cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ף פארל
אלוף אולימפי
בשנה האולימפית פארל היה הספרינטר המהיר בעולם, אולם שישה ימים לפני המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת רומא (1960), עבר אפנדקטומיה (כריתת התוספתן). הוועד האולימפי האמריקאי הסכים לערוך לו תחרות מבחן מספר שבועות לאחר מכן לכשיחלים, אך הוא סירב בטענה שהוא רוצה להשתתף בתנאים שווים ולא לזכות ביתרון כלשהו. לבסוף הוא השתתף במבחנים והצליח להתברג רק למשחי השליחים לאחר שסיים רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי. במשחקים עצמם לאחר שהחלים באופן מלא הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ג'ורג' האריסון, ריצ'רד בליק ומייק טרוי בשיא עולם חדש של 8:10.2 דקות, לפני יפן (8:13.3 דקות) ואוסטרליה (8:13.8 דקות). כשחיין רביעי, הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 2:02.0 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם פרנק מקיני, פול הייט ולאנס לארסון בשיא עולם חדש של 4:05.4 דקות, לפני אוסטרליה (4:12.0 דקות) ויפן (4:12.2 דקות). כשחיין רביעי, הוא שחה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 54.9 שניות.
פארל משתתף משנות ה-80 בתחרויות מאסטרס ומחזיק בשיאי עולם רבים לקבוצות גיל שונות.
בשנת 1968 זכה טרוי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
אברהם ברעם
אברהם ברעם (נולד ב-5 באוקטובר 1933) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, ששירת כמפקד אוגדה משוריינת. בעל עיטור המופת.
ביוגרפיה
ברעם נולד בהרצליה, למד בבית הספר מקס פיין בתל אביב. כנער היה חבר בארגון האצ"ל, ב-1951 התגייס לצה"ל, שירת בגדוד 51 בחטיבת גבעתי, הדריך בקורס קצינים. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד פלוגה בגדוד 51 של חטיבת גולני. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד. ב-1959 ביצע הסבה לשריון, וב-1967 שימש מפקד קורס קציני שריון ובמינוי חירום מפקד גדוד 94, גדוד מילואים של חטיבה 200. עם פרוץ מלחמת ששת הימים גייס וארגן את הגדוד ולחם עמו בגזרת סיני. הגדוד בפיקודו חדר דרך הדיונות לעורף הצבא המצרי בצומת ביר לחפן, השתתף בבלימת התקפת הנגד המצרית של חטיבת שריון מצרית לעבר אוגדה 84, בהמשך חדר ללב המערך המצרי לחם בקרבות שריון במתחם ג'בל ליבני, המשיך לביר חסנה וביר תמדה, שם קיבל פקודה מסגן מפקד האוגדה אברהם אדן לחסום את מעבר המיתלה, כוח קטן בפיקודו של ברעם, נע לכיוון המעבר תוך כדי שהוא עובר בשיירת כוחות מצרים גדולה, עד שהתמקם במעבר. על אף שהיה מנותק משאר החטיבה, ועל אף מחסור בדלק וטנקים מושבתים, הצליח הכוח לחסום במשך הלילה כוחות מצרים גדולים, כולל התקפה של 16 משחיתי טנקים מדגם SU-100. על פועלו במלחמה עוטר בעיטור המופת.
לאחר המלחמה שירת כסגן מפקד חטיבה 7, השתתף עמה בפעולת כראמה במהלכה ניהל קרב עם שריון הצבא הירדני, בפעילויות נגד מחבלים בבקעת הירדן, ובמלחמת ההתשה בגזרת תעלת סואץ. מונה למפקד חטיבה 188 ולחם עימה בפעולות תגמול בלבנון בהם מבצע קלחת ומבצע גיבור חיל בשנת 1972. השתלם בבית הספר לפיקוד ומטה של הצבא האמריקאי כשחזר כיהן כסגן מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובמינוי חירום מפקד חטיבה 164 (הראל).
במלחמת יום הכיפורים לחם במסגרת אוגדה 252 ופיקד על חטיבה 164 (הראל). החטיבה בפיקודו השתתפה בקרבות הבלימה הקשים מול הצבא המצרי בסיני ובקרב השריון של ה-14 באוקטובר. החטיבה צלחה את תעלת סואץ והתקדמה תוך לחימה רצופה אל תוך מצרים עד הק"מ ה-101 מקהיר החטיבה איבדה בקרבות 36 מלוחמיה. במהלך המלחמה קיבל ברעם פיקוד על חטיבה 875 (חטיבה 8) שמפקדה, אריה בירו נפצע.
לאחר המלחמה הועלה לדרגת תת-אלוף ושימש סגן מפקד אוגדה 36 ברמת הגולן ומפקד עוצבת המפץ. ב-1975 מונה למפקד אוגדה 252 בסיני. בשנת 1977 מונה למפקד אוגדה 49 בפיקוד הצפון, (במקביל ללימודים בבית ספר למלחמה) ועמה השתתף במבצע ליטני בלבנון. למד היסטוריה ולימודי מנהל באוניברסיטת תל אביב. ב-1980 השתחרר משירות הקבע, המשיך לשרת במילואים בפיקוד הצפון ונטל חלק במלחמת לבנון הראשונה.
ברעם הצטרף למשטרת ישראל והיה אמור להתמנות לניצב, אך מינוי זה לא אושר על ידי שר הפנים, לאחר שהתפרסם כי ברעם נשפט על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן והורשע על החזקת נשק שלל ללא רישיון. דרור חוטר ישי טען שמינויו טורפד על ידי בכירי המשטרה שהתנגדו להכנסת קצינים בכירים של צה"ל למשטרה. לטענת חוטר ישי, לצורך כך תפרו תיק של סמים לחבר של ברעם.
לאחר שברעם עזב את המשטרה הוא שימש מנהל בחברת הבנייה של משה ויגאל גינדי. נשלח מטעם משרד הביטחון לסייע לצבא צ'ילה בקליטת טנקים של הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה. באפריל 1986 נעצר בברמודה, בחשד שהשתתף בפרשת ניסיון למכירת נשק לאיראן. במאי 1986 גורש לארצות הברית, בה עוכב עד לפתיחת משפטו ושהה במעצר במשך כארבעה חודשים. כל סעיפי האישום נגדו בוטלו, מרביתם באוגוסט 1987 והאחרים בינואר 1989, לאחר התפוצצות פרשת איראן-קונטראס, כשהתברר שאינו קשור לעניין, והותר לו לחזור לישראל.
ב-1992 החל לעבוד בחברה הכלכלית של ראשון לציון בפיתוח ובנייה במערב העיר.
חיים אישיים
ברעם נשוי בשנית לרונית ולהם בת אחת, ולו שלושה ילדים נוספים מרעייתו הראשונה.
הדירה
הדירה (באנגלית: The Apartment) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הדרמה קומית שיצא לאקרנים בשנת 1960. את הסרט כתב, ביים והפיק בילי ויילדר, ומככבים בו השחקנים ג'ק למון, שירלי מקליין ופרד מקמורי. הסרט, כמו סרטו הקודם של ויילדר, "חמים וטעים", היה להיט מסחרי אדיר, והרוויח בקופות 25 מיליון דולר. הסרט היה מועמד לעשרה פרסי אוסקר, וזכה מתוכם בחמישה, בהם פרס הסרט הטוב ביותר.
מאוחר יותר עובד הסרט למחזמר שהוצג על בימות ברודוויי "Promises, Promises". את הספר כתב ניל סיימון, את המוזיקה הלחין ברט בכרך והמילים נכתבו על ידי האל דייוויד.
עלילה
ק. ק. באקסטר (ג'ק למון) הוא עובד בודד ומשועמם בחברת ביטוח בניו יורק. כדי לטפס במעלה סולם הקריירה שלו, מאפשר באקסטר לארבעה מנהלים מהחברה בה הוא עובד להשתמש בדירתו שבאפר וסט סייד, עבור מערכות יחסים שיש להם עם נשים מחוץ לנישואיהם. בעקבות זאת, הוא נאלץ לעיתים קרובות להישאר עד מאוחר בעבודה, או אפילו להתעורר באמצע הלילה ולפנות את דירתו. באקסטר לא מאושר מהמצב, אך עם זאת אינו רוצה להסתכסך עם המנהלים ומקווה שבסופו של דבר זה ישתלם לו - בקידום בעבודה. השכנים בבניין שלו בטוחים שהוא זה שעושה את כל "המהומה" ומביא בכל יום בחורה שונה לביתו, והוא מצידו במקום לגלות להם את האמת מעדיף לקבל מהם את הביקורת. בעבודה, תפסה את תשומת לבו פראן קובליק (שירלי מקליין), נערת המעלית המקסימה, והוא מייחל לכך שהיא תשים לב אליו גם.
ארבעת המנהלים עומדים במילתם וכותבים למנהל הראשי, מר שלדרייק (פרד מקמורי), דוח יעילות כה זוהר אודות באקסטר, עד כדי כך שהלה מתחיל לחשוד שמשהו לא חוקי מסתתר מאחורי כל מילות השבח. בסופו של דבר שלדרייק מעניק לבאקסטר קידום, וזאת בתנאי שהוא יאפשר לו להשתמש בדירתו, החל מהיום. הוא נותן לבאקסטר שני כרטיסים למחזמר של ברודוויי "The Music Man", כדי להבטיח את היעדרו. מאושר מהקידום שלו, מציע באקסטר למיס קובליק להיפגש איתו בתיאטרון, והיא מסכימה. עם זאת, מיס קובליק נמצאת באמצע פרשת אהבים עם מר שלדרייק, ואף על פי שכאשר נפגשה עמו מוקדם יותר באותו ערב היה בכוונתה לסיים את הרומן ביניהם, היא מוקסמת ממנו בשנית ומגיעה עמו לדירתו של באקסטר. באקסטר מאוכזב מכך שהיא הבריזה לו, אך הוא מוכן לסלוח לה.
באקסטר משלח את האישה שהביא עמו מחוץ לביתו, ומיד הולך להזעיק את שכנו, דוקטור דרייפוס (ג'ק קרושן), כדי שהלה יעזור לו בהחייאתה של מיס קובליק ומבלי להודיע על כך לרשויות. הדוקטור מניח הנחות שונות לגבי באקסטר ומיס קובליק, ובאקסטר מודה בזה, כדי לא לחשוף את מעורבותו של מר שלדרייק בסיטואציה הזו. מאוחר יותר הוא מטלפן אליו ומדווח לו על המצב. שלדרייק מודה לו על הטיפול השקט בעניין, אך נמנע ממעורבות עתידית כלשהי בעניין. מיס קובליק נשארת להבריא בדירה של באקסטר תחת השגחתו למשך יומיים, אשר במהלכם הוא מנסה לבדר אותה ולהסיח ממנה מחשבות אובדניות נוספות, הוא משדל אותה לשחק עמו משחק קלפים, ג'ין רמי, על אף שהיא אינה מעוניינת בכך.
היעדרם של באקסטר ומיס קובליק מהעבודה הורגש, וארבעת לקוחותיו "לשעבר" של באסטר שיערו שהשניים מנהלים רומן. גיסה של מיס קובליק, נהג מונית, מגיע למקום עבודתה כיוון שלא שמעו ממנה יומיים ואחותה דואגת לה, ושניים מהלקוחות של באקסטר מוליכים אותו בשמחה לאיד וכדי להכעיס לדירתו, כיוון שמאז ההסדר שלו עם מר שלדרייק נשללה מהם הגישה לדירה.
הפקה
מיד לאחר ההצלחה הרבה של הסרט "חמים וטעים", רצו בילי ויילדר ואי. איי. אל. דיאמונד לעשות סרט נוסף עם למון. במקור תכנן ויילדר ללהק את פול דוגלאס לתפקיד של ג'ף שלדרייק, אולם לאחר מותו הפתאומי, לוהק פרד מקמורי לתפקיד.
הרעיון הראשוני לסרט בא מסרטו של נואל קאוורד "פגישה מקרית" (1945), שבו הדמות הראשית השתמשה בדירה של חבר כדי להיפגש עם אישה נשואה. עם זאת, לפי קוד הייז, לא היה ביכולתו של ויילדר לעשות סרט על ניאוף בשנות הארבעים. בנוסף, ויילדר ודיאמונד ביססו חלקית את הסרט על השערורייה שקרתה בהוליווד שבה ג'נינגס לאנג, סוכן רב עוצמה, נורה על ידי המפיק וולטר וואנג על כך שניהל פרשת אהבים עם אשתו השחקנית, ג'ואן בנט. במהלך הרומן בין השניים, השתמש לאנג בדירתו של עובד זוטר שלו עבור המפגשים שלהם. אלמנט נוסף של העלילה בוסס על חוויה של אחד מחבריו של דיאמונד שחזר לביתו לאחר שנפרד מבת זוגו, וגילה שהיא התאבדה במיטתו.
אף על פי שבדרך כלל מבקש ויילדר מהשחקנים לדבוק בתסריט, הוא איפשר ללמון לאלתר בשתי סצנות בסרט: בסצנה אחת הוא התיז בבקבוק של טיפות אף ברחבי החדר, ובשנייה הוא שר במהלך הכנת ארוחה של ספגטי. בסצנה אחרת שבה היה אמור למון לחטוף אגרוף, הוא לא הצליח לזוז בצורה הנכונה והוא הופל לרצפה. ויילדר בחר להשתמש בסצנה שבה למון חטף חבטת אגרוף אמיתית. בנוסף על כך למון באמת חטף הצטננות במהלך הצילומים שהתרחשו בספסל פארק במזג אוויר של מתחת לאפס מעלות.
הארט דיירקטור, אלכסנדרה טראונר, השתמש בפרספקטיבה כפויה כדי ליצור את הסט של משרד גדול של חברת ביטוח. סט הצילומים נראה כחדר ארוך מלא בשולחנות עבודה ועובדים. אך למעשה, הוצבו אנשים נמוכים יותר ושולחנות עבודה קטנים יותר בזה אחר זה, כשבסוף החדר הוצבו גמדים. הוא עיצב את סט דירתו של באקסטר כדי שתראה קטנה ובלויה יותר מהדירות המרווחות המופיעות בדרך כלל בסרטים של תקופה זו. הוא השתמש בפריטים מחנויות יד שנייה ואפילו פריטים שהיו שייכים לויילדר על הסט.
פרסי אוסקר
אף על פי שג'ק למון לא זכה באוסקר על תפקידו בסרט, בטקס האוסקר בשנת 2000 הקדיש קווין ספייסי את הזכייה שלו על תפקידו בסרט "אמריקן ביוטי" להופעתו של ג'ק למון בסרט זה. כמו כן, לפי הנראה במאחורי הקלעים של גרסת ה-DVD לסרט "אמריקן ביוטי", הבמאי סם מנדס צפה ב"דירה" (בין שאר סרטי קלאסיקה אמריקאים אחרים), וראה בו כמקור השראה להכנת הסרט שלו.
פרסים וביטויי הערכה אחרים
עד זכייתו של הסרט "הארטיסט" בפרס ב-2012 היה "הדירה" הסרט האחרון שצולם כולו בטכניקת שחור-לבן אשר זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. (הסרט "רשימת שינדלר" משנת 1993 הכיל כמה סיקוונסים בצבע).
קורמורן אדום-פנים
קורמורן אדום-פנים (שם מדעי: Phalacrocorax urile) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הקורמורניים החי במזרח אסיה שבין מזרח הוקאידו שביפן, קוריאה הצפונית, האיים הקוריליים, דרום חצי האי קמצ'טקה, קשת האיים האלאוטיים ועד מפרץ אלסקה וחצי האי אלסקה במערב. מין זה הוא קרובו של קורמורן פלאגי שלעיתים מאוחדים יחד עם קורמורן ברנט לסוג האפשרי Urile, בו נכלל גם המין הנכחד קורמורן ממושקף.
מאפיינים
לקורמורן אדום-פנים בעל מוטת כנפיים של 25 ל-29 ס"מ, כשכנפי הנקבות מעט קצרות יותר. משקלו של פרט בוגר הוא 1.5 עד 2.3 ק"ג, כשהנקבות שוקלות מעט פחות מהזכרים. למין גרון כחול כהה, גוף שחור ובעל פנים אדומות עם מקור מעוקל קצר צהוב. הוא בעל מספר ציצות מעל ראשו המשמשות לחיזור ועוזרים להבדיל בינו לבין הקורמורן הפלאגי.
הוא חי לאורך החופים הצפוניים של האוקיינוס השקט עד לאזורי קרח ומחפש במים דגים קטנים הקרובים לקרקעית הים, בעיקר מיני קוטוסיים. הוא עצמו עלול להיטרף בידי לוטרות, עיטמים ושאר עופות דורסים כשהצעירים והביצים נטרפים בידי שחפיים, חמסניים ועורביים.
עיטור הגבורה (משטרת ישראל)
עיטור הגבורה של משטרת ישראל הוא העיטור הגבוה ביותר שניתן במשטרת ישראל. העיטור ניתן על מעשה של גבורה עילאית תוך חירוף נפש בעת מילוי תפקיד. העיטור מחולק על ידי השר לביטחון פנים בהמלצת המפכ"ל. עד היום הוענקו רק שני עיטורים מסוג זה.
היסטוריה
בשנת 1972 חוקק חוק העיטורים משטרת ישראל במסגרתו יוסדו שלושה עיטורים למעשי גבורה של שוטרים או סוהרים. העיטור הגבוה מבין השלושה הוא עיטור הגבורה. בשנת 1974 חולקו שני עיטורי גבורה לשוטרים שקיבלו בעבר ציון לשבח מהמפכ"ל ובעקבות חוק העיטורים הומר הצל"ש שלהם לעיטור גבורה. השוטרים הם יונה קוממי ויוסף וקיל.
Su-Ki
הצבא הקיסרי היפני הסיק במהלך מלחמת סין–יפן השנייה כי יש צורך במשאיות תובלה אמפיביות בשטח, אולם הפיתוח נדחה בגלל סיבות של עלות וייצור. המטרה הייתה לייצר משאיות שיכולות לשלוח סחורות ישירות מהחוף לספינות תובלה ומשא ולמרכזי איסוף לוגיסטיים.
עיטור הגבורה (משטרת ישראל)
היסטוריה
ב-14 במרץ 2011 החליטה ועדת הצל"שים של משטרת ישראל להעניק את עיטור הגבורה לשלושת השוטרים שנספו בשרפה בכרמל: תת-ניצב אהובה תומר (מפקדת תחנת חיפה), תת-ניצב ליאור בוקר וסגן ניצב איציק מלינה. ההחלטה הוסברה בין היתר בכך ש"אין סיכון גבוה יותר מאשר לרוץ לתוך הלהבות כדי להציל אנשים ולדעת שאי אפשר לצאת מתוך הבערה", בסופו של דבר הוענק להם עיטור המופת.
עיצוב העיטור וענידתו
את העיטור עיצב נתן קרפ. מדליית העיטור היא עיגול בקוטר כ-4 סנטימטרים עליו מוטבעת מנורת שבעה קנים בקווים ישרים. בתחתית המנורה סמל משטרת ישראל ומתחת לסמל שני עלי זית. העיטור מחובר לסרט ברוחב 4 סנטימטרים שהשליש המרכזי שלו בצבע תכלת ושני השלישים החיצוניים שלו בצבע אדום. העיטור עשוי כסף ומשקלו כ-25 גרם.
את העיטור מנפיקה החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.
קרתה (עיר לויים)
קרתה הייתה עיר מקראית בנחלת שבט זבולון, והיא אחת מארבעים ושמונה ערי הלויים, ערים בארץ ישראל שעם ישראל נצטווה בתורה להעניק ללויים ולכהנים. לדעת ויליאם פוקסוול אולברייט, חוקר מקרא, שם העיר "קרתה" מבוסס על השם "קרתן", שם נרדף לעיר המקראית קריתיים. העיר מזוהה עם מבצר עתלית, אתר ארכאולוגי ובו מבצר צלבני (למרות שלא מוקמה בדיוק שם), או בשטח שבינו לבין ח'רבת דוצטרי, התיישבות אשר מוקמה ממזרחית לקרתה.
העיר קרתה מצוינת בתנ"ך ביהושע כא, לד:, שם מצוין שהלויים הנותרים קיבלו 4 ערים משבט זבולון מאלוהי היהדות, וביניהן קרתה.
בכתבים היסטוריים מצוין כי בתקופה ההליניסטית בארץ ישראל, חרבה עתלית העתיקה, ותושביה הקימו את קרתה באזור סמוך אליה (כיום באזור ממוקם תל סחר, בסמוך למושב העובדים מגדים). קרתה מוזכרת גם בכתביו של הנוסע מבורדו משנת 333, שם הוא מכנה אותה בשם "מוטציו קרתה".
חכאיים
חכאיים (שם מדעי: Lophiidae) היא משפחת דגי מצולות מסדרת החכאים שבמחלקת מקריני סנפיר. דגים אלה מצויים בכל האוקיינוסים, ומצויים עד עומק 1,000 מ'.
אורכם של החכאיים מגיע עד 2-3 מ' והם בעלי ראש ענקי עם לסתות נפערות גדולות מאוד ובתוכם שיניים חדות. הם בעלי סנפיר גב שקצהו העליון הפך ל"חכה" עם אור המופק בקצה והחכה משתלשלת ממש קרוב לפיהם. החכאי מחכה במארב לטרף שיבדוק את האור ואז בולע אותו במהירות עצומה. הראש מגובשש עם דוקרנים קטנים אך הסנפירים קטנים והתנועה של החכאי איטית מאוד.
כמה מהחכאים נחשבים לדגים מסחריים למאכל, בייחוד בצפון אירופה וביפן.
פורום משפחות פדויי השבי - לוחמי חיל החפרים
פדויי השבי הוא הכינוי אשר העניקו לעצמם אלפי החיילים הארצישראליים שנפלו בשבי הנאצי במלחמת העולם השנייה. חיילים אלו התנדבו לשירות ביחידות מקומיות של צבא הבריטי כבר בתחילת מלחמת העולם השנייה, במסגרת "גיוס בעלי מקצועות" ובהמשך בגיוס מאורגן על ידי הסוכנות היהודית במה שזכה לכינוי הכללי - "ראשית ההתנדבות". פדויי השבי נפלו בשבי מדינות הציר (גרמניה ואיטליה) עם כניעת הכוחות הבריטיים בקלמטה, יוון ב־29.4.1941 ובקרב על כרתים ב־1 ביוני 1941 וכן במקומות נוספים לאורך ציר הלחימה במדבר המערבי בעיקר בין השנים 1941–1942.
ארגון פדויי השבי
פדויי השבי התנדבו ראשונים לצבא הבריטי, ממש עם פרוץ המלחמה ושולבו בתפקידים מגוונים ביחידות מקומיות שונות של הצבא הבריטי מרביתם בחיל החפרים אך גם ביחידת תפעול הנמלים 1039 (הסווארים), חילות ההנדסה הקשר ההובלה והאוויר, חיל הציוד, התחזוקה, החרושת והרפואה, הבאפס (חיל הרגלים הבריטי), הרגימנט הארץ ישראלי, קומנדו המזרח התיכון וחיל התותחנים.
עם נפילתם בשבי הובלו החיילים הארצישראליים אל מחנות השבויים בשלזיה עילית (פולין הכבושה), שם הוחזקו ארבע שנים תמימות כשהם חשופים לעינויים והתעמרויות מצד שוביהם הגרמנים, בתנאים קשים מנשוא תוך עבודת פרך במחנות כפייה.
בתום צעדות מוות של כ-1,000 ק"מ שארכו כשלושה חודשים שחררו את עצמם השבויים על אדמת גרמניה, עת נפגשו עם צבאות בעלות הברית. במהלך אפריל 1945
הלוחמים הבריטיים יוצאי הקרב על יוון מכנים אותו "דנקירק של יוון" ומקפידים לציין כי מצבם ביוון היה קשה הרבה יותר מאשר בדנקירק מאחר שאופציית הפינוי לא עמדה בפניהם כפי שעמדה בפני הכוחות הלוחמים בדנקירק.
כיום, במסגרת מפקד השבויים אותו עורך פורום המשפחות, מתועדים שמותיהם של 420 חללים ונעדרים הקשורים לפרשת השבי, חיל החפרים ההנדסה והחילות האחרים מראשית ההתנדבות לצבא הבריטי – חללים ונעדרים אשר לא שבו מהקרבות.
ארגון פדויי השבי היה אחראי על הוצאת מספר ספרי זיכרונות ביניהם ספריהם של שלמה סלע (סלודש) "בכבלי השבי" ושל אלכסנדר גלנץ "המאבק בכבלי בשבי" וכן על ההתכנסות השנתית אותה ערכו החברים ב-29 באפריל בכל שנה לציון יום הנפילה בשבי בקלמטה, יוון.
מסמכים שנמצאו בעיזבונות פדויי השבי מלמדים שעוד בשנות ה-80 המאוחרות המשיך ארגון פדויי השבי לקיים פגישות שנתיות עם אנשיו ואף להשתתף באירועים שונים, כמו טקס היזכור השנתי בהר הרצל הנערך על ידי משרד הביטחון בכל שנה ביום השואה. המסמכים מלמדים על תחושותיהם הקשות של פדויי השבי לגבי מצב הנצחתם ועל שאיפותיהם לקמת ארגון יציג שיפעל לתיקון המצב. ולהנכחת תרומתם למאבק המלחמתי. משה צבי גרינבלום, מפדויי השבי, תיאר באופן מפורט את חזונו לגבי ארגון פדויי השבי אותו הוא כינה "מועדון". הוא הציע שייבחר ועד בו יהיו חברים לפחות 9 אנשים (5 מתל אביב והיתר מחוצה לה) שיטפלו לדבריו ב:
פורום משפחות פדויי השבי
פורום משפחות פדויי השבי-לוחמי חיל החפרים הוקם ב-29.4.13 על ידי טליה קליינר-דייגי נכדתו של אברהם דייגי בעקבות קושי למצוא מידע על סבה בארץ.
את החיפוש החלה טליה בהקמת קבוצת פייסבוק, ביחד עם קומץ משפחות נוספות, כשמטרתה הראשונית הייתה שיתוף תמונות מסמכים וזיכרונות, דרכם קיוותה תוכל ללמוד מידע נוסף אודות סבה ותקופת שביו. עד מהרה הצטרפו ליוזמה עוד ועוד משפחות פדויי שבי אשר הביעו גם הם את רצונם להשלים ידע אישי חסר אודות הוריהם. קבוצת הפייסבוק שהוקמה ייצרה, לראשונה בהיסטוריה, גישה לחומרים שנשארו בידי בני משפחות השבויים (חומרים שארכיונים ומוזיאונים בישראל לא מצאו בהם עניין לאורך השנים). כמו ראשוני מקימי קבוצת הפייסבוק גם בני משפחות חדשות שהצטרפו עם הזמן לקבוצה סיפרו על כעסם של פדויי השבי ממצב הנצחתם ומהנחלת סיפורם לדורות הבאים דרך המערכות השונות בישראל (משרד הביטחון, משרד החינוך ואחרים). וכך תקופה קצרה אחרי הקמת פורום המשפחות צרפו מקימי הפורום למטרותיהם גם את השאיפה לקדם את מצב הנצחתם והנחלת סיפורם של פדויי השבי בישראל ומחוצה לה.
כמענה לצורך שעלה מן השטח התחילו בשנת 2014 מובילי פורום המשפחות לתעד את שמותיהם של החיילים שלקחו חלק באירועים במיזם לו העניקו את השם "מפקד השבויים".
כל פעילות פורום המשפחות, נעשית בהתנדבות מלאה.
לוגו פורום משפחות פדויי השבי
בלוגו שלושה מוטיבים המאפיינים את סיפורם של פדויי השבי הנאצי:
הלוגו עוצב לראשונה על ידי ריצ'רד וודס, מעצב גרפי בריטי שעשה זאת בהתנדבות עבור פורום המשפחות.
בשנת 1965 נערך בגני התערוכה בת"א כנס במלאת 25 שנים להתנדבות בני היישוב היהודי בארץ לחיל החפרים ויחידות עזר נוספות בצבא הבריטי בתחילת מלחמת העולם השנייה. לנוכחים חולקה תגית שעיצובה שימש השראה ללוגו הנוכחי של הפורום.
מטרות הפורום
לצורך קידום מטרותיו אלו מקיים פורום המשפחות קשרים עם ארגונים ויחידים רבים בישראל ובעולם וביניהם משרד הביטחון, חיל ההנדסה ועמותת מורשת חיל ההנדסה, משרד החינוך, יד ושם, שגרירות בריטניה בישראל ואחרים.
פורום פדויי השבי וחיל ההנדסה הקרבית
פדויי השבי אשר עסקו טרם נפילתם בשבי בתפקידי הנדסה ובינוי לאורך צירי הלחימה השונים היוו את המסד הראשוני עליו קם בשנת 1948 חיל ההנדסה של צה"ל.
מפקדו הראשון של חיל ההנדסה תא"ל במיל. עמנואל שחר נמנה אף הוא בין ראשוני המתנדבים לצבא הבריטי שם רכש את מקצוע ההנדסה הצבאית. תא"ל שחר נקרא על ידי דוד בן-גוריון אל הדגל עם פרוץ מלחמת העצמאות והביא איתו את הידע שצבר בשנות שירותו בצבא הבריטי.בינואר 2016 נפגשו מובילת פורום משפחות פדויי השבי טליה קליינר דייגי ויוסי סולומין חבר צוות ההיגוי עם קצין ההנדסה הראשי תא"ל אושרי לוגסי ויו"ר עמותת מורשת חיל ההנדסה תא"ל (מיל.) ישי דותן. במהלך פגישה זו התקבלה החלטה להעמיק את הקשר בין הארגונים ולפעול לנוכחות משמעותית של סיפורם במורשת החיל. בין היתר נעשה לאורך השנים:
עמותת מורשת חיל ההנדסה ופורום משפחות פדויי השבי החלו במיזם חדש לבניית ארכיון פדויי השבי דרכו יונגשו לציבור אלפי תמונות הקשורות לפרשת השבי ולפעילות פורום המשפחות.
מפקד השבויים
לאורך שנות פעילותו עלה, מן הארגונים השונים איתם עומד פורום המשפחות בקשר וממשפחות פדויי השבי, צורך מהותי ברשימת שמותיהם של החיילים שלקחו חלק באירועים. לאחר שנים רבות בהן לא נמצאה רשימה שכזו החל פורום המשפחות בפרויקט "מפקד השבויים" – בו מתועדים שמותיהם של אלו שלקחו חלק באירועים, לכדי רשימה אחת לראשונה מאז החלה ההתנדבות ופרשת השבי.
על עריכת המפקד הופקדה מטעם פורום המשפחות אורנה רון ובו מתועדים שמותיהם ופרטיהם של חללי ונעדרי פרשת השבי, חיל החפרים-ההנדסה והחילות האחרים מראשית ההתנדבות. שמותיהם של פדויי השבי – הלא הם כל מי ששבו משנות השבי או הצליחו להימלט ממנו בדרכים שונות וכן גם שמותיהם של כל מי שנמצא כי היו חלק מראשית ההתנדבות לצבא הבריטי בארץ ישראל.
בחודש אפריל 2019 הועברו נתונים ראשונים מתוך מפקד השבויים אל משרד הביטחון היחידה להנצחת החייל, מוזיאון בית הגדודים ומוזיאון הלוחם היהודי בלטרון ובהם פרטיהם של חללי ונעדרי האירועים. בעקבות נתונים חדשים אלו הושלמו פרטיהם של חללי ונעדרי חיל החפרים באתר "יזכור" של משרד הביטחון. זאת כחלק מפרויקט משותף של פורום המשפחות והיחידה להנצחת החייל בניהולו של מר יעקב גבאי, סגן ראש האגף וראש היחידה להנצחת החייל.
מפקד השבויים המלא היה צפוי להתפרסם בחורף 2020, אך מפאת מגפת הקורונה נדחה מועד פרסומו.
תמונות השבויים
במאי 2017 אירח פורום משפחות פדויי השבי את ד"ר מרגיט ברנר מה - National Historical Museum שבוינה. בתום יום סיור במוקדי עניין שונים כמו מוזיאון הלוחם היהודי בלטרון, יער פדויי השבי ומוזיאון בית הגדודים נפגשה ד"ר מרגיט עם נציגי משפחות השבויים ומסרה לידיהם כ-700 תמונות של פדויי השבי הארצישראליים כפי שצולמו במעמד קבלת מספרי השבוי בסטאלג 18A שבוולפסבורג.
מאות תמונות אלו עוברות תהליך של זיהוי תוך הצלבת נתונים עם מפקד השבויים על ידי מתנדבי פורום המשפחות.
יער פדויי השבי
בשנת 1944, מתוך מחנות השבי החלו השבויים ביוזמתו של קורפורל אפריים דרייפוס דרע, באיסוף מגבית שמטרתה – העברת הכסף כתרומה לקק"ל לצורך נטיעת עצים לכבודו של יוסף אלמוגי, מפקדם בימי השבי. אלמוגי התנגד לכך שנטיעת העצים תהיה אישית לכבודו ועל כן הרחיב את המגבית ואת הכסף שנאסף שלח לקרן הקיימת לישראל לצורך נטיעת "יער השבויים העבריים בגרמניה".
בשנת 2013 הוחלט במסגרת התארגנות פורום המשפחות לקיים פגישה ביער שלהקמתו תרמו השבויים ב-1944 מתוך מחנות השבויים, אך מנתונים שהגיעו מהקרן הקיימת עלה כי היער מעולם לא ניטע.
ב-29.4.15, לכבוד 70 שנה לשחרורם, נחנך "יער פדויי השבי" בהרי ירושלים והוגשמה משאלתם של פדויי השבי.
מנהל אגף ההתרמה בישראל בקק"ל זאב קדם סיפר כי "לפני שנה קיבלנו מכתב מטליה ושמענו את הסיפור הבלתי-ייאמן על שבויי המלחמה ביוון. היה ברור לנו שצריך לעשות משהו. קק"ל פועלת רבות לפיתוח יערות וקרקע. אתר הוקרה זה נבנה כאן, ממש ליד שביל ישראל, עם לוחות תצוגה של צילומים וסיפורים על שבויי המלחמה, כך שכל מי שמטייל בשביל ילמד את הסיפור הזה. זה סיפור לאומי שישראל זקוקה לו. זכינו לגמול לאנשים האלה על תרומתם לישראל, ואני שמח שהייתי שותף לעשייה הזאת". (אפריל 2015)
היער הוא חלק משביל ישראל וממוקם מתחת להדסה עין כרם בדרך לאבן ספיר, בכניסה לשביל המעיינות (עין שריג).
מערך שיעור - משרד החינוך
מתוך הבנה שחלק משמעותי ביכולת להנחיל לדורות הבאים את סיפורם של פדויי השבי טמון בייצוג הנושא במשרד החינוך והנגשתו למורים פנתה מטעם פורום המשפחות גילה וילצ'ינסקי אל הגברת אלירז קראוס - מנהלת אגף "רוח וחברה", המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך. בהחלטה בעלת חשיבות היסטורית רבה אפשרה הגברת קראוס פתיחתו של מיזם במסגרתו הוכן על ידי "יד ושם" בעבור משרד החינוך מערך שיעור על פדויי השבי על ידי הגברת נעמה אגוזי – רכזת מחוז צפון, המגמה להכשרת מורים, יד ושם.
מערך השיעור זמין לכלל מורי ישראל באתר האינטרנט של תוכנית "בשבילי הזיכרון" בלשונית "תיכון".
הנהלת פורום המשפחות
צוות ההגוי מפעיל את הפורום, באופן וולונטרי, נטול תקציבים ומהווה את הקשר בין משפחות פדויי השבי לבין מוסדות, ארגונים ומשפחות פדויי שבי אחרות שיש ברשותם מידע על השבויים מתוך מטרה להרחיב את הידע ההיסטורי והאישי על פרשה נעלמה זו ולקדם את הנצחתה.
לאורך השנים השתתפו בהנהלת פורום המשפחות ובמיזמיו השונים, בין היתר, בנים ונכדים רבים של פדויי השבי:
פעילויות ואירועים עיקריים
לצורך קידום מטרותיו קיים לאורך השנים פורום המשפחות אירועים שונים וביניהם:
החל משנת 2017 מקיים פורום משפחות פדויי השבי טקס שנתי ביער פדויי השבי בשיתוף עם חיל ההנדסה, עמותת מורשת חיל ההנדסה, קקל ובהשתתפות מכובדים רבים וביניהם – שגריר בריטניה בישראל, מנהלי מוזיאונים (בית הגדודים, המוזיאון ללוחם היהודי בלטרון), ארגון צוות - גמלאי צה"ל וכוחות הביטחון ועוד.
בטקס השנתי שהתקיים בתאריך 26 במאי 2022, נטלו חלק לראשונה הנספח הצבאי של יוון בישראל קולונל גיאורגיוס פטרו וסגנו קומנדר תאודורוס צירוס, לצד נציג הנספחות הצבאית הבריטית מפקד כנף קריס ברימן וכמובן קצין הנדסה ראשי בצה"ל תת - אלוף עידו מזרחי וקצינים נוספים
פורום משפחות פדויי השבי משתתף באופן קבוע בטקסים ואירועים שונים הנערכים בישראל ובעולם וביניהם:
בעקבות שיתוף פעולה חדש באיטליה צפוי בעתיד פורום המשפחות להיות חלק מהטקס השנתי הנערך על שרידי מחנה השבויים P.G.65 באיטליה בו הוחזקו עשרות רבות מפדויי השבי.
אירועי שנת ה-80 לנפילה בשבי הנאצי
שנת 2021, במלאת 80 שנה לנפילה בשבי, תוכננה מראש להיות שנת השיא במפעל ההנצחה של פרשת השבי של מתנדבי היישוב בא"י - לוחמי חיל החפרים ושאר היחידות אליהן התנדבו בני היישוב.
אירועים כמו: מפקד השבויים, מסע נוסף של בני המשפחות בעקבות מסלול השבי של הלוחמים, הטקס השנתי ביער פדויי השבי, השתתפות נציגי פורום המשפחות בטקס האזכרה בעיירה קלמטה שביוון ועוד, תוכננו להתקיים בהוד והדר מלאים ובהשתתפות מרביתם של בני המשפחות ונציגים רשמיים מהארץ ומחו"ל.
בתחילת מרץ 2020 נכנסה מדינת ישראל למשבר הקורונה. אירוע דרמטי זה שיבש, שיתק ודחה את האפשרות להתקדם בתכנון והוצאה אל הפועל של מרבית האירועים הנ"ל.
הטקס השנתי ביער פדויי השבי 3.6.21 - 80 שנה לנפילה בשבי
עם הירידה המשמעותית בנתוני התחלואה בעקבות החיסונים החליטה הנהגת פורום משפחות פדויי השבי לקיים את הטקס השנתי של פורום המשפחות ביער פדויי השבי בתאריך 27.5.21 בשותפות עם חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל ועמותת מורשת חיל ההנדסה. מבצע שומר החומות שהחל ב-10 במאי 2021 אילץ את המארגנים לדחותו לתאריך 3 ביוני 2021. כ-250 משתתפים ובהם בני המשפחות של פדויי השבי, התכנסו לטקס זו השנה החמישית ברציפות. למשתתפים הוענקה סיכה שהופקה במיוחד לציון שנת ה-80 לפרשת השבי, ועליה לוגו פורום משפחות פדויי השבי וכיתוב המתאר את האירוע. כיבדו את הטקס בנוכחותם 5 תתי אלופים (בשרות פעיל או במיל'): ובראשם תא"ל עידו מזרחי שסבו שירת בחיל ההנדסה הבריטי אביו שירת בגדוד 601 וביום הטקס מכהן כקצין הנדסה ראשי, תא"ל (מיל.) אילן סבג הקהנ"ר היוצא, תא"ל (מיל.) ישי דותן יו"ר עמותת מורשת חיל ההנדסה, תא"ל (מיל.) ד"ר אפרים לפיד לשעבר דובר צה"ל חבר הוועד המנהל של ההגנה המייצג את ארגוני המתנדבים, תא"ל (מיל.) צבי קן תור מנכ"ל מוזיאון הלוחם היהודי, וגב' ברקת עובדיה ממוזיאון בית הגדודים באביחיל. נכח בטקס, כמידי שנה, נציג שגרירות בריטניה בישראל - עוזר הנספח הצבאי מר ג'והן וואלס. בטקס חולקו לחלק מבני משפחות פדויי השבי, תמונות של יקיריהם שצולמו במעמד הקליטה שלהם למחנה השבויים בוולפסבורג 1941 ואשר נמסרו להנהגת הפורום על ידי הגברת ד"ר מרגיט ברנר מה NHM בווינה. במעמד מיוחד במינו ובהפתעה קיבל סרן יותם חכים, מפקד פלוגה בבית הספר להנדסה צבאית, את תמונת סבא רבא שלו (סב אימו) יחיאל ונסובר, שהיה לוחם בחיל החפרים ונפל בשבי הנאצי. התמונה נמסרה על ידי הקהנ"ר תא"ל עידו מזרחי שגם סבו שירת בחיל ההנדסה הבריטי. בטקס השתתפו גם בנו ונכדיו של יוסף אלמוגי "אבי השבויים" אשר ייצג את השבויים בפני הגרמנים. משפחת אלמוגי זכתה לקבלת שי מזכרת מכובדת ותרמה לכל המשתתפים את ספרו של יוסף אלמוגי במהדורה מיוחדת שהופקה לקראת האירוע.
טקס יום הזיכרון הבריטי לחללי האימפריה הבריטית 11.11.2021
החל משנת 1928, מדי שנה, בחודש נובמבר, בשבוע המתחיל ביום חמישי שלפני יום הזיכרון הבריטי ועד לערב יום חמישי שלאחריו, מתכסה המדשאה שבין כנסיית ווסטמינסטר לבניין הפרלמנט הבריטי בכ - 250 חלקות זיכרון של רגימנטים ואגודות שונות של הכוחות המזוינים הבריטים. בכל אחת מהן נשתלים סמלי זיכרון מעץ המעוצבים בצורות דתיות שונות: צלבים, מגיני דוד, סהרונים ועוד, על פי אמונתם הדתית של הנופלים. על כל אחד מהם נרשם שמו של חלל המשתייך ליחידה אותה מייצגת חלקת הזיכרון, אשר נפל במערכה צבאית במסגרת שרותו בצבא הבריטי. בשבוע זה נקרא האזור: Field of Remembrance (שדה הזיכרון)
לראשונה בשנת 2021, במלאת 80 שנה לאירועי הנפילה בשבי של מתנדבי היישוב בחיל החפרים ויחידות נוספות, במערכה על יוון אפריל - יוני 1941, ייצגה משלחת של פורום משפחות פדויי השבי, את חללי פרשת השבי. המשלחת כללה את: טליה קליינר-דייגי - מייסדת וראשת פורום משפחות פדויי השבי, חברי ועדת ההיגוי של הפורום: אורי אביגור, יוסי סולומין וארז אלוני. אליהם הצטרף אמיר קוטשר - נכדו של חפר ופדוי שבי, היושב בלונדון, אשר פעל מול הגורמים הבריטים לאישור ייסוד חלקת זיכרון עבור החללים הארצישראליים לוחמי חיל החפרים והיחידות הנוספות ואשר הוכרז כמנהל חלקת הזיכרון. הצטרף למשלחת בלונדון ממש ברגע האחרון גיורא אלמוגי, נכדו של יוסף אלמוגי. המשלחת הגיעה כמה ימים לפני הטקס, פקדה את קברו של אוסקר בלוך החלל היחידי מפרשת השבי שקבור בבית העלמין היהודי באיסטהאם לונדון, ועמלה לארגן את חלקת הזיכרון ל-104 החללים שעבור כל אחד מהם נשתל סמל זיכרון בצורת מגן דוד עם שם הנופל ויחידתו. הסמלים עוטרו, כמו בכל החלקות, בפרחי פרג אדומים מנייר, המהווים את הסמל הלאומי ליום הזיכרון לחללי הממלכה המאוחדת. רשימה שמית של החללים ושלט המספר באנגלית את סיפורם של פדויי השבי הארצישראלים הוצבו אף הם בחלקה. ביום הטקס, 11 בנובמבר 2021 פקדה את החלקה הדוכסית קמילה שייצגה את בית המלוכה הבריטי בטקס, אשר בירכה את אמיר קוטשר על השתתפות הנציגות הישראלית בטקס. בנוסף פקדו את חלקת הזיכרון: שגרירת ישראל בבריטניה הגב' ציפי חוטובלי - שקיבלה סקירה מקיפה מאנשי המשלחת, הנספח הצבאי של ישראל בלונדון, ומנהל אגודת חיל החפרים הבריטי שהופתע למשמע סיפורם המיוחד של פדויי השבי, שנחבא במורשת החיל בו שירת, סיפור שהוא כמובן לא הכיר כלל. בהמשך חלקה המשלחת הישראלית כבוד לחללי הבריגדה היהודית בחלקת הזיכרון שלהם והדליקה נר זיכרון. השתתפות נציגי משפחות פדויי השבי מישראל בטקס מסורתי זה מהווה סגירת מעגל היסטורי. 76 שנים אחרי שפדויי השבי הגיעו ללונדון לאחר שחרורם מהשבי, שבו אליה נציגי צאצאיהם על מנת להוסיף נדבך חדש במאמצים לחשוף ולהנציח את פרשת השבי ואת אלו שנטלו בה חלק. אירוע זה, כמו הטקס השנתי ביער פדויי השבי, יצוין מדי שנה מעתה ואילך בהשתתפות נציגות של פורום משפחות פדויי השבי
קתרינה מאוסטריה, מלכת פורטוגל
קתרינה מאוסטריה, מלכת פורטוגל (בספרדית: Catalina de Austria; 14 בינואר 1507 - 12 בפברואר 1578), הייתה אשתו של ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה
קתרינה נולדה ב-14 בינואר 1507, בטורקוומאדה, לפליפה הראשון, מלך קסטיליה ולחואנה הראשונה, מלכת קסטיליה, בתם של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. בשנת 1517 כלא אחיה קרלוס הראשון, מלך ספרד את אמה חואנה הראשונה, מלכת קסטיליה במנזר בטורדסיאס, וקתרינה הוחזקה עמה שם עד שהגיע זמנה להתחתן.
ב-10 בפברואר 1525 התחתנה קתרינה עם ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 9 ילדים. בשנת 1557 מת בעלה ז'ואאו השלישי, ונכדה סבשטיאו, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו. מכיוון שסבשטיאו היה קטין, שלטה קתרינה כעוצרת בשמו, ובשנת 1562 מינתה את גיסה אנריקה, נסיך פורטוגל לתפקיד העוצר. קתרינה אהבה מאוד כלי חרסינה, והחזיקה ברשותה אוסף גדול מאוד של חרסינה מסין.
ב-12 בפברואר 1578 מתה קתרינה בליסבון, וכעבור 6 חודשים נהרג נכדה סבשטיאו, מלך פורטוגל בקרב אל-קסר אל-כביר.
משפחתה
ב-10 בפברואר 1525 התחתנה קתרינה עם ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
פאטון אוסוולט
פאטון פיטר אוסוולט (באנגלית: Patton Peter Oswalt; נולד ב-27 ביוני 1969) הוא סטנדאפיסט, שחקן ותסריטאי אמריקאי.
ביוגרפיה
אוסוולט נולד בפורסמות וירג'יניה. הוא נקרא על שם הגנרל ג'ורג' פאטון. כבן לאב ששירת בצבא האמריקאי גדל אוסוולט עם משפחתו באוהיו וקליפורניה. הוא בוגר קולג' ויליאם ומארי בוירג'ניה.
אוסוולט החל להופיע בסטנד אפ בשנת 1988.
לאחר שכתב לסדרה "מד טי.וי" והשתתף בספיישל בערוץ HBO, החל אוסוולט לשחק בסרטים וסדרות. בשנת 1996 שיחק בסרט הבכורה שלו "צוללת דיזל". באותה שנה הופיע לראשונה בטלוויזיה בתפקיד אורח בסדרה סיינפלד, בפרק בעונה השישית.
בשנת 2007 דיבב את העכברוש רמי בסרט "רטטוי" של פיקסאר, ובסרט הקצר שמבוסס עליו "חברך העכברוש".
בשנת 2020 לוהק לדמות משנית במותחן הפוליטי "גזלייט" אודות פרשת ווטרגייט, בגילומו של צ'ארלס קולסון, היועץ המשפטי של הבית הלבן בממשלו של ריצ'רד ניקסון. הסדרה עלתה לשידור ברשת Starz באפריל 2022.
חיים אישיים
בשנת 2005 נישא לבלוגרית האמריקאית מישל מקנמרה, ונולדה לו ממנה בת אחת. בשנת 2016 התאלמן מאשתו, שהלכה לעולמה בשנתה מהתקף לב בגיל 46.
בשנת 2017, שנה לאחר מותה של אשתו הראשונה, נישא לשחקנית מרדית' סלנגר.
קורמורן פלאגי
קורמורן פלאגי (שם מדעי: Phalacrocorax pelagicus) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הקורמורניים החי בצפון האוקיינוס השקט בין אלסקה לסיביר ומצוי גם באוקיינוס הפתוח ומכאן שמו. מין זה הוא קרובו של המין קורמורן אדום-פנים.
מאפיינים
זהו קורמורן קטן שאורכו 64–89 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 1 מטר ומשקלו הממוצע 1,500-2,400 גרם, כשהזכרים גדולים מעט מהנקבות. למעט הגודל אין הבדלי זוויגים גדולים. הקורמורן בעל נוצות שחורות או כחולות-כהות והכתפיים סגולות. הגרון ירוק והראש שחור בעל עיניים ירוקות, טבעות כתומות-אדומות סביב העיניים והמקור הצהוב והארוך. בניגוד לקורמורן אדום-הפנים לקורמורן זה כסות נוצות לאורך הראש, מה שמשמש כהבדל ביניהם. בעונת הרבייה הזכרים מגדלים מספר ציצות לבנות על ראשם וצווארם.
בדומה לרוב הקורמורנים הוא ניזון מדגים וסרטנים שוכני קרקעית.
רכס מילן
רכס מילן (באנגלית: Millen Range) הוא רכס הרים נישא, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
שיא גובהו של הרכס - 3,200 מטרים מעל פני הים.
הרכס ממוקם ממערב לרכס הקרטוגרפים.
היסטוריה
שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגית לאנטארקטיקה של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition בראשי תיבות: NZGSA) שחקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963.
הרכס נקרא על שם ג'ון מ. מילן (John M. Millen), שפיקד על המשלחת.
פיוטרקובסקי
פיוטרקובסקי הוא: שם משפחה, הנגזר משמה של העיר פיוטרקוב טריבונלסקי בפולין.
תוכנת עריכת תמונה
במחשוב תוכנת עריכת תמונה (נקראת גם עורך תמונה או תוכנת גרפיקה) היא תוכנה או אוסף תוכניות המאפשרות לערוך ולטפל בתמונות על גבי מחשב.
כללי
רוב תוכנות עריכת התמונה מכילות מגוון כלים וטכניקות המיועדות להקל ולפשט את אופן עריכת התמונה. הכלים עשויים לטפל הן ברמה הנקודתית כגון תיקון עיניים אדומות, והן ברמה הכוללת כגון טיפול ברמות הרוויה והבהירות של התמונה.
תוכנות עיבוד התמונה בעשור האחרון משתמשות בשיטת חלוקה לשכבות (Layers), כך שאפשר להחיל שינויים רק על חלק מהתמונה, או להזיז חלקים ממנה. לדוגמה, ניתן ליצור קולאז' המורכב מכמה תמונות, בעוד שלכל תמונה אפשר להוסיף מסגרת, לטשטש את הקצוות, למחוק חלקים, לחתוך חלקים לא רצויים, לסובב, להזיז ולשפר מבלי להשפיע על השכבות האחרות. כלים נוספים בתוכנות שונות מאפשרות לייבא קובצי תמונות או חלק מהן, ולעבדן תוך תכונות שימוש רבות, כגון סיבוב, היפוך, שינוי גודל, מיקום, צביעה, ועוד. בטכניקות מתקדמות יותר ניתן לבצע שינויי כגון שימוש בפילטרים לשינוי תאורה, אפשרויות צביעה מיוחדות, יצירת צורות (למשל גליל, כדור, תיבה), אנימציות תלת־ממדיות ועוד.
השפעה
תוכנות עיצוב התמונה השפיעו רבות על התקשורת המשודרת, הכתובה, והאינטרנטית, וכן על התרבות, בעיקר מראשית המאה ה-21, עם התפתחות התוכנות. הדבר מאפשר התפתחות משמעותית בתחום הפרסום והשיווק, כולל של אנשי ציבור ואף פוליטיקאים.
בנוסף, היכולת של כל אדם לעבד כל תמונה ולהפיצה ברשת, מאפשרת התפשטות של מם אינטרנט.
בישראל נחקק בשנת 2012 חוק הפוטושופ האוסר על "שימוש בעריכה גרפית, לרבות בתוכנת עריכת תמונה, לצורך הצרת היקפי גופו של דוגמן שנעשה שימוש בדמותו בכל פרסום המיועד לציבור".
היסטוריה
SuperPaint (1973) היה אחד מתוכנות הגרפיקה המוקדמות ביותר. Fauve Matisse (לימים Macromedia xRes) הייתה תוכנה חלוצית של שנות ה-90 המוקדמות, במיוחד כשהציגה תכונה של שכבות. נכון לעכשיו, Adobe Photoshop היא אחת מתוכנות הגרפיקה הנפוצות והמוכרות ביותר בעולם, לאחר שיצרה פתרונות חומרה מותאמים אישית יותר בתחילת שנות ה-90. כיום GIMP משמש חלופה פופולרית בקוד פתוח פוטושופ של אדובי.
צסק"א מוסקבה (כדורגל חופים)
מועדון הכדורגל חופים צסק"א מוסקבה (ברוסית: Пляжный Футбольный клуб ЦСКА Москва) הוא מועדון כדורגל חופים רוסי שהוקם בשנת 2010 ומתמודד באליפות רוסיה בכדורגל חופים.
בעונת 2017 סיימה במקום השלישי בליגה.
אלכסנדר מקניקול
אלכסנדר "אלכס" מקניקול (באנגלית: Alexander "Alex" MacNicoll; נולד ב-1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
מקניקול למד משחק באוניברסיטת דה סיילס, בפנסילבניה. מקניקול משחק בסדרות טלוויזיה אמריקאיות ובסרטים מאז 2013. בסדרה טרנספרנט גילם את דמותו של קולטון מ-2014. בשנת 2017 הוא גילם את פיטר סטאנדל בסדרת הטלוויזיה "13 סיבות". בשנת 2019 הוא גילם את לוק הולברוק בסדרה המקורית של נטפליקס "עולם חדש".
פיליפו מצולה
מצולה היה תלמידו של פרנצ'סקו טקוני (Francesco Tacconi). ידוע ששהה זמן מה בוונציה, שם למד אצל האמנים אנטונלו דה מסינה, ג'ובאני בליני ואלביס ויוריני. מצולה פעל בעיקר באזור שבין פארמה ופיאצ'נצה. יצירתו הידועה ביותר היא פוליפטיכון הנמצא בבזיליקת סנטה מריה בקורטמג'ורה (Cortemaggiore), עיירה בקרבת פיאצ'נצה.
בנו הוא הצייר פארמיג'אנינו.
אינפורמליזם
אינפורמליזם הוא מונח בתולדות האמנות שנטבע בצרפתית על מנת לתאר מספר גישות לציור מופשט משנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. המונח כולל את כל זרמי ההפשטה שהתפתחו בצרפת וביתר מדינות אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה, זאת בדומה לאקספרסיוניזם המופשט האמריקאי. בתוך זרם האינפורמליזם ניתן לאפיין מספר מגמות סגנוניות מובחנות, כגון ההפשטה הלירית, ציור החומר, אסכולת פריז, טאשיזם ואכזריות ארט. המונח שימש את מבקר האמנות הצרפתי, מישל טאפיה, בספרו משנת 1952, "Un Art Autre", על מנת לתאר סגנונות אמנותיים שהמשותף להם הוא התבססות על תהליכים אמנותיים לא פורמליים שלעיתים קרובות כרוכים בשימוש במחוות. טאפיה כינה אמנות זו כ"אחרת" (art autre) מפני שראה בה כמסמנת שבר ביחס למסורת הציורית הקודמת לה (הכינוי ניתן בהתייחס לאמנות מופשטת לא גיאומטרית).
שיטה ומאפיינים
בתוך האינפורמליזם כל אמן מאפשר ביטוי חופשי לחומרים בהם הוא משתמש ולאיכויות שלהם, שנתפסות כבלתי צפויות, לצד גישה הדוגלת בשימוש אקראי במחוות אמנותיות; בכך האמן דוחה את אלמנט השליטה שיש בתפיסה המסורתית של ציור ושל התפתחותו של הציור, לפיה היצירה נוצרת מהרעיון שמוביל בתורו אל העבודה המוגמרת, אותה יכול הצופה לקרוא בחופשיות. ה"הרפתקה הציורית" בזרם האינפורמליסטי היא חדשה לגמרי: במקום לצאת מתוך המשמעות אל בניית הסימנים שיגלמו אותה, האמן מתחיל מיצירת הסימנים, להם הוא מעניק את המשמעות המתאימה. ביצירותיו של לורן ג'ימנז-בלאגואר, למשל, שפת הסימנים עוברת הפשטה משמעותית כאשר מתאפשרת דרכה לערוך פרשנות אוניברסלית של שפה פרטית.
המאפיינים של ציור מסוג זה הם: מחווה ציורית ספונטאנית, אוטומטיות, שימוש אקספרסיבי בחומר, היעדר דעות קדומות, ותפיסה לפיה המעשה הציורי מייצר את הרעיון והיצירה היא המקום והרגע בו האמן מגלה את עצמו; לעיתים מתווספים היבטים קליגרפיים לאמנות זו, כמו למשל בעבודותיהם של ז'ורז' מתיו, האנס הארטונג או פייר סולאז'.
KH-8 Gambit 3
KH-8 Gambit 3 הייתה סדרת לווייני ריגול של ארצות הברית ששוגרה בשנים 1966–1984. הלוויינים פעלו בשיטה זהה ללווייני מיזם קורונה והחזירו סרט צילום לא מפותח לכדור הארץ. הסדרה כללה 54 לוויינים. הלוויינים הגיעו לרזולוציה של 0.1 מ'. הם נבנו בלוקהיד קורפוריישן וצוידו במצלמה מתוצרת קודאק. משך פעולת הלוויין הייתה כחודש. דגמים מאוחרים צוידו ב-2 קפסולות נחיתה. הלוויינים הופעלו על ידי משרד הסיור הלאומי. בשנת 2011 נתוני התוכנית שוחררו לידיעת הציבור.
פרויקט התחיל כפיתוח המשך של לווייני מסדרה KH-7 GAMBIT. כל הלוויינים שוגרו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגר טיטן 3. מכלל השיגורים שלוש לא הצליחו להביא את הלוויין למסלול המתוכנן. הלוויינים פעלו במסלול לווייני נמוך. במהלך הפעילות לוויינים עברו מספר שדרוגים. בשנת 1971 הוחלפה המצלמה הראשית של הלוויין לדגם מתקדם.
לוויינים היו במשקל כ-4100 ק"ג. על הלוויינים היו מותקנים 4 מצלמות. היה ניתן לצלם לוויינים אחרים. יכולת זו נוצלה לצילומי לוויינים סובייטיים ותחנת החלל סקיילאב לקראת עבודות תחזוקה.
עלות כוללת של 54 שיגורים הייתה 2.3 מיליארד $ במחירים שותפים, כ-10 מיליארד $ במחירי 2012.
צבי אדום חזית
צבי אדום חזית (שם מדעי:Eudorcas rufifrons), הוא מין אנטילופת-צבי בינונית החי במרכז ומערב אפריקה לכל אורך הסאהל. הוא תואר לראשונה בשנת 1846 על ידי החוקר והביולוג אדוארד גריי, ויש לו כ-5 תת-מינים וודאיים. בעבר סווג בסוג צבי תחת השם המדעי "Gazella rufifrons", אך בטקסונומיות חדשות הועבר לסוג צבי אמיתי בשל שוני גנטי בינו לבין צבאים אחרים.
מספר מינים נוספים המצויים בסוג זה, נחשבו בעבר כתת-מינים שלו: צבי תומסון וצבי מונגאלה; לגבי סיווגו של צבי הוגלין עדיין אין הסכמה מלאה, והוא נחשב לסירוגין כתת-מין של צבי אדום חזית או כמין נפרד. צבי אדום חזית מבולבל לעיתים קרובות עם מין נוסף באותו הסוג - צבי אדום (Eudorcas rufina) שחי בעבר באלג'יריה ונכחד מן העולם. עם זאת, הסיווג של הצבי האדום כמין נפרד מוטל בספק, וייתכן כי בכלל היה שייך למין זה. יש לו חפיפה עם שני מיני צבאים: צבי הנגב בשולי הסהרה, וצבי סומרינג בשולי הרמה האתיופית.
תיאור
צבי אדום חזית מתאפיין בזוג קרניים ספירליות דמויות נבל, והן גדולות וישרות יחסית בדומה לשאר המינים בסוג צבי אמיתי. הקרן צומחת לכיוון מעלה, מתעגלת מעט לאחור תוך כדי נטייה לצדדים, ומסתיימת בקצוות ישרות הנוטות מעט כלפי פנימה. בניגוד למיני צבאים רבים העיקולים בקרניים עדינים מאוד ונותנים לקרן מראה ישר למדי, והן נראות במבט מלפנים כ-"V" ובמבט מהצד כחצי "S" עדין. לקרני הנקבות אין מבנה קבוע, והן עלולות להיות ישרות לחלוטין כקרני הדוקרנים, או לצמוח לכיוונים מנוגדים. הקרניים ממוקמות במרכז המצח מעל העיניים ובמרחק ניכר מהן ומהאוזניים, ואצל הנקבות זה בולט יותר. הקרניים סמוכות אחת לשנייה בבסיס - עם רווח ברור ביניהם, ובקצוות המרחק הוא פי 3–5 מהמרחק בסיס; אצל קרני הנקבות המרחק תלוי בצורה של הקרן. העובי של הקרן שווה בחציה הראשון, ולאחר מכן הופך לדק בהדרגה עד שמסתיים בשפיץ חד ודקיק. הקרניים של הנקבות דקות לכל אורכם, ואין הבדלים בולטים בין הבסיס לשפיץ שבקצוות. על כשני שלישים מהקרן יש 11–16 טבעות\חצאי טבעות גדולות ובולטות, ובין אחת לשנייה יש רווח ברור; הקצוות חלקות לגמרי. קרני הנקבות חלקות לאין ערוך מהזכרים, ותחת הטבעות עלול להיות להם חריצים קטנים עגלגלים. צבע קרני הזכרים שחור או אפרפר עם קצוות שחורות, ולנקבות שחור כחלחל בהיר; הטבעות בהירות מעט. מלבד ההבדלים הנזכרים קרני הזכרים נוטות להיות גדולות וכבדות יותר וקרני הנקבות גליליות דקיקות. בשל הבדלים בולטים אלה, הקרניים משמשות לזיהוי מהיר ונוח בין זכר לנקבה של מין זה. הפרווה של צבי אדום חזית קצרה למדי ובעלת מראה חלק, והיא מורכבת משערות דקיקות וזיפיות. הפרווה מאפשרת לצבי להתמודד עם האקלים האפריקני. צבע הפרווה הכללי הוא חום אדמדם בהיר המשתרע על השוקיים, הגפיים והצוואר, ונוטה לצהבהב באזורים התחתונים. בצדדי הבטן ישנו כתם דהוי בצבע חום צהבהב-בז' או כתמתם-אפרסק. הרגליים מתחלקות בין חום אדמדם בהיר בצד החיצוני ללבן בוהק בצד הפנימי. לאורך הגב מהכתפיים עד לעכוז יש כתם גדול ובולט בצבע חום אדמדם כהה עד ערמוני, הגולש מעט גם לצדדים העליונים של הבטן ומזכיר במקצת אוכף. העכוז, המותניים, הגחון והחזה בצבע לבן קרמי. הפס השחור שנמשך בין השוקיים לגפיים ואופייני למיני הצבאים - דק מאוד אצל מין זה (4-2 ס"מ), ובכך ניתן לזהות בקלות את צבי אדום חזית מצבי תומסון או צבי מונגאלה, שמתאפיינים בפס שחור עבה. בין הפס השחור למותניים הבהירים מפרידה רצועה דקה של שיער אדמדם. הברכיים בצע אפרפר או חום כהה כתוצאה מההשתפשפות שלהם. הזנב של צבי אדום חזית חלק ושעיר וצבעו חום בעוקץ ושחור מבריק בשאר.
גופו וצווארו של צבי אדום חזית ארוכים ודקים, ומבנה הגוף וצוואר הזכר עבה יותר משל הנקבה. הפנים קצרות ומעוגלות, והחרטום משולש. האוזניים צרות וארוכות כיתר הצבאים, והן עגולות בתחילתם ומשולשות בסופם. הרגליים ארוכות ודקיקות, ומסתיימות בפרסות קצרות וחדות בצבע שחרחר או אפרפר. הזנב ארוך יחסית למיני צבאים אחרים. העיניים גדולות, עגולות ושחורות, והנחיריים והפה דקים ומחורצים. בדומה לצבי ספיקי, גם לצבי אדום חזית יש מאפיין ייחודי על האף; מאחורי הנחיריים - במרכז החוטם, עצמות האף בולטות כלפי החוצה בצורת מעוין, וכאשר הצבי נבהל העצמות גורמות לכיווץ הנחיריים כלפי קדימה ומטה ולהפקת קריאת אזעקה חזקה. מלבד הקרניים הזכרים והנקבות בעלי מידות גוף דומות למדי, והזכרים גדולים וכבדים במקצת. מידות הגוף של צבי אדום חזית: גובה הכתפיים: 70-65 ס"מ. אורך הראש והגוף: 110-90 ס"מ. אורך קרני הזכר: 40-22 ס"מ. אורך קרני הנקבה: 40-15 ס"מ. אורך הזנב: 30-20 ס"מ. משקל: 30-25 ק"ג.
תת-מינים
לצבי אדום חזית יש מספר משתנה של תת-מינים, הנע בין 5 ל-6 כדלהלן:
תפוצה ואקולוגיה
צבי אדום חזית נפוץ במרכז ומערב אפריקה. הטווח הרציף והגדול ביותר משתרע על צפון סנגל, דרום מאוריטניה, מרכז מאלי, צפון בורקינה פאסו, דרום ומרכז ניז'ר, צפון בנין, ניגריה וקמרון, מרכז צ'אד, צפון הרפובליקה המרכז-אפריקאית ודרום סודאן, ודרום ומרכז סודאן; שתי אוכלוסיות מבודדות מצויות מזרחה יותר: אחת מתפרשת על פני מזרח סודאן, צפון-מערב אתיופיה ודרום אריתריאה, ואחת קטנה יותר מצויה בצפון מזרח סודאן (מחוז אל-בחר אל-אחמר) סמוך לים סוף. ייתכן כי הוא נכחד בגאנה.
בית הגידול של צבי אדום חזית הוא בעיקר האזורים הצחיחים למחצה לאורך הקו של הסאהל, עם פסיפס של סוואנות, שיחים, יערות וחורשים דלילים, וכן באזורים הרריים כדוגמת הסוואנות של הרמה האתיופית עד גבהים של 1,400 מטר מעל פני הים. הגובה הרגיל שבו צבאים אלה נמצאים הוא בעיקר מישורים ושפלות בגובה 200–500 מטר. בתקופות מסוימות הצבאים נמצאים גם בשולי מדבר סהרה, אך נמנעים בדרך כלל מאזורים מדבריים ויערות סבוכים או טרופיים. הטמפרטורות בתחומי תפוצתם 20–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100–500 מילימטר לשנה.
קורמורן יפני
קורמורן יפני (שם מדעי: Phalacrocorax capillatus) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הקורמורניים המצוי במזרח אסיה מטאיוואן וקוריאה דרך יפן, סין ועד לדרום המזרח הרחוק הרוסי. מין זה ידוע ביפן כשאילפו אותו לדוג.
צבי אדום חזית
תפוצה ואקולוגיה
צבאים אלה פעילים בבדידות, בזוגות, או בקבוצות קטנות של עד 6 פרטים. מדי פעם יש תצפיות של עדרים קטנים עד 15 פרטים. כאמור למין זה יש עצמות אף בולטות, וכאשר הצבי נבהל או חש בסכנה הוא פולט דרכם "נחירה-חורקנית" המזהירה את שאר הצבאים באזור. טורפיו העיקריים הם הטורפים הגדולים של אפריקה, כדוגמת אריה, נמר ברדלס, צבוע וזאב טלוא.
הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה מסוימת. הזכרים המבוגרים מקימים לעצמם טריטוריות באזורים שבהם חולפים עדרי הנקבות; זכרים שנכנסים לשטח מסולקים ממנו בדרך כלל. ההריון נמשך 184–189 ימים, לאחריהם נולד עופר אחד במשקל 3–5 קילוגרם. בדומה לפרסתנים רבים, העופר שוהה בימים או בשבועות הראשונים לחייו חבוי בצמחייה, ואימו מבקרת ומניקה אותו מספר פעמים ביום. העופר נגמל לאחר 3 חודשים. גיל ההגעה לבגרות מבוסס על צביי תומסון, ומתחלק בין 9 חודשים לנקבה ועד 18 חודשים לזכר.
קורמורן יפני
קורמורן זה מגיע לאורך ממוצע של 81–92 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 152 ס"מ בממוצע ומשקלו 2.3 עד 3.35 ק"ג, כשהזכרים גדולים יותר. צבע הקורמורן שחור בעל מקור דק צהוב ועיניים ירוקות. הקורמורן בעל תעופה מגושמת מעט אך צולל טוב מתחת למים. פרטים רבים מתקהלים יחדיו בצוקים וחופים שונים בעונת הרבייה.
בתרבות
קורמורנים מאולפים משמשים לאורך יפן לדיג, דבר הידוע בתרבות במספר אזכורים כמו "דיג קורמורנים בנהר נגארה", בו אנשי המשמר הקיסרי השתמשו כדי לצוד את הדג "Ayu". קורמורנים אלה דגים מתחת למים בין סלעים אך עקב טבעת על צווארם הם אינם מסוגלים לבלוע בשלמותו דג גדול (אך עדיין יכולים לאכול דגים קטנים).
צבי אדום חזית
תפוצה ואקולוגיה
תוחלת החיים המרבית של צבי אדום חזית היא 14.5 שנים בשבי.
איומים ושימור
צבי אדום חזית מסווג על ידי IUCN במצב השימור "פגיע" (VU) החל מ-1988, מכיוון שהאוכלוסיות הגדולות צומצמו לשרידים הפזורים על פני רוב הטווח ההיסטורי שלו, והוא חווה ירידה גדולה המוערכת בלמעלה מ-30% על פני תקופה של 15–18 שנים (2006-1988). מקורה של הירידה בציד לא חוקי, תחרות עם בעלי חיים מקומיים כדוגמת גמלים ועיזים על מקורות מזון, ואובדן בית גידול למטרות חקלאות או התיישבות אנושית. אף על פי שישנן אוכלוסיות מסוימות באזורים מוגנים שמספריהם גדלים, רובה המכריע של האוכלוסייה העולמית נמצאת מחוץ לאזורים מוגנים שם הם נתונים לאיומים הנזכרים. אם המגמות הנוכחיות יימשכו, ההפצה והמספרים של צבאים אדומי-חזית תחווה כנראה ירידה נוספת עד שמעמדו יגיע לקטגוריה של סכנת הכחדה (EN) או סכנת הכחדה חמורה (CR). עם זאת, כל עוד האזורים המוגנים יחזיקו בלפחות מ-10% מהאוכלוסייה עם מגמות מקומיות יציבות או בעלייה, מצבו של צבי זה יהיה סביר.
נכון להיום כ-15% מכלל האוכלוסייה של צבאים אדומי-חזית מצויה באזורים מוגנים. אזורים מוגנים בולטים הם הפארק הלאומי W (ניז'ר, בורקינה פאסו ובנין), "הפארק הלאומי וואזה" (קמרון), ו"הפארק הלאומי זאקואומה" (צ'אד). תת-המין (או המין) "צבי הוגלין" מוגן ב"פארק הלאומי דינדאר" (סודאן), אך לדברי הסוקרים הפארק אינו נותן הגנה יעילה כל כך, ונוודים מנצלים בעונה היבשה את הפארק למקום מרעה לגמלים ועיזים אשר הורסים את העצים המספקים צל לצבאים. אף על פי שאין תוכניות רבייה רשמיות, יש מספר משמעותי של צבאים אדומי חזית בשבי.
אומדן האוכלוסייה העולמי לצבי אדום חזית נאמד בשנת 1999 בכ-25,000 פרטים מתוכם 4,000-3,000 פרטים של "צבי הוגלין". המעוזים העיקריים של צבאים אדומי-חזית הם בניז'ר (4,000) ומאלי (3,000).