cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תקציב האיחוד האירופי
ועדת פשרה (Conciliation Committee)
אם מועצת השרים לא מקבלת את הצעות הפרלמנט, מוקמת ועדת פשרה המורכבת ממספר שווה של נציגים ממועצת השרים ומהפרלמנט. משימת הוועדה היא להוציא טקסט מוסכם בתוך 21 ימים, המגשר על נקודות המחלוקת בטיוטת התקציב. אם הוועדה מצליחה, למועצת השרים ולפרלמנט מסגרת זמן של 14 יום לאשר את הטקסט ובכך לאמץ ולאשרר את התקציב על תיקוניו. אם הנציבות והפרלמנט לא מצליחים להחליט, טיוטת התקציב שהוגשה על ידי הנציבות מתקבלת.
מקרים בהם יש להכין טיוטת תקציב חדשה
ישנם שלושה מקרים בהם על הנציבות להכין טיוטת תקציב חדשה:
יחד עם זאת, אם הטקסט אושר על ידי הפרלמנט אך לא על ידי מועצת השרים, הטקסט מתקבל וטיוטת התקציב מאומצת. דהיינו, נראה כי לפרלמנט משקל רב יותר מאשר למועצת השרים בהליך קביעת ואשרור התקציב – עובדה המעידה על משקלן הנמוך יותר של המדינות בהליך קביעת התקציב. במידה ולא נתקבל התקציב השנתי עד ה 31 בדצמבר, מותר לאיחוד להוציא כל חודש 1/12 מתקציב השנה הקודמת. בנוסף, במידה ולאחר אימוץ התקציב מוגשים הצעות לתיקון אשר נובעים מאילוצים שלא היה ניתן לצפותם לפני הליך אשרור התקציב, יש לאשררם באותו התהליך של אימוץ התקציב.
פיקוח ושליטה על התקציב
ישנם מספר מנגנוני פיקוח אשר נועדו להבטיח את יישום התקציב כפי שהוסכם וכדי למנוע מצבים של כשלים ושחיתויות בתוך המערכת. ראשית, בכל חודש על הנציבות ליידע את מועצת השרים והפרלמנט מה היו ההכנסות וההוצאות של אותו החודש. שנית, על הנציבות להוציא דוחות שנתיים הכוללים את פירוט התנועות הפיננסיים בחשבונות האיחוד וניתוח כללי של כלכלת האיחוד ותוצאות הפעילות הפיננסית, וכן דוחות המפרטים את יישום התקציב לכל קטגוריות ההוצאות והפעילויות השונים. בנוסף לכך, ישנם גופים פנימיים בנציבות המבטיחים את יישום התקציב בצורה תקינה. הדירקורייט ג'נרל לתקציב (Directorate General for Budget) הוא גוף המורכב מראשי המחלקות של נציבות האיחוד (כגון הדירטורט ג'נרל למיסוי) אשר אחראיים על יישום התקציב בתחומם ועל כן הם פועלים בשיתוף רב עם נציגי המדינות החברות כדי לוודא יישום נאות של התקציב. ישנם גם כן שני גופים חיצוניים לנציבות המבקרים את פעילות הנציבות ביישום התקציב. ראשית, ב 1975 הוקם בית המשפט האירופי לפיקוח כלכלי (Court of Auditors). זהו גוף עצמאי משאר מוסדות האיחוד המורכב משופט מכל אחת מהמדינות החברות באיחוד. באחריותם גוף חיצוני זה לבחון את יישום התקציב על ידי הנציבות והמדינות החברות ולהגיש לפרלמנט ולמועצת השרים הצהרת ערבות (Letter of Assurance) המפרטת את ממצאיהם ועמדותיהם בנוגע לעמידה בחוקים ובתקנונים ובניהול התקין של התקציב. שנית, לאחר הגשת ממצאי בית המשפט האירופי לפיקוח כלכלי, הפרלמנט מקבל המלצות מצד מועצת השרים המאשרת סופית שניהול התקציב על ידי הנציבות נעשה בצורה תקינה ובהתאם לחוקים ומעניקה לנציבות 'פטור' (Discharge) המאשר סופית את פעילותה לאותה השנה. דהיינו, הפרלמנט מהווה אמצעי פיקוח שני החיצוני לנציבות האיחוד.
מס אירופי
האיחוד האירופי אינו מטיל מיסים ישירים על תושבי אירופה ומקורות המימון של התקציב מגיעים ממקורות לאומיים. עם זאת, עם הרחבת האיחוד ושאלות העמקת האינטגרציה נשמעים יותר קולות הקוראים להחלת מס ישיר באירופה כדי להגדיל בצורה משמעותית את תקציב האיחוד. המצדדים באפשרות זו טוענים כי הגדלת התקציב ממקור של מס ישיר תביא להגברת האינטגרציה האירופית בכך שתחזק את מוסדות האיחוד ויביא למעורבות רבה יותר של אזרחי אירופה בתהליכי קבלת ההחלטות של האיחוד. כמו כן, מבחינה טכנית מס ישיר הוא אפשרות ריאלית וניתן כבר להחיל מיסים ישירים מסוימים כגון מס על אנרגיה, מיסים על העברות כספיות ומיסים על הכנסות תאגידים. אולם, רוב מדינות האיחוד ואזרחיהן מתנגדים להחלת מס ישיר באירופה וטוענים כי אין להפריז ביתרונות של הכנסות מצד מיסים ישירים. ראשית, אין ביכולתו של מס כזה לפתור את בעיית האיזון בין תרומת המדינות לאיחוד לבין הרווח שהן מקבלות. יתרה מזאת, ייתכן והיא אף תחריף אותה שכן מיסים ישירים יגבו בעיקר מהאוכלוסייה העשירה ויינתנו לחזק את האוכלוסיות הנחשלות יותר. שנית, המתנגדים למס ישיר טוענים כי מבחינה פוליטית אין לאיחוד האירופי סמכות לגיטימית לגבות מס ישיר וכי החלת מס כזה תפגע בתהליך האינטגרציה ובחיזוק מוסדות האיחוד שכן היא תגרור אנטגוניזם והתנגדות רבה מצד אזרחי אירופה.
אולגה קניסקינה
אולגה ניקולאייבה קניסקינה (ברוסית: О́льга Никола́евна Кани́ськина; נולדה ב-19 בינואר 1985) היא אתלטית רוסייה. היא אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008), אלופת עולם שלוש פעמים ברציפות (אוסקה 2007, ברלין 2009 וטגו 2011) ואלופת אירופה (ברצלונה 2010) בתחרות הליכה ל-20 ק"מ. בשנת 2015 לאחר שהתברר שהשתמשה באימרוץ נשללו כל התארים שבהם זכתה ונפסלו כל שיאיה משנת 2009 (כולל).
ביוגרפיה
קניסקינה נולדה בנפולנאיה טבלה, שברפובליקת מורדוביה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 זכתה קניסקינה במדליית כסף בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:28:35 שעות, אחרי ריטה טוראבה מבלארוס (1:27:08 שעות) ולפני אליסה ריגאודו מאיטליה (1:28:37 שעות).
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:30:09 שעות, לפני בת ארצה טטיאנה שמיאקינה (1:30:42 שעות) ומריה ואסקו מספרד (1:30:47 שעות).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא אולימפי חדש של 1:26:31 שעות, לפני קיירסטי פלצר מנורווגיה (1:27:07 שעו) ואליסה ריגאודו (1:27:12 שעות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה קניסקינה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:28:09 שעות, לפני אוליב לורניין מאירלנד (1:28:58 שעות) והונג ליו מסין (1:29:10 שעות).
אלופת אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:27:44 שעות, לפני אניסיה קירדיאפקינה (1:28:55 שעות) וורה סוקולובה (1:29:32 שעות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה קניסקינה פעם שלישית ברציפות במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:29:42 שעות, לפני הונג ליו (1:30:00 שעות) ואניסיה קירדיאפקינה (1:30:13 שעות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה קניסקינה במדליית כסף ולא הצליחה להגן על תוארה, בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:25:09 שעות, 7 שניות אחרי בת ארצה, ילנה לשמנובה שקבעה שיא עולם חדש של 1:25:02 שעות ולפני קיאנג שנג'י מסין (1:25:16 שעות).
מריאנה איסקנדר
מריאנה איסקנדר (בערבית: ماريانا إسكندر) היא יזמית חברתית ועורכת דין אמריקאית-מצרית. איסקנדר היא מנכ"לית קרן ויקימדיה. לשעבר מנהלת התפעול הראשי של הפדרציה להורות מתוכננת באמריקה בניו יורק.
חיים אישיים וקריירה
איסקנדר נולדה בקהיר שבמצרים, ובגיל ארבע היגרה עם משפחתה לארצות הברית. משפחתה התגוררה בראונד רוק, טקסס.
היא סיימה את לימודיה בסוציולוגיה בהצטיינות cum laude באוניברסיטת רייס בשנת 1997, תואר שני היא למדה במסגרת מלגת רודס באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1999, שם ייסדה את איגוד נשות רודס. בשנת 2003 סיימה את לימודיה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל.
לאיסקנדר ניסיון עבודה במסגרות פרטיות, מדינתיות, אקדמיות ובארגונים ללא כוונות רווח. בין השאר עסקה בהורות מתוכננת ובעידוד כניסת צעירים לשוק העבודה.
ב-14 בספטמבר 2021 נבחרה למשרת מנכ"לית קרן ויקימדיה העולמית. החליפה בתפקיד את קתרין מאהר.
טירת בלואה
טירת בלואה (בצרפתית: Château de Blois) נמצאת בעמק הלואר שבצרפת אך בשונה משאר הטירות, היא מהווה אנדרטה היסטורית ומציגה את היסטוריית האומנות הצרפתית במספר תערוכות.
היסטוריה ואדריכלות
הטירה המלכותית של בלואה נחשבת אנדרטה היסטורית מאז 1845. היא מציגה את האומנות הצרפתית החל מהמאה ה-13 עד המאה ה-17. סביב ארמון בית המשפט נמצאים ארבעה אגפים המהווים דוגמה ייחודית להתפתחות האדריכלות. בנוסף ההיסטוריה של טירות הלואר המאופיינת בריבוי הסגנונות, מעוררת את זכרונם של שבעה מלכים ועשר מלכות צרפת.
המבנה הוקם במאה ה-13 ואז, בתקופת שלטונו של המלך לואי במאה ה-16, הארמון נבנה מחדש והפך למבנה רומנטי יותר, מה שהקנה לו אלמנטים של יוקרה ואלגנטיות. הקירות צבועים בסגנון הרנסאנס והקלאסיציזם. דפוסים רבים מהם שרדו עד היום.
בשל אירועים מסתוריים ונסיבות מסתוריות למוות המלכים, הכוח עבר למלך אנרי. אשתו קטרינה דה מדיצ'י עסקה בקונספירציות מורכבות בממלכה שגרמו למות המלכים הקשורות ברעלים. הבניין אפילו שמר על חדרה בו בישלה את שיקוייה הרעילים. בהמשך החל אחיו הצעיר של לואי השלישי להתגורר בטירה, הוא נשלח לשם מכיוון שהוא היה נגד המלך. הוא גם עשה מאמצים רבים לקישוט הקירות והריהוט, יצר מבני חוץ חדשים וספרייה ענקית.
מאוחר יותר רק מושאי המלכים התגוררו בחדרי הארמון, האצולה עצמה לא חיה שם יותר. לואי ה-16 רצה אפילו למכור את הטירה הזו כי הוא היה עייף מהתככים, אבל אף אחד לא קנה אותה מכיוון שהייתה מאוד יקרה. הטירה בקושי שרדה במהלך המהפכה הצרפתית, שיקומה ערך זמן רב, כך שבני הדורות הבאים יוכלו לראות כיצד הייתה בימים ההם ואיך הייתה מעוטרת מבפנים.
ארבעה סגנונות אדריכליים
החל מהמאה ה-9, אדוני בלוז ומלכי צרפת שינו ללא הרף את הטירה לפי טעמם. נכון לעכשיו חצר הכבוד מוקפת בניינים המעידים על ארבע התקופות הגדולות של האדריכלות הצרפתית מימי הביניים ועד המאה ה-17.
המבצר מימי הביניים מהמאה ה-13
במאה ה-9 נכבשה הארץ המשקיפה על עיירת בלואה ונהר הלואר על ידי המצודה וארמון המחוז. זמן קצר לאחר מכן ייסדו נזירי סן קאלה קפלה כדי להגן על שרידיהם מפני פילינג ויקינגי. החל משנת 1000 הקימו ספירות בלוז מגדל וכמה מבנים חדשים שהוגדלו באופן קבוע באשר למבנים אלה מימי הביניים, הטירה המלכותית של בלוז של ימינו מכילה רק כמה שרידים אלה מהמאה  ה-13: החדר הגדול המפואר, חלק מההשתלה ושלושה מגדלים ששולבו באגף פרנסיס הראשון, כמו מגדל פוקס המעגלי.
האגף הגותי של לואי ה-12 (1498-1500)
משנת 1498, הפך לואי ה-12 את המבצר לארמון עירוני. בית חדש נבנה עבור המלך שקיבל את ארכידוכס אוסטריה פיליפ לה באו בשנת 1501. מבנה גותי זה מציג בצד החצר, גלריה פתוחה המובילה לשני מגדלי מדרגות המשרתים את הקומות העליונות. בצד הכיכר, חזית הלבנים הארוכה מאכלסת את פסל הסוסים של המלך. הבניין נותר נאמן לאדריכלות הצרפתית, אך עיטורי המנורה והגלריות כבר מראים השפעה אמנותית איטלקית. כיום, אגף לואי ה-12 מאכלס את המוזיאון לאומנויות יפות.
אגף הרנסאנס של פרנסואה הראשון (1515-1518)
בשנת 1515, מאז הצטרפותו לכס המלוכה, מתחייב פרנסואה איר להקים את אתר הבנייה הראשון בבלואה בתקופת מלכותו, אשר בו יבנה מבנה בהשראת הרנסאנס האיטלקי. בצד החצר, במרכז החזית המלכותית נמצא גרם מדרגות המכונה פרנסואה איר שגודל המבצרים מנוגד לקלילות המפרצים. החזית החיצונית היא בהשראת האכסניות שבנה ברמנטה בוותיקן. היא מורכבת מבקתות אשר באותה תקופה אפשרו לצפות בגנים שנבנו עבור לואי ה-12 ועבור אן דה ברטאן (מלכת צרפת לשעבר).
האגף הקלאסי של גאסטון ד'אורלאנס (1635-1638)
יורש העצר ה-13 גאסטון ד'אורלאנס, אחיו של המלך לואי ה-12 החליט בשנת 1634 להקים טירה חדשה לחלוטין בבלואה. הוא בחר באדריכל פרנסואה מנסרט שבנה את המבנה הראשי בחלק האחורי של החצר שהיה אמור להיות פרויקט שחזור אדיר ושאפתני. בשנת 1638 בלידת בנו של המלך הופסקה בניית המבנה כי המלך הוציא את גאסטון מכס המלכות ושלל ממנו מימון מובטח. המבנה הלא גמור בנוי בסגנון המאה ה-17: סגנון קלאסי וסגנון ורסאי (עמודים, פילסטרים ופדימנטים) המהווים מחוות כבוד לאדריכלות היוונית העתיקה. בפנים, הקישוט המרהיב ביותר הוא הכספת המעוטרת בגביעים ובמסכות ועליה נמצאת הכיפה.
ארנה זיידלר
ארנה זיידלר (בהונגרית: Seidler Ernő; אוז'הורוד, 18 במרץ 1886 – מוסקבה, 1938 או 1940) היה פעיל קומוניסטי בצ'כוסלובקיה, יהודי-הונגרי, מפקד גדוד של הצבא האדום ההונגרי. פקיד במקצועו.
ילדותו
ארנה זיידלר נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט זיידלר ושל וילמה פולאצ'ק בצעירותו היה חבר ב"האגודה למדעי החברה" (האגודה למדעי החברה הוקמה ב-23 בינואר 1901 והתפרקה בתחילת 1919 עם הגירתו של אוסקר יאסי). זיידלר היה ממייסדי חוג גלילאו בשנת 1910 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP). ב-15 ביולי 1911 נשא לאישה את אסטלה שרה מינץ (במקורות אחרים, סטלה מינץ), בתם של בודוג מינץ ושל אילונה מינץ.
במלחמת העולם הראשונה הוא נפל בשבי בחזית הרוסית בשנת 1915 ובמחנה שבויי המלחמה טומסק פגש את בלה קון ופרנץ מוניך, איתם ארגן את הקבוצות האנטי-מיליטריסטיות והסוציאליסטיות של המחנה. מאוחר יותר הפך לחבר בקבוצה ההונגרית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, שנוסדה ב-24 במרץ 1918.
החזרה הביתה
זיידלר שב הביתה ממוסקבה בשנת 1918 ועבד במועצה הצבאית של בודפשט במהלך מהפכת החרציות. בנובמבר, כאשר בלה קון חזר הביתה מרוסיה זיידלר מסר לו רשימה של אלה שניתן לסמוך עליהם בעת הקמת המפלגה הקומוניסטית. הוא שיכן גם את אשתו של קון, אירן גאל. זיידלר השתתף בהקמת מפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) שהפך בה לחבר הוועד המרכזי. הוא חימש יחידות צבאיות שונות ועסק בפעולות שכנוע באופן קבוע. בסתיו 1918 ארגן יחד עם ולדימיר אוראסוב את הדפסת העיתון האדום. זיידלר נעצר ב-20 בפברואר 1919, ביום שחרורו ב-21 במרץ 1919 היה אחד החותמים על ההכרזה על איחוד שתי המפלגות (MSZDP ו-KMP) והקמת הדיקטטורה של הפרולטריון. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה מפקד המשמר האדום בבודפשט. בתפקיד זה הוציא למפקד היחידה יוז'ף צ'רני את הדברים הבאים: "אתם יכולים לחסל כמה בורגנים שאתם רוצים, אני אחליק הכל." במהלך קיומה של הרפובליקה הסובייטית הבווארית שימש כשגריר הרפובליקה הסובייטית ההונגרית במינכן. כמפקד גדוד הרגלים ה-53 של הצבא האדום ההונגרי, לקח חלק בהבסת "מהפכת הנגד" בסולנוק במאי 1919. עם זאת, במהלך המערכה הצפונית, הוא הוחלף בוילמוש בהם מחמת חוסר כשירות צבאית מספקת. המערכה האחרונה שלו במסגרת הרפובליקה הייתה כיבושו של סולנוק מחדש ב-1 באוגוסט 1919.
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית של הונגריה, בלה קון, ינה לנדלר הוא ואחרים נכלאו בטירת קרלשטיין. לאחר שחרורו ארגן את מנגנון המפלגה הבלתי חוקית בווינה יחד עם לאסלו פולאצ'ק ואחרים. מאוחר יותר (משנת 1921) היה מזכיר המפלגה הקומוניסטית צ'כוסלובקיה (CSKP) במערב סלובקיה, ולקח חלק באיחוד המפלגות הקומוניסטיות הצ'כית והסלובקית. הוא היה גם חבר בוועד המרכזי של ה-CSKP. בשנת 1925 גורש מצ'כוסלובקיה בשל פעילותו הפוליטית ונסע לברלין, שם עבד גם בתנועה הקומוניסטית כראש המחלקה בייצוג הסחר עם ברית המועצות.
משנת 1930 התגורר כבר בברית המועצות ועד למעצרו בשנת 1937 או 1938 עבד בתחום הכלכלי כמנהל תשלובת "המתכות הצבעוניות". כמו בלה קון, גם הוא פנה בבקשה בשנת 1937 להשתתף במלחמת האזרחים בספרד, אך הדבר נדחה. לאחר מכן נעצר והוצא להורג במסגרת הטיהורים הגדולים של סטלין.
משפחתו
אחותו, הייתה הציירת אירמה זיידלר, אהבת נעוריו של ג'רג' לוקאץ'. בני דודיו היו אדן פור, ארווין סבו, קרל פולאני ומיכאל פולני.
בן כספית ואריה אלדד
בן כספית ואריה אלדד היא תוכנית אקטואליה פובליציסטית יומית בהגשתם של בן כספית ואריה אלדד המשודרת ברדיו 103fm בימים ראשון-חמישי בין השעות 17:00 עד 18:00. התוכנית עוסקת בענייני אקטואליה, פוליטיקה, כלכלה, ביטחון, חברה וספורט.
בימי חמישי מגיש אלדד את התוכנית עם רוני בר-און מכיוון שכספית כותב בשעות האלו טור לעיתון "מעריב".
היסטוריה
התוכנית עלתה לאוויר ביולי 2013 לאחר שאריה אלדד סיים את כהונתו בכנסת ב-5 בפברואר 2013 לאחר שמפלגתו לא עברה את אחוז החסימה, קודם לכן, הגיש כספית את התוכנית עם חיים יבין, רועי ווסט, עמנואל רוזן, מיה בנגל ועוד.
פיגוע הירי באטלנטה (2021)
ב-16 במרץ 2021 התחוללה סדרת ירי המוני בשלושה מכוני עיסוי באטלנטה רבתי, שבמדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. שמונה בני אדם נרצחו, שש מהם נשים ממוצא אסייתי, ואדם אחד נפצע. חשוד, רוברט ארון לונג בן ה-21, נעצר מאוחר יותר היום. אף על פי שטרם פורסם באורח רשמי המניע לפיגוע הירי, קמה בארצות הברית התייחסות לפיגוע כפשע שנאה בהסתמך על מוצאם האתני של הקרבנות, תוך הקבלה לסטיגמות כלפי מכוני העיסוי כ"עבודה של מהגרים" ועבודות מין". לונג, שהיה דתי אדוק וטופל בעבר במרפאה לגמילה מהתמכרות למין, גרס כי הירי לא נבע ממניע גזעני אלא קשור להתמכרותו.
מעצר
לאחר הירי הראשון, משטרת מחוז צ'רוקי פרסמה צילומי טלוויזיה במעגל סגור ובעקבותיהם פנו אליהם בני זוג שזיהו את החשוד כבנם, רוברט ארון לונג. בזמן שהוריו קיימו ריאיון עיתונאי, משטרת אטלנטה הוזעקה לטפל בירי השני והשלישי בעיר. הוריו הודיעו לשוטרים כי מכוניתו של לונג מסוג יונדאי טוסון מצוידת במכשיר מעקב. באמצעות צילומי מעקב של מכוניתו זו בשתי זירות הפשע נוסף על מכשיר המעקב שהותקן במכונית, הצליחו השוטרים להתחקות על עקבותיו של לונג.
בסביבות השעה 20:30, כשלוש וחצי שעות לאחר הירי הראשון, זוהה לונג על ידי המשטרה במחוז קריספ כ-240 ק"מ דרומית לאטלנטה. שוטרי משטרת התנועה של מדינת ג'ורג'יה עקבו אחריו דרומה בכביש הבין-מדינתי 75 (Interstate 75) עד למיקום דרומית לעיר קורדיל, שם התנהל מרדף קצר בתומו נעצר לונג בידי כוחות המשטרה. לונג נעצר תחילה בקשר לירי באקוורת', אך מאוחר יותר המשטרה זיהתה אותו כחשוד גם בירי ברחוב פיימונטה. על פי המשטרה, ברכבו נמצא אקדח חצי אוטומטי עם קליעי 9x19 מ"מ פרבלום. עוד נחשף כי לונג רכש אקדח שעות אחדות טרם הירי, בחנות "Big Woods Goods" לכלי ירייה בעיר הולי ספרינגס שבמחוז צ'רוקי.
בן-שלח מנוצה
בן-שלח מנוצה (שם מדעי: Erucaria microcarpa; בעבר: Reboudia pinnata) הוא צמח חד-שנתי מדברי, בסוג שלח. צמח זה נפוץ מאוד בחבלים המדבריים ובחבלי הספר של ארץ ישראל. הפרח בהיר בהשוואה לשאר מיני הסוג, וצבעו ורוד בהיר או לבן. בעבר שויך לסוג "בן-שלח" (Reboudia).
הצמח גדל באזורי ערבה ומדבר, ונפוץ באזורים יבשים בדרום ארץ ישראל ובמרכזה. עם אזורי תפוצתו בארץ ניתן למנות את מדבר שומרון, הרי יהודה, מדבר יהודה ובקעת ים המלח, עין גדי, הנגב הצפוני, הרי אילת, הערבה ובקעת הירדן. תפוצתו העולמית היא באזור הסהרו-ערבי, המאופיין באקלים מדברי.
הבן-שלח המנוצה משמש מאכל לבעלי החיים בנגב, ובהם לכבשים, לפרפרים ולגמלים.
הקורפוס ה-23 (ורמאכט)
הקורפוס ה-23 (בגרמנית: XXIII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-18 בספטמבר 1939, על בסיס מפקדת הכוחות בהרי אייפל, וכמפקדו מונה אריך ראשיק, שהוחלף ב-26 באוקטובר 1939 על ידי אלברכט שוברט. במהלך הקרב על צרפת פיקד שוברט על הקורפוס כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה פיקד שוברט על הקורפוס שהיה בתחילה בעתודת קבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן הועבר לקבוצת ארמיות מרכז, עימה לחם במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהארמייה התשיעית. ב-25 ביולי 1942 מונה קרל הילפרט למפקד הקורפוס, וב-19 בינואר מונה יוהנס פריסנר למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך קרב קורסק. ב-25 ביולי 1942 מונה הנס פון פונק למפקד הקורפוס, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה. ב-2 בפברואר 1944 מונה אוטו טימן למפקד הקורפוס, וב-12 באוקטובר 1944 מונה ולטר מלצר למפקד הקורפוס. הקורפוס לחם בפרוסיה המזרחית כחלק מהארמייה השנייה, ולאחר מכן כחלק מארמיית מזרח פרוסיה, עד סוף המלחמה.
הקרב על צרפת
בקרב על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה
במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקרב על מוסקבה
בקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב קורסק
בקרב קורסק כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע פרוסיה המזרחית
במבצע פרוסיה המזרחית כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
חמוד
{{פירושונים| חמוד פירושו: דבר הגורם לתחושת חמידות. שימושים נוספים: אישים:
ראו גם
}}
לואיזה אטקינסון
לואיזה אטקינסון (באנגלית: Louisa Atkinson ; 25 בפברואר 1834 – 28 באפריל 1872) הייתה סופרת אוסטרלית מוקדמת, בוטנאית ומאיירת. אף שהייתה ידועה בסיפורת שלה במהלך חייה, חשיבותה ארוכת הטווח נשענת על עבודתה הבוטנית. היא נחשבת לפורצת דרך עבור נשים אוסטרליות בעיתונות ובמדעי הטבע, והיא נודעה בזכות התייחסותיה האוהדות לאוסטרלים האבוריג'ינים בכתביה ועידודה לשימורם.
ביוגרפיה
לואיזה, נולדה בניו סאות' ויילס, והייתה ילדתם הרביעית של הוריה. אביה, ג'יימס אטקינסון, היה מחברו של ספר אוסטרלי מוקדם, "תיאור החקלאות והמרעה בניו סאות' ויילס", שפורסם בשנת 1826. הוא נפטר בשנת 1834, כשלואיזה הייתה בת 8 שבועות בלבד. לואיזה הייתה ילדה מעט שברירית עם מום בלב, ולכן התחנכה על ידי אמה, שרלוט ברטון, בעצמה מחברת ספר הילדים הראשון באוסטרליה.
אמה התחתנה בשנית, אך בעלה השני, ג'ורג' ברטון שהיה חבר המשפחה, הפך לאלים זמן לא רב לאחר הנישואין וכתוצאה מכך נזקקה המשפחה לעזוב את ביתם.
היא חיה את מרבית חייה בקוראג'ונג הייטס בבית שנבנה על ידי אמה. לפני כן היא התגוררה לזמן קצר בסידני. היא הפכה לחברה פעילה בקהילה, ופעלה כמתנדבת עבור אנשי המחוז בלימוד ילדים ועזרה לזקנים ולחולים. היא גם ארגנה ולימדה בבית הספר הראשון של המחוז. לואיזה ואמה חזרו לביתם הראשון בשנת 1865, ואמה מתה שם בשנת 1868.
ב־11 במרץ 1869, היא נישאה לג'יימס סנודן קלברט (1825–1884), ניצול משלחתו של החוקר הגרמני לודוויג לייכהרדט שהתעניין בבוטניקה. היא נפטרה בסוואנטון, בשנת 1872, 18 יום לאחר לידתה של בתה, לואיזה סנודן אנני. היא נקברה בקבר משפחת אטקינסון בכנסיית אול סיינטס, יער סאטון.
בוטנאית ואמנית
לואיזה מוכרת כבוטנאית מובילה שגילתה מיני צמחים חדשים באזור ההרים הכחולים ודרום ההיילנדס שבניו סאות' ויילס, והיא דגלה בשימור נכון בזמן של עיבוד קרקע מהיר. העניין הבוטני שלה נזקף בחלקה ללימודיה הביתיים על ידי אמה, שהייתה בעצמה אמנית שהתעניינה בהיסטוריה של הטבע.
היא ערכה סיורים בוטניים באזורים מרוחקים ממקום מגוריה ואספה דגימות בהרחבה עבור הכומר ד"ר ויליאם וולס, מורה ידוע ובוטנאי חובב, ופרדיננד פון מולר. אליזבת לוסון כתבה כי עבודתו של פון מולר נעזרה בחובבי טבע רבים באוסטרליה, אך תרומתה של אטקינסון ראויה לציון מיוחד "בזכות איכות המידע שלה, המחויבות המלומדת שלה, ההתלהבות וההתמדה לאורך זמן, הטווח הגאוגרפי שעברה, והידע המקומי שלה, איכות התיאורים שלה תחושת החקירה הראשונית והגילויים הגדולים שלה ". היא מונצחת במין Loranthaceous Atkinsonia, ובכמה מינים נוספים. האוסף שלה שכולל למעלה מ -800 דגימות בוטניות נמצא בהרבריום הלאומי של ויקטוריה.
בשנות ה -60 של המאה ה-19 הייתה אטקינסון מודעת להשפעה של החקלאות האירופית על הצומח המקומי. היא כתבה על כך בכמה הזדמנויות, והצהירה הצהרות כמו " לא צריך שום דמיון פורה כדי לחזות שבעוד, למשל, חצי מאה, שטחים של מאות קילומטרים יהיו חסרי עצים".
היא נחשבת כאמנית בוטנית, התעניינה גם בזואולוגיה. האמנות שלה הייתה יוצאת דופן בשל המגוון שלה: היא כללה בעלי חיים, ציפורים, חרקים, זוחלים ונופים.
היא הייתה כתבת פופולרית לענייני מדע וכתבה עבור The Morning Herald של סידני ומגזין הגננות.
סופרת
לואיזה נחשבת לאישה הראשונה ילידת אוסטרליה שפרסמה באוסטרליה רומן, "גרטרוד המהגרת" (1857) שזכה להצלחה, והיא הייתה אז בת 23. [14] היא הייתה גם הסופרת הראשונה שאיירה את יצירותיה שלה. היא הייתה אשה דתית מאוד והסיפורת שלה, שבדרך כלל ניתן לתאר אותה כ"רומנטיקה-מלודרמה ויקטוריאנית ", העבירה מסרים מוסריים פשוטים באמצעותם".
למרות זאת, הרומנים שלה הם משמעותיים משום ש"הם הרומנים הראשונים שנכתבו על ידי אישה אוסטרלית ילידת הארץ; הם מציעים, תיאור מתמשך של חיים קולוניאליים באוסטרליה ומציעים נקודת מבט קולוניאלית, נשית מסוימת, המנסה באופן פעיל לנסות להיות שונה מהערכים האנגלים המיובאים ". למעשה,"ניתן לראות באטקינסון את ההומניסטית-דמוקרטית האמיתית הראשונה בסיפורת - תיאור וחמלה לדמויות לבנות ושחורות, לנשים כמו גם לגברים ".
בנוסף לסיפורת, אטקינסון גם כתבה מאמרים במדעי הטבע, והייתה בת 19 כאשר בשנת 1853 פרסם המגזין "חדשות מאוירות של סידני", את מאמריה המאוירים הראשונים, "הערות הטבע של החודש עם איורים". היא הייתה האישה הראשונה באוסטרליה שפרסמה סדרת מאמרים ארוכת שנים בעיתון גדול. מאמריה הופיעו ב- The Sydney Morning Herald וב- The Mail Mail מ־12 בדצמבר 1859 במשך למעלה מעשר שנים. הם היו "אינפורמטיביים ועממיים" עם "נימה וכוונה חינוכית פשוטה".
רחוב אטקינסון, בפרבר קוק בקנברה, נקרא לכבודה.
ריצ'רד צ'מברלין
ג'ורג' ריצ'רד צ'מברלין (באנגלית:  George Richard Chamberlain; נולד ב-31 במרץ 1934) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון וזמר אמריקאי. הוא זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב על תפקידיו בסדרת הדרמה "ד"ר קילדר" (1961–1966) ובמיני-סדרות שוגון" (1980) ו"ציפורים מתות בסתר" (1983).
ביוגרפיה
צ'מברלין נולד בבוורלי הילס לאלסה ווינפרד ולצ'ארלס אקסיום צ'מברלין. למד ב"תיכון בוורלי הילס" וב"מכללת פומונה" ולאחר מכן שירת במשך 16 חודשים כפקיד בצבא ארצות הברית והוצב בקוריאה הדרומית.
טלוויזיה
צ'מברלין זכה למעמד של אליל נוער בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כשהופיע בסדרת הטלוויזיה "ד"ר קילדר" בתפקיד הרופא הצעיר ד"ר ג'יימס קילדר. זכה על התפקיד בפרס גלובוס הזהב לכוכב הטלוויזיה הטוב ביותר בשנת 1963. באותה הקטגוריה היה מועמד לפרס גם על תפקידו בסדרת הדרמה "יובל המאה" בתור הצייד הסקוטי אלכסנדר מקאיג.
בשנת 1975 הופיע בתפקיד כמלח אדמונד דנטס בעיבוד הטלוויזיוני לספר המפורסם "הרוזן ממונטה כריסטו", על הופעתו היה מועמד לפרס אמי. ב-1977 שיחק בתפקיד הראשי בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "האיש במסכת הברזל".
בשנת 1986 היה צ'מברלין מועמד לפרס גלובוס הזהב ובפעם הרביעית לפרס אמי על הופעתו בסרט השואה "ולנברג: סיפורו של גיבור" בתפקיד חסיד אומות העולם השוודי הנערץ ראול ולנברג.
בשנת 1988 צ'מברלין היה הראשון לגלם את הסוכן החשאי הנרדף ג'ייסון בורן בעיבוד הראשון למותחן הריגול "זהות כפולה". הועמד על הופעתו בסרט בפעם השישית לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2010 שיחק צ'מברלין בעונה החמישית של סדרת הדרמה "אחים ואחיות" בתפקיד ג'ונתן ביירולד, האקס של מנהל הכספים סול הולדן (רון ריפקין).
קולנוע
צ'מברלין קיבל את תפקידו הגדול הראשון בשנת 1963 בסרט הדרמה "דמדומים של כבוד". בשנת 1970 פרץ צ'מברלין לתודעה בהוליווד בזכות תפקיד המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי שגילם בדרמה המוזיקלית של קן ראסל "צ'ייקובסקי". ב-1972 הופיע בתפקיד הלורד ביירון בדרמה הבריטית "ליידי קרוליין לאמב". ב-1973 שיחק בתור המוסקטר ארמיס בעיבודו המצליח של הבמאי ריצ'רד לסטר לרומן ההרפתקאות "שלושת המוסקטרים", צ'מברלין חזר על התפקיד גם בשני סרטי ההמשך "ארבעת המוסקטרים" ו"שובם של המוסקטרים".
בשנות ה-80 שיחק בהפקתם המוצלחת של מנחם גולן ויורם גלובוס "מכרות המלך שלמה" בתפקיד צייד האוצרות אלן קווטרמן ובסרט ההמשך שבא בעקבות "אלן קווטרמן ועיר הזהב האבודה".
בשנת 2018 השתתף בסרט האימה האנתולוגי "Nightmare Cinema"; אשר בוים על ידי מספר במאים.
חיים אישיים
צ'מברלין הוצא מהארון בשנת 1989 בגיל 55, אך רק בשנת 2003 הצהיר על היותו הומו. ניהל מערכות יחסים עם קצרה השחקן וסלי איור וארוכה יותר עם השחקן- תסריטאי מרטין ראבט, אותו הכיר על סט הסרט "אלן קווטרמן ועיר הזהב האבודה".
חוות הקסמים 2: ההרפתקאה הגדולה של וילבור
חוות הקסמים 2: ההרפתקאה הגדולה של וילבור (באנגלית: Charlotte's Web 2: Wilbur's Great Adventure) הוא סרט מונפש מוזיקלי אמריקאי משנת 2003, אשר הופק באולפני סרטי פרמאונט, אולפני ההנפשה של יוניברסל ואולפני ההנפשה של ניקלודיאון ומבוסס על הספר "חוות הקסמים" מאת סופר הילדים אי. בי. ווייט. זהו סרט המשך לסרט "חוות הקסמים" משנת 1973.
בסרט ההמשך, וילבור החזיר אשר חי בחווה של מר צוקרמן מטפל בשלוש בנותיה של שרלוט, נלי אראניה וג'וי, כמו כן הוא מכיר חבר חדש, טלה קטן ושחור בשם קרדיגן, ומוכרח להצילו מפני שועל מרושע בשם פרלי.
הסרט זכה לביקורות לא הולמות אשר העבירו ביקורת על האנימציה ועל סיפור הסרט.
עלילה
הסרט נפתח בזמן אביב, השנה בו שרלוט מתה. שלוש בנותיה, נלי, אראניה וג'וי, עכשיו בגיל ההתבגרות, עם וילבור אשר הפך לחבר ולמורה שלהן.
במשך הזמן, וילבור מתיידד עם קרדיגן, טלה קטן שנולד ושונה משאר הטלאים בצבעו השחור. וילבור לוקח את קרדיגן אליו ומראה לו את החווה, דרכן של החיות, והסכנות שצריכים להזהר מהן. אולם, כאשר מספר שבועות, החוואי צוקרמן מוכר בפתאומיות את קרדיגן לחוואי אחר, לכן וילבור, יחד עם נלי, ארניה, ג'וי וטמפלטון, התכוננו לבקר את קרדיגן ולדאוג שיהיה בטוח, טמפלטון הציע עסקה שבה וילבור ישמור על ילדיו שיחזרו.
יחד הם יצאו למסע לבקר את קרדיגן, אולם, וילבור היה רעב ומצא אוכמניות אשר הפכו אותו לסגול. הוא לפתע נתפס בענפים וקרדיגן שחרר אותו (לאחר שוילבור הבטיח שישמור על ילדיו של טמפלטון לשבועיים). מספר נביחות נשמעו מהעצים ונחתו על ראשו של וילבור. דבר אשר הפך אותו לחזיר בר. משאית הגיעה ומשם יצאו שני חוואים אשר חשבו שווילבור הוא חזיר בר.
זאת וזאתי
זאת וזאתי היא סדרת טלוויזיה קומית ישראלית העוקבת אחר עלילותיהן של תותית ומילעל. הסדרה שודרה לראשונה ב-8 בנובמבר 2019 ברשת 13.
בעתיד צפויה לעלות ב-HOT הסדרה "ממושטרות", המשמשת כספין אוף לסדרה זו.
עלילה
תותית ומילעל הן שתי זמרות כושלות שמנסות למצוא את עצמן בג'ונגל של תעשיית הבידור בעזרת אמרגן בינוני ומבוהל. בכל פרק הצמד מוצא עצמו בסיטואציות קיצוניות במטרה לכתוב שיר חדש. בין השאר השתיים יוצאות לקמפינג בטבע, מתגייסות לצבא, מתאשפזות בבית חולים ואף מקימות מפלגה. אף על פי שהן לכאורה כושלות בכל פעם בניסיון לכתוב שיר, כמעט בכל פרק משובץ שיר הומוריסטי בביצוען הקשור לעלילת הפרק.
הסדרה מאופיינת בהומור בוטה, שירים הומוריסטיים, סלבריטאים בתפקידי אורח ושימוש נרחב בסלנג להט"בי.
בתרבות הפופולרית
כמה תמונות מהפרקים הפכו לממים ברשתות החברתיות.
התוכנית זכתה גם להתייחסות על ידי האקדמיה ללשון העברית.
לאורך הסדרה התארחו שחקנים וידוענים ישראליים רבים במסגרת הופעת אורח, ביניהם דנה אינטרנשיונל, גילת אנקורי, אורי גוטליב, דן שפירא, שרה פון שוורצה, יניב ביטון ודניאל מורשת.
אדמירל (סרט)
אדמירל (Адмиралъ) הוא סרט ביוגרפי רוסי עטור שבחים אודות האדמירל אלכסנדר קולצ'ק, בבימויו של אנדריי קראבצ'וק ובכיכובם של קונסטנטין חבנסקי ויליזבטה בויארסקאיה. הסיפור מגולל את קורותיו של הפטריוט הרוסי, האדמירל אלכסנדר קולצ'ק הנשוי ואב לבן, אשר יום אחד פוגש באנה טימירייבה, הוא מתאהב בה והסרט מגולל את סיפור אהבתם על רקע האירועים ההיסטוריים של תחילת המאה ה-20 ברוסיה.
עלילת הסרט
הסרט מתאר את האירועים שהתחוללו ברוסיה בשנים 1916–1920 על רקע סיפורו של האדמירל אלכסנדר קולצ'ק המתאהב בבת הקצין, אנה טימירייבה, שמלווה אותו לאורך התפתחות הקריירה שלו, מהיותו מפקד בכיר בצי הרוסי ועד להיותו למפקד הצבא הלבן והיה לשליט העליון של רוסיה, כשתחת תחומי שלטונו: סיביר, הרי אורל והמזרח הרחוק הרוסי, עד למאסרו בידי הבולשביקים והוצאתו להורג.
אורן גמיש
אורן גמיש (שם מדעי: Pinus flexilis; באנגלית: Limber pine) הוא עץ אורן הגדל בהרים של מערב ארצות הברית, מקסיקו וקנדה. הוא קרוי גם "האורן הלבן של הרי הרוקי" (Rocky Mountain white pine). זהו עץ בגובה בינוני, עד 20 מטרים, המאריך ימים (מעל ל-1000 שנים בתנאים מתאימים). כך למשל העץ העתיק ביותר במדינת אורגון הוא אורן גמיש הגדל באזור הטבע הבראשיתי איגל (Eagle Cap Wilderness), שגילו מוערך בין 1,600 ל-2,000 שנים. מועמד נוסף להיות האורן הגמיש העתיק ביותר זוהה ב-2006 סמוך לאתר הסקי אלטה ביוטה. גילו המאושר של העץ המכונה טוויסטר (Twister - מפותל) הוא לפחות 1,700 שנים וקרוב לוודאי יותר.
מקור סיומת השם המדעי (flexilis גמיש בלטינית) כמו גם השם באנגלית (Limber - גמיש), בענפים הגמישים של העץ.
תיאור
הנוף של אורן גמיש צעיר הוא חרוטי, והופך לכדורי כשהעץ מתבגר. לעיתים קרובות הגזע מתפצל לכמה שלוחות. הענפים החזקים נוטים מעט כלפי מעלה, כשהם מתחילים מבסיס הגזע.
מערכת השורשים של האורן מושפעת מסוג המצע עליו הוא גדל. באתרים סלעיים מאוד שבהם הוא גדל חייבת מערכת השורשים לעקוב אחרי הסדקים בסלע. במקומות שבהם יש קרקע עמוקה העץ מפתח שורש שיפודי עמוק. עקב כך העץ עמיד במיוחד כנגד רוחות. למין זה יש מיקוריזה (מוטואליזם (הדדיוּת) בין תפטיר של פטרייה ובין שורשי העץ) עם מין הפטרייה Gomphidius smithii.
קליפת הגזע של עצים צעירים דקה וחלקה וגונה אפור בהיר, והיא הופכת לקליפה עבה (עד 5 סנטימטרים) חרוצה בתלמים בגון חום כהה כשהעץ מזדקן. העצה קלה ובהירה.
הניצנים של עונת החורף בגוון אדום-חום בהיר סגלגלים מחודדים באורך 0.9–1 סנטימטרים ומכילים שרף. הקשקשים התחתונים מכוסים בפלומה.
העלים הם מחטים גמישות ישרות או מעוקלות מעט בגוון ירוק כהה שחתך הרוחב שלהם כמעט משולש. אורכם בין 3 ל-7 סנטימטרים ורוחבם בין 1 ל-1.5 מילימטרים. הם מקובצים בקבוצות של חמישה. הם מוקפים בנדן באורך 15 מילימטרים, הנופל שכשהמחטים מתפתחות. שולי המחטים משוננים קלות וקצותיהן מחודדים. בשני הצדדים של המחט יש שורות של פיוניות, אבל הן לא בולטות כמו בחלק התחתון שם יש פסים חיוורים של פיוניות. המחטים חיות על הענפים בין 5 ל-6 שנים,
הזרעים ביצתיים בלתי סימטריים, חומים ולעיתים מנומרים. אורך הזרע בין 8 ל-12 מילימטרים ורוחבו 7 עד 8 מילימטרים. בניגוד לסוגי אורן אחרים הזרעים נטולי כנף בדרך כלל או בעלי כנף קצרה. יבול זרעים גדול מתרחש פעם בשנתיים עד ארבע שנים וכמות הזרעים הממוצעת היא 10,800 זרעים לקילוגרם. גודל הזרע משתנה על פי האזור הגאוגרפי כשבאזורים דרומיים יותר הזרע גדול יותר. פיזור הזרעים נעשה בעיקר באמצעות בעלי חיים, מכרסמים ועופות, בייחוד מין העורב קיק אגוזים אמריקאי. הוא מסוגל לשאת עד 125 זרעים ולמרחק של עד 23 קילומטרים שם הוא מחביא את הזרעים בעומק של 2 עד 3 סנטימטרים כמזון לחורף. ההערכות הם שהעורב מחביא בכל שנה כ-3,000 זרעים לדונם. זרעים שהוא שכח את מיקומם נובטים.
תפוצה ובית גידול
תחום התפוצה הגדול ביותר של האורן הגמיש הוא בהרי הרוקי, מדרום-מערב אלברטה ודרום-מזרח קולומביה הבריטית דרומה דרך קולורדו וניו מקסיקו לתוך המדינות הצפוניות של מקסיקו. העץ גדל גם במדינות האגן הגדול נבדה ויוטה, במזרח רכס סיירה נבדה, בהרים הלבנים (White Mountains), הרי סן ברנרדינו והרי סן גבריאל של רכסי טרנסוורס בדרום קליפורניה. דרומה משם אפשר למצוא את האורן בהרי סן יסינטו (San Jacinto Mountains), בהרי סנטה רוזה (Santa Rosa Mountains) של רכסי פנינסולאר (Peninsular Ranges). יש אוכלוסיות מבודדות קטנות במזרח וושינגטון ואורגון, במערב דקוטה הצפונית ונברסקה ובגבעות השחורות של דקוטה הדרומית. האקלים ברוב תחום התפוצה הוא אקלים יבשתי.
העץ גדל על קרקעות דלות יבשות, שמקורן באבן גיר, בתחום נרחב של גבהים כתלות בקו הרוחב, מ-850 מטרים עד 3,810 מטרים מעל גובה פני הים. בחצי הצפוני של תחום התפוצה הוא גדל באזורים הרריים סמוך לקו העצים. באמצע תחום התפוצה בין קו הרוחב 45° לקו הרוחב 40° הוא גדל באזורים ההרריים והתת-אלפיניים שטופי הרוחות; ובחלק הדרומי של אזור התפוצה הוא גדל בעיקר בגובה באזורים התת-אלפיניים בסמוך לקו העצים העליון.
העץ גדל סמוך לקו העצים בדרך כלל בקבוצות בודדות או בחברת אשוחית אנגלמן, אורן לבן-קליפה, אורן האצטרובל הזיפני או אורן מפותל.
שימושים
לעיתים קרובות האורן הגמיש הוא העץ היחיד היכול להוות מחסה לחיות הבר בשל יכולתו לגדול בתנאים קשים. הצנוברים הגדולים שלו הם מקור מזון חשוב לכמה מינים של בעלי חיים, כולל מיני הסנאים מהסוג Tamiasciurus המכונים באנגלית "סנאי האורן" (Pine squirrel) וקיק אגוזים אמריקאי. דוב שחור אמריקני עשוי לפשוט על מקומות המחבוא של הסנאים במטרה לאכול מהצנוברים של האורן הגמיש. גם האינדיאנים בארצות הברית והמתיישבים האירופאים הראשונים נהגו לאכול מהצנוברים. סנאים, מין הנקר Colaptes auratus (באנגלית northern flicker), וקיכלי הרים כחול (Sialia currucoides) נוהגים לקנן לעיתים קרובות באורן הגמיש.
אורן גמיש כמעט שאינו משמש כמקור לעץ, אבל לעיתים כורתים כמויות מעטות של עצי אורן גמיש יחד עם מינים רצויים יותר. העץ משמש לקרשים, עמודי תמיכה במכרות, אדני רכבת ועמודים. במקומות שבהם יש מעט עצים יכול האורן הגמיש להיות מקור חשוב של עצים להסקה, אם כי הביקוש הגובר לעצים להסקה עלול לפגוע בצרכים של חיות הבר למחסה ואתרי קינון.
היכולת של האורן הגמיש להתמודד עם רוחות מנוצלת לייעור מקומות שבהם יש מפולות שלג תכופות. כמו כן לנוף הרחב של העץ יש ערך אסתטי ונוהגים לשתול אותו על קו הרכסים.
מכיוון שהעץ יכול לחיות יותר מ-1,000 שנים, כשבמקרים קיצוניים נתגלו עצים בני יותר מ-1,600 שנים, הוא מקור מצוין לתיארוך באמצעות טבעות עצים.
לאורן גמיש יש פוטנציאל להיות עץ חג המולד, אבל בגלל הצמיחה האיטית שלו מעדיפים המגדלים מיני אורן אחרים הגדלים מהר יותר. עם זאת, משתמשים לעיתים בשתילים לקישוט כעצים ננסים וכבונסאי. בסחר בשתילים מפורטים לפחות 7 זנים של אורן גמיש: Columnaris, Glauca, Firmament, Glenmore, Nana, Pendula ו-Tiny Temple.
מחלות ומזיקים
אש יכולה לקטול אורנים גמישים צעירים בשל הקליפה הדקה שלהם, אבל מכיוון שכמות החומר הצמחי היבש באזורים שבהם גדל האורן הגמיש נמוכה מצליחים העצים הבוגרים לשרוד שרפות יער.
סמרן מקריס נוהג להיזון מאורן גמיש, בייחוד בחודשי החורף.
כמה מינים של חרקים תוקפים את האורן בכמה דרכים. במונטנה ניזונים הזחלים של תת-מין של העש Choristoneura lambertiana ponderosana ממחטים חדשות של אורן גמיש. בדקוטה הצפונית פוגעים זחלים של הסוג Dioryctria (באנגלית Cone moth – "עש האצטרובל") בזרעים של אורן גמיש. בצפון איידהו תקף מין הכנימה הצמרית Pineus coloradensis שתילים שגדלו בחלקות ניסוי, אבל העץ הראה עמידות לחרק זה. חיפושית האורן ההררית (Dendroctonus ponderosae) תוקפת לעיתים עצי אורן גמיש.
כמה מיני פטריות תוקפות את האורן הגמיש וגורמות לו למחלות קשות של ריקבון. בהם (בסוגריים שם המחלה באנגלית): Armillaria mellea (Spongy root and butt rot), Phaeolus schweinitzii (Red-brown butt rot) התוקפות השורשים והגזע של האורן בכל אזור התפוצה שלו, Fomitopsis pinicola (Crumbly brown cubical rot) ו-Phellinus pini (Red ring rot) תוקפות את העצה של עצים בוגרים. האורן הגמיש יכול להיפגע מ-Cronartium ribicola (שלפוחית החלודה של האורן הלבן) ועצים רבים מתים אם שיחים של המארח החלופי של הפטרייה ממשפחת הדומדמניתיים גדלים בסמוך. הפטרייה Neopeckia coulteri תוקפת את העלים של האורן וגורמת להם מחלה המכונה באנגלית Brown-felt snow mold.
הפתוגן Arceuthobium cyanocarpum (באנגלית Limber pine dwarf mistletoe – "דבקון ננסי של אורן גמיש"), מין דבקון ננסי שחי כטפיל על ענפי העץ. הטפיל מתקיף הן עצים צעירים והן עצים זקנים, בעיקר באזורים יבשים יותר, ומזיק להם באמצעות התנפחות של הענפים ויצירת תופעת מטאטא מכשפה. הידבקות בטפיל זה מחלישה את האורן פוגעת באיכות העצה ומקטינה את אורך חייו. לעיתים תוקפים את העץ מיני דבקונים אחרים: Arceuthobium americanum (באנגלית Lodgepole pine dwarf mistletoe – "דבקון ננסי של אורן מפותל") ובמקרים נדירים יותר Arceuthobium douglasii (באנגלית Douglas-fir dwarf mistletoe – "דבקון ננסי של אשוח דאגלס") ו-vaginatum subsp. Cryptopodium (באנגלית Southwestern dwarf mistletoe – "דבקון ננסי של דרום-מערב ארצות הברית").
טקסונומיה ורביית כלאיים
אורן גמיש הוא חבר בקבוצת "האורן הלבן" (תת-מין Strobus של המין אורן), תת-קבוצה Quinquefoliae. ככל החברים בקבוצה זו העלים (המחטים) הם באגדים של חמש כשהנדן נשיר. תכונה זו מבדילה את האורן הלבן המערבי וקרוביו מאורן מפותל, שלו יש שתי מחטים לאגד, כמו גם אורן הזפת ואורן ג'פרי, שלשניהם יש שלוש מחטים באגד. לכל שלושת המינים הללו יש נדן קבוע בבסיס כל אגד. העץ קיבל את שמו המדעי ותואר לראשונה על ידי אדווין פ. ג'יימס (Edwin P. James) ב-1824. שמות מדעים נוספים למין הם: Pinus cembra var. Flexilis (E.JAMES) F.SANDERS, Apinus flexilis (E.JAMES) RYDB, Pinus lambertiana var. Brevifolia HOOK ו-Pinus novaemexicana P. LANDRY.
קיימת טענה שאורן גמיש יוצר בטבע רביית כלאיים באזורים חופפים עם אורן לבן דרום-מערבי (Pinus strobiformis), אבל טענה זו לא הוכחה, אם כי הצליחו ליצור רביית כלאים כזו באופן מלאכותי. בנוסף הצליחו לייצר רביית כלאיים עם אורן לבן מערבי, אורן לבן מקסיקני (P. Ayacahuite), אורן ההימלאיה (P. griffithii), אורן לבן (P. strobus) וייתכן עם אורן לבן-קליפה.
Same Old Love
Same Old Love (בעברית: אותה אהבה ישנה) הוא שיר של הזמרת האמריקאית סלינה גומז. השיר יצא לאור ב-10 בספטמבר 2015 כסינגל השני מתוך אלבום הסולו השני של גומז, Revival.
גומז אמרה שהמילים בשיר הן ייצוג של שלבים שונים של מערכות יחסית שונות. היא האמינה שהשיר ייצג את יחסיה המתוחים עם אביה, וגם מייצג כיצד יהיו יחסיה עם הרומנים שלה ביחסים הרומנטיים הבאים. השיר זכה להצלחה ברחבי העולם והגיע למקום ה-5 במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100 ונכנס לעשירייה הפותחת של יותר מעשרה מצעדים בעולם ביניהם קנדה וניו זילנד. השיר מכר למעלה ממיליון עותקים בארצות הברית.
קידום והופעות
גומז קידמה את השיר והופיעה איתו בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2015, הופיעה גם כמה פעמים בטלוויזיה במופעים כמו המופע של אלן דנג'רס ומופע הערב בכיכובו של ג'ימי פאלון.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי מיכאל האוסמן. הווידאו קליפ ייצא ב-7 באוקטובר 2015 וצולם בתיאטרון ברודוויי של מחוז לוס אנג'לס. גומז הזמינה 800 מעריצים כדי להשתתף בסצנה הסופית של הקליפ. היא רצתה שהסצנה הזאת תסביר מה מעורר ומניע אותה בחיים. בריאיון למגזין "בילבורד" הסבירה גומז: "העדיפות מספר אחת בנוגע לכל דבר שאני עושה היא המעריצים שלי, רצינו שהחלק האחרון בקליפ יהיה ממש מגניב". נכון ליוני 2020, השיר צבר למעלה מ-400 מיליון צפיות וצבר למעלה מ-2 מיליון לייקים.
כווית במשחקים הפאראלימפיים
כווית השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980), כששלחה משלחת של תשעה ספורטאים למשחקים, (שבעה גברים ושתי נשים) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה כווית חלק מעולם.
לאורך השנים זכו ספורטאיה הנכים של כווית ב-50 מדליות פאראלימפיות, 11 מדליות זהב, 17 מדליות כסף ו-22 מדליות ארד.
היסטוריה
משלחת הספורטאים הנכים הראשונה אותה שלחה כווית למשחקים הפאראלימפיים בארנהם בשנת 1980 חזרה למולדתה עם חמש מדליות פאראלימפיות. האתלט שאפי מרווה זכה במדליית הארד במרוץ ל-400 מטר עם תוצאה של 1:22.07 דקות בשלב המוקדמות ו-1:20.67 דקות במקצה הגמר. במרוץ ל-100 מטרים זכה מרווה במדליית הכסף עם תוצאה של 18.50 שניות, אך נכנע לשיא עולם של אסטביו ואלדז המקסיקני שסיים ב-17.83 שניות. האצנית אדלה אל-רומי זכתה במדליית הכסף בהדיפת כדור ברזל עם הטלה למרחק של 4.99 מטרים, במדליית זהב במרוץ ל-60 מטרים עם שיא עולם של 14.91 שניות בשלב המוקדמות ו-15.07 שניות במקצה הגמר, ובמדליית זהב נוספת במרוץ ל-200 מטרים עם שיא עולם נוסף של 44.60 שניות בשלב המוקדמות ו-47.32 במקצה הגמר.
אל אולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) שלחה כווית משלחת של 22 ספורטאים (20 גברים ושתי נשים) שזכו בשמונה מדליות פאראלימפיות. הספורטאית המצטיינת במשלחת הייתה שוב אל-רומי, שזכתה בשלוש מדליות פאראלימפיות, בהן מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, עם שיא פאראלימפי של 5.42 מטרים בשלב המוקדמות, ותוצאה זהה במקצה הגמר, אך נכנעה לשיא עולם של 5.52 מטרים של המתחרה הבלגית, ומדליית זהב בזריקת דיסקוס עם זריקה למרחק של 15.76 מטרים.
בטורנירים הבאים לא הצליחה המשלחת של כווית לזכות ביותר ממדליית זהב אחת בכל אחת מאולימפיאדות הנכים. באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) זכתה אל-רומי במדליית כסף אחת, עם 16.42 מטרים בתחרות זריקת הדיסקוס, ועלי מוחמד הוסיף מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, ומדליית זהב בהטלת כידון עם שיא עולם של 38.96 מטרים.
אמיל צוקרקנדל (ביולוג)
תולדות חייו
נולד בווינה למשפחת צוקרקנדל. סבו הוא האנטומיסט אמיל צוקרקנדל. סבתו, ברטה צוקרקנדל, הייתה בעלת הסלון התרבותי המפורסם בעיר. בעת האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית), בהיותו בן 16 וכאשר אמו על ערש דווי, נמלט יחד עם סבתו לפריז ומשם לאלג'יר. ב-1945 שב לפריז ולמד שנה באוניברסיטת פריז. לאחר מכן (ולאחר מות סבתו) עבר לארצות הברית. ב-1947 סיים תואר שני בפיזיולוגיה מאוניברסיטת אילינוי ובהמשך קיבל תואר דוקטור בביולוגיה מאוניברסיטת פריז. תחומי עיסוקו היו חקר תפקודי חלבונים במנגנונים שונים וחקר האבולוציה ברמה המולקולרית.
ב-1957 הכיר את לינוס פאולינג ויצא למחקר פוסט-דוקטורט עמו במכון הטכנולוגי של קליפורניה. ב-1962 הציגו השניים את עבודתם פורצת הדרך והגדירו את מנגנון השעון המולקולרי, טכניקה במחקר גנטי המאפשרת לתארך את המועד בו התפצלו שני מינים מאב קדמון משותף.
ב-1965 שב צוקרקנדל לפריז על מנת לנהל את המכון למחקר בביוכימיה מולקולרית (Centre de Recherche de Biochimie Macromoléculaire). ב-1971 ייסד והיה עורכו הראשון של כתב העת המדעי לאבולוציה מולקולרית (Journal of Molecular Evolution).
צוקרקנדל היה מבכירי המתנגדים לקונסטרוקטיביזם חברתי ולתכנון תבוני.
נפטר ב-9 בנובמבר 2013 בפאלו אלטו שבקליפורניה.
אבל דאירה
אבל "אביי" דאירה (באנגלית: Abel "Abbey" Dhaira; 9 בספטמבר 1987 - 27 במרץ 2016) היה כדורגלן אוגנדי ששיחק בעמדת השוער בקבוצות באוגנדה, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, באיסלנד ובטנזניה ובנבחרת אוגנדה.
דאירה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אקספרס האוגנדית, ממנה עבר ל-URA. בהמשך עבר לויטה קלאב מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בחודש ינואר 2011 חתם באיי. בי. וי. מליגת העל האיסלנדית. ב-11 במאי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על ואלור במסגרת המחזור השלישי בליגה. בתחילת שנת 2013 עבר בהעברה חופשית לקבוצת סימבה הטנזנית, ובחודש ינואר 2014 חזר לאיי. בי. וי..
ב-27 במרץ 2016 נפטר דאירה מסרטן הקיבה ברייקיאוויק שבאיסלנד.
7 Things
(בעברית: 7 דברים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מיילי סיירוס, מתוך אלבומה השני, Breakout. השיר יצא לאור ב-17 ביוני 2008, על ידי חברת התקליטים הוליווד רקורדס כסינגל הראשון מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום התשיעי במצעד הבילבורד הוט 100, והעשרים וחמש במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מיילי סיירוס עצמה, ביחד עם אנטונינה ארמאטו וטים ג'יימס והופק על ידי ג'ון פילדס. השיר הוא שיר בסגנון הפופ רוק, אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום, Breakout. כמו כן, איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הפלטינה.
בסוף שנת 2008, פרסם מגזין הבילבורד כי השיר דורג כשיר ה-92 המצליח ביותר בארצות הברית באותה השנה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של הוליווד רקורדס ב-28 ביוני 2008, כמה ימים לאחר צאתו של השיר כסינגל. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את סיירוס שרה את השיר ביחד עם להקת ליווי.
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-267 מיליון צפיות.
וייט סטאר ליין
וייט סטאר ליין (באנגלית: White Star Line ("קו הכוכב הלבן") הייתה חברת ספנות בריטית ידועה ובולטת מאוד, המפורסמת כיום בעיקר בגלל כלי השיט שלה, הטיטניק, ואובדן הספינה האחות בריטניק, בזמן מלחמת העולם הראשונה. מבין שלוש אוניות המעמד האולימפי, רק אחת, האולימפיק, הייתה רווחית.
הטיטאניק פגעה בקרחון ושקעה בהפלגת הבכורה שלו באפריל 1912 והבריטניק שימשה ספינת בית חולים בריטית במלחמת העולם הראשונה ובשנת 1916 שקעה לאחר שפגעה במוקש ימי. האולימפיק שירתה גם במלחמת העולם הראשונה, אך קיבלה את הכינוי "Old Reliable" מכיוון שדווח כי הובילה עד 201,000 חיילים ואנשי צוות אחרים.
השם "וייט סטאר ליין" היה שמה המקוצר והנפוץ בציבור, בניגוד לשמותיה המלאים והארוכים באנגלית - White Star Line of Boston Packets או Oceanic Steam Navigation Company.
החברה הוקמה בשנת 1845 על ידי ג'ון פילקינגטון והנרי ת'רלפול וילסון בשם "פילקינגטון וְ־וילסון" (Pilkington & Wilson). בשנת 1849, החלו פילקינגטון וְ־וילסון להשתמש בשם "וייט סטאר ליין". מאוחר יותר, שקעה החברה בחובות כבדים ונקנתה בשנת 1868 על ידי תומאס הנרי איסמיי בסכום נמוך של 1,000 לירות שטרלינג. בשנת 1934 נקנתה החברה על ידי "קונארד ליין" שהייתה מתחרתה העיקרית, ופעלה במסגרתה כגוף נפרד עד לשנת 2005. "קונארד ליין" עצמה נרכשה בשנת 1998 על ידי "קבוצת קרניבל" (Carnival Corporation).
כיום, "וייט סטאר ליין" אינה מהווה חברה עוד, וכתזכורת אחרונה לשמה, עושות אוניותיה של "קונארד" שימוש במושג "שירות הכוכב הלבן" כדי לתאר את רמת שירות הלקוחות הגבוהה וחסרת הדופי של החברה.
ניקולאי טרובצקוי
הנסיך ניקולאי סרגייביץ' טרובצקוי (ברוסית: Никола́й Серге́евич Трубецко́й, בגרמנית: Nikolai Trubetzkoy 16 באפריל 1890 מוסקבה - 25 ביוני 1938 וינה) היה בלשן והוגה דעות רוסי שפעל בעיקר באוסטריה ונמנה עם נציגי אסכולת פראג לבלשנות סטרוקטורליסטית. נחשב למייסד ה"מורפופונולוגיה". כהוגה דעות ופובליציסט נמנה עם מנהיגי התנועה האיראסיאתית בקרב הגולים הרוסים במערב.
ילדות וצעירות
ניקולאי טרובצקוי נולד בשנת 1890 במוסקבה כילד הבכור בין שלושת ילדיה של משפחה רוסית אריסטוקרטית. אביו, הפילוסוף סרגיי ניקולאייביץ' טרובצקוי, היה נסיך, צאצא לשושלת הגדימינים הליטאית וכיהן כפרופסור לפילוסופיה דתית וכרקטור הנבחר הראשון של אוניברסיטת מוסקבה. אחד מדודיו מצד האב, יבגני, היה גם כן הוגה דעות נוצרי. דוד אחר, גריגורי טרובצקוי נודע כדיפלומט והוגה דעות. בני טרובצקוי הצטיינו כפאן-סלאביסטים ליברלים והיו מעורבים בתנועות לרפורמה בכנסייה האורתודוקסית הרוסית. אמו הייתה פרסקוביה ולדימירובנה אובלונסקיה. ניקולאי טרובצקוי התחנך בילדותו אצל מורים פרטיים באחוזת הוריו. כבר בגיל 13 פקד ניקולאי טרובצקוי את ישיבות המחלקה האתנוגרפית של חברת חובבי מדעי הטבע, האנתרופולוגיה והאתנוגרפיה שליד אוניברסיטת מוסקבה. ריתקו אותו במיוחד הפולקלור הפיני ותולדות שירת הקאלוואלה. בגיל 15 פרסם את מחקרו הראשון תחת הדרכתם של הארכאולוג סטפן קוזנצוב והפולקלוריסט וסבולוד מילר. המחקר דן בשיר הפיני Kulto neito כחוויה של מנהג פגאני. בנעוריו למד 12 שפות מודרניות וקדומות. עשה מחקרים נוספים על של פולקלור השוואתי, התעניין בפולחני המוות, אלילות הפוריות ומיתוסי הבריאה במיתולוגיה של דוברי השפות האוראליות. החל משנת 1907 ערך מחקרים השוואתיים על השפות הצפון-קווקזיות ועל השפות מצ'וקוטקה וקמצ'טקה. מאוחר יותר ב-1911 ערך ניתוח של אגדת הגבור הקווקזי רדדיה, בה ראה השאלה מן הכרוניקות הרוסיות הקדומות.
אחרי שנים רבות של לימודים פרטיים בביתו, רק בשנה האחרונה של התיכון 1908, הוא ביקר בגימנסיה הפרטית מס.5 במוסקבה, וסיים את בחינות הבגרות. בהמשך נרשם לפקולטה לפילוסופיה ולפסיכולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה. לפי עדות ידידו באותם הימים, בוריס פסטרנק, אז התלהב טרובצקוי מהפילוסופיה הדתית הרוסית ומהנאו–קאנטיאניזם של נציגי אסכולת מרבורג. אחר כך התעניין בספרות המערב-אירופית ובסיום התואר ב-1913 השתלם למשך שנה באוניברסיטת לייפציג בבלשנות השוואתית של השפות ההודו-אירופוית, בין השאר, אצל אוגוסט לסקין, שהיה חלוץ בחקר החוקים הפונולוגיים ואצל קרל בגוגמן, גם הוא כמו לסקין מאסכולת "הדקדוק החדש". קודם לכן למד בלשנות השוואתית אצל ויקטור פורז'זינסקי וערך מחקרי שדה בקוקז בחברת מילר. טרובצקוי סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה בשנת 1913 עם עבודה על "צורות זמן העתיד בשפות ההודו-גרמאניות החשובות". עם מוריו נמנו ויאצ'סלב שצ'פקין, פיודור קורש ומיכאיל פוקרובסקי, שהיו תלמידיו של פיליפ פורטונטוב. הוא קיבל משרה כמרצה הבכיר לסנסקריט עד לימי מהפכת אוקטובר ב-1917. אולם בגלל בעיות בריאות וקשיי ראייה נהג לקחת חופשות ארוכות לצורך הבראה בקיסלובודסק בצפון קווקז. הוא הוסמך בשנת 1916 גם בתחום הבלשנות ההשוואתית והסנסקריט.
המשך פעילותו האקדמית והמחקרית
בשנת 1917 שהה בקיסלובודסק כשפרצו אירועי המהפכה הבולשביקית. לא שב יותר למוסקבה ונסע לבאקו, בה לקה בטיפוס. כשהחלים נסע לעיר הנמל רוסטוב על הדון על חוף הים השחור ולימד שם באוניברסיטה המקומית. ברוסטוב עבד טרובצקוי למיזם בלשני שהעסיק אותו כל חייו - הניסיון לשחזר את השפה הפרוטו-סלאבית. בהתקרב הצבא האדום לאזור שבו נמצא, בשנת 1919 התפנה טרובצקוי דרך יאלטה ואיסטנבול לבולגריה. תוך כדי פינוי השאיר מאחוריו כתבי היד רבים שלו על "(פרה)-היסטוריה של השפות", על השפות הצפון–קווקזיות ועל השפות בצ'וקוטוקה וקמצ'טקה. בהמשך, בשנים 1922-1920 לימד כמרצה לפילולוגיה סלאבית ולבלשנות השוואתית באוניברסיטת סופיה. הירצה על מורפולוגיה ודקדוק השוואתיים בשפות ההודו-אירופיות החשובות ולימד קורס מבוא וקורס מתקדם בסנסקריט, ובנוסף הירצה על ההיסטוריה של המחשבה הדתית בהודו.
וינה
בדצמבר 1922 עבר טרובצקוי עם משפחתו לווינה לבית אחד מדודיו, גאורגי טרובצקוי. הוא החליף את ואטרוסלב יאגיץ' בקתדרה לפילולוגיה סלאבית שבאוניברסיטת וינה. טרובצקוי כיהן בתפקיד זה עד מותו ב-1938. לימד 5 פעמים בשבוע שפות (שש במספר), ספרות ומאוחר יותר גם פונולוגיה סלאביות. המדען נפטר בווינה מאוטם שריר הלב, אחרי שנחקר על ידי הגסטפו בעקבות בקורת חריפה שהוא מתח על הנאציזם. הגסטפו החרים לו את כתב היד של "הפרהיסטוריה של השפות הסלאביות". שנה לפני מותו, ב-1937 הוצא להורג בימי הטרור הגדול הסטליניסטי בברית המועצות אחיו, הסופר ולדימיר טרובצקוי, שנודע בשם העט ולדימיר וטוב.
תרומתו לבלשנות
עיקר תרומותיו המדעיות של טרובצקוי התמקדו בתחום הפונולוגיה, במיוחד בניתוח המערכות הפונולוגיות של השפות השונות ותוך כדי חיפוש אחרי חוקים פונולוגיים כלליים וכלל-לשוניים. ספרו העיקרי Grundzüge der Phonologie (יסודות הפונולוגיה) הוצא לאור אחרי מותו. בספר זה הוא הגדיר את הפונמה כיחידה המוגדרת הקטנה ביותר במבנה של כל שפה. ספרו זה היה מכריע בהגדרת מקומה של הפונולוגיה כתחום שונה מהפונטיקה. דעותיו בתחום הבלשנות היו לעיתים דומות מאוד לאלו של ידידו, הבלשן רומן יאקובסון, חבר באותה אסכולת פראג לבלשנות.