cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הטרדה במקום העבודה
הגדרה
הטרדות במקום העבודה ידועות גם בשמות רבים אחרים: "שוד", "התעמרות במקום העבודה", "טיפול לא נכון במקום העבודה", "תוקפנות במקום העבודה", "התעללות במקום העבודה" ו-"התעללות במקום העבודה" הם שמות נרדפות או משויכים לקטגוריה של הטרדות במקום העבודה. הטרדה במקום העבודה כוללת סוגים שונים של אפליה ופעולות הפרה שאינן מוגבלות לקבוצה ספציפית אחת. ניתן לסווג את סוגי ההטרדות הנרחבות במקום העבודה בצורה רופפת להתעללות רגשית ופיזית. כל הצורות הללו של הטרדה במקום העבודה פונות לקבוצות שונות, כולל נשים, גברים, מיעוטים גזעיים, להט"בים, אנשים עם מוגבלות ומהגרים. בעיקרו של דבר, הטרדה במקום העבודה דורשת הבנה פלורליסטית, מאחר שאי אפשר לתאר אותה בהגדרה אחת קוהרנטית וקונקרטית.
בהכרה בקושי בגיבוש הגדרה אוניברסלית של הטרדה במקום העבודה, הגדיר עזר באופן כללי כי הטרדה במקום העבודה היא.
לדברי רוזה ברוק, הרעיון של הטרדה במקום העבודה מבוסס על שני הנחות יסוד. ראשית, ללא קשר למגדר, גזע, נטייה מינית או כל מאפיין מגדיר אחר, יש לתת לכל אדם את הזכות להיות "חופשי מיחס פוגעני במקום העבודה". חופש מהתעללות ניתנת לאדם כזכות אדם בסיסית, ולכן כל סוג של אי-נוחות או אפליה במקום העבודה מתויג למעשה כהטרדה. שנית, התוצאות מהטרדה במקום העבודה משפיעים על הקורבנות בדרכים מזיקות. אפליה במקום העבודה מפריעה לקורבנות להתקדם בקריירה שלהם, ולהגביל את יכולות הקורבן.
תפיסה מוטעית נפוצה לגבי הטרדה במקום העבודה היא כי הטרדה במקום העבודה היא פשוט הטרדה מינית בהקשר של מקום עבודה. בעוד שהטרדה מינית היא סוג בולט של הטרדה במקום העבודה, מחלקת העבודה של ארצות הברית הגדיר הטרדה במקום העבודה כיותר מאשר הטרדה מינית בלבד: לפיכך, הטרדה במקום העבודה היא קטגוריה גדולה יותר הכילה גם הטרדה מינית.
יאנה קודריאבצבה
יאנה אלכסיינבה קודריאבצבה (ברוסית: Яна Алексеевна Кудрявцева; נולדה ב-30 בספטמבר 1997) היא מתעמלת אומנותית רוסייה. היא אלופת עולם בעלת 16 מדליות, מהן 13 זהב ו-3 כסף, אלופת אירופה בעלת 13 מדליות זהב וסגנית אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016).
קודריאבצבה מחזיקה בשיא כמתעמלת הצעירה ביותר שניצחה באליפות העולם בקרב-רב בגיל 15. שברה שיא נוסף באליפות העולם 2014 כמתעמלת הצעירה ביותר שניצחה בתחרות הקרב-רב בגיל 16, בניקוד 75.266 נקודות, שמהווה שיא בפני עצמו. באליפות אירופה 2015 שברה את השיא של עצמה בתוצאה של 76.100 נקודות בקרב-רב (הציון הגבוה ביותר אי פעם במערכת השיפוט מהשנים 2013–2016).
היא מתאמנת בהדרכתה של אירנה וינר.
ביוגרפיה
אביה של קודריאבצבה, אלכסיי קודריאצב הוא שחיין אולימפי בעל מדליית זהב אולימפית במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (ברצלונה 1992). אמה, ויקטוריה חריטונובה.
ילדותה
אביה של קודריאבצבה שלח אותה לעסוק בהתעמלות כשהייתה בת ארבע כדי לשפר את הגמישות, היציבה וצורת הגוף. הופעת הבכורה הבינלאומית שלה הייתה כשהשתתפה בתחרות לנוער בפינלנד ב-2007. היא זכתה בתחרויות זוטרות (לנוער) ברוסיה, כולל אליפויות זוטרות לאומיות בשנת 2009 דמיטרי, 2011 סמארה וב-2012 בקאזאן.
חיים אישיים
ב-2018 התחתנה עם שחקן הוקי. בסוף אותה השנה נולדה בתם המשותפת.
מרי מרגרט יומס
מארי מרגרט יומס (באנגלית: Mary-Margaret Humes; נולדה ב-4 באפריל 1954) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
יומס נולדה בניו יורק. בשנת 1973, כשהייתה בת 19 התחרתה בתחרות יופי מקומית בניו יורק ושנתיים לאחר מכן, ב-1975 נבחרה למיס פלורידה, בטקס מיס ארצות הברית נבחרה לסגנית שלישית.
ב-1981 שיחקה בסרט "ההיסטוריה המטורפת של העולם". היא נודעה מתפקידה כגייל לירי, אמו של דוסון לירי (ג'יימס ואן דר ביק) בסדרת הנעורים המצליחה "דוסון קריק". בנוסף לכך היא שיחקה בסדרות הטלוויזיה "מרפי בראון", "האנטומיה של גריי", "הלוחשת לרוחות" ו-"מחשבות פליליות".
מוריס סלים
ביוגרפיה
סלים נולד בכפרשימה שבמחוז הר הלבנון ב-5 בפברואר 1954. משפחתו משתייכת לקהילה הנוצרית-אורתודוקסית בלבנון. ב-1975 התגייס לצבא לבנון ולמד במכללה הצבאית הלבנונית ולאחר מכן במכללה הצבאית האמריקנית בפורט לינוורת'. הוא שירת בצבא במשך ארבעים שנים, הגיע לדרגת בריגדיר וזכה בעיטורים רבים. בתפקידו האחרון שימש כמפקד בית החולים הצבאי החל משנת 2009. ב-2012 הוא פרש מהצבא, וב-10 בספטמבר 2021 מינה אותו ראש הממשלה נג'יב מיקאתי לשר ההגנה. ב- 10 לאוגוסט 2023 ניצל מניסיון התנקשות, כאשר קליעים חדרו למכוניתו.
בת' ראולי
בת' אן ראולי (באנגלית: Beth Ann Rowley; נולדה ב-10 באוקטובר 1981) היא זמרת-יוצרת בריטית.
ביוגרפיה
ראולי נולדה להורים בריטים בלימה, פרו. בגיל צעיר חזרה משפחתה לבריטניה והשתקעה בבריסטול. בשנת 2000 החלה לשתף פעולה עם הסקסופוניסט בן קאסל וליצור שירים משלה. היא הוציאה מספר סינגלים ואף שיתפה פעולה עם מספר אמנים אחרים, כגון להקת "Crowded House" ו"דיוק ספיישל". ב-2007 הוציאה את אלבומה הראשון "Violets". ב-3 במרץ 2008 הוציאה את הסינגל "Oh My Life" שהפך ללהיט בבריטניה. ב-19 במאי של אותה שנה הוציאה את אלבומה השני, "Little Dreamer", שהגיע למקום השישי במצעד האלבומים הבריטי. באותה שנה יצרה את השיר "Careless Talk", ששימש כשיר הנושא של הסרט "קצה האהבה". ב-2009 הייתה מועמדת לזכייה בפרסי המוזיקה הבריטית בקטגוריית אמנית הסולו הבריטית הטובה ביותר. באותה שנה הופיעה בסרט "לחנך את ג'ני". ב-2013 הוציאה את אלבומה השלישי, "Wretched Body". שירה "I Walk Beside You" שימש כנעימת הפתיחה של הסדרה "סטרייק". ב-2018 יצא אלבומה הרביעי, "Gota Fría".
אנה פאולה ולדאו
אנה פאולה משאדו ולדאו בסה (בפורטוגזית: Ana Paula Machado Valadão Bessa; נולדה ב-16 במאי 1976) היא זמרת-יוצרת ברזילאית, סולנית להקת הפופ רוק הנוצרי דיאנטה דו טרונו.
ביוגרפיה
ולדאו היא בתו של הכומר מרסיו ולדאו, מכנסיית הענק הבפטיסטית לגואיניה בבלו הוריזונטה שבברזיל. בצעירותה השתתפה במספר הרכבים מוזיקליים. היא החלה ללמוד משפטים באוניברסיטה המקומית בעירה, אך עזבה ב-1996 ועברה ללמוד במכון "כרייסט למען האומות" בדאלאס, טקסס שבארצות הברית. עם שובה התגייסה ליוזמת אביה, להקים להקה שתאסוף כסף לצדקה למען ילדי הודו, והוציאה אלבום בכורה עם הלהקה שהוקמה, "דיאנטה דו טרונו", ב-1998. לאור הצלחת האלבום, היא המשיכה להוציא אלבומים רבים נוספים עם הלהקה, חלקם בהופעות חיות שזכו לקהל רב. ולדאו ולהקתה זכו בכ-32 פרסים שונים לאורך שנות פעילותם.
נישאה בשנת 2000 לכומר גוסטב בסה, ונולדו להם שני בנים.
גביע הנשיא
{{פירושונים|
ראו גם
}}
לאשקו
לאשקו (בסלובנית: Laško) הוא יישוב קטן במחוז (Savinjska) שבמרכז סלובניה, כ-10 קילומטרים דרומית לעיר צליה. היישוב ממוקם בשטח שטיריה תחתית ההיסטורית, שהיא אחת מ-4 דוכסויות של האימפריה האוסטרו-הונגרית. הנהר "סביניה" (Savinja) זורם דרך היישוב.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת באזור בחודש ינואר היא מעט מתחת לאפס, הטמפרטורה הממוצעת בחודש יולי מגיעה ל-20 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית היא 1169.3 מ"מ, הסתיו מאופיין בגשמים ממושכים. השלג יורד מהמחצית השנייה של אוקטובר עד אמצע אפריל.
תחבורה ופנאי
בעיירה קיימת תחנת רכבת המקשרת אותה עם שאר אזורי המדינה. ובנוסף קיים בית מלון גדול על שפת הנהר שהוא חלק מאתר נופש ובריאות הכולל ספא.
העיירה ידועה בעיקר אודות ל"פיבוברנה לאשקו", מבשלת בירה מקומית מפורסמת, המייצרת בין היתר את "בירה לאשקו" מאז שנת 1825. המבשלה היא נותנת החסות העיקרית לקבוצת כדורסל ייצוגית של היישוב זלטורוג לאשקו, המתמודדת בליגה הבכירה בסלובניה.
בתאריכים 10-14 בחודש יולי בכל שנה, נערך בלאשקו "פסטיבל בירה ופרחים", בו מקושטת העיירה כולה בזרי פרחים תוצרת מקומית, בתוספת מוזיקה, זיקוקים ובירה מקומית.
תמונות מהעיירה
הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה
הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית ומדינות ההסכמה המכונה גם "הסכם שביתת הנשק של קומפיין" היה הסכם שביתת נשק, שנחתם בקרון הרכבת של קומפיין, שביער קומפיין סמוך לקומפיין, מצפון-מזרח לפריז. ההסכם סיים את מלחמת העולם הראשונה והיה ההסכם האחרון שנחתם בין מדינות ההסכמה לבין היריב האחרון שנותר להם, האימפריה הגרמנית. ההסכם נחתם ב-11 בנובמבר 1918 בשעה 5:45 בבוקר על ידי גנרליסימו של צבאות מדינות ההסכמה, פרדיננד פוש.
ההסכם נכנס לתוקף בשעה 11:00 של אותו יום. התנאים בהסכם הוכתבו בעיקר על ידי פוש וכללו הפסקת פעולות האיבה ההדיות, נסיגת הכוחות הגרמנים מחבל הריין, שחרור שבויי מלחמה, קרקוע המטוסים וספינות המלחמה הגרמניים. מלבד זאת הוחלט לא לשחרר שבויים גרמנים ולא להרפות את המצור הימי על גרמניה.
על אף ששביתת הנשק הזו סיימה את הלחימה בחזית המערבית, הוחלט להאריך שלוש פעמים את תוקף ההסכם, עד שנחתם חוזה ורסאי ביוני 1919.
רקע
ב-29 בספטמבר, הודיעו אנשי האוברסטה הרסלייטונג (שהיו למעשה הפיקוד העליון של צבא הקיסרות הגרמנית) לקיסר גרמניה, וילהלם השני ולקנצלר, גאורג פון הרטלינג כי אין תקווה לצבא הגרמני והוא קרוב יותר מתמיד לתבוסה צבאית, הרמטכ"ל, אריך לודנדורף טען כי הוא לא יכול להבטיח שחייליו שבחזית יוכלו להחזיק מעמד עוד שעתיים ודרש מחבריו שתוגש בקשה למדינות ההסכמה להפסקת אש מידיית. בנוסף לכך, הוא המליץ לקבל את דרישותיו העיקריות של נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון (דרישות שנודעו בשם "ארבע עשרה הנקודות"), וילסון דרש שתוקם ממשלה דמוקרטית בתקווה כי ממשלה שכזו תהיה יותר נוחה בעת שיחות השלום. דרישה זו איפשרה למעשה להציל את המוניטין של הצבא הקיסרי ולהעביר את האחריות על הכניעה והשלכותיה לפרלמנט הגרמני והמפלגות שבו.
באוקטובר 1918 מונה מקס פון באדן להיות קנצלר גרמניה לאחר שהחליף את הרטלינג וזאת כדי שהגרמנים יוכלו לנהל יותר טוב את המשא ומתן (ולמעשה ככה הגרמנים קיימו את אחד מהנקודות שהציב וילסון). לאחר שהאחרון שוחח עם הקיסר, וילהלם השני העבירה ממשלת גרמניה מסר לנשיא וילסון כי ברצונם לנהל משא ומתן על בסיס התנאים שהציב בנאום "ארבע עשרה הנקודות", אך וילסון רמז שההתפטרות של וילהלם השני נחוצה על מנת שתושג התקדמות במשא ומתן ואף הציב את ההתפטרות כתנאי מקדים למשא ומתן שכזה. מלבד זאת, וילסון דרש שהגרמנים יסוגו מכל השטחים שכבשו במלחמה ויפסיקו את הפעלת הצוללות של הצבא. ב-23 באוקטובר שחררה ארצות הברית מסר בו טענה כי "אם ממשלת ארצות הברית חייבת להתמודד עם אנשי הצבא והאוטוקרטיים של גרמניה, עליה לא לדרוש משא ומתן בשביל שלום אלא להיכנע.
בסוף אוקטובר 1918 הרמטכ"ל לודנדורף הכריז על תפנית ושינוי העמדה הגרמנית בעניין המשא ומתן, לודנדורף טען כי תנאי מדינות ההסכמה אינם מקובלים עליו ואף דרש לחדש את המלחמה שהוא עצמו תיאר אותה כ"אבודה" חודש לפני כן. חרף ההכרזה של האחרון מרבית החיילים הגרמנים היו לחוצים ודרשו לחזור הביתה, בעלי בריתם של הגרמנים (שאר מעצמות המרכז) נכנעו ואם לא די בכך, חיילים רבים החלו לערוק למדינות ההסכמה. בעקבות כך לודנורף התפטר והוחלף על ידי וילהלם גרנר. ב-5 בנובמבר הסכימו מדינות ההסכמה לנהל משא ומתן אך כעת הוסיפו דרישה לפיה על גרמניה לשלם להם פיצויים.
מכשול נוסף שעמד בפני הצדדים ואף גרם לעיכוב של חמישה שבועות הייתה העובדה שממשלת בריטניה, ממשלת צרפת וממשלת איטליה לא רצו לקבל את "ארבע עשרה הנקודות" של הנשיא וילסון. בנוסף לכף הצרפתים, הגרמנים והאיטלקים חשבו שוילסון הבטיח שהדה-מיליטריזציה שהוצעה על ידי וילסון תהיה מוגבלת למעצמות המרכז בלבד ולא לכלל המדינות שלקחו חלק במלחמה.
המהפכה הגרמנית
בלילה שבין 29 ל-30 באוקטובר התרחש מרד המלחים בקיל, בו מלחים ואנשי תחזוקה של צי הים הפתוח הגרמני שהיו מוצבים בספינות ובמתקני חוף בנמל קיל ובעיר. המרד התפשט ברחבי גרמניה, והיה חוליה בשרשרת המאורעות שהובילו בסופו של דבר את המהפכה ששמה קץ למשטר הקיסרי וגרמו את כניעת גרמניה.
המהפכה הגיעה לשיאה כאשר ב-9 בנובמבר 1918 מסר הקנצלר פון באדן את תפקיד הקנצלר למנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, פרידריך אברט. גם מפלגתו של אברט וגם מפלגת המרכז הגרמנית היו מיוצגות היטב ברייכסטאג וקראו למשא ומתן על שלום כבר ב-1917. הנוכחות הבולטת שלהם במשא ומתן תגרום לרפובליקת ויימאר להיראות חלשה ולא לגיטימית בעיני הגורמים הימניים והמיליטריסטים שבגרמניה.
תהליך משא ומתן
הסכם שביתת הנשק היה תוצאה של תהליך מהיר ונואש, המשלחת הגרמנית יצאה ב-6 בנובמבר מספא שבבלגיה למסע רכבת בן 10 שעות לאורך שדות הקטל וההרס של המלחמה. ראש המשלחת היה הפובליציסט והפוליטיקאי, מתיאס ארצברגר. המשלחת הגיעה ב-8 בנובמבר 1918, בבוקר. לאחר הגעת המשלחת הגרמנית הגיעו גם הצרפתים, בהנהגת הגנרל הצרפתי, פרדיננד פוש. פוש נסע ברכבת פרטית וקרון הרכבת שלו עצר ביער קומפיין, שבו לבסוף נחתם ההסכם. לימים, בשנת 1940 בחר אדולף היטלר מטעמים סמליים לחתום ביער זה גם על הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת.
הקנצלר פון באדן הופיע רק פעמיים בכל שלושת הימים של המשא ומתן, ביום הראשון הוא בא לקרון ושאל את הגרמנים והלך מיד לאחר מכן, ביום האחרון הוא הגיע בשביל לדאוג לחתימות על ההסכם. הגרמנים קיבלו את רשימת הדרישות של בעלות הברית. שביתת הנשק הסתכמה בפירוז גרמני מוחלט (ראו רשימה בהמשך) עם מעט הבטחות שנתנו מדינות ההסכמה בתמורה. המצור הימי על גרמניה לא הוסר לחלוטין עד שניתן היה להסכים על תנאי שלום סופיים.
למעשה, כמעט ולא היה משא ומתן אמיתי. הגרמנים הצליחו לתקן כמה דרישות שלטענתם היו לא ריאליות, כמו הארכת לוח הזמנים לנסיגה הגרמנית מהשטחים שכבשו במלחמה. על אף שהם הכריזו בפרהסיה שהם מוחים על התנאים הטובים של מדינות ההסכמה ועל חומרת התנאים שהוטלו על גרמניה, מצבם לא איפשר להם לא לחתום. ב-10 בנובמבר 1918 הציגו הגרמנים לקבוצת עיתונאים מפריז, באותו יום פאול פון הינדנבורג, מפקד צבא הקיסרות הגרמנית הורה לקבינט הגרמני לאשר את הסכם שביתת הנשק גם אם לא יהיה ניתן לשפר את התנאים שהציבו מדינות ההסכמה.
הסכם שביתת הנשק נחתם בשעה 5:00 ב-11 בנובמבר 1918, הפסקת האש נכנסה לתוקף בשעה 11:00 (השעה ה-11 ביום ה-11 בחודש ה-11). שביתת הנשק הוארכה שלוש פעמים לפני שאושר סוף סוף חוזה השלום, "חוזה ורסאי".
כיבוש חבל הרייך
כיבוש חבל הרייך התרחש בעקבות שביתת הנשק. הצבאות הכובשים כללו כוחות אמריקאים, בלגים, בריטים וצרפתים.
תנאים
בין 34 סעיפיו, שביתת הנשק הכילה את הנקודות העיקריות הבאות:
2. החזית המזרחית והחזית המזרח אפריקאית
מורשת
חגיגות שביתת הנשק הפכו למרכז הזיכרונות ממלחמת העולם הראשונה, אומות רבות בנו אנדרטאות לזכר המתים ולחיילי המלחמה, אומות רבות מנציחות את היום בשמות שונים, כך למשל בארצות הברית יום שביתת הנשק נקרא "יום הווטרנים", במדינות חבר העמים הבריטי היום נקרא בפשטות "יום שביתת הנשק" ואילו בפולין זה יום העצמאות.
אגדת הסכין בגב
מקור האמונה הזו הוא במפקדי הצבא הגרמני בזמן המלחמה, פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. לצבא הגרמני היה קושי להודות בתבוסה ולכן חיפשו להטיל את האשמה על גורמים אזרחיים וכך בעת מתן עדות בפני ועדת חקירה של הרייכסטאג, הם אמרו כי כניעת גרמניה הייתה בגלל "תקיעת סכין בגב" שביצעו גורמי שמאל (ובמשתמע אף יהודים) ושהצבא הגרמני מעולם לא הובס בקרב. הייתה זאת דרך להסביר את התבוסה במלחמה, אולם במציאות הצבא הגרמני הוא אשר המליץ על כניעה והעדיף שהחרפה תיפול על ראש הסוציאל-דמוקרטים שבלית ברירה הקימו ממשלה חדשה בשנת 1918.
סידר סיטי
סידר סיטי (אנגלית: Cedar City) היא עיר במחוז איירון שבמדינת יוטה שבארצות הברית. היא שוכנת 400 ק"מ דרומית לסולט לייק סיטי ו-290 ק"מ צפונית ללאס וגאס. העיר היא ביתה של אוניברסיטת דרום יוטה. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, אוכלוסיית העיר מונה 28,857 בני אדם.
היסטוריה
העיר יושבה בסוף שנת 1851 על ידי מורמונים שמקורם מפרוואן שביוטה, שנשלחו במטרה להקים אתר לעבודות ברזל. האתר קיבל את השם "פורט סידר" או "סידר סיטי" על שם העץ המקומי (ארז, באנגלית נקרא Cedar. למעשה לא היה זה ארז כלל אלא ערער). שתי קבוצות של גברים בהנהגתו של הנרי לנט הגיעו למקום ב-11 בנובמבר 1851, בעיצומה של סופת שלגים. בשנת 1855 הוקם אתר עבודות חדש במיקום אחר על פי הצעתו של בריגהם יאנג; סידר סיטי של ימינו ממוקמת במיקום זה. סידר הפכה לעיר ב-18 בפברואר 1868.
אתר עבודות הברזל נסגר כבר ב-1858, אולם עבודות כריית הברזל באזור נמשכו עד שנות ה-80 של המאה ה-20. סיום סלילת הרכבת לעיר בשנת 1923 ביססה את האזור כמרכז תיירותי לבאים לפארק לאומי ברייס קניון, פארק לאומי ציון, פארק לאומי גרנד קניון והמונומנט הלאומי סידר ברייקס. העיר הפכה להיות מרכז תיירותי, מסחרי, אקדמי ואמנותי של דרום-מערב יוטה.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2010, בעיר 20,527 בני אדם, 6,486 משקי בית ו-4,682 משפחות. הצפיפות בעיר היא 394.5 לקמ"ר. בעיר 7,100 יחידות דיור. ההרכב הגזעי של העיר הוא 92.06% לבנים, 2.53% אפריקאים-אמריקאים, 1.11% ילידים אמריקאים, 0.47% אסיאתים, 1.65% מגזעים אחרים ו-1.68% ממוצא של שני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מכל גזע מהווים כ-4.14% מהאוכלוסייה.
ההכנסה החציונית של משקי הבית בעיר היא $32,403 וההכנסה החציונית למשפחה היא $37,509. כ-14.5% מהמשפחות ו-22.1% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כשבהם 20.2% מתחת לגיל 18 ו-4.2% בני 65 ומעלה.
גאוגרפיה ואקלים
העיר ממוקמת בדרום-מזרח האגן הגדול, וכ-32 ק"מ צפונה ממדבר מוהאבי. גובהה הוא 1,780 מטר מעל פני הים כך שמזג האוויר בה קריר יותר וצחיח פחות מהשכיח באזור. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2010, שטחה של העיר הוא 52 קמ"ר.
קפה סוסייטי (סרט)
קפה סוסייטי (באנגלית: Café Society) הוא סרט דרמה קומית-רומנטית משנת 2016, אשר נכתב ובוים על ידי וודי אלן. בסרט מככבים ג'יני ברלין, סטיב קארל, ג'סי אייזנברג, בלייק לייבלי, פארקר פוזי, קריסטן סטיוארט, קורי סטול, קלי רורבאך וקן סטוט.
בכורת הסרט הייתה במסגרת פסטיבל קאן ב-11 במאי 2016 והוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-15 ביולי 2016, על ידי אולפני אמזון ו - Lionsgate. הסרט קיבל ביקורות חיוביות וגרף מעל 43 מיליון דולר ברחבי העולם.
עלילה
בובי דורפמן (ג'סי אייזנברג) הוא הבן הצעיר של יהודי העוסק בצורפות בשנות ה-30 של המאה ה-20 בניו-יורק. אחותו הגדולה אוולין נשואה ועובדת בבית הספר כמורה, בעוד אחיו הבכור בן הוא גנגסטר. בובי שמאס בעבודה אצל אביו מחליט לעבור להוליווד, שם הוא עושה שליחויות עבור דודו פיל (סטיב קארל), סוכן שחקנים מצליח.
פיל מכיר לבובי את המזכירה שלו ווני (קריסטן סטיוארט), על מנת שזו תעזור לו להכיר את הוליווד. בובי נמשך לפשטות של ווני וליופייה הרב ונשבה בקסמה. היא דוחה את חיזוריו ומספרת לו שיש לה חבר, עיתונאי בשם דאג. אולם למעשה לווני יש רומן עם פיל אשר הבטיח להתגרש מאשתו ולהינשא לה.
ביום השנה הראשון של ווני ופיל היא נותנת לו מכתב כתוב וחתום על ידי רודולף ולנטינו במתנה. עם זאת, פיל מספר לה שהוא לא יכול להתגרש מאשתו ושעליו לסיים את הרומן. ווני המאוכזבת מתאהבת בבובי והם מתחילים לצאת.
בזמן שיחה עם פיל במשרד שלו, בובי מבחין במכתב של ולנטינו אותו הכיר מסיפור הפרידה של ווני ודאג. מכשהבין שדאג הוא בעצם דודו פיל, הוא מבקש מווני לבחור בינו לבין פיל, וזו בוחרת בפיל.
בובי המאוכזב חוזר לניו יורק, שם הוא מתחיל לנהל מועדון לילה עם אחיו. המקום הופך עד מהרה למקום מפגש של עשירים ובעלי עוצמה, מפוליטיקאים ועד גנגסטרים. בובי פוגש את ורוניקה הייז (בלייק לייבלי) הגרושה במועדון והם מתחילים לצאת ולאחר זמן קצר הם מחליטים להתחתן להקים משפחה.
במהלך ביקור בניו-יורק, פיל וווני הנשואים באושר מבקרים במועדון בלילה ופוגשים את בובי. למרות שבובי נרתע תחילה מכך שווני השתנתה עד מאוד, הם מציתים מחדש את החברות שלהם ומתנשקים ב"סנטרל פארק".
בעקבות הרשעה ברצח, בן נשלח אל הכיסא החשמלי ובובי נשאר לנהל את מועדון הלילה לבדו. הפרסום בעקבות עונשו של אחיו מקדם את מועדון הלילה, ובובי נוסע ללוס אנג'לס כדי לשקול פתיחה של מועדון גם בהוליווד. הוא בסופו של דבר מחליט לוותר על הרעיון, אבל לפני שהוא עוזב הוא וווני אוכלים ארוחת צהריים יחד בה היא מציינת בפניו כי היא ופיל עתידים לבקר בניו יורק, אך שניהם מחליטים כי עדיף שלא יראו יותר אחד את השני.
מספר חודשים אחר כך, בערב ראש השנה האזרחית בובי בניו יורק בחגיגות במועדון שלו וווני עם בעלה במסיבת בית בהוליווד. כל אחד עם בן זוגו, אך שניהם נראים מהורהרים, כנראה, חושבים עדיין על האהבה שהשאירו מאחוריהם.
צילום
צילום הסרט החל ב-17 באוגוסט 2015 באזור לוס אנג'לס. ב-8 בספטמבר 2015 עבר הצילום לניו יורק, שם צולם בברוקלין. וודי אלן השתמש לראשונה בצילום דיגיטלי, באמצעות מצלמת Sony CineAlta F65.
הפצה
בפברואר 2016, רכשו אולפני אמזון את זכויות ההפצה של הסרט. במרץ 2016, הסרט נבחר לפתוח את 2016 פסטיבל קאן. הסרט גם פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סיאטל ב-19 במאי 2016. Lionsgate בשיתוף פעולה עם אמזון הפיצו את הסרט ב-15 ביולי 2016 בהפצה מוגבלת וב-29 ביולי בהפצה רחבה.
קופות
הסרט יצא בחמישה אולמות קולנוע ב-15 ביולי 2016 וגרף $355,000 בשבוע הפתיחה; 71,000$ בממוצע לכל אולם, הממוצע הגדול ביותר ב-2016.
ביקורות
הסרט זכה לביקורות חיוביות רבות ממבקרים. באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לדירוג חיובי של 79%, על בסיס 80 ביקורות עם ממוצע דירוג של 6.3/10. באתר Metacritic הסרט קיבל ציון של 67 מתוך 100 בהתבסס על 27 מבקרים.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
אוניברסיטת פרם
אוניברסיטת פרם (רשמית אוניברסיטת המחקר הלאומית הממלכתית של פרם; ברוסית: Пермский государственный национальный исследовательский университет) מהעיר פרם, שבמחוז פרם, רוסיה. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1916 והיא אחת האוניברסיטאות הוותיקות ביותר בשטחי אורל ובמזרח רוסיה.
היסטוריה
אוניברסיטת פרם נוסדה ב־14 באוקטובר 1916, כסניף של אוניברסיטת סנקט פטרבורג בעיר פרם. החלטה זו של ממשלת האימפריה הרוסית תאמה את האסטרטגיה שלה לפיתוח המחוז הכלכלי של אורל. הרעיון של הקמת מרכז להשכלה גבוהה באזור הרי אורל נתמך על ידי דמיטרי מנדלייב, אלכסנדר פופוב, אלכסיי דניסוב-אוראלסקי ואישי ציבור נודעים אחרים.
ב-14 ביולי 1917: אוניברסיטת פרם אורגנה כמוסד נפרד להשכלה גבוהה, בצו הממשלה הזמנית הרוסית. עם זאת לאחר התפרקות ברית המועצות הוחלט בספטמבר 1934 לשנות את שם האוניברסיטה לאוניברסיטת פרם על שם מקסים גורקי.
ב-1940 האוניברסיטה הפכה לאוניברסיטת מולוטוב, עם שינוי שם העיר למולוטוב על שם ויאצ'סלב מולוטוב. אך ב-1957 העיר החזירה את שמה ההיסטורי וכך גם האוניברסיטה.
לאחר התפרקות ברית המועצות, באפריל 1994 האוניברסיטה הפכה לאוניברסיטה הממלכתית של פרם וזה היה שמה הרשמי. ביולי 2011, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב יזם רפורמה באוניברסיטאות הפדרליות במדינה והאוניברסיטה משנה את שמה ל"אוניברסיטת המחקר הלאומית הממלכתית של פרם" ובכך זוכה לתקצוב נרחב.
ירי המוני אירע באוניברסיטה ב־20 בספטמבר 2021, שהביא למות 6 סטודנטים.
פקולטות ושיתוף פעולה בינלאומי
הפעילות האקדמית מתנהלת על ידי 1,229 חוקרים (2009), כולל 164 רופאים למדעים, פרופסורים ו־480 דוקטורנטים למדעים. הצוות האקדמי כולל 4 אקדמאים ו-3 חברים באקדמיה הרוסית למדעים, 10 אקדמאים מחזיקים במעמד של פרופסור מצטיין באוניברסיטת פרם.
ידידיה יצחקי
ידידיה יצחקי (נולד ב-31 במאי 1929) הוא אדריכל, חוקר, מבקר ספרות ישראלי.
ביוגרפיה
ידידיה יצחקי נולד בירושלים. אביו, דוד פישמן, עלה ב-1920 מהעיירה האוקראינית אנופול, עירו של הצדיק החסידי רבי זושא מאניפולי. אמו, חנה לבית פיקרסקי, הייתה ממשפחה "ליטאית" מן היישוב הישן, שהתיישבה בירושלים בראשית המאה ה-19. נישואיה עם "חסיד" שהוא גם "חלוץ" לא נתקבלו בעין יפה. ההורים פתרו את בעייתם בפרישה מהחברה החרדית, ולכן גם שינו את שם המשפחה ליצחקי. אביו עסק בהנדסת בניין. אחיו הבכור, יהושע יצחקי, היה גאולוג ומרצה באוניברסיטת תל אביב. אחיו הצעיר, יצחק, היה בין מייסדי קיבוץ מעיין ברוך ואיש עסקים.
במלחמת העצמאות שירת בחטיבה 2, בחזית הצפון.
למד אדריכלות בטכניון בחיפה, ועבד כאדריכל. תכנן ובנה עשרות בתי מגורים ובנייני ציבור, בעיקר בתל אביב, בהם "מעונות גדי", בית דירות חדשני, מודולרי, שמאפשר תכנון פנים גמיש.
בשנות ה–40 לחייו עשה תפנית חדה והתחיל בלימודי ספרות עברית וכללית באוניברסיטת בר-אילן, קיבל תואר דוקטור והתמנה למרצה בחוג לספרות עברית. בראשית שנות ה-80 מילא, ביחד עם רעייתו רינה, שליחות חינוכית במכללת שז"ר בבואנוס איירס, ארגנטינה. בראשית שנות ה-90 הוזמן להרצות באוניברסיטת נטאל בדרבן, דרום אפריקה, במחלקה ללימודי יהדות וספרות עברית.
פרסם מחקרים רבים בספרות עברית, בספרות משווה, בחקר היהדות ותרבות אירופה.
ביוזמתו ובעריכתו נוסד כתב-העת "עלי-שיח" בשיתוף עם החוגים לספרות של ברית התנועה הקיבוצית. היה מרכז מכון קורצווייל לחקר הספרות העברית באוניברסיטת בר-אילן, וחבר מערכת כתב-העת של האוניברסיטה "ביקורת ופרשנות".
נשוי לרינה, מדריכה פדגוגית בסמינר הקיבוצים, ואב לשניים: טל יצחקי, מעצבת תיאטרון, מתרגמת, ומנהלת האקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב, ורביב יצחקי, פרסומאי בכיר ומחבר הרומן "קונוורז'ן". חתנו הוא איש התיאטרון אברהם עוז.
ולרי בלום
ולרי בלום (באנגלית: Valerie Bloom; נולדה בשנת 1956, ג'מייקה) היא סופרת ילדים בריטית ילידת ג'מייקה.
קריירה
ולרי בלום נולדה בג'מייקה למשפחה ברוכת ילדים כילדה התשיעית. בשנת 1979 היא עברה לאנגליה. בלום למדה באוניברסיטת קנט בה קיבלה תואר באנגלית ובלימודי אפריקה והאיים הקריביים. בהמשך היא סיימה לימודי תואר שני.
ולרי בלום פרסמה בתחילת הקריירה הספרותית שלה מספר ספרי אוסף סיפורים במהלך שנות ה-80. בשנת 1997 היא כתבה ספר שירה לילדים Fruits שזכה בפרס נסטלה. באותה שנה הספר קיבל גם Américas Award.
בשנת 2003 היא פרסמה את רומן הראשון שלה Surprising Joy בהוצאת מקמילן ספרי ילדים. בשנת 2007 היא פרסמה באות ההוצאה לאור רומן נוסף The Tribe.
בשנת 2008 ולרי בלום התקבלה למסדר האימפריה הבריטית.
ולרי בלום ממשיכה לכתוב שירים לילדים ומוציאה ספרים מאוירים. בסך הכול היא כתבה מעל ל-10 ספרים.
הפארק הלאומי לורנץ
גאוגרפיה, גאולוגיה ואקלים
ב-1919 הכריזה ממשלת הודו המזרחית ההולנדית על הקמת המונומנט הטבעי לורנץ, שהשתרע על פני 3,000 קמ"ר. ב-1978 הכריזה ממשלת אינדונזיה על 21,500 קמ"ר כשמורת טבע. הפארק הלאומי הוקף ב-1997, על פני 25,056 קמ"ר. כעבור שנתיים הוכרז הפארק כאתר מורשת עולמית, למעט שטח בגודל 1,500 קמ"ר שלא נכלל בשל עבודות הכרייה המתבצעות בו.
הפארק מחולק לשתי ביומות: שפלה ואזור גבוה. אזור השפלה נמצא בדרום הפארק, והוא מורכב מביצות רחבות שגובלות בביצות מנגרובים המגיעות עד לים אראפורה. האזורים הגבוהים של הפארק נמצאים בחלקו הצפוני, ובהם נכללים 210 קילומטרים מתוך 692 קילומטרים של רכס מאוקה (Maoke), שבו נמצאים ההרים הגבוהים ביותר באוקיאניה. קטע הרכס שבגבולות הפארק מתחלק לשני רכסים בעלי שמות עצמאיים: ג'איאוויג'איה (במלאית "ניצחון הניצחונות") וסודירמאן על שמו של הרמטכ"ל הראשון של צבא אינדונזיה. הקרקע של הפארק מתחלק לתשע קבוצות עיקריות: ביצות חופים, ביצות כבול, חופים, טראסות מקוטעות, מדרונות הרים, מניפת סחף, עמקים מעוקלים, עמקי סחף, ופסגות אלפיניות. העמקים שבפארק נחצבו על ידי הנהרות הזורמים מראש ההרים לאורך מישורי הסחף הרחבים, ומימיהם מוליכים משקעים שמהם נבנה חוף הים. כיוון שחוף הפארק אינו מישורי באופן מלא נוצר מפל מליחות בקרקע המגיע עד למניפת הסחף של הפארק, ומפל זה משפיע על אופי המערכת האקולוגית ותלוי גם במקווי המים שבפארק.
הנקודה הגבוהה ביותר ברכס סודירמן היא גונונג דאאם (4,922 מטרים), והנקודה הגבוהה ביותר ברכס ג'איאוויג'איה היא פסגת טריקורה, ראשי תבות של "טרי קומנדו רא'יאת" (4,730 מטרים). הנקודה הגבוהה ביותר בפארק כולו היא פסגת פירמידת ג'איאקסומה (במלאית: "פרח הניצחון" בהפוך סדר המלים) שבהר פונצ'אק ג'איה, המתנשאת לגובה של 5,030 מטרים. ההרים שבפארק נוצרו בעקבות התנגשויות בין הלוח האוסטרלי והלוח הפסיפי, שהרימו סלעים מותמרים מהקרטיקון ומהאאוקן. במהלך ההתנגשויות נוצרו העתקים שדרכם עברו סלעי יסוד כגון נחושת וזהב. במהלך הפלייסטוקן התרחשה פעילות טקטונית שכללה, בין היתר, התרוממות נוספת של הרים וירידה של גובה פני הים, ובאופן זה נוצרה הטופוגרפיה הנוכחית של הפארק. במזרח הפארק שוכן עמק נהר באליים, שמהווה דוגמה לטופוגרפיית אבן הגיר המחוספסת וקרסט אבן חול, ויש בו גם מערות רבות שבהן התגלו שרידי מאובנים של צמחים ושל בעלי חיים, שמהם הצליחו ללמוד על התפתחות הסביבה הטבעית בפפואה.
קטע הרכס שבאזור הר פונצ'אק ג'איה מכוסה בקרח, והוא אחד מארבעת ההרים היחידים באזור קו המשווה של כדור הארץ שיש בהם קרח, אם כי הקרחונים שבפארק נמסים בהדרגה. שדות השלג העיקריים מורכבים מחמישה שדות קרח בשולי פונצ'אק ג'איה. ב-1936 השתרע הקרח על פני 13 קמ"ר, וב-1999 נותרו רק 3 קמ"ר של קרח.
האי פפואה שוכן באזור המאופיין באקלים טרופי לח. כמות המשקעים השנתית הממוצעת בהרים היא בין 3,500 ל-5,000 מילימטרים, ובאזורי השפלה היא בין 3,160 ל-4,000 מילימטרים. מבחינת משטר הרוחות הרוח היא לכיוון מערב בין אוקטובר למרץ, ולכיוון מזרח בין אפריל לספטמבר. הטמפרטורה הממוצעת היא בין 29 ל-32 מעלות צלזיוס, והחל מגובה 4,800 מטרים היא יורדת מתחת לנקודת הקיפאון. החל מגובה 3,800 מטרים יורד שלג בשעות הבוקר המוקדמות, ורק בפונצ'אק ג'איה יש שלג וקרח קבועים.
פאל ליגטי
פאל ליגטי (במקור לוי, בהונגרית: Ligeti Pál; בודפשט, 29 במאי 1885 – בודפשט, 23 ביוני 1941) היה אדריכל, צייר, פילוסוף, סופר אמנות יהודי-הונגרי.
הפארק הלאומי לורנץ
פלורה ופאונה
אזור הפארק הלאומי מאופיין במגוון ביולוגי גבוה. ההרים הגבוהים והמושלגים יוצרים מחסום גאוגרפי שהגביר את הספציאציה ואת האנדמיות המקומיות. הפלורה של הפארק מחולקת לחמש קבוצות: צמחיית שלג, צמחייה אלפינית, צמחייה תת-אלפינית, צמחייה הררית וצמחיית שפלה. צמחיית שפלת החוף מחולקת לחמישה אזורי משנה לפי גובה פני הים: מניפת סחף (50 - 150 מטרים), ביצות כבול (3 - 50 מטרים, רצועות מעוקלות (0 - 25 מטרים), חוף הים עצמו (0 - 4 מטרים) וביצות גאות ושפל (0 - 1 מטר). ביצות הגאות ושפל הבוציות הן בית גידול עבור קהילות מנגרובים המשתרעות על פני 3,015 קמ"ר. הצמחייה הקרובה ביותר לחוף היא בעיקר עשב, וממדי הצמחים גדולים יותר ככל שמתקרבים אל ההרים. ביצות הכבול הקבועות והעונתיות והיערות הסמוכים להן משתרעות על פני שטח כפול מזה של ביצות המנגרובים, והן מגיעות עד לעומק של 50 קילומטרים במערב הפארק ולעומק של 80 קילומטרים במזרחו. החל מ-25 עד 100 מטרים מעל גובה פני הים נמצאים עמקי הסחף, והצמחייה המתפתחת למרגלות הגבעות אופיינית לגובה של 50 עד 150 מטרים מעל גובה פני הים. גובה הצמחייה באזור זה עשוי להגיע עד ל-50 מטרים. בגובה של 100 עד 650 מטרים גדלה צמחיית יער על הטראסות המבותרות, והיא נבדלת מיערות הסחף בכך שהיא פחות מגוונת ויותר צפופה.
פאל ליגטי
ביוגרפיה
פאל לוי נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של וילמוש ליגטי (לוי) (1850–1932), סוכן מניות, סוחר בניירות ערך בבורסה, ושל אנה הירשלר (1863–1945). ב-1903 למד ציור במושבת האמנים של באיה מארה, ועבודותיו הוצגו גם בסלון הלאומי. מאוחר יותר בחר בקריירה של אדריכל. הוא נרשם לאוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה, וסיים את לימודיו שם. לאחר מכן ב-1911 פתח משרד אדריכלות משלו, שם עבדו במשך זמן מה שני אדריכלים מפורסמים לעתיד פרקש מולנר ומטה מיור וגם אישטוואן ליגטי, צייר זכוכית, עבד שם בין 1923 לבין 1929.
הפארק הלאומי לורנץ
פלורה ופאונה
צמחיית ההרים מחולקת אף היא לחמישה אזורים על בסיס גובה. יער הגשם ההררי הנמוך (650 - 1,500 מטרים) גדל למרגלות הגבעות וההרים, והוא בית גידול עבור 80 סוגים וכ-1,200 מינים של עצים אפיפיטיים. יער העננים (הידוע גם כיער טחב) אופייני לגובה של 1,500 מטרים ומעלה, וגדלים בו בעיקר עצי אשור דרומי. היער ההררי העילי אופייני לגובה של 2,800 עד 3,200 מטרים, והוא מאופיין במינים רבים של מחטניים ובאוכלוסיות צפופות כגון אפיפיטים ומיסקנתוס. החל מגובה של 3,200 מטרים הופכה הצמחייה לתת-אלפינית. היערות הנמוכים יותר גדלים בגבהים של עד 3,650 מטרים ומתנשאים לגובה של עד 15 מטרים, והם אינם מגוונים. בין 3,650 ל-4,170 מטרים גדלים בעיקר עצים ממשפחת האברשיים. הצמחייה האלפינית, שגדלה בטווח שבין 4,170 ל-4,585 מטרים, מורכבת בעיקר משיחים קטנים ומצמחיית טונדרה הררית. החל מגובה של 4,200 מטרים גדלים בעיקר דשא, חזזית ובריופיטים. באזורים המושלגים שבפסגות ההרים כמעט ואין צמחים.
פאל ליגטי
ביוגרפיה
עבודותיו המשותפות עם פרקש מולנר היו (מבחר מבין מבני הוילות):
ליגטי דיבר גם גרמנית וגם צרפתית מצוינות והיה בקיא בתולדות האמנות המודרנית ובתיאוריה של תחום מקצועו, כך שעד מהרה הפך לקול ולדובר של האדריכלות האוונגרדית ההונגרית. כמרצה, הוזמן לסדנאות רבות בנושא אדריכלות חדשה, כולל "חוג אופבואו" (Opbouw=מבנה) ההולנדי. גם העובדה שעמיתו פרקש מולנר עבד בעבר בסדנת ויימאר של ולטר גרופיוס מילאה תפקיד משמעותי בהזמנה זו ולאחר שובו הוביל את הקבוצה ההונגרית של CIAM-Ost כלומר ארגון המשנה של "הקונגרס הבינלאומי לארכיטקטורה מודרנית" (Congrès Internationaux d’Architecture Moderne - CIAM). יחד עם אלפרד פורבאט (מקודם פיכסל) הוא היה חבר בוועדה שניסחה את החלטת ועידת CIAM ב-1937 בפריז על עקרונות האדריכלות העירונית החדשה בקשר עם אמנת אתונה מ-1933. קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
הפארק הלאומי לורנץ
פלורה ופאונה
חלק מבעלי החיים שבפארק נתונים בסכנת הכחדה. האיומים העיקריים על המגוון הביולוגי של הפארק נובעים מבירוא יערות למטרות מסחר, הפיכת יערות למטעים, כרייה, בניית דרכים בלתי חוקיות, ומסחר בלתי חוקי בבעלי חיים. בשטח הפארק יש אוכלוסייה קטנה של כ-6,300 בני אדם, המתחלקים לשמונה שבטים, מתגוררים בכ-60 יישובים קטנים, ומתקיימים ממשאבי הפארק.
פאל ליגטי
הרהוריו הפילוסופיים
על רקע זה, כתביו "לקראת פנתיאון החדש" ו-"Der Weg aus dem Chaos" הם קריאות מפתיעות. קשה לשלב אותם בכתבי התכנות של האדריכלות המודרנית. ספריושל ליגטי שייכים הרבה יותר להקשר אחר. הם שייכים לאותם מחקרי תולדות התרבות שהיו ניסיונות פרשנות מורפולוגית תרבותית מקיפים לשינוי בסגנונות ההיסטוריים. אדולף גלר, פרופסור לארכיטקטורה בשטוטגרט, שהתעניין גם הוא בנושא, שאל ב-1887:
"איזה כוח מניע הוביל ומוביל גם כיום את האדם בהיסטוריה ליצור צורות יפות? ומה מניע את העמים לשנות ללא הירף את הסגנונות בהיסטוריה?"
פאל ליגטי היה עסוק בשאלות דומות כשניסה לתאר את הקביעות של התפתחות האדריכלות בהקשר של השינויים הגדולים בהיסטוריה של האנושות. ברקע עבודתו כבר הכירו מבקרים בני זמנו את תפיסת ההיסטוריה של פילוסוף התרבות הגרמני אוסוואלד שפנגלר.
עבודתו של ליגטי בגרמנית פורסמה על ידי הוצאת Callwey במינכן, שהייתה ידועה בעיקר בתור המוציאה לאור של המגזין Baumeister. קאלווי לא היה פורום לאוונגרד, אלא לשאיפות שמרניות דרום גרמניות. המו"ל שכר את שרותי היסטוריון האמנות הפרופסור לודוויג קאמרר כלקטור של כתב היד של ליגטי. במהדורה הגרמנית אישר ליגטי את האופי התרבותי-פילוסופי של עמדתו, ואף הצהיר הצהרות כלליות יותר בהפצה. הרוח ה"אדריכלית" היא ביטוי לעבודה מתוכננת, של חברה קיבוצית, ואילו העידנים ה"ציוריים" מתאפיינים בהגשמת חופש הפרט, המלווה באנוכיות, חוסר רסן, ריקבון חברתי, מהפכות ומלחמות.
עבודתו של ליגטי היא תוצר אופייני לעניין ה"תרבותי מורפולוגי" של שנות ה-30. העניין המורפולוגי הזה, באופן מעניין, מתחדש היום; די בהתייחסות לטרילוגיית "Sphären" (כדורים) של הפילוסוף הגרמני פטר סלוטרדיק, שכרך השלישי שלה ראה אור לאחרונה. בו הוא מתאר "כדורים", בועות וקצפים לא רק כמטאפורות אלא גם כצורות מורפולוגיות בסיסיות (כדמויות גורל) וגלי ליגטי עדיין מכים גם במונחים כמו "הגל החדש".
צ'ארלס ורדיס
צ'ארלס ורדיס (באנגלית: Charles Vardis; 16 באוקטובר 1985 – 19 בספטמבר 2021) היה כדורגלן גנאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים
ורדיס נולד בגאנה, ושיחק באקרה הארטס אוף אוק מליגת העל הגאנאית במשך חמש עונות. בקיץ 2008 הושאל למכבי הרצליה מהליגה הלאומית, במדיה ערך שלוש הופעות ליגה. הוא שיחק עבור אקרה הארטס אוף אוק גם בליגת האלופות האפריקאית. בקיץ 2009 עבר לניו אדוביאס יונייטד, העולה החדשה לליגת העל הגאנאית.
עדיה גודלבסקי
עדיה גודלבסקי (נולדה ב-1974) היא מלחינה, נבלאית, זמרת, מאלתרת, אמנית מיצג, שחקנית ובמאית ישראלית.
ביוגרפיה
אביה הוא שלמה גודלבסקי, טכנאי הסקות וגרפיקאי ואמה, חיה אסתר, היא אמנית. לעדיה שני אחים ואחות - הרב משה גודלבסקי, מנהל בית ספר, הרב אהד טהרלב, ראש מדרשת לינדנבאום ונעמה שני. עדיה גודלבסקי נולדה וגדלה בירושלים. החלה לנגן בנבל בגיל 11 בהדרכת עדינה הרעוז. למדה בתיכון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובבית ספר הדתי לבנות "פלך" במגמת אומנות. בצה"ל שרתה כמורה חיילת מטעם החברה להגנת הטבע. בתום שירותה הצבאי, החלה ללמוד תיאטרון ומשחק בסטודיו של ניסן נתיב בירושלים וסיימה ב-1999. גודלבסקי המשיכה את לימודי המוזיקה ברימון בית ספר למוסיקה ואצל מורים פרטיים. את לימודי הקומפוזיציה המשיכה אצל עודד זהבי ואריק שפירא.
משנת 2002 גודלבסקי פועלת כיוצרת עצמאית, היא יוצרת ומביימת מיצגים ועבודות לבמה, מלחינה ויוצרת מוזיקה כתובה ומאולתרת; משתתפת כמבצעת ויוצרת בפרויקטים תיאטרליים, מיצגים ומוזיקליים שונים כסולנית ובשיתוף פעולה עם אמנים מתחומים שונים. עבודותיה מוצגות ומושמעות על במות מגוונות בישראל ומחוצה לה.
אלבום הסולו הראשון שלה, "תפר" (2013), לנבל קלטי וקול, אותו הלחינה ובו ניגנה ושרה, יצא בחברת התקליטים 'אינטרוול ריקורדינגס'.
ההשקה התקיימה בבית האמנים תל אביב וכללה הופעה ותערוכה של עבודות של אמנים פלסטיים שונים שהגיבו לאלבום.
אלבום הסולו השני של גודלבסקי, "נכתבת" (2015), כולל לחנים שלה לשירי משוררים ויצא בהוצאה עצמאית. המשוררים הם: דליה רביקוביץ, מאיה בז'רנו, ענבל אשל כהנסקי, מרדכי גלדמן, אורי לוינסון, אלי אליהו, דנה אמיר, חיה אסתר, ללי ציפי מיכאלי, סיגל בן יאיר, צבי גורן, ענת זכריה, ענת לוין ורחל חלפי.
גודלבסקי הייתה חברת פורום המלחינות בישראל (2016-2011). משנת 2011 היא חברת אקו"ם.
היא מורה לחשיבה יצירתית ולמוזיקה ב'מכון לקידום נוער ליצירתיות ומצוינות מיסודה של אריקה לנדאו' (החל משנת 2009), היא מורה למוזיקה במרכזי מחוננים ומצטיינים של משרד החינוך (מאז שנת 2016) ומורה לנבל.
יצירות נבחרות
"שולחן ערוך" (2003) מיצג המשלב טקסט וידאו ותנועה.
גודלבסקי ביצעה ויצרה את הטקסט והתנועה, את הווידאו יצר אריאל עפרון, העריכה המוזיקלית היא של נורי יעקובי ואת התלבושת יצרה מירב אוחיון. מתוך הטקסט של העבודה: ""בליל של יצרימ נוברת בתוכ ערימת מילימ מחפשת פרט כל גופי מתרחק עם הזמנ המקומ והאור לתוכ חלל עם מדרגות תמיד יש את המדרגות מכות יבשות בפינות החדות שלהנ עושה אותנ הר עושה אותנ מדרונ שביל דק של זכרונ....להעריכ ערכ ערוכ השולחנ קיצור שולחנ ערוכ שומ קיצורי דרכ. בית." המיצג נוצר עבור פסטיבל "קולה של המילה" במסגרת הזירה הבין-תחומית, הוצג בתיאטרון החאן בירושלים ובבמת מיצג בתל אביב
"באל"ף סופה שתנוח" (2011-2010)
יצירה בימתית בת חמישים דקות. המבוססת על המיתוס של אורפאוס ואורידקה. אורידיקה עוברת שינוי הדרגתי לאור קשריה ויחסה עם אורפאוס. תמורה שמגיעה לשיא בטקס סיזיפי שבסיומו היא מתפקחת ומחליטה לצאת מהשאול והפעם בלי שהיא תלויה במבטו של אורפאוס. מתוך הפרידה נוצר חיבור חדש. שם היצירה הוא ציטוט משיר של רילקה: (מתוך "הסונטות לאורפאוס", רילקה)
טקסטים: שירים של ריינר מריה רילקה (בתרגום שמעון זנדבנק), ענת שרון בלייס וליליאן דבי גורי, יצירה, בימוי וביצוע: עדיה גודלבסקי; מוזיקה: אלפונס הסלמנס, עדיה גודלבסקי. מוזיקה אלקטרונית וביצוע חי: דניאל דוידובסקי; עיצוב תאורה: עומר שיזף; ליווי אמנותי: לילך דקל אבנרי בימוי וצילום וידאו ארט: אמנון וינר עריכת וידאו ארט: אסי לנץ. הועלתה בתיאטרון תמונע.
"פרטי" (2014). יצירה לקול, נבל, כינור ומיצב תמונות.
מאת : עדיה גודלבסקי פרק ראשון - תת-מודע פרק שני - מודע בפרק הראשון מרחב התת מודע בא לידי ביטוי באלתור המוזיקלי, בנגינה בנבל. האלתור מובל על ידי דימוי וויזואלי מוזיקלי ורגשי מתוך ההתרחשויות שנראות ונשמעות בחלומות של גודלבסקי. ההתרחשויות קורות כל פעם במקום אחר, כמו מצלמה המצלמת את התחושות של חלומותיה כיומן מסע של התת-מודע, לעבר מקום שהוא בית. בפרק השני, המנוגן בכינור (הטווה את הדרך למודע) בנבל ובקול, המודע בא לידי ביטוי בנגינה מתוך התווים, בהם יש את התת-מודע ומתורגם למודע-המוזיקלי; כך שהמוטיבים המוזיקליים מתוך התת-מודע מופיעים בתווים הכתובים. במהלך היצירה גודלבסקי שרה ומנגנת בבחירה מודעת מול עיני הקהל, המצלמות אותה ללא הרף, נכנסות לחדרי הבית שהוא היא.
"פרטי" הושמע והוצג בבכורה בקונצרט 'חלומה של דורה' במסגרת קונצרט של פורום המלחינות והמבצעות בישראל, במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה תל אביב. פרק ראשון מהיצירה הועלה גם במסגרת פסטיבל מדרום (2017)
אורי לוינסון: פרפורמנס ואלקטרוניקה. עדיה גודלבסקי: פרפורמנס ונגינה בנבל. מיצג שנוצר מתוך מפגש בין בני זוג. המערב יצרים של מוזיקאית ושל אמן פלסטי. המיצג נוצר מתוך רצון לבקר בתחום האמנותי של השני\ה, לחוות יחסי אמון התמסרות והובלה ולחבר בין הנשמע לנראה ובין הפנים והחוץ בנרטיב המיצג ישנו תהליך המתהווה מול קהל, כך שתוך כדי פעולה נוצר דימוי חדש המפיק מתוכו מרחב סאונד חדש.
הוצג בבכורה במסגרת פתיחת תערוכה "פתוח סגור פתוח" בגלריית בנימין בת"א ובמסגרת פתיחת תערוכה "תערוכה זוגית" בגלריית חנינא, בבית ראובן בתל אביב, בחלל לפרפורמנס בברלין Gruntaler9, בתיאטרון תמונע במסגרת פסטיבל "א-ז'אנר" ובאולם "התיבה" ביפו.
OPUS 01 (2014) מאת אורי לוינסון ועדיה גודלבסקי.
END, NEVER (2016)
מיצב וידאו - מיצג אינטראקטיבי מאת : אורי לוינסון ועדיה גודלבסקי מיצב וידאו אינטראקטיבי שהוא תוצר של שיתוף פעולה בין דיסציפלינות ושילוב טכנולוגי: הווידאו המוקרן הוא מיצג מתמשך שבו מעבירים האמנים ביניהם חופן של חול ממקומות שונים בעולם ובסביבות שונות (ים, סופרמרקט, שדה ועוד), הוא מוקרן על קירות החדר ועל רקע מפל מים, באמצעות מכונה המדמה מפל מים אותה בנה לוינסון. גודלבסקי ולוינסון נוכחים בחדר והקהל מוזמן להצטרף אליהם בפעולת העברת חופן החול. הוצג בפסטיבל מוסררה מיקס 16.
2017-2004 יצירות מולחנות ומעובדות
הלחינה ועיבדה יצירות לסולו נבל קלטי, נבל קלטי וקול, ודואו נבל קלטי עם כלי נגינה נוספים:
פרויקטים מוזיקליים, מיצגים ורב תחומיים בשיתופי פעולה
2017-2001 - יצירה נגינה שירה מיצג ומיצבי וידאו, בשיתופי פעולה עם אמנים מתחומים שונים:
קישורים חיצוניים
ביקורות על האלבום "תפר"
ביקורות על האלבום "נכתבת"
תהילים כ"ו
מזמור כ"ו בספר תהילים מיוחס לדוד. המזמור עוסק כולו בתמימותו של בעל המזמור שמעיד על עצמו שהוא לא חטא מעולם. המזמור הוא אחד מארבעה עשר מזמורים הפותחים במילה 'לדָוִד'.
תוכן המזמור
בתחילת המזמור פונה המשורר אל אלוהיו ומזמין אותו לשפוט אותו ולראות שהוא תמים, בוטח בה' ולא נופל לחטאים. בעל המזמור מוסיף ומפרט את כל הדרכים בהן לא נפל לחטא, הוא לא ישב עם אנשים שקרנים, לא עם אנשים שחוטאים בסתר ולא עם אנשים רשעים. בעל המזמור מבקש מה' שירשה לו בזכות ניקיון כפיו לסובב סביב המזבח ולהלל אותו מאחר שהוא אוהב את בית ה', משכן כבודו. בעל המזמור מתחנן שה' לא יכליל אותו ביחד עם חוטאים מאחר שהוא הולך בדרך הישר ושואף אך ורק להלל את ה'.
המזמור בחז"ל
הגמרא מביאה אימרה אמירה בשם רב יהודה אמר רב על כך שאל לו לאדם להביא את עצמו לידי ניסיון מאחר שאפילו דוד הביא את עצמו לידי ניסיון במזמור כ"ו ונכשל. הגמרא מספרת מעשה לפיו דוד שואל את הקב"ה מדוע בברכת אבות שבתפילת שמונה עשרה הקב"ה מתקרא אלוהי אברהם, אלוהי יצחק ואלוהי יעקב, אך לא אלוהי דוד. עונה לו הקב"ה שזה נוסח הברכה מאחר שהם עברו ניסיון ועמדו בו ואילו דוד לא עבר ניסיון. מיד אמר לפניו דוד "בְּחָנֵנִי ה' וְנַסֵּנִי" והקב"ה מסכים ואומר לדוד שהוא ייבחן בעריות. באותו לילה דוד חטא בבת שבע.
פסוק ו' של המזמור משמש בתלמוד הבבלי מקור לחשיבות נטילת ידיים כהכנה לתפילה.
מחוז איירון
מחוז איירון (אנגלית: Iron County) הוא מחוז הממוקם במדינת יוטה, ארצות הברית. לפי מפקד האוכלוסין של 2010, מספר התושבים בו היה 46,163. מושב המחוז הוא פרוואן, והעיר הגדולה ביותר במחוז היא סידר סיטי. המחוז הוגדר ב-1850. השם המקורי היה Little Salt Lake Valley, אולם בהמשך שונה לשמו הנוכחי, על שם מכרות הברזל (באנגלית "איירון") שבסידר סיטי.
דמוגרפיה
על פי מפקד אוכלוסין מ-2010, באזור 33,779 בני אדם, 10,627 משקי בית ו-8,076 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 4 בני אדם לק"מ רבוע. במחוז 13,618 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 2 לק"מ רבוע. ההרכב האתני של המחוז הוא 93% לבנים, 0.35% שחורים או אפרו-אמריקאים, 2.18% ילידים אמריקאים, 1.78% מגזעים אחרים ו-1.6% משני גזעים ויותר. 4.09% מהאוכלוסייה הם היספנים או לטינים מכל גזע.
לורנס סנדרס
לורנס סנדרס (באנגלית: Lawrence Sanders; 15 במרץ 1920 – 7 בפברואר 1998) היה סופר מתח אמריקאי.
ביוגרפיה
סנדרס נולד בברוקלין שבניו יורק. הוא סיים לימודי אמנות בקולג' וובאש באינדיאנה, שב לניו יורק ועבד כזבן בחנות כל בו. בשנת 1943 התגייס למארינס ושוחרר ב-1946. לאחר שחרורו החל לעסוק בעיתונאות, וכתב לעיתונים מקצועיים כ- Mechanics Illustrated ו-Science and Mechanics. בסוף שנות השישים החל לפרסם סיפורי מתח קצרים במגזינים, ובשנת 1970 פרסם ספר בשם "השוד המוקלט" (The Anderson Tapes).
"השוד המוקלט" היה לרב מכר, והביא לסנדרס הכרה ככותב. הספר מתאר שודד בנק, המתכנן לשדוד בניין שלם בניו יורק, אך אינו יודע שכל שיחותיו מוקלטות על ידי רשויות החוק. הספר עובד לסרט קולנוע בשנת 1971, בבימויו של סידני לומט ובכיכובו של שון קונרי. הספר אף זכה בפרס אדגר היוקרתי כספר הביכורים הטוב בשנת 1970. סרט נוסף על פי אחת מיצירותיו של סנדרס "The First Deadly Sin" (יצא לאור בעברית בשם "מבצע לומברד") יצא לאקרנים בשנת 1980 בכיכובם של פרנק סינטרה ופיי דאנאוויי.
הצלחת "השוד המוקלט" הפכה את סנדרס לסופר רב-מכר, ובמשך העשורים האחרונים של המאה ה-20 נחשב לאחד מסופרי המתח המצליחים בארצות הברית. את שנותיו האחרונות בילה בפלורידה שם מת בשנת 1998.
בספריו מתאר סנדרס בדרך כלל תעלומת רצח בקרב החברה הגבוהה, והם כוללים מספר אלמנטים כעלילה מתוחכמת, אפיון מדויק של הדמויות, פתרון מפתיע של התעלומה, תיאורי מין בוטים, ותיאורים מזוויעים של הרציחות בחלק מהספרים. הספרים מציגים את בני החברה הגבוהה כמושחתים מוסרית ומינית, והם מתעמתים לעיתים עם חוקר או שוטר ממעמד נמוך יותר, שאותו הם מנסים להסיט מהדרך באמצעות כספם והשפעתם. רבים מספריו תורגמו גם לעברית על ידי מתרגמים שונים, והיו פופולריים בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90.
ספריו מתחלקים לכמה סדרות -
כן כתב שני קובצי סיפורים קצרים המתארים את דמותו של טימותי קון, בלש יוצא דופן, בוגר מלחמת וייטנאם, ושני ספרים העוסקים בדמותו של פיטר טנג'נט, איל הון המסתבך בפרשיות פוליטיות במדינה אפריקאית בדיונית. סנדרס כתב גם ספרים רבים שאינם חלק מסדרה, ועוסקים בנושאים שונים ומגוונים כ"The Passion of Molly T" (1984) המתאר את השתלטותו של ארגון פמיניסטי אלים וקיצוני על ארצות הברית. כן כתב תחת שם העט "לסלי אנדרס".
בשנותיו האחרונות התרכז סנדרס בסדרת הספרים "ארצ'י מק'נלי" המתרחשת בפאלם ביץ' שבפלורידה. מק'נלי הוא בלש בעל חוש הומור מפותח, וסגנון מיוחד, הפועל בקרב אנשי החברה הגבוהה, ובדרכים חלקלקות מצליח לפתור תעלומות רצח.
כשנה לאחר מותו של סנדרס יצא לאור ספר חדש בסדרת ארצ'י מקנלי, בשם "הדילמה של מק'נלי". על עטיפת הספר צוין כי כותבו הוא סנדרס, אך בגוף הספר הופיעה הערה ולפיה "המוציא לאור והעזבון של לורנס סנדרס בחרו בווינסנט לרדו ליצור נובלה זו בהתבסס על הדמות האהובה ארצ'י מקנלי שיצר סנדרס והעולם הבדיוני בו היא פועלת". אחד מרוכשי הספר שסבר כי סנדרס הוא שכתב את הספר, סבר כי המדובר בפרסום מטעה והגיש תובענה ייצוגית כנגד הוצאת פנגווין והמוציא לאור סיימון ושוסטר. הצדדים הגיעו להסדר בתביעה מחוץ לכותלי בית המשפט. במשך השנים המשיכו לצאת לאור ספרי "ארצ'י מקנלי" בהם הופיע כיתוב הנושא את שמו של סנדרס על הכריכה, אך גם על העטיפה צוין כי הספרים נכתבו על ידי וינסנט לרדו. כל הפרשה עוררה חשד כי לרדו היה שותף גם לכתיבת ספרי מקנלי שנכתבו כאשר היה סנדרס בחיים.
פיורד וולסטנהולם
פיורד וולסטנהולם (באנגלית: Wolstenholme Fjord ;בגרינלנדית: Uummannap Kangerlua) הוא פיורד הממוקם בשטח מחוז אוואנאטה שבצפון-מערב גרינלנדצפונית לבסיס חיל האוויר ת'ול, ובסמוך לכפר האינואיטי הנטוש נארסארסוק (אשר ניטש בעקבות התקרית הגרעינית).
גאוגרפיה
הפיורד ממוקם באזור החוף שבין כף יורק לכף אלכסנדר.
הפיורד, וכן מפרץ אינגלפילד, הם שני המפרצים העיקריים באזור.
בפתח הפיורד מצויים האי סאונדרס, והאי וולסטנהולם. מפרצון בילוט נמצא בפתח הפיורד, והוא נשפך אל מפרץ נורת' סטאר.
מערבית לפיורד וולסטנהולם נמצא פיורד גראנוויל.
אל הפיורד נשפכים ארבעה קרחונים גדולים: קרחון סאליסבורי, קרחון צ'מברלין, קרחון קנוד ראסמוסן, וקרחון האראלד מולטקה.
לקריאה נוספת
• Svend Funder, Late Quaternary Stratigraphy and Glaciology in the Thule Area, Northwest Greenland
• Steven J. Mock, Fluctuations of the terminus of the Moltke Glacier, Cold Regions Research and Engineering Laboratory (U.S.), P 2
הקהילה היהודית סורית בארצות הברית
הקהילות היהודיות הסוריות בארצות הברית הן קהילות של יוצאי יהדות סוריה, שנוסדו בראשית המאה העשרים. הקהילות הגדולות ביותר הן בברוקלין שבניו יורק, בדיל שבניו ג'רזי ובמיאמי. אוכלוסיית הקהילות בניו יורק ובניו ג'רזי נאמדת כיום בכ-90,000 נפש. בתוך הקהילה הסורית קיים שוני בין היהודים שמקורם בעיר חלב לבין אלו שמוצאם מדמשק.
ניו יורק
יהודי סוריה הראשונים שהגיעו לארצות הברית היו יעקב דווק ועזרא סיט, שניהם מחלב. הם הפליגו מליברפול שבאנגליה ב־22 ביולי 1892. לאחר תחילת המאה העשרים הגיעו מהגרים נוספים לארצות הברית משלוש סיבות: ראשית, ירידה בכלכלת סוריה שפגעה ביכולתם להתפרנס. שנית, הטורקים הצעירים, קבוצת מורדים האחראית להפלת הסולטאן העות'מאני, גייסו יהודים לצבא בעל כרחם. שלישית, גורמים כמו השפעת המערב עליית הציונות והלאומיות הערבית הביאו להגברת האנטישמיות במדינות ערב. רובם התיישבו בשכונת לואר איסט סייד שבמנהטן. מאוחר יותר התיישבו גם בבנסונהרסט, מידווד, פלטבוש ולאורך אושן פארקוויי בגרייבסנד שבברוקלין. האחרון נחשב למרכז הקהילה הנוכחי, אם כי הקהילה התמקדה בעבר סביב בית הכנסת מגן דוד בשדרה 67 בשכונת בנסונהרסט כמפורט להלן:
בנוסף למוצא יהודי סוריה, הקהילה כוללת קבוצות קטנות יותר ממוצא ישראלי, לבנוני, מצרי, טורקי, מרוקאי ואחרות, שמקיימות מניינים משלהם במבנה הקהילה הכללי הסורי. קיימת הבחנה בין "חלבי" (שמוצאו מחלב) ל"שמסי" (שמוצאו מדמשק). כמו כן קיים הבדל בין "הכובעים הלבנים" האורתודוקסים המודרניים לבין החובשים "כובעים שחורים" היהדות החרדית, אם כי החלוקה אינה מוחלטת. אין קהילות של יהדות קונסרבטיבית או רפורמיות הקשורות לקהילה הסורית.
בתוך הקהילה פועל גם מרכז קהילתי ספרדי הממלא תפקידים הדומים לארגון ה-JCC הלאומי. הקהילה מאופיינת בעסקים מרובי דורות; לעיתים קרובות, מעודדים ילדים להישאר בתוך העסק המשפחתי. ובכל זאת, משפחות רבות, שהכירו באתגרים להצלחה כלכלית הנובעת מהיעדר תואר אוניברסיטאי, עודדו השכלה לתואר ראשון ושני, במיוחד בתחומי העסקים והפיננסים. מי שעוסק בהשכלה גבוהה מעודד להישאר בתוך המבנה המשפחתי. מספר מגזינים, כגון Image ו- Magazine Magazine, עוסקים גם בנושאים חברתיים של קהילה כולה.
בתי כנסת
בניו יורק יש מגוון של בתי כנסת שונים למנהגים והסגנונות הליטורגיים של הקהילה. כדלהלן:
ניו ג'רזי
הקהילה בניו ג'רזי מבוססת בעיקר במחוז מונמות', במיוחד דיל, אלברון, לונג בראנץ', אוקהרסט וברדלי ביץ '. הקהילה מורכבת ברובה מאנשים שמתגוררים בה במהלך חודשי הקיץ, אם כי חלקם מתגוררים בה באופן קבוע, במיוחד באזורים היבשתיים יותר של אטונטאון, אוקהרסט ווסט דיל. ישיבת הלל, הממוקמת בעיירת אושן, היא ישיבה פופולרית בקרב בני הנוער של תושבי הקבע באזור דיל.
פלורידה
דרום פלורידה משמשת כמפלט חורפי עבור יהודים סורים רבים מברוקלין ומטרופולין ניו יורק. הרוב מבלים את עונת החורף בקהילה החרדית של טרנברי איילנד ובקהילות הסובבות, הממוקמת בעיר אוונטורה.
זיא מחמוד
זיא מחמוד (באנגלית: Zia Mahmood, נולד ב-7 בינואר 1946). הוא שחקן ברידג' מצטיין ממוצא פקיסטני, שהתאזרח בארצות הברית. נכון לאמצע שנת 2012, דורג תשיעי בדירוג רבי האמנים העולמיים (World Grand Masters) של ההתאגדות הבינלאומית לברידג'. מחמוד הידוע כשחקן יצירתי במיוחד, שיחק עם מספר רב של שותפים וכמעט תמיד זכה להישגים טובים במיוחד. במשך שנים רבות שותפו הבולט היה מסעוד סלים. כשמסעוד סלים נפטר, שותפו העיקרי היה מיכאל רוזנברג. שותף אחר הוא בובי האמן. ביחד עם האמן שיחק בקבוצה המקצוענית של ניק ניקל. בשנת 2012, ניקל החליף את מחמוד והאמן בבובי לוין וסטיב ויינשטין. שותף נוסף בתחרויות ברמה גבוהה בשנת 2012 הוא צ'יפ מרטל.
ביוגרפיה
אימו הייתה אישה יוצאת דופן: בחברה מוסלמית מסורתית, שבה תפקיד האישה היה לטפל בילדים ובבית הוסמכה כרופאה, התמחתה בגינקולוגיה ועבדה במקצוע זה.
לאחר שאביו נהרג, החליטה אמו להגר לאנגליה ולפתח את הקריירה שלה.