cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייגו פרס
ביוגרפיה
בגיל 19, החל פרס לשחק בקבוצת הבוגרים של עיר מולדתו, דפנסור ספורטינג. עד מהרה, הפך להיות שחקן הרכב קבוע בסגל הקבוצה. אחרי ארבע שנים מוצלחות בקבוצתו הראשונה, הוא הצטרף לאחד ממועדוני הפאר של אורוגוואי, פניארול. במהלך עונתו הראשונה בפנארול, 2003-2004, שיחק פרס רק ב-13 משחקים, לפני שדידייה דשאן הביא אותו למונקו הצרפתית. במהלך שנותיו במונקו, נאבק פרס על תפקיד הקשר ההגנתי בקבוצה עם שחקנים רבים. מרבית הזמן, הוא שימש כמחליף בקבוצתו.
פסק דין מירנדה נגד אריזונה
התפתחויות מאוחרות
גם כאשר מתעלמים מהולכת שולל של החשוד על ידי חוקריו, הנושא של בחירה חופשית בוויתור על זכויות מירנדה נדון פעמים רבות, ונטען כי עצם היותו של החשוד במשמורת היא סיבה מספקת להטיל ספק ביכולת הבחירה החופשית שלו.
דייגו פרס
ביוגרפיה
פרס מייצג גם את נבחרת אורוגוואי. את הופעתו הראשונה בנבחרת ערך בשנת 2001. הוא נכלל בסגל הנבחרת במהלך טורניר מונדיאל 2010, בו הוא שימש כחלק בלתי נפרד בקישור של אורוגוואי. הוא זומן גם לסגל הנבחרת למשחקי מונדיאל 2014.
כונן תקליטורים אופטי
כונן תקליטורים אופטי הוא מכשיר אלקטרוני המסוגל לקרוא נתונים מדיסק (CD) באמצעים אופטיים (לייזר). הקריאה מתבצעת באמצעות שיגור קרן לייזר לעבר המקום הרצוי בדיסק, ובדיקה האם הקרן הוחזרה. בדיסק צורבים שקערוריות זעירות אשר מציגות את המידע. שקערורית כזו יכולה להחזיר את קרן הלייזר לכיוון העינית, או למקום אחר. כך מיוצגת סיבית (1 או 0) שהיא אבן היסוד של כל המידע הממוחשב. בעזרת צירופים שונים של שקערוריות מיוצג מידע שונה של אפסים ואחדים. השקערוריות נצרבות על הדיסק במעין פס ספירלי, שמתחיל ממרכז הדיסק.
צריבת תקליטורים
מכיוון שצורבי תקליטורים מיועדים לשוק הביתי, יצירתם נעשית באופן שונה מתקליטורים רגילים. במקום שקערוריות תקליטורים אלה מורכבים מחומרים הרגישים לחום, וקרן הליזר של צורב התקליטורים צובעת את החומר בעזרת לייזר. כאשר אזור מסוים צבוע, הוא אינו מחזיר את האור מקרן הלייזר ואז נוצר אפקט זהה.
בתקליטורים הניתנים לצריבה רב-פעמית, התהליך הפיך ובטמפרטורה מסוימת החומר הופך שקוף.
נטורליזם (פילוסופיה)
בפילוסופיה, נטורליזם מתאר קבוצת גישות פילוסופיות (שנבעו בדרך כלל מהגישה המטריאליסטית או הפרגמטיסטית), אשר טוענות כי כל התופעות בעולם נשמעות לאותם הכללים. במיוחד מתייחסת טענה זו למושג העל־טבעיות: אם נגדיר את המונח "תופעה על טבעית" כ"תופעה שהיא מעל לחוקי הטבע" או "נשמעת לחוקים אחרים מאשר חוקי הטבע", טוען הנטורליזם כי לא קיימות תופעות על־טבעיות.. סוג ספציפי של נטורליזם קובע שלא קיים דבר מלבד העולם הטבעי המוכר. סוג זה מכונה נטורליזם מטאפיזי.
רבים מבין הפילוסופים של המדע בימינו משתמשים במונחים "נטורליזם מתודולוגי" או "נטורליזם מדעי" כדי לתאר את התכונה המהותית והבסיסית של הגישה ואורח המחשבה המדעיים ("השיטה המדעית"), שבהם באה לידי ביטוי ההנחה המתודולוגית, שהאופן הטוב ביותר להבין ולהסביר את התופעות שאנו עדים להן בטבע הוא דרך גילויים והבנתם של חוקי טבע כלליים ואוניברסליים, מבלי לקחת בחשבון את שאלת קיומם או חוסר קיומם של יסודות על־טבעיים. כל ניסיון לחקור או להסביר תופעה הנצפית בטבע תוך שימוש ביסודות על־טבעיים או תוך הנחה שאלה קיימים הוא, לפי הגדרה זו, לא מדעי.
הנטורליסט יטען שאם קיימות תופעות שנהוג לכנותן "על־טבעיות" (כמו קריאת מחשבות, הגדת עתידות, גלגול נשמות, רוחות רפאים או פיות), הן בהכרח נשמעות לאותם חוקי הטבע כמו כל תופעה אחרת בעולם, ולכן ניתן להסבירן ולחוקרן באותם אמצעים ושיטות המשמשים לחקירת כל תופעת טבע (ולפיכך אינן על־טבעיות). אם אין ביכולתנו להסביר באופן זה תופעה שנראית על טבעית, הסיבה לכך, יטען הנטורליסט, היא בהכרח אוזלת ידנו להבין את חוקי הטבע במידה מספקת. עם זאת, הנטורליסט פוטר טענות באשר לקיומן של תופעות מסוג זה כבלתי סבירות באופן כמעט מוחלט, מהסיבה הפשוטה, שעד היום כל ניסיון להוכיח את קיומן של תופעות כאלה תחת תנאים אובייקטיביים ומבוקרים ותחת פיקוחם של מדענים, נכשל (ראו: אתגר מיליון הדולר להוכחת העל־טבעי).
ברברה סטיל
ברברה סטיל (באנגלית: Barbara Steele; נולדה ב-29 בדצמבר 1937 בבירקנהד, צ'שייר, בריטניה), היא שחקנית קולנוע בריטית, אשר שיחקה בעיקר בסרטים איטלקיים, ונודעה כ"מלכת הצרחות" של ז'אנר סרטי האימה הגותיים האיטלקיים בשנות ה-60. היא החלה את הקריירה שלה בהופעה ב"יום ראשון השחור" של הבמאי מריו באבה (Mario Bava) ב-1960 והופיעה, בין היתר, גם ב-8 וחצי של פדריקו פליני ובילדה יפה של לואי מאל.
נטורליזם (פילוסופיה)
לעומת זאת, קיומו של אלוהים, או של כל אל, לדעתם של רוב הנטורליסטים, הוא בלתי אפשרי. כי אלוהים, מעצם הגדרתו הוא על-טבעי, ולטעון שאלוהים נשמע לאותם חוקי הטבע (שאינם מוגדרים 'על-טבעיים'), זה לטעון שאלוהים אינו מתאים להגדרתו כ'על-טבעי'. כלומר: המונח "אלוהים", המוגדר כדבר שאינו נשמע לאותם חוקי הטבע כמו שאר הדברים בעולם, אינו יכול להתייחס לשום דבר הקיים בעולם. הפילוסוף ברוך שפינוזה ראה את התגלמות האל בטבע ולכן האל על פי תורתו אינו על-טבעי, אלא האל הוא הטבע. לפיכך, אלוהים אינו טרנסצנדנטלי, אלא אימננטי, כלומר נובע מהטבע ומקיים את הטבע.
פילוסופים אחדים מחזיקים בגישה נטורליסטית על האלוהים. המפורסם שבאותם פילוסופים הוא שפינוזה, אשר לפי תפיסתו, אלוהים הוא שם כולל לכל החוקים שבטבע.
הנטורליזם הוא אבן היסוד של השקפת העולם של תנועת הברייטס, אשר שמה לה למטרה לקדם בחברה תפיסה חיובית של הנטורליזם, הכרה בזכותם של פרטים לדגול בו וקבלתם כחברים שווי ערך בחברה.
בירגו דיופ
חייו
דיופ נולד בכפר ליד דקר ולמד רפואה וטרינרית באוניברסיטת טולוז שבדרום צרפת. לאחר סיום לימודים עבד כמנתח וטרינרי עבור המשטר הקולוניאלי הצרפתי ברחבי מערב אפריקה. במהלך עבודתו בשירות הציבורי, הוא כתב שירה, זכרונות, מחזה וליקט ועיבד סיפורי עם של הוולוף. בין 1960 ל-1964 שימש שגריר סנגל לתוניסיה.
המחזה "העצם" שכתב, הועלה בסוף שנות ה-70 בבימויו של פיטר ברוק בתיאטרונו בוף דה נור בפריז, בעיבוד התסריטאי והמחזאי הצרפתי ז'אן-קלוד קארייר והשחקן מאליק באונס ובמשחקו עם ברוס מאיר ויושי אוידה. המחזה תורגם לעברית בידי אוריאל זוהר והועלה בתיאטרון הטכניון ובאוניברסיטאות מורסיה ואליקנטה ספרד בשנת 1995.
כן לא שחור לבן
כן לא שחור לבן הוא משחק מיומנות דיבור. מטרת חלק מן השחקנים להימנע מאמירת אחת המילים "כן", "לא", "שחור" ו"לבן". מטרתם של שחקנים אחרים היא להכשילם בכך. מותר להשתמש במילים חליפיות, כגון "יש/אין", "חיובי/שלילי" ובמילות ההיסוס כגון: "אולי", "יכול להיות" ו"ייתכן".
למשחק תצורות רבות:
אנדרה ברינק
אנדרה פיליפוס ברינק (אנגלית: Andre Philippus Brink; 29 במאי 1935 - 6 בפברואר 2015) היה סופר דרום אפריקני.
ביוגרפיה
ברינק נולד בשנת 1935 בורדה. כתב באפריקאנס ובאנגלית. הרומן הפוליטי הראשון שלו - Kennis van die aand (יצא לאור ב-1973, תורגם בשם "עת בחושך יביטו") היה הספר הראשון שנכתב באפריקאנס והוחרם על ידי הממשלה האפריקנית. בעקבות זאת תרגם את ספרו לאנגלית, תחת השם Looking on Darnkness. ברינק הוסיף לעסוק בתרגום, ותרגם גם מצרפתית ומספרדית. יצירותיו הראשונות של ברינק הושפעו בעיקר ממדיניות האפרטהייד. יצירותיו המאוחרות יותר עסקו בקולוניות לשעבר.
ברינק נפטר ב-6 בפברואר 2015, בזמן ששב בטיסה לדרום אפריקה מבלגיה בה קיבל תואר דוקטור של כבוד.
הקבוצה המיוחדת למבצעים פדרליים
הקבוצה המיוחדת למבצעים פדרליים (בספרדית: Grupo Especial de Operaciones Federales, בראשי תיבות: GEOF) הוא שמן של יחידות טקטיות משטרתיות של המשטרה הפדרלית בארגנטינה שתפקידן לבצע מבצעים ללוחמה בטרור, מניעת הברחות סמים, אבטחת אח"מים וחילוץ בני ערובה.
הקבוצה מהווה יחידה של המשטרה הכפופה לדירקטוריון הכללי פשעים מורכבים וטרור בינלאומי. למרות קיומם של כוחות מיוחדים בארגנטינה כבר משנת 1930, היחידה עצמה נוצרה באופן רשמי רק לאחר הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה. היחידה הראשונה הוקמה ב-1994 בטוקומן וב-1997, הוקמה היחידה השנייה ברוסריו. רק שנה לאחר מכן הוקמה היחידה בבואנוס איירס.
קורס ההכשרה עומד על 20 שבועות והוא מחולק לשתי תקופות, עם רק 15% של לוחמים שעוברים את ההכשרה, הכוללת צליפה, צניחה, אמנויות לחימה, נהיגה התקפית ושימוש בחומרי נפץ. הקבוצה משתפת פעולה ומתאמנת עם יחידות מיוחדות של מדינות אחרות הדומות לה, כמו יחידת ה-FBI לחילוץ בני ערובה, ויחידת צבא ארצות הברית: הכומתות הירוקות, כמו גם היחידה הישראלית ימ"מ ויחידות ה-SWAT. היחידה זכתה לכינוי 4T (todo tiempo-todo terreno, בכל מזג אוויר ובכל שטח הוא המוטו של היחידה) והיא פועלת בכל ארגנטינה.
ציוד
הציוד הבסיסי לכל לוחם ה-GEOF כולל נשק סטנדרטי ורובה סער. הציוד גם כולל רובי ציד, רובי צלפים, ואפילו מכונת ירייה (מספר יחידות) תלוי במצבים בהן נתקלים הלוחמים.
להלן הנשק הנפוץ שבשימוש ה-GEOF:
מישור חוף יהודה
מישור חוף יהודה, קטע ממישור החוף הדרומי המשתרע מנחל שקמה ועד לנחל הירקון. רוחבו המקסימלי של הקטע מגיע לכשלושים ק"מ בדרום. במזרח תחום האזור על ידי שפלת יהודה. חוף הים בנוי מחולות ללא מתלול חופי. החולות ופשטי ההצפה של הנחלים תופסים את מרבית השטח בחוף הדרומי, ורוחבם מגיע לכשבעה ק"מ. במקום מצויים כארבעה רכסי כורכר.
קרקע
אזור זה מתחלק בבירור לשלוש רצועות קרקע: חולות נודדים במערב, חול אדום במרכז ואדמות טרה רוסה במזרח ובבקעת לוד בצפון-מזרח. בקרבת אפיקיהם של הירקון ונחל איילון יש גם מטליות של אדמת ביצה. רצועת החוליות מתרחבת עד שמונה ק"מ מדרום לשפך נחל שורק ומצפונו, דבר המהווה סימן לכך שבעבר ההיסטורי כיסה החול שטח קטן יותר. נדידת החולות נעצרת ממערב לראשון לציון לפני שדרת אקליפטוסים ושקמים רמים.
אקלים ומים
האקלים במישור חוף יהודה הוא ים תיכוני והטמפרטורות בו מתונות בשל הקרבה לים. משרע הטמפרטורה היומי והשנתי קטן. כמות המשקעים מגיעה ל-500 מ"מ בשנה. האזור מבורך באקלים נוח (נדירות קרה חורפית) ושופע מים, הנשאבים מבארות רבים ונובעים מראש העין בצפון מזרח. הנחלים הם נחלי שורק ואיילון, הוא יובלו הדרומי של הירקון. מי הירקון נעצרו בעבר בביצת פתח-תקווה הגדולה, שיובשה עם ההתיישבות הציונית. מעבר הנהר על מחסור כורכר מסתמן במפלים קטנים, כמו "שבע טחנות". מאז הוטו מי ראש העין אל דרום הארץ, פחתה מאוד זרימת הירקון. את קטעו התחתון ממלאים היום בעיקר מי ים החודרים לשפכו וכן מי שפכים של ערים ואזורי חרושת. עם שינויים ברשת הביוב פחת זיהומו בשפכים.
היסטוריה יישובית
במרבית הזמן הייתה ההתיישבות באזור צפופה יותר מבשאר חלקיו של מישור החוף. יפו הייתה על פי רוב נמלה החשוב של הארץ. בסוף המאה ה-19 קמו באזור מושבות העלייה הראשונה: פתח תקווה, ראשון לציון, נס ציונה, גדרה ועוד, ומאוחר יותר הפכו לערים תל אביב-יפו, חולון, בת ים, רמת גן, פתח תקווה, בני ברק, ראשון לציון, גבעתיים, רחובות, נס ציונה, רמלה ולוד. במקום מצויים גם עיירות וכפרים רבים, הן בתחום אגד הערים והן מחוצה לו. במשק החקלאי מוביל ענף ההדרים, שהבינוי העירוני מצמצם את היקפו ואת היקף החקלאות בכלל.
מישור החוף מהווה את מרכז הכובד הדמוגרפי והכלכלי של ישראל והוא לב המדינה. במישור החוף התיישבות צפופה בגלל שטחו המישורי והקרבה ולים: במישור חוף יהודה מצויה מטרופולין תל אביב שהיא הגדולה ביותר והיא מהווה את לב ליבה של המדינה. הנגישות במישור החוף גבוהה ביותר ואמצעי התחבורה מצויים בהיקף גדול במרחב גאוגרפי זה. מדובר במערכת כבישים מסועפת הכוללת כבישים מהירים רבים, את הנמלים הימיים ואת נמל התעופה בן-גוריון ואת שדה דב בתל אביב. קיימת גם רשת מסילות ברזל המקשרת בין היתר בין תל אביב לחיפה ולנהריה וכן נעה מתל אביב לירושלים, לבאר שבע, לראשון לציון, להוד השרון, לאשדוד וליבנה. מרבית היישובים במישור החוף הם יהודיים. האוכלוסייה הערבית מרוכזת ביפו, ברמלה ובלוד.
פעילות חקלאית
פעילות חקלאית ענפה החלה במישור החוף עם הקמת המושבות בסוף המאה ה-19, ונבנו בו מושבים וקיבוצים. הגיוון בקרקעות איפשר את פיתוחם של גידולים חקלאיים רבים. כיום מתנהלת מערכה קשה נגד התגברות הבניה על קרקע חקלאית והפיכתה לקרקע לבניה.
מרכזי התעשייה הגדולים בישראל מצויים במישור החוף ובמיוחד במטרופולין תל אביב. מתנהל בהם מסחר מגוון ביותר וניתנים שירותים רבים, ציבוריים ופרטיים.
ענף התיירות זכה לפיתוח רב בקו החוף. בתי מלון ובתי הארחה רבים מצויים לאורכו של קו החוף במישור החוף, בין היתר בגלל שפע של אתרים ארכאולוגיים.
היער הלאומי סיירה
היער הלאומי סיירה (באנגלית: Sierra National Forest) הוא יער לאומי במדרונות המערביים של מרכז רכס סיירה נבדה במדינת קליפורניה, ארצות הברית. הפארק משתרע על פני כ-5,300 קמ"ר, ובטווח גובה של כ-4,260 מטרים. היער הוכרז על ידי נשיא ארצות הברית ה-23, בנג'מין הריסון, ב-14 בפברואר 1893, בשם "שמורת היער סיירה" (Sierra Forest Preserve), ובמועד הכרזתו השתרע על פני 24,000 קמ"ר.
המערכת האקולוגית
המערכת האקולוגית ביער מגוונת - למרגלות הרכס חורשות אלונים, רוב ההרים מכוסים ביערות עבותים, ומפסגותיהם נשקף נוף הררי. היער גובל בפארק הלאומי יוסמיטי בצפון, ביער הלאומי סקוויה ובפארק הלאומי קינגס קניון בדרום-מזרח, וביער הלאומי איניו בצפון-מזרח.
כ-40% משטחי היער מוגדרים כאזור טבע בראשיתי. ביער יש גם מספר מסלולי טיולים: אנסל אדמס, ג'ון מיור, אגמי דיקני, קייזר ומונרך. בפסגת צ'יינה יש אתר סקי, ובחלק מהאגמים מוצעים שירותי שיט לתיירים.
ביער יש אזורים הרריים עם שפע חיות בר ודגים, חלקם ייחודים. ביער הלאומי סיירה נמצאים 411 אגמים, 11 מאגרי מים, 82 שטחי מחנאות, 36 שטחי פיקניק וכ-1770 ק"מ של שבילי טיול בדרגות קושי שונות. בין מקורות המים שנמצאים ביער הלאומי סיירה נמנים: אגם בס, אגם דוריס, מאגר וישון (Wishon Reservoir), מאגר קורטרייט (Courtright), נהרות קינגס ומרסד, ופלג מונו (Mono Creek).
היסטוריה
היער הוקם מכוח חוק שחתום עליו הנשיא ה-23, בנג'מין הריסון, מ-14 בפברואר 1893, ונקרא בשם "שמורת היער סיירה". כאשר נחתם החוק, היער הלאומי סיירה השתרע על פני 24,000 קמ"ר וכלל חלקים של שמונה מחוזות שונים בקליפורניה.
כארבע שנים לאחר הקמת "שמורת היער סיירה" הופרד חלק מדרום היער לשמורה נפרדת שנקראה "דרום סיירה" (Sierra South). ב-4 במרץ 1907, הוחלף המושג "שמורות היער" ב-"יערות לאומיים", ובהתאמה השתנה שם השמורה לשמו הנוכחי.
חלקים נוספים מהיער הופרדו ממנו לטובת שמורות ויערים אחרים. חלקים מדרום היער שימשו להרחבת הפארק הלאומי סקוויה, "הפארק הלאומי גנרל גראנט" (כיום חלק מהפארק הלאומי קינגס קניון) ולהקמת היער הלאומי סקוויה. חלקים מהאזור הצפוני של היער הלאומי סיירה שימשו להרחבת הפארק הלאומי יוסמיטי ולהקמת היער הלאומי סטניסלוס, ואילו חלקים מהאזור המזרחי של היער הלאומי סיירה שימשו להקמת היער הלאומי איניו ו-"היער הלאומי טוייב" (Toiyabe National Forest).
שבילי טיול
השביל Sierra Vista Scenic Byway ("הדרך הצדדית הנופית של סיירה") הוא שביל הטיול המרכזי ביער הלאומי סיירה, ועובר דרך רוב אזורי הנוף ביער. אורכו של השביל הוא כ-160 קילומטרים, כאשר כ-122 קילומטרים מהם סלולים. על תוואי השביל, ישנן נקודות תצפית, כמו נקודת התצפית "Mile High", ממנה נשקף חלק מקו הפסגה של הייער הלאומי סיירה. כמו כן, עובר השביל ליד נקודת המרכז המדויקת של קליפורניה (Exact Center of California) הנמצאת בקרבת אגם רדינגר.
השביל השני בחשיבותו ובאורכו הוא Sierra Heritage Scenic Byway ("הדרך הצדדית המורשתית והנופית של סיירה"), שאורכו כ-110 קילומטרים. השביל עובר ליד אגמי הנטינגטון ושֶׁיבֶר, ובו שתי נקודות תצפית: תצפית הגזע הלבן (White Bark) ותצפית פרדינגר.
פעילויות בילוי נוספות
חוץ מהליכה בשבילים ונקודת התצפית, ישנן מגוון פעילויות אחרות שבהן ניתן לעשות ביער הלאומי סיירה, כגון תרמילאות, מחנאות (כמו אזורי "מחנאות המעיינות החמים מונו" ו-"מחנאות ערוץ החמור" [Jackass Meadow Campground]), פיקניק, רכיבת סוסים, דיג ופעילויות מים, כגון שיט סירות, שיט קיאקים ורפטינג, סקי מים ושחייה.
בזמן החורף קיימת אפשרות, בנוסף לכל אלו, לגלישה במורד, גלישה בגלשן שלג, גלישה למרחקים, משחקי שלג, הליכת שלג ונסיעה ברכב שלג. קיימים למעלה מ-375 קילומטרים של שבילים לגלישה למרחקים, וכן כ-290 ק"מ של שבילים לנסיעה ברכב שלג.
א-דקהלייה
אַ-דַּקַהְלִיַּה (בערבית: الدقهلية) הוא מחוז במצרים, צפונית-מזרחית לקהיר. שטחו 3,471 קילומטרים רבועים, ונכון ל-2006, אוכלוסייתו מנתה כ-4.985 מיליון איש. בירת המחוז היא אל-מנצורה.
המקום מפורסם בעיקר בשל כך שממנו יצאו אנשי מקצוע חשובים בתחומי המדע, הרפואה, ההנדסה והאמנות. המרכז לכליות ולנפרולוגיה בא-דקהלייה נחשב לטוב בסוגו בכל אפריקה.
AJAX (תכנות)
AJAX (ראשי תיבות של Asynchronous JavaScript And XML) היא טכניקה ליצירת יישומי רשת אינטראקטיביים המבוססים על קוד המורץ במסגרת דף HTML בודד, ולא כיישום מרובה דפים, כמקובל בסביבת ה-Web. מטרתה העיקרית של הטכניקה היא שיפור חוויית המשתמש והאצת מהירות הטעינה של דפי האינטרנט, מאחר שהיא מאפשרת לעדכן רק חלקים מבוקשים בדף האינטרנט, ללא צורך לטעון את הדף כולו מחדש במחשבו של המשתמש.
מטרה זו מושגת באמצעות יצירת תקשורת והחלפת מידע בין מחשב הלקוח לשרת דפי האינטרנט באמצעות קוד JavaScript. כלומר, האינטראקטיביות של יישומי AJAX מושגת באמצעות קוד המורץ בצד-הלקוח, זאת בניגוד לשימוש טהור בטכנולוגיות כמו PHP ו-ASP, שבהן הקוד מורץ בצד-השרת, וללקוח מגיע דף HTML סטטי, ולא יישום מלא. באופן זה נמנעת תקשורת מיותרת בין הלקוח לשרת, מופחת העומס בצד השרת ונפח המידע החוזר על עצמו אשר נשלח ללקוח פוחת.
כאשר משתמשים ב-AJAX עדיין יש צורך בטכנולוגיית צד-שרת כמו PHP או ASP, אלא שבמקום לשלוח דף HTML שלם, נשלח ללקוח רק המידע, והלקוח מפרש את המידע ומציג אותו למשתמש.
מרכיביה של טכניקת AJAX
טכניקת AJAX משתמשת בשילוב של טכנולוגיות קיימות:
כמו DHTML, LAMP, או SPA, גם AJAX אינה טכנולוגיה כשלעצמה, אלא מונח שמתייחס לשימוש בקבוצת טכנולוגיות יחדיו. למעשה, כבר מופיעות טכנולוגיות נגזרות/מורכבות שמבוססות באופן ממשי על AJAX. כגון AFLAX.
דוגמה לשירות מבוסס AJAX
תיבת החיפוש, המופיעה במסך של אתר זה, מבוססת על AJAX - בעת התחלת הקלדתה של מילה לחיפוש, מוצגים למשתמש שמות ערכים המתחילים באותיות שהוקלדו, בהתאם למידע שנצבר בשרתי ויקיפדיה ובהתאם לאותיות שהוקלדו, באופן המאפשר למשתמש לבחור את הערך המתאים לו, או להמשיך ולהקליד. הדבר מתבצע ללא טעינה מחדש של הדף, אלא על ידי שליחה של האותיות שכבר הוקלדו, קבלת רשימת מילים מהשרת באופן א-סינכרוני מפעולת המשתמש, והצגת רשימת התוצאות למשתמש.
יתרונות וחסרונות
יתרונות השיטה:
סוחר הים (משחק מחשב)
סוחר הים הוא משחק מחשב משנת 1989 אשר נוצר על ידי המרכז לטכנולוגיה חינוכית והשתמש במצב תצוגה של CGA (ארבעה צבעים) והרמקול הפנימי של המחשב.
המטרה במשחק היא לסחור ברחבי הים התיכון בתקופת זמן מוגבלת של שבוע ובמהלכה לצבור רווחים גבוהים ככל האפשר. לרשות השחקן עומדים שלושה נמלים - בישראל, במצרים ובטורקיה (בגרסה המחודשת זמינים גם נמלים בקפריסין וביוון), בהם הוא יכול לקנות או למכור נחושת, זיתים, וחיטה. המחירים של הסחורות הללו משתנים מיום ליום ומנמל לנמל כך שהשחקן יכול לנצל את הפרשי המחירים. מפעם לפעם השחקן ייתקל במכשולים שונים כגון ספינות פיראטים עוינות וסופות אשר עלולים לגרום לנזקים. המשחק מתריע לפני מזג אוויר סוער במיוחד, אך ההחלטה הסופית נתונה בידי השחקן.
צבי אלדובי
צבי יהודה אלדובי (1904–1996) היה פסל ישראלי שעסק בפיסול פיגורטיבי. מחברי קבוצת "אקלים", שהוקמה בראשית שנות השבעים על ידי רחל שביט ואליהו גת, והשתתף בשלוש התערוכות הראשונות של חברי הקבוצה שנערכו בשנת 1974.
חייו
אלדובי נולד בזקרפטיה ב-1904 למשפחה חסידית. בהיותו בן עשר נרצח אביו אשר לֶמל דוב מול משפחתו בזמן שניסה להגן על נערה יהודייה שברחה אל ביתם מפחד קוזאק שרדף אחריה. על שמו של האב קראו בניו את שם משפחתם אלדוב"י-אשר למל דוב בן יעקב.
דסי רבינוביץ'
הדסה (דסי) אסתר רבינוביץ' (י"ט בסיוון תשל"ז, 5 ביוני 1977 – א' בתשרי תשנ"ז, 14 בספטמבר 1996) הייתה נערה שהתמודדה עם מחלת הסרטן וזכתה לפרסום נרחב בתקשורת בישראל, בעקבות מאבקה על זכותו של החולה לקבלת טיפול רפואי הוגן.
ביוגרפיה
רבינוביץ' נולדה בחיפה, וב-1985 עברה משפחתה לאפרת שבגוש עציון, שם הייתה פעילה בקהילה ובתנועת "בני עקיבא".
בגיל שבע עשרה חלתה רבינוביץ' בלימפומה שאינה הודג'קין, ובמשך מחלתה עברה טיפולים רבים שכללו ביניהם טיפולים כימותרפיים קשים והשתלת מח עצם. תוך כדי מחלתה, סיימה רבינוביץ' את לימודי התיכון, שבמהלכם זכתה בפרס על עבודתה בנושא כוויות זרחן בהדרכתו של פרופ' אריה אלדד. רבינוביץ' שימשה כקומונרית בסניף "בני עקיבא" באפרת במסגרת השירות הלאומי.
עיגולי השמחה
רבינוביץ' התמודדה עם מחלתה בעזרת שמחה והפצתה באחרים בסביבתה, זאת כדי להמתיק מעט את הכאב והסבל שחוותה בזמן המחלה. דרך התמודדותה המיוחדת הגיעה לידיעת הציבור בעזרת מספר כתבות וראיונות בתקשורת הישראלית במשך תקופת מחלתה. בראיונות אלו הציגה רבינוביץ' את משנתה הייחודית בשאלת ההתמודדות עם מחלת הסרטן.
ביטוי לדרכה המיוחדת הוא השיר "עיגולי השמחה", אותו חיברה בצורה ספונטנית תוך כדי השארת הודעה במענה קולי שנמצאה רק לאחר מותה. תוכן השיר והמסרים העולים ממנו הפך לימים לנחלת הכלל והגיע למערכי לימוד בבסיסי צה"ל, במערך לימודי של משרד החינוך ובתוכניות לימוד בקהילות יהודיות בתפוצות. השיר עובד והולחן במספר לחנים, ומילותיו שימשו כהשראה למיכה שטרית, שכתב את השיר "שמחות קטנות" וביצע אותו יחד עם הזמר עמיר בניון.
מורשתה ודרך התמודדותה המיוחדת של רבינוביץ' עם מחלת הסרטן מופצות במאות הרצאות שהושמעו על ידי אמהּ ברוריה במוסדות חינוך בישראל ומחוצה לה. אביה פיני, איש עסקים לשעבר, החל לעבוד בעקבות פטירת בתו בעמותת "משפחה אחת", המסייעת לנפגעי טרור.
רבינוביץ' נפטרה ממחלתה בליל ראש השנה ה'תשנ"ז, בגיל 19.
מאבקה הציבורי
מאבקה של רבינוביץ' במערכת הבריאות הציבורית נבע מהחלטתו השגויה של הרופא שטיפל בה, פרופ' אליעזר רחמילביץ, שהורה לאנשי מחלקתו שלא לתת לה טיפול תומך במחלקה אותה ניהל בבית החולים הדסה בלא אישורו, זאת בשל העובדה שרבינוביץ' החליטה להיות מטופלת אצל רופא אחר, בבית החולים רמב"ם. התחקיר הראשוני שהביא לידיעת הציבור את מאבקה של רבינוביץ' במערכת הבריאות פורסם ב-25 ביוני 1996 על ידי רונאל פישר בעיתון מעריב. בעקבות הפרסום, הוקמה על ידי משרד הבריאות ועדה שבדקה את התלונה והחליטה להגיש נגד פרופ' רחמילביץ קובלנה באשמת "רשלנות והתנהגות שאינה הולמת רופא". באוגוסט 1998, קבעו רוב חברי ועדת הקובלנות כי "התנהגותו של פרופ' רחמילביץ אינה הולמת רופא וכי אין ספק שההנחיה של פרופ' רחמילביץ הייתה בעלת פוטנציאל לפגיעה גופנית קשה ואף מסכנת חיים". הוועדה החליטה להסתפק בנזיפה, ושר הבריאות יהושע מצא אימץ את ההחלטה. מכאן הפכה רבינוביץ' לסמל לזכותו של החולה לטיפול הגון, ולקבלת "דעה שנייה" במסגרת ההליך הרפואי.
הסיפור עורר הדים רבים, בין היתר בשל מעמדו של רחמילביץ, והפנה את תשומת הלב הציבורית לנושא היחסים בין הרופא לחולה המטופל. לימים הגיב רחמילביץ עצמו והביא את גרסתו לסיפור בספרו האוטוביוגרפי "הדם הוא הנפש".
ארסוף
אַרְסוּף הוא יישוב קהילתי המשתייך למועצה אזורית חוף השרון וממוקם על מצוק כורכר בגובה 35 מטר בין כביש 2 לים התיכון, סמוך לקיבוץ שפיים. ארסוף נחשב לאחד היישובים היקרים ביותר בישראל.
היסטוריה
שמו של היישוב נובע מקרבתו לתל ארשף הסמוך ומאזכורו בתנ"ך. בראשית ימי המדינה רבע מקרקעות המקום נרכשו על ידי האדמו"ר רבי שמחה בונים אלתר על מנת להקים במקום אתר קיט חרדי. הרעיון לא יצא לפועל, אך המגרשים נשארו בבעלות המשפחה.
היישוב מיועד לכלול מאה משפחות הוא מתחלק לשתי שכונות: ארסוף ים וארסוף קדם, ומשתרע על כ-250 דונמים.
בתחומי היישוב אנדרטה בצורת ראש המתצפת על הסביבה בעזרת משקפת, לזכרו של עידן גבריאל – תצפיתן מודיעין במוצב דלעת בגזרה המזרחית בלבנון, שנפל ב-10 באוקטובר 1966.
מאפייני היישוב
כיום היישוב הוא אחד היקרים והעשירים בישראל. מתגוררות בו 41 משפחות, ביניהן שגריר מקסיקו בישראל, עידן עופר, קובי ריכטר, בני שטיינמץ, מריוס נכט, אדם נוימן, ניר שרצקי ועמוס לוזון. כמו כן, האדמו"ר מגור מחזיק ברבע מהמגרשים ביישוב.
בתי היישוב הם כולם וילות, מלבד בניין דירות אחד (הכולל 10 דירות על פני שישה מפלסים). ביישוב אין מבנים ציבוריים ואין אפשרות לקבל רישיון עסק. כמו כן, תחבורה ציבורית לא מגיעה ליישוב.
חסימת החוף בפני הציבור
היישוב מוקף בגדר, ובעבר מנעו שומרים את כניסתם של מבקרים שאינם אורחי התושבים לתחומיו. כך נמנעה מהציבור גישה לחוף ארסוף, שהוא שטח ציבורי פתוח בהגדרתו. ב-2013 התקבלה עתירה שחייבה את היישוב לאפשר גישת אזרחים לחוף, אך מועצת חוף השרון סימנה את מפרץ החנייה הסמוך לחוף באדום-לבן, ואזרחים מחוץ ליישוב שביקרו בחוף נקנסו כאשר חנו שם. ב-5 בנובמבר 2018 פסק בית המשפט לעניינים מקומיים, בערעור שהגישה העיתונאית גלי גינת על דוח חנייה שקיבלה, כי הדוחות שניתנו במקום אינם חוקיים ואין כל נימוק ענייני לאיסור על החנייה בחניון.
Psy-Group
Psy-Group הייתה חברה ישראלית, שפעלה כסוכנות ביון פרטית, עסקה באיסוף ומעקב אחרי אנשים באמצעות כריית מידע ואיסוף נתונים ברחבי האינטרנט, הפעלת מלכודות דבש ופעילויות חשאיות בשטח עבור לקוחות. בנוסף התמחתה ביצירת מציאות מדומה ברשתות חברתיות, כולל השקת קמפיינים למניפולציה של קהל יעד, יצירת רשת של משתמשים פיקטיביים, שאספו והפיצו מידע (אמיתי או כוזב), ועד לבניית אתרי אינטרנט לישויות מומצאות לשם הפצת פייק ניוז. החברה נסגרה בעקבות פתיחת החקירה של התובע המיוחד רוברט מולר, על התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 והסיוע שנתנה לקמפיין של טראמפ.
על פי תחקיר של האתר "זמן ישראל", החברה מעולם לא קיבלה אישור מאגף הפיקוח על היצוא הביטחוני במשרד הביטחון. אף על פי שעובדי החברה עשו שימוש בידע שצברו במהלך שירותם הצבאי.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2014 על ידי היזם ג'ואל זאמל, עולה חדש יליד אוסטרליה, שהיה אז בין 28. זאמל הגיע לישראל כדי ללמוד תואר שני בבית הספר הבינלאומי במרכז הבינתחומי הרצליה. זאמל גייס לחברה את יוצא חיל המודיעין, סגן אלוף רועי בורשטיין, שמונה למנכ"ל החברה.
החברה הייתה מעורבת במספר פרשות ופעילויות ברחבי העולם, בין השאר:
קיימברידג' אנליטיקה
זאמל יצר שותפות עסקית עם חברת קיימברידג' אנליטיקה, שהצליחה לאסוף מידע אישי על עשרות מיליוני משתמשי פייסבוק, ועל בסיסו בנתה מנגנון להשפעה על תודעת ההמונים, בעיקר עבר קמפיינים פוליטיים ברחבי העולם.
קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016
על פי מקורבים למפלגה הרפובליקנית, בשנת 2016, ריק גייטס, אז סגן יו"ר הקמפיין של טראמפ, ביקש את הסיוע של PSY בתוכנית המכונה "פרויקט רומא". זמן קצר לאחר מכן, שכרה PSY את חברת Covington & Burling, חברת עורכי דין בוושינגטון, לביצוע בדיקה משפטית של "פרויקט רומא". על פי הדיווחים, הפרויקט כלל מאמצים שמטרתם לסייע לקמפיין של טראמפ, החל ממחקר על גורמי אופוזיציה ועד יצירת פרופילים מזויפים של מדיה חברתית. ג'ואל זאמל פגש את אריק טראמפ מאוחר יותר בשנת 2016. האינטראקציה בין קמפיין טראמפ ל-PSY הפכה לחלק מחקירת ההתערבות הרוסית בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. רוברט מולר גם חקר את זרימת הכסף לקבוצת PSY דרך קפריסין. חקירת ה-FBI על המגעים בין ג'ואל זאמל לקמפיין של טראמפ נמשכה גם לאחר סגירת החקירה של החוקר המיוחד מולר. ב-5 באפריל 2019 ועדת המודיעין של הסנאט שלחה מכתב לוולטר סוריאנו, הבעלים של חברת USG Security Limited שבסיסה בבריטניה ובישראל, בבקשת מידע על קשריו עם חברת PSY וחברות נוספות.
העיתון "ניו יורק טיימס" דיווח ב-19 במאי 2018, כי דונלד טראמפ ג'וניור נפגש עם נציג איחוד האמירויות הערביות והמתווך הסעודי ג'ורג 'נאדר, מייסד חברת בלקווטר, אריק פרינס, וג'ואל זאמל במגדל טראמפ ב-3 באוגוסט 2016. נאדר סיפר על פי הדיווחים לטראמפ ג'וניור, שנסיכי הכתר של ערב הסעודית ואיחוד האמירויות היו להוטים לעזור לאביו לנצח בבחירות, וזמל הציג להם קמפיין מניפולציה ברשתות החברתיות. לאחר שטראמפ נבחר שילם נאדר לזאמל כשני מיליון דולר.
"פרויקט פרפר"
בפברואר 2016 פתחה PSY בקמפיין, שנודע בשם "פרויקט פרפר", נגד פעילי BDS בקמפוסים במכללות בארצות הברית. החברה אספה מידע נרחב על הפעילים מהמדיה החברתית וממקורות מודיעין אנושי. המוסד אינו רשאי לרגל אחר אזרחים אמריקאים, אך הדבר אינו חל על חברות פרטיות כמו PSY, כך שחברה יכלה להשתמש בעובדי המוסד לשעבר. החברה הפעילה אתר, שהושבת אחר כך, בשם outlawbds.com, שפרסם מידע מכפיש על פעילי ומנהיגי ה-BDS. אנשים שעבדו עבור "פרויקט פרפר" כללו את היועץ לביטחון לאומי לשעבר יעקב עמידרור ואת המשנה לראש המוסד לשעבר רם בן ברק.
לא ברור אם PSY עבדה באופן רשמי עובר עבור ממשלת ישראל, אך ביוני 2019 חסמה המדינה בקשות לקבלת מידע ממחשבי החברה.
חברת "ווסט פייס קפיטל"
ביוני 2018, חשף מאבק משפטי בין שתי חברות פיננסים מקנדה כי PSY נשכרה לצורך השקת קמפיין הכפשה וריגול נגד חברה בשם West Face (ווסט פייס), על ידי המתחרה שלה חברת Catalyst (קטליסט) יחד עם חברה ישראלית נוספת, בלאק קיוב. לפי כתב התביעה, בלאק קיוב הקליטה בחשאי עובדים של ווסט פוניט מכפישים כביכול את החברה בה עבדו. ו-PSY עזרה להפיץ את ההקלטות והתמלולים הערוכים. בין השאר, לפי התביעה, אלו הועברו לעיתונאים בבלומברג, בסוכנות הידיעות AP ובעיתון הקנדי "נשיונל פוסט". בנוסף המידע ובתוכן שיצרה PSY, בסיוע העיתונאי עמנואל רוזן, שולב בהודעות לעיתונות, כתבות מקוונות, ציוצים וסרטוני וידאו אותם פרסמו, ושכללו מידע משמיץ על החברה, כולל ניסיון להציג את מנהליה כאנטישמיים. בפברואר 2021 דחה בית המשפט העליון בישראל בקשה לקבל מידע ממחשבי החברה בקשר לתביעה זו.
מלחמת האזרחים באוקראינה
בשנת 2017 פעלה החברה לטובת האינטרסים של רוסיה במהלך מלחמת האזרחים באוקראינה, והייתה מעורבת בהפצת מידע שקרי על פעילים למען הדמוקרטיה באוקראינה. בין השאר יצרה דיווחי חדשות כוזבים נגד הפעילים, אותם הפיצה ברשתות החברתיות.
מבנה בעלות
Psy-Group הייתה למעשה שמה המסחרי של חברה ישראלית בשם אינוופ בע"מ, שהייתה בבעלות חברה בקפריסין בשם איוקו (IOCO), אשר נוהלה על ידי זאמל והייתה בתורה בבעלותה של חברה אחרת מחוץ לגבולות ישראל. ביולי 2016 הועברה הבעלות על איוקו לחברה באיי הבתולה הבריטיים בשם פרוטקסר Protexer. אינוופ, החברה הישראלית, פורקה באפריל 2018. על פי מידע שהתגלה ב-2020, חברת פרוטקסר הייתה קשורה לגזפרום-בנק ולגזפרום מדיה, חברת החזקות התקשורת הגדולה ביותר ברוסיה וחברה בת של קונצרן האנרגיה הרוסי הממשלתי גזפרום.
פלדת אל-חלד
תכונות
חשיבות שכבת המגן הדקה מומחשת כאשר שני גופי פלדת אל-חלד, למשל בורג ואום, מהודקים זה אל זה בכוח. במקרים כאלה תיתכן שחיקה של שכבת המגן, וכתוצאה מכך התחברות דמוית ריתוך בין שני החלקים. בשל התחברות זו, תיתכן גזירה או קריעה של החלקים כאשר מנסים להפריד אותם.
בסביבות 200° צלזיוס מתחילה כל פלדה, כולל פלדת אל-חלד, לאבד מחוזקה, ובכ-550° צלזיוס היא מאבדת 50% מהחוזק המבני ומתחילה להתכופף. נקודת ההתכה של פלדת אל-חלד היא בסביבות 1360° צלזיוס, אך מכיוון שהיא סגסוגת, נקודת ההתכה המדויקת משתנה בהתאם להרכבה המדויק. בטבלה משמאל מופיעים ערכי נקודות התכה של כמה סגסוגות ויסודות המוזכרים במאמר זה.
שימושים
עמידותה של פלדת אל־חלד בפני שיתוך וכתמים, מחירה הנמוך יחסית, והברק האופייני לה עשו אותה לחומר גלם מבוקש למגוון רחב של מוצרים. הסגסוגת מיוצרת בצורת יריעות, לוחות, מוטות, צינורות וחוטים, ומהם מייצרים מגוון גדול של מוצרים: כלי מטבח כגון סירי בישול, מחבתות, סכו"ם וכיורים; כלי ניתוח; כלי עבודה; מכשירי חשמל וציוד תעשייתי. כמו כן היא משמשת בתעשיית הבניין - למעקות, ציפוי חוץ של מבנים (ראו תמונה א), ועוד. שימושים נוספים הם בייצור מטבעות, מדליות ובאמנות הפיסול.
פלדת אל-חלד ניתנת למיחזור ב־100%, כך שאפשר להגדירה כחומר ידידותי לסביבה. פסולת ברזל ופלדה משמשת לייצור כ־50% מהפלדה היוצאת ממפעלי הפלדה בעולם.
היסטוריה
קיימים כמה חפצים עשויים ברזל בלתי מחליד ששרדו מהעת העתיקה. אחד המפורסמים הוא עמוד הברזל העומד כיום ליד מסגד קואט-אול-אסלאם (Quwwat-ul-Islam) בדלהי שבהודו. אולם בשונה מפלדת האל-חלד, עמידותו של העמוד מיוחסת לריכוז הזרחן הגבוה בברזל בו השתמשו ליציקתו. חוקרים משערים שהזרחן שימש כזרז לתגובה כימית שיצרה שכבת פסיבציה של מיסאוויט – תרכובת של ברזל, חמצן ומימן (misawite - δ-FeOOH).
ויליאם בויד (שחקן)
ויליאם בויד (באנגלית: William Boyd; 5 ביוני 1895 - 12 בספטמבר 1972) היה שחקן קולנוע אמריקאי. בויד התפרסם בדמות הבוקר הצווחני "הופלונג קסידי" (Hopalong Cassidy), דמות שאותה גילם ב-66 סרטים החל משנת 1935. הוא הופיע כדמות זו על גיליון השער של טיים מגזין ב-27 בנובמבר 1950.
פלדת אל-חלד
היסטוריה
העמידות לשיתוך של סגסוגות ברזל-כרום הוכרה לראשונה ב-1821 על ידי המטלורג הצרפתי פייר ברתייר (Pierre Berthier), אשר צפה בעמידותם בפני חומצות והציע להשתמש בהם בתעשיית הסכו"ם. אולם למטלורגים של המאה ה-19 לא הייתה הטכנולוגיה הנדרשת ליצירת הצירוף של ריכוז כרום גבוה עם ריכוז פחמן נמוך המיושם בייצור פלדת אל-חלד בימינו, וסגסוגות הברזל-כרום שהם הצליחו לייצר היו פריכות מכדי להיות בעלות ערך שימושי.
ויליאם בויד (שחקן)
בזכות תרומתו הרבה לקולנוע האמריקאי זכה בויד למשבצת בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פלדת אל-חלד
היסטוריה
השיפור החל בשנות ה-90 המאוחרות של המאה ה-19, כאשר הנס גולדשמידט (Goldschmidt) הגרמני פיתח תהליך של חיזור אלומינותרמי לייצור כרום נקי מפחמן. בין השנים 1904 ל-1911 ייצרו כמה חוקרים, שהבולט ביניהם היה לאון גייה (Guillet) הצרפתי, סגסוגות שהיו נחשבות בימינו לפלדת אל-חלד. ב-1911 פרסם פיליפ מונארץ (Philip Monnartz) הגרמני דו"ח על הקשר בין אחוז הכרום בסגסוגת לבין עמידותה בפני שיתוך.
הארי ברירלי (Brearley) ממעבדות המחקר "בראון-פירת'" (Brown-Firth) שבעיר שפילד באנגליה נחשב כ"אבי פלדת האל-חלד". בשנת 1913, כאשר ניסה לייצר סגסוגת עמידה בשיתוך לייצור קני תותחים, גילה תהליך לייצור פלדת אל-חלד מרטנסיטית (martensitic – כינוי לסגסוגת ברזל בעלת פחות מאחוז אחד של פחמן), ואף תיעש את התהליך. בו זמנית במפעלי קרופ בגרמניה היו התפתחויות דומות, שם אדוארד מאורר (Eduard Maurer) ובנו שטראוס (Benno Strauss) פיתחו סגסוגת אל-חלד אוסטניטית (austenitic – כינוי לסגסוגת ברזל-פחמן שאינה מגנטית) שבה 21% כרום ו-7% ניקל. גם בארצות הברית באותה תקופה החלו קריסטיאן דנציזן (Christian Dantsizen) ופרדריק בקט (Frederick Becket) בייצור תעשייתי של פלדת אל-חלד.
סוגים
במיון לפי תכונות מגדירים מעל 150 סוגים של פלדת אל-חלד, מהם 15 נפוצים. לדוגמה, כדי לקבל סגסוגת שאינה מגנטית מוסיפים ניקל או מנגן. להשגת הקשיות והחוזק הנדרשים ללהבי סכינים ולכלי עבודה, מוסיפים פחמן.
שִתּוּך (קורוזיה)
למרות עמידותה, גם פלדת אל-חלד יכולה להיפגע משיתוך בתנאים מסוימים. מכיוון שהשיתוך שלה יכול להיות שונה ופחות בולט לעין מהחלודה המוכרת בברזל ובפלדה רגילה, ייתכן שהוא לא יתגלה בזמן ויגרום בעיות למי שאינו מודע לתופעה.
להלן מתוארים כמה מסוגי השיתוך שעוברת פלדת אל-חלד.
פלדת אל-חלד בתעשייה
נהוג לקטלג את פלדות אל-חלד למספר קבוצות בעלות תכונות ייחודיות. השינוי בא בעקבות הרכבים שונים של כרום וניקל במתכת. הקבוצות הנפוצות הם:
פלדות אל חלד עשירות בברזל
באנגלית: Austenitic Stainless Steels. מכילה לפחות 16% כרום ו6% ניקל. הקבוצה הבסיסית היא SAE304 והיא כוללת חומרים משופרים יותר כמו: SAE310 שמגדיל את ההתנגדות מטמפרטורה גבוהה, SAE316 שמגדיל את ההתנגדות מקורוזיה, SAE304L שיותר קל לריתוך ו- SAE303 שיותר קל לעיבוד.
פלדות אל חלד מברזל טהור
באנגלית: Ferritic Stainless Steels. מכילה בין 10.5 ל-18% כרום (לא מכילה ניקל). הקבוצה הבסיסית היא SAE430 וכוללת חומרים משופרים יותר כמו: SAE444 שבעלת התנגדות גבוהה לקורוזיה ויכולת לריתוך וSAE409 שקשיחה יותר.
פלדות אל חלד מרטנזיטיות
באנגלית: Martensitic Stainless Steels. כמו הקבוצה הקודמת, גם קבוצה זו משתמשת בכרום כבסיס, אבל ביחד עם רמה גבוהה של פחמן יוצרים סוג חדש של פלדת אל-חלד קשיחה יותר. הקבוצה הבסיסית היא SAE410 והיא כוללת חומרים משופרים יותר כמו: SAE420 בעלת קשיחות גבוהה וSAE431 שכוללת התנגדות גדולה לקורוזיה וקשיחות גבוהה.
פלדות אל חלד דופלקס
באנגלית: Duplex Stainless Steels. מכילות את הקבוצות SAE2304 שמכילה 23% כרום ו4% ניקל וSAE2205 שמכילה 22% כרום ו5% ניקל. פלדות אלה משלבות כמה תכונות מיוחדות: הן עמידות בפני לחץ הישחקות מקורוזיה, אבל לא כמו פלדות אל-חלד מברזל טהור. החוזק שלהם גדול מפלדות אל-חלד מברזל טהור, אך נחות מפלדות אל-חלד עשירות בברזל. לעומת זאת, העמידות שלהם בפני לחץ גדולה יותר מפלדות אל-חלד עשירות בברזל בכמעט פי 2. באופן כללי הן עמידות יותר מבחינת קורוזיה וישנם סוגים שעמידים יותר מSAE316. כמו כן עמידות בטמפרטורות גבוהות וחוזקם נשמר.
התזמורת הפילהרמונית של ורשה
התזמורת הפילהרמונית של ורשה (Warsaw National Philharmonic Orchestra, בפולנית: Orkiestra Filharmonii Narodowej w Warszawie) ממוסדות המוזיקה הראשונים במעלה בפולין.
הפילהרמונית של ורשה נוסדה בשנת 1901 ביוזמתה של קבוצת אצילים ואנשי כספים פולנים, וכמובן, מוזיקאים. בין 1901 לפרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, כללה רשימת הווירטואוזים, המנצחים והמלחינים שהופיעו דרך קבע ברפרטואר התזמורת את גריג, הונגר, לאונקוואלו, פרוקופייב, רחמנינוב, ראוול, סן-סאנס, ריכרד שטראוס ואיגור סטרווינסקי. בין שאר המאורות הגדולים שניגנו עם התזמורת היו הפסנתרנים רובינשטיין ופדרבסקי, הכנרים יאשה חפץ וסרסטה, והצ'לן קזאלס. הפילהרמונית מארחת את תחרות הפסנתר הבינלאומית על שם שופן מאז ראשיתה בשנת 1927 וכן הופיעה בחנוכת תחרות הכינור הבינלאומית על שם וייניאבסקי (1935) והפסטיבל האוניברסלי לאמנות פולנית (1937).
מלחמת העולם השנייה קטעה את פעילות הפילהרמונית וגזלה מן התזמורת חלק ניכר ממעמדה הקודם בחיי המוזיקה של אירופה. התזמורת איבדה מחצית מחבריה במלחמה, יחד עם ביתה האלגנטי, שנבנה בסוף המאה ה-19 על פי דגם האופרה של פריז. התזמורת חידשה אמנם את פעילותה הסדירה כבר בעונת 1947-48, אך רק בשנת 1955 נבנה לבסוף ביתה החדש, בסגנון מודרני. עם חנוכת הבניין ב-21 בפברואר, הוכרזה הפילהרמונית כתזמורת הלאומית של פולין.
המנצח ויטולד רוביצקי היה אחראי להתחדשות ההרכב ולמתן עדיפות למוזיקה פולנית ישנה וחדישה גם יחד, מגמה שמצאה ביטוי ביצירות שופן, גורצקי ולוטוסלבסקי. זאת בלי להזניח את שליטתה ברפרטואר העולמי. בפולין משתתפת התזמורת בפסטיבל הסתיו הבינלאומי למוזיקה בת זמננו בוורשה ומלווה את המבצעים בשלב הגמר של תחרות שופן הבינלאומית מדי שנה, ומחוץ לגבולות פולין היא מסיירת בחמש היבשות וזוכה לשבחי המבקרים.
Mami
Mami (בעברית: מאמי) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הרומניה, אלכסנדרה סטאן. האלבום יצא לאור ב-25 באפריל 2018 (יפן) ובעולם האלבום יצא לאור ב-15 באוגוסט 2018, על ידי חברות התקליטים ויקטור רקורדס ואלכסנדרה סטאן.
עם יציאתו, נכנס האלבום אל המקום ה-119 במצעד האלבומים שביפן.
קרב לאה-סלמאואה
קרב לאה-סלמאואה היה סדרת פעולות צבאיות שנערכו כחלק מהמערכה בגינאה החדשה במהלך מלחמת העולם השנייה. מטרת הכוחות האמריקאים והאוסטרלים בקרב זה היה כיבוש הבסיסים היפנים בעיירות לָאֶה וסָלַמָאוּאָה. הקרב החל בהתקפה אוסטרלית על הכפר מוּבּוֹ, הסמוך לסלמאואה, ב-22 באפריל 1943, והסתיים לאחר נפילת לאה ב-16 בספטמבר 1943.
רקע
בינואר 1943 הובס כוח אוקאבה בהתקפה אוסטרלית על בסיסם בוואו המרוחק כ-40 קילומטרים מסלמאואה. לאחר שכבשו את וואו פנו בעלות הברית לסלמאואה, ובכך הסיטו את תשומת לב היפנים מלאה, שבעצמה הייתה מטרה של מבצע גלגלון של בעלות הברית. ההחלטה שהתקבלה בפיקוד בעלות הברית הייתה שחיילי הדיוויזיה האוסטרלית השלישית יפתחו במרדף אחר היפנים מוואו לכיוון סלמאואה.
סלמאואה
בין 22 ל-29 באפריל 1943 תקף גדוד הרגלים 7\2 האוסטרלי את הקווים היפניים הדרומיים בסמוך לכפר מובו. אף על פי שהגדוד לא רשם התקדמות רבה בהתקפה זו הוא סיפק הסחה עבור פלוגה 3\2 שתקפה את העמדות היפניות על רכס בובדובי (Bobdubi). באותה עת תקף הגדוד ה-24 גם ה וא על הרכס ובכך איפשר ליחידות אחרות לכבוש את נקודות החצייה של נהר פרנסיסקו, בדרך לסלמאואה.
מפקד הארמייה ה-18 היפנית, לוטננט גנרל הטזו אדאצ'י, שלח את הרגימנט ה-66 כתגבורת לכוח אוקאבה כדי שזה יוכל לעבור למתקפה. ב-20-23 ביוני תקף הרגימנט, שמנה כ-1,500 חיילים, את רכס לבאביה (Lababia). פלוגה "D" של גדוד 6\2 האוסטרלי הייתה אמונה על הגנת הרכס, וחייליה הסתמכו על מערכת עמדות הגנה משוכללת. בשל תנאים אלה ונחישות החיילים הצליחה פלוגה D לבלום את התגבורת היפנית ולמנוע כיתור. בין 30 ביוני ל-19 באוגוסט עסקה החטיבה ה-15 האוסטרלית בטיהור רכס בובדובי. באותה עת, בין 30 ביוני ל-4 ביולי, נחתו יחידות של הרגימנט ה-162 האמריקאי במפרץ נסאו והקימו שם ראש חוף.
כשבוע לאחר ההתקפה ברכס בובדובי והנחיתות במפרץ נסאו פתחה החטיבה האוסטרלית ה-17 בהתקפה נוספת על העמדות היפניות במובו. על מנת להימנע מכיתור החליטו היפנים לסגת מהאזור אל סלמאואה.
בין 16 ביולי ל-19 באוגוסט השיגו הגדודים ה-42 ו-5\2 אחיזה בהר טאמבו. על אף התקפות נגד נחושות של היפנים הצליחו הגדודים לשמור על מקומם, וכשהגיעו לאזור יחידות הרגימנט ה-162 קיבל הקרב תפנית לטובת בעלות הברית.
ב-23 באוגוסט עבר הפיקוד על הקרב כולו לידי הדיוויזיה האוסטרלית החמישית. לאחר נחיתות נוספות באזור לאה בראשית ספטמבר, נסוגו היפנים צפונה לאורך החוף, וב-11 בספטמבר כבשה הדיוויזיה החמישית את סלמאואה.
מבצע דלת אחורית
המבצעים העיקריים לכיבוש לאה קיבלו את שם הקוד "מבצע דלת אחורית" (Operation Postern). המבצע המתוכנן היה תנועת מלקחיים קלאסית שכללה נחיתות מהים ומהאוויר מסביב ללאה.
לאה
ב-4 בספטמבר נחתה הדיוויזיה האוסטרלית התשיעית מזרחית ללאה, ונעה על מנת לכתר את העיירה. חמש משחתות של הצי האמריקאי סיפקו סיוע ארטילרי לכוחות הנוחתים. בעת הנחיתה לא נתקלו הכוחות הנוחתים בהתנגדות מהקרקע, אך מפציצים יפניים הצליחו להרוג כמה עשרות חיילים.
בתנועתה נתקלה הדיוויזיה התשיעית במחסומים טבעיים שהקשו את מסעה, בעיקר בצורת נהרות גועשים אותם השקו גשמים עזים. החיילים נעצרו בנהר בוסו בשל הקושי לחצות את הנהר אך גם בשל העובדה שבגדה הנגדית התבצרו חיילים יפנים. לבסוף, ב-9 בספטמבר, הצליחו הכוחות האוסטרלים לחצות את הנהר, הקימו ראש חוף בגדה הנגדית, והמשיכו בהתקדמותם לכיתור לאה.
נאדזאב
יום לאחר מכן צנחו רגימנט הצנחנים האמריקאי ה-503 ושני צוותי תותחנות שדה עם שני תותחי 25 ליטראות בנאדזאב (Nadzab), מערבית ללאה. הכוח איבטח את שדה התעופה של נאדזאב ובכך איפשר לדיוויזיה האוסטרלית השביעית, בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' וסי, לנחות באזור ולמנוע את נסיגת היפנים דרך עמק מארקהם. הדיוויזיה השביעית ספגה את המכה הקשה ביותר שלה ב-7 בספטמבר, בעת שחייליה עלו למטוסים בפורט מורסבי: מפציץ מדגם B-24 ליברייטור התרסק בעת המראתו, והתנגש בחמש משאיות שהובילו חיילים. התאונה עלתה בחייהם של 59 חיילים והותירה 92 פצועים.
ב-11 בספטמבר התפתח קרב בין החטיבה ה-25 של הדיוויזיה השביעית כנגד כ-200 חיילים יפניים שהתחפרו בעמדות בחווה. לאחר שנסוגו היפנים מעמדותיהם המשיכה החטיבה להתקדם ונתקלה בהתנגדות נוספת בחווה אחרת, שגם אותה דיכאה. החטיבה ה-25 נכנסה ללאה ב-15 בספטמבר וחברה לחטיבה ה-24 של הדיוויזיה התשיעית באותו יום.
תוצאות הקרב
למרות הניצחון בקרב לאה, ואף על פי שהושג במהירות רבה יותר ובמחיר נמוך משציפו בעלות הברית, רוב הכוחות היפנים הצליחו להימלט צפונה והמשיכו להילחם תחת יחידות יפניות אחרות.
בעלות הברית לא פיתחו את סלמאואה כבסיס. במהלך ההתקפה ספג הנמל בעיירה הפצצות רבות ובעלות הברית החליטו שאין סיבה להקים את הנמל מחדש. מעבר לכך, תקיפת סלמאואה מילאה את יעודה בכך שהסיטה את תשומת לב היפנים מלאה ברגע קריטי. בלאה, לעומת זאת, הקימו בעלות הברית שני בסיסים: בסיס אמריקאי ובסיס אוסטרלי.
ייעודו העיקרי של הנמל בלאה היה אספקת הבסיס האווירי בנאדזאב, אך בשל תנאי אקלים קשים לא ניתן היה להעביר את האספקה בדרך היבשה, ולפיכך היה פיתוח הבסיס בנאדזאב איטי ביותר.
פולה רדקליף
פולה ג'יין רדקליף (באנגלית: Paula Jane Radcliffe; נולדה ב-17 בדצמבר 1973) היא אתלטית בריטית בעבר, אלופת העולם (הלסינקי 2005) ושיאנית עולם בעבר (2003–2019) בריצת מרתון. רדקליף ניצחה שלוש פעמים במרתון לונדון (2002, 2003, 2005) ושלוש פעמים במרתון ניו יורק (2004, 2007, 2008).
סגנון ריצתה של רדקליף אינו מתאפיין בסיום מהיר במיוחד, אלא בריצה בקצב קבוע, מהיר מכדי שיריבותיה יוכלו לעמוד בו, ושמירה על קצב זה עד ליצירת פער שאינו ניתן לסגירה.
ביוגרפיה
רדקליף היא ילידת אנגליה. למרות שכילדה סבלה מאסתמה ואנמיה, החלה רדקליף לרוץ באופן רציני בגיל 7, כנראה בהשפעת אביה, רץ מרתון חובב בעצמו. בגיל 12 עברה המשפחה דירה ושם הצטרפה למועדון בדפורד וקאונטי (Bedford & County), בו החלה להתאמן תחת אלכס ורוזמרי סטנטון, הממשיכים לאמנה גם היום.
רדקליף למדה באוניברסיטת לונגביורו היוקרתית, וזכתה לתואר בצרפתית, גרמנית וכלכלה. במהלך הלימודים הכירה את גארי לואו (Garry Lough), רץ 1,500 מצטיין. השניים נישאו והוא כיום משמש כמנהל ושותף לאימונים. לזוג בת והם מתגוררים במונקו (בעקבות גלות מס). בנוסף, לזוג בית באנגליה והם מבלים חודשים רבים באימוני גובה בפונט-רומאו בצרפת.
הישגים
הצלחותיה הראשונות הגיעו כבר באליפות העולם לנוער ב-1992 שם התבלטה. באליפות העולם בקרוס קאנטרי של IAAF 1992, רדקליף זכתה בתואר הג'וניור, תוך שהיא גוברת על וואנג ג'ונקסיה וגטה וואמי בבוסטון, וזאת לאחר שהתאוששה מהתקף אסתמה קשה בשבועות שלפני כן. את עונת 1994 החמיצה עקב פציעה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה במקום חמישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:13.11 דקות.
בשנים 1998 וב-2003 היא זכתה באליפות אירופה בריצת שדה.
מעט לפני אולימפיאדת אתונה בשנת 2004 סבלה רדקליף מכאבים ברגלה ובעיות בקיבה, דבר שהקשה עליה את ההכנות למרוץ. היות שגופה לא יכל לספוג פחמימות כראוי, רדקליף הייתה חלשה בזינוק למרוץ אך למרות זאת זינקה אליו. רדקליף נאלצה לפרוש מהמרוץ בקילומטר ה-36 כשהיא תשושה.
לפני אולימפיאדת בייג'ינג 2008 פורסם כי רדקליף סובלת מפציעה בירך וכי לא תוכל להתמודד במשחקים האולימפיים. במאי סבלה רדקליף משבר ברגלה השמאלית והחל מרוץ כנגד הזמן להכנות מלווה בחששות רבים כי רדקליף לא תוכל להתחרות. רדקליף זינקה למרוץ כשהיא איננה כשירה ונאלצה לעצור כדי לבצע מתיחות מספר פעמים. היא סיימה את המרוץ במקום ה-23.
תארים והישגים
רדקליף חברת מסדר האימפריה הבריטית.
אנדראש הבשי
אנדראש הבשי (בהונגרית: Hevesi András; בודפשט, 3 בדצמבר 1901 – אפינאל, 3 ביולי 1940) היה סופר, עיתונאי ומתרגם יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
אנדראש הבשי הוא בנו המאומץ של שאנדור הבשי (מקודם: הופמן). אביו עבד בעולם העסקים, כך שהבשי גדל במשפחה אמידה מאוד סביב כיכר סבדשאג (Szabadság tér) ברובע 5, ממש במרכז בודפשט. סביבה זו חוזרת לעיתים קרובות במאמרים שלו. הוא למד תחילה בבודפשט, אך עקב חוק הפליית היהודים והגבלת מספרם באוניברסיטאות הנומרוס קלאוזוס, המשיך בפריז. לאחר מכן בסיום לימודיו הפך לעיתונאי. הוא היה הכתב בפריז של "עיתון השעה 8" (8 Órai Újság), ולאחר חזרתו להונגריה עבד במערכת של "העיתון של בודפשט" (Budapesti Hírlap), בחדר אחד עם אנדרה אילש. בנוסף לעבודתו כמתורגמן (הוא תרגם בין השאר מיצירות גוסטב פלובר, רוז'ה מרטן די גאר), הוא פרסם גם בכתב העת הספרותי החשוה ניוגט.
יצירתו הספרותית ומותו
הוא הופיע עם כרך עצמאי מאוחר יחסית, רק כמה שנים לפני מותו, במחצית השנייה של שנות ה-30 של המאה ה-20. אז פרסם את הרומן "גשם של פריז", שהתבסס על הגירתו לפריז בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. גיבור הרומן מתחיל את שהותו בחו"ל בהתלהבות, אך עד מהרה מרגיש חסר שורשים בבירת צרפת. במהלך נדודיו כחלק מחיי הסטודנט המבולבלים שלו, הוא נתקל בטאורוסקאס, המהגר הליטאי בו הוא מגלה את דמותו המעוותת שלו. לאחר הצלחת הספר הוזכר כאחד הסופרים המוכשרים ביותר. הוא קיבל את פרס באומגרטן לרומן בשנת 1937, באותה השנה עם המשורר מיקלוש רדנוטי.
בניגוד למצופה, הקריירה של הבשי לא הובילה אותו לקיומו של סופר בוגר. על פי האוטוביוגרפיות שלו, חייו הפרטיים היו פרועים לאורך כל חייו, ובני דורו ראו בו "מפלצת" מיטיבה שהתקשתה ליצור קשרים קרובים. לקראת סוף שנות ה-30 הוא חשש יותר ויותר מהתחזקות גרמניה הנאצית ויצא לגלות בצרפת אחרי האנשלוס.
אף על פי שבעשורים של הסוציאליזם בהונגריה נמתחה עליו ביקורת מתמדת לאורך עשרות שנים, מדוע לא הוא מתח ביקורת די קשה על יחס הקפיטליזם הבורגני-ליברלי. לספרו "גשם של פריז" יש אינספור מהדורות לאחר מותו. "אירן" ומאמריו יצאו בספר אחד בשנת 1980. בשנת 1984 התפרסם גם אוסף סקירותיו העיתונאיות בשם "שבח הרשעות".
נציבות תלונות הציבור
נציבות תלונות הציבור (נת"ץ) היא האומבודסמן החקיקתי בישראל – יחידה הפועלת במסגרת משרד מבקר המדינה, ועוסקת בתלונות של אזרחים הנוגעות בפעילותם של משרדי הממשלה, רשויות מקומיות וגופים אחרים הנתונים לביקורתו של המשרד. נציב תלונות הציבור הוא מבקר המדינה עצמו, הנבחר בבחירות חשאיות על ידי חברי הכנסת. נציב תלונות הציבור הנוכחי הוא מתניהו אנגלמן.
הקמת הנציבות
בשנת 1971 תוקן חוק מבקר המדינה (נוסח משולב), התשי"ח-1958, ונוסף לו הפרק השביעי, שמכוחו מונה מבקר המדינה לתפקיד נציב תלונות הציבור והוקמה נציבות תלונות הציבור. בפרק השביעי גם נקבעו כללים לגבי בירור התלונות המוגשות לנציבות. בשנת 1988 עוגן מעמדו של מבקר המדינה כנציב תלונות הציבור בסעיף 4 לחוק יסוד: מבקר המדינה.
חבר הכנסת הראשון שהציע את הקמת המוסד היה יגאל אלון, עוד טרם שמונה לשר. לקראת הבחירות לכנסת השישית בשנת 1965 הכניסו כמה מפלגות את העניין למצען, כולל המערך, שלמצעו הוכנס המוסד ביוזמת שולמית אלוני. באותה כנסת הוגשו הצעות חוק פרטיות של יוסף תמיר ויוסף שופמן מגח"ל ושל נתן פלד. ההצעות נדחו ובמקומן הוחלט להקים בעניין ועדה פרלמנטרית בראשות ברוך אזניה, הוועדה קיימה 25 דיונים ותמכה בהקמת המוסד.
באחד מהדיונים שהתקיימו בטרם הקמת הנציבות אמר נציג השופטים, שופט בית המשפט העליון צבי בֶּרֶנזון, את הדברים הבאים:
בסופו של דבר התקבל חוק בעניין רק בכנסת הבאה, באפריל 1971.
מבנה הנציבות
מבקר המדינה ממלא את תפקידו כנציב תלונות הציבור באמצעות הנציבות. מנהל הנציבות מתמנה בידי הוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת, לפי הצעת הנציב. בנציבות יש (נכון ל-2019) 83 עובדים המבררים את התלונות המוגשות לה: 80 עורכי דין ושלוש עובדות סוציאליות, שאחת מהן היא גם עורכת דין. 21 עובדים מינהליים מסייעים בטיפול בתלונות. מעבר לעובדים הקבועים יש מתמחה אחד למשפטים ובערך 10 סטודנטים אשר מסייעים בבירור התלונות. בנציבות עובדים דוברי עברית, ערבית, אנגלית, רוסית, אמהרית, צרפתית וספרדית.
בנציבות יש תשעה אגפים. אחד מהאגפים עוסק ברישום התלונות המתקבלות, במיונן על פי אמות המידה לבירור תלונות הקבועות בחוק, בבירור חלק מהתלונות הדחופות ובניתובן של שאר התלונות המיועדות לבירור לשמונת האגפים האחרים. כל אגף מברר תלונות על גופים מסוימים, ולכן עובדי האגף בקיאים בדינים שמכוחם פועלים הגופים שהם מבררים עליהם תלונות וכן בנהלים ובהנחיות של גופים אלה. בכך הם יכולים לברר את התלונות ביעילות ולסייע למתלוננים למצות את זכויותיהם. אגף מיוחד בנציבות עוסק בתלונות של עובדים בגופים נילונים וכן בתלונות של חושפי שחיתות.
שילוב התפקידים של מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור - יתרונות וחסרונות
שילוב התפקידים של מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור הוא ייחודי לישראל. בשילוב זה יש תועלת רבה, מאחר שהוא מאפשר למבקר המדינה ונציב תלונות הציבור לבדוק את תקינות פעולתן של הרשויות הציבוריות הן כנציב, דרך עיניו של הפרט המתלונן על מעשה או מחדל של רשות ציבורית אשר פגעו בו, והן מהבחינה המערכתית, כמבקר המדינה. אם בעקבות בירור תלונה נחשפת לפני הנציב שיטת מינהל פגומה או הפרת חוק שיטתית - תפקידו הנוסף כמבקר המדינה מאפשר לו להנחות את עובדי הביקורת במשרדו לבדוק את נושא התלונה לא רק מנקודת מבטו של המתלונן, אלא גם בראייה כוללת המביאה בחשבון את האינטרס של כלל הציבור. המידע שאוספות יחידות הביקורת בנושאי התלונות מסייע בבירורן בנציבות, ולהפך - מידע העולה מהתלונות המתקבלות בנציבות משמש את יחידות הביקורת בבואן לבצע ביקורת בגופים הציבוריים.
זאת ועוד, השילוב עלול לפגוע ביכולת של הנציב לפתור בעיות כפי שפותרים אומבודסמנים אחרים ברחבי העולם, מכיוון שהגופים המבוקרים עלולים לתפוס לעיתים את פניית הנציב כניסיון לאתר ליקויים על מנת לפרסמם, שזו עבודת הביקורת, במקרה כזה עלולה הרשות להתבצר בעמדותיה מכיוון שתחוש מותקפת. בכך עלול השילוב לסכל את אחת הסגולות החשובות של האומבודסמן לפתור בעיות בצורה אפקטיבית וממוקדת. בנוסף לכך יש הסבורים שיש להעניק לנציבות סמכות מפורשת ליזום ביקורות בנושאים הקשורים לציבור כפי שיש לאומבודסמנים דומים ברחבי העולם, מה שהיא איננה מבצעת כיום מכיוון שזה נתפס במשרד המבקר כתפקיד הביקורת, זאת על מנת לאפשר בדיקה שעשויה להסיר מהשורש ליקויים מהם סובלים האזרחים, אלו יוכלו למנוע את התלונה הבאה. לאור כל האמור יש הסבורים שיש להפריד את הנציבות ממשרד מבקר המדינה ובכך להעניק לה עצמאות.
הביקורת הפומבית הבולטת ביותר כנגד השילוב הייתה של המנהל של נציבות תלונות הציבור עו"ד הלל שמגר, שבראיון בשנת 2017 אמר:
מי רשאי להגיש תלונה ועל מה ניתן להתלונן
לפי, כל אדם רשאי להגיש תלונה לנציבות על הגופים שנמצאים תחת ביקורת של מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור, גם אם הוא אינו אזרח ישראל, ואפילו לא תושב ישראל. תיירים, מהגרי עבודה, תושבי אזור יהודה ושומרון ולמעשה כל מי שסבור שהוא נפגע מאחד מהגופים הנילונים הנתונים לביקורת. הפנייה לנציבות אינה כרוכה בתשלום אגרה כלשהי. הפונה נדרש לציין בה את שמו ואת מענו, שכן הנציבות אינה מבררת תלונות שהוגשו בעילום שם. המתלונן יכול להגיש תלונה גם באמצעות עורך דין. אפשר להגיש תלונה גם בשמו של אדם אחר, בתנאי שהמתלונן קיבל, להנחת דעתו של הנציב, את הסכמתו של אותו אדם להגיש תלונה בעניינו. חברי הכנסת רשאים להתלונן גם על מעשה שפגע בזולת.