cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקלעת הזרוע
אנטומיה
מקלעת הזרוע מקורה בחמישה עצבים ספינאליים הפורצים מחלקו הנמוך של עמוד השדרה הצווארי: C8, C7, C6, C5 ו-T1. עצבים C5-7 ממוקמים מעל לחוליות הצוואר התואמות, ואילו עצבים C8 ו-T1 ממוקמים מתחת לחוליות C7 ו-T1 בהתאמה. בדומה לעצבים ספינאליים אחרים, גם כעת עצבים C5-T1 מתפצלים לכדי ענף קדמי ואחורי אשר מעצבבים מבנים נפרדים; הענפים הקדמיים של עצבים C5-T1 מהווים חלקו הראשון של הפלקסוס הברכיאלי, ונקראים שורשים (Roots). שאר חלקי הפלקסוס הברכיאלי מכונים גזעים (Trunks), חטיבות (Division), כבלי עצב (Cords), וסעיפים סופיים (Branches).
חמשת השורשים מתאחדים לשלושה גזעים (Trunci plexus brachialis):
כל אחד מהגזעי מתחלק לשתי חטיבות, קדמית ואחורית, כך שנוצרות שש חטיבות - מהן שלוש אחוריות (Posterior Divisions) ושלוש קדמיות (Anterior Divisions).
שש החטיבות מתאחדות ליצירת שלושה כבלי עצבים:
שמותיהם של כבלי העצבים ניתנו ביחס לכלי דם מרכזי הממוקם גם הוא באזור בית השחי - העורק האקסילרי (עורק בית השחי). זהו עורק מאסיבי שמזין את הגפה העליונה, מקורו בעורק התת-בריחי, ובהגיעו לזרוע הוא משנה את שמו לעורק הברכיאלי. שלושת כבלי העצבים מקיפים את העורק האקסילרי, ומלווים אותו בדרכו לגפה העליונה.
בהמשך למקלעת הזרוע ומתוכה, מסתעפים העצבים השונים של הגפה העליונה.
פיצולים סופיים - Terminal Branches
הפלקסוס הברכיאלי מסתיים ב-14 פיצולים סופיים, מביניהם 5 פיצולים מרכזיים:
עצבים אלו מסוכמים בטבלה הבאה:
אירוע רב-נפגעים
אירוע רב־נפגעים (בראשי תיבות נפוצים: אר"ן) הוא אירוע עם מספר רב של פצועים, ובו המשאבים הרגילים לטיפול בפצועים אינם מספיקים למתן טיפול הולם בכולם. הגורם העיקרי לאירוע עם פצועים להפוך לאר"ן, הוא מספר פצועים גבוה ביחס למספר המטפלים. גורמים נוספים הם מאפייני וסוגי הפגיעות, הכשרתו של כוח האדם, הציוד הרפואי שבמקום ואמצעי פינוי הפצועים לקבלת המשך טיפול בבתי החולים.
הטיפול באר"ן דורש גישה ייחודית. כוחות הרפואה באר"ן פועלים להצלת חיי אדם רבים ככל האפשר, דבר שמשמעותו לפעמים היא החלטה מודעת להזניח את הטיפול בפצועים לא דחופים, בפצועים שסיכויי הצלתם דלים, ובפצועים שהטיפול בהם דורש משאבים רבים מדי.
תורת הטיפול באר"ן לא הייתה מפותחת עד לשנות ה-70 וסביר להניח כי ההתפתחות בתחום חלה במקביל להתפתחות סכמות הטיפול בנפגע בודד.
מרבית האירועים רבי-הנפגעים הם תאונות דרכים שבהם מעורבים כלי רכב שמסיעים נוסעים רבים, כגון אוטובוסים ורכבות, אסונות טבע, וכן פיגועי טרור גדולים.
סוגים שונים של אירועים רבי-נפגעים
כל אירוע רב-נפגעים יסווג על פי מספר פרמטרים מהותיים (אך לא-פורמליים): מספר הנפגעים וחומרת פציעותיהם; מיקום גאוגרפי וטופוגרפיה של השטח; סיכונים אופציונליים (לדוגמה אם מדובר בפיגוע); זמינות וכושר הקליטה של בתי חולים.
בנפרד מקריטריונים נפוצים אלה קיימים קריטריונים נוספים, כלליים יותר, על פיהם מסווגים מראש את האירוע לפי אופיו הכללי. קריטריונים אלה נלקחים בחשבון על פי המאפיינים אותם ניתן לדעת מלכתחילה ועל פי סקירה ראשונית או אפילו על בסיס מידע לא-ישיר שהועבר למוקדים:
בצה"ל קיים תת-סיווג נוסף לכל אר"ן: "מפוזר" או "מקובץ". אר"ן מפוזר הוא אירוע בו הנפגעים מפוזרים או שקיים חשש להימצאות נפגעים נוספים באזור שמיקומם אינו ידוע. באר"ן כזה הפעולה הראשונה תהיה קיבוץ כל הנפגעים אל נקודה מוסכמת. אר"ן מקובץ, בשונה מהמפוזר, הוא אירוע בו כל הנפגעים קרובים מספיק לנקודה גאוגרפית בה ניתן למקם את פינות ההחייאה, הציוד והאמבולנס ואין צורך בקיבוץ הנפגעים.
הערכות בעת קבלת הודעה על אר"ן
מטרת ההיערכות לקראת האר"ן, כאמור, היא צמצום מהיר ככל שניתן של הפער הקיים בין כמות הנפגעים לבין המשאבים העומדים לרשות המטפלים, ומאידך, מכיוון שעדיין נשמר הפער בכמות המשאבים הדרושים, התמודדות מיטבית עם כמות הנפגעים באמצעות המשאבים הקיימים. אל האר"ן יש להתכונן בהתאם למידע הנמסר, לדוגמה: כשמדובר באר"ן רגיל יש להכין ציוד נוסף, להקפיץ רופאים ובעיקר כירורגים וטראומטולוגים כוננים, להעביר את חדר הטראומה למתכונת חרום וכדומה, ואילו כשמדובר באירוע טוקסיקולוגי יש להכין מתקני טיהור ותרופות מתאימות.
מגן דוד אדום ובצה"ל, שני הגופים העיקריים שמתמודדים עם אירועים רבי נפגעים, מאפייני ההערכות כוללים מעבר מנוהל שגרה לנוהל חרום. בפן המעשי, לאחר הדיווח למוקדן או לסמל מבצעים, ההערכות מתמקדת בלוגיסטיקה של הנעת הצוותים לעבר מקום האירוע, בפריסת הצוותים וחלוקת הציוד באופן היעיל ביותר במקום האירוע עצמו, במיגונם של המטפלים בשטח, בניהול האירוע עצמו על ידי בעלי הסמכות המתאימים ובאופן כזה שהטיפול בשטח יהיה מינימלי ומרב הטיפול ייעשה בבית החולים.
לעומת מגן דוד אדום וצה"ל, בתי החולים הפועלים ברוב הזמן במתכונת שגרתית, צריכים לעבור ממתכונת טיפול בשגרה למתכונת טיפול בחרום. הערכותם של בתי החולים מתמקדת בהכנת חדרי טראומה וחדרי ניתוח, בהכנות לקראת הטיפול המהותי בנפגעים על ידי רופאים בכירים והכנת שרשרת טיפול היררכית המורכבת מרופאים מומחים שיטפלו, ינהלו ויקבעו את סדר קדימויות הטיפול בנפגעים.
על פי נוהלי משרד הבריאות, על בתי החולים לתגבר את כוח אדם; הפסקת הפרוצדורות שאינן דחופות; פינוי מקום במחלקות הרפואה הדחופה; פריסה כללית של ציוד רזרבי בכל המקומות הרלוונטיים; ותגבור כוח עזר לרישום רפואי.
כוח אדם
כוח האדם המטפל שונה מעט בין מגן דוד אדום לצה"ל, ושונה משמעותית בהשוואה לזה שבבתי החולים. המטפלים באר"ן הם כל אנשי הצוות הרפואי: חובש, פרמדיק, רופא ונוספים. במגן דוד אדום קיימת הכשרה ייעודית כמפעיל תאר"ן.
בבתי חולים הרכב הצוותים שונה לגמרי וזאת משתי סיבות, האחת היא מכיוון שבבתי החולים מצויים מטפלים בעלי ההכשרה הגבוהה ביותר שקיימת לטיפול בטראומה והשנייה היא כי בתי החולים עסוקים בעיקר בפעילות שוטפת ולא רק בכוננות לקראת מצבי חירום. איוש צוותי הטיפול בבתי החולים יהיה בידי ראשי צוותים:
ניהול האר"ן
ריכוזו של ניהול האר"ן בידי אדם אחד נתפס כקריטי בחשיבותו, והוא קודם אף לטיפול בפצועים. לאור תפיסה זו מנהל האר"ן תמיד יהיה האדם המנוסה ובעל הסמכות הרפואית הבכירה ביותר בשטח. מנהל האר"ן קובע סדרי עדיפויות של טיפול ופינוי ומקצה את המשאבים. במהלך האר"ן כוחות רפואה נוספים שמגיעים עוברים דרכו, מקבלים ממנו הוראות ומטפלים או מבצעים פינוי לפי שיקול דעתו. כמו כן, מדווח מנהל האר"ן לרמה ממונה כל העת על המצב בשטח וכל זאת לאור התפיסה כי חשיבותו של ניהול האירוע קודמת בחשיבותה לטיפול אישי בנפגעים אקראיים.
כחלק מתפקידו, מבצע מנהל האירוע את סבב מיון הפצועים הראשוני שמכונה טריאז', ובו הוא שוקל - מקצועית ופרקטית - את מי להקדים למי, האם ואיך לטפל, לפנות לבית החולים או להמתין. ביצוע טריאז' הוא קריטריון עליון בנוגע לאופן הניהול היעיל ביותר באר"ן, ואף אם מנהל האירוע מבחין בנפגע שזקוק לטיפול דחוף הוא יקצה לו מטפל זוטר והוא עצמו ימתין לסוף הטריאז'.
ככלל האחריות הרפואית על אר"ן נתונה בידי מגן דוד אדום וניהולו בידי משטרת ישראל, אך מחוץ לתחומי הקו הירוק האחריות לניהול האר"ן נתונה כולה בידי צה"ל.
תפקיד נוסף במסגרת ניהול האר"ן נוטל נציג מגן דוד אדום בבתי החולים, שבמקרה של אירוע רב-נפגעים משתמש בערכת נציג מגן דוד אדום הנמצאת למטרה זו בבתי החולים. תפקידו הוא לעקוב אחר הגעת הנפגעים, איסוף פרטים רלוונטיים, עדכון המוקד לגבי יכולת הקליטה של בית החולים, ועדכון בית החולים באשר לכמות וסוג הנפגעים הצפויים להגיע.
החוג"ד משמש בעצם כצינור המקשר בין הרופא לבין החובשים. תפקידו הוא להעביר לחובשים את הוראות הרופא, לוודא שהן מבוצעות היטב ולנהל את שינוע הנפגעים לפינות האיסוף השונות או לפינוי. בית החולים לרוב הוא מקום גדול ומורכב מידי מכדי למנות מנהל אחד לאר"ן ועל כן בכל נקודת מעבר של הנפגעים ממונה מנהל מקומי:
בנוסף לכל אלה מנהל בית החולים ממנה מטה חירום המהווה מן חמ"ל המרכז את תפקודו של כל בית החולים, מטה החירום כולל:
הטיפול בנפגעים
כאשר ראשון הצוותים הרפואיים מגיע למקום בו התרחש האירוע, הוא בוחר את נקודת הפריסה - בהתחשב בגורמים השונים. ביניהם: נגישות לצירי פינוי מחד ולנפגעים מאידך; מיקום בולט לשם שליטה מקסימלית בשטח; מיקום נוח וגדול דיו לחניית אמבולנסים וכלי פינוי נוספים כדוגמת מסוקים.
בעת ההגעה למקום ואחרי בחירת נקודת האיסוף מנהל האירוע מחלק את העובדיו לפי גזרות. כל אחד מחפש פצועים בגזרה שלו ומגיש להם טיפול ראשוני. מיד אחר כך מקצה מנהל האירוע משימות, ונותן הוראות טיפול בהתאם למידע שהם אספו. אחרי שהמטפלים מכירים את האירוע מעט יותר טוב, הם מרכזים נתונים ראשוניים, ומדווחים לרמה הממונה.
אנשי הרפואה הצבאית מסדרים שלוש פינות שיהוו נקודות לאיסוף נפגעים: פינת מיידיים - נפגעים הזקוקים לטיפול\פינוי באופן מיידי, פינת ממתינים - נפגעים קלים הזקוקים לטיפול לא-דחוף, ופינת חללים - נפגעים הממתינים לקביעת מוות פורמלית. במגן דוד אדום אין פינות ריכוז, ומיון נפגעים נעשה באמצעות סרטי סימון בצבעים מוסכמים: לבן - לא טופל, ירוק - לא דחוף, אדום - דחוף; רופא ופרמדיק משתמשים גם בסרטי סימון בצבעים הבאים: צהוב - דחוף יציב, כחול - אנוש, שחור - נפטר.
משוואת היינון של סאהא
משוואת היינון של סאהא (Saha), מכונה לעיתים משוואת היינון של סאהא-לאנגמיור, היא המשוואה המתארת את מצב היינון של יסוד כימי מסוים כפונקציה של הטמפרטורה והצפיפות. המשוואה היא תוצאה של שילוב רעיונות ממכניקת הקוונטים ופיזיקה סטטיסטית. המשוואה פותחה על ידי האסטרופיזיקאי ההודי מדנאד סאהא בשנת 1920, ועל ידי אירווינג לאנגמיור בשנת 1923. המשוואה משמשת, בין השאר, באסטרופיזיקה, ומסבירה את המיון הספקטרלי של כוכבים.
אירוע רב-נפגעים
הטיפול בנפגעים
כשמגיעים אנשי רפואה נוספים למקום, לרוב הם מצטרפים לעבודה תחת פיקודו של מנהל האירוע המקורי; עריכת חפיפה בין המנהל הראשון למנהל אירוע חדש מבזבזת זמן רב. אולם אם קיים הבדל הכשרה משמעותי בין מנהל האירוע הראשון לבין אחד המצטרפים החדשים (למשל, אם המנהל הראשון אינו רופא ובין החדשים כן מצוי רופא), עשוי להתרחש חילוף מנהלים.
משוואת היינון של סאהא
עבור גז בטמפרטורה גבוהה דיה, ההתנגשויות התרמיות בין האטומים יגרמו ליינון. אלקטרון אחד או יותר "ייקרעו" מהקשר בינם ובין גרעין האטום ו"גז אלקטרונים" יתקיים כפאזה נפרדת מהיונים והאטומים הנייטרלים, במצב פלזמה. משוואת סאהא מתארת את דרגת היינון בפלזמה כתלות בטמפרטורה, בצפיפות, ובדרגות היינון של האטומים. המשוואה תקפה עבור דרגות יינון נמוכות בלבד, כאשר אורך דביי גדול. המשמעות היא שה"סיכוך" של המטען החשמלי של היונים והאלקטרונים בידי יונים ואלקטרונים אחרים זניח.
אירוע רב-נפגעים
ביצוע סכמת ATLS
כשעומדים בפני ריבוי נפגעים סדר הפעולות משתנה מעט, וסכמת ATLS מתחלקת לכמה חלקים, כשכל אחד מהם כולל כמה שלבים מתוך הסכמה. כל אחד מהחלקים מבוצע על כלל הנפגעים ורק לאחר מכן עוברים לבצע את החלק הבא.
משוואת היינון של סאהא
עבור גז המכיל אטומים של יסוד בודד, משוואת סאהא היא:
אירוע רב-נפגעים
ביצוע סכמת ATLS
כנהוג על פי סכמת הטיפול ATLS, כדי לסווג פצועים לפי רמת הדחיפות יש לחלקם לארבע רמות דחיפות:
משוואת היינון של סאהא
כאשר:
אירוע רב-נפגעים
רישום ומידע רפואי באר"ן
על פי הוראות האגף לשעת חירום במשרד הבריאות יש ליישם את תקנת הרישום הרפואי גם באר"ן. על הרישום להתבצע בכל עמדת קליטה בה עבר הנפגע אך הרישום לא יתבצע בשטח האירוע על מנת שלא לעכב את הפינוי והטיפול בנפגעים.
קיימים שני רישומים שצריכים להתבצע, הרישום הרפואי על ידי הרופא המטפל והרישום הדמוגרפי.
את הרישום הרפואי יבצע הרופא המטפל ויכלול את הפרטים הבאים: את הרישום הדמוגרפי יבצעו רשמים רפואיים או מזכירות רפואיות שיופקדו על כך ויכלול את הפרטים הבאים:
הרישום יופץ בקרב הגורמים הבאים:
בנוסף לגורמים המוזכרים על בית החולים להפיץ בקרב הרשות המקומית הרלוונטית, משטרת ישראל וצה"ל (אם מעורבים חיילים) את הפרטים הבאים: שם ומשפחה של הנפגע, מצב פגיעתו (קשה\בינוני\קל), שם בית החולים ובאשפוז יש לציין את המחלקה בה הוא מאושפז או בית חולים אחר אם הנפגע הועבר.
ליגת המשנה הסובייטית
ליגת המשנה הסובייטית לכדורגל, אשר נודעה בשם הליגה הסובייטית הראשונה (ברוסית: Первая лига СССР по футболу), הייתה הליגה השנייה בחשיבותה אחרי הליגה הבכירה.
בעונת 1979 סטפן יורצ'ישין הבקיע 42 שערים לעונה במדי קרפטי לבוב והוא מלך השערים בכל הזמנים של ליגת המשנה הסובייטית.
פורמט
אלופת הליגה העפילה לליגה הבכירה. סטטיסטית, קבוצת הכדורגל שזכתה בהכי הרבה אליפויות הליגה היא זניט קויבישב שזכתה 5 פעמים. שיטת מעבר לליגה הבכירה ומספר קבוצות שעברו ביב שונה במשך השנים. לפעמים זה היו הקבוצות שזכו במקומות הראשונות בליגה ולפעמים היה טורניר מעבר בין הקבוצות הראשונות בליגת המשנה לבין הקבוצות האחרונות בליגה העליונה.
יצחק אשכנזי
יצחק (איציק) אשכנזי (נולד ב-26 ביוני 1934), הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי.
קורות חיים
אשכנזי נולד בתל אביב ב-1934 ובהשפעת אחיו יוסף, ששיחק בהפועל תל אביב, החל לשחק כרץ ימני בקבוצת השחר תל אביב, ממנה הועבר בגיל 13 לקבוצת הנוער גדנ"ע יהודה, בה הוכתר למלך שערי הקבוצה במשך חמש שנים רצופות. עוד לפני גיוסו לצה"ל, הספיק להופיע שלוש פעמים במדי הפועל רמת גן ובאחד המשחקים כבש פעמים מול הפועל חיפה.
לאחר שיחרורו מהצבא שיחק בקבוצת הכח תל אביב, משם עבר מספר קבוצות עד שהגיע להפועל חיפה. ב-1958 התמודדה הפועל חיפה שיחקה בגמר "גביע העשור" מול הפועל ירושלים. מלך השערים והחלוץ המרכזי של הקבוצה, אברהם גינזבורג חלה, ואשכנזי נקרא למלא את מקומו בעמדה שהכיר היטב בנעוריו. הוא הצדיק את האמון שנתן בו המאמן זלאטקו צ'ייקובסקי וכבש צמד, שהעניק להפועל חיפה את הגביע הראשון בתולדותיה. את השער הראשון כבש אשכנזי בבעיטה חזקה לפינת השער, ואת השער השני כבש מקרוב לאחר כדרור מאמצע המגרש.
אשכנזי היה שותף מלא גם לזכייה השנייה של הפועל חיפה בגמר גביע המדינה בשנת 1963. במשחק זה הוא שימש כקפטן הקבוצה והחל את המהלך שהוביל לשער הניצחון.
ב-1966, שלוש שנים לאחר שהניף את גביע המדינה כקפטן הפועל חיפה, פרש ממשחק פעיל.
קריירת האימון
בתחילת שנות ה-70 אימן אשכנזי את הפועל זכרון יעקב אשר בהדרכתו עלתה לליגת המשנה.
לאחר פרישתו אימן אשכנזי במחלקת הנוער של הפועל חיפה במשך 22 עונות. בין השחקנים הבולטים אותם אימן בקבוצות ילדים ונערים היו אלי לוונטל, האחים יוסי ואבי ליפשיץ, יצחק אינצ'י, עדן בן בסט, יובל אבידור ושמעון הרוש.
T-2 באקאיי
273 מטוסים יוצרו במפעל חיל האוויר 85 של נורת' אמריקן, השוכן מדרום לנמל התעופה הבינלאומי פורט קולומבוס שבקולומבוס שבאוהיו. הכינוי "באקאיי" ניתן לו על שום העץ ערמון אמריקאי שהוא עץ המדינה של אוהיו, כמו גם הקמיע של אוניברסיטת המדינה של אוהיו.
המטוס שימש לאימון כל טייסי הצי האמריקני משנות החמישים המאוחרות ועד 2004.
אף על פי שאינו מצויד בחימוש אינטגרלי, למטוס מספר נקודות נשיאה חיצוניות המאפשרות תליית פודי תותח, משגרי רקטות ופצצות.
היסטוריה
הגרסה הראשונה של המטוס כונתה T2J-1 והיא נכנסה לשירות הצי האמריקני באמצע שנות החמישים כתחליף ל-T2V-1/T-1A סיסטאר, על אף שהאחרון נותר בשירות עד לשנות השבעים. כינויו שונה ל-T-2A ב-1962 בהתאם לשיטה האחידה למתן כינויים למטוסים שהונהגה בכל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית. המטוס הונע על ידי מנוע יחיד מדגם J34-WE-46/48 מתוצרת וסטינגהאוס. המטוס תוכנן מחדש, המנוע היחיד הוחלף בשני מנועים מדגם J60-P-6 מתוצרת פראט אנד ויטני והגרסה החדשה שנוצרה כונתה T-2B. בגרסת ה-T-2C הוחלפו המנועים משני מנועים מדגם J85-GE-4 מתוצרת ג'נרל אלקטריק. גרסאות ייצוא של המטוס שכונו T-2D ו-T-2E נמכרו לחיל האוויר הוונצוליאני וחיל האוויר היווני בהתאמה. חיל האוויר המלכותי של מרוקו הזמין אף הוא 12 מטוסי T-2 אולם ההזמנה בוטלה לבסוף.
אדית הד
אדית הד (באנגלית: Edith Head; 28 באוקטובר 1897 – 24 באוקטובר 1981) הייתה מעצבת תלבושות יהודייה-אמריקאית, אשר זכתה בשמונה פרסי אוסקר, יותר מכל זוכה אחרת של פרס זה.
קורות חיים
הד סיימה תואר ראשון בצרפתית מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1919, וב-1920 הוענק לה תואר מוסמך בשפות רומאניות מאוניברסיטת סטנפורד. היא החלה לעבוד כמורה לצרפתית בבתי ספר בקליפורניה. במטרה להעלות את שכרה היא אמרה למעבידה כי היא מסוגלת ללמד גם אמנות (אף על פי שלא הייתה לה השכלה פורמלית בתחום זה). כדי לשפר את יכולתה ברישום היא השתתפה בלימודי ערב באמנות במכללה בלוס אנג'לס.
ב-1923 נישאה אדית הד לצ'ארלס הד, אחיה של אחת מחברותיה ללימודי האמנות. נישואים אלו הסתיימו ב-1936. ב-1940 נישאה לוואיירד אינן (Wiard Ihnen), ארט דיירקטור במקצועו, והייתה נשואה לו עד מותו ב-1979.
קריירה מקצועית
ב-1924 התקבלה הד לעבודה כציירת תלבושות במחלקת התלבושות של אולפני סרטי פרמאונט, אף על פי שלא היה לה כל ניסיון מקצועי בעיצוב (בהמשך חייה היא הודתה כי הביאה לראיון העבודה את רישומיו של סטודנט אחר מן המכללה לאמנות). היא עבדה באולפני סרטי פרמאונט במשך 43 שנים. ב-1925 החלה לעצב תלבושות לסרטים, ובתוך מספר שנים קנתה לעצמה שם והוכרה כאחת ממעצבות התלבושות המובילות בהוליווד. בתחילה האפילו עליה שמות המעצבים הראשיים של פרמאונט, אך החל ב-1938 היא זכתה לתהילה בזכות עצמה.
הד נודעה בסגנון העיצוב המאופק שלה, ובניגוד למעצבים רבים, הרבתה להיוועץ בתהליך העיצוב בשחקניות שעבורן עיצבה תלבושות. בשל כך צברה פופולריות בקרב כוכבות הקולנוע של שנות ה-40 ושנות ה-50 (ראו רשימת סרטים להלן). היא עיצבה תלבושות גם לרבים מסרטיו של ג'רי לואיס. הד הייתה ממעצבות התלבושות המועדפות על הבמאי אלפרד היצ'קוק ועבדה רבות עם המפיק האל ואליס (יוצר הסרט קזבלנקה). סגנונה המאופק של הד גם גרם למקצת השחקניות (כמו קלודט קולבר) והבמאים להעדיף שלא לעבוד עמה. בחלקה המאוחר של הקריירה שלה נטען עליה שהיא נוטה ליטול לעצמה את הקרדיט על עבודתם של אחרים.
סרטים שהד עיצבה עבורם תלבושות לשחקניות (רשימה חלקית):
באמצע שנות השבעים הוזמנה הד לעצב מדים לנשים עבור משמר החופים האמריקני, שמספר הנשים המשרתות בו עלה. הד ראתה בכך אחד משיאי הקריירה שלה וזכתה בשל פרויקט זה בפרס השירות הציבורי המצטיין (Meritorious Public Service Award).
הד פרסמה שלושה ספרים - The Dress Doctor (אוטוביוגרפיה, 1959), How to Dress for Success (1967) ו-Edith Head's Hollywood (1983, התפרסם לאחר פטירתה).
הד הופיעה ב-1955 בסרט הקולנוע Lucy Gallant, שם גילמה את עצמה. ב-1973 היא הופיעה באחד מפרקי הסדרה קולומבו, גם שם בתפקיד עצמה.
פרסים
הד הייתה מועמדת 35 פעמים לקבלת פרס אוסקר עבור עיצוב תלבושות, ובכלל זה בכל שנה משנת 1948 ועד 1966. היא זכתה בשמונה מן הפרסים, זאת יותר מאשר כל כלה אחרת של הפרס.
הסרטים שעבורם הוענקו פרסים להד:
פטירה והנצחה
כוכב על שמה נקבע בשדרת הכוכבים של הוליווד - היחיד עד היום (2020) שנקבע על שם מעצב או מעצבת תלבושות. בפברואר 2003 הפיק שירות הדואר הפדרלי האמריקני בול הנושא את דיוקנה, במסגרת סדרת בולים שהפיק לכבודם של אנשי סגל ההפקה מאחורי הקלעים של סרטי הקולנוע.
על בסיס דמותה עוצבה הדמות "עדנה מוד",מעצבת בגדי גיבורי העל בסרט "משפחת סופר-על" שיצא לאקרנים ב-2004 ובסרט ההמשך שיצא לאקרנים ב-2018.
אנדריאס הופר
אנדריאס הופר (בגרמנית: Andreas Hofer; 1629–1684) היה מלחין אוסטרי. הופר היה בן זמנו של היינריך איגנץ ביבר כמוהו, נודע ביצירות הקודש הפוליכוראליות, רחבות היריעה, שחיבר. היו שהעלו את שמו של הופר כמחבר אפשרי של היצירה המפורסמת "מיסה סליסבורגנסיס ל-53 קולות", אך כיום מקובל לייחס אותה לביבר. יצירותיו של הופר מכילות תפקידים משמעותיים לכלים כמו קורנטו, טרומבון או זאקבוט וחצוצרה.
מעט מאוד מן המוזיקה של הופר מגיע לכל ביצוע או הקלטה בימינו.
הופר נפטר בזלצבורג.
קופים בעלי זנב
קופים בעלי זנב (שם מדעי: Cercopithecidae) היא משפחה בתת-סדרת קופים צרי אף שבסדרת הפרימטים, בתוכה נכללים מרבית הקופים הידועים. במשפחה 160 מינים ב-22 סוגים.
מאפיינים
הקופים בעלי הזנב נפוצים בימינו בדרום-מזרח אסיה, דרום אסיה וחלק במרכז אסיה ובכל אפריקה. באירופה ניתן למצוא אותם רק בגיברלטר - המין מקוק ברברי, אך עדויות מאובנים מראות כי בעבר הם היו נפוצים בכלל היבשת. המאובנים הראשונים של המשפחה הם מתקופת האוליגוקן, וחלק מהמינים שחיו אז (מהסוג תרופיתקוס) הגיעו כמעט לגודל של גורילה.
הקופים בני משפחה זו הם בגודל בינוני עד גדול, ומשקלם נע בין חצי קילוגרם אצל גנון גמד אנגולי (Miopithecus talapoin) עד ל-50 קילוגרם אצל המנדריל (Mandrillus sphinx) וקרובו הדריל (Mandrillus leucophaeus). בכך הם הגדולים בפרימטים שאינם הומינואידים.
מיון המשפחה
במשפחה יש שתי תת-משפחות לפי המיון המקובל:
בעבר שייכו למשפחה את תת-המשפחה הנכחדת Victoriapithecinae הידועה מהמיוקן, אך כיום רואים בה משפחה עצמאית.
טריק שלושת הקלפים
כיום, המשחק פופולרי גם בקרב קוסמים המתמחים בקסמי קלפים, ובעזרת מיומנותם הם שיפרו והמציאו שלל טכניקות לטיפול בקלפים. קיימות גרסאות רבות למשחק, אפילו כאלה שבהן גב הקלף השונה שונה בצבעו משני הקלפים האחרים.
כללי המשחק
כללי המשחק פשוטים. שלושה קלפים מונחים על השולחן על ידי המחלק (או במקרה של רמאות ברחוב על קופסה או חפץ אחר שניתן לקפל במהירות), ומוצגים לקורבן. לאחר מכן הופכים את הקלפים והקורבן צריך למצוא את הקלף השונה. הקלפים מעורבבים לנגד עיני הקורבן באיטיות ללא שום תנועה מהירה או חשודה, והקורבן צריך להצביע על הקלף השונה. בחירת הקלף נעשית על ידי מיקום כסף על הקלף. אם הקרבן ניצח, הוא זוכה בסכום כסף ששווה להימור שלו. אחרת, הוא מפסיד את הסכום עליו הימר. במרבית הפעמים הוא לא ינצח. הסיבה לכשלונו היא מיומנותו של הרמאי.
בחירת קלפים אופיינית
מאחר שיש רק 3 קלפים, בוחרים לרוב שתי שביעיות ומלכה. לרוב זו מלכה לב. לעיתים הקלף הזוכה הוא אס עלה שנחשב לקלף מזל. עובדה זו עשויה למשוך את הקורבן למשחק.
משיכת שחקן
קורבן המגיע למשחק רואה לרוב קבוצת אנשים שמשחקת, חלקם זוכים וחלקם מפסידים. האנשים שמשחקים הם משתפי פעולה עם מפעיל המשחק, שמשחקים איתו כדי לתת תחושה שזהו משחק הימורים הוגן. לרוב, משתפי הפעולה הם דמויות מגוונות כגון אישה עם ילד, אדם מהרחוב, רואה חשבון בחליפה. זאת כדי שהקבוצה תראה כמורכבת מאנשים זרים. קורבן שצופה במשחק ישים לב שיותר קל לו לעקוב אחר המלכה מאשר למשתפי הפעולה והוא יתפתה לחשוב שהוא עשוי לנצח במשחק.
שיטות מתוחכמות יותר יכללו מספר רב יותר של משתפי פעולה, שמשמשים כתצפיתנים, עוברי אורח או מהמרים.
שיטת ההונאה
המחלק נעזר בזריזות ידיים והסחת תשומת הלב כדי למנוע מהקורבן למצוא את המלכה. ישנם כמה מהלכים אופייניים.
הזריקה
בזריקה, המחלק מחזיק שני קלפים שמונחים לאורך מהקצה התחתון והעליון שלהם כאשר פניהם למטה. קלף אחד מוחזק ביד שמאל, קלף שני מוחזק ביד ימין בין האגודל לאמה וקלף שלישי מעליו בין האגודל לאצבע המורה. אחד הקלפים ביד ימין הוא המלכה. שתי הידיים מוטות כדי שהקורבן ומשתף הפעולה יוכלו לראות אותם. הקלפים נזרקים על גבי השולחן אחד אחד, ומעורבבים בכמה תנועות חלקות כך שהם אחד לצד השני. בזמן הזריקה המחלק מניע את יד ימין לצד כדי להפריד את שני הקלפים, הקורבן חושב שהקלף התחתון נזרק ראשון אך למעשה הקלף העליון נדחף לפני הקלף התחתון והחליף איתו מקום.
מחלק מיומן מבצע פעולה זו באופן בלתי ניתן להבחנה, לעיתים אפילו משתפי הפעולה לא עוקבים אחר הקלפים. לשם כך משתמשים בסימנים בין המחלק למשתפי הפעולה כדי להודיע את מיקום המלכה.
שיטה זו אחראית לתנועה האופיינית הצידה של יד המחלק בזמן שהוא מניע את הקלפים על השולחן.
חילוף קלפים
אם הקורבן בוחר קלף שהמחלק לא רצה, המחלק יחליף את הקלף בקלף אחר. תחילה המחלק מרים קלף נוסף, לא הקלף שהקורבן בחר. הוא מחזיק אותו בפינה בין האגודל לאמה ומחליק אותו מתחת לקלף הנבחר, לכאורה כדי להפוך את הקלף הנבחר. למעשה, כששני הקלפים זה על גבי זה, הוא מניח את הקלף הלא נבחר, אוחז בקלף הנבחר ונותן לקלף שלא נבחר ליפול על גבי השולחן. כמו בזריקה, לא ניתן להבחין בחילוף קלפים שמבוצע נכון.
בניין סיגראם
בניין סיגראם (באנגלית: Seagram Building) הוא גורד שחקים בשדרה הרביעית מס' 375 במידטאון מנהטן שבניו יורק, השוכן בשדרת פארק בין רחוב 52 לרחוב 53. הבניין עוצב על ידי לודוויג מיס ון דר רוהה, פיליפ ג'ונסון, ו. גובהו של הבניין הוא 157 מטר והוא בעל 38 קומות. הבניין הושלם ב-1958 והוא בעל סגנון הבין-לאומי. הבניין שימש בתחילה כמפקדה של החברה הקנדית סיגרם, העוסקת בזיקוק.
, בתו של מנכ"ל סיגרם,, השפיעה רבות על עיצוב הבניין. קיר מסך זכוכית עם עמודים אנכיים של ברונזה ורצועות אופקיות עשויות מתכת מונץ מהווים את המבנה החיצוני. רחבת הגרניט הוורודה הפונה לפארק אווניו מכילה שתי מזרקות. מאחורי הרחבה לובי מעלית גבוה בעיצוב דומה לרחבה. הקומות הנמוכות ביותר הכילו במקור את מסעדות ארבע העונות והבראסרי, שהוחלפו בהתאמה במסעדת הגריל והבריכה ובמועדון הלובסטרים. הקומות העליונות מכילות חללי משרדים בבנייה מודולרית.
חברה סיגרם חשפה את תוכניותיה לבניין ביולי 1954. אז היא הודעיה על בניית משרדי המטה שלה בתוך הבניין. עם זאת, סיגרם התחרט והחליף במקום זאת לבנות את הבניין בהתבסס על תוכנית אחרת. בניית הבניין החלה ב-1955 ונסתיימה ב-1958, אך הוא נחנך רשמית רק ב-1959. קבוצה אחרת רכשה את הבניין ב-1979. עם זאת, חברת סיגרם הותירה בבניין את משרדיה עד שנת 2001. הקבוצה שרכשה את הבניין מכרה את הבעלות עליו שוב ב-2000 לחברה אחרת, בבעלותו של איש העסקים אבי רוזן. הלה עדיין מחזיק בבניין, נכון ל-2023.
עם חנוכת הבניין, הוא זכה לשבחים רבים בזכות האדריכלות שלו. הבניין תואר בניו יורק טיימס כאחד מהבניינים המועתקים ביותר בניו יורק. הבניין היווה השראה לעיצוב מבנים אחרים ברחבי העולם. בתוך העיר ניו יורק, בניין סיגראם השפיע על ההחלטות האזוריות משנת 1961. ב-1989, הוועדה לשימור ציוני דרך של העיר ניו יורק ייעדה את החלק החיצוני של בניין סיגרם, הלובי ומסעדה בבניין כנקודות ציון רשמיות של העיר. הבניין התווסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-2006.
הקמה
הבניין תוכנן על ידי האדריכל הגרמני-אמריקאי לודוויג מיס ואן דר רוהה ובשיתוף פעולה עם האדריכל האמריקאי פיליפ ג'ונסון כמעצב פנים, ונועד לשמש משרד ראשי של חברת המשקאות חריפים סיגראם של משפחת ברונפמן.
ראשית תכנונו מבוסס של קונספט בלתי-ממומש משנת 1921 של האדריכל ואן דר רוהה בעבור גורד שחקים של פלדה וזכוכית בכיכר פוטסדאם בברלין, אשר עבר התאמה כיאה למקום ולרוח הזמן. גורד השחקים הנועז הוא השלישי שנבנה בניו-יורק ברוח האדריכלות המודרנית, והראשון בקנה מידה גדול. קדמו לו בית ליוור של גורדון בנשפט ובניין מזכירות האו"ם של אוסקר נימאייר ולה קורבוזיה. הבניין נבנה באופן פונקציונליסטי לחלוטין ועיצובו הוא מינימליסטי. כגורד השחקים הראשון שנעזר בקירות מסך והציג חזית זכוכית המנותקת לגמרי משלד הבניין, מה שמכונה "קופסת זכוכית", הפך לאבטיפוס של גורד השחקים המודרני ופתח את הדרך לאינספור מגדלי פלדה וזכוכית שנבנו בארצות הברית ובשאר העולם.
על תכנון הבניין אמר האדריכל:
שושה גורן
שושה גורן (נולדה ב-18 בפברואר 1943) היא שחקנית ומחזאית ישראלית.
ביוגרפיה
בשנת 1978, בעת שהותה בניו יורק, הצטרפה גורן ללימודי תואר שני במשחק בברוקלין קולג'. עם שובה לישראל, ייסדה בשנת 1982 את תיאטרון "בימת קדם", בשיתוף עם בן זוגה, הסופר והמחזאי יצחק גורמזאנו גורן ועם המחזאי רפאל אהרון. במסגרת התיאטרון העלתה גורן בשנת 1983 את הצגת היחיד שלה "נשים של ממש", שעלתה למעלה מ-400 פעמים במשך שנתיים. בעקבות הצלחתה ביססה את מעמדה כשחקנית. גורן המשיכה בתפקידיה כשחקנית-בית ויוצרת במסגרת "בימת קדם", ובמקביל הופיעה גם בתיאטראות אחרים, וכן בקולנוע ובסדרות טלוויזיה.
גורן פרסמה מספר סיפורים קצרים וכתבות לעיתונות, וכן כתבה שבע מתוך הצגות היחיד שבהן הופיעה. ספרה "50 סיפורי במה", בהוצאת בימת קדם (2022), כולל מבחר מונולוגים שכתבה וביצעה לאורך השנים.
לשושה גורן שלושה ילדים, שלושה עשר נכדים ושני נינים. מתגוררת בכפר קיש.
פרסים והוקרה
בשנת 2019 זכתה גורן בפרס שח"ם על מפעל חיים.
Strangers in the Night
Strangers in the Night הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-47 של סינטרה וה-20 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1966.
הפקה
האלבום, Strangers in the Night, סימן את חזרתו של סינטרה אל ראש מצעדי הפזמונים והמכירות וחיזק את הקאמבק אותו החל לבצע באמצע שנות ה-60, סינטרה לא פרש באופן רשמי במהלך שנות ה-60 אך ההידרדרות במעמדו כזמר מוביל סימנה לרבים מהמבקרים את שקיעתו כזמר, אלבום זה ושני האלבומים שקדמו לו, September of My Years ו-A Man and His Music, סימנו שוב את עלייתו המטאורית ופנייתו אל קהל חדש שמילא את שורות מעריציו שהדלדלו במהלך תחילת שנות ה-60.
על אף שטען כי סלד משיר הנושא של האלבום, הצליח סינטרה, להמציא עצמו כמעט מחדש בשיר זה, כאשר הוא השתמש במלוא עושרו של קולו המבוגר, ובכך ביסס עצמו ככוכב בר קיימא היכול להתקיים בתהפוכות שעברו על המוזיקה בשנים אלו. סינטרה פנה עתה לקהל מיינסטרים חדש מבלי לאבד את מקור הכוח שלו, מעריציו הוותיקים שהלכו איתו לאורך שנים רבות.
באלבום שילב סינטרה מקצבי פופ חדישים עם שירים מתוזמרים בידי הביג בנד. בעזרתו של נלסון רידל, איתו עבד סינטרה בפעם האחרונה לאחר ששיתפו פעולה לאורך שנים רבות, הורכב אלבום מאוזן המשלב בין ישן וחדש. רידל השתמש בכלי המיתר, כלי הנשיפה והאורגן בצורה מטעה ויצר אלבום קל להאזנה שנעם גם למעריציו הוותיקים אך גם פנה אל קהל צעיר חובב הפופ שהתלהב מהשירים המושמעים ברדיו.
המכירות של האלבום חצו את רף המיליון עותקים והאלבום זה היה האלבום "הרגיל" היחיד שזכה לעשות זאת, כל שאר האלבומים שחצו את רף המיליון היו אוספי להיטים, שירי חג מולד או שני אלבומי הדואט שהוציא בסוף הקריירה.
דניאל קנר
דניאל "דן" קנר (באנגלית: Daniel "Dan" Kanner; נולד ב-19 ביולי 1973) הוא שחיין יהודי-אמריקאי בעבר. אלוף משחקי הרצון הטוב (סנקט פטרבורג 1994), סגן אלוף האוניברסיאדה (פוקואוקה 1995) ואלוף ושיאן המכביה (1993) במשחה ל-200 מטר חופשי.
ביוגרפיה
קנר נולד וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה במשפחה יהודית, משפחה של שחיינים. אביו, ברט, היה מאמן שחייה מהמובילים בקליפורניה. הוא למד באוניברסיטת סטנפורד.
1991
באוניברסיאדה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1991 זכה קנר במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:24.54 דקות.
1993
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכה קנר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 1:52.25 דקות, לפני מורן זומרפלד מישראל (1:53.61 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 7:33.84 דקות, לפני ישראל (7:48.62 דקות) ומקסיקו (8:21.53 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:58.60 דקות, אחרי מורן זומרפלד שקבע שיא ישראלי חדש של 3:58.43 דקות ולפני אדם ואן מארצות הברית (4:01.09 דקות).
1995
באוניברסיאדה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1995 זכה קנר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 7:17.83 דקות ומדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.84 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:53.30 דקות.
פוקימון: דיאוקסיס הגורלי
פוקימון: דיאוקסיס הגורלי (יצא לאור במקור ביפן כ-"מפלצות כיס הדור מתקדם הסרט: דיאוקסיס המבקר" ターアドバンスジェネレーション裂空の訪問者デオキシス ) הוא הסרט השביעי בסדרת סרטי פוקימון, אשר השלים את אירועי העונה השביעית. זהו הסרט השני שפורסם תחת הכותרת "מפלצות כיס - הדור מתקדם" ביפן. בסרט מככבים כמדובבי הדמויות ריקה מאטסומוטו, איקואה אוטאני, יוג'י ואדה, קאורי, פושיג'י ימאדה, נוריקו הידקה, קואיצ'י ימאדרה, סוזומו צ'יבה, קנג'י נוג'ימה ובקי. אירועי הסרט מתקיימים במהלך העונה השביעית של פוקימון: אתגר מתקדם.
הסרט עלה לאקרנים ב-17 ביולי 2004 ביפן. העיבוד האנגלי לסרט הופק על ידי החברה 4Kids Entertainment, הופץ על ידי חברת מירמקס (חברה בת של וולט דיסני), ושודר לראשונה ב-Kids' WB ב -22 בינואר 2005.
שיר הסיום של הסרט ביפן הוא גרסה יפנית של "Lovely: Yume Miru Lovely Boy" של טומוקו קאוואסה, בעוד שהגרסה האנגלית נקראת "This Side of Paradise" ובוצעה על ידי ברי שארפ. הבמאי קוניהיקו יויאמה ביקר בעיר ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה על מנת לקבל רעיונות והשראה עבור רקע הסרט.
עלילה
מטאוריט מסתורי מתקדם לעבר כדור הארץ. במהלך כניסתו לאטמוספירה, הוא כמעט ופוגע ברייקואזה, שומר השמיים אשר מתגורר בשכבת האוזון. המטאוריט מתנגש באזור קוטבי וחושף שני עצמים בצורת ביצה. מהביצה הסגולה מתעורר לחיים הפוקימון דיאוקסיס, ומרים את הביצה הירוקה. רייקואזה יורד מן שכבת האוזון להילחם בפולש (בהנחה כי מדובר באויב). מתפתח קרב בין השניים, שמוביל להרס אתר מחקר סמוך ולטראומה של ילד צעיר בשם טורי. הקרב נמשך והשניים מחלים להטיל מכות הרסניות זה לזה, וכאשר רייקואזה מפתיע את הפוקימון הזר ומשתמש מולו במתקפת קרן על (Hyper Beam). גופו של דיאוקסיס נהרס, ונותר רק הגביש הסגול בחזהו שנופל לתוך הים. בינתיים, החוקרים לוקחים גביש ירוק דומה שמצאו איתם למחוז הואן. מתחת לים, דיאוקסיס הפצוע מצליח להתרפא, וממתין.
ארבע שנים לאחר מכן, אש, מיי, ברוק ומקס נוסעים לעיר לארוס, שם הם פוגשים את טורי, שמאז האירוע פוחד מפוקימונים ומתבודד. דיאוקסיס, אשר התרפא לחלוטין, יוצא למצוא את הגביש הירוק אשר ההורים של טורי בודקים במעבדה.
במגדל הקרב, אש מזהה את טורי כמאמן פוקימונים בטעות, והם נלחמים נגד רייף וסיד, כאשר טורי משתמש בטורקול של אש. טורי אינו יודע איך להתמודד עם טורקול והם מפסידים. טורי בורח, ועוצר על מנת להציל מיינאן שנלכד בפח אשפה. מאוחר יותר, אש פוגש את ההורים של טורי והם מבחינים בזוהר קוטב סגול מסתורי, המאותת את חזרתו של דיאוקסיס.
אש וטורי פועלים יחד ובסופו של דבר מצליחים לעצור את הרובוטים המתפקדים על ידי השבתת הרובוט הראשי, ומשחררים את דיאוקסיס התאום ואת רייקואזה. טורי כמעט נופל ונהרג, אך הוא ניצל על ידי דיאוקסיס הירוק. רייקואזה, שהכיר בכך שהדיאוקסיס אינם אויבים, טס משם בשלווה, ודיאוקסיס יוצרים זוהר ירוק וסגול בשמים כפרידה לחבריהם, ועוזבים ליעד לא ידוע. אש מציין כי לא משנה לאן הולכים השניים, יש להם אחד את השני. טורי, שהתגבר על הפחד מפני פוקימונים, מסכים ומאוחר יותר מציע לאש והאחרים להיפרד בתחנת הרכבת עם חבריו החדשים פלאזל ומיינאן על כתפיו, ואש וחבריו ממשיכים במסעם במחוז הואן.
פרסום
הסרט עלה לאקרנים ביפן על ידי טוהו ב-17 ביולי 2004. בארצות הברית הוא שודר בדיבוב לאנגלית ב-Kids' WB ב-22 בינואר 2005.
מדיה ביתית
המהדורה המקורית של ה-DVD היפני יצאה לאור ב-21 בדצמבר 2004. הסרט הופץ מאוחר יותר בארצות הברית ב-DVD ו-VHS ב -15 בפברואר 2005. בבריטניה, סטודיו קאנל פרסם את ה-DVD ב-2 באפריל 2012.
הסרט הופץ על Blu-ray יחד עם הסרט החמישי, "גיבורי פוקימון" ב -15 במאי 2011 בארצות הברית על ידי אקו ברידג' הום אנטרטיינמנט.
סיפורי קנטרברי
סיפורי קָנְטֶרְבֶּרִי (באנגלית: The Canterbury Tales, במקור: Tales of Caunterbury) הם יצירתו האחרונה והבלתי גמורה של הסופר והמשורר האנגלי בן המאה ה-14 ג'פרי צ'וסר, המקובלת כאחת מיצירות המופת החשובות ביותר שנכתבו בשפה האנגלית.
רקע
המערכת המעמדית של החברה באירופה בכלל ובאנגליה בפרט בימי הביניים, כללה שלושה מעמדות עיקריים:
בימי הביניים המאוחרים, החלה מערכת זו להתערער, עם עלייתו של מעמד הביניים שכלל סוחרים, פקידים ועוד. ג'פרי צ'וסר, תושב לונדון שלא נמנה עם בני המעמדות העליונים, השתייך גם הוא לאותו מעמד בינוני עולה והיה לאדם המעורה הן בענייני העיר מתוקף עסקיו והן בחצר המלוכה כנושא משרה רשמית בחצרותיהם של אדוארד השלישי ויורשו ריצ'רד השני לאורך עשרות שנים. עובדה זו תרמה לכך שצ'וסר נחשף לכל גוני האוכלוסייה, לסיפורים שסופרו בכל מעמד ולסוגות הספרותיות השונות שנהגו בהן. בשנות ה-80 של המאה ה-14 החל צ'וסר בכתיבת יצירתו הגדולה האחרונה - סיפורי קנטרברי.
מבנה היצירה
סיפורי קנטרברי בנויים כאוסף של סיפורים, חלקם מקוריים וחלקם לא, המקושרים זה לזה באמצעות סיפור מסגרת. בסיפור המסגרת, יוצאת מלונדון חבורה מגוונת וצבעונית של כ-30 צליינים העולים לקברו של המרטיר תומאס בקט בקתדרלה של קנטרברי. דמותם של הצליינים מתוארת בפרולוג הכללי על ידי צ'וסר, הנוטל בעצמו חלק בסיפור ובמסע כאחד הצליינים. המשתתפים מחליטים לערוך מעין תחרות סיפורים על מנת להנעים את שהותם המשותפת בדרך וכל אחד מהם, בתורו או שלא בתורו, מספר סיפור.
הסיפורים, שחלקם הומוריסטיים וחלקם רציניים, עוסקים כולם בהיבטים שונים של הטבע האנושי וביצרים אנושיים בסיסיים. הסיפורים נוגעים, במישרין ובעקיפין, בסוגיות כמו אהבה, מיניות, נישואין, בגידה, הבדלי מעמדות, תאוות בצע ועוד. עם זאת, הסיפורים נבדלים זה מזה בסוגה, בסגנון הכתיבה, במשלב הלשוני ועוד, ומהווים למעשה יצירות עצמאיות ומגוונות.
היצירה כתובה כולה בשורות קצרות חרוזות בסופן, למעט שניים מהסיפורים הכתובים כפרוזה. כמו כן, ניכר כי לא נעשה תכנון מלא של היצירה השלמה קודם העלאתה על הכתב אלא גיבושה נעשה תוך כדי כתיבה. חוקרים רבים מחלקים את סיפורי קנטרברי לכעשרה, כאשר בכל פרגמנט קיים קשר בין הסיפורים באמצעות שיחה מגשרת, הזמנת המספר הבא וכו' אך בין עשרת החלקים הללו עצמם, הקשר רופף למדי.
יצירה בלתי גמורה או כוונת מכוון
בהכרזה על התחרות, מציע הפונדקאי הארי ביילי כי כל אחד מהמשתתפים יספר ארבעה סיפורים - שניים בדרכם לקנטרברי ושניים בדרכם חזרה - סך הכול כ-120 סיפורים. בפועל, סופרו 26 סיפורים בלבד, ובמובן זה נוצר הרושם כי מדובר למעשה ביצירה שלא נשלמה. במשך השנים הועלתה גם הטענה ההפוכה והיא שאופיה הבלתי-שלם של היצירה הוא פרי תכנונו המקורי של צ'וסר. טענה זו נסמכת על כך שביילי אמנם מציע כי כל משתתף יספר ארבעה סיפורים, אך אין עדות לכך שצ'וסר הסופר קיבל את ההצעה, מה גם שמבין כל הצליינים, רק צ'וסר עצמו מספר יותר מסיפור אחד.
עיצוב הדמויות ביצירה
המבנה של סיפורי קנטרברי מוכר גם מיצירות אחרות מימי הביניים, בכללן דקאמרון של ג'ובאני בוקאצ'ו, ככל הנראה אחד ממקורות ההשראה העיקריים של צ'וסר - הן בצורה והן בתוכנם של כמה מהסיפורים.
מה שמייחד את צ'וסר הוא הדמויות של סיפורי קנטרברי. לעומת דמויותיו של בוקאצ'ו, שבע נשים ושלושה גברים, צעירים כולם ובני המעמד הגבוה, דמויותיו של צ'וסר מצטיינות בגיוון אנושי רחב מאוד ובכלל זה ייצוגם של מרבית טיפוסי המעמד הבינוני של זמנו. בתארו את הדמויות השונות נוקט צ'וסר באירוניה דקה מן הדקה באמצעות אמירות המשתמעות לכמה פנים ומאפשרות קשת פרשנויות ושיפוט באשר לדמויות ופועלן.
לא די בכך שהמשתתפים עצמם מגוונים, הסיפורים שצ'וסר שם בפיהם מגוונים לא פחות ומעידים על ההרכב האנושי הרבגוני. גם בכך מפגין צ'וסר את כישרון הכתיבה הייחודי שלו.
הבחירה במסע צלייני כסיפור מסגרת משרתת היטב את האפשרות ליצור מגוון כה רחב של אנשים וסיפורים. אופיו של מסע זה על משתתפיו המוזרים הרוכבים בנוחות על סוסיהם, ללא אזכור תפילות או התעכבות במקומות קדושים הנקרים בדרכם, משווים למסע אופי תיירותי לא פחות מאשר דתי.
תחכום וערמומיות
בפרולוג הכללי מתנצל צ'וסר על כי "שכח" לסדר את הדמויות על פי מעמדן וכן על כך ש"ייאלץ" לצטט את הסיפורים כלשונם, ובכלל זה תיאורים גסים ושאינם הולמים, כל זאת מתוך "נאמנות לאמת". בערמומיות מציע צ'וסר לקורא לדלג על הסיפורים שאינם לרוחו. גם ב"דברי החרטה" המובאים בסופה של היצירה ונכתבו ככל הנראה כשהבין צ'וסר באחרית ימיו שלא יספיק להשלים את המלאכה, מביע צ'וסר חרטה על כתיבת אחד הסיפורים ככזה ש"אינו מוסרי". גם כאן, על אף ההשערות, נותרה כוונתו מסתורית מאחר שהוא אינו מציין לאיזה סיפור הוא מתכוון. נקודות אלו והאירוניה בעיצוב הדמויות שהוזכרה לעיל הן דוגמאות ספורות למידת הערמומיות והתחכום שנוקט צ'וסר כדי להחביא את כוונותיו שלו, ערמומיות ותחכום המצריכים מידה רבה של קריאה זהירה ורגישה מצד הקורא כדי לעמוד על המשמעויות הסמויות הטמונות ביצירה.
סיפורי קנטרברי במבט היסטורי
רבים רואים בצ'וסר את אחד מאבותיה של הספרות האנגלית ואחד מהחלוצים שביכרו את השפה האנגלית על פני הצרפתית (השפה הרשמית באנגליה הנורמנית של אותם ימים) והלטינית (השפה הבינלאומית, ה"לינגואה פרנקה" באירופה דאז). עם זאת, עולם המחקר חלוק בשאלה האם צ'וסר הוביל את המגמה הזו או היה רק חלק ממנה, אחד מני רבים בני דורו. כך או כך, סיפורי קנטרברי תרמו תרומה משמעותית להפיכתה של האנגלית לשפה שבה נכתבת ספרות.
סיפורי קנטרברי קבעו את מקומם כנכס תרבות ראשון במעלה בספרות האנגלית והפכו מושא לחיקוי. החל מימי הביניים ועד ימינו יצירות רבות נכתבו כפרפרזה לסיפורי קנטרברי וכתגובה להם, והסיפורים עצמם הומחזו, הוסרטו ואף זכו לעיבוד טלוויזיוני ואנימטורי.
סוגיה חשובה נוספת אשר זוכה לעיסוק במחקר היא שאלת צ'וסר והיהודים. סיפורה של אם המנזר הוא סיפור הנוגע לעלילת דם ורווי אנטישמיות המתוארת בצבעים עזים. קיומו של הסיפור ואופן כתיבתו עורר את השאלה באשר לדעתו של צ'וסר עצמו בסוגיית היהודים - האם סיפורה משקף אך ורק דעה הקיימת בחוגי הכמורה, או שמא היקפה של שנאת היהודים באנגליה רחב הרבה יותר וכלל גם משכילים מקרב בני המעמד הבינוני. קיימת טענה שהסיפור הוא למעשה ביקורת סרקסטית של צ'וסר על אם המנזר, שמתוארת בפרולוג כצדקנית ובעלת מוסר כפול. צ'וסר עצמו חי עשרות שנים רבות לאחר גירוש יהודי אנגליה ב-1290, בתקופה שבה, באופן רשמי, כף רגלו של יהודי לא הורשתה לדרוך על אדמת אנגליה. עובדה זו מחדדת את השאלה שטרם באה על פתרונה המוחלט.
תרגומים
כאמור, סיפורי קנטרברי נכתבו באנגלית שאיננה זהה לאנגלית המודרנית, ועם השנים תורגמה היצירה לאנגלית מודרנית מספר פעמים.
כמו כן, חלקים מהיצירה תורגמו במהלך השנים לעברית. התרגום המלא היחיד שנעשה לעברית הוא של פרופ' שמעון זנדבנק (ירושלים תש"ם), תרגום המשמר את צורות החריזה והמשקל המקוריות.
להלן השוואה בין לשונו של צ'וסר באנגלית התיכונה, אחד התרגומים לאנגלית מודרנית והתרגום העברי. הקטע המצוטט הוא הקטע הפותח את הפרולוג הכללי - שמונה עשרה השורות הראשונות של פסקת הפתיחה שהפכו לקלאסיקה, שורות שתלמידים רבים ברחבי העולם דובר האנגלית נדרשים לשנן על פה. כמו כן, כאן ניתן להאזין לגרסה מוקלטת של פיסקה זו בהגייה אשר על פי המשוער קרובה לזו של צ'וסר.
עיבודים
בשנת 2009 יצא לאור עיבוד לפרוזה של "סיפורי קנטרברי", מעשה ידי פיטר אקרויד. תרגום לעברית של עיבוד זה, בידי מאיר ויזלטיר, יצא לאור בשנת 2013.
ישראל זינגרוב
ישראל זינגרוב (10 בדצמבר 1932 – 19 במרץ 2005) היה היסטוריון, סופר ומחנך ישראלי.
ביוגרפיה
הוריו אברהם זינגרוב (אוקראינה) וגיטה בלומברג (לטביה), עלו לארץ ישראל בתקופת ייבוש הביצות והיו ממייסדי חדרה. ישראל, בנם הבכור, נולד בחיפה בשלהי 1932, לימים נולדה אחותו אפרת (אפרת טיקוצקי, 2014-1943).
בתור נער השתייך זינגרוב ל"אגודת יורדי ים זבולון" בה עסק בהפלגות והדרכה. מספר פעמים אף עזר לחברי "ההגנה" במעבר ימי בפעילויות שונות. אהבתו לים ניכרת בספרו הראשון "שודדי שבעת הימים".
בסיום לימודי התיכון התגייס זינגרוב לשירות צבאי בתל השומר. לאחר סיום שירותו הצבאי קיבל מלגה ללימודי אוקיינוגרפיה באוניברסיטת הוואי אך ממניעים ציוניים בחר ללמוד היסטוריה וספרות באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר סיום התואר הראשון, בשנת 1956, החל זינגרוב לעבוד בתור מורה בבנימינה, בין תלמידיו נמנים: זאב בוים, אהוד אולמרט ושלומי גרביץ. עימם שמר על קשרים אישיים ועסקיים לאורך שנים. באותה העת פגש את אשתו לעתיד, ניצה צוקרמן, ממנה נולדו לו שלושה ילדים.
בשנת 1960 עבר זינגרוב לתל אביב שם שימש כסגן מנהל ומורה להיסטוריה בגימנסיית "שלוה". כשלוש שנים לאחר מכן נענה לקריאתו של דוד בן-גוריון להפריח את השממה ועבר עם משפחתו להתגורר בקריית גת. שם הקים וניהל במשך שנים רבות את בית הספר הראשון בעיר ע"ש "רוגוזין". תחת ניהולו עבדו כמורים זאב בוים ושלומי גרביץ.
נפטר ב-19 במרץ 2005.
האנה מורטקוביץ'-אולצ'קובה
האנה (חנה) מורטקוביץ'-אוֹלצָ'קובה (בפולנית: Hanna Mortkowicz-Olczakowa; ) הייתה משוררת וסופרת יהודיה-פולניה ניצולת השואה, מולי"ת, ותסריטאית. מחברת ספרים לילדים ולבני נוער.
קורות חיים
נולדה בוורשה למשפחה יהודית, שהייתה מעורה בחוגי התרבות הפולנית. אביה יעקב מורטקוביץ', היה מוציא לאור ידוע בוורשה, ששם קץ לחייו בשנת 1931 בתקופת המשבר הכלכלי. אמה ינינה מורטקוביץ', הייתה סופרת, מתרגמת ומולי"ת.
האנה למדה בתיכון כללי בוורשה, ולאחר מכן פנתה ללימודי פולנית ואמנות באוניברסיטת ורשה. ב-1924 פרסמה את ספר השירים הראשון שלה. לאחר מכן פרסמה ספרים נוספים לצעירים ומבוגרים, חלקם מלווים באיורים מעשה ידיה.
לאחר התאבדותו של אביה, המשיכו האנה אמה בהפעלת הוצאת הספרים, שפעלה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בזמן השואה הסתתרו האנה ואמה בחלק הארי של ורשה, ולאחר מרד ורשה הם הובלו עם אלפים מתושבי העיר למחנה המעצר הסמוך לעיר.
עם תום המלחמה היא חידשה עם אמה את פעילות ההוצאה והחנות. בהמשך שימשה כסגנית איחוד הסופרים הפולני בקרקוב.
לשכת הגולה
השימוש בה
בלשכת הגולה היה גלגל גדול ששימש לשאיבת מים מבור שהיה בעזרה לשם אספקת מים שוטפת לבית המקדש, כפי שמתואר במשנה:
האנה מורטקוביץ'-אולצ'קובה
קורות חיים
היא נפטרה ב-1968 ונקברה בבית הקברות בקרקוב.
לשכת הגולה
מיקומה
במשנה מצוין שהלשכה הייתה בצפון העזרה:
לפי המשנה הלשכה הייתה ליד לשכת העץ ולשכת הגזית בצפון העזרה.
הלשכה עמדה בצפון העזרה, בקרבת המקום בו היה הים של שלמה בימי בית המקדש הראשון, בהתאם לעובדה שהשימוש בה היה דומה לשימוש בים של שלמה.
האנה מורטקוביץ'-אולצ'קובה
קורות חיים
הייתה נשואה לתדיאוש אולצ'ק. בתם, יואנה אולצ'אק-רוניקייר, גם היא סופרת וגם היא פרסמה ביוגרפיה על קורצ'אק שתורגמה גם לעברית ("קורצ'אק – ניסיון לביוגרפיה", זמורה-ביתן, 2013).
לשכת הגולה
מיקומה
במשנה נאמר גם שהיה בור מים גדול בסמוך לכיור ויש החושבים שהלישה הייתה שם, סמוך לכיור בין האולם למזבח.
השומר הצעיר
השומר הצעיר היא תנועת הנוער הציונית הראשונה. התנועה הוקמה בשנת 1913 על ידי קבוצת נערים ונערות יהודים שביקשו למצוא דרך חדשה לחבריהם ולשאר בני עמם בגלות. התנועה פועלת במאות מוקדים בישראל וברחבי העולם, ומקיימת פעילות חינוכית שבסיס רעיונה הוא "תיקון אדם – תיקון עולם".
רקע
בשנת 1913 הוקמה תנועת השומר הצעיר, הראשונה לתנועות הנוער הציוניות. ראשיתה בגליציה שבדרום-מזרח פולין ומערב אוקראינה (חלק מהאימפריה הרוסית באותם ימים), בה נאספו צעירות וצעירים יהודים לקבוצות, נפגשו לפעולה ולמדו מפיו של מדריך על ציונות, שיתוף והגשמה. תוך שנים מספר התפשטה התנועה לעשרות ומאות קנים ברחבי פולין ומשם ל-35 מדינות. ערב השואה עמד מניינה על 70,000 חברים ברחבי תבל.
בארץ הקימה תנועת השומר הצעיר 85 קיבוצים והייתה לתנועת הגשמה. במרוצת השנים יצרה מפעלים חברתיים וחינוכיים אשר תרמו לבניין המפעל הציוני והחברה הישראלית. בתנועה מתקיימים תחומי העשייה הבאים: תנועת הנוער בארץ, המונה למעלה מ-100 קנים בהם מתחנכים כעשרת אלפי בני נוער; תנועת הנוער בעולם, המונה 42 קנים ב-21 מדינות; פעילויות חברתיות במסגרת קבוצת חבצלת ותנועת הבוגרים של השומר הצעיר המונה מאות חברים.
ראשית: 1919-1913
תנועת השומר הצעיר הוקמה ב-1913 בלבוב שבגליציה (כיום מערב אוקראינה). שנותיה הראשונות היו שנים של תסיסה וגיבוש דרך. בתחילה הייתה זו תנועת נוער צופית מעיקרה שטיפחה בחניכיה חיי קבוצה, זיקה לטבע, גאווה לאומית, והיכרות עם השפה העברית והארץ. מקור השפעה נוסף לצופים, היוותה תנועת ה (פירוש השם: ציפור נודדת) הגרמנית, בין היתר, בהשראתה ניתן הכינוי 'קן' לסניפי התנועה. שמה הראשון, "השומר", נבחר בהשראת חברי אגודת "השומר" בארץ שהיו מופת לחניכיה.
עם התבהרות דרכה הרעיונית והחינוכית של התנועה, היא התאחדה ב-1916 עם תנועת "צעירי ציון" בעלת הדגש הרעיוני-תרבותי. האיחוד בין שתי התנועות הוליד את שיטת החינוך הייחודית שפיתחה תנועת השומר הצעיר. שיטה זו מתבססת על שילוב בין חינוך חווייתי וצופי לבין העשרה תרבותית ורעיונית רחבת אופקים.
בארץ ישראל: 1919–1931
משנותיה הראשונות רעיון ההגשמה היה מהותי לתנועה. עם ראשית העלייה השלישית, ב-1919, עלו לארץ ראשוני הבוגרים בכוונה להגשים בה את ערכיהם. כעבור שנה התמקמה על גבעה חשופה מעל הכנרת הקבוצה השומרית הראשונה בארץ - קבוצת ביתניה עילית. אותה קבוצה היוותה בסיס להתנסויות, לרעיונות ולשאיפות של אנשי וקיבוצי השומר הצעיר באותן שנים בארץ.
כחלק מרעיון ההגשמה סביב התקופה המדוברת, צמחה מתוך התנועה מפלגת השומר הצעיר המרקסיסטית, שהתמקדה בקידום הרעיון הסוציאליסטי והקיבוצי, תמיכה במשטר הסטליניסטי, וכינון מדינה דו-לאומית בשטחי ארץ ישראל המנדטורית. מאוחר יותר, מפלגת השומר הצעיר המשיכה את דרכה אל מפלגת הפועלים המאוחדת ואחריה למרצ, והתנועה המשיכה לתמוך במרצ באופן רשמי עד ל.
ועידת טרנוב
באביב 1920 נערכה ועידת השומר הצעיר בטרנוב. מסר מפורש אשר הועבר מראשוני השומרים בארץ ישראל אל השומרים בגולה, באמצעות מרדכי שנהבי החלוץ הראשון לארץ ישראל מהתנועה אשר הגיע במיוחד לוועידה, שיש לעלות עלייה מידית תוך התעלמות מן המדיניות של ההנהלה הציונית שקבעה שאין לעודד עלייה של צעירים חסרי אמצעים לפני הכנת תשתית לקליטתם בארץ. לדבריו, "התנאים בארץ שונים לחלוטין מהתנאים בגולה ויש ללמוד את החקלאות בארץ". ועידת טרנוב נתנה זריקת מרץ ובעקבותיה החלו חלק מבוגרי התנועה לעלות לארץ כקבוצות (עד אז עלו כבודדים).
הקמת הקיבוץ הארצי
בשנת 1927 הקימו חברי התנועה את "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר", לימים תנועת האם והגוף המיישב של תנועת הנוער. בוועידה העולמית השלישית שהתקיימה בשנת 1930 ב שבצ'כוסלובקיה (Vrútky, בסלובקיה של ימינו), הוחלט שהצטרפות ל מהווה דרך ההגשמה היחידה והמחייבת עבור כל חניכי התנועה. לאחר הקמת הקיבוץ הארצי עברה למעשה הנהגתה של התנועה מהגולה (בעיקר פולין) לארץ. פלג "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" (מייסדי קיבוץ אפיקים) בהנהגת אלעזר גלילי, וחלק מסניפי התנועה ב ובארצות נוספות לא הסכימו עם החלטות הוועידה, פרשו מהתנועה והקימו את תנועת נצ"ח.
הקמת תנועת הנוער בישראל
בשנת 1929 קמו שלושה קינים בחיפה, רחובות ובמקווה ישראל. בחודשים הראשונים פעלו כל אחד מהקנים באופן עצמאי ללא כל קשר ביניהם. המפגש הראשון נערך בנס ציונה ב-1930 ונכחו בו נערים גם מהערים: תל אביב, ראשון-לציון, עפולה ונס ציונה. מפגש זה התחיל את תהליך יצירת התנועה הארץ ישראלית. במפגש נבחרה הוועידה המרכזית שניהלה את התהליכים המרכזיים בתנועה באותם ימים.
בשנת 1931 הוקם בקיבוץ משמר העמק המוסד החינוכי הראשון של השומר הצעיר, שומריה שבו למדו כל הילדים והילדות הגרים בקיבוצי התנועה.
עם החזרה ממחנה ארצי בחופשת הקיץ, אשר התקיים בקיבוץ מרחביה, דרשו גם נערים ונערות אשר נולדו וגדלו בקיבוצים להקים קנים בקיבוציהם.
צמיחה בגולה: 1939-1931
הסלידה מאורח החיים היהודי בגולה והמאורעות ההיסטוריים, דחפו רבבות של בני נוער אל קני התנועה, שהציעה אלטרנטיבה אישית ולאומית. היה זה מרד מתוך אחריות כוללת על העם היהודי, שמדריכה אותו האמונה בהיתכנותו של עולם אנושי אחר. בעשרות הקנים נוסדה חברת נעורים תוססת, אשר לא ראתה עצמה כמסגרת לחינוך משלים בלבד, אלא הקיפה את חיי הנוער בכוליותם והציעה פתרון חיים מלא: עלייה ארצה והגשמה בקיבוץ. החוליה המחברת בין הקן לבין ההגשמה החלוצית בארץ הייתה ההכשרה. בכל עיר ועיירה הוקמו חוות ההכשרה בהן התגבשו הקבוצות לקראת עלייה לארץ. תנועות נוער חלוציות-ציוניות שונות (כגון "השומר קדימה" בצ'כוסלובקיה) התמזגו במהלך שנות השלושים עם השומר הצעיר.
שואה ומרד: 1939-1945
ב-1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה הנאצית לפולין ואימת הנאצים ירדה על אירופה כולה. בתחילה נסגרו קני התנועה, ורבים מבוגריה ברחו לווילנה ("הריכוז הווילנאי") בניסיון לעלות ארצה, אך עד מהרה הוחלט לחזור לפולין על מנת לשקם את פעילות התנועה. ראשונה לחזור הייתה טוסיה אלטמן. לאט ובתנאי מחתרת חודשה התנועה החינוכית, נוסדה עיתונות מחתרת ומפעלי עזרה עצמית והחל להתגבש רעיון המרד.
עם תחילת מבצע ברברוסה ותחילת ההשמדה של יהדות אירופה חל מפנה בהתנהלות התנועה. ב-1 בינואר 1942 פרסם אבא קובנר, מראשי התנועה בווילנה, את כרוז המרד אשר בעקבותיו קם ארגון המחתרת בווילנה:
ב-19 באפריל 1943 פרץ מרד גטו ורשה בפיקודו של מרדכי אנילביץ', מנהיג השומר הצעיר.
קוממיות: 1949-1946
המפגש עם ארץ ישראל דרש מחברי התנועה להיענות לאתגר ההגנה והלחימה על זכותנו לבית לאומי, כמו גם להשקיע מאמצים כבירים בהתיישבות, בקליטת עלייה ובפיתוח הארץ. במלחמת העצמאות ולפניה מילאו חברי וחברות השומר הצעיר תפקיד חשוב בלחימה ובפיקוד בשורות ההגנה והפלמ"ח ובעמידה העיקשת של קיבוצים מול צבאות ערב. רבים שילמו בחייהם במערכה.
עם סיום הקרבות פנו חברי השומר הצעיר לאתגר התקומה. הם הקימו עשרות קיבוצים, חינכו רבבות בני נוער עולה, קלטו רבים והקימו מפעלים חברתיים שונים. המתח בין הכורח להכשיר דור של לוחמים ובין השאיפה הבוערת והחיונית לא פחות לחנך דור של בעלי מצפון ומבקשי שלום, הוא אחד מתווי ההיכר של תנועת השומר הצעיר, אז כהיום.
מפעלות השומר הצעיר
לאורך השנים, הקימה תנועת השומר הצעיר מפעלות חינוך, חברה ותרבות ברוח ערכיה. ביניהם:
מבנה התנועה
בשומר הצעיר חברים אלפי חניכים בלמעלה מ-100 קנים ומוקדי פעילות בארץ. הקנים בארץ מחולקים ל-9 אזורים, בכל אזור פועלים עשרות קנים ומוקדי פעילות שונים של התנועה. האזור מובל על ידי צוות האזור שבו חברים רכזי הקנים ורכזי האזור.