cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המפשייר
גאוגרפיה וגאולוגיה
החקלאות לא הייתה מפותחת במחוז עד תחילת המאה ה-20, אך הביקוש הרב למזון הגדיל את השטחים המעובדים ושטחי בר רבים פינו מקומם לקרקע חקלאית. כיום חלק מהשטחים הפתוחים מוגנים בחוק מהתפשטות נוספת של יזמים שרוצים לייעד קרקע זו לחקלאות.
אקלים המחוז נעים יותר מזה השורר ברוב חלקי בריטניה הגדולה בשל מיקומו בדרום האי. הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 9.8°C - 12°C וכמות המשקעים עומדת על 741 - 1060 מ"מ בשנה.
בירת המחוז היא העיר העתיקה וינצ'סטר, שהייתה בירת ממלכת וסקס בימי הביניים. ערי הנמל החשובות של המחוז הן סאות'המפטון ופורטסמות' שקיבלו אוטונומיה מנהלית, אך עדיין נחשבות לחלק מהמחוז בענייני טקס. המחוז מתאפיין גם ברשת מפותחת של כבישים ומסילות רכבת.
היסטוריה
המחוז מיושב עוד מהתקופה הפרהיסטורית. בתקופה הנאוליטית נבנו בו ביצורים על ראשי גבעות שולטות וייתכן שהחקלאות התפתחה תחילה בעמקים. המפשייר היה אחד האזורים הראשונים שכבשו הרומאים בעת פלישתם לבריטניה. לאחר מכן היה המחוז מאוכלס על ידי שבטים יוטים עד הכיבוש הסקסוני.
המפשייר היה המחוז הראשון המופיע בכתובים (בערך באמצע המאה ה-8). המחוז הסקסוני העתיק כלל במשך 200 שנה מלבד שטחה של המפשייר המודרנית גם את החלקים המערביים ביותר של אנגליה שנפלו לידיים סקסוניות. עם השלמת הכיבוש הסקסוני הפך המחוז ללב ממלכת וסקס הסקסונית.
לאחר הכיבוש הנורמני היה המחוז אתר ציד פופולרי של הברונים. במאה ה-12 גברה חשיבות נמלי המחוז והמסחר הפך לנדבך חשוב בכלכלת האזור. המחוז סחר בעיקר בדגה, בצמר ובבגדים שיוצרו בו, והיו בו בתי מלאכה רבים לבניית ספינות.
מהמפשייר יצאו מהגרים רבים שהתיישבו במאה ה-17 בחוף המזרחי של מה שכיום הוא ארצות הברית. המדינה ניו המפשייר נקראת על שם מחוז זה.
פוליטיקה
המפשייר מחולקת ל-18 מחוזות בחירה לבית הנבחרים הבריטי. בבחירות הכלליות 2017 המפלגה השמרנית זכתה בכ-16 מחוזות, כאשר מפלגת הלייבור זכתה בשני המחוזות האחרים. במועצת המחוז חברים כ-45 נציגים מן המפלגה השמרנית, 17 נציגים מן המפלגה הליברל-דמוקרטית, 10 ממפלגת UKIP, 4 נציגים ממפלגת הלייבור, ועוד כנציג עצמאי
קובי אשל
קובי אשל הוא במאי, מפיק ומדבב ישראלי.
קורות חייו
אשל נולד בישראל והקים את "אולפני קובי אשל לדיבוב" ב-1994 עד לסגירתו בסוף 2010.
במהלך השנים שימש אשל כמדבב, מפיק ובמאי של תוכניות טלוויזיה רבות. בהן, "בלינקי ביל", "עכברונים קטנים בערבה", "שובם של המוסקטרים", "הרפתקאותיו החדשות של ווילי פוג", "עכבר העיר ועכבר הכפר", "ממלכת עכברי השן", "מנדוסה", "ד"ש מבסטר", "ארגאי", "פיטר פן ושודדי הים", אונץ' פונץ' שאף עשה קולות ליווי לשיר הפתיחה של התוכנית. "טימותי הולך לבית הספר", "חוש חש והחושחשים" שאף ביצע גם את שיר הפתיחה. "ארתור: סך הכל רוקנרול", "סופר דופר סומוס", "קליפורד", "דורימון", "המטארו", "ארתור", ו"מאיה ומיגל".
בשנים 2005–2006 היה אשל מדבב, מפיק ובמאי של התוכנית "סופר רובוט" ששודרה בערוץ "ג'טיקס". בשנים 2006–2009 שימש אשל כמפיק, במאי ומדבב בתוכנית "בית פוסטר לחברים דמיוניים". בשנת 2006 היה אשל מדבב, מפיק ובמאי בסרט האנימציה "החג המושלם של ארתור". במהלך אותה שנה הוא דיבב הפיק והיה אחראי בימוי התוכנית המצוירת "אגדת הדרקון" שהוקרנה בערוץ הילדים. בשנים 2006–2007 שימש אשל כבמאי מפיק ומדבב בתוכנית "המוטרפים". במהלך אותן שנים, שימש אשל כבמאי מפיק ומדבב בתוכניות "טופו" שעלתה לשידור בערוץ לוגי ו"ויטץ'" שהוקרנה בערוץ ג'טיקס. בשנת 2008 היה אשל הבמאי של התוכנית "הניצוצות של מאור" ששודרה בערוץ ג'טיקס.
בשנת 2007 היה אשל מפיק במאי ומדבב בסרט האנימציה "ארתור: הסרט". בשנת 2008 שימש כמפיק, במאי ומדבב בתוכנית המצוירת "קיקה ובוב" ששודרה בערוץ לוגי. בשנת 2010 היה אשל מפיק במאי ומדבב בסרט האנימציה "בית פוסטר לחברים דמיוניים - מלכת הדמיון".
קובי אשל הוא גם תיירן ועיתונאי אופניים ייחודי, ומכסה את תחום הטורינג במגזין האופניים הישראלי BIKEPANEL. כרוכב טורינג (או Bikepacking), הוא יוצא למסעות ארוכים בעולם, כשכל ציודו על אופניו. את טורו על חצית אירופה, חצית ארצות הברית מחוף לחוף ועוד.
אלפרדו קראוס
ביוגרפיה
קראוס נולד בעיר לאס פאלמאס דה גראן קנריה באיים הקנריים. בגיל ארבע, החל ללמוד נגינה בפסנתר ובגיל 8 הצטרף למקהלת בית הספר. כאשר סיים את לימודיו, החל לעסוק בנדל"ן, אך החליט להשקיע בקריירת שירה. הוא נסע להשתלם בשירה בברצלונה וולנסיה. לראשונה הופיע על הבמה במדריד בזרזואלה (אופרטות ספרדיות), בשנת 1954. לאחר זכה במדליה בתחרות המוזיקה הבינלאומית בז'נבה פנה לקריירה אופראית רצינית.
קריירה
בשנת 1956, את הופעתו הראשונה בתפקיד באופרה עשה קראוס בקהיר, בתפקיד הדוכס באופרה ריגולטו של ורדי. ב-1958 שר בליסבון את אלפרדו בלה טרוויאטה יחד עם מריה קאלאס. בתוך שנים ספורות הפך לאמן בינלאומי כאשר ב- 1959 הופיע לראשונה בקובנט גארדן, לונדון, בתפקיד אדגארדו בלוצ'יה די למרמור (מאת דוניצטי) וב-1960 הופיע לראשונה בלה סקאלה, בתפקיד אלווינו באופרה הסהרורית (La sonnambula) מאת בליני. בארצות הברית הופיע לראשונה ב-1962, באופרה הלירית של שיקגו, וב-1966 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בריגולטו. הוא גם הופיע בכל רחבי דרום אמריקה, בבואנוס איירס, קראקס, סנטיאגו דה צ'ילה וריו דה ז'ניירו.
קראוס אף הרבה לבצע מוזיקה יותר קלה, כמו זרזואלה ושירי עם ספרדיים. הוא אף הקליט והוציא אותם לאור בלייבל פרטי משלו בשם Carillon.
שנים מאוחרות
בשנת 1991 זכה קראוס בפרס נסיך אסטוריאס, וב-1997 נפתח בעיר הולדתו - לה פלמה אודיטוריום על שמו. מותה של אשתו בשנת 1997 השפיעה על קראוס עמוקות, והוא הפסיק לשיר שמונה חודשים, לאחר מכן חזר ללמד ולהופיע עד שתקפה אותו מחלה. קראוס מת מן המחלה ב- 10 בספטמבר 1999 במדריד בגיל 71.
יהודה ברנדס
הרב פרופסור יהודה ברנדס (נולד בתשי"ט, 22 בינואר 1959) הוא מחנך וחוקר תלמוד, ראש המכללה האקדמית הרצוג ויו"ר מועצת החמ"ד.
קורות חייו
יהודה ברנדס נולד וגדל בתל אביב כבן יחיד לשמשון ואהובה, ניצולי שואה. הוא למד בישיבת נתיב מאיר בירושלים ולאחר מכן בישיבת הכותל. נשוי לעפרה ואב ל-6 ילדים. עמד בבחינות ההסמכה לרבנות של הרבנות הראשית לישראל. בהמשך למד תלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטורט שלו כתב על ראשיתם של כללי הפסיקה בהנחיית פרופ' יעקב זוסמן.
במקביל ללימודיו הדריך במדרשה בעפרה ולימד בתיכון הימלפרב בירושלים, שם שימש כמחנך ובהמשך כראש בית המדרש. בשנת תשמ"ד התמנה למורה בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית. בשנת תש"ן נמנה עם מקימי בית הספר מעלה לקולנוע ולטלוויזיה ולימד שם במשך מספר שנים. ניהל את בית ספר הימלפרב בין השנים תשנ"ב-תשנ"ז. במקביל החל להרצות במכללת הרצוג.
בין השנים תשנ"ח-תשע"ד הוא שימש כראש בית המדרש של בית מורשה. בשנת תשע"ד התמנה לראש המכללה האקדמית הרצוג בגוש עציון. בנוסף, הוא חבר בהנהלה החינוכית של רשת אמי"ת ויושב ראש מליאת ההנהלה הארצית של תנועת הנוער ציונית-דתית "בני עקיבא".
שיטת לימודו
ברנדס מציע דרך חדשה בלימוד התלמוד. במאמרו "לקראת תוכנית חדשה בתלמוד ובתושב"ע" ובפולמוס פומבי שלו עם הרב אהרן ליכטנשטיין, ראש ישיבת הר עציון, הציב את יסודות שיטתו, המציעה גישה ייחודית ללימוד גמרא. גישה שהיא בבחינת אלטרנטיבה ללימוד הישיבתי הקלאסי. גישה זו דוגלת בשילוב דרכי העיון והפרשנות המסורתית של ראשונים ואחרונים, עם מחקר מדעי וקריאה היסטורית חברתית ואישית-קיומית. אחד העקרונות הבולטים בשיטת הלימוד שלו היא הלימוד הרציף של מסכת מתחילתה ועד סופה בקצב שהוא בין בקיאות ועיון. לתפיסתו, ללא היכרות עם המסכת כולה לא ניתן להבין את הרעיונות המרכזיים שבה, ויש חשש להיתפס לשאלות משפטיות צדדיות שאינן עניינה של המסכת. כפועל יוצא, הוא מציג באופן שיטתי ניתוח של סוגיות מרכזיות בכל מסכת. בדבריו קיימת מודעות לפערים בחברה, בתרבות ובדפוסי החיים מאז ימי המשנה והתלמוד ועד ימינו, ולהבדלים שבין התפוצות השונות שבהן חיו יהודים במשך כל הדורות שמאז ועד היום.
דוגמאות לדרך טיפולו בסוגיות תלמודיות ניתן לראות בסדרת ספריו 'מדע תורתך' על מסכתות שונות שיצאו בהוצאת המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים ובשעורים בעלי השם הזהה באתר בית מורשה. מעבר לאלו, יש לברנדס משנה סדורה בנוגע ללימוד אגדות התלמוד, חשיבותן ומעמדן בהתוויית פסיקת ההלכה בשאלות מורכבות ועדינות. שיטה זו נפרשה בספרו 'אגדה למעשה' שיצא בסדרת אגדתא של בית מורשה. נקודה חשובה ומרכזית בהגותו של הרב ברנדס היא משמעותו הקיומית של הנלמד. אחרי דיון שיטתי בכלים אקדמיים ובכלים ישיבתיים מסורתיים, יצביע על חיבור תכניה המרכזיים ופרטיה המעשיים של הסוגיה לחיי הלומד בן זמננו ובכל הדורות.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
על כתביו "
ההפגנות באיראן (2022–הווה)
ההפגנות באיראן או הפגנות מהסא אמיני הן סדרת הפגנות מחאה והפרות סדר נגד ממשלת איראן, אשר החלו ב-16 בספטמבר 2022, בעקבות מותה של מהסא אמיני (בפרסית: مهسا امینی), שנהרגה במהלך מעצר משטרתי. על פי עדות ראייה, היא עונתה והוכתה על ידי סיירת ההדרכה, "משטרת המוסר" האסלאמית במדינה, לאחר שהואשמה בכך שלבשה את החג'אב שלה שלא כראוי, ובכך הפרה את החוק המחייב לבישת חג'אב במדינה. משטרת איראן הכחישה כי אמיני הוכתה בעת המעצר.
ההפגנות החלו מספר שעות לאחר מותה של אמיני בטהראן, בתחילה ליד בית החולים בו היא טופלה, ובהמשך התפשטו במהירות לערים נוספות, תחילה בפרובינציית כורדסתאן שם נולדה וגדלה אמיני, בערים סאקז, סננדג', דיבנדרה, באנה וביג'אר , בין היתר. בתגובה להפגנות אלו, החל מ-19 בספטמבר החלה ממשלת איראן להגביל את הגישה לאינטרנט באזורים שונים. ככל שהמחאות גדלו, הממשלה הטילה השבתת אינטרנט נרחבת באזורים רבים במדינה, וכן הגבילה את הגישה לרשתות חברתיות בכל רחבי המדינה. בתגובה למחאות על מותה של אמיני, אנשים ערכו הפגנות תמיכה בממשלה בערים שונות באיראן, כדי לייצר תגובת-נגד למוחים. ממשלת איראן התייחסה להפגנות הנגד הללו כ"ספונטניות". המפגינים בעד הממשלה קראו להוצאה להורג של המפגינים נגדה, וכינו אותם "חיילים של ישראל", תוך כדי צעקות "מוות לאמריקה" ו"מוות לישראל", המשקף את הנרטיב המוכר של שליטי הפקידות באיראן, שכולל הטלת האשמה בנוגע לתסיסה על מדינות זרות עוינות. ב-3 באוקטובר, בהצהרתו הראשונה מאז פרוץ ההפגנות, המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, סירב להתייחס לתסיסה רחבת-ההיקף כ"התפרעויות", וכן ניסה להציג אותן כמזימה זרה.
נכון ל4 באפריל 2023 ,לפחות 537 מפגינים, בהם 68 קטינים, נהרגו במהלך ההפגנות כתוצאה מעימותים עם גורמי ממשלה המתערבים בהן (כולל שימוש בגז מדמיע ואש חיה), מה שהופך את הפגנות אלו לקטלניות ביותר מאז ההפגנות באיראן ב-2019–2020, שהסתיימו עם למעלה מכ-1,500 הרוגים. תגובת הממשלה נגד ההפגנות ספגה גינויים רבים, ומחלקת האוצר של ארצות הברית הטילה סנקציות על סיירת ההדרכה ועל מספר גורמים איראניים בכירים.
רקע
מהסא אמיני הייתה אישה איראנית בת 22, אשר ב-14 בספטמבר 2022 נעצרה על ידי סיירת ההדרכה של ממשלת איראן, חוליית משטרה האחראית על יישומן של תקנות החג'אב במדינה. היא סבלה ממוות מוחי בשל פגיעה גולגולתית, לאחר שלכאורה הוכתה. ב-16 בספטמבר, יומיים לאחר מכן, היא מתה. לאחר הלווייתה, פרצו מחאות באזורים שונים באיראן. ב-18 בספטמבר הוכרזה שביתה כלל-ארצית, מפרובינציית כורדסתאן עד טהראן. מפלגות כורדיות-איראניות וכן פעילים חברתיים מכורדיסטן הכריזו על יום שני כיום שביתה כללית.
המפגינים
בהפגנות הראשונות, שלרוב הובלו על ידי נשים, הושמעה הדרישה לשים קץ לחובת עטיית החג'אב בחוק; הפגנות אלו התפתחו למרד לאומי. בהמשך ההפגנות היו לנרחבות יותר מאלו שהתקיימו ב-2009, 2017 ו-2019, והגיעו אף לאזורים הנחשבים לבסיס כוחה של הרפובליקה האסלאמית, כדוגמת הערים הקדושות משהד וקום. עם המשך המחאה על מותה של אמיני והדרישה לבטל את חובת החג'אב, הביעו האיראנים בהפגנותיהם גם רצון לחירויות נרחבות יותר וזכויות נשים, מחו נגד משטרת המוסר, ונגד האייתוללה והמשטר התאוקרטי. המחאות כללו גם פגיעה בסמלים דתיים כמו הפלת הטורבן על ידי עוברי אורח מראשיהם של אנשי דת איראניים, והעלאת תיעוד המעשה לרשתות החברתיות. כמו כן נשים איראניות רבות הסירו את החיג'אב שלהן בהתרסה, וחלקן אף שרפו אותו באש.
בשונה מהפגנות רבות שהתקיימו קודם לכן באיראן, נראה כי בהפגנות אלו המפגינים דורשים שינוי כולל של הממשלה, במקום להגביל את דרישותיהם לרפורמות הדרגתיות בתוכה. על פי תחנת הרדיו "רדיו אירופה החופשית", הקשיים הכלכליים ותנאי החיים הירודים של האיראנים תרמו גם הם לצמיחת ההפגנות, והם נחשבות לכוח מרכזי העומד מאחוריהן. בין מצוקותיהם העיקריות של האיראנים נמנות המחירים המאמירים במדינה, האבטלה הגבוהה, השחיתות והדיכוי הפוליטי; כמו כן, על פי דו"ח איראני מאוגוסט 2021, שליש מהאיראנים חיים בעוני. האנליסט עבדולרזה דאוורי ציטט נתון לפי 95% מהאיראנים "מודאגים לגבי פרנסתם כיום ולגבי עתיד ילדיהם".
אירועים
שעות לאחר מותה של מהסה אמיני, התאספה קבוצת אנשים במחאה נגד רציחתה לכאורה ליד בית החולים קאסר, שם מתה אמיני, וקראו קריאות כמו "מוות לדיקטטור", "סיירת ההדרכה היא רוצחת", "אני אהרוג, אני אהרוג את מי שהרג את אחותי", "אני נשבע בדמה של מהסה, איראן תהיה חופשית", "ח'אמנאי הוא רוצח, ממשלתו פסולה", ו"דיכוי נשים מכורדיסטן ועד טהראן". הפגנות אלו נתקלו בדיכוי ובמעצר של מפגינים. חלק מהנשים הסירו ושרפו את כיסויי הראש שלהן בתגובה להתקפת הכוחות נגד-התקוממות, וקראו "דאעש חסרת בושה". נהגים צפרו ברחובות כאות מחאה. מחאה נוספת נגד חוקי חובת לבישת חג'אב התקיימה באותו ערב בכיכר ארגנטינה בטהראן. המפגינים קראו קריאות נגד ריבונותה של איראן וחוקי החג'אב. בסרטונים שפורסמו מאותו ערב נראים המעצרים האלימים שהופעלו נגד חלק מהמפגינים.
סיסמאות
במהלך ההפגנות המפגינים השתמשו במגוון סיסמאות וכרזות, המבקרות באופן ישיר את ממשלת הרפובליקה האסלאמית של איראן ואת המנהיג ח'אמנאי. המפגינים הראו התנגדות עזה למקרי אלימות נגד נשים שבוצעו על ידי סיירת ההדרכה של איראן בפרט. אחת הסיסמאות הפופולריות בהפגנות היא "אישה, חיים, חופש" (בפרסית: زن، زندگی، آزادی, נהגה "זָאן, זֶנְדֵגִי, אָזָאדִי").
נפגעים
ב-20 בספטמבר, אסמאעיל זראי קושה, מושל פרובינציית כורדסתאן שבצפון-מערב המדינה, אישר את הדיווח על שלושת ההרוגים הראשונים בהפגנות (מבין אלו שדווחו רשמית על ידי המדינה עצמה), אך ציין כי הם לא נהרגו על ידי כוחות הביטחון. נכון ל-26 בספטמבר, על פי מספר הצהרות רשמיות של השלטונות, נהרגו לפחות 13 בני אדם, בעוד שמתוך דיווחי הטלוויזיה הממלכתית עולה כי לפחות 41 בני אדם נהרגו, ביניהם מפגינים ושוטרים. על פי הדיווחים, חמישה חברי בסיג' נהרגו על ידי מפגינים.
על פי ארגון זכויות האדם "Iran Human Rights", נכון ל-5 בדצמבר 2022, לפחות 448 בני אדם נהרגו, ובהם נשים ולפחות 60 קטינים. בנוסף, מאות נשים נעצרו ועברו התעללות על ידי השלטונות. כפי שעולה מתעודות פטירה שהגיעו לידי הארגון, רבים מתו מפגיעת כדורים חיים. כמו כן, השלטונות נוקטים עינויים ויחס קשה נגד מפגינים שנעצרו, כדי לקבל מהם הודאות שווא. אולם, ארגון זכויות האדם הצהיר כי בשל השבתות האינטרנט הנוכחיות, קשה להשיג נתונים מדויקים ועדכניים.
השבתת האינטרנט
החל מ-19 בספטמבר 2022, ממשלת איראן התחילה להגביל את הגישה של תושביה לרשת אינטרנט: בתחילה נותקה הגישה לאינטרנט באזורים מסוימים, על מנת למנוע את הפצתם של התמונות והסרטונים מההפגנות ברחבי העולם, וכדי למנוע מהמוחים אפשרות להתארגן בפועל, כאשר גם נחסמה הגישה לרשתות חברתיות כדוגמת אינסטגרם וואטסאפ בערים סאקז וסננדג', במשך מספר ימים. עם התרחבות ההפגנות ללמעלה מ-80 ערים ברחבי איראן, הממשלה החליטה על השבתה כוללת של האינטרנט ועל הגבלה נוקשה של הרשתות הסלולרית. על פי NetBlocks, ארגון המנטר בין היתר את הפיקוח על האינטרנט, אלו הן "הגבלות האינטרנט החמורות ביותר מאז הטבח בנובמבר 2019", כאשר במהלך הפגנות 2019–2020 במדינה, בהן נהרגו כ-1,500 מפגינים על ידי כוחות הממשלה, האינטרנט הושבת לחלוטין במשך שבוע שלם.
בתגובה להפסקות האינטרנט של איראן, סיגנל, יישומון המסרים המיידיים המוצפן מקצה לקצה, ביקש מהקהילה הטכנולוגית ומהמתנדבים בעולם לסייע לעקוף את החסימה הדיגיטלית על ידי הפעלת שרתי פרוקסי, כדי שאנשים באיראן יוכלו לתקשר באופן בטוח. בהודעה שפרסמה סיגנל ב-22 בספטמבר, מנכ"ל החברה מסר הוראות שלב-אחר-שלב מפורטות לעקיפת החסימה, וקרא להתחיל קמפיין האשטאג בטוויטר כדי לקדם את המטרה. כמו כן, סיגנל פרסמה מסמכי תמיכה בפרסית, כדי לסייע במיוחד למשתמשים באיראן.
נכון ל-24 בספטמבר, הגישה לסקייפ נחסמה.
תגובות
ב-22 בספטמבר 2022, הייתה אמורה כתבת החוץ הראשית של רשת CNN, כריסטיאן אמנפור, לראיין את נשיא איראן אבראהים ראיסי בעיר ניו יורק, אחרי הופעתו בעצרת הכללית של האו"ם. אמנפור תכננה לשוחח עם הנשיא ראיסי על נושאים בינלאומיים שונים, ובהם מותה של מהסה אמיני והמחאות שהחלו בעקבותיו. ריאיון זה אמור היה להיות הפעם הראשונה שראיסי מדבר עם התקשורת האמריקאית על אדמת ארצות הברית. כ-40 דקות לאחר שעת תחילת הראיון טרם הגעתו של ראיסי, עוזרו של המנהיג האיראני העלה ברגע האחרון בקשה והצהיר כי הפגישה לא תתקיים אלא אם העיתונאית תעטה כיסוי ראש (רעלה), תוך שהוא מתייחס ל"מצב באיראן", ומכנה את הבקשה "עניין של כבוד". אמנפור הגיבה כי היא לא יכולה להסכים ל"תנאי חסר התקדים והלא צפוי הזה", והריאיון בוטל. בהמשך אמנפור אמרה בהתייחס לתקרית כי כאשר ערכה ראיונות מחוץ לאיראן, "מעולם לא התבקשתי מאף נשיא איראני... לעטות כיסוי ראש".
מספר נשים איראניות המתגוררות בהודו הפגינו נגד ממשלת איראן ושרפו את החג'אבים שלהן כאות מחאה.
ב-24 בספטמבר 2022, משרד החוץ של איראן זימן את שגרירי בריטניה ונורווגיה, בשל מה שנחשב בעיניו ל"עמדה מתערבת" שלהם. השלטונות באיראן מחו בפרט על ה"עוינות" שלכאורה נוצרה בקרב כלי התקשורת בשפה הפרסית שבלונדון, וכן על הצהרותיו של נשיא הפרלמנט הנורווגי, יליד איראן, מסעוד גראח'אני, שבהן הביע תמיכה בהפגנות.
ארגוני זכויות אדם
לאחר שהתפרסמו תמונות וסרטונים מתוך ההפגנות, המציגים גם את תגובת כוחות הביטחון במהלכן, ארגוני זכויות אדם בינלאומיים רבים כדוגמת Iran Human Rights ו-Human Rights Watch, וסגנית הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם, נאדה אל-נשיף, פרסמו הצהרות על דאגתם בנידון. הארגון Human Rights Watch העלה דאגה ספציפית באשר לדיווחים שמצביעים על כך שהרשויות משתמשות בגז מדמיע ובכוח קטלני כדי לפזר מפגינים.
סנקציות
ב-22 בספטמבר 2022, מחלקת האוצר של ארצות הברית הודיעה על סנקציות נגד "משטרת המוסר" וכן נגד שבעה מנהיגים בכירים בארגוני הביטחון השונים של איראן, "בשל אלימות נגד מפגינים ומותה של מהסה אמיני". אלה כוללים את מוחמד רוסטמי חשמה גאצ'י, מפקד משטרת המוסר של איראן, וקיומארס היידארי, מפקד הכוח היבשתי של צבא איראן, בנוסף לשר המודיעין האיראני אסמאעיל ח'טיב, חאג' אחמד מירזאי, ראש חטיבת משטרת המוסר בטהראן. סאלאר אבנוש, סגן מפקד מיליציית הבסיג', ושני המפקדים מנוצ'הר אמנולהי וקאסם רזאי מכוח אכיפת החוק של איראן בפרובינציית צ'הארמחאל ובח'תיארי שבמדינה. הסנקציות יכללו חסימה של כל נכס או אינטרס ברכוש בתחומי השיפוט של ארצות הברית, ודיווח עליהם למחלקת האוצר של ארצות הברית. בנוסף יוטלו עונשים על כל צד שיאפשר ביצוע עסקאות או מתן שירותים לגופים אשר מוטלות עליהם סנקציות.
ב-26 בספטמבר 2022, ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו אמר כי ממשלתו תטיל סנקציות על "משטרת המוסר", על הנהגתה, ועל הפקידים האחראים למותה של מהסה אמיני ולדיכוי המוחים.
מוזיקה
ב-25 בספטמבר הוציא שאהין נג'פי את השיר "הָאשְׁטָיְדָה" (בפרסית: هشتادیا; בתרגום חופשי "[ילדי] שנות השמונים"), העוסק בחיים שבאיראן עם התחוללותה של המהפכה האיראנית. המוזיקאי האיראני שרווין האג'יפור, הוציא לאור את השיר "בַּרָאיֶה" ("בשביל" בתרגום חופשי), אשר הפך לוויראלי ברשתות החברתיות ברחבי האינטרנט, והקליפ שלו צבר מעל ל-40 מיליון צפיות באינסטגרם תוך יומיים. הקליפ לשיר מבוסס על ציוצים של תושבים איראנים ברשת החברתית טוויטר, בהם תיארו את הסיבות למחאה. האג'יפור נעצר מספר ימים לאחר מכן, ב-29 בספטמבר, ובהמשך שוחרר בערבות לאחר שמחק את הסרטון המקורי. בכמה כלי תקשורת היו שכינו את השיר "המנון ההפגנות".
ספורט
נבחרת הכדורגל של איראן לבשה ז'קטים שחורים ללא לוגו הקבוצה במהלך משחק הידידות שלה נגד נבחרת סנגל שהתקיים ב-27 בספטמבר במסגרת מונדיאל 2022; המדים עם לוגו הקבוצה שלבשו מתחת היו מוסתרים. בהתחשב בעובדה שכמה מחברי הקבוצה הפגינו סולידריות עם המפגינים בציוצים בטוויטר, לבישת הז'קטים פורשה באופן נרחב כמחווה נוספת של סולידריות עם המפגינים. במשחקם מול אנגליה בשלב הבתים במונדיאל 2022, סגל הנבחרת לא שרו את המנון המדינה לפני המשחק, במחאה נגד המשטר באיראן.
הר ואייט
הר ואייט (באנגלית: Mount Whyte) הוא הר ברכס בואו בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 2,983 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 140 מטרים מעל סביבתו.
ניתן לראות את ההר מהכביש המהיר הטרנס-קנדי, והוא ממוקם בסמוך לעיירה לייק לואיז.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1898 על ידי סר ויליאם מתואן (William Methuen).
ההר נקרא על שם וילים ואייט, אשר החל לעבוד עבור הרכבת הקנדית פסיפית בשנת 1884, והפך לסגן מנהל הרכבת הקנדית פסיפית בשנת 1910.
הטיפוס על ההר
הראשונים שטיפסו על ההר היו סי. קאופמן (C. Kaufmann), סי. קלאקר (C. Klucker), ג'י. פולינג'ר (J. Pollinger), בשנת 1901.
לקריאה נוספת
• M. Grace Wilmarth, Lexicon of Geologic Names of the United States: M-Z, P 1445
ברכת השנים
ברכת השנים היא הברכה התשיעית בתפילת שמונה עשרה, אחת משלוש עשרה ברכות הבקשה בתפילה זו. ברכת השנים עוסקת בבקשות הקשורות לכלכלה, והיא נאמרת לאחר ברכת רפואה ולפני ברכת קיבוץ גלויות.
הברכה תוקנה כשעיקר פרנסתו של האדם הייתה מן האדמה, ולכן פרנסתו הייתה תלויה מאוד בגשם ובהצלחת גידול התבואה. כיום מכוונים בברכה זו גם על פרנסה שלא על ידי חקלאות.
נוסח הברכה
נוסח הספרדים:
נוסח תימן בלדי:
נוסח איטליה:
נוסח רומניא:
נוסח פרובאנס:
נוסח קטלוניה:
נוסח ארץ ישראל:
ותן טל ומטר לברכה
קצת ממילות הברכה בנוסח אשכנז וספרד, והברכה כולה בנוסח הספרדים, משתנה על פי הזמן בו היא נאמרת. המילים "ותן טל ומטר לברכה" קרויים שאילת גשמים ומתחילים לאומרם בארץ ישראל בליל ז' בחשוון. זאת בניגוד ל"הזכרת גשמים" הנאמרת בברכת מחיה המתים ("משיב הרוח ומוריד הגשם"), החל מתפילת מוסף של שמיני עצרת. הסיבה לכך היא שלא רצו שיחלו גשמים לרדת בטרם כל העולים לרגל לירושלים בסוכות יעברו את נהר פרת, כדי שלא יחסמו על ידי עליית מימיו. לפי סיבה זאת היום (כל עוד אין בית מקדש) אמורים לשאול גשמים בשמיני עצרת, ואכן כך מבינים רוב הראשונים אולם למעשה בפסיקה המקובלת נהוג לשאול בז' בחשוון מסיבות שונות. מפסיקים לשאול גשמים ביום הראשון של חג הפסח והחל מתפילת ערבית של לילה זה מתחילים לומר "ותן ברכה".
בחוץ לארץ ישראל מתחילים לשאול את הגשמים 60 יום לאחר תקופת תשרי לפי חשבון שמואל, שבמאה ה-20 וה-21 תמיד חל בערבית שלפני 5 בדצמבר כשפברואר של שנה הבאה אינו מעובר ובערבית שלפני 6 בדצמבר כשפברואר של השנה הבאה מעובר.
האמר
האמר (באנגלית: Hummer) הוא מותג של רכבי SUV מתוצרת חברת ג'נרל מוטורס המבוססים על הרכב הצבאי HMMWV.
ברכת השנים
ותן טל ומטר לברכה
הרא"ש שואל שהרי אם התחלת שאלת מטר 60 הימים אחרי התקופה מבוססת על צורך הגשמים בבבל (ששם נכתב התלמוד), אם כן, במקומות כמו ספרד (או אמריקה), שצריכים לגשמים בכל השנה, צריכים לשאול גשמים בכל השנה. בשולחן ערוך לא נפסק כדברי הרא"ש, אלא שכל העולם, חוץ מארץ ישראל, נגרר אחרי בבל.
האמר
בשנת 2010, בעקבות המשבר הכלכלי אליו נקלעה תעשיית הרכב בארצות הברית נסגר פס היצור של האמר.
ברכת השנים
טעות בהזכרה
מתפלל ששכח לשאול גשמים (לומר "ותן טל ומטר...") בחורף:
מתפלל ששאל גשמים בקיץ (במקום לומר ותן ברכה):
האמר
היסטוריה
בשנת 2006 הועבר ייצור הדגם H3 מארצות הברית לדרום אפריקה, וג'נרל מוטורס הכריזה על הפסקת ייצור הדגם המקורי, ה-H1. מנהל ג'נרל מוטורס ריק ווגונר אמר בתערוכת המכוניות בלוס אנג'לס כי הדגם החדש ישתמש בדלק ידידותי לסביבה. ארנולד שוורצנגר התאים את אחד מההאמרים שלו כך שיצרוך דלק ידידותי לסביבה.
ברכת השנים
מנהגים
למנהג חסידי חב"ד באמירת הברכה יש לכוון על חיטים למצה, לאתרוג וליין לקידוש.
האמר
היסטוריה
בשנת 2008 הוצג האמר HX שהיה דגם של מכונית קונספט בתצורת 2 דלתות בתערוכת הרכב של דטרויט בארצות הברית.
בתחילת 2009 הופסק ייצור ה-H2 עקב המשבר הכלכלי העולמי שהתחיל ב-2008 ופגע במכירות ג'נרל מוטורס. במאי 2010 הופסק לגמרי יצור כל הדגמים.
בספטמבר 2017, הציג ארנולד שוורצנגר את ההאמר H1 שלו שעבר הסבה ממנוע בערה פנימית להנעה חשמלית.
באוקטובר 2019, הודיע ג'נרל מוטורס כי היא שוקלת להשיק רשמית גרסה חשמלית של ההאמר באוקטובר 2020, הושק המותג שוב באופן רשמי עם מונע חשמלי. המכונית תהיה זמינה בשנת 2022, עם טווח נסיעה של כ-560 ק"מ.
שיווק בישראל
את ההאמר שיווקה בישראל חברת יוניברסל מוטורס ישראל החל משנת 2005. החברה מכרה 50 רכבים תוך חודשיים מים ההשקה בישראל. אחר כך מכרה כמה עשרות רכבים מדי שנה עד הפסקת ייצורם בשנת 2009.
טבסאראנים
טַבַּסַארַאנִים הם קבוצה אתנית החיה ברובה ברפובליקת דאגסטן, שהיא חלק מן הפדרציה הרוסית.
על פי סקר האוכלוסין שנערך בפדרציה הרוסית בשנת 2002, מנו הטבסאראנים 131,785 נפש, מתוכם כ-40% גרו בערים, ואילו 60% גרו בכפרים. כ-110,000 מהטבסאראנים גרים בדאגסטן. ריכוזם הגדול הוא באזור ההרים שבדרום-מערב דאגסטן. רבים מהם גרים בבירה מחצ'קלה.
הטבסאראנים שייכים למשפחת העמים הצפון-קווקזיים, והם קרובים מבחינה אתנית ללזגינים. הם דוברים את השפה הטבסאראנית, השייכת למשפחת השפות הצפון-מזרח קווקזיות. דתם היא האסלאם הסוני.
עם הטבסארנים המפורסמים נמנית הקופצת במוט הרוסייה ילנה איסינבייבה.
משחקי המוח
משחקי המוח הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי לילדים המשודר בכאן חינוכית. השעשועון עלה לשידור בדצמבר 2019 ואת השעשועון מנחים מירב פלדמן ואיתי הרמן. בשעשועון זה המתחרים עונים על שאלות בנושא אחר לפרק באמצעות איתי הרמן אשר נותן להם ולצופים טיפים שימושיים להפעלת המוח.
מייקל רוקפלר
מייקל רוקפלר (באנגלית: Michael Clark Rockefeller; 18 במאי 1938 – 19 נובמבר 1961 במשוער) היה בנו של מושל ניו-יורק (ומאוחר יותר סגן נשיא ארצות הברית) נלסון רוקפלר, ובן הדור הרביעי של משפחת רוקפלר העשירה. הוא נעלם, וככל הנראה מצא את מותו, במהלך מסע באזור אסמאט (Asmat) בדרום מערב גינאה החדשה.
ביוגרפיה
מייקל קלארק רוקפלר היה בן הזקונים מבין חמשת ילדיהם של מרי טודהנטר ובעלה נלסון רוקפלר והייתה לו אחות תאומה בשם מרי. הוא התחנך בבית ספר בניו יורק ואחר כך באקדמיית פיליפס אקסטר (Phillips Exter Academy) בניו-המפשייר, שם היה תלמיד מצטיין והשתתף בנבחרת ההיאבקות של המוסד. הוא המשיך בלימודי היסטוריה וכלכלה באוניברסיטת הרווארד וסיים תואר ראשון בהצטיינות. עם סיום לימודיו בשנת 1960 שירת כשישה חודשים בדרגת טוראי בצבא היבשה של ארצות הברית. הוא החל להתעניין באיסוף פריטי אמנות ומונה לדירקטור בהנהלת המוזיאון לאומנות פרימיטיבית בני-יורק שיזם אביו. לאחר מכן, באותה שנה, הצטרף למשלחת של מוזיאון פיבודי לארכאולוגיה ואתנולוגיה בהרווארד (Peabody Museum of Archaeology and Ethnology), שיצאה לחקור ולתעד את חיי שבט הדאני (Dani) במערב גינאה החדשה - אזור שהיה באותה עת תחת שלטון קולוניאלי הולנדי.
השהות בגינאה החדשה
המשלחת צילמה את הסרט התעודי האתנוגרפי "ציפורים מתות" (Dead Birds) של הקולנוען רוברט גרדנר (Robert Gardner), אותו פגש מייקל בעת לימודיו בהרווארד. מייקל רוקפלר שימש כאיש הקול וההקלטה בהפקה זו. במהלך ההפקה עזב מייקל רוקפלר את המשלחת לזמן קצר, ויצא עם חבר לסייר בדרום גינאה החדשה וללמוד על חיי שבט האסמאט שם. לאחר שובו הביתה בתום מסעה של משלחת המוזיאון, יצא מייקל שוב למסע באזור שבט האסמאט על מנת להמשיך במחקרו ולאסוף פריטי אמנות פרימיטיבית עבור המוזיאון שהקים אביו במנהטן. הוא ביקר בכפרים רבים לאורך החוף הדרומי של אסמאט תוך שהוא רוכש בסחר חליפין עבודות יד רבות בתמורה לסחורות כגון גרזנים מפלדה או גפרורים. בין השאר ביקש מייקל לאסוף גם גולגולות מעוטרות אשר ייתכן ומקורן היה בצייד ראשים. השלטונות ההולנדים לא ראו בעין יפה את פעולתו זו בטענה שהוא מעודד את הילידים באזור לשוב ולעסוק בצייד ראשים בעוד הממשל ניסה למגר את התופעה ואסר על התושבים לעסוק בכך. תוך שלושה שבועות ביקר מייקל ב-13 כפרים לאורך החוף.
היעלמות
ב-17 בנובמבר 1961 שייטו רוקפלר והאנתרופולג ההולנדי רנה וואסינג (Rene' Wassing) ליעד נוסף בו ביקשו לאסוף פריטי אומנות, כאשר סירתם, קטמרן מאולתר באורך 12 מטרים, התהפכה במרחק של 5 ק"מ מהחוף. שני המדריכים המקומיים שלהם שחו לחוף להזעיק עזרה בעוד רוקפלר ורנה וואסינג נותרו ליד הסירה ההפוכה. בבוקר 19 בנובמבר, לאחר שלא הגיעה עזרה, החליט רוקפלר לשחות אל החוף, באומרו לוואסינג: "אני חושב שאני יכול להצליח". הוא קשר למותניו שני מכלי דלק ריקים כמצופים ויצא לדרכו. הסירה כבר הייתה אז במרחק של כ-19 ק"מ מהחוף, מה שתומך בסברה שרוקפלר נספה בטביעה לאחר שתשו כוחותיו. שני הילידים הצליחו להגיע לחוף וצעדו לכפר המרוחק כ-20 ק"מ מהמקום על מנת להזעיק עזרה. השלטונות ההולנדים ארגנו חיפוש שכלל מטוסים ומסוקים שגויסו ממרחקים, וכאלף מקומיים שסרקו את השטח, החופים והנהרות. כשמונה שעות לאחר שמייקל רוקפלר עזב את הסירה ההפוכה גילה מטוס חיפוש את מיקומה ולמחרת חולץ וואסינג. כשהגיעה הידיעה על היעלמו של מייקל, שכר נלסון רוקפלר מטוס מיוחד והגיע לגינאה יחד עם מרי - אחותו התאומה של מייקל, ובלווית עיתונאים רבים. הם שהו באזור מרוחק כ-300 ק"מ מאזור התאונה ולא הייתה בידם אפשרות לסייע רבות למאמצי החיפוש. ב-28 בנובמבר חזרו נלסון ומרי רוקפלר לארצות הברית לאחר שכבר ימים ספורים לפני כן הצהיר שר הפנים ההולנדי שאין יותר סיכוי למצוא את מייקל בחיים. עקבותיו של רוקפלר אבדו וגופתו לא נמצאה למרות מאמצי החיפוש הנמרצים שנמשכו כשבועיים. הידיעה על היעלמותו עשתה כותרות ברחבי העולם ובשנת 1964 נקבע מותו באופן סופי.
השערות
הסברה המקובלת היא כי מייקל רוקפלר טבע או הותקף ונטרף על ידי כריש או תנין בניסיונו להגיע לחוף. אולם הועלתה גם ההשערה כי הוא הצליח להגיע לחוף אך הותקף ונהרג מידי בני שבט קניבלי. באותה עת רווחו עדין באזור אסמאט מסורות לחימה שכללו צייד ראשים וקניבליזם.
בשנת 1969 יצא העיתונאי מילט מכלין (Milt Machlin) לאזור על מנת לחקור את נסיבות היעלמו של מייקל רוקפלר. הוא הזם שמועה שנפוצה שמייקל חי כשבוי בקרב הילידים בג'ונגל. לעומת זאת הוא הסיק כי קיימת ראיה נסיבתית לכך שהוא נהרג אחרי שהצליח להגיע לחוף. באזור החוף אליו עשוי היה מייקל להגיע נמצא כפר ילידים שאחדים מנכבדיו נהרגו ככל הנראה בהתקלות עם סיור צבאי הולנדי בשנת 1958. מאז הייתה לבני הכפר, כביכול, סיבה ומוטיבציה לנקמת-דם באדם לבן, תוך שימוש במסורות קניבליות וצייד ראשים.
בספר שיצא לאור בשנת 1979 נטען כי אימו של מייקל רוקפלר שכרה חוקר פרטי כדי לפענח את התעלומה. על פי הספר, ביצע החוקר עסקת חליפין עם הילידים, שבה נמסרו לידיו שלוש גולגולות בתמורה למנוע סירה. הילידים טענו שגולגולות אלה שייכות לאנשים הלבנים היחידים שהם אי-פעם הרגו. לטענת הספר, נמסרו הגולגולות לידי משפחת רוקפלר לבדיקה. משפחת רוקפלר מעולם לא התייחסה לטענות אלה. עם זאת, בכתבה בערוץ ההיסטוריה דווח כי החוקר קיבל תשלום של מאתיים וחמישים אלף דולר שהובטחו בתמורה להוכחה סופית האם מייקל חי או מת.
בסרט "שמור על הנהר מימינך" (1969) טוען היוצר, האנתרופולוג והאמן האמריקאי, טוביאס שניבאום (Tobias Schneebaum) כי במסעו לאסמאט הוא שוחח עם ילידים קניבלים שם, שתיארו בפניו כיצד מצאו ולכדו את מייקל רוקפלר על גדת הנהר ואכלו אותו.
בשנת 2014 פרסם קרל הופמן (Carl Hoffman) ספר בשם "קציר פראי: סיפור אודות קניבליזם, קולוניאליזם ומסעו הטרגי של מייקל רוקפלר לאיסוף אמנות פרימיטיבית" (Savage Harvest) בו הוא חוקר שוב את היעלמו המסתורי של מייקל. בביקוריו בכפרים באסמאט הוא שמע מספר עדויות המספרות על כך שמייקל הצליח לשחות אל החוף אך מצא את מותו מידיהם של אנשי הכפר אליו הגיע. עדויות אלה עלו בקנה אחד עם החומר שנאסף בשנות השישים. על פי עדותו של הסופר פרצה סמוך לאחר מותו של מייקל מגפת כולירה בכפר המדובר, והילידים ראו בה כעונש על הרצח.
ג'ואן בלונדל
ביוגרפיה
בלונדל נולדה בניו יורק סיטי לקתרין קיין ולשחקן הוודוויל אד בלונדל, אחותה הצעירה גלוריה בלונדל הייתה גם כן שחקנית.
קריירה
בלונדל התגלתה בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בדרמות של ויליאם ולמן "אויבי הציבור" בתפקיד מיימי ו"אחיות לילה", בסרטיו של מרווין לרוי "שלושה במשחק" בתור אשת הבידור מרי קיטון ו"חופרי הזהב של 1933" בתפקיד הזמרת קרול קינג. בלונדל חיזקה את מעמדה והופיעה בתפקידים ראשיים בסרטים המוזיקליים "Footlight Parade" של לויד בייקון בתור נן פרסקוט מזכירתו של צ'סטר קנט (ג'יימס קאגני), "גברות" בתור נערת השעשועים מייבל אנדרסון ו"חופרי הזהב של 1937". באותם הזמנים הייתה בלונדל לאחת מהשחקניות המצליחות והמרוויחות ביותר בהוליווד.
בשנות ה-40 הופיעה בלונדל בסרט הביכורים של הבמאי האגדי איליה קאזאן "אילן גדל בברוקלין" בתפקיד סיסי אדוארדס, כמו כן גם בפנטזיה הקומית האפלה "טופר חוזר" בתור גאל ריצ'רדס ובדרמה "סמטת הסיוט" בתור מנהלת הקרקס לצידו של טיירון פאוורס.
בלונדל הועמדה בשנת 1951 לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה "הצעיף הכחול" בתפקיד השחקנית אנני רולינס. בשנת 1958 הועמדה בלונדל לפרס טוני על משחקה במחזה "The Rope Dancers" .בלונדל הועמדה פעמיים לפרס גלובוס הזהב על הופעותייה בדרמות "הנער מסינסינטי" בתור ליידי פינגרס ו"ליל הבכורה" (1977) של ג'ון קסאווטס בתפקיד שרה, אמה של השחקנית מיירטל גורדון (ג'ינה רולנדס).
לצד קריירה קולנועית ענפה שיחקה בלונדל גם בסדרת טלוויזיה הקומית של רשת ABC "הנה באות הכלות" בתפקיד בעלת סלון היופי לוטי הטפילד, עליו הועמדה פעמיים לפרס אמי.
חיים אישיים
בלונדל נישאה שלוש פעמים במהלך חייה.
בלונדל מתה מלוקמיה בערב חג המולד ה-25 בדצמבר 1979 בסנטה מוניקה כשהיא בת 73. היא נקברה ב"פארק הזיכרון פורסט לון" שבגלנדייל.
עודד אמיר
עודד אמיר (1 במאי 1950 – 17 באוקטובר 1973) היה לוחם בקומנדו הימי שנהרג במלחמת יום הכיפורים. על לחימתו במבצע ליידי בפורט סעיד במלחמה זו קיבל את עיטור הגבורה.
ביוגרפיה
אמיר נולד בקיבוץ גשר הזיו לגאולה ושמואל. למד במשק בכיתות היסודיות והמשיך את לימודיו בתיכון האזורי סולם צור.
אמיר גויס לצה"ל בתחילת נובמבר 1968 והתנדב לקומנדו הימי בחיל הים. לאחר שסיים את הטירונות נשלח לקורס קצינים וזכה להערכה רבה על שירותו. הוא לקח חלק בפעולות ומבצעים שזיכוהו בתעודות ומכתבי הוקרה ממפקד חיל הים והרמטכ"ל.
במלחמת יום הכיפורים השתתף במבצע ליידי בו פיקד על כוח הפשיטה של הקומנדו הימי שחדר מבעד לרשת הפלדה שבפתח נמל פורט סעיד. הוא היה בחוליה אחת מתוך שתי חוליות של צמד לוחמים. יחד עם רב-סמל עלי קמחי היה אחראי להצמדת מוקש עלוקה לסטי"ל אוסה ולסט"ר. אמיר וקמחי הצמידו את המטענים למטרות אך לא שבו לנקודת האיסוף ולא ידוע מה עלה בגורלם. השניים נפגעו, ככל הנראה, מהשלכת מטעני העומק בתוך נמל פורט סעיד והוכרזו כנעדרים.
בתיאור המעשה נכתב:
על פעולותיו בקרב עוטר אמיר לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון שמעון פרס.
כבר במהלך המלחמה נעשו מאמצים תחת אש לאתר את גופותיהם, אך הם לא אותרו עד היום והם הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע. לוח זיכרון על שמו נקבע בגן הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
חיים אישיים
השאיר אחריו הורים ושני אחים.
אחיו של עודד,, נהרג בתאונת דרכים בעת שירותו בצה"ל ביולי 1977.
בית התנ"ך העולמי
בית התנ"ך העולמי הוא פרויקט להקמת מרכז עולמי ללימוד התנ"ך בירושלים, שמעולם לא מומש.
היסטוריה
לאחר קום המדינה הוקמה החברה לחקר המקרא בישראל ואיתה הוקמה גם החברה היהודית העולמית לתנ"ך במטרה להפיץ וללמד את התנ"ך בחוץ לארץ אצל יהודי הגולה. בתחילת שנות ה-60 נהגה הרעיון להקמת מרכז בינלאומי לתנ"ך בירושלים באזור הנקרא גבעת התנ"ך בסמוך אל הר ציון ושכונת אבו תור בדרום העיר, במקום הצופה אל חומות העיר העתיקה. לשם כך הוקמה "ועדת בית התנ"ך" בראשותו של הארכאולוג פרופ' חיים גבריהו, שפעלה לאיתור קרקע מתאימה בירושלים. התוכנית הראשונה לרעיון הוצגה בישיבת הנהלת החברה לחקר המקרא בישראל בתל אביב בתאריך כ"א באדר תשכ"ו (12 במרץ 1966) לאחר ששר האוצר פנחס ספיר הבטיח להקצות קרקע לצורך הקמת הפרויקט. אף שטקס הנחת אבן הפינה נערך באוקטובר 1970, המבנה מעולם לא הוקם והאזור המכונה גבעת התנ"ך נותר בשיממונו עד היום בהמתנה למימון והקצאת הפרויקט מחדש.
בשנת 2010 נהגה רעיון מחודש של הקמת בית התנ"ך העולמי בכנסת, ביוזמת שר התעשייה והמסחר בנימין בן אליעזר ושר התקשורת משה כחלון. זאת במסגרת פרויקט התנ"ך העולמי, שבו נהגה רעיון חתימת התנ"ך על ידי דיפלומטים מכל העולם ובמסגרתו חודש גם חידון התנ"ך למבוגרים.
בשנת 2013 פורסמה כתבה בעיתון ידיעות אחרונות לפיה בחודש מאי 2013 הפרויקט נמסר אל היזם עמוס רולניק שהעביר את המיזם אל פרויקט "גן המלך" שאמור לקום בצמוד אל שכונת סילוואן באזור שבין עיר דוד אל גן העופל וחומות העיר העתיקה. אנשי רוח פנו אל משרד ראש הממשלה בדרישה לעצור את הפרויקט בטענה שהוא מסתיר את חומות העיר העתיקה. לפי התוכניות היכל התנ"ך אמור לקום בתוך פארק חוויתי.
עסק
עסק הוא ארגון הפועל לשם השגת רווח לבעליו. עוסק הוא מי שמעניק שירותים או מוכר טובין, נכסים ומקרקעין. בית עסק הוא המקום בו פועל העסק והוא מחויב ברישיון בהתאם לסוג בית העסק.
עסקים קטנים לרוב מקיימים שילובים שונים של עסקים ביתיים, וירטואליים ובתי עסק. בעסקים בינוניים וגדולים לרוב קיים שילוב של בית עסק ועסק וירטואלי.
עסק נוסד על מנת לבצע פעילויות כלכליות למטרת רווח. כלומר, מטרתו של בעל העסק והעסק כולו היא החזר כספי בעבור עבודה והון שמושקעים בעסק.
אדם שפעילותו ממוקדת בהקמה ובניהול של עסק (או עסקים) מכונה איש עסקים, אדם העוסק במתן שרותי ייעוץ בתחום תכנון, קביעת מדיניות וליווי פעילויות עסקיות הוא יועץ עסקי.
הקמת עסק
כדי להעניק שירותים או למכור נכסים במהלך עסקים רגיל יש להירשם כעוסק במשרדי מע"מ. תאגיד מחויב ברישום על פי סוג התאגיד, למשל שותפות מחייבת רישום אצל רשם השותפויות, ורישום חברה יש לבצע אצל רשם החברות. בנוסף נדרש רישום במשרדי מס הכנסה ובמוסד לביטוח לאומי.
סוג העוסק נגזר מהיקף הפעילות.
הקמת בית עסק מחייבת רישוי על ידי הגורמים המתאימים בהתאם לסוג בית העסק.
סיווג עסקים
ישנן דרכים רבות לסווג את הישויות העסקיות: גודל, אופן הרישום או ההתאגדות, תחום העיסוק, ומאפיינים נוספים. כך למשל, עסק עשוי לכלול גם מקצוע.
גודל העסק
גודל העסק מוגדר על פי כמות המועסקים בעסק והיקף העסקאות:
מועסק יחיד
עסקים קטנים ובינוניים על פי פרסומים של הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים מוגדרים העסקים הבאים, אך ההגדרה אינה פורמלית.
עסקים קטנים ובינוניים זכאים לתמיכה וייעוץ של הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים.
אופי הפעילות
ניתן לסווג בתי עסק לפי אופי המוצר או השירות המסופקים, למשל:
תומאס רוזינגרייב
תומאס רוזינגרייב (באנגלית: Thomas Roseingrave, 1688 - 23 ביוני 1766) היה מוזיקאי ונגן עוגב אנגלי-אירי.
המחצית הראשונה
רוזינגרייב נולד בווינצ'סטר, אך שנותיו הראשונות עברו עליו בדבלין, שם למד מוזיקה אצל אביו, דניאל רוזינגרייב. ב-1707 נכנס לטריניטי קולג' אך לא השלים את לימודי התואר. ב-1709 נשלח לאיטליה בתמיכתה הכספית של קתדרלת סנט פול כדי "לשפר את עצמו באמנות המוזיקה". בוונציה פגש את דומניקו סקרלטי והתרשם מאוד מנגינתו בצ'מבלו. הוא נסע בעקבותיו לנאפולי ולרומא ובהמשך חייו, הוציא לאור מהדורה של סונאטות מאת סקרלטי לצ'מבלו, שהביאה להתפתחות "פולחן סקרלטי" באנגליה.
רוזינגרייב הלחין יצירות אחדות באיטליה, בהן מזמור תפילה וקנטטה וכנראה חזר לאנגליה ב-1714. ב-1720 הפיק את האופרה של סקרלטי, Amor d'un'ombra e Gelosia d'un'aura, תחת השם "נרצ'יזו", בתיאטרון היימרקט, בתוספת שתי אריות ושני דואטים משלו. בשנת 1725 התמנה לנגן העוגב של כנסיית סנט ג'ורג' בכיכר הנובר. יצא לו שם של מאלתר מוכשר, בעיקר בפוגות. רוזינגרייב רחש כבוד רב למוזיקה של פלסטרינה והיה מיומן מאוד בכתיבה קונטרפונקטית. לדברי המוזיקולוג צ'ארלס ברני, הוא היה מסוגל לנגן את המוזיקה הקשה ביותר בקריאה ראשונה.
המחצית השנייה
בשנות ה-30' של המאה ה-18 הגיע רוזינגרייב לשיאו, בטכניקה ובמיומנות. ואולם, הקריירה המצליחה שלו באה אל קצה כשבקשתו לשאת לאישה גברת צעירה ששבתה את לבו נדחתה. אביה סירב להרשות לה להינשא למוזיקאי. לאכזבה הייתה השפעה פסיכולוגית על רוזינגרייב; דווח שהתנהגותו חרגה לעיתים מן הרציונלי, והוא הזניח את חובותיו. לבסוף פרש ממשרתו ויצא לדבלין. הוא מת ב-Dún Laoghaire בשנת 1766 ונקבר בחלקת משפחתו בחצר של קתדרלת סנט פטריק בדבלין.
מקור
פיטר הולמן: הערך "תומאס רוזינגרייב" מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
הולאגו חאן
הוּלָאגוּ (במונגולית:  - חוּלֶגוּ; בפרסית: هولاکو خان, הולאכּו חאן; 15 באוקטובר 1218 - 8 בפברואר 1265) היה שליט מונגולי שכבש את רוב דרום מערב אסיה. הוא נכדו של ג'ינגיס חאן ואחיהם של מונגקה וקובלאי, והיה לחאן הראשון של הממלכה האילח'אנית, ששלטה באזור המזרח התיכון של ימינו.
מסעותיו
הולאגו נבחר ב-1255 בידי אחיו מונגקה (הח'אקאן המונגולי) להיות ממונה על השלמת הכיבוש וההרס של המדינות המוסלמיות בדרום מערב אסיה. תוכניתם כללה את שעבודם של הלורסטנים של דרום פרס, חיסול החשישיון והריסתן של ח'ליפות עבאס, השושלת האיובית בסוריה והממלכה הממלוכית במצרים.
הולאגו יצא ממונגוליה מלווה בכוח צבאי עצום, והביס את הלורסטנים ללא מאמץ רב. לאחר מכן התפנה הולגו לחיסולה של כת האסמאעילים השיעים שישבו בשרשרת מבצרים מאזור אפגניסטן ועד סוריה. כת זו הטילה את חיתתה על כלל מדינות האזור במשך שנים, כתוצאה מהמוניטין שיצא להם כמתנקשים מיומנים. חרף מספרם המועט הם נחשבו כיריב רציני, ולכן בשלב הראשון יצאו המונגולים כנגדם, כבשו את מבצריהם ושלחו את האדון הגדול למונגוליה, שם הוצא להורג בפקודתו של מונגקה.
כיבוש בגדאד
מטרת המונגולים הבאה הייתה בגדאד, אותה תכננו לכבוש למעלה מעשר שנים. הח'ליף אל-מסתעצם סירב להיכנע, וקיבל מסר מהולאגו במילים אלה:
החליף לא הגיב כראוי לפלישה המונגולית (שנת 1258), והגן על העיר בדלילות. הולאגו הורה לכוחותיו לא לפגוע בחלקים מסוימים באוכלוסייה - בעיקר נוצרים ומשכילים - עקב שיקולים מעשיים (צורך בבעלי מלאכה) ושיקולים דתיים (אשת הולאגו, דוקוז ח'אתון, הייתה נוצרייה נסטוריאנית) אך למרות זאת הרגו המונגולים לפחות רבע מיליון בגדדים (מחקרים עכשוויים מעריכים כי המספר קרוב יותר ל-800 אלף). החליף עצמו נרצח בידי הולאגו, כשהוא עטוף בשטיח ונרמס בידי סוסים. בספרו של מרקו פולו נכתב כי הולאגו הרעיב את החליף למוות, אך אין עדויות נוספות המצביעות על כך. שיטת הריגה זו שימשה לאו דווקא ממניעים סדיסטיים, אלא משום שעממי הערבות ייחסו דם קדוש לשליטיהם (תכונה הנקראת "קות") ולכן נמנעו מלשפוך את דמם של שליטים.
הרס החליפות הוביל לחורבנה של עיראק - שלא חזרה מעולם להיות המרכז התרבותי שהייתה עד אז. המדינות השכנות מיהרו להפגין את נאמנותן להולאגו, והמונגולים פלשו לסוריה ב-1259 כשכוחות סיור מגיעים עד פאתי עזה. מותו הבלתי צפוי של מונגקה חאן (עקב שחמת הכבד) גרם לנסיגתם של המונגולים לפני כיבוש מצרים. בינתיים כרתו הממלוכים ברית עם הצלבנים ששלטו בחופי ארץ ישראל, והביסו את חיל המצב המונגולי בקרב עין ג'אלות.
אחרית ימיו
הולאגו שב לארצו ב-1262, רק על מנת להקלע למלחמת אזרחים עם כוחותיו של ברקה, אחיו של באטו חאן ולספוג תבוסה צורבת בקווקז ב-1263. הולאגו המיר דתו לבודהיזם והקים את השושלת האילח'אנית, ששלטה בפרס עד 1335. בנו אבקא תפס את מקומו לאחר מותו ב-1265.
אנחנו שנינו
אנחנו שנינו (תורגם גם כ"שש, גיל לא רגיל"; באנגלית: Now we are six) הוא ספר ילדים מאת א. א. מילן ובו 35 שירי ילדים. הספר יצא לאור ב-1927 ואויר בידי ארנסט שפארד. ל-11 מהשירים מצורפים איורים שגיבוריהם הם פו הדב וכריסטופר רובין.
הספר מתאר רגשות וחוויות של ילדים מול מבוגרים והורים; למשל, מה קורה כאשר מבוגרים מצפים מהם להתנהג יפה, כאשר הם חולים, וכדומה.
הארמון החדש (פוטסדאם)
הארמון החדש (בגרמנית: Neues Palais) הוא ארמון הנמצא בחלק המערבי של פארק סנסוסי שבפוטסדאם. בניית הארמון החלה ב-1763, לאחר סיום מלחמת שבע השנים, והסתיימה ב-1769. הארמון נחשב לארמון הבארוק הפרוסי הגדול האחרון.
היסטוריה
לאחר מותו של פרידריך הגדול ב-1786 ננטש הארמון כמעט לחלוטין. אולם, החל מ-1859 הוא הפך למקום מגוריו של יורש העצר הגרמני פרידריך וילהלם, לימים הקיסר פרידריך השלישי. הארמון היה מקום המגורים המועדף על פרידריך ועל אשתו ויקטוריה לאורך 99 ימי שלטונו. בתקופת שלטונו הקצרה של פרידריך השלישי שונה שם המקום לארמון פרידריכסקרון (Schloß Friedrichskron), ומסביבו נחפר חפיר.
עם עלייתו לשלטון של וילהלם השני החלו עבודות חידוש ושיקום בארמון, ובמהלכן הותקן חימום מבוסס קיטור, אמבטיות בחדרי המדינה ורשת חשמל עבור הנברשות שפרידריך הגדול אסף ברחבי אירופה. הארמון היה מקום המגורים המועדף של וילהלם השני ואשתו אוגוסטה ויקטוריה עד 1918.
לאחר מהפכת נובמבר והדחת וילהלם השני הפך הארמון למוזיאון, ושימש בתפקיד זה עד מלחמת העולם השנייה. רוב הריהוט נלקח מהארמון למקום גלותו של הקיסר בהולנד. חלק מאוצרות הארמון נבזזו על ידי הצבא האדום בסיום המלחמה. רוב הריהוט התגלה על ידי ההולנדים בשנות ה-70, בעודו באריזות המשלוח המקוריות, והושב לפוטסדאם. כתוצאה מכך ומהיעדר נזקים מהפצצות במהלך המלחמה הארמון שמר על מראהו מ-1918.
החלק החיצוני
הארמון שוכן בחלק המערבי של פארק סנסוסי, על שדרת הציר הראשית. בזמן בנייתו הוא היה ממוקם בפארק בארוק יקר. הפארק לא קיים יותר, וכיום יש בו שבילים, פסלים, מזרקות, וחממה. ליד הפארק נמצאים מקדש הידידות ומקדש העתיקות.
הרוקוקו הפרידריכיאני היה הסגנון הבולט בסנסוסי, אך פרידריך הגדול העדיף לבנות את הארמון החדש במגוון צורות בסגנון הבארוק, אך עם שינויים אחדים. הוא העדיף את הרוקוקו ואת הבארוק על פני הקלאסיציזם, שהלך ותפס את מקומו כסגנון המועדף על המונרכים באירופה. האדריכל יוהאן גוטפריד בירינג, בסיועו של היינריך לודוויג מאנגר, הופקד על תכנון הארמון החדש, והיה בעל מוניטין מוצלח לאחר שהשלים את בניית הבית הסיני וגלריית התמונות בפארק סנסוסי.
ב-1764 הועבר תכנון הארמון לאדריכל קארל פון גונטארד, בעקבות מחלוקות בנושאים עיצוביים. החזית התלת-קומתית כמעט והושלמה במקביל לפנים הארמון הלא גמור. בראש החלק המרכזי של הארמון נבנתה כיפה גדולה, ובראשה הוצבו פסלי שלוש החאריטות התומכות בכתר הפרוסי. הכיפה לא נבנתה רק כקישוט אדריכלי, והיא שימשה גם עליית גג באזור שמתחת לעמודי העץ שעליהם נשענה.
כמו כן, על גג האגף הצפוני ועל גג האגף הדרומי נבנו כיפות המוקפות בנשרים מוזהבים. בין הפילסטרים היה קיר צבוע שדמה לקיר לבנים רגיל, כך שרק האגף הדרומי ששימש את המלך היה בנוי מלבנים חשופות. עלויות הבנייה מחדש בצורה נאה יותר היו גבוהות מדי, ופרידריך הורה לכסות את הלבנים בסטוקו ולצבוע אותן. למעלה מ-400 פסלי אבן חול מעטרים את הארמון ואת מבני המשנה שלו.
מול חצר הכבוד של הארמון ניצבות הקומונות, שתוכננו על ידי פון גונטארד וז'אן לורן לה-גה. הקומונות הם זוג מבנים בסגנון זהה לארמון, שהכילו את המטבחים המלכותיים, חדרי שירותים, מגורי הגננים, שומרי הארמון ומשרתים. הבניינים מחוברים באמצעות אכסדרה מעוקלת, המקושטת בפסלים ובאובליסקים. אכסדרה זו הייתה הכניסה הרשמית לארמון, והסתירה את נוף אדמות הביצה שמאחור. ב-1896 הורה וילהלם השני לבנות מעבר תת-קרקעי בין הארמון והקומונות, ובכך להימנע מבעיות במקרה שמזג האוויר סוער. הבניינים משמשים כיום את אוניברסיטת פוטסדאם, ועבודות השיפוצים שהחלו מתעכבות בגלל בעיות מימון. כיום סגור מתחם הקומונות בפני הציבור.
החלק הפנימי
החלק המרכזי של הארמון כולל גם ארבעה חדרי מדינה (אולמות פסטיבלים) בנוסף למגורי משפחת המלוכה. בקומת הקרקע נמצא אולם גרוטו (Grotto Hall) שקירותיו מצופים בצדפים, שיש, קוורץ ואבנים יקרות למחצה. רצפת השיש מתארת בעלי חיים וצמחים ימיים. על התקרה יש ציור מ-1806 הנקרא "ונוס ואהבה, שלוש החאריטות ופוטי" (פוטו ברבים פוטי הוא ציור של תינוק אנושי עירום עם כנפיים).ברחבי החדר פזורות גומחות שבהן פסלים, ונברשות בדולח תלויות מהקשתות.
גלריית השיש הדרומית שבקומת הקרקע מובילה אל מגורי המלך. היא מקושטת בשיש לבן ובאבן ישפה אדומה, והיא אחת הדוגמאות הבולטות ביותר בארמון לקישוטי רוקוקו. שישה חלונות ניצבים מול גומחות עם מראות, המשקפות את האור שנכנס לחדר. שלוש נברשות בדולח גדולות תלויות מהתקרה. הריהוט בגלריה כולל כיסאות מהמאה ה-18, כדים מחיקוי של פורפיר מצרי, וארוניות.
מעל אולם גרוטו נמצא אולם השיש, הגדול ביותר מבין אולמות הפסטיבלים, ששימש כאולם נשפים וכאולם משתים. האולם מתנשא לגובה של שתי קומות, וניתן להשקיף ממנו על הדרכים המובילות לסנסוסי. התקרה המעוקלת והמוזהבת מגיעה עד לתוך עליית הגג שבכיפת הנחושת הגדולה. הציור במרכז התקרה, "הבה מוביל את גנימדס לאולימפוס", נוצר ב-1769 על ידי הצייר הצרפתי שארל-אמדי-פיליפ ואן לו. קירות האולם מעוטרים בארבעה ציורים גדולים שנוצרו במהלך מלחמת שבע השנים. בפילסטרים שבאולם יש 12 פסלים, המתארים שמונה נסיכים בוחרים מברנדנבורג וארבעה קיסרים: יוליוס קיסר, קונסטנטינוס, קרל הגדול ורודולף השני. בקומה השלישית יש מרפסת עם מעקה ברזל מוזהב שממנה נשקף האולם.
הגלריה העליונה נמצאת בדרום אולם השיש ובדיוק מעל גלריית השיש שבקומת הקרקע. התקרה צבועה בגוונים של ורוד, צהוב ולבן, ויש בה קישוטים מוזהבים כבדים. הפופולריות של הקלאסיציזם באותה תקופה באה לידי ביטוי בעיטורים העגולים שמעל הדלתות. שישה ציורי בארוק איטלקיים תלויים מול החלונות של הגלריה. רוב הריהוט המקורי הוסר מהגלריה במשך השנים, וכל מה שנותר הוא שלושה פסיפסי שיש וספות מרופדות. לאחר מהפכת 1918 התירה ממשלת רפובליקת ויימאר להעביר רהיטים רבים מהארמון לקיסר הגולה.
התיאטרון שנבנה בתקופת פרידריך הגדול מתפרס על פני שני מפלסים שמעל קומת הקרקע, והוא עדיין פעיל. גם חלק זה של הארמון בנוי בסגנון הרוקוקו, ונעשה בו שימוש רב בצבעי אדום ולבן. התיאטרון ייחודי בכך שאין לו תיבת צפייה מלכותית, שממנה המלך היה סוקר את ההופעות. במקום זאת ישב פרידריך בקרב אורחיו, בשורה השלישית מהבמה. שורות המושבים מעוקלות, ומזכירות אמפיתיאטרון במראה שלהם. במשך השנים הוכנס לתיאטרון ציוד מודרני, אך הוא מוסווה כך שלא יפגע במראה הרוקוקו.
טלוויזיה במעגל סגור
היסטוריה
הפיזיקאי הרוסי לב סרגייביץ' טרמן נחשב המציא ב-1927 טכנולוגיית אבטחה המבוססת על טלוויזיה במעגל סגור ברזולוציה נמוכה. הטכנולוגיה הודגמה בפני סטלין ושימשה לאבטחת הקרמלין. המהנדס הגרמני ולטר ברוש  המציא ב-1942 מערכת מעקב מבוססת טלוויזיה במעגל סגור, במטרה לשמור על מערכת טילי ה-V-2 ששימשה את גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. המערכת המסחרית הראשונה של טלוויזיה במעגל סגור פותחה על ידי חברת וריקון האמריקאית והוצגה ב-1949. לאחר מכן התפתחה הטכנולוגיה והיא שימשה לשירותים מסחריים שונים. מרי ואן בריטן בראון, ממציאה אפרו-אמריקאית ואחות במקצועה, המציאה את מערכת האבטחה הביתית הראשונה המבוססת טלוויזיה במעגל סגור. הפטנט שהיא ובעלה רשמו ב-1969 כולל טכנולוגיה שמשמשת עד היום בתחום.
שימושים
מיון שימושים לפי אופי המשימה:
מיון שימושים לפי תחומי עיסוק בולטים:
סוגי מצלמות
המרכיב העיקרי במצלמות הוא חיישן ה-CCD. חיישן זה קולט את האור וממיר אותו לאותות חשמליים. אותות אלו מורכבים מפיקסלים רבים והם מייצגים את התמונה המצולמת בפועל. אותות אלו מוקלטים בתוך אמצעי אחסון נתונים כדוגמת כרטיס SD או משודרים מהמצלמה הלאה לכיוון ציוד הקלטה (כדוגמת NVR), ולאמצעי צפייה (כגון מסך צפייה, או תוכנת צפייה במחשב).
CCTV Day Black & White
מצלמת אבטחה שחור-לבן היא בין המצלמות הטובות ביותר עבור תפקידי אבטחה, כיוון שמשאבי המערכת אינם מתבזבזים מהעברת הצבע וכתוצאה מכך איכות התמונה גבוהה יותר. הדבר נובע עקב כך שבשחור/לבן הרזולוציה היא גבוהה יותר ובנוסף רמת הרגישות לאור גבוהה יותר דבר שמאפשר צפייה באזורים לא מוארים במיוחד.
מצלמות צבע מתחלפות יום/לילה
מצלמות צבעוניות אשר הופכות למצלמות שחור לבן בעת ירידה ברמת האור הן מצלמות אשר מצוידות באביזר מיוחד המודד את רמת האור הנקלטת בעדשה ומעביר את המצלמה למצב לילה בשחור לבן.
מצלמות אינפרה אדום
קימים שני סוגים של מצלמות אינפרה אדום (IR): מצלמות ה-IR הן מצלמות המפענחות תאורת IR כתאורה רגילה ולהציג תמונה מוארת. בגוף מצלמות בעלות תאורת IR עצמית פזורים פנסי אינפרה אדומים המאירים את אזור הצפייה. והאור המוחזר מאזור הצפייה בונה את התמונה.
מצלמות ממונעות
מצלמות ממונעות או בשמם המקצועי PTZ (ר"ת Pan Tilt Zoom), מאפשרות שליטה ושינוי אזורי צילום בהתאמה אישית. כאשר אנחנו מסתובבים באזורים ציבוריים, כדוגמת קניונים, שדות תעופה בעיקר, ניתן להבחין במצלמות גדולות מהרגיל לרוב בצורת כיפה או פנס רחוב. מצלמות אלו מאפשרות מעקב אחר אובייקטים בשל היכולת שלהן לנוע סביב צירן, כמו כן ביצוע תקריב והגדלה אופטי של התמונה ואזור הצילום. יכולת זו מעניקה מעקב צמוד אחר המתרחש. ישנן מצלמות מסוג אלו אשר ברמת האלקטרוניקה מאפשרות מעקב אוטומטי אחר תנועת האובייקט, דבר החוסך מגע יד אנוש באמצעי השליטה במצלמה. ישנן מערכות אבטחה אשר מסוגלות ברמת התוכנה להניע מצלמות PTZ במעקב אחר אדם ההולך באזור המצלמה.
כיכר היינריך היינה
כיכר היינריך היינה היא מבנן סמוך למרכז הכרמל בחיפה. המבנן בנוי כמעין מלבן שבתיו הזוגיים על צלעו המערבי ובתיו האי זוגיים על הצלע המקבילה. בצידו הצפוני של המלבן מגדל מים, תחנת כיבוי אש וקיוסק, במרכזו גן ציבורי והגבול הדרומי הוא רחוב צפרירים.