cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אחמד סעיד
הביקורת על אחמד סעיד
הממשל, תחת חסותו פעל סעיד, התנער אחרי המלחמה מ"סאות אל ערב", וה"אשמה" הסמלית של התחנה נחה כולה על כתפיו של סעיד. לאחר המלחמה נתפס אחמד סעיד בעיני רבים בעולם הערבי כדמגוג קיצוני ובוטה באופן חסר תקדים, וסימל את חוליה של התקשורת הערבית באמצע המאה העשרים, את רדידותה, חוסר העצמאות שלה והשקרים והתעמולה שהפיצה להמונים.
מלבד הביקורת הקשה על סגנונו, נטען נגד סעיד כי הידיעות ששידר הטעו את העורף ואת החיילים בקווים האחוריים, ואף גרמו לכמה כוחות מצריים להתקדם אל תוך סיני במקום לסגת מפני המתקפה הישראלית, ובעקיפין הובילו להרוגים ושבויים. על פי חוסיין, מלך ירדן, שידרה תחנת הרדיו בניהולו של סעיד ידיעות בזמן אמת על מהלכים של הצבאות הערביים, ובכך העניקה לישראל מידע מודיעיני על הצפוי בחזית.
כנגד הביקורת טען סעיד שבתפקידו מילא תמיד את הוראות הממשל, ושתחנת הרדיו הייתה כפופה באופן ישיר לממשל וביטאה את מדיניותו ותו לא; לדבריו "לא נוכל להפריד בין מדיניות נאצר לבין השידור". לטענתו, הפרטים השגויים ששידר בזמן המלחמה נמסרו לו בידי קובעי מדיניות, במטרה לחזק את הצבא המצרי ולהפחיד את האויב, ואי ציות להוראות היה מביא להוצאתו להורג כבוגד.
המעון של מיס פרגרין לילדים משונים (סרט)
המעון של מיס פרגרין לילדים משונים (באנגלית: Miss Peregrine's Home for Peculiar Children) הוא סרט פנטזיית הרפתקאות בבימויו של טים ברטון. הסרט מבוסס על רומן באותו השם שנכתב על ידי רנסום ריגס. בסרט מככבים אווה גרין, אסא באטרפילד, אלה פורנל, כריס או'דאוד, אליסון ג'ני, טרנס סטמפ, קים דיקנס, רופרט אוורט, ג'ודי דנץ' וסמואל ל. ג'קסון. הסרט יצא לאקרנים ב-29 בספטמבר 2016.
תקציר העלילה
כשג'ייקוב פורטמן מגלה רמזים שלוקחים אותו לאי מסתורי, הוא מגלה את מעונה של מיס פרגרין לילדים משונים. ככל שהוא מעמיק בסיוריו באי, הוא מגלה שיושבי הבית היו בעלי כוחות על-טבעיים וייתכן שחלקם עוד בחיים.
הפקה
זכויות ההסרטה של "המעון של מיס פרגרין לילדים משונים" נמכרו ל-"20th Century Fox" ב-17 במאי 2011. גם החברה "Chernin Entertainment" חתמה על חוזה להפקת הסרט יחד עם המפיקים פיטר צ'רנין, דילן קלארק וג'נו טופינג. מאוחר יותר ב-15 בנובמבר באותה השנה, האתר "Deadline.com" דיווח כי טים ברטון נמצא במגעים לביים את הסרט. ב-2 בדצמבר, ג'יין גולדמן נשכרה לכתוב תסריט לסרט.
ליהוק
ב-28 ביולי 2014, אווה גרין לוהקה לדמותה של מיס פרגרין. ב-24 בספטמבר 2014, הוכרז כי אסא באטרפילד הוא הבחירה המועדפת של ברטון לתפקיד הראשי הגברי, אבל באותו הזמן, התפקיד עדיין לא הוצע לו. ב-5 בנובמבר 2014, הוצע לאלה פורנל תפקיד בסרט והיא נכנסה למשא ומתן סופי להצטרף לסרט; באותו הזמן נמסר כי התפקיד הראשי הגברי הוצע לבאטרפילד. ב-6 בפברואר 2015, סמואל ל. ג'קסון הצטרף לצוות השחקנים כמר בארון, בעוד שבאטרפילד אישר את השתתפותו בסרט בתפקיד הראשי. ב-12 במרץ 2015, טרנס סטמפ, כריס או'דאוד, רופרט אוורט, קים דיקנס, וג'ודי דנץ' לוהקו לצוות השחקנים.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-24 בפברואר 2015, באזור מפרץ טמפה בפלורידה. זהו סרטו השני של טים ברטון שצולם באזור טמפה ביי, כשהראשון היה סרטו משנת 1989, "המספריים של אדוארד". הפקת הסרט עברה מאוחר יותר לבריטניה ולבלגיה.
סטונוול (סרט, 1995)
בעוד שהסרט הוא בדיוני, פינץ' בחר, באופן לא שגרתי, לכלול בו ראיונות בסגנון דוקומנטרי, עם כמה מהאנשים שהיו בפונדק סטונוול במהלך המהומות. פינץ' גם שילב מספרי קטעי ליפ סינק בסרט, המבוצעים על ידי השחקנים, על מנת לדמות שימוש במקהלה יוונית.
תקציר העלילה
מאטי דין (פרדריק ולר), הומוסקסואל צעיר, מגיע לניו יורק ופונה לכיוון גריניץ' וילג'. הוא מתיידד עם לה מירנדה (ג'ילרמו דיאז), עובדת מין קרוס-דרסר, ועם חבריה, אשר לוקחים אותו לבלות בסטונוול אין - גיי בר מקומי. המשטרה פושטת על המקום, ומאטי ולה מירנדה נעצרים. הם משוחררים בערבות על ידי בוסטוניה (דוויין בוטה), "אמא" אפרו-אמריקאית של מלכות הדראג המסתובבת בסטונוול, והמאהבת הסודית של ויני (ברוס מקוויטי), מאפיונר וארוניסט עמוק שמנהל את המקום. מאטי ולה מירנדה חוזרים לביתה, בו היא מקבלת הודעה על גיוסה לצבא ארצות הברית. מאטי משתתף בפגישה של אגודת מאטאשין, שם הוא פוגש את ברט (פיטר רטרי) ואת אית'ן (ברנדן קורבליס). הקבוצה מתכננת הפגנה מול היכל העצמאות בפילדלפיה. אית'ן ומאטי עדים לטקס חניכה במסגרתו צעיר בשם חוסה הופך לאישיות בשם קמיליה. לאחר הטקס הם חוזרים לביתה של לה מירנדה, שם הם מקיימים יחסי מין.
מאטי משתתף בבפגישה של אגודת מאטאשין, בה מציג פסיכיאטר מודל שהיה מקובל באותה התקופה, על פיו הומוסקסואליות היא מחלה. מאטי מסתייג מדבריו, ועוזב את המקום. לאחר הפגישה, ברט, אית'ן ומאטי מתווכחים ביניהם על הדברים, כשהם בדרכם להיפגש עם כתב וצלם מהעיתון "וילג' ווייס". החבורה מתכננת מחאה ציבורית כנגד חוקי אלכוהול המפלים הומוסקסואלים. בסופו של דבר הם מגיעים אל סטונוול אין, ושם על הבר אית'ן לועג ללה מירנדה. היא מבינה שמאטי לא סיפר לחבריו מאגודת מאטאשין על מערכת היחסים ביניהם, והיא עוזבת את המקום. מאטי יוצא אחריה, והם מתווכחים על התנהלותה של לה מירנדה ועל רצונו של מאטי להיות בחברת גברים גבריים יותר. מאטי הולך לחפש את אית'ן, והשניים מנהלים רומן.
ויני מראה לבוסטוניה מרפאה שאותה הוא מכנה "ארמון החלומות", ואומר לה שהוא רוצה שהיא תעבור ניתוח להתאמה מגדרית כדי שיוכלו להתחתן, אך היא מתנגדת לרעיון.
בעקבות עצרת המחאה בפילדלפיה, אית'ן לוקח את מאטי לפייר איילנד. מאטי נאלץ לבחור בין אית'ן (שמפגין קבלה כלפי ביטויי אפליית להט"ב) לבין לה מירנדה (שמפגינה יותר תקיפות בנושא). בסופו של דבר הוא בוחר בלה מירנדה והשניים מתפייסים.
ב-22 ביוני 1969 מתה ג'ודי גרלנד, ובוסטוניה צופה בסיקור החדשותי בטלוויזיה. ויני יוצא איתה לדייט, כשהיא בלבוש דראג, בפעם הראשונה בפומבי. הם חולקים יחד גלידה במסעדה יוקרתית, אך בשל גילויי החיבה ביניהם הם מתבקשים לעזוב את המקום על ידי המנהל.
כאשר הם מתעוררים יחד בבוקר שלמחרת, ויני שואל את בוסטוניה אם הוא אי פעם אמר לה שהוא אוהב אותה. היא אומרת שלא. באופן מפתיע, ויני יורה כדור בראשו ומתאבד. בוסטוניה היסטרית, ומגלה שהוא השאיר לה סכום גדול של כסף מזומן וכתב "I LOVE You" על המראה עם שפתון.
באותו לילה בסטונוול יש פשיטה נוספת. כמה ממלכות הדראג נעצרות, בהן בוסטוניה. היא מכה את אחד השוטרים בפניו, ומיד מותקפת על ידי שוטרים אחרים. מלכות דראג אחרות נלחמות גם הן בחזרה, וכך מתחילות מהומות סטונוול המסמנות את תחילת מאבקה של הקהילה הגאה על זכויותיה.
אי-דיוקים היסטוריים
על אף שהסרט מבוסס על אירועים אמיתיים, יש בו מספר אי-דיוקיים היסטוריים, למשל (רשימה חלקית):
הפצה
הסרט יצא לאקרנים ב-3 בספטמבר 1996, והוצג באולמות שונים (אך בלא יותר מ-10 אולמות במקביל) עד ל-12 בדצמבר 1996. במהלך פרק זמן זה, הסרט הכניס 692,400 דולר.
תגובות וביקורות
הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים. על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, הסרט זכה לציון של 63% המבוסס על 8 ביקורות שונות, עם דירוג ממוצע של 6.5 מתוך 10.
צפייה ביתית
הסרט יצא בקלטות VHS בשנת 1996 על ידי Tartan Video. על הסרט הזה הייתה בלעדיות של חברת וירג'ין. גרסת VHS של הסרט שוחררה גם באוסטרליה (על ידי Dendy Films).
הסרט שוחרר על גבי DVD של אזור 1 ב-26 באוקטובר 1999 ושוב על ידי ה-BBC בשנת 2008 ב-NTSC. הסרט הופץ בהדורת DVD גרמנית (אזור 2) בשנת 2004.
לייזר דיסק של הסרט שוחרר בארצות הברית בשנת 1996.
הסרט אינו זמין באתרי סטרימינג וקשה למצוא אותו, בגלל המספר הנמוך של מכירות ה-DVD בשנות התשעים.
עיבוד תיאטרוני
ריקי בידל-בלייר, תסריטאי הסרט סטונוול, עיבד את התסריט שלו למחזה, אשר הוצג לראשונה בשנת 2007, בלונדון ובפסטיבל אדינבורו.
אהרון ברנזון
אהרון ברנזון (נולד ב-8 בנובמבר 1948) כיהן כראש מועצת ראש פינה בין השנים 1993–2000.
ביוגרפיה
ברנזון נולד בכפר גלעדי, שבגליל העליון למלכה ולאברהם ברנזון. אביו היה פעיל עלייה. המשפחה הגיעה לכפר גלעדי מקיבוץ דפנה בעקבות הפילוג בתנועה הקיבוצית. לברנזון שתי אחיות ואח - המפיק אמנון ברנזון.
בין השנים 1966–1975 שירת בצה"ל בשירות סדיר וקבע. בתחילת השירות שירת בסיירת אגוז וסיים כסגן מפקד פלוגה. בהמשך התנדב לחיל האוויר וסיים קורס טיס ב-1971, ושירת בסדיר ומילואים כטייס קרב ומדריך טיסה עד שנת 2001.
ברנזון השלים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה (מחזור 1982), תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד, במסגרת תוכנית קרן וקסנר למצטייני השירות הציבורי מכל העולם (מחזור 1991) ותואר שני נוסף במינהל עסקים מאוניברסיטת חיפה (מחזור 2005).
ברנזון נשוי לנעה ואב לשישה. מתגורר בראש פינה משנת 1979.
פוליטיקה
בשנת 1988 הקים אהרון ברנזון, יחד עם חבריו את סיעת גיא אוני במושבה ראש פנה, אשר התמודדה בבחירות המוניציפליות באותה שנה, ומאז ועד היום היא שותפה במועצה המקומית במושבה.
בשנת 1993 נבחר ברנזון לכהן כראש המועצה ראש פינה מטעם סיעת גיא אוני ומילא את התפקיד עד דצמבר 2000 אז אולץ לסיים את תפקידו עקב ניהול עסקים פרטיים בחו"ל. בשנת 2013 הוא ניסה לחזור ולהיבחר לראשות המועצה, אך לא הצליח. הוא מתמודד על התפקיד גם בבחירות 2018.
במסגרת כהונתו נתן דגש על שימור אתרי ראש פנה, צביונה ומורשתה, על איכות החינוך והרחבת אפשרויות הדיור. הוא עסק כמו קודמו לתפקיד, בבניית מוסדות חדשים במושבה, לצד שיחזור ושימור מוסדות ישנים ומבנים היסטוריים.
ניסיון מקצועי אחר
ברנזון עבד בסקטורים הממשלתי, המוניציפלי והפרטי בתפקידים הבאים:
בנוסף, כיהן ברנזון בראשות הדירקטוריונים הבאים: פארק התעשייה צח"ר, חברת צח"ר תשתיות זורמות, שותפות 2000 והיה חבר המועצה הארצית לתכנון ובנייה.
לקח חלק במועצת המנהלים של "עמותת מפנה" לטיפול בילדים אוטיסטים והיה חבר מועצת המנהלים וסייע בפיתוח משאבים בהתנדבות ב"הוספיס גליל עליון".
שחפית הפיה
תת-מינים
לשחפית הפיה יש 3 תת-מינים:
תיאור
שחפית הפיה היא שחפית קטנה, גופה צבוע כולו בצבע לבן. עיניה ומקורה שחורים. תחום תפוצתה מתפרס על פני האוקיינוס ההודי והאוקיינוס הפסיפי, ולעיתים השחפית מקננת גם באיים באוקיינוס האטלנטי. היא מקננת באיים הנמצאים ליד שוניות אלמוגים, בדרך כלל עם עצים בעלי ענפים דקים, אך גם על רכסי-סלעים ימיים או על מבנים מעשה ידי אדם. שחפית הפיה ניזונה מדגים, שאותם היא תופסת בצלילה.
גבנון (גאולוגיה)
גבנון הוא מחדר פלוטוני קטן שקוטרו מגיע לכמה עשרות מטרים. גבנונים הם גופי חדירה בלתי-תואמים, כלומר: המאגמה היוצרת אותם קוטעת שכבות של סלעי סביבה וחודרת בניצב להן או בזוויות אלכסוניות שונות.
גבנונים דומים לבתוליתים אך קטנים מהם בשיעור ניכר. הם נוצרים כאשר מאגמה חודרת לסלעי סביבה ומתגבשת בתוכם. במכתש רמון קיימים גבנונים, ב"עמק הגבנונים" שלמרגלות הר גוונים. אלה חדרו לסלעי המשקע מהטריאס והתגבשו לסלעי קוורץ-סיאניט - סיאניט בעל תכולת קוורץ גבוהה.
רוברט איינסלי
סר רוברט איינסלי (באנגלית: Sir Robert Ainsley, 1730 בערך - 21 ביולי 1812) היה דיפלומט, נומיסמט, מזרחן ואספן אמנות בריטי, ממוצא סקוטי. היה שגריר בריטניה באימפריה העות'מאנית בין השנים 1776–1792, תקופה שבה תרם לחיזוק היחסים בין מולדתו ובין "השער הנשגב". היה ידוע גם בפעילותו כאספן אמנות ועתיקות. העסיק את הצייר האיטלקי-גרמני לואיג'י (לודוויג) מאייר אותו שלח לכל רחבי האימפריה העות'מאנית, לרבות מצרים וארץ ישראל, על מנת שיצייר נופים, מונומנטים ואנשים, יצירות שנשארו עדות חשובה בידי הדורות הבאים. בחזרתו לבריטניה היה חבר בפרלמנט.
ידוע על ידידותו עם המשורר רוברט ברנס ועם הסופר וולטר סקוט.
פעילותו באיסטנבול
איינסלי מונה כשגריר במקומו של ג'ון מאריי בספטמבר 1775 ובהזדמנות זו קיבל תואר אביר. נסיעתו לטורקיה התארכה בין מאי 1776 ועד לנובמבר אותה שנה. אחרי תקופה של עוינות ביחסים בין טורקיה ובין בריטניה בעקבות עזרה שהעניקו האנגלים לחיל הים הרוסי בימי המלחמה הרוסית-טורקית בשנים 1768–1774, הסולטאן החדש אבדילהמיט הראשון שעלה לשלטון ב-1774 שאף לשיפור היחסים עם אנגליה. כשגריר חדש, איינסלי, שאף גם הוא לקדם את ענייני "חברת הלבאנט" ששילמה את משכורתו ולקדם את השלום במזרח ים התיכון. עם זאת למזימותיו בשם האינטרסים הבריטים מייחסים יריביו הצרפתים את היגררות האימפריה העות'מאנית למלחמה נוספת עם רוסיה. התנהלותו בטורקיה התאפיינה בהסתגלות יוצאת מן הכלל למנהגים ולתרבות המקומית, מה שהפך אותו לשגריר הפופולרי ביותר בבירת האימפריה המוסלמית. זכה גם באהדת הסולטאן אבדילהמיט הראשון.
משימותיו של לואיג'י מאייר
בדרכו לקושטא בשנת 1776 הכיר איינסלי את הצייר האיטלקי ממוצא גרמני לואיג'י מאייר שהתמחה בציורים בצבעי מים של נופים, מונומנטים ואנשים. לאורך כל שנות כהונתו של איינסלי כשגריר באיסטנבול מאייר סייר בשרות מעסיקו ברחבי האימפריה העות'מאנית, לבד או בליווי השגריר עצמו, וצייר ציורים רבים. כך הונצחו ביצירותיו תמונות מהחצי האי הבלקני - יוון, בולגריה ומוולאכיה, כמו כן מאסיה הקטנה, מסוריה, ארץ ישראל, ומצפון אפריקה כולל ממצרים. ציורים אלה לפיהם נעשו ליטוגרפיות ותחריטים, פורסמו ונמכרו מאוחר יותר למוזיאון ע"ש אלברט ויקטוריה בלונדון. האב דומניקו ססטיני הקדיש לאיינסלי ולאוספו ספר בעל הכותרת "מכתבים ומחקרים נומיסמטיים על אודות מדליונים נדירים שבאוסף האייסליאני" שהוצא לאור בליבורנו בשנים 1789–1790 ב־4 כרכים. עוד כרך פורסם ברומא בשנת 1794 ו 4 כרכים נוספים פורסמו בברלין בשנים 1804–1806. בספרים שפרסם מאוחר יותר הציג סיסטיני את איינסלי המנוח באור אחר - כ"סוחר עתיקות" ו"ספקולנט מרושע".
שנותיו האחרונות
בתום שליחותו כשגריר חזר איינסלי לבריטניה ונבחר בפרלמנט הבריטי בין השנים 1798–1802 מטעם אזור מילבורן פורט, סאמרסט. בשנת 1804 הועלה לתואר ברונט. סר רוברט איינסלי נפטר ב-21 ביולי 1812 בבאת' בגיל 82.
לקריאה נוספת
.
נציגות יעקב הצדיק
נציגות יעקב הצדיק ובשמה המלא נציגות יעקב הצדיק לקתולים הדוברים עברית בישראל היא גוף בפטריארכיה הלטינית של ירושלים שמטרתו העיקרית היא לייסד ולקדם בישראל קהילות קתוליות דוברות עברית שחבריהן אינם מתפללים בקהילות הדוברות ערבית ואינם צליינים.
היסטוריה
בצעד מיוחד, ב-1957 אישרו שלטונות הכנסייה לערוך חלקים נרחבים מהטקס לפי המנהג הלטיני בעברית, וזאת בשל כך שעברית היא שפת קודש בדומה ללטינית וליוונית. לאחר ועידת הוותיקן השנייה בשנת 1965 ניתן אישור לכלל הכנסיות להתפלל בשפות המקומיות (ולא בלטינית בלבד כמו קודם), ומאז כל הטקס נערך בעברית לפי הנוהג הלטיני.
מאז שנת 1990 עומד סגן לפטריארך (Vicar) בראשה של הנציגות.
באוגוסט 2019 הנציגות הוציאה הצהרה העוסקת בגירוש העובדים הזרים הפיליפינים, שהם ברובם המוחלט קתולים. ההצהרה נחתמה על ידי כל ראשי הכנסיות הקתוליות בארץ ונחשבת שנויה במחלוקת גם בתוך הכנסייה הקתולית עצמה.
המשנים לפטריארך
להלן המשנים לפטריארך הממונים על הנציגות מאז שנת 1990:
ג'נסיס רובינסון
ג'נסיס מארי רובינסון (באנגלית: Jancis Mary Robinson, נולדה בקאמבריה ב-22 באפריל 1950) היא מבקרת יין בריטית, עיתונאית ועורכת ספרות בנושא יין. כיום היא כותבת טור שבועי בFinancial Times. היא גם מעניקה ייעוץ למרתף היין של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
היא בעלת תואר "מאסטר ביין" והיא חברת מסדר האימפריה הבריטית.
ביוגרפיה
רובינסון למדה מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד ועבדה בסוכנות נסיעות אחרי שסיימה ללמוד באוניברסיטה. רובינסון התחילה לכתוב על יין ב-1 בדצמבר 1975 כשהיא התמנתה לעורכת של כתב העת של האיגוד Wine & Spirit.
ב-1984 היא הייתה האדם הראשון מחוץ לתעשיית היין שזכתה בתואר. היא גם משמשת כיועצת היין של חברת התעופה בריטיש איירווייז ופיקחה על בחירת מרתף היוקרה של מטוס הקונקורד של החברה.
כסופרת יין, היא נעשתה לאחת מסופרי היין המובילים בעולם בחומר חינוכי ואנציקלופדי על יין. הספר The Oxford Companion to Wine, אותו ערכה רובינסון, נחשב בעיני כל כאנציקלופדיית היין המקיפה ביותר בעולם.
מרדכי מנטליק
הרב מרדכי מנטליק (ביידיש: מענטליק; י"ט בחשוון תרע"ג, אוקטובר 1912 - כ"ה בתשרי תשמ"ח, 17 באוקטובר 1987) היה ראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בניו יורק וחבר הנהלת "אגודת חסידי חב"ד העולמית", מוסד העל העולמי של חסידות חב"ד.
ביוגרפיה
נולד במינסק לשרה רחל והרב פנחס מנטליק. בשנת תרפ"ה, התחיל ללמוד בישיבת תומכי תמימים בוורשה, בשנת תרצ"ד החל לכהן כר"מ בישיבה, בהמשך עבר לשמש כמשגיח בישיבת חב"ד באוטבוצק, שם שימש הרב מנטליק גם כ'חוזר' של אדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון.
ג'נסיס רובינסון
ביוגרפיה
המהדורה הראשונה פורסמה ב-1994, ולקח לה חמש שנים לכתוב אותו אחרי שהיא התמנתה לעורכת ב-1988.
מרדכי מנטליק
ביוגרפיה
באסרו חג השבועות תרצ"ח התחתן באוטווצק עם גיטל בת הרב דוד הלוי שטוקהמר ששימש שו"ב, בתשרי ת"ש הגיע הרב מנטליק לארצות הברית.
ג'נסיס רובינסון
ביוגרפיה
בנוסף לכך, הספר The World Atlas of Wine שכתבו יו ג'ונסון ורובינסון הוא אחד מאטלסי היין המובילים בעולם.
ב-1995 הופיעה ג'נסיס רובינסון בקורס יין בן 10 פרקים בערוץ הטלוויזיה BBC 2. הסדרה הוצאה מחדש מאוחר יותר ב-DVD. הספר Jancis Robinson's Wine Course נכתב כדי ללוות את הסדרה וראה אור במספר מהדורות.
היא זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה (אנגליה), ונתמנתה לחברת מסדר האימפריה הבריטית ב-2003, בנוסף לפרסים רבים אחרים שהיא קיבלה על כתיבתה. היא זכתה בפרסי גלנפידיך ובפרסי זיכרון על שם אנדרה סימון, ונבחרה בידי מגזין הדקנטר כ"אשת השנה לשנת 1999".
מרדכי מנטליק
פעילותיו
בחורף ת"ש התמנה על ידי הרבי הריי"צ לעמוד בראש ישיבת תומכי תמימים, והיה מוסר שיעור בנגלה בכל שבוע.
בשנת תשי"ח הוציא ספר בשם "אמרי מרדכי", ובו חידושים במסכת בבא בתרא. כן הו"ל קובצים 'הערות התמימים' בעניינים שונים, 'הפלפול וההגיון' ועוד, והיה מהעורכים של הספר "שערי יהודה" על הש"ס, שיצא על ידי תלמידי הרב יהודה הבר.
מדי שבוע היה מוסר שיעור בגמרא ובשיחה של הרבי לתושבי שכונת קראון הייטס, לקראת ראש השנה וחג הפסח היה מוסר שיעור ב'מכתב כללי' שהיה הרבי שולח לכבוד החג - המדבר אודות תוכנו של החג וקביעותו, עם כל ה'מראי מקומות' שציין הרבי במכתב.
ג'נסיס רובינסון
ביוגרפיה
רובינסון ניהלה ויכוח ער עם רוברט פארקר לגבי בציר 2003 של שאטו פאבייה (לו פארקר העניק ציון גבוה ורובינסון נתנה ציון נמוך), שזכה לכיסוי נרחב בכלי התקשורת ותואר כ"מלחמת מילים" בין שני המבקרים.
מרדכי מנטליק
פעילותיו
היה אחראי יחד עם הרב ישראל יצחק פיקרסקי על לימוד הלכות שחיטה לתלמידי הישיבה, מהם קיבלו סמיכה לרבנות.
ג'נסיס רובינסון
ביוגרפיה
למרות הוויכוח, רובינסון ופארקר הם ביחסי ידידות.
מרדכי מנטליק
פעילותיו
הקים את "קופת הבחורים", שדאגה לספק ביגוד לתלמידי הישיבה לכבוד חג הפסח. בשנת תשל"ו נשלח על ידי הרבי מחב"ד כמלווה של קבוצת השלוחים הראשונה לישראל, הייתה זו הפעם היחידה בה ביקר בישראל.
כינוסי תורה
מאז שנת תשי"ב היה מארגן כינוס תורה באסרו חג השבועות וחג הסוכות, ומשנת תשל"ב גם באסרו חג הפסח, בהשתתפות רבני חב"ד וראשי ישיבות חב"ד ועוד.
משנת תשכ"ו היה מוציא חוברות בשם "כינוס תורה" בו נדפסו ביאורים ופלפולים שנאמרו בכינוסי תורה, יצאו לאור עשרים קבצים.
תפקידיו בחצר הרבי
מאז שנת ה'תשי"א, החל להיות האחראי על המשקה של הרבי, בתחילת כל התוועדות היה מוזג יין לכוס של הרבי, וחוזר וממלאה במשך ההתוועדות.
מאז שהתחיל הרבי לחלק כוס של ברכה בסיום החגים היה עומד הרב מנטליק שעות עם קנקן היין בידיו, וממלא את הכוס לקראת סיום הכוס.
אחרי פטירתו של הרב אליהו ייאכיל סימפסון, התמנה לאחראי על האפיית המצוות לרבי ולתלמידי הישיבה.
בית העירייה (וינה)
הראטהאוס הווינאי (בגרמנית: Wiener Rathaus או Neues Rathaus, ידוע יותר כ-Rathaus מילולית: בית המועצה) הוא בניין העירייה של וינה, הממוקם בראטהאוספלאץ (כיכר העירייה; בגרמנית: Rathausplatz) ברובע הראשון של העיר (Innere Stadt). הבניין נבנה מ-1872 עד 1883 בסגנון הנאו־גותיקה על פי תוכניות הבניה של פרידריך פון שמידט. בבניין זה ממוקם משרדו של ראש עיריית וינה כמו גם משרדי מועצת העיר והלנדטאג הווינאי.
היסטוריה
באמצע המאה ה-19, שטח המשרדים של עיריית וינה הישנה, שנבנו בהוראת פרידריך "ההוגן", דוכס אוסטריה, בשנת 1316, נהיו קטנים מדי לצורכי העירייה. עם התחלת עבודות הבניה של שדרת הרינגשטראסה, החלה תחרות על בניית בניין עירייה חדש, תחרות בה ניצח הארכיטקט הגרמני פרידריך פון שמידט.
ראש העיר דאז, קאייטאן פלדר דרש שבניין העירייה החדש יוקם על השדרה בה הוקמו סימולטנית מבנים מרכזיים אחרים באותה תקופה (ביניהם בניין האופרה של וינה, בניין הפרלמנט האוסטרי, הבורגתיאטר ובניין אוניברסיטת וינה). עלות הבניה הייתה כ-14 מיליון גולדן אוסטרו-הונגרים (המטבע שהיה בשימוש בשטחי האימפריה של בית הבסבורג בין השנים 1754-1892). עלויות הבניה כוסו על ידי עיריית וינה והאימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר דיונים ארוכים בנושא.
בניין העירייה הישן משמש למרכז התיעוד של ההתנגדות האוסטרית.
בניה
הבניין נבנה על בסיס מודל גותי בדומה לבית עיריית בריסל. חמישה מגדלים נבנו, ביניהם המגדל המרכזי בגובה של 98 מטרים. ב-21 באוקטובר 1882, פסל "איש העירייה" (Rathausmann) הונח על כנו בראש המגדל המרכזי והפך להיות אחד מסמלי העיר. המבנה עצמו מתפרש על שטח של 19,592 מטרים רבועים ומסודר סביב שבע חצרות פנימיות. סך כל שטח הקומפלקס הוא 113,000 מטר רבוע המשתרעים על שש קומות, שני מרתפים וסך של 1575 חדרים. הבניין ברובו נבנה תוך שימוש באבן-גיר שהובאה מהרי הליית'ה, רכס הרים לא גדול הממוקם בין מדינת אוסטריה תחתית לבורגנלנד.
מול הבניין שוכנת כיכר הרטהאוס, המשמשת אטרקציה תיירותית ועירונית לאורך כל השנה - בחודשי החורף המוקדמים (עד סוף חודש דצמבר) מוקם בכיכר אחד משוקי חג-המולד הגדולים והידועים באירופה ובעולם בו מבקרים מאות אלפים. בחודשים שלאחר מכן נבנה בכיכר משטח החלקה על קרח הנקרא Wiener Eistraum (בתרגום מילולי לעברית: חלום הקרח הווינאי) בשטח של יותר מ-7000 מטרים רבועים. בשנת 2016 ביקרו ב-Eistraum כ-650,000 מבקרים ב-45 ימים. בחודשי הקיץ מתקיימים במקום פסטיבלים והקרנות סרטים המוניות.
פרויקט השיפוץ
ב-27 בספטמבר 2012, החלו עבודות שיפוץ תחת פרויקט המוערך בשווי של 35 מיליון יורו. הפרויקט אמור להסתיים עד שנת 2023 ויבוצע ב-11 שלבים ויתפרש על שטח של 40,000 מטרים רבועים.
סנטרל פרטנרשיפ
"סנטרל פרטנרשיפ" (ברוסית: Централ Партнершип) היא חברת הפקות והפצת סרטים רוסית שנוסדה בשנת 1995.
היסטוריה
בשנת 2002 החלה החברה בהפקה עצמאית של סרטים עלילתיים. כיום, "סנטרל פרטנרשיפ" היא מובילת השוק בתחום הפקות הסרטים.
מלבד יצירת תוכן קולנועי "סנטרל פרטנרשיפ" גם מפיקה סדרות טלוויזיה (כמו האמן ומרגריטה, דוקטור ז'יוואגו, עגל הזהב, האחים קרמזוב, איסאייב וליקווידציה).
"סנטרל פרטנרשיפ" עוסקת באופן פעיל בקידום הקולנוע הרוסי בחו"ל.
בנובמבר 2005 נרכשה "סנטרל פרטנרשיפ" על ידי ProfMedia, אחת מחברות החזקות התקשורת הגדולות ברוסיה. ProfMedia מנהלת מספר מותגים ידועים, כולל: תחנות טלוויזיה כמו TV3', 'MTV רוסיה" ו "2x2'; תחנות הרדיו 'Avtoradio', 'רדיו אנרגיה', 'רדיו Alla', 'Yumor FM'; רשת אולמי הקולנוע "סינמה פארק"; בית ההוצאה לאור Afisha; פורטלי האינטרנט Rambler.ru, Lenta.ru, Afisha.ru, 101.ru ואחרים.
בשנת 2007 "סנטרל פרטנרשיפ" הפכה למחזיקת זכויות התוכן הגדולה ביותר במדינה ובכוונה החברה להקים ספריית סרטים משלה.
כיום, "סנטרל פרטנרשיפ" בעלת הזכויות על יותר מ-1,400 כותרים ו-4,000 שעות של סדרות טלוויזיה.
בינואר 2009 "סנטרל פרטנרשיפ" הפכה למפיצה הרשמית של פרמאונט ברוסיה ומדינות חבר העמים (לא כולל אוקראינה). הסרטים ששוחררו לאקרנים על ידי סרטי פרמאונט ו"סנטרל פרטנרשיפ" זוכים להצלחה קבועה בקופות. שרק לנצח, סרט אנימציה קומית שובר קופות (שהופק על ידי דרימוורקס) צבר את הרווח הגדול ביותר בסוף השבוע הראשון אי פעם בהיסטוריה של הקולנוע הרוסי. יתר על כן, זהו סרט האנימציה הרווחי ביותר של כל הזמנים ברוסיה.
וסיל קראבץ
וסיל רוסלנוביץ' קראבץ (באוקראינית: Василь Русланович Кравець; נולד ב-20 באוגוסט 1997 בלבוב שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת וורסקלה פולטבה מליגת העל האוקראינית.
קריירת מועדונים
קראבץ נולד בלבוב שבאוקראינה, וגדל במחלקת הנוער של קרפטי לבוב המקומית. ב-10 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק נגד צ'רנומורץ אודסה במסגרת ליגת העל האוקראינית.
ב-24 בינואר 2017 הושאל קראבץ למשך חצי עונה לדפורטיבו לוגו מהליגה הספרדית השנייה, עם סעיף רכישה. ב-12 ביוני הודיעה דפורטיבו לוגו כי סעיף הרכישה הופעל.
ב-13 בינואר 2019 חתם קראבץ על חוזה לארבע עונות וחצי בלגנס מהלה ליגה. ב-24 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשפתח בהרכב בתיקו 1-1 נגד ולנסיה.
ב-15 בינואר 2020 הושאל קראבץ למשך חצי עונה לדפורטיבו לוגו.
ב-11 בספטמבר 2020 הושאל קראבץ למשך עונה אחת ללך פוזנן מליגת העל הפולנית. ב-13 ביולי 2021 הושאל למשך עונה אחת לספורטינג חיחון מהליגה הספרדית השנייה.
אינה וולף
אינה וולף היא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
וולף שירתה במשטרת ישראל 36 שנים, במהלכן מילאה 14 תפקידים שונים. האחרונים שבהם: ראש מחלקת המחקר באגף המודיעין, ראש מחלקת הרכישות והמכירות, וסגנית ראש אגף התכנון.
בתקופת כהונתו של משה קראדי כמפכ"ל הוזכרה כמועמדת לראשות אגף ההדרכה שעתיד היה לקום, אך הקמת האגף נדחתה למועד מאוחר יותר. בשנת 2008 הועלתה לדרגת ניצב ושימשה כשנתיים ראש האגף לתמיכה לוגיסטית, באחריותו תקציב הרכש של המשטרה בהיקף של כמיליארד וחצי ש"ח ואחריות על מערך הבינוי והתחבורה של הארגון. בסיום תפקיד זה פרשה משורות המשטרה.
וולף נשואה ואם לחמישה.
בית הספר ללימודי יהדות של לונדון
בית הספר ללימודי יהדות של לונדון (באנגלית: London School of Jewish Studies, ידוע בקיצור LSJS) הוא מוסד להשכלה גבוהה ליהודים העוסק בלימודי יהדות הממוקם בלונדון. המוסד הוקם ב-1855 תחת השם ג'וז קולג' (Jews' College).
היסטוריה
הג'וז קולג' הוקם על ידי הרב הראשי של בריטניה נתן מרקוס אדלר ובתמיכת סר משה מונטיפיורי. את הרעיון להקמת מוסד שיכשיר רבנים ומורים יהודים הגה מונטיפיורי עוד ב-1841. אבן ראשונה הונחה ב-4 בינואר 1852, והמוסד פתח את שעריו ב-11 בנובמבר 1855 כשהרב אדלר משמש כנשיא. הג'וז קולג' הכשיר מורים ליהדות, אנשי דת וחזנים. בנוסף שימש הג'וז קולג' עם הקמתו ועד לשנת 1879 כתיכון לנערים יהודים.
עם הקמתו שכן הג'וז קולג' בכיכר פינסבורי שבמרכז לונדון. ב-1881 עבר הקולג' לכיכר טביסטוק שבשכונת בלומסברי, בסמיכות ליוניברסיטי קולג'. לתלמידי הקולג' החלו להינתן תארים מטעם אוניברסיטת לונדון (שממנה הוענקו תארים לכל תלמידי היוניברסיטי קולג') ולצד לימודי יהדות, הם שילבו לימודי חול ביוניברסיטי קולג'. ב-1932 עבר משכן הקולג' לבית וובורן (Woburn House) מרכז של הקהילה היהודית, גם הוא בכיכר טביסטוק. ב-1954 עברה המכללה לכיכר מונטגו שבשכונת מרילבון. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 שכנה המכללה באופן זמני בבית כנסת פינצ'לי וב-1984 עבר הקולג' למבנה הנוכחי שלו בהנדון שברובע בארנט, בתמיכתו הכלכלית של איש העסקים הברון סטנלי קלמס.
מנהלי הג'וז קולג' מאז הקמתו הם אליעזר הלוי, ברנט אברהמס, הרב נפתלי הרמן אדלר, מיכאל פרידלנדר, אברהם ביכלר, הרב יחזקאל (איזידור) אפשטיין, הרב יעקב צבי צימלס, הרב נחום אליעזר רבינוביץ', הברון הרב יונתן זקס, הרב אירווינג ג'ייקובס והרב דניאל סינקלר. על פי חוקת הג'וז קולג' נקבע שנשיא המועצה הוא הרב הראשי של בריטניה.
בית הספר ללימודי יהדות של לונדון
ב-1998 הפסיקה אוניברסיטת לונדון את הקשר עם הקולג' וב-1999 שינה המוסד את שמו, במסגרת מיתוג מחודש, ל-"בית הספר ללימודי יהדות של לונדון" (London School of Jewish Studies). כיום לבית הספר יש תוכנית לסמיכת רבנים ופועל בו כולל מונטיפיורי, שמעניק לימודים מרוכזים בגמרא והלכה במשך שנה אחת. בית הספר מעניק תואר MA במדעי היהדות בשיתוף עם קינגס קולג' לונדון ותארים BA ו-MA בחינוך יהודי בשיתוף עם אוניברסיטת מידלסקס. לבית הספר גם תוכנית לחינוך מבוגרים. בבית הספר לומדים מרחוק גם תלמידים מדרום אפריקה ואוסטרליה. הדקאן הנוכחי של בית הספר הוא הרב ד"ר רפאל זרום.
השקפת עולם דתית
כבר עם הקמתו, השתייך ג'וז קולג' אל המיינסטרים הדתי בבריטניה, כפי שהוא מתבטא בארגון היהודי-דתי המוביל בממלכה ק"ק כנסת ישראל (United Synagogue) שבראשו עומד הרב הראשי לבריטניה ובית דינו. בתי הכנסת והמוסדות השייכים לארגון הם אורתודוקסיים באופן רשמי, אך מתונים בהשוואה לאולטרה-אורתודוקסים (חרדים). גם בתוך המיינסטרים הזה ישנם גוונים שונים והדבר בא לידי ביטוי בהיסטוריית הג'וז קולג'. קרה שהיו פערים בהשקפת העולם ובתפיסת היהדות בין הרב הראשי (הנחשב לנשיא מועצת הקולג') ובית דינו מצד אחד, ובין זו של חברי המועצה והמרצים, שהשקפת עולמם הייתה פחות שמרנית.
פרשת ג'ייקובס
בשנת 1959 הצטרף לצוות המורים הרב ד"ר לואי ג'ייקובס, מתוך כוונה, מצידו ומצד חברי מועצת הקולג', שהוא יחליף את הרב אפשטיין כשזה יסיים את כהונתו כמנהל הקולג'. בשנת 1961, שנתו האחרונה של הרב אפשטיין כמנהל הקולג', ביקשה המועצה מהרב הראשי של בריטניה באותה העת הרב ישראל ברודי, שיאשר את מינויו של ג'ייקובס. הרב ברודי סירב לתת את אישורו, בשל דעותיו העצמאיות של ג'ייקובס בעניין תורה מן השמים אותן הביע בספריו. כמחאה על הסירוב התפטרו כל חברי המועצה מלבד חבר אחד. הפרשה יצאה מתחומי הקהילה היהודית והגיעה גם לעיתונים הבריטיים הכלליים ועוררה מחלוקת בקהילת יהודי בריטניה. בהמשך עזב הרב ג'ייקובס את היונייטד סינגוג האורתודוקסי ועמד בראש קהילה שהיוותה את הבסיס לתנועת היהדות המסורתית (קונסרבטיבית) של בריטניה. אירועים אלו נודעו בתור פרשת ג'ייקובס (The Jacobs Affair).
קלירואי (ירח)
קלירואי (נקרא גם Jupiter XVII) הוא ירח של כוכב הלכת צדק.
קלירואי התגלה באוקטובר-נובמבר 1999 על ידי טים ספאר וקוטלג בשם S/1999 J 1.
לאחר גילויו חשבו מגליו של קלירואי שהוא אסטרואיד, ורק ב-18 ביולי 2000 הבחינו בתנועה מסלולית של קלירואי סביב צדק והבינו שהוא אחד מירחיו של צדק. קלירואי הוא הירח ה-17 של צדק שאושר.
בהירות נראיתו של קלירואי היא 20.8. בהירותו של צדק גדולה פי 2.5 מיליון מאשר בהירותו של קלירואי.
קוטרו של קלירואי הוא 8.6 קילומטרים ומהירותו בעת סיבובו סביב צדק היא 2.29 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של קלירואי סביב צדק הוא 24,102,000 מיליון ק"מ ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 758.82 ימים.
קלירואי בעל אקסצנטריות של 0.2796 ואלבדו של 0.04.
את שמו קיבל קלירואי באוקטובר 2000, על שם קלירואי שהייתה בתו של אל הנהר אכלוס שהיה בנו של זאוס.
קלירואי משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, הקרויה על שמו של הירח פסיפאה. ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים מלבד פסיפאה וקלירואי גם הירחים סינופה, מגאקליטה, אוטונואה, יורידמה וספונדה.
ב-10 בינואר 2007 הגשושית ניו הורייזונס צילמה את קלירואי כתרגיל ניווט.
פוליטיקה של ארמניה
רפובליקת ארמניה היא רפובליקה דמוקרטית ריכוזית המבוססת מבחינה חוקית על חוקה בעלת הפרדת רשויות. ארמניה היא בעלת מערכת רב-מפלגתית עם בחירות פרלמנטריות אחת לחמש שנים. הרשות השופטת, היא מערכת המשפט של ארמניה, מחולקת לשני מוסדות עליונים: בית המשפט החוקתי הארמני ובית המשפט העליון הארמני. הרשות המחוקקת היא האספה הלאומית של ארמניה, פרלמנט חד-ביתי אשר משורותיו נבחר ראש הממשלה. ראש ממשלת ארמניה הוא ראש הרשות המבצעת, בעוד נשיא ארמניה נושא בתפקיד הייצוגי בלבד של ראש המדינה.
חוקת ארמניה אומצה במשאל עם ב-1995, ארבע שנים לאחר השגת העצמאות של המדינה עם התפרקות ברית המועצות. החוקה מבססת את מעמדה של ארמניה כמדינה ריבונית, חוקתית ודמוקרטיה ייצוגית. לפי החוקה המקורית, ארמניה הייתה מבוססת על משטר נשיאותי למחצה, אך במשאל עם שנערך ב-2015 תוקנה החוקה והמערכת הפוליטית כך שהוסדר משטר פרלמנטרי.
הרשות השופטת
בארמניה, מערכת השפיטה והצדק מנוהלות רק על ידי בתי משפט בהתאם לחוקה ולחוקי המדינה שמתווספים לה על בסיס פעילות הרשות המחוקקת. בארמניה פועלים בית המשפט החוקתי, בית המשפט העליון, בתי משפט לערעורים, ערכאה ראשונה של סמכות שיפוט כללית, כמו גם בית המשפט לעניינים מנהליים. ניתן להקים בתי משפט מיוחדים אחרים במקרים הקבועים בחוק. כל פעילות המשפט החוקתי מנוהל על ידי בית המשפט החוקתי, שמטרתו להבטיח את עליונות החוקה מעל לכל סמכות אחרת הקיימת במדינה. הערכאה העליונה של בתי המשפט והמערכת המשפטית בכללה בכל שאר הנושאים שאינם נוגעים לחוקה הוא בית המשפט העליון.
בית המשפט לשיפוט, בדרך של תיקון פעולות שיפוטיות במסגרת הסמכויות הקבועות בחוק, דואג ליישום אחיד של חוקים ושל פעולות משפטיות רגולטוריות אחרות, וכן פועל לשפיטה של הפרות יסודיות של זכויות האדם וחירויות האדם. עצמאותם של בתי המשפט והרשות השופטת עצמה מובטחת על ידי המועצה השיפוטית העליונה שהיא גוף ממלכתי עצמאי המורכב מעשרה חברים. חמישה חברים במועצה השיפוטית העליונה נבחרים על ידי האספה הכללית של השופטים, חמישה חברים נוספים - על ידי האספה הלאומית (הרשות המחוקקת).
בבחינת המשפט הבינלאומי, המערכת המשפטית הארמנית מחויבת להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, האמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם, האמנה האירופית למניעת עינויים ויחס או ענישה לא אנושיים או משפילים והאמנה האירופית לזכויות אדם. משרד המשפטים הארמני הוא הסוכנות המשפטית של הרשות המבצעת, והיא אחראית על שירות בתי הסוהר ושירות אכיפת החוק.
הרשות המחוקקת
על סף החירות, המועצה העליונה של ארמניה הסדירה כינוס ראשון בשנת 1990, וקבעה כי יוקם פרלמנט בן בית-אחד המונה 260 מושבים עם מערכת בחירות בשיטה הרובנית עם שני סבבים. באותה העת ארמניה עוד הייתה נתונה לברית המועצות. בפרלמנט החדש, שהחל לפעול ב-20 ביולי, המפלגה הקומוניסטית והמפלגה הפאן-לאומית הארמנית היו המפלגות היריבות הגדולות. בהמשך הוקמו ועלו לשורות הפרלמנט מפלגות חדשות ומפלגות ישנות שהוקמו מחדש, בהן הפדרציה המהפכנית הארמנית.
עם הסדר החוקה ושינוי המערכת השלטונית, נקבע ב-2015 כי ארמניה היא דמוקרטיה פרלמנטרית בעלת בית אחד בפרלמנט, הוא האספה הלאומית של ארמניה, המחולקת ל-107 מושבים. הבחירות בארמניה מתקיימות פעם ב-5 שנים, לפי 75 מחוזות בחירה בעלי גודל אוכלוסייה דומה. כל רשימת מועמדים צריכה להכיל לפחות 30% נשים, וגילם המינימלי של המועמדים חייב להיות 25. המועמדים חייבים להיות אזרחים ארמנים, ותושבי המדינה בחמש השנים שקדמו לבחירות. אנשים המחזיקים בסמכות ציבורית או עובדי מערכת הביטחון לא יכולים להיות חברים בפרלמנט, אלא אם כן הם פורשים מתפקידם. רשימות המועמדים מתפרסמות כשלושה חודשים לפני הבחירות.
הפרלמנט מעביר חקיקות לפי שיטת הצבעת הרוב ואינו יכול להעביר חקיקות שלא עומדות בקנה אחד עם החוקה. הפרלמנט גם ממנה, מאז 2015, את נשיא ארמניה הייצוגי, וראש הממשלה וממשלתו מתמנים בהצבעה פרלמנטרית. בתוך הפרלמנט יש מספר ועדות קבועות וועדות זמניות שחברי הפרלמנט ממלאים את מושביהם. הוועדות הקבועות הן אלו המוצגות להלן: ועדת ההגנה והביטחון, הוועדה לעניינים כלכליים, הוועדה לאינטגרציה עם אירופה, הוועדה לענייני תקציב ומימון, הוועדה ליחסי חוץ, הוועדה לענייני בריאות וחברה, הוועדה למדע, חינוך, תרבות, נוער וספורט, הוועדה לענייני מדינה ומשפט ולהגנה על זכויות אדם, הוועדה למנהל טריטוריאלי, ממשל עצמי מקומי, חקלאות וסביבה.
הרשות המבצעת
נשיא הרפובליקה הארמנית הוא ראש המדינה. הנשיא מקפיד, מתוקף היותו מייצג של הממלכתיות המדינית, על ציות מוחלט לדרישות החוקה. בעת הפעלת סמכויותיו, נשיא הרפובליקה מחויב להיות א-פוליטי, חסר נטיות אידאולוגיות והשפעות זרות ומבחינה אידיאלית מונחה אך ורק על ידי אינטרסים כלל-ארציים וכלל-לאומיים. נשיא הרפובליקה ימלא את תפקידיו באמצעות הסמכויות הקבועות בחוקה.
הממשלה היא הגוף העליון של הרשות המבצעת החל מהתיקונים לחוקה ב-2015. הממשלה, על סמך מצעה, פועלת לפתח וליישם את מדיניות הפנים והחוץ של המדינה ולהפעיל ניהול כללי של גופי מערכת המנהל הממלכתי. סמכויות הממשלה ייקבעו בחוקה ובחוקים הנוספים שמחוקקת האספה הלאומית. כל העניינים הנוגעים לסמכות המבצעת ואינם שמורים לגופי מנהל ממלכתיים או לגופי ממשל עצמי מקומיים אחרים יהיו נתונים בסמכותה של הממשלה. הממשלה מורכבת מראש הממשלה, סגני ראש הממשלה ושרי הממשלה.
המועמד שנבחר ברוב פרלמנטרי ימונה על ידי נשיא הרפובליקה, הממונה בידי הפרלמנט, כראש ממשלה. סגני ראש הממשלה והשרים ימונו על ידי נשיא הרפובליקה, לפי המלצת ראש הממשלה. בנוסף יש להעביר הצבעה פרלמנטרית לאשרור המינוי של הממשלה. ראש הממשלה יקבע במסגרת תוכנית הממשלה את כיווני המדיניות העיקריים של הממשלה, ינהל את פעילות הממשלה ויתאם את עבודתם של חברי הממשלה שבראשותו. מאז קבלת עצמאותה המחודשת ב-1991, בארמניה היו 16 ראשי ממשלה וארבעה נשיאים (לבון טר-פטרוסיאן, רוברט קוצ'ריאן, סרז' סרקיסיאן וארמן סרקיסיאן). שלושה ראשי ממשלה כיהנו גם כנשיאים. ב-1 בפברואר 2022, הנשיא סרקיסיאן התפטר מתפקידו בפתאומיות ולפי סדר הירושה הנשיאותית, אלן סימוניאן התמנה לנשיא בפועל.
אבזיק
העת העתיקה
במרכזה של אבזיק אל-פוקא מבנה מקאם מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל, הקרוי א-נבי חזקין, על פי גרסה מקומית היה חזקין דרוויש. בחורבה שרדו מבנים, קירות, מערות ואבני בניין קדומות מתקופת הברזל, מהתקופה הפרסית, מהתקופה ההלניסטית ומן התקופה הביזנטית. באבזיק אל-פוקא עיקר השרידים הם מן התקופה הביזנטית. בין שתי החורבות יש שרידים של גתות ובתי בד רבים מהתקופה הרומית ומן התקופה הביזנטית. אתר החורבה היה מזוהה עם בזק המוזכרת בספר שמואל א' (יא, ח). גם אוסביוס מקיסריה מציין שני כפרים שנקראו בשם בזק הסמוכים זה לזה, ורחוקים מהלך 17 מילים מניאפוליס בדרך לבית שאן.
הארכאולוג אדם זרטל ערך סקר ארכאולוגי נרחב באיבזיק ומצא שהיישוב במקום נוסד רק במאה ה-7 לפנה"ס, ולפיכך אין לזהותו עם בזק המקראית. לדעת זרטל, יש ככל הנראה לבקש את בזק בח'רבת סלחב הסמוכה 3 ק"מ מדרום מערב, והנמצאת אף היא על קו הדרך הקדומה. במקום תל קטן ששטחו כ-10 דונם, ובו נמצאו חרסים מתקופת הברזל I, כולל סירי בישול מטיפוס A וקרמיקה מעוטרת בנקבים.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, איבזיק עברה לשליטה ישראלית. רוב האדמות באזור הם בבעלות פרטית של מספר תושבי טובאס והם החכירו אותם מספר קהילות רועים שיושבת במקום ומעבדות את הקרקע. אך ב–1 באוגוסט 1967, חתם מפקד פיקוד המרכז עוזי נרקיס על צווי סגירה לתשעה שטחים לצורך אימונים, לאורך הרצועה המזרחית של גב ההר. ביניהם "שטח 900" הכולל את כל אזור אבזיק. בנוסף הוכרזו באזור שתי שמורות טבע (שרוב שטחן חופף את "שטח אש 900"):
לאחר הסכמי אוסלו, האזור הוגדר כשטח C בשליטה ישראלית מלאה.
מאחר שהכפר נמצא בשטח C והוא מוגדר כשטח אש, צה"ל והמנהל האזרחי אינם מאפשרים בניית מבני מגורים או מבני ציבור במקום. כאשר נערכים אימונים בשטח, מתבקשים תושבי הכפר לפנות את ביתם. בכפר 49 ילדים בגיל בית הספר. האיחוד האירופי סיפק לכפר שתי כיתות טרומיות כדי לספק את צרכיהן מכיתות א' עד ו'. צה"ל פירק והחרים את המבנים באוקטובר 2018, ביוני 2019 הציעה אותם למכירה.
לואי ארמנד הראשון, נסיך קונטי
ביוגרפיה
באוגוסט 1679 הוא שימש כשליחו של קרלוס השני, מלך ספרד בנישואיו עם מארי לואיז ד'אורליאן. בשנת 1680 הוא התחתן עם מארי אן דה בורבון, בתו הלא חוקית של המלך לואי הארבעה עשר, מפילגשו הראשונה, לואיז דה לוואלייר. החתן והכלה היו בני 18 ו-13 בהתאמה, באותו זמן. מאחר שהם לא הונחו למה לצפות בלילה הראשון שלהם יחד, זה נגמר באסון, והנסיכה הצעירה נמלטה בייאוש. כתוצאה מכך, הנסיך לא רצה לחלוק את המיטה שלו שוב עם אישה.
הוא שירת בהצטיינות בפלנדריה בשנת 1683, ולאחר מכן, נגד רצונו של המלך, הלך להונגריה, שם הוא עזר לאוסטרים להביס את הטורקים בגראן באותה שנה. פרנסואה לואי מת ב-9 בנובמבר 1685 בטירת פונטנבלו, מאבעבועות שחורות, בהם הוא נדבק מאשתו. בזמן שהיא התאוששה לאחר כמה זמן, הנסיך נכנע למחלתו תוך חמישה ימים. מאחר שלא היו לו צאצאים, ירש את תאריו אחיו הצעיר, פרנסואה לואי, נסיך קונטי.
Death by Rock and Roll (אלבום)
Golden Hour (בעברית: מוות על ידי הרוקנרול) הוא אלבום האולפן הרביעי של הלהקה האמריקאית The Pretty Reckless. האלבום יצא לאור ב-12 בפברואר 2021 על ידי חברת התקליטים פירלס רקורדס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
אורינומיה (ירח)
אורינומיה (נקרא גם Jupiter XXXII) הוא ירח של כוכב הלכת צדק.
אורינומיה התגלה בשנת 2001 על ידי קבוצה של אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שהודרכה על ידי סקוט שפרד. לאחר גילוי קוטלג בשם S/2001 J 4.
קוטרו של אורינומיה הוא 3.5 קילומטרים ומהירותו בעת הקפתו את צדק היא 2.32 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של יורידמה סביב צדק הוא 23,231,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 723.359 ימים.
אורינומיה בעל בהירות נראית של 22.7.
אורינומיה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.377.
הוא נקרא על שם אורינומיה, שלפי המיתולוגיה היוונית הייתה אִמָן של החאריטות שנולדו לה מזאוס.
אורינומיה משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, קבוצת ירחים זו קרויה על שמו של הירח פסיפאה, ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים הירחים: פסיפאה, סינופה, קלירואי, מגאקליטה, אוטונואה, אורינומיה, ספונדה.
מובי גרייפ
מוֹבִּי גרֵייפּ (באנגלית: Moby Grape) היא להקת רוק אמריקאית, שהייתה פעילה בעיקר בשנות ה-60 של המאה ה-20, ומאז מופיעה מדי פעם, עד היום. חמשת חבריה המקוריים ידועים בכך שכולם היו שותפים בשירה ובכתיבת השירים לאלבומי הלהקה. סגנונה המוזיקלי כלל שילוב של רוק עם מרכיבי פולק, בלוז, קאנטרי, ג'אז ומוזיקה פסיכדלית.
היסטוריה
הלהקה נוסדה בסן פרנסיסקו ב-1966 על ידי המוזיקאי סקיפ ספנס והמנהל המוזיקלי מתיו כץ, שהכירו בעת עבודתם המשותפת בלהקת "ג'פרסון איירפליין". שם הלהקה החדשה נבחר על ידי ספנס ובוב מוזלי, מתוך הבדיחה המוכרת "מה גדול, סגול וחי באוקיינוס? - מובי גרייפ" (גרייפ הוא ענב באנגלית). בלהקה ניגנו ספנס, ג'רי מילר ופיטר לואיס בגיטרה, מוזלי בבס ודון סטיבנסון בתופים.
כל חברי הלהקה חתומים על כתיבת השירים באלבומה הראשון, "מובי גרייפ", שיצא ב-1967. חברת התקליטים קולומביה ספגה ביקורת כאשר הוציאה בבת אחת חמישה סינגלים מתוך האלבום, דבר שהביא לרוויה מבחינת השוק לגבי הלהקה. יחד עם זאת, האלבום הגיע למקום ה-24 בדירוג בילבורד 200. מספר עשורים מאוחר יותר, ב-2003, דורג אלבום זה במקום ה-121 ברשימת 500 האלבומים הטובים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון. האלבום גם זכה להצלחה מסחרית. האלבום הבא של הלהקה, "Wow/Grape Jam", יצא ב-1968, אך למרות שהגיע למקום ה-20 בבילבורד 200, הוא נחשב לאכזבה מבחינת המבקרים וכן לא הצליח במכירות. לצד זאת זכתה הלהקה באותה שנה לחשיפה בפני הקהל הבריטי, וכן כתבה את הפסקול לסרט "The Sweet Ride". באותה תקופה נקלע מייסד הלהקה ספנס לקשיים לאחר שימוש יתר בסמים ומעצר לאחר התפרצויות שהיו לו, והוא אושפז מספר פעמים בבית חולים ונאלץ לעזוב את הלהקה.
ב-1969 הקליטו ארבעת החברים הנותרים את האלבום "Moby Grape '69". לאחר מכן עזב מוזלי את הלהקה והצטרף למארינס, ושלושת החברים הנותרים הקליטו את האלבום "Truly Fine Citizen" בסוף אותה שנה, האלבום האחרון שהקליטה הלהקה עבור חברת קולומביה רקורדס. בהמשך הקימו מילר וסטיבנסון להקה אחרת, "The Rhythm Dukes". רק ב-1971 התאחדו שוב חמשת החברים המקוריים של הלהקה והקליטו את האלבום "20 Granite Creek". לאחר מכן ספנס שוב עזב את הלהקה, וחבריה נפרדו ופנו לפרויקטים אחרים.
הלהקה התאחדה מספר פעמים לאורך שנות ה-80 למספר הופעות. ב-1984 יצא אלבומם "Moby Grape '84" ללא ספנס, וב-1989 יצא אלבומם המשותף האחרון "Legendary Grape". בשנות ה-90 וה-2000 פעלו חלק מחברי הלהקה בפרויקטי סולו משלהם, ובמקביל ניהלו מאבקים כספיים ומשפטיים קשים נגד מתיו כץ, מנהלה לשעבר של הלהקה, שהוציא חלק מאלבומי הלהקה על גבי דיסקים באמצעות חברת תקליטים משלו ומבלי לשלם להם את התמלוגים הראויים לטענתם. ספנס מת ב-1999 בעקבות מחלת הסרטן. רק ב-2007 התאחדו חברי הלהקה מחדש למספר הופעות מצליחות, וחמשת אלבומיהם הראשונים הוצאו מחדש במסגרת חברת "Sundazed Records" על גבי דיסקים. הלהקה מופיעה כיום מדי פעם עם שלושה מחבריה המקוריים (מילר, מוזלי וסטיבנסון), ולעיתים מצטרפים אליה בנו של ספנס, עומר, ובנו של מילר, ג'וזף.
פוליטיקה 2.0
פוליטיקה 2.0 היא מונח המתייחס לשינויים שחלו התנהלות הפוליטית בעקבות השימוש בפלטפורמות וב 2.0. פוליטיקאים משתמשים בכלי וב 2.0, כגון פייסבוק, טוויטר, יוטיוב, בלוגים וכו' במטרה לקדם את מעמדם, ליצור קשר עם המצביעים, לגייס כספים ועוד. הפלטפורמה מאפשרת לפוליטיקאים להתבטא בצורה חופשית ומגוונת, לכוון את מאמצי הקמפיין לקהל מטרה מסוים, להעביר מסר בעלות זולה יחסית, באופן מתמיד ועדכני. השינוי בקרב הבוחרים בא לידי ביטוי בעובדה שהמדיה המקוונת יוצרת אינטראקטיביות ותקשורת דו-סטרית בין התומכים לבין המועמד, מאפשרת לבוחרים לתקשר בינם לבין עצמם, ולמעשה ליצור מעין קהילה שיש בידה כלים לפעילות ולהתארגנות, אשר לא היו קיימים במדיה המסורתית. הכלים החדשים מאפשרים לקהל גדול ליצור תכנים ולשתף אותם, הם נגישים, זולים, ומתעדכנים באופן תדיר.
פוליטיקה 2.0 בישראל
המפלגות הישראליות משקיעות כסף רב בקמפיינים באינטרנט. עם זאת, סקר שערך TheMarker בשנת 2008, גילה כי בישראל האינטרנט עדיין משמש בעיקר ככלי לאיסוף מידע על מפלגות ועל מועמדים לראשות הממשלה ולא מקום לנקיטת עמדה או למעורבות.
בשנים האחרונות ראש הממשלה בנימין נתניהו עושה שימוש נרחב באינטרנט, הוא פתח חשבון בפייסבוק ובטוויטר, וב-2011 נתניהו העלה סרטון ליוטיוב שבו הוא מדבר עם הגולשים.
נשיא המדינה לשעבר, שמעון פרס, עשה גם הוא שימוש בפוליטיקה 2.0, והשיק עמוד פייסבוק פעיל. לקראת ההשקה פנה בית הנשיא למוזיקאי נוי אלוש, כדי להפיק קליפ אינטרנטי שיתפרסם בכל הרשתות החברתיות בו יופיע פרס ויציע לגולשים להיות חבריו בפייסבוק. את הקליפ "Be my Friends for peace" חשף בית הנשיא באולפני פייסבוק ביום ההשקה ב-06.03.12.
B.S.
הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו, ביחד עם הזמרת-יוצרת, מתוך אלבומה השלישי של אייקו, Chilombo. השיר יצא לאור ב-6 במרץ 2020, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם. השיר לא יצא כסינגל, אך זכה להצלחה רבה בעולם. בהמשך, יצאה גרסה נוספת עם קלאני.
השיר הגיע אל המקום החמישי במצעד שירי ה-R&B.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מאק רובינסון, בריאן וורפילד, ביג שון, ג'נה אייקו ו- והופק על ידי הפיסטאפים. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-1,000,000 עותקים במדינה. השיר זכה להצלחה גם במצעדי הבילבורד.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-35 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ג'נה אייקו ב-6 במרץ 2020, תוך שצבר למעלה מ-15 מיליון צפיות.
פול הזלק
סר פול מירנה סידוולה הזלק (באנגלית: Paul Meernaa Caedwalla Hasluck; 1 באפריל 1905 – 9 בינואר 1993) היה מדינאי, היסטוריון, משורר ועובד מדינה אוסטרלי שכיהן כמושל הכללי ה-17 של אוסטרליה.
ביוגרפיה
הזלק נולד בעיר פרימנטל שבאוסטרליה המערבית למשפחה של חברי ארגון צבא הישע, ארגון שערכיו השפיעו עליו לאורך כל הקריירה שלו. הוא התחנך בבית הספר המודרני של פרת', בית ספר יוקרתי שלימים התחנכו בו גם ראש ממשלת אוסטרליה, בוב הוק והסנאטורים ג'ון וילדון וג'ון סטון. לאחר מכן למד הזלק באוניברסיטת אוסטרליה המערבית והשלים את לימודי התואר השני שלו.
בעודו סטודנט, הצטרף הזלק לצוות הספרותי של העיתון הראשי של פרת', The West Australian. כמו כן הוא החל לפרסם מאמרים (בעיתון זה ובאחרים) על ההיסטוריה של המדינה. לאחר שקיבל את התואר השני שלו, הוא שימש כמתרגל במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת אוסטרליה המערבית וב-1939 הוא קודם להיות מרצה במחלקה. שבע שנים קודם לכן הוא נשא לאישה את אלכסנדרה דרקר ואיתה הוא הביא לעולם שני בנים. אלכסנדרה הזלק הייתה להיסטוריונית וסופרת בזכות עצמה והייתה לאישה הראשונה שמונתה להיות גבירה של מסדר אוסטרליה.
ב-1939 הקים הזלק את הוצאת הספרים Freshwater Bay Press, שבאמצעותה הוא פרסם את ספרו הראשון "אל המדבר" (Into the Desert). עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה הוקפאה פעילותה של הוצאת הספרים. שנים לאחר מכן חודשה פעילותה של ההוצאה על ידי בנו של הזלק, ניקולס, ובין פרסומיה היה ספר השירה של הזלק, Dark Cottage, שיצא לאור ב-1984.
ב-1941 הצטרף הזלק לסגל של משרד החוץ האוסטרלי ושירת כחבר של כמה משלחות אוסטרליות בוועידות בינלאומיות שונות, כולל וועדת האומות המאוחדות בנושא מוסד בינלאומי שהתכנסה בסן פרנסיסקו ב-1945 ובה נוסד ארגון האומות המאוחדות. במסגרת זו הוא היה במגע הדוק עם שר החוץ מטעם ממשלת הלייבור, ה. ו. אבט, שכלפיו הייתה לו סלידה באופן קבוע, רגש שבאותה מידה היה לאבט כלפיו.
לאחר המלחמה שב הזלק ללמד במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת אוסטרליה המערבית והוא הוזמן לכתוב שניים מתוך 22 הכרכים של סדרת הספרים שעסקה במעורבות של אוסטרליה במלחמה, "Australia in the War of 1939–1945". עבודתו זו נקטעה עקב החלטתו להיכנס לפוליטיקה, החלטה שהונעה בין השאר מחוסר שביעות רצונו ממדיניות החוץ של אבט.
קריירה פוליטית
בבחירות הכלליות של 1949 זכה הזלק במושב בפרלמנט מטעם המפלגה הליברלית האוסטרלית במחוז הבחירה שנקרא על שמו של ג'ון קרטין באזור פרת'. למרות שתאורטית היה מחוז בחירה זה מעוז של הלייבור, הוא היה ממוקם באזור מגורים עשיר על חוף ימה של פרת' והזלק זכה בו בניצחון מזהיר ביתרון של כמעט 14% במסגרת הניצחון שנחלה המפלגה הליברלית באותה שנה.
ב-1951 מינה אותו ראש הממשלה רוברט מנזייס לתפקיד שר הטריטוריות, תפקידו אותו מילא הזלק 12 שנים. במסגרת תפקיד זה הוא היה אחראי על הקולוניות של אוסטרליה, טריטוריית פפואה גינאה החדשה והטריטוריה הצפונית, מולדתם של אוכלוסיית האבוריג'ינים הגדולה ביותר באוסטרליה. למרות שהוא החזיק בגישה הפטרנליסטית של התקופה בנוגע לטיפול בילידי גינאה החדשה והלך בעקבות מדיניות ההתבוללות של האבוריג'ינים, הוא ביצע רפורמות משמעותיות בדרך שבה התייחסו לשני העמים הללו. ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה הראשון, מייקל סומארה, אמר שארצו הצליחה להיכנס לממשל עצמי ללא חשש בזכותו של פול הזלק.
לזמן קצר בין השנים 1963 – 1964 כיהן הזלק כשר ההגנה ולאחר מכן מונה להיות שר החוץ. הוא שימש בתפקיד זה בתקופת השיא של מעורבותה של אוסטרליה במלחמת וייטנאם, שהוא היה תומך נלהב שלה. הוא עמל לחזק את יחסיה של אוסטרליה עם ארצות הברית ועם הממשלות האנטי-קומוניסטיות של דרום-מזרח אסיה והתנגד להכרה של אוסטרליה ברפובליקה העממית של סין.
בעקבות ההכרזה על מותו של ראש הממשלה, הרולד הולט, בדצמבר 1967, הזלק הודיע על התמודדותו לתפקיד, בעיקר כדי למנוע משר האוצר, ויליאם מקמהון, שעליו הייתה לו דעה שלילית, להתמנות כראש הממשלה. הזלק לא זכה בתפקיד, כיוון שנחשב במפלגה הליברלית כמבוגר מדי, כשמרן יתר על המידה וכבעל חזות לא מתאימה להתמודדות מול מנהיג מפלגת הלייבור, גוף ויטלם. בהתאם לכך, בחרה המפלגה הליברלית את ג'ון גורטון הצעיר והנמרץ יותר.
המושל הכללי של אוסטרליה
נטענה הטענה שגורטון חש שלא בנוח עם נוכחותו בממשלה של הזלק, שהיה יריב פוליטי שלו בפוטנציה. בראשית 1969 הוא הציע להזלק את תפקיד המושל הכללי והוא קיבל את ההצעה. ב-10 בפברואר הוא התפטר מהפרלמנט וב-30 באפריל הוא הושבע כמושל.
בבחירות הכלליות של 1972 הביס ויטלם את מקמהון. בכך נוצר פוטנציאל למצב מביך, מאחר שויטלם והזלק היו יריבים מרים במשך שנים. בתקרית מפורסמת שאירעה בפרלמנט ב-1965 השליך ויטלם כוס מים לעברו של הזלק לאחר שזה אמר: "אתה אחד החפצים המטונפים ביותר שהוכנסו אי פעם לחדר זה". באופן מפתיע הצליחו ראש הממשלה והמושל הכללי לשמור על יחסים מתורבתים ביניהם ועד מהרה נוצרו ביניהם יחסים של כבוד הדדי ולא היו להם קשיים בניהול היחסים הפורמליים ביניהם. עדות לשינוי זה הגיעה זמן קצר לאחר ניצחונו של ויטלם. על פי הנוהג המקובל היה מקמהון צריך להישאר כראש ממשלה בפועל עד אשר מפלגת הלייבור תבחר את שרי הממשלה. אף על פי כן, ויטלם לא היה מוכן לחכות עד שזה יקרה וביקש מהזלק להשביע אותו ואת סגנו, לאנס ברנרד כממשלת ביניים של שני שרים, מרגע שהיה ברור שניצחון הלייבור הוא מעל כל ספק. הזלק הסכים מיד וויטלם וברנרד חלקו ביניהם 27 תפקידי שרים עד שהושבעה הממשלה במלואה.
ב-1973 פרש המזכיר הרשמי למושל הכללי של אוסטרליה, סר מוראי טירל, לאחר ששירת שישה מושלים כללים במשך 26 שנים. הוא הוחלף על ידי דייוויד סמית.
באפריל 1974 נעתר הזלק לבקשתו של ויטלם לפיזור כפול של הפרלמנט, לאחר שהמפלגה הליברלית שהייתה באופוזיציה איימה לעכב את אישור חוק התקציב בסנאט. תקופת כהונתו של הזלק כמושל הכללי הייתה אמורה להסתיים ביולי אותה שנה. ויטלם הציע להאריך את כהונתו, אך הזלק דחה את ההצעה, בנמקו זאת בסירובה של אשתו להישאר במעון המושל מעבר לחמש השנים המקוריות. היסטוריונים בני התקופה טוענים שאם הזלק היה מקבל את ההצעה וב-1975 הוא היה עדיין מכהן כמושל הכללי, היה המשבר החוקתי נגמר אחרת. הזלק עצמו ציין זאת בספר שכתב על תקופת כהונתו כמושל.
מותו ומורשתו
לאחר מותו פרסם בנו, ניקולס הזלק, מבחר מכתבי אביו תחת השם "ההזדמנות של הפוליטיקה" (The Chance of Politics). ספר זה כלל מספר רב של הערות ביקורתיות, פוליטיות ואישיות, על רבים מבני תקופתו של הזלק. פרסום הספר גרם לעלבון מצדם של כמה אנשים. אחרים ראו בספר מקור מידע היסטורי שימושי.
יהודה צבי ברנדויין (הראשון)
רבי יהודה צבי ברנדויין (תק"ם, 1780 – תר"ד, 1844) היה מייסד חסידות סטרטין.
תולדותיו
נולד בזוואלוב לרב שמואל זנוויל ברנדויין. אביו למד אצל המגיד ממזריץ' ואחר כך התקרב לרבי אורי מסטרליסק ("השרף"). לימים גם הוא עצמו דבק בו ונעשה תלמידו המובהק.