cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פארק באטרי
תחבורה
בשל מיקומו, שימש הפארק כבעל תפקיד ראשי בהקמת מערכת התחבורה של ניו יורק - אפשרות החפירה מתחת לפארק איפשרה הקמת מערכות תחבורה תחתיו, ובהם מנהרת ברוקלין באטרי המקשרת את האי מנהטן עם רובע ברוקלין, המעבר התחתי פארק באטרי - המקשר את תחבורת כלי הרכבת בין דרך FDR לרחוב וסט, וקווים של הרכבת התחתית של ניו יורק העוברים תחת הפארק: קו ברודוויי השדרה השביעית וקו לקסינגטון.
אזכורים תרבותיים
פארק הבאטרי מוזכר בשיר של המחזמר ניו יורק, ניו יורק, שנכתב על ידי ליאונרד ברנשטיין בשורה "and the Battery's down" המושרת על ידי ג'ין קלי, פרנק סינטרה וג'ולס מונשין, המציינת את מיקום הפארק במנהטן התחתית. הפארק מוזכר גם בשירו של ג'ון מארייר "City Love", בשירם של הביסטי בויז "Open Letter to NYC", בשירו של בילי ג'ואל "(Miami 2017 (Seen The Lights Go Out On Broadway", ובשירו של דייוויד בואי "New Killer Star" המתאר את פיגועי 11 בספטמבר בשורה: "ראי את הצלקת הגדולה הלבנה מעל פארק באטרי".
סרטים רבים צולמו בפארק בהם: סרטו של ג'קי צ'אן "The Protector" משנת 1985, הסרט "Desperately Seeking Susan" מאותה שנה. בפארק ממוקמת הכניסה למפקדת הגברים בשחור בסרט משנת 1997 ובסרט המשך משנת 2002 (גברים בשחור 2). כמו כן הפארק מופיע בפרק "The Bookstore" מהסדרה סיינפלד, ואף בסדרה הסימפסונים.
האנדרטה לחללי שכונת אחוזה בחיפה
האנדרטה לחללי שכונת אחוזה במערכות ישראל הוקמה בשנת 1974 בשכונת אחוזה, בסמוך לבית החולים כרמל, להנצחת חללי מערכות ישראל מבני שכונת אחוזת שמואל שבחיפה שנפלו במערכות ישראל. התכנון והביצוע של הקמת האנדרטה הופקדו בידי האמן גרשון קניספל. האנדרטה נחנכה ב-19 בספטמבר 1974, ג' בתשרי תשל"ה, לקראת מלאת שנה למלחמת יום הכיפורים.
האנדרטה היא פרי יוזמה של הורי הנופלים שראו בהקמתה את הדרך הנאותה להנצחת בני אחוזה והסביבה הקרובה. האנדרטה ניצבת על בימת שיש שחור בערוגה פורחת, מוקפת בגדר ברזל נמוכה. היא בנויה מגושים של יציקות ברזל היוצרים יחדיו מבנה מרובע המזכיר חומה, ובין לבני החומה נראות מכיוונים שונים שתי דמויות: חייל שנפל, ואישה הכורעת ליד קבר בנה. לצד הפסל נכתבו הפסוק: "על אלה אני בוכיה, עיני עיני יֹרדה מים" (איכה א', ט"ז), והשורה "דומיית לבבות אמיצים" (נתן אלתרמן, שבחי החושך). על פאות בימת השיש חקוקים שמות הנופלים לפי תקופות. בצל עצים לצד האנדרטה ניצב קיר שחור ועליו שמות נופלים נוספים. בראש הקיר שורה משל חיים גורי: "הִללתי לעֵדה שגדועה היא אך שלֵמה ובה אין מת המת".
בעת הקמת האנדרטה, נחרטו 39 שמות מסביב לפסל המרכזי על לוחות הזיכרון שכללו את ההיסטוריה של השכונה עד למועד זה: מעולי הגרדום דרך נופלי תש"ח, מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. מאז ועד היום לא שקטה הארץ ורבים נוספים מבני אחוזה והסביבה נפלו במלחמות נוספות ובאירועי ביטחון שונים. כיום חרוטים באתר ההנצחה 89 שמות.
טקס יום הזיכרון
בכל יום זיכרון, מיום הקמת האנדרטה, מתכנסות המשפחות השכולות ותושבי שכונת אחוזה לטקס הנצחה. הטקס מתקיים בשעה 16:00, וכולל קטעי קריאה ושירה של הנוער מהשכונה, דבר המשפחות השכולות, אמירת קדיש, תפילות מפי החזן דוד אולמן, ודבר נציגי עיריית חיפה ורב השכונה או העיר. הטקס מסתיים בהנחת הזרים - המשפחות השכולות, יד לבנים, בית הספר הריאלי, בית הספר זיכרון יוסף, שבט כרמל של תנועת הצופים, ועד הר הכרמל, עיריית חיפה ועוד.
סיפור על אהבה וחושך
סיפור על אהבה וחושך הוא ספר אוטוביוגרפי מאת עמוס עוז, שיצא לאור בשנת 2002. במהדורה החדשה משנת 2014, 593 עמודים.
תוכן הספר
בספר, שעלילתו לא ליניארית, מתאר עוז בגוף ראשון ילדות בשכונת כרם אברהם בירושלים, נעורים ובגרות בקיבוץ חולדה. הסיפור מתנהל על רקע תקופת המנדט והחיכוך עם ערביי ארץ ישראל, הקמת המדינה ושנותיה הראשונות. עוז מתאר גם את הדורות הקודמים של משפחתו המזרח אירופאית.
עוז הודה שבכתיבת "סיפור על אהבה וחושך", נטל לעיתים חופש יצירתי מהאמת העובדתית. לאורך כל הספר הוא מביא הערות וציטוטים מספרים רבים בתחומים רבים, שהם למעשה מבנה או סגנון המעניק לסיפורים אותנטיות ואמינות.
הצלחת הספר
הספר הוא אחת מיצירות הספרות העברית הנמכרות ביותר אי פעם, ועל פי רוב זכה לשבחיה הנלהבים של הביקורת בארץ ובעולם. הספר תורגם ל-30 שפות בעולם. בין היתר תורגם הספר לערבית ויצא לאור בלבנון. את התרגום יזם ומימן אליאס ח'ורי, עורך-דין ערבי ישראלי, לזכר בנו שנרצח בפיגוע. בעיתון הערבי הנפוץ אל-חיאת התפרסמה ביקורת אוהדת על הספר.
בעקבותיו הוענק לעמוס עוז הפרס התרבותי הגבוה של גרמניה, פרס גתה על מפעל חיים. בשנת 2007 נבחר הספר על ידי עורכים ומו"לים (בפרויקט של עיתון מעריב) לאחד מחמשת הספרים הטובים ביותר שנכתבו בעברית מאז קום המדינה. בסין צוין הספר כרומן החשוב ביותר בשנת 2007.
לדברי עוז, התקבלותו של הספר בעולם הפתיעה אותו, שכן חשב שחוויותיו יהיו מובנות רק לאנשים בעלי רקע דומה לשלו.
הספר שימש השראה למדריכי טיולים שתכננו סיורים בעקבותיו.
ביקורת
יצחק לאור ואריאנה מלמד טוענים כי הספר משקף את אהבתו העצמית של עוז. לאור מוסיף וטוען כי עוז מציג את מאורעות מלחמת העצמאות באופן מוטה ורווי אפולוגטיקה, הפונה אל ציבור קוראיו בגרמניה ואל ועדת פרס נובל לספרות.
סרט
ב-2007 רכשה השחקנית נטלי פורטמן את זכויות היוצרים על הספר באמצעות חברת ההפקה החדשה שלה, "Handsomecharlie", לצורך הפקת סרטה הראשון כבמאית – סרט שנקרא באותו שם. צילומי הסרט נערכו בין השאר גם בירושלים. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן במאי 2015.
עונת 1993/1994 בגביע האירופי
עונת 1993/1994 בגביע האירופי הייתה העונה ה-28 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. זו הייתה העונה השלישית במתכונת החדשה.
המשחק הראשון התקיים ב-4 בספטמבר 1993 ומשחק הגמר התקיים ב-15 במרץ 1994. בתחרות השתתפו 41 קבוצות.
במשחק הגמר של התחרות גברה סמלט אולימפיה על טאוגרס בתוצאה 81:91, וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ. לשלב המוקדמות השלישי הצטרפו 8 קבוצות שנשרו בשלב 1/16 של הליגה האירופית של פיב"א. לקבוצות המנצחות של השלב השלישי הצטרפה סמלט אולימפיה. 12 קבוצות אלו אורגנו בשני בתים. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת עד שני ניצחונות והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
שלב הבתים
בית א' בית ב'
ישראל בתחרות
העונה לישראל היו שתי נציגות בתחרות:
תחנת הרכבת התחתית הארו וווילדסטון
תחנת הרכבת התחתית הארו וווילדסטון (באנגלית: Harrow & Wealdstone) היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון. התחנה נמצאת באזור 5 של הרכבת התחתית של לונדון בצפון העיר. התחנה היא תחנת עצירה עבור קו בייקרלו ועבור קווים פרבריים של הרכבת העילית של לונדון.
התחנה מוכרת מאוד בשל האסון הגדול שהתרחש בה ב-8 באוקטובר 1952, באותו היום הנוסעים שהיו בתחנה היו עדים להתרסקות הרכבת החמורה ביותר בבריטניה, כאשר 112 בני אדם נהרגו ו-340 נפצעו כתוצאה מרכבת אקספרס שהתנגשה בצידה האחורי של רכבת מקומית שעמדה על רציף 4. שניות לאחר מכן שני קטרים שהגיעו מצפון התנגשו עם הריסות שתי הרכבות וגרמו לתאונה נוספת. כתוצאה מהתאונה הקשה נהרס כליל אחד הגשרים של התחנה והקצה הצפוני של רציפים 2 ו-3. בשנת 2002 הונח לוח זיכרון מעל לכניסה הראשית בצד המזרחי של התחנה לציון 50 שנה לאסון.
ג'פרי מורטון
ג'פרי ג'קסון מורטון (באנגלית: Geoffrey Jackson Morton; 1907–1996) היה קצין בלשים במשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל. מורטון הוא שירה למוות במפקד הלח"י אברהם שטרן (יאיר).
ביוגרפיה
ג'פרי מורטון נולד באנגליה בשנת 1907. בצעירותו התגייס למשטרה הבריטית ושימש כשוטר בלונדון.
השנים הראשונות בארץ ישראל
בשנת 1931 התנדב לשרת במשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל ובאותה שנה הגיע לארץ. מורטון עבר הכשרה בבסיס האימונים לשוטרים בהר הצופים, שבסיומה נתמנה אחראי לשוטרי הסיור בירושלים. בימי מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט שימש מורטון כמפקד משטרת ג'נין ולאחר מכן היה לקצין בבולשת הבריטית, ה־C.I.D, באזור המרכז. תחום השיפוט של המחוז כלל את לוד, רמלה, יפו, תל אביב והערים היהודיות שסביב לה, ורובו יישוב יהודי צפוף. במסגרת תפקידו החל מורטון לפעול נגד ארגוני המחתרת: ההגנה, האצ"ל ולאחר מכן הלח"י.
משפט בן שמן
ב־22 בינואר 1940 פיקד מורטון על חיפוש נשק של ההגנה בכפר הנוער בן שמן, שבו, בעקבות מידע מוקדם, נחשפו מחסני נשק ובהם עשרות רובים ומקלעים ותחמושת רבה. בעקבות גילוי הנשק נערך משפט ראווה ל־12 מורים ועובדי הכפר והם נדונו לתקופות מאסר ממושכות. המשפט הסעיר את היישוב ונקרא "משפט בן שמן".
המאבק בלח"י
בראשית שנות ה־40 של המאה ה־20 התגבר מאוד מאבקם החמוש של אנשי לח"י נגד מטרות בריטיות. המאבק במחתרת הפך למאמץ העיקרי של הבולשת, ובראשו עמד ג'פרי מורטון ולצידו קצין נוסף בבולשת, הנמוך ממנו בדרגה, תומאס ג'יימס וילקין.
ב־17 בינואר 1942 היה מורטון אחראי לרציחתם של שני חברי לח"י ולמעצר שניים נוספים ברחוב דיזנגוף 30. נטען שמורטון ירה בהם לאחר שנכנעו, בטענה שחשש כי הם נושאים עליהם פצצה. ב־20 בינואר 1942 הטמינו אנשי לח"י מטעני נפץ על גג בניין ברחוב יעל 8 בתל אביב. מטענים נוספים הוטמנו בחצר ליד הכניסה לבניין. התוכנית הייתה למשוך את תשומת לב הבולשת לבית זה על ידי פיצוץ על הגג, כדי שמורטון ווילקין יבואו למקום, ובבואם יופעלו נגדם יתר המטענים. המטענים שעל הגג הופעלו באמצעות כבל חשמלי שנמתח בין הבית ברחוב יעל לבניין הסמוך. המטען הראשון הופעל ואנשי לח"י המתינו להופעת מורטון ווילקין, אולם הקדימו אותם שני קציני משטרה יהודים וקצין אנגלי. המטענים הופעלו ושלושתם נהרגו.
נסיבות הירי שנויות במחלוקת. מורטון טען שאנשי לח"י איימו כי לא ייתפסו חיים אלא יתפוצצו עם השוטרים שיתפסו אותם, ולפיכך חשש שיאיר יפעיל פצצה עם הילכדו. כאשר חשב שיאיר עומד להפעיל מטען חבלה, ירה בו. שלטונות המנדט טענו שיאיר נורה בעת "ניסיון בריחה". לח"י, לעומת זאת, טען כי שטרן נרצח בלא סיבה.
לאחר מותו של שטרן הפך מורטון, עם שותפו וילקין, ליעד עיקרי של לח"י. יצחק יזרניצקי (הוא יצחק שמיר, לימים ראש ממשלת ישראל), ממנהיגי לח"י אחר רצח שטרן, היה מי שגזר על מורטון גזר דין מוות. מורטון זכה לשמירה צמודה של אנשי המשטרה, אך ב־1 במאי 1942 ארבו אנשי לח"י למכוניתו ופוצצו מטען חבלה ליד מסלול נסיעתה. מורטון נפצע, הבין את הסכנה המרחפת וכעבור זמן מה עזב את תפקידו במשטרת המנדט, לטובת תפקיד אחר, מחוץ לגבולות ארץ ישראל.
לאחר שירותו בארץ ישראל
בשנים 1944 עד 1947 שירת מורטון כקצין במשטרת המושבה הבריטית טרינידד (כיום טרינידד וטובגו). בתקופה זאת ניסו הלח"י להתנקש בחייו בטרינידד, אך הדבר לא יצא אל הפועל. בשנים 1947 עד 1953 שירת מורטון במושבה הבריטית ניאסאלנד (כיום מלאווי). מורטון דבק בגרסת חפותו מרצח ובטענה כי יאיר נורה בעת ניסיון בריחה. הוא ניהל שורה של משפטי דיבה נגד המעלים את טענת הרצח ובכולם הוא זכה. בשנת 1957 פרסם את ספר זיכרונותיו "Just the Job" (בתרגום חופשי: "התפקיד בלבד") ובו טען כי עשה את כל שעשה מכוח תפקידו כקצין משטרה קולוניאלי, לרבות הריגתו של אברהם שטרן.
שנים רבות לאחר הרצח מסר סרג'נט דניאל דיי לאיש הלח"י מתתיהו שמואלביץ', בשמו של השוטר טנאנט, אשר היה היחיד שנותר בחדר עם מורטון ושטרן, תיאור של האירוע:
מורטון מת באנגליה בשנת 1996 והוא בן 89 שנים.
וינסנט ד'אונופריו
וינסנט פיליפ ד'אונופריו (באנגלית: Vincent Phillip D'Onofrio; נולד ב-30 ביוני 1959) הוא שחקן, במאי ומפיק אמריקאי, זוכה פרס סאטורן לשנת 1997.
ילדותו
ד'אונופריו נולד בניו יורק, למשפחה ממוצא איטלקי. יש לו שתי אחיות, והוא הצעיר במשפחה.
קריירה
ד'אונופריו התפרסם בעקבות משחקו בסרט הדרמה "מטאל ג'אקט" ב-1987. בין הבולטים שבסרטיו היו "מיסטיק פיצה" (1988) בתור ביל, "בחירתה של אהבה" (1991) לצדה של ג'וליה רוברטס, סרט הדרמה זוכה השבחים "The Whole Wide World" (1996), "להרגיש את מינסוטה" לצדם של קיאנו ריבס וקמרון דיאז, סרט המדע בדיוני-קומי הפופולרי "גברים בשחור" (1997) בתפקיד הנבל הראשי, "האחים ניוטון" (1998) בתפקיד אחד האחים, סרט המדע הבדיוני המצליח "הקומה השלוש עשרה" (1999) בתור ג'רי אשטון, סרט המתח/אימה "תא קטלני" (2000) לצדה של ג'ניפר לופז בתור הרוצח הסדרתי קארל סטרנגלר, "תאונות משמחות" לצדה של מריסה טומיי, וסרטו של קיאנו ריבס "מצוץ מהאצבע" (2005).
בשנת 1997 זכה בפרס סטורן על משחקו בסרט "גברים בשחור".
בשנת 2015 שיחק בעולם היורה בתור ויק הוסקינס, אחראי האבטחה של חברת "אינגן" והנבל העיקרי.
בשנת 2016 יצא סרט הפעולה "שבעת המופלאים" בו הוא מככב לצידם של דנזל וושינגטון, אית'ן הוק, כריס פראט והיילי בנט.
בשנת 2017 שיחק לצד מייקל פניה בקומדיית האקשן "תרגיל לשוטרים מתחילים", שכתב וביים דקס שפרד. בינואר 2017 החל לשחק בסדרת הפנטזיה "עיר הברקת" של רשת NBC, המבוססת על ספרו של ליימן פרנק באום - הקוסם מארץ עוץ. בשנת 2018 שיחק בסרט "משאלת מוות", מותחן נקמה לצד ברוס ויליס ואליזבת שו, בבימויו של אלי רות'. הסרט מהווה רימייק לסרט משנת 1974 בכיכובו של צ'ארלס ברונסון.
חייו האישיים
ב-1991 נישא ד'אונופריו לשחקנית האוסטרלית גרטה סקאקי, שנה לאחר מכן נולדה לזוג בת. השניים התגרשו ב-1993. ב-1997 הוא נישא לקרין ואן דר דונק ולזוג נולד בן ב-1999. ב-2003 הזוג התגרש, אך הם חזרו ב-2007, ושנה לאחר מכן נולד לזוג בן שני.
כיום ד'אונופריו מתגורר במנהטן שבניו יורק עם משפחתו. בסוף שנת 2004 הוא סבל מבעיה רפואית והתמוטט באמצע צילומי הסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית". הוא נשלח פעמיים לבית החולים הסמוך, וההפקה דחתה את צילומי הסדרה להתאוששותו.
מאפונוס
מאפונוס (Maponos או Maponus - "הבן הקדוש") היה אל במיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ בבריטניה ובגאליה.
עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות הרומית זוהה האל עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית.
אל זה התגלגל לדמות המיתולוגית מאבון אפ מודרון מהמיתולוגיה הוולשית, בה נחשב לבנה של אלת האדמה. מתוך אנלוגיה זו ניתן להסיק שגם במיתולוגיה הקלטית היה מאפונוס בנה של אלת האדמה דיאה מאטרונה.
מקור שמו במילה הגאלית "מאפוס" שמשמעה "בן".
כתובות לכבוד האל התגלו בבורבון-לה-בן ובשאמלייר שבגאליה (צרפת של ימינו) וכן בצפון בריטניה באזור קורברידג' וצ'סטרהולם של ימינו, והיישוב מאפוריטום הקדום נקרא על שמו של האל.
מייק שרון
שרון אוזן (נולד ב-26 בנובמבר 1971), המוכר בשם הבמה שלו מייק שרון, הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה
שרון הוא בן להורים יוצאי תוניס. שם הבמה שלו, מייק שרון, הוא מחווה לזמר מייק ברנט. בגיל 17, החל להופיע באירועים ובמועדונים, ובהמשך הקליט אלבום שנקרא "OK לאהבה". האלבום כלל חידושים לשיריו של מייק ברנט, אנריקו מסיאס, גבי שושן, שימי תבורי וניסים סרוסי.
בהמשך, הוציא למכירה אלבום נוסף, שכלל את להיטי שנות ה-70 בשפה הצרפתית. כמו כן שיתף פעולה בדואטים עם שימי תבורי ועם צביקה פיק. השיר שאותו שר עם פיק, נכלל באלבומו "הלילה".
בנובמבר 2006 הקליט את הדיסק "מייק שרון - ההופעה", שהיה שונה בסגנונו לעומת הקודמים. הדיסק זכה להצלחה ובמשך ארבעה חודשים לאחר יציאתו נמכרו 10,000 עותקים שלו.
בשנת 2011 החל שרון את המופע נשיקה צרפתית הופעת מחווה ללהיטים הגדולים של צרפת במועדון הזאפה ובפסטיבל צרפת שהתקיים בשנת 2013 בים המלח.
במרץ 2019 שחרר את השיר "רוצה" מייק חושף כי השיר החדש מדבר על ההתעללות הקשה שעבר בילדותו ועל הפוסט טראומה שמלווה אותו מאז.
בחודש מרץ 2021 שחרר מייק שרון את "חריף מתוק" - מחרוזת שירים ישראלים בניחוח ים תיכוני יחד עם הזמר ליאור פרחי. הקליפ של המחרוזת הפך ללהיט רשת והמחרוזת זכתה למאות אלפי צפיות ברשתות החברתיות ולהצלחה בתחנות הרדיו. בעקבות ההצלחה הקים מייק את המופע "חריף מתוק" בו הוא מארח את ליאור פרחי.
ג'ין אנד טוניק
ג'ין אנד טוניק (באנגלית: Gin and tonic) הוא קוקטייל המורכב מג'ין ומי טוניק. נהוג למזוג את הקוקטייל לכוס עם קרח ולקשט עם פלח לימון.
היסטוריה
הקוקטייל הומצא בידי חיילים בשרות חברת הודו המזרחית הבריטית בהודו, לאחר שביקשו להמתיק את טעמו של הכינין שהתגלה כתרופה למלריה שהייתה נפוצה בהודו ובאזורים הסמוכים אליה.
בתרבות
הקוקטייל מוזכר ביצירות רבות, בהן ספרים, שירים וסרטים כאחד:
בנוסף, נחגג כל שנה מאז 2010 יום הג'ין אנד טוניק הבינלאומי ב-19 באוקטובר.
אריה קינג
אריה יצחק קינג (נולד ב-7 בנובמבר 1973) הוא סגן ראש העיר ירושלים, פעיל ימין ישראלי ומקים הקרן לאדמות ישראל. קינג בולט בפעילותו בנושאי ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים.
ביוגרפיה
הוריו של קינג עלו מאנגליה והתיישבו בקיבוץ עלומים. קינג שירת בשייטת 13 בחיל הים, המשיך את שירותו הצבאי בחטיבת גבעתי בדרגת סגן וסיים ביחידת המסתערבים "שמשון". קינג הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה, אסלאם והמזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1997 החל בפעילות ציבורית שבמרכזה ניסיונות לייהד את מזרח ירושלים, במסגרת זו פתח את "הלשכה לפניות הציבור במזרח ירושלים". ב-2008 ייסד את הקרן לאדמות ישראל, שפועלת לקניית אדמות בארץ ישראל. לדברי קינג, הקרן קמה "בתגובה למהפך שחל במדיניות קרן קיימת לישראל לפיו החלה קק"ל לסייע בהקמת עיר ערבית ליד רמאללה". הקרן לאדמות ישראל מוצגת כחלופה לקק"ל עבור התורמים הפוטנציאליים.
קינג כיהן כיו"ר האיחוד הלאומי בירושלים משנת 2006 עד שנת 2012. בבחירות למועצת העיר ירושלים ב-2008 היה נציג האיחוד הלאומי ברשימה משותפת עם הבית היהודי, והוא מוקם במקום החמישי (הלא-ריאלי) ברשימה. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה בחר מרכז מפלגת התקווה את קינג למקום השני בין מועמדי המפלגה, והוא שובץ במקום הרביעי ברשימת עוצמה לישראל, שלא עברה את אחוז החסימה.
ב-2015 פורסם כי קינג רכש את בית הברכה, מתחם כנסייתי נטוש על כביש 60 בסמוך למחנה הפליטים אל-ערוב. המתחם בן 38 דונם סופח למועצה אזורית גוש עציון.
ב-2019 קרא קינג בפוסט פייסבוק להסרת חומות העיר העתיקה בירושלים, בנימוק שנבנו בידי עריץ מוסלמי והסרתן תחבר בין חלקי העיר.
פעילותו במזרח ירושלים
קינג היה ממובילי השתדלנות הציבורית למען שיקום בית הקברות היהודי בהר הזיתים, בין השאר ייסד ב-2004 את הילולת רבי עובדיה מברטנורא בג' בסיוון. גייס בתי ספר וישיבות תיכוניות למבצעי ניקיון ושיקום של חלקות קבורה עתיקות בהר הזיתים. בשנת 2006 בהיותו עובד עמותת אלע"ד יזם את פרויקט מיפוי ותיעוד הקברים בהר הזיתים, פרויקט זה הגיע לשלביו הסופיים בשנת 2010 והוא מנוהל על ידי עמותת אלע"ד.
קינג הוא ממובילי ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים. הקרן לאדמות ישראל שבניהולו רכשה נכסים בשכונת נחלת שמעון. קינג פועל גם בשכונות שער המזרח, בית צפאפא, הר הזיתים, העיר העתיקה ועוד.
אצטדיון ג'איינטס
אצטדיון ג'איינטס (באנגלית: Giants Stadium) היה אצטדיון רב תכליתי הממוקם במזרח רד'רפורד, ניו ג'רזי אשר שימש בעיקר כמגרשן הביתי של קבוצות הפוטבול ניו יורק ג'איינטס והניו יורק ג'טס והיה מסוגל לקלוט כ-80,000 צופים.
אריה קינג
עתירות ותביעות
החל משנת 2004 הגיש אריה קינג עשרות עתירות לבג"ץ כנגד רשויות המדינה השונות המתרשלות, לטענתו, בהחלת הריבונות הישראלית על שכונות במזרח ירושלים. בנוסף, הגיש מספר עתירות מנהליות כנגד רשויות ציבוריות שפועלות לדבריו כנגד האינטרס הציבורי.
אצטדיון ג'איינטס
האצטדיון נפתח ונחנך ב-10 באוקטובר 1976 בהפסדה הביתי של הניו יורק ג'איינטס לקבוצת דאלאס קאובויס. הוא שימש כמגרש הביתי של הניו יורק ג'איינטס במשך 33 שנים וכמגרשה של הניו יורק ג'טס במשך 26 שנים. במשך השנים שימש האצטדיון כמגרשן הביתי של קבוצות פוטבול נוספות כניו יורק/ניו ג'רזי נייטס מליגת ה-WLAF, ניו יורק/ניו ג'רזי היטמן מליגת ה-XFL וכמגרשה הביתי של הניו אורלינס סיינטס לאחר שאצטדיונה הביתי נפגע מהוריקן קתרינה בשנת 2005.
אריה קינג
עתירות ותביעות
עתירתו הראשונה הוגשה ב-2004 כנגד משטרת ירושלים שאפשרה לתושבי מזרח ירושלים למכור אדמות מדינה למטרות קבורה וכן את קיומן של לוויות בשטח הסמוך להר הבית שייועד לגן לאומי. בעקבות עתירה זו ועתירה נוספת של הוועד למניעת הרס העתיקות בהר הבית, החלו הרשויות למנוע פעולות בלתי חוקיות בדרך העופל והקבורה הופסקה. במרץ 2012 עתר קינג שוב כנגד האחראים לשטח הגן הלאומי בטענה שהם אינם עומדים בפסק הדין של בג"ץ והקבורה חודשה במקום, אך בעקבות הצהרתם כי משנת 2011 פסקה הקבורה שם חזר בו מהעתירה.
אצטדיון ג'איינטס
האצטדיון שימש כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל ניו יורק קוסמוס והניו יורק רד בולס ואף אירח מספר משחקים במסגרת מונדיאל 1994 (כולל משחק חצי הגמר בין נבחרות ו).
אריה קינג
עתירות ותביעות
ב-2005 זכה קינג בתביעת דיבה כנגד העיתון "הארץ" והעיתונאי עקיבא אלדר, בעבקות הצגתו של קינג על ידי אלדר כאומר "כי הוא מתכוון לאכלס 40 בתים עם או בלי היתר אכלוס מהעירייה", אף על פי שאמר רק ש"גם אם לא יחברו אותנו לרשת החשמל, אנחנו מסודרים. יש לנו גנרטור". בעקבות זאת, חויבו אלדר ועיתון הארץ בתשלום פיצויים של 8000 ש"ח. באותה פרשה פסק ב-1 ביולי 2007 בית משפט השלום בירושלים על דרך הפשרה כי שלום עכשיו תשלם 6,500 ש"ח לקינג, בתוספת הוצאות. זאת לאחר שגם אתר האינטרנט של התנועה דיווח כאילו אמר קינג שעל מנת לאכלס שכונה במזרח ירושלים יהיה מוכן לעבור על החוק.
אצטדיון ג'איינטס
בשנת 2010 נהרס האצטדיון והוחלף על ידי אצטדיון מטלייף שנבנה בסמוך אליו.
אריה קינג
פעילות פוליטית
קינג כיהן כיו"ר האיחוד הלאומי בירושלים משנת 2006 עד שנת 2012. בבחירות למועצת העיר ירושלים ב-2008 היה נציג האיחוד הלאומי ברשימה משותפת עם הבית היהודי, והוא מוקם במקום החמישי (הלא-ריאלי) ברשימה. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה בחר מרכז מפלגת התקווה את קינג למקום ה-2 לרשימת המפלגה, והוא שובץ במקום הרביעי ברשימת עוצמה לישראל, שלא עברה את אחוז החסימה.
בבחירות המוניציפליות 2013 הודיע קינג על התמודדותו למועצת עיריית ירושלים בראש רשימת 'שכונות התפר', שהתמזגה עם פורשי 'הבית היהודי' בירושלים בראשות שמואל שקדי לרשימת 'ירושלים מאוחדת', שבה הוצב קינג במקום השני. בבחירות קיבלה הרשימה שני מנדטים, ושקדי וקינג נכנסו למועצת העיר. הרשימה צורפה לקואליציה, וקינג קיבל את תיק איכות הסביבה, מ"מ יו"ר ועדת הביטחון וחברות בוועדה המחוזית.
בשנת 2014 עתר קינג נגד ראש העיר ניר ברקת, לאחר שהאחרון אישר בנייה של 2,200 יחידות דיור לערבים במזרח ירושלים. עקב העתירה פיטר ברקת את קינג מהקואליציה העירונית.
בפברואר 2017 פרש מהקואליציה בעיריית ירושלים. במכתב ההתפטרות ששלח לראש העיר פירט שורה של טענות, והאחרונה שבהן היא קיום ההופעה של "שושקה", דמות שיצר זאב אנגלמאיר, מופע שאותו הגדיר קינג כפריצות.
לקראת הבחירות לערייית ירושלים ב-2018 הכריז קינג על הקמת רשימה בראשותו בשם 'מאוחדים' שתרוץ למועצת העיר. ברשימה נציגים דתיים וחרדים. הרשימה זכתה ב-2 מושבים. ראש העיר משה ליאון מינה אותו למחזיק תיק המינהלים הקהילתיים, יו"ר הוועדה לאיכות הסביבה וממונה על המחלקה למורשת ישראל.
החל ממאי 2020 מכהן קינג כסגן ראש העיר ללא שכר. בנוסף, מכהן קינג כחבר דירקטוריון החברה לפיתוח מזרח ירושלים.
חיים אישיים
קינג הוא תושב שכונת מעלה הזיתים מאז 1997. נשוי ליסכה (שירלי) ואב לשישה.
מלכת השושנים (שיר)
מלכת השושנים הוא שיר שנכתב והולחן על ידי דולב רם ופן חזות ומבוצע על ידי הזמרת עדן בן זקן.
הפקה
השיר יצא לאור בשנת 2015 לאחר שלירון פרנקו מנהלה האישי של בן זקן, הציע לצמד הכותבים לכתוב עבור בן זקן את השיר המלווה של מצעד הגאווה בתל אביב לשנת 2015. הוא הופיע באלבום הבכורה של בן זקן הנושא את אותו שם.
בעקבות הצלחת השיר, החלה להיות בן זקן מכונה בתקשורת לעיתים בשם "מלכת השושנים".
הנס לאמרס
הנס היינריך לאמרס (בגרמנית: Hans Heinrich Lammers; 27 במאי 1879 – 4 בינואר 1962) היה משפטן ופוליטיקאי גרמני, חבר במפלגה הנאצית ובשוצשטאפל, מבכירי מעגלו הפנימי של אדולף היטלר, אשר בלט בכהונתו כראש לשכת קנצלר הרייך בגרמניה הנאצית בין השנים 1933–1945. במהלך משפט המיניסטריונים נמצא אשם בביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות, ונידון לעשרים שנות מאסר.
ילדות ונעורים
הנס לאמרס נולד ב,, באותה העת בקיסרות הגרמנית, וכיום בפולין, ב-27 במאי 1879. אביו היה מנתח וטרינרי. מעט מאוד ידוע על שנותיו המוקדמות, למעט כי לאחר שסיים את חוק לימודיו פנה ללימודי משפטים באוניברסיטת ורוצלב ומאוחר יותר באוניברסיטת היידלברג.
בעת שהותו בוורוצלב הצטרף לאיגוד התלמידים, ולאחר שעבר את בחינותיו האקדמיות ב-1901, התגייס לצבא הפרוסי כמתנדב, לתקופת שירות בת שנה. כעבור שלוש שנים, ב-1904, סיים את הדוקטורט שלו, ועם מעבר הבחינות המדיניות החל לעבוד כ, מעין תפקיד זמני עבור שופטים מתמחים. רק לאחר שמונה שנים, ב-1912, מונה לשופט בעל קביעות לכל החיים, בבית הדין המחוזי של ביטום. ב-29 באפריל 1913 נישא לאלפריד טפל בגליביצה, ולשניים נולדו שתי בנות, ב-1914 וב-1918.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לאמרס לצבא הקיסרות הגרמנית, והפך לקצין זוטר בגדוד החי"ר ה-51 בקורפוס השישי. במהלך שירותו נפצע ואיבד את עינו הימנית. לאחר החלמתו הועבר לאובר אוסט, ומונה לתפקיד עורפי של ראש המדור הכלכלי. בהמשך קיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה ושנייה.
רפובליקת ויימאר
נציגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לא חיבבו את לאמרס בשל שנאתו לרפובליקת ויימאר, והפוליטיקאי אף נזף בו באופן רשמי בעקבות מאמר שפרסם, אשר לדבריו. קודמו של סברינג,, השקיע את מאמציו בהרחקתו של לאמרס מדרכם של קידומים נוספים, ובכך אולי תרם למשיכתו לזרם הנציונל-סוציאליסטי.
המפלגה הנאצית
אף על פי שלאמרס החזיק תחילה בהשקפות פרו מונרכיסטיות והצטרף לארגונים הפוליטיים השונים שנבטו בראשיתה של רפובליקת ויימאר, כגון מפלגת העם הלאומית הגרמנית, כאמור, וכן ארגון קסדת הפלדה ו, הוא הגיע לבסוף למפתן דלתה של המפלגה הנאצית, אליה נרשם בפברואר 1932. הוא נאם את נאומו הפוליטי הראשון ב-24 בספטמבר אותה שנה בפני כנס בכירי הפרלמנט של פרוסיה, בו נכח שר התעמולה העתידי, יוזף גבלס.
לאמרס התקדם במהרה בשורות המפלגה הנאצית וזכה להצלחה רבה. לאחר הצטרפותו מונה לראש המחלקה המשטרתית, ועם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, הפך למזכיר המדינה, ומאוחר יותר לראש לשכת קנצלר הרייך. בספטמבר אותה שנה הצטרף לשורות השוצשטאפל, ובאוקטובר עזר להנס פרנק לייסד את. בהמלצתו של שר הפנים וילהלם פריק, הפך לאמרס בחלוף הזמן לקצין הקישור המרכזי שתיאם בין כל המשרדים הממשלתיים בגרמניה הנאצית. היטלר נהג להתייעץ עמו לעיתים קרובות בכל הנוגע לעניינים שנגעו לחוק, ואף מינה אותו ב-1 בדצמבר 1937 לשר בלי תיק בקבינט שלו. מעט לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-30 באוגוסט 1939, הורה היטלר על מינויו של לאמרס לאחד מששת חברי, אשר נועדה לשמש כקבינט המלחמה. תפקידו החדש העניק לו גישה למסמכים אשר נגעו לענייני הביטחון הלאומי ומדיניות הפנים של גרמניה הנאצית, אפילו בטרם הגיעו לידיו של היטלר.לדעת היסטוריונים, מרכוז הכוח הרב שהצטבר בלשכת קנצלר הרייך, ובייחוד בידי האדם אשר עמד בראשה, קרי לאמרס, הפך אותו ל. מנקודת מבטם של מרבית השרים בממשלה, כל הוראותיו של לאמרס כאילו הגיעו מפיו של היטלר בכבודו ובעצמו, אשר היווה בעיניהם את הסמכות הבלתי מעורערת של המדינה. ניתן לומר כי תפקידו של לאמרס היה, הלכה למעשה, תרגום הוראותיו של היטלר, אשר היו ברובן ספונטניות, לשפה פרקטית איתה היה ניתן לכתוב ולנסח מסמכים וצווים רשמיים, אשר יכלו לעבור דרך הצינורות המקובלים ובכך לצאת לפועל.
מינואר 1943 החל לשמש כנשיא קבינט המלחמה, לפחות בכל פעם שהיטלר נעדר ממנו. הוא החזיק בהשפעה אדירה על הפיהרר, ויחד עם מרטין בורמן, שלט כמעט בכל דרכי הגישה לאוזניו.
בעקבות משבר כוח האדם שהתהווה בגרמניה בראשית 1943 כתוצאה מהמלחמה, הסכים היטלר להקים ועדה שתכיל שלושה נציגים מטעם המדינה, המפלגה והצבא, וזאת בניסיון למרכז את השליטה בכלכלה. שלושת החברים שנבחרו היו הנס לאמרס, וילהלם קייטל, ומרטין בורמן, ככל הנראה מפני שצייתו באמונה עיוורת לכל פקודותיו של הפיהרר, ולא איימו על מעמדו בשום צורה. הועדה החדשה הייתה אמורה להציע באופן עצמאי אמצעים שונים להתמודדות עם הבעיות שבהן עסקה, אפילו אם סתרה בפעולותיה את נהליהם של שאר משרדי הממשלה, כאשר היטלר שמר לעצמו את הזכות לקביעת ההחלטות הסופיות.חברי הוועדה נפגשו אחת עשרה פעמים בין ינואר לאוגוסט 1943, אולם ספגו התנגדות תקיפה מצד שאר שרי הקבינט של היטלר, ביניהם יוזף גבלס, אלברט שפר, הרמן גרינג והיינריך הימלר, אשר ראו בקבוצתם המצומצמת איום, והובילו בהדרגה להחלשת כוחה, עד שהפכה לחסרת רלוונטיות.
בחלוף הזמן הפכו סמכויותיו של לאמרס לחסרות משמעות, בעיקר בשל התבוסות הרבות שספגה גרמניה במלחמה, אך גם בשל השפעתו הגוברת של מרטין בורמן על היטלר, שאיבד את אמונו בו בהדרגה.
בימים הבאים נעצר לאמרס בידי הכוחות האמריקאים ונלקח ל ב, לוקסמבורג, בו הוחזקו אסירים נאצים רבים. אשתו, אלפריד, התאבדה באותה העת, וכעבור יומיים גם אחת מבנותיו, אילזה.
בחקירותיו סייע לבאר את היחסים הפוליטיים שהתקיימו בצמרת השלטון הנאצי. הדעה הרווחת סברה כי היטלר שלט ביד נוקשה על הבכירים האריסטוקרטים שישבו תחתיו, אולם המציאות הייתה שונה. לדבריו של לאמרס, מתנות יקרות ערך כגון אחוזות ורכבים הוענקו לקצינים ולגנרלים שונים, לרבות ריינהרד היידריך, היינץ גודריאן, ואחרים, בתמורה למסירותם.
במשפטי נירנברג שימש לאמרס כעד, ובמשפטים הנוספים, שבמסגרתם נערך משפט המיניסטריונים, נשפט בעצמו. הוא הודה כי הכיר את פקודת הפתרון הסופי, אשר לטענתו נמסרה להיידריך מידיו של גרינג, אך הכחיש את מעורבותו בביצועה. על אף כן נמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות, ונידון לעשרים שנות מאסר. בהמשך הופחת עונשו לעשר שנות מאסר בידי הנציב העליון של הכוחות האמריקאים,, ובתאריך מסוים בין 1951 ל-1954, הוא שוחרר לחופשי מבית הסוהר לנדסברג. ב-4 בינואר 1962 מת בדיסלדורף ונקבר בברכטסגאדן, באותה חלקה בה נקברו אשתו ובתו.
רשת AM:PM
AM:PM (או בשמה הרשמי: דור אלון ניהול מתחמים קמעונאיים בע"מ) היא רשת מרכולים ישראלית שהוקמה בשנת 2001. מרבית סניפיה ממוקמים בגוש דן ומרביתם פתוחים באופן רצוף בכל שעות היממה כולל בסופי שבוע. בשנים האחרונות, ענייני אסדרה של פתיחת מרכולים בימי שבת ושיקולי רווחיות הביאו להסבת חלק מהסניפים לשעות פתיחה מצומצמות יותר . נכון לאוקטובר 2021 מונה הרשת 57 סניפים והיא רשת המרכולים השישית בגודלה בישראל.
היסטוריה
הרשת הוקמה בשנת 2001 על ידי גיא אדרי והאחים גל ורן בלינקס, שהיו שותפים קודם לכן בפיצוצייה. השלושה ייסדו את הסניף הראשון של רשת AM:PM ברחוב בן-יהודה בתל אביב. מחזור המכירות בשנת הפעילות הראשונה עמד על כ־14 מיליון ש"ח, ובשנת 2006 עלה ל־180 מיליון ש"ח, במקביל לפתיחת סניפים נוספים. בשנת 2006 פתחה הרשת את הסניף הראשון מחוץ לתל אביב.
המאבק העיקרי מול הרשת הגיע מצד בעלי מרכולים קטנים בתל אביב, שלא יכלו לעמוד בתחרות מול הרשת הפתוחה בשבתות ועתרו לבית המשפט בדרישה שעיריית תל אביב תפעל לסגירת סניפי הרשת בשבת. בית המשפט המחוזי דחה את העתירה, אך בערעור לבית המשפט העליון נקבע שעל העירייה לפעול באופן נחרץ יותר לסגירתם בשבת של סניפי הרשתות AM:PM וטיב טעם.
באוקטובר 2008 דווח בגלי צה"ל כי AM:PM העסיקה במהלך יום הכיפורים עובדים יהודים בסידור מדפים ובספירות מלאי. בעקבות זאת פיטר ויסמן את מנכ"ל הרשת, עודד בלום, באומרו שהדבר "נוגד את תפיסת עולמו ומורשת משפחתו מזה דורות".
החל משנת 2012 החלה הרשת לעבור שינוי מיתוגי, אשר בין היתר כלל תמיכה באמנים ישראלים בעלון החודשי שלה. כך, בחודש ספטמבר 2012 פורסם פוסטר של האמן רמי מאירי ובחודשים שלאחריו ציורים של האמנים דוד גרשטיין ויהונתן כיס-לב.
לאחר הדחתו של דודי ויסמן מניהול קבוצת אלון באפריל 2015, פנו עובדי חברת "מגה" בבקשה למנכ"ל החדש, אביגדור קפלן, בבקשה לסגירת סניפי הרשת בשבתות, עקב חששם מקריסת החברה ואיבוד מקום עבודתם.
דוד ברקין
הרב דוד בַּרְקִין (24 באוקטובר 1945-כ"ט בכסלו ה'תשס"ז, 20 בדצמבר 2006; באנגלית: Dovid Barkin) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. מראשי ישיבת טלז בקליבלנד, אוהיו.
ביוגרפיה
נולד בארצות הברית לגולדה וקלמן ברקין. בצעירותו החל ללמוד בישיבת טלז, ומאוחר יותר למד בישיבת פוניבז' והיה לתלמידם של רבי שמואל רוזובסקי ורבי אלעזר מנחם מן שך. הוא היה מקורב מאוד לרב שך, וכשעזב את הישיבה וחזר לארצות הברית, העניק לו רבו כמתנת פרידה את חיבורו על משנה תורה לרמב"ם הלכות נערה בתולה שכתב בעת לימודיו בישיבת סלוצק - קלצק ב-1922. בארצות הברית חזר ללמוד בישיבת טלז ונישא בראשית שנת ה'תשכ"ט (סתיו 1968) למרים בתו של רבי אליהו מאיר בלוך שנפטר ארבע עשרה שנים קודם לכן.
בשנת ה'תשל"ט (1979) הצטרף כר"מ לסגל ישיבת טלז, והעביר בה שיעורים עד סמוך לפטירתו. בשנותיו האחרונות החל לכהן כראש ישיבה בטלז.
הוא בלט בהתמדתו ובניתוקו מהוויות העולם הזה נפטר לאחר מחלה ממושכת, בכ"ט בכסלו ה'תשס"ז, 20 בדצמבר 2006.
הותיר אחריו ארבעה בנים וחמש בנות, בנו הרב יחזקאל מרדכי מכהן כר"מ בישיבת "מאור דוד" הקרויה על שמו; בנו הרב אברהם שמעון מכהן כר"מ בישיבת חפץ חיים בבולטימור.
קבוצה (התיישבות)
קבוצה היא צורת התיישבות שיתופית שנוסדה בעלייה השנייה והתפתחה בעלייה השלישית, עקרונותיה מבוססים על קיום קבוצה שיתופית, קומונלית, קטנה ואינטימית.
מתיישבי הקבוצה חיו בשיתוף מלא (קופה משותפת להוצאות והכנסות, ללא רכוש פרטי) וללא שליטה חיצונית (מחסן א').
לקבוצה קדמו קומונות: ניסיונות של אנשי ביל"ו לחיי שיתוף, קומונות לשם השגת עבודה במשותף ("קומונת הסתתים"), לצריכה משותפת ("קומונת רומני"), הקולקטיב בסג'רה (1907). הרעיון להקמת "קבוצה" במתכונת דגניה הועלה ב-1909 בחוות כנרת שנוסדה על ידי המשרד הארצישראלי בהנהלת ד"ר ארתור רופין.
העולים שהגיעו בעלייה השנייה נתקלו במציאות כלכלית וחברתית קשה. המשק היה עדיין בשלבי משבר כלכלי (משבר הכרמים) ממנו לא התאושש והיה מחסור בעבודה, המנהלים שמונו מטעם הברון לא אהדו את הפועלים והיה פער תרבותי בינם לבין יוצאי מזרח אירופה ובנוסף, הייתה אצל העולים התנגדות עקרונית להיות איכרים, מעמד שנתפש אצלם כבעלי בתים או בורגנים וסתר את השקפת עולמם. הקבוצה השיתופית פתרה בעיות אלו.
הקמת הקבוצה באה כמענה למספר בעיות יסוד בהתיישבות בא"י. בעקרונותיה של הקבוצה באו לידי ביטוי מסקנות שנבעו מכשלונם של אנשי ביל"ו ליצור קומונה או יישוב שיתופי בגדרה.
הקבוצה הראשונה שנוסדה בשנת 1910 ושלימים נקראה "אם הקבוצות" (ומאוחר יותר גם "אם הקבוצות והקיבוצים") הייתה דגניה א', שהוקמה באדמות אום ג'וני (שטח ממזרח לירדן שנרכש בשנת 1900 על ידי הקק"ל) ובשנת 1912 עברה למקום הקבע שלה במוצא הירדן מן הכנרת. ב-1911 נוסדה הקואופרציה במרחביה, ב-1913 קבוצת כנרת, ב-1915 איילת השחר בתמיכת קפא"י. כולן היו קבוצות על פי אורח חייהן והאידאולוגיה שלהן ולא היו משויכת למפלגה פוליטית.
אחרי מלחמת העולם הראשונה הוקמו קריית ענבים, דגניה ב' (1920) וקבוצות אחרות ובהן גני הדר (1927) קבוצת שילר (1927) וחולדה (1930) שנוסדו או נעזרו על ידי תנועת גורדוניה.
פרט לקבוצות שהצליחו לממש התיישבות חקלאית היו קבוצות נוספות (פלוגות), הן במושבים (בהם עברו הכשרה לחקלאות) והן בערים, פלוגות/קבוצות אלו המתינו להקצאת אדמות להתיישבות והיו מחויבות לרעיון הקבוצה. היו קבוצות כיבוש עבודה בעבודות ציבוריות (בעיקר סלילת כבישים) ובבניין. רוב הקבוצות הללו שאפו להגיע להתיישבות חקלאית אולם חלק מהקבוצות התפרקו ולא זכו להגשים את ההתיישבות. היו קבוצות הכשרה, שנועדו להכשיר את חבריהן בעבודה החקלאית ובחיי שיתוף על מנת להתיישב בעתיד במשבצת קרקע. חלק מקבוצות אלו התמזגו עם היישוב המארח. בנוסף לקבוצות הקטנות היו פלוגות העבודה שהשתייכו לגדוד העבודה ובהתנהלות היום-יום היו דומות לקבוצה.
כבר ב-1923 הוקמה מסגרת בלתי מחייבת - "ועדת הקבוצות" שנועדה להיות גוף מקשר בין הקבוצות השונות, ב-1925, במהלך כנס בבית אלפא, החליטו נציגי 26 קבוצות וקיבוצים, 17 פלוגות (קבוצות חלוצים שעדיין לא מצאו לעצמן מקום להתיישב בו) במושבים ו-7 פלוגות שישבו בערים וכן 4 משקי פועלות, להקים תנועה קומונלית ארצית, תוצאת ההחלטה הייתה הקמת "חבר הקבוצות והקיבוצים" שפעל במסגרת ההסתדרות.
כבר ב-1927 הקיבוצים שדגלו בקיבוץ גדול ופתוח פרשו מחבר הקבוצות והקיבוצים והקימו את "הקיבוץ המאוחד", כתוצאה מכך, ב-1930 בכנס בגניגר החליף הארגון את שמו ל"חבר הקבוצות" ואחת החלטות הייתה להתמקד בחקלאות ולהפסיק לקיים פלוגות עבודה בערים.
המסגרות הקיבוציות הקיבוץ המאוחד, הקיבוץ הארצי ויתר התנועות הקיבוציות התפתחו בקצב מהיר יחסית ואילו חלקן של הקבוצות ירד בהדרגה. כמו כן, נמחקו, בהדרגה, כל ההבדלים בין הקבוצה לקיבוץ והקבוצה הפכה קיבוץ לכל דבר. גם מן הבחינה הארגונית נמחקו ההבדלים כאשר בשנת 1952 התמזג "חבר הקבוצות" (שהרוב הגדול של חבריו הזדהה עם מפא"י) עם "איחוד הקיבוצים" - הפלג שהזדהה עם מפא"י ופרש מן הקיבוץ המאוחד וביחד הקימו את איחוד הקבוצות והקיבוצים.
קיימים גם קיבוצים וקבוצות (אם כי מיעוט) במסגרות אחרות, מלבד ההסתדרותיות, למשל קבוצת יבנה ("אם הקבוצות הדתיות"), קיבוץ טירת צבי ואחרים במסגרת הקיבוץ הדתי, קיבוץ חפץ חיים של פועלי אגודת ישראל ועוד.
קודקס צ'אקוס
קודקס צ'אקוס הוא קודקס (כתב-יד עתיק הכרוך בצורה המזכירה ספר מודרני) שנכתב בשפה הקופטית על-גבי פפירוס, והתגלה במצרים. הקודקס, המתוארך לסביבות המאה השלישית או הרביעית לספירה, כולל ארבעה חיבורים נוצריים-גנוסטיים:
הקודקס
הקודקס התגלה כנראה בסביבות שנת 1978 במערה במדבר אל-מיניא שבמצרים, התגלגל במשך שנים בין סוחרים שונים, וזכה לטיפול בלתי הולם, שדרדר את מצבו. כך, למשל, אחסן אחד מהסוחרים את הקודקס בכספת בנק. סוחר אחר הקפיא את כתב היד, וגרם בכך להתפוררות השכבות החיצוניות של הפפירוס, יחד עם חלק מהדיו. שמועות על מציאת הקודקס הגיעו אל חוקרים שונים החל משנות השמונים, לאחר שהוצע למכירה מספר פעמים. רק בשנת 2001, לאחר שנרכש (בספטמבר 2000) על ידי פרידה נסברגר-צ'אקוס והועבר על-ידה לקרן מאיקנס לאמנות עתיקה בבזל שבשווייץ, הגיע הקודקס לבדיקה, לשחזור ולתרגום. נסברגר-צ'אקוס העניקה לקודקס את שמו לזכר אביה, דימראטוס צ'אקוס.
כתריסר מעמודי כתב היד המקורי, שנצפה בחטף על ידי חוקרים בשנות השמונים, חסרים מהקודקס כיום, ומאמינים כי העמודים החסרים נמכרו בחשאי לסוחרים שונים קודם לרכישתו על ידי נסברגר-צ'אקוס.
קרן מאיקנס פנתה אל הנשיונל ג'יאוגרפיק, שקבצה מספר מומחים לסייע במלאכת השחזור, השימור והתרגום. לאחר השלמת המלאכה והצגת הקודקס לציבור, יועבר כתב היד למוזיאון הקופטי של קהיר, במצרים.
תארוך הקודקס
היות שהקודקס לא התגלה בחפירה ארכאולוגית מסודרת, התקשו החוקרים לתארכו בדייקנות. מהשוואת העיצוב וצורת הכתיבה עם קודקסים בני התקופה להם היה תארוך מדויק יותר, כדוגמת כתבי נגע חמאדי, עלתה המסקנה כי הקודקס נכתב במחצית הראשונה של המאה הרביעית לספירה. בדיקת פחמן-14 העלתה כי כתב היד נכתב בשנת 280, בדיוק של 60 שנה לכל כיוון.
קיה אקסיד
קיה אקסיד (באנגלית: Kia XCeed) היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי קיה משנת 2019. היא הוצגה ביולי 2019 והגיעה לישראל בדצמבר 2019. האקסיד מבוססת על קיה סיד ומהווה כגרסת הקרוסאובר שלה.
מפרט טכני
חמישה מנועים (4 בנזין 1 דיזל).
האקסיד כוללת מנועי בנזין בנפחי 1.0 ליטר בהספק 120 כ"ס המספק תאוצה של 0-100 קמ"ש בתוך 11.3 שניות ומהירות מרבית של 186 קמ"ש. המנוע השני בנפח 1.4 ליטרים בהספק 140 כ"ס המספק תאוצה של 0-100 קמ"ש בתוך 9.5 שניות ומהירות מרבית של 200 קמ"ש. המנוע השלישי בנפח 1.6 ליטרים בהספק 204 כ"ס המספק תאוצה של 0-100 קמ"ש בתוך 7.5 שניות ומהירות מרבית של 220 קמ"ש. המנוע הרביעי בנפח 1.5 ליטר טורבו בהספק 160 כ"ס המספק תאוצה של 0-100 קמ"ש בתוך 8.6 שניות.
המנוע החמישי הוא מנוע דיזל בנפח 1.6 ליטר טורבו המספק כ-115 כ"ס או 136 כ"ס המספק תאוצה של 0-100 קמ"ש בתוך 11.1 שניות או 10.1 שניות.
קיה אקסיד היבריד פלאג-אין
בספטמבר 2019 הציגה קיה את גרסת היבריד פלאג-אין לאקסיד. הגרסה היברידית פלאג-אין כוללת מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 1.6 ליטר עם מנוע חשמלי המספקים יחד 141 כ"ס. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 8.9 קוט"ש המספקת טווח נסיעה חשמלי של כ-60 ק"מ.
מתיחת פנים שנת 2022
ב-18 ביולי 2022 חשפה קיה את מתיחת הפנים לאקסיד. מתיחת הפנים כוללת את העיצוב המעודכן של רכבי קיה, בתחום ההנעה אין כל שינוי. קיה הוסיפה רמת גימור GT ליין ספורטיבית הכוללת עיצוב ספורטיבי ומנוע בנזין בנפח 1.6 ליטר טורבו המספק 204 כ"ס ומומנט מרבי של 27 קג"מ. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. נתון התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 7.5 שניות.
קורבן יולדת
קורבן יולדת הוא קורבן שהובא על ידי יולדת לבית המקדש, בזמן שהיה קיים. הקרבת הקורבן היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות. קורבן היולדת מאפשר לאישה לאכול בשר קורבן, או להיכנס אל בית המקדש, דברים שאסורים לה משעה שילדה. קורבן היולדת מובא 40 יום לאחר לידת בן, ו-80 יום לאחר לידת בת.
הקורבן מתחלק לשני חלקים - עולה וחטאת. לקורבן העולה מביאה האישה כבש בן שנה, ואם היא ענייה, היא מביאה תור או בן יונה. לקורבן החטאת מביאה האישה תור או בן יונה, בין ענייה ובין עשירה.
טעמים למצווה
ספר החינוך מסביר שהקורבן נועד לעורר את היולדת להודות לאל על כך שעשה לה נס והציל אותה מחבלי הלידה.
חטאת היולדת
על קורבן החטאת שמביאה היולדת ישנה שאלה מפורסמת: וכי מה חטאה היולדת שעליה להביא קורבן הבא בדרך כלל על חטא?
לשאלה זו הוצעו תשובות שונות. בתלמוד הבבלי מובא הסברו של רבי שמעון בר יוחאי, לפיו הקורבן נועד לכפר על שבועת ביטוי של האישה:.
דבריו של רבי שמעון בר יוחאי זכו לביקורת של האמורא רב יוסף:. כלומר: קורבן חטאת מכפר על חטאים שנעשו בשוגג, ואילו שבועה זו שמתאר רבי שמעון בר יוחאי נעשתה במזיד. בנוסף, אם אכן המטרה היא לכפר על השבועה - היה על היולדת להביא כבשה או שעירה, כדין חטאת שבועה.
לפי המדרש, קורבן החטאת בא לסמל את גדלות האל, ולעומתו את קטנות האדם, הבאה לידי ביטוי בלידה.
טלסקופ
טֵלֶסְקוֹפּ (מלטינית: TELE - מרחק, SCOPIUM - צפייה) הוא מכשיר לצפייה בעצמים רחוקים. בצורתו הפשוטה ביותר הטלסקופ הוא צינור שבכל אחד מקצותיו עדשה מרכזת. טלסקופים משמשים בעיקר לצפייה בעצמים רחוקים בחלל כגון כוכבי לכת, כוכבים, גלקסיות וערפיליות, והגדולים שבהם ממוקמים במבנה מיוחד להם, מצפה כוכבים. טלסקופים משמשים גם לצפייה בציפורים וכן יש להם שימושים צבאיים.
היסטוריה
המצאת הטלסקופ היא בעיה היסטוריוגרפית לא פתורה, החורגת מעבר לשאלת זהות הממציא - אם כלל ישנו ממציא אחד ומוגדר - לעבר שאלות מהותיות הרבה יותר; על תפקיד הראייה במדע המערבי, על תפקידם של מכשירים בהשגת ידע על העולם, על יכולתו של מכשיר אופטי לתווך את הראייה מבלי לעוות אותה, ועוד. תפיסת הראייה ומקומה בעשייה המדעית עברה מהפך באותה תקופה - מחַשְׁדָנוּת ודחייה של חוש הראייה ויכולתו להשיג מידע אמיתי על העולם, שאפיינה את הפילוסופיה בימי הביניים, ועד להסתמכות מרכזית על חוש הראייה במדע המודרני. מושג התצפית המדעית עצמו עבר שינוי מהותי, מרגע שמכשירים אופטיים דוגמת הטלסקופ או המיקרוסקופ התמקמו בין העין הצופה לבין העולם הנצפה.
המכשיר המדעי המודרני הומצא בתקופה שבין 1550 ל-1700; המכשירים המדעיים הראשונים לא עוצבו לשם מדידה, והגיעו לרוב ממסורת "קסמי הטבע", כשהדגש בהם היה על הטעייה ובידור, ולא על תצפית זהירה ואדישה. מהבחינה הזו, הטלסקופ כמכשיר מדעי היה מכשיר מסוג שונה וחדש לגמרי. הטלסקופ, ובעיקר השימוש שעשה בו גלילאו גליליי, הציג שדה ידע מורכב שבו מגוון תאוריות ופרקטיקות שונות נפגשות. העקרונות האופטיים שנכללו בו לא היו מובנים, והתוצאה שהפיק חתכה והשפיעה לרוחב גבולות דיסציפלינריים מסורתיים, משום שהשליכה על הקוסמולוגיה - תחום שלא נכלל בסמכות הדיון המדעי-מתמטי-אסטרונומי, אלא התאולוגי.
ממציא הטלסקופ
עד היום לא ברור מי היה האדם הראשון שבנה טלסקופ. חוקרי ההיסטוריה של האופטיקה מציינים כי לערבים ולוויקינגים הייתה האפשרות הטכנולוגית לצפות בעדשות כבר במאה העשירית לספירה, וידוע כי עדשות ראייה היו בנמצא באירופה מאז 1280 לערך. רוג'ר בייקון תכנן טלסקופים כבר במאה ה-13, וסביר כי ג'מבטיסטה דלה פורטה השתמש במה שהוא בעקרון שילוב טלסקופי, של עדשה קמורה ועדשה קעורה האחת לפני רעותה, כבר בתחילת המחצית השנייה של המאה ה-16. דלה-פורטה השיג ודאי יחס הגדלה נמוך מאוד, של 1.5 בערך, אך מעבר לכך, עניינו לא היה בפיתוח מכשיר תצפית מדעי, אלא ביצירת אפקטים קסומים, כחלק מסדרת "קסמי-הטבע" שאסף לספרו Magia Naturalis.
בשנת 1608 בנו שלושה אנשים, בלתי תלויים זה בזה, טלסקופים. שלושתם היו יצרני עדשות הולנדים (פלמים), שני יצרני עדשות מהעיר מידלבג מתחרים על תואר הממציא; האנס ליפרסהיי (1570 - 1619) וזכריה ינסן. עם זאת, ההמצאה מיוחסת גם לז'אקוב מטיוס מהעיר אלקמר, בנו של מתמטיקאי ומהנדס צבאי ידוע. מבין השלושה, ליפרסהיי קיבל את הקרדיט להמצאה היות ששמו של ליפרסהיי מופיע על המסמך הראשון הידוע בנוגע לטלסקופ. ב-2 באוקטובר 1608 הוא הגיש בקשה לרישום פטנט על המצאת "מכשיר לראיית דברים מרוחקים כאילו הם קרובים". עובדה זו אינה מוכיחה בהכרח כי ליפרסהיי גם המציא את המכשיר, מה גם שבאותו החודש הוגשה עוד בקשה להוצאת פטנט על מכשיר זהה, הפעם על ידי מטיוס, בקשה שנידונה ב-17 באוקטובר 1608. אחת הסברות היא שמטיוס הזמין עדשות אצל יצרן העדשות ליפרסהיי, וזה הצליח לנחש את תוכניתו של הראשון.
יהיה אשר יהיה הממציא, הטלסקופים הראשונים הגיעו לשוק ב-1608, אך עוררו עניין מועט בלבד; יכולת ההגדלה שלהם הייתה קטנה (פי 3 לערך), ואיכותם האופטית הייתה גרועה. מדענים התייחסו אליהם כאל אביזרי אשליה, והציבור לא ראה במתקנים הללו יותר מצעצועים.
גלילאו גליליי והטלסקופ
גלילאו גליליי בנה את הטלסקופ שלו בשנת 1609, וקרא לו בתחילה perspicillum, ולאחר מכן השתמש במונח הלטיני טלסקופיום ובאיטלקית טלסקופיו (מהם גם נגזר השם באנגלית ובשפות רבות אחרות). הוא הבין שהטלסקופ יהיה חסר שימוש אם הדמות שהוא מייצר אינה בהירה וחדה. הואיל והבין את חשיבות המכשיר, גלילאו התמסר כולו לבניית טלסקופים, תוך שימוש בזכוכית משלו ובעיבוד עצמי של העדשות, מבלי להיעזר בעדשות של יצרני משקפיים אומנים.
המכשיר האופטי החדש המצויד בעדשות הציב מערך שלם של בעיות; היה צורך לפתור גורמי טעות שמקורם בחוש הראיה, בטבעו של האור, וכן לפתור בעיות הכרוכות באופן בו ניתן לפרש תמונה ויזואלית כידע פִיזִיקָלִי. גלילאו ערך מגוון ניסויים ופיתוחים כדי להוכיח שהדמויות הנראות בטלסקופ אינן פגמים אופטיים, כשלים של עין הצופה, או אשליות שנוצרות על ידי העדשות. הוא הביט על אותו האובייקט בו זמנית בעין אחת חשופה ובשנייה דרך הטלסקופ, והחל לשפר את איכות הדמות כשהוא מוחק בשיטתיות את כל אותן תופעות אשר נראות דרך המכשיר אך אינן נראות בעין בלתי מזוינת. הוא ייצר עדשות בעצמו והתאימן למכשירים שבנה, דאג למקם את העדשות על ציר אופטי מדויק, הוא התקין צמצמים בצורות ובקטרים שונים שהפחיתו את האפקטים שנגרמו בשל מה שגלילאו הגדיר "כקרני האור האלכסוניות" (סטיות אופטיות בלשון ימינו) והעיוותים שהן יצרו ושיפר את הרזולוציה של הטלסקופ. בנוסף, כדי למדוד את המרחק הזוויתי בין גרמי השמיים, גלילאו המציא מיקרומטר אותו הרכיב על שפופרת הטלסקופ. גלילאו הביט בעין אחת דרך הטלסקופ בעוד העין השנייה התבוננה דרך שנתות המיקרומטר כך שחפיפת שתי הדמויות אפשרה לו למדוד את המרחק בין העצמים הנצפים.
ב-10 במרץ 1610 פרסם גלילאו את ספרו Sidereus Nuncius, בו חשף את תגליותיו המרעישות בעזרת הטלסקופ. בכך היה גלילאו הראשון לפרסם תצפיות אסטרונומיות שמתבססות על שימוש בטלסקופ. תגליתו הראשונה הייתה כי פני הירח אינם מושלמים וחלקים, כפי שמקובל היה לחשוב, אלא מחורצים בהרים ובעמקים, בדומה לפני כדור הארץ. בכל מקום ברקיע שאליו הפנה גלילאו את הטלסקופ התגלו כוכבים חדשים. שביל החלב, שלעין הבלתי מזוינת נראה בעבר רק כזוהר חיוור בשמיים, התגלה כמצבור עצום של כוכבים. אך התגלית המרכזית הייתה גילוי ארבעת הירחים הגדולים של צדק. תצפיות אלו הוכיחו, אליבא דגלילאו, כי אותה פיזיקה שולטת בשמים ובארץ, וכי תנועת גרמי השמיים אינה סובבת סביב כדור הארץ. לאחר פרסום הספר גלילאו גילה עוד, בעזרת הטלסקופ, את הטבעות של שבתאי, את העובדה שכוכב הלכת נוגה סובב סביב השמש, והצליח להסביר את הכתמים על פני השמש. ישנם חוקרים אשר רואים בשימוש שעשה גלילאו בתמונות ניסיון של המדען לשכנע באופן ויזואלי את קוראיו באמיתות טענותיו ובאמינות מכשירו - ניסיון שנבע מחוסר יכולתו להסביר באופן מדעי כיצד פועל המכשיר.
לאחר פרסום הספר, שעורר סערה גדולה ונתקל בהתנגדות, הוביל גלילאו מסע נמרץ לאישור תגליותיו ולקבלת מכשירו ככלי החדש שאיתו יש לצפות ברקיע. התגובה הראשונית של העולם האקדמי הייתה לדחות את טענותיו המדהימות, לא רק משום טבען יוצא הדופן אלא גם משום שנעשו באמצעות טלסקופ, מכשיר שנתפס כלא אמין ויוצר אשליות. במסגרת נסיונותיו לבסס את מעמדו וסמכותו של הטלסקופ ככלי מדעי, שלח גלילאו לאסטרונומים חשובים את הטלסקופים שייצר, כדי שיוכלו לצפות במו עיניהם בתגליותיו, ובכך יאשרו ויתַקֶפו את תצפיותיו. התשובה שקיבל מכמה קולגות הייתה סירוב לבדוק את המכשיר, משום שחשבו שהדימויים שמראה המכשיר אינם משתקפים דרכו אלא נוצרים על ידיו (כמו בקלידוסקופ). אחרים טענו שאם אלוהים היה מעוניין שבני אדם ישתמשו בהמצאות מעין אלו כדי להשיג ידע על העולם, הוא היה מצייד אותם בעיני טלסקופ.
טלסקופ מחזיר אור
כבר ב-1616 הגה הנזיר האיטלקי ניקולו זוקי את השימוש במראה קעורה במקום בעדשה על מנת לרכז את האור, אולם הוא לא הצליח לייצר מראה קעורה מדויקת דיה. אייזק ניוטון בנה טלסקופ מחזיר אור 40 שנה מאוחר יותר, ועל שמו נקרא המודל טלסקופ ניוטוני.
בטלסקופ ניוטוני מותקנת מראה ראשית בעלת חתך של פרבולה, המרכזת את קרני האור לעבר מראה משנית שטוחה. המראה המשנית מוחזקת בזווית בת 45 מעלות לציר האופטי של המראה הראשית, וכך מחזירה את חרוט האור המתקבל מן המראה הראשית לצד הטלסקופ, בו ממוקמת עדשת העינית.
המודל הניוטוני סבל מתחילת דרכו מהקושי בייצור מראה בעלת חתך פאראבולי. בנוסף לכך סובל הטלסקופ הניוטוני מעיוות ההולך וגובר ככל שזווית האור הנכנס מתרחקת מהציר האופטי של המראה הראשית.
מודלים אחרים המשתמשים במראות פותרים בעיות אלו באמצעות חתכים שונים וארגון שונה של המראות. ראויים לציון הטלסקופ של מקסוטוב, המשתמש במראה ספרית עם עדשת מיניסקוס מתקנת ומספק חדות גבוהה מאוד, וטלסקופ של ריצ'י-קרטיין המשתמש בזוג מראות ששתיהן בעלות חתך של היפרבולה ומצטיין בשדה נטול עיוותים גאומטריים. מודל ריצ'י-קרטיין הוא הנפוץ ביותר לטלסקופים המשמשים למחקר, דוגמת טלסקופ החלל האבל. לעומת זאת המודל הניוטוני עדיין נמצא בשימוש רחב בקרב חובבי אסטרונומיה בזכות עלות יצורו הנמוכה.
סוגי טלסקופים
בצ'ילה בשנת 2030 צפוי להיפתח טלסקופ חדיש – VTL הבנוי מארבעה טלסקופים.
טלסקופים אופטיים
טלסקופ אופטי אוסף ומרכז אור בעיקר מהתחום הנראה של הספקטרום האלקטרומגנטי, ישנם טלסקופים שעובדים בתחום התת אדום והעל סגול. טלסקופים אופטיים מתחלקים ל-3 סוגים.
בשנים האחרונות מתנהל מאמץ מחקרי לבחון את השימוש בעקרונות האופטיים של עדשות פרנל לבניית טלסקופי חלל שיהיו קלים בהרבה מאשר טלסקופים מחזירי אור באותה עצמה.
טלסקופ רדיו
רדיו-טלסקופ הוא טלסקופ שמשתמש בקרינת רדיו, שהיא קרינה אלקטרומגנטית המאופיינת בתדירות נמוכה יחסית ואורכי גל ארוכים. קרינת רדיו נפלטת על ידי מגרמי שמים שונים בחלל, כמו כוכבים וגלקסיות. לרוב, טלסקופי רדיו בנויים בצורת אנטנות צלחת פארבוליות ענקיות, או מערכים של צלחות קטנות יותר.
טלסקופ קרני גמא וקרני רנטגן
טלסקופים הצופים בקרינת גמא ובקרני רנטגן קשים לעיצוב ולהרכבה כיוון שסוגי קרינה אלה עוברים דרך רוב המתכות והזכוכיות. טלסקופים אלה מותקנים לרוב על לוויינים או בלונים המשייטים בגובה גבוה, היות שהאטמוספירה של כדור הארץ חוסמת ומעמעמת חלק זה של הספקטרום האלקטרומגנטי.
חלקי הטלסקופ האופטי ומאפייניו
בטלסקופ פשוט המרחק בין העינית והעצמית שווה לסכום אורכי המוקד שלהם.
בטלסקופ גלילאו המרחק בין העינית והעצמית שווה להפרש אורכי המוקד שלהם.
שבר באף
[[קובץ:Medical X-Ray imaging NJR06 Nevit nasal bone fracture.jpg|ממוזער| רנטגן רגיל מראה שבר באף
תסמינים דימום, נפיחות, חבורות
סיבוכים ספטומיה ספטלית, שברי פנים אחרים, דלקת קרום המוח.
תופעה נפוצות אצל גברים צעירים
גורמים תקיפה, טראומה במהלך ספורט, נופל, התנגשויות רכב
שיטת אבחון בדרך כלל מבוססת על תסמינים, לפעמים קרני רנטגן
טיפול בתרופות כאב, דחיסות קרות, צמצום אפשרי בהפרדה של נפיחות
פרוגנוזה בדרך כלל טוב
תדירות שכיחה |טקסט=|300x300px]] שבר באף (באנגלית: nasal fracture) המוכר בדרך כלל כאף שבור, הוא שבר של אחת מעצמות האף. הסימפטומים עשויים לכלול דימום, נפיחות, חבורות וחוסר יכולת לנשום דרך האף. בנוסף, הם גם עשויים להיות קשורים לשברים נוספים בפנים או להמטומה מחיצתית. הסיבות הנפוצות ביותר כוללות תקיפה, טראומה גופנית במהלך פעילות ספורט, נפילות, ותאונות דרכים. האבחון מבוסס בדרך כלל על הסימפטומים, וניתן לאשר אותו על ידי צילום רנטגן רגיל. הטיפול הוא בדרך כלל עם תרופות נגד כאבים ודחוס קר. הטיפול, במידת הצורך, יכול להתרחש בדרך כלל לאחר ירידת הנפיחות, והוא יכול להיות סגור או פתוח בהתאם לסוג השבר. התוצאות טובות בדרך כלל. שברים באף הם נפוצים, ומהווים כ -40% משברי הפנים.הם שכיחים ביותר בקרב הגברים בשנות ה-20 שלהם.
סימנים וסימפטומים
סימפטומים של אף שבור כוללים חבורות, נפיחות, רוך, כאב, עיוות ו / או דימום מהאף ואזור האף בפנים. החולה עלול לחוות קשיי נשימה, או דימום יתר (אם רירית האף ניזוקה). יכולות גם להופיע חבורות סביב אחת או שתי העיניים של החולה.
אבחון
שברים באף מזוהים בדרך כלל ויזואלית ודרך בדיקה פיזית. דימות רפואי אינו מומלץ בדרך כלל. עדיף יותר להבחין בין שברים פשוטים המוגבלים לעצמות האף (סוג 1) לבין שברים הכוללים גם עצמות פנים אחרות ו / או מחיצת האף (סוגים 2 ו-3). בשברים פשוטים מסוג 1 צילומי רנטגן מספקים מעט מידע מעבר לבדיקה הקלינית. למרות זאת, ניתן לאשר את האבחון דרך צילומי רנטגן או סריקות טומוגרפיה ממוחשבת, ואלה נדרשים אם ישנו חשד לשברים אחרים בפנים. אף על פי שהטיפול בשבר פשוט של עצמות האף אינו דחוף - ההתייחסות לטיפול ספציפי בחמישה עד שבעה ימים בדרך כלל מספיקה - המטומה באף, שנחשבת לפציעה קשורה ושמתרחשת ב-5% מהמקרים, דורשת טיפול דחוף ויש לבדוק אותה בעת הערכת פציעות באף.