cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אישוש
את רעיון האישוש ביסס הפילוסוף קרל המפל. לפי המפל, לא ניתן לאמת תאוריה, משום שעל מנת לעשות זאת יש לבצע אינסוף ניסויים. בעוד שלא ניתן לאמת תאוריה, הרי ניתן להפריכה - לשם כך די בניסוי יחיד שתוצאותיו סותרות את התאוריה. בנסיבות אלה ניתן לאשש את התאוריה ("אישוש" הוא מושג חלש יותר מ"אימות"), באמצעות עריכת ניסויים שמטרתם להפריך אותה - כישלון חוזר ונשנה בניסויים כאלה מגדיל את הסבירות לנכונותה של התאוריה.
דוגמה לשימוש במושגים אלו נמצאת בספרו של המפל "פילוסופיה של מדעי הטבע". בספר זה מציג המפל מקרה שבו מנסה הרופא איגנץ זמלווייס לפתור בעיית תמותת יולדות במחלקה שבה עבד, באמצעות הגדרת היפותזה. זו קובעת כי תמותת היולדות נגרמת ממעבר של חומר מן המת. להיפותזה זו ניתן לנסח מסקנת בחינה: אם הרופאים יחטאו טוב יותר את ידיהם, תמותת הילדות תפחת. את מסקנת בחינה זו ניתן לבחון על ידי ניסוי, שתוצאתו יכולה להיות אחת משתיים: או שהתמותה תפחת, או שלא. כעת מגיע שלב האישוש. אם התמותה תישאר כמות שהיא, אזי התאוריה נכשלה והיא בטלה. אך אם התמותה אכן תפחת, נמצא אישוש לתאוריה, וכעת היא קרובה יותר להיות נכונה ואמיתית.
מדוע לא אומתה התאוריה, אלא רק "אוששה"? משום שייתכן שחיטוי הידיים הוא רק סיבה אחת מני רבות לתמותת היולדות, או יותר מזה - ביצוע החיטוי וירידת התמותה קרו בסמיכות באופן מקרי, וייתכן כי אין ביניהם שום קשר. לכן, טוען המפל, לעולם לא ניתן להפוך תאוריה לוודאית, אלא רק לקרובה יותר ויותר לאמת. נלסון גודמן ניסח דוגמה הממחישה את הבעייתיות של תהליך האימות של תאוריה.
מוזיאון הפשיעה והענישה הלאומי
מוזיאון הפשיעה והענישה הלאומי (באנגלית: National Museum Of Crime And Punishment) הוא מוזיאון המוקדש להיסטוריה של הפשיעה והענישה בארצות הברית. המוזיאון היה ממוקם בתחילה בוושינגטון די. סי. ומאז 2015 הוא פועל בפיג'ון פורג' שבטנסי.
הקמת המוזיאון
המוזיאון, הידוע גם בשם "מוזיאון הפשע", נבנה בשנת 2008 בידי היזם ועורך הדין ג'ון מורגן, אשר במהלך סיור באלקטרז, החליט כי יש להקים מוזיאון שמציג את היסטוריית הפשיעה בארצות הברית, ומוקיר את מערכת אכיפת החוק.
בשנת 2016 הועברו תצוגות המוזיאון למוזיאון אלקטרז שבטנסי.
תערוכות ותצוגות במוזיאון
במוזיאון תערוכות קבועות וכן מוצגים מתחלפים.
אובליאט
אובליאט (צרפתית: Oubliette) היה סוג של צינוק, שהגישה אליו הייתה אפשרית רק מדלת מעבר גבוהה בתקרת החדר. יציאה מאובליאט הייתה כמעט בלתי אפשרית ללא עזרה מבחוץ.
היסטוריה
מקור השם "אובליאט" הוא בפועל הצרפתי oublier, אשר משמעותו "לשכוח", משום שהשימוש באובליאט יוחד לאסירים שסוהריהם חפצו לשכוח מקיומם. רבים מן האסירים שהושמו באובליאט נשכחו שם ומתו ברעב.
צורה נפוצה נוספת של אובליאט הייתה מדף במנהרה היורדת בשיפוע מן הטירה, או העיר, אל החפיר המקיף את החומה, או אל הים. מעת שהושלך אל המנהרה, היה האסיר גווע לאטו למוות, או מידרדר במורד וטובע בים או בחפיר.
השימוש המוקדם ביותר במונח אובליאט תועד בשנת 1374, ובאנגלית המונח הופיע לראשונה רק בשנת 1819, בספרו של וולטר סקוט, "אייבנהו".
בטירת ליפ (אנגלית: Leap Castle) באירלנד התגלה אובליאט במהלך עבודות שיקום במקום לאחר שרפה בשנת 1922. בתחתיתו של האובליאט שנמצא היו חודים בולטים וכאשר החלו העובדים לנקות את המקום, הם פינו מן הצינוק שלוש עגלות מלאות בעצמות אדם. אחד מן הדיווחים מסר שהעובדים מצאו בין השרידים גם שעון כיס משנת 1840, אולם אין ראיות שהמקום עדיין היה בשימוש באותה תקופה.
בטירת Meung-sur-Loire סמוך לאורליאן בצרפת השתמר אובליאט במצב טוב. הוא נמצא במבנה תת-קרקעי סמוך לטירה. הפתח לאובליאט, הנמצא בתקרתו, מגלה מבנה מעוגל עשוי אבן שעומקו כעשרים מטר, היקפו כחמישה מטר וקירותיו תלולים וחשופים. במרכז רצפתו קיים פתח נוסף אשר שימש להטלת צרכים ולגופותיהם של האסירים שמתו במקום.
האובליאט בספרות ובקולנוע
האובליאט היה נושא נפוץ בספרות המאה ה-19 העוסקת בתקופה הגותית ובסיפורים היסטוריים בכלל, שם השימוש באובליאט משמש כסמל לכוח עריץ בעל אכזריות נסתרת מעין, ההפך הגמור לערכים נאורים כגון צדק וחירות. באובליאטים, המצויים בדרך כלל תחת טירות או מנזרים, נעשה שימוש על ידי הדמויות הרעות בסיפור, לעיתים קרובות היו אלה נזירים קתוליים או אינקוויזיטורים, כדי לענות דמויות חפות מפשע. בספרו של אלכסנדר דיומא האב, "המלכה מרגו", מתוארת קטרינה דה מדיצ'י כשהיא מתמוגגת למראה אסיר באובליאט של ארמון הלובר.
סוג של אובליאט מופיע בספרו של קורט וונגוט, "עריסת חתול".
גיבורת הסרט "המבוך" משנת 1986 נכלאת באובליאט. בספרו של תומאס האריס "שתיקת הכבשים", מתואר אובליאט במרתף ביתו של הרוצח
He Lives in You
He Lives in You (בעברית: הוא חי בכם) הוא שיר של הזמר הדרום-אפריקאי "Lebo M" אשר נעשה במקור עבור האלבום "קצב קרקעות הגאווה". מאוחר יותר פתחה גרסה מקוצרת של השיר את "מלך האריות 2: מלכות סימבה", וכיום מושמע השיר פעמיים כחלק ממחזמר מלך האריות. השיר נכתב על ידי מארק מנקינה וג'יי ריפקין.
מלך האריות 2: מלכות סימבה
השיר משמש כחלק מרצף הפתיחה של "מלך האריות 2: מלכות סימבה" מ-1998 בגרסה מקוצרת. השיר הושמע כאשר הוצגה קיארה על ידי סימבה ונלה לחיות צוק התקווה. השיר סיפר כביכול כי מורשתו של מופאסה עדיין חיה ושומרת על כולם (זאת כאשר רוחו של מופאסה נראית מביטה על הקורה בשמיים).
מלך האריות - המחזמר
במחזמר מלך האריות בוצע השיר פעמיים, בשתי מערכות המחזמר. בפעם הראשונה בוצע השיר על ידי מופאסה, ופעם השנייה על ידי ראפיקי.
במערכה הראשונה בוצע השיר על ידי מופאסה לבנו סימבה כאשר הוא סיפר לו על המלכים הגדולים שחיים למעלה וחיים בך. מופאסה מבהיר לסימבה במהלך השיר כי הוא לעולם לא יהיה בודד כל עוד מישהו שומר עליו למעלה.
במערכה השנייה בוצע השיר על ידי ראפיקי, סימבה ומקהלת המחזמר. ראפיקי מזמן את רוחו של מופאסה המספרת לסימבה כי עליו לחזור לביתו האמיתי, צוק התקווה, ולהיות למלך, לאחר היעלמות רוחו של מופאסה מבין סימבה כי עליו לקחת אחריות ולחזור הביתה. בדרכו לצוק התקווה מצטרף סימבה לשירה.
שט אל-ערב
שַׁטּ אַלְ-עַרַבּ (מערבית: شَطّ اَلْعَرَب, "גְּדַת הָעֲרָבִים"; בפרסית: اروندرود, אַרְוַנְדְרוּד, "נהר מהיר") הוא שמו של נהר המתקבל מהתמזגותם של נהרות הפרת והחידקל.
אורכו של שט אל-ערב כ-200 ק"מ. ראשיתו באזור העיר קורנה שבעיראק והוא נשפך למפרץ הפרסי בגבול בין עיראק לאיראן. לתוכו נשפך ממזרח נהר הכארון, אשר מביא עמו כמויות עצומות של סחף, ולכן יש צורך בחפירה מתמדת בתוך הנהר על מנת שספינות יוכלו לעבור בו. משערים שהנהר "צעיר" יחסית, ושלפני כן הפרת והחידקל נשפכו לערוץ משותף אחר, שהיה מערבי יותר; ושעוד קודם לכן, כאשר המפרץ הפרסי היה ארוך יותר, הם נשפכו לתוכו במקומות נפרדים. החידקל אומנם מתחבר לפרת בתעלות כמה עשרות קילומטרים לפני השט אל-ערב, אך השט אל-ערב מתחיל מהתחברות הנהר הטבעי לפרת.
היסטוריה
לאורכו של השט אל-ערב עובר הגבול בין עיראק לאיראן. במשך מאות בשנים שימש הנהר מקור לסכסוך בין מדינות שטענו לשליטה בו. ראשיתו של סכסוך זה עוד בתקופת האימפריה העות'מאנית ופרס. לפני המאה ה-19 השליטה בנתיב המים עד גדתו המזרחית הייתה בידי העות'מאנים. אולם בעקבות גילוי נפט באי ח'ורמשהר שנמצא בקרבת הגדה האיראנית של השט, הוענקה לאיראן שליטה על אי זה ועוד שניים בפרוטוקול קונסטנטינופול של 1913. סכסוכים אלימים על הנתיב הימי גררו את מעורבות חבר הלאומים ב-1934, אך פריצת הדרך הושגה רק ב-1937 בעקבות חילופי משטר בעיראק. ההסכם של 1937 קבע כי הגבול בנתיב יהיה לאורך קו אמצע המים (Thalweg - עקרון הטאלווג), אולם בעקבות אי הסכמה בנוגע לזכויות השיט וניצול המים, המשיכו לפרוץ סכסוכים עד נפילת השושלת ההאשמית בעיראק ב-1958. משטר הבעת' החדש הכריז באופן חד-צדדי על הרחבת המים הטריטוריאליים של עיראק והחל לטעון לריבונות על האי עבדאן (בו הוקמה מזקקת נפט איראנית). השאה הכניס ספינות מלחמה לשט והצדדים פרסו כוחות צבאיים לאורך הגדות. הסכסוך החמיר עם עלייתה מחדש של מפלגת הבעת' לשלטון ב-1969, וגם חידוש היחסים הדיפלומטיים בין המדינות בשלהי 1973 לא מנע סדרה חדשה של תקריות על השליטה במימי הנתיב.
איראן וארצות הברית החלו להעניק סיוע למורדים הכורדים במשטר הבעת', מרידה שלמרות הניסיונות התכופים והאכזריים לדכאה סרבה לשקוט. סדאם חוסיין הגיע למסקנה כי הדרך היחידה לחסל את המרידה, שאיימה על יציבות המשטר, היא לנתק את הסיוע האיראני. ב-6 במרץ 1975 חתמו איראן ועיראק על הסכם אלג'יר בו ויתרה עיראק על דרישותיה למימי כל השט והסתפקה בקביעת קו אמצע המים לקו הגבול. בתמורה התחייבה איראן להפסיק את תמיכתה ב"גורמים מערערי יציבות" (קרי הכורדים) ולהעביר שטחים בהיקף 1,500 קמ"ר שאיראן תפסה, שנועדו להעניק לעיראק עומק אסטרטגי שהיה חסר לה מפני תקיפה איראנית. המרידה הכורדית אכן דוכאה שבועיים לאחר חתימת ההסכם. עם זאת, איראן לא העבירה את השטחים לעיראק.
ב-16 בספטמבר 1980 הכריז סדאם חוסיין על ביטול הסכם אלג'יר ודרש כי השליטה על כל מימי השט יוענקו לעיראק. בעקבות זאת פרצה מלחמת איראן–עיראק. במהלך המלחמה, שגבתה את חייהם של מיליונים ונמשכה שמונה שנים, לא השתנה הגבול באופן משמעותי לצד זה או זה. לאחר המלחמה נחתם הסכם בין שתי המדינות בהתאם לעקרון הטאלווג המקובל באירופה, וכיום עובר הגבול באמצע הנהר.
נפתלי יבין
נפתלי יבין (בינשטוק) (29 ביוני 1936 – 5 ביוני 1972) היה שחקן, במאי תיאטרון, מחזאי וסופר ישראלי.
קורות חיים
נפתלי יבין נולד בשנת 1936 לצילה ומנחם בינשטוק, במשפחה בת שני בנים. הוריו עלו לארץ ישראל בשנות ה-30 ונפגשו בחיפה. אחיו, חנן יבין, לימים במאי ומעבד. בגיל 4 עבר עם הוריו לתל אביב, שם היה אביו נהג מונית ואמו עקרת בית. למד בבית הספר "המרכז" שברחוב זמנהוף, והמשיך בגימנסיה גאולה. בנעוריו שיחק בתיאטרון הילדים "בימתנו". בשירותו הצבאי עבר קורס קצינים ושירת בחיל התותחנים. למד בבית הספר הדרמטי של תיאטרון "הבימה" והתקבל כשחקן בתיאטרון. המשיך בלימודי משחק בסטודיו של הבמאי היי קיילוס ובהמשך אצל פיטר פריי, אמנון מסקין ופאני לוביץ'. בשנת 1961 הקים עם הקים עם דוד לוין ועמוס מרוז את בימת השירה. בשנת 1962 השתתף בסרט "ניני". באמצע שנות ה-60 השלים את כתיבת מחזותיו "ויעקב איש תם", ו"רגעים יקרים מהאלבום המשפחתי" (שנקרא תחילה "פלאף"). בשנת 1965 סיים לימודים לתואר ראשון בספרות ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1966 עבר לאנגליה, לאחר שקיבל מלגת לימודים לתואר שני באוניברסיטת מנצ'סטר. שם הקים יחד עם אד ברמן את קואופרטיב "אינטראקשן", שהפעיל את "התיאטרון הכמעט חופשי" (Almost Free Theatre). הקים תיאטרון ניסיוני בשם "התיאטרון האחר", שזכה למוניטין.
בחודשים האחרונים לחייו סבל מדיכאון, בעקבות פרידתו מחברתו הניו זילנדית, שעזבה אותו לאחר זוגיות בת חמש שנים. באותה תקופה נחל הצלחה בעיסוקו כבמאי.
נפתלי יבין נמצא מת במיטתו בלונדון, ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-36, בבוקר ה-5 ביוני 1972. בניתוח שלאחר המוות נקבע כי מותו נגרם מלקיחת ארבעה כדורי שינה וחצי בקבוק ויסקי. הובא לקבורה בבית העלמין הדרום.
"פלאף" הועלה בתיאטרון החאן הירושלמי ב-1976, ארבע שנים לאחר מותו, בבימוי ידידו, הלל נאמן ועם מנחם ורטהיים בתפקיד הראשי. המחזה הועלה גם בתאטרונים שונים באירופה. המשורר אורי ברנשטיין, חברו של יבין, ערך את הספר "ילדות ממושכת וקיץ וחורף בעיר אחרת" שהופיע ב-1976. הספר הוא אוסף סיפוריו הקצרים ורשימותיו של יבין, שנותרו מכתבי יד בעזבון.
קישורים חיצוניים
על יצירתו:
בורלסקה
בּוּרְלֵסְקָה או גַּחְכִּית (Burlesque) היא סוגה תיאטרונית הומוריסטית העושה שימוש בפרודיה ובהגזמה גרוטסקית. הבורלסקה מזוהה עם חשפנות, אך קדם לכך זיהויה עם פרודיה מוזיקלית ועם פרשנות לא-הולמת לקטעי אופרה ויצירות קלאסיות שהייתה רחוקה מהמקור. בנוסף זוהתה הבורלסקה עם היפוך-מינים. המילה בורלסקה שאולה מספרדית ואיטלקית, שבהן burla פירושו הלצה, מהתלה. היא הופיעה בצרפת ובאיטליה של המאה ה-17 כביטוי ספרותי המתייחס לחיקוי גרוטסקי של הנשגב או הפאתטי.
הצורה הבימתית הבורלסקית נהייתה פופולרית במאה ה-19, והחלה כהלעגה קומית של נושאים חשובים או אישים ידועים. משם, היא צמחה לפואטיקה עממית ותיאטרון עממי. אולם כצורה ספרותית, שורשיה הם כבר במאה ה-14 באנגליה, ביצירתו הסאטירית של ג'פרי צ'וסר, "סיפורי קנטרברי". בספרד של המאה ה-16 היה זה המשורר והמחזאי מיגל דה סרוואנטס שהלעיג על רומנסות ימי-ביניימיות ברבות מעבודותיו הסאטיריות. מראשית המאה ה-18 היה המונח בורלסקה בשימוש ברחבי אירופה כבא לתאר יצירות מוזיקליות שבהן יסודות רציניים ומצחיקים הוצבו זה לצד זה ועורבבו לכדי אפקט גרוטסקי. התיאטרון דובר-הגרמנית בלט בין אמצע המאה ה-19 ושנות ה-20 של המאה ה-20 כשהעלה יצירות בורלסקה שהתאפיינו בפארסה והגזמות. יוהאן שטראוס הבן ומלחינים אחרים כתבו אופרטות בורלסקיות. גרטרי, סטרווינסקי, קרנק, רגר ובארטוק יצרו גם הם, בזמנים שונים, סביב תמות בורלסקיות.
בורלסקה תיאטרונית צמחה סביב ראשית התקופה הוויקטוריאנית, כשכללי האריסטוקרטיה פגשו את חברת מעמד הפועלים. היא לעגה רבות לצורות הבידור שזוהו עם המעמד הגבוה - כאופרה, דרמה שייקספירית ובלט. בעבודות הבורלסקה המוקדמות שהועלו בלונדון החל מראשית שנות ה-30 של המאה ה-19 המילים נכתבו למוזיקה פופולרית, באותו האופן שנעשה מוקדם יותר עם "אופרת הקבצנים" של ג'ון גיי. מאוחר יותר מיזג הז'אנר אופרטות ומופעי רביו (Revue) ומיוזיק הול (Music hall), וכמה ממופעי הבורלסקה הגדולים נודעו כאקסטרווגנזה. ויליאם שוונק גילברט כתב חמש אופרות-בורלסק בתחילת הקריירה שלו, ובשנות ה-70 של אותה מאה התפרסמה חבורת הבורלסקה של לידיה תומפסון, הן בבריטניה והן בארצות הברית. תיאטראות לונדוניים מסוימים התמחו בבורלסקה בין שנות ה-60 לשנות ה-90. מופעי בורלסקה היו לרוב בני מערכה אחת ונמשכו פחות משעה, ועשו שימוש בפסטישים ובפרודיות על שירים מוכרים ואריות פופולריות. החל משנות ה-80 של המאה, מלחינים תרמו מוזיקה מקורית והמופעים התארכו לפורמט של שתיים-שלוש מערכות.
הדיאלוג הבורלסקי נכתב פעמים רבות כצמדים מחורזים והיה גדוש בלשון נופל על לשון. עד שנות השמונים של המאה ה-19 נוצרו כמה מכללי הז'אנר, ובהם:
הגרסה האמריקנית של הבורלסקה התפתחה ממופעי הבידור של המיוזיק-הול והוודוויל של המאה ה-19, אולם בתחילת המאה ה-20 התגבשה הבורלסקה האמריקנית כשילוב עממי של סאטירה, מיצגים ו"בידור למבוגרים" שבו נכחו סטריפטיז, פעולות קומיות וגימיקים.
על בימות הבורלסקה נתקיימו ההופעות הראשונות של צ'ארלי צ'אפלין, מיי וסט, אל גולסון, ועוד.
World Wide Web
World Wide Web (בקיצור "Web", בראשי תיבות WWW; בתרגום חופשי לעברית: "רשת כלל־עולמית", ובמינוח האקדמיה ללשון העברית: "המארג הכלל־עולמי", או בקיצור "המארג"), הוא מרחב של מסמכי היפרטקסט מקושרים המכונים דפי אינטרנט או דפי Web (ובמינוח שקבעה האקדמיה ללשון העברית: "דף המארג"), והוא כולל משאבים אלקטרוניים אחרים כמו תמונות, קובצי וידאו וצליל ותוכניות. הווב נגיש דרך האינטרנט.
הקישור בין הדפים מתקיים באמצעות היפרטקסט - טקסט שבחירה בו מובילה את המשתמש לדף אינטרנט אחר. דפי אינטרנט וההיפרטקסט נקראים באמצעות תוכנת דפדפן, שקוראת את דפי האינטרנט משרתי אינטרנט ומציגה אותם על המסך. מכלול של דפי אינטרנט שנוצרו על ידי גורם אחד, קשורים לאותו נושא ושמורים תחת שם דומיין אחד נקראים אתר אינטרנט.
קצב הגידול המהיר להפליא של הטכנולוגיה החדשה נבע מאימוץ שלה כמעט בצורה מידית על ידי המגזר המסחרי והפרטי, לצורכי פרסום ומסחר, חינוך, פורנוגרפיה, ועוד.
היסטוריה של WWW
הכל החל משני חוקרים: האנגלי טים ברנרס-לי (Tim Berners-Lee), המפורסם יותר, והבלגי רוברט קאילאיו, אשר עבדו במעבדת המחקר צרפתית שווייצרית CERN - המרכז האירופאי לחקר הגרעין. זהו ארגון מחקר בינלאומי אשר עסק במידע הכתוב בשפות רבות, דבר אשר הווה מגבלה לרשת האינטרנט דאז, שהייתה אז בעלת אוריינטציה אנגלית.
שני החוקרים פיתחו את הקוד של WWW שהתבסס על טכנולוגיית היפרטקסט.
בשנת 1989 הציע ברנרס-לי מערכת היפרטקסט גלובלית שבה יוכלו אנשים לחלוק מידע ולקשר מסמכים כך שתיווצר רשת קורים (Web) בינלאומית של מידע מקושר באמצעות קישורי-על. לשם כך פיתח בסביבת NeXTStep שפה מיוחדת, HTML, שכללה תחביר אחיד לקישורים בין מסמכי הרשת (URL/URI), תוכנת שרת ותוכנת לקוח (דפדפן), שהשתמשו בפרוטוקול HTTP.
העבודה על הפרויקט החלה באוקטובר 1990, בדצמבר כבר שימשה המערכת באופן פנימי ב-CERN. במהלך שנת 1991 הם הציעו את הרעיון לאחראי עליהם במעבדת CERN, אם כי כשלו במאמצים לשכנעו ולכן פתחו קבוצת דיון – תחום שאז היה המפותח ביותר באינטרנט - ודרכה הצליחו לצבור אוהדים ברחבי העולם. קאלילאיו אמר לאתר האינטרנט SILICON.COM: "הציבור באינטרנט מאמין שהוא שולט ברשת... הוא מאוד נחוש ויש לו דעות מוזרות לגבי כיצד האינטרנט צריך לפעול. יש שם אנשים חיוביים. בזכותם האינטרנט הפך למה שהוא היום".
ב-6 באוגוסט 1991 נפתח שירות ה-WWW הפנימי של CERN לכלל רשת האינטרנט. אתר ה-WWW הראשון באינטרנט היה info.cern.ch. שנתיים לאחר מכן, כבר היו קיימים 2 מיליון שרתי אינטרנט עם יותר מ-600 אתרי WWW. בשנת 1995 היו קיימים כ־100 אלף אתרי WWW ובשנת 1997 היו כבר כמיליון אתרי WWW.
רשת ה-WWW התפתחה באופן נרחב ובעשור הראשון של המאה ה-21 הייתה השימוש הנפוץ ביותר באינטרנט לאחר הדואר האלקטרוני. WWW היא הדרך האחידה הנפוצה ביותר כיום לפרסום וחיפוש נתונים, אם כי בזמנו היא התקבלה ברגשות מעורבים. עם הזמן אף הפכה WWW, בטעות, למזוהה עם מה שמכונה "רשת האינטרנט" (למעשה WWW היא רק אחד מהשירותים השונים הרצים על גבי האינטרנט).
ברנרס-לי ו-CERN לא רשמו פטנטים על המצאות אלו, ולכן ניתן להשתמש בהם באופן חופשי, בלי לשלם תמלוגים.
המצאת ה-WWW שינתה ללא הכר את פני הכלכלה, החינוך והתרבות בעולם.
אופן הפעולה של WWW
מבחינה טכנית, המחשבים שמשתתפים ברשת זו חולקים פרוטוקול תקשורת בשם HTTP. בפרוטוקול תקשורת זה, המחשב שמריץ את תוכנת הלקוח שולח בקשה (HTTP Request), לדוגמה URL, והמחשב שמריץ את תוכנת השרת מחזיר טקסט (HTTP Response). הפורמט של טקסט זה קרוי HTML המבוסס על שפת תגיות. הבחירה בפורמט זה לרשת החדשה נעשה ממספר שיקולים, והעיקרי בהם שהוא אינו פורמט קנייני, ושהוא מבוסס טקסט, אך מסוגל להעביר גם גרפיקה. למעשה, חלק מהגרפיקה המוצגת למשתמש בכל דף אינה נמצאת בדף עצמו אלא נוצרת במחשב המשתמש, על ידי תוכנת הדפדפן, המבצעת את הוראות התצוגה הכתובות בתגיות ה-HTML.
סטנדרטים
מגוון אספקטים של ה-WWW, האינטרנט, המחשב ותקשורת הנתונים מוגדרים על ידי סטנדרטים המגדירים את אופן הפעולה הטכני שלהם. רבים מהסטנדרטים המקובלים נוצרו על ידי World Wide Web Consortium (W3C) שבראשו עומד טים ברנרס-לי, אולם חלק מן הסטנדרטים הוגדרו על ידי ארגונים אחרים כדוגמת Internet Engineering Task Force.
בין הסטנדרטים המרכזיים ב-WWW המוגדרים ומפורסמים ליצירת מסמכים:
נוסף אל אלו קיימים פרוטוקולים המגדירים את הטכנולוגיות החיוניות לתקשורת ב-WWW, אלו כוללים בין היתר:
יחסי אתיופיה–הודו
יחסי אתיופיה–הודו קיימים כבר כמעט אלפיים שנה. היחסים הדיפלומטיים המודרניים בין הודו ואתיופיה כוננו ברמת הנציגויות ביולי 1948, לאחר עצמאותה של הודו. הקשר שודרג לדרגת שגרירים בשנת 1952. הודו מחזיקה שגרירות באדיס אבבה ואתיופיה בניו דלהי. שתי המדינות נהנו מיחסים קרובים וידידותיים עם הודו התומכים במאמצי הפיתוח של אתיופיה בעוד שאתיופיה תמכה באינטרסים הודיים כמו תביעתה למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם. הודו ואתיופיה חולקות הבנה משותפת בנושאים כמו טרור בינלאומי חוצה גבולות, הצורך והכיוון ברפורמה של האו"ם וחשיבות הפעולה בשינויי אקלים.
היסטוריה
מסחר ומגעים בין אנשים קיימים בין הודו ואתיופיה במשך כמעט אלפיים שנה, מטמון מטבעות מאימפריית קושאן נחפר מדברה דמו שבצפון אתיופיה. החל מתקופת האימפריה האקסומית. ההודים סחרו במשי, תבלינים, זהב ושנהב עם האתיופים במאה ה-6. הסיוע הפורטוגלי למלך אתיופיה במאה ה-16 הביא להגעתם של אנשים מגואה לאתיופיה. התערבויות בריטיות באתיופיה ב-1868 כדי לשחרר דיפלומטים אירופיים שנכלאו על ידי הקיסר תאודרוס השני בפיקודו של הגנרל רוברט נייפר ובשנת 1941, בסיום הכיבוש האיטלקי, כללו קבוצות גדולות של חיילים הודים שלחמו כחלק מכוחות הפיקוד הבריטי.
אתיופיה הייתה גם ביתם של פזורה הודית נכבדה המורכבת מסוחרים ובעלי מלאכה שהתיישבו בה במחצית השנייה של המאה ה-19. בתקופת שלטונו של הקיסר היילה סלאסי מספר רב של מורים הודים יצאו לאתיופיה מה שהוביל לפיתוח רצון טוב משמעותי כלפי הודו בקרב האתיופים. קהילת סידי בחוף המערבי של הודו נחשבת ממוצא אתיופי.
קשרים פוליטיים
במהלך הפלישה האיטלקית לאתיופיה, ג'ווהרלל נהרו קרא קריאה מרגשת לסולידריות עם חבש, וציין כי "אנחנו בהודו לא יכולים לעשות דבר כדי לעזור לאחינו במצוקה באתיופיה, כי אנחנו גם קורבנות של האימפריאליזם אבל אנחנו עומדים איתם היום ב צער כשאנחנו מקווים לעמוד ביחד כשיבואו ימים טובים יותר". עם עצמאותה של הודו ב-1947, היא שלחה משלחת רצון טוב לאתיופיה ויחסים דיפלומטיים כוננו בשנה שלאחר מכן. בשנת 1950, קבעו המדינות את הקשרים הדיפלומטיים שלהן וסרדאר סנט סינג מונה לשגריר הראשון של הודו באתיופיה. שתי המדינות החליפו מאז כמה ביקורים ברמת ראשי המדינות עם הקיסר היילה סלאסי, מנגיסטו היילה מריאם וראש הממשלה מלס זנאווי בביקורי מדינה בהודו. הנשיאים סוורפלי רדקרישנן וורהגירי ונקטה גירי, סגן הנשיא זקיר חוסיין וראש הממשלה, מאנמוהאן סינג, הובילו ביקורים ממלכתיים של הודו באתיופיה.
קשריה של אתיופיה עם הודו היו חזקים במיוחד תחת ראש הממשלה מלס זנאווי שתמך בהודו שראתה את צמיחתה של הודו כמועילה לצמיחה הכלכלית של אתיופיה עצמה. ראש ממשלת אתיופיה היילמריאם דסלן והגברת הראשונה של המדינה התחנכו שניהם בהודו. הפסגה השנייה של פורום הודו-אפריקה התקיימה באדיס אבבה במאי 2011, בה השתתפו לא פחות מ-15 ראשי מדינות של מדינות אפריקאיות שונות. זו הייתה גם הפעם הראשונה בהודו מארחת אירוע כזה בחו"ל.
סחר והשקעות דו-צדדיים
הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-660 מיליון דולר בשנים 2011–2012 והיה צפוי להגיע למיליארד דולר עד 2015. הייצוא ההודי לאתיופיה מורכב מתרופות, פלדה, מכונות, מוצרי מזון, מוצרי פלסטיק ולינוליאום, נייר, טקסטיל, כימיקלים וציוד תחבורה. היבוא של הודו מאתיופיה כולל עורות ועור גולמיים, קטניות, זרעי שמן, תבלינים, עור וגרוטאות מתכת.
הודו היא המקור השני בגודלו באתיופיה להשקעות זרות ישירות עם השקעות בהיקף של 5 מיליארד דולר. השקעות הודיות באתיופיה היו צפויות להיות בשווי של 10 מיליארד דולר עד 2015, כאשר הודו אישרה השקעות בשווי 4.78 מיליארד דולר בשנת 2011.
שיתוף פעולה כלכלי
הודו ואתיופיה חתמו ב-2007 על הסכם קידום השקעות דו-צדדי והגנה על הסכם אמנה למניעת כפל מס ב-2011 לקידום סחר והשקעות הדדיות. בפסגת הפורום השנייה של הודו אפריקה, ראש ממשלת הודו, מאנמוהאן סינג, הכריז על קו אשראי של 300 מיליון דולר כדי לעזור להחיות את תוואי הרכבת אתיופיה-ג'יבוטי. אולם פרויקט זה הועבר לחברות בנייה סיניות בעקבות עיכובים בצד ההודי בסנקציות על הכספים. תוכנית העדפת המכס החופשית שהוכרזה בפסגה המאפשרת יבוא מהמדינות הפחות מפותחות להודו השפיעה לטובה על הסחר הדו-צדדי, כאשר שווי הייצוא האתיופי להודו מגיע כעת ל-120 מיליון דולר. עם זאת, מאזן הסחר נותר לטובת הודו. הודו גם העניקה 710 מיליון דולר בקווי אשראי כדי לסייע בחשמול כפרי ובהחייאת תעשיית הסוכר באתיופיה.
שיתוף פעולה טכני
הודו הסכימה לשתף פעולה עם אתיופיה במגזר החקלאי לפיתוח מגזרי הבשר והחלב. כדי לבנות יכולת משאבי אנוש, הודו מכשירה דיפלומטים אתיופים ומנהלי משא ומתן סחר במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה הטכני והכלכלי ההודי שלה. הצבא ההודי מעורב באימונים ופיתוח מדריך לצבא אתיופיה. פרויקט הרשת האלקטרונית הפאן-אפריקאית שהודו התחייבה לקשר בין מדינות אפריקאיות זו לזו ולהודו הושק בפיילוט לראשונה באתיופיה ב-2007.
בוהן
בוהן - מילה מקראית שמשמעותה האצבע הרחבה, בכף היד (נקראת גם אגודל) ובכף הרגל. לעיתים, המילה בוהן ברבים (בהונות) מתייחסת לכלל אצבעות כף הרגל, ולאו דווקא לרחבה בהן. בעברית, שימוש זה נוצר בהשפעת לשונות אירופה שם יש מילים נפרדות לאצבעות הרגליים והידיים (למשל באנגלית, toes לעומת fingers).
המילה הערבית إِبْهَام (תעתיק: אִבְּהַאם) דומה בצלילהּ למילה העברית "בוהן" וזהה לה במשמעותה, והן חולקות מקור משותף.
האגודל המפותח של האדם מאפשר לו להשתמש בידו בנוחות כדי לאחוז כלים. מיקום האגודל, כאצבע נגדית לשאר האצבעות, מחזק את האחיזה וגמישות התנועה של האגודל מספקת טווח תנועה נרחב לכף היד. בדומה לזאת, אצל קופים קטנים שחיים על העצים וכמעט ואינם מגיעים אל הקרקע, כל ארבע הבהונות משמשות לשיפור אחיזת ארבע הגפיים בענפים.
אבראהים חאמד
אבראהים חאמד (בערבית: إبراهيم حامد; נולד ב-1965 בסילואד) הוא מחבל פלסטיני פעיל חמאס, שהיה מפקד גדודי עז א-דין אל-קסאם ביהודה ושומרון בימי האינתיפאדה השנייה. במסגרת תפקידו, תכנן וארגן עשרות פיגועים נגד ישראלים, בהם פיגועי התאבדות קשים. הוא נחשב למבוקש על ידי מערכת הביטחון הישראלית כבר משנת 1998. חאמד הפעיל את חוליית סילואן, ופעל להוצאת פיגועים נגד יעדי תשתית אסטרטגיים, כגון מסילות רכבת, בניינים מרכזיים ומאגרי דלק. חאמד נעצר על ידי ישראל ב-2006 ומאז מרצה עשרות מאסרי עולם בכלא בעוון טרור ורצח.
דמותו היוותה השראה לדמותו של תאופיק חאמד מסדרת הטלוויזיה "פאודה".
פשעיו
בין הפיגועים עליהם היה אחראי:
כדי להקשות על לכידתו ועל סיכול פיגועיו, הקפיד חאמד על מידור ברמה גבוהה, ועמד בקשר רק עם פעילים מעטים למדי. הוא הוציא לפועל פיגוע כל כמה חודשים, ולאחר מכן היה נעלם.
לכידתו
חאמד נעצר ב-23 במאי 2006 בשכונת אל-באלוע ברמאללה במבצע משותף של השב"כ, הימ"מ וחיל ההנדסה הקרבית של צה"ל. המבצע כלל נוהל סיר לחץ בו החל דחפור D9 משוריין (או יעה אופני) בניגוח קירות הבית בו הסתתר. מיד לאחר ניגוח דלת הכניסה, נכנע חאמד לכוחות הימ"מ.
ישראל סרבה לשחרר אותו בעסקת שליט.
ENSA
ה-ENSA (ראשי תיבות: Entertainments National Service Association) התאחדות שירות לאומי לבידור, הוא ארגון שהוקם על ידי הממשלה הבריטית בשנת 1939, במטרה לספק לכוחות הצבא הבריטיים (שהיו בנויים מחיילים ממדינות שונות) בידור, במשך מלחמת העולם השנייה. מכל מדינה שכוחותיה הצבאיים עזרו במאמץ המלחמה לטובת הבריטים, הובאו זמרים כדי להנעים את זמנם של החיילים הלוחמים.
ה-ENSA פעל גם לטובת חיילי הבריגדה היהודית, שבאו מארץ ישראל במטרה ללחום בגרמנים. ל-ENSA של הבריגדה היהודית קראו המעין זה. ההצגה הגדולה ביותר של המעין זה, נערך בפיוג'י שליד רומא. הזמרים שהובאו מישראל לאיטליה למעין זה, הופיעו גם במקומות בהם החיילים התאמנו ונלחמו, אך גם בבית החולים הצבאי בו שהו הפצועים היהודיים.
אמו אי המלך
אמו אי המלך או אמו שחור (שם מדעי: Dromaius novaehollandiae ater), הוא תת־מין נכחד של אמו שהיה נפוץ באי המלך שבין אוסטרליה לטסמניה. מוכר למדע באמצעות רישומים של עופות חיים מהמאה ה־19, כמו גם עצמות ופרטים שנשמרו במוזיאונים. זהו האמו הקטן ביותר המוכר.
טקסונומיה
אמו אי המלך תואר לראשונה בינואר 1802 בסקרי חיפוש של אי המלך, כחלק ממסעו של ניקולא בודין, שתיאר "יער מלא" באמו ובעלי חיים אחרים. זמן קצר לאחר מכן האמו נכחד, והאמו שעל האי לא זוהה כמין שונה מזה שעל היבשת באותו הזמן.
היה בלבול רב בנוגע למעמדו הטקסונומי והמקור הגאוגרפי של אמו מלך האי, ובפרט ביחס לאמו אי הקנגורו, שגם הועברו לצרפת כחלק מאותה המשלחת. יומני המסעות לא הבהירו היכן נאספו הפרטים ועל השוני ביניהם. דבר זה הוביל ששני המינים נחשבו כמין יחיד שמקורו באי הקנגורו. ממצאים מאוחרים יותר של תת מאובנים ומחקרים נוספים על אמו אי המלך ואי הקנגורו, בעיקר על ידי שיין פרקר בשנת 1984, אישרו את מוצאם הגאוגרפי הנפרד והשוני המורפולוגי המובחן.
הכחדה
בדצמבר 1802 פרנסואה פרו, חוקר טבע צרפתי שהיה חלק מהמשלחת של בודין, בקר באי והיה האדם האחרון שתיאר את אמו אי המלך. הידע המועט שבידינו כיום הוא מראיונות שערך פרו עם מלחים שביקרו באי.
שניים או שלושה פרטים הובאו לצרפת בשנת 1804 והוחזקו בשבי בז'רדן דה פלאנט, האחרון מת בשנת 1822. אחת הציפורים האחרונות נשמרה עד היום במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז, והיא העור היחיד ששרד מהציפור. זמן קצר לאחר שציפור זו התגלתה, התיישבו מלחים אנגלים באי בגלל הקבוצות הגדולות של פיל ים שבאי. בעת מותה של הציפור השבויה האחרונה, המין כבר נכחד מאי המלך, לאחר שנהרג על ידי ציד וככל הנראה, משריפות לא טבעיות שנעשו על ידי מלחים. במהלך הראיונות עם מלחים שהתגוררו באי, עלו מספר סיבות להיכחדות הציפור. פרו מתאר כיצד כלבים היו מאומנים לצוד את אמו שהיה מאכל קבוע; אחד מהמלחים טען שהרג לא פחות מ־300 פרטים.
סברינה גילוד
סברינה גילוד (בגרמנית: Sabrina Guilloud; נולדה ב-1987) היא דוגמנית שווייצרית.
ביוגרפיה
גילוד בז'נבה, הייתה לסגנית ראשונה במיס שווייץ 2010. בשנה זו הופיעה בתצוגת אופנה בציריך, בשנה לאחר מכן גם הופיעה בתצוגה בעיר כשדיגמנה ביגוד של חברת "Pepe Jeans".
ב-2013 השתתפה באירוע לעידוד המודעות לתסמונת רט ביחד עם ידוענים נוספים ממדינתה. היא הופיעה במסע פרסום לעידוד התיירות בשווייץ.
היא גרה בשטוטגרט ועוסקת רבות בדוגמנות בגרמניה, אביה אריק גילוד הוא טייס שנהרג בתאונה אווירית באקוודור.
ג'ון הפרנן
ג'ון הפרנן (באנגלית: John Heffernan; נולד ב-30 ביוני 1981) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטי.
ביוגרפיה
הפרנן נולד בבילריקיי שבמחוז אסקס באנגליה. הוא עבד עם להקות התיאטרון English Touring Theatre, הלהקה השייקספירית המלכותית, והתיאטרון המלכותי הלאומי. הוא שיחק בתפקיד ראשי במחזה "אדוארד השני" בתיאטרון הלאומי, ובמחזה "אופנהיימר" עם הלהקה השייקספירית.
על המסך הופיע הפרנן בתפקידים שונים בהם הנרי לסלס בעיבוד של ה-BBC לרומן "ג'ונתן סטרנג' ומר נורל" מאת סוזנה קלארק, ג'אגרס בסדרת הטלוויזיה "עלילות דיקנס", וסטיבן רוז בעונה הרביעית של הסדרה "לות'ר".
בשנת 2017 גילם את דמות של ג'ון גריג הברון מאלטרינגם בפרק בסדרה "הכתר" של נטפליקס. עוד שיחק בתפקיד Nine בשני סיפורים של ביג פיניש מתוך הסדרה "דוקטור הו".
במאי 2021 לוהק הפרנן לתפקיד בסדרת הטלוויזיה להיות אליזבת.
יחסי הודו–תוניסיה
יחסי הודו–תוניסיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה התוניסאית. להודו שגרירות בתוניס ואילו לתוניסיה שגרירות בניו דלהי.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין הודו ותוניסיה הוקמו ב-1958. לאורך השנים, תמכה הודו בגלוי בעצמאותה של תוניסיה ומנהיגים תוניסאים שיבחו את הדמוקרטיה ההודית. ב-1963 הוקמה משלחת דיפלומטית הודית ראשונה בתוניס. בשנת 1976 נוסף לשגרירות שגריר ברמת תושב, מאחר שעד אז שגריר הודו במרוקו היה אחראי גם על היחסים עם תוניסיה. בשנת 1981 פתחה תוניסיה את שגרירותה בניו דלהי.
ראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי, ביקרה בתוניסיה באפריל 1984, וראש הממשלה נראסימה ראו בשנת 1992. הגברת הראשונה של תוניסיה, וסילה בורגיודה ביקרה בהודו בנובמבר 1982 ואחריה ביקר בהודו ראש הממשלה מוחמד מזלי בשנת 1983.
במהלך ביקורו של הנשיא חמיד אנסארי בתוניסיה באוגוסט 2016, חתמו שתי המדינות על שני מזכרי הבנות לקידום עבודות יד, טכנולוגיית המידע והכלכלה הדיגיטלית. אנסארי נפגש במהלך ביקורו עם ראש הממשלה חביב אסד והסכים להגביר את שיתוף הפעולה במאבק בטרור. אסד הכריז כי "היחסים שלנו חזקים מאוד, השקפותינו דומות". הוא גם אישר כי תוניסיה תומכת במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
פסל של מהאטמה גנדי נחשף בקמפוס של אוניברסיטת מנובה על ידי מושל מנובה ב-4 באוקטובר 2016. זהו הפסל הראשון של אדם הודי בתוניסיה.
יחסים כלכליים
הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הסתכם ב-2012 ב-562.65 מיליון דולר ב-2012, אך ירד ל-398.88 מיליון דולר ב-2013 בשל תסיסה פוליטית בתוניסיה ופגיעה בעובדי מכרה בתוניסיה. הסחר הבילטראלי ב-2015 הסתכם ב-340.25 מיליון דולר.
תוניסיה היא מקור מהימן של יצוא פוספט להודו מאז 1950. הודו מייבאת מעל 50% מהיצוא של חומצה זרחתית מתוניסיה. הסחורות העיקריות המיוצאות מהודו לתוניסיה הן כלי רכב, מוצרי חשמל, כותנה, מנועים, מוצרים כימיים אורגניים, גומי, אורז, קפה ותבלינים.
הודים בתוניסיה
נכון לדצמבר 2016, כ-120 אזרחים הודים ואזרחים ממוצא הודי מתגוררים בתוניסיה, כולל כמה משפחות שהתגוררו בה בעבר במשך כמה עשורים. רוב הקהילה ההודית מועסקת בידי חברות הודיות הפועלות במדינה. כמה מהם עובדים כצוות של הבנק לפיתוח אפריקה הממוקם בתוניסיה.
כמה הודים שהתגוררו בלוב נמלטו לתוניסיה במטרה לברוח ממלחמת האזרחים הלובית. ממשלת הודו פתחה במבצע לפינוי אזרחיה מלוב עקב פרוץ המלחמה. בעקבות תסיסה נוספת במדינה ב-2014 ניצלה הודו את הנמלים בג'רבה ותוניס על מנת לפנות למעלה מ-3,500 אזרחי הודו.
טווח בין-רבעוני
הטווח הבין־רבעוני הוא מדד לפיזורם של ערכים במדגם. הטווח הבין־רבעוני הוא טווח שבו נמצאים חצי מהערכים.
בהינתן קבוצת מספרים, כגון תוצאות של משתנה רציף שנאספו בסקר, טווח בין־רבעוני הוא הטווח שבין המאון ה-25 (Q1) למאון ה-75 (Q3). דהיינו, טווח כלל התוצאות, שאינן מוכלות ברבעון העליון ואינן מוכלות ברבעון התחתון. לדוגמה, בקבוצת המספרים 1, 1.5, 1.5, 2, 3, 3, 4, 8, הטווח הבין־רבעוני הוא 1.5 עד 3.5 (-ממוצע של האיברים האמצעיים)
הטווח הבין־רבעוני מתאים למשתנה בסולם מדידה אורדינלי (סידורי) ומעלה. למציאת הרבעונים יש לחלק את הטווח (בין 2 הערכים הקיצוניים בהתפלגות) ל-4 רבעים שווי שכיחות (בכל אחד מהרביעונים 25% מהשכיחויות):
Q2 - רבעון שני - החציון, הערך ש-1/2 (50% מהשכיחויות) מהמקרים קטנים/שווים לו ו-1/2 גדולים/שווים לו.
Q3 - רבעון שלישי - הערך שמתחתיו 3/4 מההתפלגות ומעליו 1/4 ממנה.
שימוש
שלא כמו טווח (מלא), לטווח הבין־רבעוני יש נקודת שבירה של 25% ולכן לפעמים מעדיפים אותו על פני טווח. הטווח הבין-רבעוני משמש לבניית תרשימי קופסה וייצוגים גרפיים פשוטים של התפלגות. עבור ההתפלגות הסימטרית (שבה החציון שווה למרכז הרבעונים (הממוצע של הרבעון הראשון והשלישי), חצי מהטווח הבין־רבעוני שווה לחציון הסטיות המוחלטות מהחציון (MAD).
נתונים בטבלה
עבור הנתונים שבטבלה, הטווח הבין־רבעוני הוא 10=115-105.
נתונים בתרשים
<pre style="font-family:monospace"> +-+-+       o        *    |---|     | |---| +-+-+    +---+---+---+---+---+---+---+---+---+---+---+---+   number line 0  1   2   3   4   5   6   7   8   9   10  11  12
הטווח הבין־רבעוני של התפלגויות
אפשר לחשב את הטווח הבין־רבעוני של התפלגות רציפה על ידי פונקציית צפיפות (שנותנת את פונקציית ההצטברות, כל דרך אחרת לחישוב פונקציית ההצטברות תעבוד). הרבעון התחתון, Q1, הוא מספר עבורו מתקיים שהאינטגרל של פונקציית ההצטברות מ ∞- ל-Q1 שווה 0.25, ועבור Q3
האינטגרל מ ∞- ל-Q3 שווה 0.75. במונחים של פונקציית הצטברות (CDFׂ) אפשר לתאר את הרבעונים כך:
הטווח הבין־רבעוני וערכים קיצוניים
נהוג להשתמש בטווח הבין־רבעוני כדי למצוא ערכים קיצוניים בנתונים. ערכים קיצוניים הן תצפיות שנופלות מתחת ל-(Q1-1.5(IQR או מעל (Q3+1.5(IQR.
בריטניה החדשה
בריטניה החדשה (באנגלית: New Britain, בטוק פיסין: Niu Briten) הוא האי הגדול ביותר בארכיפלג ביסמרק שבפפואה גינאה החדשה. בין האי לבין פפואה גינאה החדשה עצמה מפריד מצר דמפייר, ובין האי לבין אירלנד החדשה מפרידה תעלת סנט ג'ורג'.
היישובים העיקריים באי הם רבאול/קוקופו וקימבה.
גאוגרפיה
האי ממוקם בין קו האורך "31 '18 148° ועד קו האורך "57 '23 152° מזרח לבין קו הרוחב "25 '08 4° לקו הרוחב "31 '18 6° דרום. לאי צורת חצי סהר. רוחבו כ-477 ק"מ ואורכו נע בין 29 ל-146 ק"מ. זהו האי ה-38 בגודלו בעולם: שטחו הכולל הוא 35,144 קמ"ר. אורך חופי האי 1678.7 ק"מ.
אזור מישורי החוף של האי שטוחים, ופני האי הררי. הגבוה בהרי האי הוא הר סינוויט שברכס ביינינג במזרח האי, אשר גובהו 2,438 מטרים. מרבית שטח האי מכוסה ביערות גשם צפופים.
באי מספר הרי געש פעילים ובהם אולאוון (הגבוה בהרי הגעש של פפואה גינאה החדשה), לאנגילה, הרי גארבונה, רכס סולו והרי הגעש טבורבור ווולקן בקלדרת רבאול. הר הגעש טבורבור התפרץ בשנת 1994 וגרם הרס רב לבירת האי רבאול. בעקבות ההרס וההתפרצות לא שוקמו חלקים רבים מהעיר המכוסים אפר געשי והבירה עברה לעיירה קוקופו הסמוכה.
מנהל
האי שייך לאזור האיים - אחד מחמשת אזורי פפואה גינאה החדשה והוא מחולק לשני מחוזות:
היסטוריה
בנובמבר 1884 הכריזה גרמניה על פרוטקטורט בארכיפלג בריטניה החדשה, ושינה את שם האי ל"ניופומרן" (Neupommern - פומרניה החדשה), במקביל שונה שם האי הסמוך אירלנד החדשה ל"נוימקלנבורג" (Neumecklenburg - מקלנבורג החדשה). לקבוצת האיים ניתן השם ארכיפלג ביסמרק והם נוהלו כקולוניה גרמנית בשם גינאה החדשה הגרמנית.
בשנת 1909 הגיע אוכלוסיית האי המקומית למספר תושבים משוער של כ-190,000 תושבים מקומיים (ורק 474 מתיישבים לבנים), אשר התגוררו בבירת האי דאז הרברטשו (Herbertshöhe) - כיום קוקופו. כלכלת האי התבססה על החקלאות ובעיקר על גידולי קופרה, כותנה, קפה וגומי. המתיישבים הלבנים התגוררו בסמוך לבירת האי ונמנעו מלהיכנס ליערותיו מפחד השבטים המקומיים.
ב-11 בספטמבר 1914 התרחש באי אחד מהקרבות הראשונים של מלחמת העולם הראשונה עת שצי אוסטרליה נחת באי וכבש אותו מידי הכוחות הגרמניים. בשנת 1920 הכריז חבר הלאומים כי האי יהפוך לחלק מטריטוריית גינאה החדשה במנדט של אוסטרליה.
מלחמת העולם השנייה
סמוך לאחר הצטרפות יפן למלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, הפציץ חיל האוויר היפני את רבאול והרס את העיר. ב-23 בינואר 1942 נחתו כוחות הצי הקיסרי היפני באי, ובעקבות ניצחונם בקרב רבאול נכבש האי ונותר תחת שלטון יפני עד שנת 1944. היפנים בנו באי בסיס צי גדול אשר שימש כבסיס לנחיתה הכושלת שלהם בפורט מורסבי. חיילי צי ארצות הברית נחתו במערב האי בשנת 1944 והקיפו את הבסיסים היפניים ברבאול מבלי לכבוש אותם. בסיסים אלה פונו על ידי היפנים באוגוסט 1945, במהלך נסיגתם צפונה.
אוכלוסין
באי מתגוררות שתי קבוצות אוכלוסייה מקומיות: הפפואנים המתגוררים באי עשרות אלפי שנים והאוסטרונסיאנים שהגיעו לאי לפני כאלפיים שנים. באי מדוברות עשר שפות פפואניות מקומיות וכ-40 שפות אוסטרונזיות. השפות הרשמיות באי הן אנגלית וטוק פיסין.
נכון לשנת 2011 מתגוררים באי 513,926 תושבים.
אלקטרוניקה (סוגה מוזיקלית)
אלקטרוניקה (באנגלית: Electronica) היא סוגה מוזיקלית, הכוללת קבוצה רחבה של סגנונות מוזיקליים מבוססי מוזיקה אלקטרונית המיועדים להאזנה ולא רק לריקוד. סצנת מוזיקה לז'אנר זה החלה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בבריטניה.
היסטוריה
המונח "אלקטרוניקה" החל להיות להופיע בהקשר למוזיקה כבר ב-1983, כאשר נערך באותה תקופה פסטיבל אלקטרוניקה בריטי, אך היה יותר נודע כ-"מוזיקת דאנס אלקטרונית". המונח אפילו הופיע בשמה של חברת התקליטים ניו אלקטרוניקה (New Electronica).
בין אמני האלקטרוניקה, שלימים יצליחו מסחרית, החלו להקליט בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 תקליטי אלקטרונים, ניתן למנות את הפרודיג'י, פאטבוי סלים, דאפט פאנק, The Chemical Brothers, The Crystal Method, מובי, אנדרוורלד ופיית'לס.
על פי מאמר שפורסם בבילבורד ב-1997, "החיבור בין קהילת המועדונים וחברות התקליטים העצמאיות" גרם לפיתוח והופעתו של האלקטרוניקה במיינסטרים.
הבדלים אזוריים
ב-1997, תעשיית המוזיקה המרכזית בצפון אמריקה אימצה במידת מה את המונח "אלקטרוניקה" כמונח גג לכלל סגנונות המוזיקה האלקטרונית מבוססי הדאנס עם פוטנציאל משיכה למוזיקת הפופ, ללא קשר לשאלה האם קשור לחברות תקליטים עצמאיות שפתחו מועדון לילה מחתרתי ולסצנת הרייב, או להפקות ענק של חברות תקליטים גדולות ששווקו לקהל המיינסטרים כחלופה ראויה מבחינה מסחרית למוזיקת רוק אלטרנטיבי. עם זאת, AllMusic שבסיסה בארצות הברית עדיין מסווגת את האלקטרוניקה כז'אנר ברמה העליונה, ומציינת שהיא כוללת גרובים הניתנים לריקוד, כמו כן מוזיקה לאוזניות ואזורי צ'יל אאוט.
בחלקים אחרים של העולם, במיוחד בבריטניה, המונח "אלקטרוניקה" הוא גם מונח רחב, אך מזוהה בעיקר עם מוזיקה שאינה מוכוונת לדאנס, כולל סגנונות ניסיוניים יחסית של האזנה למוזיקה אלקטרונית.
במדיה
מוזיקת אלקטרוניקה הופיעה רבות בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, בעיקר עבור סרטוני פרסומת בטלוויזיה, בין היתר של מכוניות ומשחקי וידאו.
משה קרת
משה קרת (15 במרץ 1934 – 28 ביולי 2020) היה מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל במשך למעלה מ-20 שנה, עד שנת 2005. זוכה פרס ביטחון ישראל על חלקו בפיתוח מטוס הכפיר.
ביוגרפיה
משה קרת נולד בשם משה קוטלרסקי בשנת 1934. למד בבית ספר בלפור ובתיכון עירוני א' בתל אביב. היה פעיל בגוש הצופים בתל אביב בתנועת הצופים העבריים, ממנה פרש במאי 1951 עת השתתף בהקמת תנועת הצופים החלוציים (פלג שמאלני שפרש מתנועת הצופים בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד).
בשנת 1990 הוענק לקרת פרס התעשייה בקטגוריית האלקטרוניקה. בשנת 1999 הוארכה כהונתו בתפקיד המנכ"ל ב-3 שנים אף על פי שעבר את גיל הפרישה.
בשנת 2004, בהיותו בן 70, הודיע שהוא פורש מתפקידו, אך שר הביטחון שאול מופז ביקש שימשיך בתפקיד שנתיים נוספות. בפברואר 2006 פרש מתפקידו, בצל חקירה נגדו בחשד לשוחד, חקירה שנסגרה מאוחר יותר עקב חוסר הוכחות.
משה קרת נפטר ב-28 ביולי 2020. הותיר אחריו את רעייתו, בתיה, ארבעה ילדים ונכדים.
קרחון מארס
קרחון מאדים או קרחון מארס (באנגלית: Mars Glacier) הוא קרחון בקצה הדרום-מזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 11 קילומטרים; רוחבו 4 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערב, בין רכס פובוס, ומצוקי טו סטפ, ונשפך אל מדף הקרח ג'ורג' השישי.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון התגלה לראשונה מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.
הקרחון נסקר לראשונה בשנת 1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הקרחון מופה על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי אלזוורת'.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, נקרא הקרחון על שמו של כוכב הלכת מאדים (באנגלית: מארס).
טורן-טייבל טופ 100
טורן-טייבל טופ 100 (TurnTable Top 100), הידוע גם בתור טורן-טייבל ניגריה טופ 100 (TurnTable Nigeria Top 100) הוא מצעד מוזיקה בניגריה, המתבסס על נתוני איירפליי וסטרימינג, ומתפרסם מדי שבוע על ידי המגזין טורן-טייבל. בתחילה, המצעד כלל 50 מקומות, ומאוחר יותר (ב-11 ביולי 2022), כלל 100 מקומות.
היסטוריה
מצעד המוזיקה החל לפעול ב-13 ביולי 2020, כטורן-טייבל טופ 50 (TurnTable Top 50). באותה תקופה, המצעד התבסס על נתונים מאודיומאק, בומפליי ויוטיוב. הגיליון הראשון של מצעד המוזיקה הושק ב-9 בנובמבר 2020. השיר במקום הראשון באותו גיליון היה "Ginger" של ויזקיד. מצעד המוזיקה נערך בימי רביעי, ופורסם מדי יום שני. מאז 11 ביולי 2022, מצעד המוזיקה נערך בימי חמישי, ומפורסם מדי יום שישי.
ב-31 במרץ 2022, המגזין טורן-טייבל הכריז כי ירחיב את מספר המיקומים במצעד המוזיקה מ-50 ל-100, וכן כי ייקח גם נתונים מספוטיפיי, אפל מיוזיק ודיזר. הרחבה זו התבצע לבסוף ב-11 ביולי 2022. למעט מצעד זה קיימים גם המצעדים הבאים:
במצעד מוזיקה זה, גרסאות המקור והרמיקס של שיר מסוים נחשבים כשיר אחד בלבד, והגרסה עם האחוז הגבוה ביותר של השמעה מסך כלל הסטרימינג וההשמעה תופיע. עם זאת, במקרה שבו המבנה, המילים והלחן של שיר שונים מהרמיקס, הרמיקס ייחשב כרשומה נפרדת ויירשם כ-"Pt 2" בטבלה.
חלקי אלבומים זכאים להופיע באחד ממצעדי המוזיקה בתנאי שהם עומדים בכל הדרישות של המגזין.
אריה ניר הוצאה לאור
אריה ניר הוצאה לאור בע"מ נוסדה בשנת 1995.
אריה ניר (2009-1942), מייסד ההוצאה, החל את דרכו בענף הספרים בשנת 1967 והיה עורך ספרותי ומוציא לאור. במהלך שנות השמונים והתשעים כיהן ניר כמו"ל וכעורך הראשי של ספריית מעריב. ניר ערך את ספריהם של אפרים קישון, יהושע בר יוסף, יורם קניוק, מנחם תלמי, חנוך ברטוב, שפרה הורן ורבים נוספים.
אריה ניר הוצאה לאור בע"מ מפרסמת כשלושים ספרים בשנה. קטלוג ההוצאה כולל כשלוש-מאות ספרים. ההוצאה מוציאה לאור ספרות יפה (תרגום ומקור), ספרי מתח, ספרי עיון והדרכה במגוון רחב של תחומים, ספרי מדע פופולרי וספרי ילדים. ה"סדרה המוערת" של ההוצאה כוללת תרגומים מוערים של ספרי קלאסיקה כדוגמת "שלושה בסירה אחת", "טום סויר", "האקלברי פין", "הקוסם מארץ עוץ", "כלבם של בני בסקרוויל", "פיטר פן" ו"הרוח בערבי הנחל".
בין סופרי ההוצאה נמנים: תומאס פרידמן, מריו ליביו, סקוט טורו, ג'וזף שטיגליץ, דניס ליהיין, מיצ'יו קאקו, סטיבן פרספילד, קיט דה ואל, כריס קולפר, רפי יעקובי, שרה אנג'ל, דני קרמן, אליעזר ויצטום, ניצה אייל, טלי גבע, חוה עציוני-הלוי ועוד רבים נוספים.
לאחר מותו של אריה ניר בשנת 2009 עברה ההוצאה לבעלות ילדיו: אבישג וינון ניר, בניהול אבישג ניר. לימים רכשה הוצאת מודן חלק מהבעלות בהוצאת אריה ניר, והוצאת מודן מפיצה ומוכרת את ספרי הוצאת אריה ניר.
ממוצע
במתמטיקה, ממוצע הוא מספר שמחושב מתוך אוסף סופי של מספרים, ומתאר את "מרכז" האוסף מבחינת גודל המספרים. השיטה הנפוצה ביותר, שאליה מתכוונים לרוב כאשר אומרים "ממוצע", היא הממוצע החשבוני, והוא מחושב כסכום המספרים חלקי כמותם. לדוגמה, הממוצע החשבוני של המספרים 5,6,7,8,4 הוא הסכום שלהם 4+5+6+7+8 = 30, המחולק במספרם (5), כלומר 6 = 5÷30. אם כך, הממוצע החשבוני של מספרים אלו הוא 6. עם זאת, אין מושג אחיד למהו ה"מרכז" ומושגים שונים יעילים בהקשרים שונים.
תכונות כלליות
ישנן כמה תכונות שמתקיימות לכל הממוצעים:
ממוצע חשבוני (ממוצע אריתמטי)
הממוצע החשבוני של אוסף מספרים הוא ה"ממוצע" המקובל והנפוץ ביותר. הממוצע החשבוני \bar{x} מוגדר כסכום המספרים המדוברים, המחולק בכמות השכיחויות שלהם n, כלומר:
הממוצע של אוסף ערכים מאופיין בכך שסכום ריבועי המרחקים שלו מן הערכים באוסף הוא הקטן ביותר. הממוצע החשבוני של הערכים הוא מדד למרכז הנתונים אך אינו משקף את אופן התפלגותם. דוגמה: לערכים {1,2,2,2,3,9}, הממוצע החשבוני הוא 3.17, אבל חמישה מתוך ששת הערכים קטנים ממנו. כדי לקבל מידע על ה"פיזור" של המספרים, משתמשים בסטיית תקן.
ממוצע הרמוני
כאשר הערכים הנתונים חיוביים, הממוצע ההרמוני יכול להיות שווה לממוצעים החשבוני וההנדסי או נמוך מהם אך לא גבוה מהם.
דוגמה לבעיה שלפתרונה משמש ממוצע הרמוני: אדם נסע מתל אביב לחיפה במהירות של 90 קמ"ש, ואת הדרך חזרה עשה במהירות של 60 קמ"ש. מה הייתה מהירותו הממוצעת? ממוצע אריתמטי של המהירויות יוביל אותנו לתשובה 75 קמ"ש, אך תשובה זו שגויה, שכן הנסיעה חזרה ארכה זמן רב יותר. לשם הבהרת הבעיה, נניח שהמרחק בין שתי הערים הוא 90 ק"מ. את הדרך לשם עשה האיש בשעה, ואת הדרך חזרה עשה בשעה וחצי. בשעתיים וחצי עבר האיש מרחק של 180 ק"מ, ולכן מהירותו הממוצעת היא 72 קמ"ש. אל תוצאה זו יוביל אותנו הממוצע ההרמוני.
דוגמה נוספת היא חיבור נגדים במקביל. בהינתן מספר נגדים המחוברים במקביל, ההתנגדות השקולה שלהם היא הממוצע ההרמוני של ערכי התנגדויותיהם, חלקי מספר הנגדים.
שורש ממוצע הריבועים
שורש ממוצע הריבועים (או ממוצע RMS) כפי ששמו מרמז, הוא השורש של ממוצע (חשבוני) של ריבועי הערכים:
ערכו משמש לתיאור ממוצע הגודל של פונקציה או של סדרת ערכים ויש לו שימושים סטטיסטיים ופיזיקליים.
ממוצע משוקלל
ממוצע משוקלל הוא ממוצע חשבוני שבו לערכים שונים ניתנת חשיבות (משקל) שונה. בהינתן סדרה של ערכים ומשקלים  הממוצע המשוקלל מוגדר כך:
הממוצע החשבוני הוא מקרה פרטי של הממוצע המשוקלל כאשר כל המשקלות שווים זה לזה.
תוחלת היא ממוצע משוקלל. לדוגמה עבור תוחלת של משתנה מקרי בדיד, המשקולות הן ההסתברויות שתואמות לערכים w_i=P(x_i). מכיוון ש- מתקיים:
אי שוויון הממוצעים
ידוע כי בהינתן סדרת מספרים חיוביים, הממוצע החשבוני שלהם תמיד גדול או שווה לממוצע ההנדסי, והלה גדול או שווה לממוצע ההרמוני שלהם. כלומר:
ממוצע של פונקציה
הערך הממוצע של פונקציה ממשית בקטע מהווה הכללה לממוצע החשבוני של אוסף מספרים סופי. הערך מתקבל מהגבול של חישוב הממוצע על פני אוסף הולך וגדל של ערכי הפונקציה. הממוצע הוא:
לפונקציות אי-שליליות, הערך הממוצע מקיים שהשטח מתחת למלבן שאורכו כאורך הקטע וגובהו  שווה לשטח מתחת לגרף הפונקציה.
הערך הממוצע של השיפוע של פונקציה בקטע הוא שיפוע הישר מחבר את הערכים בקצות הקטע (ראו משפט הערך הממוצע של לגראנז'). אם נביט על הפונקציה f שאת הממוצע שלה מחפשים כנגזרת (קצב השינוי הרגעי) של הפונקציה הקדומה שלה F, הרי שהממוצע של f הוא ממוצע על כל קצבי השינוי הרגעיים של F, השווה לקצב השינוי הממוצע של F. קצב השינוי הממוצע של F שווה לשינוי ב-F (הנתון על ידי האינטגרל המסוים של F בקטע הרצוי) חלקי השינוי במשתנה x, ומכאן הגדרת הממוצע של פונקציה.
חציון
חציון הוא המספר הממוקם בדיוק באמצע של קבוצת מספרים כאשר הם ממוינים לפי סדר עולה/יורד. אם סה"כ מספר האיברים הוא זוגי אזי הוא הממוצע של שני האיברים הממוקמים באמצע. דוגמה לדרך יעילה למצוא את החציון היא להוריד כל פעם שני איברים מרשימת מספרים, האיבר הגדול ביותר והאיבר הקטן ביותר. אם נשארנו בסוף התהליך עם איבר אחד בודד אזי זהו החציון (אם אורך הרשימה הוא אי-זוגי), אחרת החציון יהיה ממוצע שני המספרים שנותרו (במקרה ואורך הרשימה הוא זוגי).
אליפות העולם בכדורסל 1954
אליפות העולם בכדורסל 1954 היא אליפות העולם השנייה בכדורסל שנערכה על ידי פיב"א. האליפות נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל בין התאריכים 22 באוקטובר ל-5 בנובמבר 1954 וכלל 12 נבחרות.
ארגון הטורניר לווה בבעיות רבות, שכללו את העברתו מסאו פאולו, בה אמור היה הטורניר להתקיים על פי התכנון המקורי, לריו דה ז'ניירו, עקב אי עמידה בזמנים של הקמת אצטדיון הכדורסל בסאו פאולו. הטורניר הועבר למרקנזיניו (המרקנה הקטן), שהכיל 35,000 מקומות. החרם של ממשלת ברזיל על מדינות הגוש הקומוניסטי באירופה גרם אף הוא לסיבוכים בארגון הטורניר.
, שגילתה עליונות מוחלטת על יריבותיה בטורניר הכדורסל באולימפיאדת הלסינקי (1952), שלחה נבחרת צעירה ולא מנוסה. עם זאת, היא ניצחה בכל משחקיה וזכתה באליפות, לאחר שגברה על המארחת במשחק המכריע 62–41.
שיטת המשחקים
מספר הקבוצות גדל ביחס לטורניר הקודם מעשר לשתים עשרה נבחרות. בניגוד לשיטת המשחקים המסובכת והלא שוויונית בטורניר הקודם, הפעם חולקו הנבחרות לארבעה בתים בני שלוש קבוצות כל אחד בשלב המוקדם. שתי הראשונות מכל בית העפילו לסיבוב הגמר, שנערך בשיטת ליגה בת סיבוב אחד.
המדינות המשתתפות
לממשלת ברזיל לא היו יחסים דיפלומטיים עם מדינות הגוש הקומוניסטי והיא סירבה להעניק אשרות כניסה לנבחרות (אלופת אירופה),  (סגנית אלופת אירופה) ו (מקום רביעי באליפות אירופה בכדורסל 1953). לכן הוזמנו לטורניר נבחרות אחרות במקומן:, בהופעת בכורה באליפות העולם ו (שלמרות היותה קומוניסטית לא הוחרמה על ידי ברזיל).
מיבשת אמריקה הוזמנו לא פחות משבע נבחרות, בעיקר עקב שיקולים גאוגרפיים: ו, שערכו הופעת בכורה באליפות העולם,, , ,  (במקום ) ו המארחת. האלופה המכהנת,, לא השתתפה בשל התפרקות הנבחרת עקב האשמות שנגעו למקצוענות שחקניה (אז כדורסל נחשב עדיין לספורט חובבני).
לראשונה באליפות העולם השתתפו שתי נבחרות מיבשת אסיה: ו (טאיוואן).
נבחרת ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדורסל, לה הייתה זו ההופעה הראשונה באליפות העולם, פתחה בהפסד ל, אך ניצחון במשחקה הבא על העלה אותה לבית הגמר בזכות יחס סלים עדיף על צ'ילה.
בשלב הגמר ניצחה הנבחרת את אך הפסידה ביתר משחקיה, וסיימה במקום השמיני והאחרון בבית הגמר.
בסך הכול סיימה הנבחרת במקום השמיני באליפות במאזן של שני ניצחונות מול שבעה הפסדים. אברהם שניאור סיים כקלע הבולט של הנבחרת עם 97 נקודות (10.8 נקודות למשחק) ודורג במקום השביעי ברשימת הקלעים של האליפות.
סגל הנבחרת באליפות: אברהם שניאור, זכריה עופרי, משה דניאל, ראובן פכר, פרדי כהן, ישראל טוויל, שמעון שלח, יהודה וינר, רלף קליין, מרסל חפץ, עזרי לובושיץ, דני ארז. המאמן היה יעקב שאלתיאל.
יחידת מידה
יחידת מידה (או אמת מידה) היא גודל מוסכם וקבוע, המשמש למדידת מאפיין של עצם מסוים, באמצעות השוואת מאפיין זה ליחידת המידה. מטר, למשל, היא יחידת מידה לאורך, המאפשרת למדוד את אורכם של עצמים.
יחידות מידה קיימות מימי קדם, כיוון שהצורך להשוות כמויות שונות של דברים הוא צורך בסיסי הנוצר בכל חברה שיש בה צורה כלשהי של מסחר, תהיה פרימיטיבית ככל שתהיה. האמה, למשל, היא יחידת מידה לאורך המופיעה בתורה, והתורה מחייבת הקפדה על מידות תקניות.
לאורך רוב ההיסטוריה מרבית יחידות המידה לא היו מבוססות על גודל טבעי אוניברסלי, אלא נבעו מהסכמה חברתית. גם כאשר קיימת יחידת מידה טבעית, כגון היממה, שהיא משך הזמן הנחוץ לכדור הארץ להשלים סיבוב אחד סביב צירו, הרי חלוקתה ליחידות קטנות יותר, כגון שעה, מבוססת על החלטה שרירותית. כתוצאה מכך נוצרו בתרבויות שונות יחידות מידה שונות. למדידת אורך, למשל, התפתחו האמה, היארד והמטר. יחידות מידה משמשות לתקשורת אנושית, ולכן ריבוי יחידות מידה שונות מקשה על תקשורת זו.
עם התפתחות המדע, נוצר הצורך ביצירת יחידות למדע, שתהיינה אוניברסליות ומוסכמות על כל האנושות. המטר והקילוגרם נקבעו כמידות תקניות מחייבות בצרפת לאחר המהפכה הצרפתית, וכל נגזרותיהם היו כפולות של 10, על מנת להקל על חישובים ומדידות. לשם השוואה: בשיטה הבריטית, בכל יארד יש שלוש רגליים, בכל רגל יש 12 אינצ'ים, בכל פאונד יש 16 אונקיות רגילות, בכל גלון יש ארבע קווארטות ושמונה פינטות, וכן הלאה. בהדרגה כל העולם המדעי עבר לשימוש בשיטה הצרפתית, והוכנסו אליה יחידות חדשות בהתאם. כך, בשנת 1832 נוצרה מערכת היחידות cgs - מערכת המידות המדעית הראשונה, אשר הורחבה בשנות ה-70 של המאה ה-19 על ידי ג'יימס קלרק מקסוול. המערכת קיבלה את שמה על שם יחידותיה הבסיסיות - הסנטימטר, הגרם והשנייה.