cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודה סילמן
ביוגרפיה
בתקופת מגפת הקורונה נפגש עם בכירי משרד הבריאות, ונחשב לסמכות הלכתית בפסקי הלכה שונים שהנפיק כמו: פתיחת מערכת החינוך החרדית , קבלת חיסונים , התכנסויות לצורכי תפילה ולימוד , תשלומים על הפסדים בעקבות בידוד והסגרים ועוד.
עם פרסום החשדות לפגיעה מינית על ידי הסופר חיים ולדר, הורה הרב סילמן, יחד עם חברו לבית הדין - הרב שריאל רוזנברג, לאחר התייעצות עם הרב דב לנדו, שלא לקרוא בספריו עד לבירור עניינו.
חיים אישיים
אחיו היה פרופסור יוחנן דוד סילמן.
חיבוריו
הספרים נערכו על-ידי בנו הרב מרדכי וחתנו הרב שלמה ליפשיץ.
בקעת הבטיחה
היסטוריה
בתקופת בית ראשון שכנה בבקעת הבטיחה העיר "צר" המזוהה היום עם תל בית צידה, בירת ממלכת גשור, שבה נבנו ארמון, חומה איתנה ובניינים מרשימים. גשור קיימה קשרים הדוקים עם המלך דוד, שנשא לאשה את מעכה, בת תלמי מלך גשור, אם בנו אבשלום.
בתקופה הרומית עברו שלוש דרכים ברמת הגולן. המרשימה בהן, "איסטרטא דציידן" המוזכרת בתלמוד הירושלמי (מסכת עבודה זרה, פרק ה הלכה ה), הייתה דרך סלולה שהובילה מכפר נחום לכיוון הבשן ועברה בבקעת הבטיחה. לאורך הדרך נמצאו שרידים של אבני מיל ומגדלי שמירה רומיים.
רבים מחכמי המשנה והתלמוד מזוהים עם בקעת הבטיחה, באמצעות התוספת "איש ציידן" לשמם. כך: "אבא גוריון איש ציידן" (ירושלמי קידושין דף מז, ב פרק ד הלכה יא), "אבא יודן איש ציידן" (בבלי יבמות דף קכב ע"א). במקום אף התגלה בית כנסת עתיק מתקופה זו.
ההתיישבות
לעומת בקעת גינוסר (המערבית) לא התקיימה כמעט התיישבות יהודית בעת החדשה בבקעת הבטיחה (המזרחית), אך מתחילת המאה ה-20 נעשו ניסיונות רבים לרכוש את קרקעות הבטיחה הפוריות על מנת ליישב בהן יהודים. האדמות במקום נקראו "בית הבק" על שם 'עבד א-רחמן באשה אליוסף', בעל המקום, שנודע בכינויו הבק.
המומחה הגדול בנושא גבולות ארץ ישראל באותה התקופה, אהרן אהרנסון, הוא שכתב את הפרק על גבולות ארץ ישראל בתזכירי ההסתדרות הציונית לוועידת השלום בסיום מלחמת העולם הראשונה. אהרנסון שם דגש על כך שארץ ישראל היא ארץ שחונה, שתהיה חייבת להתבסס על מקורות המים הגדולים בצפון, ולכן לדעתו הדרישה לכלול את החרמון, הירמוך, ונחלי הגולן הזורמים לכנרת בתחומי הבית הלאומי היהודי היא מחויבת המציאות.
מאביב 1930 ניהל מנהל חברת "הכשרת היישוב", יהושע חנקין, משא ומתן עם שלושת בני עבדול רחמאן על רכישת אדמותיהם בגולן ובבטיחה. הוא הקדיש את כל מרצו להשגת האדמה, והדגיש כי אדמות בני עבדול רחמאן אינן רחוקות מקרקעות הברון בחורן, וכי רכישתן תאפשר יצירת גוש התיישבות יהודי רציף.
ב-7 ביוני 1933 כתב אליהו אילת למשה שרת, שבאותה שנה מונה לראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, על אפשרות לרכישת קרקעות בגולן ממשפחה מכובדת מדמשק, המעוניינת למכור לתנועה הציונית שטח אדמה של 450,000 דונם הנמצא מהצד המזרחי בכנרת, ובחלקו גם בגולן. 170,000 דונם נמצאו על יד הכנרת, בגבול עם ארץ ישראל, על יד חמת גדר. בתחילה התלהב שרת מהרעיון, אך כשהובהרו לו התנגדויותיהם של שלטונות המנדט הצרפתי בסוריה, גורמים סורים לאומיים ושל הנציב העליון, חזר בו מהתלהבותו.
ב-16 במרץ 1934 נחתם בתל אביב חוזה התקשרות בין חנקין לבין נציגי אחד עשר יורשי הבק, על רכישת אדמות בבטיחה ובגולן. מדובר על שטח עצום של כ-300 אלף דונם, שעשוי היה לתת ליישוב היהודי שליטה מלאה על הכנרת מכל עבריה. זו הייתה אמורה להיות פריצת דרך חשובה לקראת מימוש התיישבות בשטחי הגולן, החורן והבטיחה.
כדי לעקוף את האיסור הצרפתי וההתנגדות הסורית, החליט חנקין לשוות למפעל אופי כלכלי: לא תהיה זאת רכישת קרקעות, אלא הקמת מפעל פיתוח כלכלי, שחלק ממניותיו יהיו בידי סורים. ב-24 במאי 1935 הוקמה החברה, שנקראה "החברה לפיתוח הגולן ובטיחה". מיד לאחר מכן החלו הקשיים: יורשי הבעלים לא הצליחו לפנות את האריסים מהאדמות ולהשיג את הרישיון הדרוש להעברת הקרקע, והעיתונות הערבית גילתה כי הציונים עומדים מאחורי החברה החדשה ויצאה נגד הקנייה. לבסוף הודיעה הממשלה הסורית בפירוש כי לא תרשה התיישבות יהודית בבטיחה. בעקבות התפתחויות אלו, שרת, שהתייחס קודם לכך בחיוב רב לרכישת גולן ובטיחה, טען שאין עוד לעשות באותו זמן שום צעד בעניין.
אוסישקין שלח מכתב לוויצמן ולבן-גוריון, שהיו במשא ומתן עם אנשי משרד החוץ הצרפתי, על אפשרות רכישת קרקעות והתיישבות בגולן. הוא כתב על הזדמנות לרכישת שטח של 700 אלף דונם מצפון-מזרח לכנרת, בעמק הבטיחה ובגולן, עד קוניטרה, תמורת מיליון ליש"ט, מיורשי הבק. יוזמה זו נפלה עקב התנגדות שלטונות המנדט הצרפתי בסוריה.
באוגוסט 1936 נפגשו נציגי הסוכנות היהודית בדמשק עם אישים מרכזיים בצמרת הממשל הסורי, בתקווה ליצור שיתוף פעולה בין שתי התנועות לשחרור לאומי – הסורית והציונית – מתוך אמונה בקיום סיכוי להיענות סורית לרכישת קרקע להתיישבות בבטיחה ובגולן.
חקלאות
נחלי מרכז הגולן מושכים את מימיהם ממורדות התלים של רכס הגבול ומאגן ההיקוות שלמרגלותיו. בסמוך לשפכיהם אל הכנרת, גורפים הנהרות איתם שפע של סחף, ובהגיעם אל חופי הכנרת הם מאבדים בבת אחת את אנרגיית הזרימה שלהם, כך שהם מרבידים באפיקיהם את הרבה, שהיא קרקע פורייה ביותר.
מתיישבי הגולן מחלקים ביניהם כל משבצת קרקע בבקעת הבטיחה, שהיא בית גידול אופטימלי למטעים סובטרופיים הזקוקים לשפע של מים וחום רב, בין הגידולים תמר, מנגו, ליצ'י, אבוקדו, בננות ועוד.
עם כניסתם אל הכנרת יוצרים הירדן ונחלי מרכז הגולן דלתא גם בתוך המים. דלתא זו מושכת אליה דגה רבה. הלגונות והחיבור שלהן לאגם הרדוד הן בית גידול חשוב להתרבות האמנונים ולאימון הדגיגים על ידם. דייגי טבריה באים בלילות לפרוש רשת לחופי הבטיחה.
שמורת הטבע
שמורת הבטיחה משתרעת על פני 6,930 דונם, ומייצגת רצף בתי גידול (בית גידול נחלי, בית גידול ביצתי, בית גידול לגוני ובית גידול אגמי). בבטיחה יש השתנות של מפלס המים, דבר שמכתיב את מהות בית הגידול המיוחד של נחל, ביצה, לגונות ואגם, עם קשרי גומלין הדוקים ביניהם. בתי גידול דומים הם שפכי נחלים לים ומלחות אחדות, אך הבטיחה ייחודית בהיותה ביצה בעלת לגונות וקשר לאגם מתוק. עקב הבצורת המתמשכת בשנים 2013–2018 הלגונות התייבשו לגמרי ועל השטחים המפונים והיבשים השתלטו בעיקר עצי אשל שהוצפו בשנים הגשומות.
תיירות
בשנת 2004 הוקם מערך כניסה למג'רסה, המסדיר את הפיקוח וכניסת המבקרים לשמורה. מטרת המערך היא שיפור השליטה בתנועת הקהל המבקר בשמורה, וכן שמירה על הניקיון וערכי הטבע בשמורה, תוך הפרעה מינימלית לבעלי החיים. מערך הכניסה משמש גם כנקודת הסברה למבקרים.
מסלול הזאכי - הוא הכינוי לערוץ נחל משושים אחרי ההתמזגות עם נחל יהודיה. הזאכי זורם לאורך בקעת הבטיחה. שם הערוץ ניתן לו מערבית ומשמעו הוא צלול וזך. עם זאת, יש האומרים כי נחל הזאכי נקרא על-שם יצחק עבאדי, המכונה זאכי, יהודי סורי שרכש את אדמות בית ציידא ואלה הועברו לחזקת המדינה לאחר שקמה, במסגרת הסכם עם משפחתו. בערוץ הזאכי מסלול מסומן המחולק לתשעה מקטעים שביניהם מפרידות שמונה נקודות יציאה. נקודות היציאה מאפשרות לעקוף את חלק הנחל וללכת על גדתו, ובכך לא לטבול בו. אורך המסלול "הרטוב", הכולל שחייה או הליכה במים, הוא כשני קילומטר.
מסלול המג'רסה - מסלול העובר בנחל ופופולרי בעקבות עבירותו הקלה.
בפינה הצפון-מערבית של הבקעה נמצא פארק הירדן, פארק תיירות ונופש הכולל שרידי אתרים ארכאולוגיים.
ישעיהו ליבמן
ישעיהו (צ'ארלס) ליבמן (20 באוקטובר 1934 – 4 בספטמבר 2003) היה פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן. חתן פרס ישראל למדע המדינה (ה'תשס"ג).
ביוגרפיה
ישעיהו ליבמן נולד בארצות הברית, למשפחה ציונית. למד בבית הספר היהודי ישיבה דפלטבוש בברוקלין, ובשנים 1949–1952 הגיע לישראל לבד ולמד ב בתל אביב.
המשך לימודיו האקדמיים היו באוניברסיטאות: מיאמי, ג'ונס הופקינס, אילינוי וקולומביה. בשנים 1961–1963 היה מרצה בכיר באוניברסיטת פנסילבניה, ובשנים 1962–1969 היה פרופ' חבר ב'ישיבה יוניברסיטי'. בשנת 1969 עלה עם משפחתו לישראל ולימד במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן. ליבמן היה למייסד ולרוח המוביל של המחלקה, נערץ על ידי חבריו ונתפס כ"אב המחלקה". משנת 1975 ואילך היה ליבמן פרופסור אורח באוניברסיטאות שונות ביניהם: ייל, שיקגו, מישיגן, ו־JTS.
ליבמן כחוקר יהדות ארצות הברית
בשנות הקריירה הראשונות שלו חקר ליבמן את יהדות ארצות הברית על זרמיה, כאשר התמה המרכזית שלו היא המתח בין מסורת למודרנה. הוא השתמש בכלים של סוציולוגיה של הדת בעקבות מאקס וובר ופיטר ברגר על מנת לנתח תופעות שבחן בסביבתו בארצות הברית. בשנת 1991 ייחד כתב העת American Jewish History גיליון שלם לניתוח שיטתו, תפיסת עולמו וכתביו של ליבמן. נכתב עליו כי הוא הסוציולוג הנחשב ביותר של יהודים בארצות הברית בשליש האחרון של המאה ה-20.
ליבמן כחוקר דת ופוליטיקה בישראל
אחרי עלייתו לישראל חקר ליבמן, יחד עם חברו פרופ' אליעזר דון יחיא, את הקשרים בין דת ופוליטיקה בישראל, ובחן את השפעתם של מיתוסים וסמלים על החברה הישראלית. מחקר זה הניב את הספר "דת אזרחית בישראל" (1983) Civil Religion in Israel וכן את הספר "דת ופוליטיקה בישראל" (1984) Religion and Politics in Israel. בעקבות עבודתו האקדמית זכה להכרה בינלאומית שהובילה, בין היתר, להזמנתו לסדרה של הרצאות בבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקניים (SOAS) בלונדון. כמו כן מונה על ידי מרכז יצחק רבין לערוך את הספר "רצח פוליטי: רצח רבין ורציחות פוליטיות במזרח התיכון" (1998).
בשנותיו האחרונות ייחד ליבמן את תשומת לבו ליחסים בין חילוניים לדתיים בישראל. מחקר זה הניב כמה מאמרים ושני ספרים, אחד בהם בעברית, "לחיות ביחד" (1990), בהוצאת "כתר" (ראה אור גם בתרגום אנגלי).
את ספרו האחרון Choosing Survival, על השחיקה של הזהות הדתית של יהודים בישראל ובארצות הברית אל מול תפיסות ליברליות, כתב ליבמן עם חברו, פרופ' ברנרד זיסר. הספר פורסם באנגלית בשנת 1999. הספר תורגם לעברית ונקרא "לבחור בחיים". הוא פורסם בשנת 2004 לאחר מותו של ליבמן והוקדש לזכרו.
לפני מותו הפתאומי עסק, יחד עם תלמידו וחברו יעקב ידגר, בחקר היחסים בין אתניות ללאומיות בקרב יהודים ישראלים המגדירים את עצמם מסורתיים ובבחינת השלכתו של הנושא על סוגיית חקר הדת הפופולרית במקומות אחרים בעולם.
בעת הלווייתו של ליבמן מנעו אנשי החברה קדישא בבית העלמין "סגולה" בפתח תקווה מבתו של ליבמן, הטוענת הרבנית רבקה לוביץ, מלומר דברי הספד על אביה בטענה שנשים אינן מספידות. לוביץ עתרה לבג"ץ יחד עם עו"ד אסף בר ובני משפחותיהם באמצעות עו"ד אביעד הכהן.
חתנו הוא הרב רונן לוביץ.
מספריו
פרופ' ישעיהו ליבמן פרסם כמאה מאמרים בתחומי מחקריו בכתבי עת מדעיים בישראל ובחוץ לארץ, כתב וערך 14 ספרים, ובהם:
שורש יחידה
במתמטיקה, שורש יחידה הוא איבר של שדה שיש לו חזקה השווה לאיבר היחידה. לשורשי יחידה יש תפקיד חשוב בתורת השדות. תכונות רבות של שדות, יחד עם המבנים הנסמכים עליהם (הצגות של חבורות, אלגברות פשוטות, ועוד), נכונות רק כאשר מניחים את קיומם של שורשי יחידה בשדה הבסיס.
האיבר \rho הוא שורש יחידה מסדר n, אם \ \rho^n=1; זהו שורש יחידה פרימיטיבי מסדר n אם n הוא המספר הקטן ביותר שיש לו תכונה זו. מספר שורשי היחידה מסדר n, בכל שדה, הוא לכל היותר n. אם יש בשדה n שורשי יחידה מסדר n, אז מספר השורשים הפרימיטיביים הוא \varphi(n), כאשר \varphi היא פונקציית אוילר.
שורשי היחידה בשדה המספרים המרוכבים
בין המספרים המרוכבים יש בדיוק n שורשי-יחידה שונים מסדר n: המספרים. הם נמצאים על מעגל היחידה, והנקודות המתאימות להם במישור המרוכב מתארות מצולע משוכלל בעל n צלעות. לדוגמה, שורשי היחידה מסדר 3 הם, ושורשי היחידה מסדר 4 הם.
אנליזת פורייה דיסקרטית
אם z הוא שורש פרימיטיבי מסדר n אז סדרת החזקות היא מחזורית, עם מחזור באורך n. כל סדרה  של מספרים מרוכבים אפשר להציג באופן יחיד כצירוף ; אם j הוא משתנה הזמן, אז a_k היא משרעת מרוכבת של התדירות k. צורה זו של אנליזת פורייה מקודדת את טרנספורם פורייה הדיסקרטי, ונובעת מכך ש"המטריצה הציקלוטומית", שהיא טבלת הקרקטרים של החבורה הציקלית ש-z יוצר, היא הפיכה.
אורתוגונליות
מנוסחת הסכום עולה מערכת יחסים אורתוגונליים: עבור  מתקיים:
כאשר \delta היא הדלתא של קרונקר ו-z הוא כל שורש פרימיטיבי מסדר n של היחידה. המטריצה U מסדר n \times n שהמקום ה-(i,j) שלו הוא: מגדירה התמרת פורייה דיסקרטית. חישוב הטרנספורמציה ההופכית באמצעות שיטת האלימינציה של גאוס דורש שימוש ב-\ O(n^3) פעולות. ככל הנראה, נובע מהאורתוגונליות ש-U היא מטריצה יוניטרית. היא בעצם: ולכן ההופכי של U הוא פשוט הצמוד המרוכב. (הראשון ששם לב לעובדה זו הוא קרל פרידריך גאוס כאשר הוא פתר את הבעיה של אינטרפולציה טריגונומטרית). היישום המתקדם יותר של U או ההופכי שלו לווקטור נתון דורש שימוש ב-\ O(n^2) פעולות. התמרת פורייה מהירה מקטינה את מספר הפעולות ל-.
סטפנוס השישי
האפיפיור סטפנוס השישי (בלטינית: Stephanus VI; מת באוגוסט 897) היה האפיפיור מ-22 במאי 896 עד למותו ב-897. לעיתים מכונה סטפנוס השביעי, בשל הבלבול שנוצר עם החישוב של האפיפיור הנבחר סטפנוס.
שורש יחידה
אורתוגונליות
לפי משפט של צ'בוטרב, כל תת-מטריצה של מטריצת ונדרמונט היא הפיכה.
סטפנוס השישי
ביוגרפיה
הוא נעשה בישוף אנאני על ידי האפיפיור פורמוסוס, אולי בניגוד לרצונו.
שורש יחידה
בשדה כללי
כאמור לעיל, בכל שדה F ישנם לכל היותר n שורשי יחידה, וזאת מכיוון שהם מהווים שורשים של הפולינום.
סטפנוס השישי
ביוגרפיה
נסיבות בחירתו כאפיפיור אינן ברורות, אבל הוא נתמך על ידי אחת המשפחות הרומאיות החזקות, בית ספולטו, אשר ערערו על האפיפיורות באותה עת. סטפנוס מפורסם בכך שהוציא את פורמוסוס מקברו תשעה חודשים לאחר מותו, כדי לעמוד ל"משפט", שנודע מאוחר יותר כ"מועצת הגופה" או "Cadaver Synod". פורמוסוס הואשם בהפרה של חוק הכנסייה, כששימש כבישוף של רומא (האפיפיורות), וגם כבישוף של מחוז אחר.
שורש יחידה
בשדה כללי
בשדה ממאפיין אפס (ובאופן כללי יותר, כאשר המאפיין זר ל-n) אפשר לספח לשדה שורשי יחידה, וזוהי הרחבה ספרבילית. אם השדה ממאפיין p ו- \ n = p^t m כאשר m זר ל- p, אז יש בסגור האלגברי שלו בדיוק m שורשי יחידה מסדר m.
סטפנוס השישי
ביוגרפיה
פורמוסוס שהוצא מקברו, נוקה והולבש בבגדי אפיפיור, הושב על כיסאו, נשפט על ידי סטפנוס השישי ונמצא אשם. גזר הדין היה ביטול כל הצווים שהוצאו על-ידו. בגדי האפיפיור נקרעו מעל גופו ושלוש מאצבעותיו נכרתו. לאחר אירועים אלו הושלכה גופתו אל נהר הטיבר. הגופה נמצאה מאוחר יותר על ידי נזיר ולאחר מותו של סטפנוס השביעי הוחזרה לבזיליקת פטרוס הקדוש.
שורש יחידה
בשדה כללי
שורשי היחידה מסדר n מרכיבים חבורה ציקלית, שסדרה שווה למספר השורשים בשדה.
סטפנוס השישי
ביוגרפיה
המשפט עורר מהומה. אם כי המניעים של המעשה היו למעשה אויביו של פורמוסוס מבית ספולטו (בעיקר גידו הרביעי, דוכס ספולטו), שהחזירו את סמכותם ברומא בתחילת 897, על ידי ויתור על טענותיהם הרחבות יותר במרכז איטליה, השערורייה הסתיימה במאסרו של סטפנוס ובמותו בחנק באותו קיץ.
שורש יחידה
מעל הרציונליים
בשדה הרציונליים עצמו יש רק שני שורשי יחידה (מכל הסדרים): 1 ו- 1-. קל להוכיח שלכל שורשי היחידה הפרימיטיביים מאותו סדר יש אותו פולינום מינימלי, ופולינום זה נקרא הפולינום הציקלוטומי מסדר זה. מתברר שלפולינום זה, המוגדר מעל המספרים הרציונליים, יש מקדמים שלמים (הסיבה העקרונית היא ששורשי היחידה הם שלמים אלגבריים).
ייז'י רוסנוק
יִיזִ'י רוּסנוֹק (בצ'כית: Jiří Rusnok; נולד ב-16 באוקטובר 1960 באוסטרבה) הוא פוליטיקאי וכלכלן צ'כי, איש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לשעבר, כעת בלתי מפלגתי, שכיהן כראש הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצ'כית מ-25 ביוני 2013 עד 29 בינואר 2014. שימש כשר האוצר בשנים 2001–2002 וכשר התעשייה והמסחר בשנים 2002–2003. היה בעבר גם היועץ לענייני כלכלה של נשיא צ'כיה, מילוש זמאן, ומכהן גם כחבר במועצה הכלכלית-לאומית שליד ממשלת צ'כיה.
ביוגרפיה
ייז'י רוסנוק נולד בשנת 1960 בוויטקוביצה, בעיר אוסטרבה. הוא למד כלכלה באוניברסיטה לכלכלה בפראג עד שנת 1984. בהמשך, בשנות המשטר הקומוניסטי בארצו, עבד בוועדה הממלכתית לתכנון ובמשרד הפדרלי לתכנון אסטרטגי של צ'כוסלובקיה. לפני מהפכת הקטיפה עמד להתקבל לשורות מפלגת השלטון הקומוניסטית.
אחרי החזרת המשטר הדמוקרטי, בשנות ה-90, עבד רוסנוק כמנהל מחלקה בקונפדרציה של האיגודים המקצועיים (1998-1992). בשנת 1998 נכנס לחיים הפוליטיים כחבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית. הוא כיהן כשר האוצר בממשלת מילוש זמאן בשנים 2001–2002 ומאוחר יותר כשר התעשייה והמסחר בממשלת ולדימיר שפידלה. בעקבות מחלוקת עם שפידלה, בשנת 2003 הוא התפטר מן הממשלה ומן הפרלמנט ובמרץ עזב את החיים הפוליטיים. בשנת 2010 עזב את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. עבד לאחר מכן במגזר הפרטי.
משה גילדנמן
משה גילדנמן (המכונה דיאדיא מישה או "הדוד מישה"; באוקראינית: Гільденман, Моше; 10 באוקטובר 1898–1957) היה מהנדס וסופר יהודי מקורץ. במהלך מלחמת העולם השנייה לחם במחתרות פרטיזניות שונות ופיקד על הפלוגה היהודית הפרטיזנית שנקראה "הדוד מישה". גילדנמן שרד את המלחמה ופרסם חמישה ספרים.
ביוגרפיה
גילדנמן נולד ב־1898 בעיירה קורץ, באזור ווהלין, שבגבול אוקראינה. הוא למד הנדסת בניין והתמחה בבניית גשרים. בעיירת הולדתו הקים מפעל לייצור מוצרי בטון בו עבד גם בנו שמחה.
ייז'י רוסנוק
ראש ממשלה
רוסנוק התמנה ביוני 2013 לראש ממשלה זמנית בעקבות שערורייה שבה היה מעורב ראש שממשלה הקודם, פטר נצ'אס, שמנהלת משרדו ולכאורה מועמדת להיות אשתו השנייה, יאנה נאגיובה, ובכירים אחרים בממשלו נחשדו בפרשת ריגול ושחיתות.
משה גילדנמן
ביוגרפיה
גילדנמן נפטר באוגוסט 1957 (י"ב באב ה'תשי"ז) ונטמן בבית העלמין בנס ציונה.
מלחמת העולם השנייה
לפי ההסכם הרוסי - גרמני עברה קוריץ לשלטון הרוסים והמהנדס גילדנמן צווה תחילה להמשיך בעבודתו כמהנדס העיר אולם בפרוץ המלחמ בין גרמניה לרוסיה, בעקבות מבצע ברברוסה, מצבם של יהודי קוריץ הורע ותוך זמן קצר נכלאו כולם בגטו. כאשר הגרמנים חילקו את היהודים לעבודה, הם ניצלו את הידע המקצועי שלו והותירו לו לעבוד. באקציה הראשונה, בערב חג השבועות ב־1942, נרצחו כ־2000 יהודי קוריץ ובניהם אשתו ובתו של גילדנמן. הוא ובנו שמחה נשארו בחיים.
בהמשך גילדנמן הצליח לברוח מהגטו ליערות הסמוכים עם עוד 11 צעירים וביניהם בנו, מצוידים באקדח אחד עם חמישה כדורים. תחילה, ניסו גילדנמן וחברי הקבוצה להצטרף לקבוצות פרטיזניות שונות ביערות אבל זה לא התאפשר מכיוון שלא היה להם נשק וגם בשל היותם יהודים. מסיבה זו החליטו לפתוח קבוצה משלהם וכדי לחמש את הקבוצה תקפו קבוצת שוטרים אוקראינים, רצחו אותם וחטפו מהם רובים, אקדחים ומספר רימוני יד. משראו שהצליחו, הרשו לעצמם לתקוף תחנות משטרה קטנות באזור על מנת לצייד את הקבוצה מדי פעם בפעם. גילדנמן קלט לקבוצתו כל יהודי שברח מהגטאות ושנמלט ליערות, בהם הנער מרדכי שליין, וכך הקבוצה הלכה וגדלה. בנדידת הקבוצה של גילדנמן בחיפוש אחר פרטיזנים סובייטים, הם הוכתרו והותקפו על ידי כוחות גדולים של הצבא הגרמני ורבים מלוחמיו של קיפחו את חייהם בקרב זה עם האויב.
בינואר 1943 פגשו קבוצתו של גילדנמן בכוחות של הגנרל אלכסנדר סאבורוב, ששמע על הפעולות הנועזות בהנהגתו של גילדנמן ומינה אותו לפקד על פלוגה של יחידת פרטיזנים. חלק מהמבצעים הנועזים נגד הגרמנים היו התקפות יחידות צבא הפצצות רכבות של תחמושת ומזון והטילו פחד בכל כפרי הסביבה באמצעות פעולות נקם. כך למשל, כשנודע להם שראש כפר מסוים הוציא להורג יהודי, התקיפו גילדנמן ופלוגתו את אנשי הכפר ולאור היום תלו את ראש הכפר והשאירו מסר בכתב, שכל מי שיתקוף יהודי בעתיד דמו בראשו. דבר זה גרם להרבה פחד לסביבה ורבים נמנעו מלפגוע ביהודים.
בגלל מדיניותם של הסובייטים לא לאפשר יחידות פרטיזניות יהודיות, הם צורפו לפלוגתו פרטיזנים ממוצא אוקראיני והיהודים הפכו למיעוט. הפלוגה פעלה באופן עצמאי באזור הצפוני של מחוז ז'יטומיר (Zhitomir), עד שחרור השטח באוקטובר 1943.
גילדנמן נפגש בחזית עם הצבא הסובייטי והתנדב לשרת בשורותיו ולהמשיך להילחם בגרמנים. גילדנמן שירת בחיל ההנדסה עד לכיבושה של ברלין וכניעתה של גרמניה והשתחרר בדרגת סרן.
אותות גבורה ועיטורים
בהוקרה על פעילותו בצבא הסובייטי עוטר במספר אותות בין היתר באות "הכוכב האדום" ואות "מלחמת המולדת" שהוענקו לו על ידי השלטונות הסובייטים וממשלת פולין העטירה אותו ב"צלב גרונואלד".
ייז'י רוסנוק
ראש ממשלה
המינוי משך בקורת חריפה מצד מפלגות הקואליציה השלטת הקודמת, המפלגה הדמוקרטית האזרחית ומפלגת TOP 09 שטענו כי הנשיא נקט בהחלטה בלתי אחראית. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שבאופוזיציה דרשה את הקדמת הבחירות הפרלמנטריות. כבקשתו הנשיא זמן הרכיב רוסנוק "ממשלת מומחים". ב-7 באוגוסט 2013 ממשלתו נתקלה באי אמון של הפרלמנט עם 100 קולות (בעיקר -מפלגות הימין והמרכז) נגד ו 93 בעד (בעיקר מקרב מפלגות השמאל והמרכז). רוסנוק נדרש על ידי הנשיא להישאר בתפקיד וכיהן כראש ממשלה זמנית עד לבחירות הפרלמנטריות, בהתחלת שנת 2014.
רוסנוק סיים את כהונתו כראש ממשלה ב-29 בינואר 2014.
רוסנוק נשוי לאיווטה, ולזוג שלושה ילדים.
כריסטיאן גמבואה
כריסטיאן אסטבן גמבואה לונה (בספרדית: Cristian Esteban Gamboa Luna; נולד ב-24 באוקטובר 1989) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדות המגן הימני והקשר הימני בבוכום מהבונדסליגה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירה
גמבואה החל את הקריירה שלו בקבוצת מוניסיפאל ליבריה מליגת העל של קוסטה ריקה, איתה זכה בקלאוסורה 2009. ב-2010 עבר לפרדריקסטד מליגת העל הנורווגית ושיחק בקבוצה שנה אחת בקיץ 2011 עבר לפ.צ. קופנהגן. בקופנהגן הוא שיחק בשני משחקים בלבד האחד בגביע והשני בליגה האירופית. הקיץ 2012 הוא הושאל לרוזנבורג ולאחר שנה חתם בה. ביולי חתם בוסט ברומיץ' אלביון. בקיץ 2016 חתם בסלטיק.
בקיץ 2019 חתם גמבואה על חוזה לשנתיים בבוכום מהבונדסליגה השנייה.
גמבואה שיחק בנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20 והשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2009 בו הגיעה הנבחרת למקום הרביעי. גמבואה זומן לראשונה לנבחרת בינואר 2010. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
ג'וואד אל-יאמיק
ג'וואד אל-יאמיק (בערבית: جواد الياميق; נולד ב-29 בפברואר 1992) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת הבלם באל-ווחדה מכה.
קריירת מועדונים
בקיץ אל-יאמיק חתם ברג'א קזבלנקה. בעונתו היחידה במועדון רשם 34 הופעות בליגה, כבש 2 שערים והיה שותף לזכייה בקופה דה ת'רון.
ב-28 בינואר 2018 חתם בגנואה מהסרייה א' והושאל מיידית לפרוג'ה מהסרייה ב'. ב-29 בינואר 2020 הושאל לריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-15 באוגוסט 2023 חתם באל-ווחדה מכה מליגת העל הסעודית.
קריירה בינלאומית
ב-16 בינואר 2016 אל-יאמיק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו בתיקו 0-0 נגד במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות. ב-18 באוגוסט 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד.
אל-יאמיק נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2022.
כריסטוף פרובסט
כריסטוף פרובסט (נולד ב-6 בנובמבר 1919 -22 בפברואר 1943) היה חבר בקבוצת הוורד הלבן, שהיוותה חלק מההתנגדות הגרמנית לנאציזם. פרובסט הוצא להורג במינכן, גרמניה.
קורות חיים
פרובסט נולד במורנאו אם שטפלזה, סמוך לאגם שטפלזה בגרמניה. התחתן בגיל צעיר וגידל שני ילדים קטנים יחד עם אשתו. לאורך רוב חייו היה חילוני אך כאשר התבגר התקרב יותר לאמונה הקתולית. בעקבות העקרונות המוסריים והחשיבות שייחס לשלווה ולחירות כמרכיב חיוני בחיי אדם, הוא תיעב את היטלר והנאציזם.
פעילותו ב"וורד הלבן"
פרובסט לא נראה אדם אשר נחפז לסכן עצמו. כלפי חוץ, הוא ניהל יחד עם חבורתו חיים סטודנטיאליים עליזים וחסרי דאגות. ביום יום נכחו חברי "הוורד הלבן" בהרצאות וסמינרים, ובערבים השתתפו בשיעורי ריקוד, האזינו בהתלהבות לקונצרטים של מוזיקה קלאסית ושרו אורטוריות ב"מקהלת באך" המקומית. אך זה היה למעשה מסווה לעיסוקם האמיתי, המפחיד בהרבה, שהיה לעורר את העם הגרמני להתמרד נגד המשטר הנאצי. לאחר כמה זמן הנס שול ואלכסנדר שמורל שותפיו של פרובסט החלו לכתוב עלונים אנטי-נאציים ולהפיץ אותם ברחבי האוניברסיטה כדי לעורר את הסטודנטים למרד כללי, גיבשו את דעתם לכתוב עלונים מחתרתיים נגד המשטר הנאצי, וכבר בשלב מוקדם שיתפו ביוזמתם את כריסטוף פרובסט.
בעלונים היה כתוב על הקונפליקט עם נוער היטלר, פיזור תנועת הנוער המחתרתית, הזוועות במחנות הריכוז ומעשי הטבח בארצות הכבושות. בעקבות פרסום עלונים אלו חברי "הורד הלבן" נחשפו וב-21 בפברואר נפתח המשפט הראשון ובו עמדו הנס שול, סופי שול וכריסטוף פרובסט על דוכן הנאשמים. לאחר המשפט ביום שישי, 22 בפברואר 1943, צעדו הנס וסופי שול וכריסטוף פרובסט בדרכם האחרונה אל הגיליוטינה של כלא שטלהיים בברלין.
בגידת הדימויים
"בגידת הדימויים" (בצרפתית: La trahison des images) היא יצירה ידועה משנת 1929 של הצייר הסוריאליסט הבלגי רנה מגריט. בציור מתוארת מקטרת המלוּוה בכיתוב "" ("זוהי אינה מקטרת"). הציור מוצג במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה.
לפי הדעה הרווחת, כוונתו של מגריט הייתה להראות כי גם הייצוג הריאליסטי ביותר של עצם כלשהו הוא בלבד. כך, למשל, לא ניתן לעשן בעזרת ציור המקטרת או לפטם אותו, הגם שהוא דומה מאוד למקטרת אמיתית. ובמילותיו של מגריט: "רק נסו לפטם אותה בטבק! לו הוספתי לציור את הכיתוב 'זוהי מקטרת', הייתי משקר" (את העיקרון ניסח יפה גם הסמיולוג ויליאם ג'ונס: "המילה 'כלב' לא יכולה לנבוח").
מגריט עסק רבות בקשר בין עצמים לבין הייצוג שלהם. בשנת 1927, לדוגמה, השלים את התמונה "Clef des songes" ("מפתח החלומות"), ובה מתוארים ארנק, אולר, עלה וספוג; לכל אחד מהעצמים הוצמדה תווית, אך רק זו של הספוג התאימה. (התוויות האחרות הן "שמַים", "ציפור" ו"שולחן".) שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1930, צייר מגריט גרסה אחרת ובה שישה עצמים, ולכולם תוויות שגויות.
פירושים
הפירוש הידוע ביותר לתמונה הוצע בשנת 1973 על ידי הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו בספרו Ceci n'est pas une pipe, שבו מתועדים גם שני מכתבים של מגריט. לצד המשמעות הפשוטה של התמונה – ייצוג ועצם אינם היינו הך – מציע פוקו שבהצגת הפרדוקס־לכאורה מחייב מגריט את המתבונן להרהר במושג ה"מציאות".
טרנטולה מקורזלת
תיאור
לטרנטולה המקורזלת גוף מלא המכוסה בשערות שצבען נע בין חום כהה לשחור. השערות הארוכות והזהובות שמכסות את כל גופה נותנות לה ברק זהוב-ברונזה. שערות אלה צפופות בעיקר באזור הרגליים האחוריות. צבעם של הזכרים בהיר יותר.
סביבת ואזור מחיה
הטרנטולה נפוצה בצד האטלנטי של הונדורס, ניקרגואה והצד הצפון מזרחי של קוסטה ריקה. מין זה הוא שוכן מחילות ולכן ניתן למצוא אותה באזורים בהם צומחים שיחים טרופיים ובבסיס עצים גדולים, ליד נהרות ובאזורים שבהם בוראו יערות גשם.
ביולוגיה
נקבות בתקופת הפריון (בדרך כלל בתקופה הגשומה) יאפשרו לזכרים להזדווג עימן. הנקבה תטיל 500-300 ביצים אותן היא תאכסן בשק ביצים אופייני העשוי מקורים. את השק היא תניח במקום שבו הטמפרטורה נעה בין 24 ל-27 מעלות, ולאחר 7 עד 8 שבועות יבקעו מהביצים עכבישונים בהירים שיצטופפו יחדיו. העכבישונים מתפתחים במהירות, והם יתנשלו כל שבועיים בערך. לאחר הנשל הראשון הם יתפזרו ויתחילו בחיים עצמאיים. נקבות שאינן בתקופת פריון יתקיפו את הזכרים ואף ינסו לאכול אותם.
הטרנטולה המקורזלת היא ציידת לילית ואופורטוניסטית, האורבת לחרקים ובעלי חוליות קטנים. בקצה כל אחת מרגליה אזור רגיש לריח, טעם ותנועה בעזרתו היא מוצאת את טרפה. הטרנטולה אוחזת את טרפה ברגליה הקדמיות ומזריקה לו ארס באמצעות זוג ניבים חלולים. הארס משרת מטרה כפולה. הוא משתק את הטרף, ומתחיל בתהליך העיכול. לאחר שהארס פעל את פעולתו הטרנטולה יכולה לשאוב את החלבון והשומן מהטרף. בסופו של התהליך היא מותירה רק כדור קטן של חלקים לא מעוכלים. הטרנטולה המקורזלת נחשבת למין רגוע יחסית, אך תבעט מבטנה שערות צורבות באמצעות רגליה האחוריות אם תרגיש מאוימת. שערות אלה יכולות לעוור טורף פוטנציאלי אם יפגעו בעיניו, וכן לגרום לפריחה בעור.
שימור
האיום המרכזי על הטרנטולה המקורזלת הוא אובדן אזורי מחיה כתוצאה מפעילות האדם. בעבר הייתה הטרנטולה ניצודה בכמויות גדולות לשיווק כחיית מחמד, אך היום מרבית הטרנטולות המוחזקות כחיות מחמד נולדו בשבי. הטרנטולה מופיעה בנספח II של CITES וניתן לסחור בה מסחר בינלאומי על פי מכסות ואישורים.
כחיית מחמד
טרנטולות אלה נחשבות רגועות, ניתן להרבותן בשבי, והן אוכלות צרצרים ותיקנים שניתן לרכוש בחנויות. תוחלת החיים של הנקבות מגיעה עד ל-15 שנה.
אנפית בקר מערבית
אנפית-בקר מערבית (שם מדעי: Bubulcus ibis) היא אחת מ-2 המינים של אנפית הבקר שבמשפחת אנפתיים החיה באמריקה והיא קרובתה של אנפית בקר מזרחית (בעבר שניהם נכללו באותו המין).
אורכה נע בין 88–96 ס"מ ומשקלה 270–510 גרם. היא בעלת גוף לבן עם ראש וצוואר פלומתיים צהובים מעט, ומקור ארוך וצהוב.
אנפית הבקר פיתחה מערכת יחסית סימביוזית עם מיני פרסתנים גדולים כמו פרות או ביזונים והיא מלקטת מגופם חרקים.
רציונליות מוגבלת
רציונליות מוגבלת (באנגלית: Bounded rationality) היא רעיון פסיכולוגי שלפיו היכולת לערוך שיפוטים ולקבל החלטות באופן אופטימלי, או אפילו משביע רצון, מוגבלת לתנאים מסוימים שבהם מתקבלת ההחלטה. מגבלות מסוימות נובעות מהיכולות הקוגניטיביות שלנו בזמן קבלת ההחלטה. כך למשל, כשאנו נמצאים תחת עומס קוגניטיבי, עיבוד מידע רלוונטי לא בהכרח יתאפשר. מגבלות אחרות נובעות מכך שאין ברשותנו את כל המידע הקיים על מנת לקבל החלטה רציונלית, וישנן מגבלות נוספות כמו מגבלות של זמן. לא תמיד יהיה בידנו מספיק זמן על מנת לקבל החלטה מחושבת.
מקור הרציונליות המוגבלת
רציונליות מוגבלת טוענת כי מקבלי החלטות מחפשים אחר פתרונות מרצים ומספקים עבורם אך לא בהכרח אופטימליים (כאלו שממקסמים תועלת), ואינם מייצגים רציונליות מושלמת. באופן זה עיבוד מידע מוגבל, רמזים תת-הכרתיים ולחצים סביבתיים מביאים אנשים לקבל החלטות לא אופטימליות, אך טובות דיין בשביל להמשיך בחייהם. הרברט אלכסנדר סיימון הציע את רעיון הרציונליות המוגבלת כאלטרנטיבה למודל המתמטי של קבלת החלטות. הרעיון משלים להנחת ה"רציונליות כאופטימיזציה", אשר רואה בתהליך קבלת החלטות, תהליך רציונלי לחלוטין של בחירת האפשרות האופטימלית בהינתן המידע הקיים.
הרברט סיימון חקר את גבולות הרציונליות בעיבוד מידע וטבע את המושג רציונליות מוגבלת ב-1955, כאלטרנטיבה יותר מציאותית. סיימון השתמש במטאפורה של זוג מספריים על מנת להסביר זאת; כאשר להב אחת שייכת ל"הגבלות קוגניטיביות", מגבלות הנובעות מתוך האדם עצמו והלהב השנייה שייכת ל"מבנה הסביבה", כלומר למגבלות חיצוניות. שני המנגנונים הללו עובדים יחד ובמקביל. לפיכך מגבלות בידע, בתשומת לב ובמשאבים אחרים לא בהכרח ימנעו מאתנו לקבל החלטה מוצלחת אם ננצל את הידע הקיים במבנים קבועים בסביבה.
רציונליות מוגבלת הרחבה
אחד מתהליכי המפתח ברציונליות מוגבלת הוא חיפוש מוגבל, תאוריה זו אינה מניחה כי כל המידע הרלוונטי נגיש למקבל ההחלטה, אלא כי קבלת המידע הרלוונטי כרוכה בחיפוש אחר אלטרנטיבות והסיבות לבחור בהן. החיפוש יכול להיעשות בידע הקיים – חיפוש בזיכרון, או במקור חיצוני – כמו ספרייה ואתרי אינטרנט. חיפוש במקורות פנימיים עולה במשאבים כמו זמן והפניית תשומת לב, ואילו חיפוש במקורות חיצוניים דורש, בנוסף על כך, משאבים נוספים כדוגמת כסף. מסיבות אלה, משאבים מוגבלים מאלצים אותנו לעיתים לפעול על פי תהליך קבלת החלטות שאינו אידיאלי ולקבל החלטה שאינה אופטימלית.
מודל רציונליות מוגבלת פועל לפי שלושה חוקים פשוטים: ניתן לראות כי הכללים הם פשוטים ומספקים בעיקר את הצורך לענות לשאיפות שלנו ולא בהכרח למקסם את התוצאה. רציונליות מוגבלת אינה קוהרנטית ועקבית, אלא מהווה רציונליות המבוססת על הסביבה והמידע הקיים בה. היא חוסכת חישובים מיותרים ולרוב תספק תוצאות נכונות כמו חישובים סטטיסטיים מורכבים. כמו כן, בבעיות מורכבות הכוללות מספר מטרות ללא מכנה משותף, המקשות מאוד על מודלים סטטיסטיים מורכבים, יהיה ניתן לטפל באמצעות רציונליות מוגבלת. רציונליות מוגבלת מראה כי שימוש בהיוריסטיקות יכול לאפשר קבלת החלטה נכונה במצבים מורכבים בהם אין אפשרות לערוך את מירב השיקולים המושכלים. באופן הבא היוריסטיקה יכולה להשתמש במידע הקיים בסביבה ולפעול לפיו גם מבלי לשקלל את כל הנתונים הנדרשים בעת קבלת החלטה.
רציונליות מוגבלת אינה עוסקת במבחן התוצאה אלא מהווה תאוריה לגבי אופן קבלת ההחלטה. היא עוסקת בתהליך קבלת החלטה המוגבל בזמן, ידע ובמשאבים בעולם שמשתנה ואינו בטוח. מתוקף כך מדובר ביכולת הישרדותית לקבל החלטות בעולם בו זמן קבלת ההחלטה הוא קצר ויש לגבש החלטות מחושבות בזריזות. רציונליות מוגבלת אינה מסתכמת בהטיות, המהוות חלק מההגבלות הקוגניטיביות, מאחר שהיא כוללת רכיב נוסף של הגבלות הסביבה. ההטיות לרוב מבוססות על נורמות ואינן מכילות את רכיב הסביבה. כך שלפי המודל של רציונליות מוגבלת, בסביבה הלוקה בחוסר מידע, ההטיות יכולות להיחשב כרציונליות.
רציונליות מוגבלת וקיצורי דרך בקבלת החלטות
סיימון הסביר את תפקידם של קיצורי דרך מנטליים "היוריסטיקות" החוסכים את השימוש ביכולת קוגניטיבית מוגבלת. בשנות השבעים בנו דניאל כהנמן ועמוס טברסקי אלטרנטיבה למודל הבחירה הרציונלית, "תאוריית הפרוספקט", על בסיס תובנותיו של סיימון. עבודתם מספקת את הבסיס האינטלקטואלי לספרות המודרנית על כלכלה התנהגותית. כהנמן וטברסקי הציגו מספר הטיות שבסיסן "היוריסטיקת הייצוגיות", "היוריסטיקת הזמינות" ו"היוריסטיקת העיגון והתיקון". ביחד, התובנות על היורסטיקות ועל רציונליות מוגבלת מבססות את המגבלות החישוביות האוניברסליות של המח האנושי.
רציונליות מוגבלת מהווה את הבסיס לכלכלה התנהגותית ולשיטות הפועלות לפיה. כלכלנים התנהגותיים הראו כי ניתן להשתמש ברציונליות מוגבלת ובהטיות הנובעות ממנה, על מנת לפעול באופן החוסך טעויות מיותרות. דוגמה לכך היא הנאדג' (Nudge) , חיזוק חיובי או הצעות עקיפות להשגת ציות ללא כפייה; השפעה על מניעים, תמריצים וקבלת החלטות, של יחידים וקבוצות. למשל, כאשר אנשים ממלאים טפסים ניתן לקבוע מראש מה תהיה בררת המחדל, אותה אנשים נוטים להשאיר מסומנת. לדוגמה, אם בטפסי הסכמה לתרומת איברים, בררת המחדל תהיה להסכים לתרומה. אנשים שממלאים את הטפסים בחוסר תשומת לב, יראו יותר הסכמה לתרומת איברים. ישנה ביקורת כלפי ממשלות וגופים המשתמשים בהטיות על מנת להשפיע על בחירותיהם של אזרחים, אחת מהן מתרכזת בכך שגם אותן ממשלות אינן בהכרח יודעות מה נכון או לא וגם החלטותיהן מוטות.
מוסריות מוגבלת
רציונליות מוגבלת מתייחסת לגבולות האיכות של קבלת החלטות באופן כללי, בעוד מוסריות מוגבלת מתייחסת לקבלת החלטות המוגבלת בנושאים אתיים. לפי רעיון זה אנשים רואים את עצמם כמוכשרים, ראויים ומוסריים, דבר שמונע מהם לזהות מקרים של ניגוד עניינים. לכן, כאשר ניתקל בדילמה מוסרית הנוגעת לשימור אינטרסים האישיים שלנו, סביר כי לא נצליח לזהות שמדובר בניגוד אינטרסים, מאחר שיופעלו הטיות שמטרתן הגנה על העצמי כמוסרי. כלומר יהיה לנו קשה לזהות דילמה מוסרית המערבת אינטרס אישי לא מוסרי, משום שיש לנו רצון בלתי מודע לא לזהות אותן. באופן זה ההטיות מונעות מאתנו להכיר בחוסר ההגינות שלנו. מחקרים הראו כי כאשר ניתנת לאנשים אפשרות לרמות על מנת להרוויח, הם מפנים את תשומת הלב מעובדות מסוימות כך שעיבוד המידע יטה לטובתם באופן בלתי מכוון או מודע. זוהי עוד דוגמה לכך שאנשים מקבלים החלטות על בסיס רק חלק מן המשאבים, אלו שמוצאים לנכון כשימושיים.
בדולח
בדולח הוא זכוכית המכילה מתכת כבדה, לרוב עופרת, הגורמת לעליית מקדם השבירה והנפיצה (נגזרת מקדם השבירה לאורך הגל של האור). מקדמי שבירה של זכוכיות בדולח נעים בין 1.6 ל-2.0 בהשוואה ל-1.5 בזכוכית רגילה (Soda lime). בדולח על בסיס עופרת (מכונה בפי העם "זכוכית קריסטל") מכיל עד 33% במשקל של תחמוצת עופרת PbO.
אטימולוגיה
הבדולח מוזכר בתנ"ך כאבן טובה המצויה בארץ החוילה, ארץ שסביבה עבר אחד הנהרות שמקורו היה בגן העדן:
ביוונית, משמעות המלה bdellion הקרובה בצלילה לבדולח היא "שרף של עץ". באכדית: budulh ִ u. בבראשית רבה ט"ז, ב נאמר כי "''את סבור כבדולח זה של פטמים (בשמים) ? יגדו עליו רעו: מה זה אבן טובה, אף זה, אבן טובה''" . לפי המדרש הבדולח הוא מחצב גבישי שקוף הדומה לזכוכית.
השם הושאל לזכוכית העופרת שהומצאה על ידי ג'ורג' ראבנסקרופט מאנגליה בשנת 1676. השם האנגלי Flint glass מקורו בצור (Flint) ששימש כמקור לסיליקה (SiO2) נקיה להכנת הזכוכית. נדרש מקור SiO2 נקי משום שחול רגיל מכיל מעט ברזל שנותן גוון ירקרק לזכוכית. לפעמים נקראים גבישים גדולים של קוורץ (SiO2 ;Quartz) טבעי בשם "בדולח". כדור בדולח הוא, בעצם, כדור קוורץ המכונה לפעמים "בדולח הרים".
תכונות כימיות
כיום ניתן לעצב את הבדולח על ידי קרן לייזר וכן לצייר בתוכו.
כשנוקשים על בדולח נשמע צליל אופייני, השונה מצליל המופק מזכוכית רגילה, מהירות הקול בבדולח היא כ-4,000 מטר/שנייה, בהשוואה ל-5,100 מטר/שנייה בזכוכית רגילה ו-5,600 מטר/שנייה בזכוכית בורוסיליקט (פיירקס).
תכונות אופטיות
התכונות האופטיות של בדולח גורמות להחזרה חזקה יותר ממשטחים חתוכים (ברק), משום שההחזרה ממשטח עולה עם ההפרש במקדמי השבירה שבין המשטחים. כדי להדגיש תכונה זו, מעוצבים כלי בדולח לעיתים קרובות עם חיתוכים ומשטחים המתחברים בזווית חדה, כך שיש הרבה "נצנוצים" והחזרות אור מהכלי. תכולת העופרת הגבוהה הופכת את הבדולח רך יותר מזכוכית רגילה, נוח יותר לחיתוך, כך ניתן ליצור את החיתוכים החדים והעמוקים המקשטים אגרטלי בדולח כמודגם בתמונה. ריכוך הזכוכית הופך את הבדולח רגיש יותר לשבירה ושריטה.
אור שעובר דרך מנסרות בדולח יוצר נפיצה רחבה יותר (הפרדה של האור הלבן לספקטרום היוצר אותו כמו בקשת בענן) ומכאן השימוש בנטיפי בדולח לנברשות. נפיצה רחבה חשובה גם ליישומים אופטיים בהם נדרשת הפרדה בין אורכי גל כדוגמת מנסרות.
זכוכית הבדולח צלולה יותר ומבריקה יותר מזכוכית רגילה ומכאן חשיבותה האסתטית. מזכוכית הבדולח מייצרים כלי אוכל, כוסות יין וחפצי נוי שונים כגון אגרטלים, נברשות ושעונים.
מספר אבה של בדולח קטן מ-55.
בטיחות, מזון ורעילות
עופרת היא מתכת רעילה ולכן קיימת בעייתיות בשימוש בה בכלי בית ובפרט לאחסון משקאות שעלולים למצות עופרת מכלי הקיבול. E. Guadagnino בדק דליפת עופרת למשקאות הנמזגים לכוס בדולח. נמצא כי משקאות קולה מיצו לתוכם יותר עופרת ממשקאות אלכוהולים (כנראה בשל החומציות הגבוהה) ושויסקי מזדהם יותר מיין לבן באותם תנאי חשיפה. נמצא גם ששטיפת הכוס במדיח כלים מחמירה את דליפת העופרת לקולה. ככל שכלי הבדולח מתיישן דליפת העופרת ממנו יורדת, במחקר שבדק דליפת עופרת מכלי בדולח לשרי נמצא ריכוז העופרת במשקה לאחר אחסון של חודשיים בכלי חדש 1,400 מיקרוגרם לליטר, בכלי בן 10 שנים ריכוז העופרת לאחר אותו זמן חשיפה היה 163 מיקרוגרם לליטר ובכלי בן 20 שנים רק 50 מיקרוגרם לליטר. מחקר אחר גילה עליה ברמת העופרת בדמם של עובדים בליטוש כלי בדולח (אם כי החשיפה חמורה פחות מאשר אצל עובדים בייצור מצברי עופרת).
כדי להימנע מבעיות בריאותיות וסביבתיות אלו מייצרים בדולח גם על ידי הוספת טיטניום, זירקוניום או מתכות אחרות (מתכות שיגרמו עליה במקדמי השבירה ובנפיצה אך לא יצבעו את הזכוכית). כך, למשל, מצהיר פטנט אמריקני 7,091,145 על מקדם שבירה של כ 1.9 ומספר אבה של כ-30 בזכוכית "בדולח" (Heavy flint glass) נטולת עופרת כשאת מקומה כמתכת כבדה מחליפה תחמוצת לנתן.
בספרות העברית
בספר במדבר, מתוארת איכותו הטובה של המן השמימי: רשי מפרש:
ביאליק מיטיב לתאר את הרעננות שברסיסי הטל:
בתרבות, כלי בדולח הם סמל לעושר. נעמי שמר, למשל, משתמשת ב"בדולח וזהב" לציון פאר בשיר "שלגיה":
יחסי אזרבייג'ן–נורווגיה
יחסי אזרבייג'ן–נורווגיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של אזרבייג'ן לממלכת נורווגיה.
יחסים דיפלומטיים
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-5 ביוני 1992. שגרירות ממלכת נורווגיה באזרבייג'ן החלה לפעול ב-1998. נורווגיה תומכת בפתרון שלום בסכסוך נגורנו קרבאך בהתבסס על עקרונות שלמות טריטוריאלית של אזרבייג'ן ואי-הפרה של גבולות מוכרים בינלאומיים. בנובמבר 2018 סגרה ממלכת נורווגיה את שגרירותה באזרבייג'ן.
יחסים בין פרלמנטריים
קבוצת עבודה על היחסים הבין-פרלמנטריים של אזרבייג'ן–נורווגיה פועלת במילי מג'ליס של אזרבייג'ן. קבוצת עבודה זו הוקמה ב-7 במרץ 1997, והמנהיג הראשון שלה היה רפאל אללהוורדייב. מאז 4 במרץ 2016, רובנאג עבדולייב עומד בראש קבוצת העבודה.
הכתר המשולש של הספורט המוטורי
הכתר המשולש של הספורט המוטורי הוא הישג לא רשמי המתייחס לנהגי מרוצים שהשיגו ניצחונות בשלושת המרוצים היוקרתיים בעולם הספורט המוטורי: מרוץ 24 השעות של לה מאן, גרנד פרי מונקו ואינדיאנפוליס 500.
במשך 11 שנים (1950–1960) היו גרנד פרי מונקו ומרוץ האינדיאנפוליס 500 חלק מאליפות הפורמולה 1. בשנת 1961 הוצא המרוץ בארצות הברית מהסבב. החל משנת 1987 גרנד פרי מונקו והאינדיאנפוליס 500 מתקיימים באותו התאריך, כך שלא ניתן לנצח את שני המרוצים באותה השנה.
18 נהגים התחרו בשלושת המרוצים וניצחו לפחות אחד מהם. גרהאם היל הוא הנהג היחיד שהצליח לנצח את שלושת המרוצים.
אינדי
בין השנים 1971–1990 במרוצי האינדי באצרות הברית היה כתר משולש. עד לשנת 1980 הוא כלל שלושה מרוצי 500 מייל: אינדיאנפוליס 500, פוקונו 500 וקליפורניה 500. אל אונסר הוא היחיד שניצח את שלושת המרוצים בעונה אחת (1978). בשנת 1980 בוטל מרוץ בקליפורניה והוחלף על ידי מרוץ מישיגן 500. בשנת 1989 בוטל המרוץ בפוקונו.
הכתר המשולש חזר בשנת 2013 עם המרוצים באינדיאנפוליס, פוקונו ומרוץ ה-MAVTV 500, שהתקיים בקליפורניה. פרס של מיליון דולר הובטח לנהג שיזכה בשלושת המרוצים.
מרוצי סיבולת
הכתר המשולש של מרוצי הסיבולת מתייחס לזכייה במרוץ 24 השעות של לה מאן, מרוץ 24 השעות של דייטונה ומרוץ 12 השעות של סברינג. עשרה נהגים ניצחו את שלושת המרוצים: אי. ג'י. פויט, הנס הרמן, ג'קי אוליבר, ג'קי איקס, אל הולברט, הארלי הייווד, מאורו בלדי, אנדי וולאס, מרקו ורנר וטימו ברנהרד.
לקריאה נוספת
* What is motorsport’s ‘Triple Crown’ and why does it matter?, Top Gear, 27 May 2017
כביש 395
כביש 395 הוא כביש רוחב אזורי מאזור בית שמש לירושלים, מדרום לכביש 1.
גאוגרפיה
הכביש מקשר בין מחלף שמשון בכביש 38 לבין כביש 386 בצומת כרם, מדרום לשכונת עין כרם בירושלים. הכביש מתחיל בשוליים המערביים של הרי ירושלים בגובה 260 מטר מעל גובה פני הים, מגיע לשיא של 760 מטר באזור הר הטייסים - רמת רזיאל, ומסתיים בגובה 550 מטר במעגל התנועה של צומת כרם.
כביש זה נחשב בעיני רבים לאחת הדרכים הנופיות היפות בארץ ולכביש נהיגה מהנה וספורטיבית, חלק מהדרכות הנהיגה לנהיגה מתקדמת מתבצעת על כביש זה בשל הפיתולים הרבים שבו.
הכביש נסלל במהלך מלחמת העצמאות כחלק המזרחי של כביש הגבורה. בעת סלילתו עלה הרעיון שהוא יהיה לדרך פנימית החבויה מתותחי הלגיון הירדני ויוכל לשמש את התנועה לירושלים במקרה שהכביש הראשי משער הגיא ייחסם. בפועל, כמעט לא נעשה בו שימוש לתנועה לירושלים. הכביש זכה לשמות שונים: "כביש מלאיה", "כביש הגבורה" ו"כביש ב'". באוקטובר 1950 החל לנוע עליו שירות אוטובוסים של אגד וקו נוסף, לכיוון עגור, נוסף בפברואר 1951.
באוגוסט 1982 הוחל בסלילת קטע עוקף צובה באורך 2 קילומטרים שחיבר את הכניסה לצובה ממערב עם צומת הר איתן וייתר את השימוש בקטע הכביש שעבר דרך הקיבוץ.
ניקה מסמותרקיה
ניקה מסמותרקיה (ביוונית: Νίκη της Σαμοθράκης) הוא פסל עשוי שיש מן התקופה ההלניסטית. הפסל, המתאר את האלה ניקה כדמות מכונפת הניצבת מול הרוח מוצג כיום במוזיאון הלובר בפריז, והוא נחשב לאחד מאוצרות האמנות הגדולים של המוזיאון, אף על פי שידיו וראשו אבדו במרוצת השנים.
לפי השערות יצר את הפסל פיתוקריטוס איש רודוס בתחילת המאה השנייה לפנה"ס לזכר ניצחון ימי. הפסל מוקם בהיכל האלים הכבירים באי סמותראקי (Samothrace). הפסל התגלה בחפירה ארכאולוגית בשנת 1863 על ידי שארל שאמפּוּאָזוֹ (Charles Champoiseau), הקונסול הצרפתי באדירנה.
שלושת המצפים
שלושת המצפים הם שלוש נקודות יישוב יהודיות שהוקמו בנגב בימי מלחמת העולם השנייה: מצפה גבולות, מצפה רביבים ובית אשל.
בספר הלבן משנת 1939 נקבעו "תקנות הגבלה" על רכישה ויישוב של קרקעות בארץ ישראל על ידי יהודים. בתגובה לכך, בהתאם להחלטה של התנועה הציונית, הוגברו רכישות קרקע על ידי הקרן הקיימת לישראל. עליהן הוקמו שלוש יחידות התיישבות שייעודן הראשוני היה בחינת הקרקע והאקלים לקראת התיישבות עתידית, ניסויי חקלאות, ובחינת תגובת הבריטים למהלך כזה.
המצפה הראשון שהוקם היה מצפה גבולות. היישוב הוקם במאי 1943 על ידי חברי "קיבוץ ארץ-ישראלי ג' " של השומר הצעיר (כיום קיבוץ חצור). אחריו הוקם מצפה רביבים על ידי אנשי הנוער העובד. המצפה שלישי שהוקם היה בית אשל, באתר בו כבר הייתה נקודת התיישבות מ-1939. ישובו התקיים על ידי תנועת המושבים.
המצפים הוקמו בתבנית אחידה – חצר מרובעת מוקפת חומה, ובפינתה מגדל תצפית. בצלע אחת של הריבוע מבני המגורים, ובצלע השנייה מבני השירות. מתכנן המצפים היה האדריכל יעקב מטריקין.
שלוש שנים אחר כך עלו לקרקע מפעל המשך גדול יותר – 11 הנקודות.
ראויה לציון חשיבות המצפים בהחזקת הקרקעות שנרכשו בנגב והגברת הביטחון באזור. המידע הרב שנצבר בשלושת המצפים בעניין דרך החיים באזור, העבודה החקלאית והקשרים עם הבדואים סייעו להקמת הנקודות.
שכונת שבזי
שכונת שבזי היא שכונה ותיקה בדרום-מרכז תל אביב-יפו. כיום נחשבת לאזור מגורים ומסחר פופולרי. השכונה סמוכה לשכונות הוותיקות: כרם התימנים ונווה צדק.
השכונה היא מהשכונות היהודיות הראשונות באזור יפו ותל אביב, ונוסדה עוד בטרם הקמת "אחוזת בית"-תל אביב. השכונה קרויה על שמו של גדול משוררי יהדות תימן, רבי שלום שבזי, ומורכבת למעשה משתי שכונות קטנות: "מחנה יהודה" (1896) ו"מחנה יוסף" (1904). השכונה הוקמה על ידי עולים מתימן (רובם מהעיר עדן).
גבולות השכונה הם: רחוב המרד במערב, רחוב יצחק אלחנן בצפון, רחוב שבזי במזרח ורחוב זרח ברנט בדרום. הרחוב הראשי של השכונה נקרא בשם שבזי, ומהווה את מרכז חיי התרבות של השכונה.
בעקבות תוכנית השימור, שינתה השכונה את פניה. האוכלוסייה התחלפה, בתים רבים בשכונה שופצו או נבנו מחדש. רחוב שבזי, הרחוב הראשי של השכונה, הפך לרחוב אופנתי שוקק חיים ובו חנויות מעצבים של ביגוד, תכשיטים ואבזור הבית, חנויות למתנות ומזכרות וספרים, וגלריות ליצירות אמנות, בתי קפה ומסעדות.
ארמון נוימן
ארמון נוימן (ברומנית: Palatul Neumann) הוא מבנה גדול מאוד בארד, רומניה, שנבנה בשנים 1981 - 1982 לפי תוכניותיו של האדריכל מילאן טבקוביץ' (Milan Tabaković) ולפי הזמנת משפחת התעשיינים נוימן. הארמון נבנה בסגנון אדריכלי אקלקטי עם שתי קומות מעל קומת הקרקע, עם שערים הפונים לשלושה רחובות שונים ועם חדרי מדרגות רבים. באחד האגפים יש אולם אירועים, שבמקור נועד להיות אולם נשפים וכעת משמש כאולם הרצאות בן מאתיים מקומות עבור אוניברסיטה מקומית.
הארמון שימש למגורי האחים נוימן ובני משפחתם, אך בהדרגה הם היגרו מרומניה ונשאר בארד רק פרנץ נוימן. אחרי מלחמת העולם השנייה הממשל הקומוניסטי סילק מתוך הארמון את פרנץ נוימן והלאים את המבנה.
אחרי המהפכה הרומנית (1989) והחקיקה החדשה, שאפשרה לצאצאי הנפגעים מהלאמות לתבוע חזרה את רכושם, הגיעו מארצות הברית לרומניה צאצאי פרנץ נוימן ותבעו את השבת רכושו וגם קיבלו חלק ממנו.
יהדות סלובניה
יהדות סלובניה היא אחת מקהילות יהדות יוגוסלביה המתקיימת בצפון הבלקן, באזור סלובניה של היום.
התפרצות מגפת הדבר במאה ה-14 הביאה לגלי פוגרומים קשים ביהודי סלובניה ובשנת 1515 החל גירוש היהודים מערי סלובניה לכפרים בקצוות המדינה ולהונגריה, איטליה וגרמניה. התהליך נמשך עד לשנת 1816, אז הוקמה "הפרובינציה האילירית" על ידי צרפת בעקבות המלחמות הנפוליאוניות. בתקופה זו שימשה ליובליאנה בירת הפרובינציה והיהודים נהנו משגשוג ופריחה, שנמשכו גם לאחר כיבוש השטח על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1910 ישבו בסלובניה כ-190 יהודים אשר תחת השלטון האוסטרו-הונגרי נהנו מזכויות משפטיות שלא זכו להן עד אותה העת.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה הפכה סלובניה לחלק משטחה של יוגוסלביה ובין מלחמות העולם שגשגה הקהילה היהודית בסלובניה בעיקר עקב הגירה למדינה. בתקופה זו נבנו בסלובניה בתי כנסת ובתי ספר יהודיים. תהליך זה נפסק בשנת 1941 עם הכיבוש הגרמני. רבים מיהודי סלובניה נשלחו לאושוויץ-בירקנאו וחלקם נלקחו למחנות ריכוז בשטחי איטליה. היו בין היהודים שהצטרפו לפרטיזנים ולמחתרת הסלובנית.
לאחר סוף המלחמה הוקמה קהילה מחודשת בליובליאנה. על פי סקר אחרון משנת 2005, בסלובניה חיו 99 יהודים בשנת 2002. לאחרונה הוקם בית כנסת ומרכז יהודי קהילתי חדש.
ב-1999 הוכתר על ידי הקהילה היהודית הרב אריאל חדד לרבה הראשי של המדינה ותפקידו מוכר על ידי הממשלה. הרב חדד הוא שליח חב"ד בטריאסטה שבאיטליה הסמוכה ומגיע לליובליאנה כמה פעמים בחודש.
דרך שבעת האגמים
דרך שבעת האגמים (בספרדית: Camino de los Siete Lagos או Ruta de los Siete Lagos) היא כינויו של קטע נופי בן 107 ק"מ בדרך RN40 הארגנטינאית, העובר לאורכם של שבעה אגמים, בין סן מרטין דה לוס אנדס לבין ויז'ה לה אנגוסטורה שבפרובינציית נאוקן.
שבעת האגמים הם (מצפון לדרום): לאקר, מָצ'וֹנִיקוֹ, פַאלְקְנֶר, ויז'ארינוֹ, אֶסְקוֹנְדִידוֹ, קוֹרֶנטוֹסוֹ ואֶסְפֶּחוֹ. בסמוך לדרך נמצאים אגמים נוספים, המצויים כולם במרחק של קילומטרים ספורים ממנה: מָליקינָה, הֶרְמוֹסוֹ, טְרָפוּל, אֶסְפֶּחוֹ צ'יקוֹ ונאוול ואפי.
הדרך עוברת בתחומי הפארקים הלאומיים לָנין ונָאוֶול וָאפִּי.
אלכסנדרוס ציוליס
אלכסנדרוס ציוליס (ביוונית: Αλέξανδρος Τζιόλης; נולד ב-13 בפברואר 1985 בקטריני שביוון) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אל פייחה ובנבחרת יוון.
קריירת מועדונים
ציוליס החל את הקריירה שלו בנוער של קבוצת אפולון ליטוקורו, שם שיחק עד 2002. פאניוניוס שלחה סקאוט לעקוב אחר ציוליס ולאחר שהרשים, עבר לקבוצה. בפאניוניוס שיחק 3 עונות, הופיע 61 פעמים והבקיע שלושה שערים. ב-2005 רכשה פנאתינאיקוס את ציוליס עבור 650,000 €.
בפנאתינייקוס שיחק כבלם לצידו של לוקאס וינטרה. בינואר 2009 הושאל לורדר ברמן.
בשנת 2012 חתם בקבוצת מונקו והושאל לקבוצת אפואל ניקוסיה, בה שיחק ברוב משחקי הליגה וזכה עמה באליפות.
בשנת 2013 עבר לקבוצת פאוק סלוניקי והושאל לקבוצת קייסריספור מטורקיה.
ב-30 בינואר 2017 חתם בהארט אוף מידלות'יאן הסקוטית.
ב-4 באוגוסט 2017 חתם באל פאייחה מליגת העל הסעודית.
קריירה בינלאומית
אחרי שרשם 12 הופעות בנבחרת הצעירה עלה לנבחרת הבוגרת ואת הופעתו הראשונה ביצע ב-21 בינואר 2006. ביורו 2008 שיחק משחק אחד בו הפסידה יוון 2-1 מול ולא עלתה משלב הבתים. במונדיאל 2010 פתח בכל משחקי הנבחרת ששוב לא עלתה משלב הבתים. לאחר מכן החליט מאמן הנבחרת, פרננדו סנטוש להדיח אותו והוא לא נכלל בסגל למשחקי יורו 2012. בעקבות הופעותיו הטובות במשחקי פאוק סלוניקי וקייסריספור, הוא הוחזר לסגל הנבחרת שהגיעה לשלב שמינית הגמר.
BQM-74 צ'אקר
BQM-74 צ'אקר (Chukar) היא סדרה של כלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) שיועדו לשמש מטרות אוויריות, שיוצרו על ידי נורת'רופ. נבנו שלוש גרסאות צ'אקר עיקריות: ה-MQM-74A צ'אקר 1 המקורי, ה-MQM-74C צ'אקר 2, וה-BQM-74C צ'אקר 3. הם נשלטים מרחוק, בעלי מהירות תת-קולית, מסוגלים להגיע למהירויות של עד למאך 0.86 ולגובה של מ-30 עד 40,000 רגל (10 עד 12,000 מטר).
תיאור
BQM-74E מונע בטיסה על ידי מנוע טורבו-סילון יחיד מדגם J400-WR-404 בעל דחף של 240 פאונד (1068 N) בגובה פני הים. ה-BQM-74 משוגר ממשגר קרקעי באמצעות שני בקבוקי סילון להמראה. כאשר הוא מצויד בערכה לשיגור אווירי, ניתן לשגר את ה-BQM-74 מ-TA-4J, F-16, גרומן גאלפסטרים 1 או DC-130. ה-BQM-74 משמש בעיקר לדימוי ריאליסטי של מטרה אווירית, המסוגל לחקות איומי אויב עבור אימונים בתותחנות וירי טילים.
את הצ'אקר ניתן לחלץ לאחר האימון לצורך שימוש חוזר. מצנח נפתח באמצעות שליטה מרחוק או במקרה בו אבד הקשר עמו וניתן להוסיף לצ'אקר ערכת ציפה לנחיתה על מים. במידה ורוצים לעשות שימוש חוזר בצ'אקר משתמשים בראשי קרב מיוחדים שכוללים ציוד טלמטריה במקום חומרי נפץ. ראש קרב הטלמטריה מספק נתונים המשמשים לניתוח ביצועיו, לרבות מרחק ההחטאה מהמטרה המאפשר לקבוע האם ראש קרב אמיתי היה פוגע במטרה. קרוב לוודאי שפגיעה ישירה תשמיד את הצ'אקר. מערכות תותחים יעשו שימוש בתחמושת סרק ללא חומרי נפץ. מאחר שמערכות תותחים מכוונות לפני המטרה הנעה כדי שזו תעוף אל תוך רסס הפיצוץ, תחמושת סרק לא צריכה לפגוע ישירות במטרה. ניתוח מידע המתקבל ממכ"ם יקבע אם תחמושת הסרק שנורתה הייתה פוגעת בכטב"ם המטרה.
MQM-74A צ'אקר 1
סדרת הצ'אקר החלה בשנות השישים המוקדמות עם דרישה של הצי האמריקני לכטב"ם מטרה חדש. החברה פיתחה אב-טיפוס שכינויו הפנימי היה NV-105 וכלל כנף דלתא, שטס לראשונה ב-1964. כנף הדלתא לא עבדה כראוי והיא הוחלפה בכנף ישרה. הכטב"ם החדש כונה NV-105A, והוא טס לראשונה ב-1965. ה-NV-105A התקבל על ידי הצי ונכנס לייצור תחת הכינוי MQM-74A ב-1968.
ל-MQM-74A היה מבנה מחודד דמוי סיגר, כנפיים ישרות המותקנות במרכז הגוף, כונסי אוויר תחת הכנפיים מספקים אוויר למנוע הסילון של הצ'אקר, ותצורת זנב קונבנציונלית עם משטחי זנב מסודרים בצורת וי הפוך. הוא הונע על ידי מנוע טורבו-סילון מדגם WR24-6 מתוצרת ויליאמס אינטרנשיונל, בעל דחף של 121 פאונד (54 ק"ג), ושוגר על ידי מאיץ רקטי מהקרקע או מספינה. הצי רכש 1,800 כטב"מי MQM-74A צ'אקר 1. כמה מאות נוספים נרכשו בסך הכול על ידי נאט"ו עבור מטווח בדיקות רב-לאומי בכרתים, כמו גם על ידי הצי המלכותי הבריטי, הצי האיטלקי, וחיל האוויר הישראלי.
צ'אקר הוא שמו של מין אמריקני של קורא, ומאחר והן ניצודות כספורט, נראה שנורת'רופ סברה שהשם יהלום כלי טיס שכל יעודו הוא להוות מטרה לירי. השם צ'אקר תקף רשמית רק לגרסאות הייצוא של הכטב"ם, אך באופן לא רשמי הוא משמש לתיאור כל הגרסאות.
XBQM-108
באמצע שנות השבעים, מרכז הנשק של הצי השתמש ב-MQM-74A כבסיס לכטב"ם נסיוני שכונה XBQM-108, שיועד להדגמת כלי טיס "פוגו" או "טיילסיטר" שיוכל להמריא ולנחות ישר על זנבו. מבנה המטוס, סנפיר הזנב, מערכת השליטה באמצעות רדיו, ומערכת המצנח לחילוץ של ה-MQM-74A נשמרו, אך הכטב"ם צויד בכנף חדשה, מנוע מדגם CAE J402 מתוצרת טלדיין בעל צינור פליטה מסתובב לניהוג ווקטורי, כן נחיתה תלת-אופני, ומערכות בקרת טיסה נוספות. המדגים הושלם והספיק לבצע מספר טיסות לפני שהתוכנית בוטלה.