cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
באטגירל
היסטוריה פרסומית
דמויות אלה ננטשו בשנת 1964, כאשר העורך הראשי החדש ג'וליוס שוורץ קבע כי הן מטופשות מדי ולא מתאימות, וכן משום צניחת המכירות. הוא השיב את מיתולוגיית באטמן למקורות כפורע חוק הירואי. "ילדת העטלף", כמו גם דמויות אחרות ממשפחת באטמן, שוכתבו מחוץ להמשכיות יקום DC באירועי המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1985. למרות שילדת העטלף לא הייתה קיימת בהמשכיות שלאחר המשבר, גרסה משודרגת של הדמות - מרי אליזבת' "בטי" קיין - הוצגה כגיבורת-העל פליימבירד ("ציפור האש"), שממשיכה להופיע בפרסומי החברה. עם צאת סדרת הטלוויזיה של באטמן משנות ה-60, נוצר הצורך בדמות באטגירל מציאותית יותר, והיא הוצגה בדמותה של ברברה גורדון, בתו של מפכ"ל המשטרה ג'יימס גורדון, בסוף 1966. באטגירל בדמותה של גורדון הפכה לפופולרית, והיא נותרה קבועה בהמשכיות DC עד לשנת 1988. ברומן הגרפי ממרץ 1988 "באטמן: הבדיחה ההורגת", הג'וקר יורה בגורדון וגורם לשיתוקה, מה שמאלץ אותה לתלות את גלימתה של באטגירל ולנטוש את ימי לחימתה בפשע מאחוריה. אולם, מאז דמותה הומצאה מחדש כ"אורקל", מקור המידע העיקרי של באטמן ומנהיגת קבוצת ציפורי הטרף.
בשנת 1999, עם תחילתה של קשת הסיפור "באטמן: שטח הפקר", "הציידת" הלנה ברטינלי נטלה באופן זמני את זהותה של באטגירל, אולם בשל התנגחויות חוזרות ונשנות עם באטמן והפרת הקוד האתי שלו, היא מאולצת לחזור לזהות "הציידת". באותה שנה הוצגה באטגירל הרביעית, קסנדרה קיין, והיא מודרכת הן בידי באטמן והן בידי אורקל. דמותה של קסי קיין כבאטגירל היא הראשונה שקיבלה סדרה חודשית משלה, שרצה בין השנים 2000 ל-2006. היא מעבירה את נטל הדמות לסטפני בראון, שהייתה בעבר ידועה בזהויות "ספוילר" ורובין, בתחילתו של הכרך השלישי (אוקטובר 2009), שרץ למשך 24 חוברות.
בספטמבר 2011, כחלק מהאתחול המחודש של יקום DC ולאחר אירועי הקרוסאובר פלאשפוינט שגורם לרגרסיה בגיבורי-העל, ברברה גורדון נטלה שוב את זהותה כבאטגירל לאחר שנרפאה מהשיתוק. בעקבות כך, סטפני בראון חזרה לזהותה כספוילר.
מפתח נומרי
מִפְתָח נומרי (Numerical aperture, מסומן כ-NA) הוא פרמטר חסר יחידות המתאר את זווית האיסוף של אור לתוך רכיב אופטי. הגדרת המפתח הנומרי היא שונה במערכות אופטיות שונות.
הגדרה כללית
ברוב המערכות האופטיות, המפתח הנומרי מוגדר כ:, כאשר \ n הוא מקדם השבירה של התווך ו-\ \theta היא חצי זווית הראש של חרוט האור הנאסף אל תוך הרכיב האופטי (ראו שרטוט משמאל). במקרה הכללי ביותר, הנקודה ממנה מגיע האור יכולה להיות במרחקים שונים מהרכיב האופטי, והמפתח הנומרי ישתנה בהתאם.
מפתח נומרי במיקרוסקופיה
מכיוון שעדשת אובייקטיב של מיקרוסקופ חייבת להיות במרחק קבוע מהעצם עליו מסתכלים על-מנת שהוא יראה ממוקד, ניתן להגדיר את המפתח הנומרי של העצם (עבור מרחקים שונים הזווית תשתנה, ולכן גם המפתח הנומרי, אבל במרחקים כאלה העצם ממילא לא יראה ברור). ככל שהגדלת האובייקטיב גדולה יותר כך מרחק המוקד שלו קטן יותר, כלומר האובייקטיב צריך להיות קרוב יותר לעצם, ומכאן שהזווית \ \theta תהיה גדולה יותר ולכן גם המפתח הנומרי יגדל.
ישנם אובייקטיביים שונים שמתאימים לעבוד בסביבה של מים או שמן אימרסיה. מכיוון שמקדמי השבירה שלהם גדולים ממקדם השבירה של אוויר, גם המפתח הנומרי יגדל וערכו יכול להיות גדול מ-1 (מפתח נומרי של אובייקטיביים שונים נע בין הערכים 0.14 ו-1.45).
למפתח הנומרי במיקרוסקופ ישנה חשיבות רבה לקביעת כושר ההפרדה (רזולוציה אופטית) של המיקרוסקופ, כלומר היכולת להבדיל בין שני עצמים הקרובים זה לזה, הנתון על ידי:
כאשר \ \lambda הוא אורך הגל. עצמים הנמצאים במרחק קטן מ-\ d זה מזה יראו כעצם אחד.
מפתח נומרי בצילום
שמאל|ממוזער|200px בצילום המונח המקובל לשימוש הוא f number (מסומן כ- \ f/\#או כ-\ N) ולא מפתח אופטי, אך יש קשר בין המונחים. f number מוגדר כיחס בין מרחק המוקד של עדשה, \ f, לבין הקוטר שלה, \ D:
דמותו של עצם הנמצא באינסוף תיווצר בנקודת המוקד של העדשה, ולכן המפתח הנומרי עבור דמות כזאת נתון על ידי:
בהנחה שמקדם השבירה הוא של אוויר, \ n=1, נקבל את היחס בין מפתח נומרי ל-f number:
מפתח נומרי בסיבים אופטיים
המפתח הנומרי בסיבים אופטיים מוגדר בצורה שונה ומשמעותו היא זווית האור שיכול להיכנס לתוך הסיב ולהתקדם לאורכו.
בסיב אופטי ישנה ליבה עם מקדם שבירה \ n_1, הגדול ממקדם השבירה של המעטפת, \ n_2. הזווית הקריטית לקבלת החזרה פנימית מלאה נתונה על ידי:.
מרכז|ממוזער|600px
נחשב את זווית הכניסה המקסימלית,\ \theta_A כך שהאור הנכנס אל תוך הסיב יוכל להתקדם לאורכו: (ראו איור)
לפי חוק סנל,.
ניתן לראות ש-, ולכן נקבל:
נשתמש בזהות הטריגונומטרית, ונקבל את המפתח הנומרי:
דרך נוספת להגדיר את המפתח הנומרי היא בעזרת השינוי היחסי בין מקדמי השבירה של הליבה והמעטפת (בדרך כלל הוא קטן מאוד): והמפתח הנומרי יוגדר:
הזווית \ \theta_A מתארת את "חרוט הקליטה" של הסיב. קרן אור שתיכנס דרך החרוט (כלומר בזווית קטנה מ-\ \theta_A) תתקדם לאורך הסיב (מסומן בכחול באיור) והיא נקראת קרן מונחה (guided ray), לעומת זאת, קרן אור שתגיע מחוץ לחרוט (כלומר בזווית גדולה מ-\ \theta_A) תזלוג החוצה דרך מעטפת הסיב (מסומן באדום באיור) והיא נקראת קרן קורנת (radiated ray).
עבור סיב חד-אופן אי אפשר לדבר על "מודל הקרניים" של האור (אופטיקה גאומטרית), וצריך לעבור למודל גלי של האור. במקרה כזה, הזווית \ \theta תינתן על ידי ההתבדרות של האלומה:
כאשר \ \theta נתונה ברדיאנים, \ \lambda הוא אורך הגל, ו-\ \omega_0 הוא רוחב הקרן בתוך הסיב (מחושב בעזרת התדירות המנורמלת, V-number).
טווח הערכים של המפתח הנומרי בסיבים הוא בדרך-כלל 0.1-0.4.
הולי האנטר
הולי האנטר (באנגלית: Holly Hunter; נולדה ב-20 במרץ 1958) היא שחקנית אמריקאית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1993 עבור תפקידה בסרט "הפסנתר".
ביוגרפיה
האנטר נולדה בקוניירס, ג'ורג'יה. היא למדה דרמה באוניברסיטת קרנגי מלון בפיטסבורג. אחר כך עברה לניו יורק, שם חלקה דירה עם השחקנית פרנסס מקדורמנד.
הייתה נשואה לצלם יאנוש קמינסקי בין 20 במאי 1995 ל-21 בדצמבר 2001. מאז שנת 2001 בן זוגה הוא השחקן הבריטי גורדון מקדונלד, לצדו שיחקה במחזה "בביצת החתולים". לזוג תאומים בנים.
קריירה
תפקידה הקולנועי הראשון של האנטר היה בשנת 1981 בסרט האימה "The Burning". בשנת 1987 הופיעה בסרט "בייבי אריזונה", לצד ניקולס קייג'. באותה שנה כיכבה גם ב"משדרים חדשות" והייתה מועמדת על כך לפרס האוסקר. ב-1993 היא זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "הפסנתר", בו הפגינה את כישורי הנגינה שלה על פסנתר כשניגנה יצירות מורכבות בפסקול הסרט. בנוסף לזכייתה היא גם הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "הפירמה". ב-1994, זכתה בפרס גלובוס הזהב על השתתפותה בסרט "הפסנתר".
ב-2004 היא קיבלה מועמדות נוספת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "שלוש עשרה", ודיבבה את הדמות הלן פאר בסרט המצויר "משפחת סופר-על". האנטר הופיעה גם במספר סרטי טלוויזיה וזכתה ב-2 פרסי אמי. בשנת 2007 התחילה האנטר לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "להציל את גרייס" של הרשת TNT. בשנת 2013 שיחקה במיני סדרה הניו זילנדית "קצה האגם". בשנת 2017 שיחקה בקומדיה הרומנטית "חולי אהבה" של הבמאי מייקל שווולטר.
בשנת 2020 גילמה את סאלי ייטס במיני-סדרת הטלוויזיה "נאמנות עליונה" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.
יחסי לוקסמבורג–מולדובה
יחסי לוקסמבורג–מולדובה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג לבין רפובליקת מולדובה.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג לבין רפובליקת מולדובה כוננו ב-16 ביוני 1992. בין מולדובה ללוקסמבורג נחתמו הסכמים דיפלומטיים רבים בהם אמנה למניעת כפל מס, הסכם בתחום הביטחון החברתי והסכם חילופי מידע בנושאי מס.
הסחר שבין מולדובה ללוקסמבורג הוערך בשנת 2018 בשווי של כ-1.1 מיליון דולר אמריקאי כאשר הייצוא המולדובני ללוקסמבורג עמד על כ-100,000 דולר אמריקאי והייבוא המולדובני מלוקסמבורג עמד על כמיליון דולר אמריקאי.
תולעת סיכה
תולעת סיכה (שם מדעי: Enterobius vermicularis; מכונה באנגלית: Pinworm, קרויה גם תולעת מרצע) היא טפיל המצוי במעיים של בני אדם ובעיקר של ילדים.
בעקבות הדבקה בתולעת סיכה עלולה להתעורר מחלה הנקראת "אנטרוביאזיס". בדרך כלל, ההדבקה מתרחשת דרך בליעה ועיכול של ביצי התולעת, היכולות להימצא על הידיים, על המזון ולעיתים גם במים. התסמין העיקרי הוא גירוד באזור פי הטבעת.
במקרים קלים הטיפול פשוט, אך הדבקות המוניות בטפיל עשויות להוות בעיה קשה יותר לטיפול בעקבות הדבקות חוזרות. תפוצת התולעת היא כלל-עולמית, והידבקות בה חוצה גבולות ומעמדות חברתיים.
המיקרופילריה של תולעת הסיכה הם באורך 250-200 מיקרון ורוחבם 7-5 מיקרון.
שדמית שחורת-כנף
שדמית שחורת-כנף (שם מדעי:Glareola nordmanni) הוא מין של עוף ממשפחת השדמתיים. אורכה 28 ס"מ ומוטת כנפיה 70 ס"מ. שדמית זו דומה לשדמית אדומת-כנף אך כהה יותר. כמו כל מיני השדמית היא ניזונה מחרקים מעופפים ולא מחרקים הנמצאים על הקרקע.
תפוצתה בדרום מזרח אירופה ובדרום מערב אסיה. בישראל היא חורפת נפוצה.
שמה המדעי ניתן לה על שמו של אלכסנדר פון נורדמן (Alexander von Nordmann), ביולוג פיני.
שותפות בין-מגזרית
שותפות בין-מגזרית היא מקרה מובחן של שותפויות. ייחודה של שותפות זו נובע מאופי המפגש שהיא מזמנת - מפגש בין גורמים בעלי זהות שונה ומרוחקת, רצון לגשר בין ארגונים בעלי תפיסות ערכיות וניהוליות שונים. השוני בין הגורמים נוגע לתפקידו בחברה, משפיע על המחויבות הערכית והחברתית שלו ועל רציונל פעולתו. על אף הרצון לפעול יחדיו השותפים שואפים לשמור על תפקידם הראשוני המובחן. שותפות בין מגזרים היא התערבות במרחב הציבורי, ומתוך כך, היא מקפלת בתוכה משמעות ערכית החורגת מהפונקציונלי או הניהולי.
בישראל מופעל מאז 2007 השולחן העגול הממשקי כמסגרת לשיח בין מגזרי ברמה הלאומית, ביוזמת משרד ראש הממשלה ובהפעלה של שיתופים.
בשנת 2012 הוקם "מיזם ממשלה-חברה אזרחית" – שותפות של שבעה משרדי ממשלה, של מכון אלכא למנהיגות וממשל בג'וינט ישראל, ושל נציגי התפוצות. את התהליך המרכזי בחברה האזרחית מוביל ארגון הגג מנהיגות אזרחית יחד עם קואליציית ארגוני תשתית. מטרת המיזם היא יצירת מערכת כוללת (אקו-סיסטם) המחזקת עשייה משותפת.
הרברט פלומר
לורד הרברט צ'ארלס אונסלו פלומר (באנגלית: Herbert Charles Onslow Plumer; 13 במרץ 1857 – 16 ביולי 1932) היה קצין בצבא הבריטי בדרגת פילדמרשל, וכיהן כנציב העליון השני של ארץ ישראל מטעם המנדט הבריטי בין השנים 1925–1928, אחרי הרברט סמואל. פלומר היה אביר מסדר האמבט, מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, המסדר הוויקטוריאני המלכותי (Royal Victorian Order) ומסדר האימפריה הבריטית.
קריירה מוקדמת
פלומר נולד בשכונת קנסינגטון שבלונדון להול ולואיזה אליס פלומר ב-13 במרץ 1857. פלומר התחנך באיטון ובסנדהרסט, וב-1876 התגייס לצבא הבריטי. פלומר מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה והשתתף במלחמת הבורים בדרום אפריקה שבמהלכה קודם לדרגת קולונל. ב-1902 עם חזרתו לבריטניה מונה למפקד הבריגדה ה-4, ומעט לאחר מכן קודם לדרגת מייג'ור גנרל. ב-1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-10, ב-1904 מונה לקצין האפסנאות הראשי, ב-1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-7, וב-1907 מונה למפקד הדיוויזיה ה-5. ב-1908 קודם לדרגת לוטננט גנרל, וב-1911 מונה למפקד ״פיקוד הצפון״.
מלחמת העולם הראשונה
עם מותו המפתיע של מפקד הקורפוס ה-2 גנרל ג'יימס גרירסון בתחילת המלחמה היה פלומר מועמדו של ג'ון פרנץ' לתפקיד, אך שר המלחמה הוריישו קיצ'נר מינה לתפקיד את גנרל הוראס סמית'-דוריאן.
בפברואר 1915 נשלח פלומר לצרפת ומונה למפקד הקורפוס ה-5, והוביל אותו בקרב איפר השני. במאי 1915 הודח גנרל סמית'-דוריאן מתפקידו כמפקד הארמייה השנייה, ופלומר קיבל את התפקיד במקומו, וב-11 ביוני 1915 קודם לדרגת גנרל מלא. ביוני 1917 זכה לניצחון גדול על הגרמנים בקרב רכס מסין. בנובמבר 1917 מונה פלומר למפקד הכוחות הבריטיים באיטליה. בתחילת 1918 התבקש פלומר על ידי דייוויד לויד ג'ורג' להחליף את ויליאם רוברטסון כראש המטה הכללי הקיסרי, אך פלומר סירב. באביב 1918 חזר פלומר לפקד על הארמייה השנייה ופיקד עליה במהלך מתקפת האביב ובמהלך מתקפת מאה הימים.
פרדריק קיש ששירת תחת פיקודו במלחמת העולם הראשונה אמר עליו: "כל הארץ תמצא בו אדם ישר מאוד. הוא חי הרבה ולמד הרבה מאד ושכח רק מעט ... זוכר אני שבצבא היה הוא המפקד הכי דמוקרטי. תמיד נמצא בין החולים וכולם אהבוהו".
לאחר המלחמה
בדצמבר 1918 מונה פלומר למפקד ארמיית הריין הבריטית, ובמאי 1919 מונה למושל מלטה. ב-31 ביולי 1919 הועלה לדרגת פילדמרשל, וב-18 באוקטובר 1919 קיבל את התואר ה״ברון פלומר״.
אל טחין
אל טחין (ספרדית El Tajín) הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הפרה-קולומביאנית, בקרבת העיר פפנטיה, במדינת וראקרוס שבמקסיקו.
הרברט פלומר
הנציב העליון בארץ ישראל
באוקטובר 1925 מונה לנציב העליון בארץ ישראל. בין פעולותיו כנציב העליון:
אל טחין
היסטוריה
בנייתה של אל-טחין החלה במאה ה-1 והגיעה לשיאה בסוף התקופה הקלאסית, סביב 600-900 לספירה. ניתן למצוא במבני העיר מתקופה זו השפעה של טאוטיווקאן. הבנייה נמשכה עד המאה ה-13, אז נכבשה העיר ונשרפה. לאחר מכן, יושבה העיר על ידי אוכלוסייה דלה יותר עד המאה ה-16, עת נכבשה בידי הכיבוש הספרדי.
הרברט פלומר
הנציב העליון בארץ ישראל
הביקורת של היישוב היהודי נגדו התמקדה בכך שלא הגיש סיוע ממשי לבניין הבית הלאומי ולא נתן ידו להתיישבות צפופה וכתוצאה מכך נותרו כל אותן בעיות בלתי פתורות. יחד עם זאת כתב עליו עיתון "הארץ" ב-1928:
מנגד הערבים הביעו אכזבה משלטונו של פלומר משום שקיוו כי יעזור להם לטרפד את הקמת הבית הלאומי של היהודים בארץ ישראל.
אחרית ימיו
ב-1928 סיים את תפקידו בארץ ישראל וחזר ללונדון. ב-3 ביולי 1929 קיבל פלומר את התואר ״הוויקאונט פלומר הראשון״ כהוקרה על שירותיו.
אל טחין
גילוי האתר
בשנת 1785 ביקר המהנדס דייגו רואיז באתר שהיה מכוסה כולו בצמחייה, ופרסם את התיאור הראשון שלו. בתחילת המאה ה-19 ביקרו באתר גילרמו דופיי, אלכסנדר פון הומבולדט וקרלוס נבל, שפרסמו נתונים נוספים. החפירה הארכאולוגית הראשונה באתר נערכה על ידי חוזה גארסיה בין השנים 1943 ל-1963. משנות ה-80 ערך המכון המקסיקני לאנתרופולוגיה והיסטוריה פעולות שימור באתר.
האתר
לב האתר הרשמי מכסה כ-1 קמ"ר בלבד, אך ישנם מבנים משניים רבים שטרם נחפרו ואשר מתפשטים למרחק רב מלב האתר. האתר מורכב משלושה מתחמים עיקריים, כאשר כל אחד בנוי סביב מספר חללים פתוחים (פלאזות): אל טחין הוא אתר תיירותי, ויש בקרבתו מוזיאון. רבים מהפסלים באתר מתארים את משחקי הטלאצ'טלי הטקסיים וטקסי הקזת הדם על ידי האליטה.
הרברט פלומר
אחרית ימיו
ב-16 ביולי 1932 מת פלומר בביתו שבנייטסברידג' שבלונדון ונקבר בכנסיית ווסטמינסטר.
הנצחה
על שמו של פלומר כיכרות בשלוש הערים הגדולות:
איזה מקום נפלא
איזה מקום נפלא הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של איל חלפון שיצא לאקרנים בשנת 2005.
הסרט זכה להצלחה בישראל וזכה בחמישה פרסי אופיר בקטגוריית הסרט, התסריט, העריכה וכן בקטגוריית השחקן הראשי – אורי גבריאל. לאחר מכן זכה הסרט בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי קרלובי וארי בצ'כיה זכה בפרס חבר השופטים הבמאי איל חלפון ופרס השחקן הראשי ניתן לאורי גבריאל.
עלילה
העלילה עוקבת אחר שלושה סיפורים, כביכול רחוקים האחד מהשני, המצטלבים לקו עלילתי אחיד: הסיפור הראשון מתנהל בדרום תל אביב, שם פרנקו, שוטר לשעבר אשר מתחייב לעבוד עבור מאפיונר גדול, עובר תהליך גילוי עצמי באמצעות ז'אנה, נערת ליווי אשר נמצאת תחת חסותו. במקביל, מתנהל קו עלילתי נוסף בשדות בערבה הדרומית, שם זלצר, חקלאי העובד בערבה, מנסה למצוא את ז'אנה בעקבות תמונה שמצא במקרה, וצריך לבטוח בחיפושיו באחד מפועליו התאילנדים. הסיפור השלישי מתנהל בשיכון בפרבר עירוני, שם אלוני, פקח שמורות טבע אשר מנהל מרדף אחר פועלים זרים, נאלץ להתמודד עם אביו החולה, ועושה זאת באמצעות אדי, מטפל פיליפיני. במהלך הסרט נחשף הצופה לעולמם של העובדים הזרים במדינת ישראל.
הקרבות על שיא החרמון
הקרבות על שיא החרמון התנהלו במשך כחודשיים, מ-6 באפריל 1974 ועד ל-31 במאי 1974. על רקע המשא והמתן בין סוריה לישראל להפרדת כוחות בגבולות חדשים התגבר המתח והתנהלו ימי קרב של ממש.
המערכה המכרעת התנהלה כחצי שנה לאחר מלחמת יום הכיפורים, במהלך מלחמת ההתשה במובלעת בין סוף המלחמה להסכם הפרדת הכוחות. אז, בין נובמבר 1973 לסוף מאי 1974, הוכרע גורל החרמון.
גאוגרפיה
הר החרמון הוא רכס צר וארוך, ומהווה חלקו הדרומי של רכס הרי מול הלבנון. כיוונו של רכס החרמון מדרום מערב לצפון מזרח. אורכו כ-60 ק"מ. שטחו הכולל כ-1,000 קמ"ר שרובם בשטחי סוריה ולבנון, ו-70 קמ"ר משטחו נמצא בשטח ישראל.
רכסי החרמון הם השלוחה הדרומית של הרי מול הלבנון. הרים אלה הם קמר ענק שנוצר בתהליכי קימוט והעתקה, כנראה בהשפעת הבקע הסורי-אפריקני. הסלעים בחרמון הם מתקופות שונות מתקופת היורה.
רקע היסטורי
יומיים לאחר שהסתיימה מלחמת ששת הימים, ביום 12 ביוני 1967, ומשלא הייתה שם כל נוכחות סורית, נתפס ללא קרב על ידי כוח חי"ר מוטס חלק קטן מרכס החרמון (כ-7% מכל הרכס) הנקרא היום שמורת הר חרמון. כח סיור מחטיבה 3 הגיע לשיא החרמון והניף דגל אך צה"ל לא החזיק במקום והפסגה נותרה בשטח סוריה ולבנון. לאחר המלחמה הקים צה"ל על אחת הפסגות שהיו בשטחו (מצפה חורן – נ"ג 2,100 מטר) עמדת תצפית וכמה צריפים למגורים שזכו לשם עמדת תצפית מס' 4. בתוך כשנתיים עם השלמת סלילת הכביש ממג'דל שמס, נעשה המקום למוצב 102 ונועד לשמש בעיקר את יחידה 848 (הקרויה כיום יחידה 8200), את מערך הבקרה של חיל האוויר ואת חיל הקשר. המוצב לא היה מוצב מוגן הערוך ללחימה כפי שהיו שאר המוצבים ברמת הגולן, והוא לא היה חלק ממערך ההגנה המרחבי אלא נועד לשמש כאכסניה מבוצרת לכוחות שאיישו אותו.
במלחמת יום הכיפורים בשנת 1973 נכבש המוצב על ידי הסורים בקרב שהחל ברגעים הראשונים למלחמה והסתיים למחרת היום בשעות לפני הצהריים. לאחר הפצצה אווירית והפגזה ארטילרית נחתו ארבעה מסוקים שהנחיתו כוח רתק וחסימה מגדוד צנחנים 82 הסורי ממערב למוצב, אליהם חבר ברגל שאר גדוד 82 שהגיע מ"החרמון הסורי". מקצת הלוחמים הסורים הסתערו על המוצב. במוצב היו אז 60 חיילים מתוכם רק 14 לוחמים מחטיבת גולני. כשהתחילה המתקפה התחבאו חלק מחיילי צה"ל ששהו במוצב במחילות הפנימיות של המוצב, כשהסורים שולטים על שטחו העליון. בלילה שבין 6–7 באוקטובר נחלצו 17 מהחיילים הנצורים במוצב דרך פתח אחורי אך רק 10 חיילים הצליחו להגיע בשלום לקווי כוחותינו. בסוף הקרב נמנו לצה"ל 16 הרוגים, 12 פצועים ו-31 חיילים נפלו בשבי. לאחר כיבוש המוצב תגברו הסורים את כוחותיהם בפלוגת קומנדו נוספת ונערכו להגנה על הרכסים שממערב למוצב החרמון הישראלי.
המתקפה הראשונה של צה"ל להחזיר לשליטתו את מוצב החרמון הייתה ב-8 לחודש, היום השלישי למלחמה, והיא נכשלה. לאחר כ-7 שעות של לחימה עקובה מדם נאלצו כל הכוחות לסגת. בקרב זה היו לצה"ל 23 הרוגים ו-55 פצועים. גופות של שמונה חללים נותרו באזור הקרבות.
הקרב השני לכיבוש המוצב נערך בין התאריכים 21–22 באוקטובר ונקרא בשם מבצע קינוח. בלחימה הרואית הצליחו הכוחות ובראשם חיילי גולני לכבוש את המוצב הישראלי במחיר כבד של 56 הרוגים ו-79 פצועים. במקביל לכיבוש "החרמון הישראלי" התנהל קרב לכיבוש חלקים נוספים מרכס החרמון – החרמון הסורי (2,381 מטר) ומוצב הפיתולים. הפסגה עצמה – שיא החרמון נתפסה ללא קרב. הלחימה שם שהתבססה בעיקר על צנחני מילואים שהונחתו ממסוקים, הסתיימה בהצלחה ובמחיר של שני הרוגים לצה"ל. בסופה החזיק צה"ל במרבית שטחו של החרמון ובכלל זה שיא החרמון. ב-24 באוקטובר נכנסה הפסקת האש לתוקף.
ב-1 בנובמבר 1973, בשל סופת שלגים שהחלה ברכסי החרמון, ניתנה הוראה לכוח צנחני המילואים שתפסו את השיא להתפנות ברגל למוצב הפיתולים.
בחודשים מרץ–מאי 1974 עם התבהרות מזג האוויר התגברו התקריות במובלעת הסורית עד כדי מלחמת התשה. היו כאלף תקריות שכללו בעיקר הפגזות. עיקר ההתקפות היו על הגזרה שבין הפיתולים לשיא – רכס קדדים – ועל השיא.
כיבוש מחדש של שיא החרמון
ב-14 באפריל, הורכב כוח בן שישים לוחמים מיחידת האלפיניסטים ומסיירת מטכ"ל בפיקוד רס"ן עמירם לוין, לכבוש את שיא החרמון. כל הלילה העפיל הכוח לפסגה, ועם עלות השחר החל לנהל קרב נגד הקומנדו הסורי בתנאי מזג אוויר קשים. בסופו של דבר נכבש שיא החרמון על ידי לוחמי צה"ל. לסורים נהרגו 12 חיילים.
כל יחידת האלפיניסטים "ארז" בפיקוד דוד מטק, השתתפה בכיבוש שיא החרמון, לאחר שב-13 באפריל 1974 תקף כוח קומנדו סורי את שיא החרמון המצויה 15 קילומטרים בעומק השטח הסורי ונשלטה על ידי צה"ל כחלק מהמובלעת. מטרת הסורים הייתה להדוף את צה"ל מנקודת תצפית זו החולשת על עומק המערך הסורי ועל דמשק. הסורים ידעו כי בגלל תנאי השטח ותנאי האקלים הקשים, הסתפק צה"ל בסיורים בלבד בפסגה ולא אייש אותה דרך קבע והצליחו לכבוש את הפסגה ולהשתלט עליה.
הכוח התקדם במעלה רכס כשמדי פעם נוחתים פגזי ארטילריה סוריים שככל הנראה כוונה לעבר הצמ"ה של חיל ההנדסה. אחד הלוחמים נפצע והוא פונה רגלית באלונקה. הכוח הגיע ליעד הראשון בסמוך לשעה 04:00, באיחור של כשעה מהמתוכנן, כאשר 3 לוחמים נמצאים במצב של תשישות. בעוד הם צופים לעבר הפסגה הם נתקלו באש שבאה מכוח קומנדו סורי שהגן על השיא. במכת האש הראשונה של הסורים נפגעו 9 לוחמים, מהם 2 קשה. במהלך הקרב אירע ירי דו-צדדי בין חיילי צה"ל. לבסוף, בחסות ארטילריה סורית הסתלק הקומנדו הסורי מהמקום. התפתח קרב ארטילרי וגם מטוסי חיל האוויר הישראלי הוזנקו לסייע בשיתוק מקורות הירי הסורי. בסך הכול נפצעו במהלך הקרב בכל הגזרה 17 לוחמים. שיא החרמון חזר לידי צה"ל ב-14 באפריל, כ-4 חודשים לאחר שננטש על-ידו.
לימים טען לוין כי הקרב היה אחד החשובים בתולדות מדינת ישראל, אך סיפורו נבלע בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
הלחימה על החזקת השיא
את פסגת החרמון הפגיזו הסורים כמעט בכל שעות היממה. התנאים הפיזיים בשיא היו קשים ביותר. לנוכח ההפגזה המדויקת של הסורים על הכוחות בכלל ועל השיא והפיתולים ועל הציר שביניהם בפרט, העריכו בצה"ל שקצין תצפית קדמי (קת"ק) סורי נמצא בשטחנו ומכוון את אש הסוללות בדייקנות וביעילות. הלחימה באביב על החזקת שיא החרמון נמשכה מ-14 באפריל ועד להסכם הפרדת הכוחות ב-31 במאי – חודש וחצי עמוסים בקרבות בתנאים קשים.
ב-15 באפריל הגיעו 3 דחפורי D9 לשיא החרמון. בכך נפרצה הדרך לשיא החרמון שאפשרה מעבר של כלי רכב לשיא. מיד לאחר מכן עלה לשיא כוח מגדוד 17 שתגבר את המוצב. הדרך הייתה מטווחת וכבר באותו היום נהרג מקטיושה לוחם סיירת גולני שעשה את דרכו באמצעות נגמ"ש מהשיא לפיתולים.
ב-16 באפריל נהרג לוחם סיירת שקד בשיא החרמון, כאשר נפגע מפגז בעת שיצא לתגבר את אחת העמדות. באותו אירוע נפצע לוחם נוסף מפגיעת רסיס בידו.
ב-17 באפריל תקפו מטוסי חיל האוויר כוח סורי שעסק בפריצת הדרך לשיא מנ"ג 2,682.
ב-18 באפריל תקף כוח סורי את מוצב השיא ונהדף באש כוחותינו שכלל גם הפצצות ממטוסי חיל האוויר.
ב-19 באפריל בשעה 19:15 יצא לדרך מבצע "אורלנד 1" שהיה סיור חרש שיצא מהשיא לשטח הסורי בכיוון נ"ג 2,682. לוחם כוח הרתק הלך בטעות אחרי הכוח העיקרי וכשגילה את טעותו חזר לכוח הרתק. מפקד הרתק פתח לעברו באש והלוחם נפצע.
באותו היום מטוסי חיל האוויר תקפו צמ"ה (ציוד מכני הנדסי) סורי שניסה לפרוץ דרך לכיוון השיא. אחד ממטוסי הסקייהוק הופל והטייס נהרג וגופתו נותרה בשטח האויב. בתקיפה אחרת של מטוסי פנטום על סוללות של טילי קרקע-אוויר במורדות החרמון נפגע מטוס פנטום ונפל. הטייס נהרג, אחרי שצנח, מירי של שוביו אשר גם התעללו בגופתו. הנווט נפל בשבי. בהמשך התפתח קרב אווירי ושני מטוסי מיג 21 הופלו.
בלילה התנגשו במחניים 2 מסוקי יסעור שחזרו ממשימה בשיא. אחד מהם הצליח לנחות בשלום ואילו השני התרסק וכל 8 הלוחמים שהיו בו נספו.
באותו יום התקבלה החלטה להעמיק את ההתבצרות בשיא החרמון ולאורך הציר אליו ולצורך כך נקבע בין היתר כי קורס מ"כים של חיל ההנדסה יועלה לשיא על ידי נגמ"שים בשעות לילה, כפי שאכן התבצע. מחשש שהמערה שבשיא בה הסתתרו מרבית הלוחמים תקרוס בגלל ההפגזות המסיביות, הוזעק למקום מהנדס מכרות מתמנע שיבדוק את המצב. הוא המליץ שלא ליצור פתח נוסף במערה כפתח מילוט, והציע להכניס לתוכה תמוכות מברזל מסוג "רגלי מסקו", שיותר מאשר תמכו בקירות המערה מבפנים, הם הקנו ללוחמים תחושת ביטחון מסוימת.
ב־22 באפריל ניסה כוח קומנדו סורי לכבוש את השיא ונהדף.
ב-23 באפריל התבצעו שורה של תקיפות על ידי מטוסי חיל האוויר בכל הגזרה.
בליל 23–24 באפריל נפצע קשה אחד הלוחמים מפגיעת פגז ובבוקר הצליחו לפנותו לקבלת טיפול רפואי מהשיא באמצעות נגמ"ש.
ב-24 באפריל התבצעו שורה של תקיפות על ידי מטוסי חיל האוויר בכל הגזרה. באותו יום נפל בשיא החרמון לוחם גולני, כשהתנדב לצאת מהמערה לאחת העמדות ולשמן את המקלע שהיה שם. בדרכו לעמדה נשמעה יציאה של פגז סורי וחבריו קראו לו לתפוס מחסה, אך כנראה בשל הרוח החזקה הוא לא שמע את הקריאה והפגז פגע בו ישירות.
בליל 24–25 באפריל יצא מבצע "אורלנד 3" במטרה למקש את האזור בציר שהיה אמור לשמש את הסורים לעלות על השיא את הסורים, ולהכווין אש ארטילרית ומטוסים על כוחות הסורים במקום באזור נ"ג 2,682 שהיה בשטח הסורי.
בליל 25–26 יצא מבצע "אורלנד 4" לאזור נ"ג 2,682. הפעם נתקל הכוח בקומנדו סורי ופגע בו. הכוח נסוג בסיוע אש ארטילרית וחזר לשיא ללא נפגעים.
בליל 26–27 יצא מבצע "אורלנד 5" – כוח צנחנים יצא לשטח האויב לטווח את אש תותחינו על האויב בנ"ג 2,682.
בשבת 27 באפריל, בסמוך לשעה 11:30 נהרגו 8 לוחמים מפגיעה ישירה של פגז בסמוך למוצב הפיתולים. 7 לוחמים נוספים נפצעו. הנפגעים הורדו בנגמ"שים למנחת מאולתר שהיה מצפון למוצב. למרות ההפגזה הכבדה הגיע מסוק סופר פרלון (צירעה) מהצד הלבנוני לחילוץ. המסוק הגיע עם רוח גב שטלטלה אותו, צלל לעבר האדמה הסתובב על צידו והרוטור הראשי פגע בסלע בדופן ההר. שברי המסוק התדרדרו בואדי ומטעני חבלה שהיו בתוכו התפוצצו. כל 6 אנשי צוותו נהרגו . הפצועים הורדו משם בנגמ"שים למוצב החרמון הישראלי ומשם הגיע מסוק נוסף לפנותם.
ב-28 באפריל תקפו מטוסי חיל האוויר ריכוזים סוריים שאיימו לעלות על מוצב שיא החרמון. בהמשך הפציצו 4 מטוסי מיג 17 את השיא. ללא נפגעים.
ב-29 באפריל הפציצו מטוסי חיל האוויר יעדים שונים בגזרה. רביעיית מיג 17 סורית הפציצה את השיא. שני מיג 21 יצאו למשימת צילום אווירי בחיפוי של 8 מיג 21. מטוסי חיל האוויר הישראלי יצאו לקראתם והפילו 4 מיגים.
ב-30 באפריל – מטוסי חיל האוויר תקפו את הכוחות הסורים שנערכו לעלות על השיא.
ליל 30 באפריל-1 במאי – מיקוש הדרך מהפיתולים לערנה.
בליל 1–2 במאי סיור חרש לשטח הסורי וטיווח ארטילריה לנ"ג 2,682 – "אורלנד 6".
לפני המארב נחתה אש ארטילרית אדירה על מוצב השיא וסביבתו. בשעה 00:15 תקף קומנדו סורי את מחלקת הטנקים שהייתה בחניון ליד המוצב. מפקד של אחד הטנקים – כנראה נפצע קשה מאוד (או נהרג) ושני אנשי צוות נוספים נחטפו על ידי הסורים. מפקד טנק אחר שהבחין במתרחש פתח באש על הסורים אך נפצע מאש האויב ואחר כך מת מפצעיו.
ב-2 במאי התקיפו מטוסינו יעדים שונים בגזרה.
ב־9 במאי התקיפו מטוסי חיל האוויר יעדים שונים בגזרה.
ליל 13–14 במאי – "אורלנד 8" – סיור חרש לחיפוש גופת הטייס שמטוסו הופל כאמור ב-19 באפריל. גופתו נמצאה ב־25 ביוני, לפני פינוי החרמון הסורי שהתבצע במסגרת הסכמי ההפרדה, לאחר שסיור של צה"ל שהיה מלווה במשקיפי או"ם מאוסטריה נכנס לשטח הסורי ובהסכמתם למקום בו התרסק המטוס ובין שבריו נמצאה גופת הטייס.
בליל 20–21 במאי יצא כוח צנחנים לסיור בשטח האויב לבדוק תוואי דרך לפריצה באזור נ"ג 1,912.
ב-29 במאי תקפו מטוסי חיל האוויר בסיס של הקומנדו הסורי שממנו ככל הנראה יצאו הסורים לבצע את הפשיטה על חניון הטנקים בלילה שבין 1–2 במאי.
בצהריי יום שלישי, 25 ביוני התקיים מסדר חגיגי בשיא החרמון ליד המערה, באתר שכבר נקרא בפי החיילים "חצר מוות", ובמהלכו פינוי חיילי צה"ל את השטח והשליטה באזור הועברה לידי כוחות האו"ם. "הפינוי הסופי של שיא החרמון התנהל כמבצע צבאי", שחזר אל"ם (מיל) משה גבעתי את שאירע באמצע 1974.
סיחוטה-אלין
סיחוטה-אלין (ברוסית: Сихотэ-Алинь) הוא רכס הרים במחוז פרימוריה וחברובסק, רוסיה, המשתרע לאורך 900 ק"מ בכיוון צפון-מזרח לנמל הימי של ולדיווסטוק. פסגות ההרים הגבוהות ביותר ברכס הן אלו של הר טורדוקי (2,077 מטרים) והר אניק (1,933 מטרים).
בשנת 2001 העניק אונסק"ו לשטח של 15,539 קמ"ר בסיחוטה-אלין מעמד של אתר מורשת עולמית, בין השאר, בשל חשיבותו של האזור ל:
ב-2018 הורחבה ההכרזה של האתר והוא כולל מאז גם את עמק נהר ביקין.
היסטוריה
הפעילות האנושית במקום החלה עוד בתקופה הפרהיסטורית. במאה ה-7 הוקמה במקום התיישבות שאנשיה דיברו בשפות טונגוסיות. ההתיישבות נקראה מוקרי והושפעה מהמונגולים והטורקים. באמצע המאה ה-19 הפך הנהר אוסורי לחלק מהמזרח הרחוק הרוסי, ולאחר מכן המקום הושפע גם ממגמות מערביות.
1900 מהגרים סינים שהגיעו למקום הביאו איתם את דת הטאואיזם שהתערבבה עם דת האדגה הפגאנית. התרבות המקומית עברה שינוי נוסף כאשר למקום הגיעו המאמינים הרוסים הישנים למקום מתוך מטרה למצוא מקלט בגלל רדיפות דתיות.
בעשור הראשון והשני של המאה ה-20 נערך מחקר מקיף בסיחוטה-אלין על ידי ולדימיר ארסנייב (1872–1930). ארסנייב תיאר את ממצאיו במספר ספרים, שב-1975 הפכו לסרט קולנוע זוכה פרס אוסקר של הבמאי אקירה קורוסאווה. ב-1935 הוקמו שמורות הטבע סיחוטה-אלין ולאזו על מנת לשמר את המאפיינים הייחודיים של המקומות הללו.
תהליך הקולקטיביזציה ברוסיה הגיע גם לאזור זה. בשלהי שנות ה-30 אוכלוסיית המקום רוכזה בשתי התיישבויות, שמביניהן קרסני יאר קיימת עד היום.
ב-12 בפברואר 1947 התרחשה פגיעת מטאוריט סיחוטה-אלין שגרמה לפיצוץ עז. המטאוריט פגע בקרקע במרחק 440 קילומטרים צפון-מזרחית לוולדיווסטוק.
ב-1993 הוקמה הטריטוריה האתנית סיחוטה-אלין עבור האנשים הקשורים לסביבת הטייגה (יערות אורן), המייצגת את עקרון שימור הטבע שמאפיין את התושבים המקומיים. אולם, בגלל גודלה הקטן של האוכלוסייה (כ-2,000 תושבים) והשפעות זרות, דרך החיים המסורתית במקום נתונה בסכנה.
תיאור
סיחוטה-אלין נמצא בחוף המזרחי של יבשת אסיה בין החלק הצפון-מזרחי של סין לבין ים יפן. השטח הכולל של אתר המורשת העולמית הוא 1,549.179 קמ"ר, והוא מחולק לחמישה אזורים נפרדים. במקום חיים רק כ-2,000 איש, ומספר זה נמוך מאוד בהשוואה לצפיפות האוכלוסין הסיבירית הממוצעת. ייחודיותו של האזור נובעת משליטתם בנוף של יערות האורן הקוריאני הנמצאים משני צדדיו של עמק ביקים בצפון-מערב ושמורת הטבע סיחוטה אלין בדרום, ויערות מחטניים ואלון יפני על החוף. הסביבה הטבעית של סיחוטה אלין יציבה ולא סובלת מזיהום.
סיחוטה-אלין מהווה את אחד מאזורי האקלים הממוזג המיוחדים בעולם. במקום מתקיימים מינים המאפיינים טייגה צפונית (כגון מיני אייליים ודוב חום) במקביל למינים טרופיים כגון נמר אמור, טיגריס סיבירי ודוב שחור אסייתי. העץ העתיק ביותר במקום הוא טקסוס יפני (Taxus cuspidata), שגילו מעל 1,000 שנים.
סיחוטה-אלין היא מקום המגורים של אנשי האדגה המתגוררים ברובם בכפר קרסני יאר בעמק ביקים. הפעילות העיקרית שלהם היא ציד, דיג וקטיפת שרכים, גרגרי יער, פטריות וזרעים. אחד מבתי הגידול החשובים בסיחוטה-אלין משתרע על האזורים הבינוניים והגבוהים של נהר אימן. בבית הגידול הזה חיים מינים רבים כגון ג'ינסנג וטיגריס סיבירי ביחד עם 122 אנשים מבני האדגה.
תומאס סאס
תומש סאס (במקור שלזינגר, בהונגרית: Szász Tamás István; באנגלית: Thomas Stephen Szasz; בודפשט, 15 באפריל 1920 – 8 בספטמבר 2012) היה רופא יהודי אמריקאי ממוצא הונגרי. פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטה של מדינת ניו יורק. סאס נודע כאחת הדמויות הבולטות בתנועה האנטי-פסיכיאטרית, כמבקר של המוסריות שבפסיכיאטריה המודרנית והיסודות המדעיים שלה והשימוש בפסיכיאטריה ככלי לשליטה חברתית בחברה המודרנית.
ביוגרפיה
סאס סיים התמחות בבית החולים הכללי בסינסינטי ועבד במכון שיקגו לפסיכואנליזה בין השנים 1951–1956. לאחר מכן החל לעבוד כמרצה לפסיכיאטריה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בסירקיוז, שם היה עד לפרישתו. לסאס הוענק תואר פרופסור אמריטוס באוניברסיטה בה לימד.
סאס החל במאבקו נגד הפסיכיאטריה המודרנית כבר בשנת 1969, בטוענו שזכויות אדם נרמסות תחת טיפולים שגויים הנובעים מתפיסה בסיסית שגויה של הפסיכיאטריה את התנהגות האדם.
ב-1973 העניקה לו האגודה ההומניסטית האמריקנית את התואר "הומניסט השנה".
עמדותיו
במאמרו "המיתוס של מחלת הנפש" (1961) ובכתביו האחרים, בין השאר בספרו המאוחר יותר "כפייה כריפוי: היסטוריה ביקורתית של הפסיכיאטרית" (2007), טען סאס שהמונח "מחלת נפש" אינו יותר ממטפורה לא מוצלחת של התנהגות לא רצויה כמחלה. לדבריו, אין דבר כזה "מחלת נפש", מכיוון שהתנהגות שמתוארת כמחלת נפש איננה מחלה אורגנית. סאס גרס כי פסיכיאטרים טוענים שמחלת נפש היא תמיד פגם מוחי כתוצאה מחוסר איזון כימי במוח, אולם הם לא מסוגלים להוכיח את טענתם.
סאס נודע בציטוט: "אם אתה מדבר עם אלוהים זו תפילה, אם הוא עונה לך זו סכיזופרניה".
סופי וורד
סופי וורד (באנגלית: Sophie Ward; נולדה ב-30 בדצמבר 1964) היא שחקנית אנגלייה. ידועה בשל גילומה את אליזבת הרדי היפה, אהובתו של שרלוק הולמס בסרט "שרלוק הולמס הצעיר".
ביוגרפיה
וורד נולדה בלונדון. אביה הוא השחקן סיימון וורד. היא התחילה לעבוד כשחקנית בגיל 10, והופיעה ברחבי העולם בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון. וורד למדה מחול אצל הבלרינה מרלה פארק. אחד התפקידים הראשונים שלה בקולנוע היה בסרט "שרלוק הולמס הצעיר" בבימויו של בארי לווינסון. תפקידים נוספים שלה היו בסרטים "Full Circle", בתפקיד הנסיכה היפה ב"בחזרה לארץ עוץ", בסרט "דוריט הקטנה" וב-"A Summer Story". עוד גילמה את מושא האהבה בווידאו קליפ "Avalon" של להקת רוקסי מיוזיק.
בשנות התשעים של המאה העשרים הופיעה וורד בעיקר בתיאטרון וזכתה להצלחה ולשבחים. היא שיחקה בהפקות אחדות של תיאטרון סיטיזנס בגלאזגו בהם במחזה "Private Lives" בתפקיד אמנדה, המחזה "דון קרלו" בדמות המלכה אליזבת, ובתפקיד אופליה במחזה "המלט". ב-2006 הפיקה וכיכבה במחזה "Nothing" מאת הנרי גרין שהוצג לראשונה בתיאטרון 59E59 בניו יורק, בפסטיבל בריטס אוף ברודוויי.
ב-2003 כיכבה וורד בסרט "Out of Bounds" לצדן של סופיה מיילס וסיליה אימרי. ב-2008 הופיעה בסרט "ספר הדמים" לצדם של ג'ונאס ארמסטרונג ורג' פולר. ב-2011 השתתפה בסרט "ג'יין אייר" בבימויו של קארי פוקונאגה. היא הופיעה לצדן של שחקניות כגון סוזן סרנדון בסרט "הרעב" בבימויו של טוני סקוט, ליב אולמן בסרט "A Time of Indifference" בבימויו של מאורו בולוניני, ועם אליזבת טיילור בסרט "טוסקניני הצעיר" בבימויו של פרנקו זפירלי.
בטלוויזיה הופיעה וורד במיני-סדרה "A Dark Adapted Eye" יחד עם הלנה בונהם קרטר, ובפנטזיה "דינוטופיה". וורד השתתפה בתפקיד ד"ר הלן טרנט בסדרת הדרמה של ITV "בקצב הלב". ב-2008 הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה הרפואית "הולבי סיטי" בתפקיד סופי ביירן, אחותו של המנתח ג'וזף ביירן.
חיים אישיים
לוורד תואר ראשון בספרות ובפילוסופיה מהאוניברסיטה הפתוחה.
ב-1988 התחתנה וורד עם המנתח הווטרינרי פול הובסון. לבני הזוג נולדו שני בנים, נתניאל (יליד 1989) וג'ושואה (יליד 1993). הם התגרשו ב-1996, אחרי שלוורד הייתה מערכת יחסים עם רנה ברנן, סופרת קוריאנית-אמריקאית, ויצאה מהארון כלסבית. בשנת 2005 ערכו וורד וברנן טקס איחוד אזרחי ביניהן, והתחתנו ב-2014 אחרי שנישואים כאלה היו חוקיים.
אחותה של וורד, קיטי, נשואה לסטנדאפיסט מייקל מקינטייר.
המדבר האדום
המדבר האדום (באיטלקית: Il deserto rosso) הוא סרט איטלקי משנת 1964, בבימויו של מיכלאנג'לו אנטוניוני. תסריטו נכתב על ידי אנטוניוני וטוני גוארה, ומככבים בו מוניקה ויטי וריצ'רד האריס. זהו סרטו הראשון של אנטוניוני אשר צולם בצבע. שמו הראשוני של הסרט היה "שמיים כחולים וירוקים". הסרט זכה לשבחים רבים מן המבקרים, ובין היתר גרף את פרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה לשנת 1964. הסרט הוא החלק אחרון מסדרה של ארבעה סרטים שאותם עשה אנטוניוני, בשיתוף עם ויטי. שלושת הסרטים שקדמו לו הם "אוונטורה" (1960), "הלילה" (1961), ו"ליקוי חמה" (1962).
עלילה
הסרט נפתח בשחרורה של ג'וליאנה (ויטי) מבית-החולים לאחר שניסתה להתאבד. היא מתגוררת עם בעלה אוגו (קרלו צ'יונטי), שמנהל יחד עם בנם הצעיר בית-חרושת הנמצא בתהליך הלאמה, ואשר נמצא במשבר ועל סף פשיטת-רגל. ג'וליאנה מרגישה זרה ותלושה ממשפחתה, ומנותקת מהנעשה בעולמם. זלר (ריצ'רד האריס), חברו של אוגו מחליט להגיע לרוונה, עיר מגורם, במטרה לסייע לו ולהציע עסקת עבודה, ותוך כדי המפגש עימם נוצרת משיכה בינו לבין ג'וליאנה. נראה כי זלר מסוגל להבין את צרותיה ובעיותיה של ג'וליאנה, יותר מאשר בעלה אוגו, אך זה אינו מספיק כדי להשפיע ולסייע לה.
צילום
הסרט, שצולם על ידי קרלו די פלמה, מתרחש ברוונה, עיר מתועשת אשר ממוקמת במחוז אמיליה-רומאניה. הצילומים התרכזו בעיקר בסביבת בתי-החרושת אשר היו לזכר ממלחמת העולם השנייה, בהם נמצאות מערכות מכונות תעשייתיות, ועמק למרגלות נהר מזוהם. הפסקול מורכב מצלילים אורבניים עוצמתיים, צפירות, ורעשים אלקטרוניים. כאמור, סרט זה היה הראשון שאותו עשה אנטוניוני בצבע. אנטוניוני מדגיש כי רצה ליצור מבע שמשול לצביעה על מצע קנבס –
כפי שניכר בהמשך עשייתו הקולנועית, אנטוניוני גמא מרחקים ארוכים בניסיונו להגשים משאלה זו. דוגמה לזאת ניתן לראות בעצים והדשא שצבועים בגווני לבן-אפור, אלמנט שמעצים את המתאר האורבני. אנדרו סאריס תיאר את הצינורות והגדרות שטופי הגוון האדום כ"ארכיטקטורה של החרדה: כל האדום וכל הכחול זועקים באותה מידה שהם מסבירים".
משמעות
על אף שבמובן מסוים "מדבר אדום" נחשב לסרט על תרבות תעשייתית נוקשה אשר ממנה מנסה ג'וליאנה להתפכח ולהימלט, אנטוניוני התייחס מאוחר יותר ואמר שרצה להראות שלטכנולוגיה התעשייתית יופי ייחודי משלה, ובכך למעשה צילם סרט על ההסתגלות האנושית, במובן זה שג'וליאנה –
סטפנצמינדה
שם העיירה קשור לנזיר מקומי סטפן, שהזהיר את התושבים ממפולת שלגים ובכך הם ניצלו. משמעות השם: סטפן הקדוש. בשנת 1744 שמה של העיירה שונה בהתאם לשם משפחה של מנהיגה "קזיבג" ושם ההר שונה בהתאם. באופן רשמי העיירה קיבלה את השם "קזבגי" בשנת 1925. בשנת 2006 הוחזר השם ההיסטורי.
העיירה מהווה מקום תיירותי. בקרבתו ממוקמת כנסיית השילוש הקדוש מהמאה ה-14. כמו כן פופולריים טיולים לאורך הדרך הצבאית הגאורגית. מספר שנים בעיירה ובסביבת נערך מרתון קזבגי.
גיאוגרפיה ואקלים
העיירה ממוקמת לאורך גדות נהר טרק,  157 קילומטרים  מצפון לטביליסי בגובה של 1,740 מטר מעל פני הים. האקלים של סטפנצמינדה קריר יחסית, עקב גובהה, לח במידה עם חורפים יבשים וקרים יחסית. המשקעים המועטים בתקופת החורף הם שלג, ורובם לא מפשירים עד האביב. הקיץ גשום מאוד וקריר. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 4.9 מעלות צלזיוס. ינואר הוא החודש הקר ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של מינוס 5.2 מעלות צלזיוס בעוד יולי הוא החודש החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של 14.4 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה המינימלית המוחלטת שנרשמה היא מינוס 34 מעלות צלזיוס והמקסימום המוחלט הוא 32 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת של סטפנצמינדה היא 790  מ"מ. העיירה מוקפת על ידי הרים גדולים מכל עבר.  ההר הבולט ביותר באזור, הר קזבק, השוכן ממערב לעיר וגובהו כ-5,000 מטרים.  הפסגה השנייה הבולטת ביותר,  הר שני, מתנשאת לגובה של 4,451 מטרים מעל פני הים, ונמצא  9 קילומטרים ממזרח לסטפנצמינדה.  כ-10 ק"מ מהעיירה נמצא  מעבר דריאל, נקודת מעבר הגבול לרוסיה.
אלפא רומיאו 1000 אבארט ברטונה קופה
אלפא רומיאו 1000 אבארט ברטונה קופה (באיטלקית: Alfa Romeo 1000 Abarth GT Bertone Coupé) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט-קופה, 2 דלתות, אשר הוצגה על ידי יצרנית כלי הרכב האיטלקית אלפא רומאו בשנת 1958.
אב הטיפוס נבנה במשותף עם יצרנית הרכב האיטלקית "Abarth & C. S.p.A".
סך הכול יוצרו 3 יחידות.
שדמתיים
שדמיתיים (שם מדעי: Glareolidae) היא משפחה של עופות מסדרת החופמאים. המשפחה כוללת 4 סוגים בהם 17 מינים של עופות קיימים.
משפחה זו נפוצה בעולם הישן, בעיקר באפריקה. רוב מיני המשפחה נמצאים במדבריות אך ישנם מינים שנמצאים על גדות נהרות וחופי ים. רוב המינים נפוצים באזורים נמוכים, ומינים בודדים חיים באזורים גבוהים, עד 2000 מטר מעל גובה פני הים.
כל המינים ניזונים בעיקר בחרקים כאשר מיני הסוג שדמית אוכלים חרקים מעופפים ושאר המינים אוכלים חרקים שנמצאים על הקרקע.
יגאל כרמון
יגאל כרמון (נולד ב-1946, ברומניה) הוא המייסד והנשיא של מכון המחקר ממרי שבוושינגטון. אל"ם במיל', ולשעבר יועץ לענייני לחימה בטרור לשלושה מראשי ממשלת ישראל וראש המנהל האזרחי בפועל, ביהודה ושומרון וחבל עזה.
קורות חיים
כרמון עלה מרומניה לישראל עם משפחתו, בגיל ארבע. גדל בגבעת אולגה. החל ללמוד ערבית רק בבית ספר תיכון, אבל כיום הוא דובר אותה כשפת אם. בגיל 18 התקבל לעתודה האקדמית ולמד במסגרתה מזרחנות באוניברסיטה העברית. התגייס לצה"ל בגמר לימודיו ב-1968, בגיל 22 ושירת בצבא בעיקר באמ"ן. בין שאר תפקידיו היה בשנים 1977–1981 יועץ לענייני ערבים במנהל האזרחי ביהודה ושומרון וחבל עזה.
לקראת סוף 1981, כששר הביטחון דאז אריאל שרון מינה את פרופסור מנחם מילסון לתפקיד ראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון וחבל עזה, מונה כרמון לסגנו. יחדיו פעלו השניים לקידום מעמדן של אגודות הכפרים, בניסיון ליצור שותף חלופי למשא ומתן לשלום, במקום יאסר ערפאת. עם התפטרותו של פרופסור מנחם מילסון מתפקיד ראש המנהל האזרחי בספטמבר 1982, מילא כרמון את מקומו בפועל במשך כחצי שנה עד אביב 1983, עת מונה שלמה איליה לתפקיד.
ב-1987 זכה כרמון בפרס ע"ש תא"ל דוד כרמון על עבודת ה-MA בנושא: "מופתי ירושלים ח'אג' אמין אל-חוסייני וגרמניה הנאצית 1945-1941". פרס זה מחולק מדי שנה לעבודת מחקר מצטיינת לתואר מוסמך/דוקטור בתחום היחסים הבינלאומיים, המזרח התיכון וביטחון ישראל, על ידי מכון דייוויס ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית.
לאחר השרות הביטחוני
לאחר שחרורו מצה"ל ב-1988 מונה כרמון, בהמלצתם של יוסי בן אהרון מנכ"ל משרד ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק שמיר, ליועצו של ראש ממשלת ישראל דאז יצחק שמיר, לענייני מלחמה בטרור. במסגרת תפקידו זה השתתף כעבור 3 שנים, כחבר בכיר במשלחת ישראל לועידת מדריד באוקטובר - נובמבר 1991 ובשיחות ההמשך בראשות אליקים רובינשטיין בוושינגטון. כרמון המשיך בתפקיד היועץ למלחמה בטרור גם לאחר נפילת ממשלת שמיר ב-1992 ובמהלך מרבית שנת כהונתו הראשונה של ראש הממשלה יצחק רבין. הוא פרש מתפקידו זה, במחצית הראשונה של 1993, לנוכח התנגדותו להסכמי אוסלו, שהחלו להתרקם אז.
שבוע בלבד לאחר שנחתם הסכם אוסלו הפומבי, בספטמבר 1993 פרסם כרמון מאמר ב"ידיעות אחרונות" תחת הכותרת "יסודותיו הרעועים של שלום ישראל-אש"ף", ובו טען כי "אש"ף לא השתנה ואי-אפשר לסמוך עליו. המשטרה הפלסטינית לא תמנע אלימות, וביטחון ישראל ייפגע. המוטיבציה לאלימות ולאינתיפאדה לא נעלמה". את חוסר האמון בערפאת לא ביסס כרמון על היכרות אישית עם המנהיג הפלסטיני, אלא על נאומיו של ערפאת עצמו, כפי ששודרו בערוצי הטלוויזיה הערביים, ואשר עמדו בסתירה מוחלטת להבטחות שסיפק אש"ף במסגרת אוסלו.
ב-1995 הצליח כרמון להקליט נאום של יאסר ערפאת הקורא לג'יהאד נגד ישראל, בעיצומו של תהליך השלום הישראלי-פלסטיני, ועורר בכך סערה עולמית.
מייסד ונשיא ממרי
ב-1998 הקים כרמון בוושינגטון את מכון ממרי ומאז הוא עומד בראשו ומחלק את זמנו בין מרכזי המכון בוושינגטון ובירושלים. ממרי עוסק בתרגום לאנגלית, לצרפתית, ספרדית, עברית, פולנית וחלקית גם ליפנית של דברים המתפרסמים באמצעי התקשורת הערבים, בערבית, פרסית, אורדו ופשטו ואף מכין ניתוחים בנושאים שעל סדר היום בעולם הערבי והמוסלמי ובכך חושף לציבור המערבי את הדעות המובעות באמצעי התקשורת של מדינות ערב, כלפי ישראל, המערב, היהדות והנצרות והערכים המערביים בכלל. כפי שהסביר זאת כרמון: " "ערפאת צועק ג'יהאד מכל במה, ואצלנו יש מחסומים של הבנה, קבלה, תפיסה ואי-ידיעה. הבנתי שבמחסומים האלה אני לא יכול לטפל, אבל אני כן יכול לטפל במחסום השפה".
בעדות שמסר כרמון באפריל 2002 בפני הוועדה ליחסים בינלאומיים של הקונגרס האמריקאי הוא תיאר את אמצעי התקשורת הערביים כחלק ממערכת רחבה של אינדוקטרינציה, המושפעת ונשלטת על ידי הממשלות הערביות וזורעת שנאה למערב ובמיוחד לארצות הברית:
"לפני מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר 2001 ... ניתן היה למצוא לעיתים קרובות באמצעי התקשורת הערביים מאמרים שתמכו באופן גלוי ולעיתים אפילו קראו, להתקפות טרור כנגד ארצות הברית... אמצעי תקשורת ערביים משווים לעיתים את ארצות הברית לגרמניה הנאצית, את הנשיא בוש להיטלר ואת גואנטנמו לאושוויץ... רוב האנשים המתארחים בערוץ אל ג'זירה למשל הם אנטי אמריקאים ואנטישמים".
על פי ממרי, כרמון ייעץ לממשלות וגופים ממשלתיים זרים שונים ברחבי העולם, בנוגע לנושאים כמו: ג'יהאד, טרור ורפורמות בעולם הערבי וכן ייעץ, הירצה והעיד בנושאים אלה בפני הפרלמנט האירופי, הפרלמנט הבריטי, הפרלמנט השוודי, הפרלמנט הנורווגי, גופים פדרליים שונים בממשל האמריקאי ובקונגרס, לרבות משרד החוץ, הפנטגון, המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית וה-FBI.
התייחסותם של מקורות ערביים אל כרמון
באתר ממרי מובאת הקלטה של קטע משידורי טלוויזיית אל-מנאר של החזבאללה מ-2004, בו מדובר על יגאל כרמון במשך כעשר דקות. אל-מנאר מכנה את כרמון "טרוריסט מסוכן", מומחה בגיוס סוכנים ערביים לשירות המוסד ובהכנת מכוניות תופת, שהצליח לחדור לעיראק לאחרונה יחד עם חוליות ציוניות המתמחות במלכוד מכוניות. לדברי הערוץ, כפי שמביאם ממרי, כרמון הוא בעליו של מכון מסוכן מאוד הקרוי ממרי והוא פתח ב-1 באוגוסט 2003 סניף של המכון ברחוב אבו נואס בבגדאד. רשת הטלוויזיה של החזבאללה טענה עוד, כי כרמון פיקח על כוחות אנטואן לאחד בדרום לבנון - צבא דרום לבנון, פיקד על יחידה 503, המתמחה במלכוד מכוניות תופת, וכי מכון ממרי בראשותו אחראי לפיגועים שבוצעו בכרבלה, במטרה לעורר עימות פנימי בתוך עיראק.
עוד על פי ממרי, ב-28 באפריל 2012 טען האתר הסורי www.syriatruth.org, שבבעלות האופוזיציונר הסורי לשעבר נזאר ניוף, כי יגאל כרמון היה בין מארגני מסיבת העיתונאים שכונסה במלון 'לוטיסיה' בפריז תשעה ימים קודם לכן, על ידי נציגים מהאופוזיציה הסורית וצבא סוריה החופשי ובה הוכרז על "הממשלה הסורית בגולה" בראשות נופל אל-דואליבי, פוליטיקאי סעודי-צרפתי ממוצא סורי. האתר דיווח כי "מסיבת העיתונאים אורגנה בשם מכון ממרי הישראלי... אשר יוסד על ידי... קצין המודיעין הצבאי הישראלי המפורסם, אלוף-משנה יגאל כרמון, שמנהל כיום את המכון". על פי האתר הסורי, מחמוד אל-אשקר, נציג הצבא הסורי החופשי, הכריז במסיבת העיתונאים כי "הממשלה הסורית בגולה" תיקח על עצמה לאחר הפלת משטר אסד "לחתום על הסכם שלום עם ישראל ולגרש את הנוציירים (העלווים) מסוריה לאירופה". האתר אף פרסם באותו הקשר את תמונתו של כרמון.
אגודת הקדוש פיוס העשירי
אגודת הקדוש פיוס העשירי (בצרפתית, השפה בה מפורסמים פרסומי האגודה הרשמיים: Fraternité sacerdotale Saint-Pie-X, בלטינית: Fraternitas Sacerdotalis Sancti Pii X -  FSSPX) היא ארגון של כמרים קתוליים שמרניים, אותה ייסד הארכיבישוף מרסל לפבר ב-1970 כתגובה שמרנית נגד ההחלטות הליברליות שהתקבלו בועידת הוותיקן השנייה (שקראה למודרניזציה ופתיחות בכנסייה כולל דיאלוג בין הכנסייה הקתולית והנצרות האורתודוקסית והפרוטסטנטית וביטול האשמת היהודים ברצח ישו). האגודה חרתה על דגלה התנגדות לכל רפורמה ודורשת לבטל את החלטות הוועידה, להחזיר את ניהול המיסה לשפה הלטינית בלבד, להשיב את החלקים מהנוסחים הליטורגיים הכוללים תביעה אל היהודים להתנצר שהוצאו מספר התפילות בעקבות הוועידה ועוד. פטרון האגודה הוא האפיפיור פיוס העשירי (כיהן בשנים: 1903-1914), שנודע בשמרנותו האדוקה ובהתנגדותו לכל רפורמה.
ב-1 בינואר 2009 ביטל האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר את נידוי ארבעת הבישופים, צעד שגרר ביקורת עזה, בעיקר עקב ביטול הנידוי של מכחיש השואה ריצ'רד ויליאמסון. דעותיו של ויליאמסון נתמכו בין היתר על ידי פעיל אגודה נוסף פלוריאנו אברמוביץ' שבהמשך הוצא מחוץ לשורות הארגון.
במרץ 2017 הודיע הארכיבישוף גואידו פוזו, ראש נציבות Ecclesia Dei בוותיקן, שקרב היום בו ייחתם הסדר עם האגודה. באפריל אותה שנה הודיע האפיפיור פרנציסקוס שטקסי נישואין שייערכו על ידי כמרי האגודה יוכרו על ידי הכנסייה. בינואר 2019 נציבות Ecclesia Dei בוותיקן סופחה לתוך הקונגרגציה (כיום דיקסטריום) לדוקטרינת האמונה.
ססטרורצק
ססטרורצק (ברוסית: Сестроре́цк; בפינית: Siestarjoki; בשוודית: Systerbäck) היא עיר בתחומי נפת הנופש של העיר הפדרלית סנקט פטרבורג, שבצפון רוסיה, הממוקמת על שפת המפרץ הפיני, על נהר ססטרה ואגם ססטרורצק, במרחק צפונית מערבית לפטרבורג.
אוכלוסייתה מונה 43,055 תושבים (על פי מפקד 2020).
אטימולוגיה
האזכור הראשון של ההתיישבות סיסטרבק (בשוודית: Systerbäck) בשפך נהר הססטרה בכרוניקות השוודיות משנת 1643. שמה של העיר מבוסס על שם מאגר המים סיסטר (מפינית: Siestarjoki - "נהר דומדמניות שחורות"). הצורות הפיניות (Siestarjoki) והשוודית (Systerbäck) של שם העיירה חופפות את שמו של הנהר הסמוך.
היסטוריה
העיר הוקמה על ידי פיוטר הגדול בשנת 1714 צמוד למפעל לחימוש (כשעד היום פועל כאן מפעל ססטרורצק).
בשנת 1812 שולבה העיירה בדוכסות פינלנד הגדולה יחד עם פינלנד העתיקה. בשנת 1864 הועברה העיירה לרוסיה תמורת הבטחה לפיצוי, בצורת גישה לאוקיינוס הארקטי בפצאמו.
בשנים 1941–1944 קו החזית נמצא ליד ססטרורצק. בספטמבר 1941, על דרכי הגישה לססטרורצק, עצרו הכוחות הפינים את המתקפה שלהם. גבול ההתנגדות עבר לאורך התעלה החלודה בקילומטר ה-39 של הכביש המהיר פרימורסקי, שם נעצרה התקדמות טנקים של הצבא הפיני וגבול ההגנה על ססטרורצק עבר כאן. מגבול זה ביוני 1944 חיילים סובייטים יצאו למתקפת נגד.
בשנות השישים והשמונים בוצעה תנופת בניית דיור המונית בססטרורצק, בעיקר בנייני מגורים רבי קומות.
בשנת 2000 הוצבה בססטרורצק אנדרטה לפיוטר הראשון של הפסל ו. פטרוב והאדריכל ו. וסילייב. בשנת 2001 נחשפה אנדרטה למעצב ולמארגן ייצור מפעל הנשק הקל בעיירה, ס. מוסין.
בדצמבר 2004 הושלמו מענקים ממפעל לטיפול בשפכים בססטרורצק עם סיוע משוודיה ופינלנד. חנקן וזרחן הוסרו במהלך הטיפול בשפכים, מה שהוריד משמעותית את הנטל על המערכת האקולוגית הבלטית. חידוש נוסף היה חיטוי שפכים באור אולטרה סגול לפני הזרמתם למאגר הביוב.
בבחירות 2014 מפלגת רוסיה המאוחדת זכתה במרבית המושבים במועצה העירונית.
נופש
העיירה ידועה כבעלת אקלים נוח ומהווה מקום נופש פופולרי בצפון מערב המדינה.
בשנת 2001, בריכת השחייה היחידה עם מים מינרליים בסנקט פטרבורג נפתחה בסנטוריום הנופש ססטרורצק לאחר שיפוץ נרחב. בשנת 2008 בפורום הכל-רוסי "Zdravnitsa-2008" הסנטוריום זכה במועמדות "בית המרפא הטוב ביותר".
פארק אלונים, הגן ההולנדי וארמון פיוטר
פארק התרבות והנופש המרכזי של ססטרורצק (פארק אלונים, Парк дубки) כלול באתר מורשת עולמית "המרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג ומתחמים קשורים." שטח הפארק הוא 60.5 דונם.
הפארק כולל את "הגן ההולנדי", מבנים הידראוליים וביצורים מפני שיטפונות. הביצורים נבנו כדי להגן מפני נחיתות אפשריות במהלך מלחמת רוסיה-שוודיה בשנים 1741–1743. פירים אלה היו שימושיים גם בשנת 1855 במהלך מלחמת קרים, כאשר הצי האנגלו-צרפתי הפגיז את ססטרורצק במשך מספר שעות, אך הבריטים והצרפתים לא העזו לנחות על החוף.
מתווה הפארק והגן ההולנדי נערך בתקופה שבין 1723 ל־1725. בעת בניית הגנים נעשה שימוש בשיטה הולנדית ידועה לפיתוח חופי ים מוצפים ורדודים: מים רדודים מנוקזים מופרדים מהים על ידי סכר, שנחתך על ידי תעלות ניקוז שדרכם זורמים מים לבריכה ונשאבים לים. מבחינה היסטורית, המקום הזה נקרא 'הגן ההולנדי', ששמר על מערכו המקורי עד עצם היום הזה, אם כי מכוסה בצמחי בר. קווי המתאר של ערוגות פרחים ובולגרינות, כמו גם צינורות ובריכות שהעמיקו 0.5 מטר בתוך הערוגות עם דשא מכוסח נראים בקלות גם לאחר כמעט 300 שנה. בתקופת פיוטר, בגן הייתה גינת ירק, חממות, מדשאות, בריכות, בגן נטעו ערמונים, עצי תפוח, בוקיצה, אגסים ועצי דובדבן שהובאו משוודיה.
אחד מבתי המגורים הקיסריים על חוף המפרץ הפיני שכן בעיירה, בה נח פיוטר הראשון במהלך מסעותיו הרבים לאזור. בראשית המאה ה-18 ניצב כאן לזמן קצר אחד ממגורי הצאר. ארמון האבן בן שלוש הקומות, המחובר על ידי גלריות עם ביתני עץ, נבנה ברובו משנת 1719 (על פי מקורות אחרים משנת 1723) ועד 1725 ובשנה האחרונה לחייו של פיוטר הוצג לאורחים זרים באספת פטרובסקי ב-28 באוגוסט 1724. הדקורטיביות של הבניין הושגה על ידי אחדות עם הנוף, הקו הדינמי של החזית, קו המתאר של הגג ו"פנס" הצריח המתומן האלגנטי, ובראשו צריח בגובה 100 מטר. מראה הבניין נועד להיראות מהים. הארמון עם הגלריות על הסכר, שעבורו שימש הגן והחורשה, היה נרחב ונראה מהים.