cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדריאה פוהריץ'
תחילת דרכו
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 היה פוהריץ קצין בצבא ארצות הברית, ובאותה תקופה הוא פעל לסירוגין עם מעבדות המחקר אדג'ווד ארסנל במחנה דטריק, תוך כדי שיתוף פעולה עם קצינים בכירים ובעלי תפקידים שונים, בעיקר מצד אנשי הפנטגון, ה-CIA, וכן המודיעין של הצי האמריקני.
מחקריו
פוהריץ היה ידוע כחוקר הפאראפסיכולוגי אשר הביא את אורי גלר לחקירה מדעית בארצות הברית, בנושאי היכולות השונות אשר נטענו על ידי גלר כעל טבעיות.
מבין הספרים הרבים שכתב פוהריץ, ניתן למצוא את הביוגרפיה התומכת של גלר בנושא העל טבעי, אותו חקר בעזרת יצחק בנטוב.
לפני מחקרו על אורי גלר, ביצע מחקר לטובת המדיום הברזילאי ז'ה אריגו. עם הזמן הוא פגש את המדיום ההולנדי פטר הורקוס, אותו הביא לארצות הברית להשתתף במחקרים מדעיים. כמו כן, הוא חקר את המדיום המקסיקני פצ'יטה.
המצאותיו
לפוהריץ היו יותר מ-50 פטנטים אשר הומצאו על ידיו, אך הידועים ביותר מהם היו הפטנטים המסייעים לשמיעה אצל אנשים אשר היו כבדי שמיעה.
פיראטים!
פיראטים! (באנגלית: The Pirates! In an Adventure with Scientists!) הוא סרט אנימציה ממוחשבת קומי שיצא לאקרנים ברחבי העולם במהלך שנת 2012. בשנה זו, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
ויה אלפינה
ויה אלפינה (Via Alpina) היא רשת של חמישה מסלולי הליכה למרחקים ארוכים ברחבי האזורים האלפיניים של סלובניה, אוסטריה, גרמניה, ליכטנשטיין, שווייץ, איטליה, צרפת ומונקו. השביל הארוך ביותר בויה אלפינה הוא השביל האדום אשר קצוותיו נמצאים בטריאסטה ובמונקו.
הויה אלפינה הוקם על ידי קבוצה של ארגונים ציבוריים ופרטיים מ-8 מדינות שונות במהלך שנת 2000 אשר קיבלו מימון לשם כך מהאיחוד האירופי בין השנים 2001 עד 2008. הויה אלפינה נוסד ביוזמת אגודת "Grande Traversée des Alpes" בגרנובל.
ולדימיר ורנדסקי
ולדימיר ורנדסקי (28 בפברואר (12 במרץ) 1863 - 6 בינואר 1945) היה חוקר טבע ופעיל ציבורי רוסי וסובייטי. התעניין בגאולוגיה, ביולוגיה ופילוסופיה. תרם רבות לחקר מדעי כדור הארץ וייסד תחום חדש - ביוגאוכימיה.
פיראטים!
תקציר העלילה
קפטן פיראט, שודד הים המזוקן והנלהב, אימת יורדי הים. כשלצידו צוות כושל במיוחד, נראה שאין להם סיכוי מול הסכנות האורבות להם בדרך. אך לקפטן יש מטרה אחת: להכות באויביו המרים בלאק בלאמי וקוטלאס ליז, כדי לזכות בפרס פיראט השנה. הם יוצאים למסע בין חופים אקזוטיים לרחובותיה הערפיליים של לונדון הוויקטוריאנית, ולאורך הדרך נלחמים במלכה השטנית ומתחברים למדען צעיר ואומלל-צ'ארלס דרווין, ולרגע לא מוותרים.
ולדימיר ורנדסקי
קורות חיים
ורנדסקי היה פעיל ציבור. בשנת 1905 השתתף בהקמת המפלגה הדמוקרטית החוקתית ועד לשנת 1918 היה חבר וועד הפועל של המפלגה. ורנדסקי היה חבר של המועצה המדינית והחל מסתיו 1917 חבר בממשלת המעבר הרוסית.
רוברט האנגן
רוברט אמט האנגן (באנגלית: Robert Emmet Hannegan; 30 ביוני 1903 - 6 באוקטובר 1949) היה פוליטיקאי אמריקאי מסנט לואיס, מיזורי, שכיהן כנציב שירות הכנסות הפנים מאוקטובר 1943 ועד ינואר 1944, כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית בשנים 1944–1947 וכמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1945–1947. לאחר שפרש מן החיים הפוליטיים, רכש האנגן בשותפות עם פרד סיי את קבוצת הבייסבול מה-MLB סנט לואיס קרדינלס. האנגן, שסבל ממחלת לב, מכר את חלקו בקבוצה לסיי חודשים ספורים לפני מותו.
ולדימיר ורנדסקי
קורות חיים
לאחר מהפכת אוקטובר ורנדסקי נסע לדרום אוקראינה והיה בין מייסדי מוסדות המדע באוקראינה. למרות שהיו לו שורשים אוקראינים וחלק משמעותי של חייו הוא התגורר באוקראינה ורנדסקי לא היה מוכן לקבל אזרחות של אוקראינה העצמאית ותמך באיחוד של רוסיה ואוקראינה.
פיראטים!
הפקה
הסרט נעשה בדמויות פלסטלינה בשימוש טכניקת הסטופ-מושן, אך על מנת להעשיר את האפקטים הוויזואליים נעשה שימוש קטן בהנפשה ממוחשבת. בנוסף, מחלת הצרעת שונתה למחלת המגפה בעקבות תביעה של ארגוני בריאות כי זה פוגע בחולי המחלה.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרים. אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט 86% המבוססים על 144 חוות דעת ודירוג ממוצע של 7.2 מתוך 10. אתר Metacritic נתן לסרט 73% המבוסס על 31 חוות דעת.
ולדימיר ורנדסקי
קורות חיים
בשנת 1921 חזר לפטרוגרד, אך ללא ילדיו שנסעו למערב אירופה. ורנדסקי עצמו, נעצר אך שוחרר תוך זמן קצר בעקבות התערבות של לשכת ולדימיר לנין. בשנים 1922–1926 פעל רבות בצרפת ובפראג. החל משנת 1930 נאסר עליו לנסוע מעבר לגבולות ברית המועצות אך הוא המשיך לפעול במוסדות מדע. בתקופה זו הוא התמנה למנהל מעבדה ביוגאוכימית.
בשנת 1935 קיבל אישור לנסוע לתקופת החלמה לקרלובי וארי ולאחר מכך הוא נסע לפריז, לונדון וברלין. בתקופה זו נפגש בפעם אחרונה עם ביתו שהתגוררה בצ'כוסלובקיה.
בתקופת הטיהורים הגדולים ורנדסקי עזב את כל תפקידיו אך המשיך לתרום לקידום המדע. בשנת 1940 הוא יזם תחילת חקר אורניום. בשנת 1943 הוענק לו פרס סטלין על מפעל חיים.
רוברט האנגן
ביוגרפיה
רוברט האנגן נולד בסנט לואיס, מיזורי לג'ון פ. האנגן ולאנה ט. (לבית הולדן) האנגן. ב-1925 הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת סנט לואיס והחל לעסוק בעריכת דין בעירו. בשנות ה-30 הוא היה לחבר במפלגה הדמוקרטית במיזורי, היה פעיל בפוליטיקה המדינתית וסייע להארי טרומן להיבחר כסנאטור ב-1934.
ולדימיר ורנדסקי
קורות חיים
בשנת 1944 חזר למוסקבה מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית בה התגורר בתקופה שבה החזית התקרבה לעיר מוסקבה. ב-25 בדצמבר 1944 עבר שבץ מוחי ונפטר כשבועיים לאחר מכן.
רוברט האנגן
ביוגרפיה
כבעל השפעה חזקה במפלגה הדמוקרטית בסנט לואיס, שהיה בעל ברית של הסנאטור בנט קלארק, עזר ב-1940 האנגן להציל את הקריירה הפוליטית של טרומן בעקבות ההרשעה בהונאת מס של בעל בריתו של טרומן, ה"בוס" של קנזס סיטי טום פנדרגסט. האנגן תמך בטרומן בבחירתו מחדש לסנאט כאשר הוא התמודד בבחירות המקדימות של הדמוקרטים מול מושל מיזורי לויד סטארק ומוריס מיליגן, ששניהם שאפו לקבל את הקרדיט להפלתו של פנדרגסט. טרומן ניצח בבחירות עם תמיכה מוגברת בסנט לואיס, במיוחד בשכונות הקתוליות, שבהן הצליח האנגן לקבץ תמיכה משמעותית. בתקופת כהונתו השנייה בסנאט, הצליח טרומן להתבלט ברמה הארצית כאשר ישב בראש ועדת הסנאט שחקרה את ההוצאה הממשלתית על חוזים צבאיים. כאשר הציע הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לטרומן את תפקיד יושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, הוא דחה את ההצעה, אך המליץ על האנגן.
מאוקטובר 1943 ועד ינואר 1944 שימש האנגן כנציב שירות הכנסות הפנים. קודם לכן הוא היה גובה המס של סנט לואיס. באותה עת מינה הנשיא רוזוולט את האנגן כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, טרם המינוי בחן הנשיא את האנגן כאשר הזמינו אל הבית הלבן וביקש ממנו לסייע לו בהגשת החזר המס שלו. כיושב ראש הוועדה היה האנגן האחראי על העסקה שהובילה את טרומן להיות שותפו למרוץ בבחירות שנערכו באותה שנה. זמן קצר לפני הוועידה הארצית של המפלגה, שלח טרומן להאנגן את המכתב המפורסם בו הוא ציין שהוא "ישמח להתמודד עם" טרומן או עם שופט בית המשפט העליון ויליאם אורוויל דאגלס. סגן הנשיא הנרי וולאס כמעט וזכה במועמדות לתפקיד, אך האנגן פעל בקדחתנות כדי להבטיח את מועמדותו של טרומן. מאוחר יותר התבדח האנגן שהוא מעוניין שעל קברו יחרתו המילים "כאן טמון האיש שמנע מהנרי וולאס מלהיות הנשיא של ארצות הברית".
ולדימיר ורנדסקי
פעילות מדעית
בשנים 1920–1921 היה רקטור האוניברסיטה בסימפרופול. בשנת 1921, כאשר חזר לפטרוגרד ורנדסקי פעל לארגון משלחת מדעית לחקר אירוע טונגוסקה. פעל להקמת מכון לחקר פעילות רדיואקטיבית בלנינגרד.
רוברט האנגן
ביוגרפיה
אף על פי שמצב בריאותו היה בשפל במשך רוב תקופת כהונתו כיושב ראש המפלגה, עלה בידו של האנגן לרכז את המאמצים לבחירתו של רוזוולט לתקופת נשיאות שלישית בבחירות אלו ומנע מהפך מצדו של מועמד הדמוקרטים תומאס דיואי, שבאופן מפתיע גרף 46% מכלל קולות המצביעים. הוא קידם את סדר היום הליברלי של המפלגה ברמה הארצית והיה תומך נלהב של איגודי העובדים. לאחר הפסדים רבים של הדמוקרטים בבחירות אמצע הכהונה של 1946, פרש האנגן מתפקידו כיושב ראש המפלגה, אך מקומו במוקד הנהגת המפלגה תרם לניצחונו של טרומן בבחירות של 1948 והשפיע על "העסקה ההוגנת" של טרומן עם הקונגרס ב-1949.
ולדימיר ורנדסקי
פעילות מדעית
ורנדסקי פעל לחקר הביוספרה והקים תחום חדש - ביוגאוכימיה. היה תומך של תאוריית פנספרמיה.
רוברט האנגן
ביוגרפיה
רוברט האנגן נפטר בסנט לואיס ב-6 באוקטובר 1949. הוא נטמן בבית הקברות קאוולרי שבעיר.
ולדימיר ורנדסקי
פעילות מדעית
בסך הכול ורנדסקי פרסם יותר מ-700 עבודות מדעיות.
מורשת
לזכר פעילותו באוקראינה וברוסיה הוקמו:
ארון וינטר
ארון מוחמד וינטר (בהולנדית: Aron Mohamed Winter; נולד ב-1 במרץ 1967 בפרמריבו שבסורינאם) הוא כדורגלן עבר הולנדי ומאמן בנבחרת סורינם. אשר שיחק בעמדת הקשר. נולד לאב מוסלמי ולאם יהודייה.
קריירה
כאשר היה וינטר בן 19 הצטרף לקבוצת אייאקס אמסטרדם, ואת הופעת הבכורה שלו קיים ב-6 באפריל 1986 בניצחון על אוטרכט. עם אייאקס זכה פעמיים בגביע ההולנדי (1987 ו-1988) באליפות הולנד (1990), בגביע אירופה למחזיקות גביע (1987) ובגביע אופ"א (1992), בטרם עבר בשנת 1992 לאיטליה לקבוצת לאציו.
לאחר ארבע שנים שבהן לא הצליח לזכות בתואר עם לאציו, עבר וינטר בשנת 1996 לקבוצת אינטר מילאנו, שם שיחק לצידם של רוברטו באג'ו, ג'וזפה ברגומי וג'יאנלוקה פאליוקה. יחד עם שחקנים אלו זכתה הקבוצה בשנת 1998 בגביע אופ"א עם ניצחון 3-0 על לאציו במשחק הגמר, לאחר שהפסידה בגמר אותו המפעל בשנה הקודמת בדו-קרב בעיטות עונשין לשאלקה 04, כאשר וינטר מחמיץ את בעיטת העונשין האחרונה.
לאחר פרישתו שימש כעוזר מאמן אייאקס ומאמן קבוצת המילואים של המועדון, ובעונת שימש כמאמן טורונטו מליגת ה-MLS.
קריירת אימון
לאחר כשלוש שנים כעוזר מאמן של קבוצת האקדמיה של אייאקס אמסטרדם, ווינטר חתם על חוזה לשלוש שנים עם טורונטו הקנדית מליגת ה-MLS ב-6 בינואר 2011. וינטר הביא את הקולגה לשעבר בוב דה קלרק מאייאקס להיות עוזר המאמן שלו, בעוד פול מרינר גם הובא באותו יום כמנהל פיתוח שחקנים. לאחר פתיחת עונה מאכזבת מול ונקובר ווייטקאפס שהסתיימה בתבוסה 4–2 בחוץ ב-19 במרץ, ווינטר ניצח את משחקו הראשון כמאמן ראשי של טורונטו בשבוע שלאחר מכן מול פורטלנד טימברס 2–0 בטורונטו.
וינטר זכה בגביע הראשון שלו עם טורונטו בתחילת יולי, כאשר טורונטו ניצחה את ונקובר 3–2 בסיכום וכבש את אליפות קנדה השלישית ברציפות שלה, ובכך זכה במקום בליגת האלופות קונקא"פ 2011-12. וינטר הגיע עם טורונטו לחצי גמר ליגת האלופות, הפעם הראשונה שמועדון קנדי ​​התקדם כל כך רחוק בתחרות. טורונטו הפסידה בסופו של דבר 7–3 במצטבר לסנטוס לגונה.
עם זאת, טורונטו החלה את עונת ה-2012 עם תשעה הפסדים רצופים, ההתחלה הגרועה ביותר לעונה בתולדות ה-MLS. טורונטו ניצחה במשחקה העשירי 1–0 מול פילדלפיה ב-26 במאי 2012, אך זה לא הספיק כדי להציל את עבודתו של וינטר, שכן המועדון הודיע ​​ב-7 ביוני 2012 שהוא יוחלף על ידי מנהל פיתוח השחקנים, פול מרינר.
ב-6 בספטמבר 2022 הוכרז וינטר כמאמן הזמני של סורינאם. וינטר ירש את סטנלי מנזו, שעמד בראש הצוות במשך שבעה חודשים לפני שעזב לעבוד בבייג'ינג גואן.
אנדרטת פ"ז
האנדרטה ממוקמת בתחומי העיר קריית גת.
היסטוריה
האנדרטה הוקמה בשנת 1985 (תשמ"ה), במטרה להנציח את החטיבה שבלמה את פלישת המצרים והגנה על הכפרים אל-פלוג'ה ועיראק אל מנשייה.
האנדרטה הוקמה בעיר לאחר שנאלצו להזיז את מצבת הזיכרון המקורית, אשר הוקמה ב-1950 במקום בו טמנו המצרים את גופות הנופלים.
האנדרטה ממוקמת בלב רחבה מרוצפת הנושקת לגן פורח, לחורשת עצים ולאצטדיון העירוני.
היא כוללת גל אבנים שבסיסו מוקף בחומה עגולה ומראשו נישאים ומתפתלים שני עמודי ברזל, כשתי להבות אש גבוהות.
על חזית החומה המקיפה את הבסיס, באותיות זהב בולטות, פרטי ההנצחה ושמות הנופלים.
בראיון שנתן בסקין על חייו ויצירתו אמר:
"שיד הגורל או שאולי אצבע אלוהים הם שהצילו אותנו"
סיפור חייו הוא שהוביל אותו ליצור ולהנציח בציורים וברישומים את מראות הקרב הקשים, כמו כן תרם מזמנו לתכנן ולהקים אנדרטאות, ביניהן האנדרטה בקריית גת.
האנדרטה צופה על העיר מכיוון מערב, ומהווה את אחד מהסמלים המוכרים של הנגב ושל קריית גת.
את עבודת הגינון באנדרטה ביצע אדריכל הנוף מאיר פלג.
פלוגת פ"ז
הפלוגות הדתיות במלחמת העצמאות אשר השתתפו במלחמת העצמאות, ראשיתן בשנות השלושים במסגרת ההגנה, ואחר כך בצה"ל. חיילי פלוגות אלה השתתפו בקרבות רבים בכל רחבי הארץ ורבים מהם נפלו.
בעיית גיוס צעירים להגנה העסיקה זמן ממושך את ראשי ההגנה וראשי הציבור הדתי. קשה היה לשלב חיילים דתיים המעוניינים להמשיך בשמירת חוקי הדת, בתוך מסגרת חילונית ועם זאת היו פזורים חיילים דתיים רבים ביחידות רבות. הפתרון הפשוט היה להקים פלוגות דתיות שיאפשרו לאנשיהם להשתתף בהגנת הארץ תוך שמירה על כללי הדת.
במלחמת העצמאות השתתפו מספר פלוגות דתיות, ביניהן:
מבצע חיסול נערך על ידי חטיבת אלכסנדרוני לקראת סיום קרבות מלחמת העצמאות. המבצע החל בלילה שבין ה-27 ל-28 בדצמבר 1948, ונמשך ביום המחרת. מטרת המבצע הייתה חיסול כיס פאלוג'ה, והוא היה מבצע משני במסגרת מבצע חורב לדחיקת הצבא המצרי מן הנגב. מבצע חיסול היה אחד הכשלונות הגדולים ועקובי הדם בתולדות צה"ל בכלל, ובמלחמת העצמאות בפרט. רוב חיילי פלוגה ג' ("הפלוגה הדתית") של גדוד 33, מחטיבת 'אלכסנדרוני', 87 חיילים, נהרגו בקרב. חלקם נקבר בקבר אחים על ידי המצרים. אבדות המצרים אינן ידועות, אך על פי תיאור הקרב, סביר כי היו קטנות יותר. עד לסיום מבצע 'חורב', צה"ל המשיך להטריד באש את 'הכיס', ללא ניסיונות כיבוש קרקעיים נוספים. לאחר הסכם שביתת הנשק עם המצרים, בפברואר 1949, פונה 'כיס פאלוג'ה'.
חמישה חיילים נפלו בשבי והוחזרו עם פינוי כיס פלוג'ה. בשוך הקרבות נכנס צוות מהרבנות הצבאית בראשות הרב שלמה גורן ופינה את גופות החללים.
הנצחה
הסרט "פלוגת האלוקים" של אביטל רייכנר מתעד את סיפורו של הקרב ואת סיפורה של הפלוגה.
יום הקואופרטיבים הבין-לאומי
יום הקואופרטיבים הבין-לאומי הוא יום המצוין אחת לשנה בשבת הראשונה של חודש יולי מאז שנת 1923 על ידי ארגון הקואופרציה הבינלאומי.
בשנת 1992 העצרת הכללית של האומות המאוחדות פרסמה הצהרה ובה נאמר כי בשבת הראשונה של חודש יולי 1995 יצוין יום הקואופרטיבים הבינלאומי כציון מאה שנה להקמתה של ברית הקואופרטיבים הבינלאומית. מאז שנת 1995 מצוין יום הקואופרטיבים הבינלאומי השנתי של האו"ם לצד יום הקואופרטיבים הבינלאומי.
בכל שנה נבחר נושא שנתי לציון יום זה. בשנת 2017 צוין יום זה בסימן "קואופרטיבים מבטיחים כי אף אחד לא נותר מאחור".
או מיו בבינו קארו
O mio babbino caro היא אריה לסופרן מתוך האופרה הקומית "ג'אני סקיקי" מאת ג'אקומו פוצ'יני.
במהלך האריה מנסה לורטה לפייס את אביה, ג'אני סקיקי, הזועם על משפחת דונאטי ומספרת לו שהיא אוהבת את רינוצ'ו דונאטי. כשהיא מושרת בתוך האופרה, האריה העדינה והיפה הזו מהווה הפוגה של רוך וסנטימנטליות בין החמדנות, החנופה, הזעם, הציניות, הזיוף והקדחתנות שמאפיינים את שאר העלילה, המוזיקה והדמויות באופרה. האריה הזו מפורסמת למדי והיא מבוצעת לעיתים תכופות גם שלא במסגרת האופרה המלאה אלא בתוך רסיטלים של זמרות סופרן וקונצרטים אחרים.
MAD TV
MAD TV הוא ערוץ טלוויזיה יווני פרטי המשדר תוכניות מוזיקה. הערוץ החל לפעול ב-6 ביוני 1996. עיקר שידורי הערוץ עוסקים במוזיקת פופ, מוזיקה אלקטרונית, מוזיקת רוק, מוזיקה אלטרנטיבית, R&B, ומוזיקת היפ-הופ עדכניות. תוכניות הערוץ כוללות חדשות, ראיונות, וסרטים תיעודיים מעולם המוזיקה, וידאו קליפים, קטעי הופעות, ותוכניות בתחומי האינטרנט, משחקי הווידאו, הקולנוע ומועדוני הלילה, מיוון ומהעולם.
החל מיוני 2005 MAD TV מארגן את טקס פרסי המוזיקה היוונית השנתי, בו צופי הערוץ בוחרים את הווידאו קליפים ואת האמנים המועדפים עליהם בקטגוריות שונות. הערוץ מארגן ומשדר אירועי מוזיקה נוספים ביוון ומעביר בשידור חי את רוב טקסי פרסי המוזיקה החשובים בעולם.
MAD TV שייך לרשת תקשורת ולרשת מסחרית מבית היוצר של MAD. הרשת כוללת ערוצי טלוויזיה נוספים במדינות שונות או ערוצים ממוקדי תכנים, כגון MAD BG בבולגריה הכולל תוכניות מוזיקה בולגרית, בלקנית ובינלאומית, MAD TV Cyprus בקפריסין הכולל תוכניות מוזיקה יוונית, קפריסאית ובינלאומית, MAD WORLD בצפון אמריקה, דרום אפריקה ואוסטרליה, המשדר תוכניות מוזיקה יוונית לקהילות היווניות במדינות אלה. כמו כן הערוץ MAD GREEKZ ביוון מתמקד במוזיקה יוונית מודרנית ומשודר ביוון באמצעות תשתית שידורי הלוויין של NOVA.
רשת MAD כוללת גם את תחנת הרדיו MAD RADIO המשדר תוכניות מוזיקה, תרבות וספורט ביוון, וכן אתרי אינטרנט המציעים תוכני מוזיקה, משחקים, סקרים ומידע על אירועי תרבות, קולנוע, תיאטרון, פסטיבלים וטקסי פרסי מוזיקה.
רשת MAD היא גם רשת מסחרית המציעה בין היתר שירותי תקשורת סלולרית, מכירת תוכני מוזיקה דיגיטליים להורדה למכשירי טלפון ניידים, ומכירת תקליטורים דרך ערוצי הטלוויזיה ואתרי האינטרנט. בנוסף הרשת משווקת כרטיסי אשראי המיועדים לדור הצעיר ומקנים לו הטבות מיוחדות. בזכות ההכרה הרבה ברשת MAD ביוון התירה הרשת לחברות מסוימות להשתמש בלוגו שלה ולהטביעו על מוצרים, כגון מחברות ויומנים, שהן משווקות.
טויוטה קאמרי
טויוטה קאמרי (Toyota Camry) היא סדרה של מכוניות סלון בגודל בינוני מתוצרת חברת טויוטה היפנית, המיוצרות משנת 1982. משמעות השם "קאמרי" ביפנית היא "כתר". דגם הקאמרי היא הדגם הנמכר ביותר של טויוטה בצפון אמריקה, והוא נמכר היטב גם באוסטרליה ומספר מדינות באסיה.
חילופי בתים
חילופי בתים (Home exchange) היא סוג אפשרות הארחה בה שני הצדדים מסכימים להציע זה לזה אירוח ביתי לתקופת זמן מוגדרת. מכיוון שלא מתרחשת החלפת כספים, מדובר בסוג של סחר חליפין, צריכה שיתופית ושיתוף. חילופי בתים יכול להתרחש בכל סוג של יחידות מגורים, כולל דירות, בתים, קוטג'ים, וכו'. חילופי הבתים יכולים לכלול חילופים של בית שלם או רק חדר בבית/דירה. משך הזמן שבו מבוצעים חילופים הבתים עשוי להשתנות מסוף שבוע ועד לתקופה שאורכת אף מעל לשנה. חילופי הבתים עשויים להתרחש בו זמנית או בתקופות זמן שונות. חילופי בתים מסודרים בדרך כלל באמצעות סוגים ספציפיים של רשתות חברתיות מקוונות, אשר לרוב גובים עמלה מסוימת על כך.
הקיץ הוא באופן מסורתי עונת השיא לחילופי הבתים שכן משפחות רבות יותר מטיילות במהלך חופשות בית הספר.
אזכורים בתרבות
הנושא של חילופי הבתים זכה לפרסום בסרט הקומדיה הרומנטית משנת 2006 "החופשה", בבימויה של ננסי מאיירס, במסגרתו הדמויות של קייט וינסלט וקמרון דיאז מבצעות ביניהן חילופי בתים והדבר מוביל לכך שהן מפתחות יחסים רומנטיים עם ג'ק בלאק וג'וד לאו.
יוסף לרון
יוסף לרון (לרנר) (17 בדצמבר 1899 – 22 בנובמבר 1972) היה איש ציבור, אספן אמנות יהודית ודוקטור למשפטים.
לרון היה ממנהיגי הציונות ברומניה שעלה לארץ ישראל לאחר עליית הנאצים, ערב מלחמת העולם השנייה, ומילא תפקידים ציבוריים שונים, החל בשליחות הסוכנות היהודית וקרן היסוד לאמריקה הדרומית, עבור להיותו הציר הראשון של מדינת ישראל בוורשה והממונה על הביטוח במשרד האוצר. היה מייסד ויו"ר אגודת ידידי בצלאל, אספן ייחודי ונלהב של אמנות יהודית, אשר במסירותו ותמיכתו באמנים היהודים הצליח להרכיב אוסף אמנותי בעל משמעות תרבותית.
ביוגרפיה
לרון נולד בשנת 1899 בעיירה טארוטינו שבבסרביה, אזור אקאר-מאן, באותו זמן חלק מרוסיה. במקור שם משפחתו היה לרנר ולימים עוברת השם ללרון כשמונה בשנת 1950 על ידי מדינת ישראל לייצג אותה כחלק משירות החוץ.
אהבתו לאמנות החלה כבר בילדותו. הוא קרא בעיתון לילדים "בן שחר", שהיה תוספת לשבועון לנעורים השחר ושם נתוודע לראשונה להעתקים מיצירות של טובי האמנים היהודיים באותה התקופה, אשר השאירו עליו רושם בל ימחה וברבות הימים אסף מיצירותיהם.
בקיץ 1917, עם תם לימודיו בתיכון, עבר לסנקט פטרבורג (לנינגראד), שם החל ללמוד בבית הספר הגבוה להנדסת רכבות ודרכים, אך בשל הסיכון לחייו עקב המהפכה נאלץ לעזוב את פטרבורג ולשוב לטארוטינו.
עם סיפוח בסרביה לרומניה עבר ליאשי ושם נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטה. באותם ימים הוקמה רשת ענפה של בתי ספר עבריים בבסרביה והוא קיבל על עצמו להורות מתמטיקה ועברית בבית ספר תיכון בעיירה טאלאנאשטי ואחר כך לימד גם בטארוטינו. ב-1923 הכיר, התאהב ונישא לרוזה מאירסון, אז סטודנטית לרפואה ולימים רופאת נשים. את לימודי המשפטים ביאשי נאלץ לעזוב בשל ההסתה הפרועה של קוזא, אנטישמי נודע לשמצה שהיה מורה למשפטים, ולפיכך השלים את לימודי המשפטים מאוחר יותר בבוקרשט וקיבל שם תואר ד"ר למשפטים.
בקישינב הצטרף למערכת העיתון היהודי היומי " אונזער צייט" שנוסד מטעם מפלגת "צעירי ציון", בה היה חבר ופעיל החל מ-1917.
ב-1924 עברו בני הזוג לבוקרשט, שם יסד את מפלגת צעירי ציון ונתמנה למזכיר ראשי של הקרן הקיימת לישראל. במהלך לימודי המשפטים הקדיש את רוב זמנו לענייני ציבור. הוא סיים את לימודיו ב-1927 והחל לעבוד כעורך דין בבוקרשט. לאחר מכן נתמנה בבוקרשט למנהל חברת הביטוח "פניקס", עסק בעסקי ביטוח בהיקף רחב ועשה בהם חיל. הוא גם היה כתב של סט"א ושל "מארגען ז'ורנאל" בניו יורק. היה ציר בשבעה קונגרסים ציוניים ואף מועמד לציר הפרלמנט הרומני.
עם עליית הנאצים לשלטון ובהיותו ציוני נלהב החליט לעלות לארץ ועלה עם בני משפחתו ב-1938. לאחר עלייתם לארץ התגוררה המשפחה בירושלים וד"ר יוסף ניהל את הסניפים של חברות הביטוח "ציון" ו"יהודה". באותו זמן החל להתעניין באופן רציני באמנות ורכש תמונות ככל שהשיגה ידו. בתם מלחמת העולם השנייה נשלח לאמריקה הלטינית לגייס הון להשקעות במפעלים כלכליים בארץ.
האוסף
באוסף של ד"ר לרון תפסו מקום של כבוד שתי חטיבות של אמנים, זו של אסכולת פריז וזו של ישראל. אמנים אלו עיצבו את המראה הכולל של היצירה היהודית בעיקר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם וגם בתקופה שלמן קום המדינה ועד לאחר מלחמת ששת הימים.
על אף הרבגוניות בתפיסות ובזרמים, בביטויים אישיים וקולקטיביים, ביטא האוסף יצירה אמנותית גדולה, שיצרו אותה אמנים יהודים, ובכח יצירתם זו שיוו פנים חדשות לתרבות הלאומית. כשנפטר בשנת 1972 האוסף שהיה ברשותו נתרם ברובו למוזיאונים בארץ ובחלקו נמכר לאספנים פרטיים.
משפחתו
לד"ר יוסף ורעייתו ד"ר רוזה לרון, רופאת נשים, נולד בשנת 1931 בבוקרשט בן, אפרים עלי לרון. אפרים לרון גדל בירושלים, סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בהצטיינות והיה שופט ונשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע עד לפרישתו בשנת 2000 מכס השיפוט.
שאיין ג'קסון
ביוגרפיה
ג'קסון ושלושה מאחיו למדו מאמם לשיר והיו שרים באופן קבוע שירים של ג'ואן באאז, ג'וני מיטשל, בוב דילן ואלביס פרסלי. בהיותו נער, משפחתו עברה מספוקיין לסיאטל.
בסיאטל, ג'קסון עבד בעיתונות, כאשר היה מכניס הכנסה צדדית ממשחק על הבמה. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר שאירעו בשנת 2001, ג'קסון חשב מחדש על הקרייריה שלו ובעקבות כך, הוא עבר לניו יורק על מנת להגשים את חלומו כשחקן.
תיאטרון
לאחר שהתחיל את הקריירה שלו בתיאטרון האזורי שבסיאטל, ג'קסון עבר לניו יורק, שם הוא שימש כשחקן מחליף במחזות-זמר Thoroughly Modern Millie (2002) ו-Aida (2003) וכשחקן ראשי במחזמר Altar Boyz (2004). ג'קסון זכה לפריצה הגדולה שלו בברודוויי במחזמר "All Shook Up" משנת 2005, שעליו זכה בפרס "התיאטרון העולמי". לאחר מכן, ג'קסון גילם תפקידים ראשיים במחזמרים "The Agony & the Agony" משנת 2006, "זאנאדו" משנת 2007, "Damn Yankees" משנת 2008, "Finian's Rainbow" משנת 2010, "8" משנת 2011, "לב העניין" משנת 2012 ו"המבצעים" משנת 2013.
קולנוע וטלוויזיה
ג'קסון הופיע בסרטים כגון טיסה 93, חברים משותפים, ואף הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כדוגמת רוק 30 ו-Glee.
בשנת 2022 החל להשתתף בעונה השביעית של תוכנית המציאות האמריקאית "הזמר במסכה" בתור ה"נסיך" והגיע למקום השלישי.
קריירה מוזיקלית
ג'קסון הופיע בקונצרטים בקרנגי הול פעמיים: במופע "כוחם של שניים" משנת 2010 וקונצרט המוזיקה של מד מן ב-2011. בנוסף לאלבומי הברודוויי שלו, ג'קסון פרסם שלושה אלבומים של סגנונות מוזיקה פופולריים, כולל אלבום משותף בשם "כוחם של שניים" עם מייקל פיינשטיין בשנת 2008. בשנת 2012, ג'קסון הוציא לאור שני סינגלים מאלבומו "I'm Blue, Skies": "Drive" ו-"Before You". בשנת 2016, ג'קסון הוציא לאור את אלבומו האחרון, "Renaissance", עם הרחבות לקונצרט המוזיקה של מד מן.
חיים אישיים
באוקטובר 2013, ג'קסון החל לצאת עם השחקן ג'ייסון לנדאו, והודיע על כך בחשבון האינסטגרם שלו. בפברואר 2014, השניים הודיעו על אירוסיהם והם נישאו בספטמבר 2014 בקליפורניה. ב-7 באוקטובר 2016, נולד לג'קסון ובן זוגו זוג תאומים מאם פונדקאית, בן בשם א'יתן ובת בשם ווילו.
ג'קסון הופיע ב-26 במרץ 2008 על שער הירחון אדבוקט תחת הכיתוב הלו, מדהים! לאיש המוביל שאיין ג'קסון, יציאה מהארון זה דבר יפהפייה. בשנת 2008, ג'קסון זכה בתואר בדרן השנה על ידי אאוט והופיע לצידם של גאס ואן סנט, קייטי פרי וסאם ספארו במופע הנצחת גיליון ה-100 של המגזין בדצמבר. באפריל 2010, ג'קסון הופיע על שער המגזין fab תחת הכותרת שאיין ג'קסון: אני אוהב את ניו יורק, ופעם נוספת בנובמבר 2010. ביולי 2012, ג'קסון הופיע על שער המגזין Attitude.
ג'קסון הוא פעיל ותומך זכויות להט"ב, ושגריר בינלאומי של קרן האיידס. בנוסף לכך, ג'קסון הוא גם שגריר לאומי ודובר של ארגון המכון על שם מרטין הטריק, שהוא ארגון ללא רווח המוקדש לשרת את צורכיהם של נוער להט"ב.
מאור הרוש
מאור הרוש (נולד ב-19 באוקטובר 1979) הוא שחקן, בדרן, תסריטאי, סטנדאפיסט, יוצר תוכן ברשת ומחזאי ישראלי. ידוע כחלק מן הצמד הקומי "עופר ומאור", ביחד עם שותפו הקומי עופר בן שבת.
תפקידים בטלוויזיה ובקולנוע
ב-2007 השתתף בטלוויזיה לראשונה בתפקיד אורח כאבישי בסדרה "הישראלים" בערוץ 2, רשת. החל משנת 2013 משתתף ביחד עם עופר בן שבת בתוכנית הסטנדאפ לילדים "הצחוקייה". באותה שנה השתתף בתוכנית "אמבוש" ששודרה בערוץ 10 בהנחיית עפר שכטר, כמותח סלבס ישראליים. בשנת 2014 השתתף בסדרות "הקלמרים" ו"זגורי אימפריה" של HOT. בשנת 2015 השתתף בסרט הקולנוע הקומי "מה כבר יכול לקרות?!" בבימוי אופיר לובל. בשנת 2016 השתתף בסדרות "המועדון עם שחר חסון" ו"מיסטר צ'יפס". החל משנת 2017 משתתף עם עופר בן שבת בסדרה בכיכובם: "!OMG", שמשודרת בערוץ Yes KidZ. שיחק בתפקיד שמשון בסדרה "כוח זיקית".
ב-2018 הופיע בסדרה שבאבניקים.
משחק ברשת ותוכניות רדיו
השתתף במספר סדרות רשת שהופקו לאתרי האינטרנט נענע 10, Mako ו-ynet. בנוסף ידוע במספר הרב של המערכונים והפרודיות שהפיק עם עופר בן שבת בערוץ היוטיוב שלהם כצמד "עופר ומאור". בנוסף הפיק מספר תוכניות רדיו קומיות ברדיו לב המדינה ורדיו חיפה.
על הבמה
"המופע של עופר ומאור" - מופע מערכוני נונסנס ביחד עם שותפו הקומי עופר בן שבת. בשנת 2016 עשו מופע המשך בשם "הקומדי צחוק" אותו מריצים עד היום. כתב ויצר את המופע "ויהי צחוק". כתב ושיחק בהצגה "כל הגברים אותו דבר", שזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר וזכתה לשבחים רבים. הופיע ב"מופע הצחוקייה" עם עופר בן שבת.
נפאל (שיר)
נפאל הוא פזמון שכתבה רחל שפירא, הלחין אריאל זילבר וביצעה גלי עטרי. השיר יצא לאור בשנת 1988.
רקע
השיר נכתב בשנת 1981 אך הוקלט על ידי עטרי רק שבע שנים מאוחר יותר, ונכלל באלבומה "צעד אחד לפני הנהר" בעיבודו של אילן וירצברג.
מילות השיר מתארות אגדה על ימי הגאולה בהם פסלים יתעוררו לחיים, ציפור האבן תעוף לשמיים ופילי האבן ישתו מים מהמזרקה. ההרים המוזכרים הם הרי ההימלאיה. במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ח (1988) של רשת ג' דורג השיר במקום השני.
על השיר
רחל שפירא מעולם לא ביקרה בנפאל, ואת ההשראה לדמויות בשיר כגון "ציפור האבן" והפילים קיבלה מבדל אגדה נפאלית ששמעה ולא מפסל קיים. עם זאת, מטיילים ישראלים שביקרו בכיכר פאטן דורבאר שבעיר הנפאלית לליטפור הבחינו כי בכיכר מצויים פסלי חיות, בהן גם ציפור אבן ופילים, ומיקמו את השיר בכיכר; סיורי תיירים בכיכר נוהגים להציג את הפסלים כפסלים מהשיר של שפירא. הכיכר נחרבה ברעידת אדמה בשנת 2015, אך ציפור האבן שוחזרה לאחר מכן.
המשכנע בע"מ
את המוזיקה לסרט כתב אילן מוכיח. בסרט משתתפת הזמרת מרסדס אדרי שמבצעת בסרט שני שירים ללחן של חיים אלגרנטי ולמילים של דודו ברק - "את שהלכת" ו"ערפל".
בסרט משחקת שדרנית הרדיו עוגניה שמחוני בתור עוזרת בית ממוצא מרוקאי עם מבטא מרוקאי.
תקציר עלילה
מוריס אפללו (ראובן בר יותם) הוא עבריין ממוצא מרוקאי העובד למען "בוס" בגביית חובות אבודים, גביית דמי חסות ופתרון סכסוכים באמצעי "שכנוע" מיוחדים. יש לו פנקס אדום ובו רשומות כל המטלות לכל יום. הוא נוסע במכונית פאר אדומה עם עוזרו ונהגו טוני (ג'ון ג'אפרי).
הם מגיעים לשוק הכרמל ומוריס מתקבל בכבוד ומקבל מהמוכרים ירקות, בשר ומוצרים שונים ללא תשלום. מי שמסרב לשלם דמי חסות מקבל מכות.
את האוכל הוא מביא לאמו (שושנה דואר) שמברכת את מזלה שיש לה בן דואג כזה.
מוריס משרת במילואים. המפקד שלו הוא רב-סרן יהושע פסחזון (יאיר רובין) אתו עבר ביחד כמה מלחמות. יהושע מחבב אותו אך מזהיר אותו מדרכו העבריינית.
אביו של יהושע (יהודה פוקס) הוא בעל חברת מזגנים גדולה שנמצא בצרות. עבריינים שחזרו מגרמניה הקימו חברה מתחרה והמכירות שלו ירדו והבנק מסרב לתת לו אשראי. יהושע אומר לו שיש לו מישהו שיוכל לפתור את הבעיה. הוא מזמין את מוריס למסיבה בביתם שם הוא נפגש עם אורחים-בעיקר אשכנזים-ואחד מהם (דורי בן זאב) מספר בדיחה שהוא לא מבין. יהושע מציג בפניו את אחותו היפה שולה (גבי אלדור) שמיד מוצאת חן בעיניו והוא מתחיל לחזר אחריה.
הבוס כועס על מוריס שעובד באופן עצמאי מדי. בהוראתו הורגים את הכלב שלו ותוקפים באכזריות את מרסדס. שולה מודיעה למשפחתה כי ברצונה להתחתן עם מוריס. מר פסחזון מעדיף שתתחתן עם החבר שלה דני שמתאים לה יותר. הוא ויהושע מסבירים לה על הבדלי התרבויות וכי מוריס יכלא אותה בבית עם הילדים ויבלה בלילות עם נשים אחרות ושעל הטובה שעשה למשפחה, עליה שילמו לו בעין יפה. היא משתכנעת לבסוף ומנתקת את קשריה עם מוריס.
על השוק משתלטים עבריינים צרפתיים והסוחרים כבר לא מכבדים את מוריס ונותנים לו ירקות רקובים ודגים מסריחים.
מוריס המושפל מחליט לעזוב את הארץ ומודיע זאת לבוס ומעביר את תפקידו לטוני. עוזרת הבית ז'ורז'ט (עוגניה שמחוני) מגיעה למוריס ומגלה לו כי יהושע פסחזון ואביו הם שלחצו על שולה לנתק את היחסים אתו. מוריס מגיע לבית פסחזון ומטיח בפני יהושע ואביו מה הוא באמת חושב עליהם.
מר פסחזון מארגן טיסה לפריז לו, לשולה ולדני. לפני היציאה היא מאזינה לשיחת טלפון ומתברר לה שמוריס לא לקח כסף עבור הטובה שעשה להם וכי כעת הבוס שלו ואביה הגיעו להסכם.
בשדה התעופה לפני שהם עולים למטוס, היא מתקשרת למוריס ומודיעה שהיא מגיעה אליו. הם רצים ברחוב אחד מול השנייה ומתחבקים וברגע זה צולף עליו טוני שנמצא על גג והורג אותו בזרועותיה של שולה.
ג'ן טיי
ג'ן טיי (באנגלית: Jan E. Tighe) היא קצינה בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. בתפקידה האחרון שירתה כקצינת המודיעין של הצי וסגנית לתחום לוחמת המידע של ראש המבצעים הימיים.
ביוגרפיה
טיי נולדה בבאולינג גרין שבקנטקי וגדלה בפלנטיישן שבפלורידה. ב-1984 סיימה לימודים באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייסה לצי ארצות הברית. למדה רוסית במכון לשפות של מחלקת ההגנה ושירתה כקריפטולוגית.
באפריל 2014 קודמה לדרגת תת-אדמירל ומונתה למפקדת פיקוד הסייבר של הצי/הצי העשירי של ארצות הברית. היא הייתה בכך האישה הראשונה שמונתה למפקדת צי ממוספר בצי ארצות הברית. ביולי 2016 מונתה לקצינת המודיעין של הצי וסגנית ראש המבצעים הימיים ללוחמת מידע. באוגוסט 2018 פרשה מהשירות הצבאי.
במהלך שירותה עוטרה בין השאר במדליית השירות המצוין של הצי, במדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, בלגיון ההצטיינות ובמדליית האוויר.
לאחר פרישתה מונתה לדירקטורית בחברת גולדמן זקס, בחברת הביטוח פרוגרסיב ובחברת IronNet. היא מכהנת בחבר הנאמנים של MITRE ומשמשת יועצת בחברת Paladin Capital Group. טיי בעלת תואר שני במתמטיקה שימושית ודוקטורט בהנדסת אלקטרוניקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. היא נשואה לדייוויד ואם לבן ובת.
עמק אראטיק
עמק אֶרָאטִיק או עמק אֶרָטִיק (באנגלית: Erratic Valley; מילולית: "העמק הבלתי סדיר") הוא עמק קצר באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
העמק מתחבר אל עמק אבליישן מכיוון צפון.
גובהו של העמק 47 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי העמק
העמק מופה על ידי משלחת חקר של אוניברסיטת אברדין שבסקוטלנד, אשר חקרה ומיפתה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1978–1979.
המשלחת גילתה בעמק מספר גדול של גושי סלעי יסוד מסוג "סלע תועה".
מקור השם
שם העמק תיאורי - והוא מתאר את גושי הסלע הפזורים בו באופן בלתי סדיר.
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד
העמק ממוקם בתוך האזור האנטארקטי המוגן במיוחד עמק אבליישן, ורמת גנימד - אזור מוגן מספר 147.
לקריאה נוספת
• Bethan J.Davies, Michael J.Hambrey, Neil F.Glasser, Tom Holt, Angél Rodés, John L. Smellie, Jonathan L. Carrivick, Simon P. E. Blockley, Ice-dammed lateral lake and epishelf lake insights into Holocene dynamics of Marguerite Trough Ice Stream and George VI Ice Shelf, Alexander Island, Antarctic Peninsula, Quaternary Science Reviews Volume 177, 1 December 2017, Pages 189-219, https://doi.org/10.1016/j.quascirev.2017.10.016
יהודה מלמד
יהודה מלמד (נולד ב-17 בפברואר 1943) הוא רופא בתחום רפואת הצלילה והרפואה ההיפרברית וקצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. הוא ממקימי ההתאחדות הישראלית לצלילה, מייסד המכון לרפואה ימית בחיל הים, ומייסד המכון הלאומי לרפואת צלילה ולרפואה היפרברית.
לאחר שחרורו מחיל הים הקים את המרכז לרפואה היפרברית והמרפאה לריפוי פצע של בתי החולים אלישע ורמב"ם ב-1996 עד 2018. במקביל הקים בשנת 1998 את המרכז לרפואה היפרברית – תא הלחץ - של המרכז הרפואי שמיר עם ד"ר דני שרמן.
ילדות ולימודים
נולד ברחובות, ליוסף ולאסתר. אביו עלה לארץ ישראל ממזרח פולין בגיל 17. אמו נולדה ברחובות, למשפחת חפץ צלליכין, והייתה אחת משתי הגננות הראשונות במושבה. הוא בוגר בית הספר העממי ע"ש משה סמילנסקי וב"תיכון מאוחד רחובות" ע"ש שליט.
שירות צבאי ולימודי רפואה
בשנת 1961 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ועבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ושימש כמדריך בקורס מפקדי כיתות, בפיקודו של משה פלס. בהמשך סיים קורס קציני חי"ר באוקטובר 1962 ומונה למפקד צוות בסיירת שקד, אז בפיקוד עמוס ירקוני שהשפיע עליו רבות. מלמד שירת בסדיר עד 1964 והמשיך בשירות מילואים בסיירת שקד עד 1969. כחודשיים לפני מלחמת ששת הימים גויס לשירות מילואים כמפקד צוות בסיירת. במלחמה לחם בציר כונתילה, דרך נח'ל עד במעבר המיתלה. לאחר הפסקת האש עסקה הסיירת בפיקודו של בנימין בן אליעזר, שהחליף את ירקוני, במשימות טיהור באזור אל עריש.
ב-1965 החל מלמד בלימודי גאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל עבר קורס מדריכי טיולים בהנהלתו של אורי דביר. ב-1966 התקבל למחזור הראשון של בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הוא הוסמך לרפואה ב-1972 והוצב לשירות מילואים בחיל הרפואה.
מלחמת יום הכיפורים
בחודש שלפני המלחמה שירת מלמד במילואים כרופא בקו בר-לב בתעלת סואץ. שבוע לאחר סיום המילואים, ביום כיפור, נקרא על ידי ד"ר ערן דולב, אז רופא פיקוד דרום (ולימים קצין רפואה ראשי) להרכיב תחנת איסוף גדודית ולהצטרף לאוגדת שרון.
במלחמת יום הכיפורים פעל התאג"ד שבפיקוד מלמד בימים הראשונים בציר "עכביש" ולאחר מכן ב"חצר", משטח מוקף סוללת עפר על גדתה המזרחית של תעלת סואץ ששימש כבסיס היערכות והכנות לכוחות צה"ל שצלחו את התעלה. במהלך הקרבות סביב החצר היו לצה"ל למעלה ממאה הרוגים ומאות רבות של פצועים והמקום קיבל את השם "חצר המוות". לאחר תום הקרבות המשיך בשירות מילואים פעיל מערבית לתעלת סואץ בגדודו של סא"ל עמי מורג ולאחר כשמונה חודשים חזר לבית החולים לתחילת התמחותו המתוכננת בכירורגיה.
צלילה
מלמד החל לעסוק בצלילה ב-1960, תחילה בצלילות חופשיות עם שנורקל ולאחר מכן בצלילת סקובה. הוא הצטרף לחברים שהקימו את החברה לארכאולוגיה ימית וקיבל תעודת צולל. ב-1969 היה ממקימי ההתאחדות לפעילות תת-מימית, לימים ההתאחדות הישראלית לצלילה, שבה מילא תפקידים שונים, בהם יו"ר ועדת ההדרכה, מדריך ראשי ויו"ר. בנוסף היה לחבר ולרופא האגודה למחקר תת-ימי בישראל. כמדריך ראשי ויו"ר וועדת ההדרכה של ההתאחדות יזם ב-1975, יחד עם אחרים. את קורס המדריכים הראשון, שהיה מורכב רובו מיוצאי שייטת 13. . מלמד קיבל את תעודת המדריך הראשונה - מספר 1.
רפואת צלילה
בנוסף היה מלמד פעיל באותן שנים באגודה לארכאולוגיה ימית. הוא יזם יחד עם ד"ר אלישע לינדר קורס צלילה מיוחד לנכי צה"ל ממלחמת יום כיפור, בליווי ד"ר ניק פלמינג, איש התאחדות הצלילה הבריטית. ד"ר פלמינג היה משותק בפלג גופו התחתון בשל תאונת דרכים, אך למרות נכותו התפרסם בפעילותו הרבה בצלילה ובארגון משלחות צלילה בעולם וכן בעבודתו המדעית כארכאולוג ואוקיינוגרף. מלמד וד"ר פלמינג העבירו יחד את הקורס, שהיה הראשון מסוגו בעולם, ולקחיו התפרסמו בעיתונות המקצועית והיוו את הנדבך הראשון ללימוד צלילה לנכים עם מוגבלויות שונות. בעקבות הקורס הוזמן ד"ר פלמינג על ידי האלוף יוחאי בן נון, מייסד ומנהל המכון לחקר ימים ואגמים לבצע עבודת מחקר בנושא סקירת החוף הישראלי של הים התיכון, מראש הנקרה ועד ח'אן יונס. ד"ר פלמינג שהה לצורך עבודה זו כמה חודשים בארץ וביצע אותה יחד עם מלמד.
בשנים 1975–1977 כיהן מלמד כיו"ר ההתאחדות הישראלית לצלילה וכמפקד המכון לרפואה ימית של חיל הים. הוא יזם והקים מערך לטיפול ופינוי נפגעי צלילה מחופי סיני בתאי לחץ קטנים לתא הגדול שבבסיס חיל הים בחיפה. הניסיון והלקחים שצבר זיכו אותו בהכרה בין לאומית כבר סמכא בנושא. מערך הטיפול בנפגעי צלילה היה הראשון בעולם, ובעקבותיו הוקמו מערכים דומים בארצות הברית ובאירופה. הקמת המערך זיכתה את מלמד ב-1990 בפרס על שם קרייג הופמן של האגודה הרפואית לרפואה תת-מימית והיפרברית (Under Sea and Hyperbaric Medical Society, UHMS).
רופא יחידתי בשייטת 13
ביוזמת אלוף-משנה ד"ר חיים שהם נפגש מלמד ב-1975 עם מפקד חיל הים, אלוף ביני תלם ועם תת-אלוף ד"ר דן מיכאלי, אז קצין רפואה ראשי. בעקבות פגישות אלה השתכנע מלמד להצטרף לשירות הקבע בחיל הים. הוא הוצב כרופא יחידתי בשייטת 13 וכמפקד מדור רפואת צלילה, שהפך בפיקודו למכון לרפואה ימית, מר"י. בתפקידיו השונים שילב מלמד את ניסיונו כצולל מקצועי, מדריך צלילה ורופא, ופעל לשיפור מערכי ההדרכה, לשדרוג מכשירי הצלילה הקרבית: זמן הצלילה הוארך, התפעול הפך לפשוט יותר, הפליטה התמוססה ואפשרה דיסקרטיות של הצולל/הלוחם בסביבה עוינת. מלמד פעל יחד עם צוות המכון לרפואה ימית, למניעת "הרעלת חמצן" ותאונות צלילה.
המכון לרפואה ימית
ד"ר מלמד שדרג את המדור לרפואה תת-מימית שהיה קיים עד 1975 במטה חיל הים, והפך אותו למכון הלאומי לרפואת צלילה ורפואה היפרברית. מלמד הגדיר את תפקידי ומסגרות המכון, בשיתוף פעולה עם מפקד שייטת 13 ומפקדי שייטת הצוללות. מפקדי חיל הים, החל באלוף בנימין תלם, הכירו בחשיבות המכון ונתנו את ברכתם ותמיכתם. במכון הוקמו ארבעה מדורים: מדור קליני טיפולי בתא לחץ לנפגעי צלילה וחולים שלא מצלילה, מדור למחקר של הפיזיולוגיה של הצלילה, מדור מחלת ים ומדור מיון.
הטיפול בנפגעי צלילה הביא את ד"ר מלמד לעימות במצבים קריטיים לנפגעי דקומפרסיה ואחרים. מרבית הנפגעים ניצלו וחלקם נושאים מפגע זה או אחר.
ד"ר מלמד מיסד שיתוף פעולה בין המכון עם בית החולים רמב"ם, ובתמיכת קצין רפואה ראשי, תת-אלוף ד"ר ערן דולב, הוכר המכון כמוסד קליני מחקרי על ידי משרד הבריאות ב-1982. במהלך שירותו הקים מלמד יחד עם ד"ר נף הרץ את יחידת תא הלחץ של בית החולים יוספטל באילת ב-1978. שיתוף הפעולה עם ביה"ח רמב"ם כלל גם התוויות טיפול שאינן קשורות בצלילה; התוויות הטיפול בתא לחץ נכתבו לראשונה ב-1986 על ידי ד"ר מלמד, סגנו ד"ר דני שרמן ופרופ' שמעון בורשטיין. חמש עשרה ההתוויות נכנסו לסל השירותים ונכללו ב-1994 בחוק הבריאות הממלכתי. התוויות הללו קימות בסל הבריאות עד היום וקופות החולים השונות מחויבות לממנן למטופלים.
במהלך שנות הפיקוד על המכון לרפואה ימית התחוללה פרשת הקישון. ד"ר מלמד השתתף כצופה בכל הדיונים של ועדת שמגר (חיל הים) וקיבל את דעת חברי הוועדה המקצועיים ופסיקתו של השופט מאיר שמגר. הוא ראה בדעת המיעוט פגיעה אישית בכשרו המקצועי ואחריותו וכרופא השייטת לא הסכים לקביעה השיפוטית בדעת המיעוט.
נוירולוגיה במכון - ב-1987 יזם מלמד כינוס ראשון מסוגו בנושא אפשרות טיפול בתא לחץ למצבי חולי נוירולוגים שאינם קשורים לצלילה. על פי בקשתו של פרופ' עודד אברמסקי, ראש המחלקה הנוירולוגית בבית החולים הדסה עין-כרם שהשתתף בכנס דרש קצין רפואה ראשי, תא"ל ד"ר מיכאל וינר, מד"ר מלמד להפסיק לטפל במקרים נוירולוגים שאינם מקרי תאונות צלילה. המכון היה חייב לעמוד בדרישה והטיפולים הועברו לבתי החולים.
תחומי מחקר ד"ר מלמד ייסד את מעבדת הפיזיולוגיה התת-מימית כיחידת מחקר במרכז לרפואה ימית בחיל הים במשותף עם המכון לחקר ימים ואגמים בשנים 1978 – 1984. בעת שהיה בשנת שבתון מהמכון לרפואה ימית, בשנים 1985 – 1986 חקר את נושא "הרעלת חמצן התוקפת את הצוללים בחמצן". היה אחראי למחקר שנעשה ביחידת המחקר הפיזיולוגי בנושא 'מחלת התנועה' שנים 1987 – 1993. ד"ר מלמד היה מפקד ומנהל המכון לרפואה ימית עד צאתו לגמלאות ב-1995 בדרגת אלוף-משנה.
רפואת צלילה אזרחית
לאחר שחרורו היה מלמד חבר במועצה למחקר מדעי של קצין רפואה ראשי בצה"ל עד שנת 2014. הוא המשיך לעסוק בתחומי רפואת הצלילה והרפואה ההיפרברית, ובמסגרת פעילותו הקים את יחידת תא הלחץ של בתי החולים רמב"ם ואלישע בחיפה והיה ממקימי תא הלחץ הטיפולי של בית חולים אסף הרופא. כחלק מהקמת תאי הלחץ הדריך את הצוותים הרפואיים והטכניים והוביל אותם בשנים הראשונות. הוא היה גם ממקימי תא הלחץ בבית החולים יוספטל שבאילת, וגם שם הדריך את צוות המטפלים.
מלמד הקים את החברה לרפואה היפרברית וצלילה בישראל והיה יושב הראש הראשון שלה, ובמסגרתה הקים והדריך את קורסי רפואת הצלילה והרפואה ההיפרברית לרופאים ולצוות רפואי.
תפקידים מקצועיים
מלמד חבר באגודות העוסקות בפיזיולוגיה של האדם בים. הוא משמש כיועץ מקצועי לרפואה היפרברית ורפואת הצלילה במשרד הבריאות, נכלל ברשימת הרופאים המומחים של קופות החולים השונות, חבר במועצה האירופית לרפואה היפרברית, המקדמת שיתוף פעולה בתחומי המחקר המדעי והטכני בנושאי הצלילה (מאז 2001). ב-1998 ייסד והיה יושב ראש ראשון של החברה הישראלית לרפואה היפרברית ופיזיולוגיה של הצלילה בישראל, וכאמור הוא חבר במועצה למחקר מדעי של קצין הרפואה הראשי בצה"ל. מ-1992 הוא רפרנט לנושאי רפואת צלילה ורפואה היפרברית של כתב העת הרפואי New England Journal of Medicine, בעקבות סקירה על רפואת הצלילה שכתב בעבור כתב העת ב-1992 עם חבריו, ד"ר חיים ביטרמן וד"ר אבי שצ'ופק.
הוראה אקדמית
ד"ר מלמד עסק בהוראה בתחומי התמחותו במוסדות צבאיים ואקדמאים. כמפקד המכון לרפואה ימית של חיל הים ייסד את הסילבוס לקורס רופאי הצלילה ורפואה היפרברית הראשון בישראל ב-1975. ניהל את הקורס עד 1995. שימש כנספח הוראה בכיר נלווה (מקביל לפרופסור חבר) בתחום רפואה היפרברית, רפואת צלילה ופיזיולוגיה של הצלילה בסגל הפקולטה לרפואה של הטכניון, בשנים 1979 – 2016, באוניברסיטת חיפה. ד"ר מלמד היה מרצה אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ב-1980, ביחידת ניסויי הצלילה של צי ארצות הברית בפנמה סיטי, פלורידה, ב-1986 ובמרכז הנורווגי לטכנולוגיה תת-מימית, באוניברסיטה הרפואית של וינה, אוסטריה. הוא חבר מן המניין באגודות בין לאומיות העוסקות ברפואת צלילה ורפואה היפרברית.
מאמרים ופרסומים
מלמד כתב עם אחרים כ-200 מאמרים מדעיים שפורסמו בבטאוני רפואה ופרקים בספרים הנוגעים לרפואה היפרברית. כמה ממחקריו:
חיים אישיים
ב-1989 נישא ד"ר מלמד לנינה לבית קלנדרוב, עולה מרוסיה, העוסקת בעיצוב פנים. לזוג בת.
כרם ענבים
אברהם מלמד, אחיו הבכור של ד"ר מלמד, היה ממקימי קיבוץ להב ולאחר מכן ד"ר לכלכלה חקלאית. אברהם ייסד וניהל את היחידה לחקר שווקים של משרד החקלאות עד צאתו לגמלאות. אברהם היה כורם, חבר באגודת הכורמים ויו"ר וועדת הביקורת של כרמל מזרחי. הלך לעולמו ב-2014. הוריש לד"ר מלמד את כרם הענבים במושב גאליה.
מאז ובעיקר לאחר סיום תפקידו בבית חולים אלישע ובנוסף לייעוץ בנושאי רפואה היפרברית וצלילה עוסק מלמד בגידול ענבים והפקת יין.
שלמנאסר הרביעי
שלמנאסר היה בנו ויורשו של המלך אדד-ניררי השלישי, מעט מאוד ידוע על תקופת מלכותו. על פי הקאנון האפונימי של אשור הוא הוביל מספר מסעות מלחמה כנגד אוררטו ממלכה מצפון לאשור. בשנת 773 יצא למסע מלחמה כנגד ארם דמשק. מסע מלחמה זה הוא שאיפשר לירבעם השני מלך ממלכת ישראל להשתחרר מעולה של ארם דמשק. שלטונה של אשור נחלש מאז מותו של אבי סבו שלמנאסר השלישי ותקופת שלטונו המשיכה מגמה זו. שלטונו הוגבל על ידי השפעתם החזקה של נכבדים חשובים ובמיוחד מפקד הצבא האשורי שמשי-אילו.
את שלמנאסר הרביעי, ירש אחיו אשור-דן השלישי.
אדולף פניבשי
זאלאי אדולף פניבשי, (במקור גרינבאום עד 1862, בהונגרית: Fenyvessy Adolf; זאלאגרסג, 23 בדצמבר 1837 – בודפשט, 18 בינואר 1920) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, קצרן, מחלוצי הקצרנות באימפריה האוסטרו-הונגרית ביחד עם מנו קוני. פניבשי קיבל תואר אצולה.
ביוגרפיה
אדולף פניבשי נולד במשפחה יהודית. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בסקשפהרוואר, בסומבטהיי ובפשט ובשנים 1858–1859 למד באוניברסיטה הטכנית בבודה. בשנת 1859 החל לעסוק בקצרנות והפך לאחד הקצרנים ההונגרים הוותיקים והראשונים, הוא העביר את מערכת סטולצה (Heinrich August Wilhelm Stolze היה סטנוגרף גרמני) להונגרית כבר בשנת 1860. על בסיס זה כתב גם את ספר הלימוד הממצה שלו "הקצרנות ההונגרית" בשנת 1863 שפורסם בכמה מהדורות. עבודתו האחרת היא ספר "המדריך של הקצרנות הפרלמנטרית" (1869, מהדורה חדשה: 1906). פניבשי היה המייסד והעורך של מגזין "הקצרן ההונגרי".
בין השנים 1865–1911 (תקופת מה בשותפות עם מנו קוני) עמד בראש לשכת הקצרנות הפרלמנטרית. מ-24 בינואר 1862 עד 20 בנובמבר 1873 עבד כמורה חוץ לקצרנות בבית ספר הריאלי המחוזי של רובע 4 בבודפשט. לאחר איחוד בודה ופשט לבודפשט בשנת 1873 הוא היה חבר בגוף הייצוגי של הבירה ובוועדת הכספים והמזון הציבורי שלה.
בשנת 1910, להנצחת יום השנה החמישים למערכת הקצרנות, הוענק לו תואר "יועץ חצר" לאחר שקיבל קודם לכן תואר אצולה. פניבשי כתב גם כמה מחקרי כלכלה בכתבי עת. בשנת 1899 הוא קיבל קידומת שם אצולה "זאלאי".
בניו היו בלה פניבשי, פרופסור באוניברסיטה בזאלה, וג'וזף פניבשי, סגן מזכיר מדיני בממשלת הונגריה, כלכלן וסטטיסטיקאי.
קנקאל
קנקאל (בצרפתית: Cancale; בברטונית: Kankaven) היא קומונה במחוז איל ווילן במחוז ברטאן, לחוף תעלת למאנש, כ-30 ק"מ צפונית מזרחית לסן מלו. היא יושבת על חצי אי ממנו אפשר לצפות על מון סן מישל.
קנקאל מפורסמת כ"בירת הצדפות" של ברטאן. לואי ה-14 אהב מאוד צדפות. הן הובאו מקנקאל לורסאי וגם יתר אנשי האצולה הצרפתית אהבו אותן בגלל האמונה שהן פועלות כאפרודיזיאק.
חוות גידול הצדפות נמצאות בים ליד הנמל הקטן. הן משתרעות על שטח של 7.3 קמ"ר. הצדפות נדבקות למוטות צמיחה בגאות ונקצרות משם בשפל.
בקנקאל מייצרים 25,000 טון של צדפות בשנה.
ליד הנמל יש שוק צדפות בו מוכרים אותן במחירים זולים ורובן נאכלות במקום. למרות שהעיירה קטנה היא מוצפת מסעדות בהן מגישים סוגים שונים של פירות ים.
בשפל נחשפות הצדפות והדגים ואנשים מלקטים אותם. ציור מפורסם של ג'ון סינגר סרג'נט הוא "ליקוט צדפות בקנקאל" (1878).
בסמל קנקאל מצוירת ספינת מפרשים מוקפת בצדפות.
עמק בלמנייט
עמק בלמנייט (באנגלית: Belemnite Valley) הוא עמק באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
העמק ממוקם 2 קילומטרים מצפון מערב לתחנת פוסיל בלאף.
קרחון ארוס גובל בעמק מצפון.
העמק ברובו חשוף משלג וקרח, ובמרכזו זורם נחל של מי קרחונים נמסים.
מקור השם
בשל העובדה שהעמק חשוף משלג וקרח, בדוחות המדעיים של ראשית שנות ה-60 מכונה העמק בשם "עמק הולו" (באנגלית: "Hollow Valley"; מילולית: "העמק החלול"), או "עמק האפי" (באנגלית: "Happy Valley"; מילולית: "העמק השמח").
שמו הנוכחי של העמק "עמק בלמנייט" ניתן לו בשל מספר הרב של הבלמניטים המאובנים שניתן לראות בסלעי העמק החשופים משלג.
לקריאה נוספת
• Michael J. Hambrey, Jürg C. Alean, Colour Atlas of Glacial Phenomena, P 117
שיטת פורד-פלקרסון
שיטה מקובלת למציאת זרימה אופטימלית בגרף היא שיטת פורד-פלקרסון. השיטה היא סכמה כללית, וקיימים מספר אלגוריתמים, בעלי סיבוכיות זמן שונה, המממשים אותה.
הרעיון הבסיסי מאחורי השיטה הוא שיפור איטרטיבי: מתחילים עם פונקציית זרימה שנותנת ערך 0 לכל קשת, ולאחר מכן מחפשים דרכים לשפר אותה על ידי בדיקת מסלולים מהמקור אל הבור. אם מתגלה מסלול אשר ניתן להגדיל את הזרימה בו, הפונקציה מתוקנת בהתאם לכך, והתהליך חוזר על עצמו עד שמתקבלת הפונקציה האופטימלית.
רשת שיורית
בהינתן זרימה, ניתן לבדוק כיצד ניתן לשפר אותה (כלומר, להגדיל את ערך הזרימה) באמצעות שימוש בגרף המכונה "הרשת השיורית", אשר מייצג את הקשתות שדרכן ניתן להגדיל את הזרימה. שמאל|מסגרת|100px|רשת זרימה עם זרימה כל שהיא (לא מקסימלית) מבחינה פורמלית, לכל זוג צמתים \ (u,v) מגדירים את הקיבול השיורי של \ (u,v) על ידי:
הרשת השיורית היא גרף מכוון שצמתיו הם צומתי רשת הזרימה המקורית, ויש בו קשת בין כל זוג צמתים שעבורו. כלומר, הגרף מייצג את כל המקומות שבהם ניתן להעביר זרימה נוספת ברשת המקורית. שמאל|מסגרת|100px|הרשת השיורית עבור רשת הזרימה והזרימה שהוצגו קודם מסלול שיפור הוא מסלול מהמקור אל הבור ברשת השיורית. קיום של מסלול שיפור שכזה פירושו שברשת המקורית ניתן להעביר זרימה נוספת דרך אותו מסלול.
שיטת פורד-פלקרסון פועלת בצורה איטרטיבית כך: בכל איטרציה, מחפשים מסלול שיפור ברשת השיורית של הגרף הנוכחי. אם נמצא מסלול שיפור שכזה, נמצא מהו הקיבול השיורי המינימלי של הקשתות שמרכיבות את המסלול. מספר זה הוא הגודל שבו ניתן להגדיל את הזרימה הקיימת במסלול ברשת הזרימה (שכן הקשת שבה מתקבל המינימום של הקיבול מהווה "צוואר בקבוק", שחוסם את גודל הזרימה שניתן להעביר דרך המסלול כולו). לאחר מכן מתקנים את פונקציית הזרימה בקשתות המסלול בגרף על ידי הוספת המספר שנמצא עליהן (יש לשים לב כי אין פירוש הדבר בהכרח הגדלת הזרם מצומת אחד לשני - ייתכן גם מצב שבו מוקטן הזרם העובר בכיוון ההפוך).
השיטה מסיימת את פעולתה לאחר שלא נמצאו מסלולי שיפור עבור הזרימה הנוכחית. במקרה זה, הזרימה היא אופטימלית. המשפט המראה זאת מכונה משפט זרימה־מקסימלית חתך־מינימלי.
מימוש שיטת פורד-פלקרסון
המימוש הנאיבי של שיטת פורד-פלקרסון מכונה לעיתים אלגוריתם פורד-פלקרסון. נאיביות האלגוריתם מתבטאת בכך שבחירת מסלולי השיפור שלו היא שרירותית. האלגוריתם הוא כדלהלן: שמאל|מסגרת|100px|רשת זרימה בה אלגוריתם פורד-פלקרסון עלול לדרוש זמן ריצה מסדר גודל של ערך הזרימה המקסימלית לרוע המזל, במימוש זה השיטה אינה פועלת היטב. למעשה, אם קיבולות הקשתות אינן מספרים רציונליים, לא מובטח שהשיטה תעצור אי פעם - אף על פי שבכל איטרציה גדל ערכה של פונקציית הזרימה, הוא אינו בהכרח מתכנס לערך הזרימה המקסימלית האפשרית. הדוגמה הפשוטה ביותר לרשת זרימה בה הדבר מתרחש היא בעלת שישה צמתים ושמונה קשתות.
כאשר קיבולות הקשתות הן מספרים שלמים, כל איטרציה מגדילה את ערך פונקציית הזרימה לפחות ב-1, ולכן התכנסות מובטחת. אם הן מספרים רציונליים, ניתן להפוך את כולן למספרים שלמים על ידי כפל במכנה משותף, ולכן אין הבדל בין המקרים מבחינה זו.
עם זאת, גם כאשר מובטח כי האלגוריתם יסיים את ריצתו, סיבוכיות הזמן תלויה בערכה המקסימלי של פונקציית הזרימה: ניתן להראות כי הוא \ O(|E|f^*), כאשר \ f^* הוא ערך הזרימה המקסימלי.
דוגמה לרשת שבה האלגוריתם עלול לדרוש זמן ריצה מסדר גודל זה מוצגת משמאל: תמונה א' היא של רשת הזרימה עצמה, כאשר מסלול שיפור מסומן על ידי החצים המודגשים. תמונה ב' מציגה את הרשת השיורית לאחר הגברת הזרם דרך מסלול השיפור. כיוון החץ שבמרכז התהפך שכן כעת זורם זרם בגודל יחידה מ-b אל a, ולכן גודל הזרימה מ-a אל b הוא מינוס 1, והדבר מתווסף לקיבולת מ-a אל b שהיא אפס (שכן לא קיימת קשת בכיוון הזה). גם בתמונה ב' מוצג מסלול שיפור על ידי החצים המודגשים. תמונה ג' מציגה את הרשת השיורית לאחר הגברת הזרם במסלול זה. הסימטריה המקורית של הרשת נשמרה, וההבדל היחיד הוא שכעת על כל אחת מהקשתות פרט לאמצעית הקיבולת קטנה ב-1. מכיוון שכל איטרציה משפרת ב-1 בלבד את ערך פונקציית הזרימה, מספר האיטרציות שיידרש לסיום האלגוריתם (בהנחה שתמיד ייבחרו שני מסלולי השיפור שהצגנו) הוא בדיוק ערכה המקסימלי של פונקציית הזרימה.
אלגוריתם אדמונדס-קארפ
ניתן להוכיח כי סיבוכיות הזמן של אלגוריתם זה היא. סיבוכיות זו נובעת משני גורמים: ראשית, הרצת אלגוריתם חיפוש לרוחב דורשת באופן כללי זמן של \ O(E), ומתבצעת הרצה אחת של האלגוריתם בכל איטרציה. גם שיפור הזרימה בכל איטרציה דורש זמן של \ O(|E|). ניתן להראות כי מספר האיטרציות הוא לכל היותר \ O(VE). כדי לראות זאת משתמשים במושג של קשת קריטית - קשת המופיעה בגרף השיורי באיטרציה i אך לא באיטרציה i+1. עבור אלגוריתם אדמונדס-קארפ מתקיימת התכונה כי אם קשת \ (u,v) שהייתה קריטית באיטרציה מסוימת שבה והופיעה באיטרציה מאוחרת יותר, אז המרחק בין \ u ו-\ s בגרף השיורי גדל לפחות ב-2 בין האיטרציות, ולכן קשת לא יכולה להיות קריטית יותר מ-\ O(V) פעמים (כי אורך מסלול בגרף הוא \ O(V)), ומכיוון שמספר הקשתות בגרף השיורי הוא \ O(E) (לכל קשת בגרף המקורי יש לכל היותר שתי קשתות בגרף השיורי) ובשל העובדה שבכל איטרציה יש לפחות קשת קריטית אחת, נובע כי יש לכל היותר \ O(VE) איטרציות.
האלגוריתם פורסם לראשונה על ידי יפים דיניץ ב-1970, ופעם נוספת, באופן בלתי תלוי, על ידי ג'ק אדמונדס וריצ'רד קארפ ב-1972, האלגוריתם של דיניץ (אשר יתואר להלן) כלל טכניקות נוספות, אשר קיצרו את זמן הריצה ל-\ O(V^2E).
אלגוריתם דיניץ
אלגוריתם דיניץ פותח על ידי יפים דיניץ במוסקבה בברית המועצות בשנת 1970.