cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיקאסטה
עלילת הספר
לאור המצב, קאנופוס מחליטה לשלוח לשיקאסטה סוכנים, אשר יסייעו להקל על הסבל שנגרם ליושבי הפלנטה. אחד מסוכנים אלה הוא ג'ורג' שֶרבַּאן (George Sherban), הדמות הראשית בסיפור, אשר נשלח לשיקאסטה למלא מספר משימות. בדומה לנשמותיהם של בני האדם, גם הסוכנים יכולים להתגלם בגופים שונים בשיקאסטה; מכאן מובן כי באופן בסיסי הם מתקיימים כיישויות רוחניות, מחוץ לעולם החומרי. עם זאת, בשונה מבני האדם, הסוכנים מסוגלים לשמור על זכרונותיהם מגלגולים קודמים. הנסיעה לשיקאסטה והחזרה ממנה מלווה במעבר בין "אזורים" (מקביל למישורי קיום) שונים.
הספר מסתיים בכינונו-מחדש של שטף האנרגיה בין שיקאסטה לקאנופוס, ובנופלה של הציוויליזציה הברברית (הכוונה לתרבות המאות ה-20 וה-21) בשיקאסטה במלחמה גרעינית.
רקע וז'אנר
באמצע שנות השישים לסינג התחילה להתעניין בסופיות, לאחר שקראה את "הסופים" של אידריס שאה, תארה אותו כ"הספר המפתיע ביותר שקראתי", ואמרה שהספר "שינה את חיי". בהמשך לסינג פגשה את שאה, שהפך "חבר טוב [ו]מורה". בשנות השבעים המוקדמות לסינג התחילה לחבר ספרים המרוכזים על חיי הפנימיים של גיבורת הסיפור, לדוגמה בספרה Memoirs of a Survivor. כעבור כמה שנים היא פרסמה את שיקאסטה בו השתמשה ברעיונות סופיים רבים.
בהתחלה לסינג התכוונה ש"שיקאסטה" יהיה "ספר אחיד וכולל", אלא שכאשר העולם שהיא דמיינה התפתח, היא גילתה שיש לה רעיונות ליותר ספרים. בסוף לסינג כתבה סדרה של חמישה ספרים שנקראת "קנופוס אין ארגוס". עד היום רק תורגם רק "שיקאסטה" תורגם לעברית. ספרי "קנופוס אין ארגוס" נכללים בז'אנר מדע בדיוני רך, כתיבה המדגישה את האופי הדמויות וסוגיות חברתיות ותרבותיות, עם פחות פרוט בנושאים מדעים וטכנולוגיים.
לפני ההוצאה לאור של הספר, לסינג נחשבה "אחד הסופרות החכמות, הכנות והמעורבות חברתית של התקופה", וקורים מערבים שלא הכירו את הסופיות היו מאוכזבים מכך שלסינג נטשה את ה"מבט הרציונלי" שלה. לסינג הגיבה "הם לא מבינים שחלק מהרומנים החברתיים הטובים ביותר היום כתובים בז'אנר המדע הבדיוני."
לסינג הקדיש את שיקאסטה לאביה. כאשר הייתה עדיין ילדה בדרום רודיזיה (היום זימבבואה) הוא היה מסתכל על השמיים בלילה ואומר, "זה גורם לך לחשוב - אי שם יש כל כך הרבה עולמות, לא משנה אם נפוצץ את עצמנו - יש עוד הרבה מאיפה שאנחנו הגענו."
הומור שחור
הומור שחור הוא ז'אנר הומור שבו המספר של הבדיחה מספר על סבל, כאב, ואירועים רציניים כגון: מלחמה ואלימות. ההומור השחור נחשב כסוג ההומור המקומם מכולם מאחר והוא נוגע בנושאים רגישים בחיים
הומור שחור בפסיכולוגיה:
על פי זיגמונד פרויד אבי הפסיכואנליזה
ערוץ ההומור מקובל בחברה, לכן האני העליון תומך בו ואינו מטיל עליו איסור. הראיה היא שאף באירועים שבהם אנו חשים שאולי "עברנו את הגבול" אנו מכריזים: "אבל זה היה בהומור, בצחוק" ונמנעים מסנקציה חברתית, שהיא, לפי פרויד, סנקציה של האני העליון. ה"סתמי" השואף באופן קבוע לבטא את האנרגיה היצרית שלו, ונהנה להשתמש בכל דרך אפשרית. הומור הוא דרך מצוינת לשחרור אנרגיה מינית ותוקפנית. הצחוק מביא לקתרזיס - פירוק האנרגיה - ולתחושה חיובית. ה"אני" חש את לחץ אנרגיית ה"סתמי" השואפת להשתחרר וחש גם בכך שה"אני העליון" מתיר להביע את האנרגיה בדרך מקובלת במציאות סביבתית וחברתית. הגנות האני מתרככות ומשחררות את האנרגיה הכבושה תחתיהן. השחרור גורם לקתרזיס וה"אני" אינו חש אשמה, אלא להפך, חש תחושה חיובית
על פי פרופסור קייסי מייקל הנרי
מאחר וכל אדם מתישהו בחייו ייאלץ לפגוש פנים מול פנים בטרגדיה, במינונים כאלה ואחרים. הומור שחור מאפשר לנו להצטייד. "הבדיחה חייבת לעורר תגובה בקהל כדי לאמת שהיא מכילה גרעין כלשהו של אמת", מסביר הנרי. היא לא מצחיקה כי כולנו רשעים עמוק בפנים, אלא מהסיבה הפשוטה שכולנו מכירים בכך שיש לחיים צדדים אפלים. "תחושה כללית והוליסטית של 'נכונות' עולה כאשר הבדיחה נוגעת בדיוק בעצב או בהרגשה האסתטית הנכונים". כל זמן שאנו לא חייבים לבוסס במקומות הללו ברגלינו, אנו יכולים לעסוק בהם בכפפות של הומור. אפשרות אחרת היא לנסות להתעלם מהם לחלוטין, אבל פעולה זו יכולה לשמש כמגבר לעוצמת החוויה ברגע שהיא מתגלה במלוא יראתה. הקומדיה השחורה מווסתת את המינון, מספקת לנו מרחב בטוח להתעמת עם מה שדורש עימות.
כל אדם מתישהו בחייו ייאלץ לפגוש פנים מול פנים בטרגדיה, במינונים כאלה ואחרים. הומור שחור מאפשר לנו להצטייד. "הבדיחה חייבת לעורר תגובה בקהל כדי לאמת שהיא מכילה גרעין כלשהו של אמת", מסביר הנרי. היא לא מצחיקה כי כולנו רשעים עמוק בפנים, אלא מהסיבה הפשוטה שכולנו מכירים בכך שיש לחיים צדדים אפלים. "תחושה כללית והוליסטית של 'נכונות' עולה כאשר הבדיחה נוגעת בדיוק בעצב או בהרגשה האסתטית הנכונים". כל זמן שאנו לא חייבים לבוסס במקומות הללו ברגלינו, אנו יכולים לעסוק בהם בכפפות של הומור. אפשרות אחרת היא לנסות להתעלם מהם לחלוטין, אבל פעולה זו יכולה לשמש כמגבר לעוצמת החוויה ברגע שהיא מתגלה במלוא יראתה. הקומדיה השחורה מווסתת את המינון, מספקת לנו מרחב בטוח להתעמת עם מה שדורש עימות.
הומור שחור בהיסטוריה
קומיקאים המוכרים בהומור השחור שלהם
דן סודר, כריס רוק, אשלי בלייקר, טרייסי מורגן
Abacab
Abacab הוא האלבום האחד עשר של להקת ג'נסיס, אשר יצא לאור בספטמבר 1981. זהו האלבום השני של הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי למשך 27 שבועות. האלבום מזכיר את סגנונו של האלבום הקודם, Duke, פופ-רוק עם רוק מתקדם. האלבום כולל את הלהיטים כמו: Abacab, Man in the Corner, No Reply At All ו-Keep it Dark. עטיפת האלבום עוצבה על ידי ביל סמית' שיעצב גם את עטיפת אלבום האולפן הבא של הלהקה. האלבום זכה להצלחה גדולה, וצבר איתו קהל מעריצים חדש, אך "הבריח" את המעריצים של התקופה ה"פרוגרסיבית" של הלהקה.
סמל ליכטנשטיין
בסמל בית הנסיכות של ליכטנשטיין משתמשות משפחת המלוכה והרשויות הממשלתיות. אזרחים רשאיים להשתמש בסמל הגדול רק כאשר השימוש הוא לטובת המדינה.
על הסמל ניתן לראות השפעות מאזורים באירופה שליכטנשטיין הייתה מעורבת בהן, אם בכיבוש ואם בנישואין. רבע אחד מייצג את שלזיה, מחוז בגבול גרמניה-צ'כיה-פולין, השני את מזרח פריזיה, מחוז בצפון מערב גרמניה, השלישי את מחוז אופבה בצ'כיה והרביעי את מחוז קונרינגה. מתחת לסמלים מופיע השופר המייצג את מחוז קרנוב שבצ'כיה. במרכז חמשת הסמלים מופיע מגן זהוב-אדום. הסמל מוצג כאילו לבוש בגלימת ארגמן וכתר נסיך ליכטנשטיין.
בסמל הקטן, המייצג את משפחת המלוכה לעיתים, הכתר מופיע ישירות מעל המגן שבמרכז הסמל הגדול.
מרים חנון (כדורסלנית)
מרים חָנוּן (נולדה ב-6 ביולי 1994) היא כדורסלנית ישראלית המשחקת בנבחרת הנשים של ישראל ומשנת 2022 בקבוצת ב.מ.ס. הרלב מהליגה המקצוענית הראשונה של דנמרק.
קורות חיים
חנון נולדה בכפר דֶבֵּל שבדרום לבנון, בת למשפחת קצין בצבא דרום לבנון, שעקרה בהליכה רגלית אל מעבר לגבול, ומשם לנהריה. זאת בעת נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000. היא החלה לשחק כדורסל בקבוצת הנערות של הפועל נהריה ולאחר מכן בקבוצת הבוגרות שלה, זאת על אף התנגדותו של אביה לאורך רוב דרכה . בשנת 2013 קיבלה מלגה לשחק בארצות הברית ושיחקה שם עד שנת 2015 בקבוצת הנשים של אוניברסיטת מדינת ג'ורג'יה , ארצות הברית ואז עברה לשחק באקרד קולג' עד שנת 2017 , שם הייתה שותפה לאליפות הקונפרנס באותה שנה . בשנה זו חזרה לארץ והצטרפה בקבוצת בנות הרצליה לשתי עונות, ולאחר מכן לשתי עונות בקבוצת א.ס. רמת השרון, ולבסוף בעונת 2021-22 לאליצור רמלה, איתה זכתה באליפות המדינה ושיחקה גם במסגרת היורוקאפ.
היא ייצגה את ישראל במסגרת נבחרות הנשים למיניהן כדלקמן: נבחרת הקדטיות במסגרת אליפות אירופה דרג ב' במקדוניה 2010; נבחרת הנערות עם שתי אליפויות אירופה דרג ב' בשנים 2011 ו-2012; עם נבחרת העתודה בשתי אליפויות אירופה דרג ב' בשנים 2013 ו-2014 ועם נבחרת הבוגרות במוקדמות אליפות אירופה בשנים 2020 ו-2021. הממוצעים הטובים ביותר שלה היו עם נבחרת העתודה ב-2014: 7.6 נקודות, 5.4 ריבאונדים, 1.1 אסיסטים ב-25 דקות.
ב-11 אוגוסט 2022 יצאה הודעה שחנון מצטרפת לקבוצת הנשים של קבוצת ב.מ.ס. הרלב מהליגה המקצוענית הראשונה של דנמרק.
ראש ממשלת יפן
ראש ממשלת יפן (ביפנית: 内閣総理大臣) הוא העומד בראש הרשות המבצעת ביפן. ראש הממשלה ממונה על ידי קיסר יפן לאחר שנבחר בידי הדיאט. עליו ליהנות מאמונו של בית הנבחרים כדי להישאר בתפקיד. ראש הממשלה מנהל את ממשלת יפן ובסמכותו למנות ולפטר את שרי הממשלה. פומיו קישידה הוא ראש ממשלת יפן הנוכחי מאז 4 באוקטובר 2021.
משרד ראש הממשלה נוסד בשנת 1885, ארבע שנים לפני חקיקתה של חוקת מייג'י. המבנה הנוכחי שלה מתבסס על חוקת יפן הנוכחית שהתקבלה בשנת 1947.
מינוי
ראש הממשלה של יפן נבחר על ידי שני הבתים של הדיאט. כל בית מקיים הצבעה המורכבת משתי קריאות לבחירת נציג יחיד. אם כל בית בחר נציג אחר, ממונה ועדה משותפת שמטרה לבחור מועמד משותף. אם הוועדה אינה מצליחה לבחור מועמד בתוך עשרה ימים מכינוסה, החלטת בית הנבחרים מתקבלת כהכרעת הדיאט כולו. מסיבה זו יכול בית הנבחרים, באופן תאורטי, למנות כל ראש ממשלה שיראה לנכון. המועמד ממונה באופן רשמי על ידי הקיסר.
על ראש הממשלה להתפטר אם בית הנבחרים מקבל הצעת אי אמון או אם הוא מפסיד בהצבעת אמון, זולת אם בית הנבחרים מפוזר בתוך פרק זמן של עשרה ימים.
תפקיד
תפקידים מתוקף החוקה
ראש הממשלה-
תפקידים מכוחם של חוקים
בשונה מרוב המערכות הפרלמנטריות שבהן לשרי הממשלה חופש פעולה מסוים, בגבולות האחריות הקולקטיבית, הממשלה היפנית היא מעין שלוחה של סמכותו של ראש הממשלה.
היסטוריה
לאחר תקופת מייג'י אומצה שיטת הדייג'ו-קאן, אשר שימשה בעבר בתקופת נארה. הכוח הפוליטי של הדייג'ו דייג'ין ועוזריו, סדייג'ין ונדייג'ין, נמצא לעיתים קרובות בניגוד עניינים עם משרות אחרות, כגון הסָנְגִי. בשנות ה-80 של המאה ה-19 החל איטו הירובומי, אחד הסנג'י באותה תקופה, לבחון רפורמציה של הארגון הממשלתי. ב-1882 נסעו איטו וסגל המטה שלו, מיוג'י איטו וסיונג'י קינמוצ'י, לאירופה במטרה לחקור חוקות במדינות שבהם מונרכיה חוקתית - האימפריה הבריטית והקיסרות הגרמנית. לאחר שובו ליפן עודד איטו את הצורך בחוקה ובשיטת ממשל מודרנית, עד שלבסוף הצליח לשכנע את השמרנים לאשר את תוכניותיו.
הוראה מספר 69 של הדייג'ו-קאן מ-22 בדצמבר 1885 ביטלה את שיטת דייג'ו-קאן ותמכה ביצירת משרת ראש ממשלה (内閣総理大臣) וממשלת שרים.
מיקום המשרדים ומגורי ראש הממשלה
משרדו של ראש ממשלת יפן מכונה קנטיי. בניין הקנטיי המקורי שימש את ראש הממשלה בין 1929 ל-2002, אז נחנך בניין חדש. הבניין הישן הוסב למעון הרשמי וקיבל כינוי חדש – קוטיי.
אור איתן
אור איתן (נולד ב-9 בנובמבר 1981 בעפולה) הוא כדורסלן ישראלי לשעבר אשר שיחק בעמדת הסמול פורוורד. גובהו 1.98 מטר.
קריירה
בעונת 2003/04 עבר איתן להפועל תל אביב ושיחק בשורותיה במשך שתי עונות. בהפועל ירדו דקות המשחק שלו, ומעמדו בקבוצה לא היה חזק. מאז עזב את הפועל, ב-2005, שיחק איתן בכל עונה בקבוצה אחרת: מכבי ראשון לציון (בה סיים לראשונה במאזן נקודות ממוצע דו-ספרתי (11.7 נקודות למשחק), ונבחר לחמישיית השחקנים הישראלים של העונה), עירוני אשקלון (עמה זכה בגביע ווינר) והפועל גליל עליון. בשנת 2007, הצטרף לקבוצת שולה באסקט הצרפתית, אך לאחר ששיחק בשורותיה ארבעה משחקים בלבד, שב לישראל ולעירוני אשקלון. בעונת 2009–2010 שיחק איתן בקבוצת עירוני נהריה. בעונת 2010/11 שיחק במכבי אשדוד.
איתן היה חלק מסגל נבחרת הקדטים של ישראל שזכתה במקום השלישי באליפות אירופה שנערכה ב-1997, וכן שיחק בנבחרת הנוער שזכתה במקום השישי באליפות אירופה ב-1997. ב-2003 השתתף לראשונה גם במשחק רשמי של הנבחרת הבוגרת, מול נבחרת צרפת.
דלהי
טריטוריית הבירה הלאומית דלהי (National Capital Territory of Delhi - NCT), החופפת בגבולותיה למטרופולין דלהי (דלהי: दिल्ली או Dillī בהינדי ובנגלית, ו־ באורדו), היא טריטוריית איחוד מיוחדת המנוהלת במשותף על ידי ממשלת הודו, ממשל מקומי ושלושה תאגידים עירוניים - "המועצה העירונית ניו דלהי", המהווה את עיר הבירה של הודו ובשטחה מצוי מושב הממשל המרכזי, "התאגיד העירוני של דלהי" (האחראי על רוב שטח המטרופולין) ו"מועצת מחנה דלהי" (בפיקוד הצבא ההודי).
דלהי היא המטרופולין ה-8 בגודלו בעולם מבחינת גודל האוכלוסייה, והשני בהודו (אחרי מומבאי) - במטרופולין דלהי מתגוררים למעלה מ-18 מיליון בני אדם. מבחינת שטחה היא הגדולה בהודו.
היסטוריה
דלהי הישנה (Old Delhi), הממוקמת על גדתו המערבית של נהר היאמונה (אחד מיובלי הגנגס), מיושבת ברציפות מאז המאה ה-6 לפני הספירה, ויש שרידים להתיישבות אנושית במקום מהמאה ה-11 לפני הספירה. העיר התפתחה מאז האימפריה המאורית. שרידי שבע ערים התגלו במטרופולין של דלהי, והמישור מסביב זרוע בשרידיהן. ב-1206 קוטב א-דין אייבק ייסד במקום את "סולטנות דלהי", שאחד השרידים המרשימים ממנה הוא הקוטוב מינאר.
במאה ה-14 התחזקה הסולטנות וכבשה בהדרגה את מרבית הודו.
דלהי הישנה נבנתה על ידי השליט המוגולי שאה ג'האן ב-1638, והוקפה ביצורים אדירים. מצויים בה כמה מהבניינים היפים והמפוארים בעולם - כמו המבצר האדום (Red Fort) ומסגד הג'אמה (Jama Masjid) הענקי. העיר נבזזה פעמים רבות בתולדותיה. ב-1739 כבשוה כוחות מלך פרס נדיר שאה. אלפים מתושביה נטבחו, וכס הטווס המפורסם, שעמד באולם קבלות הפנים הציבוריות, נלקח והובא לאיראן. העיר נבזזה פעמיים נוספות באמצע המאה ה-18. ב-1857, בפרוץ המרד ההודי בבריטים, צרו עליה חיילים בריטים במשך ארבעה חודשים ולבסוף כבשוה.
המאה ה-20
בראשית המאה ה-20 התגוררו בדלהי 150,000 איש. ב-1912 החליטו השלטונות הבריטיים להעתיק את בירתם לדלהי, ולשם כך הוכרז על מבצע בנייה עצום ממדים - בנייתה של דלהי החדשה. רק בתחילת שנות ה-30 הסתיימה הבנייה והנציב העליון הבריטי עבר להתגורר בה. לאחר עצמאות הודו חוותה דלהי פריחה כלכלית, שהביאה לגדילה משמעותית באוכלוסייתה בעקבות הגירה של כפריים רבים אל העיר. עם זאת, התעצמות העיר תרמה גם לצפיפות רבה, פקקי תנועה וזיהום אוויר ולמצוקת דיור.
כלכלה ותחבורה
דלהי היא אחת הערים המפותחות ביותר בהודו מבחינה כלכלית, ומהווה את המרכז הכלכלי של צפון הודו. ההכנסה לנפש בדלהי, היא השלישית מבין כל מדינות הודו.
דלהי מהווה צומת מרכזי במערכת הרכבות המפותחת של הודו ובעיר מספר תחנות רכבת. מדלהי יוצאים גם קווי אוטובוס רבים לכל חלקי הודו. בפאתי העיר נמצא שדה התעופה הבינלאומי על שם אינדירה גנדי. בשנת 2004 נפתח בעיר הקו הראשון של רכבת תחתית. לנסיעות קצרות, נפוץ בעיר השימוש באוטו-ריקשה.
אקלים
בין אפריל ליולי החום בדלהי כבד, ועולה לעיתים קרובות על C° 40. ביולי ואוגוסט מגיעים גשמי המונסון הכבדים המפחיתים את החום אך מלווים בעלייה בלחות, כשלאחריהם חוזר החום. החורף נמשך בין נובמבר לינואר, ומתאפיין בערפל כבד ובראות לקויה. מזג האוויר הנוח והנעים ביותר הוא במהלך החודשים פברואר ומרץ.
היהודים בדלהי
בשלב כלשהו לאחר חורבן בית שני, הגיעו ככל הנראה יהודים לדלהי בכמויות קטנות.
באמצע המאה ה-20 התבססה בדלהי קהילה רחבה יותר של יהודים, בעיקר כסוחרים מקהילת בומביי. כיום מונה הקהילה המקומית היהודית של עדת "בני ישראל" משפחות בודדות, יש בית כנסת אחד ובית קברות יהודי. פרט לקהילה שוהים בדלהי משפחות ישראליות רבות וכן יהודים מהתפוצות שעובדים בעיר וכן מטיילים ומבקרים שדלהי היא תחנת מעבר עבורם.
בשנת 1993 נפתח בית חב"ד בדלהי על ידי שליחי חב"ד, באזור התרמילאים פאהארגאנג' (Paharganj) המכונה גם המיין בזאר. בשנת 2010 נפתח בית חב"ד נוסף עבור המשפחות היהודיות הגרות בשכונה אחרת.
ג'וניור טבארש
קרלוס אאוגניו ג'וניור טבארש דוס סנטוס (בפורטוגזית: Carlos Eugenio Júnior Tavares dos Santos; נולד ב-7 באוגוסט 1996 בפורטו אלגרה), הידוע כג'וניור טאוורס, הוא כדורגלן ברזילאי שמשחק בעמדת המגן השמאלי בפורטימוננסה, בהשאלה מסאו פאולו ב.
קריירת מועדונים
טבארש הוא בוגר האקדמיה לכדורגל של גרמיו. במאי 2015, הופיע לראשונה במדי הקבוצה בליגת העל הברזילאית, אך הוחלף כבר בדקה ה-32. בהמשך הוא הושאל לקבוצת סאו פאולו שגם רכשה אותו תמורת 150 אלף אירו.
קריירה בנבחרת
הוא שיחק במדי נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 15 וזכה עמה באליפות דרום אמריקה בשנת 2011.
יחסי סודאן–ספרד
יחסי סודאן–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין סודאן וספרד.
יחסים דיפלומטיים
ספרד מקיימת יחסים דיפלומטיים עם סודאן מאז 20 בפברואר 1964. נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של סודאן, גאפר מוחמד נימאירי, ביקר רשמית בספרד בין התאריכים 10–14 באוקטובר 1978 כאורחו של המלך חואן קרלוס הראשון.
ב-26 ביולי 2004, שר החוץ ושיתוף פעולה, מיגל מורטינוס, נפגש באנקרה עם שר החוץ של סודאן, מוסטפא אוסמן איסמעיל, כדי לדון במצב באזור דארפור ועמדת הממשלות בהתאמה.
סמל מונקו
הסמל המלכותי של הוד רוממותו אלבר השני הוא הסמל הרשמי של מונקו. המגן במרכז מעוטר בצבעי כסף ואדום. הנזירים התומכים במגן הם תזכורת לכיבוש מונקו בשנת 1297, כאשר פרנסואה גרימלדי נכנס לעיר עם חיילים לבושים כנזירים. הצווארון מסביב למגן מייצג את מסדר סיינט צ'ארלס. מתחת לצווארון מופיע המוטו של גרימלדי - "Deo Juvante" (שפירושו בלטינית בעזרת אלוהים). הסמל כולו עטוף בגלימת קטיפה, ולראשה כתרו של נסיך מונקו.
יחסי סודאן–ספרד
יחסים דיפלומטיים
ב-23 במאי 2005 הציעה ממשלת ספרד באמצעות האיחוד האירופי (EU) שני מטוסי תובלה CASA-212 וחמישה משקיפים צבאיים לתמוך במשימת השלום שהאיחוד האפריקאי הציב באזור דארפור בסודאן, כפי שהוכרז על ידי שר ההגנה חוסה בונו.
ב-24 בפברואר 2006, מועצת השרים אישרה את הקמתה של נציגות דיפלומטית קבועה בסודאן, שהיה לה שגרירות במדריד מאז 2001, והדגישה כי למדינה זו, הגדולה באפריקה, יש "פוטנציאל כלכלי משמעותי". מאז 2008 יש לשגרירות מדור קונסולרי, ואילו משרד המסחר והפנים נמצא בקהיר.
שר החוץ, ברנרדינו ליאון, ושר שיתוף פעולה בינלאומי, ליירה פאג'ין, ביקרו בסודאן ב-29–31 בינואר 2007. שני השרים נפגשו בחרטום עם השרים הסודאניים לשיתוף פעולה בינלאומי וענייני חוץ, כמו גם עם סגן נשיא הרפובליקה השני, שביקש "צעדים משמעותיים" לקראת הסכם השלום במדינה. בנוסף הם ביקרו במחנות הפליטים בדארפור, שם קיימו פגישות עם משלחת השלום, סוכנויות הומניטריות וסוכנויות של האומות המאוחדות.
ב-25 במאי 2007 ערך שר החוץ הספרדי, מיגל מורטינוס, פגישת עבודה במדריד עם מקבילו הסודאני, מוחמד אל-וואסילה, אליו הביע את התעניינותה של ספרד במדינה זו, שהתממשה איתה פתיחתה מחדש של שגרירות ספרד בח'רטום, שליחת מומחה מהסוכנות הספרדית לשיתוף פעולה בינלאומי (AECI) ורצף ביקורים רמי דרג.
שר החוץ, ברנרדינו ליאון, השתתף בישיבה של מה שמכונה קבוצת אנשי קשר רחבה בדארפור ב-25 ביוני 2007, שהפגישה נציגים מ-18 מדינות וחצי תריסר ארגונים בינלאומיים.
השר גנדור עדיין לא ביקר בספרד, אף על פי שקודמו, עלי קרטי, ביקר שלוש פעמים: אוקטובר 2010 (כאשר נחתם הסכם שיתוף פעולה דו-צדדי), מאי 2013 (להשתתף בפורום היספני-תרבותי וכלכלי I, שאורגן בקאסה ארבה) ואפריל 2014 (לרגל ההלוויה הממלכתית שנערכה לכבוד הנשיא לשעבר אדולפו סוארס).
חג מולד שחור (סרט, 1974)
חג מולד שחור (באנגלית: Black Christmas) הוא סרט אימה פסיכולוגי קנדי משנת 1974, שהופק ובוים על ידי בוב קלארק, ונכתב על ידי א. רוי מור. בסרט מככבים אוליביה האסי, קייר דוליה, מרגו קידר, אנדריאה מרטין, מריאן ולדמן וג'ון סקסון, והוא עוסק בקבוצה של אחיות סיעודיות מתלמדות שמקבלות שיחות טלפון מטרידות ומאיימות, ובסופו של דבר נרצחות על ידי רוצח פסיכופת הפולש לבית האחווה שלהם במהלך ליל חג המולד.
כשהוא קיבל השראה רבה מהאגדה האורבנית "השמרטפית והאיש מלמעלה" ומסדרה של מעשי רצח שבוצעו באזור ווסטמאונט במונטריאול, קוויבק, מור כתב את התסריט לסרט בשם "Stop Me". יוצרי הסרט עשו שינויים רבים בתסריט, בעיקר המעבר לסביבה אוניברסיטאית עם סטודנטים מתבגרים. הסרט צולם בטורונטו במהלך שנת 1974 עם תקציב משוער של 620,000 דולר, והופץ על ידי אולפני האחים וורנר בצפון אמריקה.
הסרט עלה לאקרנים ב-11 באוקטובר 1974 בקנדה וב-20 בדצמבר בארצות הברית בשם Silent Night, Evil Night. עם יציאתו לאקרנים, הסרט זכה לביקורות מעורבות, אך מאז זכה לשבחים קריטיים ולמעמד של סרט קאלט, כאשר היסטוריוני הקולנוע מציינים אותו כאחד מסרטי הסלאשר הראשונים ביותר שעלו על מסך הקולנוע. הסרט גם זכה לשבחים על הצלחתו להגיע לסיום העלילה מבלי לחשוף את זהות האנטגוניסט שלו במהלכו. בנוסף, הסרט שימש כהשראה עבור סרטו של ג'ון קרפנטר, "ליל המסכות", שיצא בשנת 1978. בנוסף לזכייתו במעמד של סרט קאלט, הסרט זכה לעיבוד ספרותי שנכתב על ידי הסופר לי הייס בשנת 1976.
עלילת הסרט
הסרט נפתח מנקודת מבטו של גבר, הנמצא מחוץ למסך ומטפס אל עליית הגג של בית אחווה טיפוסי בזמן שדיירות הבית חוגגות במסיבה לקראת חג המולד. אחת הנערות, ג'ס, עונה לשיחת טלפון מגונה מאדם לא יציב מבחינה נפשית, במהלכה נרמז כי זו לא הפעם הראשונה בה הוא מתקשר לבית האחווה. ג'ס וחברותיה מקשיבות לשיחה בעוד המתקשר האלמוני צועק ומקלל אותן בטלפון. כאשר אחת הנערות, ברב, הידועה בהתנהגותה הפראית, לוקחת את הטלפון מג'ס, היא מקניטה את המתקשר, שמבטיח להרוג אותה. לאחר סיום השיחה, ברב מתווכחת עם חברתה, קלייר הריסון, שמרמזת שייתכן והמטלפן הוא אנס סדרתי. קלייר חוזרת לחדר השינה שלה כדי לסיים את אריזת בגדיה לקראת חופשת חג המולד, אך שם ממתין לה הגבר האלמוני, שחונק אותה באמצעות שקית ניילון ולוקח את גופתה אל עליית הגג.
למחרת בבוקר, מר הריסון מגיע לאוניברסיטה על מנת לאסוף את בתו, אך כאשר היא מבוששת מלבוא. הוא עושה את דרכו במהירות אל בית האחווה, שם אם הבית, גברת מקנרי, מופתעת לגלות ממנו שקלייר נעדרת. בינתיים, ג'ס פוגשת את בן זוגה, סטודנט נוירוטי למוזיקה בשם פיטר. ג'ס חושפת בפניו שהיא בהריון, אך מתכננת להפיל את התינוק. בעיר, מר הריסון, בליווי ברב ואחת הבנות האחרות, פיליס קרלסון, מנסים לדווח על היעדרותה של קלייר; ובמקביל ג'ס מספרת לבן זוגה של קלייר, כריס, על היעלמותה הפתאומית של קלייר. השניים מגלים כי נערה מקומית אחרת בשם ג'ניס קוואייף נעלמה גם היא בדרכה הביתה מהאוניברסיטה.
לאחר שהם משכנעים את ברב השיכורה לשוב למיטתה, מר הריסון, כריס, ג'ס ופיליס יוצאים לחפש את ג'ניס בפארק סמוך, שם היא נעלמה לכאורה, בתקווה להופעת סימן כלשהו לקלייר. בינתיים, גברת מקנרי מתכוונת לעזוב ולנסוע לבית של אחותה, אך מפותה אל עליית הגג, שם היא מגלה את גופתה של קלייר והרוצח משליך וו של עגורן לתוך פניה, תולה והורג אותה. בפארק, גופתה המושחתת של ג'ניס נמצאת על ידי המשטרה וג'ס חוזרת אל הבית, אף על פי שהחיפוש אחר קלייר ממשיך. בבית, ג'ס עונה לעוד שיחת טלפון מגונה ומחליטה להגיש תלונה למשטרה. פיטר מפתיע אותה ומנסה לשכנע אותה להינשא למען תינוקם המשותף, אך ג'ס מסרבת בתוקף והוא עוזב בסערת רגשות.
עד מהרה, קבוצה של ילדי מקהלה מגיעה למפתן דלת הבית כדי לשיר את מזמורי חג המולד המסורתיים, ומסיחים את דעתה של ג'ס בזמן שהרוצח נכנס לחדרה של ברב ורוצח אותה עם פסלון זכוכית; אך צעקותיה של בארב לעזרה נבלעים בקול שירתם של הילדים המזמרים. לאחר שמקהלת הילדים עוזבת, ג'ס מקבלת עוד שיחת טלפון מטרידה, בה המתקשר חוזר על חלק מהוויכוח שלה עם פיטר. סגן פולר, שהגיע בינתיים לבית האחווה על מנת לרשום את תלונתה של ג'ס, טוען שייתכן שפיטר הוא האחראי, בשל ידיעתו של המתקשר על הוויכוח ועל מצבו של פיטר, אך ג'ס מפקפקת בטענה זו. רגעים ספורים לאחר מכן, פיליס נכנסת לחדרה של ברב, שם הרוצח ממתין לה ורוצח אותה חוץ למסך.
המשטרה מגיעה כעבור כמה רגעים בעקבות צרחותיה של ג'ס, ומוצאים אותה במרתף כשהיא בקושי בהכרה, לצד גופתו המדממת של פיטר. השוטרים משכיבים את ג'ס לישון ומנהלים דיון על הרציחות, תוך כדי חוסר ידיעה מוחלט לכך שגופותיהן של קלייר ושל גברת מקנרי עדיין נמצאות בעליית הגג. לאחר מכן, השוטרים עוזבים בזמן שג'ס נשארת לנוח לבדה בבית, עם שוטר ששומר בחוץ. בסצנת הסיום, הרוצח יוצא מעליית הגג בזמן שג'ס ישנה בחדר הסמוך. הטלפון של הבית מתחיל לצלצל, וגורלה של ג'ס נשאר בסימן שאלה עבור הצופה.
קונספט וכתיבה
התסריטאי הקנדי א. רוי מור כתב את התסריט עבור הסרט, שאז נקרא "Stop Me" על פי האגדה האורבנית "הבייביסיטר והגבר במעלה המדרגות". מור גם טען כי הוא שאב השראה מסדרה של מקרי רצח שהתרחשו במהלך עונת החגים באזור ווסטמאונט במונטריאול, קוויבק.
מפיקי הסרט, הארווי שרמן וריצ'רד שוטן, ביקשו מהתסריטאי טימותי בונד לכתוב מחדש את התסריט כך שיתרחש באוניברסיטה. קלארק, שהרגיש שהתסריט המקורי היה פשוט מדי, עשה מספר שינויים בדיאלוגים בין הדמויות השונות, ושילב גם אלמנטים הומוריסטיים בסרט, בייחוד בדמויותיהן של ברב וגברת מקנרי, שקלארק ביסס על דודתו. קלארק הרגיש שתלמידי הקולג' והתיכון לא ילכדו את "כל תחושת המציאות" בסרט אמריקאי, ומשכך הוא התכוון ללכוד את "פיקחותם" של הצעירים המתבגרים: "סטודנטים - אפילו בשנת 1974 - הם אנשים פיקחים. הם לא טיפשים. לא הכל זה ביקיני, שמיכות חוף ובינגו".
ליהוק
אוליביה האסי, שכבר זכתה לתהילה בינלאומית על תפקידה כיוליה ב"רומיאו ויוליה" מאת פרנקו זפירלי, הסכימה להשתתף בסרט לאחר שנאמר לה שהיא "תעשה סרט בקנדה שירוויח הרבה כסף". קלארק חיפש את השחקן קייר דוליה שיגלם את דמותו של פיטר לאחר שהופיע כדייב באומן בסרט "2001: אודיסיאה בחלל". דמותה של גברת מקנרי הוצעה לבטי דייוויס, אך היא דחתה את ההצעה. מרגו קידר לוהקה לדמותה של ברב, ואמרה שהיא נמשכה אל הדמות "כי היא הייתה פרועה וחסרת שליטה", ולא "דמות ראשית קונבנציונלית". לגילום דמותה של קלייר הריסון, שרציחתה מתניע את עלילת הסרט, לוהקה לין גריפין, ילידת טורונטו, אחרי שאמה, שהייתה גם סוכנת הליהוק שלה באותה העת, השיגה לה אודישן.
במקור, דמותה של פיליס קרלסון הוצעה לגילדה רדנר, שהסכימה לגלם את הדמות, אך נאלצה לעזוב חודש לפני תחילת הצילומים בגלל התחייבותה הקודמות לסאטרדיי נייט לייב, והוחלפה באנדריאה מרטין. אדמונד או'בריאן לוהק במקור לדמותו של סגן פולר, אך עם הגעתו לסט, המפיקים הבינו שהוא לא יוכל למלא את חובותיו הנדרשות בשל בריאותו הרופפת (שנבעה ממחלת האלצהיימר). ג'ון סקסון, שקרא את התסריט קודם לכן, קיבל שיחת טלפון מהמפיקים, שהציעו לו את התפקיד; סקסון הסכים לקבל את התפקיד, והיה צריך להגיע לטורונטו מניו יורק בתוך יומיים על מנת להתחיל את הצילומים.
צילומים
הסרט צולם בטורונטו במהלך החורף של שנת 1973-74; הבית המוצג בסרט התגלה על ידי קלארק בזמן שסייר עבור חיפוש לוקיישנים, ובעליו הסכימו להחכיר לו את הבית עבור ההפקה. חלק מהסרט גם צולם בקמפוס של אוניברסיטת טורונטו. לדבריו של ג'ון סקסון, קלארק צייר בקפידה סטוריבורד עם צילומי מפתח, שהוא הביא לסט של הסרט כל יום: "אני יכול להבין בדיוק למה חשבתי שהוא נזקק, ולמה הסצנה נזקקה". בסרט מופיעים סצנות מנקודת מבטו של בילי / הרוצח. סצנות אלו צולמו באמצעות שימוש במתקן שתוכנן על ידי מפעיל המצלמה, ברט דאנק, אשר היה מחובר ראשו של דאנק בזמן שהוא טיפס על הקיר של הבית. סצנת מותה של גריפין, שצולמה במצלמת כף יד בארון אמיתי, הושלמה תוך מספר מועט של טייקים. לדברי גריפין, ההפתעה שדמותה חווה, מכיוון שגיחתו של הרוצח מהארון הייתה אמיתית. מאוחר יותר, השחקנית נזכרה ושיתפה ש"זה היה הלם מוחלט כי לא ידעתי למתי לצפות שהוא יקפוץ החוצה!" הסצנות בהן גופתה של קלייר בכיסא הנדנדה מופיעה, חייבו את השחקנית ללבוש שקית פלסטיק אמיתית על ראשה לפרקי זמן ממושכים. למרות זאת, גריפין סיפרה שהיא התמודדה בקלות יחסית עם מצב זה: "הייתי למעשה, ועודנו, שחיינית די טובה מספיק כדי שאוכל לעצור את הנשימה שלי במשך זמן רב, וגם אני יכולה לפקוח את העיניים למשך זמן רב מבלי למצמץ".
כשהיא שיתפה את זכרונותיה מתקופת הצילומים, מרגו קידר אמרה שהתקופה הייתה "כיפית. באמת התחברתי לאנדריאה מרטין בזמן שצילמנו בטורונטו ובאונטריו. אוליביה האסי הייתה קצת מוזרה. היא הייתה אובססיבית לרעיון להתאהב בפול מקרטני דרך המדיום שלה. קצת הקשנו עליה בגלל דברים כאלו".
גמר ההפקה
המלחין של הסרט, קארל זיטרר, אמר בראיון כי הוא יצר את המוזיקה המסתורית המופיעה לאורך הסרט על ידי קשירת מזלגות, מסרקים וסכינים על מיתרי הפסנתר על מנת לעקם את צליל המפתחות של הכלי. זיטרר גם אמר שהוא עיוות את הצליל עוד יותר על ידי הקלטתה באמצעות קלטת אודיו והאטת הקול. הקולות עבור שיחות הטלפון המטרידות בוצעו על ידי שחקנים רבים, כולל השחקן ניק מנקוזו והבמאי בוב קלארק. מנקוזו סיפר בראיון שהוא עמד על ראשו במהלך ההקלטה במטרה לדחוס את בית החזה שלו ולגרום לקולו להישמע מטורף יותר.
במהלך ההכנות בשנת 1974 ליציאת הסרט לאקרנים באמריקה, מנהלי אולפני "האחים וורנר" ביקשו מקלארק רשות לשנות את סצנת הסיום לסצנה בה בן זוגה של קלייר, כריס, מופיע מול ג'ס ואומר: "אגנס, אל תספרי להם מה עשינו", לפני שהורג אותה; אבל קלארק התעקש לשמור על הסוף המעורפל המקורי.
הפצה תיאטרלית
הסרט יצא לאקרנים ב-11 באוקטובר 1974 בקנדה תחת הפצתה של "Ambassador Film Distributors". בארצות הברית, הסרט יצא לאקרנים תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר החליטו להפיץ את הסרט במקביל לעונת חג המולד, ב-20 בדצמבר 1974. אולפני האחים וורנר החליטו לשנות את שם הסרט ל"לילה שקט, לילה מרושע" ("Silent Night, Evil Night"), מחשש ששם הסרט המקורי יטעה את קהל הצופים לחשוב שמדובר בסרט בלאקספלויטיישן. האולפנים החזירו את שם הסרט המקורי לאחר ההפצה הראשונית עבור ההקרנות העתידיות.
באוקטובר 1975, הסרט הוקרן בניו יורק ובשיקגו, וכמו כן גם ב-19 בתי קולנוע בלוס אנג'לס, שם הוא זכה להצלחה קופתית. הצלחה זו הביאה את אולפני האחים וורנר להפיץ את הסרט ב-70 תיאטראות בכל רחבי הארץ בתקופת ליל כל הקדושים, אך אז הסרט גרף בממוצע יומי רק 700 דולר ליום בכל אולם קולנוע, מה שגרם לאולפני האחים וורנר להפסיק את ההפצה בדצמבר של אותה השנה. הסרט הוקרן בעבר תחת שמו החלופי, "לילה שקט, לילה מרושע", בווירג'יניה ביולי 1975.
בסך הכל, הסרט גרף מעל 4,053,000 דולר ברחבי העולם, לעומת תקציב של 620,000 דולר. כאשר הסרט הופץ בבריטניה, המועצה הבריטית לסיווג סרטים צינזרה מספר משפטים בעלי אופי מיני הנאמרים במהלך שיחת הטלפון המגונה הראשונה.
הרקע סביב הבכורה בטלוויזיה
הסרט, בשם "זר בבית" ("Stranger in the House"), התעתד לעלות לשידור בכורה בטלוויזיה במוצאי שבת, 28 בינואר 1978, ברשת "NBC". שבועיים לפני שידור הבכורה שלה, בוצע רצח כפול בבית האחווה "צ'י אומגה" בקמפוס של אוניברסיטת פלורידה סטייט בטלהאסי. לאחר מכן, הרוצח הלך לחדר סמוך לבית האחווה ותקף באלימות שתי סטודנטיות ששרדו. מאוחר יותר, הרוצח זוהה כטד בנדי, והוא הוצא להורג ב-24 בינואר 1989.
ימים ספורים לפני הקרנת הסרט בפלורידה, מושל פלורידה, ראובין אזובין, פנה לנשיא "NBC", רוברט מלהולנד, וביקש שהסרט לא יוקרן בשל נושאי הסרט הדומים לאירוע הרצח הכפול. ביום שלישי, 24 בינואר, NBC-TV נתנה לכמה מהחברות המסונפות לה בפלורידה, ג'ורג'יה ואלבמה, את האפשרות להקרין את הסרט "דוק סאבג': איש הברונזה", במקום את "זר בבית":
מדיה ביתית
הסרט הופץ על גבי תקליטורי DVD מספר פעמים בצפון אמריקה. מהדורת יום השנה ה-25 הופצה בקנדה ב-6 בנובמבר 2001 על ידי חברת "Critical Mass". מהדורה זו הכילה רק את הטריילר התיאטרלי כקטע בונוס. בשנה שלאחר מכן, ב-3 בדצמבר 2002, הוציאה "Critical Mass" את מהדורת האספנים של הסרט על גבי DVD עם עם סרטי תעודה, שני טרקי פרשנויות וכרזות ארט לסרט באנגלית ובצרפתית הניתנות להחלפה.
זמן קצר לאחר יום השנה ה-40 של הסרט, חברת "Anchor Bay" הפיצה תקליטורים של Blu-ray ו-DVD בקנדה, שנקראו "מהדורת האבל של העונה". המהדורה כללה את אותן הקטעים שנוספו לסרט כמו המהדור המיוחדת ואת כל תוכן הבונוס שנכלל בה, בתוספת סרט תיעודי חדש ("Black Christmas Legacy"), הקלטת פאנל יום השנה ה-40 ב-Fan Expo 2014, טרק פרשנות חדש שמתייחס לדמותו של ניק מנקוזו כ"בילי", חוברת רטרוספקטיבית חדשה שנכתבה על ידי מגזין "Rue Morgue" וכרזה חדשה מאת גארי פולין (המנהל האומנותי של מגזין "Rue Morgue"). מהדורה זו הופצה על גבי תקליטורי Blu-ray ו-DVD ב-24 בנובמבר 2015.
בארצות הברית, חברת "Scream Factory" הפיצה את הסרט במהדורת אספנים בטכנולוגיית Blu-ray ב-13 בדצמבר 2016 עם תוספות חדשות. "Scream Factory" אספה את כל חומרי הבונוס מהמהדורות הקודמות והכלילה אותן במהדורת האספנים.
ביקורות
בהפצתו הראשונה, הסרט זכה לביקורות מעורבות. א. ה. ויילר מ"הניו יורק טיימס" כינה את הסרט "סיפור בלשי שמעלה את השאלה לשם מה הוא נוצר בכלל". המגזין "וראייטי" קרא לסרט "סרט רציחות מלא דם וחסרת טעם המנצל אלימות מיותרת בבית אחווה אוניברסיטאי המנוהל על ידי אלכוהוליסטית ורקדנית לשעבר בצורה בלתי סבירה. סיפורו האטי והמעוקל כרוך במתקשר טלפוני גס המתענג מהריגת הנערות בזו אחר זו, אפילו את אם הבית האומללה". ג'ין סיסקל מ"שיקגו טריביון" נתן לסרט כוכב וחצי מתוך ארבעה כוכבים וקרא לזה סרט שגרתי שבולט רק בגלל התפקידים העלובים ששחקניות מוכשרות נאלצים לגלם בסרטים". קווין תומאס מ"לוס אנג'לס טיימס" כתב: "לפני שהיא מגזימה בצורה מטורפת עם סיום מתחמק, חג מולד שחור (שנפתח היום בתיאטראות נבחרים) הוא סרט אימה קטן וחכם סטייל תוצרת-קנדה, שמטעה לחלוטין... אולי ייתכן שהיוצרים פשוט לא הצליחו להבין איך לסיים את זה".
על פי אתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט קיבל אחוז חיוביות של 71%, בהתבסס על 31 ביקורות, והקונצנזוס אמר עליו: "הסלאשר הנדיר עם מספיק האינטליגנציה כדי להקל את המתח בין ההתפרצויות המדממות, חג מולד שחור מציע צפייה בחופשה מהנה עבור מעריצי הסוגה". היידי מרטינוזי מ-"Film Threat" קראה לסרט "חדשני" ושיבחה את השחקניות הראשיות, אוליביה האסי ומרגו קידר. האתר "TV Guide" העניק לסרט שלושה מתוך ארבעה כוכבים, וכתב: "אף על פי שההקפדה הסטנדרטית הוגנת, החומר מוגבה במידת מה באמצעות טיפולו המיומן של קלארק בכלי העלילה, כמו שיחות הטלפון הגסות מהרוצח לנערות באמצעות הטלפון בקומה העליונה וטוויסט הסיום שמטופל היטב, מה שמספק הלם אמיתי". הסופר ומבקר הקולנוע ליאונרד מלטין העניק לסרט שניים וחצי מתוך ארבעה כוכבים אפשריים (דירוגו השכיח ביותר), וכינה אותו "מוזר", אך גם שיבח את משחקה של קידר כבעלת חשיבות. מדריך הסרטים "Time Out" ציין כי הסרט "מעביר נתח טוב של מתח בסגנון המיושן".
פרסים
פרס סאטורן פרס הסרטים הקנדיים פרס אדגר אלן פו
מורשת
שנים לאחר יציאתו לאקרנים, הסרט זכה למעמד קאלט והיה אחד מסרטי הסלאשר הראשונים שהוצגו בקולנוע. הסרט היווה השפעה והשראה רבה עבור סרטי סלאשר רבים שיצאו לאחר מכן, שהגדול והמפורסם מביניהם הוא סרטו של ג'ון קרפנטר, "ליל המסכות", (שכנראה קיבל השראה מדבריו של קלארק על רעיון לסרט המשך). בערוץ "בראבו", הסרט דורג במקום ה-87 במיני הסדרה הדוקומנטרית שלה, "100 הרגעים המפחידים ביותר בסרטי אימה". במהלך הראיון שלה בדוקומנטרי, אוליביה האסי חשפה שכאשר היא פגשה את סטיב מרטין בפעם הראשונה, הוא אמר לה שהיא מככבת באחד הסרטים האהובים עליו בכל הזמנים, ומכיוון שהיא חשבה בתחילה שהוא מתכוון ל"רומיאו וליוליה", היא הופתעה כשמרטין אמר שמדובר ב"חג מולד שחור" ושהוא ראה את הסרט המדובר 27 פעמים.
עיבוד לספר
בשנת 1976, הסופר לי הייס עיבד את הסרט לרומן ספרותי באורך מלא.
עיבודים מחודשים
הסרט זכה לשני עיבודים מחודשים. העיבוד המחודש הראשון בוים על ידי הבמאי גלן מורגן ויצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2006. העיבוד בוסס באופן רופף על הסרט המקורי, והכיל הרבה יותר תוכן גרפי והתמקד בעברו של בילי. אנדריאה מרטין הייתה השחקנית המקורית היחידה שהופיעה בסרט, ובוב קלארק, במאי הסרט המקורי, שימש כמפיק בפועל.
פייסיסטראטוס (טיראן)
פייסיסטראטוס בן היפוקראטיס (ביוונית: Πεισίστρατος; 607 - 527 לפנה"ס), טיראן אתונאי, שלט בשנים 561, 559 - 556, 546 - 527 לפנה"ס.
חג מולד שחור (סרט, 1974)
עיבודים מחודשים
בשנת 2019, אולפני "בלאמהאוס הפקות" הכריזו על הפקת עיבוד מחודש שני. הבמאית סופיה טקאל עתידה לביים את הסרט וג'ייסון בלום, בן קוסגרוב ואדם הנדריקס יפיקו אותו. התסריט נכתב על ידי אפריל וולף וטקאל. בגרסה המחודשת יככבו אימוג'ן פוטס בתפקיד הראשי, לצדם של אליז שאנון, בריטני או'גריידי, לילי דונויו וקיילב אברהרדט. הסרט יופץ על ידי "סרטי יוניברסל" ועתיד לצאת לאקרנים ב-13 בדצמבר 2019, שיחול ביום שישי ה-13. הפקת הסרט תצולם בעיקר באזור אוניברסיטת אוטגו בניו זילנד.
פייסיסטראטוס (טיראן)
רקע
נולד למשפחת אצולה במזרח אטיקה ונקרא, ככל הנראה, על שם פייסיסטראטוס מהמיתולוגיה, בנו של נסטור וחברו הקרוב של טלמאכוס. האזור בו גדל היה הררי ורוב האוכלוסייה בו הייתה ענייה בגלל מחסור באדמות. בצעירותו, בימי שלטונו של סולון, אשר היה דודנו מדרגה שנייה, התפרסם בזכות המלחמות עם מגארה וסלמיס. לקח חלק פעיל בפוליטיקה האתונאית ותואר כאדם השואף לשוויון, אשר נלחם לטובת העניים, אך מתון כלפי מתנגדיו.
באותה התקופה, השלטון הפך להיות טיראני ברוב ערי המדינה היווניות, לאחר מאות שנים של שלטון אריסטוקרטי. במהלך 10 השנים שלאחר עזיבתו של סולון התערערה שוב יציבות השלטון באתונה. נעשה ניסיון כושל של דמסיאס, להקים משטר טיראני. בתוך 10 שנים אלו, היו שנתיים לא רצופות ללא ארכון - 'אנרכיה', מה שמעיד על משבר שלטוני חמור ששרר באותה התקופה. תוך כדי כך, קמו באתונה שלושה פלגים יריבים.
פייסיטראטוס הנהיג את פלג "שוכני הגבעות", אשר היה מורכב מרועי צאן ומעניים חסרי אדמות והיה הגדול מהשלושה. מולו עמדו שני הפלגים האחרים - האחד, "שוכני החוף", בהנהגת מגקלס, אשר היה מורכב מימאים, סוחרים ובעלי בתי מלאכה עשירים, אך לא אריסטוקרטים, אשר רצו לשמר את חוקי סולון. השני, "שוכני השפלה", אריסטוקרטים בעלי קרקעות פוריות, אשר הונהגו על ידי ליקורגוס ורצו להחזיר את המצב לקדמותו, לימים שלפני הרפורמות של סולון.
עליות לשלטון והגליות
פייסיטראטוס תפס את השלטון בפעם הראשונה בשנת 561 לפנה"ס, במרמה. הוא פצע את עצמו וטען כי מתנגדיו מהמפלגות האחרות רוצים להרוג אותו ולכן יש לשים לו שומרי ראש. אחד מהמתנגדים לכך היה סולון שחזר לאתונה בימיו האחרונים, אך למרות זאת נענתה הבקשה על ידי העם. הוא קיבל משמר חמוש, אשר הורכב מתומכיו, ויחד איתם כבש את האקרופוליס ועלה לשלטון.
לאחר שנת שלטון אחת, גורש פייסיסטראטוס על ידי מגאקלס וליקורגוס שחברו נגדו. אחרי שנה נוספת, בשנת 559 לפנה"ס, לאחר סכסוך נוסף בין ראשי המפלגות האחרות, קרא לו מגאקלס שישוב לאתונה. פייסיסטראטוס חזר כשהוא רכוב על גבי מרכבה מפוארת כשלצידו יושבת אישה יפה המחופשת לאתנה, לתשואות העם המריע לחזרתו על ידי אלה.
מגאקלס קבע כי כתנאי לחזרתו של פייסיסטראטוס, ישא את בתו לאשה. הם אכן התחתנו, אך פייסיטראטוס לא רצה להוליד איתה ילדים. מאחר שההסכם ביניהם הופר, הוא נאלץ לגלות שוב אל מחוץ לאתונה.
בשנת 556 לפנה"ס, לאחר ההגלייה השנייה, עבר פייסיסטראטוס במקומות רבים ביוון, כשמטרתו היא לצבור כוח ורכוש על מנת לחזור ולשלוט באתונה. את מסעו הוא התחיל באֶוּבּוֹיָה, משם עבר לצפון, שם עסק בכריית כסף ובינתיים יצר קשרים בארגוס, ארטריה, תבאי ונקסוס.
10 שנים לאחר מכן, בשנת 546 לפנה"ס, בעזרת צבא מארגוס ובעזרתו של ליגדאמיס מנקסוס, חזר לאתונה דרך מרתון עם כח גדול ותפס שוב את השלטון. העם קיבל אותו בחזרה והפעם הצליח פייסיסטראטוס לשמור על שלטונו עד מותו, בשנת 527 לפנה"ס.
צורת השלטון
פייסיסטראוס נחשב לטיראן אהוד, נאור ומתון. צורת שלטונו מתוארת כשל אזרח יותר משל רודן, כשואפת לשוויון, מטפחת שלום. הוא שמר על חוקי סולון, אף כי בפועל שם את עצמו מעל לחוקים האלה.
כצעד ראשון לאחר חזרתו לאתונה, על מנת להחזיק בשלטון, הוא אסף את כל רכושו וכוחותיו ושם משמר כבד על העיר, מפני מתנגדים. לקח את בני מתנגדיו שנשארו בעיר, כבש את נקסוס, כלא שם את בני הערובה וכשליט הביא לשם את ליגדאמיס מנקסוס, שעזר לו לחזור לשלטון באתונה.
בתקופת שלטונו השלישית הצליח פייסיטראטוס לשמור על שקט יחסי בין שלושת המעמדות. לעניים הלווה כספים ואדמות כדי שיתפרנסו ויתעשרו, יצר מקורות פרנסה חדשים, כמו בנייה ובנוסף ויתר להם על מס מעשר. בצעד זה השיג שתי מטרות - זכה לתמיכת העניים, שהיוו חלק נכבד מהאוכלוסייה ובנוסף, הקל על הבעיה האגררית. עם האריסטוקרטים - אלו שלא ברחו ואלו שלא כלא בנקסוס - הוא השלים ונתן להם תפקידים בשלטון. בני מעמד הביניים - בעלי ממון, אך לא אריסטוקרטים, המשיכו לעבוד בבתי המסחר שלהם. תקופת השקט וקשריו של פייסיטראטוס תרמו לפיתוח קשרי המסחר עם ערים נוספות, לכן הסוחרים באתונה היו מרוצים מהמצב.
צורת השלטון הפייסנית של פייסיסטראטוס, למרות שבבסיסה הייתה מבוססת על טיראניה ועל עלייה לשלטון בכח הזרוע, הייתה צעד מכריע לקראת הדמוקרטיה. העניים הזדקקו פחות לפטרונותם של העשירים, ההבדל בין המעמדות הצטמצם ונוצר סדר קבוע אחרי שנים של אי סדר ותהפוכות. כל זה יצר, גם אם תחת שלטונו של טיראן, רצון, שקט ופנאי אצל האזרחים לעסוק בפוליטיקה והיווה בסיס לדיאלקטיקה פוליטית של הרוב - מה שהביא בסופו של התהליך את הדמוקרטיה.
לאחר מותו של פייסיסטראטוס שלטו שני בניו, היפיאס והיפרכוס. בימיהם נפלה הטיראניה ולשלטון עלה קלייסתנס.
פועלו של פייסיסטראטוס
תקופת הטיראניה באתונה הייתה תקופה של פריחה תרבותית. חידוש פולחנים וטקסים דתיים ומפעלי הבניה הרבים ביניהם בולטת בניתם של מקדשים, נתנו פתרונות תעסוקה חדשים. בנוסף, בימיו של פייסיסטראטוס נעשו צעדים חשובים מבחינה תרבותית: האחד, בתחום התיאטרון- הפרדת השחקן הראשי מהמקהלה, מה שתרם במאה ה-5 לפנה"ס להיווצרות הדרמה. השני, המיוחס לפייסיטראטוס עצמו, אך לא הוכח- הוא איסוף כל דברי הומרוס והעלאתם לכתב.
זאב ספיר
זאב ספיר (1900 - 26 במרץ 1984) היה יזם, ממקימי ממגורות התבואה בחיפה ויוזם הקמת מלון "מרפא" באל-חמה, היום חמת גדר.
חייו
זאב ספיר עלה ארצה מרוסיה עם הוריו בגיל 8. המשפחה השתקעה במושבה פתח תקווה, ובהמשך עברה לכפר אוריה. אביו ניהל את החווה החקלאית בכפר אוריה, שנועדה להכשיר את האדמה עבור יהודים שרכשו את הקרקע בשנת 1912.
ספיר קיבל משרה אצל הברון רוטשילד במושבה ראש פינה ושם הקים משפחה. בשנת 1926 עבר לחיפה ושם הקים ממגורות גדולות לתבואה (לימים ממגורות דגון). הממגורות הוקמו בעיר התחתית, מול תחנת הרכבת המרכזית של אז ותחנת המוצא של רכבת העמק, ( היום חיפה מזרח), באזור בו בנה הברון רוטשילד בשנת 1922, בשיתוף עם יק"א את ה"טחנות הגדולות". הוא קיבל זיכיון לאספקת מספוא לכוחות הביטחון והמשטרה הבריטים בצפון ארץ ישראל. בשנת 1942 יזם ספיר הקמת בית מלון מרפא באל-חמה, היום חמת גדר. הוא השקיע במלון 24,000 ליש"ט, סכום עתק באותם הימים. המלון, בעל 45 חדרים, פעל בהצלחה כשנתיים. בשנת 1947 ספיר נאלץ לעזוב את המקום. לטענתו, היה הסכם עם הסורים שהוא יוכל להמשיך ולהפעיל את המלון אך תקרית אל-חמה ב-1951 שמה קץ לתקוה זו.
אחרי מלחמת ששת הימים ביקש ספיר לחזור למלון, שציודו נשמר במלואו ערוך לקבלת אורחים. מינהל מקרקעי ישראל החליט כי זכויותיו במקום אינן בתוקף.
הקמת השותפות
בשנת 1942 היה זאב ספיר אורחו של נדיף ביה לראש השנה. הם תכננו הקמת "מרכז רפואי מודרני" במקום. נדיף ביה הסכים אבל היתנה זאת בקבלת "רמז" מאת הוועד הערבי העליון, שכן, באותם הימים מי שעשה שותפות עם יהודים נרצח. נערך סיכום, לפיו, ביה יקים במקום בית קפה קטן, ויבנה את מרכז המרפא בכספי זאב ספיר. על פי ההסכם ערב ביה לעסקה. הבניה החלה בשנת 1944 והמלון נחנך בשנת 1946. למרות שאורחי המלון היו בעיקר ערבים עשירים מהארצות השכנות, הוכשר המלון על ידי הרבנות בטבריה. המלון קצר הצלחה, הנופשים באו ברכבת מדרעא שבסוריה או מתחנת הרכבת סמח (צמח), בעמק הירדן. כמו כן הופעל שירות אוטובוסים יהודי שהגיע מטבריה 3-4 פעמים ביום, וכן תחנת הרכבת סמח (צמח) קו אוטובוסים ערבי מנצרת.
זאב ספיר השקיע במלון 24,000 ליש"ט, סכום נכבד באותן הימים, כאשר הליש"ט הייתה שוות ערך לחמישה דולרים של ארצות הברית. התגבשו תוכניות לגיוס הון ולהרחבת המרכז. כל זה השתנה בסתיו 1947. המתיחות שהשתררה בין היהודים לבין הערבים גברה,   ויום אחד   החליט נדיף ביה כי האורחים יישלחו לביתם וזאב ספיר יחזור  לחיפה, בטרם "יהיה מאוחר מדי".
סוף דבר
זאב ספיר סיפר כי לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק עם סוריה סוכם שמנהל המלון היהודי יחד עם עוד עשרה עובדים ושוטרים ישראליים יורשו לשוב לאל-חמה ולהפעיל את המלון. בשנת 1950 הזמין אותו משה דיין לטבריה והסביר לו כי מוקדם מדי לממש את הזכות. בסוף אותה שנה הוא נסע לאל-חמה במכונית של משקיף האו"ם ונפגש עם נדיף ביה. התקיימה פגישה נוספת וסוכם על חידוש הפעלת המקום. תקרית אל-חמה שמה קץ לתוכניות.
במלחמת ששת הימים הגיעו כוחות צה"ל לאל-חמה. זאב ספיר תיאר את אשר מצא בהגיעו למקום לאחר המלחמה:
הוא פינה מהמקום את אלמנתו של הבק, בתה וחתנה אל מחסום קוניטרה והם חזרו לסוריה.
Genesis (אלבום)
Genesis הוא האלבום השנים עשר של להקת ג'נסיס האלבום יצא לאור באוקטובר 1983. עטיפת האלבום עוצבה על ידי ביל סמית' שעיצב את העטיפה לאלבום הקודם, Abacab. האלבום הופק על ידי הלהקה ויוג' פדגהאם שהפיק ללהקות וזמרים כגון: הפוליס, אלטון ג'ון, ELP, יס ועוד. האלבום כולל את הלהיט Mama שמדבר על אובססיה לפרוצה. באלבום יש גם את הלהיטים That's All, Illegal Alien ועוד. כל שירי האלבום נכתבו על ידי כל חברי הלהקה. תקליט הויניל באלבום, מורכב משני סגנונות. הצד הראשון בעל 4 שירים השלישי והרביעי הם בעצם שיר אחד. צד זה מכליל שירי רוק מתקדם אשר כל שיר נע בין אורך 4 דקות עד ל-11 דקות. הצד השני, כולל 5 שירי פופ ממוסחרים כאשר כל אורך שיר נע בין 3 דקות עד ל-5 דקות.
בעל עניין
בעל עניין בתאגיד מוגדר בחוקים אחדים של מדינת ישראל. בכל המקרים מדובר באדם (או תאגיד) שלו עניין מיוחד בפעילותו של תאגיד מסוים, מכוח תפקיד בכיר שהוא ממלא בתאגיד זה או עקב שליטתו בחלק משמעותי מההון או מאמצעי השליטה בתאגיד. ההגדרה המדויקת אינה אחידה בכל החוקים.
למושג בעלי עניין בישראל דבקה ההגדרה המצומצמת התואמת יותר את המושג באנגלית insider מאשר התרגום הישיר stakeholder. ההגדרה הרחבה של בעל עניין (stakeholder) היא כל מי שמושפע ומשפיע על התנהלות התאגיד, והיא כוללת בין השאר את עובדי התאגיד, ספקיו, תורמים. בהקשר רחב זה מוכרת דילמת בעלי העניין מול בעלי המניות בכלכלה.
בעל עניין בחוק הישראלי
ההגדרות בחוקים עיקריים הן:
עסקת בעל עניין
למשקיעים בבורסה עניין רב בפעולותיהם של בעלי העניין בחברה ובאירועים מיוחדים הקשורים אליהם. בידי חלק מבעלי העניין מידע בגין עסקאות גדולות שנחתמו או עתידות להחתם, או בגין דוחות כספיים, טרם שהדברים מובאים לידיעת הציבור הרחב. לפיכך, חברה ציבורית מחויבת בהתאם לתקנות ניירות ערך, בדיווח אחת לשבוע על בעלי העניין בחברה ועל השינויים בהחזקותיהם. מידע חשוב זה חייב להיות לנגד עיניהם של המשקיעים בבורסה, כאשר הם רוצים לבצע עסקאות במניות החברה.
ז'אק אדמר
ז'אק סלומון אָדָמָר (בצרפתית: Jacques Salomon Hadamard; 8 בדצמבר 1865 – 17 באוקטובר 1963), מתמטיקאי יהודי-צרפתי, בין המתמטיקאים הבודדים במאה ה-20 שתחום עבודתם הקיף את מרבית ענפי המתמטיקה.
בעל עניין
עסקת בעל עניין
על מנת למנוע מבעל עניין לנצל לרעה את יחסיו עם החברה, נקבעו הוראות מיוחדות לעסקאות בין החברה לבעלי העניין. ככל שהעסקה נוגעת יותר לבעל העניין, והאינטרס של בעל העניין חזק יותר, כך נדרשים יותר אישורים לשם ביצוע העסקה. על עסקאות של בעלי עניין חלה חובת גילוי נאות בדוחות כספיים של החברה, ובהם פירוט על תנאי העסקה.
ז'אק אדמר
קורות חיים
אדמר נולד בוורסאי בשנת 1865. את השכלתו רכש בפריז וכבר בשלב מוקדם של חינוכו הפגין מצוינות וכושר למידה. בשנת 1884 החל לפרסם מחקרים מדעיים. בשנת 1893 מונה למשרת פרופסור למתמטיקה בעיר בורדו, ובשנת 1896 עבר לאוניברסיטת סורבון בפריז. באותה שנה פרסם, במקביל לוואלה פוסן, את ההוכחה הראשונה למשפט המספרים הראשוניים, ההישג המדעי החשוב ביותר שלו. בשנת 1909 החל ללמד באקול פוליטקניק בעיר, משרה שהחזיק עד שנת 1937. במהלך שנים אלה, בשנת 1912 התקבל כחבר באקדמיה למדעים הצרפתית.
פרשת דרייפוס הייתה בעלת השפעה רבה על אדמר, והוא היה אחד מהלוחמים העיקריים להוכחת חפותו של אלפרד דרייפוס (שהיה קרוב של אשתו של אדמר). הפרשה גיבשה את השקפותיו על העם היהודי ומקומו בין העמים.
אדמר היה פעיל בתנועת למען אחווה בין העמים, והיה חבר כבוד בהנהלת האוניברסיטה העברית, חברות שבתוקפה גם ביקר בארץ ישראל. בזמן עלייתו של הנאציזם בגרמניה הגיש אדמר עזרה וסיוע למדענים יהודים ולא יהודים רבים שנמלטו מגרמניה הנאצית.
לאחר כיבוש צרפת על ידי הנאצים, ברח אדמר יחד עם משפחתו לארצות הברית, שם שהה במהלך מלחמת העולם השנייה, עבר לבריטניה, למשך שנה, ומשם חזר לצרפת לאחר סיומה של המלחמה. ב-1950, כשפנה לבקש ויזה לקונגרס המתמטי שנערך באותה שנה בקיימברידג', סירב משרד החוץ האמריקאי לבקשה, משום שאדמר נחשד בקומוניזם. רק לחץ כבד מצד אנרי קרטן, שהיה אז נשיא החברה המתמטית הצרפתית, סייע להפוך את ההחלטה.
מחקרו המדעי של אדמר היה רחב ורב-היקף, וכלל בין השאר את תחילתו של המחקר המודרני בטורי חזקות, הוכחת משפט המספרים הראשוניים, חקר הגאומטריה, ההידרודינמיקה, האנליזה המתמטית ועוד.
אדמר מת בשנת 1963 בגיל 98 (פוסן, שותפו להוכחת משפט המספרים הראשוניים, מת בשנת 1962, בגיל 96).
ירן אוטזון
יורן אוטזון (בדנית: Jørn Utzon, 9 באפריל 1918 - 29 בנובמבר 2008) היה אדריכל דני זוכה פרס פריצקר. אוטזון נודע בעיקר בזכות בית האופרה של סידני שתכנן ב-1956 - מבנה הנחשב לאחת מיצירות האדריכלות הידועות ביותר של המאה ה-20.
ביוגרפיה
אוטזון נולד ב-1918 בקופנהגן לאביו, אדריכל היאכטות אווה אוטזון וגדל בעיר אולבורג. למד אדריכלות בעיר הולדתו קופנהגן והתמחה אצל האדריכלים גונאר אספלונד ואלבר אלטו. בין 1946 ו-1947 ערך מסע לימודים באירופה, צפון אפריקה, מקסיקו וארצות הברית וב-1949 גם בילה זמן בבית ספרו של פרנק לויד רייט בטאליסן.
באופן יחסי לפרסום הבינלאומי הרב שלו זכה בזכות בית האופרה, לא קיבל אוטזון הזמנות עבודה רבות אך בין בנייניו הבולטים ניתן למנות:
רבים טוענים כי עבודותיו המעטות יחסית של האדריכל היוו נקודות ציון חשובות ביותר באדריכלות המאה ה-20 ועל כן זכה אוטזון בפרס וולף לאדריכלות ב-1992 ובפרס פריצקר ב-2003.
ב-2008 נפטר אוטזון מהתקף לב.
דיאנה מוקאנו
דיאנה יוליאנה מוקאנו (ברומנית: Diana Iuliana Mocanu, נולדה ב-19 ביולי ב-1984) היא שחיינית עבר רומניה. היא אלופה אולימפית ואלופת עולם.
ביוגרפיה
מוקאנו נולדה בבראילה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 1999 זכתה מוקאנו במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.02 דקות, במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.55 שניות, במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:15.08 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:11.63 דקות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה מוקאנו בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:00.21 דקות, לפני מאי נקמורה מיפן (1:00.55 דקות) ונינה ז'יבנבסקאיה מספרד (1:00.89 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:08.16 דקות, לפני רוקסנה מרסיננו מצרפת (2:10.25 דקות) ומיקי נקאו מיפן (2:11.05 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.43 שניות, במקום 34 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.58 דקות ובמקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.78 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2002 סיימה מוקאנו במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:11.99 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.64 שניות.
סטטוס קוו אנטה בלום
סטטוס קוו אנטה בלום (בלטינית: Status Quo Ante Bellum) הוא ביטוי לטיני שמשמעותו "המצב כפי שהיה קיים לפני המלחמה". המונח שימש במקור בהסכמים כדי להתייחס לנסיגת חיילי האויב ושיקום ההנהגה לפני המלחמה. משמעות השימוש בביטוי בהסכם היא שאף צד לא זוכה או מפסיד זכויות טריטוריאליות, כלכליות או פוליטיות כלשהן. הביטוי מנוגד ל-Uti possidetis, שבו כל צד שומר על כל טריטוריה ורכוש אחר שהוא מחזיק בתום המלחמה.
מהמונח עצמו נגזר המושג סטטוס קוו (Status Quo).
דוגמאות היסטוריות
דוגמה מוקדמת היא ההסכם שסיים את המלחמה הביזנטית-סאסאנית בשנים 602–628 בין האימפריה הביזנטית ל. הפרסים כבשו את אסיה הקטנה, ארץ ישראל ומצרים. מתקפת נגד ביזנטית מוצלחת במסופוטמיה הביאה לסיום המלחמה, והגבול המזרחי של רומא כפי שהיה לפני 602 שוחזר במלואו. שתי האימפריות היו מותשות לאחר המלחמה, ואף אחת מהן לא הייתה מוכנה להגן על עצמה כאשר צבאות האסלאם פלשו מחצי האי ערב ב-632.
דוגמה נוספת היא מלחמת אתיופיה–אדאל ב בין סולטנות אדאל המוסלמית לבין האימפריה האתיופית הנוצרית, שהסתיימה בקיפאון.
מלחמת שבע השנים
מלחמת שבע השנים נמשכה מ-1756 עד 1763 והסתיימה בסטטוס קוו אנטה בלום. במהלך המלחמה ניסתה אוסטריה להחזיר את אזור שלזיה, שאבד במלחמת הירושה האוסטרית שמונה שנים קודם לכן, מממלכת פרוסיה. בסופו של דבר, שלזיה נשארה בידיים פרוסיות.
מלחמת 1812
דוגמה נוספת למלחמה שהסתיימה בסטטוס קוו אנטה בלום היא מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה, שהסתיימה עם חתימת הסכם גנט ב-1814. במהלך המשא ומתן, דיפלומטים בריטים הציעו לסיים את המלחמה Uti possidetis. בעוד שדיפלומטים אמריקאים דרשו ויתור על שטחים מקנדה, ובכירים בריטיים לחצו להקמת מדינת מחסום אינדיאנית פרו-בריטית ב ולשמור על חלקים ממיין שכבשו במהלך המלחמה, ההסכם הסופי הותיר את שתי המדינות ללא רווחים וללא הפסדים בשטח.
סכסוך האזור המפורז הקוריאני
מלחמת קוריאה החלה עם פיצול חצי האי הקוריאני לאורך קו רוחב 38 צפון, כאשר קוריאה הצפונית בראשות קים איל-סונג נתמכת על ידי ברית המועצות וסין, בעוד שקוריאה הדרומית בהנהגת לי סינג-מן נתמכת על ידי ארצות הברית. לאחר שהלחימה הסתיימה בהפסקת אש, הגבול בין שתי הקוריאות נשאר בערך לאורך קו הרוחב 38, בדומה לחלוקה מ-1948.
סכסוך האזור המפורז הקוריאני, המכונה גם מלחמת קוריאה השנייה, היה סדרה של עימותים חמושים בעוצמה נמוכה בין כוחות קוריאה הצפונית לכוחות קוריאה הדרומית וארצות הברית, שהתרחשו בעיקר בין השנים 1966 ו-1969. גם לאחר סיום הסכסוך הזה לא השתנו הגבולות בין המדינות.
מלחמת הכדורגל
מלחמת הכדורגל, הידועה גם בשם מלחמת מאה השעות, הייתה מלחמה קצרה בין אל סלוודור והונדורס ב-1969. היא הסתיימה בהפסקת אש ובסטטוס קוו אנטה בלום עקב התערבות של ארגון מדינות אמריקה.