cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רנדזינה
תיאור
באופן ממוצע ברנדיזיה 22% צורן דו-חמצני, 10% אלומינה ותחמוצת ברזל, 65% סידן פחמתי, 1% אשלגן חד-חמצני ו-2% חומר אורגני.
שימושים
נוח לגדל עליהן גידולים חקלאיים. קרקע מסוג זה מעולה לגידול גפנים ועצי זית ושאר עצי פרי, וכן טבק.
היווצרות
צמחייה צפופה תורמת להתהוות הרנדזינות.
תפוצה
רנדזינה חומה נמצאת בדרך-כלל ביערות ואילו אפורה תימצא בדרך-כלל בהרים.
יבגני סבטלנוב
יבגני סבטלנוב (רוסית: Евге́ний Фёдорович Светла́нов; 6 בספטמבר 1928 - 3 במאי 2002) היה מנצח ומלחין רוסי.
חייו
סבטלנוב נולד במוסקבה, ושם למד ניצוח בקונסרבטוריון. משנת 1955 ניצח על תזמורת תיאטרון בולשוי והתמנה למנצח הראשי בשנת 1962. משנת 1965 היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של ברית המועצות (שהפכה לתזמורת הסימפונית הממלכתית של רוסיה). ב-1979 התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון.
אלכסנדר גולדשטיין (סופר)
אלכסנדר גולדשטיין (ברוסית: Александр Гольдштейн;) היה סופר, מסאי, חוקר ספרות ועיתונאי יהודי יליד ברית המועצות. בשנת 1990 עלה לישראל, אולם המשיך לכתוב ברוסית.
יבגני סבטלנוב
חייו
סבטלנוב נודע בעיקר בפרשנויותיו ליצירות רוסיות - הוא כיסה את כל קשת המוזיקה הרוסית, החל במיכאיל גלינקה וכלה בימינו.
משנת 2004 נערכת תחרות למלחינים, על שמו.
אלכסנדר גולדשטיין (סופר)
אודות
בשנת 1990 עלה לישראל עם הוריו. גולדשטיין לא התאקלם בסביבה התרבותית של ישראל ונשאר מוכר רק בחוגי האינטליגנציה הרוסית בישראל. הוא התגורר בתל אביב ועבד בשבועון "ספוטניק".
בשנת 1998 זכה ספרו הראשון, "פרידה מנרקיסוס", בפרס "בוקר" של מוסקבה למסות ספרותיות וכך היה למחבר הראשון שאינו גר ברוסיה וזוכה בפרס.
שימש כעורך כתב העת הישראלי ברוסית זרקאלו.
גולדשטיין נפטר ב-2006 בתל אביב. לאחר מות הוענק לו הפרס ע"ש אנדריי ביילי.
תחנת הרכבת חריש
תחנת הרכבת חריש צפויה לשרת את תושבי העיר חריש והאזור, והיא מתוכננת לקום באזור מחלף משמר הגבול. התחנה תמוקם על מסילת מנשה העתידית שתקשר את המסילה המזרחית אל מסילת העמק, בתחילה תהיה תחנה זו קצה של שלוחה שתתפצל מהמסילה המזרחית באזור עמק חפר. התחנה צפויה לקום כחלק מתוכנית הפיתוח של רכבת ישראל.
בצמוד לתחנה מתכונן מסוף תחבורה ציבורית ופארק התעשייה עירון.
נכון לתחילת שנת 2022 התחנה נמצאת בשלבי תכנון, ומקודמת על ידי חברת נתיבי ישראל. קיימת מחלוקת על מיקומה זאת בשל דרישת עיריית חריש להקים את התחנה בתוך העיר.
שירות רכבות בתחנה (בעתיד)
בעתיד צפויים לעבור דרך התחנה מספר קווי נוסעים כחלק מהתוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040, במסגרתה צפויים לעבור קווים ממרכז הארץ אל צפון הארץ, כאשר צפונית לתחנה הקווים ימשיכו לתחנת הרכבת בית שאן או לכיוון חיפה וצפונה ומדרום לתחנה הקווים ימשיכו לכיוון לוד דרך המסילה המזרחית החדשה וייתכן שגם לכיוון תל אביב דרך מסילת הירקון או דרך מסילת השרון.
דלקת המוח היפנית
דלקת המוח היפנית או קדחת המוח היפנית (באנגלית: Japanese Encephalitis, ביפנית: 日本脳炎 - ניהון-נואֶן) היא מחלה זיהומית מסוג דלקת מוח נגיפית הנגרמת על ידי נגיפים  ממשפחת הפלאוויווירידה, הנפוצה במזרח אסיה ובדרום מזרח אסיה ומועברת על ידי עקיצות יתושי כולכית (Culex vishnui ו-Culex tritaeniorhynchus). מרבית מקרי ההידבקות מתרחשים באזורים כפריים, כיוון שהנגיף חי בגופם של חזירים ושל עופות מים כמו אנפתיים. המחלה הקלינית יכולה להיות מתונה עד חמורה עם שיעור תמותה גבוה (20-30%). רבים מבין השורדים אותה (30-50%) לוקים בנזקים נוירו-פסיכיאטריים בלתי הפיכים. המחלה כונתה בעבר "דלקת המוח מסוג B" כדי להבדילה מדלקת המוח על שם פון אקונומו מסוג A.
תסמינים
רוב האנשים החולים בדלקת המוח היפנית יפתחו תסמינים קלים הכוללים כאב ראש וחום בלבד. פחות מ-1% מהמקרים הנדבקים יפתחו מחלה עם תסמינים קשים (קלינית). הצורה הנפוצה ביותר של המחלה הקלינית היא דלקת מוח חריפה. קיימות גם צורות המתבטאות בדלקת קרום המוח אספטית או של מחלת חום בלתי מובחנת. אחרי תקופת דגירה של 5-16 יום המחלה יכולה להתפרץ עם חום גבוה, כאב ראש והקאות, עם קשיון עורף. תוך ימים ספורים מופיעים שינויים במודע, ליקויים נוירולוגיים כמו שיתוקים (כולל המיפרזיס), חרשות, פרכוסים, חולשה כללית, לביליות רגשית, תנועות בלתי רצוניות, לפעמים התנפחות האשכים. הצורה הקלאסית של דלקת המוח היפנית כוללת תמונה של תסמונת פרקינסונית עם פנים קפואות כמו מסיכה, רעידות, נוקשות בתנועות בצורת "גלגל שיניים" ותנועות מסוג מחולית או אתטוזיס. לפעמים מופיעים שיתוקים רפים חריפים כמו בפוליומייליטיס. אצל ילדים מופיעים תכופות פרכוסים, שינויי התנהגות, עלול להתחולל פיגור שכלי ומצב של תרדמת.
מניעה
אדם אשר נדבק בעבר בדלקת מוח יפנית לא ידבק שוב. למניעת המחלה יש להימנע מעקיצות של יתושים. בנוסף משתמשים בחיסונים מלאכותיים. עומדים לרשות הציבור שלושה סוגי חיסונים, המבוססים על הגנוטיפ III של הנגיף. אחד מהם, IXIARO (תרבית תאי ורו שעברו אינאקטיבציה) אושר בשנת 2009 לשימוש בארצות הברית ובו נעשה שימוש בישראל. סוגים אחרים אושרו לשימוש באוסטרליה וניו זילנד. אין ממליצים על חיסון לנוסעים לזמן קצר שביקוריהם מוגבלים לאזורים עירוניים או בזמנים שהם מחוץ לעונה הידועה היטב כבעלת סיכון גבוה להעברת הנגיפים.
טיפול
אין למחלה טיפול ספציפי אלא תומך בלבד וטיפול בסיבוכיה. הוא כולל למקרה הצורך הזנה, הנשמה, טיפול נגד פרכוסים, מניטול נגד לחץ תוך-גולגולתי. אין צורך בבידוד מפני שאין הדבקה מאדם לאדם.
תומאס ברטולד
תומאס ברטולד (בגרמנית: Thomas Berthold; נולד ב-12 בנובמבר 1964 בהנאו שבמערב גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר באיינטרכט פרנקפורט ובשטוטגרט בעמדת הבלם.
ברטולד ייצג את גרמניה המערבית, ולאחר מכן את גרמניה בשלושה מונדיאלים ובטורניר יורו.
קריירת מועדונים
ברטולד שיחק בקבוצות הנוער של איינטרכט פרנקפורט, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1982. ברטולד שיחק חמש עונות בפרנקפורט, צבר 111 הופעות והבקיע 17 שערים בבונדסליגה. בשנת 1987 עבר ברטולד לשחק בסרייה א' האיטלקית, תחילה שיחק שנתיים בהלאס ורונה, שם צבר 52 הופעות והבקיע שני שערים, ולאחר מכן עבר לרומא, שם שיחק שנתיים, צבר 62 הופעות, הבקיע שלושה שערים, וזכה בגביע האיטלקי בשנת 1991, אך הפסיד באותה שנה בגמר גביע אופ"א לאינטר מילאנו במפגש כפול, בו פתח בשני המשחקים.
בקיץ 1991 חזר ברטולד אל הבונדסליגה, וחתם בבאיירן מינכן. ברטולד שיחק שנתיים בקבוצה, צבר 30 הופעות בבונדסליגה והבקיע שער אחד, אך לא הגיע להישגים משמעותיים בשתי העונות בקבוצה, ובשנת 1993 חתם בשטוטגרט, בה שמר על יציבות יחסית ושיחק שבע עונות. עם שטוטגרט זכה ברטולד בגביע הגרמני בשנת 1997, שזיכה את הקבוצה בכרטיס לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1998. שטוטגרט הגיעה בטורניר זה עד לגמר, בו הפסידה 1-0 לצ'לסי, כשברטולד פותח בהרכב. סך הכל, צבר ברטולד 191 הופעות והבקיע ארבעה שערים בבונדסליגה בשבע שנותיו בשטוטגרט.
בשנת 2001 חתם ברטולד באדאנאספור מליגת העל הטורקית בכדורגל בה מיעט לשחק, ופרש ממשחק פעיל באותה שנה.
קריירה בינלאומית
לברטולד הייתה קריירה עשירה במדים הלאומיים. תחילה שיחק בגרמניה המערבית, והשתתף במונדיאל 1986 בו הפסידה הנבחרת במשחק הגמר לנבחרת ארגנטינה. אחר כך ייצג את גרמניה המערבית ביורו 1988 בו הודחה הנבחרת בחצי הגמר, ובמונדיאל 1990 היה חלק משמעותי מהנבחרת שזכתה בתואר, לאחר שגמלה לארגנטינה במשחק הגמר על ההפסד בגמר המונדיאל הקודם. ברטולד לא שיחק ביורו 1992, אך חזר לנבחרת במונדיאל 1994, בו הודחה ברבע הגמר על ידי נבחרת בולגריה, ומעט אחריו פרש מהנבחרת. סך הכל צבר ברטולד 62 הופעות במדי גרמניה המערבית וגרמניה, וכבש שער אחד.
לאחר הפרישה
ברטולד החל לעסוק לאחר פרישתו בתקשורת ופרשנות ספורט.
תארים
עם נבחרת גרמניה המערבית:
מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ם–ה'תשמ"ט)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים העבריים השנתיים שנערכו בין שנת ה'תש"ם ל-ה'תשמ"ט.
ה'תש"ם-1980
שני שירים שונים של הפזמונאית שמרית אור זכו בתואר "שיר השנה" - "כל חיי" בביצוע אבי טולדנו בגלי צה"ל, ו"גלגל ענק" של חלב ודבש ברשת ג'. חלב ודבש זכו בתואר להקת השנה. זמרי השנה של הרשת הם עפרה חזה וצביקה פיק. דירוג הרשת לשנה זו:
ה'תשמ"א-1981
השנה שבה פרצה להקת תיסלם שהוקמה כבר ב-1980, עם אלבומה הראשון, "רדיו חזק". תיסלם זכתה בתואר להקת השנה. להיטה הגדול הראשון באותה שנה היה "רדיו חזק", אולם בתואר שיר השנה זכה דווקא "לראות אותה היום". שלמה ארצי הדיח את צביקה פיק מתואר זמר השנה לאחר ארבע שנים רצופות. עפרה חזה נבחרה שוב לזמרת השנה של רשת ג'. דירוג הרשת לשנה זו:
ה'תשמ"ב-1982
נבחרי השנה ברשת ג' של קול ישראל היו יגאל בשן, עפרה חזה ולהקת בנזין שהדיחה את תיסלם "יריבתה". בנזין ביצעה גם את שיר השנה, "יום שישי". שנות ה-80 היו שנות עלייתו של הזמר המזרחי, והדבר קיבל ביטוי במיקומו הגבוה של זוהר ארגוב, זוכה פסטיבל הזמר המזרחי עם שירו "הפרח בגני".
דירוג רשת ג' לשנה זו:
ה'תשמ"ג-1983
נבחרי השנה במצעדי שתי התחנות היו זהים. השיר "חי" של עפרה חזה שייצג את ישראל באירוויזיון 1983, הגיע למקום הראשון בשני המצעדים וזיכה את חזה שוב בתואר זמרת השנה. בסוף השנה הודיעה להקת תיסלם על התפרקותה, אך זכתה בתואר "להקת השנה". לראשונה גדל מספר השירים המדורגים במצעד של קול ישראל משלושים לארבעים. השיר הפופולרי ביותר באותה השנה "האישה שאתי" בביצוע דויד ברוזה, לא נכלל ברשימת השירים, כיוון שהוא מתורגם ולא הולחן על ידי ישראלי. עם זאת ברוזה הוכתר ל"זמר השנה".
הדירוג של קול ישראל לשנה זו:
הדירוג של גלי צה"ל לשנה זו:
ה'תשמ"ד-1984
גם בשנה זו נבחרי השנה היו זהים בשתי התחנות. ירדנה ארזי הוכתרה לראשונה כזמרת השנה, לאחר ארבע שנים רצופות בהן הוכתרה עפרה חזה, ובכך החריפה "מלחמת מועדני המעריצים" של השתיים. שלמה ארצי הוציא את אלבומו "תרקוד" וזכה בתואר זמר השנה ובשיר השנה עם "תרקוד". להקת כוורת שערכה הופעות איחוד באותה השנה, כמעט זכתה בתואר להקת השנה, אך בנזין הייתה הלהקה הנבחרת. הזמרת דינה עוז, שהייתה באותה תקופה חדשה ואלמונית בתחום, הוציאה באותה שנה את אלבומה הראשון "אהבה פשוטה", והצליחה להתברג למצעד של רשת ג' עם שני שירים מתוכו.
המצעד של גלי צה"ל:
ה'תשמ"ה-1985
שלישיית כמו צועני (יגאל בשן, עוזי חיטמן ויונתן מילר) זכו במקום הראשון במצעד השנתי של רשת ג' עם להיטם "אנחנו נשארים בארץ" שכתב חיטמן והלחין בשן. בגלי צה"ל זכה בתואר שלום חנוך עם שירו "מחכים למשיח", שיר שהוא נבואת זעם שנכתב בעקבות המשבר הכלכלי של שנת 1983. נבחרי השנה של רשת ג' הם ירדנה ארזי, אלון אולארצ'יק שחזר לארץ לאחר שהות בחו"ל ולהקת טנגו. ארזי וטנגו זכו בתואר גם במצעד של גלי צה"ל, שבו זכה שלום חנוך בתואר "זמר השנה".
המצעד של רשת ג':
המצעד של גלי צה"ל:
ה'תשמ"ו-1986
לעורכת המשדר של רשת ג' התמנתה עפרה הלפמן. שלמה ארצי הוכתר שוב כזמר השנה של הרשת. להקת השנה הייתה משינה, שחנכה באותה השנה את אלבומה הראשון, "משינה". לזמרת השנה נבחרה ריטה, שפרצה לתודעה בעקבות ההופעה בקדם אירוויזיון 1986 של אותה השנה, שם ביצעה את "שביל הבריחה" שהוכתר כשיר השנה. ירדנה ארזי, עפרה חזה וגלי עטרי נדחקו לאחור. דירוג הרשת לשנה זו:
ה'תשמ"ז-1987
גלי צה"ל שידרה בפעם האחרונה את המצעד העברי, ששב רק בשלהי שנות התשעים. "שלל שרב" של גידי גוב נבחר כשיר השנה. ברשת ג' של קול ישראל הובילה יהודית רביץ את הרשימה עם "באה מאהבה", אך הפסידה את תואר זמרת השנה לירדנה ארזי, שזכתה בתואר בפעם השלישית אחרי שנת הפסקה והוציאה את אלבומה הנמכר ביותר, "נשמה צוענית", שרובו לחנים צועניים עממיים. אלבום זה הגיע למעמד פלטינה כפולה ונמכר בלמעלה ממאה אלף עותקים. אף על פי שמאלבום זה יצאו להיטי ענק כגון "הכינור הנאמן", "מה יש לי" ו"רוח ואש" רק שיר מקורי יחיד ממנו, "כשהצועני אוהב" שהלחינה יהודית רביץ השתלב בצמרת המצעד, זאת כיוון שרק לחנים ישראלים מקוריים הורשו להתברג בו. אדם פרץ בסערה וזכה בתואר זמר השנה. להקת השנה הייתה משינה.
ה'תשמ"ח-1988
שנה זו התאפיינה בהוצאתם של אלבומי מופת רבים, בהם "סיפורים מהקופסא" של רמי פורטיס, "חום יולי אוגוסט" של שלמה ארצי, "ימי התום" של ריטה, "צעד אחד לפני הנהר" של גלי עטרי ו"אפר ואבק" של יהודה פוליקר. אלבומה של עטרי זכה בפרס אלבום השנה, קטגוריה שהתקיימה רק בשנה זו במצעד של רשת ג', ושישה שירים מאלבום זה התברגו בו. ירדנה ארזי זכתה בתואר זמרת השנה לאחר שנת פעילות אינטנסיבית במיוחד, שכללה בין היתר השתתפות באירוויזיון, הופעות רבות בישראל ובחו"ל במסגרת חגיגות הארבעים למדינה, קמפיין פרסומי לבנק לאומי והוצאת האלבום "עוד יום אחד", שחמישה שירים מתוכו השתלבו במצעד, כולל ארבעה בעשירייה הראשונה. בכך חיזקה ארזי את מעמדה כאחת הזמרות הבולטות של העשור. מצעד גדוש בלהיטים ובסופו זכה אדם בקרב על אהדת הקהל ומשינה נבחרת ללהקת השנה. הפזמונאית רחל שפירא קבעה שיא חדש עם שבעה שירים במצעד השנתי, לרבות שני המקומות הראשונים. עפרה חזה היא הזמרת היחידה שהופיעה בשני מצעדי הפזמונים אותה שנה- העברי והלועזי. מצעד הפזמונים של קול ישראל:
ה'תשמ"ט-1989
ריטה גברה על ירדנה ארזי וזכתה בתואר זמרת השנה. משינה, שנבחרה ללהקת השנה בפעם הרביעית ברציפות, השחילה לראש המצעד את "ריקוד המכונה", הקטע הכליי הראשון (והיחיד עד כה) שזכה בתואר שיר השנה. דני רובס זכה בתואר זמר השנה. המצעד גדוש בשמות של זמרים, זמרות והרכבים חדשים כמו דפנה דקל, החברים של נטאשה ושלישיית מנגו. הדירוג לשנה זו:
סודות בית השמפניה
סודות בית השמפניה הוא רומן היסטורי שנכתב על ידי קריסטין הרמל, הספר יצא לאור בספטמבר 2020 ב"הוצאת הכורסא". הסיפור נע בין אמריקה בת זמננו לצרפת הכבושה בחבל שמפאן הציורי שבו בימים כתיקונם עסוקים בני המקום בייצור יינות מיוחדים. הרומן בנוי כסיפור בתוך סיפור ומדבר על אהבה, חברות, נאמנות והקרבה עצמית ומלחמה.
תקציר העלילה
העלילה מתרחשת כסיפור בתוך סיפור: הסיפור החיצוני מתרחש ב-2019. אוליביה קנט מניו יורק מגיעה לצרפת בעקבות סבתה הקשישה מיד לאחר שהתגרשה מבעלה. הסיפור החיצוני מתאר את מסלולן של שתי הנשים מניו-יורק לפריז ומשם לעיירה ריימס שבצרפת ובמקביל מספר על התהליך הרגשי שעוברות השתיים עד להשלמה עצמית ולהבנה מה זו אהבה אמיתית.
הסיפור הפנימי מתרחש בשנים 1940–1945, תקופת מלחמת העולם השנייה: אינס ומישל שובו מגלים שהשנים הראשונות כזוג נשוי לא קלות הכלל, בעיקר בזמן שהגרמנים פולשים לצרפת. מישל חובר לתנועת הרזיסטאנס (תנועת ההתנגדות הצרפתית לממשל ולנאציזם בשנים אלו) ומשקיע בה את רוב זמנו. במקביל הוא מנהל רומן עם סלין לורן, אשתו של השותף של מישל לעבודה והיינן הראשי שלו, תיאו לורן. בעקבות רומן זה סלין נכנסת להריון ויולדת את בנם דוד. יחסיה של אינס עם מישל הולכים ומתרופפים, ואינס מרגישה אבודה במסגרת המשפחתית. בעקבות כך עושה טעויות שתצטער עליהן כל חייה. היא הופכת להיות הפילגש של נציג גרמני חשוב בממשלה ומסכנת את חבריה בכך שתפלוט בטעות פרט על התנועה או על הזהות היהודית של סלין. בהמשך מנסה לחפות על האחוזה שלהם ובעיקר על מישל, סלין ותיאו בכך שמצטרפת לתנועת ההתנגדות בדרום צרפת ומגדלת את בנם של סלין ומישל עד שמגיעה להשלמה עצמית.
רקע היסטורי לעלילת הספר
חלקו העיקרי של הספר עוסק במלחמת העולם השנייה בשנים 1940 עד 1945 בצרפת. הרקע ההיסטורי של הספר הוא תקופת השואה בצפון צרפת בחבל שמפאן- ארדן ועל תנועת הרזיסטאנס.
במאי 1940 נכנעה צרפת לגרמנים לאחר קרב מהיר וקצר, חודש לאחר מכן חולקה צרפת לשניים:
ההחרפה בחקיקה ובמדיניות האנטי-יהודית באה לידי ביטוי בצפון בעיקר ובכוונה תחילה כנגד יהודים זרים, אלה שאינם יזראליטים (יהודים שהוריהם אינם אזרחי צרפת). בעקבות הידרדרות המצב באזור הכבוש, יהודים רבים ברחו לדרום. כבר בשנת 1942 נעצרו וגורשו יהודים זרים וותיקים. העדויות ומראות הזוועה של המעצרים והגירושים הגיעו לציבור הצרפתי והתקבלו בזעזוע, ותגובתו של הציבור אפשרה את הרחבת פעולות הרזיסטנס.
תנועת הרזיסטנס, תנועת ההתנגדות בצרפת, נולדה כתגובת נגד לכיבוש הגרמני בשנת 1940. היא הייתה קבוצה קטנה, אשר האמינה שיש להתנגד לכיבוש הגרמני. בראשיתה, עיקר פעולתה של המחתרת הייתה הפצת עיתונים מחתרתיים. משנת 1941 צמחה המחתרת בצרפת לממדים רחבים והפכה לתופעה. היא תרמה רבות בשחרור צרפת מהנאצים.
הספר עוסק בחלק הצפוני של תנועת הרזיסטאנס שנמצאת בחבל שמפאן שנמצא בצפון צרפת:
תנועת ההתנגדות בצפון – האזור הכבוש
התנועה המוכרת ביותר שגם הוכרה על ידי השלטון היא "רחוב מרלו" ע"ש הרחוב בו התאגדו חברי התנועה, תנועה זו פעלה בעיקר בהצלת והסתרת ילדים יהודים, מאמציה התרכזו בעזרה סוציאלית, במטבחי תמחוי ובמרפאות. בקיץ 1943 הגיעו אנשי קבוצה יהודית קומוניסטית לחזק את המחתרת הקומוניסטית בצפון. כמו בכל צרפת גם המחתרת בצפון סבלה מאבדות, ויהודים שהיו חברים בה גורשו למזרח אירופה.
ביקורות על הספר
מבקרי הספר כתבו שהספר מקסים. הוא נכתב על פי מחקר אישי של הסופרת המבוסס על סיפורם האישי של תושבי חבל שמפאן בצרפת, הם הדגישו שהספר כתוב בצורה עדינה אך מדויקת על יחסי אהבה של זוגות צעירים בתקופת מלחמת העולם השנייה, ואיך ברגעי משבר תכונות כמו חברות ונאמנות עומדות במבחן. כמו כן, הסופרת מתארת את האומץ של תושבי המקום לעמוד ולהילחם נגד הנאצים.
סמבוסק
סמבוסק (במקור בערבית; سامبوساش נהגה סמבוסאש) הוא מאפה פופולרי בעיראק ובמטבחים המזרח-תיכוניים. בדרך כלל, מאפה בצק זה ממולא בחומוס, בבשר או בגבינות, ומוגש בתחילת הארוחה כמתאבן. המילה "סמבוסק" הגיעה מפרסית אמצעית, בה "סנבוסג" פירושו "מאפה משולש", דרך הערבית. בטורקיה ובאסיה התיכונה קוראים לכיסן בשם דומה "סַמְסָה", באתיופיה – "סמבוסה" ובהודו – "סַמוֹסָה" (Samosa).
גרסאות
לרוב מטגנים את הסמבוסק בשמן עמוק. קיימות גרסאות נטולות בשר לסמבוסק, בהן הוא ממולא בחומוס או בגבינות. בסמבוסק עם גבינה אופים את הסמבוסק בתנור.
במאפיות בישראל קיים גם סמבוסק פיצה. זהו בצק פיצה עם שומשום בצורת משולש גדול, ממולא ברוטב פיצה, אורגנו וגבינה.
בישראל
הסמבוסק הגיע לישראל כחלק מהמסורת הקולינרית של עדות המזרח. על-פי היסטוריון המזון גיל מרקס, הסמבוסק הפך לחלק מארוחת השבת ביהדות ספרד כבר במאה ה-13.
יהודי עיראק נוהגים לאכול סמבוסק ממולא חומוס בפורים, על פי המובא בבן איש חי:
הסמבוסק מהווה מאפה בצק פופולרי בישראל, בדומה לבורקס. על מאכל זה נכתב השיר הפארודי "תן לי סמבוסק" במסגרת תוכנית הטלוויזיה הקומית "שידורי המהפכה" של הקומיקאים אסי כהן וגורי אלפי.
הסמבוסק דומה מאוד למאפה הפטאייר, מאפה מאזור הלבנט הנפוץ בקרב ערביי ישראל.
כריס המסוורת'
כריסטופר המסוורת' (באנגלית: Christopher Hemsworth; נולד ב-11 באוגוסט 1983) הוא שחקן אוסטרלי. מוכר בעיקר בשל תפקידיו כתור ביקום הקולנועי של מארוול, וכצייד בסרטים "שלגייה והצייד" ו"הצייד: מלחמת החורף".
ביוגרפיה
המסוורת' נולד במלבורן שבאוסטרליה, גדל בפיליפ איילנד, ויקטוריה שבאוסטרליה. הוא האח האמצעי בין לוק המסוורת' וליאם המסוורת'.
מאז 2002 גילם כריס מספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות. בשנת 2004 נבחן לתפקיד רובי האנטר בסדרת הטלוויזיה "קרוב רחוק". הוא לא קיבל את התפקיד (בו זכה ג'ייסון סמית'), אך לאחר זמן מה הוצע לו תפקידו של קים הייד, אותו גילם עד 2007. ב-2005 זכה בפרס לוגי בקטגוריית השחקן החדש הפופולרי ביותר, והיה מועמד גם לפרס לוגי הכסף בקטגוריית השחקן הפופולרי ביותר באותה שנה וב-2006. בשנת 2006 השתתף גם בגרסה האוסטרלית ל"רוקדים עם כוכבים", וסיים במקום החמישי.
המסוורת' נבחר לגבר הכי סקסי בעולם לשנת 2014. בקריירה קצרה יחסית, הוא הספיק לגרוף לא מעט פרסים והוא פופולרי בעיקר בקרב הקהל הצעיר. בטקס נבחרי הילדים הוא היה מועמד לשחקן האקשן המועדף לשנת 2012 על תפקידו בסרט "הנוקמים". בטקס פרסי הקולנוע של MTV הוא היה מועמד לפרס הגיבור הטוב ביותר על תפקידו בסרט "תור" בשנת 2011. בטקס נבחרי הקהל האמריקאי 2012 הוא זכה בפרס שחקן האקשן האהוב, ובטקס נבחרי הנוער של 2012 בפרס השחקן האהוב של הקיץ.
פר ברדסן
קריירת מועדונים
ברדסן החל את הקריירה בשנת 1947 במועדון של עיר הולדתו, אורן הורטן, וביסס את עצמו בגיל 16 בלבד כאחד מהשחקנים המוכשרים ביותר בליגת העל הנורווגית. ב־1952 חתם ברדסן על חוזה מקצועני במועדון האיטלקי לאציו. מכיוון שבאותה תקופה התאחדות הכדורגל הנורווגית התירה לשחקנים חובבנים בלבד לשחק בנבחרת, מהלך זה סיים את הקריירה הבינלאומית של ברדסן. ברדסן ערך את הופעת הבכורה שלו ב־14 בספטמבר 1952 בהפסד הביתי 1–2 לאודינזה. הוא שיחק 93 משחקים במדי לאציו וכבש 19 שערים, ובשנת 1955 הוא עבר לאודינזה שירדה אז לסרייה ב' בשל פרשת שחיתות. לאחר עונה אחת הוא עבר למילאן תמורת 800,000 קרונות, שם ערך את הופעת הבכורה ב־16 בספטמבר 1956 בניצחון 2–1 על טריאסטינה. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא זכה באליפות איטליה, הנורווגי הראשון והיחיד לעשות זאת. לאחר עונה זו פרש ברדסן זמנית מכדורגל ושב לנורווגיה, אך שוכנע לחזור לקראת סיום עונת 1957/58, לקראת משחקי חצי גמר גביע אירופה. מילאן הפסידה במפגש הראשון 1–2 למנצ'סטר יונייטד, אך ניצחה 4–0 בסן סירו והעפילה לגמר. ברדסן נפצע בקרסול ולא שותף בגמר, וראה את קבוצתו מפסידה 2–3 בהארכה לריאל מדריד, שזכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות.
כריס המסוורת'
ביוגרפיה
בשנת 2009 השתתף המסוורת' בסרט הקולנוע סטארטרק מסדרת מסע בין כוכבים, בו גילם את דמותו של ג'ורג' קירק, אביו של קפטן ג'יימס קירק (כריס פיין). בהמשך, השתתף בהפקה הוליוודית נוספת, "בריחה מושלמת". בשנת 2011 הופיע בתפקיד הראשי בסרט המבוסס על דמות הקומיקס תור. בשביל להשתתף בסרט הוא היה צריך להאריך את שיערו ולהוסיף למשקלו כ-30 קילוגרם של שרירים, על מנת להידמות לדמות האל תור. המסוורת' המשיך לגלם את הדמות בסרט הנוקמים בשנת 2012, שמבוסס על קומיקס באותו שם ובאותה שנה יצא גם סרט נוסף בהשתתפותו, שלגייה והצייד, בו הוא מגלם את אריק הצייד לצד קריסטן סטיוארט.
ברירה זוויגית
ברירה זוויגית היא עקרון הקובע כי הפרטים המותאמים באופן הטוב ביותר למציאת בני זוג לרבייה יגדילו את הייצוג הגנטי היחסי שלהם בדורות הבאים, בכך שישיגו הצלחה גדולה יותר ברבייה.
כריס המסוורת'
ביוגרפיה
ב-24 באוקטובר 2013 יצא סרט ההמשך של תור ("תור: העולם האפל") בכיכובו. שיחק גם בסרטים "הנוקמים: עידן אולטרון", "תור: ראגנארוק", "הנוקמים: מלחמת האינסוף" והנוקמים: סוף המשחק.
ברירה זוויגית
תכונות הנבררות על ידי הברירה הזוויגית מתאפיינות בכך שהן מתבטאות באופן שונה בזכרים ובנקבות, מה שמביא לתופעה של דו צורתיות זוויגית – תופעה בעלת תפוצה נרחבת ביותר בעולם הטבע.
פר ברדסן
קריירת מועדונים
ב־1958 חתם ברדסן בבארי, ולאחר עונה אחת עבר למסינה מהליגה השנייה, שם שיחק שנתיים. בשנת 1961 דחה ברגסן הצעה מפלרמו והצעת אימון ממסינה, ושב למולדתו. בסך הכול שיחק ברדסן 214 משחקים ב־9 עונות בכדורגל האיטלקי, בהם כבש 50 שערים. ברדסן שב לשחק עבור מועדון ילדותו אורן הורטן, ושיחק את משחקו האחרון בו ב־1969. ב־1970 הוא ערך קריירה קצרה כשחקן-מאמן בפאלק, מועדון נוסף מהעיר הורטן.
כריס המסוורת'
ביוגרפיה
בשנת 2016 השתתף המסוורת' בסרט קולנוע שהתמקד בדמות הצייד מהסרט "שלגיה והצייד" ונקרא "הצייד: מלחמת החורף". באותה שנה שיחק בקומדיה "מכסחות השדים" המבוסס על הסרט מ-1984. בסרט הוא מככב לצד קייט מקינון, קריסטן ויג, לזלי ג'ונס ומליסה מקארתי.
ברירה זוויגית
ניתן לחשוב על ברירה זוויגית כמקרה פרטי של ברירה טבעית, שהרי ניתן להכליל את התכונות המשפיעות על הסיכוי למצוא בן זוג בתכונות המשפיעות באופן כללי על הרבייה. הסיבה להפרדה בין התהליכים היא כי בדרך כלל הברירה הזוויגית פועלת בכיוון מנוגד לברירה הטבעית. אם ניקח לדוגמה מופעים ראוותניים של זכרים במינים רבים, ניתן לשער כי תהליכי הברירה הטבעית יפעלו להכחדת התכונה הזאת, שכן היא פוגעת בסיכויי השרידה של הפרט. אולם, מסיבה כלשהי, נקבות מעדיפות תכונה זאת (אף על פי שבהעדפתן הזאת הן "דנות" את בניהן לרשת תכונה המקטינה את הישרדותם) ולכן זאת תכונה הנבררת על ידי הברירה הזוויגית.
א-סימטריה בפוטנציאל הרבייה
קיימת א-סימטריה בין זכרים לנקבות בפוטנציאל הרבייה, הנובעת מההבדל הבסיסי בין תאי המין של הזכר לאלה של הנקבה. תאי המין של הזכר הם רבים מאוד (לזכר יש מספר אינסופי של תאי מין, מכל בחינה מעשית), קלים לייצור וזולים מבחינה אנרגטית. תאי המין של הנקבה לעומת זאת, מספרם סופי, והם יקרים מבחינה אנרגטית. כלומר, ההשקעה של הנקבה בכל צאצא פוטנציאלי גדולה הרבה יותר מזאת של הזכר.
פר ברדסן
קריירה בינלאומית
ברדסן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה ב־19 ביוני 1949 בגיל 18 בלבד, במשחק ידידות נגד. במשחקו הראשון הוא אף כבש את שער הבכורה שלו, ובסך הכול הוא כבש שבעה שערים ב־18 הופעות עבור נבחרת נורווגיה בין השנים 1949–1951. עם מעברו ללאציו ב-1952 הסתיימה הקריירה הבינלאומית שלו, שכן תקנות ההתאחדות הנורווגית באותו זמן אסרו על כדורגלנים מקצועניים לשחק במדי הנבחרת, תקנה שבוטלה רק ב־1969.
כריס המסוורת'
ביוגרפיה
ב-2017 יצא לאקרנים סרט האקשן "תור: ראגנארוק" בכיכובו, אשר מהווה סרט שלישי בסדרת סרטי "תור". את הסרט ביים טאיקה וואטיטי והפיק קווין פייגי.
ברירה זוויגית
א-סימטריה בפוטנציאל הרבייה
התוצאה של אי-סימטריה זו בהשקעה בכל צאצא היא שהגורם המגביל את ההצלחה הרבייתית של נקבות שונה מזה של זכרים.
עבור נקבות, הגורם המגביל את מספר הצאצאים שהן מסוגלות לייצר בימי חייהן הוא ההשקעה שהן מסוגלות לגייס עבור כל צאצא, במונחים של השקעה אנרגטית וזמן. כל השקעה בצאצא נוכחי גורעת מן ההשקעה שהיא תוכל לתת לצאצאים עתידיים. עבור זכרים, לעומת זאת, הגורם המגביל אינו מידת ההשקעה פר צאצא, אלא מספר בנות הזוג לרבייה שהם מסוגלים לגייס. כלומר, היכולת למשוך נקבות תהיה גורם משמעותי להצלחת הזכר ברבייה, אולם יכולת הנקבה למשוך זכרים, לא תהיה.
פר ברדסן
סגנון משחק
ברדסן היה שחקן מהיר מאוד, טכני ואינטליגנטי טקטית, והצטיין בבעיטות חזקות ומדויקות. הוא זכה לכינוי "il varechiva" (הלבן המסנוור) ו־"Raggio Di Sole" (אור השמש) על שם שערו הבלונדיני, ולכינוי "Tocco magico" (מגע הקסם) על שם כישוריו הטכניים.
ברירה זוויגית
א-סימטריה בפוטנציאל הרבייה
ואכן, בניסויים שבוצעו ראו כי ההצלחה הרבייתית של זכרים גדלה ביחס ישר למספר בנות הזוג שלהם, בעוד שבנקבות, מעבר למספר בני זוג מסוים, לא היה שיפור בהצלחה הרבייתית.
ברירה זוויגית בזכרים
ברירה זוויגית בתחרות בין זכרים מתרחשת כאשר הם יכולים להשיג גישה בלעדית לנקבות ומניעת גישה של זכרים אחרים אליהן. השגת גישה בלעדית לנקבות יכולה להתרחש על ידי שליטה ישירה בנקבות או על ידי שליטה במשאבים החיוניים לנקבה. שלושה מביטויי תחרות זאת הם:
קרבות בין זכרים
קרבות ישירים בין זכרים הם הצורה הגלויה ביותר של תחרות בין זכרים על הגישה לנקבות. תחת הלחצים של הברירה הזוויגית בסוג כזה של עימות, יתפתחו תכונות כמו גודל גוף גדול יותר, כלי נשק ושריון. כמו כן יתפתחו התנהגויות התורמות לניצחון במאבקים כאלה. דו צורתיות זוויגית המתבטאת בגודל גדול של זכרים בהשוואה לנקבות, או במבנים פונקציונליים לקרבות, הם תכונות שהתפתחו על ידי הברירה הזוויגית, שכן לו היו מתפתחות תחת לחצי הברירה הטבעית, הן היו מתבטאות במידה דומה בשני הזוויגים. במין שבו קיימים עימותים ישירים להשגת גישה בלעדית לנקבות, מתפתחות גם אסטרטגיות חלופיות של זכרים אשר לא מצליחים לנצח בעימותים אלה, כדי לצליח ולהזדווג עם נקבה בלי ידיעתו של בן הזוג שלה. התנהגויות אלה יכולות לכלול הזדווגות מהירה יותר (להקטנת הסיכוי להפרעה לפני שפיכה), חיקוי מראה של נקבה כדי לא לעורר את חשדו של הזכר וכו'.
כריס המסוורת'
ביוגרפיה
ב-2019 יצא לאקרנים סרט האקשן "גברים בשחור: אינטרנשיונל" בכיכובו ובכיכובה של טסה תומפסון, אשר כיכבה לצדו של כריס גם בסרט "תור: ראגנארוק".
ברירה זוויגית
תחרות זרע
אף על פי שעימותים ישירים להשגת גישה בלעדית לנקבות מבטיחות לזכר מספר הזדווגויות גדול יותר עם אותה נקבה ביחס לזכרים אחרים, יש לזכור שהתחרות האמיתית אינה על הזדווגויות כי אם על הפריה. כאשר נקבות נוהגות להזדווג עם יותר מזכר אחד, בין אם באופן גלוי ובין אם באופן חשאי, הברירה הזוויגית תפעיל לחץ לפיתוח תכונות הנכללות תחת הכותרת תחרות זרע. ניתן לראות מקרים רבים בטבע שנקבה מזדווגת עם מספר זכרים, או שצאצאיה הם בעלי מספר אבות כמו ביונקים, חרקים, זוחלים ואפילו בבני אדם תועדו מקרים של תאומים משני אבות שונים. בין התכונות שמתפתחות במצב שבו יש תחרות זרע ניתן למנות:
כריס המסוורת'
ביוגרפיה
ב-2020 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הפעולה של נטפליקס, "טיילר רייק: חילוץ".
ברירה זוויגית
הרג צאצאים
הרג צאצאים קיים במיני יונקים מסוימים. בקרב יונקים הנקבה אינה מתייחמת כל עוד היא מיניקה את צאצאה. באריות, לדוגמה, הלהקה מורכבת מהרבה נקבות קרובות משפחה וגוריהן, וממספר קטן של זכרים שליטים - 2 עד 3 בדרך כלל. כאשר זכרים חדשים משתלטים על הלהקה על ידי סילוק הזכרים הקודמים, הם לא יוכלו להזדווג עם הנקבות עד שהגורים ייגמלו. לכן, ברוב המקרים הזכרים החדשים הורגים את הגורים שעדיין לא נגמלו. בדרך זאת הם מזרזים את תחילת הרבייה שלהם, בטרם זכרים חדשים יגרשו אותם מן הלהקה. זאת תוצאה נוספת של תחרות בין זכרים על גישה לנקבות.
כריס המסוורת'
ביוגרפיה
בשנת 2022 חזר לגלם את דמותו של "תור" בסרט הרביעי בסדרה - "תור: אהבה ורעם"
ברירה זוויגית
ברירה זוויגית בין-מינית ותוך-מינית
המושג של בחירה מינית מתייחס להתפתחות מאפיינים שונים בחיות ובני אדם אשר מהווים יתרון על פני מתחרים בני אותו מין, בהשגת הזדווגות מוצלחת. דרווין חילק את הבחירה המינית לשני תהליכים ברורים ומובחנים: בחירה תוך-מינית ובחירה בין-מינית (אפיגמית).
כריס המסוורת'
חיים אישיים
המסוורת' נשוי לשחקנית הספרדייה אלזה פטקי, ולהם שלושה ילדים. בשנת 2022 גילה שהוא בנטייה גנטית למחלת אלצהיימר, וכתוצאה מכך החליט לקחת הפסקה ממשחק ולבלות זמן רב יותר עם משפחתו.
ברירה זוויגית
בחירה תוך-מינית
כוללת תחרות ישירה בין בני אותו המין להזדווגות עם בני המין השני, לדוגמה, קרבות הקרניים של הצבאים. על פי תאוריה זו, יש תכונות שיכולות לעזור בהכרעת ניצחון בקרב ישיר, כגון גודל וחוזק, או תכונות שאינן מורכבות, כגון הפקת אותות משיכה מוצלחים, רכישת משאבים שרצויים על ידי המין השני, או התערבות בגישה של מתחרים למין האחר.
בחירה בין-מינית
כוללת בחירה מועדפת של בני מין אחד כלפי חברי המין השני. הפרט בן המין השני הוא אשר בוחר את מושא ההזדווגות שלו. כך לדוגמה נקבות מזנים שונים בטבע בוררות כמיטב יכולתן את מושא ההזדווגות ובכך מנסות להבטיח את שרידות צאצאיה.
ההבדל העיקרי בין בחירה תוך-מינית לבחירה בין-מינית הוא אופן התחרות: בבחירה תוך-מינית בני אותו המין מתחרים והמין השני פסיבי בתחרות, ובבחירה בין-מינית בן המין השני הוא שבוחר.
הבדלים באסטרטגיות מיניות בין נשים וגברים
לגברים ולנשים קריטריונים שונים בבחירת בן או בת זוג. ההבדלים בקריטריונים נובעים מהמוטיבציות שונות של כל מין, אשר מכתיבות את המדדים על בסיסם בוחרים בן זוג.
אחד מהגורמים המרכזיים להבדלים בין המינים הוא ההבדל בהשקעה ההורית. גברים יכולים להשקיע פחות בצאצאיהם, ולאמץ אסטרטגיות שממוקדות ברבייה והזדווגות בעוד שנשים נאלצות להשקיע יותר בצאצאיהם בהריון ובילדות, ולכן בחירת בן הזוג המיני-רומנטי משמעותית יותר עבורן. על פי התאוריה, נשים ינסו למצוא את הזכר הטוב ביותר מבחינתן הסובייקטיבית לפני שיממש את האופציה להביא צאצאים. מבחינת נקבות, בחירה שגויה של בחירת פרטנר היא בעלת השלכות גבוהות בעוד שמבחינת זכרים עצם קיום צאצאים הוא הסימן להצלחה, ללא תלות באיכות בת הזוג, כלומר ההשקעה הנדרשת נמוכה בהרבה. נשים יחפשו פרנטר זוגי על בסיס נכונות הזכר להשקיע בצאצא. נשים יעדיפו בן זוג אמיד, ממעמד חברתי גבוה מכיוון שמאפיינים אלה מרמזים על כך שהזכר ידאג למזון, מחסה והגנה של הצאצא. לכן, כאשר גברים ינסו להתחרות אחד בשני ולזכות באישה, ידגישו את המשאבים שברשותם. המאפיין העיקרי שגברים יחפשו אצל נשים, הם רמזים ליכולות הרבייה שלה, פוריות. עבור הגברים, חיזור לוקח זמן ומבטל אלטרנטיבות אחרות, ולכן הזדווגות עם אישה בעלת ערך פוריות ירוד ילווה במחיר עבור הגברים. לכן, כאשר נשים יתחרו אחת בשנייה על מנת לזכות בגבר, ישתמשו ברמזים הקשורים לערך הרבייה שלהן, שמוערך על פי מראה פיזי והאטרקטיביות.
השלכות תאורטיות
דרווין הבחין כי נקבות של מינים רבים יותר מפלות ובררניות לעומת זכרים, לכן, הוא כינה את הבחירה הבין-מינית "בחירה נשית". הבחירה הבין-מינית קשורה בהעדפות הבחירה של בן או בת הזוג הפוטנציאלי. העדפה של אותו בן זוג פוטנציאלי ישפיעו על התנאים שבהם מתרחשת תחרות בין-מינית. בתנאים של בחירה נשית, גברים צפויים להתחרות בצורה חזקה ביותר כדי להציג את מאפיינים שנתפסים כמושכים או אטרקטיביים, לעיתים נדירות, הבחירה הגברית יכולה להשפיע על התחרות בין נשים באופן דומה.
הערות שוליים
Naturligt urval
אלקטרומיוגרפיה
אֶלֶקְטְרוֹמִיוֹגְרַפְיַה (באנגלית: Electromyography; בראשי תיבות: EMG, אמ"ג; בעברית: "רשמת שריר חשמלית") הוא פלט הרישום של הפוטנציאל החשמלי הנובע מפעילות שרירי השלד. הרישום נעשה באמצעות מכשיר אלקטרומיוגרף הכולל מחטים הננעצות בשרירים.
את הבדיקה מבצעים רופאים נוירולוגים או רופאי שיקום העוברים הכשרה מיוחדת לשימוש במכשיר. אף על פי שמדובר בבדיקה פשוטה, דרושה מיומנות רבה למניעת טעויות טכניות ופירוש שגוי של התוצאות. באמצעות המכשיר ניתן לאבחן סוגים שונים של מחלות שרירים או עצבים בשלבים מוקדמים.
אף על פי שבדיקת EMG ובדיקת הולכה עצבית משלימות אחת את השנייה לא תמיד יש הכרח לבצע את שתיהן. כאשר מדובר במחלות שריר ראשוניות, בדיקת EMG בלבד עשויה להספיק, כיוון שההולכה העצבית אינה נפגעת בעקבות מחלות של השרירים. אך כאשר מדובר בבעיה עצבית, לעיתים קרובות יש לבצע את שתי הבדיקות כיוון שפגיעה בעצבים עלולות לגרום לשינויים בשרירים הניתנים להערכה בבדיקת EMG. עקב השימוש המשותף באלקטרומיוגרפיה לבדיקת הולכת השרירים והעצבים הוצע בעבר לשנות את שמה לאלקטרו-נוירומיוגרפיה (נוירו-נוירון= עצב, מיו=שריר).
היסטוריה
הניסויים המתועדים הראשונים שעסקו בתופעת החשמל בשרירים, היו עבודותיו של פרנצ'סקו רדי בשנת 1666. רדי גילה כי הפעילות החשמלית המשמשת את הצלופח החשמלי להגנה ולציד, נובעת משריר בעל יכולת מיוחדת ליצור חשמל. בשנת 1773 כבר הצליח אחד החוקרים להדגים שרקמת השריר של הצלופח מסוגלת לייצר ניצוץ חשמלי. בשנת 1792 בעקבות תגליתו המקרית של לואיג'י גלווני כאשר ניצוץ של התפרקות חשמל סטטי במעבדתו גרם להתכווצות רגל של צפרדע מתה שהייתה מונחת בקרבת מקום, פרסם גלווני מאמר בו טען כי מקור החשמל הוא ברקמה ביולוגית וכי חשמל יכול ליזום התכווצות שרירים.
שישה עשורים לאחר מכן, בשנת 1849, גילה הפיזיקאי ופיזיולוג אמיל דה בויס-ריימונד שניתן גם לתעד פעילות חשמלית בעת כיווץ רצוני של השריר.
התיעוד הממשי הראשון של פעילות כזו נעשה על ידי אטיין-ז'ול מארי בשנת 1890, והוא גם היה הראשון שהשתמש בהקשר זה במונח אלקטרומיוגרפיה. בשנת 1922 השתמש החוקר היהודי אמריקאי חתן פרס נובל לרפואה ופיזיקה יוסף ארלנגר באוסצילוסקופ כדי להציג את האותות החשמליים מהשרירים.
בשל האופי האקראי של אותות התנועה האלקטרונית, ניתן היה לשאוב רק מידע כללי מהתבוננות בהם. היכולת לאתר אותות אלקטרומיוגרפיים השתפרה בהדרגה בין שנות ה-30 לשנות ה-50 של המאה העשרים כשלרשות החוקרים עמדו אלקטרודות משופרות יותר לצורך חקר השריר. בשנות ה-50 נוסדו כמה התאגדויות מדעיות הפעילות בקידום מדע חקר השרירים באמצעות אלקטרומיוגרפיה, אחת מהם היא קרן AANEM שנוסדה בשנת 1953 ומגלה עניין מיוחד בשימוש הקליני בטכניקה זו.
EMG – בדיקת השרירים
מטרת הבדיקה להבחין בין מצב שריר בריא ותקין. מצב של פגיעה בשריר (-מיופתיה ראשונית או משנית) או מצב של פגיעה בעצב (-נוירופתיה). גם במקרה של אבחון בעיה בתפקוד השריר, לרוב לא ניתן להגיע בעזרת בדיקת ה-EMG לאבחון של סוג מחלת השריר, ויש להמשיך בבדיקות נוספות.
המטופל מונחה לשכב במנוחה, הרופא מחטא את אזור הבדיקה ונועץ דרך העור לתוך השריר מחט דקה המחוברת לאלקטרודה. הפעילות החשמלית של השריר מוצגת על צג המכשיר וניתן לשמוע אותה באמצעות רמקול. בהמשך הבדיקה לצורך השגת רשמה של התכווצות השריר, יתבקש המטופל להפעיל בהדרגה את השריר (לדוגמה לכופף את הזרוע). משך הבדיקה תלוי במספר השרירים הנבדקים, לרוב נמשכת הבדיקה בין-30 דקות לשעה.
הבדיקה מבוצעת בשלשה שלבים: מטרת הבדיקה לזהות אם ישנה פעילות חשמלית בזמן שאין פעילות בשריר. בשריר תקין לא אמורה להיווצר כל פעילות חשמלית. המצאות פעילות חשמלית במנוחה, מעידה על בעיה בעצבוב סיבי השריר הגורמת לתנועת שריר ספונטנית בלתי רצונית (לא ניתן להפעיל סיב שריר אחד באופן רצוני).
באמצעות בדיקת EMG ניתן להדגים שני סוגים של פעילויות חשמליות במנוחה, 1. פוטנציאלים חשמליים קצרים ואקראיים, 2. פוטנציאלים ארוכים (בהשוואה לאלו הקצרים) ואקראיים.
רישום של פוטנציאלים חשמליים קצרים ואקראיים מעיד על פיברלציה (- fibrilation) - פרפור, שמקורו בפעילות חולנית של סיבי שריר בודדים. פיברילציות מעידות על ניתוק בין סיב השריר לעצב שלו לפיכך הן מופיעות בעיקר בתהליכים עצביים אשר יש בהם הרס של תאי העצב, אך הן יכולות להופיע גם במחלות ראשוניות של השריר. הפיברלציות הן פתלוגיות אך הן אינן ניכרות חיצונית ללא בדיקת פעילות חשמלית.
במחלות שריר עקב אובדן סיבי שריר קטן כוחן של היחידות המוטוריות, ולפיכך על מנת ליצור את הכח הדרוש לפעילות השרירים, מתגייסות יחד כמה יחידות מוטוריות לפעול במשותף, לכן במקרה של פגיעה בשריר הבדיקה תדגם גיוס רחב יותר של יחידות מוטוריות (ביחס לאדם בריא) והפעלה מהירה שלהן. זאת בשונה מבפגיעה עצבית, שבה אין אפשרות לגיוס יחידות מוטוריות נוספות ולכן לרוב תופעל יחידה מוטורית אחת, גדולה מאוד, ובקצב מהיר.
כאמור מטרתה העיקרית של הבדיקה לאבחן אם מדובר בפגיעה בשריר או בעצב. קיימת חשיבות רבה לאבחן בין שני המצבים, מאחר שמדובר במחלות שונות, ויש לכך השלכות טיפוליות.
NCT - בדיקת מוליכות עצבית
בדיקת הולכה עצבית - nerve conduction tests; בראשי תיבות: NCT (לעיתים נקראת גם Nerve conduction study; בראשי תיבות: NCS). בשונה מבדיקת השריר שבה רק מודדים את רמת הפעילות החשמלית, בבדיקת העצב מגרים את העצב במקום מסוים באמצעות פולסים חשמליים קצרים במטרה למדוד את כושר הולכת הזרם לאורך העצב ואת מהירותו על פי הופעת שינוי חשמלי באלקטרודה הממוקמת במקום אחר. הבדיקה מספקת מידע לגבי תפקוד העצב במחלות נירולוגיות שונות ובמטרה לאפיין פגיעה עצבית.
הבדיקה משמשת בעיקר על מנת להעריך פגיעה בעצבים הפריפריים אשר יכולה להופיע כחלק ממחלות נוירולוגיות שונות. הרופא עשוי לבקש את ביצוע הבדיקה במקרה של חשד לנוירופתיה פריפרית, תסמינים כמו חוסר תחושה, נימול, כאב נוירופתי או הרגשת “שרפה” תעלה חשד שמדובר בנוירופתיה פריפרית שמקורה במחלה כל שהיא, סוכרת, לופוס ועוד. תסמינים אלו יכולים להופיע גם במקרה שמופעל לחץ מכני על רקמת העצב. במצבים שונים, לחץ של רקמות פוגע בתפקוד העצב וגורם לתסמינים שונים כפי שקורה בתסמונת התעלה הקרפלית ובפריצת דיסק.
בדיקת אלקטרומיוגרפיה מוגבלת בתוצאותיה בשל מספר סיבות: לדוגמה, מגבלות אנטומיות אינן מאפשרות בדיקת כל עצב בגוף, לכן לדוגמה שורשי העצבים היוצאים מחוט השדרה אינם ניתנים לבדיקה ישירה עקב מיקומם האנטומי. כמו כן הבדיקה מעריכה רק את סיבי העצבים בעלי קוטר גדול, כך שתתכן נוירופתיה הפוגעת בעצבים בעלי קוטר קטן, אשר לא תתגלה בבדיקת ההולכה העצבית.
הבדיקה
המטופל מונחה לשכב במנוחה, לאחר חיטוי האזור המיועד לבדיקה, הרופא מצמיד אלקטרודות ייעודיות לאזור העצבים והשרירים המעוצבבים, ובאמצעות המכשיר שולח בהדרגה פולסים חשמליים קצרים בעוצמות שונות. מדובר בבדיקה לא נעימה אך נטולת סיבוכים וסיכונים, אשר מאפשרת לאבחן מצבים רפואיים רבים ולהחליט על המשך הטיפול.
הבדיקה מחולקת לשתי בדיקות, בדיקת הולכה מוטורית - בדיקת העצבים האחראים על עצבוב השרירים והתנועה. בבדיקה זו מגרים חשמלית את העצב המוטורי ומודדים את תגובת השריר אותו הוא מעצבב. בדיקת הולכה סנסורית (-תחושתית)- מגרים חשמלית את העצב התחושתי ורושמים את התגובה מנקודה מרוחקת באותו העצב.
שפייר
שפייר (מגרמנית: Speyer; בפי היהודים: שפיירא) היא עיר במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. העיר ממוקמת על גדת נהר הריין, דרומית ללודוויגסהאפן, ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2007 כ-50,000 תושבים.
היסטוריה
קיימות עדויות להתיישבות קלטית במקום כבר בשנת 500 לפני הספירה. בתקופת השלטון הרומי נקראה העיר בשם Augusto Nemetum ונודעה בחשיבותה. בשנת 500 אחר הספירה בקירוב כונתה לראשונה בשם Spira. העיר הייתה מקום מושבו של הקיסר היינריך הרביעי, שבשנת 1068 החליט להדיח מכסאו את האפיפיור גריגוריוס השביעי, ובהמשך חזר בו. זו הייתה עיר קיסרית חופשית משנת 1294 עד 1797 והייתה מקום מושבה של הרייכסקאמרגריכט (לשכת הקיסרות האימפריאלית). העיר שמרה על מעמדה אף בימי הביניים, ובה התקיים "הדיאט של שפייר" (ועידת שפייר). בדיאט הראשון בשנת 1526, אושרה זכותם של נסיכי גרמניה לבחור בלותרניזם הפרוטסטנטי כדת המדינה.
בשנת 1689 נכבשה העיר על ידי כוחות צרפתיים שהותירו בה הרס רב. בשנים 1792 עד 1814 הייתה העיר נתונה לשלטון צרפתי. לאחר שהוחזרה לשלטון ממלכת בוואריה חזרה למעמדה כעיר מחוז משמעותית. בשנים 1883 עד 1904 נבנתה בה הקתדרלה. בשנת 1947 נבנה בה המכון הגרמני של שפייר למדעים.
שפייר היא מרכז קמעונאי אזורי חשוב, והתיירות היא ענף מוביל. העיר מכילה תעשיות אלקטרוטכניות ובית זיקוק לנפט. התעשייה כוללת מתכת, מכונות, אוניות, מטוסים, טקסטיל וכימיקלים. העיר מימי הביניים מוקפת באזורי תעשייה ומגורים מודרניים. הגשר מעבר לריין, שנהרס בשנת 1945, נבנה מחדש ב 1956. שרידים היסטוריים בעיר כוללים את Altpörtal ("השער הישן") עם מגדל שער מהמאה ה-13, המקוואות התת-קרקעיים (ראשית המאה ה-12), וכנסיית השילוש הבארוק. הקתדרלה הרומנסקית של העיר, שנוסדה בשנת 1030 על ידי קונראד הרביעי, מלך גרמניה, מכילה קריפטה ייחודית וקברי שמונה קיסרים ומלכים גרמנים ושלוש קיסריות. בשנת 1981 הוכרזה הקתדרלה, אחד המבנים הרומנסקיים הגדולים והחשובים ביותר, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בשפייר יש גם מוזיאון טכנולוגי ומרכז בעלי חיים ימיים.
בשנת 1991 נחנך המוזיאון הטכני בשפייר.
שפייר היא עיר תאומה של יבנה.
הקהילה היהודית
לא ברור מתי התיישבו יהודים בשפייר לראשונה. קהילה של ממש נוצרה בעיר בשנת 1084, כאשר הזמין בישוף העיר רודיגר את היהודים להתיישב בעירו, העניק להם כתב זכויות, והקצה להם שטח לשכונה נפרדת שתוקף בחומה לצורכי הגנה. במקביל, בשנה זו אירעה שרפה במגנצא, שגרמה ליהודים רבים לעקור ממנה לשפייר.
בשנת ד'תתנ"ו (1096), בזמן מסע הצלב הראשון הייתה קהילת שפייר אחת הראשונות בגרמניה שאירע בהן הפוגרום, כשהצלבנים הגיעו לעיר בח' באייר, כחלק מהאירועים שכונו לימים גזירות תתנ"ו. עם זאת, עקב התערבותו של בישוף העיר, שהגן על היהודים במבצרו, הצלבנים הצליחו להרוג עשרה יהודים בלבד, ומרבית הקהילה ניצלה. קהילות וורמייזא ומגנצא, שהיו חשובות יותר משפיירא לפני הגזירות, נפגעו באופן קשה ביותר, ושרידיהן (בהנהגת רבי קלונימוס הזקן) ברחו לשפיירא. ככל הנראה, עובדה זו סייעה להפיכת שפיירא למרכז תורני משמעותי במאה ה-12. בעיר נחשפו שרידים של בית כנסת עתיק, שככל הנראה היה מפואר. בצמוד לבית הכנסת נמצא מקווה מרשים נוסף, שנבנה בשנים 1110-1120, ונחשב לאחד הגדולים באירופה. במאות ה-12 וה-13 הפכה הקהילה היהודית בשפירא לאחד מהמרכזים הראשיים של יהדות גרמניה דאז. התרכזו בה חכמים ורבנים רבים, בהם רבי אליקים בן משולם, ריב"א, רבי שמואל החסיד ורבי יהודה בן קלונימוס משפיירא. בתקופה זו נוצר הצירוף "קהילות שו"ם", ששפירא הייתה הראשונה שבהן. בשלוש הקהילות המרכזיות הללו ישבו בתי דין ובתי מדרש חשובים, והתקנות שתיקנו היו בעלות סמכות בכל הקהילות בגרמניה. עם זאת, במאות אלו המשיכה גם האנטישמיות, ויהודי העיר סבלו מפעם לפעם מעלילות דם ופוגרומים. הקהילה נמחקה בפוגרום כחלק מגזירות ק"ט (בימי המוות השחור). ומשקמה מחדש מספר שנים לאחר מכן, לא שבה עוד למעמדה הקודם. במאות ה-15, ה-16 וה-17 ישבה בשפיירא קהילה קטנה, שגורשה מן העיר ושבה אליה חליפות, ובדרך כלל לא היו לה מוסדות קהילתיים עצמאיים.
הקהילה היהודית בשפייר נכחדה בשואת העם היהודי.
בשל תפקידה המשמעותי ביצירת התרבות האשכנזית, הוכרו בשנת 2021 האתרים היהודיים בשפיירא, יחד עם אלה של וורמייזא ומגנצא, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
אורי ריזמן
אוֹרי ריזמן (25 בינואר 1924 - 25 בינואר 1991) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בעיר צור שבלבנון. "'ב-1924 הגיעה אישה לתל-יוסף, רכובה על סוס ונושאת בידיה תינוק בן יומו' - כך זוכרים ותיקי תל יוסף את יום בואה של האם בת שבע עם התינוק אורי“. אמו בת -שבע, שחקנית בהכשרתה, ואביו, ניסן ריזמן, מהנדס וקבלן במקצועו, עלו מפרוסקורוב בעלייה השלישית והיו אנשי גדוד העבודה. הם התגוררו לפרק זמן קצר בקיבוץ תל יוסף. חצי שנה לאחר הולדתו, עברה המשפחה לפלוגת ”גדוד העבודה“ בירושלים, שם עסקו בחציבה וגידלו את ארבעת ילדיהם.
ב-1928 עברה המשפחה לתל אביב. בין השנים 1930–1932, שהתה המשפחה בצרפת לצורך לימודי הנדסת בניין של האב.
ריזמן למד בגימנסיה הרצליה והיה פעיל במחנות העולים. נטייתו של ריזמן לציור בלטה מגיל צעיר בציירו דיוקנאות, נופים ופרחים. משפחתו ייעדה אותו להיות כנר, אך בגיל חמש-עשרה עזב את לימודי הכינור בהם החל בגיל צעיר, לטובת לימודי ציור בסטודיו של האמן יצחק פרנקל בבית הצייר. הלימודים בסטודיו היטיבו עם ריזמן הן משום שהצבע היה מרכיב משמעותי ביצירתו (ציור ”הכינור“ של ריזמן מ-1939, משקף היטב את תפיסת האור האופיינית לתלמידי הסטודיו), והן בשל הקשרים הטובים בין ציירי הסטודיו שנמשכו גם עם סגירתו ב-1939. חניכיו של פרנקל, וריזמן ביניהם, חברו לתלמידיהם של שטרייכמן וסטימצקי והציגו בתערוכות ”קבוצת העשרה“ בראשית שנות החמישים. בהמשך, הקימו אמנים שיצאו מקבוצה זו את קבוצת "אקלים". הם דגלו בציור הקשור באופי של המקומי ומעניק ביטוי לאקלים פיזי ואנושי. ריזמן הציג כמעט בכל התערוכות שקבוצה זו ארגנה.
בשנת 1941 עברה משפחת ריזמן לגור ברחוב גוטליב 3 בתל אביב, בבניין שבנה האב, בקרבת ביתו של הצייר יצחק פרנקל (גוטליב 5). בשנת 1942 עם סיום לימודיו בגימנסיה הרצליה יצא לשנת הכשרה ביגור ולאחר מכן, ב-1943 היה ממקימי קיבוץ בית הערבה שבצפון ים המלח ועבד בחברת האשלג בסדום. בין המקימים היה גם האמן יחיאל שמי. במשך כל אותה תקופה תובענית ועד לנטישת בית הערבה במלחמת 48‘ לא חדל רייזמן לצייר את סביבתו והוא התקשר לצבעוניות ולמרחבים המדבריים. בין ציוריו מהתקופה: ”מחנה אוהלים ביגור“, 1943, ”הסטודיו בבית הערבה, 1945 ועוד. ביצירותיו של ריזמן מ-1945 ניכר שינוי גדול: השימוש בהקצרה ובפרספקטיבה מצטמצם ואילו המעברים מאור לצל מחריפים. הוא עדיין משאיר מקום לתלת מימד, אך שכבות הצבע נעשות דקות הרבה יותר, הפלטה מתבהרת ותפיסת האור משתנה מאור פנימי לאור חיצוני. את ציוריו מבית הערבה ומהשנים הראשונות בכברי כינה ריזמן בשם ”התקופה העכורה“.
ב-1946 התחתן עם מזל לבית חמדי, שהייתה בת למשפחה תימנית. הוא הרבה לצייר את בני משפחתה וסביבתם (סמטאות, בית הכנסת). ב-1947 נולדה לבני הזוג בתם היחידה אסנת - לימים הציירת אסנת בן-שלום. במלחמת העצמאות פונה בית הערבה וחבריו, ועימם ריזמן, הקימו את קיבוץ כברי בגליל המערבי. גם האמן יחיאל שמי היה בין מקימי קיבוץ כברי.
בשנת 1950 נבחר לוועדת התרבות של קיבוץ כברי. בין השנים 1951 ל-1953, במימון סבו, נטל ריזמן חופשה מהקיבוץ ושהה בפריז שנתיים. הוא למד בבית הספר הלאומי לאמנויות יפות בסדנה לאמנות מונומנטלית של הצייר ז'אן סוברבי, כשהוא משאיר את אשתו וביתו בקיבוץ. באותה תקופה התיידד עם ציירים ישראלים ששהו בפריז, ביניהם לאה ניקל, אליהו גת ומיכאל גרוס. בין הארבעה נוצרה ידידות ארוכת שנים. ב-1952 בהשראת הצייר הצרפתי ממוצא יהודי חיים סוטין, קנו רייזמן וניקל תרנגולת שחוטה ובמשך שלושה ימים ציירוה מונחת על כיסא. סוברבי ראה בביטול את מורשת הציירים היהודים של אסכולת פריז וקרא לה ”גירוד הבד“. הוא הורה לתלמידיו ”לסתום את הבד“ במשטחי צבע אחידים. רייזמן הפנים את השורשיות שבתפיסתו של סוברבי ויחד עם זאת דחה את הקו הווירטואוזי ה"פיקסואי" שלו. כך החל תהליך ההשטחה והדגשת החלוקה בין המשטחים בציוריו של רייזמן.
בזמן שהותו בפריז נפטרה אמו. אביו נישא בשנית ובסתר לאחותה הבכורה של אשתו, שטיפלה בה בעת מחלתה. בשנת 1953 שב לקיבוץ, אולם הקיבוץ לא ראה בעין יפה את עיסוקו בציור והוא נאלץ להיאבק על מעמדו כאמן בקיבוץ. שלא כיחיאל שמי אשר מעמדו כאמן היה מבוסס. חל בריזמן המשבר הרציני הראשון והוא שקע בדיכאון, תקופה אותה כינה בשם "תקופת הבלוז". בשנת 1954 לאחר מספר ערעורים הוא הקים לעצמו סטודיו במבנה נטוש בשולי הקיבוץ. עד אמצע שנות ה-70 ניתנו לו רק יומיים או שלושה בשבוע לציור. רבים מציוריו הם סביב כברי: נופיו וחברים בקיבוץ. ריזמן החל להציג בתערוכות יחיד וקבוצתיות. בשנים 1971–1972 נטל חופשה נוספת מקיבוצו ושהה בפריז. הוא צבר רשמים עזים ובעיקר הושפע מתערוכת ציוריו של האמן האנגלי פרנסיס בייקון. הוא מצייר בפריס עשרות דיוקנאות בעלות צבעוניות עזה ומשיכת מכחול חופשית. בשנים אלו ציוריו לא נמכרו ואשתו עבדה לפרנסתם.
ב-1974 הצטרף לקבוצת אקלים, חבורת האומנים היחידה שהשתייך אליה. הקבוצה הוקמה ב-1973 על ידי רחל שביט ואליהו גת בעקבות מלחמת יום כיפור והתמקדה בנוף המקומי. החל מ-1975 סגנונו מתפתח לכיוון אקספרסיבי. לאורך סוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים, תיעד את מחשבותיו ועבודתו במחברות, יומן וקלטות.
ב-1978 ערך תערוכת יחיד "אדם ונוף" בגלריה הקיבוץ בת-אביב. בשנה לאחר מכן קיבל סטודיו משלו בקיבוץ בזכות ייסוד הקרן לצורכי אמנות ותרבות בכברי שהוקמה בתרומת אביו. נתן שיעורים פרטיים בסטודיו ולימד בנהריה, חיפה ואוהל שרה. בשנת 1980 נפטרה אשתו ורייזמן השקיע עצמו בעבודה אינטנסיבית - נוצרת הסדרה ”נופי אבלות“. הוא נפגע קשה ברגלו מתאונת אופניים.
עד שנות ה-80 לא זכו ציוריו להצלחה כלכלית, אולם ב-1982 קנה אספן ציורים רבים וכן מוזיאון תל אביב ומוזיאון ישראל רכשו תמונות שלו לאוספיהם הקבועים. ב-1983 הציג ריזמן תערוכת יחיד במוזיאון ישראל וב-1988 נערכה לו תערוכה רטרוספקטיבית ("האדום והירוק") במשכן לאמנות, עין חרוד. ריזמן נפטר ממחלה במהלך מלחמת המפרץ, 1991, ביום הולדתו ה-67.
ריזמן פעל רוב שנותיו בשולי עולם האמנות הישראלי ורק בסוף ימיו ולאחר מותו זכה לפרסום ולהכרה כללית. ב-1979, בביקורת על תערוכה שלו בגלריה הקיבוץ כתב אדם ברוך: "אורי ריזמן, צייר משובח, שקוע באלמוניות יחסית חסרת כל הצדקה" וכן "פרסומו המועט הוא גם טעות וגם רק עניין של זמן." במאמר על הרטרוספקטיבה שנערכה לו במשכן לאמנות, עין חרוד מחה איתמר לוי על העדר ההתייחסות לריזמן וכתב: "הוא (ריזמן) הצייר הפיגורטיבי והקולוריסט הטוב ביותר בארץ, צייר בעל עוצמה ועומק רגשיים, אך היחס אליו הוא כאל עוד צייר טוב מהשורה." ב-1988 זכה בפרס בנק דיסקונט לאמן ישראלי וב-1989 זכה בפרס ההסתדרות לציור ולפיסול ע"ש נחום גוטמן.
ב-2004 הציג מוזיאון תל אביב תערוכה "אורי ריזמן רטרוספקטיבה". סביב הסטודיו שבו עבד בכברי הוקם "מרכז גוטסמן לתחריט". שני סרטים נעשו על ריזמן: הציור הוא הנפש של יהודה קווה, עבור הטלוויזיה הישראלית, הערוץ הראשון ואורי של שי אמית.
בשנת 2004 ליילה שוורץ ביימה סרט "אורי מדבר על אורי" על חייו של אורי ריזמן
נמל התעופה הבין-לאומי ג'ומו קניאטה
נמל התעופה הבין-לאומי ג'וֹמוֹ קֶניָאטַה הוא נמל התעופה של העיר ניירובי ונמל התעופה הבין-לאומי הראשי של קניה. קרוי על שם ג'ומו קניאטה, ראש ממשלתה ואחר כך נשיאה הראשון של קניה. הנמל הוא העמוס ביותר באזור מזרח אפריקה והשביעי בהיקף פעילותו באפריקה. השדה ממוקם באמבקסי (Embakasi), פרבר של ניירובי הממוקם דרומית-מזרחית לעיר. בנמל פועלים מסלול המראה יחיד ובית נתיבות יחיד.
הנמל נחנך בשנת 1958, בתקופת השלטון הבריטי בקניה, ונקרא אז שדה התעופה ניירובי אמבקסי. בשנות השבעים נבנה בית נתיבות חדש, מצדו השני של מסלול ההמראה, ובית הנתיבות הישן עבר לשימוש חיל האוויר הקנייתי.
במבצע יונתן, ב-4 ביולי 1976, מטוסי ההרקולס בדרכם חזרה לישראל, טסו אל נמל התעופה של ניירובי, לצורך תדלוק וטיפול בפצועים. במקום הוקם בית חולים שדה צה"לי, בפיקוד אל"ם אהוד ברק, שהיה ממתכנני מבצע החילוץ. הרופאים ניצלו את הפסקת התדלוק הקצרה כדי לטפל בפצועים ובחלק מבני הערובה. המטוסים תידלקו והמשיכו לישראל.
ב-2005 הוכרז על תוכנית לפתח את נמל התעופה, כדי להתאימו לכמויות הנוסעים הגדלות. ב-2011 הוחל בעבודות לבניית מסלול המראה חדש.
ב-7 באוגוסט 2013 פרצה במקום דליקת ענק, ונמל התעופה נסגר להמראות ונחיתות עד להודעה חדשה, אך איש לא נהרג. יומיים קודם לכן, תקלה בצינור הדלק בשדה התעופה גרמה לביטול טיסות וכ-1,000 אנשים נאלצו לשהות לילה נוסף בעיר. נמל התעופה נפתח מחדש לטיסות בינלאומיות בתוך זמן קצר, כאשר אהלים משמשים כתחליף ארעי לבית הנתיבות שעלה באש.
קתדרלת ונק
קתדרלת ונק (בפרסית: کلیسای وانک) היא כנסייה ארמנית-נוצרית בעיר אספהאן באיראן שנבנתה בתחילת המאה ה-17. היא אחת הכנסיות הארמניות הראשונות שהוקמו בעיר, והיא משלבת מוטיבים אדריכלים ארמנים ופרסים. משמעות המילה "ונק" בארמנית היא מנזר.
היסטוריה
בניית הכנסייה החלה בשנת 1606 והושלמה עם שינויים גדולים בין השנים 1664-1655 בפיקוחו של הארכיבישוף דויד. היא נבנתה על ידי קהילה ארמנית שהתיישבה בעיר ביוזמתו של עבאס שאה הראשון לאחר המלחמה בעות'מאנים שהביאה לגירושם של אלפי ארמנים ממקומות יישוביהם.
תיאור המבנה
הכיפה המרכזית של הקתדרלה צבועה בצבעי כחול וזהב ומתארת את הסיפור המקראי של בריאת העולם וגירושו של אדם מגן העדן. הקתדרלה מורכבת מכיפה, כמו מסגד פרסי, אבל עם התוספת המשמעותית של האפסיס החצי מתומן המאפיין כנסיות. המראה החיצוני של הקתדרלה הבנויה ברובה מלבנים בצבע אחיד עומד בניגוד למראה הצבעוני והמקושט בפנים הקתדרלה.
התקרה מעל הכניסה צבועה במוטיבים פרחוניים עדינים בסגנון מיניאטורי הפרסי. בקתדרלה שני חלקים של ציורי קיר על הקירות הפנימיים: החלק העליון מתאר אירועים מחייו של ישו, ואילו החלק התחתון מתאר עינויים שנגרמו לקדושים ארמנים על ידי העות'מאנים.