cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סבסטיאן פיניירה
בחירות 2010
פיניירה נבחר בסבב השני של הבחירות לנשיאות צ'ילה שנערך ב-17 בינואר 2010 ונכנס לתפקידו ב-11 במרץ 2010. הוא ניצח ברוב של 51.6% לאחר שהתמודד בסבב השני נגד מועמד הקואליציה למען הדמוקרטיה, אדוארדו פריי מונטלבה (בנו של הנשיא לשעבר, אדוארדו פריי רואיס-טאגלה). עם השבעתו, פיניירה היה למיליארדר הראשון שמושבע לתפקיד נשיא צ'ילה.
בחירות 2017
ב-17 בדצמבר 2017 סבסטיאן פיניירה נבחר לקדנציה שנייה כנשיא צ'ילה. הוא זכה ל-36% מהקולות, מה שהיה להישג הגבוה ביותר מבין שמונת המועמדים האחרים לתפקיד הנשיא. בסבב השני התמודד נגד אלחנדרו גייר (Alejandro Guillier), מגיש חדשות ממפלגתה של מיצ'ל בצ'לט, קואליציית "הרוב החדש". פיניירה זכה ב-54% מהקולות.
טיפול ברעידת האדמה 2010
עם בחירתו לנשיאות היה פיניירה מועמד הימין הפוליטי הראשון לזכות בבחירות דמוקרטיות בצ'ילה מאז 1958. ב-27 בפברואר 2010, שבועיים לפני השבעתו של פיניירה לנשיא, צ'ילה חוותה רעידת אדמה קטלנית בגודל 8.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט. הצבא הצ'יליאני העביר יותר מ-10,000 חיילים לאזורים ההרוסים סביב מוקד רעידת האדמה כדי לכוון את פעולות השיקום המקדימות ולחלץ פצועים מתחת להריסות. כשפיניירה הושבע לנשיאות ב-11 במרץ בטקס שכלל רעידות משנה, חלק ניכר מהכאוס של ימי האסון הראשונים פחת ומאמצי השיקום כבר היו על כנם.
עד יוני הוקמו למעלה מ-50,000 בתים ארעיים, וסבסוד דיור הועבר לרבים שנותרו ללא מחסה. כעבור שנה חלק מהעקורים טרם עברו להתגורר בקבע, ואזורי החוף שנפגעו מהצונאמי עדיין התקשו להתאושש מהפגיעה בענפי הדייג והתיירות. עם זאת, תיקונים תשתיתיים, כולל אלו בכבישים מהירים ונמלי תעופה, הסתיימו במהרה יחסית. ביולי 2013 הממשלה דיווחה כי כ-74 אחוזים מ-222,000 פרויקטים לבנייה מחדש של בתים הסתיימו. שאר הפרויקטים הושלמו ברובם עד אמצע שנת 2014. המאמץ הממשלתי לנהל את המשבר שלאחר רעידת האדמה מילא חלק נרחב מהקדנציה הראשונה של פיניירה.
ההתפתחות הכלכלית
במהלך הקדנציה הראשונה של פיניירה כלכלת צ'ילה חוותה עלייה שנתית של מעל חמישה אחוזים, מעל מיליון עבודות חדשות הוקמו, חלק נרחב בתמיכה ממשלתית שלאחר רעידת האדמה ב-2010, והשכר הממוצע עלה בעוד אחוז האזרחים מתחת לקו העוני ירד בחדות. לקראת התמודדותו לקדנציה שנייה בבחירות לנשיאות ב-2017, פיניירה טען בנוגע לממשלתו הראשונה כי:
המשבר הכלכלי והמחאות
באוקטובר 2019 פרץ בצ'ילה גל מחאות על רקע כלכלי. במהלך המחאה נהרגו 19 בני אדם. הפגנות, שעד יולי 2020 כבר לא היו ברחובות, אך התמזגו לביקורת פופולרית על תגובת הממשלה להתפרצות נגיף 2019-nCoV, החלו כאשר סטודנטים מחו נגד העלייה במחיר הנסיעה בתחבורה ציבורית בשעות עומס. הגידול היה קטן אך הוטל במהלך אי שביעות רצון הולכת וגוברת עם עליית תעריפים. המונים גדולים התכנסו בעצרות שלוות כדי לדרוש שינויים משמעותיים במדיניות ההגנה החברתית כולל פנסיה, חינוך ובריאות. בהמשך פרצו מחאות אלימות; המשטרה לא הצליחה לשלוט במצב והפעילה אלימות ניכרת בעצמה. ממשלת פיניירה הכריזה על מצב חירום ב-19 באוקטובר 2019, והטילה על צבא צ'ילה את אחריות להחזיר את הסדר בבירה.
התוכנית להקמת חוקה חדשה
בשנת 1980, במהלך שלטון הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה בראשותו של אוגוסטו פינושה, הוקמה חוקה חדשה בצ'ילה שהוסדרה לפי צרכיו של המשטר האוטוקרטי. אף על פי שהחוקה עברה מספר תיקונים מאז סיומה של הדיקטטורה הצבאית, היא עודנה כוללת קטעים נרחבים שאינם מתאימים למצב הפוליטי הדמוקרטי הקיים, כגון סעיף 9 לחוקה, הבנוי בכדי להגדיר גורמי אופוזיציה בתור טרוריסטים ולהרחיק אותם ממעורבות פוליטית כל שהיא. נוסף על כך, החוקה מעניקה סמכויות נרחבות למוסד הנשיאות כפי שלא נראות בדרך כלל ברוב הרפובליקות הדמוקרטיות. רק לנשיא ישנה הסמכות להטיל או לבטל מס, להסדיר מחדש חקיקות הנוגעות לפנסיה, להסדיר מחדש חוקים הנוגעים לביטחון פנים ועוד סמכויות שונות.
לנוכח התסיסה האזרחית והמשבר של התפרצות נגיף הקורונה, ממשל פיניירה הביע תמיכה בכתיבתה של חוקה חדשה ופחות סמכותנית לצ'ילה. ב-25 באוקטובר 2020, בנקודת שיא של התסיסה האזרחית והמחאות, התקיים משאל עם שבמהלכו 78.28% מהמצביעים תמכו בהקמת חוקה חדשה ו-78.99% מהמצביעים תמכו בוועדה חוקתית שחבריה יבחרו בהצבעה פופולרית עבור כתיבת החוקה.
חייו האישיים
נשוי לססיליה מורל מונטס ואב לארבעה ילדים.
תהליך השלום באפגניסטן
תהליך השלום באפגניסטן הוא משא ומתן שהתקיים במטרה לסיים את מלחמת אפגניסטן.
אף על פי שנעשו מאמצים רבים לגשר בין הצדדים הלוחמים מאז תחילת המלחמה בשנת 2001, המשא ומתן ותנועת השלום התגברו רק בשנת 2018, על רקע השיחות בין טליבאן, הקבוצה העיקרית הנלחמת נגד ממשלת אפגניסטן, לבין ארצות הברית. מרבית השיחות שהתקיימו במסגרת הליך השלום התקיימו בדוחה, בירת קטר, בה ממוקם משרד הטליבן. מטרת העל של הליך השלום הייתה הסכם הדדי בין טליבאן לארצות הברית שבעקבותיו תסיכ ארצות הברית את כוחותיה ויחלו שיחות שלום פנים-אפגניות. שותפות נוספות להליך השלום הן פקיסטן, סין, רוסיה וארגון נאט"ו.
התהליך הסתיים בהסכם דוחה בפברואר 2020, שבו הסכימה ארצות הברית לפנות את כוחותיה מהמדינה עד אפריל 2021. מאוחר יותר הודיעה ארצות הברית על דחייה של תאריך היעד לאוגוסט. עם זאת, באפריל החל הטליבאן במתקפה רחבה שהסתיימה בהשתלטות הארגון על רוב שטח המדינה, על קאבול ועל מוסדות השלטון. בעקבות זאת, פתחה ארצות הברית במבצע לפינוי כלל כוחותיה מאפגניסטן, שהסתיים ב-30 באוגוסט 2021.
התהליך
הטאליבן, המכנה עצמו אמירות האסלאם של אפגניסטן, הוא ארגון אסלאמי סוני הפועל באפגניסטן, מדינה במרכז/דרום אסיה. הטאליבן קם בשנת 1994 וניצל את הוואקום השלטוני שנותר בעקבות מלחמת האזרחים באפגניסטן. הקבוצה הורכבה בעיקר מסטודנטים דתיים במדרסות פקיסטניות (שלחמו במלחמת אפגניסטן הסובייטית) בהנהגתו של מוחמד עומר. אל-קאעידה, רשת טרור בינלאומית, קיבלה מקלט באפגניסטן בתנאי שהיא לא תתנגד לארצות הברית, אך אוסמה בן לאדן דחה את ההסכם בשנת 1998 כשארגן הפצצות על שגרירויות אמריקאיות במזרח אפריקה. התקריות הביאו למתחים בין שתי הקבוצות. הטליבאן היה ביסודו מקומי בעוד אל-קאעדה כיוונה לג'יהאד העולמי.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, ארצות הברית תחת הנשיא ג'ורג' וו. בוש הגישה בקשה להנהגת הטליבאן להסגיר את בן לאדן, שהיה החשוד העיקרי בהתקפות. הטאליבן סירב ודרש ראיות להשתתפותו בהתקפות. כתוצאה מכך, ארצות הברית, יחד עם בעלות בריתה בנאט"ו, פתחה בפלישה לאפגניסטן, שנקראה בשם "מבצע חירות מתמשכת", ב-7 באוקטובר 2001. עד 17 בדצמבר אותה שנה, ארצות הברית ובעלות בריתה הדפו את הטליבאן מהשלטון והחלו לבנות בסיסים צבאיים ליד ערים גדולות ברחבי המדינה. מאוחר יותר הוקם כוח סיוע בינלאומי לביטחון (ISAF) על ידי מועצת הביטחון של האו"ם כדי להכשיר את כוחות הביטחון הלאומי האפגני לפקח על הפעולות הצבאיות במדינה כדי למנוע כל התחדשות של פעילות הטליבאן. הטליבאן פתח במתקפות רבות על הכוחות האפגניים, מתקני הממשלה וכל ארגון שלדעתם נמצא בברית עם ארצות הברית.
צבא ארצות הברית נותר בשטח והיה מעורב ישירות במלחמה זה 18 שנה, כאשר אנליסטים תיארו את המצב לאחר 2014 כקיפאון. על אף שהיקף פעילות אל-קאעידה באפגניסטן ובפקיסטן צומצמה, המלחמה עם מורדי הטאליבן נמשכת. סיום הסכסוך בן 18 השנים לא הגיע לכדי יישום ודונלד טראמפ אמר כי הוא רואה במלחמה עסק יקר מדי. רבים ציינו את הדמיון בין תהליך זה לתהליך סיום מלחמת וייטנאם, שהביא להסכמי השלום בפריס בשנת 1973.
הבדלים אידאולוגיים הביאו לדיונים בנושאים שונים, במיוחד זכויות אדם. חוקת אפגניסטן משנת 2004 מגנה על זכויות נשים כמו דיבור וחינוך ועל חופש העיתונות כולל חופש הביטוי - שניהם דוכאו תחת שלטון הטאליבן באפגניסטן. חלילזאד, גאני, עבדאללה ועוד כמה בכירים באפגניסטן הצהירו כולם כי יש להגן על זכויות אלה ואין להקריב אותם בהסכם שלום. הגברת הראשונה של אפגניסטן ואשת הנשיא אשרף גאני אחמדזאי, רולה גאני, היא פעילה בהגנה על זכויות נשים. עיתונאים אפגנים דרשו להגן על העיתונות בכל הסכם שלום אפשרי.
המשך האלימות מצד שני הצדדים נותר מכשול להסכם שלום סופי. בעוד השיחות המקדימות נמשכו, המשיכו הטליבאן להילחם בשדה הקרב ולבצע פיגועים בעיר הבירה קאבול וגם איימו על הליך הבחירות לנשיאות אפגניסטן ב-28 בספטמבר 2019. על פי הסטטיסטיקה של חיל האוויר האמריקני שפורסמה בפברואר 2020, ארצות הברית הטילה יותר פצצות על אפגניסטן ב-2019 מאשר בכל שנה אחרת מאז 2013. השגריר האמריקני באפגניסטן הזהיר שהסכם שלום עלול לסכן את חזרתו של הטליבאן לשלטון, בדומה לתוצאות הסכם השלום בפריס בשנת 1973, במהלכו הובסה ממשלת דרום וייטנאם התומכת בארצות הברית בנפילת סייגון. פקיסטן הזהירה שהמתח הגובר באזור המפרץ לאחר חיסול הגנרל האיראני קאסם סולימאני עלול להשפיע על תהליך השלום בין ארצות הברית לאפגניסטן.
בעקבות נפילת קאבול ובחירתו של ראש השבט הפשטוני חאמיד כרזאי למנהיג זמני, ויתרה הטליבאן על קנדהאר בעקבות הצעת חנינה של כרזאי. עם זאת ארצות הברית דחתה חלק מהסכם החנינה שבה מנהיג הטאליבן מוחמד עומאר יכול היה "לחיות בכבוד" במולדתו קנדהאר. הטליבאן לא הוזמן להסכם בון מדצמבר 2001, שרבים מביאים כגורם להמשך הסכסוך. זה נבע בחלקו מהתבוסה לכאורה של הטאליבן בשטח, אלא גם מהלחץ האמריקאי שלא לאפשר לטליבאן להשתתף בתהליך. בשנת 2003 הטליבאן הראה סימנים של חזרה וזמן לא רב לאחר מכן ניהלו התקוממות. לפי הדיווחים, פיגועי הטליבאן במדינה גדלו פי ארבעה בשנים 2002-2006; בסוף 2007 נאמר כי אפגניסטן "בסכנה חמורה" ליפול לשליטת הטליבאן למרות נוכחותם של 40,000 חיילי ISAF בראשות נאט"ו.
ב-29 בפברואר 2020 חתמו ארצות הברית וארגון הטאליבן על הסכם שלום בדוחה שבקטר, נקרא באופן רשמי "ההסכם להבאת השלום לאפגניסטן".
ג'יין סימור
ג'יין סימור (אנגלית: Jane Seymour; בסביבות 1508 - 24 באוקטובר 1537) הייתה אשתו השלישית של הנרי השמיני, והיחידה שילדה לו בן, את אדוארד השישי.
תהליך השלום באפגניסטן
התהליך
במרץ 2021, הכריז מזכיר המדינה של ארצות הברית, אנתוני בלינקן על תוכנית שתסייע להמשיך את תהליך השלום שהתחיל הנשיא טראמפ וזאת לצד הסיכויים הגבוהים לביצוע נסיגה של כוחות ארצות הברית מאפגניסטן. מועד סיום הנסיגה נקבע ל-31 באוגוסט 2021.
ג'יין סימור
חייה
ג'יין נולדה בווילטשייר שבדרום-מערב אנגליה לסר ג'ון סימור ולמרגרט ונטוורת'. היא שירתה כבת לוויה לקתרין מאראגון ולאן בולין. עם הידרדרות מערכת היחסים בין אן להנרי, החל המלך לגלות עניין רב בג'יין. משפחתה של ג'יין עודדה אותה לחזר אחר הנרי. ג'יין סירבה להפוך למאהבתו, ונאמר כי היא אמרה לו שהיא "...נמוכה מדי במעמד כדי להיות אשתו, אך גבוהה מדי כדי להפוך לזונתו..". המלך הנרי נמשך לתדמית הילדה הטובה והתמימה שג'יין ומשפחתה הציגו בפניו. ג'יין השתדלה לבטא דמות הפוכה באופייה לזו של אן, שניחנה באופי חם-מזג וסוער. לאחר שאן הפילה את עוברה ב-1536, החלו היחסים בין ג'יין להנרי להתקדם, והיא קיבלה מערכת חדרים מפוארת בארמון, ליד הנרי. אחיה ואביה קיבלו תוארי אצולה ואחוזות. עם הוצאתה להורג של אן במאי 1536, נישאה ג'יין להנרי ב-30 במאי (עשרה ימים לאחר ההוצאה להורג) והפכה למלכת אנגליה.
תהליך השלום באפגניסטן
התהליך
במקביל, נמשכה לחימה בין כוחות ההתנגדות הממשלתיים לטליבאן. לפי ההערכות הארגון השתלט על יותר מחצי משטח אפגניסטן ואף על העיר הגדולה קנדהאר. השטח עליו שלט הטאליבן גדל בהדרגה. עד אמצע אוגוסט 2021, הארגון כבש עשרה מחוזות ומחצית מהבירות המחוזיות במדינה - 17 מתוך 34. שיחות השלום בדוחה נמשכו במקביל לכך. ב-15 באוגוסט קאבול נפלה לידי הטליבאן, ונשיא אפגניסטן אשרף גאני אחמדזאי ברח מהמדינה. ארצות הברית סיימה את נוכחותה במדינה ב-30 באוגוסט.
ג'יין סימור
חייה
היא הייתה בעלת גינונים רשמיים וטקסיים הרבה יותר מאשר אן, ועמדה על כך שכל כללי הטקס יישמרו בכל רגע נתון. היא לא התעסקה הרבה בענייני הממלכה ובפוליטיקה. ג'יין הייתה שמרנית, אך בהתקדם תהליך פירוק המנזרים והכנסיות שהחל עם ייסודה של הכנסייה האנגליקנית העצמאית, ניסתה להשתדל לטובת הקתולים אצל המלך, אך הוא קטע אותה בהסבירו שאל לה להתערב בענייני המלוכה, ובהזכירו לה כי גם המלכה הקודמת ניסתה להתערב בענייניו. מידע רב אודות פעילותה בחצר ויחסיה עם המלך נמסר בדיווחיו של שגריר האימפריה הרומית הקדושה, אסטאס שאפווי.
ג'יין נכנסה להריון בתחילת 1537. במהלך הריונה פיתחה תאווה לבשר שליו, והנרי שלח שליחים באופן מיוחד שירכשו לה אותו בקאלה בצרפת. ב-12 באוקטובר אותה שנה ילדה ג'יין בן, אדוארד השישי. היא פיתחה דלקת זיהומית כפי הנראה במהלך הלידה ומקץ שבועיים נפטרה. היא נקברה בטירת וינדזור. הנרי הורה כי לאחר מותו הוא ייקבר לצדה של ג'יין סימור, אותה הגדיר כאישה היחידה מבין נשותיו שילדה לו יורש זכר.
יום קומיקס חינם
יום קומיקס חינם (באנגלית: Free Comic Book Day) הוא מהלך פרסום שיווקי וקידום מכירות של תעשיית הקומיקס שמקורה באמריקה הצפונית. ביום זה, חנויות הקומיקס ברחבי העולם מכריזות על מכירה חינמית של חוברות קומיקס מוסכמות מראש כדי לעודד קוראים חדשים. המועד נוצר לראשונה בארצות הברית בשנת 2002 ומאז התפשט ברחבי העולם למדינות באירופה, אמריקה הדרומית, אסיה ואוקיאניה. המועד מצוין כל שנה ברחבי העולם. יום זה התקיים במקור ביום שבת הראשון של חודש מאי, אולם בשנת 2020 הוארך יום הקומיקס בכל העולם לתאריכים 15 ביולי - 9 באוגוסט בעקבות מגפת הקורונה.
פעמים רבות נוצרים תורים ארוכים מאוד בדרך לחנויות הקומיקס, ונרשמו מקומות בעולם שבהם אנשים ישנו באוהלים מחוץ לחנויות הקומיקס כדי להגיע עם פתיחת החנות. את המועד מארגנת חברת "Free Comic Book Day", וקבעה חוקים שלפיהם פועלות חנויות הקמיקס: לכל קונה מותר לקחת רק 2 חוברות מתוך רשימה של חוברות מסוימות. לרוב חברות הקומיקס הגדולות כמו DC קומיקס ומארוול קומיקס מוציאות חוברות מיוחדות (ולרוב זולות יותר) שיינתנו בחינם. ביום הקומיקס חינם אמנים רבים יוצאים כדי לחתום על ספריהם כחלק מהמהלך הפרסומי.
היסטוריה
את יום הקומיקס בחינם הגה ג'ו פילד, קמעונאי קומיקס מקליפורניה ואחד ממייסדי פסטיבל WonderCon. באוגוסט 2001 הציע פילד במדור הקבוע שלו ב"מגזין קומיקס ומשחקים" את יום הקומיקס בחינם, בהשראת רשת הגלידות בסקין-רובינס. הטור זכה לתגובות ופידבקים תומכים מצד עורכי קומיקס ומוכרי קומיקס ובעיקר מצד קוראים וג'ים ולנטינו, אחד המייסדים של אימג' קומיקס, הציע לקיים יום קומיקס חינם במקביל ליציאת הסרט "ספיידרמן" משנת 2002, כדי להגביר את חגיגת הקומיקס באותו יום. הצעתו קיבלה תמיכה גורפת מצד חנויות קומיקס רבות בארצות הברית, והאירוע הראשון נערך ב־4 במאי 2002, יום לאחר יציאת הסרט.
מאז הרעיון תפס תאוצה, והחג מתרחש כל שנה בסוף השבוע הראשון של חודש מאי, ופעמים רבות חברות הסרטים מוציאות סרטי קומיקס בתאריך זה, כדי לקדם את החגיגה. על פי חברת Diamond Comic Distributors, שמקדמת את האירוע, ביום הקומיקס החינמי הראשון השתתפו יותר מ-2,000 חנויות קומיקס ברחבי ארצות הברית שחילקו בחינם יותר מ-2 מיליון חוברות קומיקס שהוציאו ארבעה חברות קומיקס. בשנה שלאחר מכן נמכרו חוברות של 29 חברות. ב-2012 יום הקומיקס בחינם שבר שיאים וכמות חנויות הקומיקס שהשתתפו עלתה על מיליון (במדינות ארצות הברית, קנדה, מדינות באירופה, אסיה, אוסטרליה ואף ישראל), כאשר למעלה מ-3.5 מיליון חוברות קומיקס נמסרו. בשנת 2015, הוזמנו ברחבי העולם 5.6 מיליון חוברות קומיקס עבור המועד.
לרוב, באווירת החגיגה, חנויות הקומיקס עושות פעולות נוספות מלבד חלוקת חוברות בחינם. פעמים רבות החנויות מוכרות בהנחה מוצרים שונים, משיקות חוברות ופריטי אספנות, אמנים מהתחום מגיעים כדי לחתום על ספריהם בחנויות, הגרלות נושאות פרסים, תחרויות קוספליי, קריוקי ואף תערוכות אמנות. המועד הפך במהרה לחגיגה הגדולה של תרבות הקומיקס העולמית (לצד פסטיבל קומיק-קון) ומועדוני מעריצים רבים תורמים כסף לחנויות קומיקס קטנות על מנת שיוכלו לספק את הסחורה ביום הקומיקס חינם. שחקני קוספליי רבים מגיעים מדי שנה אל חנויות קומיקס גדולות ברחבי העולם כדי להתחפש ולבדר את האנשים שמחכים בתורי הארוכים שמחוץ לחנות.
בחלק מרשתות הקומיקס הגדולות בעולם יום הקומיקס חינם הוא חגיגה לכל דבר. קמעונאית הקומיקס הענקית "הופ שופ" שכוללת סניפים רבים בלונדון ואונטריו, מעודדת אנשים להיכנס לסניפים השונים כדי להשתתף בהגרלה נושאת פרסים בחינם, ובחלק מהסניפים מגיעים יוצרים רבים כל כך לחתום עד כי הדוכנים חולשים על הרחוב הסמוך. בערים מסה (אריזונה) ופורטסמות' (אנגליה), חובבי הקומיקס החליטו ליצור כנסי קומיקס גדולים שנמשכים יומיים מדי שנה ( שישי-שבת).
בשנת 2020, עקב התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית, מועד האירוע נדחה. בסוף השבוע של האירוע שבוטל, כנס Alt Free Comics Days נערך באופן מקוון, בעזרת שידור של ראיונות עם יוצרים שונים אונליין. ב-15 במאי, כאשר בארצות הברית אושר לבסוף לקמעונאים לייצא משלוחים, נקבע כי יום הקומיקס חינם יתנהל מרחוק, במשלוחים, מה-15 ביולי ועד ה-9 בספטמבר. בתחילת יוני הודיעה חברת מארוול כי תוציא שתי חוברות למכירה בחינם בחודש יולי. גיליון אחד של האקס-מן, כדי לקדם את הסרט "X of Swords" שעלה לאקרנים בארצות הברית באותו הזמן וגיליון אחד של ספיידרמן שגם סרט העוסק בדמותו היה אמור לעלות לאקרנים ב-22 ביולי. ב־18 ביוני 2020 הוכרז על "יום הקומיקס חינם 2020" כ"קיץ קומיקס חינם" במדינות רבות, בהן גם ישראל.
סרטים
יום הקומיקס חינם משמש גם ככלי לפרסום ושיווק של סרטי קומיקס, וחברת סרטי הקומיקס הגדולה אולפני מארוול דואגת להוציא ביום האירוע סרטים שונים. העלאת הסרטים לאקרנים ביום האירוע תורמים לאווירת חגיגת הקומיקס וגם לקידום הסרטים עצמם. הסרטים שיצאו עד כה לאקרנים ביום הקומיקס חינם הם:
בישראל
יום קומיקס חינם צוין בישראל פעם בשנה מאז 2004 במקביל ליום קומיקס חינם הבינלאומי. עקב הצורך בשמירת שבת, בישראל האירוע התקיים בתחילה בימי שישי, יום לפני המועד הבינלאומי. שתי חנויות משתתפות ביום זה, קומיקאזה וקומיקס וירקות. עד שנת 2007 חולקו בחינם בישראל רק חוברות בלועזית, אך בשנת 2007 נכנסה לרשימת החוברות הנמסרות גם החוברת "החוברת המסריחה הזאת - גיליון 1.5" שנכתבה בשיתוף של אמני קומיקס ישראלים בהם אריאל ויסמן, טדי גולדנברג, חגי גילר, יונתן משורר, תום אנגלר, אביב איצקוביץ וי' רבינוביץ. מאז נמסרות כל שנה חוברות קומיקס ישראליות נוספות.
הפקה
לפני התאריך המיועד נערך מכרז בין מוציאים לאור ומכרז נוסף בין קמעונאים המעוניינים לקנות כמה שיותר חוברות קומיקס עבור האירוע. הגליונות הנבחרים נמכרים לחנויות השונות תוך שקלול הביקוש, התשלום והמחיר באזור; קמעונאים משתתפים מחויבים לשלם לא רק עבור החוברות החינמיות אלא גם על חוברות נוספות, שאותן יימכרו בנפרד בתשלום. בשנת 2007 העלויות לקמעונאים נעו בין 12-24 סנט לעותק. המינימום המותר לרכישה הוא כ-50 דולר.
מוצרים
המטרה העיקרית של האירוע היא לגרום לאנשים שלא היו קוראים קומיקס אלמלא היה חינם לקרוא ולגלות את השפע הרב של הענף, ובנוסף לגרום לחובבי קומיקס מז'אנר אחד להיפתח לז'אנרים נוספים. בין 2015 ל-2018 נרשמו יותר מ-50 ז'אנרים שונים שנמכרו בחינם ביום האירוע.
הרוב הגדול של החוברות והספרים שמחולקים בחינם מיוצרים במיוחד עבור אירוע זה ולא יוצאים שוב לעולם, מה שהופך אותם במקרים רבים לפרטי אספנות. במקרים מסוימים קמעונאים התחברו בשיתוף פעולה כדי ליצור מהדורה מיוחדת לקומיקס שנמכר בעבר בחינם כדי להפוך אותו לבלעדי לחנות שלהם. כמעט כל החוברות שנמכרו חינם באירוע עד היום הכילו 32 עמודים והיוו מעיין "פרק מבוא" לקוראים חדשים, כך שלא צריך ידע מוקדם בשביל להבין את העלילה. לעיתים הספרים שנמכרים הופכים לספרי הקדמה עבור עלילה חדשה שתפורסם באופן רגיל.
לפעמים חלק מהחוברות מציגות שני סיפורים שקשורים אחד לשני. מלבד זאת נמכרו בארצות מסוימות גם ספרי עיון על אמנות, מדריכי אספנים, ביוגרפיות של יוצרים בולטים והיסטוריה של הקומיקס. בשנת 2020 נוספו הגבלות גיל כדי להתאים את החוברות שמחולקות חינם לגיל המתאים לתוכן. חנויות רבות מוכרות באותו היום עוד סחורה, כולל פוסטרים ובובות פעולה.
ביקורת וקבלה
לטענת המארגנים, ב-2010 הגיע יותר ממיליון איש לחנויות הקומיקס בארצות הברית ונמסרו יותר מ-5 מיליון חוברות קומיקס. מארק ניקס מחברת IGN אמר על האירוע שהוא "חופשת חנונים קומית נפלאה" ופ' אנדרו טיילור מעיתון "Las Vegas Review-Journal" אמר שהאירוע נראה כמו "שילוב של חג המולד, ליל כל הקדושים וברנינג מן" עבור המעריצים.
סקוט ת'יל ממגזין Wired כתב כי "תרבות חופשית משתלמת לעיתים רחוקות עבור מעריצים ומפרסמים רבים כל כך". דיימונד קומיקס, מהחברות המארגנות של האירוע, דיווחה כי הסיקור התקשורתי שקיבל האירוע ב-2014 היה שווה ערך לפרסום של 3.2 מיליון דולר.
האירוע קיבל גם ביקורת, והיו שטענו כי מבצעים ממוקדים של חברות גדולות וקמעונאים הם לא הדרך הנכונה לחשוף אנשים למדיום, מכיוון שהאירוע עוסק בעיקר בפרסום ושיווק. ביקורות אחרות מתמקדות בבחירה של החוברות הנבחרות והמחיר שלהן לקמעונאים. חנויות רבות חוששות לרכוש כותרים חדשים מכיוון שלא בטוח שיוכלו למכור אותם לאורך השנה, והתוצאה היא קידום של אותם כותרים שהקוראים כבר מכירים במקום לחשוף אותם לכותרים חדשים, כפי שהמארגנים מציבים לעצמם כמטרה.
אירועים קשורים
האירוע Gratis Comic Tag הושק בשנת 2010 בחנויות קומיקס שונות בגרמניה, אוסטריה ושווייץ ומהווה אלטרנטיבה אירופית ליום קומיקס חינם בו מחולקים בחינם יותר מ-35 ספרי קומיקס שונים כל פעם. בהולנד ובחלקים מבלגיה מקיימים גרסה מקומית ליום הקומיקס חינם מאז 2012. חברת דיימונד קומיקס, מלבד היותה המקדמת העיקרית של יום הקומיקס חינם, מארגנת גם את אירוע ה-Halloween ComicFest שמתקיים כל שנה בחג המולד בארצות הברית, ובו מחולקים ספרי קומיקס בחינם שהמכנה המשותף ביניהם הוא שכולם עוסקים ב"פחד" ברוח החג.
בשבוע ספרי הילדים (CBW), שמאורגן על ידי העמותה ללא כוונת הרווח "כל ילד קורא", הועבר לחודש מאי כדי להיות מסונכרן עם יום הקומיקס חינם. בשנת 2015, אחד הספרים שנבחרו למועד היום קומיקס חינם הוא הספר "!Raising a Reader" שנוצר במימון העמותה, ופונה להורים כדי להסביר להם שרומנים גרפיים יכולים לעודד את ילדיהם לקרוא. בהשראת יום הקומיקס החינמי, חברות שעוסקות במשחקי תפקידים שיתפו פעולה ויצרו את יום משחקי התפקידים חינם ב־15 ביוני 2007.
זעמן אף-חזיר מדגסקרי
זעמן אף-חזיר מדגסקרי (שם מדעי: Leioheterodon madagascariensis) הוא מין נחש ממשפחת הלמפרופידיים החי רק במדגסקר ובארכיפלג קומורו.
נחש זה יכול להגיע לאורך 130-180 ס"מ. הוא בעל רצועות שחורות-צהובות והראש גדול ובעל אף הפונה כלפי מעלה. הנחש מצוי באזורי יער ושדות במדגסקר ואיי קומורו ומצוי על הקרקע. הוא יצור יחידאי המחפש טרף קטן ואיטי. הוא ניזון מלטאות, יונקים קטנים ועופות אך מחכה גם להטלות ביצים של כמה לטאות כמו איגואנת צווארון מלגשית ואז מבריח את האמא ואוכל את ביציה. חוטמו המוזר יכול להיפתח למעלה ולהקל עליו את אכילת הביצים.
אצטדיון הצבא הפולני
האצטדיון העירוני מרשל יוזף פילסודסקי לגיה ורשה (בפולנית: Stadion Miejski Legii Warszawa im. Marszałka Józefa Piłsudskiego, מוכר יותר בשם אצטדיון הצבא הפולני) הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בצפון ורשה ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת לגיה ורשה. האצטדיון, אשר מכיל 31,800 מקומות ישיבה, הוא האצטדיון השני בגודלו בוורשה אחרי האצטדיון הלאומי, המכיל 58,000 מקומות ישיבה.
היסטוריה
בניית האצטדיון החלה ב-1927 והוא נפתח ב-1 באוגוסט 1930. מאז הקמתו משחקת באצטדיון קבוצת לגיה ורשה המקומית. בשנים 2008–2011 נבנה האצטדיון מחדש, כאשר רק חלק קטן מהאצטדיון המקורי נשמר. בשלב הראשוני נבנו שלושה יציעים מחדש, ב-7 באוגוסט 2010 נחנך האצטדיון מחדש במשחק ידידות נגד ארסנל. בהמשך נהרס היציע הנותר ונבנה גם הוא מחדש במתכונת זהה ליתר היציעים. העבודות הסתיימו ב-10 במאי 2011.
בין השנים 2011–2015 נקרא האצטדיון "פפסי ארנה", על שם חברת פפסי, אשר רכשה את זכויות השם של האצטדיון לשנים הללו.
צ'ארלי קובל
שארלוט קובל (באנגלית: Charlotte Covell; נולדה ב-1984), המוכרת בשם צ'ארלי קובל, היא שחקנית ותסריטאית בריטית, הידועה בעיקר מהעיבוד שלה לסדרת הטלוויזיה "סוף הפאקינג עולם" עבור ערוץ 4.
הבחירות לראשות עיריית מוסקבה (2018)
הבחירות לראשות עיריית מוסקבה (ברוסית: Выборы мэра Москвы) התקיימו בעיר הבירה הרוסית ב-9 בספטמבר 2018 ביום הבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה. כהונתו של ראש העיר הנבחר מוגבלת ל-5 שנים.
צ'ארלי קובל
ביוגרפיה
קובל נולדה בבלקהית' שבלונדון. היא למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד.
הבחירות לראשות עיריית מוסקבה (2018)
נכון ל-4 ביוני 2018 במוסקבה היו רשומים 7,216,076 בעלי זכות בחירה.
בבחירות ניצח ראש העיר המכהן סרגיי סוביאנין שזכה ב-70.17% מקולות הבוחרים. אחוז ההצבעה עמד על 30.96%.
המספנה ההיסטורית בצ'טם
היסטוריה
מספנת צ'טם השתרעה על שטח של 1.6 קילומטרים מרובעים, והייתה במשך כמה מאות שנים אחד מבסיסיו הראשיים של הצי המלכותי. היא נסגרה ב-1984 וחולקה לשלושה חלקים: האגן המזרחי ביותר הועבר לידי רשות הנמלים של מדוויי, והוא משמש כיום נמל מסחרי. חלק אחר ממתחם המספנה הוסב לצורכי מסחר, מגורים ופנאי. לב האתר מן המאה ה-18, המשתרע על שטח של 324,000 מטרים מרובעים, נמסר לארגון לתועלת הציבור הנקרא Chatham Historic Dockyard Trust והוא פתוח לתיירים ולמבקרים. המספנה נחשבת לשלמה ביותר מבין כל מספנות תקופת המפרשים בעולם כולו ששרדו לימינו.
המתחם התיירותי כולל שבעה אלמנטים עיקריים:
צוות המספנה ההיסטורית השקיע שמונה שנות עבודה בשימורה של "הייוונגור" סירת המנוע הטקסית שהובילה את ארונו של וינסטון צ'רצ'יל בהלווייתו הממלכתית.
שמי"ר
אגודת שמי"ר - עמותת אקדמאים שומרי תורה יוצאי ברית המועצות ומזרח אירופה (שמי"ר = שומרי מצוות יוצאי רוסיה) היא עמותה לעולים אקדמאים דתיים יוצאי ברית המועצות ומזרח אירופה שמרכזה בירושלים. מטרת העמותה היא לדאוג לרווחת העולים ולשלב לימודי יהדות עם פעילות אקדמית. היא הוקמה בשנת 1972 בברית המועצות על ידי הפרופסור ירמיהו ברנובר, בעידודו של הרבי מלובביץ'.
בחזקת העמותה כוללי לימוד תורה ומעבדות מחקר, עם שלוחות נוספות בלטביה ובארצות הברית. אזור מגורים בירושלים בתוך שכונת רמות ד' הוא פרויקט שנבנה על ידי הארגון לשם אכלוס עולים מדענים ואקדמאים חברי העמותה, האזור מכונה קריית שמי"ר או שכונת שמי"ר.
המחלקה הוותיקה ביותר בעמותה היא הוצאת ספרים שעסקה ביבוא ספרי יהדות מארצות הברית לברית המועצות בתקופת השלטון הקומוניסטי. הוצאת שמי"ר מוציאה לאור בעיקר ספרי יהדות מתורגמים לרוסית, כאשר הנפוצים בהם הם תנ"ך, סידור וספר התניא, וכן ספרי היסטוריה וביוגרפיה על חיי הדת בברית המועצות. האגודה מוציאה גם עלון בשפה הרוסית בשם "התחיה".
ב-1990 הקים הארגון מפעל היי-טק מתקדם לעולי ברית המועצות, במטרה להעניק תעסוקה וקידום לבעלי הכשרה בתחומי ההיי-טק, שם המפעל הוא סייטק (ראשי תיבות של "מפעל שמי"ר לטכנולוגיות מתקדמות") וליו"ר מועצת המנהלים שלו נבחר יוסף יצחק גוטניק.
רבים ממועצת העמותה מזוהים עם חסידות חב"ד. מנכ"ל העמותה הוא בצלאל שיף. יושב ראש העמותה הוא הפרופ' ירמיהו ברנובר.
ג'יפ ויליס
עיצובו של דגם זה היווה השראה לסדרת רכבי כביש-שטח מאז מלחמת העולם השנייה ועד ימינו. צורתו החיצונית ומבנהו הכללי כמעט ולא השתנו במשך השנים, ושימשו כאב הטיפוס הקלאסי לכל קטגורית כלי הרכב המכונים בשם הגנרי "ג'יפ".
היסטוריה
עם תחילת מלחמת העולם השנייה חיפש משרד המלחמה האמריקני רכב סיור ופיקוד קל בעל עבירות שטח גבוהה. מפרט הדרישות שפורסם ביולי 1940 ציין כי נדרש לו כלי רכב לשירות כללי בעל יכולת נשיאת מטען ולוחמים אשר ישמש למטרות סיור ופיקוד, בעל כושר נשיאה של כ-250 קילוגרם והנעה לכל ארבעת הגלגלים. מועדי הגשת ההצעות במכרז היו בלוח זמנים דחוק במיוחד. המתמודדים במכרז נדרשו להציע את הצעותיהם הראשוניות תוך 11 יום, להציג אב טיפוס תוך 49 יום, ולבנות 70 כלי רכב לצורכי מבחן תוך 75 יום.
לאחר המלחמה
עם סיום המלחמה פיתחה חברת ויליס שכעת הייתה גם בעלת הזכויות על השם המסחרי "ג'יפ", דגם אזרחי אשר כלל את כל מאפייני הדגם הצבאי, אם כי עיצובו היה מעודן יותר. היה זה כלי הרכב האזרחי הראשון בעל הנעה לכל ארבעת הגלגלים אשר יוצר ביצור המוני.
משנת 1955 הורכב הדגם בישראל על ידי חברת קייזר-אילין תעשיות
הג'יפ הצבאי הקלאסי הוצא מן השירות הצבאי רק עם המעבר לכלי רכב מסוג HMMWV בשנות ה-90 של המאה ה-20.
סיבוכיות תקשורת
המונח סיבוכיות תקשורת היא מונח במדעי המחשב: סיבוכיות שבה המדד הוא כמות המידע המועברת בתקשורת בין שני צדדים. המונח הוצג על ידי יאו בשנת 1979.
סיבוכיות התקשורת בוחנת את המצב הבא: ישנם שני משתתפים אליס ובוב, אליס מקבלת מחרוזת של n-ביטים x ובוב מקבל מחרוזת ביטים אחרת y באותו האורך. מטרתם היא שאחד מהמשתתפים (נניח בוב) יחשב פונקציה מסוימת (f(x,y תוך כדי קיום תקשורת מינמלית בין המשתתפים. יש לציין שבהגדרה זו אין התחשבות במספר הצעדים החישוביים או בזיכרון הדרוש לכל אחד מהמשתתפים. סיבוכיות תקשורת נועדה לכמת את כמות המידע שנדרש להעביר על מנת לבצע חישוב מבוזר שכזה.
כמובן, אליס ובוב יכולים לחשב את (f(x,y על ידי כך שאליס תשלח את כל n הביטים שהיא קיבלה לבוב, שלאחר קבלתם יוכל לחשב באופן מקומי את הפונקציה (f(x,y ללא עזרה נוספת מאליס. המטרה בחקר סיבוכיות תקשורת היא למצוא שיטות מתקדמות לחישוב f שדורשות העברה של פחות מ-n ביטים, או להוכיח שכמות מסוימת של ביטים הכרחית לחישוב f.
הבעיה, והכללותיה למצבים בהם יותר משני משתתפים באה לידי ביטוי בהקשרים רבים: בעיצוב מעגלי VLSI למשל, רוצים למזער את האנרגיה שהמעגל צורך על ידי הפחתת מספר האותות המועברים בין רכיבים שונים. תחומים נוספים בהם באה הבעיה לידי ביטוי הם למשל מבני נתונים ואופטימיזציה של רשתות תקשורת.
חסמים תחתונים על סיבוכיות התקשורת משמשים, בין היתר, להוכחת חסמים תחתונים למבני נתונים, אלגוריתמי זרימה, מעגלי VLSI ועוד.
לונג
{{פירושונים| אישים:
אחר:
ראו גם
}}
אנפית סוף
אנפית הסוף (שם מדעי: Ardeola ralloides) היא מין אנפה קטנה מהסוג אנפת אגם, החיה לאורך אירואסיה ונודדת דרומה לאפריקה. בישראל היא חולפת מצויה, אך לא מקננת שכיחה (אף שמספר הפריטים המקננים עולים לאט, בעיקר בעמקי הצפון).
השם המדעי של המין: "ralloides" מורכב מהמילה rallus, מלטינית: "רלית" ומהסיומת "oides", מיוונית: "דומה ל-".
תיאור
אורכה הממוצע של האנפה 44–47 ס"מ, כאשר גופה מהווה 20–23 ס"מ מאורכה, מוטת כנפיה היא 80–92 ס"מ ומשקלה 230–370 גרם.
התנהגות
אנפית הסוף נודדת לאורך האזור הפלארקטי וחורפת באפריקה. היא נדירה צפונית לטווח הרבייה שלה. האנפה בעלת צוואר קצר, מקור עבה וקצר וגב בצבע חום-זהוב. בקיץ, לבוגרים צומחים נוצות צוואר ארוכות. בעת תעופה היא נראית לבנה יותר בשל צבע כנפיה.
בתי הגידול בעונת הרבייה של אנפית הסוף הן ביצות טרופיות או סובטרופיות והן מקננות במושבות קטנות, לעיתים קרובות עם עופות מים אחרים, בדרך כלל בקן עשוי מקלות ועלי עצים או שיחים. בקן מוטלות שלוש עד ארבע ביצים בכל פעם.
האנפה ניזונה לאורך שפת המים ממארב מהיר כשהטרף מורכב מדגים, צפרדעים וחרקים.
אוכלוסייה
מספר הפריטים המוערך הוא בין 370,000–780,000. מספר הפריטים המוערך באירופה הוא בין 30,000–51,700 עופות בוגרים.
סכנות
אנפה זו נמצא במצב שימור ללא חשש, אם כי עדיין היא עלולה להיפגע מהתייבשות של מקווי מים מתוקים החיוניים לתזונתה ורבייתה. האנפה גם ניצודה ונסחרת בשוקי תרופות מסורתיים בניגריה.
ניקולאי פומין
ניקולאי מקסימוביץ' פומין (נולד ב-1937 בנובוקונומיצ'נה, מחוז דונייצק, אוקראינה) הוא מהנדס אוקראיני. הוא היה המהנדס הראשי של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל משנת 1981 ועד אסון צ'רנוביל בשנת 1986.
ביוגרפיה
ניקולאי פומין היה חבר במפלגה הקומוניסטית, אך סולק משורותיה לאחר אסון צ'רנוביל. הוא החל את הקריירה שלו בתחנת הכוח הגרעינית זפוריז'יה. בשנת 1972 החל לעבוד בתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל. כמהנדס ראשי אישר את הניסוי הידוע לשמצה שהוביל לפיצוץ הכור. עם זאת, סגן המהנדס הראשי אנטולי דיאטלוב היה למעשה האחראי העיקרי על הניסוי.
לפומין נודע על התאונה בסביבות ארבע לפנות בוקר ב-26 באפריל 1986, ולאחר מכן השתתף בעבודות הניקוי. לאחר מכן הוא נעצר יחד עם מנהל המפעל ויקטור בריוחאנוב. תחילת המשפט, שתוכנן במקור ליום 24 במרץ 1987, נאלץ להידחות מספר פעמים עקב ניסיונות ההתאבדות של פומין. בסופו של דבר נגזרו עליו ועל בריוחאנוב עשר שנות מאסר.
בהיותו בכלא, קיבל פומין טיפול פסיכיאטרי מספר פעמים. מסיבות בריאותיות הוא שוחרר מוקדם מהכלא והועבר לבית חולים פסיכיאטרי. לאחר שחרורו מבית החולים עבד בתחנת הכוח הגרעינית קלינין בעיר אודומליה, שבמחוז טבר. מאז פרישתו באמצע שנת 2000 התגורר שם עם אשתו, ילדיו ונכדיו.
נתנאל חיים פאפע
הרב נתנאל חיים פאפע (ה'תקצ"ד - כ"ח כסלו תרס"ו) היה רב ליטאי, מחבר ספרים.
ביוגרפיה
הרב נתנאל חיים פאפע נולד באנטיפליא בתקצ"ד לרבי משה נחמן ולפראדיל, בצעירותו למד אצל רב העיר הרב משה צבי רבינוביץ', בהגיע לפרקו נשא את חנה שושא.
באנטיפליא היה מוסר שיעור יומי בגמרא ושיעור שבועי במקרא, שימש גם כשד"ר לכולל הוראדנא בירושלים.
בשנת תרנ"א עלה לירושלים יחד עם אשתו בנו ישראל יצחק ובתו.
חיבוריו
פאפע הדפיס חלק מחיבוריו בחייו, נינו הרב ישראל שחור אב בית דין בחיפה ובתל אביב ודיין בבית דין הגדול ההדיר את כתביו.
כמו כן פרסם תשובות הלכתיות בנשואים מגוונים בקובצי המאסף, תורה מציון, ואור תורה.
בכתב ידו קיים פירוש למשניות, תשובות הלכתיות ממנו נדפסו בספרי רבני דורו, הרב יעקב שאול אלישר, והרב שלום הדאיה.
ספריו הודפסו בהסכמת הרב יוסף חיים זוננפלד, הראי"ה קוק, האדר"ת, רבי שמואל סלנט, רבי חיים חזקיהו מדיני, ורבי יעקב שאול אלישר.
דרכו הפרשנית
דרכו הפרשנית של פאפע חדשנית וניכרת במיוחד בחיבורו לתורה, להלן מספר נקודות בולטות: כך בסיפור יציאת מצרים המחבר מקשה סתירות האם עם ישראל יצאו בחצות הלילה או בבוקר, המחבר מיישב בדרך חריגה, לדעתו בני ישראל יצאו בחצות הלילה שבט לוי והזקנים יצאו בנחת בבוקר.
לדוגמה, בתורה מסופר שיעקב בירך את מנשה ואפרים פעמיים, עם בואו לארץ מצרים (פרשת ויגש) ולפני מותו (פרשת ויחי), פאפע לאחר 24 קושיות מבאר שחלק מהסיפור המסופר בפרשת ויחי היה כבר בפרשת ויגש, והפוך.
ויליס
{{פירושונים| אישים
כלי רכב
ראו גם
}}
אלכסנדרה פחמוטובה
אלכסנדרה ניקולאיבנה פחמוטובה (ברוסית: Александра Николаевна Пахмутова; נולדה ב-19 בנובמבר 1929) היא מלחינה סובייטית ורוסית. זכתה פעמיים בפרס ברית המועצות והוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות בשנת 1984. על פעילותה בתחום התרבות הוענקו לה מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1990. היא הצטיינה בהלחנת שירים שזכו לפופולריות רבה בברית המועצות ורוסיה הנוכחית.
חייה
אלכסנדרה פחמוטובה נולדה בפרוורי וולגוגרד. מגיל צעיר הצטיינה במוזיקה ובגיל חמש כבר הלחינה יצירה לפסנתר. בשנת 1943 עברה למוסקבה והתחילה ללמוד בבית הספר ליד הקונסרבטוריון של מוסקבה. בשנת 1948 התקבלה לקונסרבטוריון וסיימה אותו במסלול הלחנה בשנת 1953.
פחמוטובה נשואה למשורר ניקולאי דוברונרבוב שכותב מילים לרוב שיריה. למעשה כל הזמרים הסובייטים החל משנות ה-70 ביצעו שירי פחמוטובה. פחמוטובה הלחינה יותר מ-400 שירים. בנוסף לכך כתבה מוזיקה למספר סרטים. במהלך הקריירה שלה פחמוטובה כתבה גם כמה יצירות קלסיות ובשנת 1974 בלט שלה הועלה על במת תיאטרון בולשוי. בשנת 1980 ביצוע על ידי לב לשצ'נקו של שיר שכתבה פחמוטובה היה בין רגעי השיא של טקס סיום אולימפיאדת מוסקבה. בנוסף להלחנה, פחמוטובה הייתה פעילה בעשייה ציבורית ובמשך עשרות שנים כיהנה בתפקיד רשמי באיגוד המלחינים הסובייטי.
אנופם קר
אנופם קר (באנגלית:  Anupam Kher; נולד ב-7 במרץ 1955) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה הודי. קר, מבכירי שחקני הודו התפרסם בהוליווד בזכות תפקידיו בסרטים "שחקי אותה כמו בקהאם", "אופטימיות היא שם המשחק" ו"מלון מומבאי". בשנת 2018 קיבל מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט הטלוויזיה הבריטי "The Boy with the Top Knot".
ביוגרפיה
קר נולד וגדל בעיר שימלה, צפון הודו, בן למשפחה הינדית שמוצאה מקשמיר ואחיו של השחקן ראג'ו קר. בוגר בית הספר הלאומי לדרמה שבניו דלהי.
קר זכה התפרסם לראשונה בבוליווד בשנת 1984 בדרמה "סראנש" בתפקיד עליו זכה להערכה רבה בהודו. שיחק בתחילת דרכו בסרטים הודיים מצליחים כמו "לב", "הציפור", "טיזאב", "טריקסטר" והעיבוד ההודי לקלאסיקה ההוליוודית "זה קרה לילה אחד". זכה בפרסים מקומיים על הופעותיו המרשימות בסרטים "רגעים", "אבא" ו"ראם לאקן".
במהלך שנות ה-90 שיחק במותחן הפסיכולוגי המפורסם "פחד: סיפור אהבה אלים", במיוזיקל המצליח "מי אני בשבילך" ובדרמה הרומנטית "משהו קורה" שזכתה להצלחה מסחרית היסטורית בבריטניה. זכה להצלחה מקצועית רבה בזכות תפקידיו במיוזיקל הרומנטי "אמיץ הלב ייקח את הכלה" שזכה להצלחה חסרת תקדים, בתור אביו של ראז' מלחוטרה (שאהרוח' ח'אן) ובדרמה "1942: סיפור אהבה" בתפקיד משני זכור במיוחד עליו קר זכה בפרס כוכב המסך.
בשנת 2000 שיחק קר בדרמה הרומנטית "תגיד... שאתה אוהב אותי". בשנת 2002 שיחק לראשונה במחוץ להודו בקומדיית הכדורגל הבריטית "שחקי אותה כמו בקהאם", בתפקיד אביה של שחקנית הכדורגל ההודית ג'ס, ההופעה הייתה הראשונה של קר בשפה האנגלית. ב-2004 הופיע קר בעיבוד המוזיקלי ההודי- הוליוודי לרומן "גאווה ודעה קדומה". ב-2005 שיחק בסרט הרוחות ההודי "חידה". ב-2006 שיחק בדרמה "צבע את זה בצהוב" שזכתה להצלחה גדולה מחוץ להודו בתפקיד הפעיל הפוליטי לקסמן פנדי, בדרמה הקומית "הקן של קסולה" ובדרמה "נישואים".
ב-2007 השתתף קר בסרטו של אנג לי "תשוקה, זהירות" ובסרט ההודי "מסעה של אישה". ב-2008 שיחק במותחן ההודי המצליח "יום רביעי השחור" בתפקיד מפקד המשטרה ובדרמה הקומית "הקו האחר של הקו". ב-2009 שיחק בדרמה הקומית "סיד תתעורר". ב-2010 השתתף בסרטו של וודי אלן "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי" בתפקיד אביה של דיה (פרידה פינטו). ב-2012 השתתף קר בדרמה הקומית ההוליוודית המצליחה "אופטימיות היא שם המשחק" בתפקיד ד"ר פאטל המטפל בפאט סולטאנו (בראדלי קופר) ובדרמה ההודית "ככל שיש חיים". בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "גיבור אמריקאי", לצד ג'רארד באטלר ווילם דפו. ב-2017 שיחק בקומדיה הרומנטית "חולי אהבה" של הבמאי האמריקאי מיכאל שווואלטר.
מנוע חוקים
במערכת המומחה שלושה מרכיבים עיקריים:
חוק לוגי בנוי מחלק של התניה (if) וחלק של ביצוע (then). כאשר קיימת עובדה מסוימת התואמת להתניה של חוק הלוגי, החוק עובר למצב הפעלה (activation). במידה שקיימות מספר עובדות המתאימות לחוק, תבוצענה הפעלות של החוק עד אשר כל העובדות "יטופלו".
מנוע ההסקה מבצע את חלק הביצוע של החוק שהופעל. כאשר חוק שהופעל מבוצע, הביצוע מוגדר כ"יריה" (fire). המנוע יפעל ויבצע את החוקים כל עוד קיימים ברשימה (Agenda) חוקים שעברו הפעלה. תוך כדי הביצוע, ייתכן שיתווספו, ימחקו או ישתנו עובדות. תוספות ושינויים אלו יכולים לגרום להפעלות נוספות של חוקים או לביטולן של הפעלות קיימות. לפיכך, ייתכנו מצבי סתירה (Conflict resolution) שפתרונם מוגדר על פי מדיניות (הניתנת לבחירה מראש).
הבחירות לראשות עיריית מוסקבה (2013)
הבחירות לראשות עיריית מוסקבה התקיימו בבירת רוסיה ב-8 בספטמבר 2013 ביום ההצבעה לרשויות המקומיות.
נכון ל-1 ביולי 2013 במוסקבה היו רשומים 7,176,568 בעלי זכות הצבעה.
שיעור ההצבעה עמד על 32.03%. סרגיי סוביאנין ניצח בבחירות כאשר למקום השני הגיע מנהיג האופוזיציה הליברלית ברוסיה, אלכסיי נבלני. תקופת כהונתו החוקית של ראש העיר הנבחר הוא 5 שנים.
מצפה הכוכבים של ברלין
מצפה הכוכבים של ברלין (בגרמנית: Berliner Sternwarte) הוא מוסד אסטרונומי, הכולל סדרת מצפי כוכבים וארגונים קשורים בברלין בירת גרמניה ובסביבתה, החל מהמאה ה-18. מקורו בשנת 1700, כאשר גוטפריד וילהלם לייבניץ יזם את "החברה למדעים של ברנדנבורג" (Sozietät der Wissenschaften), שלימים (1744) תהפוך לאקדמיה הפרוסית למדעים (Preußische Akademie der Wissenschaften). לחברה לא היה מצפה כוכבים, אך היה חבר בה האסטרונום,, שהשתמש במצפה כוכבים פרטי בברלין. מצפה כוכבים קטן ראשון הוקם בשנת 1711, ומימן את עצמו באמצעות חישובים של לוח השנה.
בשנת 1825 מונה למנהל מצפה הכוכבים על ידי פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. בתמיכת אלכסנדר פון הומבולדט, קיבל אנקה את הסכמת המלך למימון מצפה כוכבים אמיתי, אך תנאי אחד היה לו, כי המצפה יהפוך לנגיש לציבור שני לילות בשבוע. הבניין תוכנן על ידי האדריכל הידוע קארל פרידריך שינקל, והחל לפעול בשנת 1835. הוא נושא כיום את קוד המצפה 548 של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
מצפה הכוכבים המקורי אמנם נבנה בפאתי העיר, אך עם הזמן התרחבה העיר, כך שלאחר מאתיים שנים היה המצפה באמצע יישובים אחרים, שגרמו לזיהום אור והקשו מאוד על תצפיות, והועלתה הצעה להעביר את המצפה. המצפה הועבר לשכונת בבלסברג בפוטסדאם השכנה בשנת 1913 (קוד 536 של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי). מאז 1992 הוא מנוהל על ידי (AIP), אם כי הוא לא שימש לתצפיות אסטרונומיות מאז אמצע המאה ה-20.
בברלין נותרו "מצפה הכוכבים וילהלם פורסטר" (Wilhelm Foerster Sternwarte, קוד 544), "מצפה הכוכבים ארכנהולד" (Archenhold Sternwarte, קוד 604) בברלין-טרפטו, "מצפה הכוכבים אורניה" (Urania Sternwarte, קוד 537), ו"מצפה הכוכבים ברונו ה. ברגל" (Bruno H. Bürgel Sternwarte).
מצפה הכוכבים הישן של ברלין
מצפה הכוכבים הראשון בברלין הוקם על האורוות ברובע דורותאנשטאדט (Dorotheenstadt). מבנה האורוות ל-200 סוסים הוקם בשדרת אונטר דן לינדן בין השנים 1687 ל-1688 על פי תוכניותיו של האדריכל וקומה שנייה נוספה בין השנים 1695 ל-1697 ל שנוסדה בשנת 1696. בין השנים 1696 ל-1700, הרחיב האדריכל מרטין גרינברג (Martin Grünberg) את המתחם צפונה עבור החברה למדעים החדשה, והכפיל את גודל הבניין עד רחוב לטצן (Letzten Straße, לימים: Dorotheenstraße). משנת 1700 עד 1711 נוסף מצפה הכוכבים לאגף הצפוני של המתקן, מגדל בן שלושה מפלסים שגרינברג בנה. הבניין בגובה 27 מטר היה אחד ממצפי הכוכבים הראשונים במגדל במאה ה-18. המצפה פעל חלקית משנת 1706, וב-1709 הוא הושלם פחות או יותר. ב-15 בינואר 1711 קיימה "החברה המלכותית הפרוסית למדעים" (Königlich Preußische Sozietät der Wissenschaften) את פגישתה הראשונה במגדל, וכעבור ארבעה ימים התקיימה התכנסות רשמית ראשונה, בה הועבר באופן רשמי מצפה הכוכבים לרשות החברה, והפך למוקד חשוב שלה. עם הזמן, גם הספרייה ואוסף המוצגים השייכים להיסטוריה של הטבע שלה התמקמו תחת אותו גג. החברה אורגנה מחדש על ידי פרידריך השני, מלך פרוסיה בשנת 1744 כ"האקדמיה המלכותית למדעים" (Königlichen Akademie der Wissenschaften) ששכנה באתר זה עד 1752.
גוטפריד קירך מת בשנת 1710, שנה לפני פתיחתם הרשמית של האקדמיה והמצפה. עוזרו יוהאן היינריך הופמן (Johann Heinrich Hoffmann) החליף אותו כראש המצפה. לאחר מותו בשנת 1716 הפך כריסטפריד קירך, בנו של גוטפריד קירך, ליורשו. הוא נעזר בעבודתו על לוח השנה באימו מריה מרגרטה קירך ואחותו, בדיוק כמו שהוא ואימו עזרו פעם לאביו. אימו נפטרה בשנת 1720. משנת 1720 עד 1736 נעזר ביוהאן גאורג שוץ (Johann Georg Schütz) בפעילות המעשית. שוץ התמנה למנהל המצפה לאחר מותו של כריסטפריד קירך בשנת 1740.
במשך שנים רבות נעשו החישובים של לוח השנה ברובם על ידי כריסטינה קירך (Christine Kirch). היא הייתה אחראית גם על ניהול החשבונות. במהלך השנים ש"מצפה הכוכבים הישן" פעל התבררו סוגיות באסטרונומיה בברלין על ידי מדענים כמו לאונרד אוילר, ז'וזף-לואי לגראנז' ויוהאן היינריך למברט. בשנת 1765 קיבל האסטרונום האיטלקי את תפקיד האסטרונום הראשי. בשנת 1768 קיבל המצפה מכשיר מדידה (mural quadrant) שייצר האסטרונום האנגלי ג'ון בירד (John Bird), מכשיר התצפית הראשון החשוב באמת של המצפה. כעת ניתן לראות מכשיר זה במצפה הכוכבים בבבלסברג.
יוהאן ברנולי השלישי (Johann III Bernoulli, נכדו של יוהאן ברנולי) כיהן בשנים 1764–1787 כמנהל מצפה הכוכבים הישן, ואת מקומו ירש יוהאן אלרט בודה. למברט הביא את בודה לברלין בשנת 1773 על מנת לפרסם אלמנך. לאחר מותו של למברט הפך בודה לעורך היחיד. מהדורה הראשונה של "שנתון האסטרונומיה של ברלין" (Berliner Astronomisches Jahrbuch) כבר הופיעה בשנת 1774, והופעתה החלה את סדרת הפרסומים הארוכה ביותר באסטרונומיה, שנמשכה עד 1959. בהשפעתו התפתח מצפה הכוכבים בברלין למקור מידע בעל חשיבות עליונה באירופה. במקור נעזר בודה בכריסטינה קירך לסייע לו בעבודה על לוח השנה. בשנת 1774 הוא נישא לנכדה של אחת מאחיותיה. גם היא הופקדה על עבודה אסטרונומית בהתאם למסורת של משפחת קירך. כריסטינה קירך מתה בשנת 1782. כמנהל מצפה הכוכבים הצליח בודה, באמצעות מענקים מפרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, להרחיב את המוסד שציודו היה עד אז בדרג שלישי לרמת תצפית שנייה. כאשר בודה פנה למלך ב-2 בנובמבר 1798, היה המרחב המוקצה למצפה בתוך המגדל מוגבל עדיין לקומה השלישית. שתי הקומות מעליו אוחדו לקומה מרווחת אחת. משם ניתן היה להרחיב את פעילויות הצפייה לאחר שאושרו התוכנית והמחיר המחושב של 4,465 טאלרים ב-7 באפריל 1800, וההסבה הנדרשת הושלמה ביוני 1801.
כשהגיע הזמן לחפש יורש לקריאה הפרישה של בודה, דחו הן קרל פרידריך גאוס והן פרידריך בסל את המשרה. בהמלצתו של בסל, נקרא יוהאן פרנץ אנקה, שהיה מאז 1822 מנהל מצפה הכוכבים זיברג (Seeberg-Sternwarte) ליד גותה, לברלין על ידי המלך פרידריך וילהלם השלישי בשנת 1825 ומונה למנהל מצפה הכוכבים בברלין. הודות להשפעתו של אלכסנדר פון הומבולדט, התקבלו מכשירים יקרים, ובעזרתו הצליח אנקה לגרום למלך הפרוסי להסכים להקמת מצפה כוכבים חדש, הממוקם בקצה העיר של אותה תקופה. התנאי היה כי המצפה צריך להיות זמין לציבור בשני ערבים בשבוע.
המכשיר הראשי היה טלסקופ שובר-אור חדש מבית המלאכה של יוזף פראונהופר במינכן עם צמצם פנימי של 24.4 סנטימטרים ואורך מוקד פנימי של 4.33 מטרים. הומבולדט הגיש בקשה לרכישתו ב-9 באוקטובר 1828, כולל מכשיר נוסף (Meridian circle) מיצרן מכשירים מברלין וכרונומטר משען בברלין. כתוצאה מכך, שישה ימים לאחר מכן, העניק פרידריך וילהלם השלישי 8,500 טאלרים לטלסקופ, 3,500 טאלרים למעגל המרידיאן ו-600 טאלרים לכרונומטר. טלסקופ שובר-האור היה הטלסקופ הגדול האחרון של פראונהופר, שהיה עדיין זמין במינכן. במקביל, הומבולדט קיבל מהמלך את הסמכות לאחסון המסמכים הקשורים ברכישה במשרד התרבות (Kultusministerium).
הטלסקופ שובר-האור של פראונהופר הגיע לברלין ב-3 במרץ 1829. כיום הוא נמצא במוזיאון הגרמני במינכן. ב-7 באפריל 1829, חמישה ימים לפני שהומבולדט יצא במשלחת לרוסיה, הוא קיבל ייפוי כוח מלכותי לפרויקט מצפה הכוכבים החדש שתכנן האדריכל קארל פרידריך שינקל ובנייתו במקום רצוי. לאחר שובו, ב-1 במאי 1830, ביקש הומבולדט משינקל במכתב להכין עיצוב. ב-10 באוגוסט 1830 אושרה רכישת חלקת אדמה עבור מצפה הכוכבים החדש.
מגדל מצפה הכוכבים הישן שימש כתחנת טלגרף מספר 1 בין השנים 1832 ו-1849, אחת מ-62 תחנות הטלגרף האופטי הפרוסי מברלין דרך קלן לקובלנץ. ב-3 ביולי 1903 נהרס המגדל. כל האזור של מתחם האורוות בין דורותאנשטראסה לאונטר דן לינדן הועבר בשנת 1914 לספריית המדינה בברלין.
מצפה הכוכבים החדש של ברלין
בניית מצפה הכוכבים החדש בברלין החלה לפי צו של הממשלה מיום 10 בנובמבר 1830 על פי תכנונו של שינקל. נרכש מגרש אחד על שטח של כ-10 דונם במחיר של 15,000 טאלרים באזור ברלין-קרויצברג של ימינו. אבן היסוד הונחה ב-22 באוקטובר 1832, והמצפה היה מוכן עד 1835, באזור המוגבל כיום ברחובות פרידריכשטראסה, בסלשטראסה ולינדנשטראסה. הקצה הדרומי של שרלוטנשטראסה נקרא מאוחר יותר אנקהפלאץ לכבוד המנהל באותה תקופה, וכתובת מצפה הכוכבים הייתה אנקהפלאץ A 3 (כיום: אנקהשטראסה 11).
הבניין בן שתי הקומות היה מבנה מטויח "בסגנון הלני פשוט" כחיבור בין המודרני והעתיק. הבניין עוצב בצורת צלב והוארך מזרחה בזרועו הארוכה ביותר. בנקודת המפגש של זרועות הצלב הונחה כיפת ברזל מסתובבת בקוטר 7.5 מטרים. זו הייתה כיפת מצפה הכוכבים הראשונה בפרוסיה בצורת חצי כדור עם מנגנון לסיבובו ולפתיחת חריץ. בפועל היו יסודות מצפה הכוכבים נפרדים מהבניינים האחרים, כדי למנוע העברת רעידות. מתחת לכיפה הייתה הספרייה. בקומה העליונה היו מרחבי תצפית נוספים כמו גם אזורי עבודה מדעיים. מגורי מנהל המצפה שכנו באגף המזרחי הארוך בקומת הקרקע שהוא עוטר בחזית מקדש, שכחזית הראשית הראתה את אלוהי האור אפולו עם קוודריגה בתבליט על הגמלונים. ממזרח לבניין ניצב בית קטן עם מגורי מנהל המתחם.
מצפה הכוכבים קיבל מכשיר Meridian circle מקארל פיסטור (Karl Pistor).
ב־24 באפריל 1835 יכול היה אנקה לעבור למצפה הכוכבים החדש, יחד עם עוזרו החדש, יוהאן גוטפריד גלה. ב-19 במאי נערכו התצפיות הראשונות, אם כי בניית הבניין הסתיימה רק בסוף 1835. גלה הגיש בקשה להיות עוזר לאנקה זמן ניכר לפני שהבניין היה מוכן לאכלוס.
ממאי עד אוגוסט 1835 ביצע האסטרונום פרידריך וילהלם בסל מקניגסברג תצפיות על מטוטלת ב"בית המגנט הקטן" (" Magnetisches Häuschen ") בשטח המצפה (ראה ציור של פריידנק בעמוד זה) ליצירת מידת אורך פרוסית חדשה. בשנת 1837 גילה אנקה בעזרת טלסקופ מחזיר-האור של פראונהופר את הפער בטבעות שבתאי, שלימים נקרא על שמו, ובשנת 1838 גילה גלה טבעת כהה נוספת של שבתאי - טבעת C - וכן שלושה שביטים חדשים בין השנים 1839 עד 1840.
באגף הצפוני של המצפה הייתה נקודת הייחוס לגובה של פרוסיה, המכונה בגרמנית Normalnull (""). הסימון הוצג באופן רשמי ביום הולדתו ה-82 של הקייזר וילהלם הראשון ב-22 במרץ 1879. נקודה זו נגזרה מנתון הגובה שנקבע באמסטרדם (Normaal Amsterdams Peil) המסומנת 37 מטר מעל אפס.
וילהלם פורסטר ניהל את המצפה עד מותו בשנת 1903. הוא דחף להקמת מצפי הכוכבים האסטרופיזיקליים (Astrophysikalischen Observatoriums Potsdam) בשנת 1874 על "גבעת הטלגרף" (Telegrafenberg, טלגרפנברג) בפוטסדאם. על הגבעה עמדה בעבר "תחנת הטלגרף האופטי מספר 4" (Telegraphenstation 4) שהעניקה לגבעה את שמה. באותה שנה ייסד פורסטר את "מכון החישובים האסטרונומיים" (Astronomisches Rechen-Institut) בברלין, על בסיס הנפח ההולך וגדל של החישובים של האפמריס האסטרונומיים, בבניין משלו בלינדנשטראסה 91, על שטח המצפה ובשיתוף פעולה איתו. רוב האסטרונומים עבדו כעת בחלק התאורטי הזה - בנפרד מהקטע המעשי של התצפיות. את המכון ניהל, שעבד במצפה הכוכבים מאז 1861. בשנת 1865 הוא גילה את האסטרואיד .לאחר מותו של טיטיאן, נקרא יוליוס באושינגר (Julius Bauschinger) לברלין בשנת 1896 כיורשו. בשנה שלאחר מכן הוא הצליח לשנות את מעמד המכון שהפך עצמאי לחלוטין מהמצפה. בשנת 1912 הוא עבר לבניין חדש ב. בשנת 1944 הועבר המכון לשליטת חיל הים הגרמני והועבר לסרמות בסקסוניה כדי להימנע מפגיעה בהפצצות. לאחר מלחמת העולם השנייה הועבר החלק הגדול להיידלברג בשנת 1945. רק קטע קטן שנותר חזר למצפה, שאז כבר עבר לשכונת בבלסברג בפוטסדאם והוא שולב שוב בשנת 1956.
מכיוון שפורסטר לא היה חבר באקדמיה, הופרד מצפה הכוכבים מהאקדמיה בשנת 1889 והיה מסונף לאוניברסיטת ברלין. מצפה הכוכבים המקורי של האקדמיה כבר שימש את האוניברסיטה מאז הקמת אוניברסיטת ברלין בשנת 1809. בשנת 1890 החל לעבוד במצפה הכוכבים והקים בהוראתו של פורסטר עמדת צילום בשכונת  בגרונוולד לצילום ערפיליות.
הצמיחה המהירה של ברלין בסוף המאה ה-19 הביאה לכך שמצפה הכוכבים שהיה פעם בפאתי העיר היה מוקף כעת לגמרי בבניינים, ולכן פעילויות תצפית הפכו לכמעט בלתי אפשריות לרמה הנדרשת למחקר. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 הציעו וילהלם פורסטר ואחרים לבנות מצפה כוכבים חדש מחוץ לאזור המטרופוליטני.
בשנת 1904 מונה כמנהל המצפה. תחת הנהגתו הוגדל המחקר במידה ניכרת והפרויקט של העברה נוספת של המצפה לבש צורה מעשית. לאחר תצפיות מבחן באזור שמסביב לפארק בבלסברג בפוטסדאם החל מיוני 1906 שנערכו על ידי, שהיה פעיל במצפה הכוכבים מאז 1906, לאחר הכשרתו כעוזר במצפה בין השנים 1901 ל-1903, ההחלטה שהתקבלה במשרד התרבות הייתה לטובת מקום זה.
המיקום שננטש בלינדנשטראסה נרשם על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU) בקודי המצפה שלהם כקוד מספר 548.
כמה ממכשירי התצפית הועברו למקום החדש: טלסקופ מחזיר-אור חדש בקוטר 30 סנטימטרים מחברת קרל צייס, מעגל מרידיאן מבית Pistor & Martins משנת 1868 עם צמצם של 19 סנטימטרים ואורך מוקד של 2.6 מטרים, טלסקופ מחזיר-אור של 6 צוֹל (אינץ') וטלסקופ מחזיר-אור של ½4 צוֹל מ-Merz & Mahler. לאחר הריסת הבניין עצמו, שימש חלק מהשטח בשנת 1912 לדרך חדשה, אשר נקראה "אנקהשטראסה" (Enckestraße מאז 1927). מבנים על מגרשים לאורך הרחוב החל להיבנות משנת 1913, כולל שוק הפרחים הסיטונאי של קרויצברג (Blumengroßmarkthalle, 1922).
מצפה הכוכבים ברלין-בבלסברג
בשנת 1913, עבר מצפה הכוכבים של ברלין שוב, לאחר 78 שנים בביתו השני, אל בבלסברג (מאז הוא מכונה לעיתים קרובות מצפה הכוכבים בבלסברג). המצפה בקרויצברג פונה באוגוסט 1913. מכירת הקרקע כיסתה את עלות הקמת הבניין החדש (1.1 מיליון גולדמרק, ורכישת מכשירים חדשים בסכום של 450,000 גולדמרק). האדמה עצמה בבבלסברג שבפארק בבלסברג לא עלתה לממסד המלכותי דבר. הגבעה המעניקה את שמה לאזור נמצאת כשלושה קילומטרים מצפון-מזרח לגבעת הטלגרף.
בניית הבניין הראשי בוצעה בין השנים 1911 ל־1913 על בסיס התכנון של תכנון של תיר וברסטליין (Thür und Brüstlein). על המהלך פיקחה חברת ההנדסה המדויקת, שייצרה גם ומעגל מרידיאן.
המכשיר הראשון מבין המכשירים החדשים הגיע באביב 1914. בשנה שלאחר מכן הושלמה הצבתו של טלסקופ מחזיר-אור בקוטר 65 סנטימטרים. זה היה הכלי האסטרונומי הגדול הראשון מחברת קרל צייס מהעיר ינה. בשנת 1924 לאחר השלמת הטלסקופ מחזיר-האור בקוטר של 120 סנטימטרים, אז הטלסקופ השני בגודלו בעולם והגדול ביותר באירופה. לאחר מלחמת העולם השנייה פורק הטלסקופ מחזיר-האור ונשלח לברית המועצות כפיצויי מלחמה (גורל משותף למכשירי תצפית אחרים) הוא נשלח לחצי האי קרים עם כיפתו, במטרה לשקם את מצפה הכוכבים האסטרופיזיקלי של קרים (Крымская астрофизическая обсерватория) שנהרס במלחמה, ושם הוא עדיין פועל. בשנת 2002 הוחלף והושלם הבניין והוא קיבל כיפה חדשה. מאז שוכנת שם הספרייה של (AIP).