cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוראנד אטווש
מטוטלת הפיתול
מטוטלת הפיתול, או מטוטלת אטווש, היא וריאציה של ההמצאה הקודמת, קפיץ הפיתול. המטוטלת, שתוכננה על ידי הברון לוראנד אטווש, היא מכשיר רגיש למדידת צפיפות שכבות הסלע הבסיסיות. המכשיר מודד לא רק את כיוון כוח הכובד, אלא גם את השינוי בכוח הכובד במישור האופקי. המכשיר קובע גם את התפלגות המסות בקרום כדור הארץ. מטוטלת הפיתול של אטווש היא מכשיר חשוב לגיאודזיה וגיאופיזיקה ברחבי העולם כולו שחוקר את התכונות הפיזיות של כדור הארץ. היא משמשת לחקירת מכרות וגם לחיפוש אחר מינרלים, כמו נפט, פחם ועפרות. מטוטלת אטווש מעולם לא הוגשה כפטנט, אולם לאחר הוכחת דיוקה ולאחר ביקורים רבים של מדענים מחו"ל בהונגריה, ייוצאו כמה מכשירים לרחבי העולם ושדות הנפט העשירים ביותר בארצות הברית התגלו באמצעותו. מטוטלת אטווש שימשה להוכחה מהימנה ומדויקת של שוויון המסה האינרציאלית ומסת הכבידה. הוכחת השוויון הזה שימשה לימים את אלברט איינשטיין בכתיבת תורת היחסות הכללית.
אפקט אטווש
תמצית "אפקט אטווש" היא שבמערכות התייחסות שנעות מזרחה ומערבה על פני כדור הארץ (למשל כלי רכב, אוניות) ניתן למדוד חוזק שדה כבידה שונה זה מזה לכאורה. כיוון שכדור הארץ מסתובב ממערב למזרח, גוף הנע מזרחה על פני כדור הארץ נתון לכוח צנטריפוגלי גדול יותר מאשר אחד שנע מערבה. כתוצאה מכך, משקלו של גוף הנע מזרחה פוחת ומשקלו של גוף הנע מערבה עולה.
כדי למדוד את אפקט אטווש, פיתח אטווש מכשיר בשנת 1915 שדמה למאזניים עם משקולות במקום מחבתות בשני צדי המאזניים. המכשיר עמד על מעמד מסתובב שניתן היה לסובב אותו באופן אחיד. כאשר סובבו אותו, הזרוע המסתובבת מערבה הופכת לכבדה יותר, הזרוע המסתובבת מזרחה הופכת קלה יותר, והמאזניים יוצאים מהאיזון. אם זמן המחזור שווה לזמן התנודה, המוט מתחיל להתנדנד יותר ויותר.
מייגן מקארתור
קתרין מייגן "מג" מקארתור (Katherine Megan McArthur, נולדה ב־30 באוגוסט 1971) היא טייסת חלל אמריקאית, מהנדסת ובעלת דוקטורט באוקיינוגרפיה.
היא שימשה כאחראית תקשורת בטיסות חלל הן עבור מעבורת החלל והן עבור תחנת החלל הבין־לאומית. מקארתור טסה פעמיים לחלל. בפעם הראשונה ב־2009 במשימת מעבורת החלל אטלנטיס STS-125 לתחזוקת טלסקופ החלל האבל, ובפעם השנייה ב־2021 כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית שהיא שיתוף פעולה של חברת SpaceX ושל נאס"א, בצוות SpaceX Crew-2 לתחנת החלל הבין-לאומית. היא ידועה כאדם האחרון שעבד עם טלסקופ החלל האבל באמצעות המערכת לתפעול רחוק קנדארם.
ראשית חייה
מקארתור נולדה ב-1971 בהונולולו, הוואי, ארצות הברית אבל גדלה בקליפורניה. היא בוגרת תיכון סנט. פרנסיס במאונטן ויו, קליפורניה.
השכלה
למקארתור תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס מ-1993. ב-2002 היא קיבלה את הדוקטורט שלה באוקיינוגרפיה ממכון סקריפס לאוקיינוגרפיה מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
קריירה באוקיינוגרפייה
מקארתור ערכה מחקר לתואר שני במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה שעסק בהפצה אקוסטית תת-מימית קרובה לחוף ועיבוד אותות דיגיטליים. המחקר שלה התמקד בקביעת מודלים גיאו-אקוסטיים לתיאור מוליכי גל מים רדודים מאוד באמצעות נתוני אובדן שידור מדוד בטכניקת היפוך אלגוריתם גנטי. היא שימשה כמדענית ראשית במהלך פעולות איסוף נתונים בים ותכננה והובילה פעולות צלילה במהלך פריסת מכשירים על קרקעית הים ואיסוף דגימות משקעים. בזמן שהייתה בסקריפס, היא השתתפה במגוון של בדיקות מכשירים בתוך המים, פריסה, תחזוקה והתאוששות, ואיסוף של צמחים ימיים, בעלי חיים ומשקעים. במהלך תקופה זו, התנדבה מקארתור גם באקווריום בירץ' בסקריפס, וערכה הדגמות חינוכיות לציבור מתוך מיכל תצוגה של 70,000 ליטר (265 מ"ר) של יער אצות קליפורניה.
קריירה בנאס"א
לפני טיסתה לחלל היא שימשה כ-CAPCOM (אחראית על התקשורת בין צוותי החלל לקרקע) ב־2006 במשימת החלל STS-116 וב-2007 במשימת החלל STS-117.
מקארתור טסה לחלל פעמיים:
STS-125 ב-2009
STS-125 הייתה המשימה ה־126 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, שהתבצעה על ידי מעבורת החלל אטלנטיס. משימה זו היא החמישית והאחרונה לתחזוקת טלסקופ החלל האבל. מקארתור שימשה מומחית משימה כחלק מצוות של 7 אסטרונאוטים. המעבורת שוגרה לחלל ב-11 במאי 2009 ונחתה ב-20 במאי 2009. סך הכל שהה הצוות בחלל 13 ימים.
משלחת 65/66 ב-2021
ביולי 2020, נאס"א הודיעה כי מקארתור תטוס לחלל בפעם השנייה ב-SpaceX Crew-2, הייתה זו המשימה המבצעית השנייה של החללית דרגון 2 כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית של נאס"א, והטיסה השלישית בסך הכל של חללית זו. המשימה שוגרה ב-23 באפריל 2021 על גבי משגר הפאלקון 9 מכן השיגור 39A שבמרכז החלל קנדי. בצוות המשימה שני אסטרונאוטים אמריקאים בשירות נאס"א; שיין קימברו ומייגן מקארתור, יחד עם האסטרונאוט היפני אקיהקו הושידה בשירות הסוכנות היפנית לחקר החלל והאסטרונאוט תומא פסקה הצרפתי בשירות סוכנות החלל האירופית.
ב־30 באוגוסט 2021 חגגה את יום הולדתה ה-50 בתחנת החלל הבינלאומית.
במהלך שהותה בחלל בספטמבר 2021 העלתה לחשבון הטוויטר שלה תמונות של ההוריקן לארי, שהיא צילמה מתחנת החלל הבינלאומית.
ב-9 בנובמבר 2021, בתום 199 ימי משימה, חללית הדרגון חזרה לכדור הארץ בצניחה למימי האוקיינוס האטלנטי אל מול חופי פלורידה.
פרסים והוקרה
ב-2022 רכב החלל של SpaceX's Dragon נקרא "מייגן" על שמה.
חיים אישיים
מקארתור נשואה לאסטרונאוט רוברט בנקן ולשניים בן משותף תאודור "תיאו" בנקן.
קרומהולץ
קרומהולץ (מגרמנית: Krummholz, הלחם בסיסים של krumm – מעוות ו-Holz – עץ), מכונה גם קניהולץ (knieholz – עץ הברך) הוא סוג של צמחייה מעוותת ומגומדת האופיינית לנוף של קו העצים באזור התת-ארקטי והתת-אלפיני, שעוצבה בשל החשיפה המתמשכת לרוחות המקפיאות והעזות. תחת תנאים אלו יכולים העצים לשרוד רק כשהם מוגנים על ידי סלעים או כיסוי בשלג. ככל שהחלק התחתון של עצים אלו ממשיך לגדול, העלווה הופכת צפופה מאוד בסמוך לקרקע. בניופאונדלנד ולברדור ידועה תצורה זו כ"טקמור" (tuckamore). עצי קרומהולץ נמצאים גם על החופים כדוגמת חוף אורגון, שבהם העצים יכולים להיות גבוהים יותר מאשר קרוביהם התת-אלפיניים.
מינים
אשוח תת-אלפיני הוא המין הנלווה הנפוץ ביותר של אשוחית בצמחיית הקרומהולץ. מיני מחטניים נוספים נלווים כוללים ארזית תת-אלפינית, אורן לבן-קליפה, אורן גמיש ואורן לבן מערבי בדרום קולומביה הבריטית, וצוגה הררית במדרונות המזרחיים של רכס החוף. תת-מין של אורן מפותל (Pinus contorta var. contorta) הוא מין נלווה שולי במרבית האזור הפנימי של קולומביה הבריטית, למעט באזורים האלפינים הצחיחים של דרום-מערב מחוז קריבו/צ'ילקוטין (Cariboo/Chilcotin district) שם הוא מצוי בשפע. מיני אברשיים (Vaccinium scoparium, V. membranaceum, V. caespitosum, Cassiope mertensiana, Phyllodoce empetriformis) נפוצים באזור הצטברות השלג סביב בסיס מושבות הקרומהולץ.
עץ דגל
וריאציה על תצורת קרומהולץ היא "עץ דגל" (Flag tree) או "עץ נס" (Banner tree). הענפים בצד הרוח מתים או מתעוותים בשל הרוח העזה הבלתי פוסקת כמעט והעץ מקבל צורה אופיינת דמוית דגל. כאשר החלק התחתון של העץ מוגן על ידי סלעים או מחסה שלג, מקבל רק החלק העליון החשוף תצורה זו. זהו מופע נפוץ בעצי האשוחית האדומה של הפסגות הגבוהות ביותר של מרכז ואפילו דרום רכס הרי האפלצ'ים, ונראה לעיתים קרובות ברמות ובפסגות הגבוהות סחופות הרוח של הרי אלגני בצפון-מזרח ארצות הברית. תצורה זו מופיעה בצורה בולטת ובתדירות גבוהה באזור הטבע הבראשיתי דולי סודס (Dolly Sods) ובאזור הטבע הבראשיתי רורינג פליינס וסט (Roaring Plains West) שלאורך המתלול המזרחי של הרי אלגני המכונה חזית אלגני (Allegheny Front) במזרח וירג'יניה המערבית, באופן טיפוסי החל מגובה 1,100 מטרים. רוחות הסחר באזורים הטרופיים בסמוך לקו המשווה יכולות לעצב עצים באופן דומה.
SpaceX Demo-2
SpaceX Demo-2 הייתה טיסת ניסוי והמשימה המאוישת הראשונה של החללית דרגון 2 כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית של נאס"א. טיסה זו שוגרה ב-30 במאי 2020 מכן השיגור 39A שבמרכז החלל קנדי ונחתה ב-2 באוגוסט 2020 במימי האוקיינוס האטלנטי. SpaceX Demo-2 היא משימת החלל המאוישת הראשונה ששוגרה על ידי חברה פרטית, חברת SpaceX. משימה זו היא גם המשימה המאוישת הראשונה ששוגרה לחלל מאדמת ארצות הברית מאז שנת 2011, אז שוגרה משימת STS-135, המשימה האחרונה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
צוות המשימה, מפקד החללית דאגלס (דאג) הארלי ומפקד מבצעים משותף רוברט (בוב) בנקן, שוגרו אל תחנת החלל הבינלאומית ב-30 במאי 2020 לאחר ששלושה ימים לפני כן בוטל השיגור בשל תנאי מזג האוויר. לטיסה זו קדמה משימת SpaceX Demo-1, אשר שיגרה חללית דרגון 2 לא מאוישת ובחנה את כשירותה של החללית בעת הקפת כדור הארץ ובעת עגינתה אל תחנת החלל הבינלאומית וחזרתה בשלום לכדור הארץ. טיסת החלל המבצעית הראשונה של SpaceX, משימת SpaceX Crew-1, שוגרה ב-16 בנובמבר 2020.
רקע
לאחר STS-135, המשימה האחרונה בתוכנית מעבורות החלל שהסתיימה בשנת 2011, לנאס"א לא הייתה חללית המסוגלת לשלוח בני אדם לחלל. כתוצאה מכך, נאס"א השתמשה בשירותים רוסיים על מנת לשלוח את האסטרונאוטים שלה לתחנת החלל הבינלאומית. בנקודה מסוימת נאס"א שילמה עד כ-80 מיליון דולר עבור כל אסטרונאוט בחללית הסויוז. החל משנת 2011 ועם סיומה של תוכנית מעבורות החלל, החליטה נאס"א למצוא אלטרנטיבה מסחרית תחרותית וזולה יותר ממעבורות החלל. לשם כך היא החלה את התוכנית המאוישת המסחרית במסגרתה היא פעלה יחד עם SpaceX ובואינג כדי לפתח חלליות מאוישות חדשות. עד למשימת SpaceX Demo-2, נאס"א השקיעה 3.1 מיליארד דולר בפיתוחה של החללית דרגון. מלבד SpaceX, חברת בואינג עובדת על חללית מאוישת משלה בשם סטארליינר.
משימה
מטרת המשימה הייתה לאשר סופית את כשירותה של החללית דרגון 2 לשאת בני אדם לחלל ובכך להתחיל עידן חדש שבו חברות מסחריות מספקות שירותים אלה לנאס"א ומנהלות בעצמן משימות עבורה. המשימה בחנה את יכולותיה של דרגון בכניסה למסלול סביב כדור הארץ ואת יכולת העגינה האוטונומית שלה אל תחנת החלל הבינלאומית. ב-30 במאי 2020, החללית שוגרה על גבי משגר פלקון 9 מכן השיגור 39A במרכז החלל קנדי וב-31 במאי 2020 עגנה במודול הרמוני שבתחנת החלל הבינלאומית. השלב הראשון של משגר הפלקון 9 נחת בחזרה על פלטפורמה צפה באוקיינוס האטלנטי. העגינה אל תחנת החלל הבינלאומית ועזיבתה נעשו באופן אוטונומי על ידי החללית דרגון תחת פיקוח של הצוות והתערבות ידנית במקרה הצורך. בזמן שהותם על סיפון תחנת החלל, בנקן ערך מספר הליכות חלל יחד עם האסטרונאוט האמריקאי כריסטופר קאסידי כדי לבצע פעולות תחזוקה שונות. ב-1 באוגוסט 2020 עזבה החללית את תחנת החלל וב-2 באוגוסט היא נחתה בשלום בעזרת מצנחים במפרץ מקסיקו שבאוקיינוס האטלנטי וחולצה על ידי אוניית אספקה לאסדות. דאגלס הארלי ורוברט בנקן עבדו לצידם של משלחת 63 בתחנת החלל הבינלאומית במשך כחודשיים.
בן חנן
{{פירושונים|
אישים ששם משפחתם בן-חנן:
Everlasting Love
Everlasting Love (בעברית: אהבה נצחית) הוא אלבום האוסף הראשון של הזמרת-יוצרת הגרמנייה סנדרה. אלבום האוסף יצא לאור בדצמבר 1988 בארצות הברית ובריטניה, על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. מתוך אלבום האוסף יצא הסינגל "".
עטיפת אלבום האוסף עוצבה בהשראת עטיפת אלבום הלהיטים הראשון של סנדרה,.
רקע וקידום
לאחר שהוציאה שלל להיטים מאז שנת 1984, כדוגמת "", "In the Heat of the Night" ו-"Midnight Man", הוחלט כי סנדרה תוציא אלבום להיטים, אשר יכלול בתוכו את מרבית להיטיה, תוך שהוא יכלול בתוכו גם שני שירים חדשים: "Everlasting Love", ו-"Stop for a Minute". לאחר מכן, הוציאה להיטים נוספים במסגרת אלבומה Into a Secret Land, ואלו אוגדו ביחד עם שאר להיטיה לאלבום האוסף הזה.
מתוך אלבום האוסף יצא הסינגל "", בשנת 1988 ומטרתו היה לעזור בקידום אלבום האוסף עצמו.
לילי סובייסקי
מאז 2012 פרשה מחיי המשחק, והחלה להתמקד בקריירה השנייה שלה כאמנית תחת שם נישואיה לילי קימל (Leelee Kimmel).
ביוגרפיה
סובייסקי נולדה בניו יורק, ניו יורק שבארצות הברית. אביה הוא השחקן והצייר הצרפתי-נוצרי ממוצא פולני ושוודי, ז'אן סובייסקי. אמה היא המפיקה, התסריטאית והמנהלת האישית שלה, אליזבת סובייסקי (לבית סלומון), והיא אמריקאית. סבה מצד אמה הוא יהודי ממוצא אשכנזי, וסבתה מצד אמה היא בת לאב ממוצא יהודי-אשכנזי ולאם ממוצא הולנדי עם רקע נוצרי. לה אח צעיר בשם רוברט "רובי" סובייסקי.
שמה הפרטי "ליליאן" הוא על שם סבתה מצד אביה. אחד משמותיה האמצעיים "אלסבטה" נגזר מהגרסה הפולנית לשמה של אמה, "אליזבת".
למדה בבית הספר הפרטי טרבור שבמנהטן; למדה לתואר בספרות ואמנות יפה באוניברסיטת בראון אך נשרה בטרם עת.
קריירה
ב-1998 שיחקה בסרטו של ג'יימס אייבורי "A Soldier's Daughter Never Cries" לצדם של קריס קריסטופרסון וג'סי ברדפורד.
קיבלה מועמדות לפרסי בחירת הנוער 2000 על כיכובה בסרט הנעורים "קיץ בלתי נשכח", בתור סמנת'ה "סאם" קוואנו, לצד השחקן והמועמד ג'וש הארטנט.
ב-2001 קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב על תפקידה במיני-סדרה/סרט הטלוויזיה "התקוממות", המבוסס על סיפור אמיתי בתקופת השואה, שם היא מגלמת את טוסיה אלטמן, לוחמת יהודייה במרד גטו ורשה שבפולין.
בשנת 2018 כיכבה בסרט הטלוויזיה הטורקי "Amerikali Kiz", תפקידה הראשון מזה שנים.
חיים אישיים
בינואר 2009 החלה לצאת עם מעצב האופנה האמריקאי ממוצא יהודי אדם ג'ון קימל, בנו של יזם הנדל"ן מרטין קימל ונכדו של הספורטאי והמעצב דונלד ארונוב .  הם התארסו ב-28 במאי 2009, וכשנה לאחר מכן הם נישאו. בתם, לואיזיאנה ריי, נולדה בדצמבר 2009; ובנם מרטין, נולד באוגוסט 2014. הם מתגוררים בשכונת רד הוק, ברוקלין.
מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה
ביוגרפיה
מריה אנה ויקטוריה נולדה ב-28 בנובמבר 1660 במינכן, לפרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה ולאנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה וכריסטין מארי מצרפת.
לילי סובייסקי
חיים אישיים
היא דוברת צרפתית שוטפת, שלמדה מאביה שהוא יליד צרפת.
טמבוב
טַמְבּוֹב (ברוסית: Тамбов) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז טמבוב. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2008 התגוררו בעיר כ-278,000 תושבים.
מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה
ביוגרפיה
בשנת 1668 התארסה מריה אנה ויקטוריה עם לואי, הדופן הגדול, בנו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, והתחנכה בקפידה כדי למלא את התפקיד הזה, ומלבד גרמנית, היא למדה לדבר צרפתית, איטלקית ולטינית. בשנת 1676 מתה אמה הנריצ'טה אדליידה, נסיכת סבויה שאליה הייתה מאוד קשורה, ו-1679 מת אביה פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה, ואחיה מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ירש את השלטון.
טמבוב
היסטוריה
העיר נוסדה ב-17 באפריל 1636 כהיאחזות רוסית באזור הספר שבו התגוררו בעיקר נוודי הערבה, טטרים של קרים ואחרים. בהתחלה היישוב נשא אופי צבאי ושוכן בו חיל מצב חזק שמנה כ-1,000 חיילים וביצורים חזקים. חיל המצב החזק השליט סדר באזור ואפשר התפתחות והתיישבות כפרית בסביבתו. בסוף המאה ה-17 שימשה העיר בסיס קדמי לכוחותיו של פיוטר הגדול בעת מסע אזוב.
מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה
ביוגרפיה
ב-28 בינואר 1680 נערך במינכן טקס מינויה לדופינה של צרפת, וב-7 במרץ אותה שנה נערך בשאלון-אן-שמפאן טקס הנישואים. כשהגיעה מריה אנה ויקטוריה לשטרסבורג שבצרפת פנו אליה בגרמנית, אולם היא קטעה את דבריהם ואמרה: "רבותי, אני מדברת צרפתית!". עם נישואיה הפכה מריה אנה ויקטוריה לאשה השנייה בחשיבותה בצרפת, ולאחר מות חמותה מריה תרסה, נסיכת ספרד בשנת 1683 היא הפכה לגברת הראשונה בממלכה, על אף שמצב בריאותה הקשה עליה למלא את התפקיד. מכיוון שבעלה בגד בה בקביעות עם פילגשיו, הייתה מריה אנה ויקטוריה רוב הזמן מבודדת בטירתה, שם שוחחה עם חברותיה בגרמנית. בנוסף היא יצרה קשר טוב עם אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ, אשתו של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן - דודו הצעיר של בעלה.
טמבוב
היסטוריה
במאה ה-18 הביצורים חוזקו ותוקנו, אך בהמשך הצורך הצבאי בהם נעלם עם התפשטות האימפריה הרוסית לכיוון דרום מזרח. המצב הביטחוני הרגוע איפשר לאיכרי טמבוב להשקיע זמנם בפיתוח חקלאי ובמאה ה-19 היה האזור לאחד הפוריים ברוסיה. חלק ניכר מהתוצרת היה מיועד ליצוא לחו"ל ואילו החלק האחר נמכר בירידים ססגוניים. האזור המשיך לשגשג ובראשית המאה ה-20 הוקמו בו מפעילים בהתאם להתפתחות התעשייה ברוסיה.
מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה
ביוגרפיה
ב-20 באפריל 1690 מתה מריה אנה ויקטוריה בארמון ורסאי, ובנתיחה לאחר המוות התברר שסבלה מכמה מחלות כרוניות, והם גרמו למותה בגיל כה צעיר.
טמבוב
היסטוריה
בעת מלחמת האזרחים ברוסיה עבר האזור לשליטה סובייטית וכוחותיהם דיכאו התקוממויות אחדות שפרצו בו. בעת מלחמת העולם השנייה שימש האזור לשיכון פצועים ופותחה בו תעשייה צבאית ענפה.
לאחר התמוטטות ברית המועצות העיר והמחוז כולו ניזוקו קשה מאבטלה גבוהה ומיתון כלכלי עמוק. בתחילת המאה ה-21 באזור הורגשה יציאה מהמשבר וחידוש פעילות של מפעלי התעשייה, אך מצב התעסוקה עדיין לא שב לימי הזוהר מהעבר.
גאוגרפיה ואקלים
העיר שוכנת על גדות נהר צנה, אשר מהווה חלק מאגן הניקוז של נהר אוקה במרחק של כ-480 ק"מ ממוסקבה.
האקלים הוא יבשתי טיפוסי עם חורפים קרים המגיעים בחודש ינואר, הקר ביותר בשנה, לטמפרטורה ממוצעת של מינוס 9 מעלות ובקיץ בחודש יולי, החם ביותר בשנה, לטמפרטורה ממוצעת של 20 מעלות. כמות המשקעים הממוצעת נעה בין 350 ל-700 מ"מ בשנה, כמחציתם בעונות החמות של השנה.
ערים תאומות
לטמבוב שלוש ערים תאומות:
המצור על צ'ינגדאו
המצור על צ'ינגדאו במלחמת העולם הראשונה, היה הסגר, מלווה בפעולות מלחמתיות, שהחל באוגוסט 1914. לאחר מכן החל מצור על העיר והנמל, ולבסוף החלה התקפה של יפן, עם סיוע של בריטניה, שתיהן חלק ממדינות ההסכמה, על עיר הנמל הסינית צ'ינגדאו, שהוחזקה בידי גרמניה מאז סוף המאה ה-19. ההתקפה נערכה בין 31 באוקטובר ל-7 בנובמבר 1914. בתום הקרב נפלה צ'ינגדאו בידי התוקפים.
המצור וההתקפה נוהלו באיטיות ובזהירות, "על פי הספר". היפנים נהגו במהלכם באורך רוח, תוך העזרות בעובדה שבניגוד לגרמנים, הם יכלו להצטייד כמעט כרצונם ובו בזמן הם נהנו מיתרון מספרי ומיתרון בנשק, אותם הביאו אכן לידי ביטוי. כל זאת בניגוד לאופן לחימתם במלחמת העולם השנייה.
במצור על צ'ינגדאו הפעילו היפנים לצרכים קרביים מטוסי ים שנישאו באוניה ייעודית, וכך נרשמה לראשונה בהיסטוריה התקפה אווירית מהים.
רקע
צ'ינגדאו הייתה עד לסוף המאה ה-19 כפר דייגים באזור חצי האי שאנדונג, אשר מיקומו על אי שבפתח מפרץ עמוק מים, התאים ביותר להקמת נמל. ואכן, סין החלה לבנות בו בסיס ימי, אלא שהעבודות לא צברו תנופה בשל חוסר תקציב. יפן החזיקה במקום לזמן קצר אחרי מלחמת סין–יפן הראשונה והמשיכה בבניית בסיס ימי, אלא שנאלצה לוותר עליו בלחץ המעצמות האחרות.
בסוף המאה ה-19 הצטרפה גרמניה למעצמות אחרות במרוץ לרכישת מושבות בכלל, ולקריעת נתחים מסין בפרט. כמוה נהגה גם יפן, אשר עברה תהליך מודרניזציה מהיר באופן מדהים באותה תקופה, בה רכשה לעצמה מעמד של מעצמה. כתגובה על רצח שני מיסיונרים גרמנים ב-1897, נחת כוח גרמני בצ'ינגדאו והשתלט עליה, תוך אילוץ הסינים להחכיר את המובלעת לגרמניה למשך 99 שנים (בדומה למעמדה של הונג קונג במשך רוב המאה העשרים). הגרמנים בנו במקום, שהפך לעיר, נמל ימי גדול, ששימש הן כנמל האם לצי הגרמני במזרח הרחוק ובאוקיינוס השקט, הן כאחד מן הנמלים המסחריים הגדולים בסין, שתרם באופן מכריע לשגשוג העיר והאזור. במקביל, פיתחו הגרמנים במקום מערכת תקשורת מודרנית לתקופתה, מסילת ברזל, רשת דרכים מצוינות ומכרות פחם, וכן ביצרו את המקום. כנגד התקפה מן הים הוצבו במקום ארבע סוללות תותחים, זרקורים והונחו מוקשים. במידה פחותה, המקום בוצר גם כנגד התקפה יבשתית. כך מוקמו בצ'ינגדאו שתי סוללות תותחים ועוד חמישים תותחים שלא אורגנו בסוללות.
הכנות
עם פרוץ המלחמה, תפס המושל אלפרד מאייר-וולדק את תפקידו כסיוע לצי הגרמני שבמזרח הרחוק, אם כי צי זה עזב בהקדם את הנמל. לשם כך הוא הורה לכנס בצ'ינגדאו את כל כוחות הצבא הגרמניים שבסין. מדינות ההסכמה, פעלו, כמובן, כדי למנוע זאת. בהתאם להוראת המושל, עשו דרכם לנמל כל ספינות המלחמה שהצליחו להתחמק מן הטבעת של מדינות ההסכמה: שתי ספינות תותחים ומשחתת, וכן צוותים של ספינות שנעצרו בדרכן. אזרחים גרמנים עשו דרכם אף הם לצ'ינגדאו, ומלאו תפקידים שונים כאנשי מילואים במערך הגנתה. לאלה נוספה ספינת המלחמה האוסטרו-הונגרית 'קייזרין אליזבת' (Kaiserin Elisabeth), שחלק מצוותה ומחימושה צורף למגינים.
לאחר כמה שבועות של מלחמה, כשהגיע למסקנה שלא יתוגבר יותר עקב ההסגר שהוטל על צ'ינגדאו על ידי מדינות ההסכמה, החל מאייר-וולדק להכין את צ'ינגדאו למצור. ההכנות כללו הנחת מוקשים ימיים ויבשתיים, אימון הכוחות, שמנו 3,625 חיילים, חיזוק הביצורים וכדומה. הנצורים נהנו משפע של אספקה. לעומת זאת, פרוץ המלחמה קדם להגעתה המתוכננת של תחמושת נוספת, ולכן בהמשך, סבלו הנצורים ממחסור-מה בתחמושת לקראת ימיה האחרונים של הלחימה.
פעולות איבה ראשונות
פעולות האיבה החלו ב-22 באוגוסט 1914, כאשר המשחתת הגרמנית S-90, אחת מספינות המלחמה שכונסו בצ'ינגדאו עם פרוץ פעולות האיבה, נתקלה בכוח של שלוש משחתות בריטיות. אחת מהן, המשחתת הבריטית 'קנת' (Kenneth), פנתה לרדוף אחרי S-90. למרות עליונות הספינה הבריטית בחימוש ובמהירות, הצליחה המשחתת הגרמנית לפגוע פעמיים בזו הבריטית, ואף לחמוק אל תחום הגנת סוללות החוף, שאילצו את הבריטים להסתלק.
תחילת ההסגר
היפנים הכריזו מלחמה על גרמניה ב-23 באוגוסט, לאחר שגרמניה לא נענתה לאולטימטום יפני מאמצע אוגוסט להסיג את ספינותיה ממים יפניים וסיניים וכן להעביר ליפן את הבסיס בצ'ינגדאו "למען השלום באזור". ב-27 באוגוסט החלו היפנים בהטלת הסגר ימי על צ'ינגדאו, ולצורך זה תפסו מספר איים הסמוכים לחוף כנקודות תצפית. בנוסף, החלו גם במשיית מוקשים גרמניים מן הים באזורים הסמוכים לנמל. כיוון שלא היו בטוחים לחלוטין שפלגת הסיירות הגרמנית עזבה את הנמל, וגם כיוון שהעומס שהמלחמה הטילה על צייה במקומות אחרים לא היה רב, היפנים הקצו לצורך ההסגר כוח גדול בהרבה מן הדרוש: חמש אוניות מערכה, שלוש סיירות, שמונה סיירות קלות, 24 משחתות, ארבע ספינות תותחים ו-13 ספינות טורפדו (ששימשו למשיית מוקשים). כללית, כל פעולות המלחמה היפניות היו זהירות, עם מרווחי ביטחון גדולים, ומכוונים כך שאבדותיהם יהיו קטנות ככל האפשר. שלושה ימים אחר כך פקדה סופת טייפון את האזור, השקט בדרך כלל בסתיו, והטילה לחוף את המשחתת היפנית 'שירוטאיה'. את המלאכה של השמדת המשחתת השלימה ספינת התותחים הגרמנית 'יגואר' (Jaguar), אחת מאלה שכונסו בצ'ינגדאו בתחילת המלחמה, שהגיחה לצורך כך מן הנמל, בהגנת סוללות החוף.
נחיתת היפנים
בשני בספטמבר החלו היפנים, בפיקודו של לייטננט גנרל מיצואומי קאמיו, בהנחתת כוחות בלונגקואו שבצפון חצי האי. אתר זה הועדף על אתרים קרובים יותר לנמל כדי להימנע מאפשרות של שיבוש הנחיתה על ידי הגרמנים. תחילה תפסו את המקום ארבע פלוגות רגלים ופלוגה מסייעת, מצוידת במקלעים, מתוגברת במלחים. המקום נמצא ריק מגרמנים, ובהמשך עלה על החוף כוח הנדסה שבנה במקום מזח צף ושני רציפים תוך יממה. בעזרת אלה נחת במקום רגימנט פרשים ורגימנט רגלים, אלא שסופה אדירה, שתבעה אלפי קורבנות מן התושבים המקומיים, שיבשה את המשך הנחיתה. כיוון שכך, המפקד היפני פקד על החיילים שכבר נחתו להתקדם בכוחם-הם, על אף שהסופה שיבשה גם את נחיתת האספקה, והם נאלצו להתקיים מהשטח. סין, שמחתה על חילול ריבונותה, לא עשתה דבר מעבר לכך, והשלטונות המקומיים, לנוכח האסון, אף נעזרו בסיוע שניתן על ידי היפנים. הפוגה שחלה בסופה איפשרה לבסוף את תיגבור הכוח היפני, והתגבורת עשתה דרכה אל פנים הארץ ב-7 בספטמבר. אלא שלאחר ההפוגה בסופה חלה שוב הכבדה בתנאי מזג האוויר, וזו הובילה לבסוף להחלטה שלא להמשיך להנחית כוחות נוספים באותה נקודה, ואף לנטשה כליל, כאשר אחרוני הנוחתים קבלו פקודה לחזור ולעלות על האוניות. במקום זאת, מ-18 בספטמבר נחתו היפנים במפרץ לאו שן, הקרוב יותר לצ'ינגדאו, לאחר שהמקום, שנמצא ריק, הופגז קודם מהים כסיוע לנחיתה. היפנים מיהרו לבנות במקום מזח, ותוך כמה ימים הפך המפרץ לאתר נחיתה מבוסס ומאובטח, אם כי ב-26 וב-28 בספטמבר הצליחו ספינות גרמניות להתקרב ולהפגיזו. עוד קודם לכן גילה סיור אווירי שעיקר הצי הגרמני עזב את צ'ינגדאו, וכך יכול היה הצי היפני לשחרר מן המשימה מספר ספינות קרב, שהכבדות שביניהן הפכו לעודפות לנוכח הידיעה. לעומת זאת, הצטרפו לנוחתים גדוד בריטי סדיר ושתי פלוגות מהודו, וזאת לאחר שהקמת יחידה על בסיס מתנדבים בריטים שהתגוררו במזרח הרחוק איפשרה את הפנייתם. אלה נחתו בלאו שן החל מ-24 לחודש.
בסופו של דבר נהנו היפנים מעדיפות של כ-7 ל-1 במספר החיילים. כן נהנו מיתרון מודיעיני, שחלקו נבע מכך שהאוכלוסייה הסינית המקומית נטתה לצידם יותר מאשר לצד הגרמנים, וזאת כאשר שני הצדדים העסיקו מקומיים בתפקידי עזר שונים. בנוסף, היפנים לכדו רשת ריגול סינית שהופעלה על ידי הגרמנית, והזינו אותה ב'ידיעות' כרצונם.
היתקלויות ראשונות ביבשה
ב-13 בספטמבר נתקלו לראשונה כוחות קרקעיים יפניים בגרמנים, כאשר כוח פרשים יפני חצה את גבול המובלעת הגרמנית בצ'ימו. הכוח הגרמני בצ'ימו הופתע מהופעת היפנים ונמלט לאחר התכתשות קצרה. ביום המחרת תפסו היפנים את קיאוטסצ'ואו, ובכך ניתקו את קו הרכבת של שאנדונג. במקביל, וכהסחה, הפגיזו משחתות יפניות את צ'ינגדאו מכיוון הים. לנוכח ההתפתחויות, תיגבר המפקד הגרמני את הכוחות שחסמו בהרים את דרכי הגישה היבשתיות אל עיר הנמל, וזאת בתקווה לעכב את התקדמות היפנים. ב-18 לחודש חברו כוחות הרגלים היפניים, אשר יצאו מנקודת הנחיתה הראשונה, מותשים ורעבים (שכן נשלחו לדרכם ללא אספקה, כאמור) לכוחות הפרשים שבצ'ימו, שבה נסלל במהרה מסלול תעופה. זה פעל החל מ-21 בספטמבר, ואם כי שלושת המטוסים היפניים שפעלו ממנו, לא הצליחו להשמיד את המטוס הגרמני הבודד, הרי בעצם קיומם ופעולתם הגבילו בהרבה את יכולת פעולתו.
כיבוש מוצבי החוץ
ב-19 לחודש חברו כוחות יפניים, שיצאו מנקודת הנחיתה החדשה, עם כוחות שיצאו מצ'ימו. לאחר היתקלות עם מוצב חוץ גרמני במעבר הוטונג, שחייליו נסוגו לאחר קרב ממושך, נסגרה טבעת המצור על צ'ינגדאו. יום לאחר מכן פרצו היפנים את קו ההגנה החיצוני שבהרים מסביב לצ'ינגדאו באתר מרחצאות בשם בית מקלנבורג (Mecklenburg). מכאן ואילך, היפנים התקדמו בטורים קטנים, לרוב בגודל של פלוגה, והגרמנים במוצבי החוץ, אשר חששו מניתוק, אפילו יצליחו לעצור את הטור שלפניהם, ואשר לא יכולים היו לאבד כך חיילים לנוכח מיעוט כוחם, נטשו אחת לאחת את עמדות ההגנה ההרריות החיצוניות של צ'ינגדאו והתכנסו יותר ויותר כלפי העיר. בינתיים, מחישובים פוליטיים של מעמדם בסין, ולנוכח העדר התנגדות, השתלטו היפנים על מסילת הברזל של חצי האי שאנדונג. ב-24 לחודש, כדי לשבש מעט את התקדמות היפנים, ערכו הגרמנים פשיטה בכוח של כ-130 חיילים המסתייעים בארבע מכונות ירייה, ובה כבשו עמדה יפנית ליד צ'ימו, אך לבסוף הם נהדפו, והיפנים המשיכו בהתקדמותם, תוך השתלטות על עמדות הגרמנים כמעט בלי אבדות לעצמם.
גבעת פרינץ היינריך
נקודת המפתח של מערך ההגנה הגרמני בגבעות העוטפות את צ'ינגדאו הייתה גבעת פרינץ היינריך (Prinz Heinrich). הגבעה המיתמרת מעל הגבעות הסמוכות שלטה על סביבתה וסיפקה תצפית יוצאת מן הכלל, שנוצלה לטיווח הארטילריה הגרמנית. לכאורה יכולה הייתה להחזיק מעמד גם אם היפנים יעקפו אותה, כיוון שהגישה אליה הייתה קשה ביותר, וכמעט בלתי אפשרית לנוכח מגינים נחושים. אלה מנו כשישים איש, מצוידים היטב גם לאפשרות שינותקו לזמן רב. בלילה אור ל-28 לחודש, בעיצומה של סופה קשה, יצאה פלוגה יפנית שנעזרה במחלקת הנדסה להתגברות על מכשולים בדרך, לכיבוש הגבעה. הכוח הצליח להעפיל על הגבעה למרות החשכה, הסופה וקשיי הדרך, שעליהם הצליח להתגבר כוח ההנדסה. בהמשך הכוח הגיע להסתעפות שבילים שממנה לא ידעו היפנים להיכן להמשיך. לבסוף השאירו מחלקה כדי שתמשיך בכיוון הפחות סביר, ורוב הכוח המשיך הלאה בכיוון הסביר יותר. התוקפים נתקלו באש גרמנית עליה לא הצליחו להתגבר, פעם אחר פעם, ושגרמה להם אבדות כבדות. אלא שהמחלקה שהופרשה מהכוח העיקרי התקדמה בחסות הקרב שהתחולל באותה עת והפתיעה את הגרמנים מכיוון לא צפוי. המפקד הגרמני הציע להיכנע, בתנאי שיורשה לחזור עם חייליו לצ'ינגדאו. היפנים דחו את הצעתו ושבו את 54 החיילים הגרמנים שעל הגבעה. שישה אחרים נהרגו בקרב, והיפנים איבדו 24 חיילים הרוגים. כעת נהנו היפנים מן הגבעה, עם כל יתרונותיה.
הטבעת נסגרת
במקביל, פתחו התוקפים בהפגזה כבדה על צ'ינגדאו. הספינות של מדינות המרכז, אשר התרכזו בנמל, כאמור, ניסו לסייע למגינים, אך ספגו פגיעות, ולבסוף נסוגו.
היפנים, שהשתלטו על קו ההגנה הגרמני השני, בנו בסיס ימי נוסף, קרוב יותר לצ'ינגדאו, במפרץ שצ'יקו. עד מהרה פונו מהמפרץ מוקשים, במחיר שתי שולות מוקשים שאבדו, נבנה מזח ונסללו אליו דרך ומסילת רכבת צרה. הרכבת, מונעת על ידי קטרים קטנים, אשר התקשתה לעשות דרכה במקומות תלולים, עם משקל כבד, נעזרה בכ-1,500 חיילים ובכ-10,000 פועלים סינים לתוספת כוח. בסופו של דבר הוביל קו הרכבת 150 טונות אספקה ליום ב-300 קרונות. בנוסף לרכבת, גררו פועלים סיניים כ-800 עגלות אספקה בדרך שנסללה. בעוד שאתר הנחיתה הוסיף לשמש לאספקה רגילה, שימש הבסיס החדש לצורך צבירת ארטילריית מצור ותחמושת עבורה.
ההכנות למצור כללו, בנוסף, בניית עמדות בטון לארטילריה כבדה, וכן קו חפירות במקביל לקו ההגנה הגרמני, ובמרחק קילומטר או שניים ממנו.
הגרמנים ניסו לשבש את הכנות היפנים באמצעות סוללות התותחים שברשותם, אלא שהם נעדרו תצפיות נאותות. המטוס היחיד שברשותם עמד בסכנה מתמדת ממטוסי היפנים ומאש נגד מטוסית, עד שטייסו סירב לבסוף להמריא. בלון תצפית הופל עד מהרה וכאמור, גבעת פרינץ היינריך אבדה. ולפיכך, האש שירו, כ-1,500 פגזים ליום, הייתה בלתי יעילה, יחסית.
הבריטים הצטרפו לצרים על צ'ינדאו, ולרוע מזלם סבלו פגיעות משני הצדדים. הארטילריה הגרמנית ניסתה לפגוע בהם ככל האפשר, במחשבה שבכך התותחנים עשויים להקל על מולדתם, בהיות הבריטים פוטנציאל לתגבור מדינות ההסכמה גם בחזיתות אחרות. היפנים לא הגיבו בעוצמה על ניסיונות פגיעה אלה, וזאת כדי שלא לגלות את מיקום תותחיהם. בנוסף, היפנים התקשו לעיתים להבדיל בינם לבין הגרמנים, ורק כושר צליפה ירוד מנע אבדות כבדות יותר לבריטים. לבסוף ניאותו הבריטים ללבוש מדים הדומים לאלה של היפנים. היחסים בין הבריטים ליפנים, ביבשה, אך לא בים, היו מלאי חיכוכים וחריקות גם בלא תקריות מן הסוג המתואר, הן כיוון שהבריטים התייחסו אל היפנים כאל נחותים, הן בשל שיטות שונות של לחימה וניהולה, והן עקב תקנים שונים של אוכל וסניטציה. בואן של שתי הפלוגות מהודו, בשני לאוקטובר, סיבך עוד את הבעיות.
ציי מדינות ההסכמה גיבו את המצור בהפגזות מן הים, שנענו בהפגזות של סוללות החוף הגרמניות. ניסיונות לפגוע באלה האחרונות על ידי התקרבות וירי סלקטיבי ומבוקר בשישי ובעשירי באוקטובר, נכשלו. ניסיון נוסף נכשל כאשר הגרמנים פגעו ב-14 באוקטובר באוניית המערכה הבריטית "טריומף" (Triumph) ואילצוה לסגת לצורך תיקונים.
ביום המחרת הכתה סופת טייפון בצ'ינגדאו ובסביבותיה. 25 חיילים יפנים טבעו בשיטפונות, עמדות תותחים וחפירות ניזוקו, קו הרכבת נשטף וההכנות למצור שובשו במידה ניכרת.
ב-17 בחודש, עם חשכה, הגיחה המשחתת הגרמנית S-90 והצליחה להטביע את הסיירת היפנית הקלה "טאקאצ'יהו". מ-256 אנשי צוות הסיירת שרדו רק שלושה. S-90 מצאה מקלט בנמל סיני, ולמעצמות המרכז נותרו בצ'ינגדאו רק הספינות "יגואר" ו"קייזרין אליזבט".
השלמת ההכנות להסתערות
ב-25 באוקטובר הושלמה הצבת ארטילריית המצור. לכל תותח סופקו 1,200 פגזים מתוך חישוב של 80 פגזים לתותח ליום. אמנם ההפגזה תוכננה לשבעה ימים אך נעשו הכנות למקרה של התמשכות המצור עד 15 יום. בינתיים נאסר על כל התותחים לירות כדי לא לגלות את מיקומם לגרמנים. בנוסף, הוכנו קבוצות הסתערות המצוידות ברובי רימונים ובמוטות במבוק מלאי חומר נפץ לפריצת גדרות תיל.
מצד הים, החלו היפנים והבריטים, שנעזרו בהשתפרות מזג האוויר, בהפגזה שיטתית של סוללות החוף הגרמניות ובין 29 ו-30 לחודש הן הלכו ונהרסו.
ההפגזות בטרם ההסתערות
ב-31 באוקטובר פתחו למעלה ממאה תותחי המצור לראשונה באש. לכל תותח הוקצה מטרה ראשית אחת ומטרה משנית אחת. גם הצי פתח בהפגזה עזה, שנמשכה גם בימים הבאים, ושכרסמה בביצורי החוף, עד שהאחרון שבהם הושמד ב-5 בנובמבר. האש של תותחי המצור נמשכה אף היא גם בימים הקרובים, כאשר בחסותה, לסירוגין, בלילה אחד היפנים קידמו בכמה מאות מטרים את מחפורותיהם, ובלילה שאחריו חפרו קו מקביל לזה של הגרמנים, וחוזר חלילה.
ניסיון של הבריטים, שהיו בנחיתות טופוגרפית, לחקות את התקדמות היפנים, לא צלח, והם נסוגו בסופגם 26 אבדות, כולל שמונה הרוגים. ההפגזה עברה בהדרגה גם לרציפים ולמאגרי דלק, ובהמשך כרסמה בביצורים, שהחלו להיהרס ולהינטש, ובגדרות התיל, וכן הרסה את תחנת הכוח. הגרמנים, לנוכח מצוקת מצבם, הורידו את הצוותים משתי אוניות המלחמה, כדי שיצטרפו למגינים.
ב-4 בנובמבר כבשו היפנים את תחנת השאיבה של העיר מידי הגרמנים, ולקחו 21 שבויים.
ההסתערות והכיבוש
בלילה אור ל-6 בנובמבר, כאשר ביצורי הגרמנים פוצצו, למעשה, חפרו היפנים את מחפורות ההסתערות הסופיות, במרחק של כמה מאות מטרים מן הקו הגרמני. הקו כלל חמישה מעוזים הממוספרים 1 עד 5. פלוגה יפנית שניסתה לכבוש את מעוז מס' 4, נהדפה. הגרמנים טעו לחשוב שזו ההתקפה העיקרית וביקשו תגבורת, למרות שעמדו בהצלחה אל מול ההתקפה. במעוז מס' 3 לא הצליחו תחילה היפנים, בכוח של פלוגה, להתגבר על הגרמנים. פלוגה נוספת הצטרפה למתקיפים ומעוז גרמני ראשון נפל לידי היפנים. התקפת נגד גרמנית על עמדת חוץ יפנית נהדפה. מעוז מס' 2 שנאגף, ואחר כך נעקף, נפל אף הוא לידי היפנים. כוחות יפניים שתקפו שוב את מעוז מס' 4 נתקלו בתגבורת הגרמנית שזרמה לשם בעקבות ההתקפה הקודמת עליו. היפנים הזעיקו אף הם תגבורות ולאחר כשלוש שעות המעוז נפל ובין שני המעוזים האגפיים הגרמניים, 1 ו-5, נפער חור גדול שדרכו זרמו היפנים. עמדות מפתח בעיר נכבשו, לא לפני שמפקד גרמני עם חרב שלופה ערך דו-קרב עם מפקד פלוגה יפני ששלף מצידו חרב סמוראים, אשר הוכחה כיעילה יותר. עד מהרה נכנעו הגרמנים במעוזים 1 ו-5, וכן מפקד העיר, מאייר-וולדק. ב-7 לחודש נכנסו צבאות יפניים ובריטיים לעיר.
ב-10 לחודש, לאחר תום הקרב, אבדה ממוקשים ספינת טורפדו יפנית.
תוצאות הקרב
הגרמנים סבלו 463 אבדות, מהם 199 הרוגים וכן כ-3,600 שבויים. לצבא יפן היו כ-1,900 אבדות, מהם 415 הרוגים. הצי היפני איבד כאמור סיירת קלה, משחתת, ספינת טורפדו ושתי שולות מוקשים. כן איבד הצי כ-400 איש, מהם כ-300 הרוגים. לצבא הבריטי היו 74 אבדות, מהן 13 הרוגים. לצי הבריטי היו תשע אבדות, מהן שלושה הרוגים.
היפנים העבירו לאחר הקרב את צ'ינגדאו לסינים, אך שמרו בידיהם את מסילת הרכבת של שאנדונג. חיל המצב של אותה מסילה שימש תשתית למעורבות גוברת והולכת של היפנים בענייני סין בין שתי מלחמות העולם.
שבתאי בן-אהרון
שבתאי בן-אהרון (1 ביולי 1933 – 5 ביוני 1967) היה טייס בחיל האוויר הישראלי שנשבה ונרצח בלינץ' שביצעו בו חיילים ירדנים ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה
שבתי בן אהרון (סמוקובליסקי) נולד ב-1 ביולי 1933 בעיר קיוסטנדיל שבבולגריה. הוא למד בבית הספר אורט. בשנת 1948 עלה לישראל. התגייס לצה"ל במאי 1951, התנדב לקורס טיס והוכשר כטייס קרב. לאחר שחרורו נקלט בחברת אל על ושימש כקברניט מטוסי סילון. השתתף במבצע קדש כטייס קרב. ב-5 ביוני 1967, יומה הראשון של מלחמת ששת הימים, ביצע גיחת תקיפה במטוס פוגה מגיסטר שבמהלכה נפגע מטוסו באש מן הקרקע באזור מעלה אדומים. לאחר הפגיעה הצליח לקפוץ ממטוסו ולפרוש את מצנחו (במטוס הפוגה לא מותקן כיסא מפלט), ובכך היה לטייס היחיד שהצליח לצנוח ממטוס פוגה פגוע במלחמת ששת הימים.
בהגיעו אל הקרקע נתפס על ידי חיילים ירדניים שביצעו בו לינץ', רגמו אותו באבנים ושרפו אותו למוות.
בן-אהרון הותיר אחריו אישה ושתי בנות.
חורשה ניטעה לזכרו ביער בן שמן בשנת 1968.
לאחר מותו
גורלו של בן אהרון לא נודע בישראל והוא נחשב לנעדר. לאחר תום המלחמה ובסמוך למועד חילופי השבויים עם ירדן, נודע למפקד טייסת 119, רן פקר שמפקד פלוגה ירדני שבוי העיד בחקירתו שפלוגתו רצחה טייס ישראלי באזור מעלה אדומים. פקר, שחשד שהמדובר בטייס הנעדר בן-אהרון, מיהר לתחקר בעצמו את השבוי באזור נפילת מטוס הפוגה. השבוי הירדני הוביל את פקר אל שרידי גופתו של בן-אהרון.
מאוחר יותר נטען שפקר הרג את השבוי הירדני באקדחו. לגרסתו של פקר השבוי ניסה לברוח, והוא ירה לכיוונו אך לא פגע. חקירות אחדות שנערכו באשר לנסיבות האירוע אימצו את גרסתו של פקר, אך לימים המליץ הפרקליט הצבאי הראשי לרמטכ"ל לשקול את קידומו של פקר. בעקבות זאת פרש פקר מצה"ל, בדרגת תא"ל.
צ'וואה הראשון
צ'ואה נבקה הראשון (בלוגנדה Chwa I Nabakka) היה הקבקה (מלך) השני של ממלכת בוגנדה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-14 אחרי קינטו קאטו.
צ'ואה היה בנם של קינטו קאטו, הקבקה הראשון של בוגנדה ושל נמבי ננטוטטולולו בת שבט נגיה. הוא עלה לשלטון עם מות אביו והקים את בירת הממלכה בביגו. צ'ואה נישא לשתי נשים - נאבקיאלה נאקו מנצר פומבה ונקיוולה מנצר נגונגה ממנה נולד בנו אומולנגירה קלימרה.
קלמירה הונס ממלכת בוגנדה לממלכת בוניורו על ידי אביו, שם מצא מפלט אצל דודו, אמוקמה וויניי מבוניורו. קלמירה ניהל רומן עם אחת מנשות דודו. בנו מאותה אישה נקרא קימרה והיה למלכה השלישי של בוגנדה.
כהונתו של צ'ואה הייתה רצופה מאבקים פנימיים בין השושלות השונות בממלכה. לבסוף הוא ויתר על כס המלכות ועבר למגונגה. תאריך מותו ומקום קבורתו אינם ידועים. עם ירידתו מהכס עברה הממלכה תקופה של אינטררגנום שבה נאבקו מספר יורשים על השלטון. תקופה זו תמה בשנת 1374 עם עלייתו לשלטון של קבקה קימרה.
אסנת שירן
אסנת שירן (נולדה ב-10 בינואר 1941) היא היסטוריונית, מחנכת וחוקרת ישראלית שהתמחתה בחקר תקופת המערכה לעצמאות וההתיישבות הביטחונית. במהלך פעילותה היא כתבה וערכה ספרים על תולדות כוח המגן העברי, ובמשך שנים רבות היא עוסקת בייזום פרסומים מחקריים בנושאים אלה.
תולדות חיים
אסנת (קלימן) שירן נולדה בי"א בטבת תש"א, בקיבוץ עין-גב, לשולמית לבית זילבר ויוסף קלימן. בפרוץ מלחמת העצמאות פונתה עם ילדי הקיבוץ, השוכן בחוף המזרחי של הכנרת, לחיפה. בקרב שניהלו חברי עין-גב להדיפת הכוחות הפולשים מצבא סוריה בימים 10–11 ביוני 1948 נפל אביה בהגנה על קיבוצו. בשנת 1954 נישאה אמה ליצחק טוכמן, אלמן המלחמה. בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד עברה המשפחה בפסח 1954 לקיבוץ גבעת-ברנר, שבו השלימה אסנת שירן את חוק לימודיה. בסיום לימודיה בבית הספר יצאה עם בני כיתתה לשנת שירות לפני הגיוס לצה"ל בקיבוץ הצעיר בית-גוברין. בשירותה בצה"ל שימשה מפקדת כיתה ולאחר מכן מפקדת מחלקה בבה"ד 12, בסיס ההדרכה של הח"ן (חיל הנשים).
לאחר שירותה הצבאי נישאה לניסן שירן והזוג הקים את הבית המשפחתי בגבעת-ברנר, שם נולדו שלושת בניהם – יוס, עמוס ושאול שירן. לאחר שנת לימוד אחת במדרשת "אורנים" (1965) המשיכה את לימודיה לתואר "בוגר" בהיסטוריה כללית, תנ"ך, ותעודת הוראה באוניברסיטת תל אביב, וסיימה בשנת 1971 בהצטיינות. בה בעת היא לימדה עד שנת 1977 בחטיבה העליונה בבית הספר המקומי בגבעת-ברנר ואחר כך בבית הספר האזורי "ברנר".
בשנת 1977 עברה משפחת שירן למדרשת שדה-בוקר, ובשלוש שנותיה במקום עבדה אסנת שירן במכון למורשת בן-גוריון ולימדה בבית הספר לחינוך סביבתי. בשנת 1980 השתקעה המשפחה ברמות-השבים בשרון. שנתיים לימדה בבית הספר ע"ש כצנלסון בכפר-סבא והחלה לימודים לתואר "מוסמך" בהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, שהסתיימו ב-1992. בשנת 1983 התחילה את עבודתה במרכז לחקר כוח המגן באפעל. במהלך עבודתה הייתה אסנת שירן שותפה לכתיבת חומרי למידה, למחקר היסטורי, לעריכת פרסומים מחקריים במדיה הדיגיטלית ובמִרשתת, להנחיית חוקרים, לעריכת כתב העת "עלי זית וחרב", ולפעילות בצוות ההיגוי האקדמי ובצוות הדידקטי. בשנת 2012 הייתה שותפה ליוזמת חידוש הארכיון של רמות השבים, נוסף על פעילותה במרכז גלילי לחקר כוח המגן.
גלנדז'יק
גלנדז'יק (ברוסית: Геленджик) היא עיר לחופו של הים השחור, בדרום-מערבו של חבל קרסנודאר ברוסיה.
גלנדז'יק היא עיר נופש גדולה על חוף הים השחור של הקווקז. מאז 23 במרץ 2001 גלנדז'יק הוא אתר בריאות בעל חשיבות פדרלית.
רצועת החוף של אתר הנופש גלנדז'יק כוללת 114 אזורי חוף עם חלוקי נחל, אורכם הכולל של החופים הוא 20,423 מ'. במרכז מפרץ ג'לנדז'יק, הוקם חוף חולי מלאכותי באורך של 1000 מ' ושטח של 5.5 דונם.
העיר ממוקמת 25 קילומטרים דרום-מזרחית מנובורוסייסק, 180 ק"מ דרומית-מערבית מקרסנודאר ו-250 ק"מ צפונית-מערבית מסוצ'י (בכביש).
באנפילד (כדורגל)
קלוב אתלטיקו באנפילד (בספרדית: Club Atlético Banfield) הוא מועדון ספורט ארגנטינאי מהעיר באנפילד שבפרובינציית בואנוס איירס. עיקר פעילותו של המועדון היא כדורגל. נכון ל-2014 באנפילד משחקת בליגת העל הארגנטינאית. המועדון עוסק גם בסוגי ספורט אחרים כגון הוקי שדה, התעמלות, אמנות לחימה, גלגיליות, כדורעף וטניס.
המועדון נוסד ב-21 בינואר 1896 על ידי תושבים מקומיים ממוצא בריטי (הרוב אנגלי, ומיעוט של אירים וסקוטים). קבוצת הכדורגל הבכירה של המועדון זכתה באליפות היחידה בתולדותיה באפרטורה 2009, וסיימה פעמיים במקום השני, בשנים 1951 ו-2005. הקבוצה השתתפה כמה פעמים בגביע הליברטדורס ובגביע סודאמריקנה, אך לא הגיעה להישגים משמעותיים.
היריבה המרכזית של באנפילד היא לנוס, והמפגש ביניהן מכונה "אל קלאסיקו דל סור", הקלאסיקו של הדרום (דרום בואנוס איירס רבתי).
ביוני 2012, באנפילד ירדה לליגת המשנה הארגנטינאית. בסוף 2013/14, באנפילד העפילה חזרה לליגת העל.
ניקולאי קרסטינסקי
ניקולאי ניקולאייביץ' קרסטינסקי (ברוסית: Никола́й Крести́нский; 13 באוקטובר 1883 – 15 במרץ 1938) היה מהפכן ופוליטיקאי רוסי ששימש בין תפקידיו כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות וכשר האוצר הרוסי.
ראשית חייו
קרסטינסקי נולד במוהילב שבמזרח בלארוס למשפחה אוקראינית. הוא התחנך בגימנסיה של וילנה ולמד משפטים באוניברסיטת סנט פטרסבורג. אחרי שסיים את לימודיו ב-1907 עבד במשך 10 שנים כעורך דין וכעוזר לעורך דין.
עלייתו לצמרת
ב-1903, אחרי שנכנס לאוניברסיטה, הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, וב-1905 החל לתמוך בבולשביקים בהנהגת ולדימיר לנין. הוא נעצר פעמיים, בווילנה ובסנט פטרסבורג ב-1904 וב-1905 בהתאמה אך שוחרר בהמתנה למשפט. במהלך מהפכת 1905 נעצר שוב פעמיים ושוחרר בחנינה, ובסך הכל נעצר 9 פעמים. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא גורש לאזור הרי אורל.
אחרי מהפכת פברואר והדחת הצאר הרוסי מונה קרסטינסקי ליושב ראש ועדת האורל ויקטרינבורג מטעם הבולשביקים, וביולי 1917 נבחר לוועידה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית. אחרי מהפכת אוקטובר עבר לסנט פטרסבורג כסגו מנהל הבנק הממשלתי, ומאוגוסט 1918 עד 1921 שימש כקומיסר הפיננסים.
בינואר 1918 היה לאחד משני צירי הוועידה המרכזית שהתנגדו לחוזה ברסט-ליטובסק שנועד להוציא את רוסיה מהמלחמה. הוא תבע לצאת למלחמה נגד גרמניה, אך במרץ אותה שנה משך את התנגדותו כדי למנוע פיצול שיפגע בלנין.
במרץ 1921, לאחר פטירתו של יעקב סברדלוב, קודם במפתיע ליושב ראש הוועד המרכזי, ונבחר לאחד מחמשת חברי הפוליטביורו.
נפילתו
כאחראי על המינויים במפלגה, פעל באופן פייסני כלפי המתנגדים לו ועל כך הותקף מצד גיאורגי ז'ינובייב שנתמך על ידי סטלין והיה ממייסדי הזרם הסטליניסטי. במקביל, תמך בלאון טרוצקי במחלוקת על האיגודים המקצועיים והתעמת עם לנין. בסוף הקונגרס העשירי של המפלגה הודח מתפקידו והוחלף על ידי ויאצ'סלב מולוטוב (ושנה אחר כך על ידי סטלין עצמו) והודח מהפוליטביורו והוועד המרכזי.
במהלך המאבק על הירושה שאחרי מות לנין, תמך בטרוצקי ובאופוזיציה השמאלית. הוא שהה שעות בדיונים עם טרוצקי כשזה ביקר בחשאי בברלין למשך שישה שבועות באפריל–מאי 1926. קרסטינסקי כינה את סטלין "איש רע עם עיניים צהובות".
ב-27 בנובמבר 1927 כתב לטרוצקי שאינו מסכים עוד עם פעולות האופוזיציה. באפריל 1918 התכחש בפומבי לאופוזיציה וטען שמעולם לא היה חבר פעיל בה, ובכך היה לאחד מראשוני הטרוצקיסטים שקיבלו את מרותו של סטלין.
קריירה דיפלומטית
קרסטינסקי שימש כשגריר לגרמניה בין 1921–1930, ובתפקידו קיים מגעים להסכם סחר עם הונגריה שנחתם ב-1925 וכן הסכם ברלין עם גרמניה. ב-1930 הוחזר למוסקבה ומונה למשנה לקומיסר ליחסי חוץ במקום מקסים ליטבינוב שמונה לקומיסר.
משפט ומוות
במרץ 1937, בתחילת הטיהורים הגדולים מונה לסגן הקומיסר למשפט. במאי אותה שנה נעצר. במעצר הוכה עד אובדן הכרה, ולפי רופא שעבד בכלא בו הוחזק לא היה אזור בגבו שלא היה חבול. אחרי שאולץ להתוודות, הועלה למשפט כחלק מהמשפט השלישי של משפטי מוסקבה. בזמן שיתר הנאשמים הודו באשמה, קרסטינסקי אמר לשופט כי:
עם זאת, למחרת חזר בו מהאשמה:
חרטה מהירה כזו על הגרסה שמסר יום קודם הייתה נדירה במשפטי הראווה, והתעוררו השערות שהאדם שהוחזר אינו קרסטינסקי כי אם כפיל או שהוא הופנט. הוא המשיך ו'הודה' בכך שהוא סוכן גרמני ובכך שפגש את טרוצקי במראנו שבאיטליה באוקטובר 1933, כדי לקבל הנחיות בנוגע לפעולת חבלה. אולם טרוצקי היה תחת מעקב מתמיד של שירותי המודיעין הסובייטים, ובדיקה של רישומיהם בשנות ה-50 לא העלתה כל הוכחה לקיום מפגש כזה. טרוצקי עצמו אמר שמעולם לא היה במראנו ושלא שוחח עם קרסטינסקי מאז 1927.
קרסטינסקי נידון למוות והוצא להורג ב-15 במרץ 1938.
ניקוי מאשמה
במהלך הדה-סטליניזציה שהוביל חרושצ'וב פרסם העיתון איזבסטיה ב-27 באוקטובר 1963 מאמר ששיבח את קרסטינסקי על היותו "דיפלומט מהאסכולה הלניניסטית". בתקופת הפרסטרויקה של גורבצ'וב, נוקה מכלל אשמה.
דמותו
ג'וזף דייוויס ששימש כשגריר ארצות הברית למוסקבה תיאר את קרסטינסקי בזכרונותיו כ"איש קטן קצר רואי עם פנים דוחות למדי", אך תיאורו הושפע כנראה מההודאה של קרסטינסקי בבית המשפט. ויקטור סרג', שהכיר את קרסטינסקי בשנות ה-20 כתב כי "הוא היה איש עם אינטליגנציה מדהימה, דיסקרטיות ואומץ... הוא היה קצר רואי להדהים, כך שעיניו הממולחות הוסתרו מאחורי עדשות בעובי רבע סנטימטר, ונראו כבעלות הבעה ביישנית... הוא נראה כמלומד. למעשה, הוא היה טכנאי מעשי גדול של הסוציאליזם".
משפחה
אשתו היהודייה של ניקולאי, ורה, נעצרה בפברואר 1938 בהיותה "אשתו של בוגד", ונשפטה ל-10 שנות מאסר. בתו, נטליה בת ה-19 הוגלתה לקרסנויארסק לשלוש שנים. היא זוכתה ב-1956.
פרנץ סקרבינה
פרנץ סקרבינה (בגרמנית: Franz Skarbina; 24 בפברואר 1849 – 18 במאי 1910) היה צייר אימפרסיוניסטי גרמני, שרטט, תחריטאי ומאייר.
ביוגרפיה
נולד בברלין, היה בנו של צורף מזאגרב. בין השנים 1865 עד 1869 למד באקדמיה הפרוסית לאמנויות. לאחר סיום הלימודים בילה שנתיים כחונך לבנותיו של הרוזן פרידריך פון פרפונכר-סדלניצקי, במהלך התקופה נסע לדרזדן, וינה, ונציה, מינכן, נירנברג. בשנת 1877 הוא חסך את הכסף לנסיעה לימודית בת שנה בהולנד, בלגיה וצרפת, שם הוא נחשף להשפעת האימפרסיוניזם.
הוא הפך לעוזר הוראה באקדמיה הפרוסית בשנת 1878, ובשנת 1881 לימד רישום אנטומי במוזיאון קונברגברבמן בברלין. בשנה שלאחר מכן שב לפריז והציג בסלון. משנת 1885 עד 1886 הוא שוב חזר לפריז, עם נסיעות לצפון צרפת, בלגיה והולנד. זו נחשבת לאחת התקופות היצרניות ביותר שלו.
בשנת 1888 הוא מונה לפרופסור באקדמיה הפרוסית, ובשנת 1892 הפך לפרופסור מן המניין שם. אולם שנה לאחר מכן הוא התפטר מתפקיד ההוראה בשל חילוקי דעות עם מנהל האקדמיה, אנטון פון ורנר. הבעיה נבעה מהשתתפותו ב"קבוצת האחד עשר", אגודת אמנים המוקדשת לקידום תערוכות משלהם של מה שנחשב אז לאמנות "רדיקלית", החורגת מהשפעת האקדמיה. המהלך הזה הביא בסופו של דבר (בשנת 1898) להקמת הזציסון הברלינאי, אשר סקרבינה היה אחד ממקימיו יחד עם מקס ליברמן, וולטר לייסטיקוב.
בשנת 1895 הוא הפך לחבר מועצת הפיקוח במגזין Pan. בשנת 1898 שימש כאחד השופטים בתחרות שערך לודוויג סטולוורק לבחירת האמנים לסדרה פרסום חדשה בתחום המסחרי.
הוא נפטר בביתו בברלין, ב־18 במאי 1910, ממחלת כליה חריפה, ונקבר בבית העלמין העתיק בסנט יאקובקירשה.
כל הפריטים בעיזבונו נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה.
ראג-אנ'-בון מאן
רורי צ'ארלס גרהאם (באנגלית: Rory Charles Graham; נולד ב-29 בינואר 1985; ידוע בשם הבמה שלו: ראג-אנ'-בון מאן) הוא זמר-יוצר בריטי, הידוע בשל קולו הבריטוני העמוק. הסינגל הלוהט הראשון שלו "Human", יצא בשנת 2016, ואלבומו הראשון תחת אותו השם יצא בפברואר 2017. בטקס הענקת פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2017, זכה בפרס בחירת המבקרים, תחת קטגוריית "פריצת השנה הבריטית".
ראשית חייו (1985—2006)
רורי צ'ארלס גרהאם נולד ב-29 בינואר 1985 באוקפילד, אשר במחוז מרכז סאסק. הוא למד באקדמיית קינג'ס רינגמר ברינגמר, משם הועף ונרשם ללמוד בקולג' אוקפילד בכפר מולדתו. בגיל 5 בהשראת תוכנית הטלוויזיה הקומית Steptoe and Son החל לעשות ראפ עם דראם נ' בייס. בהיותו בבית הספר, נמנה עם קבוצת נוער אשר נתמכו על ידי קרן הצדקה The Prince's Trust, שיזמה פרויקט קהילתי שעסק בציור ובגינון בקרובורו.
כשעבר לברייטון, חברו Gi3mo הקים קבוצת ראפ בשם Rum Committee והזמין אותו להצטרף אליהם. הוא החל להופיע ב-Slip-jam B, שם פגש רורי אנשים שעזרו לו עם הקריירה שלו. במהלך השנים הבאות תמכו חברי הקבוצה באמני ההיפ הופ פרעה מונץ' ו-KRS-One במועדון הלילה Concorde 2 בברייטון, ובשנת 2012 הוציאו אלבום משלהם בשם Boozetown דרך חברת הממשק בנדקמפ ועוד חנויות מקוונות. שבועות ספורים טרם הוצאת אלבום הבכורה של Rum Committee, נתבקש רורי לתמוך בג'ואן ארמטריידינג במרכז האירועים "ברייטון דום". ללא כל שחרור תקליטור במסגרת עצמית בעבר תחת שמו, הוא עבד עם מפיקי Rum Committee - שרלוק בונס ו-Gi3mo כדי ליצור ולהוציא את האלבום הרשמי הראשון שלו Bluestown, בו אירח רורי באחד משיריו את אמן ההיפ הופ Ceezlin. את הקריירה המוזיקלית שלו החל רורי במועדוני נוער מקומיים באזור אוקפילד כשהופיע שם, ועדיין ממשיך להופיע באזור.
2011—2015
בשנת 2011 החל גרהאם לעבוד עם חברת תקליטי ההיפ הופ הבריטית High Focus, איתם הוציא מספר תקליטים, חלקן בשיתוף פעולה עם אמנים כמו מפיק ההיפ הופ ליף דוג, תחת הכותרת (Dog 'n Bone EP (2013, ומפיק ההיפ הופ Dirty Dike, תחת הכותרת (Put That Soul on Me (2014. זמן מה לאחר מכן החל גרהאם בשיתוף פעולה עם המפיק המוזיקלי מרק קרו, אשר באותו זמן עבד על אלבום הבכורה של להקת באסטיל, Bad Blood. ב-2013 חתם גרהאם על הסכם פרסום עם וורנר שאפל.
ב-2014 בשיתוף פעולה עם מרק קרו, הוציא גרהאם את המיני-אלבום Wolves דרך חברת התקליטורים Best Laid Plans, אשר כלל 9 רצועות, ובו אירח מספר אמנים, בכללם וינס סטייפלס, Stig of the Dump וקייט טמפסט. יחד עם להקת סקאנק אנאנסי התארח גרהאם במיקסטייפ ה-3 של להקת באסטיל – VS. בשיר "Remains". המיני-אלבום שלו Disfigured שיצא ב-2015, הופק אף הוא על ידי חברת התקליטים Best Laid Plans. הרצועה הראשונה במיני-אלבום - "Bitter End", הושמע בתחנת הרדיו הדיגיטלית BBC Radio 1Xtra, והגיע לרשימת ההשמעה "In New Music We Trust (במוזיקה חדשה אנו בוטחים)" בתחנת הרדיו BBC Radio 1.
2016—עד היום
הלהיט הראשון של גרהאם "Human", יצא ביולי 2016 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. השיר דורג במקום ראשון במצעדי פזמונים באוסטריה, בבלגיה, בגרמניה ובשווייץ, והוענק לו התואר אלבום זהב באוסטריה, באיטליה, בגרמניה, בהולנד, בשוודיה ובשווייץ. השיר "Human" הושמע גם כן בתור שיר הנושא בסרט של שירות פריים וידאו Oasis, בטריילר הרשמי של משחק הווידאו Mass Effect: Andromeda, בטריילר של הסרט כשגיבורים חוזרים (2017), בסדרת הטלוויזיה הבלתי אנושיים, בפתיח העונה ה-2 של הסדרה אדמת הפקר ועוד.
אלבום הבכורה של גרהאם, נקרא נקרא גם הוא "Human" ויצא ב-10 בפברואר 2017. האלבום נפתח עם השיר "Human", כולל בו את הסינגל "Skin" וכולל רצועות שהופקו על ידי מרק קרו, Two Inch Punch וג'וני קאפר. האלבום זכה באלבום השנה הבריטי לשנת 2017 מטעם תחנת הרדיו של ה-BBC וגרהאם נבחר למועמד "אמן השנה". מאוחר יותר בשנת 2017 שיתף גרהאם פעולה עם הלהקה הווירטואלית גורילז, והופיע בשיר "The Apprentice" במהדורת הדלוקס של אלבומם ה-5 "Humanz".
דון טפסקוט
דון טפסקוט (Don Tapscott) (נולד ב-1 ביוני 1947) הוא סופר ויועץ קנדי, מהוגי הדעות החשובים בעולם לעידן הניו מדיה. הוא מרצה בכיר לניהול באוניברסיטת טורונטו וחבר בפורום הכלכלי העולמי.
ראג-אנ'-בון מאן
2016—עד היום
גרהאם גם ביצע וכתב חלק מהשיר "Broken People" מסרט הנטפליקס של ויל סמית' משנת 2017 - "Bright".
דון טפסקוט
לטפסקוט תואר ראשון בפסיכולוגיה ובסטטיסטיקה ותואר שני בחינוך עם התמחות בשיטות מחקר. הוא נושא בשלושה תוארי דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטאות קנדיות. בשנת 1977, עם השלמת התואר בחינוך, התמודד על ראשות עיריית אדמונטון. הוא חבר בלהקת "גברים בחליפות", המופיעה באירועי התרמה בלבד.
ראג-אנ'-בון מאן
2016—עד היום
ב-16 במאי 2018 אמור היה להופיע בישראל, אך ביטל את הופעתו מבלי להסביר מדוע.
דון טפסקוט
טפסקוט חיבר (לבדו או בשיתוף עם מחברים אחרים) 14 ספרים בנושא יישום טכנולוגיות בעסקים ובחברה. הספר שכתב בשנת 2006, בשיתוף אנטוני ויליאמס, "ויקינומיקס: איך השיתוף ישנה הכל" היה לרב-מכר בינלאומי ותורגם ל-20 שפות. ספרו "לגדול בעידן דיגיטלי" תורגם ל-25 שפות.
ראג-אנ'-בון מאן
2016—עד היום
ב-11 בינואר 2019, הוא הוציא, בשיתוף עם קלווין האריס, את הסינגל "Giant".
דון טפסקוט
בשנת 2013 הוא מונה לנשיא אוניברסיטה של אוניברסיטת טורונטו במקום תום ג'קסון.
ראג-אנ'-בון מאן
2016—עד היום
באפריל 2021 הוציא סינגל בשם "Anywhere Away from Here" יחד עם הזמרת פינק.
דון טפסקוט
טפסקוט מתגורר בטורונטו.
ראג-אנ'-בון מאן
חיים אישיים
בספטמבר 2017 לגרהאם ולבת זוגו, בת' רואוי, נולד בנם הבכור.
בבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת 2017 גרהאם הביע תמיכה במנהיג מפלגת הלייבור, ג'רמי קורבין. בריאיון לערוץ 4 הבריטי, אמר שהוא רואה בקורבין והוסיף כי הוא יכול.
גרהאם הוא פטרון של קרן הצדקה AudioActive. בהצהרה רשמית למען קרן הצדקה אמר גרהאם כי:.
דייוויד קופרפילד (קוסם)
דייוויד קופרפילד (באנגלית: David Copperfield; נולד כדייוויד סת' קוטקין ב-16 בספטמבר 1956) הוא קוסם אמריקאי-יהודי, הנחשב לאחד המצליחים בעולם. הוא מוכר בעיקר בשל השילוב בין מופעי אשליות לצד סיפורים בהופעותיו. האשליות המפורסמות ביותר של קופרפילד כוללות את העלמת פסל החירות (1983), ריחוף באוויר מעל הגרנד קניון (1984) ומעבר דרך החומה הסינית - מעברה האחד לעברה השני (1986). קסמים נוספים של קופרפילד היו יצירת קשר עם חייזרים, העלמת מטוס סילון פרטי (1981), בריחה מאלקטרז (1987), בריחה מגורד שחקים אשר מפוצץ באופן מבוקר (1989), העלמת קרון של רכבת האוריינט אקספרס במשקל 70 טון (1991), וריחוף מעל קהל חי (1992).
קופרפילד הצליח להשיג לאורך הקריירה 11 שיאי גינס. הוא זכה ב-21 פרסי אמי על תוכניות הטלוויזיה בהן הופיע. כן זכה לקבל כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.