cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולפני גל קול
האולפן הירוק
באולפן נמצאים גם פסנתר כנף מבית Yamaha, ומערכת תופים של חברת Pearl אשר הוקלטו על גבי אלפי שירים עד היום.
האולפן האפור
הוקם בשנת 1992 וקיבל את שמו כיאה לשטיחים האפורים שבו.
חדר הבקרה בנוי בצורה זהה לחדר הבקרה של האולפן הירוק, אך מציג ציוד שונה כגון קונסולה DDA AMR-24, מכונות הקלטה אנלוגיות Studer A80/A810, מערכת Dolby SR, ומערכת שמע מבית Dynaudio.
חדר הנגנים בנוי מקירות עץ גם הוא, אך מאופיין בשטח גדול יותר וצורה מאורכת, תכונה המתאימה במיוחד להקלטות גדולות בעלות מספר רב של נגנים, כגון הקלטת תזמורת כלי מיתר.
דיגיטציה
בשנת 2009 נפתחה מחלקת הדיגיטציה של חברת גל קול, והחלה לעבוד על פרויקט המרת ארכיון הרדיו של גלי צה"ל. הפרויקט כלל 80,000 שעות שידור אשר הוקלטו על סרטי רבע אינץ', והומרו לקובצי שמע דיגיטליים.
מאז עבדה חברת גל קול על שלל פרויקטים וארכיונים נוספים כגון ארכיון שידורי קשת, תאגיד השידור, חברת החדשות, הד ארצי-NMC, יד ושם, ועוד מאות ארכיונים קטנים לשלל מוזיאונים, אוניברסיטאות ויישובים.
כמו כן, מחלקת הדיגיטציה המירה גם ארכיונים פרטיים של אמנים ישראלים כמו שלמה ארצי, ריטה, אביב גפן, אהוד בנאי ושלום חנוך.
בית ספר לסאונד
בשנת 2008 הקים טכנאי ההקלטה ומיקס נתי פטישי את בית הספר לסאונד "טולס", אשר לימודי מתקיימים בתוך אולפני גל קול.
טולס הוא בית הספר הראשון, אשר מקיים את כל שעות הלימודים בתוך אולפני הקלטה מסחריים, תוך כדי עבודה עם אמנים ומוזיקאים מקצועיים.
דיסקוגרפיה
במהלך השנים, בעיקר לאורך שנות התשעים, הוקלטו באולפן מספר אלבומי זהב ופלטינה.
ניראד
ניראד (בהונגרית: Nyirád) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
הכפר מוקף יער כמעט מכל צדדיו ובתוכו אתרים ארכאולוגיים בהם נמצאו כלי חרס המוכיחים כי היישוב וסביבתו הקרובה מאוכלסים מימי הביניים.
יהודי ניראד
בניראד חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
אתר ההנצחה לזכר חללי הרובע היהודי בירושלים
אתר ההנצחה לזכר חללי הרובע היהודי בירושלים הוא מוזיאון קטן לזכר הלוחמים ותושבי הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. המוזיאון נמצא ברחוב לוחמי הרובע בתש"ח מאחורי בית הכנסת החורבה. במוזיאון ישנה מצגת המספרת על נפילתו של הרובע היהודי לידי הלגיון הירדני ומנציחה את חללי הרובע הלוחמים ותושבי הרובע שנהרגו במהלך מלחמת העצמאות. בנוסף ישנה מצגת המציגה את שמותיהם של כל ההרוגים באזור הרובע היהודי.
מיכאל אליניקוב
מיכאל אָלֶיְנִיקוֹב (לעיתים אלייניקוב; Алейников; 23 באפריל 1880 – 17 באוגוסט 1938) היה עורך דין, סוחר ותעשיין ברוסיה ובהמשך בחיפה, חבר הוועד המרכזי של ציוני רוסיה וחבר הוועד הפועל הציוני הגדול.
קורות חיים
אליניקוב נולד בסמולנסק שברוסיה למשפחה לא-ציונית. למד משפטים באוניברסיטת חארקוב, ובעת לימודיו נתוודע לתנועה הציונית. לאחר לימודיו השתלב בתעשיית הנפט בבאקו.
מאוחר יותר עבר אליניקוב לעיר אודסה, וגם בה עסק במסחר בנפט, והשתלב בעשייה הציונית בעיר. הוא ייסד עם זאב ז'בוטינסקי ושלמה זלצמן את הוצאת "קדימה" (בהמשך "ווסטוק", 'מזרח'), אשר הוציאה עשרות ספרים ששיקפו את הרעיון הלאומי ביצירות של גדולי הציונות והופצו ברחבי רוסיה.
לאחר מכן עבר לפטרבורג, שם נלחם להגנת זכויותיהם של יהודי רוסיה ולהרחבתן, והמשיך בפעילותו ציונית. ב-1913 היה חבר המרכז הציוני ברוסיה. ב-1917 נבחר לאספת הנבחרים הזמנית ברוסיה. עד 1919 היה יו"ר מרכז הקהילות היהודיות ברוסיה.
ב-1919 נמלט מרוסיה מאימת הבולשביקים. היה חבר הוועד הפועל הציוני עד 1921. מאז ועד 1924 היה ממלא מקום המזכיר הכללי של ועד המשלחות היהודיות בפריז, ואחר כך כיהן כמנהל המועצה הכלכלית של ההסתדרות הציונית בלונדון. כן היה חבר מערכת העיתון היהודי, שנבחרה על ידי ועידת הפדרציה של ציוני רוסיה-אוקראינה בספטמבר 1922 בשפה הרוסית "ראזסווייט".
ב-1926 עלה לארץ ישראל, והשתקע בחיפה עם אשתו, מרוסיה.
בשנים 1928–1933 היה יו"ר ומנהל חברת הכשרת מפרץ חיפה, שהייתה התאחדותן של שלוש חברות (משק, קהילת ציון אמריקאית וקדם) ביוזמתו של יוסף לוי, אשר הוקמה על מנת לרכוש את אדמות מפרץ חיפה.
ב-1934 היה בין מקימיו של בית החרושת ליציקה וחרושת קרמינר (לימים וולקן) במפרץ חיפה.
ב-1937 קיבל חברות במסדר האימפריה הבריטית מאת מלך בריטניה בשל פעילותו הציבורית לטובת הכלל.
נפטר בשאמוני בצרפת והובא לקבורה במתחם בתי הקברות בחיפה על ידי ועד הדר הכרמל.
על שמו רחוב בחיפה.
הוויליות
הוויליות (באיטלקית: Le Villi) היא האופרה הראשונה של ג'אקומו פוצ'יני. היצירה בשתי מערכות, שהלברית שלה נכתבה על ידי המשורר והעיתונאי פרדיננדו פונטנה (שכתב גם את הלברית לאופרה השנייה של פוצ'יני, אדגר) האופרה הולחנה על ידי פוצ'יני לתחרות ההוצאה לאור של סונזוניו (Sonzogno), אך חבר השופטים לא מצא לנכון אפילו להזכיר אותה. מאוחר יותר, הודות להתערבותו ושדלנותו של אריגו בויטו, האופרה הוצגה בתיאטרו דאל ורמה (Teatro dal Verme) במילאנו ב-31 במאי 1884. הבכורה הסתיימה בהצלחה רבה וכן התקבלה היטב על ידי המבקרים.
"הוויליות" היא האופרה הראשונה שבה "הרצ'יטטיב היבש "- secco recitativo (דיבור שירתי בליווי קונטינואו) נעלם, אך לא מוחלף גם בשיח הווקאלי בסגנון ריכרד וגנר. במקומו מופיע סגנון הפרלנדו (parlando) המאוחר יותר של פוצ'יני.
מערכה 1
מקהלת כפריים הרריים מזמרת, בעיקר במקצב ואלס. התרחשות כזאת, שכולה שמחה ועליצות, הייתה שכיחה באופרות מן המאה ה-19, והקדימה על פי רוב התפתחות דרמטית קשה. במקרה זה, המקהלה מספרת בשמחה על המזל הטוב שפקד את רוברטו, שזכה בירושה גדולה מקרובת משפחה במיינץ, והוא יוצא לדרך לקבל אותה. אנה נפרדת ממנו באריה די סורטיטה. האריה הנרגשת מסתיימת במילים "אל תשכחני" והיא מייצגת מאפיין חשוב של פוצ'יני, אריה קצרה הנפתחת בשיא ההתרגשות. כבר בראשית האריה מצטרף רוברטו לשירת אותה נעימה באוניסונו, אמצעי האמור לבטא הזדהות מלאה בין שתי דמויות. רוברטו מבקש מאנה שלא תטיל ספק באהבתו, אך אנה מספרת על חלום שבו נאמר לה, כי רוברטו לא ישוב אליה. לבקשת רוברטו, מברך אותו גוליילמו לקראת נסיעתו, ותפילתו הנרגשת של האב, שאליה מצטרפים השניים עם המקהלה, מסתיימת בפינאלה רב-עוצמה. הכל מביעים את שמחתם ואושרם, אך חלומה של אנה מעיב על שמחתה ומרמז על הבאות.
אינטרמצו תזמורתי: "שבת המכשפות"
כדי להציג את קורות רוברטו ביער, הלחין פוצ'יני אינטרמצו סימפוני. עם לחן תוסס דמוי סקרצו, בעל עוצמה סוחפת עם סינקופות רבות. פרק ביניים זה הוא מהיר וסוער, עתיר סינקופות. ניכרת בו השפעת "שבת המכשפות", הפרק המסיים את הסימפוניה הפנטסטית של ברליוז.
תמונה 1
תמונה זו, בה מופיעים רוברטו והוויליות, היחידה שיש בה פעילות על הבמה, היא נקמת הוויליות ברוברטו. היא בנויה ב"צורת המקובלת" - סוליטה פורמה, המסגרת המקובלת לבניית אירוע דרמטי. ראשיתה ברצ'יטטיב ובאריית קינה, שבה מבטא רוברטו את צערו ואת כמיהתו אל אנה ואל אושרו עמה. באריה זו מופיעיפ שניים ממאפייני האריות של פוצ'יני: המלודיה השירתית, המרכיב הבסיסי של שירת הבל קנטו, בנויה ממוטיב החוזר על עצמו שוב ושוב בצליל גבוה יותר, עד לשיא הקול של הזמר או הזמרת ותגובת התזמורת, החוזרת על נושא מתוך האריה. תגובה זו אפשרה לקהל לקלוט במלואה את השפעת האריה ולהגיב עליה בתשואות סוערות, שלאחריהן היו הזמר או הזמרת חוזרים על שירת האריה. מקהלת הוויליות פוצחת בשירה מאחורי הבמה, משם יוצא רוברטו החוצה בצעדים כושלים, ואחרי שהוא מספר את חוויותיו, הוא מקלל את הסירנה. גם קולה של הכלה המתה נשמע, מוכיחה את רוברטו, שתחילה מתחנן לסליחתה, אך אחר כך משלים עם גורלו. הוא רוצה לבדוק, אם אנה עודנה בחיים. הוא מגיע אל דלת ביתה, אך איננו מסוגל להרים את ידו ולהקיש עליה. זה הפרק האמצעי של הסוליטה פורמה, "טמפו די מצו". לאחריו מגיעה ה"קבלטה", המסיימת את הסוליטה פורמה. בדרך כלל היא בנויה כאריה מהירה, הפותרת את הסבך הדרמטי, אך במקרה זה היא מתחלקת לשניים: רוברטו רואה את רוחה של אנה באה לקראתו על הגשר, אך אוסרת עליו לגשת אליה, באמרה כי אינה עוד אהבה, אלא נקמה. המוזיקה המלווה התרחשות זו נוגדת את המילים, כי בעוד אנה מזכירה לרוברטו את שבועת אהבתו לה ושני האוהבים מתאחדים בשיירת אהבה נרגשת, אין הוויליות מרפות מטרפן. לצלילי "שבת המכשפות" הפרועים מאלצת אנה את רוברטו לחולל בטירוף, עד שהוא נופח את נשמתו. רוח הרפאים של אנה נעלמת בקריאה "אתה שלי!", הוויליות עוקבות אחר אנה בקריאה "הושענה". אז חוזר גוליילמו הזקן ומופיע על הבמה, ומזכיר בסיפוק את הצדק האלוהי. רוח הרפאים של אנה נעלמת בקריאה "אתה שלי!", הוויליות עוקבות אחר אנה בקריאה "הושענה". אז חוזר גוליילמו הזקן ומופיע על הבמה, ומזכיר בסיפוק את הצדק האלוה. רוח הרפאים של אנה נעלמת בקריאה "אתה שלי!", הוויליות עוקבות אחר אנה בקריאה "הושענה". אז חוזר גוליילמו הזקן ומופיע על הבמה, ומזכיר בסיפוק את הצדק האלוהי. סיום זה נאמן לאגדת הוויליות, אך שונה מסיום הבלט ז'יזל, שבו ז'יזל מוסיפה לרקוד עם אהובה עד עלות השחר, אז נאלצות הוויליות לחזור לקבריהן, אלברכט נשאר בחיים וז'יזל משוחררת מכבלי הוויליות למנוחת עולמים.
קבלה
המבקר פיליפו פיליפי כתב, שבגרסתה הראשונה היו ל"לה וילי" "הצורה, הפרופורציה והאופי של קנטטה סימפונית, המתאימה להצגה בימתית [...]. העיבוד, או ההרחבה, שבה יש מקום חשוב חהיבט הסימפוני, לא משנה אופי זה [...]."
"לה וילי" אינה תופסת מקום ברפרטואר המקובל של האופרות, אך בזכות המוזיקה הנפלאה והכתיבה המעולה לזמרים יש הקלטות שלה.
פורד קורסל
דגמי "פורד קורסל" יוצאו ל-צ'ילה ואורוגוואי.
==דורות==
אץ' (וספרם)
אץ' (בהונגרית: Öcs) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם באץ' מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו ביישוב 257 תושבים, ובשנת 2019 מספר התושבים עמד על 173.
יעקב כ"ץ (ישיבת הכותל)
ביוגרפיה
נולד בישראל לרב דב כ"ץ ולאסתר, בתו של הרב זאב גולד, ממנהיגי המזרחי ומחותמי מגילת העצמאות. הוא למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב, שבה כיהן אביו כר"מ, ולאחר מכן בישיבת פוניבז' בבני ברק. ב-30 במאי 1955 נפצע יחד עם ארוסתו שרה-זהבה קוק וחברו הקרוב, קרוב משפחתם לעתיד, הרב ישעיהו הדרי, באירוע שקדם לרצח במנזר רטיסבון.
במשך שנים רבות היה מראשי ישיבת הכותל, לצדו של ראש הישיבה הרב ישעיהו הדרי. כמו כן עמד בראשות הכולל של ישיבת הכותל והסמיך לרבנות רבים מבוגרי הישיבה. בשנת 2002, כאשר עזב הרב אהרון בינה את ישיבת הכותל והקים בסמוך את ישיבת נתיב אריה, על שם אביו, הרב אריה בינה, מינה את הרב כ"ץ לעמוד בראש הכולל שם.
משפחתו
הרב כ"ץ נשוי לשרה-זהבה קוק, בתו של הרב רפאל קוק, ולהם 13 ילדים.
אחיה של שרה זהבה, הרב שלמה קוק, נישא זמן קצר קודם לכן לאחותו של הרב יעקב כ"ץ, יהודית. הרב שלמה ויהודית נספו עם שנים מילדיהם בתאונת דרכים.
אחיו של הרב יעקב כ"ץ הוא הרב יהושע כ"ץ, רבה האשכנזי של מעלה אדומים.
וסת השבוע
וסת השבוע לפי ההלכה היהודית הוא אחד מהווסתות האוסרים את הבעל והאישה בתשמיש המיטה, מחשש שמא תראה האישה באותו הזמן דם נידה, ותטמא.
הגדרת וסת השבוע היא כאשר האישה ראתה שיצא ממנה דם-וסת שלוש פעמים באופן סדרתי באותו יום בשבוע; לדוגמה, ביום ראשון בשבוע, ולאחר שלושה שבועות ראתה שוב ביום ראשון, ולאחר שלושה שבועות נוספים ראתה פעם שלישית ביום ראשון, שמאותה הפעם השלישית היא ובעלה אסורים בתשמיש המיטה בימי ראשון הבאים שבהמשך הפרש של שלושה שבועות.
מקור הווסת
מקורה של וסת זו הוא מדברי התלמוד במסכת נידה בסוגיית וסת האונס מדברי רב אשי שאישה שקפצה ביום ראשון בשבוע שלוש פעמים קבעה המורכב לקפיצות וימים, אמנם אם בפעם השלישית קפצה קודם יום ראשון, מבואר שם שהיה הוה אמינא (=אפשרות לחשוב) שקבעה וסת לימים בלבד, אך למסקנה אינו כן, מאחר שאף קפיצה יום קודם יכולה לגרום לראייה יום לאחריה. מכל מקום מדברי התלמוד למדו הראשונים שאכן במקרה שלא קפצה וראתה שלוש פעמים באותו היום בשבוע קבעה וסת ל'שבוע'.
אמנם יש שכתבו שוסת זו אינה מוסכמת על כל הראשונים, וכן דייקו מלשון הראב"ד בספרו בעלי הנפש, וכן העירו שברמב"ם לא הזכיר וסת זו בספרו 'משנה תורה'.
להלכה
באחרונים התקשו בווסת זו, מאחר שההפרש בין ימי הווסת הוא שווה, כך שאף לולא דין 'וסת השבוע' קבעה לה משום 'וסת ההפלגה'. תירוצים שונים נאמרו באחרונים ביישוב קושיה זו:
טלוויזיה מהעתיד
טלוויזיה מהעתיד היא תוכנית מערכונים ישראלית, בהגשתם של הקומיקאים אריאל ויסמן, יואב רבינוביץ' וניב מג'ר, שגם אחראי על בימוי התוכנית.
התוכנית משלבת מערכונים סאטיריים והומור נונסנס עם קטעי אולפן. היא עלתה לראשונה ב-12 ביולי 2017 בשידורי רשת שבערוץ 2 ושודרה באופן שבועי. הפרק הראשון ששודר השיג 12.4% במדד אחוזי הצפייה.
בתוכנית משולבות סדרות מערכונים קצרות, וביניהן: "שלמייזל", העוקבת אחרי משפחה חרדית וגיבורה מנויחם (ניב מג'ר) המאוהב בקניידלה (גיתית פישר), והיא פרודיה על הדרמה "שטיסל", ו"כוח חרדון", סדרת אנימציה סאטירית ובה חבורת חרדונים שלאחר שנחשפו לפסולת גרעינית שהעניקה להם כוחות על, הם הופכים לחיילים בכוחות צה"ל, והיא מעין גרסה מקומית של "צבי הנינג'ה" המבקרת בעקיפין את המנטליות הצה"לית ואת פרשת אלאור אזריה. בנוסף לוויסמן, רבינוביץ' ומג'ר, המנחים את התוכנית, משתתפת בסדרה שורה של קומיקאים נוספים: גיתית פישר, טל טירנגל, תומר פישמן, ירמי שיק-בלום, עומר עציון, עמרי אנגל, גיה באר גורביץ', יוגב יפת וקארין כהן, המשתתפים במערכונים שונים.
ב-28 ביולי 2018 החלו שידורי העונה השנייה בערוץ 13 וב-25 באוגוסט 2018 שודר הפרק האחרון.
Dance Dance Revolution
Dance Dance Revolution (מהפכת הריקוד או בראשי תיבות DDR) היא סדרת משחקי מוזיקה אשר הופקה על ידי Konami. המשחק הוצג לראשונה ביפן בשנת 1998 ושוחרר בצפון אמריקה ב-1999. DDR נחשב לחלוץ סוגת משחקי המוזיקה ומשחקי הריקוד בתעשיית משחקי המחשב. השחקן עומד על שטיח ריקוד מיוחד או במה במכונות הארקייד ומנסה לתזמן "פגיעה" בחצים צבעוניים המופיעים על המסך באמצעות הנחת רגליו על החץ המתאים. בסיום המשחק, השחקן נשפט על ביצועיו לפי תזמונו ופגיעה בחצים בזמן המתאים, ועל פי תזמונו מקבל "ציון". השחקן מקבל שירים חדשים לשחק עמם אם הציון שקיבל בסיכום המשחק נחשב ל"עובר".
המשחק גרר אחריו תגובות נלהבות וקיבל ביקורות חיוביות על ידי מבקרים, אשר שיבחו את מקוריות המשחק ואת חיי המדף הארוכים שלו. במרוצת הזמן שוחררו מספר גרסאות וחבילות הרחבה למשחק, הכוללות שירים חדשים ודרגת קושי גבוהה יותר. לאור הצלחת המשחק, קיבלה Konami מספר רישיונות להוספת מוזיקה המוגנת בזכויות יוצרים למשחקי ה-DDR. המשחק היווה את ההשראה העיקרית למשחקי Guitar Hero.
מהלך המשחק
בבסיסו המשחק כולל שטיח ריקוד מיוחד שעליו מסומנים ארבעה חצים הפונים מעלה, מטה, ימינה ושמאלה. השחקן מנסה לתזמן חצים צבעוניים הנעים כלפי מעלה. חצים אלה מופיעים לפי קצב השיר לכיוון "צלליות" דוממות של אותם חצים. על השחקן להניח את רגלו על פני החץ המתלכד עם הצללית המתאימה לו במסך. השחקן נשפט בסיום המשחק על פי דיוקו.
סוגי חצים חדשים נוספו במהדורות הנוספות. לדוגמה, "חצי הקפאה" (Freeze Arrows) הם חצים ירוקים וארוכים. כאשר חצים אלו מגיעים אל הצללית המתאימה להם, על השחקן להשאיר את רגלו על חץ זה. כאשר השחקן משאיר את רגלו, גודל החץ קטן. כאשר החץ נעלם, יכול השחקן לשחרר את רגלו. בדומה לחצים הרגילים, על השחקן להתחיל להשאיר את רגלו וכמו כן לשחררה בזמן המתאים על מנת לקבל את הציון הטוב ביותר.
פגיעה מוצלחת בחץ ממלאת מד הנקרא "מד הריקוד" (Dance Gauge), המשמש כ"מד החיים" של השחקן במשחק. כשם פגיעה מוצלחת בחץ ממלאת את המד, כך גם החטאה בפגיעה או פגיעה שאינה מוצלחת תפחית מן המד. אם המד מתרוקן באמצע השיר, השחקן נכשל בשיר. אם המד אינו מתרוקן באמצע השיר, אלא נשאר מלא בסופו, השחקן נשפט על פי אותו מד. כלומר, כאשר המד מלא יותר, כך הציון עולה או ההפך.
כמו כן, המשחק מציע מצב לשני שחקנים, בו השחקנים מתחרים אחד כנגד השני תוך שימוש בשני שטיחי ריקוד. המנצח ברוב הגרסאות נחשב לשחקן אשר "מד הריקוד" שלו מלא יותר. בגרסאות אחדות (לרוב בגרסת הארקייד), שני השחקנים צריכים לעבוד יחד על מנת לסיים את הסיבוב; על השחקן הראשון לפגוע ב"חצים הרגילים" הפונים מעלה, מטה, ימינה ושמאלה, בעוד שעל השחקן האחר לפגוע בחצים אלכסוניים (מעלה, מטה, אלכסון הפונה ימינה, אלכסון הפונה שמאלה). כמו כן ישנו מצב לשחקן יחיד אשר משתמש בשני שטיחי הריקוד.
גרסאות
המשחק שוחרר במדינות רבות בעולם, ביניהן ישראל, לקונסולות שונות, וכמו כן שוחררו גרסאות מחודשות וחבילות הרחבה. המשחק שוחרר לראשונה ביפן כמשחק ארקייד ולאחר מכן לקונסולת הפלייסטיישן. המשחק שוחרר לאחר מכן לאמריקה הצפונית, אסיה, אירופה, אוסטרליה, ניו זילנד ואפריקה הדרומית לקונסולות נוספות כגון פלייסטיישן 2, Wii, Xbox ורבות אחרות לאחר מכן. למרות זאת, משחקי ה-DDR היפניים הוברחו כיוון שתוכנם שונה מהגרסאות הכלל-עולמיות.
מכונות ארקייד
מכונת ארקייד סטנדרטית של המשחק מכילה מסך ושטיח ריקוד. למסך שידה גדולה אשר מאחסנת בתוכה רמקולים גדולים ואורות ניאון אשר תלויים על הרמקולים. מעל הרמקולים ממוקמים מסך המשחק ומכונת התשלום. מעל המסך ישנו לוגו המשחק וכמו כן זרקורים צבעוניים הנדלקים כאשר אחד מן השחקנים מצליח לפגוע באחד החצים. שטיחי הריקוד עשויים מתכת (בניגוד לגרסה הביתית בה שטיח הריקוד הוא דמוי שטיח) ומאוחסנים בזכוכית אקרילית. על השטיחים סמלי המשחק המוכרים (החצים המאונכים מעלה, מטה, ימינה ושמאלה), מופרדים בעזרת ריבועי מתכת. מאחורי השטיחים מותקנים מוטות מתכת המצופים באורות ניאון בצורת "U", אשר נדלקים כאשר אחד מן השחקנים מצליח לפגוע באחד החצים. חלק מן השחקנים משתמשים במוטות אלו כדי לשמור על שיווי משקל או על מנת להקל על משקל הרגליים, שיטה המאפשרת דיוק וקלילות גבוהים יותר.
חלק מן המכונות אף מכילות חריץ לכרטיס זיכרון של פלייסטיישן, המאפשר לשחקנים לשמור את התוצאות מן המכונה לקונסולה. כמו כן, הגרסאות הביתיות של המשחק אפשרו לשחקנים ליצור תבניות ריקוד משלהם לכרטיס הזיכרון - השחקן יכול להתאמן על התבניות שיצר ואף להתחרות בהם כנגד שחקן נוסף.
המשחק בישראל
בישראל ניתן היה למצוא את גרסת הארקייד המקורית של המשחק במשחקיות או במרכזי בילוי עד שנת 2016. כיום ניתן למצוא ב3 מקומות בישראל רק את גרסת החיקוי הקוריאנית, Pump It Up, שיצאה לראשונה על ידי חברת ANDAMIRO בשנת 1999. בשוק הצרכנים ידועה יותר גרסת החיקוי החינמית של המשחק, Stepmania, אותה ניתן להפעיל הן באמצעות חיבור לשטיח הריקוד המקורי והן באמצעות מקשי החצים במקלדת.
בעקבות המשחק
הצלחתו של המשחק בשוק משחקי המחשב והגדרתו כציון דרך בסוגה גררה אחריו משחקים בעלי עיקרון דומה. בשנת 2008 תבעה Konami את חברת Viacom בגין הפרת זכויות יוצרים ושימוש בעיקרון משחקי ה-DDR ללא רשות מהחברה.
כמו כן תבעה Konami חיקוי מסחרי אמריקאי בשם In the Groove על הפרת קניין רוחני. חיקוי זה פותח על ידי חברת Roxor ויצא לאור בשנת 2005, בין השאר בתצורת מכונות ארקייד. בשנת 2006 הסתיימה התביעה בהשגת זכויות הקניין הרוחני של המשחק על ידי Konami.
רפטורקס
רפטורקס (שם מדעי: Raptorex; מילולית: "שודד עריץ") הוא סוג דינוזאור ממשפחת הטירנוזאוריים שחי במונגוליה ובצפון סין לפני 70 מיליון שנה. שמו נובע עקב דמיונו לולוצירפטור או לדרומזאור דומה, אך בעל מאפיינים של טירנוזאור. מקור סיומת שם המין הוא בניצול השואה רומן קרייגשטיין, שבנו, ד"ר הנרי קרייגשטיין, אספן מאובנים שקנה את מאובן היצור בטוקיו ותרם אותו לאוניברסיטת שיקגו.
ככל הנראה יצור זה היה מהמוקדמים שבטירנוזאורוסים האמיתיים והיה קרוב לדמויי-טירנוזאורים כמו הדריפטוזאורוס והאאוטירנוס.
דיסלוטוזאורוס
דיסלוטוזאורוס (שם מדעי: Dysalotosaurus; משמעות השם: "לטאה בלתי נתפסת") הוא סוג של דינוזאור צמחוני שחי ביורה העליון לפני 151–152 מיליון שנה בקירוב. המאובנים שלו התגלו בתצורות טנדגורו, טנזניה. הסוג כלל מין בודד - Dysalotosaurus lettowvorbecki.
דינוזאור זה היה קרובו של הדריוזאורוס מאמריקה הצפונית, כשמספר חוקרים סברו שמדובר באותו סוג דינוזאור. החוקר גרגורי ס. פאול העריך שהוא הגיע לאורך 2.5 מטר ולמשקל 80 ק"ג. הוא היה בעל זנב ארוך ורגליים אחוריות ארוכות שיכלו לנוע במהירות, כדי לברוח מטורפים. דינוזאור זה הגיע לבגרות בגיל צעיר יחסית (בערך 10 שנים) ובמבנהו דמה למין קנגורו גדול, בייחוד במבנה הזנב.
חלק מהמאובנים של הדינוזאור חשפו שחיקה, כתוצאה ממחלת פאג'ט של העצם, הגילוי הראשון של מחלה זו אצל דינוזאורים.
FAST
טלסקופ כדורי בעל המפתח של 500 המטר (באנגלית: Five-hundred-meter Aperture Spherical Telescope או בר"ת: FAST; במנדרינית תקנית: 五百米口径球面射电望远镜), המכונה טיאניאן (בסינית: 天眼; מילולית: עין שמיימית או העין של גן עדן) הוא מצפה הרדיו-טלסקופ הגדול בעולם, הממוקם בשקע דאוודנג שבפינגטאנג, גוויג'ואו, הרפובליקה העממית של סין.
הבנייה של FAST החלה ב–2011 והושלמה ביולי 2016. הטלסקופ החל לפעול בספטמבר 2016. עלות הבנייה הייתה כ–1.2 מיליארד ¥(כ–690 מיליון שקל חדש).
היסטוריה
הרעיון להקמת המצפה הוצע לראשונה ב–1994. הוא אושר ב–2007. כפר בן 65 איש הועבר על מנת לבנות את הטלסקופ, ועוד 9,110 הועברו מהסביבה על מנת ליצור דממת רדיו. אבן הפינה למבנה הונחה בדצמבר 2008. הבנייה החלה במרץ 2011 והסתיימה ב–3 ביולי 2016, אז הונח הפאנל האחרון.
בסוף חודש אוגוסט ותחילת ספטמבר של שנת 2019 זיהו חוקרים באמצעות הטלסקופ יותר ממאה פרצי רדיו קצרים המסווגים כ-FRB 121102 וזוהו לראשונה בשנת 2012 במדע.
בעיית קורוש
בעיית קורוש היא בעיה בתורת החוגים, העוסקת באלגברות אלגבריות נוצרות סופית. את הבעיה העלה אלכסנדר קורוש באנלוגיה לבעיית ברנסייד מתורת החבורות, והיא שואלת האם אלגברה אלגברית נוצרת סופית היא בהכרח מממד סופי. לשאלה זו, כלשונה, יש פתרון שלילי, אך התשובה לחלק מן הווריאציות עדיין אינה ידועה.
אם אלגברת החבורה של חבורה G היא אלגברית, אז החבורה מפותלת (ההפך אינו נכון). במובן זה, בעיית קורוש על אלגברות חבורה חלשה מבעיית ברנסייד, העוסקת בחבורה נוצרת סופית שכל אבריה בעלי סדר סופי. מצד שני, החבורה הנלווית של אלגברה נילית מעל שדה ממאפיין חיובי היא מפותלת.
יבגני גולוד בנה, בעזרת למת גולוד-שפרביץ', אלגברה נילית נוצרת סופית בעלת ממד אינסופי (1964). זוהי דוגמה נגדית לבעיית קורוש, משום שכל איבר נילי הוא אלגברי. בנייה זו פתרה את בעיית ברנסייד הכללית, משום שכאשר מממשים אותה מעל שדה סופי, מתקבלת אלגברה שחבורתה הנלווית מפותלת אך לא סופית-מקומית.
דוגמה חזקה יותר לבעיית קורוש, בעלת ממד גלפנד-קירילוב סופי, נבנתה על ידי לנגן וסמוקטונוביץ'.
מאידך, בעיית קורוש עדיין פתוחה עבור חוגים עם חילוק (וכל חוג אלגברי ללא מחלקי אפס הוא כזה). אפילו ללא הנחת האלגבריות, לא ידועה אלגברת חילוק נוצרת סופית (כאלגברה) מממד אינסופי; בעיה זו הוצעה על ידי לטישב ואיקדה.
טומי סנדס
טומי סנדס (באנגלית: Tommy Sands; נולד ב-19 בדצמבר 1945) הוא זמר פולק אירי, מלחין ופעיל חברתי.
ביוגרפיה
נולד בחווה המשפחתית בצפון אירלנד. שני הוריו באו ממשפחות מוזיקליות ובמשפחה היו שבעה ילדים.
בשנת השבעים החלו להופיע כמה מהאחים לבית משפחת סנדס ביחד תחת השם "The Sands Family". בנוסף סנדס פיתח קריירת סולו במהלכה שיתף פעולה עם אמנים שונים כמו פיט סיגר, ג'ואן באאז, הצ'לן וודרן סמילוביץ. אחד משיריו המפורסמים ביותר, There Were Roses, עוסק בסכסוך באירלנד. הוא נישא לקתרין ואב לשני ילדים, שעמם הוא לעיתים מופיע בהופעותיו.
בשנת 2002 הוא קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת נבאדה-רינו. על "עבודה יוצאת דופן כמוזיקאי ושגריר של שלום והבנה". ביוני 2010, הגיע לישראל ולרשות הפלסטינית לסיבוב הופעות. במהלכו הופיע בשייח ג'ראח שבירושלים במחאה על פינוי התושבים הערבים במקום מבתיהם.
תרבות פולסם
תרבות פולסם (באנגלית: Folsom culture או גם Folsom tradition וגם Folsom Complex), המכונה על שם המקום בו נתגלתה לראשונה, באתר ליד היישוב פולסם בניו מקסיקו, היא תרבות פרהיסטורית מוקדמת של פלאו-אינדיאנים באמריקה הצפונית. תחום התפוצה של תרבות זו השתרע מצפון מקסיקו של ימינו, על פני דרום-מערב ארצות הברית, המישורים הגדולים, ומזרחית לנהר המיסיסיפי במדינות ארצות הברית מיזורי ואילינוי ועד הימות הגדולות. הריכוז הגדול ביותר של ממצאים ארכאולוגיים נתגלה בערבה הגבוהה (High Prairie), מזרחית להרי הרוקי. תקופת התרבות מוערכת באמצעות תיארוך פחמן-14 מ-10,800 עד 10,150 שנים לפני זמננו, והיא באה אחרי תרבות קלוביס. אחרי תקופת תרבות פולסם חלו התפתחות תרבותיות מקוטעות עד שנת 8,000 לפנה"ס, תחילתה של התקופה הארכאית באמריקה הצפונית. הכלים האופייניים לתרבות פולסם, כלי אבן מצור או חלמיש, שלהבם הדו-פני סותת על ידי שיברור – הקשה עדינה ומחושבת על הקצה. לכלי אבן אלו יש צורה אופיינית והם מכונים באנגלית "חודי פולסם" (Folsom point). בנוסף הילידים עשו שימוש בנתזים כלהבים, כמגרדות, מחטים ומרצעים. האתרים הטיפוסים היו אתרי הציד (באנגלית Kill sites – אתרי ההריגה) ואתרי הכריה של אבן באיכות גבוהה.
אורח חיים
לאחר ההכחדה של בעלי החיים הגדולים של סוף עידן הקרח באמריקה הצפונית, שהתרחשה בתקופת תרבות קלוביס, היה הביזון האמריקאי חיית הציד החשובה ביותר. בחלק מאתרי הציד נתגלו שלדים של עד 50 ביזונים. ציידים-לקטים בקבוצות קטנות ומשפחות קרובות ניזונו מהביזון, ופרוותו, עורו, גידיו, עצמותיו ושערותיו היוו מקור לביגוד וכלים. בנוסף לביזון צדו בני תרבות זו בעלי חיים נוספים: אייל פרדי לבן-זנב, אנטילוקפרה אמריקנית, כבש גדול-קרניים ובעלי חיים קטנים יותר דוגמת ארנבות, אבל גם זוחלים ועופות, וליקטו פירות וזרעים של צמחי בר. הילידים עברו מרחקים גדולים – כלי אבן רבים נתגלו במרחקים שבין 200 ל-400 קילומטרים מהמחצבה שממנו כרו את החומר ליצירתם.
אפרים גרינבלט
הרב אפרים גרינבלט (תרצ"ב, 1932 - ב' בשבט תשע"ד, 3 בינואר 2014) היה פוסק הלכה בארצות הברית, ובסוף ימיו בירושלים. מפורסם בשל תשובותיו הרבות. מתלמידיו המובהקים של הרב משה פיינשטיין.
תרבות פולסם
אורח חיים
באתרי תרבות פולסום נתגלו ממצאים שהם בין העתיקים ביותר של פולחנים דתיים ואמנות באמריקה הצפונית. התושבים השתמשו בצבע האוכרה מהמטיט מרוסק על מנת לפזר על קרקעית מבנים עגולים ששימשו ככל הנראה כמבני מגורים. אותו חומר שימוש ליצירת קו זיגזג שצויר על גולגולת ביזון.
אפרים גרינבלט
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב אברהם ברוך ועליזה לבית בירנשטוק, כבן בכור למשפחה בת אחד עשר ילדים. הרב נטע צבי גרינבלט שכיהן כרב בארצות הברית היה דודו. המשפחה התגוררה בשכונת כרם. למד בישיבת קלצק ברחובות אצל הרב שך והושפע ממנו רבות.
בצעירותו היה פעיל בלח"י וכונה "נחשון", בתחילת דרכו ישב בקישלה לאחר שהסליק נשק בהמשך ברח מהכלא ושימש כאחראי טלפוני במחנה של הלח"י "יואב".
תרבות פולסם
גילוי
המחקר על יישוב יבשת אמריקה החל עם גילויה של תרבות פולסם. ב-1908 סקר ג'ורג' מקג'נקין (George McJunkin), בוקר אפרו-אמריקאי, את אדמות החווה שבה עבד כמפקח סמוך לפולסם בניו מקסיקו לאחר שיטפון וגילה שלד של ביזון ובו נעוץ חוד אבן. הוא ניסה לעניין ארכאולוגים בנושא ללא הצלחה במשך כמה שנים, אבל רק לאחר ששלח ממצאים ב-1918 למוזיאון לתולדות הטבע של קולורדו, כיום המוזיאון לטבע ומדע של דנוור (Denver Museum of Nature & Science), החל העניין המדעי במקום. המוזיאון שלח את הפלאנטולוג הרולד קוק (Harold Cook) שערך חפירה ניסיונית. החפירות הארכאולוגיות המשמעותיות במקום, שכונה מאז אתר פולסם, החלו ב-1925 כשבראשות משלחת החופרים עמד ג'סי פיגינס (Jesse Dade Figgins), מנהל המוזיאון. הוא נעזר בייעוץ של הפלאנטולוג ברנום בראון והארכאולוג אלפרד קידר (Alfred Vincent Kidder). הם הגיעו למסקנה כי השלד הוא של מין של ביזון (Bison antiquus) שנכחד לפני 10,000 שנים בסוף עידן הקרח. תיארוך זה קבע את הדוקטרינה המובילה כיום על יישוב אמריקה הצפונית, על כך שבשלהי עידן הקרח האחרון עברו מתיישבים מאסיה לאמריקה דרך גשר היבשה בין סיביר לאלסקה המכונה ברינגיה. התיארוך אומת אחר כך באמצעות תיארוך פחמן-14.
אפרים גרינבלט
ביוגרפיה
התגייס לצה"ל אך לא חוייל בשל בעיות בריאותיות, בהמשך היגר לארצות הברית, במצוות סבו הרב יצחק גרינבלט, כדי לכהן ברבנות ולפרנס את משפחתו. במקביל למד בישיבת תפארת ירושלים בניו יורק אצל הרב משה פיינשטיין והיה לתלמידו המובהק. בשנת תשי"ב (1952) נשלח על ידי הרב פיינשטיין להיות רב בממפיס כדי לחזק שם את היהדות. הוא שימש שם קרוב ל-60 שנה כרב המקום, אב בית דין, ראש ישיבה, ראש כולל, מחנך, שוחט ומוהל.
תרבות פולסם
גילוי
אתרים חשובים נוספים של תרבות פולסם הם אתר לידנמאייר (Lindenmeier Site) בצפון מדינת קולורדו שבו נערכו חפירות החל מ-1935, אם כי הממצאים פורסמו רק בשנות ה-70 של המאה ה-20, ואתר הנסון (Hanson Site) בוויומינג, שהיה לא רק אתר ציד, אלא גם אתר מגורים.
אפרים גרינבלט
ביוגרפיה
ספרו העיקרי הוא שו"ת רבבות אפרים (על פי הפסוק: "והם רבבות אפרים", דברים ל"ג), בן תשעה כרכים ובו אלפי תשובות לשאלות מכל העולם. ספרים נוספים מפרי עטו: רבבות אפרים על התורה (שני כרכים, הערות על המקרא), רבבות ויובלות (שני כרכים, בשיתוף עם הרב יובל נוף, אב"ד בממפיס) על הלכות דעות ונושאים נוספים. כמו כן מאות ממאמריו פזורים בביטאונים וקבצים תורניים שונים.
אשתו, מרים, נספתה בתאונת דרכים בשנת תשס"ב (2002). בשנותיו האחרונות עלה לישראל, והתגורר אצל בתו בשכונת הר נוף בירושלים.
גיסו היה הרב שלמה ברוודה.
סויוז 14
סויוז 14 (ברוסית: Союз 14, "ברית 14") היא חללית סויוז שהמריאה ב-3 ביולי 1974 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה זוג קוסמונאוטים: פאבל פופוביץ', יורי ארטיוכין.
ב-5 ביולי 1974 החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 3 ששוגרה ב-25 ביוני. הפעילות התרכזה בתחום השימושים הצבאיים בחלל. הסובייטים דיווחו על מחקרים בתחום הבריאות, מערכות אספקת חשמל ובדיקות מערכת חדשה לטיהור מים.
פתוחי פה
פתוחי פה (שם מדעי: Semaeostomeae) היא סדרה של נבוביים מהמחלקה מדוזות סוכך אשר שוכנים באוקיינוסים הפתוחים ולעיתים גם במעמקי הים.
מדוזות אלה בעלות ארבע זרועות מוארכות בעלות תאים צורבים סביב פיהן ועוד ארבע קצרות יותר המצויות בקצה הגוף. הזרועות יכולות להגיע לאורך רב ואצל מדוזת רעמת האריה אורכן עשוי לעלות על 36 מטרים, מה שהופך אותה לגדולה שבמדוזות.
למדוזות אלה פעמון רחב בעל מעין "קפלים" בקצוות, מערכת של ארבע "שקיות" היוצאות מתוך הקיבה המרכזית.
כמו רוב המדוזות גופן שקוף עם זרועות בשרניות וצורבות.
מדוזות אלה שטות לצד הזרם וניזונות מסרטנים ודגים קטנים הנלכדים בזרועותיהן.
טרסם סינג
טרסם סינג (בהינדית: तरसेम सिंह, נולד ב-26 במאי 1961) הוא במאי קולנוע הודי.
ביוגרפיה
סרטו הראשון כבמאי היה "תא קטלני" (2000). סרטו השני "מעבר לכל חלום" (2006), הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ושנתיים לאחר מכו יצא לאקרנים בארצות הברית. סרטו הבא של סינג, בני אלמוות, היה עיבוד חדש לסיפור מהמיתולוגיה היוונית, והוא יצא לאקרנים ב-2011.
בסרטיו שם טרסם סינג דגש על העיצוב האמנותי והם מתאפיינים בתלבושות מרהיבות ואתרי צילום ייחודיים.
עיטם קולני
עיטם קולני (שם מדעי: Haliaeetus vocifer), הנקרא גם עיטם אפריקני, הוא מין עוף דורס מסוג עיטם גדול החי באפריקה שמדרום לסהרה ושם הוא מוצא טרף ליד מקווי מים והוא הציפור הלאומית של המדינות זימבבואה, זמביה ודרום אפריקה. המין הקרוב אליו ביותר הוא עיטם מדגסקרי, אף שהוא מזכיר גם את המין האמריקאי - עיטם לבן-ראש.
מאפיינים
העיטם הוא עוף גדול. כמו אצל רוב הדורסים הנקבה גדולה מעט מהזכר. משקל הנקבות הממוצע 3.2-3.6 ק"ג ומוטת כנפיהם עד 2.4 מ'. משקל הזכרים כ 2-2.5 ק"ג ומוטת כנפיהם עד 2 מטר. נוצות העיטם כהות למעט בצווארו ובחזהו הלבנים ובראשו הצהוב. עיניו כהות ומקורו המעוקל צהוב ובקצה שחור. הזנב לבן והרגליים צהובות. הכנפיים שחורות יותר משאר הגוף.
העיטם נפוץ ברחבי ביצות, אגמים ונהרות באפריקה שמדרום לסהרה, אך יוכל להימצא גם בסוואנות, ערבות, יערות גשם ואף בחוף הים.
כמו כל העיטמים, הטרף המרכזי שלו הוא דגים, וקרסי טפריו מעוקלים כדי לתפוס את הדגים, אותם הוא שולה במהירות ואז עף לענף קרוב לאכול. הוא יכול לצוד גם דגים גדולים עד למשקל של 1.8 ק"ג, אך יתקשה מאוד לעוף עם טרף כזה.
בנוסף לדגים הוא יצוד מיני צפרדעים, זוחלים שוכני מים כמו צבים ונחשים שונים. תנינים צעירים, פלמינגו, ברווזים, יונקים קטנים וגם מנבלות. בנוסף הם יחטפו טרף של עופות אחרים כמו אנפות ודורסים קטנים יותר.
תפוצת העיטם נרחבת ואיננה נמצאת בסיכון.
1170-1179 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1179 - 1170 לפני הספירה
סטיגיומדוזה
סטיגיומדוזה (שם מדעי: Stygiomedusa) היא מין של מדוזה שוכנת אוקיינוסים. היא קרובתה של האורליה הכחולה אך מצויה במעמקי הים והיא גדולה מהאורליה בהרבה. סוג מדוזה זו כוללת רק מין אחד - Stygiomedusa gigantea. היא חיה בכל האוקיינוסים אך נצפית רק לעיתים נדירות, בדרך כלל בעת מחקר בצוללות או כשהיא נפלטת לחוף. כמה צוללות צפו בה במעמקי האוקיינוס השקט לחופי ארצות הברית, לחופי יפן וגם במפרץ מקסיקו.
מדוזה זו היא אחת מהגדולות שבמדוזות ובחסרי החוליות האוקייניים ברחבי העולם. היא בעלת פעמון דמוי-מטריה בקוטר של קרוב למטר ובעלת 4 זרועות דמויות משוטים באורך שיכול להגיע ל-10 מטרים. דבר זה הופך אותה לאחת מהגדולות שבמדוזות ומהגדולה שבכל יצורי המעמקים. הזרועות שלה חסרות תאים צורבים כמו לשאר המדוזות וכנראה שהם משמשים לגריפה או ללכידת טרף קטן כמו חסילונים, קריל ודגיגים.
ישנן עדויות על קשר סימביוזי בין מדוזה זו לדג Thalassobathia pelagica ממשפחת הביתניים.
ג'ייק סטיינפלד
ג'ייק סטיינפלד (נולד ב-21 בפברואר 1962) הוא שחקן ומאמן כושר אמריקאי.
ביוגרפיה
סטיינפלד נולד בברוקלין וגדל בלונג איילנד, הוא התחיל ללמוד בקולג' אך עזב את הלימודים על מנת מעבר ללוס אנג'לס.
במסגרת עבודתו כמאמן כושר אישי בין לקוחותיו נמנים סטיבן ספילברג והאריסון פורד אותם אימן עבור סדרת סרטי אינדיאנה ג'ונס.
ב-1979 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "Americathon", ב-1981 היה בתפקיד הראשי בסרט הסלאשר "Home Sweet Home", ב-1985 גילם שומר ראש בסרט "Into the Night", בין 1990–1994 שיחק בתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "Big Brother Jake" כפעלולן לשעבר בהוליווד החוזר לבית האומנה בה גדל.
הוא דיבב בסרט ההנפשה "רטטוי".
ב-2001 ייסד את ליגת הספורט "Major League Lacrosse", תחת כהונתו של ארנולד שוורצנגר הוא היה חבר "מועצת מושל קליפורניה לספורט וכושר גופני".
הוא כתב מספר ספרים בנושא ספורט וספריו נחשבים לרבי מכר.
הוא נשוי ולו ארבעה ילדים.
אליוראמוס
אליוראמוס (שם מדעי: Alioramus; מילולית: "ענף אחר") הוא סוג דינוזאור ממשפחת הטירנוזאוריים. הוא חי במונגוליה בקרטיקון העליון לפני 70 מיליון שנה. בסוג זה נמצאו שני מינים. המין הראשון התגלה ב-1976 ונמצאו ממנו בעיקר גולגולת שבורה ועוד כמה עצמות והוא נקרא Alioramus remotus. המין Alioramus altai התגלה ב-2009 עם שלד במצב שלם יותר. שני המינים התגלו במדבר גובי שבמונגוליה ומשניהם נמצאו מאובנים בודדים.
מאפיינים
דינוזאור זה היה קרוב לטרבוזאורוס שחי באותו אזור ולטירנוזאורוס. עם זאת הגולגולת שלו נמוכה יותר והוא היה בעל שיניים רבות יותר, כך שהיה קדום מהם ודומה לטירנוזאורים כמו הדריפטוזאורוס. לכן הוא שויך לשבט משלו במשפחה - Alioramini, לצד הצ'יאנשוזאורוס.
הדגמים שנאספו היו ככל הנראה של צעירים והם הגיעו לאורך 5–6 מטר. אורך הגולגולת שלו הגיע ל-45 סנטימטר.
כשהאליוראמוס חי האקלים במדבר גובי היה גשום בהרבה והיבשות היו קטנות יותר. אזורי הקרקע בתצורות ברון גויוט (Barun Goyot Formation) ותצורות דג'אדוצ'טה (Djadochta Formation), בו התגלה, מראים על פלאוסול של נהרות ומישורי הצפה קדומים בהם חי. לצידו חיו מיני אורניתומימיים, תריזינוזאוריים, טרודוניים, דרומאוזאוריים, מיני פכיצפלוזאורים, אנקילוזאורים, הדרוזאוריים ובעיקר זאורופודים גדולים שככל הנראה שימשו לו לטרף.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה הדינוזאורים! ובמשחק Jurassic Park: Operation Genesis.
ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה
ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה בוצעו על ידי אנשי ארגון הטרור האסלאמי אל-קאעידה ב-7 באוגוסט 1998. הפעלת שתי משאיות תופת, שנעשתה כמעט בו-זמנית בצמוד לשגרירויות ארצות הברית בניירובי ובדאר א-סלאם, גרמה למותם של 223 אנשים ולפציעתם של כ-4,000. ההתקפה הביאה לראשונה את ארגון אל-קאעידה וראשיו למודעות הציבורית האמריקאית, ובעקבותיהן הוכלל מנהיג הארגון אוסאמה בן לאדן ברשימת עשרת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי לשכת החקירות הפדרלית. עבדאללה אחמד עבדאללה שהיה בין מתכנני הפיגוע נכלל ברשימת מבוקשים עד אשר חוסל באירן בשנת 2020.
ההתקפות
ההכנות הישירות להתקפות החלו במאי וביוני 1998. המחבלים שכרו בניינים בניירובי ובדאר א-סלאם. שם הורכבו הפצצות, והועמסו על גבי שתי משאיות מקומיות שנרכשו לשם כך. על כל אחת מהן הועמס מטען נפץ במשקל של כ-900 קילוגרמים, שחוטי הפעלה נמשכו מהם אל תאי הנהג של המשאיות. חומר הנפץ כלל טי אן טי ואמוניום חנקתי, ובטנזניה צורפו אליו גם מיכלי חמצן.
ההתקפות יצאו לפועל ב-7 באוגוסט 1998 - תאריך שנבחר ככל הנראה משום שהיה יום השנה השמיני להגעת חיילים אמריקאים לסעודיה. שתי המשאיות, נהוגות בידי מחבלים מתאבדים, הגיעו לקרבת מתחמי השגרירויות בניירובי ובדאר א-סלאם והתפוצצו כמעט בו-זמנית, בשעה 10:30 בקירוב. בניירובי ניסתה המשאית להיכנס למתחם השגרירות, ששכן בלב העיר. משסירב השומר במחסום הכניסה לפתוח אותו, ירו לעברו נהג המשאית והמחבל המלווה שאתו. המלווה הספיק להשליך רימון הלם לעבר השומר ולברוח מן המשאית לפני שהתפוצצה.
בניירובי גרמה ההתפוצצות למותם של 212 אנשים ולפציעת כ-4,000. בדאר א-סלאם נהרגו אחד עשר אנשים ונפצעו 85. מרבית הנפגעים היו תושבים מקומיים; 12 מההרוגים היו אמריקאים. בניירובי ניזוק קשות בניין השגרירות, אך מרבית הנפגעים שם נפגעו עקב קריסת בניין סמוך, שבו שכנה מכללה מקומית. אוטובוס עמוס נוסעים ברחוב סמוך עלה באש וההדף ניפץ חלונות ברדיוס של כקילומטר סביב. תושבים רבים שרצו לחלונותיהם למשמע קרב האש שקדם להתפוצצות נפגעו משברי זכוכיות עקב התנפצות החלונות. בין הפצועים הייתה גם שגרירת ארצות הברית בקניה פלורנס בושנל.
מניין הנפגעים בדאר א-סלאם היה נמוך יותר משום שהשגרירות שם שכנה מחוץ למרכז העיר ומשום שבקרבת שער הכניסה אליה, שם התפוצצה המשאית, לא נמצאו בניינים אזרחיים. נזק כבד נגרם לבניין השגרירות.
לאחר ההתקפות
ישראל שלחה לניירובי את יחידת החילוץ של צה"ל, שהשתתפה בפעולות החילוץ שם. מטוסי תובלה של ארצות הברית הטיסו לעיר יחידות רפואיות.
בעקבות ההתקפות הורה נשיא ארצות הברית ביל קלינטון על סדרה של התקפות בטילי שיוט נגד מטרות בסודאן ובאפגניסטן, אשר הוצאו לפועל ב-20 באוגוסט. בסודאן נהרס בין השאר מפעל תרופות, שארצות הברית טענה כי יוצר בו נשק כימי, אך ככל הנראה מידע זה לא היה נכון.
מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה את החלטה 1189, אשר גינתה את הפיגועים.
בעקבות הפיגוע בקניה הוגברה הפעילות האנטי-טרוריסטית המשותפת לה ולארצות הברית, אשר גם הגבירה את הסיוע הכספי לקניה, ובין השאר העבירה סך של 42 מיליון דולר, אשר יועד לנפגעי ההתקפה.
חקירת הפיגועים הצביעה על קשר של פעילי טרור ממצרים ומאזרבייג'ן להתקפות. בעקבותיה הוגש כתב אישום בקשר לפיגועים כנגד 21 איש, מרביתם שלא בפניהם. בראש המואשמים נמצא אוסאמה בן לאדן. ביניהם היה עבדאללה מוחמד פאזול, שנקבע כי היה מארגן שתי ההתקפות. נכון לשנת 2013 נהרגו או מתו תשעה מתוך ה-21 (מרביתם בפקיסטן ובאפגניסטן), תשעה מרצים עונש מאסר או ממתינים למשפט (בהם עלי מוחמד, האחראי על האימונים באל קאעידה), ושלושה עודם חופשיים.
פרק בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "שניות מאסון" הוקדש לפיגועים ולחקירתם.
אורניתופסיס
אורניתופסיס (שם מדעי: Ornithopsis; משמעות שמו: "דמוי-עוף") הוא סוג של דינוזאור זאורופודי שחי באנגליה בקרטיקון התחתון שלפני 125 מיליון שנה. מאובני היצור נמצאו ב-1870 ונחקרו בידי החוקר הבריטי הארי גובייר סיילי. בסוג נמצא מין אחד (O. hulkei) ומין נוסף (O. eucamerotus) נחשב כיום לטקסון מוטל בספק. מינים נוספים ששויכו לסוג זה משויכים כיום לסוג צטיוזאורוס שחי בתקופה אחרת.
מחקר
היצור שהתגלה נחשב בידי החוקר סיילי ליצור מקשר בין עופות לפטרוזאורים ודינוזאורים. החוקר ריצ'רד אוון, בן תקופתו שלל את הרעיון. במקום הוא איחד את השלד עם רבע שלד של איגואנודון ויצר את הסוג בותריוספונדילוס שכיום נחשב ללא רלוונטי. מאובנים אחרים הוא החשיב לחלק מהסוג Chondrosteosaurus.
ב-1887 סברו כמה חוקרים שמבנה החוליות שלהם דומה מאוד לחוליות של צטיוזאורוס ושל צטיוזאוריסקוס וסיווגו אותם בשם זה. בהמשך הם הופרדו לסוג עצמאי.
יצור זה שנותרו ממנו רק החוליות משוער שהגיע לאורך 15 עד 20 מטר. העצמות שלו דקות מאוד יחסית בצורה שמזכירה עופות, אך אין לו קשר לעופות.
הארמייה ה-11 (האימפריה הרוסית)
הארמייה ה-11 (ברוסית: ) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה אנדריי סליבנוב. משימתה הראשונית של הארמייה הייתה כיבוש עיר המבצר פשמישל. סליבנוב הטיל מצור על פשמישל אבל במקום להתקיף הוא העדיף להדק את המצור ולהרעיב את הנצורים. בהמשך קיבל סליבנוב תגבורת ארטילריה והחל להפגיז ולמוטט את ביצורי המבצר. ב-22 במרץ 1915 נכנעה העיר. ביולי 1917 השתתפה הארמייה במתקפת קרנסקי. ב-1 ביולי פתחה הארמייה במתקפה לכיוון לבוב. תוך יומיים הצליחה להתקדם ולעבור שני קווי ביצורים. ב-19 ביולי החלו יחידות גרמניות בתמיכת יחידות אוסטרו-הונגריות במתקפה נגד הארמייה ה-11 לכיוון טרנופול. תוך מספר ימים נפרץ קו ההגנה הרוסי וב-22 ביולי החלה הארמייה ה-11 בנסיגה. הארמייה זו איבדה למעשה כל יכולת לחימה ונסוגה לעומק ללא סיבה ממשית. בעקבות הנסיגה של הארמייה ה-11 נסוגו גם הארמיות ה-7 וה-8. כוח משולב גרמני-אוסטרי התקדם ללא לחימה של ממש עד שנעצר. הארמייה המשיכה להילחם עד שפורקה יחד עם כל צבא האימפריה ב-1918.
הנס קולמיינן
יוהאן פיטרי "הנס" קולמיינן (בפינית: Johan Pietari "Hannes" Kolehmainen; 9 בדצמבר 1889 – 11 בינואר 1966) היה אתלט פיני למרחקים ארוכים. הוא אלוף אולימפי שזכה ב-5 מדליות, 4 מהן זהב ו-3 באולימפיאדה אחת. נודע בכינוי "הפיני המעופף", והיה מסמליה של האומה הפינית הצעירה בתחילת המאה העשרים. מספר שנים הוא התחרה בארצות הברית ובשנת 1921 קיבל אזרחות אמריקאית.
ביוגרפיה
קולמיינן נולד בקואופיו. הוא היה צמחוני ובנאי במקצוע. שני אחיו הבוגרים, אוגוסט ויאימי "וילי" וטאבטי הייקי "טאטו" היו אף הם אתלטים אולימפיים למרחקים ארוכים. וילי קבע בשנת 1912 את הזמן המהיר בעולם בריצת מרתון. האחים התאמנו ביחד בריצה למרחקים ארוכים וכן בסקי למרחקים.
כמו אחיו תחילת הקריירה של קולמיינן החלה בריצת מרתון. הריצה הראשונה שלו הייתה בשנת 1907 כשסיים במקום השלישי בתחרות בפינלנד. בשנת 1909 רץ 8 פעמים את ריצת המרתון. התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה 2.42:59 שעות. לאחר מכן הוא הפסיק לרוץ מרתון מספר שנים והתמקד בתחרויות למרחקים ארוכים באצטדיון. בשנת 1911 הוא ניצח ב-22 מתוך 22 תחרויות שבהן השתתף, כולל אליפות בריטניה ל-4 מייל, התחרות הבינלאומית הגדולה הראשונה שבה ניצח. ב-10 ביוני 1912 הוא קבע שיא אישי בריצת 3 מייל של 14:31.2 דקות והוכיח שהוא מוכן למשחקים האולימפיים.
שיא התהילה
התהילה של קולמניין החלה באולימפיאדת סטוקהולם (1912) כשזכה ב-4 מדליות, שלוש מהן זהב והיה לאתלט הגדול הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה במספר מדליות זהב. מדליות זהב בריצת 5000 מטר בשיא עולם חדש של 14:36.6 דקות, לאחר ריצה צמודה עם שיאן העולם ז'אן בואה מצרפת (14:36.7 דקות) שיפור של 25 שניות לשיא העולם הקודם, בריצת 10000 מטר בשיא עולם חדש נוסף של 31:20.8 דקות, 46 שניות לפני לואיס טואונימה מארצות הברית ובריצת שדה בתוצאה של 45:11.6 דקות ומדליית כסף בריצת שדה קבוצתית. בנוסף, בריצת 3000 מטר קבוצתית הוא קבע שיא עולם חדש 8:36.9 דקות, בשלב המוקדמות אך קבוצתו סיימה במקום הרביעי. באותו הזמן פינלנד הייתה עדיין חלק מרוסיה אבל השתתפה בנפרד במשחקים האולימפיים. הדגל הרוסי התנוסס בטקס הניצחון וקולמיינן אמר ש"הוא כמעט ציפה שהוא לא ינצח".
לאחר האולימפיאדה עבר קולמיינן לארצות הברית, שם התאמן והתחרה עבור שני מועדונים, במועדון האתלטיקה האירי-אמריקאי ובמועדון האתלטיקה הפיני אמריקאי. בשנים 1912, 1913 ו-1915 הוא זכה באליפות ארצות הברית בריצת 5 מייל. לאחר מכן קיבל אזרחות אמריקאית.
עקב מלחמת העולם הראשונה, בוטלה אולימפיאדת ברלין של 1916 וכך הקריירה של קולמיינן ושאר האתלטים הופרעה. מתחרהו, בואה מצרפת נהרג ב-29 בספטמבר 1914, בתקרית בתחילת המלחמה.
ב-1917 סיים קולמיינן במקום הרביעי במרתון בוסטון. בשנת 1920 הוא ניצח את מרתון ניו יורק בתוצאה של 2.47:49.4 שעות.
Friends (שיר של ג'סטין ביבר ובלאדפופ)
Friends (בעברית: חברים) הוא סינגל של הזמר-יוצר הקנדי, ג'סטין ביבר, והמפיק המוזיקלי האמריקאי, בלאדפופ. השיר נכתב על ידי ג'סטין בירב, בלאדפופ ג'סטין טרנטר וג'וליה מייקלס, והופק על ידי בלאדפופ. השיר יצא, על ידי חברות התקליטים Genpop Corporation, RBMG רקורדס סקול בוי רקורדס, דאף ג'אם וריפבליק רקורדס, ב-17 באוגוסט 2017. נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-581 מיליון בספוטיפיי.
גרסת רמיקס לשיר, בשיתוף הזמרת-יוצרת האמריקאית, ג'וליה מייקלס, יצאה ב-20 באוקטובר 2017. נכון לדצמבר 2021, גרסה זו הושמעה למעלה מ-12 מיליון פעמים בספוטיפיי.
הנס קולמיינן
שיא התהילה
לאחר המשחקים האולימפיים שב קולמיינן לפינלנד וב-10 באוקטובר אותה שנה קבע בריצת 25 ק"מ שיא עולם חדש של 1.26:29.8 שעות. ב-22 ביוני 1922 הוא שיפר את שיאו העולמי בריצה זו (1.25:20.0 שעות). לאחר מכן, ב-1 באוקטובר אותה שנה הוא קבע בריצת 30 ק"מ שיא עולם חדש של 1.47:13.4 שעות.
באולימפיאדת פריז (1924) לא הצליח קולמיינן לסיים את ריצת המרתון.
קולמיינן זכה בכבוד להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת הלסינקי (1952) ביחד עם פאבו נורמי (נחשב לאחד הספורטאים האולימפיים הגדולים ביותר אי פעם, 12 מדליות אולימפיות, מהן 9 זהב), כבוד השמור מסורתית לגדולי הספורטאים של האומה המארחת.
אלי דדון
אלי דדון (נולד ב-5 במאי 1956) הוא ראש המועצה המקומית בית דגן מאז 2018. זוהי הכהונה השנייה של דדון בתפקיד לאחר שכיהן גם בשנים 1983–2012. בעבר כיהן כמנהל הכללי של מפעל הפיס.
ביוגרפיה
נולד במושב מחסיה שבפרוזדור ירושלים. משפחתו הגיעה לבית דגן כשהיה בן חמש. הוא למד בבית ספר יסודי דתי ביישוב ובפנימית "גבעת וושינגטון". שירת בצה"ל כמפקד טנק בשריון והשתחרר ב-1977. הוא החל ללמד בתיכון ברמלה גאוגרפיה ולהדריך טיולים. במקביל למד לתואר ראשון גאוגרפיה ולימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן. בהמשך השלים תואר שני במדעי המדינה ובביקורת פנימית וציבורית מאוניברסיטת בר-אילן. לקראת הבחירות המקומיות ב-1978 הקים יחד עם צעירים אחרים מבית דגן רשימה עצמאית שזכתה בבחירות בשני מושבים והוא היה לחבר מועצה. בבחירות 1983 התמודד ברשימה עצמאית מול מועמד הליכוד, והוא נבחר לראשונה לתפקיד ראש המועצה המקומית בית דגן, לאחר סיבוב שני, בגיל 28. אחר כך התמודד מטעם הליכוד, זכה 5 פעמים נוספות בבחירות וכיהן כראש המועצה במשך 29 שנים.
בשנת 2012 מונה לתפקיד מנכ"ל מפעל הפיס. קידומו של דדון לתפקיד המנהל הכללי הוצע על ידי יושב ראש מפעל הפיס עוזי דיין. בנוסף לדדון, התמודדו על התפקיד גם האלופים במילואים איתן דנגוט ויאיר נוה, וכן יושב ראש הטוטו צחי פישביין. על מינויו של דדון לתפקיד נמתחה ביקורת, בשל היותו חבר במרכז הליכוד. בנוסף על כך, נמתחה ביקורת על שכרו החודשי הגבוה – כ-78 אלף ש"ח, וכן בנוגע לאי-סדרים נוספים. דדון פרש בשנת 2018 והוחלף על ידי עמרי לוטן.
בבחירות לרשויות המקומיות 2018 חזר לתפקיד לאחר שקיבל כ-55% מקולות הבוחרים.
נחמיה סירקיס
נחמיה סירקיס (22 במרץ 1932 – מרץ 2018) היה קלע אולימפי ברובה ומהנדס ישראלי שעסק בתכנון נשק קל.
ביוגרפיה
נחמיה סירקיס גדל בפתח תקווה, בן לאב שהיה נוטע פרדסים. שירת בצה"ל כשרטט אווירונאוטי. החל לעסוק בקליעה למטרה, תחילה במסגרת הגדנ"ע ואחר כך במכבי רמת גן.
סירקיס היה חבר בנבחרת ישראל בקליעה במשך 20 שנה וזכה 7 פעמים באליפות ישראל לקליעה. סירקיס התחרה באליפות העולם במוסקבה (1958) ובוויסבאדן, באולימפיאדת טוקיו (1964) ובאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) ובמשחקי אסיה של 1966, שבהם זכה סירקיס במדליית כסף בתחרות שכיבה 60 כדור, ו-1970.
החל לעבוד בתעשייה הצבאית, וב-1957 עבר למפעל הנשק הקל שלה, ועבד עם עוזי גל. עבר לתעשייה האווירית ועסק בפתרון בעיות בתחום הנשק. בתחילת שנות ה-70 הפך לעצמאי ועסק בתכנון כלי נשק וכלי ירייה שונים עם דגש על נשק קל. עבר לחברת Detonics בארצות הברית ותכנן בה שלושה אקדחים. חזר לישראל ובשנת 1989 עבר שוב לעבוד בארצות הברית.
למד הנדסה והוסמך כדוקטור. תכנן מספר רובי צלפים:
נפטר בארצות הברית במרץ 2018.
האי פילכה
האי פילכה (בערבית: جزيرة فيلكا; ג'זירת פילכא) הוא אי הממוקם כעשרים קילומטרים מחופי כווית סיטי שבמפרץ הפרסי, ומשתייך לכווית. מקורו של השם "פילכה" מהמילה "פאילאקיו" שביוונית עתיקה, שמשמעותה מוצב. אורכו של האי 13.8 ק"מ, רוחבו 5 ק"מ, שטחו 43 קמ"ר, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר באי היא בגובה 10 מטרים ואורכם הכולל של חופיו האי הוא 38 ק"מ.
היסטוריה
תושבי מסופוטמיה החלו להתיישב באי כבר בשנת 2000 לפנה"ס, כמאה שנה לפני תרבות דילמון. סוחרים מהעיר השומרית אוּר כבשו את האי וניהלו שם עסקים מסחריים. באי פילכה נמצאו שרידי מבנים רבים הבנויים בסגנון מסופוטמי הדומים באופיים לאלה שנבנו גם בעיראק בשנת 2000 לפנה"ס. במאה ה-3 לפנה"ס, פילכה היה ביתם של תושבי תרבות דילמון. במהלך תקופה זו, על פי טקסים שומרים שנמצאו באי, פילכה נודעה בשם "", אדמתו של, אל חשוב בתרבות הדילמונית. החל מסוף המאה השלישית לפנה"ס עד למאה הראשונה לפנה"ס, כחלק מדילמון, פילכה הפכה למרכז התיישבותי. לאחר תרבות דילמון, פילכה יושבה על ידי הכשים, והייתה רשמית תחת שליטת הכשים מבבל. מחקרים מצביעים על אפשרות שהייתה התיישבות אנושית באי כבר בתחילת האלף ה-3 לפנה"ס ובמשך כל ההיסטוריה עד לימינו. רבים מהממצאים שנמצאו באי קשורים לתרבות מסופוטמיה, בנוסף התגלה שבהדרגה עברה פילכה ונכנסה לתחום השפעתה של אנטיוכיה.
החל מהמאה החמישית לספירה ועד למאה התשיעית לספירה, שגשג באי יישוב נוצרי מזרם הנסטוריאניזם. חפירות ארכאולוגיות גילו מספר חוות, כפרים ושתי כנסיות גדולות המתוארכות למאה החמישית או השישית. כיום, ארכאולוגים מבצעים חפירות ארכאולוגיות ליד אתרים אלו כדי להבין את גודלה של ההתיישבות ששגשגה בין המאה השמינית לתשיעית לספירה. ישנה אמונה בקרב תושבי האי שקהילה של מתיישבים התפתחה סביב מיסטיקן ונזיר נוצרי. שרידים של כנסיות נסטוריאניטיות מהתקופה הביזנטית נמצאו באל-קוסור באי. כלי קרמיקה שנמצאו באי תוארכו לתחילת המאה השביעית לספירה ועד למאה התשיעית לספירה.
לפני הפלישה העיראקית, ישבו באי יותר מאלפיים תושבים ולהם מספר בתי-ספר. הכפר אל-זאוור, הממוקם בצפון-מערב האי, הוא המקום המיושב ברציפות הארוכה ביותר בכווית. במהלך שנת 1990 ו-1991, הפולשים העיראקים גירשו את כל תושבי האי. הצבא העיראקי מיקש את חופי האי והשתמש במתקני האי ובנייניו למטרות אימון. בשנת 1991, לאחר הפצצות ולוחמה פסיכולוגית, בעלות הברית הכריחו את הצבא העיראקי שכבש את האי להיכנע. כתוצאה מהכיבוש העיראקי, מערכת הביוב נהרס ועדיין לא תוקנה במלואה. בנוסף, ישנם בתים ישנים רבים שעדיין לא יושבו מחדש, כאשר ניתן עדיין לראות את פגיעות הכדורים על הבתים. עם סיומה של מלחמת המפרץ, חופיו של האי נוקו ממוקשים, אך האי עדיין נשאר לשימושו של הצבא. עם זאת, האי פילכה הופך להיות יעד תיירות פופולרי מכווית סיטי.
אקלים וגאוגרפיה
האי פילכה ממוקם בקצה הצפוני של המפרץ הפרסי. תקופת האביב באי מיוחדת לכווית, בשל המערכת האקולוגית השונה במעט משאר חלקיה של כווית. התשתיות של האי נשארו במצב רע, אך האי מתחיל להתפתח לכיוון של מרכז תיירות מקומי, המספק שירותי דיג, שיט, שחיה וספורט מים. מעט מתושביה המקוריים של המקום הם אלה שגרו עם משפחותיהם באי לפני הפלישה העיראקית ב-1990. למרבית מהתושבים האלו, יש סירות פרטיות וחלקם מעורבים בתעשיית התיירות. חלק מהתושבים לשעבר של האי, שעברו לגור בחלקים אחרים של כווית, חוזרים אל האי בסופי שבוע.
בכווית סיטי, תוכננו מספר סקיצות לבניית גשר בין האי ליבשה ולהפוך את המקום לשמורת נופש, כפי שנעשה בבחריין. בנוסף לכך, המוזיאון והאתרים הארכאולוגיים צפויים להיפתח מחדש. בחודש יולי 2007, כווית ויוון חתמו על הסכם המאפשר לארכאולוגים יוונים להמשיך את עבודתם באי. חפירות ארכאולוגיות נוספות באי, גילו מבצרים פורטוגלים ובריטים מהמאה ה-18.
מוטציית סלף
בגנטיקה, מוּטַצְיַת סֶלֶף (missense mutation) היא סוג של מוטציה נקודתית, שבה שינוי בנוקליאוטיד יחיד מוביל לשינוי קודון ולכן גם לשינוי בזהות החומצה האמינית.
בתהליך התרגום, רצף ה-RNA מתורגם לחומצות אמינו, המרכיבות חלבון. רצף ה-RNA נוצר בתהליך השעתוק מרצף ה-DNA. שינוי בנוקליאוטיד אחד עלול להוביל לשינוי משמעותי הפוגע בתפקודו התקין של החלבון.
לא כל שינוי נוקליאוטיד מוביל לשינוי בחומצה האמינית המתורגמת ממנו. בתהליך התרגום, שלושה נוקליאוטידים רצופים, המכונים קודון, מתורגמים לחומצה אמינית אחת. ישנם 64 קודונים אפשריים, אך רק 20 חומצות אמינו. לפיכך, ישנם קודונים המתורגמים לאותה חומצה אמינית. מקרה שבו שינוי נוקליאוטיד לא משנה את התרגום, נקראת מוטציה שקטה.
יתר על כך, לא כל מוטציית סלף מובילה בהכרח לשינויים משמעותיים בחלבון. חומצה אמינית יכולה להיות מוחלפת בחומצה אחרת בעלת תכונות כימיות דומות, כך שהחלבון יצליח לפעול בצורה תקינה. בנוסף, מיקום המוטציה ברצף החלבון הוא עקרוני: למוטציות הממוקמות באתר הפעיל של החלבון או כאלו הפוגעות במבנה המרחבי של החלבון יש פוטנציאל הרסני יותר מאשר מוטציה במיקום שאינו בעל חשיבות רבה לפעילות החלבון.