cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נבחרת סקוטלנד בכדורגל
עד שנות ה-60
במהלך ההכנות לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת 1928 החליטה פיפ"א לחייב את כל התאחדויות הכדורגל לשלם סכום כסף על מנת לכסות את הוצאות השחקנים שלהם המשתתפים בטורניר. התאחדויות הכדורגל של אנגליה, סקוטלנד, אירלנד וויילס ראו בכך התערבות לא מקובלת בענייניהן הפנימיים, ובפגישת חירום שערכו הן החליטו לפרוש לאלתר מפיפ"א. כתוצאה מכך סקוטלנד לא השתתפה בשלושת המונדיאלים הראשונים. ההתאחדות הסקוטית הצטרפה לפיפ"א מחדש רק ב-1946.
סקוטלנד השתתפה במונדיאל לראשונה בטורניר של 1954 שנערך בשווייץ, אך ההתאחדות לא השקיעה הרבה בהכנות לטורניר. הנבחרת כללה 13 שחקנים בלבד, על אף שלפי תקנות פיפ"א ניתן היה לשלוח עד 22 שחקנים. סקוטלנד הפסידה לנבחרת אוסטריה בתוצאה 0 - 1 במשחק הראשון של שלב הבתים, ובעקבות כך החליט המאמן אנדי ביטי להתפטר שעות אחדות לפני המשחק מול נבחרת אורוגוואי. אורוגוואי הייתה אלופת העולם המכהנת, ועד לאותו משחק מעולם לא הפסידה במונדיאלים. במשחק עצמו היא גברה על סקוטלנד בתוצאה 7 - 0.
במונדיאל 1958 זכתה סקוטלנד בנקודה ראשונה בטורניר, לאחר שסיימה בתיקו 1 - 1 מול נבחרת יוגוסלביה. לאחר מכן היא הפסידה לנבחרת פרגוואי ולנבחרת צרפת, והודחה פעם נוספת בשלב הבתים. במרץ 1959 החל אנדי ביטי בקדנציה השנייה שלו באימון הנבחרת, אותה סיים באוקטובר 1960.
תחת הדרכתו של המאמן החדש איאן מק'קול זכתה סקוטלנד באליפות הבית הבריטית ב-1962 וב-1963. לפני מינויו של בובי בראון ב-1967 כיהנו בתפקיד במשך זמן קצר ג'וק סטיין, ג'ון פרנטיס ומלקולם מקדונלד. משחקו הראשון של בראון היה בומבלי מול נבחרת אנגליה שזה עתה זכתה במונדיאל 1966. סקוטלנד גברה על אנגליה בתוצאה 3 - 2 משערים של דניס לאו, בובי לנוקס וג'ים מק'קליוג. אוהדי הנבחרת כינו בעקבות זאת את קבוצתם בתואר "אלופת העולם הלא רשמית".
שנות ה-70 ושנות ה-80
וילי אורמונד התמנה לתפקיד המאמן ב-1973, לאחר תקופה קצרה שבה כיהן טומי דוקרטי. הוא הפסיד במשחק הראשון בתוצאה 0–5 לאנגליה, אך הצליח להוביל את הנבחרת למונדיאל 1974 בגרמניה המערבית, לראשונה מזה 16 שנים. סקוטלנד לא הפסידה במשחקי שלב הבתים, אך לא הצליחה להעפיל בעקבות הפרש שערים. לאחר שגברה על נבחרת זאיר היא סיימה בתיקו מול נבחרת ברזיל ונבחרת יוגוסלביה, אך הודחה כיוון שניצחה את זאיר בפער הקטן ביותר.
אלי מקלאוד התמנה לתפקיד המאמן ב-1977, בתקופה שבה לא היה ברור אם הנבחרת תצליח להעפיל למונדיאל 1978 בארגנטינה. היא החלה את שנת 1977 עם מקלאוד בזכייה באליפות הבית הבריטית, כאשר לאחר הניצחון על אנגליה בסיום הטורניר פרצו אוהדי הנבחרת למגרש וגרמו לנזקים משמעותיים.סקוטלנד המשיכה וגברה על נבחרת צ'כוסלובקיה ועל נבחרת ויילס במוקדמות המונדיאל, ובכך הבטיחה את העפלתה למונדיאל.
במהלך ההכנות למונדיאל 1978 העלה המאמן מקלאוד את הציפיות מהנבחרת בכך שהצהיר כי היא תסיים את הטורניר באחד משלושת המקומות הראשונים. לפני הטיסה לארגנטינה אף נערך מצעד לכבוד הנבחרת בהאמפדן פארק, ואוהדים רבים הצטופפו בדרך המובילה מהאצטדיון לשדה התעופה. משחקה הראשון של סקוטלנד היה מול נבחרת פרו, והיא הפסידה בו בתוצאה 1 - 3. במשחק השני היא סיימה בתיקו מול נבחרת איראן, במשחק שהתפרסם בין השאר בזכות התמונה שבה צולם אלי מקלאוד כשהוא טומן את ראשו בין ידיו.
על מנת להעפיל לשלב הבה סקוטלנד הייתה זקוקה לניצחון בהפרש של שלושה שערים על נבחרת הולנד. היא הצליחה לנצח בתוצאה 3 - 2 משער של קני דלגליש ושני שערים של ארצ'י גמיל, שהשני מביניהם נחשב לאחד השערים המרשימים ביותר בתולדות המונדיאלים; גמיל התגבר על שלושה שחקני הגנה הולנדים לפני שהכניע את השוער ההולנדי יאן יונגבלוד. הניצחון לא היה מספיק עבור סקוטלנד, והיא הודחה בפעם השנייה ברציפות לאחר שלב הבתים.
מקלאוד התפטר מתפקיד המאמן זמן קצר לאחר המונדיאל. ג'וק סטיין, שזכה בתשע אליפויות רצופות ובגביע אירופה כמאמן סלטיק, התמנה למחליף של מקלאוד. הוא לא הצליח להוביל את הנבחרת להעפלה ליורו 1980, אך כן הצליח להובילה למונדיאל 1982 מבית מוקדמות עם נבחרות חזקות כגון נבחרת שוודיה, נבחרת פורטוגל, נבחרת ישראל ונבחרת צפון אירלנד, כאשר לאורך כל טורניר המוקדמות הנבחרת מפסידה במשחק אחד בלבד. סקוטלנד גברה על נבחרת ניו זילנד בתוצאה 5 - 2 במשחק הראשון של שלב הבתים במונדיאל, אך הפסידה בתוצאה 1 - 4 לנבחרת ברזיל שכללה את סוקרטס, זיקו, ופלקאו. היא הודחה פעם נוספת בגלל הפרש שערים לאחר שסיימה בתיקו 2 - 2 מול נבחרת ברית המועצות.
העפלתה של סקוטלנד למונדיאל הרביעי ברציפות בתולדותיה לוותה באירוע שתואר כטרגי. סקוטלנד הייתה זקוקה לתיקו לכל הפחות במשחק מול נבחרת ויילס על מנת להעפיל לפלייאוף שממנו מעפילים למונדיאל. תשע דקות לפני הסיום הצליח דייבי קופר להבקיע בעיטת עונשין שהשוותה את תוצאת המשחק. אולם, כשהשחקנים והאוהדים חגגו את ההעפלה המאמן ג'וק סטיין קיבל התקף לב ומת תוך זמן קצר. אלכס פרגוסון קיבל את תפקיד המאמן לקראת המונדיאל, אליו העפילה לאחר שהדיחה במשחקי הפלייאוף את נבחרת אוסטרליה. גם בטורניר זה הודחה סקוטלנד בסיום שלב הבתים, לאחר שזכתה בנקודה אחת בלבד בזכות התיקו 0 - 0 מול נבחרת אורוגוואי.
שנות ה-90
סקוטלנד העפילה למונדיאל 1990 לאחר שסיימה במקום השני בשלב המוקדמות. היה זה גם הטורניר החמישי ברציפות שאליו העפילה. היא הוגרלה בשלב הבתים ביחד עם נבחרת קוסטה ריקה, נבחרת שוודיה, ונבחרת ברזיל, וכבר במשחק הפתיחה הפסידה לקוסטה ריקה בתוצאה 0 - 1. סקוטלנד הצליחה לגבור על שוודיה בתוצאה 2 - 1, אך בעקבות ההפסד לברזיל היא הודחה פעם נוספת בתום שלב הבתים.
סקוטלנד הצליחה בקושי רב להעפיל ליורו 1992. סקוטלנד הפסידה לנבחרת רומניה בתוצאה 0 - 1, אך העפילה לאחר שנבחרת רומניה סיימה בתיקו 1 - 1 מול נבחרת בולגריה. על אף שהפגינה יכולת טובה מול נבחרת הולנד ומול נבחרת גרמניה, היא הפסידה להן בתוצאה 0 - 1 ובתוצאה 0 - 2 בהתאמה. במשחק האחרון היא גברה על נבחרת חבר המדינות העצמאיות בתוצאה 3 - 0, אך תוצאה זו לא הספיקה לה והיא הודחה בתום שלב הבתים. סקוטלנד כשלה בניסיונה להעפיל למונדיאל 1994 בארצות הברית, לאחר שדורגה בבית המוקדמות שאליו הוגרלה מתחת לנבחרת איטליה, נבחרת שווייץ ונבחרת פורטוגל. כאשר היה ברור כי סקוטלנד לא תעפיל למונדיאל החליט המאמן אנדי רוקסברג להתפטר מתפקידו.
המאמן החדש קרייג בראון הצליח להוביל את הנבחרת להעפלה ליורו 1996. המשחק הראשון בשלב הבתים, מול נבחרת הולנד, הסתיים בתיקו 0 - 0, וגרם לציפיות גבוהות לקראת המשחק מול נבחרת אנגליה באצטדיון ומבלי. גארי מקאליסטר, החמיץ בעיטת עונשין, ובעקבות שער של פול גסקוין הסתיים המשחק בהפסד 0 - 2 של סקוטלנד. הנבחרת הצליחה להתאושש מההפסד ולגבור על נבחרת שווייץ בתוצאה 1 - 0, אך בעקבות תוצאות המשחקים האחרים הודחה פעם נוספת בתום שלב הבתים בגלל הפרש שערים.
בראון הוביל את הנבחרת גם להעפלה למונדיאל 1998 בצרפת, וגם הפעם פתחה את הטורניר מול נבחרת ברזיל. ג'ון קולינס הצליח להשוות את תוצאת המשחק, אך בעקבות שער עצמי של טום בויד הפסידה סקוטלנד בתוצאה 1 - 2. במשחק מול נבחרת נורווגיה בבורדו היא סיימה בתיקו 1 - 1, ובמשחק האחרון מול נבחרת מרוקו היא הפסידה בתוצאה 0 - 3 והודחה בתום שלב הבתים.
המאה ה-21
בשנת 2002 הוחלף בראון על ידי הגרמני ברטי פוגטס. סקוטלנד לא היטיבה לשחק תחת הדרכתו, וספגה הפסדים בהפרשים גבוהים כגון 0 - 6 לנבחרת הולנד, 0 - 5 לנבחרת צרפת, 0 - 4 לנבחרת ויילס, ו-1 - 4 לנבחרת קוריאה הדרומית. בעקבות ההפסד 0 - 3 לנבחרת הונגריה ירדה סקוטלנד למקום ה-88 בדירוג פיפ"א, שהיה הנמוך ביותר בתולדותיה. פוגטס הודיע על התפטרותו בשנת 2004, וטען כי הוא עוזב בגלל העוינות שהפגינה התקשורת כלפיו.
עם עזיבתו של פוגטס הוחלט למנות את כמחליפו את וולטר סמית', שבעבר אימן את גלאזגו ריינג'רס ואת אברטון. סמית' הצליח להוביל את סקוטלנד לניצחונות על נבחרת בולגריה, נבחרת נורווגיה ונבחרת איי פארו, ואף לניצחון על נבחרת צרפת שסייע לסקוטלנד להתקדם למיקום גבוה יותר בדירוג פיפ"א. כמו כן, הוא הוביל את הנבחרת לזכייה בגביע קירין ביפן, והיה זה התואר הראשון של סקוטלנד מזה שנים אחדות. הנבחרת כשלה בניסיונה להעפיל למונדיאל 2006 בגרמניה, וסיימה במקום השלישי לאחר נבחרת איטליה ונבחרת נורווגיה.
סמית' עזב את הנבחרת בתחילת 2007 כיוון שרצה לשוב לאמן מועדונים, כאשר הנבחרת ניצבת בראש בית המוקדמות שלה לקראת יורו 2008. מחליפו היה אלכס מקליש, המאמן ה-20 בתולדות הנבחרת. משחקו הראשון היה הניצחון 2 - 1 על נבחרת גאורגיה, ובכך הוא היה למאמן השלישי בלבד בתולדות הנבחרת שהצליח להובילה לניצחון במשחקו הראשון. סקוטלנד לא הצליחה לבסוף להעפיל ליורו 2008, אך השיפור בתוצאות משחקיה, כולל הניצחונות על נבחרת צרפת, סייעו לה להעפיל עד למקום ה-13 (אוקטובר 2007) בדירוג פיפ"א, ולראשונה מאז אמצע שנות ה-90 דורגה הנבחרת בין 20 הראשונות.
ב-12 בנובמבר 2020 העפילה ליורו 2020 לאחר ניצחון בדו-קרב פנדלים על נבחרת סרביה. זה אליפות אירופה הראשונה שהנבחרת מעפילה מזה 22 שנה והטורניר הראשון (אליפות אירופה ומונדיאל) מזה 25 שנה.
אצטדיון
האצטדיון הלאומי של סקוטלנד הוא האמפדן פארק שבגלאזגו. האצטדיון הנוכחי, שתכולתו היא 52,000 מקומות, הוא אחד ממספר אצטדיונים שנשאו את השם הזה. משחקי הנבחרת נערכו באצטדיון זה ובאלה שקדמו לו החל מ-1878. שיא הנוכחות היה 149,415 צופים במשחק מול נבחרת אנגליה ב-1937. האמפדן הוא אחד משני האצטדיונים הסקוטיים שזכו לדירוג של חמישה כוכבים בדירוג האצטדיונים של אופ"א.
חלק ממשחקי הידידות של הנבחרת נערכים במתקני ספורט קטנים יותר, כגון המשחק מול נבחרת דרום אפריקה שנערך באצטדיון פיטודרי באברדין באוגוסט 2007. באצטדיון איסטר רואד שבאדינבורו נערכו ארבעה משחקי ידידות מאז 1998. בשלהי שנות ה-90 נערכו שיפוצים בהאמפדן פארק, וכתוצאה מכך נערכו משחקים מוקדמות מונדיאל 1998 ויורו 2000 באצטדיונים סלטיק פארק, אייברוקס, רוגבי פארק, טיינקאסל ופיטודרי.
לאחר תום השיפוצים ב-1999 נערכו כל המשחקים הרשמיים בהאמפדן פארק, למעט המשחק הראשון במוקדמות יורו 2008. הסיבה לכך הייתה שלוח המשחקים של הנבחרת נקבע מראש, והאמפדן פארק כבר היה מוזמן להופעה של הזמר רובי ויליאמס. בהגרלה שנערכה הוחלט כי המשחק ייערך בסלטיק פארק.
בטבלה שלהלן מופיעה רשימה של כל האצטדיונים שבהם נערכו משחקים של הנבחרת:
סיקור תקשורתי
משחקי הבית של הנבחרת מסוקרים כיום (2009) על ידי סקיי ספורטס, הפועלת בשיטת שלם וצפה. הרגעים הבולטים בכל משחק ביתי משודרים במסגרת הטלוויזיה האזורית של ה-BBC ספורט. זכויות השידור על משחקי החוץ אינן בידי גוף יחיד, אם כי הזכויות לכל משחקי מוקדמות מונדיאל 2010 שייכות לסטנטה ספורטס, שהוא גוף שידור בתשלום. ממשלת סקוטלנד מתחה על כך ביקורת, וטענה כי מן הראוי שמשחקי הנבחרת בטורנירים רשמיים יהיו ברשימת האירועים שניתן לשדרם אך ורק בחינם.
צבעי המדים
הנבחרת לובשת במשחקי הבית שלה חולצות בצבע כחול כהה עם מכנסיים לבנים וגרביים בצבע כחול כהה, שהם הצבעים של קבוצת קווינס פארק שייצגה את סקוטלנד במשחקה הבינלאומי הראשון. על החולצה יש סמל המבוסס על האריה של הנס המלכותי של סקוטלנד. התלבושת המשנית הנוכחית היא בצבע לבן עם צלב אנדראס הקדוש לרוחב החזה. לנבחרת יש עיצוב נוסף הכולל חולצה כחולה, מכנסיים לבנים וגרביים אדומים. הגרסה הנוכחית של הסמל כוללת את דגל סקוטלנד עם רקע של קוצים המייצגים את הפרח הלאומי של סקוטלנד, בנוסף לאריה השואג.
בעבר היו מקרים שבהם סקוטלנד לא שיחקה בכחול כהה; בין 1881 ל-1951 היו מספר פעמים שבהן הנבחרת שיחקה בצבעי רקפת וורוד שהיו הצבעים של לורד רוזברי, שהיה ראש ממשלת בריטניה ודמות משפיעה בתולדות הכדורגל הסקוטי, ובין השאר כיהן בתפקיד נשיא הכבוד של התאחדות הכדורגל הסקוטית ושל המועדון הארט אוף מידלות'יאן. הצבעים שלו היו בשימוש בעיקר בעשור הראשון של המאה ה-20, אך השימוש בהם נפסק ב-1909. הם היו בשימוש לזמן קצר ב-1949, והפעם האחרונה שהנבחרת השתמשה בהם הייתה ב-1951 במשחק מול נבחרת צרפת. בשנת 1900 גברה סקוטלנד על נבחרת אנגליה בתוצאה 4 - 1, ולורד רוזברי אמר "מעולם לא ראיתי את הצבעים מיוצגים כל כך טוב מאז שלאדאס ניצח בדרבי".
מאז שנת 2005 מעודדת ההתאחדות את השימוש בגאלית סקוטית על מדי הנבחרת הלאומית כחלק מתחיית השפה בסקוטלנד.
אוהדים
אוהדי סקוטלנד ידועים בכינוי "צבא הטרטן". לאורך שנות ה-70 נקשר שמם לתקריות של חוליגניזם, בין השאר לאחר שחדרו למשטח המשחק בוומבלי והרסו את השערים לאחר משחק מול אנגליה ב-1977. עם זאת, מאז אותה תקופה חל שיפור במעמדם והם זכו בפרסים מטעם אופ"א בגין שילוב של עידוד, התנהגות ידידותית ופעילות צדקה. צבא הטרטן זכה גם בפרס המשחק ההגון (Fair Play) מטעם הוועד האולימפי הבלגי. כמו כן, ביורו 1992 נבחרה הקבוצה לאוהדים הטובים ביותר בטורניר. במונדיאל 1998 בצרפת זכו אוהדי סקוטלנד בפרס על אי-אלימות בספורט, ונבחרו על ידי העיתונאים לאוהדים הטובים ביותר בזכות התנהגותם הגונה וספורטיבית.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת לקראת משחקי יורו 2020
הנתונים מעודכנים נכון ל-3 ביוני 2021
מאמנים
בין 1872 ל-1958 הורכבה הנבחרת על ידי ועדה מיוחדת שבחרה את השחקנים. אנדי ביטי אימן את הנבחרת במשך חצי שנה ב-1954 כשהיא השתתפה במונדיאל הראשון בתולדותיה. לאחר הטורניר הוחזרה הוועדה לפעילות, ובחרה את שחקני הנבחרת עד למינויו של מאט באזבי ב-1958.
מבחינה סטטיסטית המאמן המצליח ביותר הוא אלכס מקליש, שניצח בשבעה מתוך עשרה משחקים שבהם הדריך את הנבחרת. ג'וק סטיין ניצח ב-68 משחקים של נבחרת סקוטלנד שאותם ניהל והעלה את סקוטלנד למונדיאל בארגנטינה ב-1978. המאמן הכושל ביותר בהיסטוריה של הנבחרת הוא ברטי פוגטס שהוביל את סקוטלנד לשמונה ניצחונות מתוך 31 משחקים. נכון לנובמבר 2020 המאמן הוא סטיב קלארק, שהתמנה לתפקידו ב-2017 והעלה את נבחרת סקוטלנד ליורו לאחר 22 שנה.
שיאים
הניצחון בפער הגדול ביותר היה 11 - 0 מול נבחרת אירלנד באליפות הבית הבריטית של 1901. ההפסד הגבוה ביותר היה 0 - 7 לאלופת העולם אורוגוואי במהלך מונדיאל 1954.
במשחק של סקוטלנד מול אנגליה באליפות הבית הבריטית של 1937 נקבע בזמנו שיא צופים. הקהל בהאמפדן פארק מנה לפי אומדנים רשמיים כ-150,000 אוהדים, אם כי המספר המדויק לא ידוע כיוון שאוהדים רבים הצליחו להיכנס למגרש בלי קניית כרטיס. שיא זה נשבר בגמר מונדיאל 1950 בין ברזיל לאורוגוואי, שנערך במרקאנה, אך הוא עדיין בתוקף באירופה.
שיאי שחקנים
נכון ל-17 ביוני 2023.
טוני שלהוב
אנתוני מרקוס "טוני" שלהוב (באנגלית: Anthony Marcus “Tony” Shalhoub; נולד ב-9 באוקטובר 1953) הוא שחקן טלוויזיה, תיאטרון וקולנוע אמריקאי, זוכה שלושה פרסי אמי, ארבעה פרסי גילדת שחקני המסך, פרס גלובוס הזהב ופרס טוני. ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של הבלש אדריאן מונק בסדרת הטלוויזיה "מונק".
השנים הראשונות
שלהוב נולד וגדל בגרין ביי, ויסקונסין שבארצות הברית, למשפחה מרונית-נוצרית-ערבית. אביו היתום, ג'ו שלהוב, היגר לארצות הברית מלבנון, בהיותו בן 10. מאוחר יותר הוא נישא לאמו של טוני, הלן (לבית סרוג'י), שאף היא דור שני לאמריקאים-לבנונים, וייסד רשת חנויות מכולת משפחתית, שהחלה מחנות מכולת בודדת במרכז גרין ביי. טוני הוא התשיעי מבין עשרה אחים.
אחיו ואחיותיו של שלהוב הם שהכירו לו את עולם התיאטרון. כשהיה בן 6 בלבד, אחת מאחיותיו הגדולות נידבה את אחיה הקטן לשמש כניצב בהצגת בית ספר של "המלך ואני". התאהבותו בבמה הייתה מיידית. כאשר סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המזרחי של גרין ביי, הוכתר על ידי חבריו הבוגרים כ"מתלבש הטוב ביותר" וכ"בעל הסיכויים הגבוהים ביותר להצליח". לאחר מכן המשיך בלימודים אקדמיים, סיים תואר ראשון בדרמה באוניברסיטה של מיין הדרומית בפורטלנד, ובשנת 1980 קיבל תואר שני מבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
קריירה
זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, עבר שלהוב להתגורר בקיימברידג', מסצ'וסטס, שם נמנה במשך ארבע עונות עם שחקניו של תיאטרון הרפרטואר האמריקאי. לאחר מכן עבר לניו יורק, שם עבד כמלצר, ובמקביל ניגש למבחני בד. הופעת הבכורה שלו על במות ברודוויי הייתה ב-1985, במחזה "הזוג המוזר". בשנת 1992 היה מועמד לפרס טוני על תפקידו במחזה "שיחות עם אבי". שלהוב הכיר את אשתו, השחקנית ברוק אדמס, כאשר שניהם שיחקו ביחד במחזה "יומניה של היידי" בברודוויי.
בין השנים 1991–1997 גילם את דמותו של נהג המונית הסיציליאני אנטוניו סקרפאצ'י, בקומדיית המצבים המצליחה "כנפיים" של רשת הטלוויזיה NBC. לאחר שהסדרה הסתיימה, התמקד שלהוב בעיקר בסרטי קולנוע. בין תפקידיו הבולטים באותן שנים היו עורך דין חלקלק ב"האיש שלא היה שם", איש עסקים קובני-אמריקאי ב"צבעי השלטון", חוצן מפוקפק בעל בית עבוט בשני סרטי "גברים בשחור", ועורך דין מעורר אהדה ב"תביעה אזרחית", לצד ג'ון טרבולטה. בשנת 1998 הפגין את כישוריו הדרמטיים במותחן עתיר התקציב "המצור", שם שיחק לצדם של ברוס ויליס ודנזל וושינגטון. שלהוב גילם את דמותו של סוכן מיוחד של ה-FBI פרנק חדד, שסבל מאפליה בשל מוצאו המזרח תיכוני, לאחר שטרוריסטים ערבים תקפו מספר אתרים בניו יורק. ב-1999 חזר לשחק בסדרת טלוויזיה, הפעם בתפקיד הראשי בסדרה "Stark Raving Mad". שלא כמו הסדרה "כנפיים", סדרה זו לא זכתה לרייטינג גבוה בעונתה הראשונה, ובקיץ 2000 החליטה רשת NBC שלא לחדשה לעונה שנייה. שיחק בדרמת הספורט "אישה בזירה" לצד מג ראיין ועומאר אפס.
לאחר היעדרות של שנתיים מהמסך הקטן, חזר שלהוב לשחק בסדרת טלוויזיה מצליחה. בין השנים 2002–2009 שיחק בתפקיד הראשי בדרמה הקומית-משטרתית "מונק", ששודרה ברשת הכבלים USA. כמו כן, שימש כמפיק בפועל של הסדרה. שלהוב גילם את דמותו של הבלש הפרטי המבריק אדריאן מונק, שסובל מהפרעה טורדנית-כפייתית ומשמש כיועץ חיצוני של משטרת סן פרנסיסקו במקרי רצח מסובכים. התפקיד הוצע תחילה למייקל ריצ'רדס, עוד בשלב שבו רשת ABC בחנה אפשרות להפיק את הסדרה, ורק לאחר שזה הודיע שאינו מעוניין בתפקיד, הוא הוצע לשלהוב. על תפקידו בסדרה היה שלהוב מועמד לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית במשך 7 שנים ברציפות, בשנים 2003–2009, והוא זכה בפרס שלוש פעמים: בשנים 2003, 2005 ו-2006. בנוסף על כך, היה מועמד לפרס גלובוס הזהב חמש פעמים וזכה בו בשנת 2003, ובשנים 2004 ו-2005 זכה בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית. בשנת 2015 שיחק שלהוב באחד התפקידים הראשיים בסדרה חסרי מוח, הוא שיחק את הסנטור הדרומי רד ויטוס, שנשלט על ידי חייזרים.
בשנת 2017 דיבב את דמותו של לואיגי בסרט האנימציה "מכוניות 3". באותה שנה החל לשחק בסדרה "גברת מייזל המופלאה". על תפקידו בסדרה זכה פעמיים בפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.
בנוסף לקריירת המשחק שלו, שלהוב היה בין יוזמיה של תחרות בין יוצרי סרטים ערבים-אמריקאים, שהתקיימה ב-2005. במסגרת התחרות, יוצרי סרטים ערבים-אמריקאים הגישו תסריטים מקוריים שלהם, כאשר הפרס ליוצר הזוכה היה טיסה להוליווד והפיכת התסריט שלו לסרט.
בשנת 2018 זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר, על תפקידו בביקור התזמורת.
חייו האישיים
שלהוב התחתן עם השחקנית ברוק אדמס בשנת 1992. השניים הופיעו ביחד במספר סרטים, והיא אף התארחה בשלושה מפרקי הסדרה "מונק". כשנישאו הייתה כבר אדמס אם לבת מאומצת ששמה ג'וזי לין (נולדה ב-1988). לאחר נישואיהם אימץ גם שלהוב את הבת. ב-1994 אימצו השניים בת נוספת, סופי (נולדה ב-1993). המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס ובגרין ביי. אחיו של שלהוב, מייקל, התארח בשני פרקים של הסדרה "מונק".
המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע
המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע (באנגלית: American Museum of Natural History) הוא אחד המוזיאונים החשובים בארצות הברית. המוזיאון נמצא בשדרת סנטרל פארק וסט (השדרה ליד הגבול המערבי של סנטרל פארק) בין רחוב 77 מערב לבין רחוב 81 מערב בשכונת האפר וסט סייד (הצד המערבי העליון) ברובע מנהטן שבניו יורק.
המוזיאון מעסיק למעלה מ-1,200 עובדים והוא מנהל כ-100 מחקרי שדה מדי שנה.
היסטוריה של המוזיאון
המוזיאון נוסד בשנת 1869 ובתחילת דרכו שכן בבניין הארסנל (בניין מאגר התחמושת) שבסנטרל פארק. בשנת 1874 נרכשה הקרקע למבנה הנוכחי של המוזיאון, והמבנה המקורי תוכנן בסגנון נאו-גותי על ידי קלוורט ווקס וג'ייקוב ריי מולד (אשר בנו יחד עם פרדריק לו אולמסטד את המבנים בסנטרל פארק הסמוך), והמבנה נבנה בין השנים 1874–1877. בהמשך הורחב המוזיאון ונבנתה חזיתו הדרומית העטוייה לבנים אדומות. חזית זו שתוכננה בסגנון נאו-רומנסקי על ידי ג' קליבלנד קאדי הפכה לסימן היכר ולסמל של המוזיאון.
חזית בסגנון רומי פרי תכנונו של ג'ון ראסל פופ נבנתה בשנת 1936 בצידו של המוזיאון הפונה לסנטרל פארק. חזית זו מובילה לאולם הכניסה החדש של המוזיאון הבנוי בצורת בזיליקה רומית, ובמרכזה נמצא שלד של בארוזאורוס המנסה להגן על צאצאה מפני אלוזאורוס טורף. אולם זה נבנה כאנדרטה לטדי רוזוולט.
תצוגות המוזיאון
המוזיאון להיסטוריה של הטבע מפורסם בדיורמות שלו המציגות פוחלצים של בעלי חיים בסביבתם הטבעית - למוזיאון שלוש תצוגות דיורמות: בעלי חיים אסייתים, אפריקאים וצפון אמריקאים. כמו כן באולם האוקיינוסים ישנו דגם בגודל טבעי של לוויתן כחול. אחד המוצגים הייחודיים המוצגים במוזיאון הוא ההיידה - קנו מלחמה אינדיאני שנוצר עבור המוזיאון במיוחד והובא אליו דרך פנמה (התעלה טרם נבנתה באותה עת והיו צריכים להעביר אותו ביבשה). כמו כן למוזיאון אוסף מינרלים ויהלומים הכולל את כוכב הודו הידוע - הספיר הגדול בעולם. למוזיאון אוסף אנתרופולוגי גדול.
למוזיאון אוסף גדול של שלדי דינוזאורים הכולל בין השאר את המפורסמים שבהם: טירנוזאורוס, טריצרטופס, אפטוזאורוס/ברונטוזאורוס, סטגוזאורוס, אלוזאורוס, סטירקוזאורוס ועוד. ב-2016 הוצב במוזיאון שלד ענק באורך 37 מטר של טיטנוזאור ענק (זאורופוד מענף הטיטאנוזאוריה) שנתגלה ב-2014 וב-2017 ניתן לו השם פטגוטיטאן במאמר מדעי.
פלנטריום היידן המהווה חלק מ"מרכז רוז לחקר הארץ והחלל" מהווה חלק מהמוזיאון.
אוסטין פאוורס - גולדממבר
אוסטין פאוורס - גולדממבר (באנגלית: Austin Powers in Goldmember) הוא סרט משנת 2002 בבימויו של ג'יי רואץ', בכיכובו של מייק מאיירס. הסרט הוא השלישי מבין סדרת סרטי קומדיה אשר הפכו לסרטי פולחן בסוף שנות ה-90 ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
הסרט מכיל אזכורים רבים לסרטי ג'יימס בונד שונים, בהם "גולדפינגר", "אתה חי רק פעמיים", "מונרייקר", "המרגלת שאהבה אותי" ו"גולדן איי".
עלילת הסרט
בעוד שאוסטין מצלם את הסרט האוטוביוגרפי "Austinpussy" (משחק מילים על שם הסרט "Octopussy" מסדרת סרטי ג'יימס בונד), דוקטור רשע, אשר התמקם בבסיס חדש הממוקם מאחורי השלט הנודע של הוליווד שם הוא רוקם את התוכנית הזדונית החדשה שלו. דוקטור רשע מתכנן לחזור בזמן לשנת 1975 על מנת להחזיר עמו לעתיד בעל מועדון הולנדי המכונה "גולדממבר" שאהבתו הגדולה ביותר בחייו היא זהב. אהבתו אל זהב כה גדולה עד שהוא איבד את איבר מינו כאשר עסק בהתכת זהב. גולדממבר תכנן קרן מיוחדת המסוגלת ליצור כוח-כבידה שבעזרתו ניתן לגרום למטאור ענק עשוי זהב מותך להתרסק על כדור הארץ ולגרום נזק כבד לאנושות. אוסטין מצליח לפרוץ לבסיס הסודי ולעצור את דוקטור רשע. עם זאת, לאחר מכן אוסטין מגלה שאביו נייג'ל נחטף. אוסטין מבקש את עזרת דוקטור רשע, אשר מסרב לעזור לו, אלא אם כן יועבר לכלא רגיל שם הוא יוכל להיות יחד עם מיני-מי. אוסטין מסכים ובעקבות כך דוקטור רשע מספר לו כי נייג'ל נחטף על ידי גולדממבר.
אוסטין חוזר בזמן לשנת 1975, שם הוא פוגש ידידה ותיקה בשם פוקסי קלאופטרה. השניים מוצאים את נייג'ל, אך גולדממבר מצליח לברוח בתוך מכונת הזמן לשנת 2002. אוסטין ופוקסי עוקבים אחריו במכונת הזמן שלהם. בינתיים, דוקטור רשע מגלה כי בנו סקוט הפך לאדם זדוני והקריח. סקוט נותן לדוקטור רשע מפתח אותו הוא הצליח להבריח אל תוך הכלא. במהלך התפרעות בכלא, דוקטור רשע ומיני-מי מצליחים לברוח מהכלא אל הבסיס הסודי החדש של דוקטור רשע אשר ממוקם במפרץ טוקיו בתוך צוללת ענקית הבנויה בצורת דוקטור רשע.
במעונו החדש, סקוט מעניק לדוקטור רשע את הכרישים בעלי אקדחי הלייזר המחוברים לראשיהם אותם דוקטור רשע רצה עוד מהסרט הראשון, ודוקטור רשע מקבל סוף סוף את סקוט כבנו.
מיני מי הדחוי מחליט להצטרף לאוסטין, ויחד עם פוקסי קלאופטרה, השלושה מצליחים לחדור לצוללת של דוקטור רשע. אוסטין נלכד בהמשך על ידי אנשיו של דוקטור רשע אך פוקסי ומיני-מי מצליחים להציל אותו. נייג'ל מופיע ומגלה בפניה אוסטין ודוקטור רשע כי הם למעשה אחים, וכי שמו האמיתי של דוקטור רשע הוא דאגי. סקוט, אשר מתרגז על כך שלאחר שהוא סוף סוף הפך למרשע, אביו הפך לאדם טוב, ובשל כך בורח מהמקום.
לאחר מכן גולדממבר מופיע ומצהיר כי הוא מתכנן להוציא לפועל את התוכנית המקורית. הוא מפעיל את הקרן המיוחדת, אבל אוסטין ודוקטור רשע, פועלים יחד על מנת להטות את הקרן כדי להשמיד את המטאור.
תאוריית אימות העצמי
תאוריית האימות העצמי (באנגלית: Self-verification theory) היא תאוריה בפסיכולוגיה חברתית, אשר עוסקת בנטיית האדם לחפש אחר אישור מהסביבה בנוגע לתפיסתו את עצמו. ההנחה העומדת בבסיס התאוריה היא כי בני אדם זקוקים לתחושת עקביות, רצף וסדר, אשר תורמים להבנה עצמית וקבלה עצמית במצבים ובזמנים שונים. לפיכך, הם מחפשים באופן מתמיד מידע שבכוחו לאמת את התפיסות העצמיות שלהם, ובמקביל, לדחות מידע אשר סותר את תפיסותיהם העצמיות.
את התאוריה גיבש בשנת 1981, ויליאם סוואן והוסיף לה היבט יישומי כשהדגים כי אנשים יעדיפו חברה המספקת תמיכה באמונותיהם העצמיות וייטו לדחות אנשים אשר עמדותיהם לא מתיישבות עם אמונותיהם העצמיות. סוואן הוסיף והראה כי נטיות אלו קיימות גם אצל קבוצות ולא רק אצל יחידים. תאוריה זאת היא אחת משלושה גישות מוטיבציוניות של הערכה עצמית, יחד עם תאוריית שיפור העצמי, ותאוריית ההיכרות עם העצמי.
התפתחות התאוריה
הפיתוח הראשוני של התאוריה נבע משילוב מידע אשר היה זמין בראשית המאה ה-19 ובו נטען כי בני אדם מחזיקים בתבניות של השקפות עצמיות, אשר מסייעות להבין ולחזות את תגובותיהם של אחרים וכיצד לפעול בהתאם לחיזויים אלה. בבסיס רעיון ראשוני זה עומדת ההנחה כי לאדם שתי נטיות עיקריות:
הבדלים בין השקפות עצמיות חיוביות לבין שליליות
ישנם הבדלים בין-אישיים בהשקפות האישיות של אנשים. בקרב אנשים עם השקפות עצמיות חיוביות, השאיפה לאימות עצמי פועלת במקביל למניע חשוב נוסף, השאיפה להערכה חיובית או "שיפור עצמי". כך למשל, אדם הרואה את עצמו כבעל הבנה, יהיה מונע לחפש מידע לפיו אחרים רואים אותו גם כן כבעל הבנה, כאשר תהליך זה נובע מהשאיפה לאימות עצמי.
עם זאת, השאיפה לאימות עצמי גוברת על השאיפה לשיפור עצמי כאשר האדם בטוח בנוגע למושג העצמי שלו וכאשר השקפותיו העצמיות דיכאוניות במיוחד.
שאיפה לאימות עצמי עלולה להביא להשלכות בלתי רצויות עבור אנשים עם השקפות עצמיות שליליות. כך, בעלי נטיות דיכאוניות והסובלים מהערכה עצמית ירודה, נוטים להימשך לשותפים שעשויים להתנכל להם, להמעיט ברגשות הערך העצמי שלהם, או לנצל אותם. בנוסף, חתירה לאימות עצמי עבור אנשים עם השקפות עצמיות שליליות עשויה להוביל להתנכלות מצד אחרים, לניצול ולמצבים של חוסר הערכה. במצב בו אדם בעל השקפה עצמית שלילית הולך לטיפול, הוא עלול להיתקל באימות עצמי מחוץ למסגרת הטיפולית על ידי קרוביו, מה שיוביל לרגרסיה בתהליך.
לבסוף, במקום העבודה, רגשות של חוסר תועלת אשר מקושרים לאנשים עם הערכה עצמית נמוכה, עשויים להוביל לרגשות מעורבים בנוגע לציפייה לקבל יחס הוגן, ולערער את נטייתם של הסובלים מהם להתעקש שהם יקבלו את מה שמגיע להם ממעסיקיהם (ראה גם: התעמרות בעובד).
השפעות על ההתנהגות
תיאורית האימות העצמי מציעה כי ביכולתו של האדם לעצב את ההערכות שהוא עתיד לקבל מאחרים עוד בטרם המפגש. רמזים של זהות (ניהול הרושם) הם היעילים ביותר ומאפשרים לאדם להבהיר לאחר כי הוא שותף פוטנציאלי מבחינתו לקיום אינטראקציה עתידית. רמזים אלה באים לידי ביטוי בנראות הפיזית, בבגדים, ביציבות גוף ובהתנהגות, כדלקמן:
חתירה לאימות עצמי יכולה להשפיע על קשרים קיימים או עתידיים של הפרט. השפעה זאת תבוא לידי ביטויי בדחיית אנשים המספקים לאדם משוב שאינו תואם לתפיסת העצמי ובקבלת אלה המספקים מידע תואם לתפיסת העצמי של אותו אדם.
בנוסף, קיימת הנטייה לדחות אחרים המעריכים את הפרט יתר על המידה לפי תפיסתו, כך שבעלי השקפה עצמית שלילית נוטים לדחות זוגות אשר תופסים את הזוגיות שלהם באופן חיובי, כלומר, קיימת העדפה למערכות יחסים התואמות את תפיסת העצמי ובמקביל קיימת הנטייה לדחות את אלו הסותרות את תפיסת העצמי. במצבים בהם ההערכות החברתיות אינן תואמות לתפיסת העצמי, האדם עלול לנסות לעורר באופן שיטתי תגובות התואמות לתפיסתו ולפיכך אדם מדוכא עלול להתנהג באופן שלילי כלפי השותף למגורים, מה שיוצר בתורו דחייה אצל השותף.
לפי תיאורית האימות העצמי, קיימת באדם נטייה להציג לסביבה את מה שהאדם מרגיש כלפי עצמו, ובכך ליצור הטיה על האופן בו אותו אדם ייתפס. הטיה זו בולטת במיוחד כאשר מתקבלת התחושה כי האחר לא פירש את אותה ההצגה כהלכה או שתפיסתם העצמית לא פורשה נכון. כתוצאה מכך, צפוי מאמץ להוביל את הזולת לכדי תפיסה התואמת את השקפתם העצמית.
תפקיד הטיית האישוש
לפי תאוריית האימות העצמי, האדם נוטה לראות את העולם באופן שתומך בהשקפה שלו, ולא באופן אובייקטיבי. תפיסת המציאות באופן מוטה לרוב אינה תהליך מודע ומכוון. באמצעות שימוש בתהליכים קוגניטיביים מסוג זה, ניתן להעצים את הסיכוי לאימות עצמי.
התהליכים המשתתפים בתהליך זה הם:
העדפה לחדשנות
השאיפה לאימות עצמי מובילה לרכישת עמדות מנוגדות בנוגע לחדשנות. מחד, אנשים מגלים רצון לכמות מעטה של חדשנות בכל הנוגע ליחסים בין-אישיים; תופעות זרות עלולות להיות מרתיעות ולחלופין מוכרות מדי עלולות להיות משעממות ובכך לערער את האימות העצמי אליו חותר האדם מתוך הצורך להימנע ממצבים שיגררו עדכון של מושג העצמי. מנגד, קיימות עדויות לכך שאנשים נמשכים לתופעות לא מוכרות בעיקר בכל הנוגע לחפצי אומנות וקניין. כתוצאה מכך, אנשים כמאזנים את הרצונות המתחרים שלהם בנוגע ליכולת הניבוי לעומת החידוש שבפניהם על ידי ריצוי הדחף לחידוש בתוך ההקשרים שבהם הפתעות לא מאיימות עליהם (כמו למשל בפעילויות פנאי), תוך כדי חתירה קוהרנטית להרחבת יכולת החיזוי בהקשרים בהם מאורע מפתיע יכול להוביל להשלכות כבדות כגון בהקשרים של מערכות יחסים קיימות ומתמשכות.
שינוי בתפיסת העצמי
למרות שחתירה לאימות עצמי נוטה לייצב השקפות עצמיות, שינויים בהשקפות העצמי עדיין עלולים להתרחש. ככל הנראה מקור השינוי הנפוץ ביותר מתרחש כאשר הסביבה החברתית מזהה שינוי משמעותי בגילו של האדם (למשל, מתבגר הופך לבוגר) במעמדו (תלמיד שהופך להיות מורה) או בתפקיד החברתי (כשאדם מורשע בעבירה). במקרים מסוג זה, החברה עלולה לשנות את הדרך בה היא מתייחסת לאדם, מה שיוביל בסופו של דבר להסכמה ולאישור היחס החדש וכן לשינויים בהשקפת העצמי. מנגד, אדם יכול להסיק באופן עצמאי כי השקפות העצמי מיושנות וכתוצאה מכך לנקוט בצעדים לשינוי.
היבטים חברתיים
ישנן גם עדויות לכך שחתירה לאימות עצמי יכולה לקחת תפקיד בהתנהגויות מסוכנות וקיצוניות למען הקבוצה. בסדרת מחקרים נמצא כי במצבים מסוימים הזהות האישית של הפרט מתמזגת בזהות הקבוצתית שלו. מכיוון שה'אני' האישי והחברתי שווים מבחינה תפקודית בקרב אנשים מסוג זה, האתגר העומד בפניהם הוא הפרדה בין הזהויות. בהתאם להשקפה זו, כאשר אנשים אלו חווים איום על האימות העצמי שלהם, הם מציגים מאמצים של אימות עצמי מפצה על ידי הבלטת הזהות הקבוצתית שלהם. פעילות פיצוי מסוג זה מתבטאת בנכונות מוגברת לבצע התנהגויות יוצאות דופן עבור הקבוצה.
ביקורת
מבקרי התאוריה הביעו עמדה לפיה תהליכי אימות עצמי הם די נדירים ומתקיימים רק בקרב אנשים בעלי השקפות עצמי שליליות. על מנת לבסס את טענתם, המבקרים ציטטו מאות מחקרים המראים כי קיימת הנטייה לחפש הערכה עצמית חיובית מאשר שלילית. עם זאת נראה כי לא קיימת התייחסות בביקורת למספר היבטים מהותיים. ראשית, רוב האנשים נוטים להשקפות עצמיות יחסית חיוביות, ועדיין גם הם מונעים מהצורך לאמת את עמדותיהם ולסתור עמדות מנוגדות. בנוסף, אין מספיק מחקרים העוסקים באנשים בעלי השקפות עצמי חיוביות כך שלא ניתן לקבוע בבירור איזו תופעה שכיחה יותר, השאיפה לאימות עצמי או שמא השאיפה לשיפור עצמי. שנית, חתירה לאימות עצמי אינה נוגעת רק לאנשים עם השקפות עצמיות שליליות, נראה כי גם בעלי הערכה עצמית גבוהה מחפשים הערכות שליליות בכל הנוגע לפגמים הקיימים בהם.
לבסוף, גם בעלי השקפה עצמית חיובית לא יחושו בנוח עם הערכה חיובית יתר על המידה. חוקרים נוספים שיערו כי בעלי השקפות עצמי שליליות נוטים לחפש הערכות שליליות, כאמצעי מניעה מפני הערכות אמתיות או למטרת שיפור עצמי במידה כאשר המטרה היא לקבל הערכות חיוביות בהמשך הדרך.
בדיקות של רעיון זה לא הצליחו לספק תימוכין. לדוגמה, בדיוק כמו שאנשים עם השקפות עצמיות שליליות בוחרים אימותים עצמיים ממעריכים שליליים, כך גם כאשר האלטרנטיבה שניתנה להם היא להשתתף בניסוי אחר, הם נטו לכך במקום לקיים אינטראקציה עם מישהו אשר מעריך אותם באופן חיובי. כמו כן, אנשים עם השקפות עצמיות שליליות הם אינטימיים ביותר עם בני אדם המעריכים אותם באופן שלילי, וזאת על אף העובדה שבני הזוג אינם צפויים לאפשר להם ולעודד אותם לשפר את עצמם.
לבסוף, במחקר על תהליכי חשיבה של אנשים כפי שהם נרשמו בזמן שבחרו שותפים לאינטראקציה, אנשים עם השקפות עצמיות שליליות ציינו כי הם בחרו מעריכים שליליים משום ששותפים מסוג זה נראים להם כסבירים דיים לאשר את עמדותיהם העצמיות (שיקול אפיסטמי) ובמקביל לקיים אתם אינטראקציה.
הציידת
הציידת (באנגלית: The Huntress) היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן וציפורי הטרף ביקום DC קומיקס. הלנה ויין, הציידת הראשונה מארץ-2, הופיעה בתור הארד של הקומיקס בחוברת All-Star Comics #69 מדצמבר 1977 ונוצרה על ידי הכותב פול לוויץ והמאייר ג'ו סטאטון. הלנה ברטינלי, הציידת של ארץ-1, הופיעה לראשונה לאחר המשבר בעולמות האינסופיים בחוברת Huntress #1 מאפריל 1989 ונוצרה על ידי הכותב ג'ואי קווליירי והמאייר ג'ו סטאטון.
הציידת היא האלטר אגו של הלנה רוזה ברטינלי, נערה מתבודדת שנולדה למשפחת מאפיה והחליטה ללחום בפשע ובמאפיות. סיפור המקור שלה מ-1989 הוא שהיא נאנסה בגיל שש בידי ראש משפחת פשע יריבה למשפחת הפשע ברטינלי, מה שגרם להוריה לשלוח אותה לפנימייה ולצוות אליה שומר ראש, שיגן עליה וילמד אותה צורות שונות של לחימה. כאשר היא חוזרת לביתה בגיל 19, היא עדה לחיסולם של משפחתה ונשבעת להילחם בפשע. סיפור המקור המשוכתב שלה, שנכתב בידי הכותב גרג ראקה בשנת 2000, גורס שהיא הייתה עדה לחיסולם של משפחתה בגיל שמונה, ואומנה בלחימה בין היתר בידי ויק סייג' וריצ'רד דרגון כדי ללחום בפשע בגות'אם סיטי. שיטות הפעולה הקטלניות והאלימות שלה, המנוגדות לאלו של באטמן, יוצרות עימותים בין השניים לעיתים קרובות. היא נעשית באופן זמני לבאטגירל באירועי "שטח הפקר", והיא חברה מייסדת של קבוצת ציפורי הטרף, יחד עם ברברה גורדון ודיינה לאנס. דמותה מתבססת על הציידת הלנה ויין מהמשכיות ארץ-2 שלפני המשבר בעולמות האינסופיים, בתם של ברוס ויין וסלינה קייל.
לאחר האתחול המחודש "ה-52 החדשים" שבעקבות אירועי פלאשפוינט, הלנה ויין מארץ-2 הופיעה בתור הציידת של יקום DC. היא הייתה בתם של ברוס ויין וסלינה קייל ולחמה בפשע כרובין, אך לאחר מותו של אביה בידי הפראדמונים של דארקסייד, היא וחברתה סופרגירל עברו ליקום DC באמצעות צינור בום. היא לחמה בפשע ברחובות גות'אם של יקום DC, עד שהיא וסופרגירל חזרו לארץ-2 והצטרפו לקבוצת "פלאי העולם". הלנה ברטינלי מארץ-1 לאחר אירועי פלאשפוינט זייפה את מותה, נעלמה ונעשתה סוכנת בסוכנות הביון ספיירל. בגרסה זו היא אישה כהת עור ממוצא איטלקי. היא צוותה לסוכן ספיירל דיק גרייסון/סוכן 37 במשימה לאסוף חלקי גוף המעניקים למשתמש בהם את כוחותיהם של חברי ליגת הצדק, ובמשימה זו נלחמו במידנייטר שנשלח לחפש את האיברים גם הוא בשליחות ארגון עוין. כאשר מנהל הסוכנות מינוס בגד בסוכנות, ברטינלי הרגה אותו והתמנתה למחליפתו. היא עזבה את ספיירל במהלך אירועי "הלידה מחדש של DC" בשנת 2016 וחזרה לזהות הציידת.
דמותה של הציידת מופיעה בסדרת הלייב אקשן "החץ" בגילומה של השחקנית ג'סיקה דה גואו. גולמה על ידי מרי אליזבת' וינסטד בסרט "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת".
איש השיש
איש השיש (בפולנית: Człowiek z marmuru) הוא סרט פולני משנת 1977 בבימויו של אנדז'יי ויידה.
הסרט מתעד את נפילתו הבדיונית של גיבור תרבות פולני, בנאי בשם מתיאוש בירקוט, אשר הפך לגיבור העמל הסוציאליסטי בעיר (האמיתית) נובה הוטתה, שליד קרקוב. אגניישקה, סטודנטית לקולנוע, מנסה לתעד את סיפורו של בירקוט בסרט הגמר שלה, שני עשורים לאחר שנעלם מעיניי הציבור. הכותרת מתייחסת לפסלי השיש התעמולתיים שנעשו בדמותו של בירקוט. לא מובן מאליו שוויידה הצליח, תחת השלטון הקומוניסטי בפולין, לבקר את הריאליזם הסוציאליסטי של נובה הוטתה, לחשוף את השימוש בתעמולה, ושחיתות פוליטית בתקופת הסטליניזם. הסרט מנבא את התרופפות האחיזה הסובייטית שהגיע עם תנועת הסולידריות.
ויידה ניסה לפתח את הסרט במשך 15 שנה, מאז 1962. בסרט נעשה שימוש רב בצילומי ארכיון ממצלמות הבנייה של נובה הוטתה ונושאים אחרים של פולין בתחילת העידן הקומוניסטי, כמו גם את מוזיקת התעמולה/מעוררת השראה של פולין הסטליניסטית, צילומים שייתכן ועברו עריכה בידי ויידה.
גוף השקרים
גוף השקרים (באנגלית: Body of Lies) הוא סרט מותחן פעולה אמריקאי משנת 2008 שביים והופק על ידי רידלי סקוט ונכתב על ידי ויליאם מונהאן. מככבים בו לאונרדו דיקפריו, ראסל קרואו, ואת מארק סטרונג את התפקידים הראשיים. שוכן במזרח התיכון, זה עוקב אחר ניסיונות ה- CIA והמודיעין הירדני לתפוס את "אל-סאלם", טרוריסט. מתוסכלים בגלל החמקמקנות של היעד שלהם, ההבדלים בגישותיהם מעצבים את היחסים בין פעיל CIA, הממונה עליו, וראש המודיעין הירדני.
עלילה
רוג'ר פריס (לאונרדו דיקפריו) הוא איש ללא זהות מלבד זו האחרונה שהסתתר מאחוריה והוא תולה את חייו בקול קר הרוח שנשמע מעברו השני של קו טלפון מאובטח. יוצא ה CIA אד הופמן (ראסל קרואו) מנהל מלחמה מהלפטופ שלו בסלון שבפרברים, מכתיב את מהלכיו של פריס גם כשהוא בדיוק מתחמק מכדורים שנורים לעברו. טרוריסט חדש בשטח שאחראי לפיגועים גלובליים מצליח להתחמק ממערכת המודיעין המתוחכמת בעולם. כדי לפתות אותו לצאת החוצה, על פריס לחדור לעולם אפל של קדושים מעונים נואשים וליצור ברית לא יציבה עם גורם מהכוחות הירדניים. המסע שלו לוקח אותו לעיראק, ירדן, וושינגטון ודובאי.
פיח
פיח הוא אבקת פחם הנפלט כתוצאה מבעירה לא מושלמת של חומר אורגני, שכתוצאה ממנה נותרים גרגרי פחמן זעירים שלא הפכו לפחמן דו-חמצני. צבעו של הפיח שחור, והוא נוצר בעיקר משרפת דלק במנועים ובתחנות כוח ומשרפת פחם או עץ בתנורי הסקה.
לעיתים בערים מתועשות בהן מתרחשת גם תופעת ערפל זה מתערבב עם פיח שנפלט ממנועי המכוניות ומתנורי החימום בבתים ויוצר ערפיח.
סריג הפחמן יוצר את הפיח. לסריג זה קוראים פולרן.
הליגה השלישית בארגנטינה (מטרופוליטנה)
פרימרה B מטרופוליטנה (בספרדית: Primera B Metropolitana) היא הליגה השלישית בחשיבותה בכדורגל הארגנטינאי ומאורגנת על ידי התאחדות הכדורגל הארגנטינאית (ביחד עם ה-Federal A).
בליגה משחקות קבוצות ממחוז בואנוס איירס ומפרובינציית בואנוס איירס (פרובינציה). קבוצות משאר המדינה באותה הקטגוריה משחקות בטורניר Federal A, שנקרא עד לסוף עונת 2013/14 Torneo Argentino A.
מבנה הליגה
בליגה משתתפות 22 קבוצות. במהלך העונה כל קבוצה משחקת נגד כל אחת מהקבוצות האחרות בליגה, פעם אחת באצטדיונה הביתי ופעם אחת באצטדיון היריבה, ובסך הכל 42 מחזורים. הקבוצה המסיימת במקום הראשון בסיום העונה מעפילה לליגת המשנה הארגנטינאית הקבוצות המסיימות במקומות 2-9 מתחרות ביניהן במתכונת גביע החל משלב רבע הגמר בשיטת הצלבה שהמנצחת במשחק הגמר מעפילה אף היא לליגה השנייה. שתי האחרונות בטבלת הירידה (סך הכל נקודות בארבעת הטורנירים האחרונים) יורדות אל הליגה הרביעית.
ויליאם ה. ג'קסון
ויליאם הרדינג ג'קסון (באנגלית: William Harding Jackson; 25 במרץ 1901 – 28 בספטמבר 1971) היה איש ממשל, עורך דין ובנקאי השקעות אמריקאי, שכיהן כסגן ראש ה-CIA בשנים 1950–1951 ובין השנים 1956–1957 הוא שימש בתפקיד היועץ לביטחון לאומי בממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר.
קורות חייו
ויליאם ג'קסון נולד באחוזת בל מיד שליד נאשוויל, טנסי. הוא נקרא על שמו של אביו שנפטר כאשר הוא היה בן שנתיים. אמו, אן דייוויס ריצ'רדסון, נישאה לאחר מות בעלה למקסוול סטיבנסון מהמפסטד, ניו יורק.
ג'קסון למד בבית הספר היסודי פיי שבבוסטון ובבית הספר התיכון סנט מרקס, בית ספר אפיסקופלי בסאות'בורו, מסצ'וסטס. ב-1924 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון וב-1928 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הרווארד למשפטים.
ב-1928 הצטרף ג'קסון למשרד עורכי הדין "קאדוולדר, ויקרשאם וטאפט" מניו יורק. ב-1929 הוא היה לשותף במשרד עורכי הדין "בקמן, בובו וקלארק". לאחר קריסת וול סטריט ב-1929, עבר ג'קסון למשרד עורכי הדין "קרטר לייארד ומילברן", שם הוא היה לשותף מלא ב-1934.
שירות צבאי במלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה שירת ג'קסון בצבא ארצות הברית כקצין מודיעין. הוא קיבל הכשרה בבית הספר למודיעין קרבי של חילות האוויר של צבא ארצות הברית בהאריסברג, פנסילבניה. הוא הוצב כעוזר קצין המודיעין בפיקוד ההפצצה הראשון, שמטהו שכן בניו יורק, בקרבת משרד עורכי הדין שלו, שהפך לפיקוד הלוחמה בצוללות. יחד עם בנקאי ההשקעות אלכסנדר סטנדיש והרולד ב. אינגרסול, חיבר ג'קסון את ההערכה המודיעינית של חילות האוויר על מפרץ ביסקאיה שקרא לבצע מתקפה על צוללות גרמניות בחופי צרפת. הייתה זו נקודת המפנה של המערכה באוקיינוס האטלנטי.
לאחר סיום הכשרתו בהאריסברג ביוני 1942, קודם ג'קסון לדרגת מייג'ור וסופח למחלקת המלחמה על ידי מזכיר המלחמה הנרי סטימסון, שם הוא היה לראש צוות המודיעין שדיווח לגנרל ג'ורג' מרשל על הפעולות בזירה האירופית. לאחר שקיבל הכשרה בקוד האניגמה בבלצ'לי פארק, הוא היה לראש צוות האולטרה של כל כוחות ארצות הברית בזירה האירופית.
ג'קסון הועלה לדרגת לוטננט קולונל והוצב על ידי גנרל הנרי ארנולד בצוות התכנון של בריגדיר גנרל הרולד ג'ורג' שקיבל אז את הפיקוד על פיקוד התובלה של חילות האוויר. הוא מונה כשליש הראשי של הכנף שהעבירה יותר מ-7,000 כלי טיס מארצות הברית לבריטניה במהלך המלחמה. הוא קיבל הכרה בעבודתו לבנייה מחדש או הרחבה של שדות תעופה בבריטניה עבור כלי טיס אמריקאים ויצירת רשת קשר מורחבת לתשדורות סודיות מאובטחות. בקיץ 1943 הוא מונה כ"תפקיד כיסוי" כעוזר הנספח האווירי בשגרירות ארצות הברית בלונדון תחת השגריר גיל וינאוט בכיכר גרוונר, בסמיכות למשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS). זמן קצר לאחר מכן הוא קודם לדרגת קולונל ומונה כקצין המודיעין הראשי במטה קבוצת הארמיות הראשונה ברובע וסט אנד שבלונדון כדי לעבוד במסגרת מבצע שומר ראש שנועד ליצור תוכנית הטעייה רחבת ממדים שתגרום לגרמנים להאמין שהפלישה לאירופה תתקיים בסקנדינביה ובפה-דה-קאלה, הנקודה הצרה ביותר בתעלת למאנש, בפיקודו של הגנרל ג'ורג' פטון.
לאחר הצלחת מבצע שומר ראש, מונה ג'קסון כראש המודיעין הנגדי של ה-OSS בזירה האירופאית והוא יצא עם קבוצת הארמיות ה-12 ללוקסמבורג ושירת במטהו של הגנרל עומר בראדלי. במהלך הקרב על הבליטה שהתנהל בחודשים דצמבר 1944 - ינואר 1945, בנוסף לפקידיו בצוות האולטרה, מונה ג'קסון כסגן קצין המודיעין של כל הארמיות של קבוצת הארמיות ה-12.
על שירותו במלחמה עוטר ג'קסון בכוכב הארד, בלגיון ההצטיינות ובצלב המלחמה (Croix de guerre) של בלגיה. ככל הנראה הוא הקצין האמריקאי היחידי מתחת לדרגת גנרל שעוטר הן בעיטור לגיון הכבוד והן בצלב המלחמה של צרפת עם דקלים.
קודם לשיחרורו מהצבא ומה-OSS, הוטלה על ג'קסון משימה ללמוד את מבנה השירות המודיעין החשאי הבריטי. המחקר ארך ארבעה חודשים והתקיים בלונדון, שם הוא עבד עם ה-MI5 ועם ה-MI6 יעד עם אנתוני אידן כדי להשלים את הדוח שלו לגנרל ג'ורג' מרשל ולגנרל ויליאם דונובן, אותו הוא הגיש ב-14 ביוני 1945. ב-14 בנובמבר אותה שנה, לבקשתו של מזכיר הצי, ג'יימס פורסטל, הגיש ג'קסון את תוכניתו להקמת סוכנות ביון מרכזית חדשה כתוכנית חלופית לזו של הגנרל דונובן.
קריירה בממשל הפדרלי
לאחר המלחמה התפטר ג'קסון מ"קרטר לייארד ומילברן" כדי לעבוד כבנקאי השקעות וכשותף מנהל ב-J.H. Whitney & Company בניו יורק, שם הוא עבד בין השנים 1947–1955.
ב-1948 הציע ג'ורג' קנאן שהשליטה של הממשלה על ניהול הלוחמה הפוליטית צריכה להיות מול מזכיר המדינה, באומרו ש"אדם אחד צריך להיות המנהל" ובהציעו בנוסף שמנהל הביון המרכזי והסוכנות עצמה צריכים "...לצאת מהעיסוק במבצעים פסיכולוגיים בכיסוי...". קנאן קיים דיון עם אלן דאלס, אז עורך דין פרטי בניו יורק, בחושבו שדאלס יהיה הבחירה ההגיונית ביותר לראש הסוכנות החדשה. יש הסבורים שזה פתח וויכוח פנימי על השאלה מי ישלוט על המודיעין במכלול של המודיעין הצבאי והאזרחי. מנהל המועצה לביטחון לאומי, אדמירל סידני סוורס, מינה ב-13 בפברואר אותה שנה את ג'קסון לשרת ב"קבוצת הסקר המודיעיני" של המועצה לביטחון לאומי יחד עם דאלס ועם מתיאס קוריאה (עוזרו של מזכיר ההגנה ג'יימס פורסטל) שתבצע ניתוח של הנוהגים המחלקתיים בתיאום בין הסוכנויות. קבוצת הסקר, שנודעה בשם "ועדת דאלס, ג'קסון וקוריאה", או "קבוצת דאלס", הגישה את הדוח הסופי שלה ב-28 בפברואר 1949. בדוח נמתחה ביקורת נוקבת על ה-CIA ועל מנהלו, רוסקו הילנקוטר, וכתוצאה מכך הועברו מתפקידיהם מספר אנשי מפתח בסוכנות ובסופו של דבר הודח גם הילנקוטר.
ב-18 ביולי 1950 שלחו מזכיר ההגנה החדש, לואיס א. ג'ונסון, והגנרל עומר בראדלי, מכתב לנשיא הארי טרומן, בו הם המליצו למנות את ג'קסון כראש ה-CIA במקומו של הילנקוטר. ביודעו על הרקע של ג'קסון, צירף הנשיא טרומן הערה למכתב והעביר אותו לעוזרו, דונלד דוסון, באומרו, "...דון, בוא נבחן זאת. אמור לאברל הארימן מה אנחנו עושים. אם זה יעבוד, נשכח מגנרל סמית'".
גנרל וולטר סמית' לא חפץ בתפקיד ראש ה-CIA וניסה להתחמק ממנו שוב ושוב מסיבות בריאות. כאשר דחה ג'קסון את ההצעה בשל מחויבויות נדבנות ועסקיות בניו יורק, נאמר שהנשיא טרומן הוציא פקודה ישירה כמפקד העליון לסמית, שהוא יהיה ראש ה-CIA הבא. סמית' פנה לג'קסון וביקש ממנו להיות מועמדו לתפקיד סגנו כדי שיסייע לו לארגן מחדש את הסוכנות, בדגש מיוחד על פעולות בכיסוי, לוחמה פסיכולוגית ובנייתה של הסוכנות ככזאת המושתת על קריירות מקצועיות.
חיים אישיים
אשתו הראשונה של ג'קסון, אליזבת ליימן, שאותה הוא נשא לאישה ב-1929, הייתה אשתו לשעבר של תומאס רייס, שאיתו הביאה לעולם שני בנים. ג'קסון ואליזבת הביאו לעולם עוד שני בנים. השניים התגרשו ב-1946 לאחר שובו של ג'קסון משירותו בצבא.
בגיל 39 נבחר ג'קסון כנשיא הצעיר ביותר של מועצת המנהלים של "אגודת בית החולים של ניו יורק", אחד מבתי החולים הוותיקים ביותר בארצות הברית שהוקם ב-1771 על ידי המלך ג'ורג' השלישי, ובמקביל הוא מונה כחבר באקדמיה הלאומית למדעים. לאחר המלחמה נבחר ג'קסון כחבר במועצת הנאמנות של הבנקאים, במוסד ג'ון היי ויטני, בבית החולים לניתוחים מיוחדים של ניו יורק, ובקרן ממינגר.
ב-1951 נשא ג'קסון לאישה את מרי פיטקרן, בתו של נורמן ב. פיטקרן, הנשיא לשעבר של חברת הרכבות וובש. לשניים נולדו שני בנים. לאחר גירושיהם, בשנת 1965 לערך, נישאה מרי לעורך דין ניו יורקי אחר, ונדל דייוויס, שנפטר ב-1972. היא נישאה בשלישית לסנאטור ושגריר ארצות הברית בישראל לשעבר, קנת קיטינג.
ויליאם ג'קסון נפטר ב-28 בספטמבר 1971, בגיל 71, בטוסון, אריזונה. הוא נקבר בבית הקברות מאונט אוליב שבנאשוויל.
גיא קנטור
גיא קנטור (נולד ב-6 בפברואר 1974 ברמת השרון) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הרכז. משמש כיום כמאמנה של א.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית בכדורסל.
קריירה
קנטור החל לשחק כדורסל בקבוצת הנוער של א.ס. רמת השרון, אותה הוביל, יחד עם יואב בר, לגמר גביע המדינה, בו הפסידה לקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, שבשורותיה שיחק עודד קטש.
בעונת הצטרף קנטור לסגל הקבוצה הבוגרת של רמת השרון, ששיחקה אז בליגת העל, אך לא זכה לדקות משחק משמעותיות. בסיום העונה ירדה רמת השרון לליגה הלאומית, וקנטור המשיך לשחק בשורותיה עד 1994. באותה שנה שב לליגת העל, לקבוצת הפועל אילת תחת הדרכתו של ישראל לב. הוא שיחק שנתיים בקבוצה זו, ולאחר מכן שיחק גם בהפועל גליל עליון, ממנה שוחרר במהלך העונה, ובמכבי ראשון לציון. באף אחת משלוש הקבוצות האלה לא היה שחקן משמעותי.
המפנה בקריירה שלו הגיע בעונת, אז הצטרף לקבוצת הפועל חולון. קנטור שיחק בקבוצה זו במשך שתי עונות, בהן היה רכז הקבוצה והישראלי הבכיר בה. ב-1999 עבר למכבי רעננה, וגם בה היה שחקן מוביל. במהלך ארבע העונות ששיחק בקבוצה (גם לאחר מיזוגה עם בני הרצליה והפיכתה לבני השרון), שיחק בשורותיה גם במסגרות אירופיות שונות, ובהן הסופרוליג. בעונת הוביל את שחקני ליגת העל באחוזי קליעה מקו העונשין (89.7%).
ב-2004 עבר קנטור להפועל ירושלים. בקבוצה זו לא הצליח להציג את יכולותיו מהשנים הקודמות. אחוזי הקליעה שלו ומספר הנקודות הממוצע שלו ירדו, ועמם גם דקות המשחק שלו. גם כששב לשחק במדי מכבי ראשון לציון, בשנת 2006, לא הצליח לשחזר את יכולותיו.
בשנת 2007 הצטרף לשורותיה של מכבי הוד השרון מהליגה הלאומית. במקביל, החל לעבוד בתחום ההיי טק. לאחר עונה אחת בקבוצה זו, הצטרף לשורותיה של אליצור יבנה, אף היא מהליגה הלאומית.
כיום מאמן קנטור את א.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית בכדורסל
משה הלברטל
משה הַלְבֶּרְטל (נולד ב-1958) הוא פרופסור מן המניין בחוגים למחשבת ישראל ולפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, חבר סגל בית הספר למשפטים של המרכז הבינתחומי הרצליה, ופרופסור מן המניין ומופקד הקתדרה על שם גרוס בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 2010 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ב־2021 התקבל כחבר בחברה האמריקאית לפילוסופיה (The American Philosophical Society) .
ביוגרפיה
נולד באורוגוואי להניה לבית אפשטיין, ילידת ירושלים, ומאיר הלברטל, ניצול השואה יליד לאנצוּט (Łańcut) שבגליציה ומנהל מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית באורוגוואי. גדל במונטווידאו ובבואנוס איירס. ב-1961 עלתה משפחתו לישראל ואביו שימש כמנהל ישיבת כפר הרא"ה. לאחר מכן עברו לירושלים, שם שימש אביו כמנהל ישיבת נתיב מאיר.
למד בישיבת ההסדר הר עציון, ובמסגרת זו גם עשה את שירותו הצבאי. לאחר מכן למד מהתואר הראשון ועד הדוקטורט בחוגים למחשבת ישראל ולפילוסופיה כללית באוניברסיטה העברית. סיים את התואר הראשון ב-1984. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה: "ערכים כקריטריונים פרשניים בהלכה היהודית", והיא נכתבה בהדרכתם של פרופ' מנחם אלון ופרופ' אבישי מרגלית. קיבל את הדוקטורט ב-1989. שהה כעמית ב-Society of Fellows באוניברסיטת הרווארד בשנים 1988–1992. ב-1992 מונה למרצה במחלקות לפילוסופיה יהודית ולפילוסופיה כללית באוניברסיטה העברית במסגרת מלגת אלון. משמש כעמית במכון הרטמן החל משנת 1992, ומונה ב-1996 למרצה בכיר באוניברסיטה העברית. שהה כפרופסור אורח בבית הספר למשפטים שבאוניברסיטת הרווארד בשנת 1996. ב-1999 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. שהה כפרופסור אורח בבית הספר למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה בשנת 2000. הופקד ב-2002 על הקתדרה על שם גרוס בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק. בנוסף, מלמד פילוסופיה פוליטית ויהודית בתוכניות המנהיגות של מכון מנדל למנהיגות בירושלים.
בשנת 1999 זכה בפרס מיכאל ברונו מטעם יד הנדיב. ספרו "בין תורה לחכמה: רבי מנחם המאירי ובעלי ההלכה המיימונים בפרובאנס" זכה בפרס גורן-גולדשטיין בשנת 2001 בקטגוריית החיבור הטוב ביותר במחשבת ישראל בשנים 1997–2000. הלברטל קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם הסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק בשנת 2008.
הלברטל היה בין מייסדי תנועות השמאל הדתיות "עוז ושלום" ו"נתיבות שלום". לאחר מכן היה פעיל בתנועת "מימד". היה ממנסחי "רוח צה"ל", הקוד האתי של הצבא, יחד עם פרופ' דני סטטמן, פרופ' אבי שגיא ופרופ' שאול סמילנסקי. כמו כן כיהן כחבר הנהלת האגודה לזכויות האזרח.
היה נשוי לפרופ' טובה הרטמן, ולהם שלוש בנות. אחיו הוא הפובליציסט והמשפטן החרדי דב הלברטל.
נחמן חזן
הרב נחמן חזן (ר' נחמן מטולצ'ין; 1813–1884, ה'תקע"ד–ה'תרמ"ד) היה תלמידו הקרוב של רבי נתן מברסלב, ושימש כדמות מרכזית בתהליך צמיחתה של חסידות ברסלב באמצע המאה ה-19.
משה הלברטל
מחקריו וספריו
תחומי עיסוקו של משה הלברטל הם: פילוסופיה של ההלכה, המחשבה היהודית של ימי הביניים, קבלה, פילוסופיה, אתיקה ומחשבה פוליטית בפילוסופיה כללית.
Idolatry
"עבודת אלילים" הוא ספרו הראשון של משה הלברטל. הספר נכתב בצוותא עם פרופ' אבישי מרגלית וראה אור בהוצאת אוניברסיטת הרווארד בשנת 1992. הספר בנוי משני מוקדים: האחד הוא הניסיון לתאר תפיסות שונות של שאלת האלילות ביהדות במגמה להראות כיצד שינויים בתפיסת האלילות וההבנה של מה זו אלילות משקפים תמורות בתפיסת האל. המוקד השני הוא מתן הסבר על משמעות ביקורת האלילות בתולדות המחשבה הפילוסופית והפוליטית במערב, כפי שביקורת הטעות האלילית הופכת לביקורת האידאות אצל בייקון וביקורת הפטישיזם אצל מרקס.
נחמן חזן
ביוגרפיה
חזן, שסבו היה חסיד של רבי נחמן מברסלב, נולד שלוש שנים לאחר מותו של הרבי ונקרא על שמו. הוא התייתם בילדותו וגודל על ידי דודו בטולצ'ין. דודו, ראובן יוסף מהעיירה הייסן היה בעל נכסים ורבים מחסידי ברסלב נהגו להתאכסן בביתו בדרכם לאומן. בבית דודו, בשנת 1822, הוא פגש לראשונה את רבי נתן מברסלב שהיה בדרכו לארץ ישראל, פגישה שעשתה עליו רושם רב.