cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ן שקובסקי
עמידה מול האנטישמיות
המחוז של שקובסקי מכיל קהילה גדולה מאוד של ניצולי שואה ומשפחותיהם. היא הצהירה כי אחד מהעדיפויות העליונות שלה הם הפיצויים לניצולי שואה ובני משפחותיהם. במיוחד עבורם, היא פתחה דף מידע באתרה ובביקורה בישראל, ב-1999, היא נפגשה עם אבי בקר, הנציג של הקונגרס היהודי העולמי בנושא הפיצויים. בשנת 2000, כחברה בוועדת הבנקאות של בית הנבחרים היא קיימה יחד עם הוועדה שימוע בעדות של ניצולי שואה וארגונים למענם על התפקיד ששיחקו הבנקים של בריטניה, צרפת ואוסטריה במהלך מלחמת העולם השנייה והמאמצים שנעשים כדי להשיב את רכוש היהודים. הוועדה גם בחנה את הנושאים הנוגעים לרווחים שנגזרו מעבודה כפוייה במהלך התקופה הנאצית וקיבלו דיווח על המשא ומתן ליישוב תביעות הביטוח של קורבנות השואה ויורשיהם. ב-2002, שימשה כעדה בנושא הדרישה מחברות ביטוח אמריקניות לספק לציבור וללשכת המסחר את פרטי הניצולים המבטוחים מתקופת הנאצים. מכשהוצתו שלושה בתי כנסת, ביוני 1999, בסקרמנטו שבקליפורניה, היא דיברה במליאה בתמיכה בחוק המגנה את המעשים, "כחברה יהודייה בקונגרס, אני רגישה במיוחד למעשים של אנטישמיות" היא אמרה. בספטמבר 2006, היא הובילה קואליציה דו מפלגתית, בשליחת מכתב מחאה לנשיא סודאן, שהאשים את היהודים האמריקאים, בנאומו בעצרת האו"ם כמה ימים קודם לכן, באמירת שקרים לגבי האלימות בדארפור כדי לגייס כספים לישראל. הוא טען גם כי "מספר מקרי המוות של הפליטים בדארפור הם "בדיה" וכי מי שעשה את הפרסום הם האנשים המגויסים בקביעות, הארגונים היהודים [בארצות הברית]". בדצמבר של שנה זו, עברה בבית הנבחרים חקיקה, ששקובסקי הייתה מבין יוזמיה המקוריים, אשר מגנה את הוועידה להכחשת השואה שנערכה בטהראן.
קהילות שרות
עמותת קהילות שרות פיוט וניגון (קהילות שרות) פועלת משנת 2002 במטרה להביא את מסורות השירה והפיוט של קהילות ישראל, במיוחד של יהדות ארצות האסלאם, אל מרכז ההוויה הישראלית. מאז הקמתה מובילה קהילות שרות את העדנה שהפיוט זוכה לה ואת כניסתו למרכז התרבות הישראלית. פעילותה זו היא תיקון לתוצאות הדרת התרבות של יהדות ארצות האסלאם בידי ההגמוניה בישראל. עיקר תרומתה של קהילות שרות היא בהפעלת קבוצות לימוד קהילתיות ברחבי הארץ. בקבוצות לומדים משתתפים מכל גוני החברה הישראלית מפיוטי עדות ישראל וזוכים לחיבור לחוויית הכיסופים של דורות של קהילות ישראל.
רקע
עם הקמת מדינת ישראל, הביאה איתה עליית קהילות יהדות ארצות האסלאם (מרוקו, עיראק וקהילות רבות אחרות) לישראל מסורות מפותחות של פיוט ותרבות הגותית בנות שנים רבות. ואולם, בישראל שלטה בכיפה תפיסה של "שלילת הגלות" ושל "כור ההיתוך", והעולם הרוחני של יהדות ארצות האסלאם נתפס כדתי, מסורתי ומיושן. בנוסף, נדחו עולמות הפיוט מן המזרח, הקשורים לסולמות המוזיקליים הערביים, הפרסיים והטורקיים. הפיוט הודר לשולי התרבות הישראלית החדשה והצטמצם בעיקר למסגרת בתי-הכנסת ואל תוך קהילות דתיות.
עם חלוף השנים, נוצרה גם בתוך קהילות אלו סכנה לאובדן חלק גדול מעולמות הפיוט. הדור הראשון שהגיע לישראל הלך מן העולם, ורבים מבני הדור השני והשלישי התרחקו ממסורות אלו. במקביל, במהלך המאה ה-20, חלו בישראל שינויים במסורות הפיוט, כגון היווצרות המסורת הספרדית-ירושלמית, השפעת המוזיקה המצרית החדשה ושינויים רבים נוספים.
אמנים-פייטנים ויוצרים שהופיעו והקליטו לאורך השנים סיפקו את המסד לפעילותם של הדורות הבאים. נמנים עליהם ג'ו עמר, אביהו מדינה, ר' חיים לוק, ר' מאיר אלעזר עטיה, שלמה בר ויוצרים אחרים כמו זוהר ארגוב. תרומה חשובה הייתה גם לאנשי ההקלטה והתיעוד מן האקדמיה ומחוצה לה (בית התפוצות; הפונותיקה של הספרייה הלאומית; רננות - המכון למוזיקה ותרבות יהודית) ולפעילים עצמאיים, שפעלו לתיעוד המסורות.
קהילות שרות - הקמה
בשנת 2002 גיבש יוסי אוחנה, מייסד "קהילות שרות פיוט וניגון", קבוצת פייטנים ממסורות פיוט שונות, פעילי שינוי חברתי, חוקרי פיוט ואנשי רוח ואיתם התחיל את הדרך. בין השותפים בראשית הדרך היו פרופ' מאיר בוזגלו, פרופ' חביבה פדיה, הרב והסופר חיים סבתו, פרופ' אדוין סרוסי, פרופ' אליהו שלייפר, החוקרת והמחנכת ד"ר יעל שי, המוסיקאי יאיר דלאל, הסופר אלברט סויסה, עזרא ברנע ממכון רננות, פרופ' יוסף שטרית, פרופ' אפרים חזן, ד"ר יוסף בן ישראל מקול ישראל, המנצח והמוסיקאי ד"ר אברהם עילם-אמזלג, רבי מאיר אלעזר עטיה. היוזמה זכתה לתמיכה והשראה של פייטנים מן השורה הראשונה: ר' חיים לוק, רבי מאיר אלעזר עטיה, המלחין והחוקר אהרון עמרם.
עוד בשנת 2002 הקים יוסי אוחנה את הקבוצה הראשונה של "קהילות שרות פיוט וניגון" בירושלים, בתמיכת קרן אבי חי, ובשיתוף פייטנים ומוזיקאים כרוני איש-רן, הרב דוד מנחם, יאיר הראל והרב מימון (מני) כהן. בהמשך הוקמו קבוצות נוספות ברחבי הארץ. בקבוצות אלו התוודעו המשתתפים לעולם הפיוט על רבדיו השונים - מוזיקה, טקסט, תרבות, מסורת, היסטוריה, משוררים ופייטנים ממגוון קהילות ישראל לאורך הדורות. כבר מתחילת הדרך היו המלמדים פייטנים הנטועים במסורותיהם מבית אבא.
השותפות עם פרופ' מאיר בוזגלו הביאה לתמיכת קרן אביחי בקהילות שרות. תמיכה זו הסתיימה בשנת 2009, ומאז פעלה קהילות שרות במסגרת מרכז תרבות העמים לנוער (בית יהודית), עד להקמתה כעמותה בשנת 2011. משנת 2014 זוכה קהילות שרות לתמיכה ממשרד התרבות ומתמיכה ושיתוף פעולה של רשויות מקומיות. בכל שנותיה כעמותה, פעלה קהילות שרות תחת מגבלות תקציב מצומצם, למרות שרוב אנשיה פעלו ופועלים בהתנדבות.
עקרונות מנחים
בדיון הראשון של צוות "סיעור המוחות" שנערך ביוני 2002 ועסק בהעמקת הזיקה לתרבות היהודית באמצעות הפיוט, הציג יוסי אוחנה עקרונות למימוש החזון:
מימוש החזון
מאז הקמתה פועלת עמותת קהילות שרות למימוש החזון שהוגדר בראשית הדרך.
פעילות והישגים
כדי לממש את היעד העיקרי של הנחלת מסורות הפיוט הרבות שהתפתחו בקהילות ישראל, בוצעו הפעולות המפורטות והונח מסד לשינוי בחברה בישראל:
מסורות פיוט, פייטנים ופייטניות בעבר ובהווה
עמותת "קהילות שרות פיוט וניגון" שואפת להנחיל בציבור הרחב את מסורות פיוט שהתפתחו בגלויות ישראל השונות.
המסורת המפורטות כאן, כולן לומדו בקהילות שייסדה "קהילות שרות פיוט וניגון" ברחבי הארץ, וכל הפייטנים והפייטניות המופיעים ברשימה להלן לימדו במהלך השנים פיוטים בקרב הקהילות של לומדי הפיוט.
פעולות שנעשו בראשית הדרך
קהילות שרות הייתה שותפה ליוזמה הראשונית של הקמת אתר הזמנה לפיוט, שהוקם ביוזמת קרן אבי חי ובתמיכתה ובמסגרת עמותת סנונית בשנת 2005. חומרים מתוך פעילויות של קהילות שרות מעשירים את מאגר ההקלטות של האתר.
במסגרת פסטיבל הפיוט הוקמה בשנת 2009 "מקהלת הפיוט" של קהילות שרות, שחבריה הם נשים וגברים השרים יחד פיוטים ממסורות ישראל. מנצח המקהלה בראשיתה היה הפייטן והמלחין רוני איש-רן, פייטן במסורת הספרדית-ירושלמית, בוגר האקדמיה למוסיקה ירושלים, ומייסד האנסמבלים למוזיקה "קדם" ו"שחרית".
בנוסף, עסק הארגון וממשיך במתן סדנאות וימי עיון ובהכשרת פייטנים ומנחים בנושא הפיוט.
מבנה ארגוני
יוסי אוחנה – מייסד, מנכ"ל עד שנת 2019, מנהל אמנותי; עופר אמסלם (מנכ"ל התזמורת הסימפונית ירושלים ובעבר מנהל התזמורת האנדלוסית) – מנכ"ל משנת 2019; יעל גידניאן – יו"ר קהילות שרות פיוט וניגון; שמעון יפרח –הפקה ופרויקטים; לירון סויסה - שיווק ופרסום.
הישגי הארגון: תרומה לחברה בישראל
פעילות הארגון הייתה גורם מרכזי ב"מהפכת הפיוט" שהתחוללה בישראל בעשור הראשון של שנות ה-2000, בהפיכת הפיוט לז'אנר מוזיקלי מרכזי, בלגיטימציה המחודשת לה זוכה הן המוזיקה היהודית והן המוזיקה הערבית והמזרחית, בהתרחבות הקהל הפונה למוזיקה זאת מחוץ לבתי-הכנסת, ולפנייתם של מוזיקאים פופולריים בחזרה אל הפיוט.
התרומה לחברה מורכבת מן ההישגים:
חזון לעתיד
שילוב לימוד הפיוטים בחינוך בכל הגילאים, בצד הרחבה והעמקה של לימודי ההיסטוריה של קהילות ישראל בארצות האסלאם בתוכנית לבתי הספר היסודיים, לחטיבות הביניים ולבתי הספר התיכוניים.
פנייה למרחב המזרח התיכוני- אם עד היום היה מיקוד בחברה היהודית בישראל, היום ראוי לפנות "החוצה", לשיתופי פעולה עם אוכלוסייה ערבית בישראל ובארצות שכנות ולפיתוח מורשת תרבותית משותפת במזרח התיכון.
מישקה בן-דוד
מישקה (משה) בן דוד (נולד ב-22 במרץ 1952 בגבעת שמואל) הוא סופר ישראלי שנמנה עם בכירי "המוסד". הוא פרסם עשרים ואחד ספרים - רומנים, קובצי סיפורים, ספרי מתח וספרי עיון.
ביוגרפיה
בשירותו הצבאי היה קצין מודיעין ביחידה 848, ובין היתר פיקד על מחלקת האזנה ניידת במלחמת יום הכיפורים ועל בסיס היחידה במוצב החרמון מתום מלחמת יום הכיפורים לאורך מלחמת ההתשה עם סוריה.
בשנים 1980-1977 שימש כשליח קהילתי מטעם ההסתדרות הציונית במילווקי שבוויסקונסין, והשלים תואר שני בספרות השוואתית מטעם אוניברסיטת ויסקונסין. נושא עבודת המוסמך שלו: השוואה בין כתביהם הספרותיים והפילוסופיים של האקזיסטנציאליסטים.
בשנים 1985-1980 שימש כמנהל מתנ"ס "בית-רוס" בגבעת שאול בירושלים והקים וניהל עבור החברה למתנ"סים את מרכז המידע והתוכניות (מרכז הדרכה ארצי), בשיתוף עם תוכנית שוורץ להכשרת מנהלים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1989 קיבל תואר דוקטור בספרות עברית מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלו נעשתה בהנחייתו של פרופ' דן מירון, והיא נושאת את השם "רומן מלחמת העצמאות : 1958-1949".
בשנת 2003 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
בין השנים 2005 ל־2007 ניהל את התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בירושלים.
בהמשך כתב רומנים נוספים שזכו לשבחים רבים - ששה מהם זכו לתואר "כותר זהב" ושניים לתואר "כותר פלטינה" (על מכירת מעל 40,000 עותקים). ספריו "הכריש" ו"תיק בלוגה" התייצבו מיד לאחר הופעתם בראש רשימת רבי המכר של "סטימצקי" ושל "צומת ספרים" ושהו בראש במשך שבועות רבים. ספריו תורגמו לאנגלית, צרפתית וטורקית. חיבר תסריטים לפי ספריו. בן-דוד מופיע לעיתים קרובות בטלוויזיה כפרשן לנושאי ספרות הריגול, מוסד וביון.
חיים אישיים
בן דוד מתגורר משנת 1983 במושב רמת רזיאל, שם הקים וניהל חוות סוסים. נשוי לשינה, מטפלת ברפואה סינית, ואב לשלושה.
החיים, האהבה, המוות
ספרו "החיים, האהבה, המוות" (2011) מהווה ניסיון להצגה של עמדה פילוסופית כוללת המבוססת על תפיסת עולם מדעית. כותרת המשנה של ספר זה היא "מסע לבנייתה של פילוסופיה על פי המדע" (קוסמוסופיה). מוצגת בו תפיסה פילוסופית - "קוסמוסופיה" - המבססת תפיסת אדם ותורת מוסר על פי המדע.
בחלקו הראשון המחבר מנסח את המכנים המשותפים לתאוריות המדעיות הרווחות בתחומי היווצרות העולם, היווצרות החיים, האבולוציה - ומשתמש בהן כהנחות יסוד. לצורך אפיון האדם הוא נעזר בגנטיקה (הדמיון לבעלי חיים אחרים), אתולוגיה, וסוציוביולוגיה. האדם מאופיין כיצור ביולוגי עם מוח גדול - ו"מרווח על ביולוגי" במוחו, המאפשר לו יכולת בחירה ושיקולים רציונליים במקומות שבהם יש מספר אפשרויות להגשמת אותו צורך ביולוגי - דבר שנוצר בעזרת העולם המודרני, ויוצר "מעגל קסמים" בין המוח לעולם המודרני.
בהיותנו יצור ביולוגי, גם תכונותינו ויכולותינו נוצרו באופן ביולוגי וצריכות להתממש - ולכן עלינו לאתר את יכולותינו הטבעיות ולממשן בהתאם לעוצמתן הפנימית. כיצור ביולוגי שנוצר באופן מקרי, לא נוצרנו בכוונת מכוון כלשהי, ולא נוצרה בנו נפש שיכולה להישאר אחרי מותנו. בהיעדר אלוהים ונפש לא-פיזיקלית, המוות הוא מוחלט, וצריך להוות אמת מידה למה ראוי ולא ראוי שנעשה בחיינו.
לאור ניתוח מצבו של האדם מנוסחים "עקרונות הקוסמוסופיה": גודלו ומקריותו של היקום מחייבים ענווה קוסמית; מקריות היווצרותנו והדמיון הגנטי לחיות אחרות מחייב ענווה ביולוגית; עובדת מותנו מחייבת ענווה קיומית; מוגבלותם של מוחנו ושל המדע מחייבים ענווה הכרתית; והיותנו מופעלים על ידי עקרונות ביולוגיים צריכה להתבטא בענווה לגבי התפיסות המוסריות שלנו. בצידן מתאפשרת אחווה קיומית וביולוגית עם שאר בעלי החיים החולקים עמנו אותם גנים ואותו גורל קיומי (מוות) - ובעיקר עם האדם; וסובלנות הכרתית ומוסרית, שכן איננו בטוחים בידיעתנו ובצדקתנו.
לחיים אין משמעות חיצונית - אך אנו יכולים להעניק להם משמעות פנימית על ידי הכרה בצורך לאתר את יכולותינו, לדרגן על פי עוצמתן הטבעית, ולממשן.
תורת המוסר הקוסמוסופית מתבטאת בקביעה שמה שטבעי לנו ואינו פוגע באחר - מותר, ומה שמהווה סטייה מטבענו, ובמיוחד אם פוגע באחר - אסור. למשל, לנוכח עובדת מותנו, טבעי וראוי להשקיע בצאצאינו, הנושאים את הגנים שלנו, אך לא ראוי להשקיע בעשיית שם שיישאר לדורות או בעשיית רכוש רב מהניתן לניצול על ידנו ועל ידי בנינו (שכן לכל אלה אין משמעות מבחינתנו אחרי מותנו, והם בחזקת סטייה).
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
על כתביו:
פייטרו פולאני
פייטרו פולאני (באיטלקית: Pietro Polani; נפטר בשנת 1147) היה הדוכס ה-36 של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה משנת 1130 ועד פטירתו.
חייו
פולאני נבחר לדוג'ה, על אף המחאה של משפחות האצולה דאנדולו ובאדו, אשר התנגדו לבחירתו של פולאני לאור נישואיו לאדלאסה מיקלה, בתו של קודמו, דומניקו מיקלה. המתנגדים ראו בבחירתו הפרה של החוק האוסר העברה משרה בירושה.
תקופת כהונתו של פולאני מתאפיינת כתקופה בה איומים חיצוניים סיכנו את ונציה. בין השנים 1133–1135 תקפה ממלכת הונגריה שטחים שהיו בשליטת ונציה באזור דלמטיה, וכבשה את הערים סבניקה, טרוגיר וספליט.
בשנת 1141 ניסתה העיר פדובה לכבוש שטחים שהיו בשליטת ונציה, ולסחור במלח (לוונציה באותה עת היה מונופולין על הסחר במלח). במקביל ניסתה אנקונה לכבוש שטחים של ונציה בדרום שטחי הרפובליקה.
על מנת להתגונן מאיומים אלה הוקמה מועצת חכמים (sapientes) שנועדה לייעץ לדוג'ה. המועצה, שהייתה מועצה בלתי רשמית בראשיתה, כללה נציגים ממשפחות האצולה, וכן נציגי בנקאים וסוחרים. לימים מוסדה המועצה.
אחת ההחלטות הראשונות של המועצה והדוג'ה הייתה ההחלטה לא להשתתף במסע הצלב השני. סיועה של ונציה לאימפריה הביזנטית כנגד המתקפה שהובילו הנורמנים שבראשם רוג'רו השני, מלך סיציליה הביא לוונציה קישרי מסחר חדשים במזרח הים התיכון והשפעה באימפריה הביזנטית.
משפחות ונציאניות רבות התנגדו לקשרים עם המזרח, ופולאני אף נודה על ידי האפיפיור בשל קשרי המסחר עם הביזנטים במזרח (בעיקר עם קפריסין, רודוס וכרתים), אולם המועצה והדוג'ה לא שינו דעתם. פולאני אף עמד בראש הצי הוונציאני כנגד הנורמנים, אולם נאלץ לשוב לוונציה בשל מחלה, ממנה נפטר זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1147. הצי הוונציאני הביס את הצי הנורמני בכף מטפן בשנת 1148.
פולאני נקבר במנזר סן צ'יפריאנו שבמוראנו.
ראול וולש
ראול וולש (באנגלית: Raoul Walsh; 11 במרץ 1887 - 31 בדצמבר 1980) היה במאי קולנוע אמריקאי, בעל קריירה קצרה כשחקן ראינוע.
ביוגרפיה
בשנת 1915 גילם את דמותו של ג'ון וילקס בות' באפוס של ד.וו גריפית' "הולדתה של אומה". בהמשך ביים כשישים סרטי ראינוע, בהם "הגנב מבגדד" (1924) בכיכובו של דאגלס פיירבנקס ו"לשם התהילה" (1926)
ב-1927 נמנה עם 36 המייסדים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
ב-1930 יצר את המערבון האפי הראשון, "נתיב ענקים" (The Big Trail), בו כיכב בתפקידו הראשון פועל במה בשם מאריון מיטשל מוריסון, לו העניק וולש את שם הבמה ג'ון ויין.
בהמשך ביים סרטי גנגסטרים כגון "שנות העשרים הסוערות" (1939) עם המפרי בוגרט וג'יימס קאגני, "הנוסעים בלילה" (1941) עם אידה לופינו והמפרי בוגרט, ו"חום לבן" (1949) עם ג'יימס קאגני; מערבונים כ"פיקוד אפל" (1940) עם ג'ון ויין ורוי רוג'רס, "הרי הסיירה הגבוהים" (1941) עם בוגארט ולופינו, "הם מתו במגפיהם" (1941) עם ארול פלין; סרט המלחמה "המטרה, בורמה!" (1945) עם ארול פלין וסרט מוזיקלי אחד "בלונדינית התות" עם ג'יימס קאגני, אוליביה דה הבילנד וריטה הייוורת'. כולם הופקו באולפני האחים וורנר.
בשנות החמישים יצר שלושה סרטים בכיכובו של קלארק גייבל, "האיש הגבוה" (1955), "מלך וארבע מלכות" (1956) ו"להקה של מלאכים" (1957).ב-1951 ביים את "קפטן הוריישיו הורנבלואר" בכיכובם של גרגורי פק ווירג'יניה מאיו. כן ביים ב-1955 את סרט המלחמה "זעקת הקרב" לפי ספרו של לאון יוריס. סרטו האחרון היה "על גבורה ואהבה" (1964). וולש, בעל עין אחת, (השנייה מכוסה ברטייה) היה מטובי במאי הפעולה בהוליווד ואחד מחשובי יוצרי המערבון. בסך הכל ביים בין השנים 1914 ל-1964 למעלה מ-130 סרטי קולנוע וראינוע.
היינריך מתיאס פון תורן
הרוזן היינריך מתיאס פון תורן (בגרמנית: Heinrich Matthias von Thurn  24 בפברואר 1567 בוהמיה - 28 בינואר 1640 פרנו) היה אציל בוהמי שנטל חלק פעיל במרד הבוהמי שפתח את מלחמת שלושים השנים.
ביוגרפיה
נולד ב-24 בפברואר 1567 בבוהמיה, מנישואיו השניים של אביו פרנץ שהיה ממוצא איטלקי אריסטוקרטי וקיבל מהקיסר נחלה בבוהמיה בתמורה לשירותיו הצבאיים. לאחר מותו של אביו אומץ על ידי דודו יוהאן הקתולי אולם על אף הסביבה הקתולית שבה גר שמר על אמונתו הפרוטסטנטית.
את מרבית ילדותו בילה באוסטריה, בשנת 1585 הצטרף למשלחת הקיסרית שבקרה באיסטנבול ולאחר מכן ביקר בסוריה ובארץ ישראל. לחם לצד הקיסר בקרבות נגד העות'מאנים בהונגריה ובתמורה העניק לו הקיסר את התואר ראש עיריית קרלשטיין וכך הפך לחלק מהאצולה הבוהמית.
אולם מלך בוהמיה מת ובמקומו עלה לשלטון הקיסר פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהיה קתולי ושנוא על הבוהמים הפרוטסטנטים, הקיסר שלח שליחים לפראג שיכינו את הקרקע לבואו לצורך ביסוס שלטונו, אולם השליחים הושלכו בבוז מחלון בית העירייה וניצלו תודות לערמת אשפה שעליה נחתו, אולם המרד פרץ והתפשט בכל רחבי בוהמיה ואף בנסיכויות גרמניות נוספות.
תורן ארגן צבא והגיע עד וינה וצר עליה, הוא נהנה מסיוע שהגיע אליו תודות לצבאו של ארנסט פון מנספלד אולם הרוזן בקואה בן בריתו של הקיסר הביס את מנספלד בקרב ובעקבות כך נקטעו קווי התקשורת והאספקה של תורן עם פראג והוא נאלץ לסגת מהמצור שהטיל על וינה. במהלך המלחמה נענה להצעתו של גוסטבוס אדולפוס מלך שוודיה להתגייס לצבאו ופיקד על כוחות שוודיים עד שנפל בשבי בקרב ליצן בידי חייליו של שכיר החרב של הקיסר אלברכט פון ולנשטיין. הוא השכיל להתחבב עליו ושוחרר אחר מאסר לא ארוך לחיים אזרחיים כשהוא נאלץ לוותר כמה וויתורים מדיניים.
הוא מת ב-28 בינואר 1640 בפרנו שבליבוניה.
גיא בוקאטי
גיא בוקאטי (נולד ב-22 במאי 1969) הוא גיטריסט, מלחין, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי. בציבור הרחב התפרסם כשותפו האמנותי של אריק איינשטיין. בוקאטי כתב והלחין את האלבום המשותף שלו ושל איינשטיין, "כל הטוב שבעולם" שיצא ב-2007, והיה אלבום האולפן האחרון של איינשטיין.
ביוגרפיה
בוקאטי נולד באשדוד לוויולט וג'ו בוקאטי. בילדותו נחשף לז'אנרים מוזיקליים שונים: מוזיקה קלאסית, מוזיקה יוונית, פלמנקו, בלוז ורוק. בגיל 13 קיבל גיטרה חשמלית מאביו, למד לנגן עליה לבדו וחיבר שירים ומנגינות. אחרי שנפגש עם הגיטריסט הקלאסי יורם זרביב בתיווכו של חבר משותף (שחר טבצ'ניק) החל בלימודי גיטרה בצורה מסודרת. אחרי שנה, הופנה לפרופסור יוסי ירושלמי, גיטריסט קלאסי אף הוא. בוקאטי הופיע בקונצרטים ורסיטלים עם יצירות מפרי עטו ויצירות רפרטואר לגיטרה קלאסית. בגיל חמש עשרה וחצי נשר מלימודיו ובגיל שש עשרה עבר להתגורר עם זוגתו ברמת השרון.
בשנת 1989 עבר לתל אביב-יפו והקים עם המתופף אלי סרוגו את הרכב הרוק "כסף קטן". ההרכב הופיע במועדונים קטנים בתל אביב ומחוצה לה וניגן מיצירותיהם של ג'ימי הנדריקס, הרולינג סטונז, הביטלס ועוד. חברי ההרכב המקוריים היו: סרוגו בתופים, בוקאטי בגיטרה חשמלית, הסולן רמי גורן והבסיסטית ירונה כספי. בשנת 1990 הקליט שיר של נחום היימן והופיע עמו בתוכנית טלוויזיה משיריו. בוקאטי עיבד את השיר ובהקלטתו המקורית ניגן בכל הכלים.
לאחר שנה, ב-1991, עבר לארצות הברית, שם הושפע מבלוז וג'אז. בשנת 1992 הקים הרכב אינסטרומנטלי יחד עם זוהר פרסקו, אמיר מילשטיין והייבן האסי. בשנת 1995 הצטרף כגיטריסט להרכב "המועצה" של רמי קלינשטיין וניגן במופעו "תפוחים ותמרים". בשנת 1997 ניגן בהקלטות אלבומו של שלומי שבת, "שלומי שבת". בשנת 1998 הקים יחד עם יניב פופיק (גיטרה בס) ואיתמר בן זכאי (תופים) את הרכב הרוק "גיא בוקאטי וההרכב". השלושה שרו שירים מאת בוקאטי. בשנת 2000 הוזמן על ידי פרופסור עודד זהבי, ראש החוג דאז למוזיקה באוניברסיטת חיפה, ללמוד מוזיקה בחוג שהקים. על אף שנשר מלימודיו בתיכון התקבל בצעד תקדימי כסטודנט מן המניין במגמות מוזיקה וספרות השוואתית.
בשנת 2001 ניגן במופע "השרוף" של חיים צינוביץ', ובשנת 2002 הופיע יחד עם אלון הלל, אלון נדל ועדי גולדשטיין בהרכב הליווי של לילה מלקוס. בשנת 2003 ניהל מוזיקלית ערב משיריה של דרורה חבקין, בהשתתפות דני ליטני, קורין אלאל ואחרים. בשנת 2005 ניגן במופע של ריטה, "מופע חורף", וביצע איתה בדואט את השירים "חייך וחיי" ו"שיר אהובת הספן".
בשנת 2006 עיבד לאפרת גוש שני שירים שהלחין שלמה גרוניך עבור הסרט "נוזהאת אל פואד" ("שוטטות הלב") בבימויו של ג'אד נאמן ואף השתתף בסרט כשחקן. בשנת 2006 שמע אריק איינשטיין שני שירים פרי עטו של גיא בוקאטי והציע לו לעבוד יחד.
איינשטיין ובוקאטי הוציאו לרדיו חמישה סינגלים: "שוב אותו העצב", "פה אצלנו", "רגע לפני", "פשוט אומר לך" ו"איפה שלא תהיי". . בשנת 2007 הוציאו איינשטיין ובוקאטי אלבום משותף, "כל הטוב שבעולם", בו השתתף עדי גולדשטיין בעיבודים. שיתוף הפעולה בין השניים נמשך עד ליום פטירתו של איינשטיין. באותה השנה הוזמן על ידי גדי גידור, מנכ"ל אן אם סי יונייטד, לעבד את אלבום הבכורה של קובי אפללו, "בא מן השתיקה". האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב, ובוקאטי גם ליווה את מסע ההופעות. בשנת 2009 הלחין את השיר "כדי שלא יאבד" למילותיו של חלל צה"ל בארי אורן. את השיר ביצע בועז מעודה. באותה השנה כתב והלחין לאריק איינשטיין את השירים "כשתחזור", שהוקדש לחייל הנעדר גיא חבר, ו"כולם יודעים" (בעיבוד משותף עם רע מוכיח). שירים אלה התפרסמו בדיסק אוסף שירי האהבה איינשטיין "בגללך", לצד השירים "פשוט אומר לך" ו"רוקד את הטנגו לבד", גם הם פרי עטו של בוקאטי. לאחר מכן שיתף פעולה עם המשורר מאיר ויזלטיר, כשהלחין במסגרת המופע "אלתוריסט" בתיאטרון תמונע את שירו "מזג האוויר", וביצע אותו ביחד עם שלומי שבן.
בשנת 2010 הפיק את הדואט של אריק איינשטיין ושלמה ארצי, "חוזרים הביתה", שכתב והלחין ארצי ושהופיע באלבומו "אושר אקספרס", שהגיע למעמד של פלטינה משולשת. בשנת 2011 השתתף במחזמר "סיגל" בבימויו של צדי צרפתי, בו ניגן בבוזוקי. בתקופה זו המשיכו איינשטיין ובוקאטי לשתף פעולה בשירים: "ילד מיוחד" (שהולחן עבור בית איזי שפירא המסייע לילדים עם מוגבלויות), "עכשיו כשאתה כאן", שנכתב לגלעד שליט שחזר מהשבי. בוקאטי גם עיבד את "מעבדות לחרות" (מילים: יענקל'ה רוטבליט) ו"צליל מכוון" (מילים ולחן: יצחק קלפטר), שני שירים שנכתבו לאלבום אוסף של אריק איינשטיין משירי יצחק קלפטר וזכו להצלחה רבה במצעדי ההשמעות.
בשנת 2011 הוציא את הסינגל "היא אומרת", וב-2012 הוציא את הסינגל "אתה רוצה את הכל". בנוסף כתב את מילות השיר "ואולי", שהולחן על ידי דודו טסה ובוצע בידי מירי מסיקה. בשנת 2013 הקליט יחד עם איינשטיין שלושה שירים עבור הוצאה מחודשת של האלבום "משירי אברהם חלפי", שהיו האחרונים שהקליט בחייו ושפורסמו לאחר מותו, בפברואר 2014. כמו כן הקליט את שיר הנושא של הסדרה התיעודית "לא תשקוט הארץ", שנקרא "תמיד אוקטובר". את השיר כתב נתן יונתן והלחין שי אלון.
טרז דביר
טרז זריהן-דביר (נולדה ב-4 במרץ 1945) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה במרקש במרוקו למשפחת זריהן. סבה, רבי משה זריהן כיהן כרב הראשי של קהילת מרקש.
סיימה לימודי יסודי ותיכון במרקש והשלימה תעודת בגרות כבר בגיל 15. בהמשך למדה באופן פרטי ספרות צרפתית וציור. במקביל ללימודים אלו החלה לעבור במשרד המושל של מרקש (1962), שם התקדמה עד לתפקיד מזכירתו האישית.
בשנת 1966 יצאה לביקור בישראל שנמשך כחודשיים. לצורך הביקור, ניצלה את קשריה הטובים עם המושל והוציאה דרכון שהתיר לה לצאת ולחזור למרוקו (מרוקו לא אפשרה באותה התקופה ליהודים הוצאת דרכונים). במהלך ביקורה בישראל שמעה עדויות רבות מפי עולים חדשים ממרוקו בדבר הקשיים בהם נתקלו בישראל, כגון קשיי פרנסה וקיפוח. על אף עדויות אלו, קיבלה החלטה לעלות לישראל.
המסע לישראל החל בספטמבר 1967. טרז, מלווה באמה ושלושת אחיה, עברה את המסלול היחיד בו ניתן היה להעלות יהודים ממרוקו באותה התקופה: תוך העלמת עין של השלטונות (שייתכן שנבעה גם משוחד) רוכזו יהודים בהיחבא, כשכל רכושם נשאר מאחור, הועלו על מטוסים שהמריאו משדות קזבלנקה באישון לילה, שנחתו באירופה. באירופה קיבלו היהודים דרכון קבוצתי של הסוכנות היהודית שאפשר את המשך תנועתם לישראל. טרז נחתה בישראל בנובמבר 1967.
לאחר הגעתה לישראל, השתנו חיי המשפחה מהקצה אל הקצה, ולמרות מצב כלכלי עדין וקשיי קליטה, ראתה טרז את מדינת ישראל כבית האמתי שלה. היא נקלטה והשתלבה היטב במשק הישראלי – תחילה כעובדת בבנק ועד לתפקידי ניהול בחברות שונות.
בשנות השבעים, גילתה את הצייר איתן דביר חקשוריאן, Eitan Dvir Khashoorian איתן דביר חקשוריאן - https://www.makorrishon.co.il/nrg/online/1/ART2/255/618.html)) אותו פגשה בשנת 1972 ועמו התחתנה כשנה לאחר מכן. בתחילה הציגה את יצירותיו בגלריות בישראל, והחל משנת 1981 עברו להתגורר בקנדה, שם עסקה בארגון וקידום תערוכות הציורים של בעלה. בשנת 1984 כתבה לבקשת מינהל החינוך הקתולי בקנדה ביוגרפיה של בעלה, בשפות אנגלית וצרפתית, שנתפרסמה תחת הכותרת The Challenge. בשנת 1985 חזרה לישראל, אך המשיכה לנהל את עסקי הציור של בעלה.
בשנת 1999 החליטה להתמסר לכתיבה.
בשנת 2019 התקבלה דביר לאגודת הסופרים העברים במדינת ישראל. ב- 2023 החליטה להתנתק מאגודת הסופרים העברים עקב הערכה מחודשת של מהות האגודה.
יצירתה
ספריה של טרז דביר מתעדים ברובם את חיי הקהילה היהודית של מרקש בפרט, ושל מרוקו בכלל, את תרבותה מתחילת קיומה, התפתחותה, שנות פריחתה ותקופת דעיכתה, ואת השפעתה של הקהילה המוסלמית על קיום הקהילה היהודית בערי מרוקו. פירוט מיוחד מוקדש לאישים חשובים שבלטו במרקש, בפרט במערכת החינוך.
קישורים חיצוניים
}
סוויני אגוניסטס
סווני אגוניסטס - מקטעים של מלודרמה אריסטופאנית (מאנגלית: Sweeney Agonistes) הוא התנסותו הראשונה והמודרנית ביותר של ת"ס אליוט בכתיבת דראמה. חלקו הראשון של המחזה – 'מקטע מקדים' – הודפס בכתב-העת 'קריטריון חדש' ( (New Criterion באוקטובר 1926. החלק השני – 'מקטע של מאבק' – הודפס באותו כתב-עת כחצי שנה לאחר מכן. את שני הפרסומים ליוותה הכותרת הכללית – "באה הביתה מותק?" ששונתה לאחר מכן ל'סוויני אגוניסטס' עם כינוסם של שני המקטעים לספר אחד ב-1932.
סוויני הוא דמות מוכרת בשיריו של אליוט, החל מ'סוויני מזדקר' דרך 'סוויני בין הזמירים' וכלּה במחזה 'סוויני אגוניסטס' – סוויני הוא סוג של כותרת: האופן בו אליוט מאפיין אדם מחוספס, חושני, חילוני, מושחת ופחוּת ערך – דמות פגומה ומסואבת שמשׁקפת באופן מהימן את המקום אליו הידרדרה האנושות עד כה.
משה גרסיאל
משה גַרסיאל (נולד ב-6 בינואר 1936) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
משה גרסיאל נולד וגדל בתל אביב. סיים את לימודיו התיכוניים במדרשיית נועם בפרדס חנה. בצה"ל שירת בנח"ל ובנח"ל המוצנח. ריכז את סניפי בני עקיבא בקריית ים, בקריית שמואל ובכפר חסידים. המשיך בשירות המילואים ביחידות שדה שונות וסיים באגף החינוך בחיל האוויר.
את לימודיו הגבוהים מהתואר הראשון ועד לפוסט דוקטורט עשה גרסיאל באוניברסיטת תל אביב: תואר ראשון במקרא וספרות עברית (1965), תואר שני במקרא (1968), נושא עבודת הגמר הוא "ראשית מלכותו של שלמה", בהדרכת בנימין אופנהיימר; ותואר שלישי (1974), נושא הדוקטורט: "המקבילות בין ספר ירמיהו ובין ספר תהילים", בהדרכת י"ש ליכט. והשתלמות פוסט דוקטורט בארכאולוגיה מקראית (1974-5).
משרתו האקדמית העיקרית הייתה במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. ב-1968 מונה למדריך, ב-1974 למרצה, ב-1978 למרצה בכיר עם קביעות, ב-1984 לפרופסור חבר וב-1992 מונה לפרופסור מן המניין, ב-2006 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס, אך ממשיך ללמד בהתנדבות עד היום ומעביר סמינריונים לתלמידי תואר שני ושלישי (2016). בשנת 2007 זכה בתואר המרצה המצטיין.
נשא בתפקידי ניהול שונים באוניברסיטת בר-אילן: עמד בראש המחלקה ללימודי ארץ-ישראל, שימש בשתי קדנציות כראש המחלקה לתנ"ך, ריכז את ועדת ההוראה העליונה של הסנאט (שהפך לימים לתפקיד של סגן הרקטור), וכיהן כדקאן הפקולטה למדעי היהדות (2001-1997). גרסיאל הוביל את הקמתן ובנייתן של המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה והמחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בר-אילן.
כן ריכז גרסיאל צוות סיורי-שדה המשותף למרצי אוניברסיטת בר-אילן ולקצינים בכירים בצה"ל בנושאי מקרא וארכאולוגיה (1984-1971). לימד במסגרת המרכז ללימודי יסוד ביהדות משתלמים מצה"ל ומשירותי הביטחון; והוא מרבה להופיע בהרצאות לפני קהלים שונים מחוץ לאקדמיה.
השתתף בחפירות הארכאולוגיות בתל אפק (אנטיפטריס) (1975). יזם, ארגן, ריכז והדריך את התלמידים במשך שלוש עונות בחפירות עזבת צרטה, המזוהה עם אבן העזר המקראית (פרויקט המשותף למחלקה ללימודי ארץ-ישראל בבר-אילן ולחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת ת"א, 1977-1976) שם נחשפה הכתובת העברית מן הקדומות ביותר בארץ ישראל, החרוטה על שבר חרס ומתוארכת לסוף תקופת השופטים או לראשית המלוכה בישראל.
בשנות השבתון שימש גרסיאל פרופסור אורח בקולג' העברי התאולוגי בסקוקי אילינוי, באוניברסיטת ויסקונסין במילווקי, ארצות הברית; ובקולג' ללימודי יהדות, המסונף לאוניברסיטת לונדון באנגליה. בתקופות הקיץ הירבו משה גרסיאל ורעייתו בת-שבע לשמש כחוקרים אורחים באוניברסיטאות בארצות הברית כגון אוניברסיטת קורנל, מדינת ניו-יורק; דארטמות' קולג', ניו המפשיר; אוניברסיטת וושינגטון, סיאטל. כן העניק הרצאות אורח לסגל ולתלמידי המחקר באוניברסיטאות בישראל ומחוצה לה (כגון: אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת ויסקונסין במילווקי ובמדיסון, אוניברסיטת אינדיאנה, אוניברסיטת אמורי וקולג' יוניברסיטי אוף לונדון).
גרסיאל משמש כחבר המערכת האקדמית של כתב העת "בית מקרא" ו"ארשת – כתב עת אלקטרוני בינלאומי למדעי היהדות". כיהן בעבר כחבר המערכת האקדמית של האנציקלופדיה "עולם התנ"ך" וכתב העת "בקורת ופרשנות".
פרסם חמישה ספרי מחקר. השתתף כעורך ומחבר של שישה ספרים בסדרה "עולם התנ"ך", כתב קורס בן 12 יחידות לימוד במסגרת האוניברסיטה הפתוחה. ופרסם עשרות מאמרים בבמות שונות בישראל ומחוצה לה.
מחקריו
משה גרסיאל עוסק במחקריו בשישה תחומים עיקריים: 1. חקר השמות במקרא ומשמעותם הספרותית; 2. הסיפור המקראי: אמנות ומסר; 3. היבטים ספרותיים ואידיאיים בשירה ובנבואה; 4. היסטוריה והיסטוריוגרפיה של המלוכה בישראל; 5. פרשנות המקרא; 6. המקרא לאור הארכאולוגיה, הריאליה והגאוגרפיה.
מלכות דוד: מחקרים בהיסטוריה ועיונים בהיסטוריוגרפיה
הספר עוסק בנושאים שונים מימי מלכותו של דוד לאור המקראות והמימצאים הארכאולוגיים. הוא דן בדרכו של ספר שמואל בהצגת האירועים, בעיצוב הספרותי, האמנותי, האידיאי, הסוציולוגי והתאולוגי של פרשיות התקופה, בניתוח מלחמות דוד, מבנה צבאו ואופן לחימתו.
ספר שמואל-א': עיון ספרותי במערכי השוואה, באנלוגיות ובמקבילות
גרסיאל משווה סיפורים שונים על דרך האנלוגיה הספרותית. הוא קבע את הכללים למערכי השוואה הנהוגים כיום במחקר. בספרו הוא מדגים השוואות מתוחכמות אלה: השוואת תקופת שמואל לתקופת השופטים והמנהיגים שקדמו לה, השוואת דוד לשמואל והשוואת עלי ובניו לשמואל והוריו. גרסיאל גילה כי בפרשיות ההתנכלויות של שאול לדוד נעשו השוואות לספר בראשית ובמיוחד לסיפורים על יעקב, עשיו ולבן, כמו כן נערכו השוואות בין דמויות מספר שמואל לדמויות מספר שופטים. גרסיאל מגיע למסקנה שספר שמואל מתנגד למלוכה ולרעיון העברת השלטון בירושה לשושלת המנהיג. הספר ראה אור בעברית ובאנגלית.
מדרשי שמות במקרא
גרסיאל בוחן מאות מדרשי שם של אישים ומקומות במקרא. הוא מיין סוגים שונים של מדרשי שם, וכן הצביע על החשיבות המיוחדת שכותבי המקרא ייחסו לשמות, תוך הקניית משמעויות מדרשיות המנוצלות בטקסט בתחכום למטרות שונות. לדעת גרסיאל מדרשי השם של חז"ל הם המשך למגמה זו הקיימת כבר בתנ"ך. הספר ראה אור בתחילה בעברית, אחר-כך יצאה מהדורה מעודכנת ומורחבת באנגלית בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
From Earth to Heaven: A Literary Study of Elijah Stories in 1 & 2 Kings
ספר בהוצאה אוניברסיטאית במרילנד. הספר עוסק בדמותו של אֵלִיָּהוּ הַנָּבִיא בספרי מלכים א' ו-ב'. גרסיאל עוסק בצד הספרותי והאידאי וביחס בין אמנות הכתיבה למסרים האידיאיים והתאולוגיים. לדעתו של גרסיאל אליהו היה פרפקציוניסט, אדם המנסה להגיע לשלמות. אליהו הגיע להישגו הגדול כשביוזמתו אלוהים מבעיר אש מהשמיים בהר הכרמל וכתוצאה מכך עם ישראל חדל מאמונתו האלילית וחזר להאמין באלהים. אבל אחרי זמן קצר, איזבל איימה להורגו. כפרפקציוניסט, לאליהו יש דרישות גבוהות מאוד מעצמו ומהסביבה, וכשאלו אינן מתממשות במיוחד לאור איומי המלכה איזבל, הוא נמלט למדבר ושואל את נפשו למות, אולם אלוהים עוצר בעדו, אך משחררו מתפקידו. לדעת גרסיאל, דמותו המורכבת של אליהו זוכה להערצה ולביקורת גם יחד לאור ניתוח ספרותי של רובדי הטקסט.
מחקרו העכשווי
כיום עוסק גרסיאל במחקר מקיף על ספרי שמואל ומלכים בראייה מולטי-דיסציפלינרית שבמסגרתה נחקרים: הצד הספרותי, הסוציולוגי, התאולוגי, וכן ההיסטוריה של הכתיבה וההיבטים ההיסטוריים, ההיסטוריוגרפיים, גאוגרפיים וארכאולוגיים. נוסף לכך פרסם גרסיאל מחקר העוסק בניתוח כתובת "כברת אשבעל בן בדע", שהתגלתה בחפירות בחורבת קייאפה בעמק האלה מתקופת דוד המלך.
גרסיאל זיהה את הדמות מאחורי השם שנחרט על גבי קנקן חרס במפקד המחלקה הראשונה של יחידת הגיבורים אשר לדוד שבמשך הזמן קודם להיות מפקד המצודה והאזור לנוכח עיר הממלכה הפלשתית גת. הקנקן הכיל כנראה גרעיני תבואה מנופה ב"כברה" ונשלחה כאספקה למפקד אשבעל בן (ב) דע ולוחמיו שהגנו על האזור מפני גדודי פשיטה פלשתים.
ביוני 2020 פרסמו גרסיאל ורעייתו בת שבע הוכחה לזיהוי העיר המקראית צקלג בתל שרע על פי המסורת הערבית הלוקאלית. הכינוי "שריעה" הניתן לתל ולוואדי שלמרגלותיו, כמו גם הקיצור תל שרע, משמעותם העיקרית בערבית: חוק ומשפט, ובכך הנציחו את החוק והמשפט שקבע דוד באזור צקלג בדבר חלוקת שלל המלחמה בין אלה שנשארו מאחור ובין אלה שיצאו למלחמה בעמלקים שפשטו על צקלג (שמ"א ל, יח-כה).
ספרים שכתב
M. Garsiel, The Book of Samuel: Studeis in History, Historiography, Theology and Poetics combined, Part 1. Jerusalem, Rubin Mass Publishers, 2018 להלן פירוט היחידות:
שיטת פאולה
שיטת פאולה היא שיטה להתעמלות השרירים הטבעתיים, אשר הומצאה ופותחה בישראל על ידי פאולה גרבורג (1907–2004).
ביוגרפיה
גרבורג, ילידת המבורג שבגרמניה, שבצעירותה עסקה בבלט, נגינה בפסנתר ושירה, אובחנה בגיל 35 כסובלת ממחלת שרירים ניוונית. הרופאים מסרו לה כי מחלתה חשוכת מרפא וכי תרותק לכיסא גלגלים לשארית חייה. גרבורג החליטה לנסות לשפר את היכולת התנועתית שלה על ידי תרגול. התמקדותה בשרירים הטבעתיים (השרירים הסוגרים, הספינקטרים) נבעה ממגבלותיה הגופניות, שמנעו ממנה שימוש מלא בשרירים אחרים בגופה.
במשך הזמן היא גילתה שהתנועות קיבלו אופי מיוחד, במקביל לשיפור הדרגתי במצבה. גרבורג המשיכה לתרגל ומצבה הבריאותי השתפר ללא הכר. בתצפיותיה היא הבחינה שהתנועות הספונטניות אותן תרגלה אופיינו בחוקיות ובקשר בין תנועה אחת לשנייה. את ניסיונה האישי פיתחה לשיטה הנקראת על שמה. היא נפטרה בשנת 2004, בגיל 97.
רציונל השיטה
על פי פאולה והמטפלים בשיטה, התרגול בשיטת השרירים הטבעתיים (עפעפיים, שפתיים, פי הטבעת, צינור השופכה ועוד), מתאים לכל אדם בהתאם לצרכיו. ההתעמלות, כך נטען, מעוררת מודעות עצמית ואת יכולת הריפוי העצמי הגלומה בכל אדם, וכך מביאה לשיפור יסודי ומקיף במצב בריאותו של המטופל.
עצם הפעלתו של שריר טבעתי אחד בגוף על ידי פעולת כיווץ ושחרור, גורמת לשרירים טבעתיים אחרים ושרירים אחרים בגוף לפעול אף הם. הדוגמה שנתנה פאולה הייתה פעולת היניקה של תינוק - ביניקה פיו של התינוק פועל בתנועות של כיווץ ושחרור, ובעקבות זאת מתרחשת תגובת שרשרת כמעט בכל הגוף: העפעפיים, הנחיריים, הידיים, הרגליים וכו', ולעיתים קרובות יש "יציאה" מיד אחרי היניקה כתוצאה מפעילות המעיים וסוגר פי הטבעת.
הקשרים בין כל השרירים הטבעתיים גורמים הן לחיזוק החלש מביניהם בשעת טיפול והן להחלשות שרירים נוספים עקב העדר טיפול. לכן פגיעה באחד הספינקטרים (ראה בהמשך) בגלל גיל, יציבה לא נכונה, מחלות וכו' עלולה לגרום לפגיעה גם במערכות נוספות, טיפול בשרירים טבעתיים שמרוחקים מהאזור שנפגע ויצירת רצף של תנועה יעזור לגוף לרפא את עצמו ואת המקומות הבעיתיים. מבין הדוגמאות שמזכירה פאולה בספרה אנשים (בייחוד נשים) הסובלים מהחלשות של סוגר השופכה ומתוצאות שונות בעקבותיה כגון דליפת שתן יוכלו באמצעות תרגילים המפעילים סוגרים תקינים, כמו אלה שסביב הפה והעיניים להגיע לשינוי בתפקוד סוגר השופכה, אפשר לתרגל את פעילות סוגר צינור השופכה, לחזק אותו ולהרגיל אותו מחדש לפעולה תקינה. (כנ"ל בעצירות).
טיפול
על פי פרסומים מדעיים (ראו בהמשך תחת הכותרת ), שיטת ההתעמלות הזו מטפלת בהצלחה בבעיות של שליטה על הסוגרים, בבעיות יציבה, עצירות, כאבי מחזור וכאבי מפרקים, כמו כן הוכחה יעילות השיטה בחיזוק שרירי רצפת האגן והבטן לאחר לידה.
לפי דברי העוסקים בתחום - באמצעות תרגילי השיטה ניתן לטפל בכאבי גב ופרקים, בהפרעות במערכת הנשימה, העכול והשתן (בריחת שתן), טחורים, ובצניחה של איברים פנימיים (רחם, שלפוחית השתן ועוד). כמו כן יש הוכחות ליעילותה של השיטה בשיקום לאחר לידה, ניתוחים ותאונות.
שיטת פאולה הוכרה על ידי חלק מקופות החולים, שהכניסו את הטיפולים על פי שיטה זו לסל הטיפולים שלהן.
דרך הטיפול
התעמלות בשיטת פאולה נלמדת במסגרת של פגישה בין מטפל למטופל אחד.
נטייתם של רוב המטפלים היא להציע למטופלים לשכב על משטח קשה (מיטת טיפול) משום שכך עולה התגובה הבלתי רצונית בין הספינקטרים במיטבה. למרות הנחה זו הולכים ומתרבים המורים הנוטים לבצע את ההתעמלות בכל מצב ותנוחה. המטפל בודק כיצד מגיב גופו של המטופל ובהתאם לכך מציע תרגילים נוספים, וכך במהלך סדרת פגישות נבנה אוסף תרגילים המתאימים למטופל ולבעייתו, עד שהמטופל מרגיש שאין לו צורך יותר במטפל.
חשוב שהמטופל יתרגל בבית את התרגיל או התרגילים שנלמדו בשיעור. התרגול חשוב מאוד לחיזוק שרירים וגם כדי לחזק את תיאום הפעילות או צימוד הפעילות בין שרירים.
הספינקטרים
הספינקטרים הם השרירים הטבעתיים בגוף האדם (חלקם רצוניים וחלקם לא רצוניים), הנמצאים סביב פתחי הגוף (הקשתית בעין, עפעפיים, נחיריים, אוזניים, פה, צינור השופכה ופי הטבעת).
התנועה הבסיסית של כל שריר טבעתי בגוף האדם היא תנועת כיווץ ושחרור, תנועה זו מתקיימת בין השרירים הטבעתיים לבין עצמם. זוהי תנועה המשפיעה על השרירים הרצוניים. נוסף לכך מסיבות לא מובנות הוכחה השפעה חיובית על שרירים בלתי רצוניים. מעקבים של רופאים הראו את יכולתה של השיטה להשפיע לטובה על מיקום הרחם לאחר צניחה בגוף האישה. שינויים במצבי עצירות כרונית מעידים על העלאת יכולת הפריסטלטיקה, תהליך דומה מתרחש גם במצבי נשימה חלקיים. למשל:
החופשי של פאולה
פאולה מצאה שעל ידי מתן חופש לגוף, הוא יוכל להביע את עצמו ודרך כך שהאדם יקשיב לגופו, וישחרר עצמו לתנועה ספונטנית טבעית הוא יביא את עצמו למצב טוב יותר מבחינה גופנית פיזית, נפשית ורוחנית עם יותר גמישות ותנועתיות, ופתיחות רגשית ומחשבתית. מכאן שעל פי דבריה - שיטתה עוזרת גם להתפתחות עצמית ועידוד היצירתיות.
מחקרים שנערכו על שיטתה
במהלך השנים נערכו מחקרים רבים שבדקו את יעילות השיטה. בהם:
במחקר קליני מבוקר שנערך בבית החולים הדסה בירושלים הושוו שתי שיטות התעמלות (שיטת פאולה ושיטת תרגול שרירי רצפת האגן). מחקר ממוקד נערך בהתייחס לפגועי חוט השדרה.
מחקר שבדק את יעילות שיטת פאולה התייחס לטיפול בואגיניזמוס - כיווץ לא רצוני של הנרתיק אצל נשים, הגורם לכאב ומפריע לקיום יחסי מין תקינים.
מחקר שנערך בנושא דליפת שתן ושיטת פאולה על ידי מיכל ליברגל וישניצר, דרורית הוכנר צלניקר, יובל לביא, אורלי מנור ואורה פלטיאל נועד לבדוק האם יעילות הטיפול על ידי שיטת פאולה (על פי מבחן פד), דומה ליעילות הטיפול הניתן לבעיה על ידי תרגול שרירי רצפת האגן, באוכלוסיית נשים בקהילה הסובלות מדליפת שתן במאמץ. ממצאי עבודה זו, נותנים לגיטימציה לשיטת פאולה כשיטת טיפול יעילה לבעיית דליפת השתן.
לקריאה נוספת
לקריאה נוספת על שיטת פאולה:
עדית המילטון
עדית המילטון (באנגלית: Edith Hamilton; 12 באוגוסט 1867, דרזדן, גרמניה – 31 במאי 1963, וושינגטון די. סי., ארצות הברית) הייתה מחנכת ומחברת אמריקנית.
עיתון הניו יורק טיימס תיארה כחוקרת העת הקלאסית שנתנה ביטוי נהיר ומבריק לתור הזהב של החיים והמחשבה היווניים, בכוח ובפשטות סגנון כשל הומרוס עצמו. ספרה "מיתולוגיה" (1942) עודו משמש כטקסט המבוא הראשוני לסיפורי המיתולוגיה הקלאסית, ברמת בית-ספר תיכון ואוניברסיטה ברחבי העולם דובר האנגלית. את יחסה לתרבות יוון העתיקה סיכמה המילטון בראיון בגיל 91, "ליוונים נחשפתי מוקדם, ובהם מצאתי תשובות. אנשיה הגדולים של יוון הפנו את כל פעולותיהם לנצחיותה של הנפש. אנחנו לא באמת נוהגים כמאמינים בנצחיות הנפש, ועל כן אנחנו נמצאים היכן שאנחנו נמצאים היום".
לימודים בגרמניה
בשנת 1895 יצאה עדית לגרמניה במטרה להשלים את לימודיה לקראת תואר שלישי. התלוותה אליה אחותה אליס שקיבלה בשנת 1893 תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת מישיגן, וביקשה ללמוד מיקרוביולוגיה ופתולוגיה באירופה.
תחילה הגיעו האחיות לאוניברסיטת לייפציג, שם מצאו כמות נכבדה של נשים זרות במצב דומה. בתור נשים, הן יכלו להיכנס להרצאות, אך לא להשתתף באופן פעיל בדיונים. כשהאחיות למדו שנשים עדיין לא יכולות לזכות בתואר שלישי באוניברסיטת לייפציג, הן פנו לנסות את מזלן באוניברסיטת מינכן, הידועה כמרכז עולמי ללימודים קלאסיים. על רקע המתח בין קתולים לפרוטסטנטים במחלקת האוניברסיטה ללימודים קלאסיים, ובתמיכת דעת הקהל הפרוטסטנטי, הורשתה לבסוף עדית להשתתף בהרצאות, הגם בנסיבות מקשות.
קריירה
למרות דבקותה וכוונתה של המילטון להישאר באוניברסיטת מינכן ולזכות בתואר שלישי, תוכניותיה השתנו והוצע לה תפקיד מנהלת בית-הספר ברין מאר, בית-ספר פרטי לבנות שהוקם בשנת 1885 בבולטימור. המילטון נענתה להצעה, ובשנת 1896 חזרה לארצות הברית ונשארה בתפקידה כמנהלת בית-הספר במשך 26 שנה. המילטון מעולם לא סיימה את תוארה השלישי.
לעת פרישה, עברה המילטון לניו יורק, שם כתבה ופרסמה מאמרים שונים על התיאטרון ביוון העתיקה. זה זמן-רב הייתה המילטון קלאסיציסטית הידועה ביותר, אולם רק בגיל 62 היא פרסמה את ספרה הראשון "הדרך היוונית" (The Greek Way, 1930), שנחל הצלחה מיידית. בספר זה נתנה לראשונה ביטוי לאמונתה ב"צחות הרגועה של המחשבה היוונית", ובכך "שההוגים הגדולים של אתונה היו ללא-עוררין בשליטתם באמת ובנאורות". גישתה למיתולוגיה היוונית הייתה אך ורק דרך הקלאסיקונים, מאחר שמעולם לא ביקרה ביוון ולא הייתה ארכאולוגית. בספרהּ ערכה המילטון השוואות אינפורמטיביות בין חיי היומיום ביוון העתיקה לבין החיים ביוון המודרנית. ספרהּ השני "הדרך הרומית" (The Roman Way, 1932) ערך השוואה מקבילה בין אורח החיים ברומא העתיקה לבין זה ברומא המודרנית. לאורך שלושת העשורים הבאים המשיכה המילטון לפרסם ספרים נוספים העוסקים בלימודי יוון הקלאסית.
הכרה
בשנת 1950 הוענק להמילטון תואר דוקטור ספרות לשם כבוד (Doctor of Letters) מאוניברסיטת רוצ'סטר ומאוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1957 היא נבחרה כחברה באקדמיה האמריקנית לאמנות ולספרות (American Academy of Arts and Letters).
בשנת 1957 הוזמנה המילטון בת התשעים ליוון. בטקס שנערך באודאון הרודס אטיקוס, העניק פאולוס, מלך יוון להמילטון את צלב הזהב של מסדר החסד (Order of Benefaction), ובכך נעשתה אזרחית כבוד של אתונה.
"מיתולוגיה"
מיתולוגיה: סיפורים אל-זמניים של אלים וגיבורים (Mythology: Timeless Tales of Gods and Heroes, 1942) הוא ספרהּ המפורסם והמשפיע ביותר של עדית המילטון. הוא מגולל את סיפורי המיתולוגיה של יוון ורומא בהישען על המקורות הקלאסיים. עם השנים נעשה ספר זה לאחד המפורסמים בתחומו, והוא משמש במקומות רבים כטקסט מבוא בבתי ספר ובאוניברסיטאות.
הספר מחולק לשישה חלקים. (1) האלים, בריאת העולם וגיבורי קדם; (2) אגדות על אהבה והרפתקה; (3) הגיבורים הגדולים לפני מלחמת טרויה; (4) גיבורי מלחמת טרויה; (5) המשפחות הגדולות במיתולוגיה; (6) האגדות הפחות חשובות. כמבוא לספר צירפה המילטון מסה קצרה שבה היא מסבירה את ייחודה ואת קסמה של המיתולוגיה הקלאסית לעומת מיתוסים אחרים. בין השאר מעמידה המילטון את ייחודה של המיתולוגיה הקלאסית על אנושיותם של האלים ושל העולם בכלל, על מציאותם של היצורים המיתולוגיים, על רגישות אסתטית הקשורה קשר עמוק עם היגיון וחוכמה, ועל דמותם העגולה של האלים. בנוסף לכך, מקדימה המילטון ומפרטת מיהם הסופרים הקלאסיים שעליהם נשען הספר, ולצד כל סופר - מאפייני סגנונו.
ייחודו של הספר, בניגוד לספרים מקבילים לו כגון ספרו של גוסטאב שוואב (1792-1850) בגרמנית או ספרו של אהרן שבתאי (נולד ב-1939) בעברית, הוא נאמנותה של המילטון לסגנון המקורי בו נשמרו סיפורי המיתולוגיה. במשפט הפתיחה לספר מצהירה המילטון על ההטרוגניות של מקורות המיתולוגיה: "שונים סיפוריהם זה מזה כ'סינדרלה' מ'המלך ליר'. במקום לעשותם למקשה אחת, ובמקום לספרם מחדש כפרפרזה אישית (כפי שעשו שוואב ושבתאי), בחרה המילטון להעביר לקורא כל סיפור בסגנונו המקורי: אם בפשטות ובתמימות ואם בשנינות ובליטוש. המילטון אכן הפרידה ופירקה את הכתבים הקלאסיים על-פי נושאיהם וצירפה יחדיו כמה כתבים כדי להביא בפני הקורא סיפור מסוים בשלמותו, ואולם בראש כל קטע היא דאגה לציין את מקורותיה. באופן זה רוכש הקורא לא רק ידע על המיתולוגיה, אלא גם מושג על הסופרים הקלאסיים.
קרן הישג
קרן הישג היא קרן פילנתרופית הפועלת בישראל בעיקר בתחום החינוך ומעניקה מלגות על בסיס מצוינות. הקרן הוקמה על ידי ג'רי שוורץ והת'ר ריסמן מקנדה. נציג הקרן בישראל הוא אביב בושינסקי.
היסטוריה
ג'רי שוורץ, איש עסקים יהודי קנדי, המתגורר בטורונטו. שוורץ הקים את חברת ONEX, חברת ההחזקות הגדולה בקנדה ומשמש בה מנכ"ל ויו"ר. חברת ONEX משקיעה במגוון רחב של תחומים עסקיים. רעייתו, הת'ר ריסמן, המנכ"לית והבעלים של Indigo, רשת חנויות הספרים והמוזיקה הגדולה בקנדה.
בני הזוג שוורץ-ריסמן רואים בחיילים הבודדים הבוחרים לשרת בצה“ל את חוד החנית בתחום ההתנדבות והתרומה למדינת ישראל:
מדי שנה עורכת הקרן טקס קבלת מלגות עבור כ-100 מלגאים חדשים. בסה"כ מונה הקרן כ-400 מלגאים וכ-400 בוגרים. מלבד המלגה משתתפים מלגאי ובוגרי הקרן בקורסים, חוגים, פרויקט מנטורים, חדר כושר וספרייה בתוך בית הישג, משלחות ייצוגיות למצעד החיים בפולין ומשלחות הסברה לקנדה, אירועים שונים בחגים ומגוון רחב של פעילויות התנדבות.
מועדון הבוגרים של הקרן קיים משנת 2008 ומדי שנה גדל עם הצטרפותם של בוגרים חדשים.
בית הישג
הקרן יושבת בבית הישג, בניין ששימש בשנות ה-50 של המאה ה-20 את השגרירות הרוסית בישראל. בשנת 2006 נרכש הבניין שבשדרות רוטשילד בתל אביב על ידי הקרן ומאז משמש כמרכז עבור פעילויותיה.
הבניין המכונה "בית השגרירות הרוסית" או "בית לוין" נמצא בשדרות רוטשילד פינת רח' שד"ל בתל אביב והוא אחד מבנייניה הנודעים של העיר. הבית נבנה צבי יעקב לוין שעלה משיקגו. לוין הזמין את האדריכל יהודה מגידוביץ לתכנן את בית מגוריו כך שיהיה גדול ומרווח, וממנו פעל לבניית הארץ ולעידוד עלייה.
בשנת 1948 החרימה את הבית מפקדת 'ההגנה' לטובת המאמץ המלחמתי, בשנת 1953 נפגע הבית מפצצה שהונחה על ידי יוצאי הלח"י.
מאז עבר הבניין כמה ידיים עד ששופץ לראשונה בשנת 1991, עת שהוכרז כמבנה לשימור.
בנובמבר 2006 הבית נרכש על ידי בני הזוג ג'רי שוורץ והת'ר ריסמן. בני הזוג תרמו את הבניין לקרן הפילנתרופית שאותה הקימו וכיום, לאחר שיפוץ יסודי, משמש הבניין לפעילויות הפילנתרופיות של בני הזוג בארץ ובראשן "קרן הישג".
זית (פרי)
זַיִת הוא פרי מעץ הזית. מאחר שקיימים מגוון מינים של עצי זית, ישנו מגוון רחב של זני זיתים.
תעשיית הזיתים
הזית הוא תוצר מזון חשוב במדינות כמו איטליה, במיוחד בספרד ובמדינות אחרות סביב הים התיכון.
טעמו הטבעי של הזית מר מאוד והוא איננו ניתן לאכילה מיד לאחר הקטיף מהעץ. לכן, לאחר המסיק עוברים הזיתים תהליך השריה במים, כדי להרחיק מהפרי את השמנים המרירים, ולאחר מכן עוברים תהליך ארוך של כבישה במלח, על-מנת להכינם למאכל. זיתים שאינם מיועדים לכבישה מופנים לאחר המסיק לבית בד, לצורך מיצוי שמן הזית מהפרי לצורך מאכל, בתהליך הנקרא "עצירה".
הפועל אשדוד (כדורסל)
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1964 והחלה להתמודד במסגרת ליגה ג' שהוקמה באותה שנה המועדון הוותיק הוקם מחדש בעונת 2004/05 כתוצאה מפירוק האיחוד עם מכבי אשדוד. לפני ביצוע האיחוד, קבוצת הפועל אשדוד שיחקה בליגה א'.
בסיום עונת העפילה הקבוצה לליגה א' מהמקום הראשון. הקבוצה מארחת באולם הספורט "בני אשדוד" במקיף ד', רחוב ביאליק 16 באשדוד.
בית ספר לכדורסל
המועדון מפעיל במסגרת בית הספר לכדורסל, 13 קבוצות בגילאים שונים באשדוד ובגן יבנה. מגילאי קט-סל ועד לגיל נוער.
יו"ר העמותה הוא איציק אלחרר ומנהל בית הספר לכדורסל הוא שלום גז.
קבוצת הנוער של המועדון, עם המאמן יגאל דביר, העפילה בעונת 2007/08 לליגה הארצית.
משכון
משכון הוא מונח משפטי שפירושו נכס המשועבד כערובה לחיוב. משכנתא היא מקרה פרטי של משכון, המתייחס לנכס מקרקעין.
למילה "משכון" משמעות שקדמה לחקיקת. בעבר יוחד המונח "משכון" לנכסים שנמסרו בפועל לידי מקבל המשכון למשמורת, כחפצים שנמסרו לעבוט, אך לאחר חקיקת החוק, הורחבה משמעות המושג.
במדינת ישראל
מכיוון שעל פי החוק הישראלי ברוב המקרים כוחו של המשכון יפה כלפי צד ג' רק אם נרשם כדין, הוקמה ברשות התאגידים יחידת רשם המשכונות המפעילה מאגר מידע לגבי משכונות. רישום משכון ברשם המשכונות מבטיח כי כוחו יהיה יפה כלפי כל צד ג' שהוא.
במשפט העברי ישנו דיון נרחב בנוגע למשכון שנגנב, ובדיוני הכנסת עלה קול שקורא להוסיף גם לדין הישראלי התייחסות לעניין זה.
משכון מוסווה
חוק המשכון מטיל מגבלות על מקבל המשכון, ועל כן מבקשים מלווים להסוות את המשכון באופן שלא יחול עליו חוק המשכון. קובע שמשכון הוא "כל עסקה שכוונתה שעבוד נכס כערובה לחיוב, יהא כינוייה אשר יהא". בכך מוחל חוק המשכון גם על מקרים בהם הצדדים ניסו להתחמק מתחולת חוק המשכון.
למשל במצב בו הצד החייב לא פורע את חובו במועד הנדרש, אמור המשכון המולווה להישאר כולו אצל המלווה, אף אם ערך המשכון עולה על החוב.
מכר חוזר
עסקת מכר חוזר היא עסקה בין מוכר לקונה שבה הקונה מתחייב למכור את הנכס בתנאים מסוימים חזרה למוכר תוך זמן מסוים במחיר מסוים.
לעיתים, עסקת מכר חוזר משמשת בעצם כמשכון מוסווה. כדי להסוות את המשכון יש שימוש במקום במילים: "משכון" ו"מלווה" - במילים "קונה", "מוכר" ו"ממכר". הצדדים עורכים עסקת מכר רגילה תמורת תשלום במזומן (שהרי הספק מעוניין לקבל את הכסף מיד), ומוסיפים לחוזה סעיף שבו המוכר רשאי לרכוש בחזרה את הנכס שהוא מכר, עד תקופה מסוימת.
בפס"ד הורביץ עלה לדיון העניין של מכר חוזר ונקבע שהלכת קידוחי הצפון אינה חלה ויש לרשום את המשכון. בפסה"ד נקבעו קריטריונים שונים לבחינת עסקה "חשודה" למשל: מחיר לא ריאלי- אם המוכר מוכר במחיר נמוך מהשוק יש לחשוד במשכון מוסווה; רישום ודיווח לרשויות (על העברת בעלות); הרקע שקדם להסכם וכו'.
הסיבה שחשוב לנו לדעת אם מדובר במשכון מוסווה היא בעיקר במקרים בהם החייב מגיע לחדלות פירעון. במצב זה, שבו נושי החייב רוצים להטיל עיקול על הנכס נשוא העסקה יש ממש בשאלה האם מדובר במכר אמיתי או במשכון מוסווה. אם מדובר במשכון- אזי שהוא לא נרשם והנושים יכולים להטיל עיקול, בעוד שאם מדובר במכר אין לנושים זכויות בנכס מכיוון שהוא עבר לקונה.
שימור בעלות
שימור בעלות נעשה בדרך כלל באשראי ספקים שבו הספק מספק את הסחורה, הקמעונאי מוכר אותה ורק אז משלם. שימור בעלות משמעותו הכנסה של תנאי בו הספק מתנה את העברת הבעלות לקמעונאי בגמר תשלום עבור הסחורה.
התפתחות הפסיקה: בפס"ד קולומבו נקבע ששימור הבעלות, הוא משכון מוסווה על פי סעיף 2ב לחוק המשכון וכן משום הקניית העדיפות על נושים אחרים. לכן במידה והספק רוצה שתהיה לו עדיפות עליו לרשום את המשכון, ולא- הוא יפסיד בעימות עם נושים אחרים במקרה של חדלות פירעון. לאחר מכן, הנושא נדון בפס"ד קידוחי הצפון, בו נהפכה הלכת קולומבו (אם כי יש דעות כי הלכת קולומבו נשארה אחרי קידוחי הצפון) ונקבע כי תנית שימור הבעלות אינה משכון מוסווה (אין הגיון שהספק ירוץ לרשום כל סחורה שהוא מספק). הלכת קידוחי הצפון הלכה למעשה לא התקיימה משום שבערכאות פירשו את ההלכה בצורה שהספקים תמיד הפסידו. הפס"ד האחרון בנושא הוא פס"ד ויטה, שבו נקבע: קודם כל צריך לראות שסובייקטיבית הצדדים התכוונו שערכו את החוזה שיהיה שימור בעלות -ואז לבחון אובייקטיבית שיש לתנית שימור הבעלות היגיון כלכלי ומסחרי. לשם כך בודקים אם יש לספק הסדרי פיקוח, דיווח, לא לאפשר לקמעונאי לרשום את הסחורה כחלק מהמלאי העסקי שלו וכו'. לפי הלכת ויטה הספקים צפויים להפסיד בעימות עם מעקל של קמעונאי בגלל שברור שהוא לא באמת מעוניין בבעלות על הסחורה אלא בכסף, ולא מקיים את הסימנים של הבעלות (ולכן זה משכון). ספקים לא רושמים גם שיעבוד ולכן תמיד מפסידים.
המרת משכון
הדעות חלוקות האם בית משפט יכול לכפות על בעל משכון להמיר משכון מוסכם במשכון אחר הנותן לנושה אותו ביטחון לגביית חובו. על פי גישה אחת, עקרון תום הלב והכלל של כופין על מידת סדום, מחייב את המלווה להסכים להמרת משכון במשכון אחר שווה ערך, ואם הוא אינו מסכים לכך רשאי בית המשפט לכופו. מנגד, היו שטענו שהמשכון הוא חוזה בין הצדדים ועל כן רק הצדדים יכולים לשנותו, בהסכמה.
שמאי גלנדר
שמאי גֶלַנְדֶר (25 במאי 1931 - 26 במאי 2019) היה סופר עברי, חוקר מקרא, מוזיקאי והומוריסט, חבר קיבוץ מזרע.
קורות חיים
גלנדר נולד בווינה בירת אוסטריה בשנת 1931. מוצא משפחתו בשושלת רבנים שמתייחסת לבית ויז'ניץ. בשנת 1939, לאחר האנשלוס, עלה לארץ ישראל עם הוריו. אביו, יצחק גלנדר, היה ממפתחי הדפוס המודרני בארץ וממייסדי קואופרטיב הדפוס "דייג". מאז 1955 חבר קיבוץ מזרע. סיים תואר שני בספרות עברית (1976) ותואר דוקטור במקרא (תשמ"ג) מאוניברסיטת תל אביב.
כיהן כמנהל בית-הספר התיכון "עמקים". לאחר מכן כיהן כראש החוג למקרא במכללת אורנים וכמרצה בכיר בחוגים למקרא ולתולדות עם ישראל באוניברסיטת חיפה.
פטוצ'יני אלפרדו
פטוצ'יני אלפרדו (איטלקית: Fettuccine Alfredo) היא מאכל מפורסם מהמטבח האיטלקי, של פסטה טרייה מסוג פטוצ'יני מוקפצת ברוטב שמרכיביו העיקריים הם חמאה וגבינת פרמזן.