cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טרייצ'ו קוסטוב
העלייה מבולגריה, ודרכה
לאחר מאסרו של קוסטוב וקבוצת מקורביו, חלה הקשחה בעמדת הממשלה הבולגרית כלפי העלייה לישראל. מבין העצורים גם בכירי מנגנוני הביטחון והמשטרה כגון סטפן בוגדאנוב ראש שירות הביטחון הבולגרי, אשר שימשו אנשי קשר מול שייקה דן ופעילי העלייה. עם זאת, העלייה מבולגריה הותרה עד 1952.
קמילו חוסה סלה
קמילו חוסה סלה (בספרדית: Camilo José Cela; 11 במאי 1916 – 17 בינואר 2002), סופר, משורר, צייר ופוליטיקאי ספרדי, זוכה פרס נובל לספרות.
ביוגרפיה
קמילו חוסה סלה נולד באיריה פלביה Iria Flavia, פדרון Padron, קורוניה Coruña בספרד, אך לאחר כמה שנים עברה משפחתו למדריד, עיר שהטביעה את השפעתה עליו ועל יצירתו ושם גם סיים את חייו. סלה נרשם ללימודי רפואה, אך הפסיק באמצע כדי לקחת קורסים בפקולטה החדשה לספרות ולפילוסופיה. סלה התחיל לכתוב את הפואמות הראשונות ואז התגייס לצד של פרנקו במלחמת האזרחים של ספרד, נלחם ואף נפצע במלחמה. לאחר ששב מהמלחמה, התחיל לפתח עמדה עצמאית, ביקורתית ומתגרה, כמו חברו ארנסט המינגוויי.
סלה אימץ לו את הסגנון הספרותי הקרוי "טרמנדיסו", מונח הלקוח מתחום מלחמות השוורים, סגנון שמתאפיין בתיאור הצד הנואש של הקיום, במחשכי האימה. הסגנון הזה ילווה את כל יצירתו הכוללת יותר מ-70 רומנים. סלה עסק גם בציור ובקולנוע. הוא הציג תערוכת ציורים ולקח חלק בסרט "קוליסאום" שבוים על ידי Jaime de Mayora. בשנת 1953 מתפרסם בבואנוס איירס ספרו "הכוורת" שנאסר בספרד על ידי הצנזורה. La colmena ("הכוורת") הפך לסרט קולנוע מהולל בשנת 1982 בספרד, אחרי מותו של פרנקו.
בשנת 1954 עבר קמילו חוסה סלה לפלמה דה מיורקה ובשנת 1956 ייסד כתב עת ספרותי בשם Papeles de San Armadans שנקט קו אנטיפשיסטי והיה רב השפעה. בכתב עת זה פרסמו רבים מהסופרים הספרדים הגולים. בשנת 1956 נפטר ידידו הקרוב Pio Baroja והוא היה בין נושאי ארונו, יחד עם ארנסט המינגוויי. כעבור שנה נבחר להיות חבר האקדמיה הספרדית. בין עיסוקיו הוא גם כתב את התסריט לסרט "האביר דון קיחוטה" לפי יצירת המופת של מיגל דה סרוואנטס.
בשנת 1977 נבחר סלה לסנטור.
This Is Sinatra!
This Is Sinatra!‎ הוא אלבום של הזמר פרנק סינטרה משנת 1956, אלבום האוסף הראשון שהוציאה חברת ההקלטות קפיטול רקורדס. באלבום שותף גם המארגן שעבד איתו לאורך כמה אלבומים, נלסון רידל. את האלבום לא ניתן להשיג בגרסה מחודשת על גבי תקליטור, חוץ מאשר במארז הדיסקים של הזמר The Capitol Years המכיל 21 מאלבומיו. כמו כן את שירי האלבום ניתן למצוא על כמה מאלבומי אוסף שונים של הזמר שיצאו במהלך הקריירה שלו. אלבום להיטים שני הנקרא This Is Sinatra Volume 2, יצא שנתיים מאוחר יותר בשנת 1958.
שני האלבומים היו חלק מסדרת אלבומי אוסף שהוציא חברת קפיטול ומתחילים ב-This Is, האלבומים האירו מחדש על להיטי עבר של זמרים כמו: סינטרה, ג'ון כריסטי, דין מרטין ונט קינג קול.
רק הירח
רק הירח הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. השיר בביצוע אילנית זכה בפסטיבל הזמר והפזמון 1971 שהתקיים בבנייני האומה בירושלים במוצאי יום העצמאות ה-23. את השיר הוציאה לאור בשנת 1971 חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן, והוא נכלל גם בתקליט הפסטיבל אותו ותו הוציאה הד ארצי.
על השיר
"רק הירח" מתחיל בפזמון שלו, המאדיר את כוחו של הירח מול העולם. שאר הבתים מתארים את שעות הלילה: אין ברחובות אדם, כל הפנסים לבדם, קול האורלוגין גם הוא נדם, על הרקפת הטל נרדם ועוד. ב-3 במאי 1971 נכנס למצעד הפזמונים השבועי של קול ישראל במקום ה-15. ב-24 במאי עלה למקום החמישי, ורשם את שיאו בשבועות הצעידה שלו במצעד. ב-28 ביוני, לאחר שמונה שבועות רצופים, יצא מהדירוג השבועי.
In My Own Words
In My Own Words הוא אלבום הבכורה של הזמר וכותב השירים האמריקני, ני-יו, ושוחרר בפברואר 2006. האלבום הניב 4 סינגלים: הסינגל הראשון של ני-יו, Stay, שלא זכה להצלחה רבה והוא הסינגל היחידי של ני-יו שלא הגיע למצעד הבילבורד הוט 100; עם זאת, השיר דורג במצעד שירי ה-R&B והגיע בשיאו למקום ה-36 במצעד. הקליפ לשיר יצא בספטמבר 2006 בבריטניה, ובספטמבר 2005 בארצות הברית. הסינגל השני הוא So Sick, שזכה להצלחה רבה כשהגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, במצעד הסינגלים הבריטי ובמדינות רבות. הסינגל השלישי When You're Mad הגיע בשיאו למקום ה-15 במצעד הבילבורד הוט 100, והסינגל הרביעי והאחרון, Sexy Love הגיע למקום ה-7 במצעד זה, אך הגיע לצמרות של מצעדים במדינות רבות.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, כשמכר מעל 300,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, ולאחר סיור ההופעות של ני-יו באותה שנה עם כריס בראון האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה. In My Own Words מכר מעל 1.6 מיליון עותקים בארצות הברית, ומעל 2 מיליון עותקים ברחבי העולם.
הגלובוס הירוק
אות הגלובוס הירוק, המוגדר גם "פרס האוסקר הירוק" של ישראל, מוענק משנת 2003 ברציפות מדי שנה לאנשים או ארגונים על מצוינות בפעילות למען איכות הסביבה ובריאות הציבור. את מפעל הגלובוס הירוק מוביל "חיים וסביבה" - ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל, הכולל כ-130 ארגונים.
מולטיברסיטה
מולטיברסיטה (מאנגלית: Multiversity) היא מודל של אוניברסיטה גדולה מאוד המורכבת מיחידות וחוגים מגוונים.
הגלובוס הירוק
אודות הפרס
הגלובוס הירוק מוענק מדי שנה בטקס חגיגי בחודש יוני, סביב יום איכות הסביבה העולמי שחל ב-5 לחודש. הגלובוס הירוק אינו מוענק כפרס כספי אלא ניתן בצורת פסלון. הפרס מחולק במספר קטגוריות בסיסיות, אך ועדת השופטים רשאית להוסיף או לגרוע קטגוריות. אותות הגלובוס הירוק מוענקים במספר קטגוריות: לארגון ולמאבק סביבתי מקומי שהגיעו להישגים בולטים במיוחד; לפעיל מתנדב ולעובד ציבור שבלטו בהישגיהם בקידום הסביבה; קיימות עירונית; פעילות סביבתית במגזר העסקי; חינוך סביבתי; לאישיות ציבורית על פעילות משמעותית ומחויבות לסביבה לאורך זמן; תחבורה בת-קיימא; ומפעל חיים או תרומה מיוחדת לסביבה בישראל. החל משנת 2014 התקיים טקס הגלובוס הירוק במשכן הכנסת, כחלק מיום הסביבה הרשמי שמציינת הכנסת. יום זה כולל, מעבר לטקס, דיונים מיוחדים בוועדות הקבועות, כינוס חגיגי של השדולה הסביבתית-חברתית ודיון מיוחד במליאה במסגרתו מקודמות הצעות חוק סביבתיות. מאז 2017 הפסיקו ארגוני הסביבה להעניק את האות, והחל משנת 2020 מעניק העיתונאי אביב לביא את הכותרת "גלובוס ירוק/שחור" באתר זמן ישראל לחברות, ארגונים ואישים בהתאם לפועלם והשפעתם בתחום הסביבתי.
מולטיברסיטה
מקור השם
את המושג מולטיברסיטה טבע לראשונה, נשיאה של אוניברסיטת קליפורניה, קלארק קר, בספרו The Uses of the University.
הגלובוס הירוק
2013
זוכי 2013 הם:
מולטיברסיטה
מקור השם
בשלב הראשון קר אפיין ארבעה אבות טיפוס של אוניברסיטאות:
הגלובוס הירוק
הגלובוס השחור
בנוסף מוענק מדי שנה גם ציון לגנאי, בצורת אות הגלובוס השחור. הגלובוס השחור מוענק לגוף, ארגון או אישיות, שבאופן ישיר או עקיף פגעו בסביבה או בבריאות הציבור או באינטרס הציבורי הסביבתי הכללי, בין אם באמצעות פעולה ובין אם במחדל.
מולטיברסיטה
מקור השם
בשלב השני, קר שילב את ארבעתם יחד למודל המולטיברסיטה, המאגד בתוכו גם ריבוי משימות ואף לעיתים רעיונות מנוגדים.
הגלובוס הירוק
הגלובוס השחור
מקבלי הגלובוס השחור בשנים הקודמות הם:
מולטיברסיטה
מקור השם
המולטי (רב) ברסיטה של קר באה לתאר את הרב גוניות וההטרוגניות שאפיינה את האוניברסיטאות האמריקאיות הגדולות. אוניברסיטאות שהעניקו תארים ראשונים, מתקדמים (שני ודוקטורט), השכלה מקצועית נרחבת והתמקדו בתפוקות המחקר ושהיוו רכיב הכרחי להתפתחותן הכלכלית של מדינות מתפתחות במאה ה 20. התובנות של קר בזמנו היו מוטמעות בזירה הלאומית האמריקאית. עם השנים, ובהשפעת תהליך הגלובליזציה והמגמות העולמיות, המושג מולטיברסיטה התרחב מחוץ לארצות הברית ועיצב מגמות בחינוך ובמערכות להשכלה גבוהה באופן פלורליסטי שהושפע ממסגרות לאומיות וארגוניות מקומיות (גלוקליזציה).
מבנה המולטיברסיטה
במרכז תפישתה של המולטיברסיטה הוא הסרת חומות דיסיפלינריות בתוכה ומחוצה לה, בהוראה, במחקר ובלמידה. הסרת החומות מאפשרת יחסי גומלין ושיתופי פעולה, איתור פתרונות יצירתיים וחדשניים לאתגרי האנושות.
ג'ון ג'ונסון
ג'ון הווארד גטי ג'ונסון (באנגלית: John Howard Getty Johnson; 18 באוקטובר 1947 – 7 בינואר 2016) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1970–1982. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן סיאטל סופרסוניקס, ולאורך הקריירה השתתף פעמיים במשחק האולסטאר ( ו-), והעמיד ממוצעים כוללים של 12.9 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
ג'ונסון נולד בעיר קרת'ג' שבמיסיסיפי, וגדל במילווקי, ויסקונסין. בשנת 1966 החל ללמוד ב"מכללת נורת'ווסט" אשר בצפון ויומינג, ולאחר שנתיים עבר לאוניברסיטת איווה, אשר השתתפה בליגת המכללות הבכירה. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 19.7 נקודות בממוצע למשחק, ובעונת 1969/1970 קלע 28.0 נקודות למשחק והוליך את איווה, לצד הקלע פרד בראון, לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen). במשחק שמינית הגמר קלע ג'ונסון 31 נקודות, אך קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת נוטרדאם, אותה הוביל אוסטין קאר עם 45 נקודות.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1970 נבחר ג'ונסון בבחירה השביעית, על ידי קליבלנד קאבלירס. בכך היה השחקן הראשון בתולדות המועדון, אשר הוקם באותה שנה. כבר בעונת הרוקי שלו נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לאחר שקלע 16.6 נקודות, אסף 6.8 ריבאונדים ומסר 4.8 אסיסטים בממוצע למשחק. בעונה העוקבת רשם ממוצעים של 17.0 נקודות, 7.7 ריבאונדים ו-5.1 אסיסטים למשחק, ונבחר בשנית למשחק האולסטאר. על אף יכולתו הטובה של ג'ונסון, בשתי העונות העמידו הקאבלירס מאזן כולל של 38 ניצחונות ו-126 הפסדים (23.2%).
בקיץ 1973, לאחר 3 עונות בקליבלנד, הועבר ג'ונסון בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס. בשתי עונותיו המלאות בקבוצה רשם ממוצעים של 16.2 נקודות, 6.8 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק, אך בשתיהן החמיצו הטרייל בלייזרס את שלב הפלייאוף.
באוקטובר 1977 נשלח בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, עמה העפיל בסיום אותה עונה לגמר ה-NBA, לראשונה בתולדות המועדון. בסדרת הגמר הפסידו הסופרסוניקס מול וושינגטון בולטס, אותה הובילו וס אנסלד, אלווין הייז ובוב דאנדרידג', בתוצאה 3–4. בעונת שימש ג'ונסון כשחקן חמישייה קבוע בסיאטל, לצדם של גאס ויליאמס, דניס ג'ונסון, לוני שלטון וג'ק סיקמה, וזכה עם הקבוצה באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה. בסדרת הגמר "נקמו" הסופרסוניקס בבולטס, מולם הפסידו בגמר הקודם, כשגברו עליהם בתוצאה 4–1. לאורך סדרת הגמר הצטיין ג'ונסון עם ממוצעים של 11.6 נקודות, 8.4 ריבאונדים ו-7.0 אסיסטים למשחק. בעונה העוקבת המשיכה סיאטל להציג יכולת טובה, כאשר רשמה מאזן ניצחונות 56–26, אך היא הודחה מהפלייאוף בגמר האזור המערבי, על ידי לוס אנג'לס לייקרס. בקיץ 1981 נפצע ג'ונסון בקרסול בעת ששיחק טניס, והוא נאלץ להחמיץ את 68 המשחקים הראשונים של עונת. בסיום אותה עונה פרש ג'ונסון ממשחק, בגיל 34.
ב-7 בינואר 2016 נפטר ג'ונסון בדירתו שבסן חוזה, קליפורניה, בגיל 68.
קרב קולי פוינט
קרב קולי פוינט היה קרב של חיל הנחתים האמריקני, בפיקודו של מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, נגד חיילי הצבא היפני הקיסרי, בפיקודו של גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה, בקולי פוינט שבגוודלקנל במהלך קרב גוודלקנל, שהיה חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
בקרב זה תקפו נחתי רגימנט הנחתים השביעי וחיילי רגימנט הרגלים ה-164 של צבא ארצות הברית ריכוז חיילים יפנים, רובם חיילי רגימנט הרגלים ה-230 בפיקודו של קולונל טושינארי שוג'י, שנסוג לשם לאחר התבוסה היפני בקרב על שדה הנדרסון בסוף אוקטובר.
האמריקנים ניסו לכתר את הכוח היפני, אך לאחר שספגו אבדות רבות הצליחו שוג'י וחייליו להימלט בסופו של דבר, ונסוגו לפנים האי. במהלך נסיגת החיילים היפנים לעמדות יפניות בצידו השני של גוודלקנל רדפו אחריהם הנחתים ותקפו אותם ללא הרף.
המערכה בגוודלקנל
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, באי טולאגי ובאיי פלורידה שבאיי שלמה. מטרת הנחיתות הייתה כיבוש האיים ומניעת השימוש בהם בידי היפנים לשיבוש קווי השיט והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה, וכן כיבוש אי שיהווה נקודת פתיחה לכיבוש איי שלמה, שנועדה להגן על אגפן של בעלות הברית שהתקדמו צפונה בגינאה החדשה. הנחיתה פתחה מערכה שנמשכה שישה חודשים.
היפנים לא היו מוכנים להגעת בעלות הברית, ולכן צלחו הנחיתות בטולאגי ובסביבותיו, והנחתים האמריקנים כבשו את שדה התעופה שהקימו היפנים בגוודלקנל עד שעות הערב, 8 באוגוסט. לאחר מכן פרס מפקד הנחתים בגוודלקנל, מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, את נחתיו בקווי הגנה סביב רמת לונגה, ששכנה לחופו הצפוני של גוודלקנל וכלל את שדה התעופה. ב-12 באוגוסט שינו בעלות הברית את שמו של שדה התעופה לשדה הנדרסון, על שם טייס הקרב מייג'ור לופטון הנדרסון, שנהרג בקרב מידוויי, וב-20 באוגוסט נחתו בו המטוסים הראשונים של כוח האוויר של גוודלקנל, שנקרא כוח אוויר קקטוס, על שום שם הקוד שנתנו בעלות הברית לגוודלקנל.
כדי לכבוש מחדש את גוודלקנל, שלח הפיקוד העליון של האימפריה היפנית את הארמייה ה-17 של הצבא היפני הקיסרי שחנתה ברבאול, והייתה תחת פיקודו של לוטננט גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה. באותה עת נלחמו רוב יחידות הארמייה ה-17 בגינאה החדשה, ולכן הוחלט לשלוח רק חלק מהארמייה לאיי שלמה, והאלמנט הראשון נחת בגוודלקנל ב-19 באוגוסט.
בשל האיום ממטוסי כוח אוויר קקטוס, לא יכלו היפנים להשתמש בספינות תובלה איטיות כדי להוביל תגבורות לגוודלקנל, ולכן החלו להשתמש בסיירות ובמשחתות במקום. אוניות אלה היו מהירות דיו כדי להפליג מהבסיס היפני באיי שורטלנד שבאיי שלמה המערביים לגוודלקנל ובחזרה בתוך לילה אחד, בנתיב שכונה "החריץ" ("The Slot"), וכך נמנעו מלחשוף עצמן להתקפת מטוסי בעלות הברית, שלא פעלו בלילות. עם זאת, במשחתות לא היה די מקום כדי לשאת ציוד כבד, כלי רכב, ארטילריה ואספקה, והחיילים נאלצו לצד לקרב עם ציוד קל וכל אספקה שיכלו לשאת עליהם בלבד. משימות הפלגה מהירות אלה במורד איי שלמה ולגוודלקנל וחזרה זכו לכינוי טוקיו אקספרס על ידי חיילי בעלות הברית, ו"תחבורת עכברושים" בפי היפנים. היפנים היו מיומנים ביותר בלחימת לילה, ולכן שלטו במימי איי שלמה במהלך הלילות, ובעלות הברית לא העזו לקרוא תגר על שליטה זו. אולם כל כלי שיט יפני שהיה בטווח 320 קילומטרים מגוודלקנל עם שחר היה בסכנה חמורה מצד מטוסי בעלות הברית בשדה הנדרסון. מצב טקטי זה נותר על כנו למשך מספר חודשים.
ונדגריפט ואנשי מטהו ידעו שהיפנים נסוגו מערבית לנהר מטינקאו, וונדגריפט החליט לשלוח מספר יחידות לסיור אלים באזור. בין 23 ו-27 בספטמבר פעלו שלושה גדודי נחתים אמריקנים מערבית למטניקאו, אך הם נהדפו על ידי חייליו של מייג'ור גנרל קיוטאקה קווגוצ'י, בפיקודו של קולונל אקינוסוקה אוקה, שהיו מחופרים היטב, ואף כבשו עמדות בגדה המזרחית של הנהר. בין 7 ו-9 באוקטובר תקף כוח נחתים גדול יותר את עמדות היפנים בנהר, והסב להם אבדות רבות.
באותה עת יצא מקלדוניה החדשה כוח שמנה 2,850 חיילים מרגימנט הרגלים ה-164 של דיוויזיית "אמריקל" של צבא ארצות הברית, בפיקודו של קולונל רובט הול, בדרכו לגוודלקנל, לאחר שמפקד כוחות הצבא בדרום האוקיינוס השקט, מייג'ור גנרל מילארד הרמון, שכנע את הפיקוד העליון שללא תגבורת לא יוכלו הנחתים להגן על שדה התעופה כנגד ההתקפה היפנית.
הקרב על שדה הנדרסון
בין 1 באוקטובר ל-17 באוקטובר העבירו היפנים 15,000 חיילים לגוודלקנל וכך עמדו לרשות היאקוטאקה כ-20,000 חיילים לביצוע המתקפה. בשל אובדן עמדותיהם מזרחית לנהר מטניקאו הבינו היפנים שמתקפה לאורך החוף תהיה קשה בצורה יוצאת דופן, ולכן החליט היאקוטאקה שהכוח המרכזי בתקיפה ינוע לשדה הנדרסון מדרום. על הדיוויזיה השנייה, שמנתה 7,000 חיילים תחת פיקודו של לוטננט גנרל מסאו מרויאמה, היה לנוע בשלוש קבוצות ולתקוף את שדה הנדרסון מדרום, סמוך לגדה המזרחית של נהר לונגה: הקבוצה השמאלית, שכללה את הרגימנט ה-29 בפיקודו של מייג'ור גנרל יומיו נאסו, הקבוצה הימנית, שכללה את הרגימנט ה-230 (של הדיוויזיה ה-38) בפיקודו של קווגוצ'י, וקבוצת העתודה, שכללה את הרגימנט ה-16 בפיקודו של מוריאמה. ב-23 באוקטובר עדיין השתרכו החיילים היפנים במעבה הג'ונגל הטרופי. לפתע הסיט קווגוצ'י את הקבוצה שלו מזרחה לכיוון מקום בו חשב שההגנות חלשות יותר, ועשה זאת על דעת עצמו וללא אישור. לאחר שסירב לבטל את הפקודה הדיח אותו מרויאמה מתפקידו, ומינה במקומו את קולונל טושינארי שוג'י, מפקד רגימנט הרגלים ה-230. באותו ערב דחה היאקוטאקה את פתיחת המתקפה ליום המחרת, לאחר שדווח לו שהכוחות היפנים אינם בעמדותיהם.
בשעות הערב של 24 באוקטובר הגיעו כוחותיו של מרויאמה למתחם לונגה, ובמשך שני לילות רצופים ערכו היפנים התקפות חוזרות ונשנות על הקווים האמריקאים אותם אייש גדוד הנחתים הראשון של רגימנט הנחתים השביעי בפיקוד לואיס "צ'סטי" פולר. גדודו של פולר עמד בהתקפות והדף פעם אחר פעם באמצעות אש ארטילרית, מכונות ירייה וירי נ"ט, עד שהשמיד למעשה את הרגימנט היפני. יותר מ-1,500 חיילים מכוח מרויאמה נהרגו בהתקפות לעומת 60 הרוגים אמריקאים. הרגימנט ה-230 של שוג'י לא השתתף בלחימה מכיוון שנותר מאחור כדי להגן על אגפו של מרויאמה.
ב-26 באוקטובר בשעה 08:00 הורה היאקוטאקה לכוחותיו לסגת. כמחצית הניצולים מהכוח של מרויאמה נסוגו לצפון עמק מטניקאו, בעוד הרגימנט ה-230 של שוג'י קיבל פקודה לנוע לקוֹלי פוינט, 13 קילומטרים מזרחית למתחם לונגה. ב-2 בנובמבר הביאו גיחות טוקיו אקספרס כמה מאות חיילים רעננים מהרגימנט ה-230 ומיחידות אחרות, וכן אספקה, תחמושת וכלי ארטילריה. ונדגריפט, שקיבל דיווחים מודיעיניים אודות כוונת היפנים להנחית כוחות בקולי פוינט, שאף לסכל ניסיון זה. מכיוון שבאותה עת היו חמישה גדודים אחרים עסוקים בפעילות מבצעית מערבית למטניקאו, שלח ונדגריפט את הגדוד היחידי שנותר לו – הגדוד השני של רגימנט הנחתים השביעי, בפיקודו של לוטננט קולונל הרמן הנקן. הגדוד עזב את מתחם לונגה והחל לצעוד מזרחה בשעה 06:50 ב-2 בנובמבר והגיע לקולי פוינט עם רדת החשיכה.
הקרב
ב-3 בנובמבר לפנות בוקר, הנחיתו חמש משחתות יפניות חיילים ותגבורת כ-900 מטרים מזרחית לגדוד השני של הנקן. חיילי הגדוד נותרו בעמדותיהם, וכל ניסיונותיהם ליצור קשר עם מפקדת הדיוויזיה עלו בתוהו בשל תקלות במכשירי הקשר. עם עלות השחר נתקל סיור יפני בעמדות הנחתים, ותוך זמן קצר המטירו עליהם היפנים אש מרגמות, מקלעים ותותחים שהגיעו מספר שעות קודם לכן. הגדוד השני טרם הצליח ליצור קשר עם המפקדה ולבקש תגבורת, ובמקביל החלה התחמושת לאזול ומספר הנפגעים עלה בהתמדה, ולכן החליט הנקן לסגת בשלב זה. הגדוד נסוג מערבה תוך כדי לחימה, ורק בשעה 14:45 הצליח הנקן ליצור קשר עם ונדגריפט ולדווח לו על מצב הגדוד שלו.
בשלב זה הורה היאקוטאקה לשוג'י לנטוש את עמדותיו בקולי פוינט ולחבור לשאר הכוחות היפניים בכפר קוקומבונה, שבאזור עמק המטניקאו. יחידה אחת נותרה מאחור כדי לחפות על הנסיגה וכדי לעכב את התקדמות הנחתים, וחייליה הקימו עמדות מחופרות לאורך נחל גבאגה שליד הכפר טטרה (Tetere), 2 קילומטרים מזרחית לנלימביו. ב-8 בנובמבר ניסו פולר והנקן לכתר את היחידה היפנית גבאגה תוך נחיתה מהים, ובמהלך המבצע נפצע פולר ונאלץ להתפנות. גם רופרטוס נאלץ לוותר על הפיקוד לאחר שלקה בקדחת דנגי, והפיקוד עבר לידי בריגדיר גנרל אדמונד סברי.
ב-9 בנובמבר החזיקו הגדוד הראשון של הרגימנט השביעי והגדוד השני של הרגימנט ה-164 בעמדות לאורך נחל גבאגה, בעוד הגדוד השני של הרגימנט השביעי ושאר חיילי ה-164 החזיקו עמדות מזרחית ליחידה של שוג'י. האמריקנים הצליחו לסגור את הכיתור, תוך שהם ממטירים אש מרגמות, ארטילריה ומטוסים לתוך מתחם ההגנה היפני, אך החיילים היפנים מצאו פרצה בגזרה הדרומית, והצליחו להימלט דרכה.
האמריקנים סגרו את הפער בקווים ב-11 בנובמבר, אך עד אז הספיקו שוג'י ומעל 2,000 חיילים להימלט לג'ונגל בדרום. ב-12 בנובמבר טיהרו את הנחתים את עמדות היפנים בנחל גבאגה, ומצאו במתחם 475 גופות חיילים יפנים. בתום הקרב נהרגו 40 נחתים אמריקנים ו-120 נפצעו.
תוצאות הקרב
בעוד שוג'י וחייליו נסוגים לאזור ההיערכות היפני מערבית למטניקאו, פתח גדוד הפושטים השני, בפיקודו של לוטננט קולונל אוונס קרלסון, במרדף אחריהם. לאורך כל החודש הבא תקפו הפושטים של קרלסון את הכוח היפני הנסוג, והפילו בו חללים רבים, נוסף על אלה שמתו בצידי הדרך מתשישות ומתת-תזונה. כשהגיע שוג'י למפקדת הארמייה ה-17 מערבית למטניקאו בסוף החודש, נותרו עמו רק כ-750 חיילים מתוך ה-2,000 עמם יצא לדרך. השורדים השתתפו מאוחר יותר בקרב הר אוסטן, הסוס הדוהר וסוסון הים, שנערכו בדצמבר 1942 ובינואר 1943.
בעלות הברית סיכלו ניסיון יפני נוסף לתגבר את הכוחות בגוודלקנל בקרב הימי על גוודלקנל, שהתרחש בזמן ששוג'י וחייליו היו בדרכם למטניקאו. על אף שחייליו של שוג'י חברו בסופו של דבר להיאקוטאקה בקוקומבונה, אי יכולתם של היפנים להעביר תגבורות ואספקה בקצב ראוי לכוחותיהם בגוודלקנל היא שהובילה לבסוף לתבוסה היפני בקרב גוודלקנל כולו.
סאלו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נס אוסטרליה הלבן
נס הצי המלכותי האוסטרלי הוא הדגל הצבאי הימי של אוסטרליה אשר מונף על ספינות הצי המלכותי האוסטרלי וידוע בשם נס אוסטרליה הלבן. עיצובו של הדגל מבוסס על דגל אוסטרליה אשר מונף על ספינות וצוללות הצי המלכותי כדגלון חרטום עם שדה לבן מושחת בכוכב חבר העמים והצלב הדרומי בכחול. הדגל בשימוש מ-1 במרץ 1967 ומוכר כדגל אוסטרלי רשמי על פי סעיף 5 לחוק הדגלים 1953.
בתחילת ימיו של הצי המלכותי האוסטרלי, הניפו ספינותיו את הנס הלבן הבריטי תחת צו האדמירליות הבריטית. בשנת 1909, שרי הממשלה האוסטרלית, יחד עם מקבילהם מדומיניונים אחרים כגון קנדה, כי הנס הלבן, המושחת בסמל המקומי יהיה מתאים יותר לשימוש אך האדמירליות התעקשה כי הדגל הלאומי המונף על מוט החרטום הוא מספק לשם זיהוי לאומיות הספינה.
היסטוריה
בשנת 1965, לחמו כוחות אוסטרליים לצד ארצות הברית במלחמת וייטנאם, מלחמה שבה הממלכה המאוחדת לא לקחה כל חלק. חבר פרלמנט אוסטרליים העלו את הסוגיה האם מתאים הדבר שספינותיהם יפליגו תחת דגל ימי של מדינה זרה. באותו זמן דווח בפרלמנט כי הצי תר אחר דגל ימי אוסטרלי חדש. בהתחשב במצב ב-1 בינואר 1966, ועדת הצי המליצה לממשלת אוסטרליה "כי לצי המלכותי האוסטרלי ראוי שיהיה נס לבן מיוחד משלו... נס לבן, עם דגל האיחוד בקנטון ושישה כוכבים כחולים על פי עיצובו של הדגל האוסטרלי". לנס החדש ניתנה הסכמה מלכותית ב-7 בנובמבר 1966 והוכרז על ידי ראש הממשלה ב-23 בדצמבר 1966. כניסתו לשימוש הוקדמה מה-1 במאי 1967 ל-1 במרץ 1967 כאשר הספינה אאה"מ בונרו הפכה לספינה הראשונה עליה הונף הנס החדש.
יחסי אינדונזיה–סן מרינו
יחסי אינדונזיה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים
בין המדינות נחתמו שני הסכמים דיפלומטיים:
תחנת הרכבת ערד
__ללא_תוכן_עניינים__
קניידלך
קניידלך (ביידיש: קניידלעך או קניידלאך, ריבוי של קניידל) הוא מאכל יהודי אשכנזי מסורתי העשוי כמעין כופתה עגולה.
הקניידלך עשויים מקמח (לרוב מקמח מצה) וביצים, ובתוספת מעט שמן ומים. לעיתים, מוספים לקניידלך תבלינים שונים, בהם ניתן למנות פלפל שחור, מלח או סוכר. את התערובת הנוצרת מעגלים, בדרך כלל ביד, לצורת כדורים, אותם מבשלים לרוב בתוך מרק.
אף שניתן לאכול קניידלך בכל השנה, הם מזוהים במיוחד כאחד המאכלים המסורתיים לחג הפסח, בעיקר בקרב עדות אשכנז. זאת, מכיוון שניתן להכינם מקמח מצה, וכך הם לא יהיו חמץ ויהיו כשרים לפסח. עם זאת, אלו המקפידים לא לאכול בפסח מצה שרויה נמנעים מלאכול קניידלך בפסח או מכינים אותם בגרסה בה את קמח המצה מחליף קמח שקדים.
יש האוכלים אותם בסעודה שלישית בערב פסח שחל בשבת.
אויגן בלוילר
פאול אויגן בלוֹילר (בגרמנית: Paul Eugen Bleuler; 30 באפריל 1857 – 15 ביולי 1939), פסיכיאטר שווייצרי שנודע בתרומותיו להבנת החולי הנפשי; טובע המונחים "סכיזופרניה", "אוטיזם" ו"אמביוולנטיות".
ביוגרפיה
בלוילר נולד בעיירה צוליקון (Zollikon) שבקרבת ציריך ליוהאן רודולף ופאולינה בלוילר, זוג איכרים אמידים. החל ללמוד רפואה בציריך, ובהמשך עבר ללמוד בפריז, שם למד אצל הנוירולוג והפסיכיאטר הצרפתי ז'אן-מרטן שארקו, וכן לונדון ובמינכן, שבה למד אצל הנוירואנטומיסט והפסיכיאטר הגרמני ברנהרד פון גודן (von Gudden). עם תום לימודיו שב לציריך, ועבד כמתמחה בבית החולים הפסיכיאטרי האוניברסיטאי (המסונף לאוניברסיטת ציריך) "בּוּרְגְהֶלְצְלִי" (Burghölzli), שבדרום-מזרח העיר.
בשנת 1886 נתמנה למנהל המרפאה הפסיכיאטרית בריינאו (Rheinau) שבקנטון ציריך, בבית חולים שבמנזר עתיק השוכן על אי בנהר הריין. באותה תקופה התנהל בית החולים בשיטות מיושנות, ובלוילר לקח על עצמו לפעול לשיפור התנאים עבור החולים השוהים במקום.
כעבור תקופה של שתים עשרה שנה, בשנת 1898, שב בלוילר לבית החולים בורגהלצלי, ומונה למנהלו.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החל בלוילר לגלות עניין בעבודתו של זיגמונד פרויד, ובפרט במחקרם של פרויד ומורו יוזף ברויר על היסטריה. בלוילר, אשר האמין בדומה לפרויד כי תהליכים מנטליים מורכבים עשויים להיות לא מודעים, עודד את צוות בית החולים בורגהלצלי לחקור תופעות לא-מודעות ותופעות פסיכוטיות. בהשפעתו של בלוילר, ניסו הפסיכיאטרים קרל גוסטב יונג ופרנץ ריקלין להיעזר במבחנים של אסוציאציות מילים כדי לחבר בין מושג ההדחקה הפרוידיאני התאורטי לבין ממצאים פסיכולוגיים אמפיריים. בתקופה מסוימת, התייעץ בלוילר עם פרויד בנוגע לאנליזה העצמית שלו. לתמיכתו של בלוילר, כעומד בראש מרכז רפואי מחקרי ולימודי מרכזי, נודעה חשיבות רבה בראשית דרכהּ של התאוריה הפסיכואנליטית. ואולם, בשנת 1911 פסק בלוילר מתמיכתו בהּ.
חקר הסכיזופרניה
שמו של בלוילר יצא לפניו כחוקר אשר טבע את המונח "סכיזופרניה", עבור המחלה שקודם לכן נקראה "שיטיון היבחרות" (Dementia praecox). בלוילר זיהה כי מצב זה אינו בגדר שיטיון, וכן כי הוא אינו פוגע באנשים צעירים דווקא, ועל כן ייחד לו שם נבדל – תחדיש, שאותו הלחים מן השורשים היווניים σχίζειν ("סכיזיין"; לשסע) ו-φρήν ("פרֶן"; נפש). באמצעות השם, שמשמעותו היא "נפש שסועה", ביקש לבטא את היותה של ההפרעה קשורה לשסע שקיים בין תפיסתם החושית התקינה של הלוקים בהפרעה, לבין המחשבות וההתנהגויות הפגועות שלהם.
למעשה, תיאר בלוילר את ההפרעה כ"קבוצת הסכיזופרניות", וקרא למאפייניה המרכזיים "ארבעת ה-A" :
אוגוסט: מחוז אוסייג' (סרט)
אוגוסט: מחוז אוסייג' (באנגלית: August: Osage County) הוא סרט קולנוע בבימויו של ג'ון וולס. תסריט הסרט נכתב על ידי טרייסי לטס, והוא מבוסס על מחזה בעל אותו שם זוכה פרס פוליצר. מפיקי הסרט הם ג'ורג' קלוני, ג'ין דומאניאן, גרנט הסלוב, סטיב טרקסלר, בוב וויינשטיין והארווי וויינשטיין.
הסרט מורכב מאנסמבל שחקנים בניצוחן של מריל סטריפ וג'וליה רוברטס. בנוסף משחקים בסרט גם יואן מקגרגור, כריס קופר, אביגייל ברסלין, ג'ולייט לואיס ובנדיקט קמברבאץ'. הסרט זכה להצלחה כלכלית בינונית וביקורות מעורבות. סטריפ ורוברטס זכו לביקורות מהללות, והן קיבלו מועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בהתאמה.
עלילה
לאחר חמישה ימים של היעדרות, השריף המקומי מודיעה למשפחה כי נמצאה גופתו של בברלי באגם. לאחר זיהוי הגופה מתרחשת ההלוויה. בנם הביישן והמגושם של מאטי פיי וצ'ארלס המכונה צ'ארלס הקטן (בנדיקט קמברבאץ') החמיץ את ההלוויה כי הוא פספס את הרכבת. צ'ארלס האב רוחש חיבה לבנו, ואילו מאטי פיי מזלזלת בו ומעליבה אותו בכל הזדמנות. אייבי מגלה לברברה שהיא וצ'ארלס מאוהבים ושהיא לא יכולה ללדת כי היא עברה כריתת רחם.
למחרת, צ'ארלס הקטן מנגן ושר לאייבי שיר. כשמאטי פיי תופסת אותם, היא גוערת בצ'ארלס הקטן. צ'ארלס האב נוזף במאטי פיי, והוא מאיים עליה שהם ייפרדו אם היא תמשיך בהתנהגות זו. מאטי פיי מגלה לברברה כי היא ניהלה רומן עם בברלי, ושלמעשה צ'ארלס הקטן הוא אחיה למחצה. ברברה מבטיחה למאטי פיי שהיא תנסה להפריד בין צ'ארלס הקטן לבין אייבי מבלי לספר להם את האמת.
מאוחר יותר אייבי מנסה לספר לויולט לגבי מערכת היחסים שלה ושל צ'ארלס הקטן. ויולט הנראית מסוממת חושפת בפני אייבי שהיא יודעת שצ'ארלס הוא אחיה למחצה. אייבי בורחת מהבית בזעם ובהבטחה לא לשוב לעולם. בבית ברברה מגלה שוויולט ידעה על מצבו של בברלי ושהיא לא עשתה דבר להצילו וזאת כדי לקבל את הכסף המשותף שלהם. ברברה מחליטה לעזוב את ויולט, והאחרונה נשארת לבד עם ג'והנה.
קבלה
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בטורונטו ב-9 בספטמבר 2013. הסרט יצא בתפוצה מוגבלת ב-27 בדצמבר באותה שנה, וב-10 בינואר 2014 הוא יצא ברחבי ארצות הברית. בשבוע הראשון לצאתו, הסרט הכניס כ-179,475 דולר בחמישה אולמות קולנוע בלבד. נכון ל-20 בפברואר 2014 הסרט הכניס 36,215,311 מיליון דולר בארצות הברית בלבד.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות וחיוביות. האתר "Rotten Tomatoes" נתן לו ציון של 64% בהתבסס על 135 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לו ציון של 58 מתוך 100 על בסיס 45 ביקורות.
יסוג'ירו אוזו
יסוג'ירו אוזו (ביפנית: 小津安二郎; 12 בדצמבר 1903 - 12 בדצמבר 1963) היה במאי קולנוע ותסריטאי יפני.
אוזו נחשב על ידי רבים כבמאי הייחודי ביותר מבין במאי יפן. בתחילה היו היפנים חלוקים האם להפיץ את עבודותיו של אוזו, מחשש שהמערב לא יעריך נכונה את יפי העדינות שבהם, בזמן שסרטיהם של אקירה קורוסאווה וקנג'י מיזוגוצ'י זכו בפרסים רבים בפסטיבלים שונים בעולם. חששות אלה התבדו ואוזו הוכר כאחד מהיוצרים החשובים ביותר בקולנוע.
הקריירה האמנותית
"אביב מאוחר" היה הראשון בסדרה של סרטים שקבעו את מעמדו במערב. רבים משמות סרטיו מתייחסים לעונות השנה ונותנים ביטוי לתקופה בהתפתחות הרגשית והפסיכולוגית של הדמויות המתוארות בכל סרט. "אביב מאוחר" עוסק בנערה שרוצה לשמר את אביב הנעורים שלה ועל כן, למרות שעברה מזמן את הגיל בו עליה להתחתן, היא אינה עושה זאת. אביה האלמן משתכנע שמוטב שהיא תינשא, ולמרות שאינו רוצה להיפרד מבתו, הוא מנסה למצוא את הדרך לשכנע אותה לפעול על פי המוסכמות ולהתחתן. הסרט מתמקד במערכת היחסים בין האב לבתו, ואלמנטים מן הטבע משמשים כסמלים שמבטאים את הקשר ביניהם ואת הקשר של בני האדם לתהליכים הטבעיים.
בדומה ל"אביב מאוחר", מרבית סרטיו של אוזו עוסקים ביחסי הורים-ילדים, הקשר למסורת, ובאלמנטים הנוגעים לקשר ההדוק שבין האדם לבין הטבע וחילופי העונות – חיים, מוות, זקנה, התבגרות. שמות סרטיו מאוד סוגסטיביים. ביניהם "אביב מוקדם", "סתיו מאוחר", "שאריות הקיץ", "קיץ מוקדם", "עשב צף", וכו'.
בסרט "...I Was Born, But" מעניקות רגישותו הרבה של אוזו למצביו של האדם ותובנותיו על דפוסי החיים היומיומים לקונפליקטים הרגילים למראית עין, כוח רגשי עצום הנמצא רק לעיתים נדירות בדרמות הוליוודיות שגרתיות.
בחילופי העונות מגלמים את התפקידים הראשיים שניים משחקניו הקבועים של אוזו. את הבת, נוריקו, מגלמת סטסוקו הארה, כוכבת גדולה ביפן של אותה התקופה, שהייתה מוכנה לעזוב הכול כדי לעבוד עם אוזו. הארה מצליחה להביא למסך את מגוון הרגשות העוברים בתוך הדמות. דמותה מתאפיינת בכך שהיא מחייכת ואומרת משהו אחד, אך בפנים קורים לה דברים אחרים. הארה מצליחה להעביר את הרגשות המורכבים האלה במבטיה ובתנועות גופה המאופקות. בתפקיד האב מופיע צ'ישו ריו, שישחק כמעט בכל סרטיו של אוזו משנות ה-30 ועד מותו של הבמאי. ריו הצנוע טען שלא ידע בכלל לשחק ושבכל סרט הוא חש כי אוזו הולך להפסיק לעבוד אתו, כי תמיד היה צריך לצלם מחדש את השוט בגלל טעות שהוא עשה. אוזו אהב מאוד את שחקנו, ולמרות צניעותו מצליח ריו להעניק הופעות מרגשות, מאופקות ועדינות מאוד בסרטי אוזו.
סגנונו ושפתו הקולנועית
את סגנונו הייחודי החל אוזו לגבש עוד בראשית הקריירה שלו, כשהוא מבצע ניסויים שונים ויוצר סרטים אידיוסינקרטיים בסגנון מנוגד לזה שהיה בהוליווד או בקולנוע היפני בימיו. הוא שאף לצמצם ולפשט את סגנונו הקולנועי. כך השמיט אוזו כלים בסיסיים בשימוש הקולנועי כמו ה"פייד" ה"דיזולב" והצילום הפנורמי, וצילם אך ורק ממצלמה בזווית נמוכה, בשימוש בעדשות 50 מ"מ, ושיעבד את המשכיותו של המרחב לאסתטיקה ויזואלית.
המצלמה של אוזו כמעט ואינה נעה. אוזו מעצב קומפוזיציות ייחודיות ובאמצעות הניואנסים הקטנים בהתנהגות השחקנים, והשימוש באלמנטים מן הטבע באופן סימבולי, בונה שפה קולנועית עשירה, למרות ובזכות מגבלותיה. לעיתים, מוותר אוזו על השימוש בעריכה של שוט/רברס שוט. חלק מהסצנות חושפות את האירועים אך ורק מזווית ראייה אחת. לצופה נוצרת תחושה שהוא יושב על הרצפה ומסתכל על האירועים מבלי לזוז. אך אוזו לא כובל את הצופה, אלא מבקש ממנו להרפות – "לשבת" - ולהסתכל; לפתוח את חושיו ולהרגיש. מאחורי הרוגע והפשטות שמציגים סרטיו, מטעין אוזו את רגעי היומיום ברגשות עזים כמו כאב, כעס, אהבה ותסכול. הישיבה אצל אוזו באה גם כדרך להגיד שהפעולה הקולנועית קשורה בישיבה, כמו פעולת החשיבה. אנחנו צופים בסרט של אוזו ממקום של רוגע ומוכנות רגשית להרהור.
השפעתו וביקורת
אוזו יצר קולנוע שחיזק את כוחה של המיזנסצנה, הסטטיות וההתמקדות הרגישה במערכות יחסים בין דמויות מורכבות. סרטיו השפיעו רבות על הקולנוע האסיאתי ובפרט ניתן לראות את השפעתו בסרטיהם של טקשי קיטאנו, הו הסיאו סיין, אדוורד יאנג ("אחת ושתיים") וג'ים ג'רמוש. אוזו אמנם החל לעבוד בקולנוע בתקופה האילמת, אך יצירותיו המפורסמות ביותר נעשו בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה ועד מותו ב-1963. ההערכה לה זוכה אוזו כיום מבוססת על יכולתו להכניס את הצופה אל תוך מערכות יחסים פשוטות ולגרום לו להתרגש ממה שקורה מולו באמצעות שפה קולנועית ענווה.
מאוחר יותר בקריירה שלו הפך אוזו למטרה בידי במאים איקונוקלסטים מהגל החדש היפני. רבים גינו את סגנון סרטיו כמאובן ומיושן, ואחרים ביקרו את סרובו לעסוק בנושאים חברתיים. שלוותו והסתכלותו הנשגבת על האנושות עמדו במבחן הזמן והשפיעו רבות על במאים שונים בקולנוע המערבי כמו וים ונדרס, (שהקדיש לאוזו את "טוקיו גה" (1983), יומן חיפושיו אחר טוקיו של הבמאי הנערץ עליו וכולל ראיונות עם השחקן ריו ועם הצלם הקבוע של אוזו), ג'ים ג'ארמוש ומרטין סקורסזה.
אוזו מת ממחלת הסרטן בשנת 1963.
פוקאס, קיסר האימפריה הביזנטית
פוקאס (ביוונית: Φωκάς; בלטינית: Flavius Phocas Augustus, פלביוס פוקאס אוגוסטוס, 547 – 5 באוקטובר 610) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 602–610. פוקאס היה איש צבא ועלה לשלטון לאחר שהנהיג הפיכה צבאית במסגרתה נרצח קודמו, מאוריקיוס, הייתה זו עליה אלימה ראשונה לשלטון מאז ימי קונסטנטינוס. הוא-עצמו נרצח על ידי יורשו, הרקליוס. במשך רוב שנות שלטונו התמודד עם פריצת גבולות האימפריה על ידי האווארים והסלאבים בבלקן והפרסים במזרח ועם התקוממויות ומלחמות אזרחים בסוריה, ארץ ישראל ומצרים. בשנת 607 חתם על צו השולל את קיומה של היהדות כ"דת נסבלת" באימפריה וכפה אף הטבלה באונס של יהודים, דבר שהיווה זרז למרד יהודי באנטיוכיה ולמרד הרקליוס. פוקאס היה הראשון מבין הקיסרים הנוצרים שגידל זקן, דבר שאפיין מאז ואילך את קיסרי ביזנטיון.
ביוגרפיה
לא ידוע דבר על ימי בחרותו, פרט לשם אמו (שהיה גם שם בתו), דומנציה, ולעובדה ששירת כקצין בצבא הבלקן. לראשונה מוזכר פוקאס כראש משלחת צבאית שנשלחה אל הקיסר בתביעה לפדות 12,000 חיילים ביזנטים שנפלו בשבי האווארים ליד הדנובה ב-598. הקיסר סירב, השבויים הוצאו להורג ופוקאס הושפל.
ב-602 ציווה הקיסר על גייסות הבלקן לחנות בחורף מצפון לדנובה, מחוץ ללימס, באזור מועד לפשיטות האווארים, במקום לחזור לבירה כנהוג. פקודה זו, שלוותה בצמצום תקציב הצבא, הביאה עד מהרה לפרוץ מרד ולצעדה מזורזת של הגייסות אל הבירה קונסטנטינופול. פוקאס ניצב בראש המרד וכשהגיע לבירה זכה לאהדת מפלגת "הירוקים". שלטונו של הקיסר מאוריקיוס התערער, הוא נמלט מהעיר לכלקדון ופוקאס הוכתר לקיסר תחתיו. לאחר זמן קצר נרצח מאוריקיוס במקום מפלטו יחד עם חמשת בניו. ראשיהם הוצגו לראווה בבירה לפני שנקברו.
בראשית שלטונו זכה פוקאס לאהדה ציבורית שהושגה באמצעים פופוליסטיים כהורדת מסים ורפורמה בחלוקת קרקעות חקלאיות שזכתה לברכת האפיפיור גרגוריוס הראשון. פוקאס המשיך לרצות את האפיפיור שליט רומא גם לאחר מכן. כשעלה בוניפקיוס הרביעי לכס הקדוש ב-608 העניק לו פוקאס במתנה את הפנתאון על מנת שיקדיש את המקדש ככנסייה, כאות על נאמנות זו הוצב עמוד פוקאס בלב הפורום רומאנום ועליו פסל מוזהב של פוקאס.
אולם עד מהרה נאלץ פוקאס להתמודד עם מצב גאו-פוליטי וצבאי קשה. ח'וסרו השני, מלך פרס, ראה ברצח בן בריתו, הקיסר הביזנטי הקודם, מאוריקיוס, מעשה המחייב נקמה. הוא השתמש בתירוץ הנקמה על מנת לתקוף ולבזוז את ביזנטיון הנחלשת ולהשפילה. במקביל, התקשה צבא הבלקן לבלום גלי תקיפות חוזרים ונשנים מצד האווארים והסלאבים בחזיתות הדנובה והקווקז. בשנת 605 נסוג צבא הבלקן לשם מתן סיוע לשמירת הגבול המזרחי של האימפריה, דבר שהוביל להתמוטטות חזית זו. נפילת הבלקן אילצה את פוקאס לשלם לאווארים מס גבוה שדילדל את אוצרות האימפריה שלו. ב-607, לאחר ארבע שנות קרבות, הצליח צבא פרס לפרוץ את קו הגבול בנהר פרת ולהתקדם לעבר סוריה, אנטיוכיה וארץ ישראל. בנוסף לכך פרצו ברחבי האימפריה מרידות ומלחמות אזרחים, חלקן בהשתתפות פעילה של יהודים ושומרונים. כך במצרים, שיהודיה נתמכו על ידי יהודי קיסרות אקסום (אתיופיה), באנטיוכיה ובארץ ישראל. במסגרת מרידות אלו ניתן סיוע מבפנים לפרסים במטרה לפורר ולמוטט את האימפריה הנוצרית. תגובתו של פוקאס בגזרות שמד ואכיפתן האלימה רק הגבירו את השנאה כלפיו וכלפי האימפריה הנוצרית. בספר אליהו, מדרש יהודי בן התקופה, מכונה פוקאס "מלך פחות שבמלכים, בן שפחה". הוא גם מועמד טוב להיות בן-השטן, "ארמילוס" בספר זרובבל.
בשנת 608 הכריז מושל מצרים, הרקליוס האב, על מרד כנגד הקיסר פוקאס. המורדים הטביעו מטבעות עליהם הוצגו הרקליוס האב והרקליוס הבן, הוא הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית לעתיד, כקונסולים, אף שאיש משניהם לא טען לכס הקיסרות במפורש. הרקליוס עצמו הפליג בדרך הים דרך סיציליה אל קפריסין. בהגיעו לבירה קונסטנטינופול נפגש עם בכירי האצולה בעיר, וזמן קצר לאחר מכן ערך טקס בו הכתיר עצמו לקיסר. כשנכנס לעיר ערקו לצידו חיילי המשמר הקיסרי, עליהם פיקד חתנו של הקיסר, פריסקוס. הרקליוס נכנס לעיר כמנצח, והוציא להורג את פוקאס במו ידיו. גופתו של פוקאס נערפה ובותרה, ונתחיה הוצגו לראווה בעיר לפני שנשרפו. ב-5 באוקטובר 610 הוכתר הרקליוס לקיסר באופן רשמי.
ג'ורג' פאלודי
ג'וֹרג' פַאלוּדִי (בהונגריה ג'רג' פאלודי במקור לַיימְדוֹרְפֶר - Leimdörfer, בהונגרית: Faludi György; בודפשט, 22 בספטמבר 1910 –בודפשט, 1 בספטמבר 2006) היה משורר יהודי-הונגרי, מתרגם, סופר.
ביוגרפיה
ג'ורג' פאלודי נולד בבודפשט במשפחה בורגנית יהודית. אביו יואכים (חיים) ליימדורפר היה כימאי ואמו אליזבת קטלין בירינגר. בשנת 1928 קיבל את תעודת הבגרות ולאחר מכן למד בשורה של אוניברסיטאות: בווינה (1928-1930), ברלין (1931-1932), פריז (1932) וגראץ (1932-33). בשנים 1933-1933 נאלץ להתגייס לצבא ההונגרי בדרגת קצין זוטר, דרגה שנשללה ממנו מאוחר יותר בשל יהדותו. בשנת 1937, הוא פרסם את תרגום הבלדות של המשורר הצרפתי פרנסואה ויון שביסס את מעמדו.
בשנת 1938 עזב את הונגריה. הוא נמלט לפריז, שם פגש את קהילת המהגרים של האמנים ההונגרים. מאוחר יותר נאלץ לעזוב גם את עיר האורות בגלל הכיבוש הגרמני. הוא נמלט שוב, הפעם למרוקו ולאחר מכן לארצות הברית, שם עבד כמזכיר ועורך התנועה ההונגרית החופשית ושירת בצבא. אחותו, שנשארה בבודפשט נרצחה על ידי אנשי צלב החץ.
הוא חזר להונגריה בשנת 1946, והתחיל לעבוד בעיתון יומי. ב-1947 פרסם את קובץ שיריו בשם "אחרי נפילת הסתיו". הגזענות הייתה בזויה בעיניו לכן, בהנהגתו הופל פסלו של אוטוקאר פרוהאסקה הבישוף הקתולי האנטישמי של העיר סקשפהרוואר בליל 26 באפריל 1947 שהיה מוצב בגן קארולי בבודפשט. המשטר הקומוניסטי שתפס את השלטון בשנת 1949 היה עוין כלפיו מלכתחילה ועבודותיו לא יכלו להופיע. בשנת 1949 (על פי מקורות אחרים באמצע 1950) נעצר על בסיס האשמות שווא. תחילה הוגלה ולאחר מכן נכלא במחנה עבודות כפייה. בבתי הכלא ובמחנות העבודה כתב שירים רבים שפורסמו לראשונה רק בשנת 1983 במינכן תחת הכותרת "שירי בית הכלא 1950–1953".
לאחר שחרורו מצא פרנסה בתרגומים ולאחר מכן ניצל את המרד ההונגרי וברח שוב בשנת 1956. בשנת 1957 התיישב בלונדון, שם היה עורך "עיתון הספרות" בשפה ההונגרית. בשנת 1961 כתב את זיכרונותיו האוטוביוגרפיים במקור באנגלית ("ימי המאושרים בגיהנום", 1962). הספר פורסם לראשונה ב-1987 בהונגרית על ידי הוצאת הספרים העצמאית תוך עקיפת הצנזורה הקומוניסטית. בין השנים 1963 ו-1967 הוא חי בפירנצה ומלטה. בשנת 1967 עבר לטורונטו והרצה באוניברסיטאות שונות בקנדה ובארצות הברית. הוא נאסר לפרסום בהונגריה, ובספריות נמחק שמו אפילו מהקטלוגים.
בשנת 1988 חזר להונגריה, שם חי עד מותו בשנת 2006.
חייו הפרטיים
בשנת 1953 נשא לאישה את העיתונאית סוזאנה סגו, איתה היה כבר בקשר לפני מעצרו. הם נפגשו לראשונה במערכת העיתון בה עבדה. מנישואיהם נולד בנם אנדראש (1955-2010). בשנת 1963 נפטרה אשתו. בשנת 1966 הכיר פאלודי בחור אמריקני בן 28, בשם אריק ג'ונסון. הם הפכו לזוג במשך 36 שנה. אף על פי שמעולם לא הסתיר את הדו-מיניות שלו, הראיון הטלוויזיוני בשנת 2002 שבו סיפר על כך, שודר רק לאחר מותו בשנת 2006. ביולי 2002 הוא נשא לאישה את פאני קובאץ', שהייתה צעירה ממנו ב-65 שנה.
פאלודי לא לבש גרביים אחרי שאלברט איינשטיין הפנה את תשומת לבו בשנת 1947 להשפעותיו המזיקות על מחזור הדם של פריט לבוש זה.
אדובי פרמייר פרו
Adobe Premiere Pro היא תוכנה מקצועית לעריכת וידאו שפותחה על ידי חברת אדובי מערכות. התוכנה מסוגלת לקרוא סרטי וידאו במספר רב של פורמטים פופולריים. עורך הווידאו יכול לבטל שזירה, לקטוע קטעים מסרט וידאו, למזג בין קטעי וידאו שונים, להוסיף להם כותרות, טקסטים, אנימציות, לערוך מעברים מונפשים בין קטעי הווידאו הערוכים ולהוסיף להם אפקטים. את התוצאה הסופית ניתן להעביר לשימושן של תוכנות אדובי אחרות, כמו אדובי פלאש או אדובי פלקס, או להציג אותה באתר WEB או כסרטון וידאו בטלוויזיה.
היסטוריה
התוכנה פרמייר פרו מתבססת על מהדורות קודמות של פרמייר. המהדורה האחרונה של פרמייר הייתה 6.5. מהדורה ראשונה של פרמייר פרו נקראה מהדורה פרמייר 7, והיא הושקה בשנת 2003. למהדורה 1.5 שהוכרזה ב־2004 התווספו תמיכה בווידאו באיכות גבוהה, כלים לניהול פרויקטים ופילטרים חדשים. בינואר 2006 הוכרזה מהדורה 2 של פרמייר, בינואר 2007 הוכרזה מהדורה 2 עבור מקינטוש, ובנובמבר 2008 הוכרזה מהדורת 4 עבור מקינטוש ו־Windows.
שילוב עם תוכנות נוספות
פרמייר פרו בנויה כיום באופן אשר מאפשר עבודה משולבת עם תוכנות אחרות מבית אדובי - בהם התוכנה לעיבוד ויצירה של תוכני וידאו דיגיטליים אדובי אפטר אפקטס. ניתן לייבא קומפוזיציות מאפטר אפקטס לתוך פרמייר פרו ולהציב אותן על ציר הזמן בפרמייר פרו. ניתן לשנות את הקומפוזיציה באפטר אפקטס, ולאחר שחוזרים לפרמייר פרו, הקליפ יעודכן באופן מיידי עם השינויים שנעשו. באותה המידה, את הפרויקטים אשר יוצרים בפרמייר פרו ניתן לייבא לתוך אפטר אפקטס. ניתן להעתיק את הקליפ בין שני היישומים הללו מבלי לפגוע באיכות הקליפ המקורי כלל. פרמייר פרו תומכת גם בתוספות רבות של אפטר אפקטס.
פרמייר פרו מאפשרת גם עבודה משולבת עם אדובי פוטושופ. ניתן לפתוח קובצי פוטושופ ישירות מפרמייר פרו על מנת לערוך אותם בפוטושופ. כל השינויים מעודכנים באופן מיידי לאחר שהקובץ נשמר בפוטושופ וכשחוזרים לעבוד בפרמייר פרו.
יתרונות על פני פרמייר אלמנטס
אדובי פרמייר אלמנטס היא גרסה מצומצמת ומוזלת בהרבה של פרמייר פרו אשר זמינה עבור שוק הצרכנים הביתי המשתמשים במערכת ה־Windows בלבד. פרמייר פרו מכיל מספר תוספים מקצועיים לעורכים מתקדמים אשר אינם קיימים בפרמייר אלמנטס כגון תמיכה מרובה יותר בפורמטים השונים, אפשרויות עריכה מתקדמות יותר (כגון תמיכה ב־24p, עריכת סראונד, כלים לניהול פרויקט), ממשקי עריכת אודיו מתקדמים ועוד.
המתחרים הגדולים ביותר של פרמייר פרו כיום הם התוכנות Sony Vegas, מוצרים מבית Avid, ותוכנת עריכת הווידאו של אפל Final Cut Pro.
חוק התשוקה
חוק התשוקה (בספרדית: La ley del deseo) הוא סרט קולנוע ספרדי משנת 1987, שכתב וביים פדרו אלמודובר. הסרט עוסק במשולש רומנטי בין שלושה גברים, וכן בקשר שבין אחד משלושה גברים אלה לבין אחותו. זהו סרטו הראשון של אלמודובר העוסק בהרחבה בלהט"ב.
זהו הסרט הראשון שהופק על ידי "אל דסאו" - חברת ההפקה של האחים פדרו ואגוסטין אלמודובר. הסרט זכה בתשעה פרסים, בהם פרס טדי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
עלילה
פבלו קינטרו (אוסביו פונסלה) הוא במאי הומוסקסואל, שזה עתה יצא מהקרנת הבכורה של סרט חדש שלו. במסיבה שלאחר מכן משתתפים גם טינה קינטרו (כרמן מאורה), אחותו של פבלו, וחואן (מיגל מולינה), אהובו של פבלו. לאחר שפבלו חוזר לביתו, מגיע לשם גם חואן, והשניים ישנים יחד חבוקים, קודם שהם נפרדים, עקב יציאתו של חואן לחופשת קיץ בעיר חוף.
טינה קינטרו היא שחקנית שנולדה כזכר אך עברה ניתוח להתאמה מגדרית, כדי להגיע לקשר מיני עם אביה, שנטש אותה למען אישה אחרת. כתוצאה מכך היא חשה שנאה עזה לגברים, והשמועות אומרות שהיא לסבית. טינה מטפלת באחייניתה האהובה עדה בת ה-10 בערך, משום שאמהּ (ביבי אנדרסן) נעדרת מהבית עקב חוזה דוגמנות שיש לה בטוקיו. טינה ועדה מבקרות בכנסייה שבה הייתה טינה בילדותה, וטינה מפתיעה את הכומר בספרה לו שהיא הילד הזכור לו. "השתנית מאוד", אומר הכומר. "אל תהיה בטוח", עונה לו טינה, "במהות אני בדיוק מה שהייתי". בעקבות הביקור מתמלאת עדה רגשות דתיים, ומתפללת אל הבתולה הקדושה.
פבלו, טינה ועדה חיים במעין משפחה, הנראית שגרתית, אף שהיא כל כך לא שגרתית. פבלו מביים את המחזה "הקול האנושי" (La voix humaine מאת ז'אן קוקטו), שבו נתן לטינה את התפקיד הראשי. לאחר הצגת הבכורה פבלו הולך לביתו עם אנטוניו (אנטוניו בנדרס), צעיר נאה המעריץ אותו, ושם אנטוניו, שמספר לפבלו "אני לא נוהג לשכב עם גברים", חווה לראשונה מין אנאלי. פבלו רואה באירוע זה מין מזדמן וממשיך להיות מאוהב בחברו משכבר, חואן, אך אנטוניו רואה בכך תחילתו של קשר קבוע. במכונת הכתיבה המשמשת אותו לכתיבת תסריטים, שלה מקום לא מבוטל בסרט, כותב פבלו לאנטוניו: "אנטוניו, אני לא אוהב אותך. עדיין אני מאוהב בחואן. שכח אותי ותפסיק לשקר לעצמך".
אנטוניו הקנאי נוסע לעיר החוף שבה נמצא חואן ומנסה לאנוס אותו, בנימוק "אני רוצה שכל מה שהיה של פבלו יהיה שלי, כי אני אוהב אותו", ולאחר מכן משליך אותו אל מותו מראש הצוק. פבלו מגיע לביקור אצל חואן, ומגלה את דבר מותו. לאחר שהוא מתעמת עם אנטוניו על המוות ומבין שהוא הרוצח, פבלו עובר תאונת דרכים שגורמת לו לרגל שבורה ולאובדן זיכרון. "אובדן הזיכרון שלך מותיר אותי בלי עבר. אם לא יחזור לך הזיכרון אני אשתגע", אומרת לו טינה. המשטרה חושדת הן בפבלו והן בטינה כאשמים ברצח (וגם אנטוניו בחשודים). כדי להחזיר לפבלו את זיכרונו, טינה מספרת לו על משפחתם. היא מגלה לו מה גרם לה להפוך לטרנסקסואל, ומספרת על ילדותה: "התעסקתי עם אבא, יום אחד אמא תפסה אותנו, ו...אתה יכול לתאר לך". היא נסעה עם אביה למרוקו, ושם שינתה את מינה, אך אביה נטש אותה למען אישה אחרת. "הוא פגע בי כל כך, שמאז לא הצלחתי להיות עם גבר אחר", היא מספרת. בהמשך מספרת טינה לפבלו, באושר רב, שמצאה מאהב, ופבלו מגלה לה שזיכרונו חזר אליו, אך הוא רוצה לשמור זאת בסוד. בעת שהמשטרה חוקרת אותו מתברר לפבלו שהמאהב של טינה הוא אנטוניו. הוא מטלפן אל טינה להזהיר אותה, אך אנטוניו מחזיק את טינה כבת ערובה, בדרישה להתייחד שעה עם פבלו. פבלו נענה לדרישה וחווה רגעים נעימים עם אנטוניו, קודם שאנטוניו מתאבד בירייה.
קו אודר-נייסה
קו אודר-נייסה (בפולנית: Granica na Odrze i Nysie Łużyckiej, בגרמנית: Oder-Neiße-Grenze), נקבע בעקבות מלחמת העולם השנייה כגבול המזרחי של גרמניה והגבול המערבי של פולין. הקו נוצר בעיקר בתוואי הנהרות אודר ונייסה, עד לים הבלטי.
עודד אלקיים
עודד אלקיים (נולד ב-9 בפברואר 1988) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני.
קריירה
אלקיים התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ועם קבוצת הנוער של המועדון זכה באליפות ליגת העל לנוער בעונת, תחת הדרכתו של המאמן שלומי דורה. ב-4 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0-0 נגד הפועל רמת השרון במסגרת גביע הטוטו. ב-26 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית, בניצחון 0–2 נגד הפועל רעננה. בעונת 2008/2009 היה שותף להעפלתה של הקבוצה בחזרה לליגת העל. במקביל שיחק אלקיים בנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך 9 הופעות.
ב-25 בינואר 2011 הושאל אלקיים להפועל רמת גן. בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, וב-23 ביוני 2011 חתם בבני סכנין לעונה אחת. ב-4 בפברואר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–0 נגד בית"ר ירושלים.
ב-14 ביוני 2012 חתם אלקיים במכבי חיפה. לאחר ששותף בחמישה משחקי ליגה בלבד במהלך עונת 2012/2013, בקיץ 2013 חתם בעירוני קריית שמונה, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע המדינה לראשונה בתולדותיה. בסך הכל שיחק אלקיים ארבע עונות בעירוני קריית שמונה וערך במדיה 112 הופעות בליגת העל, בהן כבש שני שערים.
ב-22 במאי 2017 חתם אלקיים במכבי פתח תקווה. בעונת 2017/2018 ערך 29 הופעות בליגת העל, אך בעונת 2018/2019 שותף בשבעה משחקי ליגה בלבד, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
גביעונית נאכלת
גביעונית נאכלת (שם מדעי: Cantharellus cibarius) הוא מין של פטריה ממשפחת הגבעוניתיים (Cantharellaceae). הפטריה קרויה גם שנטרל מוזהבת ומצויה במיוחד באירופה.
היא אחת מפטריות הבר הנאכלות הפופולריות ביותר, שייכת למשפחת הגבעוניתיים המתאפיינים בגופי רבייה דמויי משפך, בעלי גוף בשרני, וקפלים דמויי זימים המצויים לכל אורך גוף הרבייה. אין במשפחה מינים רעילים, אמנם רק חלקם נחשבים טובים למאכל וטעימים.
עודד אלקיים
קריירה
לקראת עונת 2019/2020 חתם אלקיים בקבוצת הפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית, אך שוחרר מהקבוצה בחלון ההעברות של ינואר לאחר 11 הופעות ליגה בלבד.
גביעונית נאכלת
גביעונית נאכלת, ומשפחת הגבעוניתיים בכללה קיבלה את שמה העברי אודות לצורתה המזכירה גביע. כמו כן גם שמה הלועזי, שנטרל או קנטרל הגיעה מהמילה היוונית קנט'רוס (אנ') שמשמעותה גביע.
תיאור ותפוצה
כל גוף הפטריה בצבע צהוב, בגוונים שונים תלוי בקרקע ובלחות. בשרה בצבע קרם-צהבהב. מעין רכסי דפים הנראים כזימים משתרעים לכל אורך גוף הפטריה - מהבסיס עד לכובע. ריחה מתקתק ופירותי וטעמה פיקנטי במעט. קיימים מינים רבים הדומים לה בצורתה, מעט מהם אכילים עם סיכון קל לכאבי בטן (Hygrophoropsis aurantiaca לדוגמה) רובם לא ולכן יש לנקוט באמצעי זהירות בזמן הליקוט.
בצפון אירופה מופיעה לרוב בין החודשים יולי לאוקטובר.
ייתכן שהפטריה מכילה חומר קוטל חרקים, ואכן הפטריה על פי רוב נקייה מחרקים, רימות ומזיקים שונים.
כמאכל
הפטריה נחשבת לטעימה ולנחשקת בקרב חובבי פטריות, גביעונית נאכלת עשירה בוויטמינים ומינרלים ובעיקר בוויטמין C ואשלגן. הפטריה נחשבת למקור טוב במיוחד לוויטמין D. רוב הטעם העשיר והמורכב של הפטריה מתגלה בבישול ולכן לא נהוג לאכול אותה חיה. רוב תרכובות הגביעונית מסיסות בשומן ולכן נוהגים לטגן את הפטריה בשמן, חמאה או שמנת. הפטריה מומלצת גם לשימוש במתכוני רטבים מבוססים אלכוהול כדוגמת יין, והיא פופולרית במיוחד במתכוני רטבים ומרקים. בדרך כלל הפטריה נמכרת בשוק לאחר תהליך ייבוש. תהליך ייבוש הפטריה הוא פשוט למדי ולא פוגע בטעמה. ניתן גם לכתוש את הפטריה היבשה לאבקה ולהשתמש בה לתיבול מרקים ורטבים.
תכונה (פילוסופיה)
בפילוסופיה, תכונה היא מאפיין מופשט של ישות. לשום תכונה אין משמעות בפני עצמה, אלא בהסתכלות על אובייקטים שמאופיינים על ידיה. למשל, עגבנייה היא אדומה ולכן היא מאופיינת על ידי תכונת האדמומיות. אולם לא ניתן להבין מה היא תכונת האדמומיות אלא על ידי הסתכלות על חפצים אדומים.
תכונה נבדלת מ"קבוצה" בכך שהיא אינה מכילה את העצמים שמאופיינים אליה. למשל: כל הפריטים האדומים נכללים בקבוצת הפריטים האדומים, אך אינם חלק מ"תכונת האדמומיות".
תכונות "מהותיות" ("עצמותיות") ותכונות "מקריות"
ע"פ אריסטו, כל התכונות בעולם מתחלקות לתכונות "מהותיות" או "עצמותיות", שהן חלק בלתי נפרד מהאובייקט, ולתכונות "מקריות", שאינן מגדירות את מהות האובייקט.
לדוגמה:
תכונות "דטרמיננטיות" ותכונות "בנות פירוט"
הלוגיקן הבריטי ויליאם ג'ונסון הבדיל בין "תכונות דטרמיננטיות", לבין תכונות "בנות פירוט" שמוגדרות ידי תכונות אחרות.
למשל: הצבע "אדום" הוא תכונה דטרמיננטית, בעוד שמושג "גדול" הוא תכונה בת פירוט, כי הוא מורכב מתכונות כמו "גבוה", "רחב", "כבד" או "מורכב מהרבה אטומים".
גם הפילוסוף ג.א. מור עשה הבדלה דומה, והגדיר את המושג "כשל נטורליסטי" כבלבול בין תכונה דטרמיננטית לתכונה בת פירוט.
תכונות על פי דניאל דנט
למשל: "אדמומיות" היא תכונה מהסוג הראשון, כי חפצים אדומים הם אדומים גם כשאיש לא שם לב לכך. התכונה "חשוד ברצח" היא תכונה מהסוג השני, כי אדם חשוד ברצח רק כאשר מישהו חושד בו ברצח.
תכונות קיימברידג'
שאלה נוספת נוצרת סביב מה שמכונה "תכונות קיימברידג'", שהן תכונות שאינן מוסיפות מידע חדש על האובייקט. למשל התכונה "בעל תכונות" (כמו במשפט "לדני יש תכונות כלשהן"). ישנו ויכוח נרחב על תקפותן של תכונות כאלה.
פילוסופים רבים טוענים שקיום הוא "תכונת קיימברידג'", ושלאמירה "השולחן קיים" אין משמעות. זו היא אחת הגישות המודרניות המשלבות אונטולוגיה עם פילוסופיה של הלשון.
תכונות בלשון ובפילוסופיה של הלשון
בתחום הלשוני, התכונות מיוצגות על ידי נשואים. לעיתים על ידי נשוא שמני (למשל במשפט- "העגבנייה אדומה") ולעיתים על ידי נשוא פועלי (למשל במשפט "הילד שוקל חמישים ק"ג).
למרות זאת, לא כל נשוא מתאר תכונה. הערבוב בין נשוא לתכונה יצר בעיות רבות בפילוסופיה של הלשון, והוביל לפרדוקסים רבים, המפורסמים שבהם הם פרדוקס הספר והפרדוקס של גרלינג-נלסון.
תכונות במתמטיקה
במסגרת קבוצה כלשהי, תכונה של איבריה היא פונקציה מציינת מהקבוצה. הפונקציה קובעת לגבי כל איבר האם הוא מקיים את התכונה או לא. למשל התכונה "להיות זוגי" במסגרת המספרים הטבעיים מתאימה לכל מספר שמתחלק ב-2 את הערך 1 ולכל מספר אחר את הערך 0. מכיוון שקיימת פונקציה מציינת לכל תת קבוצה, כל קבוצה של איברים מקיימת "תכונה" כשלהי במובן המתמטי, גם אם מבחינה פילוסופית או לשונית אין לאיברים דבר במשותף.
תפילת חנה
תפילת חנה היא תפילה שהתפללה חנה לה' על הולדת בנה, שמואל הנביא, לאחר עשר שנות עקרות. את התפילה התפללה כאשר העלתה והקדישה את בנה לעבודת ה' במשכן שילה, ולהתלמד אצל עלי הכהן.
זהות מחבר התפילה
על פי פשוטו של מקרא חנה היא שחיברה תפילה זו, כתפילת הודיה על הולדת שמואל. אך יש שכתבו שייתכן כי תפילה זו הייתה ידועה קודם לכן, וחנה מצאה תפילה זו כמתאימה למצבה.