cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צביון אדרס
מבנה ומידות גוף
גופו וצווארו של צביון אדרס קצרים וקומפקטים יחסית, ויש לו ראש משולש עם חרטום קצר למדי ומחודד. רגליו קצרות ודקיקות והאחוריות גבוהות מן הקדמיות. גבו המקושת והעגלגל מסייע לו יחד עם רגליו הקדמיות הקצרות לנוע במהירות בצמחייה צפופה. עיניו ואפו גדולים ועגלגלים, ואוזניו גדולות ורחבות. זנבו קצרצר ודקיק ופרסותיו קצרות, חדות ורחבות מעט. הדו-צורתיות זוויגית נמוכה למדי במין זה ומתבטאת בעיקר בכך שהנקבות גדולות במעט.
מידות הגוף של צביון אדרס:
תפוצה ובית גידול
צביון אדרס אנדמי למזרח אפריקה, ותפוצתו מחולקת לשני אזורים נפרדים: 1. החלק היבשתי הנמצא בחופי קניה כולל את האוכלוסייה בשמורת בוני-דודורי הנמצאת בצפון מחוז החוף (צפונית לדלתת נהר טאנה) ואת האכלוסייה הקטנה ביער אראבוקו-סוקוק הנמצאת במרכז מחוז החוף (צפונית-מערבית לעיר קיליפי). בעבר תפוצתו בקניה הייתה רחבה יותר והשתרעה לאורך קו החוף - מצפונית לעיר מומבסה וכמעט עד לגבול הסומלי. 2. החלק הימי נמצא על איי אוגוג'ה השייכים לטנזניה, וכולל את האוכלוסייה המרכזית באי זנזיבר, ושתי אוכלוסיות באיים הקטנטנים צ'ומבה ומנמבה הנמצאים מערבית ומזרחית לזנזיבר; שתי האחרונות הובאו לאיים אלו כחלק מתוכנית שימור של המין. צביון אדרס הוכחד מאי האסירים הנמצא צפונית לזנזיבר, וקיומו בעבר באיים פמבה, פונדו וטומבטו מוטל בספק.
בית גידולו של צביון אדרס בזנזיבר כולל מחשופי אלמוגים, יערות הגובלים או הסמוכים לשרידי אלמוגים נטולי מים, סבך גבוה, ושיחים יבשים ליד הים. במובלעות בקניה לעומת זאת הוא מצוי בעיקר ביערות שפלה דלילים של עצי "צ'ינומטרה" (ממשפחת הקטניתאים) עם קרקע אדומה או בחורשים. אף על פי שהוא חופף בחלק היבשתי לצביון הארווי ובזנזיבר לצביון כחול, ייתכן וישנו שוני בהעדפות בית הגידול שלהם אם כי זה לא ידוע. הטמפרטורות אחידות בתחומי מחייתו - 18–30 מעלות צלזיוס לאורך השנה. כמות המשקעים הממוצעת היא 1,000-700 מילימטר לשנה, ובכל שנה יש כשתי עונות גשמים ושתי סופות מונסונים.
התנהגות
צביוני אדרס הם בעלי חיים זהירים וערניים מאוד ולהם חוש שמיעה חד ביותר. בדומה לשאר הצביונים, בעת הבחנה בסכנה הם "יצללו" לתוך הסבך הקרוב ויעלמו במהירות, וזהו המקור לשמם באפריקאנס ("דוויקר" = "צוללן"). כתוצאה משמיעתם המעולה קשה לצודם באופן לא מתוכנן, ושיטות הציד של המקומיים הן פריסת רשתות גדולות והברחתם לתוכן על ידי כלבי ציד, או מארב שקט ליד אתרי לקיטת מזון. הטורפים הטבעיים העיקריים של צביון אדרס בעבר היו נמר זנזיבר והפיתון, אך כיום השניים התמעטו מאוד באי (הראשון על סף הכחדה מוחלטת, וככל הנראה כבר נכחד), כך שהאדם הוא כיום אויבו הכמעט יחידי.
אנטילופות הסוני (דלקרן המושק) הובאו ראשונה לאי מנמבה הנמצא צפונית לזנזיבר ב-1991. במהלך מחקר על צביון אדרס שאף הוא הובא לאי כחלק מתוכנית שימור, נצפו כ-10 מפגשים בין צביוני אדרס לסונים. בחלק מהתצפיות צביון אדרס נמלט מהאזור ברגע שהסוני השמיע קריאת אזעקה, ובמקרה אחד הוא אף ברח כאשר הסוני ברח ללא קריאת אזעקה. ברוב התצפיות לא נצפתה תגובה בין המינים, אם כי פעם אחת נקבת צביון אדרס ונקבת הסוני רחרחו אחת את השנייה. אף על פי שגם הסוני הוא פרסתן קטן, הוא מהווה בעיה גדולה לצביוני אדרס בשל קצב הרבייה המהיר שלו ותחרות עם הצביון על מקורות המזון. מאז הבאת הסונים לאי ישנה תפיסה מבוקרת של מרבית הפרטים באי כל מספר שנים והעברתם ליער ג'וזאני (למשל, 96 פרטים בשנת 2011), כדי למנוע תחרות אפשרית בינם לבין הצביון שאוכלוסייתו באי בסביבות 16 פרטים.
תזונה
תזונתו של צביון אדרס מבוססת על עלים, זרעים, ניצנים, נבטים, פרחים וצמחים נוספים בגובה קומתו, וחלק גדול מתזונתו מבוסס על ענפים או פירות שמופלים מהעצים על ידי ציפורים ולהקות של קופי קולובוס אדום זנזיברי וקופי גנון מהמין קוף סקיס. מרבית קרוביו ניזונים גם מחרקים ומחולייתנים קטנים אחרים, אף על פי שלא ידוע אם זה גם נכון לגבי מין זה. על פי תצפיות נראה שיש לו תלות מסוימת בפרחים ובפירות עצים ושיחים כדוגמת פרי ההובנה, תותי הקודו (מסדרת המלפיגאים), פרחי "שיח גוארי" (ממשפחת האבניים) ו"תותי טורקיה" (ממשפחת הפואתיים). הנוכחות הגבוהה של גלליו תחת עצי פיקוס, מיסטרוקסילו (עץ מבעלי פרחים), ומיני אפיפיט, מצביעות על כך שהללו עשויים להיות מקורות מזון חשובים. שני האחרונים אושרו גם על ידי ניתוח היסטולוגי של צואתו, יחד עם פירות של ההובנה. בהתחשב בבית גידולו היבש באזורים מסוימים, צביון זה מסוגל כנראה לשרוד במשך זמן רב ללא מים ומקבל את הנוזלים הנדרשים מהמזון שלו.
מבנה חברתי
צביוני אדרס דווחו על ידי סופר המדע ג'ונתן קינגדון ב-1997 ככאלו החיים בקביעות בזוגות, אם כי מרבית התצפיות כיום הן על צביונים בודדים. סביר להניח שהדבר נובע בשל הצטמצמות מספריהם במשך הזמן, ואכן על האי צ'ומבה שבו האוכלוסייה מוגנת מאוד נצפו פעמים רבות זוגות של צביונים המחפשים מזון, כולל זוג זכרים בוגרים, זכר ונקבה, נקבה וצאצאה, ואפילו זכר ונקבה עם צאצא שזהו מקרה נדיר למדי. צביוני אדרס טריטוריאליים בוודאות, ואף על פי שישנן תצפיות על גירוד הפרשות על זרדים, בלוטות הריח הקטנטנות שלו מצביעות על כך שהן אינן נמצאות בשימוש נרחב בסימון הטריטוריה. ערימות גללים דומיננטיות יותר בנושא הזה, והן נמצאות בדרך כלל לאורך התוואי של הטריטוריה הקטנה שלו. צפיפות האוכלוסייה באי זנזיבר נאמדה בשנת 1993 וב-2001 בסביבות 4.5 פרטים לקמ"ר; באזורים עם בתי גידול מתאימים במיוחד צפיפות האוכלוסייה עשויה להיות 11.4-5.18 פרטים לקמ"ר. לעומת זאת ביער ארבוקו-סוקוק שבקניה צביונים אלו נמצאים בצפיפות נמוכה מאוד של 2.8 פרטים לקמ"ר, ולשם השוואה הצביון הכחול שמצוי אף הוא באזור זה בעל צפיפות של 12 פרטים לקמ"ר.
כמעט ואין מידע על הרבייה של צביון אדרס. נקבות בהריון מתקדם נצפו בין יוני לנובמבר, ומניקות נצפו בדצמבר ואוקטובר, אך לא ידוע האם הרבייה מתרחשת כל השנה. בדומה לרוב הצביונים הנקבה ממליטה עופר אחד החבוי בשבועות הראשונים לחייו בצמחייה הסבוכה.
איומים ושימור
צביון אדרס היה מסווג במשך מספר עשורים על ידי ארגון השימור IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR) בשל ירידת מספרים דרסטית החל משנת 1983, ואיומים גדולים בדמות ציד לא חוקי לבשרו הטעים ולעורו הנאה ואובדן בית גידול על ידי כריתת יערות נרחבת. עם זאת, הערכה חדשה של הארגון בשנת 2017 גילתה אוכלוסיות גדולות נוספות שהובילו לשינוי מעמדו למצב פגיע (VU). על פי כל הנתונים, האוכלוסייה תמשיך לרדת בעתיד אם לא ינקטו צעדי שימור משמעותיים. להלן נתוני IUCN על תפוצת צביון אדרס במדינות הנזכרות, כולל היסטוריה, סיבות ירידה, איומים ספציפיים, פעולות השימור וכדומה:
אומדנים
אומדנים של צביוני אדרס נעשו מספר פעמים בעבר, ובין כל סקר למשנהו בלט הפער הניכר במספרים. הסקר העיקרי הראשון באי זנזיבר העריך את האוכלוסייה באי בכ-5,000 פרטים. סקר שני מפורט יותר נעשה בשנת 1995 והעריך את האוכלוסייה ב-2,000 פרטים. סקר שלישי בשנת 1999 מצא בסביבות 640 פרטים, ועל פי ההשערות האוכלוסייה הנוכחית באי עומדת על כ-300 פרטים בלבד. האומדן הראשון באראבוקו-סוקוק בקניה מצא בסביבות 500 פרטים בשנת 1999, ואילו סקרים אחרונים מצאו מספרים נמוכים מאוד, כך שאוכלוסייתו ביער זה מונה כנראה פחות מ-100 פרטים. לפי זה סך האוכלוסייה הכוללת בארכיפלג ובאראבוקו-סוקוק לא יעלה על 400 פרטים. האוכלוסייה החדשה שהתגלתה בבוני-דודורי לא נאמדה בתחילה, אולם בהמשך התגלה באמצעות מצלמות נסתרות שהיא גדולה במיוחד ועומדת על למעלה מ-18,000 פרטים.
האוכלוסייה העולמית של צביון אדרס מוערכת בכ-20,000 פרטים.
גולה (ליבריה)
<mapframe latitude="6.828" longitude="-9.250" zoom="6" width="436" height="299" align="left" /> שבט הגולה (באנגלית: Gola) הוא קבוצה אתנית באפריקה שחבריה ידועים כחקלאי יערות. השבט ממוקם בצפון מערב ליבריה, מדרום לסהרה ליד האוקיינוס האטלנטי, וכן גם במדינת סיירה לאון השכנה. שבט הגולה מונה כ-185,000 אנשים בליבריה, ואילו בליבריה וסיירה לאון יחדיו השבט מונה כ-194,400 אנשים. מבחינה גאוגרפית, שכניהם של הגולה הם השבטים ואיי (Vai) ודה (De) בקו החוף, מנדה (Mende) מצפון מערב, וגבנדה (Gbande), בל (Belle) וקפל (Kpelle) ממזרח. הגולה, יחד עם שבט הקיסי (Kissi), ידועים כתושבים הוותיקים ביותר של ליבריה.
גורמים שונים כמו הגירה, תערובת של אוכלוסיות, סחר עבדים, לוחמה ובריתות פוליטיות-כלכליות תקופתיות, הובילו ליחסים בין-שבטיים אינטנסיביים במשך מאות שנים. חלק מהשבטים אף חולקים מאפיינים משותפים כמו ארגון וכלכלה. קבוצות אלה כוללות את מנדה, טמנה, קונו, שרברו ופולום של סיירה לאון, וגם את גולה, וואי, דה, קיסי, קפל, ועמים אחרים בצפון ליבריה.
היסטוריה
שבט הגולה ושבט הקיסי היגרו למערב ליבריה החל משנת 1300. בתקופה זו, ליבריה וסיירה לאון, שכוללות יערות גשם טרופים, לא היו מיושבות ברובן. על כן, חלק גדול מהמהגרים פנו לעיבוד אדמה וחקלאות. בעקבות כך, גם כיום, אנשי שבט הגולה בליבריה וסיירה לאון נחשבים לחקלאים מיומנים.
דת
הדת העיקרית הנהוגה בגולה היא האסלאם הסוני, שנחשב לזרם הגדול ביותר של האסלאם.
שכיחות מחלות
במחקר מדגמי על השבט, נמצא כי המחלות מלריה, טריפונמה ודלקת תולעי כרץ הן שלוש המחלות השכיחות ביותר בשבט גולה, עם ממוצע של 15%, 28% ו -62% בהתאמה. כמו כן, 11% מהנדגמים במחקר הראו צורה כלשהי של פתולוגיה של שיניים; עששת שיניים נמצאה כשכיחה יותר אצל הבנות מאשר בבנים בני אותו גיל ומחוז. מלבד זאת, שכיחות המחלות הניווניות בשבט גולה נמוכה יחסית.
החיים בשבט הגולה
הגולה גרים בכפרים המפוזרים ביערות, לרוב בבקתות בוץ וגגות סכך. קשרי המשפחה בשבט חזקים וכל בני המשפחה עובדים יחד כדי לטפח ולקצור את היבולים. תפקידי הגברים כוללים את פינוי השדות וטיפוח הקרקע. לעומת זאת, הנשים והילדים עוזרים לנטיעת וקצירת האורז וגידולים אחרים כמו אגוזי אדמה וטארו (צמח טרופי אכיל בעל שורש גדול).
רוב חיי הגולה סובבים סביב חקלאות ולכן זה אינו מפליא כי הטקסים העיקריים שלהם קשורים לחקלאות. למשל, אף אחד לא רשאי למסוק את יבולו, עד הענקת המתנות הראשונות (פירות) לאלים. כמו כן, בימי בצורת, זקן הכפר מבצע תפילה לאל למען גשמים.
ארגון חברתי ומשפחה
יתרה מכך, על סמך הספרות הקיימת בנושא, נישואין של בני דודים מתרחשים בתדירות גבוהה יותר בקרב קבוצות בשבט הגולה אשר בעלות סטטוס גבוה יותר מאשר בקבוצות בעלות סטטוס נמוכות יותר.
כינויים שונים בתוך המשפחה
בשבט הגולה ישנן טרמינולוגיות שונות לקרובי המשפחה. דודותיו של אב המשפחה זוכות לשיוך של ״אחות של האב״ (father’s sister) ואחיותיה של האם זוכות לכינוי ״אמא קטנה״ (little mother). הילדים והילדות של אחיותיו של אב המשפחה נקראים "קיי" (Kei) וכאשר הם פונים אליו, הוא נקרא "קימבה" (Kimbe) (אח של אמא). הילדים של אחיה של האם נקראים גם kei והיא נקראת "קה" (Ka) כאשר הם פונים אליה (father’s sister).
דייוויד הייל
דייוויד מקליין הייל (באנגלית: David Maclain Hale; נולד ב-1961) הוא דיפלומט אמריקאי שכיהן כתת-מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים מדיניים בין השנים 2018 ל-2021. קודם לכן כיהן כשגריר בירדן, בפקיסטן ובלבנון, ובמדינות אחרות היה דיפלומט בדרג דיפלומטי נמוך יותר.
ביוגרפיה
הייל נולד במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. הוא למד בבית הספר לשירות החוץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון, הנחשב לאחד מבתי הספר הטובים ביותר בעולם בכל הקשור למדיניות חוץ.
הייל הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית ב-1985. הוא שירת בנציגויות הדיפלומטיות של ארצו בתוניסיה, בבחריין, בערב הסעודית וכן באומות המאוחדות. בוושינגטון די. סי. שימש סגן עוזר מזכיר המדינה לענייני ישראל, מצרים ואזור הלבנט ובנוסף כמנהל לענייני ישראל והרשות הפלסטינית. הוא אייש שורה של תפקידים בשירות החוץ, ביניהם עוזר בכיר למזכירת המדינה מדליין אולברייט.
הייל היה שגריר ארצות הברית בממלכה ההאשמית של ירדן בשנים 2005–2008. הוא היה השליח המיוחד לשלום במזרח התיכון בשנים 2011–2013 וקודם לכן כסגן השליח מ-2009 עד 2012. הוא שירת כשגריר ארצות הברית בלבנון בשנים 2013–2015.
החל מאוגוסט 2015 עד אוגוסט 2018 היה שגריר ארצות הברית בפקיסטן. במאי 2017 הוא חנך בניין חדש למלחמה בטרור בקראצ'י. ביולי 2018 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על כוונתו למנות את הייל לתפקיד תת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים. ב-28 באוגוסט אותה השנה אושר מינויו בידי הסנאט של ארצות הברית.
ב-13 בספטמבר 2018 הועלה הייל לדרגת שגריר קריירה - הדרגה הגבוהה ביותר בשירות החוץ האמריקאי. הוא היה לקצין הבכיר ביותר בשירות החוץ.
פאאה
פאאה (בטהיטית: Faaa או Faa’a) היא קומונה בפרברי פפאטה, בירת פולינזיה הצרפתית שהיא מחוז של צרפת, (בצרפתית: Collectivité d'outre-mer) בדרום אוקיינוס השקט. פאאה שוכנת על האי טהיטי שבאיי החברה. אוכלוסייתה מנתה 29,719 תושבים בשנת 2012, והיא הקומונה הגדולה ביותר בטהיטי ובפולינזיה הצרפתית. ברחבי הקומונה שוכנים הרים שגובהם מגיע ל-1,500 מטרים מעל פני הים. הר אורוהנה (Mont Orohena), שגובהו 2,241 מעל פני הים, הוא הר געש רדום וניתן להבחין בו מהאי מוראה (Mo'orea) השוכן 17 ק"מ מדרום מערב לטהיטי. בזכות גלים גדולים הנוצרים לחופי הכפר טאהופו (Teahupo'o) הסמוך, מתקיימת תחרות שנתית של התאחדות גולשי הגלים המקצועיים השנתית.
דמוגרפיה
בשנת 1988 עברה פאאה את פפאטה בגודל אוכלוסייתה. למרות זאת המטרופולין ששתיהן שוכנות בו נקרא המטרופולין של פפאטה בגלל חשיבותה של זו האחרונה כבירת הטריטוריה ועקב חשיבותה ההיסטורית.
תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי של פאאה הממוקם בתחומי הקומונה שוכן במרחק של כ-5 ק"מ מדרום מערב למרכז פפאטה. זהו נמל התעופה הבינלאומי היחידי בפולינזיה הצרפתית. מנמל התעופה ממריאות טיסות לארצות הברית, ליפן ולניו זילנד. גם כיום קיים המנהג של ענידת זרי פרחים לתיירים המגיעים לאי וכמויות גדולות של פרחים נשלחות מחוות באי לנמל התעופה לצורך זה.
מרציף המעבורות בפאאה מפליגות כמה מעבורות ביום למוראה ואחת לשבוע מפליגה מעבורת לבורה בורה.
הכביש המהיר שעובר בסמוך לחוף המערבי של טהיטי עובר בקומונה. הכביש יוצא מפפאטה ומגיע עד לטאהופו. בנוסף, קיימת מערכת כבישים מפותחת בפאאה.
חינוך
האוניברסיטה של פולינזיה הצרפתית (Université de la Polynésie française) ממוקמת במרכז פאאה. באוניברסיטה לומדים סטודנטים מאיים רבים בטריטוריה. מספר הסטודנטים באוניברסיטה עומד על 2,000.
היסטוריה
אזור פאאה יושב לראשונה על ידי מהגרים מאסיה בערך בשנת 700 לספירה. בתיהם של המהגרים נבנו מעץ ומעשב וגרו בפאאה כ-400 תושבים. הם עסקו בדיג באמצעות סירות קאנו. גל הגירה נוסף הגדיל את אוכלוסיית פאאה ל-700 תושבים בשנת 1220 לערך. התושבים ניזונו מפירות עץ הלחם והבננות. בין טהיטי לבין מוראה היה קשר באמצעות סירות. בשנת 1300 לערך מנתה אוכלוסיית פאאה כבר כ-1,000 תושבים ובשנות השלושים של המאה ה-14 כבר מנתה אוכלוסיית פאאה כ-1,300 תושבים. חלק ניכר של האוכלוסייה עבר להתגורר בחלק הפנימי של האי עקב סופות הציקלון שהכו בחופים ועקב הגאות.
בראשית המאה ה-17 מנתה אוכלוסייתה של פאאה 1,500 תושבים. באותה תקופה החל המגע עם האירופאים שהגיעו בעקבות גילוי טהיטי. באמצע המאה ה-19 עזבו רבים מתושבי פאאה את טהיטי והגיעו לקליפורניה בעקבות הבהלה לזהב. בראשית המאה ה-20 מנתה אוכלוסייתה של פאאה 5,000 תושבים. בשנת 1962 הוקם בתחומי הקומונה נמל התעופה הבינלאומי פאאה המשמש כשער הכניסה האווירי של פולינזיה הצרפתית.
חינוך בר קיימא
חינוך בר קיימא או חינוך מקיים (באנגלית: Sustainable Education) היא תפיסה חינוכית שמטרתה להביא לרווחה חברתית, כלכלית וסביבתית, שלושת עמודי התווך של תפיסת הקיימות, במסגרת מוסדות החינוך הפורמלי. המובן הרחב של תפיסה זו הוא היכולת של מערכת חינוך להתנהל באופן בר קיימא ולא רק לקדם חינוך לקיימות.
רקע
ראשיתם של בתי הספר המודרניים נעוץ במהפכה התעשייתית ובצרכים של החברה באותה העת בהשגחה על הילדים בזמן שהוריהם יוצאים לעבוד מחד, ובהכשרת הילדים לשוק העבודה בבגרותם מאידך. מרבית מערכות החינוך בעולם כולו עדיין פועלות באופן שבו נוצרו לפני כמאתיים שנה. בעידן בו קצב החיים הוא מהיר, הנגישות לידע כמעט בלתי מוגבלת, הפערים הבינדוריים גדלים וקיימת אי ודאות אדירה לגבי עולם התעסוקה העתידי, החינוך הפורמלי מצוי באתגר משמעותי. ארגונים שונים ומדינות רבות עוסקים כולם בשאלה מה צריך ללמד ילדים במאה ה-21 על מנת לצייד אותם בידע, הערכים והמיומנויות שיכינו אותם לעולם הלא נודע של המחר. החינוך לקיימות מצוי היום באופן מאוד משמעותי במערכות חינוך בעולם וישנו דגש רב על עידוד תהליכים חינוכיים בעיקר בתחום החינוך הסביבתי. עם זאת, חינוך בר קיימא מכוון להטמעת פעולות בתחומים החברתיים, הכלכליים והסביבתיים כך שיהיו חלק אינטגרלי מהאופן שבו פועלים המוסדות החינוכיים.
התחום החברתי
בבסיס התפיסה של חינוך בר קיימא ישנו ערך אדיר לסביבה האנושית בתוך וסביב המוסד החינוכי. היכולת להגיע לרווחה בתחום החברתי קשורה ביחסי הגומלין המתקיימים עם סביבה זו. בין שמדובר בשיתופי פעולה עם הורים, עסקים או גופים ובין שמדובר בהתנהלות הפנים מוסדית שמאפשרת שוויון הזדמנויות בחינוך לכל ילדי המוסד ללא קשר לרקע ממנו הם באים – ההבנה כי הקהילה המרכיבה את המוסד ומקיפה אותו היא חלק בלתי נפרד ממנו והיא המפתח לרווחה חברתית.
התחום הכלכלי
מרבית מוסדות החינוך בישראל נתמכים בצורה משמעותית בגיוס תרומות ופילנתרופיה. המשבר הכלכלי העולמי שהתקיים בשנת 2008 חשף את המגזר השלישי, כמו גם את כל הגופים שנתמכו בפילנתרופיה בפני בעיה, שכן היקף התורמים והכספים הצטמצם משמעותית. היכולת להפוך את מוסדות החינוך לכאלה שמקיימים את עצמם מבחינה כלכלית באמצעות יצרנות חומרית, דיגיטלית ואחרת, תביא לרווחה כלכלית גם ביכולת של המוסד החינוכי להתקיים באופן עצמאי ובלתי תלוי וגם תאפשר לילדי המוסד למידה על תחומי הכלכלה מתוך חוויה והתנסות אותנטית.
התחום הסביבתי
הצלע השלישית בתחום הקיימות עוסקת בתחומי הסביבה. במובן הזה, המוסד החינוכי יוביל תהליכים לחינוך סביבתי ויפעל באופן מעשי תוך צמצום טביעת הרגל האקולוגית שלו.
הווילגיזציה באתיופיה
במהלך ההיסטוריה האתיופית היו תוכניות של התיישבות מחדש תמיד נחוצות, בשל הבצורות הפוקדות את המדינה לעיתים תכופות. חלוץ הרעיון היה הקיסר היילה סלאסי, אשר יזם תוכנית זו לראשונה באתיופיה בשנת 1958 במחוז סידאמו. וילגיזציה היא העברה כפויה של תושבים לכפרים ייעודיים, על ידי ממשלה או על ידי כוח צבאי.
תחת החונטה הצבאית
במהלך השנים 1972–1973 תקף את אתיופיה רעב בגלל הבצורת המתמשכת בצפון המדינה, בעיקר בוואלו ותיגראי. רעב זה היה בין האסונות הגדולים בהיסטוריה המודרנית של אתיופיה ואחד מהמאורעות שגרמו לנפילת הקיסר היילה סלאסי ועליית החונטה לשלטון, רעב זה גרם לכ-200,000 קורבנות.
מיד לאחר המהפכה האתיופית החונטה הצבאית האתיופית הכריזה על תוכנית של התיישבות מחדש, ולכן בין השנים 1976–1977 החלה התיישבות מחדש של כ-40,000 בתי אב, תוכנית זו המשיכה בקצב משביע רצון וב-1982 112 יישובים חדשים ומתוכננים נוצרו שהכילו יותר מ-120,000 תושבים, יישובים אלו הוקמו בעיקר במערב ובדרום מערב אתיופיה. בתחילת 1984 ממשלת אתיופיה הכריזה על תוכנית גרנדיוזית להעברה של יותר מ-1.5 מיליון אזרחים מצפון אתיופיה לדרומה, לתוכנית זו התנגדו תושבים רבים שגרו בצפון והתנגדו לעבור לדרום בגלל התרבות השונה שם. ב-1986 התוכנית נמשכה ובעקבותיה התיישבו מחדש כ-600,000 אזרחים. במחוז וואלגה התיישבו מחדש כ-200,000, במחוז ילובור כ-150,000 וקצת יותר מ-120,000 באזור העיר פאווה. תוכנית היישוב הגדולה ביותר תוככנה לגוג'אם שמומנה על ידי ממשלת איטליה, בנוסף לכך 78,000 אזרחים יושבו גם במחוזות באגמדיר, שאווה ומחוז קאפה. למרות הצלחת התוכנית הממשלה האתיופית הפסיקה את התוכנית באמצע 1986 בגלל הלחץ הבינלאומי, המצב ביישובים החדשים לא היה טוב והאוכלוסייה הגיעה לשם בכוח צבאי ולא מרצונה. ההיסטוריון ריצ'רד פאנקהארסט משווה את מרכזי ההתיישבות למחנות הריכוז של היטלר.
הרפובליקה העממית
בחודש ספטמבר 1987 הוכרזה הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה ולאחר חודשיים שוב חודשה התוכנית ויעדיה החדשים היו ליישב כ-7 מיליון תושבים מחדש. למרות הצהרות אלו ויעדים אלו, ב-1994 העריכה הממשלה הדמוקרטית של האיחדג שרק כ-1.5 מיליון תושבים יושבו מחדש, יעדי התוכנית שנכשלו היו בגלל תנועות ההתנגדות השונות שפעלו באתיופיה, בייחוד הוויאנה, יחאפה והשעביה. במהלך החודשים הבאים הרעיון החל להיות לא מעשי בגלל ההחרפה במלחמת האזרחים ובגלל בריחת מתיישבים מהיישובים החדשים שהוקמו. בתחילת שנת 1991 התוכנית ננטשה לחלוטין והממשל הכריז על כלכלת שוק חופשית והפסקת מרכוז האזרחים.
ההשפעה על היהודים
יהודי ביתא ישראל מאז גזירת הפלאשים היו נטולי אדמות אך כאשר החונטה עלתה לשלטון היא הכריזה על שוויון בן כל הדתות באתיופיה. למרות זאת הדת היהודית הקשורה גם בלאום היוותה קושי עצום בייחס של החונטה ליהודים בייחוד לאחר שזאת הדגישה על הפרדת דת ממדינה. היהודים לא נרדפו בשל דתם אלא בשל הלאומיות הציונית שתפסה מקום רחב אצל ביתא ישראל ובממשל נתפסה כאנטי-מהפכנית. המהלך הראשון שהיטיב עם היהודים ושלא נעשה על ידי שליטי אתיופיה מאז המאה ה-15 הוא לבטל את גזרית איסור קניית האדמות בידי יהודים. הדבר אשר לא היטיב עם יהודי אתיופיה הוא ההתיישבות שלהם בכפרים נוצריים שגרמו להתבוללות ונישואי תערובת. עם זאת, רבים מהם נשארו בכפרי הולדתם, הצטרפו לאגודות והמחתרות המקומיות וחלק גם צעדו לסודאן כדי לעלות לישראל, מצב שהחונטה ניצלה במה שנקרא "יהודים תמורת נשק".
המאה ה-21
רעיון ההתיישבות מחדש והקמת יישובים מתוכננים לא ננטש תחת שלטון האיחדג אך השוני הוא שהממשל הפדרלי הקים יישובים ועודד תושבים לעבור אליהם בייחוד מסומלי ועפר אך לא בכוח כפי שקרה בתקופת הדרג.
משחק אסטרטגיה מופשט
משחק אסטרטגיה מופשט (באנגלית: Abstract strategy game) הוא משחק אסטרטגיה ללא אלמנט מזל שמשוחק בדרך כלל על גבי לוח. הוא מתאפיין בתכונות הבאות:
בהתאם לכך, גורל המשחק למעשה נקבע רק לפי ההחלטות של השחקנים ולפי החשיבה שלהם. תכונה זאת הופכת את המשחקים הללו לכר נרחב למחקר של תכונותיהם המתמטיות, ולשעשועי מתמטיקה. התחום שעוסק בכך נקרא תורת המשחקים הקומבינטורית.
בין השאר משתייכים לקטגוריה זו המשחקים איקס עיגול, נים, שחמט, דמקה, גו והקס.
משחקי איקס עיגול
איקס עיגול, הנקרא גם "איקס-מיקס-דריקס" הוא אחד ממשחקי הלוח הפופולריים ביותר ומעטים הילדים שלא שיחקו בו. המשחק מתבצע על לוח 3x3, ובכל תור אחד השחקנים מסמן עם הסימן שלו (איקס-X או עיגול-0) את אחת המשבצות שעדיין פנויות. הראשון ביניהם שמשיג 3 סימנים ברצף (על אותה שורה, טור או אלכסון) מנצח. אם הלוח מתמלא כולו ואף שחקן לא השיג מטרה זו, המשחק מסתיים בתיקו. לא קשה לנתח את המשחק הזה בשלמותו ולראות שאף אחד מהשחקנים אינו יכול לכפות ניצחון, ואם שני השחקנים משחקים היטב המשחק ייגמר תמיד בתיקו.
למשחק הזה יש וריאציות רבות. אחת הווריאציות המהנות ביותר היא לשחק על לוח גדול מאוד כשהמטרה היא להשיג 5 סימנים ברצף. וריאציה מוצלחת נוספת היא לשחק על לוח תלת־ממדי 4x4x4, והראשון שמשיג 4 סימנים ברצף מנצח. יש גם ואריאציות שבהן השחקן שמשיג רצף דווקא מפסיד, וכן משחקים שמחולקים לשני שלבים, בשלב הראשון מסמנים משבצות בסימנים ובשלב השני ניתן גם להזיז את הסימנים.
נים ומשחקי ערימות
המשחק המפורסם ביותר מבין משחקי ערימות הוא נים שבו יש כמה ערמות של גפרורים, ובכל תור שחקן יכול לקחת כמה גפרורים שהוא רוצה אבל רק מערימה אחת. השחקן שלוקח את הגפרור האחרון מנצח. למשחק זה ידועה אסטרטגיית ניצחון (ראו להלן).
נים הוא רק אחד בשורה ארוכה של משחקי ערימות. בנים של ויתופ החוקים שונים במעט. יש שתי ערימות, ובכל תור שחקן יכול לקחת כמה גפרורים שהוא רוצה מאחת הערמות, או לקחת משתי הערימות כמות זהה של גפרורים. במשחק הראשון שמגיע לעשרים ואחת יש 21 גפרורים בערימה ובכל תור שחקן יכול לקחת גפרור אחד, שניים או שלושה גפרורים מהערימה. שוב השחקן שלוקח את הגפרור האחרון מנצח.
הקס
הקס הוא משחק בו השחקנים משחקים על לוח משושים. בכל תור, שחקן מסמן משושה בצבע שלו - השחקן הראשון באדום והשחקן השני בכחול. המטרה של השחקן הראשון היא ליצור שביל המקשר את שני צידי הלוח המסומנים באדום, והמטרה של השחקן השני היא ליצור שביל של משושים כחולים המקשרים את שני צדי הלוח המסומנים בכחול. במשחק זה לא תיתכן תוצאת תיקו, כלומר כאשר כל המשושים בלוח מסומנים, אזי יש שביל אדום שמקשר את שני הצדדים האדומים, או שקיים שביל כחול המקשר את שני הצדדים הכחולים.
שחמט, דמקה וגו
שחמט, דמקה וגו הם דוגמאות למשחקים עם כללים מעט מסובכים יותר, שמאפשרים עושר עצום של אפשרויות משחק. משחקים אלו פופולריים מאוד, עד כדי כך שקיימים מועדונים, תחרויות ואליפויות בהם. למשחקים הללו ישנה היסטוריה עתיקה ועשירה. השחמט לדוגמה הומצא ככל הנראה או בהודו, או בסין, במאה ה-2 לפנה"ס. וואריאציות של המשחק שוחקו גם בתקופות קדומות מאוד ביפן, קמבודיה ותאילנד. צורת הכלים, שמותיהם וחוקי המשחק עברו התפתחות רבה עם השנים. המשחק גו הומצא כבר באלף השני לפני הספירה ומוזכר לראשונה בספרות באחד מספריו של קונפוציוס.
היסטוריה
מקורותיהם של חלק ממשחקי המחשבה הם עתיקים ועלומים. איקס עיגול ונים קיימים כנראה כבר מתקופות קדם. השחמט על גלגוליו ההיסטוריים מקורו במזרח הרחוק, כנראה מהודו או סין והוא מתוארך למאה השנייה לפנה"ס או אפילו מוקדם יותר. יש הטוענים שגו, שהומצא בסין, אף קדום יותר. לעומת זאת ישנם משחקים פופולריים מאוד שהומצאו בעת החדשה: לדוגמה המשחק הקס הומצא בשנת 1942 על ידי המשורר והמתמטיקאי פייט היין, ובאופן עצמאי בשנת 1947 על ידי המתמטיקאי ג'ון נאש.
במאה ה-19, ספרות שעשועי המתמטיקה המתפתחת החלה לעסוק במשחקים אלו, ובין היתר החידונאים סם לויד והנרי ארנסט דודני יצרו חידות רבות המבוססות על משחקים אלו. בתחילת המאה ה-20 מתחיל להתפתח הענף המתמטי תורת המשחקים הקומבינטורית המנתח את המשחקים הללו.
עם התפתחות המחשב במאה-ה20, החלו להיכתב יישומים ממוחשבים למשחקים אבסטרקטיים. בספרי לימוד רבים במדעי המחשב, התכנות של משחקים כמו איקס עיגול הוא משימה קלאסית, כמו גם הניתוח שלהם בשיטת העץ. מציאת דרכים ללמד מחשבים לשחק משחקי לוח מופשטים הפך לאתגר מרכזי בתחום הבינה המלאכותית. בשנות ה-50 של המאה ה-20 חלה התקדמות רבה בתחום זה, ובפרט בהתמודדות עם משחקי מחשב מופשטים קשים יחסית כגון גו ושחמט. התחזיות המוקדמות בשנות ה-50 היו שתוך שנים בודדות יצליחו תוכנות מחשב להביס את אלופי העולם בשחמט ובדמקה, ואולם למרות הצלחות מוקדמות של מחשבים בשש-בש (שאינו משחק מופשט בשל אלמנט המזל הכלול בו), רק בשנת 1997 הצליחה תוכנת מחשב, כחול עמוק, לנצח לראשונה את אלוף העולם, גארי קספרוב, במשחק שחמט צמוד.
אסטרטגיה ומשפט צרמלו
אסטרטגיה או תכסיס בתורת המשחקים, פירושה: מפרט של הוראות לשחקן איך לשחק בכל מצב נתון. עבור משחקי חשיבה שבהם יש בנוסף גם הגבלה על מספר המהלכים, מתקיים משפט שנקרא משפט צרמלו. הוא קובע שקיימת אסטרטגיה שמבטיחה לאחד השחקנים ניצחון, או שלפחות שני השחקנים יכולים לכפות תיקו. משפט זה איננו מתקיים לגבי משחקים שלא מקיימים את התנאים שהוזכרו למעלה. לדוגמה באבן נייר ומספריים (שבו המהלכים מתבצעים בו זמנית) אין אסטרטגיה שיכולה לכפות ניצחון או תיקו, וכך גם במשחקים המבוססים על מזל.
אחת התוצאות המפתיעות של משפט צרמלו הוא שישנם משחקים שבהם ניתן להראות שאחד השחקנים יכול לכפות ניצחון, גם מבלי למצוא בצורה מפורשת את האסטרטגיה שלו. לדוגמה במשחק הקס, שבו לא תיתכן תוצאה של תיקו, ניתן להוכיח שלשחקן הראשון יש אסטרגיה המבטיחה לו ניצחון. ההוכחה היא על דרך השלילה: נניח בשלילה שלשחקן השני ישנה אסטרטגיה המבטיחה לו ניצחון. אזי, השחקן הראשון יכול במהלך הראשון לסמן משבצת אקראית, והחל מהתור הבא לחשוב על עצמו בתור השחקן השני, ולהשתמש באסטרטגיה של השחקן השני, ואסטרטגיה זאת מבטיחה לו ניצחון. נוצרה סתירה מכיוון שלא ייתכן שגם השחקן הראשון וגם השני יכולים לכפות ניצחון. מכאן שבמשחק הקס, אנחנו יודעים שישנה אסטרטגיה שמבטיחה לשחקן הראשון ניצחון, אף על פי שאסטרטגיה כזאת עדיין לא נמצאה עבור לוחות בעלי יותר מ-4x4 משושים.
אנלוגיה בין משחקים שונים
מאפיין של רבים ממשחקי החשיבה הפשוטים הוא ריבוי הצורות השונות, וה"תחפושות" השונות של המשחקים. לדוגמה, במשחק השלם ל-15 מונחים תשעה קלפים שעליהם המספרים מאחד עד תשע. ישנם שני שחקנים ובכל תור אחד השחקנים לוקח קלף מתוך הקלפים שלא נלקחו עדיין. השחקן הראשון ששלושה מהקלפים שלו משלימים ל-15 מנצח. המשחק זהה למעשה לאיקס עיגול, ואת האנלוגיה (התאמה) ביניהם ניתן לראות מתוך ריבוע הקסם: דוגמה נוספת היא המשחק 'השב את המלכה'. במשחק זה מניחים מלכה במקום כלשהו על לוח שחמט, והכללים הם שהמלכה יכולה לנוע כמה משבצות שהיא רוצה אבל רק בכיוונים שמאלה, למטה, או באלכסון שמאלה ולמטה. המשחק הוא לשני שחקנים, בכל תור אחד מהם מזיז את המלכה, והשחקן הראשון שמביא את המלכה למשבצת שבפינה השמאלית-תחתונה, מנצח. קיימת התאמה בין משחק זה למשחק הנים של ויתופ.
חיבור נים
תחילתו של העניין המתמטי במשחקים החל בשנת 1901, כאשר צ'ארלס בולטון פרסם את אסטרטגיית הניצחון בנים. האסטרטגיה מבוססת על חלוקה של המצבים למצבים "מנצחים" - שבהם השחקן שתורו כעת מנצח, ומצבים "מפסידים" שבהם השחקן שתורו מפסיד. הדרישה ממצב מנצח היא שלפחות מהלך אחד שמוביל למצב מפסיד, ולעומת זאת ממצב מפסיד כל המהלכים יובילו למצב מנצח.
בנים ניתן לזהות האם מצב הוא מנצח או מפסיד על ידי פעולה שנקראת "חיבור נים" או בשמה המתמטי או אקסקלוסיבי (XOR). כאשר מבצעים סכום נים על מספרי הגפרורים בכל ערמה, אם התוצאה היא 0 אזי המצב הוא מפסיד, אחרת המצב הוא מנצח.
מספרי גרונדי
אסטרטגיית הניצחון בנים משחקת תפקיד חשוב במשחקים רבים נוספים, ובעיקר בניתוח של משחקים שוויוניים (impartial games): כלומר משחקים שבהם כל מהלך שיכול לבצע אחד השחקנים, יכול לבצע גם השחקן השני. בשנת 1935 נוסח משפט ספרג-גרונדי הקובע שכל המשחקים השוויוניים שקולים לנים. תורת גרונדי קובעת שלכל מצב ניתן לייחס מספר גרונדי ומספרים אלו נבנים באופן רקורסיבי: מצב שבו אין אף מהלך אפשרי מקבל את הערך 0, הערך של מצבים אחרים ניתן על ידי המספר השלם הקטן ביותר שאליו לא ניתן להגיע במהלך מאותו מצב.
מספרים סוריאליסטיים
את תורת גרונדי הרחיב ג'ון קונוויי למשחקים שאינם שוויוניים. קונויי הציג את מה שקרוי היום מספרים סוריאליסטיים, המתארים מצב במשחק על ידי שתי קבוצות: קבוצת המצבים שהשחקן הראשון יכול להגיע אליהם אם זה תורו, וקבוצת המצבים שהשחקן השני יכול להגיע אליהם אם זה תורו. המספרים מסומנים כך {...a,b,c...| d,e,f} כאשר המצבים משמאל מייצבים את המצבים אליהם השחקן הראשון יכול להגיע אם זה תורו, והמצבים מימין מסמנים את המצבים אליהם יכול להגיע השחקן הראשון. כמו מספרי גרונדי גם מספרים אלו נבנים בצורה רקורסיבית: המצב הבסיסי המסומן 0, הוא מצב שבו אף שחקן אינו יכול לבצע מהלך, הוא המצב { | }; מצב 1 הוא מצב שבו רק השחקן הראשון יכול לבצע מהלך, שמוביל למצב 0: { | { | ; מצב בעל ערך 2 הוא מצב שממנו השחקן הראשון יכול להגיע למצב אחד. לעומת זאת מצב 1- הוא מצב שבו רק השחקן השני יכול להגיע למצב 0, וכן הלאה.
חיבור משחקים: אם וישנם שני משחקים (או במשחקי ערמות כמה ערמות) כך שבכל תור שחקן יכול לבחור את אחד המשחקים ולבצע בו מהלך, אזי הערך של המצב הכולל הוא חיבור של הערכים המשחקים השונים. כך לדוגמה משחק שבו יש ערמה של 5 גפרורים שרק השחקן הראשון יכול לקחת - ערכו 5, בתוספת משחק שבו ערמה אחת של 3 גפרורים שרק השחקן השני יכול לקחת - ערכו 3-, מוביל למשחק שערכו 5-3=2. מכאן שפעולות חשבון על משחקים המתוארים על ידי מספרים סוריאליסטיים דומים לפעולת חשבון על מספרים רגילים.
משחקים שאינם מספרים: ואולם בכתיבה של קונוויי ניתן להגדיר מצבים שאינם מספרים - אין להם מקבילה במספרים הממשיים. לדוגמה המצבים במשחק נים, שבהם לשני השחקנים ישנם אותם אפשרויות. ערמה בעלת גפרור בודד במשחק נים מסומנת על ידי: \{ { | }| { |, והיא מסומנת על ידי קונויי בתור 1*, ובאופן דומה ערמת נים בעלת n גפרורים זוכה לסימון n*. כפי שהוסבר למעלה, החיבור של מצבים כאלו מתנהג על פי חוקים שונים מחיבור של מספרים טבעיים.
בינה מלאכותית
כבר מראשית התפתחותם של מדעי המחשב, החלו להיכתב אלגוריתמים על מנת לאפשר למחשבים לשחק משחקים, ומציאת אלגוריתמים אלו הפכה לאתגר מרכזי בבינה מלאכותית.
סקר מצבים
האלגוריתמים הבסיסיים ביותר לניתוח משחקים מבוססים על סקירה של כל המצבים שאליהם ניתן להגיע. אלגוריתמים עושים שימוש בשיטה הקרויה מיני-מקס לפי לכל מצב במשחק ניתן ערך בשיטה רקורסיבית: הערך של המשחק הוא הערך המקסימלי מבין המצבים שניתן להגיע אליהם מתוך אותו מצב, והערך של המצבים ההם הוא המינמלי (מכיוון שהמהלך הבא נעשה על ידי השחקן השני) מבין המצבים שניתן להגיע משם, וכך הלאה... בשיטה זאת ניתן לדוגמה לנתח את המצבים האפשריים באיקס עיגול בקלות יחסית, ומשימה זאת מופיעה פעמים רבות כתרגיל תכנותי. עבור איקס עיגול נבנו אפילו מכונות אנלוגיות (מכונות שלא מבוססות על אלקטרוניקה) המסוגלות לשחק את המשחק.
הבעיה בשיטת המינמקס היא שמספר המצבים עשוי להיות עצום. במשחק לוח שבו בלוח יש n תאים או משבצות, מספר המצבים גדל בצורה אקספוננציאלית ב-n, ולכן גם המחשבים המתקדמים ביותר אינם יכולים להביט יותר מדי מהלכים קדימה. מהסיבה הזאת עדיין לא נמצא אסטרטגיית ניצחון לשחמט, הקס, גו ולרבים אחרים.
משחק המשוחק בצורה מושלמת על ידי מחשב קרוי גם משחק פתור (אף כי ייתכן שמשחק פתור בצורה שלא מאפשרת ליישם את האסטרטגיה האופטימלית במחשב). המשחק בעל מספר המצבים הרב ביותר שמשוחק בצורה מושלמת על ידי מחשב הוא דמקה, בידי תוכנה הקרויה צ'ינוק.
הערכת מצבים ולמידה
כאשר לא ניתן לסרוק את המשחק עד סופו, אזי ניתוח המשחק חייב להתבסס על מציאת דרך להערכת מצבים. בשחמט, לדוגמה, מעריכים שהשחקנים הטובים ביותר בעולם אינם רואים יותר מ-5 מהלכים קדימה, ולמרות זאת עד לתחילת המאה ה-21 תוכנות המחשב הובסו מול אלופי העולם בשחמט. הסיבה לכך היא היכולת של בני אדם להעריך מצבים. בשחמט באופן ספציפי, ישנה תורה שלמה המתארת כיצד לנתח מצבים: מה הערך של כל כלי במשחק, חשיבות השליטה במרכז, כמה המלך חשוף וכך הלאה. .
על מנת ללמד מחשבים להעריך מצבים נוסו מספר רב של שיטות. משמעותי מאוד עבור התפתחות הבינה המלאכותית הייתה יצירתם של תוכנות שחמט המסוגלות "ללמוד", כלומר תוכנות ההולכות ומשתפרות ממשחק למשחק.
שביתת הנשק של מודניה
שמאל|ממוזער|250px|מפת טורקיה לאחר הסכם לוזאן. הגבולות המופיעים במפה נוסחו לראשונה בשביתת הנשק של מודניה שביתת הנשק של מודניה (טורקית Mudanya Mütarekesi) הייתה הסכם שנחתם בין האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, לבין איטליה, צרפת ובריטניה ב-11 באוקטובר 1922 בעיר מודניה הסמוכה לבורסה בטורקיה, ואשר סיים את מצב הלוחמה בין הצדדים לו. שלושה ימים לאחר מכן, ב-14 באוקטובר 1922, הצטרפה גם יוון להסכם.
בוריס בלכר
רקע משפחתי וילדותו בסין ובסיביר
בלכר נולד בעיר ניוצ'ואנג במנצ'וריה, סין, כיום יינגקו, במחוז ליאונינג, כבן לאדוארד בלכר, מנהל בבנק רוסיה-אסיה, ולהלנה בלכר, בת לבית ווּלף. מצד אביו הסב היה יהודי. בוריס בלכר, בן יחיד להוריו, נולד ושנותיו הראשונות עברו עליו בסין בגלל עבודת אביו בתחום יחסי בנקאות עם סין. בין השנים 1908-1913 הילד למד בבית הספר של המיסיונרים הפרוטסטנטים האנגלים בצ'פו (כיום העיר ינטאי, במחוז שאנדונג) ובשנת 1913 עבר לעיר האנקו, כיום חלק מהמטרופולין ווהאן. בין השנים 1914-1919 חי בסיביר, בעיר אירקוצק בה למד בתיכון ריאלי וקיבל גם חינוך מוזיקלי - למד כינור ופסנתר, תאוריה מוזיקלית והרמוניה. מ-1919 חי שוב בסין, בחרבין, שם המשיך לימודיו ועבד לתקופת מה כאיש תאורה באופרה. בנוסף עיבד מוזיקה למופעים כמו למשל עיבוד של האופרה "טוסקה" מאת פוצ'יני עבור תזמורת האופרה המקומית.
לימודיו ופעילותו בגרמניה
בשנת 1922, אחרי סיום לימודיו בסין, נסע לאירופה - ודרך מרסיי ו פריז יצא לברלין ללמוד אדריכלות ומתמטיקה בבית הספר הטכני הגבוה. כעבור שנתיים חזר למוזיקה ולמד בין השנים 1924-1926 הלחנה בקונסרבטוריון אצל פרידריך ארנסט קוך ומוזיקולוגיה אצל ארנולד שרינג, פרידריך בלומה ואריך מוריץ פון הורנבוסטל. מאוחר יותר שב עם אמו למולדת הוריו, בבירת אסטוניה רוול (כיום טאלין). אחרי 1933, האשים אותו המשטר הנאצי תחילה בכתיבת "מוזיקה מנוונת" ואסר על ביצוען של אחדות מיצירותיו. בלכר גרם לזעם הביקורת המוזיקלית הנאצית לא רק בגלל נטיותיו המודרניסטיות הנועזות, אלא גם בגלל קריצותיו לסגנון של איגור סטרווינסקי ולמוזיקת ג'אז האסורות. כאשר נראה שהקפיד על חיבור אופרות תמימות, שהמבנה ההרמוני שלהן לא פגע ברגשות השלטון, הניחו לו זמנית לנפשו. יצירותיו בתקופה זו כללו את האופרות "חגיגה בדרום" ב-1935, "הרלקינאדה" בשנת 1940 ו"הנסיכה טרקנובה" (Fürstin Tarakanowa, על הנסיכה לכאורה טרקנובה שטענה כי היא בתה של יליזבטה, קיסרית רוסיה ואלכסיי רזומובסקי) בשנת 1941, וכן סימפוניה, שבוצעה בברלין בשנת 1939 וקונצ'רטו לתזמורת כלי מיתר משנת 1942 (המבורג).
אחרי מלחמת העולם השנייה
ב-1945, אחרי נפילת המשטר הנאציונל-סוציאליסטי, קיבל משרת פרופסור להלחנה במכון הבינלאומי למוזיקה שייסד יוזף רופר בברלין-צלנדורף. בשנת 1948 התמנה לפרופסור בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין ואחר, בשנת 1953, למנהלו (במקום ורנר אגק). כיהן בתפקידים אלה עד שנת 1970. עם תלמידיו נמנו גוטפריד פון איינם, ג'ורג' קרמב, אריברט ריימן ונעם שריף.
בין יצירותיו "אופרה מופשטת מס' 1", אלגוריה ללא עלילה, שבלכר המציא עם ורנר אגק, ולא זכתה להצלחה.
בוריס בלכר נפטר בברלין המערבית ב-30 בינואר 1975 ונקבר בבית העלמין וולדנדורף ברובע צלנדורף שבו התגורר.
היה נשוי משנת 1945 לפסנתרנית גרטי בלכר-הרצוג,(נ' 1922), ילידת אאכן, שאחד מהוריה היה יהודי. היא הייתה מבצעת מוערכת של יצירותיו וסייעה לו רבות בניסוייו בתחום המוזיקה האלקטרונית. לזוג נולדו ארבעה ילדים - ביניהם השחקנית טטיאנה בלכר והכנר הסולן קוליה בלכר, בעבר קונצרטמייסטר (1993) של התזמורת הפילהרמונית של ברלין ומאוחר יותר פרופסור לכינור בבית הספר הגבוה למוזיקה בהמבורג, ולאחר מכן בבית הספר בגבוה למוזיקה בברלין "האנס אייזלר".
פרסים ומחוות כבוד
בין השנים 1968-1971 היה יושב ראש אקדמית האמנויות בברלין.
מקורות נוספים
''of the twentieth century avant garde: a biocritical book 2002 Greenwood Publishing Group Politische Dimensionen einer Komponisten '' '' Biographie im 20.Jahrhundert:Gottfried von Einem Franz Steiner Verlag, 1998
פת"ח
תנועת הפַתְ"ח (בערבית: فتح, היפוך של ראשי התיבות حركة تحرير فلسطين "חַרַכַּת תַחריר פלסטין" – התנועה לשחרור פלסטין) היא תנועה פלסטינית הממלאת תפקיד מרכזי בפוליטיקה הפלסטינית ובסכסוך הישראלי-פלסטיני מאז שנות ה-60 של המאה ה-20. הפת"ח וארגוני הבת שלו הפעילו טרור נגד ישראל. ב-31 באוגוסט 1986 הכריזה עליו מדינת ישראל כארגון טרור. עם זאת, במהלך הסכמי אוסלו הכירה ישראל בארגון הגג אש"ף, המורכב בעיקרו מהפת"ח, כנציגו הלגיטימי של העם הפלסטיני.
השם פת"ח
שמו המלא של הארגון הוא حركة تحرير فلسطين ("חרכּת תחריר פלסטין" – התנועה לשחרור פלסטין). ראשי התיבות של השם הם حتف (חת"פ), אך הם יוצרים מילה בעלת משמעות שלילית בערבית: "חתף" פירושו "מוות מהיר" (ובערבית המודרנית: התקף לב). לפיכך, החליטו מקימי הארגון להפוך את ראשי התיבות, ולקרוא לו בקיצור: "פתח". אחת המשמעויות של המילה "פתח" בערבית היא "ניצחון מפואר". כל אחד מניצחונותיהם של מוחמד ושל הח'ליפים הראשונים במלחמותיהם מכונה בערבית "פתח". כמו כן, הסולטאן העות'מאני מהמט כונה "פאתִח" (מבוטא בטורקית פַטִיהְ, משמע "הכובש") לאחר שכבש את קונסטנטינופול. על סמל הארגון מופיעים השם המקוצר והשם המלא, וכן הסיסמה: "מהפכה עד לניצחון".
בהתאם לתפיסה זו, ארבע החטיבות של הארגון שהיו פרוסות בלבנון בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 נקראו על שמות ניצחונות היסטוריים ידועים:
שנות ההקמה
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הייתה הדעה הדומיננטית בעולם הערבי, כולל בקרב הפלסטינים, שהבעיה הפלסטינית היא בעיה כלל ערבית או כלל איסלמית ופתרונה צריך להיעשות על ידי מדינות ערב. אולם בעקבות מלחמת סיני, החלה להתעורר בקרב הפלסטינים אי נחת מהטיפול של מדינות ערב בעניינם והחלה להתגבש הכרה שעל הפלסטינים לדאוג לגורלם בעצמם, במקביל התגלתה אי-שביעות רצון מתפקודה של ממשלת כל פלסטין (שאכן פסקה מלתפקד ב-1959).
בשנת 1957 בכווית גיבשו יאסר ערפאת, ח'ליל אל־וזיר ומספר חברים אחרים באיגוד הסטודנטים הפלסטינים, שני ניירות עמדה שהתוו את דרך התנועה והמאבק שביקשו להקים. ב־10 באוקטובר 1959 התקיים בכווית המפגש הרשמי הראשון של הפתח. השתתפו בו כ-20 נציגים של קבוצות פעילים מחתרתיות, בהם: יאסר ערפאת, ח'ליל אל־וזיר (אבו ג'יהאד), צלאח ח'לף (אבו איאד) וח'אלד אל־חסן (אבו אל־סעיד), שבהמשך נודעו יחד עם פארוק קדומי (אבו לוטוף), שהצטרף מעט מאוחר יותר, כ"החמישייה" שהובילה את הפתח. הקבוצות שהם ייצגו כללו פחות מ-500 איש. מייסדי הפתח שמו בראש מעייניהם גיוס תמיכה רחבה ועל כן הציגו אידאולוגיה מעורפלת שלא תגרום להתנגדות. עם זאת, קבעו מטרת על שהיא שחרור פלסטין תוך תיקון מה שנראה בעיניהם כעוול היסטורי שנגרם לפלסטינים במלחמת 1948 מצד מדינות ערב כאשר ניהלו את העניינים עבור הפלסטינים (כולל בהסכמי שביתת הנשק). לשם כך הם הרימו שני דגלים מהותיים:
הבחירה במאבק מזוין נבעה מהערכתם שזו הדרך היחידה לעורר תשומת לב בינלאומית למאבקם והדרך היחידה לגייס את ההמונים לתמיכה בארגון. בבחירה במאבק מזוין הם הלכו בעקבות המרד באלג'יריה.
פעילי הארגון החליטו לפעול במחתרת ולא לפרסם את הארגון, כדי להימנע מעימות עם מדינות ערב. במהלך השנים הראשונות הוציא הפתח מנשרים מחתרתיים שהטיפו לעקרונות של הפתח, מטריפולי בלבנון. הפתח ארגן עשרות קבוצות מחתרתיות של פעילים, בעיקר באוניברסיטאות ובמחנות הפליטים. בנוסף, רעיון המאבק המזוין זכה לפופולריות רחבה בקרב הציבור שלא היה מודע למקורו בפתח. הארגון מומן על ידי עסקיהם של יאסר ערפאת, ח'ליל אל־וזיר ותרומות של פעילים אחרים.
בפברואר 1963 החליטו המייסדים על הקמת ועדה מרכזת מצומצמת של הפת"ח, כדי לקשור יחד את התאים הפזורים שעד אז היה ביניהם רק קשר רופף. כמו כן, הוחלט על קיום ועידות כלליות לפרקים, ועל מועצה מהפכנית שתתווך בין הוועידה הכללית והוועדה המרכזת המצומצמת. בפועל, הוועידות התקיימו רק לעיתים רחוקות והמועצה המהפכנית הייתה חסרת שיניים, כך שהעניינים נוהלו כמעט בלעדית על ידי הוועדה המרכזת.
בשנת 1963 הגיע הפת"ח להסדר עם סוריה שפרשה עליו את חסותה והרשתה לכוח הצבאי של הפת"ח, אל-עסיפא, להתאמן בשטחה. הקשר נוצר אף על פי שרוב ההנהגה הסורית התנגדה לפת"ח, הודות לגיבוי שקיבלה מצד מספר אישים מרכזיים בשלטון הסורי, בהם חאפז אל-אסד, אז מפקד חיל האוויר הסורי ואחמד סוודאני מפקד המודיעין.
הקמת אש"ף בשנת 1964, וקיום הקונגרס הפלסטיני הראשון, שנערך במלון אינטרקונטיננטל במזרח ירושלים, שהפת"ח ראה אותם כניסיון של מדינות ערב להשתלט על המאבק הפלסטיני, הניעו את הפת"ח להתחיל בפעילות, כדי להתמודד מולן על דעת הקהל.
בשנת 1964 ניסחה התנועה את "אמנת פת"ח", שמעולם לא תוקנה או בוטלה. סעיף 1 באמנה מציין כי "פלסטין היא חלק מהעולם"; סעיף 4 מציין כי "המאבק הפלסטיני" הוא חלק "מהמאבק החובק עולם נגד ציונות, קולוניאליזם ואימפריאליזם עולמי"; סעיף 6 קובע כי "הבנות, החלטות ומיזמים של האו"ם... החותרים תחת זכות העם הפלסטיני במולדתו בלתי חוקיים ויש לדחותם"; סעיף 7 קובע כי "התנועה הציונית גזענית, קולוניאלית ותוקפנית". בסעיף 9 נאמר: "שחרור פלסטין והגנת אתריה הקדושים הן חובה ערבית, דתית ואנושית". חוקת הפת"ח מגדירה את מטרות התנועה: "שחרורה המלא של פלסטין, וחיסול קיומה הכלכלי, המדיני, הצבאי והתרבותי של הציונות (סעיף 12), ו"הקמת מדינה דמוקרטית ועצמאית בעלת ריבונות מלאה על כל אדמות פלסטין שבירתה ירושלים" (סעיף 13). נקבע כי המאבק המזוין הוא אמצעי ל"שחרור פלסטין", "עקירת קיומה של הציונות" ו"חיסול הכיבוש הציוני" (כלומר, שטחי מדינת ישראל בגבולות שנקבעו ב-1949). סעיף 19 קובע כי מאבק זה "לא ייפסק, אלא אם כן תפורק המדינה הציונית ופלסטין כולה תשוחרר".
תחילת פעילות החבלה
ב־1 בינואר 1965 בוצע ניסיון הפיגוע הראשון של הארגון (במוביל הארצי). במהלך ניסיון זה חדרו שלושה אנשי פת"ח מכיוון ירדן לעבר המוביל הארצי. החוליה הצליחה להניח מטען נפץ, אך הוא לא התפוצץ, והתגלה על ידי סיור של משמר הגבול שעבר באזור. בדרכה חזרה לירדן, נתקלה החוליה בחיילים ירדנים. בחילופי האש עם החיילים הירדנים נהרגו שניים מאנשי פת"ח ואילו אחד הצליח לשוב לירדן. על אף הכישלון, פעולה זו נראתה בעיני ערביי העולם והערבים הפלסטינים בפרט כאירוע מכונן, קרנה של התנועה עלתה ועל כן נקבע תאריך זה כיום הקמת הפת"ח. מספר ימים לאחר מכן פרסם הארגון כרוזים בביירות בהם נטל אחריות על הפעולה ופעילויות נוספות.
בשנת 1965 ביצע הארגון 24 פעולות משטח ירדן, 3 פעולות מלבנון ו-3 פעולות מרצועת עזה. מבצעי הפעולות היו עדיין לא מקצוענים ולכן לא נגרמו מהן נפגעים בנפש. באותה שנה סוריה דאגה שהפעולות לא יצאו משטחה, אלא משטחיהן של מדינות ערב האחרות שהתנגדו לפעילות הפת"ח. בסוף מאי 1965 יצא צה"ל לפעולת עונשין ראשונה נגד הפת"ח בירדן ומאז ביצע עוד פעולות תגמול, ובעקבותיהן פעלו ירדן, לבנון ומצרים למנוע מהפת"ח לפעול משטחיהן.
מינואר 1966 הרשתה סוריה לפת"ח לפעול משטחה. בשנת 1966 בוצעו 23 פעולות משטח סוריה, 15 פעולות מירדן ופעולה אחת מלבנון. בשנת 1966 ניכרה התפתחות באיכות הפעולות והיו 7 הרוגים בפעולות שבאו מסוריה ו-3 הרוגים בפעולות שבאו מירדן. בנובמבר 1966 יצא צה"ל לפעולת סמוע במטרה לפגוע בתשתית הפת"ח, אולם הפגיעה הייתה בעיקר בחיילים ירדניים. בשנת 1966 הצטרפו ארגוני טרור אחרים לפעילות כך שלא כל הפעילויות הנמנות בוצעו על ידי הפת"ח.
תגובות לפיגועים
מדינות ערב, למעט סוריה, יצאו נגד הפעילות העצמאית של פתח וגינו אותה. עם זאת, הם נזהרו מלשלול את פעילויות החבלה מכל וכל, בגלל הפופולריות שלהן והתרכזו בטענות על בחירת עיתוי מתאים. מדינות ערב גם האיצו את ארגון יחידות צבא השחרור הפלסטיני ומצרים יזמה פעילויות חבלה משלה על מנת להתחרות בפת"ח. גם אחמד שוקיירי גינה את הפעילות העצמאית של הפת"ח ודרש ממנה להצטרף לאש"ף.
ממלכת ירדן פעלה נגד פעילי פת"ח, שהיוו לא רק גורם לפעילות תגמול של צה"ל אלא גם איום ישיר נגד השלטון בירדן. סוריה נהגה לגבות את פעילויות הפת"ח ולגנות את ירדן על שהיא פוגעת בהן, הגם שבזירה הבינלאומית טענה שהיא אינה אחראית לפעילותם של אנשי הפת"ח ואינה מצליחה למנוע את פעילותם משטחה. ירדן טענה כנגד מדינות ערב האחרות שאם פעילות החבלה של הפת"ח חשובה עליה לצאת מכל מדינות ערב ולא בעיקר משטחה.
לאחר מלחמת ששת הימים
במנשר של פת"ח משנת 1967 נאמר: "לא ההבסה הצבאית [של ישראל] בלבד היא מטרת מלחמת השחרור הפלסטינית, אלא גם מחיקת אופייה הציוני של המולדת הכבושה מבחינה אנושית וחברתית". לאחר תבוסת מדינות ערב במלחמת ששת הימים (1967) הודיע הפת"ח על כוונתו לפעול מתוך השטחים שנכבשו במלחמה על מנת למנוע מישראל לבצע פעולות תגמול נגד מדינות ערב. הפת"ח ניסה לארגן התקוממות מזוינת בשטחי יהודה ושומרון, אולם כשל. תושבי יהודה ושומרון נמנעו ברובם המוחלט מלסייע לאנשי הפת"ח וחוליות רבות נתפסו על ידי ישראל. בעקבות זאת, שב הפת"ח לפעול מתוך מדינות ערב בחדירות לאזורים בשליטת ישראל.
לאחר מלחמת ששת הימים ניסה פת"ח להתבסס בשטחים אולם ישראל הכשילה את הניסיון הזה, והחל מ־1968 הועבר מרכז פעילותו של פת"ח לירדן. מפקדתו נקבעה בכפר כראמה שבבקעת הירדן. באותה שנה, צה"ל ביצע פעולה גדולה נגד המפקדה – פעולת כראמה. הארגון טען שניצח בקרב בעקבות מחיר הדמים הכבד של צה"ל – 27 הרוגים. אך במבחן התוצאה הקרב היה כישלון לארגון, שכן 150 מחבלים נהרגו ועוד מאות נתפסו חיים בידי צה"ל, ועוד מאות ברחו וביניהם יאסר ערפאת.
ניסיונם של ראשי מדינות ערב להגביר את התלות הפלסטינית בהם נכשל בעקבות התבוסה במלחמת ששת הימים. פת"ח הפך לארגון הדומיננטי באש"ף, וראש פת"ח, יאסר ערפאת נבחר ליושב ראש הוועד הפועל של אש"ף ב־3 בפברואר 1969, תפקיד שבו החזיק עד למותו ב־2004.
בעקבות אירועי ספטמבר השחור בשנת 1970, עברו אנשי אש"ף ופת"ח בתוכם, ללבנון. מפקדת אש"ף ישבה במערב ביירות, והארגון שלט במידה רבה בדרום המדינה, במה שכונה בישראל "פתחלנד". ב-1970 אמר ערפאת כי מטרת התנועה היא לשחרר את פלסטין "מהים עד לנהר, ומרפיח עד לנקורה". הגירוש מירדן הביא את פת"ח להקים ארגון־כיסוי בשם ספטמבר השחור שימנע את האשמתו הישירה בביצוע פעולות טרור נגד ישראל. כיסוי זה התפורר במהלך מבצע זעם האל כנגד מבצעי טבח הספורטאים במינכן (1972).
ב-1974 אימץ הפת"ח את תוכנית השלבים של אש"ף. אש"ף בכלל וארגון פת"ח בפרט, ערערו את יציבות לבנון, דבר שהיה בין הגורמים לפרוץ מלחמת האזרחים ב־1975.
בשנת 1980 הקים הארגון באחד האיים בקפריסין בסיס אימונים לפעילות ימית.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה (1982), היה פת"ח הגורם המרכזי באש"ף ונפגע באופן חמור מגירוש אש"ף ממדינה זו. ב־1983 הכריזו קבוצה של אנשי פתח, בראשות אבו מוסא ובתמיכתה הפעילה של סוריה, על מרד בערפאת. מרד זה אומנם לא הצליח למוטט את שליטתו של ערפאת בפת"ח אולם בשל תמיכת הסורים בו נאלץ פת"ח לסגת מצפון לבנון.
עם פריצת האינתיפאדה הראשונה (1987) נחלש פת"ח בשטחים כתוצאה מייסוד הארגון חמאס ומייסוד גופים פוליטיים פלסטיניים חדשים אחרים. הארגון הצבאי העיקרי של פת"ח בשטחים במהלך האינתיפאדה הראשונה נקרא ניצי הפת"ח. ארגון זה ביצע פעולות נגד חיילי צה"ל בשטחים כמו גם פעולות טרור נגד אזרחים ישראלים בשטחים ובישראל גופא.
מאמצע שנות השמונים החלו ראשי פת"ח למתן בהדרגה את דרישותיהם, עד שבמכתב לראש ממשלת ישראל בספטמבר 1993, הודיע ראש הארגון דאז יאסר ערפאת על הכרה במדינת ישראל. כיום דרישתו העיקרית של פתח היא הקמת מדינה פלסטינית עצמאית בשטחי הגדה המערבית ורצועת עזה (אזור יהודה, שומרון וחבל עזה).
עם הקמת הרשות הפלסטינית הפך פת"ח למפלגת השלטון ורבים מאנשיו מצאו עבודה במנגנוני הרשות (הביטחוניים והאזרחיים). במהלך השנים שבין הקמת הרשות לבין תחילת האינתיפאדה השנייה התחזק מעמדו של פת"ח והוא היה למפלגה הדומיננטית בשטחים. במקביל החל הארגון להתפלג לקבוצות לחץ שונות, הן בחלוקה בין ותיקי אש"ף (שהגיעו מתוניס) לבין תושבי השטחים והן על בסיס טריטוריאלי.
באינתיפאדה השנייה בשנת 2000, חזר פת"ח לבצע פיגועים רבים נגד ישראל, לרוב באמצעות ארגוני־משנה צבאיים (התנזים, ועדות ההתנגדות העממיות, גדודי חללי אל אקצא ועוד). תהליך התפוררות הארגון הואץ בשנים אלו והוא התקשה לקיים את מוסדותיו. לאחר מות ערפאת נקלע פת"ח למשבר חמור במיוחד. ראש הרשות הפלסטינית הנוכחי מחמוד עבאס (אבו מאזן), שהוא גם ראש אש"ף, הוא איש פת"ח, אך שליטתו בארגון חלשה.
קשרים מדיניים של פת"ח
מרבית הקשרים של פת"ח עם ארגונים אחרים ומדינות מנוהלים על ידי אש"ף.
במהלך השנים זכה הפת"ח גם לסיוע ממדינות ערב השונות אולם ללא מדינה מסוימת התומכת בו באופן קבוע. במהלך השנים הסתכסך פת"ח עם חלק גדול ממדינות ערב (ירדן, לבנון, מצרים, סוריה ועוד).
ממשלת ישראל הכריזה על ארגון הפת"ח כארגון טרור בהתאם לפקודת מניעת טרור, תש"ח - 1948, ב-31 באוגוסט 1986 והגדרה זאת לא שונתה גם בעקבות הסכמי אוסלו, כך שעד היום הפת"ח נחשב על ידי ממשלת ישראל ובבתי המשפט בישראל ארגון טרור.
המבנה הארגוני של פת"ח
יושב ראש הפת"ח הוא מחמוד עבאס, נשיא הרשות הפלסטינית מאז הבחירות בשנת 2005. תחתיו פועלים שני גופי קבלת החלטות חשובים:
מתחת לגופים אלו פועלים הסניפים במחוזות השונים בגדה המערבית וברצועת עזה. מבנה זה לא פעל בעבר בשל פיצול נרחב בסמכויות ומוקדי כוח שונים ולא חופפים שפעלו בתנועה. לאחר ועידת פתח השישית שהתכנסה באוגוסט 2009, ארגנו בתנועה מחדש את השורות והגופים הרלוונטיים מתכנסים באופן תדיר. שינויים נוספים הוכנסו בוועידת הפתח השביעית שהתכנסה ברמאללה בדצמבר 2016.
ארגונים הכפופים לפת"ח
פת"ח הפעיל מספר ארגונים חמושים, שרובם עוסקים בפעולות גרילה ובפעולות טרור, כגון:
כימרה (סדרת טלוויזיה)
כימרה (ברוסית: Химера) היא סדרת דרמה רוסית שנוצרה עבור רשת ivi.ru על ידי אלכסנדר צקאלו ואיוואן סמוחוואלוב מחברת ההפקות Sreda. הסדרה בת עשרה פרקים שודרה בשנת 2022.
הסדרה מתרחשת בשנת 2012 ברוסיה ומתמקדת במאבקם של סוכני השירות הפדרלי למלחמה בסמים, בסחר בסמים בסנקט פטרבורג, אך גם בשחיתות שבתוככי הארגון, ארבע שנים לפני פירוק הארגון.
עלילה
שנת 2012 בסנקט פטרבורג. מלחמה פורצת בין שתי ארגוני סחר בסמים, על משלוח של 300 קילוגרם קוקאין שהגיע מאקוודור. סוחר הסמים יבגני טטרינצב מחליט להרחיק את המתחרה שלו - קארים רחמון. קונסטנטין קונקוב, סוכן השירות הפדרלי למלחמה בסמים מנהל את המלחמה שלו נגד סוחרי הסמים, בעודו מנסה לברר מתי משלוח הסמים הבא יגיע לנמל סנקט פטרבורג. קונקוב מגלה באמצעות המודיע שלו, עלי, כאשר מגיעה חבילת הסמים הבאה לנמל. הוא פונה לממונים עליו בהצעה לבצע פשיטה. אבל זה לא קל לעשות את זה, יש צורך לתאם את הפעולה בחלונות הגבוהים. במקביל, בחור בשם דימה עם אוטיזם זקוק לכסף והוא יוצר חנות תרופות מקוונת באמצעות הדארקנט בשם "כימרה". חברתו של דימה לרה נחטפת, ודימה מעלה תוכנית לשחרר אותה. יחד עם שותפיו החדשים, הוא מארגן פשיטה על המחסן של עלי, מה שמוביל בשלב זה את קונקוב לספקי הסמים של דימה.
רחמון מבקר את סרגיי ומספר לו על קונקוב, הפועל נגדם. סרגיי מחליט להתמודד איתו ובעצת אשתו הוא מחליט למצוא את נקודות הכאב של הסוכן. בינתיים, אשתו מגיעה לקונסטנטין, שאומר שאפשר לשלוח את בנם לטיפול בגרמניה. דימה מנסה למצוא את ההאקר שגנב את כל המערכת שלהם. סרגיי מקבל משימה מרחמון לגלות מי עומד מאחורי "כימרה". לשם כך הוא מחליט להשתמש בקונקוב והוא גם רוצה שיגלה מי מהממונים עליו אישר את רצח טטרינצב האב. בינתיים, דימה פוגש את האקר המכונה Big bro שגנב את המערכת המקוונת שלו והם הופכים לשותפים. הם מתכננים להרחיב את העסק שלהם כדי להתחזק ולהתכונן לפגוש את אלה שרודפים אותם. הם נפגשים עם ספקים מהטריאדה הסינית. כעת דימה מקבל מדי חודש 200 קילוגרם סמים לצורך מכירה.
קונקוב לוקח את דימה ומביא אותו לסרגיי. יחד הם מגיעים למשרד החדש של חנות "כימרה". בזמן שדימה מציג את התוכנית שלו למכירת סמים ללא אלימות. נציגי השירות הפדרלי למלחמה בסמים מסכימים להעניק חסות בתנאי שיסייע להם ללכוד את סוחרי הסמים המבוקשים.
משרד המשפטים (אוקראינה)
משרד המשפטים של אוקראינה (באוקראינית: Міністерство юстиції України) הוא גוף של הרשות המבצעת של אוקראינה, שמנוהל על ידי ממשלת אוקראינה ואחראי לניהול מדיניות הממשלה בענייני חוק ומשפט.
שר המשפטים של אוקראינה, ממונה על ידי הראדה העליונה של אוקראינה בהתאם לחקיקה.
ספיר ברמן
ספיר גאיה ברמן (נולדה בשם שגיא ברמן; ב-21 ביוני 1994) היא שופטת כדורגל ישראלית, המשמשת כשופטת הטרנסג'נדרית הראשונה בישראל.
ביוגרפיה
ברמן נולדה בקריית ביאליק. היא הצטרפה לאיגוד השופטים הישראלי בשנת 2011, כשהייתה בת 17.