cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תרגום (ביולוגיה)
תיאור התהליך
מולקולת ה-RNA שליח יוצאת מגרעין התא אל הציטופלזמה, שם מתבצע תהליך התרגום. התהליך כולו מבוצע באמצעות קומפלקס חלבוני גדול הקרוי ריבוזום. קומפלקס זה בנוי משילוב של אנזימים חלבוניים ומולקולת RNA ריבוזומלי. תוך כדי תהליך התרגום, הריבוזום עובר על מולקולת ה-RNA שליח, מאתר את הקוד לאתחול התרגום ועובר על הרצף עד לאתר סיום התרגום מקצה 5' אל קצה 3' שלה. לכל קודון מותאמת חומצת אמינו באמצעות סוג RNA נוסף הקרוי tRNA (RNA מוביל). תפקיד ה-RNA מוביל הוא לספק את הספציפיות בהשמת חומצת אמינו על-פי תוכן הקודון. הספציפיות מושגת כיוון שה-RNA מוביל מכיל מצד אחד אנטיקודון שנקשר לקודון ספציפי על-גבי ה-RNA שליח באמצעות זיווג בסיסים. מצד שני כל מולקולת RNA מוביל, קושרת את חומצת האמינו הספציפית על פי האנטיקודון שלה.
כמו תהליכים אחרים המערבים חומצות גרעין, גם התרגום מחולק לשלושה שלבים - אתחול (initiation), התארכות (elongation) וסיום (termination).
כאשר יש צורך רב בתרגום, ניתן למצוא על גדיל mRNA כמה ריבוזומים המתרגמים בו זמנית, וכך נוצרים חלבונים רבים, יחדיו הם נקראים פוליריבוזום או פוליזום.
אתחול
התהליך מתחיל כאשר תת-היחידה הקטנה של הריבוזום נקשרת למולקולת RNA שליח. קישור זה מתבצע לרוב בקודון AUG, המקודד לחומצת האמינו מתיונין. לכן, מתיונין היא לרוב חומצת האמינו הראשונה בחלבון שנוצר ולרוב היא מוסרת אחרי התרגום. בפרוקריוטיים תרגום יכול להתחיל גם מקודונים אחרים. בבקטריות, חומצת האמינו הראשונה היא (N-formyl methionine) ובקיצור f-Met. זוהי מתיונין שעברה מודיפיקציה, כך שנוספה לה קבוצה פורמילית שחוסמת את קבוצת האמין שלה. קבוצה זו אינה מפריעה לתהליך התרגום, שכן ה-f-Met נמצאת בקצה ה-N-טרמינלי של החלבון, והאמין החסום לא משמש לקישור. רצפים נוספים ב-RNA שליח בנוסף לקודון ה-AUG מסייעים לקישור הריבוזום. בפרוקריוטיים רצף כזה הוא AGGAGG, הנקרא רצף שיין דלגרנו (Shine-Dalgarno; SD). רצף זה מצוי 8-13 נוקלאוטידים לפני קודון ה-AUG לכיוון קצה ה-5'.
סיום
תהליך ההתארכות נמשך כל עוד לא מגיע הריבוזום לאחד הקודונים המכונים קודוני סיום (stop codons). כאשר הריבוזום נתקל באחד הקודונים הללו, תהליך התרגום מופסק כיוון שלאתר ה-A נקשרים "פקטורי סיום" הדומים ל-RNA מוביל, אך חסרי חומצת אמינו, כך שאינם יכולים להקשר לשרשרת החלבונית. לפיכך, החלבון החדש עוזב את הריבוזום ללא תוספות.
בקרת תרגום
בקרה על תהליך התרגום יכולה להתרחש במספר דרכים. בקצה ה-5' של האזור הלא מתורגם (5'UTR) של ה-mRNA יכולים להימצא מספר אלמנטי בקרה:
אברם פינקנזון
אברם (מוסיה) פינקנזון (5 בדצמבר 1930, בלצי, בסרביה, רומניה – נובמבר 1942, אוסט- לבינסקאיה, מחוז קרסנודר, ברית המועצות) היה ילד שגילה אומץ לב וגבורה בעת מלחמת העולם השנייה והשואה. נורה בידי הנאצים.
ביוגרפיה
פינקנזון נולד בעיר בלצי (בימינו בשטח מולדובה), לוולף ופניה פינקנזון. מילדותו למד נגינה בכינור. כשהיה בן חמש, העיתון המקומי כתב עליו כעל ילד-פלא, וניבא לו עתיד מוזיקלי מזהיר. ב-1941, בעת שהגרמנים פלשו לברית המועצות, נאלצה משפחת פינקנזון לברוח לעומק המדינה, והגיעה למחוז קרסנודר, לאוסט-לבינסק. אביו, שהיה רופא מנתח, התקבל לעבוד בבית החולים הצבאי במקום. פינקנזון עלה לכיתה ה'. הוא הרשים את מוריו וחבריו לכיתה בידיעותיו ובתחומי העניין שלו. הוא חלם להפוך למוזיקאי מצליח. בין היתר ניגן לפצועים בביה"ח וביצע את המנגינות האהובות עליהם.
ב-1942 כבשו כוחות גרמניים את האזור. משפחתו, כולל סבתו וסבו וקרובים נוספים, נעצרו כיהודים. יחד עם יתר היהודים מהעיירה הם הובלו להוצאה להורג על גדת הנהר קובן. כשהגיעו למקום ביקש מוזיקה לנגן בפעם האחרונה וקיבל את אישור הגרמנים. הוא החל לנגן את "האינטרנציונל". הנאצים הרגוהו במקום.
מורשת
מעשהו של פינקנזון הנער, הפך לאחר מלחמת העולם השנייה לסמל ולמופת בברית המועצות, לגבורה מול הפשיזם. שתי אנדרטאות הוקמו לזכרו וסיפורו סופר בין בתי הספר והפיונירים.
בהשראת הסיפור על פינקנזון, הציג הבמאי פדריקו פליני בסרטו זיכרונות קטע שבו גרמופון משמיע נגינת כינור של האינטרנציונל ממגדל הפעמונים, דבר שמרגיז את הפאשיסט הבכיר שהגיע לעיירה והוא יורה בגרמופון עד להשמדתו.
אסכולת הפארנאס
אסכולת הפארנאס (בצרפתית: Parnasse) הייתה תנועה בשירה הצרפתית שהתקיימה במחצית השנייה של המאה התשע עשרה. שמה נגזר מהר פארנאסוס שעל פי המיתולוגיה היוונית היה מקום משכנן של המוזות. שם זה הופיע לראשונה ב-1866 עם פרסום קובץ השירה "הפארנאסוס בן זמננו" על ידי העורך אלפונס למר בפריז. קבצים נוספים הופיעו ב-1871 וב-1876. שלושה קבצים אלה כללו שירים של כ-100 משוררים ובהם: שארל מארי רנה לקונט דה ליל (שהיה אבי אסכולה זו), תאופיל גוטייה, תאודור דה באנוויל, שארל בודלר, פול ורלן, סטפאן מלארמה, סילי פרידום ופרנסואה קופה.
כבר במחצית הראשונה של המאה התשע עשרה אמר אלפונס דה למרטין - משורר הרומנטיזם הצרפתי: "אני הראשון שהוריד את השירה מן הפרנאסוס..." אולם משוררי אסכולת הפארנאס התנגדו לגישה הרגשנית המוגזמת של הרומנטיזם וצידדו בהתאפקות ובהתנתקות מנושאים אישיים. הם עשו ניסיונות של כתיבה בסגנון נוקשה, בשימוש במילים נדירות ובשלמות הצורה, בחרו לשם כך בנושאים קלאסיים לא רגילים, ועשו שימוש לעיתים קרובות במטפורה של הפיסול כדי להדגיש את נוקשותה של שירתם.
משוררי אסכולת הפארנאס התנגדו להתעסקותה של השירה בנושאים פוליטיים וחברתיים. לדעתם, מטרתה העיקרית של השירה היא היופי. תאוריה זו התבססה על האידיאל של "אמנות לשם אמנות" של התנועה האסתטית שבין מנסחיה היו תאופיל גוטייה ותאודור דה באנוויל.
לאסכולה זו נודעה השפעה בין היתר על המשוררים הצרפתיים ארתור רמבו ופרנסיס ז'ם. למרות היותה צרפתית במקורה, אסכולת הפארנאס לא הייתה מוגבלת לצרפת בלבד, ונודעה לה השפעה גם על משוררים בני אומות אחרות ובהם המשורר האנגלי הנודע אלפרד טניסון.
יחסי הודו–קזחסטן
יחסי הודו–קזחסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של הודו לרפובליקה של קזחסטן. חשיבות היחסים הדיפלומטיים עלתה ב לאחר שנשארו תחילה פסיביים בשנות ה-90. שתי המדינות שואפות לפתח שותפות מסחרית ואסטרטגית נרחבת באזור מרכז אסיה.
היסטוריה
הודו הכירה בעצמאותה של קזחסטן מברית המועצות לאחר פירוקה של האחרונה ב-1992, למרות היותה אחת מבעלי הברית הידידותיים הקרובים ביותר עם הסובייטים במהלך רוב המלחמה הקרה. בשנים האחרונות, הודו ביקשה להגביר את המסחר והקשרים האסטרטגיים שלה עם קזחסטן, שהיא המדינה השנייה בגודלה ברפובליקות הסובייטיות לשעבר ותופסת שטח גדול במרכז אסיה עם מאגרי נפט, גז טבעי ומינרלים נרחבים. הודו ביקשה להרחיב את הקשרים לאחר הדאגה הגוברת מהצמיחה של ההשפעה הכלכלית והאסטרטגית של הרפובליקה העממית של סין. בשנת 2002 ערך נורסולטן נזרבייב ביקור רשמי בהודו, ובאותה שנה השתתף ראש ממשלת הודו, אטאל ביהארי ואג'פאיי, בפסגת הוועידה לאינטראקציה ואמצעים לבניית אמון באסיה בעיר הבירה לשעבר של קזחסטן, אלמטי.
פיתוח יחסים בילטרליים
נכון לשנת 2003, הסחר בהודו-קזחסטן עמד על 78,910,000 דולר. כדי לחזק את המסחר, שתי המדינות הקימו את המועצה העסקית המשותפת הודו-קזחסטן. למרות שהודו לא הצליחה לרכוש הון בשדה הנפט קורמנגאזי, תאגיד הנפט והגז הטבעי של הודו עומד לרכוש נתח בשדה Satpayev. החברה הלאומית הקזחית KazmunayGaz הציעה ל-ONGC לבחור בין שדות Satpayev ומקהמבט וביקשה השתתפות הודית בפרויקטים תעשייתיים פטרוכימיים באזורי Atirau ו-Aktau. שתי המדינות גם ביקשו ליצור שיתוף פעולה נרחב ומסחר בטכנולוגיית מידע, חקר חלל, בנקאות והגדלת היקף הסחר הדו-צדדי. הודו הציעה לקזחסטן הלוואות בסך 1,000,000,000 דולר ואילו האחרונה העניקה הקלות מס גדולות לחברות הודיות. קזחסטן ביקשה גם לנהל משא ומתן על הסכם רב צדדי עם איראן וטורקמניסטן ליצירת מסדרון תחבורה להודו כדי להבטיח נתיב סחר אמין ולספק לקזחסטן גישה מסחרית וספנות לנמלי המים החמים של הודו.
הודו פועלת לפיתוח תעשיית האנרגיה הגרעינית האזרחית שלה כחלופה נקייה כדי לספק את צורכי האנרגיה העצומים שלה. מכיוון שלקזחסטן יש שפע של אורניום הנדרש לאנרגיה גרעינית, הודו מפתחת מערכת יחסים חזקה עם קזחסטן. הודו הזמינה את נשיא קזחסטן לחגיגות יום הרפובליקה בניו דלהי, בינואר 2009.
מאזן סחר
המוצרים העיקריים המיוצאים לקזחסטן על ידי הודו כוללים תרופות, מוצרים רפואיים, תה, מכשירי טלפון, טבק גולמי ומכונות בנייה. היצוא העיקרי מקזחסטן ומיובאת על ידי הודו כולל: שמני נפט, שמנים ממינרלים ביטומניים; יסודות כימיים רדיואקטיביים; אזבסט וטיטניום.
קזחסטן היא הספקית הגדולה ביותר של אורניום להודו וסיפקה 5,000 טון במהלך השנים 2015—2019.
סיוע הומניטרי
קזחסטן שלחה להודו ציוד רפואי וציוד מגן בתגובה למקרי COVID-19 החדשים שחלו במאי 2021.
שיתוף פעולה אסטרטגי
הודו וקזחסטן פיתחו שיתוף פעולה הדוק במלחמה בטרור אסלאמי והקצנה, כמו גם בקידום הביטחון האזורי. מזכר משותף שנחתם בדצמבר 2002 איפשר פרויקטים משותפים כגון הכשרת קציני צבא, פיתוח פרויקטים צבאיים-תעשייתיים משותפים והקמת שותפות בין התעשיות הביטחוניות של הודו וקזחסטן. הודו גם סיפקה תמיכה והתגלתה כשותפה בניסיון של קזחסטן לפתח צי ימי בים הכספי, למרות התנגדות שכנתה הצפונית של קזחסטן, רוסיה. נשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, ביקר בהודו בינואר 2009 ונכרתה הסכם גרעיני אזרחי עם הודו, במסגרתו המדינה העשירה באורניום במרכז אסיה תספק דלק למפעלי גרעין בהודו.
שתי המדינות ערכו את התרגילים הצבאיים המשותפים של פראבל דוסטיק בקזחסטן ב-2016 ובאזור הימאצ'ל פראדש ב-2017.
קזחסטן ו-TAPI
הודו העלתה את הרעיון של צינור פחמימנים עם קזחסטן שיזרים דלק דרך נתיב של חמש מדינות. הודו חשפה את קונספט הצינור, שבעתיד ניתן יהיה להרחיב אותו לרוסיה, במהלך פגישה בין שר החוץ סלמאן חורשיד לבין מקבילו הקזחי המבקר ארלן אידריסוב. שני השרים יבחנו מחדש את הרעיון כאשר הם ייפגשו פעמיים בחודשים הקרובים - תחילה בשולי מפגש תהליך איסטנבול על אפגניסטן באלמטי ומאוחר יותר במהלך ביקור עצמאי של מר חורשיד בבירת קזחסטן, אסטנה.
הצינור המוצע יכסה כ-, ובכך יהיה ארוך יותר מהצינור המתוכנן טורקמניסטן-אפגניסטן-פקיסטן-הודו (TAPI) שישמש מודל לחיקוי. הוא יצא מהעיר שימקנט, לשעבר דרך המשי, הידועה כיום בזיקוק נפט, וייכנס לאוזבקיסטן. משם יעבור לאפגניסטן ולאחר מכן יעקוב אחר המסלול שיעבור על ידי צינור TAPI להודו דרך פקיסטן. גורמים רשמיים אמרו שכרגע רוב צינורות הפחמימנים ממרכז אסיה נמצאים על ציר מזרח-מערב. צינור זה יהיה, כמו TAPI, על ציר צפון-דרום, ויספק נתיב חדש לדרום אסיה עבור פחמימנים המופקים ממרכז אסיה.
צבע אדום
במסגרת הגנת העורף בישראל, צבע אדום היא מערכת התרעה המזהירה, באמצעות מערכת כריזה, מפני ירי של רקטות קצרות טווח ופצצות מרגמה אל עבר יישובי עוטף עזה. כאשר המערכת מזהה שיגור רקטה אל עבר אזור מאוכלס, מושמעת בו מספר פעמים הקריאה "צבע אדום" בקול נשי, המתריעה מפני פגיעה צפויה תוך 15 שניות ומיידעת שיש לתפוס מחסה במהירות. התרעת צבע אדום צפויה להישמע אף באזורים מאוכלסים נוספים, העלולים להיפגע משברי יירוט הרקטה.
מערכת ההתרעה נועדה להוות תחליף מקומי למערכת האזעקות הארצית, משמע, באזורים קרובים יותר לרצועת עזה תשמע קריאת צבע אדום, כמו בעיר שדרות ובישוביי עוטף עזה. ובאיזורים מרוחקים יותר, כמו הערים אשקלון או קריית גת תשמע אזעקה עולה ויורדת בשל הזמן הארוך יותר שניתן להגיע בו למרחב מוגן. בפועל היא מושמעת בדרך כלל מאותם צופרים של פיקוד העורף המיועדים להשמיע צפירת אזעקה עולה ויורדת אם הם מותקנים בשאר חלקי הארץ.
בעקבות התרחבות מעגל הירי מרצועת עזה לטווחים הרחוקים יותר מעוטף עזה, המונח "צבע אדום" מתאר כיום גם אזעקה עולה ויורדת המתריעה על צורך בהתגוננות בפני ירי רקטות ברדיוס קרוב או רחוק יותר מרצועת עזה ואף בגזרות אחרות כגון טבריה או חיפה בירי רקטות מאזור לבנון.
היסטוריה
המערכת הופעלה לראשונה בשנת 2004 בשדרות וביישובי עוטף עזה, על מנת להתריע על שיגור רקטות קסאם מתוך רצועת עזה. הכריזה מתבצעת באמצעות צופרי האזעקה של פיקוד העורף הפרושים בעיקר על גגות של מבני ציבור. במקרה של מטחים מושמעת מעין צריבה אלקטרונית המסמלת שהמטח עוד לא חלף ושיש להמתין במקלטים עד לקבלת הנחיות סותרות.
באשקלון הופעלה המערכת לראשונה ב-27 בפברואר 2008, לאחר שטילי קסאם וגראד פגעו פגיעות ישירות בבתי מגורים. מערכת ההתרעה הותקנה כשנה לפני הפעלתה, אך עיריית אשקלון חששה שמערכת הכריזה תופעל בכל פעם שישוגר טיל מהרצועה, ותגרום לאזעקות שווא אשר יובילו לירידת ערך הנדל"ן. לאחר שנתברר כי מערכת הכריזה לא מכסה את כל אזורי העיר אשקלון, הוחלט לחבר את מערכת ההתרעה של צבע אדום לאזעקות המלחמה הרגילות, כצפירה עולה ויורדת, כך שבנוסף למערכת הכריזה של צבע אדום הנשמעת בדרום העיר יושמעו גם צפירות עולות ויורדות בעיר בעת שיגור רקטה לעבר העיר. כמו כן, הוסיף פיקוד העורף כעשרה צופרים נוספים ברחבי העיר.
עד חודש יוני 2006 נקראה המערכת "שחר אדום", אך שמה שונה ל"צבע אדום" ב-9 ביולי 2006 עקב תלונות רבות של תושבים ששמם או שם ילדיהם הוא שחר.
בשנת 2004 חוברה למערכת צבע אדום המערכת "מאמין בריבוע", המערכת פותחה בחטיבה טכנולוגית ליבשה של מז"י, בשיתוף רפא"ל, מפא"ת, פיקוד העורף ומחלקת אמל"ח. מפתחי המערכת זכו בשנת 2009 בפרס ביטחון ישראל.
מערכת "מאמין בריבוע", העוסקת ברמה יומיומית בהתראה מוקדמת לתושבי הדרום בפני נפילת רקטות, הופעלה לראשונה בשנת 2004, אז חוברה למערכת "צבע אדום" בעוטף עזה. בהמשך סיפקה התראה לתושבי הצפון במלחמת לבנון השנייה ובשנים שלאחריה היוותה נדבך מרכזי ביכולת העמידה של תושבי הדרום במהלך מבצע 'עופרת יצוקה'. המערכת פותחה בחט"ל בשיתוף רפא"ל, מפא"ת, פקע"ר ומחלקת אמל"ח. בנימוקי הפרס נכתב: "ניתן לומר בוודאות כי המערכת הביאה להצלת חייהם של אזרחים רבים. קיומה של המערכת מאפשרת לתושבי אזור העימות להיכנס למרחבים מוגנים תוך המשך קיום שגרת חייהם במצב חירום - ובכך הוכחה תרומתה לחוסן העורף בעת מתקפה על המדינה".
אות ההתרעה מופץ מפיקוד העורף ליחידות הקצה באמצעות רשת תקשורת ייעודית שהוקמה ומתופעלת על ידי חברת "ביפר תקשורת ישראל" וללא קשר להפצת האות למערכות הצפירה העירוניות.
כיום מערכת ההתרעה עובדת בשיתוף פעולה עם מערכת כיפת ברזל. ניתן לקבל התרעה גם באמצעות אפליקציית מובייל.
וקשנה
וֶקְשְׁנֶה (ביידיש: וועקשענע; בליטאית: Viekšniai, וייקשניאי; בפולנית: Wieksznie) היא עיירה במחוז טלז שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
וקשנה נזכרת לראשונה במאה ה-9, ובשנת 1725 הוענקו לה זכויות עיר.
יהודי וקשנה
עם פרוץ מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, החלו הליטאים לבצע מעשי התעללות והשפלה פומביים ביהודי העיירה, וכעבור מספר ימים כלאו את יהודי היישוב במחסני תבואה ובבניין בית המדרש המקומי, שם הוחזקו כארבעה שבועות בתנאי רעב, תוך לקיחת הגברים לעבודות כפייה והתעללות בנשים.
אפרת
אֶפְרָת (אֶפְרָתָה) היא התנחלות בגוש עציון, דרומית לבית לחם. בשל גודלה, קיימת לה מועצה מקומית נפרדת מהמועצה האזורית גוש עציון, החל מ־1983. שטח השיפוט שלה הוא 6,000 דונם, ומספר תושביה (נכון לסוף אוקטובר 2022) הוא 11,926 תושבים.
היישוב כולל שלושה מרכזים מסחריים, מרכזי ספורט ובתי ספר. חוק העזר העירוני באפרת קובע שכל מבנה חייב להיות מצופה באבן ירושלמית, וכי כל גגות הרעפים חייבים להיות אדומים. בשנת תש"ע זכה היישוב בפעם התשיעית ברציפות, בפרס הניהול התקין של משרד הפנים.
שם היישוב
שמו של היישוב נגזר מפסוק בספר בראשית: "ותמת רחל ותיקבר בדרך אפרתה" (לה, יט), בשל מיקומו בין בית לחם לחברון. לפי החלטת ועדת השמות הממשלתית המקורית, שם היישוב היה אפרתה, אך במשך שנים השם שהיה נפוץ יותר הוא אפרת (כלומר ללא ה"א המגמה), והיישוב נקרא כך גם בפרסומי המועצה המקומית.
בשנת 2012 התכנסה ועדת השמות לדיון חוזר בעקבות בקשת היישוב והחליטה לשנות את שמו של היישוב ולקרוא לו בשם הנפוץ יותר, אפרת.
מיקום
אפרת ממוקמת מזרחית לכביש 60 מול המקבץ המרכזי של יישובי גוש עציון שכולל את אלעזר, אלון שבות, ראש צורים, כפר עציון ונווה דניאל, הנמצאים ממערב לכביש 60. מדרום לאפרת נמצא הקיבוץ מגדל עז, וממזרח, במרחק אווירי של כ-8 קילומטר, נמצאת תקוע.
מצפון לאפרת נמצאים מחנה הפליטים דהיישה, הכפר ארטאס, העיירה אל-ח'דר והעיר בית לחם, מדרום נמצאים מחנה הפליטים אל-ערוב היישוב בית הברכה והכפר בית פג'אר, וממזרח ואדי א-ניס. כקילומטר מצפון ליישוב נמצאת חורבת עיטם (ח' אלח'וח'), ובצמוד ממערב ליישוב נמצאת אמת הביאר, אשר מזינה את בריכות שלמה הסמוכות מצפון יחד עם אמת הערוב המזרחית יותר.
תושבי אפרת מקיימים קשרים קרובים עם התושבים הפלסטינים של ואדי א-ניס. רב היישוב, הרב שלמה ריסקין, נהג לבקר בכפר בחתונות, והמוכתר של ואדי א-ניס ביקר אצל ריסקין כאשר ישב שבעה. לדברי ראש מועצת אפרת, תושבי ואדי א-ניס ואפרת הפגינו יחד כנגד הקמת גדר בין היישובים ובשני מקרים הזהירו תושבי ואדי א-ניס את תושבי אפרת מפני חוליות מחבלים. תושבי אפרת מסייעים לתושבי ואדי א-ניס ברופאים, תרופות, מים ועזרה בשיפוץ קווי מים וחלק מתושבי ואדי א-ניס עובדים באפרת. בשנת 1999 הוקם בשיתוף פעולה של אפרת וואדי א-ניס, גן ילדים ומרכז רפואי לילדים, עבור התושבים של שני היישובים. גמ"ח בגדים של אפרת מספק בגדים גם לתושבי ואדי א-ניס. ביוני 2010 הציע ראש מועצת אפרת למורים בכפרים הסמוכים לעיר, ללמד את השפה הערבית בבתי הספר ביישוב, יוזמה שלא יצאה לפועל.
מועבט
מועבט (באנגלית: Moabet) הוא סינגל של הזמרת הישראלית עדן בן זקן ביחד עם התקליטן והמוזיקאי הישראלי איתי גלו. השיר יצא לאור ב-23 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים הישראלית שרית הפקות, כסינגל התשיעי ושיר הנושא מתוך אלבום האולפן החמישי של בן זקן, מועבט.
ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי
ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי ומווטרפורד, ברון פרניוול התשיעי (באנגלית: George Talbot; בערך 1468 – 26 ביולי 1538), אביר מסדר הבירית ואציל אנגלי. בנם של ג'ון טלבוט, הרוזן השלישי משרוסברי ושל קתרין סטאפורד.
ב-1475 מונה לאביר במסדר האמבט. ב-1484 השתתף בטקס קבלת השגרירים הסקוטיים. בטקס המלכתו של הנרי השביעי ב-1485 הוא נשא את חרב הרחמים, ונשא באותו תפקיד גם בטקס ההמלכה של הנרי השמיני ב-1509. במאי 1487 שימש כקפטן בכוחותיו של הנרי השביעי, ולחם עבורו בקרב סטוק. ב-1488 מונה לאביר במסדר הבירית. ב-1489, טלבוט היה לסנדקה הראשון של בתו של הנרי השביעי, נסיכת אנגליה שזה נולדה, מרגרט טיודור. ביולי 1490 עמד בראש כוח של כ-8,000 חיילים שמטרתו הייתה להגן על ברטאן מפני שארל החמישי, מלך צרפת. ב-1492 ליווה את הנרי השביעי לבולון סר מר. מאוחר יותר שירת גם בקאלה.
מועבט
רקע וכתיבה
המילה מועבט היא מילת סלנג שמשמעותה "ישיבות/חאפלות ארוכות שכוללות מוזיקה, אלכוהול, אוכל ונרגילה". לפי האקדמיה ללשון עברית מקור המילה בלאדינו, שם משמעותה "שיחה, פטפוט", לשם הגיעה דרך השפות טורקית ופרסית מהמילה הערבית מַחַבַּה (مَحَبَّة).
ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי
הוא שימש כראשון הלורדים (Lord High Steward of Ireland) מ-1473 ועד מותו ב-1538, וכלורד העוצר (Lord Steward) מ-1509 ועד מותו. בנוסף שימש כאיש אוצר בכיר. מאוחר יותר מונה לשגריר ונשלח, יחד עם רוזן סארי לאפיפיור יוליוס השני, במטרה לכרות עמו ברית נגד צרפת. שנה מאוחר יותר נשלח למשימה דומה, הפעם אצל פרננדו השני, מלך אראגון. לאחר מכן ביצע מספר תפקידים צבאיים נוספים.
ב-1522 מונה לעוצר של אדמותיה של דוכסות בקינגהאם, לאחר שהאחרון בתפקיד, אדוארד השלישי הוצא להורג. באותה שנה נשלח לגבול סקוטלנד על מנת לעמוד מול ג'ון סטיוארט, דוכס אולבני, אך בריאותו התרופפה והוא הוחלף. בזמן שביטול הנישואין של הנרי השמיני וקתרין מאראגון עמד על הפרק, הוא עמד לצד המלך ותמך בביטולם. הוא אף נתן עדות בזמן משפטה של המלכה, וחתם על מכתב שנשלח בעניין לאפיפיור. ב-1530 אירח את הקרדינל תומאס וולסי באחוזת שפילד שבנה ב-1516, בדרכו של האחרון למשפטו באשמת בגידה. לאחר פירוק המנזרים טלבוט קיבל לידיו רכוש רב ואדמות רחבות.
מועבט
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ של השיר, העלתה בן זקן לערוץ היוטיוב שלה את קליפ המילים המלא של השיר.
בסיכום השנה של יוטיוב ישראל השיר זכה בתואר השיר הכי נצפה בשנת 2021.
אפרת
חינוך
באפרת 23 גני ילדים, חמישה בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים ("עשה חיל", "אורות עציון בנים", "אורות עציון בנות", "אריאל", "אלומים"), שתי ישיבות תיכוניות (ישיבת נווה שמואל, וישיבת אורות יהודה) ותיכון תורני - תיכון דרך אבות (או בכינויו ה-"המשך"). יתר התלמידים לומדים בבתי ספר אחרים בגוש עציון וירושלים. בית הספר "אורות עציון בנים" זכה בפרס החינוך הארצי לשנת 2017. בית הספר "עשה חיל" זכה פעמיים בפרס החינוך הארצי, ובשנת תשס"ח היה זה "בזכות לימוד חווייתי ושילוב של ילדים בעלי צרכים מיוחדים". בשנת 2013 ובשנת 2023 זכתה המועצה בפרס החינוך היוקרתי.
ביישוב שוכנות גם מכינה קדם צבאית וישיבת הסדר: מכינת נטע שורק וישיבת שיח יצחק. בעבר פעלה ביישוב גם ישיבת ההסדר ישיבת שבות ישראל עד שנסגרה. בהמשך שימש המבנה שלה אברכים של ישיבת מרכז הרב ונכון ל-2021 פועלת בה ישיבה תיכונית בשם "ישיבה לצעירים שבות ישראל".
ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי
משפחה
הורי אמו של טלבוט היו האמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבאקינגהאם ואן נוויל. אן הייתה בתו של רלף נוויל, הרוזן הראשון מווסטמורלנד ושל ג'ואן בופור, הרוזנת מווסטמורלנד. הוא נישא לאן הייסטינגס, בתו של ויליאם הייסטינגס, הברון הראשון מהייסטינגס ושל קתרין נוויל. הוריה של קתרין נוויל היו ריצ'רד נוויל, הרוזן החמישי מסולסברי ואליס נוויל, הרוזנת החמישית מסולסברי. לשניים היו 11 ילדים: מרי טלבוט (נפטרה ב-16 באפריל 1572), שנישאה להנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד, פרנסיס טלבוט, הרוזן החמישי משרוסברי (בערך 1500 - 1560), מרגרט טלבוט (נפטרה לפני 1516), שנישאה להנרי קליפורד, הרוזן הראשון מקאמברלנד, אליזבת טלבוט (בערך 1507 - 1552), שנישאה לויליאם דאקרה, הברון השלישי מדאקרה, דורותי טלבוט, ריצ'רד טלבוט, הנרי טלבוט, ג'ון טלבוט, ג'ון טלבוט, ויליאם טלבוט ולוסי טלבוט.
אפרת
חינוך
ביישוב פועלות תנועות הנוער בני עקיבא, עזרא ועדה של הצופים.
תרבות
החל משנת 2008 מתקיימת באפרת "פסטיבל קולנוער", פסטיבל בו מוצגים סרטים שהוכנו על ידי תלמידי תיכון וכן נוער שנפלט מהלימודים. באפרת ספרייה ציבורית ובה כ-45,000 כותרים. בנוסף למגוון שיעורי מחול לגילאים שונים, המתנ"ס באפרת מקים להקת מחול בשיתוף הורה ירושלים.
ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי
משפחה
לאחר שאשתו אן נפטרה ב-1520, הוא נשא לאישה את אליזבת וולדן, בתו של סר ריצ'רד וולדן. לשניים נולדה ילדה אחת - אן צ'טווינד-טלבוט (18 במרץ 1523 - 18 ביולי 1588). אן נישאה לראשונה לפיטר קומפטון (שנפטר ב-30 בינואר 1544), ולהם היה ילד אחד: הנרי קומפטון, הברון הראשון מקומפטון; ובשנית לויליאם הרברט, הרוזן הראשון מפמברוק.
Die Antwoord
Die Antwoord הוציאו את אלבום הבכורה שלהם "$O$" ב-2009 לאינטרנט בחינם ומשכו תשומת לב בינלאומית לקליפ שלהם לשירם "Enter the Ninja". לאחר תקופה קצרה יחסית שהיו חתומים עם חברת Interscope Records, הם הקימו בשנת 2011 חברת הקלטות עצמאית בשם Zef Recordz, דרכה הם שחררו את אלבומי האולפן השני שלהם והשלישי שלהם: "Ten$Ion" ו-"Donker Mag" (באפריקנס: "כוח שחור") בהתאמה.
אפרת
שכונותיה של אפרת
בשנים 2000–2010 לא הוצאו מכרזים חדשים לבנייה באפרת, דבר שיצר מצוקת דיור קשה בעיר ועלייה במחירי הדיור, עד כדי שיעור דומה למחירם של דירות בירושלים. מאז תום הקפאת הבנייה (ספטמבר 2010) שווקו 766 יחידות דיור ביישוב.
סמל היישוב
הסמל עוצב על ידי משה מושקוביץ, ראש המועצה הראשון וכולל את האלמנטים הבאים:
Die Antwoord
הופעות בישראל
ב-8 ביוני 2016 הופיע ההרכב בישראל בלייב פארק בראשון לציון. באוגוסט 2016 בעקבות תהליך הלגליזציה של סמים קלים שמתרחש בחלק ממדינות ארצות הברית השיקה הלהקה ליין של מותגי קנאביס בשם Zef Zol.
הלהקה הודיעה שהיא תתפרק בסביבות ספטמבר 2017 אך לבסוף החליטו חברי ההרכב להמשיך לפעול יחד. ההרכב היה אמור לחזור להופעה נוספת בישראל ב-2 באוגוסט 2018 בלייב פארק, ראשון לציון אך ביוני של אותה שנה הודיעה הנהלת ההרכב על ביטול ההופעה.
קוראל רואן באסקט
קוראל רואן באסקט (בצרפתית: Chorale Roanne Basket) היא קבוצת כדורסל צרפתית מקומונת רואן, המתמודדת בPro B.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1937, בשם מועדון הכדורסל רואן. בשנותיו הראשונות, המועדון התחרה מול קבוצות מחוץ לצרפת, משום שבצרפת לא הייתה ליגה מסודרת. ב-1945 שונה שם המועדון לסיאוריאל רואן על שמו של ראש העיר לשעבר, קלוד סיאוריאל. ב-1961, המועדון התחרה לראשונה במסגרת ליגה מקצועית. תוך מספר שנים המועדון הידרדר לליגות הנמוכות ורק בתחילת שנות ה-70 עלה בחזרה לליגה הראשונה.
משנות האלפיים המועדון נחשב לאחד ממועדוני הכדורסל החזקים בצרפת. המועדון זכה פעמיים באליפות צרפת, ופעם אחת הגיע לגמר הגביע הצרפתי. כמו כן, התחיל המועדון להשתתף במסגרות אירופיות, כמו מפעל היורוליג.
הקבוצה מארחת בהיכל אנדרה ושרס (Halle André Vacheresse), שעבר הרחבה ביוני 2010, ומכיל כעת 5,000 מקומות.
קוד נפוליאון
בצרפת היו נהוגות שיטות משפט שונות: משפט קנוני, משפט רומי, משפט מנהגי ומשפט מקומי. הליך הקודיפיקציה בצרפת מסמל את תום תקופת המשפט המשותף לכל אירופה. היה זה מעבר למשפט לאומי, בתוך מגמה כללית של לאומיות באירופה, במהלך עידן חדש מבחינה פוליטית בעקבות המהפכה הצרפתית. נפוליאון נתן את הדחיפה לסיום הקודיפיקציה, שנעשתה בתוך זמן קצר ביותר ביחס למורכבות המשימה, ונכח באופן אישי בחלק מישיבות הצוות שגיבש את הקוד. קוד נפוליאון מנוסח בפשטות (בהשראת כתבי מונטסקיה) מתוך מטרה שיהיה מובן לעם ולא רק למשפטנים מומחים. הוראות יסודיות בו לא השתנו עד היום, ומהוות את עמוד השדרה של החיים הציבוריים בצרפת.
הקוד היה הראשון שנוסד במדינה עם מערכת משפטית אזרחית. הוא היווה רפורמה של החוק הצרפתי, והתבסס על ההכרה בכך שכל בני-האדם נולדו שווים ובעלי-זכות לרכוש. העובדה כי הכרזה זו כללה גם את היהודים הביאה להטבה ניכרת בזכויות היהודים גם בשאר רחבי אירופה שנכבשה על ידי נפוליאון.
הקודקס הוא אחד מדברי החקיקה המשפיעים ביותר בעולם בעקבות כיבושי נפוליאון שהפיצו את הקוד ברחבי אירופה, ובזכות הקיצור, הבהירות והניסוח שלו, שהיוו השראה לקודקסים של מדינות אחרות.
בנוסף לקודקס הזה, בצרפת שלושה קודקסים נוספים: פלילי, פרוצדורלי ומסחרי.
היסטוריה
קוד נפוליאון מבוסס על משפט צרפתי קדום יותר וכן על המשפט הרומי. בהתאם למסורת הקוד האזרחי היוסטיניאני, הקודקס מחולק לחלק כללי בעל שישה סעיפים, ואחר כך לשלושה ספרים: מטרתו של נפוליאון הייתה לערוך רפורמה במערכת המשפט הצרפתי ברוח ערכי המהפכה הצרפתית, זאת מכיוון שמערכת החקיקה המלכותית והפאודלית הכילו הוראות מבלבלות ולעיתים אף מנוגדות, בעת הניסיון ליישמן. בטרם חקיקת הקוד לא הייתה בצרפת מערכת חוקים אחידה, חוקים רבים היו תלויים במנהגי המקום, ולעיתים הוגבלו על-ידי מתן פטור, פריבלגיות וזיכיונות שניתנו על ידי מלכים או שליטים פאודליים אחרים. במהפכה הצרפתית בוטלו הזכויות הפאודליות ומערכות חוקים מגוונות בכל חלקי צרפת צריכות היו להיות מוחלפות במערכת חוקים אחת, שעל כתיבתה הופקד ז'אן-ז'אק-רז'יס דה קומבסֶרֶס. אולם, עקב תהפוכות המלחמה וחוסר היציבות במדינה, לא ניתן היה להתקדם במלאכת החקיקה עד לתקופת נפוליאון, אז יכול היה קומבסֶרֶס להתרכז במלאכה.
זרמים בבודהיזם
הבודהיזם מורכב ממספר זרמים ואסכולות רבות, מקור כל הזרמים בבודהה עצמו. המכנה המשותף כולל שלושה שלבים: במהלך השנים התהוו שלושה זרמים עיקריים:
צורות ההוראה של הבודהה
על פי המסורת הבודהיסטית, הבודהה, באמצעות שימוש בדוגמה אישית, במילים ובסמלים, הדריך תלמידים בעלי מנטאליות ויכולות שונות – מפשוטי-עם ועד למלכים, ובכך יצר דרך, שעל-פי הבודהיזם תוביל לשחרור, הארה, ומודעות. על פי המסורת, יש 84,000 צורות לימוד, שכל אחת מהן מהווה תרופת נגד לאחד משילובי הרגשות המטרידים והסחות הדעת, בהמשלה, ניתן לדמות זאת לבית מרקחת עצום בו לכל מחלה יש תרופה.
לפי המסורת הבודהיסטית, הבודהה הציג את "הדרך" באופנים שונים וברמות שונות, כך שדבריו יתאימו ויובנו בקרב קהל השומעים הספציפי אשר האזין לו בכל פעם. למרות זאת, במרוצת הזמן חלק מתלמידיו (נגרג'ונה לדוגמה) שינה חלק מ"הדרך" וכך התפתחו כיתות ואסכולות שונות, המציגות גרסאות של הבודהיזם. אולם רובן מתבססות על שלוש האמיתות הנאצלות הראשונות. דהיינו, חיים חסרי הארה הם סבל, הסבל מתקיים בשל סיבות הניתנות לזיהוי, לפיכך ניתן להימנע מהסבל. השוני בין הזרמים השונים בבודהיזם, בא לידי ביטוי בגרסאות השונות המתארות את האמת הרביעית- סדרת הצעדים והשלבים של הדרך המתומנת האצילה. הדרך המתומנת האצילה (סנסקריט: אָרְיָאשְׁתָּאנְגה-מָארְגַה आर्याष्टाङ्गमार्ग, פאלי: אַרִיוֹ אַתַנְגִיקוֹ מַגוֹ) היא אחד העקרונות המרכזיים בתורתו של גאוטמה בודהה, אשר תיאר אותה כדרך המובילה לסיום הסבל (דוקהה) ולהשגת הארה עצמית באמצעות הבנה שלו את עצמו, ואת משמעות קיומו בעולם. זאת בין היתר באמצעות " פיתוח עצמי" או מדיטציה. המדיטציה מפתחת את המודעות העצמית אשר מבארת את אופיו האמיתי של חיינו, אשר כאמור מתואר בבודהיזם כגל אירועים בני רגע, המופיעים ונעלמים באופן תדיר ובלתי קבוע. ההתבוננות העצמית היא שתניב את הידיעה, והידיעה היא שתוביל את האדם לאושר. חלק מהמתרגלים לקחו חלקים שונים מהמגוון הרחב והוסיפו חלקים חדשים, וכך, במהלך 2500 שנות ההיסטוריה של הבודהיזם, נוסדו והתפתחו אסכולות וזרמים שונים הנבדלים האחד ממשנהו בחזות ולפעמים גם במהות. ולעיתים אף מייחסים חשיבות עיקרית לכתבים שונים. אסכולות אלו נפוצו מהודו למדינות אסיה השונות ומשם הופצו בעולם.הבודהה הראה דרך לאושר תמידי, שחרור מהסבל של הקיום המותנה, תוך הכרה בטבען של כל התופעות, והקנה לתלמידיו יכולת לעזור לאחרים בדרכם לשחרור והארה. מכאן, שעל-פי הבודהיזם, עומדים לרשות האנושות אמצעים המובילים למצב הארה מלאה, כפי שמימש הבודהה עצמו.
על-פי מקורות הטהרוואדה, הבודהה עצמו לימד בעל-פה בלבד, תלמידיו העלו את הדרשות על הכתב בתקופה מאוחרת יותר וכך העבירו אותם בצורתם הראשונית. בתהליך זה הושם דגש ניכר על העברה אותנטית ומדויקת של הלימודים. כתבים אלו נקראים הקאנון הפאלי. מאוחר יותר, אמני בודהיזם (שעל-פי המסורת מימשו את מצב ההארה), כתבו פירושים שביארו את משמעות לימודיו של הבודהה.
טהרוואדה
טהרוואדה (בפאלי: "תורת הבכירים”), לעיתים מכונה בטעות על ידי מהאיאניסטים (תלמידי ה"רכב הגדול") "הִינַיַאנָה" ("רכב נחות" Hīnayāna).
ב-400 עד 500 השנים הראשונות לאחר חייו של הבודהה, שעל-פי המקורות חי משנת 479-563 לפנה"ס, תרגלו רק את הדרך המתוארת בכתבים העתיקים ביותר – הקאנון הפאלי. מתוך 18 אסכולות הוותיקות, שרדו עם הזמן רק אלו שדאגו שוב ושוב להעברה אותנטית של הלימודים. עשו זאת בעיקר הוותיקים (או הזקנים) של הקהילה (או המסדר) (בשפת הפאלי: טְהֵרָא). מכאן השם "טְהֵרַוַואדָה" (פירושו: "תורת מסדר הבכירים/וותיקים") שבאופן כללי מאגד שתי אסכולות נוספות של הדרך הקטנה: סְטְהַוִוירַוָואדִין והשנייה סַרְוַוסְטִיוָואדִין.
הטהרוואדה היא כנראה המסורת העתיקה בעולם. כיוון שזו מסורת עתיקה, היא נחשבת על ידי רבים לשריד אותנטי יותר מזרמים אחרים.
מאוחר יותר, עם צמיחת זרם המאהיאנה כונו על-ידם האסכולות הוותיקות היניאנה.
הבסיס הפילוסופי של רמה זו שמהווה את יסוד הדהרמה, ומקובל על כל הזרמים הוא ארבע האמיתות האצילות, שלעיתים, נתפשות באופן שונה על-פי רמת ההבנה המיוחסת לכל זרם:
בטהרוואדה מושם הדגש על הדרך בת שמונת העקרונות הקרויה "הדרך המתומנת האצילה".
מטרת המדיטציה היא הרגעת התודעה והבאתה למצב שלווה בחיי היום-יום.
מתרגל הטהרוואדה מתרגל מתן, מדיטציה ומוסר וכך נמנע ממצבים העלולים לגרום לסבל ומתקדם בהדרגה לעבר שחרור מלא.
ההישג הגבוה ביותר ברמה זו הוא מצב "השחרור" המכונה גם נירוואנה, כלומר, שלווה מלאה בה שרויה התודעה, והבנה מוחלטת שהאגו או ה"עצמי" לא קיים כשלעצמו – תפישת מהותו כריקות ושחרור מלא מכל סוג של שנאה, תאווה ובורות.
מאהיאנה
מַאהַיַאנָה - פירוש המילה "הדרך הגדולה" או "המרכבה הגדולה". מייסדי זרם זה, ובהם נגרג'ונה, תלמידו הישיר של גאוטמה הבודהה, פרשו מהטהרוואדה ויצרו זרם בודהיסטי נוסף.
המהאיאנה נבדלת ממסורות הניקייה והטהרוודה (לה לפעמים קוראים בזלזול היניאנה, או המרכבה הקטנה) בכך שהיא מקבלת את סוטרות המהאיאנה (סוטרה- מסנסקריט "דרשה"). אך אסכולות המהאיאנה אינן דוחות את הסוטרות של הניקייה והטהרוודה, כגון אלה שנשמרו בקנון הפאלי; אלה גם נחשבים לבעלי סמכות.
וג'ריאנה
וַג'רַיַאנָה- ואג'רה פירושה יהלום, יאנה פירושה מרכבה. ביחד פירוש המילה הוא מרכבת היהלום. הוג'ריאנה נקראת לעיתים גם "דרך היהלום", "בודהיזם טנטרי", "בודהיזם איזוטרי" ו"בודהיזם מיסטי". ישנם מגוון תתי זרמים וגישות הנכללות תחת קטגוריה זו בכל רחבי העולם הבודהיסטי, אך במיוחד בארצות צפון מזרח אסיה, איפה שנהוגה המהיאנה, ויש הרואים בזרם זה כתת-זרם של המהיאנה ולא כזרם עצמאי. ישנן מעט מדינות בהם הוג'ריאנה נהוגה כדת מרכזית, ביניהן טיבט ובהוטן בהן נהוג הבודהיזם הטיבטי המשתייך לזרם זה. לאחר תחילת עידן המאהיאנה, החל בחלק מהארצות העידן השלישי של הבודהיזם ההודי – זמנם של היוגים הנודעים ורבי-האמנים המוארים, הידועים כמַהַאסִידְהִים. תלמידיו של הבודהה התפתחו ובשלו לתרגול הלימודים הגבוהים יותר של הוג'ריאנה. רבי-אמנים אלו – שנחשבו לבעלי יכולות על-טבעיות בלתי-רגילות (סנסקריט: סידהי) – היו משני המינים ובאו מכל הקשת החברתית דאז. ברוח אותה תקופה הם שוטטו בכל מקום כיוגים ויוגיניוֹת נודדים, שניהלו אורח-חיים פראי שלא תאם לאף מסגרת חברתית מקובלת.
על-פי מסורת הוג'ריאנה סובב בודהה את גלגל ה"דהרמה" שלוש פעמים. בכל אחד מהסיבובים הדריך מחזור הוראה שונה שהותאם ליכולותיהם של שומעיו.
על פי מסורת הוג'ריאנה במהלך הסיבוב הראשון של גלגל הדהרמה לימד בודהה ארבע אמיתות יסוד המתארות את מצב האדם, את הסיבות למצב זה, ואת הדרך להשתחרר מהסבל והקשיים.
במהלך הסיבוב השני של גלגל הדהרמה לימד בודהה שטבע כל התופעות נעדר קיום ממשי או עצמאי (סנסקריט: פּרַאגְ'נָפַּרָמִיטָה). במהלך הסיבוב השלישי של גלגל הדהרמה לימד בודהה כי בכל יצור חי טבוע "טבע-הבודהה" הכולל את כל האיכויות המושלמות של ההארה.
ג'ון טלבוט, הרוזן השלישי משרוסברי
ג'ון טלבוט, הרוזן השלישי משרוסברי וווטרפורד, ברון פרניוול השמיני (באנגלית: John Talbot; 12 בדצמבר 1448 - 28 ביוני 1473), אביר מסדר הבירית ואציל אנגלי. בנו של ג'ון טלבוט, הרוזן השני משרוסברי ואליזבת באטלר. הוריה של אמו היו ג'יימס באטלר, הרוזן הרביעי מאורמונד וג'ואן ביוצ'מפ. ג'ואן הייתה בתו של ויליאם ביוצ'מפ, הברון הראשון מברגאווני (Bergavenny), נכדתו של ריצ'רד פיצאלן, הרוזן ה-11 מארונדל, ונינתו של ויליאם דה בוהון, הרוזן הראשון מנורת'האמפטון.
הוא ירש את אביו בתפקיד רוזן שרוסברי ב-10 ביולי 1460, ומונה לאביר זמן לא רב לאחר מכן. ב-1471 מונה לשופט בכיר בצפון ויילס. פעמיים מונה לעסוק בענייני יחסי אנגליה-סקוטלנד. טלבוט נישא לקתרין סטאפורד, בתו החמישית של האמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבאקינגהאם ושל אן נוויל. נוויל הייתה בתו של רלף נוויל, הרוזן הראשון מווסטמורלנד ושל ג'ואן בופור, רוזנת ווסטמורלנד. לטלבוט ולסטאפורד היו שלושה ילדים:
בנו ג'ורג' ירש אותו בתפקיד הרוזן כשהיה רק בן חמש.
הבולים של מרידה (ונצואלה)
הרקע להנפקת הבול
בשנת 1881, החליטו חברי "אגודת בּוֹלִיבָר" ("La Sociedad Bolivar") בעיר מֶרִידָה להתארגן לקראת ציון יובל המאה להולדתו של סִימוֹן בּוֹלִיבָר, אשר נודע בכינויו: "המשחרר" ("El Libertador"), בשל פועלו לשחרור רבות ממדינות דרום אמריקה מעול השלטון הספרדי. אנשי "אגודת בּוֹלִיבָר" החליטו לשפץ את עמוד ההנצחה שהוקם בעיר, כארבעים שנה קודם לכן, והתבלה עם הזמן. בּוֹלִיבָר נולד בשנת 1783, כך שלרשות חברי האגודה עמדו שנתיים על מנת לגייס את הכספים הדרושים למימון הפעילות.
באותה העת לא פעל שירות דואר בעיר מֶרִידָה. אחד מנתיבי שירות הדואר הממלכתי של ונצואלה עבר בצומת דרכים, שהיה ממוקם במרחק מה מן העיר. כל אדם, אשר היה חפץ לשלוח מכתב, נאלץ ללכת אל הצומת ולהמתין לשליחי הדואר שיעברו במקום. חברי האגודה החליטו לנצל מצב זה לטובתם, ולייסד שירות דואר מקומי, אשר יוביל באמצעות שליח מיוחד את דברי הדואר מן העיר אל הצומת הקרוב. מהצומת עתיד היה הדואר לעבור לטיפול שירות הדואר הממלכתי. תמורת שירות זה, גבו אנשי "אגודת בּוֹלִיבָר" סכום של סֶנְטִימוֹ אחד עבור כל מכתב.
כדי לאפשר את התשלום, ולפרסם בעת ובעונה אחת את מטרת האגודה: ציון יובל המאה להולדת בּוֹלִיבָר, החליטו חברי האגודה להדפיס בול דואר מקומי מיוחד עבור השירות.
הנפקת הבול
במרכז הבול שעיצבו חברי האגודה שובץ כוכב בן שישה חודים, אשר קיבל את הכינוי "כוכב היובל" ("Estrella del Centenario"). מימינו ומשמאלו של הכוכב נרשם הערך הנקוב: "סֶנְטִימוֹ אחד" ("Un Centimo"). מעל הכוכב נרשמה מטרת ההנפקה: "יובל המאה" ("Centenario"), ומתחתיו נרשם שמה של העיר "מֶרִידָה" ("Mérida").
הבול הודפס בשיטת דפוס אבן, בבית הדפוס של חוּאַן דֶה דְיוֹס פִּיקוֹן גְרִייֶה ("Juan de Dios Picón Grillet"), אשר נמנה עם חברי האגודה. מרבית הבולים הודפסו על נייר לבן, אם כי שרדו גם שני עותקים של הבול אשר הודפסו על נייר חום.
החתמת הבול
בעת השימוש בבולים אלו, הם הוחתמו בחותמת ביטול עגולה. הדיו בה נעשה שימוש דאז הכילה חומר מאכל; עובדה זו גרמה לכך, שכל הבולים המשומשים ששרדו עד ימינו אלה נחשבים פגומים במונחי בולאות.
פעילות הדואר המקומי של מֶרִידָה
מעט מאוד ידוע על היקף הפעילות של הדואר המקומי במֶרִידָה. השירות פעל מספר חודשים, וקיימות עדויות אודות בולים משומשים, מהן ניתן ללמוד כי אכן נעשה שימוש בשירות המקומי הזה. כמו כן, ידוע כי חברי "אגודת בּוֹלִיבָר" הצליחו לשפץ את עמוד הזיכרון, לשם הנצחת זכרו של סִימוֹן בּוֹלִיבָר, אולם לא ידוע איזה אחוז מהתקציב, אשר הוקצה לביצוע השיפוץ הושג באמצעות הפעלת שירות הדואר המקומי.
מעמד בול מֶרִידָה בקרב האספנים
הבול, שהונפק בעיר מֶרִידָה, נחשב בול דואר מקומי. ככזה, הוא אינו מקובל על מרבית אספני הבולים, המתמקדים באיסוף בולים אשר הונפקו עבור שירותי הדואר הממלכתיים בלבד. הבול אינו מופיע בקטלוגים העולמיים הרגילים, אלא רק בקטלוגים המתמחים בבולים מקומיים.
העובדה שעל הבול רשומה המילה "יובל המאה" הופכת אותו, לדעת חלק מן האספנים, לאחד מבולי הזיכרון המוקדמים ביותר שהונפקו בעולם.
אביחי קמחי
אביחי קמחי (נולד ב-18 באוגוסט 1963) הוא משורר וסופר ישראלי.
שימש כסגן יו"ר אגודת הסופרים העבריים (החל משנת 2013). במסגרת תפקידו יזם, ערך והנחה את המפעל 'מחווה ליוצרים בעלי תרומה מיוחדת לשירה ולתרבות'. שימש כמנהל אמנותי של המיזם הנערך בקול ישראל "שירה עברית, משוררי ישראל קוראים משיריהם". (בין השנים דצמבר 2014 – מאי 2017). במיזם הוקלטו 280 משוררים, כל משורר הקליט שני שירים, ובסך הכל הוקלטו 560 שירים. השירים שודרו בכל תחנות קול ישראל, בדגש על רשת ב', בה שודר בכל יום שיר מהמיזם. זוכה פרס ראש הממשלה (היצירה), תשע"ז. שימש כחבר במדור הספרות של מועצת התרבות הישראלית.
סא"ל (מיל') ובעל תואר שני במינהל ציבורי.
ביוגרפיה
אביחי קמחי נולד בירושלים.
בשנות נערותו היה פעיל חברתי למען הנוער בעירו, וראש מועצת בירת הנוער בירושלים בשנת 1981. בוגר בית הספר התיכון ע"ש דנמרק. על פעילותו החברתית זכה בסיום לימודיו לפרס הוקרה.
עם שחרורו מצה"ל פנה לפעילות עסקית משותפת עם רעייתו, ויחד הקימו קליניקה המתמחה בטיפול בבעיות עור. במקביל פנה לפעילות התנדבותית והצטרף לעמותת "תכלית". תחילה התנדב בעיקר בחלוקת מזון לנזקקים, ובהמשך מיקד את הפעילות בהסעת חולים לטיפולי דיאליזה בבית חולים, אותה הוא מבצע גם היום.
למרות מחלתו, המשיך אביחי קמחי בפעילות התנדבותית בה עסק טרם חלה. לאחר סיום הטיפולים החל להתנדב בסיוע לחולי סרטן, תחילה בצורה עצמאית על סמך ניסיונו האישי ובהמשך כמתנדב לשני ארגונים: "עמותת חיים לילדים חולי סרטן" ולארגון "תעצומות" המסייע לחולי סרטן.
בעקבות המחלה פנה אביחי קמחי לכתיבה. הספר "רשימון סרטן" החל כבלוג באינטרנט בו תיעד קמחי כמעט מדי יום ביומו את התמודדותו עם מחלת הסרטן, כשהוא חושף עצמו בצורה אותנטית לקהל קוראיו. ברבות הימים הפכו תוכני הבלוג לספר. בכתיבתו על המחלה, הן באמצעות השירה והן באמצעות ספרו "רשימון סרטן" לא מסתיר קמחי את פחדיו ולפעמים את העליבות בה היה שרוי. הכתיבה והשירה הפכו לעיסוק מרכזי בחייו. בשירתו הוא עוסק בזוגיות, באהבה, במשפחתו, בנושאים חברתיים ועוולות, בנושאים פוליטיים ובירושלים, העיר בה נולד וחי, ובשכונה בה נולד ובה הוא מתגורר, קטמון הישנה. שיריו פורסמו בעיתונים, בכתבי העת, באנתולוגיות וברדיו. השתתף במספר פסטיבלי שירה גדולים. שיריו מולחנים על ידי הזמרת והמלחינה חני דינור. למלחין רמי הראל ולאביחי קמחי מיזם משותף שהחל ב 2017 וממשיך מאז ברצף, בו הראל מלחין שירים של קמחי. עורך ומנחה אירועי שירה במסגרת הסדרה הספרותית בזום של מוזיאון חצר היישוב בירושלים. הסדרה נתמכת ע"' משרד התרבות. עד כה פרסם שבעה ספרי שירה ופרוזה אוטוביוגרפית.
קמחי נשוי ואב לבן ובת.
היידר אלייב
היידר אלירזה אוגלו אלייב (באזרית: Heydər Əlirza oğlu Əliyev, ברוסית: Гейдар Алиевич Алиев; 10 במאי 1923 - 12 בדצמבר 2003) היה הנשיא השלישי של מדינת אזרבייג'ן.
ביוגרפיה
היידר אלייב נולד בעיר נחצ'יבאן.
בשנים 1944–1969 שירת בק.ג.ב., בתפקידו האחרון היה ראש הק.ג.ב. באזרבייג'ן הסובייטית בדרגת גנרל.
בשנים 1969–1982 היה מנהיגה של אזרבייג'ן הסובייטית.
בשנת 1948 התחתן עם זריפה אלייבה, שנפטרה ב-1985 ממחלת הסרטן. נולדו להם בן ובת.
כיהן בתפקיד הנשיא מטעם מפלגת אזרבייג'ן החדשה החל מ-24 ביוני 1993 עד לסיום כהונתו ב-31 באוקטובר 2003. אלייב הנהיג במדינה משטר דיקטטורי וסמכותני, שדיכא יריבים פוליטיים. אזרבייג'ן הפכה למדינת משטרה והונאת בחירות הפכה לנפוצה. אלייב נהג לאייש את ועדות הבחירות בתומכיו וכך הובטחה זכייתו פעם אחר פעם. בתקופתו נפגעו קשות זכויות האדם באזרבייג'ן.
בריאותו של היידר אלייב החלה להידרדר בשנת 1999, לאחר ניתוח מעקפים בקליבלנד קליניק שבארצות הברית. חולי זה גרם לו להתפטר מן הנשיאות בשנת 2003 והוא חזר לטיפולים בארצות הברית. נפטר ב-12 בדצמבר 2003 בבאקו. את מקומו בנשיאות המדינה ירש בנו, אילהם אלייב.
אהלן וסהלן
"אהלן וסהלן" הם זוג דמויות בדיוניות אשר הומצאו על ידי דודו גבע וקובי ניב בסדרת ספרי הקומיקס "מגוחך" ובטורי העיתונות שיצרו השניים בשנות ה-80, אותם כתב ניב ואייר גבע.
אהלן וסהלן הם זוג בלשים ירושלמים חובבנים. כמו שאר דמויותיהם של גבע ושל ניב (יוסף, האביר זיק והברווז), גם אהלן וסהלן לא מצליחים למלא את תפקידם כהלכה, ומצליחים להסתבך בפרשות משעשעות והומוריסטיות. המאפיין המייחד את זוג הבלשים הוא ה"ירושלמיות" שלהם - האהבה לחומוס, הזיקה ל"חבר'ה" מהשכונה והפשטות והתמימות שגילו הדמויות. עוד דבר שהבליט את צמד הדמויות משאר דמויותיהם הם הציטוטים והביטויים הרבים שאותם אימצו מעריציהם הרבים, והמפורסמים שבהם הם: "זה חשוד מאוד" (נאמר על ידי סהלן) ו"זה נראה מודבק" (נאמר על ידי אהלן); כחלק מהמגוחכות של חקירותיהם.
מבנה סיפוריהם של זוג הדמויות, שמאוירים בסגנון הקומיקס, הוא מבנה ה"סיפור בהמשכים" השכיח בעלילות חוקרים, דבר המבליט את חוסר ההצלחה של השניים, שבסוף כל פרק מצליחים להסתבך עוד יותר ולהקלע למצבים משעשעים עוד יותר. לטור הקומיקס הרוחבי הוספו בסופו שתי דמויות נוספות - החתולים - שדיברו ביניהם, תוך הבאת הערות מלאות הומור ציני. מבנה הסיפורים של אהלן וסהלן דומה דמיון רב למבנה עלילות "יוסף ואחיו" שיצרו גם הצמד גבע וניב: קומיקס רוחבי, ללא צבע, עם הערות שוליים של צמד דמויות שונות מעלילת הסיפור (במקרה של "יוסף" אלה הקקטוס והמנורה המואנשים). כמו כן, שני הטורים פורסמו ברשת שוקן, בעוד שיוסף התל אביבי הופיע ב"העיר", המקומון של תל אביב, הופיעו השניים במקבילו הירושלמי - "כל העיר".
בשנת 1979 החלו שני היוצרים ביצירת עלילות "אהלן וסהלן בפרשת הפנדל המפוקשש" שהתפרסמו, כאמור, במקומון הירושלמי "כל העיר". עלילות אלה התפרשו, בנוסף ל"חדשות", על פני סדרת ספרי "מגוחך" שיצרו השניים - "ספר מגוחך" (1981), "בנו של מגוחך" (1983) ו"מגוחך בעורף האויב" (1985). לאחר הוצאת הסדרה, פרסמו השניים את הספר-חוברת "אהלן וסהלן במערב הפרוע" (1985), המתארת את עלילותיהם של צמד הבלשים במערב הפרוע, בסגנון של סרט מערבון. ארבעת ספרים אלה זכו להצלחה גדולה ולקהל מעריצים רחב.
ברכה
בְּרָכָה היא תפילה קצרה שנאמרת בזמן קיום מצווה, וכן בזמן מועד או חוויה יוצאת-דופן בחייו של אדם. כמו כן ישנה חובה הלכתית, לברך קודם האכילה ולאחריה.
הברכה כוללת את המילים "ברוך אתה ה'", ומכילה דברי שבח, הודאה או בקשה לה'.
ברכות מדרבנן
שאר הברכות הן מדברי חכמים, והן תוקנו על ידי עזרא הסופר ובית דינו, הלוא הם אנשי כנסת הגדולה. גם הברכות שמקורן מהתורה - נוסחן נקבע על ידי אנשי כנסת הגדולה. ברכות הנהנין מבוססות על הסברא ש'אסור לו לאדם להנות מהעולם הזה בלא ברכה'.
מאה ברכות
לפי תקנה המיוחסת לדוד המלך חובה לברך בכל יום מאה ברכות. ביום חול, אין צורך במאמץ מיוחד כדי לקיים תקנה זו, שכן מניין הברכות שבסדר התפילה הוא קרוב לתשעים, ובתוספת ברכות הנהנין - קל להגיע למאה ברכות. אולם בשבת וימים טובים, שבתפילת העמידה שלהם ישנם רק שבע ברכות בלבד, על מנת להגיע למאה ברכות יש להוסיף ברכות שונות כגון על מאכלים ועל בשמים.
סוגי הברכות
לפי הרמב"ם, הברכות נחלקות לשלוש קבוצות: ברכות השבח וההודאה כוללות את הברכות הבאות:
משמעות הברכה
מספר פירושים למשמעות המילה ברכה, ולתפקידו של המברך:
פותח בברוך וחותם בברוך
הברייתא במסכת ברכות קובעת כי. לכלל זה יש ארבעה יוצאים מן הכלל: ברכת הפירות וברכת המצוות, ברכה הסמוכה לחברתה (רצף של שתי ברכות או יותר), ברכה אחרונה של קריאת שמע וברכת הטוב והמטיב. הראשונים סיפקו הסברים שונים למקרים החריגים. על סמך דברי המשנה והתוספתא במסכת ברכות פסק הרמב"ם: "מקום שהתקינו לחתום בברוך אינו רשאי שלא לחתום, ומקום שהתקינו שלא לחתום אינו רשאי לחתום, מקום שהתקינו שלא לפתוח בברוך אינו רשאי לפתוח, מקום שהתקינו לפתוח אינו רשאי שלא לפתוח".
ברכה בשם ומלכות
מלבד התוכן המיוחד לברכות רבות קיימת פתיחה כללית: "ברוך אתה אדוני אלוהינו מלך העולם" - פתיחה המכונה "שם ומלכות". בשולחן ערוך נפסק על סמך דברי רב ורבי יוחנן במסכת ברכות: "כל ברכה שאין בה הזכרת שם ומלכות אינה ברכה". כלומר, אין מקיימים את חובת הברכה אם הנוסח אינו כולל את אמירת שם ה' והזכרת מלכותו - "מלך העולם".
לכלל זה קיימים כמה חריגים, כגון ברכות תפילת שמונה עשרה, ברכת אלוהי נשמה וברכה מעין שבע שבהן לכאורה אין ציון למלכות ה' בעולם. בתוספות ובבית יוסף הובאו הסברים להשמטה בברכות אלו. על סמך דבריהם כתב המגן אברהם שגם במקרים אחרים בהם נמצא נוסח של ברכה ללא שם ומלכות, אין להניח שמדובר בטעות, אלא יש למצוא את הסיבה לכך. נוסחים נוספים שבהם התקיים דיון בפוסקים לגבי חוסר אזכור שם ומלכות הם: תפילת הדרך, נוסח ההבדלה "ברוך המבדיל בין קודש לחול" שנאמר במוצאי שבת וברכת הזימון. לעיתים, כאשר קיים ספק האם יש חובה לברך ברכה כלשהי או לא, העדיפו הפוסקים להכריע שלא לברך על מנת להימנע מחשש של ברכה לבטלה, ובמקום זאת הציעו לומר את נוסח הברכה ללא הזכרת שם ומלכות.
המשנה ממטבע שטבעו חכמים
ההשלכות של סוגיה זאת נוגעות הן לאמירת הברכה בנוסח שונה או בלשון שאינה לשון הקודש, והן להחסרת או הוספת מילים בתוך נוסח הברכה (דבר שהיה מצוי בקהילות שנהגו לומר פיוטים בברכות קריאת שמע). רבי יוסף קארו פסק בשולחן ערוך שאם במקום "ברכת הזן", הברכה הראשונה בברכת המזון, אמר בארמית: "בריך רחמנא מלכא מריה דהאי פיתא" - יצא ידי חובתו, כיוון שהזכיר שם ומלכות ואמר את עיקר עניין הברכה. לדעה זו גם דברי המשנה "מקום שאמרו...לחתום - אינו רשאי שלא לחתום" נאמרו רק לכתחילה, אמנם לדעה הנוספת שהובאה בשולחן ערוך צריך גם לחתום ב"בריך רחמנא דזן כולא".
לגבי אמירת פיוטים באמצע ברכות קריאת שמע פסק השולחן ערוך שעדיף להימנע מלאומרם, ואילו הרמ"א כתב שאין איסור בדבר וציין שכך המנהג המקובל. המשנה ברורה הסביר את דברי הרמ"א על פי הרשב"א שסבר כי האיסור לשנות ממטבע שטבעו חכמים מתייחס רק לפתיחה ולחתימה בברוך או לנושאים עקרוניים שיש להזכיר בברכה, אך אין איסור להאריך או לקצר בברכה ולשנות מנוסחה, ואפילו לכתחילה.
לעניית אמן מיוחסת חשיבות רבה, עד כדי אמירתו של רבי יוסי: "גדול העונה אמן יותר מן המברך".
ברכה לבטלה
אסור לברך ברכה כאשר אין חובה הלכתית לברך ברכה זו. איסור זה נובע מכך שבברכה האדם מזכיר את שם ה', ואסור לעשות זאת ללא צורך. יש הסוברים שאיסור זה הוא מן התורה (רמב"ם, שולחן ערוך), ויש הסוברים שהוא מדרבנן (תוספות, רא"ש).
הפסק בין ברכה למעשה
רוב הברכות נאמרות "עובר לעשייתן" - כלומר לפני המעשה. משום כך ישנן הלכות לגבי הפסק האסור, עד שהמעשה יסתיים, או לכל הפחות יתחיל. הדבר מפורסם בברכת נטילת ידיים, אך מוכר גם בברכות נוספות, כמו הנחת תפילין, או תקיעת שופר (אשר מרגע הברכות ועד גמר מאה התקיעות נוהגים שלא לדבר).
מהומות סטונוול
מהומות סטונוול (באנגלית: Stonewall riots, המכונות גם התקוממות סטונוול, פרעות סטונוול ומרד סטונוול) הייתה סדרת הפגנות ספונטניות של חברי הקהילה הגאה בתגובה לפשיטה משטרתית, שהחלה בשעות הבוקר המוקדמות של 28 ביוני 1969, בבר הסטונוול אין בשכונת גריניץ' וילג' במנהטן, ניו יורק. מבקרי הבר לצד מבקרי ברים אחרים עבור לסביות והומואים בשכונה ואנשי השכונה נלחמו לצד חברי הקהילה כאשר פשיטת המשטרה נעשתה אלימה. הפרעות נחשבות באופן נרחב כאחד האירועים החשובים ביותר שהובילו לייסוד התנועה לשחרור הגייז ולמאבק של המאה העשרים למען זכויות להט"ב בארצות הברית, ובהמשך היוו נקודת מפנה היסטורית אף לחברי הקהילה הגאה ברחבי העולם.
בשנות החמישים והשישים עמדו הומואים אמריקאים בפני מערכת משפט אנטי-הומוסקסואלית. קבוצות הומוסקסואליות מוקדמות בארצות הברית החלו להיאבק לקבלת הומוסקסואלים בחברה והעדיפו חינוך לא-עימותי עבור הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד. השנים האחרונות של שנות השישים היו עם זאת שנויות במחלוקת, מכיוון שתנועות חברתיות ופוליטיות רבות פעלו בהן, כגון התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, התרבות הנגדית של שנות השישים והתנועה נגד מלחמת וייטנאם. השפעות אלה, יחד עם הסביבה המתקדמת של שכונת גריניץ' וילג', שימשו כזרזים לפרעות סטונוול.
מעט מאוד מקומות עבודה קיבלו בברכה הומוסקסואלים בשנות החמישים והשישים. מי שכן עשו זאת היו לעיתים קרובות ברים הומוסקסואליים, שבשל אופיים הבלתי חוקי נוהלו על ידי קבוצות פשע מאורגנות; בעלי הברים והמנהלים היו לעיתים רחוקות הומוסקסואלים בעצמם. גם סטונוול אין היה בבעלות המאפיה האמריקאית. אף על פי שפשיטות המשטרה על ברים הומוסקסואליים היו שגרתיות בשנות השישים, השוטרים איבדו במהירות את השליטה במצב בבר סטונוול אין ב-28 ביוני. המתיחות בין משטרת ניו יורק לתושבים הומוסקסואליים בגריניץ' וילג' פרצה למחאות נוספות בערב למחרת ושוב מספר לילות יותר מאוחר. בתוך שבועות התארגנו תושבי השכונה בקבוצות פעילים כדי לרכז מאמצים בהקמת מקומות בילוי להומוסקסואלים ולסביות שיהיו פתוחים לגבי נטייתם המינית מבלי חשש שיעצרו אותם על כך.
גם לאחר פרעות סטונוול, גברים הומוסקסואלים ולסביות בניו יורק התמודדו עם מכשולים מגדריים, גזעיים ומעמדיים בהפיכתם לקהילה מגובשת. בתוך חצי שנה הוקמו שני ארגונים של פעילים הומואים בניו יורק, שהתרכזו בטקטיקות עימותיות, ושלושה עיתונים הוקמו כדי לקדם זכויות לגברים הומוסקסואליים ולסביות. שנה לאחר המרד, לציון יום השנה ב-28 ביוני 1970, התקיימו צעדות הגאווה הראשונות בניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו. יום השנה להתפרעויות הונצח גם בשיקגו וצעדות דומות נערכו בערים נוספות. תוך מספר שנים, נוסדו ארגוני זכויות הומוסקסואלים רבים ברחבי ארצות הברית והעולם. בשנת 2016 הוקמה האנדרטה הלאומית של סטונוול.
כיום מתקיימים מדי שנה אירועי גאווה להט"בים ברחבי העולם לקראת סוף חודש יוני לציון קיום מהומות סטונוול. בשנת 2019 התקיים אירוע הגאווה העולמי "WorldPride" תחת הכותרת "סטונוול 50" בניו יורק להנצחת 50 שנה למרד סטונוול עם אנשי העירייה לצד השתתפותם של כ-5 מיליון איש בהם תיירים ואזרחים מקומיים במנהטן. ב-6 ביוני 2019, מפקח משטרת ניו יורק, ג'יימס פ'ניל, התנצל רשמית מטעם משטרת ניו יורק על מעשי קציניה באירועי המהומות בשנת 1969.
הומוסקסואליות בארצות הברית של המאה העשרים
ממוזער|250px| המדינות בארצות הברית לפי השנה בה בוטלו האיסורים על [[יחסי מין אנאלים.
]]
בעקבות המהפך החברתי של מלחמת העולם השנייה, אנשים רבים בארצות הברית חשו ברצון נלהב "להחזיר את הסדר החברתי לפני המלחמה ולהחזיק את כוחות השינוי", לדברי ההיסטוריון בארי אדם על ידי הדגש הלאומי של אנטי-קומוניזם. הסנטור ג'וזף מקארתי ערך דיונים בחיפוש אחר קומוניסטים בממשלת ארצות הברית, בצבא ובסוכנויות ומוסדות אחרים במימון ממשלתי, מה שהוביל לפרנויה לאומית. אנרכיסטים, קומוניסטים ואנשים אחרים שנחשבו לא אמריקאים וחתרניים נחשבו לסיכוני ביטחון. גברים הומוסקסואלים ולסביות נכללו ברשימה זו על ידי משרד החוץ האמריקני על פי התיאוריה כי הם רגישים לסחטנות. בשנת 1950, חקירת סנאט בראשות קלייד רהוי ציינה בדו"ח, "מקובל להאמין שמי שעוסק במעשי גלויים של סטייה מדובר על חסר יציבות רגשית של אנשים נורמליים", ואמר כי כל המודיעין של הממשלה הוא סוכנויות "שמסכימות לחלוטין כי סוטים במין בממשל מהווים סיכונים ביטחוניים". בין השנים 1947–1950 נדחו 1,700 בקשות למשרה פדרלית, 4,380 איש שוחררו מהצבא ו-420 פוטרו מעבודותיהם הממשלתיות בגין חשד לנטייה הומוסקסואלית. נאשמים על רקע "עבירת מין הומוסקסואלית" היו עלולים להישלח למוסדות לחולי נפש לכל חייהם, ובשבע מדינות ארצות הברית אחרות מותר היה למדינה לבצע בהם סירוס פיזי בכפייה. הטיפולים הרווחים על ידי הממסד הפסיכיאטרי בארצות הברית של שנות החמישים והשישים לצורך "ריפוי" של הומוסקסואלים, כללו בין השאר, סירוס, היפנוזה, טיפולים בחשמל וניתוח אונות מוחי.