cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחקר פטרוזאורים
תפיסות שגויות בתרבות
הפטרוזאורים מופיעים בענפים שונים של המדיה במשך פרק זמן ארוך כמעט כמו קרוביהם הדינוזאורים. בניגוד לדודניהם הפופולריים יותר, לפטרוזאורים נציג אחד לו שייכות כמעט הרוב המוחלט של ההופעות והאזכורים במדיה – הפטרנודון. דוגמה מוכרת היא הפטרנודון הנלחם עם קינג קונג בסרט המקורי משנת 1933.
אחת מההופעות הראשונות של הפטרוזאורים בסיפורת, אם לא הראשונה מביניהן, הייתה בספרו משנת 1912 של ארתור קונאן דויל "העולם האבוד" (The Lost World). בספר תיאורם היה מדויק למדי, והם הופיעו גם בסרטים המבוססים על הספר, אך שם הפטרנודון נקרא "פטרודקטיל" בשגגה.
דוגמה נוספות נמצאת בסרט מיליון שנה לפני הספירה (One Million Years B.C) משנת 1966, בו פטרנודון אוחז ברגליו של דמות מהסרט ונלחם עם רמפורינקוס (Rhamphorhynchus muensteri) ענק. בסרט הוצגו מספר טעויות שכן הפטרוזאורים לא יכלו לאחוז ברגלם עצמם, והם הוצגו בשגגה כבעלי כנפיים הדומות לשל עטלף, כמו כן, הרמפורינקוס עצמו היה קטן בגודלו.
סברה רווחת בציבור היא שהפטרוזאורים הם דינוזאורים מעופפים, על אף שאינם כאלו. תופעה נפוצה לא פחות נמצאת בשפה האנגלית, והשתרשה גם בשפה העברית, והיא שימוש בשם pterodactyl (פטרודקטיל) לתיאור פטרוזאורים או כמילה נרדפת למילה "פטרוזאור" עצמה. למעשה, כאמור בסעיף המחקר הראשוני השם "Ptero-Dactyle" נטבע על ידי חוקר הטבע הצרפתי ז'ורז' קיווייה לתיאור מאובן מסוים של פטרודקטילוס, שלימים ניתן לו השם המדעי Pterodactylus antiquus. על כן, השמות pterodactyl ו-Ptero-Dactyle שגויים.
שחזור בעלי חיים נכחדים הוא דבר נפוץ למדי באומנות, ופלאונוטולוגים ואומני שחזור המתעסקים בתחום (Paleoart) עושים זאת בקביעות ובאופן מדויק ככל האפשר בהתבסס על מידע מדעי. לעומתם, אנשים וגופים אחרים, ובראשם המדיה אשר מחבבת במיוחד את הדינוזאורים וחיות נכחדות אחרות, יוצרים אותם מחדש על פי שיקולים אחרים, מה שמוביל לאי דיוקים רבים.
דוגמה לכך הוא הפטרנודון המופיעה בסרט השני ובסרט השלישי בסדרת סרטי פארק היורה. הפטרנודון היה חסר שיניים, וכן משמעות שמו הלטיני הוא "כנף חסרת שיניים", אולם בסרט הוא ניחן בהם. הפטרוזאור בסרט גם עמד על ענף עץ ולכד את טרפו עם רגליו האחוריות בדומה לעופות הדורסים, אף על פי שבשונה מהם לא הייתה לו אצבע הפוכה ברגל איתה אפשר לסגור על ענף או טרף ולאחוז בהם. יתר על כן, צורת זנבו הייתה שגויה, כנפיו היו בעלי קרום רפה שמבחינה אווירודינמית לא היה יכול להחזיק אותם באוויר, והמין עצמו נראה מקנן על אף שלא עשה כן במציאות. פטרנודונים נוספים נראים גם בסרט הרביעי והחמישי בסדרה באותה צורה, לצד דימורפודונים.
לקריאה נוספת
ראו גם מקורות והפניות לקריאה נוספת בערך הראשי פטרוזאוריה.
גאורג טינטנר
גאורג טינטנר (בגרמנית: Georg Tintner; 22 במאי 1917 – 2 באוקטובר 1999) היה מנצח יהודי-אוסטרי.
קורות חיים
טינטנר נולד בווינה ושר בילדותו במקהלת הנערים של וינה, בניצוח פרנץ שאלק. באקדמיה הממלכתית של וינה למד קומפוזיציה אצל יוזף מרקס וניצוח אצל פליקס ויינגרטנר. לאחר זמן לא רב התמנה לעוזר מנצח של האופרה העממית של וינה.
טינטנר עשה שנה עם התזמורת העירונית של קייפטאון בדרום אפריקה (1966-1967) ושלוש שנים עם האופרה של סדלר'ס ולס (1967–1970) לפני שחזר לאוסטרליה כמנהל מוזיקלי לאופרה של מערב אוסטרליה. הוא חזר אל האופרה האוסטרלית (קודם האופרה של קרן התיאטרון) בשנת 11974, והיה למנהל מוזיקלי של תזמורת תיאטרון קווינסלנד בשנת 1976.
בשנת 1987 עבר לקנדה, שם היה למנהל תזמורת נובה סקוטיה. ב-2 באוקטובר 1999, אחרי מאבק של שש שנים בסרטן התאבד בקפיצה ממרפסת דירתו בקומה ה-11 בעיר הליפאקס.
טינטנר תואר כ"אחד הגדולים במנצחי ברוקנר החיים." מחזור של סימפוניות ברוקנר שהקליט כתקליטורים לחברת נקסוס זכה לשבחים רבים. סדרת ההקלטות (בשנים 1995–1998) הושלמה זמן קצר לפני מותו. נוסף לכך מוציאה נקסוס "מהדורת זיכרון לטינטנר", המכילה הוצאות חוזרות של כמה מהקלטותיו הקודמות של מלחינים אחרים פרט לברוקנר.
המילים הבאות הן תמליל של הקלטה משידור תעודה ברדיו ABC האוסטרלי, דברים שאמרה מירי היל, מלחינה בעצמה ואשת המלחין אלפרד היל (1870-1960). אלפרד פונה אל קהל המאזינים ומירי מתארת את האירוע:
האירוע הזה התרחש במהלך ביקורו של אלפרד היל בניו זילנד, ביוני/יולי 1952 (הקונצרט התקיים ב-1 ביולי עם "קשתני אוקלנד", שהיו כולם חובבים). ביוני 1953 עוטר היל בתואר כבוד מטעם ממשלת אוסטרליה ובין מכתבי הברכה היה מכתב מטינטנר. ב-1954 נסע טינטנר לאוסטרליה כמנצח הבית של האופרה הלאומית, משרה שאלפרד היל סייע בהשגתה.
ראיין אגולד
ראיין ג'יימס אגולד (באנגלית: Ryan James Eggold; נולד ב-10 באוגוסט 1984) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי המוכר בעיקר בשל גילום הדמויות ד"ר מקס גודווין בסדרה "ניו אמסטרדם", ראיין מת'יוס בסדרה "90210" וטום קין בסדרה "הרשימה השחורה".
ביוגרפיה
אגולד סיים לימודיו בתיכון הקתולי "סנטה מרגריטה" ב-2002, בו השתתף בהרבה הפקות תיאטרון בית-ספריות. הוא למד את אומנויות התיאטרון באוניברסיטת דרום קליפורניה עד שנת 2006. בזמנו החופשי הוא כותב ומלחין שירים, מנגן על גיטרה ופסנתר ושר בלהקה.
קריירה
ראיין אגולד מזוהה בעיקר כד"ר מקס גודווין בסדרה "ניו אמסטרדם", מנהל בית החולים שמאתגר את המערכת בשביל להציל את המטופלים ולשנות את העולם.
לפני כן, היו לאגולד תפקידים מינוריים בסדרות צעירים חסרי מנוח (CBS), הפמליה (HBO), "Out of Jimmy's Head" (Cartoon Network), אחים ואחיות (ABC) ובורוניקה מארס (CW), עד שקיבל תפקיד קבוע בסדרה של רשת FX צה!ב.
במקביל לעבודתו בטלוויזיה, אגולד הופיע לראשונה על בימת התיאטרון בהצגה "Dead End" בבימויו של ניק מרטין. מאז הופיע בהפקות "Leipzig" ו"Marat/Sade".
הוא מגלם את מורה האנגלית ראיין מת'יוס בספין אוף של בוורלי הילס 90210, 90210 (CW), למרות העובדה שהוא קרוב במציאות לגילם של השחקנים שמגלמים את תלמידיו, ואף צעיר מהשחקנים מאט לנטר, מייקל סטגר וטרבור דונובן.
ביוני 2011 מספר מגזיני טלוויזיה ועיתונות דיווחו כי אגולד חתם על חוזה הצטרפות לאופרת הסבון של CBS היפים והאמיצים, אך כחודש לאחר מכן דווח כי אגולד יגלם תפקיד קטן בסדרה.
בשנים 2014–2017 השתתף בסדרה הרשימה השחורה, בה גילם את טום קין, בן זוגה של אליזבת' (ליז). ב-2017 גילם את אותה דמות בתפקיד ראשי בסדרה הבת "הרשימה השחורה: גאולה".
דז'בוג
דז'בוג הוא אל השמש, הפריון והאור במיתולוגיה הסלאבית. הוא אחד מהאלים המרכזיים בעיני הסלאבים המזרחיים. ייתכן כי שמו הנוסף הוא סווארוזיץ'.
בתחילת יולי 2011 בעיר גולאיה פריסטאן שבאוקראינה הותקן פסל של דז'בוג. ימים ספורים לאחר מחאות הכמורה האורתודוקסית, נהרסה האנדרטה.
מרפי'ס
מרפי’ס אייריש סטאוט (באנגלית: Murphy's Irish Stout) היא מבשלת בירה בת יותר מ-150 שנה הממוקמת בעיירה קורק בדרום אירלנד ומפורסמת בבירת הסטאוט הייחודית שלה.
היסטוריה
ב-1856 הקים ג'יימס ג'רמיה מרפי בעיירה קורק בדרום אירלנד מבשלת בירה משפחתית והחל לייצר בירת סטאוט שמקורה בבאר המים הטובים על שם מריה הקדושה.
המבשלה מומנה מכסף ששלחה בת משפחתו מארי לואיזה מצרפת מאה שנה קודם עת הייתה בת חסותו של לואי ה-15.
המבשלה הקטנה הפכה עד מהרה לאחת המבשלות הגדולות באירלנד. עם השנים הפכה מרפי'ס לאייקון אירי והמותג התפשט ברחבי העולם. כיום ניתן להשיגו בכ-70 מדינות.
חשבון (עיר)
חֶשְׁבּוֹן מוזכרת במקרא כבירתו של סיחון מלך האמורי, אשר שלט בשטח שבין נחל ארנון לבין נחל יבוק, בעבר הירדן המזרחי. בתקופות שונות הייתה תחת שלטון מואב, עמון וממלכת ישראל, כיום בממלכה ההאשמית של ירדן.
בעת העתיקה
בתנ"ך מסופר כי ממלכתו של סיחון עם בירתו נכבשה על ידי בני ישראל בצאתם ממצרים, תחת הנהגתו של משה רבנו.
לאחר תקופת ההתנחלות נכבשה העיר על ידי המואבים בראשותו של מישע.
על פי ההיסטוריון יוספוס פלביוס, המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי כבש את העיר. העיר נותרה בשליטת ממלכת החשמונאים עד לאחר תקופתו של המלך הורדוס. בימי הקיסר אלאגבאלוס הוטבעו בעיר מטבעות.
האונומסטיקון של אוסביוס מתאר את חשבון כ"עיר סיחון האמורי ... עיר מפורסמת בערביה. נמצאת בהרים אשר ממול יריחו כ-20 מיל מהירדן". האנומסטיקון מציין את מיקומם של אתרים מקראיים נוספים, כמו אלעלה, יעזר, מידבא, מנית והר נבו יחסית לחשבון. בכפתור ופרח מתואר חשבון: "מזרחי דרומי לבית שאן למזרח הירדן כשני ימים וקורין לו חסבן. לדרום חשבון כמו יום הוא ערער ונחל ארנון ... חשבון למזרח יריחו כמו יום".
הצעות לזיהוי
במאה ה-20 הוצע לזהותה בחורבת חִסבאן הממוקמת כ-20 ק"מ דרומית מערבית ל-עמאן. בתל לא נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה המאוחרת ורק ממצאים מועטים מתקופת הברזל ועל כן היו שהטילו ספק בזיהוי התל עם חשבון המקראית. אחרים קיבלו את הזיהוי וניסו ליישב את הממצאים עם המקרא בדרכים שונות או הטילו ספק בתיאור המקראי. יואל אליצור מסכם: "אין מקום לספק בכך שחסבאן היא יורשתה של חשבון", הגם שהוא משאיר את האפשרות שהמיקום המדויק של חשבון המקראית הייתה במקום קרוב לתל ולא בתל עצמו.
אקליפטוס האיים
אקליפטוס האיים (שם מדעי: Eucalyptus deglupta; ידוע גם בשם אקליפטוס קשת בענן) הוא עץ גבוה ממשפחת ההדסיים, מין האקליפטוס היחיד הגדל באופן טבעי בחצי הכדור הצפוני. בית הגידול המקורי של העץ מצוי בגינאה החדשה, בחלקים של אינדונזיה ובאי מינדנאו בדרום הפיליפינים. העץ נפוץ באופן תרבותי בכל העולם, בעיקר עבור עץ רך המשמש לתעשיית הנייר. זהו המין השולט במטעי עץ רך בפלורידה. העץ גם נטוע בפארקים רבים. הפארק הגדול ביותר שהעץ נטוע בו הוא פארק הקשת בענן (Rainbow Park) שבאוסטרליה שהוקם לפני למעלה מ-100 שנה.
קוטר הגזע מגיע עד ל-2 מטרים והעץ גדל עד לגובה של 60 מטרים.
סליל
{{פירושונים|* סליל (צורה גאומטרית) – צורה גאומטרית
בילבאו ארנה
בילבאו ארנה (ספרדית: Bilbao Arena) הוא אולם ספורט רב תכליתי השוכן בעיר בילבאו מחבל הבסקים שבספרד, באזור מיריבילה (Miribilla). האולם נחנך בספטמבר 2010 ותכולתו עומדת על כ-10,014 מקומות ישיבה. האולם, מאז נפתח, משמש המגרש המרכזי כביתה של קבוצת הכדורסל המקומית, בילבאו באסקט אשר משתתפת בליגת העל הספרדית ובליגת האלופות בכדורסל, עם 8,500 מושבים. לארנה יש את היכולת להתחלק לשלושה מגרשים קטנים יותר לאירועי ספורט רב-תכליתיים, כמו כדורסל וכדורגל קטנים יותר. סך הכל 25,985 מ"ר. שטח הפנים מכיל חדרי הלבשה לספורטאים מקצועיים ואירועים רחבי היקף, יחד עם אזור בדיקת מרפאה וסמים, שטח אחסון ומתקני שירות אחרים. המתקנים זמינים לכל סוגי האירועים.
במטרה לשלב את זירת הספורט בילבאו באזור מיריבילה, נבנתה הארנה על פי הסביבה הטבעית שמסביב. משימוש בחומרים כמו אלמנטים מאבן, והזכירו את אחד הסלעים שהוצאו מאזור זה, ועד לעמודי הפלדה המספקים תמיכה לכל הבניין וכן אלמנטים חיצוניים המחקים את העצים. שנמצא בשכונה זו בבילבאו, העיצוב והבנייה הם בהרמוניה מושלמת עם הסביבה שלו.
פארק בריטניה
פארק בריטניה הוא יער ואתר נופש שפותח על ידי הקרן הקיימת לישראל. הפארק נמצא באזור שפלת יהודה.
היסטוריה
הקמת הפארק החלה בשנות ה-50 של המאה ה-20 כאשר הקרן הקיימת החלה לנטוע את יער משואה ששטחו כ-15,000 דונמים. בהמשך הורחב הפארק, בסיוע ובמימון של קהילת יהודי בריטניה, אשר על שמם קרוי הפארק, וכיום שטחו כ-40,000 דונמים. הפארק המיוער והישובים בקרבתו הוקמו על אדמותיהם של שלושה כפרים פלסטינים אשר תושביהם גורשו או נמלטו ב-1948: דיר דבאן (בערבית: دير الدبان; פירוש שמו הוא "מנזר הזבובים"), עג'ור וקודנא.
גאוגרפיה
הפארק נמצא בשפלת יהודה - מישור קמור שגובהו בין 450 מטרים (בסמוך להרי יהודה במזרח) ומשתפל לעבר מישור החוף, שם גובה הגבעות 150 מטרים. הפארק מצוי מערבית ליישובים נחושה, צפרירים, גבעת ישעיהו, לי-און שריגים, דרומית לזכריה, מזרחית ליישובים עגור, לוזית ובית ניר, וצפונית לבית גוברין.
גאולוגיה
אזור הפארק הוא אגן קערי אשר נוצר בתקופת הסנון והמתאפיין בסלעי גיר מסוג קירטון וחוואר. עומק שכבת הגיר הוא כשני מטרים - דבר המאפשר לחפור במקום מערכות מסתור. בתקופת המיוקן עבר קו החוף במרכז אזור הפארק.
אקלים
אזור האקלים בו נמצא הפארק הוא אזור אקלים לח למחצה. הטמפרטורות בשפלה חמות מאלה שבהרי יהודה. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ עומדת על כ-30 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-490 מילימטר גשם. מספר ימי הגשם הוא כ-50 בשנה.
חי וצומח
באזור הפארק מצוי חורש ארץ-ישראלי נמוך הכולל עצי חרוב ושיחי אלת המסטיק. באזור רמת אבישור שבדרום מזרח הפארק גדלים עצי אלון מצוי, קטלב, ושיחי אלת המסטיק, אלה ארץ ישראלית, בר זית בינוני, לבנה רפואי, אשחר ארץ ישראלי, לוטם שעיר, לוטם מרווני. באזור נפוצים פרחי הכלנית והרקפת המצויות, צבעוני ההרים, וכן מצויים ברמה שרידי בוסתנים בהם גדלים עצי שקד, תאנה, רימון, זית ושיחי צבר. בצפון הפארק גדלים עצי חרוב ובדרומו עצי אשל. עצי החרוב ניטעו באזור עזקה בשנות ה-50 על ידי הקרן הקיימת, ובשנות ה-60 ניטעו בפארק יערות אקליפטוס ועצי אורן ירושלים.
בפארק ניתן למצוא את בעלי החיים הבאים: קרקל, תן, צבוע, שועל מצוי, צבי מצוי, חזיר בר, דרבן, ארנבות, וכן ציפורים רבות ובהן תנשמת, קאק, בז מצוי, חיוויאי, יונת הסלע, קוקייה, עורבני ושרקרק מצוי.
שכחה
שכחה היא אובדן מידע שהיה אצור בזיכרון לטווח ארוך של אדם. השכחה היא תהליך הדרגתי או ספונטני, שכתוצאה ממנו לא ניתן לאחזר זיכרונות מסוימים.
יש להבדיל בין שכחה מסוג "דעיכה" - הזיכרון של מידע מסוים מתעמעם עם הזמן בשל אי שימוש במידע זה, לבין הדחקה, שהיא, על פי תורת הפסיכואנליזה, שכחה מכוונת של מידע שמאיים על שלוות נפשו של האדם, הנעשית על ידי מנגנון הגנה תת-מודע.
היסטוריה ומחקר
אחד מראשוני החוקרים של תהליך השכחה היה הפסיכולוג הגרמני הרמן אבינגהאוס. הוא ערך ניסויים על עצמו בלבד, ובהם שינן הברות חסרות משמעות (כדי למנוע השפעה בלתי רצויה של הקשר ומשמעות המילה על הזכירה). הוא גילה תהליך השכחה של פריטים שנלמדו מושפע מהזמן שחלף, בפרק הזמן הסמוך ללמידה יש שכחה נרחבת יותר של פריטים אשר דועכת עם הזמן עד להגעה לרמת זכירה בסיסית אשר ממנה סביר להניח שלא ניתן לסגת עוד.
הפסיכולוג הצרפתי תאודול ריבו חיבר ב-1881 מונוגרפיה רבת השפעה על שכחה והיזכרות, "מחלות הזיכרון: מאמר בפסיכולוגיה פוזיטיבית" (Les Maladies de la mémoire). התזה של ריבו היא שהשכחה היא בו-זמנית נורמלית והכרחית:
האנתרופולוג הצרפתי מארק אוז'ה (Marc Augé) ראה את השכחה כחלק בלתי נפרד מהזיכרון, וציין בספרו "שכחה" (Oblivion):
בעקבותייך
בעקבותייך הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1968 חברת התקליטים ישראפון, והוא נכלל כרצועה השביעית באלבום האולפן השני של הצמד "סביב לעולם" ובמיני-אלבום "בשנה הבאה".
על השיר
נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ונורית הירש. במרכז מילות השיר עומדת אישה, שמפגינה את חושניותה במספר דרכים שונות: קשירת סרטים בצבע כחול וורוד לגופה, שירת מזמורים, לגימת יין אדום, רקימת וילון ותלייתו בחלון ותפירת חולצה שקופה למחצה. תגובות הגברים באה בסיום כל בית. תחילה הם מתפעלים מיופייה ויוצאים מדעתם, אחר כך שורקים לה כשהיא הולכת ברחוב ולבסוף מביטים בה עד אין קץ. הפזמון מושר שלוש פעמים, והוא סובב סביב עונת האביב. על-אף שיצא ב-1968, החל מאפריל 1969 צעד שישה שבועות במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ואף דורג במקום ה-14 בסוף אותה השנה.
יהודה אריה רוזן
יהודה-אריה רוזן (22 באוקטובר 1917 - 15 באוקטובר 1953) היה סגן-אלוף בצה"ל, היועץ הכספי לרמטכ"ל בשנת 1953.
קורות חייו
רוזן נולד לפנינה ומרדכי רוזנברג ב-22 באוקטובר 1917 בזדונסקה וולה, פולין. משפחתו (יהודה, הוריו, שתי אחיותיו ושני אחיו) עלתה לארץ ישראל בשנת 1924, במהלך העלייה הרביעית, וקבעה את מושבה בתל אביב. יהודה רוזן סיים לימודיו בבית הספר העממי "אחד העם" לבנים, ואחר למד בגימנסיה ריאלית "בלפור" וסיים בה את לימודיו בשנת 1936. לאחר מכן, למד שנתיים באוניברסיטה העברית בירושלים ושנה אחת בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. בנעוריו נכנס ל"הגנה" ומאז היו בעיות הביטחון וההגנה עיקר חייו. במאורעות תרצ"ו שימש רץ-מקשר באזור תל אביב. את קורס מפקדי הכיתות סיים בשפיה, בשנת 1937. בתחילת מלחמת העולם השנייה היה בתפקידי הדרכה ב"הגנה" ואחר כך, ב-1943, התגייס לצבא הבריטי לפי צו המוסדות, ושם שירת במנהל התשלומים עד סוף המלחמה.
עם הקמת צה"ל החל בעבודה באגף כח אדם במטה הכללי, בשטחי הארגון והמנהלה. במלחמת העצמאות שירת כקצין תשלומים בדרגת סרן, ולאחר מכן כקצין לבעיות ארגוניות בדרגת רס"ן. בינואר 1950 מונה לראש ענף לעניינים אישיים בדרגת סא"ל (זמן מה לאחר מכן שונה שם הענף לענף תנאי שירות ותקציבים).
רוזן פיתח וייצב את תנאי השירות והתקציבים בצבא, וכמו כן היה בין המתכננים והמבצעים של הקמת צבא הקבע, תכנן והיה אחראי לעיבוד החוקים והפקודות בכל הנוגע לייצוב תנאי שירותם של חיילים המשרתים בשירות חובה, קבע ומילואים (חוקים אלה עוסקים בענייני תשלומים, חופשות ונופש). עסק בארגון הדברים הנוגעים בהטבת תנאי החיים של החייל ומשפחתו המתבטאות בהקלות במסים, מכס ועוד. היה אחראי לעיבוד חוק הגמלאות ופנסיה לחיילים בשירות קבע. היה חבר הנהלת שק"ם ואחד ממפתחי מפעל האשראי לחיילים בשירות קבע וחבר הנהלת "בנק אוצר החייל". היה אחד ממארגני מערכת הדיור לחיילים בשירות צבא הקבע.
בחודש מאי 1953 נכנס לתפקידו כיועץ הכספי לרמטכ"ל, אך נפטר לאחר מחלת לב קצרה ב-15 באוקטובר 1953, ביום הולדתו ה-36 (לפי הלוח העברי). הותיר אחריו אשה, בת ובן בגיל שמונה חודשים.
איוואן אוסייר
איוואן יוסף מרטין אוסייר (בדנית:  Ivan Joseph Martin Osiier; 16 בדצמבר 1888 – 23 בדצמבר 1965) היה סייף דני ממוצא יהודי. בעל מדליית כסף אולימפית בדקר. הספורטאי הראשון בהיסטוריה האולימפית שהשתתף ב-7 אולימפיאדות (בתקופה של 40 שנה) והתחרה בכל שלושת כלי הסייף השונים (רומח, דקר וחרב). שנים רבות שימש כיושב ראש איגוד הסיף הדני. נוסף לכך היה רופא.
קורות חיים
אוסייר נולד בקופנהגן.
באולימפיאדת לונדון (1908) סיים אוסייר במקום חמישי בתחרות דקר קבוצתי ובמקום 18 בתחרות דקר אישית.
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה אוסייר במדליה היחידה שלו בקריירה האולימפית הארוכה, מדליית כסף בתחרות דקר אישית. במדליית זהב זכה פאול אנספך יהודי מבלגיה ובמדליית ארד זכה פיליפ לה הרדי דה בוליו אף הוא מבלגיה. נוסף לכך, הוא סיים במקום 20 בתחרות רומח אישי, במקום חמישי בתחרות דקר קבוצתי ובמקום תשיעי חרב קבוצתי.
המשחקים האולימפיים לא נערכו בשנת 1916 בשל מלחמת העולם הראשונה וכך נמנע ממנו להשתתף בעוד אולימפיאדה.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) סיים אוסייר במקום שמיני ברומח אישי, במקום רביעי ברומח קבוצתי, במקום תשיעי בדקר קבוצתי ובמקום שישי בחרב קבוצתי.
באולימפיאדת פריז (1924) סיים אוסייר במקום שישי ברומח אישי, במקום חמישי ברומח קבוצתי, במקום 23 בדקר אישי, במקום 14 בדקר קבוצתי, במקום שישי בחרב אישי ובמקום תשיעי בחרב קבוצתי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) סיים אוסייר במקום רביעי ברומח קבוצתי, במקום חמישי בדקר קבוצתי, במקום שביעי בחרב אישי, במקום חמישי בחרב קבוצתי ובמקום 14 ברומח אישי.
אוסייר החרים את אולימפיאדת ברלין (1936) במחאה על חוקי הגזע של הנאצים כנגד היהודים.
עקב מלחמת העולם השנייה לא נערכו שתי אולימפיאדות (1940 ו-1944) ובכך נמנעה ממנו ההשתתפות גם בהן.
באולימפיאדת לונדון (1948) בגיל 60, סיים אוסייר במקום 11 ברומח קבוצתי ובמקום 44 בחרב אישי.
אשתו, אלן אוסייר היא האלופה האולימפית הראשונה ברומח לנשים (פריז 1924).
בשנת 1965 נפטר אוסייר בקופנהגן.
כדורגלן השנה באוקראינה
כדורגלן השנה באוקראינה (ברוסית:  Лучший игрок чемпионата Украины по футболу) הוא פרס שנתי המחולק על ידי העיתון האוקראיני "הקבוצה" (Команда) לכדורגלן המצטיין במהלך העונה בליגת העל האוקראינית.
הענקת התואר נקבעת לפי ספירת הקולות בהצבעה המונהגת על ידי העיתון. בהצבעה משתתפים 240 שחקנים מליגת העל האוקראינית (15 שחקנים מכל קבוצה) וכן מאמנים של כל אחת מהקבוצות בליגה.
הפרס מוענק החל משנת 1995 ויכול להיות מוענק לכל שחקן בליגת העל ללא קשר לאזרחותו.
הזוכים בפרס
בנוסף לפרס "כדורגלן השנה באוקראינה" קיים גם פרס "הכדורגלן האוקראיני של השנה", אשר יכול להיות מוענק אך ורק לאזרח אוקראינה. במקרה של הפרס הזה אין קשר לליגה, בה הוא משחק. כך למשל אנדריי שבצ'נקו קיבל את הפרס בזמן ששיחק בקבוצת מילאן האיטלקית.
נבחרת יפן בכדורגל חופים
הסגל הנוכחי
סגל נכון לאליפות העולם בכדורגל חופים 2019
מאמן: ריי ראמוס
הישגים
גביע העולם בכדורגל חופים
אליפות אסיה בכדורגל חופים
מונדיאליטו
יודית שחר
יודית שחר (נולדה ב-17 במאי 1959) היא משוררת ישראלית.
קורות חיים
יודית שחר נולדה בגבול שכונת התקווה וכיום מתגוררת בפתח תקווה עם שני ילדיה כאם חד הורית. שחר היא בוגרת בית הספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, עשתה הסבה לחינוך מיוחד בסמינר הקיבוצים ועובדת כמורה לחינוך מיוחד בכיתות 'אתגר'. בנוסף היא מנחה קבוצות נוער ומבוגרים בתחום החברתי. <BR> שחר כתבה ופרסמה שירה פוליטית וחברתית בכתבי עת ספרותיים רבים, בהם הליקון, מטעם, מעין, קשת החדשה ועמדה, וכן באנתולוגיות, בהן 'אדומה' ו'עקלקלות'. שיריה התפרסמו גם במוספי הספרות של העיתונים היומיים החשובים.
הספר "זו אני מדברת"
ספר השירים הראשון של שחר, "זו אני מדברת", ראה אור בהוצאת בבל בתחילת 2009. הספר עוסק בנושאים פוליטיים וחברתיים דרך סיפורה האישי של המחברת. השירים עוסקים בילדותה של המחברת ובחיי האהבה שלה כבוגרת. הספר יצא בסיוע מפעל קסת לספרות ביכורים, ובעקבותיו זכתה שחר בפרס טבע לשירה לשנת 2009.
הספר זכה בפרס עיריית חולון ומשפחת לויתן ל"שירת ביכורים" בקיץ 2011. הפרס על שם המשורר דוד לויתן והתחרות בשיתוף אגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל.
הספר "לכל רחוב משוגעת משלו"
ספרה השני של יודית שחר, "לכל רחוב משוגעת משלו", יצא לאור בהוצאת קשב לשירה בשנת 2013 ובו 53 עמודים. הספר עוסק במצוקות האדם הקטן בעידן הניכור הפוסט מודרני.
גאורג, מלך סקסוניה
גאורג, מלך סקסוניה (בגרמנית: Friedrich August Georg Ludwig Wilhelm Maximilian Karl Maria Nepomuk Baptist Xaver Cyriacus Romanus; 8 באוגוסט 1832 – 15 באוקטובר 1904), מלך סקסוניה (19 ביוני 1902 - 15 באוקטובר 1904) לבית וטין. קודם עלייתו לשלטון, היה לגאורג קריירה צבאית מוצלחת, שבמהלכה פיקד על כוחות במלחמת פרוסיה-אוסטריה ובמלחמת צרפת–פרוסיה.
ילדותו
גאורג נולד ב-8 באוגוסט 1832 בדרזדן כבנם של יוהאן, נסיך סקסוניה, ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה וקרולינה מבאדן.
קריירה צבאית
בשנת 1855 הצטרף גאורג לצבא הסקסוני, ובמלחמת פרוסיה-אוסטריה פיקד על חטיבת הפרשים ה-1, והשתתף עימה בקרב קניגרץ. במלחמת צרפת–פרוסיה פיקד גאורג על הדיוויזיה ה-23 (הסקסונית ה-1), ולאחר שמונה אחיו אלברט למפקד הארמייה הרביעית, מונה גאורג למפקד הקורפוס ה-12 (הסקסוני), עליו פיקד עד לשנת 1900.
ב-15 במרץ 1888 הועלה גאורג לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית, וב-15 ביוני אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא הסקסוני.
תקופת שלטונו
ב-19 ביוני 1902 עלה גאורג לשלטון, לאחר מות אחיו אלברט, מלך סקסוניה. גאורג שכבר היה בן 70, היה מבוגר ודי חולה, ומלך רק שנתיים. בשנת 1903 כפה גאורג על בנו פרידריך אוגוסט להתגרש מאשתו, לאחר שברחה מהבית בזמן ההריון של ילדה האחרון.
ב-15 באוקטובר 1904 מת גאורג בפילניץ, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.
משפחתו
ב-11 במאי 1859 התחתן גאורג עם מריה אנה, נסיכת פורטוגל, שהייתה בתו של פרננדו השני, מלך פורטוגל ומריה השנייה, מלכת פורטוגל. ממנה היו לו 8 ילדים:
סר ליונל
סר לַיוֹנֵל (באנגלית: Sir Lionel) הוא בנו הצעיר של המלך בורס מגונס (או גול) ואחיו של בורס הצעיר באגדות המלך ארתור. בנוסף, הוא בן-דודם של סר לנסלוט דו לאק והקטור דה מאריס.
כשאביהם נופל בקרב נגד המלך קלאודאס, ליונל ובורס נחלצים בידי גבירת האגם וגדלים בממלכתה התת-מימית לצד בנה-החורג לנסלוט. כשאר בני משפחתו, ליונל הופך בבגרותו לאחד מאבירי השולחן העגול.
ליונל חסר-מזל בעניין הלקאה בקוצים. בעודו מטייל עם לנסלוט כאדם צעיר, הוא נלכד בידי האביר-הנבל טורקווין, המלקה אותו בקוצים ומשליך אותו לצינוק לאחר מכן. התסריט הזה חוזר על עצמו מאוחר יותר, כשהוא כבר בחיפוש אחר הגביע הקדוש, אז הוא מוכיח שאינו ראוי לחפץ המבורך כשהוא מנסה להרוג את אחיו כנקמה על כך שלא הציל את חייו.
בורס רואה את ליונל מוכה ומובל, אך חייב לקבל החלטה אם להצילו או להציל עלמה צעירה הנגררת בדיוק באותו הרגע לכיוון השני. הוא בוחר להציל את העלמה, וחושש שליונל נהרג. אך ליונל בורח מכלאו, ותוקף את בורס בהזדמנות הראשונה בה הוא פוגש בו. בורס מוכיח את ערכו כראוי לגביע הקדוש כשהוא מסרב להגן על עצמו, וליונל הורג נזיר ואת סר קלוגרננט, חברם למסדר אבירי השולחן העגול, כשהם מנסים לגונן על בורס מחרון-אפו של אחיו. ברגע האחרון, לפני שהוא מנחית על אחיו את המכה הקטלנית, אלוהים מתערב ומשתק את איבריו.
ליונל ושאר בני-משפחתו יוצאים לגלות יחד עם סר לנסלוט דו לאק לאחר שפרשיית-אהביו עם המלכה גווינביר מתגלית. ליונל משתתף בקרבות נגד כוחותיו של ארתור, ונעשה למלך גונס. לאחר "הקרב על קמלן", לנסלוט ומשפחתו שבים לבריטניה כדי להביס את שארית צבאותיו של מורדרד. ליונל נהרג בידי מלהאן, בנו של מורדרד; אחיו בורס נוקם את מותו.
עיבודים מאוחרים
סר ליונל הוא נושאה של בלדה עממית מימי הביניים המאוחרים, בה הוא הורג חזיר-בר ענקי. השיר, 'בלדת-ילדים' מספר שמונה-עשרה, הוקלט בהרי האפלצ'ים במאה העשרים. גרסה אהודה במיוחד שלו כוללת את "באנגום הזקן" ו-'חזיר-פרא'. סר ליונל מופיע גם בסרט-ההנפשה של האחים וורנר משנת 1998, "החרב הקסומה", בתור אבי הדמות הראשית, קיילי.
רצח ורדית בקרקנוט
רצח ורדית בקרקנוט היה רצח שהתרחש ב־30 בנובמבר 1993. גופתה של בקרקנוט נמצאה ביער אשתאול עם סימני אלימות על גופה וחשד לאונס. בקרקנוט שהייתה בת 27, הייתה סטודנטית לצילום ב"קמרה אובסקורה" והתגוררה בקריית ענבים.
במרץ 2019 הוגש כתב אישום נגד ולרי סאקוביץ' באשמה שביצע את הרצח. ביולי 2022 הוא הודה והורשע ברצח במסגרת עסקת טיעון.
אירועי הרצח
בקרקנוט סיימה ללמוד בסביבות 16:30 ולפי עד ראייה היא התיישבה עם אשה נוספת במסעדה הסמוכה למוסד החינוכי בו למדה, והמשטרה לא הצליחה לאתר את אותה אלמונית. באותו יום חרגה בקרקנוט ממנהגה ולא שבה לביתה במונית שירות, ועל פי עדות שהגיעה למשטרה היא נראתה בחיים בפעם האחרונה כאשר המתינה לטרמפ בטרמפיאדה ליד גשר לה גארדיה, ועלתה על רכב מסוג סובארו לגאסי. המשטרה חשדה שהיא נרצחה בידי האדם שנהג ברכב זה.
Don't Tell Me (שיר של אבריל לאבין)
Don't Tell Me הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין מתוך אלבום האולפן השני שלה, Under My Skin. השיר יצא לאור ב-1 במרץ 2004, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אריסטה רקורדס.
רצח ורדית בקרקנוט
אירועי הרצח
ב-2 בדצמבר 1993, לאחר יומיים של חיפושים שבהם נעדרה, התגלתה גופתה העירומה למחצה מוטלת ביער אשתאול. לאחר בדיקה משטרתית נתגלה כי היא נאנסה בטרם נרצחה בחניקה. החשד המרכזי הוא כי מדובר בעבריין מין שביצע את הרצח.
Don't Tell Me (שיר של אבריל לאבין)
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי.
רצח ורדית בקרקנוט
תביעה על פגיעה בפרטיות
הוריה של בקרקנוט, חיים ורעיה, התלוננו לבית הדין של מועצת העיתונות כנגד העיתונאי אבנר ברנהיימר מ"מעריב" בכך שפגע בפרטיותה, בכך שגופתה פורסמה עירומה ללא שום צנזורה, ובכך פגע בכבודה של בתם המנוחה, ובפרטיות המשפחה. לאחר מאבק שנמשך שנה וחצי בית-הדין דחה את טענת "מעריב" כי היה עניין ציבורי בפרסום הפרטים. התביעה הסתיימה בפשרה בין הצדדים.
חקירת הרצח
המשטרה ניהלה חקירה וכמה ימים אחרי הרצח עצרה את המפקד לשעבר של בקרקנוט, קצין חיל האוויר בדרגת סגן-אלוף. הקצין הכחיש כל קשר לרצח ושוחרר כעבור עשרה ימים.
Don't Tell Me (שיר של אבריל לאבין)
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי אוון טאובנפלד ולאבין עצמה. השיר לא היה מועמד לשום פרס, אך הווידאו קליפ לשיר היה מועמד לפרס בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV. הסינגל מוקם במקום 22 במצעד הבילבורד הוט 100, מקום עשירי במצעד המוזיקה האוסטרלי ובמקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי.
רצח ורדית בקרקנוט
חקירת הרצח
חרף פעולות חקירה מאומצות לאורך השנים ואף שבזירה אותרו שרידי DNA שהיו שייכים לפי החשד למבצע העבירה, רוצחה לא נתפס.
Don't Tell Me (שיר של אבריל לאבין)
רקע וכתיבה
השיר מדבר על בן זוגה של לאבין, אשר רוצה לקיים יחסי מין עמה והיא לא מרגישה מוכנה עדיין.
רצח ורדית בקרקנוט
חקירת הרצח
מקרה האונס והרצח של ורדית בקרקנוט הוצג בתוכנית הטלוויזיה "בשידור חוקר", שנגעה בכל העדויות שהמשטרה חקרה, והגיעה לכיון ברור על כך שוורדית עלתה על רכב מסוג סובארו לגאסי בגשר לה-גווארדיה, לאחר סיום לימודיה בדרכה לביתה. בשחזור נתנו דגש לכך שכנראה הנהג ברכב הוא אותו אדם שפגע בוורדית. בעקבות השידור הגיעו למשטרה עדים נוספים שהעידו שראו את ורדית יושבת עם אחת מחברותיה טרם עלתה על הטרמפ, אולם לא הגיעו עדויות נוספות שיספקו קצה חוט למציאת הרוצח.
כבר בשנת 2014 שמו של החשוד המרכזי ולרי סאקוביץ' היה במאגר של החשודים הדרושים לדגימה, שכן החזיק בסובארו לגאסי, וענה על הקריטריונים לקלסתרון שהופץ. הנ"ל לא נדגם שכן היה בחו"ל באותה תקופה. צוות החקירה המיוחד פעל במשך שנתיים עד שפורק.
בשנת 2018 צוות חקירה מיוחד של המשטרה חזר לבחון שוב את התיק. הצוות ניתח את דגימת ה-DNA מזירת הרצח בהתאם לטכנולוגיות חדישות שהתפתחו בשנים לאחר הרצח, והשווה את הממצאים לפרופילים של בני לאומים שונים כמקובל במחקר גניאולוגי. הבדיקה מצאה שהדגימה מתאימה לפרופיל הגנטי האופייני לאזור גאוגרפי מסוים, שרק כמה עשרות אנשים שהגיעו ממנו היו בישראל בשנת 1993, והיו עשויים לבצע את הרצח. לאחר מכן הוצלבה רשימת החשודים הפוטנציאליים עם מי שבאותה תקופה היו בעלי מכונית סובארו לגאסי, עליה עלתה בקרקנוט על פי עדי ראייה. כתוצאה מההצלבה הכפולה עלה שמו של ולרי סאקוביץ'. על מנת שיסכים לספק לחוקרים דגימת DNA, חוקרי המשטרה הגיעו להוסטל שבו מתגורר סאקוביץ', וביקשו מכל השוהים במקום בדיקת רוק שגרתית. הבדיקה אימתה את היותו מקור ה-DNA שנמצא בזירת הרצח.
בפברואר 2019, למעלה מ-25 שנים לאחר הרצח, עצרה המשטרה את ולרי סאקוביץ' בן ה-64 בחשד לאונס ולרצח. במרץ הוגש נגדו כתב אישום בגין רצח. סאקוביץ' עלה לארץ ב-1990, עזב ב-1994 לבלארוס וחזר ארצה ב-1995. תחילה התגורר ברחוב, ובהמשך נמצא עבורו הוסטל. ביולי 2022 הוא הודה והורשע ברצח. במסגרת עסקת טיעון נמחק האישום במעשה סדום. נגזר עליו עונש מאסר עולם.
מהדורה מוגבלת
בתחום השיווק, מהדורה מוגבלת מציינת הגבלה על מספר העותקים המיוצר ממוצר מסוים.
בכל מוצר קיימת הגבלה טבעית על מספר העותקים המיוצר ממנו, בהתאם לכושרם של אמצעי הייצור. תיאורו של מוצר כמהדורה מוגבלת לא נועד לשקף מגבלה זו, אלא להכריז על מגבלה מלאכותית שיזם היצרן, בדרך של קביעה מראש של מספר עותקים מוגבל או תקופת הפצה מוגבלת (גם אם הביקוש יצדיק ייצור בהיקף גדול יותר ואמצעי הייצור יאפשרו זאת).
יצרן שייצר כמות מסוימת של מוצר ולא ייצר אותה שוב בעתיד, או שתקופת הייצור מוגבלת לזמן מוגדר, רשאי לטעון על מהדורתו שהיא מוגבלת. עם זאת, בהוצאה לאור של ספר, מקובל יותר שמהדורה מוגבלת תציין כמות קטנה של ספרים מפריטים בודדים ועד אלפים מעטים. פירוש המושג פרוץ וניתן לפרשנות שונה בקרב היצרנים והציבור.
ייצור מהדורה מוגבלת מקובל ביצירות אמנות, ולעיתים משמש גם בספרים, בתקליטים, ביין, במכוניות ובמוצרים נוספים. לעיתים המהדורה המוגבלת היא היחידה הקיימת, ולעיתים המהדורה המוגבלת קיימת, עם מאפיינים ייחודיים לה, לצד מהדורה רגילה - מצב שבו המהדורה המוגבלת מיועדת לאספנים או למבקשי יוקרה.
הדפס אמנותי מיוצר בדרך כלל במהדורה מוגבלת. נהוג למספר את ההדפסים במספר סידורי המכיל את מספר העותקים הכולל ואת מספרו של ההדפס מתוך כל העותקים. סימון "20/100", לדוגמה, פירושו שהדפס זה הוא העותק ה-20 מתוך 100 עותקים שנוצרו. האמן חותם על כל אחד מהעותקים של ההדפס, כהוכחה למקוריותו. לעיתים נוצר ההדפס לאחר מותו של האמן, ללא חתימתו האישית.
הרקלס (אוריפידס)
הרקלס (מיוונית עתיקה: "Ἡρακλῆς μαινόμενος", בתעתיק: Hēraklēs Mainomenos) הידוע גם בשם, "הרקלס הפראי", היא טרגדיה יוונית מהמאה ה-5 לפנה"ס, אשר נכתבה בידי המחזאי האתונאי אוריפידס. "הרקלס" הוא המחזה השני ששרד מאת אוריפידס, העוסק בדמותו של הרקלס ומשפחתו. המחזה הנוסף הוא "ילדי הרקלס". המחזה דן באירועים המתרחשים בזמן מטלתו האחרונה של הרקלס, להביא את הכלב המפלצתי קרברוס, ובמאמץ להציל את משפחתו מידי הרודן ושליט תבאי בפועל, ליקוס. במחזה מצליח הרקלס להציל את משפחתו, אולם ההצלה אינה מביאה את הרקלס לאושר אלא למהפך טראגי נוראי. האלה הרה, הנמסיס של הרקלס משחר חייו, שולחת לביתו את אלת הטירוף, המביאה את הרקלס להרוג את ילדיו ואת אשתו בשעת זבח חגיגית. לאחר ששבה שפיותו, מחליט הרקלס להתאבד, אך מלך אתונה, תסאוס, מחליט לעזור לו ומשכנע אותו שמוטב לו לחיות מאשר למות.
עלילת המחזה
בתחילת המחזה אנו מוצאים את אמפיתריון, אביו של הרקלס, את אשתו מגארה, ואת ילדיו, כשהם חוסים בצל מזבח (שם, על-פי המסורת היוונית, אסור להרגם). הם מקוננים (עם הלהקה) על מר גורלם, משום שהמלך ליקוס מתכנן להרגם. ליקוס חושש מנקמת דם משום שהרג את משפחת אביו של מגארה, קריאון, המלך החוקי של תבאי. הרקלס עצמו נמצא באותה שעה במשימתו האחרונה, להביא את הכלב קרברוס מהשאול; אולם ליקוס לא מאמין שיחזור, והוא מתייחס אליו כאל מת.
מגרה מגיעה להסכם עם ליקוס: היא תלביש את הילדים בבגדים הולמים למותם ואז יוכל להרגם, אולם בעודם בבית מגיע הרקלס במפתיע, והוא נכנס לבית (מחוץ לבמה) והורג את ליקון. בעודם חוגגים את הצלתם, מגיעה איריס, שליחת האלים, ועמה אלת השגעון, ליסה. הן נשלחו בידי הרה, אשתו של זאוס, כדי לנקום בהרקלס (משום שהוא בנו של זאוס, כתוצאה מניאופיו, והרה זועמת על כך). ליסה מכה את הרקלס בשיגעון והוא מדמה שהוא נלחם באויביו, ולמעשה הורג את שלושת בניו ואת אשתו. רק פלס אתנה מצליחה להכניע אותו והוא מאבד את הכרתו. כשהוא שב להכרתו, כבול לעמוד מעמודי הבית שהתמוטט, הוא מגלה לזוועתו מה עשה, ושואל את נפשו למות. רק אביו, וחברו תסאוס שמגיע למקום בלוויית צבאו, מונעים ממנו לשלוח יד בנפשו. הוא עוזב את תבאי, מבקש מאביו לקבור את ילדיו, ומבטיח שיחזור רק לקבורת אביו.
ההבדלים מהמיתולוגיה המקובלת
אוריפידס לקח חירות אומנותית בסדר האירועים, משום שבמיתולוגיה המקובלת, הרקלס הרג את ילדיו לפני שיצא לשתים-עשר המשימות שלו. כאן הוא משלים את המשימה האחרונה לפני שהשגעון מכה בו.
פייר וילנב
פייר-שארל וילנב (בצרפתית: Pierre-Charles Villeneuve; 31 בדצמבר 1763 - 22 באפריל 1806) היה אדמירל צרפתי, בן למשפחת אצולה המתייחסת על שושלת עתיקה.
ביוגרפיה
וילנב נולד ב-31 בדצמבר 1763, ובשנת 1778 החל את שירותו בצי, השתתף בפעילות צבאית בקולוניות צרפתיות באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. משנת 1786 עבר לזירת הים התיכון. לאחר המהפכה הצרפתית התמנה למפקד אונייה אך נרדף עקב מוצאו ממשפחת אצולה.
בשנת 1798 השתתף במסעו של נפוליאון לכיבוש מצרים, כאשר בקרב אבוקיר הפגין פסיביות מוחלטת למרות שהחליף בתפקידו את מפקד הצי שנהרג בקרב, את שארית הצי הסיג למלטה שם נכנע לאנגלים.
בשנת 1804 התמנה לסגן-אדמירל. בשנת 1805 התמנה למפקד צי שתפקידו היה פלישה לאיים הבריטיים, עקב ידיעה גרועה של פרטי התוכנית האסטרטגית של פלישה לאיים התבלבל בתרגילי ההסחה, איבד זמן יקר ושיבש בזאת את לוח הזמנים של הפלישה. אחרי ניסיון פלישה לא מוצלח לאיים בריטיים נשלח לקדיס על מנת לפרוץ הסגר ימי בריטי על הצי הספרדי. אחרי שהתאחד עמו ב-21 באוקטובר 1805 ממערב לכף טרפלגר, שנמצא בדרום-מערב ספרד נלחם בקרב טרפלגר בצי הבריטי (הקרב הימי והחשוב ביותר של מלחמות נפוליאון). למרות יתרונו במספר הספינות (33 לעומת 27) הובס וילנב בקרב ונפל בשבי הבריטי.
לאחר ששוחרר מהשבי חזר לצרפת שבור ברוחו וירא מכעסו של נפוליאון. הוא ביקש לחזור לשירות אך בקשותיו נדחו. ב-22 באפריל 1806, נמצא מת במלון דה לה פאטרי ברן עם שישה פצעי דקירה בריאה השמאלית ואחד בלב. הוא השאיר מכתב פרידה לאשתו. בהחלטת בית המשפט נרשם כי מדובר בהתאבדות. צורת מותו גרמה שפסק דין זה זכה לקיתונות של לעג בעיתונות הבריטית של אותה תקופה, והתרבו החשדות כי נפוליאון הורה בחשאי על רציחתו של וילנב. השאלה האם וילנב התאבד הייתה מקור למחלוקת בין היסטוריונים מאז.
קרחון גרימלי
קרחון גרימלי או קרחון גרימליי (באנגלית: Grimley Glacier) הוא קרחון באזור חוף פאלייר של ארץ פאלמר בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של קרחון גרימלי 28 קילומטרים.
רוחבו של קרחון גרימלי 6 קילומטרים.
קרחון גרימלי ממוקם 5.55 קילומטרים צפונית לקרחון סאנפיקס.
קרחון גרימלי זורם לכיוון מזרח - צפון-מזרח ונשפך אל קרחון קייסי.
גילוי ומיפוי הקרחון
אזור הקרחון צולם לראשונה מהאוויר ב-28 בספטמבר 1940 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית (United States Antarctic Program (בראשי תיבות:USARP))
וכן ב-22 בדצמבר 1947 האזור צולם מהאוויר על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה (Ronne Antarctic Research Expedition (בראשי תיבות: RARE).
אזור הקרחון נסקר על הקרקע בדצמבר 1960, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (Falkland Islands Dependencies Survey (בראשי תיבות: FIDS)).
מקור השם
הוועדה קראה לקרחון על שם פיטר ה. גרימלי (Peter H. Grimley) שעבד בשנת 1960 עבור סקר שטחי חסות איי פו'לנד, והיה גאולוג בתחנת המחקר שהייתה באי הורסשו וכן בתחנת המחקר שהייתה באי סטונינגטון.
עמילאז
עמילאז או דיאסטז, הם האנזימים המפרקים את העמילן למולקולות גלוקוז. נמצאים בעיקר בלבלב ובבלוטות הרוק.
לעמילאז תפקיד עיקרי בעיכול סוכרים, בעיקר עמילן. אנזים זה הוא חלק מאנזימי מערכת העיכול המסייעים בעיבוד המזון כדי שיוכל להיספג דרך מערכת העיכול לדם. ניתן לבדוק את רמת האנזים בדם או בשתן.
וולטר מונדייל
ביוגרפיה
מונדייל נולד בסיילון שבמינסוטה, וסיים את לימודיו באוניברסיטת מינסוטה ב-1951 אחרי שסיים ללמוד ב-"Macalester College". לאחר מכן הוא שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה לפני שקיבל תואר במשפטים ב-1956. הוא נישא לג'ואן מונדייל ב-1955. לאחר מכן עבד כעורך דין במיניאפוליס, וב-1960 מינה אותו המושל אורוויל פרימן לתפקיד התובע הכללי של מינסוטה. ב-1962 נבחר לכהונה מלאה עם 60% מהקולות. לאחר היבחרו של הסנאטור יוברט האמפרי לתפקיד סגן הנשיא ב-1964 והתפטרותו מהסנאט, מונה מונדייל לסנאט. הוא נבחר לסנאט ב-1966 וב-1972, אולם התפטר ב-1976 לקראת מינויו לסגן הנשיא ב-1977. במהלך כהונתו, תמך בהגנת צרכנים, דיור הוגן, רפורמה במס וביטול ההפרדה הגזעית. הוא כיהן בוועדת צ'ארץ', ועדה שנועדה לבחון את מעורבות סוכנויות המודיעין בממשלה.
ב-1976, ג'ימי קרטר, המועמד הדמוקרטי לנשיאות, בחר במונדייל לסגנו. קרטר ומונדייל ניצחו את הנשיא ג'רלד פורד ואת עמיתו למירוץ, בוב דול. קרטר ומונדייל כיהנו כשהמצב הכלכלי היה גרוע, ועל אף ששניהם נבחרו מחדש בידי המפלגה הדמוקרטית, הם הפסידו בבחירות של 1980 לרונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש הרפובליקני. ב-1984, נבחר מונדייל למועמד מפלגתו לנשיאות וניהל מסע בחירות שתמך בפירוק נשק גרעיני, התיקון לשוויון זכויות, העלאת מיסים והקטנת החוב הלאומי.
לאחר תבוסתו, הצטרף מונדייל לפירמה לעריכת דין ולמכון לחקר יחסים בינלאומיים. הנשיא ביל קלינטון מינה אותו לשגריר ביפן ב-1993. הוא פרש ב-1996. בבחירות לסנאט ב-2002, התמודד מונדייל שוב על המושב שלו בסנאט, כשהסכים להחליף את הסנאטור פול וולסטון שנהרג בתאונת מטוס שבועיים לפני הבחירות. הוא הפסיד בהפרש זעום. לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין ונותר פעיל במפלגה. מונדייל היה מרצה במשרה חלקית באוניברסיטה של מינסוטה, בבית הספר לעניינים ציבוריים על שם יוברט האמפרי.
ראשית חייו
וולטר פרדריק מונדייל נולד בציילון שבמינסוטה, לקלאריבל הופ (לבית קוואן), מורה למוזיקה במשרה חלקית, ולתיאודור מונדייל, כומר מתודיסט. אחיו למחצה, לסטר, היה לכומר אוניטרי. סביו מצד אביו היו ממוצא נורווגי, ואילו מצד אמו, בתם של מהגרים מאונטריו, היה ממוצא אנגלי וסקוטי. שמו מתאר את האזור בנורווגיה ממנו באו סביו.
כניסה לפוליטיקה
מונדייל החל להיות מעורב בפוליטיקה עוד בשנות הארבעים. בגיל עשרים, הוא סייע לארגון מסע הבחירות של יוברט האמפרי לסנאט ב-1948. האמפרי ביקש ממונדייל לארגן את המחוז השני של מינסוטה, שהיה רפובליקני. מונדייל גדל באזור והצליח להשיג להאמפרי רוב.
לאחר שעבד עם האמפרי, ניהל מונדייל מסעות בחירות עבור אורוויל פרימן. הוא סייע לפרימן במהלך ריצתו הכושלת לתפקיד המושל ב-1952, ובמהלך היבחרו לתפקיד המושל ב-1954, והיבחרו מחדש ב-1958.
בשנת 1960 מונה למשרת התובע הכללי של מיניאפוליס על ידי מושל מינסוטה פרימן, זאת לאחר התפטרות התובע הכללי הקודם. מונדייל היה בן שלושים ושתיים ועורך דין רק ארבע שנים. כעבור שנתיים נבחר לתפקיד לכהונה מלאה כשגרף 60% ממניין הקולות.
במהלך כהונתו, דן בית המשפט העליון בתיק שביסס את זכותם של הנאשמים בבתי המשפט של המדינה לעורך דין. כמה תובעים כלליים ממדינות רבות ניסו לארגן הפגנה נגד הפסיקה, אולם מונדייל ארגן הפגנת נגד, בטענה שיש להעניק לנאשמים עורכי דין. מונדייל גם המשיך בחקירת ראש עיריית מיניאפוליס לשעבר.
בוועידה הדמוקרטית הלאומית 1964, הציע מונדייל פשרה שתאפשר למפלגת החופש הדמוקרטית במיסיסיפי לקבל ייצוג בוועידה, פשרה שלא צלחה.
מונדייל היה נציג במועצת הייעוץ לצרכנים של הנשיא בין 1960 ל-1964.
סנאטור
ב-30 בדצמבר 1964, מונה מונדייל לראשונה לסנאט של ארצות הברית, על מנת להחליף את הסנאטור יוברט האמפרי שנבחר לסגן נשיא ארצות הברית. מונדייל נבחר לכהונה מלאה ב-1966 ברוב של 54%.
ב-1972, הציע המועמד הדמוקרטי ג'ורג' מקגוורן למונדייל להיות סגנו, אולם הוא סירב. באותה השנה, נבחר מונדייל שוב לסנאט עם מעל 57% מהקולות, אף על פי שהנשיא ניקסון ניצח במינסוטה. הוא כיהן בשבעה מושבים של הקונגרס.
מדיניות
מונדייל ניסה לבנות את מרכז המפלגה בנושאים כלכליים וחברתיים. בניגוד לאביו, שהיה ליברל מובהק, הוא לא היה תומך מוצהר של הניו דיל. הוא הבין היטב שהבסיס הדמוקרטי (פועלים אתניים) עברו לימין וניסה לשמור על תמיכתם. מונדייל לא התעניין במיוחד במדיניות חוץ עד ל-1974, כשהבין שעליו להתעסק בנושא אם הוא רוצה להגיע מעבר לסנאט. הוא לא היה בברית עם הניצים במפלגה (כמו הנרי ג'קסון) או עם היונים (כמקגוורן). הוא היה ליברל בנושאי זכויות האזרח, מה שהיה מקובל במינסוטה, בה לא הייתה אוכלוסייה שחורה גדולה. מונדייל תמך בחוק הדיור ההוגן, שאסר על אפליה בדיור והקים את מחלקת הדיוק והפיתוח העירוני של ארצות הברית ואת המשרד לדיור הוגן ולשוויון הזדמנויות.
במהלך כהונתו של ג'ונסון, תמך מונדייל במלחמת וייטנאם, אולם עם כניסתו של ריצ'רד ניקסון לתפקיד, הוא התנגד לה והשתתף בחקיקה שנועדה להגביל את ניקסון. מונדייל תמך בהתרת הפלות.
ועדות
מונדייל היה חבר בכמה ועדות, כולל הוועדה לאווירונאוטיקה וחלל, הוועדה הכלכלית, ועדת העבודה ורווחת הציבור, ועדת התקציב, והוועדה לבנקאות, דיור ונושאים עירוניים. בנוסף עמד בראש הוועדה לשוויון הזדמנויות בחינוך וניהל את ועדת המודיעין. הוא גם כיהן כיושב ראש תת-הוועדה לנושא רווחת ילדים ונוער, ויושב ראש תת-הוועדה לביטוח לאומי.
תקרית אפולו 204
ב-1967, כיהן מונדייל בוועדה לאווירונאוטיקה וחלל, כששלושה אסטרונאוטים, וירג'יל גריסום, אדוארד היגינס וייט ורוג'ר צ'אפי, נהרגו בשריפה שפרצה בתא הפיקוד של אפולו 1. ג'יימס וב, אחראי נאס"א, ביקש את אישור הנשיא ג'ונסון לחקור את התקרית בעצמו, בפיקוח הקונגרס.
בפברואר, הודלף למונדייל דו"ח מ-1965 על בעיות בתוכנית אפולו. בשימוע, שאל מונדייל את וב אם ידע על הדו"ח. וב טען שלא.
האחראים הכחישו את קיומו של הדו"ח תחת שבועה. לבסוף הודה מנכ"ל נאס"א שלעיתים קרובות נאס"א בחנה את הביצועים. וב הבטיח לבדוק האם הדו"ח קיים, ולתת אותו לקונגרס. הוא נחשף לדו"ח מעט לאחר מכן.
המחלוקת התפשטה בשני בתי הקונגרס והוטחה ביקורת באחראים על נאס"א. הוועדה לפיקוח על נאס"א קיבלה לבסוף העתק של הדו"ח.
הוועדה האמינה שנאס"א הייתה צריכה ליידע את הקונגרס בנוגע לדו"ח, אולם בדו"ח הסיכום טענה שהממצאים בדו"ח לא יכלו להשפיע על התאונה. מונדייל עצמו כתב דעת מיעוט והאשים את נאס"א בחוסר זהירות ובמידור הקונגרס.
ועדת צ'ארץ'
ב-1975, כיהן מונדייל בוועדת צ'ארץ', שנועדה לחקור ניצול כוח מצד ה-CIA וה-FBI.
סגן הנשיא
ב-1976 בחר במונדייל המועמד לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית, ג'ימי קרטר, כמועמד לסגן הנשיא במרוץ המוצלח שלהם לנשיאות ב-2 בנובמבר 1976, בו הביסו את הנשיא המכהן ג'רלד פורד ומועמדו לסגן הנשיא, בוב דול. מונדייל כיהן בין השנים 1977–1981 כסגן הנשיא ה-42 של ארצות הברית תחת הנשיא קרטר, והחל את כהונתו ב-20 בינואר 1977. הוא היה סגן הנשיא הרביעי מזה ארבע שנים: האחרים היו ספירו אגניו (1969–1973), ג'רלד פורד (1973–1974), ונלסון רוקפלר (1974–1977).
מונדייל נסע ברחבי המדינה והעולם וניסה לתמוך במדיניות החוץ של הממשל. הוא ביקר בתחנה באוקיינוס ההודי במהלך משבר בני הערובה באיראן. מונדייל היה סגן הנשיא הראשון שזכה למשרד בבית הלבן והיה סגן הנשיא הפעיל הראשון. הוא סעד באופן שבועי עם קרטר, מנהג שממשיך עד ליום זה. הוא הרחיב את תפקידו של סגן הנשיא לתפקיד של יועץ שפותר בעיות עבור הממשל. סגני נשיא אחרים הלכו בדרכו.
בחירות 1980
קרטר ומונדייל נבחרו מחדש בידי המפלגה הדמוקרטית ב-1980, אולם הפסידו הפסד צורב לרונלד רייגן ולג'ורג' הרברט ווקר בוש הרפובליקנים. באותה השנה, פתח מונדייל באופן רשמי את אולימפיאדת החורף בלייק פלאסיד, ניו יורק.
מונדייל וקרטר רשמו שיא בשל אריכות חייהם, הואיל והם היו הצוות הנשיאותי שחי הכי הרבה זמן מאז שעזב את תפקידו. ב-23 במאי 2006, חגגו עשרים וחמש שנים לעזיבתם את התפקיד, כשהם עוקפים בכך את ג'ון אדמס וסגנו תומאס ג'פרסון שמתו ב-4 ביולי 1826. ב-8 בספטמבר 2012, עקף קרטר את הרברט הובר כנשיא בעל תקופת הפרישה הארוכה ביותר. ב-23 באפריל 2014, עקף מונדייל את ריצ'רד ניקסון כסגן הנשיא בעל תקופת הפרישה הארוכה ביותר- שלושים ושלוש שנים.
מסע הבחירות ב-1984
בשנת 1984 התמודד מונדייל מטעם המפלגה הדמוקרטית על נשיאות ארצות הברית. הוא היה המועמד המוביל במפלגתו עוד מההתחלה, וב-1983 נחשב למועמד מוביל מול רייגן. המתנגדים אליו במפלגתו היו הכומר ג'סי ג'קסון והסנאטור גארי הארט מקולורדו. הארט הפתיע רבים כשניצח בבחירות בניו המפשייר במרץ, אולם מונדייל זכה לתמיכת מנהיגי המפלגה. כדי לתאר את מדיניותו של הארט כרדודה, השתמש מונדייל בסלוגן של רשת המזון המהיר "וונדיז": "איפה הבשר?". ג'קסון, המועמד השחור הרציני הראשון לנשיאות, החזיק מעמד מעט יותר, אולם מונדייל הצליח להשיג את רוב הצירים כבר בסיבוב הראשון.
מועמדותו של מונדייל הייתה הפעם השנייה (לאחר היבחרו של קרטר ב-1976) מאז היבחרו של עדלי סטיבנסון ב-1956 (והפעם השלישית מאז היבחרו של ג'ון דייוויס ב-1924) שהמפלגה הדמוקרטית בחרה באזרח פרטי לנשיאות (מועמד שלא כיהן בתפקיד ממשלתי רשמי). מונדייל היה האזרח הפרטי האחרון שנבחר מטעם הדמוקרטים עד שהילרי קלינטון נבחרה ב-2016. פרט לג'ימי קרטר, שאר המועמדים הפסידו בבחירות. (הרפובליקנים בחרו באזרחים הפרטיים ריצ'רד ניקסון, רונלד רייגן, בוב דול [שהתפטר מתפקידו בסנאט לפני שנבחר להיות מועמד], מיט רומני ודונלד טראמפ, ופרט לדול ולרומני, השאר נבחרו לנשיאים.)
לאחר הוועידה הדמוקרטית, בחר מונדייל בחברת בית הנבחרים ג'רלדין פררו מניו יורק כסגניתו. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד מטעם מפלגה גדולה. התברר שמונדייל רצה לקבוע תקדים בבחירתו לסגנות הנשיאות, ושקל לבחור ביהודיה, בשחור, בהיספני ובמיעוטים אחרים. אחרים תמכו בסנאטור לויד בנטסן שהיה אמור למשוך את הדרום, או אפילו בהארט. פררו, הקתולית, ספגה ביקורת מצד הכנסייה על תמיכתה בהפלות. בנוסף, היא נאלצה לשחרר לציבור את החזרי המס של בעלה. פררו נאלצה להתגונן במהלך מסע הבחירות, וכך היותה האישה והאיטלקייה-אמריקאית הראשונה שהגיעה למעמד זה לא זכתה לאהדה גדולה.
מונדייל נאם בוועידה הדמוקרטית והבטיח שבתוך ארבע שנים יקטין את הגירעון של רייגן בשני שלישים. הוא הודיע שגם הוא וגם רייגן יאלצו להעלות מיסים, אבל שרייגן לא יאמר זאת. ניסיונו של מונדייל להיות המועמד הכן נבלע בהבטחתו להעלות מיסים, והוא נתפס כמי שמעדיף לממן תוכניות חברתיות.
מונדייל ניהל מסע בחירות ליברלי, תמך בהקפאת הנשק הגרעיני, בתיקון לשוויון זכויות והתנגד למדיניותו הכלכלית של רייגן שהובילה לגירעון. אולם רייגן היה אהוד במיוחד, ומונדייל נתפס כתומך בעניים ולא במעמד הביניים. לבנים דרומיים ופועלים צפוניים שתמכו בדרך כלל בדמוקרטים תמכו ברייגן בגלל השגשוג הכלכלי ועמדתו הניצית בנושאי ביטחון לאומי.
בעימות הראשון שלו, הצליח מונדייל, ופקפק בגילו של רייגן (הנשיא המבוגר ביותר באותה התקופה). ב-21 באוקטובר 1984, בעימות הבא, טען רייגן שלא ינצל את גילו הצעיר וחוסר ניסיונו של מונדייל, מה שנטרל את נושא הגיל.
מונדייל הובס בקלות, כשהוא מנצח רק במחוז קולומביה ובמדינתו, מינסוטה, וגם שם בהפרש של פחות מ-3,800 קולות, כשהוא משיג רק 13 אלקטורים לעומת 525 לרייגן. התוצאה הייתה התבוסה הגדולה ביותר לדמוקרטים בהיסטוריה, והתבוסה הגדולה ביותר למועמד מרכזי מאז אלף לנדון ב-1936.
מונדייל השיג 37,577,352 קולות – ארבעים אחוז מהקולות. הוא השיג בין ארבעים לארבעים ותשעה אחוזים מהקולות בקליפורניה, הוואי, אילינוי, איווה, מרילנד, מסצ'וסטס, מישיגן, מיזורי, ניו יורק, אוהיו, אורגון, פנסילבניה, רוד איילנד, טנסי, ורמונט, וושינגטון, וירג'יניה המערבית ובוויסקונסין.
אזרח פרטי ושגריר
לאחר ההפסד בבחירות לנשיאות חזר מונדייל לעסוק בעריכת דין במינסוטה; בין 1986 ו-1993, ניהל מונדייל את המכון הדמוקרטי הלאומי לנושאים בינלאומיים. ב-1993, מונה על ידי הנשיא ביל קלינטון לכהן כשגריר ארצות הברית ביפן, תפקיד אותו מילא בין 1993 ל-1996. הוא גם הנהיג קבוצה של חברים משתי המפלגות לבחון את חוקי המימון למסעות הבחירות, והיה שליחו המיוחד של קלינטון לאינדונזיה ב-1998.
עד למינויו כשגריר ביפן, היה מונדייל עמית בכיר בבית הספר למשפטים באוניברסיטת מינסוטה. ב-1990 הקים את הפורום למדיניות. הפורום בחן את המדיניות של ארצות הברית בנושאים פנימיים ובינלאומיים. בנוסף כיהן בוועדות של כמה עמותות ותאגידים.
מונדייל נאם בפני הסנאט ב-4 בספטמבר 2002, ודיבר על תקופתו כסגן נשיא, הפיליבסטרים בסנאט ואת דעתו על עתיד הסנאט. ההרצאה הייתה חלק מהרצאות מנהיגים בסנאט שהתרחשו בין 1998 ל-2002.
הבחירות לסנאט ב-2002 ולאחריהן
ב-2002 התמודד מונדייל על מושבו הישן בסנאט, אותו פינה לצורך התמודדות על תפקיד סגן הנשיא, כמועמד ברגע האחרון להחליף את הסנאטור הדמוקרט המכהן מאז 1991, פול וולסטון, שנהרג באורח פתאומי בתאונת מטוס ימים בודדים לפני הבחירות.
מונדייל התעמת מול המועמד הרפובליקני, ראש עיריית סנט פול לשעבר, נורם קולמן, והדגיש את ניסיונו בנושאי חוץ לעומת קולמן, אותו הציג כאופורטוניסט, שעבר מפלגה במהלך כהונתו.
מונדייל הפסיד במירוץ צמוד, כשהשיג 47% מהקולות לעומת 49% לקולמן, בהפרש של מאה אלף קולות בלבד. מונדייל היה המועמד היחיד שהפסיד בכל חמישים המדינות כמועמד של מפלגה מרכזית (ב-1984 הפסיד בכל 49 המדינות האחרות כשהתמודד על הנשיאות). מונדייל טען שזה מסע הבחירות האחרון שלו והודה לאזרחי מינסוטה.
מאז חזר לעסוק בעריכת דין והמשיך להיות פעיל ומעורב במוסדות המפלגה הדמוקרטית. ב-2004 מונה לאחד משני יושבי הראש של פרויקט החוקה. הוא תמך בהילרי קלינטון ב-2008. ביוני 2008 החליט לתמוך בברק אובמה שזכה במועמדות ונבחר.
לאחר הבחירות ב-2004 והבחירות לקונגרס ב-2006, עודד מונדייל את אל פרנקן להתמודד על מושבו של נורם קולמן. מונדייל עודד את פרנקן לרוץ אבל הזהיר אותו מפני הרפובליקנים. פרנקן אכן התמודד ונבחר לסנאט ב-2008 בהפרש זעום של 312 קולות. מונדייל והסנאטורית איימי קלובשר נכחו בהשבעתו של פרנקן ב-7 ביולי 2009.
מונדייל וקלובשר נכחו גם בהשבעה של טינה סמית' ב-3 בינואר 2018.
משפחתו וחייו האישיים
מונדייל היה נשוי לג'ואן מונדייל (אז אדמס) משנת 1955 עד למותה בפברואר 2014. נולדו להם שלושה ילדים. היא ניהלה את המועצה לאומנויות במהלך ממשל קרטר.
בנו של מונדייל, טד, הוא יזם וסנאטור מקומי ממינסוטה בעברו. ב-1998, ניסה להיבחר לתפקיד מושל מינסוטה בתור מתון מבחינה פיסקלית.
בתו של מונדייל, אלינור, הייתה מארחת תוכניות רדיו בשיקגו. היא מתה מסרטן בביתה במינסוטה בספטמבר 2011.
מונדייל התגורר במיניאפוליס והיה חובב דיג ומחזות שייקספיר.
מונדייל המשיך לבקר בבית הספר למשפטים במינסוטה, שאף קרא לבניין על שמו.
מונדייל היה קשור למדינת מוצאו, נורווגיה, והחליף בתפקיד הסנאטור את יוברט האמפרי, שגם הוא היה נורווגי. מונדייל קידם יחסים בין נורווגיה לארצות הברית.
במהלך כהונתו בתפקיד, הופק עליו סרט תיעודי.
נפטר ב-19 באפריל 2021.
What Took You So Long?
(בעברית: מה לקח לך כל כך הרבה זמן?) הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת הבריטית אמה בנטון, מתוך אלבום הבכורה שלה, A Girl Like Me. השיר יצא לאור ב-2 באפריל 2001, כסינגל הראשון מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.