cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שארל מסיה
התצפית הראשונה שלו הייתה המעבר של כוכב הלכת מרקיורי (כוכב חמה) על פני השמש (ב-6 במאי 1753). ב-14 באוגוסט 1758 טען ששביט שנחשב כשביט היילי לא היה היילי אלא שביט שונה, ושהיילי נצפה כבר ב-26 במאי אותה שנה. ב-6 ביוני 1761 גילה את מעבר כוכב הלכת נוגה על פני השמש.
ב-1806, קיבל את "צלב לגיון הכבוד" מידי נפוליאון. בשנת 1815 קיבל שבץ, והוא נפטר לאחר שנתיים בגיל 87. נקבר ב‫פר לשז‬.
על שמו נקראו מכתש מסיה על הירח ואסטרואיד 7359. קבוצת כוכבים שבוטלה Custos Messium נקראה לכבודו.
קטלוג מסיה
אחת המטרות העיקריות של תצפיות אסטרונומיות בימיו של מסיה הייתה חיפוש שביטים. עצמים מסוימים בשמיים היו קבועים במיקומם אך בהירים ובולטים מספיק כדי להפריע למלאכת החיפוש. כדי לא "לבזבז" זמן מסיה החליט לקטלג עצמים אלה, בעורכו הבחנה על בסיס תנועה נצפית, על ידי מספורם בתוספת האות M. את ערפילית הסרטן סימן כ-M1.
ב־1774 פרסם מסיה רשימה ראשונית שכללה 45 גרמי שמים שונים וב-1781 הוא פרסם קטלוג מעודכן ומקיף יותר, ובו 103 מערכות, המוכר כיום כקטלוג מסיה. מאוחר יותר M102 זוהה, על ידי מסיה עצמו, כתצפית חוזרת של M101. כמו כן, במהלך העשורים שלאחר מכו נוספו לקטלוג 7 עצמים נוספים, כך שסה"כ הוא מכיל היום 109 גרמי שמים המסומנים כ־M1 ועד M110. סימונים אלה שרדו גם במהלך התפתחות האסטרונומיה על כל השינויים שחלו בה מימיו של מסיה. למשל, בעת שמסיה קטלג ערפיליות, הוא לא הבחין בין ערפילית פלנטרית, שהיא ענן גז בין־כוכבי, לבין גלקסיה שהיא צביר של כוכבים.
שגיא חביב
שגיא חביב (נולד ב-1974) הוא מעצב גרפי ישראלי שפועל בניו יורק, שותף בחברת העיצוב צ'רמייף וגייסמר (Chermayeff & Geismar). עם עיצוביו השונים ניתן למנות את לוגו הבוטיק ארמני אקסצ'יינג' (Armani Exchange) של חברת האופנה ארמני, ועוד מגוון עיצובים אחרים.
ביוגרפיה
חביב נולד בקיבוץ נחשונים בישראל, ושם גדל. לאחר מכן למד בבית הספר לאמנות תלמה ילין בגבעתיים. ב-1996 עבר חביב לניו יורק. הוא למד עיצוב גרפי בבית הספר לאמנות קופר יוניון (Cooper Union), שם רכש תואר ראשון.
ב-2003 החל בקריירת העיצוב שלו, כאשר הצטרף לשורות החברה צ'רמייף וגייסמר. בחברה יצר את "לוגומושיין" (Logomotion), מצגת בת עשר דקות שמציגה את הסמלילים (לוגואים) שעיצבה החברה במרוצת השנים, הראשונה מסוג זה, שהציגה גישה חדשה לפריסת "תיק" העבודות של חברה. עבודתו זו זכתה בפרסים בינלאומיים והוצגה בתערוכות.
בעבודתו בחברה יצר סמלילים ועבודות וידאו לחברות ולארגונים שונים בארצות הברית וברחבי העולם, לרבות במזרח הרחוק, באירופה ובמרכז אמריקה. בין היתר עיצב את הלוגו של ספריית הקונגרס, של ארגון הסביבה Conservation International, של קרן ג'ון ד. וקתרין ט. מקארתור (John D. and Catherine T. MacArthur Foundation) שמנהלת את תוכנית עמיתי מקארתור, של משרד הפארקים הלאומיים של נמל ניו יורק (National Parks of New York Harbor) שתחת שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, של מכון האמנות והעיצוב של מילווקי (Milwaukee Institute of Art & Design), של תחרות צ'ייקובסקי הבינלאומית (International Tchaikovsky Competition) למוזיקה קלאסית, ושל הבוטיק ארמני אקסצ'יינג' של חברת ארמני. ב-2005 היה חביב לשותף השלישי בחברת צ'רמייף וגייסמר, לצד איוון צ'רמייף וטום גייסמר.
כמו כן, מלמד חביב עיצוב זהות ארגונית בבית הספר לאמנויות חזותיות (School of Visual Arts) בניו יורק. ב-2011 חיבר את הספר Identify ("הזדהה"), יחד עם שותפיו טום גייסמר ואיוון צ'רמייף.
פרסים
ב-2004 זכה בפרס Tokyo Type Directors Club על עבודתו "לוגומושיין". על עבודה זו זכה גם בפרס מטעם New York Art Directors Club.
החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד
החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד (באנגלית: Royal Scottish Geographical Society (RSGS) היא חברת השכלה ואגודת צדקה חינוכית, שנוסדה בשנת 1884 ויושבת דרך קבע בפרת'. בחברה 2500 חברים ומטרתה היא לקדם את מדע הגאוגרפיה ברחבי העולם על ידי תמיכה בחינוך, מחקר ומשלחות חקר, ובאמצעות כתב העת שלה, "הז'ורנל הגאוגרפי הסקוטי", הביטאון "הגאוגרף" שהיא מוציאה דרך קבע ושאר פרסומים.
החברה מפעילה שלושה-עשר מרכזים מחוזיים ברחבי סקוטלנד, שהם המוקד לתוכנית של כמאה הרצאות מלוות באמצעי המחשה מדי שנה, באברדין, דנדי, אדינבורו, אינוורנס, פרת' ועוד. החברה מספקת גם שירות שתפקידו להשיב על שאלות גאוגרפיות על סקוטלנד וסביבותיה.
ספריית החברה הגאוגרפית של סקוטלנד שוכנת באוניברסיטת סטראת'קלייד ומתוחזקת על ידה. החברה מחזיקה גם באוסף חשוב של מפות ותצלומים (בן 200,000 פריטים לפחות), ובארכיב רב-ממדים, שראשיתו בשנת ייסודה. כל אלה כפופים למיזם מורשת מייסודו של מפעל ההגרלות הלאומי של הממלכה המאוחדת בשם Images for All, שמטרתו לתעד, להקליט, להעלות לאינטרנט ולהרחיב את הנגישות לחומר הזה.
החברה שוכנת כיום בביתו של לורד ג'ון מאריי בפרת'; קודם לכן ישבה באוניברסיטת סטראת'קלייד (2008-1994) ולפני כן היה לה בית משלה באדינבורו.
היסטוריה
הוגה הרעיון לייסוד חברה לאומית לגאוגרפיה בסקוטלנד היה ג'ון ג'ורג' ברתולמיאו, מן החברה לשרטוט מפות באדינבורו. ברתולומיאו סבר, שאומנות יצירת המפות בבריטניה נמוכה והיא לוקה בחסר במספר החברות הגאוגרפיות בהשוואה לשאר אירופה. הוא יצא לבדוק את המצב בארצות אחרות, בעיקר בגרמניה. כתוצאה מכך החל לפעול לייסוד חברה גאוגרפית בסקוטלנד.
בעבודתו זו סייעה לו מרת א. ל. ברוס, בתו של חוקר הארצות דייוויד ליווינגסטון. היא עצמה הייתה גאוגרפית נלהבת, שגילתה עניין מיוחד באפריקה. השניים גייסו את תמיכתו של ג'יימס גייקי, פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת אדינבורו, שהיה מעוניין מאוד בקידום המחקר וההוראה בתחום הגאוגרפיה. הוא הסכים ברצון לתמוך במיזם, ובדצמבר 1884 נוסדה החברה הגאוגרפית של סקוטלנד (S.G.S.). החברה גייסה חברים רבים מקרב תושביה הבולטים ביותר של אדינבורו, גברים ונשים כאחד, והצליחה להשיג תמיכה מחוגים רבי-השפעה. החברה הגאוגרפית של סקוטלנד עודדה חברים מרקע מדעי ואקדמי, בשימת דגש רחב ובה בעת אינטלקטואלי על מטרותיהם, וכמו כן צירפה אליה חברים מן הקהל הרחב, שהצטרפו יותר מתוך עניין או ידע בתגליות החדשות מאשר מתוך עניין בארצם הם.
מטרות החברה היו שונות ומגוונות, אך מסעות גילוי נתפסו כחשובים פחות ממחקר וחינוך. בגיליון הראשון של המגזין הגאוגרפי הסקוטי נכתב:
החברה הגאוגרפית של סקוטלנד התרכזה בחינוך ובמחקר, על רקע של עניין בחקר ארצות ובגילויים, ובאיסוף וניתוח של מידע מפעילויות כאלה. החברה נוסדה בנקודה זו במאה התשע-עשרה, כאשר האקלים המדעי ששרר בסקוטלנד, ובעיקר באדינבורו, השפיע על מגמתם של יעדי החברה ופעילויותיה. הודות למספר הרב של אנשי אקדמיה כחברים, היו החינוך והמחקר סוגיות חשובות בחברה.
בתקופה זו הייתה אדינבורו מוקד של גאוגרפיה בסקוטלנד, הודות לקהילה מדעית פעילה ותוססת, שהייתה עתידה להנביט מתוכה זרעים של גישה מאוזנת ומדעית יותר לגאוגרפיה. יתר על כן, תוך שנה ממועד ייסודה, הקימה החברה הגאוגרפית של סקוטלנד סניפים בדנדי, אברדין וגלאזגו, לענות על ההתעניינות המקומית הברורה וההשתתפות הפעילה בעבודתה.
בראש הישגיה המוקדמים של החברה היו תמיכתה במשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה (1904-1902), שנחלה, בשקט וללא הבלטה, הצלחה רבה בהנהגתו של ויליאם ספירס ברוס, וכן הקמת הקתדרה לגאוגרפיה באוניברסיטת אדינבורו, הראשונה בסקוטלנד.
טיילר קלרי
סקוט טיילר קלרי (באנגלית: Scott Tyler Clary; נולד ב-12 במרץ 1989) הוא שחיין מארצות הברית, הוא אלוף האולימפי במשחה ל-200 מטר גב (לונדון 2012) וסגן אלוף העולם פעמיים ברציפות במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (רומא 2009 ושנגחאי 2011).
ביוגרפיה
קלרי נולד ברדלנדס, קליפורניה. הוא מתאמן בהדרכתו של ג'ון אורבנצ'ק (אורבנצ'ק אימן את שחייני נבחרת ארצות הברית ב-5 אולימפיאדות, מברצלונה 1992 ועד בייג'ינג 2008 כולל).
סגן אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכה קלרי במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:07.31 דקות, אחרי בן ארצו ראיין לוכטה (4:07.01 דקות דקות) ולפני לאסלו צ'ה מהונגריה (4:07.37 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה קלרי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף פעם שנייה ברציפות במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:11.17 דקות, אחרי ראיין לוכטה (4:07.13 דקות) ולפני יויה הוריאטה מיפן (4:11.98 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:54.69 דקות, אחרי לוכטה (1:52.96 דקות) וריוסוקה אירי מיפן (1:54.11 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירוויין, קליפורניה באוגוסט 2010 זכה קלרי ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:54.90 דקות, אחרי לוכטה (1:54.12 דקות) ולפני ריוסוקה אירי (1:55.21 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.61 דקות, אחרי לוכטה (1:54.43 דקות) ולפני פריירה (1:57.83 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.55 דקות, אחרי לוכטה (4:07.59 דקות) ולפני פריירה (4:12.09 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בדובאי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה זכה קלרי ב-3 מדליות, כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:49.09 דקות, מדליות ארד במשחה ל-200 מרט מעורב אישי בתוצאה של 1:53.56 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 3:57.56 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו באומהה, נברסקה סיים קלרי שני במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:54.88 דקות, אחרי לוכטה ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.12 דקות, אחרי מייקל פלפס והבטיח את מקומו בנבחרת האמריקאית בשני משחים אלו. נוסף לכך, הוא סיים במקום שלישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.92 דקות אחרי לוכטה ופלפס, ולא הצליח להתברג גם במשחה זה במשחקים האולימפיים.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה קלרי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:53.41 דקות, לפני ריוסוקה אירי (1:53.78 דקות) ובן ארצו האלוף האולימפי היוצא לוכטה (1:53.94 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.06 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:54.93 דקות.
אורלנדו דוקה
אורלנדו דוקה (בספרדית: Orlando Duque, נולד ב-10 בספטמבר 1974) הוא קופץ למים מגובה רב קולומביאני. הוא אלוף העולם הראשון ממקפצה של-27 מטר (ברצלונה 2013).
2013
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 זכה דוקה במדליית זהב, בתחרות הראשונה בתולדות אליפויות העולם ממקפצה של 27 מטר, בתוצאה של 590.20 נקודות, לפני גארי האנט מבריטניה (589.30 נקודות) ויונתן פארדס ממקסיקו (578.35 נקודות).
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 סיים דוקה במקום שישי, בתחרות ממקפצה של 27 מטר, בתוצאה של 571.55 נקודות.
1977 בצרפת
1977 הייתה השנה בה ציינה צרפת 990 שנות לאום.
יצחק תוויאור
יצחק תוויאור (18 בספטמבר 1943) הוא פסנתרן, מלחין ומנצח ישראלי. זכה ב-2012 בפרס היצירה בתחום הציונות, על יצירתו "חזון העצמות היבשות".
ביוגרפיה
יצחק תוויאור נולד בחיפה בי"ח אלול תש"ג, 18 בספטמבר 1943 לרוזה ולאברהם ויכודץ.
תוויאור גדל בחיפה. בגיל שבע התחיל את דרכו המוזיקלית וכבר בנעוריו בלט בכישרונו בתחום. לאורך שנות לימודיו המוזיקליים תוויאור זכה לתמיכת קרן התרבות אמריקה-ישראל. תוויאור הוא בוגר קונסרבטוריון דוניה ויצמן בחיפה כתלמיד של רחל כץ.
בגיל 14 ניגן ב"תוכנית בכורה" בקול ישראל והשתלב בתוכניות המוזיקליות של הרדיו. בגיל 16 התקבל לאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים לשנת לימודים שנייה במלגה מלאה ולמד אצל הפסנתרנים ג'רום לבנטל ועליזה הרץ. בגיל 20 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב אצל פרופסור אילונה וינצה-קראוס בתואר אמן.
תוויאור השתלם בז'נבה אצל פרופסור הילדברנד בקונסרבטוריון של ז'נבה ואצל הפסנתרן פיטר ברנרד פויטוונגר בלונדון.
קריירה
בשנת 1985 נתן תוויאור סדרת הרצאות, שכללו ביצועים בפסנתר, באוניברסיטת נירנברג על הנושא "תולדות המוזיקה". כמו כן הופיע תוויאור בסדרת רסיטלים בערים רבות בגרמניה, בהן דרמשטאדט, נירנברג, נויוויד, מינכן וקולבושובה וכמו כן בארצות הברית: בניו יורק, בטמפה, בפלורידה, בשיקגו, בדנוור, בקולורדו ועוד.
בישראל, תוויאור לימד מוזיקה בבתי ספר תיכוניים וניצח על מקהלות רבות. הוא ניהל וניצח על תזמורת האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1971–1974. תוויאור היה ממקימי הקונסרבטוריון הראשון בכרמיאל ב-1975. ב-1980 היה תוויאור המנהל של פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון. בין השנים 1989–1997 תוויאור הרצה על תולדות המוזיקה באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1967 הכיר תוויאור את בת זוגו לחיים ליאורה והם החליטו להקים את ביתם על שלוחה של הר מירון ונתנו למקום את השם "חמדת ימים". לזוג נולדו שלושה ילדים והם סבים לשמונה נכדים. כולם מתגוררים בחמדת ימים. הזוג תוויאור הקים בחמדת ימים מרכז למוזיקה והחל משנת 1981 הוא מבצע רסיטלים בביתו שבישוב. עשרות אלפי מאזינים מכל שדרות החברה, תיירים, נוער וחיילים, פוקדים את הסטודיו של הפסנתרן לרסיטלים ולקונצרטים קאמריים. כמו כן נערכו שם גם פסטיבלים של מוזיקה וינאית ומרתון יצירות שוברט עם מיטב הזמרים והנגנים.
כמנצח על יצירותיו
תוויאור למד ניצוח וקומפוזיציה אצל נעם שריף בישראל, אצל הנס סווארובסקי באוסטריה, אצל פרנקו פררה באיטליה ואצל מילן הורווט בזלצבורג. הוא ניצח בישראל על התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ובגרמניה על התזמורת הפילהרמונית של נירנברג, התזמורת הסימפונית של הוף ועל תזמורת הרדיו הגרמנית.
בין היתר מנצח תוויאור על תזמורות סימפוניות ומקהלות בישראל ומחוצה לה, המבצעות את יצירותיו לציון אירועים ממלכתיים-היסטוריים. לרגל ט"ו באב הופיע תוויאור בחמדת ימים, עם המקהלה הקאמרית תל אביב.
ב-2008, לרגל יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל, הופיע תוויאור בביירוית ובנירנברג שבגרמניה עם התזמורת הפילהרמונית של נירנברג ועם מקהלות אורטוריו מירושלים וזמיר מביירויט.
ב-2010 הופיע תוויאור במטה האומות המאוחדות בניו יורק לציון יום הזיכרון הבינלאומי לשואה עם התזמורת הפילהרמונית של נירנברג ועם מקהלות אורטוריו מירושלים וזמיר מביירויט.
ב-2011 לרגל יום הידידות צרפת-גרמניה באנסי, צרפת הופיע תוויאור עם תזמורת הרדיו הגרמנית ומקהלות טבעון וזמיר.
בשנים 2011 ו-2014 ניצח תוויאור בקונצרטים לציון יום הזיכרון לשואה במוסדות האומות המאוחדות בז'נבה עם תזמורת הרדיו הגרמנית ומקהלות טבעון וזמיר.
ב-2014 הופיע תוויאור בשידור ישיר בטלוויזיה של בוואריה, גרמניה, לציון יום הזיכרון הבינלאומי לשואה עם תזמורת רדיו בוואריה ועם מקהלות זמיר וטבעון.
ב-2015, לציון 50 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל וגרמניה, הופיע תוויאור עם התזמורת הסימפונית חיפה ועם מקהלות משגב הגליל וזמיר; כמו כן הופיע תוויאור לכבוד אותו אירוע בביירויית ובהוף עם התזמורת הסימפונית של הוף.
בשנת 2017 ניצח על התזמורת הפילהרמונית של קליש בפולין במסגרת פסטיבל "שלוש התרבויות".
ב-2018 ניצח על התזמורת הפילהרמונית של לבוב באוקראינה במסגרת פסטיבל "וירטואוזיטה".
יצירותיו
תוויאור הלחין 8 אורטוריות לתזמורת סימפונית, מקהלה וסולנים : "שמע ישראל" (2003), "חזון העצמות היבשות" (2004), "בהר סיני" (2006), "באחרית הימים" (2007), "חכמת שלמה" (2011)," בדמייך חיי" (2012), "ואתחנן" (2014) "בארץ המוריה" (2015).
אוניברסיטת דרקסל
אוניברסיטת דרקסל (באנגלית: Drexel University) היא אוניברסיטת מחקר פרטית שהקמפוס הראשי שלה בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית. היא נוסדה בשנת 1891 על ידי אנתוני ג'יי דרקסל, איש עסקים ופילנתרופ. בתחילה, המוסד נוסד כמכון דרקסל לאמנות, מדע ותעשייה. שמו שונה למכון הטכנולוגי של דרקסל ב-1936, לפני שקיבל את שמו הנוכחי ב-1970.
בשנת 2020 למדו באוניברסיטה למעלה מ-24,000 סטודנטים ופעלו בה למעלה מ-70 תוכניות לתואר ראשון ויותר ממאה תוכניות לתארים מתקדמים. מבין הבוגרים הבולטים של המכללה ניתן למנות את ויולט אוקלי, מליק רוז, דייוויד שולקין, אליה סבור, קתרין מקנמרה, פול ברן ואלאסן ואטארה.
האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות הטכנולוגיות העצמאיות.
היסטוריה
אוניברסיטת דרקסל נוסדה בשנת 1891 כמכון דרקסל לאמנות, מדע ותעשייה על ידי איש הכספים והפילנתרופ של פילדלפיה אנתוני ג'יי דרקסל. היעד המקורי של המוסד היה לספק הזדמנויות חינוכיות ב"מקצועות ומדעים" לנשים וגברים מכל הרקעים החברתיים. המוסד נודע כמכון הטכנולוגי של דרקסל ב-1936 שב-1970 קיבל מעמד של אוניברסיטה. בכך הפך המכון לאוניברסיטת דרקסל.
למרות שינויים רבים במאה השנים הראשונות שלה, האוניברסיטה שמרה על אופייה הפרטי והכללי. בשנת 1919 המכון הציג תוכניות מהותיות להכנת הסטודנטים לקריירה משמעותית.
בשנים 1995–2009, אוניברסיטת דרקסל עברה שינויים רבים ובהם עלייה במספר הסטודנטים וסינון קפדני יותר. בשנת 2002 הוקמה המכללה האוניברסיטאית לרפואה של דרקסל. בשנת 2006 הוקם בית הספר למשפטים, ובשנת 2011 השיג בית הספר למשפטים את כל האישורים של איגוד עורכי הדין האמריקאי.
ערפילית פלנטרית
ערפילית פלנטרית היא ענן גז ופלזמה בין-כוכבי זוהר שנוצר בשלבי החיים המאוחרים של כוכב.
כאשר ויליאם הרשל צפה בערפיליות פלנטריות הן הזכירו לו את מראה כוכב הלכת (פלנטה) אורנוס מבעד לטלסקופ, ולכן הן כונו בשם זה. השם השתמר היסטורית, אף על פי שאין קשר בין ערפיליות פלנטריות לבין כוכבי לכת.
משך קיומן של הערפיליות הפלנטריות קצר למדי, ועומד על כמה עשרות אלפי שנים בלבד, בהשוואה למיליארדי שנות חייו של כוכב סדרה ראשית כדוגמת השמש. בגלקסיית שביל החלב נספרו כ-1,500 ערפיליות פלנטריות.
ערפיליות פלנטריות ממלאות תפקיד חשוב באבולוציה הכימית של הגלקסיה בהחזירן חומר שהועשר ביסודות כבדים (פחמן, חמצן, סידן וחנקן) לתווך הבין כוכבי.
בשנות ה-2000 גילה טלסקופ החלל האבל כי לערפיליות פלנטריות רבות ישנן צורות מורכבות למדי. כחמישית הן כדוריות בקירוב, אך רובן מעוצבות בצורות שונות בהשפעת כוח הכבידה, שדות מגנטיים ורוחות כוכביות.
הערפיליות הפלנטריות הן עצמים חיוורים, ולא ניתן לצפות באף אחת מהן בעין בלתי מזוינת.
היווצרות ערפילית פלנטרית
במשך רוב זמן קיומו של כוכב טיפוסי, אשר מסתו עד כ-8 מסות שמש, הוא מאיר כתוצאה מהיתוך גרעיני של מימן להליום בליבתו. האנרגיה הנפלטת בתהליך זה מונעת את קריסת הכוכב תחת הכבידה שלו עצמו.
לאחר מספר מיליוני עד מיליארדי שנים (תלוי במסת הכוכב), כמות המימן הזמינה להיתוך קטנה מדי ושיווי המשקל ההידרוסטטי מופר. עם התגברות כוח הכבידה של הכוכב על לחץ הקרינה הבוקע מההיתוך הגרעיני שבליבתו, השכבות החיצוניות מתחילות לקרוס לכיוון מרכזו של הכוכב, וליבתו נדחסת ומתחממת מאוד כתוצאה מהכיווץ. בעקבות ההתחממות, מעטפת הכוכב מתנפחת לענק אדום. הצבע האדום נובע מכך שהשכבות החיצוניות מתקררות משמעותית בשלב זה. בליבה ממשיך היתוך של הליום לפחמן ולחמצן, היוצרים גלעין אדיש (שאינו מייצר אנרגיה) עם שכבות ההליום הניתכות סביבו.
תגובת היתוך ההליום רגישה ביותר לשינויי טמפרטורה, וכל שינוי בה מאיץ או מאט את היתוך ההליום משמעותית ומשפיע על דחיסותו. תנועות פעימה אלו גורמות לבסוף להשלכת השכבות החיצוניות לחלל וליצירת ערפילית פלנטרית של גז הזוהר בשל הקרינה הנפלטת מהליבה ומייננת אותו.
הגז נסחף מהליבה במהירות של כמה קילומטרים בשנייה, מתפשט ומתקרר. הליבה אינה מסיבית מספיק כדי להתיך פחמן וחמצן, ובשלב מסוים כבר לא תפיק מספיק אנרגיה כדי ליינן את ענן הגז ההולך ומתפשט. הכוכב הופך לננס לבן, ויוני הגז של הערפילית חוזרים למצב אטומי בלתי מיונן.
מורפולוגיה של ערפילית פלנטרית
במקרים מסוימים, ייתכן כי יש כוכב זוגי במערכת, והם מקיפים זה את זה (מערכת בינארית). במקרה כזה, כשהכוכב המזדקן מגיע לגודל מסוים, מסה מקליפתו החיצונית עשויה לחצות את הנקודה הראשונה של לגרנז', שהיא הנקודה שבה החומר מושפע באופן שווה על ידי שני הכוכבים. מכיוון שיש לחומר תנע זוויתי, זרם החומר מסתדר סביב הכוכב המשני הקל יותר בצורה של דיסקת ספיחה. במקרה כזה, סילוני גז נפלטים בניצב לדיסקה. סילוני גז אלו יוצרים מבנים מורכבים כאשר הם פוגשים בשאר הגז שנפלט לחלל.
תהליך זה נחקר גם בשאריות סופרנובה, ומכיוון שאין דבר המגביל את התאוריה לשאריות סופרנובה, התאוריה מתאימה גם לערפיליות פלנטריות.
טסה פיק-ג'ונס
טסה פיק-ג'ונס (באנגלית: Tessa Peake-Jones; נולדה ב-9 במאי 1957) היא שחקנית אנגלייה. היא מוכרת בתפקידה כראקל בסיטקום של ה-BBC "על שוטים ואנשים" שבו השתתפה החל מדצמבר 1988 ועד לסיום הסדרה בשנת 2003.
ביוגרפיה
פיק-ג'ונס נולדה בהאמרסמית', לונדון. למדה בבית הספר "קנמור פארק" ברובע הארו, ובבית הספר "Downer Grammar School". אחר כך למדה בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama".
פיק-ג'ונס ידועה בעיקר בזכות משחקה בתפקיד ראקל טרנר, חברתו של הדמות הראשית, דרק "דל-בוי" טרוטר, בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "על שוטים ואנשים". ב-1999 כיכבה בסדרה "Births, Marriages, and Deaths". הופעות נוספות שלה בטלוויזיה הן בסדרה "גאווה ודעה קדומה" משנת 1980 בתפקיד מרי בנט, ב-"The Demon Headmaster" המבוססת על סדרת ספרי ילדים, "רציחות במידסומר", "חדר מיון", "הולבי סיטי", "The Bill", הסיטקום "Up the Garden Path" וכן ב-"So Haunt Me". ב-1982 השתתפה בעיבוד של ה-BBC לספרה של אייריס מרדוק "הפעמון".
בשנים 2009 ו-2011 הופיעה פיק-ג'ונס בתפקיד סו בונד באופרת הסבון "דוקטורס". ב-2013 השתתפה בספיישל חג המולד של "דוקטור הו" בפרק "זמנו של הדוקטור" וגילמה דמות בשם מרתה.
במרץ 2008 הייתה חלק מצוות השחקנים שהופיעו בדרמה "פופי שייקספיר" של ערוץ 4 הבריטי. הסרט מתרחש בבית חולים פסיכיאטרי, ובתוכנית כיכבו נעמי האריס ואנה מקסוול מרטין.
חיים אישיים
בן הזוג של פיק-ג'ונס היה השחקן דאגלס הודג', ששיחק לצידה בפרק "גיבורים ונבלים" של הסדרה "על שוטים ואנשים". לשנים נולדו שני ילדים, הבת מולי נולדה ב-1991, והבן נולד בשנת 2000. בני הזוג נפרדו בשנת 2013 אחרי 27 שנים יחד.
לילי פרומט
לילי לינדה פרומט (באסטונית: Lilli Linda Promet; 16 בפברואר 1922, פצרי (בימינו פצ'ורי), רוסיה – 16 בפברואר 2007, טאלין) הייתה סופרת ועיתונאית אסטונית. נודעה במיוחד כמחברת סיפורים קצרים ושל מספר רומנים.
חייה
לילי פרומט נולדה בשנת 1922 בפצרי, במחוז הדרום-מזרחי פצרימה של אסטוניה העצמאית מלפני מלחמת העולם השנייה, בימינו חלק מרוסיה, כבת של הצייר האסטוני אלכסנדר פרומט (1879–1938) ושל אשתו הראשונה, אולגה. אחרי שסיימה את בית הספר היסודי מס' 18 נרשמה בשנת 1935 לבית הספר לאמנות יישומית, מחלקת קרמיקה, אותו סיימה באביב 1940. בסתיו 1940 התקבלה לעבוד בעיתון Noorte Hääl (נורטה הל). ביוני 1940 מולדתה נכבשה על ידי ברית המועצות שהנהיגה בה משטר קומוניסטי. אחרי שגרמניה הנאצית פלשה לברית המועצות, לרבות לאסטוניה, לילי פרומט ומשפחתה פונו על ידי השלטונות הסובייטים מזרחה לטטרסטן. בקיץ 1943 היא התקבלה לעבוד בתחנת הרדיו בשפה האסטונית ששידרה מלנינגרד הנצורה על ידי הנאצים. בשובה למולדתה, בשנים 1944–1951 עבדה פרומט כעיתונאית. בימי השלטון הסובייטי לילי פרומט הייתה חברה במפלגה הקומוניסטית האסטונית.
לילי פרומט נפטרה בשנת 2007 בגיל 85 בטאלין. היא הובאה לקבורה בבית הקברות מצאקלמיסטו בטאלין.
קישורים חיצוניים
מאמר מאת Margit Adorf Lilli Promet on kogenud imesid
משה סובל
משה סובל (נולד בשנת 1964) הוא נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים מאז 1 בפברואר 2023.
ביוגרפיה
נולד וגדל בירושלים, נכדו של הרב שלמה סובל ונינו של הרב בן ציון ידלר. למד בישיבה התיכונית חורב ולאחר מכן למד במשך שנתיים בישיבת חברון. התגייס לצה"ל ושירת במקהלת הרבנות הצבאית.
בשנת 1991 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וכעבור שנתיים הוסמך כעורך דין.
בשנות ה-90 ניצח על מקהלת הילדים פרחי ישורון והפיק עמה אלבום של מוזיקה חסידית.
במשך תקופה עבד כעורך דין עצמאי, ולאחר מכן עבד במחלקה המשפטית של בנק טפחות. שימש כעוזר משפטי בבית המשפט העליון בלשכת השופט יצחק זמיר. כמו כן שימש כמורה מן החוץ בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית.
בשנת 2001 התמנה לשופט בבית משפט השלום בירושלים. בשנת 2007 התמנה לשופט בית המשפט המחוזי בירושלים.
בשנת 2023 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בירושלים.
מפסיקותיו
בשנת 2008 פסק כי אריה דרעי לא יוכל להתמודד על ראשות עיריית ירושלים מפני שלא תמו שבע שנים מתום תקופת המאסר שנגזרה עליו, לפני קיצורה בידי ועדת השחרורים.
בשנת 2011 דחה את דרישתו של העיתון הגרמני דר שפיגל כי תביעת הדיבה שהגיש נגדו השחקן גיל קופטש תידון בגרמניה ולא בישראל.
בשנת 2013 דן בעניינו של ארגון נשות הכותל וקבע כי בג"ץ שדן בנושא בעבר לא התכוון לקבוע ש"מנהג המקום" הוא לפי הפרשנות האורתודוקסית, אלא לפי "פרשנות פלורליסטית-חילונית-לאומית".
סובל נמנה עם הרכב השופטים שדן את אהוד אולמרט. לפני כן היה בהרכב השופטים ששמע את עדותו המוקדמת של משה טלנסקי.
ביואקוסטיקה
בִּיּוֹאַקוֹסְטִיקָה או בִּיּוֹ-אַקוֹסְטִיקָה (באנגלית: Bioacoustics) הוא תחום מדעי המשלב ביולוגיה ואקוסטיקה. בדרך כלל זה מתייחס לחקירתו של צליל, יצורו, פיזורו וקבלתו אצל בעלי חיים (כולל בני אדם). הביואקוסטיקה נעזרת בנוירופיזיולוגיה ואנטומיה בסיסית, איתורם וייחוסם של אותות אקוסטיות עד לאותות בינוניות שבהם מתפזרים בדרך. הממצאים של הביואקוסטיקה מצביעים על האבולוציה של מנגנוני האקוסטיקה ובעלי החיים.
באקוסטיקה תת-מימית ודיג אקוסטיקה, המונח משמש גם להביע את השפעת הצמחים ובעלי החיים על קול שנשמע מתחת למים, בדרך כלל, תוך התייחסות לשימוש של הסונאר הטכנולוגי. המחקר של תנודות המצויות במצע המשמש את בעלי החיים נחשב על ידי חלק מהחוקרים שדה נפרד שנקרא ביוטרמולוגיה.
היסטוריה
חקר קולות בעלי החיים, הכרתם ומציאתם, העסיקו את האנושות רבות לאורך ההיסטוריה. תחום הביואקוסטיקה נוצר על ידי איוואן רגן ו-Slovenes, אשר החלו באופן שיטתי ללמוד איך חרקים נשמעים. ב-1925, המכשיר בו השתמשו היה ייעודי לצרצור וניגון דואט עם חרק. אחר כך, ראגאן שם צרצר מאחורי מיקרופון ונקבות צרצרים מול רמקול. הנקבות לא נעו לכיוון הזכר אלא לקראת הרמקול. תרומתו החשובה ביותר של ראגאן על המגרש מלבד מימוש חרקים הוא גם זיהוי באוויר חיות נשמעות שבו היה הגילוי של הפונקציה של Tympanal organ.
יחסית, התקנים האלקטרו-מכניים זמינים באותו זמן (כגון: פונוגרף) שמותר רק עבור הערכה גסה של אות מאפייני. מדידות מדויקות יותר התאפשרו במחצית השנייה של המאה ה-20 על ידי התקדמות האלקטרוניקה ועם ניצול של מכשירים כגון אוסצילוסקופים והקלטות דיגיטליות.
ההתקדמות האחרונה בביואקוסטיקה, הדאגה היחסים בין החיות שלהם בסביבה האקוסטית ואת ההשפעה של הרעש האנתרופוגני. טכניקות הביואקוסטיקה לאחרונה מוצעים כשיטה לא הרסנית להערכת מגוון ביולוגי של האזור.
שיטות בביואקוסטיקה
הקשבה היא עדיין אחת השיטות המרכזיות בשימוש מחקר בביואקוסטיקה.
אותות אקוסטיים
הצופה יכול להשתמש בקולות של בעלי החיים (כגון: זיהוי מ"שירה") כדי לזהות חיה, מינה, מיקומה ומצבה בטבע. החקירה של קולות בעלי החיים כוללת גם את אות ציוד ההקלטה האלקטרונית. עקב מגוון רחב של מאפייני אותות התקשורת, הם מפשיטים את הדרך עם ציוד מיוחד שעשוי להידרש במקום הרגיל כגון: מיקרופון, הידרופון (תת-נשמע), גלאי של אולטרה סאונד (גבוהה מאוד - התדירות נשמעת), אינפרה סאונד (קולות בתדרים מאוד נמוכים), LDV (מצע שמקורן את אותות הרטט). מחשבים משמשים לאחסון וניתוח של פריטי קול מוקלטים. מתמחה סאונד עורך בתוכנה המשמשת לתיאור ומיון אותות לפי משרעות, תדירות, משך ופרמטרים נוספים.
אוספי צלילים של חיות מנוהלות על ידי מוזיאונים להיסטוריה של הטבע ומוסדות אחרים הם כלים חשובים עבור חקירה שיטתית של אותות. יעילות רבות בשיטות אוטומטיות הכוללות עיבוד אותות, כריית מידע ולימוד מכני לגבי שיטות שפותחו כדי לזהות ולסווג את אותות הביואקוסטיקה.
שמיעה וזיהוי של היצור
מדענים בתחום הביואקוסטיקה מעוניינים באנטומיה ונוירופיזיולוגיה של איברים על ידי שמיעה וזיהוי היצור הכולל את צורתם, פעולתם של השרירים, הפעילות של רשת עצבית המעורבים ועניין מיוחד שהוא קידוד האותות עם דחף עצבי בחודש האחרון.
קולות של בעלי חיים
שמיעה שבשימוש על ידי חיות, נופל לתוך הטווח של הביואקוסטיקה הכולל מגוון רחב של תדרים ומדיה והם לעיתים קרובות לא "קול" במובן הצר של המילה (כלומר גל אורך זה התפשטות דרך האוויר הם לזיהוי על ידי אוזן האדם). חרגוליים, למשל, יכולים לתקשר באמצעות צלילים בתדרים גבוהים יותר מ-100 קילוהרץ, רחוק לתוך סאונד מגוון. בצד השני של תדירות נמוכה של תנודות, לעיתים קרובות לא זוהה על ידי שמיעת איברים, אבל כמו אחרים, פחות חושים מיוחדים. דוגמאות אלה כוללות תנודות קרקע המיוצרות על ידי פילים שתדירות הרכיב שלהם נמצא סביב 15 הרץ שהיא בעצם תדירות נמוכה-בינונית והמצע של התנודות שמקורן בשימוש על ידי רוב החרקים הוא סדרות. רוב הקולות של בעלי חיים, לעומת זאת, נופל לתוך טווח התדרים וניתן לגילוי על ידי אוזן אנושית, בין 20 ל-20,000 הרץ. מנגנוני היצור נשמעים ואיתורם של המנגנונים הם מגוונים כמו אותות.
קולות של צמחים
בסדרה של מאמרים מדעיים שפורסמו בין 2013 ל-2016, ד"ר מוניקה גאגליאנו מאוניברסיטת מערב אוסטרליה הרחיבה את המדע כדי לכלול ביואקוסטיקה של צמחים.
השתלת רחם
השתלת רחם (Uterus transplantation) היא הליך ניתוחי, שבו מושתל רחם בגופה של אישה שרחמה חסר או אינו מתפקד. היעדר רחם או ליקוי משמעותי בתפקודו, אינו מאפשר השתרשות של עובר או הריון תקין. תופעה זו נקראת גם אי פוריות מוחלט מסיבה רחמית (absolute uterine factor infertility AUFI). השתלת הרחם היא טיפול פוטנציאלי לסוג זה של חוסר פוריות. הליך זה טרם בוצע בישראל ונמצא כיום בשלבי מחקר ואישורים מול הגורמים הרלוונטיים.
מחקרים
בשנת 1896 פרסם אמיל קנאואר, אוסטרי בן 29 העובד באחת המרפאות הגינקולוגיות של וינה, את המחקר הראשון על אוטו-טרנספלנטציה (השתלה של איבר, רקמה ואף חלבון, מאזור אחד בגוף לאזור אחר) של שחלה בארנב. השחלה הוצאה והושתלה בחלל הצפק ובליגמנט הרחב. תוצאות המחקר הראו תפקוד תקין של השחלה, וכן ביוץ תקין ואף נמנע ניוון של הרחם. מחקר זה הוביל למחקר אודות השתלת רחם בשנת 1918. בשנים 1964 ו -1966, החוקרים ארסלאן, המרניק והרדי, מהמרכז הרפואי באוניברסיטת מיסיסיפי בג'קסון, מיסיסיפי, היו הראשונים לבצע אוטו- טרנספלנטציה (השתלה עצמית) של רחם בכלב, ואף להביא להריון מוצלח. בשנת 2010 הוכיחו דיאז-גרסיה ועמיתיו לעבודה, במחלקה למיילדות וגינקולוגיה, בבית החולים של אוניברסיטת גטבורג בשוודיה, את השתלת הרחם האלוגנאית (השתלה מתורם) המוצלחת הראשונה בעולם, בעכברוש, שתוצאותיה היו צאצאים בריאים.
גרמניה
השתלת רחם בוצעה בגרמניה עבור האמנית לילי אלבה, אשר הייתה טרנסג'נדרית דנית ואחת מהראשונות שעברו ניתוח להתאמה מגדרית. (1882–1931). לילי אלבה, בתקווה להביא ילדים לעולם עם ארוסה, עברה השתלת רחם בשנת 1931, בשילוב וגינופלסטיה, בגיל 48. השתלה זו הייתה מהנסיונות הראשונים להיענות לצרכיהם של מטופלים טרנסג'נדרים. עם זאת, היא פיתחה זיהום פוסט-כירורגי ומתה מדום לב רק לאחר שלושה חודשים מההשתלה. הרישומים הרפואיים של אלבה נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה, ולכן מעט ידוע על יעדי המנתחים או הטכניקות בהן השתמשו, וכיוון שאלבה נפטרה לפתע בעקבות הניתוח, אין דרך לקבוע האם הניתוחים שעברה יכלו לגרום להריון מוצלח.
ערב הסעודית
בשנת 2000 התרחש הניסיון המודרני הראשון להשתלת רחם בערב הסעודית. ד"ר ופא פגי השתיל בהצלחה רחם שנלקח מאישה בת 46, למטופלת בת 26, שרחמה נפגע כתוצאה מדימום בעקבות לידה. בסופו של דבר המטופלת הייתה זקוקה לכריתת רחם עקב נמק רק לאחר 99 ימים מההשתלה. אולם, הרחם אכן תפקד זמן מה, ולראייה, המטופלת עברה שני מחזורי וסת, אך ישנה מחלוקת אם תהליך זה מוגדר כהצלחה או כישלון. חברי הקהילה הרפואית הביעו חששות בסוגיה האתית של הליך מסוג זה.
שוודיה
בשנת 2012, בוצעה לראשונה בשוודיה השתלת רחם מאם-לבת. ההשתלה בוצעה על ידי רופאים שוודים בבית החולים האוניברסיטאי סהאלגרנסקה באוניברסיטת גטבורג בהנהגת מאטס בראנסטרום.
באוקטובר 2014 הוכרז כי לראשונה נולד תינוק בריא לאישה בה הושתל רחם, במקום שאינו ידוע ולא פורסם. כתב העת הרפואי הבריטי The Lancet דיווח כי התינוק נולד בספטמבר 2014, במשקל 1.8 ק"ג (3.9 פאונד). התינוק נולד בשבוע 32, בניתוח קיסרי, לאחר שהאם פיתחה טרום אקלקומיה. האישה השוודית, בת 36, קיבלה רחם שהושתל בה בשנת 2013, מתורמת חיה בת 61, בטיפול שהובל על ידי ד"ר ברנשטראם, פרופסור למיילדות וגינקולוגיה באוניברסיטת גטבורג. לאישה זו היו שחלות בריאות אך היא נולדה ללא רחם. ההליך כלל יצירת עובר במעבדה, שנוצר באמצעות הביצית של האישה וזרע של בעלה, שהוכנס לתוך הרחם המושתל. ייתכן שהרחם נפגע במהלך הלידה הקיסרית והוא עשוי לא להתאים להריונות עתידיים. בנוסף, דווח על מספר נשים אחרות שהיו בהיריון באותה תקופה באמצעות רחם מושתל. אם אנונימית, שקיבלה רחם שנתרם מחברתה, אמרה כי היא קיוותה שהטיפול יתרחב כדי לעזור לנשים אחרות בעתיד.
ארצות הברית
השתלת הרחם הראשונה שבוצעה בארצות הברית התרחשה ב־24 בפברואר 2016 במרפאת קליבלנד. ההשתלה נכשלה עקב סיבוך והרחם הוסר. בהמשך, נחשף כי דלקת שמרים בעקבות קנדידה אלביקנס (פטריה) גרמה נזק לעורק המקומי, מה שגרם לפגיעה באספקת הדם של הרחם ולכן היה צורך בהסרתו.
בנובמבר 2017, נולד התינוק הראשון לאחר השתלת רחם בארצות הברית. הלידה התרחשה במרכז הרפואי באוניברסיטת ביילור בדאלאס, טקסס, לאחר תרומת רחם של תורמת חיה. התינוק הראשון שנולד לאחר השתלת רחם מתורמת שנפטרה בארצות הברית היה במרפאת קליבלנד בשנת 2019.
הודו
השתלת הרחם הראשונה שבוצעה בהודו התרחשה ב־18 במאי 2017 בבית החולים גלקסי קאר (Galaxy Care) בפונה, מהרסטרה. ההשתלה בוצעה במטופלת בת 26 אשר נולדה ללא רחם ובה הושתל הרחם של אמה. ההריון לאחר ההשתלה נקלט אך, בסופו של דבר העובר לא שרד. התינוק הראשון שנולד לאחר השתלת הרחם בהודו, נולד באותו בית החולים בניתוח קיסרי במשקל של 1.45 ק"ג. הניתוח בוצע על ידי צוות רופאים של בית החולים גלקסי קאר והובל על ידי המנהל הרפואי של בית החולים, ד"ר שייש פונטבקר.
תהליך
השתלת הרחם מתחילה עם ניתוח קצירת הרחם מתורמת חיה או מתה. טכניקות עבודה לכך קיימות עבור בעלי חיים, כולל פרימטים ולאחרונה גם עבור בני אדם. ייתכן שיהיה צורך לאחסן את הרחם, למשל לצורך הובלה למיקום המושתלת. מחקרים שנעשו על איסכמיה קרה/אפרפוזיה מצביעים על עמידות איסכמית של יותר מ־24 שעות.
המושתלת צפויה לעבור שלושה ניתוחים עיקריים. בשלב הראשון מתבצע ניתוח ההשתלה. לאחר מכן, אם נקלט הריון תקין, בסיומו מבצעים ניתוח קיסרי. לאחר סיום הלידה, יבוצע ניתוח לכריתת הרחם. הניתוח מתבצע כדי שניתן יהיה לסיים את הטיפול האימונוסופרסיבי שהמושתלת נוטלת בעקבות ההשתלה.
קריטריוני מונטריאול
השתלת רחם כוללת סוגיות אתיות מורכבות. עקרון האוטונומיה תומך בהליך, בעוד שעיקרון אי-המום טוען נגדו. ביחס לעקרונות התועלת והצדק הנוהל נראה חד משמעי. כדי להתמודד עם דילמה זו פותחו "הקריטריונים של מונטריאול לכדאיות אתית בהשתלת הרחם" באוניברסיטת מקגיל ופורסמו ב- Transplant International בשנת 2012. קריטריוני מונטריאול הם קבוצה של קריטריונים הנחשבים כמחייבים לביצוע האתי של השתלת הרחם אצל בני אדם. אלו הוצגו בפדרציה העולמית העשרים והמתקנים העולמיים של הרופאים העולמיים ברומא באוקטובר 2012.בשנת 2013 פורסם עדכון ל"קריטריוני מונטריאול לכדאיות אתית בהשתלת הרחם", ב"פוריות וסטריליות" (ארגון המוקדש לקידום המדע וביצוע פעולות ברפואת הרבייה) והוצע כסטנדרט בינלאומי לביצוע האתי של ההליך.
הקריטריונים קובעים תנאים למושתלת, לתורמת ולצוות שירותי הבריאות.
הקריטריונים:
אוניברסיטת ורשה לטכנולוגיה
האוניברסיטה הטכנולוגית של ורשה (בפולנית: Politechnika Warszawska) הוא אחד מהמכונים הטכנולוגיים המובילים בפולין ואחד הגדולים במרכז אירופה. האוניברסיטה מעסיקה 2,453 אנשי סגל הוראה (ובהם 357 פרופסורים). בשנת 2011 למדו באוניברסיטה כ-36,156 סטודנטים. באוניברסיטה פועלות 19 פקולטות משלל תחומי המדע והטכנולוגיה. מרבית מבני אוניברסיטת וורשה ממוקמים בוורשה, מלבד שתי פקולטות אחת בפלוצק. האוניברסיטה חברה בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם.
מדי שנה מסיימים את לימודיהם באוניברסיטה כ-5,000 בוגרים. על פי סקר העיתון Rzeczpospolita משנת 2008, 11% מבין מנהלי 500 התאגידים המובילים בפולין הם בוגרי האוניברסיטה.
פעילות האוניברסיטה החלה בשנת 1826 עם התחלת לימודי הנדסה במכון הטכנולוגי של ורשה.
בשנת 2018 האוניברסיטה דורגה במקומות 601–800 בדירוג העולמי של Times Higher Education.
היסטוריה
במהלך המאה ה-18 פרצה באירופה המהפכה התעשייתית שדרשה הכשרת מהנדסים וטכנאים רבים. בשנת 1794 נפתח האקול פוליטקניק בפריז, שהוביל בעקבותיו פתיחת מוסדות להכשרה טכנית רבים ביבשת, ובהם בפראג (1806), בווינה (1815) ובקרלסרוהה (1824).
המכון הטכנולוגי הראשון בפולין נפתח בוורשה ב-4 בינואר 1826. המוסד נסגר בשנת 1831, לאחר מרד נובמבר.
בשנת 1898 הוקמה מחדש המחלקה הטכנולוגית בוורשה על שמו של הקיסר ניקולאי השני. השיעורים (שהועברו ברוסית) החלו ב-5 בספטמבר.
בעת פתיחתה היו האוניברסיטה שלוש פקולטות: הנדסה ובנייה, מתמטיקה וכימיה. ביוני 1902 נפתחה הפקולטה לכרייה. פולנים היוו את רוב התלמידים עד 1905. עם כיבוש ורשה על ידי האימפריה הרוסית ב-5 באוגוסט 1915, השלטון הגרמני רצה לזכות באהדת הפולנים. לכן השלטון הגרמני המיר את שפת הלימוד לפולנית גם באוניברסיטה הטכנולוגית וגם באוניברסיטת ורשה. הפתיחה החגיגית של שתי האוניברסיטאות נערכה ב-15 בנובמבר 1915. זיגמונט שטרשביץ' היה הרקטור הראשון של האוניברסיטה הטכנולוגית של ורשה. למרות הפתיחה החגיגית, מלחמת העולם הראשונה והמלחמה הפולנית-סובייטית לא סייעו לפיתוח המוסד. השיעורים היומיים החלו רק בנובמבר 1920. בתקופה זו פעלו כבר פקולטות למכניקה, הנדסת חשמל, כימיה, אדריכלות, הנדסה אזרחית, הנדסת מים וגיאודזיה. שלוש הפקולטות האחרונות אוחדו ב-13 במרץ 1933. ב-25 בספטמבר 1933 הוקמה הפקולטה החדשה להנדסה.
מספר התלמידים באוניברסיטה גדל משמעותי בעשרים השנים שבין מלחמות העולם. בשנת 1919 למדו במוסד כ-2,540 סטודנטים, לעומת 4,673 ערב מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו העניק בית הספר יותר מ-6,200 דיפלומות, מתוכן 320 לנשים. במקביל, האוניברסיטה הטכנולוגית של ורשה צברה יוקרה לאומית ובינלאומית. כ-66 בוגרים קיבלו תוארי דוקטור לפילוסופיה, ו-50 הוסמכו כעוזרי פרופסורים.
במהלך מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי האוניברסיטה הטכנולוגית המשיכה לפעול במחתרת. ההוראה נמשכה בקורסים חשאיים. כ-3,000 תלמידים השתתפו בקורסים אלו ו-198 הוכשרו למהנדסים. במהלך המלחמה נכתבו 20 תזות לדוקטורט ובוצעו מחקרים בחשאי. מספר פרופסורים ערכו ניתוח מפורט של רקטות ה-V-2 הגרמניות, לבקשת המודיעין של ארמייה קריובה. לאחר סיום הכיבוש הנאצי התחילו הלימודים בתנאים מאולתרים ב-22 בינואר 1945. עד סוף השנה נפתחו מחדש כל הפקולטות שפעלו לפני המלחמה. מבנים ישנים ופגועים שופצו ונבנו מחדש, וכן נבנו מבנים חדשים.
המרכז האקדמי והמחקרי בפלוצק הוקם ב-1967.
פקולטות
קמפוס פלוצק :
ברוס וילסון
ברוס וילסון (באנגלית: Bruce Wilson; נולד ב-20 ביוני 1951) הוא כדורגלן עבר קנדי ששיחק בעמדת המגן, ואף שימש כקפטן נבחרת קנדה במונדיאל 1986.
קריירה
לאחר שהחל את הקריירה שלו כשחקן התקפה, וילסון עבר לשחק בעמדת המגן, משם הקריירה שלו שגשגה ב-NASL. הוא שיחק בקבוצת ונקובר וייטקאפס מ-1974 עד 1977, בשיקגו סטינג ב-1978 וב-1979, בניו יורק קוסמוס ב-1980 ובטורונטו בליזארד מ-1981 עד 1984.
וילסון רשם 57 הופעות בינלאומיות עבור נבחרת קנדה. ב-1998 הוא נבחר ל"קבוצת המאה" של CONCACAF, והוא אף היה הקנדי היחיד שנכנס לקבוצה. וילסון גם זכה לייצג את קנדה באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984, בתקופה שבה מדינות בדרג נמוך יותר הורשו לרשום שחקנים מקצועיים. נבחרת קנדה הגיעה לשלב רבע הגמר, שם הפסידה לברזיל.
וילסון הפך לשחקן-מאמן של טורונטו בליזארד, לאחר שה-NASL בוטלה.
בשנת 2000, וילסון נכנס להיכל התהילה של הכדורגל הקנדי. בשנת 2003, הוא אף נבחר להיכל התהילה של הכדורגל האמריקאי.
גארי האנט
גארי האנט (באנגלית: Gary Hunt, נולד ב-11 ביוני 1984),הוא ספורטאי בריטי אשר עוסק בקפיצה למים מגובה רב. היה לאלוף העולם (בגברים) בקפיצה למים מגובה של כ-27 מטרים באליפות העולם השש עשרה בשחייה, שנת 2015.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד, שנת 2013, זכה האנט במדליית כסף, בתחרות הראשונה בתולדות אליפויות העולם ממקפצה של 27 מטר, בתוצאה של 589.30 נקודות, אחרי אורלנדו דוקה מקולומביה (590.20 נקודות) ולפני יונתן פארדס ממקסיקו (578.35 נקודות).
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 זכה האנט במדליית זהב, בתחרות ממקפצה של 27 מטר, בתוצאה של 629.30 נקודות, לפני יונתן פארדס (596.45 נקודות) וארטם סילצ'נקו מרוסיה (593.95 נקודות).
בן נוויס
בן נוויס (באנגלית: Ben Nevis, מגאלית סקוטית: Beinn Nibheis), הוא ההר הגבוה ביותר בבריטניה וכן ההר הגבוה ביותר בתחומי האיים הבריטיים. גובהו: 1,344 מטר מעל פני הים. ההר ממוקם בסמוך לפורט ויליאם, במערב אזור ההיילנדס שבסקוטלנד. בן נוויס מהווה אתר פופולרי לטיפוס הרים ולסוגי ספורט אתגריים נוספים, כגון טיפוס וגלישת מצוקים, ועל פי האומדן כ-100,000 איש מעפילים עליו מדי שנה, לרוב מכיוון גלן נוויס.
הטיפוס על בן נוויס, מאז נכבשה פסגתו בסוף המאה ה-18, היה ועודנו מסוכן, בשל מבנהו הטופוגרפי ומזג האוויר הקשה השורר בו, כאשר ערפל עשוי להסתיר את הסביבה ושלג מכסה את השבילים לעיתים קרובות. מדי שנה מחולצים כמה עשרות מטפסי הרים ומצוקים, ואחרים מקפחים את חייהם.
פירוש המילה Beinn הוא 'הר' ולגבי Nibheis, הדעות חלוקות בין 'מזיק', 'ארסי', 'שמיימי' ו'מעונן'.
הר אחר בשם בן נוויס, הקרוי על שם ההר הסקוטי, נמצא בסבאלברד וגובהו 922 מטר.
גאוגרפיה וגאולוגיה
ההר בן נוויס, יחד עם שכנו מצפון מזרח קארן מור דרג (Càrn Mòr Dearg) והרים נוספים, יוצרים יחד את מסיב נוויס. מורדותיו הדרומי והמערבי יורדים בתלילות - 1,200 מטר לאורך שני קילומטרים - כלפי גלן נוויס, ובכך מהווים את מדרון ההר הארוך והתלול ביותר בבריטניה. כלפי צפון, מפנה ההר צוק הצונח כ-600 מטר לעבר העמק הסמוך, כדי ליצור מעין אמפיתיאטרון טבעי. בנוסף לפסגתו הגבוהה, יש להר שתי פסגות נוספות: האחת, 1,221 מטר, בצפון מערב, והשנייה, 1,020 מטר בדרום מערב. כפי שמעידים סלעי גרניט ובזלת בסמוך לפסגתו, בן נוויס הוא שריד להר געש מתור (זמן) דבון אשר קרס אל תוך עצמו.
אקלים
על פסגת ההר ניתן למצוא שלג לאורך כמעט כל השנה, בעיקר בחלקה הפונה צפונה. מזג האוויר על הפסגה קר ומעונן לעיתים קרובות, כאשר השמש זורחת בה רק 746 שעות (מעט יותר מחודש) בשנה, במצטבר, בממוצע שנתי. ערפל מכסה את הפסגה 80% מהזמן בין נובמבר לינואר ו-55% מהזמן במאי וביוני. כמו כן מרובות בה הסופות, ומהירות הרוח החזקה ביותר שנרשמה הייתה 165 קמ"ש. הטמפרטורה השנתית הממוצעת בפסגה היא 0.5°C-, ובחורף הטמפרטורה הממוצעת היא 5°C-. במקום יורדים 4,350 מ"מ של משקעים, בעיקר בחורף, יותר מכפול בהשוואה לפורט ויליאם הסמוכה (2,050 מילימטר).
העפלות ראשונות והכרה בבכורה
ההעפלה הרשומה הראשונה לפסגת ההר נערכה על ידי ג'יימס רוברטסון (Robertson), בוטניקאי מאדינבורו, ב-17 באוגוסט 1771. בשנת 1774 העפיל על ההר ג'ון ויליאמס (Williams), הראשון אשר כתב על המבנה הגאולוגי של ההר. המשורר ג'ון קיטס העפיל על ההר ב-1818 והשווה את החוויה ל"עשר פעמים קתדרלת סנט פול, ללא הנוחות של המדרגות". ההעפלה על ההר הפכה נפוצה יותר במשך הזמן שחלף, ובשנה שאחריה כבר כתב הסקוטי ויליאם מגיליווריי (McGillivray), לימים חוקר טבע ידוע, כי העפיל רק כדי למצוא על הפסגה שברי זכוכית, עצמות תרנגולת, פיסות שעם וניירות ... בשנת 1847, עם שיפור הדיוק במדידות, ההר קיבל הכרה רשמית כגבוה ביותר באיים הבריטיים, כאשר מתחרהו עד אז היה ההר בן מקדואי (Ben Macdui או Macdhui), אף הוא בסקוטלנד, שגובהו 1,309 מטר.
המצפה והשביל
בשנת 1883 נבנה מצפה על הפסגה, ולצורך כך נסלל גם שביל המתאים לסוסי פוני. המצפה היה מאויש במשך 21 שנה, ובין היתר, סיפק נתונים מטאורולוגיים שוטפים. עם סלילת השביל הפכה ההעפלה על ההר פופולרית יותר, והפופולריות גברה עם חיבור פורט ויליאם לרשת הרכבות ב-1894. בספטמבר אותה שנה שהה צ'ארלס וילסון כממלא מקום לשבועיים לאחד העובדים הקבועים. תצפיותיו על ההר אודות השתברות קרני השמש בעננים היוו השראה להמצאת תא ערפל, עליה זכה בפרס נובל ב-1927. ב-1904 המצפה נסגר בשל בעיות תקציב, ונותר במקום רק מחסה לעת חירום עבור מטיילים שנלכדו במזג אוויר קשה. בכל זאת, עד ימינו, התצפיות שנרשמו בתקופת הפעילות של המצפה מהוות מאגר מידע מטאורולוגי רב ערך.
מרוץ בן נוויס
ב-27 בספטמבר 1895 נרשמה לראשונה העפלה כנגד השעון, וב-3 ביוני 1898 נערכה התחרות הראשונה, אליה התייצבו עשרה משתתפים. ב-1937 התחרות לבשה את הצורה הקיימת בימינו: מרוץ בן נוויס (Ben Nevis Race) נערך כל שנה בשבת הראשונה בספטמבר, בהשתתפות של עד 500 מתחרים, כולם מנוסים ומצוידים כיאות. אורכו 14 ק"מ תוך עלייה של 1,340 מטר. נקודת ההתחלה, שהיא גם נקודת הסיום, נמצאת בפורט ויליאם. השיא לגברים, נכון ל-2010, המוחזק על ידי קני סטיוארט (Stuart), הוא שעה, 25 דקות ו-34 שניות. השיא המקביל לנשים, המוחזק על ידי פולין האוורת' (Haworth), הוא שעה, 43 דקות ו-25 שניות.
נטליה מולצ'נובה
נטליה מולצ'נובה (ברוסית: Наталья Вадимовна Молчанова, נולדה ב-8 במאי 1962 - 2 באוגוסט 2015) הייתה צוללת חופשית רוסיה, המעוטרת ביותר בהיסטוריה עם 22 מדליות זהב באליפויות עולם, מהם 20 אישיות ו-2 קבוצתיות וקבעה 40 שיאי עולם, שיא עולם לגברים ונשים, 125 מטר.
נחשבת לדעת רבים כצוללנית החופשית הטובה בכל הזמנים בשל הישגיה ושיאיה העולמיים.
ביוגרפיה
מולצ'נובה נולדה באופה, בירת הרפובליקה הבשקירית.
באליפות העולם בצלילה חופשית שנערכה במריבור, סלובניה, בשנת 2007 התוצאה שקבעה מולצ'נובה בעצירת נשימה סטטית, הייתה טובה מזו של הגברים.
ב-25 בספטמבר 2009, הייתה מולצ'נובה לאישה הראשונה בהיסטוריה שצללה במשקולות קבועות לעומק של יותר מ-100 מטר, בצלילה של 101 מטר. היא האישה הראשונה שצללה בנשימה אחת דרך החור הכחול בדהב, מצרים.
מולצ'נובה נעלמה בצלילה חופשית ליד האי פורמנטרה, ספרד ב-2 באוגוסט 2015 וההשערה היא שטבעה בזרם חזק.
מגן אמה
מגן אמה הוא מגן המיועד לספוג את המהלומה שתחטוף האמה. מגנים מסוג זה נפוצים בקרב מתאמנים באמנויות לחימה מכיוון שבמהלך הקרבות נדרשים הספורטאים להדוף מכות של היריב באמצעות היד, ובפרט בעיטות באמצעות האמה. ללא המגן, ישנה אפשרות גבוה כי היד תישבר. ישנם מגנים אליהם מחוברת גם כפפה או מגן למרפק. המגנים לרוב נלבשים מתחת לשרוול.
המגנים מורכבים מגומי או בד, שבתוכו ספוג, לעיתים קשיח ולעיתים רך. ישנם שני סוגים עיקריים של מגנים: מגנים אותם ניתן להדק אל האמה באמצעות סקוצ'ים, והם עשויים גומי. הסוג השני הוא של מגנים העשויים מבד ונלבשים כמו "גרב" על גבי היד, אלו נפוצים פחות ומחירם זול יותר. את המגנים ניתן לרכוש במידות שונות, והם מיוצרים על ידי מגוון רב של חברות. מחירם נע בין עשרות שקלים ועד למאות שקלים.
Hate That I Love You
Hate That I Love You (בעברית: שונאת את זה שאני אוהבת אותך) הוא שיר של זמרת הפופ ריהאנה בהשתתפות הזמר ני-יו. את השיר כתבו ני-יו והצמד סטארגייט אשר גם הפיקו את השיר. השיר יצא ב-21 באוגוסט 2007 כסינגל השלישי מאלבום האולפן השלישי של ריהאנה, Good Girl Gone Bad. לשיר קיימת גרסה ספרדית בהשתתפות הזמר דויד ביסבל שיצאה ב-28 באפריל 2008. השיר הוא שיר מיד-טמפו R&B עם השפעות של מוזיקה עממית שעוסק בכוחה של האהבה. השיר זכה לביקורות חיוביות רבות מצד המבקרים שהשוו את השיר לעבודות קודמות של ני-יו.
השיר זכה להצלחה בעולם כאשר הגיע לעשרים העליונים ב-13 מדינות שונות. בבריטניה השיר הגיע למקום ה-15 ובארצות הברית השיר הגיע למקום ה-7 ואף הגיע למעמד פלטינה במדינה. הקליפ לשיר בוים על ידי אנתוני מנדלר אשר ביים קליפים נוספים של ריהאנה בעבר ומציג את ני-יו וריהאנה כמי שמנסים לעמוד באינטרסים של האהבה שלהם. לשיר יצא קליפ נוסף של הגרסה הספרדית אשר בו מופיע דייוויד ביסבל במקום ני-יו. על מנת לקדם את השיר ריהאנה ביצעה אותו בטקס ה-AMA וב-Operación Triunfo. בנוסף ריהאנה ביצעה את השיר בכל ארבעת סיבובי ההופעות הבין לאומיים הראשונים שלה.
רקע והוצאה
בתחילת 2007 ריהאנה החלה לעבוד עם כותבי שירים ומפיקים על מנת להוציא אלבום המשך לאלבומה השני. היא בילתה שבוע שלם עם ני-יו אשר נתן לה שיעורים בפיתוח קול. הם כתבו ושרו את השיר שהופק על ידי הצמד הנורווגי סטארגייט. בריאיון עם MTV ריהאנה אמרה על השיר: "שאתה מתחיל לשמוע אותו אתה חושב שהוא סקסי אבל צריך להקשיב לשיר כי הוא עמוק מאוד". השיר הוקלט באולפני הסוללה בניו יורק, אולפני ווסטלייק הקלטות בלוס אנג'לס ואולפני Lethal בבריג'טאון כאשר פיל טאן היה אחראי על המיקסינג של השיר וני-יו היה המפיק הווקאלי. בריאיון למגזין Vibe ני-יו דיבר על הכתיבה של השיר ואמר:
"שאנשים אומרים לי שסגנון הכתיבה שלי מזכיר שיים של שנות ה-60, ה-70 וה-80 אני לוקח את זה כמחמאה. פעם אנשים הקדישו הרבה יותר תשומת לב לפואטיקה של שיר אהבה. היום [בשירים] יש בדרך כלל אלמנט מיני יותר מאשר אלמנט רומנטי. הדרך הטובה ביותר לבטא רגש כמו אהבה היא באמצעות סיפור. זה עושה את זה יותר 'אני יכול להתייחס לדמות הזאת בשיר הזה, כי עברתי משהו דומה'. אתה שומע סיפור שכזה בשיר שכתבתי לריהאנה בשם 'Hate That I Love You'."
השיר שוחרר כסינגל השלישי מתוך אלבומה השלישי של ריהאנה. השיר שוחרר לתחנות הרדיו העכשוויות, הקצביות והאורבניות בארצות הברית ב-21 באוגוסט 2007. ב-22 באוקטובר שוחרר רמיקס של השיר בלמעלה מ-20 מדינות. ב-29 באוקטובר השיר והרמיקס שוחררו גם ב-iTunes. בנובמבר 2007 השיר שוחרר בפורמט של דיסק ו-maxi סינגל (סינגל אשר מכיל בתוכו שני שירים, צד A וצד B) בגרמניה. הדיסק כולל את גרסת האלבום של השיר, גרסת הרמיקס גרסה אינסטרומנטלית והקליפ הרשמי. גרסה זו שוחררה גם ל-iTunes ב-16 בנובמבר 2007. בסוף 2007 דלפה הגרסה הספרדית של השיר בשם "Hate That I Love You (Odio Amarte)" בשיתוף עם הזמר דייוויד ביסבל ומאוחר יותר היא שוחררה באופן רשמי ב-iTunes ארגנטינה, ברזיל וספרד. גרסה זו נכנסה גם לאלבומו של ביסבל "Premonición Live".
הרכב מוזיקלי
השיר הוא שיר מיד-טמפו ו-R&B עם השפעות של מוזיקה עממית באורך של 3 דקות ו-39 שניות. השיר נכתב במפתח של A-flat ובמהלך השיר ריהאנה מגיעה כמעט לטון של אוקטבה וחצי מ-F3 ל-B♭5. בנוסף בשיר יש שימוש בפסנתר, גיטרות וביטים 4/4 כאשר קצב ההתקדמות בשיר הוא באקורד D♭2-E♭2-E♭7-B♭7. מבחינה לירית השיר מדבר על כוחה של אהבה, שלמרות שלפעמים ישנו אדם שפוגע בך ומכאיב לך אתה ממשיך לאהוב אותו ושם את כל מה ששלילי מאחור. המבקרים נתנו ביקורות חיוביות לשיר כאשר השוו אותו לשירים קודמים של ני-יו כמו "Sexy Love" ו-"Because of You". אם כי הרבה מבקרים השוו את השיר לשיר Irreplaceable של ביונסה. זו אינה הייתה הפעם הראשונה בה ריהאנה הושוותה לביונסה מה שיצר רושם שלילי בקרב הקהל והמבקרים שריהאנה וג'יי זי מנסים לחקות את ביונסה.
ביקורות
השיר קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים. טאילה קריינס מ-"BBC Music" כינתה את השיר כ"דואט מודרני פשוט להפליא". סוקר מ"ניו-יורק טיימס" כינה את הדואט כ"קליל". קוונטין בי. האף מ-PopMatters לא היה משוכנע עד הסוף שהשיר אכן בלדה אך הוא כינה אותה כ"קליט וחלק". מבקרים רבים השוו את השיר לשיר "Irreplaceable" של ביונסה. ג'קי היידן מ"הוט פרס" כינתה את השיר "כהתאום של "Irreplaceable". סאל צ'ינקמני ממגזין "סלאנט" כינה את השיר כ"העתק לא מוצלח של "Irreplaceable" ו-"So Sick" שהוא שיר של ני-יו עצמו. גם שרה מקינטייר מ- RTE.ie נתנה ביקורת שלילית לשיר ואמרה: "שהשיר מכיל לא יותר מגיטרה אקוסטית, מילים מביכות, מרתיעות ונדושות שיוצרות שלומות קודרת".
נורמן מאיירס ממגזין "פרפיקס" כתב "שהשיר לא בהכרח מתחבר לאופן המוזיקלי של האלבום". ניק לוין מ-Digital Spy's קרא לשיר: "דייסה של R&B, פולק ומיד-טמפו". הוא המשיך וכינה את השיר "כשיר שמתאים לשמוע אותו בסופרמרקט" והוסיף כי: "זה כמעט פלילי שלריהאנה יש באלבום שירים כמו Brekin' Dishes ו-Don't Stop the Music אבל היא משחררת את זה כסינגל". השיר קיבל שתי מועמדויות לגראמי בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר בצמד או הרכב" ו"שיר ה-R&B הטוב ביותר".
מיקומים במצעדים והצלחה מסחרית
השיר נכנס בשבוע הראשון שלו למוקם ה-98 בארצות הברית. לאחר 8 שבועות הוא הגיע למקום התשיעי ונשאר שם 5 שבועות ובכך הפך לשיר השישי של ריהאנה שמגיע לעשירייה הפותחת במצעד. לאחר מכן הגיע למיקום השיא שלו, 7 ונשאר במצעד 26 שבועות ובכך הפך לשיר השני של ריהאנה ששהה הכי הרבה שבועות במצעד נכון לאותה תקופה. בנוסף השיר הגיע למקום השלישי במצעד שירי הפופ במדינה ובכך הפך לשיר הרביעי של ריהאנה שמגיע לחמישייה הפותחת השם. בנוסף הוא גם הגיע למקום ה-20 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ במדינה. מבחינת מכירות השיר הצליח להגיע למעמד פלטינה במדינה. בקנדה השיר גם זכה להצלחה כאשר הצליח להגיע למקום ה-17 במדינה ונשאר במצעד 23 שבועות.
באוסטרליה השיר הגיע לראשונה למקום ה-48 ולאחר 3 שבועות הגיע למקום ה-14 ואף הגיע למעמד זהב במדינה. בניו זילנד השיר הגיע למקום השישי וגם שם הוא הגיע למעמד זהב. באירופה השיר זכה להצלחה גם כן כשאר השיר הצליח להגיע למקום ה-14 במצעד האירופאי. בבריטניה השיר הגיע לראשונה למקום ה-57 ולאחר 6 שבועות הגיע למקום ה-15. סה"כ מכר 150,000 עותקים במדינה. באירלנד השיר הצליח להגיע למקום ה-13. בשוודיה השיר היה מוצלח במיוחד כאשר הגיע למקום ה-10 שם נשאר במשך שבועיים. בצרפת השיר הגיע למקום ה-16 שם נשאר במשך שבועיים רצופים ובסך הכל שהה 25 שבועות במצעד. בספרד הגרסה הספרדית של השיר הייתה מוצלחת במיוחד כאשר הגיע למעמד פלטינה משולשת במדינה. השיר מכר סך הכל 3 מיליון עותקים בעולם.