cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רחוב דומנאסקה
תיאור הרחוב
מול הפקולטה למכניקה נמצאת הקתדרלה האורתודוקסית "ניקולאה הקדוש", אתר ארכיטקטוני מרשים ביופי סגנונו, גודלו והאלגנטיות שלו. הקתדרלה נבנתה בשנים 1906 - 1917 לפי תוכניות של האדריכלים פטרה אנטונסקו ושטפאן בורקוס בסגנון רומני מסורתי, לאחר שיפוץ שנערך בשנים 1953 - 1957 המקום הפך לכנסייה הבישופית של בישופות דנובה התחתונה. מימין לכנסייה, בארמון מהתקופה, שוכנת הבישופות של דנובה התחתונה. צפונית משם, בצד ימין, נמצא הגן הציבורי ומצד שמאל מוזאון האומנות השוכן במבנה, שלפני כן שימש כמשכן הבישופות, הרחוב ממשיך בסמוך לבית החרושת לסבון Apollo ומסתיים מול Parcul CFR (גן מסילות הברזל הרומניות).
ויקינגור גטה
ויקינגור גטה (בפארואזית: Víkingur Gøta; או בקיצור ויקינגור) הוא מועדון כדורגל חצי-מקצועני מאיי פארו, מהעיר גטה, שנמצאת באי אסטורוי, אחד מאיי פארו. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון סרפוגרדי שנמצא על האי, וצבעי הקבוצה הם שחור, תכלת ולבן.
קבוצת הכדורגל ויקינגור נוסדה בשנת 2008, לאחר איחוד של שני מועדוני כדורגל פארואזים אחרים: GÍ גטה (מועדון בולט בכדורגל באיי פארו שזכה ב-6 אליפויות הליגה הבכירה ו-6 גביעים מקומיים באיי פארו) וליירביק. בסיסם של שני המועדונים היו חלק מאותה עיירה באי, ברדיוס של 5 ק"מ אחד מהשני, והתאחדו מטעמים כלכליים. החיבור הוכיח את עצמו ובשנים הראשונות המועדון הצליח לזכות בגביע המדינה של איי פארו 5 פעמים. בהמשך בשנים 2016 ו-2017 זכה באליפות המדינה, ובנוסף זכה במספר גביעי סופר-קאפ מקומיים.
משפחת גאגין
משפחת גאגין (באנגלית: Gaguine או Gagin) היא משפחה ספרדית שבניה התפשטו לאחר גירוש ספרד למדינות הבלקן ומרוקו, וכיהנו כרבנים, כרופאים וכאישי ציבור ידועים.
מקור ושם המשפחה
שם המשפחה הוא מסוג השמות הטופונימיים, הנגזר משם העיירה "גחין" (בעבר "גגין") במחוז פונטוודרה שבספרד. לא בהכרח שהשם מעיד על קשר היסטורי ישיר למקום, אבל ייתכן שהוא מצביע על קשר בלתי ישיר בין בני המשפחה לבין העיירה, כדוגמת לידה, מגורים זמניים, מסחר או קרובי משפחה בעיירה.
מלבד טענת הקשר לעיירה גחין, עולה אפשרות כי שם המשפחה נגזר מתכונה או כינוי אישי של אחד מאבות בני המשפחה. כך לדוגמה פירוש המילה "גאגו" בספרדית ובפורטוגזית הוא "מגמגם", וייתכן שמקור השם הוא ממילה זו.
היהודי הראשון המתועד הנושא את השם גאגין, היה הרב חיים גאגין ממרוקו. היות שלא ידועים במרוקו, בתקופות שלפני ואחרי גירוש ספרד אישים נוספים מהמשפחה מלבדו, הדעה הרווחת היא כי מוצא המשפחה מספרד, ובשנים הקרובות לגירוש היגרו בניה למרוקו.
הרב חיים גאגין
הרב חיים גאגין נולד בפאס שבמרוקו בשנת ה'ר"ד לערך, ובצעירותו עזב את מרוקו ועבר להתגורר בקסטיליה שבספרד, שם למד אצל הרב יצחק אבוהב והרב יוסף עוזיאל, כשאצל האחרון ייתכן ואף התגורר בביתו. ישנן השערות כי המעבר לספרד היה בעצם הימלטות לאחר פרוץ פרעות בפאס, בהן נרצחו רוב יהודי הקהילה בשנת ה'רכ"ה.
לאחר גירוש ספרד, חזר לפאס בערב יום הכיפורים של שנת ה'רנ"ג יחד עם יהודים נוספים שגורשו. עם השנים מונה לראש החכמים והרב של קהילת היהודים המקומיים, שם השפעתו הייתה רבה הן על קהילת המגורשים והן על קהילת המקומיים. שנת מינויו לתפקיד לא ידועה, אבל מתועד כי חלק מהתקופה בה כיהן בתפקיד היה בין השנים ה'רפ"ו-ה'רצ"ה.
פולמוס הנפיחה
"היתר הנפיחה", הנוגע לנפיחת ריאת בהמה או חיה במסגרת בדיקות שמבוצעות לאחר שחיטתה, הונהג בספרד באזור קסטיליה סמוך לגירוש, בעקבות הגזירות הכלכליות שהוטלו על היהודים. המגורשים שהגיעו לפאס המשיכו להחזיק בהיתר, בעוד שהמקומיים נהגו בו איסור עוד לפני כן. בשל צמצום הפסדים כספיים שיצר היתר הנפיחה, נגררו אחריו במשך הזמן רבים מהמקומיים בפאס.
בשל שגיאה הלכתית של שוחט קהילת המקומיים בחודש אייר שנת ה'רפ"ו (1526), החליטו רבני המקומיים לפתוח אטליז נפרד לקהילתם, ולאסור את הנפיחה. הודות לכך פרץ בפאס פולמוס הלכתי חריף בנוגע לנפיחת הריאה בין קהילת המקומיים לקהילת המגורשים. עם רבני המגורשים שהתירו את הנפיחה ונטלו חלק בפולמוס נמנו שישה ראשי ישיבות, שתחת הנהגתם היו מאות בחורי ישיבה, ומנגד עמד הרב חיים, כ"נציג" המקומיים לצד תלמידיו הרבים ורבנים נוספים, ואסר את הנפיחה. הוא היה הדמות המרכזית והמובילה בפולמוס, ודבק בעמדתו בעקשנות גם לאחר שנשאר בודד במערכה.
הלך לעולמו בפאס בשנת ה'ש"ה.
נודע גם כמשורר, וחיבר קינות רבות, בייחוד על גירוש ספרד.
מלבד חיבורו "עץ חיים", בו הנציח את "פולמוס הנפיחה", פירוש למשנת ערוגה שבמסכת כלאים ומספר קינות על גלות ישראל וספרד שהשתמרו, חיבר הרב חיים מספר חיבורים נוספים שאבדו במהלך השנים.
חיבורו עץ חיים
במסגרת פולמוס הנפיחה, חיבר משא ומתן הלכתי מקיף בשם "עץ חיים", העוסק בהלכות שחיטה ובדיקה, ובו הוכחה לצדקת המקומיים, שאסרו את הנפיחה. אולם בסופו של דבר, בשנים שלאחר מכן, היתר הנפיחה, בו תמכו רבני המגורשים, פשט בפאס ובערים נוספות במרוקו בניגוד לדעתו.
בחיבור תיאר הרב גאגין בצורה מוחשית את הפולמוס, וגם סיפק הצצה לחיי היהודים בתקופה זו בספרד ובמרוקו.
למרות ש"עץ חיים" לא הודפס מעולם עד לשנת 1986 בידי פרופסור הרב משה עמאר, חיבורו פשט ברחבי מרוקו עוד בחייו. עם זאת, נראה שהשימוש שנעשה בספר היה מועט, ועל כך תעיד העובדה שמהדורתו הראשונה של הספר לא השתמרה, ומהמהדורה המוגמרת קיימים כיום מספר מועט של עותקים בלבד, שבמאה ה-18 הועתקו מהמהדורה המוגמרת.
הסיבה שהחיבור לא נפוץ, היא כי דעתו של הרב גאגין נדחקה ונעלמה כליל ממרוקו לאחר שהוכרעה ההלכה לפי דעת המתירים את הנפיחה. ההיתר נפוץ עד כך שאפילו בחיבוריהם של רבני מרוקו בדורות הבאים לא אוזכר איסור הנפיחה, למעט בחיבוריהם של הרב שמואל אבן דנאן והרב חיים בן עטר, שציטט את הספר בחיבורו "פרי תואר" ואף צידד בעד איסור הנפיחה.
בני המשפחה ביוון ובירושלים
על בני משפחתו של הרב חיים גאגין לא ידוע מלבד מה שכתב בחיבורו בחודש אדר ה'רצ"ה (1535): "ובני בעונותי אינם איתי". ייתכן שבניו עזבו את פאס עם המגורשים שהמשיכו בנדודים למזרח. בתקופה זו כבר נמצאו בסלוניקי שביוון יהודים שנשאו את שם המשפחה גאגין, וישנה השערה כי מדובר בצאצאיו. הידועים שבהם היו הרב אברהם גאגין הרופא, מראשי קהילת יהודי ליסבון, הרב דניאל גאגין הרופא, שהיה איש ציבור מראשי קהילת יהודי איבורא, שנפטר שם בשנת ה'של"ג והגביר משה גאגין, שנפטר שם בשנת ה'שט"ו.
להשערה כי מדובר בצאצאיו של הרב חיים, נמצא מקור במסורת בעל פה של משפחת גאגין הירושלמית, לפיה מוצאה מהמזרח ומיוחסת לרב חיים גאגין ממרוקו. משה דוד גאון מציין גם הוא את הקשר של המשפחה הירושלמית לרב חיים גאגין ממרוקו, והרב אברהם אשכנזי, בהקדמה לספר "ישמח לב" של הרב שלום משה חי גאגין, כתב בשנת ה'תרל"ח: "חוטר מגזע המשפחה הרוממה המיוחסת מגירוש קאסטיליא". מנגד, מלבד בן משפחה אחד (הרב שם טוב גאגין), שאר בני המשפחה הירושלמית לא ייחסו את עצמם בחיבורים שכתבו לרב חיים גאגין, ובשל כך ניתן לטעון כי מה שכתב הרב אשכנזי היה על סמך שם המשפחה הזהה, ולא על סמך ידיעה.
הרב שלום משה חי גאגין
בנו של הרב חיים אברהם גאגין היה הרב שלום משה חי גאגין (1832–1883). נולד בירושלים, ובמהלך חייו יצא כשד"ר לערי חו״ל, כיהן כראש ישיבת המקובלים בית אל כממשיכו של אביו, וחיבר פיוטים. לאחר פטירת אביו, ירש ממנו ספרייה גדולה בת כ-2000 ספרים וכתבי יד עתיקים.
הרב אברהם חי גאגין (השני)
בנו הבכור של הרב שלום משה חי היה הרב אברהם חי גאגין, שנמנה עם רבני ירושלים. בשאיפה לפתח את תרבות יהודי ירושלים, הוא ייסד בירושלים יחד עם אחיו הרב יצחק בית דפוס בעיר, במטרה להדפיס ספרי יהדות בלאדינו. במהלך השנים הוציא מספר סיפורים, ספרי קודש ומקרא בלאדינו, שזכו לתפוצה רבה בירושלים. הרבנים נחמן בטיטו וחזקיה שבתי היו שותפיו בבית הדפוס.
שימש כחבר בית הדין של הרב שמואל נסים בשנת ה'תר"ע לצד הרב חיים אליהו הלוי.
הלך לעולמו בירושלים בי"ח בכסלו ה'תרע"ח. מקום קברו לא נודע במשך שנים, והתגלה מחדש בחפירות ושיקום חלקת החסידים בהר הזיתים בסוף חודש ינואר 2010.
הרב יצחק רפאל יחזקיהו גאגין
כתב השלמות לחיבור "שמח נפש" של אביו, וחיבר בעצמו את הספר ״מכסה לאהל״, הערות על ״סביב לאהל״ שחיבר אביו על ״אהל מועד״.
ירש את הספרייה המשפחתית מאביו, אולם לאחר פטירתו הוזנחה הספרייה שנשמרה במשפחה דורות רבים, ונמכרה בחלקים קטנים לסוחרים שונים.
הלך לעולמו בכ"ט בכסלו ה'תרפ"ד.
הרב שם טוב גאגין
בנו של הרב יצחק יחזקיהו גאגין היה הרב שם טוב גאגין (1884 - 1953). נולד בירושלים ובמהלך חייו שימש כדיין, ראש ישיבה, מחבר ספרים, ומשורר. כיהן כחבר בית הדין הרבני של קהילת קהיר שבמצרים, רב בקהילת הספרדים במנצ'סטר, ואב בית הדין לקהילות הספרדים בלונדון.
הרב מוריס גאגין
בנו של הרב שם טוב גאגין היה הרב ד"ר מוריס גאגין (1919–1990). נולד בקהיר שבמצרים, ועבר משם עם אביו לאנגליה. שימש כרבה של קהילת הספרדים והפורטוגזים בויתנגטון, מנצ’סטר. שירת את הקהילה במשך כ-40 שנים, וכיהן במספר תפקידים.
שמריה בן אלחנן
רבי שמריה בן אלחנן (מכונה גם: הרב הראש; נפטר בד'תשע"א, 1011) היה הרב הראשי בקהילת יהודי מצרים בקהיר ("פוסטאט"), בסוף המאה ה-10 ותחילת המאה ה-11.
לפי רבי אברהם אבן דאוד בספר הקבלה, הוא היה אחד מארבעת השבויים.
רבי שמריה היה קשור בקשר הדוק לגאוני בבל, ונזכר במכתבי רב שרירא גאון ובנו רב האי גאון, אם כי בתקופה מסוימת התלונן רב האי על כך שרבי שמריה אינו מעביר שאלות לבבל אלא לרבני ישיבת ארץ ישראל. נתפרסם גם מכתב המיועד אליו מרבי חושיאל בן אלחנן ראש ישיבת קירואן. בשל קשריו עם חכמי קירואן וחכמי ארץ ישראל הוא שימש כסוג של חוליה מקשרת ביניהם. דוגמה לכך ניתן לראות במכתב שכתב רבי שמואל השלישי בן הושענא, ממנהיגי הישיבה הארץ ישראלית, ובו ביקש מרבי שמריה שיסייע לרבי נתן בן אברהם, אחד מתלמידי ישיבת ארץ ישראל שנסע לצפון אפריקה לצורך עסקיו וכדי ללמוד בישיבת קירואן, וייתן לו אגרות המלצה לתלמידיו וידידיו בקהילות היהודיות בקירואן והאזור.
רבי שמריה חיבר פירוש לשיר השירים, שהתגלה בשנת 2023, ובו הוא ממשיך את הסגנון הספרותי שבו התחיל רב סעדיה גאון בפירושיו למקרא, ומבקש להשלים את סדרת פירושי המגילות שרב סעדיה גאון לא השלים אותה. פירושו מוזכר על ידי מחברים שונים במאות השנים שאחרי פטירתו. כמו כן נזכר פירוש משלו למגילות רות וקהלת.
רבי שמריה נפטר במגפה בשנת 1011. לאחר פטירתו, ירש בנו רבי אלחנן בן שמריה את מקומו כמנהיג הקהילה.
בית הספר הצרפתי באתונה
המוסד נוסד כחלק מגל ה"פילהלניזם" (אהבת תרבות יוון העתיקה) שהיה חלק מן התנועה הרומנטית במערב וכזרוע לביסוס השפעה מעצמית של המונרכיה הצרפתית ולאחר מכן של ההקיסרות הצרפתית השנייה במזרח אגן הים התיכון. המכון מחולק לארבע מגמות: יוון הארכאית, יוון הקלאסית, האימפריה הביזנטית ויוון המודרנית.
מגדל בריטיש טלקום
מגדל בריטיש טלקום או מגדל BT (באנגלית: BT Tower) הוא מגדל תקשורת בגובה 175 מטרים (קצה תורן המגדל מגיע לגובה 189 מטרים) ברחוב קליבלנד מס' 60 בשכונת פיצרוביה ברובע קמדן של לונדון. בעבר נקרא המגדל "מגדל רשות הדואר" (Post Office Tower).
בית הספר הצרפתי באתונה
מאז ייסודו, הציע המכון תוכנית לימודים לסטודנטים דוברי צרפתית בתחומי הלימודים הקלאסיים וארכאולוגיה. כן מציע המכון מלגות נדיבות לתלמידים לתואר דוקטור. נוסף על כך מנהל המכון חפירות ארכאולוגיות וברשותו ספרייה ובה 80,000 ספרים, 550,000 תמונות ותצלומים ו-35,000 מפות.
בין התלמידים והמורים בבית הספר ניתן למנות את נומה דני פוסטל דה קולנז', וידאל דה לה בלאש ושארל בלה.
מגדל בריטיש טלקום
מגדל רשות הדואר
הקמת המגדל הייתה יוזמה של רשות הדואר המרכזית (General Post Office) של אנגליה. מטרתו הייתה לשמש לתקשורת במיקרוגל.
המגדל תוכנן על ידי אדריכלים ממשרד המבנים והעבודות הציבוריות, בהם אריק בדפורד (Eric Bedford) ו-ג'. ר. ייטס (G. R. Yeats).
המגדל בנוי מבטון מצופה זכוכית. צורתו המעוגלת והמוארכת נבחרה בהתאם לדרישות של מגדלי תקשורת - צורה דקה זו מונעת תנודות בעת רוח חזקה (ברוח של 150 קילומטר לשעה ייטה הבניין לא יותר מ-25 סנטימטר).
במבנה תוכננו 16 קומות לציוד אלקטרוני, מעליהן מקטע של 35 מטרים עבור אנטנות, ובראש המגדל שש קומות של חדרים. בניית המגדל החלה ביוני 1961 והסתיימה ב-15 ביולי 1964. הוא החל לפעול ב-8 באוקטובר 1965. עלות הבנייה הגיעה ל-2.5 מיליון ליש"ט. בעת הקמתו היה המבנה הגבוה ביותר בבריטניה.
בראש המבנה אולמות, שבהם היו חנויות מזכרות, מסעדה מסתובבת וחדרי תצפית. אלה נפתחו לציבור ב-16 במאי 1966. המסעדה השלימה סיבוב כל 22 דקות. מנהג נוסף היה מרוץ שנערך מדי שנה במעלה המדרגות מתחתית המבנה עד ראשו.
ב-31 באוקטובר 1971 בוצע פיגוע של ארגון ה-IRA בשירותים שבראש המבנה, ומרפסות התצפית נסגרו משיקולי בטיחות. המסעדה נסגרה בשנת 1980.
בשנת 1980 נבנה בניין מגדל 42, ומגדל רשות הדואר הפך למגדל השני בגובהו בבריטניה.
מגדל בריטיש טלקום כיום
מגדל התקשורת נמצא עדיין בשימוש, אף שמרבית ציוד התקשורת המבוסס על מיקרוגל הוחלף בסיבים אופטיים, והמסעדה משמשת לאירועים של בריטיש טלקום (בהם היא אף מסתובבת).
עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נחשב עצם קיומו של המגדל לסודי, והוא לא הופיע במפות רשמיות של לונדון. צילום המגדל נחשב לעבירה על חוק הסודות הרשמיים. קיום המגדל אושר ב-19 בפברואר 1993 על ידי חברת הפרלמנט קייט הואי בנאום שנשאה בפרלמנט, כדוגמה לאי התאמת חוק הסודות הרשמיים למציאות. חברת הפרלמנט הודיעה כי "אני מקווה שאני מוגנת בחסינות פרלמנטרית (בעוברי על החוק) כשאני מודיעה שמגדל בריטיש טלקום אכן קיים, וכתובתו היא רחוב קליבלנד 60, לונדון".
בשנת 2003 הוכרז הבניין כבעל חשיבות ארכיטקטונית. בשל גובהו נחקק חוק מיוחד בפרלמנט, המתיר שינוי בתקנות הבטיחות באש, ומאפשר פינוי המבנה בעת שרפה באמצעות מעליות. זהו המבנה היחיד באנגליה שבו מותר פינוי באמצעות המעליות.
עורק החישור
עוֹרֵק הַחִשּׁוּר (TA: arteria radialis) הוא עורק באמה המספק דם לחלקה הצדי ולכף היד.
מהלך
ראשיתו של עורק החישור היא בפיצול עורק הזרוע בגומץ המרפק. העורק נע לאורך חלקה הקדמי של האמה, והוא משמש בה נקודת ייחוס לחלוקת מדורי האמה לקדמי ולאחורי. העורק מתעקל הצדה סביב שורש כף היד בעוברו דרך תיבת ההרחה ובין הראשים של השרירים הבין-גרמיים הגביים. לאחר מכן, העורק עובר קדימה בין ראשי השריר מתוויך האגודל והופך לקשת כף היד העמוקה עם חיבורו לענף העמוק של עורק הגומד. לאורך מסלולו העורק מלווה בווריד החישור.
סעיפים
ניתן לחלק את הסעיפים של עורק החישור לפי מקום מוצאם.
היבטים קליניים
עורק החישור נמצא שטחית, מלפני הקצה המרוחק של החישור, בין הגידים של שריר הזרוע והחישור והשריר כופף שורש היד החישורי. זוהי הנקודה שבה נהוג לבדוק ולמדוד דופק חישורי. בעבר היה מקובל לחשוב שקיום דופק חישורי מעיד על לחץ דם סיסטולי של 70 מ"מ כספית, אלא שעניין זה נמצא כהערכת יתר של לחץ הדם. ניתן גם למשש את הדופק החישורי במעבר העורק בתיבת ההרחה, אולם שם הדופק נמוש פחות בחוזקה.
עורק החישור משמש לעיתים נקודת גישה בצנתור לב. יש לו יתרון בכך על עורק הירך בשל נגישותו הגבוהה יותר, מהירות קרישת הדם בו ומשך אשפוז קצר יותר. כמו כן, הוא משמש לעיתים שתל בניתוח מעקפים, עם תוצאות ניתוחיות טובות יותר בהשוואה לווריד הצפון הגדול.
לורנוקסיקאם
לורנוקסיקאם (באנגלית: Lornoxicam), ידועה גם בשם chlortenoxicam, ובסימולי מותגים שונים, כולל Xefo ו Xefocam היא תרופה אנטי-דלקתית (לא סטרואידית, NSAID) מסדרת oxicam עם משככי כאבים, נוגדי-דלקות ומורידת חום.
נרשם עליה פטנט בשנת 1977 והיא אושרה לשימוש רפואי בשנת 1997.
שימושים רפואיים
לורנוקסיקאם משמשת לטיפול בכאבים מסוגים שונים, בעיקר כתוצאה ממחלות דלקתיות במפרקים, דלקת מפרקים ניוונית, ניתוחים, סיאטיקה ואחרות.
תופעות לוואי
ללורנוקסיקאם תופעות לוואי הדומות לתרופות NSAID אחרות, לרוב קלות כמו הפרעות במערכת העיכול (בחילות ושלשולים) וכאבי ראש. תופעות לוואי קשות אך נדירות כוללות דימום, כווצים לא רצוניים בסימפונות ותסמונת סטיבנס–ג'ונסון הנדירה ביותר.
PBS
PBS (ראשי תיבות של Public Broadcasting Service, "שירות השידור הציבורי") היא רשת הטלוויזיה הציבורית של ארצות הברית. הרשת, שבסיסה בארלינגטון, וירג'יניה, היא מלכ"ר ופועלת דרך 354 תחנות מקומיות ברחבי אמריקה.
הרשת נוסדה ב-1969 והחלה לשדר באוקטובר 1970. לפניה הייתה קיימת רשת ציבורית אחרת, NET (National Educational Television).
מארט אנה סארה
מארט אנה סארה (בנורווגית: Máret Ánne Sara, נולדה ב-1983) היא אמנית וסופרת סאמית ילידת נורווגיה. בשנת 2022 ייצגה יחד עם אנדש סונה ופאולינה פאודורוף את הביתן הנורדי בביאנלה ה-59 של ונציה.
ביוגרפיה
סארה נולדה בהמרפסט, עיר קטנה בנורווגיה וגדלה במחוז פינמרק במשפחה של רועי איילים שמרעה הקיץ שלה היה בקוואלויה. את השכלתה באמנות קיבלה מאוניברסיטת בורנמות' בבריטניה.
אמנות חזותית
החל מ-2003 היא יוצרת אמנות חזותית ולעיתים קרובות עוסקת בנושאים פוליטיים וחברתיים, יצירת האמנות הכי מפורסמת שלה היא "Pile O'Sapmi" (ערימה של סאפמי) משנת 2017 הכוללת 400 גולגולות מנוקבות כדורים של איילים. Pile o'Sápmi היא יצירת אמנות שנוצרה כמחאה וכסמל לשחיטה הכפויה של ממשלת נורווגיה באיילים השייכים לרועים סאמים ילידים בפינמרק. היא נתלתה בתחילה מול הפרלמנט באוסלו כמיצד מחאה, אך בשנת 2022 הוצבה במוזיאון הלאומי באוסלו.
בשנת 2022 ייצגה יחד עם עוד שתי אמניות נוספות את הביתן הנורדי בביאנלה ה-95 של ונציה. שלוש העבודות שהוצגו בביתן נוצרו לאחר מאבק משפטי בן שבע שנים עם המדינה הנורווגית כדי להגן על זכויות הרועה של אחיה הצעיר, אחד מהתיקים המשפטיים הרבים שחווים רועי איילים סאמיים צעירים כיום. ההתמקדות של סארה באייל כאבן הפינה של החיים הסאמיים נועדה לרפא ולתקן את הטראומה שנגרמה לעם הסאמי. העבודות נעשו לפי אתיקה ושיטות של שימוש בר-קיימא במשאבים סאמיים, תוך מציאת ערך בחלקי איילים שאינם משמשים למזון וללבוש; החיות שהוצגו מתו מוות טבעי.
ספרים
בשנת 2013 הוציאה את הרומן הראשון שלה "בין העולמות" שהיה רומן פנטזיה למבוגרים צעירים בשפה הסאמית. הספר תורגם לנורווגית ב-2014 ולאנגלית ב-2016. על הספר הזה היא הייתה מועמדת לפרס המועצה הנורדית לספרות ילדים וצעירים בשנת 2014. בשנת 2014 הוציאה את ספרה השני בשפה הסאמית דורסבלדה דואלי.
ירד (מלחין)
ירד הקדוש (געז: ቅዱስ ያሬድ, "קדוס ירד") (25 באפריל 505 - 20 במאי 571) הוא מוזיקאי אקסומי שלו מיוחס הפיתוח של שירת הקודש המסורתית של הכנסייה האתיופית האורתודוקסית ושיטת התיווי המוזיקלי באתיופיה. קורות חייו שלובות בהגיוגרפיה אגדית והכנסייה האתיופית מחשיבה אותו לקדוש.
חייו
ירד המתוסכל נמלט מדודו לעיר מדביי, בה חי דודו האחר. בדרכו למדביי, במעיין מייקרה הסמוך לאקסום, פרץ גשם כבד וירד תפס מחסה תחת עץ. בעודו נשען על העץ, שקע ירד בהרהורים נוגים על לימודיו הכושלים. לפתע הבחין ירד בנמלה המנסה לטפס על העץ בעודה נושאת עמה זרע. שש פעמים כשלה הנמלה בניסיונותיה ובפעם השביעית הצליחה. דבקותה של הנמלה במשימתה נגעה ללבו של ירד, והוא תהה מדוע חסרה לו הסבלנות הנדרשת להצלחה בלימודיו. אחרי שבכה כהוגן שב ירד לבית הספר והתחנן בפני דודו, אבא גדעון, שימחל לו על התנהגותו בעבר ויעניק לו הזדמנות נוספת ללמוד.
אצל גדעון החל ללמדו מזמורי תהילים, והפעם הצטיין ירד בלימודיו. הוא השלים את לימודיו בברית הישנה והחדשה לפני עמיתיו לכיתה ומונה לדיאקון מוקדם מהרגיל. הוא דבר געז, עברית ויוונית שוטפות ובגיל ארבע עשרה נאלץ למלא את מקומו של דודו שנפטר.
האגדה מספרת שירד זכה בתובנה מוזיקלית בשל אינטראקציה עם שלוש ציפורים וכי בהשראתן קשר את הרוחני והמוזיקלי ומיזגם למונחים המוזיקליים שהגדירם כגְעֵז, איזיל ואראררי. ירד עיבד והלחין זמירות הקשורות לחגים ומועדים דתיים, והנחיל את מושג שירת הקדוש לאתיופים האורתודוקסים.
ירד כתב חמישה כרכים של מזמורים לטקסים וחגיגות כנסייתיים. כרכים אלו כוללים את 'ספר הדיגווה והצומה דיגווה'(מזמורים לימות חג ולטקסי יום ראשון), 'ספר המראף' (מזמורים לחגים המרכזיים, תפילות יומיות ותפילות לחודשי הצומות), 'ספר הזימרה' (מזמורים לביצוע אחר המיסה) ואת 'ספר המוואסית' (מזמורים לנפטר).
על פי המסורת, ירד היה חביבו של הקיסר גברה מסקל. האגדה מספרת כי באחד הטקסים הקיסר הופנט לגמרי משירתו של ירד ובטעות הפיל את חניתו על רגלו של ירד המזמר. כפיצוי, הבטיח הקיסר למלא אחת ממשאלותיו. ירד ביקש לחיות את שארית חייו בהתבודדות ולהתמקד בתפילה, מדיטציה והלחנת מוזיקה. הוא בילה את שנותיו האחרונות כמתבודד בהרי סמן. לסלאו מזהה מקום בהרי סמין, המכונה 'אבא ריד', שבו "מאמין חצי ערום סגד והתפלל", כמקום בו חי ירד בערוב ימיו.
מסורת ביתא ישראל מציגה סיפור שונה, לפיו ירד היה בן למשפחה יהודית ובנו או תלמידו של גדעון, ואולץ להתנצר בתקופת המלחמה בין גברה מסקל לביתא ישראל. אחד מבניו של ירד נקרא ישראל ובין צאצאיו האחרים הייתה שורה של כוהני הקהילה שישבו בהרי סמן. קהילת ביתא ישראל לא רואה בירד את אבי שירת הקודש.
יחסי ברזיל–צ'ילה
יחסי ברזיל–צ'ילה הם יחסי החוץ הרשמיים בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל. צ'ילה וברזיל פעלו פעמים רבות כמתווכות בסכסוכים בינלאומיים, כגון המבוי הסתום המדיני בין ארצות הברית לבין מקסיקו סשנת 1914, ומניעת מצב מלחמה בין שתי מדינות אלו. לאחרונה, במהלך המרד בהאיטי ב-2004, צ'ילה וברזיל השתתפו בכוח האו"ם למשימת ייצוב בהאיטי, אשר הובלה על ידי הצבא הברזילאי.
לדברי סקר ה-BBC World Service 2014, 62% מהצ'יליאנים רואים את השפעת ברזיל באופן חיובי, ורק 12% רואים זאת בצורה שלילית.
היסטוריה
ב-22 באפריל 1836 כוננו יחסים דו צדדיים רשמיים בין שתי המדינות. ב-1 בספטמבר 1838 נחתמה האמנה הדו-צדדית הראשונה בין שתי המדינות, הסכם סחר, ידידות וניווט.
במהלך חלק ניכר של המאות ה-19 וה-20, התנגשויות של ארגנטינה על אורוגוואי ופרגוואי עם ברזיל ועל פטגוניה עם צ'ילה, עשתה את ברזיל וצ'ילה לבעלות ברית קרובות. במהלך מלחמת האוקיינוס השקט, כאשר צ'ילה נלחמה נגד פרו ובוליביה, ברזיל סיפקה תמיכה שבשתיקה עבור צ'ילה, נאלצה ארגנטינה אשר ניסתה להצטרף לברית של פרו–בוליביה, להישאר נייטרלית לאורך כל המלחמה.
ב-20 במאי 1914, ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה (מדינות ה -ABC) נפגשו במפלי הניאגרה, קנדה, לתווך באופן דיפלומטי, על מנת למנוע מצב מלחמה בין ארצות הברית לבין מקסיקו בשל תקרית וראקרוס ופרשת טמפיקו.
ב-15 במאי 1915, שלוש המדינות נפגשו שוב כדי לחתום על אמנה יותר רשמית.
לאחר רעידת האדמה שפקדה את צ'ילה ב-27 בפברואר 2010, נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה, הביע סולידריות עם העם הצ'יליאני, בראשות הנשיאה מישל בצ'לט, והודיע על שליחת סיוע הומניטרי, שכלל בית חולים שדה בצי הברזילאי וצוותי חיפוש והצלה.
נציגויות דיפלומטיות
ברזיל מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה ו-11 קונסוליות בבלו הוריזונטה, קמפינאס, קמפו גרנדה, קוריטיבה, פלוריאנופוליס, מאנאוס, פורטו אלגרה, ריו דה ז'ניירו, סלבדור, סאו פרנסיסקו דו סול וסאו פאולו. מאידך, צ'ילה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה ו-4 קונסוליות באיקיקה, פונטה ארנס, טמוקו וולפראיסו.
פישר בכר חן וול אוריון ושות'
פישר (.FBC & Co) הוא משרדי עורכי הדין מהגדולים בישראל ומונה למעלה מ-280 עורכי דין ומעל 40 מתמחים, ולמעלה מ-300 עובדים.
המשרד נחשב מוביל בתחומי משפט שונים, מדורג בדירוג dun's 100 בחמישייה הראשונה מבין משרדי עורכי הדין בישראל וזכה בדירוגים גבוהים במדריכי הדירוג הבולטים (כולל Chambers and Partners, Legal 500, IFLR 1000, GCR, BdiCode).
הסניף הראשי של המשרד שוכן בתל אביב. למשרד סניף נוסף בפארק גב ים נגב בבאר שבע.
המשרד כולל מחלקות בתחומים הבאים: איכות הסביבה, ביטוח, בנקאות ומימון, דיני ספורט, דסק סין, הגבלים עסקיים ותחרות, הסדרי חוב; פירוקים וכינוסים, חברות; מיזוגים ורכישות, ליטיגציה, תובענות ייצוגיות, בוררות וגישור, לשון הרע, מיסים וניהול נכסים אישי, מסחרי בינלאומי, משפט אווירי, ימי ותיירות, משפט מנהלי, משפט עבודה, נדל"ן; תכנון ובניה; התחדשות עירונית, סייבר וטכנולוגיות מידע, צווארון לבן, קניין רוחני, שוק ההון, תקשורת ותשתיות ואנרגיה. בנוסף המשרד נותן שירותי פרו בונו בתחומי קידום חינוך ילדים ונוער ממעמד סוציו-אקונומי נמוך וסיוע לאוכלוסיית הגיל השלישי וניצולי שואה.
פסקי דין תקדימיים ותיקים בולטים
בין הרכישות הבולטות בהם היה יצוג מטעם המשרד, נמנות רכישת "סרווטרוניקס" בסך 170 מיליון דולר, רכישת מקרקעין מרשות מקרקעי ישראל בידי אמות השקעות בסך 250 מיליון ש"ח ופרויקט משולב של מסחר, מרפאות, בשכונת תלפיות בירושלים בידי "קבוצת סופרין" וחברת "אורקום אסטרטגיות" בסך 520 מיליון ש"ח.
ביולי 2023 נמנה המשרד עם עשרת משרדי עורכי הדין הגדולים בישראל שיצאו נגד יוזמת ממשלת ישראל השלושים ושבע לביטול עילת הסבירות.
ספריית המדינה בברלין
ספריית המדינה בברלין (בגרמנית: Staatsbibliothek zu Berlin) היא ספרייה הנמצאת בעיר ברלין, בירת גרמניה. הספרייה מוגדרת כספרייה הרשמית של ברלין (ברלין היא אחת מ-16 מדינות גרמניה בנוסף להיותה עיר הבירה).
בספרייה למעלה מ-10 מיליון ספרים, מהם 250,000 ספרים חתומים, 450,000 דפי תווים, 960,000 מפות ואטלסים, 38,000 כתבי עת ו-180,000 עיתונים, 2.3 מיליון צילומי מיקרופישים ומיקרופילמים ולמעלה מ-13.5 מיליון תמונות.
היסטוריה
ספריית המדינה בברלין נוסדה בשנת 1661 על ידי פרידריך וילהלם, האלקטור של ברנדנבורג. באותה עת נמצאה הספרייה בקלן על השפרה ונקראה "Churfürstliche Bibliothek" (קורפירסטליכה ביבליותק ־ ספרייה של הנסיך הבוחר. בשנת 1701, תחת פרידריך הראשון, מלך פרוסיה, שונה שם הספרייה ל"ספרייה המלכותית שבברלין". שם זה נותר שמה של הספרייה עד ביטול המונרכיה בשנת 1918. בין השנים 1884-1873 עמד בראש הספרייה האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס. ארנסט פון אינה פיתח את התוכנית למבנה באונטר דן לינדן ואלכסנדר ברוולד, שעבד בשירות הפרוסית לבניות הציבוריות, הוציא אותה בין 1903 ו-1913. בשנות 1913 ו-1914 הספרייה שנה מהמבנה הקודם בכיכר בבל לבנין החדש. בשנה 1918 שונה שם הספרייה ל"ספריית מדינת פרוסיה". ב-10 במאי 1933 הוצאו מהספרייה כ-20 אלף ספרים, כולל עבודות של תומאס מאן, היינריך היינה, קרל מרקס ועוד סופרים רבים, ונשרפו בכיכר בבל הסמוכה. טקס שריפת הספרים התרחש בעקבות יוזמת שר התעמולה בגרמניה הנאצית, יוזף גבלס, בהשתתפות סטודנטים ופרופסורים, בליווי מוזיקלי של מקהלות אס אס ו-אס אה. עזריאל קרליבך התבונן בעילום שם וכתב על שריפת הספרים בעיתונים האידישים הײַנט בורשה ופֿאָרווערטס בניו יורק.ּ לזכר אירוע זה הוקם במקום מיצג הספרייה הריקה מעשה ידי האמן הישראלי מיכה אולמן.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוחבאו אוספי הספרייה ב-30 מנזרים, טירות ומכרות נטושים ברחבי גרמניה. לאחר חלוקת גרמניה הושבו חלק מהאוספים לבניין הספרייה בשדרת אונטר דן לינדן וחלק לגרמניה המערבית, אשר הקימה בסוף שנות ה-70 בניין ספרייה חדש ברחוב פוטסדאם (Potsdamer Straße) במערב ברלין. חלק מהספרים נלקחו על ידי הצבא הסובייטי לפולין ולברית המועצות בתום מלחמת העולם השנייה כפיצוי על הנזקים שגרמו נאצים ליצירות ספרותיות ואמנותיות במדינות אלה. בשנת 1992, לאחר איחוד ברלין, אוחדה הספרייה וכיום היא פועלת משני המבנים.
חסידות סטרטין
חסידות סטרטין (ביידיש: סטרעטין) היא חצר חסידית, שמקורה בעיר סטרטין (Stratyn ובאוקראינית Стратин) סמוך לרוהטין, ובאזור לבוב שבגליציה כיום אוקראינה, ומייסדה היה רבי יהודה צבי ברנדויין.
מכון ברוקינגס
מכון ברוקינגס (באנגלית: Brookings Institution) הוא ארגון למחקר מדיניות חברתית הנמצא בוושינגטון די. סי. המכון הוא אחד מצוותי החשיבה הוותיקים ביותר בבירת ארצות הברית, המנהל פעילויות מחקר וחינוך בתחום מדעי החברה, במיוחד בשטח הכלכלה, מדיניות עירונית, שלטון, מדיניות חוץ וכן פיתוח וכלכלה עולמית. מטרותיו המוצהרות של מכון ברוקינגס הן "לספק המלצות יצירתיות ומעשיות המקדמות שלוש מטרות כלליות: חיזוק הדמוקרטיה האמריקאית; קידום רווחה כלכלית וחברתית, ביטחון והזדמנות לכל האמריקאים; והבטחת מערכת שיתוף פעולה בינלאומית שהיא פתוחה, בטוחה ומשגשגת יותר."
חסידות סטרטין
תולדות החסידות
רבי יהודה צבי ברנדויין התגורר בעיירה סטרטין שבגליציה, והיה תלמידו של ("השרף") רבי אורי מסטרליסק. בה'תקפ"ו הסמיך רבי אורי מסטרליסק את רבי יהודה צבי כממלא מקומו, ומאז החלו לנהור אליו המוני חסידים, לקבל ממנו עצה וברכה. על פי המסורת, רבי יהודה צבי היה בן אחר בן שישה עשר דורות של בעלי רוח הקודש.
מכון ברוקינגס
מכון ברוקינגס מצהיר כי החוקרים חברי המכון מייצגים קשת נרחבה של דעות ומתאר את עצמו כבלתי מזוהה מבחינה מפלגתית, בעוד שהתקשורת בת ימינו מתארת את עמדות המכון כנעות בין עמדות ליברליות לעמדות מרכז. נשיא המכון הנוכחי, סטרוב טלבוט, היה סגן מזכיר המדינה האמריקאי תחת הנשיא ביל קלינטון. במכון מכהנים חמישה סגני נשיא: קרלוס פסקואל (שגריר לשעבר של ארצות הברית לאוקראינה, אשר כיהן אף בסגל המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית), קמל דבריס (עמד בראש תוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות), ויליאם גייל (בכיר לשעבר במועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית בעת כהונת הנשיא ג'ורג' בוש האב), ברוס כץ ודרל מ. וסט.
חסידות סטרטין
תולדות החסידות
מהמייסד רבי יהודה צבי התפצלו החסידים לשלושת בניו, רבי אליעזר מאוזופולי, רבי שמואל זאנוויל, ובראשם רבי אברהם מסטרטין, ועם השנים ההתפצלות התמסדה והפכה לחסידויות רבות, ובהן סטרטין, טורקא-סטרטין, בורשטיין, אליק, טולנא, סטאניסלב, קוסובה, לבוב ועוד. לאחר פטירתו של כל אדמו"ר נוספו סניפים והתפצלויות רבות לחסידות סטרטין.
מכון ברוקינגס
היסטוריה
מכון ברוקינגס נוסד בשנת 1916 בשם המכון למחקר ממשלתי (באנגלית: Institute for Government Research) ולטענת המכון הוא היה הארגון הפרטי הראשון אשר נועד לניתוח נושאי מדיניות ציבורית ברמה הלאומית. מייסד המכון, הנדבן רוברט ס. ברוקינגס (1850-1932), מימן בתחילה שלושה ארגונים נפרדים: מכון המחקר הממשלתי, המכון לכלכלה ובית הספר ללימודים מתקדמים ע"ש רוברט ברוקינגס. שלושת הארגונים אוחדו ליצירת מכון ברוקינגס בשנת 1927.
חסידות סטרטין
אדמו"רי סטרטין
חתנו: רבי חיים יוסף לנגנר נכדם של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב המגיד הגדול ממעזריטש והבעש"ט, שימש כאדמו"ר בטורקא.
מכון ברוקינגס
היסטוריה
בתקופת השפל הגדול פתחו כלכלני מכון ברוקינגס במחקר בקנה מידה נרחב אשר מומן על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, כדי להבין את הגורמים לשפל הכלכלי. מאוחר יותר הובילו נשיאו הראשון של המכון, הרולד מולטון, וחוקרים נוספים מצוות המכון, קולות המתנגדים ליוזמת הניו דיל כיוון שלדעתם היוזמה תעצור התאוששות כלכלית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייסו חוקרי המכון לסייע לממשל האמריקאי בסדרת מחקרים על נושא הגיוס.
חסידות סטרטין
חסידות סטרטין כיום
לאחר שחרבה לגמרי קהילת סטרטין באירופה, נשארו לפליטה קהילות בארצות הברית ובארץ ישראל.
מכון ברוקינגס
היסטוריה
בשנת 1948 נתבקש מכון ברוקינגס להגיש לממשל תוכנית לניהול שיקומה של אירופה. התוכנית הבטיחה את ניהולה הזהיר של תוכנית מרשל על יסודות מנהל עסקים תקין. בשנת 1952 החליף רוברט קלקינס את מולטון בתפקיד נשיא המכון. הנשיא החדש הצליח לגייס מימון למחקרי המכון מקרנות פורד ורוקפלר דבר שהבטיח את עתידו הכלכלי של המכון. הנשיא החדש ארגן מחדש את המכון ומיקדו במחקרים כלכליים, מחקרי מדינות הממשל ותוכניות מדיניות חוץ. בשנת 1957 הועתק מיקומו של המכון לבניין חדש הסמוך לכיכר דופונט, בלב הרובע ההיסטורי של בירת ארצות הברית.
חסידות סטרטין
חסידות סטרטין כיום
בשנת תשכ"ו עבר רבי שלום פלאם מטורונטו לגור בברוקלין שבניו יורק, שם פתח את בית מדרשו בשכונת פלטבוש. התפרסם בתפילותיו הנלהבות. בשמחה משפחתית הכריז עליו דודו רבי יעקב יוסף טברסקי כאדמו"ר מסטרטין אך הוא סירב לקבל עליו את התואר. בשנת תש"מ עם פטירת דודו רבי יצחק אייזיק השני מסטרטין החל לנהוג באדמו"רות עד פטירתו בשנת תשס"ג, לאחר פטירתו מונו בניו לממלאי מקומו. בבית מדרשו מכהן בנו הרב משה פלאם, כמו כן בניו הרב דוב בער והרב דוד מכהנים בלייקווד (ניו ג'רזי), שם פתחו בתי מדרש סטרטין.
בברוקלין שבניו יורק קיים "קלויז" נוסף בית כנסת ובית מדרש של חסידות סטרטין, ובהנהגתה עמד האדמו"ר רבי אהרון יעקב ברנדויין (תרצ"ה - ט"ז בסיוון תשע"ד) חתנו של רבי נפתלי מעטשד (נכדו של רבי אברהם אהרן מקולבוסוף). רבי אהרן יעקב הוא בנו של רבי יחיאל מיכל מסטרטין-טורקא (בנו של רבי אהרן מפלעשטין חתנו של האדמו"ר השני רבי אברהם). התייתם בילדותו. למד בישיבת תורה ודעת ובישיבת בית מדרש עליון. לאחר נישואיו החל לכהן באדמו"רות בהוראת רבי יעקב יוסף מסקווירא. הוציא לאור מספרי אדמו"רי סטרטין ואליק.
מכון ברוקינגס
היסטוריה
בשנת 1967 התמנה לנשיא המכון קרמיט גורדון. בשנת 1969 יזם גורדון סדרת מחקרים העוסקים בבחירה בין תוכניות ממשלתיות מתוך התקציב הלאומי של ארצות הברית, בכותרת "קביעת סדר עדיפויות לאומי". גורדון אף חיזק את תוכנית מחקרי מדיניות החוץ של המכון והרחבה לתחומי מדיניות ביטחון לאומי והגנה. לאחר בחירתו של ריצ'רד ניקסון לנשיאות ארצות הברית התדרדרו היחסים בין המכון לממשל, למרות זאת במהלך שנות ה-70 הוצעו למכון יותר חוזי מחקר עבור הממשל האמריקאי משהיו אנשי צוותו מסוגלים לבצע.
Hiren's BootCD
Hiren's BootCD (קיצור מקובל: HBCD) היא תוכנה המיועדת לאתחול המכילה סט כלי מערכת המיועדים לתיקון ותחזוקת המחשב ומערכת ההפעלה. התוכנה בראשיתה ניתנה להרצה באמצעות תקליטור ובהמשך יצאה גרסה המתאימה גם לפרישה והרצה על החסן נייד. יתרון התוכנה הוא ביכולתה לטפל במחשב ללא הזדקקות למערכת הפעלה כלשהי. התוכנה יכולה לרוץ על כל מחשב המסוגל להריץ את אחת הגרסאות של מערכת הפעלה חלונות של מיקרוסופט, או את אחת ההפצות של מערכת ההפעלה לינוקס.
מכון ברוקינגס
היסטוריה
בסוף 1975 חיברו קבוצת דיפלומטים ואקדמאים מהמכון דו"ח בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי, בדו"ח נקבע כי פתרון הסכסוך צריך להיות מבוסס על נסיגת ישראל לגבולות ה-4 ביוני 1967 והגדרה עצמית לפלסטינים בכפוף להכרתם בריבונות ישראל. עקרונות הדו"ח אומצו על ידי הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ימי קרטר ושימשו בסיס למדיניות החוץ שלו במזרח התיכון.
חסידות סטרטין
חסידות סטרטין כיום
בארץ ישראל עלו במהלך המאה ה-19 לצפת אישים רבים משושלת החסידות, שכיהנו כאדמו"רים בירושלים, בני ברק ובעיקר בצפת. למשפחה חלקת קבר משפחתית ב"מערת הבאר מים חיים" בבית הקברות העתיק בצפת. הרב יוסף שמואל ברנדויין-מוריה נודע כרבי מסטרטין בארץ ישראל. הרב אברהם ברנדווין בנו של הרב יהודה צבי ברנדויין היה ידוע כ'רבי מסטרטין' בעיר העתיקה בירושלים עד לפטירתו בשנת ה'תשע"ג. את מקומו ממלא בנו רבי משה חיים ברנדוויין. חתנו ותלמידו של רבי יהודה צבי הרב מרדכי שיינברגר מכהן כרב היישוב 'אור הגנוז' שליד צפת. כמו כן הוקם בשנת תשע"ו הארגון 'איגוד צאצאי הרה"ק מסטרעטין העולמי' המנציח את צדיקי השושלת, ואף מארגנת נסיעות להילולא בתאריך י"א אייר בעיירה סטרטין באוקראינה.
מכון ברוקינגס
היסטוריה
בשנות ה-80 התמקדו מחקרי המכון באתגר של הפחתת הגרעון הלאומי האמריקאי וכן מחקרים בזיהוי בעיות בביטחון הלאומי ובחוסר היעילות של המנגנון הממשלתי. נשיאו הרביעי של המכון, ברוס מקלארי, יסד את המרכז לחינוך מדיניות ציבורית לצורך פיתוח סדנאות וכנסים ציבוריים כדי להרחיב את ציבור הלומדים מתוכניות המחקר. בשנת 1995, עם מינויו של הנשיא החמישי למכון, מייקל ארמקוסט, מיקד המכון את מאמציו במיקוד משימותיו לקראת המאה ה-21. המכון יצר מספר מרכזי מחקר בינתחומיים, כגון מרכז למדיניות אורבנית ומטרופוליטנית, אשר התמקד במצבן העגום של הערים ומרכז למחקרי מדיניות בצפון מזרח אסיה, אשר כינס מומחים ממדיניות אסייתיות שונות כדי לבחון את בעיותיהן האזוריות.
חסידות סטרטין
בני רבי יהודה צבי
אחרי רבי אליעזר מאוזיפולי כיהנו בניו רבי נחום מבורשטיין ורבי אורי מאוזיפולי שכיהן בסטניסלב. רבי נחום היה חתנו של רבי צבי הירש מפטשניזין. כיהן כאדמו"ר בבורשטיין ((Бурштин (місто) ובשנת תרע"ד עבר לסטניסלב. חיבר את הספרים:"אמרי טוב" על התורה, "אמרי רצון" על מסורת בראשית, "אמרי ברכה" על אגדות חז"ל ואמרי חיים על תרי"ג מצוות. לאחר פטירת אביו, תבע רבי נחום את ירושת בית הכנסת בסטרטין שהוחזקה בידי חתן דודו, רבי אורי לנגר, בטענה שחתן אינו יורש. רבי חיים מצאנז פסק שהירושות מתחלקות בין שלושת בני רבי יהודה צבי ככל ירושה (מלבד דברים המסופקים), אך לגבי האדמו"רות סירב לפסוק באומרו שאינה שררה העוברת בירושה אלא לפי קדושת הרבי.
Hiren's BootCD
התוכנה מכילה בין היתר:
חסידות סטרטין
בני רבי יהודה צבי
בני רבי נחום: בנו של רבי אורי, רבי אלעזר מאוזיפולי, כיהן בסטניסלב שם נרצח בשנת תש"ב.
מכון ברוקינגס
היסטוריה
בשנת 2002 מונה סטרוב טלבוט לנשיאו של המכון. זמן קצר אחר כך נפתח במכון מרכז סבן למדיניות המזרח התיכון וכן מרכז ג'ון ל. טורטון. באוקטובר 2006 הכריז המכון על פתיחת מרכז מחקר בבייג'ינג. בחודש יולי 2007 הכריז המכון על פתיחת מרכז מחקר לרפורמה בתחום הרפואה, ובאוקטובר 2007 הוכרז על יסוד מרכז מחקר בדוחה, בירת קטר.
Hiren's BootCD
בעבר פותחה ונתמכה המערכת על ידי המפתח המקורי Hiren אך מאז נובמבר 2012 לא מופצות גרסאות רשמיות של סט הכלים. בשנים האחרונות התארגנו מפתחים והם מוציאים גרסאות כיסוי של סט הכלים באתר הרשמי.
חסידות סטרטין
רבי פנחס מבערז'אן חתן רבי אברהם
רבי פנחס היה בנו של רבי יעקב יוסף משנה, בן רבי יחיאל מיכל מוישנוביץ בנו של רבי מרדכי מקרעמניץ בנו של רבי יחיאל מיכל מזלטשוב, כמו כן היה נכדם של הצדיקים רבי יעקב יוסף מאוסטראה רבי פנחס מקוריץ ורבי דוד לייקעס. הוא נשא את הרבנית בלומה, כשנפטר חותנו הוחלט שהאדמורו"ת תעבור בגורל למי שיזכה במקל ובבגדים של הרבי, והוא עלה בגורל, אך סירב לשמש באדמורו"ת ומסר אותה תיכף ומיד לגיסו רבי אורי מרוהאטין. הוא היה דבוק באדמו"ר רבי אברהם יעקב מסדיגורה, ובבנו רבי יצחק מבויאן.
הוא עלה לארץ ישראל בשנת תרס"ז ונפטר בכז' כסליו תרע"ז.
הותיר אחריו בן יחיד ו3 בנות: נשא את הרבנית יענטא גיטל, בתו של רבי חיים יוסף לנגנר מטורקא (סמורזא) חתנו של רבי אורי לנגנר מרוהטין. רבי חיים יוסף היה בנו של רבי יעקב מרדכי רבינוביץ, חתנו של האדמו"ר רבי יחיאל מיכל מזוויהל (בנו של רבי משה מזוויהל בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב וחתן רבי ישראל חיים מלודמיר בנו של רבי אברהם המלאך ונכדו של המגיד הגדול ממעזריטש), ובנו של רבי משה יוסף מוילקוביסק, חתן רבי יצחק מיאמפלא (חתן רבי ברוך ממז'יבוז' ) בנו של רבי יוסף מיאמפלא, בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
מזיווג זה נולד לו בנו, היה תלמידו הקרוב של רבי יהודה לייב אשלג בעל 'הסולם', נפטר ד' כסליו תשט"ו. מקום מנוחתו בסמיכות לאוהל של רבו בעל 'הסולם'. בניו:
בזיווג שני נשא את הרבנית נעכא דבורה בתו של רבי אלימלך רובין מיאריטשוב, נכדתם של הרב מאפטא השר שלום מבעלזא ורבי נפתלי מראפשיץ, נספתה בשואה. וממנה נולדו לו:
רבי אהרן מפעלשטין חתן רבי אברהם
רבי אהרן היה בנו של רבי צבי אריה מפעלשטיין בן רבי יוסף דוד מאליק וחתן רבי יצחק מגראנוב. גדל אצל רבי ישראל מרוז'ין. לאחר פטירת חותנו שינה את שם משפחתו מלנדא לברנדוויין. עלה לישראל והתגורר בצפת. נפטר בכסלו תרס"ז ונטמן במערת הבאר מים חיים. חתנו היה רבי פינחס דוד הורוביץ מבוסטון.
סיפורים
סיפורי החסידים מחצר זו סופרו שוב בידי סופרים ומספרי סיפורים כש"י עגנון, הרב שלמה זוין, יצחק בשביס-זינגר, ר' שלמה קרליבך ואחרים.
עיירות שהונהגו בידי חצר חסידות סטרטין
בסביבתה של סטרטין רבות היו העיירות שבהן יהודי העיירה דבקו בחצר זו. על כך העיד מספר פעמים הסופר ש"י עגנון, שבעצמו התפלל בירושלים בבית הכנסת של חסידים אלו וכתב עליהם בחלק מספריו.
בין העיירות שהושפעו מהחסידות או הונהגו בידי חצר זו, העיירות: יזופול (יידיש: איזיפאהל), נרייבה, סטרליסק, רוהטין. בעיירות רבות היה בית מדרש פעיל וגדול של חסידי סטרטין ובהן העיירות: לבוב, בודאניב, בוטשטש, נדבורנה
אסתר זנדברג
אסתר זנדברג (נולדה ב-16 באפריל 1946) היא עיתונאית ישראלית, המשמשת ככתבת עיתון "הארץ" לנושאי אדריכלות.
זנדברג, חברת מערכת במוסף "גלריה", מרבה לסקר תוכניות בנייה, מבנים חדשים ומיזמי שימור, לרוב בשימת דגש על הקשרם החברתי והפוליטי.
ביוגרפיה וקריירה
אסתר זנדברג נולדה ב-1946 בכפר זיו שבתל מונד לישראל אילן (בוים), פקיד, ולשרה לבית יוסקוביץ, מנהלת חשבונות, ילידי בנדין שעלו ארצה ב-1932 והתיישבו בתל מונד כפועלים בפרדס של אלפרד מונד. ב-1955 עברה המשפחה להתגורר בשיכון עובדי קופת חולים ב' בגבעתיים. זנדברג הועסקה במשך שנים במספר משרדי אדריכלים כשרטטת (בין השאר במשרדו של אברהם יסקי), קודם שהחלה לכתוב בעיתון. היא כתבה, ראשית, בשנות ה-80 במקומון "העיר", מקבוצת "הארץ", סדרת מאמרים שבה העמיקה בכל גיליון על בית או אלמנט מהסגנון הבינלאומי, ובהמשך, ב-1996, החלה לפרסם ב"גלריה". היא הקדישה עצמה מאז לניתוח הסביבה העירונית הבנויה דרך היבטים חזותיים, ציבוריים וחברתיים, ולפרשנות של סוגיות אורבניות ותכנוניות, וכמו כן היא עוסקת בביקורת של ספרות אדריכלית, ובנגזרות עיצוביות ואקולוגיות של תכנון פניה של ישראל. זנדברג מציגה ויכוחים המתקיימים בעולם הארכיטקטורה הישראלית והבינלאומית, ומציעה לבחון אותם על רקע קונפליקטים תרבותיים ופוליטיים שהיא רואה כמשתקפים בהם.
כנמנית עם זרם העיתונות הביקורתית, רישומיהן של עמדות שמאליות בולטים בכתיבתה של זנדברג, ובחיבורים שאותם היא עושה בין הקשרים מרחביים ותרבותיים ביקורתה נוטה מעת לעת להתאפיין בנקודת מוצא פוסט-מודרניסטית, על אף העובדה שהיא גם מרבה לנקוט עמדה שיפוטית ומוסרית (כגון העדפת הציבורי על פני הפרטי). כעיתונאית-אדריכלית מהבודדים בעיתונות החדשותית בישראל, היא בולטת בהתייחסותה המורכבת למרחב הבנוי הישראלי, כשעיקר דגשיה הביקורתיים מופנים אל הפנים האסתטיים שלו, ואל עקרונות תפיסת מרחב, כשלעומת זאת היא נוטה לציין לטובה את איכות הבנייה בארץ, ואת הדיאלוג שהיא מקיימת עם דגשים עולמיים. רבים מטוריה במדורי התרבות מצטרפים לשיח השימור והבינוי בגוש דן ומוקדשים לאתרים בתל אביב; אף שהיא מגיעה לעיתים לבחון פרויקטים בירושלים ובחיפה, חלק ניכר של רשימותיה עוסק במתרחש בתל אביב, ועל כך זכתה לביקורת.
בין תחקיריה העיתונאיים הבולטים, שמיקמו אותה ככותבת שהשפיעה על נושאי כתיבתה, נמצאים חשיפת תוכנית עיריית תל אביב לעריכת שינויים במעטפת מבנה היכל התרבות בעיר, בניגוד להתחייבות שניתנה לאונסק"ו במסגרת ההכרזה על "העיר הלבנה"; חשיפה וליווי של התוכנית לשינויים במבנה בית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב, וחשיפת צנזורה שהוטלה על תערוכה ישראלית בחו"ל ממניעים פוליטיים.
זנדברג עוררה הדים כאשר הכריזה כי מסיבות פוליטיות לא תסקר במדורה את בית הספר לאדריכלות הפועל בתוך המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון. לדברי זנדברג. היא זכתה לביקורת הטוענת כי בכך נעלמת מהקורא תמונת עולם מלאה, ומאידך לתמיכה בטענה כי החלטתה המחאתית מידתית ומעוררת מחשבה, ודווקא נותנת לקורא תמונת עולם רחבה ומלאה.
בשנת 2012 יצא לאור ספרה "ארץ עיר: רשימות מקומיות" בהוצאת בבל.
חיים אישיים
זנדברג מתגוררת ברמת גן. בתה, תמר זנדברג, היא חברת כנסת לשעבר, השרה להגנת הסביבה לשעבר והייתה ראש מפלגת מרצ, ובנה מיכאל זנדברג, הוא כדורגלן עבר.
רודריק מק'קינון
רודריק מק'קינון (באנגלית: Roderick MacKinnon; נולד ב-19 בפברואר 1956) הוא פרופסור לנוירוביולוגיה מולקולרית ולביופיזיקה אמריקאי באוניברסיטת רוקפלר, שזכה בפרס נובל לכימיה לשנת 2003 (לצד פיטר אגרה), על עבודתו על המבנה של תעלות יוניות.
ביוגרפיה
מק'קינון נולד בארצות הברית לאב שהיה פקיד בדואר שהסב את מקצועו למתכנת ב-IBM ולאם שעסקה בהוראה. הוא החל את לימודיו המתקדמים באוניברסיטת מסצ'וסטס בוסטון (University of Massachusetts Boston), אולם כעבור שנה עבר לאוניברסיטת ברנדייס, שם קיבל את התואר הראשון שלו בביוכימיה ב-1978. במהלך התואר הראשון, עבד במעבדה של כריסטופר מילר על העברה של סידן דרך קרום התא. באותו זמן פגש גם את אשתו לעתיד, אליס לי.
בשנות ה-80, רוב מעבדות הפיזיולוגיה לא התעסקו בביופיזיקה, והמעבדה באוניברסיטת הרווארד בראשה עמד הייתה מהראשונות. המעבדה מצאה את הרצף החשוב של תעלת האשלגן (K+ channel), עת החליט מק'קינון ללמוד קריסטלוגרפיה בקרני X לצורך פענוח מבנה החלבון. את עבודות אלה החל בהרווארד, עת השתמש ברעלנים ובחלבונים מסיסים מסוג בהם יש תחום PDZ (PDZ domain), אולם ב-1996 עבר לאוניברסיטת רוקפלר אחרי שטורסטן ויזל הזמינו לשם. ברוקפלר שימש כפרופסור לביופיזיקה וכראש המעבדה לנוירוביולוגיה מולקולרית.
העובדה שהחלבון שבונה את תעלות האשלגן הוא ממברנלי, יוצרת קשיים בגיבושו. אולם המעבדה הצליחה לגבשו, וב-1998 פרסמה את המבנה של התעלה שפוענח באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. מבנה זה הראה את התעלה (pore) דרכו נעים יוני האשלגן הטעונים חיובית ואת המבנה הכללי של החלבון הממברנלי וכיצד נוצרת הסלקטיביות של התעלה. המבנה התלת-ממדי יחד עם תצפיות נוספות, אפשרו למעבדה של מק'קינון להסביר כיצד תעלות אלה מאפשרות סלקטיביות, כלומר מעבר של יוני אשלגן, ללא אפשרות מעבר ליוני הנתרן הקטנים יותר. שלוש שנים מאוחר יותר, ב-2001, פרסם עבודה נוספת בה הייתה רזולוציה גבוהה יותר שאפשר להוכיח סופית את התאוריה לגבי תעלות האשלגן. בהמשך מצאו במעבדה שלו גם כיצד התעלה תלויה במתח (voltage-dependent). תעלות אלה הן בעלות חשיבות גדולה במערכת העצבים ולפעילות של שרירי הלב.
ב-2000 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, ב-1999 זכה בפרס לסקר לרפואה וב-2003 קיבל פרס נובל לכימיה.
נורם קולמן
נורמן ברטרם "נורם" קולמן (באנגלית: .Norman Bertram "Norm" Coleman, Jr; נולד ב-17 באוגוסט 1949) הוא פוליטיקאי יהודי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן בסנאט של ארצות הברית, כנציג מדינת מינסוטה בשנים 2003–2009. חבר כיום בארגון קואליציית היהודים הרפובליקנים.
קורות חיים
קולמן נולד ב-1949 וגדל בברוקלין, ניו יורק. הוריו היו שניהם יהודים, בברלי (לבית ברמן) ונורמן ברטרם קולמן. אביו של האב, סבו של קולמן שינה את השם המקורי שלו גולדמן, לשם האמריקאי יותר, קולמן.
מונדיאליטו 2013 (כדורגל חופים)
מונדיאליטו 2013 בכדורגל חופים היה טורניר כדורגל חופים, שנערך בחוף "פראיה דה באיה" באספיניו, פורטוגל בין התאריכים 26 ביולי ל-28 ביולי 2013. התחרות כללה ארבע נבחרות שהתחרו ביניהן בשיטת ראונד רובין (שיטה שבה כל נבחרת פוגשת את כל הנבחרות האחרות).
נורם קולמן
קורות חיים
קולמן הוא בוגר בית הספר התיכון על שם ג'יימס מדיסון בברוקלין, אותו בית ספר תיכון בו למדו וסיימו גם שני סנאטורים יהודים אחרים, הסנאטור הדמוקרטי ממדינת ניו יורק, צ'אק שומר, שלמד עם קולמן באותה שכבת גיל והסנאטור העצמאי - סוציאליסטי היחיד בסנאט, ברני סנדרס ממדינת ורמונט. גם שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית, רות ביידר גינסבורג, אף היא יהודייה, היא בוגרת אותו בית ספר וגם הזמרת האמריקאית היהודיה הידועה, קרול קינג.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון למד קולמן וקיבל תואר ראשון (BA) באוניברסיטת הופסטרה שבניו יורק. כבר בתקופה זו היה פעיל פוליטי, אף כי בשלב זה במפלגה הדמוקרטית, ואף באגף השמאלי שלה. בין השאר היה פעיל בתרבות הנגד של שנות ה-60, הפגין נגד מלחמת וייטנאם וממשל הנשיא ניקסון, עישן מריחואנה לפי הודאתו כעבור שנים וחגג את יום הולדתו ה-20 בפסטיבל וודסטוק. הוא גם נבחר בתקופה זו לנשיא סנאט הסטודנטים והפך גוף זה למיליטנטי למדי לכיוון השמאלי. בשנת 1972 החל ללמוד משפטים בבית הספר למשפטים של ברוקלין, וכעבור שנתיים עבר לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת איווה, וסיים תואר ראשון במשפטים (JD) ב-1976.
מיד עם סיום לימודיו הצטרף קולמן למשרד התובע הכללי של מינסוטה, ואת 17 השנים הבאות הוא בילה כתובע בתיקים שונים בכל רחבי המדינה, מטפס בהדרגה בסולם הדרגות עד היותו התובע הראשי של מינסוטה.
ב-1981 הוא נישא לשחקנית - דוגמנית לורי (לבית קסרלי), ולהם כיום שני ילדים, ג'ייקוב ושרה. שני ילדים נוספים מתו בינקותם מפגם גנטי נדיר הידוע בשם "תסמונת זלווגר" (Zellweger syndrome).
קולמן הוא בונה חופשי, החל מ-2003.
ראש עיריית סיינט פול
בנובמבר 1993 רץ קולמן לראשות עיריית סיינט פול, בירת מינסוטה, כחבר ב"מפלגת העובדים החקלאים הדמוקרטים של מינסוטה" (DFL), השייכת למפלגה הדמוקרטית, וניצח את חבר הקונגרס של מדינת מינסוטה אנדי דוקינס (דמוקרט אף הוא), ברוב של 55% מהקולות לעומת 44%. מדיניותו הפיסקלית השמרנית חיסלה את הגרעון העירוני והביאה לתוספת משרות משמעותית, אבל גם גרמה להתנגדות עזה כלפיו באגף השמאלי של המפלגה הדמוקרטית עד כי היו אירועים מפלגתיים אליהם ראש העיר כלל לא הוזמן, או שהתקבל בהם בקריאות בוז קולניות. בסופו של דבר נטש קולמן ב-1996 את המפלגה הדמוקרטית, והצטרף למפלגה הרפובליקנית. הוא נבחר בנובמבר 1997 מחדש, לראשות העיר, כשהוא מקבל כמעט 59% מהקולות, למרות השתייכותו המפלגתית החדשה. זאת, בעיר שנחשבה למבצר של המפלגה הדמוקרטית. הוא היה בכך לראש העיר הראשון מזה 31 שנים מטעם המפלגה הרפובליקנית. שנה אחר כך, בבחירות נובמבר 1998 ניסה קולמן לקצור את פירות ניצחונו זה, ורץ למשרת מושל מדינת מינסוטה, אך הפסיד במרוץ משולש, בהפרש של 3% מהקולות בלבד, לג'סי ונטורה ממפלגת הרפורמה. יוברט האמפרי, בנו של יוברט האמפרי סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא לינדון ג'ונסון, רץ מטעם המפלגה הדמוקרטית והגיע למקום השלישי במרוץ זה.
קולמן כיהן כראש העיר במשך שמונה שנים (ינואר 1994 - ינואר 2002) והוביל אותה לבנייה כלכלית מחדש. סיינט פול קיבלה בתקופתו דרגת AAA בדירוג האג"ח שלה. הוא גם החזיר לעיר את מעמדה כמארחת של קבוצת הוקי קרח חשובה, מעמד אותו איבדה שנים אחדות קודם לכן.
סנאטור
בבחירות נובמבר 2002 התכוון קולמן תחילה להיאבק שוב מול ונטורה על מישרת מושל מינסוטה, אולם הוא שוכנע בסופו של דבר על ידי ראשי המפלגה הרפובליקנית להתחרות על מושב בסנאט של ארצות הברית, כנגד הסנאטור (היהודי) המכהן פול וולסטון. במרבית מערכת הבחירות רצו קולמן ווולסטון צמודים ביותר, עד למותו של וולסטון בתאונת מטוס ב-25 באוקטובר 2002, ממש לפני תום מערכת הבחירות. הדמוקרטים בחרו כמועמדם החילופי את וולטר מונדייל, סנאטור מטעם מינסוטה במשך 12 שנה, סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא ג'ימי קרטר ומועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות למול רונלד רייגן ב-1984. קולמן ניצח את מונדייל ברוב של כשני אחוזים מהקולות ונכנס לתפקידו בסנאט בינואר 2003.
בתקופת כהונתו היה קולמן חבר בארבע ועדות סנאט, כולל הוועדה ליחסי חוץ, במסגרתה היה יו"ר תת-הוועדה למזרח הקרוב וענייני דרום ומרכז אסיה, והוועדה לחקלאות, תזונה ויערות, במסגרתה היה יו"ר תת-הוועדה לסיוע ותמיכה בתזונה ומזון, חקלאות אורגאנית וחקיקה כללית. הוא היה גם יושב ראש תת-הוועדה הקבועה לחקירות.
ב-2004 הוא התמודד בבחירות פנימיות של הסנאטורים הרפובליקנים, בינם לבין עצמם, על תפקיד יושב ראש הוועדה הרפובליקנית לבחירות בסנאט (N.R.S.C), שמטרתה להכניס בבחירות כמה שיותר רפובליקנים לסנאט. הוא הפסיד בהפרש של קול אחד בלבד (28 - 27) לסנאטורית מצפון קרוליינה, אליזבת דול.
בבחירות 2008 הפסיד קולמן למועמד הדמוקרטי אל פרנקן, יהודי אף הוא, בהפרש של 312 קולות בלבד. מדובר בכמאית האחוז מתוך 2.9 מיליון המצביעים. בספירת הקולות הראשונית גבר לכאורה קולמן, בהפרש של 206 קולות, אבל לפי כללי ספירת הקולות במינסוטה קיימת חובת ספירה חוזרת במקרים בהם הייתה התוצאה קרובה, עם הפרש של פחות מחצי אחוז מהקולות וכאן היה ההפרש נמוך בהרבה כאמור. ובספירה החוזרת התהפכו היוצרות. קולמן ערער כמעט בכל הערכאות האפשריות, לרבות בית המשפט העליון של מינסוטה, אך כל ערעוריו נדחו ובסוף יוני 2009 נכנס פרנקן במקומו, לתפקידו בסנאט, כנציג מדינת מינסוטה.
עמדותיו
עמדותיו הפוליטיות של קולמן השתנו באופן דרמטי במהלך הקריירה הפוליטית שלו. בתקופת לימודיו בקולג' הוא היה דמוקרט ואיש שמאל. הוא אף הושעה על רקע זה מלימודיו באוניברסיטת הופסטרה, משום שהשתתף בהפגנת ישיבה כנגד הרחקה של תלמיד ממועדון הפקולטה של האוניברסיטה. כשרץ לראשונה לתפקיד ראש עיריית סיינט פול ב-1993, הוא דגל עדיין בדעות שמאל מתון, כחבר ב"מפלגת העובדים החקלאים הדמוקרטים של מינסוטה" (DFL), השייכת למפלגה הדמוקרטית. באותה תקופה הוא כתב לוועידת האלקטורים הדמוקרטית של העיר, הבוחרת את המועמד: "אני דמוקרט לכל החיים. יש שמאשימים אותי על היותי שמרן פיסקלי. אני מודה באשמה! אני לא מפחד להיות שמרן עם כספי המיסים שלכם. והשמרנות הפיסקלית שלי אינה אומרת שאני פחות פרוגרסיבי באידיאלים הדמוקרטים שלי. המחויבות שלי לערכים הגדולים של מפלגתנו נשארה מוצקה".
קולמן היה יושב ראש מערכת הבחירות של הסנאטור הדמוקרט השמאלי פול וולסטון, יהודי אף הוא, במרוץ של האחרון לבחירה מחדש לסנאט ב-1996. באותה הזדמנות הוא הצהיר: "פול וולסטון הוא דמוקרט ואני דמוקרט". באותו זמן, המתחים היו כבר כה גבוהים בין קולמן לשמאל במפלגתו, שמספר אלקטורים בוועידה צעקו בוז לנאומו. ואכן, בפעם הבאה שוולסטון רץ לסנאט, ב-2002, כבר היה קולמן המועמד הרפובליקני שהתחרה בו.
מכול מקום, בדצמבר 1996, כחודש בלבד לאחר בחירתו מחדש של וולסטון לסנאט, הכריז קולמן במפתיע שהוא עוזב את מפלגתו ומצטרף למפלגה הרפובליקנית. הוא הסביר זאת בטענה שרק כך יוכל להמשיך את מאמציו להחזיק בקו שהוא מאמין בו בנושאי מיסים וגידול במקומות העבודה. בשלב זה כבר היה קולמן ידוע כמתנגד להפלות, מתנגד נמרץ לאיגודי העובדים ובן ברית קרוב של היזמים. עם זאת, משעבר למפלגה הרפובליקנית, הוא נחשב בתוכה לאחד החברים היותר ליברליים. הוא היה חבר ב"זרם המרכזי הרפובליקני" (The Republican Main Street Partnership), ונחשב לרפובליקני מתון, בעיקר בנושאים חברתיים. במרץ 2007, דירג אותו המגזין "נשיונל ג'ורנל" כרפובליקני הרביעי בליברליותו בסנאט. גם אתר "Govtrack", אתר עצמאי לדירוג פוליטי, תיאר את קולמן כ"רפובליקאי מתון", על פי האנליזה שלו להצבעותיו בסנאט. לפי כתב העיתון של מינסוטה "סטאר טריביון", אריק בלאק, הרקורד של קולמן בסנאט הראה באופן עקבי שהוא היה הרפובליקני העצמאי ביותר בסנאט בכל אחת מארבע שנות כהונותיו במשרה עד למועד הבדיקה.
נושאי חוץ
קולמן היה בין הרפובליקנים הבודדים שהתנגדו לתוכנית ה-Surge של הנאו - קונסרבטיבים פרדריק קגן וקימברלי קגן, שהפכה לתוכנית הנשיא ג'ורג' וו. בוש, להעלאת מספר החיילים בעיראק, ב-22 בינואר 2007. כיום ידוע כי זוהי התוכנית שהביאה בסופו של דבר לניצחונה של ארצות הברית על הטרור בעיראק, ניצחון שאיפשר את יציאתה משם. עם זאת, הוא גם הצביע בעקביות כנגד כל המאמצים הדמוקרטים לשנות את המדיניות האמריקאית בעיראק ולסגת בטרם ניצחון.