cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבנר חיפושי נפט
היסטוריה
ב-2014 מכר רוזנברג כשליש מזכויותיו על תמלוגי העל של אבנר לתאגיד "אלייד" בראשות יצחק סוארי.
אבנר (15%) ודלק קידוחים (15%), יחד עם חברת נובל אנרג'י (70%) הן בעלות זכויות במאגר "אפרודיטה" שבמים הכלכליים של קפריסין. ביוני 2015 הכריזו השותפות על אפרודיטה כעל מאגר מסחרי, שיש בו כ-4.54 TCF (טריליון רגל מעוקב) של גז טבעי.
חיסול אבנר
במהלך 2016 הבשילו המגעים למיזוג בין דלק קידוחים לבין אבנר. ב-29 בספטמבר 2016 נחתם הסכם המיזוג, שלפיו דלק קידוחים הייתה אמורה למזג "לתוכה" את אבנר. במהלך 2017 התבצעו הליכי המיזוג ושתי החברות הפכו לשותפות אחת בשליטת יצחק תשובה, תחת השם "דלק קידוחים. רשם השותפויות הכריז על חיסול חברת אבנר ומחק אותה מרישומי רשם השותפויות. אבנר, חלוצת גילויי הגז המסחרי בים התיכון, חדלה להתקיים. ב-21 במאי 2017 החלה השותפות הממוזגת להיסחר בבורסה כ"דלק קידוחים", ללא אזכור השם אבנר, לפי החלטת בעלי השליטה בשותפות החדשה.
פאג'ט ברוסטר
פאג'ט ואלרי ברוסטר (באנגלית: Paget Valerie Brewster; נולדה ב-10 במרץ 1969) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. מוכרת בעיקר בשל גילום דמותה של הסוכנת אמילי פרנטיס בסדרת הפשע של CBS, "מחשבות פליליות".
קריירה
ברוסטר התפרסמה כאשר גילמה את קטי, בת זוגו של ג'ואי (ולאחר מכן של צ'נדלר), בעונה הרביעית של הסדרה של NBC, "חברים". לברוסטר הייתה תוכנית טוק-שואו קצרת ימים. היא הופיעה בסדרה "Andy Richter Controls the Universe", וגילמה את בת' האפסטדוט בסדרה של Showtime "האף", ששודרה בין 2004 ל-2006. בתחום הקולנועי, ברוסטר גילמה את התפקיד הראשי בסרט גיבורי העל דל התקציב של ג'יימס גאן "המיוחדים" (2000) לצד תומאס היידן צ'רץ ורוב לאו. בנוסף, גילמה את איימי פירסון, מורה לחשבון המפחדת ממים, בסרט העצמאי "השחייה הגדולה" שהקרנת בכורתו התקיימה בפסטיבל טורונטו ב-2006.
ב-2005 ברוסטר החלה לדבב את הדמות ג'ודי סבן/נערת הציפור בסדרת האנימציה "הארווי בירדמן, עורך דין".
ב-30 במרץ 2006 היא חשפה לראשונה, בתוכניתו של קונאן אובריין, שיו הפנר שלח לה מכתב בו הוא מוסר לה שהיה שמח לראות אותה מדגמנת לפלייבוי. היא שקלה את הצעתו ברצינות, אך לבסוף דחתה אותה בשל לוח זמנים צפוף, על אף שהצהירה כי היא מעריכה את "פלייבוי" ומעדיפה אותו עם מגזינים כמו מקסים ו-FHM. היא דגמנה לאתר "SuicideGirls". היא הייתה ידועה בעבר בשל סגנון הלבוש הרטרו שלה.
ב-2006 החלה להופיע בתוכנית "מחשבות פליליות" בתור הסוכנת אמילי פרנטיס. ביוני 2010 דווח כי תפקיד דמותה בעונה השישית של "מחשבות פליליות" יצומצם, ובמרץ 2011 היא עזבה את הסדרה. במאי 2011 דווח כי דמותה תחזור לתפקיד קבוע בעונה השביעית. כיום משחקת בעונה ה-16 של הסדרה שיצאה באוקטובר 2022.
חיים אישיים
ברוסטר מתנדבת כשחקנית ב-"Young Storytellers Foundation".
ב-29 בנובמבר 2014, התחתנה עם בן זוגה המוזיקאי סטיב דמסטרה. מי שחיתן את השניים היה שותפה לתוכנית מחשבות פליליות מתיו גריי גובלר. השניים גרים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
מקדוניה הצפונית באירוויזיון
מקדוניה הצפונית, אשר יוצגה עד שנת 2019 בארגונים בין-לאומיים, וביניהם באירוויזיון, תחת השם הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה, נטלה חלק בתחרות האירוויזיון כ-21 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1998. מקדוניה הצפונית נעדרה מהתחרות שלוש פעמים ב-1999, 2001 ו-2003 עקב תוצאות נמוכות בשנה שקדמה להיעדרות והיא נחשבת לאחת המדינות הפחות מוצלחות בתחרות והפחות מוצלחת מבין כל הרפובליקות לשעבר של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
מקדוניה הצפונית נוהגת לבחור את שיריה לתחרות באמצעות תחרות קדם-אירוויזיון בשם "פסטיבל סקופיה", תחרות לאומית אשר קיימת מ-1969.
היסטוריה
בין התחרויות בשנים 1961-1991, מקדוניה הצפונית הייתה מיוצגת תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, אולם היא הרפובליקה היחידה שלא נשלחה כנציגת יוגוסלביה במשך כל השנים בהן יוגוסלביה נטלה חלק בתחרות. אף על פי כן, מספר מלחינים מקדוניים הלחינו שירים למועמדים מרפובליקות יוגוסלביות אחרות. יוצאת הדופן היחידה היא תחרות הקדם היוגוסלבי ב-1979 בה נבחרה הנציגה המקדונית מאיה אודסקליאבסקה, אולם היא לא נטלה חלק בתחרות ב-1979 בשל החלטתה של יוגוסלביה לא ליטול חלק בתחרות.
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1992, מקדוניה הצפונית נטלה חלק בתחרות לראשונה ב-1998, אולם היא ניסתה ליטול בה חלק שנתיים קודם לכן, ב-1996.
ב-1996, קליופי נבחרה במסגרת "פסטיבל סקופיה" כנציגתה של מקדוניה הצפונית לתחרות שנערכה באותה השנה בנורווגיה עם השיר "Samo ti". קליופי לא הופיעה לבסוף בתחרות, כיוון שבאותה שנה הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שנוטלות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. זאת, כתוצאה מהצורך לנפות את מספרן הגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות כאשר ב-1996 המספר הגיע ל-30 מדינות. קליופי נשלחה פעמיים כנציגת מקדוניה הצפונית בתחרויות ב-2012 ו-2016: בפעם הראשונה היא הצליחה להעפיל לגמר התחרות משלב חצי-הגמר, לראשונה לאחר 4 שנים בהן מקדוניה כשלה להעפיל לגמר, אולם בפעם השנייה, ב-2016, היא כשלה להעפיל לגמר התחרות.
מאמציה של מקדוניה הצפונית להצטרף לתחרות בשנה שאחריה כשלו לאחר שאיגוד השידור האירופי מנע מהמדינות בעלות הציונים הנמוכים ביותר בארבע השנים האחרונות להצטרף לשורות התחרות.
היעדרויות
מקדוניה הצפונית נעדרה מ-3 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
בעקבות השלכת דגל מקדוניה הצפונית על הקרקע על ידי נציגת אירוויזיון 2022, אנדראה, השדר המקדוני MRT אמר ב-11 במאי 2022 כי ישנה אפשרות שהמדינה לא תתחרה בשנה זו עקב הפרסום השלילי שנגרם מהאירוע. ביוני 2022, עורכת האמנות והתרבות של MRT וראש המשלחת המקדונית, מרי פופובה, הציעה שורה של המלצות לשיפור התוצאות העתידיות של המדינה בתחרות, ומועצת התכנות של MRT הסכימה פה אחד להצעות. עם זאת, בספטמבר 2022, לא הוקצתה השתתפות מקדוניה הצפונית באירוויזיון 2023 בתקציב 2023 של רשות השידור המקדונית. כמו כן, ידוע כי האירוע ישודר במקדוניה הצפונית. ב-14 באוקטובר, מקדוניה הצפונית אישרה כי לא תשתתף באירוויזיון בשל קשיים כלכליים, וכי היא מתכוונת להשתתף באירוויזיון 2024. השתתפותה האחרונה של מקדוניה הצפונית הייתה הייתה באירוויזיון 2022.
רייביז קייסט
רייביז קייסט (Rabies Caste), להקת הבי מטאל ישראלית שפעלה בין השנים 1995–2003 בתל אביב, והוקמה על ידי עולים מחבר העמים.
הלהקה התאפיינה בצליל מחוספס ובסגנון משוחרר שמושפע ממלווינס. היא זכתה להצלחה בפי המבקרים ואף הופיעה לצד הדילינג'ר אסקייפ פלאן וביוהזרד. אלבום האולפן האחרון של הלהקה, Let The Soul Out And Cut The Vein, יצא ב-2001, וב-2006, לאחר פירוק הלהקה, יצא אלבום שנושא את שם הלהקה עם קטעים נדירים וקטעים בהופעה.
משיח חולית
משיח חולית (באנגלית: Dune Messiah) הוא ספר מדע בדיוני מאת פרנק הרברט, השני בסדרת חולית. הספרים משיח חולית וילדי חולית נעשו למיני-סדרת טלוויזיה בערוץ המדע בדיוני האמריקאי בשנת 2003 בשם "ילדי חולית".
תקציר העלילה
עלילת הספר נפתחת בפגישה בין מספר קושרים המבקשים להפיל את פול: האם הנערצה הראשה גאיוס הלן מוהיאם, המייצגת את מסדר בנות גשרית הבוחש בפוליטיקה הגלקטית בהיחבא; אדריק, נווט גילדת החלל שחולשת על מונופול מסעות החלל וזקוקה למרקוח - סם המקדם כישרונות נבואיים המצוי רק בחולית; אירולן, אשתו של פול ובתו של הקיסר המודח; ורקדן הפנים סקיטאל, המייצג את בני הטלילאסו ובעל יכולת לשנות את מראו כרצונו. הקושרים, מוגנים מפני חזיונותיו של פול בזכות כושרו הנבואי של אדריק, זוממים להפיל את פול מכסו הרם על ידי הטלת כתם עליו ועל אחותו עאלייה. לשם כך הם יוצרים קשר עם מספר דררים מבין אלו המקיפים את פול ומנצלים מזימה אחרת של הממסד הדתי המקיף אותו לרצוח את פול ולהפכו לאל.
עפעפית
עַפְעַפִּית (קיקסיה, שם מדעי: Kickxia) היא סוג במשפחת הלחכיים (בעבר שויך ללועניתיים) המאופיין בפרחים דמויי עפעף, ומכאן שמו העברי. סוג זה כולל כ-25 מינים, מהם 11 מינים גדלים בר בארץ ישראל, וחלקם אנדמיים לה.
משיח חולית
תקציר העלילה
לשם כך משוגר לפול גולה, שיבוט אדם מתאיו של פגר, של דנקן איידהו - מורהו לנשק של פול, אשר הקריב עצמו במהלך עלילת הספר הקודם. פול, הכרוך בקשר רגשי עז עם איידהו, מקבל אותו לחצרו, ועאלייה, אשר הגיעה לגיל הבגרות, אף מתאהבת בו. אף על פי כן שניהם יודעים כי הגולה הוא מלכודת שנועדה להפילם בפח.
עפעפית
תיאור כללי
זהו סוג קטן יחסית, הכולל כ-25 מינים. הוא קרוב לסוג פשתנית, ולמעשה נחשב לחלק ממנו עד שהופרד בשנות ה-70. ההבדל בין הסוגים הוא באופן פתיחת הפרי. מיני סוג זה נפוצים באגן הים התיכון, האזור הסהרו-ערבי והסודאני.
שמו הלטיני של הסוג, Kickxia, (קרי: קיקסיה) נקרא על שם חוקר בלגי. שמו העברי הוא עפעפית, המרמז על מראה הפרח הפחוס, הדומה לעפעף העין. זהו אחד מחידושי השמות של הוועדה לקריאת שמות צמחים של האקדמיה ללשון העברית.
משיח חולית
תקציר העלילה
החשש הכבד של הקושרים הוא מצ'אני, מאהבתו המלכותית של פול, אשר אמורה להוליד לו את יורשו. אירולן, הקנאית למקומה בחצר, מרעילה את צ'אני באמצעי מניעת הריון, אך לאחר שצ'אני נמנעת ממזונה המורעל היא נכנסת להריון, אשר משתבש בעקבות הרעל. ההיריון מפתח במהירות, ועמו מגיעה עלילת הספר לשיאה - פול הולך באופן מודע לעבר אובדנו - עיוורון כתוצאה מחשיפה לנשק גרעיני ומצליח להפיל את הקושרים בפח. צ'אני מתה בלידה ויולדת תאומים - לטו השני וגאנימה.
Reason
Reason (בעברית: סיבה) הוא אלבומה השני של הזמרת מלאני סי, אשר יצא ב-10 במרץ 2003 על ידי וירג'ין רקורדס. האלבום הגיע למקום ה-5 בבריטניה ומכר כ-30 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו ובסופו של דבר הגיע למעמד זהב במדינה עם מכירות של כ-101 אלף עותקים, אם כי מדובר בנפילה מסחרית ביחס לאלבומה הקודם אשר מכר קרוב ל-900 אלף עותקים במדינה. גם בשאר העולם האלבום לא הצליח לשחזר את הצלחת האלבום הקודם כאשר מכר חצי מיליון עותקים בלבד בכל העולם. הביקורות על האלבום היו מעורבות.
עפעפית
תיאור כללי
ארץ ישראל מהווה מוקד התמיינות משמעותי עבור מן זה, דבר שניכר בריבוי מינים יחסי, וכן מינים אנדמיים לה. הבוטנאי אבינעם דנין הגדיר במין זה שלושה מינים חדשים למדע ואנדמיים לארץ ישראל: עפעפית יהודה, עפעפית סיני ועפעפית אדומית.
תיאור מורפולוגי
סוג זה כולל עשבים ובני שיח, בעלי עלים שסידורם על הגבעול הוא מסורג, לרוב. גביע הפרח בעל 5 אונות, כמעט שוות. לפרח כותרת דו-שפתנית, אופיינית למשפחה, שצבעה לרוב צהוב, והיא בעלת דרבן ניכר.
שני עלי הכותרת סוגרים על הלוע, ובו 4 אבקנים, שאורכם אינו שווה- זוג מהם ארוך יותר. הפרי הוא מטיפוס הלקט, חצוי לשתי מגורות. כאמור, סוג זה נבדל מהסוג הקרוב פשתנית באופן פתיחת הפרי. בעוד בפשתנית ההלקט נפתח ב'שיניים' מרובות, בעפעפית ההלקט נפתח במכסה יחיד, או אינו נפתח כלל.
Reason
רקע
לאחר ההתפרקות של הספייס גירלז מלאני המשיכה את קריירת הסולו שלה ובכך הפכה לאמנית היחידה מהלהקה שעשתה זאת בניגוד לשאר בנות הלהקה שפרשו מקריירה מוזיקלית או פוטרו מחברות התקליטים שלהם. לאחר שסיימה לקדם את אלבומה הקודם, בנובמבר 2001 חזרה לאולפן להקליט את אלבומה השני אותו הקליטה עד ספטמבר 2002. במהלך ההקלטות לאלבום חברת התקליטים שלה הייתה מודאגת מהכיוון המוזיקלי אליו הלכה מלאני מאחר שהלהיטים הגדולים באלבומה הקודם היו מאופניים במוזיקת R&B ודאנס בניגוד לכוון המוזיקלי אליו מלאני רצתה ללכת שזה פופ-רוק. האלבום היה במקור צפוי לצאת בנובמבר אך מסיבות לא ידועות הוא נדחה. בעקבות כך החלו להיות מופצות שמועות כחברת התקליטים של מאלני דרשה ממנה לרדת במשקל לפניי יציאת האלבום. מלאני טענה כי שמועות אלו אינן נכונות שומערכת היחסים שלה עם חברת התקליטים שלה היא "פנטסטית".
משיח חולית
תקציר העלילה
עם סיום הספר פול העיוור יוצא לבדו למדבר, כביכול למות שם וללא כושר נבואי, בעוד שעאליה הופכת לעוצרת הקיסרות עד לבגרותם של התאומים.
נושאים בספר
הספר עוסק בתמורות רבות, אשר משנות, לרוב לרעה, את אלו הקשורים בהן. הדררים הוותיקים חשים שלא בנוח בעושר הרב ובתרבות הדקדנטית שהתפתחה בחולית בעקבות הצלחת הג'יהאד, ונדהמים מהשינוי האקולוגי אשר חל בכוכב שלפנים היה מדבר שומם ועתה מתחילה תמורה רבה. פול ועאלייה סולדים ממעמדם כראשי הדת החדשה ופול נאלץ להקריב את צ'אני ואת מאור עיניו בשביל להוביל את התהליך שישחרר האנושות ממלכודת הג'יהאד.
יחסי הוותיקן–טאיוואן
היחסים בין הוותיקן לטאיוואן נוסדו כיחסים שאינם דיפלומטיים ב-1922, והפכו ליחסים דיפלומטיים ב-1942.
היסטוריה
ההסכם לכינון יחסים דיפלומטיים בין הוותיקן לטאיוואן הושג בשנת 1917. עם זאת, מהלך זה נבלם על ידי צרפת.
ב-1922 מונה הארכיבישוף כנונציו לטאיוואן. אף על פי שלא היה לו מעמד דיפלומטי, ממשלת סין העניקה לו אות כבוד הדרוש לכך ב-1925. הארכיבישוף קוסטנטיני עזב את סין בשנת 1933 והוחלף על ידי הארכיבישוף.
היחסים הדיפלומטיים כוננו לבסוף ב-23 באוקטובר 1942 ועם הגשת כתב האמנה של הארכיבישוף ב-1946, המשלחת של הכס הקדוש בסין זכתה למעמד דיפלומטי.
גיאורגי הרביעי לאשה
חייו
גיאורגי היה בנם של תמר ודוד סוסלן. בשנות העשרה של המאה השלוש עשרה הוא דיכא את מרידות הממלכות הוואסליות המוסלמיות השכנות. בשנת 1214 דיכא מרידה בשטחיה של ארמניה כיום. בשנת 1219/1220 בנסיכות צ'אט ובמחוז סיוניק (Սյունիք), והמשיך את כיבושיו באזור נחיצ'יבאן. המערכה נגד הסולטנות הסלג'וקית צ'לאט נסתיימה בניצחונו. תחת שלטונו זכתה הממלכה להתפשטות הגדולה ביותר, וזאת על אף המאבקים הפנימיים עם אצילי הממלכה - אולי בזכות המטרות המשותפות של כיבוש אזורים נוספים והגנה על המולדת.
טרבלינג וילבוריס
הטרבלינג וילבוריס (The Traveling Wilburys) היא סופרגרופ שהורכבה ממוזיקאי רוק שונים מארצות הברית ובריטניה. הלהקה הורכבה מבוב דילן, ג'ורג' הריסון (הביטלס), ג'ף לין (ELO ו-The Move), רוי אורביסון וטום פטי (טום פטי ושוברי הלבבות), בליווי המתופף ג'ים קלטנר. הלהקה הקליטה שני אלבומי אולפן בשנים 1988 ו-1990, אם כי רוי אורביסון נפטר לפני שהאלבום השני הוקלט.
גיאורגי הרביעי לאשה
חייו
גיאורגי היה ידוע בפתיחותו וקיבל ביקורת רבה מקהילה הפיאודלית השמרנית. האצילים והכמורה הנוצרית דחו ולא הכירו באשתו, שלא הייתה ממשפחת אצילים. בסופו של דבר נאלץ המלך להתפשר והתגרש ממנה, אולם סירב להתחתן עם מישהי אחרת. מנישואיו אלה נולד לו הבן, דוד השביעי אולו, שלימים יהיה מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת.
מקורות מימי הביניים, שהם כרגע המקורות הזמינים הטובים ביותר, מתארים את גיאורגי כשליט חכם ולוחם אמיץ, ומצד שני מציינים את אורח חייו הבלתי מוסרי והתמכרותו למיסטיקה וסופיות.
טרבלינג וילבוריס
היסטוריה
השיר הראשון שהקליטה החבורה היה "Handle with Care", ושיר זה גם פתח לימים את אלבום הסולו הראשון של ההרכב. השיר הוקלט מספר פעמים, כאשר בכל הקלטה הוחלפו תפקידי המשתתפים. לאחר שנציגי חברת ההקלטות שמעו את השיר בגרסתו הסופית, הוחלט שהוא איכותי מכדי להוציאו כצד ב' של סינגל. בשלב זה עלה לראשונה הרעיון של הקלטת אלבום שלם בהשתתפות ההרכב כולו.
האלבום נכתב על ידי כל החברים והוקלט בתקופה של עשרה ימים, מכוון שדילן מוכרח היה לצאת לסיבוב הופעות. האלבום, אשר יצא באוקטובר 1988 Traveling Wilburys Vol. 1, נחשב לאחד האלבומים הטובים בכל הזמנים, והגיע למעמד פלטינה ויותר בארצות הברית, אנגליה וקנדה.
האלבום יצא תחת שמות בדויים של אחים למחצה - כולם, לכאורה, בניו של אב משותף פיקטיבי בשם סר צ'ארלס טרוסקוט וילבורי. שמות ה"בנים" לא היו אחידים ובכל אלבום בחר לו כל משתתף שם בדוי שונה. כל השמות שנבחרו נחשבו כשמות המאפיינים את תושבי אזוריה הכפריים של ארצות הברית.
"וילבוריס" הוא כינוי שהוטבע על ידי האריסון ולין במהלך ההקלטות של האלבום 'Cloud Nine' ל"גרמלינים" במהלך ההקלטה. הביטוי חזר לשימוש כשכל הלהקה עבדה יחד והפך לחלק מהפולקלור שאפיין את החבורה. בתחילה הציע האריסון את השם "The Trembling Wilburys" ("הווילבורים הנרעדים") כשם ללהקה, אך לבסוף נבחר השם "The Traveling Wilburys" ("הווילבורים הנודדים") על דעת כולם.
מותו של חבר הלהקה רוי אורביסון ב-6 בדצמבר 1988 היה אובדן עצום להרכב. ואולם, החבורה החליטה להקליט אלבום נוסף בלעדיו. האלבום השני Traveling Wilburys Vol. 3 יצא באוקטובר וזכה לפחות הצלחה מקודמו. בניגוד לאלבום הראשון, שבו התחלקו תפקידי הסולו באורח שווה, פחות או יותר, בין המשתתפים, הרי שבאלבום השני מורגשת הדומיננטיות של בוב דילן על הצד המוזיקלי כולו - בהפקה, בשירה ובעיבודים.
הווילבוריס לא הוציאו אלבומים נוספים מעבר לשניים אלה, אם כי הקלטות בוטלג שלהם נפוצו בין מעריציהם. השיר "Nobody's Child", אשר נועד למשוך תשומת לב אל הילדים היתומים ברומניה, נכנס לאלבום שיצא בתחילת שנות ה-90 עם אמנים אחרים.
ב-12 ביולי 2007 יצא מארז מיוחד של שני האלבומים, בתוספת קטעי בונוס שנחתכו מהאלבומים המקוריים ותקליטור DVD הכולל קליפים של הלהקה וסרטון דוקומנטרי אודותיה.
חברי ההרכב
הטרבלינג וילבוריס ב-Volume 1:
הטרבלינג וילבוריס ב-Volume 3:
אידה (אסטרואיד)
אידה (שם מלא: 243 אידה; באנגלית: 243 Aida) הוא אסטרואיד ממשפחת קורוניס שנמצא בחגורת האסטרואידים. התגלה ב-29 בספטמבר 1884 על ידי האסטרונום האוסטרי יוהאן פאליזה ונקרא על-שם הנימפה מהמיתולוגיה היוונית שגידלה את זאוס בכרתים. אידה מקוטלג כאסטרואיד מסוג S, שהוא הנפוץ ביותר בחלק הפנימי של חגורת האסטרואידים, הקרוב למאדים. ב-28 באוגוסט 1993 ביקרה אותו הגשושית גלילאו בדרכה לצדק. היה זה האסטרואיד השני בו ביקרה חללית והראשון שנמצא לו אסטרואיד אחר כלווין טבעי - דקטיל.
ככל האסטרואידים בחגורה, מסלולו נמצא בין מאדים לצדק. זמן ההקפה הוא 4.84 שנים וזמן הסיבוב 4.63 שעות. קוטרו הממוצע הוא 31.4 ק"מ. הוא מורכב כנראה משני גופים שמימיים הקרויים אזור 1 ואזור 2 וביניהן 'מותן'. צורתו מאורכת ואיננה צורה גאומטרית פשוטה. פניו הן בין המצולקות ביותר במערכת השמש על ידי מכתשים בגדלים וגילאים שונים. משום כך הן מכוסות רגולית בעומק הנע בין 50 ל-100 מטר. הרכב הרגולית הוא סוגי סיליקט: אוליבין ופירוקסן. מכתשים מפגיעות נוספות בעתיד ייווצרו בהכרח על מכתשים קיימים.
ירחו של אידה, דקטיל, התגלה על ידי אן הַרץ', חברה בצוות שבדק את התמונות ששידרה גלילאו. הוא נקרא על שם הדמויות המיתולוגיות היווניות, הדאקטילים, ששכנו בהר אידה. מסלולו סביב אידה לא הוגדר במדויק, אך מגבלות פיזיקליות של מסלולו האפשרי אפשרו לקבוע באופן גס את צפיפותו. כך התגלה שהוא חסר מינראלים מתכתיים. דקטיל ואידה חולקים מאפיינים רבים ולכן נראה שיש להם מוצא משותף.
לאור הנתונים מגלילאו, נמדדה המסה של אידה וגדלה ההבנה באשר לגאולוגיה של אסטרואידים מסוג S. מהממצאים אפשר להסיק שאסטרואידים אלה הם המקור למטאוריטים כונדריטיים (מטאוריטים העשויים מסלע ראשוני ולא מפחמן או מתכת).
תמרה (פירושונים)
ראו גם
}}
סוזוקי סוויפט
סוזוקי סוויפט (אנגלית: Suzuki Swift) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר מיוצרת משנת 1983 ועד היום.
בשוק הבינלאומי סוזוקי סוויפט נמכרת גם תחת שמות אחרים, כגון "קולטוס" ביפן, "הערכה מארוטי" בהודו, "שברולט ספרינט", "פונטיאק פיירפליי" ו"גיאו מטרו" בארצות הברית, ו"בארינה הולדן" באוסטרליה.
דור ראשון (1983–1989)
הדור הראשון שווק בעולם מאוקטובר 1983 ועד דצמבר 1989. הוא יוצר בגרסת 5 דלתות ו-3 דלתות.
דור שני (1990–1995)
קיבל ציון בטיחות על ידי NHTSA: 3 כוכבי בטיחות לנהג ולנוסע לידו.
דור שלישי (1995–2003)
הדור השלישי נמכר בעולם מדצמבר 1995 ועד לדצמבר 2003 ויוצר בגרסת סדאן והאצ'בק 3 דלתות.
דור רביעי (2005–2010)
הרכב נחשף בשנת 2004 בתערוכת הרכב של פריז ונמכר עד 2010 (בחלק מהמדינות גם עד היום). הדור הרביעי נמכר בגרסת 3 דלתות, 4 דלתות ו 5 דלתות. הרכב קיבל 4 כוכבי בטיחות במבחן הבטיחות של EURONCAP.
דור חמישי (2010–2017)
הדור החמישי החל להימכר במספטמבר 2010. מבחינה ויזואלית, דגם זה דומה מאוד לדור הרביעי, ואף על פי כן, זהו דגם חדש לחלוטין. צריכת הדלק של המנוע בדגם זה צומצמה בכ-20% מבלי להקריב את ביצועי הרכב.
דור שישי (2017 ואילך)
הדור השישי (הידוע גם בתור super swift) הוצג לראשונה ביפן בנובמבר 2016. הדור השישי עושה שימוש בשלדה החדשה קלת המשקל של סוזוקי, בה כבר נעשה שימוש בבלנו והאיגניס החדשות.
בישראל
כל ששת הדורות של סוזוקי סוויפט שווקו בישראל, החל משנת 1987 ועד היום. בכל השנים זכתה הסוויפט להצלחה נאה למדי בשוק הישראלי אך מעולם לא הפכה למכונית הנמכרת מסוגה, ואת התואר הזה השאירה ברוב המקרים לרכבים כמו יונדאי i20 או מאזדה 2. שלושת הדורות הראשונים נמכרו בישראל בעיקר בגרסת ה-1,300 סמ"ק, ידנית או אוטומטית. הדור הרביעי נמכר בישראל בגרסת ה-1,500 סמ"ק האוטומטית בלבד, ללא אפשרות לגיר ידני.
הדור החמישי הושק בישראל בתחילת שנת 2011, תחילה בגרסת 1.2 ליטר אוטומטית בלבד כשגרסה ידנית מוזלת הצטרפה להיצע הדגמים הישראלי רק כשנה וחצי מאוחר יותר. המנוע החדש אפשר לסוזוקי לשפר בצורה משמעותית את צריכת הדלק של הדגם (מ-15.4 ל-17.8 קילומטרים לליטר) אך פגע בנתוני הביצועים – זמן הזינוק מעמידה ל-100 קמ"ש התארך בדגם האוטומטי מ-11.7 ל-13.5 שניות. הרכב מגיע עם בין 6 ל־7 כריות אוויר ומערכת ABS כברירת מחדל.
התאחדות הלשון ההולנדית
התאחדות הלשון ההולנדית (בהולנדית: Nederlandse Taalunie) היא גוף בין-ממשלתי, שמטרתו לקבוע מדיניות משותפת בתחום הלשון ההולנדית והוראתה. היא נוסדה ב-9 בספטמבר 1980 על ידי ממשלות הולנד ובלגיה. סורינאם הצטרפה להתאחדות ב-12 בינואר 2005. בהסכם המכונן של ההתאחדות נקבעה אפשרות לצירוף מדינות נוספות שבהן מדוברת הלשון ההולנדית (האנטילים ההולנדיים וארובה), אבל אלו טרם הצטרפו. מוסדות ההתאחדות הן ועדת שרים (מורכבת משרי החינוך והתרבות של המדינות החברות), המזכירות הכללית, ועדה בין-פרלמנטרית, ומועצת הלשון והתרבות ההולנדית.
פעילות ההתאחדות
התאחדות הלשון ההולנדית היא גוף יוצא דופן, בהיותו גוף ממשלתי בינלאומי לקביעת מדיניות לשונית. בין ההחלטות של ההתאחדות:
ההתאחדות תומכת גם בהוראת הלשון ההולנדית בגרמניה, בבלגיה ובצפון צרפת. ההתאחדות שואפת לקשרים הדוקים עם דרום אפריקה, אף על פי שמדינה זו אינה חברה בארגון, וזאת בשל מספרם הגבוה של דוברי האפריקאנס, שהיא שפה קרובה מאוד להולנדית. להתאחדות יש קשרים מיוחדים גם עם אינדונזיה, שאף בה עדיין מדוברת הלשון ההולנדית. להבדיל מארגונים מקבילים, בהתאחדות אין חברים משקיפים.
הספרון הירוק
עם הפרסומים החשובים של ההתאחדות נמנית "רשימת המילים בלשון ההולנדית" (Woordenlijst Nederlandse taal), הידועה יותר בכינויה "הסִפרון הירוק" (het Groene Boekje) בשל צבע עטיפת הספר. "הספרון הירוק" הוא המקור הרשמי והמוסמך בענייני איות ודקדוק בלשון ההולנדית. הוא בנוי כמילון, וכולל גם את צורות הריבוי של המילים, אבל אינו מכיל הגדרות.
המהדורה האחרונה של "הספרון הירוק" נתפרסמה בשנת 2005, והיא כוללת את רפורמת האיות, שלא נתקבלה היטב בציבור ההולנדי. בדצמבר 2005 הכריזו אמצעי התקשורת בהולנד על חרם נגד הספרון הירוק, ובאוגוסט 2006 הוציאו את "הספרון הלבן" מטעמם, הכולל הנחיות שונות מאלו של "הספרון הירוק". התוצאה היא שבשלהי העשור השני של המאה ה-21 קיימות שתי שיטות איות: ה"ירוקה", המשמשת בבתי הספר ואת פקידי הממשלה, וה"לבנה", המשמשת את אמצעי התקשורת. לעומת זאת, בבלגיה התקבלה הרפורמה ללא התנגדות.
המילון של פן דָלֶה (Van Dale), הידוע בכינוי Dikke Van Dale ("פן דלה העבה") בשל גודלו, נחשב למילון הרשמי של הלשון ההולנדית. הוא כולל שלושה כרכים ומהדורתו האחרונה, ה-14 במספר, יצאה בשנת 2005.
ההתאחדות עוסקת אך ורק בענייני לשון, ובכך היא שונה מארגונים בינלאומיים אחרים כגון התאחדות המדינות הדוברות פורטוגזית (Comunidade dos Países de Língua Portuguesa) או ארגון המדינות הדוברות צרפתית (La Francophonie), העוסקים גם בענייני תרבות.
פרס הספרות ההולנדית
מאז שנת 1986 מעניקה ההתאחדות את פרס הספרות ההולנדית (Prijs der Nederlandse Letteren). הפרס קיים מאז שנת 1956, ומוענק פעם בשלוש שנים עבור פרוזה או שירה הולנדית מקורית. ועדת השרים העומדת בראש ההתאחדות ממנה את חבר השופטים העצמאי, שתפקידו לבחור את הזוכה.
אפרים אילין
אפרים אילין (20 בפברואר 1912 – 17 בספטמבר 2010) היה תעשיין ישראלי, מחלוצי תעשיית הרכב בישראל.
שנותיו הראשונות
אילין נולד וגדל בעיר חרקוב שבאוקראינה. בן יוסף אילין ואסתר קוניקוב. נולד למשפחה מסורתית וציונית. אביו היה תעשיין ומפעילי הקהילה בחרקוב. מאז היותו בן שש דיברו בביתו עברית. בקהילה ייסדו בית ספר תרבות במחתרת, היו מדפיסים את הספרים בעצמם ולומדים בשפה העברית. אילין היה פעיל בקבוצת הצופים הציונים שהוקמה על ידי הקהילה בחרקוב. בשנת 1924 עלתה המשפחה לארץ ישראל והשתקעה במושבה נס ציונה, שם רכש אביו פרדס. אילין למד בגימנסיה העברית הרצליה, היה חניך מחזור י"ח שלה, אך את שנת הלימודים האחרונה שלו עשה בגימנסיה הריאלית בראשון לציון. הוא ניגן בקרן יער בתזמורת הגימנסיה בניצוחו של המורה למוזיקה חנינא קרצ'בסקי, ובין היתר הופיע עם התזמורת בפתיחת האוניברסיטה העברית בירושלים ב-1925.
בשנים 1926–1927 היה אילין פעיל בארגון בית"ר ושיתף פעולה באופן הדוק עם מנחם ארבר, נציב בית"ר הראשון בארץ ישראל. בשנים 1928–1929 היה פעיל באחת מקבוצות ההגנה האזרחיות שהוקמה על ידי ירמיהו הלפרן והיוותה את הגרעין לאצ"ל. ב-1929, בערב תשעה באב, שמר עם חבריו לארגון על שלום המתפללים בכותל המערבי הבריטי בירושלים, מהאירועים שהוליכו למאורעות תרפ"ט.
לאחר מאורעות תרפ"ט נסע אילין בתמיכת אביו לבלגיה ללימודים, שם התגוררה אחותו. בשנים 1929–1932 למד וקיבל תואר בכלכלה ומסחר Licencié en Science Commerciales באוניברסיטת לייז' שבבלגיה. בעת שהותו בבלגיה כיהן כיושב ראש המפלגה הרוויזיוניסטית בלייז' והיה חבר המרכז של המפלגה בבלגיה. במסגרת זו נפגש תכופות עם זאב ז'בוטינסקי בפריז והיה מקורב לחוגי המפלגה באותה תקופה. באותה שנה שב ארצה ועסק במסחר בפרי הדר עד שנת 1935. באותה עת שימש כמנכ"ל חברת "קולוניזישן אנד סטלמנט". בשנת 1934 נשא את צפירה בת מאיר אנטין לאישה.
פעילותו באצ"ל
בשנת 1938 גייס אברהם שטרן את אילין לארגון האצ"ל, והוא נמנה עם גרעין המייסדים שלו, כשהוא כפוף ישירות לאברהם שטרן ולדוד רזיאל. אילין שוגר כציר לקונגרס הראשון של הצ"ח (ההסתדרות הציונית החדשה) והיה מפעילי הארגון הראשונים באירופה. היה קשור ישירות עם מפקד האצ"ל דוד רזיאל וחבר המפקדה אברהם שטרן (יאיר). הוטלו עליו משימות מיוחדות ובראש ובראשונה פריקת העולים בחוף נתניה, ובכך היה עוזרו של יוסף קרמין שהיה אחראי על תחום זה באצ"ל. אילין גייס את סרג'נט דייוויס וולשי, מפקד ספינות המשמר של המשטרה הבריטית, אשר שיתף פעולה עם הארגון.
חשדות בהסגרת דוד רזיאל לבריטים
ב-19 במאי 1939 טס אילין עם רזיאל מתל אביב לחיפה על מנת להיפגש עם פנחס רוטנברג, ראש הוועד הלאומי. על פי דברי אילין, קצין משטרה ערבי זיהה את פניו של רזיאל, ועצר אותו. בעקבות אירוע זה התעורר חשד בקרב אנשי אצ"ל כי אילין הסגיר את רזיאל לבריטים. החשד רדף את אילין במשך שנים.
שנים אחר כך, לבקשת אילין, הורה מנחם בגין בשנת 1960 על הקמת ועדת בדיקה פנימית של תנועת החרות, בראשות יוחנן בדר, אליהו לנקין ואליהו מרידור. שני האחרונים פרשו מהוועדה, ובדר שהמשיך לבד ניקה את אילין מכל חשד. יוחנן בדר כתב במסקנות הוועדה: "נעשה לאפרים אילין על ידי השמועות הנ"ל שלא היה להן שום יסוד, עוול עמוק. הצטערתי שלא אוכל למלא את התפקיד שהוטל עליי כיוון שהרכילות מעדיפה להישאר אנונימית. הודעתי למנחם בגין שלא אוכל להפעיל את הוועדה שמינה מן הטעמים הנ"ל. זמן מה אחר-כך הוזמנתי לפגישה. היו נוכחים מנחם בגין, יעקב מרידור, שלום רוזנפלד ועוד. בפגישה זו מסר בגין או מרידור (בשם שניהם) שהגיעו לדעה ברורה שבהאשמות הנ"ל נגד אילין אין שום יסוד, שהוא ראוי לאמון כולנו – כחבר טוב ונאמן אני שותף לדעה זו." אולם החשדות כלפי אילין נמשכו בקרב אנשים שונים הקשורים לאצ"ל כמו אלי תבין, ואברהם חייכמן שהיה מפקד אצ"ל תל אביב. לטענת קצין המודיעין של האצ"ל, יעקב עמרמי, חלק מהמוטיבציה לסיוע לאצ"ל שהציע אילין ב-1948 הייתה רצון לטהר את שמו וחשש מגזר דין מוות המחכה לו. מנגד, יש יוצאי אצ"ל ולח"י הפוסלים מכל וכל את האפשרות שאילין הסגיר את רזיאל.
לפי גילי חסקין, ניסה איש לח"י להתנקש בחייו של אילין, ששירת בבולשת הבריטית. אילין סיפק מידע לאצ"ל אך סירב לספק מידע ללח"י על קצין הבולשת וילקין. בחורף 1944 המתנקש כיוון את אקדחו לאילין כשהיה בביתו בת"א, אך נמנע מלירות מכיוון שאימו של אילין נכנסה לקו האש.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
ב-1944 נעצר אילין וישב בבית הסוהר המרכזי בירושלים ובמחנה המעצר בלטרון, בחשד שהיה מעורב בגנבת בדים המיועדים לצבא הבריטי. הוא שוחרר לאחר מספר חודשים.
עסקי כותנה באיטליה שלאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה התיישב אילין במילאנו ועסק ביבוא כותנה ממצרים למטוויות בעמק הפו. הדבר היה כרוך בקשיים, כיוון שלאיטליה לא היה אז מטבע בר המרה. אילין עקף את הבעיה על ידי ארגון סחר חליפין – חוטים תמורת כותנה. עסקיו עלו יפה והוא הרוויח למעלה משני מיליון לירות שטרלינג תוך שנתיים.
פעילויות רכש בזמן מלחמת העצמאות
בתקופת מלחמת העצמאות היה אילין באירופה. לפי תיאורו היה מעורב במספר עסקאות ומשאים ומתנים הקשורים ברכש ואספקה למדינה הצעירה. פעילותו הייתה חיונית ברכישת אניית הנשק 'נורה' שהעבירה את הרכש מצ'כוסלובקיה לישראל באפריל 1948 הגעתה בשלב קריטי בקרבות שינתה את מאזן החימוש. תיאורים אלה שנויים במחלוקת ולמעורבים אחרים יש לעיתים עדויות שאינן עולות בקנה אחד עם גרסתו.
הבאת ספינות נשק לישראל במלחמת העצמאות
בינואר 1948 רכשה משלחת בראשותו של אהוד אבריאל נשק מצ'כוסלובקיה. נשק זה הועבר בהשטה בדנובה דרך הונגריה ליוגוסלביה ומשם בסיועו של שייקה דן אל נמל שיבניק שבחוף הים האדריאטי. בחודש מרץ הנשק נתקע שלושה שבועות משום שלא נמצאה אונייה שתשיט אותו. לפי יהודה בן צור בחודשי אפריל-מאי 1948. עוד בינואר 1948 יהודה ארזי ועדה סרני הכינו שתי אוניות שחיכו לנשק. ואכן השתמשו בשתי האוניות – רקס (או רסורקציה) ובוריאה – אבל רק לאחר ההפלגה של "נורה".
היה זה משלוח הנשק הגדול הראשון במלחמת העצמאות, שהגיע לארץ ישראל ב-1 באפריל 1948 ערב מבצע נחשון. מטען האונייה כלל 4,500 רובי "מאוזר", 200 מקלעים מסוג מ.ג. 34, ו-5 מיליון כדורים 7.92 מ"מ. מטען נשק זה איפשר לצייד את שלושת גדודי מבצע נחשון במלוא הנשק האישי שהיה דרוש להם, והוא איפשר את פריצת הדרך לירושלים. חלק מנשק זה ניתן לכוחות הפלמ"ח וההגנה שהדפו את המתקפה על משמר העמק והדפו את כוחותיו של קאוקג'י.
לפי יהודה בן צור (ראו קישור חיצוני – רקס ובוריאה) סיפק אילין שקי בצל, תפוחי אדמה וארטישוק שכיסו את הנשק על מנת להסוותו. פנחס ספיר אמר כי אילין נתן את הכיסוי לאוניות והרוויח. פרט לאילין, כל הפעילים האחרים לא הרוויחו באופן אישי. לפי בן צור כשיוסק'ה יריב טס לארץ בזמן הפלגת "נורה", הוא הביא איתו מכתב לישראל גלילי שמספר על חלקו של אילין ב"נורה", ומבקש להשתדל לחון את אילין.
הקשרים עם יוגוסלביה
יוגוסלביה הייתה חלק מהגוש המזרחי אך נותקה מהקומינפורם, וכך הייתה מדינה מבודדת בעולם. מחד בסכנה של כניסת כוחות צבא סובייטים ומאידך המערב הטיל עליה אמברגו. יוגוסלביה הייתה עשירה במחצבי טבע אך חסרת יכולת תעשייתית לפיתוחם ופנתה לישראל לפיתוח כלכלת ארצה. היישוב היה זקוק לה כתחנת מעבר לנשק ממדינות שונות באירופה וכתחנת מעבר לעולים מרומניה. שייקה דן שהיה מקושר ביוגוסלביה שמע מאהוד אבריאל על יכולותיו של אפרים אילין לפתור בעיות וקשריו העסקיים הענפים ופנה אליו. גרסה אחרת יש ליהודה בן צור (ראו מקורות חיצוניים) המצטט את מוניה מרדור: אהוד אבריאל ושייקה דן פנו לשלטונות ביוגוסלביה, והיוגוסלבים הסכימו להעברת נשק לאחר השהיה של כחודש, שכנראה נגרמה עקב רצון לאזן אספקת נשק ליהודים עם נשק לערבים. אילין כלל לא הוזכר.
אילין הגיע לבלגרד ונהפך ליועץ כלכלי ועסקי לממשלת יוגוסלביה בתחומים שונים. אחד מהם היה יצירת קשר עם התשלובת האמריקאית 'ברסארד', הוא קיבל את הסכמת החברה והסכמת ארצות הברית לפעול ביוגוסלביה למרות האמברגו האמריקני. החברה הקימה את תעשיית הפלדה היוגוסלבית בזרניצה. שייקה דן השיג דרך אילין תנורים להתכת פלדה. משנוצר הצורך ברכישת צינורות לקידוחי נפט הציע שייקה דן להקים חברה משותפת ישראלית-יוגוסלבית, אילין רכש ציוד לקידוחי נפט שהגיעו ליוגוסלביה מאנטוורפן חודשים אחדים לאחר מכן. לוי אשכול הפגיש את הלל דן, שהיה מנכ"ל סולל בונה, עם אילין על מנת להקים חברה בחו"ל שתסייע ליוגוסלבים לרכוש סחורות. במאי 1948 טס הלל דן ביחד עם דוד הכהן לפריז. הם חתמו בשם "סולל בונה" על הקמת חברה מסחרית בשותפות שווה של אילין ואברהם פרידמן. החברה השיגה ציוד באירופה ומכרה אותו ליוגוסלביה ורומניה. משדרשו היוגוסלבים שלוש מכוניות פאר חסינות לכדורים מסוג פקארד ו-12 סטודיבייקרים שנבנו לשימושם של שומרי ראשו של טיטו, דאג לכך אילין. אילין גם רכש את משלוח הפניצילין הראשון ליוגוסלביה אותו קנה במחיר עתק באיטליה.
מבחינת היוגוסלבים היתרון של אילין היה בנכונותו להפר את האמברגו האמריקאי, והם שילמו בהתאם, כך שלאילין זכה ברווחים גבוהים בעסקאות האלה.
ישראל רכשה מצ'כוסלובקיה את חמישים מטוסי הספיטפיירים הראשונים שלה ובתמורה לעזרתו של אילין התירה יוגוסלביה שימוש בנמלי התעופה שלה. הספיטפיירים היו משומשים ועליהם הורכב מכל דלק נוסף, שאיפשר טיסה מנמלים דרומיים ביוגוסלביה ישירות לישראל, ללא תדלוק ביניים. יוגוסלביה גם התירה מעבר של יהודים מארצות אירופה דרך שטחה.
לפי שייקה דן, אין קשר בין אילין ובין האישור היוגוסלבי לשימוש בשדה תעופה להטסת הספיטפיירים לישראל או מעבר של עולים דרך אדמתה.
לפי בוריס סניור בספרו, לאחר הריב של יוגוסלביה עם סטלין נוצר מחסור חמור בדלק למטוסי חיל האוויר היוגוסלבי. במסגרת ההסכם שהושג בבלגרד לקחה על עצמה מדינת ישראל לספק לחיל האוויר היוגוסלבי דלק מטוסים, תמורת נחיתת הספיטפיירים הישראלים ביוגוסלביה, בדרך מצ'כוסלובקיה לארץ. (מדובר על מטס בספט' 1948 ) שמו של אילין לא מוזכר.
לפי אבי כהן בספרו, ישראל שילמה 2,800 דולר עבור כל נחיתה של ספיטפייר ישראלי ביוגוסלביה, בדרך מצ'כוסלובקיה לארץ. (מדובר על מטס בדצמ' 1948 ) שמו של אילין לא מוזכר.
גם לפי מוריס מאן, יוגוסלביה הציעה זכויות נחיתת ביניים של הספיטפיירים בדרכם לישראל, תמורת כסף. שמו של אילין לא נזכר.
סיוע בהבאת סירות קומנדו מאיטליה
בהיות אילין במילאנו לרגל עסקי הכותנה שלו, פגש את זאב הים, עליו הוטל לרכוש סירות טורפדו, סירות מוטור וספינות פלישה לצורכי חיל הים. זאב הים סיפר לו כי שמע שבסוף מלחמת העולם השנייה המציאו האיטלקים נשק סודי "אמצעי התנפלות", אשר הצליחו להטביע מספר אוניות מלחמה בריטיות בים התיכון. לדברי אילין (ראו גרסאות אחרות המשך), הוא פנה לנשיא חברת הספנות גדולה בעניין. הנשק עצמו הושמד אולם בעזרתו איתר את הממציא ויצרן הספינות, המהנדס קטניו. אילין הצליח לשכנע את קטניו ושכנע לחדש את הפעילות במפעל החרב שייצר אותן ושלח את הסירות לישראל. פרט לכך הוא פיתח במפעלים נשק נוסף בשיתוף עם מהנדסים איטלקים. גרסה אחרת יש לזאב הים בספרו – "רק לאחר רכישת הסמ"רים והנחתות הנ"ל התפניתי לטיפול בסירות הקטנות. מזלי שיחק לי, ללא כל קושי איתרנו במילאנו את ביה"ח אשר בנה את הסירות." עוד כותב זאב הים כי חלקו של אילין היה הלוואת אלפי הדולרים הראשונים לקניית הסירות והובלתן ארצה. לא היה לאילין חלק באיתור המפעל, או הפעלתו. גם לפי לובה אליאב לא היה לאילין קשר לאיתור המפעל אלא מתווך איטלקי הציע זאת לאנשי הרכש.
לדברי אילין, הוא הביא לישראל את פיורנצו קאפריוטי, מדריך האימונים הראשי שהיה אחראי על הפעלתן. אולם לפי מקורות אחרים קאפריוטי לא היה קשור לאילין. קאפריוטי עצמו כותב בספרו שאת ההצעה להדריך בישראל קיבל ישירות מחיל הים האיטלקי (ציטוט מספרו). Nino Buttazzoni כותב בספרו שעדה סרני דיברה איתו על הצורך הישראלי במדריך לסירות הנפץ. הוא לא קיבל את ההצעה ולכן הוצע התפקיד לקאפריוטי, שנאות לקבלו. לפי לובה אליאב, הם פנו למטה הצי האיטלקי ברומא ושם הפנו אותם לקאפריוטי. אליאב וזקימוביץ נסעו מיד לדירתו של קאפריוטי ברומא וסיכמו איתו את נסיעתו לארץ. בסירות נפץ אלה נעשה שימוש בפעולת הקומנדו הימי ב-22 באוקטובר 1948, במסגרת מבצע "עשר המכות" להטבעת אוניית הדגל של הצי המצרי "האמיר פארוק".
סיוע בהעלאת יהודי רומניה
הרומנים נזקקו לציוד לקידוח נפט על מנת לשקם את שדות הנפט בפלוישט שנפגעו בזמן המלחמה, רומניה פיגרה באספקת הנפט לארצות הקומינפורם. שייקה דן טס לרומניה עם אילין. אילין סיפק לרומנים אונייה שלמה עם ציוד לקידוח נפט. דן נשא ונתן עם הרומנים ובתמורה לכך קיבל מרומניה היתר להעלות מאה וחמישים אלף יהודים משטחה.
לפי שייקה דן, ההיתר לעלית היהודים הושג תוך שילוב של תשלום מס גולגולת לשלטונות, שיחוד פקידים מקומיים, ניסיונות לשכנוע אנשי מפתח (למשל אחיה הישראלי של שרת החוץ הרומנית אנה פאוקר), ועוד. עסקת ציוד הקידוח שולבה באמצעי השכנוע האלה.
הקמת תעשיית הרכב במדינת ישראל
עם קום המדינה היא נעדרה תשתית של תעשייה כבדה, בפרט ייצור רכב. מכיוון שהיה זה אחד המוצרים להם נזקקה, הן לצורכי הצבא והן לצרכים אזרחיים, היא הייתה מעוניינת בפיתוחו. לאחר שחברת פורד נכנעה ללחץ של ארצות ערב (החרם הערבי) וביטלה את התחייבותה להקים מפעל הרכבת מכוניות בישראל, ראתה הממשלה לשים בראש סדר העדיפיוית לעניין מפעל דומה, בעל מוניטין בינלאומי. הקושי הרב הטמון בכך היה בעובדה כי חלק הארי של מפעלי המכוניות בעולם נמנעו משיתוף פעולה כלכלי עם ישראל.
בשנים 1950–1955 היוו מפעלי "קייזר-אילין" כ-28% מכלל היצוא התעשייתי של מדינת ישראל ועל כך קיבל המפעל תעודת הוקרה ממשרד המסחר והתעשייה, כיצואן מצטיין. בשנת 1952 קיבל המפעל אות הצטיינות משר המסחר והתעשייה, דב יוסף.
דרכו של המפעל לא הייתה קלה, בפרט לאחר שהחברה האמריקאית חדלה לייצר מכוניות נוסעים. באוגוסט 1959, ולכאורה כדי שיתאפשר לה להתמודד על מכרז להרכבת רכב במצרים, ביטלה חברת רנו, שהייתה בבעלות ממשלת צרפת, את חוזה הייצור עם מפעל "קייזר-אילין". לעומת זאת, עמדת רנו הייתה שהחוזה תם, והבעיה הייתה מסחרית בלבד, כפי שאמר דרייפוס, מנהל רנו.
במשך 18 השנים בהן פעל המפעל הורכבו בו כחמישים ושישה אלף כלי-רכב. כשליש מהם יועדו ליצוא. בין המותגים שהורכבו ניתן למנות מותגים תוצרת קייזר-פרייזר : קייזר מנהטן, ג'יפ ויליס, ויליס ג'יפ סטיישן, ויליס ג'יפ טנדר, הנרי ג'יי, 2 מותגים של חברת רנו הצרפתית : קטר שבו ו- דופין, סטודיבייקר, לארק והינו, קונטסה 900, קונטסה 1300, ו- הינו בריסקה ב-1963 הורכבו במפעל ארבע מכוניות מדגם ב.מ.וו 700. במפעליו של אילין נעשה גם ייצור והרכבה של ג'יפים לצורכי חילות השדה, שעל חלקם הורכב תותח ללא רתע 106 מ"מ. המפעלים גם הסבו טנקי שרמן שרכש צה"ל מעודפי מלחמת העולם השנייה ושדרג אותם, כולל הרכבת תותח 75 מ"מ. מפעל "עשות אשקלון" של אילין ייצר גלגלי שיניים ששימשו בין השאר להרכבה על טנקי צנטוריון שרכש צה"ל מעודפי הצבא הבריטי.
לצורך הרכבת המכוניות בישראל, בנוסף להתקשרות עם "רנו", אילין התקשר ליצרנים מפסידים (קייזר פרייזר, סטודיבייקר) או שעמדו לסגור את קו היצור (הינו מוטורס). הינו וסטודיבייקר, שני הספקים של מכוניות הנוסעים והטנדרים הקלים של אילין בשנות השישים, הגיעו לסוף דרכם (העצמאית, במקרה של הינו) בשנת 1966, ואילין הפסיק להרכיב סטודיבייקר בשנת 1966 וקונטסה, (קונטסה 900 ו- קונטסה 1300) של הינו ב-1968. בינואר 1969 סגר אילין את המפעל ושלח את הפועלים הביתה. חודשיים אחר-כך הממשלה באה להצלת המפעל ובעליו, בהלואה נדיבה ושנויה במחלוקת למתחרהו שובינסקי, שקנה מאילין את המפעל הסגור שלו תמורת שלושה מיליון דולר. אילין הצליח לייצא את עיקר התוצרת בשנות ההקמה של המפעל, כשניתן היה לייבא רכב רק ברישיון ממשלתי, שניתן במשורה. הממשלה עזרה ליצוא על ידי אישור עסקות חליפין (בארטר) שבזכותן אילין יכול היה, למשל, למכור מכוניות לצרפת, ובתמורה הממשלה כפתה על "אגד" לקבל אוטובוסי "שוסון" גרועים.
אילין היה זה שהביא לחיפה, עוד בשנת 1952, את הג'יפ האמריקני, המורכב בישראל לצרכים צבאיים עד היום, במפעל תעשיות רכב שבנצרת עילית.
עסקי אמנות ופטרון אמנים
בשנות ה-60 הקים אילין מפעל להכשרה מקצועית לאריגת שטיחי קיר אמנותיים בנצרת עילית. השטיחים שנארגו בהדרכתם ובפיקוחם של הצייר הצרפתי, ושל האמן הישראלי ג'ורג' גולדשטיין (שהיה המנכ"ל והמנהל האמנותי של המפעל), זכו להכרה בינלאומית והוצגו במספר מוזיאונים מרכזיים בעולם.
בשנת 1972 הקים אפרים אילין קרן נאמנות בשם "Modern Art - Modarco Collection" בשיתוף עם "Banque Paris-Bas Geneve et Bruxelles" וחברת ההשקעות של ג'אני אניילי, מבעלי חברת פיאט. החברה השקיעה ביצירות אמנות של המאה ה-20, נושא שהיה תחביבו של אילין כל חייו. הוא ייסד את הקרן עם מספר בנקים מהגדולים באירופה וכיהן כנשיאה. המדובר היה השקעה בעיקר באמנים מבטיחים שניבאו להם עתיד. אילין הציע להשקיע בציוריו של וילם דה קונינג. לאחר מספר שנים מכר את חלקו בחברה. ב-2002 תרם את רוב אוסף האומנות שברשותו לאוניברסיטת בן-גוריון. מאחר שהוותיקן היה שותף בחברת אניילי, פנה מזכירו האישי של האפיפיור Monseigneur Macchi, אל אילין בבקשה שיהיה יועץ הוותיקן לאמנות המאה העשרים. אילין סייע להם ברכישת תמונות שונות. כמו כן, בהמלצתו, רכש הוותיקן תמונה של הצייר ראובן רובין, אשר נמצאת באוסף הוותיקן.
פעילות ציבורית ואותות כבוד
אפרים אילין נפטר בגיל 98 ונטמן בבית העלמין ברחובות. הוא הותיר אחריו שני בנים.
רימאק נברה
ייצור
בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2018 הציגה רימאק את דגם הקונספט. הנעת הנברה קונספט לא שונה מדגם הייצור. דגם הייצור תוכנן להצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2020 אך עקב מחלת קוביד 19 (קורונה) התבטלה הצגתה והיא נחשפה ב-1 ביוני 2021. דגם הייצור מוצג בארמון בלנהיים משנת 2019 עוד לפני חשיפתו הרשמית ב-2021.
באפריל 2022 השלימה הנברה את מבחני החורף שלה והמשלוחים ללקוחות יחלו בחודשים הקרובים.
עיצוב
הנברה מעוצבת כמעט ללא שינויים מדגם הקונספט, אף על פי שהיא מכונית על היא מעוצבת גם בסגנון "GT" המשלבת "יוקרה וביצועים" יחד. פנים המכונית מציג מושבי עור בצבעי חום ושחור, וגם סיבי פחמן המיועדים להורדת המשקל, מסך מגע המשדר את מולטימדיה למכונית שמציגה גם את ביצועי הרכב ומאפשרת לנהג שליטה על המכונית דרך המסך, לוח מחוונים דיגיטלי.
מפרט טכני
הנברה כוללת ארבעה מנועים חשמליים (אחד לכל גלגל) המספקים יחד ומומנט מרבי של 240.6 קילוגרמים-מטר (קג"ם). היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 1.85 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 412 קילומטרים לשעה. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 120 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי של 456 קילומטרים.
שיא מהירות
אף על פי שמהירותה עומדת על 412 קילומטרים לשעה, וישנן מכוניות שמגיעות ל-490.484 קילומטרים לשעה כדוגמת בוגאטי שירון סופר-ספורט 300+, היא נחשבת למכונית המהירה ביותר בעולם מפני שהיא גומרת רבע מייל (כ-402 מטר) בזמן של 8.58 שניות, הנתון המהיר ביותר כיום לרכב בייצור סדרתי. היא גם מחזיקת התואר "שיא התאוצה למכונית בייצור סידרתי" מפני שהיא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 1.85 שניות, נתון תאוצה שכרגע אין מכונית שעברה אותו, גם לא הפינינפארינה בטיסטה והאסטרמה פולמינאה, שנתון התאוצה שלהן עומד על 1.9 שניות.
לאה קורקידי
לאה קורקידי (בר-נס) (1905 - 1993) הייתה מוזיקאית, פזמונאית ומורה למוזיקה. מייסדת ארגון המורות לחינוך מוזיקלי ויושבת ראש הארגון בירושלים.
ביוגרפיה
נישאה לד"ר נחום קורקידי. ביתם בירושלים, ברחוב יפו 84, שימש כתובת מרכזית לחולים מירושלים ומהסביבה, יהודים וערבים, שבאו אל בעלה הרופא.
בשנת 1954 ייסדה את ארגון המורות לחינוך מוזיקלי ושימשה יו"ר הארגון בירושלים. כמו כן הייתה יו"ר אגודת "צעירות עבריות" וחברה בארגון נשים לשוויון זכויות.
חיברה חוברות שירים ומנגינות לילדים. שיריה הופיעו ב"דבר לילדים", וחלקם הושרו בתוכנית "פינת הילד" ב"קול ישראל". שירה "יום הולדת המדינה" התפרסם לאחר קום המדינה. בשנת 1960 יצא לאור ספרה "רינה-לי".
בנה אמנון בר-נס כתב את הספר "תולדות העיתונות העברית בארץ ישראל" ולימד עברית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. בניה האחרים: גדעון ואביתר.
מדלן דה מלמסטר
מדלן דה מלמסטר (בפלמית: Madeleine De Meulemeester; 1904 – 1996) הייתה עורכת דין, פעילה בתנועת הצופים העולמית וחסידת אומות העולם מבלגיה.
קורות חיים
דה מלמסטר נולדה בברוז'. היא למדה משפטים באוניברסיטה החופשית של בריסל וקיבלה תואר דוקטור. היא הייתה שותפה בייסוד מספר ארגוני נשים וארגונים חברתיים בבלגיה.
לאחר כיבוש בלגיה בידי הגרמנים השתתפה דה מלמסטר עם אחותה בארגון התנגדות לגרמנים ובהסתרת יהודים, בהם מבוגרים ותינוקות. הן אף הקימו תחנת רדיו מחתרתית ששידרה שידורים מחתרתיים במהלך המלחמה.
פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה
בנובמבר 1942 הוסתר גבריאל צימרמן בן ה-11 בביתן של מדלן ומרסל דה מלמסטר שהתגוררו באותה עת בבריסל. מאוחר יותר העבירו השתיים את אחיו הקטן של צימרמן, אדוארד, למסתור אצל אחיהן ז'ורז', ליד ברוז'. הן שינו את שם משפחתו והציגוהו כיתום מאזורי ליאז' שהופצצו, אך השאירו ליד מיטתו ספר תפילות יהודיות, כדי להקל על תחושת הבדידות שחש לאחר ניתוקו ממשפחתו, וזאת למרות הסכנה הברורה שבכך. האחיות דה מלמסטר הרשו לגבריאל להיפגש עם אחיו הקטן אדוארד, אך לא מסרו לו היכן מוסתר אדוארד, למען ביטחונם של השניים. דה מלמסטר העבירה את גבריאל למקום מסתור אחר, בבריסל, למען ביטחונו, שם נשאר עד השחרור בספטמבר 1944. הורי הילדים נעצרו במאי 1944 והאב נספה בבוכנוואלד.
כמו כן סייעה מדלן דה מלמסטר להצלתם של ילדים יהודים נוספים על ידי הסתרתם אצל קרובי משפחתה ועל ידי העברתם משם למקומות מסתור אחרים, עם גבור הסכנה לחשיפתם ולמעצרם של המסתירים והמוסתרים.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הייתה דה מלמסטר פעילה בארגוני נשים, ארגוני צופים וארגונים קתוליים, בהן אגודת המדריכות והצופות העולמית.
היא נפטרה בשנת 1996 בכפר לינסה (Lincé), 30 ק"מ מדרום למסטריכט.
ב-1999 הוכרה מדלן דה מלמסטר בתור חסידת אומות העולם.
בשנת 2001 הוכרו גם ארבעה מבני משפחתה של דה מלמסטר כחסידי אומות העולם, בהם ז'וזאן סיגאר ובעלה של ז'וזאן, שהיה אחיה של מדלן דה מלמסטר.
נחום מגד
נחום מגד (1936 – 4 בינואר 2021) היה פרופסור ללימודים ספרדיים, לטינואמריקנים ומדע הדתות באוניברסיטה העברית בירושלים. היה פרופסור אורח בבית הספר לפילוסופיה, התוכנית למדע הדתות באוניברסיטת תל אביב, חוקר דתות, תרבויות ואנתרופולוג.
ביוגרפיה
נחום מגד (מיגובסקי) הגיע לקיבוץ מפלסים בשנת 1953 עם הוריו ושני אחיו, ברוך ויעקב, מהעיר מוזסוויל שבארגנטינה. משפחה קשת יום וענייה, שהצליחה לתת לילדים חינוך ציוני חזק. ברוך ניהל בית ספר בשדרות,  שירת בהיאחזות נח"ל בקיבוץ גונן ונעדר משנת 1955 על הגבול הסורי. איש עדיין אינו יודע בוודאות מה עלה בגורלו.
מגד סיים לימודי תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטה העברית בחוגים: ספרות עברית, מקרא, לימודים ספרדיים ולטינואמריקנים.
בשנים 1961–1963 נסע לשליחות בקולומביה, התמנה למזכיר כללי של המכון ליחסי תרבות ישראל קולומביה, למזכיר כללי של המכון לאחווה בין-דתית, לימד בבית הספר היהודי הרצל, ובשני סמינרים לכמורה קתולית. ניהל תוכנית רדיו יהודית. בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בציון מעולה. נושא הדוקטורט: "ריאליזם מיתולוגי וריאליזם סוציאליסטי בכתבי מיגל אנחל אסטוריאס". הרצה באוניברסיטה העברית משנת 1968, קיבל דרגת פרופ' ללימודים לטינואמריקנים ומדע הדתות בשנת 1984. החל משנת 1982 היה פרופ' אורח באוניברסיטאות קולחיו דה מחיקו, האוניברסיטה הלאומית של מקסיקו, ובבית הספר הגבוה לאמנות התיאטרון. החל משנת 1989 היה פרופ' אורח באוניברסיטה היברואמריקנית במקסיקו. החל משנת 1991 היה פרופ' אורח בקולחיו דה מחיקו.
מגד הוזמן להרצות באוניברסיטאות בארצות הברית, ספרד, ברזיל, קולומביה, אקוודור, גואטמלה, מקסיקו, פרגוואי, פרו, ונצואלה, באגודות הסופרים ומכוני תרבות בספרד, קולומביה, ונצואלה, מקסיקו, גואטמלה, אקוודור, פרו, ארגנטינה, בוליביה ופרגואי. וכן בישראל, הרצה במוסדות ובמכונים שונים, ביניהם האוניברסיטה הפתוחה, האוניברסיטה המשודרת, המרכז ללימודים גאוגרפיים, סמינר הקיבוצים, המרכז לבריאות הנפש בתל אביב, חוגים של פסיכולוגים ומרפאים באמנות, בקיבוצים, ובכנסים בינלאומיים.
נפטר ב-4 בינואר 2021.
רוברט לינדזי (מושל אלבמה)
רוברט ברנס לינדזי (באנגלית: Robert Burns Lindsay; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, יליד סקוטלנד, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-22 בשנים 1870–1872, במהלך תקופת השיקום.
ראשית חייו
רוברט לינדזי נולד בלוכמבין שבסקוטלנד כבנם של ג'ון ואליזבת מקנייט לינדזי. הוא גודל כפרסביטריאני, קיבל חינוך מקיף וזכה למלגות באוניברסיטת סנט אנדרוז. ב-1844 הוא היגר לקרוליינה הצפונית, שם הוא הצטרף לאחיו במקצוע ההוראה. חמש שנים לאחר מכן הוא עבר לטסקמביה שבאלבמה, שם הוא למד משפטים בקריאה עצמית, וב-1852 התקבל ללשכת עורכי הדין של אלבמה.
ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1853 נבחר לינדזי לייצג את מחוז פרנקלין בבית הנבחרים של אלבמה מטעם המפלגה הדמוקרטית, וב-1857 הוא נבחר לסנאט של אלבמה. ב-1854 נשא לינדזי לאישה את שרה מילר וינסטון, אחותו למחצה של מושל אלבמה דאז, ג'ון וינסטון. לזוג נולדו תשעה ילדים, שמתוכם ארבעה הגיעו לבגרות. אחת מבנותיו הייתה מוד מקנייט לינדזי, שעל אף שלא קיבלה חינוך גבוה פורמלי, הפכה למחנכת מוכרת ברמה לאומית וכתבה מספר רב של ספרי ילדים. נישואיו של לינדזי סייעו לקריירה הפוליטית שלו, ושמו עלה כתומך בולט במערכה של וינסטון כנגד הסובסידיות לחברות הרכבת.
בבחירות לנשיאות של 1860 נקט לינדזי בעמדה תקיפה לטובת האיחוד, והתפטר ממושב בחבר האלקטורים לטובתו של ג'ון ברקינרידג' כדי לאייש מושב לטובתו של סטיבן דאגלס. במשבר של 1861, הוא התנגד לפרישה מידית והמשיך לגנות אותה גם לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית. לזמן מה שירת לינדזי ברגימנט הפרשים הרביעי של אלבמה בפיקודו של קולונל פיליפ ד. רודי, אך מעולם לא היה לוחם נלהב. נאמנותו הפושרת כלפי הקונפדרציה זכתה לפופולריות ברמה המקומית, ובבחירות לסנאט של אלבמה ב-1865 גמל לו ציבור הבוחרים לטובה.
מושל אלבמה
לינדזי התנגד לחוקי תקופת השיקום של 1867, אך עם בחירתו של יוליסס ס. גרנט לנשיאות ב-1868, הוא קרא בפומבי לדמוקרטים לקבל את המציאות הפוליטית. עבור חלק מתושבי אלבמה, עמדה זו רימזה על עריקתו האפשרית לשורות המפלגה הרפובליקנית, אך ב-1870 בחרו חברי המפלגה הדמוקרטית והמפלגה השמרנית בלינדזי כמועמדם למשרת מושל אלבמה, בעיקר בשל עמדתו המתונה כלפי מדיניות השיקום. השקפותיו המתונות ואי תמיכתו בקו קלוקס קלאן, משכו את מתנגדי הפרישה, את המצביעים בצפון אלבמה, שהחלופה של רבים מהם הייתה לתמוך במושל הרפובליקני ויליאם יו סמית'. בבחירות הכלליות ניצח לינדזי בהפרש קטן, ולאחר כמה שבועות בהם ערער סמית' על תוצאות הבחירות, הוא הושבע לכהונתו בדצמבר 1870.
משבר חברת הרכבות
מיד עם כניסתו לתפקיד, נאלץ לינדזי להתמודד עם משבר פיננסי. ב-1 בינואר 1871 הודיעו מנהלי חברת הרכבות השאפתנית שבמימון המדינה, חברת אלבמה וצ'טנוגה, שהם לא מסוגלים לשלם את הריבית על איגרות החוב בשל בעיה בתזרים המזומנים לטווח קצר. הם פנו למדינה כדי שתשלם את הריבית. בכל אופן, התברר ללינדזי שקודמו בתפקיד הוציא כמה מאות אלפי דולרים על איגרות חוב מעבר לסכום שאושר בחוק עבור חברת הרכבות, שנודעה בהתנהלותה המושחתת. הוא התחייב לכבד את כל איגרות החוב שהונפקו בתום לב, אך עיכב את התשלום בשל העובדה שלא היה תיעוד על כמות איגרות החוב שהונפקו. הוא ביקש את מעורבות בית המחוקקים בעניין ופנה למחוקקים לאשר תשלום לרוכשים התמימים של איגרות החוב.
ההתנהלות הסבירה לכאורה הזו הוכחה כהרת אסון. כישלון איגרות החוב שבתמיכת המדינה יצר גל הלם שהגיע עד לוול סטריט. מנהלי חברת הרכבות אלבמה וצ'טנוגה מצאו את עצמם ללא מימון להמשך פעילות החברה. גרוע מכך, הכישלון סיכן כמה מיזמי רכבת שהיו בעיצומם של תהליכי סלילה ברחבי המדינה. בבית המחוקקים התנהלו במשך חודשים דיונים בשאלה באילו איגרות חוב להכיר, בתקווה לשלם רק לאנשים שרכשו ללא יודעין איגרות חוב בלתי מאושרות. העיכוב שנוצר עקב כך עורר השערות בנוגע ליכולתה של אלבמה לעמוד בתשלומי ההתחייבויות האחרות שלה. עד לנקודת הזמן בה העניק בית המחוקקים ללינדזי את חופש הפעולה להחליט אילו איגרות חוב ישולמו, ירד ערכן של כל הביטחונות של חברות הרכבות באלבמה, בין אם הייתה להן ערבות מדינה ובין אם הייתה להם ערבות הממשל המקומי. כמה חברות רכבת עצרו את פעילויות סלילת המסילות ובסופו של דבר נקלעו לפשיטת רגל במהלך המשבר הפיננסי של 1873, אירוע שבסופו של דבר הותיר את המדינה ללא יכולת לשלם את שאר מחויבויותיה.
מאמציו של לינדזי ליצור הפרדה בינו לבין השחיתות בחברת הרכבות ובמקביל לנסות להגן על מצב האשראי של המדינה, לא גרמו לשביעות רצון לאיש. הגילוי שלו על מעשיו הלקויים של סמית' היה למוקש לכלל תוכנית הרכבות של אלבמה. כאשר נטל לינדזי את השליטה על חברת אלבמה וצ'טנוגה, כפי שנדרש על פי חוק הסיוע, התרבו צרותיו. למדינה לא היו את הסמכות החוקית ולא את הידע לסיים את עבודות הסלילה, והסלילה התנהלה בהפסד הרסני ולא הייתה יכולה להימכר עד להשלמת העבודות. השתלטות המדינה על החברה הכניסה אותה להתדיינות משפטית שבהמשך החמירה את המצב. בשלב מסוים הפקיעו עובדי הרכבת את קו המסילה כדי שניתן יהיה לשלם את המשכורות. על כל פנים, ההתפתחות המביכה ביותר הייתה הרמיזה שלינדזי נטל שוחד. הדירקטורים של חברת אלבמה וצ'טנוגה שילמו מאות אלפי דולרים במזומן ובבטוחות לאחד מידידיו של לינדזי, נתניאל מקיי, שהבטיח לדירקטורים שהשליטה בחברה תוחזר להם. ניסיון שוחד זה, שבו חלקו האישי של לינדזי לא היה ברור, הותיר המוניטין של לינדזי קרוע לגזרים.