cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיל התותחנים
הסיוע במלחמת ששת הימים
לאחר שעבר החיל לתורה הדוגלת בניידות הוא היה מוכן היטב להתקדמות המהירה בסיני ב-1967. לגדודי התומ"תים כבר לא הייתה בעיה להדביק את קצב השריון וההתקדמות הייתה מדהימה ביחס לאיטיות שנראתה 11 שנים קודם במבצע קדש.
במלחמה זו פעלו בסיני תותחים מתנייעים AMX 105 תוצרת צרפת כסיוע לחטיבה 7.
חדר קבלת הפנים הדיפלומטי (הבית הלבן)
חדר קבלת הפנים הדיפלומטי (באנגלית: The Diplomatic Reception Room) הוא חדר סגלגל גדול המצוי במרכז קומת הקרקע של הבית הלבן, משכנו של נשיא ארצות הברית המצוי בוושינגטון.
חיל התותחנים
הסיוע במלחמת ששת הימים
החיל השתתף בקרבות רבים במהלך המלחמה, כאשר הבולטים ביניהם:
חדר קבלת הפנים הדיפלומטי (הבית הלבן)
חדר זה משמש כיום לצורך קבלת פנים לדיפלומטים וראשי מדינות זרים. לחדר ארבע דלתות המובילים לחדר המפות, המסדרון המרכזי של הבית הלבן, חדר כלי החרסינה ולמסדרון המוביל אל המדשאה הדרומית של הבית הלבן.
חיל התותחנים
מלחמת ההתשה
לאחר מלחמת ששת הימים החלה "המלחמה שלאחר המלחמה", מלחמה של תותחים מול תותחים. סוללות התותחים, שהיו פרוסות על תעלת סואץ, בגבול ירדן ובגבול סוריה ספגו הפגזות כבדות באופן קבוע. החיל ספג אבדות רבות. לאורך תעלת סואץ הוקם ציר במיוחד לצורכי תנועת החיל, שכונה "ציר החת"ם". בשנים אלו נראה שימוש הראשון בתותחי M-50 בקוטר 155 מ"מ , שהפכו לעמוד השידרה של גדודי החיל, בתותח "רועם" 155 מ"מ ובתותח הכבד "רומח" M-107 בקוטר 175 מ"מ.
מלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום הכיפורים מצאה עצמה מדינת ישראל, ובכללה חיל התותחנים, במצב של מעטים מול רבים. מעט סוללות הארטילריה, שישבו ברמת הגולן, בקו בר-לב שבתעלה ובגבול לבנון, לא השתוו לכמות קני הארטילריה של האויב. בימים הראשונים סוללות התותחנים נלחמו תחת הפגזות כבדות. במיוחד זכורות ההפגזות ב"ציר החת"מ" שבתעלת סואץ משם נלחמו גדודי התותחנים במלחמת ההתשה. במהלך המלחמה אזלה לצה"ל התחמושת של פגזי 175 מ"מ ולכן הוחלט להחליף את הקנים של תומ"תי ה"רומח" M-107 לקנים בקליבר 203 מ"מ. התותחים המוסבים זכו לשם "קרדום" ונטלו חלק חשוב בהמשך הלחימה. עם המעבר לשלב ההתקפה שימש חיל התותחנים כחלק חשוב מהיוזמה הישראלית. תותחי M-107 ירו לעבר העיר דמשק במבצע מיוחד והוציאו זמנית את שדה התעופה הצבאי אל-מאזה מכלל פעולה.
כמו כן, ניסו התותחנים למנוע את כיבוש מוצב החרמון בידי הסורים על פי נוהל הידוע בשם "אש על כוחותינו" לפיו מסתגרים אנשי המוצב בתוך הבונקרים במוצב בעוד התותחנים יורים אש על המוצב עצמו כדי לפגוע באויב שנמצא מחוץ לבונקרים. אולם ניסיון זה נכשל וכוחות הקומנדו הסורי הצליחו לכבוש את מוצב החרמון. במלחמת יום הכיפורים עשה צה"ל לראשונה שימוש בתותחי ה-M-109 "רוכב" (עם הקנה הקצר), בשני גדודים, גדוד "נמר" הסדיר וגדוד המילואים 899 (כינויו בקשר "פרסום").
לאחר מלחמת יום הכיפורים, הסכימו השלטונות האמריקאים לספק לצה"ל גדוד משגרי "לאנס" עם מספר מוגבל של טילים. בעקבות כך הוקם בשנת 1975 גדוד ה"מנפץ", גדוד לאנס סדיר מספר 9275 שיעודו היה לפגוע במטרות אסטרטגיות של האויב (כמו טילי נ"מ) והגיע לטווח של 75 ק"מ, עם רש"ק נפיץ. הגדוד היה בשירות מבצעי עד לתחילת שנות ה-90.
מלחמת לבנון
בשנים שלפני מבצע שלום הגליל עבר חיל התותחנים שינויים רבים. צה"ל רכש עבור החיל תומ"תים בקליבר 155 מ"מ מדגם M-109 האמריקאי, שהותאמו ושודרגו לצורכי צה"ל. דגם זה קיבל את השם "רוכב" 155 מ"מ והם קיימים עד היום במערך המילואים של צה"ל. כמו כן נקנו נגמ"שים לצורך ניוד גמיש יותר של תחמושת ארטילרית (אלפ"א - אמצעי לנשיאת פגזים ארטילריים) שמשמשים עד היום את חיל התותחנים ונקנו סוגים שונים של מטל"רים. במבצע שלום הגליל, שפתח את מלחמת לבנון הראשונה, תוכנן לחיל התותחנים תפקיד משמעותי: אות הפתיחה של המבצע ניתן עם ירי אלפי פגזים אל עבר יעדים בלבנון. התותחנים המשיכו עם הכוח המסתער וליוו את כל הכוחות במהלך הלחימה. בהמשך המלחמה אף הונחתה פלגת תותחים מגדוד "רשף" דרך הים יחד עם כוח צנחנים. מאוחר יותר שימשו התומ"תים בלחימה בתוך העיר ביירות על ידי ירי בכינון ישיר לתוך חלונות של בניינים שקני הטנקים לא יכלו להגיע אליהם. בסיכום המלחמה אמר הרמטכ"ל רב-אלוף רפאל איתן: "חיל התותחנים נכנס לתודעה - הוא בתודעה ... במלחמה הזאת אף אחד לא זז בלי התותחנים".
חיל התותחנים בשנות ה-80 וה-90: מבצע דין וחשבון וענבי זעם
החל מתום מלחמת לבנון ועד לנסיגה מלבנון בשנת 2000 - תקופה של נוכחות צה"לית בדרום לבנון - לקח חיל התותחנים חלק משמעותי בשגרת הלחימה ובהגנה על גבולה הצפוני של מדינת ישראל, מתוך מוצבי קבע על קו הגבול ובעומק רצועת הביטחון. לוחמי התותחנים השתתפו בקרבות ארטילריים, לעיתים יומיומיים, בהם ניסו לפגוע במרגמות ובמשגרי רקטות של החזבאללה ושל ארגונים לבנוניים אחרים, אחרי שאלה ירו לעבר מוצבי צה"ל ברצועה. יזכרו במיוחד שני מבצעים יזומים בעקבות התחממות הגזרה הצפונית, בהם עיקר הפעילות הצה"לית כללה ירי ארטילרי של אלפי פגזים ופעילות של ח"א ("דין וחשבון" בשנת 1993, ו"ענבי זעם" בשנת 1996). עד הנסיגה מלבנון תחזק חיל התותחנים את מוצב שרייפה ברצועת הביטחון בלבנון.
העשור הראשון של המאה ה-21
חיילי חיל התותחנים משתתפים עד היום באופן פעיל בלחימה ובשגרה ביהודה, שומרון ועזה בתפקידים שונים שלא קשורים לארטילריה דווקא, אלא במשימות ביטחון שוטף.
בעקבות ירי רקטות קסאם גם אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות, פרש צה"ל סוללת תותחים (של "דוהר" M-109) ליד קיבוץ נחל עוז. ב-27 בספטמבר 2005, ירתה הסוללה פגזים אל תוך רצועת עזה. היה זה הירי הארטילרי הראשון לרצועה מזה 38 שנים. לקראת סוף אוקטובר פרש צה"ל סוללת תותחים נוספת, ליד קיבוץ ניר יצחק, שחולשת על דרום הרצועה.
במלחמת לבנון השנייה (2006) היה חיל התותחנים מוקד האש השני בעוצמתו אחרי חיל האוויר. פעילות התותחנים התרכזה בסיוע לחילות היבשה במתקפה ובמגננה, בזיהוי שיגורי קטיושות, בהשמדת קנים וביצירת לחץ על החזבאללה על ידי הפגזות מסביב לכפרים. במהלך המלחמה ירו לוחמי החיל למעלה 170,000 פגזים אל עבר כוחות חזבאללה וכ-1,800 רקטות מנתץ.
במבצע עופרת יצוקה (2008–2009) מילא החיל תפקיד חשוב בריכוך המטרות ברחבי הרצועה, שיתוק וחיסול מחבלים ומקורות אש והגנה על הכוחות המתמרנים בתוך הרצועה. החיל פרס שני גדודי ארטילריה מעוצבת עמוד האש: גדוד 55 וגדוד 402, אשר יחדיו ירו אלפי פגזים אל עבר רצועת עזה. כוחות החיל היו הכוחות הלוחמים האחרונים אשר נסוגו מרצועת עזה בהתאם להסכם הרגיעה.
העשור השני של המאה ה-21
בשוטף המשיך החיל בביצוע תעסוקות מבצעיות של סיוע ארטילרי וקווי חי"ר. עקב מלחמת האזרחים בסוריה התחממה הגזרה הצפונית ופעמים רבות גלשה הלחימה לעבר רמת הגולן ואף גבול לבנון. כוחות החיל לקחו חלק משמעותי בהגנה על הגבול כאשר כוחות מיחידת "מיתר" ירו טילי תמוז לעבר כוחות סורים אשר ירו מרגמות לעבר שטחי ישראל. בנוסף סוללות 155 מ"מ ביצעו מספר פעמים ירי לעבר סוריה ולעבר לבנון למטרת מיסוך כוחות והשמדה.
במהלך מבצע עמוד ענן קפצו גדודי הסדיר והמילואים של אגד 215 וירו פגזים לעבר רצועת עזה, למרות זאת החלק של החיל במבצע היה יחסית שולי בהשוואה לחיל האוויר וחיל הים מאחר שירה בעיקר לשטחים פתוחים עקב החשש מפגיעה באזרחים חפים מפשע.
במהלך מבצע צוק איתן נטל חיל התותחנים חלק נכבד בפעילות כוחות היבשה נגד חמאס. הגדודים הסדירים מאגד 282 ואגד 215 הוצבו בגבול הרצועה. כבר בשלב הראשון סייע חיל התותחנים בירי ארטילרי אל עבר מטרות טרור ושטחי שיגור, וכן בירי טילי תמוז מדויקים אל מטרות טרור כגון משגרים ומפקדות בכירים. עם התחלת השלב הקרקעי סיפק חיל התותחנים סיוע ארטילרי כבד ומסך אש באמצעות תותחי ה-155 מ"מ (תותח מתנייע M-109) שהכינו את השטח לתמרון הקרקעי של חילות השריון, הרגלים וההנדסה הקרבית, וריככו את הביצורים וזירות המטענים שהכין חמאס. כחלק מהכניסה הקרקעית לרצועה, כוחות התותחנים ירו אלפי פגזים לעבר הרצועה וסייעו לכוחות בכיבוש שג'אעיה ובית חאנון. במהלך קרב שג'אעיה ירו גדוד קרן וגדוד נמר וגדוד דרקון לראשונה מאז מלחמת שלום הגליל 600 פגזים בטווח של מאה מטר מהכוחות ובכך הצילו עשרות לוחמים מחטיבת גולני אשר נקלעו למארב של מאות מחבלים. במהלך הירי נהרגו אף מפקדי שטח בכירים מהחמאס והג'יהאד האסלאמי. במהלך הלחימה ירו התותחנים יותר מ-30,000 פגזים. יחידת רוכב שמיים סיפקה סיוע מודיעין חזותי באמצעות מזל"טים לכוחות היבשה בתוך הרצועה ברמת הגדוד.
ב-21 ביוני 2023 ביצעה יחידה 5252 ("זיק ירוק") סיכול ממוקד באמצעות הרמס 450 "זיק" נגד חוליית מחבלים שביצעה פיגוע ירי לעבר מעבר ג'למה, והרגה את שלושת המחבלים. זהו סיכול ממוקד ראשון ביהודה ושומרון מאז תום האינתיפאדה השנייה.
הנצחה ומורשת קרב
הנצחתם של חללי התותחנים הייתה בתחילה באנדרטאות שונות ופזורות ברחבי ישראל, כאשר רבות מהן היו בצורה של תותח שיצא משימוש, שהוצבו, אם לזכרן של קבוצות, ואם לזכרם של יחידים. אנדרטה מרכזית לחללי החיל הייתה במשך שנים במחנה צריפין. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקם בית התותחן בזכרון יעקב, על קרקע שנתרמה על ידי משפחת אהרונסון. בהקמת הבית היו שותפות עמותות "נצח לתותחן", ו"איגוד התותחנים לישראל", שהתאחדו לאחר מכן ל"עמותת יד התותחנים", המייצגת הן את ותיקי החיל והן את המשפחות השכולות. במקום קיים מרכז תצוגה ומרכז כנסים, אנדרטה לחללי החיל ולחללי זכרון יעקב, וכן תצוגת קבע בחצר המוזיאון של שלל אמצעי לחימה ותותחים מן ההיסטוריה של החיל. בשנת 2002 הוקם באתר אודיטוריום על שם החייל ניר שרייבמן, שנהרג באסון המסוקים. "בית התותחן" מפעיל אתר אינטרנט הכולל חדשות על החיל, חללי החיל, מעוטרי החיל ומידע על אמצעי הלחימה.
חיל התותחנים עושה מאמצים להנחיל לחיילים המשרתים בו את מורשת הקרב של החיל ואת הגאווה החילית. סיסמאות כגון "הארטילריה מלכת הקרב" או "בלי סיוע, החי"ר לא ינוע", נועדו להקנות לחיילים תחושת גאווה חילית, האמורה לגבור על התחושה הרווחת כי המדובר בחיל אפור, שהשירות בו אינו זוהר. הענקת הכומתה בצבע טורקיז, שהחליפה את הכומתה השחורה שחבשו התותחנים, הייתה צעד לכינון זהות חילית ייחודית. הצבע הטורקיז נבחר במשאל שנערך בקרב החיילים בשנת 2000 והוא מסמל את השמיים אשר לשם שולחים התותחנים את התחמושת בדרך אל האויב.
צוות הווי בשם להקת חיל התותחנים פעל בתחילת שנות השבעים. זכור ממנו בעיקר השיר "פרחים בקנה" (ברק/נצר), שבוצע בשנת 1970 עם הסולנית יהודית שוורץ, והוא נחשב להמנון הבלתי רשמי של החיל.
חדר קבלת הפנים הדיפלומטי (הבית הלבן)
חדר זה שימש עד שנת 1902 כחדר הבוילרים של מערכת ההסקה המרכזית של הבית הלבן. בשנת 1902 הפך החדר לחדר קבלת פנים. הנשיא פרנקלין רוזוולט השתמש בחדר לאירוח, ואהב לשבת לצד האח בחדר זה. כמו כן שימש חדר זה עבור רוזוולט לשידור סדרת שידורי הרדיו שיחות ליד האח.
קירות החדר מעוטרות בטפטים המתארים נופים של ארצות הברית. טפטים אלה הודפסו בשנת 1834 וכוללים 32 סצנות המבוססות על תחריטים משנות ה-20 של המאה ה-19 המתארים את וירג'יניה, מפלי ניאגרה, מפרץ ניו יורק העליון, וסט פוינט ונמל בוסטון.
בשנת 1960 רוהט החדר ברהיטים בסגנון פדרלי (1790 - 1820), בעיקר מעשי ידי עושי רהיטים מאזור ניו אינגלנד. בשנת 1971 נוספה לחדר נברשת בסגנון ריג'נסי. השטיח הנמצא בחדר נארג במיוחד עבורו בשנת 1983 ועליו סמלי 50 מדינות ארצות הברית.
בשל מיקומו של חדר סגלגל זה, רבים סבורים בטעות כי המשרד הסגלגל מצוי במיקום של חדר זה.
טאלורק השלישי, מלך הפיקטים
טאלורק השלישי (באנגלית: Talorc III; מת ב-653) היה מלך הפיקטים במשך 12 שנים, משנת 642 ועד מותו.
טארלוק היה בנו של פויית' (Foith) או אואויד (Uuid). על פי "דברי ימי הפיקטים" נמשכה מלכותו 12 שנים, והוא עלה לשלטון לאחר מות אחיו ברידיי השני (אשר אף הוא מלך אחרי אחיהם גרטנייט השלישי).
על פי "דברי ימי אלסטר" ו"דברי ימי טיגרנאך" מת טאלורק בשנת 653, ולאחר מותו מלך טאלורקאן.
מלחמת-עולם הענקים
מלחמת-עולם הענקים (באנגלית: World War Hulks) היא מיני-סדרת קומיקס בהוצאת מארוול קומיקס, שפורסמה בין דצמבר 2009 לאפריל 2010 בחוברות הענק הירוק, בכתיבתם של ג'ף לואב וגרג פאק ובאיורם של וילס פורטשיו ופול פלטייר. העלילה ממשיכה את הקו העלילתי שהחל עם הפשטת כוחותיו של ברוס באנר בידי הענק האדום ב"שלטון אפל" וכן בגידתו של דוק סמסון, שהצטרף לשורות ארגון אינטליג'נסיה כדי להביא לנפילת הענקים על ידי יצירתו של צבא ענקים שישתלט על העולם. סיפור זה מביא גם את סיפור מקורם של הענק האדום (גנרל רוס) ושל הענקית האדומה (בטי רוס). בנוסף, סדרת הסיפורים מחזירה את באנר לדמותו של הענק הירוק ומביא את המאבק המיוחל בין הענק לבנו, סקאאר.
במיני-סדרה השתתפו דמויות משנה רבות מעולמו של הענק הירוק, ביניהן הענקית הירוקה, הענק האדום, הענקית האדומה, סקאאר, איי בומב, האלקפול וליירה, וכן הופעת אורח של גיבורי-על רבים בגרסאות הענק שלהם וכן קבוצות האוונג'רס, ארבעת המופלאים ואקס-מן. מבין נבלי-העל מופיעים המנהיג, דוק סמסון, דוקטור דום, מודוק והרוח האדומה.
עלילה
טרול הסלעים אוליק, יריבו של תור מממלכת נורהיים, חוזר ויוצא להילולת שתייה בין-יבשתית. כתוצאה מכך הוא משמיד גשר רכבת, אך האסון נמנע בידי איי בומב ומרלו צ'נדלר. כשאוליק חונק את מרלו, הוא מובס על ידי איי בומב.
בעולם פנטזיה שבו באנר הרג את הענק הירוק, ת'נדרבולט רוס עדיין חי וגיבורי-העל החכמים הצטרפו יחדיו לנבלי-העל החכמים במכונה להצלת העולם, באנר זוכה לביקור מדוקטור דום, שנותן לו יד רובוטית. בחזרה בביתו הדמיוני עם אשתו בטי רוס וילדיו, הוא מפעיל את היד הרובוטית ומתעורר לרגע, אך חוזר חזרה לעולם הדמיוני כשבנו מבקש ממנו לשחק עמו. דוקטור דום מפריע לשלוות המשפחה ופוגע בבנו, ואז משנה את צורתו לסקאאר. הדבר מאלץ את באנר להפעיל את היד הרובוטית ולהחזיר אותו ואת דום חזרה למציאות. בינתיים, גלן טאלבוט שולח את צבא ארצות הברית כדי להילחם בחיילי A.I.M. שהשתלטו על וושינגטון. הם מקבלים תגבורת מסקאאר, איי בומב וקורג. הקרב ממשיך עד אשר גיבורי-העל הענקים מגיעים ומתקיפים אותם. ריק אומר שעליהם למצוא את באנר, אז סקאאר מניף אותם אל עבר נושאת המטוסים המרחפת בה מוחזק באנר, בעוד סקאאר נשאר מאחור להילחם בגיבורים הענקיים, שכוללים גרסאות ענק של קפטן אמריקה, תור, גברת מארוול, סייקלופס, אייסמן, סטורם, הלפיד האנושי, האישה הבלתי-נראית והדבר. כעת כשבאנר התעורר, הוא רואה שדוקטור דום מנסה לגנוב את מוחותיהם של הגיבורים החכמים, שעדיין מחוברים למכשיר. אולם, דום מפוצץ בטעות את המוח של עצמו לפני שהוא משוגר לנושאת המטוסים המרחפת בידי הענקית האדומה. ריק וסקאאר מגיעים למקום, וסקאאר דוקר את הענקית האדומה בעזרת חרבו ומאלץ אותה לחזור לצורתה האנושית. זהותה האמיתית מתגלה כבטי רוס.
בינתיים, הענק האדום נלחם ללא הרף עם הגיבורים הענקים ומשתמש בכוחות-העל שלהם לרעתם. הוא משתמש בכוחו של ענק הסייקלופס לגרום נזק לנושאת המטוסים המרחפת ומביס את גרסאות הענק של ספיידרמן ווולברין. הענקית האדומה מגיעה ומרוקנת אותו מהאנרגיה שבגופו, מה שגורם לו לשנות את צורתו חזרה לגנרל רוס ולציין כי "הייתי הגנרל ת'נדרבולט רוס. הפכתי לדבר היחיד שאותו שנאתי בחיים. אני הענק האדום. ועבור כל מה שעשיתי... אני ראוי למות". בינתיים, דוק סמסון אומר למודוק ולמנהיג שהפיכת גיבורי-העל לענקים לא היה רעיון טוב. הוא מגיע למסקנה שלמנהיג יש רגשות עבור הענקית האדומה. סמסון מתקיף את המנהיג, אך מוכה קשות בידי מודוק.
כעת שזהותה של הענקית האדומה נחשפה, בטי מתחננת בפני ברוס שיהרוג אותה ומסבירה שהוחזרה לחיים בידי ארגון אינטליג'נסיה בדרך של מוטציה בלתי נשלטת. למרות שהיא מוכנה למות, הגעתו של סמסון (שאחראי לתהליך המוטציה שלה) מביא אותה לפרץ זעם והיא משתנה שוב לענקית האדומה. היא נלחמת בסמסון, בעוד באנר וסקאאר יוצרים קשר עם אמדאוס צ'ו שעבר אף הוא שינוי צורה. אולם, כמו המנהיג, הוא עבר מוטציה במוחו בלבד ולא בצורתו. בעזרת האינטלקט המשודרג בקרינת גמא של צ'ו, באנר מבין שהגיבורים הענקים יישחקו תוך 24 שעות אם הקרינה הרדיואקטיבית לא תצא מגופם. בזמן שאמדאוס צ'ו מעסיק את חברי אינטליג'נסיה, באנר משחרר את חיה, מיסטר פנטסטיק, הפנתר השחור ואת הנרי פים כדי שיעזרו לו לספוג את הקרינה מגופותיהם של הגיבורים הענקים. אולם, רק כאשר הוא מפעיל את המכונה הוא מגלה לאחרים שהוא מעביר אליו את האנרגיה כי רק הוא יכול להתמודד עם כמות כזו של כוח. בשלב מסוים, המכונה מתחילה להתקלקל. דוק סמסון מתערב וסופג לתוכו את שארית הקרינה, אך מסיבה שאינה ברורה גופו אינו יכול לקלוט את האנרגיה כמו באנר, והוא נהרג מעומס היתר. כאשר גופו מפסיק לספוג את הרדיואקטיביות, באנר משנה את צורתו בחזרה לענק הירוק והבסיס של אינטליג'נסיה מושמד. סקאאר מרוצה מההזדמנות החדשה שלו להרוג את אביו.
גנרל רוס סוקר את כל חייו ואז סופג את האנרגיה מהענק הקוסמי שהגיע להתקיפו ומפצל אותו לשניים. בתור הענק האדום, גנרל רוס מתקיף את המנהיג, שזה עתה נמלט מבאנר והוציא את קרינת הגמא מתוכו כדי שיסבול כל חייו כאדם רגיל. הענק האדום מגיע לבית הלבן, הורג את הכפיל של גלן טאלבוט ומכריז על עצמו כממונה. הוא מודיע על כך שתמיד חשד שמדובר בכפיל, כמו במקרה של רוס, וכי הכפיל אפילו לא ידע שהוא בובה על חוט. עוד הוא אמר שטאלבוט האמיתי אותו הכיר וכיבד נשאר מת, והוא ניצח.
ברוס באנר משאיר מאחוריו סרטון וידאו שבו הוא מסביר לגיבורים איך תכנן את כל העניין ואיפשר לסקאאר להרוג אותו. סקאאר סופג אנרגיה מהכוכב, למרות שהגיבורים מנסים לעצור אותו, ומשתמש באנרגיה כדי לעצור את הענק הירוק. אולם, הענק מחליט לא להילחם בו והוא לא נמצא כאן כדי להילחם בו. סקאאר אומר לו שהמלכה קאירה חיה בתוכו עד אשר איפשר לגלקטוס לכלות אותה. דבריו אלה מכעיסים את הענק הירוק וגורמים לו להמשיך בקרב נגדו. במהלך הקרב, הענקית האדומה מתקיפה את סקאאר ואומרת לענק הירוק לברוח, אך הוא לא עושה זאת. סקאאר מביס אותה ומשליך אותה על בניין שעומד לקרוס עליה. הענק הירוק רואה זאת ומציל את האזרחים בבניין על ידי מחיאת כף עוצמתית, שזורעת חול ומונעת מהבניין להתמוטט. השניים ממשיכים בקרב שלהם, עד שהענק הירוק מכניע את סקאאר. סקאאר מבין שהענק אינו מפלצת אחרי שהציל את האנשים בבניין, ואומר לו שיעבדו על הקשר ביניהם. הענק מבין שהמשך המאבק בבנו, אותו הוא מאמין למפלצת, לא ישיג דבר מעבר לכך שבאנר יהפוך לאביו. באנר משנה את צורתו חזרה לדמות אנוש, והאב ובנו (בצורתו כילד) מתחבקים.
לאחר מכן, באנר משתנה לענק הירוק ולראשונה מצליח להשתלט עליו. הוא מגיע לוושינגטון ונלחם בענק האדום. הענקית האדומה מנסה לעצור את הקרב, אך נעצרת בידי הענקית הירוקה. הקרב בין שני הענקים מביא אותם למפקדתם אינטליג'נסיה, שחבריה נמלטים מהמקום. הקרב מסתיים כאשר הענק הירוק מביס את הענק האדום באנדרטת לינקולן אך מסרב להרוג אותו משום יחסיו עם בטי. זאת ועוד, הוא מודיע לרוס שעצם זה שרוס ביים את מותו אומר שלעולם לא יוכל לחזור לחייו האנושיים. בהמשך, באנר וקפטן סטיב רוג'רס נועלים את הענק האדום מאחורי סורג ובריח, ומסכימים על כך שבהתחשב בחוזקו וניסיונו הטקטי, יש להם תוכניות לגביו.
פרעות יאשי
פרעות יאשי ("פוגרום יאשי", ברומנית: Pogromul de la Iaşi) היו פוגרומים שהתרחשו בעיר יאשי שברומניה בימים האחרונים של יוני 1941. הפרעות היו מהפוגרומים האכזריים ביותר בהיסטוריה של יהודי מזרח אירופה. מבחינות רבות מהווים אירועים אלה את תחילת ההשמדה ההמונית של יהדות אירופה והם קדמו לרציחות ההמוניות שבוצעו על ידי הנאצים לאחר פלישתם לברית המועצות. הפוגרום התרחש כשבוע לאחר תחילת מבצע ברברוסה – הפלישה הגרמנית לברית המועצות – כאשר כוחות רבים של הצבא הגרמני נערכו באזור יאשי, בקרבת הגבול הסובייטי. מה שהצית את הפרעות הייתה הוראת ביצוע מפורשת של מנהיג רומניה, המרשל יון אנטונסקו, והפוגרום תוכנן ובוצע על ידי השלטונות הפשיסטים הרומניים בשיתוף פעולה עם הגרמנים הנאצים.
לקראת המבצע המתוכנן נשלחה ליאשי היחידה הרומנית המיוחדת "דרג אופרטיבי מס' 1" שתכננה את האירוע ולקחה חלק בו. ב-28 ביוני 1941 (ד' בתמוז ה'תש"א) הורה שליט רומניה, יון אנטונסקו, לפנות את כל האוכלוסייה היהודית מהעיר. באותו יום יצאו למבצע הפינוי כוחות צבא ומשטרה רומניים יחד עם פורעים רומנים אנטישמיים, בסיוע כוחות צבא גרמניים ששהו באותה תקופה ביאשי. במהלך הפעולה היהודים נשדדו, בתיהם, עסקיהם ומוסדותיהם נבזזו, ויהודים רבים נרצחו. כך, על פי ספירת השלטונות הרומניים, מספר קורבנות היהודים עמד על 13,266, ולפי רשימה שמית שערכה הקהילה היהודית לפחות 14,850 יהודים נרצחו. בנוסף למספרים אלה, נרצחו יהודים נוספים שלא היו רשומים בפנקסי הקהילה. לכן המספר הכולל המדויק אינו ידוע, וישנן הערכות שונות המגיעות עד ל-20,000 נרצחים. יהודים רבים אחרים הוכו, עונו, נשדדו והושפלו.
לפני הפרעות היו ביאשי לפחות 45,000 יהודים. (34,753 לפי מפקד אוכלוסין שנערך בחודש אפריל 1941), כולל יהודים רבים שגורשו מהכפרים ומערי השדה על פי צווים שלטוניים והגיעו ליאשי זה מקרוב, ללא רכוש או פרנסה. לאחר הפרעות, במאי 1942, במפקד "בעלי הדם היהודי", נספרו 32,364 יהודים.
הרקע לפרעות
הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ולאחר מכן תכתיב וינה של גרמניה ואיטליה בנושא הסכסוך של רומניה עם הונגריה על טרנסילבניה ועם בולגריה על דוברוג'ה, הביאו לקריעת חבלים נרחבים מרומניה והעברתם לברית המועצות, להונגריה ולבולגריה. העם הרומני, שעבר טראומה כשנאלץ לוותר על חבלים אלה ללא מלחמה, חיפש שעיר לעזאזל ומצא אותו ביהודים. במהלך נסיגת הצבא הרומני מחבל בסרביה היו תושבים מקומיים, שאינם רומנים, שהפגינו את שמחתם ואף פגעו בחיילים הנסוגים. הדיווחים העדיפו להגדיר את כל אלה כ"יהודים", אף על פי שהיו בהם אוקראינים, רוסים, בעלי השקפות אוהדות לקומוניזם וגם פושעים ששוחררו מבתי הסוהר. סביר להניח שגם חלק מהיהודים, שסבלו מהאנטישמיות הרומנית, שמחו לקראת שינוי השלטון, אך היו גם יהודים שחששו מכך ואפילו עזבו את החבלים האלה, כדי שלא לחיות תחת משטר קומוניסטי.
על רקע זה שלטונות רומניה החליטו לפגוע במעמד האזרחי-משפטי של יהודי רומניה, החקיקה האנטישמית, שהחלה עם החוקים להגדרת היהודים ברומניה וכניסת רומניה למלחמת העולם השנייה לצד גרמניה (בתקווה לזכות מחדש בחבלים האבודים), יצרו מצב נוח לקולות שקראו לסילוק כל היהודים מרומניה. לאחר כיבוש מולדובה נקט אנטונסקו במדיניות של גירושים המוניים של יהודים לחבל טרנסניסטריה, תוך פיזור הבטחות, ש"טיהור" השטחים הכבושים מיהודים, אינו נוגע ליהודי הרגאט (כינוי לשטחי רומניה "הקטנה", מלפני מלחמת העולם הראשונה - "מולדו-וולאכיה").
חקיקה נוספת, שהופנתה כלפי כל היהודים ברומניה, אסרה עליהם להתגורר ולנהל עסקים בחבלים הכפריים. כתוצאה ישירה מכך, יהודים רבים גורשו ממקום מושבם (תוך גזילת רכושם והרס פרנסתם) ונאלצו לעבור אל הערים. כך היה גם באזור יאשי - יהודי הסביבה, שגורשו ממקום מושבם, עברו אל יאשי והגדילו את האוכלוסייה היהודית במקום.
ההכנות לפרעות
למרות דברי ההרגעה השקריים של אנטונסקו לראשי הקהילה היהודית, שהגירוש לא יפגע ביהודי הרגאט, תכנן אנטונסקו לגרש את כל יהודי רומניה ואף נקט צעדים לשם כך. צעד ראשון לקראת ביצוע תוכניתו ל"פתרון סופי של בעיית היהודים ברומניה" ננקט בהוראה שהופנתה אל הגנרל איליה שטפליה, ראש המטה הכללי, הוראה שדרשה "לזהות את כל היהודונים, לפי מחוזות (במולדובה), לאסור את חופש התנועה שלהם ולהיות מסוגל לעשות בהם כל שיצווה ברגע המתאים". השלב הבא היה סילוק יהודי הכפרים וערי השדה ממקום מושבם ואילוצם להתרכז בערים הגדולות. חלק מיהודים אלה נכלאו במחנה הריכוז טרגו ז'יו.
ב-24 ביוני הופצצה יאשי לראשונה על ידי מטוסי ברית המועצות, ויומיים לאחר מכן הופצצה שוב. אף על פי שבהפצצות אלה נהרגו גם 38 יהודים, האשימו השלטונות את יהודי יאשי באחריות להפצצות הסובייטיות על העיר ובאיתותים למפציצים. ב-27 ביוני נערך כנס של ראשי השלטון המקומי של יאשי ושם נעשו תיאומים אחרונים לקראת הפוגרום.
כדי לתת בידי מגרשי היהודים את האמתלה לשימוש באמצעים חריפים, ב-27 ביוני 1941 שלחה מפקדת הסיגורנצה (משטרת הביטחון הרומנית) למשטרת העיר יאשי הוראה בזו הלשון:
ביצוע הפרעות
ב-28 ביוני בערב, בשעה 21:00 הושמעה ביאשי אזעקה. מטוסים גרמנים טסו מעל העיר ואחד מהם ירה רקטה כחולה שהיוותה אות לתחילת המבצע. יחידות צבא, שכללו חיילים בחגור מלא, צעדו ברחובות המרכזיים ומכל מקום נשמעו יריות, כולל יריות מנשק אוטומטי. חיילים ואזרחים רומנים רבים, שחומשו או התחמשו בכוחות עצמם, התחילו להרוג יהודים ולבזוז את רכושם. חיילים שהוכוונו על ידי יחידות של "שירות המודיעין המיוחד" (SSI) נכנסו לבתי יהודים עשירים, שדדו אותם והרגו ביריות משפחות שלמות כולל ילדים קטנים.
רבים מקרב התושבים הרומנים הנוצרים, שהשתייכו לסוגים שונים של האוכלוסייה המקומית, לקחו חלק בפגיעה ביהודים ובביזת רכושם. עם המשתתפים נמנו שכניהם של היהודים, נערים ונערות ואף פנסיונרים ונשים מבוגרות. חלק מהפורעים היו מזוינים בגרזנים ובאלות ובאמצעותם ניפצו ראשי יהודים. רבים אחרים לקחו חלק בחיפוש אחר היהודים שהסתתרו והסגרתם לידי הפורעים. הפורעים חיטטו בכיסי היהודים, הפשיטו בגדים מעליהם ואף בזזו את נעליהם. איש מבין תושבי יאשי הנוצרים לא מחה על המעשים, לא בשעת ביצועם וגם לא לאחר מכן, והמעטים מאוד שניסו לעזור ליהודים עשו זאת בהיחבא.
כאשר הבינו השלטונות הרומניים שמספר היהודים גדול בהרבה מכפי שחשבו ומשימת הפינוי קשה מדי, שינו את הוראת הפינוי הכללית של היהודים לפינוי כל הגברים היהודים, וניתנה פקודה לשחרר את הנשים ואת הילדים. למרות זאת, לא כל הנשים שוחררו - חלקן נרתע מלהתקרב לשער, שם היו ערמות של גוויות, ואחרות סירבו להיפרד מילדיהן, כפי שניסו להפריד השוטרים לפני שחרורן. הכאת היהודים בבניין הקסטורה נמשכה בידי כחמישים גרמנים מיחידה מיוחדת ובידי השוטרים הרומנים עד השעה 15:00, אז נסגר השער והחל טבח בעזרת מכונות ירייה. הטבח נמשך עד שעה 19:30 בערב. חלק מהיהודים הצליחו לפרוץ את החומות ואת הגדר ונמלטו לרחובות הסמוכים, שם רדפו אחריהם השוטרים המקומיים והחיילים. לפי הערכות מאוחרות בתוך בניין הקסטורה נרצחו כחמשת אלפים יהודים וברחובות הסמוכים עוד כמה אלפי יהודים. מקרה אופייני היה של גברילוביץ' קונסטנטין, נהג בשירות הרכבות, ששהה בעת האירועים במוסך סמוך לבניין הקסטורה. יהודים, שהצליחו לטפס על גדר הקסטורה, ברחו לתוך חצר המוסך, שם היה חייל רומני, שהתעלף עם תחילת היריות. הנהג הרומני לקח את הרובה של החייל המעולף והתחיל לירות ביהודים הנמלטים - לאחר המלחמה נידון על כך ל-15 שנות מאסר. התייחסות השלטון לחלקו בפרעות הייתה תחת אמתלה של פעילות מדינית "לגיטימית". בדיעבד דווחו פעולות אלו כפעולות עונשין נגד יהודו-קומוניסטים וטייסי הכוחות הסובייטים שהפציצו את הרומנים קודם לכן. קפטרו, ששימש כ"פרפקט" המקומי (תפקיד שלטוני מקומי) ולא היה בסוד ההכנות, דיווח באובייקטיביות על המתרחש וכתב לממונים עליו שלפי הממצאים שנאספו הוכח שהתקריות אורגנו על ידי מי שרוצים להסית את הצבא הרומני, הצבא הגרמני והאוכלוסייה הנוצרית כנגד היהודים במטרה לגרום לרצח המוני. בישיבות הממשלה הרומנית שהתנהלו באותה תקופה כונו הפרעות של יאשי בשם "משימה לדילול יאשי מיהודיה".
רכבות המוות
בהתאם להוראת פינוי כל יהודי יאשי, ששונתה לפינוי כל הגברים היהודים מיאשי, הוזמנו רכבות, והיה צורך להעביר את היהודים שנותרו בחיים בחצר הקסטורה אל תחנת הרכבת. בחצר הקסטורה נותרו בחיים 5,000 עד 8,000 יהודים. הם הובלו משם אל תחנת הרכבת, תוך הכאתם בדרך על ידי ההמון וחיפוש נוסף שנעשה בכיסיהם ועל גופם, כדי לשדוד כל מה שנותר. בתחנת הרכבת הצטוו לשכב על הרצפה ולאחר הגעת הרכבת, נדחסו לקרנות שנועדו להובלת כימיקלים או להובלת בהמות. בקרונות מהסוג הראשון לא היו חלונות כלל ובקרונות מהסוג השני היו מעט חלונות עם סורגי ברזל. עובדי הרכבת אטמו את החלונות בלוחות עץ מחוברים במסמרים וזאת תוך כדי ואחרי העמסת היהודים. ליהודים שצופפו בכוח לא היה אוויר לנשימה, אך הניסיונות שנעשו לפרוץ פתח בקרונות הובילו לירי והרג המנסים. כדי לחסוך בקרונות צופפו את היהודים - בתוך קרונות בהם יכלו לעמוד 40 איש נדחסו 120 - 150 יהודים.
הפינוי בוצע בשתי רכבות שיצאו בשעות שונות אל יעדים שונים. הרכבת הראשונה יצאה מיאשי לטרגו פרומוס ב-30 ביוני 1941 בשעה 02:00. היא נסעה מספר קילומטרים, עצרה וחזרה ליאשי ולבסוף עזבה את העיר בשעה 04:00. הרכבת הזאת נועדה להוביל את היהודים למחנה הריכוז טרגו ז'יו, שם נכלאו יהודים שפונו מעיירות השדה, אך משהסתבר שלא היה שם מקום לאלפי יהודים נוספים, שונה יעדה. בשעות הבוקר ובשעות הצהרים נפתחו לזמן קצר מרבית הקרונות (לא כולם) לצורכי אוורור. ברכבת היו כ-50 קרונות ובהם כ-5,000 יהודים וחיילי משמר. רבים מנוסעי הרכבת מתו כתוצאה ישירה של חנק מחוסר חמצן. מי שניסה לברוח נורה. בתחנות הרכבת, דרכן עברה הרכבת, היו ניסיונות מחודשים לשדוד את היהודים על ידי רומנים שלא ידעו שכבר לא נשאר מה לשדוד, ותוך כדי כך נרצחו עוד יהודים.
הרכבת השנייה, שיצאה אל פודו אילואיי, נשאה כ-2,500 יהודים וכללה בנוסף ליתרת הגברים, גם את הנשים והילדים שלא יצאו מחצר הקסטורה וגם את היהודים שנכלאו במרתפי הקסטורה לפני הפוגרום. הרכבת הייתה מוכנה ליציאה (כל הקרונות אטומים) בשעה 6:00 בבוקר 30 ביוני, אך המתינה עד שנאספו מהתחנה עוד 80 גוויות, של יהודים שנורו או הוכו עד מוות בידי פועלי הרכבת, והועמסו על קרון נוסף. יהודים נוספים, שנאספו ברחובות יאשי, הובאו במשאיות. גם ברכבת זו צופפו את היהודים, ובכל קרון היו 120 - 150 יהודים. הרכבת כללה 20 קרונות עם יהודים, 5 קרונות עם חיילים ועוד 52 קרונות שנועדו ליעדים אחרים. הרכבת הגיעה לפודו אילואיי (במרחק 20 ק"מ מיאשי) בשעה 13:00 אך הקרונות נפתחו רק אחרי השעה 16:00. היהודים המעטים שנותרו בחיים וירדו מהרכבת היו עירומים או כמעט עירומים ובמצב גופני ירוד ביותר. המתים פונו מהרכבת על ידי יהודים שנכלאו עוד קודם לכן במחנה זה. כאלפיים גוויות פונו מהרכבת. קבוצות של צוענים ושל איכרים פשטו על הגוויות, כדי לגנוב מהם את שארית הבגדים ואת שיני הזהב. לא רק ביאשי, אלא גם ברכבות ובתחנות לאורך הדרך היחס התאפיין ברצחנות, תאוות בצע ורשעות. ד"ר פלדמן, אחד מניצולי הרכבת לפודו אילואיי, מספר שבאחת התחנות הצליח לשחד, תמורת שעון היד שלו, את אחד השומרים, כדי שיתן לו בקבוק מים. עם קבלת הבקבוק, פלדמן המיובש מיהר לשתות, אך חש צריבה נוראה - בבקבוק היה נפט.
תוצאות הפרעות
בפרעות יאשי מתו יהודים רבים, יותר ממחציתם בעיר עצמה והיתר ברכבות המוות. מפקד חשאי של הקהילה היהודית יצר רשימה שמית של 14,850 הרוגים. לפי דיווח של "שירות המודיעין המיוחד" (SSI) שעקב אחר האזכרות לקורבנות בבתי הכנסת היו 13,266 הרוגים, בכללם 40 נשים ו-180 ילדים. לשכות הגיוס לעבודות כפייה דיווחו על היעדרותם של 13,868 יהודים שלא ניתן לאתרם. מועצת השרים של רומניה פרסמה הודעה על הוצאתם להורג של 500 יודאו-קומוניסטים. קרבנות הטבח נקברו בקבר אחים גדול בבית הקברות היהודי ביאשי, העשוי בצורת קרונות רכבת.
העמדה לדין של האחראים לפרעות
פעמיים, באוגוסט 1941 ובתחילת 1944, ניסה ממשל אנטונסקו לזייף מסמכים העוסקים בפרעות יאשי. ההיסטוריון ז'אן אנצ'ל נתקל במסמכים המזויפים במהלך מחקרו, והעיר על כך: "שני מבצעי הזיוף יצרו מצב משונה מאוד: מסמכים שונים מצויים בשתי גרסאות (ולפעמים אפילו שלוש) הנושאות אותו תאריך, אותו מספר רישום ואותה חתימה, אבל בעלות תכנים שונים. השוואת התכנים חושפת את כוונותיהם של הזייפנים, שאינם אלא רשויות השלטון עצמן".
בשנת 1945 נערכה חקירה על ידי השלטונות החדשים. כל השוטרים שליוו את היהודים לרכבות אותרו ונחקרו ואף לא אחד מהם זכר את ההתרחשויות. במשך שנים המשטר הקומוניסטי ברומניה ניסה למזער את החלק הרומני ולהטיל את האשמה על הכוחות הגרמנים ששהו ביאשי, אך מסמכים, שנחשפו לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, מוכיחים ללא ספק שהאירועים היו ביוזמת הרודן יון אנטונסקו, לקחו בהם חלק בעיקר רומנים מכל רובדי האוכלוסייה, והגרמנים רק סייעו לטבח שנוהל על ידי הרומנים.
ב-1948 הובאו חלק מהרוצחים לדין ונידונו לתקופות מאסר ממושכות עד מאסר עולם. בניסיונו לחמוק מאחריות לפרעות יאשי טען יון אנטונסקו, שהפרעות פרצו ביוזמתו של הסמל בעל עבר לגיונרי, מירצ'אה מנוליו ויחידות הצבא הגרמניות, שהיו מוצבות בסביבה.
הדים ועדים מאוחרים
בסוף אוקטובר 2010, באזור פופריקאן (Popricani), בלב היער המקומי, במרחק 10 קילומטרים מיאשי, חפרו ארכאולוגים וחשפו קבר המוני המתוארך לקיץ 1941. החפירה התחילה לאחר שהצטברו עדויות של תושבים מקומיים על קיומם של קברים כאלה באזור. תושבים זקנים שונים סיפרו על כך שבקיץ 1941, בתקופת פרעות יאשי, הובלו קבוצות רבות של יהודים לאזור היערות. העדים סיפרו שהקבוצות, שכללו כ-50 גברים נשים וילדים בכל קבוצה, הובלו על ידי חיילים וז'נדרמים רומנים, שנעזרו במורי דרך מקומיים. היהודים הובלו אל מרכז היער, שם אולצו לחפור בורות גדולים ועמוקים ולאחר מכן אולצו להיכנס לתוכם ושם נורו. על הגופות שפכו סיד וכיסו אותן באדמה. מי שלבשו בגדים טובים, דאגו להפשיטם ולקחת את בגדיהם.
אחד העדים, מי שהיה נער רועה בקר באותה תקופה, ראה את כל התהליך ונתפס על ידי החיילים הרומנים, שחשדו בו על היותו נער יהודי שמנסה להימלט. הוא שוחרר רק לאחר שכמה נשים מהכפר זיהו אותו כרומני נוצרי. עד זה הוביל את החוקרים למקום המדויק בו נחפר הקבר. עדים נוספים מהסביבה סיפרו על טורי היהודים המובלים אל עובי היער, על היריות שנשמעו לאחר מכן ועל יציאת החיילים מהיער ללא יהודים. העדים גם סיפרו על גופות של יהודים שנעזבו לצידי הדרך וגם על מעשי זוועה שנעשו בנשים עם ילדים ונשים בהריון.
בקבר החפור אותרו ממצאים המוכיחים שנקברה שם אוכלוסייה אזרחית ושהקבורים נורו בתחמושת שהייתה בשימוש הצבא הרומני באותה תקופה. שרידי הגופות נמצאים במצב רע מאוד, אך נקבע שמדובר בעשרות עד מאות גופות בבור זה.
נראה שהקבר קשור לקבר המוני יהודי שנמצא ליד הכפר Stânca הסמוך, שם נרצחו ונקברו ב-27 ביוני 1941, כיום לפני פוגרום יאשי, מאות יהודים מאזור סקולען.
המבנה בו בוצע הרצח המאורגן של יהודי יאשי, מבנה גדול, שהוקם ב-1920, שופץ כעבור מאה שנים ונחנך ביום 31 באוגוסט 2020, בנוכחות נציגות ישראלית ודגלים רומנים וישראלים ושירת המנון רומניה והתקווה, ל"בית המוזאונים" של יאשי ובין המוזאונים, שעומדים לעבור אליו, יהיה גם מוזאון השואה ביאשי.
השתקפות האירוע בספרות הרומנית
שנים רבות האירוע הוכחש והושתק לגמרי או בחלקו על ידי שלטונות רומניה. שר רומני, שלמד היסטוריה באוניברסיטה, הודה שלא שמע על הפוגרום ביאשי מעולם. בנסיבות אלה אין להתפלא על כך שהרבה זמן הספרות הרומנית לא טיפלה באירוע. ב-2014 יצא לאור ברומניה ספרו של Catalin Mihuleac (קטלין מיחולאק) " America de peste pogrom" (אמריקה שמעל הפוגרום), רומן בן 320 עמודים, שבמרכזו אירועי פרעות יאשי ורכבות המוות. הרומן זכה להצלחה גדולה ברומנית ולביקורות טובות ותורגם לגרמנית עבור קוראי אוסטריה, גרמניה ושווייץ בשם Oxenberg & Bernstein, שמות שתי משפחות יהודיות מיאשי המככבות בעלילה. בהמשך תורגם הספר גם לצרפתית תחת השם Les Oxenberg & les Bernstein.
חסידי אומות העולם בפרעות יאשי
עם אלה שזכו להכרה על פעולותיהם בהצלת יהודים בעת הפרעות ומיד לאחריהן, וקיבלו את התואר חסיד אומות העולם, נמנים:
עמדת המפלגה הקומוניסטית הרומנית כלפי אירועי יאשי
במהלך השנים בהן שלטה ברומניה המפלגה הקומוניסטית הרומנית נעשה ניסיון מכוון למזער את מספר הקורבנות, להטיל את האשמה על גרמניה הנאצית ולטשטש את היותו מכוון נגד היהודים. למעשה המפלגה הקומוניסטית החלה בתהליך זה לפני שהגיעה לשלטון, בתקופה המחתרתית של שנות הארבעים של המאה ה-20.
ב-8 בספטמבר 1941 פרסמה המפלגה הקומוניסטית הרומנית כרוז, שהיווה גם מצע, ובו התקפה חזיתית על השלטון הרומני של התקופה. בכרוז אין שום אזכור לחקיקה האנטי יהודית הענפה, השלטון מותקף רק על "פתיחת מלחמה נפשעת אנטיסובייטית" ועל "דיכוי תנועת הפועלים המהפכנית". בהתייחסות נפרדת, באותה תקופה, אירועי יאשי מוזכרים כ"חיסולם של 2000 פטריוטים רומנים" - אין אזכור כלשהו ליהדות המחוסלים ומספרם מוקטן מאוד. ב-1945, נציג מחוז יאשי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית העביר ביקורת חריפה על סקירת אירועי יאשי 1941 במאמר מקיף של העיתון "מולדובה הסוציאליסטית". הנציג טען שפרסום החומר מהווה "שגיאה פוליטית חמורה" ושהחומר הוא למעשה "פרובוקציה ציונית". אותו נציג גם התלונן על כך שבעיתון הוצגו רק תמונות של פורעים רומנים ואין תמונות של גרמנים. השלטון הקומוניסטי סירב להכיר ביהודים שנפגעו באירועי יאשי ובהגליות לטרנסניסטריה כנכי מלחמה ואלמנות הנרצחים לא הוכרו מייד כאלמנות מלחמה, אלא רק כעבור 4 שנים. גם מאוחר יותר, כשכל הנתונים והמספרים היו בידם, המשיכו הקומוניסטים באותו קו - ב-1966, באירוע לרגל 45 שנים מאז ייסוד המפלגה הקומוניסטית הרומנית, הציג ניקולאה צ'אושסקו את אירועי יאשי 1941 כ"ארגון פוגרום כנגד הכוחות האנטיפשיסטיים".
מקומן של פרעות יאשי בתולדות השואה
פרעות יאשי אירעו קודם לתחילתה של ההשמדה השיטתית של יהדות אירופה.
חוקר השואה, פרופ' יהודה באואר כתב על פרעות יאשי:
הוסיף על כך ז'אן אנצ'ל:
הכרה ופיצויים
בנושא הספציפי של פרעות יאשי, ערך הפרלמנט הרומני, ב-30 ביוני 2021, ישיבה מיוחדת לציון אירועי פרעות יאשי.
לאחר 1948 רומניה שילמה קצבאות לנפגעים, אלמנות ויתומים, כאלף קצבאות, הרבה פחות ממספר הנפגעים. על פי צו 105 מ-1999 ניתנו זכויות כספיות למי שנפגעו מרדיפות של המשטרים ברומניה לאחר 1940. החוק לא ברור, ההליכים מסובכים והפיצויים מועטים.
ביולי 2017 הגיעה ועידת התביעות להסכם עם ממשלת גרמניה, לפיו ניצולי פרעות יאשי יקבלו פנסיה מגרמניה.
אורי בוז'ו
אורי בוז'ו-מסרי (נולדה בשנת 1993) היא ספורטאית ישראלית, המתחרה בסקי מים בכבלים. היא 3 פעמים אלופת אירופה (2013, 2014 ו-2016), אלופת עולם לנוער (2012) ו-12 פעמים אלופת ישראל בווייקסקייט.
ביוגרפיה
בוז'ו מתאמנת בסקי מים מגיל 5.
באליפות אירופה שנערכה בשוודיה בספטמבר 2013 זכתה בוז'ו במדליית זהב בסקי מים בכבלים. ביולי 2014 באליפות אירופה שנערכה בפולין זכתה בוז'ו במדליית זהב בסקי מים בכבלים. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם בסקי מים בכבלים שנערכה בנורווגיה באוגוסט היא זכתה במדליית ארד בוויקסקייט.
באליפות אירופה שנערכה בישראל בספטמבר 2016 זכתה בוז'ו במדליית הזהב בטורניר הנשים במקצוע הוויקסקיט. באליפות העולם בסקי מים שנערכה במקסיקו בנובמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף.
אין עוד יום
שירים
האלבום כולל את הלהיטים "נאחז באוויר" (חנה גולדברג, עובד אפרת), "אין עוד יום" (צוף פילוסוף), "למה לבך כמו קרח" (חיים חפר, אלון אולארצ'יק), "אני שוב מתאהב" (יונה וולך, צוף פילוסוף) ו"נערה במשקפיים" (יהונתן גפן, אלון אולארצ'יק), שהתפרסם גם בביצועו של אולארצ'יק.
השיר "אני שוב מתאהב" (מילים: יונה וולך) בוצע במקור ב-1990 על ידי ורדינה כהן באלבומה "דרך עצמי" (1990).
בשנת 2020 ערכה תחנת הרדיו גלגלצ מצעד משיריו של גוב לרגל יום הולדתו ה-70 והשיר "אני שוב מתאהב" זכה במקום הראשון.
את השיר "נאחז באוויר" כתבה חנה גולדברג בשנות ה-80 והוא נקרא במקור "נאחזת באוויר".
שני השירים שהלחין דני סנדרסון לאלבום ("בשדה ירוק" ו"בקצה המערב") למילים של מאיר אריאל נועדו במקור לאלבומה השני של להקת "דודה", בה היו חברים גוב וסנדרסון, אולם זו התפרקה במהלך ההקלטות ב-1980.
הפקה
את התחריט ועיצוב עטיפת האלבום יצר האמן והמעצב תמיר להב-רדלמסר.
קישורים חיצוניים
ביקורות
קינוקפאליה
קינוקפאליה הוא מונח המגדיר ייצוג של דמות אנושית בעלת ראש של כלב או תן. המילה Cynocephalus, בלטינית, משמעה ראש של כלב. המונח הלטיני מקורו ביוונית: κυνο (כלב) ו-κεϕαλ (ראש). משמעות נוספת של המושג, אם כי נדירה יותר, היא כינוי לסוגי קופים, בדרך כלל בבון, שראשו כלבי למראה.
קינוקפאליה בתרבות
בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה היו ייצוגים של דמויות קינוקפאליות. הנודע שבהם הוא כריסטופורוס הקדוש, המיוצג כקינוקפאלוס בנצרות האורתודוקסית ונחשב כזה גם אצל הבישוף הגרמני וולטר פון שפייר, שטען שראשו הפך אנושי כאשר קיבל על עצמו את הנצרות. מקור הקינוקפאליה בתרבות המערבית בהשפעה של ייצוגי האלים המצריים אנוביס, סת והפי על התרבות היוונית העתיקה.
קינוקפאליה ב"עיר האלוהים"
הפילוסוף והתאולוג אוגוסטינוס נוגע בחיבורו החשוב "עיר האלוהים" בקינוקפאליה, ודן בסוגיות כמו האם ניתן לראות בקינוקפאלים צאצאיו של אלוהים, האם הם בני אנוש, ואף מעלה את השאלה האם הם קיימים במציאות.
ייצוגים מודרניים
קיימים גם ייצוגים מודרניים לקינוקפאליה. אחד הבולטים בהם הוא הנובלה הגרפית "מאוס", בה מיוצגים אמריקאים כבעלי ראש כלב, ואת הרומן של אומברטו אקו "באודולינו" בו הגבור מתעמת עם אנשי קינוקפאלוס, ועוד.
נבחרת רוסיה בכדורסל
נבחרת רוסיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של רוסיה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הרוסית.
היסטוריה
נבחרת רוסיה בכדורגל הוקמה כיורשת נבחרת ברית המועצות בכדורסל ומיד הפכה לאחת הנבחרות החזקות בעולם.
היא העפילה לגמר אליפות העולם בכדורסל בשנים 1994 ו-1998 ובאליפות אירופה בכדורסל העפילה לגמר 1993 וסיימה במקום השלישי ב-1997 אך בשנים שלאחר מכן לא הצליחה לשחזר הישג שיא ורק כעבור עשור הצליחה לראשונה בתולדותיה לזכות באליפות אירופה, זאת בהדרכת המאמן הישראלי דייוויד בלאט. באליפות 2011 סיימה במקום השלישי, אך מאז התדרדרה מאוד יכולתה המקצועית, בעיקר עקב קשיים כלכליים בהתאחדות הכדורסל וגרעון תקציבי שהביאו להפחתה במימון ובהשקעה בנבחרת.
בשנת 2017 ההתאחדות הצליחה לצאת מהגרעון התקציבי ולהשקיע יותר בנבחרת שהעפילה באותה שנה לאליפות אירופה בכדורסל ולראשונה מאז 2011 הצליחה להעפיל לפלייאוף הטורניר ולסיים במקום הרביעי
המשחקים האולימפיים
משנת 1936 ועד 1992 - לא נרשמה מכיוון שהייתה חלק מברית המועצות.
אליפויות העולם
משנת 1950 ועד 1990 - לא נרשמה. הייתה חלק מברית המועצות
אליפות אירופה
עד 1991 - לא נרשמה משום שהייתה חלק מברית המועצות.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת בטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
נטסקייפ
נטסקייפ, או Netscape Communications Corporation, היא החברה שפיתחה את הדפדפן המסחרי הראשון Netscape Navigator, אותו היא שיווקה בהמשך כחלק מחבילת התוכנה Netscape Communicator . פעולתה תרמה רבות להצלחתו הראשונית של האינטרנט.
היסטוריה
החברה נוסדה ב-4 באפריל 1994 על ידי מארק אנדרסן וג'ים קלארק, ונקראה Mosaic Communications Corporation. הדפדפן הראשון של החברה נקרא Mosaic Netscape 0.9, והפצתו החלה ב-13 באוקטובר 1994. בהמשך שונה שמו של הדפדפן ל- Netscape Navigator, ושם החברה שונה ל- Netscape Communications Corporation, כדי למנוע מחלוקת על סימן מסחר עם NCSA, המוסד שפיתח את הדפדפן NCSA Mosaic, וממנו פרשו מייסדי נטסקייפ.
הדפדפן Netscape Navigator צבר תאוצה ופופולריות, והגיע לשליטה בשוק הדפדפנים. מדיניות ההפצה של הדפדפן הייתה "קוד סגור" ותחת רישיון הפצה (EULA - End User license Agreement) סטנדרטי ששמר את כל זכויות התוכנה לחברה המפתחת.
ב-9 באוגוסט 1995 הונפקה החברה לראשונה בבורסה. המניה הונפקה במחיר של 28 דולר, וכבר ביום המסחר הראשון זינק שערה ל-72 דולר.
בשנים הבאות פיתחה החברה עוד מוצרים רבים לסביבת האינטרנט. אחד החשובים שבהם הוא שפת התכנות JavaScript.
במחצית השנייה של שנות ה-90 נכנס הדפדפן אינטרנט אקספלורר של חברת "מיקרוסופט" לשימוש נרחב, בעיקר מפני שחולק חינם וכברירת מחדל עם מערכת ההפעלה חלונות 95.
בסוף שנות ה-90 שלט אינטרנט אקספלורר ללא עוררין בשוק דפדפני האינטרנט.
ב-1998, כשרווחיות הדפדפן של "נטסקייפ" ואחוזי המשתמשים בו מקרב המשתמשים באינטרנט הלכו וירדו, הוחלט לפתוח את קוד המקור של התוכנה לציבור הרחב. בהדרגה התברר שהקוד המקורי היה לקוי, ונכתב דפדפן חדש כמעט לחלוטין שקוטלג כ"גרסה 6", בלי שתצא לפניו (או אחריו) "גרסה 5".
בשנת 1999 קנתה חברת AOL את חברת נטסקייפ. נטסקייפ עבדה באותה עת על מוזילה, דפדפן אינטרנט נוסף, אבל ההתקדמות בעבודה הייתה איטית. יצאו גרסאות בטא של הדפדפן החדש, כמו גם גרסאות נוספות של הדפדפן הישן שהורחבו ושופרו. עם זאת, גרסה 6.0 של נטסקייפ, הראשונה על בסיס מוזילה, נחשבה כקטסטרופה, לטענת רבים: הדפדפן היה מבוסס על גרסה שלא ניתן היה להכריז עליה אפילו כאלפא – Milestone 18. הגרסה הייתה איטית להפעלה, והיו בה באגים בנושאים רבים.
עם זאת, הקוד השתפר במשך השנים, נופו באגים ותוקנו בעיות. גרסה 6.1 גררה תגובות חיוביות יותר והדפדפן השתנה כמעט לגמרי.
ביולי 2003 נסגרה החברה והמשך פיתוחו של הדפדפן הועבר לאחריותה של קרן מוזילה (אז יצאה גרסת Netscape 7.1, על בסיס Mozilla Suite 1.4). עם זאת, באוגוסט 2004, יצאה Netscape 7.2 מטעם AOL, שכללה שיפורים, על בסיס Mozilla Suite 1.7.
ובכל זאת, AOL בחנה אפשרויות נוספות. בנובמבר 2004, הודיעה החברה על כוונתה לנסות לבסס את הנטסקייפ על הדפדפן מוזילה פיירפוקס, שצבר תאוצה רבה. במרץ 2005 יצאה גרסה 8 של נטסקייפ, המבוססת על פיירפוקס עם מספר תוספות, כמו אפשרות פיענוח דפים כמו אינטרנט אקספלורר, בנוסף לפיענוח (רינדור) הרגיל של מוזילה ופיירפוקס וגם גלישה בו זמנית עם מספר לשוניות כמו בפיירפוקס. עם זאת, גרסה זו פותחה על ידי חברה חיצונית עבור AOL. בעוד AOL עדיין מחזיקה בזכויות על הסימן המסחרי Netscape, כל עובדי החברה לשעבר פוטרו או הועברו לתפקידים אחרים כאשר נסגרה החברה, ואינם עוסקים עוד בפיתוח דפדפן זה.
ב-29 בדצמבר 2007 הודיעה חברת AOL כי היא מבטלת סופית את נטסקייפ והחל מ־1 בפברואר 2008 הפיתוח, העדכונים והתמיכה פסקו.
לואי ליפסקי
קורות חיים
ליפסקי נולד בשנת 1876 בעיר רוצ'סטר שבמדינת ניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מפולין. יחד עם אחיו אברהם ערך עיתון מקומי בשם "שופר" אותו הקים בעיר הולדתו ואשר התקיים 13 חודשים. פיליפ כהן, המו"ל של העיתון הניו יורקי "העברי האמריקאי" הביא את ליפסקי לניו יורק בשנת 1900, שם התמנה ליפסקי לעורך העיתון, בו עבד במשך 14 שנה. בשנת 1901 התבקש על ידי ד"ר סטיבן וייז לערוך עיתון חדש בשם "המכבי" (לאחר מכן "פלשׁתינה החדשה"), שיצא מטעם "הפדרציה של הציונים האמריקאים" (שמו הקודם של ארגון ציוני אמריקה). כתב בעיתונות היהודית והכללית בארצות הברית. בשנת 1914 מונה לתפקיד מזכיר הפדרציה של הציונים האמריקאים ולאחר מכן יו"ר הפדרציה (אשר הפכה בשנת 1917 לארגון ציוני אמריקה).
בשנת 1920 תמך בחיים ויצמן במחלוקת שלו עם לואי ברנדייס. בשנים 1922–1930 שימש כנשיא ארגון ציוני אמריקה. בשנים 1930–1959 היה נשיא חברת הביטוח "איסטרן".
בשנת 1936 היה נואם מרכזי בכנס היסוד של הקונגרס היהודי העולמי, שהוא נמנה עם מייסדיו (ולאחר מכן כיהן כסגן נשיא, כיו"ר הוועדה האדמיניסטרטיבית וכיו"ר הוועד הפועל של הקונגרס).
לאחר מלחמת העולם השנייה פעל למען הקמת מדינה יהודית ולמען תוכנית החלוקה. בשנת 1950 פרש מפעילות ציבורית, למעט פעילותו למען מכון ויצמן.
כתב ספרים, סיפורים, מחזות ומאמרים רבים. בשנת 1962 הוענק לו פרס הרצל של הסתדרות ציוני אמריקה על פועלו למען הציונות. נפטר ב-27 במאי 1963 והובא למנוחות בבית הקברות "מאונט אררט". נקראו רחובות על שמו בירושלים ובתל אביב.
חומסקי
חומסקי הוא שם משפחה אשכנזי שפירושו "יוצא חומסק" (בפולנית: Chomsk, בלארוסית: Хомск), כפר הסמוך לברסט בבלארוס.
קונואיד ישר
בגאומטריה, קונואיד ישר, הוא משטח ישרים וקונואיד שצירו מאונך למישור המכוון. פועל יוצא מכך הוא, שגם כל הקווים היוצרים של הקונואיד הישר מאונכים לצירו. המשוואה הפרמטרית של קונואיד ישר במערכת צירים קרטזית תלת־ממדית, כאשר ציר ה-z הוא ציר הקונואיד, היא מהצורה: כאשר h(u) היא פונקציית הגובה של הקונואיד. דוגמאות אחרות לקונואיד ישר הן:
רוטב טריאקי
רוטב טֵרִיָאקִי (או טָרֵיָאקִי, ביפנית 照り焼き או テリヤキ או てりやき) הוא רוטב מתוק מהמטבח היפני המכיל רוטב סויה, מירין וסוכר.
אטימולוגיה
השם מורכב משתי מילים: טרי (照り) שפירושה ציפוי מבריק שמזכיר לק, שהוא בעצם המרקם הסירופי, שנוצר עם המסת הסוכרים והגעה לקרמליזציה. ויָאקִי (焼き), מונח בשיטת הבישול צלייה.
דיקסילנד ג'אז
הדיקסילנד ג'אז, סגנון מוזיקלי אשר מקורו בניו אורלינס שבלואיזיאנה, ארצות הברית. "דיקסי" הוא כינוי לחלק הדרום מזרחי של ארצות הברית עוד מתקופת מלחמת האזרחים. הסגנון נוצר כתוצאה של מפגש התרבויות - האירופאית והאפריקאית. יבוא העבדים מאפריקה הפגיש בין התרבות השחורה שבה המוזיקה והקצב מהווים חלק בלתי נפרד מחיי היום-יום לבין הכלים המכוונים בעלי הצלילים המדויקים של התרבות המערבית. מתוך המפגש הזה של קצב וכלים מוזיקליים מדויקים נולד הדיקסילנד ג'אז. הסגנון התפתח בתחילת המאה ה-20 והתפרסם ותפס תאוצה מ-1917 כשהוא נקרא גם "הג'אז של ניו אורלינס" ונחשב לאחד מהסגנונות הראשונים בג'אז, והראשון שתועד בהקלטות אודיו.
אחד המאפיינים הבולטים של הסגנון הוא אלתור פוליפונית (רב קולית), פירושו שכמה כלים מאלתרים בו זמנית.
בין המוזיקאים המזוהים ביותר עם הסגנון, נמצא החצוצרן והזמר לואי ארמסטרונג שזכה להכרה גם בסגנונות אחרים בג'אז.
הדיקסילנד ג'אז נוגן בתזמורות שהתחלקו לשתי סקציות:
פורפירובלסט
פורפירובלסט הוא גביש גדול של מינרל אופייני להתמרה בתוך סלע מותמר, שהתגבש בתוך מסת אם דקת גרגיר כתוצאה מתהליך המכונה "התגבשות מחודשת סטטית". הפורפירובלסטים נוצרים בשלבים האחרונים של ההתמרה (הן התמרה של מגע והן התמרה אזורית) כאשר הטמפרטורה עולה והם גדלים בהדרגה תוך ניצול היסודות הדרושים לגידולם מהמינרלים במסת האם שמסביבם. מסיבה זו הפורפירובלסטים הם כמעט תמיד גבישים אֵיאוֹהֶדרָליים (Euhedral – כלומר מפותחים היטב) יפים. בשל הדרך בה הם נוצרים יש לפורפירובלסטים חשיבות משום שהמינרלים הבונים אותם יכולים לשמש כמינרלי אינדקס ודרכם ניתן ללמוד על היסטוריית ההתמרה של הסלע שבו הם התגבשו.
הפורפירובלסטים הנפוצים ביותר במטאפליטים (metapelite - אבני בוץ ואבני טין שעברו התמרה) הם גארנטים וסטאורוליטים הבולטים היטב במטאפליטים הלווחיים (foliated - תכונת מרקם של סלע מותמר), כדוגמת השיסטים, בתוך מסת האם הלוחית של הנציץ. מינרלים נוספים המופיעים כפורפירובלסטים כוללים: ביוטיט, אנדלוזיט, קיאניט, סילימניט ופצלת השדה. גודל הפורפירובלסטים נע בין כמה מילימטרים לכמה סנטימטרים, אם כי נמצאו גם פורפירובלסטים שקוטרם עלה על 30 סנטימטרים.
לוגיקה אפיסטמית
לוגיקה אפיסטמית היא תת-תחום של לוגיקה מודלית שמתמקדת בניתוח פורמלי של ידיעה. בעוד שאפיסטמולוגיה לוקחת חלק מרכזי בהיסטוריה של הפילוסופיה המערבית עוד מיוון הקלאסית, לוגיקה אפיסטמית היא תחום מחקר חדש יחסית שהתפתח במחצית השנייה של המאה ה-20. אמנם כבר אריסטו עסק באופן לא פורמלי בלוגיקה מודאלית, ופילוסופים מימי הביניים כמו ויליאם איש אוקאם וג'ון דנס סקוטוס המשיכו את דרכו המחקרית, ברור כי רק ב-1912 פיתח סי. איי. לואיס את הלוגיקה המודאלית באופן סיסטמטי. הלוגיקה המודאלית שמשמשת את הלוגיקה האפיסטמית כיום קיבלה את צורתה בעבודתו של סול קריפקי בשנות השישים של המאה ה-20.
פורפירובלסט
סלע המכיל פורפירובלסטים רבים מתואר כבעל "מרקם פורפירובלסטי".
לוגיקה אפיסטמית
התפתחות היסטורית
החל משנות החמישים של המאה ה-20 נכתבו מאמרים רבים על הלוגיקה של ידע. בשנת 1951 פרסם הפילוסוף הפיני ג'ורג' הנריך פון וורייט את המאמר "An Essay in Modal Logic" שנחשב יצירה יסודית בתחום. ב-1962 פרסם הפילוסוף והלוגיקן הפיני יאקו הינטיקה את Knowledge and Belief, הספר הראשון בנושא שהציע להשתמש במודאליות כדי להבין את הסמנטיקה של (טענות אודות) ידיעה. ספרו של הינטיקה הביא להמשך של מחקר מעמיק בנושא עד לימינו וזיכה את הינטיקה בתואר אבי הלוגיקה האפיסטמית.
לוגיקה אפיסטמית לפי המודל של עולמות אפשריים
רוב המאמצים לחקור ידיעה באופן פורמלי מתבססים על המודל הסמנטי של עולמות אפשריים. כדי לעשות זאת, יש לחלק את קבוצת העולמות האפשריים לאלו שתואמים לידע של סוכן, ולאלו שלא. אם מישהי יודעת שהיום יום שישי או יום שבת, אז היא יודעת בוודאות שהיום לא יום חמישי. אין עולם אפשרי (נגיש) שתואם לידיעה שלה שהיום יום חמישי, מכיוון שבכל העולמות האפשריים הנגישים ההתאמה היא ליום שישי או שבת. כמו כל שפה פורמלית, לוגיקה אפיסטמית כוללת סינטקס וסמנטיקה, שמבוססות על המבנה של לוגיקה מודאלית.
כוראה
כוראה (ביוונית: χορεία), ריקוד מעגלי יווני המלווה בזמרים (ראו מקהלה - χορός).
הומרוס מזכיר את הכוראה באפוס שלו - איליאדה. הריקוד עבר למסורות של עמים נוספים כשהוא משמר חלקית את השם המקורי. ברוסית נקרא "כורובוד", ברומנית "חורה", בבולגרית "חורו" ובעברית הורה.
לוגיקה אפיסטמית
סמנטיקה
הסמנטיקה של לוגיקה אפיסטמית מבוססת על מבנים, בדומה ללוגיקה מודאלית. מבנה M עבור n סוכנים על \Phi הוא שלשה סדורה כאשר S היא קבוצה לא ריקה של מצבים או עולמות אפשריים, \pi הוא פשר שמתאים לכל מצב בS ערך אמת לטענות אטומיות ב \Phi, ו הם יחסים בינאריים  על קבוצה S עבור מספר n  של סוכנים. חשוב לא לבלבל בין K_i, האופרטור המודאלי, לבין   שהוא יחס נגישות. ערך האמת קובע האם טענה p היא אמיתית הוא שקרית במצב מסוים. כך ש\pi (s)(p) אומר האם p אמיתי במצב s במודל \mathcal{M}. אמת תלויה לא רק במבנה, אלא גם במצב (או עולם). טענה יכולה להיות אמיתית במצב אחד ושקרית במצב אחר. כדי לקבוע שטענה היא אמיתי בעולם מסוים, כותבים, שנקרא '\varphi אמיתי ב(M,s).
תכונות של ידיעה
בהנחה ש הוא יחס שקילות, ניתן לחלץ כמה תכונות למושג הידיעה, תכונות שיוצגו להלן כאקסיומות של לוגיקה אפיסטמית. התכונות שמוצגות כאן מוכרות כתכונות S5, מסיבות שיוסברו בסעיף מערכת אקסיומות.
אקסיומת הפילוג
אקסיומה זו מכונה לרוב K. במונחי אפיסטמיים האקסיומה קובעת שאם סוכן יודע \varphi, וכן הסוכן יודע כי אז הסוכן יודע גם בהכרח כי \,\psi. בכתיבה פורמלית:
בדיון העכשווי באפיסטמולוגיה מתקיים ויכוח לגבי החלות של אקסיומה זו על המציאות מוכרת לנו. באפיסטמולוגיה עכשווית, אקסיומה זו מכונה גם עקרון הסגר האפיסטמי (epistemic closure).
כלל הכללת הידע (כלל ההכרח)
במערכת S5 מתקיימת גם התכונה הבאה. אם \phi היא תקפה, אז K_i\phi. כלל זה לא קובע כי סוכן יודע את כל הטענות האמיתיות, אלא את כל אלו שתקפות במודל. כלומר, אם טענה היא אמיתית בכל עולם אפשרי, אז הסוכן יודע אותה בכל מצב אפשרי. עיקרון זה נקרא גם N.
אקסיומת הידע האמיתי
אקסיומה זו ידועה כאקסיומה T. היא קובעת כי טענות ידועות הן טענות אמיתיות. באופן מסורתי בדיון האפיסטמולוגי, ידיעה מורכבת (לפי ההגדרה המקובלת) כהאמנה אמיתית ומוצדקת. זאת בניגוד להאמנה סתם, שיכולה להיות שקרית. כלומר, אנו יכולים להאמין בטענה שקרית, אך אנו לא יכולים לדעת טענה שקרית.