cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לאזאר לוי
קורות חיים
כיהודי בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה, היו חייו תלויים על בלימה, אך הוא שרד הודות לתנועה מתמדת, עירנות בלתי פוסקת, ישיבה במחבוא, חיים בשמות לא-לו ובמסמכים מזויפים. משרתו בקונסרבטואר נמסרה למרצ'ל קיאמפי ולא הושבה לו. בנו הצעיר, פיליפ, לוחם מחתרת בולט, הוסגר לגסטאפו בידי שני משתפי פעולה נאצים צרפתים, נאסר ונשלח למחנה הריכוז דראנסי, שם זוהה כיהודי ועונה בידי קצין האס-אס אלויס ברונר.
אי המטמון
עלילה
לאחר שמצא את סירתו של בן, מפליג ג'ים אל הספינה העוגנת במטרה לחתוך את חבל העוגן, ובכך למנוע מהפיראטים לברוח. הוא אכן עושה זאת, אך מגלה כי סירתו נסחפה אל קרבת מחנה הפיראטים, וחושש שיתגלה. הפיראטים אינם מבחינים בג'ים, וזה האחרון נסחף סביב לאי עד שהוא מבחין בספינה הנסחפת עם הזרם. כשהוא מגיע אל הסיפון, מבחין ג'ים כי רק אחד משני הזקיפים שנשארו על הספינה נשארו. ישראל הנדס הרג את הזקיף השני מתוך שכרות, וישראל עצמו פצוע קשה. ג'ים משתלט על הספינה, אך ישראל בוגד בו. ג'ים נפצע, אך מצליח להרוג את ישראל.
לאזאר לוי
קורות חיים
בין תלמידיו היו קלרה הסקיל, סולומון קוטנר, מוניק האס, לוקס פוס, ג'ון קייג', קזימייז' סרוצקי, מרסל דיפרה ועוד וירטואוזים רבים, המוכרים בעיקר בצרפת של ימינו.
אי המטמון
עלילה
ג'ים חוזר למבצר הקורות בלילה, ואינו מבין כי הפיראטים מחזיקים בה כעת. סילבר לוקח את ג'ים כבן ערובה, ואומר לו כי הקפטן נתן להם, הפיראטים, את מפת האוצר, אספקה ואת השליטה במבצר בתמורה לחייהם. סילבר אינו מצליח לפקד על אנשיו, המאשימים אותו בבגידה. סילבר מציע לג'ים שיעזרו האחד לשני לשרוד על ידי העמדת פנים שג'ים בן ערובה. אך, האנשים מציגים לסילבר "כתם שחור" ומודיעים לו כי הודח ממעמדו כמנהיגם. בניסיון להשתלט על צוותו, מראה להם סילבר בערמומיות את מפת האוצר כדי לפייסם. סילבר מצליח בקושי להציל את חייו של ג'ים ואת חייו שלו-עצמו מהפיראטים ההפכפכים. האנשים בוחרים פה-אחד בסילבר למנהיגם בקריאות "סילבר הקפטן" ו"ברביקיו לנצח!".
לאחר שהשקיעו שלושה ימים בהעברת המטמון ממערתו של בן אל הספינה, מתכונן הצוות להפליג חזרה הביתה. מתקיים דיון בדבר גורלם של שלושת הפיראטים אשר ברחו במהלך העימות. למרות תחנוניהם של המורדים, הם ננטשים על האי - עתיד טוב יותר מהחזרתם לאנגליה רק כדי שיומתו בתלייה. סילבר מורשה להצטרף אל ההפלגה אל הנמל הספרדי-אמריקני הנמצא בקרבת מקום. שם, בורח סילבר (בעזרתו של בן גן) מהספינה, לוקח עמו חלק מהמטמון ויותר לא שומעים עליו באנגליה. הד"ר ובעל-האחוזה ממשיכים בסדר יומם הרגיל, חרף העובדה שהתעשרו בכמה אלפי פאונדים. קפטן סמולט פורש מחייו בים וחי בשלום באנגליה. בן גן בזבז את כל כספו תוך 19 יום והפך לקבצן. הד"ר ובעל-האחוזה נותנים לו קצבה חודשית, ובן הופך לאדם מן השורה.
ג'ים הוקינס ממשיך לנהל את ה"אדמירל בנבו" לבדו, אך סובל מזכרונותיו מהאי: "מטילי הכסף והנשקים עדיין קבורים במקום בו פלינט קבר אותם ...אך גם שוורים וחבלים לא יצליחו לגרור אותי חזרה אל האי המקולל ...ולפעמים אני מתעורר בלילה עם זיעה קרה, כשקולו של קפטן פלינט (התוכי של סילבר) מצלצל באוזניי: "שמיניות! שמיניות!" (מטבעות זהב מספרד).
תרגומים לעברית
אי המטמון תורגם פעמים רבות לעברית:
עיבודים
אי המטמון זכה לעיבודים רבים לקולנוע ולטלוויזיה. אחד המפורסמים היה של אולפני דיסני ב-1950 עם בובי דריסקול בתפקיד ג'ים הוקינס. בשנת 1973 שודר סרט ההנפשה "אי המטמון" ברשת NBC המופק בידי Filmation והופץ על ידי אולפני האחים וורנר. בשנת 2002 שודר סרט הנפשה נוסף "אי המטמון" בערוץ ניקלודיאון, כחלק מסדרת הסרטים "DIC Movie Toons".
בשנת 2008 הועלה המחזמר "אי המטמון" בכיכובם של חן אהרוני., עדי הימלבלוי ורודריגו גונזלס . ב-2015 עלתה ההצגה "אי המטמון" בהשראת הספר בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער בעיבוד של אפרים סידון ובבימוי של רענן ניסים פררה ומשה בן שושן.
יאניק גרס
יאניק רוברט גרס (באנגלית: Janick Robert Gers) (נולד ב-27 בינואר 1957 בהארטלפול, אנגליה) הוא אחד משלושת הגיטריסטים הנוכחיים של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן ואחד מכותבי השירים שלה.
קריירה
יאניק החל את הקריירה שלו בלהקה קטנה בשם White Spirit, ולאחר מכן עבר להיות הגיטריסט של הזמר לשעבר של דיפ פרפל, איאן גילן שקמה ב-1978. יאניק הצטרף ללהקה ב-1981 והיה חבר בה שנתיים עד להתפרקותה (בעקבות חזרתו של איאן גילן לדיפ פרפל). יאניק הצטרף ב-1985 ללהקה חדשה בשם Gogmagog, שהכילה את הזמר לשעבר של איירון מיידן, פול דיאנו ואת המתופף לשעבר של איירון מידן, קלייב בר. הלהקה לא האריכה ימים, והתפרקה באותה שנה בה היא קמה.
נקודת הציון הבאה בקריירתו של יאניק הייתה בשנת 1990, אז השתתף באלבום הסולו הראשון של סולן איירון מיידן ברוס דיקינסון, שנקרא Tattooed Millionaire. במרץ 1990, לאחר עזיבתו של הגיטריסט אדריאן סמית' הציעה איירון מיידן ליאניק להצטרף ללהקה, והוא הסכים. מאז יאניק הוא חלק בלתי נפרד מאיירון מיידן, למרות שסמית' חזר ב-1999 אל הלהקה (ומאז יש לאיירון מיידן שלושה גיטריסטים).
לפי המסופר בסרט הדוקומנטרי של איירון מיידן Flight 666 שיצא בשנת 2009, יאניק הוא בעל תואר בסוציולוגיה.
טכנולוגיה יוונית עתיקה
הטכנולוגיה ביוון העתיקה התפתחה החל מהמאה ה-5 לפנה"ס, והמשיכה להתפתח עד ובמהלך התקופה הרומית, ואחריה. המצאות שמיוחסות ליוונים הקדמונים כוללות את גלגל השיניים, הבורג, טחנות רוח מסתובבות, טכניקות ליציקת ברונזה, שעון מים, עוגב מים, קטפולטה מבוססות פיתול, כמו גם השימוש בקיטור כדי לתפעל מכונות וצעצועים מכניים מסוימים. רבות מההמצאות האלה הופיעו מאוחר יחסית בתקופה היוונית, והיוו תוצר של הצורך התמידי לשפר נשקים וטקטיקות במלחמה. עם זאת, גם טכנולוגיות אזרחיות "שוחרות שלום" יותר כגון גלגל המים פותחו על ידי היוונים, וטכנולוגיות אלו באופן טבעי מצאו את דרכן לניצול בקנה מידה גדול יותר בתקופה הרומאית. היוונים פיתחו את המתמטיקה ומדע המיפוי לדרגה מתקדמת, ורבות מההתקדמויות הטכנולוגיות שלהן נעשו בידי פילוסופים ואנשי מדע, כדוגמת ארכימדס והרון מאלכסנדריה.
כרייה
היוונים פיתחו מכרות כסף נרחבים בלאווריו, אשר הרווחים מהם עזרו לתמוך בצמיחתה של אתונה כעיר-מדינה. עבודה זו הייתה כרוכה בכריית העפרות התת-קרקעיות, רחיצתן והיתוכן כדי להפיק מהן מתכת. שולחנות רחיצה באתר שרדו, וניתן לראות שנעשה שם שימוש במי גשמים שנאגרו בבורות מים במהלך חודשי החורף. הכרייה עזרה גם לאפשר את המטבוע באמצעות המרת המתכת למטבע. מכרות יווניים כללו מנהרות בעומק של אף 330 רגל ותופעלו בידי עבדים יווניים בעזרת פטישי ברזל.
בלקפול (כדורגל)
בלקפול (באנגלית: .Blackpool F.C) הוא מועדון כדורגל אנגלי מהפוטבול ליג הראשונה, אשר הוקם בשנת 1887 בעיר החוף בלקפול אשר נמצאת במחוז לנקשייר. מאז שנת 1899 אצטדיונה הביתי של בלקפול הוא אצטדיון "בלומפילד רואד".
היסטוריה
לקבוצה יריבות מתמשכת עם קבוצת פרסטון נורת' אנד עקב הקרבה הגאוגרפית שלהם. משחקי הליגה בין שתי הקבוצות מוכרים כ"משחקי הדרבי של מערב לנקשייר".
בעונת 1947/1948 הגיעה בפעם הראשונה לגמר הגביע האנגלי והפסידה לקבוצת מנצ'סטר יונייטד. בעונת 1950/1951 הגיעה בפעם השנייה לגמר הגביע האנגלי והפסידה לקבוצת ניוקאסל יונייטד. הישגה המשמעותי ביותר של הקבוצה היה זכייה בגביע האנגלי בעונת 1952/1953 בו ניצחה הקבוצה את קבוצת בולטון וונדררס. באותה עונה שיחק בשורותיה סטנלי מתיוס, הנחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים האנגלים. בעונת 1961/1962 הגיעה לחצי גמר גביע הליגה והפסידה לקבוצת נוריץ' סיטי.
בעונת 2020/2021 העפילה בלקפול לצ'מפיונשיפ אחרי היעדרות של 6 שנים לאחר ניצחון בגמר הפלייאוף על לינוקלן סיטי. שנתיים לאחר מכן שבה לפוטבול ליג הראשונה.
בסיום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לפוטבול ליג הראשונה.
סגל שחקנים
נכון ל-11 בספטמבר 2022
(קפטן)
(בהשאלה מליברפול)
(בהשאלה מוולבס) (בהשאלה מלידס יונייטד) (בהשאלה מארסנל)
פלינט (אי)
האי פלינט (באנגלית: Flint Island) הוא אטול אלמוגים בלתי מיושב במרכז האוקיינוס השקט. האי מהווה חלק מאיי ליין ונמצא בשליטת קיריבטי.
גאוגרפיה
האי פלינט ממוקם 740 ק"מ (400 מילים ימיים) צפונית מערבית לטהיטי, 190 ק"מ (100 מילים ימיים) דרומית מזרחית לאי ווסטוק ו-220 ק"מ (120 מילים ימיים) דרומית מערבית לאטול קרוליין.
אורכו של האי כ-4 ק"מ ורוחבו כ- 0.8 ק"מ. שטח האי כ- 1 קמ"ר וגובהו 8 מטרים מעל פני הים. סביב האי שוניות אלמוגים שאינן מאפשרות עגינה בקרבת החוף.
על פי דוח משלחת חקר אמריקאית (מה-5 בפברואר 1841) האי היה מיוער בצפיפות. כיום האי מכוסה בדקלי קוקוס.
הלסינגבורג (כדורגל)
מועדון הכדורגל הלסינגבורג (בשוודית: Helsingborgs IF) הוא מועדון כדורגל שוודי מצליח מהעיר הלסינגבורג שבדרום שוודיה. מועדון הכדורגל, שהוקם ב-4 ביוני 1907, זכה עד ראשית המאה ה-21 ב-6 אליפויות לאומיות וחמישה גביעים לאומיים והגיע לגמר הגביע פעמיים נוספות. הקבוצה משחקת בליגה הבכירה בשוודיה.
יריבתה הגדולה ביותר של הקבוצה היא קבוצת הכדורגל מהעיר מאלמה, השכנה, והמשחקים ביניהן מכונים "הדרבי של מחוז סקונה".
היסטוריה
מועדון הכדורגל הלסינגבורג הוקם בשנת 1907 בעיר הלסינגבורג שבקצהה הדרומי של שוודיה, במחוז סקונה. הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה במדינה בעונת 1916/1915, כשזו עוד נקראה ה"סוונסקה סריין". הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר המאסטר-קאפ השוודי, בשנת 1918, אז הפסידה 3-1 בגמר לגטבורג.
בעונת 1921/1920 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה השוודית הבכירה כשבאותה העונה היו 10 קבוצות בליגה זו. בעונה שלאחר מכן, עונת 1923/1922 (נערכה הפסקה של שנה בין שתי העונות), סיימה הקבוצה במקום הרביעי גם כן, אך אז חולקו 12 הקבוצות שהרכיבו את הליגה הבכירה למזרח ומערב לפי מיקומן הגאוגרפי (כשהלסינגבורג באזור המערבי), ומכאן שהקבוצה סיימה במקום 4 מתוך 6. בעונת 1925/1924 אוחדו הליגות שנית לליגה אחת, אז סיימה הלסינגבורג במקום הרביעי מתוך 12 קבוצות. בעונת 1928/1927 היא כבר סיימה כסגנית אלופת שוודיה, ובעונה שלאחר מכן היא זכתה לראשונה בתולדותיה בתואר "אלופת שוודיה", בו זכתה להחזיק גם בעונה שלאחר מכן, עונת 1930/1929. הקבוצה זכתה מאוחר יותר בשתי אליפויות נוספות, בשנות ה-30 (1932/33 ו-1933/34) ועוד אחת בשנות ה-40 (1940/41) אך בתווך הספיקה לרדת לליגת המשנה, ולעלות חזרה לאחר שתי עונות בליגת המשנה של מחוז דרום.
בשנת 1941, שנה אחת לאחר שזכתה באליפות השוודית החמישית בתולדותיה, זכתה הקבוצה בגביע השוודי לאחר שגברה בגמר על אי-קו סלייפנר בתוצאה 3-1. בעונת 1951/1950 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע השוודי אך הפסידה במשחק הגמר בתוצאה 3-2 לא-אי-קו סולנה.
לאורך השנים, התבססה הלסינגבורג במרכז הטבלה אך לא זכתה בתואר כלשהו מאז זכייתה בגביע בשנת 1941. עם זאת, הקבוצה סיימה בשנים הללו כסגנית אלופת שוודיה פעמיים, בעונות 1948/1949 ו-1953/1954. במהלך שנות ה-70 נחלשה הקבוצה ובשל כך ירדה לליגת המשנה ואל הליגה השלישית למשך עונות רבות, תקופה שנמשכה גם בשנות ה-80 עד לחזרתו של המועדון לליגת המשנה בעונת 1989 וכבר בעונה הראשונה בליגת המשנה מזה שנים רבות, סיימה הקבוצה במקום השני, מרחק נקודה אחת ממובילת הליגה, הקן, והחמיצה את העלייה לליגה הבכירה.
הקבוצה העפילה רשמית לליגה הבכירה בעונת 1992, אז גברה במשחקי פלייאוף העלייה על קבוצה מהעיר סונדסוואל.
עם עלייתה לליגה הבכירה, גם חזרה הקבוצה לאזור מרכז הטבלה וכבר בתום עונה אחת הגיעה לגמר הגביע השוודי, אז הפסידה בשער הזהב לנורשפין, 4-3. בעונה שלאחר מכן היא סיימה כסגנית הליגה השוודית. בעונת 1998 סיימה הקבוצה הן כמחזיקת הגביע השוודי והן כסגנית אלופת שוודיה, במרחק שתי נקודות מא.א.ק סולנה, שזכתה לבסוף באליפות. בעונה שלאחר מכן כבר זכתה הלסינגבורג באליפות שוודיה, ובעונה העוקבת היא העפילה לליגת האלופות.
בין אמצע שנות ה-90 לתחילת שנות ה-2000 לא זכתה הקבוצה להצלחה רבה במפעלים האירופיים. בעונת 1996/1997 היא העפילה עד לסיבוב השלישי של גביע אופ"א, בו הודחה על ידי אנדרלכט מבלגיה. בעונה שלאחר מכן שיחקה באותו טורניר, והפעם הודחה בסיבוב השני על ידי פרנצווארוש מהונגריה. בעונת 1998/1999 השתתפה הקבוצה בגביע המחזיקות, בו הודחה בסיבוב הראשון על ידי צ'לסי מאנגליה. בעונת 1999/2000 חזרה הקבוצה לשחק בגביע אופ"א, והפעם הודחה בסיבוב השני על ידי פארמה מאיטליה. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות.
בעונה שלאחר מכן שיחקה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, והעפילה לשלב הבתים לאחר שהדיחה את אינטר מילאנו בסיבוב השלישי המוקדם. בשלב הבתים שובצה ביחד עם באיירן מינכן הגרמנית, פריז סן-ז'רמן הצרפתית ורוזנבורג באלקלוב הנורווגית. הקבוצה סיימה את הבית במקום האחרון עם מאזן של ניצחון אחד, שתי תוצאות תיקו ושלושה הפסדים, בהם הפסדים 1 - 6 לרוזנבורג ו-1 - 4 לפריז סן-ז'רמן.
בעונת 2007/2008 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את נרבה טרנס. בסיבוב המוקדמות השני ניצחה את דרוהדה יונייטד. בסיבוב הראשון ניצחה את הירנביין. בשלב הבתים סיימה במקום השני בבית אחרי ז'ירונדן דה בורדו. בשלב 32 האחרונות הקבוצה הפסידה לפ.ס.וו. איינדהובן והודחה מהטורניר. בשנים שלאחר מכן המשיכה הקבוצה להשתתף במפעלים האירופיים, אך לא זכתה להצלחה נוספת.
הקבוצה זכתה בגביע השוודי בעונות 2006, 2010, 2011 וכן בסופר קאפ השוודי בעונת 2007, הראשון בתולדות המועדון.
משה נתן
משה נתן (כ"א בסיון תש"א 16 ביוני 1941 – ט' בשבט תשל"ט 6 בפברואר 1979) היה עיתונאי ומבקר קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בפלובדיב, בולגריה ובגיל שש עלה עם הוריו. המשפחה התגוררה במשך עשור במעברת פרדס חנה. נתן למד במוסד חינוכי בקיבוץ בצפון ובזמנו הפנוי בילה בקולנוע בחיפה. למד אצל נתן זך שזיהה את כשרונו הגדול ועודד אותו להשקיע בכתיבה.
בצבא שירת תחילה בלהקת פיקוד המרכז ואחר כך עבר לעיתון "במחנה".
בשנת 1968 יצא לאור ספרו "המלחמה על ירושלים" אשר עסק בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, שלכתיבתו רואיינו כ-400 חיילים, בהם מאיר אריאל. בנעוריו הכיר נתן את המחזאי נסים אלוני, והקשר ההדוק עמו נמשך 16 שנים ברציפות.
בשנת 1970 החל לכתוב ב"מעריב" ביקורות וכתבות על קולנוע ותיאטרון. במקביל ערך תוכניות תרבות מיוחדות בגלי צה"ל ובהן "חייו ומותו של בארי חזק", "חייו ומותו של המשורר והסופר דוד פוגל", ו"חייו בארץ ישראל ומותו של י.ח. ברנר" במלאת 50 שנה להירצחו (1971).
היה מיודד עם יהושע קנז, שהקדיש לזכרו את ספרו "מומנט מוסיקלי" (1980).
בשנת 1979 נהרג משה נתן בתאונת דרכים ברמת אביב, שם התגורר, ונטמן בבית העלמין בחולון. היה בן 37 במותו.
רשת אוניברסיטאות עולמית
רשת אוניברסיטאות עולמית (באנגלית: The Worldwide Universities Network, בראשי תיבות: WUN) היא ברית של 24 אוניברסיטאות עתירות מחקר המעניקה תמיכה כספית ותשתית לאוניברסיטאות החברות כדי לטפח שיתופי פעולה מחקריים בין־לאומיים ולהקל על ניידות אקדמית. רשת האוניברסיטאות העולמית, שהוקמה בשנת 2000, היא קבוצה ללא מטרות רווח של 24 אוניברסיטאות מחקר מאוגנדה, אוסטרליה, אירלנד, ארצות הברית, ברזיל, בריטניה, גאנה, גרמניה, דרום אפריקה, הולנד, הונג קונג, טאיוואן, סין, מקסיקו, נורווגיה, ניו זילנד, קנדה, שווייץ ותאילנד.
רשת האוניברסיטאות העולמית היא רשת מובילה בתחום ההשכלה הגבוהה והמחקר המורכבת מ־24 אוניברסיטאות, המשתרעת על פני 19 מדינות בשש יבשות. מועצת השותפות מספקת מנהיגות יזמית של הברית. הדירקטוריון קובע את הכיוון והחזון האסטרטגי של הברית. הוועדה מונה את נשיאי הברית, סגני הנשיאים או הרקטורים של האוניברסיטאות החברות והמנהל שמנהל את הרשת. מזכירות רשת אוניברסיטאות עולמית האחראית על פעולות, תקשורת ויישום האסטרטגיה של הרשת. הרשת ממומנת בעיקר על ידי האוניברסיטאות החברות בה, אשר משלמות כל אחת דמי מנוי שנתיים.
הקבוצה המייעצת האקדמית אחראית לפקח על התיק האקדמי של הרשת ולייעץ עם מועצת השותפות בנושא הכיוון האסטרטגי. הקבוצה מורכבת ממנהלים בכירים, בדרך כלל ברמה של סגן נשיא או סגן נשיא עם אחריות על סדרי העדיפויות של המחקר הבין־לאומי של האוניברסיטאות החברות. כל אוניברסיטה החברה בברית ממנה מנהל כדי לנהל את יישום האסטרטגיות והתוכניות של הברית בקמפוס ולשמש כנקודת הקשר העיקרית ליוזמות הרשת. קבוצה זו חולקת מידע על הזדמנויות שיתופי פעולה ומפתחת תוכניות מחקר של רשת אוניברסיטאות עולמית. לרשת יש תוכנית אסטרטגית לשנים 2018–2020 ומפרסמת דו"ח דו-שנתי.
דנגפנג
דנגפנג (בסינית: 登封; בפין-יין: Dēngfēng) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית ג'נגג'ואו, בירת מחוז חנאן שבמזרח-מרכז הרפובליקה העממית של סין. בהיסטוריה הייתה העיר קרויה פעם יָאנְגְצֶ'נְג (陽城, פין-יין Yángchéng) ושימשה כמה פעמים בהיסטוריה העתיקה של סין אחת מערי הבירה של שושלות דוגמת שושלת שיה ושושלת ג'ואו. השם דנגפנג הוענק לה בשנת 696 על ידי הקיסרית היחידה בתולדות סין וו דזה טיין (שלטה 690–705) משושלת ג'ואו השנייה (למעשה חלק משושלת טאנג).
אורכה של הנפה (ממזרח למערב) 56 קילומטרים ורוחבה (מצפון לדרום) 35.5 קילומטרים ושטחה 1,217 קמ"ר. רוב שטח הנפה הררי והאקלים הוא יבשתי ממוזג. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנפה מנתה 729,332 תושבים.
העיר דנגפנג שוכנת למרגלות הר סונג, אחד מההרים הקדושים בסין. העיר היא אחד מהמרכזים הרוחניים הנודעים ביותר בסין, והיא משמשת משכן למוסדות דתיים שונים ולמקדשים דוגמת מקדש ג'ונְגְיְוֵּה הדאואיסטי, מנזר שאולין הנודע הבודהיסטי ואקדמיית סונְגְיָאנְג הקונפוציאנית, מכאן הכינוי הפיוטי שמקורו בספרות הסינית "מרכז השמים והארץ".
אתר המורשת העולמית: מונומנטים היסטוריים של דנגפנג
בשנת 2010 צרף ארגון אונסק"ו כמה מהאתרים ההיסטוריים הידועים ביותר בנפת דנגפנג לרשימת אתרי המורשת העולמית בשם: 'אתרים היסטוריים של דנגפנג ב"מרכז השמים והארץ"'. אתר המורשת כולל שמונה אתרים המשתרעים על שטח של 8.25 קמ"ר ומוקפים באזור חיץ ששטחו 35 קמ"ר, וכוללים: שערים, מקדשים, אקדמיה קונפוציאנית ומצפה כוכבים.
גריאטריה
גריאטריה היא תחום ברפואה המתמחה באנשים בני הגיל השלישי ועוסק בבריאותם, בתפקודם ובכאבם, בחקר המחלות המלוות את תהליך ההזדקנות, במניעת מחלות אלו, באבחונן ובטיפול בהן ובתוצאותיהן. מקור השם ביוונית (גֶרון - זקן ; יאטרוס - רופא) והוא הוטבע ב-1909 על ידי הרופא איגנץ נשר בניו-יורק.
היקף המקצוע
גריאטריה, בדומה לרפואת ילדים ולרפואת המשפחה, עוסקת בבריאות המטופל כמכלול (גישה הוליסטית, או ביו-פסיכו-סוציאלית). בכך היא שונה מתחומי רפואה המתמקדים במערכות, באיברים, בפעילויות או בפרוצדורות ייחודיות. הגריאטריה עוסקת בצרכים המיוחדים של אנשים זקנים ולשינויים הגופניים (פיזיולוגיים) והחולניים (פתולוגיים) של גוף האדם הזקן. כיוון שהשינויים בגוף האדם המבוגר תלויים במידה רבה באורח חייו הקודמים ובאירועים שעברו עליו, ניתן למצוא שוני רב במצבם הבריאותי הגופני והנפשי של אנשים שונים בגילאי הזקנה, בהתפתחות של מחלות שונות, בקצב הירידה בתפקוד המערכות ובהופעת התסמינים. למשל, אצל אנשים שנחשפו לעשן, המזיק למערכות רבות בגוף, הזדקנות המערכות הללו תופיע מוקדם בשכיחות מוגברת; אנשים שעברו חבלות ראש עלולים ללקות בדמנציה בגיל צעיר יותר וכדומה.
אנשים מבוגרים מפתחים מחלות כרוניות שונות, ובהן לקויות שמיעה וראייה, דבר היכול לגרום לבידוד חברתי, לאובדן העצמאות ולדיכאון. בנוסף, לעיתים ישנן בעיות בהבחנה במתרחש בסביבה, וקושי לעקוב אחרי המלצות רפואיות. מטרת הגריאטריה היא לעזור לאנשים מבוגרים לנהל אורח חיים מיטבי ולשמור על בריאותם הגופנית והנפשית. בנוסף, מטרתה לסייע לזקנים לנהל יחסים חברתיים ויחסים משפחתיים טובים יותר. הטיפול הגריאטרי הוא טיפול רב מקצועי, המשלב מקצועות כמו רופא המומחה בתחום (גריאטר), ומטפלים מתחום הסיעוד, הפיזיותרפיה, הריפוי בעיסוק, הפסיכולוגיה והעבודה הסוציאלית (טיפול רגשי-חברתי).
גריאטריה בישראל
ההתמחות בגריאטריה בישראל היא התמחות המשך לרפואת משפחה או לרפואה פנימית או התמחות ישירה, בת 4 שנים, שכוללת שנה וחצי עד שנתיים של רפואה פנימית. רופא מומחה בגריאטריה נקרא גריאטר. מבחינים בין גריאטריה לבין מקצועות שאינם רפואה (כגון סיעוד) ולמחקר תהליך ההזדקנות, הנכללים במונח גרונטולוגיה.
בשנת 2007 נקבעו בישראל אמות מידה למרפאות להערכה גריאטרית כוללנית בקהילה, בהן מוגדרת מטרת ההערכה הגריאטרית הכוללנית כמתן ייעוץ לרופא הראשוני (רופא המשפחה) וכן לקשיש, למשפחתו ולמטפליו. בדיקות האבחון השונות, הכלולות בהערכה הגריאטרית, הן חלק מ"סל השירותים" המחייב של קופות החולים, לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
תת התמחויות בגריאטריה
מכיוון שאדם זקן שונה מאדם צעיר מבחינה פיזית וגם מבחינה נפשית, הוא עשוי להזדקק להשגחה ולטיפול שונים מאדם צעיר יותר, לכן קיימות תת-התמחויות במקצועות רפואה שונים, המספקות לאנשים זקנים את הטיפולים המיוחדים להם. בישראל, ככלל, תת-התמחויות אלו לא מוכרות באופן רשמי (כלומר אין להן בחינה ורישוי מוכר). תת-ההתמחויות הן:
תנועת העם למדינה עברית
תנועת העם למדינה עברית או בקיצור תנועת העם, הייתה מפלגה לוחמנית קטנה שפעלה בשנים 1944-1948 בקרב היישוב היהודי בארץ ישראל.
המפלגה הוקמה על ידי יוצאי ההסתדרות הציונית החדשה שבקשו לשוב לשתף פעולה עם היישוב המאורגן. אליהם חברו אנשי ההתיישבות העובדת, בראשות יגאל הורביץ, שבקשו קו לוחמני יותר נגד שלטונות המנדט הבריטי מזה שהובילה מפא"י. המפלגה הוקמה לקראת הבחירות לאספת הנבחרים בשנת 1944. בראש הרשימה עמד בנימין אליאב, לאחריו הוצב יגאל הורביץ ובהמשך הוצבו ישראל בן-שם, ד"ר מ. מרכוס וערי ז'בוטינסקי. הצבת יגאל הורביץ, איש ההתיישבות העובדת, במקום השני, נועדה לתת לתנועה תדמית של תנועה רחבה יותר מאשר יוצאי התנועה הרוויזיוניסטית. בבחירות זכתה המפלגה בנציג אחד, בנימין אליאב, באספת הנבחרים. פעילים נוספים בתנועה היו קלמן כצנלסון וע. יאורי. בשנת 1946 הציגה התנועה רשימה בבחירות לקונגרס הציוני.
בכינוס הארצי הראשון של התנועה, בקיץ 1945, הציג בנימין אליאב (לובוצקי) את חזונו: בנוסף, חרתה התנועה על דגלה את ביטול משטר המפלגות.
בשנת 1946 הקימה המפלגה תנועת נוער בשם "נחשונים".
בתחילת 1948 הקימו אנשי המפלגה את העיתון "מברק" בשיתוף עם לוחמי חרות ישראל. המפלגה נתנה לעיתון תדמית חוקית והלח"י סיפק את המימון. במרץ 1948 עזבו אנשי התנועה את "מברק" בשל מחלוקת על אופיו הפוליטי של העיתון.
אמילי שאנקס
אמילי שאנקס (באנגלית: Emily Shanks; 1 באוגוסט 1857 – 13 בינואר 1936) הייתה ציירת בריטית שנולדה במוסקבה. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה כחברה באיגוד האמנים הנודדים.
חייה המוקדמים
אמילי שאנקס נולדה במוסקבה, בתם השנייה של ג'יימס סטיוארט שאנקס ומרי לואיזה שילינג. ג'יימס הגיע למוסקבה ב-1852, שם נכנס לשותפות עם השוודי הנריק קונרד בולין כדי לייסד את העסק "החנות האנגלית של שאנקס אנד בולין". החנות הצליחה כלכלית ומשפחת שאנקס ניהלה חיים נוחים שאפשרו להם להשתלב באינטליגנציה של מוסקבה.
אחותה הגדולה של אמילי לואיז שאנקס נישאה לאילמר מוד ותרגמה את הרומנים של טולסטוי לאנגלית; תרגומים אלו פורסמו בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד ונחשבו לטובים ביותר בימיהם. אחותה הצעירה של אמילי, מרי, הייתה חברה של בתו הבכורה של טולסטוי טטיאנה; ספר המבקרים מתעד שגם אמילי וגם מרי היו מבקרים בבית משפחת טולסטוי.
אמילי החלה את לימודיה בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בסביבות 1882, שם הדריכו אותה חברים בולטים מאגודת "הנודדים": וסילי פולנוב, ולדימיר מאקובסקי ואילריון פריאנישניקוב. בשנת 1890 הוענקה לה "מדליית כסף גדולה" בבית הספר על ציורה "קוראת המכתב" היא סיימה באותה שנה את לימודיה בדרגת 'אמן'.
חוג "הנודדים" ופולנוב
שאנקס יצרה ידידות עם הציירת והמעצבת הרוסייה ילנה פולנובה ואחיה וסילי פולנוב. אמילי ואחותה מרי היו מציירות באופן קבוע יחד עם הפולנובים, אירועים המתועדים היטב במכתבי פולנוב מחורף 1891–1892. בשנת 1891 ציורה של אמילי "אח בוגר" (Старший брат) התקבל על ידי "הנודדים" לתצוגה בתערוכה. ב-7 במרץ 1891 כתב ואסילי פולנוב לאשתו נטליה פולנוב שהציור הזה משך את תשומת לבה של הצארית אלכסנדרה פיודורובנה שהביעה בו עניין
בשנת 1892 ציורה של שאנקס "ילדה חדשה בבית הספר" התקבל לתצוגה בתערוכה. הציור זכה לשבחים על ידי איליה רפין ונמכר לאחר מכן לפאבל טרטיאקוב והוא עדיין בבעלות גלריית טרטיאקוב. בשנת 1894 נבחרה שנקס לחברות "הנודדים" הפכה לאישה הראשונה שנבחרה כחברה מן המניין באגודה זו.
מ-1891 עד 1915 הציגה שאנקס עם הנודדים ב-19 מהתערוכות שלהם. שאנקס הציגה גם עם איגוד האמנים של מוסקבה והאגודה לאוהבי האמנויות של מוסקבה ועם גלריית למרסייר במוסקבה.
גלות מרוסיה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזרו אמילי ורוב משפחת שאנקס ללונדון. העסק המשפחתי והבית אבדו במהלך המהפכה הרוסית. בשנים 1916 ו-1918 הציגה את עבודותיה בתערוכת הקיץ באקדמיה המלכותית לאמנויות.
שאנקס מתה ב-13 בינואר 1936, בגיל 78, בקנסנגטון, לונדון.
יונה (ז'אן) פישר
יונה (ז'אן) פישר (1871 – 14 בדצמבר 1929) היה יהלומן יהודי בלגי, נדבן, חבר הוועד הפועל הציוני ונשיא ציוני בלגיה והולנד.
ביוגרפיה
יונה פישר נולד בקרקוב, פולין, בשנת 1871 לאביו, אבא, ולאמו שיינדל לבית וינר. המשפחה הייתה חסידית. בשנת 1890 עקר משם לאנטוורפן, בלגיה. שם, הפך לאחד מגדולי היהלומנים. לאחר התבססותו העביר את כל משפחתו לאנטוורפן. הוא החל להתעניין בציונות דרך אחיו אוסקר. בהיותו אחד מתומכיו הנלהבים של הרצל, הוא התמסר לפעילות ציונית ושימש כנשיא ציוני בלגיה והולנד. בין היתר היה מקורב למקס נורדאו. פישר היה פעיל בקק"ל. בתקופת מלחמת העולם הראשונה אף היה חבר בהנהלתה.
בשנת 1907 ביקר לראשונה בארץ-ישראל. את זיכרונותיו מן הביקור הוציא לאור כיומן בהוצאת "התקוה" באנטוורפן.
פישר נפטר בשנת 1929 באנטוורפן ונקבר בה. בשנת 1932, אחיו הצעיר אוסקר ומוריס פישר, בנו, ייסדו את המושבה כפר יונה לזכרו. על אדמות שנקנו מערבים בקלקיליה.
נכדו הוא יונה פישר.
הנצחה
העיר כפר יונה קרויה על שמו מאחר שאדמות היישוב נרכשו על ידי "קרן יונה פישר" שהקים. הוא הונצח גם בשם רחוב ביישוב פרדסיה.
שלמה אלכסנדר
שלמה אלכסנדר (3 בספטמבר 1930 - 6 באוגוסט 1998) היה פיזיקאי, חתן פרס ישראל למדעים מדויקים.
ביוגרפיה
אלכסנדר, בנו של ארנסט אלכסנדר, נולד בפרייבורג שבגרמניה, וגדל בירושלים. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת עבודת דוקטורט, בהנחיית שאול מייבום ממכון ויצמן למדע, הוא בנה ספקטרוסקופ לתהודה מגנטית גרעינית שהיווה לימים את הבסיס לשיטת דימות תהודה מגנטית והיה הישג טכנולוגי בינלאומי. באמצעות מכשיר זה הוא חקר מבנה נוזלים ופיתח שיטות למחקר תגובות כימיות.
כבתר-דוקטורנט עבד אלכסנדר במעבדות בל בארצות הברית, לצד פיל אנדרסון, ועסק בחקר תכונות מגנטיות של מתכות ובחקר מוליכי על. עם חזרתו למכון ויצמן הוא הקים מעבדה ניסיונית לחקר תכונות מוצקים ושלבי המעבר בין מצבי צבירה. לאחר מותו של יואל רקח עבר אלכסנדר לאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים אלו הוא זכה לפרסומו העיקרי, כתאורטיקן בתחום הפיזיקה של החומר המעובה. הוא המשיך בתחום זה גם לאחר חזרתו למכון ויצמן, בשנת 1989. בשנת 1995 הוא פרש ממחקר פעיל.
אלכסנדר זכה להוקרה בינלאומית, היה חבר האקדמיה האירופית למדעים ושימש פרופסור בקולג' דה פרנס. בישראל הוא היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים לשנת 1993. בשנת 1998 נהרג אלכסנדר בתאונת דרכים והותיר את רעייתו, אסתר ושלושת ילדיהם.
אלדול
אלדולים (באנגלית ביחיד: Aldol) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.
המילה אלדול היא חיבור של המילים אלדהיד ואלכוהול (כוהל); ואכן, כל האלדולים מכילים שתי קבוצות פונקציונליות - זאת של האלדהידים (CHO) וזאת של הכוהלים (OH, קבוצת הידרוקסיל).
אלדולים נוצרים כשקטון מגיב עם קטון אחר או עם אלדהיד, או כשאלדהיד מגיב עם אלדהיד. התגובה נקראת תגובת אלדול, וחשיבותה בכימיה האורגנית גדולה, שכן היא אחת הדרכים המעטות בה ניתן ליצור קשרי פחמן-פחמן, כלומר - לחבר שתי מולקולות קטנות למולקולה אחת גדולה.
התגובה מכונה תגובת אלדול מוצלבת כששני המגיבים אינם זהים (למשל, תגובה בין האלדהיד מתנל (פורמלין) והקטון פרופנון (אצטון)).
סיוע בין-לאומי
סיוע בין־לאומי או סיוע חוץ, הוא העברת משאבים (בדרך כלל העברה של כסף) ממדינה למדינה. המניעים להענקת סיוע הם מגוונים:
סיוע בין-לאומי עשוי להוות פתרון קצר-טווח בלבד אך בהחלט היו מקרים בהם העזרה לשיקום הכלכלה הייתה מהותית, למשל במקרה של תוכנית מרשל. לעיתים גורם הסיוע למקבלי ההטבות להימנע מליטול אחריות על שינוי מצבם.
סיוע החוץ עשוי לפגוע במדינות נתמכות, בכך שהוא מדכא פיתוח תעשיות ושירותים.
כספי סיוע יכולים להיות מועברים לתקציב המדינה המקבלת לשימוש כללי, או לממן מטרות שנקבעו מראש. למשל, מדינה עשירה יכולה לממן פרויקט של סלילת כביש מהיר במדינה מתפתחת.
הצד המסייע והצד המקבל של סיוע חוץ יכולים להיות ממשלות, ארגונים לא-ממשלתיים או פרטים.
לה לה לנד (סדרת טלוויזיה)
לה לה לנד היא קומדיה מוזיקלית ששודרה בערוץ הילדים ללקוחות HOT והופקה על ידי נגה תקשורת. במהלך פרקי הסדרה משולבים כ-70 שירים בסגנונות רבים ומגוונים המבוצעים על ידי שחקני הסדרה במהלך הסצינות. לאחר סיום התוכנית חתמה "נגה תקשורת" על הסכם עם חברת פלאפון תקשורת על שידור קטעים מהתוכנית ללקוחות 3G של החברה.
עלילה
העלילה מספרת על אולם בקריית חבצלות שעומד לפני הריסה. דני והצוות מנסים למנוע מגרשון להרוס את האולם. איש מסתורי ועשיר בשם אפרים מציל את האולם. במהלך העונה מתאהב דני בגלי, בתו של אפרים, אך היא לא רוצה אותו. כשדני מצליח בסופו של דבר להשיג אותה, הוא ישר זורק אותה. מאבטחת מתאהבת בשלמה למורת רוחו של ארצי שחפץ בה גם כן. בסופו של דבר גרשון חושף את סודו של אפרים שרוצה להפוך את האולם לחניון וכולם נשארים המומים. בסופו של דבר אפרים מסכים לשתף פעולה בתנאי שישתתף במחזמר הקרוב כדי להרשים את אשתו.
הפצת לינוקס
הפצת לינוקס, המכונה גם הפצה או distro (קיצור הנגזר מהמילה האנגלית distribution), היא מערכת הפעלה גנו המכילה את ליבת מערכת ההפעלה לינוקס ורכיבים נוספים לתפעול המחשב. רוב רכיבי ההפצה מבוססים על תוכנה חופשית וקוד פתוח, לכן קל לנייד אותם למטרות ונישות שונות וכך המגוון שלהם רחב.
הפצה נוצרת בדרך כלל על ידי משתמשים, קבוצות וארגונים מרחבי העולם. חברות כמו RedHat, נובל ומנדריבה, פרויקטים קהילתיים כמו דביאן GNU/לינוקס (Debian GNU/Linux), אובונטו לינוקס (Ubuntu), PCLinuxOS ו-ג'נטו מתחזקים את התוכנה ומספקים אותה כמערכת שלמה מוכנה להתקנה ושימוש.
לרוב, הפצות גנו/לינוקס זמינות להורדה באינטרנט בתור קובצי ISO לצריבה עצמית. בדרך כלל ניתן אף להפעיל הפצה ישירות מדיסק און קי ללא כל צורך בהתקנה.
היסטוריה
הפצות לינוקס החלו להופיע זמן קצר לאחר שלינוקס התחילה להיות בשימוש גם על ידי מפתחים מחוץ לקהילת ההאקרים, אשר מצידם התעניינו בעיקר בפיתוח מערכות הפעלה, יותר מאשר בתוכניות ובממשק המשתמש. משתמשי לינוקס, נדרשו לפתח מומחיות בסיסית בסביבת מערכת ההפעלה יוניקס לפני שניתן היה להשיג הפצה המאפשרת להתקין את לינוקס בקלות. לינוקס במצב זה לא התאימה למשתמשים מן השורה.
בין ההפצות הראשונות שהפכו זמינות זמן קצר לאחר שחרורה של הגרסה הראשונה של לינוקס ניתן היה למצוא את MCC Interim Linux, אשר הייתה זמינה לכל דורש באמצעות אתר ftp באוניברסיטת מנצ'סטר כבר בפברואר 1992. TAMU נוצרה באותה תקופה לערך באוניברסיטת טקסס A&M (שכינויה TAMU) וכך גם SLS. הפצות אלו לא תוחזקו בצורה יעילה במיוחד וכאשר אחת מהן - SLS, סרבה לקבל תיקונים ועדכונים מאדם בשם פטריק וולקרדינג (Patrick Volkerding), הוא יצר את הפצת Slackware.
מבנה
הפצת לינוקס מכילה ליבת (קרנל) לינוקס, ספריות (כגון ספרית GNU שממנה נגזר השם גנו/לינוקס), קובצי אתחול, קובצי תצורה, דפי תיעוד, יישומיים נוספים, מערכת חלונות (מכונה X) וסביבת עבודה. רובה מבוססת תוכנה חופשית וקוד פתוח. כל יישום מופץ עם קוד המקור שלו וכך כל משתמש יכול לערוך את היישום ולהתאימו לצרכיו. חלק קטן מהתוכנות שמצורפות להפצה הן קנייניות ואינן מגיעות עם קוד המקור.
חבילות
הפצות מפוצלות בדרך כלל לחבילות, כל אחת מהן מכילה תוכנה או שירות מסוימים. חבילה עשויה להכיל למשל ספרייה לטיפול בקובצי PNG, ספרייה אחרת עשויה להכיל גופנים ואילו ספרייה שלישית עשויה להכיל דפדפן אינטרנט.
אף על פי שרוב ההפצות מבוססות קוד פתוח, רובן מפיצות את התוכנה בקוד בינארי (לאחר הידור לשפת מכונה). חלק מההפצות, כגון ג'נטו, מספקות את הליבה הבינארית בלבד, כלי בניה ושאר החבילות מסופקות בקוד מקור. כדי להתקין חבילה יש ראשית לבנות אותה במחשב המשתמש.
מנהל החבילות
בנוסף לחבילות, כל הפצה מספקת כלי לביצוע התקנה והסרה של חבילות באופן ידידותי למשתמש. כלי זה מכונה מערכת ניהול חבילות של ההפצה, או בקיצור, מנהל החבילות. מנהל החבילות מכיל מידע על כל חבילה שקיימת עבור ההפצה כמו תיאור, גרסה, תלויות (בחבילות אחרות) ועוד. מנהל החבילות יכול לבדוק את המידע בחבילה במטרה לאתרה, לעדכן אוטומטית בעת פרסום גרסה חדשה, לבדוק תלויות בחבילות אחרות ועוד.
אף על פי שהפצות לינוקס מכילות בדרך כלל יותר תוכנה מאשר מערכות הפעלה מסחריות טיפוסיות, אפשר להתקין גם תוכנה שאיננה קיימת במנהל החבילות, על אף שהליך זה אינו שכיח, באמצעות הידור קוד המקור של התוכנה.
עדכניות
ההפצות השונות מבוססות בעיקר על חבילות תוכנה אחרות, אשר מפותחות בנפרד. לדוגמה: ההפצות השונות אורזות את ליבת לינוקס ואת מערכת התצוגה מ־X.org. ככל שמשקיעים יותר זמן בבדיקת הגרסה, אפשר למצוא יותר בעיות (ולתקנן, או לפחות לפרסמן). מצד שני, משתמשים בגרסה ישנה יותר, שלא כוללת שינויים ותיקונים מהמפתחים המקוריים. ההפצות השונות נבדלות בגישתן לבעיה.
בדרך כלל המפתחים משתמשים בגרסה מסוימת של התוכנה, ומתקנים אותה בתיקונים חשובים שהתגלו מאוחר יותר. הפצות שולחניות רגילות מוציאות בדרך כלל גרסה חדשה כל כחצי שנה. ישנן הפצות שמוציאות גרסה חדשה לאחר זמן רב יותר, ומשתדלות גם לתמוך בהן לפרק זמן ארוך. בחלק מההפצות, למשל אובונטו, מנצלים את היתרונות של שתי השיטות, כלומר מפיצים כל כמה חודשים גירסה רגילה וכל שנתיים גירסה ארוכת טווח (LTS).
השוואה בין הפצות לינוקס
מידע בסיסי על הפצות: יוצר או מפיץ, תאריך הוצאה לאור וגרסה אחרונה, מחיר ורישיון וכך הלאה.
גריגול חאנדזתלי
גרִיגוֹל חַאנדזתֶלִי ( או גרגורי מחַאנדזתָה (759 – 5 באוקטובר 861) היה דמות כנסייתית גאורגית בולטת, ומייסד ומנהיג קהילות נזירים רבות בטאו קלארג'תי, אזור היסטורי בדרום-מערב גאורגיה.
גריגול, שנולד למשפחה אריסטוקרטית בכארתלי, עזב את ביתו כשהיה צעיר והפך לנזיר באזור קלארג'תי  (כיום בצפון-מזרח טורקיה), האזור היחיד בגאורגיה שהיה ללא נוכחות ערבית. לאחר שהות קצרה במנזר אוֹפִּיזָה, הוא ייסד מנזר משלו בחַאנדזתָה אשר תוך זמן קצר משך אליו מספר הולך וגדל של נזירים. הוא ייסד מספר מנזרים נוספים בקלארג'תי ונבחר כארכימנדריט שלהם. המנזרים והסקריפטוריום שלהם פעלו כמרכזי חוכמה נוצרית במשך מאות שנים ושיחקו תפקיד חשוב בהתפתחותה של תרבות לאומית גאורגית.
עם זאת בחר אשוט השני קורופלאטס, הנסיך שעמד בראש איבריה הבגרטידית, באַרטַאנוּגִ'י שבקלארג'תי, כמקום מושבו ומעוזו במאמציו לשמור על עצמאות ממלכתו מול המעצמות האזוריות, כמו הח'ליפות העבאסית או האימפריה הביזנטית. גריגול מילא תפקיד חשוב בגיוס הרגשות העממיים נגד הנוכחות המוסלמית בקווקז. השפעתו גברה כל כך עד שהצליח להשפיע הן על החיים הפוליטיים והן על החיים הפרטיים של הנסיכים הגאורגים.
הקדוש גריגול מחאנדזתה האריך ימים נפטר בשנת 861, בגיל של מעל 100 שנה, מוקף חסידיו ותלמידיו. הכנסייה הגאורגית מציינת את זכרו ביום מותו ב-18 באוקטובר. סיפורי חייו לוקטו ביצירה הגיוגרפית שכתב גיאורגי מֶרצ'וּלֶה בשנת 951.
שכונת שלושת הבתים
שכונת שלושת הבתים היא שכונה שהוקמה על ידי יק"א בסמוך לטבריה בשנת 1911. בראשיתה הייתה השכונה מוגדרת כחווה חקלאית נפרדת מטבריה בשם "המושבה טבריה" (כונתה גם "קולונית טבריה"). עם השנים התרחבה טבריה ובסופו של דבר הפכו השטחים החקלאים של החוות לשטחים עירוניים והמושבה נבלעה בעיר.
מבני החווה
תוכניות השטח נעשו על ידי אליהו קנטור והקמת בתי החווה נעשתה על ידי הקבלן טוביה קרופיק מזכרון יעקב. הבתים נבנו מאבן בזלת מקומית בשילוב אבן גיר בפינות הבניין. כל בית היה בן שתי קומות כשקומת הקרקע שימשה כרפת ולולים והקומה השנייה שימשה למגורים.
המתיישבים הראשונים
בשנותיה הראשונות התגוררו במושבה מספר משפחות שעזבו עד ההתיישבות הקבועה של 3 המשפחות להלן:
משפחת טריפון
מיכאל טריפון (Trifon, Triffon) נולד בכפר גריגורקה שברוסיה באוגוסט 1881 להוריו יצחק וחיה (לבית צרקינסקי). טריפון עלה לארץ ב-1907 והחל לעבוד כחקלאי בכפר תבור ואחר כך היה לשומר הראשון של הכפר. בהמשך עבד בדגניה א', כנרת ומרחביה. ב-1910 הצטרף ליק"א (לימים פיק"א) וב-1911 התיישב באחד משלושת הבתים (במקום יעקב גרוזינסקי). ב-1913 נשא לאישה את פנינה (לבית אוברמן) מראש פינה. טריפון נפטר ב-1979 ונקבר בירושלים. אשתו פנינה נפטרה ב-1962 ונקברה בראש פינה.
הוריו ואחיו של מיכאל היו ממייסדי המושבה מצפה. עם זקנתו עבר האב יצחק ממצפה לטבריה וגר עם בנו מיכאל.
משפחת גרשוני
אשר זליג גרשוני (Gershoni, Gershony) נולד ב-1876 בטיפליק (Teplik) שבאוקראינה להוריו נתן וחנה חיילובסקי. גרשוני למד תכנון ומדידת קרקעות. ב-1903 התחתן עם חיה טובה, וב-1904 נולד בנו הבכור דב. ב-1905 גויס לצבא הרוסי ועל מנת להתחמק מהשירות כרת את אצבע ידו הימנית (כך שלא יוכל ללחוץ על ההדק). למרות המגבלה נשלח לחזית מלחמת רוסיה יפן. לאחר תבוסת רוסיה במלחמה חזר לכפרו וב-1908 עלה עם הוריו ואחיו לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה. זמן קצר טרם ההפלגה לארץ נפטרה אשתו אך עובדה זו לא מנעה ממנו את המעבר לארץ החדשה.
בארץ ישראל התיישבה המשפחה בזכרון יעקב ואחר כך, בבת שלמה. לאחר תקופה קצרה של עבודה חקלאית התקבל לעבודה כמודד בפיק"א ונשלח למשימות מדידה בגליל. ב-1912 נשא לאישה את רחל כהן (ממשפחות מייסדי זכרון יעקב) והמשפחה עברה להתגורר בשכונת שלושת הבתים (במקום משפחה שעזבה לאוסטרליה). בטבריה הקימו משק החקלאי המבוסס על גידולי שדה ומשק חי, ובנוסף סיפקו שרותי הובלה ואירוח. בטבריה נולדו לזליג ולרחל עוד ארבעה בנים ושתי בנות. רחל נפטרה ב-1963 וזליג נפטר כתשע שנים אחר-כך. שניהם קבורים בבית הקברות בטבריה.
משפחת הנקין
יצחק הנקין, אשתו סימה וששת ילדיהם עלו מרוסיה ב-1911 והתיישבו בטבריה. למרות קשיי החיים התקיימה המשפחה מהמשק כ-30 שנה. יצחק הנקין נפטר ב-1950. בתו, מרים, נישאה לחיים טריפון אחיו של מיכאל טריפון מהבית השכן.
חוזה השכירות
המשפחות המתיישבות חתמו על חוזה אריסות עם יק"א בשם "קונטרקט של אריסות-שכירות" (Contract de Metayage). החוזה כלל קבלת 200 דונם אדמה חקלאית, בית עם חצר, מחסן, אורווה, בהמות עבודה, מכשירי עבודה (עגלה, מחרשות), הלוואה לזריעה, הקצבה להוצאות חרישה ולצורך מחייתו של האיכר ומשפחתו עד עת הקציר בסך כולל של 3,000 פרנק צרפתי. החוזה חודש מדי שנה.
החיים במושבה
המתיישבים עיבדו את הקרקע, גידלו חיטה, שעורה וירקות, הקימו משק חי ובנוסף עסקו, לצורך השלמת הכנסה, בהובלות ואירוח נוסעים שעברו בטבריה ומבריאים שבאו לחמי טבריה.
כבר משנתם הראשונה במקום התמודדו המתיישבים עם מזג האוויר קשה, מחסור במים ומעשי שוד והתנכלויות מצד השכנים הערביים. הקשיים גברו במיוחד במהלך מלחמת העולם הראשונה מאחר שהטורקים החרימו את רכושם ומזונם של המתיישבים.
עם סיום המלחמה חל שיפור איטי במצב הכלכלי כמו גם ביחסים עם השכנים הערבים אולם המתיישבים נפגעו בשנית בתקופת המאורעות של 1936-1939 במהלכן נשרף המתבן של זליג גרשוני ובתוכו תוצרת חקלאית רבה.
סופה של המושבה
בתחילת דרכה של המושבה נמצאו השטחים החקלאיים מחוץ לגבולות העיר אולם עם התפתחות השכונות מחוץ לחומות הפקיעה פיק"א אדמות חקלאיות מהמתיישבים לטובת פיתוח עירוני . בסופו של דבר צומצמו השטחים החקלאיים כך שלמרות מאמציהם, לא הצליחו המתיישבים להתקיים מהחקלאות והשטחים נמכרו לבניה למגורים ולמבני ציבור (למשל התחנה המרכזית של טבריה ובית הספר "אליאנס")) והשכונה נבלעה בשכונת "מואריס" (ששמה שונה בהמשך לשכונת "אחווה").
הבתים נמצאים כיום ברחוב השילוח 15, 17, 19 והמקום הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרים.
שימור המורשת
בדצמבר 2010 נערך בטבריה, כנס משפחת גרשוני לציון מורשת שלושת הבתים והמתיישב זליג אשר גרשוני. הכנס נערך ביוזמת נתן חברוני (נכדו של זליג) ובחסות ראש העיר (דאז) זוהר עובד. שר הביטחון (דאז) אהוד ברק השתתף באירוע. באירוע סופרה והוצגה מורשת טבריה, שלושת הבתים ומשפחת גרשוני.
מבחן הקו האנכי
הדגמה של מבחן הקו האנכי על שתי עקומות: במתמטיקה, מבחן הקו האנכי היא שיטה חזותית שמאפשרת לקבוע האם עקומה היא גרף של פונקציה או לא. לפיו, אם קיים ישר אנכי החותך את העקומה יותר מפעם אחת – העקומה אינה מתארת פונקציה, ובמקרים שניתן לראות את העקומה בשלמותה ולראות שאין ישר אנכי החותך את העקומה יותר מפעם אחת – העקומה מתארת פונקציה.
הסבר
לפי הגדרה, פונקציה מתאימה לכל ערך x בתחום X', ערך בודד y מהטווח Y.
במערכת צירים קרטזית X,Y, אם ישר אנכי חותך את העקומה יותר מפעם אחת בְּמקום אופקי נתון x, אזי העקומה עוברת ב-x יותר מפעם אחת, ולא מייצגת פונקציה. שכן, לו הייתה מייצגת פונקציה, היא הייתה מתאימה לכל x בתחום X' ערך y בודד.
מנגד, אם קו אנכי חותך את העקומה פעם אחת לכל היותר בכל מיקום אופקי נתון x, העקומה מתארת פונקציה. קביעה חזותית כזו אפשרית רק כאשר ניתן לראות את גרף העקומה במלואו (תנאי שאינו מתקיים אפילו בעקומות פשוטות כמו y=x או y=x^2). המבחן אינו רלוונטי לפונקציות שקשה (או בלתי אפשרי) להציגן בצורה חזותית, כפונקציית דיריכלה או פונקציית רימן.
Happier (שיר של אד שירן)
Happier (בעברית: שמח יותר) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר-יוצר הבריטי אד שירן. השיר נכלל באלבום האולפן השלישי של שירן, ÷ (2017). לאחר פרסום האלבום הגיע השיר למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי. השיר פורסם באיטליה ב-27 באפריל 2018 כסינגל החמישי מתוך האלבום.
הקליפ הרשמי ל-Happier פורסם בערוץ הרשמי של אד שירן של ביוטיוב ב-27 באפריל 2018. הקליפ בוים על ידי אמיל נאוה, בו הופיעה בשנית הבובה של שירן מהווידאו קליפ של הסינגל Sing.
איבאן באליו
איבאן באליו קאמפני (באלבנית: Iván Balliu Campeny; נולד ב-1 בינואר 1992) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת המגן הימני בראיו ואיקאנו ובנבחרת אלבניה.
ברצלונה
באליו, נולד בקאלדס דה מלאוייה, שבז'ירונה, קטלוניה לאב אלבני ולאם ספרדייה. באליו הצטרף למערכת הנוער של ברצלונה ב-2004, בגיל 12. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים בעונת 2010/11, בליגה השנייה, ושיחק שני משחקים עם קבוצת המילואים, ופתח נגד ג'ירונה בניצחון חוץ 2–0. באותה שנה, היה גם הקפטן של קבוצת הנוער, שזכתה בטרבל.
ארוקה
ב-30 במאי 2013 חוזהו של באליו עם ברצלונה הסתיים, והמועדון החליט להודיע לו על עזיבתו הצפויה. חודש לאחר מכן, הוא חתם בארוקה מהליגה הפורטוגלית על חוזה לשתי עונות, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית ב-1 בספטמבר בניצחון ביתי 1-0 נגד ריו אבה, ושיחק את כל 90 הדקות.
מץ
לאחר ששיחק 24 משחקים בעונתו הראשונה כדי לעזור לקבוצתו לחזור לליג 1 לאחר ירידה בעונה הקודמת, המשחק הראשון של באליו בליגה הראשונה היה ב-13 באוגוסט 2016, בניצחון ביתי 3–2 על ליל, מה שהיה נחשב אז לניצחון ענק של מץ בחזרתה לליגה, ובאליו היה חלק גדול מההפתעה הזו.
קריירה בינלאומית
אביו של באליו הוא ממוצא אלבני, מה שנתן לבאליו את האפשרות לייצג את אלבניה, כך חשף בפעם הראשונה לקהל בראיון ב-24 באוקטובר 2016. ב-22 באוגוסט 2017 קיבל באליו את אזרחותו האלבנית, ובכך הפך כשיר סופית לשחק בנבחרת הלאומית. הוא קיבל את הזימון הראשון שלו זמן קצר לאחר מכן, כאשר המאמן החדש שמונה, כריסטיאן פאנוצ'י בחר אותו למוקדמות מונדיאל 2018, למשחקים נגד ליכטנשטיין ומקדוניה ב-2 וב-5 בספטמבר, ושיחק את משחקו הראשון בקריירה בנבחרת הלאומית, כששיחק במחצית הראשונה של ההפסד 3-0 מול ספרד, נבחרתו הקודמת, באליקנטה ב-6 באוקטובר.
חיים אישיים
ב-17 ביוני 2017, התחתן באליו עם מרתה סולר.
ויקיפדיה הנפאלית
ויקיפדיה הנפאלית היא הגרסה הנפאלית של ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית. גרסה זו הושקה בשנת 2002 והיא נכתבת בכתב הדוונאגרי. נכון ל- ב ישנם בו  ערכים ו- משתמשים פעילים.
מלבד נפאלית, קיימות גרסאות בשפות נפאליות נוספות:
ניל פרגוסון
ניל פרגוסון (לעיתים מתועתק גם ניאל, באנגלית: Niall Ferguson; נולד ב-18 באפריל 1964 בגלאזגו שבסקוטלנד) היסטוריון סקוטי, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד וחוקר באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת אוקספורד; מומחיותו הראשית היא בהיסטוריה כלכלית. הוא נודע גם בשל כתיבתו השנויה במחלוקת בזכות האימפריאליזם והקולוניאליזם. ב-2004 מנה אותו טיים מגזין כאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם.
פרגוסון, המחלק את חייו בין בריטניה לארצות הברית, גדל בגלאזגו וסיים את לימודיו באוקספורד בהצטיינות (first-class honours). הוא נשוי לפוליטיקאית ההולנדית-סומאלית לשעבר ומבקרת האסלאם אייאן חירסי עלי. לפרגוסון שלושה ילדים מנישואיו הקודמים לעיתונאית סוזן דגלאס, וילד אחד מנישואיו לעלי.
כתיבתו
פרגוסון עוסק בהיסטוריה כלכלית ובין השאר כתב על ההיפראינפלציה הגרמנית של שנות העשרים ושני כרכים על תולדותיו של בית רוטשילד. בספרו "עלייתו של הכסף" הוא סוקר את האירועים המרכזיים שעיצבו את ההיסטוריה הפיננסית של העולם.
בצמד הספרים Empire ו-Colossus הציג מבט אמפתי ואוהד יחסית לתולדות האימפריה הבריטית והציע שעל ארצות הברית לשחק תפקיד פעיל יותר בעולם, בדומה לזה שהבריטים שיחקו במאה ה-19. על שהאיר את הקולוניאליזם והאימפריאליזם באור חיובי ספג ביקורת רבה בחוגים פוסטקולוניאליים, אף שאינו מתעלם בספרים אלה מקורבנות השיטה ומהסבל הרב שגרמה.
תחום נוסף שבו עסק היה היסטוריה של המאה העשרים ובפרט של מלחמת העולם הראשונה: בספרו (The Pity of War (1999 יצא להפריך את מה שכינה "עשרת המיתוסים הגדולים" של אותה מלחמה. לטענתו העולם היה יוצא נשכר לו נמנעה בריטניה מלהתערב בסכסוך, שכן אז גרמניה הייתה זוכה לניצחון מהיר (1914–1915), בריטניה הייתה שומרת על מושבותיה, והייתה נמנעת שפיכות הדמים הגדולה יותר של מלחמת העולם השנייה, שלטענת פרגוסון היא תוצאה של ההפסד הגרמני במלחמת העולם הראשונה. בכתיבתו על מלחמת העולם הראשונה ובמקומות אחרים, פרגוסון הוא ממצדדיה הבולטים של "היסטוריה נוגדת מציאות" (Counterfactual History), כלומר שימוש נרחב בתיאור ההיסטוריה כפי שהייתה עשויה להיות לו התפתחו הדברים אחרת מכפי שהתפתחו בפועל בצמתים גורליים.
השקפה
מעבר לעבודתו ההיסטורית משמש פרגוסון כפרשן כלכלי ומדיני, בעל דעות ימניות, בעיתונות ובטלוויזיה משני עברי האוקיינוס האטלנטי. טוריו הקבועים מתפרסמים בלוס אנג'לס טיימס ובדיילי טלגרף. ב-2003 תמך בפלישה האמריקאית לעיראק, אולם לאחר מכן ביקר את ניהולה. בדרך כלל הביע דעות חיוביות על מדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' בוש הבן אך ביקר את מדיניותו הכלכלית. מחוץ לארצות הברית, הוא ממבקריהם הבולטים של האיחוד האירופי ושל ולדימיר פוטין, אותו הוא מגנה כאוטוריטרי.
בין מבקריו העיקריים נמנה הכלכלן חתן פרס נובל פול קרוגמן, והשניים ניהלו ויכוחים פומביים בנושא עתיד הכלכלה העולמית על גבי דפי העיתונות האמריקאית.
פרוגסון פרסם מאמר בו קרא לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לבצע "אסטרטגיה בהשראת קיסינג'ר"; לשתף את רוסיה ואת סין לארצות הברית כמנהיגות משותפות של סדר עולמי חדש, ולהסכים על חלוקת העולם ל"אזורי השפעה" שונים.
כרוב
כרוב (כרוב הגינה, Brassica oleracea capitata; מיוונית: Κραμβη, 'קְרָאמְבֶּה') הוא אגד עגלגל וצפוף של עלי צמח 'כרוב הגינה' ממשפחת המצליבים המשמש כירק מאכל נפוץ. הכרוב מופיע במגוון צבעים וצורות, כשהנפוצים מתוכם הם הכרוב הלבן, שצבעו נוטה לירוק בהיר, והכרוב הסגול שנקרא לעיתים קרובות בטעות "כרוב אדום". שני המופעים קרובים זה לזה בטעמם.
הכרוב ניתן לאכילה כשהוא נא, מבושל או כבוש. מן הכרוב ניתן גם להפיק מיץ הנסחט מן העלים ומשמש מקור תזונה. הכרוב מכיל ויטמינים רבים, במיוחד ויטמין C וויטמין K.
מלבד הכרוב, זנים נוספים של המין Brassica oleracea הם כרובית, ברוקולי, כרוב הקלח וכרוב ניצנים.
גידול
שני סוגים של זני כרוב משמשים בחקלאות:
הזמן מזריעה לקטיף תלוי במזג האוויר ובזן. בניסוי על 22 זנים שנערך באוהיו נמצאו זמנים מזריעה לקטיף שנעו בין 62–112 ימים.
את הכרוב ניתן להנביט קודם בחממה או לזרוע מיידית בגינה. הצמח זקוק לקור יחסי ועל כן עונות גידול באביב ובסתיו מצליחות יותר מגידולים של אמצע הקיץ.
שימוש בכרוב שלא למאכל
ניתן להשתמש במיץ כרוב אדום כאינדיקטור pH בניסויי מדע המתאימים לילדים. הצבען האדום אנתוציאנין משנה את צבעו בהתאם לחומציות של התמיסה שבה הוא מעורב. הכנת האינדיקטור נעשית באמצעות הרתחת כרוב אדום קצוץ עם מים עד לכיסויו במשך כ-10 דקות על אש נמוכה.
שימוש מקובל נוסף בעלי כרוב הוא לטיפול בגודש בשדיים.
באד פאוול
ארל רודולף "באד" פאוול (באנגלית: Earl Rudolph "Bud" Powell; 27 בספטמבר 1924 - 31 ביולי 1966) היה אחד מענקי פסנתרני בג'אז, שינה את הדרך שבה מנגנים פסנתרני הג'אז בכל הסגנונות שלאחר תקופת הסווינג. לצד הסקסופוניסט צ'ארלי פארקר, החצוצרן דיזי גילספי והפסנתרן ת'לוניוס מונק, פאוול נחשב לאחד מאבי הג'אז המודרני, המכונה בי בופ.
ביוגרפיה
באד פאוול נולד בהארלם, ניו יורק בשנת 1924, הוא היה מראשוני הפסנתרנים שהפסיקו לנגן צליל בס ביד שמאל ("Striding"), אלא להשתמש בה על מנת לנגן אקורדים צבעוניים יותר. בנוסף, לעיתים קרובות עשה שימוש ב-Horn-like-playing, כלומר, נגינת פראזות "בופיות" על פסנתר. הוא התחיל את קריירתו כפסנתרן כבן חסותו של ת'לוניוס מונק, והצטרף להרכביהם של צ'ארלי פארקר וקוטי ויליאמס. בתקרית גזענית פאוול הוכה בראשו על ידי שוטרים, מה שהביא לנזק בלתי הפיך. מאז אותה התקרית באד סבל מכאבי ראש חמורים והתמוטטויות מנטליות רבות. למרות זאת, הוא המשיך להקליט מספר תקליטים מוצלחים, ועבד בשיתופי פעולה עם נגני ג'אז דוגמת צ'ארלי פארקר, דיזי גילספי, צ'ארלס מינגוס ומקס רואץ' - ארבעה אמנים שנחשבים לאבות סגנון הבי בופ, אשר עימם הקליט את האלבום "ג'אז במאסיי הול". באד החמיץ הזדמנויות רבות בגלל הנזק המוחי שלו, ומסופר כי פעם צ'ארלי פארקר אמר למיילס דייוויס שלא יצרף את באד להרכבו משום ש"הוא משוגע אפילו יותר ממני!".
לאחר הקלטת "ג'אז במאסיי הול", באד אושפז בבית חולים פסיכיאטרי בעקבות סכיזופרניה, החל ליטול כלורפרומאזין אשר השפיע על נגינתו, והתאבל על אחיו שנהרג בתאונת דרכים לצד החצוצרן קליפורד בראון. לאחר מספר התקפים מנטליים לאורך שנות ה-50, פאוול עבר להתגורר בפריז והמשיך בקריירתו. הוא הקליט תקליטים בשיתוף פעולה עם הסקסופוניסטים קנונבול אדרלי, סאני סטיט ודקסטר גורדון, וחלה במחלת השחפת בשנת 1963. למרות מחלתו ובעיותיו הנפשיות, פאוול המשיך לנגן, והופעותיו האחרונות בציבור היו בקרנגי הול ובקונצרט לזכרו של צ'ארלי פארקר. הוא אושפז בניו יורק בשל התנהגותו הבלתי-יציבה והזנחתו העצמית, ונפטר ב-31 ביולי 1966 בעקבות שילוב של מחלת השחפת, תת-תזונה ואלכוהוליזם.
שביתת הסגל האקדמי הבכיר (תשס"ח)
בתחילת שנת הלימודים האקדמית תשס"ח פתח הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות בישראל בשביתה חלקית - השובתים, בכל האוניברסיטאות (למעט האוניברסיטה הפתוחה), נמנעו מהוראה פרונטלית, אך המשיכו לעסוק במחקר ובפעולות נוספות הנכללות בתפקידם. השובתים דרשו לקבל פתרון לשחיקת שכרם. השביתה הסתיימה בתום 90 יום, ב-18 בינואר 2008, לאחר שהצדדים הגיעו להסכם בתיווכו של יו"ר ההסתדרות, עופר עיני. זו השביתה הארוכה ביותר של הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות בישראל, ומהארוכות שידע המשק הישראלי בכלל.
מהלך השביתה
ב-25 בספטמבר 2007 הודיעו ארגוני הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות על כוונתם לשבות (הודעה כזו נדרשת לפי חוק יישוב סכסוכי עבודה). השביתה החלה ב-21 באוקטובר 2007, יום תחילתה של שנת הלימודים באוניברסיטאות. בשביתה השתתפו חברי הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות - כ-4,500 עובדים. השובתים נמנעו מהוראה פרונטלית, אך המשיכו לעסוק במחקר ובפעולות נוספות הנכללות בתפקידם, ולפיכך נחשבה שביתתם לשביתה חלקית, שבמהלכה שילמו האוניברסיטאות לשובתים מחצית שכרם. כ-110,000 סטודנטים נפגעו מהשביתה, משום שמרבית הקורסים לא התקיימו (התקיימו כסדרם קורסים שניתנו על ידי מורים שאינם חברי הסגל האקדמי הבכיר).
ככל שהשביתה הלכה והתארכה, הלך וגבר האיום שיבוטל סמסטר א' - מחציתה הראשונה של שנת הלימודים. איום זה היה נשקם העיקרי של השובתים.
המניע לסכסוך העבודה שגרם לשביתה הוא התמשכותו של המשא ומתן על הסכם שכר חדש לסגל הבכיר, שבו נדרשו מעסיקיהם לתת פתרון לשחיקת שכרם, ולקבוע מנגנון שיימנע שחיקה כזו בעתיד. הצדדים הישירים למשא ומתן זה הם העובדים ומעסיקיהם, כלומר ארגוני הסגל הבכיר (בכל אוניברסיטה ארגון משלה) והנהלות האוניברסיטאות. בהתחשב בכך שחלק ניכר מתקציב האוניברסיטאות (כ- 70% בממוצע) מקורו בתקציב המדינה באמצעות ות"ת, היה למשרד האוצר משקל נכבד במשא ומתן זה. לפי חוק יסודות התקציב, האוניברסיטאות הן בגדר "גוף נתמך או מתוקצב", שהסכמי השכר בו נתונים לפיקוחו של הממונה על השכר באוצר ודורשים את אישורו.
ב-9 בינואר פנו ראשי חמש מהאוניברסיטאות המושבתות לבית הדין הארצי לעבודה בעתירה שיוציא צווי מניעה שיורו "להפסקת כל פעולת שביתה למשך שבועיים החל מיום 13.1.2008. בתקופה זו יימשך המשא ומתן האינטנסיבי והרצוף בין הצדדים מדי יום, במטרה להגיע להסכם". בית הדין לא נענה לעתירה, בציינו "אנו סבורים, כי יש ליתן בידי הצדדים פרק זמן קצר נוסף למיצוי המשא ומתן, שלאחריו, נחזור ונשקול את הבקשה". בסיום ההחלטה, שניתנה ב-14 בינואר 2008 על ידי שבעה שופטים שבראשם נשיא בית הדין הארצי לעבודה, סטיב אדלר, נאמר:
ב-18 בינואר 2008 הסתיימה השביתה, לאחר שהצדדים הגיעו להסכם בתיווכו של יו"ר ההסתדרות, עופר עיני. בהסכם, שתוקפו עד סוף 2009, ניתנה לשובתים תוספת שכר, שתיפרס על-פני שנתיים.
אופי השביתה
במהלך השביתה עלתה לדיון ציבורי שאלת מהותה: האם זו שביתה כלכלית, כלומר שביתה שבה תובעים השובתים שיפור בשכרם, או שביתה פוליטית שבה יוצאים השובתים נגד מדיניות הממשלה בתחום ההשכלה הגבוהה, מדיניות שבמסגרתה קוצצו תקציביהן של האוניברסיטאות.