cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפארק הלאומי קפיטול ריף
מאמצי שימור ראשונים
ב-1933 נבחר פקטול לנשיאות מועדון איגוד האזרחות של דרום יוטה (Associated Civics Club of Southern Utah), ממשיך דרכו של מועדון ארץ הפלאות של יוטה. המועדון גייס 150,000 דולרים על מנת לשכור את שירותיו של צלם מסולט לייק סיטי שיצלם סדרה של תמונות פרסומת. הצלם, ג' א. ברואדדוס (J.E. Broaddus), סייר והרצה על "ארץ הפלאות של ויין" במשך כמה שנים.
בהיותו בבית המחוקקים של יוטה פנה פקטול לנשיא פרנקלין רוזוולט וביקש שיכריז על "המונומנט הלאומי ארץ הפלאות של ויין" כחלק מהאדמות שבבעלות הממשל הפדרלי שהיוו את מרבית אזור קפיטול ריף. סוכנויות פדרליות החלו לבצע מחקר היתכנות ולקבוע את קווי הגבול. בינתיים לא רק שפקטול הנחה את חוקרי הממשל בטיולים הרבים שערכו, אלא גם ליווה מספר גדל והולך של מבקרים שהגיעו בעקבות ההרצאות והמצגות של הצלם, ג' א. ברואדדוס.
הנשיא רוזוולט חתם על ההצהרה שהקימה את המונומנט הלאומי קפיטול ריף ב-2 באוגוסט 1937. בהצהרה מספר 2246 הקצה הנשיא רוזוולט שטח בן 152 קילומטרים רבועים של אזור קפיטול ריף. שטח זה השתרע על אזור מכ-3 קילומטרים צפונית לכביש המדינתי 24 של ימינו וכ-16 קילומטרים דרומה ממנו, מיד לאחר נקיק קפיטול. שנות השפל הגדול פגעו קשה בתקציבים של שירות הפארקים הלאומיים שזה עתה קם. לא הוקצו כספים עבור ניהול קפיטול ריף ויחלוף זמן רב עד שיגיעו למקום עובדי השירות.
ניהול המונומנט
הניהול של המונומנט החדש הופקד בידי הפארק הלאומי ציון. חיל השימור האזרחי ומינהל קידום העבודות בנו בקתת אבן עבור שומרי המונומנט, גשר מעל נקיק סולפור ושיפרו דרכים. ההיסטוריון צ'ארלס קלי (Charles Kelly) הכיר היטב את המנהלים של שירות הפארקים בפארק הלאומי ציון והתנדב לשמש כ"כלב שמירה" על המונומנט עבור שירות הפארקים. הוא מונה רשמית כ"אפוטרופוס בלא שכר" של המונומנט ב-1943. הוא עבד כמתנדב עד 1950 כאשר שירות הפארקים מינה אותו כמפקח הראשון של המונומנט.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 היה קלי מודאג מאוד בשל הסכמת המנהלים של שירות הפארקים לתביעה של הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית לפתוח את המונומנט הלאומי קפיטול ריף לכריית אורניום. הוא חש שהחלטה זו הייתה שגויה והרסנית לאינטרס הלאומי לאורך זמן. בסופו של דבר הסתבר שאין במונומנט הלאומי קפיטול ריף עפרות אורניום בכמות המצדיקה כרייה.
רק ב-1958 קיבל קלי עזרה קבועה בשמירה על המונומנט ובאכיפת התקנות כששומר הפארקים גרנט קלארק הועבר מהפארק הלאומי ציון. בשנה שבה הגיע קלארק ביקרו בפארק 56,000 איש ו"צ'ארלי" קלי פרש לגמלאות.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, תחת תוכנית משימה 66, הוקמו באתרים של שירות הפארקים מתקנים חדשים שנועדו לקלוט את קהל המבקרים שהלך ותפח. במסגרת התוכנית הוקמו בקפיטול ריף אתר קמפינג, ובו 53 מקומות בפרואיטה, דירות להשכרה לצוות, ומרכז מבקרים חדש, האחרון נפתח ב-1966.
מספר המבקרים טיפס בצורה חדה לאחר שב-1962 נסלל כביש מדינתי 24 המתאים לכל מזג-אוויר, שעבר דרך קניון הנהר פרימונט בסמוך לפרואיטה. כביש מדינתי 24 החליף את דרך הקרונות הצרה שעברה בנקיק קפיטול, 16 קילומטרים דרומה משם ושנהרסה בשיטפונות לעיתים קרובות. הכביש הישן פתוח מאז רק להולכי רגל. ב-1967 ביקרו בפארק 146,598 איש. גם צוות העובדים גדל.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 רכש שירות הפארקים חלקות אדמה פרטיות בפרואיטה ובנחל פלזנט. כמעט כל הרכוש הפרטי עבר לבעלות ציבורית על בסיס הסכמה על ערך הנכסים.
תומכי שימור הסביבה שכנעו את הנשיא לינדון ג'ונסון להקצות שטחים נרחבים של אדמות ציבוריות ב-1968, זמן קצר לפני שפרש מהנשיאות. בהצהרה 3888 הועברו 870 קילומטרים רבועים נוספים לפיקוח של שירות הפארקים. ב-1970 השתרע המונומנט הלאומי קפיטול ריף על שטח בן 1,028 קילומטרים רבועים מהר תאוזנד לייק ועד כמעט נהר הקולורדו. החלטה זו הייתה שנויה במחלוקת, והצוות של שירות הפארקים הלאומיים היה קטן מדי מכדי לנהל את השטחים הנוספים.
מעמד של פארק לאומי
ההרחבה הגדולה של המונומנט והגיוון במשאבי הנוף עקב כך גרמו למחשבה שקפיטול ריף צריך לעלות מדרגה ממונומנט לאומי לפארק לאומי. שתי הצעות חוק בנושא הועלו לדיון בקונגרס של ארצות הברית.
הצעה מספר H.R. 17152 שהועלתה בבית הנבחרים על ידי חבר הקונגרס לורנס ברטון (Laurence J. Burton) מיוטה קראה לפארק לאומי על שטח בן 728 קילומטרים רבועים ובצמוד אליו אזור נופש לאומי בן 194 קילומטרים רבועים שישמש לכמה מטרות (ובהן מרעה) בלא הגבלת זמן. במקביל עברה בסנאט ב-1 ביולי 1970 הצעה חוק מספר S. 531 שכללה הקמת פארק לאומי בלבד על שטח של 931 קילומטרים רבועים. הצעת החוק קראה להפסקה הדרגתית בת 25 שנים של המרעה באתר.
רק בשלהי 1971 הושלמה פעולת הקונגרס בנושא. בנקודת זמן זה התחלפו הנציגים ופעל מושב הקונגרס ה-92 והצעת החוק S. 531 דעכה. הצעת חוק חדשה מספר S. 29 שהוצעה לסנאט על ידי הסנאטור פרנק מוס (Frank E. Moss) מיוטה והייתה במהותה זהה להצעה S. 531 שהתבטלה, למעט הקצאה נוספת של 43 קילומטרים רבועים של אדמות מדינה עבור הפארק. בבית הנבחרים העלו חברי הקונגרס מקיי (McKay) ולויד (Lloyd) מיוטה הצעת חוק מספר H.R. 9053 שנועדה להחליף את H.R. 17152 שהתבטלה. הפעם הושמטה מהצעת חוק זו ההצעה להקים אזור נופש לאומי צמוד והיא אמצה את הרעיון של הסנאט להגבלת תקופת המרעה ל-25 שנים. מחלקת הפנים של ארצות הברית עדיין המליצהעל פארק לאומי על שטח של 1,029 קילומטרים רבועים והגבלת תקופת המרעה ל-10 שנים.
הצעה S. 29 עברה בסנאט ביוני ונשלחה לבית הנבחרים. בית הנבחרים נטש את הצעת החוק שלו עקב כך והעביר את הגרסה של הצעת הסנאט עם תוספת. משום שהסנאט לא הסכים לתוספת של בית הנבחרים יושרו ההדורים בוועדה משותפת. הוועדה פרסמה את הדו"ח המוסכם ב-30 בנובמבר 1971. החקיקה "חוק שנועד לקבוע פארק לאומי קפיטול ריף במדינת יוטה" הפכה לחוק ציבורי מספר 92–207 כאשר הנשיא ריצ'רד ניקסון חתם עליו ב-18 בדצמבר 1971.
גאולוגיה
במהלך הטריאס השקיעו פלגים טין חום-אדמדם, שהפך אחר-כך לאבן הטין של תצורת מואנקופי. אחר-כך התרחשו התרוממות וסחיפה. קונגלומרטים שנסחפו עם גזעי עצים, חול ואפר געשי שנישא ברוח יצרו את תצורת צ'ינלה המכילה אורניום.
כל הפרטים בחבורת קניון גלן נוצרו בטריאס התיכון והעליון בתקופה של יובש הולך ומתגבר. הם כוללים את:
חבורת סן רפאל כוללת ארבע תצורות מתור היורה, מהעתיקה ביותר לצעירה ביותר הן:
פלגים השקיעו שוב בוץ וחול בערוציהם, בקרקעית האגמים, ובמישורי הביצות תוך יצירת תצורת מוריסון. בתחילת הקרטיקון הושקעו משקעים דומים ממקור שאינו ימי והפכו לתצורת אבן חול דקוטה. בסופו של דבר כיסה הים הפנימי המערבי את הדקוטה ובו שקעה תצורת פצלי מנקוס (Mancos Shale).
מחבורת מסה ורדה נתגלו בפארק רק שרידים כשהם מכסים הרי שולחן בחלקו המזרחי של הפארק.
לקראת סוף תור הקרטיקון החל אירוע בניית הרים, האורוגנזה הלרמידית, שגרם לדחיסה והתרוממות של האזור, תוך יצירת הרי הרוקי ויצירת מונוקלינות דוגמת קמט ווטרפוקט שבפארק. בין לפני 15 ל-10 מיליון שנים התרומם האזור כולו פעם נוספת תוך יצירת רמת קולורדו. בצורה יוצאת דופן הייתה התרוממות זו אחידה מאוד. פעילות געשית שכללה מחדרים בצורות דייקים וסילים התחוללו אף הם בתקופה זו.
מערכת הניקוז באזור זה התארגנה מחדש והפכה תלולה יותר. עקב כך הנחלים התחתרו לעומק מהר יותר ולעיתים שינו מסלולים. תקופות גשומות יותר במהלך עידן הקרח של הפליסטוקן הגבירו את קצב הסחיפה.
ביקור בפארק
היישוב הקרוב ביותר לקפיטול ריף הוא טוריי, השוכן כ-13 קילומטרים מערבית למרכז המבקרים על הכביש המדינתי 24. טוריי הוא יישוב קטן, אבל פועלים בו כמה מוטלים ומסעדות. יש בפארק עצמו אתר קמפינג גדול, אבל האתר מתמלא באחר הצהריים המוקדמים במהלך סופי השבוע העמוסים של הקיץ. דרך Burr Trail Scenic Backway, הסלולה בחלקה מאפשרת לכלי רכב בעונה היבשה להגיע ממערב דרך המונומנט הלאומי גרנד סטיירקייס-אסקלנטה והעיירה בולדר. לינה בפארק מחייבת אישור משומרי הפארק במרכז המבקרים.
הפעילויות בפארק כוללות הליכה, רכיבה על סוסים וסיור ברכב. חל איסור על שימוש באופני הרים בתוך הפארק, אבל קיימים שבילי אופניים רבים מחוץ לו.
שומרי הפארק מתחזקים את המטעים שנשתלו על ידי המורמונים והמבקרים יכול לקטוף פירות שונים בעונה המתאימה תמורת תשלום נמוך.
כף בירד (האי רוס)
כף בירד (באנגלית:  Cape Bird) הוא לשון יבשה, המציינת את הקצה הצפוני של האי רוס, אנטארקטיקה.
אזור כף בירד מהווה חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד מספר 116, בשל אוכלוסיות הציפורים שבסביבתו, המוגן מכוח האמנה האנטארקטית.
גילוי ומיפוי הכף
את הכף גילתה בשנת 1841 משלחת חקר בריטית בראשות ג'יימס קלארק רוס.
מקור השם
שמה של הכף ניתן לה על ידי רוס.
הכף נקראה על שם לוטננט אדוארד גוזף בירד (Edward Joseph Bird), אשר שירת עם משלחתו של רוס (אשר גילתה את האי) על הספינה "ארבוס" בין השנים 1839–1841.
הר בירד הסמוך כנראה נקרא כך בגלל קרבתו לכף בירד.
לקריאה נוספת
• 	Spurr, EB, Wilson, K-J, Sagar, PM, (1990) Bird species recorded at Cape Bird, Ross Island, Antarctica, Notornis, vol 37 Issue 1, pp. 37 - 44
• Osama Mustafa, Jan Esefeld, Hannes Grämer, Jakob Maercker, Marie-Charlott Rümmler, Martin Senf, Christian Pfeifer, Hans-Ulrich Peter, Monitoring penguin colonies in the Antarctic using remote sensing data, ThINK - Thuringian Institute for Sustainability and Climate Protection
• Richard B. Rivkin and Mary A. Voytek, '''[https://aslopubs.onlinelibrary.wiley.com/doi/pdf/10.4319/lo.1987.32.1.0249 Photoadaptations of photosynthesis and carbon metabolism by phytoplankton from McMurdo Sound, Antarctica. 1. Species-specific and community responses to reduced irradiances1]''', Limnol. Oceanogr., 32(l), 1987, 249-259
• Diane K. Stoecker, Kurt R. Buck, Mary putt, '''[https://www.int-res.com/articles/meps/95/m095p103.pdf Changes in the sea-ice brine community during the spring-summer transition, McMurdo Sound, Antarctica. II. Phagotrophic protists ]''', MARINE ECOLOGY PROGRESS SERIES, Vol 95: 103 - 113, 1993
אנטוניו אלסאמנדי
אנטוניו ולנטין אלסאמנדי קאסאס (נולד ב-7 ביוני 1956) הוא כדורגלן ומאמן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת החלוץ.
אלסאמנדי ערך 31 הופעות וכבש שישה שערים במדי נבחרת אורוגוואי, אותה ייצג בשני טורנירי מונדיאל. אורוגוואי סיימה באחד משני המקומות הראשונים בכל שלושת טורנירי קופה אמריקה בהם אלסאמנדי ייצג אותה, ופעמיים אף זכתה בתואר.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, במהלכה אימן מועדונים מאורוגוואי, פרו וגואטמלה.
קריירה מקצועית
ב-1978 עזב את אורוגוואי לטובת אינדפנדיינטה של המאמן חוסה פסטוריסה. תחתיו, זכה אלסאמנדי באליפות הנסיונל של אותה העונה לאחר ניצחון 2–0 במשחק הגמר על ריבר פלייט (במשחק חוזר בו פתח אלסאמנדי בהרכב). לאחר ארבע שנים וקרוב למאתיים הופעות בכל המסגרות במדי אינדפנדיינטה, עבר אלסאמנדי לקבוצת הפאר הארגנטינאית, ריבר פלייט, אך שיחק במדיה במשך עונה אחת בלבד בטרם חזר לאורוגוואי.
אלסאנדי הצטרף בשנת 1983 לנסיונל, במדיה שיחק עונה בודדת וזכה עמה בתואר אליפות שני בקריירה שלו וראשון בארץ הולדתו. משם, המשיך לעונה בודדת בטקוס UAG המקסיקנית, בטרם חזר לאורוגוואי והפעם במדי היריבה הגדולה של נסיונל, פניארול. שם, הצליח אלסאמנדי לזכות בתואר אליפות שני באורוגוואי, והוסיף לכך זכייה בתואר מלך השערים של הליגה.
ב-1986 חזר אלסאמנדי לקדנציה שנייה בריבר פלייט, שהייתה מוצלחת יותר בפן האישי והקבוצתי. הוא לקח חלק בזכייתה של הקבוצה באליפות בעונת, וזכה עמה בגביע ליברטדורס 1986 לאחר ניצחון בגמר כפול על אמריקה דה קאלי הקולומביאנית. בעקבות הזכייה פגשה ריבר את סטיאווה בוקרשט, אלופת אירופה, למשחק הגביע הביניבשתי. בדקה ה-28 בעט אלסאמנדי כדור לעמוד השער, שפגע בשוער וחזר אליו. את הכדור החוזר כבש אלסאמנדי בנגיחה שהעניקה לקבוצתו את הזכייה בתואר עם ניצחון 1–0 בסיום. אלסאמנדי נבחר לשחקן המצטיין של המשחק. בנוסף, נבחר אלסאמנדי לכדורגלן השנה בדרום אמריקה לשנת 1986. את העונה המוצלחת חתם אלסאמנדי בזכייה בגביע אינטראמריקנה עם ניצחון בגמר כפול על אלחואלנסה.
אלסאמנדי המשיך לעונה נוספת במדי ריבר, ולקראת עונת חתם במדי CD לוגרונייס הספרדית של המאמן חאבייר אירורטה, ששיחקה אז בליגה הבכירה. על אף חילופי המאמנים התכופים בקבוצה, שיחק בה אלסאמנדי במשך שתי עונות, היחידות שלו באירופה, ובעונתו השנייה אף סייע לה לסיים במקום השביעי, בחלקה העליון של הטבלה.
בשלהי הקריירה חזר לארגנטינה ושיחק תקופה קצרה במדיה של טקסטיל מנדיז'ו. את הקריירה סיים בשנת 1991 ברמפלה ג'וניורס מליגת משנה האורוגוואית, ובמדיה פרש ממשחק בגיל 35.
נבחרת אורוגוואי
אלסאמנדי החל את דרכו במדי נבחרת אורוגוואי ב-1978, כאשר באותה השנה ערך שלוש הופעות במשחקי ידידות. הופעת הבכורה שלו הייתה בניצחון 2–0 על ב-25 באפריל, ובתוך חודש הוסיף שתי הופעות נוספות.
אלסאמנדי חזר לתודעה בנבחרת רק בשנת 1986, כאשר זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 1986 במקסיקו על ידי המאמן אומאר בוראס. במשחק הראשון של אורוגוואי בטורניר, מול, כבש אלסאמנדי את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת כבר בדקה הרביעית. אלסאמנדי השתלט היטב על כדור עומק, הותיר מאחור את השומר שלו, עבר את השוער הראלד שומאכר ובעט למשקוף ופנימה. אלסאמנדי הוחלף בדקה השמונים והמשחק הסתיים בשוויון 1–1. במשחק השני שוב פתח אלסאמנדי, אך הוחלף לאחר 57 דקות בתבוסה 6–1 ל. את שלב הבתים סיימה אורוגוואי בשוויון 0–0 מול, במשחק בו נכנס אלסאמנדי בדקה ה-84. אורוגוואי הצליחה להעפיל לשמינית הגמר מהמקום השלישי בבית, אך שם סיימה את דרכה בהפסד לאלופה שבדרך, ארגנטינה, 1–0 במשחק בו אלסאמנדי לא שותף.
שנה לאחר מכן נכלל אלסאמנדי בסגל של רוברטו פלייטאס לקופה אמריקה 1987 בארגנטינה. אורוגוואי, האלופה המכהנת מ-1983, העפילה אוטומטית לחצי הגמר, שם גברה 1–0 על אלופת העולם ומארחת הטורניר, ארגנטינה. אלסאמנדי עצמו כבש את שער הניצחון של אורוגוואי בדקה ה-43. במשחק הגמר מול פתח אלסאמנדי בהרכב שניצח 1–0 והעניק לאורוגוואי זכייה שנייה ברציפות בתואר.
אלסאמנדי שותף גם בטורניר קופה אמריקה 1989, שנתיים לאחר מכן, תחת המאמן אוסקר טבארס. הטורניר התקיים במתכונת של שלב בתים ראשון ובית גמר, אליו העפילה אורוגוואי וסיימה במקום השני, אחרי. אלסאמנדי פתח בהרכב בכל שבעת משחקיה של אורוגוואי בטורניר, וכבש שני שערים.
אקורד הסיום של אלסאמנדי בנבחרת היה מונדיאל 1990 באיטליה. אלסאמנדי נכלל בסגל של טבארס לטורניר, ופתח בהרכב למשחק הפתיחה של נבחרתו מול, שהסתיים בשוויון 0–0. אלסאמנדי הוחלף בדקה ה-64. בהפסד 2–0 ל הוחלף אלסאמנדי במחצית, וכלל לא שותף בניצחון 1–0 על, שבעקבותיו העפילה אורוגוואי לשמינית הגמר מהמקום השלישי. בשלב זה הודחה אורוגוואי על ידי המארחת עם הפסד 2–0, בו נכנס אלסאמנדי כמחליף בדקה ה-79.
קריירה כמאמן
קריירת האימון של אלסאמנדי התאפיינה בקדנציות קצרות וללא תארים במהלכה. הוא התמנה לראשונה לתפקיד כמאמן ראשי בסיינסיאנו מפרו בשנת 1998. לאחר מכן המשיך לקדנציות קצרות במולדתו ברמפלה ג'וניורס, דפורטיבו מלדונדו וסנטרו אתלטיקו פניקס.
בהמשך אימן לתקופה קצרה את קומוניקאסיונס מגואטמלה ואת ספורט אנקאש וטוטאל צ'לאקו מפרו. לאחר שסיים את תפקידו האחרון ב-2009, פרש אלסאמנדי מאימון.
רונן פלוט
רונן פּלוט (נולד ב-27 בינואר 1955) הוא ראש עיריית נוף הגליל (נצרת עילית לשעבר) החל מיוני 2016 וסגן יו"ר הנהלת יד ושם. בעבר כיהן כראש מועצת מגדל תפן, כמנכ"ל המשרד לקליטת עלייה, כמנכ"ל משרד ההסברה והתפוצות, וכמנכ"ל הכנסת.
ביוגרפיה
רונן פלוט נולד בשנת 1955 בעיר בלץ במולדובה (שבפועל הייתה בזמנו חלק מברית המועצות), בוגר מכללה לחינוך מוזיקלי בבלץ. ב-1974 עלה לישראל. שירת שירות סדיר בחיל התותחנים ונפצע במלחמת לבנון הראשונה במסגרת שירות מילואיים.
שימש מזכיר תנועת הנוער העובד והלומד, מזכיר מועצת הפועלים במרחב העמקים, ויו"ר האיגוד המקצועי של מפעלי המתכת בצפון. היה חבר במפלגת העבודה והוצב במקום ה-46 ברשימתה בבחירות לכנסת הארבע עשרה ב-1996.
פלוט עבד בתור ראש פרויקט בתעשייה של מפעל "ישקר", שבתפן, ובהמשך כיהן כראש המועצה המקומית התעשייתית מגדל תפן, עד 10 ביולי 2001. פלוט עבר למפלגת "ישראל בעלייה", ובאוקטובר 2001 מונה למנכ"ל המשרד לקליטת עלייה תחת סגן השר יולי אדלשטיין. לאחר מיזוג "ישראל בעלייה" עם "הליכוד" כיהן כיו"ר סניף "הליכוד" בנצרת עילית. הוא התמודד מטעם המפלגה על ראשות העיר בבחירות ב-2003 וב-2008. כיהן כחבר מועצת העיר, סגן וממלא מקום ראש העיר, ויו"ר החברה הכלכלית לפיתוח נצרת עילית.
ב-2009 מונה למנכ"ל משרד ההסברה והתפוצות תחת השר אדלשטיין. במאי 2013, לאחר שאדלשטיין מונה ליושב ראש הכנסת, מונה פלוט למנכ"ל הכנסת. במאי 2016 הודיע על התמודדותו לראשות עיריית נצרת עילית ויצא עקב כך לחופשה מתפקידו כמנכ"ל הכנסת. ב-7 ביוני 2016 נבחר לראשות העיר נצרת עילית. כראש העיר הוביל מהלך לשינוי שם העיר מ"נצרת עילית" ל"נוף הגליל".
בדצמבר 2020 נבחר לכהן כיושב ראש הזמני של יד ושם, ולאחר כניסתו של דני דיין לתפקיד היושב ראש הקבוע, מונה לסגנו.
היה נשוי לשלומית, שנפטרה בשנת 2008, והוא אב לשניים.
ארנולף השני, רוזן פלנדריה
ארנולף השני, רוזן פלנדריה (961–987) הידוע גם כארנולף הצעיר, היה איש אצולה צרפתי ורוזן פלנדריה. שלט משנת 965 עד מותו ב-987.
קורות חיים
ארנולף נולד בשנת 961 לבלדווין השלישי, רוזן פלנדריה ולמתילדה בילונג, בתו של הרמן, דוכס סקסוניה. אביו מת בשנת 962 כשהיה ארנולף עוד תינוק. סבו ארנולף הראשון, רוזן פלנדריה עדיין היה חי, והמשיך לשלוט בפלנדריה למשך שלוש שנים עד מותו בשנת 965. מכיוון שארנולף היה קטין, שימש בן משפחתו בלדווין בסלו כעוצר, עד מותו בשנת 973. עד שהגיע לשלטון, איבדה רוזנות פלנדריה חלק גדול משטחה. ב-30 במרץ 987 מת ארנולף, ובנו בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה עלה לשלטון במקומו. לאחר מותו התחתנה אלמנתו רוצאלה מאיטליה, עם רובר השני, מלך צרפת.
משפחתו
בשנת 968 התחתן ארנולף עם רוצאלה מאיטליה, בתם של ברנגר השני, מלך איטליה וווילה מטוסקנה, ממנה נולדו לו ילדים:
סמור פטגוני
סמור פטגוני (שם מדעי: Lyncodon patagonicus) הוא מין סמור קטן דרום אמריקאי ממשפחת הסמוריים והוא החבר היחיד בסוגו. הוא חי בערבות ואזורי סלעים בפמפס שבצ'ילה ובדרום ארגנטינה וכן בפטגוניה. אורכו של הסמור 300-350 מ"מ והזנב 60-90 מ"מ. פרוותו לבנה עם אזורים חומים או שחורים לאורכה. יש לו אוזניים קטנות אך רגליים וזנב ארוכים.
לא ידוע הרבה על הסמור וגם מצב שימורו גם בלי מספיק נתונים.
אריאל בן ציון
אריאל בן-ציון (לוי) (7 במאי 1880 – 9 בנובמבר 1932) היה פילוסוף, היסטוריון, רב ומשורר בן היישוב הספרדי בירושלים. נודע כפעיל ציוני כריזמטי והיה בעל תרומה משמעותית להפצת הציונות בתפוצה הספרדית-מזרחית.
קורות חיים
אריאל בן ציון (לוי) נולד בירושלים בשנת 1880 (תר"מ), בן למשפחה ספרדית-מרוקאית המייחסת את מוצאה לר' אברהם אבן חסדאי מברצלונה. אביו היה ר' יהושע ציון הלוי ממנהיגי קהילת יהודי פאס שבמרוקו, שעלה לארץ ישראל במהלך המאה ה-19 והיה פעיל בחוגי ישיבת המקובלים בית אל.
בנעוריו קיבל בן ציון חינוך יהודי מסורתי ולמד מפי אביו בישיבות "בית אל", "חסד אל" ו"תפארת ירושלים". כבר בעודו בן 15 כתב סיפור בהמשכים בשם "הנולדה בקדושה", שיצא לאור בעיתון "היהודי" הלונדוני.
בצעירותו שהה אצל קרובים של אביו באלג'יר, ולאחר מכן המשיך ללימודי היסטוריה, ספרות ופילולוגיה שמית בחמש אוניברסיטאות בשווייץ וגרמניה. הוא השלים בהצטיינות תואר ד"ר בפילוסופיה ובשפות שמיות באוניברסיטת ברן עם דיסרטציה שעסקה בשומרונים ומסורותיהם (1912), ולאחריו חזר לארץ ישראל.
בשנים 1912–1913 שהה בא"י ועסק בהוראה ובכתיבה קבועה של מאמרים לעיתונות העברית. בשנת 1913 כיהן כרב של קהילת ביטולה (מונסטיר) בסרביה (במקדוניה של היום). בשנים 1913–1920 שהה בגרמניה, שם הוציא לאור בתרגום לגרמנית את ספרו הראשון "חופת המוות" (Die Hochzeit des Todes) ועסק בפעילות ציונית באגודות ספרדיות מקומיות כגון "אספרנסה" (וינה). לאורך תקופה זו ביקר לפרקים בארץ ישראל.
כשליח ציוני
ד"ר בן-ציון הותיר את חותמו על הקהילות היהודיות הרבות שאותן ביקר. הוא היה ראשון השליחים הציונים לקהילת יהודי עדן בתימן ובמהלך ביקורו יצר קשרים מוצלחים עם מנהיגי ועשירי הקהילה וקישר ביניהם למוסדות היישוב העברי בארץ ישראל. נאומיו בפני חברי קהילת עדן בערבית ועברית עוררו התרגשות רבה. בצפון אפריקה פעילותו ונאומיו במרוקו הספרדית היו בעלי השפעה חשובה על התפתחות הפעילות הציונית באזור בתקופה זאת, והשפעתו ניכרה גם בקרב הקהילות היהודיות במרוקו הצרפתית. בארגנטינה נאומיו הרהוטים בספרדית השפיעו על בני הקהילה הספרדית-מרוקאית להקים ארגון ציוני בשם "בני קדם" שבראשו עמדו עשירי הקהילה. ביקורו נזכר כ"ציון דרך בתולדות היהודים הספרדים בארגנטינה". בצפון אמריקה התקבל באהדה ונשא נאומים מעל במות יהודיות בערים שונות בארצות הברית וקנדה. על ביקורו של ד"ר בן-ציון בפורטוגל כתב ראש הקהילה היהודית בפורטוגל, פרופ' משה בן שבת אמזאלק, את המילים הבאות:
בשאנגחאי, סין התקבל בחמימות בביתו של איש העסקים סאלח חרדון שמיעט בדרך כלל לתרום למטרות יהודיות, וביחד איתו יזם עמותה שגייסה כספים לקידום התרבות היהודית בארץ ישראל. בעיראק גייס סכום עתק של 140 אלף ליש"ט במונחים של 1923 מאיש העסקים יחזקאל שם טוב מבצרה. בבגדאד התקבל תחילה בהסתייגות מצד עשירי וראשי הקהילה, אך לאחר שהצליח לקבל מכתב מהמלך פייסל המאשר את פעילותו במדינה, הצליח לייסד ועד מקומי למען קרן היסוד שבראשו עמדו מנהיגי הקהילה והחכם באשי שלה. השפעה דומה הייתה לו גם בארצות הנוספות בהן ביקר.
ד"ר בן-ציון ניצל את נסיעותיו גם עבור רכישה ואיסוף של כתבי-יד נדירים מרחבי הקהילות היהודיות הספרדיות, ולאורך השנים הקים אוסף גדול ממדים של ספרים בכתבי יד, בעיקר מצפון אפריקה. האוסף שמור כיום באוניברסיטת אלברטה הקנדית. ארכיונו האישי שכולל ממאמריו, רשמי מסעותיו והתכתבויותיו עם אישים שונים מרחבי העולם היהודי מצוי גם הוא בקנדה.
הוא לקח חלק בקונגרס הציוני ה-11 בווינה כנציג מארץ ישראל, וכן נבחר למזכיר כבוד בוועד הפועל הציוני. השתתף גם בקונגרס הציוני ה-15 כנציג מטעם יהודי ארגנטינה. כמו כן היה מעורב בהקמת ההתאחדות העולמית של היהודים הספרדים.
בהפסקות שבין נסיעותיו בעולם שב לארץ ישראל, והיה בין מייסדי ישיבת "מחזיקי תורה" בירושלים. כמו כן היה אחראי לרכישת אדמות בנתניה, ושכונת "בן ציון" בעיר קרויה על שמו.
ספריו והגותו
ד"ר בן ציון היה פוליגלוט ושלט בין היתר בשפות אנגלית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, עברית וערבית. הוא פרסם מספר רב של מאמרים מחקריים בעיתונות ובכתבי עת בשפות אלו, בהם העיתונים העבריים האור, החרות והעולם. מחקריו עסקו במיוחד בנושאי יהדות ספרד ויהדות המזרח, בלשנות שמית, קבלה ופילוסופיה. בין מאמריו בעיתונות מאמר על המיסטיקה בכתביו של מוריס מטרלינק שפורסם ב"העולם" ב-1914, מסה על תימן, מאמרים על "הד האינקוויזיציה", "החסידות הספרדית בא"י", "בית אל" משכן המקובלים בירושלים" "לשאלת הערבים והיהודים" (באנגלית) ועוד. הוא פרסם מספר ספרים, בהם ספר שירה ופרוזה קצר שיצא לאור בעברית וגרמנית בשם "הילולה" (בגרמנית: "Die Hochzeit des Todes"; "חופת המוות"). הספר יצא לאור עם הקדמה שחיבר לכבודו המשורר הגרמני ריכרד בר הופמן, שכתב על בן ציון כי במקור "הילולה" היה אמור לשמש מבוא לספר נרחב יותר בשם "רפאל", אך בן-ציון החליט לפרסם אותו בנפרד ולא הספיק בחייו להוציא לאור את ספרו "רפאל" שנשאר בכתב יד. ספר נוסף שבן ציון הוציא לאור הוא "שר שלום שרעבי" (בעברית ובאנגלית), העוסק ברבי שלום שרעבי וכולל שירה וסיפורי אגדות שונים שבן-ציון אסף לגביו לאורך השנים.
הספר המחקרי החשוב ביותר שפרסם הוא "הזוהר בספרד המוסלמית והנוצרית", שיצא לאור בלונדון בשנת 1932 עם הקדמה מאת אחד המזרחנים הידועים ביותר של התקופה, סר אדוארד דניסון רוס. הספר תורגם בהמשך לספרדית (עם הקדמה מאת הפילוסוף הספרדי מיגל דה אונאמונו), פורטוגזית ויצא לאור בהמשכים בעיתונות העברית. עבור ספר זה בן-ציון נבחר כחבר האקדמיה להיסטוריה במדריד.
מלבד מאמריו וספריו המחקריים פרסם גם מאמרים בעיתונות על נושאים תרבותיים, על ענייני השעה ועל הסכסוך המתעצב בין יהודים לערבים בארץ ישראל. הוא היה תומך אדוק של המפעל לתחיית הלשון העברית, והיה בקשר קרוב עם איתמר בן-אב"י (בנו של אליעזר בן-יהודה) לאורך השנים. הוא האמין שהתחייה של התרבות העברית צריכה להתבצע תוך חזרה לשורשיה הטבעיים במזרח, לאותה "ההרמוניה הנפלאה של הנשמה המזרחית התמימה, המקבלת היא את הקצב שלה מכינורו של דוד". הוא חי בתקופה בה הסכסוך בין יהודים לערבים בארץ ישראל עוד לא נראה כבלתי-נמנע, והאמין כי הסברה ניאותה לעמים הערביים על התועלות שבית לאומי ליהודים בארץ ישראל יביא למזרח התיכון, תוכל להחליש את התנגדותם למפעל הציוני. עוד האמין כי יהודי ארצות המזרח, ובמיוחד הדור הצעיר המשכיל, יכולים להיות הגשר שיסביר לעולם הערבי את מטרות הציונות, אם ההנהגה הציונית תשכיל להשתמש בהם לכך.
פטירתו והלווייתו
היה נשוי בצעירותו לרחל בת רחמים מזרחי, ממנה היו לו שתי בנות: מרים וחנה. אשתו רחל נפטרה בשנת 1912 ממחלה בדמי ימיה. בהמשך חייו (1925) נישא לאידה, עיתונאית ופעילה ציונית קנדית, שנסעה עמו בשליחויותיו ברחבי העולם היהודי.
לקריאה נוספת
'הלווייתו של ד"ר אריאל בן-ציון ז"ל', דואר היום, 25 בנובמבר 1932, עמ' 1 (כולל הספדו של נחום סוקולוב).
ספוילר (קומיקס)
סטפני בראון (באנגלית: Stephanie Brown) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #647 מאוגוסט 1992 ונוצרה על ידי הכותב צ'אק דיקסון והמאייר טום לייל.
ספוילר הוא האלטר-אגו של סטפני בראון, בתו של הנבל הלא-יוצלח קלומאסטר שנעשתה ללוחמת בפשע בזהות "ספוילר". היא הייתה במערכת יחסים רומנטית ממושכת עם טים דרייק/רובין, ואומנה בלחימה בידי באטמן, באטגירל, העטלף השחור וציפורי הטרף. היא הייתה בעברה גם רובין הרביעית וגם באטגירל החמישית בשתי סדרות סולו, אשר זו בזהות רובין נגמרה במותה לכאורה וזו של באטגירל בוטלה בעקבות האתחול המחודש של יקום וכותרי DC. היא הופיעה כספוילר לאחר האתחול בתלבושת חדשה בחוברות Batman Eternal.
דמותה של סטפני בראון מופיעה בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "באטוומן", בגילומה של מורגן כהן.
מקור
סטפני בראון נולד לארתור וקריסטל בראון. אביה ארתור הוא למעשה הנבל הזוטר קלומאסטר, המשאיר רמזים לפשעיו בזירת הפשע אך לא חידות בדומה לאיש החידות. אביה היה רוב ילדותה בכלא או רחוק ממשפחתם, וכאשר חזר "משוקם" לגות'אם סיטי, סטפני גלתה כי חזר לחיי הפשע. היא החליטה לפעול נגדו, תפרה תלבושת סגולה לעצמה, ובעזרת מחבט ככלי נשק נעשתה לוחמת-בפשע בשם "ספוילר". היא ידעה את מקום מחבואו של אביה, והשאירה למשטרת גות'אם רמזים כדי שבאטמן יעצור בעדו. היא נפגשה עם שותפו של באטמן, רובין (טים דרייק), והוא עזר לה בלכידת אביה. סטפני נמשכה רומנטית לדרייק במהלך המשימה, אך כעסה על שידע את זהותה האמיתית בשעה שהיא לא ידעה את זו שלו.
כאשר אביה ברח מכלאו בסיועם של הנבלים המחשמל וקזונק, אמה של סטפני נפלה לדיכאון והתמכרה למשככי כאבים. סטפני החליטה לעצור את אביה, פנתה לדרייק לעזרה והם עצרו אותו. בסוף המשימה הם התנשקו, ולפני ששאלה אותו האם יוכלו להתראות שוב, הוא נעלם. סטפני נחטפה זמן קצר לאחר מכן בידי כנופיה העובדת עם אביה הכלוא. כאשר הוא תכנן להשתמש בה ככופר וגילה שהכנופיה מתכננת לקחת את הכסף לעצמם, הוא יצר קשר מתאו עם באטמן ודרייק וביקש מהם להציל אותה. באטמן נלחם בכנופיה בעוד דרייק שחרר את סטפני, אשר גילתה לו את רגשותיה כלפיו, התעקשה להילחם בכנופיה וביקרה את אביה בתאו למרות המלצותיו של באטמן.
מערכת יחסים עם טים דרייק
היא נפגשה עם דרייק פעם נוספת כאשר זה חבר לקונור הוק כחץ הירוק נגד כנופיית סוחרי נשק, ושכנעה אותם לתת לה להצטרף. הם הביסו את ראשי הכנופיה, אך במחיר מותו של תלמיד. סטפני השתתפה בהלוויה וצפתה בדרייק בזהותו האזרחית עם חברתו, ובסוף ההלוויה הודיעה לו כי היא תתחיל להילחם בפשע לעיתים קרובות יותר. במשימה נגד רוצחיו של התלמיד, סטפני ודרייק כמעט ונהרגו כשלפתע באטמן הופיע, הציל אותם ופקד על סטפני ללכת. דרייק החל במערכת יחסים רומנטית עם סטפני לאחר שנפרד מחברתו אריאנה, אך לא יכל לגלות לה את זהותו הסודית מטעמי סודיות משפחת העטלף. סטפני גילתה כי היא נכנסה להריון מחברה לשעבר, אשר עזב את גות'אם לאחר רעידת האדמה הגדולה שהתרחשה. דרייק יצר את זהות אלווין דרייפר ולקח את סטפני לשיעורי הכנה ללידה, והשניים נעשו יותר ויותר קרובים. דרייק הועבר לקיסטון סיטי בחודשים האחרונים להריונה של סטפני, וכאשר חזר לקראת לידתה, עזר לה בהחלטה לשלוח את הילדה לאימוץ.
במהלך אירועי "שטח הפקר", סטפני עזרה להילחם במיסטר פריז, תופס החולדות, קילר קרוק והפינגווין. זמן קצר לאחר מכן, דרייק נשלח לפנימייה בידי אביו, והם ניסו לשמור על מערכת היחסים מרחוק למרות שסטפני לא ידעה את שמו. דרייק התיידד עם ילדה בשם סטאר, ולאחר שקרא לסטפני להצילה מכנופיית פושעים, היא השתכנעה כי בגד בה וסירבה לראותו. כאשר דרייק עזב את גות'אם ויצא למשימה סודית בטיבט, סטפני הבינה כי היא רוצה להיות איתו ובאטמן הציע להכשירה. היא החלה להתאמן עם באטמן, ציפורי הטרף וקסנדרה קיין/באטגירל, עמה התיידדה. גם לאחר שנדחתה בידי באטמן וציפורי הטרף, סטפני המשיכה לפטרל עם רובין בגות'אם. כאשר סוכני ממשלת ארצות הברית יידעו את סטפני ואמה כי אביה נהרג בשירות יחידת המתאבדים. סטפני התנתקה מרובין והחלה לרדוף אחר שותפו של אביה איש החידות, אך לבסוף הם התאחדו ואביה התגלה בחיים.
רובין, "מוות" וחזרה לחיים
כאשר אביו של דרייק גילה את זהותו הסודית, הוא הכריח אותו לפרוש מחייו כרובין ולחיות חיים נורמליים. לאחר שסטפני ביקרה את דרייק וראתה את אחת מתלמידות כיתתו מנסה לפתו, היא ביטלה את מערכת היחסים ביניהם. סטפני תפרה בביתה תלבושת רובין, התגנבה למערת העטלף ודרשה מבאטמן להכשירה כרובין. למרות שהאמין בעבר כי היא לוחמת בפשע כושלת, באטמן הסכים והעביר אותה חודשי אימונים אינטנסיביים שבסופם קיבלה מבאטמן תלבושת רובין והחלה לפטרל איתו בגות'אם. בתחילה היא נראתה כתחליף לדרייק, עד שלכדה את ויקטור זאס והכתה בו באלימות. באטמן פיטר אותה היות שלא צייתה להוראותיו והכתה את זאס, והיא גנבה את אחת מתוכניותיו נגד הפשע המאורגן בגות'אם כדי להוכיח את עצמה. ללא ידיעתה, התוכנית הייתה זקוקה לבאטמן כמאטצ'ס מאלון, והתוצאה השתבשה. סטפני גרמה למלחמת כנופיות גדולה ברחבי גות'אם, שבמהלכה סטפני נלכדה בידי המסיכה השחורה ועונתה כדי למסור מידע על באטמן. סטפני הצליחה להגיע למרפאתה של ד"ר לזלי תומפקינס, אך מתה במיטת בית החולים. באטמן גילה כי תומפקינס יכלה להציל את סטפני, והיא ברחה לאפריקה מבושה. כאשר התעמתה עם באטמן, תומפקינס אמרה כי סירבה להציל את סטפני ממחשבה שבאטמן יוותר על זהותו, והוא הגלה אותה מארצות הברית והודיע לה כי אם תחזור תועמד לדין.
דמות הלבושה כספוילר נראתה עובדת עבור הפינגווין בחוברות Gotham Underground. במהלך חיפושיו אחר גנבת תכשיטים, דרייק כרובין נתקל כמה פעמים בדמות זו. כאשר באטמן ודרייק מתעמתים עם ספוילר, היא מורידה את מסכתה ומתגלה כסטפני, האומרת כי זייפה את מותה בסיועה של תומפקינס ועבדה כמיסיונרית באפריקה זמן מה עד שחזרה לגות'אם. באטמן מגלה כי הטיל ספקות במותה לכאורה, וזו הסיבה לכך שלא הקים אנדרטה לזכרה במערת העטלף. היא מתאחדת עם אמה, נרשמת למקום לימודיו של דרייק בזהות בדויה וחוזרת למשפחת העטלף. בעקבות מותו של באטמן לאחר אירועי "המשבר האחרון", סטפני שיחקה תפקיד כבעלת ברית ואויבת לדרייק. היא נשלחה בידי באטמן להילחם בדרייק כדי לאתגר ולשפר אותו, ושלחה אחריו שכיר חרב בו נלחמה בתקופתה הקצרה כרובין. לאחר שהורתה לו להילחם בדרייק בשיטות לא-קטלניות, סטפני מתחילה לעבוד עם יוליסס ארמסטרונג נגדו, וזה מנסה להורגה, אך היא בורחת ומצילה את דרייק משכיר החרב אותו שכרה אשר מתעלם מהוראותיה. לאחר שהכה אנושות את לוני מאצ'ין, ארמסטרונג גונב את זהותו כאנרכיה ומנסה להביא את גות'אם לאנרכיה. לאחר שעזרה לדרייק בהבסת ארמסטרונג, הוא מגלה לה כי היה מודה לכוונותיה האמיתיות אך אומר כי הוא לא יכול לסמוך עליה. סטפני לקחה חלק באירועי "הקרב על הגלימה" שבסופם הרובין המקורי דיק גרייסון/נייטווינג נעשה לבאטמן השני.
סטפני הצטרפה זמנית כמחליפתה של גברת מאדים בקבוצת הטיטאנים הצעירים. היא נלחמה בנבלת-העל בומבשל, הלועגת לה ואומרת כי היא פחדנית. דרייק מגלה כי סטפני לא הצטרפה לקבוצה מרצונה, אלא כדי להפוך אותו לרובין טוב יותר, ועוזב את הטיטאנים. סטפני וגרייסון נעשים מודאגים מכך שגרייסון העביר את תלבושת וזהות רובין לבנו של באטמן, דמיאן ויין, וכתוצאה מכך דרייק נעשה לרובין האדום. כאשר היא מבקרת אותו בבסיסו, דרייק תוקף אותה ואומר כי הוא לא יכול לסמוך עליה.
כבאטגירל
פעולותיה של סטפני כבאטגירל מובילות אותה למפגשים עם באטמן ורובין החדשים, דיק גרייסון ודמיאן ויין. למרות שהיא ודמיאן לא מסתדרים, נרמז כי הוא התאהב בה. סטפני נעשתה חסרת הכרה לאחר שנורתה כאשר הגנה על חברה לכיתה מחוטפים, והוא מגלה כי נעשה ליעד בגלל אביו איל הנדל"ן. סטפני חברה לבאטמן ורובין נגד החוטפים ופושעים אחרים, ביניהם קבוצת "הרולטה". היא נשלחת בידי ברברה לעזור לסופרגירל נגד טוימן, טויבוי ומיסטר פריז. הן מותקפות בידי רובוט ענק המופעל בידי איש הקריפטונייט, ומצליחות לשגר אות מצוקה לברברה. ברברה מזעיקה למקום את סופרמן, באטמן ורובין אשר מצילים אותן. טים דרייק חוזר לגות'אם, ובידו ההוכחה לכך שבאטמן המקורי חי אך אבוד בציר הזמן. לאחר שהביס את קילר מות' השני, דרייק נמלט מידיהם של ראס-אל-גול וליגת המתנקשים למערת העטלף, ומופתע למצוא את סטפני כבאטגירל. הם מתאחדים ומסתגלים לשינויים ההדדיים שלהם, ומצילים את היעד הראשון ברשימת החיסול של ראס-אל-גול, ד"ר לזלי תומפקינס. פרודנס ווד מיידעת את דרייק כי ראס-אל-גול משתמש בכל משאבי הליגה נגד רשימת החיסול, וסטפני זועמת לשמוע כי דרייק עבד עם ליגת המתנקשים, והוא מתנצל ואומר כי איבד את דרכו. סטפני ודרייק הודפים את מארבם של שבעת אנשי המוות, ומחלצים מחבר הליגה הוק את רשימת החיסול: אלפרד פניוורת', ברברה ואביה, ג'ולי מדיסון, קאטוומן, דמיאן ויין, לזלי תומפקינס, דיק גרייסון, ויקי וייל, לושיוס פוקס וסטפני. גרייסון/באטמן ודמיאן/רובין מגיעים לעזרה, אך הם חושדים בדרייק בגלל עברו עם הליגה. סטפני, דרייק, דיק ודמיאן מגנים על כל המטרות, ומסכלים את מזימתו של ראס-אל-גול.
לאחר שהביסה טרוריסט וזכתה לשבחים מהמפקח גורדון, סטפני מקימה מטה תחת דירתה של ברברה. נבל-העל "המחשבון" משתמש בטכנולוגיה אפוקוליפטית כדי להפוך אנשים לזומבים, וזאת כדי לנקום בברברה. סטפני הודפת את הזומבים, ביניהם תלמידי כיתתה, קאטוומן, אדם-עטלף, המפקח גורדון והציידת. בעוד המחשבון מענה את ברברה נפשית לבוש כהג'וקר בהתייחסות לאירועי "הבדיחה ההורגת", סטפני מביסה את קאטוומן, הציידת ואדם-עטלף. היא מתגנבת לבסיסו של המחשבון, מביסה אותו ומשחררת את ברברה והזומבים הנגועים. סטפני מתחילה את הסמסטר השני בלימודיה, ובשיתוף פעולה עם גייג' מביסה את פני חימר. סטפני חוברת לסופרגירל שנית נגד דרקולה ואומת הערפדים, ומביסות את דרקולה המדוכא בקלות. כאשר באטמן המקורי חוזר כאינסיידר המסתורי, הוא תוקף את סטפני כדי לבוחנה ונותן לה את אישורו להמשיך בזהות באטגירל.
סטפני הגיעה לעימות עם קבוצת "מסדר החרמש", הזוממים להפלילה ברצח סטודנט לאחר שגנבו חליפת שריון מעשה ידיו. היא נלחמת בהם בציוות לדמיאן וקלריון הילד המכשף. לאחר שהביסה את סליפסטרים ממסדר החרמש, סטפני נלחמת ברוח האפורה ומצטרפת לארגון "באטמן בע"מ" המכיל באטמנים מכל המדינות במטרה להפוך את באטמן לסמל בינלאומי. לאחר שפעלה עם האביר וסקווייר בלונדון, סטפני נשלחה להסתנן זמנית לאקדמיית המתנקשים. בשתי החוברות האחרונות בהרצת באטגירל לפני שבוטלה, סטפני נלחמת במסדר החרמש ובאביה.
ה-52 החדשים
לאחר האתחול המחודש של יקום DC בעקבות אירועי "פלאשפוינט", סטפני הופיעה לראשונה כפותה לכיסא בידי קאטוומן בתוך כספת. היא לובשת תלבושת המשמשת כהכלאה בין תלבושת ספוילר הקלאסית שלה ותלבושת באטגירל, וקאטוומן אומרת כי היא היחידה שיודעת מה קורה בגות'אם. היא נעשית לדמות משנית-ראשית בהרצת Batman Eternal. בהופעתה הראשונה בהרצה, היא בורחת מאביה וחבריו הנבלים בעיצומה של מלחמת כנופיות בגות'אם. היא קוראת לאמה לעזרה, וזו מסגירה אותה לידי קלומאסטר. מאוחר יותר מתגלה כי סטפני התחמקה מהמתנקשים שנשלחו אחריה, תוקפת את אביה ומקלקלת את תוכניותיו דרך רשת האינטרנט. היא חוקרת את הפיכתו של אביה לנבל, ומשלבת את גילויה מזיכרון מילדותה של ביקור מבאטמן. בספריה, סטפני מתוסכלת ממעמדו של אביה כנבל כושל, ומקבלת הודעה מחברתה כי קבלה חבילה המיועדת עליה. החבילה מתפוצצת והורגת את חברתה, למרות שנועדה לסטפני. היא יוצאת להילחם במלחמת הכנופיות, מקשיבה לתוכניותיהם של אביה והאש להרוס את גות'אם ובאטמן, ולבסוף גורמת למעצרו של אביה.
סטפני מבקרת את אביה בתאו, ולאחר שאמרה לו מה תוכניתו שלו ושל האש, הוא מודיע לה כי הציבו פרס בסך מאה מיליון דולר על ראשה. היא עוקבת אחר באטמן, משאירה פתק על גופו של מתנקש העוקב אחריו ובכך מיידעת אותו בדבר קיומה. בעוד באטמן נלחם בפושעים הנמלטים ממתקן הכליאה ארקהם אסיילום בסיועם של ביין, אלפרד וג'וליה פניוורת', סטפני חומקת מצלף לסמטה, ושם נלכדת בידי האש. היא מתגרה בהאש, אשר עומד לירות בה והיא ניצלת בידי באטמן. היא פוגעת בהאש באופנוע שלה והוא בורח, ובאטמן מגן עליה מהרסיסים. לפני שיכל לשאול מה שמה, היא נעלמה. לאחר שנכשלה בגיוס כל נבלי-העל לסינדיקט הפשע שלה, קאטוומן מחליטה לצוד אישית את סטפני, אשר רכשה לעצמה מוניטין של דמות מסתורית הלוחמת-בפשע בגות'אם ונחשבת לאגדה אורבנית. על גג בניין, סטפני מובסת בידי מתנקש בשם קילשוט, וכאשר היא מתעוררת היא מגלה שאמה שילמה לקילשוט. היא מאשימה את אמה בשיתוף פעולה עם אביה הנבל, אך היא מכחישה את הטענות. כעבור זמן מה, היא מוצאת את אמה כפותה, ואז מעולפת בידי קאטוומן. קאטוומן לוקחת אותה לבסיסה, ומאיימת למסור אותה לידי המתנקשים אם לא תגלה לה את סודות גות'אם. היא מחולצת בידי באטמן ובלובירד, אשר לוקחת אותה למקום מסתור בדירתה.
בלובירד מנסה למנוע מסטפני לעזוב את דירתה, ומתפתח בין השתיים קרב שבסופו בלובירד מרשה לה לעזוב. למרות שסטפני ובלובירד עדיין לא מסתדרות זו עם זו, הן מאתרות את ויקי וייל וסטפני יוצאת לבקרה. לאחר הביקור היא נחטפת בידי אביה למסוק, ממנו היא קופצת ובורחת לאחר שדחתה את הצעתו לשותפות. היא נוחתת על גג, ובורחת מהמסוק המתקרב. היא ובלובירד מנסות להציל אזרחים מהמהומות להן גרמו אביה והאש. היא בורחת מגות'אם לאחר שאביה נהרג בידי לינקולן מארץ', וחוזרת כאשר היא רואה את זרקורי העטלף הרבים של המפקח גורדון ושומעת את קריאתו לכך שכולם צריכים להציל את העיר. היא מצילה את באטמן ממארץ', וניצלת בעצמה כאשר קהל ענק של צעירים ואזרחים המחליטים להגן על העיר מגיעים. בסוף המהומות, סטפני נעשית לחברה לא-רשמית במשפחת העטלף, ומגלה כי אמה עזבה את גות'אם. היא עוזרת לבאטוומן ושלושה נערים חסרי בית בחילוץ אמו של הנער לוני מאצ'ין ממהומותיו של הג'וקר, דורשת מקאטוומן לאמן אותה ונעשית לתלמידתה. היא מסייעת לברברה, שלאחר האתחול חוזרת לזהות באטגירל.
גרסה של סטפני כבאטגירל הופיעה באירועי "קץ העתיד", כמנהיגת קבוצת באטגירלס המורכבת מקסנדרה קיין וטיפאני פוקס. גרסתה של סטפני כבאטגירל לפני האתחול הופיעה באירוע הבא, "התכנסות". היא, קסנדרה ודרייק נלכדו בכיפת המגן המכסה את גות'אם, ונאלצים להילחם בקאטמן וגורילה גרוד מציר הזמן של פלאשפוינט. הם מנסים להגן על אזרחי גות'אם כאשר הכיפה מוסרת, אך נלקחים לאזור מדברי. הם מביסים בקושי רב את גורילה גרוד ומשכנעים את קאטמן להפסיק, וסטפני ודרייק מתנשקים. הם נראים בקרב נגד סינדיקט הפשע של אמריקה, האקסטרמיסטס, תושבי יקום פלאשפוינט, תושבי יקום Kingdom Come ודת'סטרוק, לקס לות'ר ואדם השחור לפני האתחול. כמו כן, הם נראים בקרב הסופי נגד הברייניאקים מצירי הזמן והיקומים.
קרן הגשמה
קרן הגשמה בע"מ היא חברה פרטית העוסקת בגיוס משקיעים להשקעה בשותפיות השקעה בתחומים שונים. משפטית, אין קשר בין השותפויות השונות, והקשר בין "הגשמה" לבין השותפויות הוא באמצעות מארג הסכמים מורכב. בפועל אין מדובר בקרן במובן המקובל (שכן קרן במובנה המקובל מאגדת משקיעים יחדיו לקבוצה אחת), אלא במאות שותפויות שונות ועצמאיות (אשר כל-אחת בנפרד היא קרן), "קרן הגשמה" משמשת כמותג וכלי שיווק וארגון. במאי 2023 הגישה הקרן לבית המשפט בקשה לעיכוב הליכים.
"הגשמה" הוקמה בשנת 2009 על ידי אבי כץ (מייסד קופיקס), עו"ד חנן שמש, איש העסקים גיל אונגר, רו"ח הדסה רוזנברג, ואמיר ברמלי.
"הגשמה" מגייסת בעיקר אנשים פרטיים עם הון זמין להשקעה של עשרות אלפי שקלים לכל הפחות עד מאות אלפי שקלים - קרי פלח הריטייל של המשקיעים. ישנם גם מספר מועט של לקוחות עם הון גבוה יותר. לקוחות פוטנציאלים המביעים עניין מצורפים ל"מאגר משקיעים", וכאשר "הגשמה" פותחת שותפות השקעה חדשה הלקוחות הרשומים במאגר מקבלים הצעת הצטרפות. הכניסה לשותפות ספציפית היא, לרוב, על-פי סדר רישום כאשר לשותפות ספציפית, שהיא מוגבלת בסכום גיוס וכמות משקיעים, נכנסים מי שנרשמו ראשונים.
בתחילת דרכה "הגשמה" שיווקה מיזמי השקעות במגוון רב של תחומים: מיזמים עסקיים (מחוות דגים ועד חברות סטארט-טפ טכנולוגיות), נדל"ן בארץ (תמ"א-38 ונדל"ן יזמי), ונדל"ן בחו"ל (ייזום בנייה, פרויקטים מסחריים ומלונאיים, ופרויקטים להשכרה), עם פיזור יחסית שווה בין הפלחים הללו. מיקוד העסקים עבר להשקעה בנדל"ן בחו"ל.
רוב מיזמי ההשקעה של "הגשמה" הם במתווה של "השלמת הון" ליזמים, או במינוח מקצועי יותר מימון מזנין. ההון של משקיעי הקרן (בניכוי הוצאות ועמלות) הוא שכבה נחותה לחוב חיצוני (בנקאי או אחר) גדול, אך בעלת עדיפות בהחזר (אך עם קטימה של רווחים גבוהים) על היזם שטיפוסית מעמיד הון נמוך מאוד ביחס למשקיעי "הגשמה" (לעיתים נמוך עד-כדי 10%).
בדצמבר 2019 נמכרה השליטה בחברה לשלושה משקיעים, אליהו קנפלר (שותף ב"מצלאוי") מוטי פלד ויוג'ין מנדלוביץ (משקיע מחו"ל), והחברה תעבור להשקיע בפרויקטים של פינוי בינוי בישראל.
מודל ההשקעה
"הגשמה" מציעה למשקיעים להצטרף לשותפיות שהן ספציפיות לפרויקט. באופן טיפוסי "הגשמה" מאגדת 35 משקיעים יחדיו לתוך שותפות אחת בעלת תנאים דומים לשותפים (פר יחידה). השותפות המאגדת משקיעה כספים בשותפויות או חברות ייעודיות תחתיה, המאגדות גורמים נוספים כגון יזם הפרויקט.
לצורך השקעה נדרש סכום מינימלי (מכ-100 אלף שקלים) וחתימה להצטרפות לשותפות כשותף בשותפות מוגבלת. לכל מיזם ניתן לצרף לא יותר מאשר 35 משקיעים, וזאת בניסיון להימנע מהחובה לפרסם תשקיף בהצעה למספר גדול יותר של משקיעים. על-פי רשות ניירות ערך מודל זה לא מתחמק מהחובה לפרסם תשקיף (לפי הרשות, המגבלה של ה-35 נכונה לכל המיזמים של הגוף ולא נספר בנפרד על פרויקטים שונים). מגבלת 35 המשקיעים השפיעה רבות על המבנה המשפטי של ההשקעות, לפחות עד לפרסום התשקיף הראשון של "הגשמה" ב-2017.
על שירותי הניהול שלה גובה הקרן דמי ניהול בתחילת ההשקעה וכן דמי הצלחה מרווחי המשקיעים ככל שישנם (בתשקיף Kilburn שפורסם ב-2017 - דמי הניהול עמדו על 7%, ודמי ההצלחה על 20%). במקביל לגבייה מהמשקיע ישירות, לקרן הגשמה יש גם מערכת הסכמית עם היזמים של הפרויקטים. החברות הייעודיות מחזיקות בנכס מבחינה רישומית, ומתקשרות עם חברות של היזם (למשל - לשירותי בינוי), עם חברות הקשורות לבעלי "הגשמה" (כגון חברת MIS), ועם גורמי מימון לצורך מינוף.
"הגשמה" משמשת כשותף כללי בשותפויות המוגבלות הייעודיות ולרוב לשותפים המוגבלים (המשקיעים) יש יכולת מצומצמת ביותר להשפיע על התנהלות השותפות.
ההון לרוב מועמד כשכבת מזנין מתחת להון עצמי של היזם (במינוח לא מקצועי - "השלמת הון"). לעיתים חלקו של היזם הוא שולי (למשל 10%) ומהווה מימון דק, ולעיתים משמעותי יותר. משקיעי "הגשמה" הם בעלי קדימות להחזר ביחס ליזם (של ההון המושקע פלוס תשואה נקובה, לרוב 10%), אך השתתפותם ברווחי הפרויקט העודפים, ככל שישנם, הוא בשיעור נמוך משמעותי מחלקם בהון. מרבית הפרויקטים ממונפים באופן ניכר עם חוב בנקאי (או אחר), וההחזרים למשקיעי "הגשמה" הם בנחיתות לחוב זה.
בחלק מהפרויקטים של "הגשמה", ישנה הפרדה בין מסלול "הון" ומסלול "חוב". בפועל מדובר בחלוקה של שכבת מימון המזנין של "הגשמה" לשתי שכבות שונות -שכבה בכירה יותר המכונה על ידי "הגשמה" "חוב" אשר זוכה לקדימות בהחזר ביחס לשכבת ה"הון" הנחותה אך שתשואתה הפוטנציאלית מוגבלת יותר. שכבת ה"הון" בעלת קדימות נמוכה יותר ל"חוב", אך בעל פוטנציאל תשואה גבוה יותר. לעיתים שכבות אלו נכנסות לחברה הייעודית של הפרויקט דרך שותפויות שונות, עניין המאפשר, לכאורה, ספירה נפרדת לצורך ספירת 35 המשקיעים. בשני המקרים, ההשקעה של הגשמה נחותה לחוב החיצוני ובעלת קדימות להון של היזם. מדובר בתת-חלוקה פנימית של שכבת המזנין של משקיעי "הגשמה".
התנאים של לקוחות שונים של "הגשמה" בתוך פרויקט אינם תמיד זהים. בפרט, לקוחות שמפקידים סכומים גבוהים מהרגיל, שהם לקוחות חוזרים, או מסיבות שיווקיות או אחרות יש עניין לקדמם עשויים לזכות בהנחות בדמי ניהול, דמי הצלחה, ואף לקדימות בהחזרים לעומת שאר לקוחות "הגשמה" (אם כי הם נותרים נחותים בקדימות החזר לחוב חיצוני, שלרוב הוא משמעותי). לקוחות עם קדימות בהחזרים זוכים לכינוי "זהב" או "פלטינום" בהסכמי השותפויות של "הגשמה".
בנוסף, החל מ-2015 "הגשמה" משווקת קרנות "cofund" (ממוספרות), אשר פונות למשקיעים עם הון פנוי גבוה יותר (מאות אלפי שקלים מינימום), ואשר מפזרות את כספי ההשקעה בין מספר פרויקטים שונים של "הגשמה". מדובר בשותפות מוגבלת ייעודית, המשקיעה במספר חברות ייעודיות של "הגשמה" אשר שותפיות אחרות של "הגשמה" מושקעות בהם.
ההשקעה בשותפויות "הגשמה" איננה נזילה. המשקיע מוגבל מאוד ביכולת העברת זכויותיו, עניין שניתן לעשות רק לנעבר מורשה שהוא קרוב בדרגה ראשונה (לרוב במקרי גירושין או ירושה) או באישור ספציפי של "הגשמה". ההסכם המשפטי של השותפות לרוב לא מאפשר באופן פרקטי לשותפים לדרוש את פירוק השותפות, וגם את השותפות הראשונה מפורקת ההשקעה עצמה נעשית דרך תאגידי ביניים ושותפויות נכס (כשלעיתים כל קומה רשומה במדינה אחרת - בהנפקת Kilburn מדובר בגיוס ישראלי לשותפות מוגבלת המאוגדת בפלורידה ארצות הברית, המחזיקה בחברת בת המאוגדת באנגליה, ששותפה בשותפות מוגבלת אנגלית), כאשר לשותפות הנכס הסופית לרוב אין ביד מזומן (אלא רישום השקעה וחובות חיצוניים). בעוד ש"הגשמה" מציגה למשקיעים הפוטנציאליים אופק השקעה צפוי ותשואה צפויה, האופק בפועל של ההשקעה הוא בפועל בידי "הגשמה" באופן כמעט מוחלט.
מרבית הפרויקטים של הגשמה מבוצעים במינוף ניכר. כספיהם של המשקיעים דרך הקרן נחותים בדרגת נשייה לחוב החיצוני ולפיכך ההחזר למשקיעי הגשמה נעשה רק לאחר החזרת החוב החיצוני, ובמקרה של כישלון הפרויקט ההון של משקיעי "הגשמה" עשוי להיות גם מאופס.
היסטוריה
בשנת 2009 הוקמה "הגשמה", בתור חברת בת ל-Progress arig. באותה שנה נחנכו משרדי החברה בכפר סבא, ומאוחר יותר גייסה החברה הון להשקעת נדל"ן ראשונה בקפריסין.
בתחילת דרכה "הגשמה" שווקה תוך שימוש במותגים קיימים בתחום מיזמי השקעה שהיו מבוססים באותה עת כ"קלע" ו"רוביקון" של אמיר ברמלי, גלובאל פאראגון, ואחרים. בפרט אמיר ברמלי, שבאותה עת היה מבין מגייסי הכספים הבולטים באותה עת מפלח משקיעי הריטייל. ברמלי שיווק את "קרן הגשמה" יחדיו עם "קרן קלע" שבבעלותו. בתקופה זו "הגשמה" הוצגה על ידי ברמלי ואנשיו ב"קלע" ו"רוביקון" כתור "זרוע ההשקעות הריאליות של קבוצת רוביקון". בנוסף ערבי גאלה מפוארים למשקיעים נערכו בצוותא עבור "הגשמה" ו"קלע", כך למשל בסוף 2012 נערך ערב גאלה לכ-600 איש בבית ד'פלוס הום בקיבוץ געש, אשר "נהנו מקייטרינג מעולה, אווירה מקסימה, פינוקים ומתנות וגם הפתעה: המופע של שלום חנוך ומשה לוי -"יציאה"".
בשנת 2011, שנתיים לאחר הקמתה, הגיעה החברה להיקף פעילות של למעלה ממיליארד ש"ח.
בסוף שנת 2013 מכר אמיר ברמלי את חלקו (15%) בסכום שגילם לפעילות השיווק וניהול של "הגשמה" שווי של 200 מיליון שקלים על נכס מנוהל של 1,500 מיליון שקלים באותה עת (מכפיל של 13.33% על הנכס). מניות של ברמלי שלא נמכרו הופקדו בנאמנות, וזאת על-מנת למנוע בלבול בציבור בין "הגשמה" ל"קלע".
בשנת 2014 הקימה החברה את Cogress, חברה אחות בלונדון. השלוחה בלונדון מציעה למשקיעים המקומיים את מודל ההשקעה של הגשמה, והיא מלווה את כל ההשקעות המנוהלות בלונדון.
בשנת 2015 הושקה CoFund, המתוארת לעיל. בשנה זו גם עברה החברה למשרדיה החדשים בפתח תקווה.
באוגוסט 2016 רשות ניירות ערך שלחה מכתב אזהרה ודרישה לחדול מפעולות שלכאורה עולות לכדי גיוס כספים ממשקיעים ללא תשקיף ומדיווחים בתקשורת עולה שנפתחה בדיקה של רשות ניירות ערך בגין פעילות זו.
בינואר 2017 פתחה הגשמה את השלוחה האמריקאית שלה במנהטן, ניו יורק. במועד זה מעסיקה הגשמה כמאה עובדים בשלושה משרדים (ישראל, לונדון, וארצות הברית). החברה ארגנה יותר מ-250 השקעות, בהיקף השקעות של כ-2.2 מיליארדי שקלים המחזיקים בנכסים בשווי של כ-10.5 מיליארדי שקלים.
בינואר 2017 הגישה הקרן תשקיף ראשון לרשות ניירות ערך עבור גיוס 6 מיליון ליש"ט ממשקיעים ישראליים עבור השקעה בשכונת Kilburn (שכונת מצוקה) בלונדון (בנוסף, Cogress מגייסת ממשקיעים לא ישראליים הון עצמי של 2,045,605 ליש"ט) התשקיף כולל דמי ניהול והוצאות שמשולמים מראש של 7%, דמי הצלחה בשיעור של 20% מהרווח, ככל שישנו, ל"הגשמה", וכן תשלומים נוספים לצדדים קשורים (440 אלף ליש"ט דמי ייזום לMIS הקשורה לבעלי מניות "הגשמה", והתקשרות בסך של יותר מ14 מיליון ליש"ט עם קבלן בבעלות יזם הפרויקט). בעקבות פרסום אגרסיבי באינטרנט, רשות ניירות ערך דרשה מ"הגשמה" להתאים את פרסומיה לדרוש על פי חוק.
באפריל 2017 התפרסם, בעקבות הדלפה של מכתב פרטי למשקיעים, שפרויקט של "הגשמה" ברחוב פולנד בלונדון בצרות, ושכספי משקיעי בסכנה יש ירידה לטמיון.
ביוני 2017 פורסמו עדויות של מספר משקיעי "הגשמה" שטענו שקיבלו מ"הגשמה" תשואות נמוכות משמעותיות מהמצגים שהוצגו להם בתחילת ההשקעה.
בספטמבר 2017 רשות ני"ע עצרה הנפקה של "הגשמה" בעקבות פרסומת מטעה של "הגשמה". בסרטון הפרסומת הופיעה טענה שקרית שרשות ני"ע אימתה את הנתונים המופעים בתשקיף של "הגשמה".
באוקטובר 2018 הוגשה תובענה ייצוגית כנגד "הגשמה" בשל תשואות נמוכות ומשך השקעה החורג מהמובטח. בנוסף התביעה טוענת ש"הגשמה" פעלה ללא תשקיף בניגוד לחוק, הסתירה עמלות, הסתירה פרטים מהותיים ושבחלק מן ההשקעות "אבדה קרן ההשקעה, כולה או חלקה".
במרץ 2019 התפרסם שהוגש כתב אישום בגין הונאת משקיעים כנגד שותף של "הגשמה", גרי דראגול. דראגול שימש כיזם בפרויקט במישגן שגויסו עבורו כספים בתשקיף וכן בשישה פרויקטים נוספים שגויסו עבורם כספים ללא תשקיף. למרות של"הגשמה" נודע העניין כחודש לאחר הפרסום בארצות הברית, היא הוציאה הודעה למשקיעים הישראליים רק לאחר מספר חודשים. לאור סירוב המנהל המיוחד של דראגול לחתום על דו"חות כספיים, "הגשמה" פרסמה דו"חות לא מבוקרים על ידי רואה חשבון. אשר היה היזם של פרויקט במישגן שגויסו
בדצמבר 2019 נמכרה השליטה בחברה לשלושה משקיעים, יוג'ין מנדלוביץ, מוטי פלד ואליהו קנפלר, שקנו 50.08% מהחברה תמורת 45 מיליון ש"ח. המייסדים, כץ, שמש ורוזנברג, ימשיכו בפעילותם בחברה במשך 4 שנים לפחות. החברה תעבור להשקיע בפרויקטים של פינוי בינוי בישראל.
במאי 2023 הגישה הקרן לבית המשפט בקשה לעיכוב הליכים, בנימוק "הצפי שבזמן הקרוב משאביה הכספיים של החברה יגיעו לכדי מיצוי, החברה תיקלע לכדי חדלות פירעון תזרימית ולא תוכל להמשיך בפעילותה כעסק חי". בעקבות התנגדות נושים והמלצת בית המשפט, הודיעה הקרן שתמחק את הבקשה, ותגיש במקומה בקשה לצו פתיחת הליכים לצרכי שיקום, שבמסגרתו ימונה לה נאמן.
תשואות עבר מפורסמות חלקית
על פי דיווחי "הגשמה" באפריל 2016 היו לחברה 34 אקזיטים, שבהם חילקה למשקיעיה תשואה ממוצעת של 15.6% בשנה (לפני מס), עם זאת חלק ניכר מהכסף שהושקע דרך הגשמה טרם הוחזר למשקיעים, כך למשל על פי נתוני הגשמה הוחזרו על פרויקטים (שרובם היו עם אופק של פחות מ-3 שנים במקור) מ-2009–2013 168 מיליוני שקלים מתוך גיוסים של 513 מיליון שקלים באותן שנים.
נכון לינואר 2017 "הגשמה" מדווחת על החזר של 510 מיליון שקלים למשקיעים, בעוד שהיא טוענת היא גייסה 2.2 מיליארד שקל ממשקיעים, קרי אין דיווח פומבי על הסטטוס של יותר מ-75% מהכספים שגויסו על ידי "הגשמה".
קשרים עם גלובאל פאראגון
בתחילת דרכה "הגשמה" שיווקה גם פרויקטים של "גלובאל פאראגון". בסוף שנת 2012 קרסה חברת גלובאל פאראגון, עימה השקיעה "הגשמה" כספים במספר פרויקטים בהם פאראגון הייתה החברה המנהלת, תוך טענות להונאה וגנבת כספי משקיעים והותרת חובות בתוך הנכסים. לאחר הקריסה "הגשמה" המשיכה לנהל את הפרויקטים הקורסים, ופעולה לגיוס הון נוסף ממשקיעים חדשים לצורך חילוץ נכסים מגלובאל פאראגון.
גיוס ללא תשקיף והפרות לכאורה של חוק ניירות ערך
גיוס מיותר מ-35 משקיעים לשנה מחייב על-פי חוק ניירות ערך תשקיף. על-פי הרשות לניירות ערך, מגבלה זו נספרת באופן מצרפי לגורם בודד - קרי לגורם בודד מותר לגייס עד 35 משקיעים ללא תשקיף, וגם זאת תוך מגבלות שונות ביחס לפרסום נתונים כספיים, תשואה צפויה, ופרטים אחרים של הפרויקט (שכן עצם הפרסום עצמו מהווה הצעה).
גיוס ללא תשקיף מהווה עבירה פלילית על-פי חוק ניירות ערך סעיף 53(א) שדינה חמש שנות מאסר או קנס בשיעור ניכר (לתאגיד - פי 25 מהנקוב בחוק העונשין 61(א)(4), כ-5.65 מיליון שקלים). "הגשמה", מראשיתה, נקטה בגישה שכל עוד היא מאגדת 35 משקיעים בשותפויות נפרדות משפטית (גם אם גויסו עשרות שותפיות כאלה בשנה עם אלפי משקיעים), היא עומדת בדרישות החוק.