cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צילום בעזרת עפיפון
ציוד הצילום ושיטות הייצוב
ניתן לחבר את המצלמה ישירות לעפיפון אך לרוב היא מחוברת לציוד ייעודי התלוי מחבלי העפיפון במרחק מסוים מהעפיפון עצמו. מרחק זה נועד להפחית את ההשפעה של תנועת העפיפון המהירה על יציבות המצלמה, ולאפשר לעפיפון לעוף לגובה יציב לפני חיבור המצלמה למערכת. כאשר הדבר ניתן, מכוונים את המצלמה למהירות תריס גבוהה כדי להפחית את טשטוש התנועה. שימוש במצלמה בעלת מנגנון ייצוב יכול לסייע בצילום תמונות חדות יותר. כדי לצלם תמונות שבהן קו האופק ישר, משתמשים במנגנון מיוחד המאפשר למתלה המצלמה ליישר את עצמו באופן אוטומטי מתחת לחוט העפיפון.
מתלה מטוטלת
מתלה מטוטלת (Pendulum suspension) היא שיטה פשוטה ליישור המצלמה שמחוברת באמצעות מוט קשיח לחוט העפיפון. זווית המוט הישרה נשמרת בעזרת כוח הכבידה, ללא תלות בזווית חוט העפיפון. המוט נוטה לתנודה בשל תנועת חוט העפיפון ולחץ הרוח, ועל כן מכונה המנגנון "מטוטלת", אולם מנגנון זה עדיין מגביר את יציבות המצלמה ושומר עליה אופקית יותר.
מתלה פיקבה
מתלה פיקבה (Picavet suspension), שנקרא על שמו של הממציא הצרפתי פייר פיקבה (Pierre Picavet), מורכב מצלב קשיח התלוי בשני צדדיו מתחת לחוט העפיפון, באמצעות חוט יחיד ("חוט פיקבה") שמושחל כמה פעמים לנקודות אחיזה על הצלב ולנקודות האחיזה בחוט העפיפון. לצלב מחובר מעמד למצלמה, ועליו מחוברת המצלמה. חוט פיקבה מושחל דרך ווים קטנים או גלגלות קטנות, כך שמשקל מעמד המצלמה והמצלמה עצמה גורם לו להתיישר אופקית באופן טבעי. המבנה של מתלה פיקבה שונה פעמים רבות במהלך השנים כדי לנסות להגביר את היציבות שלו ולהקל על ניוד המערכת.
שחרור התריס ומיצוב המצלמה
ניתן לשחרר את התריס (ללחוץ על כפתור הצילום) בדרכים שונות, בתלות בסוג המצלמה ובמידת המורכבות של הציוד האלקטרוני הנלווה, אם קיים. שיטות לשחרור התריס כוללות שימוש במנגנון סרבו הנשלט באותות רדיו, שימוש באותות אינפרא-אדום או בחיבור חוטי כדי להורות למצלמה לשחרר את התריס, או שימוש במנגנון מובנה של המצלמה לצילום במרווחי זמן (אינטרוולומטר). במקרה האידיאלי תינתן למצלמה ראשית האפשרות להגיע לגובה המרבי לפני שחרור התריס, ולא במהלך התרוממות העפיפון.
כאשר המצלמה מחוברת ישירות לעפיפון או לחוט ישנו קושי לשנות את מיקומה. כאשר היא מחוברת למסגרת, ניתן לתכנן את המנגנון כך שיהיה ניתן להזיזו אופקית ואנכית כדי לשנות את פורמט הצילום לצילום דיוקן (portrait) או לצילום נוף (landscape). ניתן לבצע שינויים אלו בזווית הצילום באופן ידני בעוד המתלה נמצא על האדמה בטרם ההתרוממות, או על ידי סיבוב המתלה בעודו באוויר בעזרת שלט רחוק או בקר אוטומטי במנגנון. לרוב נעשה שימוש במערכת אותות רדיו, בדומה לטיסנים. מנגנוני הסרבו במערכות אלו מותאמים לשינוי מיצוב המתלה. כמו כן, פותחו כמה בקרים אוטומטיים שיכולים לצלם תמונה, להזיז את המצלמה בזווית קבועה, לצלם את התמונה הבאה וכן הלאה.
העפיפון
המאפיין החשוב ביותר לעפיפון שמשמש לצילום הוא היציבות. לרוב משתמשים בעפיפונים בעלי חוט אחד מכיוון שהם מאפשרים להגיע לאורכי חוט גבוהים וכן מצריכים פחות התערבות מצד המטיס מאשר עפיפוני ספורט (שני חוטים). כמעט כל עפיפון יציב יכול לשמש לנשיאת מתלה מצלמה קל-משקל (עד 500 גרם בערך). ככל שהמשקל עולה, יש צורך בבחירת תכנונים מסוימים בעלי מאפיינים מתאימים, למשל בנשיאת החוט, בטווח הרוח, בזווית התעופה ובקלות ההטסה. הסוג הפופולרי ביותר הוא עפיפון המצנח (Parafoil), שמאפשר משיכה חזקה למדי של העפיפון יחסית לגודלו, וניתן לאכסנו בקלות בחלל מצומצם, בשל עיצובו שנעדר מוטות. עפיפונים בעלי מוטות כמו עפיפון הרוקקו דקו או עפיפון הדלתה נוטים לעופף בזווית גבוהה יותר מאשר המצנח לעומת הקרקע, ובכך יש יתרון כאשר המרחק בין נקודת ההטסה למושא הצילום הוא קטן. זווית טיסה גבוהה יותר מאפשרת לעפיפון לשאת משקל רב יותר, מכיוון שכוח רב פועל בכיוון האנכי. דגמי עפיפוני ההליום (Helikite), החדשים יחסית, שמתוכננים בעיצוב קל-מהאוויר, מאפשרים צילום אמין בעזרת עפיפון בתנאים מורכבים, ונחשבים לדגם שפותח פתח להרחבת הצילום המקצועי בתחום.
היסטוריה
תצלומי העפיפון הראשונים צולמו בשנת 1887 על ידי המטאורולוג הבריטי דאגלס ארצ'יבלד (Douglas Archibald), ואחריו ב-1888 על ידי חלוץ הצילום האווירי הצרפתי ארתור בטוט (Arthur Batut).
בהמשך נעשו שכלולים בטכניקות הצילום האווירי באמצעות הטסת עפיפונים, בידי הצרפתי מרסל מאיו (Marcel Maillot), מקים תנועת הצופים רוברט באדן פאוול הבריטי, האמריקאים צ'ארלס למסון (Charles Lamson) ויליאם אבנר אדי (William Abner Eddy), האוסטרלי לורנס הרגרייב (Lawrence Hargrave) - שהמציא ב-1893 את "עפיפון הקופסה" (box kite) וב-1884 את "עפיפון הרכבת" (kite train), והקפטן הצרפתי ז'אק-תאודור סאקוני (Jacques-Théodore Saconney).
ב-1906 צולמה בעזרת עפיפון תמונה מפורסמת של סן פרנסיסקו לאחר רעידת האדמה הגדולה שהתרחשה בעיר (ראו תמונה משמאל), על ידי הצלם ג'ורג' לורנס, מחלוצי תחום הצילום בעזרת עפיפון. התמונה צולמה באמצעות מצלמה פנורמית ובעזרת ציוד לייצוב פרי תכנונו.
צילום בעזרת עפיפון כיום
עם הופעת האינטרנט, שיפור ציוד התאורה וזמינות המצלמות הדיגיטליות, שלטי הרדיו וציוד המיקרו-אלקטרוניקה, גברה הפופולריות של שיטת הצילום בעזרת העפיפון. בשנים האחרונות, הפכו עפיפונים שמאפשרים להרכיב מערכת צילום בעזרת עפיפון בקלות ובמהירות, ולהתחיל לצלם תמונות אוויריות בשיטה זו, למוצר זמין לצלם המתחיל. עפיפונים אלו מאפשרים לצלם תמונות בתחום האור הנראה, ועם מיומנות נוספות, גם בתחומי העל-סגול והתת-אדום.
מידת השכיחות של שיטה זו בתעשיית הצילום עצמה היא מוגבלת, בשל הצורך להיתלות בתנאי מזג האוויר (ובייחוד ברוח, שמש וגשם) והעובדה שלא כל אתר צילום מותאם לשימוש בעפיפון. הטסת עפיפון באזור בנוי או סביב עצים עלולה להיות בעייתית, בשל תנאי הרוח. השימוש העיקרי כיום בשיטה זו הוא בצילום לשעות הפנאי, צילום אמנותי, וכן בארכאולוגיה (בין היתר, מתמחה בעניין זה קרן הארכאולוגיה של מערב לותיאן, West Lothian Archaeological Trust).
ג' הווארד מק'גראת'
ג'יימס הווארד מק'גראת' (באנגלית: James Howard McGrath; ) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי מרוד איילנד. מק'גראת', שהיה איש המפלגה הדמוקרטית כיהן כתובע פדרלי ברוד איילנד עד שנבחר כמושל המדינה. לאחר מכן הוא שימש כפרקליט המדינה של ארצות הברית, כסנאטור, יושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית וכתובע הכללי של ארצות הברית.
ראשית חייו
הווארד מק'גראת' נולד בוונסאקט, רוד איילנד לג'יימס ג' מק'גראת' ולאידה א. מיי. ב-1922 הוא סיים את לימודיו בבית הספר אקדמיית לה סאל שבפרובידנס. לאחר מכן הוא למד בקולג' של פרובידנס וב-1929 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בוסטון. בשנת סיום לימודיו הוא נשא לאישה את אסטל א. קדורט. השניים אימצו בן.
מושל רוד איילנד
בשנים 1941–1945 כיהן מק'גראת' כמושל רוד איילנד. בתקופת כהונתו כמושל הוא ארגן את מערכת בתי המשפט לנוער ונתן חסות לקרן לפיצויים לעובדים ולמועצת יחסי העבודה. הוא התפטר באמצע כהונתו השלישית כמושל כדי לקבל על עצמו את תפקיד פרקליט המדינה של ארצות הברית. כמושל ישב מק'גראת' בראש הוועידה החוקתית של רוד איילנד שהתכנסה ב-1944.
סנאטור
לזמן קצר הוא שימש כיושב ראש ועדת הסנאט למחוז קולומביה. בסנאט התנגד מק'גראת' לצמצום השליטה בכלכלה מתקופת המלחמה ולהפחתת המיסים, מתוך תקווה להוציא את כספי המיסים על מערכות הביטוח הלאומי, ביטוח הבריאות הלאומית והחינוך.
במקביל לכהונתו בסנאט שימש מק'גראת' כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית. במסגרת מסע הבחירות המוצלח לבחירתו מחדש של הנשיא הארי טרומן ב-בחירות של 1948, התנכרו לו אנשי מדינות הדרום, אך הוא זכה במחוזות הבחירה של האפרו-אמריקאים באמצעות שילובם בצוות מטות הבחירות של המפלגה.
התובע הכללי
באוגוסט 1949 מינה הנשיא טרומן את מק'גראת' כתובע הכללי של ארצות הברית. באפריל 1952, לאחר שמק'גראת' סירב לשתף פעולה עם חקירת שחיתות שיזמה מחלקת המשפטים שבניהולו, ביקש ממנו הנשיא להתפטר.
על פי דיווח סותר, לאחר ישיבה של המטות המשולבים שהתקיימה בבית הלבן הקטן של הארי טרומן שבקי וסט, איים מזכיר הצי, יחד עם חברים נוספים, להתפטר אם יאלצו אותם להיענות לבקשתו של העוזר המיוחד לתובע הכללי ניובולד מוריס, לקבלת מסמכים אישיים של כל חברי המטה שעשויים היו לקבל מתנות, במסגרת חקירת שחיתות. תחת הלחץ לשתף פעולה עם חקירת מחלקת המשפטים, בנוסף על האיומים בהתפטרות, הסכים מק'גראת' שבקשתו של מוריס הרחיקה לכת יותר מדי ושהדבר הטוב ביותר לעשותו הוא לטהר את המחלקה מאותו רגע והלאה ולהשאיר את העבר מאחור. טרומן הרגיש שהוא נלחץ לפינה ושהדרך היחידה לצאת מהעניין הייתה לבקש ממק'גראת' להתפטר. גרסה זו נתמכת במכתב שהעביר טרומן למק'גראת', שהיה תלוי בפרוזדור של בית הקיץ של מק'ראת' בנאראגנסט שברוד איילנד עד למותו ב-1966.
שנותיו האחרונות
לאחר פרישתו נכנס מק'גראת' לעסקי עריכת הדין בוושינגטון די. סי. ובפרובידנס. ב-1960 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות לסנאט לאחר פרישתו של הסנאטור הדמוקרטי מרוד איילנד תאודור גרין והפסיד לקלייבורן פל.
ג' הווארד מק'גראת' נפטר מהתקף לב בנאראגנסט ב-2 בספטמבר 1966, בגיל 62. הוא נטמן בבית הקברות סנט פרנסיס שבפאוטקט, רוד איילנד.
מחוץ לאולם בית הנבחרים שבבית המדינה של מדינת רוד איילנד ניצבת פרוטומה שלו.
סבולץ'
סבולץ' (בהונגרית: Szabolcs) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בסבולץ' מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 450 ובשנת 2020 רק 400 תושבים.
באזור הכפר בוצעו חפירות ארכאולוגיות בהם נתגלו קברים של גברים עם צמות שיער מעוטרות בקישוטים עשויים זהב, עצים מצופים כסף ועצמות של עופות. חוקרים טוענים כי במחצית הראשונה של המאה ה-10 היה באזור בית מלאכה של צורף. מאחר שמדובר בקברים בהם נמצאו תכשיטים רבים, רבים מאמינים כי המקום שימש כמקום לינה של הדוכסים הגדולים מהונגריה של אותה תקופה.
יהודי סבולץ'
בסבולץ' חיו יהודים בתקופות זמן שונות, יהודים רבים מסבולץ' נרצחו בשואה.
המוזיאון לאמנות יפה (בודפשט)
מוזיאון האמנויות היפות (בהונגרית: Szépművészeti Múzeum) הוא מוזיאון לאמנות בבודפשט, בבירת הונגריה.
מיקום ומבנה
מבנה המוזיאון ניצב בכיכר הגיבורים בפתח הפארק העירוני של בודפשט, מול בניין היכל האמנות, שחזיתו דומה. המבנה הוקם בין השנים 1900-1906 בסגנון נאו-קלאסי.
האוסף
המוזיאון מיועד להצגת אמנות לא-הונגרית ומורכב משישה אוספים:
תקיפת בני אדם על ידי בעלי חיים
בעלי חיים תוקפים בני אדם מסיבות שונות. חלקם תוקפים כדי להגן על עצמם או על משפחתם, אחרים טורפים לשם מזון או מוצצי דם ואחרים תוקפים בני אדם כנקמה על התגרות או התעללות. מספר חיות תוקפות עקב מחלות כמו הכלבת ללא סיבה מוגדרת או כתאונה כמו אצל מדוזות.
תקיפות בעלי חיים היא סכנה גדולה על בריאות הציבור כשתקיפות רבות בכל שנה מסתיימות במוות, לעיתים גם במגורי האדם. מרבית התקיפות קורות בידי מינים ארסיים או תוקפניים ביותר ובידי חיות בית כמו כלבים חולים. עם זאת ישנם אנשים לא זהירים שמותקפים או אנשים במדינות עניות החיים קרוב לטבע מותקפים. למעשה רק חיות מעטות (ביניהם אריות וטיגריסים חלשים) תוקפים במכוון אנשים. למרות זאת, תקיפות עדיין מערערות את הביטחון האנושי וגורמות לדימוי שלילי למינים רבים.
בעבר תקיפות של טורפים כמו טיגריסים, אריות או תנינים ובעלי חיים ארסיים או תוקפניים מאוד היוו סכנה גדולה לבני האדם. במשך הזמן, אנשים רבים החלו לגור בערים ובמטרופולין מבודדים הרחוקים מהטבע ומחיות קטלניות. בנוסף, פיתוח הרפואה והטכנולוגיה איפשר לאדם להקטין את הסיכוי להיפגע קשה ופיתוח נסיוב נגד ארס מציל מוכשים רבים המגיעים לבתי חולים. למרות זאת ישנם חיות ארסיות שהמדע לא הצליח לפתח נוגדן לארסם ולעיתים הקורבנות מגיעים מאוחר מדי.
בארצות הברית נסיבות המוות מתקיפות נרשמות במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן שבמשרד הבריאות האמריקאי. ארגון הבריאות העולמי גם הוא משתדל לאסוף נתונים, אך איסוף המידע שמגיע ממדינות עולם שלישי לקוי ברובו כשתקיפות רבות לא מדווחות.
הערה: הערך עוסק בתקיפה של בעלי חיים עם גופם ולא באמצעות העברת מחלות או פגיעה מתאונות דרכים. הערך גם לא עוסק בתקיפות חיות במלחמה או בהוראת בעליהם.
תקיפת חיות בתרבות
עם זאת בידי הסנהדרין יכלו להוציא להורג את החיה הפוגעת:
בעת העתיקה השתמשו בחיות מאיימות בתור עונש מוות (למשל מחיצה על ידי פיל או הפלה לגוב אריות) או בתור שעשועי גלדיאטורים שניסו להילחם בחיות מסוכנות, לרוב טורפות. ציידי חיות נחשבו ללוחמים אמיצים לאחר שהרגו חיה מסוכנת ולעיתים הם חזרו עם גביע ציידים מפואר על הקיר.
היחס של האדם למספר חיות גרם להם להיפגע קשה ולהגיע לסף הכחדה, מה שלעיתים פוגע בסביבה האקולוגית. בנוסף גדילת האוכלוסייה מגדילה היתקלות ופגיעה של חיות בר בידי האדם הפולש לשטחם. לעיתים שומרי סביבה מנסים להעביר אנשים הרחק מכפריהם לסביבות מיושבות כדי למנוע מהם שיותקפו.
בקולנוע ובטלוויזיה
רעיון תקיפת בני אדם על ידי חיות הפך לרעיון מרכזי בסרטים ובסדרות רבים ובפרט בסוגות האימה והמותחנים.
בין סרטים אלו נמנים: סרטי תקיפות כרישים ודגים (מלתעות, אימה במצולות, פיראנה 3D), תקיפות זוחלים (אנקונדה, מלתעות האימה, האגם השקט נגד האנקונדה), תקיפות אריות (טרף), תקיפות עכבישים (עכבישים נגד אנשים) ועוד.
בין הסדרות נמנית גן חיות, העוקבת אחר צוות זואולוגיים המנסים לפתור בעיית בעלי חיים תוקפניים ברחבי העולם.
חתוליים
חתולים גדולים כמו אריה, טיגריס ונמר תוקפים וצדים אנשים במדינות העולם השלישי, בהן אין הגנות מוצלחות כשחלק מהטורפים חלשים מכדי לטרוף חיות בר. הקרבה של אנשים לחתולים תורמת לעלייה במספר התקיפות אך גם לירידת מספר החתולים בטבע. מספר חתולים כמו אריות צאבו או טיגריס צ'אמפאווט נודעו כאוכלי אדם, אשר הרגו מאות אנשים וגם היום ישנם אזורים בהם חתולים תוקפים אנשים, למשל בסונדרבאנס. תקיפות נוספות נגרמו בידי יגוארים ופומות ובשבי גם בידי חתולים קטנים יותר כמו ברדלס או שונר. גם חתולי בית חולי כלבת ינשכו אנשים לעיתים קרובות, מה שמצריך טיפול רפואי.
אין מידע מדויק על התקיפות אך אריות וטיגריסים הורגים כ-250 אנשים בשנה בערך כשמספר מקומות כמו הודו ידועים בשכיחות גבוהה של תקיפות.
כלביים
כלבים רבים ובייחוד זנים של כלבי בעלי לסתות חזקות כמו האמסטף והרוטוויילר בעלי אופי אגרסיבי החיים לצד האדם ויכולים להרוג באמצעות נשיכה קטלנית. גם כלבים אחרים (בעיקר כלבי פרא) יכולים לגרום בנשיכתם לדימומים ומחלות כמו הכלבת. כ-17 אלף אנשים בשנה (נתוני 2015) נהרגים מכלבת כל שנה. כחלק מהמאבק בתקיפות נחקק בישראל חוק להסדרת הפיקוח על כלבים.
כלבי בר כמו זאבים, קויוטים, תנים וכלבי דינגו יימנעו לרוב מתקיפת אנשים, למעט חולי כלבת. עם זאת זאבים בהודו ובאמריקה וקויוטים מזרחים תקפו ילדים ואנשים חלשים. כ-10 מתקפות של זאבים בשנה נגמרות במוות, אך קורבנות מכלביים חולי כלבת אף גבוהים יותר.
צבועיים
תקיפות מצבועים מתרחשות בידי 2 מינים: צבוע מנומר וצבוע מפוספס, כשהראשון בשכיחות גבוהה יותר, ובמקרים רבים התרחשו על ידי צבועים גדולים מאוד - ששקלו מעל 70 ק"ג, כשתקיפות רבות התרחשו במלאווי. ב-2021 צבועים טרפו שני אנשים בכפר ליד ניירובי, בירת קניה (סוכנות הידיעות הצרפתית)
דוביים
מיני הדובים תוקפים אנשים במצבים שונים, לרוב באמריקה הצפונית ובאסיה כשבכל שנה ישנם בערך 40 תקיפות, אשר לרוב קטלניות.
הדובים הקטלניים ביותר הם: דוב חום ובייחוד הגריזלי, דוב קוטב, דוב שפתני, דוב שחור אמריקאי ודוב שחור אסייתי. דובים יתקפו מרעב, לחץ ותחרותיות או כהתגוננות ולעיתים גם בתנאי שבי מלחץ. הסכנה במרבית המפגשים עם דובים היא היותם בלתי צפויים.
סמוריים
גירית הדבש היא חיה אגרסיבית אשר לרוב נמנעת ממפגש עם האדם. בצפון הודו היו דיווחים שגיריות תקפו ילדים וכן חפרו בורות בהם הוטמנו גופות. לעיתים נדירות גיריות חולות כלבת בקניה ובהודו תקפו אנשים ופצעו אותם קשה וכן הדביקו אותם בכלבת.
טורפים ימיים
אריות ים גם תוקפים לעיתים אנשים. תקיפות אריות ים התרחשו באוסטרליה בידי אריה ים אוסטרלי ולאורך מפרץ סן פרנסיסקו בידי אריות ים קליפורנים שהתרגלו לאדם ולעיתים חוטפים דגים לדייגים או אף מושכים ילדים מהמזח לים. בתקרית מסן דייגו אריה ים משך למים גבר בן 62 מסירה לים ונשך את רגלו עד העצם.
פיליים
הפילים - האפריקני והאסייתי בעלי עוצמה גדולה ויכולים להרוג בקלות אדם. לרוב הם נמנעים מקרבה לאדם אך יתקפו להגנה או להשגת מזון ומים מתושבים. פילים גם יכולים להתנקם על פגעי אנשים אחרים בפילים. גם פילים זכרים במצב מוסט יפגעו באנשים.
תקיפות פילים קורות בטבע ובשבי ברחבי הודו ואפריקה שמדרום לסהרה. דו"ח של נשיונל ג'יאוגרפיק מ-2005 מדווח על כ-500 הרוגים כל שנה מעימותים עם פילים.
מפריטי פרסה
חמשת מיני הקרנפיים החיים הם בעלי חיים גדולים ובעלי קרן חזקה וחדה המיועדת לגרימת נזק גדול ותמיד קטלנית. התוקפניים ביותר הם קרנף הודי, קרנף רחב-שפה וקרנף צר-שפה. לעיתים הם יתקפו אפילו כלי רכב או פילי רכיבה.
בצפון הודו, בעיקר באסאם ובנפאל קרנפים הורגים יותר מאשר טיגריסים או פילים. עם זאת הירידה בכמות הקרנפים מפחיתה את התקיפות לשנה.
סוסי בר פראיים תקפו והרגו אנשים באזורים שונים. עם זאת לא כל סוסי הבר תוקפניים וישנם הבדלים בין סוסי הבר, כשסוסי המוסטנג האמריקאים תוקפניים ביותר לאדם. גם סוסים מבויתים תוקפים מפחד או אף מסקרנות, בבעיטות או בנשיכות חזקות. סוסים גם בועטים למוות ברוכביהם או משליכים אותו מגבם.
פרים
הפרים הם בעלי חיים גדולים שמזגם יכול להשתנות במהירות. קרניהם גדולות והחדות יכולות לפצוע ולהרוג בקלות. המסוכנים שבהם הם תאו אפריקני, תאו המים ותאו אסייתי. הם תוקפניים ביותר כאשר הם חשים באיום, למשל בצייד עם רובה. חלק מהתקיפות קורות בקבוצה גדולה, כשכמה פרטים מגיחים לעבר האדם מאחור ונוגחים בו למוות.
בערך 200 אנשים נהרגים בשנה מתאואים, לרוב כתוצאה מעימות עם חקלאים.
פרים קטלניים נוספים הם הביזון האמריקאי, שבבכמה פארקים הורג אנשים יותר מאשר דובים, פרים כמו הגאור ויאק הבר שהתקיפו אנשים שהפתיעו או התקרבו אליהם ופרות ושוורים ההורגים אנשים בכל שנה, לעיתים בתחרויות כמו מלחמת שוורים.
יעלים
כמה מהיעלים כמו כבש המושק או צפיר הקורדילרים מהרי הרוקי תקפו אנשים כשחשו באיום. הנגיחה החזקה יכולה לשבור עצמות או להטיח אנשים מצוקים. תקיפה של צפיר קורדילרים הורגת בממוצע אדם אחד כל שנה.
אייליים
איילים אחרים שתוקפים אנשים הם אייל הצפון, אייל אציל ואייל קנדי ולעיתים גם אייל פרדי או יחמור יתקפו לעיתים אנשים מתקרבים מפחד או מכניסה לטריטוריה/אזור הרבייה שלהם. בעזרת קרניהם החדות והמסועפות יכולים לפצוע קשה. האייל יכול להמשיך לנגוח עד שהאדם נופל ולעיתים נהרג.
תקיפות איילים הורגות 2 אנשים בממוצע כל שנה.
חזיריים
רוב החזירים יימנעו ממפגשים עם האדם אך חזירי בר החיים בקרבת האדם יתקפו אנשים המתקרבים לגוריהם או באנשים שפגעו בהם. בעיתות רעב קשות חזירי בר יתקפו גם ללא התגרות, כדי לטרוף או להניס את האדם ממזון. גם קבוצות גדולות עלולות לתקוף, בעיקר עקב הימצאות גורים לידם. תקיפות חזירי בר הן נדירות אך חמורות עקב הנגיחה עם חטיהם הגדולות. לרוב החזירים נלחמים עד שהאדם נופל.
חזירי בית מבויתים ופראיים תוקפים אנשים בכל שנה. המסוכנים מביניהם הם "חזירי גב התער" של אוסטרליה והחזירים הפראיים של טקסס ואריזונה, אשר בין השנים 1825–2012 גרמו ליותר ממאה פציעות ולמעל 5 הרוגים, האחרון שבהם התרחש בטקסס בנובמבר 2019, אז אשה מטקסס הותקפה בידי קבוצת חזירים ומתה מאובדן דם.
לווייתנים
הקטלני שבלווייתנים הוא לווייתן קטלן, טורף-העל של הימים הצד בלהקות גדולות. לרוב הוא לא יפגע באדם אך מספר תקיפות בשבי ובטבע התרחשו. רוב התקיפות התרחשו בפארקי מים, כשהידועה שבהם היא תקרית מסיוורלד, אורלנדו, בה קבוצת קטלנים (ביניהם טיליקום) הרגו את מאמניהם. תקיפות בטבע התרחשו לחופי קליפורניה, אלסקה, איי גלאפגוס ובאנטארקטיקה למשלחת טרה נובה, מחוקרי הקוטב הדרומי. התקיפות כנראה נבעו מבלבול עם כלבי ים, הנחשבים לטרף לקטלנים. קטלנים לחופי פורטוגל תקפו גם כלי שיט במצבי לחץ.
לעיתים דולפינים כמו הדולפינן, תקפו אנשים בפארקי מים ודולפינריום וגם בים, התקיפות נדירות ונגרמות עקב התקרבות מאיימת לדולפין. התקיפה לרוב אינה קטלנית אך הדולפין טיאו מסאו פאולו הידוע בשם "הדולפין הרוצח", הרג צוללן שניסה לתפוס אותו ותקף עוד 28 צוללנים.
נקבות לווייתנים גדולי סנפיר לעיתים ניסו לתקוף צוללנים לאחר שהתקרבו יותר מדי לגוריהם.
פרימטים
מספר פרימטים גדולים כמו הבבון, המנדריל, הדריל וקופי אדם כמו השימפנזה, הגורילה ואף האורנגאוטן יתקפו להגנה ולעיתים יפצעו קשה אנשים, כשבבונים בדרום אפריקה גם נכנסים לחצרות כדי לגנוב מזון. שימפנזות בכמה אזורים באפריקה תוקפים תושבים וכמה פרטים אלימים אף צדו תינוקות, אם כי זוהי התנהגות נדירה.
נפוצה יותר תקיפה מלהקות קופים כמו מקוקי רזוס בהודו, החוטפים מזון וחפצים לאנשים ולעיתים גם נושכים אותם. במדינת אודישה ב-2018 נחטף ונהרג תינוק בידי מקוקים. תקיפה נוספת הובילה לנפילתו למוות של סגן ראש עיריית דלהי Surinder Singh Bajwa, במהלך עימות עם קופים. ישנם עוד מיני קופים שיתקפו בשביה או להגנה מאדם קרב, כמו הקפוצ'ינים.
נשיכת הקופים יכולה לפצוע ולהעביר מחלות קשות, ביניהם כלבת, הרפס ודלקת המוח הקטלנית. היקף הנשיכות תלוי במיקום כשבהודו 2%–21 מנשיכות חיות מגיעות מקופים, שניים רק לכלבים. אחד ההרוגים הידועים הוא אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון שנהרג מאלח דם מזיהום של מקוק ברברי שנשך אותו. הפרימט לוריס איטי הוא יונק ארסי ולעיתים נדירות אנשים נהרגו מהנשיכה הארסית כתוצאה מאנפילקסיס.
גם האדם יכול לתקוף אדם אחר לתקיפה זו קוראים קניבליזם והאדם הניאנדרטלי היה תוקף של אדם נבון.
מכרסמים
מעט מאוד מכרסמים יתקפו אנשים, רובם גדולים כמו הבוניים והקפיברות אשר יתקפו בתגובה לאיום ויכולים להרוג בנשיכתם. תקיפות בונים שכיחות בהרבה מהמצופה וקרו באמריקה ובאירופה הן על היבשה והן במים, לרוב בתגובה להתקרבות לסכר אך גם כשהבונה חלה בכלבת. ב-2013 בבלארוס בונה הרג דייג בן 60 בנשיכת רגלו ופגיעה בעורק הרגליים. תקיפות נוספות, אחת לחופי נובה סקוטיה לא היו קטלניות.
גם סנאיים תקפו אנשים בתקריות שונות, לרוב חולי כלבת או מחלה אחרת. סנאי מסוגל לקפוץ על חזה של אדם ולפצוע קשה בנשיכותיו. במספר אזורים כמו בניו יורק הסנאים איבדו את הרתיעה מהאדם ולעיתים יתקפו מסיגי גבול.
להקות חולדות גם עלולות לתקוף אנשים באזורים צפופים ביותר, בהם לעיתים אין מזון. במספר אזורים להקות חולדות טרפו אנשים חולים שישנו. תקיפות חולדות נרשמו גם בישראל
עטלפים
העטלף היחיד המחפש לתקוף בני אדם הוא ערפד מצוי מאמריקה הדרומית, המלקק דם מטרפו. ערפדים באזורים הטרופיים נשכו אנשים והדביקו אותם בכלבת קטלנית ובשאר מחלות, מה שגרם להדבקות רבות בכמה אזורים. רוק העטלף גם ארסי ומכיל דרקולין - נוזל מונע קרישה, מה שעלול להיות קטלני לבעלי בעיות בקרישת דם.
דלשינאים
מרבית הדלשינאים הם איטיים ולא יתקפו אנשים, אך מין אחד - דוב נמלים גדול תקף והרג אנשים באמצעות חיבוקו הקטלני וטפריו העצומות כמו של טיגריס. דובי נמלים שהופתעו בטבע הרגו 3 אנשים ותקיפה אחת בשבי הסתיימה במות מטפל.
עופות
רוב העופות נמנעים מתקיפת אנשים. מעט מינים יכולים לגרום לנזק רציני, מרביתם חסרי יכולת תעופה.
העופות המסוכנים ביותר הם גם הגדולים ביותר: 2 מיני היען, המין קזואר מצוי והאמו שלהם רגליים חזקות ביותר בעלות טפרים ארוכים. אופיים התוקפני יכול לגרום להם לקפץ על אדם ולשסף את בטנו או חזהו. מספר מקרי מוות ידועים מתקיפותיהם.
עופות אחרים עלולים לתקוף אנשים קטנים או חלשים, לרוב עופות דורסים כמו עיט כתר שתועד כמעט חוטף ילד (העיט נהרג בידי המשפחה), עיטם לבן-זנב שתועד כשניסה לחטוף ילד בנורווגיה (אך נכשל), עיט לוחם שטרף ילדים באתיופיה וההרפיה שטפריה הענקיות עוזרות להרוג קופים ולעיתים תתקוף להגנה חוקרים מטפסים. הפרס יכול לתקוף אנשים חלשים ומסופר כי הרג את ההוגה היווני אייסכילוס. מיני אווזים וברבורים כמו ברבור מצוי יפגעו במסיגי גבול ולעיתים משמשים להגנה מפולשים. בתקרית ליד שיקגו זוג ברבורים הטביע למוות אדם שחדר לשטחם. גם תרנגולים הרגו ילדים בדקירות מקור שלהם.
עופות נוספים תוקפים אנשים שמאיימים עליהם או על אפרוחיהם/גוזליהם ביניהם מרבו אפריקני שהורג ילדים המתקרבים אליו ומיני שחפיים, חמסניים, עורביים ועופות דורסים (כמו עיט זהוב ועוד עיטים, ליליות ואוח מצוי). עקעק אוסטרלי תוקף ופוצע בעונת הרבייה רוכבי אופניים ובתקרית אחת גם הרג אדם זקן.
נחשים
קשה לאסוף נתונים על הכשות אך מדובר בהרוגים רבים כל שנה שלא תמיד מקבלים טיפול, ייתכן שמעל 50 אלף ואף מעל 100 אלף.
בהודו ידועים ארבעת הנחשים הקטלניים ביותר בשם "4 הגדולים": קוברה הודית, צפע ראסל, קרייט מצוי ואפעה קריני. באוסטרליה ישנם מינים רבים של נחשים ארסיים ממשפחת הפתניים, היכולים להרוג בקלות ובראשם הטאיפן (אם כי פתן חום מזרחי הורג יותר מכולם). באפריקה ישנם הרוגים רבים מנחשי קוברה, ממבה שחורה ואפעה מערב אפריקאי כשהקטלני ביותר הוא ביטיס מתנפח.
נחשים פחות קטלניים כוללים נחשים תת-ארסיים כמו נחש העפאים או תלום קשקשים מצוי ונחשי חנק גדולים כמו האנקונדה ונחשי פיתון שלעיתים בולעים אנשים קטנים בשלמותם.
לטאות
הלטאה היחידה שתוקפת בני אדם היא כוח ענק מהאי קומודו. לטאות הכוח נמנעות מתקיפה גלויה ורוב התקיפות קורות לאנשים בודדים, כשמספר תקיפות קרו לאנשים שנשאו בשר או דגים ואף השאירו גרביים סמוך למיטתם. הלטאה הענקית בעלת שיניים וטפרים חדים וגם ארס המונע קרישת דם ולרוב היא הורגת את טרפה במקום. ידועים 6 מקרי מוות מהלטאה.
כוחיים אחרים כמו כוח המים, כוח התחרה וכוח אוסטרלי נשכו ושרטו קשה במצבי לחץ וכך גם טגואיים ואיגואנות בשביה. ההלודרמיים הם הלטאות הארסיות היחידות ולעיתים יהרגו אנשים חלשים, אך מקרי המוות נדירים.
תנינאים
התנינים למיניהם הם טורפי-על היכולים להרוג עם עוצמת נשיכה חזקה, לרוב ממארב תת-מיימי או להגנה על צאצאיהם. ברחבי אפריקה וחלק מדרום אסיה, אנשים משתמשים במים באזורים שורצי תנינים ולעיתים קרובות נהרגים. הקטלניים שבתנינים הם: תנין היאור, תנין הים ותנין אמריקאי. תנינים הורגים כל שנה בין 500 ל-1,000 איש, לרוב באפריקה.
באמריקה ישנם את האליגטורים והקיימנים התוקפים פחות אנשים בשנה, אך עדיין קטלניים לאדם. לפחות 28 תקיפות קטלניות של אליגטורים אמריקאים התרחשו בארצות הברית מאז 1970.
צבים
הצבים האגרסיביים ביותר - צבים נשכניים כמו צב נשכן וצב אליגטור מצוי יתקפו במצבי לחץ ואיום באמצעות לסתותיהם החזקות. בדרום גרמניה צב אליגטור שברח מהשבי נשך אנשים באגם עד שנלכד. מאז 1999 צבים אלה אסורים לגידול בגרמניה.
צבי ים גם תקפו צוללנים או גולשים בחופים מאוכלסים מאוד באנשים ובצבים. רוב התקיפות מתרחשות בעונת הרבייה והם יכולות לגרום לאשפוז, אך לא הסתיימו במוות.
עקרבים
עקרבים עוקצים להתגוננות בידי העוקץ שבקצה זנבם או צבתותיהם. הקטלניים ביותר הם בני משפחת העקצניים שהם בעלי עוקץ עם ארס רב.
המינים הקטלניים בעקרבים הם עקצן צהוב, המצוי בישראל וצפון אפריקה ועקרב צהוב ברזילאי, מהאמזונאס. באמריקה הצפונית הקטלני ביותר הוא עקרב צהוב אריזוני ובהודו המסוכן ביותר הוא עקרב הודי אדום, ההורג אלפי אנשים כל שנה - מרביתם ילדים וקשישים.
עכבישים
מרבית מיני העכבישים הם ארסיים אך רק מעטים יסכנו אנשים בנשיכתם. הקטלניים מבין העכבישים הם: עכביש המשפך של סידני ועכביש נודד ברזילאי, אשר הורגים אנשים רבים כל שנה, אף שנפגעים אחרים מקבלים נסיוב נגד ארס. עכבישים קטלניים נוספים הם עכביש Eratigena agrestis, מיני האלמנה השחורה והארסניים, המכישים אנשים רבים כל שנה במגוריהם ולעיתים גם קטלניים.
קרציות
הקרציות הן מוצצות דם של יצורים שונים ויכולים להעביר מחלות שונות בעקיצה, מה שגורם למותם של אנשים רבים כל שנה. עם זאת רוק הקרציות מכיל ארס חלש יחסית אך עדיין יכול לגרום לתופעות שונות לאנשים אלרגיים ואף למוות. מבין הקרציות המסוכנות ביותר הם קרציית הכוכב הבודד, קרציית כלבים אמריקאית, וקרצייה משתקת אוסטרלית.
נמלים
הנמלים הם חרקים חברתיים התוקפים בקבוצה גדולה ולרבים מהם ישנו עוקץ קטלני. המסוכנת מבין הנמלים לפי אתר גינס שיאי עולם היא נמלת הבולדוג מהמין Myrmecia pyriformis, אשר לה ארס חזק מאוד שהאוכלוסייה בטסמניה אלרגית אליו ביותר (מעל 3% בעלי אלרגיה לארס ורבים מתים מהעקיצות). גם נמלי אש עוקצים באגרסיביות וגורמים לתסמינים קשים ולעיתים גם למוות מהלם אנפילקטי או קריסת איברים. נמלי אש הן פולשות שקשה להשמיד אותן והן חיות בקרבת האדם.
סוגי נמלים בעלות תגובה חריפה בעקיצותיהם הם: Formica, Tetramorium, Pogonomyrmex, Pachycondyla, Odontomachus, Rhytidoponera, Pseudomyrmex ו-Hypoponera. גם מספר מינים מהסוג Monomorium עלולים לגרום לעקיצות חמורות. נמלת הקליע (Paraponera clavata) ונמלת קציר מריקופה (Pogonomyrmex maricopa), בעלת עקיצה כואבת ביותר היכולה לגרום להימום ולאובדן הכרה מרוב כאב, אך לרוב אינה הורגת אנשים בריאים. נמלי הגדוד של אמריקה הדרומית ואפריקה צדות בשיירה ויכולות לגבור על חיות גדולות מהם בהרבה, אף על פי שהן נכנסות ליישובים אנושיים ולעיתים נדירות הרגו אנשים שיכורים או תינוקות ואולי אף שימשו מספר תרבויות להוצאה להורג.
דבורים
הדבורים הם חרקים חברתיים המגוננים כגוף אחד על כוורת שלמה בעזרת עוקצם הארסי. עקיצה של דבורה בודדה יכולה להכאיב אך לא להרוג, אלא אם כן הקורבן לוקה באלרגיה לארס. לרוב, עוקץ הדבורה "נקרע" מגופה בשעה שהיא עוקצת, מה שגורם למותה, ומונע אפשרות של עקיצה חוזרת.
צרעות
הקטלנית שבצרעות ואחד החרקים המסוכנים ביותר בעולם כולו היא צרעת ענק אסייתית ממזרח אסיה שעקיצותיה גורמות לשיתוק מהלם אנפילקטי, אי-ספיקת כליות, לדום לב ולמוות. כמות ההרוגים ביפן מהעקיצות של צרעות רבות מגיע ל-30–40 כל שנה. בסין המספרים גבוהים אף יותר. גם עקיצת צרעות אחרות (כמו צרעה מזרחית או גרמנית) מסוכנת לאנשים אלרגיים.
נדלים
הנדלים בעלי זוג של טפרים ארסיים סמוך לראשם, המיועד לשתק טרף קטן אך גם משמש להגנה. עקיצות נדלים כואבות ביותר אך לעיתים נדירות קטלניות. המינים הגדולים ביותר, בעיקר מיני הרבנדל (כמו רבנדל אמזונאס ענק) בעלי ארס רב יחסית הקטלני לילדים או לאנשים חולים וכן אלרגיים. גם אנשים בוגרים עלולים לסבול בעקיצה מכאבים חזקים, נמק, בחילות והקאות ומזיהומים משניים שלעיתים חמורים.
כרישים
כרישים תוקפים בעוצמת נשיכה חזקה כטורפי על ימיים. ארבעה המינים הקטלניים ביותר לאדם: כריש ארך-גף, כריש שורי, כריש טיגרי והקטלני מכולם - עמלץ לבן. ישנם עוד כרישים כמו עמלץ כחול, פטישן גדול, כריש כחול וכריש שחור-שוליים, אשר תקפו אנשים בחופים שונים.
התקיפות קורות מטעמי ציד ישיר או בטעות זיהוי, כסקרנות, מכניסה לשטחו וכהתגוננות מצד הכריש. תקיפות רבות מסתיימות במוות או בתלישת איברים. אך למרות הדימוי הרווח כרישים הורגים רק 6 אנשים בשנה בממוצע והסיכוי להיפגע לכריש קטן מהסיכוי להיפגע מברק.
דגים שונים
מספר דגים ידועים בתקיפות אנשים, לעיתים קטלניות. הקטלני ביותר הוא האבנון החי בחופים סביב האזור האינדו-פסיפי ובעל ארס הפוגע במי שדורך עליו ופוצע קשה ביותר ולעיתים הורג. ישנם תקיפות לאורך חופים שונים, בעיקר באוסטרליה אך ההרוגים מעטים.
טריגוניים ושאר טריגונאים תקפו להגנה גולשים או מתרחצים בחופים. עוקץ הטריגון נע מעלה בהצלפה והוא בעל ארס בינוני היכול להרוג אנשים אלרגיים. מספר הרוגים הותקפו בידי העוקץ לחזם או ראשם, ביניהם ידוע ההרפתקן האוסטרלי סטיב ארווין.
שפודניים כמו חניתן תניני תוקפים בטעות כאשר הם מזנקים בלהט ציד לעבר דייגים או צוללנים וגורמים לפצעים חמורים ואף נרשמו כמה מקרי מוות מדג זה, תלוי במיקום הפגיעה. עוד דגים שדקרו אנשים למוות הם דג החרב והמפרשניים. רוב התקיפות קורות במהלך דיג אך לעיתים מטעות וחלקם הסתיימו במוות.
פיראנות, יתקפו אנשים לעיתים הן מרעב והן להגנה. לרוב הם יתרחקו ולא יתקפו יתקפו אדם בריא, אך תועדו בכל זאת תוקפים אנשים לעיתים רחוקות. לעיתים נדירות גם דג טיגריס גולייתי תוקף אנשים אך מעולם לא תועד צד אדם.
תקיפות נוספות קרו מדגי חשמל שהמסוכן ביניהם הוא צלופח חשמלי המהמם בכוח של מעל 860 וולט והוא יכול להרוג אדם מהתקף לב או שבץ, אך רק מספר תקיפות היו קטלניות. דגי חשמל מסוכנים פחות הם החשמלנאים והאצטגנוניים.
לעיתים נדירות (לרוב באגמים הגדולים) צמדאים נשכו ומצצו דם לאנשים. עם זאת הצמד קטן מכדי להזיק לאדם בזמן קצר.
מספר דגי שונית תוקפים לעיתים אנשים, לרוב מטעות בזיהוי כטרף, כשהם מעולם לא הרגו אדם, ביניהם: מורניים, ברקודה ענקית, נצרתן זיתני, דקר ענק ודקר גוליית אטלנטי. עם זאת מורנות ידועות בכך שתלשו אצבעות מצוללנים ואכלו אותם.
מדוזות
מרבית מיני המדוזות בעלות תאים צורבים העוזרים בציד ואצל מספר מינים קטלניים ביותר, כשרוב התקיפות מתרחשות בטעות עקב נגיעה בזרועות. הקטלנית שבמדוזות היא קטלנית אוסטרלית, החיה בחופי אוסטרליה ודרום-מזרח אסיה ומדוזת אירוקנג'י אשר צריבותיהם גורמות להתקפים קשים ולמוות מהיר. עוד מדוזות בעלות צריבה חזקה כוללות שלפוחן מצוי, מדוזת רעמת האריה ומדוזת סרפד פסיפית, אשר רק לעיתים רחוקות קטלניות לאדם בוגר.
מדוזות הורגות כ-40 איש בשנה, אך עקיצות נוספות מתרחשות יותר.
רכיכות ימיות
מעט רכיכות יתקפו אנשים, כמעט תמיד לאחר שנוגעים או פוגעים בהם. מספר מינים בעלי ארס קטלני לאדם כמו החרוטיים ובעיקר חרוט מסוכן (Conus geographus) והתמנון כחול הטבעות המצויים סביב האזור האינדו-פסיפי. הם יכולים להרוג בפחות משעה אדם אך מספר ההרוגים ממינים אלה נמוך.
סילוניות תוקפים אנשים לעיתים נדירות. הגדולות שבסילוניות - דיונון עצום ודיונון ענק יכולים לפגוע באדם או להטביעו, אך לא תועדה מעולם תקיפה שלהם. המינים דיונון הומבולדט ותמנון פסיפי ענק לעיתים תוקפים צוללנים או דייגים, לרוב בטירוף אכילה. התקיפה יכולה לשבור זרוע של אדם ולגרור אותו למצולות, אך מעולם לא תועדו הורגים אדם.
טארו
טארו (שם מדעי: Colocasia esculenta) הוא פקעת עמילנית אכילה של השיח המוכר בעברית כ"קולקס".
ישנם מספר מינים המכונים טארו. הנפוצים שבהם נושאים את השמות המדעיים: "Colocasia esculenta" ו-"Colocasia antiquorum".
מאפיינים
כתלות בזן ובתנאי הגידול, גודל הפקעות נע בין גודל של כדור גולף לגודל של מלון גדול.
מאכל
טארו הוא אחד ממזונות הבסיס באזורים רבים באסיה ובאפריקה. עם זאת, בצורתן הטרייה, הפקעות רעילות ומכילות קריסטלים מחודדים של אוקסלט הסידן. לאחר בישול או טיפול מתאים הפקעות בטוחות למאכל.
הפקעות נמכרות טריות, מבושלות, קפואות, מיובשות, משומרות בצורות שונות, ובצורת אבקה.
לאחר בישולו הטארו הוא בעל טעם מתקתק עדין וארומה אגוזית קלה, ומשמש למנות עיקריות, חטיפים וקינוחים. מרקמו, כשהוא מבושל, מזכיר תפוח אדמה דביק.
צמח נוי
הצמח עצמו רב שנתי, צבעו ירוק (יש מינים בעלי גוון סגול), עליו גדולים ומרשימים ובעלי צורה של לב, ויכול להגיע לגובה של כ-2 מטרים. של כך, הצמח משמש אף כצמח נוי ולעיתים מכונה ״אוזן הפיל״ ומזכיר את צמח האלוקסיה במראהו.
פורד 1941
פורד 1941 (באנגלית: Ford 1941, קרוי גם: פורד 1941 סופר דה-לוקס או פורד סופר דה-לוקס) היא מכונית משפחתית גדולה, שבנוסף יוצרה במגוון תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב פורד וחברות הבת, אשר יוצרו בין השנים 1941–1948 בארצות הברית כולל לשימוש צבאי בלבד בתקופת מלחמת העולם השנייה (ממרץ 1942 ועד קיץ 1945).
בארגנטינה יוצר "פורג 1941" באמצעות Ford Motor Argentina חברת בת של "פורד".
באוסטרליה יוצרו 2 דגמים בין השנים 1946–1948: דגם סדאן ודגם טנדר בתצורת "Coupé utility" על ידי Ford Australia.
איוואן ווייטק פריץ'
איוואן ווייטק פריץ' (בצ'כית: Ivan Vojtěch Frič; 22 באוקטובר 1922, פראג, צ'כוסלובקיה - 22 בפברואר 2001) היה צלם קולנוע צ'כוסלובקי, עורך קולנוע ועוזר במאי.
חייו
אביו של פריץ', אלברטו ווייטק פריץ', היה אתנוגרף שהתמחה בחיי ילידי אמריקה, בוטנאי שהתמחה בקקטוסים, צלם וסופר.
מ-1937 עד 1939, התמחה פריץ' כצלם בבית הספר הממלכתי לגרפיקה בפראג. בין השנים 1940–1941 עבד בחברת ההפקה BaPoZ (מחלקת סרטים של חברת באטה), שהתמחתה בהפקת סרטי ילדים, לפני שהצטרף לאקטואליטה ב-1941 כצלם חדשות שהפיק סרטי חדשות צ'כיים. שם עבד בתחילה כעוזר ועורך, ובהמשך גם כצלם. בקיץ 1944 העסיקו אותו השלטונות הגרמניים בגטו טרזין. שם היה אמור לעזור בעיצוב סרט התעמולה הפסאודו-תיעודי "טרזינשטט", בבימויו של אסיר הגטו קורט גרון. גרון ושחקנים רבים אחרים בסרט גורשו לאושוויץ ונרצחו באוקטובר 1944. פריץ' נותר להשלים את החלק האחרון של הסרט.
לאחר שחרור צ'כוסלובקיה המשיך פריץ' בעבודתו בשידורי החדשות הממלכתיים. בשנות ה-70 עבד גם כעוזר במאי בסרטים עלילתיים צ'כיים.
ב-1987, בגיל 65, פרש מעבודתו בבימוי, צילום והפקת סרטים.
רודולף לוי
רודולף לוי (בגרמנית: Rudolf Levy; 15 ביולי 1875 – ינואר 1944) היה צייר אקספרסיוניסטי יהודי גרמני חבר הזצסיון הברלינאי.
קורות חיים
רודולף לוי נולד ב-15 ביולי כילד ראשון למשפחה יהודית אורתודוקסית של יוליוס ותרז לוי בסטטין. אחיו היו פול לוי (1876–1943), שהפך למהנדס רכבת ונרצח במחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו, ואחותו קיטה לוי (1879–1954), שהיגרה לתל אביב.
המשפחה עברה מסטטין לגדנסק, שם בילה רודולף את ילדותו ונעוריו. לאחר שסיים את בית הספר, הוא למד לראשונה בין השנים 1890 עד 1892 מה שאביו הגדיר נגר אומנותי. הכשרתו האמנותית החלה בשנת 1895 באקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות בקרלסרוהה.
בשנת 1897 נסע למינכן עם הנס פורמן כדי להיות צייר. באקדמיה לאמנות, לוי התקבל לשיעור הטבע של ניקולאוס גייסיס בשנת 1899, ואז למד בבית הספר הפרטי לציור של היינריך קניר, שם פול קליי היו חברו לכיתה. לוי עמד במוקד עמותת האמנים Sturmfackel, שנפגשה בקפה "שוואבינגר סטפני" וכללו את: אלפרד קובין, אלברט וייסגרבר, ולטר בונדי, אלכסנדר פון זלצמן, ארנסט שטרן.
בסתיו 1903 נסע לפריז, יחד עם הנס פורמן ו-ולטר בונדי, הקים את קבוצת האמנים דוברי הגרמנית שנפגשה בבית הקפה "קפה דו דום". בשנת 1905 הוא הציג את ציורו ב"סלון הסתיו השלישי של פריז ובשנת 1906 ב"סלון הסתיו הרביעי של פריז" עם הציור "עירום נשי עם מניפה". משנת 1907 לוי למד ציור בסטודיו אצל מאטיס.
בשנת 1912 השתתף לוי בתערוכת Sonderbund של קלן עם שתי עבודות. השתתפותו בתערוכות נקטעה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. לוי התנדב ולחם כלוחם גרמני בצרפת, ופלנדריה וקיבל את צלב הברזל בשנת 1915. למזלו יצא ללא פגע, מהמלחמה בניגוד לחברו הצייר הנס בולץ.
בשנת 1919 חזר האמן לגרמניה והשתתף בתערוכה הראשונה בדיסלדורף. בחוג האמנים סביב בעל הגלריה אלפרד פלכטהיים, שפתח מחדש את גלריית דיסלדורף שלו בשנת 1919, פגש לוי חברים רבים מהפריזאים לפני 1914. האמן צייר בעיקר טבע דומם, כמו גם דיוקנאות ונופים. ב-29 בדצמבר 1919 במינכן נישא לצלמת ולשחקנית יוג'ין שינדלר (1894–1953), שמה האמנותי ג'ניה מורלי.
לאחר ששהה בערים שונות, התיישב לבסוף בברלין בשנת 1921. כאן בשנת 1922 ארגן בעל הגלריה פלכטיים את תערוכת היחיד הראשונה של רודולף לוי. הוצגו נופים, טבע דומם ודיוקנאות של האמן ופלכטיים הציג אותו לראשונה בפני קהל רחב. מבקרי אמנות גרמנים הביעו שבחים והכרה. בשנות העשרים של המאה העשרים זכה להצלחה הולכת וגוברת והשתתף בתערוכות רבות בגרמניה ומחוצה לה.
בשנת 1927 שב לוי לברלין. בשנת 1928 הפך לוי לחבר דירקטוריון וחבר שופטים בזצסיון הברלינאי יחד עם הנס פורמן, שרלוט ברנד-קורינת, ג'ורג' גרוס ומקס פקשטיין והיה מעורב עד שהיגר בשנת 1933. לוי ייסד בשנת 1929, בית ספר פרטי לציור בקורפירסטנדאם. בשנים האחרונות שהיה בברלין, לוי צייר בעיקר דיוקנאות ודומם.
הגירה
הוא חווה את פרוץ המלחמה בשנת 1939 עם קרלי סון-רטל וקורט קריימר באי פרוצ'ידה. בסתיו 1939 לא הוארך היתר השהייה שלו באיסקיה ולוי נאלץ לעזוב את איטליה ב-25 בנובמבר 1939. אריק שארל, שכבר היה בארצות הברית, ניסה להשיג ויזה ללוי. כל הניסיונות, כולל חלופות למעבר לצ'ילה או לברזיל, נכשלו. ככל הנראה מסיבות כלכליות: הנסיעה עלתה 500 דולר, ועד 500 דולר היה צריך להפקיד כערבות.
במאי 1943 עבר לוי עם פררמן ופרידריך קריגבאום לסליטינו ליד פירנצה בגלל סכנת המלחמה. כשנכבשה פירנצה על ידי הנאצים ב-11 בספטמבר 1943, והחוקים האנטי-יהודיים הגרמניים קיבלו תוקף בשטחים הכבושים, גם לוי לא היה בטוח מפני גילוי וגירוש מאיטליה. חבריו הזהירו אותו והוא הצליח בתחילה להסתתר.
בדצמבר 1943 אנשי SS שהתחזו לסוחרי אמנות רימו אותו בתואנה שהם רוצים לקנות את ציוריו ופיתו אותו למלכודת. לוי שב ללא חשד לדירתו הישנה שם נעצר על ידי אנשי הגסטפו ב-12 בדצמבר 1943 ונלקח לכלא פלורנטין לה מוראט. כאשר רכבת האסירים היהודים נסעה לאושוויץ מפירנצה דרך קרפי ליד מודנה ומילאנו ב־30 בינואר 1944, רודולף לוי היה עליה עם המספר 297 ברשימה. ככל הנראה הוא נפטר בטרנספורט בינואר 1944, שכן יש הוכחות לכך שהוא לא הגיע בחיים לאושוויץ ב-6 בפברואר 1944.
עבודות של רודולף לוי הוחרמו על ידי הנאציונל-סוציאליסטים בשנת 1937 במהלך מסע ה"אמנות המנוונת" במוזיאונים גרמניים אבדו או הושמדו.
בגרמניה, עבודתו המוקדמת נשמרת רק בכמה אוספים ציבוריים, יצירות מהתקופה בפירנצה מופיעות מדי פעם בסחר האמנות.
קרב השערים הפרסיים
קרב השערים הפרסיים נערך בתחילת שנת 330 לפנה"ס בין אלכסנדר הגדול לאימפריה הפרסית. מעבר השערים הפרסיים נמצא בתוככי האימפריה הפרסית. הגעתו של אלכסנדר למעבר התאפשרה אחרי שהביס את דריווש השלישי בקרב גאוגמלה ואף כבש את בבל.
הקרב
בהתחלה לא ייחס אלכסנדר הגדול חשיבות רבה למעבר והחליט לעבור בו ללא ביצוע סיור מקדים. לכן, לא גילה את המגנים הפרסים שהתפרסו במעבר ובצדדיו התלולים. בקרב קשה שהתפתח במקום ספג הצבא המקדוני אבדות רבות ונחלץ אך בקושי רב מן המארב שלתוכו נפל.
כתוצאה מכך ביקש אלכסנדר הגדול למצוא דרך עוקפת למעבר. אחרי שנמצא מורה דרך מקומי חילק אלכסנדר את צבאו לשני חלקים. החלק הגדול נותר בבסיס המעבר ואילו הוא עצמו לקח את יחידות העלית ואיגף את הכוח הפרסי המגן.
עם השלמת האיגוף, גם הכוח האוגף חולק לשני חלקים. חלק אחד נותר במקום שאליו הגיע ואילו הכוח האחר תחת פיקודו של אלכסנדר עצמו המשיך את התנועה והגיע לעורפו של הכוח הפרסי.
עם השלמת התמרון פתחו המקדונים בהתקפה נמרצת מכל הצדדים וכוח החסימה הפרסי הובס.
ג'בל בארוכ
ג'בל בארוכּ (בערבית: جبال الباروك; בעברית נקרא גם ג'בל ברוך) הוא הר בלבנון המתנשא לגובה 1,943 מטרים. ההר הוא חלק מרכס הר הלבנון והפסגה השנייה בגובהה בהרי השוף.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה התחוללו סביב ההר מספר קרבות. הכוח הראשון שהשתלט על המקום היה כוח מחטיבת גולני בפיקוד הסמח"ט, גבי אשכנזי. לאחר המלחמה השתלט צה"ל על מבנה שהיה מיועד להיות בית מלון אך בנייתו הופסקה עקב מלחמת האזרחים ומיקם בו את מפקדת החטיבה המרחבית, שכונתה חטיבת ארזים.33.64517°N, 35.68717°W במפקדת החטיבה המרחבית שכנה גם מפקדת הגיס הצפוני.
כ-4 קילומטרים צפונית למפקדת החטיבה שכן מוצב נוסף, שמוקם במבנה שנבנה כתחנת ממסר לתקשורת אלחוטית. גם מבנה זה ניטש עקב מלחמת האזרחים. המבנה כונה על ידי חיילי צה"ל "האנטנה", על שם האנטנה הגבוהה שבו.33.67636°N, 35.69925°W המוצב הצפוני ביותר על ההר, שהיה גם הוא באחריות החטיבה המרחבית היה מוצב חבצלת.
בתחילת אפריל 1985 ניטש המוצב ששימש את מפקדת החטיבה ורוב חייליה עבור למוצב האנטנה. כשלושה שבועות לאחר מכן, ב-24 באפריל 1985, ניטש גם מוצב האנטנה וכל החיילים שאיישו אותו יצאו באותו יום מלבנון. רובם ירדו מההר בכלי רכב (משוריינים, משאיות וג'יפים), וקבוצה קטנה עשתה את הדרך ברגל, ועלתה על כלי הרכב בתחתית ההר.
כיום נמצאת בפסגת ההר עמדה של החזבאללה.
ווהלן
ווהלן (בגרמנית: Wohlen) היא עיר במחוז ברמגרטן שבקנטון ארגאו שבשווייץ.
היסטוריה
היישוב העתיק ביותר הידוע במיקומה של ווהלן מתוארך לתרבות האלשטאט (המאה ה-6 לפנה"ס). מיישוב זה נותרו שני מקבצים של תילי קבורה באזור. למרות שאתרי קבורה אלו נתגלו ונחפרו בין השנים 1925 – 1930, מקומו של היישוב לא ידוע. במהלך התקופה הרומית בשווייץ נבנו באוברדורף ובברינישלדה שתי אחוזות גדולות. שתי האחוזות מתוארכות לשנת 50 לספירה לערך. הדגנים שגודלו באחוזות אלו שמשו ככל הנראה לכוחות הצבא הרומי שישב במחנה הסמוך בוינדוניסה (Vindonissa). מאחוזות אלו שרדו שרידי מבנים, אריחים, קטעי פסיפס, מטבעות וכמה יסודות מבנים.
במהלך תקופת ההגירה של השבטים האלמאנים אל האזור במאה ה-5 לספירה, הם בנו את היישובים שלהם על גדתו הימנית של נהר הבינץ (Bünz) בשאפל, בשטינגאסה, בקירשה, לאורך הרחוב הראשי של ווהלן של היום ועל הגדה השמאלית של הנהר בוויל. האוכלוסייה הגאלית המקומית התמזגה אט אט עם האלמאנים. עם הגעתם של השבטים האלמאנים החל המקום להיקרא בשם ווהלן. השם מוזכר לראשונה במסמך משנת 1178 – 1179 בשם Vuolon או Volen ושורשיו נטועים במונח Walh בגרמנית הגבוהה העתיקה, שמשמעותו ולאכים. השמות האלמאניים, Vuolon או Volen מתייחסים לתושבים הקדומים של המקום.
אחת הסיבות למיזוג האיטי של שתי האוכלוסיות היא העדרו של מרכז כנסייתי. לווהלן לא הייתה כנסיית רובע, אך היא התפצלה בין שלוש הכנסיות של נידרוויל, גוסליקון וווילמגרן. זמן קצר לאחר תחילת המאה ה-12 תרם איש אצולה את בנייתה של כנסייה קטנה עבור הכפר. כנסייה זו פעלה עד לשנת 1518, אך היא לא שירתה את כל האוכלוסייה. האצילים של ווהלן היו אלו שהחזיקו ברוב הקרקעות של הכפר והמשפחה המקומית היחידה שעברה את השלב מאיכרות לחברות באצולה הצבאית של בית הבסבורג. גם בקרב האוכלוסייה הכללית הם היו עשירים ובבעלותם היו שדות ושטחי מרעה נרחבים ומקנה רב.
ב-1830 התקיים בווהלן הכינוס בו נעשה ניסיון להעביר רפורמה בחוקה של הקנטון. בעקבות אי ההסכמה על השימוש בכוח או בדיפלומטיה כדי לגרום לממשלה להסכים לרפורמה, עזב יוהאן היינריך פישר את ווהלן למרנשוונד כי להקים מיליציית מורדים. יומיים לאחר מכן התכנסה המיליציה ליד ווהלן וצעדה לאראו. בעקבות הפלישה העקובה מדם לאראו, שנודעה בכינוי Freiämtersturm, הסכימה הממשלה לכל דרישותיהם של המורדים.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
שטחה של ווהלן הוא 12.4 קמ"ר. מתוכם 39.5% משמשים לחקלאות, 27.9% הם שטחים מיוערים, 32.1% הם שטחים מיושבים ו-0.6% הם שטחי נהרות ואגמים.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית ווהלן 15,446 תושבים.
תחבורה
את ווהלן משרתות שלוש תחנות רכבת. תחנת הרכבת המרכזית ממוקמת על מסילת הרכבת הדרומית של ארגאו, שהוא קו המקשר את לנצבורג לרוטקרוץ וכן היא התחנה הסופית של קו ברמגרטן-דייטיקון. שתי התחנות הנוספות הם תחנות עצירה משניות על קו הרכבת S17.
יואכים מפיורה
יואכים מפיוֹרֶה (לעיתים יואכים איש פיורה; באיטלקית: Gioacchino da Fiore, בלטינית: Ioachim Florensis; 1135 - 30 במרץ 1202) היה תאולוג ומיסטיקן. בעל התורה המיסטית (המטה-נראטיב) המחלקת את ההיסטוריה לשלוש תקופות: עידן הברית הישנה שלפני ישו, עידן הנצרות והעידן הרוחני- עידן רוח הקודש. תורתו של יואכים השפיעה רבות על הפרנציסקנים, כמחצית המאה לאחר מותו ודרכם על ההגות המיסטית.
תולדות חייו
נולד בקלבריה, בדרום-מערב איטליה של ימינו, שהייתה שייכת אז לממלכת סיציליה הנורמנית. הועסק כמלומד בחצר מלך סיציליה והארכיבישוף של פלרמו. ב-1159 יצא כצליין לממלכת ירושלים (ארץ ישראל הצלבנית) וחווה חוויה מיסטית בירושלים. עם שובו היה לנזיר וב-1168 הוסמך לכמורה. ב-1177 הצטרף למסדר הציסטרציאני וסייע לו לקבל אדמות ממלך סציליה. ב-1182 בילה שנה וחצי במנזר קסמרי (Casamari), שם כתב את שלושת חיבוריו הגדולים.
ב-1184 ייסד את מנזר פיורה (פלורה) בהרי קלבריה. המנזר היווה מרכז לפלג חדש של המסדר הציסטריאני, שהוכר על ידי האפיפיור סלסטינוס השלישי ב-1198.
תורת שלושת העידנים
תורתו של יואכים היא פשוטה מאוד ומהווה תבנית - על היסטורית (מטה-נרטיב), מסכת כוללת, סיפור אידאולוגי המקיף את כל המציאות ומסביר אותה לפי חץ הזמן ההיסטורי. דיונו של יואכים מתחיל בשאלת התאולוגיה הנוצרית הבסיסית: "מהו אופיו של השילוש הקדוש?" התשובה שנתן יואכים מקורית (אם כי לא רחוקה מתפיסת תורת השמיטות שבקבלה): השילוש הוא ההיסטוריה. וההיסטוריה נחלקת לשלושה עידנים:
הכפירה היואכימית
לפי מפרשיו של יואכים ולפי רמזיו, העולם מצוי על סיפו של העידן השלישי העתיד לקום ולהגיע, לפי חישוביו, ב-1260. אולם באופן עקרוני, די בזיהוי האוונגליון האחרון והמבשר על מנת להכריז שהעידן השלישי הגיע. בעת מותו של יואכים לא הייתה תורתו נפוצה או מקובלת. אולם, באמצע המאה ה-13 חלו מספר אירועים שתרמו לתפיסה לפיה העולם עומד על סף קיצו. סוף האלף החמישי של מניין השנים בלוח העברי חל ב-1240; ב-1250 מת פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהתעמת עם הכנסייה עד כדי כך שהאפיפיור גריגוריוס השני ראה בו את האנטי-כריסט; והפלישה המונגולית לאירופה הגיעה לשיאה. באופן טבעי הניחו המפרשים שמבשר העידן, ישו שחזר שנית, הוא יואכים עצמו (למרות שהוא-עצמו לא טען זאת מעולם) וכתבי הקודש של העידן החדש הם כתביו. אם העידן השלישי מתחיל, אזי סימן שתם תפקידה של הכנסייה הממוסדת, של נצחיות התחלפות של האפיפיורים על כסאם, דבר שהוביל לגינוי מיידי של תורה זו והגדרתה ככפירה, הכפירה היואכימית.
ב-1250 התפרסם ספרו של אחד ממפרשי יואכים, הנזיר הפרנציסקני האיטלקי ג'ירארדו דה בורגו סן-דונינו, בשם "מבוא לאוונגליון הנצחי". הנזיר פירש פסוק בדברי יואכים לפיו האוונגליון הנצחי יוכרז על ידי מלאך, שומר החותם השישי בחזון יוחנן, הנושא את סמל האל החי. ומי מתאים לתיאור זה יותר מפרנציסקוס מאסיזי, מייסד מסדרו, שנשא על בשרו את סימני הסטיגמטה (פצעי הצליבה). כלומר המבשר כבר הגיע ופעל בעולם והעידן השלישי החל. למרות שהאפיפיור גינה את הספר, עשתה הבשורה כנפיים והביאה לתסיסה ספיריטואליסטית (רוחנית) בקרב קבוצה מחברי המסדר הפרנציסקני שנקראה "המינוריטים". ב-1263 הוכרזו דעותיו של ג'ירארדו דה בורגו סן-דונינו מינות, אך התנועה לא דעכה וב-1294 אף נבחר נזיר ספיריטואליסטי לאפיפיור (סלסטינוס החמישי), אך הוא אולץ להתפטר כעבור מספר חודשים.
בתרבות
ב"הקומדיה האלוהית" שם דנטה אליגיירי בפיו של בונוונטורה הקדוש, ראש המסדר הפרנציסקני, השוהה בגן העדן עם נשמות הצדיקים, את השורות:
"הרייך השלישי"
המושג "המלכות (בגרמנית: רייך) השלישית" התגלגל לשיח הפוליטי במאה ה-19, ככינוי למצב האידיאלי לאחר הגשמת השאיפות הלאומיות והחברתיות. כבר ב-1919 כתב דיטריך אֶקָרט, אחד מראשוני הנאצים, כי "אין עם המוכשר להביא את המלכות השלישית יותר מהגרמנים." ב-1923, בספרו "הרייך השלישי", חילק ההוגה ארתור מלר ואן דר ברוק את ההיסטוריה הגרמנית לשלושה שלבים בהשראת הדגם של פיורה: הרייך הראשון, הוא הקיסרות הרומית הקדושה; הרייך השני, הקיסרות הגרמנית; ורייך שלישי עתידי שיקום לאחר סילוק הרפובליקה המנוונת, יאחד את כל דוברי-הגרמנית ויפתור את בעיות החברה על ידי מיזוג של לאומיות, שמרנות וסוציאליזם שייצור משטר כלכלי חדש וצודק. הספר התפרסם מאוד, והחתירה אל אותו "רייך שלישי" נעשתה למטרה מרכזית של הימין האנטי-דמוקרטי בגרמניה. אף שהמושג היה נפוץ מאוד בתעמולה הנאצית ובעיתונות עד ל-1939 – אז הורו היטלר וגבלס להפסיק להשתמש בו, אם כי הוא לא נעלם מהשיח – מעולם לא היה רשמי בשום אופן. כמוהו גם כינויים אחרים כמו "רייך אלף השנים" וכדומה.
פיודור מלניק
פיודור מלניק (באוקראינית: Мельник Федор; 1 בינואר 1900 – 1 בינואר 1945) חסיד אומות העולם אוקראיני, שהציל יהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
פיודור מלניק, יליד 1900, התגורר עם אשתו היהודייה, בתיה, ובתם, לודמילה, בעיירה בר (מחוז ויניצה). עם פרוץ המלחמה הגרמנית-סובייטית גויס פיודור לצבא האדום ונפל בשבי. בדצמבר 1941 הצליח להימלט ולאחר כמעט חודש של נדודים עשה את דרכו חזרה לבר, שם גילה שמשפחתו ברחה מזרחה לפני הכיבוש. פיודור החל לעבוד בקואופרטיב שזה עתה הוקם לאיסוף צמחי מרפא. במרוצת הזמן הוא הסתבך במחתרת ובפעילות האנטי-פשיסטית. רבים ממכריו היהודים של פיודור, ביניהם בוריס קרמן, נכלאו בשני הגטאות שהוקמו בבר בדצמבר 1941. ב-19 באוגוסט 1942, במהלך מבצע הרג רחב היקף בגטאות לפיודור נודע שבוריס, אשתו רוזה וילדו הצעיר, מישה, כולם נרצחו; רק בתו בת ה-13, ספה, שרדה. באמצעות אנשי הקשר שלו בגטו שלח פיודור הודעה לילדה והציע את עזרתו. יום אחד, באוקטובר 1942, דפקה ספה על דלת משרדו של פיודור. הוא החביא את הילדה בעליית הגג במשך מספר ימים, דאג לצרכיה, עד שמצא מישהו שיעביר אותה למקום מסתור בטוח יותר. ספה נפרדה מהמציל שלה ולאחר מסע מסוכן שנמשך מספר ימים, הגיעה לעיירה שרהורוד, שם היו לה קרובי משפחה, ונשארה אצלם עד השחרור במרץ 1944. פיודור נשאר בבר כחבר פעיל במחתרת הסובייטית והמשיך לעזור ליהודים, ביניהם סייע למשפחת קרסניאנסקי.