cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רפאל ואן דר וארט
קדנציה ראשונה בהמבורג
לאחר תום חוזהו באייאקס אמסטרדם, הפתיע ואן דר וארט כשעבר לשחק בהמבורג מהבונדסליגה, על אף הצעות ממועדוני ענק באירופה כמו מילאן. יוהאן קרויף אף צוטט כשאמר שלא ברור לו מה ואן דר וארט עושה בהמבורג. דמי ההעברה ששילמה המבורג עבורו היו 5.5 מיליון אירו. ואן דר וארט החל את הקריירה שלו היטב בהמבורג, והשיג עם הקבוצה רצף של שנה וחצי בו המבורג לא הפסידה בחוץ כשהוא היה על המגרש. את שער הבכורה במועדון הבקיע ואן דר וארט באוגוסט 2005 במשחק האינטרטוטו מול סיגמה אולומוץ. ואן דר וארט והמבורג העפילו לגביע אופ"א דרך האינטרטוטו. בסיבוב הראשון בגביע אופ"א הבקיע ואן דר וארט שער אחד בכל אחד משני המשחקים מול פ.צ. קופנהגן וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבתים, שבו הבקיע שני שערים נוספים. ואן דר וארט והמבורג סיימו את דרכם בגביע אופ"א של עונת 2005/06 בשמינית הגמר לאחר שהודחו על ידי ראפיד בוקרשט. בבונדסליגה סיימו ואן דר וארט והמבורג במקום השלישי, כשהחלוץ מבקיע תשעה שערים. בתחילת עונת 2006/07 מונה ואן דר וארט כקפטן הקבוצה. ואן דר וארט והמבורג הודחו מליגת האלופות כבר אחרי סיבוב אחד, כשסיימו אחרונים בשלב הבתים, בו הבקיע ואן דר וארט שלושה שערים, עם שלוש נקודות בלבד. גם בבונדסליגה לא נחלו ואן דר וארט והקבוצה הצלחה, ואף היו בשלבים רבים במהלך העונה בתחתית הטבלה, כשהחלוץ נעדר לעיתים קרובות בגלל פציעות. עם הגעתו של הוב סטיבנס לאימון הקבוצה, המבורג השיגה רצף תוצאות טובות וסיימה את העונה במקום השביעי. ואן דר וארט הבקיע שמונה שערי ליגה בעונה זו. בעונת 2007/08 ואן דר וארט רשם עונת שיא בבונדסליגה בה הבקיע 12 שערים, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי, שהקנה לקבוצה מקום בליגת האלופות בעונה העוקבת. בגביע אופ"א, אליו העפילה המבורג שוב דרך האינטרטוטו, הודחו ואן דר וארט והמבורג בשמינית הגמר על ידי באייר לברקוזן. ואן דר וארט תרם חמישה שערים במפעלים האירופיים בעונת 2007/08. כעבור שלוש עונות בהמבורג, חתם בקבוצת ריאל מדריד.
ריאל מדריד
באוגוסט 2008 נמכר ואן דר וארט מהמבורג לריאל מדריד תמורת 13 מיליון אירו. באוגוסט 2008 ערך ואן דר וארט את הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 3-2 לולנסיה במשחק הסופר קאפ הספרדי. במשחק הגומלין, הורחק ואן דר וארט בכרטיס אדום כבר בדקה ה-39, ועל אף שגם חברו רוד ואן ניסטלרוי הורחק במשחק זה, הצליחה ריאל מדריד למחוק את הפיגור מהמשחק הראשון, לנצח 4-2 ולזכות בתואר. את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ערך ואן דר וארט בניצחון 4-3 על נומנסיה. באותו חודש הבקיע את השלושער הראשון בקריירה שלו, בניצחון 7-1 על ספורטינג חיחון. עם זאת, ואן דר וארט לא נהנה מעונה טובה בריאל מדריד, והבקיע בסך הכל חמישה שערי ליגה בעונת 2008/09, אותה סיימה ריאל מדריד במקום השני. יתרה מכך, ואן דר וארט בעיקר שימש שחקן מחליף תחת המאמן חואנדה ראמוס, דבר שהביא לשמועות על יחסים עכורים ביניהם ועל רצונו של ואן דר וארט לעבור קבוצה, דבר שלא קרה לבסוף. גם בליגת האלופות ואן דר וארט וריאל מדריד לא ליקקו דבש. החלוץ לא הבקיע ולו שער אחד, והקבוצה הודחה בשמינית הגמר על ידי ליברפול, לאחר הפסדים 1-0 ו-4-0. עם זאת, בסוף 2008 היה ואן דר וארט מועמד לתואר כדור הזהב, אך הפרס ניתן לבסוף לכריסטיאנו רונאלדו. לקראת עונת 2009/10 שוב נדמה היה כי ואן דר וארט בדרך החוצה מריאל מדריד, שכן המאמן החדש מנואל פלגריני לא היה מעוניין בו, אך דווקא עזיבתם של חבריו לנבחרת הולנד, קלאס יאן הונטלאר ואריין רובן, סייעה לו לקבל החלטה להישאר בקבוצה, שכן הסגל הצטמצם והוא ראה עצמו משחק דקות רבות יותר. פציעתו של קאקה סייעה לכך אף יותר, והחלוץ סיים את העונה עם שישה שערי ליגה, אך ריאל מדריד שוב סיימה במקום השני. בליגת האלופות, שוב הודחו ואן דר וארט וריאל מדריד בשמינית הגמר, הפעם על ידי ליון.
טוטנהאם הוטספר
לאחר שנתיים ששיחק בריאל מדריד, נמכר ואן דר וארט בקיץ 2010 לטוטנהאם הוטספר ב-11 מיליון אירו. ואן דר וארט ערך את הבכורה בקבוצה בספטמבר 2010, בתיקו 1-1 מול וסט ברומיץ' אלביון בפרמייר ליג. כעבור שלושה ימים ערך ואן דר וארט את הבכורה בליגת האלופות במדי טוטנהאם, בתיקו 2-2 מול ורדר ברמן בשלב הבתים. ואן דר וארט בישל שער במשחק זה לפיטר קראוץ'. את שער הבכורה בפרמייר ליג הבקיע ואן דר וארט בניצחון 3-1 על וולברהמפטון וונדררס, ובסך הכל הבקיע שלושה שערים בארבעת משחקי הליגה הראשונים בעונת 2010/11. פציעה בשרירי מיתר הברך השביתה את ואן דר וארט לחודשיים, והוא חזר בדצמבר 2010, למשחק מול אסטון וילה, בו הבקיע צמד וטוטנהאם ניצחה 2-1. ואן דר וארט הבקיע בשלהי העונה מספר שערים חשובים, ובסך הכל 13 שערים ובישל תשעה. טוטנהאם סיימה את עונת 2010/11 במקום החמישי בליגה לאחר סיום עונה מרשים. בליגת האלופות ואן דר וארט ואינטר הגיעו לרבע הגמר, שם הודחו על ידי ריאל מדריד. את עונת 2011/12 פתח ואן דר וארט היטב, ואף השיג רצף הבקעות של שישה שערים בחמישה משחקים. במרץ 2012 נכח ואן דר וארט על המגרש במשחק גביע ה-FA מול בולטון וונדררס, בו פבריס מואמבה מבולטון קרס לאחר שעבר דום לב, ממנו התאושש אחר כך. ואן דר וארט היה עד לקריסה ותיאר זאת כרגע הנמוך ביותר בקריירה שלו ככדורגלן. עד לסיום עונת 2011/12 הבקיע ואן דר וארט 11 שערי ליגה וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי, שהיה אמור להספיק לטוטנהאם למקום בליגת האלופות בעונה העוקבת, אך זכייתה של צ'לסי בליגת האלופות בעונה זו, הקנתה לה את הכרטיס על חשבון ואן דר וארט וטוטנהאם. במפעל הליגה האירופית, נחלו באותה עונה ואן דר וארט וטוטנהאם אכזבה, כשלא צלחו את שלב הבתים על אף שצברו עשר נקודות. בקיץ 2012 החלו ספקולציות בנוגע לעתידו של ואן דר וארט בטוטנהאם. השחקן הביע את רצונו להישאר בקבוצה, אך העובדה שהצטרפו אליה גילפי סיגורדסון, קלינט דמפסי ומוסא דמבלה יצרה עומס בעמדת ההתקפה, דבר שגרם לואן דר וארט להבין שמעמדו בקבוצה ירד, והפרידה נראתה בלתי נמנעת. ואן דר וארט שיחק שני מחזורי ליגה בטוטנהאם בתחילת עונת 2012/13, אך לקראת תום חלון ההעברות, באוגוסט 2012, חתם ואן דר וארט בקבוצה בה כבר הצליח בעבר, המבורג.
קדנציה שנייה בהמבורג
באוגוסט 2012 חתם ואן דר וארט בשורות המבורג מליגת העל הגרמנית לשלוש שנים. ואן דר וארט מונה מיד כסגן הקפטן של הקבוצה, בה שיתף פעולה עם הקאן צ'להאנולו, פייר מישל לאזוגה ומרסל ינסן. את הבכורה המחודשת במועדון ערך ואן דר וארט בספטמבר 2012 במשחק מול איינטרכט פרנקפורט, בו הפסידה הקבוצה 3-2. באותו חודש, בישל ואן דר וארט שני שערים בניצחון 3-2 על בורוסיה דורטמונד. את שערו הראשון באותה עונה הבקיע בתיקו 2-2 מול בורוסיה מנשנגלדבך. בהמשך, נפצע ואן דר וארט ונעדר למשך מספר חודשים. בינואר 2013 חזר ואן דר וארט מהפציעה, ובאפריל 2013 מונה לקפטן הקבוצה, במקומו של הייקו וסטרמן. באותו חודש הבקיע צמד בניצחון 2-1 על פורטונה דיסלדורף. את עונת 2012/13 סיים ואן דר וארט עם חמישה שערים, וקבוצתו סיימה במקום השביעי בבונדסליגה. בעונת 2013/14 הבקיע ואן דר וארט שבעה שערי ליגה, אך המבורג נקלעה למאבקי תחתית והייתה קרובה מאוד לרדת לראשונה בתולדותיה לבונדסליגה השנייה. המבורג סיימה את העונה במקום ה-16, שאילץ אותה להתמודד בצמד משחקי מבחן מול גרויטר פירט שסיימה שלישית בבונדסליגה השנייה. ואן דר וארט פתח בהרכב בשני המשחקים והוחלף במשחק הגומלין בדקה ה-75. המבורג שרדה בליגה רק בזכות חוק שערי החוץ, כאשר המשחק הביתי שלה הסתיים בתיקו 0-0 והגומלין בחוץ הסתיים בתיקו 1-1. בעונת 2014/15 ואן דר וארט והמבורג שוב הסתבכו בתחתית ונאלצו להתמודד בצמד משחקי מבחן, והפעם מול קרלסרוהה. שני המשחקים הסתיימו בתיקו 1-1, כאשר במשחק הגומלין המבורג הייתה קרובה מאוד להפסד, אך הצליחה להשוות בתוספת הזמן ולנצח בהארכה. ואן דר וארט לא שיחק כלל במשחק הראשון אך שיחק 120 דקות בגומלין. לאורך עונה זו, הבקיע ואן דר וארט ארבעה שערי ליגה. בתום העונה, שוחרר ואן דר וארט מהקבוצה לאחר שחוזהו לא הוארך.
ריאל בטיס, מיטיולן, אסביירג וסיום הקריירה
בקיץ 2015 חתם ואן דר וארט בשורות ריאל בטיס, העולה החדשה לליגת העל הספרדית, אליה עבר בהעברה חופשית. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ואן דר וארט בהפסד 2-1 לדפורטיבו לה קורוניה בספטמבר 2015. ואן דר וארט לא התאקלם בבטיס, וערך תשע הופעות בלבד בכל המסגרות בעונת 2015/16, ולא הבקיע אפילו שער אחד. באוגוסט 2016 חתם ואן דר וארט בשורות מיטיולן מליגת העל הדנית על חוזה לשנתיים. את הופעת הבכורה במיטיולן ערך ואן דר וארט במשחק מול ויבורג. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע בניצחון 5-2 על הורסנס במחזור הרביעי של עונת 2016/17. בדצמבר 2016 הבקיע ואן דר וארט שער נוסף בהפסד 2-1 לברונדבי, שהיה השער האחרון שלו במועדון. ואן דר וארט בהמשך מיעט מאוד לשחק וערך בסך הכל 17 הופעות בתקופתו במיטיולן, כשבעונת 2017/18 ערך שתי הופעות בלבד. באוגוסט 2018 חתם באסביירג הדנית. ואן דר וארט הספיק לערוך שלוש הופעות בלבד בקבוצה, אך פציעות טורדניות הביאו אותו להודיע ב-5 בנובמבר 2018 על פרישתו ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
בשנת 2001 השתתף ואן דר וארט במונדיאל הנוער שנערך בארגנטינה, והגיע עם נבחרת הנוער של הולנד לרבע הגמר, שם הודחה נבחרתו על ידי נבחרת הנוער של מצרים, שניצחה בתוצאה 2-1. ואן דר וארט הבקיע את השער להולנד במשחק זה. בנבחרת נוער זו, שיחק ואן דר וארט יחד עם אריין רובן, מרטין סטקלנבורג, קלאס יאן הונטלאר וג'ון הייטינחה. באוקטובר 2001 ערך ואן דר וארט את הופעת הבכורה עבור נבחרת הולנד הבוגרת, בניצחון על אנדורה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. במונדיאל 2002 עצמו ואן דר וארט לא השתתף, משום שהולנד כשלה להעפיל אליו. את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים הבקיע ואן דר וארט בספטמבר 2003, בניצחון 3-1 על אוסטריה במוקדמות יורו 2004.
הטורניר הגדול הראשון בו השתתף ואן דר וארט היה יורו 2004. בטורניר זה פתח ואן דר וארט בהרכב במשחק אחד בשלב הבתים, ונכנס בשני משחקים נוספים כמחליף, כולל במשחק חצי הגמר, בו הפסידה הולנד 2-1 לפורטוגל המארחת, והודחה מהטורניר. לקראת מונדיאל 2006, אליו זומן ואן דר וארט לאחר עונה נהדרת בהמבורג, נפצע ואן דר וארט, ומאמן הנבחרת מרקו ואן באסטן בחר לא לסכנו, והשתמש בו רק כמחליף במשחק השני של שלב הבתים. במשחק השלישי, מול ארגנטינה, פתח ואן דר וארט בהרכב, ונכנס כמחליף בשמינית הגמר, במשחק בו הפסידה הולנד 1-0 לפורטוגל והודחה מהטורניר. ביורו 2008 קיבל ואן דר וארט תפקיד מרכזי יותר על ידי המאמן מרקו ואן באסטן, ופתח בהרכב בשני המשחקים הראשונים בשלב הבתים בהם הרשימה הולנד, בניצחון 3-0 על אלופת העולם דאז איטליה ובניצחון 4-1 על סגנית אלופת העולם דאז צרפת. לאחר שקיבל מנוחה במשחק האחרון בשלב הבתים, חזר ואן דר וארט להרכב הולנד במשחק רבע הגמר מול רוסיה, אך הולנד הפסידה במשחק זה באופן מפתיע בתוצאה 3-1 לאחר הארכה, והודחה מהטורניר.
ואן דר וארט זומן לסגל ההולנדי למונדיאל 2010 על ידי המאמן החדש בארט ואן מרוויק, על אף שהיה בתקופה לא טובה בקבוצתו דאז ריאל מדריד. ואן דר וארט פתח בהרכב והוחלף בכל שלושת משחקיה של הולנד בשלב הבתים, שבשלושתם הולנד ניצחה, אך לא שיחק כלל בשמינית וברבע הגמר. בחצי הגמר, במשחק בו הולנד ניצחה 3-2 את אורוגוואי, נכנס ואן דר וארט בדקה ה-46. בגמר מונדיאל 2010, בו הפסידה הולנד 1-0 לנבחרת ספרד בהארכה, נכנס ואן דר וארט כמחליף במקום דירק קאוט בדקה ה-71, אך ללא הועיל.
ואן דר וארט זומן לסגל ההולנדי ליורו 2012, בו הוגרלה הולנד לבית קשה במיוחד שכלל את נבחרות דנמרק, גרמניה ופורטוגל. ואן דר וארט והולנד הפסידו בכל שלושת המשחקים בטורניר, וסיימו אותו עם אפס נקודות והדחה מוקדמת. בשני המשחקים הראשונים בטורניר, מול דנמרק וגרמניה, נכנס ואן דר וארט כמחליף. במשחק האחרון מול פורטוגל, פתח ואן דר וארט בהרכב, והבקיע שער יתרון להולנד, שהיה השער היחיד שלו בטורנירים גדולים, אך פורטוגל הפכה את התוצאה וניצחה 2-1. במוקדמות מונדיאל 2014 היה ואן דר וארט שחקן משמעותי מאוד והבקיע חמישה שערים, וזומן לסגל ההתחלתי של הולנד למונדיאל 2014 עצמו, אך נופה מהסגל הסופי על ידי המאמן לואי ואן חאל בעקבות פציעה. בדיעבד, הופעתו ה-109 והאחרונה של ואן דר וארט במדים הלאומיים הייתה במשחק ידידות מול יפן בנובמבר 2013. ואן דר וארט הבקיע את שערו ה-25 והאחרון במדים הלאומיים במשחק זה, שהסתיים בתיקו 2-2.
חיים אישיים
בשנת 2005 התחתן עם הדוגמנית ההולנדית סילביה מייז, ולזוג נולד בן בשנת 2006. זוג זה היה פופולרי מאוד במדורי הרכילות, ואף הושווה לזוג דייוויד בקהאם וויקטוריה בקהאם. בקיץ 2009 רצתה ריאל מדריד למכור את ואן דר וארט, אך הוא סירב משום שאשתו עברה טיפולים להחלמה מסרטן במדריד. ואן דר וארט ומייז עזבו את מדריד ועברו בקיץ 2010 ללונדון, שם שיחק ואן דר וארט בטוטנהאם, לאחר שהצהיר כי אשתו החלימה מהסרטן.
בשנת 2010 גילה ואן דר וארט באימייל של אשתו כי היא מנהלת יחסים עם טייס בחברת KLM. בשנת 2012 נפרדו ואן דר וארט ומייז, לאחר אירועים של אלימות במשפחה, בהם הכה ואן דר וארט את מייז. בהודעות לתקשורת על הפרידה, הודיע ואן דר וארט כי הוא מתנצל על האלימות ושהוא נשאר עם מייז ביחסים טובים.
בשנת 2016 הודיע ואן דר וארט כי הוא מנהל מערכת יחסים עם אסטבנה פולמן, שחקנית כדוריד הולנדית מפורסמת, ששיחקה אז בליגת העל הדנית בכדוריד. זו הייתה לטענת ואן דר וארט הסיבה בגינה בחר להתגורר בדנמרק ולשחק בליגת העל הדנית בכדורגל באותה תקופה. ביוני 2017 נולדה בת לואן דר וארט ולפולמן.
Halibrand
Halibrand היא חברה אמריקאית המייצרת גלגלים (חישוקים) למכוניות המוגדרות כ"מכוניות מרוץ" אשר נוטלות חלק במרוצי מכוניות.
החישוקים אותם מייצרת Halibrand מוגדרים "Custom Wheel" (מותאמים אישית).
היסטוריה
חברת Halibrand נוסדה בשנת 1916 בעיר פטרסון שבניו ג'רזי. החברה נטלה חלק במאמץ המלחמתי במלחמת העולם הראשונה. בשנות השלושים של המאה העשרים עברה החברה לקליפורניה.
מטה ומפעל החברה ממוקמים בקולבר סיטי (Culver City) במחוז לוס אנג'לס.
אולם זיסמן
היסטוריה
תוכנית להקמת אולם ספורט עם 2,000-4,000 מקומות, על שמו של שלום זיסמן, עלתה כבר בשנת 1970. האולם היה אמור להיות חלק ממרכז ספורט בקרבת אצטדיון רמת גן. באוגוסט 1972 נחתם הסכם להקמת חברה שתקים את מרכז הספורט והסכם להקמת המרכז נחתם באוקטובר 1972. האולם היה אמור להיות מוכן לקראת המכביה התשיעית ביולי 1973. אולם הקמת האולם התעכב במשך שנים ואבן פינה לאולם הונח רק בתחילת שנות ה-80 ועד שנת 1989 נבנה רק חלק מהמרתף. בשנת 1991 הבטיח צבי בר שהאולם יוקם תוך שלוש שנים.
Halibrand
היסטוריה
בשנות החמישים בנתה Halibrand חישוקים עבור מכוניות מרוץ המוגדרות "Sprint car racing".
אולם זיסמן
היסטוריה
בתחילת שנות ה-90, לאור ההתעכבות של הקמת האולם ליד אצטדיון רמת גן, הוקם אולם זמני עם 1,200 מושבים ליד אצטדיון וינטר.
Halibrand
היסטוריה
כיום החברה מהווה חלק מחברת Holley.
אולם זיסמן
היסטוריה
ב-2019 האולם אירח ביחד עם היכל קבוצת שלמה את אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2019. ב-2020 היה אמור לארח את אליפות אירופה בכדורסל לצעירות עד גיל 20 דרג ב' שבוטלה.
המבנה
האולם ממוקם בסמוך לאצטדיון וינטר בדרך הטייסים 85 ברמת גן. האולם נקרא על שמו של שלום זיסמן, חבר הכנסת לשעבר ויו"ר הוועד האולימפי ואביו של כדורסלן העבר, שמואל זיסמן.
ג'ינג-אן
גִ'ינְג-אָן (בסינית מפושטת: 静安区; בסינית מסורתית: 靜安區; בפין-יין: Jìng'ān Qū) הוא אחד הרבעים של העיר שאנגחאי במזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 גרו ברובע 975,707 תושבים בשטח של 36.77 קמ"ר.
הרובע גובל ב במזרח, ברובע חואנגפו ממזרח ומדרום, ב בצפון וברבעים ו במערב.
הוא נקרא על שם מקדש ג'ינג-אן אשר הוא מקדש בודהיסטי סיני מסורתי עתיק. פארק ג'ינג-אן, הממוקם מול המקדש, פופולרי בקרב המקומיים.
מבחינה היסטורית, החלק הצפוני של הרובע, היה בעבר מאוכלס בעיר באוכלוסייה ממעמד הפועלים. עם זאת, בשל השינוי במבנה התעשיות ובעקבות המספר הגובר לאורך השנים של האוכלוסייה שעברה לג'ינג-אן ממיקומים שונים מחוץ לשאנגחאי, בין היתר בשל מחירי הנדל"ן הסבירים שלו, הרובע הפך עם השנים יותר ויותר מושך לתושבים רבים.
מיכאל שלי
מיכאל שלי הוא רומן מאת הסופר עמוס עוז, יצא לאור בשנת 1968.
הרומן "מיכאל שלי" הוא סיפור אהבה המתרחש בשכונת מקור ברוך בירושלים בשנות החמישים של המאה ה-20, מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות הקשה, שהותירה חותם על המדינה, ובצל המחסור במוצרי מזון ותקופת הצנע בישראל באותן שנים. במקביל מצטיירת ירושלים כעיר ייחודית, בעלת היסטוריה מרתקת, נוף מרהיב, וסמטאות ומבנים המקרינים קסם מיוחד. על רקע העיר, האווירה והנופים, מתפתח סיפור האהבה בין חנה, גיבורת הספר, לבין מיכאל.
מיכאל שלי, שתורגם ללמעלה מ-30 שפות שונות, נכלל ברשימת מאה הספרים החשובים ביותר של המאה ה-20 שנערכה על ידי הוצאת ברטלסמן הבינלאומית הנחשבת להוצאת הספרים הגדולה בעולם והוא הרומן העברי היחיד המופיע ברשימה.
פרטי העלילה
בביקור עם בעלה ובנה אצל אביו של מיכאל, בחולון הבהירה, שטופת האור והחופשית מתעתועי ירושלים, קל לה יותר להתחבר לחיי היום-יום ולנורמליות, אך בשובם לירושלים היא חולמת בהקיץ על התאומים הערביים, חליל ועזיז, חברי ילדותה (אמיתיים או מדומים - קשה להבחין), על המשחתת הבריטית דראגון ועל קפטן נמו המחפשים אותה כדי לגאול אותה מחיי השיממון שלה, ורואה בלב נחמץ את הילדה היפה במעיל הכחול, המאותתת אליה מבעד לשמשת החלון הנעכרת והולכת, משתדלת ליצור קשר עם הגננת המבוגרת, בעלת הדליות ברגליים, עד שהיא נואשת. בחיי המציאות, חנה מכשילה כל סיכוי להיחלץ מחיי הקדרות והדכדוך שלהם כשהיא יוצאת למסעות קניות מטורפים ומבזבזת בלי חשבון, במקום לחסוך לדירה חדשה, כחפצו של מיכאל הנבון והאחראי. היא חצויה בלבה - ברגעי שפיות היא יודעת שמיכאל ראוי לאהבה ולכבוד, היא גאה בבנה יאיר, היא משתדלת להתאים את עצמה לחייה כמות שהם ולשפרם, אך רגעי הדמיון, ההזיות והצמידות לעבר, אמיתי או מדומה, משתלטים עליה שוב ושוב. היא כמהה למחלה קשה, כזאת שידעה בילדותה, לבריחה מאחריות אל תעתועי קדחת, ועל רקע מבצע סיני, עם גיוסו של מיכאל, היא משתדלת להביא מחלה כזאת על עצמה בהתקף טירוף, שמיכאל המבוהל והחרד לחייה איננו מסוגל להבין. בהזיותיה היא רואה עצמה כנסיכה שלטת, שעמה מורד בה וגורר אותה מרום מושבה, והמנסים להצילה מחפשים אותה לשווא.
לקראת סוף הספר, מיכאל הנאמן נופל סוף סוף בשבי חברתו ללימודים וחנה נסחפת אל סף התהום ואולי גם מעבר לו.
על הספר
על רקע האוטוביוגרפיה של עמוס עוז, "סיפור על אהבה וחושך", יש הרואים את המקור לדמותה של חנה באמו של המחבר, אשת איש ואם, שלא הצליחה להתמודד עם קשיי החיים והמציאות ואמרה נואש. אולם עוז, בראיון עמו משנת 2008 הכחיש השקפה זו וטען כי אמנם יש מספר קווי דמיון בין דמותה של חנה ודמותה של אמו, אך דמותה של חנה שונה מאמו ובעיקר חזקה ממנה במידה ניכרת, בכך שהיא איננה נכנעת לסביבתה ונאחזת בחלומות הילדות הססגוניים שלה. סיומו של "מיכאל שלי" איננו אומר לקורא האם תצליח חנה להתגבר ולהיחלץ אל החיים החדשים, בדירה חדשה ובשכונה חופשית מצללי העבר והאופל, או שסופה יהיה כסוף בת-דמותה האמיתית, במוות או בשקיעה סופית בטירוף.
אפשר לראות קו של דמיון בין חנה לבין אילנה, גיבורת הספר "קופסה שחורה", המתלבטת בין אהבתה-שנאתה אל בעלה הראשון ונשבית אל חיי בורגנות שבעה, דתית ומשיחית עם בעלה השני, נכספת אל הדרקון יורק האש במצודתו המושלגת בנכר ומגישה תה ועוגות לידידי בעלה, עסקני קרקעות מפוטמים וזחוחי דעת.
כתיבת הספר
עמוס עוז החל בכתיבת הספר בעת שהיה בן 24. כתיבת הספר נמשכה שנה וחצי. באותה עת עבד עוז חצי שבוע בהוראה וחצי שבוע בפלחה בקיבוץ חולדה. הוא כתב את הספר בלילות בחדר המשפחה שלו ושל רעייתו נילי. כיוון שלא רצה לפגוע בשנתה של אשתו וגם חפץ לעשן בזמן הכתיבה, הוא כתב כשהוא יושב על האסלה בחדרון השירותים שהיה חלק מהחדר. הספר כתוב בגוף ראשון נשי. עוז העיד מאוחר יותר כי סבר אז כי הוא יודע הכל על נשים ולכן יכול לכתוב ספר מנקודת מבט נשית, דבר שלא היה מעז לעשות בעת התקיים הראיון ב-2008. הוא טען כי אין לקרוא את ספרו בקונטקסט של המצב הפוליטי שלאחר מלחמת ששת הימים מאחר שהספר נכתב בשנים שלפני 1967 ועל כן, הזיות הגיבורה על התאומים הערביים יכולות להתפרש רק על רקע רגשות כמו פחדים או געגועים ולא כסמלים פוליטיים. תחילה הביא עוז את כתב היד לספריית הפועלים אך ההוצאה דחתה אותו בטענה שהספר אינו קריא מספיק. העורך בהוצאת עם עובד אהב את הספר, אך כינה אותו "ספר למשוררים" וחשש גם הוא שעלילת הספר אינה מושכת מספיק וכי אם עוז אינו מוכן לערוך שינויים בעלילה, הספר לא יצא ב"ספריה לעם" שהייתה בעלת תפוצה רחבה ויועדה גם להפצה כמתנה על ידי מקומות עבודה לעובדיהם. בסופו של דבר, הוכלל הספר ב"ספריה לעם" (שהוציאה ספר מדי חודש) כיוון שהייתה תקלה ובאפריל 1968 חסר להם ספר בסדרה. גם עוז לא צפה את הצלחת הספר וסבר שהעניין בו יהיה מוגבל מאוד, וזאת בניגוד לצפייתו עם יציאת ספרו, שיצא קודם ל"מיכאל שלי", "מקום אחר", שעסק בחיי הקיבוץ והעלילה בו כללה מרכיבים מושכי קהל.
בתשובה לשאלתה של אילנה דיין במסגרת התוכנית "מי שמדבר" הוא מצטט את שורות הפתיחה של הספר "מיכאל שלי" כשורות האהובות עליו ביותר.
השפע והמגוון של הניתוחים על הספר "מיכאל שלי" הביא את עוז לתגובה, שניתן ללמוד ממנה מעט על יחסו הכולל לגישות ספרותיות המונחות מראש על ידי תאוריות למיניהן:
ב-1975 עובד הספר על ידי הבמאי דן וולמן לסרט קולנוע בשם "מיכאל שלי", שזכה בשלושה פרסי כינור דוד.
הספר תורגם ללמעלה משלושים שפות שונות ברחבי העולם.
קהילת בית אל בזכרון יעקב
קהילת בית אל היא קבוצה של נוצרים ציוניים המונה היום כ-800 חברים המתגוררים בעיקר בזכרון יעקב ובבנימינה וחיים חיי שיתוף במסגרת של קומונה.
הסמליל של תעשיות בית אל הוא תיבת נח ומעליה קשת, בדומה לסיפור נח שבנה את התיבה להגן על יושביה, גם מערכות סינון האוויר המיוצרות על ידי תעשיות בית אל נועדו למגן את האוכלוסייה.
לקהילה מפעלים לעיבוד שבבי, הזרקת פלסטיק, קווי ייצור ומזון. כמו כן, לקהילה חנות מפעל כשרה בזכרון יעקב ובה דברי מאפה, מוצרי שוקולד, מגוון שמיכות ועוד.
היסטוריה
הקהילה הגיעה לישראל בשנת 1963 בהנהגתה של האחות הגרמניה אמה ברגר. לאחר שנרפאה ממחלה קשה ראתה בכך נס ונדרה נדר להקדיש את חייה לעבוד את אלוהים. הדרך בה בחרה לעשות זאת הייתה על ידי עזרה בפועל לשיבת העם היהודי לארץ ישראל, כמובטח במקורות. גב' ברגר ואחותה אלזה הצליחו לרכז אנשים שהסכימו לדרכה בשם קהילת בית אל. חברי הקהילה עזבו את הזרמים השונים בנצרות ויצאו מהכנסייה, הם מאמינם בתנ"ך ובברית החדשה כלשונם, ללא פרשנויות. ברגר שלחה שליחים לתור את ישראל ולמצוא מקום להתיישב בו. הם מצאו באקראי בזכרון יעקב את בית ההבראה של דורה שוורץ ליד אחוזת לנגה שהיה נטוש ועמד למכירה.
התיישבות הגרמנים בזכרון יעקב העלתה התנגדות קשה מצד המועצה המקומית בזכרון יעקב וחוגים דתיים שחששו מפעילות מיסיונרית של הקהילה וכינו אותה בשם כת. רק לאחר דיון משפטי ממושך אישר בית המשפט העליון את הרכישה (ראו "משפט אמה ברגר").
בשנת 1977 חברי הקהילה החלו לייצר מערכות סינון אוויר ובשנת 1999 הוקמה חברת תעשיות בית אל זכרון יעקב בע"מ בבעלות קיבוץ בית אל. בתחילה הביקוש היה מצומצם לתוצרתם אולם לאחר מלחמת המפרץ עלה הביקוש למוצרים וכיום חברת תעשיות בית אל זכרון יעקב בע"מ מייצאת את מוצריה לכ-70 מדינות. לקהילה מפעלים בזכרון יעקב, אזור התעשייה שח"ק, אזור תעשייה בני יהודה, מושב מגן שאול ואזור התעשייה ספיר בערבה.
בשנת 2004 קבלו חברי הקהילה מעמד של תושבי קבע בישראל. ילדי הקהילה בגיל גיוס משרתים בצה"ל בתפקידים טכניים.
מנהגי הקהילה
מתוך רצון לחיות חיים שוויוניים המבוססים על ערכי הצניעות, ההרמוניה והתנ"ך התאגדו חברי הקהילה לקיבוץ עירוני, כאשר כל אחד תורם כפי יכולתו ומקבל לפי צרכיו. הקהילה מחזיקה בית הורים לזקני הקהילה הממוקם בבנין הראשי של פנסיון דורה שוורץ לשעבר, חדר אוכל משותף בו הם אוכלים בצהרים, משק חי לתוצרת העצמית ואולם תפילה. לקהילה אין כנסייה או כומר. ילדי הקהילה לומדים בבית ספר של הקהילה ובכיתה ט' עובדים במפעלי התעשייה ומקבלים הכשרה מקצועית - טכנולוגית, במקביל ללימודים בבית הספר.
הקהילה קוברת את מתיה במתחם בתי הקברות בחיפה שם גם קבורה אמה ברגר. קבריהם אחידים ואין עליהם צלב.
מבצר סנט מייקל
מבצר סנט מייקל (מלטזית Forti San Mikiel; אנגלית Fort Saint Michael) הוא שמם של שני מבצרים שונים שהקימו ההוספיטלרים על חצי האי הקטן עליו שוכנת כיום העיר סנגלאה במלטה.
המבצר הראשון בשם זה הוקם בין השנים 1551 ל-1565 ב"איל-פונטה" שבקצהו הצפון-מערבי של חצי האי, והוא השקיף על הנמל הגדול. בעת המצור הגדול ששמו העות'מאנים על מלטה בשנת 1565, התבססה הגנתם של ההוספיטלרים על שלושת מבצריהם שלחופי הנמל הגדול - מבצר סנט מייקל, מבצר סנט אלמו (כיום בוולטה) ומבצר סנט אנג'לו בבירגו. המבצר הותקף על ידי העות'מאנים ושימש כזירה לקרבות קשים ועקובים מדם; הוא שרד את המצור, אך ספג נזקים כבדים. שרידיו של מבצר זה נותרו בגני איל פונטה.
לאחר המצור והקמתה מחדש של העיר, הוסב השם "מבצר סנט מייקל" או "סוללת סנט מייקל" אל מערך הביצורים בצידה הדרום-מזרחי של העיר, היינו בבסיסו של חצי האי הפונה אל היבשה. מבצר זה נהרס במספר שלבים החל במאה ה-19 כדי לפנות מקום למספנה, ובמאה ה-20 לבית ספר. המבצר נפגע באורח קשה בהפצצות האוויריות על מלטה בזמן מלחמת העולם השנייה, וכיום נותרו ממנו שרידים בלבד.
הלבנון
"הַלְּבָנוֹן" היה העיתון העברי הראשון בארץ ישראל. יצא לאור בהפסקות, ובתדירות שונה, בשנים 1863–1886 (20 כרכים שנתיים), בירושלים, בפריז, במיינץ ובלונדון. עורכו הראשי במשך כל השנים היה יחיאל ברי"ל.
היסטוריה
ייסדו את "הלבנון" יחיאל ברי"ל, מיכל הכהן ויואל משה סלומון בירושלים בתרכ"ג והם היו גם עורכיו של העיתון בארץ ישראל. העיתון הראשון יצא לאור בח' באדר תרכ"ג. גם יואל משה סלומון וגם יחיאל ברי"ל הרבו לכתוב בעיתון. "הלבנון" ביטא את דעת העדה האשכנזית-פרושית (המתנגדים) בירושלים, התנגד לרעיון של יישוב ארץ ישראל (ועם זאת תמך בייסוד המושבה מוצא), והיה עוין לעמדת "חבצלת" (כתב עת של ישראל ב"ק שהחל לצאת לאור חמישה חודשים אחרי "הלבנון", וביטא את דעת הספרדים והחסידים שתמכו ברעיון של יישוב ארץ ישראל). כשנה לאחר צאתו לאור של "הלבנון" סגר השלטון העות'מאני את שני כתבי העת, בעקבות הלשנה.
לאחר כשנה חידש יחיאל ברי"ל את הוצאת "הלבנון" בפריז, שם יצא לאור בשנים 1865–1870, תחילה כדו שבועון ומ-1868 כשבועון, עד שהמצור על פריז במלחמת צרפת–פרוסיה הפסיק את הוצאתו. הוא עבר למיינץ, ולאחר הפסקה של קרוב לשנה יצא שם "הלבנון" בשנים 1871–1882 כנספח עברי שבועי לעיתון היהודי בגרמנית "דער איזראליט". בשנים 1871–1881 השתתף בעריכה ד"ר מאיר להמן. גם במקומות אלה המשיך "הלבנון" להתמקד בענייני ארץ ישראל. ב-1881 התחיל "הלבנון" לתמוך בחיבת ציון.
בסוף 1882 (תשרי תרמ"ג), בשיא הצלחתו של העיתון, הפסיק "הלבנון" לצאת לאור לתקופה ממושכת עקב פעילותו של יחיאל ברי"ל בענייני העלאת איכרים יהודים מרוסיה לארץ ישראל (הם שייסדו לאחר כשנה את המושבה עקרון, לימים מזכרת בתיה), והמשבר האישי והכספי שעבר בעקבות זאת. הוא ניסה לחדש את הוצאת העיתון ב-1886, בלונדון, שם יצאו לאור גיליונות ספורים, אבל לא נמצאו להם די חותמים. לאחר מותו הפתאומי של יחיאל ברי"ל באותה שנה, לא היה ל"הלבנון" המשך.
מכבש הדפוס ששימש את הדפסת העיתון נמצא כיום באוסף סדנת ההדפס ירושלים.
כבוד הלבנון
עם צאת גיליונו הראשון של הלבנון, נספח אליו מוסף בשם "כבוד הלבנון" שהיווה למעשה כתב עת תורני ובמה לחידושי תורה והלכה, כמו גם פולמוסים של רבני ירושלים ומזרח אירופה. בין היתר התפרסמו בכתב העת גם מחקרים וסקירות פרי עטם של אנשי חכמת ישראל ורבנים שונים.
חייקה בלכטובסקה שפיגל
חייקה בלכטובסקה שפיגל (בפולנית: Chaike Belchatowska Spiegel; 11 בנובמבר 1920 – 26 במרץ 2002), המכונה גם הלן, הייתה לוחמת התנגדות יהודייה-פולנייה ואחת מהניצולים האחרונים ממרד גטו ורשה בשנת 1943 נגד הנאצים.
מרד גטו ורשה
היא הצטרפה לארגון היהודי הלוחם (אי"ל) בינואר 1943, לאחר שנמלטה מהרכבת שהובילה אותה למחנה ההשמדה טרבלינקה בנובמבר 1942. בלילה הראשון של חג הפסח, ב־19 באפריל 1943, כוח נאצי נכנס לגטו בפיקודו של קולונל פרדיננד פון סמרן-פרנקנג כדי לחדש את הגירוש, אך הם נהדפו על ידי לוחמי הארגון היהודי הלוחם וקבוצות התנגדות אחרות, וספגו אבדות כבדות. הגרמנים הופתעו. הלוחמים היהודים היו חמושים רק בקומץ כלי נשק מיושנים, בקבוקי תבערה מאולתרים ותחמושת מועטה.
הנאצים תקפו בפיקודו של הגנרל יירגן שטרופ, שמונה למפקד לאחר שקולונל פון סמרן-פרנקנג הועבר מתפקידו. שטרופ וחייליו נחסמו על ידי הלוחמים היהודים לאחר מספר ימים של לחימה קפדנית. הגרמנים החליטו אז לשנות את גישתם והחלו להצית את הגטו בלהבות באופן שיטתי. ב־8 במאי הם השתמשו בגז רעיל, ומטה הארגון היהודי הלוחם נפל.
ההערכה היא ש-7,000 יהודים נהרגו במהלך הלחימה ו-30,000 גורשו למחנות מוות, ואילו חמישים עד מאה לוחמי התנגדות יהודים, ביניהם בלכטובסקה ובעלה ברחו ליערות מחוץ לוורשה.
מותה
היא נפטרה במונטריאול שבקנדה, ב־26 במרץ 2002. היא הותירה אחריה בן, יוליוס שפיגל, ובת, מינדי שפיגל, ממונטריאול.
פרנץ מולנר
פֶרֶנְץ מוֹלְנַר (בהונגרית: Molnár Ferenc; בארצות הברית: Franz Molnar; 12 בינואר 1878, בודפשט – 1 באפריל 1952, ניו יורק) היה סופר ומחזאי הונגרי-יהודי, אחד מגדולי הסופרים והמחזאים ההונגרים במאה ה-20.
קורות חיים
נולד בבודפשט בשם פרנץ נוימן (Ferenc Neumann) לרופא יהודי מפורסם בעיר. חי ויצר בה כפרנץ מולנר, השם ההונגרי שבחר כשהחל לכתוב. בבגרותו למד משפטים בבודפשט ובז'נבה, עבד כעיתונאי והתחיל להתפרסם כמחזאי. במלחמת העולם הראשונה שירת במשך שנה ככתב צבאי ורשימותיו מהחזית נאספו ב-1916 בספר "מיומנו של כתב צבאי". רשימותיו המתעדות גילויי חום וסולידריות אנושיים בעיצומן של זוועות המלחמה, פורסמו גם ב"ניו יורק טיימס", על אף שהונגריה וארצות הברית היו משני צידי המתרס. מולנר חי מספר שנים בצרפת, שהעניקה לו את אות לגיון הכבוד, והיגר לארצות הברית מאימת הנאצים במלחמת העולם השנייה, כנראה ב-1940. נפטר בניו יורק כפראנץ מולנר – הגרסה האמריקאית של שמו.
ב- 19 במאי 1906 נשא לאישה בבודפשט את מרגיט וסי בתם של העיתונאי וחבר הפרלמנט ההונגרי-יהודי יוז'ף וסי ופרנצישקה קמניפי. בשנת 1907 נולדה בתם מרתה מולנר (לימים מרתה שארקזי, רעייתו של הסופר ההונגרי-יהודי ג'ורג' שארקזי שנספה בשואה). הנישואין התדרדרו במהרה והם התגרשו בשנת 1910. אשתו השנייה הייתה השחקנית שארי פדאק ואשתו השלישית, אותה נשא ב-1926 ואיתה היגר לארצות הברית בשנת 1939 הייתה השחקנית לילי דרווש.
כסופר ידוע מולנר בעיקר כמחבר "הנערים מרחוב פאל" (A Pál utcai fiúk), המתאר את סיפורן של שתי חבורות ילדים נערים יריבות שנלחמות מלחמת חורמה על מגרש ריק בבודפשט. הספר הוא יצירה קלאסית של ספרות ילדים ונוער, האהובה בעולם כולו בגלל האופן האמין והנוגע ללב שבו מתוארים חיי היומיום של הילדים ומטופלים הנושאים של חבורות נוער - עימותים וסולידריות. זהו קרוב לוודאי הספר ההונגרי הידוע ביותר בעולם. הוא הוסרט מספר פעמים, וההפקה המוצלחת ביותר היא קופרודוקציה הונגרית-אמריקאית שיצאה לאקרנים ב-1969. מולנר פרסם כ-40 מחזות, ונחשב אחד המחזאים המובילים בתקופתו, ומחזותיו הוצגו בברודוויי החל מ-1908. מחזותיו המוכרים ביותר:
שני מחזות נוספים של מולנר עובדו למחזות זמר, אם כי מחזות זמר לקולנוע ולא לבמה. "הפיה הטובה" הוסרט ב-1935 עם מרגרט או'סאליבן ובגרסה נוספת שנקראה "אהיה שלך" עם דיאנה דרבין ב-1947.
גרסת הסרט של האופרטה "חיל משוקולד" השתמשה בעלילת המחזה "השומר" של מולנר ולא בטקסט המקורי של ההפקה הבימתית, בגלל התנגדותו של ג'ורג' ברנרד שו שעל בסיס מחזהו הומחזה האופרטה, להעלמת המסר האנטי מלחמתי בגרסת הבמה של האופרטה.
משאבים
מרכז משאבים (CSPC - Community Stress Prevention Center), מִיְּסוֹדוֹ של "המרכז לשעת חירום", נוסד ב-1981 בקריית שמונה על ידי פרופ' מולי להד במטרה לתת מענה לתושבי "קו העימות" והמערכות שבו. מרכז משאבים פועל ללא מטרות רווח.
השנים הראשונות
מטרת ההקמה המקורית של המרכז לשעת חרום הייתה תמיכה באוכלוסיית גבול הצפון: ילדים, מבוגרים, שירותי מערכת החינוך והמערכות הפסיכו-סוציאלית, הבריאותית והעירונית. היו אלו שנים של התקפות קטיושות חוזרות ונשנות על תושבי הצפון, והמרכז נבנה במטרה לתת מענה לכל קו העימות. באותה תקופה לא היה כמעט חומר עיוני שניתן לעבוד לפיו, (פרט לתיק החירום "הצילו" של איילון). עיקר המחקר שהיה קיים עד אז עסק בלחץ וטראומה נפשית של חיילים וחולים, אבל מחקרים הקשורים באוכלוסייה אזרחית בכלל, וילדים בפרט, לא היו בנמצא (בעיקר לא בישראל). הצורך להתגבר על נטיית המערכת החינוכית לדחות את העיסוק בנושא היווה קושי נוסף. חששות ופחדים ליוו את המערכת החינוכית באשר לפתיחת הנושא לשיחה ולפעילות מובנית וחופשית. לרבים הייתה תחושה שהעיסוק בנושא רק יגביר את קשייהם של המורים והתלמידים.
פעולות רבות נעשו כדי לפתוח את חדרי המורים לנושא החירום, והתוכנית הראשונה של מערכי שיעור התנהגותיים, שהייתה מכוונת להעברה בכיתה, יצאה לדרך תחת השם "אף אחד לא לבד". בתוכנית זו גובש דפוס הפעולה של הכנת תוכנית בשיתוף עם קהל היעד, במקרה זה מורים, דפוס שילווה את כל תוכניות המרכז ב-25 שנות קיומו. בעקבות הצלחת התוכנית, הוקם בכל בית ספר בקו העימות צוות מוביל בנושא היערכות פסיכולוגית לחירום בבתי הספר, שהורכב מאנשי מפתח כמנהל, סגן מנהל, מורים מובילים, אחות בית הספר, מורה לחינוך מיוחד ופסיכולוג בית הספר.
בהמשך נבנתה, בשיתוף עם גננות האזור, תוכנית להכנת גן הילדים והמעון "גן מוגן", ולתלמידי התיכון הוכנה התוכנית "להתבגר". תוכניות אלו אומצו על ידי מערכת החינוך והעניקו למחנכים ולצוותים הטיפוליים בבתי הספר כלים יעילים ויצירתיים לפיתוח משאבי התמודדות אצל ילדים החשופים לאירועי מלחמה, טרור ואובדן..
פעילויות
מאז הקמתו, עוסק המרכז בהכנת תוכניות להתמודדות עם שעת חירום במערכות קהילה, חינוך, בריאות ורווחה במדינת ישראל והעולם. המרכז הכשיר אלפי אנשי מקצוע בארץ ובעולם במודל החוסן הרב ממדי: גש"ר מאח"ד (מודל החוסן הרב ממדי) ובטכניקות מגוונות לפיתוח משאבי התמודדות של הפרט, המשפחה, הקבוצה, המערכת, הארגון והקהילה.
המרכז פיתח כלים ומודלים רבים להערכות והתמודדות לשעת חירום ופרסם ספרים, מאמרים ותוכניות מדולריות הן להכשרת אנשי מקצוע מהתחום הפסיכו-סוציאלי חינוכי בתחומי עיסוקם הספציפי והן כצוותים רב מקצועיים, כמו כן פיתח המרכז תוכניות והכשיר מדריכים בתחום (ילדים, מבוגרים, מערכת החינוך, מערכות מוניציפליות, בתי אבות ומועצות אזוריות). המודלים, הכלים, הפרוטוקולים הארגוניים והטיפוליים שפותחו על ידי צוות המרכז משמשים כהכנה לקראת טיפול וסיוע ולשיקום לאחר אירועי אסון ומשבר. יחודו של המרכז בעבודה עם קהילות שלמות עם מגוון של אנשי מקצוע (מנהל רווחה חינוך מידע בריאות פסיכולוגיה וקהילה). מרכז משאבים הוכרז על ידי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל כמרכז מצוינות בתחומו. מרכז משאבים חבר בקואליציה הישראלית לטראומה.
מגוון הכלים והמתודות מבוסס על גישה רב ממדית הכוללת הבניית ידע ופיתוח נהלים, סימולציות, שימוש ביצירה והבעה, הפעלה קבוצתית ומשחקי תפקיד. עבודת המרכז מוכרת על ידי גופים רבים בעולם ואומצה על ידי קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים בעבודה במדינות יוגוסלביה לשעבר ועל ידי גופים מקצועיים בבריטניה, ארצות הברית, טורקיה, צפון אירלנד, שוודיה והמזרח הרחוק. העמותה פועלת בשיתוף משרדי ממשלת ישראל, צה"ל, הרשויות המקומיות ברחבי הארץ בכלל ובגליל ויש"ע בפרט. ומגוון גופים אזרחיים מהמובילים בתחומם.
מפלגת אל-ע'ד
מפלגת אל-ע'ד (בערבית: حزب الغد) שפירוש שמה מפלגת המחר, היא מפלגה במצרים, שזכתה בהיתר מפלגתי בשנת 2004. רוב מייסדי המפלגה הם חברים לשעבר במפלגת אל-ופד החדשה ובהם חברי הפרלמנט ד"ר איימן נור ומוחמד פריד קחמיס שהם הוגי רעיון המפלגה.
משאבים
פעילויות מחוץ לישראל
מרכז המשאבים פעל ברחבי העולם בהתערבות לאחר אסונות:
מפלגת אל-ע'ד
מייסד מפלגת אל-ע'ד, ד"ר אימן נור, הוא עורך דין מצליח שהחל את דרכו הפוליטית ב-1984 ככתב בעיתון של מפלגת אל-וופד. ב-1995 הוא נכנס לפרלמנט ונבחר שוב ב-2000. ב-2001 לאחר פטירתו של מנהיג המפלגה, פואד סראג אל-דין, נוצרו חילוקי דעות בינו ובין היושב ראש החדש של המפלגה נואמן גומאא שהובילו לפרישתו והקמת מפלגת אל-ע'ד. בנובמבר 2004, באספה הראשונה של המפלגה, נבחר נור ליושב ראש המפלגה.
משאבים
היחידה הטיפולית של מרכז משאבים
היחידה הטיפולית לטיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית של המרכז, הוקמה לאחר מלחמת לבנון השנייה ביולי 2006. מאז הושקעו יותר מ-4,200 שעות טיפוליות ביותר מ-800 מטופלים, חלקם ילדים הסובלים מסימפטומים של פוסט טראומה ברמות שונות. המטופלים קיבלו סוגים שונים של טיפול, בהם טיפול פסיכיאטרי, טיפול זוגי וטיפול משפחתי עבור מטופלים וקרובי משפחה המתמודדים עם השינויים בחיי קורבן הטראומה. באמצעות 22 אנשי מקצוע מומחים לטיפול בטראומה, מעניקה המרפאה את שירותיה הן לאוכלוסייה הישראלית-יהודית בקריית שמונה ובגליל העליון והן לאוכלוסייה הערבית בסניפים בעכו ובמע'ר. בתקופה שלאחר המלחמה היחידה הטיפולית הפכה ליחידה הגדולה ביותר לטיפול בטראומה ובחרדה בגליל ובצפון הארץ.
מפלגת אל-ע'ד
המפלגה מעוניינת להצטייר כקול צעיר של דור ליברלי של פוליטיקאים וכלכלנים, ואכן גילם של מרבית חברי המפלגה צעיר מ-45. כמו כן, 37% ממייסדי המפלגה הן נשים עמן נמנית הד"ר מונה מכרם עביד (منى مكرم عبيد), האישה הקופטית הראשונה המחזיקה בתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה. בינואר 2005 החלה המפלגה להוציא עיתון.
מקוב מזובייצקי
מקוב מזובייצקי (בפולנית: Maków Mazowiecki) היא עיר מחוז בפרובינציית מזוביה שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
מפלגת אל-ע'ד
מאבק חזב אל-ע'ד להכרה
עוד ביולי 2003 הגישה המפלגה בקשה להיתר חוקי מהוועדה לענייני מפלגות. אולם בקשה זו נדחתה בטענה שמצעה אינו ייחודי. נור ערער על ההחלטה בבית הדין המנהלי ולאחר מספר שימועים נקבע תאריך פסק הדין למאי אותה שנה. אולם פסק הדין נדחה שלוש פעם, בפעם הראשונה ל-25 בספטמבר, בפעם השנייה בעקבות היעדרותם של שלושה מתוך שמונת המושבעים שבהם חברי המפלגה הלאומית הדמוקרטית, ושוב עקב היעדרות מכוונת נוספת של חמישה מתוך שמונת המושבעים. כך שרק ב-6 בנובמבר הוכרז פסק הדין שלא התיר את הקמת המפלגה. במקביל לערעור בבית הדין המנהלתי, הגיש נור שלוש בקשות נוספות להכרה במפלגתו מהוועדה לענייני מפלגות, כשבכל פעם הוא משנה לצורך כך את שם המפלגה. ב-27 באוקטובר 2004 אישרה הוועדה לענייני מפלגות את היתר הקמת המפלגה. לאור הישג זה, הביע נור את תקוותו שגם מפלגת אל-וסט שעדיין לא זכתה בהיתר הקמה, תזכה בהכרה רשמית בעתיד הקרוב.
מקוב מזובייצקי
תולדות היישוב
למקוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1421. שריפות שפרצו בעיר בשנים 1620 ו-1787 החריבו אותה. בשנת 1815 נכללה העיר בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי מקוב מזובייצקי
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-3,600 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות ציבורית יהודית מגוונת.
מפלגת אל-ע'ד
מעצרו של נור
ב-29 בינואר 2005 נעצר נור באשמת זיוף ייפויי כוח לייסוד מפלגתו, האשמות שהוכחשו על ידו. מעצר זה שנתפס כמעצר פוליטי, גרר מחאות בתוך מצרים ומגורמי חוץ. במרץ שוחרר נור בעקבות התערבות של איגוד של פרלמנטרים אירופאים היושב בקהיר בנוסף על לחץ אמריקאי. הוא הספיק להתכונן במשך 18 יום לבחירות הראשונות לנשיאות שכללו מספר מועמדים. נור שהגיע במקום השני בבחירות לנשיאות אחרי מובארכ, השיג על פי הממשלה 7% מהקולות, אולם משקיפים עצמאים סבורים שמדובר בכ-13% מהקולות. אך הוא נשפט שוב ב-24.12.2005 בפני בית משפט אזרחי בקהיר ונידון לחמש שנות מאסר.
נור המשיך בפעילותו הפוליטית גם מתוך כותלי בית הכלא. הוא התרכז בכתיבת ביקורת על הממשל ופרסום היחס הקשה שנהגו בו. אולם, בעקבות מעצרו נוצר פילוג בשורות המפלגה שהוביל לעלייתו של יריבו הפוליטי מוסטפא מוסא ליו"ר המפלגה. בנובמבר 2008 פרצו תגרות בין אנשיו של נור לבין אנשיו של מוסא שהובילו לשרפת מטה המפלגה.  	במרץ 2008 דחה בית הדין המנהלי את ערעורו של נור, וסירב לשחררו מהכלא מסיבות בריאותיות. אולם ב-18 בפברואר 2009 שחרר משרד הפנים את נור על רקע מצבו הבריאותי המידרדר, זאת, בהתאם להחלטת התובע הכללי. במסיבת עיתונאים שנערכה יום לאחר שחרורו הצהיר נור כי הוא ימשיך בפעילותו הפוליטית ויפעל לטיהור שמו.
מקוב מזובייצקי
יהודי מקוב מזובייצקי
בדצמבר 1940 רוכזו יהודי העיר וסביבתה, כ-5,500 איש, בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אשר שעריו ננעלו באוקטובר 1941. רבים מיושבי הגטו מתו מרעב, מקור וממגיפות. מעת לעת שולחו יהודים מהגטו שבעיר למחנות עבודה. ביולי 1942 הוצאו להורג בפומבי כמה עשרות יהודים מהגטו, חלקם בגין הברחת מזון.
מפלגת אל-ע'ד
לאחר שחרור של נור
אמין נור וחברי המפלגה השתתפו באופן פעיל באירועים במצרים שהובילו להחלפת השלטון בשנת 2011. אמין נור אף נפצע וטופל בבית חולים. הוא גם הודיע שהוא מעוניין להשתתף בבחירות למשרת הנשיא. הוא גם הודיע שמבחינתו, תקופת הסכמי קמפ דייוויד הסתיימה.
מקוב מזובייצקי
יהודי מקוב מזובייצקי
ב-18 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיר אקציה, במסגרתה נערכה ביהודי המקום סלקציה, וכ-5,000 איש גורשו לגטו מלאווה, ממנו שולחו תוך זמן קצר לאושוויץ. בעת האקציה רצחו הגרמנים כ-50 קשישים וילדים יהודים בשטח הגטו.
מפלגת אל-ע'ד
חברי המפלגה
יו"ר המפלגה- איימן עבד אל-עזיז נור (أيمن عبد العزيز نور).
דובר המפלגה- רגב הילאל חמידה (رجب هلال حميدة).
סגן יו"ר המפלגה- וליד ריאד חסין (وليد رياض حسين).
אנתרקותריים
אנתרקותריים (שם מדעי: Anthracotheriidae) היא משפחה קדומה של מכפילי פרסה גדולים שהיו מאבותיהם של ההיפופוטמיים המודרניים ואולי אפילו מאבות הלווייתנאים. הם חיו החל מתקופת האאוקן שבפלאוגן, בה חי העתיק מביניהם - האלומריקס (Elomeryx), עד לסוף הפליוקן. רובם חיו באפריקה ובאירואסיה אך חלקם הגיעו עד לאמריקה הצפונית מתקופת האוליגוקן.
יצורים אלה נראו מעט כמו היפופוטם רזה ומוארך בעל ראש צר ולסתות שטוחות מעט. הם היו בעלי 4–5 אצבעות רחבות שאיתם הם צעדו על משטחי בוץ ואולי גם שחו כמו היפופוטמים. בפיהם היו 44 שיניים שהותאמו ללעיסה וחפירה של שורשים וצמחי מים בבוץ.
כמה מהחוקרים הניחו שהם היו מאבות הלווייתנים קדומים אך דעה זו נשללה עקב התפתחות הלווייתנים כבר לפני 50 מיליון שנה, הרבה לפני ראשוני ההיפופוטמים וקרוביהם. אפשרות נוספת היא שהם היו קרוביהם של האנטלודונטיים המאיימים.
איתי תורג'מן
איתי (תורג'י) תורג'מן (נולד ב-26 באוקטובר 1983) הוא שחקן ומנחה טלוויזיה ישראלי. זוכה פרס אופיר לשנת 2002, והשחקן הצעיר ביותר שזכה בפרס זה. זוכה טקס פרסי הטלוויזיה לשנת 2020.
ביוגרפיה
תורג'מן נולד וגדל בקריית מלאכי. לאחר מכן עבר ליישוב גן יבנה, שם סיים את לימודיו במגמת התיאטרון בתיכון אורט רבין.
קריירה
הוא הופיע לראשונה על המרקע בשנת 2000, בסדרת הטלוויזיה של איתן פוקס "פלורנטין", בה התארח מספר פעמים בדמותו הקומית של שוקו, ילד בן 13 המנסה ליצור מערכת יחסים עם דמותה של איילת זורר, המסרבת ל"הצעותיו". את התפקיד ב"פלורנטין" קיבל במקרה כאשר ליווה חבר מבית הספר לאודישן. בהמשך שיחק בסדרות שונות, בהן לא התבלט במיוחד, כמו "צימרים" ששודרה בערוץ הראשון ו"כן או לא".
תורג'מן התפרסם לראשונה בשנת 2002 כאשר גילם את דמותו של שלומי חזי, כדורגלן צעיר בעל שאיפות גדולות ואמצעים מעטים, לצד זאב רווח ודאנה איבגי, בסרט "בית"ר פרובנס". הסרט זכה בשלושה פרסי אופיר לאותה שנה, מתוכם פרס אופיר בקטגוריית שחקן המשנה עבור תורג'מן, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שזכה אי-פעם בפרס אופיר.
בשנת 2003 החל להופיע בתיאטרון הקאמרי בהצגה "אישה בעל בית", לצד רבקה מיכאלי וקרן מור, ובהצגה "מילאנו", לצד דב נבון.
ב-2004 שיחק תורג'מן תפקיד משנה בסרטו של יוסף סידר, "מדורת השבט". באותה שנה השתתף בסדרת הטלוויזיה של אורי ענבר, "בזמן אמת", המשודרת בשידור חי, לצד מירב גרובר.
בשנת 2005 השתתף בסרט "אבודים לרגע".
בשנת 2006 הצטרף לצוות המנחים של תוכנית הנוער "אקזיט" והופיע בתפקיד משנה בסרט "אביבה אהובתי" בכיכובן של אסי לוי ורותם אבוהב.
בשנת 2007 הופיע בסרטו של יוסף סידר "בופור". באותה שנה שיחק בעונה השנייה של הטלנובלה "האלופה". הוא שיחק גם בסדרה "הכל דבש" בערוץ 2 ובסדרה "מסכים" ששודרה בלוויין.
בשנת 2009 השתתף כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה "שירות חדרים". באותה שנה שיחק בעונה השנייה של הסדרה "דאוס", המשודרת בערוץ הילדים.
באותה שנה אף שיחק את "עידו לוי" בסדרת הנוער היומית "ראש גדול".
בשנת 2010 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "הכל דבש" ובסדרה "חסמבה דור 3".
ב-2012 שיחק בסדרת הטלוויזיה "נויורק" ובסרט הקולנוע "הדילרים". באותה שנה השתתף בתוכנית הריאליטי "הישרדות ישראל V.I.P", בה היה אחד מהמתמודדים הבולטים במשחק.
בשנת 2014 החל להנחות את תוכנית הראליטי בה מתחרים זוגות מפורסמים "זוג מנצח VIP" בערוץ עשר.
בשנת 2017 שב להנחות את העונה השנייה של התוכנית.
בשנת 2019 שיחק בסדרה "מורובוט" בערוץ "KidZ" בתפקיד יזהר, מנהל בית הספר.
בשנת 2020 שיחק בסדרה "חזרות" את עפר מרציאנו.
בשנת 2021 שב להנחות את העונה השלישית של תוכנית המציאות "זוג מנצח VIP".
בשנת 2023 החל לשחק בסדרה "שקשוקה" בערוץ "כאן חינוכית" את זוהר בן שושן ובסדרה "גוף שלישי" את יניב.
ביקורת ציבורית
שחרורו המוקדם של תורג'מן מצה"ל עורר ביקורת על בחירתו לתפקיד חייל קרבי בסרט "בופור", לצד ביקורת גם כלפי שחקנים אחרים בעלי אותו סיפור רקע. בזמן השתתפותו בתוכנית המציאות "הישרדות", נטען כנגדו וכנגד משתתפים אחרים, כי לא ברור כיצד יכלו לסבול את התנאים הקשים בתוכנית, אך לא יכלו לעמוד בתנאים של שירות בצה"ל.
חיים אישיים
לאחר "הישרדות VIP" ניהל מערכת יחסים מתוקשרת עם הרקדנית אנה ארונוב והשניים נפרדו לאחר שנתיים. במהלך שנת 2015 היה בזוגיות עם ליאן פישביין אך השניים נפרדו בינואר 2016. בסוף שנת 2020 החל לנהל מערכת יחסים עם לור כהן, השניים נפרדו באפריל 2022.
אלכסנדר ויקטורנקו
אלכסנדר סטפנוביץ' ויקטורנקו (ברוסית: Александр Степанович Викторенко; 29 במרץ 1947 – 10 באוגוסט 2023) היה קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל סאליוט 7 ותחנת החלל מיר.
ביוגרפיה
אלכסנדר ויקטורנקו נולד בכפר בקזחסטן הסובייטית. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל לימודים בבית הספר של חיל האוויר הסובייטי באורנבורג ולאחר סיומו בשנת 1969 המשיך בשרות בחיל האוויר הסובייטי ביחידות שהיו כפופות לצי הבלטי.
בשנת 1978 נכלל ביחידת הקוסמונאוטים. בשנת 1979 כתוצאה מטעות אנוש הוא קיבל מכת חשמל והיה ללא הכרה כ-17 שעות. בסופו של דבר הוא השתקם והמשיך בהכנות לטיסות. במהלך השנים הוא היה חבר צוות גיבוי של מספר משימות חלל.
בשנת 1987 אלכסנדר ויקטורנקו שוגר לחלל בחללית סויוז TM-3 לצד אלכסנדר אלכסנדרוב ומוחמד פארס. הם התחברו לתחנת החלל סאליוט 7 וביצעו מספר מחקרים.
בשנת 1989 אלכסנדר ויקטורנקו שוגר לחלל בחללית סויוז TM-8 לצד אלכסנדר סרברוב. הם התחברו לתחנת החלל מיר. הם ביצעו מספר מחקרים לרבות פעילות חוץ רכבית. אלכסנדר ויקטורנקו חזר לכדור הארץ לאחר 166 ימים.
בשנת 1997 אלכסנדר ויקטורנקו עזב את יחידת הקוסמונאוטים.
נפטר ב-10 באוגוסט 2023.
המוזיאון הפתוח תפן
המוזיאון הפתוח תפן הוא מכלול של ארבעה מוזיאונים שפעלו בשטח גן התעשייה מגדל תפן בין השנים 2021-1983.
היסטוריה
המוזיאון הפתוח תפן נוסד בשנת 1983 על ידי סטף ורטהיימר, שנענה לעמוס קינן שהציע להקים את המוזיאון. תחילה, בסוף 1985, הוקם מוזיאון פתוח שכלל גן פסלים מהגדולים בישראל, ששטחו עשרות דונמים ובו כמאה פסלים. באפריל 1987 נפתח גם אולם תצוגה מקורה באחד ממבני התעשייה.
עם השנים המוזיאון כלל ארבעה מוזיאונים ובהם גלריה לאמנות שמציגה תערוכות מתחלפות מיצירותיהם של אמנים ישראלים ואמנים מחו"ל; "המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית" המכונה גם "מרכז מורשת הייקים"; אוסף מכוניות קלאסיות ובו כ-40 מכוניות, בבעלות התעשיין איתן ורטהיימר; ו"מוזיאון אומנות התעשייה" שמציג את התפתחות הכלים ומכונות החיתוך בתעשייה מימי האדם הקדמון ועד לעיבוד השבבי של המאה ה-20.
בשנת 2021 מכרה משפחת ורטהיימר את גן התעשייה, בעקבות כך נסגרו המוזיאונים שהיו בשטח הגן. המוזיאון לתרבות יהודי גרמניה עבר לידי אוניברסיטת חיפה ומוזיאון הכט, מוזיאון הרכבים עבר למוזיאון שאמור לקום באילת. הפסלים שהיו במוזיאון פוזרו בין מוזיאונים שונים
חור תולעת
חור תולעת הוא תופעה פיזיקלית משוערת המאפשרת מעבר ישיר בין שתי נקודות מרוחקות במרחב-זמן. כלומר, מעבר בין שתי נקודות ביקום התלת-ממדי ואף מסע בזמן.
תופעה זו מתרחשת אולי באופן ספונטני עבור חלקיקים שנמצאים בנקודה מוגדרת במרחב כמו אלקטרונים, אך מבחינה מעשית לא נראה כי ייתכן חור תולעת גדול מספיק בשביל מעבר של אטומים, קל וחומר של חפצים.
העיקרון העומד מאחורי חורי תולעת הוא שלפי תורת היחסות הכללית מרחב הזמן מתעקם בהשפעת כבידה. לכן, בהמצאות כבידה חזקה מספיק, נקודות רחוקות ביקום יכולות להיות קרובות זו לזו עד כי הן נמצאות "במרחק נגיעה" זו מזו. תופעה זו, בשילוב מכניקת הקוונטים, מנבאת את היווצרותם של חורי תולעת כאלו.
ניתן להמשיל את היקום התלת-ממדי לקו. כאשר הקו פרוס, שני הקצוות רחוקים זה מזה וכאשר הקו מצוי בצורת U אזי המרחק בין שני הקצוות אומנם התקצר אך אורך הקו נותר זהה.
חורי תולעת ומסע בזמן
לפי תורת היחסות, כאשר גוף שרוי בשדה כבידתי חזק או במהירות גבוהה, הזמן נע אצלו במהירות איטית יותר יחסית לגוף אשר אינו נע או אינו שרוי בשדה כבידה כלשהו. לכן, אם ניצור חור תולעת אשר קצה אחד שלו נע במהירות גבוהה, בעוד מהירותו של הקצה השני נותרת ללא שינוי, ייווצר מצב שבו הקצה הראשון של חור התולעת - זה שמהירותו רבה, לכן הזמן בו הואט - יתקיים בזמן מוקדם יותר, ואילו הקצה השני - זה שמהירותו לא השתנתה, לכן גם הזמן בו מתקדם בקצב רגיל, יתקיים בזמן מאוחר יותר. לפיכך אם נעבור בחור תולעת זה, נוכל לא רק לעבור בין שתי נקודות במרחב, אלא גם בין שתי נקודות בזמן; אם ננוע מקצה שנע בקצב רגיל לקצה שנע בקצב מהיר, נחזור אחורה בזמן, ואם ננוע בכיוון ההפוך, כלומר, מקצה שנע בקצב מהיר לקצה שנע בקצב איטי, ניסע קדימה בזמן.
אולם על מנת מנת ליצור חור תולעת יציב מבחינה כבידתית (קצוותיו אינם שואפים לעצירת הזמן במידה משמעותית), יש לעשות שימוש באנרגיה שלילית אשר תקיף את חור התולעת ותמנע ממנו את קריסתו שלו, דבר הנחשב לבלתי אפשרי בתורת היחסות, אך אפשרי בתיאוריות קוונטיות אשר מנבאות את קיומם של זוגות חלקיקים וירטואליים, המורכבים מחלקיקים בעלי אנרגיה שלילית, באותו אופן שהוצג על ידי קרינת הוקינג.
חורי תולעת במדע בדיוני
משום שתופעה פיזיקלית זו מאפשרת כביכול מעבר בין כוכבים וגלקסיות בזמן אפסי, היא הציתה את דמיונם של סופרים רבים בתחום המדע הבדיוני, שכן חור התולעת יכול לשמש כגשר בין ציוויליזציות ועולמות שונים.
מכיוון שחורי תולעת הם תופעה שנעזרת במקור כבידתי גדול, ראו סופרים רבים בחורים שחורים כלי המחולל חורי תולעת. רעיון זה מתעלם, אולי בשל בורות מכך שכל עצם בגודל שאינו אפסי מושמד בספגטיפיקציה עם היבלעותו בליבת החור השחור. רק עצם שגדלו לכל היותר אפס (על פי יחסות כללית) או אורך פלאנק או (על פי רעיונות המבוססים במכניקת הקוונטים) נבלע בליבה.
חורי תולעת בטלוויזיה ובקולנוע
בסדרה 100 (סדרת טלוויזיה) בעונה 7 משתמשים בחורי תולעת למעבר ממקום למקום.
הרמן הראשון מבאדן
הרמן הראשון מבאדן (בגרמנית: Hermann I. von Baden; בערך 1040 – 25 באפריל 1074) היה המרקיז של ורונה והאב הקדמון של שושלת מרקיזות באדן.
ביוגרפיה
הרמן נולד בפרייבורג אים ברייסגאו כבנו הבכור של ברטהולד הראשון, דוכס צהרינגן. הוא נישא ליודית מבקננג - סוליצ'גאו, רוזנת אברשטין - קאלוו, שהייתה מייסדת מנזר הירסאו. ממנה הוא השיג את הזכות לבאדן, שלימים הפכה לליבה של השליטה המשפחתית. בין האדמות הללו היו אלבגאו הפרנקית ואופגאו.
הוא ואשתו הקימו את המנזר האוגוסטיני של מנזר בקנאנג. הוא הפך מהר מאוד לרעוע, ונבנה מחדש על ידי בנם ב-1123. לאחר מכן, המנזר היה מקום המנוחה במשך חמישה דורות של מרקיזי באדן.
כאשר אביו של הרמן הפך לדוכס קרינתיה בשנת 1061, הרמן קיבל את התואר מרקיז ורונה. אף על פי שהוא מעולם לא שלט בוורונה, תלות של קרינתיה, התואר היה אמור להישאר עם צאצאיו. הוא היה גם רוזן ברייסגאו.
בשנת 1073, הוא נפרד מאשתו, נדר נדרי נזירות והפך לאח במנזר קלוני, שם מת ב-25 באפריל 1074.
עדה לזורגן
עדה לזורגן (נולדה בברלין בשנת 1957) היא מאפרת אופנה ובעלת בית ספר לאיפור בתל אביב.
חייה
עדה לזורגן נולדה בברלין למשפחת ניצולי השואה. הם התקשו למצוא פרנסה ועדה גדלה במנזר. לפני שאביו המשפחה נאצר פעם נוספת הם ברחו מגרמניה המזרחית והתיישבו בישראל. גם בישראל הם התקשו ובסופו של דבר החליטו לעבור לארצות הברית.
לזורגן גדלה והתחנכה בארצות הברית. ב-1976 סיימה את לימודיה בבית הספר לקוסמטיקה של אליזבת ארדן במנהטן, והחלה לעבוד בחנות איפור.
בראשית שנות ה-80 חזרה לתל אביב, והפכה למאפרת האופנה והדוגמניות הראשונה בישראל. באותה תקופה איפרה את בכירות הדוגמניות בישראל, דוגמת תמי בן עמי ואילנה שושן, ועבדה עם טובי צלמי האופנה, כגון יקי הלפרין ומיכה קירשנר.
באמצע שנות ה-80, בעקבות משבר מניות הבנקים ובעקבותיה תעשיית היופי, חזרה עם משפחתה לגור בניו יורק. במהלך שהותה רבת השנים שם שימשה כמאפרת האישית של מריה קארי, סינדי לאופר, הסקורפיונז, ושל להקות הבי מטאל רבות. עבודות האיפור שלה הופיעו תכופות במגזין האופנה "הרפרס בזאר", בערוץ MTV, בתצוגות אופנה ברחבי העולם, וכן שלוש פעמים על שער המגזין "ווג".
באמצע שנות ה-90 שבה לישראל, הייתה למאפרת הראשית של שחקניות כגון מילי אביטל, סנדי בר ומיכל ינאי, וכן למאפרת הראשית של כמה מתוכניות הטלוויזיה המובילות בישראל, דוגמת "כוכב נולד", "רוקדים עם כוכבים" וטקסי מלכת היופי.
לזורגן נשואה לרמי ואם לשני בנים.
מרקיזות באדן-באדן
מרקיזות באדן-באדן הייתה מדינה מודרנית מוקדמת בדרום-מערב גרמניה בתוך האימפריה הרומית הקדושה. היא הוקמה בשנת 1535 יחד עם מרקיזות באדן-דורלאך כתוצאה מחלוקת מרקיזות באדן. שטחה כלל אזור ליבה בחלק האמצעי של הריין העליון מסביב לעיר הבירה באדן, וכן לורדות על המוזל והנאהה.
בעוד הפרוטסטנטיות השתלטה בבאדן-דורלאך, באדן-באדן נותרה קתולית ממלחמת שלושים השנים (1618–1648) ואילך. לאחר ההרס המוחלט של השטח במלחמת תשע השנים (1688–1697), העתיק לודוויג וילהלם את הבירה לראשטט ובנה שם את שלוס ראשטט, ארמון הבארוק הראשון על הריין העליון. תחת שלטונה של אלמנתו, זיבילה מסקסוניה-לאוונבורג, נבנו מבנים נוספים בסגנון הבארוק. כשבנה השני אוגוסט גאורג מת ללא יורשים ב-1771, באדן-באדן עברה לשליטת באדן-דורלאך, מה שאיחד מחדש את שתי המרקיזויות.
שטח
מרקיזות באדן-באדן כללה אזור ליבה בגדה הימנית של הריין העליון האמצעי, ובמרכזו הערים באדן ורשטאט, וכן טריטוריות נוספות באזור הריין העליון וממערב לנהר הריין. חלקם השתייכו לחוג הקיסרי השוואבי, אחרים לחוג הרייני העליון.