cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניצבת
עלילת הספר
נוגה היא נבלנית ירושלמית בת 42, המנגנת בתזמורת הפילהרמונית של ארנהם שבהולנד, לאחר שלא מצאה משרה בתזמורת בישראל. תשעה חודשים לאחר פטירתו של אביה מזמין אותה אחיה, חוני, לשוב לישראל ולהתגורר בבית אמהּ, שהוא בבעלותה בדמי מפתח, כדי לאפשר לאם לעבור לניסיון לשלושה חודשים לדיור מוגן בתל אביב, סמוך למגוריו של האח, כדי לאפשר לאם ולאח לעבור ביתר נוחות את שנות הזקנה של האם. נוגה משערת שהניסיון ייכשל, והאם תעדיף להתגורר בדירתה שבירושלים, אך נענית לבקשתו של אחיה.
הדירה הירושלמית נמצאת בשכונת מקור ברוך, שרוב תושביה חרדים. בעת מגוריה בדירה מגלה נוגה שאל הדירה נוהגים להתגנב שני ילדים חרדים, שכנים, על מנת לצפות בטלוויזיה, שאינה קיימת בביתם. היא מנסה למנוע זאת מהם, וליתר ביטחון אף קונה שוט, אך אינה משתמשת בו. כדי שלא תשתעמם מארגן לה אחיה הצעיר ממנה, שהוא "בעל משרד עצמאי לתקשורת ולהפקות של סרטי תעודה ושל פרסומות", השתתפות כניצבת בסרטים ובמופעים נוספים. במסגרת הניצבות היא קושרת קשרי ידידות עם ניצב אחר, קצין משטרה בדימוס בשם אלעזר, הסובל מגמגום, אך הקשר איתו ניתק כאשר הוא בוחר לשמור על נכדו החולה. בשיחותיה עם אמהּ עולה שוב ושוב סוגיית סירובה ללדת, שאף התבטאה בהפלה מלאכותית כאשר הרתה, צעד שהביא לגירושיה מבעלה, אוריה, תשע שנים קודם לכן. במהלך השנים שחלפו אוריה התחתן והוליד שני ילדים. בעת שנוגה הייתה ניצבת במופע של האופרה "כרמן" במצדה, פוגשים באקראי אחיה ואמה, שבאו לצפות במופע, באוריה, בעלה לשעבר של נוגה. חוני מספר לאוריה שנוגה היא ניצבת במופע, ובעקבות זאת מגיע אוריה למחרת פעם נוספת למופע, ומתגנב לאחורי הבמה כדי לראות היטב את נוגה, שתפקידה להוביל לאורך הבמה חמור רתום לעגלה ובה שני ילדים. בהמשך הוא מתחזה לניצב בסרט שבו נוגה היא ניצבת, וכך מתגנב להיות בקרבתה, ושם היא מזהה אותו. בעקבות מפגש זה אוריה מגיע גם לדירתה של נוגה, לשיחה ארוכה, העוסקת אף בילד שלא ילדה לו, ואוריה רואה את עמדתה בסוגיה זו כנכות וכפגם.
שם הספר
שם הספר, "ניצבת", משקף את עיסוקה של גיבורת הספר, נוגה, לאורך חלק נכבד מעלילת הספר. דן מירון מוצא בו משמעות רחבה יותר:
בשיחה ברשת ב של "קול ישראל" אמר יהושע: "השם 'ניצבת', לרומן האחרון שלי, היה מוכן וברור לי עוד לפני שנכתבה השורה הראשונה", ובהמשך תיאר את שלל משמעויותיו של המושג.
שמות הדמויות
שמות הדמויות בספר נידונים בספר עצמו ובפרשנות העוסקת בו.
הולדת ילדים
נושא מרכזי בספר הוא הילד שלא נולד - סירובה של נוגה ללדת, שבא לידי ביטוי קיצוני בהחלטתה להפיל כאשר הרתה, צעד שהביא לגירושיה מבעלה. פעמים אחדות לאורך הסיפור אומרת נוגה בעניין הולדת ילדים: "יכולתי אבל לא רציתי". בראיון שנתן א"ב יהושע, לקראת צאתו לאור של הרומן, התייחס לגישה זו ואמר: "בזמן האחרון אני נתקל בתופעה של נשים שהחליטו לא ללדת. התופעה הזאת, אם מצד הגבר ואם מצד האשה, היא בעיני איזו הפרעה במחזור הטבעי של הטבע. אשה שמחליטה לא להביא ילד זה סוג של נכות. סוג של אגואיזם, סוג של התחפרות בתפקיד הניצבת." ברומן עצמו שם יהושע גישה זו בפיו של אוריה, בעלה לשעבר של נוגה: "את, נוגה, במהותך אשה נכה. יש בך פגם, ולכן אין טעם להאשים אותך או לכעוס עליך. גם כשאת מנגנת ומתנהגת לכאורה ככל אדם, החולי מקנן בך עמוק".
גישתו זו של יהושע ספגה ביקורת מכותבות פמיניסטיות. בתגובתו לאחת מהן ציין יהושע את "האמפתיה שזורמת מכל דף אל הגיבורה שבמהלך הספר מתחילה להבין טוב יותר את עצמה".
לקראת סוף הספר עולה רמז להסבר להימנעותה של נוגה מלידה, והוא אינו צער גידולם אלא צער לידתם. לאחר שאביה של נוגה הופיע בחלומה, היא משוחחת עם אמה, וזו מספרת לה שהסיבה לכך שבהיותה בת חמש בערך, בעת שהאם הייתה בהיריון עם חוני, שכנתם נפטרה בלידתה, והדבר גרם לחרדה לאביה, עד כדי כך שדרש לעזוב את הדירה ולעבור למקום אחר (שהוא דירתה הנוכחית, במקור ברוך).
המוזיקה בספר
נוגה היא נבלנית, והדבר בא לידי ביטוי לאורך הרומן, בתיאור יצירות שהיא מנגנת, חולמת לנגן, או מאזינה להן כאשר חבריה לתזמורת מנגנים אותן. יצירות אלה כוללות: בנוסף מנגנת התזמורת את היצירה הבדיונית "ערבסקות נוגות" מאת ואן דן בְּרֶח.
על יחסו למוזיקה ועל המוזיקה שבספר אמר יהושע:
קאש בוקס
קאש בוקס (Cash Box) או קאשבוקס (Cashbox), היה מגזין אמריקאי שסיקר את תעשיית המוזיקה ותעשיית משחקיות הווידאו. המגזין יצא מדי שבוע מיולי 1942 עד נובמבר 1996.
המגזין היה אחד משלושת המגזינים האמריקאיים העיקריים של תעשיית המוזיקה שפרסמו מצעדי מוזיקה. העיקרי מביניהם, היה מצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס.
כעשר שנים לאחר פירוק המגזין, ב-2006, חזר המגזין לפעול במתכונת מקוונת בשם Cashbox Magazine. המגזין המקוון מפרסם מצעדי מוזיקה שבועיים וגליונות מודפסים מיוחדים מדי פעם.
בשנת 2014, ארגון Record Research של ג'ואל ויטבורן פרסם את ההיסטוריה של נתוני מצעד השירים של המגזין, אשר נרשמו מאוקטובר 1952 עד לנובמבר 1996.
זרינסקי מוסטאר (כדורגל)
מועדון הספורט הקרואטי זרינסקי מוסטאר (בקרואטית: Hrvatski športski klub Zrinjski Mostar או קיצור זרינסקי מוסטאר או רק זרינסקי) הוא מועדון כדורגל בוסני מהעיר מוסטר שבבוסניה והרצגובינה, שהוקם במקור ב-1905. איש העסקים הישראלי אמיר גרוס כבירי הוא סגן נשיא המועדון.
זרינסקי נחשב לאחד מהמועדונים הבוסניים הבכירים כשבאמתחתו שבעה אליפויות הליגה הבוסנית הבכירה והוא מחזיק בשיא תארים בליגה, כשהאחרון שבהם זכה המועדון בעונת 2021/2022, וגביע מקומי אחד מ-2007/2008.
המועדון משחק את משחקיו הביתיים באצטדיון "סטאדיון פוד ביילים ברייגום" (שנקרא גם אצטדיון זרינסקי), וארגון האוהדים הרשמי שהוקם ב-1994 נקרא "אולטראס מוסטאר".
היסטוריה
הקבוצה, שהוקמה לראשונה על ידי צעירים קרואטים ב-1905 הוא המועדון הוותיק ביותר בבוסניה והרצגובינה ואחד הוותיקים באזור הבלקן בכלל. לאחר מלחמת העולם השנייה, כל המועדונים שהשתתפו בזמן המלחמה בליגה הקרואטית שהייתה תחת שליטה נאצית מ-1941 ועד 1945, הושעו בגוש יוגוסלביה, וזרינסקי היה אחד מאותם מועדונים. השעייה זו נמשכה מ-1945 ועד 1992, כאשר הגוש הסובייטי התפרק וליגת העל היוגוסלבית התפרקה לליגות האזוריות לכל מדינה, נכנסה זרינסקי לליגת העל תחת בוסניה והרצגובינה, כאשר בעשור הראשון לקיומה הקבוצה לא מצליחה לזכות בתארים ומסיימת רק כסגנית האלופה של הליגה הראשונה של הרצג-בוסניה בעונות 1993/1994 ו-1997/1998.
סלאח גאהין
סלאח גאהין (בערבית  صلاح جاهين; 25 בדצמבר 1930, קהיר – 21 באפריל 1986, קהיר) היה משורר ומחזאי מצרי.
ביוגרפיה
סלאח גאהין נולד בקהיר למשפחה במעמד הביניים. לאחר סיום לימודי משפטים באוניברסיטת קהיר הוא התחיל לעבוד בעיתון וצייר קומיקס. תוך זמן קצר הוא עבר לאל-אהראם.
הוא מילא תפקיד חשוב בפיתוח שירה מצרית במשלב דיבורי. לפני כן שירה במשלב זה נחשבה לפולקלור המיועד למעמד הלא-משכיל בלבד.
סלאח גאהין כתב מספר מחזות לתיאטרון בובות. המחזה "אללילה אלכבירה" זכה לפופולריות רבה ומוצג עד היום.
הוא היה ידוע כלאומן ותומך בגמאל עבד אל נאצר. הוא נחשב למשורר החצי-רשמי של מהפכת הקצינים החופשיים. באותה עת גם כתב מילים להמנון מצרים. בשנת 1965 הוענק לו עיטור מצרי של מדע ואמנויות מדרגה ראשונה.
לאחר מלחמת ששת הימים ופטירת גמאל עבד אל נאצר בשנת 1970 הוא הרגיש מבודד.
בשנת 1971 השלים שירה אפית על ההיסטוריה של מצרים מהתקופה העתיקה ועד ימינו.
הנרי וו
ד"ר הנרי וו הוא דמות בדיונית של מדען מסרטי פארק היורה מאת מייקל קרייטון, שהוא הגנטיקאי הראשי של פארק היורה וראש צוות ההנדסה של תאגיד "אינגן". והיוצר של ההנגדסה הגנטית של הדינוזאורים. אף שפעילותו מדעית בעיקרה הוא הופך בסדרת הסרטים לנבל עיקרי העוזר לייצר דינוזאורים היברידים ומסוכנים למען נבלים מרושעים, אף שלבסוף הוא גואל את עצמו.
למעשה הבמאי קולין טרוורו (במאי הסרטים הרביעי והשישי) ובי. די. וונג הודיעו שהם אינם רואים בד"ר וו נבל אלא כ"מדען גאה בעל שאיפות גבוהות ופזיזות העובר שינויים לאורך הזיכיון ומבין את הסכנה בשימוש בכוח ההנדסה הגנטי המסחרי החמדני המקיף אותו, בעודו מנסה לבסוף לתקן את הנזקים להם גרם ובכך פודה את עצמו".
בספר הראשון
בספר הראשון הנרי מוצג כמדען שאפתני ותלמידו של הגנטיקאי נורמן את'רטון, אשר עבר לעבוד עם האמונד לאחר עסקה מוצלחת לשיבוט דינוזאורים תוך 5 שנים. בניגוד לדמותו הקולנועית וו אינו רוחש מזימות וגם חולק על עניינים רבים עם האמונד האדיש אליו והוא נשאר באי במשך הסערה ומנסה לעזור לשאר הניצולים. לאחר בריחת הרפטורים ממכלאותיהם. עם זאת למרות ניסיונו הוא נהרג מדקירה במעיו בידי רפטורים שעמדו לפרוץ לאכסניה, בניסיון לעזור לאלי סאטלר. הוא מוזכר בקצרה גם בספר השני.
בסרט הראשון
בסרט הראשון הנרי מופיע לזמן קצר בתור גנטיקאי במעבדה של "אינג'ן" בפארק היורה לצד האמונד. בעוד אלן גרנט, אלי סאטלר ואיאן מלקולם צופים בצוות שלו מטפל בצאצאי ולוצירפטורים שבקעו והוא משיב לטיעוניו של מלקולם שהדינוזאורים אינם יכולים להתרבות באי מאחר שכולם נקבות, מבלי להבין שהם יכולים להחליף את מינם. הוא אינו מופיע בהמשך הסרט וכנראה נמלט בעת הסופה עם עובדים נוספים, מה שהציל אותו מהסכנות באי.
בסרט הרביעי
הנרי חוזר בסרט הרביעי, לאחר פעילות של רביית דינוזאורים לא-חוקיים שונים בין הסרטים, הפעם בפארק "עולם היורה" של סיימון מאסראני, בו הוא גם משמש כגנטיקאי הראשי. בפארק החדש שהוקם הוא הולך עם השיבוט הגנטי רחוק יותר ומצליח להחזיר מגוון דינוזאורים ואף מוסזאורוס גדול לחיים ועם זאת רוקם בסתר עסקה עם ויק הוסקינס, אחראי הביטחון של הפארק ומייצר עבורו דינוזאור כלאיים טורפני ואיטיליגנטי שיועד לשימושים צבאיים. לאחר בריחתו של היצור המכונה "אינדונימוס רקס" מכלובו, סיימון מגיע להתעמת איתו אך הוא טוען שהוא רק פעל אחר הוראותיו ליצור יצור מרשים. לאחר מכן הוא נמלט במסוק עם עוברים, בעוד מובטח לו מעוסרו של הוסקינס שהוא יקבל שכר הולם, ולא נראה עוד בסרט. הוסקינס שנשאר על האי נטרף בידי הרפטורית "דלתא" וגם האינדונימוס רקס נטרף בידי המוסזאורוס בסוף הסרט. לאחר האירועים, כנראה בעידוד הבעלים מאסראני, הוא מפוטר מחברת אינגן שפושטת את הרגל ונמצא אשם בהמצאה לא-אתית בידי הקהילה המדעית ששוללת את תאריו.
הוא מופיע גם בעולם היורה: מחנה הקרטיקון כאשר הוא עורך ביקור למחנה הקרטיקון עד שברוקלין נכנסת למשרדו ומגלה פרטים במחשבו האישי ואז הוא מסלק אותם. לאחר מכן הוא מוצג בתור היוצר של היצור ההיברידי המסוכן "סקרופיוס רקס" ובהמשך חוזר לחלץ את מחשבו ואת ממצאיו, אך החבורה לוקחת לו אותם. האנשים שלו לוכדים את ברוקלין אך היא נמלטת בעזרת החבורה שמוליכה לעברו עדר אנקילוזאורוסים. במהלך המהומות נשבר מחשבו האישי והוא עולה על המסוק חזרה. למרות פעולות החבורה הוא מתנגד לניסיונו של הוקס להרוג אותם מאחר שהם אינם חלק מהמשימה.
בסרט החמישי
הנרי חוזר בסרט החמישי, הפעם באחוזתו של לוקווד בעודו רוקם עסקה עם אלי מילס על יצירת בן כלאיים חדש בשם "אינדורפטור" בניסיון להרביע אותו. צוות מיוחד נשלח לחלץ את עצמות האינדונימוס מהלגונה בפארק. האינדורפטור מוצג במכירה פומבית באחוזה, נמכר, אף שנאמר שאינו למכירה, אך משוחרר ברחבי האחוזה ומחסל אנשים עד שלבסוף הוא משופד על קרני טריצרטופס למוות. הנרי מורדם בידי פרנקלין ווב שמזריק לו חומר הרדמה. עם זאת אנשיו של מילס מגיעים ולוקחים אותו למקום בטוח.
בסרט השישי
הנרי חוזר בסרט השישי, בעודו עובד ב"ביוסין" עם דודג'סון והוא משבט עבורו חגבי ארבה פרהיסטוריים הזורעים הרס ברחבי העולם, למעט בזרעי התאגיד. עם זאת הנרי סבור שלבסוף הארבה יצליח לפגוע גם בתבואה של התאגיד ומחפש דרך להשמיד אותו. לשם כך הוא מבקש להביא את מייזי לוקווד ואת "בטא", הרפטורית התינוקת של "בלו" - שניהם נולדו ללא התעברות אמם עקב מבנה DNA מהונדס שהנרי מנסה להפנות נגד הארבה וליצור בו פתוגנים. מייזי מגיעה למעבדה כעוסה והנרי מרגיע אותה בכך שהכיר את אמה, שרלוט לוקווד שעבדה לצידו בפארק ואף מראה לה סרטונים שלה, וכן מבקש ממנה לעזור לו לפתח נוגדן מה-DNA שלה. כאשר דוד'גסון שמע אותו הוא ביקש שיצא לתת הסברים, מה שנתן תירוץ למייזי לברוח יחד עם "בטא". לאחר שהחבורה מתאחדת ובורחת מגיגאנוטוזאורוס, הנרי מתוודה בפניהם שטעה ושיוכל לתקן את נזק הארבה ולמרות הכעס עליו עקב האירועים שיצר הם משוכנעים בידי מייזי לתת לו הזדמנות לתקן. אז הוא בורח עם החבורה מהגיגאנוטוזאורוס (אף שזרועו נשברת בבריחה) וטס איתם מהעמק. הנרי מופיע בהמשך עם חגב הנושא פתוגן שישלוט באוכלוסיית הארבה ומצליח לחולל מהפכה גנטית, אותה הוא זקף לעבודתה של שרלוט.
רקורד וורלד
רקורד וורלד (באנגלית: Record World) היה מגזין אמריקאי שסיקר את תעשיית המוזיקה.
המגזין נוסד ב-1946 תחת השם Music Vendor. ב-1964, שם המגזין שונה ל-Record World. הגיליון האחרון של המגזין פורסם ב-10 באפריל 1982.
המגזין היה אחד משלושת המגזינים האמריקאיים העיקריים של תעשיית המוזיקה שפרסמו מצעדי מוזיקה.
הפעם הראשונה שפורסם מצעד מוזיקה במגזין היה בגיליון של 4 באוקטובר 1952.
קואליציה
קוֹאָלִיצְיָה (בעברית: יַחְדָּה) היא מעין ברית בין ישויות שונות, המשתפות פעולה לקידום עניין משותף.
קואליציה, על פי רוב, מוקמת אד הוק ליצירת חזית בנושא ספציפי וממוקד, ובכך היא נבדלת מ"ברית" במובנה המלא או "איחוד", מונחים המבטאים קשר יציב וקבוע יותר. קואליציה עשויה להתקיים בין מדינות, למשל למלחמה באויב משותף, כגון הקואליציה שהקימה ארצות הברית עם מדינות נוספות למלחמה נגד עיראק במלחמת המפרץ הראשונה והשנייה.
קואליציה בדמוקרטיות פרלמנטריות
בדמוקרטיות פרלמנטריות, נזקקת הממשלה (הרשות המבצעת) לתמיכת הפרלמנט (הרשות המחוקקת) כדי לפעול (זה מקור המושג "דמוקרטיה פרלמנטרית").
אם אחת מסיעות הפרלמנט מהווה רוב, די בתמיכתה כדי להקים ממשלה ולאפשר את פעולתה (הממשלה עצמה מורכבת, רובה ככולה, מחברי אותה סיעת רוב). מצב זה נפוץ בדמוקרטיה פרלמנטרית בעלת מערכת דו מפלגתית.
אולם, בדמוקרטיה פרלמנטרית רב-מפלגתית, ייתכן מצב שבו אין סיעה המהווה רוב בפרלמנט. כדי להשיג רוב כזה, נדרשת אחת הסיעות (בדרך כלל הסיעה הגדולה ביותר) לצרף אליה סיעות נוספות, ולכרות איתן ברית פוליטית. הגוף הפרלמנטרי הנוצר מצירוף זה של סיעות מכונה "קואליציה". כדי להקים קואליציה, על הסיעות לחתום על הסכם קואליציוני, המגדיר את מדיניות הממשלה ותומכיה בפרלמנט באמצעות "קוי יסוד", ואת בעלי התפקידים השונים שימונו מתוך הסיעות (שרים וסגני שרים בממשלה, יושבי ראש של ועדות בפרלמנט, וכדומה). הסיעות מתחייבות לתמוך בממשלה בהצעות אי אמון, לרוב כנגד התחייבות מפלגת השלטון לתמוך במרכיבים מהאידאולוגיה שלהן.
את מפלגות הפרלמנט שאינן חברות הקואליציה, מקובל לכנות "אופוזיציה" (או נגדה).
בין המפלגות החברות בקואליציה למפלגת השלטון, נחתמים הסכמים קואליציוניים שמפרטים את התחייבות המפלגה וההתחייבויות כלפיה. להסכמים הקואליציוניים יש תוקף משפטי ומפלגה שלדעתה הופרו ההתחייבויות שניתנו לה בו, יכולה לפנות לבית משפט. עם זאת, היות שזה לא הסכם משפטי רגיל, בית המשפט יכול רק לקבוע שהייתה הפרה של ההסכם אבל אינו יכול להכריח את אחד הצדדים לקימו. במקרה של הפרת הסכם כלפי אחת המפלגות, מותר לה לא לכבד סעיפים אחרים בהסכם ואף לפרוש מהקואליציה. החוק מחייב את המפלגות לפרסם את ההסכמים הקואליציוניים שלהם גם בשביל האזרחים וגם בשביל חברי המפלגות.
יתרונות וחסרונות
לסיעה המרכזית:
לסיעות החברות:
באופן כללי:
ככל שקואליציה מורכבת ממספר גדול יותר של סיעות, היא משפרת את יציבותה הפרלמנטרית, אך מקטינה את חופש הפעולה שלה ושל הממשלה, מכיוון שהיא נדרשת לאזן בין מגוון גדול של אינטרסים מפלגתיים.
הקואליציות בישראל לפי ממשלות
ישראל היא דמוקרטיה פרלמנטרית והממשלה (הרשות המבצעת) נזקקת לתמיכת הכנסת (הרשות המחוקקת) כדי לבצע פעולות שונות. כל ממשלה בישראל התבססה על קואליציה (יחדה) הכוללת מספר סיעות. כל סיעה מורכבת מכמה חברי כנסת. הסיעות שאינן חברות הקואליציה נקראות אופוזיציה (נֶגְדָּה).
שבוע המודעות הטרנסג'נדרי
שבוע המודעות הטרנסג'נדרי הוא מועד בינלאומי המצוין בשבוע שמוביל ליום הזיכרון הטרנסג'נדרי, הנערך ב-20 בנובמבר. במהלך השבוע נערכים מפגשים וכנסים לחינוך ולהגברת המודעות לנושאים הקשורים בטרנסג'נדריות.
המשתתפים בשבוע המודעות הטרנסג'נדרי מתבקשים לארגן אירועים המשתמשים כהזדמנויות חינוך לקהילה. אירועים כאלה עשוים לכלול סרטים בנושאי טרנסג'נדריות, כמו פריז בוערת, עדויות אישיות של טרנסג'נדרים מקומיים והקשיים בהם הם נתקלים כתוצאה מזהותם המגדרית. כמו כן, משתתפיו עורכים דיונים על ספרים, תערוכות או מופעים על הנושא.
אירועים
המשתתפים בשבוע המודעות הטרנסג'נדרית מוזמנים לארגן אירועים המשמשים הזדמנויות חינוכיות לקהילה בהם הקרנת סרט חוצה נושאים, כגון פריז בוערת, המדגיש את נשף התרבות הטרנסג'נדרית בניו יורק. אירוע חינוכי נוסף הוא עדויות אישיות של טרנסג'נדרים מקומיים והנושאים שהם מתמודדים איתם בגלל זהותם המגדרית. בציונו נהוג להקרין את אוסף הסרטונים, "I AM: Trans People Speak" הנוגעים לעדויות אישיות של אנשים טרנסג'נדרים. אירועים פוטנציאליים אחרים עשויים לסובב סביב הדיון בספר חוצה נושאים או תצפית על מופע אמנות. בסן פרנסיסקו הורחב שבוע המודעות הטרנסג'נדרית לכדי כל חודש נובמבר החל משנת 2018 על ידי ראש העיר לונדון בריד, קלייר פארלי ומנהל משרד היוזמות הטרנסג'נדריות בעיר. בנובמבר 2019, כל חבר מועצת המפקחים של סן פרנסיסקו העניקו ציון לשבח לחברים פורצי דרך בקהילה הטרנסית.
דמוגרפיה וסקרים
מחקר שערך מכון ויליאמס בשנת 2016 הגיע למסקנה כי 0.6% מאוכלוסיית ארצות הברית (כ-1.4 מיליון איש) מזהים את עצמם כטרנסג'נדרים. בשנת 2008, רק 8% מהאמריקאים דיווחו שהם יודעים או עובדים עם מישהו שהוא טרנסג'נדר, נתון זה עלה נכון לשנת 2015, ל-16%, על פי סקר של "האריס", אך הוא עדיין נמוך בהרבה ממספר האמריקאים שמכירים מישהו שהוא הומוסקסואל או לסבית (כ-87%, נכון לשנת 2013, על פי סקר של "Pew").
טרנסג'נדרים מתמודדים עם נושאים רבים בתוך הקהילה שלהם שגורמים להם להרגיש שהם בסכנה או אינם בטוחים. סקר מצא כי 50% מהאנשים הטרנסים טענו כי נאנסו או הותקפו על ידי בן זוג רומנטי. טרנסג'נדרים ותומכיהם מתאחדים לעיתים זה עם זה ומתייצבים נגד אפליתם על ידי קיום הפגנות. שבוע המודעות הטרנסג'נדרית הוקם כתגובה לרציחותיהם וכליאות טרנסים בעבר בהווה במקומות שונים בעולם במטרה להדגיש את האתגרים העומדים בפניהם.
הלחימה ברצועת עזה לאחר מבצע צוק איתן
2014
שקט זה הופר מדי פעם:
2015
בראשית 2015 נשמר השקט באופן יחסי, ובחודשים אפריל ומאי היה אירוע שיגור רקטות אחד בחודש. בחודש יוני עלה קצב השיגורים והיו חמישה אירועים. בחודש יולי שוב היה אירוע שיגור אחד בלבד. כל הרקטות נפלו בשטחים פתוחים או בשטח הרצועה. בתגובה לכל אחד מהשיגורים תקף צה"ל יעדי טרור ברצועה.
אוגוסט 2015
באוגוסט וספטמבר גבר קצב השיגורים, וכיפת ברזל יירטה מספר רקטות מעל ערי ישראל.
מאי 2016
מאז גילוי המנהרה באפריל, פעל צה"ל מאסיבית סביב גדר הרצועה במטרה למצוא עוד מנהרות שחודרות לשטח ישראל. חמאס טען שצה"ל עבר את הגדר במהלך פעילותו וחדר לשטח הרצועה וראה בזה הפרת הסכם הרגיעה שנחתם בסיום מבצע צוק איתן ובפעם הראשונה מאז חמאס ירה לעבר כוחות צה"ל, דבר שהוביל להסלמה. לעומת זאת, בישראל הסבירו את ירי החמאס כניסיון לסכל חשיפת מנהרת טרור שחודרת לתוך שטח ישראל, מנהרה שאכן נחשפה ב-5 במאי בידי כוחות הנדסה קרבית.
יוני–יולי 2016
בנוסף לכך אירעו בחדשים אלה מספר ניסיונות שיגור רקטות שהתפוצצו בשטח הרצועה ומספר תקריות גבול.
פברואר 2017
עלייה בירי הרקטות בחודש זה.
דצמבר 2017
הסלמת דצמבר
בתחילת דצמבר חלה עלייה בירי הרקטות לישראל לאחר הכרזת נשיא ארצות הברית על הכרה בירושלים כבירת ישראל על ידי ארצות הברית. צה"ל הגיב בתקיפת מטרות טרור ברצועת עזה.
ינואר 2018
בדצמבר 2017 חלה עלייה בירי הרקטות לישראל לאחר הכרזת נשיא ארצות הברית על הכרה בירושלים כבירת ישראל על ידי ארצות הברית. צה"ל הגיב בתקיפת מטרות טרור ברצועת עזה. בינואר ירדה כמות השיגורים, ובאמצע החודש השמידה ישראל מנהרת טרור מתחת למעבר כרם שלום.
מרץ 2018
'''הסלמת מרץ. במקביל לניסיונות של מחבלים להניח מטעני חבלה על גדר המערכת, בחודש זה החלה צעדת השיבה הגדולה. מדי סוף שבוע.'''
העימותים בגבול ישראל-עזה
החל מסוף מרץ החלו הפלסטינים בסדרת הפגנות ומהומות אלימות על גדר המערכת סביב רצועת עזה בארגון חמאס. בחסות המהומות בוצעו גם פיגועי טרור וניסיונות לחבל בגדר ולחדור לשטח ישראל. צה"ל נערך בכוחות מתוגברים ופרש עשרות צלפים שירו לעבר מחבלים ומתפרעים מסכני חיים.
ב-30 במרץ היום הראשון של "צעדת השיבה הגדולה" ברצועת עזה. הפלסטינים דיווחו כי לפנות בוקר צה"ל ירה פגז טנק לעבר מספר חשודים בסמוך לגבול וחיסל אדם בן 28. נטען כי ההרוג הוא חקלאי. באירוע אחר כוח צה"ל ביצע ירי לעבר שני חשודים בצפון הרצועה אשר התעסקו עם תשתית ביטחונית של גדר המערכת. הפלסטינים דיווחו על שני נפגעים באירוע הזה. ככל הנראה, מטרת האירועים האלו הייתה ניסיון להניח מטענים. בצהריים הפלסטינים דיווחו על 16 הרוגים מהבוקר בעימותים עם צה"ל בגבול, ועל למעלה מ-1,400 נפגעים. באירוע אחר 4 מחבלים ניסו לבצע פיגוע ירי לעבר הכוחות המוצבים סמוך לגדר. צה"ל סיכל פיגוע זה וחיסל את ארבעת המחבלים.
שיא העימותים על הגדר התרחש ב-14 במאי, "יום הנכבה" ויום העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים, בו עשרות אלפי פלסטינים התפרעו על הגדר, ניסו לחבל בה ולחדור לישראל, ולבצע פיגועי טרור בחסות המהומות. צה"ל הגיב בירי צלפים, ממנו נהרגו 63 פלסטינים, מהם 50 מחבלי חמאס ועוד 3 מחבלי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. 1,200 נפצעו ועוד רבים סבלו משאיפת גז מדמיע.
בחודשים יוני-אוגוסט הסלימו העימותים וארגוני הטרור הפלסטיניים החלו בהפגזה ארטילרית של מאות פצצות מרגמה ורקטות על ערים ויישובים ישראליים במטחים מרוכזים. ישראל הגיבה בהפצצות של למעלה ממאתיים מבני ותשתיות טרור באמצעות מטוסי קרב, ובין השאר חיל האוויר הישראלי השמיד 4 מפקדות גדודיות של חמאס, רב-קומות של משרד הפנים של חמאס, מספר מנהרות טרור ומפעל לייצור דיפון בטון למנהרות.
האירועים נמשכים מאז, וכוללים גם שיגור עפיפוני תבערה ובלוני תבערה ונפץ מרצועת עזה לישראל במטרה להצית שטחים ישראליים מעבר לגדר. כתוצאה מכך התרחשו מאות שריפות בעוטף עזה ואלפי דונמים של שדות ועצי חורש נשרפו. בנוסף לירי צלפים לעבר המפגינים הגיב צה"ל בירי טנקים לעבר עמדות חמאס וג'יהאד אסלאמי והפצצות של מטוסים ומסוקים.
היקף ההרוגים והפצועים הפלסטינים בהפגנות הוא הגבוה ביותר בסכסוך הישראלי-פלסטיני מאז מבצע צוק איתן. נכון ל־22 בדצמבר 2018, נהרגו באירועים 230 פלסטינים. מתוך ההרוגים כשליש הם אנשי זרועות צבאיות או מנגנוני ביטחון של ארגוני טרור, מעל חצי בעלי זיקה לארגוני טרור, וכשישית אזרחים חסרי זיקה ארגונית. כמו כן, נפצעו כ־22,000 פלסטינים, מאש חיה שנורתה על ידי חיילי צה"ל ומשאיפת גז מדמיע. לצה"ל חייל הרוג אחד ועשרה פצועים.
סטטיסטיקות ונתונים כמותיים
נפילת רקטות ופצצות מרגמה בשטח ישראל שנורו מעזה לאחר מבצע צוק איתן:
הערה: ירי תמ"ס בלתי מזוהה מציין ירי תלול מסלול שלא זיהו או לא פרסמו האם הוא פצצת מרגמה או רקטת קרקע-קרקע.
ישראלים ברצועת עזה
בתום מבצע צוק איתן נותרו ברצועת עזה גופותיהם של שני חיילי צה"ל שהוכרזו בידי ישראל כחללים, אורון שאול והדר גולדין. מגעים חשאיים להחזרת הגופות טרם הניבו פרי. בנוסף מוחזקים ברצועת עזה ארבעה ישראלים לוקים בנפשם, שנכנסו לרצועת עזה בזמנים שונים לאחר מבצע צוק איתן: אברה מנגיסטו, הישאם שעבאן א-סייד, ג'ומעה אבראהים אבו ענימה ואלמוני בן 20 (בן לפלסטיני תושב עזה).
היערכות לעימות הנרחב הבא
תקופת הרגיעה שלאחר המבצע נוצלה על ידי שני הצדדים להיערכות לעימות הנרחב הבא. לטענת ישראל, חמאס השתמש בחומרי בנייה, שישראל העבירה לשם שיקום הרצועה, לבניית מנהרות לחימה.
ב-2017, החלה ישראל בבניית מכשול תת-קרקעי נגד מנהרות ברצועת עזה. במאי 2018 החל משרד הביטחון בבניית מכשול ימי נגד חדירות מחבלים, מדרום לחוף זיקים.
באוקטובר 2020 נחל המכשול הצלחה כאשר חסם מנהרה שנבנתה על ידי חמאס, המנהרה הושמדה על ידי כוחות צה"ל וכלל לא נכנסה לשטח ישראל.
אוניקס (פירושונים)
{{פירושונים|
אליפות צרפת הפתוחה 1989
אליפות צרפת הפתוחה 1989 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-29 במאי והסתיימו ב-11 ביוני. זו הייתה האליפות ה-88 מאז ייסודה.
לראשונה בתולדות האליפות בתחרויות יחידים ניצחו בני 17 בלבד - מייקל צ'אנג מארצות הברית וארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו מספרד.
הפרסים
סך הפרסים היה 1,875 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1988 מאטס וילאנדר הודח ברבע הגמר. במשחק הגמר מייקל צ'אנג נפגש עם סטפן אדברג  וניצח ב-5 מערכות. מייקל צ'אנג היה בן 17 בלבד וזה היה הניצחון היחיד שלו בתחרויות גראנד סלאם.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1988 שטפי גראף נפגשה במשחק הגמר עם ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו ) והפסידה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1988 רק אנדרס גומס השתתף בתחרות. במשחק הגמר ג'ים גראב ופטריק מקנרו נפגשו עם הזוג הלא מדורג מנצור בהראמי  ואריק וינוגרדסקי  וניצחו ב-4 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מנצחות תחרות 1988 מרטינה נברטילובה ופם שרייבר לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר לריסה סבצ'נקו ונטליה זברבה נפגשו עם שטפי גראף  וגבריאלה סבטיני  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 56 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1988 רק לורי מקנייל השתתפה בתחרות. במשחק הגמר מנון בולגראף וטום ניסן נפגשו עם הזוג הלא מדורג ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו  והורסיו דה לה פניה  וינצחו ב-3 מערכות.
מרכז הסחר העולמי ונג'ואו
מרכז הסחר העולמי ונג'ואו (בסינית: 温州世贸中心大厦) הוא גורד שחקים בן 68 קומות (+4 קומות תת-קרקעיות) שמתנשא לגובה של 321.9 מטרים השוכן בעיר ונג'ואו שבמחוז ג'ג'יאנג שבסין. בניית המגדל החלה ב-9 ביוני 2003 והסתיימה בשנת 2010 כאשר המגדל הגיע לגובה 321.9 מטר הוא היה המגדל ה-25 בגובהו בעולם. המגדל ממוקם במרכז העיר ונג'ואו כאשר הוא המגדל הגבוה ביותר בעיר, הגבוה ביותר במחוז ג'ג'יאנג וה-18 בגובהו בסין. המגדל משתרע על שטח של 174,361 מטרים רבועים.
מרכז הסחר העולמי ונג'ואו משמש כמגדל משרדים וכולל גם מלון יוקרתי.
לפי התוכניות המקוריות היה אמור המגדל להגיע לגובה של 260 מטר, אך מאוחר יותר הוחלט להגביהו בעוד 62 מטרים.
סובארו FF-1
סובארו FF-1 היא מכונית יפנית המוגדרת כמכונית משפחתית קטנה, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב סובארו היפנית משנת 1969–1973.
דגם "סובארו FF-1" קרוי גם "Subaru FF-1 Star".
יצרנית הרכב סובארו היא חברת בת של התאגיד הרב-לאומי היפני Subaru Corporation (שם רשמי: "פוג'י תעשיות כבדות בע״מ"" (באנגלית: "Fuji Heavy Industries", ביפנית: 富士重工業株式会社).
היסטוריה
ב-21 באוקטובר 1965 הציגה סובארו את ה-"סובארו 1000", ובשנת 1969 את דגם סובארו FF-1, שהיה כמעט זהה לדגם ה-"סובארו 1000", מלבד לנפח המנוע ששופר, ועוד מספר שינויים קוסמטיים קלים.
שיווק סובארו FF-1 בישראל
חברת "יפנאוטו", החלה לשווק את סובארו בארץ, בסוף שנות השישים. משרדיה היו ברחוב המסגר בתל אביב.
הרכב היפני השני לאחר ה-סובארו 360 שיובא לארץ בסוף שנות השישים היה ה-"סובארו FF-1 ", בגרסת 4 דלתות. למעשה היה זה הרכב המשפחתי הראשון שיובא מיפן ושנחל הצלחה גדולה בארץ.
אהרן איזנטל
אהרון איזנטל (נולד בשנת 1951) הוא רבו של היישוב חיספין ואחד מוותיקי הר"מים בישיבת הגולן. רבותיו הם הרב חיים גולדוויכט והרב עוזי קלכהיים.
ביוגרפיה
הרב אייזנטל נולד בתל אביב בשנת תשי"א (1951) ליחזקיהו יצחק דוד, ששירת בלח"י, ולרעייתו רחל. למד בישיבת היישוב החדש ואחר כך בישיבת כרם ביבנה. במסגרת ההסדר שירת בשריון כנהג טנק. במילואים הוצב בחטיבה 679, ולחם עימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים. בימים הראשונים של הלחימה היה חבר בטנק שבו היה גם הרב חיים סבתו (שעמד במרכזו של הספר "תיאום כוונות").
תוך כדי המלחמה נישא לציפורה לבית קוטנר. לאחר המלחמה הרב איזנטל למד בכולל האברכים של ישיבת כרם ביבנה. בשנת תשמ"ב נמנה עם מייסדי המכון הגבוה לדיינות ביישוב פסגות. בשנת תשמ"ה הצטרף לצוות הר"מים של ישיבת הגולן, ומאז שנת תשמ"ז הוא מכהן כרבו של היישוב חיספין.
בתש"ן הקים את כולל ההלכה של הישיבה. מאז שנת תש"ס הוא עומד בראש הכולל ללימוד סדרי נשים ונזיקין. כמו כן, משמש כר"מ בישיבה מזה שנים רבות. היה שותף רבות במאבק על הגולן יחד עם סמי בר לב ושותפיו. היה חבר הנהלת מועצת יש"ע וחבר בארגון רבני צהר.
הרב איזנטל ידוע כאחד המספרים המרתקים ביותר על מלחמת יום הכיפורים. אפשר למצוא ראיונות איתו על המלחמה ביוטיוב ובשאר אתרים באינטרנט.
גביע העולם למועדונים 2021
גביע העולם למועדונים 2021 (באנגלית: , בערבית: كأس العالم للأندية 2021), הוא גביע העולם למועדונים ה-18, המפגיש בין אלופות שש הקונפדרציות של פיפ"א ואלופת המדינה המארחת. הטורניר נערך באבו דאבי בין 3–12 בפברואר 2022. באיירן מינכן היא מחזיקת הגביע. בגמר שהתקיים ב-12 בפברואר זכתה צ'לסי, אלופת אירופה, בגביע, לאחר ניצחון 2–1 בהארכה על פלמיירס, אלופת דרום אמריקה.
רקע
במקור, טורניר זה היה עתיד להיות משוחק בסין ביוני-יולי 2021, והוא היה עתיד להיות והטורניר הראשון בפורמט המורחב של 24 מועדונים, לאחר שפיפ"א החליטה על הרחבת הטורניר. עם זאת, בשל מגפת הקורונה, נוצר עומס משחקים שנגרמו עקב דחיית אולימפיאדת טוקיו, אליפות אירופה ואליפות דרום־אמריקה מאמצע 2020 ל-2021. כתוצאה מכך הודיעה פיפ"א שהיא דוחה את הטורניר המורחב לשנים הבאות והטורניר הנוכחי ייערך בפורמט הישן.
ב-4 בדצמבר 2020, מועצת פיפ"א הודיעה כי גביע העולם למועדונים ייערך בסוף 2021 בפורמט הישן ביפן. ב-8 בספטמבר 2021 הודיעה התאחדות הכדורגל היפנית כי היא מוותרת על הארוח עקב מגפת הקורונה ביפן. מדינות רבות התעניינו באירוח הטורניר, כולל ברזיל, מצרים, קטר, ערב הסעודית, דרום אפריקה ואיחוד האמירויות הערביות. ב-20 באוקטובר 2020 החליטה מועצת פיפ"א כי איחוד האמירויות הערביות תארח את הטורניר והוא יתקיים בתחילת 2022.
אצטדיונים
המשחקים יתקיימו בשני אצטדיונים באבו דאבי, שניהם אירחו משחקים בגביע אסיה 2019.
פרוסיה המלכותית
פרוסיה המלכותית היה שמה של חלקה המערבי של פרוסיה, שהייתה כפופה לכתר הפולני, ונהנתה מאוטונומיה עד לשנת 1569. לאחר מכן הוכפפה ישירות לכתר הפולני, ובשנת 1772 סופחה לממלכת פרוסיה כחלק מחלוקת פולין הראשונה, והפכה לפרובינציית פרוסיה המערבית.
היסטוריה
בשנת 1198 נוסד המסדר הטווטוני בחסותו של מלך פולין. אבירי המסדר הטווטוני ייסדו מדינה זאת כחלק מהתהליך של התנצרות התושבים הבלטיים על ידי המסדר. הם פיתחו את החקלאות, הדת והתעשייה במדינה. תחת המסדר תושבי ארץ פרוסיה לא היו בעלי זכויות מרובות, והם סבלו ממשטר כוחני ויציב שלא התאים לרצונותיהם. לאחר התבוסה של המסדר הטווטוני כנגד פולין בקרב טננברג (Tannenberg) בשנת 1410, נחתם שלום טורן הראשון, ולפיו חולקה פרוסיה לשניים; חלקה המזרחי נשאר בשליטת המסדר הטווטוני, ולימים הפך לדוכסות פרוסיה, ואילו חלקה המערבי הועבר לשליטת ממלכת פולין. בשנת 1440 הוקמה הקונפדרציה הפרוסית, שדרשה להשתחרר מעולם של אבירי המסדר הטווטוני, ולהסתפח לחלוטין לממלכת פולין. כתוצאה מכך פרצה בשנת 1454 מלחמת שלוש עשרה השנים, ובשנת 1466 נחתם שלום טורן השני, ולפיו קיבלה "פרוסיה המלכותית" אוטונומיה שלטונית, עם מטבע משלה, וזכות להחזיק צבא עצמאי, אולם הייתה כפופה לכתר הפולני.
בשנת 1569 הוקם האיחוד הפולני-ליטאי, ובוטלה האוטונומיה של פרוסיה המלכותית. האזור הפך לחלק מפולין גדול, והתושבים יכלו להשתתף בבחירות לסיים. אמנם בישופות ורמיה ששכנה באזור שמרה על עצמאות מסוימת, אך גם היא הייתה כפופה לכתר הפולני.
בשנת 1772 חתמו נציגי פרוסיה, אוסטריה ורוסיה על הסכם לחלוקת פולין, ועד לאביב 1773 כבשו צבאותיהם את השטחים שסוכמו ביניהם. במסגרת החלוקה קיבלה פרוסיה שטחים לאורך החוף הבלטי, לא כולל גדנסק, טורון ואזורים נוספים. סך הכל הועבר שטח של 36 אלף קמ"ר, שבו 580 אלף תושבים. השטחים שנכבשו אורגנו כפרובינציית פרוסיה המערבית, ובמהלך חלוקת פולין השנייה בשנת 1793 צורפו אליה שאר שטחי פרוסיה המלכותית.
רונן אקרמן
רונן אקרמן (20 באוגוסט 1963 – 18 באוקטובר 2022) היה צלם תיאטרון ואופנה ישראלי. עסק בפרסום ותדמית לידוענים מעולמות הבידור והפוליטיקה.
ביוגרפיה
אקרמן נולד ברחובות לאב מנהל בכיר בחברת "הזרע" ולאם מדענית במכון ויצמן למדע. בגיל חמש התגרשו הוריו, ורונן ושתי אחיותיו נשארו לגור עם האב במושב קדרון. האב אשר דחף את אקרמן ללמוד צילום כתחביב.
אקרמן שירת שנת שירות בגרעין עודד וחמש שנים כקצין קבע בחיל האוויר.
בריאותו
באוקטובר 2018 אובחן כחולה ב-ALS.
אקרמן השתתף בפרויקט מיקרוסופט "Voice Typing Project", המותאמת לאנשים חולי ALS או מחלות ניוון שרירים אחרות.
כארבע שנים לאחר שאובחן, הודיע באוגוסט 2022 על פרישה לאחר מעל שלושה עשורים. נפטר ממחלתו ב-18 באוקטובר 2022.
קריירה מקצועית
אקרמן התחיל מ-1988 בצילום הצגות בבית צבי, ובקריירה מקצועית בתחום. בהמשך צילם בידיעות אחרונות, בחברות אופנה, עבד עם מגזינים, סוכנויות דוגמנות ומעצבי אופנה, ערך הפקות אופנה, עסק בצילומי סטילס כיחסי ציבור לתוכניות טלוויזיה וכבלים שונות, ועבד גם עם משרדי פרסום וחברות יחסי ציבור ותדמית.
בשנת 2000 היה הצלם הרשמי של משלחת ישראל למרוקו, בראשות בנימין בן אליעזר.
מאז 2005 ועד זמן קצר לפני מותו היה צלם הבית של "קשת 12".
חלק מתצלומיו מתועדים בספריה הלאומית.
היה בעל סטודיו לצילום בבית מגוריו. נמנה עם צוות המורים במרכז הארצי ללימודי צילום סטודיו גברא.
חיים אישיים
אקרמן היה הומו מוצהר, לאחר שבצעירותו הסתיר את זהותו המינית, ועסק גם בנושא הגילנות בקהילה הגאה.
עטרה (טלית)
עטרה היא כינוי לעיטור מלבני המקשט את הטלית בחלקה העליון, במקום המונח על הראש. על פי רוב העטרה עשויה מבד לבן התפור לטלית עצמה, אך בקרב הציבור החסידי, המנהג הנפוץ הוא שהעטרה עשויה כסף או מתכת דמוית כסף. מנהג נוסף הנפוץ בעיקר בקרב הדתיים הלאומיים הוא כיתוב על הטלית עצמה בצד הראש. ביהדות ספרד יש שנוהגים לא לשים עטרה כלל.
מקור המנהג
מקור מנהג העטרה נזכר בשל"ה וטעמו הוא כי ראוי שאתן ציציות הנמצאות תחילה בצד הראש לא יתחלפו לעולם עם הציציות הנגדיות, מכיוון שזכו להיות העליונות לא ראוי שירדו ממעלתן. ולצורך כך, כותב השל"ה, נוהגים לעשות 'עטרת תפארת' להיכר שהוא צד הראש, ולהבא לא יחליף את פניה עליונים למטה ותחתונים למעלה. וראיה לו מהתלמוד הירושלמי: כלומר שיש חשיבות למיקום הנעלה יותר ואין להחליפו לעולם.
הלבוש כותב כי "יש המייפין מקום הנחת הראש בטלית, וטעמם הוא כי חושבים שמקום הראש עיקר. אך טעות היא זו, מפני שעיקר הטלית לכסות הגוף והכתפיים דווקא.. אלא ניתן להסביר כי כל טעם עטיפת הראש הוא רק שתהא 'עטיפה מעולה וצניעות יתרה', - ומסיים בחיזוק מנהג ספרד - . כלומר שיש מעלה במנהגם שכך לא יטעו ויחשבו שעטיפת הראש היא העיקרית. בעל הדברי חמודות מפרש כי בחלקם הראשון של הדברים מביא הלבוש טעם חיובי לעטרה - מפני שהיא צניעות יתרה ועדיין יש טעם לחשיבות מקום הראש, ראוי לפאר את החלק ההוא.
שוללי המנהג
על פי דעת הלבוש משמע, שמלבד הטעם לנתינת העטרה יש מקום ו'מנהג יפה' לשלילתה, שלא יטעו כי מקום הראש הוא עיקר עטיפתה של הטלית. ובכך צידד המלבי"ם.
בספר "אדני פז" שחיבר רבי אפרים הקשיר, דיין קהילת אלטונה והמבורג, הביא הפרכה להוכחת השל"ה מקרשי המשכן: 'הקרשים היו מחולקים ונפרדים, ולכן יש חשיבות למיקומם, אבל טלית - חתיכה אחת היא ואין הבדל בין החלק העליון לתחתון'. ואז הביא ראיה לשיטה שאין להקפיד על מיקום הצד העליון ממריבת האבנים בחלום יעקב שיעקב לא חש איזו אבן תהיה תחת ראשו גם אחר שנתחברו, ראיה זו נכתבה גם על ידי רבי פנחס מנחם מפילץ. (והוסיף אפשרות לדחות את ראייתו האחרונה: שהאבן גוף אחד היא ואין חשיבות למיקום, אך הטלית ארוגה מחוטים רבים וכל פיסה היא נפרדת).
מצדדים
המלבי"ם, בספרו "ארצות החיים", כתב "ולא יהיה העטרה מכסף או מזהב שאז נראה דעיקרה נעשה לכסות הראש בלבד, אם לא שיעשה עטרה כזאת גם באמצע הטלית". כלומר שחושש לטעמי השל"ה ובעל כנסת הגדולה, ומאידך מפני חשש הלבוש ניתן לתת תכסיס נוסף שהוא עטרה בראש ועטרה נוספת באמצע, שיראו שלא רק מקום הראש חשוב.
מי שנהג בדרך זו היה רבי חיים אליעזר שפירא ממונקאטש. המלבי"ם כותב שכן נהגו "רבים מכמה מדינות".
מתנגדים
אמנם, רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין בספרו ערוך השולחן, כתב :.
בטנה פנימית
יש שגישרו בין כל החששות, ונוהגים לתפור בטנה מבד פשוט בחלקה הפנימי של הטלית מעל מקום הראש, מפאת הקפדת השל"ה שצריך שיישאר החלק העליון למעלה תמיד, ומאידך יוצאים גם ידי חשש 'הלבוש' שאין לתפור עטרה מפוארת שלא יטעו כי מקום הראש עיקר.
בתכסיס זה גם חשש בעל כנסת הגדולה מבוטל, כי הבד הפנימי מעבה את הבד החיצוני ואין חשש שיבלה, וגם דברי האר"י קיימים, ולדבריו אין תופרים את עטרת הכסף. בדרך זו נוהגים במנהג חב"ד, וכן דעתו רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין.
המכללה האוונגלית בפרשוב
המכללה האוונגלית בפרשוב (בסלובקית: Evanjelické kolégium v Prešove, בהונגרית: Az Eperjesi Evangelikus Kollégium בגרמנית:), בשמו המקורי -"קולגיום סכולסטיקום" (Collegium scholasticum) הייתה מכללה לותרנית שפעלה בעיר פרשוב (אפרייש) בימי השלטון האוסטרי עם הפסקות בשנים -1711-1667 ואחר כך שוב ברציפות בשנים -1918-1785 תחת השלטון האוסטרי וההאוסטרו-הונגרי בשנים 1918-1667 בעיר הסלובקית פרשוב, שנחשבה עד שנת 1918 חלק מהונגריה עילית ומממלכת הונגריה.
הקמתה
בפרשוב פעל בית ספר יסודי בשפה הלטינית שזכה למורים מצוינים. ההחלטה על הקמת המכללה נפלה בישיבה של ההנהגה העליונה של הפרוטסטנטים בצפון ממלכת הונגריה שהתכנסה בקושיצה בשנת 1665. השתתפו בה נציגים של הכנסייה ושל בני העדה האוונגלית מערי המלוכה, ערי המכרות, היישובים של אזור ספיש, ואף נציגים של הרפורמים מקושיצה. הגיעו שופטים מן "ערי המלוכה החופשיות" ברדיוב, פרשוב, קושיצה, קז'מרוק, לבוצ'ה וסבינוב, בני המשפחות טקלי, דז'פי, פטרוצי, אוסטרושיץ' ואחרות. בסופו של דבר נתרם סכום כסף גדול מאוד של 100,000 פורינט ובית הספר פתח את שעריה ב-18 באוקטובר 1667. המוסד נועד להוות משקל-נגד לאוניברסיטה הישועית שבעיר טרנבה. היא אורגנה לפי דגם מכללות אוונגליות שפעלו אחרי שנת 1531 בגרמניה (ויטנברג, ברסלאו) ובפולין (קרקוב).
היסטוריה
המכללה נשאה אופי של גימנסיה בת 10 כיתות לימוד. אולם בכיתות הגבוהות לימדו תאולוגיה ופילוסופיה. הקורסים לפילוסופיה התנהלו ברוח הסכולסטיקה הפרוטסטנטית אך זלגו אליהם גם השפעות מן הפילוסופיה המודרנית. מראשיתו העסיק המוסד מורים בעלי שם מכל רחבי הונגריה ואף מחו"ל, למשל:סמואל פומריוס, אליאש לדיוור, יאן רזיק, סמואל מתאידס, יאן באייר, איזאק צאבאן. המלומדים יוראי צוריאני ויאן סרטוריוס השתדלו בפני העירייה כדי להשיג מינויו של יוחנן עמוס קומניוס, שביקר בעיר בשנות ה-1650, כרקטור המכללה, אך מאמציהם לא הצליחו. עם התלמידים הראשונים המפורסמים של המכללה נמנו אימרה טקלי שכיהן זמן קצר כנסיך טרנסילבניה והוביל מרד הונגרי פרו-עות'מאני נגד האוסטרים, והצייר הבארוקי ההונגרי-בריטי יאקאב (ג'ייקוב) בוגדני.
בשנת 1671 תוך כדי החרפת מגמת הקונטרה-רפורמציה באימפריה הופקעו הכנסיות האוונגליות והמכללה איתן על ידי השלטונות במסגרת. בשנת 1682 החזיר אימרה טקלי את המכללה לפרוטסטנטים. כעבור 5 שנים, ב-1687 שוב פעם הופקעה המכללה והועברה לידי הישועים עד לשלטונו של הנסיך פרנץ ראקוצי השני שהחזיר אותה שוב לבעליה ב-2 בינואר 1705. אולם ב-30 בספטמבר 1711 החליטה עוצרת הכתר אלאונורה, אלמנת הקיסר לאופולד הראשון לסלק שוב את הפרוטסטנטים ממנה ובשנת 1713 למסור אותה לישועים. המכללה נותרה בידי הישועים בתקופה שבין 21 בספטמבר 1713 ל-29 באוקטובר1773. אחר כך בשנים 1774 -1785 שימש בניין בית הספר למחסן לדברי מזון של הצבא. בשנים 1713–1785 הכיתות התחתונות של בית הספר האוונגלי הורשו לפעול אך בפרברי העיר. רק ב-1785 באישור הקיסר יוזף השני הורשתה העדה הלותרנית לקנות מחדש את הבניין תמורת תרומה בשווי 6000 פורינט לכנסיית השילוש הקדוש ולחדש את פעילות מכללתה תחת ניהולה.
החל משנת 1815 החלה לפעול במסגרתה מחלקה למשפטים במאה ה-19 המכללה האוונגלית בפרשוב הייתה לאחד מבתי הספר התיכון היוקרתיים בהונגריה כולה. אחרי נפילת המשטר האבסולוטיסטי והקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1867 ידעה המכללה תקופה של פריחה. פרט ללימודי גימנסיה פעלה במסגרתה אקדמיה למשפטים שהוקמה בשנת 1878 ואקדמיה לתאולוגיה שקמה בשנת 1851 ובשנת 1873 נוסדה מדרשה למורים. בשלהי המאה ה-19 הצטיינו מורים כמו אנדריי מאייר, אנדריי צ'ופקה, אנדריי ורדראק, שלימד בשפה ההונגרית, ובוטנאי פרדריך הסלינסקי. המכללה חדלה להתקיים בשנת 1918 אחרי הקמת צ'כוסלובקיה העצמאית. בבניין שוכנים מאז משרדי הבישופות האוונגלית האזורית.
אזרים
האזרים, או האזרבייג'נים (באזרית: Azərilər), הם עם (קבוצה אתנית) ולאום החי בעיקר בצפון איראן ובאזרבייג'ן של ימינו ודוברים את השפה האזרית, שהיא ממשפחת השפות הטורקיות. רובם המכריע של האזרים הם מוסלמים-שיעים והם מהווים את הקבוצה האתנית השנייה בגודלה בקרב העמים הטורקיים.
אף על פי שלאזרים ישנה מדינת לאום עצמאית (אזרבייג'ן) בה הם מהווים את הרוב, רוב האזרים מתגוררים כאזרחי איראן ומרוכזים בעיקר בפרובינציית מזרח אזרבייג'ן האיראנית שאף גובלת עם מדינתם, אזרבייג'ן. נוסף על כך, המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי הוא ממוצא אזרי מצד אביו.
אטימולוגיה
מקור השם "אזרי" ככל הנראה נגזר מאטרופטס, ששלט בממלכת אטרופטנה שיושבת על אזור שכיום מתקיימות בו 3 מדינות: איראן, ארמניה ואזרבייג'ן. השם נהגה בצורה שונה בכל שפה, לדוגמה בפרסית נקרא "אטרפטה".
היסטוריה
מקורם של האזרים הוא בשבטים טורקיים שנדדו לאזור שהיה תחת שלטון האימפריה הסאסאנית והאימפריה הרומית לסירוגין. תחילה נקראו הונים ופלשו לתחומי האימפריה הרומית. האזרים הושפעו מהתרבות הפרסית והשתייכו תחילה לדת הזורואסטרית. לאחר כיבוש האזור על ידי האימפריה המוסלמית האזרים קיבלו על עצמם את האסלאם הסוני, אך לאחר עליית האימפריה הספווית האזרים עברו לאסלאם השיעי.
צבעון (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ויליאם אנדיקוט
קורות חייו
ויליאם אנדיקוט נולד ב-19 בנובמבר 1826 בסיילם, מסצ'וסטס. הוא היה בנם של פטנאם ומרי (לבית קראונינשילד) אנדיקוט. הוא היה צאצא ישיר של מי שהיה מושל מסצ'וסטס במאה ה-17, ג'ון אנדיקוט, וקרוב משפחתו, אנדיקוט פיבודי, היה מושל מסצ'וסטס בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ב-1847 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד ובשנים 1849 – 1850 הוא למד בבית הספר הרווארד למשפטים. הוא השתלם במשפטים עם נתניאל ג'. לורד עד שהתקבל ללשכת עורכי הדין של מסצ'וסטס ב-1850.
קריירה
ב-1852 נבחר אנדיקוט כחבר במועצת העיר סיילם וחמש שנים לאחר מכן הוא היה ליועץ המשפטי של העיר. ב-1862 הוא נבחר כחבר ב"אגודת העתיקות האמריקאית . ב-1853 הוא נכנס לשותפות במשרד עורכי דין עם ג'. ו. פרי, בשם "פרי ואנדיקוט", שהתפרק ב-1873 עם מינויו כשופט. בין השנים 1857 – 1873 הוא גם שימש כנשיא בנק סיילם.
אנדיקוט עמד בראש מועצת הביצורים שכונסה ב-1885 (ועדת אנדיקוט) ושהגישה המלצות ותכנונים מפורטים לדור שלם של ביצורי חוף בארצות הברית שנבנו בתקופת מלחמת ארצות הברית–ספרד. ברבים מביצורים אלו נעשה שימוש בראשית מלחמת העולם השנייה.
חיים אישיים
ב-13 בדצמבר 1859 נשא אנדיקוט לאישה את אלן פיבודי. אלן הייתה בתו של הפילנתרופ ג'ורג' פיבודי ושל קלריסה פיבודי מסיילם. סבה היה ג'וזף פיבודי, בעל ספינות מסיילם שצבר את הונו מיבוא פלפל שחור מסומטרה ובעת פטירתו ב-1844 הוא היה אחד האנשים העשירים ביותר בארצות הברית. לוויליאם ולאלן אנידקוט נולדו שני ילדים:
ויליאם אנדיקוט נפטר מדלקת ריאות חריפה בבוסטון ב-6 במאי 1900. רעייתו האריכה ימים 27 שנים לאחר פטירתו ונטמנה לצדו בבית הקברות הרמוני גרוב שבסיילם.
קלמיטי ג'יין (סרט)
קלמיטי ג'יין (באנגלית: Calamity Jane) הוא סרט מוזיקלי ומערבון משנת 1953 המבוסס באופן רופף על קשריה הרומנטיים של קלמיטי ג'יין, מגיבורות המערב הישן של אמריקה וביל היקוק הפראי. בתפקידים הראשונים משחקים דוריס דיי והווארד קיל.
השירים המקוריים הם של סמי פיין (לחן) ופול ובסטר (מילים). השירים שהתפרסמו מפסקול הסרט הם: "הגבעות השחורות של דקוטה" ("The Black Hills of Dakota ") ו"אהבה סודית" ("Secret Love") שזכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
מרתה ג'יין קנרי (1852–1903) הייתה סיירת ולוחמת מקצועית במלחמה נגד האינדיאנים בארצות הברית, לבשה בגדי גברים והתנהגה בהתאם. בתמונות הייתה מצולמת אוחזת ברובה. תקופה מסוימת הייתה בחברתו של ביל היקוק הפראי. היא טענה שהם נישאו אבל אין אסמכתא לכך. לאחר שהוא נרצח היא הופיעה במופע של באפלו ביל כמספרת סיפורים. בגלל אופייה הסוער והפראי קבלה את הכינוי "Calamity" (אסון, פגע). לפי צוואתה נקברה ליד ביל.
חברת האחים וורנר החליטה להפיק את הסרט בעקבות הצלחת הסרט המוזיקלי אנני אוקלי אשת לפידות. ב-1963 הופק סרט טלוויזיה עם קרול ברנט בתפקיד קלמיטי. כן הועלו הפקות רבות של המחזמר לתיאטרון.
V-3
V-3 (שם קוד: Hochdruckpumpe, בקיצור: "HDP" – "משאבה בלחץ גבוה") היה תותח-על, שתוכנן על ידי גרמניה הנאצית. התותח תוכנן לטווח מקסימלי של כ-165 ק"מ ולקצב אש של 12 פגזים בשעה. מטרת התותח הייתה הפגזת לונדון לאורך כל שעות היממה.
קלמיטי ג'יין (סרט)
תקציר העלילה
קלמיטי ג'יין (דוריס דיי) מגיעה לעיירה דדווד בדרום דקוטה בכרכרת נוסעים כשהיא מצליפה בשוט ושרה "Whip-Crack-Away!". במועדון "בירית הזהב" ("Golden Garter") היא פוגשת בביל היקוק הפראי (הווארד קיל). למנהל המועדון אין זמרת להופעה והוא משתמש בגבר המופיע כדראג קווין (דיק ווסון) אך מגורש על ידי הגברים הצמאים לראות אישה. זמן קצר לאחר מכן היא מצילה את הלוטננט דני (פיל קארי) שנפל בשבי האינדיאנים וזוכה לתשבחות. היא מודיעה למנהל המועדון כי תיסע לשיקגו ותביא לו משם את הזמרת הידועה אדלייד אדמס.
היא מגיעה לעיר הגדולה ומשתוממת מהבתים הגבוהים והאנשים הלבושים במיטב הבגדים. היא נכנסת לתיאטרון אבל במקום אדלייד היא נפגשת עם המלבישה של קייטי (אלין מקליר) החולמת על קריירת משחק. קלמיטי מניחה שהיא אדליד ומבקשת ממנה לבוא להופעות בדדווד שאפילו הרכבת לא מגיעה לשם ויש לנסוע 100 ק"מ בכרכרה. בדרך מותקפת הכרכרה על ידי אינדיאנים אבל קלמיטי מבריחה אותם ברובה לאחר שהפילה כמה מהם.
ההופעה הראשונה של קייטי נכשלת והקהל המרומה מתחיל להתפרע. קלמיטי משתיקה אותם ביריית אקדח ואז מופיעה שוב קייטי באופן מוצלח.
קלמיטי מזמינה את קייטי לגור בבקתה שלה המוזנחת. שניהן הופכות את הביתן לנקי ומקושט תוך שהן שרות "מגע אישה" ("A Woman's Touch").
ביל ודני מגיעים לביתן ומזמינים את שתי הבנות לנשף. קייטי וקלמיטי מאוהבות בלוטננט דני וכולם נוסעים בכרכרה לנשף תוך כדי שירת "הגבעות השחורות של דקוטה". ביל רואה לראשונה את קלמיטי בשמלת נשף ומתברר לו שהיא יפהפייה.
קלמיטי רואה את קייטי ודני מתנשקים ומתרגזת, היא יורה מאקדחה ונמלטת מהנשף כשביל בעקבותיה. ביל מתוודה על אהבתו לקלמיטי והם מתנשקים. בינתיים עוזבת קייטי את דדווד אך קלמיטי דוהרת אליה, מגיעה לכרכרה והן מתפייסות.
לבסוף עולים שני הזוגות הנשואים על כרכרה מקושטת ועוזבים את דדווד כשכל התושבים מריעים לכבודם.
V-3
התכנון של תותחים אלו היווה בסיס למיזם השאפתני HARP של ארצות הברית וקנדה, שמטרתו הייתה לבנות תותח-על שיוכל לשגר לוויינים לחלל. שיאים שנקבעו במסגרת מיזם HARP לא נשברו עד היום.
תותחי על גרמנים
במהלך שתי מלחמות העולם עשתה גרמניה שימוש בתותחי על מתקדמים, אשר תוכננו ויוצרו על ידי חברת קרופ עבור לחימה כנגד מטרות מבוצרות במיוחד, בעיקר קווי ביצורים כבדים. תותחים כגון ברטה השמנה ושוורר גוסטב היו בשימוש במטרה להבקיע קווי ביצורים ארוכים. היכולות של האחרון מביניהם עלתה באופן משמעותי על כל תותח על שנבנה לפניו תוך הצגת כוח אש ועוצמה יוצאת דופן.
תותח פריז
ב-23 במרץ 1918, החלו פגזי ארטילרייה גרמניים להלום בעוצמה רבה בפריז, בירת צרפת. ההשערה הראשונית של הצבא הצרפתי בנוגע למקור הירי, גרסה כי אלו נורו מספינות אוויר, אך סיורים של הצבא הצרפתי לא מצאו ראיות שאיששו השערה זו. הירי לכיוון פריז בוצע בתדירות נמוכה, אך גרם לאבדות רבות בנפש. ב-29 במרץ 1918, פגע פגז שנורה מתותח פריז ישירות בכנסייה וגרם למותם של 91 בני אדם. עד סוף המלחמה, נכשלו הצרפתים בזיהוי מקור הירי.
לאחר תום המלחמה ותבוסת הקיסרות הגרמנית, הבינו הצרפתים כי הפגזים נורו מתותח גרמני, אך התותח לא נמצא. רק כעבור שנים רבות, נודע לצרפתים כי היה זה תותח פריז שהלם בעיר. הצבא הגרמני הפעיל במהלך המלחמה כשלושה תותחים מסוג זה. מדובר היה בתותחי על, גדולי ממדים וארוכי טווח. לאור משקלם, שעלה על כ-250 טון, נויידו תותחים אלו באמצעות רכבות. יכולותיו של התותח התבהרו רק זמן רב לאחר המלחמה.
במשך עשרות שנים, נערכו חיפושים אחר התותחים ונתוניו הטכניים. יכולותיו של התותח שכללו טווח מרשים של 128 ק"מ ומהירות לוע גבוהה ביותר, התבררו רק זמן רב לאחר המלחמה. קני התותחים לא נמצאו והחיפושים אחריהם נפסקו לאחר שנודע כי התותחים הושמדו בידי מפעיליהם לאחר התבוסה במלחמה.
התותח היה ייחודי הן בשל נתוניו הטכניים המרשימים והן בשל ייעודו. טווח הירי עמד על 128 ק"מ, פגזיו נסקו לגובה של 42 ק"מ והגיעו למהירות לוע של 1,600 מטר לשנייה. גם ייעודו בעת תכנונו היה ייחודי, מכיוון שבניגוד לתותחי על אחרים, כמו ברטה השמנה, שתוכנן ויוצר ללחימה נגד מטרות מבוצרות היטב, תותח פריז יוצר למטרות לוחמה פסיכולוגית ופגיעה בריכוזי אוכלוסייה, במטרה לגרום למספר רב של קורבנות. נוסף על כך, לאחר המלחמה נוצרה לתותח הילה מיוחדת, והוא הפך לאגדה, בעיקר בשל העובדה כי לא נמצא שריד ממנו במשך עשרות שנים.
קרופ K5
קרופ K-5 היה תותח-על גרמני, שיוצר על ידי חברת קרופ, והופעל במלחמת העולם השנייה. טווחו עמד על 64 ק"מ, ומשקלו עלה על 200 טון. הקרופ K-5 ירה בקצב אש של כ-15 פגזים לשעה, כאשר משקלו של כל פגז עמד על יותר מ-250 ק"ג. ייעודו המקורי היה ריסוק ביצורי קו מאז'ינו אך בפועל הופגזו מטרות אזרחיות.
תותח מסוג זה הפגיז במשך שנתיים את עיר הנמל הבריטית דובר. התותח הוצב בעיר קאלה והיה בעל טווח גדול דיו כדי לטווח את דובר. בשל הפגזות התותח ופגזיו הכבדים, אשר גרמו לנזק רב ויצרו פחד ובהלה רבה בעיר, נהגו תושבי העיר להסתתר מאחורי הרים וצוקים. לאחר שנודע למפעילי התותח על כך, הם החלו לנהוג בטקטיקה אכזרית. לאחר שבוצע ירי של מספר פגזים, שבגינם תושבי העיר היו נכנסים למקומות מוגנים, היו מפסיקים מפעילי התותח את הירי וממתינים לצפירת ההרגעה. מספר דקות לאחר שזו נשמעה ואזרחי העיר יצאו לרחובות, חודשה ההפגזה של העיר.
הניסיון הרב שנצבר, הן בהיבט התכנון, הן בהיבט התפעול והן בהיבט היעילות של תותחי-על, בנוסף להצלחה של שני תותחי העל הגרמנים שכוונו לעבר מטרות אזרחיות, תותח פריז וה-K5, אשר גרמו נזק פסיכולוגי רב, פגעו קשות במורל וגרמו לבהלה רבה ולפאניקה, בנוסף להרס וקורבנות, היו מהמניעים העיקריים של צמרת ההנהגה הנאצית להחליט על בניית תותח ה-V-3.
הבליץ
בתום המערכה על צרפת הצליחה גרמניה הנאצית לשלוט ברוב מדינות מערב אירופה באופן ישיר או עקיף, מלבד הממלכה המאוחדת. הייתה זו המדינה היחידה שלא הצליחה גרמניה להכניע, לכבוש או לשלוט בה באופן עקיף. אמנם היטלר טען בספרו מיין קמפף שעל מנת להגשים את חזונו לכבוש את אירופה ולבסס את רייך אלף השנים, עליו לכרות הסכם שלום עם האימפריה הבריטית. עם זאת, בשל הכישלון של גרמניה להגיע להסכם עם האימפריה הבריטית, פנה היטלר לאופציה הצבאית לפלישה לבריטניה - מבצע ארי-הים. אחד התנאים החיוניים שהוצבו לביצוע מבצע זה היה השגת עליונות אווירית והשמדת חיל האוויר המלכותי.
במהלך הקרב על בריטניה, אשר התפתח כתוצאה מניסיון הלופטוואפה להשיג שליטה בשמי בריטניה, הוציא היטלר פקודת מבצע הקוראת להפצצות רצופות של כל הערים הבריטיות ביום ובלילה. זאת במטרה לפגוע קשות במורל ובאוכלוסייה הבריטית, דבר אשר יגרום לבריטים להניח את נשקם.
הבליץ התחלק לשלושה שלבים, שהראשון בהם החל ב-7 בספטמבר 1940, והאחרון תם ב-21 במאי 1941. הוא גרם ללונדון ובריטניה כולה נזק רב. 43,000 אזרחים נהרגו בהפצצות, 139,000 נפצעו ולמעלה ממיליון בתים חרבו. על אף אבדות רבות אלו, נכשל הבליץ בהשגת מטרותיו.
נשקי ה-V
נשקי ה-V (בגרמנית: Vergeltungswaffen, נשק תגמולׂ ) היו כלי נשק מדור חדש שפותחו במשך זמן רב לפני מלחמת העולם השנייה. הם היו מתקדמים ומשוכללים ונועדו לפגוע ללא הבחנה בריכוזי אוכלוסייה אזרחית ולגרום למדינה המותקפת להיכנע.
ראשיתם של כלי נשק אלו הייתה בחזונו של היטלר ליצור כלי נשק חדישים ופורצי-דרך מבחינה טכנולוגית, ובעזרתם האמין כי יוכל להכניע את המדינה המותקפת, כחלק מדוקטרינת הבליצקריג. כלי נשק אלו, בדומה לטנק המאוס או למסרשמיט Me 262, היו פורצי דרך וחסרי תקדים, אך פיתוחם ותפעולם גזלו משאבים רבים והשימוש בהם לא תמיד היה יעיל.