cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברטרם רמזי
מבצע קרברוס
ב-11 בפברואר 1942 מונה רמזי למפקד מבצע קרברוס שנועד למנוע מצי גרמני שמנה 3 סיירות וספינות נוספות, לעבור בתעלת למאנש ומצר דובר בדרכן מנמל ברסט לוילהלמסהאפן. המבצע נכשל, הכוח הימי של רמזי לא הצליח לעצור את הספינות הגרמניות.
מבצע לפיד
ב-29 באפריל 1942 הועבר רמזי לזירת הים התיכון כסגנו של מפקד שייטת הים התיכון אדמירל אנדרו קנינגהם. הוא היה נציג הצי הבריטי במפקדתו של דווייט אייזנהאואר הפלישה המיועדת לאירופה נדחתה ובמקומה הוחלט על נחיתה בחופי צפון אפריקה. רמזי תכנן את מבצע הנחיתה תחת פיקודו של אדמירל אנדרו קנינגהם.
הפלישה לסיציליה (מבצע האסקי)
רמזי מונה למפקד כוח המשימה המזרחי במבצע האמפיבי של נחיתת כוחות הברית בחופי סיציליה תחת פיקודו של ברנרד מונטגומרי ב-יולי 1943.
הנחיתה בנורמדי (מבצע נפטון)
ב-24 באפריל 1944 הועלה לדרגת אדמירל. הוא היה ממונה על המבצע האמפיבי במהלך הנחיתה בנורמנדי שכונה "מבצע נפטון".
מותו
ב-2 בינואר 1945 המריא רמזי עם עוד מספר קצינים משדה התעופה ליד העיירה Toussus-le-Noble ליד פריז בדרך לפגישה עם ברנרד מונטגומרי בבריסל. המטוס התרסק בהמראה וכל נוסעיו נספו. הוא נקבר בבית קברות Saint-Germain-en-Laye בקרבת מקום התאונה. ב-מאי 1995 הוקמה שם אנדרטת זיכרון לברטרם רמזי ולשאר הנספים. ב-נובמבר 2000 הועמד פסל שלו ליד טירת דובר לא רחוק מהמקום בו תכנן את הפינוי מדנקרק.
המגניבים
המגניבים (באנגלית: Rated A for Awesome) היא סדרת הרפתקאות מבית ערוץ דיסני. הסדרה החלה ב-28 באוקטובר 2011 בישראל.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר חבורת ילדי נוער מהעיר גליקרסוויל המומחית לחיסול השיעמום בכוח המגניבות. בכל פרק, מנהיג החבורה, לסטר, חושב על רעיון מגניב חדש ומתעד את הרגע בסמארטפון שלו. לדוגמה, בניית פארק מים או להאט את הזמן. ההמצאות של המגניבים תמיד מסבכות אותם, אבל הם תמיד משתפים פעולה כדי לפתור את הבעיה.
מנזר הצלוב בטומאר
מנזר מסדר הצלוב (בפורטוגזית: Convento de Cristo) השוכן בטומאר שבפורטוגל היה בעבר מבצר טמפלרי שנבנה במאה ה-12. לאחר שמסדר הטמפלרים התפורר במאה ה-14 הענף הפורטוגלי שלו הפך לאבירי מסדר הצלוב, שתמכו בתגליות הימיות של המאה ה-15.
המנזר הוא אחד מהמונומנטים האמנותיים וההיסטוריים החשובים של פורטוגל, והוא הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1983.
היסטוריה
הטירה של האבירים הטמפלרים בטומאר נבנתה ב-1160 על ידי ז'ואלדים פאיס, שהיה מפקד האזור מטעם הטמפלרים. בתקופה מאוחרת יותר באותה מאה הטירה נבחרה לשמש כמפקדת המסדר בפורטוגל. טירת טומאר הייתה חלק ממערכת הביצורים שהוקמה על ידי הטמפלרים לאבטח את גבול הממלכה הנוצרית הצעירה כנגד המורים, שבאותה תקופה חפף בקירוב למסלול הנהר טחו.
הכנסייה העגולה (rotunda) המפורסמת של טירת טומאר נבנתה גם כן במחצית השנייה של המאה ה-12, ובדומה לכנסיות טמפלריות אחרות ברחבי אירופה היא עוצבה בדומה לכיפת הסלע בירושלים, שנחשבה בטעות על ידי משתתפי מסעי הצלב לשריד של בית המקדש. ייתכן וגם כנסיית הקבר שימשה כמודל לבניית הכנסייה הזו.
לפי היסטוריונים נוצרים טירת טומאר הצליחה לעמוד ב-1190 בפני המתקפות של הח'ליפה אבו יוסוף אל-מנסור, שקודם לכן כבש מעוזים פורטוגליים בדרום.
מעמדו של המסדר הטמפלרים באירופה הלך ודעך ב-1312, אך בפורטוגל הועברו חבריו ונכסיו לידי מסדר הצלוב שהוקם על ידי המלך דיניש ב-1319. מסדר הצלוב עבר לטומאר ב-1357, והפך אותה למטה הראשי שלו.
אחד מראשי המסדר הבולטים ביותר היה אנריקה הספן, שעמד בראשו בין 1417 עד למותו ב-1460. אנריקה היה אחד מאלה שהניעו את המשלחות הפורטוגליות החלוציות במהלך עידן התגליות. אנריקה היה זה שהורה להקים מספר קלויסטרים ומבנים חדשים במנזר, והוא גם מימן סדרת שיפוצים בעיירה טומאר עצמה.
אישיות חשובה נוספת הקשורה לתולדות המסדר היא מנואל הראשון שעמד בראשותו החל מ-1484 ושלט בפורטוגל החל מ-1492. בתקופת שלטונו נערכו מספר שינויים במנזר, והבולטים שבהם היו הוספת ספינה חדשה לכנסייה העגולה וקישוטה של הכנסייה בציורים ותגליפים.
הכנסייה העגולה
הכנסייה העגולה הרומנסקית של הטירה נבנתה במחצית השנייה של המאה ה-12 על ידי הטמפלרים. המתאר החיצוני של הכנסייה הוא מצולע בעל 16 צלעות עם תמיכות חזקות, חלונות עגולים ומגדל פעמון. בתוך הכנסייה יש מבנה מרכזי מתומן המחובר על ידי קשתות לאמבולטוריום. צורתה הכללית של הכנסייה דומה לזו של מבנים עגולים אחרים הנמצאים בירושלים: מסגד עומר וכנסיית הקבר.
כותרות העמודים המתוארכות לשלהי המאה ה-12 הן רומנסקיות, ומתוארים בהן מוטיבים של צמחים ובעלי חיים, בנוסף לתיאור הקטע שבו דניאל עומד בגוב האריות. סגנון הכותרות הושפע מעבודתם של האמנים שהשתתפו בבניית קתדרלת קוימברה, שנבנתה בערך באותה תקופה כמו הכנסייה העגולה.
פנים הכנסייה מקושט בציורים ובתגליפים גותיים/מנואליניים, שהוספו החל מ-1499 במסגרת חידוש פני הכנסייה על ידי המלך מנואל הראשון. על עמודי המתומן המרכזי וקירות האמבולטוריום יש פסלים צבעוניים של קדושים ומלאכים שמעליהם חופות גותיות, ואילו העמודים והתקרות של האמבולטריום מכוסים בציורים ובתבניות גותיים המתארים את חייו של ישו.
הספינה המנואלינית של הכנסייה
הספינה הגותית נבנתה בכנסיית המנזר בתקופתו של אנריקה הספן, ובכך הפכה את הכנסייה העגולה לכנסיית אפסיס. מנואל הראשון הורה ב-1510 להתחיל בבנייה מחדש של הספינה בהתאם לסגנון המקובל באותה תקופה, שהיה עירוב בין הגותיקה לרנסאנס וכונה על ידי היסטוריונים של האמנות הסגנון המנואליני. האדריכלים שניהלו את העבודות היו הפורטוגלי דיוגו דה ארודה והספרדי ז'ואאו דה קסטיליו.
הספינה המלבנית מכוסה מבחוץ במוטיבים מנואליניים רבים כולל גרגוילים, צריחים גותיים, פסלים וחבלים המזכירים את חבלי הספינות מעידן התגליות, הצלב של מסדר הצלוב וסמלו של המלך מנואל הראשון - הספירה הארמילרית. החלון המדומה של הצ'פטר האוס, הנמצא מול קלויסטר ברברה הקדושה בחזית המערבית של הספינה, מקושט במוטיבים מנואליניים טיפוסיים. ייתכן ודמות האדם המצוירת בתחתית החלון מייצגת את המעצב דיוגו דה ארודה. חלון זה נחשב לאחת מיצירת הפאר של אמנות הקישוט המנואלינית. מעל לחלון זה נמצאים חלון מעגלי קטן ומעקה. החזית מחולקת על ידי שתי קבוצות של חבלים מלופפים. התמיכות המעוקלות מקושטות בביריות ענק, המהוות סימן לכך שהנרי השביעי קיבל את מנואל הראשון למסדר הבירית.
הספינה המנואלינית שבתוך הכנסייה מחוברת לכנסייה העגולה הרומנסקית באמצעות קשת גדולה. הספינה מכוסה על ידי קמרונות מרשימים, ומעליה היה תא גדול עבור מקהלה, שנהרס על ידי חייליו של נפוליאון בתחילת המאה ה-19. מתחת לתא המקהלה היה חדר ששימש כמקום האחסון של חפצי הקודש של הכנסייה. החלון של חדר זה הוא החלון של הצ'פטר האוס שנזכר לעיל.
קלויסטרים
במנזר יש בסך הכל שמונה קלויסטרים, שנבנו בין המאה ה-15 למאה ה-16. להלן כמה דוגמאות:
בניין המשרד הארצישראלי
בניין המשרד הארצישראלי היה מבנה שהוקם בשנת 1908 ושכן ברחוב רזיאל 17 ביפו. מטרתו הייתה לימוד וניתוח מצבה של ארץ ישראל מבחינה פיזית ואנושית ומתן המלצות לרכישת קרקע ודרכי התיישבות. אלכסנדר הוואדר, סוחר שהיה בעל הבניין, הוריש את נכסיו ובכללם את המבנה לידי הכנסייה המרונית. המועצה לשימור אתרים טענה כי הכנסייה זנחה את המבנה והחליטה להרסו ולבנות במקומו בית מגורים המשולב עם קומת מסחר תחתונה. כיום המבנה מוזנח ונטוש.
הלגיון האחד עשר קלאודיה
הלגיון האחד-עשר קלאודיה (בלטינית: Legio undecima Claudia) היה לגיון רומאי שהוקם על ידי יוליוס קיסר בזמן מלחמת גאליה בשנת 58 לפנה"ס. הלגיון הוצב בפרובינקיית מואסיה עילית עד המאה ה-5 לספירה. סמל הלגיון היה שור. הלגיון השתתף בדיכוי מרד בר כוכבא ובמצור על ביתר.
נוכחות הלגיון בארץ ישראל
כתובת לטינית שנמצאה ליד המעיין בביתר מזכירה את הלגיון החמישי מקדוניקה והלגיון האחד-עשר קלאודיה. מאחר ששני הלגיונות האלה היו מוצבים בדאקיה זמן קצר לפני מרד בר כוכבא, בתקופת שלטונו של טראיאנוס, נראה כי גדודים משני לגיונות אלה הובאו לעזרה בדיכוי המרד והוצבו כחיל משמר בביתר, לאחר כיבושה.
מיכאל אבי-יונה פרסם מצבת קבורה שנמצאה בבית שאן, של פובליוס אליוס קאפיטו (Publius Aelius Capito), חייל בלגיון האחד-עשר קלאודיה, שמת בגיל 35 לאחר שירות צבאי בן עשר שנים. לטענת גדליהו אלון, מת החייל בעקבות מרד בר כוכבא.
לאסטוצ'קה
לאסטוצ'קה (ברוסית: Ласточка ;מילולית: "סנונית") היא רכבת רוסית חשמלית מהירה בשירות חברת הרכבות הרוסית המשמשת את רכבות מוסקבה ואת קווי הרכבת הבינעירוניים. מבוססת על תכנון של סימנס דזירו.
נכון ל-2019, נוצרו למעלה ממאה ושמונים רכבות מדגם לאסטוצ'קה בגרסאות שונות, מרביתם בשירות פעיל וחלק ניכר מהן בקווי רכבת בין עירוניים. דגם ЭС1 שיוצר בשנים 2011—2014 נעשה במפעלי סימנס בקרפלד שבגרמניה. מאז 2014 רוסיה מייצרת את הרכבת בכוחות עצמה במפעלי חברת קטרי אורל שבפישמה עילית: דגם ЭС2Г: משנת 2014, דגם ЭС2ГП: משנת 2016 ודגם ЭС1П: משנת 2018.
היסטוריה
בשנת 2009, חברת הרכבות הרוסית ביצעה הזמנה עם סימנס לפיתוח של יחידת חשמל רב תכליתית המותאמת לסביבה הרוסית. הרכבות החדשות תוכננו לשמש בסוצ'י לתעבורת נוסעים פרברית במהלך אולימפיאדת החורף 2014 ואז יועברו חלקית לקווי רכבת אחרים עם נתיבי שירות ללא הפסקה.
בעבר סימנס כבר ייצרה את רכבות Sapsan עם מערכת כפולה (Velaro RUS) עבור הרכבות הרוסיות. תכנון הרכבות החדשות אמור היה להתבסס על הרכבת החשמלית Siemens Desiro ML בעלת חמישה קרונות. ב-29 בדצמבר 2009 חתמה חברת הרכבות הרוסית על חוזה עם חברת סימנס הגרמנית לייצור 54 רכבות חשמליות של Siemens Desiro RUS בשווי 410 מיליון יורו.
הרכבות קיבלו את הסימון ES1 (ברוסית:ЭС1 (Электропоезд Сименс мод.1); 'רכבת חשמלית דגם סימנס 1' ) הרכבות סווגו בשם לאסטוצ'קה (Lastochka, סנונית). כל 54 הרכבות יוצרו בגרמניה.
עיצוב הרכבות
רכבות מערכת כפולה עם העברה אוטומטית של המערכת היו הפתרון האידיאלי לשילוב קווי הרכבת הקיימים באזור המשחקים האולימפיים. שם, רשת הרכבות החשמליות הראשית פועלת בשטח שטוח לאורך חופי הים השחור בזרם ישר ב-3  קילוואטים ואילו הקווים שנבנו בקטע ההררי של אדלר - קרסנאיה פוליאנה הועברו לחשמל במתח AC 25 קילוואטים בשעה, 50 הרץ, שמתאים לשיפועים התלולים, ומכאן דרישות הכוח גבוהות בהרבה. רכבות חשמליות דו-מערכתיות מאפשרות נתיבי רכבת נוסעים המכסים קטעים של מסלול DC ו-AC ללא צורך לעצור במקומות שבהם מתחלף החשמל. בעזרת הטכנולוגיה הרכבות מסוגלות לנוע ישירות מאדלר לקרסנודר מבלי לעצור בתחנת ההחלפה.
כל הפתרונות הטכניים שאימצה סימנס בתכנון הרכבות החשמליות החדשות של Desiro ML RUS נדונו עם המומחים ממכוני מחקר מתמחים ואושרו על ידי חברת הרכבות הרוסית. סימנס התייעצה עם מומחים רבים מרוסיה בתחום הרכבות המהירות - במיוחד אלה המעורבים בבניית הרכבות המהירות של Velaro RUS - לצורך החלטות התכנון הנוגעות לתכנון ובנייה של הרכבת Desiro ML.
בפרט, פלטפורמת הבסיסשל רכבת Desiro ML נאלצה לעבור התאמה למדד הרשת הרוסית המונה 1,520 מ"מ ודרישות החורף הרוסי הקשה. התנאים הטופוגרפיים באזור המשחקים האולימפיים מציבים דרישות גבוהות יותר למערכות אוטומטיות ולציוד הגרירה. מאמצי התכנון והבנייה התמקדו במיוחד בקרון הראשי של הרכבת, הקטר.
במרץ 2011 הקימה חברת קטרי אורל (Ural Locomotives) - מיזם משותף של סימנס AG וקבוצת סינארה - וחברת LLC Aeroexpress מיזם משותף לייצור רכבות חשמליות ברוסיה במפעל קטרי אורל בעיירה פישמה יעלית (Verkhnyaya Pyshma) שבמחוז סברדלובסק. הייצור החל בסוף 2013 במטרה לייצר כמאתיים קרונות רכבת בשנה עבור הרכבות רוסיות. עד 2017, 80% מייצור הרכבות הללו תוכנן להיות מקומי.
ב-7 בספטמבר 2011, חברת הרכבות הרוסית הזמינה עד 1,200 קרונות רכבת של Desiro RUS. החוזה נחתם על ידי נשיא הרכבות הרוסיות ולדימיר יאקונין, מנכ"ל סימנס ויו"ר מועצת המנהלים פיטר לושר ונשיא קבוצת סינארה דמיטרי פומניאנסקי בפורום עסקי הרכבות הבינלאומי אקספו 1520 שנערך בשצ'רבינקה.
לרכבת הרוסית יש גם חוזה תחזוקה עם סימנס ל-54 רכבות שהוזמנו בשנים 2009 ו-2010. החוזה בערך העולה על 500 מיליון יורו נחתם על ידי ולדימיר יאקונין ופיטר לושר ונכנס לתוקף בשנת 2013 לתקופה של 40 שנה.
ב-11 בנובמבר 2013, בחברת קטרי אורל החלו לייצר דגם חדש שפותח ל-3 נתיבי קילוואטים בלבד עם עיצוב פנים המיועד לקווים עירוניים. הדגם סווג כ-ES2G (ברוסית: ЭС2Г (Электропоезд Сименс мод.2 городской) "דגם 2 רכבת עירונית חשמלית של סימנס" ).
בשנת 2014 הסתיים ייצור ה-ES1 במפעלי סימנס. ברבעון השלישי של 2016 ES2G התחילו את עבודתם בחברת הרכבות והם משמשים כרכבות פרבריות בקו מוסקבה –טבר (מוסקבה – זלנוגרד ומוסקבה –טבר) ובקוויה פרברים של יקטרינבורג. באוגוסט 2017 יוצרו 72 רכבות כאלה.
במרץ 2016, חברת קטרי אורל העבירה לידי חברת הרכבות הלאומית RZD רכבת חדשה המכונה ES2GP (ברוסית: ЭС2ГП (Электропоезд Сименс мод.2 городской повышенной комфортности); "דגם רכבת עירונית סימנס 2 בעל נוחות מרבית"), הדומה מבחינה טכנית ל-ES2G, אך מיועד לקווים בין-עירוניים וכולל לא רק מושבים סטנדרטיים ברמה השלישית כמו ES2G, אלא גם מושבים סוג א' וב'. במרץ 2017 רכבות מדגם זה הופעלו רק בנסיעות מבחן.
קווים
{{טורים|תוכן=
מתוכננים
}}
אן בנקרופט
אן בנקרופט (באנגלית: Anne Bancroft; 17 בספטמבר 1931 – 6 ביוני 2005) הייתה שחקנית אמריקנית, מהמעוטרות בכוכבות הוליווד: זכתה בפרס האוסקר, פעמיים בפרס אמי, פעמיים בפרס גלובוס הזהב, פעמיים בפרס טוני ובפרס השחקנית בפסטיבל קאן.
ילדותה ונעוריה
בנקרופט נולדה כאנה מריה לוסייה איטליאנו. היא נולדה ברובע הברונקס, ניו יורק, למייקל ולמילדרד איטליאנו, שניהם דור שני למהגרים איטלקים. לאחר לימודיה התיכוניים למדה בנקרופט משחק בכמה מוסדות יוקרתיים, ביניהם האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה. בתחילת שנות החמישים כיכבה בשורה של סדרות טלוויזיה בשם אן מרנו, עד להופעת הבכורה הקולנועית הראשונה שלה בדרמת המתח "הדלת פתוחה" (1952), בו כיכבה מרילין מונרו בתפקיד הראשי. אז שינתה את שם משפחתה לבנקרופט, כי סברה שזהו שם אלגנטי.
הקריירה
בנקרופט, שהייתה שחקנית הצמודה לחוזה של האולפנים, עברה כעבור זמן לניו יורק, כדי לפתח עצמה כשחקנית על פי ראות עיניה. היא הופיעה לצד הנרי פונדה בהפקת ברודוויי למחזה "נדנדה בשניים" אותו ביים ארתור פן, עליו זכתה בפרס טוני כשחקנית משנה במחזה. שנתיים אחר כך זכתה פעם נוספת בפרס הטוני על ההצגה "עושת הנפלאות", שהתבסס על האוטוביוגרפיה של הסופרת הלן קלר. היא זכתה בפרס כשחקנית ראשית במחזה דרמה, אותו תפקיד בו זכתה בפרס האוסקר שנתיים אחר כך בגרסה הקולנועית לסרט, אותו ביים ארתור פן, שביים גם את המחזה. ב-1970 השתתפה בספיישל טלוויזיוני בשם "Annie: the Women in the Life of a Man", שזיכה אותה בפרס אמי, ובכך הייתה לאחת מרשימה מצומצמת של שחקנים שזכו בשלושה מארבעת הפרסים החשובים ביותר של תעשיית הבידור האמריקנית: פרס האוסקר, האמי והטוני.
תפקידיה הגדולים בקולנוע היו, בין השאר, בסרטים "אוכל הדלעת" (1964), עליו קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן 1964, כמו גם בפרס גלובוס הזהב, "שבע נשים" (1966), שביים ג'ון פורד ותפקידה הידוע מכל, כגברת רובינסון, לצד דסטין הופמן ב"הבוגר" (1967). היא גילמה בסרט אישה המנהלת רומן עם בחור בן 21. השיר המפורסם של סיימון וגרפונקל "Mrs. Robinson", הותאם לדמותה של בנקרופט (במקור התייחס לגברת רוזוולט, אשתו של נשיא ארה״ב), ואף הופיע בפסקול הסרט. על תפקידה בסרט קיבלה בנקרופט פרס גלובוס הזהב שני, כשחקנית הקומית\מוזיקלית הטובה ביותר. היא הייתה גם מועמדת לפרס אוסקר כשחקנית הטובה ביותר על תפקידה אך הפסידה לקת'רין הפבורן על "נחש מי בא לסעוד".
סרטים בולטים אחרים בו כיכבה בנקרופט לאחר "הבוגר" היו: "וינסטון הצעיר", סרט בריטי שביים ריצ'רד אטנבורו, על צעירותו של וינסטון צ'רצ'יל, בו בנקרופט גילמה את אמו, ג'ני; "ההינדנבורג" (1975), סרט אסונות שביים רוברט וייז, כשלצידה כיכב ג'ורג' סי. סקוט; "האסיר מהשדרה השנייה" לצידו של ג'ק למון (1975); "סרט אילם", קומדיה של מל ברוקס, בו הופיעה בתפקיד עצמה; "ישו מנצרת", מיני סדרה היסטורית של פרנקו זפירלי, בו גילמה בנקרופט את מרים המגדלית; "נקודת מפנה", דרמה שביים הרברט רוס, שקיבלה 11 מועמדויות לפרס האוסקר, כולל לבנקרופט עצמה; "פאטסו", קומדיה שהייתה הפעם היחידה בה בנקרופט ביימה וכתבה; "איש הפיל", סרטו עטור השבחים של דייוויד לינץ'; "להיות או לא להיות", עיבוד מחודש לסרטו של ארנסט לוביטש משנת 1942, בכיכובו של מל ברוקס; ו"פגישות עם גארבו", סרטו של סידני לומט בה גילמה אישה על ערש דווי, שמשאלתה האחרונה היא לפגוש את גרטה גרבו. על תפקידה בסרט קיבלה מועמדות לגלובוס הזהב. בשנת 1985 הייתה מועמדת לגלובוס הזהב ולאוסקר על תפקידה בסרט "סיפורה של אגנס", שביים נורמן ג'ואיסון ובו כיכבה לצד ג'יין פונדה.
בשנות התשעים הרבתה להופיע בסרטי טלוויזיה. היא קיבלה ארבע מועמדויות לפרס אמי בעשור זה, כשב-1999 זכתה גם בפרס על הסרט "עמוק בלבי", כשחקנית משנה בסרט טלוויזיה, ובנוסף השתתפה בפרויקטים הוליוודים כ"ירח דבש בווגאס" (לצד ניקולאס קייג'), "מיסטר ג'ונס", עם ריצ'רד גיר, "מרדף השמש" של הבמאי זוכה האוסקר מייקל צ'ימינו, "ג'י איי ג'יין" של רידלי סקוט, "תקוות גדולות", "לשמור אמונים" ו"עבודת נמלים", סרט אנימציה לו תרמה את קולה.
בשנות האלפיים המשיכה להופיע בסרטים הוליוודיים וקיבלה מועמדות נוספת לפרס אמי על תפקידה בסרט הטלוויזיה "רומן אביבי", על פי המחזה של טנסי ויליאמס, כשחקנית המשנה. באותה תקופה חלתה בנקרופט בסרטן הרחם אך החליטה להסתיר זאת מפני מעריציה וחבריה הקרובים.
מותה
בנקרופט נפטרה ביוני 2005 מסרטן הרחם, בגיל 73, בבית החולים היהודי "הר ציון" בניו יורק. רבים (ובהם חבריה הקרובים של בנקרופט) הופתעו מדבר מחלתה, כיוון שהיא שמרה בקנאות על חייה הפרטיים.
יחיא קורח
רבי יחיא קורח (ה'ת"ר, 1840 – ה'תרמ"א, 1880) היה מגדולי חכמי תימן במאה ה-19, מחבר פירוש "מרפא לשון" על תרגום אונקלוס ועוד.
נולד בשנת 1840 בצנעא, בירת תימן, לרבי שלום קורח. בהיות רבי יחיא כבן עשר נפטרו הוריו. בגלל גזירת היתומים החביאו רבי יחיא חבשוש וגידלו. כשגדל למד תורה אצל הרב יוסף צאלח. מאוחר יותר המשיך את לימודיו בישיבה הכללית. גם כאן בלט רבי יחיא קורח בגדלותו בתורה, על אף היותו צעיר לימים. עני מרוד היה, והתפרנס מכתיבת ספרי תורה. השתייך לחבורת רבנים צנעאניים שהושפעו מתנועת ההשכלה היהודית באירופה, לצד הרב יחיא קאפח, האחים חיים וסלימאן חבשוש, הרב סעיד ערוסי ואחרים.
חיבוריו
חיבר את הספר "משכיל דורש" על התורה בדרך הפרד"ס, הכולל בירורי הלכה ומנהג. החשוב שבחיבוריו הוא ספרו "מרפא לשון", שהוא ביאור לתרגום אונקלוס על התורה, תוך בירור וחיפוש אחר הנוסחאות המדויקות של מסורת תימן.
בין שני הספרים יש הבדלי סגנון בולטים: בראשון אין מן הפולמוס וההתקוממות לרומם ולהגן על המקובל במסורת תימן. גם כשהוא משיג על מפרשים שקדמוהו הוא כותב בנחת וברכות. לעומת זאת, בספר השני יש מן הקנאה למסורת אבות שחלילה לא תישכח ושנינות לשונו היא גם כנגד גדולים וטובים, למשל החזיק במנהג תימן באכילת חגבים נגד פסיקתו של הרב חיים בן עטר בפרט השיג על חיבורו של הרב נתן מרקוס אדלר, מחבר הספר "נתינה לגר" על תרגום אונקלוס, לדעתו, התייחס הנתינה לגר לדברי אונקלוס כאל דברי גר וכאילו שאונקלוס תרגם מדעתו. כשהנתינה לגר הקשה על התרגום מסוגיה שבתלמוד, דחה הרב קורח את דבריו בחריפות רבה. שני חיבוריו מצטיינים בעמקותם ובבקיאותו בתלמוד ובמפרשים.
פטירתו ולאחר מותו
הרב קורח נפטר בשנת 1880 בגיל 40 שנה. בנו עמרם, שהתייתם מאביו בגיל עשר, נתמנה לימים לרב הראשי האחרון לגלות תימן.
יוסף דרנבורג
יוסף נפתלי דרנבורג (בצרפתית: Joseph Derenbourg; 21 באוגוסט 1811, מיינץ – 29 ביולי 1895, באד אמס) היה מזרחן יהודי צרפתי.
חייו
יוסף נפתלי דרנבורג נולד במיינץ והיה נכדו של צבי הירש דרנבורג. באותה תקופה העיר הייתה תחת שליטה של האימפריה הצרפתית. עד גיל 13 הוא למד בעיקר לימודי יהדות. לאחר מכך למד דרנבורג באוניברסיטת בון והיה חברו של אברהם גייגר. לאחר סיום הדוקטורט הוא עבר לאמסטרדם ובשנת 1838 התיישב בפריז.
בשנת 1857 הוא פתח בית ספר פרטי והיה מנהלו עד לשנת 1864.
בשנת 1867 פרסם דרנבורג את ספרו Essai sur l'histoire et la géographie de la Palestine בו הוא חקר היסטוריה של יהודים בתקופת בית המקדש השני. בהמשך הוא פרסם מספר מחקרים נוספים בנושא ביחד עם בנו. בשנת 1870 הוציא דרנבורג לאור את מחברת התיג׳אן העברית בתוספת מעט הערות ומראי מקום. בשנת 1877 הוא מונה לפרופסור באקול פראטיק דה אוטז אטיד.
יוסף דרנבורג התקבל ללגיון הכבוד בשנת 1869.
רוברט חסינק
במהלך הקריירה שלו חסינק הראה יכולת טובה גם בגרנד טורס, את הטור דה פראנס הוא סיים חמישי ב-2010 ושישי ב-2015, בעוד את הוואלטה אספנייה סיים שביעי ב-2008, שישי ב-2009 ושישי ב-2012.
ביוגרפיה
נולד לדיק וריה בווארסוולד. ב-2004, בעודו חובבן, השתתף חסינק באליפות העולם עד גיל 19, וסיים שישי במקצה הכביש ושמיני במקצה נגד השעון. באותה עונה גם ניצח את אליפות הולנד עד גיל 19.
2007
ב-2007, פתח חסינק את העונה ב וניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ, כשהוא מסיים במקום ה-20 הכללי. לאחר מכן התחרה בספרד, כשסיים תשיעי בקלאסיקה די אלמריה. בהמשך העונה ערך את הופעת הבכורה שלו במרוץ לה פלש ואלון וסיים תשיעי את המרוץ, 19 שניות מדווידה רבלין המנצח. בהמשך העונה סיים במקום ה-13 בטור דה רומאנדי, במרוץ הקטעים הגדול הראשון בקריירה שלו. לאחר מכן ניצח את הקטע הרביעי בטור של בלגיה וערך הופעת בכורה בקריטריום דו דופינה, אך פרש מהמרוץ לפני הקטע השישי. בהמשך העונה תוצאתיו הבולטות היו מקום חמישי ב"פרופרונדה ואן פריסלאן" ומקום רביעי בטור של גרמניה, כשהוא מנצח את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ. חסינק סיים שני ב, אחרי יוהאן ואנסמורן. לקראת סוף העונה התחרה באיטליה, וסיים עשירי בג'ירו דל'אמיליה ובמקום ה-15 במונומנט ג'ירו די לומברדיה.
2008
חסינק פתח את עונת 2008 בטור של קליפורניה וניצח את הקטע השלישי במרוץ, שנחשב לקטע הקשה והררי ביותר במרוץ. את המרוץ כולו סיים חסינק במקום התשיעי וניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר, כשלוי ליפהיימר מנצח את המרוץ. לאחר מכן חסינק התחרה בפריז–ניס, את הקטע השלישי במרוץ סיים שביעי, ואת הקטע השני במרוץ סיים שני, לאחר שהפסיד לקאדל אוונס בספרינט הסיום, הקטע הסתיים בעלייה למון ונטו ובקטע הראה חסינק את כישרון הטיפוס שלו, כשהיה היחיד שנשאר עם אוונס. תוצאות אלו הספיקו לחסינק לסיים רביעי את המרוץ, 51 שניות מדווידה רבלין המנצח. בהמשך העונה התחרה בקריטריום אינטרנשיונל ובוואלטה אל פאייס ואסקו, ובשניהם סיים במקום ה-12. לאחר מכן התחרה בקלאסיקות הארדנים, כשסיים במקום ה-21 במרוץ אמסטל גולד ו-13 במונומנט לייז'–בסטון–לייז', את הלה פלש ואלון סיים במקום הרביעי, 2 שניות מקים קירצ'ן המנצח, במה שהייתה התוצאה בולטות שלו במרוץ חד יומי באותה העונה. חסינק המשיך לבלוט, לאחר שסיים רביעי גם בדופינה ליברה, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום שישי בקטע ה-6. חסינק נכלל בסגל הולנד לאולימפיאדת בייג'ינג וסיים עשירי במרוץ הכביש, 18 שניות מסמואל סאנצ'ס המנצח, ועשירי בנגד השעון, 2:51 דקות מפביאן קנצ'לרה המנצח. לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר נבחר לוואלטה אספנייה ושימש כמוביל קבוצתו בדירוג הכללי לאחר התוצאות בדופינה ובפריז - ניס, חסינק לא באמת היה חלק מהמאבק על הניצחון במרוץ, שהיה בעיקר בין ליפהיימר, אלברטו קונטדור, וקרלוס סאסטרה. למרות זאת, חסינק ערך מרוץ טוב, בקטע ה-13, שהסתיים בעלייה לאלטו דה אנג'לירו, סיים חסינק שישי, 1:56 מקונטדור המנצח, והתמקם במקום השביעי הכללי. למחרת, בקטע ה-14, סיים חסינק במקום הרביעי, 20 שניות מקונטדור המנצח. התוצאה הטובה ביותר של חסינק במרוץ, ועלה למקום החמישי הכללי. בקטע ה-20, שהיה נגד השעון של 17 קילומטרים, חסינק סיים תשיעי, 1:37 מליפהיימר שניצח את הקטע. בעקבות כך ירד חסינק למקום השביעי הכללי, 6:55 דקות מקונטדור, בו סיים את המרוץ. לאחר הוואלטה סיים עשירי באליפות העולם ותשיעי בג'ירו דל'אמיליה.
2009
גם את 2009 פתח חסינק בטור של קליפורניה וסיים שמיני כללי, 1:56 מלוי ליפהיימר שניצח גם השנה. לאחר מכן התחרה לראשונה בטירנו–אדריאטיקו וסיים במקום ה-11 במרוץ, 3:05 דקות ממיקלה סקרפוני המנצח. לאחר מכן התחרה בוואלטה אל פאייס ואסקו וסיים שביעי את המרוץ, כשאלברטו קונטדור מנצח. לאחר מכן התחרה במרוץ אמסטל גולד, במהלך המרוץ ניסה חסינק לגשר לקרסטן קרון וסרחיי איוואנוב שהיו לבדם בדבוקה קדמית, אך ללא הצלחה, כשסיים במקום השלישי, 8 שניות מאיוואנוב שגבר על קרון בספרינט הסיום וניצח, התוצאה הזו של חסינק הייתה הטובה ביותר שלו במרוץ עד כה. לאחר מכן התחרה בקריטריום דו דופינה, בקטע נגד השעון שהיה הקטע ה-4 במרוץ, סיים במקום ה-13, למחרת, בקטע ה-5 שהסתיים בעלייה למון ונטו, חסינק סיים במקום הרביעי, 1:50 מסילווסטר סמיד המנצח. בקטע ה-7 במרוץ חסינק השיג את התוצאה הטובה ביותר שלו כשסיים שני, 41 שניות מדויד מונקוטוי, כשהוא מוביל דבוקה שסיימה במקומות 2–4, כשאלחנדרו ולוורדה שלישי וקאדל אוונס שלישי, מה שהספיק לחסינק לסיים רביעי כללי ולשחזר את הישגו משנה שעברה, 2:41 מאלחנדרו ולוורדה שניצח את המרוץ. לאחר מכן חסינק ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, ותוכנן להיות אחד מהפועלים הבכירים של דניס מנצ'וב, אך תאונה בה היה מעורב בקטע החמישי, שבעקבותה שבר את מפרק כף היד, אילצה אותו לפרוש מהמרוץ לפני תחילת הקטע השישי. חסינק הצליח לסיים את הקטע החמישי למרות הפציעה, במקום ה-174, אך כאמור פרש למחרת. בעקבות כך התחיל את הוואלטה אספנייה, כמעט חודשיים לאחר פציעתו בטור. הוא התחיל את הוואלטה כמוביל קבוצתו ביחד עם אוסקר פריירה. בקטע ה-8 שהסתיים בעלייה לאלטו דה אייטנה חסינק סיים שלישי, 36 שניות מדמיאנו קונגו שניצח את הקטע. בעקבות כך עלה חסינק למקום החמישי הכללי, 29 שניות מקאדל אוונס שהוביל את המרוץ. למחרת, בקטע ה-9, שהסתיים ב-Xorret de Cati, חסינק סיים במקום החמישי, 41 שניות מגוסטבו סזאר ולוסו, כשהוא מסיים בדבוקה עם קאדל אוונס ואיוון באסו, יריביו לדירוג הכללי. תוצאה זו הקפיצה את חסינק למקום השלישי הכללי, 36 שניות מאלחנדרו ולוורדה שעבר להוביל את המרוץ בפער של 7 שניות מקאדל אוונס במקום השני. בקטעים הבאים חסינק הצליח לשמור על מקומו, ובקטע ה-12 אף צמצם את הפער מולוורדה ל-18 שניות, לאחר שסיים שלישי את הקטע, 6 שניות מריידר הסג'דל שניצח את הקטע. בעוד ולוורדה ושאר יריביו לדירוג הכללי מסיימים 16 שניות אחרי הסג'דל. למחרת, בקטע ה-13, קאדל אוונס חווה יום לא טוב עקב פנצ'ר כאשר סיים את הקטע שהסתיים בעלייה לאלטו דה סיירה נבאדה במקום השמיני, 2:24 דקות מדויד מונקוטי שניצח את הקטע. חסינק סיים את הקטע במקום הרביעי, לצד איוון באסו, 1:17 דקות ממונקוטוי, בעוד ולוורדה שלישי בפער של 1:16 דקות ממונקטוי. בעקבות כך עלה חסינק למקום השני, 27 שניות מולוורדה. חסינק שמר על המקום השני שלו במרוץ עד הקטע ה-19, הוא התקשה לעמוד בקצב של יריביו לאחר נפילה שבה נפגע בברכו, וסיים את הקטע במקום ה-33, 4:44 דקות מחואן חוסה קובו, כשיריביו לדירוג הכללי מסיימים רק 2 שניות מקובו. תוצאה זו הורידה את חסינק עד למקום השישי הכללי, 5:30 דקות מולוורדה. בסופו של דבר בשלושת הקטעים הבאים המיקום של חסינק לא השתנה והוא סיים את הוואלטה במקום ה-6, 6:40 דקות מאלחנדרו ולוורדה שניצח את הוואלטה. לאחר מכן כיוון לאליפות העולם שנערכה בשווייץ, מנדיריסיו, אך סיים רק במקום ה-36. לאחר מכן חסינק השיג את הניצחון הבולט הראשון שלו בקריירה במרוץ חד יומי, כשניצח את הג'ירו דל'אמיליה, כשהוא מקדים את יאקוב פוגלסן ותומאס לופקוויסט בספרינט הסיום. לאחר מכן סיים שישי במונומנט ג'ירו די לומברדיה, 8 שניות מפיליפ ז'ילבר המנצח.
2010
את 2010 פתח חסינק עם מקום שביעי בטור הים התיכון בצרפת ומקום חמישי בטירנו - אדריאטיקו באיטליה, 27 שניות מסטפנו גרזלי המנצח. לאחר מכן התחרה בוואלטה אל פאייס ואסקו, בקטע הרביעי במרוץ סיים חסינק שני, 2 שניות מסמואל סאנצ'ס שניצח את הקטע, כשחסינק גובר על כריס הורנר שסיים שלישי. בסופו של דבר חסינק סיים את המרוץ במקום השמיני, 1:59 מהורנר שניצח את המרוץ. לאחר מכן רכב חסינק בקלאסיקות הארדנים ולא הצליח באף אחד מהמרוצים להיכנס לעשירייה הראשונה, כשסיים במקום ה-22 במרוץ אמסטל גולד, 14 בלה פלש ואלון ו-15 בלייז'–בסטון–לייז'. לאחר מכן חסינק השתתף בטור דה סוויס וניצח את החמישי לאחר בריחת יחיד, כשהוא מקדים דבוקה של שמונה רוכבים ב-42 שניות. בסופו של דבר חסינק סיים את המרוץ במקום ה-5, 27 שניות מפרנק שלק. לאחר מכן השתתף חסינק שנית בטור דה פראנס, גם הפעם תוכנן להיות אחד מהפועלים הצמודים של דניס מנצ'וב ומי שאמור לסייע לו בהרים. בקטע ה-8, אותו ניצח אנדי שלק לאחר שגבר על סמואל סאנצ'ס בספרינט הסיום, הגיע חסינק מוביל, כשהוא מוביל את שאר דבוקת הדירוג הכללי, בפער של 20 שניות משלק. זו הייתה התוצאה הטובה ביותר של חסינק במרוץ, והיא מיקמה אותו במקום ה-11 הכללי לאחר תום הקטע, 2:37 מקאדל אוונס שהוביל את המרוץ. בקטע ה-9 במרוץ למחרת, עלה חסינק למקום השביעי הכללי על חשבונם של רומן קרויציגר וריידר הסג'דל שסבלו מיום רע. בקטע ה-14 של המרוץ, חסינק אף עלה למקום השישי על חשבונו של לוי ליפהיימר, לאחר שסיים את הקטע בפער של 1:08 מכריסטוף ריבלו המנצח. בעוד בן קבוצתו של חסינק, מנצ'וב, ניצב לאחר תום הקטע במקום הרביעי הכללי, 2:44 דקות מאנדי שלק שהוביל את המרוץ. בקטע ה-17, שהסתיים בעלייה למעבר הטורמאלה, חסינק סיים במקום השישי, לצד בן קבוצתו שסיים חמישי, מנצ'וב, בפער של 1:40 מאנדי שלק שניצח את השלב לאחר שגבר על אלברטו קונטדור בספרינט הסיום, ונשאר במקום השישי. בקטע ה-19 והלפני האחרון במרוץ, סבל חסינק מסיום רע מאוד, כאשר סיים את הקטע במקום ה-106, יותר משמונה דקות פער מהמנצח של הקטע פביאן קנצ'לרה. למרות כך, שמר חסינק על המקום השישי וסיים את המרוץ בו, כשדניס מנצ'וב במקום השלישי. אולם בהמשך השנים נפסלו קונטדור ומנצ'וב מהמרוץ לאחר פרשיות אמרוץ שונות שהשניים היו מעורבים בהם, וחסינק הועלה למקום החמישי הכללי. לאחר הטור התחרה חסינק בקלאסיקה סן סבסטיאן, המרוץ החד יומי החשוב בספרד, וסיים אותו שביעי, 37 שניות מלואיס לאון סאנצ'ס המנצח. חסינק המשיך להתרכז במרוצים חד יומיים, כשסיים שלישי בגרנד פרי קוויבק וניצח את גרנד פרי קוויבק, מקדים את פטר סאגאן ואת ריידר הסג'דל בארבע שניות לאחר התקפה מוצלחת של חסינק בקילומטרים האחרונים של המרוץ. לקראת סוף העונה שיחזר את הישגו מ-2009 כאשר ניצח בפעם השנייה בג'ירו דל'אמיליה, הפעם הקדים את דן מרטין במקום השני בשנייה אחת, ואת מיקלה סקרפוני במקום השלישי בתשע שניות.
2011
ב-2011 פתח חסינק את העונה בעומאן, לאחר שהתחרה בטור של עומאן. הוא ניצח את הקטע הרביעי בעלייה לג'אבל אל אלחאדר, כשהוא מקדים את אדוואלד בואסון האגן ב-47 שניות ואת דריס דוונינס ב-51 שניות. למחרת בקטע ה-5 השיג חסינק את הניצחון הראשון שלו בקריירה בנגד שעון, לאחר שניצח את הקטע שהיה 17 קילומטרים, מקדים את ג'ובאני ויסקונטי ב-16 שניות ואת מרקו פינוטי ב-24 שניות, ניצחונות אלו הספיק לחסינק לנצח את המרוץ כולו, כשהוא מקדים את בואסון האגן ב-1:13 דקות ואת ויסקונטי ב-1:19 דקות. חסינק המשיך בכושר הטוב גם לאחר הטור של עומאן, כשהתחרה לאחר מכן בטירנו - אדריאטיקו וניצח את קטע הפתיחה עם קבוצתו בנגד השעון הקבוצתי, ובסופו של דבר סיים את המרוץ במקום השני הכללי, 11 שניות מקאדל אוונס המנצח. גם בוואלטה אל פאייס ואסקו חסינק בלט, כשסיים שלישי כללי, 47 שניות מאנדראס קלודן המנצח. לאחר מכן סיים תשיעי במרוץ אמסטל גולד, 19 שניות מפיליפ ז'ילבר. בלה פלש ואלון סיים חסינק במקום ה-13, 20 שניות מפיליפ ז'ילבר שניצח גם במרוץ הזה. גם בעונת 2011 החליט חסינק להתרכז בטור דה פראנס, ולשם כך התחרה בקריטריום דו דופינה, הוא סיים שני בקטע ה-7 ושלישי בקטע ה-8, אך רק במקום ה-20 הכללי. לטור דה פראנס הגיע חסינק כמוביל קבוצתו, אך איכזב לאחר שבקטעי ההרים לא עמד בקצב של יריביו, וסיים את הטור רק במקום ה-33, 1:05:09 שעות מקאדל אוונס שניצח את הטור. חודש וחצי אחרי הטור התחרה חסינק בקנדה וסיים שני בגרנד פרי קוויבק, לאחר שהפסיד לפיליפ ז'ילבר בספרינט הסיום. בגרנד פרי מונטריאול סיים חסינק רק במקום ה-36, ולא שיחזר את הישגו מהעונה הקודמת. בספטמבר שבר חסינק את הרגל במהלך אימון, ונאלץ לסיים את עונתו לאחר התאונה.
2012
את 2012 פתח חסינק בספרד, כשסיים במקום ה-11 בוואלטה אה אנדלוסיה ושמיני בוואלטה מורסיה. בהמשך העונה התחרה ב. את הקטע ה-5 במרוץ שהיה נגד השעון סיים חסינק רביעי, 39 שניות מדיווייד זבריסקי שניצח את הקטע. בקטע ה-7, שהסתיים בעלייה למונטה באלדי, ניצח חסינק כשהוא מקדים את דרווין אטאפומה בספרינט הסיום. בעקבות כך תפס חסינק את ההובלה במרוץ ושמר עליה עד לסופו, כשהוא מנצח את המרוץ, מקדים את זבריסקי ב-46 שניות ואת טום דניאלסון ב-54 שניות. לאחר מכן סיים חסינק רביעי בטור דה סוויס, 25 שניות מרוי קושטה המנצח. באליפות הולנד סיים חסינק רביעי. גם בשנה זו שם לעצמו חסינק כמטרה את הטור דה פראנס, כשהוא נחשב לאחת התקוות ההולנדיות הגדולות למרוץ. בקטע הראשון שהיה ספרינט מצומצם סיים שביעי, כשפטר סאגאן מנצח. חסינק היה מעורב בתאונה גדולה מאוד בקטע השישי של המרוץ, ובעקבות כך פרש לפני תחילתו של קטע 12. בהמשך העונה סיים שישי בוואלטה אה בורגוס, מרוץ ההכנה הבולט בוואלטה אספנייה. בוואלטה אספנייה חסינק רכב בצורה אגרסיבית ודומיננטית בקטעי ההרים ושימש כמוביל קבוצתו למרוץ, כשבקטע ה-12 השיג את התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ, 20 שניות מז'ואקים רודריגז המנצח כשהוא מסיים רביעי. בסופו של דבר סיים חסינק את המרוץ במקום השישי, אך לא היה באמת מעורב בקרב על הניצחון במרוץ, לאחר שסיים בפער של 12:23 דקות מאלברטו קונטדור המנצח. לאחר הוואלטה סיים עם קבוצתו במקום החמישי באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות.
2013
בעונת 2013 תכנן חסינק לערוך הופעת בכורה בג'ירו ד'איטליה. הוא פתח את העונה בספרד, ותוצאותיו הבולטות היו מקום שלישי בטרופאו סרה די טראמונטנה, מקום רביעי בוואלטה אה מורסיה ושישי בוולטה אה קטלוניה, 1:57 דקות מדן מרטין המנצח. בג'ירו עצמו חסינק התקשה להתבלט ולעמוד בקצב של שאר רוכבי הדירוג הכללי, ופרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-20. לפני פרישתו, בקטע ה-18, דורג חסינק במקום ה-12 הכללי, 10:19 דקות מוינצ'נצו ניבאלי האיטלקי, שבסופו של דבר גם ניצח את המרוץ. לאחר מכן סיים תשיעי בטור של לוקסמבורג והתחרה גם בטור דה פראנס, חסינק לא התאושש מהג'ירו ולא הצליח להתמודד בדירוג הכללי במרוץ, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום שביעי בקטע ה-19, והוא סיים את הטור במקום ה-26, כשבן קבוצתו, באוקה מולמה, מסיים את הטור במקום השישי. לאחר מכן סיים חסינק במקום ה-13 בקלאסיקה סן סבסטיאן ובמקום החמישי בטור של אלברטה בקנדה. לאחר מכן השיג חסינק את הניצחון הראשון שלו בעונה, לאחר שניצח בספרינט מתוך דבוקה של תשעה רוכבים, כשהוא מקדים את ארתור וישו וגרג ואן אוורמאט. עם ניצחונו במרוץ הפך חסינק לרוכב הראשון שניצח גם בגרנד פרי מונטריאול ובגרנד פרי קוויבק. לקראת סוף העונה סיים שמיני בטור של בייג'ינג.
2014
גם 2014 לא האירה פנים לחסינק בגרנד טורס. תוצאותיו הבולטות בעונה היו מקום שישי בטור דאון אנדר, מקום חמישי בטור של עומאן ומקום שמיני ב. אך עונתו נגדעה לאחר בעיות בלב שכרכו ממנו לעבור ניתוח בליבו, ובעקבות כך לא היה בסגל קבוצתו לטור דה פראנס. חסינק חזר לוואלטה אספנייה אבל גם בה התקשה לבלוט, תוצאותיו הבולטות היו מקום שמיני בקטע ה-16 וה-13, והוא נטש את המרוץ לפני הקטע ה-18 על מנת להיות עם אשתו שעמדה ללדת, לפני פרישתו מוקם במקום השביעי הכללי.
2015
התוצאה הבולטת הראשונה של חסינק בעונת 2015 הגיעה ב, כשסיים חמישי כללי. לאחר מכן סיים תשיעי בטור דה סוויס, 3:19 דקות מסימון שפילאק המנצח. לאחר מכן התחרה בטור דה פראנס ורכב כמוביל קבוצתו, חסינק לא באמת היה חלק מהמאבק על הניצחון במרוץ שהיה בעיקר בין כריס פרום, נאירו קינטנה ואחרים. בקטע ה-10 סיים חסינק רביעי, 1:33 מכריס פרום שניצח את הקטע. בהמשך גם סיים שמיני בקטע ה-19, כשהוא מסיים לצד שאר רוכבי הדירוג הכללי. בסופו של דבר סיים חסינק את המרוץ במקום השישי, 10:47 דקות מפרום שניצח את הטור. בהמשך העונה תוצאותיו הבולטות היו מקום שמיני בגרנד פרי מונטריאול ומקום שישי באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות.
2017
את 2017 פתח חסינק באוסטרליה, כשהתחרה בטור דאון אנדר וסיים שמיני את המרוץ, 1:02 דקות מריצ'י פורט המנצח. באליפות הולנד סיים חסינק שלישי במקצה נגד השעון, 58 שניות מטום דימולן. לאחר מכן הוא נבחר לטור דה פראנס וגם שם, בדומה לוואלטה אספנייה ב-2016 כיון בעיקר לניצחון בקטע. הוא היה קרוב להשיג את הניצחון הזה בקטע השמיני, לאחר שסיים 37 שניות מליליאן קאלמז'אן שניצח את הקטע, ששניהם היו חלק מקבוצת הבריחה המוקדמת של הקטע. למחרת נפצע חסינק לאחר שהיה מעורב בתאונה, ופרש מהמרוץ.
2018
חסינק פתח את עונת 2018 עם מקום עשירי בטור דאון אנדר. בעונה זו השתתף בג'ירו ד'איטליה שנית, בקטע ה-20 נכנס לקבוצת הבריחה של הקטע וסיים שני, 2:17 ממיקל נייבה שניצח את הקטע לאחר התקפה מוקדמת שלו. חסינק סיים את הג'ירו במקום ה-23, כשהוא מסייע לג'ורג' בנט לסיים שמיני. לאחר מכן התחרה בטור דה פראנס ושימש בעיקר כפועל של סטייבן קראוסווייק ופרימוז' רוגליץ'. בקטע ה-16 סיים שישי, 37 שניות מז'וליאן אלאפיליפ המנצח. הוא סיים את הטור במקום ה-31, השלישי מתוך קבוצתו, כשהוא מסייע לרוגליץ' לסיים רביעי ולקראוסווייק חמישי. לאחר מכן תוצאותיו הבולטות היו מקום שמיני בקלאסיקה סן סבסטיאן ושביעי בגביע יפן.
2019
ב-2019 התחרה חסינק בוואלטה אספנייה בפעם השישית. בקטע השישי של המרוץ היה חלק מקבוצת הבריחה של הקטע וסיים רביעי את הקטע, 21 שניות מחסוס הראדה המנצח. הוא סיים את הוואלטה במקום ה-27, וסייע לפרימוז' רוגליץ' לנצח אותה.
רמירו דה מאסטו
רמירו דה מַאֶסטוּ (בספרדית: Ramiro de Maeztu; 4 במאי 1874, ויטוריה – 29 באוקטובר 1936, אראבקה ) היה עיתונאי, מסאי, סופר ודיפלומט ספרדי.
עד העשור הראשון של המאה ה-20 שיקף בכתביו מסרים ליברליים וגם סוציאליסטיים, התחבר עם פיו ברוחה ואסוֹרין, ופעל בעד התקרבותה של ספרד לשאר מדינות אירופה. אך אז פנה להשקפת עולם לאומנית והיה אחד מראשי קבוצת הימין "Acción Española" (הפעולה הספרדית ), וליריב מושבע של הרפובליקה הספרדית השנייה. בתחילת מלחמת האזרחים בספרד נעצר בידי כוחות רפובליקניים, וכעבור מספר חודשים הוצא להורג ללא משפט.
ארץ קטן ומקיא ארסו
תיאור
"ארץ קטן ומקיא ארסו" הוא רישום שנוצר על ידי אביבה אורי בשנת 1985. הרישום המופשט מתאר צורה גדולה דמוית כדור הנבקע לשניים, המוצבת בחלקו העליון של הפורמט. בעוד צידה הימני של הצורה מתואר במצב של התמוססות או התפוררות, צידה השמאלי של הצורה, המצויר בגיר שחור כהה המשולב על גיר כחול וחום, כמו "נוזל" אל חלקו התחתון של הפורמט. בכך נוצרת א-סימטריה, התורמת לתחושת הדינמית של הקומפוזיציה.
הדים לדימוי האפוקליפטי שיצרה אורי נמצא ברישום אחר מן התקופה, ובו מופיע שיר של אורי, המרחיב את שמו של רישום זה: "ארץ קטן | מקיא ארסו | ארץ קטן | קורא קריאת חרדת | ארץ קטן | נבקע מתוכו | שקע רשעותו | שיגעון אחזו | שיגעון אחזו | בְּלע אִשְׁךָ | הזעק אלוהיך | החזק מעמד | הדבק מרפקיו | הדבק כליונו | נבקע שכינתו | רצונו להיות".
התפוררות הצורה היינו מוטיב שהחל להופיע ביצירתה של אורי בשנות ה-70 של המאה ה-20, בעבודות כדוגמת "רקוויאם לציפור" (1973). במהלך שנות ה-80 התחדד מוטיב זה בעבודות כגון "בורות" (1980) או "הטנקים ינצחו" (1980). גליה בר אור וז'אן-פרנסואה שוורייה ראו בעבודות שיצרה אורי בשנת 1984 ואילך ביטוי למצוקה הנפשית של אורי לאחר מותו של בעלה דוד הנדלר וביטוי של האבל שנבע ממלחמת לבנון הראשונה.
הפיגוע ברחוב המלך ג'ורג' (2002)
הפיגוע ברחוב המלך ג'ורג' היה פיגוע התאבדות שבוצע ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים ב-21 במרץ 2002. ארגון גדודי חללי אל-אקצא נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע
ביום חמישי, ה-21 במרץ 2002, אחר הצהריים, מחבל מתאבד פלסטיני פוצץ מתקן נפץ אותו הסתיר מתחת לבגדיו, בקרבת חנות בגדים וצעצועים ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים.
בפיצוץ נרצחו שלושה אזרחים ישראלים ומעל ל-40 נפצעו, שבעה מהם באורח אנוש.
וולטר לייסטיקוב
וולטר לייסטיקוב (בגרמנית: Walter Leistikow; 1865 – 1908) היה צייר נוף, גרפיקאי, גרמני, מעצב ומבקר אמנות.
ביוגרפיה
אביו היה רוקח שבבעלותו מפעל לייצור ליקרים עם טעמי צמחים, שסיפק חלק ניכר מהכנסות המשפחה. בשנת 1883, כשוולטר היה בן שבע עשרה, הוא עבר לברלין כדי להשתתף באקדמיה הפרוסית לאמנות, אך לאחר שנה הוא פוטר על ידי אנטון פון ורנר מחוסר כישרון. לאחר מכן לקח שיעורים פרטיים מהרמן אשקה והנס גודה בין השנים 1885–1887.
התערוכה הראשונה שלו הייתה בסלון ברלינר בשנת 1886, ומשנת 1892 הוא חבר באגודת אמנים, שהתנגדה לשיטות ההוראה באקדמיה. הוא מילא תפקיד חשוב בהקמת הקבוצה "הזצסיון הברלינאי", והיה חבר בה.
בשנים 1892 - 1895 לימד באקדמיה הפרטית, אקדמיה פהר, בניהולו של האמן קונרד פהר ונמצא ברחוב לוצובשטראסה 82 בברלין. הוא עיצב גם רהיטים, שטיחים וטפטים. בשנת 1902 הוא נבחר ליצור פרסומות מסחריות עבור חברת השוקולד סטולוורק של קלן והפיק סדרת נופים גרמניים.
במשך זמן מה הוא ניסה להיות סופר, והוציא לאור ספר (1893) ב- Freie Bühne ורומן, (Auf der Schwelle (1896, אך הם לא זכו לתשומת לב. מצבו הוחמר כאשר הקייזר וילהלם השני בז לתמונותיו וצוטט באומרו "הוא הרס לי את כל גרונוולד".
בשנת 1894 נישא לאנה מור (1863–1950), בת סוחר מקופנהגן. בשנת 1903 הוא היה אחד המייסדים של אגודת אמנים גרמניים.
ב־1908 הוא מת מההשפעות המייסרות של עגבת בשלב מתקדם. הוא התאבד בכך שירה בעצמו בזמן ששהה בסנטוריום.
זמן קצר לאחר מכן נקרא על שמו רחוב ברובע וסטנד בברלין. בשנת 1920 נקרא על שמו גם רחוב ברובע מאהלסדורף.
בשנת 1972 הונפקה חותמת זיכרון עם אחד מציוריו.
קתדרלת אורבייטו
קתדרלת אורבייטו (באיטלקית: Duomo di Orvieto) היא קתדרלה רומית-קתולית בעיר אורבייטו שבמחוז אומבריה במרכז איטליה. הקתדרלה בנויה בסגנון אקלטי המשלב אדריכלות ביזנטית, אדריכלות הרנסאנס ואדריכלות גותית איטלקית המתבטאת בעיקר בקישוטים גותיים.
מבוא
אורבייטו ידועה בקתדרלה המכונה "דואומו" שהיא אחת מן היפות באיטליה. מבחוץ מצופה הקתדרלה ברצועות מתחלפות של טרוורטין (סוג של סלע משקע) לבן ובזלת כחולה אפורה. תכנון הקתדרלה מיוחס לרוב לארנולפו די קמביו, אך הדעה כיום היא כי המתכנן היה נזיר אלמוני בשם פרה בוויניאטה מפרוג'ה. הבנייה החלה בשנת 1290 בהוראתו של האפיפיור אורבנוס הרביעי במטרה לשכן את שרידי נס הלחם והיין של בולסנה. הבנייה נמשכה כשלוש מאות שנים, כאשר בין הבונים והמתכננים היו האדריכלים הידועים אנדראה פיזאנו ומיקלה סן מיקלי. חזית הקתדרלה (הבנויה בסגנון גותי איטלקי) נחשבת ליפה במיוחד, והיא מציגה כמה פסלים של הפסל לורנצו מאיטני בן המאה ה-14. בתוך הקתדרלה ראויה לציון הקפלה של סן בריציו הכוללת פרסקו של פרה אנג'ליקו ובנוצו גוצולי המתאר את יום הדין, שצויר בין 1447 ל-1551, והושלם על ידי לוקה סיניורלי, האחראי אף לחלק מציורי הקפלה הסיסטינית ב-1499. על אף שבאורבייטו לא הייתה מעולם קהילה יהודית משגשגת, מציג עמוד מרכזי בקתדרלה שורה של עיטורים בצורת מגן דוד. המדרכה המקיפה את הקתדרלה מקושטת באבנים צבעוניות אשר יוצרות צורות מגני דוד על המדרכה. בנוסף, בצדה החיצוני-הקדמי של הקתדרלה ישנם עיטורים הממחיזים את סיפורי התנ"ך, דוגמת אדם וחוה.
החזית
החלק היפה והמושך ביותר בקתדרלה היא החזית הגותית המושפעת זהב, המעוטרת בתחריטים, תגליפים ופסלים של האוונגליסטים שיצר מאיטאני. התגליפים מתארים סיפורים מהתנ"ך והברית החדשה. מעליהם נמצאים פסיפסים שנוצרו במאה ה-14 לפי עיצוב של האמן צזארה נביה (Cesare Nebbia). פסיפסים אלו הוחלפו ועוצבו מחדש במהלך המאות, בפרט ב-1713 ו-1842. במרכז החזית נמצא חלון רוזטה שנבנה על ידי האמן אורקנייה בשנים 1354–1380. החלק החדש ביותר בעיטורים הם 3 שערי ברונזה מהם נכנסים לקתדרלה. השערים הושלמו ב-1970 בידי הפסל הסיציליני אמיליו גרקו (Emilio Greco) המתארים חסדים מחייו של ישו ומתוגברים בפסלים של המדונה והילד שנוצרו בידי אנדראה פיזאנו (Andrea Pisano) ב-1347. השערים והספינות השונות מתוגברים בגמלונים משולשים המתנשאים מעליהם ומאוגפים במגדלים צרים המסתיימים בצריחים קטנים ומחודדים.
הגימור של הקירות החיצוניים של הקתדרלה, בניגוד לחזית, פשוט יותר. הקירות צופו בשכבות מתחלפות של אבן טרוורטין לבנה ואבן בזלת כחולה-אפורה.
פנים הקתדרלה
פנים הקתדרלה הושאר בכוונה פשוט ומרווח, עם חלונות אלבסטר השומרים את פנים הקתדרלה קר בקיץ האיטלקי החם.
ליד הכניסה השמאלית נמצאת ברכת ההטבלה (בפטיסטריום) שנבנתה ב-1390 על ידי לוקה די ג'ובאני (Luca di Giovanni) והורחבה 16 שנים מאוחר יותר בידי סאנו די מאטאו (Sano di Matteo). קרוב לה ניתן לראות פרסקו של המדונה עם הילד, שצויר על ידי ג'נטילה דה פבריאנו (Gentile da Fabriano) ב-1425. מאחורי המזבח נמצאים מספר ציורי פרסקו שניזוקו במהלך השנים ומוקדשים לחיי מריה, אם ישו. ציורים אלו צוירו על ידי האמנים תושבי אורבייטו: פריטו אילאריו (Preto Ilario) ופייטרו די פוצ'ינו (Pietro di Puccino) ושוחזרו כל מאה שנים.
בקתדרלה מצוי עוגב גדול, המכיל 5,585 צינורות, שתוכנן במקור על ידי איפוליטו סקאלצה (Ippolito Scalza) וברנרדינו בנוונוטי (Bernardino Benvenuti) במאה ה-15. בשנים 1913–1975 נבנה העוגב מחדש. תרומה נוספת של סקאלצה היא פסל ה"פייטה" שפיסל ב-1579.
קפלת הקורפורל
קפלת הקורפורל (Chapel of the Corporal) נבנתה כדי להכיל את שרידי נס בולסנה המגואלים בדם. הקפלה מקושטת בציורי פרסקו המתארים נסים שהתרחשו במהלך ההיסטוריה של הכנסייה. הם צוירו בשנים 1357–1363 בידי אוגולינו די פריטה אילארו (Ugolino di Prete Ilaro), דומניקו די מאו (Domenico di Meo) וג'ובאני די בוצ'יו לאונרדלי (Giovanni di Buccio Leonardelli) וראויים לציון בגלל האנטישמיות שבהם, שהסלימה באירופה המערבית באותה תקופה. בקפלה בנוסף ישנו ציור מאת ליפו ממי Lippo Memmi של ה-Madonna dei Raccomandati. במרכז הקפלה ישנה תיבה לאחסון שרידי קודש מוזהבת המכילה את הקורפורל ספוג הדם, והיא נבנתה בידי אוגולינו די ויירי (Ugolino di Vieri) ב-1339. בימי חג יוצאת מקפלה זו התהלוכה בה מוצג הקורפורל ברחבי העיר.
קפלת המדונה די סן בריציו
קפלת המדונה די סן בריציו (Chapel of the Madonna di San Brizio) היא תוספת מאוחרת יותר לקתדרלה. קפלה זו, הידועה גם בשם קפלת סיניורלי (Signorelli), נבנתה החל מ-1397 אך ויכוחים על הבנייה גרמו לעיכוב השלמתה במאה שנה עד שנשכר האמן לוקה סיניורלי (Luca Signorelli) להשלימה. סיניורלי קישט אותה בשלמותה אחרי שלקח על עצמו להשלים את הציורים הלא-גמורים של פרה אנג'ליקו (Fra Angelico) ובנוצו גוצולי (Benozzo Gozzoli). הקפלה נחשבת ליצירה המרשימה ביותר של סיניורלי, שהשקיע שנתיים בציור סדרת ציורי פרסקו המתארים את יום הדין, עליית האנטיכריסט, סוף העולם והפרדת המקוללים מהמבורכים. מתחת ליצירה זו ישנם ציורים קטנים יותר של כותבים ופילוסופים ידועים שצופים באסון המתרחש מעליהם בעניין. בציורים אלה מתוארים הומרוס, אמפדוקלס, מרקוס אנאוס לוקאנוס, הוראס, אובידוס, וירג'ילוס ודנטה לצד תמונות מיצירותיהם ומספר מדליונים המתארים קדושים מקומיים.
ארמון האפיפיורים
ארמון האפיפיורים (Palazzo dei Papi) הנמצא מימין לקתדרלה, נבנה במקור במהלך אמצע המאה ה-13 כאשר האפיפיורים עברו לאורבייטו כדי להימלט מהקרבות ברומא. האפיפיורים אורבנוס הרביעי ומרטינוס הרביעי שניהם חיו בעיר וכנראה גם השגיחו על שלבי ההתחלה בבניית הקתדרלה. האפיפיור בוניפציוס השמיני הרחיב את הארמון, אך עבודה לא הושלמה עקב מעבר האפיפיורים לאביניון ב-1309. הארמון המשיך לשמש למגורי אפיפיורים עד 1550, אז הועבר לבעלות הקתדרלה. ב-1896 שונה ייעוד המבנה למוזיאון שקיים עד היום. בתוך הארמון נמצאים פריטי מידע ושרידים מהיסטוריית הקתדרלה והעיר. יצירות אמנות שלא זכו לעטר את פנים הקתדרלה וחלקים מהבנייה המקורית שהוסרו במהלך השחוזרים נמצאים גם הם בתוך המוזיאון. המוזיאון כולל גם ציורים, תיבות לאחסון שרידי קודש ואת התוכניות המקוריות של הקתדרלה.
קומת הקרקע של הארמון מכילה מוזיאון המוקדש לאמן הסיציליאני אמיליו גרקו (Emilio Greco) שבנה את דלתות הקתדרלה ב-1970. המוזיאון מכיל מגוון נרחב מיצירותיו, וכן סקיצות עבור פסלים וציורים שהכין, כולל פסלים הנמצאים כיום בבזיליקת סן פייטרו בותיקן.
ארמון הקתדרלה
ארמון האופרה של הקתדרלה (Palazzo dell'Opera del Duomo) הניצב מולה הוא מבנה גדול שנבנה ב-1359 כדי לשמש מקום עבור משרדי הקתדרלה ולהוות בית עבור פן המנהלי שלה. ב-1857 הורחב כדי להכיל מוזיאון בקומת הקרקע עבור התרבות האטרוסקית ומכיל שרידים אטרוסקים שנמצאו בעיר ומסביבה (באזור שכנה עיר אטרוסקית מרכזית). ליד הבניין נמצאה מוזיאון Claudio Faina המכיל אוסף אמנות אטרוסקית שנאספה במהלך המאה ה-19 בידי הרוזן מאורו פיינה ונתרמה לעיר.
יחסי מרוקו–צ'ילה
יחסי מרוקו–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת מרוקו לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1961. השגרירות הצ'יליאנית הראשונה במרוקו נפתחה בשנת 1977, אז נסגרה לתקופה של שש שנים ולבסוף נפתחה מחדש בשנת 1998. מצידה פתחה ממלכת מרוקו את השגרירות הראשונה שלה בסנטיאגו דה צ'ילה באוגוסט 1996. מאז תחילת שנות השמונים קיים שיתוף פעולה בין המדינות ברמת הארגונים הבינלאומיים, ובאותה מידה, הביקורים ההדדיים בין הרשויות הפוליטיות בשתי המדינות החלו להתגבר. כתוצאה מהאמור לעיל, שתי המדינות הצליחו לקרב עמדות זו לזו בתחומים שונים. כך, למשל, היא הקימה את הוועדה המשותפת מרוקו–צ'ילה והקבוצה הבין-פרלמנטרית הצ'יליאנית-מרוקאית בשנת 2010.
בין ההסכמים העיקריים שנחתמו בין שתי המדינות ניתן למנות הסכם שיתוף פעולה כללי והקמת התייעצויות פוליטיות שנחתמו בשנת 1999, והסכמים שונים בנושא דיג, חקלאות ימית, כרייה, חקלאות, בריאות, ספורט ושוויון מגדרי. כמו כן, קיים הסכם שיתוף פעולה בין התאחדות יצואני הפירות של צ'ילה לבין התאחדות המפיקים והיצרנים המרוקאים של יצואני פירות וירקות, שנחתם ב-1 בספטמבר 2012 בענייני תרבות, ב-2 בדצמבר 2004 נחתם בסנטיאגו דה צ'ילה, הסכם מסגרת תרבותי בין שתי המדינות, אשר בתורו שימש בסיס לחתימה על הסכם שיתוף פעולה בתחום המלאכה, שנחתם ב-20 בספטמבר 2016 בניו יורק.
ביקורים רשמיים
בדצמבר 2004 ערך מוחמד השישי, מלך מרוקו, ביקור ממלכתי בצ'ילה, שהפך לביקור הראשון של בן מלוכה ערבי ומוסלמי במדינת אמריקה הדרומית. באפריל 2012 ביקר שר החוץ הצ'יליאני, אלפרדו מורנו צ'ארמה, במרוקו, שם ערך פגישות עבודה עם רשויות פוליטיות שונות.
בנובמבר 2016 השתתפה נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט בוועידת הצדדים לאמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים (COP22), שנערכה במרקש, בהזמנת המלך מוחמד השישי.
העמדה הצ'יליאנית בשאלת סהרה המערבית
בעבר צ'ילה הביעה את תמיכתה בעצמאותה של סהרה המערבית ובנסיגת הכוחות המרוקאים. עם זאת, עד היום היא עדיין לא הכירה בה בפועל ואתר משרד החוץ כולל את סהרה המערבית כשטח נפרד של מרוקו, שלא כוננו עמו יחסים דיפלומטיים. מנגד, סרחיו רומרו פיסרו, בזמן שהיה נשיא הסנאט הצ'יליאני אמר לעיתונאים מרוקאים כי הוא תומך בטענתה של אותה מדינה בשטח סהרה, שאושרה על ידי רשויות פרלמנטריות אחרות ושר החוץ הצ'יליאני, הרלדו מונוז, ב-9 באוקטובר 2017.
יחסים מסחריים
בשנת 2015 הגיע הסחר הדו-צדדי ל-2.5 מיליון דולר, וגדל ב-23% מאז 2010. המוצרים העיקריים שמייצאת צ'ילה למרוקו הם אשלגן חנקתי, סלמון ורסק אפרסקים, בעוד שמרוקו מייצאת לצ'ילה בעיקר שמנים תעשייתיים, שמן דגים וכלי רכב להובלת סחורות. צ'ילה רואה במרוקו שוק אטרקטיבי עבורה ושער לשוק של שאר מדינות אזור צפון אפריקה, וזו סיבת הסכם סחר חופשי שנחתם בין שתי המדינות.
Las de la Intuición
בנוסף לכך, לשיר יצאה גרסה בשפה האנגלית תחת השם "Pure Intuition", אך זו לא צורפה לאלבום, ובכל זאת פורסמה כיוון שהיא היוותה כחלק ממסע הפרסום של סיאט, "Catch the Fever". כמו כן, השיר הוא שיר הסולו הנשי הנמכר ביותר בכל הזמנים בספרד.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד שבספרד, והשישי במצעד שבהולנד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה, והופק על ידי השניים גם כן. עם השיר הופיעה שאקירה בפריז בשנת 2011, וההופעה נכללה באלבום ההופעה הרביעי והאחרון שלה, Live from Paris.
גם בסיבוב ההופעות החמישי שלה "The Sun Comes Out World Tour", הופיעה שאקירה עם השיר, אך לא הופיעה עם הגרסה בשפה האנגלית.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר צולם במיאמי, ארצות הברית בביומם של שאקירה וז'אומה דה לאיגואנה. הקליפ מציג את שאקירה, כשלראשה פאה סגולה, מחוך שחור ונעלי עקב גבוהים. יחד עם ארבעה רקדני ליווי, שאקירה מחזיקה בגיטרה סגולה, ושרה את השיר.
בתחילת הקליפ ניתן לראות את שאקירה, כשהיא מתחת לניילון נצמד, ולאחר מכן מורחת אודם על שפתיה, ומתאפרת להנאתה. בין לבין ניתן לראותה רוקדת מאחורי מסך המסתיר אותה, ומציג רק את הצל שלה בצבעים שונים.
נכון לאוקטובר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-229 מיליון צפיות, והוא ה-24 הנצפה ביותר של שאקירה.
תינוזאורים בפעולה
תינוזאורים בפעולה (באנגלית: Dino babies) היא סדרה מצוירת מבית היוצר של ה-BBC, אשר הופקה בין השנים 1994- 1996 במשך 2 עונות. הסדרה שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1995 -1996. הסדרה מתמקדת בעלילותיהם של 6 דינוזאורים שעוברים הרפתקאות שונות.
דמויות ראשיות
בחלק מפרקי-הסדרה מופיעים גם עכביש-ענק ודרקון-יורק-אש.
רוזלין (סרט)
רוזלין (באנגלית: Rosaline) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאית שבוים על ידי קארן מיין על פי תסריט מאת סקוט נוישטטר ומייקל ה. ובר, ומככבים בו קייטלין דיוור, איזבלה מונר, קייל אלן, בראדלי ויטפורד ומיני דרייבר. הסרט מבוסס על רומן הנעורים משנת 2012, "When You Were Mine" מאת רבקה סרל, שבעצמו נכתב בהשראת הטרגדיה "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר.
הסרט עלה לאקרנים ב-6 באוקטובר 2022 בתיאטרון אל קפיטן ולשירות "הולו" בארצות הברית, לשירות סטאר+ באמריקה הלטינית ולשירות "דיסני+" ברחבי העולם ב-14 באוקטובר 2022.
תקציר העלילה
הסרט הוא טייק קומי לטרגדיה של ויליאם שייקספיר, "רומיאו ויוליה", המסופר מנקודת מבטה של דודניתה של יוליה, רוזלין, מושא האהבה הראשונה והנכזבת של רומיאו. כשלבה נשבר לאחר שרומיאו פוגש את יוליה ומתחיל לחזר אחריה, רוזלין מתכננת לסכל את הרומן ולזכות בחזרה בלבו של רומיאו.
פיתוח
במאי 2021, נמסר כי אולפני המאה ה-20 רכשו את זכויות עיבודו הקולנועי של רומן הנעורים "When You Were Mine", שנכתב על ידי רבקה סרל ויצא לאור בשנת 2012, לאחר שתחילה שפיתוחו החל בחברת "MGM". כמו כן, הוכרז כי את הסרט תביים קארן מיין, על פי תסריט מאת סקוט נוישטטר ומייקל ה. ובר.
צילומים
צילומי הסרט התקיימו בספטמבר 2021.