cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אייליים
מאפיינים ובית גידול
הקטן באיילים הוא הפודו הצפוני מדרום אמריקה, שגובהו בכתפיים פחות מ-40 סנטימטר, משקלו מגיע עד 8 קילוגרם ואורך הקרן שלו 10 סנטימטר. הגדול בין האיילים הוא אייל קורא (Alces alces) החי בצפון אמריקה, בצפון אירופה ובצפון אסיה. אייל ענקי זה מתנשא בכתפיו עד לגובה 230 סנטימטר, משקלו מגיע עד 800 קילוגרם ומוטת הקרניים המסועפות שלו מגיעה עד 180 סנטימטר.
הנקבה ממליטה שני עופרים בכל המלטה, ולעיתים רחוקות היא ממליטה שלושה. תקופת ההריון עשויה להימשך עד עשרה חודשים. מרבית העופרים נולדים כאשר פרוותם מכוסה בנקודות לבנות, אולם אלו נעלמות עם ההתבגרות (להוציא כשישה מיני איילים, שאצלם הנקודות נשארות). לאחר צאתו לאוויר העולם, נקבת האיל תנקה את העופר בלשונה ובכך היא תעלים את ריחו שמושך טורפים. האם עוזבת את עופריה לעיתים קרובות. בשבוע הראשון לחייו, העופר חלש מדי מכדי לצאת עם אמו, ולכן יישאר חבוי בעשב. לאחר שיהיה חזק מספיק, יתחיל להסתובב עם אמו. העופר נשאר עם האם במשך שנה לערך. זכרים לרוב לא רואים יותר לעולם את אמם, בעוד שנקבות לעיתים חוזרות לאמן יחד עם עופריהן שלהן, ויחד הן מקימות עדרים קטנים.
גופם של האיילים הוא גמיש וקומפקטי בדרך-כלל, ורגליהם החזקות והארוכות מותאמות לאדמת טרשים מיוערת. בנוסף, האיילים הם שחיינים מעולים. שיני הלחי התחתונה שלהם עשויות האמייל הן בעלות קצוות מעוגלים, מה שמאפשר להם ללעוס מגוון רחב של צמחים. האיילים הם מעלי גירה, ובטנם מורכבת מארבעה חללים. לרובם הגדול של האיילים יש בלוטה מיוחדת ליד כל עין. בלוטה זו מכילה פרומון מרוכז, המשמש לסימון הטריטוריה שלהם. כאשר הם מתרגשים, הם עשויים לפתוח את הבלוטות לרווחה. לכל האיילים יש כבד, אולם הם נעדרים כיס מרה. אלקרן הגדות הוא מין האייליים היחיד שאין לו קרניים, ובמקומן הוא בעל ניבים.
האיילים בררנים בבחירת מזונם. הם ניזונים מעלים. בטנם קטנה ודרישות התזונה שלהם גבוהות. במקום לאכול כמויות גדולות של מזון סיבי שקשה לעכלו ושערכו התזונתי נמוך, האייל מעדיף לאכול חומרי מזון מזינים וקלים לעיכול, כמו עלים רעננים, עשב טרי, חוטרים רכים, פירות, פטריות וחזזיות. האיילים הם צמחונים מובהקים והם מעלי גירה טיפוסיים. מזונם עובר תסיסה ועיכול בקיבה בעלת ארבעה מדורים, שבהם חיים חיידקים וחד-תאיים המסייעים בפירוק המזון ובעיקר בהפיכת תאית לסוכרים זמינים לגוף.
קרן
לכל האיילים הזכרים יש קרניים, אשר בכל שנה נופלות וגדלות מחדש מנקודה מיוחדת בגולגולת שנקראת pedicle. המין היחיד שלנקבה שלו יש קרן הוא אייל הצפון. בזמן גדילתה, הקרן מכוסה ברקמה מיוחדת עשירה בכלי דם שנקראת velvet. לפני תחילת עונת הרבייה, הקרניים מתקשחות מתחת לרקמה העורית, ואז היא מושלת מעל הקרן ומשאירה אחריה קרן עצמית חזקה. לאחר עונת הרבייה, הבליטה שעל הראש והקרן מופרדות על ידי רקמה, ואז הקרן נופלת. לכל מין אייל יש קרן בעלת מבנה וצורה שונים. בחורף או באביב נושרות הקרניים והזכרים נותרים חסרי קרניים. זמן קצר לאחר מכן מתחילות הקרניים לצמוח מחדש, וכך כל שנה מחדש. תפקידן הראשי של הקרניים הוא לפרסם את הנושא אותן ולהעיד על כשירות. זכר צעיר או זכר זקן אינם כשירים דיים כדי לצמח ולשאת קרניים גדולות ומפוארות המונחות על הראש, ומפריעות מאוד לנוע בתוך סבכי היער והחורש שבהם חיים האיילים. הזכרים הבוגרים לעומתם נושאים את הקרניים הגדולות והמכבידות, וכך מפגינים את כשירותם ואת כוחם.
חשיבות כלכלית
לאיילים יש מזה זמן רב חשיבות לאדם. בשר האייל הוא אחת מהסיבות לשמן הוא מגודל וניצוד. שימוש נוסף נעשה בעורו של האייל, המשמש לייצור נעליים, מגפיים וכפפות. מקרניו של האייל ניתן לייצר כפתורים וידיות של סכינים. הסאמים מסקנדינביה ועמים נוודים אחרים בצפון אסיה השתמשו באייל הצפון לצורכי מזון, ביגוד ותחבורה. בשר האייל משמש להכנת מאכלים רבים, ובאנגלית זכה לשם מיוחד - Venison.
כשרות האייל
אַיָּל נמנה בתורה בין החיות הטהורות המותרות באכילה (דברים יד ה; יב טו- כב, טו כב), שעלו תדירות על שולחנו של המלך שלמה (מ"א ה ג). עד לימינו השתמרו עדויות רבות לשחיטה כשרה של מיני איילים שונים ברחבי העולם, ובהם: אייל הכרמל, אייל קנדי, יחמור אירופי (Dama dama) ואייל הצפון. בישראל התעורר פולמוס הלכתי לגבי כשרותו של האיל האדמוני.
דייוויד פרייס (פוליטיקאי)
דייוויד יוג'ין פרייס (באנגלית: David Eugene Price; נולד ב-17 באוגוסט 1940) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת קרוליינה הצפונית בשנים 2023-1997, תפקיד שהוסיף למלא בעבר השנים 1987–1995. פרייס, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג מחוז קונגרס שבשטחיו שוכנים מרבית עיר הבירה ראלי, חלקים מדרהאם, וכל שטחי הערים קרי וצ'אפל היל. פרייס היה בעת פרישתו הוותיק ביותר מבין חברי הקונגרס מטעם קרוליינה הצפונית.
ביוגרפיה
בין השנים 1979–1984 עבד פרייס במפלגה הדמוקרטית של קרוליינה הצפונית. הוא חיבר ספר לימוד למדע המדינה בשם "חוויית הקונגרס" (The Congressional Experience), ששטח את נקודת מבטו על הפוליטיקה של ארצות הברית כמועמד לתפקיד ציבורי וכחבר הקוגרס. פרייס הוסיף לכהן כמנהל הכללי של המפלגה הדמוקרטית בקרוליינה הצפונית בטרם היבחרו לקונגרס. ב-1987 נבחר לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית אחרי שגבר על הנציג המכהן מטעם מחוז הקונגרס הרביעי, ביל קובי, עם 56% מקולות הבוחרים. הוא נבחר מחדש בשנים 1988 ו-1990 עם 58% מהקולות, וב-1992 גרף 65%. בבחירות אמצע הכהונה ב-1994, שנת "המהפכה הרפובליקנית", הפסיד פרייס לפרד היינמן, לשעבר מפקד המשטרה בראלי, פער של פחות מאחוז בודד אחד.
בשנת 1996 גבר פרייס על היינמן בהתמודדות חוזרת, כשהוא גרף 54% מהקולות לעומת 46 האחוזים להם זכה היינמן. לניצחונו סייעו בוחרים שלא היו מרוצים מחוסר ההתקדמות של הרפובליקנים הטריים בקונגרס בכל הנוגע למיסוד האג'נדה החקיקתית של הסיעה הרפובליקנית. ב-3 בינואר 1997 החל ממחדש את כהונתו בבית הנבחרים, שנמשכת גם בהווה. פרייס מהמתנגדים הראשונים למלחמת עיראק, ונתן את חסותו להצעת חוק שביקשה להחיל את החוק האמריקאי על חברות צבא פרטיות שפעלו בעיראק. הוא גם הציג חקיקה האוסרת על קבלנים לחקור אסירים שנמצאים בחזקת סוכנויות ביון.
כיו"ר ועדת המשנה של בית הנבחרים האחראית על קביעת התקציב עבור המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, ביקש פרייס למקד את מאמצי אכיפת ההגירה למורשעים פליליים. ב-2009 תמך בחוק דוד-פרנק ובשנה הקודמת לה הצביע בעד חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008. בשנת 2013 הצביע פרייס נגד תיקון לחוק הפטריוט שעשוי היה לבטל את סעיף 215 ולצמצם את תוכנית איסוף הנתונים השנויה במחלוקת של הסוכנות לביטחון לאומי. פרייס תומך בנישואים של בני-זוג מאותו המין.
ב-18 באוקטובר 2021 הכריז פרייס על פרישתו מן החיים הפוליטיים, וכהונתו נחתמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו
טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו הוא ביטוי בארמית בבלית המופיע בתלמוד שפירושו המילולי בעברית "טוב לשבת בשניים מלשבת באלמנות".
ניסוי הרשי-צ'ייס
שמאל|ממוזער|180px|סקירה של הניסוי שמאל|ממוזער|180px|סכמה של הבקטריופאג' T2 phage ניסוי הרשי-צ'ייס הוא שורה של ניסויים שערכו אלפרד הרשי (Alfred Day Hershey) ומרתה צ'ייס (Martha Cowles Chase) ב-1952 שאישרו שה-DNA הוא חומר תורשתי, כפי שהופגן לראשונה על ידי ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי ב-1944. ה-DNA היה מוכר היטב לביולוגים מ-1869, אך עד אז סברו רובם כי חלבונים הם שנושאים את המידע המשמש לתורשה.
הרשי וצ'ייס ערכו את ניסוייהם על הבקטריופאג' Enterobacteria phage T2 (או בקיצור T2 phage), סוג של נגיף שמבנהו פוענח זמן קצר לפני כן באמצעות מיקרוסקופ אלקטרוני. מבנה הבקטריופאג' פשוט והוא בנוי ממעטפת חלבון המכילה את החומר התורשתי. הבקטריופאג' תוקף חיידקים באמצעות היצמדות לממברנה החיצונית שלהם והזרקת החומר התורשתי שלו לתוכם, ובכך גורם למנגנון התורשה של החיידק לייצר עוד נגיפים, כשהוא מותיר את מעטפת החלבון הריקה דבוקה לחיידק.
טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו
הבסיס לקביעה זו
לדעת הרב יוסף דב סולובייצ'יק חזקת "טב למיתב טן דו" איננה קביעה היסטורית, השייכת לתחום הפסיכולוגיה או הסוציולוגיה, הנתונה בתקופות שונות לשינויים, אלא יש להתייחס אליה כעמדה על-היסטורית מטאפיזית, השייכת בכל הזמנים ובכל המקומות.
ניסוי הרשי-צ'ייס
בניסוי הראשון, הם סימנו את ה-DNA של הבקטריופאג'ים בזרחן רדיואקטיבי (P32), יסוד הקיים ב-DNA, אבל לא באף אחת מ-20 חומצות האמינו, אבני הבניין של החלבונים. הם אפשרו לבקטריופאג'ים לתקוף את החיידק Escherichia coli (או בקיצור E.coli), ואז הסירו את מעטפות החלבון מהתאים שהותקפו באמצעות בלנדר וצנטריפוגה. הם מצאו כי הסמן הרדיואקטיבי היה קיים רק בתוך תאי החיידקים ולא בקליפת החלבון.
טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו
הבסיס לקביעה זו
אלה הם דבריו בחוברת זה סיני - שיחה לפרשת קורח (עמ' 2–3):
ניסוי הרשי-צ'ייס
בניסוי השני הם סימנו את הבקטריופאג'ים באמצעות גופרית רדיואקטיבית (S35), יסוד הקיים בחומצות האמינו ציסטאין ומתיונין, אבל לא ב-DNA. לאחר ההפרדה, נמצאו הסמן הרדיואקטיבי במעטפות החלבון בלבד, אך לא בחיידק הנגוע, ובכך אישרו כי החומר התורשתי הגורם לחיידק להידבק הוא DNA.
ב-1969 זכה הרשי בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה בשל "תגליותיו בקשר למבנה התורשתי של נגיפים".
טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו
הבסיס לקביעה זו
"אשה מעדיפה לחיות בשניים מאשר לבד. לחזקה זו אין כל קשר עם הסטטוס החברתי והפוליטי של האשה בזמן העתיק. אין החזקה בנויה על גורמים סוציולוגיים. זהו פסוק בבראשית: 'אל אישך תשוקתך'. זו היא קללה מטפיזית מוטבעת בשורש האישיות הנשית. האשה - כשהיא בודדה - סובלת ללא השוואה יותר מהאיש... וזה לא ישתנה לעולם - 'כימי השמים על הארץ'. אין זו עובדה פסיכולוגית אלא עובדה אקזיסטנציאלית. אין זו תוצאה של סטטוס נחות של האשה, אלא זה מתחייב מההבחנה היסודית בין אישיות האשה ובין אישיות האיש. חיי רווקה זקנה הם הרבה יותר אומללים וטרגיים מחיי רווק זקן. זאת הייתה אמת בזמן העתיק, וזו עדיין אמת בהווה, וזו תהיה אמת גם בעוד אלף שנה מעכשיו".
ישנם אחרים שאינם מקבלים את השקפתו של הרב סולובייצ'יק בעניין זה, ורואים בחזקה זו קביעה התלויה במצב פסיכולוגי-חברתי שהיה קיים בתקופת חז"ל, העשוי להשתנות ממקום למקום ומתקופה לתקופה.
נגזרות הלכתיות
לדוגמה במסכת כתובות מובא, כי במידה והבעל התנה לפני החתונה כי הוא נושא את אשתו "על מנת שאין עליה מומין" כשהכוונה למומים הפוסלים כהנים מעבודת המקדש כגון: איטרת יד ימין, צליעה וכדומה ובנוסף אליהם גם ריח גוף לא נעים, ריח זיעה והזעת יתר, ריח פה דוחה ועוד. ולאחר החתונה התברר כי קיימים באישה מומים אלו או אחד מהם והבעל לא יתרצה לכך, אלא יחליט שאין הוא חפץ בהמשך הנישואין אפילו אם תלך לרופא שיצליח לרפא אותה, אזי האישה לא תזדקק אפילו לגט, מאחר שבכך התברר למפרע שהיא כלל לא הייתה נשואה מאחר שהתנאי לא התקיים בזמן החתונה. אולם לעומת זאת, אם נשא אותה הבעל על מנת שאין עליו מומים אלו והלך לרופא וריפא אותו, הנישואין יהיו תקפים, זאת משום שעל פי הכלל "טב למיטב טנדו", אנו אומרים שהאישה לא מקפידה על כך.
שימוש נוסף בנימוק מופיע בהלכה הבאה: "אמר רב יהודה אמר רב: אסור לאדם שיקדש את האשה עד שיראנה שמא יראה בה דבר מגונה ותתגנה עליו ורחמנא אמר ואהבת לרעך כמוך". התלמוד מסביר שאיסור זה חל על הבעל, אך לא על האישה, וממילא אין איסור שהיא תקבל קידושין על ידי שליח מטעמה (למרות שיש לכך עדיפות כי "מצווה בו יותר מבשלוחו"). הטעם להבדל זה הוא דברי ריש לקיש לפיהם "טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו".
עמים הודו-אירופיים
העמים ההודו-אירופיים הם אלה הדוברים שפות הודו-אירופיות, משפחת שפות גדולה ששפותיה דוברו במקור ברחבי אירופה ומרכז אסיה.
מקורה של התאוריה
מקורה של התאוריה בדבר הקשר בין העמים ההודו-אירופיים הוא בעיקרה תוצר של מחקרים אנתרופולוגיים, ובמיוחד חקר הבלשנות ההיסטורית אשר התמקדה בשנותיה המוקדמות בעיקר בשפות שמיות ובשפות ההודו-אירופיות, שהיו מוכרות יותר באירופה. בשלבים מאוחרים יותר ולאחר ניסוח התאוריה, הצטרף גם חקר האנתרופולוגיה הביולוגית לבחינתה. כל אלה סייעו בזיהוי פרוטו-תרבות של אוכלוסייה קדומה היפותטית אחת אשר דיברה שפה אם (פרוטו-שפה) משותפת.
לפי היפוטזת קורגן מתוארכת השפה האם הפרוטו-אירופית לסוף האלף החמישי ולתחילת האלף הרביעי לפנה"ס (התקופה הכלקוליתית), ולפי תאוריות אחרות לכמה אלפי שנים קודם לכן. לפי כל התאוריות האלה, בתקופה זו טרם התפצלה השפה האם ההודו-אירופית לענפיה העיקריים המוקדמים, ומכך מסיקים החוקרים על קיומה של פרוטו-אוכלוסייה הודו-אירופית היפותטית בתקופה זו.
האור-היימאט (ארץ המקור) ההודו-אירופית
אחת השאלות השנויות במחלוקת מתייחסת למיקומה המדויק של האור-היימאט (גרמנית Urheimat - "ארץ מקור") ההודו-אירופית. בהיעדר ראיות ישירות לקיומה של שפה אם הודו-אירופית ולקיומה של פרוטו-אוכלוסייה שדיברה בה, הוצעו תאוריות רבות בעניין מיקומה המדויק של ארץ המקור של העמים ההודו-אירופיים; וכפי שניסח זאת ג'יימס מלורי:
עם זאת לפי מלורי קיימות ארבע תאוריות עיקריות באשר למיקומה של ארץ מקור זו: תאוריות אחרות מציעות את ארמניה, הודו או אירופה עצמה מקדמת דנא (מזה עשרות אלפי שנים).
הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים
הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים (באנגלית: British Overseas Territories) הן ארבע עשרה טריטוריות המצויות בריבונות הממלכה המאוחדת אך לא מהוות חלק מהממלכה המאוחדת עצמה.
המונח "טריטוריות בריטיות שמעבר לים" נקבע בחוק הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים משנת 2002. מונח זה החליף את המונח "טריטוריה תלויה-בריטית" (British-dependent territory) שהוגדר בחוק האזרחות הבריטית משנת 1981. קודם לשנת 1981 נקראו הטריטוריות "מושבות כתר בריטיות".
הטריטוריות ג'רזי, גרנזי והאי מאן המצויות תחת ריבונות הכתר הבריטי אינן טריטוריות שמעבר לים אלא שטחי חסות של הכתר הבריטי.
הטריטוריות אינן חברות בחבר העמים הבריטי.
היסטוריה
במאה ה-16 התיישבו לראשונה מתיישבים בריטיים מחוץ לשטח מדינתם – ההתיישבות הראשונה הייתה באי ניופאונדלנד (כיום בקנדה). תחילתה של האימפריה הבריטית בהתיישבות משנת 1607 בג'יימסטאון שבמושבת וירג'יניה (לימים מדינת וירג'יניה בארצות הברית). בשנת 1609 נוסדה המושבה הבריטית השנייה – בברמודה. באותה עת הייתה זו חלק ממושבת וירג'יניה. בשנת 1783 פרשו שלוש עשרה המושבות והפכו למדינת עצמאית (ארצות הברית), וברמודה נותרה המושבה הבריטית הוותיקה ביותר. האימפריה הבריטית גדלה במהלך המאה ה-19 והגיעה לשיאה בשנות ה-20 של המאה ה-20. באותה עת שלטה הממלכה המאוחדת ברבע משטחי היבשה של כדור הארץ.
עם המושבות של הממלכה המאוחדת בסוף המאה ה-19 נמנו קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה אשר קיבלו בהמשך עצמאות (קנדה הפכה לפדרציה בעלת ממשל עצמי ב-1867 ואוסטרליה ב-1901). בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפכו קנדה ואוסטרליה לדומיניונים ובהמשך, בעקבות חוק וסטמינסטר משנת 1931 קיבלו עצמאות. לאחר מלחמת העולם השנייה קיבלו מרבית המושבות האחרות עצמאות.
בשנות ה-80 איבדה הממלכה המאוחדת את המושבה האחרונה הממוקמת על יבשת, עם קבלת עצמאותה של דרום רודזיה (כיום זימבבואה) ב-1980 והונדורס הבריטית (כיום בליז) ב-1981.
עם סיום החכירה של הונג קונג הבריטית הושבה המושבה כולה לסין בשנת 1997 (שטחי היבשה של המושבה הוחכרו ל-99 שנים מסין, המושבה עצמה הייתה ממוקמת על האי הונג קונג), נותרו רק מספר מושבות על גבי איים, וכן שטח בלתי מיושב ביבשת אנטארקטיקה שטענת בריטניה לריבונות בו אינה מוכרת על ידי מדינות אחרות.
הטריטוריות הנותרות לא זכו לעצמאות מהסיבות שונות:
בשנת 2002 עבר בפרלמנט הבריטי "חוק הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים" המסדיר את מעמד הטריטוריות.
ראש המדינה
לטריטוריות להן שטחים תלויים ממנה המושל מנהלן (Administrator) לייצגו באותם שטחים תלויים. המושל הוא ראש המדינה דה פקטו, ואחראי על מינוי ראשי הממשלה המקומיים. כמו כן המושל אחראי על הקשר עם ממשלת הממלכה המאוחדת.
הרשות המבצעת והרשות המחוקקת
לכל אחת מהטריטוריות מערכת ממשל וחקיקה מקומית משלה, כתלות בגודלה של הטריטוריה ובמספר תושביה.
מערכת המשפט
לכל טריטוריה מערכת משפט עצמאית מזו של הממלכה המאוחדת. המערכת המשפטית של הטריטורית מבוססת על המשפט המקובל הבריטי. לכל טריטוריה תובע כללי משלה ומערכת בתי משפט משלה. בטריטוריות הקטנות ממנה ממשלת בריטניה שופט בריטי לדון בנושאים משפטיים.
יחסים עם הממלכה המאוחדת
"מחלקת הטריטוריות שמעבר לים" במשרד החוץ וחבר העמים של ממשלת בריטניה אחראית על הטיפול בכל הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים למעט הבסיסים הצבאיים אקרוטירי ודקליה והבסיסים הצבאיים של הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי המצויות בשליטת משרד ההגנה. בראש המחלקה עומד השר לענייני הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים – כיום סגן שר החוץ דייוויד טריסמן. משרד זה דואג לאינטרסים של הטריטוריות, וכן הטריטוריות להן תושבים מקומיים (למעט ברמודה) מחזיקות משרד אינטרסים בלונדון. המשרד לפיתוח בינלאומי בממשלת בריטניה דואג להקצאת משאבים כספיים ועזרה כלכלית לטריטוריות השונות הזקוקות לכך. כיום רק מונטסראט וסנט הלנה מקבלות סיוע כלכלי מבריטניה.
דגלים וסמלים
לכל אחת מהטריטוריות הוענק סמל ודגל על ידי בית המלוכה הבריטי. באופן מסורתי, מרבית הדגלים מבוססים על הנס הכחול כאשר בקנטון הדגל מצוי היוניון ג'ק. יוצאים מכלל זה הם דגל ברמודה בו נעשה שימוש בנס אדום, דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה המשתמש בנס לבן, דגל הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי המשתמש אף הוא בנס לבן שעליו ציור גלים המסמלים את האוקיינוס, ודגל גיברלטר שמקורו בדגל המסורתי של חצי האי. אקרוטירי ודקליה הם הטריטוריה היחידה לה אין דגל רשמי משלה, והיא משתמשת ביוניון ג'ק.
יחסים בינלאומיים
משרד החוץ וחבר העמים של ממשלת בריטניה אחראי ליחסי החוץ של הממלכה המאוחדת בכלל ושל הטריטוריות שמעבר לים בפרט. עם זאת, חלק מהטריטוריות מחזיקות במדינות הסמוכות להן משרדי אינטרסים לטיפול בעניין סחר והגירה. חלק מהטריטוריות המצויות בים הקריבי חברות בארגון מדינות מזרח הקריביים וכן בקהילה הקריבית. הטריטוריות אינן חברות בחבר העמים הבריטי אולם משתתפות במשחקי חבר העמים הבריטי.
גיברלטר מהווה חלק מהאיחוד האירופי. זאת, מכוח הימצאותה באירופה ומכוח חברותה של הממלכה המאוחדת. הטריטוריות האחרות אינן חברות באיחוד האירופי וכרשויות, אינן כפופות לחוקי האיחוד. עם זאת, בשל חוק האזרחות הבריטי ומאז חוק הטריטוריות משנת 2002, אזרחי הטריטוריות נחשבים אזרחי האיחוד האירופי ויכולים לנוע בחופשיות בכל מדינות האיחוד.
צ'ילה וארגנטינה אינן מכירות בטענה הבריטית לשליטה בטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה; מאוריציוס וסיישל טוענות לריבונות בטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי; ארגנטינה טוענת לריבונות באיי פוקלנד, ובאיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים וספרד טוענת לריבונות בגיברלטר.
אזרחות
תושבי הטריטוריות השונות אינן מחזיקים באזרחות של הטריטוריות בהן הן חיים, וכולם נחשבים "אזרח הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים" ("British Overseas Territories citizen" או בקיצור: BOTC). הגדרה זו אינה מעניקה להם זכות לעבור מטריטוריה לטריטוריה – והמעבר תלוי בחוקי ההגירה השונים של כל טריטוריה וטריטוריה. ישנן טריטוריות המאפשרות מעבר אוטומטי מטריטוריות סמוכות.
בעבר היו כל תושבי האימפריה הבריטית אזרחים של האימפריה. מצב זה השתנה בשנת 1949 עם מתן עצמאות למרבית השטחים שהיוו חלק מהאימפריה. החקיקה משנת 1962 ו-1983 קבעה כי לאזרחי הטריטוריות לא תהיה אזרחות מלאה של הממלכה המאוחדת – קביעה זו נועדה בעיקר למנוע בריחה של תושבי הונג קונג לבריטניה לקראת העברתה של הונג קונג לסין בשנת 1997.
החוק משנת 2002 שינה את המצב החוקי והעניק למעשה אזרחות בריטית מלאה לתושבי כל הטריטוריות למעט אקרוטירי ודקליה, ותושבי הטריטוריות יכולים להיכנס לממלכה המאוחדת ולעבור להתגורר בה בלא הגבלה. מאידך, תושבי הממלכה המאוחדת אינם יכולים לעבור להתגורר בטריטוריות השונות, אלא בהתאם לחוקי ההגירה של הטריטוריות.
אסנשן והטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי מהווים בסיסים צבאיים, וכניסת מבקרים אליהם אינה מותרת.
חה קשין
חה קשין (בסינית: 何可欣, בפיין-יין: Hé Kěxīn; נולדה ב-1 בינואר 1992) היא מתעמלת סינית. באולימפיאדת בייג'ינג 2008 זכתה חה במדליית זהב על המקבילים המדורגים וכחלק מנבחרת התעמלות המכשירים הסינית. חה היא אחת מהמתעמלות היחידות שהשיגו תוצאה של מעל ל-17 נקודות על המקבילים. חה וחלק מחברותיה לנבחרת הסינית עוררו מחלוקת בנוגע לגילן האמיתי, שנחשד כנמוך יותר מהגיל המותר להשתתפות באולימפיאדה. אולם שתי חקירות ניקו את המשלחת הסינית ומתעמלותיה מכל האשמה.
קריירה מקצוענית
בשנת 2008 החלה חה להתחרות בסבב העולמי של התעמלות המכשירים. כבר בתחרותה הראשונה, בדוחא, הצליחה חה לזכות במדליית הזהב ולהשיג 16.550 נקודות במקבלים המדורגים. בתחרותה השנייה, שברה חה את שיא הנקודות תחת שיטת הניקוד החדשה, כשהשיגה תוצאה של 16.800 במקבלים המדורגים. בתחרות העיר טינג'ין אשר בסין, שברה חה שני שיאי עולם, ועברה בפעם הראשונה את מחסום 17 הנקודות, ובכך העפילה על תוצאה מהתחרות הקודמת. אולם פרשה לאחר המוקדמות בטענת תשישות.
באולימפיאדת בייג'ינג זכתה חה בשתי מדליות זהב. הראשונה בתחרות הקבוצתית, ביחד עם נבחרת סין לאחר ניצחון על הנבחרת האמריקאית. השנייה במקצה המקבילים המדורגים, לאחר גמר מותח וצמוד מול מתחרתה האמריקנית. חה המשיכה ביכולתה המרשימה מתחילת השנה וזכתה בתחרות נוספת באיטליה ובגמר הסבב העולמי במדריד במקצה המקבילים המדורגים, תוך שחזור תוצאת 17 הנקודות פעם נוספת.
מחלוקת על הגיל
גילה האמיתי של חה עורר מחלוקת במהלך האולימפיאדה כאשר זה נחשד כנמוך יותר מגילה המצוין. בדרכונה משנת 2008, וברשימות הוועד האולימפי הסיני והוועד האולימפי העולמי מצוין תאריך לידתה של חה כאחד בינואר 1992. במידה וגיל זה נכון, היה גילה של חה במהלך טקס פתיחת האולימפיאדה 16 ו-220 ימים, ועל כן הייתה רשאית חה להשתתף באולימפיאדה. אולם, לפני האולימפיאדה דווח ברשתות סיניות, וביניהן גם בשינחואה כי גילה של חה בשנת 2007 היה 13 ולכן בשנת 2008 היה 14. דיווחים אלו ירדו מן האוויר ומהרשת לאחר מכן. גם במספר רשימות, ביניהן רשימת של סוכנות הספורט הלאומית הסינית סומן תאריך לידתה של חה כ"1994-1-1" (1 בינואר 1994). בנוסף לכך בכינוס ספורט שהתרחש בשנת 2007 הוצגה חה על ידי נציג סיני רשמי במחוז וואהן כבת 13.
בכירים סיניים דחו את ההאשמות מכל תוקף, בטענה שהשינחואה לא בדקה את גילה של חה לפני שפרסמה אותו, ושטעות הקלדה במעברה של חה מבייגין לחוביי גרמה לבלבול. בראיונות עמה טענה קשין שגילה הוא 16 וצוטטה אומרת "לא אכפת לי מה אנשים אחרים יגידו. אני רוצה שכולם יידעו כי 16 הוא הגיל האמיתי שלי". כשנשאלה כיצד חגגה את יום הולדתה ה-15, השיבה קשין "זה היה יום רגיל. הייתי עם הנבחרת שלי. אנחנו לא חוזרות הביתה כשיש לנו יום הולדת, אלא נשארות באימונים עם הנבחרת". ב-2 באוגוסט 2008, הוועד האולימפי הבינלאומי הצהיר שלא תתקיים חקירה על גילה של הי, משום שהפרטים שהועברו לידיהם על ידי "פדרציית ההתעמלות הבינלאומית(FIG)" מספיקים. FIG הצהירו שלא יבקשו מהמשלחת הסינית הבהרות נוספות בנוגע לגיל המתעמלות מלבד הגיל המצוין בדרכון.
אולם המקרה המשיך לעורר תרעומות בתקשורת העולמית. הטיימס דיווח, שמומחה מחשבים ששכרו הצליח לאתר את אחד המסמכים שנמחקו דרך זיכרון מטמון של מנוע החיפוש ביידו. במסמך זה תאריך לידתה של חה הוא 1.1.1994. ב-22 באוגוסט הורה הוועד האולימפי הבינלאומי(IOC) ל-FIG לפתוח בחקירה לגילה של חה ופתח בחקירה משלו, וביום למחרת הודיע שלא גילה אף הוכחה לזיוף עד כה. בנוסף לכך, FIG ערכה ישיבת חירום ותבעה מהוועד הסיני הוכחת גיל נוספת לכל אחת מהמתעמלות הסיניות, מלבד קפטנית נבחרת ההתעמלות. ב-24 באוגוסט הגיבו בכירים סיניים על המסמך שנמצא בזיכרון המטמון וטענו שמדובר בטעות הקלדה שהתרחשה בעת ששיחקה חה במשחקים הבין עירוניים.
ב-1 באוקטובר 2008, הודיעה FIG שגם בחקירתם השנייה זוכו המתעמלות הסיניות מכל ההאשמה, אולם כלי תקשורת מסוימים הביעו תרעומת על תוצאות החקירה.
ג'ולייט סטיבנסון
ג'ולייט אנה וירג'יניה סטיבנסון, CBE (באנגלית: Juliet Anne Virginia Stevenson; נולדה ב-30 באוקטובר 1956) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. היא ידועה בעיקר מתפקדיה בסרט "אוהב אותך בטירוף" משנת 1991, עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי. הופעות נוספות שלה בסרטי קולנוע היו בסרט "אמה" (1996), "שחקי אותה כמו בקהאם" (2002), "חיוך של מונה ליזה" (2003), "להיות ג'וליה" (2004) ובסרט "ידוע לשמצה" (2006).
סטיבנסון כיכבה במספר רב של הפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית ושל התיאטרון המלכותי הלאומי, בהם תפקידים שהייתה מועמדת עליהם לפרס אוליבייה כמו "מידה כנגד מידה" (1984), "יחסים מסוכנים" (1986) ו"ירמה" (1987). ב-1992 זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה כפאולינה במחזה "העלמה והמוות". ב-2009 הייתה מועמדת בפעם החמישית לפרס אוליבייה על תפקידה בהפקה המחודשת של "Duet for One". בנוסף הייתה סטיבנסון מועמדת שלוש פעמים לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידיה ב"בית בובות" (1992), "אשת הפוליטיקאי" (1995) וסדרת הטלוויזיה "Accused" מ-2010. עוד שיחקה ב-2011 במחזה "The Heretic" וב-2014 במחזה "Happy Days".
ביוגרפיה
סטיבנסון נולדה בקלוודון שבמחוז אסקס באנגליה. היא בתם של וירג'יניה רות' (שם נעורים מרשל), מורה במקצועה, ושל מייקל גאי סטיבנסון, קצין בצבא. אביה של סטיבנסון הוצב כל שנתיים וחצי במקום אחר. בגיל 9 למדה בבית הספר "הרסט לודג' סקול" בברקשייר, בהמשך למדה בבית הספר העצמאי "סנט קתרין סקול" בבראמלי, קרוב לגילדפורד שבמחוז סארי. את הכשרתה המקצועית רכשה ב-RADA - האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. סטיבנסון הייתה חלק מ'גל חדש' של שחקנים שיצאו מ-RADA בהם ג'ונתן פרייס, ברוס פיין, אלן ריקמן, אנטון לסר, קנת בראנה, אימלדה סטונטון ופיונה שו. הלימודים הובילו לקריירה בתיאטרון שהחלה בשנת 1978 עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
סטיבנסון זכתה להכרה גם מהופעותיה בטלוויזיה ובקולנוע וכמו כן בתפקידים ברדיו של ה-BBC, אבל היא ידועה בעיקר כשחקנית תיאטרון. תפקידים חשובים שלה על הבמה היו איזבלה במחזה "מידה כנגד מידה", מאדאם דה טורוול במחזה "יחסים מסוכנים", בתפקיד אנה בהצגת הבכורה בבריטניה של המחזה "Burn This" ב-1990, וכן בתפקיד פאולינה במחזה "העלמה והמוות" בתיאטרון רויאל קורט ובווסט אנד (1991-1992). על תפקידה כפאולינה זכתה בשנת 1992 בפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1987 גילמה סטיבנסון את דמותה של המדענית רוזלינד פרנקלין בסרט הטלוויזיה "Life Story" ועליו זכתה בפרס Cable Ace. היא שיחקה בתפקיד הראשי בסרט של אנתוני מינגלה "אוהב אותך בטירוף" (1991) והשתתפה בסרטי הקולנוע "The Secret Rapture", "אמה" (1996), "שחקי אותה כמו בקהאם" (2002) וב"חיוך של מונה ליזה" (2003). עוד שיחקה בסרט "פיירפוינט" (2006) וב"ידוע לשמצה" (2006) בתפקיד דיאנה פרילנד ובסרט "הסגת גבול" (2006) בתפקיד התרפיסטית רוזמרי. בשנת 2003 גילמה דמות של אם לילד אוטיסט בסרט הטלוויזיה "Hear the Silence", הסרט מבוסס על הטענה של אנדרו וייקפילד שחיסון ה-MMR הוא הגורם לאוטיזם.
חיים אישיים
בן זוגה של סטיבנסון הוא האנתרופולוג יו ברודי שאתו היא חיה מ-1993. בני הזוג גרים בהייגייט שבצפון לונדון. יש להם שני ילדים: רוזלינד האנה ברודי (נולדה ב-1994) וגבריאל ג'ונתן ברודי (נולד ב-2001).
ביום ההולדת של המלכה בשנת 1999 הוענק לסטיבנסון תואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
הקלטות
רשימה חלקית של ההקלטות של סטיבנסון:
פרסים
סטיבנסון הייתה מועמדת לפרסי באפט"א על הופעותיה על המסך (שלוש פעמים לטלוויזיה ובפעם אחת לסרט קולנוע). על הופעותיה על הבמה הייתה סטיבנסון מועמדת לפרס אוליבייה חמש פעמים וזכתה בפרס פעם אחת.
עיסא בולאטה
עיסא בולאטה (באנגלית: Issa J. Boullata, בערבית: عيسى بلاطة; 25 בפברואר 1929 - 1 במאי 2019) היה פרופסור לספרות ולשפה הערבית באוניברסיטת מקגיל בקנדה. הוא כתב מספר ספרים בנושאי ספרות ערבית מודרנית ותרגם ספרים רבים מערבית לאנגלית.
ביוגרפיה
נולד בירושלים למשפחה ערבית נוצרית אורתודוקסית והיה אח לחמישה. אביו, יוסף, עבד במחלקת הדואר והטלגרף של הממשל הבריטי, אמו, ברברה. הוא למד בתיכון הנוצרי דה-לה סאל וסיים את לימודיו בשנת 1947. הוא החל לעבוד בבנק וללמוד משפטים בערבים, אבל מלחמת העצמאות גרמה לסגירת בית הספר שבו למד ולסגירת הבנק בו עבד. לאחר המלחמה הוא החל לעבוד כמורה בבתי ספר תיכונים והיה פעיל מאוד במוסדות הכנסייה האורתודוקסית. בין תלמידיו באותן שנים היו סרי נוסייבה ומוברק עווד. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת לונדון, אותו סיים בהצטיינות וסיים דוקטורט בספרות ערבית בשנת 1969.
בין השנים 1968 ל-1975 הוא לימד בסמינר הרטפורד בקונטיקט. בשנת 1970 שימש כעורך שותף בכתב העת "The Muslim World". בשנת 1975 הצטרף לסגל אוניברסיטת מקגיל שבקנדה, בשנת 1979 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין ולימד עד שפרש לגמלאות בשנת 2004.
בשנת 2000 יצא ספר מאמרים לכבודו בהוצאת בריל, "Tradition, modernity, and postmodernity in Arabic literature: essays in honor of Professor Issa J. Boullata". הוא זכה במספר פרסים, בהם Arberry memorial prize בשנת 1972.
בשנת 2007 יצא ספר הפרוזה הראשון שלו, A Retired Gentleman, and other stories בו סיפורים העוסקים במהגרים המגיעים לקנדה מארצות הברית וארצות ערב.
תרגם סיפורים של מוחמד ברדה, אמילי נסראללה, ע'אדה א-סמאן ועוד.
בשנת 1960 נישא למריטה סיווארד, אותה פגש לראשונה שלוש שנים לפני כן כשביקרה בישראל עם אוניברסיטה אמריקאית. הוא נפטר במונטריאול ב-1 במאי 2019 והותיר אחריו ארבעה ילדים: יוסף (פרופסור לפרמקולוגיה), ברברה, דוד (שדרן רדיו) ופיטר (כומר). אחיו, כמאל בולאטה, הוא אמן והיסטוריון.
הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה
הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה היה אחד משני פיגועים שנערכו בשנות ה-90 בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה, כנגד מטרות ישראליות ויהודיות.
הפיגוע
ב-17 במרץ 1992 (י"ב באדר ב' ה'תשנ"ב) בצהריים, מכונית תופת נהוגה בידי מחבל מתאבד התפוצצה ליד שער בניין שגרירות ישראל ברחוב ארויו 910 בבואנוס איירס וגרמה להריסתה. בפיגוע נהרגו 29 בני אדם מתוכם 4 ישראלים, עובדי משרד החוץ, ו-4 נשים יהודיות מארגנטינה. בפיגוע נפגעו למעלה מ-220, אגפים שלמים של הבניין ההיסטורי בן ארבע הקומות קרסו.
ארגון חזבאללה טען שהפיגוע בוצע בתגובה לחיסולו של מזכ"ל הארגון, עבאס מוסאווי, בידי צה"ל ב-16 בפברואר 1992, בדיוק חודש קודם לפיגוע. ארגונים נוספים קיבלו אחריות על הפיגוע, בהם הג'יהאד האסלאמי.
תוצאות והשלכות
שנתיים לאחר מכן התבצע פיגוע בדפוס דומה בבניין הקהילה היהודית וגרם להרג של 86 איש. לאחר שחקירת הפיגועים התמסמסה בידי ממשלת ארגנטינה הועלה החשד כי נשיא ארגנטינה קרלוס מנם ניסה לחבל בחקירה. בשנת 2003 השלים "המוסד" הישראלי את חקירת הפיגועים, וכתב דו"ח מפורט ובו הוכחות חותכות לקשר בין איראן וארגון חזבאללה לביצוע הפיגוע בשגרירות ישראל, הוכחות שעולות בקנה אחד עם ממצאי הפרקליטות הארגנטינאית. בעקבות פיצוץ השגרירות וגילוי ממצאי פיצוץ בניין הקהילה היהודית, ישראל קראה לארגנטינה לסגור את שגרירות איראן.
בסוף דצמבר 2006, בתשובה לעתירתו של אב שאיבד את בתו בפיגוע, בית המשפט העליון של ארגנטינה, במעמד של שבעה שופטים, פרסם החלטה המונעת התיישנות הפיגוע נגד השגרירות, שמשמעותה כי התיק לא ייסגר, והוא משאיר פתח להמשך חקירה ולמיצוי הדין, בבוא העת, עם האחראים לפיגוע.
אחד המבוקשים העיקריים בגין תכנון הפיגוע הוא אחמד וחידי שכיהן, עד שנת 2013, כשר ההגנה האיראני.
ב-18 ביולי 2019, לרגל 25 שנים לפיגוע בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס, שבוצע לפי החשד על ידי חזבאללה ואיראן, הקפיאה ארגנטינה נכסים של אנשי הארגון והכריזה עליו בפועל כעל ארגון טרור.
אלינור אהרון
ביוגרפיה
נולדה בשם אלינורה אהרון, וגדלה בתל אביב. בצעירותה למדה לנגן בפסנתר. בוגרת בית הספר לאומנויות של תל אביב מחזור א' במגמת מחול. את לימודי התיכון עשתה אהרון בבית הספר "תלמה ילין", ושירתה בלהקת חיל החינוך.
בוגרת בית הספר למשחק ניסן נתיב של שנת 1998.
קריירה
בין השנים 1987–1992 הייתה חברה בלהקת "צעירי תל אביב" והופיעה בסדרות הטלוויזיה של הלהקה "החופש האחרון" ו"לא כולל שירות".
ב-1990 השתתפה אהרון בתוכנית "הופה היי" ביחד עם שני חבריה מלהקת "צעירי תל אביב" : איריס קליין וניר גבע.
ב-1991 השתתפה אהרון לצד חברה מלהקת "צעירי תל אביב" טל זייברט בתוכנית "תוסס". באותה השנה השתתפה אהרון בליווי ארבעת חבריה מלהקת "צעירי תל אביב" : בטי כהן, סער פין, טל מוסרי ואסף פריינטא לצד השחקן שלמה בר-שביט בתוכנית על החשמל בשם "תחנת הכוח". בנוסף באותה השנה השתתפה אהרון בליווי ארבעת חבריה מלהקת "צעירי תל אביב": ליאת אחירון, אביבית צמח, סער פין ויריב יפת בקדם אירוויזיון בשם "אלינור וצעירי ת"א" עם השיר "נערה צעירה" שזכה במקום הרביעי.
בשנים 1993- 1994 הנחתה אהרון את התוכנית "תוסס".
ב-1996 שיחקה אהרון בקומדיה הישראלית "חצי המנשה". באותה שנה זכתה במלגת קרן שרת.
ב-2000 שיחקה אהרון בהצגת הילדים "פוקהונטס" בתפקיד פוקהונטס.
בשנת 2001 זכתה במלגה על שם השחקנית עדנה פלידל.
אהרון הופיעה במספר קלטות וידאו לילדים, בהם "שירי משחק" של דתיה בן דור, "סבתא בישלה דייסה" וב-DVD חינוכי על תקופת התנ"ך בשם "התנ"ך לילדים" מאת אפרים סידון. כמו כן השתתפה בתוכנית הילדים "פרפר נחמד" בשנים 2000 –2004.
ב-2012 הוציאה סינגל בשם "לא סתם", ומאוחר יותר באותה שנה יצא אלבום הבכורה שלה, אלבום ראשון, אותו יצרה במשותף עם בעלה. בנובמבר אותה שנה יצא קליפ בהשתתפות בעלה אוהד בן אבי, במאי הסדרה "לא כולל שירות" יצחק שאולי, אשתו לשעבר של חברה ללהקת "צעירי תל אביב" סער פין, שרון פין, וחבריה מלהקת "צעירי תל אביב" ששיחקו עמה ב"לא כולל שירות" : טל זייברט, איריס קליין,שי פלד, בטי כהן, עדי עמרני, נועה כהן, אסף פריינטא, תומר גוטליב, דנה דבורין, רינת הלון וסער פין.
משנת 2018 עוסקת אהרון בנוסף למשחק ולשירה, גם בתחום התיירות כעובדת במכירות חבילות נופש ובידור לחו"ל.
בשנת 2019 חזרה להופיע בתיאטרון הקאמרי במחזה "עוץ לי גוץ לי" בתפקיד בת הטוחן.
חיים אישיים
אהרון היא אחייניתו של בצלאל אלוני שהיה מנהלה האישי של הזמרת עפרה חזה.
בתחילת דרכה הייתה אהרון בזוגיות עם דני גומס, שהיה חבר עמה בלהקת "צעירי תל אביב" והשתתף עמה בסדרה של הלהקה "החופש האחרון".
ב-11 ביוני 2007 נישאה אהרון לזמר והיוצר אוהד בן אבי, ולהם בת שנולדה ב-2013 ובן שנולד ב-2020.
מתגוררת בשכונת אפקה בתל אביב.
מקגאפין
מקגאפין (באנגלית: MacGuffin) הוא מונח קולנועי שטבע התסריטאי הבריטי אנגוס מכפיל, אך פורסם והפך למוכר על ידי הבמאי אלפרד היצ'קוק. המושג מתאר מכשיר עלילתי המקדם את העלילה, ומניע את פעולות הגיבורים, בעוד אין לו כל רלוונטיות נוספת לסיפור כשלעצמו. המקגאפין יכול להיות מזוודה המכילה פרט טכנולוגי מתקדם, פריט מידע מסווג, ספר נדיר הכולל סוד מסתורי, וכיוצא באלה. הגיבורים מייחסים לו חשיבות עצומה, ומבלים חלק ניכר מהסרט במרדף אחריו, בניסיון להשיגו, או לשמור עליו משהושג, אך מנקודת ראותו של הצופה אין לו כל משמעות, ולרוב מסתיים הסרט מבלי שהפריט נחשף לצופה, וזאת מבלי שהעלילה נפגמת ומבלי שהצופה חש כי דבר מה חסר לו.
מהו מקגאפין?
האלמנט המבדיל בין המקגאפין לסוגים אחרים של כלים עלילתיים הוא שאין כל חשיבות לשאלה מהו בדיוק אותו "מקגאפין". כל דבר המשרת את מטרת קידום העלילה יכול להיות המקגאפין. מקגאפין אמיתי הוא כלי שתכולתו אינה חשובה. חשיבותו מקובלת על כל הגיבורים בעלילה, ולא ניתן לה כל הסבר. מנקודת ראותו של הצופה, בניגוד לזו של הגיבורים, המקגאפין אינו תכלית העלילה.
טכניקת ה"מקגאפין" מקובלת בסרטי קולנוע ובמיוחד במותחנים. לרוב, אם כי לא תמיד, המקגאפין הוא מוקד העלילה בתחילתה, ובהמשך העלילה מאבד מחשיבותו, כאשר מאבקי הגיבורים מסביבו ומניעיהם הפנימיים מקבלים את מרכז הזירה. לעיתים, בסוף הסרט, נשכח המקגאפין כליל.
משום שהמקגאפין, על פי הגדרתו, הוא חסר כל חשיבות לסיפור, השימוש בו יכול לבחון את נכונותו של הצופה להתעלם מפגמים מבניים בעלילה. תסריט הכולל סיפור מעניין, גיבורים בעלי מניעים פנימיים אמינים, ומשחק משובח, יכסו על ריקנותו של המקגאפין. סרט שאינו כולל אלמנטים אלו אך ידגיש את ריקנותו של המקגאפין, ויציג אותו במלוא הגיחוך שבו. לרוב ייראה המקגאפין מגוחך לאנשים הבקיאים בנושא (כגון מקגאפין המסתמך על טכנולוגיה מסוימת, או פרט היסטורי נשכח).
היסטוריה
על אף שהיסטוריונים של הקולנוע מוצאים שרידים להתייחסות למקגאפין (בשמות שונים, לרבות "יוויני") כבר בימי הראינוע, מקובל כי המושג התפרסם בידי אלפרד היצ'קוק בהרצאה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1939.
בריאיון שערך פרנסואה טריפו עם היצ'קוק בשנת 1966, הסביר היצ'קוק את הביטוי תוך שימוש בסיפור הבא:
בראיונות טלוויזיוניים הסביר היצ'קוק כי המקגאפין הוא האובייקט סביבו נסובה העלילה, אך מהו בדיוק אובייקט זה "לא אכפת לצופים בכלל!".
סרטי היצ'קוק
ב"הנודעת" (1946) האוראניום המוסתר בתוך בקבוקי יין הוא מקגאפין. זו הסיבה להשתלשלות העניינים המובילה את העלילה, אך ניתן היה להשתמש באותה מידה ביהלומים, זהב או כל חפץ יקר ערך אחר.
ב"מזימות בינלאומיות" (1959) המקגאפין הוא המידע הסודי הידוע לג'ורג' קפלן, הדמות שהאנטגוניסטים בסרט סבורים שגיבור הסרט, רוג'ר ת'ורנהיל (קרי גרנט) מתחזה לה. ת'ורנהיל מבלה את הסרט בניסיון לאתר את קפלן האמיתי, אך לבסוף מסתבר כי דמות זו, והמידע אותו היא כביכול יודעת, אינם קיימים, וכי הן גיבור הסרט, והן הרשעים הרודפים אחריו, אינם רודפים אחר דבר ממשי, אלא אחר "מקגאפין". על כך אמר היצ'קוק לטריפו:
ב"פסיכו" (1960) משמש הכסף שגנבה מריון קריין (ג'נט לי) ממעבידה כמקגאפין. לאחר היעלמותה, סבורה אחותה כי היא נרצחה בשל כספה, אך מסתבר כי נורמן בייטס (אנתוני פרקינס) לא ידע כלל כי הכסף קיים. הכסף היה רק אמצעי עלילתי להביא את הדמויות למלונו של בייטס.
מלך ירדן
מלך ירדן הוא ראש בית המלוכה השולט על שטחי מדינת ירדן. המונרכיה הירדנית החלה בשנת 1921 וכוננה בעזרתם של הבריטים.
רקע
במהלך מלחמת העולם הראשונה, המריד השריף חוסיין בן עלי את חצי האי ערב כנגד האימפריה העות'מאנית, במה שכונה המרד הערבי, ובכך סייע בהפלת האימפריה. חוסיין בן עלי המליך את עצמו למלך חג'אז, והבריטים שקיבלו מנדט על עיראק ועבר הירדן החליטו לשתף אותו בשלטון האזור בתמורה לעזרתו נגד הטורקים במהלך המלחמה הגדולה.
פייסל הראשון, בנו השני של חוסיין בן עלי, הומלך למלך הראשון של עיראק והקים את הממלכה ההאשמית של עיראק, ועבדאללה הראשון, בן נוסף של חוסיין בן עלי, הומלך למלך הראשון של ירדן והקים את הממלכה ההאשמית של ירדן. בכך חיזק בית המלוכה ההאשמי את שליטתו באזור הצפוני אותו קיבלו הבריטים במנדט שלהם, זאת מול כוחו העולה של בית סעוד שהצליח לכבוש את כל השבטים באזור הדרומי של חצי האי ערב.
בניגוד לבית המלוכה בעיראק, בו הודחו שליטיו בהפיכה צבאית היות שהשליטים היו זרים לעם, המלוכה הירדנית ביססה את עצמה במדינה וקיבלה תמיכה רחבה בעם. הגאווה העממית במלכים והשלטון החכם של המנהיגים הצליח לתת ביטחון הן להנהגה והן לתושבים, מה שיצר מאוחר יותר מדינה ריבונית ירדנית תחת שלטון המשפחה ההאשמית האהודה.
סמכות
ירדן היא מונרכיה חוקתית. עם זאת, למלך מוקנית סמכות מבצעת ומחוקקת מעט יותר ממה שקורה בדרך כלל למלוכים חוקתיים. הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים הירדני וממנה את ראש ממשלת ירדן ומנהלי סוכנויות הביטחון. הוא גם ממנה את חברי הבית העליון, הסנאט, וכן את חברי בית המשפט החוקתי.
מלכי ירדן
שושלת מלכי ירדן היא ענף מרכזי של השושלת ההאשמית. ראשיתה במלך עבדאללה הראשון, בנו השני של אבי השושלת חוסיין בן עלי, אמיר מכה ומלך חג'אז. לאחר עבדאללה הראשון עברה המלכות בירושה לבנו, לנכדו ולנינו (מלך ירדן הנוכחי עבדאללה השני).
רימון הלם
רימון הלם (באנגלית: Stun Grenade או Flash Bangs) הוא רימון מסוג נשק אל-הרג שמתפוצץ ויוצר הבזק אור חזק ומסנוור וקול נפץ עז (גבוה מ-170 דציבלים) המסייעים לגרום לדיסאוריינטציה זמנית לחושי האויב. רימונים כאלה נפוצים בידי יחידות עילית ללוחמה בטרור וחיוניים למבצעי חילוץ בני ערובה.
רימון ההלם הומצא במקור בבריטניה והשימוש בו החל במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר שירות ה-SAS של הצבא הבריטי החל באותה העת להשתמש בו.
בעוד רימוני הלם נועדו להגביל את הפגיעה באנשים, רימון הלם שמתפוצץ קרוב מדי לאדם עלול לגרום לפציעות כגון אובדן שמיעה, כוויות ואף למוות. פציעות אלו יגרמו בדרך כלל כאשר רימון ההלם מתפוצץ קרוב מדי לאדם, או עקב שריפות שנגרמות כתוצאה מהפיצוץ של רימון ההלם.
רימון ההלם המצוי בידי צה"ל אינו גורם להבזק אלא רק לקול נפץ, וייעודו העיקרי הוא פיזור הפגנות.
תומר כץ
ביוגרפיה
כמפיק מוזיקלי הוא עובד עם אמנים שונים מישראל ומחוצה לה.
משנת 2018, הוא מתרכז בפרויקט מוזיקלי אותו כתב, הלחין והפיק, שנקרא "D Fine Us". הפרויקט משלב דלתא בלוז, גוספל וג'אז ישן עם הפקות אלקטרוניות מודרניות. הפרויקט הוקלט בתל אביב, בדימונה ובעיירות לאורך המיסיסיפי (מולדת הדלתא בלוז) ומתארחים בו מוזיקאים מישראל ומהעולם. בקיץ 2018, הקליט כץ בדרום ארצות הברית עם אומני בלוז מקומיים חומרים לאלבום הבכורה של הפרויקט ששולבו עם חומרים שהוקלטו מאוחר יותר בישראל בשילוב מוזיקאים מקומיים, בהם חברי קהילת העבריים מדימונה.
בפברואר 2019 יצא "Post Truth Era Blues" - הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של "D Fine Us". השיר התקבל בביקורות חמות במגזינים שונים בארץ ובעולם, בהם Rolling Stone France ובחירת העורכים של כאן 88.
בנובמבר 2019 יצא "Howling at the Moon", שזכה למיליוני השמעות ברשת ונכלל בפסקול של שני סרטים של נטפליקס ובפרסומות רבות בארץ ובעולם.
בדצמבר 2019 יצא "Safe To Disconnect ".
ביולי 2020 יצא "The Fox" - בו לוקחת חלק גם המוזיקאית נגה ארז. השיר נכלל בבחירת העורכים של כאן 88 ובפלייליסט של גלגלצ.
במרץ 2021 יצא "Bad Luck".
בספטמבר 2020 השתתף ביצירת השיר "אל תגיד לי תרגע" מתוך האלבום "נקיון כפיים" במסגרת הפרויקט המוזיקלי "הגל השני".
בשנת 2020 עיבד והפיק את האלבום "הייאוש תמיד שם (כשאתה זקוק לו) למוזיקאי אמרי כהן, החולה במחלת ניוון שרירים תורשתית.
בשנת 2021 הלחין כתב והפיק מוזיקה מקורית לסדרה "המפקדת" ששודרה בכאן 11, בשיתוף עם הראפרית אקו. הסדרה עלתה לשידור באפריל 2021 ובמאי 2021 יצא פסקול הסדרה הרשמי כאלבום בשם: Hamefakedet - Dismissed האלבום זכה לתשומת לב רבה ברשת והתקבל בביקורות חמות בתקשורת. שיר הנושא מתוכו: "עיניים אליי" הפך ללהיט והשיר "Oh My Life" נכנס לפלייליסט של גלגלצ.
במאי 2021 יצא אלבום הרמיקסים: "שיר על משהו נפלא": גרסאות חדשות ל"זמן התפוז" של רונה קינן. במסגרתו יצר גרסה מוזיקלית חדשה לשיר "הזמן הזה".
באוגוסט 2021 הפיק הופעת רשת של מקהלת העבריים מדימונה - The New Jerusalem Fire Choir, במסגרת המיזם החברתי-תרבותי Succulent Sessions שהתגייס לעזרתה של קהילת העבריים מדימונה בקמפיין נגד גירוש מהארץ של עשרות מחבריה.
באוקטובר 2021 הוציא יחד עם המוזיקאית רונה קינן, סינגל בשם "פטיש מסמר" המבוצע כדואט של השניים. השיר נכתב בימי מגפת הקורונה ומתאר שיטוט פוסט אפוקליפטי ברחובות תל אביב, בחיפוש אחרי קרבה אנושית, כאשר ברקע נשמעים הדי המחאה החברתית. השיר התקבל בביקורות חמות בתקשורת ונכלל בבחירת העורכים של כאן 88 ובפלייליסט של גלגלצ.
ביוני 2022 הוציא יחד עם המוזיקאי דויד ברוזה, סינגל בשם "אל תתחיל איתי". המילים לשיר נכתבו על ידי מאיר אריאל והוא בוצע על ידי השניים באירוע לזכרו של אריאל שהתקיים ב-14 ביוני 2022 באמפי-פארק ברעננה, לציון יום הולדתו ה-80. השיר התקבל בביקורות חמות בתקשורת ובוצע על ידי ברוזה וכץ במסגרת הג'אם של קוטנר בגלגלצ ובתוכנית האירוח של גידי גוב ברדיו תל אביב.
ביולי 2022 הלחין והפיק מוזיקה מקורית להצגה "קצר" שהועלתה בתיאטרון באר שבע.
ביולי 2023 הוציא יחד עם המוזיקאי הטורקי Mabel Matiz סינגל בשם "Öküz ".
באוגוסט 2023 הלחין והפיק מוזיקה מקורית להצגה "מקליד/ה..." שהועלתה בצוותא.
תומר כץ חבר בסגל ההוראה של בית הספר למוזיקה רימון ומלמד במסלול הפקה מוזיקלית, אלקטרונית וסאונד
הפרויקט של כץ, D Fine Us, חתום בחברת Zync Music לרישוי והפצת מוזיקה.
סגנון מוזיקלי
המוזיקה המקורית שיוצר תומר כץ מושפעת מהבלוז, מההיפ-הופ, ממוזיקת נשמה, מריתם אנד בלוז וממוזיקה אלקטרונית ואולם היא פתוחה להגדרות המאזינים. על כך מרמז גם שם הפרויקט שלו: "D Fine Us", שנגזר גם מ - Define Us (בעברית: תגדיר אותנו).
קרב אייגוסה
רקע היסטורי
ניצחון הקרתגים בקרב דרפאנה (249 לפנה"ס) הכשיל את ניסיון הרומאים לכבוש את אחרוני המאחזים הפוניים בסיציליה ולהביא לסיום המלחמה הארוכה. הסיכויים להכריע את העיר ליליבאום - הנתונה במצור מאז שנת 250 לפנה"ס - קטנו עקב אובדן הצי הרומאי בקרב. הקרתגים, שנחלו בו את ניצחונם הימי הגדול היחיד משך המלחמה כולה, שלטו שוב בים ויכלו להעביר באניותיהם אספקה לנצורים באין מפריע. הם תקפו את אניות הרומאים העוגנות ליד ליליבאום, חלקן לכדו ואת האחרות העלו באש. וכאילו לא די בכך, שייטת אניות משא רומאיות, שהובילה בלא ליווי הולם אספקה ותבואה לצבא הצר על ליליבאום, הותקפה גם היא ומקצת האניות נתפסו על מטענן. צי המלחמה הרומאי, שנכשל בהגנה על אניות המשא, לא נחלץ אף הוא ללא פגיעה, נלכד בסערה ליד כף פאכינוס (Pachinus) ואניותיו נטרפו על סלעי החוף. בעקבות פורענויות אלה נטשו הרומאים את הזירה הימית, ובין השנים 248-243 לפנה"ס ניהלו את מלחמתם בסיציליה ביבשה בלבד ללא כל הכרעה.
בחלוף חמש שנים נמלכו הרומאים שוב בדעתם. הם הבינו כי הניצחון לא יושג אלא באמצעות הצי המלחמתי, ששליטתו בים תנתק את חילות הקרתגים מהאספקה דרך הים, כך שניתן יהיה להכריעם בזמן קצר בקרבות יבשה. היה זה הצי הרביעי שבנו הרומאים משך המלחמה, אך שלא כמו בפעמים הקודמות, בנייתו מומנה מתרומות של אזרחים עשירים ולא מקופת המדינה. זאת ועוד, מאתיים החמש-חתריות שהושקו ב-242 לפנה"ס היו קלות-מבנה, ונבנו על פי דגם האניות הקרתגיות מהירות התנועה והתמרון. דומה כי הרומאים גמרו אומר לסיים את המלחמה ויהי מה.
ההכנות לקרב
הפיקוד על הצבא והצי נמסר לידי הקונסול גאיוס לוטאטיוס קאטולוס (Gaius Lutatius Catulus), אשר מיד עם הגיעו לסיציליה בראשית קיץ 242 לפנה"ס השתלט על נמל דרפאנה ועל המעגנים ליד ליליבאום, והחל בהטלת מצור יבשתי על דרפאנה. תוך כדי כך אימן מדי יום את החותרים, המלחים וחיילי הצי, "בזוכרו את הנחת היסוד" - כדברי פוליביוס - "שרק בקרב ים יוכל להשיג הכרעה ניצחת".
שובם של הרומאים לזירה הימית והגעת הצי הרומאי לדרפאנה הפתיעו את הקרתגים. הם מיהרו לכנס צי אניות מלחמה עמוסות אספקה ותבואה ולשלחן אל חילותיהם שבאריקס (Eryx, בפיניקית "ארך"), מצודה טבעית צפונית לדרפאנה. תוכניתו של חנון, מפקד הצי, הייתה לפרוק את מטען האניות מתחת לאפם של הרומאים, להעלות עליהן את הטובים שבחיילים השכירים שבאריקס כדי שישמשו חיילי-צי, ולהתמודד בקרב ים עם הצי הרומאי כדי להשמידו. כשהגיעו הידיעות לאוזני לוטאטיוס, העלה את מיטב חייליו על סיפוני האניות, שט אל האי אייגוסה השוכן מול ליליבאום, והתכונן ליירט את הצי הקרתגי בעודו בדרך למחרת היום.
תנאי הרוח והגלים בבוקר שלמחרת לא היו נוחים לרומאים. הים החל לרגוש, ולוטאטיוס היסס אם להוציא את אניותיו אל לב ים. הוא שקל ומצא, כי מוטב להסתכן ולצאת להתנגשות בתנאי ים אלו מאשר להניח לחנון להגיע אל אריקס ולהתאחד עם כוחותיו של חמלקרת ברקה. לשיקוליו נוספו עוד גורמים: אניותיו היו קלות משקל וצוותי אניותיו מאומנים יותר בהשוואה לאלו של הקרתגים; שהרי אניותיו של חנון היו עמוסות אספקה וצוותיהן שנאספו בחופזה לא הספיקו להתכונן כראוי לקרב הימי. אם יחמיץ את ההזדמנות שנפלה לידיו, ייאלץ מאוחר יותר להילחם באניות שמטענן נפרק והן מהירות-שוט ומאוישות בטובים שבחיילי הצי.
הקרב ותוצאותיו
לוטאטיוס הוציא את אניותיו לים וערך אותן בשורה חזיתית אל מול נתיב ההתקדמות של אניות האויב, שעשו דרכן בסיוע מפרשים. עדיפותם של הרומאים במשקל האניות, ביכולת התמרון ובכושרם של החותרים וחיילי הצי ניכרה כבר בתחילת הקרב. במהלומות ניגוח ובלוחמת סיפונים הצליחו אנשיו של לוטאטיוס להטביע חמישים מאניות הקרתגים וללכוד שבעים על צוותן. היתר פרשו את מפרשן הקדמי ונמלטו מזירת הקרב בחסדי רוח נוחה.
ניצחון הרומאים בקרב הימי ליד אייגוסה חתם למעשה את המלחמה הארוכה. חילות הקרתגים בסיציליה נותקו מעיר האם שבאפריקה, ולפונים המובסים לא נותרה כל ברירה אלא לחתום על חוזה שלום. רומא, שהמלחמה הממושכת דלדלה את משאביה, רצתה בסיומה במידה שווה. החוזה נחתם בשנת 241 לפנה"ס על ידי חמלקרת ברקה וגאיוס לוטאטיוס.
Nacra 17
Nacra 17 (עברית: נָקְרַה 17) היא קטמרן ביצועים שמשמש לתחרויות והחל מאולימפיאדת 2016 ישמש כדגם אולימפי. הסירה תוכננה בשנת 2011 והוכנסה לייצור בשנת 2012.
תחרויות אחרות
מאז ייצורו נכנס הדגם לסבבי התחרויות הבינלאומי, גם כן כדגם מעורב.
ביולי 2013 נערכה אליפות העולם הראשונה בדגם זה, בהולנד, בה השתתפו כ-65 צוותים.
ביל ג'נקלו
ויליאם ג'ון ג'נקלו (באנגלית: William John Janklow; 13 בספטמבר 1939 – 12 בינואר 2012) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי וחבר במפלגה הרפובליקנית שכיהן כ-16 שנים (5,851 ימים) כמושל דרום דקוטה. הוא בעל הכהונה הארוכה ביותר בתולדות המדינה, והשלישית באורכה בתולדות ארצות הברית. למעשה, הוא כיהן פעמיים כמושל. בפעם הראשונה כמושל ה-27 (1979–1987) ובפעם השנייה כמושל ה-30 (1995–2003).
בנוסף על תפקיד המושל, ג'נקלו כיהן גם כתובע הכללי ה-25 של דרום דקוטה בשנים 1975–1979. ג'נקלו כיהן גם כשנה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא התפטר מהתפקיד בשנת 2004 לאחר שהורשע בהריגה בגין אשמתו בתאונת דרכים קטלנית.
ביוגרפיה
ג'נקלו נולד בשיקגו שבאילינוי. כשג'נקלו היה בן 10 אביו מת מהתקף לב בזמן שעבד כתובע במשפטי נירנברג בגרמניה. אמו חזרה עם המשפחה לארצות הברית, ובשנת 1954 (כשג'נקלו היה בן 15) הם התיישבו בדקוטה הדרומית.
ב-1955 ג'אנגלו התייצב באופן תדיר בפני בית המשפט בעקבות מעשי עבריינות. השופט נתן לו שתי אפשרויות – בית ספר רפורמיסטי או שירות בצבא. ג'נקלו נשר מהתיכון והצטרף לחיל הנחתים האמריקאי ב-1956. את הכשרתו הבסיסית ביצע במחנה פנדלטון שבקליפורניה ולאחר מכן הוכשר כפקיד כוח אדם והוצב בדיוויזיית הנחתים השלישית במחוז אוקינאווה. ג'נקלו נפצע ברגלו בזמן מסירת תותחים לכוחות טייוואנים. כתוצאה מהפציעה הוא שוחרר ב-1959. בשנת 1999 הוענק לג'נקלו אות כבוד מממשלת טאיוואן.
לאחר השחרור, ג'נקלו החל ללמוד באוניברסיטת דרום דקוטה. הוא שכנע את מנהליו להשאירו במוסד לאחר שגילו שחסרה לו תעודת בגרות – אם ישמור על ציונים טובים. הוא סיים בשנת 1964 תואר ראשון במדעים במנהל עסקים.
לאחר הלימודים ג'נקלו עבד כעורך דין וב-1973 הוא מונה לתובע ראשי באזורו. כשנה לאחר מכן ג'נקלו נבחר לתפקיד התובע הראשי במדינה – תפקיד שבו כיהן עד 1979.
מושל
ג'נקלו נבחר לראשונה לתפקיד המושל ב-1978. הוא נבחר מחדש בקלות ב-1982 עם 70.9% מהקולות, האחוז הגבוה ביותר בו זכה מושל מכהן בתולדות המדינה. בכך הוא היה הראשון שהשלים שתי כהונות כמושל במדינה.
בנוסף על רפורמות במיסוי, בשנת 1979 חתם ג'נקלו על חוק להשבת עונש המוות במדינה.
ב-1998 ג'אנגלו נבחר מחדש לתפקיד המושל. בשתי הכהונות שלאחר מכן הוא הוריד את הארנונה לבעלי בתים וחקלאים ב-30%.
בית הנבחרים של ארצות הברית
בשנת 2002 ג'אנקלו התמודד על המושב היחיד של המדינה בבית הנבחרים של ארצות הברית הוא ניצח את המועמדת הדמוקרטית סטפני הרסת' ברוב של כ-180,023 קולות מול 153,656 שהצביעו לדמוקרטים.
התאונה, משפט ומאסר
ב-16 באוגוסט 2003, ג'אנקלו היה מעורב בתאונת דרכים קטלנית בעת שרכב ברכבו. ג'אנקלו נסע לאחר תמרור עצור, ופגע ברוכב האופנוע רנדי סקוט, בן 55 ממינסוטה. סקוט נזרק מהאופנוע שלו ונהרג מיד. הרכב של ג'נקלו נסע 300 רגל מעבר לנקודת הפגיעה ופגע בשלט בשדה. ג'נקלו עצמו סבל משבר ביד ודימום במוח. בחקירה שלאחר מכן, גורמים רשמיים קבעו כי ג'נקלו נהג במהירות מופרזת והמשיך לנסוע מעט לאחר תמרור העצור.
ג'נקלו הועמד לדין ב-29 באוגוסט והביע צער על התאונה. משפטו החל ב-1 בדצמבר. להגנתו, עורך דינו אמר כי סבל מהתקף היפוגליקמיה והיה מבולבל. במהלך המשפט התברר שלג'אקלו היו עבירות תנועה רבות בעבר, גם כשכיהן כמושל.
ב-8 בדצמבר 2003, ג'אנקלו הורשע על ידי חבר מושבעים במחוז מודי בהריגה מדרגה שנייה וכן בעבירות של נהיגה במהירות מופרזת, אי עצירה בתמרור עצור ונהיגה פרועה. כחודש לאחר מכן הוא התפטר ממושבו בקונגרס. ב-22 בינואר הוא נידון ל-100 ימים בכלא. לאחר כחודש הוא החל לבצע עבודות שירות חלקיות ובכך יצא מהכלא מדי יום. הוא שוחרר ב-17 במאי 2004.
לאחר הקריירה הפוליטית והמאסר
ב-5 בינואר 2006 בית המשפט העליון של דרום דקוטה קיבל את עתירתו להחזרת רישיונו לעסוק בעריכת דין. לאחר מכן ג'נקלו חזר לעבוד כעורך דין.
ב-4 בנובמבר 2011, הודיע ג'אנקלו במהלך מסיבת עיתונאים כי הוא חולה בסרטן מוח סופני. הוא מת בהוספיס ב-12 בינואר 2012, בגיל 72. המושל דניס דאוגארד הורה להוריד את הדגלים במדינה לחצי התורן. ג'נקלו נקבר בבית הקברות הלאומי בלאק הילס.
מקדש אפולו אפיקוריוס בבאסאי
בּאסָאי (ביוונית עתיקה: Βάσσαι, ביוונית מודרנית: Βάσσες - וָאסֶס) הוא אתר ארכאולוגי בצפון מזרח מחוז מסניה, באזור שהיה חלק מארקאדיה בעת העתיקה. באסאי שוכן צפונית-מזרחית לקיפריסיה, דרומית לאנדריטסאינה ומערבית למגלופוליס. באתר שוכן מקדש יווני לכבוד אפולו אֶפּיקוּרְיוֹס ("אפולו המסייע") שנבנה באמצע המאה ה-5 לפנה"ס והשתמר היטב, והוא שהעניק למקום את פרסומו. פירוש השם "באסאי" ביוונית הוא "נְקִיקֵי סלעים".