cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הי-מן ושליטי היקום
הסדרה תורגמה לעברית ושודרה בערוץ הילדים בשנות ה-90 של המאה ה-20. באותן שנים יצאה גם סדרת-בת בשם "שי-רה נסיכת הכוח" על אחותו התאומה של הי-מן. החל מינואר 2014 הסדרה משודרת בדיבוב לעברית בערוץ ג'וניור יחד עם "שי-רה נסיכת הכוח". עד כה דובבו רק את העונה הראשונה והיא כוללת 13 פרקים.
עלילה
הסדרה מתרחשת באיטרניה, ממלכת פנטזיה עם טכנולוגיה מתקדמת, בה שולט המלך הטוב רנדור. רנדור הצליח בצעירותו לגרש את כל כוחות הרשע באיטרניה אל הצד האפל של החומה ולנעול אותם בחומה היקפית עצומה. כאשר רנדור מתיישב ונהפך לאב לילד, כוחות הרשע של איטרניה, בראשות המכשף הרשע סקלטור, מצליחים לפרוץ את החומה ומאיימים שוב על איטרניה.
הקוסמת שמחזיקה את טירת גולגולת (Castle Grayskull) המיסטית מעניקה חרב עוצמה לנסיך אדם, בנו של רנדור, צעיר עצלן וקל-דעת שיצר לו מוניטין של פחדן. החרב מסוגלת להפוך את אדם לגיבור אמיץ בעל כוח פיזי רב (הוא יכול לעקור סלעים גדולים ממקומם) ואותו גיבור - הי-מן - הוא זה שעוצר שוב ושוב את סקלטור ומסכל את תוכניותיו להשתלט על הממלכה. חבריו הקרובים של הי-מן הם איש-שריון ואורקו. איש-שריון (האביר דאנקן) משמש כמחנכו של אדם ויודע את זהותו הסודית (שאדם הוא הי-מן), הוא חבר נאמן של אדם ושל הקוסמת. אורקו הוא מכשף שלימזל ששימש כ"מטפלת" של אדם מינקות וכליצן החצר. הי-מן ואיש-שריון מובילים חבורת לוחמי צדק בעלי כוחות מיוחדים שמטרתה לבלום את כוחות הרשע של סקלטור.
הסדרה כללה קרבות בין הי-מן ושליטי היקום לכוחות הרשע של סקלטור, ואלה כללו אלימות פיזית, שימוש בכלי נשק והשמדת רובוטים. כדי לאזן, בסוף כל פרק שודר קטע קצר בו אחת הדמויות מסכמת את מוסר ההשכל של הפרק ומדגישה ערכים כמו חברות, נאמנות, אמירת אמת ואומץ.
סרטים וסדרות המשך
הסדרה הגיעה לשיא הפופולריות בשנות ה-80 של המאה ה-20 והי-מן נהפך לסמל בולט לילדים ונוער. לסדרה יצאו שני סרטי טלוויזיה בשנת 1985.
בשנת 1987 יצא לראשונה סרט קולנוע בלייב אקשן להי-מן בשם "שליטי היקום" בכיכובו של דולף לונדגרן בתור הי-מן, הסרט נכשל בקופות ולא זכה לביקורות טובות. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 יצא סדרת המשך להי-מן בשם "הרפתקאותיו החדשות של הי-מן" שתמשיכה את הפופולריות של הסדרה המקורית, למרות זאת הסדרה ירדה מהמסכים אחרי העונה הראשונה עם 65 פרקים בגלל חוסר נאמנות לסדרה המקורית. האכזבה הגיעה ממספר שינויים בצורה שהיא נעשתה ואפילו מכירת הצעצועים שהיו מבוססים על סדרה זו כשלה. למרות זאת חברת "מאטל" המשיכה להוציא צעצועים רבים של הי-מן ושליטי היקום והמשיכה לצבור פופולריות. בשנת 2002 כמעט שלוש-עשרה שנים מאז הסדרה האחרונה של הי-מן יצא גרסה מחודשת לסדרה המקורית עם אותו שם. הסדרה יחסית הצליחה אצל הקהל הצעיר והמעריצים. הסדרה שודרה בין השנים 2002–2004 במשך שתי עונות ו-39 פרקים. הייתה אמורה לצאת עונה שלישית, אבל ההפקה ביטלה את הסדרה בגלל אחוזי צפייה נמוכים.
ב-2021 יצאה גרסה חדשה לסדרה, שליטי היקום: הגילוי, שעלתה לשידור בנטפליקס. בעונה זו הי-מן מקריב את עצמו כדי למנוע מסקלטור להשתלט על מקור הקסם ביקום, ועל טילה וחבריה מוטל לחשל מחדש את חרב העוצמה על מנת להחזיר את הקסם לאיטרניה הגוועת.
ב-2022 עלתה בנטפליקס סדרת המשך ל"גילוי".
חתלתולי על
חתלתולי-על (באנגלית: SuperKitties) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-קנדית בהנפשה ממוחשבת, שנוצרה על ידי פאולה רוזנטל והופקה על ידי Silvergate Media. פרק הבכורה של הסדרה שודר במקור בערוץ דיסני ג'וניור ב-11 בינואר 2023, ובישראל בדיבוב עברי הוא שודר ב-2 ביולי באותה שנה. לפני שידור הבכורה, הסדרה חודשה לעונה שנייה בינואר 2023.
עלילה
עלילת הסיפור קורת בעיר בדיונית, "מיצידייל", מגרש משחקים מקורה הוא שבו ילדים משחקים עם החתולים הגרים במקום ג'יני, ספארקס, באדי וביטסי. כאשר מתרחשות צרות בעיר, הקולרים של החתולים מהבהבים ונשמעות המילים "חתלתולי, חתלתולי" כשהם נקראים לפעולה על ידי מי שיוצר איתם קשר. החתולים נכנסים למטה התת-קרקעי שלהם שנקרא מערת חתלתולי על והופכים לחתלתולי-על, בעלי יכולות מיוחדות וגישה לכלים שהם יכולים להשתמש בהם כדי לעזור לאזרחים. הם משתמשים בכלים האלה כדי לפתור בעיות תוך גילוי טוב לב לכולם, כולל הנבלים שגורמים לבעיות מלכתחילה.
סוניה אולשנצקי
סוניה אולשנצקי (בגרמנית: Sonia Olschanezky; 25 בדצמבר 1923 – 6 ביולי 1944) הייתה יהודייה-גרמנייה חברת תנועת ההתנגדות הצרפתית ("הרזיסטאנס"), שפעלה יחד עם מינהלת המבצעים המיוחדים הבריטית במלחמת העולם השנייה. אולשנצקי פעלה כבלדרית ברשת "רובין", אחת מעשרות רשתות שהפעילו האנגלים בצרפת של וישי, עד שנתפסה על ידי הגסטפו, ולאחר מכן הוצאה להורג במחנה הריכוז נצוויילר-סטרוטהוף.
ראשית חיים
אולשנצקי נולדה בקמניץ, גרמניה. אביה, אלי אולשנצקי, נולד באודסה והגיע לגרמניה כדי ללמוד הנדסה כימית. הוא פגש את אמה של אולשנצקי, הלן, בנשף שערכה הקהילה היהודית בלייפציג. הם התארסו ב-1 באוגוסט 1914, היום שבו הכריזה גרמניה מלחמה על רוסיה. אזרחים רוסים בגרמניה היו נתונים אז למעצר. אביה של הלן, צייר דיוקנאות ממינסק, השתמש בקשרים חברתיים על מנת להסדיר את שחרורו של אלי מהכלא לאחר שישה חודשים בתנאי שיתייצב מדי שבוע בתחנת המשטרה בקמניץ. כאזרח זר ממדינת אויב, הוא לא יכול היה לעבוד כמהנדס כימי ולכן החל לעבוד כנציג מכירות של גרבי נשים.
בספטמבר 1916 נישאו הוריה של אולשנצקי והקימו בית בקמניץ שבו נולדו שלושת ילדיהם. חנוך (25 בספטמבר 1917 – 18 באפריל 1944), טוביאס (ששינה מאוחר יותר את שמו לסרג'; מרץ 1919) וסוניה (25 בדצמבר 1923). המשפחה חיה חיי בורגנות נוחים בין המלחמות, עם נהג, טבח ואומנת לילדים בדירתם ברחוב הלננשטראסה. כיהודים חילוניים, חגגו בני הזוג אולשנצקי חגים יהודיים מרכזיים ותרמו לארגוני צדקה יהודיים, כולל הקרן הקיימת לישראל. בשנת 1926 עזבה המשפחה את גרמניה לבוקרשט, שם הוזמן אלי אולשנצקי לפקח על בנייתו ולאחר מכן לנהל מפעל לייצור גרבי משי. לאחר שלוש שנים הפסיקו שותפיו את האשראי והעסק נכשל, מה שגרם למכירת הווילה המשפחתית והרכוש. המשפחה עברה לפריז בינואר 1930 והתיישבה בפנסיון דה פמילי ברובע השלושה עשר. אלי אולשנצקי ניסה להתבסס מחדש בעסק אך לאחר שרומה ואיבד את כספו, נעשה חולה ומדוכדך, והמשפחה עברה למגורים זולים יותר. סרז' (לשעבר טוביאס), אז בן 15, עזב את בית הספר ויחד עם אחיו חנוך קיבל עבודה בבית מלון.
בפריז הפכה אולשנצקי לסטודנטית למחול, וכאשר מנהלת תיאטרון ילדים ראתה אותה יום אחד היא הוזמנה להצטרף ללהקת התיאטרון. הוריה התנגדו בהתחלה, אבל היא התעקשה, ובגיל 10 היא החלה להופיע עם Le Théâtre du Petit Monde ("תיאטרון עולם קטן") לאחר שעות הלימודים. קרוב משפחה רחוק הפעיל את השפעתו והיא הופיעה בתערוכה עולמית ב-1937 בפריז בהדגמה של שידורי הטלוויזיה, שהיתה מדיום חדשני באותה תקופה. שם הבמה שלה כתלמידה היה סוניה אוליס.
כיבוש וכליאה ראשונה
במאי 1940 פלש הצבא הגרמני לצרפת. לאחר כניעת צרפת, המנהיג החדש, אנרי פיליפ פטן, שיתף פעולה ברדיפת היהודים במדינה.
במאי 1942 ניתנו פקודות לכל הגברים, הנשים והילדים היהודים לענוד תלאי צהוב על בגדיהם. בחודש שלאחר מכן, אולשנצקי נעצרה ונשלחה למחנה הריכוז דראנסי, שם המתינה להישלח למחנה השמדה בגרמניה הנאצית.
אמה יצרה קשר עם חברים בגרמניה שהצליחו לייצר מסמכים כוזבים שקבעו שלאולשנצקי יש "כישורים בעלי ערך כלכלי" הדרושים למאמץ המלחמתי. עם הפקת הניירות ותשלום הכסף לפקיד גרמני, שוחררה אולשנצקי בסתיו 1942. לאחר שחרורה אמרה לאמה, שהיא מרגישה שהיא חייבת "לעשות משהו כדי להגן עלינו. אחרים לא יעשו את זה בשבילנו. אנחנו חייבים לעשות את זה בשביל עצמנו." כששאלה אמה אם היא לא חושבת שכבר הפסידה מספיק, היא השיבה שאם כולם יגידו את זה, אף אחד לא יעשה כלום. דרך אחת המשפחות עבורן עבדה, היא פגשה את ז'אק וייל, שלימים הפך לארוסה ומצאה הזדמנות להצטרף לתנועת ההתנגדות.
מינהלת המבצעים המיוחדים הבריטית
אולשנצקי גויסה על ידי ז'אק וייל לרשת קטנה שכונתה "רובין", שהיתה תת-רשת יהודית של הרשת שכינויה היה "רופא" או "פרוספר". רשתות אלה היו חלק ממאמץ בריטי להקים תאים של ריגול וסבוטז' מעבר לקווי האויב, והן פעלו במשותף עם תנועות ההתנגדות המקומיות של כל מדינה שבה שכנו. הסוכנים של רשת פרוספר כללו את אנדריי בורל (שליחה), פרנסיס סוטיל (מתאם) וגילברט נורמן (אלחוטאי). שם נוסף לרשתות היה "מעגל". אולשנצקי הוצבה בשאלון-אן-שמפאן ובילתה חלק ניכר מזמנה כשליחה בין שאלון לבין המטה שלהם ברו-קמבון, ליד פלאס דה לה קונקורד, תוך שימוש בשם הקוד "Tania" ו-"Suzanne Ouvrard". הפלישה השנייה הייתה צפויה ב-1943, והפעילות התגברה לקראת האביב של שנה זו.
פעולה אחת שבה לקחה חלק אולשנצקי הייתה פיצוץ רכבת תחמושת במלאן, על הסן מדרום לפריז. בפני אמה ואחיה היא מעולם לא הכחישה את הסכנה בה הייתה נתונה. אחיה סרז' אמר עליה, "היא לא הייתה מאלה שהתענגו על זה, היא פשוט קיבלה את זה". סרז' ברח ממחנה שבויים בגרמניה, כאשר חנוך עבד ברשת רובין. חנוך (25 בספטמבר 1917 – 18 באפריל 1944) נרצח באושוויץ; לא ידועים פרטים נוספים.
אולשנצקי סירבה להצטרף לזאק וייל שברח לברן (שווייץ) ביולי 1943 לאחר מעצרו של מנהיג רשת רובין (ז'אן אלכסנדר וורמס) בעקבות התמוטטות רשת פרוספר חודש קודם לכן. בהעדרו היא היתה בין אנשי רשת רובין הבודדים שנותרו, והיא נטלה על עצמה סיכונים עצומים בהעברת הודעות בין קבוצות המבצעים המיוחדים השונות שכנראה נפגעו מהקריסה הזו.
מעצר
אולשנצקי נשארה חופשית עד ללכידתה ב-21 בינואר 1944. לאחר שנחקרה על ידי הגסטפו, היא נכלאה בכלא פרזנס. ב-13 במאי 1944, אולשנצקי יחד עם עוד שלוש סוכנות המבצעים המיוחדים שנתפסו, אנדרה בורל, ורה לי ודיאנה רודן, הועברו מפרזנס למפקדת פריז של הגסטפו בשדרות פוך 84 יחד עם יולנדה ביקמן, מדלן דאמרמנט, אליאן פלומן ואודט סנסום, כולן היו סוכנות מדור F שמרכז פעילותו היה צרפת (רק סנסום שרדה את המלחמה). מאוחר יותר באותו היום הן נלקחו לתחנת הרכבת, וכל אחת נאזקה לשומר ברכבת. סנסום, בראיון לאחר המלחמה, סיפרה:"התחלנו את המסע הזה ביחד בפחד, אבל כולנו קיווינו למשהו מעל הכל שנישאר ביחד. כולנו כבר טעמנו איך דברים יכולים להיות, אף אחת מאיתנו לא ציפתה לשום דבר במיוחד, כולנו ידענו שהם יכולים להרוג אותנו. הייתי היחידה שנידונה למוות באופן רשמי. האחרים לא. אבל תמיד יש קרן של תקווה שיתרחש נס." הגרמנים העבירו את אולשנצקי ואת שבע הסוכנות הנוספות – ביקמן, בורל, דאמרמנט, ליי, פלומן, סאנסום ורודן – לכלא אזרחי לנשים בכלא קרלסרוהה שם הוכנסו לתאים נפרדים. היחס אליהן היה כאל שאר האסירים הגברים והן עבדו בעבודת כפיים. מדי פעם, הן יכלו לשמוע מפציצים של בעלות הברית יוצאים לעבר יעדים בתוך גרמניה, שכן המלחמה עמדה להגיע לסיומה והאסירים יכלו לקוות להשתחרר בבוא העת. היה בלבול לגבי מה שקרה לאולשנצקי שכן היא נראתה דומה לסוכנת אחרת, נור אינייאט חאן, שגם היא נעצרה, ותקופה מסויימת האמינו שנור השתמשה בשמה של אולשנצקי ככינוי.
הוצאה להורג בנצוויילר-סטרוטהוף
ב-6 ביולי 1944, בין חמש לשש בבוקר, כחודשיים לאחר הגעתן לקרלסרוהה, נלקחו בורל, ליי, אולשנצקי ורודן לחדר הקבלה, קיבלו את רכושן האישי והועברו לידי שני אנשי גסטפו. לאחר מכן ליוו אותן 100 קילומטרים דרום-מערבה במשאית סגורה למחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף בצרפת, לשם הגיעו בסביבות שלוש וחצי אחר הצהריים. הגעת הנשים הייתה ככל הנראה בלתי צפויה וכך גם הוראת אחת המלוות של הנשים להוציא להורג מיד את ארבע הנשים.
מכיוון שנשים היו דבר נדיר במחנה, נוכחותן משכה מיד תשומת לב הן מצד השומרים והאסירים הגרמנים. ארבעתן הובלו דרך מרכז המחנה עד לבלוק התא בתחתית המחנה על ידי אנשי אס אס והוחזקו שם עד מאוחר יותר באותו הלילה. "אפשר היה לראות מהמראה שלהן שהן לא באו ממחנה", אמר אסיר צרפתי. "הן נראו צעירות, הן היו מטופחות למדי, הבגדים שלהן לא היו זבל, השיער שלהן היה מוברש, ולכל אחת היה תיק ביד".
ארבע הנשים היו בתחילה יחד אך לאחר מכן הוכנסו לתאים בודדים. מבעד לחלונות, שפנו לאלו של המרפאה, הן הצליחו לתקשר עם כמה אסירים, ביניהם אסיר בלגי, ד"ר ז'ורז' בוגאארטס, שהעביר דרך החלון את סיגריות אחת הנשים (אותה זיהה מאוחר יותר בתור בורל מתצלום). בורל זרקה לו שקית טבק קטנה שהכילה קצת כסף.
אלברט גריס (Guérisse), רופא צבא בלגי שעמד בראש קו הבריחה של פט או'לירי במרסיי, זיהה את בורל כאחת מעוזרותיו לשעבר. הוא החליף כמה מילים עם עוד אחת מהנשים, שאמרה שהיא אנגלייה (ליי או רודן) לפני שנעלמה בקסרקטין ("צלנבאו" בגרמנית). במשפט לאחר המלחמה של הגברים שהואשמו בהוצאה להורג של ארבע הנשים, ציין גריס כי הוא היה במרפאה וראה את הנשים, אחת אחת, מלוות על ידי שומרי אס.אס. מהקסרקטין אל הקרמטוריום, כמה מטרים משם. הוא אמר לבית המשפט: "ראיתי את ארבע הנשים הולכות למשרפה, בזו אחר זו. אחת הלכה, וכעבור שתיים או שלוש דקות אחרת הלכה."
בתוך הבניין שבו היה הקרמטוריום, כל אישה בתורה קבלה פקודה להתפשט לבדיקה רפואית. רופא נתן לכל אחת זריקה, וכשאחת הנשים התנגדה ושאלה ושאלה לשם מה הזריקה, הרופא ענה לה שזהו חיסון נגד טיפוס, אבל למעשה היתה זו מנה של 10 סמ"ק של פנול. הרופא האמין שהוא קטלני. כשהאישה איבדה הכרה לאחר ההזרקה, היא הוכנסה לתנור הקרמטוריום. גריס אמר, "למחרת בבוקר האסיר הגרמני שאחראי על הקרמטוריום הסביר לי שבכל פעם שפתחו את דלת התנור, הלהבות יצאו מהארובה וזה אומר שהוכנסה גופה לתנור. ראיתי את הלהבות ארבע פעמים". הדלת ננעלה מבחוץ במהלך ההוצאות להורג, אך ניתן היה לראות את המסדרון מחלון קטן מעל הדלת, כך שהאסיר בדרגש הגבוה ביותר הצליח לשמור על פרשנות רציפה על מה שראה.
האסיר שגריס התייחס אליו היה פרנץ ברג, שסייע במשרפה והצית את האש באותו לילה לפני שנשלח חזרה לחדר שחלק עם שני אסירים נוספים לפני ההוצאות להורג. ברג אמר:
יותר מעד אחד דיבר על מאבק כאשר האישה הרביעית נדחפה לכבשן. על פי אסיר פולני בשם וולטר שולץ, החובש של האס אס (אמיל ברוטל) אמר לו את הדברים הבאים: "כשהאשה האחרונה הייתה באמצע הדרך בתנור (הכניסו לה רגליים קודם), היא נאבקה. מכיוון שהיו שם מספיק גברים, הם הצליחו לדחוף אותה לתנור, אבל לא לפני שהיא התנגדה ושרטה את פניו של [פטר] שטראוב". למחרת הבחין שולץ כי פניו של תליין המחנה (שטראוב) נשרטו קשות.
רופא המחנה (ורנר רוד) הוצא להורג לאחר המלחמה. פרנץ ברג נידון לחמש שנות מאסר אך קיבל עונש מוות במשפט אחר על פשע אחר ונתלה באותו יום עם רוד. מפקד המחנה (פריץ הארטנשטיין) קיבל מאסר עולם, בעוד שטראוב נידון ל-13 שנות מאסר.
עיטורים ואותות כבוד
ממשלות בריטניה או צרפת לא העניקו לה מדליות או אותות כבוד כלשהם, למרות מעשיה ההרואיים למען שתי האומות הללו.
למרות מאמציה של ורה אטקינס (קצינת המודיעין של מדור F, שלאחר המלחמה פעלה באופן כמעט בלעדי כדי לסרוק את אירופה, לאתר את הסוכנים, ולהבין מה קרה להם), אולשנצקי אינה מונצחת באנדרטת מנהלת המבצעים המיוחדים בצרפת בעמק הלואר, שנחנכה בשנת 1991, ומוקדשת ל-91 הגברים ו-13 הנשים של מדור ה-F אשר נהרגו בפעולה. לאטקינס נאמר על ידי ועדת הזיכרון שאולשנצקי אינה זכאית לציון באנדרטה מכיוון שהיא סוכנת מגויסת מקומית, שלא היתה חיילת של הכוחות המזוינים הבריטיים.
שמה לא מופיע גם באנדרטת ולנסאי, אינדרה, צרפת, לזכרם של 104 סוכני SOE ממדור F שמתו למען צרפת.
אנדרטת זיכרון מאוחרת יותר, אנדרטת סוכני ה-SOE ב-Lambeth Palace Road, לונדון, מוקדשת לכל סוכני ה-SOE אך לא מפורטים בה שמות בודדים.
אולשנצקי מונצחת בשמה על גבי לוח, יחד עם שמותיהן של נור אינייאט חאן וליליאן רולף, על גבי מושב הזיכרון של ורה אטקינס בחורשת הזיכרון של הכוחות המיוחדים של בעלות הברית בארבורטום הזיכרון הלאומי בסטפורדשייר.
שמה מופיע גם על לוח הנצחה, יחד עם שמותיהן של דיאנה רודן, אנדרה בורל, וורה לי, בחדר הכבשנים של קרמטוריום נאצוויילר-שטרוטהוף.
בשנת 1985, סוכן וצייר הכוחות המיוחדים בריאן סטונהאוס, שראה את אולשנצקי ושלוש סוכנות הכוחות המיוחדים האחרות במחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף רגע לפני מותן, צייר ציור בצבעי מים של ארבע הנשים, התלוי כעת במועדון הכוחות המיוחדים בלונדון.
נחל זנוח
נַחַל זָנוֹחַ הוא נחל אכזב בשפלת יהודה, המהווה אחד מיובליו של נחל שורק.
ראשיתו של הנחל ברום של כ-600 מטרים מעל פני הים, במספר מעיינות למרגלות מושב מטע, ביניהם עין מטע. ממעיינות אלה עובר הנחל באפיק צר לאורך כ-5 ק"מ בכיוון מערב, מצפון לחורבת חנות ולשרידי דרך הקיסר.
בהמשך פונה הנחל צפונה, וממשיך כ-5 ק"מ לאורך תוואי כביש 3855, ממזרח לבית שמש ובסמוך למושב זנוח. בקטע זה מתחברים אל הנחל נחל אזן, נחל מערה, נחל דולב, נחל מחסיה ונחל יעלה, ולבסוף מתחבר הנחל לנחל שורק מצפון-מזרח לבית שמש.
שמו של הנחל הוא כשמה של העיר המקראית זָנוֹחַ שבשפלה, אשר שמה השתמר בח'רבת זאנוע, הסמוכה למושב זנוח, בקרבת הנחל.
גיגיה ממוקדון
גיגיה (ביוונית: Γυγαίη; סוף המאה ה-5 ותחילת המאה ה-4 לפנה"ס) הייתה נסיכה מוקדונית מהשושלת הארגאידית. בתו של אמינטס הראשון, מלך מוקדון ואחותו של אלכסנדר הראשון, מלך מוקדון.
בשנת 511 לפנה"ס (או 512), רצח אחיה אלכסנדר מספר שליחים של דריווש הראשון מלך פרס, משום שהללו התנהגו בגסות במהלך סעודה שערך לכבודם אביהם. הפרסים הקימו ועדת חקירה כדי לבדוק את הפרשה, אולם אלכסנדר הצליח להשתיק אותם באמצעות שוחד שהעניק לראש החוקרים בובריס בן מגבזוס. כחלק מהשוחד, נישאה גיגיה לבובריס.
אוקטייברסקי (אולם קונצרטים)
אולם קונצרטים הגדול "אוקטייברסקי" (ברוסית: «Большой концертный зал «Октябрьский) הוא אולם קונצרטים הממוקם בסנט פטרסבורג.
קיבולת של האולם היא 3,727 מושבים (כולל מרפסת 1,043). הנוכחות באולם הקונצרטים היא כמיליון צופים בשנה.
היסטוריה
הפתיחה הגדולה של אולם הקונצרטים אוקטייברסקי התקיימה בסתיו 1967. ב-25 באוקטובר היה הקונצרט הראשון עבור בוני אולם הקונצרטים "אוקטייברסקי". אולם הקונצרטים הראשי נקרא כך - אולם הקונצרטים הגדול "אוקטייברסקי".
האולם, שתוכנן על ידי קבוצת אדריכלים בראשות אלכסנדר ז'וק, נוצר במקור כאנלוג של ארמון הקרמלין הממלכתי והיה מיועד לישיבות טקסים, אירועי עיר והקרנות קולנוע.
לימודי להט"ב
לימודי להט"ב או לימודים קווירים הוא חקר נושאים הקשורים לנטייה מינית ולזהות מגדרית המתמקדים בדרך כלל בתרבות להט"ב, לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים, דיספוריה מגדרית, א-מיניים, קווירים, Questioning, ואינטרסקסים.
התחום, שמרכזו במקור ההיסטוריה והתיאוריה הספרותית של להט"ב, התרחב וכלל את המחקר האקדמי של סוגיות שהועלו בביולוגיה, סוציולוגיה, מחלות נפש, אנתרופולוגיה, תולדות המדע, פילוסופיה, פסיכולוגיה, סקסולוגיה, מדעי המדינה, אתיקה, ותחומים נוספים על ידי בחינה של זהותם, חייהם, ההיסטוריה והתפיסה של אנשים קווירים. מריאן לה-פרנס, יו"ר לשעבר של יוזמת לארי קרמר ללימודי לסביות והומוסקסואליות באוניברסיטת ייל, אומרת כי: "עכשיו אנחנו שואלים לא רק 'מה גורם להומוסקסואליות?' [אבל גם] 'מה גורם להטרוסקסואליות?' ו-'מדוע מיניות כל כך מרכזית בפרספקטיבה של אנשים מסוימים?'".
לימודי להט"ב אינם זהים לתיאוריה קווירית, שהיא נקודת מבט אנליטית בתוך לימודים קווירים (במרכזם לימודי ביקורת ספרות ופילוסופיה), שמגדירה את הקווירים ל-"מבנה חברתי" של הזהות המינית.
תחום אקדמי של לימודי להט"ב
המושג פרזנטיזם פרוורטי נלמד לעיתים קרובות בשיעורי לימודי להט"ב באוניברסיטאות. מושג זה אומר שלא ניתן ולא צריך לנתח את ההיסטוריה של הלהט"ב באמצעות נקודות מבט עכשוויות ומודרניות.
בעוד שלימודי להט"ב הופיעו תחילה באקדמיות באמריקה הצפונית, ובמידה פחותה גם באירופה, ומתייחסים בעיקר להקשרים מערביים, לאחרונה הם התפתחו גם במקומות אחרים בעולם. לדוגמה, מאז תחילת המאה ה-21, קיים תחום מתפתח של לימודי להט"ב באפריקה.
הקרב האחד עשר על האיזונצו
הקרב האחד עשר על נהר איזונצו התקיים מ-17 באוגוסט ועד 12 בספטמבר 1917, בין איטליה והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
מהלך הקרב
למרות שהעת הזאת, אחרי תבוסת רומניה וזמן של כאוס פוליטי ברוסיה, הייתה לא נוחה לברית, הייתה איטליה מסוגלת לגייס את הכוח הצבאי הגדול ביותר. מטרת המתקפה הזאת הייתה לנתק את קווי ההספקה האוסטריים ולכבוש את טריאסטה. הצבא האיטלקי יכול היה אמנם לרשום הישגים, אך היסס לממש את מטרותיו כפי שקרה בקרבות הקודמים. הארמייה האיטלקית השנייה הצליחה לחצות את נהר איזונצו במקומות אחדים ולכבוש את רמת באינסיצה, בעוד הארמייה האיטלקית השלישית, למרות הצלחות קרקעיות, היססה ברמת הרמדה.
שוב, לא ניצלו היחידות האיטלקיות את ההצלחות שלהן, כך שבורוייביץ' יכול היה לאסוף את יחידותיו בקו ההגנה השני ולהתחפר. קו החזית החדש באזור הארמייה האיטלקית השנייה עבר בקו מונטה סנטו – לוופה. באזור הארמייה השלישית עברה החזית בקו לוג – סאן גבריאלה.
תוצאות הקרב
בסופו של הקרב, 2 הצדדים הוחלשו מאוד על ידי מחלות מידבקות (דיזנטריה, טיפוס). כך שבשני הצדדים, בגלל מחלות, נגרעו כ-500,000 אדם (אלה לא נכללים במספרי האבדות).
לארי אברמסון
קורות חיים
אברמסון נולד בשנת 1954 בדרום אפריקה, ובשנת 1961 עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בירושלים. למד בליד"ה, התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים. שם גם פגש את מי שלימים הפכה לבת זוגו, הסופרת שלומית אברמסון. בשנת 1970 היה אחד מן החותמים על "מכתב השמיניסטים". בשנת 1973 למד אברמסון אמנות בבית הספר לאמנות בצ'לסי שבלונדון. עם שובו ארצה הצטרף כדפס וכאוצר תערוכות בסדנת ההדפס ירושלים, שם עבד ופעל בין השנים 1975–1986.
את תערוכת היחיד הראשונה שלו הציג בשנת 1975. עבודותיו במהלך שנות השמונים של המאה ה-20 עסקו במבחר סמלים של האמנות המודרניסטית האירופית, ובראשם "הריבוע השחור" של קזימיר מלביץ', דרכם יצר מצבים דינמיים המשלבים בין הפשטה לסגנון ציור פיגורטיבי.
בין השנים 1993–1994 יצר אברמסון את סדרת העבודות "צובה", שהוצגה בגלריית "הקיבוץ". הסדרה כללה 38 ציורי נוף (שמן על בד), 38 הטבעות על ניירות עיתון של ציורי הנוף, וכן ציורי טבע דומם על פי דגימות צמחייה שנלקחו מן האתר.
סדרת עבודות זו מתייחסת לחורבות הכפר סובא הסמוכות לקיבוץ צובה, אתר אותו צייר עשר שנים קודם לכן הצייר יוסף זריצקי (תחת השם "צובא"). בעוד שזריצקי התעלם מנוף החורבות הערביות המצויות במקום והשטיח בכך את המרחב, הרי שאברמסון צייר את הנוף באופן ריאליסטי, כשהוא כולל את חורבות הכפר הערבי, ובכך מבקר למעשה את נקודת המבט הישראלית המבקשת למחוק את הנוכחות הערבית מהציור.
בשנת 1984 הצטרף אברמסון לצוות המורים במחלקה לאמנות בבצלאל. בשנת 1992 התמנה לראש המחלקה לאמנות וכראש תוכנית בצלאל לאמנים צעירים (תואר שני).
בין השנים 2002–2003, הוזמן לשמש כמרצה אורח בבית הספר הגבוה לאמנות בסן פרנסיסקו, כשבמקביל החל להקים מחלקה לאמנות בבית הספר הגבוה לעיצוב שנקר.
בשנת 2007 וב-2012 הציג אברמסון תערוכות ציורים ב"גלריה גורדון" בתל אביב.
הציג מאז סוף שנות ה-70 בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות בישראל ובעולם. תערוכתו "tsooba" (גלריה הקיבוץ, תל אביב, 1995) הפכה למוקד בדיון על האידאולוגיה של הנוף הישראלי וייצוגיו, ותערוכתו "מיני ישראל" (מוזיאון ישראל, 2006, בהשתתפותם של 45 אמנים) הציעה מודל אוטופי אלטרנטיבי של המרחב הישראלי. ב-25 השנים האחרונות השתתף בתערוכות ובפרויקטים רבים למען דו-קיום שוויוני בין ישראלים לפלסטינים. היה ממייסדי "אמנים ללא חומות", קבוצה משותפת של אמנים ישראלים ופלסטינים נגד הכיבוש.
ב-2019 התפטר מחברותו במועצה להשכלה גבוהה במחאה על הרחבת סמכויותיה לשטחים הכבושים. את התפטרותו נימק בכך ש"לפני כשנה החליטה הכנסת להרחיב את סמכויות המל"ג אל מוסדות שאינם בגבולות מדינת ישראל ומיועדים ליהודים בלבד. זוהי חקיקת אפרטהייד, שמחילה עקרונות גזעניים על מערכת ההשכלה הגבוהה. אני לא יכול לשרת בגוף שמקור הסמכות שלו הוא חוק גזעני."
תערוכה מקיפה של ציוריו הוצגה במוזיאון תל אביב ב-2010.
עד שנת 2011 התגורר ויצר בירושלים, לאחר מכן עבר לתל אביב. אברמסון הוא אב לשלושה.
ב-2022 זכה בפרס סנדברג לאמנות ישראלית מטעם מוזיאון ישראל. מנימוקי השופטים להענקת הפרס: "יצירתו הענפה שואלת שאלות יסוד על הרלוונטיות של מעשה הציור בימינו. למעלה מארבעה עשורים שוקד אברמסון על ניסוח של שפת ציור מובחנת ובאמצעותה הוא מציף שאלות אמנותיות, חברתיות ופוליטיות".
שלוחי ציבור
שלוחי ציבור היא תוכנית מנהיגות להכשרת בני ובנות המגזר החרדי הלומדים לתארים מתקדמים באוניברסיטה העברית. התוכנית קיימת משנת 2010, ובכל מחזור משתתפים בין 20 ל-30 סטודנטים. התוכנית מופעלת באמצעות שלוחי ציבור בע"מ, חברה לתועלת הציבור, ונתמכת על ידי מכון מנדל והאוניברסיטה העברית.
התוכנית
התוכנית מיועדת לסטודנטים חרדים לתארים מתקדמים, שכבר נרשמו ללימודים באוניברסיטה העברית.
התוכנית נמשכת שנתיים, בהם כל משתתף מקבל הנחיה מחונך אישי, סדנאות, הכשרות (כגון עיצוב מצגת, פיתוח משאבים, פיתוח פרויקטים והשתלבות בשוק העבודה) ומעטפת חברתית שכוללת גיבושים, סיורים ומסע לפולין.
לאורך התוכנית כל משתתף מכין "פרויקט חברתי עם זיקה לעולם החרדי ולאקדמיה", במטרה להוציא אותו לפועל במסגרת חייו המקצועיים לאחר סיום התואר והתוכנית.
ביקורת
לטענת מפלגת נעם, האוניברסיטה העברית "דוחפת" לסטודנטים חרדים תכנים באמצעות התוכנית.
לפי חגית רוזנבאום, בוגרי התוכנית הופכים ל"שליחים" של מכון מנדל שהוא, לדבריה, "בעל אג'נדות ליברליות מובהקות".
בטאון "קול החינוך" הנחשב למזוהה עם הפלג הירושלמי, טען כי התוכנית נועדה לשנות את פני החברה החרדית מבפנים. הבטאון פירט שורה של פרויקטים שהובילו בוגרי התוכנית, אשר לתפיסתו של הבטאון גורמים לפגיעה בציבור החרדי.
חיים שלי (שיר של זהבה בן)
חיים שלי הוא פזמון עברי שנכתב על ידי סמדר שיר, הולחן על ידי משה דץ ובוצע על ידי זהבה בן. השיר יצא כחלק מאלבומה של זהבה בן, "מלך אמיתי", שיצא לאור ב-1 בינואר 2000, על ידי חברת התקליטים NMC. זמן מה לאחר מכן, יצא גם כסינגל. השיר הפך לפופולרי מאוד בקרב אימהות.
בשנת 2011, במסגרת העונה הראשונה של תוכנית המציאות "חי ב-LA LA לנד" ביצעה בן את השיר בגרסה אנגלית.
גרסתם של אורנה ומשה דץ
בשנת 2000 ביצעו אורנה ומשה דץ את השיר, כחלק מאלבום האוסף "אתה בליבי". גרסתם הופקה על ידי גדי גולדמן.
גרסתה של עדן בן זקן
ב-8 ביולי 2020 הוציאה הזמרת הישראלית עדן בן זקן גרסת כיסוי לשיר, בשם "אהבה של אמא (חיים שלי)". השיר יצא לאור ב-8 ביולי 2020, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל חמישי מתוך האלבום, מועבט.
רקע והפקה
השיר בוצע במסגרת פרסומת של בן זקן למותג התינוקות של שופרסל, "שופרסל בייבי". השיר הופק על ידי ג'ורדי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של בן זקן ב-8 ביולי 2020, בסמוך לצאת השיר כסינגל.
גרסת פסטיגל 2021
בשנת 2021 בוצע השיר במסגרת "סקיי היי פסטיגל" בהשתתפות אליאנה תדהר, בר מיניאלי, זהבה בן, עדן אלנה, קים אור אזולאי ושחר טבוך.
מוטי צבירן
מרדכי (מוטי) צבירן (20 בפברואר 1949 - 9 בינואר 2019) היה דוקטור לרפואת שיניים, עמד בראש המכללה למדעי הבריאות וההתנהגות ברמת גן, מהפנט, וסופר. היה הנשיא הגדול במסדר הבונים החופשיים, הלשכה הגדולה ירושלים והמפקד הגדול הריבוני במועצה העליונה בנוסח הסקוטי.
קורות חיים
מרדכי צבירן נולד בישראל והתגורר בפתח תקווה. שירת בצה"ל בחיל הרפואה כרופא שיניים.
בין השנים 1975–1969 למד רפואת שיניים בבית הספר לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל תואר דוקטור ברפואת שיניים, (DMD). קודם לכן למד באוניברסיטת בר-אילן פסיכולוגיה וביולוגיה. במהלך השנים השתלם בפריודונטיה (רפואת חניכיים), השתלות ברפואת שיניים (אצל ממציא השיטה, הפרופ' ברנמרק בשוודיה) ובנושאים רבים נוספים בתחומי רפואת השיניים, בהיפנוזה ובמדעי ההתנהגות, בישראל ומחוצה לה.
צבירן היה מבין מקימי ושימש כמנהלו הרפואי של "המרכז למדעי הבריאות", באוניברסיטת בר-אילן, שם עסק בין השאר בניהול, תוכניות לימוד והוראה. כמו כן, היה מעורב ואף ניהל מחקרים בתחום מצבי-הלחץ, היפנוזה, איידס וסרטן במשך כ-14 שנים. במסגרת זו הופיע בכנסים כמרצה רבים בישראל וברחבי העולם. ד"ר צבירן הרבה להשתמש בהיפנוזה לצרכים טיפוליים ברפואת שיניים.
ד"ר צבירן שימש כדיקן לימודים בארץ, מטעם אוניברסיטת ספרינגפילד במסצ'וסטס, שם קיבל תואר פרופסור עמית, כמרצה באוניברסיטה זו, בארצות הברית, בנושא התמודדות במצבי לחץ, במסגרת לימודים במדעי ההתנהגות.
משנת 1997 ועד פטירתו, שימש כדיקן המכללה למדעי הבריאות וההתנהגות, העוסקת בלימודי שיננות, סייעות, הכנה לבחינות רישוי לרופאי שיניים והיפנוזה-רפואית, כולם ברישיון משרד הבריאות. כמו כן מתקיימים במכללה לימודים במדעי ההתנהגות, התמודדות במצבי לחץ וחרדה, לימודי-חוץ, כגון: מזכירות רפואית ומשפטית, מטפלות בקשישים ובילדים. במקום גם נמצא "מכון-נעמן" לאבחונים פסיכולוגיים שונים.
בבנייה החופשית
צבירן הצטרף לבנייה החופשית בשנת 1997. התקדם בדרגות ובשנת 2004 מונה כנשיא לשכת בונים חופשיים "ראש העין" בפתח תקווה. שימש בשנת 2006 כממונה על המוזיאון של הלשכה הגדולה למדינת ישראל, ובשנים 2007–2008 כמפקח אזורי באזור המרכז. אחר כך שימש במשרת "מפקח ראשון גדול" והקים וניהל את "המכללה ללימודי הבנייה החופשית", בחסות הלשכה הגדולה למדינת ישראל שפעלה ברחבי הארץ. במקביל, שימש כעורך "הבונה החופשי" והעדכן (הידיעון המקוון) "המזווית והמחוגה". כבר באותן שנים החל לעסוק בלימוד וקריאה בנושאים המגוונים הקשורים לבנייה החופשית וכתב מאמרים רבים וכן החל לכתוב את ספריו בתחום.
בשנת 2011 מונה לסגן הנשיא הגדול של הלשכה הגדולה למדינת ישראל.
בנוסחים הנלווים
צבירן החל לפעול גם בנוסחים הנלווים של הלשכה הגדולה למדינת ישראל:
דרך חדשה בבנייה החופשית
בשנת 2012 הנהיג, יחד עם ארנסט לב, אלעזר איתן, משה אקסלרוד, אילן הרשטיין ואבנר אלמליח (חברי הוועד הגדול), אליהם הצטרף יצחק בן דוד (בנדה), מי שהיה קודם לכן נשיא "לשכת חרמון", את הפרישה מן "הלשכה הגדולה למדינת ישראל". אליהם הצטרפו מאוחר יותר "לשכת כרמים" מכרמיאל, לשכת "אירוס הארגמן" ("חבצלת השרון" לשעבר) מנתניה וכן קבוצה גדולה של אחים.
צבירן הרצה בישראל וברחבי העולם בנושאי הבנייה החופשית.
ספרים
צבירן הוציא לאור ארבעה ספרים בימי חייו. הראשון מביניהם היה ספר מתח בשם: "התניה לרצח, קשר הדמים". הספר יצא לאור בשנת 1997, בהוצאת מ.ר.ג.ש. (373 עמודים).
יצאו לאור שני ספרים נוספים פרי עטו: "מסיפוריו של סטודנט לרפואה" ו"סכנה בצל המיואון", שהוא ספר מתח המשכי ל"התניה לרצח, קשר הדמים".
מוטי צבירן הוציא לאור גם שלושה ספרים העוסקים בבנייה החופשית:
פעילות ציבורית
בין השנים 1994 – 1996 שימש צבירן כיועץ מקצועי לענייני רפואת שיניים, לשר הבריאות, ד"ר אפרים סנה. בין השנים 1992 – 1997 כיהן כחבר מועצת העיר פתח תקווה, ושימש בראש מנהל המחשוב של העיר. קודם לכן פעל במסגרות מקומיות בעירו פתח תקווה, שם עמד בין השאר בראש הסניף של האגודה למלחמה בסרטן, והיה חבר במועצת המתנדבים בעיר, חבר בוועדי הורים ועוד.
במסגרת ארגון המתנדבים: "ליונס-ישראל"
בין השנים 1984 – 1985 היה צבירן נציב "הליונס" בישראל (מי שעומד בראש ארגון ה"ליונס" בארץ), הנציב הצעיר ביותר בעולם, בתקופתו. הוא ייצג את הארגון בוועידה העולמית בסן פרנסיסקו שבארצות הברית. בוועידה זו העלה את הרעיון לצרף נשים לארגון ונתקל בהתנגדות עזה. ארבע שנים לאחר מכן, כפה בית המשפט העליון בארצות הברית על ה"ליונס" לקבל נשים כשוות זכויות לגברים ותוך מספר שנים לאחר מכן, החלו גם להיבחר נציבות בראש ארגון זה, ברחבי תבל.
היה זה לאחר שנים רבות של פעילות התנדבותית וחברתית, עשירה ומגוונת מטעם ה"ליונס" בארץ וסיוע רב בהקמת מועדונים חדשים ביישובים שונים במסגרתו.
צבירן היה מבין מקימי "התראה רפואית" והיה מנהלו הרפואי. היה זה גוף שקם מתוך "ליונס ישראל" ודאג להנפיק תוויות "התראה רפואית" ממתכת, לבעלי מחלות ותופעות כמו סוכרת, אפילפסיה ועוד רבות אחרות. היה זה למעשה סניף של הארגון הבינלאומי שפעל מקליפורניה, ארצות הברית, בשם: Medic Alert. לתוויות הייתה מערכת של תמיכה בתיקים אישיים, במרכז הרפואי "השרון" (מרכז רפואי רבין) בפתח תקווה.
משפחתו
צבירן היה נשוי לרחל, מורה במקצועה, ששימשה כמנהלת משרד המרפאה הפרטית והתלוותה אליו במרבית פעילויותיו.
צבירן היה אב לשני בנים: גיל, בעל תואר דוקטור לפיזיקה רפואית, אוניברסיטת תל אביב. ושגיא, עורך דין, בוגר תואר שני בפילוסופיה של המשפט וסופר.
DONT
DONT היא מוסכמה (קונבנציה ) בברידג' להתערבות בהכרזה אחרי פתיחה של 1NT של היריב. DONT הם ראשי תיבות של: Disturbing the Opponent’s No Trump. את הקונבנציה הגה מרטי ברגן, בעת שהיה שותפו של לארי כהן. הוא הצביע עליה כמוסכמה המועדפת עליו.
תנאים להכרזה
המוסכמה מגדירה שלושה מצבים של התערבות: יד עם סדרה ארוכה של שישה קלפים או שבעה קלפים לפחות, יד עם שתי סדרות ארוכות שבאחת לפחות חמישה קלפים ובשנייה לפחות ארבעה קלפים וידיים חזקות וחלוקתיות עם שתי סדרות ארוכות. ההחלטה האם להתערב עם סדרה אחת ארוכה או שתי סדרות ארוכות היא לרוב עם עד 14 נקודות. היא תלויה בגורמים הבאים:
הכרזה
מתארת יד עם שישה קלפים בסדרה לא ידועה. מתארת יד דו סדרתית עם לפחות חמישה קלפים באחת הסדרות, ולפחות ארבעה קלפים בסדרה השנייה. אחת הסדרות הארוכות היא סדרת ה-. השנייה וסדרה לא ידועה גבוהה יותר. מתארת יד דו סדרתית עם לפחות חמישה קלפים באחת הסדרות ולפחות ארבעה קלפים בסדרה השנייה. אחת הסדרות הארוכות היא סדרת ה-. השנייה סדרה לא ידועה גבוהה יותר. מתארת יד דו סדרתית עם לפחות חמישה קלפים באחת הסדרות ולפחות ארבעה קלפים בסדרה השנייה. אחת הסדרות הארוכות היא סדרת ה-. השנייה בסדרת ה-. מתארת יד עם שישה קלפים לפחות בסדרת ה. יותר חלשה מיד של שישה קלפים בסדרת ה המתוארת על ידי הכרזת כפל. מתארת יד דו סדרתית חזקה בסדרת מיינור ובסדרת מייג'ור. לפחות חמישה קלפים באחת מהסדרות ולפחות שישה קלפים בסדרה השנייה.
תשובות שותפו של המתערב אחרי כפל
לרוב השותף מכריז 2. על מנת שהמתערב יכריז את הסדרה בה יש לו שישה קלפים. אם הסדרה שבה יש לו שישה קלפים היא סדרת ה-, המתערב מכריז Pass.
כאשר לשותפו של המתערב יש ששיה קלפים בסדרה הוא יכול להכריז אותה בגובה 2. זו הכרזה שאינה מחייבת הכרזה נוספת של התערב.
הכרזה של שותפו של הפותח אחרי התערבות על פי מוסכמת DONT
אחרי התערבות ב-2 שיטת ההכרזה היא systyem on, כלומר: מכריזים כאילו היריב לא התערב במכרז. החריג היחיד הוא הכרזת כפל המשמשת למוסכמת סטיימן.
במצבים בהם ידועה הסדרה הארוכה של המתערב או ידועה אחת מהסדרות הארוכות שלו או ידועות שתי הסדרות הארוכות שלו אפשר להשתמש בהכרזות הכלולות במוסכמת Lebensohl. כאשר ההתערבות הראתה שתי סדרות ושותפו של הפותח מכפיל, לארי כהן, ממליץ לשותפו של המתערב להכריז Pass, אם יש לו תמיכה בסדרה המוכפלת ולהכריז Redouble, אם הוא מעוניין ששותפו יכריז את הסדרה השנייה. .
הכרזה
מתארת יד עם שישה קלפים בסדרת מיינור או לפחות 4–5 בסדרות המייג'ור.
תשובת שותפו של המתערב היא תמיד 2. אם הסדרה הארוכה של המתערב היא, הוא מכריז Pass.
אם הסדרה הארוכה של המתערב היא, הוא מכריז 2.
אם למתערב יש אורך בסדרות המייג'ור, הוא מכריז 2 ושותפו יכול לתקן ל2 במקרה שיש לו יותר קלפים בסדרת ה. ממתארת יד דו סדרתית עם לפחות חמישה קלפים בסדרת ה- וארבעה קלפים בסדרת מייג'ור. ממתארת יד דו סדרתית עם לפחות חמישה קלפים בסדרת ה- וארבעה קלפים בסדרת מייג'ור. ממתארת יד עם שישה קלפים בסדרת ה-. במקרים חריגים אפשר להכריז כך עם חמישה קלפים בסדרת ה- ממתארת יד עם שישה קלפים בסדרת ה- במקרים חריגים אפשר להכריז כך עם חמישה קלפים בסדרת ה-. מתארת יד דו סדרתית בסדרות המיינור.
צ'ארלס מריון ראסל
מתחם המוזיאון על שמו בגרייט פולס שבמונטנה מאכלס יותר מ -2,000 יצירות אמנות של ראסל וחפצים אישיים. אוספים גדולים אחרים קיימים באגודה ההיסטורית של מונטנה בהלנה, מונטנה, במרכז באפלו ביל בויומינג.
ילדות
אמנות הייתה תמיד חלק מחייו של ראסל. כשגדל במיזורי, צייר רישומים ופיסל דמויות חימר של בעלי חיים. לראסל היה עניין רב ב"מערב הפרוע" והיה מבלה שעות בקריאה על בנושא. ראסל צפה בחוקרים ובסוחרי פרווה שהגיעו לעיתים קרובות דרך מיזורי. הוא למד לרכוב על סוסים בחווה באילינוי, המדריך של ראסל היה אל"ם ויליאם פולקרסון, שהתחתן עם משפחת ראסל. בגיל שש עשרה עזב ראסל את בית הספר ונסע למונטנה לעבוד בחוות כבשים.
מונטנה והמערב
ראסל עזב את חוות הכבשים ומצא עבודה עם ג'ייק הובר, צייד שהפך לחוואי. הוא היה בעל אדמות. ראסל למד ממנו רבות על דרכי המערב, ושניהם נותרו חברים לכל החיים. לאחר ביקור קצר בשנת 1882 במשפחתו במיזורי, חזר ראסל למונטנה, והתגורר שם ועבד בה עד סוף חייו.
הוא עבד כקאובוי במספר הזדמנויות ותיעד את החורף הקשה של 1886–1887 בציורים בצבעי מים. ראסל עבד באותה תקופה בחווה במרכז מונטנה. מנהל החווה קיבל מכתב מהבעלים ושאל כיצד עבר עדר הבקר את החורף. בתגובה שלח מנהל העבודה ציור בצבעי מים בגודל גלויה שראסל צייר. בעל החווה הראה את הגלויה לחברים ומכרים עסקיים, ובסופו של דבר הציג אותה בחלון ראווה בהלנה, מונטנה. לאחר מכן, האמן החל לקבל הזמנות לעבודות חדשות.
החל משנת 1888 בילה ראסל תקופה מסוימת עם האינדיאנים. שם הוא צבר הרבה מהידע האינטימי שלו על התרבות האינדיאנית בתקופה. כשחזר לחווה במרכז מונטנה בשנת 1889, מצא שהאזור התמלא במתיישבים. הוא עבד במקומות פתוחים יותר במשך כמה שנים לפני שהתיישב באזור גרייט פולס, מונטנה, בשנת 1892. שם עבד להתפרנס כאמן במשרה מלאה.
בשנת 1896 התחתן ראסל עם אשתו ננסי. הוא היה בן 32 והיא הייתה בת 18. בשנת 1897 הם עברו למרכז של גרנד פולס. ראסל בילה שם את רוב שארית חייו. הוא המשיך באמנותו, הפך לסלבריטאי מקומי וזכה לשבחי המבקרים ברחבי העולם. מכיוון שראסל לא היה מיומן בשיווק עבודתו, בדרך כלל ניתן לננסי הקרדיט שהפכה אותו לאמן ידוע בעולם. היא הציגה אותו בתערוכות רבות ברחבי ארצות הברית ובלונדון, ויצרה חסידים רבים לצייר. כאמן, ראסל התפרסם בתקופה בה המערב הפרוע עניין מאוד אנשים שחיו בערים, ועדרי בקר עדיין נעו למרחקים ארוכים. הוא צייר תמונות של המערב הישן שהפכו מאוחר יותר למוטיב מרכזי בסרטי הקולנוע.
על אף שהיה מזוהה עם הספר האמריקני, מתח ראסל עצמו ביקורת חריפה על המחיר שגבתה ההתפשטות מערבה:
ראסל הפיק כ -4,000 יצירות אמנות, כולל ציורי שמן וצבעי מים, רישומים ופסלים בשעווה, חימר, טיח וחומרים אחרים, חלקם גם בברונזה.
ייצוגים בעבודתו
עבודותיו של ראסל כללו מגוון רחב של נושאים, כולל אירועים היסטוריים מרכזיים וחיי היומיום במערב. עבודתו צוינה בזכות התיאור של אירועים היסטוריים ידועים מנקודת מבטם של העמים הילידים. הוא היה בעל עין חדה והבחין בזרמים החברתיים של החברה האינדיאנית וכן באותנטיות הרבה שבה הוא תיאר את לבושם וציודם של הבוקרים והילידים.
היסטוריונים החוקרים את תפקידי הנשים במערב מתחו ביקורת על הצגתו של ראסל את דמות הנשים. הם מציינים את הבדלים בחושניות בתיאוריו נשים לבנות וילידות, שכן נראה שהוא העביר את המיניות לנשים הילידות, כדי להתאים לסטנדרטים המוסריים ולתפיסות הנשים בתקופתו.
לדעת חוקרים, אשתו ננסי שימשה מודל עבורו והיא הייתה יכולה לבטא את מיניותה באופן שבדרך כלל היה אסור על נשים לבנות "הגונות" באותה תקופה.
מוות
ביום הלווייתו של ראסל בשנת 1926, שוחררו הילדים מבית הספר כדי שיוכלו לצפות במסע ההלוויה. ארונו של ראסל נמשך על ידי ארבעה סוסים שחורים.
איוואן ואזוב
אִיוָואן מִינְצ'וֹב וָאזוֹב (בבולגרית: Иван Минчов Вазов; 9 ביולי 1850, סופוט, האימפריה העות'מאנית - 22 בספטמבר 1921, סופיה, ממלכת בולגריה) היה משורר, סופר, מחזאי, מהפכן, פטריוט ופוליטיקאי בולגרי, הנחשב לאבי הספרות והשירה בבולגריה המתחדשת. יצירתו עסקה בתקופת התחייה הלאומית הבולגרית, מלחמת העצמאות של בולגריה, ושנותיה הראשונה של נסיכות בולגריה.
תולדות חייו
איוואן ואזוב נולד בסופוט למשפחה עם נטייה פוליטית לאומנית. שני אחיו: ולדימיר וגיאורגי גדלו להיות גנרלים בצבא בולגריה. בהמשך, עבר עם משפחתו לבית דודו באולטניצה לרגל עסקיו של אביו. הוא נמשך לשירה, עזב את בית דודו והתיישב בבראילה. שם חבר לגולים בולגרים והכיר את חריסטו בוטב. ואזוב הפך למהפכן וב-1876 לחם במהלך מרד אפריל הבולגרי. לאחר כישלון ההתקוממות נמלט לגאלאץ.
ביחד עם חריסטו בוטב החל להוציא לאור שירים מהפכניים. הוא לחם במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ולאחריה התיישב בסבישטוב. ב-1879 עבר לסופיה והחל בפרסום יצירותיו המרכזיות. ב-1893 פרסם את הרומן "תחת העול" שעסק בדיכוי העות'מאני בבולגריה טרום עצמאותה. בהמשך, הצטרף למפלגת העם ונבחר מטעמה לפרלמנט. בין 1897 ל-1899 כיהן כשר החינוך של בולגריה. ב-1917 היה מועמד לקבלת פרס נובל לספרות.
איוואן ואזוב נפטר בסופיה ב-1921 והוא בן 71.
קשריו עם יוסף מרקו ברוך
לאיוואן ואזוב הייתה מערכת יחסים מיוחדת עם יוסף מרקו ברוך לאחר הגעתו של מרקו ברוך לבולגריה ותחילת פעילותו שם. ואזוב התרשם מפעילותו "המהפכנית" של מרקו ברוך וראה בו מעין וסיל לבסקי יהודי. ב-1895 אף תרם לו מכספו והוזמן על ידו לפגישה בסופיה. למרקו ברוך היו עימותים עם ראשי הקהילות היהודיות, בעקבותיהם הוגשו כנגדו תלונות למשטרה הבולגרית וזו פעלה לעוצרו מספר פעמים. בהתערבותו של איוואן ואזוב נמנע המעצר.
ואזוב כתב למרקו ברוך מכתב אישי ובו בין השאר נכתב:
יצירתו והנצחתו
המוטיבים המרכזיים ביצירותיו של ואזוב היו: המאבק לעצמאות בולגריה והשגתה, אהבת המולדת, אנשיה ונופיה. קידום מקומה של בולגריה במשפחת העמים בכלל ובאירופה בפרט, וניצחונותיה ותבוסותיה של בולגריה לאורך ההיסטוריה. יצירותיו השונות תורגמו ל-50 שפות.
לאחר מותו זכה ואזוב להנצחה ברחבי בולגריה. התיאטרון הלאומי של בולגריה נושא את שמו, כך גם הספרייה הלאומית בפלובדיב שהיא השנייה בגודלה בבולגריה. ישנם רחובות על שמו בבולגריה, כמו גם בעיר ברטיסלאבה שבסלובקיה. פסגת צוק באי ליווינגסטון נקראת על שמו.
קבר היהודי
ב-1906 כתב ואזוב את שירו "קבר היהודי" המתבסס על המיתוס האנטישמי בדבר נפילת בירת הממלכה הבולגרית השנייה - טרנובו ב-1393 לידי העות'מאנים בראשות סולימאן צ'לבי. המיתוס מספר על יהודי שבגד בבולגרים ומסר את המפתחות של שער צדדי למצודת צארבץ ובכך איפשר לעות'מאנים לכובשה. היהודי הוצא להורג על ידי המצביא העות'מאני ומקום קבורתו של "הבוגד", נודע כ"קבר היהודי", בבולגרית: Жидов гроб (ז'ידוב גרוב). השיר אשר כתב ואזוב סייע לקבע את המיתוס בנרטיב ההיסטורי הבולגרי.
תן ביס
תן ביס הוא המותג שבו ידועה חברת 10 ביס.קו.איל בע"מ, העוסקת בסליקת תשלומים למסעדות ובשירותי הזמנת מזון ממסעדות באמצעות האינטרנט.
את שירותי הסליקה מספקת החברה באמצעות כרטיס מגנטי שהיא מנפיקה, וכן באמצעות כרטיסי עובד של מקומות עבודה רבים בישראל איתם יש לחברה הסכמים לסליקת תשלומים עבור ארוחות לעובדים. כרטיס תן ביס מקושר לכרטיס האשראי של בעליו, והחיוב מבוצע דרך חברת האשראי. כרטיס עובד מאפשר תשלום בהתאם לתקציב שאישר המעסיק (למשל: 25 ש"ח ליום או 500 ש"ח לחודש), והחיוב בגין הארוחה מועבר למעסיק (ונחשב לצורך מס להטבה בשווה כסף לעובד). כאשר מחיר הארוחה גבוה מהתקציב שנקבע, יכול העובד להשלים אותו במזומן, או לתת הוראת קבע לחיוב הסכום העודף בכרטיס האשראי שלו. בשנת 2018 סיפקה החברה את שירותיה ליותר מ-3,500 מעסיקים וליותר מ-5,000 מסעדות. תמורת שירותיה גובה החברה מהמסעדות עמלה שנעה בין 7% ל-12% ממחיר הארוחה. בקרב המסעדנים יש הרואים בכך עמלה גבוהה מדי, ונמנעים מהתקשרות עם תן ביס.
החברה נוסדה ביוני 2000 על ידי תמיר כרמל כ-Bootstrap. בשנת 2016 רכשה קרן הפרייווט אקוויטי האמריקאית TA Associates 70% מהחברה בעסקת מזומן המוערכת ב 80 מיליון דולר.
בשנת 2017 עברו דרך החברה 15.2 מיליון הזמנות מזון במחיר כולל של 560 מיליון ש"ח, שיצרו לחברה הכנסות של 56.2 מיליון ש"ח. מתחרה עיקרית של החברה היא סיבוס סודקסו, שהיא חברת בת של חברת סודקסו הצרפתית. ביולי 2018 הועסקו בתן ביס 150 עובדים בתל אביב.
ביולי 2018 פורסם על רכישת 100% ממניות החברה על ידי Takeaway.com (כיום נקראת Just Eat Takeaway), חברה הולנדית, תמורת 157 מיליון דולר.
באוקטובר 2020 הוקם ועד עובדים בהובלתו של יו"ר ועד הפעולה אדם שטיינר, המייצג חלק מהשליחים בחברה, כחלק מההסתדרות החדשה. לוועד שהוכר על ידי החברה הצטרפו כ-700 שליחים מתוך 1,400 השליחים המועסקים בחברה. באוגוסט 2021 פסק בית הדין לעבודה בתל אביב כי החברה פגעה בהתארגנות העובדים, והורה לה לשלם 80 אלף שקלים פיצויים ולהיכנס עם ארגון העובדים למשא ומתן לחתימת הסכם קיבוצי.
לחברה שיתופי פעולה עסקיים רבים בציבור, כגון השיתוף שלהם כמפרסמת הראשית של ליגת האלופות.
לאבד את אליס
לאבד את אליס היא סדרה טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה ומותחן פסיכולוגי בהשראת אגדת פאוסט, שעלתה לשידור ב-HOT3 ב-18 ביוני 2020. את הסדרה יצרה וביימה סיגל אבין.
הסדרה נמכרה לשירות הסטרימינג "אפל TV פלוס", והיא הסדרה הישראלית השנייה שנרכשה על ידי אפל.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר אליס גינור (איילת זורר) קולנוענית מוערכת בת 40 פלוס, שמרגישה תקועה מבחינה מקצועית, זקנה מבחינה חיצונית, שאינה רלוונטית עוד ועייפה אל מול האנרגיה הבלתי נגמרת של שלוש בנותיה, אותן מגדלת ביחד עם דויד, שחקן מצליח ונחשק (גל תורן). יום אחד, בפגישה מקרית ברכבת לבנימינה, בדרך חזרה לביתה בזכרון יעקב, פוגשת אליס את סופי (ליהי קורונובסקי) פאם פטאל צעירה ותסריטאית מבטיחה בשנות ה-20 לחייה, שמציגה את עצמה כמעריצה של אליס וחולמת שאליס תביים את התסריט שכתבה. הכישרון, הנעורים והמיניות המתפרצת של סופי מעוררים את אליס, שמפתחת כלפיה אובססיה ומכניסה אותה אל תוך חייה המקצועיים, המשפחתיים והמיניים. במה שנראה כבחירה מודעת, נשאבת אליס אל עולמה האפל וההרסני של סופי, וככל שהעלילה מתקדמת ומתפתלת כבר לא ברור מי חדרה אל חייה של מי, מי לוקחת ומי נותנת, ומי תוביל את מי אל הסוף הפטאלי.
הפקה
נטע ריסקין הייתה מועמדת לגלם את דמותה של אליס. ההפקה צולמה בשנת 2019.
הסדרה התחרתה בפסטיבל "קאן סירייס" בקטגוריות הסדרה הטובה ביותר, הבמאי, התסריטאי, המוזיקה שכתבו תום דרום ואסא רביב והתוכן, והייתה אמורה להיות מוקרנת בפסטיבל ב-30 במרץ 2020.
סטפן לגר
ביוגרפיה
סטפן גאגבה נולד וגדל בבת ים, להורים נוצרים מטוגו, שהכירו במהלך שליחות דיפלומטית בשגרירות ניגריה שבישראל. לו אחות גדולה. שפת אמו היא צרפתית והוא דובר גם עברית, אנגלית, ספרדית, ואווה (Ewe) – שפה טוגולוזית שבטית-אפריקאית ממולדתו של הוריו, טוגו. ללגר הייתה אזרחות של טוגו (דרכון טוגולזי) ולא אזרחות ישראלית, ולכן בילדותו היה מועמד לגירוש מישראל. קיבל אזרחות ישראלית לאחר שהשתחרר משירותו בצה"ל (3 במאי 2020).
בגיל 12 עבר לגור בחולון. למד בכפר הנוער "מקוה ישראל" במדור הצרפתי, ובתיכון "אנקורי" שבראשון לציון. רקד מאז שהיה ילד קטן, בהשפעת אמו שהייתה רקדנית בעצמה. בנעוריו, היה חניך בתנועת האמנים "תנועת תרבות" במהלך לימודיו בתיכון.
באוגוסט 2017 התגייס לצה"ל, על תקן אמן פעיל, ושירת באגף התקשוב, ביחידת ההסברה למתגייסים צעירים. השתחרר ב-3 במאי 2020.
קריירה
בגיל 14 פגש את מי שיהיה מנהלו האישי, מיכאל סמו, כשהגיע לאודישן. תחילה הוריו חששו מן הפרסום אך שוכנעו לאחר פגישה משותפת עם סמו. כדוגמן זכה לפרסום כשהשתתף בתצוגת האופנה השנתית של קסטרו. בהמשך הופיע במסלולים של חברות אופנה ישראליות ובהן: TNT, רנואר, פקטורי 54, ובשבוע האופנה הישראלי (כזמר בתצוגה של "בננהוט").
כרקדן, זכה לגר פעמיים באליפויות ישראל בהיפ הופ. כישורי הריקוד שלו הועילו בהתפתחות הקריירה שלו והובילו אותו להשתתף בקליפים מוזיקליים. בשנת 2016 לגר לוהק כרקדן בהופעות ובקליפים של סטטיק ובן אל תבורי. במקביל החל לקדם את ריקודיו ברשתות החברתיות. הוא העלה קטעי וידאו של ריקודי היפ הופ, אשר הביאו לו עשרות אלפי עוקבים באינסטגרם.
במהלך שנת 2017, השתתף לגר בשיר "טיקיטאס" – שיתוף פעולה עם הזמרת נועה קירל לכבוד חגיגות 7 שנים לליין מסיבות הגייז "אריסה".
נבחר כ"פריצת השנה" בטקס נבחרי השנה לשנת 2017 של "ראש אחד". הוא גם היה מועמד לאמן הישראלי הטוב ביותר ב-MTV. הוא השתתף בתוכנית ספיישל ב"רק רוצים לרקוד" בערוץ 2 של קשת. באותה שנה השתתף בפסטיגל, כחמישה חודשים בלבד לאחר שפרץ לתודעה הציבורית. מאז שהתפרסם, השתתף לגר בקמפיינים רבים וכדוגמן של חברות ישראליות רבות, כגון: בורגרס בר, נביעות, קדס קידס, מגנוליה ואורבניקה. כמו כן, יש בבעלותו סטודיו פרטי לריקוד והוא מפעיל להקה בה חברים 12 רקדנים.
באוגוסט 2018 נכנס כאורח לבית "האח הגדול" ברשת 13, לצד הילדה השחקנית הצרפתייה שגילמה את אמילי לצידו בפרסומת של yes בשפה הצרפתית.
בספטמבר 2018 התמודד בעונה הראשונה של "נינג'ה ישראל VIP" בקשת 12, וסיים במקום החמישי.
במהלך חודש ינואר התארח בשיר של סטטיק ובן-אל תבורי "יאסו", לצד עדן בן זקן. כחודש לאחר מכן הוציא את הסינגל "2019". בתחילת אפריל הוציא את הסינגל "BIRTHDAY", בשיתוף פעולה עם אופק פרץ. לקראת אמצע יוני הוציא את הסינגל "כפרה". ב-16 בספטמבר הוציא את השיר "מפיות".
ב-11 ביולי 2019 יצא סרט האנימציה האמריקאי "אגלי דולס", בו היא דיבב לעברית את אגלי דוג.
בפברואר 2020 הוציא את הסינגל "Vida Loca", שיר שכולו בצרפתית, כסינגל ראשון מתוך אלבום בצרפתית שעתיד לצאת בהמשך. במרץ העלה את השיר "תראי מה עשית", שיר שמדבר על ההשלכות של מגפת הקורונה. באפריל, הוציא את הסינגל "Favela", גם הוא כולו בצרפתית. ביוני התארח בשיר "Yala" של הזמרת היוונייה טאמטה. ב-24 ביוני הוציא דואט שני עם איתי לוי (אחרי "מאמו"), "רק בנות".
ב-1 בפברואר 2021 הוציא לראשונה שיר ראפ בשפה האנגלית "Flexin". כשבועיים לאחר מכן הוציא סינגל שלישי בצרפתית "J'avance". באפריל, הוציא את השיר "נעים מאוד". ביולי הוציא את השיר "אשליות". ב-7 באוקטובר הוציא את הסינגל "Pour toi", שיר שכולו בצרפתית.
ב-6 בינואר 2022 הוציא את הסינגל "גנגסטאר", עם הזמר הדרוזי-ישראלי, לואי עלי. באותו חודש הוציא סינגל נוסף בצרפתית, "Chérie Coco". ב-18 במרץ הוציא את שיר הנושא לסרט "סוניק - הסרט 2" בדיבוב לצרפתית, "Speed Life".
בנובמבר 2022 זכה במקום השלישי בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" בצרפת.
את אלבום הבכורה שלו, Nouvel air, יצא לאור ב-5 במאי 2023, בהוצאת וורנר מיוזיק צרפת. ב-18 ביוני של אותה השנה הוציא את השיר "רק אני יודע" שהגיע למקום ה-11 במצעד השבועי הישראלי של מדיה פורסט, למקום ה-21 במצעד ההיטליסט ולמקום השביעי במצעד הרשמי של גלגלצ.
מאיר עזרן
מאיר עזרן (נולד ב-10 במרץ 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי. ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
עזרן גדל במחלקת הנוער של הפועל שדרות, ובשנת 1981 החל לשחק בקבוצת הבוגרים בליגה ב' דרום ב'. בתחילת עונת 1985–1986 הושאל להפועל באר שבע מהליגה הלאומית לשלוש שנים, שבסיומן נרכש על ידה. בבאר שבע שיחק שש עונות. בעונתו האחרונה בבאר שבע התערער מעט מעמדו בהרכב. בעונת 1991–1992 עבר לקבוצת מכבי יבנה מהליגה הלאומית ובסיומה ירדה הקבוצה לליגה הארצית. בעונת 1992–1993 הביא אותו ניסים בכר (שאימן אותו בבאר שבע) להוביל את מרכז הקישור של מכבי עירוני אשדוד מהליגה הארצית ובסיום העונה חגגו עזרן וקבוצתו עלייה לליגה הבכירה, כשהוא מהווה עוגן חשוב במרכז השדה. בעונות 1993–1997 שיחק בהפועל ראשון לציון בליגה הלאומית כשחקן הרכב קבוע. בעונת 1995–1996 הגיע עם הפועל ראשון לציון עד לגמר גביע המדינה. בהמשך שיחק בליגות נמוכות ופרש מכדורגל.
ינשוף בוריאלי
ינשוף בוריאלי (שם מדעי: Aegolius funereus) הוא מין עוף דורס ממשפחת הינשופיים, החי באזורי הטייגה שבצפון אירואסיה ואמריקה הצפונית, ומכאן שמו. עם זאת הוא נראה לעיתים רחוקות לאדם והוא נוטה להתרחק מיישובים.
מאיר עזרן
לאחר הפרישה
עזרן בעל חנות לציוד והלבשה ספורטיבית בשדרות, אימן מספר עונות במחלקת הנוער ובקבוצת הבוגרים של מכבי שדרות בליגה ג' ובליגה ב'.
ינשוף בוריאלי
הינשוף תואר לראשונה בספרו של קארולוס לינאוס ב-1758, על שם אייגוליוס, דמות מהמיתולוגיה היוונית של תושב כרתים שנענש בהפיכה לינשוף. השם הספציפי פירושו מלטינית: "בן לוויה".
מאפיינים
ינשוף זה קטן יחסית ומגיע לאורך של 22 עד 27 ס"מ, עם מוטת כנפיים של 50–62 ס"מ. הנקבות כבדות יותר מהזכרים ומשקלם כ-131–179 גרם בממוצע לעומת כ-107 גרם בממוצע לזכרים. לינשוף מעטה נוצות עבות חומות מלמעלה עם כתמים לבנים על הכתפיים ובטן בהירה שלאורכה פסים אפורים-בהירים. הראש גדול עם פרצוף-שמע עבה המכסה את מרבית הראש. המבנה מעוגל מעט עם עיניים צהובות וסביבם מעטה אפור-כחלחל ובקצוות מעטה כהה יותר, המעניק הבעת גבות לינשוף. המקור צהוב בהיר ודק יחסית. שני הזוויגים דומים במראם אך הצעירים בעלי גוונים חומים כהים. בדומה לשאר הינשופים הוא יכול לעופף מבלי להשמיע רעשים מכנפיו.
זהו ינשוף השוכן באזורי יערות ולעיתים במורדות הרים גבוהים כמו הרי הרוקי או האלפים ועוד ובעיקר מצוי סביב הטייגה הצפונית. הוא מתרבה באותם יערות בהם הוא שוכן ואיננו נודד. ינשופים ממין זה יכולים לחיות עד גיל 16 שנה בטבע, אם כי לרוב הם נטרפים בידי עופות דורסים גדולים יותר.
הוא עצמו טורף של מגוון מיני עופות, צפרדעים, חרקים כמו חיפושיות ועוד חסרי חוליות וכן יונקים קטנים, ביניהם מכרסמים שונים, חפרפרות ועטלפים. במרבית המקרים הינשופים הם פעילי לילה, אם כי באזורים הצפוניים הם יפעלו גם לאורך היום. הינשוף פעיל גם במשך החורף ואיננו נכנס לתרדמת.
ישראל דוד רוסט
הרב ישראל דוד רוסט (י"ג באב ה'תר"צ, 7 באוגוסט 1930 – י"ט בטבת ה'תשפ"ב, 23 בדצמבר 2021) שימש כרב בקהילה החרדית בחיפה וכרב חסידי גור בעיר כמו כן שימש כרב בית המטבחיים העירוני בחיפה וכראש ישיבת אור שמחה.
ביוגרפיה
נולד בפולין ביום י"ג באב ה'תר"צ בעיירה זדונסקה וולה לאביו רבי יעקב משה ולאמו יוטא. בשנת ה'תרצ"ד, עלה לארץ ישראל עם הוריו והתגורר בירושלים שם למד בישיבת חיי עולם אצל הרב חייקל מילצקי והרב אהרון הלטובסקי מחסידי קרלין.