cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הלילה (תוכנית טלוויזיה)
היסטוריה
עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ 2 בשנת 1993, חתם גזית על חוזה עם הזכיינית "שידורי קשת". התוכנית עברה איתו לערוץ 2 ושודרה בימי שישי החל מסוף 1993. התוכנית ידרה משידור בתחילת 1997, לאחר שגזית עבר לשדר תוכנית בוקר בבמסגרת "שידורי קשת", לאחר שינוי בימי השידור של הזיכיון שלה.
בינואר 2002 החל גזית שוב לשדר את התוכנית בשם "הלילה עם גבי גזית", הפעם במסגרת חברת החדשות של ערוץ 2, תוכנית שהתמקדה בראיונות בנושאים פוליטיים ואירועי השעה. את התוכנית ערך יחד עם גזית העיתונאי ישראל סגל. אולם לאחר חצי שנה הוחלט על הפסקת התוכנית, בגלל תלונות על "נטייתה שמאלה".
בנק חלב אם
בנק חלב אם הוא שירות שבו נאספות, נבדקות ומחולקות מנות של חלב אם שנתרמות על ידי אמהות מניקות, שאינן בנות משפחה של התינוק המקבל את החלב.
במחקרים ובארגוני בריאות רבים נטען כי חלב אם הוא התזונה המיטבית עבור התינוק, לפחות בששת החודשים הראשונים לחייו. חלק מהאמהות מתקשות להניק או לשאוב חלב אם משדיהן, או שהתינוקות מתקשים לינוק, או שקיימת בעיה אחרת המונעת הנקה; בעקבות זאת התינוקות מוזנים בתחליף חלב אם. הורים שמעדיפים בכל זאת הזנה באמצעות חלב אם, יכולים להשתמש בחלב אם של אישה אחרת, שמניקה את תינוקה ויש לה עודפים של חלב שאוב. בעבר היה מקובל לשם כך מקצוע המינקת, אולם כיום הוא נדיר בעולם המערבי. לכן אפשרות נוספת הקיימת כיום לתיווך בין נשים שמציעות חלב אם שאוב לבין הורים שמבקשים חלב זה עבור תינוקם, היא בנק חלב אם. ארגון הבריאות העולמי (WHO) וארגון יוניצף (UNICEF) הודיעו גם הם כי אפשרות זו היא הטובה ביותר לתזונת התינוק במקרה בו קיים קושי בהנקה.
תרומת חלב אם יכולה להיות בעייתית כשאינה מבוצעת בזהירות. אם האם החולה נשאית או חולה במחלות מין (כגון HIV), הן יכולות לעבור בחלב. כמו כן, אם החלב לא אוחסן כראוי הוא עלול להתקלקל.
בנקים של חלב אם הוקמו בעשורים האחרונים במדינות רבות ברחבי העולם. הארגון International Milk Banking Initiative (IMBI) מאגד בנקי חלב מ-33 מדינות בעולם. התופעה נפוצה בברזיל, למשל, בה קיימים כ-210 בנקי חלב אם; נטען כי המאמץ המושקע בבנקי חלב אלו והתפוצה שלהם תרמו לירידה שחלה בשיעורי תמותת תינוקות בברזיל משנות ה-90 עד 2015. באירופה קיימים 203 בנקי חלב אם, ובצפון אמריקה רק 16. במרבית הבנקים ברחבי העולם נדרשות התורמות לעמוד במספר קריטריונים כדי לתרום, למשל עליהן להיות בריאות ולעבור בדיקות למחלות מין.
בעבר, לא היה קיים בישראל בנק חלב מסודר ותחת פיקוח. ב-2011 הוקם אתר אינטרנט המרכז אמהות המעוניינות לתרום חלב אם, ומתווך בינן לאמהות אחרות; עדיין אין מנגנון פיקוח ובדיקה של החלב הנתרם באמצעות אתר זה. בשנת 2014 פרסם משרד הבריאות חוזר בנוגע לסטנדרטים ותקנות הנוגעים להפעלת בנק חלב אם בישראל. החל משנת 2019 פועל בנק חלב אם בירושלים.
תאודוטיון
תאודוטיון (ביוונית: Θεοδοτίων; נפטר סביב שנת 200 לספירה) היה מלומד יהודי הלניסטי, אשר בשנת 150 לספירה לערך תרגם את התנ"ך ליוונית. יש מחלוקת לגבי השאלה אם הוא תיקן את תרגום השבעים או תרגם מתוך כתבי יד עבריים שייצגו מסורת מקבילה שלא שרדה. על פי בן דורו, אירנאוס, תאודוטיון היה יהודי גר, כמו עקילס, ומהעיר אפסוס.
במאה ה-2 צוטט הטקסט של תיאודוטיון ב"רועה של הרמאס" וב"דיאלוג עם טריפון יהודי" של יוסטינוס מרטיר. הגרסה המוגמרת שלו, אשר מלאה כמה חוסרים בגרסת השבעים של ספר ירמיהו וספר איוב, יצרה טור אחד בהקספלה של אוריגנס, סביב 240 לספירה. ההקספלה, ששרדה רק בפרגמנטים, הציגה שישה טקסטים בעברית וביוונית זה לצד זה: שתי גרסאות יווניות מאת עקילס וסימכוס, וגרסת תאודוטיון בעקבותיה, שככל הנראה משקפת הבנה בת זמנו של הרצף ההיסטורי שלהם.
תרגומו של תאודוטיון הועתק כל כך הרבה בכנסייה הנוצרית הקדומה, עד שגרסתו לספר דניאל גברה למעשה על גרסת תרגום השבעים. ספר דניאל של השבעים שרד בשני כתבי יד ידועים בלבד, קודקס כיסיאנוס 88 (שהתגלה מחדש בשנות ה-70 של המאה ה-18) ופאפירוס 967  (התגלה בשנת 1931). הירונימוס, בהקדמתו לדניאל (407 לספירה), מתעד את דחיית גרסת השבעים של אותו ספר בשימוש נוצרי: "אני גם רוצה להדגיש בפני הקורא את העובדה שזה לא היה על פי גרסת השבעים אלא על פי גרסת תאודוטיון עצמו שהכנסיות קוראות בפומבי את דניאל". הקדמתו של הירונימוס מציינת גם שבתוך ההקספלה היו הערות, מה שמעיד על מספר הבדלים גדולים בתוכן בין דניאל של תאודוטיון לבין הגרסאות המוקדמות יותר ביוונית ובעברית. עם זאת, דניאל של תאודוטיון קרוב יותר לנוסח המסורה העברי ששרד, הטקסט שהוא הבסיס לרוב התרגומים המודרניים. דניאל של תאודוטיון הוא גם זה שנמצא בגוף במהדורה הרשמית של תרגום השבעים שפורסמה על ידי האפיפיור סיקסטוס החמישי בשנת 1587.
זהירותו של תאודוטיון בתעתוק מילים עבריות לצמחים, בעלי חיים, מלבושים ובגדים פולחניים, ומילים בעלות משמעות לא ברורה, במקום לאמץ תרגום יווני, העניקו לו מוניטין של "לא מלומד" בקרב עורכים בטוחים יותר לאחר הרנסאנס, כמו ברנאר דה מונפוקון.
היא ענדה סרט צהוב
היא ענדה סרט צהוב (באנגלית: She Wore a Yellow Ribbon) הוא מערבון אמריקאי משנת 1949 בבימויו של ג'ון פורד, עם ג'ון וויין בתפקיד הראשי.
הפארק הלאומי יוהו
הפארק הלאומי יוהו (באנגלית: Yoho National Park) שוכן בהרי הרוקי הקנדיים לאורך הצד המערבי של קו פרשת המים של אמריקה, בדרום-מזרח קולומביה הבריטית שבקנדה, והוא משתרע על שטח של 1,313 קמ"ר.
היא ענדה סרט צהוב
זה השני בטרילוגית המערבונים של פורד-וויין, אחרי "מבצר האפאצ'ים" (1948) ולפני "ריו גראנדה" (1950).
שם הסרט נובע מהשיר הפופולרי "היא ענדה סרט צהוב" שהתפרסם במלחמת העולם הראשונה, עבר שינוי מילים ומנוגן במצעדים בארצות הברית וברחבי העולם. מקורו במנהג של נשות הצפון במלחמת האזרחים האמריקאית לענוד סרט צהוב עד שאהוביהם יחזרו מהמלחמה. השיר ידוע גם בביצוע של האחיות אנדרוז ומקהלת מיץ' מילר.
הפארק הלאומי יוהו
גאוגרפיה, גאולוגיה ואקלים
בצדו המזרחי גובל יוהו בפארק הלאומי קוטניי, ובצדו הדרומי הוא גובל בפארק הלאומי באנף. משרדי הפארק ומרכז המבקרים שלו נמצאים בעיירה הקטנה פילד שבקולומביה הבריטית. מקורה של המילה יוהו הוא בשפת קרי, ומשמעותה היא יראת כבוד או פליאה.
הפארק משתרע על פני 1,313 קמ"ר, והוא הפארק הלאומי הקטן ביותר מבין קבוצת הפארקים הלאומיים שבה הוא נכלל. פארק יוהו, הפארק הלאומי קוטניי, הפארק הלאומי באנף ושלושה פארקים של פרובינציית קולומביה הבריטית (האמבר, הר אסיניבוין והר רובסון) הוכרזו כולם כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, בשם הקיבוצי "הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים".
היא ענדה סרט צהוב
פרנק נאנגט ולורנס סטאלינגס היו מועמדים לפרס גילדת הכותבים של אמריקה למערבון הטוב ביותר.
הפארק הלאומי יוהו
גאוגרפיה, גאולוגיה ואקלים
עונת החורף בפארק ארוכה, ועונת הקיץ חמימה וקצרה יותר. הטמפרטורה הממוצעת בעמקי הנהרות בינואר היא מינוס 7 מעלות צלזיוס, וביולי הטמפרטורה הממוצעת אינה עולה על 22 מעלות צלזיוס. הטמפטורות באזורים הגבוהים יותר של הפארק נמוכות ב-5 עד 7 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים גדלה ככל שעולים בגובה, ונעה בין 380 מילימטרים עד 1,250 מילימטרים.
היא ענדה סרט צהוב
הסרט צולם בעמק מוניומנט בו צולמו מערבונים רבים.
תקציר העלילה
קפטן נתן בריטלס (ג'ון וויין) מפקד על פלוגת פרשים של צבא ארצות הברית במצודת "פורט סטארק". הוא עומד לפרוש מהצבא לאחר שירות של ארבעים שנה. השנה היא 1876 לאחר ניצחון האינדיאנים על צבאו של ג'ורג' ארמסטרונג קסטר בקרב קרב ליטל ביגהורן. בעקבות הניצחון התעוררות רגשות המלחמה בשבטי שאיין והאפאצ'י ותפקידו האחרון של בריטלס הוא למנוע המשך מלחמות האינדיאנים.
הפארק הלאומי יוהו
הצומח והחי
בפארק יש שלושה אזורי צמחייה המחולקים לפי הגובה. האזור ההררי מאופיין בערבות דשא וביערות של אשוח דגלאס ועצי אורן, המכוסות בקיץ במצע עבה של פרחי בר. ביער התת-אלפיני גדלים בעיקר יערות מחטניים סגורים. עצים אינם גדלים באזור האלפיני, והצמחייה היא בעיקר ערבה אלפינית וחזזית המתקיימת על הסלעים.
היא ענדה סרט צהוב
תקציר העלילה
את בריטלס משרת סרג'נט קווינקנון (ויקטור מקלגלן) שמכור לטיפה המרה. קציניו הם לוטננט ראשון פלינט קוהיל (ג'ון אגר) ולוטננט שני רוס פנל (הארי קארי ג'.). על החיילים מפקד סרג'נט טייר (בן ג'ונסון) לוחם לשעבר בצבא הקונפדרציה. מפקד המצודה מייג'ור מק אולשארד (ג'ורג' אובראיין) מטיל על בריטלס ללוות את אשתו אבי (מילדרד נטוויק) ואחייניתו אוליביה (ג'ואן דרו) לSudros Wells משם יעלו על כרכרה מזרחה.
הפארק הלאומי יוהו
הצומח והחי
בפארק תועדו כ-60 מינים של יונקים, ובהם אייל פרדי לבן-זנב, אייל פרדי שחור-זנב, אייל קורא, אייל קנדי, דוב גריזלי, דוב שחור, זאב מצוי, זאב ערבות, עז הרים (האוכלוסייה הגדולה ביותר עם כ-400 פרטים) ופומה צפון-אמריקאית. כמו כן תועדו למעלה מ-200 מינים של עופות, ובהם עיט זהוב ועיטם לבן-ראש. מאגרי המים של הפארק הם בית גידול עבור מספר מינים של וייטפיש, טרוטה, ופיקרל צפוני. האקלים החורפי של הפארק אינו מאפשר את שגשוגם של זוחלים ושל דו-חיים, ועד כה תועדו רק 7 מינים של בעלי חיים אלה.
היא ענדה סרט צהוב
תקציר העלילה
על חסדיה של אוליביה היפהפייה מתחרים שני הקצינים קוהיל ופנל. היא עונדת סרט צהוב וכל אחד חושב שזה למענו.
כשהם מגיעים למקום מסתבר שהאינדיאנים התקיפו והציתו אותו. הם מטפלים בפצועים וחוזרים עם האנשים לפורט סטארק בהרגשת תבוסה.
בריטלס יוצא לדבר עם ראש השבט כמשימה אחרונה לפני פרישתו. לפני היציאה עורכים לו פקודיו מסדר פרידה ומגישים לו שעון כסף כמתנת פרידה.
הפגישה עם ראש השבט היא מוצלחת ונשיהם מעשנים מקטרות שלום אך בריטלס מבחין שצעירי השבט שואפים למלחמה. הם גם הרגו את סוחר הנשק ושדדו את רוביו.
בריטלס מתכן התקפה על מכלאות הסוסים שלהם. בהתקפה מתחוללת מהומה והסוסים בורחים צפונה ולשבט לא נותר ברירה אלא לסגת.
בריטלס עוזב לקליפורניה אך באמצע הדרך מגיע אליו סרג'נט טייר ומודיע לו כי הגנרלים פיליפ שרידן וויליאם שרמן והנשיא יוליסס ס. גרנט החליטו להעלותו לדרגת לוטננט קולונל. הוא חוזר לפורט סטארק ונוכח בטקס האירוסין של לוטננט קוהיל ואוליביה. הוא מקבל זר פרחים ומניח אותו על קברה של אשתו המנוחה בבית הקברות הסמוך.
יואכים מונונגה
יואכים לובנגוואנה מונונגה (נולד ב-30 ביוני 1988) הוא כדורגלן עבר בלגי ומאמן כדורגל בהווה, המשמש כעוזר מאמן בקבוצת לוון הבלגית.
קריירה
מונונגה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מוסקרון. לאחר שלא זכה להגיע לקבוצה הראשונה, עבר לטוביזה מהליגה השנייה. בסיום עונת עלה עם המועדון לליגת העל. בקיץ חתם במכלן. כבר בעונתו הראשונה, עורר עניין רב בעיני קבוצות רבות בליגה, אך הוא החליט להישאר עוד עונה במכלן. בקיץ מונה לקפטן.
בינואר חתם בגנצ'לרבירליגי הטורקית. לאחר שלא זכה לדקות משחק בטורקיה, ב-31 במאי 2012 חזר לבלגיה כאשר חתם בג'רמינל בירסחוט. בקיץ המועדון התפרק ומונונגה חתם במונס.
ב-21 בספטמבר 2014 חתם במכבי פתח תקווה. ב-27 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בפתח תקווה בניצחון 2–3 נגד הפועל רעננה. ב-1 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בפתח תקווה בניצחון 0–1 נגד מכבי חיפה. ב-1 בדצמבר 2014 הבקיע צמד בניצחון 2–3 נגד בית"ר ירושלים. בשנת 2016 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
בנובמבר חתם בויטרבסה קלצ'ו מליגה פרו, הליגה השלישית באיטליה. בסיום העונה, פרש מכדורגל.
קריירת אימון
לאחר הפרישה, מונה מונונגה למאמן קבוצת הנוער של לוון, בהמשך מונה לעוזר מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון.
סמואל אומטיטי
סמואל אומטיטי (באנגלית ובצרפתית: Samuel Yves Umtiti; נולד ב-14 בנובמבר 1993) הוא כדורגלן צרפתי יליד קמרון המשחק בעמדת הבלם בליל.
קריירה
אומטיטי נולד בקמרון, הצעיר מבין אחיו. בגיל שנתיים עברה משפחתו לליון שבצרפת. בגיל 5 החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית מניבל ובגיל שמונה עבר למחלקת הנוער של קבוצת הפאר הצרפתית אולימפיק ליון, הוא החל לשחק בתור חלוץ, הוסט לקשר ולבסוף לבלם.
ב-8 בינואר 2012, בגיל 19, ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–2 בדרבי על ליון דוצ'ר במסגרת הגביע הצרפתי. ב-14 בינואר 2012 ערך את הופעתו הבכורה בליגה הצרפתית בהפסד 0–1 למונפלייה. ב-28 במרץ חתם על חוזה מקצועי ראשון בקבוצה. בעונתו הראשונה בבוגרים ערך 18 הופעות בכל המסגרות. ב-20 בספטמבר 2012 ערך את הופעתו הבכורה במסגרת אירופית בניצחון 1–2 על ספרטה פראג במסגרת הליגה האירופית. ב-12 בינואר 2013 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–2 על טרואה. ב-20 ביולי 2015 האריך את חוזהו עד 2019 לאחר התעניינות מקבוצות הפאר באירופה.
ב-12 ביולי 2016 חתם בברצלונה הספרדית תמורת 25 מיליון אירו וסעיף שחרורו נקבע ל-60 מיליון אירו. ב-17 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–3 על סביליה בהסופר קאפ הספרדי. אומטיטי זכה לשבחים רבים על התאקלמותו בברצלונה והפך במהרה לשחקן הרכב. ב-4 במרץ 2017 כבש את שער הבכורה שלו במדי ברצלונה בניצחון 0–5 על קבוצת סלטה ויגו.
בשנת 2018 אומטיטי נפצע בברך, השחקן נמנע מלעבור ניתוח על מנת לא לפספס את המונדיאל. כתוצאה מכך, את העונה שלאחר המונדיאל אומטיטי העביר בהתאוששות מהפציעה.
באוגוסט 2020 תוך כדי שהוא מתאושש מהפציעה בברך, חלה בקורונה.
ב-25 באוגוסט 2022 הושאל ללצ’ה מהסרייה א עד לתום עונת 2022/2023.
ב-22 ביולי 2023 חזר לצרפת וחתם לשנתיים בליל.
נבחרת צרפת
אומטיטי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת החל מגיל 17. הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2016 שנערך בצרפת לאחר פציעתו של ז'רמי מתייה. את הבכורה במדי הנבחרת ערך ברבע גמר הטורניר, לאחר השעייתו של עדיל ראמי, במשחק בו ניצחה צרפת את איסלנד בתוצאה 2–5.
במונדיאל 2018 כבש אומטיטי את שער הניצחון בנגיחה מהקרן במשחק חצי הגמר נגד בלגיה. כתוצאה מכך העפילה צרפת למשחק הגמר, אומטיטי פתח במשחק הגמר שבו צרפת ניצחה את קרואטיה 4-2 וזכתה במונדיאל.
חיים אישיים
אומטיטי הפך לטבעוני ב-2020. בריאיון ל-OneFootball סיפר כי המעבר לטבעונות עזר לשפר את בריאותו.
לילי אסקלסן גרסיה
לילי אסקלסן גרסיה (באנגלית: Lily Eskelsen García; נולדה ב-1 במאי 1955) היא מורה אמריקאית ומנהיגת איגודי עובדים. כיושבת ראש אגודת החינוך הלאומית בת 2.29 מיליון החברים בה, אסקלסן גרסיה הובילה את איגוד העובדים הגדול ביותר בארצות הברית בשנים 2014–2020. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 דיווחו מספר כלי תקשורת גדולים — בהם וושינגטון פוסט, פוקס ניוז והניו יורק טיימס — כי אסקלסן גרסיה היא מועמדת מובילה לתפקיד מזכירת מחלקת החינוך של ארצות הברית בממשלו של הנשיא הנבחר ג'ו ביידן.
ביוגרפיה
לילי אסקלסן גרסיה נולדה בשם ליליה לורה פייס בבסיס פורט הוד שבטקסס. אביה שירת בצבא ארצות הברית ואמה היגרה לארצות הברית מפנמה. לאחר לימודיה התיכוניים נישאה לרואל אסקלסן, עמו חבקה שני ילדים לפני מותו ב-18 במרץ 2011. אסקלסן גרסיה החלה לראשונה לעבוד כעובדת קפיטריה, ולאחר מכן כעוזרת למורה לחינוך מיוחד. לפי אותה מורה, אסקלסן גרסיה שבה לבית הספר בו עבדה כדי להכין את הקרקע לתואר אקדמי בהוראה. היא עשתה את דרכה באוניברסיטת יוטה על בסיס מלגות והלוואות סטודנטים. היא השלימה בכבוד רב לימודי תואר ראשון בחינוך יסודי, ובהמשך קיבלה תואר שני בטכנולוגיה חינוכית.
בשנת 1980 נסעה אסקלסן גרסיה לעבוד בהוראת כיתות ד', ה' ו-ו' בבית הספר היסודי "אורצ'רד" שבמרכז העיר סולט לייק סיטי. בשנת 1989 היא זכתה בתואר "מורה השנה" ביוטה. מאוחר יותר, בזמן שמילאה תפקידי התאחדות עובדים בתחום החינוך, לימדה ילדים חסרי בית בכיתה אחת במקלט לדיר רחוב בסולט לייק סיטי. כמו כן, היא לימדה במסגרות אחרות כמו גני ילדים ציבוריים ובכיתה ו' של בית הספר הציבורי בסולט לייק סיטי לילדי אומנה.
הסיקור העיתונאי שקיבלה בעקבות הענקת פרס מורת השנה עודד אותה להתמודד לראשונה לתפקיד ציבורי. בשנת 1990 זכתה בבחירות לנשיאות אגודת החינוך של מדינת יוטה, הסניף המדינתי של אגודת החינוך הלאומית. אחת מיוזמותיה כנשיאת אגודת החינוך של יוטה הייתה ייסוד "הקרן לילדים בסיכון", והיא כיהנה כנשיאה הראשונה של קרן זו. כמו כן, היא כיהנה כנשיאת מערכות הפנסיה של יוטה. בשנת 1996 היא נבחרה לוועד הפועל של אגודת החינוך הלאומית, המונה תשעה חברים. בשנת 1998 היא הייתה ההיספנית הראשונה שנבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית לייצוג אחד ממושביה של יוטה בבית הנבחרים של ארצות הברית. היא גייסה למעלה ממיליון דולר אמריקני וגרפה 45% מהקולות בבחירות המקדימות, אך בסופו של דבר הפסידה למריל קוק מהמפלגה הרפובליקנית בבחירות הכלליות. ב-2000 מונתה לחברה בכינוס הבית הלבן לשיפור החינוך ההיספני בידי הנשיא ביל קלינטון.
ב-2002 היא נבחרה לגזברית האגודה עם 78 אחוזים מהקולות. הייתה זו הפעם הראשונה בה מערכת בחירות בת ארבעה מתמודדים הוכרעה ללא צורך בסיבוב שני. במשך שתי תקופות כהונה בנות שלוש שנים הייתה גזברית האגודה, תחת נשיאותו של רג ויוור. ב-4 ביולי 2008 נבחרה לסגנית נשיא האגודה, וב-2011 נבחרה מחדש עם למעלה מ-905 מהקולות. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הביעה את תמיכתה בהילרי קלינטון, והצטרפה אליה בקיום תעמולת בחירות. לאחר השבעתו של דונלד טראמפ לנשיאות, התנגדה אסקלסן גרסיה למדיניותה של בטסי דבוס, מזכירת החינוך בממשל טראמפ.
כנשיאת אגודת החינוך הלאומית פעלה למען הבטחת תמיכת הארגון לג'ו ביידן, על אף שבכירים באגודה קיוו שהמועמדים הפרוגרסיביים אליזבת וורן וברני סנדרס יהנו מתמיכת האגודה. לאחר ניצחונו של ביידן בבחירות לנשיאות 2020, נהייתה אסקלסן גרסיה לאחת המועמדות המובילות לתפקיד מזכירת מחלקת החינוך של ארצות הברית. עם זאת, בסופו של דבר בחר ביידן במיגל קרדונה.
אימידקלופריד
אִימִידַקְלוֹפְּרִיד (אנגלית: Imidacloprid) הוא קוטל חרקים אשר פועל כרעלן עצבי ושייך לקבוצת כימיקלים בשם ניאוניקוטינואידים אשר פועלים על מערכת העצבים של חרקים, עם רעילות נמוכה מאוד ליונקים.
החומר הכימי מפריע לשידור גירויים במערכת העצבים של החרקים. על ידי חסימת קולטנים ניקוטיניים, אימידקלופריד מונע מהמוליך העצבי אצטילכולין להעביר דחפים בין העצבים, וכתוצאה מכך גורם לשיתוק החרק שסופו מוות. לחומר השפעה הן במגע והן דרך מערכת העיכול. אימידקלופריד נקשר חזק יותר לקולטנים של חרקים מאשר של יונקים ולכן רעיל הרבה יותר לחרקים.
חופש פוליטי
חופש פוליטי (המכונה גם אוטונומיה פוליטית או עצמאות פוליטית ) הוא מושג מרכזי בהיסטוריה ובמחשבה מדינית ואחד המאפיינים החשובים ביותר של חברות דמוקרטיות. חופש פוליטי מוגדר כחופש מדיכוי או כפייה היעדר הגבלות על הפרט וקיום בתנאים מאפשרים, או היעדר תנאי חיים של כפייה, למשל כפייה כלכלית. אף על פי שחופש פוליטי מתפרש לרוב כחירות שלילית, בהיותו חופש ממגבלות חיצוניות בלתי סבירות, הוא יכול להתפרש גם כחירות חיובית, בהיותו מימוש חיובי של זכויות, יכולות ואפשרויות פעולה ומימוש זכויות חברתיות או קבוצתיות. חופש פוליטי יכול לכלול גם חופש ממגבלות פנימיות על פעולה או דיבור פוליטיים (למשל חופש מקונפורמיות חברתית או התנהגות לא אותנטית). מושג החופש הפוליטי קשור קשר הדוק למושגים של חירויות האזרח וזכויות האדם, אשר בדרך כלל מוגנים בחברה דמוקרטית על פי חוקי המדינה.
דעות
לקבוצות שונות מכל הקשת הפוליטית יש תפיסות שונות לגבי ההגדרה של חופש פוליטי.
פילוסופיה פוליטית שמאלנית רואה בדרך כלל את החופש הפוליטי כחירות חיובית אשר מאפשרת לקבוצה או יחיד לקבוע את חייהם או לממש את הפוטנציאל שלהם. במובן זה, חירות עשויה לכלול חופש מעוני, רעב, מחלות ניתנות לטיפול ודיכוי וכן גם הגנה מהפעלת כוח וכפייה.
לפי הפילוסוף הנאו-ליברלי וכלכלן פרס נובל פרידריך האייק, הגישה הסוציאליסטית הגדירה את "חירות הפרט" כ"חופש ממכשולים" וזה יצר בלבול וטשטש את המטרה של "הבטחת חופש הפרט".
ההתמקדות ב'חופש מ..' הביאה ל "בלבול בין חופש לבין כוח". הרעיון של "כוח קולקטיבי לשלוט על הנסיבות" מוביל לחשיבה על "יכולת 'לעשות מה שאני רוצה', הכוח לספק את רצונותינו, או מגוון אפשרויות פעולה". האייק טען כי ברגע ש"החופש מזוהה עם כוח" נוצרת "מדינה טוטליטרית" שבה "דוכאה החירות בשם החירות".
אנרכיסטים חברתיים רואים בחירות שלילית וחירות חיובית שני חלקים המשלימים זה את זה בבנייתו של חופש. תפיסה כזו של זכויות מרמזת על צורך בפשרות תועלתניות, למשל: הקרבת זכות הקניין או חופש ההתאגדות של האדם בתמורה לפחות אפליה גזעית או יותר סובסידיות לדיור. לטענת אנרכיסטים חברתיים, ההתמקדות בחירות שלילית אשר נפוצה בקפיטליזם מייצרת "חופש אנוכי".
אנרכו-קפיטליסטים רואים בחירות שלילית מערכת יציבה. איין ראנד תיארה זאת כ"עיקרון מוסרי המגדיר ומאשר את חופש הפעולה של אדם בהקשר חברתי". עבור ליברטריאנים כאלה, חירות חיובית סותרת את עצמה מכיוון שחייבים לוותר על חלק מהזכויות תמורת זכויות אחרות, ונוצרת זילות של תכונות אשר אמורות היו להיות מעל שיקולים מוסריים. כל זכות אשר דורשת תוצאה סופית המיוצרת על ידי אנשים (כגון דיור, חינוך, שירותים רפואיים וכן הלאה) היא למעשה זכות לכאורה לשעבד אחרים.
הפילוסוף הפוליטי אלסדיר מקינטייר הגדיר מופש כתלות הדדית-חברתית בינינו לאנשים אחרים.
הכלכלן חתן פרס נובל, מילטון פרידמן, טוען בספרו קפיטליזם וחופש שישנם שני סוגים של חופש: חופש פוליטי וחופש כלכלי, וללא חופש כלכלי לא יכול להיות חופש פוליטי.
במאמרו "מדוע השוק מערער את הדמוקרטיה", רובין האנל מתנגד לתפיסת החירות הכלכלית של פרידמן וטוען כי בכל פעם שמישהו מממש את החופש הכלכלי שלו, הוא פוגע בחופש של אחרים. לטענתו, זה מייצר קונפליקטים אשר נפתרים באמצעות מיסוד של זכויות קניין, ולכן חיוני להחליט מהי הדרך הטובה יותר להסדרת זכויות קניין, אולם פרידמן פשוט לוקח כמובן מאליו את זכויות הקניין הקיימות ואינו מטיל בהן ספק.
הפילוסוף הפוליטי ניקולס קומפרידיס טוען שהשאיפה לחופש בעידן המודרני מונעת משני אידיאלים: חירות כביטוי של אוטונומיה או עצמאות, וחירות כיכולת ליזום התחלה חדשה בשיתוף פעולה עם אחרים.
חופש פוליטי מתואר על ידי מישל פוקו גם כהתנגדות לתנאים מסוימים של יחסי כוח, או כ"הפעלת כוח הפעולה על פעולות". רבים ראו קשר הדוק בין חופש פוליטי לסוגים מסוימים של פרקטיקה אמנותית ותרבותית, לדוגמה: קורנליוס קסטוראדיס, אנטוניו גראמשי, הרברט מרקוזה, ז'אק רנסייר ותיאודור אדורנו.
שוחרי איכות הסביבה טוענים לעיתים קרובות שחירויות פוליטיות צריכות לכלול מגבלה על השימוש במערכות אקולוגיות. הם טוענים, למשל, שלא ייתכן חופש לזהם או חופש לכריתת יערות, משום שפעילויות כאלה יוצרות השפעות חיצוניות שליליות ופוגעות בחופש של קבוצות אחרות לא להיחשף לזיהום. הפופולריות של רכבי שטח והתפשטות עירונית ממחישה כיצד רעיונות של חופש ושימור אקולוגי יכולים להתנגש. זה מוביל לפעמים לעימותים רציניים והתנגשויות ערכים המשתקפות בקמפיינים פרסומיים, למשל זה של PETA בנוגע לפרווה.
ג'ון דלברג-אקטון טען ש"המבחן המהימן ביותר לבדיקה אם מדינה היא באמת חופשית הוא מידת הביטחון ממנה נהנים מיעוטים".
ג'רלד סי מקאלום ג'וניור דיבר על פשרה בין חירויות חיוביות ושליליות, ואמר שלפרט חייבת להיות אוטונומיה מלאה על עצמו. זו מערכת יחסים בין הפרט, האילוצים שהוא צריך להשתחרר מהם והמטרה שאליה הוא שואף.
היסטוריה
חנה ארנדט חיפשה את המקורות הרעיוניים של החירות בפוליטיקה היוונית העתיקה. על פי עבודתה, בעבר מושג החופש היה מזוהה עם פעולה פוליטית. פוליטיקה יכלה להתקיים רק על ידי אלה ששחררו את עצמם מצרכי החיים כדי שיוכלו להשתתף בתחום העניינים הפוליטיים. לפי ארנדט, בסביבות המאה ה-5 לספירה, מושג החופש נקשר לרעיון הנוצרי של חופש הרצון, או חירות פנימית, ומאז נזנחה התפיסה של חופש כפעולה פוליטית אף על פי שלדבריה, החופש הוא "סיבת קיומה של הפוליטיקה".
ארנדט גורסת שחופש פוליטי מנוגד מבחינה היסטורית לריבונות ולכוח רצון משום שביוון העתיקה וברומא המושג חופש היה מקושר לפעולות, ולא היה קשור לקונפליקט בין הרצון לבין העצמי. באופן דומה, הרעיון של חירות כחופש מפוליטיקה הוא רעיון שהתפתח בעת החדשה. זה מנוגד לרעיון של חופש כיכולת "להתחיל מחדש", אשר ארנדט רואה בו הקבלה למצב האנושי הטבעי של לידה, או להיות בני האדם "התחלות חדשות ולכן במצב התחלתי".
לדעת ארנדט, פעולה פוליטית היא שיבוש של תהליך אוטומטי, טבעי או היסטורי. החופש להתחיל מחדש הוא הרחבה של "החופש להביא משהו שלא היה קיים קודם לכן, אפילו לא בהכרה או בדמיון, ולכן, לא ניתן היה לדעתו".
ראו גם
חופש אקדמי
קרב פראג (1648)
קרב פראג (1648) היה הקרב האחרון במלחמת שלושים השנים, והסתיים ללא הכרעה ברורה.
הקרב
בהמשך הגיע טור תגבורת שוודי בפיקודו של קרל גוסטב, נסיך שוודיה, והצטרפו להתקפות על העיר, אולם כל המתקפות נהדפו בכישרון על ידי פון קולורדו. ב-1 בנובמבר הגיעה לקרל גוסטב הודעה על חתימת הסכם השלום, ובעקבות כך עזבו הכוחות השוודים את העיר, תוך שהם נוטלים עמם חלק ניכר מאוצרות הטירה.
טייסות שירות חיל האוויר
טייסות שירות חיל האוויר (באנגלית: Women Airforce Service Pilots - WASP) היה ארגון אווירי אמריקאי צבאי למחצה שכוח האדם שלו היה מורכב מנשים טייסות, שפעל במלחמת העולם השנייה. הארגונים שקדמו ל-WASP, "יחידת אימוני הטייס לנשים" (Women's Flying Training Detachment – WFTD) ו"טייסת העזר להעברה של הנשים" (Women's Auxiliary Ferrying Squadron – WAFS), התארגנו בנפרד בספטמבר 1942. הם היו ארגונים חלוציים של נשים בעלות רישיון טיס אזרחי, שעסקו בהטסת כלי טיס צבאיים בכפיפות לחילות האוויר של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. ה-WFTD וה-WAFS התמזגו ב-5 באוגוסט 1943 כדי ליצור את הארגון הצבאי למחצה, ה-WASP. סך כל הטייסות של הארגון היה 1,074, שכל אחת מהן אפשרה לשחרר טייס גבר לתפקידים קרביים. הן טסו כמעט מאה מיליון ק"מ בכל סוגי כלי הטיס. ב-1977 הוכר הארגון כארגון צבאי באופן מלא וב-2009 הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס.
במשך פעילותו של הארגון הוגשו מעל 25,000 בקשות לשרת בו, אך רק 1,074 התקבלו אליו. לנשים שהתקבלו היה ניסיון קודם והן החזיקו ברישיונות טיס. רובן של הנשים היו בנות הגזע הלבן, שתיים היו ממוצא מקסיקני, שתיים ממוצא סיני ואחת ילידה אמריקאית. האפרו-אמריקאית היחידה שהגישה בקשה להתקבל, התבקשה לוותר.
הקמה
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה באירופה, עוד לפני קיץ 1941, הגישו באופן נפרד שתי טייסות מפורסמות, ג'קלין "ג'קי" קוקרן מפלורידה וטייסת הניסוי ננסי הרקנס לאב, באופן עצמאי, הצעות לחילות האוויר של צבא ארצות הברית (שקדמו לחיל האוויר של ארצות הברית) לעשות שימוש בכישוריהן של נשים טייסות למשימות לא-קרביות. המניע להצעות אלה היה לשחרר טייסים גברים לתפקידים קרביים על ידי העסקתן של טייסות מיומנות במשימות העברה של מטוסים מבתי החרושת לבסיסים הצבאיים. עוד לפני המתקפה על פרל הארבור דחה הגנרל הנרי ארנולד, מפקד חיילות האוויר של צבא ארצות הברית, הן את הצעתה של לאב ב-1941 והן את הצעתה של קוקרן, למרות השתדלותה של אלינור רוזוולט. יחד עם זאת, הוא הבטיח לקוקרן, שבמידה והכוח יוקם בעתיד, היא תפקד עליו. בתקופה שארצות הברית עדיין לא הצטרפה למלחמה, נסעה קוקרן לבריטניה כדי להתנדב ל"חיל העזר לתובלה אווירית" (Air Transport Auxiliary – ATA). ה-ATA העסיק נשים מאז ינואר 1940 והחל לאמן נשים נוספות. הנשים האמריקניות שטסו עבור ה-ATA היו האמריקניות הראשונות שטסו על מטוסים צבאיים. הן טסו במטוסי הקו הראשון של חיל האוויר המלכותי: ספיטפייר, טייפון, הדסון, מיטשל, בריסטול בלנהיים, איירספיד אוקספורד, וורלוס וסופרמרין סי אוטר, במשימות לא-קרביות, אך בתנאי קרב. רוב הנשים האמריקניות הללו שרתו ב-ATA במהלך המלחמה ורק שלוש מהן שבו לארצות הברית כדי להצטרף ל-WASP. ארצות הברית בנתה את כוחה הצבאי והאווירי מתוך ציפייה למעורבות שלה במלחמה והיא הגדילה את מספר לובשי המדים שלה באיחור משמעותי. בתקופה זו התרחבה באופן משמעותי פעילותם של חיילות האוויר של צבא ארצות הברית. לאחר המתקפה על פרל הארבור היה ברור שאין בנמצא גברים רבים שיכולים לשמש כטייסים.
חוסר זה בכוח אדם היה משמעותי במיוחד בפיקוד התובלה (ATC). קולונל ויליאם טרנר היה האחראי על גיוס טייסי תובלה. לאחר ששוחח עם מייג'ור רוברט לאב, קצין המטה של פיקוד התובלה ועם אשתו, ננסי לאב, הוא החליט לשלב כוח אזרחי של נשים טייסות בחיילות האוויר של צבא ארצות הברית. לאחר שהוא שוכנע על ידי ננסי לאב, שהחזיקה ברישיון טיס אזרחי, בהתכנות של התוכנית, הוא ביקש ממנה להגיש הצעה, מבלי שהוא מודע לכך שארנולד גנז הצעה דומה.
במרץ 1942 לקחה על עצמה קוקרן התחייבות להגיע לבריטניה כדי להשתתף בתוכנית הניסויית לנשים טייסות ב-ATA. היא ניצלה את הכרותה עם נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט ועם רעייתו אלינור רוזוולט, כדי לשדל את ארנולד שידחה כל תוכנית שלא תכלול את שיתופן של נשים ושיקים ארגון עצמאי שיהיה בפיקודן של נשים. באופן אירוני, הצעתו של טרנר, שקראה לשילובן של הטייסות במסגרת חיל הנשים של צבא ארצות הברית, נדחתה על ידי ארנולד.
באמצע הקיץ של שנת 1942 היה ארנולד כבר מוכן לשקול את ההצעות הקודמות באופן רציני. תוכניתם של טרנר ושל לאב נבדקה על ידי מפקדת פיקוד התובלה והועברה על ידי מפקדה, גנרל הרולד ל. ג'ורג' לעיונו של ארנולד, שהיה מודע לה ונתן לה את ברכתו, לאחר שהגברת רוזוולט הציעה רעיון דומה בטור עיתונאי שהיא פרסמה. על "טייסת העזר להעברה של הנשים" (Women's Auxiliary Ferrying Squadron – WAFS) פיקדה ננסי לאב והיא הפכה להיות מבצעית ב-10 בספטמבר 1942. זמן קצר לאחר מכן, החל פיקוד התובלה להעסיק נשים במשימות הטסת מטוסים מבתי החרושת אל הבסיסים.
באותו יום שבה ג'קי קוקרן לארצות הברית וכאשר פורסם דבר הקמתו של הארגון, היא מיד דרשה מארנולד הסבר. ארנולד טען כי אינו יודע על מה מדובר והאשים את פיקוד התובלה, במיוחד את ראש המטה של גנרל ג'ורג', קולונל ס.ר. סמית (הנשיא לשעבר של אמריקן איירליינס). כשהמהלכים הללו קיבלו כבר פרסום, לא ניתן כבר היה להחזיר לאחור את הגלגל וב-15 בספטמבר אושרה תוכנית האימונים של קוקרן. הטייסות של קוקרן ושל לאב הוקמו לפיכך כל אחת באופן נפרד. "יחידת אימוני הטיסה לנשים ה-319" בפיקודה של קוקרן שהתאמנה בשדה התעופה העירוני של יוסטון, טקסס (כיום נמל התעופה הובי) ו"טייסת העזר להעברה של הנשים" (Women's Auxiliary Ferrying Squadron – WAFS) שהוצבה בבסיס חיל האוויר ניוקאסל שבדלאוור.
בין שתי התוכניות ובין מפקדותיהן הייתה יריבות ועד קיץ 1943 הן פעלו באופן עצמאי ולא הכירו זו בזו. קוקרן התאמצה להקמתה של ישות אחת שתשלוט על הפעילות של כל הנשים הטייסות. טרנר התנגד לכך במיוחד על רקע ההבדלים בתקני ההסמכה השונים ועל רקע הצורך החיוני של פיקוד התובלה לשלוט בטייסיו. אך מאבקה של קוקרן בארנולד הצליח וביולי 1943 הוא הורה ששתי התוכניות תתאחדנה כשקוקרן תעמוד בראשן. ה-WAFS וה-WFTD מוזגו להיות טייסות שירות חיל האוויר (Women Airforce Service Pilots – WASP). לאב המשיכה להיות האחראית על מבצעי התובלה בארגון החדש.
תחילת האימונים
תוכנית האימונים של ה-WASP כללה 19 קבוצות של נשים: קבוצת "המקוריות" (The Originals) בהנהגתה של ננסי לאב ו-18 הקבוצות של "שפנות הניסיון" (The Guinea Pigs) בהדרכתה של ג'קי קוקרן. הנשים חויבו להשלים את אותו מסלול הכשרה כפי שנדרש מהטייסים הגברים של חיילות האוויר של צבא ארצות הברית ורבות מהן המשיכו לתוכניות אימונים מתקדמים. מבין שתי הטייסות ממוצא סיני, הייזל יינג לי, נהרגה בתאונת התנגשות על מסלול ההמראה והשנייה, מאגי ג'י, שרדה את המלחמה. היחידה מבין הטייסות ממוצא אינדיאני, אולה מילדרד רקסראוט, משבט הלקוטה, גם היא שרדה את המלחמה ומאוחר יותר הצטרפה לחייל האוויר האמריקאי.
הטייסות שהגיעו מה-WAFS צברו כבר כ-1400 שעות טיסה והיו להן רישיונות טיס אזרחיים. הן קיבלו הדרכה של 30 ימים בנוהלי הצבא ושיטות ההטסה של כלי טיס צבאיים. לאחר מכן הן צוותו למשימות תובלה שונות.
"שפנות הניסיון" החלו את אימוניהן בשדה התעופה העירוני של יוסטון ב-16 בנובמבר 1942 כחלק מיחידת אימוני ההטסה ה-319 של חיילות האוויר של צבא ארצות הברית (AAFWFTD). אימונים אלו החלו זמן קצר לאחר שבנות ה-WAFS החלו את אימוני ההתמצאות שלהן בדאלוור. שלא כמו בנות ה-WAFS, אלו שהגיעו ליוסטון לא לבשו מדים והיה עליהן לדאוג לעצמן לסידורי לינה. כמו כן, הן זכו לטיפול רפואי מינימלי, לא הועמדה לרשותן כבאית תעופתית, והאמבולנס שהועמד לרשותן הושאל מבסיס אלינגטון הסמוך. צוות המנהלה היה בלתי מספיק ולרשותן הועמדה ערבוביה של 23 מטוסים לצורך האימונים.
המחסור במשאבים, בשילוב עם מזג האוויר הערפילי והלח של יוסטון, גרמו לדחיית סיומו של הקורס הראשון מפברואר לאפריל 1943. הקרקע הלחה והדביקה והמחסור בבתי שימוש, גרמו לירידה משמעותית במוראל. כדי למזער את הבעיה, הוצא לאור העיתון היחידתי Fifinella Gazette שהגיליון הראשון שלו פורסם ב-10 בפברואר 1943. פיפנלה הייתה גרמלינית שהופיעה בספרו של רואלד דאל "הגרמלינים" שיצא לאור באותה שנה והונפש בסרט של וולט דיסני. היא הייתה הקמע הרשמי של ה-WASP והופיעה על תגי הכתף של הבנות.
ב-7 במרץ 1943 אירעה תאונת האימונים הקטלנית הראשונה בקורסים ביוסטון. מרגרט אולדנבורג והמדריך שלה, נוריס מורגן, התרסקו 11 ק"מ מדרום ליוסטון ונהרגו.
בסוף מאי 1943 פורקה יחידת אימוני ההטסה ה-319. בקיץ אותה שנה מוזגו סופית ה-WAFS וה-WFTD לתוך ה-WASP.
משימות
לכל אחת מהנשים שהוכשרו במסגרת ה-WASP הוענק רישיון טיס. הן הוכשרו כטייסות ב"אופן הצבאי". יותר מ-25,000 נשים הגישו בקשות להתקבל לארגון, אך פחות מ-1,900 התקבלו. לאחר ארבעה חודשי אימוני טייס צבאיים, קיבלו 1,074 מהן את כנפי הטיסה שלהן והן היו לנשים הראשונות שהטיסו כלי טיס צבאיים של ארצות הברית.
הנשים לא הוכשרו לפעילות קרבית. יחד עם זאת, מסלול הכשרתן היה זהה לזה של הגברים פרחי הטיס. הבנות לא קיבלו הכשרה בירי והאימונים שלהם כללו מעט מאוד אימוני טיסה במבנה ואימוני אווירובטיקה, אך הן קיבלו הדרכה לביצוע תמרונים שהיו חיוניים להיחלצות מכל מצב. אחוז הנשירה של הבנות מהקורסים היה נמוך יותר בהשוואה לזה של צוערי קורסי הטייס של הבנים.
לאחר סיום הכשרתן, הוצבו בנות ה-WASP ב-120 בסיסים ברחבי ארצות הברית, הן ביצעו משימות טיסה רבות ושיחררו טייסים גברים למשימות קרביות. הן ביצעו כמעט 100 מיליון ק"מ של טיסות מבצעיות מבתי החרושת למטוסים לבסיסי הטיסה ולבית הספר לטיסה. כמו כן הן ביצעו משימות של גרירת מטרות לאימוני ירי נ"מ, ביצעו הדמיות של משימות הפצצה וביצעו טיסות מטען. הנשים שביצעו את המשימות הללו הטיסו כמעט את כל סוגי המטוסים ששירתו בחיילות האוויר של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. בנוסף, הותר לטייסות מיומנות במיוחד להטיס מטוסי סילון. מספטמבר 1942 ועד דצמבר 1944 העבירו בנות ה-WASP 12,650 מטוסים מ-78 סוגים שונים.
המאבק להכרה צבאית
ה-WASP נחשב לשירות אזרחי והמשרתות בו לא זכו לזכויות של המשרתים בשירות צבאי. יחד עם זאת, הבנות לא היו קשורות קשר חוזי לצבא והיו יכולות לפרוש בכל רגע נתון לאחר תום הכשרתן, למרות שמעטות, אם בכלל, עשו זאת.
ב-30 בספטמבר 1943 הוגשה לבית הנבחרים של ארצות הברית הצעת החוק הראשונה להפיכתו של ה-WASP לגוף צבאי. הן קוקרן והן ארנולד חתרו להקמתו של גוף צבאי נפרד בפיקודה של קצינה בדרגת קולונל. בכל אופן, מחלקת המלחמה של ארצות הברית (קודמתה של מחלקת ההגנה של ארצות הברית) התנגדה בעקביות למהלך כזה. במקום זאת הם העדיפו שהטייסות ישויכו לחיל הנשים של צבא ארצות הברית.
ב-21 ביוני 1944 נדחתה הצעת החוק להפיכתו של ה-WASP על חודם של קולות בודדים. קבוצה של טייסים גברים אזרחיים עמדו בראש השדולה נגד החוק והם עשו זאת בתגובה לסגירתם של כמה בתי ספר אזרחיים לטיסה. ועדת בית הנבחרים לשירות אזרחי דיווחה ב-5 ביוני 1944 שהיא רואה ב-WASP גוף בלתי נחוץ, יקר ללא הצדקה, והמליצה על הפסקתם של תהליכי הגיוס וההכשרה של נשים ללא ניסיון מוקדם.
קוקרן דחפה למציאת פתרון לבעיה. למעשה היא הציגה אולטימאטום שבמסגרתו היא דרשה את הפיכתו של ה-WASP לגוף צבאי או לחלופין את פירוקו. חיילות האוויר של צבא ארצות הברית יצרו עודף של טייסים ושל מועמדים להכשרה כטייסים. כתוצאה מכך הורה ארנולד (שהיה מהתומכים בהפיכתו של ה-WASP לגוף צבאי), על פירוקו של ה-WASP ב-20 בדצמבר 1944. בנאום שהוא נשא ב-7 בדצמבר 1944 הוא אמר:
מורשת
כל התיעוד על פעילתו של ה-WASP הוגדר בסיווג סודי למשך 35 שנים, כך שתרומתן של הבנות למאמץ המלחמתי הייתה כמעט ולא ידועה לציבור ולהיסטוריונים לא היה גישה למידע אודותיהן. ב-1975 הוביל קולונל ברוס ארנולד, בנו של גנרל ארנולד, את "הקרב של ה-WASP בקונגרס" להכרה בארגון כגוף צבאי שלחם במלחמת העולם השנייה. יוצאות הארגון התארגנו מחדש וניסו להשיג תמיכה ציבורית למאבקן. בסופו של דבר, ב-1977 נפתחו תיקי הארגון לציבור לאחר שבהודעה שהוצאה בטעות לתקשורת על ידי חיל האוויר פורסם דבר קיומו של ה-WASP.
ב-1 ביולי 2009 העניקו הנשיא ברק אובמה והקונגרס של ארצות הברית ל-WASP את מדליית הזהב של הקונגרס. שלוש מתוך 300 הטייסות שנותרו אז בחיים נכחו באירוע. במהלך הטקס אמר הנשיא אובמה:
ב-10 במאי 2010 הגיעו 300 מיוצאת ה-WASP שנותרו בחיים לקפיטול כדי לקבל את מדליית הזהב של הקונגרס מיושבת ראש בית הנבחרים, ננסי פלוסי ומשאר מנהיגי הקונגרס.
במרץ 2015 ביטל מזכיר הצבא של ארצות הברית ג'ון מקיו כלל שאפשר לטמון את אפרן של טייסות שירות חיל האוויר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, בציינו שהן לא זכאיות לכך, שכן במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הן היו פעילות, הן הוגדרו כאזרחיות. זאת על אף הסיכונים שהן נטלו על עצמן בשירות. לאחר שמקיו סיים את כהונתו כמזכיר הצבא, העביר הקונגרס חקיקה שהפכה את מדיניותו. החקיקה הועברה ב-12 במאי 2016 וב-20 במאי אותה שנה חתם עליה הנשיא אובמה כחוק.
מיכאל ריז'יק
ביוגרפיה
מיכאל ריז'יק למד לתארים ראשון ושני בפקולטה לביולוגיה באוניברסיטת מוסקבה בשנים 1976–1981. לאחר מכן עבד כחוקר בתחום הגנטיקה המולקולרית: במכון לפיזיולוגיה של הצמחים שליד האקדמיה למדעים של ברית המועצות (1981–1983), ובמכון לגנטיקה כללית שליד האקדמיה למדעים של ברית המועצות (1983–1989).
בשנים 1989–1990 למד בישיבת הרב שטיינזלץ במוסקבה. בשנת 1990 עלה לארץ, וקבע את מגוריו ביישוב אלון שבות, שבו הוא מתגורר עד היום. לאחר עלייתו ארצה, בשנים 1990–1997 למד בישיבת הר עציון. במקביל החל ללמוד בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1995 סיים את התואר השני שלו בנושא "מערכת המשקלים של השמות הלא־דגושים בעיצור השני של השורש בלשון המשנה לפי כ"י פריז 329-328", בהנחיית פרופ' משה בר־אשר.
בשנים 1995–2001 לימד בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית. בשנים אלה כתב את עבודת הדוקטור שלו בנושא "מסורות לשון חכמים באיטליה בכתבי יד של מחזורים מן המאות הארבע־עשרה עד החמש־עשרה ובתיעוד אחר", בהנחיית פרופ' משה בר־אשר. העבודה אושרה בשנת 2002.
משנת 2001 עובד באקדמיה ללשון העברית במדור לספרות העת החדשה במפעל המילון ההיסטורי, בתחום הספרות העברית שנכתבה באיטליה.
בשנים 2004–2009 לימד באוניברסיטה העברית בירושלים, והחל משנת 2010 הוא מלמד באוניברסיטת בר־אילן.
בשנת 2018 (תשע"ט) מונה לראש המחלקה ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן.
משפחתו
ריז'יק מתגורר באלון שבות, נשוי ואב לארבעה ילדים.
שרון בק
שרון מריה רבקה בק (בגרמנית: Sharon Maria Rebecca Beck; נולדה ב-22 במרץ 1995) היא כדורגלנית ישראלית-גרמנייה, המשחקת כמגנה וכקשרית בפ.צ. קלן בבונדסליגה הגרמנית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
בק נולדה בגרמניה לאב יהודי שעלה לישראל, אך ירד בחזרה לגרמניה והקים שם משפחה. מגיל צעיר שיחקה כדורגל והוריה שלחו אותה לשחק בקבוצות של בנים עד גיל מאוחר.
גרמניה
בגיל 16 זומנה לנבחרת גרמניה עד גיל 17 ובשנת 2012 לקחה חלק בזכיית הנבחרת הזו באליפות אירופה.
בשנת 2018 זומנה לסגל נבחרת גרמניה לקראת טורניר גביע בינלאומי אך לא שותפה במשחקים.
ישראל
ב-2018 זומנה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, וערכה את הופעת הבכורה שלה נגד נבחרת ספרד ומאז שייכת לסגל נבחרת הנשים הישראלית, ומשתתפת בקמפיינים השונים, אף כסגנית-קפטנית.
מיקי עטיה
מיקי עטיה (נולד ב-18 באפריל 1981) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה
עטיה, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי קריית גת, עמה עלה לליגת העל בתום עונת 2000/2001. בעונה שלאחריה, עטיה שותף בכל משחקי הליגה של המועדון למעט משחק אחד וכבש שלושה שערים, כאשר אחד מהם היה בניצחון 0-4 נגד מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר.
בקיץ, עטיה חתם בבית"ר ירושלים. ב-14 בספטמבר, עטיה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד מכבי נתניה.
בקיץ, עטיה חתם בהפועל באר שבע מהליגה הלאומית.
בקיץ, עטיה חזר לליגת העל כאשר חתם במ.ס. אשדוד.
בהמשך הקריירה, עטיה שיחק בהכח עמידר רמת גן, מכבי באר שבע ומכבי עירוני בת ים.
גינת פרפרים
גינת פרפרים היא גינה המתוכננת כדי ליצור בה סביבה המושכת אליה פרפרים וסוגים מסוימים של עש. גינה זו מושכת אליה סוגים שונים של "פרפרי גינה" לעיתים קרובות גם כדי לשמש בתי גידול וגם כדי להטיל ביצים ולשמש בתור חרקים העוזרים בטיפוח פרחים וצמחים הנמצאים בגינה זו. ישנם סוגים של כמה צמחים שהם אינם מוזנים על ידי פרפרים בוגרים ולכן זחל של פרפר צריך בית גידול עבור אוכלוסייה גדולה יותר של פרפרים. פרפרים בדרך כלל מעדיפים לאכול את הצוף של פרחים (בדומה אל דבורים ולכן ישנם מאות צמחים כאלו שניתן לשתול כדי למשוך אותם בהתאם למיקום או לזמן של השנה או גורמים אחרים. בנוסף לשתילת פרחים מסוימים המזינים את הפרפרים, קיים בית פרפרים ובו מתקן עם חול ועם מים ומשאבים אחרים יחד עם מזון כמו פירות רקובים.
אליפות הנוקאאוטס של אימפקט
אליפות הנוקאאוטס של אימפקט היא תואר אליפות השייך לארגון Impact Wrestling. האליפות מוגנת בעיקר בתוכניות אימפקט של דיוויזיית הנשים, הידועה בשם "נוקאאוטס". האליפות נוצרה בתאריך 14 באוקטובר 2007 באירוע השלם וצפה, נועד לתהילה, תחת השם אליפות הנשים העולמית של TNA, שם האליפות שונה לאליפות נשות הנוקאאוטס של TNA בשנת 2008 עד לשנת 2010, כששמה שוב שונה, אך הפעם קוצר לשם אליפות הנוקאאוטס של TNA עד שהארגון שינה את שמה במרץ 2017.
אליפות זו היא אליפות הנשים היחידה בארגון. באירוע סלאמיברסרי XV, האליפות אוחדה ביחד עם אליפות הנשים של GFW. לאחר שהארגונים אימפקט ו-GFW נפרדו, עיצוב חגורת האליפות שונה גם כן (על ידי שינוי צבע החגורה ומחיקת סממנים שהיו קשורים ל-GFW) ופעם נוספת האליפות הוכרה כאליפות הנוקאאוטס.
האלופה הראשונה הייתה גייל קים. החזיקו בתואר זה מעל 23 אלופות שונות. האלופה הנוכחית היא מיקי ג'יימס.
הנוקאאוטס של TNA
נוקאאוטס של TNA הוא מושג המיוחס לארגון TNA לאורך השנים כלפי דיוויזיית הנשים שלו; בהקבלה, דיוויזיית הנשים של היריבה העיקרית של TNA, ה-WWE, הוכרה לאורך השנים בתור "דיוות". ההישג הראשון של מחלקה זו התקיים באירוע השלם וצפה הראשון של TNA ב-19 ביוני 2002. זה נקרא הכתר של "מיס TNA". המחזיקה בכתר נקבעה על ידי באטל רויאל בהלבשה תחתונים, כשהפרק עצמו שודר שבוע לאחר מכן. טיילור ווהן היא זו שזכתה בכתר. לאחר מכן, תואר הנוקאאוט של השנה של TNA חולק לנוקאאוט שהשיגה הכי הרבה באותה השנה או הייתה בעלת ההצלחה הגדולה ביותר באותה השנה. האחרונה שזכתה בתואר זה הייתה גייל קים בשנת 2007; התואר לא חולק שוב מאז.
ב-20 באוגוסט 2009 בפרק של התוכנית TNA Impact, המראיינת מאחורי הקלעים, לאורן, דיווחה ש-TNA תקיים טורניר הדחות זוגות בן שמונה זוגות אשר יקבע את אלופות זוגות הנוקאאוטס הראשונות של הארגון. הטורניר החל שבוע לאחר מכן והמשיך במשך ארבעת השבועות הבאים, כשהגמר נערך ב-20 בספטמבר באירוע נו סרנדר. באירוע זה, סריטה וטיילור ויילד גברו על הביוטיפול פיפל (מדיסון ריין ו-ולווט סקיי) והפכו לאלופות זוגות הנוקאאוטס הראשונות בתולדות TNA.
הארגון שחרר שני סרטי DVD בנושא הנוקאאוטס של TNA, כשהראשון ביניהם נקרא "Knockouts: The Ladies of TNA Wrestling Vol.1" ושוחרר ב-29 באוגוסט 2006, והאחר נקרא "Knocked Out: The Women of TNA Wrestling" ושוחרר ב-7 באוקטובר 2008.
יצירה
הארגון TNA הודיע בתחילת חודש ספטמבר 2007 שהוא מתכנן להציג את דיוויזיית הנשים שלו ואת חגורת האליפות אשר תשמע את דיוויזיה זו. מאוחר יותר באותו החודש, TNA החליטו לקיים קרב גאונטלט בן עשר משתתפות באירוע הדגל של הארגון, נועד לתהילה, אשר ייערך ב-14 באוקטובר, ובו תקבע אלופות הנשים הראשונה של TNA. באירוע זה, גייל קיים ניצחה את מיס ברוקס, כריסטי המי, אווסום קונג, רוקסי לאבו, טליה מדיסון, שלי מרטינז, ג'קי מור, ODB ואנג'ל ויליאמס כדי להפוך לאלופת הנשים הראשונה של TNA. שמה של האליפות שונה בשנת 2008 לאליפות נשות הנוקאאוטס של TNA עד לשנת 2010, שם קוצר שמה של האליפות לאליפות הנוקאאוטס של TNA.
100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים (רולינג סטון)
100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים היא רשימה אשר ערך מגזין רולינג סטון בנובמבר 2008.
את הרשימה בחרו 179 מומחי מוזיקה.
ביקורת
הרשימה עוררה ביקורת רבה במשאלי גולשים באינטרנט ובטוויטר. בין הטענות השכיחות היו אי הכללתם של זמרים כמו פרנק סינטרה, אוזי אוסבורן, דיאנה רוס, פול סיימון, סטינג, ביונסה, סלין דיון, מדונה, קייט בוש, אלה פיצג'רלד, דונה סאמר ועוד. ביקורות שכיחות נוספות היו על ערבוב לא מוצדק בין איכות הזמרה וההשפעה כאמנים, ערבוב שגרם למיקום גבוה מדי של זמרים כמו ג'ון לנון ובוב דילן, לעומת מיקום נמוך מדי של זמרים כמו פרדי מרקיורי, ויטני יוסטון, דולי פארטון ומריה קארי.
כתב דרום-ערבי עתיק
הכתב הדרום-הערבי העתיק, או בשמו המקומי מוּסְנַד (בכתב המקורי 𐩣𐩯𐩬𐩵, בתעתיק שמי ms3nd, בערבית מודרנית מֻסְנַד), השתלשל מהכתב הפרוטו-סינאי בערך במאה ה-9 לפני הספירה. הוא שימש לכתיבה של שפות דרום-ערב העתיקות – שבאית, קתבאנית, חצ'רמותית, מעינית (והניב שלה, חסאית) – ושל השפה האתיופית געז באזור דעמת. הכתובות המוקדמות ביותר בכתב זה מתוארכות למאה ה-9 לפני הספירה באזור צפון הים האדום, לאורך חוף אריתריאה. כיוון ששבאית היא השפה הנפוצה ביותר בממצאים, הוא לעיתים קרוי גם "האלפבית השבאי".
כמו רוב הכתבים במרחב השֵמי, זהו כתב עיצורי (אבג'ד), כלומר האותיות משקפות עיצורים בלבד. להבדיל מהניקוד בכתב העברי והתשכיל בכתב הערבי, בכתב הדרום-ערבי אין מערכת דיאקריטית לסימון התנועות, אלא הן מסומנות באמצעות אמות קריאה (כמו אותיות אהו"י בעברית). הכתב התפתח לצורתו הסופית סביב שנת 800 לפני הספירה, והשימוש בו נמשך עד המאה ה-6 לספירה, כולל כתובות בשפות צפון-ערב העתיקות בגרסאות שונות, כאשר הן נדחקו בידי האלפבית הערבי, עם התפשטות האסלאם.
השפה נכתבה בידי חלק מהשבטים בתימן העתיקה, כולל חמיר, חאשד (حاشد), צרוואח (صرواح), חמלאן (حملان), ע'ימאן (غيمان) ורדמאן (ردمان). בעוד שדוברי געז, אמהרית ושפות צפון-ערב העתיקות השתמשו באותו כתב כמו שפות דרום-ערב העתיקות, בתחילה התפתו להסיק מכך שכל השפות האלה משתייכות לאותו ענף במשפחה השמית, אך למעשה געז ואמהרית משתייכות לענף האתיו-שמי,  ואילו שפות צפון-ערב משתייכות לענף השמי המרכזי.
יצחק אלפסי (קצין)
יצחק אלפסי הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד עוצבת ראם. קודם לכן שימש מפקד גדוד 46 וסגן מפקד חטיבה 401.
כתב דרום-ערבי עתיק
אותיות
טבלת האותיות
יצחק אלפסי (קצין)
ביוגרפיה
אלפסי התגייס לצה"ל ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. לאחר מכן מונה למפקד מחלקה בפלוגה ג' בגדוד 46 סגן מפקד פלוגה ג' במלחמת לבנון השנייה ומפקד פלוגה ב' בגדוד 46.
כתב דרום-ערבי עתיק
מספרים
מספרים נכתבים באמצעות שישה סימני סְפָרוֹת: הסימן המייצג את המספר "50" נוצר ככל הנראה על ידי הסרת המשולש התחתון מהסימן עבור 100. הסימן המייצג את המספר "1" משמש בנוסף גם כסימן הפרדה בין מילים. יתר ארבעת הסימנים משמשים במקביל כאותיות וכמספרים, כך שכל אחד מהם הוא האות הראשונה בשמו של כל מספר: – ח' עבור "5" (חמש), ע' עבור "10" (עשר), מ' עבור "100" (מאה), א' עבור "1000" (אלף), וזאת בדומה לשיטה הסְפָרוֹת היווניות והרומיות.
יצחק אלפסי (קצין)
ביוגרפיה
בשנת 2017 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 46 וכיהן בתפקיד עד שנת 2019. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבה 401. באוגוסט 2022 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת ראם.
כתב דרום-ערבי עתיק
מספרים
כאשר מספר מופיע בתוך טקסט, משתמשים בסימן נוסף, מיוחד – 𐩿 – להפרדת הספרות מהטקסט שמסביבן, כמו סוגריים סביב המספר, לדוגמה הרצף 𐩿𐩭𐩽𐩽𐩿 מתועתק כך: " [ 115 ] ", ומייצג את המספר 7.
שבעת סימנים מיוחדים אלה משמשים כמערכת המתווספת מעבר לאלפבית, הדומה למערכת המספרים היוונית והרומית לייצוג כל מספר (לא כולל אפס). הספרות מתחברות בפעולת חיבור, כמו בגימטריה, לדוגמה:
אלף ומעלה: מספרים גדולים יותר נכתבים בשתי דרכים שונות.
אולי בגלל עמימות זו, לפחות בכתובות המונומנטליות, לצד הספרות תמיד נכתבים המספרים גם במילים.
זַבּוּר
כתב "זַבּוּר", הידוע גם בשם "האותיות הקטנות של הכתב הדרום-ערבי", הוא צורה מחוברת (קורסיבית), ששימשה את אנשי ממלכת סבא, בנוסף לאותיות הרישיות הלא-מחוברות ("הכתב המונומנטלי") המכוּנות מוּסְנַד – בדרום-ערבית עתיקה: 𐩣𐩯𐩬𐩵, מתועתק ms3nd.
זבור היה מערכת כתב בתימן העתיקה בשימוש במקביל למוסנד. מוסנד שימש לתיעוד אירועים היסטוריים, ואילו זבור שימש לכתבי דת או לתיעוד עסקאות יומיות בקרב תימנים קדומים. כתובות המשתמשות בכתיב זבור מופיעות בפלימפססטים (מסמכים שנמחקו והושמשו מחדש) הכתובים על פפירוס או על גבעולים של כפות תמרים.
יוניקוד
הכתב הדרום-ערבי הוּסף לגרסה גרסה 5.2 של תקן יוניקוד באוקטובר 2009. הטווח (בלוק) ביוניקוד שנקרא Old South Arabian הוא U+10A60-U+10A7F. שימו לב כי "U+10A7D OLD SOUTH ARABIAN NUMBER ONE (𐩽)" מייצג הן את הספרה "1" והן את הסימן מפריד המילים.
יבנה (קלן)
יבנה (השם הרשמי בגרמנית: Jüdisches Reformrealgymnasium Jawne, "בית־הספר־התיכוני־הרפורמיסטי היהודי יבנה") הייתה הגימנסיה היהודית היחידה בחבל הריין בגרמניה בין שתי מלחמות העולם. הגימנסיה נוסדה בפסח ה'תרע"ט (1919) והתקיימה עד לגירוש תלמידיה אל מותם ביולי 1942. 130 מתלמידי בית הספר ניצלו במסגרת הקינדר-טרנספורט לאנגליה, ביוזמתו של מנהל בית הספר באותה עת, ד"ר מנחם אריך קליבנסקי.
תולדות בית הספר
בית הספר הוקם ב-1919 על ידי רב העיר רבי עמנואל קרליבך והרב פינחס וולף כהמשך לבית הספר היסודי היהודי "מוריה". מבנה בית הספר הוקם בשנת 1921 ב-Helenenstraße והוא הוכר כ"ליצאום" (Lizeum; בית ספר תיכון) חצי-ציבורי, כך שבנייתו מומנה באופן חלקי על ידי הממשלה. חבר הנאמנים של בית הספר הורכב מנציגי הקהילה היהודית ומוריו היו בעלי השקפות דתיות-אורתודוקסיות.
החל מה-9 באפריל 1929 כיהן כמנהל בית הספר מנחם אריך קליבנסקי ומספטמבר אותה שנה שויך בית הספר לקטגוריה של Privats Jüdisches Reform-Realgymnasium mit Realschule für Knaben und Mädchen לאמור: בית ספר יהודי פרטי-רפורמיסטי עם בית ספר תיכון לבנים ולבנות. בית הספר התמודד עם קשיים רבים החל מן המשבר הכלכלי העולמי של 1929 ועד שריפת בית הכנסת ב"ליל הבדולח", אולם הלימודים התקיימו ובית הספר אף הצליח לשגשג.
אפילו באוגוסט 1941 נפתחה שנת הלימודים כסדרה "כאילו (Als ob) הכל נשאר כמקודם".
השואה ותוכנית ההצלה
החל מ-1937 פיתח קליבנסקי תוכנית ללימוד אנגלית ועברית מודרנית במטרה לסייע לתלמידים להגר לאנגליה או לעלות לארץ ישראל. הוא השיג את הסכמת הלשכה המרכזית להגירת יהודים של ממשלת גרמניה הנאצית ואת הסכמתם של גורמים יהודים בלונדון, ליברפול ומנצ'סטר שהתחייבו לקלוט את התלמידים. עד סגירת השערים ב-1939 הצליח לסייע להצלתם של 130 תלמידים על ידי שילוחם ללא הוריהם לאנגליה.
הנצחה
מבני הגימנסיה נהרסו במלחמת העולם השנייה ואחריה. באזור נבנו בניינים מודרניים, אך ב-2001 הוקמה אנדרטה לזכר התלמידים שנשלחו אל מותם וכיכר, הממוקמת במקום בו הייתה חצר בית הספר, נקראה על שמו של קליבנסקי.
בשנת 2007 נפתחה תערוכת קבע במרכז למידע ולזיכרון בקלן בשם "הילדים מהחצר הסמוכה" (Die Kinder auf dem Schulhof nebenan) המנציחה את זכר בית הספר ותלמידיו באמצעות תיעוד רב.
ג'ון סקינר פרוט
ג'ון סקינר פרוט (באנגלית: John Skinner Prout; 1805 – 1876) היה צייר, סופר, ליתוגרף ומורה לאמנות שעבד באוסטרליה בשנות ה-40 של המאה ה-19.
ביוגרפיה
ג'ון סקינר פרוט נולד ב-19 בדצמבר 1805 בפלימות', דבון, אנגליה. הוא ילדם הבכור של ג'ון פרוט ומריה סקינר. אביו היה אחיו הבכור של הצייר סמואל פרוט. סקינר פרוט התחתן עם מריה היתילה ב־19 ביוני 1828. נולדו להם שמונה ילדים; ארבע בנות (מטילדה ילידת 1828, אנה מריה ילידת 1831, רוזה היתילה ילידת 1833 ואנייס ילידת 1838) וארבעה בנים (פרידריך יליד 1834, ויקטור אלברט יליד 1835, אדווין יליד 1837 ואדגר יליד 1839).
ב־3 בדצמבר 1838, בלונדון, נבחר פרוט לחבר באגודת הציירים החדשה בצבעי מים.
בתקווה לשפר את מצבו הכלכלי היגר פרוט לאוסטרליה עם אשתו ושמונה ילדים והגיע לסידני ב-14 בדצמבר 1840. בין הציוד שהביא עמו למושבה ניו סאות' ויילס היה מכבש ליתוגרפי, שאפשר לו להקים מפעל ליתוגרפיה באוסטרליה.
בארבע השנים הראשונות של מגוריו בסידני, בין השנים 1840–1844, ערך פרוט מספר סיורי שרטוט במחוזות סביב סידני. פרוט הלך במסלול של אמנים רבים באותה תקופה, נסע מערבה דרך ההרים הכחולים לעבר באת'רסט, דרומה לברולי ולמחוז אילאווארה, וצפונה לניוקאסל ולפורט סטפנס. בשובו ממסעות אלה, פרוט היה מעבד את רישומיו ליצירות מוגמרות בליטוגרפיות, צבעי מים וצבעי שמן למכירה.
בזמן שהתגורר בסידני, ערך פרוט תערוכות ונתן הרצאות על טכניקת הרישום והציור בצבעי מים. עבודותיו בצבעי מים מקוריים נמכרו היטב והוא הפיק סדרה של תצוגות ליטוגרפיות על המושבה, אשר מספר מהן פורסמו בשנת 1842.
בגלל הביקוש הנמוך ליצירותיו, התחרות עם אמנים מבוססים יותר כמו קונרד מרטנס, והמיתון הכלכלי הקשה בסידני בשנות ה-40, פרוט ומשפחתו עזבו וביקרו בטסמניה וזכה שם להצלחה מסוימת מאפריל 1844. הוא צייר את המושל סר ג'ון פרנקלין ואשתו וקיים שם את תערוכתו הראשונה בשנת 1845.
פרוט חזר לאנגליה ביוני 1848. עם שובו, הציג בגלריה בכיכר לסטר, את עבודתו על החיים במושבות אוסטרליה, והרצה על התושבים, האסירים ואבוריג'ינים. בשנות ה-50 של המאה ה-19 הפיק מספר ספרים מאוירים המפרטים את מסעותיו באוסטרליה.
נכדו היה המאייר הרולד קופינג, שהתחתן בשנת 1888 עם בת דודתו ויולט איימי פרוט (1865–1894) בתו של הבן ויקטור אלברט.
זיקית מלגשית ענקית
זיקית מלגשית ענקית או זיקית ענק (שם מדעי: Furcifer oustaleti) היא מין של זיקית גדולה החיה במדגסקר, אך נמצאת גם בקניה כמין פולש.