cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נוגה הירח
תקציר עלילה
כחלק מתוכנית האיגוף להשתלטות על האגי צבא אראי צועד צפונה בזמן שטקאו מפליג אליה. יחד עם קנג'י וטאקו, בנם הצעיר של אראי ושיזוקה, הם מסתננים לטירה והורגים את האדונים ובני משפחותיהם. אך כאשר מגיע צבא אראי, הוא בוגד בטקאו; תוכניתו לאורך כל הדרך הייתה להשתמש בו להיפטר ממנהיגי האוטורי, ולסלול את דרכו לשליטה מוחלטת בשלוש הארצות. בזעמו, טקאו מאיים להרוג את בנו הבכור של אראי, זנקו, אך הדבר לא מאט את צעדיו של אראי והוא מתכונן לעבור את הגשר עם צבאו הישר לכיוון טקאו והאיכרים שתמכו בו והיו חסרי נשק. באותו רגע, פומיו יורה באראי למוות עם נשקו החדש, ואז פורצת רעידת אדמה לכל רוחב שלוש הארצות. הגשר מתמוטט, אראי וכל צבאו מחוסלים, וכך גם כל ביתו של פוג'יווארה בשירקאווה. באותו זמן, קונדו קיצ'י באקט אחרון של נאמנות לקאדה, מקריב את עצמו כדי להחזיק בפוג'יווארה בבית הבוער וכך מאפשר לה להימלט. בדרכה החוצה, שיערה המשומן עולה באש.
המאסטר מבית קיקוטה, קוטארו, מתגנב לביתו של טקאו כדי לרצוח אותו כמו שעשה לאביו אחרי שנטש את האחווה וברח למינו לפני שנים. טקאו, בעזרתם של טאקו וקנג'י מביס אותו, אך מאבד שתי אצבעות מידו במאבק. הוא מתחיל להזות, מכיוון שהיה רעל על הסכין. כשהוא מחלים, הוא יוצא לדרך למרות תחילת החורף כדי לגלות מה עלה בגורלה של קאדה. הם מגיעים למקדש - אותו מקדש שבו הסתירה קאדה את התיעוד לגבי האחווה ומוצא אותה שם, יחד עם שיזוקה וד"ר אישידה שהספיקו להתחתן מאז האסון. שיערה של קאדה מגולח ויש לה כוויות נוראיות על הצוואר; בעדינות, טקאו מכסה את הצלקות שלה עם ידו הפצועה. כאשר מתחיל לרדת השלג, טקאו מתפלל שהאביב יביא ריפוי לארצו.
אחרית דבר
אפילוג קצר, המתרחש 15 שנה אחרי אירועי הספר, סוגר את הטרילוגיה, ומכין את הקרקע לספר ההמשך, "צריחת האנפה". טקאו וקאדה הם שליטי שלוש הארצות מזה 15 שנים והצליחו להביא לשגשוג ועושר בכל הנחלות. לשניהם שלוש בנות, אחת בכורה ושתי תאומות, שלפי המסורת מקוללות מכיוון שנולדו ביחד. טקאו עדיין לא סיפר לקאדה על בנו עם יוקי, הוא יודע שגורלו למות מידיו, ושאין דבר שהוא יכול לעשות למנוע את זה.
דרקון (קבוצת כוכבים)
קבוצת הכוכבים דרקון נמצאת בחלק הצפוני של השמים ומקיפה משלושה כיוונים את קבוצת הדובה הקטנה ואת אזור הקוטב הצפוני של השמים. הקבוצה היא אחת מ-48 הקבוצות שהוגדרו על ידי תלמי. חשיבותה של קבוצת הכוכבים הייתה רבה בעולם העתיק כיוון שהכוכב תובאן (Thuban) או α בדרקון (אלפא בדרקון) שימש ככוכב הצפון במשך כאלפיים שנה שהסתיימו בשנת 1900 לפני הספירה.
כוכבים חשובים
α בדרקון (תובאן) הוא כוכב בינארי המורכב מענק לבן המלווה בננס לבן, דרגת הבהירות נראית שלו היא 3.7 והוא נמצא במרחק 309 שנות אור ממערכת השמש. הכוכב שימש ככוכב הצפון במשך אלפיים שנה.
γ בדרקון (אלטנין) הוא הכוכב הבהיר בקבוצה עם דרגת בהירות 2.23. זהו ענק כתום במרחק של כ-154 שנות אור ממערכת השמש.
η בדרקון (אל-ד'יביין פריור) הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה עם בהירות מדרגה 2.74. זהו כוכב כפול המורכב מענק צהוב וכוכב הסדרה הראשית כתום במרחק של כ-90 שנות אור ממערכת השמש.
ν בדרקון הוא כוכב כפול שדי במשקפת כדי להפריד בין זוג כוכבים לבנים בדרגת בהירות 5.
ο בדרקון הוא ענק צהוב בדרגת בהירות 5 ולו בן זוג כחול בדרגת בהירות 8 הניתן להבחנה בטלסקופ קטן.
ψ בדרקון הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים צהובים בדרגות בהירות 5 ו-6. משקפת טובה מספיקה כדי להבחין בשניהם.
בטא ריי ביל
בטא ריי ביל (באנגלית: Beta Ray Bill, בתרגום חופשי: ביל קרן הבטא) הוא דמות בדיונית חייזרית המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Thor #337 מנובמבר 1983, פרי עטו של האמן וולט סימונסון.
דמותו הופיעה בתור הארד של הקומיקס, ונועדה להפתיע, כנבל אשר הפך לגיבור. הוא הראשון מחוץ לפנתאון האלים האסגרדים של יקום מארוול אשר ראוי לשאת את מיולניר, מקבתו של תור. לאחר יריבות קצרה על חזקתה של המקבת, ניתן לגיבור החייזרי פטיש קרב משלו, שנקרא "שובר הסערה", ובין תור לבטא ריי ביל התפתחו יחסי כבוד הדדי.
בטא ריי ביל התגלה לראשונה כאשר סוכנות S.H.I.E.L.D חשפה שצי ספינות חייזריות חלפו במערכת השמש, ומנהל הסוכנות ניק פיורי שלח את תור לחקור. כשתור מצא את הספינה המתקדמת, הספינה סרקה אותו וסימנה אותו כאיום. היא העירה את בטא ריי ביל מהקפאה קריוגנית, והשניים נלחמו, אך התוצאה הייתה שוויון. כשהספינה הגיעה למסלולו של כדור הארץ, תור מגלה כי בטא ריי ביל הצליח להרים את מקבתו. זאת ועוד, בטא ריי ביל שוגר לאסגרד, כאשר אודין טעה לחשוב שמדובר בתור. כשמתברר דבר הבלבול, תור שוגר בחזרה לאסגרד וסיפור מוצאו של בטא ריי ביל מתגלה. מסתבר כי הגזע החייזרי שלו כמעט ונכחד כאשר הגלקסיה שלהם התפוצצה. שאריתם של בני מינו נמלטו בספינות מלחמה, וביניהם אלופם, בטא ריי ביל.
פני הארדוויי
ביוגרפיה
הארדוויי נולד בממפיס שבטנסי, וגדל בעיקר אצל סבתו משום שאמו עבדה עד מאוחר. הוא נמשך בילדותו למשחק הכדורגל, אך הפסיק לשחקו מאחר שסבתו לא רצתה שייפגע. כנער שימש הארדוויי כשופט בתחרויות ספורט באחד ממועדוני הספורט בממפיס, והשתתף גם כשחקן בקבוצת הכדורסל של מועדון זה שהיה חבר באיגוד האתלטים החובבים. מאוחר יותר החל הארדוויי לשחק כדורסל במסגרת נבחרת בית ספר תיכון טרידוול בממפיס, במדיה הרשים מאוד - הוא השיג ממוצעים של 36.6 נקודות, 10.1 ריבאונדים, ו-2.8 חסימות בשנתו האחרונה בתיכון, ונבחר לשחקן התיכונים המצטיין בארצות הברית מטעם המגזין "Parade".
לאחר סיום לימודיו בתיכון החליט הארדוויי להצטרף לאוניברסיטת ממפיס ב-1990 ובחר בלימודי חינוך. הוא נאלץ להפסיק לשחק כדורסל באופן מקצועי למשך שנה, מאחר שלא היה כשיר להיכנס לאוניברסיטה מסיבות אקדמאיות. הוא החל לשחק במדי אוניברסיטת ממפיס בעונת, אך במהלך העונה הותקף על ידי שודדים ונפגע מירייה ברגלו, מה שהעמיד בסכנה את המשך הקריירה הספורטיבית שלו.
לאחר שנתיים באוניברסיטה החליט הארדוויי לעזוב לטובת קריירת כדורסל מקצוענית בליגת ה-NBA. לאות הוקרה על הישגיו תלתה אוניברסיטת ממפיס את מספר חולצתו (25) באולמה. רק עשר שנים מאוחר יותר, ב-2003, חזר הארדוויי לאוניברסיטה והשלים את לימודיו, וקיבל ממנה תואר בוגר אוניברסיטה.
אורלנדו מג'יק
ב-1993 נבחר הארדוויי במקום השלישי בדראפט ה-NBA על ידי גולדן סטייט ווריורס, אך מיד הועבר לקבוצת אורלנדו מג'יק. בפתיחת עונתו הראשונה באורלנדו הוא שיחק בעמדת הקלע, אך בהמשכה החל לשותף גם בעמדת הרכז על חשבון סקוט סקילס הוותיק. יכולתו המרשימה של הארדוויי כבר בתחילת דרכו ניכרה, והוא זכה בתואר ה-MVP של המשחק בין הרוקיז לשחקני השנה השנייה במסגרת סוף-שבוע האולסטאר. יחד עם כוכב הקבוצה האחר, שאקיל אוניל, הוביל הארדוויי את אורלנדו להעפלה הראשונה בתולדותיה למשחקי הפלייאוף, תוך שהעמיד ממוצעים של 16 נקודות, 6.6 אסיסטים ו-5.4 ריבאונדים. הוא דורג שלישי בליגה מבחינת מספר החטיפות שלו (190), והשיג "טריפל דאבל" ראשון בקריירה במשחק נגד בוסטון סלטיקס, כאשר רשם 14 נקודות, 12 אסיסטים ו-11 ריבאונדים. הוא זכה במקום השני בבחירות לרוקי השנה ב-NBA, אחרי כריס ובר, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
בעונתו השנייה,, הארדוויי המשיך ושיפר במידה רבה את רמת משחקו. אורלנדו השיגה שיא מועדון של 57 ניצחונות בעונה זו, בעוד הארדוויי העמיד ממוצעים של 20.9 נקודות, 7.2 אסיסטים ו-4.4 ריבאונדים. הוא היה השחקן היחיד בליגה באותה עונה שרשם ממוצעים של למעלה מעשרים נקודות וחמישה אסיסטים, וקלע בחמישים אחוזים ומעלה מ. בעקבות הצטיינותו השתתף הארדוויי לראשונה כשחקן חמישייה במשחק האולסטאר של ה-NBA ונבחר גם לחמישייה הראשונה של העונה. במשחקי הפלייאוף הובילו אוניל והארדוויי את אורלנדו לניצחון בחצי גמר המזרח על שיקגו בולס של מייקל ג'ורדן ולהעפלה עד לסדרת הגמר, שם נעצרו על ידי יוסטון רוקטס למרות ממוצעים של 24.5 נקודות ושמונה אסיסטים של הארדוויי בסדרה.
פציעתו של אוניל בפתיחת עונת הכריחה את הארדוויי לקחת על עצמו יותר ויותר משימות קליעה עבור קבוצתו בחודשים הראשונים של העונה. הארדוויי לא אכזב ונבחר לשחקן החודש במזרח בחודש נובמבר, לאחר שקלע 27 נקודות למשחק. באותה עונה הגיע הארדוויי להישגים מרשימים - הוא העמיד ממוצעים של 21.7 נקודות, 7.1 אסיסטים ו-4.3 ריבאונדים, וסייע לאורלנדו לסיים את העונה עם 60 ניצחונות; שנה שנייה ברציפות הוא השתתף כפותח במשחק האולסטאר ונבחר לחמישייה הראשונה של העונה, ואף זכה במקום השלישי בבחירות לתואר ה-MVP של העונה. לבסוף אורלנדו לא הצליחה לחזור על הישגה מהעונה הקודמת, כאשר הודחה בשלב גמר המזרח על ידי שיקגו בולס, שזכתה לבסוף באליפות.
בעקבות עזיבתו של אוניל לקבוצת לוס אנג'לס לייקרס, נותר הארדוויי כשחקן המוביל הבלעדי של אורלנדו לפני עונת. במהלך העונה סבל הארדוויי מפציעות שהגבילו אותו להשתתפות ב-59 משחקים בלבד, אך למרות זאת נבחר שנה שלישית ברציפות לפותח במשחק האולסטאר. לאחר 33 משחקים בלבד מפתיחת העונה הוביל הארדוויי, שהיה מנהיג הקבוצה, מהלך מוצלח של השחקנים בו קרא לפיטוריו של המאמן בריאן היל. הארדוויי העמיד ממוצעים של 20.5 נקודות, 5.6 אסיסטים ו-4.5 ריבאונדים, ונבחר לחמישייה השלישית של העונה. אורלנדו העפילה למשחקי הפלייאוף לאחר שניצחה 45 משחקים בעונה הסדירה, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי מיאמי היט בסדרה של חמישה משחקים. על אף ההדחה, הארדוויי קבע שיא אישי במהלך אותה סדרה כאשר קלע 40 נקודות ומעלה בשני משחקי פלייאוף רצופים. ממוצע הפלייאוף שלו באותה עונה עמד על 31 נקודות, שני רק לזה של מייקל ג'ורדן.
בתחילת עונת נפצע הארדוויי בברכו ונאלץ לעבור ניתוח, שהשבית אותו ממשחק למשך מרבית העונה. למרות פציעתו הוא נבחר להשתתף פעם נוספת במשחק האולסטאר; עם זאת, הוא קיבל ביקורת על כך ששב למגרשים מפציעתו מוקדם מדי מהמצופה על מנת לשחק באולסטאר. את משחקו האחרון באותה עונה הוא שיחק שבוע לאחר האולסטאר, ולאחריו התברר כי הוא אינו כשיר מספיק והוא נעדר עד לסוף העונה. הארדוויי שב לשחק בעונת, שקוצרה בשל שביתת השחקנים בליגה, והעמיד ממוצעים של 15.8 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים. הוא הוביל את אורלנדו לסיום במקום הראשון במזרח בעונה הסדירה, אך בפלייאוף הודח עמה כבר בסיבוב הראשון על ידי פילדלפיה 76'.
הדחה זו סימנה את סוף דרכו של הארדוויי באורלנדו. בעידודו של הרכז ג'ייסון קיד, עבר הארדוויי בקיץ 1999 לקבוצת פיניקס סאנס, בעסקה שהעבירה את דני מאנינג ופאט גארייטי לאורלנדו, בנוסף לשתי בחירות דראפט עתידיות בסיבוב הראשון עליהן קיבלה אורלנדו את הזכויות.
פיניקס סאנס
כאשר הצטרף לפיניקס בפתיחת עונת, יצר הארדוויי חוליית גארדים חזקה בקבוצה, יחד עם ג'ייסון קיד שצבר לזכותו גם הוא הופעות במשחק האולסטאר. עם זאת, פציעות מהם סבלו הארדוויי וקיד הגבילו אותם ל-45 משחקים בלבד בהם שיחקו יחד. הארדוויי הופיע ב-60 משחקים בסך הכול במהלך העונה והשיג ממוצעים של 16.9 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים, וסייע לפיניקס לסיים במקום החמישי במערב עם מאזן של 53 ניצחונות ו-29 הפסדים. על אף פציעתו של קיד לקראת סיום העונה, הארדוויי הוביל את קבוצתו לניצחון על האלופה המכהנת סן אנטוניו ספרס בסיבוב הפלייאוף הראשון, אך הודח עמה בחצי גמר המערב מול לוס אנג'לס לייקרס, אשר הובלה על ידי חברו לקבוצה לשעבר שאקיל אוניל. ממוצעיו בפלייאוף עמדו על 20.3 נקודות, 5.7 אסיסטים ו-4.9 ריבאונדים.
על אף שנתלו ציפיות רבות להצלחה בהארדוויי ובפיניקס לפני פתיחת עונת, הוא נאלץ לעבור ניתוח נוסף בשל פציעה בברכו השמאלית, והחמיץ את כל משחקי העונה למעט ארבעה. הארדוויי הבריא לחלוטין לקראת עונת, והשתתף בעונה זו ב-80 משחקים. קיד עזב את הקבוצה לפני אותה עונה ובמקומו הובא סטפון מרבורי. סגנון המשחק של פיניקס הפך למבוסס על זריקות מהירות יותר לסל, בהתאם לסגנון שהביא איתו מרבורי, מה שגרם לעימותים על המגרש בינו לבין הארדוויי. על אף שפתח את העונה בצורה טובה, הארדוויי הפך לראשונה בקריירה לשחקן ספסל, לאחר צירופו של ג'ו ג'ונסון באמצע העונה. הוא השיג ממוצעים נמוכים יחסית עבורו באותה עונה - 12 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים.
על אף שפתח את עונת כשחקן ספסל, הארדוויי קודם בחזרה לחמישייה הפותחת בשל חוסר יציבות שהפגין ג'ו ג'ונסון במשחקו. הוא תרם רבות מניסיונו הרב לפיניקס, כשהקבוצה הייתה מבוססת לצידו על מספר כוכבים צעירים, כדוגמת מרבורי, אמארה סטודמאייר ושון מריון. הארדוויי החמיץ 24 משחקים באותה עונה בשל פציעה בידו, אך לאחר חזרתו השיג את הטריפל דאבל השני בקריירה שלו - 10 נקודות, 10 ריבאונדים ו-10 אסיסטים במשחק מול דאלאס מאבריקס. הוא סיים את העונה עם ממוצעים של 10.6 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים, ובמשחקי הפלייאוף הודח עם קבוצתו כבר בסיבוב הראשון על ידי סן אנטוניו.
סיום הקריירה
הארדוויי סבל ממספר פציעות במשך מרביתה של עונת, מה שגרם לכך שהשתתף ב-37 משחקים בלבד, בהם לא פתח כלל בחמישייה. במשך 11 משחקים באמצע העונה הוא קלע 11.9 נקודות בממוצע, וסיים את העונה כולה עם ממוצעים של 7.3 נקודות, 2.4 ריבאונדים ושני אסיסטים. במהלך עונת הופיע הארדוויי בארבעה משחקים בלבד של ניו יורק, כאשר ניסה לעבור שיקום של ברכיו הפגועות-תמידית. במשחקים בהם שותף באותה עונה הוא קיבל דקות משחק מועטות ולא תרם לקבוצה משמעותית.
בפברואר 2006 הועבר הארדוויי יחד עם טרבור אריזה בחזרה לאורלנדו, הקבוצה בה רשם את הצלחתו הגדולה, שהעבירה לניו יורק בתמורה את סטיב פרנסיס. הוא שוחרר מהקבוצה מספר ימים לאחר מכן, מבלי ששיחק באף משחק במדיה, בשל סיבות כלכליות. באוגוסט 2007 חתם הארדוויי בקבוצת מיאמי היט תמורת שכר-מינימום לשחקן ותיק, והתאחד בה יחד עם חברו לקבוצה לשעבר באורלנדו, שאקיל אוניל. לאחר ששיחק 16 משחקים במדי הקבוצה הוא שוחרר ממיאמי בחודש דצמבר. בכך סיים הארדוויי את קריירת ה-NBA שלו, שנמשכה כ-14 שנים.
קרב ליצן (1813)
קרב ליצן (בגרמנית: Schlacht von Großgörschen, בצרפתית: Bataille de Lützen) נערך ב-2 במאי 1813, והיה הקרב הראשון של הקואליציה האנטי-צרפתית השישית נגד נפוליאון לאחר תבוסתו במלחמת רוסיה-צרפת. הצבא הרוסי-פרוסי ניסה למנוע את התקדמותו של נפוליאון לכיוון העיר לייפציג ועצר את צבאו בפאתי העיר ליצן. במהלך הקרב הצליח נפוליאון להסיר מעליו את איום כוחות הקואליציה, לאחר שבתום יום קרבות קשה, כוחות הקואליציה נסוגו מהקרב. אולם, בשל הנפגעים הרבים והמחסור באספקה, לא היה יכול צבאו של נפוליאון לנהל אחריהם מרדף ולייצר ניצחון מוחץ.
רקע
הקואליציה החדשה נגד נפוליאון התארגנה בעקבות הכישלון הכבד של צרפת במלחמתה כנגד רוסיה ב-1812. בתגובה לכינוס הקואליציה, נפוליאון גייס במהירות צבא שמנה כ-200,000 חיילים - רובם הגדול בלתי מנוסים ומאומנים בקושי ולהם חוסר חמור בסוסים. החוסר בציוד ובחיילים מיומנים נבע מהכישלון הגדול ברוסיה, במהלכו אבדו רבים מהם. נפוליאון חצה יחד עם צבאו את הריין מצרפת אל תוך אדמת גרמניה, על מנת לחבור לשאריות הגרנד ארמה שלו ולהביס את הקואליציה החדשה בטרם תספיק להתארגן ולהתחזק מספיק.
ב-30 באפריל חצה נפוליאון את נהר הזאלֶה והתקדם לכיוון לייפציג בשלושה טורים שלפניהם משמר קדמי. כוונתו הייתה לחדור אל תוך קווי כוחות הקואליציה ולחלק אותם - בצורה זו יוכל להביס כל כוח בנפרד מבלי להתמודד עם הקואליציה הגדולה בשלמותה. אולם, בשל פרשים בלתי מנוסים ומודיעין שגוי, נפוליאון לא היה מודע להימצאותו של כוח קואליציה שמנה 73,000 חיילים מדרומו, בפיקודם של פטר ויטגנשטיין הרוסי וגבהרד לברכט פון בליכר הפרוסי. כוחותיו של המרשל מישל נה נתקלו בכוח האויב והותקפו על הדרך שבין ליצן ללייפציג. בעיצומו של הקרב, נהרג המרשל ז'אן בפטיסט בסייר מכדור תותח טועה כשערך סיור באזור הלחימה, בקרבת העיירה ריפך.
הקרב
במהלך סיור באזור קרב שנערך באזור ליצן בשנת 1632, במהלך מלחמת שלושים השנים, החלו כוחות הקואליציה לתקוף את כוחותיו של נפוליאון בתותחים. נפוליאון החליט לבצע תמרון הפתעה לכוחות הקואליציה - מהלך שכזה התאפשר משום שכוחותיו של נפוליאון היו מפוצלים. חלקם נותרו בפאתי ליצן, אך חלקם כבר המשיכו מעט, צפונה מהעיר. הוא הותיר את כוחותיו של מישל נה, שהיו המוקד למתקפה במקומם, והורה להם למשוך את כוחות הקואליציה אחורה, לכיוון ליצן. במקביל, הוא הורה לחלק מכוחותיו של נה להתבצר באזור שני כפרים מצפון לעיר, וכשאלו יהיו מוכנים, ניי ייסוג לכיוונם וימשוך יחד איתו את כוחות הקואליציה. כשתתקוף הקואליציה את כוחותיו של נה מחוץ ובתוך הכפרים הללו, יגיע שאר כוח צבאו של נפוליאון, שמנה כ-110,000 חיילים, ויאגף אותם מאחור.
ויטגנשטיין ובליכר אכן התקדמו לכיוון הכפרים מצפון לליצן. כשהתקדמותם נבלמה באזור הכפרים הללו, תקף אותם נפוליאון מדרום עם כל שארית כוחותיו. במהלך ההסתערות, אותה הוביל נפוליאון בעצמו יחד עם המשמר הקיסרי, הוא הורה לכוחות הארטילריה שלו להפציץ בכבדות את מרכז כוחותיו של ויטגנשטיין. מתקפת נגד של הפרוסים האטה את מתקפתו של נפוליאון, והותירה לרוב הצבא אפשרות לסגת. בנוסף, השמש החלה לשקוע ואפשרה לכוחות לנוס מבלי להיפגע מכוחות הארטילריה הצרפתים. בשל חולשתו של חיל הפרשים הצרפתי, הוא לא היה מסוגל לבצע מרדף אחרי כוחות הקואליציה. יותר חיילים צרפתים נהרגו במהלך הקרב מאשר חיילי הקואליציה. בסופו של הקרב, כוחות הקואליציה נסוגו צפונה ונפוליאון הבטיח את שליטתו בליצן וסביבותיה.
תוצאות הקרב
הקרב הסתיים באבדות כבדות של שני הצדדים כשהצרפתים איבדו 20,000 חיילים או יותר וכוחות הברית איבדו כ-12,000 חיילים, רובם פרוסים. נפוליאון ניצח ביצירתיות גדולה את צבא הקואליציה בליצן, אך למחיר הקרב הייתה השפעה מכרעת על עתיד המלחמה ועל הפסדו העתידי של נפוליאון. כ-18 ימים לאחר קרב ליצן, נערך קרב באוצן, בו ניצח נפוליאון בשנית את הצבא הרוסי-פרוסי, אך במחיר של 22,000 חיילים הרוגים, כפול ממניין האבידות של הקואליציה. אכזריותם של קרבות אלו ומספר הקורבנות הגבוה, גרם לנפוליאון להסכים להסכם הפסקת אש זמני ב-4 ביוני עם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה ופרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. הפסקת אש זו העניקה לחברות הקואליציה הפוגה חשובה על מנת לארגן מחדש את כוחותיהן, ולעודד את הממלכה המאוחדת לספק להן תמיכה כספית למלחמה בסך של 7 מיליון לירות שטרלינג. ביטחון כלכלי זה סייע מאוד למאמץ המלחמתי כנגד הקיסרות הצרפתית הראשונה. תוצאה חשובה נוספת של הקרב הייתה השתכנעותה של האימפריה האוסטרית להצטרף לקואליציה. כשעשתה זאת עם תום הפסקת האש, מאזן הכוחות השתנה באופן דרמטי לטובת הקואליציה. בעקבות התפתחויות אלו, התייחס מאוחר יותר נפוליאון להפסקת האש של 4 ביוני כטעות העיקרית ולסיבה להפסדיו בגרמניה.
במהלך קרב ליצן גרהרד פון שרנהורסט, שהיה ראש המטה של הגנרל ויטגנשטיין ואחד הקצינים המוערכים בצבא הפרוסי, נפצע. על אף שהיו אלו פצעים קלים, בשל הנסיגה הנמהרת וחוסר הטיפול בהם, הם הזדהמו ושרנהורסט נפטר כתוצאה מהם.
הד סמאשד אין
הד סמאשד אין (אנגלית: Head-Smashed-In - "ראש מנופץ") הוא אתר מורשת עולמית בדרום-מערב אלברטה, קנדה, המשמר את תרבותם של בני השבטים האינדיאנים באזור זה, בני אומת הבלאקפוט, שהייתה מעין איחוד של כמה שבטים שחיו בתחומי אלברטה ומונטנה, בארצות הברית, של היום.
היסטוריה
הד סמאשד אין היה אתר שבו צדו בני הבלאקפוט את הביזון האמריקאי. האתר הוא "מקפצת ביזונים" (Buffalo Jump), מצוק ברוחב של כ-300 מטרים, ובגובה מקסימלי של כעשרה מטרים. האינדיאנים היו מניסים את הביזונים משטחי המרעה שלהם בגבעות, כשלושה קילומטרים ממערב לשם. הביזונים הובהלו אל נתיבים שסומנו מראש, על ידי גלי אבנים, והורצו אל שפת הצוק. הבהמות המבוהלות היו נופלות מן הצוק תוך כדי שבירת גפיהן, ונותרות חסרות ישע וללא יכולת להימלט מבני הבלאקפוט. במחנה סמוך היו הבהמות מעובדות ונשחטות. האתר היה בשימוש לפחות במשך 6,000 שנה, ושרידי העצמות בתחתית הצוק הם בעומק כעשרה מטרים.
במאה ה-19 ננטש האתר לאחר המפגש עם המתיישבים האירופיים. עדות אירופית ראשונה על המקום היא משנות ה-80 של המאה ה-19, וחפירות ארכאולוגיות ראשונות נערכו בו ב-1938 מטעם המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בניו יורק. ב-1968 הוגדר המקום כאתר מורשת לאומית קנדית, ב-1979 הוכרז כאתר מורשת של פרובינציית אלברטה, וב-1981 הוכרז כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו. הכרזת האתר כאתר מורשת עולמית היא בשל היותו אתר המייצג באופן ייחודי תרבות פרה-היסטורית עשירה, המתארת את הישרדותו של האדם במשך אלפי שנים. האתר הוא פארק לאומי קנדי, ובמקום נבנה מרכז הסברה אודותיו. המבנה בנוי על הצוק, ומלווה את מדרג הסלע הטבעי בחמש מדרגות. בכל מדרגה תיאור של היבט אחר של המקום: אקולוגיה, מיתולוגיה, סגנון החיים והטכנולוגיה של הבלאקפוט. התיאור נסמך על עדויות ארכאולוגיות, המוצגות מנקודת המבט של התושבים האבוריג'יניים והמתיישבים האירופים. המרכז מציע גם מחנאות באוהלי טיפי, וסדנאות המציגות היבטים שונים של חיי האומה האינדיאנית, ובהן יצירת פרטי לבוש אינדיאניים. בכל שנה מתארחים באתר הד סמאשד אין אירועים מיוחדים ופסטיבלים המציגים את התרבות הילידית, הידועים באותנטיות, בצבע, ובאנרגיה הייחודיים שלהם.
אולף
{{פירושונים| אישים: דמויות בדיוניות: אחר:
ראו גם
}}
הרמן רורשאך
הרמן רורשאך (בגרמנית: Hermann Rorschach; 8 בנובמבר 1884 - 2 באפריל 1922) היה פסיכואנליטיקאי ופסיכיאטר שווייצרי, שדגל בהגותו של אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד. נודע בעיקר בזכות מבחן כתמי הדיו שפיתח, הקרוי על שמו.
ביוגרפיה
רורשאך נולד בציריך שבשווייץ. אביו של רורשאך היה מורה לציור, והוא עצמו החל לגלות כישרון רב בתחום ונהג לצייר ציורים לא שגרתיים, בעיקר בעזרת דיו. כאשר סיים את לימודיו התיכוניים, התלבט אם לבחור בקריירה אמנותית או קריירה מדעית. הוא כתב מכתב לארנסט הקל בו פירט על התלבטותו, על-מנת שזה יעזור לו. הקל ענה כי הוא ממליץ על קריירה בתחום המדע, ורורשאך נרשם לחוג לרפואה באוניברסיטת ציריך, העיר בה נולד וגדל.
במסגרת הלימודים, רורשאך למד מפסיכיאטרים בולטים באותה תקופה, כמו אויגן בלוילר, שלימד גם את קרל גוסטב יונג. תוכן השיעורים באוניברסיטה הזכירו לרורשאך את "כתמי" הדיו שצייר בילדותו. הוא תהה מדוע אנשים שלהם הראה את הכתמים רואים דברים שונים באותו הכתם. עוד כשהיה סטודנט, רורשאך הציג את כתמי הדיו שצייר לילדים שלמדו במסגרת בית-ספרית, ניתח וחקר את הדברים שאמרו, ובכך שיער כי מהתגובות לכתמים ניתן לבחון את התפקוד הרגשי ואף את מאפייני האישיות של אותו אדם.
"מבחן כתמי הדיו של רורשאך" אותו פיתח, נחשב לפורץ דרך בתחום הפסיכולוגיה. פסיכולוגים רבים מעבירים אותו במסגרת אבחון פסיכולוגי לנבדקים ומטופלים, על מנת לקבל רקע על מצבם הרגשי.
רורשאך נפטר בהריזאו שבשווייץ בגיל 37 בלבד, מדלקת הצפק.
ב-8 בנובמבר 2013, יום הולדתו ה-129, הקדישה חברת גוגל לרורשאך לוגו דודל אינטראקטיבי מיוחד, בהשראת מבחן כתמי הדיו.
עטר מיינר
עטר מיינר (נולד ב-29 באפריל 1991) הוא זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה
עטר מיינר נולד ב-29 באפריל 1991 כבן הזקונים לאב מסגר ואם ציירת ביישוב הקהילתי עמוקה, אח להד, מעצב אופנה, ושקד, מייסד וראש ישיבת חב"ד "ופרצת". בזמן לימודיו בתיכון, מיינר לימד את עצמו כתיבה יוצרת, הלחנה והפקה מוזיקלית כמו גם נגינה בגיטרה. ב-2014, כשהיה בגיל 23, עבר באופן עצמאי לעיר תל אביב על מנת להתמקד ביצירת מוזיקה, ובזמן זה יצר את אלבום הבכורה שלו, "עטר מיינר", תוך כדי עבודות מזדמנות על מנת להתפרנס.
ב-2016, מיינר העלה לאתר שיתוף הווידאו "YouTube" את שירו הראשון, "24". עוד באותה השנה, הוא הפיק ועיבד את השיר "לייצג" של הראפר אורטגה. שנתיים אחר כך, ב-2018, הוציא לאור, עם חברת התקליטים יהלום, את אלבום הבכורה שלו, "עטר מיינר". האלבום זכה לשבחי המבקרים, וגם לתגובות אוהדות מצד הקהל. באלבום נכלל הסינגל "מדינה של גנבים", בו השתתפו גם דור3 וראסטה חי. ב-2019, יצא הסינגל "לגעת בעצמי", אך הוא נמחק מפלטפורמות הזרמת המדיה והרשתות החברתיות לאחר שמיינר הרגיש כי הקהל פירש באופן שגוי את מילות השיר. עוד באותה השנה, יצא השיר "יש לי חור בלב בצורה שלך" של להקת "ג'ירפות", אותו מיינר הלחין והפיק יחד עם גלעד כהנא.
ב-2020, הוציא יחד עם יובל המבולבל גרסה מחודשת לשיר "הדרך שלי". כמו כן, הפיק מוזיקלית את האלבום "Quelle heure est-il" של גיסתו ריף כהן, וכן ביצע איתה גרסת כיסוי לשיר "רקמה אנושית אחת" כחלק מפרויקט "צו השעה". ב-5 בנובמבר, עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "הטבח" לה הפיק את הפסקול, עבודה עליה היה מועמד בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020. במהלך השנה, הוציא את הסינגלים "להתעורר" ו"סיבה לאהוב", ובסוף השנה, ב-20 בדצמבר, הוציא את אלבומו השני, "לילה טוב". לאחר צאת האלבום, מיינר נכלל ברשימת 30 Under 30 של מגזין "Forbes".
אלבומו השלישי של מיינר, "לפנים", יצא לאור ב-28 באוגוסט 2022.
חיים אישיים
עטר מיינר מתגורר בתל אביב.
טענות להטרדה והתעללות
ב-6 בינואר 2021, פרמסה נטלי מוזס, מוזיקאית המתגוררת בניו יורק, סטוריז בחשבון האינסטגרם שלה בהם האשימה את מיינר בפגיעות פיזיות ונפשיות והפרת זכויות יוצרים של מיינר בשיר "חדש בעיר". מיינר הכחיש את הטענות. לאור הטענות, הופעתו של עטר בפסטיבל אינדינגב ב-2022 בוטלה.
לא מתביישת לאהוב
לא מתביישת לאהוב הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת ישראלית מאיה בוסקילה. השיר יצא לאור בדצמבר 2009, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום. השיר לא נכלל באף אלבום אולפן של בוסקילה, אך נכלל באלבום הרשמי של "קונג פו פסטיגל", מכיוון שבוסקילה ביצעה אותו באותו הפסטיגל.
השיר הגיע למקום השלישי ברדיו אמצע הדרך והרביעי במדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי דורון מדלי. יוסי חרסונסקי סקר את השיר והצהיר ש"דורון מדלי יודע להכין מתכון רגש שמכיל את כל מה שבוסקילה צריכה כולל, כמובן, "אושר", מושג שעושים בו שימוש יתר עובר לסוחר. מהו אושר? אבל מאיה בוסקילה כנראה אינה זקוקה ליותר מאשר למקבץ מילות רגש".
"לא מתביישת לאהוב" הופיע במצעדים של מדיה פורסט, רשת ג' ורדיו אמצע הדרך.
וידאו קליפ
לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי, אך ב-9 בנובמבר 2011, שנתיים לאחר צאתו כסינגל הועלתה לערוץ של הפסטיגל ההופעה הרשמית של בוסקילה עם השיר. ההופעה זכתה להצלחה נאה כאשר צברה 70,000 צפיות בסך הכול. מעבר לכך, כוללת ההופעה את ביצועה של בוסקילה ל"לא מתביישת לאהוב" כשיר מספר 9 באותו הערב.
זיגי מארלי
דייוויד נסטה "זיגי" מארלי (באנגלית: David Nesta "Ziggy" Marley; נולד ב-17 באוקטובר 1968 בקינגסטון, ג'מייקה) הוא מוזיקאי ג'מייקני, בנם של ריטה ובוב מארלי.
ביוגרפיה
אביו לימד אותו לנגן על תופים וגיטרה. את הכינוי "זיגי" (ג'וינט קטן) קיבל מאביו, אולי גם בהשראת השיר "זיגי סטארדסט" של דייוויד בואי, שמארלי העריץ.
ב-1979 זיגי ואחיו סדלה, סטפן ושרון הקליטו את הקלטת הבכורה שלהם, "ילדים משחקים ברחובות", יחד עם אביהם. הם נודעו בהמשך בשם "מלודי מייקרס" (Melody Makers), והופיעו אף בהלווית אביהם ב-1981. אלבומם הראשון היה "שחקו את המשחק נכון", אשר התאפיין במוזיקת פופ, דבר שעורר לעג מצד המבקרים. הלייבל של הלהקה, EMI, רצה לשווק את זיגי כאמן סולו, לכן המלודי מייקרס עברו לאולפני וירג'ין שם הקליטו את אלבומם Conscious Party ב-1988 שזכה להצלחה, כמו גם את האלבומים (One Bright Day (1989 ו-(Jahmekya (1991.
האלבומים (Joy and Blues (1993 ו-(Free Like We Want to Be (1995 הצליחו פחות, כך שבמהלך שנות ה-90 חלה ירידה במכירות של המלודי מייקרס.
באותה תקופה זיגי נהיה יותר מעורב פוליטית, כשהתחיל לעבוד עם האו"ם והקים את האולפן "Ghetto Youths Crew". אלבום הסולו הראשון שלו "Dragonfly" יצא ב-15 באפריל 2003. ביולי 2006 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, "Love is my religion".
ב-2004 דיבב מדוזה ראסטפארית בסרט "תפוס ת'כריש", וגם שיתף פעולה עם שון פול בכיסוי לשיר של אביו "Three Little Birds" שנכלל בפסקול הסרט. השיר היה שיר הנושא של הסרט. זיגי גם שר את שיר הנושא של הסדרה "ארתור".
מארלי הופיע מספר פעמים בישראל. ביולי 1988 הופיע עם להקתו המלודי מייקרס ב"פסטיבל קולות מן העולם השלישי" שנערך בגן לאומי אשכול, ביולי 2006 הופיע באמפיפארק רעננה, וביולי 2011 הופיע במועדון הבארבי בתל אביב ובגן סאקר בירושלים. בקיץ 2018 חזר להופיע בישראל לשתי הופעות, האחת ב-31 ביולי בבארבי תל אביב והשנייה ב-1 באוגוסט באמפי שוני. בנוסף לכך, היה מארלי לאמן האחרון שביצע את השיר "What More Can I Give".
חיים אישיים
ב-2004 נישא לאורלי חגאי, ישראלית; כיום היא מנהלת את חברת ההפקות והתקליטים של מארלי, "Tuff Gong Worldwide". להם ארבעה ילדים משותפים. לו גם שלושה ילדים נוספים ממערכות יחסים קודמות. מרבית המשפחה מתגוררת באזור מיאמי.
מארלי הוא צמחוני ואף השתתף בקמפיין לקידום צמחונות.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
פרוסאלירוס
פרוסאלירוס הוא סוג צפרדע נכחדת שהמאובנים שלה נמצאו באריזונה בשנת 1981 על ידי פאריש ג'נקינס, פרופסור המתמחה בפליאונטולוגיה באוניברסיטת הרווארד. גודלו מוערך בכ-5 סנטימטרים ולא היו לו זנב.
שלדו של הפרוסאלירוס מציג מאפיינים פרימיטיביים יחסית, אף שמרבית המאפיינים הסלמנדריים של אבותיו חסרים. ניכר כי שלדו הותאם לספוג את זעזוען של קפיצות רבות בעזרת הרגליים האחוריות. עצמות הירכיים, הרגליים האחוריות והעקב מוארכות, בדומה לצפרדעים בנות-ימינו. נכון ל-2009, זהו המאובן המוקדם ביותר שמציג תכונות אלו.
על-פי המחקר, הפרוסאלירוס חיה ביורה התחתון לפני כ-190 מיליוני שנים, הרבה לפני הצפרדעים המודרניות הראשונות. נכון ל-2009, רק שלושה פרטי מאובנים של הפרוסאלירוס נמצאו.
מדרשית נעם
מדרשית נעם (נוער המזרחי) (בקיצור גם המדרשיה או מנפ"ח - ראשי תיבות של מדרשית נעם פרדס חנה) היא ישיבה תיכונית שפעלה שנים רבות בפרדס חנה. מאז 2007 התאחדה עם חטיבת קריית יעקב הרצוג בכפר סבא.
בפרדס חנה
המדרשיה הוקמה באלול ה'תש"ה (1945) על ידי ישראל סדן (אז קוז'ניצקי) ומיכאל צור (אז ליברמן), שעמדו בראש תנועת הנוער "נוער מזרחי" (נע"ם), והרב יהושע יגל (מבוטא יוֹגל). הרב יגל היה מקורב לחזון איש והוא קיבל את ברכתו לפתיחת המדרשיה. המחזור הראשון מנה 17 תלמידים, רובם חניכי תנועת נע"ם.
המדרשיה קיבלה את שמה על ידי מייסדיה - ישראל סדן והרב יהושע יגל שביקשו לפתוח 'ישיבה תיכונית ראשונה מסוגה' והגו את שם המקום 'מדרשית נעם'.
מטרת המוסד החדש הייתה לשנות את המצב בו הייתה נתונה החברה הדתית באותם ימים, במיוחד בשכבת הגיל הצעירה. הרב יגל נהג להדגיש שבאותם ימים הצעירים התביישו ללכת כשכיפה לראשם, ו"דתי" היה לכינוי גנאי. מטרת הקמת המוסד הייתה לתת גאווה לנוער הדתי - גם על ידי חינוך ערכי ומעמיק ברמה גבוהה וגם על ידי חימושו בכל ידיעות החיים ובהשכלה כללית. המוסד לימד לימודים כלליים ביחד עם לימודי קודש.
ייחודה של המדרשיה היה בשילוב בין לימודי הקודש לבין לימודי החול. המטרה הייתה להכשיר את הנוער של הציונות הדתית לחיי המעשה בחברה ובמדינה. בניגוד לחלק מהישיבות התיכוניות הראשונות, זו לא הייתה הכרעה טקטית, כדי למשוך תלמידים והורים שלא היה סיכוי שיגיעו אלמלא כן, אלא בראש וראשונה הכרעה ערכית-עקרונית: מייסדי המדרשיה ראו לנגד עיניהם מן הרגע הראשון מודל של בן-תורה השולט ובקיא בכל הוויות העולם והמדעים.
במשך שנים הוציאה המדרשיה את כתב העת "ניב המדרשיה", שהכיל מאמרים תורניים, הגותיים וחינוכיים.
בחגיגות השלושים למדרשית נעם - הקים ישראל סדן את ה"מכינה למדרשיה" בכפר סבא - "קריית יעקב הרצוג". ה"מכינה" (כפי שנודעה) שימשה כחטיבת הביניים הדתית הראשונה בארץ והיוותה דגם להקמת חטיבות רבות בהמשך. ראש הישיבה הראשון היה הרב אהרן לפידות. מרבית תלמידי המכינה למדרשיה המשיכו למדרשית נעם בפרדס חנה - מוסד האם.
מטה הנהלת המוסדות (מדרשית נעם והמכינה למדרשיה - קריית יעקב הרצוג) שכן בתל אביב ושימש כהנהלה למוסדות ששכנו בפרדס חנה ובכפר סבא.
בין הרבנים שלימדו בישיבה בעבר: שאול ישראלי שחינך ופיתח יחד עם ישראל סדן את מקצוע 'מחשבת ישראל' הנלמד בבתי ספר רבים ברחבי הארץ, מנחם אלון, שמחה קפלן, עוזי קלכהיים, מאיר צבי גרוזמן ועקיבא הכרמי. לאחר שהרב יגל בזקנותו עזב את ראשות הישיבה החליפו אותו עם השנים מספר רבנים, בהם הרב דוד בלוך, אך הרב יגל המשיך להעביר שיעורים לתלמידים עד פטירתו בדצמבר 2006. בשנותיה האחרונות של המדרשייה בפרדס חנה הועצמו בקרב התלמידים מגמות של חוסר משמעת שהיו קיימות בה גם קודם לכן במידה מסוימת. במחזורים האחרונים גברו תופעות של מרדנות וונדליזם, עד שראשי המוסד נוכחו לראות שבאווירה שנוצרה אין יכולת לשלוט בתלמידים.
בתשס"ה, 2005, הוחלט, בניגוד לדעתו של הרב יגל, להפוך את קריית יעקב הרצוג ("המכינה") לישיבה שש שנתית. המחזור האחרון של המדרשיה, מחזור נ"ט, אשר מנה 85 תלמידים בשלוש כיתות, סיים את לימודיו בתשס"ז. בשנים האחרונות לקיומו הועם זוהרו של המוסד הוותיק ופעילותו פסקה. בישיבת ועדת החינוך דרש הרב יגל שהמדרשיה לא תיסגר.
בכפר סבא
כאמור, החל משנת 2007 חטיבת הביניים קריית יעקב הרצוג ("המכינה") בכפר סבא הפכה למדרשית נעם החדשה. לתפקיד ראש הישיבה מונה הרב צבי אזרחי אשר מאז מוביל את מוסדות המדרשיה, איתו עברו אל המדרשיה החדשה עוד מספר רבנים, בהם הרב קופמן. בשנת 2014 מונה אליקים שיוביץ למנהל התיכון במדרשיה. שמואל בר לבב - שימש כעשור כמנכ"ל של מוסדות המדרשיה ובסך הכל עבד 40 שנה במדרשיה (בתפקידים שונים).
בסוף תשע"ח (2017–2018) פרש מנהלה הוותיק של המדרשיה ובעשור האחרון המנכ"ל, שמואל בר לבב על פרישתו. במקומו מונה אבי הירש. בשנת הלימודים תשפ"א (2020 - 2021) מונה אלעד שובל למנכ"ל.
בשנים האחרונות נוספו מגמות העל - מדעי הבריאות ומערכות רפואיות וכן מגמת הנדסת תוכנה שכל אחת מהן בהיקף 10 יחידות לימוד. המדרשיה משתפת פעולה יחד עם בית חולים מאיר בכפר סבא הסמוך למוסד בנושא מגמת מערכות רפואיות ומדעי הבריאות וכן משמשת כמלונית למשפחות החולים הנמצאים בבית חולים מאיר.
בית המדרש ההיסטורי של הישיבה בפרדס חנה אותו תכננה האדריכלית ג'ניה אוורבוך, נחנך ב-1965. כיום שוכן בו בית המדרש "ליבא-בעי" בראשות המוזיקאי יצחק מאיר.
בוגרים
המדרשיה העמידה למעלה משבעת אלפים בוגרים המעורים בכל שדרות החברה הישראלית - החל מהצבא, בחינוך, בעולם הישיבות, בעולם ההיי-טק והטכנולוגיה, בפוליטיקה ועוד. את רשימת הבוגרים הבולטים ניתן למצוא כאן.
בתרבות
בשנת 2023 הופק סרט תיעודי בשם המדרשיה על המקום, אשר יצרו טל בכר, נתנאל ימין ויאיר אגמון. הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב 2023.
MG MGB
MG MGB היא מכונית ספורט, בתצורות רודסטר, 2 מושבים, וקופה, 4 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית MG Cars אשר יוצרה בין השנים 1962–1980, בבריטניה ובאוסטרליה.
חברת MG Cars  הייתה בבעלות "British Motor Corporation"" עד שנת 1967, בין השנים 1967 - 1968  בבעלות "British Motor Holdings"  ומשנת 1968 בבעלות "British Leyland"'.
יוצרו 524,352 יחידות.
דגמי "MG MGB" יוצאו לארצות הברית.
אוסטין ת'יאורי
אוסטין וייט (באנגלית: Austin White; נולד ב-2 באוגוסט 1997) הידוע יותר בשם הבמה שלו, ת'יאורי הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
לפני שהחל להתאבק בארגון ה-WWE, ת'יאורי התאבק עבור ארגוני ההיאבקות העצמאיים שהיו חלק מה-World Wrestling Network כמו Full Impact Pro (FIP) ו-Evolve, כשתחתיהן הוא זכה באליפות ה-WWN, אליפות העולם במשקל כבד של FIP ואליפות Evolve.
ביוגרפיה
בשנת 2015, וייט ניצח באליפות פיתוח גוף לנוער של ג'ורג'יה מטעם הוועדה הלאומית לפיתוח גוף, בעודו בן 17.
World Wrestling Network (2016–2019)
ב-12 באוגוסט 2016, ת'יאורי רשם את הקרב הראשון שלו בארגון ההיאבקות העצמאי Full Impact Pro (FIP) במסגרת האירוע Heatstroke, שבו חבר לשורות AC מאק. ב-7 בינואר 2017, ת'יאורי הפסיד ל-AR פוקס. באירוע מספר 78 של הארגון Evolve, ת'יאורי רשם ניצחון בקרב הראשון שלו בארגון על דארבי אלין. אירוע לאחר מכן, הוא השתתף בקרב מרובע נגד כריס דיקינסון, אנטוני הנרי ופרד יהי, שבסופו דיקינסון ניצח. באירוע מספר 80, הוא נחל הפסד לאית'ן פייג'. באירוע מספר 84, הוא ניצח את ליאו ראש. לעומת זאת, באירוע מספר 89, הוא נוצח על ידי טרנט בארטה.
באירוע מספר 97, שנערך ב-10 בדצמבר, הוא גבר על פרד יהי וזכה באליפות העולם במשקל כבד של FIP. באירוע Everything Burns של הארגון FIP, הוא הפסיד למרטין סטון. באירוע מספר 100 של Evolve, ת'יאורי כשל בניסיונו לזכות באליפות Evolve לאחר שהפסיד לזאק סברה ג'וניור. שלושה אירועים לאחר מכן ב-6 באפריל 2018, ת'יאורי ניצח את קית' לי וכתוצאה מכך זכה באליפות ה-WWN. עם זאת, הוא הפסיד את התואר לג'ואי ג'נלה חודש לאחר מכן באירוע מספר 106. באירוע Accelerate של הארגון FIP, שנערך ב-30 בספטמבר, הוא איבד את תואר אליפות העולם במשקל כבד של FIP, כשהפסיד לאנטוני הנרי. באירוע מספר 117 של Evolve, שנערך ב-15 בדצמבר, ת'יאורי ניצח את פביאן אייכנר ורודריק סטרונג בקרב משולש כדי לזכות באליפות Evolve. באירוע Evolve 131, ת'יאורי זכה בפעם השנייה בקריירה שלו באליפות ה-WWN, כשניצח את JD דרייק בקרב יחידים "המנצח זוכה בהכל" על אליפות ה-WWN ועל אליפות Evolve. באירוע Evolve 139, שנערך ב-9 בנובמבר 2019, הוא הפסיד את התואר לג'וש בריגס.
מקסיקו (2018–2019)
ב-16 ביוני 2018, ת'יאורי ערך את קרב הבכורה שלו בארגון המקסיקני The Crash Lucha Libre, כשהפסיד לריי הורוס. ב-2 במרץ 2019, ת'יאורי ניצח את ווילי מאק, ברברו קאברנאריו וסנסון כדי לזכות באליפות במשקל כבד של The Crash. ב-14 ביוני, ת'יאורי ערך את קרב הבכורה שלו בארגון מקסיקני אחר בשם CMLL, שבו הצטוות לשורות קריסטיקו וולואדור ג'וניור בניצחונם בקרב שלושה נגד שלושה על רוש ולה פסטה נגרה (ברברו קאברנאריו ונגרו קאסאס).
התחלות ברוסטר הראשי (2019–2020)
לפני שחתם באופן רשמי בארגון ה-WWE, ת'יאורי השתתף במבחן קבלה של הארגון בפברואר 2018. ב-8 באפריל במהלך היום הרביעי של שבוע רסלמניה, ת'יאורי הגן בהצלחה על אליפות ה-WWN נגד מרסל ברטל.
ב-15 באוגוסט 2019, דווח שת'יאורי חתם על חוזה בארגון ומיד לאחר מכן נשלח ל-WWE Performance Center. הוא ערך את קרב הבכורה שלו בארגון ב-25 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT, כשנענה בחיוב לאתגר הפתוח שרודריק סטרונג הציב על אליפות צפון אמריקה של NXT; לעומת זאת, בקרב זה הוא כשל בניסיונו לזכות בתואר. ב-8 בינואר 2020 בתוכנית NXT, הוא השיג את ניצחונו הראשון, כשניצח בקרב יחידים את חואקין ויילד. ב-25 במרץ, הוא נחל הפסד לטיילר בריז. ת'יאורי הופיע ב-30 במרץ בתוכנית Raw כשזלינה וגה גייסה אותו לשורותיה בעקבות פציעתו של אנדרדה ימים קודם לכן. בעקבות זאת, הוא הצטוות לשורות המיוצג האחר שלה, אנג'ל גרזה, וביחד עם סת' רולינס הם נחלו הפסד לקווין אואנס והסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) במסגרת קרב שלושה נגד שלושה. בלילה השני של האירוע רסלמניה 36, שהוקלט ב-25 וב-26 במרץ (ושודר ב-5 באפריל), ת'יאורי וגרזה לא הצליחו לנצח את הסטריט פרופיטס בקרב אשר היה על חגורות האליפות של Raw. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, ת'יאורי, ג'רזה וזלינה וגה הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לסטריט פרופיטס וביאנקה בלאייר. ב-13 באפריל, ת'יאורי גבר על אקירה טוזאווה. שבוע לאחר מכן, ת'יאורי כשל בהעפלתו לקרב הכסף בבנק במסגרת האירוע כסף בבנק לאחר שהפסיד לאליסטר בלאק. ב-27 באפריל, ת'יאורי, אנדרדה ואנג'ל גרזה נחלו הפסד לאליסטר בלאק, אפולו קרוז וריי מיסטריו במסגרת קרב שלושה נגד שלושה. ב-25 במאי, ת'יאורי ומרפי ניצחו בקרב זוגות את אליסטר בלאק והומברטו קאריו. ב-8 ביוני, ת'יאורי ומרפי הפסידו בקרב זוגות לאליסטר בלאק והומברטו קאריו.
The Way (2020–2021)
ב-26 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT, ת'יאורי חזר להופיע כאשר הוא התעמת עם ברונסון ריד. בספיישל NXT Super Tuesday, שנערך ב-1 בספטמבר, הוא הסיח את דעתו של ריד במהלך הקרב שלו נגד טימותי טאצ'ר; הסחת דעת זו עלתה לריד בהפסד. שבוע לאחר מכן בספיישל NXT Super Tuesday II, ת'יאורי הפסיד לאותו ריד. בשבועות שבאו לאחר מכן, הוא הפסיד בין היתר לקושידה, דמיאן פריסט (בקרב שאינו היה על אליפות צפון אמריקה של NXT), אדם קול, דקסטר לומיס, ג'וני גרגאנו וברונסון ריד. באירוע NXT TakeOver: WarGames, שנערך ב-6 בדצמבר, ת'יאורי חשף את עצמו כדמות מתחת למסכת רוח הרפאים ולחבר החדש במשפחת גרגאנו זאת לאחר שעזר לג'וני גרגאנו לזכות באליפות צפון אמריקה של NXT בפעם השלישית בקריירה. בפרק העוקב של התוכנית NXT שלושה ימים לאחר מכן, התגלה שהוא חלק מקבוצת הנבלים לצד גרגאנו, אשתו, קנדיס לאריי, ואינדי הארטוול; קבוצה שנקראה בשם The Way. ב-16 בדצמבר, ת'יאורי וגרגאנו ניצחו בקרב זוגות את ליאון ראף וקושידה. ב-20 בינואר 2021, ת'יאורי וגרגאנו הודחו מטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס כבר בסיבוב הראשון על ידי אותם ליאון ראף וקושידה. ב-3 בפברואר, ת'יאורי ניצח בקרב יחידים את ליאון ראף. ב-17 במרץ, ת'יאורי הפסיד לדקסטר לומיס. ב-27 באפריל, ת'יאורי נחל הפסד נוסף, הפעם לברונסון ריד. ב-11 במאי, ת'יאורי הפסיד לאלוף ה-NXT, קאריון קרוס. ב-8 ביוני, הוא הפסיד לאוני לורקאן. ב-20 ביולי, ת'יאורי נוצח על ידי קייל אוריילי כתוצאה מהכנעה.
נארה לאאו
נָארַה לֵאָאוּ (בפורטוגזית: Nara Leão; 19 בינואר 1942 – 7 ביוני 1989) הייתה זמרת ברזילאית שכונתה "המוזה של הבוסה נובה".
ביוגרפיה
לאאו נולדה בעיר ויטוריה שבמדינת אספיריטו סנטו, ברזיל. כשהייתה כבת שנה עקרה משפחתה לריו דה ז'ניירו, שם גדלה בקופקבנה. כשהייתה בת 12 קיבלה את הגיטרה הראשונה שלה.
את הופעותיה הראשונות ערכה בשנת 1963. בשנה שלאחר מכן, שנת ההפיכה הצבאית וקום הדיקטטורה בברזיל, לקחה לאאו חלק במופע "דעה" (opinião) בו ביטאה ביקורת חברתית גלויה. מאוחר יותר הוגלתה עם בעלה, במאי הקולנוע קקה דיאגס (Cacá Diegues), לצרפת בעוון פעילותם נגד השלטון, שם נולדו שני ילדיהם.
קריירה
בדירתה בקופקבנה נערכו מפגשים מוזיקליים בהן פרחה הבוסה נובה. היא ביצעה שירים של שיקו בוארקי, רוברטו מנסקל ("הסירה" - O barquinho - בביצועה, הוא אחד משירי הבוסה נובה היפים ביותר), אנטוניו קרלוס ז'ובים (יחד עם אליס רז'ינה ובלעדיה), קייטנו ולוזו ורבים אחרים. בשנים בהן הקליטה, הצליחה ליצור אוסף מרשים של קלאסיקות בוסה נובה ושירי סמבה של יוצרים אותנטיים של הפאבלס.
במהלך שנות השמונים המעיטה לאאו בהופעות. היא תכננה לחדול מפעילותה המוזיקלית כדי ללמוד פסיכולוגיה, אך ב-1988, התגלה אצל לאאו סרטן מוח מתקדם, ולא היה טעם לנתחה. היא נפטרה שנה מאוחר יותר, ב-1989.
ב-2007 הוציאה פרננדה טאקאי את אלבום הסולו "Onde brilhem os olhos seus" ("היכן נוצצות עיניך"), עם שירים מהרפרטואר של נארה לאאו.
רביעיית ג'וליארד
רביעיית ג'וליארד (באנגלית: Juilliard String Quartet) היא רביעיית מיתרים, שנוסדה בשנת 1946 בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. החברים המקוריים היו רוברט מאן ורוברט קוף בכינורות, רפאל הילייר בוויולה וארתור וינוגרד בצ'לו; החברים הנוכחיים (לשנת 2009) הם ניק אנט ורונלד קופס בכינורות, סניואל רודס בוויולה וג'ואל קרוסניק בצ'לו. ב-2011 יחליף ג'וזף לין את ניק אנט. ג'ואל סמירנוף עזב את הרביעייה אחרי עונת 2008–2009 כשהתמנה לנשיא מכון קליבלנד למוזיקה. ההרכב מכהן כיום כרביעיית הבית הן של בית ספר ג'וליארד והן של ספריית הקונגרס. הרביעייה זכתה במספר רב של פרסים, בהם ארבעה פרסי גראמי וחברות ב"היכל התהילה של האקדמיה הלאומית לאמנויות ההקלטה ולמדעים".
הרביעייה החלה להקליט בשנת 1949 עם חברת סוני קלאסיקל (קודם "תקליטי קולומביה" ו-"CBS יצירות-מופת") ורשימת ההקלטות של הקבוצה כוללת כיום למעלה מ-100 פריטים, מהם ברפרטואר המוכר ואחרים מוכרים פחות. לשבחים מיוחדים זכו הקלטותיהם מראשית שנות ה-50' של שש רביעיות המיתרים של בארטוק בחברת קולומביה ויצירות שונות שהוקלטו בחברת RCA להקלטות סטריאו חיות (1958-62 בקירוב).
עובד שיפריס
עובד שיפריס (31 באוקטובר 1914 – 25 ביוני 2004) היה בוטנאי ישראלי-אמריקאי, מייסד המעבדה לגנטיקה של צמחים (כיום המחלקה למדעי הצמח) במכון ויצמן למדע, ולאחר מכן חוקר באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי, ארצות הברית.
ביוגרפיה
נולד בעין גנים לנתן שיפריס, מאנשי העלייה השנייה וממייסדי עין גנים, ולרבקה, בתו של המגיד בצלאל צדיקוב. למד בבית הספר "אחד העם" בפתח תקווה. בשנת 1933 החל ללמוד ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון ייעד אותו אביו לעבודה חקלאית חלוצית, אך בניגוד לדעתו הוא נסע בסוף שנות ה-30 לארצות הברית ללימודי חקלאות באוניברסיטת ברקלי. את הדוקטורט עשה באוניברסיטת קורנל שבאית'קה, ניו יורק, בתחום של השבחת צמחים. באמצע שנות ה-40 נישא בארצות הברית לחברתו ללימודים בישראל, שושנה זלמנס, ממנה נולדו לו בן ובת.
בשנות ה-40 ניהל את מחקר הצמחים בחברת האמריקנית הגדולה "Burpee", ופיתח שנים עשר זנים של ירקות שונים - מלפפון, חציל, אבטיח ומלון. בשנת 1949 פיתח את זן העגבנייה "Big Boy", שהתפרסם מאוד בארצות הברית בשל גודלו, טעמו וקלות גידולו. בשנת 1950 שב לישראל והקים במכון ויצמן את המעבדה לגנטיקה של צמחים (כיום המחלקה למדעי הצמח). זמן קצר לאחר שובו לישראל נהרג אביו בתאונת דרכים. תחת ניהולו של פרופ' שיפריס היה מכון ויצמן הראשון בישראל שעסקו בו בטיפוח צמחים בצורה מדעית. בעבודתו הוא שקד על פיתוח זנים של קיקיון, כדי להפיק ממנו שמן לשימושים שונים. כמו כן פיתח זנים נוספים של עגבניות ותירס.
בשנת 1956 יצא לשנת שבתון בארצות הברית, ולאחר מכן נשאר שם ועבד במשך 27 שנים באוניברסיטת ראטגרס, עד צאתו לגמלאות.
אחיו הוא הבוטנאי פרופ' חן שיפריס.
אלמה (ישיבה תיכונית)
ישיבת אַלֻמָה או מכון אַלֻמָה (מבוטא ונכתב: אלומה) הייתה הישיבה התיכונית הראשונה בארץ ישראל.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנת 1936 בירושלים על ידי "האגודה למדעי היהדות" (ראשי תיבות "אלמה"). המייסדים היו ד"ר בנימין מנשה לוין יהושע רדלר פלדמן ("ר' בנימין") והרב יהושע פישל זקס. סדרי הלימוד נחלקו לשניים, שעות הבוקר הוקדשו ללימודי קודש ושעות אחר הצהריים ללימודים כלליים. מטרת המוסד הייתה להכשיר את תלמידיו לתעודת הבגרות הארץ-ישראלית מטעם מחלקת החינוך המנדטורית. שפת ההוראה הייתה עברית.
הקמת המוסד לוותה בהתנגדות רבה מצד אנשי היישוב הישן. במיוחד עורר את התנגדותם השם "ישיבה" שהוצמד למוסד, ועל כן בהמשך לעיתים נמנעו מייסדיה משימוש בשם זה.
המוסד נאבק בקשיים רבים והוא החזיק מעמד כעשור עד שנסגר.
חמין
המושג חַמִּין (ריבוי של "חם" בלשון חז"ל; ביידיש מזרחית: "טשאָלנט", קרי "צ'וֹלנט" או "צ'וּלנט"; בערבית מרוקאית: סחינא או טפינה, או "תְבִּית" בערבית עיראקית) מתאר מגוון מאכלים מהמטבח היהודי שייחודם הוא בכך שבישולם אורך זמן רב ומתבצע על מקור חום נמוך יחסית. רכיביו של החמין משתנים לפי מנהגי העדות השונות, אך בדרך כלל החמין מכיל בשר בקר, תפוחי אדמה, חומוס, שעועית, חיטה, גריסים וביצים קשות. לאחר שעות רבות של בישול והנחה על האש הופך צבעו לחום כהה, ורכיביו מקבלים גוון אחיד.
במקורות הקדומים משמעות המילה "חמין" היא "מים חמים" ולא תבשיל החמין. לאחר מכן התייחדה משמעותו כתבשיל זה המבושל במים חמים, לסוגיו השונים.
אכילת חמין בשבת
כדי שניתן יהיה לאכול מאכל חם ביום השבת היה צורך לבחור במאכל שבישולו יתחיל לפני כניסת שבת ושיארך זמן רב, מה שימנע ממנו להישרף עד לאכילתו. ישנם מאכלים נוספים שנתייחדו לשבת מסיבה זו כגון הג'חנון התימני.
מקומו בתרבות היהודית
התלמוד מביא את הדיאלוג הבא, ממנו משתמע כי חז"ל שמו דגש על כך שקדושת השבת גורמת למרקם מיוחד של מאכלי השבת, בין בריחם ובין בטעמם: בראשונים כתבו כי אכילת חמין בשבת, היא תקנה שתוקנה נגד דברי הצדוקים והקראים שסברו שאין לחמם בשבת מאכלים אפילו על ידי הנחתם על מקור אש בערב שבת, מאחר שלדעתם התורה אסרה כל שימוש באש בשבת, לכך תיקנו לאכול דווקא מאכל חם (=חמין) בשבת, כך למשל כתב רבי זרחיה הלוי, פרשן הרי"ף בן המאה ה-12 ב"ספר המאור":
דוויירה
דוויירה (מלטית Dwejra) הוא מפרץ ורצועת חוף באורך של כקילומטר וחצי סמוך לכפר סן לורנץ (San Lawrenz) במערבו של האי גוזו במלטה, המצטיינים בעושר נופי וייחוד גאוגרפי. רצועת החוף נמתחת מקצהו הדרומי של מפרץ דוויירה שבמרכזו סלע הפטריות ועד לנקודת דוויירה והים הפנימי כקילומטר וחצי מצפון לשם.
מפרץ דוויירה וסלע הפטריות
המפרץ העגול של דוויירה, שקוטרו 400 מטר לערך, היה נקרה שהתמוטטה והוצפה במי ים. בפתחו של המפרץ המוקף מצוקים אנכיים, ניצב סלע קטן אשר זכה לשם "סלע הפטריות" (Fungus Rock), ובמלטזית "סלע הגנרל" (Il-Ġebla tal-Ġeneral). הסלע עשוי אבן גיר ונישא לגובה של 60 מטר. אבירי ""מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים" (ההוספיטלרים) ממלטה נהגו לאסוף בסלע זן של צמח בצורת אלה בצבע חום אדמדם המגיע לגובה של עד כ-20 ס"מ ואשר גדל על המשטח השטוח שבראשו.
חמין
מקומו בתרבות היהודית
וכן בספר העתים האריך לטעון נגד אותם שאין אוכלים חמין בשבת:.
דוויירה
מפרץ דוויירה וסלע הפטריות
הצמח, טופל אדום (Cynomorium coccineus) ממשפחת הטופליים, גדל בקרקעות מלוחות ופורח בין החודשים אפריל עד יולי. לטופל האדום אין עלים, ומשום כך סברו האבירים בטעות כי מדובר בפטריה, ושמו של הצמח במלטזית הוא שורש הגנרל (Għerq tal-Ġeneral). הטופל האדום נפוץ בחופי הים התיכון של אפריקה ובישראל, אך אינו גדל באירופה. האבירים האמינו כי לתמצית שהופקה מהצמח היו איכויות רפואיות שכללו עצירת שטפי דם פתוחים ומניעת זיהומים בפצעים פתוחים. הם עשו בצמח שימוש גם כנגד כיב קיבה, דיזנטריה, ומחלות מין.
חמין
מקומו בתרבות היהודית
דברים אלו אף הובאו להלכה ברמ"א שכתב בשם הר"ן.
דוויירה
מפרץ דוויירה וסלע הפטריות
הצמח היה מוכר לערבים אשר כינוהו "האוצר שבתרופות", וכשאחד הגנרלים מבין האבירים גילה שהוא גדל על הסלע, נמתח חבל באורך של 50 מטר ועליו סל מגוזו אל הסלע והצמח הובא ממנו בדרך זו. לפי גרסה אחרת קרוי הסלע על שמו של גנרל איטלקי אשר נפל אל מותו סמוך למקום. בחופו הצפוני של המפרץ נבנה מגדל עוורה (Qawra) כדי לשמור על הסלע. הטופל האדום היה כה יקר ערך עד שהאבירים העניקו אותו כמתנה לנכבדים שבקרו במלטה, ומנהיג האבירים, הגראנד מאסטר, קבע ב-1746 כי הסלע מחוץ לתחום ועונשים כבדים הוטלו על מפירי ההוראה. כיום סלע הפטריות הוא שמורת טבע.
חלון התכלת והחור הכחול
מצפון למפרץ דוויירה היה חלון סלע גדול שזכה לכינוי "חלון התכלת" (Azur Window או Zerka Tor - "השער הכחול" ו-It-Tieqa - "החלון" במלטזית). משני צידי החלון עמודים בקוטר של 40 מטר התומכים בקורה שאורכה 100 מטר. גובה החלון הכחול 20 מטר, והסלעים סביבו עשירים במאובנים, עדות לכך שגוזו הייתה מכוסה בעבר הרחוק בים.
למרגלותיו נמצא "החור הכחול", מעין "בור" בסלע הגיר שקוטרו עשרה מטר ועומקו 25 מטר. החור הכחול מחובר אל הים הפתוח בקשת טבעית תת-ימית בעומק של שמונה מטר, והוא היה למוקד עלייה לרגל בקרב צוללים. אתר נוסף הנמצא מול חלון התכלת הוא אי התנינים שזכה לשמו בשל כך שצורתו מזכירה ראש תנין.
סמוך לחלון התכלת נבנתה ב-1963 קפלה קטנה המוקדשת לחנה, אם מריה הקדושה. הקפלה נבנתה במקום בו עמדה כנסייה קודמת.
ב־8 במרץ 2017 קרסה תקרתו של חלון התכלת והעמוד המרוחק נותק מהאי.
הים הפנימי
כ-200 מטר מחלון התכלת לכיוון מרכזו של גוזו נמצא "הים הפנימי" (The Inland Sea המכונה לעיתים במלטזית בכינוי Qawra - "עוורה"). הים הפנימי הוא לגונה של מי ים המחוברת אל הים התיכון דרך קשת טבעית שצורתה כקשת גותית והמובילה אל הים הפתוח דרך נקבה באורך של 100 מטר. במזג אוויר בהיר ניתן לשוט דרך הנקבה בסירות דיג קטנות. הים הפנימי נוצר כאשר שני חללים התהוו באבן הגיר, ולאחר שתקרתם קרסה. עומקו המרבי של הים הפנימי מגיע ל-35 מטר וגם הוא פופולרי בקרב צוללים. בנוף עשיר הים הפנימי בדגה, והמקומיים מנצלים דבר זה.
מייקל מקדונל
מייקל פרנסיס ג'וזף מקדונל (באנגלית: Michael Francis Joseph McDonnell; 15 בינואר 1882 – 12 באפריל 1956) היה שופט בריטי שעמד בראש בית המשפט העליון בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי בתואר "Chief Justice" (התואר המקביל בעברית של אותה תקופה – "זקן השופטים"). מבקריו מקרב היישוב העברי ראו בו אנטישמי ועוין ליישוב היהודי.
קורות חיים
מייקל פרנסיס ג'וזף מקדונל נולד בלונדון בשנת 1882 למשפחה אירית קתולית. בנעוריו למד בבית הספר "סט. פול" בלונדון (St. Paul's School), בית ספר פרטי לנערים. בשנת 1909 כתב ספר אודות בית ספר זה. בראשית המאה העשרים מילא תפקידים שיפוטיים בשירות הקולוניאלי הבריטי בחוף הזהב, בגמביה ובסיירה לאון.
"זקן השופטים" בארץ ישראל
מקדונל הגיע לארץ ישראל בשנת 1927 לכהן כזקן השופטים במקום סר תומאס הייקראפט, שכיהן בתפקיד זה בין השנים 1922–1927 והיה ידוע ביושרו ובהגינתו.
מקדונל כיהן בבית המשפט המנדטורי כ"זקן השופטים" בין השנים 1927–1936. בתפקידו נתגלה האיש כארכי-שמרן פרו ערבי ואנטישמי. הוא תואר כמי ש"תיעב יהודים והיה סנוב", וכמי ש"שילב באישיותו תחושת תיעוב חזקה כלפי היהודים עם סנוביזם מעמדי אנגלי". מערכת המשפט בארץ ישראל בתקופת המנדט הייתה, בהתאם לנהוג בבריטניה, נבדלת מן השלטון הכללי ובלתי תלויה בו. בתחושת אי תלות זו ראה עצמו מקדונל חופשי שלא להסתיר את שנאתו ליהודים. דוגמה לכך היא פסק דינו במשפט "היועץ המשפטי נגד רובשוב". זלמן רובשוב הואשם בבזיון בית המשפט עקב מאמרי ביקורת על הטיה של בית המשפט שפורסמו בעיתון דבר. השופט מקדונל סירב להחיל לגביו פסיקה אנגלית שקבעה כי הליכי ביזיון בית המשפט צריכים להיות נדירים. מקדונל פסק כי הליכים אלו אכן נדירים באנגליה, שם קיימת מסורת בת מאות שנים של כיבוד בית המשפט, אולם הם "חיוניים במושבות קטנות המורכבות בעיקר מאוכלוסייה צבעונית".
מאבקו נגד נורמן בנטוויץ'
מקדונל היה מתנגד חריף של היועץ המשפטי לממשלת המנדט הבריטי נורמן בנטוויץ', יהודי יליד אנגליה וציוני.
התנגשות רבתי בין מקדונל לבנטוויץ' אירעה ב"פרשת קרקעות זיתא", הקשורה לרכישת אדמות ערבים בארץ ישראל על ידי היהודים. יהודייה - אמריקאית, שירשה הון רב, החליטה להקדיש את הונה לרכישת קרקעות עבור יהודים בארץ ישראל. בתיווכו של אלכסנדר אהרנסון, נמצאו 5,000 דונם מקרקעות הכפר הערבי זיתא ליד טולכרם, שהיו בבעלות משותפת של כלל תושבי הכפר, אלא שלצורך רכישתם היה צורך להכריז עליהן כרכושה של אחת ממשפחות הכפר שנאותה לחתום על מסמכי המכירה. הדבר הושג באמצעות הליכים משפטיים לא כשרים. השופט היהודי יוסף סטרומזה היה מעורב בהליכים אלו וככל הנראה פעל שלא בתום לב אלא ממניעים ציוניים. לאחר שהקרקע נרשמה בלשכת רישום המקרקעין על שם רושמיה היהודים התעוררו כמה מבני הכפר זיתא וביקשו לבטל את הרישום שהושג לדבריהם באמצעי מרמה. היועץ המשפטי לממשלה נורמן בנטוויץ' הורה, בדצמבר 1927, להעביר את העניין למזכיר הראשי של ממשלת המנדט, השני בהיררכיה לאחר הנציב העליון. הוקמה ועדה בראשות שופט שקבע במרץ 1928 כי סטרומזה "נהג ברשלנות רבה". זקן השופטים מקדונל דחה בזעם את המסקנות הרפות של הוועדה ודרש למצות את הדין נגד סטרומזה. בסופו של דבר הייתה ידו של מקדונל על העליונה, ובנטוויץ' נאלץ להקים ועדה נוספת בראשותו והחלו להתגלגל הליכים שבסופם הכריז שר המושבות הבריטי, סידני וב הלורד פאספילד, ב-10 בספטמבר 1930 לנציב העליון לפטר את השופט סטרומזה.
בשנת 1931, לאחר עזיבתו של בנטוויץ' בעקבות פציעתו בניסיון התנקשות, התבטא מקדונל כי הוא חש כתוצאה מכך ב"הקלה רבה".