cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הלל רסקין
קידום תרבות הפנאי בישראל
הלל רסקין הרצה, חקר וניהל פרויקטים שונים בתחומי תרבות הפנאי. ב־1978 יזם והקים את האגודה הישראלית לתרבות הפנאי והנופש, ושימש כיו"ר שלה במשך שנים רבות. ב־1980 נבחר להנהלת הארגון האירופי לפנאי, וב־1987 לארגון העולמי לתרבות הפנאי והנופש, בו הוא כיהן כיו"ר המועצה לחינוך גופני. משנת 1988 שימש כממונה על החינוך לתרבות הפנאי במערכת החינוך בישראל. לזכותו יותר מ־200 פרסומים העוסקים בחינוך לנופש והוא נחשב לאחד המומחים הידועים בעולם בתחום זה.
הלל רסקין הנהיג תוכניות נופש פעיל במהלך יום העבודה במקומות עבודה, בעיקר בתחום הפעילות הגופנית. הוא חקר את השפעת הפעילות הגופנית במהלך שעות העבודה על פריון הייצור בקרב העובדים שהשתתפו בתוכניות אלה בהשוואה לעובדים שלא השתתפו. מחקרים כאלה נערכו במפעלי חברת טבע וחברת אלביט. התוצאות הראו שיפור מובהק בפריון העבודה ובמדדים בריאותיים – נפשיים בקרב עובדים שהשתתפו בתוכניות אלה לעומת אלה שעסקו בפעילות חברתית ולא פיזית. תוצאות המחקרים גרמו לחברות רבות להשקיע בתחום הפנאי על ידי בניית מתקני ספורט ופעילות גופנית לעובדים, קיום בדיקות תקופתיות, הפסקות עבודה בהן מתבצעת פעילות גופנית מודרכת ועידוד השתתפות עובדים במפעלי ספורט עממים כיחידים וכקבוצות.
בשנת 1994 עמד רסקין בראש ועדה לחינוך לפנאי שהוקמה ביוזמתו על ידי משרד החינוך. בשנת 1995 פורסמה תוכנית לימודים בנושא זה, שנערכה על ידו, המתווה מסגרת תאורטית ומעשית לחינוך לתרבות פנאי במערכת החינוך מגיל הגן ועד לכיתה י"ב.
רסקין עמד בראש הוועדה לכתיבת תוכנית לימודים חדשה בחינוך גופני לתלמידי כתות ג' – י"ב. התוכנית התפרסמה בינואר 2006, כשנתיים וחצי לאחר פטירתו.
במסגרת עבודת הוועדה, פעל רסקין לפרסום תוכנית לימודים העוסקת בחינוך להגינות ספורטיבית. תוכנית זו התבססה על התוכנית הגרמנית הממלכתית לבתי ספר בתחום זה, אותה עיבד רסקין על מנת להתאימה למערכת החינוך בישראל.
תפקידים נוספים
שימש כיו"ר ועדה להענקת פרסי ישראל בתחום הספורט והחינוך הגופני, יועץ לאומי לחינוך גופני, בריאות ופנאי לארגון המרכזים היהודיים בארצות הבריתJWB ומייסד האגודה הישראלית לתרבות הפנאי והנופש.
ספרים
במהלך שנות פעילותו פרסם פרופסור רסקין כשלושים ספרים בתחום התמחותו.
להלן הבולטים מספריו:
אלכס רוברטסון
קריירה
רוברטסון נולד בדנדי, סקוטלנד, וגדל בבית שבו הכדורגל היה חלק מהחיים. אביו, מארק, היה כדורגלן מקצועי ששיחק בקבוצות שונות בסקוטלנד ובאנגליה. סבו, אלק, גם היה כדורגלן מקצועי ששיחק בנבחרת אוסטרליה.
רוברטסון החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הכח סידני, משם עבר למחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד ומשם עבר למחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי.
נבחרת לאומית
ב-24 במרץ 2023, ערך רוברטסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה במשחק ידידות נגד נבחרת אקוודור. כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-62.
עונת 1978/1979 בסרייה א'
עונת 1978/1979 בסרייה א' הייתה העונה ה-77 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-1 באוקטובר 1978 והסתיימו ב-13 במאי 1979.
בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
אסקולי, קטנזרו ואבלינו היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
מילאן זכתה באליפות בפעם העשירית בתולדות המועדון.
ארמיית המזרח (יפן)
ארמיית המזרח (ביפנית: 東部方面隊) היא אחת מחמש הארמיות הסדירות של צבא יפן.
הארמייה הוקמה ב-14 בינואר 1960, והיא אמונה על הגנת קאנטו וצ'ובו. מטה הארמייה נמצא במחנה אסאקה, שבשכונת נרימה שבטוקיו, והיא כוללת את הדיוויזיה הראשונה ואת הבריגדה ה-12 לצד יחידות נוספות קטנות יותר, הכפופות ישירות למפקדת הארמייה.
מפקד הארמייה הנוכחי הוא לוטננט גנרל נאוטאדה מוריאמה.
לודוויק דאנייק
לודוויק דאנייק (בצ'כית: Ludvík Daněk; 6 בינואר 1937 - 15 בנובמבר 1998) היה אתלט צ'כוסלובקי. אלוף אולימפי (מינכן 1972), בעל 3 מדליות מ-3 אולימפיאדות, אלוף אירופה ושיאן עולם בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה
דאנייק נולד בבלנסקו, שבאזור דרום מורבייה. אביו החולה נפטר 16 ימים לאחר הולדתו. על אף שסבל מבעיות רפואיות ומכאבי גב קשים לאורך הקריירה הספורטיבית שלו הוא הצליח להתקדם ובתחרות שנערכה בוישקוב ב-10 במאי 1964 קבע בזריקת דיסקוס שיא אירופה חדש של 62.45 מטר.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בטורנוב, שבצפון צ'כיה ב-2 באוגוסט, בשנת 1964 קבע דאנייק בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 64.55 מטר, שיפור לשיא בן ה-99 ימים של אל ארטר מארצות הברית (62.94 מטר). חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה דאנייק במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.52 מטר, אחרי ארטר שקבע שיא אולימפי חדש של 61.00 מטר ולפני דייב וייל מארצות הברית (59.49 מטר).
בתחרות שנערכה בסוקולוב שבצ'כיה ב-12 באוקטובר 1965 שיפר דאנייק את שיאו העולמי והעמיד אותו על תוצאה של 65.22 מטר. שיא זה החזיק מעמד עד 25 במאי 1968 שבו ג'יי סילבסטר מארצות הברית שיפר אותו במודסטו, קליפורניה והעמיד אותו על תוצאה של 66.54 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 סיים דאנייק במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 56.24 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה דאנייק במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.92 מטר, אחרי אל ארטר שקבע שיא אולימפי חדש של 64.78 מטר ולותר מילדה ממזרח גרמניה (63.08 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 סיים דאנייק במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 59.30 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכה דאנייק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.90 מטר, לפני לותר מילדה (61.62 מטר) וגזה פייר מהונגריה (61.54 מטר).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה דאנייק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.40 מטר, לפני ג'יי סילבסטר (63.50 מטר) ושיאן העולם ריקי ברוש משוודיה (63.40 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכה דאנייק במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.76 מטר, אחרי פנטי קמה מפינלנד (63.62 מטר) ולפני ריקי ברוש (62.00 מטר).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים במקום תשיעי בתוצאה של 61.28 מטר.
ב-15 בנובמבר 1998 נפטר דאנייק בהוטיסקו-סולנץ שבאזור זלין.
Man Is a Woman
Man Is a Woman (בתרגום חופשי לעברית: גבר הוא אישה; בצרפתית: L'homme est une femme comme les autres) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 1998 בבימויו של ז'אן-ז'אק זילברמן.
תקציר העלילה
סיימון הוא נגן קלרינט יהודי הומוסקסואל בן שלושים. משפחתו דתית ומתקשה לקבל את זהותו המינית. דודו הוא בנקאי עשיר שמציע לו עסקה: הוא ייתן לו 10 מיליון פרנק ויוריש לו את אחוזתו אם יסכים להתחתן עם אישה. סיימון פוגש ברוזלי באומן, יהודיה שומרת מצוות וזמרת יידיש ידועה. לאט לאט, תוך כדי היכרות איתה, סיימון מתאהב בה.
המשחקים הגאים בסן פרנסיסקו (1982)
המשחקים הגאים בסן פרנסיסקו (1982), הוא האירוע העולמי הראשון של תחרויות ספורט רב-ענפיות ואירועי תרבות מגוונים עבור נשים גברים המזהים עצמם כלהט"ב, שנערכו בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית בין ה-28 באוגוסט ל-5 בספטמבר 1982. הם היו אירוע שהגה באופן רשמי טום ואדל, אתלט אמריקאי אולימפי (מקום שישי בקרב עשר באולימפיאדת מקסיקו סיטי 1968) ואקטיביסט, יחד עם עזרה של רבים אחרים. מטרת האירוע הייתה לקדם את קבלתם וכלילתם של ספורטאים הומוסקסואלים, לסביות וטרנסג'נדרים בעולם האתלטי, ולחגוג את יכולותיהם והישגיהם. בסך הכול 1,350 מתחרים ביותר מ-170 ערים ברחבי העולם השתתפו במשחקים הגאים הראשונים והאירוע בן תשעת הימים משך כ-10,000 איש.
במקביל לאולימפיאדה, לפיד נישא מניו יורק, בזירת מהומות סטונוול, עד לאצטדיון קזר בו נערכו טקסי הפתיחה והסיום. אירועים אחרים התקיימו באזורים שונים מסביב, בהם משתתפים מרחבי העולם התחרו בתחרויות שונות, כמו שחייה, אתלטיקה קלה, כדורסל, אגרוף, גולף ועוד. באירוע התקיימה גם הופעה של טינה טרנר במהלך טקס הפתיחה, ועוד אחת של סטפני מילס במהלך טקס הסיום יחד עם התזמורת הצועדת San Francisco Gay Freedom Day Marching Band and Twirling Corps ומג כריסטיאן ששרו את ה"Gay Anthem". גם חבר הקונגרס פיליפ ברטון נאם באירוע במהלך טקס הסיום.
מקור
את הרעיון לתחרות הגה לראשונה טום ואדל, לאחר שצפה בטורניר באולינג לגברים הומוסקסואלים בטלוויזיה. הוא הרגיש כי לעיתים קרובות מדי התנועה לזכויות ההומוסקסואלים נשלטת על ידי סטריאוטיפים, ותפיסת האנשים לגבי התנועה כללה רק גברים צעירים ולבנים ושללה כל סוג אחר של אנשים בקהילת הלהט"ב. הוא רצה להדגיש שגברים ונשים הומוסקסואלים הם גברים ונשים לפני שהם הומוסקסואלים, והרגיש שטורניר הבאולינג לגברים הומוסקסואלים מסייע להשיג זאת על ידי התמקדות בכישרון שחקני הבאולינג מבלי למחוק ולאלץ אותם להסתיר את מיניותם.
ואדל וחברו מארק בראון העלו אז את הרעיון לערוך תחרות המבוססת על האולימפיאדה העתיקה, שהציגה כישרונות אתלטיים רבים, ותכלול כל אחד למרות הגיל, הגזע, המין, הנטייה המינית או היכולת שלו. יחד עם חבר נוסף בשם פול מארט, ואדל ובראון הקימו את וועד המשחקים הגאים ב-15 ביוני 1980, שהתרחב לוועדת האמנות והאתלטיקה בסן פרנסיסקו (SFAA).
גיוס כספים
ה-SFAA פיתחה גישה לגיוס כספים על סמך השיעורים שלקח טום ואדל שהדגישו את בקשת הכסף ואז "לסתום את הפה". התאוריה כאן הייתה שתורם פוטנציאלי שיקבל את ההזדמנות לדבר, יהיה בעל סיכוי גבוה יותר לתת, ואילו אם איש המכירות הוא היחיד שידבר, התורם לא ייתן. הם מצאו כי שיטת "הצע והמתן" הזו מועילה במיוחד מכיוון שהם שכנעו כל מיני אנשים הומוסקסואלים וקבוצות גייז לתרום לאירוע.
למרות החששות של אנשים רבים וחוסר הרצון הכללי של רבים לתמוך במשחקים, הצליחה ה-SFAA לכסות את ההוצאות שעמדו על סך 380,000 דולר בעוד נתרמו 395,000 דולר, ועודדה את ה-SFAA ו-Waddell להמשיך את המשחקים שוב בשנת 1986.
תביעה משפטית על השם "Gay Olympics"
ד"ר טום ואדל, האולימפי לשעבר שעזר בהקמת המשחקים, התכוון לקרוא להם "Gay Olympics", אך תביעה שהוגשה פחות משלושה שבועות לפני פתיחת המשחקים הגאים בשנת 1982 הכריחה לשנות את השם.
מארגני האירועים נתבעו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) במסגרת חוק הספורט החובבני האמריקני משנת 1978, אשר העניק ל-USOC זכויות בלעדיות למילה Olympic בארצות הברית. נאשמי התביעה טענו כי החוק הוחל מתוך גחמה וכי אם השם Special Olympics לא נאסר באופן דומה, גם Gay Olympics לא אמור להיאסר.
אחרים, כמו דניאל בל, ציינו את ההיסטוריה הארוכה של ה-IOC בהגנה על המותג "אולימפיאדה" כראיה לכך שהתביעה נגד "Gay Olympics" לא הייתה מונעת מאפליה של הומוסקסואלים. מאז 1910 פעל ה-IOC, גם בתביעות וסילוק ממנו, כדי למנוע מארגונים מסוימים להשתמש במילה "אולימפיאדה". "אולימפיאדת המשטרה בקליפורניה" (California Police Olympics) השנתית התקיימה במשך 22 שנה, בין השנים 1967 ל-1989, ולאחר מכן המילה אולימפיאדה כבר לא שימשה לאירוע. בית המשפט העליון פסק לטובת USOC (הוועד האולימפי של ארצות הברית) בתביעת San Francisco Arts & Athletics, Inc. v. United States Olympic Committee.
סרט תיעודי משנת 2009 בשם "Gay Olympics on Trial" (אולימפיאדת הגאים עומדת לדין), נוצר בארצות הברית והוצג בתצוגה מקדימה בכמה פסטיבלי קולנוע. הנושא נכלל גם בסרטו של דייוויד סקטור משנת 2005, "Take the Flame! Gay Games: Grace Grit & Glory".
בשנים שחלפו מאז התביעה, האולימפיאדה והמשחקים הגאים שמו בצד את העימותים ההתחלתיים שלהם, עבדו יחד בשיתוף פעולה ושידלו בהצלחה קיום הגבלת נסיעה לנשאי HIV במשחקים הגאים 1994 בניו יורק ובאולימפיאדת הקיץ 1996 באטלנטה.
הקרנת הסרט "אולימפיה"
טום ואדל תכנן להקרין את סרט התעמולה הנאצי "אולימפיה" משנת 1938, בשל "היופי האמנותי" של הסרט. הוא צוטט באומרו כי בחר בסרט "לא על רקע התוכן הפוליטי המינימלי שלו" אלא משום שהוא היה "שיר הלל לגוף האדם ולספורט", וטען כי הבמאית לני ריפנשטאהל הצליחה לתעד את "הרצון לחוזק". וודל הכיר בשימוש הבוטה בסרט על ידי אדולף היטלר כתעמולה נאצית, אך טען כי הצופים צריכים להיות מסוגלים לראות בו גם דוגמה למה שהאולימפיאדה צריכה ולא צריכה להיות, וכינה אותו הסרט האולימפי הטוב ביותר שהיה עד כה במונחים של איכות למרות המסרים הפרו-נאציים הברורים.
זה גרם לבעיה בקרב יהודים הומוסקסואלים ולסביות רבים שהעבירו מיד ליד עלונים שהוקיעו את הסרט כתעמולה נאצית ודרשו מ-SFAA לבטל את ההקרנה. אחרים תקפו את ואדל באופן אישי, והאשימו אותו בהיותו אובססיבי לגבי השקפה פשיסטית על גוף הגבר הלבן ובהיותו מעורב במפלגה הנאצית, ונחרדו מכך שה-SFAA ינסה להרוויח כסף באמצעות סרט תעמולה נאצי. ואדל הגיב בביטול ההקרנה, בידיעה שללא תמיכת הקהילה היהודית ההומוסקסואלית והלסבית, ה-SFAA לא יכול להצליח. מאוחר יותר הוא התלונן בפני עיתונאי שהוא "נכנע לאותו סוג של צנזורה שהנאצים עצמם קיימו".
הקשר לאידיאלים של הסרט הזה וההאשמה כי ואדל, יחד עם התחרות על ידי מיופה כוח, הציגו וחגגו רק מבט ספציפי אחד על גוף הגבר הלבן, המשיכו לעקוב אחר המשחקים גם בעתיד, למרות הכוונה המקורית של לקבל את פני כולם ולהתרחק ממרכוז גופם של גברים צעירים ולבנים בתנועה לזכויות ההומוסקסואלים.
מינים שנכחדו בטבע
מונח זה שונה מבעלי חיים מבויתים, שחלקם גם נכחדו בטבע (למשל שור הבר, אביהם של הפרות המודרניות). החיות המבויתות השתנו לגמרי ממצבם הטבעי כדי לחיות עם האדם, לעומת חיות בר שנכחדו בטבע, שאינן קרובות לאדם וחיות יחד איתו, אלא רק בגני חיות ופארקים ואינן קיימות בטבע.
יצורים שנכחדו בטבע יכולים לעיתים להיכחד לחלוטין (מינים שנכחדו) אם אינם מספיק יציבים או מותאמים לשבי. כך קרה לג'ורג' הבודד - צב הגלאפגוס האחרון מתת-המין צב פינטה ענק (Chelonoidis nigra abingdonii). הוא חי בשבי עד להכחדת תת-המין. אותו דבר היה עם היונה הנודדת. עם זאת לעיתים מינים נכחדים בטבע, אך הופכים לנפוצים כחיות בשבי, למשל הדג Ameca splendens, שנכחד בטבע כמעט לחלוטין מנהרות מקסיקו, אך הפך לדג נוי נפוץ.
דוגמאות למינים שנכחדו בטבע המסווגים ברשימה האדומה של IUCN:
השבת בעלי חיים שנכחדו לטבע
תהליך ההשבה לטבע של בעלי חיים שנעלמו מן הטבע הוא תהליך מורכב וממושך, מכיוון שתנאי השטח הטבעי תמיד קשים יותר מהתנאים המבוקרים בשבי. בעלי חיים הגדלים בשבי עוברים לעיתים גם תהליך של החתמה על בני האדם ויש למצוא לכך פתרונות יצירתיים כדי למנוע תופעה זו ולכן תהליך גידולם בשבי חייב להיות מושכל ונבון.
לירון פטרושקה
ביוגרפיה
פטרושקה נולד וגדל ברמת גן, כבנם של נהג מונית ואחות, ילידי פולין, ניצולי השואה.
בגיל צעיר החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רמת-גן גבעתיים. תחילה שיחק בקבוצת הילדים והנערים, ועם קבוצת הנוער של המועדון, בה שיחק בתפקיד הבלם, זכה בגביע המדינה לנוער. ב-1984 עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגה הבכירה (אז הליגה הלאומית). ובמדיה שיחק שלוש עונות בעמדת המגן הימני, ואף זומן לנבחרת הצעירה של ישראל.
ב-1987, לאחר שחרורו מצה"ל, נסע פטרושקה לארצות הברית והחל קריירה עסקית בתחום ההייטק. שנים אחדות עבד בחברת מחשבים בשיקגו, ובשנות ה-90 עבר לקליפורניה, הקים חברה למכירת שירותי תוכנת משכורות ומשאבי אנוש, ומכר אותה תמורת 5 מיליון דולרים.
ב-9 במרץ 1999 הקים עם אשתו נעמי וגיסו עומר יניב את חברת ההזנק Commercebid, שפיתחה תוכנת מכרזים למסחר אלקטרוני בין-ארגוני. לאחר שמונה חודשים, מכר את החברה לחברה מתחרה, Commerce One, תמורת 242 מיליון דולר.
לאחר האקזיט הוסיף פטרושקה לעסוק בתחום ההייטק, ולהשקיע במיזמים שונים בישראל ובעולם.
נכון לשנת 2020 הוא שותף במועצת המנהלים בחברת הסטארט-אפ Chek (לשעבר PageOnce), שמשרדיה ממוקמים בכפר סבא ובפאלו אלטו.
כמו כן שותף פטרושקה ב-UpWest Labs, חממה טכנולוגית בעמק הסיליקון בקליפורניה, המקדמת יזמים צעירים מישראל.
לירון פטרושקה מתגורר בקליפורניה עם אשתו נעמי ושלושת ילדיהם.
נקודת אנדרוס (אנטארקטיקה)
נקודת אנדרוס (באנגלית: Andrus Point) היא לשון יבשה בולטת וסלעית, הפורצת לכיוון מזרח לתוך מפרץ ליידי ניונס באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
ללשון היבשה צורת אצבע, והיא פונה לכיוון לשון הקרח של קרחון פארקר.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
מקור השם
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
לשון היבשה נקראת על שמו של קומנדר ה. ר. אנדרוס (H.R. Andrus), שהיה קצין אפסנאות בספינה קומנדר (Commander), של כוח התמיכה הימי של ארצות הברית (U.S. Naval Support Force) לאנטארקטיקה, בשנים 1962–1966.
GitHub Copilot
GitHub Copilot (בתרגום חופשי: גיטהאב טייס-משנה) הוא כלי בינה מלאכותית שפותח על ידי GitHub ו-OpenAI כדי לסייע בהשלמה אוטומטית חכמה של הקוד למתכנתים שמשתמשים בסביבות הפיתוח Visual Studio Code, Visual Studio ,Neovim ו-JetBrains.
הכלי הוכרז לראשונה על ידי גיטהאב ב-29 ביוני 2021 לגרסת בטא למשך שנה, והושק לציבור המפתחים ב 21 ביוני 2022. הוא עובד כרגע בצורה הטובה ביותר עבור השפות Python, JavaScript, TypeScript, Java, Ruby וGo, אבל תומך בנוסף בעוד עשרות שפות תכנות.
השימוש במערכת בתשלום של 10 דולר לחודש או 100 דולר לשנה, מפתחים התורמים לקוד פתוח וסטודנטים יכולים להגיש בקשה לשימוש בכלי ללא תשלום.
היסטוריה
ב-29 ביוני 2021 הציגה חברת גיטהאב את הכלי בתצוגה מקדימה טכנית בסביבת הפיתוח Visual Studio Code, ב-26 באוקטובר 2021 הכלי שוחרר כתוסף בחנות התוספים של JetBrains. ב-27 באוקטובר 2021 הכלי שוחרר כתוסף עבור Neovim בצורה של מאגר פתוח, ב-29 במרץ 2022 גיטהאב הכריזה רשמית שהכלי יהיה זמין בויז'ואל סטודיו 2022.
מאפיינים
הכלי מופעל על ידי מודל בינה מלאכותית OpenAI Codex, שהוא מעין גרסה של GPT-3, מודל שפה שמשתמש בלמידה עמוקה כדי לייצר טקסט דמוי-אדם, וכך, לדוגמה, כאשר מספקים לכלי בעיה תכנותית בשפה טבעית, הוא מסוגל לספק קוד מתאים לפתרון. הוא גם מסוגל לתאר קוד שהוא מקבל באנגלית, ולתרגם בין שפות תכנות. הרישיון על Codex שייך למיקרוסופט, חברת האם של גיטהאב.
מודל הבינה המלאכותית Codex אומן על מאגרים של טקסטים באנגלית, מאגרי GitHub ציבוריים ומאגרי קוד נוספים שזמינים בצורה ציבורית, הקלט כולל מערך נתונים של 159 ג'יגה-בית של קוד מקור מ-54 מיליון מאגרי GitHub ציבוריים.
הכלי כולל תכונות מסייעות למתכנתים, כגון המרה של הערות קוד לקוד שניתן להרצה והשלמה אוטומטית עבור חלקי קוד, השלמת קטעי קוד שחוזרי על עצמם ויצירת מתודות ופונקציות, גיטהאב מדווחת שהתכונה של ההשלמה האוטומטית מדייקת בערך חצי מהזמן. שלדוגמה, עבור השלמת הפונקציה בפייתון לאחר כתיבת הראש שלה, המודל מדייק כ-43 אחוז מהפעמים בניסיון הראשון, וכ-57 אחוז מהפעמים לאחר עשרה ניסיונות. גיטהאב מציינת שהכלי מאפשר לעבוד עם תכנות בספריות ושפות פחות מוכרות ומפחיתה את הזמן שהמתכנת נדרש בקריאת הדוקומנטציה.
התייחסות ציבורית
לאחרר השחרור של הכלי, עלו מספר חששות לגבי ההשפעות שלו מבחינת אבטחת מידע והשפעה חינוכית, כמו גם מחלוקת רישוי סביב הקוד שהוא מייצר
המסמכים הלבנים של המוסד לתוכנה חופשית (FSF)
ב-28 ביוני 2021 המוסד לתוכנה חופשית (FSF) פרסם קול קורא למסמכים לבנים בנוגע לשאלות הפילוסופיות והחוקית שנוגעות ל-Github Copilot. הם ציינו כי "הכלי מעלה מספר [...] שאלות שדורשות בחינה מדוקדקת יותר", ב-24 בפברואר ה-FSF ציין שהם קיבלו 22 מסמכים בנושא, ובאמצעות תהליך סקירה אנונימי בחרו 5 מאמרים להדגשה ופרסום.
היסטוריה של הדשן הכימי
הדשן הכימי, שהיווה מהפיכה בחקלאות, הוא תוצר של המחצית הראשונה של המאה ה-19. הגרמני יוסטוס פון ליביג והבריטים ג'ון בנט לוז וג'יימס מארי נחשבים לאבות השימוש בדשן הכימי.
החנקן, הזרחן והאשלגן הם שלושת החומרים העיקריים שחסרונם מגביל את התפתחות הצמח. לכן מדובר בשלושה סוגים עיקריים של דשן כימי: הדשן החנקני, הדשן הזרחני והדשן האשלגני. בדרך כלל משתמשים בחקלאות בדשן המהווה תערובת של שלושת הסוגים.
עד המאה ה-19
השמירה על פוריות הקרקע העסיקה את החקלאים מאז ומתמיד. כבר בעת העתיקה השתמשו בגללי אדם ובהמה כזבל, והפעילו שיטות של מחזור זרעים. הזבל האורגני ומחזור הזרעים היו שיטות הטיוב הנהוגות עד למאה ה-19.
המאה ה-19
הדשן הכימי הוא תוצר של המחצית הראשונה של המאה ה-19. מספר מדענים ויזמים עבדו על הנושא במקביל ובתחרות ביניהם: הגרמני יוסטוס פון ליביג והבריטים ג'ון בנט לוז וג'יימס מארי. הדעה המקובלת מיחסת את המצאת הדשן הכימי לג'ון בנט לוז, אולם נראה שהרופא האירי ג'יימס מארי הקדים אותו בלמעלה משני עשורים.
יוסטוס פון ליביג
יוסטוס פון ליביג היה מ"אבות הכימיה האורגנית" ותרם תרומה משמעותית להתפתחות "הכימיה החקלאית". נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "על הקשר בין הכימיה של המינרלים לכימיה של הצמחים". בהמשך גילה שחנקן הוא יסוד מזין חיוני בגידולים חקלאיים. על סמך מחקריו פיתח בשנים 1846 – 1849 דשן פוספטי. הוא גם פיתח דשן חנקני שנקרא Patentdünger (בגרמנית דשן פטנטי), שבדיעבד הוכח כחסר תועלת.
ג'ון בנט לוז
סר ג'ון בנט לוז, בריטי, מראשוני "הכימיה החקלאית", הקים חוה חקלאית ניסיונית, מהראשונות בעולם. בשנים 1837 עד 1839 ערך ניסויים בהשפעת סוגי דשן שונים שבהם התגלתה לראשונה ההשפעה החיובית של דישון לפת בדשן כימי שהוכן בעיבוד של פוספט עם חומצה גופרתית. בשנים 1840 ו-1841 עבר לניסויים בקנה מידה נרחב בשדות האחוזה. בעקבות ההצלחה גם בניסויים אלו הוציא ב-1842 פטנט על הדשן שגילה. ופתח את המפעל הראשון בעולם לייצור דשנים. ב-1846 רכש מג'יימס מארי, מתחרהו בייצור דשן כימי, את הפטנט שלו.
ג'יימס מארי
סר ג'יימס מארי היה רופא, כימאי ותעשיין אירי. מארי הגיע לייצור דשן זרחתי תוך חיפוש שימושים למוצרי הלוואי שהתקבלו במפעל שלו לייצור התרופה "נוזל המגנזיה". מארי היה מודע לניסויים שנעשו ב-1808 לייצור דשן מעצמות (שבהן יש זרחן) על ידי טיפול עם חומצה גופרתית. על סמך מידע זה החל ב-1817 בייצור דשן מורכב. תהליך הייצור שפיתח היה הגבת סידן זרחתי עם חומצה גופרתית במשך מספר ימים. את העיסה שנתקבלה ערבו בנתרן חנקתי, גואנו וחומרים אורגניים כמו סובין, קליפות עצים ונסורת. התוצר הסופי היה דשן בעל תכונת שחרור איטי, בצורת אבקה שהייתה נוחה לאחסון ולתובלה. יוצרו מספר סוגי דשנים מותאמים לגידולים השונים. ב-1842 רשם בנו ג'ון מארי פטנטים בסקוטלנד ובאנגליה. ב-1846 נרכש הפטנט של מארי על ידי מתחרהו העיקרי ג'ון בנט לוז, אולם מארי כנראה לא נטש את הנושא כי ב-1857 הוציא פטנט נוסף על דשן כימי.
אחרים
ז'אן־בטיסט בּוּסַנְגוֹ (Jean-Baptiste Boussingault) היה כימאי צרפתי, שיש המכנים אותו "מייסד הכימיה החקלאית המודרנית". יוסטוס פון ליביג התבסס על תגליותיו והכיר בו כחלוץ הכימיה של הקרקע והצמחים. תרומתו העיקרית הייתה בגילוי חשיבות החנקן לפוריות הקרקע.
גוטהולד אשר (Gotthold Escher) מנהל בית ספר בברנו (צ'כיה) העלה ב-1835 את הרעיון של ייצור דשן על ידי המסת עצמות בחומצה גופרתית.
סידני גילקריסט תומאס היה מהנדס בריטי שפיתח, ב-1877, תהליך לייצור פלדה ממרבצי ברזל עשירים בזרחן. בתהליך נוצר סיג בסיסי עשיר בזרחה ובגיר, ששימש כדשן לקרקעות חומציות. הדשן כונה "סיג תומאס" (Thomas slag) באנגלית ו"קמח תומאס" (Thomasmehl) בגרמנית.
המאה ה-20
התפתחות תעשיית הדשנים הכימיים המודרנית החלה בעיקרה בנורווגיה, בגרמניה, בריטניה וארצות הברית. ההתפתחות הייתה במידה רבה פועל יוצא של התפתחות הכימיה באותה תקופה: המצאת תהליכים כמו ייצור אמוניה על ידי קיבוע של חנקן, סינתזה של שתנן. גילוי מחצבים כמו סלעי פוספט, ומחצבי אשלג. דמויות בולטות בהתפתחות זאת היו הנורווגי כריסטיאן בירקלנד (Kristian Birkeland), והגרמנים פריץ הבר וקרל בוש.
תהליך Birkeland–Eyde
תהליך Birkeland–Eyde לייצור דשנים חנקניים פותח בנורווגיה על ידי המדען כריסטיאן בירקלנד והתעשיין Samuel Eyde. בתהליך קיבעו חנקן אטמוספירי לחומצה חנקתית (HNO3) באמצעות קשת חשמלית, מהחומצה החנקתית ייצרו את החנקה ששימשה לייצור הדשן. התהליך התבסס על החשמל ההידרואלקטרי הזול של נורווגיה. המפעל הראשון נבנה בנוטודן שבדרום נורווגיה והחל בייצור דשן ב-1907.
ב-1920, לאור פיתוח תהליך הבר-בוש, הפך הייצור בשיטת Birkeland–Eyde ללא כלכלי.
תהליך הבר-בוש
בתחילת המאה ה-20 פיתחו פריץ הבר וקרל בוש את תגובת הבר-בוש לסינתזה של אמוניה על ידי קיבוע בלחץ וטמפרטורה גבוהים של גז החנקן עם גז המימן, על פני זרז ברזל מועשר או רותניום. על סמך תגובת הבר-בוש פיתחה ענקית הכימיה BASF את תהליך הבר-בוש וב-1913 החלה בייצור אמוניה בכמויות תעשייתיות. תהליך הבר-בוש היה יותר כלכלי מתהליך Birkeland–Eyde ותוך כמה שנים החליף אותו אפילו בנורווגיה.
תהליך אוסטוולד
וילהלם אוסטוולד פיתח את התהליך, הנקרא על שמו, לייצור חומצה חנקתית מאמוניה. פטנט על התהליך נרשם כבר ב-1902, אולם התהליך נכנס לשימוש תעשייתי נרחב רק לאחר שבאמצעות תהליך הבר-בוש ניתן היה לייצר אמוניה בכמויות ובזול. שילוב שני התהליכים תרם תרומה משמעותית לקידום ייצור הדשן הכימי החנקני.
לזאר סגל
לזאר סגל (בפורטוגזית: Lasar Segall; 21 ביולי 1889 – 2 באוגוסט 1957) היה צייר, חרט ופסל יהודי-ברזילאי. יצירתו של סגל נגזרת מהאימפרסיוניזם, האקספרסיוניזם והמודרניזם. הנושאים המשמעותיים ביותר שלו היו תיאורים של סבל אנושי, מלחמה, רדיפות וזנות.
אקספרסיוניסט
סגל פרסם ספר של חמישה תחריטים בדרזדן, מזכרות של וילנה בשנת 1919, ושני ספרים מאוירים בליטוגרפיות. לאחר מכן החל להתבטא באופן חופשי יותר ופיתח סגנון משלו, ששילב היבטים של קוביזם, תוך שהוא חוקר את הרקע היהודי שלו. ציוריו המוקדמים יותר משנת 1910 עד תחילת שנות העשרים תיארו דמויות מוזרות המוקפות בסביבה קלסטרופובית עם תכונות מוגזמות ונועזות, המושפעות מדמויות שבטיות אפריקאיות. בשנת 1912 הוצגו העבודות הצבועות הראשונות שלו. עבודתו של סגל הציגה במידה רבה את האנושות הנרדפת, בצורה האקספרסיוניסטית. מאוחר יותר באותה שנה הוא עבר לסאו פאולו שבברזיל, שם גרו כבר שלושה מאחיו.
הוא חזר לדרזדן בשנת 1914 ועדיין היה פעיל בסגנון האקספרסיוניסטי. בשנת 1919 ייסד סגל את "קבוצת האמנים של דרזדנר 1919" עם אוטו דיקס, קונרד פליקסמולר, אוטו לאנגה, כריסטוף פול ואמנים נוספים.
מודרניסט
סגל חזר לברזיל בשנת 1923. עם שובו לסאו פאולו הוא קיבל אזרחות ברזילאית יחד עם אשתו הראשונה, מרגרטה.
האגודה יזמה שתי תערוכות. בתערוכה הראשונה הוצגו עבודות של אמני בית הספר של פריז מאוספי סאו פאולו. האמנית המודרניסטית טרסילה דו אמאראל, הציגה גם בתערוכה וכן יצירות של אמנים מקומיים כמו אניטה מלפטי, ג'ון גראץ, רג'ינה גראץ ורוסי אוסיר. המחצית השנייה של התערוכה כללה אמנים ברזילאים בלבד מסאו פאולו וריו דה ז'ניירו. עבודותיו של סגל שנכללו בתערוכה היו שתיים מסדרות הציורים החשובות ביותר שלו נופי Campos do Jordao ודיוקנאות של לוסי. לוסי הייתה סטודנטית וסגל צייר סדרת תמונות שהוקדשו לה.
אגודת האמנים המודרנית בברזיל, שנלחמה למען צדק חברתי, עוררה חילוקי דעות פוליטיים, עם פשיסטים ברזילאיים שהפלו זרים במיוחד יהודים. מחלוקות זו הביאה לפירוק האגודה זמן קצר לאחר הקמתה.
חרם בגרמניה
למרות פירוק האגודה, עבודתו של סגל עדיין זכתה להערכה חיובית בברזיל וראו בו את אחד האמנים המודרניסטיים המשפיעים בברזיל. עליית הנאצים בגרמניה ב-1933, סיווגה את עבודתו – כ"אמנות מנוונת". ולכן לא ניתן היה עוד להציג את יצירותיו בתערוכות בגרמניה. החרמת יצירות האמנות שלו, אילצה את סגל ליצור סדרת תמונות על ילדותו היהודית ולתאר גם את גלי ההגירה שגדל בתוכם. דימויים אלה תיארו את הסבל האוניברסלי של הקיום האנושי.
שנים מאוחרות יותר
הדגשתו את הסבל האנושי הביאה את סגל ליצור אחת מעבודות האמנות המפורסמות ביותר שלו בשנים 1939 ו-1940, הידועה בשם "ספינת המהגרים". התמונה מתארת מספר רב של אנשים מרוכזים על סיפון הספינה. התמונה מספקת תיאור עמוק של גלי המהגרים, הייסורים והרדיפות מהם סבלו.
באמצע שנות ה-40 פרסם סגל סדרת רישומים שהדגישו עליבות, במיוחד בשכונות העוני של ריו דה ז'ניירו. סגל הציג את הדימויים האלה בצורה בוטה, והדימויים המדכאים שצייר השפיעו על הזהות התרבותית של תושבי ריו דה ז'ניירו.
הנושאים של סגל הצטיירו בעדינות ורכות בקריירה המוקדמת שלו. כשביקר בברזיל בפעמים הראשונות, הוא עבר לסגנון אקספרסיוניסטי והצליח לבטא את עצמו בצורה חופשית יותר ותיאר את מוצאו היהודי ומצוקות יהודי אירופה. אף שהיה הומניסט אוניברסלי, הוא מעולם לא שכח את שורשיו היהודיים. הציורים הראשונים של סגל בברזיל משקפים קשר לאומי חזק ותשוקה למולדתו החדשה. הוא הציג את הנופים בסאו פאולו וריו דה ז'ניירו ותיאר את הגזעים השונים. עם זאת, סגל נשאר נאמן כלפי אהבתו לקוביזם לאורך תקופת חייו.
מוזיאון לזאר סגל
ביתו של לזאר סגל בסאו פאולו הפך למוזיאון, המרוהט ברהיטיו, ספריו וגינתו, וכן מכיל את יצירותיו המפורסמות ביותר. המוזיאון הוא גם ארגון ללא מטרות רווח מכובד בסאו פאולו. הוא מרכז לקהילת האמנות בעיר ומארגן פעילויות תרבותיות באופן קבוע. שיעורי אמנות כגון צילום, חריטה ולימוד קולנוע מתקיימים במוזיאון. כמו כן, משולבת בו ספריית אמנות גדולה, המכילה ספרים ספציפיים בנושאי צילום ותיאטרון.
אליס בראון צ'יטנדן
אליס בראון צ'יטנדן (באנגלית: Alice Brown Chittenden; 14 באוקטובר 1859 - 13 באוקטובר 1944) הייתה ציירת אמריקאית, שפעלה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, והתמחתה בפרחים, דיוקנאות ונופים. היא לימדה במכון מארק הופקינס לאמנות (המכון לאמנות בסן פרנסיסקו) משנת 1897 עד 1941.
חיים אישיים
אליס צ'יטנדן נולדה בברוקפורט, ניו יורק ב-14 באוקטובר 1859 לג'וזף גלדינג צ'יטנדן ואן מרי גרין צ'יטנדן. הוריה עברו לסן פרנסיסקו בשנת 1858 מניו יורק, אך אמה חזרה לניו יורק כדי לחכות ללידתה. הייתה לה אחות קארי, שהייתה צעירה ממנה בשנתיים.
אביה עבד בתעשיית העץ בסן פרנסיסקו. היא למדה בבית הספר של דנמן וזכתה במדליית כסף על היותה בראש כיתתה כשסיימה את לימודיה בשנת 1876. היא למדה אצל וירג'יל ויליאמס בבית הספר לעיצוב (בהווה, המכון לאמנות בסן פרנסיסקו) משנת 1880 עד 1882. וקיבלה מדליות לציור. היא נישאה לצ'ארלס פרשל אוברטון בשנת 1886 אך עזבה אותו וחזרה לבית הוריה בשנת 1887, כמה חודשים לפני שנולדה בתה מרים אוברטון בשנת 1887. אוברטון הפך לסגן הנשיא ומנהל חברת הדגים יוניון בסן פרנסיסקו. אליס התגרשה בשנת 1900 כאשר היא ובתה, מרים, התגוררו עם אמה ברחוב אוקטביה בסן פרנסיסקו. אחותה קארי ומשפחתה התגוררו גם הם עם הוריה. בעלה של קארי היה ויליאם טיילור, רב חובל בים. אליס צ'יטרדן מעולם לא התחתנה בשנית.
אישה חדשה
אליס צ'יטנדן הדגימה את "האישה החדשה" באמצעות האקטיביזם שלה לרפורמה חברתית, בזכות הבחירה ותנועה.
קריירה
היא ציירה לאורך כל חייה. אף על פי שהיא נסעה לחוף המזרחי של ארצות הברית, איטליה וצרפת כדי ללמוד במהלך חייה, הקריירה שלה מעוגנת בסן פרנסיסקו שם היא נחשבה לציירת גדולה שנאמר עליה כי היא "מגלמת גאון רב עוצמה" באמצעות "קסם המכחול שלה."
היא יצרה ציורים רבים של פרחים, בעיקר ורדים, חרציות ואדמוניות. מפעל חייה היה סדרה של יותר מ-256 ציורים בוטניים של 350 זנים של פרחי בר בקליפורניה במשך 50 שנה. אליס צ'יטנדן נבחרה לציירת הפרחים המובילה של אמריקה, במארס 1895. היא אספה דגימות רבות בעצמה באופן מקומי באזור מפרץ סן פרנסיסקו, אך גם במהלך נסיעות ארוכות דרך הרי סיירה נבדה או מדבריות דרום קליפורניה. ציורים אלה נצבעו בעזרת צבעי שמן על נייר. היא קיבלה סיוע מחברתה אליס איסטווד, שהייתה אוצרת הבוטניקה באקדמיה למדעים בקליפורניה בסן פרנסיסקו.
עבודותיה היו כה מדויקות עד שהוסיפו לא רק לאמנות, אלא גם לתחום המדע.
היא ציירה גם דיוקנאות רבים, לעיתים קרובות עם צבעי פסטל. היא עשתה דיוקנאות של ג'יימס וו. מרשל, רוברט גורדון ספול, נשיא אוניברסיטת קליפורניה, והשופט ג'ון ה. בולט. כמו כן ציירה גם נופים רבים.
בשנות השמונים של המאה ה-19 היה לה סטודיו בסן פרנסיסקו בקומה הרביעית בבניין פלן.
אליס צ'יטנדן הציגה שני ציורים (אחד חרציות ושני ורדים) בבניין "מדינת קליפורניה" בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי. בשנת 1885 קיימה האגודה לאמנות בסן פרנסיסקו תערוכה של כל הנשים, שנחשבה התערוכה הגדולה הראשונה מסוגה בארצות הברית, שכללה את עבודותיה של צ'יטנדן.
היא לימדה אמנות החל משנת 1897 בבית הספר לאומנויות הופקינס (לימים בית הספר לעיצוב בקליפורניה) באוניברסיטת קליפורניה ובשנת 1902 הרצתה במכון ברוקלין על "פרחי בר בקליפורניה". בשנת 1907 עד 1918 הייתה אליס צ'יטנדן פרופסור לרישום בבית הספר לעיצוב בקליפורניה.
בשנת 1941 פרשה מתפקידה בהוראה בבית הספר לאמנויות יפות בקליפורניה, והייתה חברה לחיים באיגוד האמנות בסן פרנסיסקו במשך הקריירה הנכבדה שלה.
אליס בראון צ'יטנדן נפטרה ב-13 באוקטובר 1944 בסן פרנסיסקו.
בשנת 1965 הוצגו בחברה ההיסטורית בקליפורניה 261 ציורי שמן של פרחי בר. הציורים היו באחסון באקדמיה למדעים בקליפורניה. פרסום מוגבל של 1,000 עותקים של ארבעה מציורי פרחי הבר שלה נדפס והוצא בשנת 1968 על ידי לוטון ואלפרד קנדי.
לאגודת החלוצים בקליפורניה יש דיוקן ושני ציורים של מבנים היסטוריים.
גארי לואיס (שחקן)
גארי סטיבנסון המוכר בשם גארי לואיס (באנגלית: Gary Lewis; נולד ב-30 בנובמבר 1958) הוא שחקן סקוטי. לואיס שיחק בסרטי קולנוע כגון "בילי אליוט", "כנופיות ניו יורק", "אראגון" ו"פעם שלישית החוצה". עוד הופיע בתפקיד בולט בדוקו-דרמה הטלוויזיונית "Supervolcano".
ביוגרפיה
לואיס נולד וגדל באזור איסטרהאוס שבגלאזגו. הוא תיאר בראיונות את הדיכוטומיה שבחינוכו. מצד אחד הדגישו הוריו את ערך החינוך, אבל איכות לימודיו לקתה בחסר. הוא עזב את בית הספר כשהוא חסר מטרה ועבד כמטאטא רחובות כדי להתפרנס. בהמשך מצא עבודה בספריה המקומית. הוא הרבה לקרוא בעידודו של אחיו, שהיה מורה לאנגלית בבית ספר תיכון, והחליט לפנות לקריירת משחק.
קריירה
על אף שלואיס השתתף בתיאטרון חובבים, רק בגיל 32 התחיל להיות מחויב לקריירת משחק כשהצטרף לתיאטרון ריינדוג שהקים רוברט קרלייל. הקריירה שלו קיבלה תמריץ נוסף כשהתיידד עם השחקן-במאי פיטר מולאן.
מולאן ליהק את לואיס לסרט הקצר "Close" שהחל לצלם ב-1991, אבל הצילומים נמשכו שלוש שנים. עד לאותה עת שני השחקנים הופיעו בסרט "חברים לרצח" ב-1994. לואיס המשיך לשחק בסרטים הקצרים של מולאן, ב-1995 בסרט "Good Day for the Bad Guys" וב-1996 הופיע בסרט זוכה הפרסים "Fridge".
לואיס הצטרף לקבוצת השחקנים שעבדה עם קן לואץ', והמשיך להופיע עם שני המנטורים שלו בסרטים שונים. עם קרלייל כיכב בסרט "שירה של קרלה" מ-1996, ולצדו של מולאן הופיע בתפקיד אלכוהוליסט בגמילה בסרט "קוראים לי ג'ו" מ-1998. מולאן ליהק אותו לתפקיד האח הבכור תומאס לסרטו "יתומים" שבוחן מקרה של משפחה שאינה מתפקדת. ב-1999 כיכב לואיס יחד עם מקס ביזלי בסרט "The Match". בשנת 2000 הייתה פריצת הדרך הבינלאומית שלו כשהופיע בתפקיד אביו של בילי, נער שרוצה להיות רקדן בלט, בסרט "בילי אליוט". לואיס מגלם דמות של גבר המתאבל על מותה של אשתו, ומתמודד עם שביתה שמסכנת את פרנסתו, ועם גידול שני בניו. עוד באותה שנה הופיע יחד עם השחקן האירי שון מקגינלי בסרט הקצר "What Where", מחזה מאת סמואל בקט, ובתפקיד משנה בדמות מאמן איגרוף בסרט "זירה עוינת" בכיכובו של מייקל קיין.
לואיס שיחק בסדרה הקומית הסקוטית "Rab C. Nesbitt" ובדרמת הפשע "טאגארט" והחשוד העיקרי (במיני-סדרה "The Final Act"). ב-2010 הופיע לואיס בתפקיד אדם אינגרם בדרמה "מו" בערוץ 4, על מו מאולן שהייתה מזכירת המדינה לצפון אירלנד. על תפקיד זה היה לואיס מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2011 שיחק לואיס בפרק בסדרת הדרמה "מנודים" של ה-BBC בתפקיד פטריק בקסטר. עוד גילם את הקוסם החידתי אלאטור בשני פרקים בסדרת הפנטזיה "מרלין". בספטמבר 2011 הופיע לואיס בפרק בסדרת הדרמה "The Body Farm", בתפקיד ג'ימי וסט, באטלר של קשיש שמואשם ברצח. בדצמבר אותה שנה שיחק לואיס במיני-סדרה "ג'יימס הריוט הצעיר" של ה-BBC בתפקיד פרופ' קווינטון גונל.
במאי 2012 הופיע לואיס בסרט הטלוויזיה "L'olimpiade perduta" בערוץ Rai 1 האיטלקי, המספר על המשחקים האולימפיים שהתקיימו במחנות הריכוז הנאציים. בסרט הוא מגלם דמות של גנרל בריטי, אלכס, המארגן את המשחקים האולימפיים.
בינואר 2014 הופיע לואיס בתפקיד סמל בילוש מקניל בפרק כפול בשם "In A Lonely Place" בסדרה "עדות אילמת". ביולי 2014 שיחק בסרט הטלוויזיה "The Glasgow Girls" בתפקיד מורה התומך בתלמידיו במאבקם נגד גירוש מהמדינה של אחד מחבריהם לכתה. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי.
באוגוסט 2014 החל לואיס להופיע בתפקיד קולום מקנזי, ראש שבט מקנזי, בסדרת הדרמה "זרה" של רשת Starz.
ב-2015 שיחק לואיס בתפקיד ביל ויליאמס בפרק בסדרה "Death in Paradise" של ה-BBC.
מישל בולסונארו
ביוגרפיה
מישל בולסונארו נולדה בעיר סיילנדיה שבמחוז הפדרלי של ברזיל ב-22 במרץ 1982. הוריה הם מריה דה גראס פריירה דה פאולה ריינאלדו וויסנטה דה קסטרו ריינאלדו. הוריה נפרדו כאשר הייתה ילדה. שניהם נישאו מחדש, ובסך הכל יש למישל ארבעה אחים חורגים.
בילדותה, התגוררה מישל עם אמה ואביה החורג, שהקימו חברת הפקת אירועים בסיילנדיה. היא למדה בבית ספר תיכון, אולם לאחר מכן נאלצה להפסיק את לימודיה ולהתחיל לעבוד בחברה של הוריה כדי לעזור בהוצאות משק הבית. לאחר מכן החלה לעבוד במקצועות שונים, בין היתר כסומליירית וכדוגמנית. בשנת 2004 היא החלה לעבוד כמזכירתו של חבר בית הנבחרים של ברזיל ונדרלי עסיס. ב-2006 היא עברה לעבוד עבור מרקו אורליו אוביאלי. ב-18 בספטמבר 2007 היא החלה לעבוד עבור ז'איר בולסונארו אשר שימש אז כחבר פרלמנט. הקשר הרומנטי ביניהם החל כמעט מיד, וכעבור חצי שנה בלבד, ב-28 בנובמבר, הם נישאו בטקס אזרחי. ב-2008 בית המשפט העליון של ברזיל פסק שעל מישל להתפטר מעבודתה מכוח החוקה מ-1998 האוסרת על נפוטיזם במנהל הציבורי. בשנת 2011 נולדה בתם היחידה של הזוג, לורה. ב-21 במרץ 2013 נישאו מישל וז'איר בטקס דתי בריו דה ז'ניירו.
כאשר רץ ז'איר לנשיאות ב-2018, בחרה מישל להישאר אנונימית ולא להיחשף לציבור, במטרה להימנע ממתקפה תקשורתית עליה ועל בנותיה. הופעתה הפומבית הראשונה הייתה בסרטון בחירות שפורסם ב-25 באוקטובר, שלושה ימים בלבד לפני הסיבוב השני של הבחירות. ז'יאר ניצח בבחירות, ומישל הפכה לגברת הראשונה של ברזיל. טרם כניסתה לתפקיד, היא הודיעה שתנצל את מעמדה והשפעתה כדי לקדם מטרות חברתיות שחשובות לה. כמו כן, היא חשפה שתתמקד בעיקר בסיוע לבעלי צרכים מיוחדים. כמו כן, מישל נאמה בטקס ההשבעה של בעלה, והייתה לאשת הנשיא הראשונה שעשתה זאת. כמו כן, היא הייתה הראשונה שדיברה במהלך הטקס בשפת הסימנים.
בתקופת כהונתו של בעלה כנשיא, מישל הופיעה לצדו פעמים רבות באירועים לאומיים ובינלאומיים. כמו כן, היא פעלה רבות לסיוע לבעלי מוגבלויות ובייחוד לחירשים. היא אף, חברה במשרד החירשים של הכנסייה הבפטיסטית הברזילאית.
במהלך הבחירות לנשיאות ברזיל ב-2022, בהן התמודד בעלה מול לואיס אינסיו דה סילבה, לקחה מישל חלק נכבד בקמפיין והופיעה בציבור לצדו פעמים רבות. בחירות אלו הסתיימו בניצחונו של סילבה.
בפברואר 2023, על רקע ספקולציות האם ז'איר בולסונארו יחזור להתמודד שוב על הנשיאות ב-2026, התפרסם כי בכירים במפלגתו של בעלה שוקלים את האפשרות להציע למישל לרוץ לנשיאות מטעם המפלגה במידה ובולסונארו יחליט לפרוש מהחיים הפוליטיים. מישל הודיעה שתסרב להצעה כזו.
חיים אישיים
למרות שאימצה את שם המשפחה "בולסונארו", מישל מקפידה להיקרא "מישל דה פאולה". היא אמא לשתי בנות; הבכורה, לטיציה מריאנה, נולדה לה ממערכת יחסים עם גבר בשם מרקוס סנטוס דה סילבה. הצעירה, לורה, נולדה לה מבולסונארו.
שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק
שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק (באנגלית: She-Hulk: Attorney at Law) היא סדרת דרמה משפטית-גיבורי-על אמריקאית שנוצרה ונכתבה על ידי ג'סיקה גאו עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+", המבוססת על דמותה של הענקית הירוקה מבית מארוול קומיקס. סדרה זו היא השמינית המתרחשת ביקום הקולנועי של מארוול בהפקת אולפני מארוול, והיא מגוללת את קורותיה של ג'ניפר וולטרס, דודניתו של ברוס באנר ועורכת דין המתמחה בתיקים בעלי אופי על-אנושי, שביכולתה להפוך לענקית ירוקה בדומה לדודנה.
את דמותה של ג'ניפר וולטרס / הענקית הירוקה מגלמת טטיאנה מסלני, ולצדה משחקים ג'מילה ג'מיל, ג'ינג'ר גונזאגה, מארק ראפלו, ג'וש סגארה, מארק לין-בייקר, טס מאליס קינקייד, טים רות', מייגן די סטליון, בנדיקט וונג, רניי אליז גולדסברי, ג'ון באס, ריס קוירו, גריפין מתיוס, פטי הריסון וצ'ארלי קוקס. הפקתה של הסדרה הוכרזה לראשונה באוגוסט 2019, וצילומיה החלו באפריל 2021 בלוס אנג'לס ובאטלנטה, ג'ורג'יה, ונמשכו עד לאוגוסט 2021.
הסדרה עלתה לשידור ב-18 באוגוסט 2022; ועונתה הראשונה בת התשעה פרקים, תשודר עד ל-13 באוקטובר 2022. סדרה זו היא סדרת הטלוויזיה האחרונה בשלב הרביעי של היקום הקולנועי.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה עוסקת בקורותיה של ג'ניפר וולטרס, המנסה לנווט את חייה המסובכים כעורכת דין רווקה בשנות ה-30 לחייה, במקביל להיותה ענקית ירוקה בדומה לדודנה, ברוס באנר.
צוות השחקנים והדמויות
בנוסף, דרו מתיוס מגלם את דמותו של דניס "באק" בוקובסקי, עמיתהּ לשעבר של וולטרס; דייוויד אוטונגה מגלם את אחד הדייטים של וולטרס; ברנדון סטנלי מגלם את דמותו יוג'ין פטיליו / ליפ-פרוג, פורע-חוק עטוי חליפת דמויות-צפרדע ופאטי גוגנהיים מגלמת את דמותה של מאדיסין, קורבן למעשי קסם שמתקרבת לוונג למורת רוחו.
לתפקידים שטרם פורסמו, לוהקו אנאיס אלמונטה וניקולס צ'ירילו. עוד נחשף כי דמויותיהם של פורקופין, פורע-חוק עטוי חליפת קרב דמויות-דורבן, וחברי יופיעו במהלך הסדרה.
פיתוח
ביולי 1989, נמסר כי דמותה של ג'ניפר וולטרס / הענקית הירוקה עתידה להופיע בסרט הטלוויזיה "מותו של הענק הירוק", שעלה לשידור בשנת 1990. בסופו של דבר, הדמות לא הופיעה בסרט, וסדרת הטלוויזיה הפוטציאלית שהתעתדה להתמקד בדמותה ופותחה על ידי רשת "ABC" בוטלה שנה לאחר מכן. בשנת 1991, נמסר כי סרט המבוסס על דמותה של הענקית הירוקה, שאותה תגלם בריג'יט נילסן, נמצא בפיתוח תחת ידיה של חברת "New World Pictures", וכי על בימוייו יופקד הבמאי לארי כהן. נילסן השתתפה בצילומים עבור קידום הסרט, אך לבסוף נמסר על ביטולו של הפקת הסרט.
באוגוסט 2019, נמסר על ידי אולפני מארוול במהלך כנס D23 השנתי על פיתוחה של סדרת טלוויזיה בכיכובה של הענקית הירוקה, שיופק עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+" ויתרחש ביקום הקולנועי של מארוול. בנובמבר 2019, נמסר כי את הסדרה תיצור ותכתוב היוצרת ג'סיקה גאו. במקור, גאו נפגשה עם אולפני מארוול עבור רעיונות פוטנציאליים לסרטים "האלמנה השחורה" ו"שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות", והביעה את רצונה להיות מעורבת בכל פרויקט פוטנציאלי שיכלול את דמותה של הענקית הירוקה; גאו הייתה אחת מהקולנועניות הראשונות שכללו את הדמות בתכיפות ברעיונות שהגישה לאולפנים עבור פרויקטים פוטנציאליים. באחד הרעיונות שהגישה לאולפנים עבור הסרט שהתעתד להתמקד באלמנה השחורה, נכללה דמותה של הענקית הירוקה, אך האולפנים ביטלו רעיון זה כיוון שחשו שרעיונה לסרט מתמקד יותר בענקית הירוקה מאשר באלמנה השחורה. בנוסף, רעיונה של גאו עבור הסדרה כלל את דמויותיהם של ברוס באנר ואמיל בלונסקי / אבומיניישן, למרות שטרם היה ברור אם השחקנים יוכלו לקחת חלק בהפקת הסדרה; בסופו של דבר, ברעיון שהגישה לאולפנים, משפטו של בלונסקי מוצג יותר בהרחבה מאשר ממה שמוצג בפועל בסדרה.
בספטמבר 2020, נמסר כי על בימוי שישה מפרקי העונה הראשונה תופקד הבמאית קאט קוירו, ובדצמבר 2020, נמסר כי על בימוי שלושת הפרקים הנותרים תופקד הבמאית אנו ואליה. ואליה תיארה את קוירו כ"מנהיגת בעלת החזון" של הסדרה. במאי 2022, נחשף על ידי אולפני מארוול כי שמה הרשמי של הסדרה יהיה "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק", וכי עונתה הראשונה תכלול תשעה פרקים בני כ-30 דקות, לאחר שבמקור נמסר כי תכלול עשרה פרקים; נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי, הצהיר בעבר כי אורכם של עשרת הפרקים הללו יעמוד על כשש שעות. עוד נמסר כי על הפקת הסדרה בפועל יהיו אמונים פייגי, לואי ד'אספוזיטו, ויקטוריה אלונזו ובראד וינדרבאום, לצדן של קוירו וגאו.
בפברואר 2021, הצהיר פייגי כי חלק מהסדרות שלהם, כולל "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק" ו"מון נייט", פותחו בצורה שתאפשר לאולפנים להפיק עונות פוטנציאליות נוספות, בניגוד לסדרות כמו "וונדה-ויז'ן" שפותחו מראש כמיני-סדרות שמובילות לסרטים ביקום הקולנועי. באוגוסט 2022, קוירו שבה על הצהרתו של פייגי, והצהירה כי לסדרה קיימת הפוטנציאל לקבל עונה שנייה, או לחלופין, שהדמות תוכל להופיע בסרטים עתידיים של היקום הקולנועי.
כתיבה
תסריטאי הסדרה הם פרנצ'סקה גיילס, ג'קלין ג'יי גיילס, מליסה האנטר, דנה שוורץ, קארה בראון, זב ולס וקודי זיגלר; ולחלקם אף רקע בכתיבת קומדיות מצבים. בנוסף, פרנצ'סקה גיילס משמשת גם כעורכת התסריטים. בתחילת מאי 2020, נמסר ככי העבבודה על כתיבת התסריטים הסתיימה. פייגי תיאר את הסדרה כ"קומדיה משפטית בת חצי שעה" שתהיה נאמנה לחוברות הקומיקס על הדמות מאת ג'ון ביירן, ואילו טטיאנה מסלני כינתה את הסדרה "טייק אבסורדי לחלוטין על סדרה משפטית". גאו הוסיפה כי לסדרה קווי דמיון קלים לקומדיית מצבים המתקיימת ביקום הקולנועי של מארוול, והשוותה אותה לסדרה "אלי מקביל", למרות שסדרה זו לא הייתה שימשה כהשפעה גדולה עבור התסריטאים, בהתחשב בכך שמרביתם לא היו בגיל הדמוגרפי המתאים לחוות את הסדרה הזו בעת שידורה המקורי. גאו ציינה כי איזון הטון של הסדרה בין האלמנטים הקומיים והמטא-בדיון לבין האקשן והדרמה המאפיינים את היקום הקולנועי של מארוול, היה "מסובך". בין ההשפעות ומקורות ההשראה הנוספות לסדרה נמנים גם הסרט "לא רק בלונדינית" (2001) הסדרה "סיינפלד" והעונה "אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון: סיפור פשע אמריקאי". מבין חוברות הקומיקס השונות מהן הסדרה שאבה השראה ניתן למנות את חוברות שנכתבו כל ידי סטן לי, ביירן, דן סלוט וצ'ארלס סול, מכולן נבחרו ונלקחו רגעים וקווי עלילה ספציפיים ששולבו יחד אותו. כמה דוגמאות מחוברות הקומיקס של סלוט כוללות את משרד עורכי הדין בו וולטרס עובדת, "גודמן, ליבר, קורצברג והוליוויי" ואת השימוש של המשרד בחוברות קומיקס כחומר מחקר משפטי.
הסדרה משלבת את המודעות העצמית ואת יכולות המטא של ג'ניפר וולטרס מהקומיקס. על כך, אמרה קוירו שהיו "כמה הפתעות גדולות" לגבי שבירת הקיר הרביעי, וואליה הוסיפה שזה היה "מאוד כיף, מאוד מגניב"; על פי מסלני, השימוש במטא-בדיון היה מנגנון טוב על מנת "להכניס את הקהל" לסיפור. גאו, קוירו והתסריטאים דנו באפשרויות השונות לייצוג המטא-בדיון – האם היא תדבר למצלמה, ישירות לקהל, או לאדם הנמצא "מאחורי הקלעים" – והאם יש אלמנטים נוספים למטא-בדיון שבהם ניתן להשתמש. בתסריטים המקוריים, וולטרס שברה ללא הרף את הקיר הרביעי, דבר שנתפס כמוגזם מדי בעיני אולפני מארוול, וכתוצאה מכך, התסריטאים נתבקשו לכתוב את התסריטים עם הערות העורכים, כלי המשמש בקומיקס להבהרת אלמנטים בסיפור, שאיתם תוכל וולטרס לקיים אינטראקציה. בסופו של דבר, הערות העורכים נמחקו מכיוון שהדבר הוביל לשבירת הקיר הרביעי במידה שלא תוכננה במקור. ברעיון הראשוני של גאו עבור עלילת והפקת הסדרה נכללו הסדרות "סמוך על סול" ו"פליבג" כרפרנסים לדרך בה תוצג וולטרס שוברת את הקיר הרביעי. מסלני ציינה שהתסריטים של הסדרה שואבים השראה מ"חוסר הכבוד וחוש ההומור" של "פליבג".
הסדרה לוקחת "רעיון בעל קונספט גבוה, יוצא דופן" שמתקיים בחייה של וולטרס,  וגאו הייתה מעוניין לחקור את "חתך החיים הקטן הזה" מחוץ לקנה המידה העצום והפעולה הקבועים של היקום הקולנועי. הכללת בני משפחתה של וולטרס עזרה לשמור על הסדרה "אינטימית וממוקדת" בחייה, כאשר גאו מעוניינת לחקור את הדינמיקה המשפחתית, כאשר במשפחה קיים כבר ענק אחד ולאחר מכן מתווספת לה ענקית נוספת. הסדרה חוקרת גם את טבע ההיכרויות באינטרנט בעיניה של אישה מודרנית, ומסלני נהנתה להציג כיצד חיי ההיכרויות של וולטרס "היו מלחיצים באותה מידה כמו הפוטנציאל להפוך לאחת מהנוקמים". עלילת הסדרה מתקיימת "פרק זמן קצר יחסית" לאחר עלילת "שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות", וגאו הוסיפה כי מקומו בציר הזמן של היקום הקולנועי יובהר בפרק השני.
ליהוק
בנובמבר 2019, חשף מארק ראפלו, שגילם את דמותו של ברוס באנר / הענק הירוק בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, שהוא מתכנן להיפגש עם פייגי במטרה לשאת ולתת על השתתפות בסדרה. במרץ 2020, ראפלו אישר רשמית על ניהול משא ומתן על השתתפותו בסדרה. בספטמבר 2019, נמסר על ידי "דדליין הוליווד" על ליהוקה של טטיאנה מסלני לגילום דמותה של וולטרס, דיווח אותו מסלני הכחישה. בנובמבר 2020, ליהוקה של מסלני אושר מחדש על ידי ה"הוליווד ריפורטר", וחודש לאחר מכן, במהלך כנס המשקיעים השנתי של חברת וולט דיסני, דבר ליהוקה אושר על ידי פייגי, לצד אישור על ליהוקם של ראפלו וטים רות', שישוב לגלם את דמותו של אמיל בלונסקי / אבומיניישן לאחר שגילם אותו לראשונה בסרט "הענק הירוק". עוד נמסר כי לראפלו יהיה "תפקיד קטן" במהלך הסדרה. בינואר 2021, נמסר על ליהוקה של ג'ינג'ר גונזאגה לדמותה של ניקי ראמוס, חברתה הטובה ביותר של וולטרס; ובאפריל 2021, על ליהוקה של רניי אליז גולדסברי לדמותה של מאלורי בוק. ביוני 2021, נמסר על ליהוקה של ג'מילה ג'מיל לדמותה של טיטניה; וביולי 2021, על ליהוקו של ג'וש סגארה לדמותו של אוגוסטוס "פאג" פאגליזה. במאי 2022, נחשף שבנדיקט וונג ישוב לגלם את דמותו של וונג, בעוד שנודע על ליהוקו של ג'ון באס לדמותו של טוד.
במאי וביוני 2021, נמסר על ליהוקם של אנאיס אלמונטה, ניקולס צ'ירילו, דייוויד אוטונגה, וגריפין מתיוס. ביולי 2021, נמסר על ליהוקו של דרו מתיוס לדמותו של דניס "באק" בוקובסקי. חודש לאחר מכן, נמסר על ליהוקם של מארק לין-בייקר לדמותו של מוריס וולטרס, אביה של וולטרס; של ברנדון סטנלי לדמותו של יוג'ין פטיליו / ליפ-פרוג; של פאטי גוגנהיים לדמותה של מדיסין; ושל ריס קוירו, בעלה של קוירו, לדמותו של דוני בלייז.
בנוסף, הצהיר פייגי כי בהתחשב בעבודתה של וולטרס כעורכת דין לגיבורי-על, לסדרה קיימת הפוטנציאל לכלול הופעות אורח של דמויות מוכרות ונוספות מהיקום הקולנועי של מארוול, ומסלני אישרה כי בסדרה יופיעו "מספר דמויות ממש כיפיות" שוולטרס מגינה עליהן או מתמודדת נגדן בבית המשפט. ביולי 2022, נחשף כי צ'ארלי קוקס ישוב לגלם את דמותו של מאט מרדוק / דרדוויל בסדרה.
עיצוב
על עיצוב התלבושות עבור הסדרה הייתה אמונה המעצבת אן פולי, שעבדה בעבר על הסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D.". התלבושת אותה עוטה דרדוויל בסדרה דומה לתלבושתו האדומה מסדרת הטלוויזיה שהופקה עבור "נטפליקס", אך נוספה לה ערכת צבעים מעודכנת הכוללת קסדה ופסים צהובים, בדומה לתלבושתו המקורית של הדמות בחוברות הקומיקס הראשונות בהן הופיע. על המלתחה של ניקי ראמוס הייתה אמונה גונזאגה עצמה, עקב היכרותה עם עולם האופנה. גונזאגה הצהירה כי מלתחתה של ראמוס "לא יכולה להיות מטורפת מדי" בהתחשב העובדה שהיא עובדת במשרד עורכי דין, אבל שהצליחה להפוך אותה ל"מגניבה ונועזת". בנוסף, כתוביות הסיום של הסדרה מעוצבות כ – סקיצות שאוירו במהלך דיונים שהתרחשו באולמות בית המשפט ותיארו את השתלשלות הדיונים.
צילומים
צילומי העונה הראשונה החלו ב-10 באפריל 2021, בלוס אנג'לס,  ויומיים לאחר מכן, באולפני טרילית' שבאטלנטה, ג'ורג'יה; ונמשכו עד ל-15 באוגוסט 2022. על הצילומים הופקדו הצלמים פלוריאן באלהאוס ודאג צ'מברלין, שצילמו עבור קוירו וואליה, בהתאמה. במקור, צילומי הסדרה התעתדו להתחיל ב-6 ביולי 2020, אך נדחו למרץ 2021  בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית. בתחילה, רות' התקשה לשוב לגילום הדמות מחדש, אך הצליח להיכנס לרוח ההומור של הסדרה לאחר שצפה בראפלו והתחיל לעבוד לצדו.
גמר הפקה
האפקטים החזותיים עבור הסדרה נוצרו על ידי החברות "Digital Domain", "FuseFX", "Trixter" ו-"Wētā FX". על דמותה של הענקית הירוקה, שנעשתה באמצעות CGI, אמרה קוירו שהיא מאמינה שחלק מהתגובות השליליות הראשוניות לה דמותה זכתה לאחר הפצת הקידמון הראשון היו בגלל ש"היא כל כך שונה" מדמויות אחרות שנעשו ב-CGI, מכיוון שאין לה את אותו מראה "זוועתי, מחוספס, [או] מגושם" כפי שיש לדמויות כמו תאנוס או הענק הירוק. קוירו הוסיפה שצוות העיצוב החזותי התמקד בחידוד והדגשת הבעות פניה של הענקית הירוקה ובניואנסים של תגובותיה, ושיבחה את אלונזו על "עינה המדהימה" שעזרה בתהליך עיצוב הדמות. כמו כן, צוות העיצוב החזותי התמקד בכוח על פני אסתטיקה, בלימוד מבנה השרירים ובספורטאיות, מאשר במבנה גופם של מפתחי גוף. קוירו הסבירה כי "אין לה מבנה של מפתחת גוף, אבל בהחלט יש לה מבנה גוף חזק מאוד שיכול להצדיק את הפעולות שהיא עושה בסדרה. אני חושבת שאנשים ציפו לקבל מפתחת גוף ושיהיו לה שרירים גדולים ומאסיביים. אבל אז היא נראית יותר כמו אולימפית."
גאו ציינה כי למרות שפייגי עודד אותה ואת שאר התסריטאים להציג את דמותה של הענקית הירוקה כמה שיותר בסדרה, כשהגיע הזמן להתחיל לצלם, היא נתבקשה לשנות חלק מהסצנות ולהחליף את דמותה של הענקית עם דמותה של וולטרס. גאו הוסיפה כי "היה צריך לשנות הרבה דברים ברגע האחרון" בעקבות השינוי הזה, ואפילו בזמן עריכת הפרקים, נחתכו מספר צילומים שהציגו את הענקית הירוקה, עקב מגבלות תקציב.