cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גארי אולסן
ביוגרפיה
אולסן נולד בשם גארי קנת' גרנט בלונדון. אחרי מות הוריו בילדותו הוא גדל אצל דודו ודודתו. הוא למד בבית הספר "Archbishop Tenison's Church of England School" בקנינגטון. אחרי הלימודים הצטרף ללהקות תיאטרון לנוער ויצא לסיבובי הופעות עם להקות תיאטרון שוליים, כגון Incubus ו-"Lumiere and Son" עד לשנת 1976. בשלב זה שקע בסצנת הפאנק רוק כסולן של להקת Swank, עד שחזר לתיאטרון ב-1978. בהמשך עזר לפתח את ההפקה של "Up on the Roof", בה כיכב ב-1987 בתיאטרון דונמאר ובתיאטרון אפולו בלונדון.
הופעת הבכורה של אולסן על המסך הייתה ב-1979 בסרט "Birth of The Beatles" בתפקיד רורי סטורם. הוא הופיע במספר רב של סרטים וסדרות טלוויזיה בריטיות, כגון בסרט הקאלט "Quadrophenia" שאליו לוהק בהמלצת חברו גארי הולטון. אולסן גילם את השוטר דייב ליטן בעונה הראשונה של הסדרה "The Bill", וזכה להכרה רחבה כשהחל לשחק בתפקיד אב המשפחה בן בסיטקום "2.4 ילדים בממוצע" בין השנים 1991 ל-1999. הוא כיכב בתפקיד ארתור הויל בסרט הקומי "הימור בין חברים" לצדם של סמנתה ג'אנוס וניל מוריסי. אולסן הופיע בפרסומות טלוויזיה, שהבולט שבהם היה ב-1996 עבור בנק לאומי וסטמינסטר.
בנוסף להופעותיו על המסכים שיחק אולסן גם בתיאטרון בין השאר במחזות "מופע האימים של רוקי" ו-"What the Butler Saw". עוד גילם את האפיפיור ליברטי השלישי בהפקה אוסטרלית של המחזמר "Bad Boy Johnny and the Prophets of Doom".
אולסן הופיע בתפקיד סטיב בתוכנית "קומיק סטריפ מציג...". ב-1986 כיכב יחד עם בריאן בובל בסדרת הטלוויזיה "Prospects", על שני צעירים בדוקלנדס המנסים את מזלם להתקדם אבל לרוב נכשלים.
ב-1981 שיחק אולסן בתפקיד קטן אבל חשוב בסדרת הטלוויזיה "The Day of the Triffids" של ה-BBC, בדמות מנהיג כנופיית רחוב בפרק 4, ובתפקיד "טורנס" בפרק הסיום.
ב-1993 שיחק אולסן בתפקיד טוני בתוכנית של ה-BBC בשם "Paul Calf's Video Diary".
אולסן זכה לשבחים על תפקידיו במחזות זמר כגון "מופע האימים של רוקי", "Cut and Thrust", "Gorky Brigade, Welcome Home", "The Pope's Wedding", "Saved Dialogues", "Metamorphosis", "Serious Money", "What the Butler Saw", "Way of the World", ו-"Bad Boy Johnny and the Prophets of Doom". הוא קיבל שבחים בעיקר על הופעתו בתפקיד מואי במחזה "On the Ledge" שהועלה בתיאטרון הלאומי ב-1993. ב-1995 שיחק באותו תיאטרון במחזה "אפריל בפריז". תפקידו האחרון בתיאטרון היה בשנת 2000 כשגילם את איוואן במחזה "אמנות" מאת יסמינה רזה.
חיים אישיים
ב-1985 התחתן אולסן עם השחקנית קנדי דייוויס. אחרי גירושיהם התחתן אולסן עם ג'יין אנתוני ב-1991, ולבני הזוג נולדו שני ילדים. אולסן נפטר ממחלת הסרטן בוויקטוריה שבאוסטרליה, לשם היגר אחרי שאובחנה מחלתו. הוא היה בן 42 במותו.
שם קוד: דג חרב
שם קוד: דג חרב (באנגלית: Swordfish) הוא סרט פעולה ודרמת מתח אמריקאי, שיצא לאקרנים בשנת 2001. הסרט בוים על ידי דומיניק סינה ומככבים בו ג'ון טרבולטה, יו ג'קמן והאלי בארי.
עלילה
סטנלי גיבסון הוא האקר מחשבים שהחדיר וירוס מחשב למחשבי ה-FBI. בשל פשע זה הוא נעצר על ידי הסוכן רוברט, הורשע בפשעי מחשב ובילה שנתיים בכלא פדרלי. לאחר שהוא משתחרר מהכלא נאסר עליו להשתמש במחשב לכל החיים. לאשתו לשעבר של סטנלי יש חזקה בלעדית על בתם הולי, והיא אוסרת עליו לראות את בתו.
בזמן שסטנלי מתאמן על חבטת הגולף שלו, אישה בשם ג'ינג'ר נולס מגיעה לביתו ומספרת לו שהבוס שלה מתעניין בכישורי המחשב שלו. תמורת 100,000 דולר הוא מסכים לטוס ללוס אנג'לס ולהיפגש עם גבריאל במועדון לילה. גבריאל רוצה לבחון את סטנלי, ומבקש ממנו לפרוץ למערכת ממשלתית תוך שישים שניות, כשאקדח מכוון אליו; סטנלי מצליח לפרוץ למערכת. סטנלי נלקח לביתו של גבריאל, ומוצעים לו עשרה מיליון דולר כדי לכתוב וירוס תולעת שיבצע גנבת כסף מקרן ממשלתית שיש בה 9.5 מיליארד דולר. גבריאל מגלה לסטנלי שהוא עובד בשביל ארגון בשם "התא השחור", שהוקם על ידי אדגר הובר ב-1950, ומטרתו לתקוף ארגוני טרור. בראש הארגון עומד הסנטור ראיסמאן.
ראסימאן מגלה שה-FBI עלה על הניסיונות של גבריאל לגנוב את הכסף. לאחר שגבריאל מסרב להפסיק את המבצע, ראסימאן מנסה לחסל את גבריאל, אך לא מצליח. גבריאל מאתר את הסנטור והורג אותו. גבריאל ממשיך בתוכניתו ומגיע לסניף הבנק. הוא לוקח בני ערובה ומפעיל את וירוס התולעת, גונב את הכסף ומעלה את בני הערובה והצוות שלו על אוטובוס מחוץ לבנק. גבריאל דורש מטוס בשדה תעופה מקומי, אך הסתבר שזו הייתה הסחת דעת - מסוק מרים את האוטובוס ומשחרר אותו על גורד שחקים. גבריאל והצוות שלו נראים כאילו נכנסו למסוק, שמופל על ידי סטנלי. בחדר המתים, סטנלי מבין שגבריאל לא היה על המסוק, ובסוף הסרט נראים גבריאל וג'ינג'ר במונטה קרלו, מעבירים את הכסף לחשבון אחר.
ביקורת והכנסות
הסרט זכה להתעניינות עיתונאית, בין השאר בעקבות הסצנה בה נראית האלי ברי עירומה בפעם הראשונה. נטען כי היא קיבלה תוספת כסף בגין סצנה זו; על פי מספר מבקרים, נראה כי הסצנה מעט מאולצת והיא הוספה כדי למשוך תשומת לב. רק רבע מהמבקרים של האתר Rotten Tomatoes נתנו לסרט ביקורת חיובית.
מרכז תפעול אבטחת מידע
מרכז תפעול אבטחה (SOC) הוא מרכז המציע שירותי אבטחת IT: נוהל למניעה והתמודדות עם אירועי סייבר בלתי צפויים. המשימה של תשתית זו היא למנוע את הסיכון הגלום בכל פעילות אבטחת ה-IT בעזרת ריכוז וניתוח של כלל משאבי האנוש וכן החומרה והתוכנה לניהול מערכת האבטחה. הוא משלב את שלושת התחומים של אנשים, תהליכים וטכנולוגיות על מנת לשלוט ולשפר את מצב האבטחה של ארגון. מבנה מסוג זה מוגן ומאויש 24 שעות ביממה, 365 ימים בשנה על ידי כוח אדם מיומן המבטיח את ביצועי המערכות  ומנתח ומסכם את המידע. התהליכים התפעוליים השולטים ב-SOC נמצאים במקום כדי לנתח כל הזמן את הסיכון השיורי וגם להציע הגנה מפני פריצות באמצעות הערכות סיכוני אבטחה מעת לעת. מכיוון שניהול אבטחת רשתות מחשבים היא משימה  שגוזלת זמן ומשאבי כוח אדם, חברות מעדיפות לא פעם לבצע מיקור חוץ של השירות או לחברות אחרות המתמחות באבטחת מידע. הפקדת שותף כזה בניהול האבטחה של רשת החברה שלך מובילה להפחתה ניכרת בעלויות ולאפשרות לרכז את המאמצים שלך בעסקי הליבה. עם זאת, שותף האבטחה חייב לספק את השירות על ידי אנשי אבטחת מידע מוסמכים ביותר. השירות מורכב ממעקב רציף אחר פעילות חומת האש, IDS ואנטי וירוס, זיהוי נקודות תורפה קריטיות וכו'. מדובר בתהליכי עבודה מאוד מיוחדים ולכן יש צורך שהעובדים יהיו מעודכנים כל הזמן על מנת לשמר ולהעמיק את הידע שלהם בטכנולוגיות ובשיטות הנהוגות.
אוסטין סקוט
ג'יימס אוסטין סקוט (באנגלית: James Austin Scott; נולד ב-10 בדצמבר 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת ג'ורג'יה. מחוזו של סקוט משתרע מהעיר מייקון עד לגבול הדרומי של ג'ורג'יה עם פלורידה. הוא נבחר לראשונה לקונגרס האמריקאי בבחירות 2010, מטעם המפלגה הרפובליקנית. טרם היבחרו אל הקונגרס ייצג מחוזות בחירה אחדים בבית המחוקקים בג'ורג'יה, כחבר בית הנבחרים המדינתי.
מרכז תפעול אבטחת מידע
ניתוח וניהול יזום של מערכות וטכניקות אבטחת IT
מטרת שירות זה היא ניתוח יזום של מערכות וטכניקות אבטחת IT 24 שעות ביממה (IDS, IPS, חומת אש וכו'). מערכות האנטי-פריצה מאפשרות ניהול מרכזי של שיטות אבטחת מידע, כך שניתן לזהות התקפות פוטנציאליות מהמחשב ומהאינטרנט והאינטראנט. הצוות המוזמן לכך הוא בדרך כלל מאוד מיוחד ומוסמך.
אוסטין סקוט
ביוגרפיה
סקוט נולד בשלהי 1969 באוגוסטה שבג'ורג'יה. אביו, ג'ים, הוא אורתופד ואמו בקי היא מורה במערכת בתי הספר הציבוריים של ג'ורג'יה. סקוט השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת ג'ורג'יה עם תואר ראשון בניהול סיכונים וביטוח. הוא נשיא החברה באחריות מוגבלת "סאות'רן גרופ" (Southern Group), ושותף בחברה "לוקט סטיישן".
מרכז תפעול אבטחת מידע
ניתוח וניהול יזום של מערכות וטכניקות אבטחת IT
מנתחי אבטחה יודעים רק את הפונקציות של כלי הניטור במקום הציוד הכולל הנרחב של אמצעי הזהירות. המדרגיות של הכלים של ה-SOC היא גורם קריטי נוסף; למשל, קל יחסית להוסיף IDS (מערכת זיהוי חדירות) חדשה לקיימים. לעיתים קרובות ה-SOC מנהל גם חלק הקשור לניהול מדיניות, למשל נלקחת בחשבון התצורה מחדש של ציוד הבטיחות. יש לעדכן כל הזמן את התצורה המקורית של המכשירים ומדיניות האבטחה על ידי מעקב אחר התפתחות הרשת של הלקוח.
אוסטין סקוט
ביוגרפיה
בגיל 26 נבחר לראשונה אל בית הנבחרים של ג'ורג'יה כנציג מחוז הבחירה ה-165. במהלך כהונתו בבית הנבחרים המדינתי היה יושב ראש הוועדה לענייני ממשל, והיה חבר בוועדות ההקצבות, הכללים, והמיסוי, שם היה יו"ר ועדת המשנה למדיניות ציבורית. ב-2001 היה סקוט לרפובליקני הראשון בבית הנבחרים של ג'ורג'יה ששיתף פעולה עם המפלגה הדמוקרטית למען השמטת דגל הקרב של קונפדרציית המדינה של אמריקה מדגל ג'ורג'יה.
מרכז תפעול אבטחת מידע
ניהול מכשירי אבטחה
ניהול התקני אבטחה (SDM) מתפתח במיוחד סביב שני התהליכים החשובים ביותר:
אוסטין סקוט
ביוגרפיה
סקוט תכנן במקור להתמודד לתפקיד מושל ג'ורג'יה, והכריז על מסע הבחירות שלו למשרה זו בינואר 2009. הוא זכה לתשומת לב לאומית על שצעד למעלה מאלף מייל ברחבי ג'ורג'יה במסגרת מסע הבחירות. הוא הציג הצעת חוק לביטול האגרה על כביש 400 המדינתי, והוביל את הלחץ הציבורי שהופעל על התובע הכללי של ג'ורג'יה ת'רברט בייקר בדרישה להגיש תובענה ייצוגית נגד הממשלה הפדרלית של ארצות הברית בשל חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. באפריל 2010 פרש סקוט ממסע הבחירות לתפקיד המושל, ובמקום זאת התמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית. סקוט, בסיוע מיליוני דולרים בידי ועדות פעולה פוליטיות, קרא תיגר על חבר הקונגרס המכהן ג'ים מרשל, במחוז הקונגרס השמיני של ג'ורג'יה. ביום הבחירות הכלליות גבר על מרשל עם 53% מהקולות.
מרכז תפעול אבטחת מידע
ניהול שגיאות
המטרה העיקרית של ניהול תקלות היא להבטיח תפעול מיטבי ורציף של תשתית הבטיחות. הפעילויות כוללות:
ניהול תצורה
המטרה העיקרית של ניהול התצורה היא להבטיח שמבני חומת האש יהיו מותאמים כל הזמן לצורכי הלקוח. זה מכסה את כל המכשירים המנוהלים על ידי ה-SOC. ניהול תצורה כולל את פעילויות התצורה ומתאים מסנני מדיניות או הרשאות לזרימת תעבורת נתונים ממקור חיצוני למקור פנימי (או להפך), בהתבסס על:
אוסטין סקוט
ביוגרפיה
ב-15 ביוני 2018 חתם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על "חוק תיקון גמול בתי העלמין של יוצאי צבא", חקיקה שחיבר סקוט ונתמכה בסנאט של ארצות הברית בידי הסנאטור ג'וני אייזקסון לחייב את מחלקת הפנים של ארצות הברית לספק שירותי קבורה ליוצאי צבא הקבורים בבית קברות לאומי המנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. סקוט ועמיתו מג'ורג'יה סנפורד בישופ פעלו יחדיו להבטחת סיוע פדרלי לחקלאים שעסקיהם ניזוקו מאסונות הטבע של 2018 ו-2019, כולל 3 מיליארד דולר לשיפוי נזקים שנגרמו כתוצאה מסערות.
מרכז תפעול אבטחת מידע
דיווח
היומנים מהקונסולות או מהמכשירים הפרוסים מנותחים בדרך כלל בקפידה ומעובדים מחדש כך שניתן יהיה להבין אותם בקלות על ידי הלקוח. דיווח זה חשוב במיוחד מכיוון שבנוסף לפרטי ניסיונות חדירה אפשריים של יחידות לא מורשות או קשיים בלתי צפויים שנראו בתקופת הדיווח, הלקוח יכול לנקוט באמצעי זהירות.
אזעקת אבטחה
שירות התראת אבטחה פותח על מנת להודיע ללקוחות על גילוי פערי אבטחה חדשים במהירות האפשרית על מנת ליצור מיידית את אמצעי הנגד הנדרשים כדי למתן או לנטרל את ההשפעות של הפגיעויות החדשות.
בקרת נזקים DDoS
מטרת הגבלת הנזק של DDoS היא לצמצם את ההשלכות של מתקפה מסוג "מניעת שירות מבוזרת". המשימה של שירות זה היא להבטיח התחלה נכונה של האמצעים הדרושים לסגירת פער האבטחה אם לקוח קיבל אות אזעקה. אמצעי הנגד שיש ליישם מוערכים ותהליך "ניקוי" ואפשרי תעבורת הנתונים מנותבת מחדש. הודעה מונפקת כשההתקפה הסתיימה.
הערכת אבטחה
כמה מרכיבים שהם בדרך כלל חלק מפעילויות ניהול האבטחה הם: הערכת הפגיעות ובדיקת החדירה.
הערכת הפגיעות פותחה כדי לזהות חולשות שזוהו במערכות ובשירותים המותקנים עליהן. פעילות כזו מתקיימת בעזרת טכנולוגיות ספציפיות; הם מוגדרים בנפרד, משופרים ומותאמים אישית לכל הערכה.
בדיקת החדירה מתבצעת כדי לזהות חולשות ידועות או לא ידועות עדיין במערכת, בשירותים ובאפליקציות הרשת הפועלות עליה. תהליך בדיקת החדירה מסוגל להדגיש ביעילות רבה את רמתו של איום אבטחה מסוים ואת ההערכה המתאימה של השפעתו. פעילות כזו מתבצעת בעזרת מספר רב של טכנולוגיות המוגדרות, משופרות ומותאמות אישית לכל הערכה, אך גם באופן ידני לכל שירות, מערכת ואפליקציה.
עזרה טכנית
באופן כללי, ה-SOC יכול גם להציע ללקוח תמיכה טכנית מיוחדת לכל הבעיות התפקודיות, הפרות מערכת, אך גם חידושים ותצורות לחומרה ותוכנה אבטחה. הסיוע הטכני לפתרון הבעיות הנזכרות יכול להתבצע מרחוק או באתר, בהתאם לבעיה ולתנאי ההתקשרות בין הצדדים המתקשרים.
צבי בן-צבי (ספורטאי)
צבי בן-צבי (1927 – 12 באוקטובר 1988) היה ספורטאי ספורט נכים ישראלי. מנציגי ישראל במשחקים הפאראלימפיים הראשונים, בעל מדליית זהב ושתי מדליות ארד בכדורסל באולימפיאדת הנכים.
ביוגרפיה
בן-צבי נפצע במלחמת העצמאות. היה מראשוני ספורט נכים בישראל וב-1953 היה אחד משלושת חברי המשלחת הראשונה מישראל אל משחקי סטוק מנדוויל. בשנים הבאות היה חבר קבוע במשלחת ישראל למשחקים וחבר הנבחרת בכדורסל כיסאות גלגלים. ב-1955 זכתה נבחרת הכדורסל במדליית ארד. ב-1957 זכה בן-צבי במדליית ארד בהטלת כידון למרחק 15.85 מטר.
באולימפיאדת הנכים רומא (1960) ובאולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) היה חבר בנבחרת כדורסל כיסאות גלגלים ושותף לזכייה במדליות ארד. באולימפיאדת טוקיו התחרה בזריקת בקבוק עץ וסיים במקום חמישי ובהדיפת כדור ברזל ודורג במקום שביעי.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) נשא בטקס הפתיחה את השבועה האולימפית כנציג המשתתפים. הוא זכה במדליית זהב עם נבחרת הכדורסל והשתתף בחמש תחרויות אתלטיקה (הדיפת כדור ברזל, הטלת כידון, זריקת אלה ומרוץ עגלות) בהן לא העפיל לגמר.
באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) היה ראש המשלחת הישראלית למשחקים והתחרה בשלוש תחרויות אתלטיקה (הדיפת כדור ברזל והטלת כידון).
באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) השתתף בתחרויות הדיפת כדור ברזל ובהטלת כידון.
בן-צבי נפטר ב-1988 והוכר כחלל צה"ל בהיותו נכה צה"ל שנפטר לאחר השירות.
בית חינוך ירקון
בית חינוך ירקון הוא בית ספר על-יסודי שש-שנתי שהוקם בשנת 2004 בקריית המועצה האזורית דרום השרון, ליד מקורות נחל הירקון והישוב נווה ירק. לומדים בו תלמידים מישובי מועצה אזורית דרום השרון ותלמידים מכוכב יאיר צור יגאל.
בית הספר משתייך לחינוך היהודי ממלכתי, והוא מחולק אדמיניסטרטיבית לחטיבת נעורים ותיכון. לחטיבת הנעורים מנהלת משל עצמה, דנה הופמן, ומנהלת החטיבה העליונה, עליזה מגן, היא מנהלת בית הספר כולו. לשתי המנהלות שני סגנים - דנה פלג בחטיבה העליונה, אלון מילכיקר בחטיבת הנעורים.
נתונים כלליים
נכון ל-20 בפברואר 2022, בבית הספר 78 מורים ו-1,378 תלמידים ב-44 כיתות, עם צפיפות ממוצעת של 31.3 תלמידים בכיתה.
קמפוס בית הספר
בית הספר נבנה בשטח בו מספר בניינים נפרדים לשימוש מגוון:
בקמפוס מוקמו מבנים המתאימים לשימוש כיתות בודדות, בהם מוקמו חלק מכיתות האם והמגמות השונות. בנוסף מוקמו כיתות פתוחות שמיים, חדר כושר חיצוני ומגרשי משחקים, מזנון ומרחבי ישיבה לשימוש התלמידים.
Thanks for Leaving
Thanks for Leaving (בעברית: תודה על עזיבה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הרומניה אלכסנדרה סטאן, מתוך אלבומה השני, Unlocked. השיר יצא לאור ב-28 באפריל 2014, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הרשמי שבאוקראינה.
רקע וכתיבה
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.
סימונה ארנסטדט
סימונה ארנסטדט (בשוודית: Simona Ahrnstedt; נולדה ב-10 בספטמבר 1967) היא פסיכולוגית קוגניטיבית התנהגותית שוודית, שהתפרסמה כסופרת.
ביוגרפיה
ארנסטדט נולדה בפראג בירת צ'כיה. בגיל צעיר היגרו הוריה לשוודיה.
היא הוסמכה כפסיכולוגית ועוסקת כמטפלת קוגניטיבית התנהגותית. אך עיקר פרסומה בא לה מספריה, הנחשבים פופולריים בסוגת הספרות הרומנטית וספרות נשים.
ספריה
ספריה של ארנסטדט ראו אור כטרילוגיות (להלן ניתן השם המקורי בשוודית מאחר שרוב ככל ספריה לא תורגם לעברית נכון ל-2021):
בן רודס
'''בנג'מין ג'יי. "בן" רודס (באנגלית: Benjamin J. "Ben" Rhodes'''; נולד ב-14 בנובמבר 1977) הוא איש צוות לשעבר בבית הלבן, ששירת כסגן ראש המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית עבור תקשורת אסטרטגית תחת נשיא ארצות הברית ברק אובמה בשנים 2009–2017, ושימש כיועץ בכיר במסגרת השיחות להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית ולחידוש היחסים עם קובה. הוא כיהן ככותב הנאומים הבכיר לאובמה מאז תחילת הקמפיין שלו ב-2007 ועד לסיום נשיאותו. רודס יהודי במוצאו.
ביוגרפיה
הוא נולד במנהטן, ניו יורק לאם יהודייה מניו יורק ולאב אפיסקופלי מטקסס. הוא סיים תואר ראשון באנגלית ובמדע המדינה באוניברסיטת רייס. ב-2002 סיים תואר שני בכתיבה קריאטיבית באוניברסיטת ניו יורק.
הוא נשוי לאן נוריס ולהם ילדה אחת, אלה הרפר. אחיו, דייוויד רודס, הוא נשיא CBS News.
שירה שקד
שירה שקד (נולדה בתל אביב ב-1981) היא פסנתרנית ומוזיקאית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב. ניגנה בפסנתר מגיל 4. בשנת 1989 החלה ללמוד אצל עדינה ורטהיים בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב, שם סיימה בהצטיינות בשנת 1999.
את שירותה הצבאי, בין השנים 1999–2001, עשתה במעמד "מוזיקאית מצטיינת". במקביל לשירות בצבא החלה שירה לימודים באקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין (כיום בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה) עם פרופ' מיכאל בוגוסלבסקי ודר' מרק שבינר, תלמידיו של הפסנתרן איסר סלונים. בשנת 2005 קיבלה תואר B.Mus בביצוע פסנתר. בשנים 2005–2007 למדה עם פרופ' ואדים מונסטירסקי באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ובשנת 2007 קיבלה תואר M.Mus בביצוע פסנתר. בשנת 2011 עברה שקד לארצות הברית לצורך לימודי דוקטורט עם פרופ' גילברט קאליש באוניברסיטת סטוני ברוק, ניו יורק, ובשנת 2016 קיבלה תואר DMA בביצוע פסנתר.
חיים אישיים
כיום מתגוררת שקד עם בן זוגה ושני בניהם בתל אביב.
קריירה
בשנים 2006–2009 שיתפה פעולה עם המלחין שלומי פריג' והמשורר נתן זך בהקלטת שני אלבומים בהם מקריא זך משיריו על רקע מוזיקה מאת פריג'. שקד ניגנה פסנתר בהקלטות והייתה שותפה לעיבודים. האלבום הראשון יצא ב-2008 ונקרא כמה נהדרת היית, וכלל גם ואלס לפסנתר שכתב סבו של זך לכבוד טקס ההכתרה של וילהלמינה, מלכת הולנד. בעקבותיו התקיים סיבוב הופעות, כאשר את מקומו של זך על הבמה תפסו לסירוגין אלכס אנסקי, דן תורן ודורון אייל ("שולץ האיום"). האלבום השני, אהבה צומחת בלילות, יצא בשנת 2011 כאשר את עטיפתו עיצב האמן מנשה קדישמן.
החל משנת 2008 משתתפת שקד בהקלטות ומופעים של לחנים ועיבודים שכותב ארז קריאל לפרויקטים שונים, בהם אלבום של יאיר יונה, מופע מחווה לפרנק זאפה ופסי קול.
בשנת 2009 הופיעה עם הכנר פאבל ורניקוב בערוץ 9.
חוות טליה
חוות טליה היא חווה חקלאית מזרחית לבית יתיר ודרומית לסוסיא, ידועה גם בשם חוות נוף הנשר או חוות לוציפר. החווה הוקמה על ידי יעקב טליה ונוהלה על ידו עד למותו בתאונת טרקטור בשנת 2015. בחווה מגדלים כבשים מזן דורפר. שטח החווה צופה על העיר ערד, הר חברון, דימונה, רבת עמון וים המלח. אחת הגבעות הסמוכות לחווה זוהתה על ידי ד"ר עוז גולן כסלע המחלקות המקראי
שירה שקד
קריירה
בשנת 2012, ושוב בשנת 2014, לקחה חלק בהפקות שונות במסגרת פסטיבל הווסט וילג' למחזות זמר בניו יורק.
חוות טליה
תולדות החווה
ב-1981 העבירה מדינת ישראל ל כ-4,000 דונם של אדמת מרעה באזור הר חברון סמוך לקו הירוק לצורכי מרעה.
אנשי התיישבות שחיפשו חוואי שיקים חוות בודדים, על מנת לשמור על אדמות המדינה מפני התיישבות בדואית בלתי חוקית, פנו ב-1995 אל יעקב טליה, גר מדרום אפריקה שנולד בשם יעקובס יוהנס, על מנת שיקים במקום חוות בודדים. ארבע פעמים סירב טליה להתיישב בגבעה, עקב הקושי הצפוי להתיישב במקום. בפעם החמישית הסכים, בתנאי שיקבל גיבוי ממשלתי. הוא אמר "לאף אחד אחר לא היה אומץ לבוא.. הם ידעו שזה יהיה קרב". על פי עדותו, ראש הממשלה יצחק רבין חתם על אישור ההקמה של החווה שבועות לפני שנרצח ב-1995. ועדת המשנה לרישוי אישרה הצבתם שני קרוואנים, מחסן וחדר שומר, בשטחי מרעה. מסביב למבנים אלה הקים יעקב את החווה. החווה הייתה בתחילה מוכרת כחוות לוציפר על שם משטרת לַצֵיפָר, (בערבית: אל-עַצֵיפִיר), שהוקמה בתקופת השלטון הבריטי בארץ ונועדה להגן על הכביש המוביל מירושלים דרך חברון אל הנגב. הסכם הרשאה בכתב נחתם ונמסר ליעקב טליה בשנת 1999. לבעלי החווה יש הסכם הקצאה מההסתדרות הציונית העולמית לשימוש במקום כחוות מרעה עד יולי 2042. שטח החווה היה 4,500 דונם.
שירה שקד
קריירה
בשנת 2013 השתתפה בהפקה מיוחדת של האופרה הדיבוק מאת המלחין עופר בן-אמוץ במסגרת פסטיבל פיטסבורג למוזיקה יהודית. בהמשך השנה הופיעה עם התזמורת הסימפונית ירושלים במסגרת קונצרטים מיוחדים בישראל של פסטיבל גבלה מאזרבייג'ן, יחד עם הצ'לן דמיטרי יבלונסקי והכנרת ז'אנה גנדלמן, ותחת שרביטו של המנצח רומן שפיצר.
חוות טליה
תולדות החווה
ב-1997, עם הקמת החווה, יעקב טליה הביא אליה בייבוא אישי מדרום אפריקה כבשים יקרות מזן דורפר.
ב-25 בדצמבר 2006 בעקבות עתירה של פלסטינים אסר המנהל האזרחי על טליה להיכנס לחצי משטח החווה. טליה הגיש תביעה נגדית בדרישה לבטל את האיסור. טליה טען כי למרות שהקרקע נמצאת מחוץ לתחום אדמות המדינה, זכותו להישאר בה כי עיבד אותה יותר מעשור ואף ייבא לשם כך קומביין קציר מגרמניה. פלסטינים הורשו להיכנס לשטחי העיבוד של החווה ושתילי כרם הגפנים נעקרו.
שירה שקד
קריירה
בשנת 2014 הופיעה שקד עם הצ'לנית דניאל אקטע בלינקולן סנטר בגאלה לציון 75 שנים לקרן התרבות אמריקה-ישראל.
עוד בשנת 2014, הוזמנה שקד להופיע עם הכנר מקסים ונגרוב בהיכל התרבות בתל אביב במסגרת פסטיבל ונגרוב. במופע ניגנו שקד וונגרוב בדואו, וגם יחדיו עם תזמורת סולני האקדמיה מנוחין משווייץ. בקהל נכחו כמה מאות תושבי הדרום אשר הוזמנו כמחווה בעקבות מבצע צוק איתן שאירע זמן קצר קודם לכן. בשנת 2015 ניגנה שקד פעם נוספת עם ונגרוב בהיכל התרבות בקונצרט דואו ייחודי שנקרא מוזיקה והיקום: התוכנית נוגנה בחשיכה מוחלטת, וכולה נוגנה פעמיים, במטרה לתת לאפשר למאזינים לחוות מוזיקה חיה ללא הסחות דעת ולהותיר רושם שאינו ראשוני, בניגוד לקונצרט בו מנוגנת יצירה פעם אחת.
בשנת 2016 הופיעה שקד עם אקטע בורייזון סנטר בוושינגטון די. סי. במסגרת ועידת איפא"ק, באירוע בו נאם סגן הנשיא ג'ו ביידן. בהמשך השנה הופיעו ונגרוב ושקד בקונצרט חגיגי לחניכת המתחם בכיכר המוזיקה בירושלים.
בשנת 2018 הוזמנה שקד על ידי מאסטרו מקסים ונגרוב לנגן קונצרט משותף ב-Theatro Municipal De Santiago בסנטיאגו, צ'ילה.
חוות טליה
תולדות החווה
ב-15 ביוני 2015 נהרג יעקב טליה לאחר שכף טרקטור שהפעיל נפלה עליו. בתו ליאורה המשיכה לאחר מותו לנהל את החווה עד שאחיה ששירתו כלוחמים השתחררו משירותם.
ב-13 באפריל 2016 בפריצה לילית לחווה נגנבו כ-60 כבשים, בהן כ-40 נקבות שעמדו לפני המלטה. הגנבים ניצלו את מזג האוויר הסוער ופרצו את הגדר. הנזק הכלכלי נאמד בכ-150,000 ש"ח.
ב-15 בנובמבר 2016 הותקף ידידיה, בנו של יעקב טליה, על ידי רעולי פנים ונפצע קל. בצלאל אחיו ירה באוויר ובכך הציל אותו.
שירה שקד
קריירה
שקד מרבה להופיע עם חלוצת חלילי הבארוק, החלילנית הישראלית גב' עדית שמר, ויחדיו אף הוציאו אלבום בשנת 2021 הנושא את השם "סונטות יפות מאוד".
חוות טליה
תולדות החווה
ב-24 באוקטובר 2017 תקפו פורצים בדואים משבט אבו אל-קיעאן את תושבי החווה ונעצרו.
ב-18 במרץ 2018 3 פורצים פלשו לשטח החווה. אחד הפורצים ניסה לדרוס את ידידיה טליה שנאלץ לירות באוויר על מנת להגן על עצמו. בעקבות האירוע נעצר ידידיה ונשקו הוחרם.
שירה שקד
קריירה
בשנת 2019 חברה שקד לזמרת הסופרן סיון גולדמן, ויחד הקימו את הפרויקט "הקול הנשי" אשר מקדם יצירות של מלחינות מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הן מופיעות על במות בעיקר בישראל ובגרמניה.
החל משנת 2020 שקד נמנית עם סגל ההוראה של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, כמו גם בקונסרבטוריון גבעתיים וב"רימון בית הספר למוסיקה" במסלול להלחנה,לעיבוד ולניצוח.
חוות טליה
תולדות החווה
בשנת 2018 החלו פלסטינים לטעון לבעלות על אזור בשטח החווה. לאחר שקיבלו אישור מהמנהל האזרחי להיכנס לאזור הם שתלו עצים שנתרמו על ידי רבנים לזכויות אדם. בשנת 2019 הודיע אלוף פיקוד המרכז לבעלי החווה שהשטח שנגרע מהחלקה שלהם הוא קרקע פרטית פלסטינית, מובלעת בתוך אדמות המדינה המוקצות לחוות טליה, ושהכניסה לשם מותרת רק לפלסטינים.
כיום מנהלים את החווה בנו וביתו של יעקב טליה ידידיה, בצלאל ושירה.
Nevermind: The Singles
Nevermind: The Singles הוא מארז תקליטורים של להקת נירוונה, שיצא ב-2011 בחברת גפן רקורדס. הוא יצא לאור בנובמבר 2011.
המארז יצא במהדורה מוגבלת לכבוד "יום חנויות התקליטים" בארצות הברית ("Record Store Day"), ב-2011 (אירוע המקביל ל"בלאק פריידיי" בחנויות התקליטים). האלבום מכיל את ארבעת הסינגלים ששוחררו מסחרית מתוך האלבום "Nevermind" על גבי ויניל 10". האלבום שוחרר מראש רק ל-5,000 עותקים בלבד ברחבי העולם.
Juice Rap News
ביקורת
הביקורת המרכזית כלפי התוכנית היא על כך שהתכנים מוטים במכוון ושהיא מהווה יותר סדרת סרטוני תעמולה מאשר תוכנית סאטירה אמיתית, ביקורת זו הושמעה במהלך הבחירות הפדרליות של אוסטרליה ב-2013, כאשר נטען כי התוכנית נותנת תעמולה חינמית למפלגות השמאל, בעיקר למפלגת הירוקים האוסטרלית, אשר אחד מחבריה, הסנטור סקוט לנדלן, הוזמן להתארח כמה חודשים לאחר הבחירות לקראת כינוס ה-G-20 בבריסביין ב-2014. בנוסף, ארגונים יהודיים בארצות הברית טענו כי התוכנית כוללת תכנים אנטי-ציונים ואף אנטישמיים.
ויטלי קוטוזוב
ויטלי ולדימירוביץ' קוטוזוב (בבלארוסית: Віталь Уладзіміравіч Кутузаў; נולד ב-20 במרץ 1980) הוא כדורגלן בלארוסי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
קוטוזוב נולד בפינסק שבבלארוס. קוטוזוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של רואור פינסק ובשנת } קוטוזוב חתם בבאטה בוריסוב. בעונת הבקיע 19 שערים ב-28 הופעות, בעונה זו זכתה באטה באליפות בלארוס.
בשנת, קוטוזוב חתם במילאן מהסרייה א', בה לא הצליח לבסס את מקומו בהרכב המועדון. בקיץ הושאל לספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית עד לסיום העונה, עונה לאחר מכן הושאל לאבלינו מהסרייה ב', בה הבקיע 15 שערים ב-43 משחקי ליגה. למרות זאת, אבלינו ירדה לסרייה ג'.
בקיץ קוטוזוב חתם בסמפדוריה שרכשה מחצית מכרטיס השחקן שלו תמורת מיליון וחצי אירו לארבע שנים.
ב-20 ביוני 2006, קוטוזוב חתם לשלוש שנים בפארמה. ביולי קוטוזוב הושאל לפיזה עד לסיום העונה.
בינואר קוטוזוב חתם בבארי, בה שיחק שלוש עונות.
קריירה בינלאומית
ב-17 באפריל 2002 קוטוזוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס בניצחון 2-5 נגד. ב-21 בפברואר 2008 קוטוזוב הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-4 נגד.
שורש 6
שורש 6 או ג'וּאֶה בּוּ (בסינית: 亅部, פיניין: Jué bù) הוא השורש השישי של הכתב הסיני. פירושו "וו" והוא האחרון מבין 6 (מתוך 214 סה"כ שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מקו אחד בלבד.
במילון קאנגשי, יש 19 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
בסינית מפושטת, השורש הזה מוזג לשורש 2 - 丨. בטבלת אינדקס רכיבי התווים הסיניים ,亅מופיע כרכיב אינדקס קשור של丨. עם זאת, לעיתים קרובות הוא מושמט במילוני המיינסטרים, כולל שיאנדאי האניו צדיאן.
אולריך שנפט
אוּלְרִיךְ שְׁנָפְט (בגרמנית: Ulrich Schnaft; 3 באוקטובר 1923 – ?) היה חייל אס אס גרמני שלאחר מלחמת העולם השנייה הפך לקצין צה"ל ולמרגל עבור מצרים.
חייל גרמני בוואפן אס אס
אולריך שנפט נולד בעיר קניגסברג בגרמניה בשנת 1923 לאם גרמנייה בלתי נשואה. בילדותו הושם בבית יתומים ולאחר מכן נמסר לאימוץ למשפחה גרמנית. בנערותו למד בבית ספר מקצועי והוכשר כטכנאי מכונות. הוא סיים את לימודיו בשנת 1941 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה וגויס לשורות הוואפן אס אס. הוא נשלח לחזית המזרחית, נפצע באורח קל בקרב ונשלח לבית חולים בגרמניה. לאחר שהחלים מפצעיו נשלח לחזית ביוגוסלביה. בסוף שנת 1944, בהתקרב המלחמה לסיומה, נפל שנפט בשבי הצבא האמריקאי באיטליה. הוא נשאר במחנה שבויים גם לאחר סיום המלחמה ושוחרר ממנו באמצע שנת 1947 מבלי שהועמד לדין מאחר ששוביו סברו כי כחייל פשוט לא השתתף בפשעי מלחמה.
מעפיל וקצין בצה"ל
בדצמבר 1947 הפליגה הקבוצה בספינת מעפילים לעבר ארץ ישראל. הספינה נתפסה על ידי הצי הבריטי בלב ים, והמעפילים הועברו למחנות המעצר בקפריסין. במחנה הצטרף שנפט לארגון ההגנה. עם חיסול המחנות הגיע שנפט לקיבוץ קריית ענבים, שם עבד במשק ולמד עברית. באוגוסט 1949 התגייס לצה"ל.
בצה"ל עבר קורס מפקדי כיתות ונשלח לפי בקשתו להתיישבות במושב ליד אשקלון. בחייו האזרחיים לא ניתק את קשריו עם הצבא. הוצע לו לחזור ולהתגייס, והוא שב לצבא ועבר בהצטיינות קורס קצינים, בסיומו הוצב לחיל התותחנים והגיע בו לדרגת סגן. בשנת 1952 הגיש בקשה לשרת בצבא הקבע. בשל כך נערכה לו כמקובל בדיקה ביטחונית על ידי ביטחון שדה, שעוררה ספקות לגבי זהותו האמיתית. חבריו מסרו לחוקרים כי פעם, בהיותו שיכור, הראה להם תמונה שלו במדי אס אס. התוצאה הייתה כי שנפט נפסל מלהתקבל לצבא הקבע ושוחרר מצה"ל.
ניסיון לרגל עבור מדינה ערבית
לאחר שחרורו מצה"ל התגורר שנפט בבית ידידים, בני זוג מעולי גרמניה, באשקלון. הבעל היה קשיש ואשתו צעירה ממנו. במהרה הפך שנפט לבן זוגה של האישה, ושניהם עברו להתגורר יחד בחיפה. שנפט הושפע מהידיעות על מה שכונה "הנס הכלכלי" בגרמניה המערבית והחליט לשוב למולדתו, לפרנקפורט, שם גרה דודתו, שהייתה בעלת בית מרקחת. בני הזוג הפליגו ב-1954 לג'נובה שבאיטליה, שם פנה שנפט לקונסוליה המערב-גרמנית וביקש אשרה, אך נענה בסירוב מאחר שבאותה עת לא היו לישראל יחסים דיפלומטיים עם גרמניה, ומדינת ישראל אסרה על אזרחיה להיכנס לגרמניה. משהסתבר לו הדבר, גילה שנפט לקונסול את זהותו האמיתית. כששמע הקונסול את סיפורו, הוא הסיק כי לפניו עומד נוכל ומתחזה והמשיך בסירובו. האישה עזבה את שנפט ויצאה בעצמה לגרמניה בדרכונה הגרמני, שם המתינה לו.
כשנכזבה תוחלתו של שנפט לשוב לגרמניה, ובידיו סכום כסף זעום בלבד, הוא פנה לקונסול המצרי בג'נובה והציע את שירותיו בתמורה לתשלום כספי ועזרה מצרית להשבתו למערב גרמניה. הקונסול העבירו אל הנספח הצבאי המצרי ברומא, שחקר אותו, התרשם מאמיתות סיפורו והציע לו לטוס למצרים. שנפט נענה, הפקיד את דרכונו הישראלי בידי הנספח המצרי וקיבל דרכון מצרי הנושא את השם "רוברט חייט" איתו הגיע לקהיר. שם נחקר ממושכות בידי קציני מודיעין מצרִים, ולאחר שהשתכנעו מסיפורו הציעו לו לחזור לישראל, לנסות להתגייס שוב לצבא הקבע ולפעול כסוכן סמוי בתשלום עבור המצרים. הוא קיבל מהמצרים תדרוך מפורט לגבי הנדרש ממנו והם אף ציידו אותו בעט נובע "שיורה גז ויכול לחסל אנשים".
שנפט השיב למצרים כי הוא רוצה לשקול את הצעתם בגרמניה. בעזרת דרכון מצרי הגיע שנפט במרץ 1954 לגרמניה. בברלין חש לפגוש את אהובתו הישראלית. הוא גילה לה את זהותו האמיתית ואת הצעת המצרים. האישה סירבה לעזוב את בעלה ואילו הבעל כתב מכתב לרשויות הביטחון בישראל ובו חשף את זהותו של שנפט ואת הצעת המצרים כי יפעל כסוכן של המודיעין המצרי בישראל. מכתבו של הבעל הגיע לידי שירות הביטחון הכללי באוקטובר 1955. לאחר דיון הוחלט ליצור עמו קשר באמצעות סוכני המוסד שייצאו לאירופה בזהות בדויה וייצרו עמו קשר.
סוכני מוסד יוצרים איתו קשר בברלין
הסוכנים הגיעו לפרנקפורט בה התגורר שנפט באותה עת. הם גילו כי הוא חי שם בעוני וניוון. סוכנת מוסד יצרה איתו קשר אקראי לכאורה במועדון לילה ולאחר בילוי משותף הציעה לו להיפגש לארוחת צהריים למחרת היום עם חבר שלה שיגלה לבטח עניין. למחרת היום נפגש שנפט עם שמואל מוריה, יליד עיראק שהיה בשנות ה-40 מעורב במבצעים חשאיים של עלייה בלתי ליגאלית לישראל במסגרת המחתרת הציונית-חלוצית בעיראק. מוריה המוכר בשם סמי היה איש שב"כ שהושאל למוסד לצורך השליחות בפרנקפורט ונשא זהות בדויה של קצין עיראקי בדרגת קפטן (סרן) בשם עדנאן בן עדנאן.
כאמור, סוכנת "המוסד" שיצרה את הקשר הראשוני עם שנפט הפגישה אותו עם מוריה לארוחה משותפת במסעדה ומוריה הציג עצמו כאזרח עיראקי. רק כשנסתיימה הארוחה ומוריה שלף את ארנקו לשלם עבורה, נשמטה לפתע, כאילו שלא במתכוון, תעודת הקצין של עדנאן בן עדנאן בצבא עיראק שהוכנה במעבדות המוסד. שנפט הרים את התעודה מן הרצפה וגילה כי מארחו לארוחה הוא קצין עיראקי והוא פנה למוריה במחווה של ידידות ובשאלה "מה שלומך קפטן?". התפתחה שיחה שבמהלכה גילה שנפט למוריה כי גם הוא היה סרן בצה"ל. מוריה גילה חוסר אמון ושנפט לקח אותו לביתו ופרש לפניו עשרות צילומים שלו במדי צה"ל. מוריה השתכנע כביכול והציע לשנפט לחזור לישראל ולפעול כסוכן עבור המודיעין העיראקי. כששנפט סירב וגילה כי הוא חושש מהמודיעין הישראלי היעיל, הציע לו מוריה להגיע לישראל בזהות חדשה ובשינויים במראהו החיצוני. שנפט נרגע ונעתר.
מוריה ושנפט יצאו לפריז. מוריה ערך לשנפט סיבוב בעיר ולקח אותו לבילוי במסעדות ובבתי קפה. בערב ראש השנה האזרחית בילה שנפט במימון של מוריה במועדון הלילה "לידו". בהעדר אישור תקציבי מהמוסד בארץ לא יכול היה מוריה להשתתף בבילוי בלידו והמתין לו בבית קפה מייד בסיום הבילוי. למחרת ב-1 בינואר 1956 עלה שנפט על מטוס בדרכו לישראל, נושא דרכון מזויף על שם "דוד ויזברג". בשיחות עם מוריה לפני היציאה לישראל הראה שנפט למוריה את העט הנובע שקיבל מהמצרים ולטענתו "יורה גז", ואמר שהוא ידע כבר להגן על עצמו. הוא לא סיפר שקיבל את העט מהמודיעין המצרי.
מוריה צייד אותו במצלמת לייקה ונתן לו הנחיות לגבי המשימות הנדרשות ממנו מטעם המודיעין העיראקי.
תפיסתו וכליאתו
שנפט הובא למתקן החקירה של השב"כ ביפו. בחקירה התוודה שנפט וסיפר לחוקריו את כל קורותיו, שירותו בוואפן אס אס, עלייתו לישראל בחזות של יהודי, שירותו בצה"ל, פגישתו עם קציני המודיעין המצרִים וקשריו עם עדנאן בן עדנאן מהמודיעין העיראקי. חוקריו לא גילו לו כי הקצין העיראקי היה מאנשיהם.
אולריך שנפט הועמד לדין בפני בית המשפט המחוזי בתל אביב באשמת גילוי סודות לאויב המצרי ונדון לשבע שנות מאסר. הוא ריצה את עונשו בכלא רמלה. בכלא הוא היה אסיר למופת והתמסר לקריאה בתנ"ך. הוא האמין זמן רב כי בבוא יום שחרורו הוא יוכל להגיע לפאריס ולדרוש מ"הנספח הצבאי העיראקי" פיצוי על מאסרו. לאחר חמש שנות מאסר ב-1961 שוחרר בשחרור מוקדם, שב לפרנקפורט ומאז נעלמו עקבותיו. על פי מידע לא מאומת שכתב זאב אקשטיין (רוצחו של קסטנר) בספרו "שמיכת טלאים", הפך שנפט בגרמניה לכומר לותרני ולתומך של ישראל. על פי עדותו של שמואל מוריה בספרו "נשף המסכות", שנפט התחתן בגרמניה, נולדה לו בת, והוא אף הפתיע והפך להיות מגייס כספים במגביות עבור ישראל. לפי מוריה הוא ביקש וקיבל אישור להגיע לביקור בישראל ואף ביקר בכותל המערבי יחד עם בתו.
צפורה טלשיר
צִפורה (ציפי) טַלְשִׁיר (1946 – 3 באוקטובר 2016) הייתה פרופסור מן המניין במחלקה למקרא, ארכאולוגיה והמזרח הקדום באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה
צפורה טלשיר נולדה ב-1946 ברומניה, עלתה לישראל ב-1951, וגדלה בפתח תקווה. בבגרותה עברה לירושלים ולמדה את כל תאריה באוניברסיטה העברית בירושלים: תואר ראשון במקרא ובהיסטוריה של עם ישראל ותארים שני ושלישי במקרא. עבודת הגמר שלה הייתה על סיפור פילוג המלוכה במלכים א' י"א–י"ב, בהדרכת פרופ' יצחק אריה זליגמן. בהשראתו ובהדרכתו של זליגמן בחרה לכתוב את עבודת הדוקטור שלה על: "עזרא החיצוני: מקור ותרגום"; לאחר פטירתו של זליגמן, את מלאכת ההדרכה סיים פרופ' עמנואל טוב. עבודת הדוקטור הוגשה ב-1984. מיד עם סיום לימודי התואר השני החלה ללמד באוניברסיטה העברית. בשנת 1991 הוצע לה מסלול עם קביעות באוניברסיטת בן-גוריון והיא עברה לבאר-שבע, תחילה בדרגת מרצה, עלתה לדרגת מרצה בכירה ב-1995, לפרופסור חבר ב-2000, ולפרופסור מן המניין בשנת 2003. במחלקה מילאה תפקידים שונים, בשנים 1998–1999 הייתה ראש המסלול למקרא במחלקה, ובמשך 4 שנים, 2001–2005, שימשה כראש המחלקה למקרא, ארכאולוגיה והמזרח הקדום. היא הקימה במחלקה את התוכנית ללימודי הספרות היהודית והנוצרית בתקופה ההלניסטית-רומית.
טלשיר עשתה את שנות ההשתלמות והשבתון שלה בארצות הברית, באנגליה ובגרמניה: בראשית דרכה, בשנים 1983–1984, שהתה בפילדלפיה, באוניברסיטת פנסילבניה, במחלקה ל-Religious Studies, והשתתפה שם בהכנת בסיס הנתונים ל-Computer Assisted Tools for Septuagint Studies. ב-1988–1989 יצאה לשבתון לוולפסון קולג' באוקספורד, ולאחר מכן למחלקה ללימודי המקרא באוניברסיטת שפילד, שם השתתפה בהכנת הכרך הראשון של המילון של העברית הקלאסית. ב-1990–1991 הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת ברקלי, במחלקה ללימודי המזרח הקרוב, וב-2010–2011 בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת טיבינגן.
צפורה טלשיר הייתה נשואה לדוד טלשיר שנפטר ב-5 בינואר 2017, פרופסור במחלקה ללשון העברית באוניברסיטת בן-גוריון, ולהם ארבעה ילדים, ובהם גייל טלשיר. הובאה למנוחות בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה.
מחקריה
מחקריה החשובים ביותר של טלשיר נוגעים לתרומת התרגום היווני של התנ"ך (הספטואגינטה), יחד עם המגילות המקראיות מקומראן, לתולדות נוסח המקרא ולתולדות התהוות ספרות המקרא. אלה העדים הקדומים ביותר לתהליכים שעברו על ספרי המקרא עד שהגיעו לידינו בצורתם הנתונה. יש בהם נתונים רבי פנים לגלגולי הטקסטים המקראיים, ועדות מפליאה לכך שכמה מספרי המקרא היו קיימים במהדורות שונות – כגון מהדורה מורחבת 'הרמוניסטית' של התורה, נוסח קצר וארוך של ספר ירמיהו, ועיצוב שונה באופן מהותי של ספר מלכים, שבמהדורותיו עסקה טלשיר במיוחד. טלשיר עסקה גם בהיסטוריוגרפיה המקראית, הקדומה והמאוחרת, ובמיוחד ביחס בין ספרי שמואל-מלכים וספר דברי הימים. מלבד אלה, כתבה טלשיר נגד הזרם המינימליסטי שמאחר את ספרות המקרא כולה לתקופה הפרסית-הלניסטית.
ספריה
ספרה זה של טלשיר, שיצא בעברית (1989) ובמהדורה מתוקנת באנגלית (1993), עוסק בסיפור מיוחד על פילוג המלוכה שנשמר רק ביוונית, ונספח אחרי מלכים א' י"ב 24 של תרגום השבעים. זהו סיפור ארוך ומעוצב להפליא הבנוי מחומרים המצויים גם בתנ"ך וגם בספטואגינטה במלכים א' י"א, י"ב ו-י"ד. השאלה הראשונה שנדונה היא אם הסיפור הזה היה קיים פעם בעברית. הספר מביא ראיות לכך שאכן כן ואף נעשה ניסיון לשחזר את המקור העברי שעמד לעיני המתרגם, כך שהקורא יכול לקרוא את הסיפור העלום הזה בעברית מקראית שוטפת ולעקוב אחר מבנהו ומשמעותו. השאלה השנייה היא איזו מן הגרסאות קדומה מחברתה, האם החומר המקראי או כפילו הייחודי לתרגום היווני. הספר מוכיח שלב אחר שלב שהמסורת הכפילה היא עיבוד מאוחר, מדרשי בטיבו, של החומר המקראי המקביל.
עזרא החיצוני – מקור ותרגום
הספר יצא ב-1999 בסדרת הפרסומים המקצועית על תרגום השבעים. רוב הספר המכונה עזרא החיצוני הוא למעשה תרגום יווני של חומר המצוי בספרים המקראיים: דברי הימים ב לה–לו, עזרא א'–י' ונחמיה ח'. ייחודו בסיפור ארוך שנוסף בפרקים ג–ד של עזרא החיצוני ועניינו בתחרות חכמתית בין הנערים שומרי ראש המלך סביב הנושא מהו הדבר החזק בעולם. הם נושאים נאומים חוצבי להבות על יתרון היין, המלך, והאישה, וגם על האמת, והמנצח הוא זרובבל, הזוכה בתמורה להיתרים לעלייה לירושלים ולבניית המקדש והעיר. הסיפור הזה נשמר רק ביוונית ואין לו מקביל במקום אחר. הספר בנוי שלושה פרקים הדנים בשלוש שאלות יסוד: הפרק הראשון דן ביחס בין עזרא החיצוני ובין הספרים המקראיים דברי הימים, עזרא ונחמיה, מבחינת ההרכב והמבנה. הנחת היסוד היא שעזרא החיצוני נוצר על בסיס הספרים המקראיים במטרה מרכזית אחת: לשלב את סיפור הנערים – הבמה לעליית זרובבל – בתולדות שיבת ציון. הפרק השני דן בנוסח השונה שעמד לעיני המתרגם בפרקים המקבילים לספרים הקאנוניים. הנחת היסוד כאן היא שנוסח המסורה מכאן והנוסח המשתקף מן היוונית של הספר החיצוני משקפים תהליכים דומים של התפתחות הנוסח אחרי שדרכיהם נפרדו. בפרק השלישי נדונה טכניקת התרגום של המתרגם של עזרא החיצוני. זהו מתרגם יוצא דופן הטורח רבות להביא תרגום מלומד בשפה יוונית טובה שאלמלא היה קיים הנוסח העברי-ארמי אפשר היה לטעות לחשוב שנכתב יוונית מלכתחילה.
טלשיר כתבה פירוש רחב יריעה על עזרא החיצוני שהיה חסר על מדף המחקר של ספר זה. הוא יצא לאור בשנת 2001 באותה הסדרה שיצא בו הספר המבואי על עזרא החיצוני. הספר מציע שחזור רצוף של הנוסח העברי-ארמי שעמד לעיני המתרגם היווני והסבר צמוד ומפורט של היחסים בין הטקסט שעמד לעיני המתרגם ובין הטקסט של הספרים הקאנוניים. הטקסט היווני ומקורו הארמי המשוחזר מוצגים זה מול זה, ובמקור העברי-ארמי המשוער מסומנים ההבדלים מנוסח המסורה. במרכז עומד שחזור שעוד לא נעשה כמותו לארמית של סיפור הנערים ופירוש שעיקרו ביסוס הצעות השחזור של הנוסח שעל פי ההנחה היה בידי המתרגם. השחזור והפירוש של החלק הזה נעשו בשיתוף עם דוד טלשיר.
מאמרים ומבואות
טלשיר כתבה מאמרים נוספים על תרגום השבעים הן בנושאי הספרים שלעיל, ובנושאים נוספים. היא תיארה את מהדורת ספר מלכים כדמותה בתרגום השבעים, ועקבה אחרי תרומת טקסטים אחרים בתרגום השבעים להבנת תהליכי ההתהוות והמסירה של נוסח המקרא.
במסגרת התעניינותה בתקופת שיבת ציון כתבה טלשיר מבוא ופירוש על הנביא חגי בסדרת עולם התנ"ך.
עיסוקה של טלשיר בתולדות נוסח המקרא הניב שני מאמרים מבואיים מקיפים המציגים את היחסים בין עדי הנוסח המרכזיים של המקרא: נוסח המסורה, מגילות מדבר יהודה, התורה השומרונית ותרגום השבעים.
טלשיר עקבה אחרי ההתפתחויות בחקר המקרא בדור האחרון. היא כתבה בחריפות על הניסיונות של הזרם המינימליסטי למחוק את הישגי המחקר המודרני, לבטל את ההבחנה בין מוקדם ומאוחר בתנ"ך, להתעלם מן המידע הצפון בתנ"ך על ימים קדמונים, וליחס את יצירת התנ"ך כולו לתקופה הפרסית-הלניסטית. מלבד זאת, הגיבה על זרמים אחרים במחקר הפוסט-מודרני ששופטים את המקרא בראי הגישות העכשוויות, כגון המחקר הפמיניסטי או האקולוגי של המקרא.
טלשיר כתבה על נושאים שונים שעניינם בתהליכי החיבור של ההיסטוריוגרפיה המקראית.
שוקה (פרסומת)
לסרטונים מבנה בסיסי משותף: לקוח של שוקה רוצה לעזוב, והמזכירה מנסה לשכנע אותו שלא יעשה זאת. בין נימוקיה העיקריים: העזיבה תפגע במנעמי החיים מהם נהנה שוקה (רכב 4X4, בילוי בחו"ל וכדומה). המסר של הסרטונים: "למה לממן סוכן?". את סרטוני הפרסומת הפיק משרד הפרסום גליקמן-שמיר-סמסונוב, והם שודרו בתדירות גבוהה וזכו לפופולריות רבה, ובכלל זה מדליית זהב בתחרות אפ"י.
מסע הפרסום עורר את חמת סוכני הביטוח של לשכת סוכני הביטוח, שניסו בדרכים שונות (פנייה לבית המשפט, תלונה למפקח על הביטוח, תלונה לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו) לעצור את מסע הפרסום. בשנת 2014 הפיקה פרסומת נגדית, בכיכובו של אורן איילון, סוכן ביטוח אמיתי, בעליה של סוכנות ביטוח בנתניה.
באפריל 2016 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב שיש להפסיק את שידור פרסומות אלה, עקב פגיעתן בכבוד סוכני הביטוח. בפסק הדין תיאר השופט אליהו בכר את סדרת הסרטונים: "התשדירים, שכולם עשויים אגב באופן מקצועי ומצחיק (סובייקטיבית), מגחיכים את סוכני הביטוח וגורמים להשפלתם כמי שהינם בעלי מקצוע הולך ונעלם וראוי להם שייעלמו כליל מהעולם, בהיותם בבחינת סרח עודף בענף הביטוח שקיומם לא נועד לשרת איש אלא את עצמם בלבד". אריה אברמוביץ, נשיא לשכת סוכני הביטוח, אמר על פסק הדין: "זהו נוקאאוט מהדהד לתרבות השיימינג שהיא בגדר רוח רעה ששוטפת את הקהילה העסקית בפרט, ואת החברה הישראלית בכלל".
איי.די. איי. חברה לביטוח הגישה ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון, בנימוק שפסק הדין פוגע בחופש הביטוי ובחופש העיסוק. במקביל הפיקה החברה סרטון פרסומת חדש בכיכובה של שני כהן, שבו שוקה אינו מוזכר, אך סוכן הביטוח מוצג כחוליה מיותרת בקשר שבין המבוטח לחברת הביטוח. בית המשפט המחוזי הורה גם על הורדת פרסומת זאת, על פי פקודת בזיון בית המשפט, אולם ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט העליון בנימוק שאין בפקודת בזיון בית המשפט סמכות להוצאת צווי מניעה נוספים. באפריל 2017 הפך בית המשפט העליון, פה אחד, את החלטת בית המשפט המחוזי והתיר לשדר את הפרסומות. בקשתה של לשכת סוכני הביטוח לקיים דיון נוסף בהחלטה נדחתה.
מאיר קראוס
מאיר קראוס (נולד ב-27 בספטמבר 1953) הוא מנהל ישראלי, שהיה מנכ"ל מכון ירושלים למחקרי מדיניות וראש מנח"י.
ביוגרפיה
קראוס נולד בירושלים לדוד קראוס, ניצול שואה. ולבת שבע (נכדתו של רבי מרדכי חיים מסלאנים) דור שמיני בארץ. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ובישיבה הגבוהה מרכז הרב, ושירת כקצין בחטיבת גולני.
לאורך תקופת פעילותו מילא תפקידים רבים בתחום החינוך, היה שותף להובלת רפורמות במערכת החינוך בישראל ושימש כיועץ לתכנון מדיניות בתחומים לאומיים. בין השאר כיהן בתפקידים: מנהל מינהל החינוך של ירושלים (מנח"י), מנהל המינהל לשוויון הזדמנויות בחינוך, ומנהל התפעול הבינלאומי של "תגלית".
קראוס היה ממייסדי הישיבה התיכונית נווה שמואל באפרת בשנת 1983, ומנהלה הראשון. בהמשך עמד בראש מנהל חינוך ירושלים. בשנת 1994, לאחר החתימה על הסכמי אוסלו יסד קראוס יחד עם חבר הכנסת לשעבר אלכסנדר לובוצקי וחברים מהציונות הדתית את "חוג תכלת" דתיים למען הסכם שלום. בחודש נובמבר באותה שנה, בהיותו בשירות מילואים כמג"ד בחטיבת הצנחנים הדרומית ברצועת עזה, ניצל קראוס מפיגוע תופת בצומת נצרים.
ב-2003 שימש בוועדת דוברת כמתאם מטעם משרד החינוך, ב-2007 כיהן בתפקיד מנהל התפעול הבינלאומי וסמנכ"ל פרויקט תגלית ובשנת 2009 היה חבר בצוות שמינתה ממשלת ישראל לבדיקת חיזוק הקשר בין ישראל ליהדות התפוצות.
כיהן כמנכ"ל מכון ירושלים למחקרי מדיניות, תפקיד אותו סיים ב-2016, ומשמש כחבר הוועד המנהל של מרכז מציל"ה, ועמית בתוכנית מדיניות החינוך של מרכז טאוב.
משפחתו
גרושתו היא אלירז בתו של הרב שאר ישוב כהן ונכדתו של הרב הנזיר. הוא אב לשישה ילדים, נשוי בשנית לארמית וחי בירושלים.
גיסו הוא הרב אלימלך פרוכט, רב בית ספר נעם בנות בירושלים לשעבר.
עמדותיו
קראוס נמנה עם מייסדי "חוג תכלת" דתיים למען הסכם שלום (עם חבר הכנסת לשעבר אלכסנדר לובוצקי). הוא תומך במתן זכויות לאומיות לפלסטינים בתוך ארץ ישראל, ורואה בהתנהלות הפלסטינים "מאבק לחירות". לטענתו ישראל לא ניסתה מספיק להגיע להסכם שלום עם הפלסטינים ובחברה הפלסטינית מתחוללים "תהליכי השלמה והכרה עם קיומה של מדינת ישראל".
גילה פרוכטר
גילה פרוכטר (נולדה ב-24 בפברואר 1947) היא פרופסור אמריטה בבית ספר למנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן. היא מתמחה בשיווק, במתמטיקה שימושית ובשיטות מחקר כמותניות.
ביוגרפיה
גילה פרוכטר נולדה בבאיה מארה שברומניה ועלתה לישראל ב-1964. ב-1969 היא נישאה, ולה שני ילדים.
ב-1968 החלה ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן. סיימה דוקטורט במתמטיקה בטכניון ב-1988, והשלימה לימודים בשיווק ומנהל עסקים בבית הספר למוסמכים ע"ש רקנאטי באוניברסיטת תל אביב.
עבדה כמרצה בטכניון מ-1994 עד 1999, ולאחר מכן באוניברסיטת בר-אילן בין השנים 2001 ל-2005, אז מונתה כפרופסור בפקולטה למנהל עסקים.
שימשה כמרצה אורחת באוניברסיטת הונג קונג למדע וטכנולוגיה, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת טקסס, וכן בבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה.
ב-2006 מונתה לראשת מחלקת השיווק בתוכנית לתארים מתקדמים בפקולטה למנהל עסקים של אוניברסיטת בר-אילן, ובין 2011 ל-2014 שימשה כראשת המחלקה.
פסיון אדום-גב סיאמי
פסיון אדום-גב סיאמי (שם מדעי: Lophura diardi) הוא מין עוף קרקע ממשפחת הפסיוניים החי ביערות דרום-מזרח אסיה. הפסיון הוא עוף כחול בהיר עם נוצות זנב כחולות-ירוקות כהות, רגליו אדומות ופניו אדומים בוהקים עם פסים לבנים סביבם וציצה שחורה מעל הראש. העיניים חומות והרגליים ורדרדות. אורכו כ-80 ס"מ בממוצע.
הפסיון חי ביערות גשם טרופיים סבוכים בקמבודיה, לאוס, תאילנד וווייטנאם. בשל תפוצתו הוא אינו נתון בסכנת הכחדה, אך עלול להיפגע בשל כריתת היערות בהם הוא חי.
הפסיון אדום-הגב הסיאמי הוא הציפור הלאומית של תאילנד.
קתדרלת איסק הקדוש
קתדרלת איסק הקדוש (ברוסית: Исаакиевский собор) היא הקתדרלה הגדולה ביותר בסנקט פטרבורג. היא משמשת כיום כמוזיאון. החל משנת 1991 נערכות בה גם תפילות בימים מיוחדים ובהתאם לתיאום מראש עם הנהלת המוזיאון.
הקתדרלה מוקדשת לאיסק, קדוש ביזנטי מהמאה ה-4. המבנה הנוכחי הוא המבנה הרביעי שהוקם במקום לכבוד איסק הקדוש. הוא נבנה בשנים 1818–1858 בהתאם לתכנון של האדריכל הצרפתי אוגוסט מונפרן. גובה המבנה כ-101.5 מטר ושטחו הפנימי כ-4,000 מ"ר.
היסטוריה
הקתדרלה הקודמת (השלישית) נבנתה במשך עשרות שנים ובנייתה הסתיימה רק בשנת 1802. בשלבים האחרונים של הבנייה, שיש שהיה מיועד לעיטורה הועבר בפקודת פאבל הראשון לאתר הבנייה של טירת מיכאילובסקי. היו גם שינויים נוספים שלא תאמו את הרעיון המקורי של האדריכל שתכנן את הבניין.
בשנת 1809 הורגש שהקתדרלה הקיימת במקום קטנה מדי ולא תואמת את הסביבה. לכן הוחלט על מכרז להרחבת המבנה. במכרז השתתפו אדריכלים ידועי שם, אך כל התוכניות נדחו על ידי אלכסנדר הראשון בטענה שהן מבוססות על בנייה חדשה ולא על הרחבת המבנה הקיים כפי שנדר. בשנת 1813 פורסמה הודעה על תחרות חדשה, אך גם התוכניות החדשות לא התאימו לטעמו של הקיסר. בשנת 1816 האדריכל הצעיר אוגוסט מונפרן קיבל הזמנה להכנת הפרויקט. הוא הכין מספר תוכניות ראשוניות שהקיסר אהב אותם והוא קיבל הזמנה להכנת תוכניות מפורטות אך בתנאי שהחלק המרכזי של הקתדרלה הקיימת תישאר.
בשנת 1818 הפרויקט היה מוכן ואושר על ידי הקיסר. בקיץ 1819 החלו בפירוק המבנה הקיים. אומנם מספר אדריכלים מתחו ביקורת קשה על התוכניות. הטענה הייתה שהמבנה המשופץ לא יהיה יציב וקיימת סכנה ממשית לקריסתו. העבודות במקום נעצרו והוקמה וועדה מיוחדת לבדיקת הנושא. מונפרן עצמו, בפגישות הוועדה, ציין שהוא היה מוגבל על ידי תנאי הקיסר. בסופו של דבר הוועדה החליטה שלא ניתן להמשיך בהקמת המבנה לפי התוכניות הקיימות. בהיוודע לו המלצות הוועדה, הקיסר סיכם שיש לתקן את התוכניות תוך מאמץ להשאיר את הקירות הקיימים. מונפרן הודח מתפקיד האדריכל הראשי של המיזם, אך השתתף בצוות שתיקון את התוכניות.
ב-3 באפריל 1825 הפרויקט החדש של מונפרן אושר על ידי הוועדה ועל ידי הקיסר. בבנייה השתתפו כ-11,000 עובדים ונעשה שימוש בכ-25,000 קורות עץ.
בשנת 1858 הסתיימה הבנייה, וב-30 במאי הקתדרלה נפתחה בנוכחות הקיסר ומשפחתו. מונפרן נפטר זמן קצר לאחר סיום הבנייה, אך בקשתו להיות מוטמן בקתדרלה לא נענתה.
לאחר מהפכת אוקטובר המבנה נשדד. נגנבו כ-45 ק"ג של זהב כ-2 טון של חפצי כסף. בשנת 1928 המבנה הפסיק לשמש כנסייה.
במלחמת העולם השנייה המבנה ניזוק. בשנת 1948 נפתח המוזיאון. במסגרת העבודות לפתיחת המוזיאון הוסדרה אפשרות לעליית הציבור לחלק העליון של המבנה - הכיפה. עתה ניתן לטפס כ-560 מדרגות לגובה של כ-43 מטרים.
החל משנת 1990 חודשה הפעילות הדתית במקום. התפילות מתקיימות בדרך כלל בימי ראשון ובחגים נוצריים. בינואר 2017 הועברה הקתדרלה לאחריות הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
תיאור המבנה
הקתדרלה מהווה דוגמה של אדריכלות קלאסית תוך שימוש באלמנטים של סגנונות אחרים (הסגנון הביזנטי, אקלקטי, נאו-רנסאנס). ההיקף של הכיפה הוא 25.8 מטר. הבניין מעוטר ב-112 עמודי שיש. בעיטור של החלק הפנימי של המבנה השתתפו גדולי ציירי רוסיה. מעניין במיוחד ויטרז' שגודלו כ-28.5 מ' והוא הגדול מסוגו ברוסיה. המבנה כולל 4 גמלונים שמעוטרים באושר על ידי פסלים שונים.
השטח הפנימי של המבנה מאפשר כניסת כ-12 אלף מתפללים.
האיקונוסטאזיס מעוצב על ידי 8 עמודים ממלכיט ומלזוריט.
בתוך הקתדרלה קיימים 3 מרכזי תפילה - המקודש לאיסק, המקודש ליקטרינה ולאלכסנדר נבסקי. השטח הפנימי של הקתדרלה מעוטר בתמונות של ציירים רוסים. עוד במהלך בניית המבנה התברר שעקב הקור התמונות לא שורדות. לכן הוחלט להחליף את התמונות שצוירו בתמונות זהות ממוזאיקה. עבודות אלו לא הסתיימו עד היום (2010).
כיתה א'
כיתה א' היא שנת הלימודים הראשונה במסגרת כיתתית בבית ספר יסודי.
אוכלוסיית התלמידים
תלמידי כיתה א' הם בדרך כלל ילדים בגילי 6–7, ומגיעים אליה לאחר סיום הלימודים בגן חובה. מעטים מהתלמידים, ילידי החודשים ספטמבר עד דצמבר, טרם הגיעו לגיל 6 עם פתיחת שנת הלימודים, ולעיתים מומלץ שילדים אלה ילמדו שנה נוספת בגן החובה.
תוכני הלימודים
במסגרת לימודי שפה לומדים התלמידים אוריינות (קריאה וכתיבה) בסיסית.
במסגרת לימודי חשבון מכירים התלמידים את המספרים הטבעיים הקטנים ולומדים את ארבע פעולות החשבון בהם, תוך שימוש נרחב בציורים, גרפיקה וצבעים הן להמחשה והן בשל מגבלות כישורי הקריאה של ילדי כיתה א'.
בישראל מתקיימים בשנים האחרונות בכיתה א' שיעורים בנושא חינוך לחיים בחברה. תוכנית זאת נקראת "מפתח הל"ב".
שלום כיתה א'
שלום כיתה א היא הברכה המסורתית בה מקדמים לראשונה מורי כיתה א' את התלמידים החדשים עם הצטרפותם לבית הספר. מעבר הילדים ממסגרת גן לראשונה למסגרת בית-ספרית הוא אחד מטקסי ההתבגרות בחברה המודרנית, ובחברה הישראלית בפרט. בהקשר של מעבר זה חוברו שירים, כגון:
פרש הנחושת
פרש הברונזה או פרש הנחושת (ברוסית: Медный всадник) הוא פסלו של הצאר פיוטר הגדול המוצב במרכז סנקט פטרבורג.
הפסל נבנה מארד אך קיבל את שמו בעקבות שיר מפורסם של אלכסנדר פושקין. הפסל הוא אחד מסמלי העיר ולימים גם הפך לסמלם של אולפני הקולנוע "לנפילם" שממוקמים בעיר.
היסטוריה
הפסל נוצר בידי הפסל הצרפתי אטיין מוריס פלקונט שעבד עליו בין השנים 1768–1770. ראשו של פיוטר הגדול פוסל על ידי תלמידתו של פלקונט, מארי-אנה קולו. יציקת הפסל מארד הסתיימה בשנת 1778.
היה קושי למצוא את האבן שתהיה בסיס מתאים לפסל הענק. בסופו של דבר נמצאה האבן שמשקלה היה 1,600 טון. בשל משקלה, היה קושי רב בהעברת האבן לעיר, והעברתה נמשכה מנובמבר 1769 עד ספטמבר 1770. לאחר הבאתה בדרך היבשה לשפת המפרץ הפיני, נבנתה אונייה מיוחדת להעברתה לסנקט פטרבורג. בסופו של דבר הגיעה האבן לעיר ב-26 בספטמבר 1770. ככל הנראה זוהי האבן הגדולה ביותר שהועברה בשלמותה בידי אדם לצורך בנייה.
בשנת 1778 התקררו עד מאוד היחסים בין יקטרינה הגדולה לבין פלקונט, והוא נאלץ לעזוב את רוסיה. עבודות בניית הפסל נמשכו ללא הדרכתו, והוא אף לא הוזמן לפתיחה הרשמית של הפסל ב-7 באוגוסט 1782.
תיאור הפסל
הפסל היה הראשון שבו מוצג צאר רוסי כשהוא רוכב על הסוס, וזאת בהתאם לעמדתו של פלקונט לפיו פיוטר הגדול הוא מדינאי ולא מצביא. הפסל מתאר את הצאר בבגדים פשוטים כדי להבליט את האדם שבמרכז הפסל. גובהו של בסיס הפסל הוא כ-7 מטר, וגובה הפסל עצמו הוא 6 מטרים נוספים.
האבן הענקית שבבסיס הפסל מהווה סמל לקשיים הרבים שהיו לפיוטר הגדול בהגשמת רעיונותיו. רק חרבו של הצאר והזר שעל ראשו מסמלים את ניצחונותיו כמצביא צבאי.