הן גם הופיעו עם הראפר דרייק בטקס פרסי ה-VMA של שנת 2013. בהמשך השניים חתמו חוזה הקלטות חדש, הפעם עם חברת אפיק רקורדס והוציאו את הגרסה האמריקאית לאלבומם TLC 20: 20th Anniversary Hits. בעקבות כך שני אלבומים נוספים של הלהקה חזרו בחזרה למצעד האמריקאי. האלבום כלל שיר חדש בשם "Meant to Be" שנכתב והופק על ידי הזמר ני-יו. השיר שימש כספקול של סרט אוטוביוגרפי שיצא אודות הלהקה באוקטובר 2015 ושודר ב-VH1. הסרט גרף 4.5 מיליון צופים ובכך הפך למשדר הנצפה ביותר בערוץ מזה 5 שנים.
בנובמבר 2013 הלהקה הופיעה שוב לבד לראשונה מזה שנה בטקס פרסי ה-AMA, שם הופיעו עם השיר "Waterfalls" והביאו את הראפרית ליל מאמא לבצע את חלקה של לופז בשיר. בהמשך השלושה ביצעו גם את השיר "No Scrubs" בתוכנית רוקדים עם כוכבים. בינואר 2014 הופיעו חברות הלהקה במסגרת ספיישל מיוחד של VH1 והסופרבול במופע בניו יורק. באפריל אותה שנה הן הכריזו על סיבוב הופעות מיוחד באוסטרליה וזו כאשר זו תהיה הפעם הראשונה בה הן הופיעו במדינה. בנוסף הן ציינו כי יהיה ייצוג קולי וחזותי ללופז במופע. בדצמבר אותה שנה הן הוציאו שיר לכבוד חג המולד בשם "Gift Wrapped Kiss".
2015–הווה: אלבום חמישי וסיבובי הופעות חדשים
בינואר 2015 הלהקה הודיעה כי תתאחד מחדש על מנת להוציא אלבום חמישי ואחרון עם השקת קמפיין תרומות לעמותת "Kickstarter". הם כינו את הקמפיין כפרויקט והם ביקשו ממעריציהם לעזור במימון הפרויקט בכך שיתרמו 5 דולר כדי להגיע לסכום של 150 אלף דולר. תוך 48 שעות הן הצליחו להשיג את הסכום המבוקש ואף עברו אותו. בין היתר תרמו להם גם מפורסמים כמו להקת ניו קידס און דה בלוק שתרמו 10,000 דולר, הזמרת קייטי פרי שתרמה 5,000 דולר, הזמר ג'סטין טימברלייק, הראפר סולג'ה בוי והשחקנית בט מידלר. סך הכל הצליחו לגייס 400 אלף דולר. לאור הצלחת הקמפיין בריאיון הן הצהירו כי הן ימשיכו לפעול יחד והן לא יתפרקו.
במאי אותה שנה הן יצאו לסיבוב הופעות בצפון אמריקה בלבד עם ניו קידז און דה בלוק והראפר נלי ובכך זה היה סיבוב ההופעות הראשון שלהן מזה 15 שנה. שנה לאחר מכן הן יצאו לסיבוב הופעות עצמאי שהמשיך עד ל-2017 בצפון אמריקה, אוסטרליה וניו זילנד וב-2017 הן יצאו לסיבוב הופעות נוסף. במקביל הן הגישו בקשה לאחיה של ליסה, רון לופז שיתיר להן להשתמש בחומרים של ליסה באלבום החדש שלהן אולם הוא סירב. באוקטובר 2016 TLC הוציאו שני שירים מתוך האלבום: "Joyride" ו-"Haters", שיצא לאור ביפן והגיע למקום הראשון במצעד ה-RNB של האייטיונז היפני. בדצמבר אותה שנה הן הופיעו בספיישל מיוחד עם הראפרית מיסי אליוט בטלוויזיה בחסות רשת פוקס לרגל החגים.
ב-30 ביוני 2017, יצא אלבומן החמישי הקרוי על שם הלהקה ובו שיתפו פעולה עם מפיקים כמו דאלאס אוסטין וקנדי בורוס. ב-14 באפריל יצא לאור הסינגל הראשון "Way Back" בשיתוף הראפר סנופ דוג לחנויות הדיגיטליות ולשירותי הסטרימינג אך לא לרדיו. השיר יצא לאור על ידי חברת התקליטים העצמאית שלהם "852 Musiq", אשר נמצאת תחת RED Distribution. האלבום מכר 12 אלף עותקים בשבוע הבכורה שלו בארצות הברית. במאי אותה שנה הן ביצעו את הופעת הבכורה שלהן בבריטניה במסגרת פסטיבל KOKO בלונדון.
ביולי 2019 הן יצאו לסיבוב הופעות משותף עם הראפרים נלי ופלו ריידה.
הישגים והשפעה
במהלך הקריירה שלהן TLC השפיעו על להקת הדסטניז צ'יילד לדבריה של סולנית הלהקה ביונסה. מגזין בילבורד הכתיר את הלהקה כלהקת הבנות השנייה הכי מצליחה בהיסטוריה. עם מכירות של 65 מיליון עותקים ושירים הן נחשבות ללהקת הבנות האמריקאית הכי מצליחה בהיסטוריה וללהקה השנייה הכי מצליחה באופן כללי. אלבומם השני מכר 23 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאלבום הנמכר ביותר על ידי הרכב נשי אי פעם בהיסטוריה. בנוסף הן הלהקה הנשית היחידה בהיסטוריה מלבד הספייס גירלז שהגיעו למעמד יהלום בארצות הברית.
במהלך השנים אנשים רבים שיבחו את הלהקה ואת השפעתה ביניהם מגזין "Vibe" שכינה אותם כ"בעלות השפעה תרבותית ומסחרית". המגזין "Philippine Daily Inquirer" כינה אותם כ"ההרכב הנשי המשפיע ביותר בעולם". מגזין "Clutch" טען כי ללהקה הייתה השפעה רבה כי להקות נשים רבות במהלך הזמן כמו SWV, Total, Blaque, 3LW, Brownstone, 702, Jade, Xscape ו-En Vogue לא הצליחו לעשות מה שהלהקה עשתה.
טיול אחרי צבא
לקרבה בין השירות הצבאי ובין הטיול שלאחריו יש השפעות סותרות. יש הרואים בטיול ניסיון להוות תגובת נגד למסגרת הצבאית הלוחצת ויש הרואים בכך המשך של מסלול החיים הישראלי הסטנדרטי הכולל בית ספר–צבא–טיול–לימודים–עבודה. הטיול משמש כטקס מעבר המשלים את תהליך ההתבגרות של הצעיר הישראלי ויש לו מאפיינים המייחדים את המטיילים הישראלים הכוללים קולקטיביות ישראלית והתנסויות בסמים קלים.
התפתחות היסטורית
בשנים הראשונות מרבית המטיילים היו בני קיבוץ ויוצאי יחידות קרביות. בשנת 1980 שהו על פי הערכה כ-400 תרמילאים ישראליים בדרום אמריקה. הנסיבות החברתיות שהולידו את התרמילאות התעצמו מאז שנות ה-90. יחד עימן חלה עלייה במספר התרמילאים הישראליים והתרחשו תהליכי מיסוד של אתרי ומסלולי התרמילאות על פי הערכות משרד החוץ כ-50,000 צעירים ישראלים יוצאים מדי שנה לטיול תרמילאים. כ-30,000 יוצאים למזרח הרחוק והשאר בעיקר לאמריקה הלטינית.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21, הביאה מגפת הקורונה הביאה לקיצור או ביטול של הטיולים אחרי צבא בקרב חיילים משוחררים.
נכון לשנת 2022, חלה עלייה במספר החיילים המשוחררים הבוחרים לוותר על הטיול הגדול ולהתחיל ללמוד לימודים אקדמיים גבוהים תוך כשנה אחרי השחרור מצה"ל, וזאת במקביל לירידה במספר החיילים שאינם מתכוונים לרכוש השכלה אקדמית אחרי שחרורם . זאת מטעמים כלכליים וכן עקב הבנתם כי ישנה חשיבות לרכישת השכלה מוקדם ככל האפשר.
השירות הצבאי וטקס מעבר
יש הרואים בטיול אחרי צבא חלק מתהליך השיגור של בני נוער מבית הוריהם המהווה חלק ממעגל חיי המשפחה. השלבים הראשונים מאופיינים בגדילה, הרחבה והצטרפות של פרטים למשפחה הגרעינית. השלבים האחרונים מאופיינים בהצטמצמות, בעזיבת המשפחה ובפרידה מסטטוסים קודמים. היציאה מבית ההורים לשירות הצבאי היא ראשיתו של תהליך השיגור. הטיול מאפשר לצעירים לבחון את יכולתם להתארגן לבד, לגלות אחריות ללא הישענות על מסגרות מוכרות ולגלות כוחות חדשים באופן עצמאי. הטיול מאפשר להתנסות בתפקידים זמניים המאפשרים להפעיל את המשאבים האישיים והחברתיים העומדים לרשותם ועשויים לתרום לעיצוב אישיות אוטונומית ולהשתלבות בחברה, תוך שמירה על עצמאותם.
קולקטיביות
אחד המאפיינים הבולטים של התרמילאים הישראליים הוא הקולקטיביות. הישראלים נוטים לטייל בקבוצות גדולות ולהתרכז בהוסטלים הנחשבים ל"גטאות" של ישראלים. ברחובות ובעסקים המקומיים במספר ערים המהוות יעד מרכזי לתרמילאים כמו פושקר וקוסקו ניתן למצוא שלטים רבים בשפה העברית, מסעדות מציעות תפריט ישראלי הכולל חומוס, צ'יפס, מלאווח וקוסקוס. ישראלים רבים פותחים במקום עסקים עצמאיים או פועלים בשיתוף עם עסקים מקומיים על מנת לספק שירותים המכוונים לאוכלוסיית המטיילים הישראליים. במקומות רבים ניתן למצוא סניף של בית חב"ד המאפשר לישראלים להתאסף יחד ולקיים מסורות יהודיות כמו שבת, ליל הסדר ויום כיפור.
שימוש בסמים
מאפיין בולט נוסף של התופעה הוא שימוש בסמים במהלך הטיול. לפי סקר של הרשות הלאומית למלחמה בסמים לתרמילאים יש נכונות גבוהה יותר להתנסות בשימוש בסמים, בהשוואה לבני גילם. קשה לאמוד את מספר המשתמשים בסמים, אך ההערכה היא כי כ-90% מתוך 30,000 המטיילים במזרח הרחוק משתמשים בסמים. עבור מרביתם אין זאת ההתנסות הראשונה. כ-2,000 תרמילאים נפגעים מדי שנה כתוצאה משימוש בסמים במהלך הטיול. כ-600 מתוכם נאלצים לחזור לארץ בשביל לקבל טיפול. למרות שהדבר אסור על פי החוק, השימוש בסמים נחשב לחלק מתרבות התרמילאים ואינו נחשב לסטייה. ההפך, זוהי הנורמה החברתית המקובלת וכלפי הסוטים ממנה מופעל לחץ חברתי.
סוגי הסמים בהם נעשה שימוש מגוונים ומשתנים בהתאם למידת זמינותם, מחירם ואיכותם. בקולומביה נפוץ השימוש בקוקאין, בהודו נפוץ השימוש בג'אראס. בנוסף נעשה שימוש בחומרים ממשפחת ההזיוניים והממריצים כגון פטריות הזיה ומסקלין, הנמצא בקקטוסים. אקסטזי, מתאמפטמין, ל.ס.ד. וקטמין נפוצים במהלך מסיבות מוזיקה אלקטרונית ומסיבות פולמון. בולט בהיעדרו מרשימת הסמים הוא ההירואין. למרות זמינותו הגבוהה ומחירו הנמוך יחסית נמנעים התרמילאים משימוש בסם הנתפס בעיניהם כסם שלילי, השייך לקבוצת ה"נרקומנים".
Better Off Dead
Better Off Dead (בתרגום חופשי: עדיף להיות מת) הוא שיר של הזמר-יוצר האמריקאי ביל וית'רס, שהופיע לראשונה באלבום הבכורה שלו Just as I Am. השיר מהווה את אחד השירים הקודרים והמרירים שכתב ופרסם וית'רס במהלך כל הקריירה שלו, ולעיתים מוגדר כשיר האפל ביותר שלו.
השיר דורג במקום ה-5 ברשימת "10 Overlooked Gems From Soul Legend Bill Withers" שערך מגזין Stereogum. בשנת 2017 מוזיקאי הג'אז חוזה ג'יימס ביצע גרסת כיסוי לשיר והגדיר אותו כאחד משירי ביל וית'רס האהובים עליו.
תוכן
מילות השיר נכתבות כמעין מכתב התאבדות של גבר לאחר שזוגתו עזבה אותו. בתוך המכתב הוא מגולל את הדרכים שבה בזבז את כל כספם על אלכוהול וסמים, כיצד בזמן שבכתה בחדרם מייאוש הוא יצא מהבית כדי לרכוש עוד סמים ועל כך שהתעלל בה נפשית אף שהייתה טובה אליו ואהבה אותו. השיר נפתח בכך שהגבר מספר על עזיבתה ורק לאחר מכן מתאר את הרקע לפרידה. בסוף השיר הגבר מסיים את המכתב, ומתאבד ביריית אקדח, שגם נשמעת עם סיומו. לפני הירי, כמו בכל אחד מהפזמונים, נאמר המשפט "עדיף לה להיות בלעדיי, ולי עדיף להיות מת", ומכאן שם השיר.
גביע אוקיאניה לאומות 2000
גביע אוקיאניה לאומות 2000 היה הטורניר החמישי של גביע אוקיאניה לאומות. הטורניר התקיים בעיר פפאטה שבטהיטי. בטורניר השתתפו שש נבחרות, שחולקו לשני בתים. שתי המדורגות ראשונות בכל בית העפילו לשלב הפלייאוף.
מוקדמות
טרם הטורניר, שתי הנבחרות המובילות בדירוג פיפ"א מתוך 12 הנבחרות החברות בקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה היו ו, והן העפילו אוטומטית לטורניר הגמר. יתר הנבחרות שיחקו בטורנירי גביע מלנזיה וגביע פולינזיה, ושתי המוליכות מכל טורניר העפילו לטורניר הגמר והשלימו את תמונת שש הנבחרות.
גביע פולינזיה 2000
הטורניר התקיים בעיר בה נערך טורניר הגמר, פפאטה שבטהיטי. הנבחרת המארחת העפילה מהמקום הראשון במאזן מושלם של ארבעה ניצחונות, ואיתה העפילה נבחרת.
שלב הגמר
שש הנבחרות שהעפילו לטורניר הגמר חולקו לשני בתים בני שלוש נבחרות כל אחד. בשלב זה נפגשו הנבחרות ביניהן בסיבוב אחד. בתום שלב הבתים, המשיכו שתי המובילות בכל בית אל חצי גמר הטורניר, ששוחק במתכונת של משחק בודד. המנצחות המשיכו למשחק הגמר, והמפסידות התמודדו ביניהן על המקום השלישי.
פרטנופה נאפולי
פרטנופה נאפולי (באיטלקית: La Polisportiva Partenope Napoli) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר נאפולי שבדרום איטליה. בעבר השתתפה בליגת העל.
הקבוצה נוסדה ב-1957 והחלה לשחק בליגת העל בעונת 1966/67.
בעונת 1967/68 זכתה הקבוצה בגביע האיטלקי, לאחר ניצחון בגמר מול אלדורדו בולוניה. ובליגה הגיעה הקבוצה עד לגמר הפלייאוף והפסידה לקבוצת אורנסודה קאנטו. בעונה שלאחר מכן זכתה הקבוצה בהסופרקאפ האיטלקי ובמקום השלישי בסיום העונה.
בעונת 1969/70 זכתה הקבוצה בגביע המחזיקות לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת וישי מצרפת.
בסוף שנות ה-80 נקלעה הקבוצה לפרשות של מכירת משחקים ובעיות כלכליות ונשרה לליגות הנמוכות. בעונת 1997/98 עוד שיחקה הקבוצה בליגה דואה (הליגה השנייה). כיום משחקת הקבוצה בליגה האזורית באיטליה.
שמות קודמים
בשל הסכמי חסות, התווסף לשמה של הקבוצה שם הספונסר:
מבחן בוזגלו
מבחן בּוּזַגְלוֹ הוא מונח שהתפשט מתחומי עולם המשפט, והפך למטבע לשון. המונח מבטא השוואה בין החזק לחלש, במשל - בין האשכנזי המבוסס לבוזגלו העולה החדש.
בשנת 1976 הורה היועץ המשפטי לממשלה דאז, אהרן ברק, לפתוח בחקירה פלילית נגד אשר ידלין במה שנודע לימים כפרשת ידלין. ידלין, פעיל מרכזי במפא"י שעמד להתמנות לנגיד בנק ישראל, נחשד בגנבה וקבלת שוחד במסגרת תפקידו הקודם כיו"ר מרכז קופת חולים כללית. כאשר ביקשו מברק לקיים את חקירתו של ידלין במשרדו, הורה לזמן את ידלין לחקירה במתקן משטרתי ואמר כי מעמדו של חשוד, רם ככל שיהיה, צריך להיות שווה למעמדו של אזרח פשוט מן השורה. לבסוף, ידלין הורשע ונידון לחמש שנות מאסר.
החלטתו זו של ברק לקיים את החקירה במתקן משטרתי הייתה צעד נחוש ואמיץ באותם ימים. בהתייחסו להחלטה, אמר ברק: "דין ידלין - כדין בוזגלו". המשמעות הייתה שאין הבדל בפני החוק בין החזק לחלש, ובהתאמה לאותם ימים, בין מי שנתפס כחזק - אשכנזים ותיקים לעומת החלש - בני העליות החדשות ובעיקר המזרחים.
למעשה, מבחן בוזגלו הועתק ממשמעותו המקורית שנגעה לשחיתות שלטונית ושימש אינדיקציה לנושאים הקשורים לשסע הבין-עדתי בישראל. מבחן בוזגלו הפך לכלי מבחן תרבותי בשורה רחבה של נושאים כמו כלכלה, חינוך תקשורת ועוד. המבחן נערך למעשה על ידי השוואת הישגיהן של שתי קבוצות עדתיות אלו, מתוך ראייה שלא אמור להיות ביניהן הבדל.
עם השנים התפתח גם המונח מבחן בוזגלו ההפוך, המתייחס לרדיפה של איש ציבור על סמך חשדות לא מבוססים, שלא היו מצדיקים פתיחת חקירה כנגד אדם מן השורה. מבחן זה גם מתייחס למתן גזר דין מחמיר על עבירה שביצע איש ציבור, בעוד אדם מן השורה יקבל גזר דין קל יותר.
Apple ID
Apple ID (אפל איי-די; מילולית, "מזהה אפל") היא שיטת אימות זהות, שנמצאת בשימוש על ידי חברת אפל עבור מכשירי אייפון, אייפד, מקינטוש ומכשירים אחרים. Apple ID מכיל מידע אישי והגדרות משתמש. כאשר משתמשים ב-Apple ID כדי להתחבר למכשיר Apple, המכשיר ישתמש אוטומטית בהגדרות המשויכות ל-Apple ID.
יצירת חשבון
ניתן ליצור חשבון Apple ID ללא תשלום בדף האינטרנט My Apple ID ("Apple ID שלי"). Apple ID הוא כתובת דואר אלקטרוני המוגנת באמצעות סיסמה שהוגדרה על ידי המשתמש שהיא מחרוזת אלפא-נומרית הכוללת אותיות ומספרים, של לפחות שמונה תווים. אפל תשלח דוא"ל אימות לכתובת הדוא"ל שהמשתמש סיפק והמשתמש יידרש להיכנס לכתובת האתר הכלולה בדוא"ל האימות כדי להפעיל את החשבון. אפשר ליצור חשבון Apple ID מבלי לציין כרטיס אשראי.
במרץ 2013 השיקה Apple ID תכונת אבטחה דו-שלבית עבור אימות וכניסה לחשבון. כאשר התכונה מופעלת, נדרש שלב אימות שני בעת שימוש ב-Apple ID בתנאים מסוימים, כגון כניסה לאינטרנט, או ביצוע רכישה מחנות האפליקציות (App Store) ממכשיר חדש. התכונה משתמשת בשירות מצא אייפון (Find My iPhone) כדי לשלוח קוד PIN בן ארבע ספרות למכשיר מהימן המשויך ל-Apple ID כאשר שלב האבטחה השני נדרש לאימות.
אחזור
Apple ID עשוי להיות מושבת מסיבות אבטחה אם הסיסמה הוזנה באופן שגוי פעמים רבות. המשתמש יוזהר באמצעות הודעה כאשר החשבון יושבת. ניתן לאחזר מזהים וסיסמאות של אפל על ידי מענה לשאלות בנושא אבטחת חשבונות ב-"iForgot". מטעמי אבטחה, Apple לא מאפסת את הסיסמה עבור חשבון Apple ID.
שימוש ביותר מחשבון Apple ID אחד
משתמשים יכולים להשתמש בחשבונות Apple ID שונים לרכישות בחנות שלהם ולאחסון ב-iCloud ושימושים אחרים. זה כולל משתמשים רבים של שירות הענן שלה בעבר, MobileMe שתמיד התקשו בכך שהם נאלצו להשתמש ביותר מחשבון Apple ID אחד, מכיוון שהרישום לשירות MobileMe יצר אוטומטית Apple ID חדש באמצעות כתובת הדוא"ל me.com שנוצרה באותה עת. כלומר המשתמשים של אותו שירות ענן לא יכלו לשנות את כתובת הדוא"ל הקודמת של Apple ID ככתובת הדוא"ל me.com שלהם ותמיד היא נשארה כך, זאת מכיוון שאפל אינה מתירה מיזוג חשבונות שונים.
דיוני אפל ברשת
Apple Discussions ("דיוני אפל") הוא פורום תמיכה משתמש–למשתמש, בו מומחים ומשתמשים של אפל נפגשים כדי לדון במוצרי אפל. כל משתמש יכול לדפדף ולקרוא את פורום הדיון ללא צורך ב-Apple ID. עם זאת, Apple ID נותן למשתמש את היכולת להשתתף באתרי Apple Discussion, ולמשל, מאפשר למשתמש לשאול שאלות על כל מוצרי החומרה או התוכנה של Apple, לקבל עזרה, טיפים ופתרונות ממשתמשי Apple אחרים.
שירותי iWork
iWork מאפשר למשתמש Apple ID להעלות ולשתף פרויקטים של iWork, כמו Pages, Numbers ו-Keynote. ניתן להציג את התכנים שפורסמו בפומבי או על ידי מי שהזמין המשתמש באמצעות iWork.com. למשתמש אין צורך לדעת אם חבריו לעבודה משתמשים ב-Mac או PC. מכיוון ש- iWork היה שירות מבוסס אינטרנט, וכל מי שיש לו דפדפן אינטרנט וחיבור לאינטרנט יכול להשתמש בו. ב-31 ביולי 2012, iWork.com הושבת לטובת iCloud, שירות הענן של אפל.
FaceTime
FaceTime היא תכונה לשיחות וידאו עבור אייפון 4 ואילך, Mac OS X 10.6.6 Snow Leopard ומעלה, הדור הרביעי של ה-iPod Touch ואילך, והאייפד 2 ואילך. עם זאת, אין צורך ב-Apple ID על מנת להשתמש ב-FaceTime, כאשר מישהו כבר משתמש באייפון (ניתן לבצע שיחות עם מספר הטלפון של ה-iPhone ב-Mac, iPod ו-iPad), ובמקרים אחרים הוא משמש כחלופה.
החנות המקוונת של אפל
Apple ID אינו נדרש עבור ביצוע הזמנה בחנות המקוונת של Apple. אפל מאפשרת לקונים לבצע הזמנות בחנות המקוונת שלה ללא Apple ID באמצעות התכונה Checkout Guest. Apple ID ותכונת Checkout Guest מאפשרים שניהם ללקוח לגשת למידע על הזמנות כמו חשבוניות, לבדוק את מצב ההזמנה ולעקוב אחר המשלוח. למרות זאת, עם חשבונות Apple ID, לדוגמה משתמשים יכולים לשמור פריטים שהם מעוניינים לרכוש, לשמור עגלה אם הם עדיין לא מוכנים לבצע הזמנה, לשמור כתובות משלוח וחיוב ופרטי תשלום כדי להאיץ את תהליך התשלום, להשתמש בהזמנה בלחיצה אחת (1-Click ordering) באתר האינטרנט של אפל ובדיקת יתרות בכרטיס המתנה של אפל.
חנויות דיגיטליות של אפל
Apple ID מעניק למשתמשים גישה לרכישה (או להורדה בחינם) ובעתיד הורדה מחדש בחינם של שירותים רבים מבוססי Apple, ביניהם:
חנות iTunes, חנות האפליקציות (עבור אפליקציות iOS), חנות האפליקציות של מק, חנות iBooks ודוכני עיתונים עושים שימוש ב-Apple ID. זאת עבור רכישת מדיה דיגיטלית כמו סרטים ומוזיקה בחנות iTunes או בחנות האפליקציות, לדוגמה. משתמש יכול להשתמש ב-Apple ID ובסיסמה כדי להיכנס לחנות iTunes או App Store עבור רכישת תוכן או אישור פריטים שהמשתמש רכש. ה-Apple ID משמש להוכחת הבעלות על התוכן שהוריד המשתמש בעבר מהחנויות הדיגיטליות של אפל.
Apple ID מאפשר למשתמש להוריד מחדש את התוכן שנרכש עבור כל אחד מהמכשירים שלו. עבור iTunes במחשבים, Apple ID יכול להעתיק תוכן שנרכש עבור עד חמישה מחשבים בכל פעם. אפל לא אישרה בדיוק כמה מכשירי iOS יכולים להשתמש בתוכן שנרכש על ידי חשבון Apple ID אחד.
Apple ID יכול לכלול עד 10 מכשירים ומחשבים (בשילוב).
iCloud
iCloud מאפשר למשתמשים לאחסן נתונים כמו מוזיקה ויישומי iOS בשרתי מחשבים מרוחקים לצורך הורדה למספר מכשירים כמו מכשירים מבוססי iOS המריצים iOS 5 ואילך, ומחשבים אישיים המריצים את מערכת ההפעלה Mac OS X Lion (גרסה 10.7.2) או ואילך, או Microsoft Windows (Windows Vista service pack ואילך). iCloud החליף את שירות MobileMe של אפל ומשמש כמרכז סנכרון נתונים עבור דוא"ל, אנשי קשר, לוחות שנה, סימניות, הערות, תזכורות (רשימות מטלות), מסמכי iWork, תמונות ונתונים אחרים. השירות מאפשר למשתמשים גם לגבות באופן אלחוטי את מכשירי ה-iOS שלהם ל-iCloud במקום לעשות זאת באופן ידני באמצעות iTunes.
שימוש ב-Apple ID עבור רישום לאתרים חיצוניים
ב-3 ביוני 2019, אפל הכריזה על ממשק API עתידי העוזר למפתחים לאמת משתמשים באמצעות Apple ID. למשתמשים יש אפשרות להסתיר את הדוא"ל האמיתי שלהם מאתרים, מכיוון שאפל מספקת כתובת העברה ייחודית לכל אתר.
כך, ניתן להירשם לאתרי אינטרנט באמצעות חשבון Apple ID (כמו שניתן כיום בחלק מהאתרים באמצעות חשבון גוגל וחשבון פייסבוק, לדוגמה).
השירות החדש זמין כעת באתרים/אפליקציות הבאים:
נחל נחשון
נחל נחשון (בערבית: وادي علي; בתעתוק לעברית: ואדי עלי) הוא נחל אכזב (זורם בחורף ובאביב) המהווה חלק משמורת הטבע "נחל מאיר ונחל נחשון" הממוקמת מזרחית לנווה שלום. אורך הנחל כ-13 ק"מ והוא נמצא בהרי ירושלים והשפלה. הנחל מתחיל באזור שואבה והוא מתלכד עם אפיקו של נחל איילון במאגר איילון שבעמק איילון. אורכו של החלק המזרחי של הנחל הוא כ-6 ק"מ, והוא חתור בין ההרים עד שער הגיא.
מקור השם
שם הנחל בערבית הוא ואדי עלי. הוא נקרא כך על שם הקדוש המוסלמי האמאם עלי שלפי המסורת נקבר במרכז הואדי. בנוסף, באפיק היה מבנה על שמו ששימש מקום תפילה למוסלמים. לאחר שהסתיימה מלחמת העצמאות קבעה ועדת השמות הממשלתית את השם "נחל נחשון" על שם מבצע נחשון (אשר נקרא כך על שם נחשון בן עמינדב ו, שכינויו ב"הגנה" היה 'נחשון') שהיה המבצע העיקרי והחשוב לפריצת הדרך לירושלים אשר הייתה מנותקת מאז פרוץ המלחמה.
שער הגיא
שער הגיא (בערבית- באב אלואד) הוא מקום יציאתו של נחל נחשון אל השפלה. זהו המבוא המערבי החשוב ביותר בדרך לירושלים. חשיבות השער לירושלים גדולה מאוד, עד כדי כך ששמו מציין גם את קטע נחל נחשון החתור בין שער הגיא לבין שואבה (כ-6 ק"מ מהנחל). בשער זה נמצאים אתרים אחדים הקשורים לתולדות ירושלים, כגון מתקני דרך קדומים, מבני שמירה וביצור, פונדק, נקודות שאיבה בדרך צינור המים. נמצאים שם גם שרידי משוריינים שליוו את השיירות לירושלים במלחמת העצמאות.
לקריאה נוספת
"נחל נחשון", מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול - כרך 11: הרי יהודה, ספי בן יוסף, ירושלים: כתר הוצאה לאור, ידיעות אחרונות משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001, עמודים 185–191.
גליאנו
גליאנו (באיטלקית: Galliano) הוא ליקר וניל ואניס איטלקי, המיוצר על פי נוסחה סודית שבין מרכיביה יותר מ-80 עשבי תיבול שונים, פרחים ושורשים.
הליקר הומצא ב-1896, ונקרא על שם גיבור המלחמה האיטלקי ג'וזפה גליאנו. המשקה מצא את דרכו לארצות הברית, שם התפרסם בעזרת איטלקים שהיגרו למערב בחיפוש אחר זהב.
גליאנו משווק בבקבוק גבוה במיוחד – כמעט פי שניים מבקבוק יין רגיל.
גרסאות
נכון היום נמכרות מספר גרסאות של ליקר גליאנו :
אברהם סבע
רבי אברהם בן יעקב סבע (1440 ה'ר, ספרד - 1508 ה'רס"ט, ורונה, איטליה) היה רב, מקובל, והוגה דעות יהודי בדור גירוש ספרד.
ביוגרפיה
נולד ופעל בקסטיליה, היה תלמידו של רבי יצחק די ליאון. עם גירוש ספרד ב-1492 עבר לגימארייש שליד פורטו בפורטוגל עם קהילתו. בעת גזירות השמד על יהודי פורטוגל ב-1497 נחטפו שני ילדיו והוטבלו לנצרות. סבע עצמו נאסר בליסבון ועבר עינויים. הצליח להימלט לפאס שבמרוקו, אך את ספריו הרבים שחיבר נאלץ להשאיר בפורטוגל, שם קבר אותם תחת עץ זית ליד ליסבון. ממרוקו נדד רבות עד שהגיע לאדריאנופול, בירת האימפריה העות'מאנית, והשתקע בה, שם כתב את ספריו מחדש.
נפטר באונייה בדרכו לאיטליה בט' בתשרי ה'רס"ט (1508), ונקבר בוורונה.
החיד"א מספר על נסיבות מותו של סבע:
נכדתו, בתו של בנו רבי יצחק נישאה לרבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך.
המרד האלבני (1910)
המרד האלבני (1910) (בטורקית: 1910 Arnavutluk İsyanı, באלבנית: Kryengritja e vitit 1910) היה מרד שהתחולל בין החודשים מאי - יוני 1910, הובל על ידי מיליציות אלבניות וכוון נגד שלטון האימפריה העות'מאנית, בעיקר באזור וילאייט קוסובו. המרד דוכא באכזריות על ידי כוחות הצבא העות'מאני תוך חורבן יישובים רבים והוביל לכ-150,000 פליטים. קהילות יהודיות ביישובים קטנים חרבו ובני הקהילות עזבו בעיקר לסקופיה ולביטולה.
המרד ותוצאותיו
המרד האלבני התחולל בין החודשים מאי - יוני 1910 באזור וילאייט קוסובו של האימפריה העות'מאנית (בימינו שטחים המצויים ב:אלבניה, מקדוניה וקוסובו). ההתקוממות החלה במחאה נגד המדיניות הריכוזית הנוקשה שהוחלה באזור אלבניה, על ידי הממשל העות'מאני החדש של הטורקים הצעירים. היא לובתה וזכתה לתמיכה כלכלית וחומרית של ממלכת סרביה.
מיליציות אלבניות בהיקף של כ-50,000 לוחמים תקפו את הכוחות העות'מאניים בפרישטינה ופץ' וחסמו את קו מסילת הברזל לסקופיה. המורדים השתלטו על יישובים אחדים בחבל וביניהם פריזרן ושקודרה. בנוסף, הוחרבו יישובים רבים בעלי אוכלוסייה נוצרית. השלטון העות'מאני החיל משטר צבאי ברחבי הויילאייט ושלח כ-16,000 חיילים לסקופיה לצורך דיכוי המרד. היקף הכוחות לא הספיק לדיכוי המרידה והצבא העות'מאני הגדיל את חיל המשלוח באזור ל-50,000 חיילים.
במהלך חודש יוני עלה בידי העות'מאנים להשתלט על הערים הגדולות ודרכי הגישה אליהן, אך האזורים ההרריים נותרו בשליטת המורדים. הצבא העות'מאני פעל בשיטת אדמה חרוכה, העלה באש והחריב יישובים רבים והוציא להורג רבים מראשי ההתקוממות, מהמתקוממים ומבני היישובים שתמכו בהם. ההרס העצום שנוצר מהמרד ודיכויו הוביל לכ-150,000 פליטים בני לאומים שונים שהגיעו לערים שונות במקדוניה העות'מאנית ובסרביה. העות'מאנים נקטו בצעדי דיכוי נוספים כגון איסור על לימודי האלף-בית האלבני.
השלכות המרד על קהילות יהודיות
המרד האלבני הביא לחורבנן של קהילות יהודיות באזור בעיקר ביישובים קטנים וגל של פליטים יהודים הגיע לערי מקדוניה. הפליטים היהודים הגיעו ללא רכוש ובמצב כלכלי קשה מאוד, וקליטתם הקשתה על הקהילות השונות.
בני קהילת קומאנובו איבדו את רכושם, עזבו את העיר לבלי שוב ועברו להתגורר בסקופיה. במיטרוביצה, חלק מבתי ורכוש הקהילה נפגע והמשפחות שנותרו ללא קורת גג עברו לסקופיה. בסטרומיצה הועלו באש בתי היהודים ובית הכנסת ו-25 משפחות נמלטו לסקופיה ולביטולה.
אוסקר ויילד
אוסקר פינגאל או'פלאהרטי וילס ויילד (באנגלית: Oscar Fingal O'Flahertie Wills Wilde; 16 באוקטובר 1854 – 30 בנובמבר 1900) היה סופר, משורר, עיתונאי, מבקר אופנה ומחזאי אירי.
ביוגרפיה
ויילד נולד בדבלין בירת אירלנד, לסר ויליאם, מנתח אזניים ועיניים מהטובים באירלנד. לצד עיסוקו ברפואה, עסק אביו בחיבור ספרים על ארכאולוגיה ופולקלור. לאביו היו ילדים מחוץ לנישואים, דבר שבא לידי ביטוי בדמויות במחזות השונים של ויילד. אמו, ליידי ג'יין פרנצ'סקה (ספרנצה), הייתה משוררת שעבדה כמתרגמת, והייתה פעילה מאוד בתנועה לעצמאות אירלנד.
בסיום לימודיו בבית הספר המלכותי "פורטורה" (1864–1871), למד ויילד לימודים קלאסיים בטריניטי קולג' שבדבלין (1871–1874). משסיים בהצטיינות המשיך למגדלן קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד (1874–1878). בזמן לימודיו באוקספורד, זכה ויילד בפרס "ניודיגייט" (Newdigate Prize) על הפואמה "ראבנה".
בזמן שהותו במגדלן קולג', נודע במיוחד בזכות השתתפותו בתנועות אסתטיות ודקדנטיות. הוא גידל שיער ארוך, קישט את חדרו בנוצות טווס, בחמניות ועוד. בעיקר נודעת מאותה תקופה אהבתו לוורדים ולצבעי השני והארגמן. התבטאותו הראשונה שזכתה לסנסציה לאומית הייתה "אני מתקשה לחיות באופן שיהלום כהלכה את החרסינה הכחולה שלי", ונטען נגדו שהוא מביע בכך רעיונות פגאניים.
הוא הושפע מאוד משני מרצים, הסופרים האנגלים ולטר פייטר וג'ון ראסקין (שהיו בעלי דעות מנוגדות), שדיברו על התפקיד המרכזי של האמנות בחיי היום-יום. במהרה הפך ויילד לסניגור התנועה האסתטית ותמך בעיקרון המרכזי של התנועה - אמנות לשם אמנות. את הדוקטרינה טבע הפילוסוף ויקטור קאוזין, קידם תאופיל גוטייה, והביא לידי מימוש הצייר ג'יימס מק'ניל ויסלר.
ב-1879 התחיל ויילד להרצות על עקרונות האסתטיקה בלונדון. לאחר מכן יצא למסע הרצאות בארצות הברית ובקנדה, וספג שם ביקורות נוקבות. באוקספורד זיכתה אותו תורתו בטבילה במימי הצ'רוול ובהשחתת חדריו. למרות הרדיפה אחריו קנתה לה התורה אחיזה בקרב שכבות מסוימות בחברה.
"הצרעה" (The Wasp), עיתון מסן פרנסיסקו, פרסם קריקטורה שמציגה את ויילד ואת האסתטיציזם באור מגוחך. גם האופרטה "פיישנס" (Patience) (1881) של גילברט וסאליבן לגלגה על התורה שלו. גיבור האופרטה, בנטהורן, מבוסס אמנם על ג'יימס מקניל ויסלר, אולם כמה מגינוניו וממנהגיו לקוחים ללא ספק מוויילד.
התנועה האסתטית הייתה מיוצגת על ידי האסכולה של ויליאם מוריס ודנטה גבריאל רוזטי והייתה בעלת השפעה ארוכת טווח על אמנות העיצוב הבריטית. כאסתטיקן מוביל, הפך ויילד לאחת הדמויות החשובות בזמנו.
בשנת 1881 פרסם ספר שירים, אך שיריו זכו להצלחה בקרב חוג מצומצם בלבד. בשנת 1882 יצא למסע הרצאות נוסף בארצות הברית ולאחר מכן חזר לאנגליה. בשנת 1884 התחתן עם קונסטנס לויד ונולדו להם שני בנים, סיריל (1885) וויוויאן (1886). לאחר מאסרו שינתה אמם את שם משפחתם ל"הולנד".
בין השנים 1887–1889 עבד כפרשן בעיתון "פאל מאל גאזט" (Pall Mall Gazette). לאחר מכן הפך לעורך העיתון "עולם האישה" (Woman's World). מכניסתו לתפקיד, זכה העיתון להצלחה רבה יותר מאשר קודם, ובמסגרת זו הגה ויילד לראשונה את רעיון הסיפור בהמשכים, כשבכל גיליון מסופר המשך החלק שפורסם בגיליון קודם, דבר שמשך יותר קוראים. במשך תקופה זו פרסם את ספרו המפורסם ביותר, "הנסיך המאושר ואגדות אחרות" (1888). הספר אויר בידי וולטר קריין וג'ייקוב הוד. ויילד הוציא ספר המשך בשם "בית הרימונים", והתבטא כי הספר אינו מיועד לילדי בריטניה ולא לקהל הבריטי.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-1891, פרסם את הרומן "תמונתו של דוריאן גריי", המתאר את חייו של אדם אשר מבחינה חיצונית נשאר צעיר ויפה לנצח, אך מבחינה פנימית הוא רקוב ומושחת. רבים טענו שיש הקבלה בין עלילת הספר והדמויות המופיעות בו לבין חייו של ויילד. הוא עצמו אמר שהוא רואה בשלוש הדמויות המרכזיות את השתקפותו שלו: "באזיל הולוורד הוא מה שאני חושב שאני. לורד הנרי הוא מה שהעולם חושב שאני. דוריאן הוא מה שהייתי רוצה להיות - בזמן אחר, אולי". "תמונתו של דוריאן גריי" הרשים את הציבור יותר בגלל גישה זו מאשר בזכות האיכויות הספרותיות שלו. בינתיים כתב ויילד מאמרים בנושאי אמנות וב-1891 הוציא שלושה מהם בספר בשם "כוונות" (Intentions).
הסוגות האהובות על ויילד היו קומדיה ודרמה. משנת 1892 הוציא ויילד יצירה חדשה כמעט מדי שנה. הצלחתו הגדולה הראשונה הייתה בקומדיה "מניפתה של ליידי וינדרמיר", שהועלתה בתיאטרון סנט ג'יימס. לאחר מכן פרסם את "אישה ללא חשיבות", "בעל אידיאלי" (1895) ו"חשיבותה של רצינות" (1895).
על יכולותיו הספרותיות והדרמטיות שבאו לידי ביטוי בהצגות אלו לא היו עוררין, על אף הניגוד בין הרעיונות שהביע להתנהלותו בפועל. בשנת 1893 סירב המו"ל שלו לפרסם את יצירתו "שלומית", אך היצירה פורסמה שנה לאחר מכן בתמיכת שרה ברנאר בפריז.
הקשר המשמעותי ביותר שלו היה עם הלורד אלפרד דאגלס, שאותו כינה "בוזי" (Bosie). אביו של לורד דאגלס, ג'ון שולטו דאגלס, המרקיז ה-9 מקווינסברי, שרק שנה לפני כן התעמת ללא הצלחה עם שר החוץ (ולימים ראש הממשלה) הלורד רוזברי על מערכת היחסים שניהל עם בנו הבכור פרנסיס הלורד דרמלנירג, לא יכול היה לשאת עוד את הבושה שאפפה אותו כשנודע לו ששניים משלושת בניו הם הומוסקסואלים, והחליט להילחם בקשר שבין ויילד לבנו. הוא יצא למלחמת חורמה בוויילד, אולם לא רצה להתלונן במשטרה על נטיותיו המיניות של ויילד (שהיו אסורות באותה עת על פי חוק בבריטניה בשל "תיקון לאבושר"). לכן החל למרר את חייו של ויילד ולהטרידו; כך למשל חיכה לוויילד מחוץ להצגת הבכורה של המחזה שכתב, "חשיבותה של רצינות", ונתן לו במתנה צרור של לפת על מנת להשפילו. ארבעה ימים לאחר מכן, ב-18 בפברואר 1895, הגיע קווינסברי זועם למועדון "אלבמארל" שבו נהג ויילד לשבת, ודרש לראות אותו מיידית. לאחר שהובהר לו שוויילד אינו במקום, נטל קווינסברי כרטיס ביקור ושירבט עליו מספר מילים (בשגיאת כתיב) שעד היום לא ברור בוודאות מהן; ככל הנראה נכתב בו "מר ויילד, סדומאי (ו)מתחזה" ("Mr. Wilde, posing (&) Somdomite"). לאחר מספר ימים, כשהגיע ויילד וראה את הכרטיס, חשכו עיניו; על פי ריצ'רד אלמן, הביוגרף שלו, הוא חשב שכתוב בו "Ponce & somdomite" (סרסור וסדומאי). לאחר מכן התעקש קווינסברי שהוא כתב "Posing as a somdomite" (מתחזה לסדומאי). ויילד המושפל החליט, על פי עצתו של "בוזי" ולמרות תחנוניהם של פרנק האריס ורובי רוס, לפעול נגד המרקיז.
משפטיו של ויילד
ויילד הגיש נגד המרקיז תביעת דיבה. הוא פנה לידידו עורך הדין הנודע ג'ורג' לואיס, אולם לואיס נשכר כבר בידי קווינסברי, ולכן נאלץ להסתפק בעו"ד טרוור המפריז, שרובי רוס המליץ עליו. המפריז היה בקיא פחות בענייני פלילים ועסק יותר בתביעות נזיקין. גם קווינסברי לא זכה לבסוף בשירותיו של לואיס, לאחר שזה התפטר מייצוגו כיוון שהיה חברו הטוב של ויילד ולא יכול היה לפעול נגדו. קווינסברי שכר את אדוארד קרסון, עו"ד אירי ותיק (ולימים הלורד הראשון של האדמירליות לאחר התפטרות צ'רצ'יל ב-1915), שהכיר את ויילד עוד מימי לימודיהם במודלן קולג' בדבלין. קרסון לא התרשם מהטריקים של ויילד והביך אותו כשהזכיר לו דברים מימי נערותם. כך, כשנשאל ויילד באיזו שנה נולד, ענה 1856, וקרסון הוכיח מיד שהוא נולד שנתיים לפני כן. לאחר משפט ארוך ומייגע, החליט חבר המושבעים לזכות את קווינסברי מכל אשמה. ויילד הואשם ב"הפקרות רבתי", דהיינו הומוסקסואליות, ונעצר ב-6 באפריל 1895 בידי המשטרה.
דגל הרפובליקה הסינית
דגל הרפובליקה הסינית, המוכר גם כדגל טאיוואן, הוא דגל לאומי ששימש את הרפובליקה הסינית בסין היבשתית ואת הרפובליקה הסינית בטאיוואן.
אוסקר ויילד
משפטיו של ויילד
כהמשך לתיאורו של ויילד כגורם משחית הקריא צ'ארלס גיל שיר שכתב הלורד אלפרד דאגלס (מאהבו של ויילד הידוע בכינוי "בוזי") בעזרתו של ויילד, בשם "שתי אהבות". הראיה שהכריעה את הכף בנוגע למשפטו של ויילד.
להלן השורות האחרונות בשיר:
דגל הרפובליקה הסינית
היסטוריה
ב-1925 הקימה מפלגת הקוומינטנג, שהוקמה ב-1912 בהנהגתו של סון יאט-סן, ממשלה מתחרה בגואנגג'ואו. הממשלה חדשה הניפה דגל אדום בו נקבע בפינה השמאלית סמל המפלגה - שמש לבנה על רקע כחול. הדגל בוסס על דגל המפלגה, בו נמצא הכוכב ומסגרתו במרכז הדגל. הדגל המקורי עוצב ב-1895.
אוסקר ויילד
משפטיו של ויילד
ויילד, שהדבר קומם אותו, פתח בנאום חוצב להבות על "האהבה שלא תעז לקרוא בשמה", תיאר את אהבת אפלטון המבוגר לתלמידיו הצעירים והכריז שהסיפור על דוד ויהונתן זה הסיפור "היפה והטהור ביותר שכתוב בתנ"ך".
דגל הרפובליקה הסינית
היסטוריה
ב-1928 איחד צ'יאנג קאי שק, מנהיג הקוומינטנג, את הרפובליקה הסינית במערכה שזכתה לשם המשלחת הצפונית, ודגל הקוומינטנג הפך לדגל הרפובליקה הסינית.
אוסקר ויילד
משפטיו של ויילד
להלן תכתיב נאומו של ויילד:
דגל הרפובליקה הסינית
היסטוריה
ממשלת ואנג ג'ינג-ויי, ממשלת בובות של האימפריה היפנית בצפון-מזרח סין במהלך מלחמת העולם השנייה, השתמשה בדגל הרפובליקה הסינית שעליו מתווסף משולש עליון עליו כתובות המילים המנדריניות 和平反共建國 - שלום, אנטי-קומוניסטיות ובנייה לאומית.
אוסקר ויילד
משפטיו של ויילד
הקהל באולם הריע לו ממושכות, עד שהשופט איים לפנות את האולם ולהמשיך את המשפט בדלתיים סגורות. חבר המושבעים לא הגיע לידי הכרעה ולא הצליח להרשיע או לזכות אותו. ויילד שוחרר, לפיכך, מהמעצר, אך נדרש לשלם ערבות של 5,000 ליש"ט.
דגל הרפובליקה הסינית
היסטוריה
לאחר תבוסת הקוומינטנג במלחמת אזרחים ב-1949, ברחו חברי מפלגת קוומינטנג ותומכיהם לטאיוואן והקימו בו מחדש את הרפובליקה הסינית, והדגל הפך לדגלה הרשמי.
אוסקר ויילד
משפטיו של ויילד
ב-16 במאי נפתח משפטו השני של ויילד ושוב חזרו עורכי הדין על טיעוניהם, הפעם בפני שופט אחר שהנחה קו נוקשה יותר בחקירה הנגדית של קלארק כך שלא היה יכול להגן כיאות על ויילד.
דגל הרפובליקה הסינית
היסטוריה
החל מ-1984, מתחרי הרפובליקה הסינית במשחקים האולימפיים משתמשים בדגל מיוחד, בו מופיעים סמל הרפובליקה הסינית והדגל האולימפי בתוך מחומש מעוגל אדום-כחול.
אוסקר ויילד
משפטיו של ויילד
ב-25 במאי 1895 הורשע ויילד ב"מעשי סדום והפקרות רבתי" (gross indecency) ונשפט למאסר של שנתיים עם עבודת פרך בבית הסוהר של לונדון. השופט סר אלפרד ויליס אמר שבכל ימיו בשבתו על כס השיפוט לא נתקל במקרה מזעזע ומחריד שכזה. הוא הוסיף שהעונש שהטיל היה המרבי בחוק ואם רק היה יכול היה משליך את "המושחת הזה לכפל כפליים ממה שגזרתי עליו". בתחילה מנעו ממנו אפילו כלי כתיבה, כך שהוא לא יכול היה לכתוב. במשך שהותו בכלא, כתב ויילד מכתב ארוך לדאגלס. הוא נתן אותו לרוס, ששלח העתקים שלו ל-30,000 איש ששם משפחתם הוא דאגלס. המכתב פורסם ב-1905 (כ-5 שנים לאחר מותו של ויילד), תחת הכותרת הלטינית "ממעמקים" (De Profundis), שנתן לו ויילד עצמו. בשנת 1949 פרסם אותו ויוויאן הולנד בשנית, בתוספת חלקים שלא פורסמו במקור.
דגל הרפובליקה הסינית
הדגל
בדרך כלל קוראים לדגל בסינית שמים כחולים, שמש לבנה, וארץ אדומה כולה (青天，白日，满地红 בפין-יין: qīng tīan, bái rì, măn dì hóng).
שלושת הצבעים בדגל הרפובליקה הסינית (אדום, כוחל ולבן) ממיצגים את שלושת העקרונות של העם, האידיאולגיה הרשמית של הקוומינטנג. הצבע האדום גם שימש כצבע לאומי של בני ההאן.
אוסקר ויילד
משפטיו של ויילד
בריאותו של ויילד התערערה מאוד בכלא, ולאחר שחרורו ב-19 במאי 1897 בילה את שארית ימיו חסר כול ביבשת, בשם הבדוי סבסטיאן מלמות', תוך שהוא גוזר על עצמו גלות מרצון מהחברה ומחוגים ספרותיים. על ערש דווי המיר את השקפתו הדתית מהנצרות האנגליקנית לקתולית, שהעריץ זה זמן רב.
דגל הרפובליקה הסינית
הדגל
הנפת והורדת הדגל מלווים בשירת המנון הדגל הלאומי.
אוסקר ויילד
משפטיו של ויילד
ויילד נפטר מדלקת קרום המוח ב-30 בנובמבר 1900, בבית מלון בפריז. למחלתו ניתנו סיבות שונות. הביוגרף ריצ'רד אלמן טען שמדובר בעגבת. מרלין הולנד, נכדו של ויילד, חשב שאין זה נכון היות שמחלתו של ויילד לוותה בניתוח. רופאיו, ד"ר פול קלייס וא'קורט טוקר, דיווחו שמצבו החמיר עקב זיהום באוזן. מסופר כי בעת מחלתו אמר ויילד בציניות - "אנוכי והטפט שעל הקיר מנהלים דו-קרב, אחד מאיתנו יצטרך ליפול ראשון".
ויילד נקבר בבית קברות "סימטייר דה באנייה" (Cimetiere de Bagneux) מחוץ לפריז, אך לאחר מכן הועברה גופתו לבית הקברות "פר לשז" (Père Lachaise) שבפריז. ב-1950 הועבר אפרו של רוס, ידידו הנאמן, לקברו של ויילד, במלאת יובל למותו. בקרב חובבי ויילד קיימת מסורת שלפיה נוהגים לנשק את מצבת הקבר בשפתיים מרוחות בליפסטיק.
בשנת 2017 נמנה ויילד עם כ- 50,000 גברים אשר זכו לחנינה בגין מעשים הומוסקסואלים שלא נחשבו עוד כעבירות.
הנצחה
ב-14 בפברואר 1995 הונצח ויילד בחלון ויטראז' בפינת המשוררים בכנסיית ווסטמיניסטר. נכדו, מרלין הולנד, הסיר את הלוט בטקס חגיגי לציון האירוע.
ב-2004, הוקם פסטיבל התיאטרון הבין-לאומי הגאה בדבלין, שבא לציון 150 שנה ליום הולדתו של ויילד.
תפעול מחשב במתגים וסריקה
תפעול מחשב במתגים וסריקה היא שיטה לתפעול מחשב אישי הנגישה לאנשים עם לקות תנועה חמורה. שיטה זו מאפשרת לאנשים שיכולים להפיק רק תנועות בודדות או אפילו תנועה בודדת, כמו הרמת גבות בלבד, לתפעל מחשב אישי. בשיטה זו, המחשב מציג בזו אחר זו את הפקודות שהמשתמש יכול לתת לו וכשהמחשב מגיע להצגת הפקודה שהמשתמש מעוניין לבחור בה, המשתמש בוחר בה בהפעלת מתג. ביחס למרבית שיטות הנגשת המחשב האחרות, שיטה זו איטית ודורשת מאמץ מנטלי רב. על כן היא בשימוש בעיקר על ידי מי שלקותו כה חמורה עד ששיטות נגישות אחרות אינן יעילות עבורו.
רקע וקהל היעד
הדרך הנוחה ביותר לתפעל מחשב היא בעזרת מקלדת מחשב רגילה ועכבר מחשב רגיל (או משטח נגיעה רגיל) ולהשתמש בעזרים אלה באופן בו מרבית האוכלוסייה משתמשת בהם. דרך תפעול זו תואמת את האופן בו תוכננו המחשבים והתוכנות ולכן היא מהירה יותר, דורשת פחות מאמץ גופני ומנטלי וגוררת פחות שגיאות תפעול. מעבר לזאת, קל יותר לתפעל את המחשב עם מקלדת ועכבר רגילים משום שכמעט כל מחשב מצויד בהם, משום שהידע לתפעול תקלות בהם הוא ידע נפוץ ומשום ששימוש בציוד המקובל נותן לאדם בעל הלקות תחושת שוויון לשאר משתמשי המחשבים. על כן, אדם שלקותו לא מפריעה לו באופן משמעותי לתפעל מחשבים חסרי אמצעי נגישות (לדוגמה, אדם עם תשע אצבעות) יעדיף על פי רוב לתפעל מחשבים באופן בו מרבית האוכלוסייה מתפעלת אותם.
ככל שלקותו של אדם מפריעה לו יותר בתפעול מחשבים, כך תגבר הנטייה לשנות את האופן בו הוא מתפעל אותם. שינוי זה יכול להיות שינוי בחומרה (כגון מעבר למקלדת ארגונומית), שינוי בתוכנה (כגון התקנה של תוכנת תמליל אוטומטי או שינוי בשיטת התפעול של התוכנה והחומרה המקובלות (כגון שימוש במקל הקלדה או הקלדה בעזרת אצבעות הרגליים). תפעול מחשב במתגים וסריקה הוא שינוי דרסטי בדרך תפעול המחשב שמומלץ רק עבור מי שלא מתאימים לו פתרונות כגון הפתרונות הבאים:
ישנן גם שיטות נגישות מחשב עבור אנשים שלקותם אינה מאפשרת להם אפילו תפעול מחשב במתגים וסריקה. אחת מהן היא תפעול מחשב במתגים וקוד מורס – שיטה הדורשת מאמץ מנטלי רב יותר מהסריקה והיא גם איטית יותר. היא מצויה בשימוש במקרים נדירים או כהשלמה לתפעול מחשב במתגים וסריקה עבור מי שמעוניין לפסוח בין שתי השיטות. שיטה אחרת היא שימוש בממשק מחשב-מוח או ממשק מחשב-עצב – שיטה שנכון לשנת 2010 עדיין מצויה בשלבי ניסויי, היא גורמת לשגיאות תפעול רבות ודורשת הרבה פעמים ניתוח להשתלת אנטנות EEG.
מהות השיטה
השיטה לתפעול מחשב במתגים וסריקה היא שיכלול של השיטה לתפעול מחשב באמצעות עכבר מחשב בלבד, עבור מי שאינו יכול לעשות תנועות שמדמות צידוד של עכבר אך יכול לעשות תנועות, או אפילו תנועה בודדת שיכולה לדמות לחיצה על כפתור העכבר. בשיטה זו, המחשב מניע את הסמן על פי סדר קבוע מראש וכאשר הסמן מגיע אל הצלמית או הלחיץ שהמשתמש מעוניין ללחוץ עליו, המשתמש מפעיל מתג המדמה לחיצה על לכפתור העכבר. כאשר מעוניינים לחבר תמליל בשיטה זו עושים זאת בעזרת מקלדת מסך וירטואלית והסמן זז על פי סדר קבוע בין הקלידים של מקלדת זו.
המתגים
אצל רבים מהאנשים המתפעלים מחשב בעזרת מתגים וסריקה, המחשב מורכב על כנה המקובעת לכיסא גלגלים ממונע ואותם מתגים המסייעים לתפעל את המחשב, מסייעים לתפעל גם את כיסא הגלגלים. בנוסף, אצל אנשים אלה המחשב מפעיל על פי רוב טכנולוגיה מסייעת מתחומים שונים כגון תקשורת תומכת וחליפית ושלט רחוק המסייע בפתיחת חלונות והדלקת מנורות.
מספר המתגים
תפעול מחשב במתגים וסריקה מקובל עבור מי שיכול להפעיל מתג בודד עד ארבעה מתגים ולפעמים שישה מתגים. ככל שאדם יכול להפעיל יותר מתגים כך שיטת הסריקה שאפשר להתאים לו היא משוכללת ומהירה יותר. מי שיכול להפעיל יותר מארבעה או שישה מתגים אינו זקוק לסריקה כלל. מקרה הגבול הוא שישה מתגים משום ששישה מתגים יכולים לדמות את פעולתו של ג'ויסטיק (ימינה, שמאלה, למעלה, למטה, כפתור לחיצה ימני וכפתור לחיצה שמאלי) וכך לחסוך את הצורך בסריקה.
יותר ממתג אחד
שיטות הסריקה עם יותר ממתג אחד הן למעשה שכלולים של שיטות הסריקה במתג בודד שנותנים למשתמש יותר שליטה ואפשרויות פעולה מגוונות יותר. ככל שמוסיפים מתגים השליטה במחשב מפסיקה להידמות לסריקה עם מתג בודד ונדמית יותר ויותר לשליטה במחשב בעזרת לחצני חצים של מקלדת או בעזרת ג'ויסטיק. אפשרויות השכלול רבות ולכן יינתנו רק דוגמאות בודדות להמחשת העניין. שכלולים לסריקה סדורה עם שני מתגים:
אהרן צפנת
אהרן צפנת (1893 - 5 בנובמבר 1965) חתם כ"בעל הטורים", היה משורר וסאטיריקן עברי. חיבר בעיקר שירים אירוניים בנושאי אקטואליה שהתפרסמו בעיתון כטור מחורז אישי קבוע. לאחר משה לייב חשקס שפעל בסוף המאה ה-19, היה בין הראשונים שהנהיגו טור שירי קבוע בעיתון לדיון בענייני היום, דגם שהשפיע על מדוריהם העיתונאיים של קדיש יהודה סילמן, אלכסנדר פן, יהודה קרני ובפרט "רגעים" ו"הטור השביעי" של נתן אלתרמן.
תולדות חייו
נולד ליד גרודנו ועסק בהוראה ובכתיבה הומוריסטית בעיתונות יידיש בפולין. עם היווסדו של העיתון "היום" ב-1925 החל לפרסם בו טור מחורז הומוריסטי אקטואלי, כן כתב בעיתון היידי "היינט". על טוריו חתם בשם "בעל הטורים". כתיבתו בעיתונות העברית והיידית בפולין נפסקה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. את שנות המלחמה עשה בברית המועצות ולאחריה עבר לפריז.
בשנת 1949 עלה לישראל ועבד במחלקת היידיש של קול ישראל.
תאודור דה באנוויל
קורות חייו
דה באנוויל נולד בעיר מולן במחוז אלייה שבחבל אוברן בצרפת לאב שהיה קצין בצי המסחרי הצרפתי. ימי נעוריו עברו עליו בחוסר עניין כאשר למד בבית הספר התיכון קונדרסה בפריז. הוא התבדל מחבריו לכיתה ולא השתתף אתם באירועים כלשהם. אחרי שסיים את למודיו בבית הספר התיכון הקדיש את עצמו לספרות.
ב-1842 פרסם את קובץ החרוזים "הפסלים" וב-1846 את הקובץ "הנטיפים התלויים". שני קובצי שירה אלה נתקבלו בביקורת עוינת, אך גרמו לידידותו עם המשורר אלפרד דה ויניי, והוא הקדיש את כל זמנו ליצירה ספרותית ולבקורת הספרות. החל ב-1853 פרסם ספרים ובהם "מחקר על המנהגים של פריז" שבו תיאר את חייהם של אנשי החברה הגבוהה שבעיר. הוא פרסם מאמרים בכתבי עת לספרות ושימש גם כמבקר תיאטרון של מספר עיתונים.
דה באנוויל התגורר בעיקר בפריז והיה אהוד על החוגים הספרותיים של העיר. הוא פרסם קובצי שירה נוספים ובהם הקובץ "מזמורי לוליינות" (1857) שאותו הקדיש לויקטור הוגו וזכה בעידודו. ב-1858 הוא זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי. ב-1866 נשא לאישה את מארי אליזבט רושגרוס וב-1867 הקדיש לה את קובץ שיריו "הגולים". ב-1868 השתתף בעריכת המהדורה השלישית של קובץ שיריו הנודע של שארל בודלר "פרחי הרע".
דה באנוויל היה אחד האנשים בעלי ההשפעה הגדולה ביותר בספרות הצרפתית של תקופתו. בהשפעתו החל להופיע ב-1866 כתב העת לספרות "הפארנאסוס בן זמננו" שביטא את רעיונותיה של קבוצת משוררים שבה היה חבר שדגלה באידיאל של תאופיל גוטייה "אמנות לשם אמנות" ושהקימה את אסכולת הפארנאס בשירה הצרפתית. הוא טיפל באופן מיוחד בבעיות הסגנון בשירה, עשה ניסיונות להעשירה והחיה צורות שירה עתיקות כמו הבלדה והרונדו.
היו כאלה שדחו את שירתו כחסרת רגש וחסרת דמיון, אך השפעתו הגדולה אפשרה למספר רב של משוררים צעירים להתנתק מן הסגנון הרגשני המעושה שהשתרש בשירה ובספרות של תקופתו. בין משוררים אלה ניתן למנות את המשורר הצעיר ארתור רמבו שבמאי 1870 שלח לו את שירו "אופליה" וקיבל את תמיכתו בצורת המלצה למוציא לאור אלפונס למר.
דה באנוויל מת בפריז ב-1891 ונקבר בבית הקברות מונפרנאס שבעיר. אחד הרחובות של הרובע השבעה עשר של פריז נושא את שמו.
קרייזלר רויאל (אוסטרליה)
קרייזלר רויאל (אוסטרליה) (באנגלית: Chrysler Royal (Australia)) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב קרייזלר אוסטרליה ("Chrysler Australia" ) (שם רשמי: "FCA Australia",שם מלא: "Chrysler Australia Ltd / FCA Australie"), חברת בת של קבוצת קרייזלר, אשר יוצרה בין השנים 1957–1963 באוסטרליה.
הפיצול הסיני-סובייטי
הפיצול הסיני-סובייטי הוא כינויו של העימות בין ברית המועצות לרפובליקה העממית של סין שהתחיל בשנות החמישים המאוחרות של המאה ה-20, הגיע לשיאו בשנת 1969, והמשיך בצורה זו או אחרת עד לסוף שנות השמונים. התהליך הביא איתו פיצול מקביל בתנועה הקומוניסטית העולמית.
רקע
שורשיו של הפיצול מתחילים בשנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר הקומוניסטים בסין, שהונהגו על ידי מאו דזה-דונג, ניהלו שתי מלחמות במקביל: מלחמת נגד הכיבוש היפני ומלחמת האזרחים הסינית נגד המפלגה הלאומית של צ'יאנג קאי שק. מאו, שניהל את הלחימה, התעלם מההנחיות לביצוע ההפיכה שקיבל מסטלין. כיוון שהן נסמכו על רתימת מעמד הפועלים-עירוניים למהפכה, מעמד שכמעט ולא היה קיים בסין, הפכו עצותיו של סטלין לחסרות ערך עבור מאו.
במהלך מלחמת העולם השנייה דחק סטלין במאו ליצור קואליציה עם צ'אנג קאי שק להדיפת היפנים. גם לאחר המלחמה יעץ סטלין למאו לחתום על הסכם שביתת נשק ולשאת ולתת עם צ'אנג. סטלין אף חתם חוזה ידידות עם צ'אנג. מאו קיבל בנימוס את הצעותיו של סטלין, אך לא עשה עמן דבר בפועל, ולבסוף גירש את צ'אנג ואת כוחותיו לטאיוואן והכריז על הקמת הרפובליקה העממית של סין ב-1 באוקטובר 1949. למרות היחסים בין מאו לסטלין, ביקורו של מאו במוסקבה לאחר ההכרזה על הקמת הרפובליקה הסתיים בחתימת אמנה המאחדת את סין וברית המועצות נגד התוקפנות היפנית.
מדיניותה הכלכלית של סין במהלך שנות החמישים, בייעוצם והכוונתם של יועצים רוסים, הייתה להיצמד למודל ההתפתחות הסובייטי של תעשייה כבדה שמומנה על ידי עושק האיכרים והשארת נושא הסחורות והסחר בעדיפות שנייה בלבד. אולם, לקראת סוף העשור החל מאו לפתח רעיונות חדשים כיצד להפוך את סין הישר למדינה קומוניסטית (במובן המרקסיסטי של המילה) בעזרת רתימת כוח העבודה העצום של סין. רעיונות אלו הובילו מאוחר יותר לביצוע הקפיצה הגדולה קדימה.
בינתיים, מותו של סטלין ב-1953 יצר מצב חדש בעולם הקומוניסטי. למרות התעלמותו השיטתית של מאו מהוראותיו של סטלין, הוא מעולם לא חדל מלראות בו את מנהיג התנועה הקומוניסטית העולמית. כאשר סטלין מת, הרגיש מאו כי עתה הוא המנהיג הבכיר ונהיה מלא תרעומת כשמנהיגיה החדשים של ברית המועצות, מלנקוב וחרושצ'וב, לא העניקו לו את המעמד לו ציפה. חרושצ'וב הרגיע את מאו עת שביקר בסין ב-1954 לרגל העברת אזור פורט ארתור מריבונותה של ברית המועצות חזרה לסין. בביקור הוסכם בין המנהיגים ליצור שיתוף פעולה כלכלי הדוק יותר בין המדינות.
הפיצול
אירועים אלו פגעו מאוד במאו ובשאר מנהיגיה של סין, שסברו שחרושצ'וב פייסני מדי כלפי המערב. מנקודת מבטם של הסובייטים, לעומת זאת, חרושצ'וב נקט בשורת צעדים זהירים לאור המציאות הבינלאומית והאיום של מלחמה גרעינית. בסוף שנות החמישים החזיקו גם ארצות הברית וגם ברית המועצות בכמות פצצות גרעין הרסנית, והממשלה במוסקבה נקטה במדיניות לאיזון עימותים בין המדינות (דוגמת הריבונות בברלין) על ידי משא ומתן. עודף המלחמתיות של מאו נתפס בעיני הסובייטים כסיבוך המסכן את השלום בעולם, ולכן לא הסכימו להעניק לו נשק גרעיני שיכול היה לשמש לפתיחת מלחמה חדשה בקוריאה או בטאיוואן, מה גם שהסובייטים סברו שמאו כבר אינו מרקסיסט כלל לאחר שביצע את הדילוג הגדול קדימה.
לפיצול בין סין לברית המועצות היו גם מקורות פנים-מפלגתיים בסין. הקפיצה גדולה גדימה, שהייתה כישלון מהדהד, הביאה על סין רעב שהרג מיליוני אזרחים. בשל כך, קשרו יריביו של מאו בצמרת המפלגה, דנג שיאופינג וליו שאוקי, קשר להדיחו מן השלטון. הסתה שתוצאה מפיצול בין סין לברית המועצות איפשרה למאו להציג את מתנגדיו כסוכניה של המעצמה השכנה שמנסים לארגן הפיכה מאחורי גבו.
במשך זמן קצר נשאר הפולמוס בין המדינות עקיף, כאשר הסינים מגנים את טיטו, והרוסים מגנים את בן בריתה החדש של סין: אנוור הוג'ה, מנהיגה של אלבניה. אך ביוני 1960 הפך הפיצול לפומבי בקונגרס של המפלגה הקומוניסטית ברומניה כאשר חרושצ'וב ונציגה של סין לוועידה התנגחו בפומבי. חרושצ'וב כינה את מאו לאומן הרפתקן בעוד הסינים כינו את חרושצ'וב רוויזיוניסט ומתחו ביקורת על אופן התנהלותו הפטריארכלי, השרירותי והרודני. חרושצ'וב ליווה את התקפתו על סין במכתב בן 18 עמודים בו הוא מגנה את המנהיגות הסינית.
בוועידת 81 המפלגות הקומוניסטיות במוסקבה בנובמבר 1960 התעמתה המשלחת הסינית עם זו הסובייטית כמו גם עם משלחות נוספות, אך לבסוף הוסכם על פשרה שתמנע מהקרע להיות רשמי. לעומת זאת, באוקטובר 1961 במהלך הקונגרס ה-22 של המפלגה בברית המועצות החלו העימותים בשנית, ובדצמבר אותה שנה ניתקה ברית המועצות את קשריה הדיפלומטיים עם אלבניה. הסכסוך בין המפלגות התרחב לסכסוך בין המדינות.
במהלך 1962, מספר אירועים בזירה הבינלאומית הביאו לקרע הסופי בין ברית המועצות לסין. מאו מתח ביקורת חריפה התנהלותו ה"הרפתקנית" וה"תבוסתנית" של חרושצ'וב במשבר הטילים בקובה, ביקורת עליה הגיב חרושצ'וב באומרו שמדיניותו של מאו תביא על העולם שואה גרעינית. באותה עת תמכה ברית המועצות בפומבי בהודו ועזרה לה במלחמתה בסין. אירועים אלו לוו בהצהרות רשמיות של כל צד לגבי האידאולוגיה הרשמית שלו. הסינים פרסמו את "הצעת המפלגה הקומוניסטית הסינית בנוגע לתנועה הקומוניסטית הבינלאומית" ביוני 1963. הסובייטים הגיבו במכתב פומבי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. תכתובות אלו היו הקשר הרשמי האחרון בין שתי המפלגות.
בשנת 1964 עמד מאו בתקיפות על כך שבברית המועצות נערכה "מהפכה נגד הקומוניזם" ושהקפיטליזם חזר לשלוט בה. היחסים בין שתי המפלגות נותקו לחלוטין וכך גם עם המפלגות של החברות בברית ורשה.
הסכסוך בין שתי המדינות פסק לזמן קצר עם נפילתו של חרושצ'וב ב-1964. בנובמבר אותה שנה נסע ראש ממשלת סין צ'ו אן לאי לביקור במוסקבה שם נפגש עם מנהיגיה החדשים של ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב ואלכסיי קוסיגין. בשובו דיווח צ'ו שלסובייטים אין כל כוונה לשנות את עמדתם בנוגע לסכסוך, מה שהביא את מאו להכריז כי בברית המועצות מתקיים "חרושצ'וביזם ללא חרושצ'וב".
מפיצול לעימות
לאחר 1965 היה הפיצול הסיני-סובייטי לעובדה מוגמרת. ביצוע מהפכת התרבות של מאו רק החמיר את המצב בין סין לברית המועצות ולמעשה בין סין לרוב העולם. היוצא מן הכלל היחיד היה הסכמתה של סין להעביר בתחומה נשק מברית המועצות לווייטנאם כדי לתמוך בצפון וייטנאם במלחמתה מול דרום המדינה וארצות הברית.
לאחר 1967 שקעה סין לתוהו ובוהו, בעוד מאו משתמש במהפכת התרבות כאמתלה להדחת כל יריביו ממשרותיהם ולעצב מחדש את מבנה המפלגה ומוסדות המדינה. המחיר ששילמה סין בעבור צעדיו של מאו היה ניתוק קשריה עם כל המפלגות הקומוניסטיות למעט אלו של אינדונזיה ושל בעלת בריתה אלבניה. אמנם ברחבי העולם קמו מפלגות מאואיסטיות, אך כוחן היה מזערי והן נעלמו מעל המפה הפוליטית במהרה.
בינואר 1967 כיתרו כוחות של המשמרות האדומים את השגרירות הסובייטית בבייג'ינג. למרות שהקשרים הדיפלומטיים בין המדינות לא נותקו מעולם באופן רשמי, הם שקעו לתרדמת עמוקה. הסינים גם בחרו להעלות מחדש את עניין הגבול המשותף עם ברית המועצות, סכסוך שמקורו בהסכמים שנחתמו במאה ה-19 בין שושלת צ'ינג החלשה לאימפריה הרוסית. סין לא העלתה דרישות טריטוריאליות ספציפיות אך התעקשה שהסובייטים מודעים לכך שההסכמים הישנים נחתמו בצורה לא חוקית. הסובייטים סירבו בתוקף להתייחס לנושא.