cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמותת הורות משותפת = טובת הילד
הרקע להקמת העמותה
לעמדת העמותה, חוקים ארכאיים אלו קובעים חלוקה שרירותית וחד ערכית בין הורים לאחר גירושים, על פיהם האם היא המטפלת הבלעדית בילדים בעוד שהאב הוא המפרנס הבלעדי, כתוצאה מכך, התפיסה החברתית הרווחת היא שהאם היא ההורה המועדף והעיקרי, בעוד שהאב הוא הורה משני. אולם, מחקרים בתחום מראים ששני ההורים חשובים מאוד לגידולו והתפתחותו של הילד.
על רקע מצב חוקי וחברתי זה, קמה העמותה, שאוכלוסיית פעיליה מורכבת ברובה מהורים גרושים, אמהות ואבות כאחד, המצדדים בעיקרון האחריות ההורית המשותפת.
"אחריות הורית משותפת" הוא עקרון אשר הולך וצובר תאוצה בחברה הישראלית (גם אם בפיגור ניכר אחרי שאר מדינות העולם המערבי) ובא לידי ביטוי באופן חד משמעי במסקנות ועדת שניט, אשר קבעה כי לכל ילד זכות לקשר עם שני הוריו, כי אין מקום לחזקת הגיל הרך או להגדרות מפלות בין ההורים, כי כל תא משפחתי הוא יחיד ומיוחד, ובהתאם לכך תחולק האחריות ההורית בין ההורים אחרי פרידה או גירושים.
אחד העקרונות המרכזיים של העמותה הוא כי לצד חובתם של שני הורי הילד, החובה להבטיח קשר רציף, עקבי ומשמעותי של הילד עם שני הוריו, מוטלת על המדינה, הנדרשת להסיר את החסמים החוקיים והבירוקרטיים המונעים מהורים גרושים, כיום בעיקר מאבות, לממש את זכותם וחובתם ההורית לילדיהם.
פעילות
העמותה פועלת לקידום המלצות ועדת שניט, אשר כלולות בתזכיר החוק "הורים וילדיהם", קידום המלצות ועדת שיפמן, קידום חוקים הקובעים שמידע הנוגע לילד יגיע לשני הוריו וכן ייזום וקידום חוקים ותקנות נוספים למען הורים גרושים או פרודים.
העמותה מפרסמת באמצעות אתר האינטרנט שלה, בקבוצת הפייסבוק שלה וכן באמצעות רשימת תפוצה בדוא"ל לכל המעוניין בכך, מידע נרחב ומקיף להורים בהליכי פרידה וגירושים, על תהליך הפרידה ועל הכלים והאפשרויות העומדים לרשותם. מאחר שידע מצמצם את אי הוודאות ותורם לביטחון, יש בו כדי לסייע לדין ודברים פחות חשדני ויותר רגוע ונינוח בין בני הזוג, אשר יאפשר להם להגיע לתוכנית הורות שתפעל לטובת כל הצדדים ובעיקר לטובת הילדים.
באתר העמותה ניתן גם למצוא ולהוריד "תוכנית הורות", אשר נכתבה מתוך מטרה לעזור להורים הגרושים, להיות ערים לכל הנושאים לקראת כתיבת הסכם הפרידה, אם בעצמם ואם בסיוע גורם שלישי.
כמו כן נמצא באתר מידע רב ועדכני בנושאים כגון: אפוטרופסות, משמורת משותפת, כלכלת ילדים (מזונות), מעבר מקום מגורים, פסקי דין עדכניים בנושאים רלוונטיים, מידע על ועדות ממשלתיות בתחום, והסברים כיצד להתמודד עם נושאים בירוקרטיים שונים, כמו קבלת מידע מגופים ומוסדות שונים, ובהם העירייה, בית הספר, קופת החולים והמוסד לביטוח לאומי.
בנוסף פועלת העמותה להפצת מידע רלוונטי על ידי אמצעי התקשורת השונים.
פיוטר סובניקוב
פיוטר פיוטרוביץ' סובניקוב (13 ביולי 1894 - 14 באוגוסט 1960) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
סובניקוב נולד ב-13 ביולי 1894 למשפחת אצולה בעיר קרונשטאדט שבאימפריה הרוסית. ב-1914 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, וב-1916 סיים את בית הספר לפרשים ניקולייב. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית, וב-1918 הצטרף לצבא האדום. הוא לחם במלחמת האזרחים ברוסיה כמפקד מחלקה וכראש מטה בריגדת פרשים. לאחר המלחמה למד בקורסים צבאיים, ובאוגוסט 1926 מונה למפקד בריגדת הפרשים הרביעית. בנובמבר 1931 מונה לסגן המפקח על הפרשים, וחמש שנים מאוחר יותר הועלה לדרגת פולקובניק. בדצמבר 1936 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפרשים השמינית, ובפברואר 1939 מונה למורה באקדמיה הצבאית פרונזה. בינואר 1940 הוצב במטה החזית הצפון-מערבית ולחם עמה במלחמת החורף כנגד פינלנד. במרץ של אותה שנה הוא הוחזר להיות מורה באקדמיה הצבאית פרונזה, וב-4 ביוני הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-8 באוגוסט הפך להיות סגן המפקח הכללי של חיל הפרשים, וב-11 במרץ 1941 מונה למפקד הארמייה השמינית.
מלחמת העולם השנייה
עם פתיחת המתקפה הגרמנית ביוני 1941, נכללה הארמייה השמינית שתחת פיקודו של סובניקוב כחלק מהחזית הצפון-מערבית שתחת פיקודו של פיודור קוזנצוב. ימים מספר לאחר הפלישה, ב-4 ביולי, מונה סובניקוב למפקד החזית הצפון-מערבית. תחת פיקודו השתתפה החזית בקרבות בלימה כנגד הגרמנים במדינות הבלטיות. כבר ב-23 באוגוסט הוא הועבר לפקד על הארמייה ה-43, ולחם עמה בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה כחלק מחזית העתודה. הארמייה שלו התמודדה כנגד כוחות גרמנים עדיפים בהרבה בציוד ובכוח אדם, ומהר מאוד נשברה ונאלצה לסגת. ב-10 באוקטובר הודח סובניקוב מהפיקוד על הארמייה, ושישה ימים לאחר מכן נעצר ונחקר על תפקוד כושל. הוא הורד לדרגת פולקובניק, נשללו ממנו עיטורי הגבורה שלו, והוא נידון לחמש שנות מאסר עם עבודת כפייה. בנובמבר 1942 הוענקה לו חנינה, והוא מונה למפקד הארמייה השלישית, בדרגת פולקובניק. במרץ 1943 הוא הורד לתפקיד סגן מפקד הארמייה, וב-17 באפריל של אותה שנה הועלה שוב לדרגת גנרל מיור. הוא לחם עם הארמייה בקרבות על אוריול, בריאנסק, בוברויסק, מינסק וביאליסטוק. ב-22 בפברואר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל לייטננט, והשתתף בקרב על ברלין.
9 (אלבום)
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-22 במצעד אלבומי ה-R&B של חברת המצעדים הרשמית.
פיוטר סובניקוב
אחריתו
לאחר המלחמה מילא תפקידי ניהול ומטה שונים, ובאוגוסט 1955 מונה לראש קורס קצינים בכירים "ויסטראל". הוא פרש מהצבא ב-1960, ונפטר במוסקבה ב-14 באוגוסט 1960.
9 (אלבום)
רקע, הפקה והוצאה
את האלבום הקליטה ליל קים בין שנת 2017 לשנת 2019. האלבום מכיל בתוכו שירים בסגנון ההיפ-הופ. למרות שמו, האלבום הוא לא האלבום התשיעי של קים, אלא אלבומה החמישי בסך הכל, והוא יוצא ארבע עשרה שנה לאחר צאת אלבומה הקודם, The Naked Truth.
מטה מאריט, נסיכת נורווגיה
מטה מאריט, נסיכת נורווגיה (נורווגית: Mette-Marit av Noreg; נולדה ב-19 באוגוסט 1973) היא נסיכת הכתר של נורווגיה, רעייתו של יורש העצר הוקון, נסיך נורווגיה.
ביוגרפיה
מטה מאריט טג'נסן הויבי נולדה בקריסטיאנסנד שבדרום נורווגיה כבתו של עיתונאי בעיתון מקומי ולה אחות ושני אחים, הוריה התגרשו ולאחר מכן שניהם נישאו בשנית. היא נהגה לבלות סופי שבוע וחגים באגם על יד ביתה ושם למדה להפליג והייתה פעילה במועדון נוער. בתיכון גרה תקופה מחוץ למדינתה במסגרת תוכנית חילופי סטודנטים וגרה מספר חודשים בלונדון בארגון הבא לקדם יחסים עסקיים בין נורווגיה לבריטניה. לאחר מכן חזרה לנורווגיה, וכשהייתה סטודנטית עבדה במשך שנה בבית קפה באוסלו.
כאשת יורש העצר ביצעה מטה מאריט פעולות הומניטריות רבות, ייסדה קרן תרומות על שמה ועל שם בעלה, והתנדבה במספר מדינות בין היתר באמריקה הלטינית ובאפריקה.
במחקר משפחתי ואילן יוחסין שבוצע, עולה כי רבים מאבות אבותיה היו חקלאיים, והיא צאצאית של משפחות אצולה נורווגיות ושוודיות מהמאה ה-15.
משפחתה
בשנת 2001 התחתנה מטה מאריט עם הוקון, נסיך נורווגיה, ונולדו להם שני ילדים:
בני הזוג מתגוררים באחוזת סקאוגום.
בהופעה אחרונה במועדון ברבי 1999
"בהופעה אחרונה במועדון ברבי 1999" הוא אלבום הופעה של הזמר מאיר אריאל. האלבום יצא בשנת 2002, לאחר מותו של אריאל, מתוך הקלטות של שתי הופעות של אריאל שנערכו במועדון הבארבי בתל אביב ביוני 1999, כחודש לפני מותו.
ההופעה
באוגוסט 1998 התבטא אריאל בחריפות נגד הקהילה הגאה. בעקבות ההתבטאות החל גל מחאה נגדו על ידי הקהילה הגאה. הפגנות התקיימו מחוץ להופעותיו ובשיאם ירקו מספר מפגינים על אריאל ושפכו עליו מים לאחר שיצא מהופעה במועדון "לוגוס" בתל אביב. יום למחרת התקרית, ב-24 בספטמבר 1998, הודיע אריאל על פרישה מהופעות. בעקבות הסערה עזבה משפחת אריאל את תל אביב ועברה להתגורר בפרדס חנה. לאחר מספר שבועות התנצל אריאל על דבריו.
למרות הודעתו על פרישה מהופעות, בתחילת 1999 חזר אריאל להופיע ובפברואר החל לחפש הרכב נגנים. דרך שחר בנו, נוצר קשר בין אריאל לגיטריסט דוד לוי ("גיגה"), וגיגה הביא את עמוס פרידמן (בס) וערן פורת (תופים), איתם ניגן בהרכב, ואת דורון קוחלי (קלידים, האמונד). חברי ההרכב היו בשנות ה-20 וה-30 לחייהם, בעוד אריאל היה בן 57.
ההופעה הראשונה של ההרכב נקבעה ל-16 ביוני 1999 במועדון בארבי בתל אביב. להופעה קדמה חזרה אחת שהתקיימה באותו בוקר, כך שההופעה הייתה מעיין ג'אם. הופעה שנייה התקיימה ב-22 ביוני, וגם לה קדמה חזרה אחת. בהופעות ביצע ההרכב את שיריו של אריאל בעיבודים חדשים, וכן כמה שירים חדשים שטרם יצאו לאור. שתי ההופעות הוקלטו על קלטות DAT.
הופעתו האחרונה של אריאל התקיימה ב-9 ביולי בפסטיבל ערד, ובה הופיע לבדו. הופעה שלישית עם ההרכב החדש נקבעה ל-13 ביולי, אולם באותם ימים כבר היה מאיר אריאל חולה בקדחת הבהרות (אף כי לא אובחן בשלב זה), וההופעה נדחתה. ב-18 ביולי נפטר אריאל.
האלבום
כשנה לאחר מותו של אריאל קיבל לידיו העיתונאי יונתן גת את הקלטות המופע. גת החליט להפוך את ההקלטות לאלבום ובמשך כשנה ערך ושיפר את איכות ההקלטות. האלבום נקרא "מאיר אריאל בהופעה אחרונה" אף שהופעתו האחרונה של אריאל התקיימה, כאמור, בערד בתחילת יולי.
האלבום כולל כמה משיריו המוכרים של אריאל וכן שלושה שירים חדשים: "עכשיו להתאהב", רודף צדק רודף שלום", ו"איתן איתן". כמו כן נכללים באלבום שני שירים שכתב אריאל והתפרסמו בביצוע זמרים אחרים: "הולך בטל" ו"שלל שרב", וגרסת כיסוי לשיר "Knockin' on Heaven's Door" של בוב דילן, אותו תרגם לעברית כ-"טוק טוק טוק על דלתי מרום".
אלטשולר שחם
אלטשולר שחם הוא בית השקעות ישראלי. החברה מנהלת תיקי השקעות, קרנות נאמנות, קופות גמל, קרנות השתלמות, קרנות פנסיה וקופות מרכזיות לפיצויים מסוגים שונים בהיקף כספי של כ-190 מיליארד ש"ח (נכון ל-2023). "אלטשולר שחם" משקיעה את נכסיה המנוהלים באפיקי השקעות שונים: מניות, איגרות חוב (אג"ח) וניירות ערך נוספים בישראל ומחוצה לה. כמו כן, מציע אלטשולר שחם גם שירותים משלימים כמו הכוונה לפרישה, השקעות אלטרנטיביות, שירותי נאמנות ושירותי מט"ח, הניתנים על ידי חברות בת המאוגדות בתוכו.
בית ההשקעות מנוהל במשותף על ידי גילעד אלטשולר ורן שחם. יאיר לוינשטיין משמש כמנכ"ל "אלטשולר שחם פיננסים בע"מ".
היסטוריה
בית ההשקעות הוקם בשנת 1990 על ידי גילעד אלטשולר וקלמן שחם. בשנת 1993 נסחרה בין גילעד אלטשולר לבין הבנק הבינלאומי הראשון האופציה הראשונה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. שנה מאוחר יותר, השיקה אלטשולר שחם את קרנות הנאמנות הראשונות שלה. בשנת 1999, הצטרף לחברה רן שחם בתפקיד "אנליסט", ובהמשך התמנה למנהל חדר המסחר והנוסטרו. בשנת 2002 השיקה אלטשולר שחם את קופות הגמל וקרנות ההשתלמות הראשונות שלה.
ב-2005 עברו משרדי "אלטשולר שחם" לרחוב הברזל ברמת החייל, תל אביב. בשנת 2008 החליף רן שחם את קלמן שחם והחל לכהן כמנכ"ל-משותף ביחד עם גילעד אלטשולר. בהמשך השנה הקימה אלטשולר שחם את קרן הפנסיה שלה. באותה שנה, חתם בית ההשקעות אלטשולר שחם על חוזה עם ההתאחדות לכדורגל שבמסגרתו הפך לספונסר הראשי של נבחרת ישראל למשך שנתיים.
פעילות
ביוני 2009 נערך מיזוג בין "אלטשולר שחם קופות גמל בע"מ" לבין "פרפקט קופות גמל בע"מ", אשר בעקבותיו, אוחדה פעילות הגמל והפנסיה של שתי החברות. כתוצאה מהמיזוג, גדל היקף הנכסים המנוהלים באלטשולר שחם גמל ופנסיה בע"מ. יאיר לוינשטיין התמנה למנכ"ל הגמל והפנסיה של החברה הממוזגת. ב-2010 רכש בית ההשקעות אלטשולר שחם את פעילות הנכסים המנוהלים בבית ההשקעות "רמקו", מידי איש העסקים רמי רחימי. ב-2015 השיקה אלטשולר שחם את חברת הביטוח "אלטשולר שחם חברת ביטוח בע"מ", אשר עסקה בביטוח ותוכניות חיסכון. החברה נסגרה לאחר כשנה. בנובמבר 2018 נבחרה קרן הפנסיה של אלטשולר שחם על ידי רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון כאחת מארבע קרנות ברירת המחדל. ב-2019 ניהלה החברה נכסי גמל והשתלמות בשווי של כ-90 מיליארד ש"ח, דבר שהעמיד אותה להיות הגדולה ביותר בתחום.. נכון ל-2023 מנהל בית ההשקעות כ-189 מיליארד ש"ח בעבור כ-2.3 מיליון לקוחות.
בשנת 2019 אלטשולר שחם גמל ופנסיה נרשמה כחברה ציבורית והחלה להיסחר בבורסה בת"א.
בשנת 2022 הוקמה "אלטשולר שחם פיננסים" כחלק משינוי מבני במסגרתו אלטשולר שחם גמל ופנסיה הפכה לחברה פרטית בבעלות מלאה של אלטשולר שחם פיננסים.
תחום עיסוקה המרכזי של אלטשולר שחם פיננסים הוא ניהול חסכון ארוך טווח זאת באמצעות אלטשולר שחם גמל ופנסיה, אשר בראשה עומדת המנכ"לית ענת כנפו תבור.
אלסיו רומאניולי
אלסיו רומאניולי (באיטלקית: Alessio Romagnoli; נולד ב-12 בינואר 1995 באנציו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לאציו מהסרייה א'.
רומא
רומאניולי נולד באנציו שבאיטליה. הוא גדל במחלקת הנוער של רומא. לקראת עונת נכלל רומאניולי בסגל הבוגר של רומא על ידי המאמן זדנק זמאן. הוא הצטרף למשחקי קדם העונה של הקבוצה וישב על ספסל הקבוצה באופן קבוע במשחקי הליגה. ב-11 בדצמבר 2012 ערך רומאניולי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–3 על אטאלנטה במסגרת הגביע האיטלקי. ב-22 בדצמבר 2012, 11 ימים לאחר מכן, ערך רומאניולי את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשנכנס כמחליף בדקה ה-80 בניצחון 2–4 על מילאן במסגרת המחזור ה-18. ב-3 במרץ 2013 הבקיע רומאניולי את שער הבכורה שלו במועדון ובסרייה א', שער בדקה ה-58 בניצחון 1–3 על גנואה במסגרת המחזור ה-27. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך רומאניולי 2 הופעות ליגה בלבד, בהן הבקיע שער אחד.
בעונת קיבל רומאניולי יותר הזדמנויות בקבוצה הבוגרת של רומא תחת המאמן רודי גרסיה. הוא ערך 11 הופעות ליגה. ב-31 במאי 2014 על חוזה חדש ל-4 שנים במועדון.
ההשאלה לסמפדוריה
ב-1 בספטמבר 2014 הצטרף רומאניולי לעונה אחת בהשאלה לסמפדוריה, גם היא מהסרייה א', תמורת חצי מיליון אירו ואופציה לרכישת השחקן. ב-14 בספטמבר ערך רומאניולי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 בניצחון 0–2 על טורינו במסגרת המחזור השני בליגה. ב-24 בספטמבר הבקיע רומאניולי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-80 בניצחון 1–2 על קייבו ורונה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בסך הכל ערך רומאניולי 30 הופעות ליגה במועדון והבקיע שני שערים.
מילאן
ב-11 באוגוסט 2015 נמכר רומאניולי למילאן תמורת 25 מיליון אירו ו-30 אחוזים מרווח עתידי על השחקן וחתם על חוזה ל-5 שנים.
ב-18 באוגוסט 2015 ערך רומאניולי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–2 על פרוג'ה במסגרת הגביע האיטלקי. ב-23 באוגוסט 2015 ערך רומאניולי את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' במדי מילאן, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–2 לפיורנטינה במסגרת המחזור הראשון. ב-27 בספטמבר 2015 הורחק רומאניולי לראשונה בקריירה, כשספג בדקה ה-42 כרטיס צהוב שני בהפסד הליגה 0–1 לגנואה במסגרת המחזור השישי. ב-1 במרץ 2016 הבקיע רומאניולי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-24 בניצחון 0–5 על אלסנדריה במסגרת חצי גמר הגביע האיטלקי.
לה פלאנש דה בל פי
לה פלאנש דה בל פי (בצרפתית: La Planche des Belles Filles) הוא אתר סקי במחוז סון-עלית בהרי הווז', סמוך לעיר בלפור בחבל בורגון-פראנש-קונטה, צרפת.
אלסיו רומאניולי
מילאן
בעונת 2018/2019 מונה לקפטן הקבוצה לאחר עזיבתו של לאונרדו בונוצ'י ליובנטוס.
לה פלאנש דה בל פי
האתר ממוקם כ-1,148 קילומטרים מעל פני הים. ניתן לעלות אל האתר בכביש מהעיר פלאנשה-לה-מין, כשהעלייה היא 5.9% ק"מ ומגיעה בשיאה בחלקים מסוימים לבין 22-28% שיפוע לקראת סיומה, כשהממוצע הוא 8.5% שיפוע. בעקבות כך, הפך אתר סקי ליעד נחשב עבור רוכבי אופניים שמטפסים לשם.
אלסיו רומאניולי
לאציו
ב-12 ביולי 2022 חתם רומאניולי לחמש שנים בלאציו.
לה פלאנש דה בל פי
טור דה פראנס
בשנת 2012 נכלל לראשונה הטיפוס אל האתר במרוץ, כשהיה בסוף של קטע 7, כריס פרום הבריטי ניצח את הקטע שהחל בטומביין. הטיפוס נכלל שנית במרוץ שנתיים מאוחר יותר, ב-2014 (קטע 8) כשוינצ'נצו ניבאלי האיטלקי ניצח את הקטע שהחל במילוז. מאוחר יותר ניצח ניבאלי את המרוץ כולו.
הטיפוס נכלל בטור גם ב-2017, בקטע החמישי, כשפאביו ארו, גם הוא מאיטליה, מנצח בקטע שהחל בויטל. במהדורה של 2020 נכללה העלייה בפעם הרביעית והפעם כללה בסופה (2 קילומטרים אחרונים) קטע גראבל רציף שנמשך עד לסיום, דילן טונס הבלגי ניצח את הקטע. גם הקטע הזה, בדומה ל-2014, החל במילוז. הטיפוס נכלל גם במהדורה של 2022 אז ניצח טאדיי פוגאצ'ר המוביל אחרי שהקדים במעט את יונאס וינגגארד.
שמעון לביא
רבי שמעון לביא (לפני גירוש ספרד - ה'שמ"ה) היה משורר ומקובל מדור גירוש ספרד. מחבר הספר "כתם פז" והפיוט המפורסם "בר יוחאי" ורבה של יהדות לוב.
קורות חייו
שמעון לביא נולד בספרד בשלהי המאה ה-15. בעקבות גירוש ספרד הגיע בילדותו לעיר פאס שבמרוקו ושם גדל ופעל כרב. בשנת 1551 החליט לעלות לארץ ישראל, אך בהגיעו לטריפולי החליט להישאר בה ולהתמנות לרב הקהילה היהודית עקב מצבה הקשה באותן שנים. לפי כתבים מאוחרים יותר, הוא הנחיל את המנהג הספרדי ליהדות טריפולי, והתקין מספר שינויים שהשתלבו במסורת של יהדות לוב. פרופ' רפאל פטאי מזכיר אותו בספרו על אלכימאים יהודים, כמי שעסק באלכימיה תאורטית.
חיבוריו
עבודתו החשובה ביותר של רבי שמעון לביא היא ספרו "כתם פז", פרשנות על ספר הזוהר. בנוסף הוא חיבר שירים, שהמפורסם שבהם הוא "בר יוחאי" לכבודו של רבי שמעון בר יוחאי, בנוסף הוא סידר תיקון ליל שבועות כמנהג יהדות טריפולי
חלום שלמה בגבעון
חֲלוֹם שְׁלֹמֹה בְּגִבְעוֹן הוא סיפור מקראי המופיע ב. על פי המסופר, בתחילת שלטונו של שלמה על ישראל, הוא הלך לבמה הגדולה בגבעון, והקריב שם אלף עולות. בלילה נראה ה' אל שלמה בחלום, והציע לו לשלמה להעניק לו כל דבר שיבקש. שלמה ביקש מה' "לֵב שֹׁמֵעַ לִשְׁפֹּט אֶת עַמְּךָ לְהָבִין בֵּין טוֹב לְרָע". בקשת שלמה נענתה, ובזכות שלא ביקש עושר, כבוד, אריכות ימים או ניצחון במלחמה, הוא קיבל בנוסף גם עושר וכבוד. בנוסף, ה' הבטיח לו שאם ילך בדרכו, יזכה גם לאריכות ימים.
מיד לאחר החלום, מסופר על משפט שלמה, שהוא המשך ישיר של הסיפור על חכמתו של שלמה. שני סיפורים אלה מהווים סיום לתהליך ביסוס שלטונו של שלמה המופיע בפרקים הראשונים של ספר מלכים.
הפסוק הראשון בפרק, מתאר את ההתבססותו של שלמה כמלך על ממלכת ישראל. פסוקים ב'-ג' מתפקדים כפתיחה לסיפורי מלכות שלמה ופסוק ד', משמש כפתיחה לסיפור מסעו של שלמה לזבוח בגבעון וחלומו.
סיפור המעשה
לפי המסופר בפרק ג' הסיפור התרחש בגבעון. שלמה הגיע לגבעון כדי לזבוח שם בבמה הגדולה, והוא העלה עליה אלף עולות. בלילה, ה' נגלה לשלמה בחלומו וביקש ממנו להביע משאלה: "שְׁאַל מָה אֶתֶּן לָךְ". שלמה הודה לה' על חסדו הרב לו ולאביו: "אַתָּה עָשִׂיתָ עִם עַבְדְּךָ דָוִד אָבִי חֶסֶד גָּדוֹל וַתִּתֶּן לוֹ בֵן יֹשֵׁב עַל כִּסְאוֹ כַּיּוֹם הַזֶּה", ותיאר בדבריו את אביו כצדיק: "כַּאֲשֶׁר הָלַךְ לְפָנֶיךָ בֶּאֱמֶת וּבִצְדָקָה וּבְיִשְׁרַת לֵבָב עִמָּךְ…". שלמה מדבר בצניעות וענווה.
שלמה הכיר בכך שהוא חסר ניסיון בענייני הממלכה, וכינה את עצמו: "נַעַר קָטֹן". נראה ששלמה התכוון לכך שהוא חסר ניסיון בתחום הצבאי:. שלמה גם היה מודע לעובדה כי הוא הומלך לשלוט על עם רב:.
המשאלה שביקש שלמה, היא "לֵב שֹׁמֵעַ וליכולת להבחין בין טוב ורע", כדי שיוכל לשפוט את העם. בקשת שלמה נשאה חן בעיני ה', ולכן הוא קיבל חכמה, עושר וכבוד. כמו כן הובטח לו כי יזכה באריכות ימים, אך בתנאי מסוים:
מגמת הסיפור
סמיכות הסיפורים, משפט שלמה וחלומו בגבעון מורים על מטרה ברורה, התגשמות הבטחת ה' וביסוס מעמדו של שלמה כמלך בעיני האל והממלכה. המלך, ולא שלמה האדם הוא זה ששפט, בעזרת מתנת החכמה אשר ניתנה לו על ידי האל. לדעת ישראל אפעל, התגלות האל לשלמה המלך בחלומו, באה כדי לתת ביטוי להסכמתו של האל לבית דוד לבנות את בית המקדש לה' בירושלים.
קווינטון פורצ'ן
קווינטון פורצ'ן (באנגלית: Quinton Fortune; נולד ב-21 במאי 1977 בקייפטאון) הוא כדורגלן עבר דרום אפריקאי ששיחק בעמדות הקשר והמגן השמאלי.
פורצ'ן נולד בדרום אפריקה וייצג את נבחרת דרום אפריקה בקרוב לחמישים הופעות, בין היתר בשני טורנירי מונדיאל. עם זאת, הוא שיחק באירופה לאורך כל הקריירה המקצועית שלו, לאחר שהחל את דרכו בקבוצת הנוער של טוטנהאם הוטספור כשהיה בן 14. במהלך הקריירה שיחק פורצ'ן גם בספרד, איטליה ובלגיה, אך הקבוצה בה שיחק לאורך רוב הקריירה היא מנצ'סטר יונייטד, עמה זכה בין היתר בשלוש אליפויות אנגליה ובגביע אחד.
קריירת משחק
פורצ'ן, יליד קייפטאון, הגיע לאקדמיית הנוער של טוטנהאם הוטספור באנגליה ב-1991, כשהיה בן 14 בלבד. הוא בילה ארבע שנים בקבוצות הנוער של המועדון, תוך שהשלים את לימודיו, אך כשהגיע לגיל בוגרים התקשה להשיג אישור עבודה, אשר הכרחי עבור שחקן הרוצה לשחק בפרמייר ליג. עקב בעיות אלו פורצ'ן לא ערך ולו הופעת ליגה אחת בקבוצה הבוגרת של טוטנהאם.
בהיעדר רישיון עבודה, עבר פורצ'ן לספרד והצטרף למיורקה מליגת המשנה. פורצ'ן, אז בן 18 בלבד, השתלב כשחקן מחליף בקבוצה, וערך במדיה 12 הופעות בלבד, מתוכן שמונה בליגה.
בחלון ההעברות של ינואר 1996 הצטרף פורצ'ן לאתלטיקו מדריד של המאמן רדומיר אנטיץ'. אתלטיקו פתחה את העונה היטב בליגה הבכירה, ופורצ'ן הספיק לערוך במדיה שלוש הופעות ליגה ושלוש הופעות בגביע, כולן כמחליף, ובכך להיות שותף לזכייתה של הקבוצה בדאבל של אותה העונה.
בעונת הועבר פורצ'ן לסגל קבוצת המילואים של אתלטיקו בליגת המשנה, אתלטיקו מדריד ב'. הוא השתלב היטב בקבוצת המילואים, עם שלושים הופעות ליגה ושני שערים ראשונים בקריירת הבוגרים. בזכות יכולתו בליגת המשנה, זכה פורצ'ן לשתי הופעות כמחליף בקבוצה הראשונה בליגה הבכירה, לקראת סיום העונה. עונה אחר כך שוב שיחק פורצ'ן בקבוצת המילואים, אך שדרג את מעמדו ויכולתו, והיה לשחקן הרכב חשוב בקבוצה. עם זאת, בניגוד לעונה החולפת הוא לא זכה להזדמנויות בקבוצה הראשונה.
עם פתיחתה של עונת, נותר פורצ'ן בסגל קבוצת המילואים, ופתח את העונה באופן חריג עם שני כרטיסים אדומים בשתי הופעות הליגה הראשונות שלו (מחזור ראשון ושלישי), ואת העונה כולה סיים עם ארבעה כרטיסים אדומים. עם זאת, לעומת הקבוצה הראשונה שנכשלה תחת אריגו סאקי, קבוצת המילואים רשמה הצלחה בליגת המשנה, וסיימה את העונה במקום השני, שהיה מוביל אותה לליגה הבכירה אלמלא הייתה קבוצת בת. כאשר מאמן קבוצת המילואים נקרא להחליף באופן זמני את סאקי בקבוצה הבכירה, הוא העניק לפורצ'ן שתי הופעות נוספות במדי אתלטיקו, שהיו האחרונות שלו במועדון. בסך הכול שיחק פורצ'ן שלוש עונות וחצי במדי אתלטיקו, ורשם שבע הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה, ו-81 הופעות במדי קבוצת המילואים, בה גם כבש שבעה שערי ליגה.
הופעותיו של פורצ'ן במדי קבוצת המילואים עוררה עניין בקרב אלופת אירופה הטרייה, מנצ'סטר יונייטד. ב-1 באוגוסט 1999 הוחתם פורצ'ן בקבוצה של אלכס פרגוסון תמורת סכום של כמיליון וחצי ליש"ט. פורצ'ן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-30 באוגוסט, במחזור השישי של העונה בפרמייר ליג, כשהחליף את פול סקולס עשרים דקות לסיום בניצחון הביתי 5-1 על ניוקאסל יונייטד. פורצ'ן מיעט לקבל דקות משחק בליגה, והופעת הליגה השנייה שלו הגיעה רק ארבעה חודשים אחר כך, ב-26 בדצמבר, במחזור ה-19 של העונה. פורצ'ן פתח בהרכב קבוצתו בניצחון 4-0 על ברדפורד סיטי, ואף כבש את שער הבכורה שלו באותו המשחק. פורצ'ן סיים את עונת הבכורה שלו עם זכייה באליפות אנגליה, לאחר שכבש פעמיים בשש הופעות בלבד, ועם זכייה בגביע הביניבשתי, במהלכו נכלל בסגל אך לא שותף בניצחון 1-0 על פלמיירס.
פורצ'ן יועד בתחילה לשמש כמחליף לראיין גיגס בקישור ההתקפי השמאלי, אך הוכיח את עצמו במספר עמדות שונות במגרש. פרגוסון העריך בעיקר את יכולות ההגנה של פורצ'ן, ועיקר תפקודו במנצ'סטר היה בעמדות המגן השמאלי ובמרכז הקישור. עם זאת, בשבע העונות בהן שיחק במנצ'סטר, התקשה פורצ'ן להפוך לשחקן הרכב קבוע. היוצאת מן הכלל היא עונת, בה רשם 23 הופעות פרמייר ליג. בתקופתו במנצ'סטר זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות (, ו-), אך בכולן שותף פורצ'ן במספר חד-ספרתי של משחקים, שלא מקנים לו את מדליית המנצחים של הפרמייר ליג. בזכייה השלישית היה פורצ'ן קרוב עם תשע הופעות ליגה, ולפנים משורת הדין זכה לקבל מדליה יחד עם חבריו לקבוצה. לאחר שרשם 76 הופעות ליגה בלבד בקבוצה בשבע עונות, שוחרר פורצ'ן מהמועדון בסיום עונת.
לקראת עונת, נותר פורצ'ן בפרמייר ליג כשחתם בבולטון וונדררס של המאמן סם אלרדייס (באותה עונה שיחקו בקבוצה הישראלים טל בן-חיים ועידן טל). פורצ'ן פתח את העונה היטב, ועלה בהרכב בשלושה מתוך ארבעת מחזורי הפתיחה. לאחר מכן איבד את מקומו בהרכב, ומיעט לשחק במדי הקבוצה. הופעת הליגה השישית והאחרונה של פורצ'ן בקבוצה הייתה בחודש נובמבר 2006, כשפתח בהרכב בניצחונה הביתי של בולטון על ארסנל. באותו משחק סבל פורצ'ן מפציעה שהשביתה אותו לתקופה ארוכה, ומאז אותו המשחק שותף רק פעם אחת נוספת במדי בולטון, במסגרת הגביע האנגלי.
בסיום עונה אחת במדי בולטון שוחרר פורצ'ן מהקבוצה. הוא נבחן בבלקברן רוברס ובסנדרלנד, שתיהן מהפרמייר ליג, אך לא הוחתם באף אחת מהן והעביר את כל עונת ללא קבוצה. לאחר שפתח גם את עונת ללא מועדון, ולאחר שנבחן ללא הצלחה בשפילד יונייטד, מצא פורצ'ן קבוצה לאחר כשנה וחצי בהן היה שחקן חופשי. ב-23 באוקטובר 2008 חתם פורצ'ן בברשה מהסרייה ב' האיטלקית, בחוזה לעונה אחת. גם ההתחלה החדשה לא האירה פנים לפורצ'ן. הוא ערך הופעת ליגה אחת בלבד במדי ברשה, בהפסד 1-0 לפיאצ'נצה כשבועיים לאחר חתימתו, ושוחרר מהקבוצה בחלון ההעברות של ינואר.
ב-4 באוגוסט 2009, לקראת עונת, חתם פורצ'ן בדונקסטר רוברס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ בחוזה לטווח קצר. הוא הספיק לערוך שש הופעות ליגה ולכבוש פעם אחת, אך לא זכה להצעה להארכת החוזה ושוחרר מהמועדון ב-4 בפברואר 2010. משלא חודש חוזהו, פרש פורצ'ן ממשחק פעיל בגיל 33.
נבחרת דרום אפריקה
פורצ'ן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת דרום אפריקה ב-14 בספטמבר 1996, בניצחון הביתי 1-0 על. כשבוע אחר כך ערך את הופעתו השנייה, שלאחריה לא זכה להופיע במדי הנבחרת למשך כשנה וחצי.
לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 1998 זומן פורצ'ן לנבחרת על ידי המאמן הזמני ג'ומו סונו, על אף חוסר הניסיון הבינלאומי והעובדה שלא לבש את מדי הנבחרת זמן ממושך. הוא לא שותף בשני משחקיה הראשונים של הנבחרת בשלב הבתים, אך עלה כמחליף במשחק השלישי והאחרון בשלב זה, וכן לאורך כל שלבי הנוקאאוט. גם בחצי הגמר מול וגם בגמר מול  עלה פורצ'ן בשלבים מוקדמים של המחצית השנייה, והיה שותף למקום השני של דרום אפריקה באותו הטורניר.
מספר חודשים אחר כך זימן פיליפ טרוסייה את פורצ'ן לסגל הנבחרת למונדיאל 1998 בצרפת. בטורניר זה תפס פורצ'ן מקום של קבע הרכב הנבחרת, ופתח בכל שלוש הופעותיה של דרום אפריקה בטורניר, שהסתיימו בהדחה בשלב הבתים.
לאחר שנטל חלק פעיל בטורנירי גביע אפריקה לאומות 2000 וגביע אפריקה לאומות 2002, זומן פורצ'ן על ידי קרלוס קיירוש לסגל הנבחרת בטורניר המשמעותי האחרון שלו, מונדיאל 2002. קיירוש התפטר טרם תחילת הטורניר והוחלף בג'ומו סונו, שהעניק לפורצ'ן מקום בהרכב בכל משחקיה של דרום אפריקה בטורניר. במשחק הפתיחה של דרום אפריקה בטורניר, היא נקלעה לפיגור 2-0 מול. דקה אחת בתוך תוספת הזמן של ההתמודדות, לאחר שחזרה עם שער מצמק, זכתה דרום אפריקה בפנדל, אותו שלח פורצ'ן לחיבורי השער וקבע שוויון 2-2. היה זה שערו הראשון במדי דרום אפריקה, בהופעתו ה-42 במדיה. במשחק השני בטורניר, בישל פורצ'ן את שער הניצחון לסיאבונגה נומווטה בהגבהת כדור חופשי מדויק מאגף שמאל, כבר בדקה הרביעית. במשחק השלישי מול, היה מעורב פורצ'ן בשני שעריה של נבחרתו בהפסד 3-2, שסיים את דרכה בטורניר. על אף טורניר אישי מוצלח של פורצ'ן, דרום אפריקה כשלה לעבור את שלב הבתים.
מאז הטורניר ערך פורצ'ן עוד ארבע הופעות בלבד במדי הנבחרת. האחרונה שבהן הייתה ב-26 במרץ 2005, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, בניצחון הביתי 2-1 על. באותו משחק כבש פורצ'ן את שערו השני במדי הנבחרת. בסך הכול ערך פורצ'ן 48 הופעות במדי דרום אפריקה, בהן כבש פעמיים.
לקראת טורניר מונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה, ייצג פורצ'ן את קבוצת "טנדר", הפועלת כנגד אלימות במשפחה, בקמפיין שפעל לאורך הטורניר ומטרתו הייתה למנוע גברים מלהשתמש בכדורגל כתירוץ לאלימות נגד נשים.
100 בני אדם
100 בני אדם (באנגלית: 100 Humans) היא תוכנית מציאות אמריקאית של נטפליקס, שעלתה לשירות ההזרמה של החברה ב-13 במרץ 2020.
סקירת הסדרה
הסדרה עוקבת אחר 100 בני אדם מרקעים, גילאים גוונים שונים ורבים המשתתפים בניסוי ועונים על שאלות במגוון נושאים שונים, כגון: "מה הופך אנשים למושכים"?; "מה הגיל המושלם לחיות בו"?; "האם יש לנו דעות קדומות"?; "האם אנחנו מעדיפים עונג או כאב כתגמולים"?; "האם כדאי לסמוך על תחושות בטן"?; "מהי הדרך הנכונה להשתמש בשירותים"? ועוד.
מנחי התוכנית הם אלי וורד, סמי עובייד וזאינב ג'ונסון, ובנוסף משתתפים בתוכנית מספר מומחים בנושאים שונים.
רב חמא
רב חמא היה אמורא בדור החמישי לאמוראי בבל, מחכמי ישיבת נהרדעא. מוזכר עשרות פעמים בתלמוד בבלי. רב חמא מזוהה כל כך עם ישיבת נהרדעא, מה שהוליד את כינויו נהרדעי.
בית דינו
רב חמא היה חברו של רב פפא. ניהל בית דין מפורסם, ופסק רבות בדיני ממונות במשפט העברי. אחד מהמקרים שהתפרסם ברחוב, הוא מקרה בו כפה רבי חמא על אדם, שתבעו ממנו כסף לשלם לבעל חובו, למכור את קרקעותיו ולשלם בכסף מזומן במקום לבצע את התשלום על ידי נתינת הקרקע עצמה. השמועה שיצאה ברחוב היא, שרב חמא פסק פסק זה על פי פסק שהיה מקובל בידו מרבא.
כאשר רב פפא שאל אותו אם הדברים נכונים, התברר כי השמועה היא עורבא פרח, ואין לה אחיזה במציאות. הסיפור האמיתי היה שונה: אדם, שהיה ברשותו כסף, התחמק מלשלם את התשלום המגיע לאדם שהלווה לו כסף, באמרו שהכסף שייך לאדם אלים שהיה גוי, דבר שלא היה נכון. מכיוון שהוא עשה דבר שלא כהוגן, קנס אותו רב חמא, שהוא יאלץ למכור את קרקעותיו ולשלם בכסף מזומן דווקא.
מסחר
רב חמא עצמו, עסק במסחר. אחת מהעיסקאות אותם היה מבצע היא העסקה הבאה: הוא היה מוכר סחורה במחיר יקר מהרגיל במקום, כך שבעיר בה המחיר זול הוא היה מוכר במחיר של עיר במדינה אחרת, בה התשלום עבור הסחורה גבוה יותר. מצד שני, הוא היה לוקח אחריות על הסחורה עד שהקונים היו מעבירים אותה לאותה מדינה, כך שרק אם הסחורה הגיעה בשלום למקום, הם היו צריכים לשלם; בנוסף, לא היו הקונים צריכים לשלם, עד שמכרו את הסחורה, וקיבלו את הכסף. הרווח העיקרי שלהם היה, בכסף שהרוויחו, בו קנו סחורה במדינה האחרת.
בעסקה זו, יש לכאורה חשש ריבית; שכן הקונים משלמים מחיר כפול, רק בשביל שהם משלמים את הכסף בזמן מאוחר יותר, ונמצא שכאילו רב חמא מלווה להם את הכסף מזמן הקנייה עד זמן התשלום, תמורת ההפרש בין המחירים. רב חמא, הבהיר כי אין בעסקה זו חשש ריבית, שכן מכיוון שהוא מקבל אחריות על הסחורה בדרך הובלתה למדינה האחרת, נמצא שהסחורה עדיין שלו עד שהיא נמכרת, וזמן התשלום הוא רק כאשר הסחורה נמכרת, והפרש התשלום אינו בשביל הארכת הזמן; שהרי זמן התשלום כלל לא הגיע קודם לכן!
בנוסף, אין לומר שהקונים מסכימים לשלם מחיר גבוה יותר, רק בשביל שיוכלו לשלם את הכסף בזמן מאוחר יותר, דבר הדומה לריבית; הסיבה שהם מסכימים לכך שונה; המנהג היה, שכאשר חכם בתורה בא למכור את סחורתו - הוא בעצמו או על ידי שליחיו, הכריזו חכמי העיר, כי אסור לאף אדם למכור סחורה דומה, עד שתגמר כמות הסחורה של החכם. כך גם, החכם ושליחיו לא היו צריכים לשלם מסים עבור הסחורה. לכן, מוטב היה לקונים, שהסחורה תהיה ברשותו של רב חמא עד המכירה, ולכן הסכימו לשלם מחיר יקר, ולא בשביל שיוכלו לשלם מאוחר יותר. חכמי הגמרא פסקו, שההלכה היא אכן כרב חמא.
שיטתו התלמודית ותלמידיו
הגמרא נוטה לשייך את דבריהם של ישיבת נהרדעא, ראשיה וחכמיה, כשיטה אחת משותפת, ולכן מקשרת הגמרא בין דבריו של רב חמא שהיה מחכמי ישיבת נהרדעא לדבריו של שמואל, ראש הישיבה ומקימה.
על תלמידיו של רב חמא נמנה האמורא המפורסם אמימר, מגדולי חכמי ישיבת נהרדעא.
אמימר מוסר בשמו כלל במשפט העברי, אותו הוא פסק: אדם שיש ברשותו סכום כסף מסוים בלבד, ועליו שני תובעים: האחד - אדם שהלווה לו אותו סכום כסף, והשנייה היא גרושתו, התובעת את דמי כתובתה, במקרה כזה עלינו להחליט מי מבין השנים יקבל את הכסף. רב חמא פוסק כי על בית הדין להעניק את הכסף לבעל החוב, שכן עלינו לדאוג לכך שאדם שהלווה לשני כסף יקבל אותו תמיד חזרה, שכן אם נקשה על המלווים לקבל את מעותיהם חזרה, אנשים ימנעו מלהלוות כסף, לפי ההלכה העברית שאסור להלוות לשם ריבית. לעומת זאת, אין לחשוש לכך שהאישה לא תרצה להינשא, שכן יותר משהאיש רוצה להתחתן, רוצה האישה להינשא.
אמרותיו
תרגום חופשי: הנותן לחברו כסף לקנות עבורו יין בעונה בה הוא נמכר בזול, והלה התרשל ולא קנה עבור השולח - משלם לו יין כפי שהיה יכול לקנותו במחיר הזול המקובל ב"פרוותא דזולשפט", מקום בו היה היין נמכר בזול בזמן הבציר.
מכאן עולה שמי שמחזיק ברשותו כסף של חברו ללא שימוש ובכך מונע ממנו להרויח - צריך לפצותו על כך.
בית קברות לחיות (סרט, 2019)
בית קברות לחיות (באנגלית: Pet Sematary, בתרגום ישיר לעברית: בית כברות לחיות מחמד) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי משנת 2019 המבוסס על הרומן "בית כברות לחיות שעשועים" מאת הסופר סטיבן קינג ומהווה את עיבודו השני של הרומן למסך לאחר הסרט משנת 1989. בסרט מככבים ג'ייסון קלארק, איימי סימץ וג'ון לית'גו בתפקידים הראשיים. הסרט עלה לראשונה במהלך פסטיבל SXSW, והוא יצא לאקרנים בבכורה עולמית ב-5 באפריל 2019. בישראל הסרט יצא יום קודם לכן, ב-4 באפריל 2019.
לאחר שלואיס קריד, עובר עם משפחתו לאזור כפרי ושקט במיין, הוא מגלה מתחם קבורה מסתורי הקרוי "בית קברות לחיות". כשטרגדיה מכה בהם, לואיס פונה אל שכנו החביב, ג'אד קראנדל, בבקשת עזרה. אולם במעשה זה, לואיס אינו מודע לכך שהוא התחיל תגובת שרשרת מסוכנת שגורמת לשחרורו של רוע אדיר ובלתי מובן שאת תוצאותיו אי אפשר לשער.
עלילת הסרט
לואיס קריד, רופא מבוסטון, מסצ'וסטס עובר לעיירה הקטנה לודלו שמיין יחד עם אשתו, רייצ'ל, שני ילדיהם הקטנים, אלי וגייג', וחתולה של אלי, צ'רץ'. בעודם בוחנים את היער סביב ביתם החדש, אלי עוקבת אחרי מצעד של ילדים עם מסכות של בעלי חיים המלווים כלב מת לבית קברות, שבכניסה אליו מופיע השלט "בית כברות לחיות". ג'אד קראנדל, שכנם החדש של משפחת קריד, מזהיר את אלי ורייצ'ל כי היער הוא מסוכן ושלא יסתכנו בכניסה אליו בגפם.
במחלקה הרפואית שבאוניברסיטה, לואיס נשאר מזועזע לאחר שנכשל בהצלת חייו של ויקטור פאסקו, סטודנט שנפצע אנושות לאחר שנדרס על ידי רכב. בלילה שלאחר מותו של פאסקו, לואיס חולם חלום בו הוא פוגש את פאסקו המוליך אותו לחלקו האחורי של בית הקברות לחיות ומזהיר את לואיס שלא ישבור את המחסום. לואיס מתעורר בבהלה ומוצא את רגליו ואת סדיני המיטה מטונפים בבוץ, דבר המצביע על כך שאירועי הלילה הקודם היו יותר מסתם סיוט בעלמא.
בערב ליל כל הקדושים, לואיס מגלה שצ'רץ' נהרג על ידי משאית, וג'אד לוקח אותו לכאורה לבית הקברות לחיות במטרה לקבור את צ'רץ', אך בפועל מוביל את לואיס רחוק יותר אל שטח קבורה עתיק. למחרת, לואיס מוכה הלם כאשר הוא שצ'רץ' חזר הביתה בחיים, אם כי מראה התנהגויות תוקפניות יותר מהרגיל כשהוא שורט את אלי וקורע ציפור בצורה אלימה. לואיס מתעמת עם ג'אד שמספר לו שקרקע הקבורה מאחורי בית הקברות לחיות מסוגל להשיב את המתים באמונה שהקרקע נשלטת על ידי רוח המכונה ונדיגו. לאחר שצ'רץ' תוקף את גייג', לואיס מנסה לעשות לו המתת חסד, אך במקום מחליט לשחרר אותו ולספר לאלי שהוא ברח.
לאחר מכן, המשפחה עורכת מסיבת יום הולדת עבור אלי, אך אלי רואה את צ'רץ' מתקדם על הכביש וממהרת אליו; מה שמוביל לתאונה במהלכה מכלית גדולה שמשתחררת ממשאית שבלמה בפתאומיות הורגת אותה. בעקבות כך, רייצ'ל וגייג' יוצאים לשהות ימים אחדים עם הוריה של רייצ'ל. ג'אד חש שלואיס מתכנן להחיות את אלי ומזהיר את האב האבל כי "לפעמים מת זה עדיף". עם זאת, למרות אזהרותיהם של ג'אד ורוחו של פאסקו, והסתייגויותיו לגבי הרעיון, הצער והאשמה של לואיס דוחפים אותו לבצע את תוכניתו. לאחר שהוא מסמם את ג'אד, לואיס מוציא את גופתה של אלי מקברה וקובר אותה בקרקע הקבורה של הוונדיגו, שמאפשר לו לקבור את אלי. אלי חוזרת מן המתים, אבל מיד מגלה התנהגות מטרידה ומעורפלת.
בבית הוריה, רייצ'ל המפוחדת סובלת מחזיונות של אחותה המתה זלדה, שמתה מדלקת קרום המוח כשהייתה צעירה, ובמקביל, גייג' רואה את רוח הרפאים של פאסקו. בינתיים, ג'אד מתעורר ומתעמת עם לואיס. כשהוא מתעקש שהכל בסדר, לואיס שולח את ג'אד מביתו, אבל ג'אד מבחין באלי שצופה בו מחלון חדר השינה שלה. מזועזע, ג'אד בורח לביתו ומחפש אחר אקדח להרוג בו את אלי. בזמן שהוא מחפש את האקדח, דעתו של ג'אד מוסחת על ידי צ'רץ', ואלי פוצעת את גיד האכילס של ג'אד באמצעות איזמל. לפני שהיא דוקרת אותו למוות, אלי מתעללת בו באמצעות לבישת פניה של אשתו המתה של ג'אד, נורמה.
אלי מכה את לואיס וגורמת לו לאבד הכרה, ולאחר מכן גוררת את גופתה של רייצ'ל אל תוך היער, שם היא קוברת אותה מעבר למחסום של בית הקברות לחיות. לואיס, ששב להכרתו, ממהר ליער, שם הוא נאבק באלי ומתכונן להרוג אותה, אך משופד במוט על ידי רייצ'ל ששבה לתחייה, ונקבר גם הוא. יחד עם צ'רץ', השלישייה מציתה את ביתו של ג'אד לפני שהם מתקרבים למכונית שבה גייג' עדיין יושב בפנים. הסרט נגמר כשלואיס מחווה לגייג' לפתוח את המכונית, וברקע נשמע קול קליק של פתיחת דלת המכונית.
פיתוח
ב-5 במרץ 2010, הוכרז שעיבוד מחודש לרומן "בית כברות לחיות שעשועים" נמצא בתהליכי פיתוח, ושמאט גרינברג (שכתב את התסריט עבור עיבוד נוסף של קינג, "1408") יכתוב את התסריט. ב-31 באוקטובר 2013, נחשף שהמפיקים לורנזו די בונבנטורה וסטיבן שניידר יפיקו את העיבוד המחודש ושחואן קרלוס פרסנדילו נמצא בהליכי משא ומתן על בימוי העיבוד המחודש.
ב-7 בדצמבר 2017, הוכרז שחברת "פרמאונט" נתנו אור ירוק לעיבוד מחודש שיבוים על ידי דניס וידמאייר וקווין קולש ויתבסס על תסריט מאת ג'ף באלר. די בונבנטורה, וראדיאן ושניידר נשארו על תקן המפיקים.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-18 ביוני 2018 בטורונטו, אונטריו, קנדה, והסתיימו באוקטובר 2018.
יציאה לאקרנים
במקור, הסרט התעתד לצאת לאקרנים ב-19 באפריל 2019, אך מאוחר יותר הוחלט להקדים את תאריך יציאתו ל-5 באפריל. בישראל הסרט יצא לאקרנים יום קודם לכן, ב-4 באפריל.
חצרות
חֲצֵרוֹת הוא אזור הנזכר במקרא. אחת מתחנותיהם של בני ישראל במהלך נדודיהם במדבר. חצרות נזכרת בתנ"ך כתחנתם של בני ישראל לאחר שעזבו את קברות התאווה:
בחצרות התרחש מעשה צרעת מרים, כאשר מרים הנביאה דיברה על משה בגלל האישה הכושית, ובשל כך נענשה בצרעת. בשל מחלתה של מרים, התעכבו בני ישראל בחצרות שבוע, ורק לאחר מכן המשיכו לרתמה.
זיהוי חצרות שנוי במחלוקת. כיוון שחצרות הייתה תחנתם השנייה של בני ישראל לאחר הר סיני, שאלת זיהויה תלויה בזיהויו של הר סיני. התומכים במיקומו בג'בל מוסא מוצאים אותו בעין חֻצְ'רַה שבדרך מההר אל עציון גבר. זיהוי זה נפסל על ידי חוקרים הטוענים כי באזור לא נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה המקובלת ליציאת מצרים. ג'רוויס, שזיהה את הר סיני עם ג'בל חלאל, מזהה את חצרות עם חַצ'ירַה המצויה בחלקו הדרומי של ההר. חצר בהקשר זה, היא יישוב קבע בניגוד למחנה נוודים, אך כזה שלא הגיע למעמד של עיר מוקפת חומה.
בניית המשכן
בניית המשכן היא תהליך בנייתו של המשכן בזמן שהייתם של עם ישראל תחת הר סיני. בניית המשכן החלה לאחר יום הכיפורים בשנה הראשונה ליציאת מצרים והוקם בראש חודש ניסן בשנה השניה. תיאור בניית המשכן נמצא בתורה בפרשות כי תישא, ויקהל, פקודי.
הציווי על הבניה
על פי המסופר בספר שמות, את הציווי להקים את המשכן קיבל משה עוד בהיותו על הר סיני, קודם קבלת לוחות העדות. הציווי מובא במלואו, בפירוט רב, לאורך כשבעה פרקים בפרשות תרומה ותצווה, כאשר כל חלק מובנה ובעל פתיח וסיום חגיגי. הציווי פותח בתיאור התרומות שאותן יש לקחת מבני ישראל. אותן תרומות ישמשו בהמשך לצורכי בניית המשכן בפועל. לאחר מכן מפורטים דיניהם של שלושת הכלים שנועדו לפנים המשכן - הארון, השולחן והמנורה. בסיום תיאור כלים אלה, מתואר מבנה אוהל המשכן, ולכך נסמכים גם דיני הפרוכת והמסך לפתח המשכן. לאחר כל אלה מצווה ה' את משה על בניית מזבח העולה שנועד להיות בחצר המשכן, ועל בניית החצר עצמה. בכך מסתיים חלקה הראשון של פרשת הציווי על הקמת המשכן. החלק השני פותח בדיניו של שמן למאור עבור המנורה, ומשם עובר לדיני הכהונה, שבכללם בגדי הכהונה וטקסי קידוש הכהנים. אגב קידוש הכהנים מוזכר גם הציווי אודות משיחת המזבח וחנוכתו. הדין החותם את גוף הציווי הוא דין קורבן התמיד, ובסיום חגיגי מעין הפתיחה נאמר: "עֹלַת תָּמִיד לְדֹרֹתֵיכֶם, פֶּתַח אֹהֶל-מוֹעֵד לִפְנֵי ה', אֲשֶׁר אִוָּעֵד לָכֶם שָׁמָּה לְדַבֵּר אֵלֶיךָ שָׁם. וְנֹעַדְתִּי שָׁמָּה לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל, וְנִקְדַּשׁ בִּכְבֹדִי. וְקִדַּשְׁתִּי אֶת אֹהֶל מוֹעֵד וְאֶת הַמִּזְבֵּחַ, וְאֶת אַהֲרֹן וְאֶת בָּנָיו אֲקַדֵּשׁ לְכַהֵן לִי. וְשָׁכַנְתִּי בְּתוֹךְ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, וְהָיִיתִי לָהֶם לֵאלֹהִים. וְיָדְעוּ כִּי אֲנִי ה' אֱלֹהֵיהֶם אֲשֶׁר הוֹצֵאתִי אֹתָם מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם, לְשָׁכְנִי בְתוֹכָם: אֲנִי ה' אֱלֹהֵיהֶם." לציווי העיקרי נספחים כמה ציוויים נוספים המובאים בהמשך, ובהם תיאור מפורט של מזבח הקטורת, דין מחצית השקל וכיור הנחושת (בפירוט דומה לזה של מזבח הקטורת). לאחר סיום כל ציווי הכלים, בא הציווי על הכנת שמן המשחה ומשיחת כל הכלים כהכנה לשימוש בהם, וכן ציווי אודות הכנת קטורת הסמים והקטרתה. הדיבור האלוהי באשר למשכן נחתם בשני ציווים כלליים אודותיו - האחד באשר למינוי העוסקים במלאכה, והשני באשר לשבת. הציווי אודות השבת, שמופיע כאן בהקשר למשכן, מודגש הדגשה יתרה בחתימת פרשתנו, ונועד, לדעת כמה פרשנים, לסייג ולאסור על עשיית מלאכת המשכן ביום השביעי המקודש, למרות חשיבותה של הקמת המשכן.
נאום משה
המשך סיפור ההקמה מצוי בחלקו האחרון של ספר שמות, בפרשות ויקהל פקודי, בנאומו של משה ובתיאור הביצוע, ונמשך עד לפרקים הראשונים בספר ויקרא. משמעות הימצאותו של סיפור חטא העגל בתווך נידון בהרחבה על ידי מפרשי המקרא. דעתו של רש"י, בעקבות חלק מחז"ל, היא כי "אין מוקדם ומאוחר בתורה", וכי למעשה הציווי הראשוני על הקמת המשכן ניתן למשה אך ורק לאחר חטא העגל וכתוצאה שלו. לעומת גישה זו, מרבית פרשני הפשט, ובראשם הרמב"ן וראב"ע, קוראים את הפסוקים כסדרם וטוענים כי חטא העגל אכן עמד בתווך, בין הציווי על הקמת המשכן ובין נאומו של משה אודות הציווי וביצועו.
סדר הדברים בנאומו של משה שונה מזה של ציווי ה'. את נאומו פותח משה במצוות השבת ובציווי על התרומה תוך פירוט לאיזה צורך ישמש כל חלק בתרומה בפועל, ולאחר מכן מפרט את הרכב המשכן וכל כלי המשכן שאותם יש לבנות (תוך יצירת הבדל בין מזבח העולה למזבח הקטורת, בידול שלא הוזכר בציווי ה' המקורי ומסביר למה משמש כל מזבח) וקריאה לכל האומנים לבוא לעזור בעבודת המשכן. לאחר תיאור התרומות שהגיעו, מכריז משה על מינויים של בצלאל בן אורי ואהליאב בן אחיסמך לניהול בניית המשכן. לעבודה הצטרפו כל האומנים והטווים המוכשרים ביותר לעבודת הבניה. המקרא ממשיך ומספר כי התרומות שהתקבלו היו רבות יותר מהדרוש, עד כדי שמשה הוצרך לצוות לחדול מהבאת תרומות.
בניית והקמת המשכן
בהמשך פרשת ויקהל וכמעט עד סוף פרשת פקודי מתוארת העבודה שנעשתה בפועל בבניית המשכן. בניגוד לציווי שבו צווה קודם כל על הכלים ולאחר מכן על בניית המשכן עצמו, בבניה בנו קודם כל את המשכן ורק אח"כ את הכלים. תחילה בתפירת היריעות העשויות משש משזר, תכלת, ארגמן, ותולעת שני. בהמשך הקרשים, אדניהם, בריחיהם, וטבעותם. הפרוכת, המפרידה בין הקודש לקודש הקודשים. המסך לפתח האוהל ועמודיו. לאחר מכן תיאור בניית כלי המשכן: ארון הברית שעשוי מעץ ומצופה זהב מבפנים ומבחוץ ועליו הכפורת והכרובים. שולחן לחם הפנים עשוי מעץ ומצופה זהב, ובעל זר מסביב, וכל כלי השולחן. המנורה שעשויה זהב כולה. מזבח הקטורת שעשוי עץ מצופה זהב. החצר והכלים שבחוץ: מזבח העולה העשוי מלוחות עץ וחלול מבפנים ומצופה נחושת וכל כליו. הכיור שעשוי מנחושת. החצר בגודל של מאה על חמישים אמה שמגודרת בעמודי עץ שעומדים בכנים מנחושת. בסוף תיאור הבניה מובא סיכום של כל החומרים ששימשו לבניית המשכן. לאחר הסיכום מופיע תיאור של הכנת בגדי הכהונה ולאחריו בסיום חגיגי של העבודה כתוב:
"וַתֵּ֕כֶל כׇּל־עֲבֹדַ֕ת מִשְׁכַּ֖ן אֹ֣הֶל מוֹעֵ֑ד וַֽיַּעֲשׂוּ֙ בְּנֵ֣י יִשְׂרָאֵ֔ל כְּ֠כֹ֠ל אֲשֶׁ֨ר צִוָּ֧ה יְהֹוָ֛ה אֶת־מֹשֶׁ֖ה כֵּ֥ן עָשֽׂוּ׃"
בני ישראל הביאו את כל חלקי המשכן אל משה ומשה בירך אותם על עבודתם. רש"י מסביר שהם לא הצליחו להרכיב אותו ולכן הביאו אותו אל משה שירכיב אותו והקב"ה גרם שכך יהיה שמשה יוכל להיות חלק מהקמת המשכן.
בספר במדבר מובאת פרשת קורבנות הנשיאים שמהווה מעין המשך לתיאור חנוכת המשכן, אחרי היום השמיני שבו כל יום נשיא מקריב קרבנות משלו, וכך למעשה, קורבנות הנשיאים חותמים את חנוכת המשכן. כמו כן, הפרקים הראשונים של ספר במדבר מפרטים את דיני עבודת הלוויים, את כללי פריקת המשכן וטעינתו במסעות, ואת מקומו של המשכן העומד במרכז המחנה, הן בנסיעה והן בחנייה, בין מחנה שבט ראובן ומחנה שבט אפרים.
כריסטיאן קרוהג
כריסטיאן קרוהג (בנורווגית: Christian Krohg; 13 באוגוסט 1852 – 16 באוקטובר 1925) היה צייר טבע, מאייר, סופר ועיתונאי נורווגי. קרוהג צייר בהשראת תנועת האמנות הריאליזם ולעיתים קרובות בחר בסצינות מחיי היומיום. הוא היה המנהל ושימש כפרופסור הראשון באקדמיה הנורווגית לאמנויות בין השנים 1909–1925.
ביוגרפיה
אביו ביקש ממנו להמשיך בקריירה משפטית. קרוהג למד משפטים באוניברסיטת אוסלו (אז כריסטיאניה). בשנת 1873, אותה שנה בה נפטר אביו. בשנים 1869–1870 למד גם בבית הספר לאמנות של יוהאן פרדריק אקרסברג בכריסטיאניה. בנוסף הוא התחנך בגרמניה, תחילה בבית הספר לאמנות באדן בקרלסרוהה בהנהגתו של הנס גודה בשנת 1874. הוא התאמן גם בהנהלתו של קרל גוסוב משנת 1875. הוא המשיך ללמוד באקדמיה בברלין בין השנים 1875 עד 1878.
הוא קיבל מלגה וקצבת נסיעות ממשלתית בשנים 1877–1878 ובשנת 1881. בשנת 1879, בעידודו של האמן פריץ תאולוב, ביקר במושבת האמנים סקגן. הוא חזר לסקגן בשנים 1882–1884 וב־1888. דרך מגוריו בסקגן הוא השפיע על אמנים אחרים כולל אנה ומיכאל אנצ'ר וסיפק תמיכה מוקדמת לאדוורד מונק.
קרוהג עבד בפריז בין השנים 1881–1882. בהשראת רעיונותיהם של הריאליסטים בחר בנושאים בעיקר מחיי היומיום - לרוב הצדדים האפלים או הנחותים שלהם מבחינה חברתית, כמו זנות. הוא צייר וכתב רומן על הסצנה המתוארת בציור. הרומן, "אלברטין", עורר שערורייה כשפורסם לראשונה, והוא הוחרם על ידי המשטרה.
סגנונו של קרוהג הפך אותו לדמות מובילה במעבר מרומנטיקה לנטורליזם.
קרוהג היה המייסד והעורך הראשי של כתב העת "בוסטמיין כריסטיאניה", אימפרסיוניסט, משנת 1886 עד שנת 1890. לאחר מכן הוא הפך לעיתונאי בעיתון "אוסלו וורלד גאנג" בין השנים 1890 ל-1910.
הוא לימד באקדמיה קולארוסי בפריז משנת 1902 עד 1909. מאוחר יותר הוא הפך לפרופסור-מנהל באקדמיה הנורווגית לאמנויות מ-1909 עד 1925.
ישנם אוספי אמנות בולטים של כריסטיאן קרוהג במוזיאון הלאומי לאמנות, אדריכלות ועיצוב באוסלו ובמוזיאון סקאגן בדנמרק.
פרסים וכבוד
כריסטיאן קרוהג קיבל פרסים לאומיים ובינלאומיים רבים במהלך הקריירה שלו. בשנת 1889 הוא קיבל תואר אביר בלגיון הכבוד הצרפתי ונכנס למסדר הבלגי של ליאופולד בשנת 1894. הוא כיהן כנציג הנורווגי בתערוכת הבינלאומית באנטוורפן בשנת 1894. וקיבל אותות נוספים במהלך חייו.
חיים אישיים
הוא היה נשוי לאמנית אודה קרוהג (1860–1935). בשנת 1885 נולדה בתם ננה (1885–1974) ובשנת 1889 בנם צייר הקיר פר לסון קרוהג (1889–1965). בשנת 1897 לקחה אשתו את בנם פר ועברה לפריז עם המחזאי גונר הייברג. מאוחר יותר הם התפייסו.
בשנת 1914 הקים כריסטיאן קרוהג מקום מגורים ליד פרוגנר פארק, שם נפטר בשנת 1925.
אודה קרוהג נפטרה בשנת 1935.
שניהם נקברו בגרון וולנד פרלסרס באוסלו.
פסל ברונזה של קרוהג על ידי הפסלים פר הורום ואסבורגורג בורגפלט הוקם במעבר שער ליל גרנסן-קארל יוהנס באוסלו בשנת 1960.
לא דיברנו עוד על אהבה
לא דיברנו עוד על אהבה הוא שיר שכתב אהוד מנור, הלחין מתי כספי וביצע צמד הזמרות "סוזן ופראן". הוא נכלל באלבום הבכורה של הצמד, "אמש", שהתפרסם ב־1973.
ביצוע מוכר נוסף לשיר הוא של נתנאלה, שהקליטה אותו לאלבום הבכורה שלה, "נתנאלה", שהתפרסם ב־1976. מתי כספי הקליט את השיר (בלשון זכר) לאלבומו "צד א' צד ב'", שהתפרסם ב־1978. גידי גוב ועפרה חזה ביצעו אותו בתוכנית "לילה גוב". הביצוע נכלל באלבום "שירים מלילה גוב", שהתפרסם ב־1995. ב־2000 הקליט מתי כספי את השיר עם ירדנה ארזי לאלבום הדואטים שלו, "דואטים". יהודית רביץ ביצעה את השיר ב־2005 במופע מחווה לשירי אהוד מנור, ודפנה דקל ביצעה אותו ב־2021 במופע דומה.
השיר בביצוע קרן אן היה שיר הנושא של הסרט "הסיפור של יוסי", שהתפרסם ב־2012.
רקע
סוזן דבור ופראן אבני, חברות הצמד "סוזן ופראן", הופיעו במשותף עם מתי כספי, שלמה גרוניך ושלומית אהרון ב־1972. לאלבומן "אמש", שהתפרסם ב־1973, הלחין כספי שני שירים: "לא דיברנו עוד על אהבה" ו"סוסי הפרשים" (במשותף עם גרוניך, למילים של אמיר גלבע), ועיבד גם את השירים "העץ הירוק", "כשיבוא ילדי" ו"אבן טובה".
השיר, שמתאר אהבה בין בני זוג עד סופה הבלתי נמנע, הפך לאחד השירים המזוהים ביותר עם כספי, והוא זכה לביצועים רבים של מוזיקאים בולטים.
נהר (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מרי ריטר בירד
מרי ריטר בירד (באנגלית: Mary Ritter Beard; 5 באוגוסט 1876, אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית - 14 באוגוסט 1958) הייתה היסטוריונית, וארכיונאית, שנטלה חלק משמעותי בתנועת הסופרג'יסטיות, ונאבקה למען צדק חברתי באמצעות חינוך ואקטיביזם במסגרת תנועת העובדים ותנועת הנשים. חיברה ספרים על נשים בהיסטוריה האמריקאית והכללית, וכן חיברה, במשותף עם בעלה, ההיסטוריון צ'ארלס אוסטין בירד, חיבורים היסטוריים חשובים, ובראשם The Rise of American Civilization ("עליית התרבות האמריקאית", 1927).
ראשית דרכה
נולדה באינדיאנפוליס, רביעית בין שבעה ילדים, לנרסיסה לוקווד ואיליי פוסטר ריטר. אמה הייתה אשה משכילה מקנטקי, ואביה גדל בחווה סמוכה לאינדיאנפוליס, בן להורים קווייקרים. באופן חריג לקווייקרים (הדוגלים בפציפיזם), החליט להתגייס לצבא האיחוד (הצפון) זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא נשא את נרסיסה לאשה בשנת 1863, בעיצומה של המלחמה, וחזר ללחום. מקץ שירותו סיים את לימודיו והחל לעשות בעריכת דין באינדיאנפוליס.
השכלה
בירד סיימה את לימודי התיכון בהצטיינות, ונרשמה ללימודים באוניברסיטת דפאו בעיר. היא הצטרפה לאחוות קאפה אלפה תטה והייתה נשיאת המחזור שלה.
בירד ייחסה השפעה לשתיים מבנות האחווה שלה אשר סירבו להגביל עצמן לקורסים ולפעילויות שיועדו לנשים, וכן למרצה שלה לשפה הגרמנית, ד"ר הנרי ב. לונגדן. הוא לימד גרמנית לא רק כשפה, אלא כתרבות, וכלל ספרות והגות גרמנית בהוראה, ועודד את תלמידיו להתעמק בהקשרים התרבותיים של השפה. בעת לימודיה באוניברסיטה פגשה את צ'ארלס אוסטין בירד.
נישואים והקמת משפחה
לאחר שסיימה את לימודיה בשנת 1897, החלה ללמד גרמנית בבית ספר מקומי, בעוד צ'ארלס נסע לאנגליה להמשיך את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד. הוא חזר לארצות הברית מקץ כשנתיים, נשא את בירד במרץ 1900, והיא הצטרפה אליו לאנגליה, שם המשיך בלימודיו. תחילה חיו באוקספורד, ואחר כך עקרו למנצ'סטר, שם נולדה מרים, ילדתם הראשונה, בשנת 1901. הם החליטו שברצונם לגדל את מרים בארצות הברית, ולכן עקרו לניו יורק בשנת 1902, ונרשמו שניהם לאוניברסיטת קולומביה. בירד למדה סוציולוגיה אך לא השלימה את לימודיה; צ'ארלס סיים את הדוקטורט והצטרף לסגל ההוראה במוסד, שם לימד עד 1917. בשנת 1907 נולד בנם ויליאם.
השפעה אירופית
בעת שהותה באנגליה, נחשפה בירד למצוקות מעמד העובדים באנגליה המתועשת, וקשרה קשרי חברות עם מנהיגים פרוגרסיביים ורדיקליים מבין הסוציאליסטים, כמו גם עם המנהיגה הסופרג'יטית אמלין פנקהרסט ובנותיה, עם האנרכיסט פטר קרופוטקין, ואינטלקטואלים אחרים. באנגליה החלה בירד לקרוא ולכתוב היסטוריה, והושפעה עמוקות ממה שלמדה על מאבקי העובדים, ועל הלהט של המאבק למען זכות הצבעה לנשים ורפורמה חברתית.
תנועת הסופרג'יסטיות
בארצות הברית, השתלבה בירד בתנועת הסופרג'יסטיות דרך פעילותה בארגונים כמו ה-Women's Trade Union League (WTUL, ארגון הגג של ארגוני העובדות בארצות הברית), למען שיפור תנאי העבודה של נשים. בירד סברה שמתן זכות בחירה לנשים יחיש את הפיקוח הממשלתי על תנאי העבודה, וישפר את חיי מעמד העובדים. בירד פעלה גם במסגרת ארגון בשם Equality League of Self-Supporting Women (הליגה לשוויון נשים המתפרנסות עצמאית), לימים ה-Women's Political Union (התאחדות הנשים הפוליטית), והנהיגה את ה-New York City Suffrage Party (NYCSP, מפלגת זכות הבחירה לנשים של העיר ניו יורק), והייתה בין עורכות הביטאון שלה, The Woman Voter (המצביעה). בשנת 1913, לבקשת הפמיניסטיות הצעירות אליס פול ולוסי ברנס, פרשה מה-NYCSP והצטרפה ל-Congressional Union (CU, התאחדות הקונגרס), לימים ה-National Woman's Party (מפלגת האשה הלאומית), שם הייתה חברת הוועד המנהל וערכה את הביטאון השבועי The Suffragist (הסופרג'יסטית). פעילותה כללה תכנון ואסטרטגיה, ארגון ונאום בהפגנות, מתן הרצאות פומביות, כתיבת מאמרים, ועדות בפני הקונגרס.
התפתחות רעיונית ושינוי דרך
לאחר שנחקק ב-1920 התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית, האוסר על שלילת זכות בחירה על בסיס מין, התמקדה בירד בכתיבה ובפיתוח הגותה בנוגע לנשים בהיסטוריה, מה שעורר עליה לעיתים ביקורת מצד התנועה הפמיניסטית. כמו בעלה, תמכה בזרם ה"היסטוריה החדשה", שביקש לכלול גורמים כלכליים, חברתיים, ותרבותיים (ולא רק מדיניים וצבאיים) בכתיבת היסטוריה, מה שגם הרחיב את המקום לתיאור פעילותן של נשים. בירד גרסה שעיון מעמיק במה שהיא כינתה "ההיסטוריה הארוכה" של נשים, מהפרהיסטוריה עד לזמנה, יגלה שלנשים היה תפקיד מרכזי בכל התרבויות. היא הטעימה שנשים שונות מגברים אך לא פחותות מהם מצד תרומתן, אלא שחשיבותן לא זכתה להכרה.
בירד חלקה על פמיניסטיות בנות תקופתה, שלדעתה ראו את ההיסטוריה של נשים כהיסטוריה של דיכוי והציבו לעצמן מטרה של שוויון לגברים דרך, בין היתר, מאבקן לחקיקת התיקון לשוויון זכויות (ERA) (שלא נחקק). בירד סברה שתפיסת ההיסטוריה הזו אינה רק בלתי-מדויקת, אלא אף מזיקה, ושהשאיפה להידמות לגברים אינה מטרה ראויה, שכן נשים יכולות להציע דברים אחרים ומועילים יותר לחברה, וספציפית, שנשים יכולות להציע "תרבות".