cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סינמה (קולומביה הבריטית)
הרקע להקמת היישוב
שלוש שנים לאחר מכן, לאחר שורה של מאבקים משפטיים ותביעות לפיצויים, נרכשה חברת הרכבת על ידי ממשלת קולומביה הבריטית. העבודה על סלילת המסילה התחדשה, אולם התקדמה בעצלתיים. קו המסילה עבר בחבל ארץ נידח, לא היו לאורכו מקומות יישוב משמעותיים, והממשל התקשה לתקצב את הפרויקט היקר שרבים הביעו ספק בכדאיות ההשקעה בו. השפל הכלכלי הגדול שהתרחש בשנות השלושים ומלחמת העולם השנייה שהתחוללה בשנות הארבעים תרמו לעיכוב העבודות, והמסילה הושלמה רק במחצית שנות ה-50 של המאה ה-20.
הקמת היישוב על ידי לויד צ'מפליין
בשנת 1912, עם תחילת העבודה על סלילת מסילת הברזל בקולומביה הבריטית, הצטרף אל פועלי הרכבת בחור אמריקאי צעיר כבן 27 בשם לויד צ'מפליין (Lloyd Champlain). הוא הועסק כאחראי לטיפול במאות הסוסים של חברת הבנייה, ולמרות שלא היה בעל הכשרה כווטרינר, חלק מתפקידו היה לנתח את הסוסים שנפצעו. צ'מפליין, שהיה הרפתקן מטבעו, השתלב היטב בצוות העובדים שפעל בתנאים הקשים של האזור הנידח, והתאהב בנופה של קולומביה הבריטית.
בשנת 1915, כשנקלעה חברת הרכבת לקשיים כספיים והפסיקה את העבודה על סלילת המסילה, פוטר צ'מפליין מעבודתו. הוא החליט שלא לעזוב את האזור, אלא לנסות ולהיאחז במקום. הוא רכש לעצמו שטח אדמה גדול בסמוך לנהר פרייזר, והקים חווה חקלאית. הוא שכנע את קרובת משפחתו, אלה מוד פריטו (Ella Maude Freeto), להצטרף אליו ולסייע לו בניהול החווה, אותה תיאר באוזניה כגן עדן בצפון. הוא גידל ירקות, הקים רפת עם פרות חולבות, והתפרנס יפה ממכירת תוצרת חקלאית למחנות העבודה של פועלי הרכבת שחזרו לעבוד בסביבה כאשר התחדשה העבודה על קו המסילה בשנת 1918.
הקשר לקולנוע
בשנת 1921 הגיעה המסילה עד סמוך לחווה, וצ'מפליין, שכל ימיו היה חובב קולנוע, החליט כי זה הזמן לנצל את קו הרכבת החדש ולצאת לחופשה בעיר חלומותיו, הוליווד. הייתה זו שנה מוצלחת מאוד בחווה של צ'מפליין, הוא הרוויח למעלה משמונה מאות דולר, ויכול היה להרשות לעצמו לבלות את כל החורף בקליפורניה. המפגש עם הוליווד, שעשתה באותן שנים את צעדיה הראשונים לביסוס מעמדה כמרכז תעשיית הסרטים, עורר בצ'מפליין את המחשבה שגם הוא יכול להקים תעשיית סרטים בקנדה.
בשובו לחווה עם חברתו לחיים, החל לתכנן את פיתוח האזור. הוא הקים חנות כלבו, והגיש בקשה לפתיחת סניף דואר שישרת את הפועלים בסביבה. כשנשאל על ידי הנהלת הדואר מה יהיה שמו של סניף הדואר (דרישת חובה מכל מי שביקש לפתוח משרד דואר), השיב ללא היסוס כי שם המקום הוא "סינמה". בקשתו התקבלה, ובית הדואר נפתח ב-2 בינואר 1924 בניהולה של אלה פריטו.
כאשר נשאל לאחר שנים מדוע בחר בשם זה, ענה צ'מפליין:
לפי גרסה אחרת, שפורסמה על ידי אגודת ההיסטוריה המקומית, צ'מפליין ומנהלת משק הבית שלו בחרו בשם "סינמה" כדי לשמר את זיכרון הטיול המוצלח שערכו לאולפני הקולנוע בהוליווד.
ניסיונות לפיתוח תעשיית קולנוע
צ'מפליין הקים בחווה שלו "מושבת קולנוע" (Cinema Colony), ובמדריך היישובים של קולומביה הבריטית לשנת 1925 היישוב מתואר כבעל "בית דואר ותעשיית סרטי קולנוע". הוא החל לכתוב סיפורים ותסריטים אודות החיים באזור הצפון, אותם הציע לאולפני הסרטים בהוליווד. הוא פרסם בעיתונים רבים ברחבי קנדה מודעה, בה הודיע כי הוא מחפש עובדים חרוצים, גברים, נשים וילדים, לעבודה בחווה. הוא הציע למעוניינים משרות של מגדלי ירקות, מגדלי עופות, חלבנים, חוטבי עצים, כובסים, אופים, בנאים, טבחים, כתבנים, מנהלי חשבונות, פקידים ומורים. בסוף המודעה צירף שורה המודיעה לקוראים כי אלו שיתקבלו לעבודה "עשויים להשתתף בסרטים". למתעניינים הודיע צ'מפליין כי בכוונתו לקיים מבחני בד בהם יבחר את אלו המתאימים להופיע בסרטים שיפיק.
החווה של צ'מפליין צמחה במהירות. בשנת 1924 הוא התגורר בה לבד עם בת זוגו, שניהלה את סניף הדואר שפתח. שנה לאחר מכן כבר היו בחווה 20 איש, ובשנת 1928 גרו במקום כחמישים פועלים, מהם בעלי משפחות. במקום הוקם מלון דרכים, וגם מן החנות הפיק צ'מפליין רווחים נאים.
כל אותה העת המשיך צ'מפליין לנסות להגשים את חלומו, ולהקים תעשיית קולנוע. הוא הרבה לראיין את הפועלים ואת המבקרים בחווה בניסיון לקבל רעיונות לסרטים המבוססים על חייהם, והקים חברת הפקות בשם "פרויקט מושבת הסרטים", אולם מכל זה לא יצא דבר, וצ'מפליין לא הצליח להפיק אפילו סרט אחד.
ככל שחלף הזמן, ותעשיית הסרטים לא התממשה, החלו פועלי החווה להתייאש ולעזוב. מסיבה שאינה ידועה הפסיד צ'מפליין בשנת 1948 את הזיכיון על סניף הדואר שהועבר לידי בעל אדמות מקומי בשם הארווי בראיינט (Harvey Bryant).
לויד צ'מפליין מכר את רכושו בסינמה ועבר להתגורר יחד עם אשתו ביישוב סארי. הוא נפטר בשנת 1965 והוא כבן שמונים.
חשיבות היישוב סינמה עבור אספני הבולים
אספן בולים הבונה אוסף בשיטת איסוף לפי נושא נדרש לצרף לאוסף גם חותמות ביטול של בתי דואר מיישובים ששמם קשור לנושא בו הוא בחר להתמקד. האספן נדרש לחקור את תולדות היישוב, לברר את הסיבה שהובילה את התושבים להעניק ליישוב את שמו, ולוודא שאכן מדובר בשם שהוענק בכוונה תחילה לבטא את הקשר שלו לנושא הרלוונטי.
הפרלמנט של קנדה
הפרלמנט של קנדה (באנגלית: Parliament of Canada, בצרפתית: Parlement du Canada) הוא הרשות המחוקקת של קנדה. הפרלמנט ממוקם בבירה הפדרלית של המדינה, באוטווה שבפרובינציית אונטריו.
בהתאם לסעיף 17 של חוק החוקה, 1867, לפרלמנט שלושה חלקים: המלוכה הקנדית, הבית העליון (הסנאט) ובית הנבחרים.
מאחר שמלך קנדה, הוא מלך בריטניה, לרוב אינו נמצא בקנדה, מייצג אותו המושל הכללי של קנדה.
105 חברי הבית העליון נבחרים על ידי המלך בעצת ראש ממשלת קנדה. 308 חברי הבית התחתון נבחרים בבחירות ישירות, כאשר כל אחד מהחברים מייצג את אחד ממחוזות הבחירה של קנדה.
היסטוריה
בתום מלחמת שבע השנים, שמלחמת הצרפתים והאינדיאנים הייתה למעשה הזירה הצפון אמריקנית שלה, החליטו הצרפתים לשמור על שליטתם באיים הקריביים ולוותר על בעלותם במושבותיהם בצפון אמריקה לטובת בריטניה. תנאים אלה נחתמו במסגרת חוזה פריז. בעקבות ההסכם ניתנה ההצהרה המלכותית של 1763 אשר קבעה את סדרי השלטון והמשפט בקנדה (שכללה למעשה את פרובינציית קוויבק של ימינו). בשנת 1774 נחקק חוק קוויבק אשר העניק למושל ולמועצתו את הכוח לחוקק חוקים בשמו של המונרך האנגלי.
בשנת 1791 חולקה הפרובינציה לפרובינציית קנדה העליונה (לימים אונטריו) וקנדה התחתונה (קוויבק של ימינו), ובכל אחת מהם נבחרה אספה מחוקקת (Legislative Assembly), ומונתה מועצה מחוקקת (Legislative Council).
בין השנים 1841–1843 התכנס הפרלמנט בבית החולים הכללי קינגסטון בקינגסטון שבאונטריו, ובשנת 1843 עבר הפרלמנט למונטריאול עד לשריפת הבניין בשנת 1849, במסגרת מהומות שפרצו בעיר כחלק מהיחסים הרעועים בין הקהילות הצרפתיות והאנגליות. בין השנים 1849 - 1857 התכנס הפרלמנט לחליפין בטורונטו ובקוויבק סיטי, ובשנת 1857 עבר הפרלמנט לאוטווה.
בשנת 1867 נחקק חוק צפון אמריקה הבריטית המאחד את פרובינציות קנדה אונטריו, נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק וקוויבק לפדרציה אחת שנקראה "הדומיניון של קנדה". חוק זה הקים את פרלמנט קנדה המודרני במתכונת הפרלמנט הבריטי. בהתאם לחוק לפרלמנט שלושה גופים: המונרך, הסנאט ובית הנבחרים. החוק נחקק תוך הפקת לקחים ממלחמת האזרחים האמריקנית שהסתיימה קודם לכן, ותיקן מספר כשלים שהיו בשיטה האמריקאית על מנת למנוע מצב דומה בכך שהסמכות השיורית ניתנה לשלטון הפדרלי, ולא לפרובינציות השונות (מתן הסמכויות השיורית למדינות ארצות הברית גרמה לחקיקה שונה במדינות בענייני עבדות והייתה הגורם העיקרי של מלחמת האזרחים). חוק צפון אמריקה הבריטית העניק סמכויות רבות לפרלמנט קנדה, אולם הותיר זכות וטו לפרלמנט הבריטי (חוק של הפרלמנט הקנדי לא היה יכול לסתור אף חוק של הפרלמנט הבריטי), וכן ממשלת בריטניה המשיכה לקבוע את מדיניות החוץ של קנדה.
בעקבות חוק וסטמינסטר 1931 ניתנה אוטונומיה רבה יותר לקנדה, והותר לפרלמנט הקנדי לתקן או לדחות חוקים בריטיים, אולם לא הותר שינויו של חוק צפון אמריקה הבריטית (ומשמעות הדבר - שחוקת קנדה נקבעה עדיין בחקיקה של הפרלמנט הבריטי). עם זאת, הפרלמנט הבריטי לא כפה את דעתו על הפרלמנט הקנדי, וכאשר התבקשו שינויים בחוקת קנדה, הצביע הפרלמנט הבריטי בעד השינויים (כפי שהיה בשנת 1949).
התיקון האחרון שביקש הפרלמנט הקנדי מהפרלמנט הבריטי לבצע היה התיקון לחוקה בשנת 1982, שבעקבותיו נחקק חוק קנדה 1982 אשר העניק לפרלמנט הקנדי סמכויות לשנות את החוקה הקנדית ושלל סמכות זו מהפרלמנט הבריטי.
הרכב
הפרלמנט הקנדי מורכב משלושה גופים: המונרך (בית המלוכה), הסנאט, והבית התחתון (בית הנבחרים).
המלוכה הקנדית
כיום המונרך העומד בראש בית המלוכה הקנדי הוא המלך צ'ארלס השלישי. המונרך הוא אחד משלושת הגופים המרכיבים את הפרלמנט, ובדומה לחקיקה בפרלמנט הבריטי הסכמתו של המונרך נדרשת על מנת להפוך דבר חקיקה המוצע על ידי הפרלמנט לחוק (בדומה לזכות הווטו של נשיא ארצות הברית על דבר חקיקה בארצות הברית, אך בהיעדר היכולת לעקוף זכות זו, הקיימת בארצות הברית). בהיעדרו של המונרך, ממלא את מקומו המושל הכללי של קנדה, הממונה על ידי המונרך בעצתו של ראש ממשלת קנדה (כיום, מכהנת בתפקיד מרי סיימון). בפועל, ועל פי מוסכמה חוקתית, המושל הכללי מאשר את דברי החקיקה שקיבלו את הסכמת הפרלמנט. בסמכותו של המונרך (ובהיעדרו - המושל הכללי), בין היתר, לכנס את הפרלמנט או לפזרו, וכן לפתוח את מושב הפרלמנט.
הבית העליון (הסנאט)
כל חברי הסנאט הקנדי ממונים על ידי המושל הכללי של קנדה, על פי עצתו של ראש ממשלת קנדה. על מנת להתמנות כסנאטור, מועמד צריך להיות למעלה מגיל 30, ולהיות הבעלים של רכוש בשווי של לפחות 4,000 דולרים קנדיים. הסנאטור חייב להיות בעל אדמה, או להתגורר בפרובינציה שאותה הוא מייצג. בעבר תקופת הכהונה של הסנאטור הייתה ללא הגבלת זמן, והסנאטורים כיהנו לכל ימי חייהם. בשנת 1965 שונה החוק, והסנאטורים פורשים בגיל 75. הסנאטורים מאבדים את מושבם אם לא נכחו בשני מושבים רצופים של הסנאט.
בסנאט 105 חברים. על פי החוקה, קנדה מחולקת לארבעה אזורים, כאשר לכל אחד מהם מספר קבוע של חברים בסנאט (24 חברים): כמו כן לפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור, שאינה שייכת לאף אזור, 6 סנאטורים. כל טריטוריה מבין טריטוריות קנדה (הטריטוריות הצפון מערביות, יוקון ונונווט) שולחת סנאטור אחד לסנאט.
המושל הכללי של קנדה יכול, בהסכמת המונרך, להגדיל את מספר החברים בסנאט באופן זמני, ובלבד שמספר החברים בכל אחד מארבעת האזורים יהיה קבוע (ולכן מספר החברים המינימלי שיכול להתווסף הוא ארבעה חברים, והמקסימלי הוא שמונה חברים).
מספר החברים בסנאט הוגדל רק פעם אחת, בשנת 1990 לבקשתו של ראש ממשלת קנדה, בריין מולרוני, על מנת להבטיח העברת חוק המטיל מס חדש על שירותים.
הבית התחתון
חברי הבית התחתון של קנדה נבחרים בבחירות כלליות. כל חבר מייצג אזור בחירה אחד בו הוא נבחר בבחירות בשיטה הרובנית. חברי הבית התחתון חייבים להיות אזרחי קנדה, בני למעלה מ-18. חברי הבית התחתון מכהנים בתפקידם מבחירתם ועד התפטרותם או עד פיזורו של הפרלמנט. אין מניעה על בחירה חוזרת לכהונה.
חוקת קנדה אינה קובעת את מספר חברי בית הנבחרים, והמספר נקבע מדי 10 שנים בעקבות מפקד אוכלוסין שנערך. בבית התחתון לפחות 282 חברים, כאשר לפחות שלושה נציגים מייצגים את הטריטוריות השונות. יתרת 279 הכיסאות מחולקות לפרובינציות לפי מספר תושביהם, אולם לכל פרובינציה יהיו לפחות מספר מושבים בבית הנבחרים, כמספר המושבים שיש לפרובינציה בסנאט. כמו כן, החוקה קובעת כי מספר המושבים של כל פרובינציה לא יפחת ממספר המושבים שהיו לפרובינציה בשנת 1976 או שנת 1985 (מסיבה זו קבוע מספר חברי מינימלי של 282). כיום בבית הנבחרים 308 חברים.
חברי הבית התחתון נקראים "חברי פרלמנט" (Members of Parliament) ובקיצור "MP".
נהלים וסדרים
בראש כל אחד מבתי הנבחרים עומד יושב ראש (הנושא בתואר "Speaker" - "דובר"). יושב ראש הסנאט הוא סנאטור שממונה על ידי המושל הכללי של קנדה בעצתו של ראש ממשלת קנדה. יושב ראש בית הנבחרים לעומתו, נבחר על ידי חברי בית הנבחרים (הבית התחתון).
בדומה לפרלמנט הבריטי ליושב ראש הבית התחתון סמכויות נרחבות יותר מהסמכויות של יושב ראש הסנאט. בעוד שחברי הסנאט יכולים לדבר ביוזמתם הם (בדומה לחברי בית הלורדים בממלכה המאוחדת), בבית התחתון זכות הדיבור נקבעת על ידי היושב ראש. בשנת 1991 הורחבו סמכויות יושב ראש הסנאט, והוא יכול עתה למנוע מחברי הסנאט מלדבר.
ההצבעה הנערכת בבתים היא הצבעה קולית - כאשר מוצגת שאלה בפני כל אחד מהבתים חברי הבתים צועקים יחד "אכן" ("Yea") או "לאו" ("Nay"), ויושב ראש מכריז את תוצאות ההצבעה. החלטת היושב ראש היא סופית, אלא אם שניים מחברי הסנאט או חמישה מחברי הבית התחתון מבקשים הצבעה בספירה - במקרה זה נעמדים חברי הבית התומכים בהצבעה, והם נספרים.
בסנאט רשאי היושב ראש להצביע בעצמו, אולם לרוב הוא אינו מצביע על מנת לשמור על נייטרליותו הפוליטית. הצבעה שלה אין רוב - נדחית (כלומר, במקרה של שוויון, אם היושב ראש בוחר שלא להצביע, ההצבעה נדחית). בבית התחתון, היושב ראש אינו רשאי להצביע, אלא במקרה בו יש שוויון, בו הוא רשאי להצביע כשובר שוויון. על פי המוסכמה החוקתית, היושב ראש מצביע על מנת לשמר סטטוס קוו קיים, ונגד כל שינוי בסטטוס קוו.
מטרת שיטה זו נועדה למנוע מהצבעות לעבור על חודו של קול - ובמקרה של שוויון נערך דיון מחודש בחוק על מנת להביא למציאת הסכמה רחבה יותר בין חברי הבתים.
פתיחת מושב
בעקבות הבחירות הכלליות, המושל הכללי של קנדה מוציא צו הקורא לזימון הפרלמנט. ביום שנקבע בצו, מתכנסים חברי שני הבתים בחדרי הבתים, ונערך טקס הדומה לטקס פתיחת הפרלמנט שנערך בפרלמנט הבריטי. לאחר שהתכנסו נקראים חברי הבית התחתון אל אולם הסנאט, שם הם נדרשים לבחור מביניהם יושב ראש (Speaker - דובר שידבר בשמם), והם נשלחים חזרה לאולם הבית התחתון, ובוחרים יושב ראש.
למחרת נערכת הפתיחה הרשמית של הפרלמנט - שליח הסנאט, המכונה המוט השחור (Black Rod), נשלח לזמן את חברי הבית התחתון אל אולם הסנאט. חברי הבית התחתון מגיעים אל אולם הסנאט אך לא נכנסים אליו. יושב ראש הבית התחתון (ה-Speaker - "הדובר") עומד בפתח אולם הסנאט ומציג עצמו בפני המונרך, ובהיעדרו, בפני המושל הכללי, או נציג אחר של המונרך (כך, למשל, בשנת 1919 מילא את מקום המונרך אדוארד השמיני, נסיך ויילס), ודורש את זכויות הבית התחתון להתדיין בפני המונרך. המונרך, המושל הכללי או נציגו יושבים על כס המלכות, ויושב ראש הסנאט (ה-Speaker - "הדובר" מטעם הסנאט) מכיר בשם המלך בזכותם של חברי הבית התחתון להתדיין בפני המונרך, חברי הסנאט תופסים את מקומות הישיבה שלהם, בעוד שחברי הבית התחתון נותרים לעמוד בכניסה לאולם בית הנבחרים, והמונרך, נציגו או המושל הכללי נושאים את הנאום מן הכס שבו מפורטים מטרות הממשלה למושב בית הנבחרים. הנאום נכתב לרוב על ידי ראש הממשלה עצמו או שרי הממשלה.
מושב בית הנבחרים ממשיך עד הפסקתו על ידי הצהרה של המונרך או המושל הכללי (הצהרה הניתנת לרוב בעצתו של ראש הממשלה). לאחר הצהרה זו, שני הבתים אינם רשאים להתדיין מבלי שהמושל הכללי מוציא זימון חדש לכינוס הפרלמנט, ואז נערך טקס מחודש של פתיחת הפרלמנט (אולם במושבים חוזרים של הפרלמנט הנערכים מדי שנה לא נדרשת בחירת יושב ראש של הבית התחתון - בחירה הנעשית רק במושב הראשון שלאחר בחירות כלליות).
לאחר מספר מושבים יכול המושל הכללי (בעצת ראש הממשלה) להחליט על פיזור הפרלמנט, שלאחריו נערכות בחירות כלליות. לרוב ראש הממשלה בוחר את המועד הנוח לו, מבחינה פוליטית, לקיום בחירות. במידה שלא פוזר הפרלמנט בתוך חמש שנים מבחירתו, הפרלמנט "פוקע" ("expire"), ונערכות בחירות כלליות. לכל אורך ההיסטוריה של קנדה תמיד פוזר הפרלמנט בטרם פקע.
שלבי החקיקה
כל אחד מחברי הבית התחתון או חברי הסנאט יכול להציע הצעת חוק ("bills"). הצעת חוק המוגשת על ידי חבר הבית התחתון שאינו חבר ממשלה נקראת "private members' bill", והצעת חוק המוגשת על ידי חבר סנאט שאינו חבר ממשלה נקראת "private senators' bill". לרוב, החוקים מוצעים על ידי שרי הממשלה (ואלה נקראים "הצעות חוק ממשלתיות" - "government bills").
בניגוד לסדרי החקיקה בכנסת, הקריאה ראשונה של החוק היא פורמלית בלבד. לאחריה, במהלך הקריאה השנייה נערך דיון על כל אחד ואחד מסעיפי החוק. לאחר הקריאה השנייה נשלח החוק לדיון בפני ועדות בית הנבחרים. לרוב נשלח החוק לאחת מהוועדות הקבועות (Standing Committee), אשר יכולה לשמוע עדויות של אישי ציבור, שרי ממשלה ומומחים. הוועדה דנה בחוק ומציעה לו תיקונים. ניתן להעביר חוק לדיון בפני ועדת כל בית הנבחרים ("Committee of the Whole"), שבה חברים כל חברי בית הנבחרים, לצורך דיון בחוק. כמו כן ניתן להעביר חוק לוועדה שהוקמה אד הוק לצורך הדיון בחוק.
לאחר שלב הדיון בוועדה, מדווחת הוועדה (שלב הדיווח - "the report stage") לבית הנבחרים על המלצותיה, ולאחר הדיווח (או בהיעדר המלצות לשינויים) מועבר החוק לשלב הקריאה השלישית. בשלב זה לא ניתן להציע תיקונים לחוק בבית הנבחרים (הבית התחתון), אולם בשלב הקריאה השלישית בסנאט ניתן עדיין להציע תיקונים לחוק.
לאחר שהחוק עבר בקריאה שלישית, הוא נשלח לבית השני (מהבית התחתון לסנאט, ומהסנאט לבית התחתון) ועליו לעבור בשנית את כל שלבי החקיקה. תיקונים המוצעים על ידי הבית השני (בין אם מדובר בסנאט או בבית התחתון) חוזרים לבית הראשון על מנת לקבל את הסכמתו. אם אחד הבתים מציע תיקונים לחוק, והשני מביניהם לא מאשר את התיקונים, החוק לא מתקבל.
לאחר שהחוק מתקבל בשני בתי הנבחרים הוא מועבר לשלב הסכמת המונרך. בהיעדרו של המונרך, מבוצע תפקיד זה על ידי המושל הכללי של קנדה. המושל הכללי יכול לבחור באחת משלוש דרכים:
על פי מוסכמה חוקתית, המושל הכללי תמיד מקבל את החוקים.
בפועל, אף שלשני הבתים סמכויות ליזום חוקים, הבית התחתון הוא הדומיננטי בחקיקה, ורק לעיתים נדירות מפעיל הסנאט את סמכויותיו ומשנה חוקים או יוזם חוקים.
היחס בין הפרלמנט והממשלה
ממשלת קנדה חייבת חובת דיווח לבית הנבחרים של קנדה (הבית התחתון בלבד), וזאת על אף שראש הממשלה וחברי הממשלה אינם נבחרים על ידי בית הנבחרים אלא ממונים על ידי המונרך (ובהיעדרו, על ידי המושל הכללי של קנדה). עם זאת, הפרלמנט יכול להביא להפלת הממשלה בהצבעת אי אמון, שבעקבותיה יכול ראש הממשלה להתפטר, או לבקש מהמושל הכללי שיפזר את הפרלמנט וייקבע בחירות חדשות.
לרוב ממנה המושל הכללי את ראש המפלגה הגדולה ביותר לתפקיד ראש הממשלה (בין אם מדובר במפלגה שלה רוב בפרלמנט, או, במרבית המקרים, במפלגה שלה אין רוב בפרלמנט, ואז ראש הממשלה מכהן בראש ממשלת מיעוט). בקנדה לא נהוג להקים ממשלות קואליציוניות.
חברי הממשלה ממונים על ידי המונרך (ובהיעדרו, על ידי המושל הכללי) בהמלצת ראש הממשלה.
על מנת לאפשר ביקורת של הפרלמנט על ראש הממשלה נהוג שראש ממשלה יהיה תמיד חבר פרלמנט. במקרים בהם אינו חבר פרלמנט, נהוג שעל ראש הממשלה להיבחר לפרלמנט בהזדמנות הראשונה (ובמקרים כאלה לרוב מתפטר חבר ממפלגתו ממחוז בחירה בו צפויה הבחירה במפלגת ראש הממשלה, וראש הממשלה נבחר דרך מחוז זה).
הממשלה וראש הממשלה אין חבים חובת דיווח לבית העליון של קנדה (לסנאט). בדומה לפרלמנט הבריטי ישנו מועד לשאלת שאלות בו חייבים השרים להשיב לשאלות חברי בית הנבחרים.
הפרלמנט יכול להביא להפלת ממשלה בהצבעת "אי אמון" בממשלה. הצבעה זו יכולה להיות הצבעה מיוחדת, אך גם הצבעה נגד תקציב המדינה מהווה הצבעת אי אמון, וכן ראש הממשלה יכול לקבוע שהצבעה על חוק מסוים היא הצבעת אי אמון. במקרה בו אבד הפרלמנט את האמון בממשלה, עליה להתפטר (ואז המושל הכללי יכול לבחור בראש מפלגה אחרת להקים ממשלה, או להורות על פיזור הפרלמנט ועל בחירות כלליות).
בשנת 2005 התקבלה הצבעת אי אמון נגד פול מרטין, שבעקבותיה נאלץ להתפטר. הצבעת אי האמון הקודמת התקיימה נגד ממשלתו של ג'ו קלארק בשנת 1979.
סמכויות
סמכויות הפרלמנט הקנדי מוגבלות על ידי החוקה הקנדית, המפרידה בין הסמכויות החקיקתיות (הנתונות לפרלמנט), הביצועיות (הנתונות לממשלת קנדה), והשיפוטיות. כמו כן, החוקה מפרידה בין הסמכויות החקיקתיות הנתונות לפרלמנט (במישור הפדרלי) לבין הסמכויות הנתונות לבתי הנבחרים של הפרובינציות השונות של קנדה.
ככלל, בתי המחוקקים של הפרובינציות השונות רשאים לחוקק חוקים בתחומים הקבועים בחוקה: חינוך, שלטון מקומי, גופי צדקה, ועניינים בעלי אופי מקומי. עוד קובעת החוקה סמכות שיורית לפרלמנט לחוקק בכל תחום שאינו בסמכות בית המחוקקים הפרובינציאלי, ובהתאם יכול הפרלמנט לחוקק בתחומי הדואר, מרשם אוכלוסין, צבא וביטחון, מסחר, דיג, מטבע, בנקאות, מידות ומשקלות, פשיטות רגל, זכויות יוצרים ופטנטים, נושאים הנוגעים לאינדיאנים וחוקי אזרחות.
ישנם תחומים בהם יש חפיפה בסמכויות החקיקה בין הפרלמנט הקנדי לבתי המחוקקים של הפרובינציות, כגון נושאי נישואים וגירושים - המפוקחים על ידי הפרלמנט בעוד שאופן עריכת טקסי הנישואים נקבע על ידי בתי המחוקקים הפרובינציאליים. כמו כן הן המחוקק הפדרלי והן המחוקק הפרובינציאלי יכולים לחוקק בתחומי החקלאות, ולהטיל מיסים.
סמכות הפרלמנט הקנדי מוגבלת על ידי כתב הזכויות והחירויות הקנדי - האוסר על הפרלמנט להגביל את החירויות והזכויות המנויות בכתב הזכויות, למעט בהתאם לפסקה 33 לכתב הזכויות. הפרלמנט הקנדי מעולם לא הפעיל את זכותו לפי סעיף זה, אולם בתי המחוקקים הפרובינציאליים הפעילו את התנאי. חוקים הסותרים את כתב הזכויות שאינם עומדים בתנאי פסקה 33 בטלים, ובתי המשפט של קנדה יכולים לקבוע בטלות זו.
זכויות מוגנות
לשני בתי הפרלמנט זכות מוגנת טבועה (privilege) לדיון חופשי - בתי המשפט או כל מוסד אחר אינם רשאים לדון בנושאים שנאמרו בפרלמנט במסגרת הדיונים בו, ומוענקת לחברי הפרלמנט חסינות מוחלטת (חסינות מהותית) על כל דבריהם במסגרת דיוני הפרלמנט. כך, למשל, לא ניתן לתבוע חבר פרלמנט בגין הוצאת דיבה על דברים שאמר בפרלמנט. כמו כן, לחברי הפרלמנט ניתנת חסינות דיונית המונעת מאסרם בשל תביעות אזרחיות (אך לא בשל תביעות פליליות), וכן חברי הפרלמנט פטורים מחובת שירות בחבר מושבעים ולא ניתן להטיל עליהם חובה להעיד בבית משפט.
לכל אחד מבתי הנבחרים חסינות מפני התערבות בסדרי הדיון בו (רק בית נבחרים יכול לקבוע את סדרי הדיון שבו, ובית נבחרים אחד לא יכול להתערב בסדרי הדיון של בית נבחרים אחר).
לבית הנבחרים סמכות להעניש חברי פרלמנט בשל ביזיון הכללים הנהוגים בפרלמנט.
ג'ייד גודי
ג'ייד גודי (באנגלית: Jade Goody; 5 ביוני 1981 - 22 במרץ 2009) הייתה כוכבת ריאליטי בריטית. ידועה בעיקר בשל השתתפותה בתוכנית "האח הגדול".
קריירה
גודי הופיעה לראשונה בתוכנית הריאליטי הבריטית "האח הגדול 3" ב-2002. התנהגותה בתוכנית נחשבה פרובוקטיבית, ובין השאר הייתה המתמודדת הראשונה בתוכניות "האח הגדול" שצולמה מקיימת יחסי מין במהלך התוכנית.
בעקבות הצלחתה בתוכנית, הופיעה גודי במגזינים שונים והשתתפה כאורחת בתוכניות טלוויזיה. ב-2006 פרסמה את האוטוביוגרפיה "Jade: My Autobiography" וכן הוציאה בושם משלה.
ב-2007 השתתפה בתוכנית "האח הגדול VIP". בתוכנית עוררה התנהגותה ביקורת, בין השאר בשל אמירותיה כלפי אחת ממשתתפות התוכנית, שילפה שטי ההודית, בעקבותיהן היו מבקרים שראו בה כגזענית. לאחר התוכנית התנצלה במספר הזדמנויות על אמירותיה כלפי שטי, והן התפייסו סמוך למותה ב-2009.
בשנת 2008 החלה להצטלם לגרסה ההודית של "האח הגדול", אך במהלכה נודע כי חלתה בסרטן צוואר הרחם, והיא חזרה לבריטניה. מאז תיעדה את חודשי חייה האחרונים במטרה להוריש לילדיה את התשלום שתקבל על כך, לדבריה. גודי צולמה לאורך כל תקופת מחלתה, וזכתה לפרסום בבריטניה ובעולם. כן פרסמה בשנה זו אוטוביוגרפיה נוספת, "Jade: Catch A Falling Star".
בשנת 2009 נישאה גודי לג'ק טוויד. חודש מאוחר יותר, ב-22 במרץ 2009, היא נפטרה.
אגם ווסט ווטר
אגם ווסט ווטר (באנגלית: Wast Water) הוא אגם של מים מתוקים הנמצא בעמק במערבו של אזור האגמים האנגלי הנמצא במחוז קאמבריה בצפון-מערב אנגליה. עומק האגם הוא 79 מטר והוא האגם העמוק ביותר באנגליה.
גאוגרפיה
ווסט ווטר הוא אגם מוארך הנמצא בקצה העליון של עמק וסדל (Wasdale), עמק קרחוני שנוצר בעידן הקרח האחרון. האגם הוא מקור המים של נהר אירט (River Irt) הזורם לאורך העמק עד מוצאו לאזור חוף הים האירי.
סביב האגם נמצאים כמה מההרים הגבוהים ביותר של אנגליה: סקייפל פייק (Scafell Pike), גרייט גייבל  (Great Gable) ולינגמל  (Lingmell). בדרום מזרח האגם מתנוססים מורדות תלולים בגובה של כ-180.
אורך האגם 4.88 ק"מ, רוחבו המרבי 789 מטר, העומק המרבי 79 מטר.
חסמבה דור 3
חסמבה דור 3 היא סדרת טלוויזיה ישראלית שעלתה לשידור ב-2 באוקטובר 2010 בערוץ הוט 3 ובערוץ הילדים. העונה השנייה עלתה לשידור ב-14 באוגוסט 2013. שידורים חוזרים של הסדרה החלו בשנת 2014 בערוץ ניקלודיאון.
בסוף 2017 הסדרה ירדה מ-HOT VOD Young, לאחר הורדת ערוץ הילדים מ-HOT.
רקע: סדרת חסמבה המקורית
חסמבה (ראשי תיבות של "חבורת סוד מוחלט בהחלט"), הייתה קבוצת ילדים בדיונית, בסדרת הספרים של יגאל מוסינזון, שיצאה לאור בעשור הראשון של מדינת ישראל. חברי הקבוצה סייעו לארגון ההגנה במאבקו בשלטון המנדט הבריטי. בספרי ההמשך שנכתבו על התקופה שלאחר קום המדינה, סייעו לצה"ל במלחמתו באויבי ישראל. מפקד החבורה היה הילד ירון זהבי, וסגניתו הייתה הילדה תמר היפה. מרכז פעילותם של חברי הקבוצה היה במערה חשמלית בדיונית סודית בתל אביב, ומשם יצאו לפעולותיהם השונות.
סדרת ספרי חסמבה הייתה מפעל חייו של הסופר יגאל מוסינזון. לאחר שפרסם שישה עשר ספרי חסמבה, הפסיק מוסינזון את כתיבת הסדרה למשך מספר שנים, אך בהמשך נעתר לבקשות הקהל וכתב ספרי המשך. בסך הכל יצאו לאור 44 ספרים בסדרה, כאשר האחרון שבהם ("החסמבאים הגיבורים הולמים שוב") נכתב בשנת 1994, שנת פטירתו של מוסינזון.
שם הסדרה
שם הסדרה חסמבה דור 3 מהווה משחק מילים בין המונח דור 3 המייצג, נכון לאותה תקופה, קדמה וטכנולוגיה, ובין העובדה שהסדרה עוסקה בדור השלישי- בנכדים של חבורת חסמבה המקורית הנמצאים כבר בגיל השלישי.
לאחר מספר דיונים, הסדרה הוגבלה לצפייה מגיל 14.
עונה 1
הסדרה חסמבה דור 3 מספרת את סיפורה של חבורת חסמבה, מעל 50 שנה לאחר הקמתה, כאשר הם בסביבות גיל 70 לחייהם. ירון ותמר התחתנו ונולד להם בן בשם אורי, שנהרג מסיבה כלשהי. נכדתם, רנן, גרה אצלם לאחר מותו של אביה. הסיפור האמיתי על אביה של רנן נחשף בפרק הראשון: הוא נחטף בפקודת סאני זורקין לאחר ששמר סודות מדינה. בניסיון כושל לשנות את זיכרונותיו, בורח ד"ר מיכה אייזקס, אחד מהמדענים במחלקת הפיתוח של "זורקום", על מנת להביא לתמר זהבי את המידע שנגנז ממנה כל כך הרבה שנים. פרדי זורקין, בפקודת סאני, שולח קבוצת חוטפים לחטוף את תמר. ירון, שמגלה זאת, יוצא יחד עם נכדתו ונער אחר שהתנדב לעזור לו, למצוא את תמר. סאני זורקין מנהלת חברת סלולר שמנהלת בחשאי פרויקט להעברת מסרים פרסומיים בתת-מודע, פרויקט בו המדען הראשי הוא דאנטה.
עונה 2
לאחר שמשפחת זורקין בכלא, ואורי חזר, נוצרות בעיות חדשות אצל חבורת חסמבה, ואי אפשר להתעלם מהם. מר לרנר החליט שהוא רוצה לנקום יחד עם מורן גרונר. בעונה השנייה גונן, חברו של מורן, אינו משתתף אך מוזכר שמו בפרק הראשון של העונה השנייה. בעונה השנייה של חסמבה דור 3 נקלעים חברי חסמבה להרפתקה חדשה, בדיוק כשהם מרגישים לא נחוצים ועומדים להתפרק. יואב צור, המפקד של חסמבה דור 2 מגייס אותם למשימה חדשה בשירות המדינה.
על חסמבה מוטל לעצור כת משיחית מסוכנת מלהניח ידיים על אוצר יהודי קדום בעל כוחות אדירים; מנהיג הכת הוא זרח זורקין אחיו של אלימלך זורקין, שמתכנן להשתלט על עם ישראל. לשם כך הוא שכר את הטרוריסטית האקולוגית הבינלאומית אלקטרה שקשורה אל משפחת זהבי בעבותות של סוד אפל במיוחד. בסוף חודש דצמבר 2012 החלו הצילומים לעונה השנייה של הסדרה, שעלתה לשידור בתאריך ה-14 באוגוסט 2013.
קהל היעד של הסדרה
במקור, "חסמבה" נכתבה לילדים בגיל בית הספר, ושני הסרטים שיצאו בעקבות הספרים ("חסמבה ונערי ההפקר" ב-1971 ו"חסמבה ושודדי הסוסים" ב-1985) נועדו גם הם לקהל יעד זה. לעומת זאת, בסדרה דבר זה לא מובן כל כך, מכיוון שהסדרה נעה על הקו שבין סדרת דרמה ופעולה למבוגרים לבין סדרה לנוער; מצד אחד, הטקסטים של הסדרה כתובים בצורה קלילה וילדותית - וגם כמה מגיבורי הסדרה הם נערים בגיל ההתבגרות - אך מצד שני, העלילה בנויה בצורה מורכבת וישנן הרבה סצנות אקשן עם שימוש באלימות ושפה גסה המאפיינות סדרות למבוגרים.
תביעת תנועת הצופים
תנועת הצופים תבעה את חברת הוט על שימוש במדי הצופים ללא אישור, באופן הגורם לתנועה נזק תדמיתי. חברת "הוט" הוסיפה שיקופית הסבר: "כל קשר בין המתרחש בסדרה למציאות הוא מקרי בהחלט".
נזעי חשמל
טיפול בנזעי חשמל (באנגלית: Electro-Convulsive Therapy, ECT), הידוע גם בשם "טיפול בשוק חשמלי", הוא הליך טיפולי רפואי שבו מועבר זרם חשמלי קצר למוח החולה כדי ליצור פרכוס מבוקר. הטיפול מיועד למספר אבחנות פסיכיאטריות. ההתוויות השכיחות לטיפול הן דיכאון, הפרעה דו-קוטבית, ולעיתים סכיזופרניה. למרות שהטיפול נחשב לבטוח, קיימים בו סיכונים רבים, ובעיקר פגיעה בזיכרון וסיכון לפגיעות בפה, בשיניים או בלשון, וכן שיתוק חלקי. הסיכון למוות כתוצאה מטיפול בנזעי חשמל נחשב לנמוך. במחקר שהתבסס על מאגרי המידע של יוצאי צבא ארצות הברית בין השנים 1999 ל-2010, נמצא כי הסיכון לתמותה בטיפול עמד על מקרה מוות אחד ל-73,440 טיפולים.
דיכאון מז'ורי
דיכאון מז'ורי הוא ההתוויה הנפוצה ביותר לטיפול. טיפול בנזעי חשמל הוא הטיפול המהיר ביותר והיעיל ביותר בהפרעה זו. טיפול בנזעי חשמל הינו ההתוויה ההנפוצה עבור חולים הסובלים מדכאון עמיד שלא הגיבו למספר ניסיונות משמעותיים של טיפול תרופתי, כמו כן ישקל עבור חולים הסובלים מתופעות לוואי קשות לתרופות, סובלים מתסמיני דיכאון קשים או תסמינים פסיכוטיים, חולים אובדניים או מסוכנים לאחרים.
הטיפול יעיל גם בהפרעה דיכאונית קשה וגם בהפרעה דו-קוטבית. מאחר ודיכאון בעל מאפיינים פסיכוטיים אינו מגיב טוב לטיפול תרופתי, זוהי גם התוויה חשובה לטיפול בנזעי חשמל, ואף במקרים אלו פעמים רבות יוצע טיפול זה כאפשרות טיפולית ראשונה, לפני ניסיונות לטיפול תרופתי. גם דיכאון חמור יהווה פעמים רבות התוויה לשימוש בטיפול בנזעי חשמל כאפשרות טיפולית ראשונה, בעיקר דיכאון עם מאפיינים מלנכולים (פיגור פסיכומוטורי, התעוררות מוקדמת בבוקר, שינוי בתסמינים במשך היום, ירידה בתיאבון ומשקל, אגיטציה).
טיפול זה יישקל גם בחולים מבוגרים המקבלים תרופות רבות בשל מצבים רפואיים שונים, בהם יש רצון להימנע מטיפול בתרופות נוספות.
מצד שני לצורך מניעת התלקחויות דיכאוניות חוזרות, אחרי ההחלמה מהאפיזודה הדיכאונית, אפשר לנסות בתום סדרת הטיפולים בנזעי חשמל, להתחיל (אם אין קונטרה-אינדיקציה) מתן אחזקתי של תרופות דרך הפה.
אפיזודות מאניות
טיפול בנזעי חשמל באפיזודות מאניות יעיל לפחות כמו ליתיום בטיפול באפיזודות מאניות חריפות, אך מאחר שהליתיום כה יעיל טיפולית בטווח הקצר, וכן למניעה של אפיזודות מאניות חוזרות, השימוש בטיפול בנזעי חשמל בהתוויה זו מוגבל לרוב למקרים המעטים בהם קיימות התוויות נגד לשימוש בליתיום ובתרופות מייצבות מצב רוח אחרות.
סכיזופרניה
טיפול בנזעי חשמל יעיל בטיפול בתסמינים של פסיכוזה חריפה וסוערת, בעיקר בהתקפים של תחילת המחלה, אך לא בסכיזופרניה כרונית. התגובה לטיפול בנזעי חשמל תהיה בעיקר בחולים עם תסמינים פסיכוטיים חיוביים משמעותיים, קטטוניה או תסמינים אפקטיביים (הקשורים למצב רוח).
התוויות נגד
אין התוויות נגד מוחלטות לשימוש ב-ECT אלא רק מצבים השמים את החולה בסיכון מוגבר וצורך בניטור מוגבר בעת הפעולה. היריון אינו התוויית נגד לטיפול, ולמעט במצבים של הריון בסיכון גבוה, אין צורך בניטור מיוחד של העובר בעת הפעולה. הנמצאים בסיכון מוגבר הם חולים עם גידולים תוך מוחיים וחולים הסובלים מסיכון מוגבר לדימום תוך מוחי מסיבות שונות.
חולים עם עבר קרוב של אירוע לבבי נמצאים גם הם בסיכון מוגבר בשל החשש שהעברת זרם חשמלי באזור הראש תגרום להפרעות קצב לבביות. סיכון זה יורד משמעותית בטווח של שבועיים לאחר האירוע הלבבי, ויורד עוד כשלושה חודשים לאחר האירוע. במצבים אלו ידרש ניטור לבבי קפדני בזמן ביצוע הטיפול, ולעיתים שימוש בתרופות שונות נוספות לפני הטיפול.
הכנות לפני הטיפול
לפני הטיפול על החולים להישאר בצום 6 שעות מכיוון שהטיפול נעשה תחת הרדמה. טרם הטיפול, יותקן לחולים עירוי שיאפשר מתן תרופות ונוזלים לתוך הוריד. החולים מחוברים למכשיר אלקטרואנצפלוגרם (באנגלית - EEG) המודד את הפעילות החשמלית במוח באמצעות אלקטרודות שמודבקות על המצח על מנת להקליט את גלי המוח בזמן הטיפול ולוודא שאכן הושרה פרכוס. בחלק מן המקרים החולים יחוברו למערכות ניטור כמו אק"ג המנטר בצורה דומה ל-EEG את הפעילות החשמלית של הלב. בנוסף, החולים יחוברו למד סטורציה המודד את ריכוז החמצן בדם בעת הטיפול. כל האמצעים הללו באים לוודא כי לא ייגרם לחולים נזק בזמן הטיפול, ויתאפשר טיפול בטוח ככל האפשר. כמו כן, יוכנס לפי החולים מכשיר עשוי גומי על מנת להגן על שיניהם ולשונם מנשיכה בעת הפרכוס. לפני ובעת הטיפול תורכב על פני החולה מסיכת חמצן דרכה יינתן חמצן בריכוז של 100% על מנת להבטיח חמצון בעת ההרדמה.
תרופות - ככלל משתמשים במהלך הטיפול בשתי קבוצות עיקריות של תרופות; תרופות הרדמה ומרפי שרירים. לרוב משתדלים להשתמש בהרדמה קלה ככל הניתן, המאפשרת מניעת סבל לחולים בעת הפרוצדורה, ויחד עם זאת נמנעת ככל הניתן מסיכוני הרדמה והעלאת סף הפרכוס (תופעה לה גורמים חומרי הרדמה שונים). לאחר השריית הרדמה יינתן לחולים מרפה שרירים על מנת למנוע את הסיכון לשברים במהלך הפרוצדורה. התרופה הנפוצה ביותר לשימוש למטרה זו היא סוקסיניל כולין.
הגירוי החשמלי
ניתן לבצע טיפול ECT יונילטרלי (בצד אחד של הראש) או דו-צדדי (בשני צידי הראש). הטיפול הדו-צדדי יעיל יותר, אך גם קשור בשיעור גבוה יותר של תופעות לוואי לטיפול, ולכן לרוב הטיפול יתחיל כיונילטרלי, והשימוש בטיפול הדו-צדדי יישמר למקרים קשים שלא הגיבו היטב לטיפול היונילטרלי.
מאחר שגירוי חשמלי שניתן בצד אחד של הראש מתפזר בהדרגתיות בכל המוח, גם במקרים בהם ניתן גירוי לצד אחד, מתפשט הגירוי החשמלי בכל האזורים. קביעת עצמת הגירוי החשמלי נקבעת באופן יחידני לכל חולה, כאשר הפרוצדורות הראשונות משמשות לקביעת סף הפרכוס הספציפי לחולה עצמו, ורק לאחר שזה נקבע, ניתן יהיה לעבור לפרוצדורות טיפוליות. המטרה היא להשתמש בזרם הנמוך ביותר בו ניתן להשרות פרכוס. קיימת שונות של פי 40 בין ספי הפרכוס של חולים שונים. בנוסף, במהלך סדרת הטיפולים עצמם סף פרכוס זה יכול לעלות בחולים שונים בשיעור של בין 25–200 אחוז. באופן ממוצע סף הפרכוס גבוה יותר אצל גברים מאשר אצל נשים, ואצל קשישים בהשוואה לצעירים.
סדרת הטיפולים
לרוב יינתן הטיפול פעמיים עד שלוש פעמים בשבוע, וסדרת טיפול תכלול בין שישה לשנים עשר טיפולים. אך מאחר שהטיפול לא באמת מרפא אלא רק מפחית סימפטומים למספר חודשים, במקרים רבים יהיה צורך בטיפולי תחזוקה של עד עשרות ואפילו מאות טיפולים. הטיפול יימשך עד שיקבע כי החולה הגיע לתגובה הקלינית המקסימלית לטיפול. לאחר סיום הטיפול, בתקווה שהושרתה הטבה קלינית, יינתן טיפול על מנת להמשיך את ההטבה, לרוב מדובר בטיפול תרופתי או בטיפול תחזוקתי של נזעי חשמל.
בשנת 2000 פרסמה קבוצת פסיכיאטרים מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בראשות הרולד זקהיים, המלצות מקיפות בנוגע לטיפול בנזעי חשמל.
תופעות הלוואי לטיפול
הפרעות בזיכרון - לרוב ההפרעה בזיכרון כוללת שכחה של אירועים בפרק זמן קצר לפני הטיפול עצמו ושכחה של הטיפול עצמו ופגיעה בזיכרון לטווח קצר לתקופה מסויימת לאחר הטיפול, אך לעיתים תהיה פגיעה כללית יותר. יש עדויות רבות, בעיקר של מטופלים, המתארות נזק קוגניטיבי בלתי הפיך בעקבות הטיפול, כולל אובדן זיכרונות אוטוביוגרפיים מוקדמים. מחקרים שנעשו בנושא הראו כי כמעט כל החולים חוזרים למצב הבסיסי מבחינה זו לאחר חצי שנה מסיום הטיפול, כלומר, ברוב המוחלט לא תהיה פגיעה ארוכת טווח בזיכרון או ביכולות קוגניטיביות אחרות. אך כאמור, רוב המחקרים לא ערכו בדיקות מעקב לאורך זמן ולכן אין משמעות רבה לנתונים. למרות הדרישה המפורשת בפרוטוקולים לערוך בדיקות קוגניטיביות לפני, במהלך ובסוף הטיפול, ברוב המקרים לא נערך מעקב קוגניטיבי כלל. כ-75% מהמטופלים טוענים כי הפגיעה בזיכרון היא תופעת הלוואי החמורה ביותר של הטיפול.
תופעות לוואי אחרות - ישנם חולים המתלוננים על כאבי שרירים וגב. פעמים רבות אלו תופעות לוואי של השימוש במרפה השרירים עצמו, והכאבים לרוב מוקלים בשימוש במשככי כאבים קלים. שיעור קטן ביותר של חולים סובל מתופעות כמו בחילות והקאות, וניתן למנוע את אלה על ידי שימוש בתרופות נוגדות בחילה לפני הטיפולים הבאים.
ביקורת
מקור הפער בין הסטיגמה הציבורית השלילית לבין השימוש החיובי בטיפול רפואי בנזעי חשמל נמצא בהקשר ההיסטורי של הטיפול. בראשית המאה העשרים, בהיעדר כל טיפול רפואי ידוע למצבי פסיכוזה או דיכאון, נעשו נסיונות מצד הרופאים להיעזר בזרמי חשמל בכדי למצוא מזור לחולים האומללים.
"קן הקוקיה" היה הסרט שהביא לידיעת הציבור את המתרחש במחלקה הסגורה לחולי נפש הנשלטת על ידי אחות מרשעת, אחים בעלי גוף ורופאים חסרי לב המעבירים דרך מוחו של המטופל – השחקן המצויין ג'ק ניקולסון - זרם חשמל המעוות את פניו וגורם לו להתקף אפילפטי. התמונה הזו עוררה בשעתה זעזוע בקרב הצופים והביאה ללחץ ציבורי למניעת סוג זה של טיפול. סרטים נוספים (כגון התפוז המכאני) העניקו לטיפול בנזעי חשמל ממד של אכזריות וחוסר אנושיות.
עדות לכך ניתן לראות בהצבעה של הפאנל המייעץ למכשירים נוירולוגיים של ה-FDA מינואר 2011 שהמליץ שמכשירי ECT יהיו בקטגוריית Class III, שמיועדת למכשירים בסיכון גבוה, מלבד למטופלים הסובלים מקטטוניה, דיכאון מז'ורי והפרעה דו-קוטבית. לאור כך, ייתכן שיצרני המכשירים יאלצו לבצע ניסויים קליניים שיבחנו את בטיחותם ויעילותם לראשונה. כהסבר לעמדת הפאנל, חבריו הצביעו על אובדן הזיכרון הקשור בטיפול, והחוסר במידע ארוך-טווח.
מנגנון הפעולה
באפילפסיה, מוטציות גנטיות שונות יכולות לערער את שיווי המשקל לכיוון פעילות פרכוסית בלתי נשלטת. ב-ECT גורמים לפרכוסים בנוירונים נורמליים על ידי העברת זרמים דרך הגולגולת. עושים זאת בזהירות ובשליטה, בתנאים המאפשרים התקף פרכוסי בכל המח, למשך זמן קצוב.
לגולגולת יש התנגדות חשמלית גבוהה ולמח נמוכה. בגלל שרקמות הקרקפת מוליכות הרבה יותר טוב מרקמת עצם, רק כ-20% מהמטען המסופק באמת חודר למוח ומפעיל נוירונים. מכשירי ה-ECT הנמצאים היום בשימוש יכולים לשלוט בפעילות החשמלית תחת תנאים קבועים של זרם, מתח, או אנרגיה.
יצירת פירכוס כללי דו צדדי הכרחית גם עבור התועלת המופקת מ-ECT וגם עבור תופעות הלוואי. למרות שאירוע פירכוסי נראה אירוע של הכול או כלום, מסתבר שלא כל האירועים הפרכוסיים מערבים את כל רקמת המח כולל הסטרוקטורות העמוקות במח (לדוגמה, הגנגליונים הבזאליים או התלמוס). כדי להשיג השפעה טיפולית מלאה יש להפעיל גם את הנוירונים באזורים עמוקים אלו. לאחר פרכוס כללי ה-EEG יראה 60–90 שניות של דיכוי פוסט - איקטלי המאופיין בגלי דלתא ותטא עם מתח גבוה, וחזרה של ה-EEG להראות כפי שנראה לפני הפרכוס תוך כ-30 דקות. במשך סדרת טיפולי ECT, ה-EEG בדרך כלל הופך איטי יותר ועם משרעת גבוהה יותר מבדרך כלל, אך כעבור חודש עד שנה מסיום הטיפול הוא יחזור למצבו הרגיל.
גישה מחקרית אחת לבדיקת מנגנון הפעולה של ECT היא לבדוק את ההשפעות הנוירופיזיולוגיות של הטיפול. מחקרים ב-PET הבודקים את זרימת הדם במח ואת תצרוכת הגלוקוז, הראו כי במהלך פרכוס עולים הן זרימת הדם במח, הן תצרוכת החמצן והגלוקוז, והן החדירות של מחסום הדם-מח (BBB). לאחר פרכוס זרימת הדם ותצרוכת הגלוקוז יורדים, בעיקר באונות הפרונטאליות. מחקרים מסוימים הראו כי הירידה במטבוליזם המוחי תואמת לתגובה הטיפולית. פרכוסים מקומיים באפילפסיה הם היפו-מטבוליים במהלך הפרכוס. ה-ECT עצמו למעשה מתנהג כנוגד פרכוס משום שלאורך הטיפול סף הפרכוס עולה, כלומר דרוש סף גבוה יותר לתחילת פרכוס.
מחקרים שנעשו לאחרונה מראים כי חודש–חודשיים לאחר טיפול ECT ניתן לראות ב - EEG של חולים שהגיבו טוב לטיפול עלייה בגלים איטיים בעיקר מעל הקורטקס הפרה-פרונטאלי.
הטיפול ב-ECT משפיע על הרגולציה של המכניזם התאי של זיכרון ומצב רוח, ומעלה את סף הפרכוס. אי לכך, מטיפול לטיפול יש להעלות את הזרם החשמלי כדי להשיג פרכוס.
המחקר הנוירו-כימי העוסק במנגנון הפעולה של ECT מתמקד בשינויים במוליכים עצביים, בטרנסמיטרים, ולאחרונה גם בשינויים במערכות שליחים שניוניים (second messenger). למעשה כל מערכת הנוירוטרנסמיטרים מושפעת מ-ECT. כך למשל, נצפה כי סדרת טיפולים של ECT גורמת ל-down regulation של רצפטורים אדרנרגיים, אותו שינוי רצפטורי שנצפה למעשה בכל טיפול אנטי דיכאוני. האפקט של ECT על נוירונים סרוטונרגיים אינו ברור עדיין. מחקרים שונים הראו עלייה ברצפטורים הפוסט סינפטיים, לעומת חוסר שינוי ברצפטורים לסרוטונין, או שינוי ברגולציה הפרה - סינאפטית של שחרור סרוטונין במחקרים אחרים. ECT גורם לשינויים גם במערכות נוירונים מוסקריניות, כולינרגיות ודופאמינרגיות.
טיפול בנזעי חשמל בישראל
טיפול בנזעי חשמל עשוי להינתן לפי הצורך בהסכמה או בכפייה.
Happy mapping
Happy mapping היא שיטה למדידת תאחיזה בין רצפי דנ"א שהוצעה בשנת 1989 על ידי החוקרים Paul H. Dear ו- Peter R. Cook, ומאפשרת להעריך את הסינטניה בין גנים וליצירת מפה גנטית. כמו במיפוי גנטי על בסיס רקומבינציה, גם שיטה זו מבוססת על שכיחות ההיפרדות בין גנים, אולם במקרה זה ההיפרדות מקורה בחיתוך יזום של הדנ"א על ידי הקרנה או אמצעים מכניים. לאחר החיתוך הדנ"א מרוצף, ובהנחה שהדנ"א נחתך באופן אקראי אז ככל שהגנים קרובים יותר זה לזה על הכרומוזום כך גדול יותר הסיכוי שהם יישארו יחד לאחר החיתוך.
מקור השם בראשי תיבות של שימוש ב- PCR לאנליזה של דנ"א הפלואידי ("Mapping based on the analysis of approximately HAPloid DNA samples using the PolYmerase chain reaction").
יחסי אירלנד–ארצות הברית
יחסי אירלנד–ארצות הברית מתייחסים אל היחסים הבילטרליים וההיסטוריים בין הרפובליקה של אירלנד לארצות הברית של אמריקה.
על פי דו"ח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 67% מהאירים בטחו בהנהגת ארצות הברית תחת ממשל ברק אובמה. היה זה הדירוג הרביעי בגודלו לכל מדינה שנסקרה באירופה.
לפני עצמאות אירלנד
בשנת 1800, מכוח חוק האיחוד של 1800, אירלנד אוחדה פוליטית עם ממלכת בריטניה הגדולה והממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד נוצרה. כל ההחלטות הדיפלומטיות המרכזיות בנושא אירלנד נתקבלו בלונדון. מאז ועד 1922, כאשר 26 מתוך 32 ממחוזות אירלנד פרשו מהאיחוד עם בריטניה והקימו את מדינת אירלנד החופשית (שהפכה מאוחר יותר לאירלנד של ימינו), נכונו יחסים דיפלומטיים בין ארצות הברית לאירלנד יושמו מבעד לונדון.
הגירה
האירים היו חלק מהמתיישבים הראשונים בשלוש עשרה המושבות ששיחקו תפקיד חשוב במלחמת העצמאות של ארצות הברית, וממנהלי הבקר הראשונים באמריקה הצפונית. האירים הפעילו את השפעתם בתוך ארצות הברית, בייחוד באמצעות הפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית. מ-1820 עד 1860 הגיעו 2 מיליון אירים לארצות הברית, 75% מאלה הגיעו לאחר רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד בשנים 1845–1852. רובם הצטרפו לאירים שחיו בפחונים בערים אמריקאיות.
איימון דה ואלירה
איימון דה ואלירה, דמות בולטת במרידת חג הפסחא ובמלחמת העצמאות האירית, נולד בעצמו בניו יורק ב-1888. אזרחותו האמריקאית חסכה ממנו הוצאה להורג על תפקידו במרידת חג הפסחא.
דה ואלרה המשיך לכהן כנשיא הפרלמנט האירי (הדאל אירן, או האספה), ובחודש מאי 1919 הוא ביקר בארצות הברית בתפקיד זה. לביקור זה היו שלוש מטרות: לבקש הכרה רשמית ברפובליקה האירית, לבקש הלוואה למימון עבודתה של הממשלה (ובהמשך, הצבא האירי הרפובליקני) ולהבטיח את תמיכת העם האמריקאי למען הרפובליקה. בספטמבר 1919 הכריזה הממשלה הבריטית כי הדאל אינו חוקי, והסכסוך סביב פעולתו הפך למלחמת העצמאות האירית. דה ואלירה נסע לארצות הברית לגיוס כספים להמשך המלחמה מן הציבור האירי הגדול שגר בארצות הברית. בזמן מסעו לארצות הברית השאיר את ניהול ענייניה של אירלנד בידי יריבו הפוליטי הגדול מייקל קולינס בן ה-29.
הכרה אמריקאית באירלנד
מלחמת העצמאות האירית הסתיימה בסופו של דבר באמנה האנגלו-אירית, שאישרה את חלוקת אירלנד למדינת אירלנד החופשית ולצפון אירלנד, והאחרונה בחרה להישאר חלק מהממלכה המאוחדת. מדינת אירלנד החופשית נפלה במהרה במהלך מלחמת האזרחים האירית בין כוחות צבאיים תומכי האמנה שתמכו בעצמאות תוך חלוקה לבין כוחות צבאיים מתנגדי האמנה שהתנגדו לחלוקה ורצו עצמאות לכל האי האירי. הכוחות תומכי האמנה זכו במלחמת האזרחים האירית ב-1923, ובשנה שלאחר מכן הכירה ארצות הברית במדינת אירלנד החופשית וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים. מדינת אירלנד החופשית הפכה באופן רשמי לרפובליקה ב-1949.
מלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה, או כפי שנקראה על ידי ממשלת אירלנד, "מצב החירום" (The Emergency), בחרה אירלנד להישאר נייטרלית.
ראש ממשלת אירלנד, איימון דה ואלירה, הצהיר בנאומים שנשא במהלך המלחמה שמדינות קטנות צריכות להישאר מחוץ לעימותים בין מדינות גדולות. מכאן נבעה מדיניותה הרשמית הנייטרלית של אירלנד והמדינה לא הכריזה באופן פומבי על תמיכתה באחד מהצדדים הלוחמים. עם זאת, בעוד שטייסי הלופטוואפה שנאלצו לנחות על אדמת אירלנד ומלחי הקריגסמרינה שספינותיהם נטרפו על חופי אירלנד, נכלאו, טייסי חיל האוויר המלכותי, חיל האוויר המלכותי הקנדי וחילות האוויר של צבא ארצות הברית, הורשו ברוב המקרים לחצות את הגבול לצפון אירלנד. הנייטרליות האירית במהלך המלחמה הייתה תחת איום מצדו של הצבא האירי הרפובליקני (IRA), ששאף לעורר פרובוקציה שתגרום לעימות בין בריטניה לבין אירלנד. שגריר ארצות הברית בדבלין, דייוויד גריי, סיפר שפעם אחת, בתחילת המלחמה, הוא שאל את דה ואלירה מה הוא יעשה אם צנחנים גרמנים "ישחררו" את דרי. על פי דיווחו של גריי, דה ואלירה שתק לזמן מה, ואז השיב, "איני יודע". דה ואלירה ראה באיום של ה-IRA על סמכותה של המדינה סיבה מספקת לאסור 5,000 מחברי ה-IRA ללא משפט למשך כל ימי המלחמה.
המלחמה הקרה
במהלך המלחמה הקרה, המדיניות הצבאית של אירלנד, תוך נייטרלית לכאורה, הייתה מוטת כלפי נאט"ו. סוכנות הביון של אירלנד ניטרה אחר קומוניסטים וסוכנים של ממשלות קומוניסטיות שפעלו במדינתה, בעיקר באמצעות שגרירויות בדבלין ושיתוף מידע עם בעלות ברית מהעולם המערבי. במשבר הטילים בקובה, הטישך שון למס אישר את כי נערך חיפוש אחר מטוסים קובניים וצ'כוסלובקיים שעברו דרך נמל התעופה שאנון ומידע בנדון הועבר אל סוכנות הביון המרכזית.
הסכסוך בצפון אירלנד
הסכסוך בצפון אירלנד הוביל ללחץ ביחסים המיוחדים בין ארצות הברית לממלכה המאוחדת. בפברואר 1994 סירב ראש ממשלת בריטניה, ג'ון מייג'ור, לענות לשיחת טלפון מנשיא ארצות הברית ביל קלינטון במשך ימים על החלטתו להעניק לג'רי אדמס, מנהיג שין פיין, אשרת שהייה לביקורו בארצות הברית. אדמס הוגדר בלונדון כטרוריסט. מחלקת המדינה של ארצות הברית, סוכנות הביון המרכזית, מחלקת המשפטים של ארצות הברית ולשכת החקירות הפדרלית התנגדו להמשיך הלאה בעניין בטענה כי ארצות הברית תיראה "רכה בענייני טרור" ו"עלולה לגרום נזק בלתי הפיך ליחסים המיוחדים". בלחץ הקונגרס האמריקני, הנשיא קיווה שהביקור יעודד את ה-IRA להתנער מאלימות. לאכזבתו של ראש הממשלה מייג'ור, קלינטון הסיר את האיסור על מגעים רשמיים וקיבל את אדמס בבית הלבן ביום פטריק הקדוש של 1995.
הנשיא קלינטון מינה את הסנאטור האמריקאי ג'ורג' מיטשל לשליח מיוחד של ארצות הברית בצפון אירלנד החל מינואר 1995. הוא עמד בראשות הוועדה שהתוותה את עקרונות ההימנעות מאלימות אליהם היו כפופים כל הפלגים היריבים באזור. הצלחתו הובילה לחתימת הסכם יום שישי הטוב ומיטשל זכה להוקרה מהנשיא קלינטון שהעניק לו את מדליית החירות הנשיאותית ב-1999.
המלחמה בטרור
אירלנד שימשה את צבא ארצות הברית עבור משלוחים של אנשי צבא שהיו מעורבים בפלישה לעיראק דרך נמל התעופה שאנון. נמל התעופה שימש בעבר כנקודת ציון במלחמת אפגניסטן וכן במלחמת המפרץ. ממשלת אירלנד נמצאה תחת לחץ פנימי וחיצוני לבדיקת מטוסים בנמל התעופה שאנון, במטרה לבדוק האם דרכם מבוצעות הסגרות יוצאות דופן. שר המשפטים האירי דרמוט אהרן ביקש אישור מארצות הברית לבצע בדיקות אקראיות של טיסות אמריקאיות, כדי לספק לו "כיסוי" פוליטי במקרה שמדובר בטיסות להסגרה שעברו בשאנון. הפרלמנט האירופי גינתה את אירלנד על תפקידה בביצוע הסגרות אלו.
האיחוד האירופי
עקב חברותה של אירלנד באיחוד האירופי, הדיון על מדיניות הסחר והכלכלה של האיחוד האירופי מהווה מרכיב מרכזי ביחסי אירלנד-ארצות הברית. בשנים האחרונות ניסתה אירלנד לשמש כגשר דיפלומטי בין ארצות הברית לאיחוד האירופי. עת שהחזיקה בנשיאות המועצה האירופית ב-2004, אירלנד פעלה לחיזוק הקשרים יחסי ארצות הברית-האיחוד האירופי, שהיו למתוחים בעקבות מלחמת עיראק, והטישך לשעבר ג'ון ברוטון מונה לשגריר האיחוד האירופי בארצות הברית.
במאי 2011 ביקר נשיא ארצות הברית ברק אובמה באירלנד.
חרמן פסלה
ריבר פלייט
פצלה שיחק בצעירותו בקבוצות ילדים מקומיות כמו קילומטרו סינקו, חובנטוד אונידה ואולימפו עד שבגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של ריבר פלייט. ב-18 באוקטובר 2009 פצלה נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת, אך לא שותף באותו משחק.
ב-7 בדצמבר 2011 פצלה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד בלגראנו במסגרת גביע ארגנטינה. ב-2 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 0-0 נגד קילמס.
ב-2 בספטמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד קולון. ב-24 במאי 2014 הבקיע את שער הניצחון בגמר קופה קמפאונאטו מול סן לורנסו. ב-10 בדצמבר 2014 הבקיע בגמר הקופה סודאמריקנה את השער השני בניצחון 0–2 נגד אתלטיקו נסיונל, שהביא לקבוצתו זכייה ראשונה בתואר אחרי 17 שנה.
בטיס
ב-10 ביולי 2015 חתם לחמש שנים בריאל בטיס מליגת העל הספרדית. ב-23 באוגוסט פצלה ערך את הופעת הבכורה שלו בבטיס בתיקו 1-1 נגד ויאריאל. ב-20 בפברואר 2016 פצלה הבקיע את שער הבכורה שלו בבטיס בתיקו 1-1 נגד ספורטינג חיחון.
פיורנטינה
ב-18 באוגוסט 2017 פצלה הושאל לפיורנטינה מהסרייה א' עד לסיום העונה. ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבוכרה בקבוצה נגד סמפדוריה. בסיום העונה, פצלה חתם על חוזה בפיורנטינה לחמש עונות.
חזרה לבטיס
ב-19 באוגוסט 2021 חזר פצלה לבטיס.
קריירה בינלאומית
ב-11 בנובמבר 2017 פצלה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה בהפסד 0–2 ל.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר מונדיאל 2022.
תארים
ריאל בטיס
Deinococcus radiodurans
Deinococcus radiodurans (בעבר נקרא Micrococcus radiodurans), חיידק אקסטרמופיל והאורגניזם בעל החסינות הגבוהה ביותר נגד קרינה. בעוד שמינון של 10 גריי מספיק להרג אדם, ומינון של 60 גריי מספיק להרג כל התאים בתרבית חיידקי E. coli, חיידק D. radiodurans מסוגל לשאת מינון מיידי של עד 5,000 גריי בלי לאבד את יכולת הקיום, ועד 15,000 גריי עם 37% שרידות. החיידק מסוגל לשרוד תנאי חום, קור, יובש, ואקום וחומצה, ועקב זאת הוא ידוע כחיידק פוליאקסטרמופיל (polyextremophile), בעל עמידות ליותר ממצב קיצוני אחד.
מספר מינים נוספים בסוג זה תוארו, והם קשורים לחיידקים חסיני חום כגון Thermus; הקבוצה קרויה לפיכך Deinococcus-Thermus.
מנגנוני חסינות מקרינה
Deinococcus radiodurans משיג את עמידותו לקרינה הודות לכך שהוא מחזיק מספר עותקים של הגנום שלו והודות למנגנוני תיקון דנ"א מהירים. לרוב מתקן החיידק שברים בכרומוזומים שלו תוך 12-24 שעות בתהליך דו-שלבי. ראשית מחבר החיידק מחדש כמה קטעי כרומוזומים בתהליך הקרוי single-strand annealing . בשלב השני חלבון מתקן שברים בשני הגדילים באמצעות רקומבינציה המולוגית . בשל "קשיחותו" זכה לכינוי "קונאן החיידק" (בעקבות קונאן הברברי).
שאלה שעלתה ביחס ל-Deinococcus radiodurans היא כיצד יכולה הייתה להתפתח יכולת עמידות כה טובה נגד קרינה. רמות של קרינת רקע טבעית נמוכות מאוד, ברוב המקומות במידה של 0.4mGy לשנה ובמקום בו ידועה קרינת הרקע הגבוהה ביותר, גוארפארי שבברזיל הקרינה מגיעה ל-175mGy בלבד לשנה. עם רמות קרינה כה נמוכות המופיעות בטבע, בלתי סביר שאורגניזמים יפתחו מנגנונים מיוחדים למניעת השפעות קרינה במינון גבוה.
ואלרי מטימור וג'ון בטיסטה מאוניברסיטת לואיזיאנה שיערו כי העמידות בפני קרינה של Deinococcus radiodurans היא תוצאת לוואי של מנגנון להתמודדות עם יובש תאי ממושך. כתמיכה להשערה, הם ערכו ניסוי שבו הראו כי מוטנטים של החיידק אשר רגישים במיוחד לפגיעה מקרינה מייננת, הם גם רגישים מאוד לפגיעה מייבוש ממושך, בעוד שזן הבר בעל עמידות משני גורמים אלו. בנוסף לתיקון דנ"א D. radiodurans משתמש בביטוי חלבון LEA (Late Embryogenesis Abundant) להגנה מפני התייבשות.
קבוצת חוקרים מהמחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן גילתה בעזרת ניתוח סריקות במיקרוסקופ אלקטרוני שהדנ"א ב-D. radiodurans ארוז היטב במבנה דמוי טבעת שייתכן שמאפשר תיקון דנ"א ביתר קלות.
שימושים
אחד השימושים האפשריים בחיידקי Deinococcus מהונדסים גנטית הוא עיכול ופירוק ממסים ומתכות כבדות, במיוחד באתרים רדיואקטיביים. הגן החיידקי mercuric reductase הועבר מ-Escherichia coli אל Deinococcus כדי לסלק יוני כספית המצויים לעיתים קרובות בפסולת רדיואקטיבית הנוצרת בתעשיית הנשק הגרעיני. חוקרים אלו פיתחו זן חדש של Deinococcus, הזן המהונדס מסוגל לטהר גם רעלי כספית וגם שיירי טולואן הנמצאים באתרי פסולת רדיואקטיבית מעורבת.
אדוארד פרלונג
אדוארד וולטר פרלונג (באנגלית: Edward Walter Furlong; נולד ב-2 באוגוסט 1977) הוא שחקן אמריקאי, ידוע בעיקר בשל תפקידו הראשי בסרט "שליחות קטלנית 2" כג'ון קונור, וכן בתפקיד דניאל ויניארד בסרט "אמריקה איקס".
שנותיו המוקדמות
פרלונג נולד בגלנדייל שבקליפורניה לאם ממוצא מקסיקני ולאב בלתי ידוע. הוא עבר אל דודתו ודודו, ננסי טאפויה וסין פרלונג, בקיץ 1990; השניים הפכו לאפוטרופסים שלו בספטמבר 1991, אך באוגוסט 1993 חזר לאמו.