cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אצטדיון ארסנל טולה
היסטוריה
בסתיו 2014 הותקן מסך אלקטרוני חדשוהאצטדיון שופץ שוב, בעקבות העפלת הקבוצה לליגת העל הרוסית בכדורגל
סנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה
היסטוריה
הכנסייה הראשונה באתר הוקמה במאה החמישית על ידי האפיפיור אורבנוס הראשון, והוקדשה לצ'צ'יליה הקדושה. על פי המסורת, נבנתה הכנסייה על ביתה של הקדושה. שרידים של כנסייה זו, ושל בית רומאי קדום יותר, התגלו באתר בו ממוקם כיום הבפטיסטריום של הכנסייה.
מאדאם טוסו הונג קונג
המוזיאון הוא אחד משלושת סניפי הרשת באסיה, לצד שאנגחאי ובבנגקוק.
סנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה
היסטוריה
ב-22 בנובמבר 545 ערך האפיפיור ויגיליוס בכנסייה תפילה מיוחדת לכבוד צ'צ'יליה הקדושה, ובאמצע התפילה נלקח על ידי אנטמי סקריבונה, שליח הקיסרית תאודורה והועלה על ספינה לקונסטנטינופול בירת האימפריה הביזנטית.
מאדאם טוסו הונג קונג
במוזיאון מוצגות 100 בובות שעווה של דמויות היסטוריות וידוענים. כשליש מהבובות הן בובות של דמויות אסייתיות ו-16 מבובות השעווה הן של דמויות הונג קונגיות.
סנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה
היסטוריה
בשנת 822 הורה האפיפיור פסקליס הראשון על שיפוץ הכנסייה, והעביר אל הכנסייה את שרידי הקדושה (שהיו קודם לכן מוצגות בקטקומבות קליקסטוס הקדוש).
שיפוץ נוסף בכנסייה בוצע במהלך המאה ה-18.
מאדאם טוסו הונג קונג
היסטוריה
בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמו מספר סניפים של מוזיאון מאדאם טוסו הלונדוני באירופה (אמסטרדם) ובארצות הברית (בניו יורק ובלאס וגאס). באסיה הוצגה תערוכה נודדת שעברה בין סינגפור ואוסטרליה וזכתה להצלחה רבה.
סנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה
תיאור הכנסייה
חזית הכנסייה נבנתה בשנת 1725 על ידי פרדיננדו פוגה. החזית נבנתה במימון הקרדינל הטיטולרי של הכנסייה פרנצ'סקו קרדינל אקוהויוה ד'ארגונה.
בין יצירות האמנות שבכנסייה ניתן לראות פרסקו שנוצר על ידי פייטרו קווליני בין השנים 1289–1293 והמתאר את "יום הדין". כמו כן הכנסייה מעוטרת בפסלי מלאכים, קדושים ונביאים. באפסיס של הכנסייה נמצא פסיפס מהמאה התשיעית המתאר את צ'צ'יליה הקדושה.
על תקרת קפלת דיי פונציאני ישנו פרסקו מעשה ידי אנטוני דל מאסארו משנת 1470 המתאר את "אלוהים עם השליחים". מזבח הכנסייה מעוטר בפרסקאות מעשה ידי לואיג'י ואנויטלי, ומרכז הכנסייה בפרסקאות המתארים את צ'צ'יליה הקדושה מעשה ידי סבסטיאנו קונצ'ה משנת 1727.
מאדאם טוסו הונג קונג
היסטוריה
במוזיאון מוצג פסל השעווה של מירים יאונג הייחודי בכך שפסל שעווה זה מצחקק כאשר המבקרים מתקרבים אליו, באמצעות חיישנים המהווים חלק מהפסל. כמו כן פסלו של אנדי לאו הוא פסל אנימטרוניקה העשוי סיליקון ולא שעווה.
במוזיאון מוצגים בין היתר פסליהם של ג'קי צ'אן, ברוס לי, בראד פיט, שר, אדי מרפי, אל מקפירסון, ז'ראר דפארדיה, יו גרנט, מל גיבסון, נעמי קמפבל, מריל סטריפ, ססיליה צ'ונג, ארון קווק, אנג'לינה ג'ולי, דייוויד בקהאם, מוחמד עלי, טייגר וודס, רונאלדיניו, הנסיכה דיאנה, לוצ'אנו פבארוטי, מהטמה גאנדי, נלסון מנדלה, ביל קלינטון, ג'ורג' ווקר בוש, ברק אובמה, מיכאיל גורבצ'וב, סדאם חוסיין, הנסיך פיליפ, אליזבת השנייה, הנסיך צ'ארלס, הנסיכה אן, הנסיך ויליאם, אדולף היטלר, וינסטון צ'רצ'יל, רמברנדט, פבלו פיקאסו, וולפגנג אמדאוס מוצרט, דנג שיאופינג, ג'יאנג דזה-מין, לי קא-שינג, לי קואן יו, שיגרו יושידה, חו ג'ינטאו, אלברט איינשטיין, ג'ון הווארד, מאדאם טוסו, סון יאט-סן, מאו דזה-דונג, אליזבת טיילור, בני היל, פירס ברוסנן, אנתוני הופקינס, ג'ודי פוסטר, האריסון פורד, המפרי בוגרט, מקולי קאלקין, מרילין מונרו, אלפרד היצ'קוק, אלביס פרסלי, פרדי מרקיורי, מדונה, מייקל ג'קסון, מיק ג'אגר, הביטלס וטינה טרנר.
סנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה
תיאור הכנסייה
הפסל עשוי בסגנון הבארוק המוקדם, מאחר שאינו יוצר אידיליה של הדמות, אלא מתאר אותה כמו שהיא בסגנון ריאליסטי.
יאן חיס
יאן אוגסטוס חיס (בהולנדית: Jan Augustus Gies; 18 באוקטובר 1905 – 26 בינואר 1993) היה איש המחתרת ההולנדית בעת הכיבוש הנאצי של הולנד וחסיד אומות העולם, שיחד עם אשתו, מיפ חיס, סייע להחביא את אנה פרנק ומשפחתה מפני השלטונות הנאציים.
ביוגרפיה
יאן חיס (הידוע גם כהאנק ואן סנטן ביומנה של אנה פרנק) נולד וגדל באמסטרדם. הוא פגש את אשתו לעתיד, מיפ חיס, ב-1933 כאשר הוא עבד כמנהל חשבונות והיא כעובדת במשרד בחרת טקסטיל מקומית. לאחר מכן, הוא עבד בתור עובד סוציאלי והיא עבדה בחברת אופקטה שאותה ניהל אביה של אנה פרנק, אוטו. החברה שינתה את שמה מאוחר יותר לחיס ושות'. הם התחתנו ב-16 ביולי 1941 לאחר שאיימו על מיפ בגירוש בחזרה לווינה, עיר הולדתה, אחרי שהיא סירבה להצטרף לארגון נשים נאצי.
פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה
כאשר הרדיפה של היהודים באמסטרדם התגברה, הוא הקדיש את עצמו לסיוע ליהודים ואחרים על ידי השגת תלושי מזון לא חוקיים ומציאת מקומות מסתור. חיס עזר למשפחת פרנק להתחבא בבניין של משרדי חיס ושות' ברחוב פרינסנחראכט 263 (Prinsengracht, בעברית: "תעלת הנסיך"). הוא ביקר אותם לעיתים קרובות במשך השנתיים שהם חיו בבידוד, ועם אשתו, בילה לילה באגף כדי שיחוו את הטרור בעצמם.
בנוסף לכך שהם הסתירו את משפחת פרנק, משפחת ואן-פלס ופריץ פפר בפרינסחראסט, מיפ ויאן גם הסתירו בדירתם סטודנט אנטי-נאצי שסירב לחתום על שבועה נאצית.
בבוקר ה-4 באוגוסט 1944, פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד שלושה קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.
לאחר המלחמה
ביוני 1947, אוטו פרנק עבר לגור בביתם של יאן ומיפ באמסטרדם וגר שם במשך שבע שנים עד שהיגר לשווייץ. בני הזוג חיס, שהיו גיבורי יומנה של אנה פרנק, הפכו לדמויות מפורסמות לאחר פרסום היומן והקדישו את חייהם לזכרה של אנה פרנק. ב-1950, נולד להם בן בשם פול. יש להם שלושה נכדים, ארווין, ג'ני ודייוויד.
ב-8 במרץ 1972, הכיר יד ושם ביאן ובמיפ כחסידי אומות עולם.
יאן חיס נפטר בשנת 1993 בגיל 87 מאי-ספיקת כליות.
חיים בין השורות
חיים בין השורות (באנגלית: The Squid And The Whale) הוא סרט דרמה אמריקאי, שיצא לאקרנים בשנת 2005.
תקציר העלילה
הסרט מתאר את משבר הגירושין במשפחה, ואת התוצאות הרות הגורל של התהליך על שני הילדים במשפחה.
טאטא 407
בשנת 2011 נמכרו יותר מ-500,000 יחידות מדגמי "טאטא 407".
ספיידרמן: רגע אחד בזמן
נרטיב ספרותי
בחוברת The Amazing Spider-Man #638, הסיפור מסופר באמצעות פלאשבקים בשילוב אירועים עכשוויים. הפלאשבקים הם מסוף אירועי "עוד יום אחד" או מחוברת Amazing Spider-Man Annual #21. הפלאשבקים הם למעשה העמודים השלמים עצמם מהקומיקס המקורי, והם משולבים בפאנלים חדשים המתארים כיצד האירועים השתנו בידי השד מפיסטו.
חוברת לאחר מכן, The Amazing Spider-Man #639, נוקטת באותו נרטיב, כאשר הפלאשבקים לקוחים מאירועי "מלחמת אזרחים" וכן חוברות The Amazing Spider-Man #539-543. אולם, פלאשבקים אלה הם רק פאנלים מהקומיקס המקורי ולא עמודים שלמים.
בחוברת The Amazing Spider-Man #640, הסיפור מתואר תוך התייחסויות לאירועי "בחזרה בשחור" ו"עוד יום אחד", כמו גם אירועים אחרים שהתרחשו בו-זמנית יחד עם אירועים אלה.
שמות ארבעת חלקי הסיפור מבוססים על המזמור המסורתי משהו ישן, משהו חדש.
חלק ראשון - משהו ישן
מרי ג'יין ווטסון לוחשת לשד מפיסטו שפארקר לא יסחר בנישואים שלו תמורת חייה של דודתו מיי אלא אם מרי ג'יין תגיד לו להסכים לעסקה, ושמפיסטו יעזוב את פארקר לעולמים עם סיום העסקה. מפיסטו מסכים לתנאים אלו. בזמן ההווה, מרי ג'יין מופיעה על מפתן דלתו של פארקר, והשניים משוחחים על הדרך בה הם התנהגו אחד עם השני לאחרונה ושעליהם להישאר ידידים. הם נזכרים בדברים שקרו במהלך מה שאמור היה להיות יום חתונתם.
מאוחר יותר, ספיידרמן עוצר את אלקטרו ואת חברי כנופייתו. אחד מחברי הכנופיה, אדי, מבחין בשמו של אחד השוטרים שעוצר אותם. מפיסטו - בצורת יונה אדומה - מתעופף ופותח את דלת מכונית המשטרה שאדי נמצא בה, מה שמאפשר לו להימלט בזמן שהשוטרים עסוקים בלכידתו של אלקטרו. באותו לילה, ספיידרמן מפטרל ושומע יריות אקדח בעימות בין אדי לבין השוטר ואשתו. הוא מציל את השניים, אך נפגע בראשו מאבן גחלת. הוא רודף אחר אדי ומפיל אותו ממרומו של בניין. ספיידרמן סופג את רוב הפגיעה ואדי מצליח להימלט אחרי שלא הסכים להרוג את ספיידרמן כשזה הציל את חייו. בבוקרו של יום החתונה, מרי ג'יין מופיעה אך לא פארקר, ששוכב מחוסר הכרה בסמטה.
חלק שני - משהו חדש
אחרי שפארקר פיספס את יום חתונתו, הוא מנסה להסביר למרי ג'יין מה קרה, אך היא מודעת לכך שזה בעקבות לחימתו בפשע ואומרת לו שתתחתן איתו רק אם יוותר על זהותו כספיידרמן. פארקר מסרב, ומרי ג'יין עוזבת אותו. אחר שדודתה של מרי ג'יין משכנעת אותה לשקול שוב את העניין, היא הולכת לפיטר ואומרת לו שתמיד דמיינה שתהיה להם בת שתשגיח על שניהם. היא מוסיפה ואומרת שהיא לא יכולה להביא ילדים איתו מכיוון שחייו כגיבור-על לא יהיו הוגנים עבורם. הם עדיין מתראים יחדיו כאשר דודה מיי נורית במהלך האירועים שקשורים למלחמת האזרחים. פארקר מסרב להכיר במותה ומבצע בה החייאה. בדרך נס, מיי חוזרת לחיים.
חלק שלישי - משהו מושאל
וילסון פיסק מגלה על כך שמיי פארקר שרדה מפי מפיסטו המחופש, והוא שולח מתנקש אחרי אנה ווטסון, דודתה של מרי ג'יין. אולם, מרי ג'יין עוצרת בעדו והופכת למטרה. ספיידרמן רודף אחריו וחושף שמדובר באדי. הוא מביא את מרי ג'יין הפצועה לידיו של דוקטור סטריינג', שמבצע עליה כישוף החלמה. פארקר מתעקש שדוקטור סטריינג' צריך לבצע כישוף שמאפשר לאנשים לשכוח שפארקר הוא ספיידרמן. דוקטור סטריינג' יוצר קשר עם טוני סטארק ועם ריד ריצ'רדס ומבקש מהם עצה מכיוון שהם אחראים במידת מה על גילוי זהותו הסודית של ספיידרמן בפומבי.
חלק רביעי - משהו כחול
גם ריצ'רדס וגם סטארק מסכימים עם סטריינג', אך הדבר מצריך קצת שכנוע. הם מחליטים שאף אחד לא יזכור כלום. פארקר נכנס למעטפת מיגון שתגן עליו מפני השינויים. ברגע האחרון, הוא יוצא מהמעטפת ומושך את מרי ג'יין אליו כדי שגם היא לא תשכח. השניים מתעוררים בחדר מלון ופיטר מסביר לה את אשר התרחש. מרי ג'יין שואלת מדוע הוא לא נתן לה פשוט לשכוח. היא מסבירה שהיא לא יכולה להיות איתו מפני שבאחד מן הימים מישהו יסיר מעליו את המסיכה של ספיידרמן וירדוף אחריה ואחרי משפחתה - סכנה שהיא לא יכולה להרשות שתקרה. בחזרה בזמן ההווה, היא מסבירה שעליו להמשיך בחייו ולמצוא מישהי שתסכים להיות איתו. בעומדו על גג בניין, ספיידרמן מציין שהאדם הטוב ביותר שאי פעם הכיר שחרר אותו לחופשי, ושהוא יכול להתמודד עם כל דבר ושהיום מרגיש כמו יום חדש לגמרי.
אמורפיות
בכימיה, בקריסטלוגרפיה ובמשמעות דומה גם בתחומים אחרים, אמורפיות היא תכונה המתארת חומר שאינו בעל צורה מוגדרת. בקריסטלוגרפיה, אמורפיות מתארת חומר חסר גבישים. בתחומים אחרים, כגון פילוסופיה, ביולוגיה, ארכאולוגיה ועוד, המונח הושאל לתיאור דברים מוחשיים או אבסטרקטיים ללא צורה או מבנה מסודר.
גם מתכות ניתן להביא לאמורפיות באמצעות התכתן ואז קירורן באופן מהיר מאוד (בקצב של מיליון מעלות צלזיוס לשנייה). הקירור המהיר משמר את המבנה האמורפי של האטומים של המתכת מהיותה נוזל גם בהיותה מוצק. למתכות אמורפיות יש תכונות פיזיקליות שונות מאשר לאותן מתכות במצב מוצק רגיל: הן עמידות יותר בפני קורוזיה, קשיחות יותר, חזקות יותר ועוד. הן משמשות בתעשייה לבניית שנאים, גופי חימום ועוד.
291 אליס
291 אליס (בשמו הרשמי: 291 Alice) הוא אסטרואיד בחגורת האסטרואידים שהתגלה ב-25 באפריל 1890 על ידי האסטרונום האוסטרי יוהאן פאליזה ממצפה הכוכבים בווינה. ביום למחרת הוא התגלה באופן עצמאי על ידי האסטרונום אוגוסט שרלואיס. שמו של האסטרואיד ניתן לו על ידי אגודת האסטרונומיה של צרפת ומקור השם לא ידוע.
ככל האסטרואידים בחגורה, מסלולו נמצא בין מאדים לצדק. זמן ההקפה שלו הוא 209.88 ימים (3.31 שנים) וקוטרו הממוצע 14.97 ק"מ. הוא נע במהירות ממוצעת של 19.98063987 קמ"ש בזווית 1.85339º.
פלטיצ'ן
פלטיצ'ן (ברומנית: Fălticeni) היא עיר במחוז סוצ'אבה שבצפון רומניה. העיר הנמצאת בחבל מולדובה על גבול חבל בוקובינה ובעברה הייתה בירת המחוז ההיסטורי "באיה". העיר שוכנת 25 קילומטר דרומית לעיר המחוז סוצ'אבה, ובעלת אוכלוסייה של כ-25,723 איש נכון ל-2011.
תרבות
בעיר נוסדה בתחילת המאה ה-20 החצר החסידית פאלטישאן. חסידיה ממשיכים לפעול כיום ברחבי העולם. בעיר עצמה נותרו כיום כ-10 יהודים, ומתוך 11 בתי הכנסת שהיו פעילים בה בעבר פועל כיום רק בית הכנסת הגדול, הפתוח בעיקר בחגים. לקהילה היהודית בפלטיצ'ן יש גם דף פעיל בפייסבוק.
כלכלה
התעשיות העיקריות בפלטיצ'ן הן תעשיית הכימיקלים, זכוכית במלאכת יד, ייצור משקאות קלים, בגדים ומוצרי עץ.
פיראיבה
פּירָאיבָּה (שם מדעי: Brachyplatystoma filamentosum) הוא מין של דג גדול ממשפחת הפימלודיים. דג זה חי באמריקה הדרומית בנהרות האמזונאס והאורינוקו באזור שבין ברזיל לארגנטינה.
זהו הגדול שבדגי המשפחה: הוא יכול להגיע לאורך 360 ס"מ ולשקול עד 200 ק"ג, והוא אחד מהגדולים שבדגי אמריקה הדרומית. צבעו אפור-ירוק עם בטן לבנה והוא בעל ראש גדול ובינים ארוכים מאוד הפונים אחורה. הסנפירים מזכירים סנפירי כריש.
דגים אלה חיים בעומק הנהרות והיובלים של הנהרות וניזונים ממגוון בעלי חיים קטנים יותר, בעיקר דגים אחרים, והם גם לא בוחלים בקניבליות.
שפמנון אדום-זנב
שפמנון חד זנב (שם מדעי: Phractocephalus hemioliopterus) הוא מין של דג גדול ממשפחת הפימלודיים החי בנהרות אמריקה הדרומית. דג זה יחידי בסוגו.
אורכו של שפמנון זה יכול להגיע ל-1.8 מ' ומשקלו ל-80 ק"ג. הוא בעל צבעים בולטים כשהגוף העליון חום כהה, הצידיים ופתחי הזימים צהובים-לבנים והזנב אדום. לדג שפמות ארוכים מהם שניים על הלסת העליונה ושתיים על התחתונה.
הדג חי ביובלי נהרות האמזונאס, האורינוקו והאסקיבו לאורך אמריקה הדרומית. הוא שוכן בנהרות, אגמים ובריכות עמוקות. הוא אוכל בשר תוקפני. ילידי אמריקה לא אוכלים אותו אך אנשים צדים אותו למטרות ספורט. כמו כן הוא מגודל באקווריום אך צריך שהאקווריום יהיה גדול.
דג זה הוא מין פולש בתאילנד אליה הובא על ידי האדם.
אלעזר (יישוב)
אֶלְעָזָר היא התנחלות בעלת אופי דתי לאומי במתכונת של יישוב קהילתי בגוש עציון, 18 ק"מ דרומית לירושלים. היישוב שייך למועצה אזורית גוש עציון.
היסטוריה
היישוב הוקם ככפר תעשייתי ומושב שיתופי על ידי גרעין משפחות אקדמאים דתיים שעלו מארצות הברית. חברי גרעין זה היו פחות אדוקים ברעיון השיתופי מגרעינים אחרים, כמו זה של נווה אילן, וגרסו הבדלים מסוימים בהכנסות. היישוב תוכנן ל-100 משפחות. ב-1 באוקטובר 1975 נחנך המקום על ידי 11 המשפחות הראשונות. בשנים הראשונות התפרנסו תושבי המקום משירותי מחשוב. בשנת 1988 כשבמושב היו רק 18 משפחות, התפרק המושב השיתופי, והיישוב הפך ליישוב קהילתי.
מרבית התושבים עובדים בגוש עציון ובירושלים הסמוכה.
שמות היישוב
בעת הקמתו נקרא היישוב באופן זמני "עציון ג'".
היישוב נקרא על שם אלעזר החורני, אחיו של יהודה המכבי, שנהרג במהלך קרב בית זכריה שנערך בקרבת מקום, סמוך לחרבת זכריה. גם שמות הרחובות ביישוב קשורים ברובם לחשמונאים ומלחמותיהם: חשמונאים, יהודה, יוחנן, יונתן, שמעון, מתתיהו, שלומציון, בית צור, בית זכריה, הרי גופנה, מודיעין.
הדרך העולה לשכונת נתיב האבות קרויה "דרך גוש קטיף", ורחובות השכונה החדשה נקראים על שם יישובי גוש קטיף: גן אור, נווה דקלים, גני טל, נצרים, ניסנית ואלי סיני. בנוסף קיים ביישוב גם רחוב "נצר חזני" על שם היישוב מגוש קטיף.
שכונת נתיב האבות
בפברואר 2001 הוקמה שכונת "נתיב האבות" או "דרך האבות" בצפון מערב היישוב. השכונה הוקמה ללא הליך תכנוני ונחשבת למאחז בלתי חוקי. בשנת 2004, בעקבות עתירות לבג"ץ, התחייבה המדינה שצוות ממשלתי מקצועי יבחן את סוגיית הבעלות באדמות עליהן ממוקם המאחז, ויקבע אם הן אדמות פלסטיניות או קרקע שבבעלות המדינה, אולם הצוות לא השלים את פעולתו. בשנת 2008 הודיעה המדינה כי תפעל בהקדם להריסת מבנה במאחז. בשנת 2010 הודיעה המדינה שבכוונתה לשוב ולבחון את הבעלות על הקרקעות במקום, אך ללא יכולת להבטיח לוח זמנים לסיום הבחינה. בתחילת 2013 נתקבלו תוצאות סקר קרקעות ועל פיו הוכרז חלק מהשטח כאדמות מדינה. באוגוסט 2016 הורה בג"ץ על הריסת 17 בתים הנמצאים באופן מלא או חלקי מחוץ לשטח ההכרזה על אדמות מדינה. לטענת ארגון רגבים בג"ץ נהג באופן לא שוויוני בהחלטה זו. עתירה לבג"ץ נגד ההכרזה על חלק משטח המאחז כאדמות מדינה תלויה ועומדת לפני בית המשפט העליון.
בפברואר 2018 אישרה ממשלת ישראל השלושים וארבע תקציב של 60 מיליון ש"ח לטובת פינוי של 15 משפחות שמתגוררות חלקית על קרקע פלסטינית פרטית.
אלפים השתתפו בהפגנה במחאה על הכוונה לפנות את המאחז, ביניהם שר החינוך נפתלי בנט שאמר: "מי שרצה להרוס 15 בתים, יקבל 350 בתים על הגבעה הזו". ב-12 ביוני 2018 פונתה השכונה מיושביה במעורבות של כ-2,300 שוטרים.
כיום מתגוררות במאחז כ-35 משפחות.
לאטינה
לאטינה (באיטלקית: Latina) היא בירת נפת לאטינה שבמחוז לאציו שבאיטליה. נכון לשנת 2011 מונה אוכלוסייתה של העיר 117,760 תושבים ובכך היא העיר השנייה בגודלה במחוז לאחר הבירה רומא, הנמצאת במרחק של 62 ק"מ מצפון ללאטינה. העיר נוסדה בשנת 1932 בתקופת השלטון הפשיסטי תחת השם ליטוריה (Littoria), כאשר כל השטח הסובב אותה שהיה שטח ביצות מאז ימי קדם, יובש.
היסטוריה
לאטינה הוקמה על ידי בניטו מוסוליני ב-30 ביוני 1932 ונקראה אז ליטוריה, על שם הפסקס (בלטינית: fasces lictoriae, סמל הפאשיזם). חנוכת העיר נערכה ב-18 בדצמבר אותה שנה. ליטוריה אוכלסה במתיישבים שהגיעו בעיקר מאזור פריולי (Friuli) וממחוז ונטו. המבנים והאנדרטאות של העיר עוצבו על ידי מיטב אדריכליה ואומניה של איטליה באותה תקופה.
ב-1934 הפכה העיר לבירת הנפה וב-1946, לאחר מלחמת העולם השנייה שונה שמה ללאטינה. עם הגעתם של תושבים אחרים, בעיקר ממחוז לאציו עצמו, השתנה הדיאלקט המקומי שנטה להיות קרוב יותר לוונטית ועד מהרה עברו רוב תושבי העיר לדבר בניב הרומנסקי.
כלכלה
התעשייה בלאטינה מבוססת בעיקר על תעשיית תרופות, תעשייה כימית ותעשיית גבינות ומגזר השירותים מרכזי מאוד בכלכלתה. העיר היא גם מרכז חקלאי חשוב ובאזור מגדלים ירקות, פרחים, סוכר, פירות, גבינות ומייצרים את מוצרי הלוואי שלהם. תחנת כוח גרעינית שפעלה בעבר באזור נמצאת כעת בפירוק.
בתרבות הפופולרית
עלילת הסרט האיטלקי אחי הוא בן יחיד מתרחשת בלאטינה.
קריית שפרינצק
קריית שפרינצק היא שכונה במערב חיפה. השכונה ממוקמת לרגלי המורדות המערביים של הכרמל, בין שכונת כרמל צרפתי לבין שער העלייה וחוף הים התיכון, ובין נווה דוד ועין הים. השכונה נקראה על שמו של יוסף שפרינצק, יושב ראש הכנסת הראשון.
היסטוריה
קריית שפרינצק נבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-20, והיא משופעת בבתי-שיכון שאופייניים לעת חיסול המעברות. השכונה כללה בראשיתה 1,600 יחידות דיור. האוכלוסייה בשכונה היא מעורבת, ובשנות השישים של המאה הקודמת כללה ימאים ששימשו בצי הסוחר, כיום גרים בה עולים מאתיופיה, עולים מברית המועצות לשעבר ותושבים ותיקים. בעבר פעל בשכונה בית הספר העל יסודי, מקצועי "שפרינצק", אך הוא נסגר בשנת 2003 בשל מיעוט תלמידים ורמת חינוך ירודה. כיום משרת את השכונה בית הספר היסודי "עין הים", הכולל גם כיתה לילדים הלוקים ב-PDD.
שדרות ההגנה (כביש 4) הן עורק התחבורה הראשי שמקשר את השכונה לצפון ולדרום, וממנו יוצאת דרך צרפת שחוצה את השכונה מזרחה, במעלה ההר. בין שדרות ההגנה למסילת החוף משתרע פארק הכט. דרך השכונה עובר חלקו התחתון של ערוץ נחל לוטם, שנשפך לים בתחומי הפארק.
בשכונה פועלים ספרייה עירונית, בתי כנסת וגנים ציבוריים גדולים, וכן (בשער העלייה) בית התרבות "מרכז פאני קפלן".
במעלה השכונה פועל מרפ"א 8281, הידוע יותר בשם: "בית חולים 10". במקום שכן בעבר בית חולים איטלקי, שהוחרם בידי הבריטים במלחמת העולם השנייה, עקב היותו נכס אויב, ומשעזבו הבריטים, הוא נתפס בידי צה"ל. כיום פועל בו בית חולים של חיל הרפואה. אמנם אין מדובר בבית חולים רגיל שכולל אשפוזים ומיון - לשם כך מפנים את החיילים לבית החולים רמב"ם. המקום נותן שירותי רפואת מומחים לחיילים מכל פיקוד צפון, כגוון: רפואת שיניים, עור, נשים, בדיקות דם, צילומי רנטגן וסי.טי.
פרנק איירו
פרנק אנתוני איירו ג'וניור (נולד ב-31 באוקטובר 1981) הוא מוזיקאי, גיטריסט הקצב וסולן הגיבוי של להקת הרוק האלטרנטיבית "My Chemical Romance" כמו גם הסולן של להקת הפוסט-הארדקור "Leathermouth" ולהקת האלקטרוני-הארדקור "Death Spells". הוא גם המקים של פרויקט פאנק רוק תחת הכותרת "FrnkIero And The Cellabration".
ביוגרפיה
פרנק איירו נולד ללינדה ואנתוני בבלוויו, ניו ג'רזי וגדל בקרני, ניו ג'רזי. הוא היה נער דחוי בתיכון ולמד באוניברסיטת "רוטג'רס" במלגה, אך נשר בעקבות הצטרפותו למיי כמיקל רומנס. הוא ניגן בלהקות שונות מאז גיל 11. הוריו של איירו התגרשו כשהיה צעיר והוא גדל אצל אמא שלו, אשר העמידה לרשותו את המרתף שלה לחזרות הלהקה הרבות של בנה; אביו וסבו היו מוזיקאים ושניהם היו השפעות גדולות על איירו כשהיה צעיר. אביו הפציר בו לנגן בתופים, אך איירו החל לנגן בגיטרה.
להקות נעורים ופנסי פרפ (1998- 2002)
פרנק החל לנגן בלהקות מקומיות בסצנת הפאנק בניו ג'רזי בגיל 11. לפני שהצטרף אל My Chemical Romance שימש סולן של להקת הפאנק 'Pencey Prep'. הלהקה הוציאה אלבום לפני פירוקה. בעוד שניגן עם 'Pencey Prep' התיידד עם ג'רארד ויי ועם שאר חברי מיי כמיקל רומנס העתידית. אחרי הלהקה שלו התפרקה, פרנק ניגן בכמה להקות, כולל I Am A Graveyard, Hybrid, Sector 12, וAmerican Nightmare לפני שהוצע לו להיות גיטריסט הקצב של להקת הרוק האלטרנטיבי מיי כמיקל רומנס.
מיי כמיקל רומנס (2002- 2013)
איירו הצטרף אל להקת My Chemical Romance בשנת 2002. איירו הופיע באלבום האולפן השני של הלהקה, "Three Cheers for Sweet Revenge", ששוחרר ב -8 ביוני 2004. הלהקה הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלהם, "The Black Parade", ששוחרר ב-24 באוקטובר 2006. אלבום האולפן הרביעי והאחרון של מיי כמיקל רומנס "Danger Days: The True Lives of the Fabulous Killjoys" שוחרר ב -22 בנובמבר 2010. הלהקה הודיעה הפרידה שלהם ב -22 במרץ 2013.
לאחר מיי כמיקל רומנס (2013 עד 2019)
לאחר התפרקות מיי כמיקל רומנס, איירו ניצב בחזית חמישיית ההארדקור פאנק, "Leathermouth", שהוציאה את אלבום הבכורה שלהם "XO" בינואר 2009. הלהקה התפצלה מאוחר יותר בשנת 2010. הוא היה מעורב בלהקת מחווה ל-The Cure בשם The Love Cats. שיר הסולו הראשון שלו 'This Song Is A Curse' שוחרר כבונוס בפסקול הרשמי של הסרט של טים ברטון, פרנקנוויני.
בתחילת 2013, איירו וג'יימס דייוויס הודיעו שהם עובדים על פרויקט הארדקור דיגיטלי חדש, "Death Spells". הם גם הודיעו על קיום תיור תמיכה בלהקת Mindless Self Indulgence והופעה בפסטיבל סקייט אנד סרפ בניו ג'רזי. אלבום באורך מלא היה צפוי להתפרסם בסוף 2013 אך טרם פורסם. דת' ספלס לא היו פעילים מאז אמצע 2013. זמן קצר לאחר חוסר פעילות להקת דת' ספלס, איירו הופיע עם שירי סולו חדשים ופרסם אחרים ב- Soundcloud שלו. מאוחר יותר הודיע על אלבום סולו שיופק מהשירים האלה. בכל שאר 2013 הוא החל לנגן שירים אירועים והקליט אלבום באורך מלא.
ביוני 2014 הודיע על החתימה שלו בחברת ההקלטות "Staples Records" והוצאת אלבום הבכורה שלו, Stomachaches ששוחרר ב-25 באוגוסט 2014. הוא גם הקים להקה בשם "Frnkiero andthe cellebration" המורכבת מאוון נסטור (גיטרה\קולות רקע), רוב הוגס (גיטרת בס) ומאט אולסון (תופים).
ב-22 במאי 2016, פרנק הצהיר על הקלטת אלבום חדש בשם "Parachutes", עם שינוי שם ללהקתו ל- "frnkiero and the patience", המורכבת מפרנק איירו (גיטרה/קולות ראשיים/בס), אוון נסטור (גיטרה/קולות רקע), מאט אולסון (תופים/קולות רקע/כלי הקשה) ואלכס גריפו (גיטרת בס).
בתחילת שנת 2019 פרסם שהוא עובד עם להקה חדשה, ששמה "Frank Iero And The Future Violent". במרץ אותה שנה, הלהקה פרסמה את שירה הראשון, "Young and Doomed".
איירו מפעיל ליין בגדים, חברת תקליטים וחברת פרסום בבעלותו ובבעלות אשתו בשם "Skeleton Crew". הוא הוציא לאור גם אלבום סולו בשם "For Jamaia" שהקדיש לאשתו.
איירו נשוי לג'מאיה נסטור ואב לשלושה. הוא ידוע בתמיכתו הגלויה בקהילת הלהט"בים, אותה הוא מבטא בהזדמנויות רבות בהופעות. הוא צמחוני מבחירה מילדות.
Waltham Steam
Waltham Steam היא מכונית פתוחה מסוג "Runabout (car)" המופעלת על ידי מנוע קיטור, אשר יוצרה בארצות הברית על ידי  יצרנית האופניים, האופנועים וכלי הרכב Waltham Manufacturing Company  בין השנים 1898–1901,,
היצרן מוקם ב-וולת'ם במדינת מסצ'וסטס.
אלבריקו אלבריצ'י
אלבריקו ג'וזפה אלבריצ'י (באיטלקית: Alberico Giuseppe Albricci ; 6 בדצמבר 1864 - 2 באפריל 1936) היה לוטננט גנרל בצבא המלכותי האיטלקי, אשר פיקד על חיל המשלוח האיטלקי שלחם בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. בהמשך שימש כשר ההגנה בממשלת ניטי הראשונה.
ביוגרפיה
אלבריצ'י נולד ב-6 בדצמבר 1864 בגאלארטה שבממלכת איטליה. ב-1886 הוא התגייס לצבא המלכותי האיטלקי והוצב בכוחות הארטילריה. ב-1888 הוא הועלה לדרגת לוטננט ולחם במלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה. ב-1897 הוא הועלה לדרגת קפטן, ב-1907 לדרגת מייג'ור, וב-1908 מונה למפקד גדוד וביצע עמו פעולות סיוע במהלך רעידות האדמה בקלבריה ובסיציליה באותה שנה. ב-1909 הוצב במטה הכללי וב-1910 הוא מונה לשלישו הצבאי של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. ב-1912 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-1913 קיבל תואר רוזן מהמלך. עם כניסתה של איטליה למלחמת העולם הראשונה הוא שמר בתחילה על תפקידו במטכ"ל, וב-1916 הועבר לפקד על בריגדת "בזיליקטה". במרץ של אותה שנה הוא מונה לראש מטה הארמייה הראשונה. הוא לחם עם הארמייה בקרב אסיאגו, וב-1917 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-5. מאוחר יותר הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-2 ולחם עמו בקרב קפורטו.
לאחר קפורטו, החליט המטכ"ל האיטלקי שיש לגמול טובה למדינות ההסכמה על ששלחו חילות עזר לחזית האיטלקית. הקורפוס של אלבריצ'י נבחר להישלח לחזית המערבית כשהוא כולל את הדיוויזיות ה-3 וה-8 - בסה"כ 25,000 איש. ב-18 באפריל 1918 החלו הכוחות האיטלקיים לנוע אל צרפת, והגעתם הסתיימה ב-27 באפריל. הקורפוס נכלל כחלק מהארמייה החמישית הצרפתית. הוא ספג אבדות כבדות בקרב השני על המארן, אולם הצליח לבלום את התקדמות הגרמנים. הוא לחם עם מדינות ההסכמה עד סיום המלחמה, ולאחר מכן הוחזר לאיטליה. בהמלצתו של ארמנדו דיאז, ב-24 ביוני 1919 מינה אותו פרנצ'סקו ניטי לשר המלחמה. בתפקידו, היה עליו לדאוג לוותיקי המלחמה ולהעניק חנינות לעריקים. הוא הגה רעיונות לייעול של הצבא האיטלקי, אולם כבר ב-13 במרץ 1920 הוחלף בידי איוואנו בונומי. הוא המשיך לשרת בצבא והגיע לדרגת לוטננט גנרל. הוא פרש ב-1926.
אלבריצ'י נפטר ברומא ב-2 באפריל 1936 בגיל 71.
Keynote
Keynote (בעברית: הרצאת אורח) היא תוכנה ליצירת מצגות אשר פותחה על ידי חברת אפל והיא משוחררת כחלק מחבילת iWork של החברה המיועדת למערכת ההפעלה OS X. התוכנה מאפשרת, תוך שימוש בממשק ברור ומובן, ליצור מצגות פשוטות ומעוצבות היטב. הממשק מאפשר פתיחת סרגלים בצידי המסך, במטרה לאפשר עבודה "נקייה" מול המצגת, ללא תפריטים. קיימת אפשרות גישה לקובצי גרפיקה, וידאו ועוד מתוך דפדפן הקבצים של iLife. בנוסף, מסוגלת התוכנה לייצא קבצים בפורמטים הבאים: SWF ,MOV (וידאו); PPT (תוכנת המצגות PowerPoint); פורמט PDF של אדובי ופורמט KEY.
תולדות התוכנה
Keynote החלה כתוכנה שפותחה עבור סטיב ג'ובס שהשתמש בתוכנה עבור יצירת מצגות לכנס מקוורלד ולאירועים מרכזיים נוספים של אפל. התוכנה יצאה לראשונה בפומבי ב-1 בינואר 2003 והתחרתה נגד תוכנות מצגות קיימות (ובעיקר נגד התוכנה PowerPoint). בשנת 2005 חברת אפל החלה למכור את גרסתה השנייה של התוכנה בשיתוף עם התוכנה Pages בחבילת תוכנה חדשה של אפל שנקראה iWork. בכנס מקוורלד שנערך בשנת 2006 אפל הפיצה את החבילה iWork '06 שכללה שדרוג של Keynote לגרסה 3. בגרסה הוצגו תכונות חדשות כגון תמיכה בטכנולוגיית ה-HD, אנימציות, ערכות נושא חדשות ותרשימים בתלת מימד ועוד.
בסתיו 2007, חברת אפל החלה להפיץ ולמכור את Keynote 4 כחלק מ-iWork '08 ביחד עם התוכנות Pages בגרסה 3 ועם התוכנה Numbers החדשה.
Keynote ל-iOS
בנוסף למחשבי המק, התוכנה Keynote פועלת גם על מכשירי אייפוד טאץ', אייפון ואייפד ונמכרת במחיר 9.99 דולרים.
Superman (שיר של אמינם)
Superman הוא שיר של הראפר האמריקני אמינם, הוא השיר הרביעי באלבומו The Eminem Show שיצא לאור ב-2002. הוא כולל שירת רקע על ידי Dina Rae, השיר יצא בתאריך ה-27 בינואר 2003. השיר זכה במקום 50 בבילבורד הוט 100.
עלילה
השיר מדבר על מערכות היחסים הלא יציבות עם הבנות המופקרות שלאמינם היו בחיים ואיך הוא מתכנן להתמודד עם עובדה זו. באוטוביוגרפיה שאמינם הוציא בשנת 2008, The Way I Am, אמינם חשף כי השיר Superman נכתב כל מערכת היחסים שלו עם מריה קארי. שיר זה מאוד דומה בתוכנו ל-Drug Ballad ולשיר Pimp Like Me ביחד עם D12. הסרטון לשיר כולל את כוכבת הפורנו ג'ינה לין.
יוחאי הלוי
יוחאי הלוי (נולד ב-10 במאי 1982) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בקפיצה לרוחק, אלוף ישראל בקפיצה משולשת ואלוף המכביה השמונה-עשרה (2009) בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת.
ביוגרפיה
הלוי נולד וגדל בקיבוץ רמת השופט. התחנך במוסד החינוכי הרי אפרים, והוא בוגר תיכון הרטמן בירושלים. בגיל 16 החל להתאמן בחוג אתלטיקה ולאחר שזכה במספר תחרויות עבר להתאמן באופן מסודר בהדרכתו של דוד קושניר. לאחר שלוש שנים עבר להתאמן תחת הדרכתו של אלכס מרמן. בתחילת דרכו התמחה בעיקר במקצוע הקפיצה לרוחק וביסס את מעמדו כישראלי המוביל בתחום. עם השנים החל הלוי להתמקד יותר במקצוע הקפיצה המשולשת.
בשנת 2005 זכה לראשונה באליפות ישראל בקפיצה לרוחק, הישג עליו חזר שוב שנה לאחר מכן. בשנת 2008 זכה באליפות ישראל גם בקפיצה לרוחק וגם בקפיצה משולשת, שנה לאחר מכן שחזר את ההישג הכפול.
באוגוסט 2009 קבע הלוי בקפיצה משולשת שיא אישי של 16.65 מטר, ובכך השיג את הקריטריון להשתתפות באליפות העולם באתלטיקה.
2010-שיאן ישראל בקפיצה לרוחק
בתחרות אתלטיקה שנערכה בתל אביב בפברואר 2010 קבע הלוי שיא אישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.76 מטר, ובמאי אותה שנה הוא קבע שיא ישראלי חדש בקפיצה לרוחק - 7.99 מטר, שיפור של 3 ס"מ לשיא בן 20 השנים של רוגל נחום.
באליפות אירופה באתלטיקה לאומות סיים במקום שלישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.61, בנוסף לכך סיים שלישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.32 מטר. באליפות ישראל זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.57 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי אותה שנה סיים הלוי במקום 11 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.43 מטר, בשלב המוקדמות הוא השווה את שיאו האישי (16.76 מטר) ועלה לשלב הגמר ובמקום 18 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.90 מטר.
2011
באליפות אירופה באתלטיקה לאומות סיימה במקום שני בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.48 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ב-6 ביולי 2011 שיפר הלוי את שיאו האישי והעמידו על 16.77 מטר. יום לאחר מכן זכה במדליית זהב גם בקפיצה לרוחק בשיא עונתי של 7.79 מטר. באוגוסט אותה שנה כשל בניסיונותיו להשיג את הקריטריון ולהעפיל לאליפות העולם ובעקבות כך שקל את המשך דרכו המקצועית.
2012-שמיני באירופה
בתחרות שנערכה בסופיה, בולגריה ב-9 ביוני 2012 קבע הלוי בקפיצה משולשת שיא אישי חדש של 16.81 מטר. מספר ימים לאחר מכן השתתף באליפות ישראל ובקפיצה החמישית קבע 16.86 מטר, אך התוצאה נפסלה עקב מהירות רוח גבוהה מהמותר. הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 16.67 עם רוח חוקית. בנוסף לכך זכה במדליית זהב בתוצאה של 7.47 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בסוף יוני אותה שנה הוא סיים במקום שמיני בתוצאה של 16.67 מטר.
2013
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג במרץ סיים הלוי במקום 19 במוקדמות הקפיצה המשולשת בתוצאה של 16.19 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה לאומות שנערכה בקובנה סיים הלוי במקום ראשון בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.73 מטר, המהווה שיא עונתי. בנוסף לכך סיימה במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.50 מטר. באליפות ישראל זכה בשתי מדליות. מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.57 מטר. ומדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.45 מטר.
2014
באליפות אירופה באתלטיקה לאומות שנערכה בטביליסי סיים הלוי במקום השישי בתוצאה של 7.11 מטר, בנוסף לכך סיים במקום החמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.54 מטר. באליפות ישראל שנערכה ביולי זכה הלוי במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.08 מטר.
2015
באליפות ישראל שנערכה ביולי זכה הלוי במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.25 מטר.
ריצ'רד ג'וזף מנינג
ריצ'רד ג'וזף מנינג (באנגלית:   Richard Joseph Manning; 28 במרץ 1883 – 2 באפריל 1979) היה שופט בריטי שכיהן בארץ ישראל במערכת המשפט בתקופת המנדט הבריטי וישב בדין בבית המשפט העליון המנדטורי.
ראשית דרכו
ריצ'רד ג'וזף מנינג, בן למשפחה אירית, נולד בחבל איירשייר (Ayrshire) בסקוטלנד. בצעירותו למד באוניברסיטה בדבלין. לאחר סיום לימודיו שירת בשירות הקולוניאלי הבריטי. בתחילה במושבה גיאנה הבריטית בצפונה של אמריקה הדרומית בה שירת כמפקד המשטרה. בשנת 1920 הוסמך כעורך דין ונתמנה לכהן כשופט שלום במושבה טנגניקה שבמזרח אפריקה (שלימים תתאחד עם האי השכן זנזיבר למדינת טנזניה).
תחנותיו הבאות כשופט היו בין השנים 1925 ל-1927 במושבה ג'מייקה שבים הקריבי, בין השנים 1927 ל- 1932 במושבה חוף הזהב (לימים גאנה), ובין השנים 1932 ל-1936 בטרינידד וטובגו. בשנת 1936 הגיע לארץ ישראל.
בארץ ישראל
בבואו לארץ ב-15 ביוני 1936 נתמנה מנינג לסגנו של זקן השופטים (תוארו של נשיא בית המשפט העליון המנדטורי), כמחליפו של הסגן הקודם אוון קורי, שנתמנה לזקן השופטים באיי פיג'י בדרום האוקיינוס השקט ועזב את ארץ ישראל. במקביל כיהן מנינג גם כשופט בבית המשפט לפשעים חמורים בפניו עמדו לדין ערבים נאשמי המרד הערבי הגדול.
זמן לא רב לאחר הגיעו של מנינג לארץ ישראל, בסוף דצמבר 1936, בעת שנסע במכונית עם בתו ונוסעים נוספים בדרך מטבריה לחיפה התהפכה המכונית, אחת הנוסעות נהרגה ומנינג ויתר הנוסעים נפצעו בצורה קלה בלבד.
חוקר תולדות המשפט אסף לחובסקי כתב כי שנת 1936, שנת הגיעו של השופט מנינג לארץ ישראל, הייתה שנת מפנה במערכת המשפט המנדטורית. לדבריו היה מנינג היפוכו הגמור של השופט אוון קורי אותו החליף בתפקיד סגנו של זקן השופטים. לעומת קורי שגילה יחס מתנשא, לא רק כלפי תושבי הארץ הנידונים לפניו, אלא גם כלפי חבריו השופטים הבריטים בארץ ישראל, ראה מנינג את עמיתיו היהודים והערבים כשווים לו, ואף עודדם לדרוש שוויון מלא עם השופטים הבריטים.
גישתו השיפוטית של קורי הייתה דומה לזו של השופטים הבריטים מייקל מקדונל ותומאס הייקראפט, אשר מילאו בזה אחר זה את תפקיד זקן השופטים בארץ ישראל. שלושתם נקטו גישה סנובית ומתנשאת על תושבי הארץ, שנחשבו בעיניהם כ"ילידים", וסברו כי אין להחיל עליהם את העקרונות הנעלים של המשפט האנגלי ודבקו בהחלת המשפט העות'מאני. מנינג לעומת זאת נקט בגישה שיפוטית חופשית יחסית המתירה לייבא לארץ את המשפט האנגלי, אך גילה גם נכונות לראות את המשפט המקומי כעולה על המשפט האנגלי בתחומים מסוימים.
ערעור פלילי שהשופט מנינג דן בו, אשר זכה לתהודה ציבורית נרחבת היה בעניין פרשת הרצח בחולות תל נוף. הייתה זו פרשת רצח ותאוריית קשר וריגול משנת 1937 שהסעירה את היישוב בארץ ישראל וזכתה לסיקור נרחב בעיתוני ארץ ישראל וגם להדים בעיתונות העולם. קורבן הרצח היה המהנדס יעקב צוַואנגֶר, ובהריגתו הורשע סוחר הקרקעות ראובן שֶיינצוִיט. בערכאה הראשונה הרשיע השופט הארי הרברט טראסטד את שיינצויט בהריגה, אף כי הוא הועמד לדין באשמת רצח, ודן אותו לחמש עשרה שנות מאסר. עורך דינו של הנאשם, נסיב אבקריוס ביי, מבכירי עורכי הדין בארץ ישראל בתקופת המנדט, הגיש ערעור בשם הנאשם. הערעור נשמע בפני הרכב של שלושה שופטים, אב בית הדין הבריטי השופט מנינג ולצדו השופט הבריטי מוריס צ'רי גרין והשופט היהודי גד פרומקין. אבקריוס ביי טען בדיון כי הראיות נגד שיינצויט היו כולן נסיבתיות ולא היה די בהן כדי להרשיעו. בית המשפט העליון, בראשותו של השופט מנינג, דחה את הערעור על ההרשעה בהריגה בפוסקו כי די בראיות נסיבתיות כדי להרשיע בהריגה וכי אין צורך בעד ראייה להריגה כדי להרשיע את הנאשם.
בחודש מרץ 1939 נתמנה השופט מנינג לכהונת שופט בסינגפור. לקראת יציאתו מן הארץ ערכה לו הסתדרות עורכי הדין היהודים בירושלים מסיבת פרידה. ד"ר משה זמורה, מי שיהיה לימים נשיא בית המשפט העליון הראשון של מדינת ישראל. בירך את השופט מנינג בשם ציבור עורכי הדין בארץ וציין את מעלותיו של השופט, אישיותו, בקיאותו, יחסו האדיב ופסקי הדין המנומקים שלו.
המשך דרכו
בסינגפור, שהייתה אז מושבה בריטית, שימש מנינג, מאז שנת 1939, כשופט בית המשפט העליון במושבות המצרים (Straits Settlements) שכללו את סינגפור, מלאקה וטריטוריות נוספות במצרי סינגפור. לאחר תקופה קצרה שב מנינג לג'מייקה, בה שימש בעבר כשופט, לשמש בה שוב כשופט.
ביוני 1947 הגיע לארץ ישראל ועמד בראש ועדה מייעצת לענייני עצורים, שבדקה את תיקי העצורים המנהליים בארץ ישראל, שנעצרו מכוח תקנות ההגנה (שעת חירום).
בשנת 1947 הגיע מנינג למושבת האיים ברבדוס ופעל בה כעורך דין. בשנת 1950 הגיע לטרינידד, בה עמד בראש ועדת חקירה שחקרה אי סדרים כספיים במהלך בנייתו של סכר קאורה (Caura Dam). באפריל 1951 התמנה שוב למשרת שופט והפעם במושבת איי ליווארד (Leeward Islands), האיים הצפוניים מבין איי האנטילים הקטנים, ושימש בה כשופט עד לשנת 1954.
ריצ'רד ג'וזף מנינג האריך ימים ונפטר בשנת 1979 כשהוא בן 96 שנים.
חייו הפרטיים
מנינג היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה, לה נישא בשנת 1912 בגיאנה הבריטית, נולדו לו שישה ילדים, שלושה בנים ושלוש בנות. אשתו נפטרה ממחלה בירושלים ב-16 באפריל 1939, לפני צאתו של מנינג לסינגפור. זמן קצר לאחר מכן, ב-16 בנובמבר 1939 הוא נישא בשנית בסינגפור לאישה בריטית. בנו ריצ'רד קונל מנינג, ששירת בזמן מלחמת העולם השנייה כקצין בדרגת סגן ביחידת תותחנים הודית, נפל בקרב ב-25 באוקטובר 1942 בהיותו בן 28 שנים.
ארנונה
בישראל, ארנונה היא מס מוניציפלי המוטל על תושבי יישוב מסוים לצורך מימון פעולתה של הרשות המקומית. הקריטריונים העיקריים לגובה הארנונה הם: סוג השימוש בנכס (מגורים, מסחר, משרדים, תעשייה וכדומה), שטח הנכס שעליו היא מוטלת, מצבו הכלכלי והגופני של התושב (לתושבים עם לקויות שונות יש הנחות שונות) ומיקומו של הנכס (שכונת יוקרה, אזור מסחרי מפותח, שכונה המאוכלסת בידי תושבים בעלי אפיון סוציו-אקונומי נמוך וכן הלאה).
מס בשם ארנונא נזכר כבר בתלמוד. היה זה מס שהוטל על-ידי הקיסרות הרומית, ושולם בתבואה, יין, שמן, מספוא, מלבושים ועצים. בארץ ישראל הונהגה הארנונה לראשונה בתקופת המנדט הבריטי בשנת 1934, מתוקפה של פקודת העיריות.
תולדות חקיקת הארנונה בישראל
בראשית הייתה הארנונה העירונית פרי חקיקה של המנדט הבריטי בארץ ישראל. פקודת העיריות הותקנה בשנת 1934, ומכוחה הטילו העיריות ארנונת רכוש על הבעלים של הנכסים שבתחום שיפוטן, וארנונה כללית על המשתמשים בנכסים שבתחום שיפוטן. המועצות המקומיות והמועצות האזוריות הטילו את הארנונה מתוקפה של פקודת המועצות המקומיות.
בערים מעורבות, כמו ירושלים וחיפה, שילמו התושבים היהודיים גם מס קהילה לוועד הקהילה היהודית. בירושלים, למשל, נקבע גובה המס לפי שכונות, לפי מספר החדרים או כאחוזים מדמי השכירות.
הליכי גבייה
בשנת 1940 תוקנה פקודת העיריות, וסעיפים 9 ו-10 לתיקון החליפו את סעיפים 115, 116 ו-117 של פקודת העיריות, 1934. גביית הארנונה התייעלה, משום שבפני העירייה נפתחו שתי דרכים לגבות את הארנונה:
הסעיפים הדנים בגביית ארנונה בדרך מנהלית "הועתקו" בשינויים קלים מפקודת המיסים (גבייה), אשר קבעה את כללי הגבייה המנהלית של המיסים לאוצר המדינה. במהלך השנים, תוקנה פקודת המיסים (גבייה), אולם תיקונים אלו לא הוחלו על דרכי הגבייה המנהלית הכלולים בפקודת העיריות. בשנת 2000 הכריז שר האוצר על ארנונה כעל "מס" לעניין פקודת המיסים (גבייה). הוצעו דרכים שונות לגבות את הארנונה תוך "התעלמות" מחובות שנצברו לידי נישומים, זאת כדי לעודד תשלום של הארנונה גם אם לא שולם בזמן לפני כן וצבר חובות. שר הפנים דאז, אברהם פורז התנגד לכך וההצעה נפסלה.
הנוסח החדש של פקודת העיריות ופקודת המועצות המקומיות
פקודת העיריות מ-1934, הוחלפה בפקודת העיריות [נוסח חדש] ב-1964. בכך בא הקץ על התרגום הבלתי רשמי של פקודת העיריות המנדטורית, והנוסח העברי הפך לנוסח המחייב. עם זאת, גם כיום נזקקים לעיתים לנוסח האנגלי המקורי, כדי לפרש ביטויים סתומים ומונחים ארכאיים על פי הוראתם המקורית.
דיני הארנונה במועצות המקומיות מוסדרים בפקודת המועצות המקומיות מ-1941, שהוחלפה ב וכן ב. דיני הארנונה במועצות האזוריות מוסדרים ב.
האחדת ארנונת הרכוש עם מס הרכוש
בשנת 1951 נחקק חוק הארנונה לפיצוי על נזקי מלחמה, התשי"א-1951. חוק זה דן בארנונה המוטלת על בעלים של נכסי מקרקעין ומיטלטלין, ועל הפיצוי המגיע להם בשל נזקי מלחמה ופעולות איבה.
בשנת 1968 תוקנה פקודת העיריות, וארנונת הרכוש בוטלה מיום 1 באפריל 1968. סעיפים 270 עד 272 לפקודת העיריות בוטלו יחד עם ביטול ארנונת הרכוש. ביטול ארנונת הרכוש הוסיף קושי, משום שהגדרות שבאו לעולם לצורכי ארנונה זו, לא עברו עמה מן העולם.
עד לשנת הכספים 1967–1968 היה שיעורו של מס הרכוש 1.5% משוויה של הקרקע, ושיעורה של ארנונת הרכוש היה 10% מדמי השכירות השנתיים הצפויים בשל "אדמת בניין". עם ביטול ארנונת הרכוש הועלה שיעורו של מס הרכוש ל-2.5% משווי הקרקע, ואילו שיעור המס על קרקע שהיא מלאי עסקי היה 1.2% בלבד.
1981 – השנה שבה בוטלו מיסים בישראל
ב-1 באפריל 1981, במסגרת מהלך כולל של ביטול מיסים שכלל את ביטול מס ירושה בישראל, בוטל גם "מס עסקים" של הרשויות המקומיות אשר נגבה על פי. מס זה הוטל על עסקים בלבד, בעוד הארנונה הכללית מוטלת על עסקים ועל מגורים כאחד. המס בוטל משום שמבנהו המשפטי היה קשה ליישום, ולפירושו נדרשו בתי המשפט פעמים רבות.
בראשיתה של כל שנת כספים, אשר משנת 1991 אוחדה עם ראשיתה של השנה הקלנדרית, מוטלת הארנונה על פי צווים, המוצאים על ידי המועצות הנבחרות - הלא הן הגוף המחוקק של הרשויות המקומיות. הארנונה העירונית הפכה למקור התקצוב העיקרי של מרבית הרשויות המקומיות כחלק ממדיניות הממשלה לצמצם את התמיכה הממשלתית ברשויות המקומיות. כתוצאה מכך מתאמצות הרשויות המקומיות להגדיל את נטל המיסים וליעל את גבייתם.
הרפורמה בשנת 1993
במסגרת תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 הוגבל כוחן של המועצות הנבחרות של הרשויות המקומיות, להעלות או להוריד את תעריפי הארנונה. מאז ועד לשנת 1992 נחקק בכל שנה חוק, המשמר את אותו עיקרון.
לקראת שנת 1993 נחקק ("חוק ההסדרים"). מאז אותה שנה, מוסמכות המועצות הנבחרות של הרשויות המקומיות לחוקק את צווי הטלת הארנונה מכוחו של חוק זה, ובוטלו סעיפי ההסמכה בפקודת העיריות ובפקודת המועצות המקומיות.
מכוחו של חוק ההסדרים הותקנו, ובכל שנה מותקנות תקנות לשנת המס הבאה. מכוחו של חוק ההסדרים הותקנו גם. כל אלו חוללו רפורמה בדיני הארנונה. עיקרי הרפורמה הם - קביעת מונחים אחידים לכל צווי הטלת הארנונה, קביעת שיעורים מרביים ומזעריים בתעריפי הארנונה לשימושים למיניהם, וקביעת כללים אחידים להנחות בארנונה.
חוק ההסדרים ביטל את הסעיפים 273, 274ב (א)ו-(ב), 275 ו-278 עד 280 בפקודת העיריות ואת הסעיפים המקבילים להם בפקודת המועצות המקומיות. בסעיפים אלה היו קבועים המדדים לפיהם הוטלו תעריפי הארנונה וההליכים הדרושים לצורך העלאת תעריפי הארנונה. סעיף 7 לחוק ההסדרים מפנה להגדרות שבסעיף 269 לפקודת העיריות, הקובע סוגי נישומים שעליהם מוטלת הארנונה וסוגי נכסים שבגינם מוטלת ארנונה. כתוצאה מכך, חלות הגדרות אלה גם על המועצות המקומיות והמועצות האזוריות. הגדרות אלה כתובות בלשון מסורבלת ואנכרוניסטית, שמאפיינת את התקופה בה נכתבו. סרבול זה מקשה על הבנת ההגדרות, ומרבה את הפרושים הניתנים להן. בתי המשפט נדרשו לעיתים מזומנות לפרש הגדרות, שנוסחן הפשוט, לכאורה, אינו משקף את הקשיים שביישומן.
חקיקות נוספות ופטור מארנונה
ההנחות והפטורים מהארנונה העירונית מצויים ב, ב בתקנות ההנחה הנ"ל, ב וב, ובעוד מספר חיקוקים ייעודיים.
הכללים בדבר הגשת השגה על שומת ארנונה, ערר על החלטת מנהל הארנונה בהשגה, וערעור על החלטת ועדת הערר מצויים ב, ובתקנות שהותקנו על פיו. הכללים בדבר הצמדה וריבית של חובות של נישומים בארנונה מצויים ב.
קריטריונים לחיוב בארנונה
בסעיף 8(א) לחוק ההסדרים נקבע כי: "הארנונה תחושב לפי יחידת שטח בהתאם לסוג הנכס, לשימושו ולמקומו, ותשולם בידי המחזיק בנכס" ומאז חקיקת חוק ההסדרים מוגבל סיווגו של נכס לצורך חיוב בארנונה לפי שלושת הקריטריונים: סוג נכס, שימושו ומיקומו.
על פי חוק אין חובת תשלום ארנונה על קרקע עליה לא נבנה דבר.
שטח
למרות הניסיון ליצור אחידות בשיטת החיוב, משתמשות הרשויות המקומיות בשיטות שונות לחיוב בארנונה:
שימוש
ה"שימוש בפועל" הוא הקריטריון המרכזי. כל חלק מהנכס בנפרד יסווג בהתאם לשימוש בו, תוך התייחסות אל נכס רב שימושים כאל נכס רב תכליתי, שכל תכלית נפרדת בו, המביאה לשימוש שונה, תסווג בנפרד. הכלל הוא כי השימוש בנכס קובע את סיווגו. לעיתים נכס אשר בנייתו לא הושלמה או שהוא מצוי בשיפוצים ולא ניתן להשתמש בו מוגדר כ"לא ראוי לשימוש" ובשל כך ניתן לקבל עבורו פטור מארנונה כל זמן שלא נעשה בו שימוש. ישנו חריג לגבי בנקים וחברות ביטוח הקובע כי די בכך שהם מחזיקים בנכס כדי לחייבו בסיווג "יקר" יותר המבוסס על קריטריון רווחיות, הקובע למעשה סיווג נפרד לבנקים.
בית המשפט העליון ביקר פעמים רבות את כמות הסיווגים השונים לצורכי ארנונה ואת ההתדיינות המשפטית הנלווית לכך. השופט אליקים רובינשטיין, למשל, כתב: "דיני הארנונה משוועים לפישוט הגיוני", תוך שהוא ציין שלעיר תל אביב-יפו יש אלפי סיווגים שונים.
הסיבוך
המגוון הרחב של סיווגים של נכסים והשונות בדרכי מדידת שטחי הנכסים מביאה להתדיינויות רבות בין בעלי נכסים לרשויות מקומיות על גובה הארנונה. כמו כן, הוראות הארנונה הן מסובכות ותוארו בשנת 2005 על ידי השופט אליעזר ריבלין:
בעלות המדינה
עד שנת 1954 הייתה המדינה פטורה מתשלום ארנונה עבור נכסיה, מתוקף פקודת העיריות. בשנה זו שונתה הפקודה, כך שהמדינה החלה לשלם ארנונה עבור נכסיה, אך רק בירושלים וברשויות שהוגדרו כ'ערי עולים' (הגדרה שכללה גם מועצות מקומיות ומועצות אזוריות), בעוד ברשויות אחרות הייתה המדינה פטורה מתשלום ארנונה (למעט אגרת 'פינוי אשפה' בחלק מהרשויות). ב־1998 שונתה הפקודה, והמדינה החלה לשלם ארנונה בשיעור מופחת (30%-55%, בתלות בסוג השימוש) לכלל הרשויות, למעט הרשויות שהוגדרו כ'ערי עולים' להם משולם ארנונה בשיעור מלא.
בשנת 2014, שלמה מדינת ישראל ארנונה בסך של קרוב למיליארד ש"ח לרשויות מקומיות שבשטחם (או בסמוך להם) יושבים מוסדות ממשלתיים שונים. קרוב למחצית מסכום זה (כ־485 מיליוני ש"ח, נכון ל־2013) משולמים על ידי משרד הביטחון בעבור בסיסי צבא. גביית ארנונה מבסיסי צבא נחשבת לרווחית מאוד לרשויות המקומיות, מאחר שבסיסים אלו כמעט ואינם צורכים שירותים עירוניים, למעט פינוי אשפה. עם זאת, קביעת הרשות המקומית אליה יועברו תשלומי הארנונה של בסיסי צה"ל היושבים בין רשויות שונות נקבעת על בסיס הסדרים היסטוריים, באופן היוצר עיוותים בין רשויות שונות.
צו הארנונה של הרשות המקומית
לכל רשות מקומית יש צו ארנונה המובא לאישור מועצת העיר מדי שנה. צו זה קובע את הסיווגים ואת התעריפים לפיהם יחויבו הנכסים בתחום העיר או המועצה. כמספר הרשויות המקומיות בישראל כך מספר הצווים השונים זה מזה. צווי הארנונה מפורסמים בכל רשות ורשות באופן שונה. הדין מחייב את הרשות המקומית לפרסם את הצווים בלוח המודעות במשרדי הרשות ותו-לא. יש רשויות השולחות לנישומים חוברת פרסומית ובה מקצת הסיווגים והתעריפים (בדרך כלל עבור נכסים המשמשים למגורים בלבד).
השגות על שומת ארנונה
מפרט את המקרים שבהם נתונה לנישום הזכות לערער על סכום הארנונה שחויב בתשלומו: מי שחויב בתשלום ארנונה כללית רשאי תוך תשעים ימים מיום קבלת הודעת התשלום להשיג עליה לפני מנהל הארנונה על יסוד טענה מטענות אלה:
על החלטת המנהל ניתן לערער תוך שלושים יום מרגע קבלתה. הערעור ידון בפני ועדת ערר בת שלושה חברים. על החלטת ועדת הערר ניתן לערער בפני בית המשפט לעניינים מנהליים.
את הערעור לוועדת הערר יש להגיש בארבעה עותקים, עותק אחד למשיב (שהוא מנהל הארנונה) ושלושה עותקים לחברי הוועדה. ניתן להגיש את הערעור במסירה אישית במשרדי הוועדה או באמצעות דואר רשום.
השגות על חוקיות הארנונה
בסעיף ב' לחוק הרשויות נאמר: כך וידא המחוקק שתהיה פתוחה האפשרות בפני אזרחים לערער על עצם תעריף הארנונה שקובעת רשות מוניציפלית. ניתן לערער על חוקיות צו הארנונה, על סבירות התעריפים, על ארנונה רטרואקטיבית ועוד.
ערעור על חוקיות צו הארנונה של רשות מוניציפלית או על התעריפים שנקבעו על ידה מוגשת כעתירה לבית המשפט המחוזי בשבתו כבית משפט לעניינים מנהליים. את העתירה יש להגיש תוך 45 יום מקבלת השומה.
סבסוד שירותים עירוניים לתושבים באמצעות ארנונה לעסקים
על פי הערכות משרד האוצר, כדי שרשות מקומית תגיע לאיזון תקציבי, היחס בין שטח בנוי למגורים לשטח מסחר/תעשייה צריך לעמוד על לפחות 55:45. בדיקה שנערכה ב־2016 הראתה כי למעט יישובים בודדים באשכול סוציו-אקונומי גבוה, בנייה למגורים מובילה לגרעונות במאזני הרשויות (מאחר ששיעור הארנונה בפועל אינו מכסה את ההוצאות העירוניות פר-תושב), בשיעור העולה ככל שהמדד הסוציו-אקונומי של הרשות נמוך יותר, בעוד בנייה למסחר ועסקים מובילה לשיפור במאזנים. מאפיין זה מוביל ברשויות שונות להתנגדויות לתוכניות בנייה גדולות למגורים.
שיעור הארנונה המוטל על עסקים משתנה בין רשויות שונות, ונתון למיקוח מול ראשי הרשות, ולפיכך מהווה שיקול משמעותי בהחלטה של חברות גדולות היכן למקם את משרדיהן. על רקע זה נוצר מאבק בין רשויות עירוניות (להן אוכלוסייה רבה) לרשויות אזוריות (בהן אוכלוסייה מצומצמת) שהקימו אזורי תעשייה ומסחר בשטחן, וניסו למשוך חברות באמצעות שיעור ארנונה מופחת (שיעור שהיה די בו, בשל כמות תושבים נמוכה ברשות), כדוגמת מתחם איירפורט סיטי שמשך חברות מערי גוש דן.
התיישנות
בית המשפט העליון פסק שהתיישנות חלה על חובות ארנונה וכי אדם יכול לפנות לבית המשפט כדי להכריח רשות מקומית שלא לגבות ארנונה שהתיישנה, אף כאשר דובר בגבייה המכונה "גבייה פאסיבית", דהיינו, הימנעות מלספק אישור כי לחייב אין חובות כלפי העירייה.
ביקורת על גובה המס
ביקורת כלכלית על גובה הארנונה אינה שכיחה בשיח הציבורי. עם זאת, הן ארגון ה-OECD והן גורמי המקצוע במשרד האוצר גורסים זמן רב כי יש להעלות את הארנונה למגורים ולהפחית את הארנונה לעסקים. לפי עמדת ה-OECD, הרי שהארנונה למגורים צריכה להיגזר משווי הדירה. הצעתו הנוכחית של משרד האוצר היא העלאה של כ-15% בארנונה למגורים על-פני עשור, וכן הורדה בבת אחת של 10% בגובה הארנונה לעסקים. בדברי ההסבר לטיוטת חוק ההסדרים, נכתב על-ידי גורמי האוצר כי:
נכון להיום, הארנונה למגורים מוצמדת ב-50% למדד השכר הציבורי וב-50% למדד המחירים לצרכן, איך אין הלימה בינה לבין שווי הנכס, ולעיריות יש יחסית יד חופשית בקביעת שיעורי הארנונה, להוציא שיעורי מינימום ומקסימום הנקבעים בתקנות ההסדרים במשק המדינה. כלכלנים רבים טענו בשנים האחרונות כי גובה הארנונה הנמוך למגורים יוצר תמריץ שלילי לרשויות מקומיות לבנות דירות למגורים ולעמוד בביקוש הגובר לדירות. ד"ר טל מופקדי ורועי שלם טענו כי המצב הנוכחי ובו העיריות קובעות את הארנונה, מביא לעיוות של מחירי הדיור ואף של השירותים הניתנים לאזרחים. כך, דווקא בערים בהם שווי הנדל"ן והשירותים גבוהים, התושבים משלמים ארנונה נמוכה, נוכח שפע ההכנסות מעסקים.
מבקר המדינה כתב בדו"ח העוסק בביקורת השלטון המקומי לשנת 2021 כי:
קרן הארנונה
את הרפורמה המשיך לקדם בצורה חלקית מחליפו בתפקיד ח"כ בצלאל סמוטריץ', ובמאי 2023 הביא את התוכנית לכדי הצעת חוק כחלק מחוק ההסדרים. התכנית עברה בוועדת הכספים של הכנסת ב-15 במאי 2023 בהליך מזורז, למרות התנגדות קשה של חברי אופוזיציה וראשי ערים מכל המגוון הפוליטי. הטענה העיקרית נגד הקרן הייתה התערבות של השלטון המרכזי בתקציב הרשויות המקומיות, דבר שייאלץ אותן לקצץ בשירותים שנותנות לתושבים, בלי מתן תמורה הולמת להשקעה בבניית מגורים.
בתרבות
בסרט הקומדיה הישראלי "זוהי סדום", מלך העיר נועץ בשריו כיצד לממן את הוצאות הרהב והבזבוז. תחילה נבחנת האפשרות לצבוע את המדרכות באדום לבן, כדי שמי שמחנה את הגמל שלו יקבל קנס, שישלח לכתובת שגויה כדי שיהיה כפל קנס. ליועץ המלך ששמו ארנון יש רעיון אחר והוא שואל את השאלה הבאה: "מדוע שלא נטיל סתם מס?" מלך סדום משיב לו: "יפה מאוד ארנון, נקרא לזה ארנונה, על שמך".
צי בעצם היותו
בלוחמה ימית, צי בעצם היותו (באנגלית: Fleet in being) הוא כוח ימי הנמנע מפעולה ומשפיע על המהלכים בזירה הימית מעצם נוכחותו ועוצמתו. הצי בעצם היותו הוא חלק מאסטרטגיה הגנתית הרתעתית המיושמת על ידי כוח ימי נחות. הצי בעצם היותו מסוגל למנוע שליטה בים, אך אינו מסוגל ליצר שליטה שכזו. הצי בעצם היותו יכול לבצע פעולות התקפיות ברמה הטקטית שמטרתן ערעור הכוח הימי החזק של היריב, אך לא לצאת להתקפה אסטרטגית.
רקע
במונח נעשה שימוש לראשונה בשנת 1690, בעת שארתור הרברט, הרוזן הראשון מטורינגטון נקרא להסביר בפני הפרלמנט הבריטי מדוע הפסיד בקרב ביצ'י הד ב-10 ביולי 1690. הוא הצהיר כי.
התפתחות המושג
ב-1911 תרם ג'וליאן קורבט תרומה נוספת להתפתחות המושג, כשטען שהצי בעצם היותו היא שיטה לגיטימית לערעור השליטה בים באמצעות צעדים הגנתיים. לדבריו, מגננה ימית משמעה. קורבט הרחיב והסביר כי היכן שהאויב מחפש שליטה בים למען צרכיו ההתקפיים, ניתן למנוע ממנו שליטה זו באמצעות שימוש הגנתי בצי הכולל הימנעות מקרב ישיר וניצול כל הזדמנות להתקפת נגד.