cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המצור על בודפשט
תוצאות הקרב
ראול ולנברג, שליחה המיוחד של שוודיה בבודפשט, בין יולי לדצמבר 1944 הציל לפחות 20,000 נפשות מיהודי הונגריה באופן ישיר - באמצעות חלוקת דרכוני חסות, שיכון בבתי המחסה השוודיים והשבת אנשים מרכבות המשלוחים וצעדות המוות. בנוסף, ניצלו רבבות רבות מתושבי גטו בודפשט הודות להצלחתו של ולנברג לסכל את הוראתו של אייכמן לחיסול הגטו טרם נפילת בודפשט בידי הצבא האדום. ב-17 בינואר 1945 נלכד ולנברג יחד עם נהגו וילמוש לנגפלדר, כאשר ביקש ליצור קשר עם הפיקוד הרוסי והממשלה ההונגרית החדשה. הוא נלקח למפקדה הסובייטית בדברצן, ונמסר לידי הנ.ק.ו.ד. שהעביר אותו לכלא לוביאנקה במוסקבה. משם הועבר לכלא לפורטובו, גם הוא במוסקבה, ומניחים כי בהמשך נשלח למחנה עבודה בסיביר.
לאחר כניעת העיר, גויסו בכוח כל הגברים ההונגרים הכשירים יחד עם בני הנוער, על מנת לבנות גשרי פונטון על נהר הדנובה. במשך שבועות לאחר מכן, ובמיוחד לאחר הפשרת השלגים, נערמו גופות נפוחות על יד הסירות ועמודי הגשר.
סבל האזרחים
במהלך המצור נהרגו כ-38,000 אזרחים: כ-13,000 כתוצאה מהקרבות, ו-25,000 כתוצאה מרעב, מחלות וסיבות אחרות. כאשר הסובייטים כבשו את העיר, הם פתחו במסע אלימות, בזזו ושדדו כל מה שיכלו לשים עליו יד, ואף רצחו הרבה אנשים. בנוסף, מספר גבוה של נשים וילדות נאנסו; הערכות נעות בין 5,000 ל-200,000 נשים ובנות שנאנסו. 129 נשים הונגריות נחטפו ונלקחו למחנות הצבא האדום, שם הם נכלאו, נאנסו שוב ושוב ולפעמים אף נרצחו. גם נשים שעבדו בשגרירויות של מדינות נייטרליות נתפסו ונאנסו, כפי שתועד כאשר חיילים סובייטים השתלטו על הצירות השוודית בהונגריה.
אילנית פרידמן
אילנית פרידמן (נולדה ב-1976) היא טניסאית ישראלית נציגת ישראל ל.
פרידמן היא נכת צה"ל וחברת בית הלוחם בתל אביב, שם התאמנה בכדורסל כיסאות גלגלים ובטניס כיסאות גלגלים.
במהלך תחרות בסן דייגו, בשנת 2006 הושעתה פרידמן מתחרויות למשך שנה עקב נטילת תרופה לאסתמה שהוגדרה על ידי איגוד הטניס העולמי כחומר אסור.
ב התחרתה בטניס יחידים ולאחר ניצחון על נציגת יפן צ'יוקו אומהה, הפסידה בשמינית הגמר לנציגת סין דנדן הו ודורגה במקום השביעי בדירוג הכללי.
בשנת 2010 סיימה להתחרות.
ארכידוכסות אוסטריה
ארכידוכסות אוסטריה, הייתה אחת מהמדינות החשובות באימפריה הרומית הקדושה, ומרכז הכוח של בית הבסבורג, שהחל מהמאה ה-15 יצאו ממנו כל קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
רקע (1278–1453)
בעקבות שקיעתה של שושלת באבנברג ב באה אוסטריה במהרה תחת שלטון אוטאקר השני, מלך בוהמיה. לאחר תבוסתו של אוטאקאר לרודולף מהבסבורג בקרב דורקונט נעשה רודולף לשליט אוסטריה, ושושלתו, שושלת הבסבורג, שלטה באוסטריה כ-640 שנה. סביב המאות ה-14 וה-15 הרחיבו ההבסבורגים את שטחיהם והחלו לצבור מחוזות בקרבת דוכסות אוסטריה, שהייתה דוכסות קטנה שחלשה לאורך הדנובה ועל שטיריה. בשנת 1335 השיגו (אלברכט השני) את קרניולה (דוכסות קראין) שבסלובניה ואת קרינתיה, ובשנת 1368 את טירול. מחוזות אלו הפכו לחלק מהירושה שקיבלו השליטים ההבסבורגים, ונקראו "טריטוריות הירושה".
בהיסטוריה של שתי המאות ה-14 וה-15 היו הרבה עליות ומורדות. בהסכם נוינברג שהתרחש ב-1379 תחת שלטונם של אלברכט השלישי ולאופולד השלישי פוצלה אוסטריה ביניהם, אלברכט החזיק באוסטריה עצמה, בעוד שלאופולד החזיק בטריטוריות הירושה. ב-1402 התרחש עוד פיצול, ארנסט הקשוח קיבל את שטיריה, קרינתיה וקרניולה, ופרידריך הרביעי את טירול ואת דרום מערב אוסטריה שהיה אוסף של טריטוריות הבסבורגיות. האיחוד מחדש בוצע על ידי פרידריך החמישי, דוכס אוסטריה (השלישי כקיסר האימפריה הרומית הקדושה) בנו של ארנסט הקשוח לאחר נפילת הטורים ההבסבורגיים אלברט והבכירים הטירולינים.
בשנת 1438 נבחר הדוכס אלברכט מאוסטריה ליורש של חמו, זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית לוקסמבורג. על אף שאלברכט מלך רק במשך שנה (כאלברכט השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה), מאז מלכותו כל קיסרי האימפריה הרומית הקדושה היו משושלת הבסבורג, מלבד חריגה אחת.
שדרוג הדוכסות (1453–1526)
בשנת 1453 העלה פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות אוסטריה למעמד של ארכידוכסות. ההבסבורגים החלו לרכוש שטחים רבים מחוץ לאדמות הירושה על ידי נישואים: בשנת 1477 מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה בנו היחיד של הקיסר פרידריך השלישי נשא לאשה את מארי, היורשת של דוכסות בורגונדיה שבצרפת וכך השיג את רוב מדינות השפלה וחלקים מצרפת לטובת בית ההבסבורג; בנו שלו, פיליפ "היפה", נשא לאישה את הנסיכה חואנה ("המשוגעת"), יורשת אראגון וקסטיליה וכך השיג לטובת ההאבסבורגים את ספרד ונחלותיה האיטלקיות, אפריקאיות ונחלות העולם החדש; ונכדו, הקיסר קרל החמישי, בנו של פיליפ, שלט על שטח עצום שעליו לא מלך מעולם שום מלך אירופאי. טריטוריות הירושה של ההאבסבורגים נפרדו מן האימפריה האדירה בשנת 1556 כשהקיסר קרל החמישי עזב את השלטון לטובת אחיו הצעיר פרדיננד. פרדיננד נשא לאישה את אנה, נסיכת בוהמיה והונגריה, יורשת אחיה לאיוש השני, מלך הונגריה ובוהמיה וכך זכתה האימפריה גם בהן.
הרפורמציה והתעצמותה של אוסטריה (1526–1714)
אוסטריה ושאר שטחיה הושפעו במידה רבה מהרפורמציה הלותרנית, וזאת אף על פי שהשליטים ההבסבורגיים עצמם נשארו קתולים. קרל החמישי, שהיה קתולי אדוק, ניסה להניא את עמו מהרפורמציה ואף גינה את מרטין לותר אך לא הצליח במיוחד. בשלהי המאה ה-16 החלה ההתנגדות לרפורמציה להיות מורגשת, כשהארכידוכס פרדיננד, בעל החינוך הישועי פעל באופן נמרץ בדיכוי ה"כפירה" הרפורמציונית במחוזותיו, וכשנבחר ב-1619 לרשת את בן דודו מתיאס כקיסר האימפריה הרומית הקדושה ונודע כ"פרדיננד השני" הוא יצא בניסיון נמרץ לחידוש הקתוליות בתחומי שלטונו.
למרות ההשלכות השליליות על שליטת בית הבסבורג באימפריה של אמצע מלחמת שלושים השנים, מערכות המלחמה תרמו לחיזוק השליטה בטריטוריות הירושה. חידוש הקתוליות בהונגריה מעולם לא הצליח.
בתקופת השלטון הארוכה של פרדיננד הראשון (1657–1705) הגיע העימות האוסטרי – טורקי לשיאו. בעקבות ההגנה המוצלחת על וינה מפני הטורקים בקרב וינה כל הונגריה חזרה לשלטון אוסטרי מלא בהסכם קארלוביץ ב-1699. באותו הזמן, אוסטריה הייתה מעורבת בעוד עימות עם צרפת כשאוסטריה נלחמה בצרפתים במלחמה האנגלו הולנדית השלישית (1672-1679), במלחמת הברית הגדולה (1688-1697) ולבסוף במלחמת הירושה הספרדית (1701-1714), שבהן הצרפתים והאוסטרים (יחד עם בעלי הברית ההולנדים והבריטים) נלחמו על ירושת הטריטוריות העצומות של ההבסבורגים הספרדים. על אף שהצרפתים שמרו על השליטה על ספרד ומושבותיה עד לנכדו של לואי הארבעה עשר, לאוסטרים היה יתרון משמעותי בשלטון על מערב אירופה שכלל את ארצות השפלה הספרדיות לשעבר (שהיו כעת אוסטריות), את דוכסות מילאנו בצפון איטליה ואת נאפולי והאי סרדיניה בדרום איטליה.
קרל השישי ומריה תרזה (1711–1780)
בחלק השני של שלטון קרל השישי (1711–1740) ראתה אוסטריה ויתורים על הרבה מן השטחים העצומים שהיו לה, בעיקר בגלל חששו של קרל מפני שקיעתה של שושלת האבסבורג. קרל היה נכון לוויתורים בסמכות ובשטח כדי לזכות בהכרתה של הסנקציה הפרגמטית של 1713 (מנגנון שהוקם במטרה להבטיח שמריה תרזה תירש את אביה) בכך שבתו מריה תרזה תהיה יורשתו, דבר שלא היה מקובל, שאשה תכהן בתור שליטה. הדוגמה הטובה ביותר לכך היא מלחמת הירושה הפולנית שבה העבירה אוסטריה את סיציליה ונאפולי לידי ספרד בתמורה לדוכסות הזעירה פארמה. בשנותיו האחרונות של שלטון קרל (1736–1739) ארעה מלחמה לא מוצלחת בין אוסטריה לטורקיה, שעקבותיה הפסידה אוסטריה לבסוף את בלגרד ואזורי הספר באזורה.
לאחר מותו של קרל בשנת 1740, כצפוי, הוכחה חולשתה של יורשת העצר. השלום הופר בתחילה בידי פרידריך השני, מלך פרוסיה, שפלש לשלזיה, בטענה כי מריה תרזה לא ראויה להיות יורשת העצר משום היותה אישה, ועל כן תבע את הירושה לעצמו. במהרה הצטרפו אליו כוחות נוספים שניצלו את חולשתה של אוסטריה: קרל השביעי מבוואריה טען לירושת בוהמיה, וזה נתמך בידי מלך צרפת, שחמד את ארצות השפלה האוסטריות; הספרדים והסרדינים קיוו לקבל טריטוריה באיטליה והסקסונים קיוו לקבל טריטוריה שתחבר את ארצם לפולין. בסופו של דבר, למרות הכוח הגדול שלחם נגדה, הצליחה אוסטריה לשמור על כל נחלותיה, למעט שלזיה שנשארה בידי פרוסיה.
ב-1745 לאחר מותו של קרל השביעי, ירש אותו פרנץ מלוריין, בעלה של מריה תרזה והדוכס הגדול של טוסקנה (אותה קיבלו תמורת דוכסות לוריין שנמסרה לאחת הטוענים לכתר פולין שהיה מחותנו של מלך צרפת ולבסוף נבלעה בממלכה הצרפתית) בתור קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכך החזיר לבית הבסבורג (שנקרא מאז בית הבסבורג-לוריין) את משרתו המסורתית. פרנץ אמנם שלט באופן רשמי, אך למעשה כל העניינים נוהלו בידי מריה תרזה.
גם לאחר סיום המלחמה עם חוזה אקס לה שפל לא סלחה מריה תרזה לפרוסים על כך שגזלו מידיה את שלזיה וחיפשה הזדמנות להתקיף אותם. זה קרה כשהעזרה הגיעה אליה באופן מפתיע דווקא מהצד של הצרפתים, ולא מצדם של בני בריתה הבריטים וההולנדים. אירוע זה נקרא "התחלפות בעלות הברית של 1756". כך פרצה מלחמת שבע השנים, שבה האויבות המסורתיות, צרפת, רוסיה ואוסטריה, חתמו ברית ביניהן נגד פרוסיה, בעוד שזו כרתה ברית עם בריטניה. בסופו של דבר שלזיה נשארה בשליטת פרוסיה למרות הברית המשולשת שלחמה נגדה, ומטרתה של מריה תרזה לא יצאה לפועל.
גם לאחר המלחמה המשיכה הברית בין צרפת לאוסטריה, (שהחלה ב-1770 עם נישואיה של מארי אנטואנט ללואי השישה עשר). אך גם הסכנה שנשקפה מצדם של פרידריך הגדול מפרוסיה ויקטרינה הגדולה מרוסיה. מלחמת רוסיה טורקיה שארעה בשנים 1774–1768 גרמה למשבר רציני בפולין עם דרישתן של אוסטריה ופרוסיה לפיצוי על ההשתלטות הרוסית בבלקן. משבר זה הוביל בסופו של דבר לחלוקה הראשונה של פולין ב-1772, שבה קיבלה מריה תרזה כפיצוי את גליציה.
במשך השנים הבאות השתפרו היחסים בין רוסיה לאוסטריה, וכשפרצה מלחמת הירושה הבווארית ב-1770 בעקבות שקיעת השושלת הבווארית של בית ויטלסבאך, מאנה רוסיה לעזור לבוואריה על אף שהייתה בת בריתה, על מנת שלא להילחם באוסטריה. המלחמה הסתיימה בסופו של דבר ב-13 במאי 1779 כמעט ללא שפיכות דמים, כשהרוסים והצרפתים גשרו על הסכסוך האוסטרי-פרוסי בקונגרס טשן. לפי ההסכם אוסטריה קיבלה את אזור אינפירטל (כיום באוסטריה עילית) מידי בוואריה.
שלטון יוזף השני ולאופולד השני (1780–1792)
בשנת 1780, עם מותה של מריה תרזה, ירש אותה בנה יוזף השני, שהיה כבר קיסר מאז מותו של אביו פרנץ ב-1765. יוזף דגל ברפורמציה באופן אדוק, ואף נחשב לאחת הדוגמאות הבולטות ביותר לאבסולוטיזם הנאור של המאה ה-18. הקיסר ניסה להביא תחת שליטתו את הכנסייה הקתולית ואת שלל אדמות האצולה, מה שהוביל להתמרמרות כלפיו במיוחד בהונגריה ובארצות השפלה האוסטריות.
משטרו של יוזף היה שאפתני ובמידה שווה לא ריאליסטי. הוא שאף לכרות ברית עם מלכת רוסיה יקטרינה הגדולה, מה שהוביל למלחמה עם האימפריה העות'מאנית ב-1787, שהייתה אויבתה הגדולה של רוסיה. הביצועים האוסטרים המלחמה היו לא מרשימים בלשון המעטה, והמחיר שהם גבו הוביל להתמרמרות נוספת כלפי הקיסר. לאחר מותו של יוזף ב-1790 רבות מתוכניותיו עלו בתוהו, עם פתיחת המרד בארצות השפלה, בהונגריה ובחבל הבלקן.
הסתלקותו של יוזף התקבלה בברכה על ידי מרבית האצולה, במיוחד כשהוא הוחלף בידי אחיו הריאלי לאופולד השני, שקודם היה הארכידוכס הפרוטסטנטי של טוסקנה. לאופלד ידע לפטור בעיות והביא לסיומו של מרד הונגריה וארצות השפלה בעזרת הסכם. הוא גם ידע לשמור על שלום עם העות'מאנים והסדיר בעלות ברית עם פרוסיה.
בזמן שלטונו על אוסטריה הלכה וגברה המהפכה הצרפתית. אף כי לאופולד היה סימפתי לנאורות, הוא היה גם אחיה של מלכת צרפת, מארי אנטואנט, ובנוסף לכך, ויכוח סיבך את מעמד הזכויות של נסיכי אלזס, המקום שבו ניסתה ממשלת המהפכה הצרפתית להסיר הסכמים שקיבלה על עצמה בהסכמים שונים, דבר אשר סיבך אותו, כאחד מצירי ההסכמים, בעימותים עם הצרפתים. ב-1791 נחתמה הצהרת פפילניץ בין פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה, פרידריך אוגוסט השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה ולאופולד, שבה הוצהר כי יהיה על שליטי אירופה לשים עין על מה שקורה בצרפת. הצהרה זו נועדה לעודד את לואי השישה עשר מלך צרפת על מנת למנוע מהם כל צורך לבצע פעולה נגד ארצו, אך זו רק גרמה לשלהוב של הרגשות המהפכנים כלפי הקיסר. על אף שלאופולד עשה את כל מה שיכל כדי להימנע ממלחמה עם הצרפתים, כחודש לאחר מותו במרץ 1792, הכריזו הצרפתים מלחמה על בנו ויורשו חסר הניסיון פרנץ השני.
עידן המהפכה הצרפתית ונפוליאון בונפרטה (1792–1814)
המלחמה עם צרפת, שנמשכה עד 1797 הוכיחה את אי הצלחתה של אוסטריה. לאחר כמה ניצחונות קצרים של האוסטרים על הצרפתים, התהפכו היוצרות וצרפת כבשה את ארצות השפלה האוסטריות מידי אוסטריה בחודשים האחרונים של 1792. לאחר זמן מה הורחק המנהיג האוסטרי פיליפ פון קובנצל, ופרנץ מריה טוגוט מונה במקומו.
באותו הזמן, עליית המהפכה הצרפתית וכיבוש ארצות השפלה בידי צרפת, הובילו למלחמה בין הולנד, בריטניה וספרד לבין צרפת, מלחמה שנודעה כ"מלחמת הקואליציה הראשונה". כמו כן, היו מספר ניצחונות על צרפת שגרמו להחזרת ארצות השפלה. אך ב-1794 התהפכו היוצרות שוב ואוסטריה נדחקה שוב מאדמת ארצות השפלה. בינתיים, המשבר בפולין שוב החריף וגרם לחלוקתה השלישית (1795). מלחמת הקואליציה המשיכה ללכת לא טוב, ואוסטריה נשארה רק עם שתי בעלות ברית, סרדיניה פיימונטה ובריטניה. ב-1796 החליטו הצרפתים לצאת למערכה בגרמניה כדי להכריח את האוסטרים לעשות הסכם שלום, ולהתקיף גם מכיוון איטליה. למרות ההגנה של אוסטריה על ידי הארכידוכס קרל, דוכס טשן אח הקיסר, שנחלה הצלחה בגירוש הצרפתים מגרמניה, הצבא שבא מאיטליה היה מוצלח בצורה מבריקה, תחת הנהגתו של הגנרל הקורסיקאי נפוליאון בונפרטה, כשהוא הוציא את בעלת בריתה של אוסטריה, ממלכת סרדיניה מחוץ למלחמה וגירש את האוסטרים מלומברדיה וכיתר את העיר מאנטובה. לאחר כיבוש העיר בידי נפוליאון בתחילת 1797 הוא התקדם צפונה לכיוון וינה, בעוד שהחלק השני של צבא צרפת חזר שוב לגרמניה, ואוסטריה אולצה להסכם שלום, חוזה קמפו פורמיו, ובו ויתרה אוסטריה על ארצות השפלה ועל לומברדיה, אך קיבלה חלק מהרפובליקה של ונציה שחולקה בינה לבין צרפת כפיצוי מנפוליאון, מבלי להתחשב בכך שוונציה הייתה רפובליקה עצמאית. האוסטרים גם הכירו זמנית בסיפוח הצרפתי של הגדה השנייה של נהר הריין, וגם הסכימו בעקרון שהנסיכים הגרמניים של האזור יפוצו באדמות כנסייה בגדה השנייה של הריין.
עם מינויו העצמי של נפוליאון בונפרטה לקיסר הצרפתים, הכריז על עצמו פרנץ השני כ"קיסר אוסטריה" בנוסף לתוארו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ונקרא מעתה פרנץ הראשון קיסר אוסטריה. לאחר זמן קצר, המשיך נפוליאון בתככיו באיטליה, וסיפח לעצמו את ג'נובה ואת פארמה, וזה הוביל שוב למלחמה, מלחמת הקואליציה השלישית, שבה רוסיה, אוסטריה, בריטניה ושוודיה לחמו נגד נפוליאון. המלחמה החלה כשהכוח האוסטרי פלש לבוואריה, בעלת ברית של צרפת, אך סולק משם בידי נפוליאון בקרב אולם, ולאחר מכן הובסה שוב תבוסה מכרעת יחד עם רוסיה בקרב אוסטרליץ. בחוזה פרסבורג אולצה אוסטריה למסור שטח רב: את דלמטיה לצרפת, את ונציה לממלכה האיטלקית של נפוליאון ואת טירול לבוואריה.
המלחמה גרמה לפירוק האימפריה הרומית הקדושה עתיקת היומין. מדינות הלוויין של נפוליאון במערב ודרום גרמניה נורשו מידי האימפריה לידי הקונפדרציה של הריין, וכמה ימים מאוחר יותר הכריז פרנץ השני על ויתור על כתר קיסרות האימפריה הרומית הקדושה, והארכידוכסות חולקה לאוסטריה עילית ואוסטריה תחתית.
שאגן אדום בוליביאני
שאגן אדום בוליביאני (שם מדעי: Alouatta sara) הוא מין קוף רחב-אף דרום אמריקאי בסוג שאגן. הוא מצוי בבוליביה ומסווג כמין נפרד מאז 1985 (הופרד משאגן אדום ונצואלי).
אורכם של הזכרים נע בין 50–56 סנטימטרים, ושל הנקבות – בין 46–49 סנטימטרים. משקלם של הזכרים הוא 5.4–9 קילוגרם. הם ניזונים בעיקר מעלים, אך אוכלים גם אגוזים, פירות ופרחים.
התנהגות
האויב של הקוף הוא היגואר. כאשר הוא נמצא בסביבה הקופים עולים לצמרות העצים וזורקים משם זרדים וענפי עצים.
רבייה
ישנה תחרות מינית אכזרית בין הזכרים בשל יחס לא מאוזן בין זכרים לנקבות. הנקבות מושכות את הזכרים על ידי הזזת הלשון כדי להזדווג. אם הזכר אינו מגיב, הנקבה עוברת לזכר אחר. תקופת ההיריון הממוצעת היא 190 יום. העולל יישאר עם אמו בין 18 ל-24 חודשים. כאשר זכר צעיר או פולש הורג את המנהיג ואת כל צאצאיו, וכך הורג כל מתחרה אפשרי.
מנהלת תוכנית החלל
מנהלת תוכנית החלל - אתגר (בראשי תיבות: מת"א) היא יחידה במינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) האחראית לפיתוח וייצור לוויינים ומשגרי הלוויינים עבור משרד הביטחון. בנוסף, אחראית לדאוג לשמירה ופיתוח תשתית תעשייתית בתחום החלל בישראל.
במנהלה פועלים כ-20 עובדים.
היסטוריה
ב-1981 אישר מנחם בגין, ראש ממשלת ישראל דאז, להתחיל לעסוק בתחום החלל ובהתאם הוקמה מנהלת במפא"ת כדי לתת מענה לצורך צבאי-מבצעי בלווייני איסוף מודיעין בראשות ד"ר חיים אשד בהמשך ביוזמת שר המדע פרופ' יובל נאמן, בשנת 1983, הוקמה הסוכנות הישראלית לניצול החלל (סל"ה) כגוף ממלכתי הרשמי הפועל לקידום תעשיית חלל האזרחית.
ב-1984 הוחלט על הקמת מוקד הידע הלאומי בנושא חלל בתע"א, ונחתם חוזה בין התעשייה האווירית ומשרד הביטחון לפיתוח תשתיות ופרויקט לוויין תצפית ראשון עבור צה"ל - אופק בהובלת ד"ר משה בר-לב.
משרד הביטחון מכיר בלוויינים כנכס אסטרטגי לאומי המספק עוצמה מודיעינית בתא שטח רחב, גם בזמן שגרה ומול מדינות שלום, ללא הפרת ריבונות או סיכון חיי אדם.
משרד הביטחון מנהל תוכנית רב שנתית לפיתוח ויצור לוויינים, ומוערך שמשקיע כ-80 מיליון דולר בשנה על פרויקטי חלל, אלו מנוהלים ומפוקחים על ידי המנהלה.
למת"א שיתוף פעולה עם מוסדות אקדמאיים. בין היתר מכון אשר לחקר החלל (פרויקט סמסון), אונ' בן-גוריון (ננו-לוויינים, רכיבים אופטים ופילטרים), ובפרויקטים בין לאומיים כמו ULTRASAT.
טמאי א-זהיירה
טמאי א-זהיירה (בערבית: طماي الزهايرة) הוא כפר במחוז א-דקהלייה שבמצרים. הכפר הוא כפר הולדתה של הזמרת המפורסמת אום כולתום.
היסטוריה
הכפר הוא אחד מהעתיקים באזור הדלתא של הנילוס, והוא מוזכר עוד בספר "חוקי דיוואן אסאד בן מטתי", אחד מספריו העתיקים של אל-מורטאהיה. עוד מוזכר הכפר בשם 'טמאה' בכתב "סלע סלאחי" שכתב הסולטן אל-נסיר סלאח אל-דין בתקופת השושלת האיובית. בתקופת השלטון העות'מאני נקרא הכפר "חימר אל-זהירה". בתקופת השלטון העות'מאני באזור היה הכפר לבירת המחוז שעליו שלט המושל סולימאן פאשה אל-ח'אמם, בתקופת שלטונו של סולימאן הראשון.
בשנת 1904 נולדה בכפר הזמרת הבינלאומית אום כולתום, שבית ילדותה הפך לאתר תיירות פופולרי מרכזי בעיר. אביה היה האימאם הראשי של הכפר.
גאוגרפיה
הכפר ממוקם באזור הדלתא של הנילוס, קילומטר אחד צפונית לעיר אל-סנבלאווין. הכפר מוקף בשדות פוריים, ועובר דרכו כביש ראשי אחד המחבר בינו לבין העיר. העיר מוצבת מעט דרום-מזרחית לבירת המחוז, אל-מנסורה. הכפר (בלי להחשיב את הערים הקרובות אליו) הוא הגדול ביותר מכל הכפרים ברדיוס של 100 קילומטר ממנו.
כלכלה ודמוגרפיה
הכלכלה בעיר מבוססת בעיקרה על גידולים חקלאיים. הכפר מאכלס כיום הרבה תושבים מתחת לקו העוני, בגלל ממחירי דיור זולים יחסית. בעקבות כך, מועצת הכפר מתקשה להשתלט על בעיות תשתית מרובות הקיימות בעיר, בעיקר מחוסר תקציב. למשל, רק ביוני 2019 כמה עיתונים מצריים לאו דווקא מהאזור עסקו בבעיית הביוב בכפר, שכן הניהול הכושל של התשתיות בעיר הוביל לקריסת מערכת הביוב ולהצפה של מי שופכין ברחובות. המקרה סוקר היטב בכלי התקשורת המצריים, וכיום מועצת המחוז שולחת כסף למועצת הכפר בניסיון לחזק את צינורות הביוב התת-קרקעיים.
בעיה נוספת של הכפר היא גידול האוכלוסייה הגודל והולך בו. במפקד האוכלוסין של מצרים משנת 2006, הוכרז כי בכפר מתגוררים 8,942 נפש (4671 גברים ו-4271 נשים), פי כמה מהיישובים הקרובים לכפר בגודל השטח שלהם. בעיית הגידול באוכלוסייה רק עלתה מאז, וביקוש ליחידות דיור בכפר אוטומטית צמח גם הוא. במשך כמה שנים התקשתה מועצת הכפר להכיל את כמות האנשים בכפר, שכן המוני משפחות מוסלמיות מרובות ילדים התקשו להחזיק בדירה בכפר. לבסוף, באוקטובר 2019 הכריזה מועצת המחוז על הקמת מאות יחידות דיור באזור הכפר, אשר יינתנו במחיר מוזל לאותן משפחות נזקקות. המהלך זכה לסיקור תקשורתי אוהד ברחבי המחוז.
חיים כץ (קצין)
חיים כץ (4 בספטמבר 1949 – 4 במאי 2022) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. לחם כמפקד מחלקה במלחמת ההתשה, כמפקד פלוגה במלחמת יום הכיפורים וכמפקד חטיבה במלחמת שלום הגליל. לאחר שחרורו מצה"ל עסק בתפקידים כלכליים ובפיתוח אזורי תעשייה.
ביוגרפיה
בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, התגייס לצה"ל ועשה את שירותו הצבאי בחיל השריון בתפקידי פיקוד והדרכה.
במלחמת ההתשה, בשנת 1969, היה מפקד מחלקת טנקים בגדוד 9 בגזרה הצפונית של תעלת סואץ מאזור קנטרה וצפונה, גזרה שהייתה רוויה בתקריות אש ובלחימה לפתיחת צירי תנועה והגנה על המעוזים.
במלחמת יום הכיפורים, בשנת 1973, היה מפקד פלוגה בגדוד 409 של חטיבה 600. השתתף בקרבות הבלימה באזור רכס חמדיה, במרחב החווה הסינית ובמרחב צליחת תעלת סואץ. 11 חיילים וקצינים מפלוגת הטנקים שעליה פיקד נהרגו ונוספים נפצעו במהלך הלחימה הנועזת והקשה.
אחרי המלחמה התבקש לחזור לשירות קבע, כמפקד קורס קציני שריון מג"ח בגדוד 196 בחטיבה 460 בהמשך שירת בתפקידי פיקוד כמפקד גדוד 433 בחטיבה 500, סגן מפקד חטיבה 211, מפקד חטיבה 767 (לימים חטיבה 130).
במבצע שלום הגליל, בשנת 1982, היה מפקד חטיבה 767 באוגדה 880, "עוצבת עידן". החטיבה לחמה במרחב הגזרה המזרחית והגיעה במסגרת התקדמותה עד מרחב ינטה, כ-35 ק"מ מדמשק.
בשנת 1986 מונה לסגן מפקד אוגדה 90. היה חניך במכללה לביטחון לאומי ושימש כמדריך צוות במכללה לפיקוד ומטה (פו"ם).
לאחר שחרורו מצה"ל, משנת 1990, עבד במשך 3 שנים במשרד האוצר עם שר האוצר יצחק מודעי כיועצו לפרויקטים לאומיים, בתקופת קליטת גל העלייה של שנות ה-90. היה חבר במספר ועדות היגוי מטעם משרד האוצר שעסקו בפרויקטים לאומיים, בקליטת העלייה והאצת הבניה למגורים. בנוסף היה חבר דירקטוריון התעשייה האווירית.
משנת 1993 עבד עם התעשיין סטף ורטהיימר במשך 9 שנים בניהול, תכנון, הקמה, ושיווק של גני התעשייה עומר בנגב ולבון בגליל, והיה בצוות הניהול של חברת פלסאל בע"מ.
יוסף צבי שטיין
יוסף צבי שטיין (1864–1936) היה פעיל ציוני, רופא, יושב ראש ההסתדרות הרפואית בישראל, מייסד ועורך כתב העת הרפואה.
ביוגרפיה
נולד ב-1864 בבוגופול, פודוליה, רוסיה. אביו, אברהם, היה רב מטעם הממשלה. בצעירותו למד בחדר, ולאחר מכן בגימנסיה. התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת קייב, אותם סיים בשנת 1890. לאחר לימודיו עבד כרופא בבוגופול עד שנת 1894. לאחר מכן עבר ליליזבטגרד, שם עבד כרופא עד 1920.
שטיין שימש כציר בקונגרס הציוני העולמי השישי והשביעי ובוועידת מינסק. בשנת 1905 היה ממייסדי סוכנו הידיעות היהודית יט"א.
בשנים 1918 - 1920 שימש כיושב ראש וועד הקהילה ביליזבטגרד.
בשנים 1920–1922 היה יו"ר וועד קהילת אודסה וחבר במרכז ציוני אוקראינה.
אבי באום
אברהם (אבי) באום (נולד ב-1 באוגוסט 1966) הוא איש עסקים ישראלי שמכהן כיושב ראש הדירקטוריון ובעל השליטה (33.36%) בחברת חילן הציבורית. בנוסף לכך, הוא מכהן גם כדירקטור בחברות השונות המוחזקות על ידה.
יוסף צבי שטיין
ביוגרפיה
עלה ל-ארץ ישראל ב-1922 והתיישב ב-תל אביב.
חיים כץ (קצין)
ביוגרפיה
היה חבר דירקטוריון בחברה הכלכלית לפיתוח חולון.
אבי באום
פעילות עסקית
ביוני 2002 רכש את השליטה בחברה הציבורית חילן טק. בדצמבר 2002 החל לכהן כדירקטור בחברה, ובמרץ 2003 התמנה למנהל הכללי שלה.
חיים כץ (קצין)
ביוגרפיה
חיים כץ התגורר ברחובות. היה נשוי לרותי עד לפטירתה ואב לשלוש בנות. נפטר ב-4 במאי 2022.
יוסף צבי שטיין
ביוגרפיה
שטיין עמד בראש הסתדרות הרופאים בארץ ישראל משנת 1925 עד 1932, בתקופת כהונתו התנהל מאבק בין הנהלת הדסה לבין ההסתדרות הרפואית על רקע אחוז גבוה של רופאים מובטלים, במהלך ועידת ההסתדרות הרפואית הוא האשים את "הדסה" ביחס מעליב כלפי היישוב והרופאים. בדבריו אמר "במרפאות "הדסה" מקבלים חולים אמידים, תופעה המגבירה את השנוררות בארץ, מבצעים בדיקות מרובות ומיותרות ומטפחים את המחלות המדומות הנפוצות בעמנו". באותה וועידה הוחלט בין השאר על המשך עליה חופשית של הרופאים לארץ, וזאת בתגובה למזימות ממשלת המנדט הבריטי להגביל את עלייתם, על הפסקת קבלת חולים אמידים ב"הדסה" ובקופת חולים, על איסור לרופאים לעבוד ביותר מעיר אחת ובמקום עבודה אחד.
הקים בתל אביב שתי מרפאות שהיו מיועדים לחולים מיעוטי יכולת שפעלו ברחוב ליליינבלום וברחוב שבזי. ד"ר אפרים סיני סיפר: "מספר רופאים עבדו בהם בתורנות, שעה אחת ביום והרוויחו חמש-שש לירות בחודש, התשלום עבור ביקור היה שני גרוש, ביקור בית שלושה גרוש, וביקור לילה חמישה גרוש".
ייסד את כתב העת המדעי הרפואה והיה עורכו הראשון.
היה נשוי לטובה טיטיאנה שטיין.
נפטר ב-1936 ונקבר בבית הקברות הישן של תל אביב.
אבי באום
פעילות עסקית
במאי 2010 רכש משותפו עופר הירשזון (בנו של שר האוצר לשעבר אברהם הירשזון) את מלוא מניותיו בחברת חילן והפך לבעל השליטה היחידי בחברה. העסקה התבצעה באמצעות רכישת מניות חילן אשר הוחזקו על ידי הירשזון באופן ישיר, וכן רכישת מניותיו בחברה הפרטית "די.סי.אל.בי.אי. השקעות" אשר החזיקה בשליטה בחילן. באוגוסט 2012 קיצר את שם החברה מ"חילן טק" ל"חילן". ביוני 2014 כמנכ"ל חילן הוביל את רכישת השליטה בחברת ה-IT "נס ישראל" והחל לכהן כיושב ראש הדירקטוריון שלה. בינואר 2017 התמנה ליושב ראש הדירקטוריון של חילן ומינה את אלי זיברט למנהל הכללי במקומו. במאי 2018 מכר לבית ההשקעות אלטשולר שחם כ-5% ממניות חילן תמורת כ-101 מיליון ש"ח.
חיים אישיים
באום הוא רואה חשבון מוסמך ובעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות. בת זוגו היא גלית חמי, עורכת העיתון הכלכלי "כלכליסט", ולהם בת משותפת.
הונאת בחירות
הונאה בבחירות היא עיוות בלתי חוקי של תוצאות הבחירות, המוסתר מציבור הבוחרים.
קיימים סוגים רבים של הונאת בחירות. רובם מוגדרים כעבירה על החוק, אך חלקם נעשים באופן חוקי לכאורה, גם אם אינם עולים בקנה אחד עם עקרונות של מוסר ודמוקרטיה.
מחקרים רבים שנערכו על ידי המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה בארצות הברית מתעדים מגוון שיטות להונאת בחירות.
הונאה בזמן ההיערכות לבחירות
הונאת בחירות יכולה להתרחש לפני ההצבעה, על ידי שינוי שיטת בחירות, שינוי אזורי ההצבעה בבחירות אזוריות, ובדרכים נוספות.
שינויים דמוגרפיים
שיטה דומה היא העברת אזרחים בעלי נטייה מפלגתית משותפת למחוז הצבעה אחר. בדרך כלל המצביעים ה"חדשים" משוכנים בדיור ציבורי, והצבעתם מטה את האיזון לטובת המפלגה בה הם תומכים. דוגמה בולטת לאירוע כזה הייתה פרשת "דירות תמורת קולות" בעיר וסטמינסטר באנגליה בשנים 1991–1992, בהן שירלי פורטר הייתה ראש העיר.
גם חוקי הגירה יכולים לשמש לתמרון אוכלוסיית הבוחרים. לדוגמה, מלזיה העניקה אזרחות וזכות הצבעה למהגרים מהפיליפינים ומאינדונזיה, כדי לחזק את המפלגה השלטת במחוז סבה.
ניתן לשנות את הרכב הבוחרים גם בבחירות לפריימריז של מפלגה מסוימת, על ידי רישום בוחרים רבים בעלי נטייה מסוימת למפלגה. לדוגמה, נטען כי שיטה זו נוצלה בבחירות לראשות מפלגת הלייבור הבריטית בשנת 2015, בהן עודד טובי יאנג רישום בוחרים שמרנים למפלגת הלייבור כדי שיבחרו בג'רמי קורבין בבחירות המקדימות ויפגעו בסיכוייה של המפלגה בבחירות הכלליות.
מניעת זכות בחירה
ניתן לשנות את הרכב הבוחרים על ידי ביטול זכות בחירה עבור חלקם. בעבר הוטלו במדינות רבות חסמים שהגבילו זכות הבחירה של אוכלוסיות שונות. למשל, מתחילת המאה ה-19 ועד סוף שנות השישים, מרבית האפרו-אמריקאים בדרום ארצות הברית נדרשו להוכיח תושבות, לעבור מבחני אוריינות או לשלם שוחד על מנת להצביע. כתוצאה מכך, רובם נמנעו מלהצביע ובהתאם זכו לייצוג נמוך מאוד בבית הנבחרים של ארצות הברית. רק בשנת 1965 נחקקו חוקים המבטלים חסמים אלה.
בבחירות בקנדה בשנת 1917 הועברו שני חוקים שנועדו לעוות את תוצאת הבחירות. חוק אחד העניק זכות בחירה, שלא הייתה קיימת לפני כן, לחיילים ולבנות זוגם, ואלה הצביעו ברובם בעד המפלגה השלטת. חוק נוסף מנע את זכות הבחירה מאזרחי קנדה ממוצא גרמני, אוקראיני או פולני, שנהגו להצביע למפלגות האופוזיציה.
הרתעת מצביעים
הרתעת מצביעים כרוכה בהפעלת לחץ על קבוצות בוחרים כדי שלא יצביעו, או כדי שיצביעו למועמד מסוים.
הדרך הנפוצה להרתעת מצביעים היא שימוש באלימות או באיומים, בדרך כלל באזורי הקלפיות. אחת הדוגמאות הקיצוניות לשימוש באלימות כדי להטות את תוצאות הבחירות היא הפיגוע הביולוגי של ראג'נישי שבוצע ב-1984 בידי חסידיו של אושו, בניסיון לצמצם את מספר המצביעים שאינם ראג'נישים בעיר דאלס. השיטה שנבחרה הייתה של הרעלה המונית - במעבדה בקומונה גודלו תרביות של חיידקי סלמונלה, בהם התכוונו אנשי הכת לזהם מסעדות וחנויות מזון בעיר וכך לגרום לתושבים לשלשול קשה ולאי הגעה להצבעה. בסופו של דבר לא יצאה התוכנית לפועל ובבחירות שנערכו בנובמבר 1984 לא הצליחה הכת להכניס נציגים לוועדה המחוזית.
איומים משפטיים נחשבים אף הם לאלימות, ומטרתם למנוע הצבעה או לכפות הצבעה למועמד מסוים. למשל, לקראת הבחירות בארצות הברית בשנת 2004 חולקו עלונים שבהם נכתב: "אם כבר הצבעת בבחירות המוקדמות, אתה לא יכול להצביע בבחירות לנשיאות. אם מישהו במשפחה שלך הואשם בעבירה כלשהי, אתה לא יכול להצביע בבחירות לנשיאות. ואם תפר חוקים אלה, תקבל עונש של 10 שנות מאסר וייקחו ממך את ילדיך."
קניית קולות
קניית קולות מתרחשת כאשר מפלגה או מועמד משלמים עבור קולות הבוחרים. התשלום מתבצע באמצעים כספיים או בשיטות אחרות, כמו מתנות או שירותים. בתמורה, הבוחרים מתחייבים להצביע למועמד מסוים.
באנגליה נפוצו סיפורים רבים על קניית קולות במאה ה-18. הסיפור הידוע ביותר הוא על שלושה מועמדים מאצולת העיר נורת'האמפטונשייר, ששילמו כסף רב לתושבים כדי שיצביעו בעדם בבחירות למועצת העיר בשנת 1768, שכונו מאז "בחירות הפזרנים". כל מועמד הוציא מכיסו מעל ל-100,000 ליש"ט על קניית קולות.
קניית קולות נפוצה בעולם כולו, אם כי היא מוגדרת כעבירה ברוב המדינות, בהן ישראל, ארצות הברית, ארגנטינה, מקסיקו, קניה וניגריה. בארגנטינה, לדוגמה, נחקק חוק נגד קניית קולות לאחר שהתופעה הפכה לנפוצה מאוד בתקופת שלטונו של חואן דומינגו פרון. פעילי המפלגה השלטת נהגו להציע לבוחרים שירותים, טובות הנאה או תשלום כספי בתמורה לתמיכתם במפלגה. התמורות כללו תעסוקה, שירותים רפואיים, דיור, ביגוד ומזון. הם נהגו לפקוד תדיר את הקהילות הנזקקות ביותר בשכונות בהן רוב התושבים היו נאמנים למפלגה.
מחקר שנעשה על ידי סוזן סטוקס בדק את שיטת קניית הקולות בארגנטינה בתקופתו של פרון, וגילה שהפעילים בשכונות היו מוכרים לכל התושבים מחד, ובעלי גישה למשאבי העירייה הנדרשים מאידך. הם קיימו קשר רציף עם הבוחרים והעניקו להם תגמולים מתמשכים עבור תמיכה במפלגה. זהו אחד ההסברים העיקריים לכך שבוחרים בעלי הכנסות נמוכות יותר בוחרים מנהיגים פופוליסטיים, ובאופן כללי מעדיפים משטר סמכותני. רבים מהם רואים בפעילי המפלגה גורמים חיוביים המעניקים סיוע לתושבים וזוכים לכבוד הראוי להם. עם זאת, אחרים רואים במעשיהם סוג של שחיתות.
במקרים חריגים חוקקו חוקים המקנים לגיטימציה לקניית קולות. למשל, בשמורת שבט הסנקה במערב מדינת ניו יורק, קניית קולות תמורת הטבות לאנשי השבט נחשבת למעשה חוקי ומקובל.
דיסאינפורמציה
דיסאינפורמציה היא הפצת מידע כוזב או מטעה כדי להשפיע על תוצאות הבחירות. לדוגמה, בבחירות לנשיאות צ'ילה בשנת 1970 השתמש ה-CIA בתעמולה כוזבת כדי לזרוע מחלוקות בין חברי הקואליציה ולנסות להפיל את הנשיא סלבדור איינדה.
שימוש נוסף בדיסאינפורמציה הוא מתן מידע שגוי לבוחרים, בנוגע לזמני ההצבעה ומיקום הקלפיות, ובכך לגרום להם להחמיץ את ההזדמנות להצביע. לדוגמה, במסגרת הבחירות לפרלמנט בקנדה בשנת 2011 התקשרו פעילי המפלגה השמרנית של קנדה לבוחרי המפלגה היריבה באחד ממחוזות ההצבעה, והשמיעו להם הודעה מוקלטת כוזבת לפיה הועתק מיקום הקלפיות.
הטעיה בפתקי ההצבעה
במספר מקרים נמצאו פתקי הצבעה שעוצבו באופן מטעה, שגרם להטעיית הבוחרים. לעיתים נעשה עיצוב כזה לא בכוונה, כמו למשל בפתקי ההצבעה מסוג "פרפר" במדינת פלורידה, בזמן הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000. עיצוב הפתקים גרם לירידה בקולות שקיבלה המפלגה הדמוקרטית ועלייה מפתיעה בקולות שקיבלה המפלגה הרפורמיסטית, אף על פי שזו אישרה לפני כן את העיצוב. מקרה דומה קרה בשוודיה בשנת 2009, בה הפתקים של השוודים הדמוקרטים היו דומים מאוד לאלה של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה.
הצבעה כפולה
מקרה נפוץ של הונאת בחירות היא הצבעה של אדם אחד פעמיים או יותר. דבר זה אפשרי במספר דרכים, למשל: אדם יכול להצביע בשם אדם אחר, אם הבוחרים לא נדרשים להזדהות במהלך הבחירות. כמו כן, אם אין רשימת בוחרים מרכזית, אדם יכול לנסות להצביע במספר קלפיות.
הטעיית בוחרים
בוחרים בעלי מוגבלויות, כמו עיוורון או אנאלפביתיות, זקוקים לאדם שילווה אותם ויצביע בשמם. פעולה זו מעניקה הזדמנות להונאה מצד המסייע.
בהצבעה ממוחשבת נרשמו מקרים של חבלה במנגנון ההצבעה כך שהצבעה המיועדת למועמד אחד נרשמה עבור מועמד אחר.
השחתת פתקי הצבעה
אחת השיטות הפשוטות ביותר של הונאת בחירות היא השחתת פתקי ההצבעה של מועמד או מפלגה. כל בוחר יכול לקחת איתו מספר פתקים מהקלפי בלי לעורר תשומת לב. שיטה דומה היא הוספת סימן בכתב יד לפתקי ההצבעה, ובכך הופכים אותם לפסולים.
הונאה בהצבעה ממוחשבת
מערכות הצבעה ממוחשבת עומדות בפני מגוון איומים של הונאת בחירות. מחקר גילה כי כל אדם בעל גישה פיזית למכונה כזו יכול להתקין רכיבים אלקטרוניים פשוטים המשבשים את פעולתה. שיטות נוספות להונאה באמצעות מכונות הצבעה כוללות שינויי תוכנה במכונה כדי לשנות את התוצאות לטובת אחד המועמדים, שימוש בכרטיסי זיהוי בעלי פס מגנטי מזויף בזמן ההצבעה, הצבעות כפולות ומשולשות של בוחרים, ושיבוש התוצאות הסופיות הנשלחות לוועדת הבחירות המרכזית.
בניסיון למנוע את שיבוש התוצאות הנשלחות לוועדת הבחירות דרך האינטרנט, נקבע שהתוצאות יישלחו דרך האינטרנט לצורך ספירה ראשונית, אך במקביל יישלח לוועדת הבחירות תדפיס התוצאות, באופן מאובטח באמצעות שליח. במקרה של סתירה בנתונים, רק תדפיס התוצאות נלקח בחשבון.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הועלו חשדות לחבלה במכונות הצבעה במדינות ויסקונסין, מישיגן ופנסילבניה. הטענות נבדקו ונמצאו כוזבות.
התחזות בוחרים
התחזות בוחרים היא הונאת בחירות בה אדם אחד מצביע על ידי התחזות לבוחר אחר. מקרים אלה נבדקו במספר מדינות, ונמצא כי הם די נדירים.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 נטען כי אוטובוסים מלאים במהגרים חסרי זכות הצבעה התחזו לבוחרים חוקיים במדינת ניו המפשייר. טענה זו נבדקה ונמצאה כוזבת.
זיוף התוצאות בקלפי בודדת
היו מקרים בהם התגלה זיוף תוצאות הבחירות במספר קלפיות. מקרים אלה מאורגנים בצורה ממוסדת בעזרת חברי ועדות הקלפי, ששותפים להונאה. הונאה זו מבוצעת במספר שיטות, בהן:
זיוף התוצאות הסופיות
במשטרים טוטליטריים תהליך ההצבעה הוא כולו "הצגה" שבסופה פקידי הממשל מכריזים על התוצאה, לפעמים בלי לטרוח אפילו לספור את הקולות. במקומות אלה אין לאזרחי המדינה דרך חוקית להחליף את השלטון. הונאות מסוג זה זוכות לגינוי בינלאומי.
מניעת הונאת הבחירות
כלי הבקרה החשוב ביותר הוא שקיפות ופיקוח ציבורי על כל השלבים בתהליך הבחירות. ברוב המדינות מזמינים משקיפים בינלאומיים למערכת הבחירות. במדינות רבות ובאזורי עימות משתתפים בבחירות משקיפים מטעם הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, המוודאים את תקינות תהליך הבחירות וספירת הקולות.
במספר מדינות, בהן ארצות הברית וגרמניה, הוכנסו לשימוש מכונות הצבעה, אך דגמים מסוימים הוצאו מחוץ לחוק לאחר שהתגלה כי הן מקלות מאוד על ביצוע הונאות.
במאי 2007 עבר בפלורידה חוק המחייב ביצוע בחירות באמצעות פתקי נייר בלבד.
מקרים בהם מתגלית הונאת בחירות נרחבת מטופלים כעבירה פלילית. לדוגמה, נשיאת הפיליפינים גלוריה מקפגל ארויו נעצרה בשנת 2011 בעקבות הגשת תלונה על חבלה אלקטורלית בזמן הבחירות. ב-16 ביולי 2016 זוכתה ארויו על ידי בית המשפט העליון מן העבירות המיוחסות לה.
מרד האסירים בכלא שטה
בשעות הערב של 31 ביולי 1958 התרחש מרד אסירים בבית הסוהר שטה שבעמק חרוד. במרד, שדוכא תוך שעות אחדות, נמלטו מהכלא 66 אסירים, ונהרגו שני סוהרים (יוסף שבח ואלכסנדר יגר) ו-11 אסירים. זהו מרד האסירים הגדול והחמור ביותר שאירע בישראל, והביא לטלטלה עזה בשירות בתי הסוהר, שהובילה לפרישתם של מפקדים בכירים רבים, ובהם נציב בתי הסוהר צבי חרמון.
מרד האסירים
בכלא שטה שירתו 73 סוהרים, ש-44 מהם שימשו בתפקידי שמירה וביטחון. בכלא היו 190 אסירים, מרביתם מסתננים ערבים. בראש המרד עמד העיתונאי המצרי אחמד עותמאן, שהיה כלוא במעצר מנהלי למשך שנה.
המרד התחיל בשעה 18:10. אסירים בחצר הכלא הבעירו לפידים. כעשרה אסירים, ובראשם עותמאן, פרצו לחדר היומנאי ורצחו אותו, ובהמשך השתלטו על מחסן הנשק. המורדים ניתקו את הקשר הטלפוני והאלחוטי מהכלא, והראשון שהזעיק עזרה היה אסיר יהודי, יעקב מרחבי, שיצא מהכלא, עצר מכונית שעברה בכביש, נסע לתחנת המשטרה בבית שאן והודיע על המרד. על מעשהו זה זכה לחנינה ושוחרר מהכלא. אסיר יהודי נוסף, אליהו כהן, תקף את אחמד עותמאן, פצע אותו ולקח ממנו את המפתח לשער הכלא, ולאחר מכן רץ לקיבוץ בית השיטה להזעיק עזרה. גם אחד הסוהרים רץ לעין חרוד והזעיק עזרה ממשטרת עפולה.
108 מהאסירים נשארו בכלא ולא נפגעו. 11 אסירים נהרגו בדיכוי המרד וחמישה נפצעו. 66 אסירים נמלטו, ובבדיקה שנעשתה בסיום המרד התברר שחסרים שני מקלעי ברן, 13 רובים אנגליים, 5 אקדחים, תת מקלע אחד ו-1,800 כדורים.
מאות שוטרים החלו בסריקות נרחבות אחרי האסירים הנמלטים. בסריקות התגלו אחדים מהבורחים. הסריקות נפסקו לאחר ימים מעטים לנוכח ההערכה שמרבית הבורחים חצו את הגבול לירדן.
עשרה מהבורחים שנלכדו נדונו לחמש שנות מאסר כל אחד. אחמד עותמאן נדון לשש שנות מאסר.
חקירת האירוע
על הגורמים למרד כתבה הוועדה: "המצב הביטחוני כפי שעמד לנגד עיני האסירים בשטה לא היה פתיון גדול הימנו, לתכנון בריחה. אפשר לומר שהבריחה היא תוצאה בלתי נמנעת מן המצב של חוסר-הקפדה על עקרונות ביטחוניים אלמנטריים ששרר בכלא שטה, ואין לתאר זלזול גדול יותר לענייני שמירה והתרשלות גסה יותר במלוי תפקיד כפי שאלה נתקפלו כאחד בבית הסוהר שטה".
עם פרסום הדו"ח אליעזר דשא התפטר מתפקידו, והסוהרים שהוזכרו בדו"ח פוטרו. באוקטובר 1958, נציב בתי הסוהר, צבי חרמון הועבר לתפקיד המנהל המדעי של המרכז למיון, הסתכלות ומחקר של בתי הסוהר, וכן ליועץ למשרד המשטרה לענייני טיפול בעבריין ושיקומו, ללא שינוי בדרגתו.
שני הסוהרים שנהרגו במרד האסירים בכלא שטה: סמל יוסף שבח מרמת גן, ורב סוהר אלכסנדר ייגר מחולון. שני חללי המרד הובאו לקבורה בטקס צבאי מלא בבית הקברות הצבאי קריית שאול, והם קבורים זה ליד זה.
יוסף שבח נולד במצריים ב-1927. עלה לישראל בשנת 1949, התגייס בינואר 1951 לשירות בתי הסוהר, והתגורר ברמת גן.
אלכסנדר יגר נולד בצ'כיה ב-1923. עלה לארץ ב-1947, התגייס בספטמבר 1949 לשירות בתי הסוהר. הותיר אחריו את רעייתו פנינה ושני ילדים צבי ורות.
שידור מוצפן
בקריפטוגרפיה, סכימת שידור מוצפן (באנגלית: Broadcast Encryption) היא טכניקה לשידור יעיל של תוכן מוצפן לקבוצה דינאמית של משתמשים מורשים באופן שרק הם יוכלו לפענחו. כלומר כל המשתמשים שברשותם מקלט מתאים מסוגלים לקלוט את התוכן המשודר, אך רק קבוצה של משתמשים מורשים תוכל ליהנות ממנו, בעוד שהיתר אמורים לראות תוכן בלתי קריא. לעיתים נוח להתייחס לזה כאל 'סכימת ביטול' שמטפלת בצורך למנוע ממקלט אחד או יותר מלקלוט שידור מסוים.
שידור מוצפן לעיתים משולב עם "מנגנון מעקב" שמאפשר להתחקות אחר חשיפת תוכן בלתי חוקית או הפרת זכויות. במיוחד איתור וזיהוי מקור החשיפה, כך שהמערכת תוכל להגיב בהתאם. בדרך זו אפשר להתגונן מפני העתקה בלתי חוקית או שימוש בהתקנים לא חוקיים כמו מפענח פיראטי. יישומים אפשריים של שידור מוצפן כוללים:
הגדרות כלליות
הבעיה הכללית שנקראת בעיית שידור מוצפן מתעוררת בתרחישים שונים כמו העברת תכנים בסגנון שלם וצפה והיא כדלהלן: שרת מרכזי מעוניין לשדר תוכן רב לקבוצה גדולה של מקלטים, כך שרק תת-קבוצה מוגדרת מראש תוכל לפענח את התוכן המשודר. דרך נאיבית לפתור את הבעיה היא להפיץ מראש לכל המשתמשים הרשומים במערכת מפתחות הצפנה סודיים, כל משתמש מקבל מפתח שונה. את המפתח הסודי אפשר להעביר בדרך בטוחה כלשהי או להטמיעו בתוך חומרת המקלט באופן בטוח. זה לא מעשי להצפין ולשדר את התוכן עצמו מספר מרובה של פעמים עם מפתח אחר בכל פעם אלא במקום זאת, השרת מכין תחילה מפתח שיחה, מצפין את גוף התוכן, מצפין את המפתח איתו השתמש במספר הפעמים הדרוש עבור כל משתמש מורשה (עם המפתח הסודי המשותף לו ולשרת) ואז משדר את כל המפתחות המוצפנים יחד עם התוכן המוצפן, רק המשתמשים המחזיקים במפתחות המתאימים יוכלו לחלץ את מפתח ההצפנה מהמידע הנלווה ולפענח את התוכן. דרך זו אינה יעילה במיוחד בעיקר ברשת מרובת משתתפים כי נפח המידע שהשרת צריך לשדר מלבד התוכן גדל משמעותית, כלומר גודל המפתחות המוצפנים כפול מספר המשתמשים.
אפשר לחלק את המשתמשים הרשומים לתת-קבוצות (למשל תת-קבוצה אפשרית היא כל המשתמשים שהזמינו תוכן מסוים) ולהקצות מראש לכל תת-קבוצה אפשרית מפתח הצפנה מתאים, כך שהשרת צריך להצפין ולשדר את התוכן רק פעם אחת עבור תת-הקבוצה המתאימה ואינו נדרש לשדר מלבד התוכן שום דבר. אולם במקרה כזה כל משתמש רשום יאלץ להחזיק בכמות עצומה של מפתחות (מפתח אחד עבור כל תת-קבוצה אפשרית שהוא עשוי להיות חבר בה). המטרות הן למצוא דרך מאוזנת שבה כמות המפתחות שמשתמש בודד צריך להחזיק תהיה המינימלית האפשרית, שתעבורת הרשת לא תגדל משמעותית עקב התרחבות המידע המוצפן וכן כמות העבודה שתידרש מכל משתמש כדי לפענח את התוכן שיקבל לא תהיה גבוהה. בכללות התכונות המינימליות הדרושות ממערכת שידור מוצפן הן:
בדרך כלל יש איזון בין הצורך בביטחון לעומת נוחות. לפעמים מתפשרים בביטחון השידור המוצפן על מנת להבטיח תעבורה גבוהה או תקורה נמוכה. על מנת להעריך או להשוות בין שיטות שידור מוצפן, צריך להגדיר מספר פרמטרים. קבוצת כל המשתמשים הרשומים במערכת מסומנת ב-\mathcal{N} ומכילה חברים. הקבוצה היא תת-קבוצה המכילה  משתמשים בלתי מורשים (Revoked) שיש לבטל את תקפות מפתחות ההצפנה שלהם ולא לאפשר להם ליהנות מהתוכן (כגון, אם לא שילמו עבורו). M מייצג את התוכן המיועד לשידור במצבו הגלוי, אותו השרת צריך להצפין ולשדר באופן כזה שרק תת-הקבוצה (המורשים פחות המבוטלים) תוכל לפענחו, בעוד שקואליציה של t או פחות משתמשים החברים ב-\mathcal{R} לא תוכל. אם אחד מהמשתמשים המורשים משתתף בקואליציה לא ניתן להגן על סודיות התוכן. מקרה כזה מוגדר כ'בגידה' והטיפול בה נעשה באמצעות מנגנון מעקב (Traitor tracing) להלן. מערכת שידור מוצפן כוללת שלושה מרכיבים עיקריים:
היסטוריה
נושא הצפנה משודרת הועלה כבר ב-1991 על ידי שמשון ברקוביץ שהציע שימוש בחלוקת סוד כדי לפתור את הבעיה. הגדרה הפורמלית ראשונה וניתוח יסודי של הבעיה ניתנו ב-1993 על ידי עמוס פיאט ומוני נאור. הם הציעו אלגוריתם המבוסס על עץ בינארי שמאפשר למנוע מכל מספר של משתמשים מלקבל תוכן כל עוד לא יותר מ-k מהם משתפים פעולה נגד המערכת. כמות המפתחות המוצפנים היא בסדר גודל של וכל משתמש צריך לאחסן מספר מפתחות שהוא ביחס לוגריתמי ל-k. כמות העבודה הנדרשת מכל משתמש היא O(r/k) פענוחים. כמו כן הפרוטוקול תומך בסביבת Stateless ואינו דורש נוכחות (בלתי מקוון).
רעיון השימוש בלוגיקה של עץ היררכי הומצא בנפרד ב-1990 על ידי וולנר (Wallner) וונג (Wong) שפיתחו שיטות לתקשורת בטוחה בתרחיש רב-נתיב (multicast) במצב מקוון. בשיטה זו שנקראת בקיצור LKH (להלן) יש צורך לשדר מפתחות בכל פעם שמעדכנים את הרשימה (מבטלים משתמש), כל משתמש נדרש לאחסן  מפתחות וכן כמות העבודה שכל משתמש נדרש לבצע היא  פעולות פענוח (בממוצע רק 1). הפרוטוקול בטוח ללא תלות ב-k אך כמות המידע המשודר היא שזה יחסית גבוה אלא אם כן כל משתמש יאחסן יותר מידע. הנושא נחקר על ידי רבים אחרים.
השיטה subset difference (להלן) שהוצעה ב-2002 על ידי נאור ולוצפיץ' היא הטובה ביותר למצב Statesless. לפי שיטה זו התוכן המשודר דורש רק 1.38r הצפנות במקרה הממוצע כדי לבטל r משתמשים, כמות האחסון של כל מקבל היא מפתחות. אין הגבלה על r וכן תהליך הקצאת המפתח הוא חישובי ולא מסתמך על תורת האינפורמציה. שמיר הלוי ואחרים הציעו שיפור לשיטה זו שנקרא LSD כמות האחסון מצטמצמת לפיה ל- וכמות התוכן היא בפקטור r/\epsilon, כאשר \epsilon יכול 2.
שיטות ומבנים
להלן פירוט שלוש שיטות בסיסיות לפתרון בעיית שידור מוצפן שהמכנה המשותף שלהן בתהליך הקצאת המפתחות הוא השימוש במבנה דמוי עץ. מקצים מפתח ראשי לשורש העץ ולכל יתר הצמתים והעלים מקצים מפתחות בשיטת GGM שהוצעה על ידי גולדרייך, גולדווסר ומיקאלי שהיא סוג של פונקציה פסאודו-אקראית.
Subset Cover
הבסיס התאורטי למשפחת האלגוריתמים Subset-Cover מתחיל במושג שהגו לראשונה פיאט ונאור שנקרא סכימת ביטול "k-resilient" הפועלת כך שבהינתן קבוצה U של n חברים, הסכימה תהיה עמידה כנגד קואליציה S של עד k חברים. לשם כך מקצים מפתחות הצפנה סודיים ונפרדים K_B עבור כל תת-קבוצה B\subset U אפשרית כאשר, אותו מעבירים לכל משתמש u\in U-B (לכל המשתמשים החברים ב-U אך אינם נמנים עם B). אפשר לדמות זאת באנלוגיה למצב שבו המפתחות נרשמים על גבי מצחם של כל המשתמשים, כל אחד יכול לראות את המפתחות של כולם למעט המפתח הרשום על מצחו. אם הקבוצה T היא אוסף חברים מורשים, מפתח ההצפנה הסודי עבורם הוא XOR של כל המפתחות K_B כאשר. כל קואליציה של S\le k חברים תחסר את המפתח K_S (המשויך להם) ולכן לא תוכל לחלץ את המפתח של T בתנאי שמתקיים.
הסכימה המתוארת הוכחה בטוחה מהיבט תאורטי אך אינה יעילה, כדי לכסות את כל האפשרויות, כל משתמש נדרש לאחסן מפתחות (לדוגמה; עבור עשרה משתמשים שמתוכם חמישה מבוטלים, כל משתמש נדרש לאחסן 638 מפתחות). במקרה הפרטי שבו k=1 (כלומר רק משתמש אחד מבוטל) מספר המפתחות שכל אחד נדרש לשמור הוא n+1. אפשר לשפר את הסכימה על ידי הסתמכות על פונקציה חד-כיוונית ואז הביטחון אינו אבסולוטי אלא חישובי. מדמים את רשימת המשתמשים לעץ בינארי שכל עלה בו מתאים למשתמש אחד. מקצים מפתח אקראי לשורש העץ ולכל צומת מקצים רקורסיבית מפתח מתאים על ידי פונקציה פסאודו-אקראית שמקבלת קלט מפתח של צומת אב ומפיקה פלט כפול באורכו, מחצית אחת מקצים לבן השמאלי והמחצית השנייה לבן הימני. היתרון שבשיטת בנייה זו הוא שכעת כל משתמש נדרש לדעת בעיקרון רק מפתח של אב קדום כלשהו שלו, כי המפתח שלו הוא תוצאה של הפעלת הפונקציה הפסאודו-אקראית באופן רקורסיבי במסלול מהשורש ועד לעלה שלו. כעת כדי לבטל עלים מסוימים מסירים את המסלולים המקשרים ביניהם לבין שורש העץ, כך למעשה נוצר "יער" של תת-עצים, כל משתמש צריך לקבל כעת את מפתחות של כל שורשי תת-העצים. כעת אם המדיה מוצפנת עם XOR של כל המפתחות המשויכים למשתמשים שהוסרו, כל משתמש x יכול לחשב כל מפתח מלבד המפתח המשויך אליו ולכן אינו יכול לחלץ את המפתח לתוכן. המשתמשים המורשים לעומת זאת מקבלים את המפתח כשהוא מוצפן עם המפתח הפרטי שהם משתפים עם השרת.
דרך אחרת היא לבסס את הסכימה על בעיה מתורת המספרים דוגמת RSA. השרת מכין מפתח שורש שהוא n=pq, כפולה של שני ראשוניים גדולים, בוחר יוצר g מסדר גבוה וכל משתמש i מקבל את g_i=g^{p_i} כאשר כל p_i זרים הדדית. המפתח המשותף לקבוצה T הוא כאשר  ואז המשתמש i מחלץ את המפתח המשותף על ידי  כלומר חזקה של כל המפתחות למעט המפתח שלו. הוכח שהסכימה הזו בטוחה בהנחה שפירוק לגורמים היא בעיה קשה וכל מה שנדרש לאחסן הוא רק מפתח אחד.
1. אלגוריתם אתחול
כל משמש u מקבל מידע סודי I_u באופן כזה שעבור כל 1\le i\le w כאשר u\in S_i, מאפשר לו לחלץ את המפתח L_i לקבוצה שלו S_i. את L_i אפשר להכין בשתי דרכים, בחירה אקראית (אמיתית) ונפרדת עבור כל מפתח, מה שמספק ביטחון אבסולוטי מהיבט של תורת האינפורמציה כמו פנקס חד-פעמי או כפונקציה של מידע סודי אחר שאז ביטחונו נשען על הפונקציה הפסאודו-אקראית מה שמספק ביטחון חישובי.
2. אלגוריתם שידור
מרכז שמעוניין לשדר או להפיץ תוכן מוצפן פועל כדלהלן;
3. אלגוריתם פענוח
מקבל מורשה u הקולט את השידור: פועל כדלהלן:
עיקר העבודה ביישום הסכימה האמורה היא (1) הכנת אוסף של כל תת-הקבוצות האפשריות של המשתמשים הרשומים (2) הקצאת מפתח לכל תת-קבוצה אפשרית באוסף, (3) "כיסוי" כל המשתמשים הלגיטימיים פחות המבוטלים בתת-קבוצות נפרדות ו-(4) הגדרת שיטה שבה כל משתמש יוכל למצוא את המפתח המתאים לקבוצה שלו. אלגוריתם Subset-Cover ניתן למימוש באופן הבא: אוסף הקבוצות מתאים לכל תת-העצים בעץ בינארי מלא בעל N עלים, כל עלה כנגד משתמש אחד. סך הכול עלים וצמתים הוא 2N-1. כל צומת v_i מייצג תת-עץ בעץ הכללי, כל משתמש u נמנה עם תת-הקבוצה S_i אך ורק אם שורש תת-הקבוצה v_i הוא אב קדום שלו. לכל צומת מוקצה מפתח L_i וכל משתמש u מקבל מפתחות המשויכים לכל הצמתים במסלול המקשר מהעלה שלו לשורש העץ. אם אוסף המשתמשים u_1,...,u_r שייכים לקבוצה \mathcal{R}, מפרידים את יתר העלים בעץ לתת-קבוצות נפרדות על ידי הכנת "עץ שטיינר" מכוון, בקיצור ( שהוא עץ פורש מינימלי הנוצר על ידי r העלים u_i המקושרים לשורש העץ באמצעות תוספת קשתות המינימלית האפשרית. כעת תת-הקבוצות האחרות הן למעשה כל תת-העצים "התלויים", כלומר העצים אשר שורשיהם סמוכים לצמתים בעץ בעלי דרגה 1, אך אינם נמצאים בו. אוסף הקבוצות הללו נקרא "כיסוי" ומספרם הוא בערך . ישנן כמה דרכים כדי למצוא במהירות וביעילות חברות באחת מהקבוצות של משתמש נתון u, אפשר להשתמש למשל בטבלת גיבוב או בקוד תיקון שגיאות. רצוי שהמידע בכותר יהיה דחוס ככל האפשר. עם אופטימיזציה אפשר להגיע לתצורה שבה החיפוש נעשה בסיבוכיות של  השוואות. כמות המפתחות שכל משתמש יאחסן תעמוד על, מספר המפתחות המוצפנים שהשרת משדר  ואילו התוכן מוצפן רק פעם אחת.
CPRM/CPPM
Content Protection for Recordable Media and Pre-Recorded Media היא טכנולוגית ניהול זכויות דיגיטלי שפותחה ב-2001 על ידי 4C Entity (התאגדות של ארבעה ענקי אלקטרוניקה; IBM, אינטל, פנסוניק וטושיבה). CPRM/CPPM נועד בעיקר למצב 'חסר מעמד' (statelss). זהו מנגנון הכולל שיטות להגבלה ושליטה על מדיה דיגיטלית פיזית כמו תקליטורי DVD, כרטיסי זיכרון כמו SD או זיכרון הבזק בהתקן מארח (מחשב אישי או נגן).
מרכז רישוי כלשהו מפיץ רשימת מפתחות סודיים להטמעה בכל התקן בעת ייצורו. מרכז הרישוי מספק גם בלוק מפתח (MKB) שנועד לצריבה בכל מדיה מתאימה. בלוק המפתח (Media Block Key) למעשה נחשב מעין "כותר" המכיל טקסט-מוצפן של מפתח השיחה איתו הוצפנה המדיה. ההנחה היא שהבלוק ממוקם בשטח מיוחד שבו מתאפשרת כתיבה חד-פעמית בלבד. המדיה הצרובה על גבי התקליטור למעשה מקודדת במצב מוצפן כאשר מפתח ההצפנה מוסתר בכותר. כאשר המשתמש מכניס תקליטור, ההתקן מחלץ את מפתח השיחה מהכותר בעזרת המפתח הסודי המוטמע בו וכך מפענח את המדיה שעל גבי התקליטור.
האלגוריתם שמיישם CPRM הוא למעשה וריאציה של שיטת פיאט-נאור שנקראת סכימת Subset-Cover. הוא מגדיר טבלה עם A שורות ו-C עמודות, ומתייחסים לכל התקן (מקלט) כאל אוסף של C כניסות בטבלה, אחת בכל עמודה, כלומר כאשר. אוסף כל תת-הקבוצות האפשריות S_1,...,S_w המוגדר על ידי האלגוריתם מתאים לאוסף התקנים שנמצאים באותה כניסה בעמודה נתונה. למשל S_{r,i} כולל את כל ההתקנים כך ש-u_i=r. עבור כל שורה i ועמודה j הסכימה מקצה מפתח המיוצג על ידי L_{i,j}. בכל התקן מוטמע מידע פרטי (סודי) I_u הכולל C מפתחות.
לשם השוואה לשיטת נאור אם ו-A=r אזי מנגנון CPRM/CPPM דורש  הצפנות, כמות האחסון במקלט או התקן עומדת על  מפתחות, וכמות החישוב הדרושה בצד ההתקן היא רק פעולת פענוח אחת. למשל ב-DVD בלוק המפתח MKB מכיל 3MB. חיסרון נוסף הוא בעובדה ש-r מוגבל, כלומר מספר המכשירים המבוטלים המקסימלי שאפשר להגדיר בשיטה זו הוא בערך 10,000. בשיטת נאור אפשר להגיע ל-250,000.
LKH
שיטת Logical-tree-hierarchy פותחה בעיקר לרב-נתיב במצב מקוון ונכללה בהצעה לתקן RFC-2627. המערכת מנהלת מפתח הצפנה משותף יחיד עבור קבוצת כל המשתתפים הפעילים \mathcal{N} שנקרא Net Key שמועבר אליהם באמצעות פרוטוקול העברת מפתח קריפטוגרפי כמו דיפי-הלמן. המערכת מוסיפה או מסירה משתתף (אחד בכל מהלך) על ידי אלגוריתם הקצאת מפתח שבו המערכת מחשבת ומקצה מפתחות הצפנה לכל המשתתפים הלגיטימיים. התהליך מנוהל על ידי שרת שמדווח לכל משתתפים על המהלכים שבוצעו. המשתתפים מיוצגים על ידי העלים בעץ בינארי מאוזן בגובה, לכל צומת v_i מוקצה מפתח K_i. כל משתתף u_i מקבל (בתהליך שנקרא Rekeying באמצעות המפתח הראשי) את כל המפתחות המשויכים לכל הצמתים במסלול המקשר משורש העץ לעלה שלו (לדוגמה בתרשים משתתף מספר 3 מקבל את המפתחות B,I,M). כדי להסיר את העלה u מקצים מפתחות חדשים K_i' לכל הצמתים v_i לאורך המסלול המקשר מהעלה שהוסר ועד שורש העץ. כעת אם v_i הוא צומת הנמצא על המסלול, v_j צומת בן הנמצא על המסלול ו-v_l הוא צומת בן שאינו על מסלול. את המפתח K_i' של הצומת v_i מצפינים על ידי המפתחות K_j' ו-K_l (שימו לב שהאחרון לא התעדכן) כלומר. במקרה ש-v_i הוא צומת אב של העלה u מבצעים רק הצפנה אחת עם הצאצא של u. המפתחות החדשים המוצפנים משודרים לכל המשתתפים הפעילים. האלגוריתם מחייב העברה של מפתחות בכל פעולה כזו, כל משתתף נדרש לאחסן  מפתחות וכמות העבודה המקסימלית הנדרשת מכל משתתף היא  הצפנות (בממוצע נדרשת רק הצפנה אחת).
להלן טבלה להמחשה של תהליך הפצת מפתחות (Rekeying) של פרוטוקול LKH שתי העמודות האחרונות מתייחסות למספר המשתתפים שצריכים לקבל שידור בכל פעם שנוסף או מבוטל משתתף אחד בשידור.