cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיוגו רודריגש
משפחה ומורשת
אחד מהצאצאים מבנו ניקולאו, עדיין מתגורר בבית האבות שנבנה על ידי רודריגש בקולבה. חלקים מנכסי חוף קולבה בגואה קשורים למשפחה, אבל מנוהלים על ידי הממשל הודי. האנדרטה המשפחתית מוחזקת על יד צאצאי המשפחה.
אריק אדלמן
אריק אדלמן (באנגלית: Eric Steven Edelman; נולד בשנת 1951) הוא דיפלומט אמריקאי אשר כיהן כתת-מזכיר ההגנה של ארצות הברית למדיניות ושגריר ארצות הברית בטורקיה ופינלנד.
קריירה ממשלתית
אריק אדלמן סיים אוניברסיטת קורנל בשנת 1972 בהיסטוריה וממשל. בשנת 1981 הוא סיים דוקטורט באוניברסיטת ייל.
את הקריירה הדיפלומטית אריק אדלמן החל בינואר 1980, כאשר הוא היה חבר במשלחת ארצות הברית לשיחות במזרח התיכון. בהמשך הוא עבד במטה של משרד החוץ של ארצות הברית תחת ג'ורג' שולץ. בשנים 1984–1987 הוא עבד במחלקת ברית המועצות, ובשנים 1987–1989 בשגרירות ארצות הברית במוסקבה. בהמשך הוא כיהן במספר תפקידים במערך של שירות החוץ של ארצות הברית. התפקידים היו קשורים למדיניות מול רוסיה ומדינות נוספות באזור מזרח אירופה. בשנים 1995–1996 הוא שירת בשגרירות בפראג.
בשנת 1998 מונה לראשונה לתפקיד של שגריר. הוא שירת במשך שלוש שנים בפינלנד. בשנים 2003–2005 הוא היה שגריר בטורקיה.
בשנת 2005 הוחזר אדלמן לארצות הברית ומונה לתת-מזכיר ההגנה של ארצות הברית למדיניות. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2009, כאשר עזב את השירות הממשלתי, ובמקומו מונתה מישל פלורנוי.
החל משנת 2009 הוא מלמד במוסדות פרטיים ומייעץ.
קטריניבקה
קטריניבקה (באוקראינית: Катеринівка; בפולנית עד 1944: Katerburg, קטרבורג) הוא כפר קטן (לשעבר עיירה) בנפת קרמניץ שבמחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1421, ובשנת 1780 הפך לעיירה, שנקראה על שם אשתו של בעליה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי היישוב
עד שנות ה-70 של המאה ה-19 היו כמעט כל תושבי היישוב יהודים. מסוף המאה ה-19 חלה ירידה במספר יהודי היישוב, ובשנת 1897 נמנו בו 693 יהודים. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בכפר כ-150 משפחות יהודיות.
בתחילת יולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים. ב-28 בפברואר 1942 גורשו יהודי היישוב לגטו לאנוביץ, ובין ה-13 ל-14 באוגוסט 1942 נרצחו יהודי היישוב יחד עם יהודים נוספים בבורות ירי. לפי דו"ח שערך הס"ד, נרצחו בבורות אלו 312 יהודים, ובהם 86 ילדים.
פרס גרובר לזכויות נשים
פרס גרובר לזכויות נשים (באנגלית: The Gruber Prize for Women's Rights) היה פרס בינלאומי שהוענק החל משנת 2003 ועד לשנת 2011 על ידי קרן גרובר. סכום הפרס היה כחצי מיליון דולר והוא היה אחד מחמישה פרסים שנוסדו על ידי הקרן.
הפרס הוענק ליחיד או לקבוצה אשר תרמו תרומות משמעותיות, לעיתים קרובות בסיכון אישי או מקצועי רב, לקידום זכויות הנשים והנערות בכל תחום ולקידום המודעות הציבורית לצורך בשוויון מגדרי להשגת עולם צודק. המועמדים נבחרו על ידי פאנל של מומחים / פעילים בינלאומיים לזכויות נשים ממועמדויות שהתקבלו מרחבי העולם. הקרן כיבדה ועודדה הצטיינות חינוכית, צדק חברתי והישגים מדעיים המשפרים את המצב האנושי. בשנת 2011 הופסקה הענקת הפרס לזכויות נשים.
פלשטלקש
פלשטלקש (בהונגרית: Felsőtelekes) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית פלשטלקש נמצאת בירידה שנים רבות מ-844 תושבים בשנת 1990 עד 669 תושבים בשנת 2018 (ירידה של מעל 15%).
בכפר חיו מעט יהודים.
סמל סומלילנד
סמל סומלילנד (בסומלית: Astaanta Qaranka Somaliland; בערבית: شعار أرض الصومال) הוצג ב-14 באוקטובר 1996 יחד עם דגל סומלילנד, לאחר שאושר על ידי הוועידה הלאומית. הוא הוצע על ידי עבדאללהי עבדי עומאר. מאז שהמדינה הכריזה על עצמאותה ב-18 במאי 1991, רק מדינה אחת הכירה בה כמדינה ריבונית, והיא טאיוואן, אשר בעצמה אינה מוכרת כמדינה ריבונית.
תיאור
הסמל מורכב ממאזניים המסמלים צדק בין אזרחי סומלילנד; עיט צלאח א-דין בצבע קפה המחזיק את המאזניים כאות לדמוקרטיה; שתי ידיים לוחצות יד המייצגות את השוויון והחופש של תושבי סומלילנד; ענף זית המסמל שלום בין תושבי סומלילנד; ורקע צהוב המייצג את התרבות הבהירה והיפה ואת תושבי סומלילנד. בקליגרפיה האסלאמית מעל המאזניים כתוב את הבסמלה. זאת כדי לסמל שהאסלאם היא הדת הרשמית הנהוגה בסומלילנד.
בחוקה של סומלילנד, כפי שאושרה ב-31 במאי 2001 על פי משאל העם, נכתב: סעיף 7: הדגל, הסמל וההמנון הלאומי
סמל האומה יהיה מורכב מעיט בצבע קפה שעל חזהו כתוב, בערבית, "אללה אכבר". מתחת לנשר שתי ידיים לוחצות יד, וזוג מאזניים תלוי מעליו ויורד משני צדדיו. העיט (והמאזניים והידיים) מוקפים משני צדדיהם ומתחתיהם בשני גדילי עלים ירוקים השזורים בבסיסם, ובמרווח העליון בין שני העלים כתובה הבסמלה הערבית.
1903–1950
כאשר הבריטים סיפחו וכבשו את האזור המקיף את סומלילנד ב-1903, הם הקימו מדינת חסות והפכו אותה לחלק מהאימפריה הבריטית. הבריטים יצרו דגל לאזור וגם סמל. הסמל כלל דיסק לבן עם תמונה של קודו, אנטילופה שחיה בסומלילנד. הסמל הוצג גם על הדגל.
1950–1960
במהלך 1950, סמל סומלילנד הבריטית שונה. הסמל היה מורכב ממגן המחולק אנכית, לירוק וכחול, בעל צ'יף שכולל מגן סומלי, ביחד עם שתי חניתות בצורת צלב סאלטייר. החלק הירוק הכיל ייצוג של מינרט לבן, והחלק הכחול כלל דאו ערבי במהלך הפלגה, עם עוגן זהוב בבסיסו. ראש של קודו, עם הכתר המלכותי בין קרניו, על "זר הצבעים". כלומר, לבן וירוק יוצרים את הציצה.
מדינת החסות קיבלה עצמאות כמדינת סומלילנד ב-26 ביוני 1960, ואוחדה עם טריטוריית הנאמנות האיטלקית של סומליה ב-1 ביולי 1960, וכך נוצרה הרפובליקה הסומלית.
גב ההר
הביטוי גב ההר במשמעותו המקורית מתייחס לאזור ההררי ממזרח לקו פרשת המים הארצי בישראל, עד לבקעת הירדן.
כיום המונח מתייחס בעיקר לאזור הרי השומרון המזרחי.
יישובים פלסטיניים
כפרים באזור כוללים בין השאר את עסירה אל-קבלייה, עינאבוס, עוריף, בורין, עזמוט, סאלם, ודיר אל-חטב.
יישובים יהודיים
בגב ההר ארבע התנחלויות יהודיות: איתמר, אלון מורה, הר ברכה, יצהר.
כ-8,500 תושבים גרים בגב ההר בארבע ההתנחלויות היהודיות (נכון ל-2022). מקובל להתייחס להתנחלויות אלו כהתנחלויות אידאולוגיות והן מהוות חלק מ"הגרעין הקשה" של תנועת ההתנחלות. באזור גם מספר מאחזים והרחבות של התנחלויות.
טוורדושין
טווְרְדושין (בסלובקית: Tvrdošín; בגרמנית: Turdoschin; בהונגרית: Turdossin; בפולנית: Twardoszyn; ביידיש: טורדאשין) היא עיר במרכז סלובקיה. עד השואה התקיימה בה קהילה יהודית קטנה.
גאוגרפיה
העיר נמצאת במפגש הנהרות אורבה ואורביצה כ-12 ק"מ דרומית לגבול עם פולין וכ-32 ק"מ מהעיר דולני קובין.
היסטוריה
העיר נזכרת במסמכים משנת 1111 ובמסמכי המלך בלה השלישי משנת 1183. היא קיבלה מעמד עצמאי מחצר המלוכה בשנת 1139.
הקהילה היהודית
התיישבות יהודית בטווְרְדושין החלה כנראה בראשית המאה ה-19. הקהילה הגיעה לשיאה ב-1880 שאז נמנו בה 176 יהודים. בקהילה כיהן רב יחיד – ר' משה סלומון שחיבר מספר חיבורם שבהם עורר עליו את זעמם של רבנים אורתודוקסים. הוא שימש כרב עד פטירתו ב-1912 ומאז לא היה בה רב. ב-1869 עם הקרע ביהדות הונגריה הקהילה הגדירה עצמה כקהילת סטטוס קוו ובהמשך השנים כקהילה ניאולוגית.
ב-1922 מנתה הקהילה 222 נפשות והיו בה בית כנסת, בית קברות, מקוה טהרה, בית ספר יסודי ואטליז.
החוקר היהודי אדולף רוזנצווייג נולד בעיירה ב-1850.
עם כינון המדינה הסלובקית ב-1939 ניתכו גזירות על היהודים, נציגיהם פוטרו מהמועצה המקומית ובתי העסק היהודים עברו אריזציה. ממרץ 1942 גורשו יהודים למחנות אושוויץ ומיידנק. כמה עשרות יהודים חזרו לטווְרְדושין אחרי השחרור אולם במשך השנים עזבו כולם עד האחרון שבהם.
כורזים
כורזים הוא יישוב קדום, שעמד על תילו מתחילת המאה הראשונה לספירה ועד המאה השמינית. הוא מוזכר בתלמוד ובברית החדשה. הוא זוהה באתר ארכאולוגי שנקרא ח'רבת כראזה, כ-4 קילומטר צפונית לכפר נחום. תקופת הפריחה של העיר הייתה כנראה בסוף המאה השלישית ובתחילת הרביעית. הרמה הבזלתית שהאתר נמצא בה קרויה על שמו רמת כורזים. כיום האתר הוא גן לאומי.
שמו העברי הקדום של היישוב השתמר בשם הכפר הערבי חירבת כראזה.
אזכורים בספרות העתיקה
כורזים נזכר בברית החדשה (ב), משום ששם, כמו בכפר נחום הסמוך, ניסה ישו להעביר את האנשים אל תורתו, אלא שאנשי המקום דחו אותה ודבקו במסורת היהודית, ועל כן קילל אותם ישו.
העתיקות והגן הלאומי
הגן מקיף את היישוב הקדום כורזים. האתר נחפר לראשונה על ידי צ'ארלס וילסון, ולאחריו ו' גרין והוריישו קיצ'נר, היינריך קוהל וקרל וטצינגר ועוד. בשנים 1980–1984 נעשתה פעולת חפירה ושחזור על ידי רשות העתיקות ורשות הגנים הלאומיים במטרה לשמר ולשחזר את המקום ולהופכו לאתר תיירותי.
במקום התגלו מבנים רבים שהחשוב שבהם הוא בית כנסת. מלאכת שחזור נעשתה גם בעיר כולה, רחובותיה ובתיה. כמו כן התגלו מקווה מצפון לבית הכנסת, בורות מים, שלושה בתי בד ובתי מגורים.
בית הכנסת
בית הכנסת זוהה לראשונה על ידי צ'ארלס וילסון בשנת 1869. השריד העיקרי מן העיר הקדומה הן חורבות בית כנסת, שבנוי כולו אבני בזלת. עיטורי האבן המדויקים מעידים על יוצריהם, שהיו אמני סיתות ממדרגה ראשונה, משום שקשיותה של הבזלת מחייבת דיוק מוחלט בעבודה, ושגיאה שנעשתה אין אפשרות לתקנה. בית הכנסת בנוי מאבני המקום הייחודיות, ומתבלט לעומת בית הכנסת של כפר נחום הבנוי אבן לבנה שאינה מצויה באזור.
בית הכנסת הוקם כנראה במאה הראשונה או השנייה לספירה, ועמד על תילו עד המאה השביעית לספירה. בית הכנסת היה במרכזה של העיר והיה בנוי בזלת לרבות הרצפה. בבית הכנסת היה אולם תפילה מרכזי שניצב על 12 עמודים מרכזיים, שנועדו להחזיק את הגג. לאורך שלושת הקירות הוצבו ספסלים מדורגים. אחד הפריטים המעניינים והייחודיים הוא כיסא משה המופיע בברית החדשה וכן בפסיקתא דרב כהנא. על הכיסא נחקקה כתובת ארמית שתרגומה: . יודן בן ישמעאל היה אמורא ארץ-ישראלי בדור השלישי לאמוראים.
עמוד אבן שמזכיר עמוד שליח ציבור של ימינו, ששימש את החזן או את הרב בדרשותיו, ובו מקום להניח ספר, כאשר משני צדיו טבעות מסותתות, כנראה להניח בהם את הידיים של החזן או הדורש. הארכאולוג מרדכי אביעם סובר שהוא שימש כמקום ישיבה לנכבד הקהילה.
פתח בית הכנסת כמנהג בתי כנסת באותה תקופה פונה לדרום לכיוון ירושלים. עוד פריט מעניין היא אבן מסותתת עם דמותה של מדוזה מהמיתולוגיה היוונית שנמצאה במקום, דבר המעיד על הפתיחות הרבה של תושבי המקום שהעזו לשלב אלמנטים אליליים בבית הכנסת שלהם. נמצאו עיטורים נוספים כמו דמויות עם אשכולות ענבים. בבית הכנסת ובסביבותיו נמצאו מטבעות רבות. בקבוצה הראשונה נמצאו מטמון מטבעות ובו כ-400 מטבעות רובן קונסטנטיניות, מראשית המאה הרביעית לספירה. בקבוצה השנייה נמצאו כ-1,500 מטבעות בין המאה הרביעית ועד תחילת המאה השביעית לספירה.
בית הבד הצפוני
במקום היה קיים בית בד לייצור שמן זית: מפרכת עם אבני שכב (אבן ים) ורכב לריסוק הזיתים. ושני מכבשים לכבישת הזיתים כדי להפיק שמן. בשלב הראשון אבן הרכב היה מסובב בעזרת בהמה או בני אדם ושובר את הזיתים. בשלב השני הזיתים המעוכים היו מועברים למכבש ולאחר הפעלת לחץ, השמן שהיה נעצר היה נוזל לסדק העגול שבבסיס המכבש ומשם היה נשפך לאגן חצוב בסלע למרגלות המכבש. בניגוד לגתות שהיו מחוץ לעיר, בתי הבד היו בתוך העיר, מכיוון שהיה אפשר להוביל את הזיתים אל העיר מבלי שיתקלקלו, בניגוד לענבים שהיה צריך לדורכם בסמוך למקום הבציר שלהם. מכיוון שמשטח המכבשים גדול מבתקופה הביזנטית, יש בכך ראיה כי הם מהתקופה הרומאית המאוחרת, במאות השנייה והשלישית לספירה.
גת
בשנת 2019 התגלתה בחפירות בגן הלאומי כורזים, גת בגודל של כ-16 מ"ר, מעוטרת ברצפת פסיפס, אשר מתוארכת לתקופת התלמוד. הגת שימשה לדריכת ענבים ליין, והתגלתה כשצוות שימור שעבד בגן הלאומי חשף במקרה את קצה משטח הפסיפס שלה.
אדוארד פישר
אדוארד פישר (בגרמנית: Eduard Fischer, 1862–1935) היה איש משטרה יהודי-אוסטרי, קולונל (Landesgendarmeriekommandant) בז'נדרמריה האוסטרית ונודע כראש הפרטיזנים שלחמו בצבא הרוסי שפלש לבוקובינה במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה
פישר, בנו של חקלאי יהודי נולד בקרפצ'יב, כפר בצפון בוקובינה,  בנפת ויז'ניצה,  נחלת הכתר האוסטרי, כיום באוקראינה. היה מעוניין בחיים צבאיים מאז ילדותו. לאחר שסיים את בית הספר בכיתה ו', הוא הצטרף בשנת 1879, כמתנדב לגדוד 41 הבוקובינאי ונשלח לבית ספר צבאי ליד קרקוב.
פישר סיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1885. ובשנת 1888 הועלו לדרגת סגן, ובשנת 1891 הועבר לז'נדרמריה הקיסרית. ב 1898 הועלה לדרגת סרן ומונה למפקד חטיבת הז'נדרמריה מס. 1 שהוצבה בצרנובץ, ולסגן מפקד הז'נדרמריה של כל בוקובינה. ב 1912 שימש כבר כמפקד הז'נדרמריה בדוכסות.
עם הפלישה הרוסית לבוקובינה, אז ארץ כתר בממלכת אוסטרו-הונגריה, שארעה בסוף אוגוסט 1914. הצבא הרוסי חדר למדינה מצפון והגיע עד לדרום בוקובינה, ושם נעצר באזור גורה הומורה וקמפולונג, תוך כיבוש בירת בוקובינה צ'רנוביץ.
בפיקודו של הקצין היהודי ד"ר אדוארד פישר לחמו הפרטיזנים האוסטרים, שרבים מהם היו יהודים, נגד הצבא הסדיר הרוסי, תוך שהם מאלצים אותו לבצע נסיגה. במהלך הדיפת הרוסים נכבשה צ'רנוביץ בחזרה על ידי האוסטרים בפיקודו של פישר, אך רק לתקופה קצרה. ב-20 בנובמבר 1914, צ'רנוביץ נפלה שוב בידי הרוסים בפיקודו של גנרל סליבנוב. אך התקדמותם נעצרה בנהר סירט עד ליוני 1915, כאשר הכוחות האוסטרים מונים 10,000 לוחמים בסך הכל. בזכות עמידתו העיקשת של פישר הרוסים הציבו פרס של 100,000 רובל למי שיביא ללכידתו.
בזכות עמידתו האיתנה בספטמבר 1914 הועלה פישר בדרגה לדרגת קולונל והוענק לו על ידי קרל הראשון, קיסר אוסטריה אות מסדר כתר הברזל (Orden der Eisernen Krone).
ב -1 בפברואר 1918, הועלה לדרגת מייג'ור גנרל (Generalmajor), והתמנה למפקד כללי של הז'נדרמריה של גליציה ובוקובינה. בחודשי מרץ-נובמבר 1918 הוא היה אחראי גם על ארגון תחבורה ואספקה של מוצרי צריכה מווינה ולמעשה שימש כמושל.
אדוארד פישר פרש אחרי שהמלחמה הסתיימה ב -1 בינואר 1919.
בעקבות חוזה סן-ז'רמן לאחר המלחמה, אוחדה בוקובינה עם רומניה. הרומנים שהחשיבו את פישר כאויב, עצרו אותו ואת אשתו והם נכלאו במחנה ליד יאשי שם גם נפטרה אשתו ממחלה. ב 1920 שוחרר ונשלח חזרה לווינה.
ב־25 באוקטובר 1925 קיבל פישר את עיטור צלב האבירים (Ritterkreuze)
ב-1935 פרסם את זכרונותיו בספרו "Krieg ohne Heer" (מלחמה ללא צבא).
באותה השנה הוא נפטר ונקבר בבית העלמין הייציג בווינה, כנוצרי, מאחר שמתישהו במהלך חייו המיר את דתו לקתולית.
פריחת אצות
פריחת אצות היא תופעה עונתית. בתקופת החורף גוף המים מתערבל, ונוטריינטים יכולים לעלות מהקרקעית לכוון פני השטח רווי האור. יחד עם ערבול הנוטריינטים מתערבלות גם האצות הפוטוסינתטיות בכל גוף המים. עם התחממות הטמפרטורה מתחילה להיווצר שכבת מים חמה אשר צפה מעל שכבת מים עמוקה יותר וקרה יותר. תופעה זו מתרחשת היות שמי השטח העליונים אשר מתחממים מקרני השמש הם בעלי צפיפות נמוכה יותר ממי העומק הקרים ועל כן צפים מעליהם.
בעת שנוצר שיכוב, "נכלאות" גם האצות באותם מים עליונים חמים ורוויי אור ונוטריינטים ובכך יכולות להתפתח במהירות מרבית, בניגוד לתקופה בה היו כל מי האגם מתערבלים ואז היו מתערבלות גם האצות ויורדות לעומקים בהם האור היווה גורם מגביל לגדילתן.
פריחת אצות עשויה להיגרם גם בשל זרימת דשנים לים. במצב של היעדר מין הניזון מהאצות התרבות האצות יכולה להביא לחוסר חמצן באזורים החופיים אשר מובילה לתמותת יצורים ימיים. אזורים בהם מתקיימת התופעה נקראים אזורי מוות.
שוואץ
שוואץ (בגרמנית: Schwaz) היא עיר במדינת אוסטריה טירול. היא בירתה של מחוז שוואץ. העיר ממוקמת בחלק התחתון של עמק אין.
העיר ממוקמת כ-30 ק"מ מזרחית לאינסברוק. שטח העיר הוא 20.17 קמ"ר.
שוואץ קיבלה זכויות עיר ב-1898 מפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
העיר ידועה כיום כ"עיירת הכסף" בזכות ההיסטוריה הארוכה שלה בתחום כריית נחושת וכסף (ביחוד בימי הביניים). על גבעה המשקיפה על העיר, נמצאת טירת פריינדסברג, שהמגדל האדיר שלה מכיל את המוזיאון להיסטוריה מקומית של העיר. נקודות עיקריות אחרות כוללות את מוזיאון "האוס דר וולקר" המפורסם, פלנטריום זייס ומוזיאון הכרייה, שם יש למבקרים אפשרות ללכת בעקבות הכורים שעבדו באזור זה בירידה של 800 מטר למנהרות התת-קרקעיות.
שוואץ היא גם ביתם של שני פסטיבלי מוזיקה: פסטיבל קלנגספורן למוזיקה מודרנית ופסטיבל Outreach המאורגן בשיתוף עם האקדמיה המקומית למוזיקה.
נמרוד דוד פפר
נמרוד דוד פפר (נולד ב-14 בנובמבר 1984) הוא מנצח ופסנתרן ישראלי.
קריירה
פפר משמש כמנצח במטרופוליטן אופרה בניו יורק, וכמנהל מוזיקלי בחברת האופרה הלירית של גואטמלה.
פפר ניצח לאחרונה על התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, על תזמורת ג'וליארד, על תזמורת מארינסקי והתזמורת הסימפונית של הסטייט-קאפלה בסנקט פטרבורג, וכן באופרה הישראלית , באופרה של ג׳וליארד , ובבית האופרה של ולנסיה.
בעונת 2021-22 הוא ניצח לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק על נישואי פיגארו, באופרה הקומית של ברלין על חליל הקסם, ועל התזמורת הפילהרמונית של שטוטגרט. כמו כן, בנובמבר 2022 הוא ניצח על חליל הקסם בהפקת פתיחת העונה של האופרה הישראלית, שהייתה ההפקה הבינלאומית הראשונה שהוצגה בה מאז תחילת מגפת הקורונה, לאחר שבמארס 2020 הפקת ייבגני אונייגין בהובלתו באופרה הישראלית בוטלה זמן קצר לפני הופעת הבכורה מפאת פרוץ המגפה.
בעונת 2022-23 חזר פפר לאופרה הישראלית לנצח על הבכורה העולמית של "תיאודור", אופרה חדשה בעברית מאת יונתן כנען ועידו ריקלין, המתרכזת בשתי תקופות בחייו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל, וכן ינצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית ההונגרית.
בשנת 2016 פפר היה שותף לייסוד חברת האופרה הלירית של גואטמלה, בה מונה למנהל מוזיקלי לאחר שניצח על הפקת הבכורה של החברה - ריגולטו מאת ג'וזפה ורדי. בעונות העוקבות ניצח בגואטמלה על שיקוי האהבה, לה בוהם, ולה טרויאטה.
כפסנתרן, פפר מופיע באופן קבוע כסולן עם תזמורות וברסיטלים, וכן כנגן מוזיקה קאמרית. הופעותיו לאחרונה כוללות רסיטל סולו ששודר בשידור חי מהקרמלין הרוסי, הופעות בהן ניגן מוזיקה מאת שופן על במת המטרופוליטן אופרה בהפקה של הגברת עם הקמליות עם חברת הבלט האמריקאית, ורסיטלים באולם קרנגי הול בניו-יורק. בשנת 2008 ניגן לראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית את ביצוע הבכורה של הקונצ׳רטו לפסנתר השני של אהרון חרל״פ, לאחריו המלחין הקדיש לו את יצירתו ריקודים סימפוניים לפסנתר ותזמורת משנת 2015.
פפר השלים את לימודיו לתאר אמן בניצוח תזמורות בג'וליארד כתלמידו של אלן גילברט, שהיה אז המנהל האמנותי של הפילהרמונית של ניו יורק, בסיוע מלגה ע״ש המנצח ברונו ולטר. עם סיום לימודיו בג'וליארד הוענקו לו פרס צ'ארלס שיף לניצוח, ופרס נורמן בנזקוון לקידום קריירה מוזיקלית. ברשותו תואר אמן ותעודות לימודים מקצועיים בפסנתר ובניצוח תזמורות מהקולג' מאנס בניו יורק. פפר היה חבר בתוכנית לינדמן לקידום אמנים צעירים במטרופוליטן אופרה בשנים 2012–2014. מוריו היו פנינה זלצמן, ודים מונסטירסקי, גדעון חצור, ויקטור רוזנבאום, דייוויד הייז, קרל שכטר, מיכאל וולפה, אנדרה היידו, אלן גילברט, ריצ'רד גוד וג'יימס לוין.
זרימה שניונית
במכניקת הזורמים, זרימה שניונית היא זרימה משנית שמתווספת לזרימה העיקרית שבשדה הזרימה. הזרימה העיקרית היא המקיימת כמעט במדויק את דפוס הזרימה המחושב על ידי שיטות אנליטיות (כל זאת בהנחה שהזורם ללא תכונת הצמיגות המאפיינת חלק מהחומרים). החלק העיקרי של הזורם בשדה הזרימה, במיוחד שמרוחק ממשטחים קשים השקועים בזורם, מתנהג בדרך כלל כצפוי לחישובים וההנחות הבסיסיים של הפיזיקה (וזאת שוב בהנחה שהנוזל אינו צמיגי). למרות הנאמר לעיל, במציאות במצבי זרימה שונים ישנם אזורים בשדה הזרימה שבהם הזרימה שונה משמעותית במהירות ובכיוון מהחישובים האנליטיים הבסיסיים שאמורים לצפות מראש את התנהגות הזורם הבלתי צמיג. הזרימה באזורים אלו מכונה זרימה שניונית. אזורים אלו מתקיימים בדרך כלל בקרבת גבולות הזורם בסמוך למשטחים קשים שם כוחות הצמיגות פועלים בצורה מוגברת, כמו במקרה של זרימת שכבת גבול.
נשיבת רוח בסמוך לקרקע
העקרונות הבסיסיים של הפיזיקה ואפקט קוריוליס מסבירים בצורה ברורה שכיוון הרוח באטמוספירה מקבילה לאיזוברים (קווי הלחץ). מדידות של מהירות וכיוון הרוח בגבהים שהם במרחק ניכר מהקרקע מאשרים שמהירות הרוח תואמת לתחזיות של זרימה בהשפעת גרדיאנט הלחצים וכיוון הרוח מקביל לאיזוברים באותו האזור. למרות זאת, מגובה פני הקרקע ועד לגבהים בהם השפעות הקרקע נהפכות לזניחות מהירות הרוח פחותה מהמהירות החזויה על ידי חישובי הזרימה בהשפעת גרדיאנט הלחצים וכיוון הרוח גם לעיתים חוצה את קווי האיזובר ולא מקביל להם. זרימה זו של אוויר מעבר לאיזוברים בקרבת הקרקע היא זרימה שניונית. היא לא תואמת לשדה הזרימה העיקרי המקביל לקווי האיזובר. בגבהים הנמצאים רחוק מעל מפלס הקרקע ישנו איזון בין אפקט קוריוליס, גרדיאנט הלחצים המקומי ומהירות הרוח. זוהי זרימה מאוזנת. קרוב יותר לקרקע האוויר לא יכול להגיע למהירות ההכרחית בשביל זרימה מאוזנת: הפרעות הנגרמות על ידי שינויים במשטח המים או הקרקע כדוגמת גלים, עצים ובניינים גורמות לכוח גרר על האוויר באטמוספירה בגבהים אלו ומונעות מהאוויר להאיץ למהירות ההכרחית להשגת זרימה מאוזנת. כתוצאה מכך, כיוון הרוח בקרבת פני הקרקע היא רק בחלקה מקבילה לאיזוברים באותו אזור ובחלקה השני היא חוצה את האיזוברים בכיוון שפונה מהלחץ הגבוה אל הלחץ הנמוך. כתוצאה מהאטת האוויר בקרבת פני הקרקע ישנם אזורים שבהם הלחץ נמוך והלחץ הברומטרי אמור היה להיות נמוך כמו בלחצים הברומטריים הדומים בגבהים בינוניים מהקרקע, אולם בפועל הלחצים שם גבוהים מהמצופה, בהתאם לעקרון ברנולי. לפיכך, גם הזרימה השניונית לכיוון מרכז האזור של הלחץ הנמוך נמשכת לכיוון מעלה אל הלחץ הנמוך משמעותית הנגרם בגבהי הביניים שתארנו לעיל. זרימת האוויר שעולה לאט ומתפרשת באזור של לחץ נמוך יכולה לגרום להיווצרות עננים וכתוצאה מכך לגשם, כל עוד האוויר בעל לחות יחסית מספיק גבוהה. באזורים שבהם ישנם זרימת רוחות סביב לחץ גבוה (תופעה הנקראת אנטי-ציקלון) הזרימה השניונית מכילה גם זרימת אוויר איטית המתפשטת מגבהים בינוניים לעבר פני הקרקע ואז החוצה כלפי האיזוברים. הירידה של האוויר במקרה זה גורמת לירידה בלחות היחסית ומסבירה למה באזורים של לחץ גבוה בדרך כלל השמיים נקיים למספר רב של ימים.
סופות (ציקלונים) טרופיים
שדה הזרימה סביב סופה טרופית מקביל לאיזוברים ולכן הזרימה הנוצרת היא מעגלית וככל שמתקרבים למרכז הסופה מהירות הרוחות גדלה, זאת בתאום עם עקרון ברנולי שבו מהירות הרוח הגבוהה ביותר היא במקום אשר הלחץ הוא הנמוך ביותר. בהתאם לכך, בקרבת מרכז הסופה הלחץ הברומטרי נמוך מאוד וישנו גרדיאנט לחצים חזק מאוד לאורך האיזוברים לכיוון מרכז הסופה. גרדיאנט הלחצים מספק את הכוח הצנטריפיטלי הדרוש לתנועה הסיבובית של האוויר. הגרדיאנט החזק, בשילוב עם מהירות הרוחות הנמוכה בקרבת פני הקרקע, גורמים לזרימה שניונית בקרבת פני הקרקע לכיוון מרכז הסופה ולא בכיוון הזרימה המעגלית המצופה. אף על פי שמהירות הרוח בקרבת מרכז הסופה הטרופית גדולה מאוד, בכל נקודה על פני הקרקע היא לא מתקרבת לרמות הנמדדות בגבהים הרחוקים מהשפעות פני הקרקע. מהירות הרוח המואטת בגבהים המשופעים מפני הקרקע מונעים מנפילת הלחץ הברומטרי לרמות הנמוכות המצופות בהתאם ללחצים הברומטריים הנמדדים בגבהים הבינוניים. הזרימה השניונית בקרבת פני הקרקע היא לכיוון מרכז הסופה אבל גם כן מכוונת כלפי מעלה בגלל הלחץ הנמוך משמעותית במרחקים בינוניים וגבוהים מפני הקרקע. בעת שהזרימה השניונית נמשכת כלפי מעלה האוויר מתקרר והלחץ שלו נופל, מה שגורם לממטרי גשם כבדים לאורך מספר ימים.
טורנדו ועלעול חול
טורנדו ועלעול חול מציגים זרימת מערבולת, שם תנועת הזורם דומה לתנועה סביב סופה טרופית אבל בקנה מידה קטן יותר בו כוח קוריוליס אינו בעל השפעה גדולה. שדה הזרימה העיקרי הוא סיבובי סביב הציר האנכי של המערבולת. כמו כל הזרימות המעורבלות, המהירות הגבוהה ביותר נמדדת במרכז המערבולת, בהתאם לעקרון ברנולי שבו מהירות הרוח הגבוהה ביותר נמדדת במקום שבו הלחץ הברומטרי הנמוך ביותר ומהירות הרוח הנמוכה ביותר נמדדת במיקום הלחץ הברומטרי הגבוה ביותר. לפיכך, בקרבת מרכז המערבולת הלחץ הברומטרי הוא בערכו הנמוך ביותר. לאורך האיזוברים ישנו גרדיאנט לחצים חזק לכיוון מרכז המערבולת. גרדיאנט זה מספק את הכח הצנטריפטלי הדרוש לתנועה הסיבובית של האוויר. הגרדיאנט החזק, בשילוב עם מהירות הרוחות הנמוכה בקרבת פני הקרקע, גורמים לזרימה שניונית לכיוון מרכז הסופה ולא לדפוס זרימה מעגלית שהיינו מצפים לראות. מהירות הרוח האיטית בקרבת פני הקרקע מונעת מלחץ האוויר להגיע לרמות הנמוכות שאנו נצפה לראות כמו בגבהים הבינוניים. הזרימה השניונית פונה לכיוון מרכז המערבולת ואז זורמת מעלה בעקבות הלחץ הנמוך המשמעותי שקורה במאות מטרים מהקרקע במקרה של טורנדו או כמה עשרות מטרים במקרה של עלעול חול. טורנדו בעצמו היא תופעה מאוד מסוכנת והזרימה השניונית גורמת לשברים להסחף למרכז המערבולת ואז לפול לפני הקרקע.
ניתן לראות עלעולי חול על ידי מערבולות חול שמתערבלות בגובה פני הקרקע לאחר שנסחפו על ידי הזרימה השניונית ואז מתרכזות במקום אחד למערבולת אחת גדולה. כמות החול הגדולה שנאספת ממשיכה בזרימה ביחד עם הזרימה השניונית מעלה אל האזור שבו קיים הלחץ הנמוך המשמעותי בגבהים שמחוץ להשפעות הקרקע.
זרימה מעגלית בכלי
כאשר מים בקערה או כוס נעים בתנועה מעגלית הם יוצרים זרימה מעגלית: המים במרכז הקערה או הכוס מסתובבים במהירות יחסית גבוהה והמים בפריפריה (הנוזל שקרוב לגבולות הכלי) מסתובבים במהירות נמוכה יותר. המים עמוקים יותר בפריפריה של הכלי ורדודים יותר במרכז המעגל ואילו פני המים לא שטוחים אלא מראים תכונות משטח שאופייניות לעקמומיות במעגל שמובילה לציר הסיבוב של הנוזל. בכל נקודה על פני משטח המים הלחץ גדול יותר באזורים הקרובים יותר לפריפריה של הכוס או הקערה ועמוקים יותר מאשר באזור מרכז המעגל, בציר הסיבוב. לחץ המים גדול יותר כאשר מהירות המים נמוכה יותר ולהפך, עובדה החופפת עם עקרון ברנולי. ישנו גרדיאנט לחצים מהנוזל שבגבולות הכלי לכיוון המרכז. גרדיאנט זה מספק את הכוח הצנטריפטלי ההכרחי בשביל ליצור את התנועה המעגלית של הזורם. בנוסף, גרדיאנט הלחצים גם גורם לזרימה השניונית להיווצר באזורי הפריפריה של הכלי שם נוצרת זרימת שכבת הגבול כאשר הזורם בא במגע עם משטח הכלי. זה קורה כיוון שמהירות המים הנמוכה יחסית בגבולות הכלי לא מצליחה לאזן את גרדיאנט הלחצים. שכבת הגבול מסתחררת פנימה לכיוון מרכז התנועה הסיבובית של הנוזל וכשהיא מגיעה לשם הזרימה השניונית מובילה אותה מעלה לכיוון פני השטח שם היא מתמזגת עם הזרימה העיקרית. קרוב לפני המים עלולה להתרחש זרימה שניונית נוספת איטית יותר של הזורם מהמרכז לכיוון החוץ ואל גבולות הכלי. ניתן לראות את הזרימה השניונית שמתרחשת בתחתית הכלי על ידי בחישה בעזרת כפית או עם היד וכך נראה בועיות וחלקיקים כבדים יותר מהמים כמו סוכר, אורז או עלי תה שבמים נעים בה. שכבות הגבול מסתחררות לכיוון פנימה וסוחפות איתן את החלקיקים הכבדים למרכז הכלי. כשהמים מסתובבים בתוך כלי, הזרימה העקרית היא זרימה מעגלית טהורה ואנו נצפה שהיא תסחוף אחריה חלקיקים כבדים לכיוון החלק החיצוני של הכלי אבל ההופכי קורה- ניתן לראות חלקיקים כבדים מתאספים במרכז הכלי על תחתיתו כתוצאה מהזרם השניוני הזורם לאורך תחתיתו. דוגמאות לשדות זרימה תיאור הזרימה בכלי
גדות נהר
מים שזורמים ליד גדת נהר חייבים לזרום בנתיבי קווי הזרם כדי להישאר בתוך גבולות הנהר. ניתן לחלק את משטח פני המים לשני אזורים – המשטח הקעור שבקצוות הנהר ליד הגדה ששם רדיוס מעגל גדול יותר ומשטח קמור במרכז שדה הזרימה ששם רדיוס מעגל קטן יותר. משטח פני המים גבוה יותר באזור הקעור מאשר באזור הקמור. כתוצאה מחלוקה זו, בכל נקודת גובה בעומק המים הלחץ גדול יותר באזור גדות הזורם מאשר במרכז הזרימה. ישנו גרדיאנט לחצים שנוצר מהגדה לכיוון מרכז הזרימה. כוחות צנטריפטליים הכרחיים פועלים על קווי הזרם על מנת לשמור על הזרימה וכוחות אלו נוצרים בגלל גרדיאנט הלחצים במים.
שדה הזרימה מתנהג כמו בזרימה במערבולת – זרם מהיר יותר במקומות שבהם הרדיוס קטן יותר (במקרה שלנו זה במרכז הזרימה) וזרם איטי יותר במקומות שבהם הרדיוס גדול יותר ( כמו באזורים הסמוכים לגדה). הלחץ הגדול שקרוב לגדות שדה הזרימה מלווה בזרימת מים איטית ואילו הלחץ הנמוך שבמרכז שדה הזרימה מלווה בזרם מהיר יותר, עובדות התואמות את עקרון ברנולי.
בתחתית הנהר הזרימה השניונית סוחפת איתה חול וחצץ לאורך הנהר ולבסוף הם נתקעים באזור מרכז הנהר ומרכז שדה הזרימה, כמו ההסבר מדוגמה קודמת על התנהגות חלקיקים כבדים בכוס מעורבבת. נהר בדרך כלל מאופיין במרכזו בעומק רדוד יותר ובהרכב קרקע של חול וחצץ ואילו באזור גדות הנהר גרדיאנט העומק חד יותר וישנה הרבה שחיקה של הגדה. תהליך זה יוצר לאורך זמן נתיב נהר שהופך מקו ישר למין תעלה במבנה של גלי סינוס. לתהליך זה ישנו שם באנגלית OXBOW LAKE (בעברית אגם נפתול).
מכניקת טורבינות
בעוד הערבוליות של כל להב כלפי השני תהיה בכיוונים מנוגדים, ערבוליות נוספת תיווצר לאורך הלהבים ותגרום לזרימה שניונית בשדה הזרימה.
מדי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פורט דימנש
המקום, אשר כונה "האושוויץ של האיטי" נודע בסיפוריי הזוועה וההתעללויות שהאסירים בו חוו, כגון רציחות שיטתיות, צמצום במים ומזון וצפיפות בלתי נסבלת שגרמה לאסירים לישון במשמרות ותנאיי הגיינה בלתי אנושיים.
בשנת 1991 חדל המבנה מלהתקיים כבית סוהר.
פול מקגראת'
פול מקגראת' (נולד ב-4 בדצמבר 1959 באילינג) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת הבלם.
מקגראת' שיחק לאורך רוב הקריירה באנגליה, ורשם קדנציות ארוכות במדיהן של מנצ'סטר יונייטד ואסטון וילה. לצד יכולת גבוהה מאוד כבלם, שאף זיכתה אותו ב-1993 בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות הכדורגלנים, זכור מקגראת' גם בגלל הבעיות מהן סבל מחוץ למגרש, בהן אלכוהוליזם ופציעות ברכיים חוזרות ונשנות.
משה סלומון
חייו
בסוכות תרכ"ז (1866) החל לכהן כרבה של הקהילה הקטנה בטוורדשין. הרב סלומון כתב מספר קונטרסים שהכתוב בהם עורר את זעמם של הרבנים האורתודוקסים של הונגריה. בחלק מחיבוריו המאוחרים הוא כותב מכתבי תשובה לרבנים שכתבו לו ובהם ענה על טענות שעלו כלפיו. בין השאר כתב בספרו "נתיב משה – מאמר מחקרי על משפט הנשים באמונה" על החובה לשתף את הנשים בחיי הדת, וזאת על מנת למנוע מהם להתקרב לנצרות שבה יש יותר שוויון לנשים בחיים הדתיים.
פול מקגראת'
לזכותו של מקגראת' 83 הופעות ושמונה שערים במדי נבחרת אירלנד, אותה ייצג בטורניר יורו 1988 ובטורנירי המונדיאל ב-1990 ו-1994.
משה סלומון
חייו
במהלך השנים הקהילה שעמד בראשה ראתה עצמה שייכת ליהדות הניאולוגית והוא עצמו מקדיש אחד מחיבוריו לרב משה בלוך – מנהלו הראשון של בית המדרש לרבנים בבודפשט, מוסד שהיה ניאולוגי מעיקרו.
שימש ברבנות הקהילה עד פטירתו ב-1912.
פול מקגראת'
חיים מוקדמים ותחילת הקריירה
פול מקגראת' נולד באילינג, לונדון לאם אירית ואב ניגרי. אביו נעלם זמן קצר לאחר תחילת ההריון, ואמו, שחששה מתגובתו של אביה להבאת הילד מחוץ לנישואים ולמערכת היחסים המעורבת עם בחור כהה עור, נסעה בהיחבא לאילינג על מנת ללדת. בגיל ארבעה שבועות מסרה בטי מקגראת' את בנה למשפחה אומנת.
בגיל חמש הושב מקגראת' לאמו לאחר שמשפחתו האומנת התקשתה בגידולו. לאחר מספר ימים נמסר פול על ידי אמו לבית יתומים. עד שהגיע לבגרות נדד מקגראת' בין בתי יתומים שונים, כשהוא זוכה לביקורים קבועים מצדן של אמו ואחותו.
ככדורגלן, מקגראת' החל את דרכו כנער בקבוצת פירס רוברס ואחריה דאלקי יונייטד, שמדיה כבר זכה למעקב מצד סקאוטים של מועדון הפאר מנצ'סטר יונייטד. בהיותו שחקן נוער חובבני עבד מקגראת' במפעל למתכת וכמאבטח בעיר דבלין, עד שלבסוף חתם על חוזה מקצועני עם קבוצת סנט פטריק אתלטיק מליגת העל האירית ב-1981.
מקגראת' שיחק בקבוצה במשך עונה אחת בלבד, עונת, שהייתה היחידה שלו בליגה האירית. מקגראת' הצטיין באותה העונה, ואף זכה בתואר כדורגלן העונה באירלנד מטעם התאחדות הכדורגלנים. בסך הכול כבש מקגראת' ארבעה שערי ליגה ב-26 הופעות במדיה של סנט פטריק, בטרם עזב לאנגליה.
מנצ'סטר יונייטד
העונה המוצלחת בליגה האירית הובילה את מקגראת' לחתימה במועדון הפאר מנצ'סטר יונייטד בהובלתו של רון אטקינסון, לקראת עונת. בשתי עונותיו הראשונות התקשה מקגראת' לתפוס מקום של קבע בהרכב, והתנדנד בין עמדת הבלם לעמדת הקשר האחורי. לבסוף פרץ מקגראת' לתודעה בעונת. באותה העונה היה שותף לזכייתה של היונייטד בגביע האנגלי, עם ניצחון 1-0 בהארכה על אברטון בגמר. הבלם ששיחק לצידו של מקגראת', קווין מוראן, היה למורחק הראשון בתולדות גמר הגביע האנגלי, מקגראת' סייע לקבוצתו לשמור על רשת נקייה, והפגין יכולת גבוהה שזיכתה אותו בתואר השחקן המצטיין של המשחק.
בנובמבר 1986 הוחלף אטקינסון באלכס פרגוסון, שכבר עם הגעתו למועדון היה מודאג מבעיות שתיית האלכוהול התכופה של חלק משחקניו, בהם מקגראת' עצמו, חברו הקרוב נורמן וייטסייד, ובריאן רובסון. סביב נושא השתייה והכושר הגופני נוצרו מחלוקות בין המאמן לבין מקגראת', ועם זאת, בתחילת דרכו של פרגוסון שמר מקגראת' על מקומו כשחקן הרכב קבוע והוסיף להפגין יכולת גבוהה במרכז ההגנה כאשר שיחק. הפציעות החוזרות ונשנות מהן סבל ובעיית האלכוהוליזם ממנה הוסיף מקגראת' לסבול, הביאה את פרגוסון ומנצ'סטר להציע לבלם חבילת פרישה מוקדמת כבר כשהיה בן 29. החבילה כללה פיצוי בסך 100 אלף ליש"ט בנוסף למשחק הוקרה מטעם המועדון. מקגראת' סירב להצעה, מה שהביא את פרגוסון לנסות ולמכור את הבלם, שסיים את דרכו בקבוצה עם תום עונת . בסך הכול בשבע עונות במדי מנצ'סטר רשם מקגראת' 163 הופעות ליגה, בהן כבש 12 שערים.
אסטון וילה
על אף הצעה מצד מאמנו לשעבר אטקינסון שאימן אז את שפילד ונסדיי, חתם מקגראת' באסטון וילה. העסקה התבצעה ב-3 באוגוסט 1989, לקראת עונת, והוערכה בכ-400 אלף ליש"ט. על אף הפציעות שליוו אותו עוד מימיו ביונייטד, הפגין מקגראת' יכולת גבוהה לאורך כל תקופתו באסטון וילה וזכה להערכה גבוהה הן מחבריו והן מאוהדי הקבוצה. כבר בעונת הבכורה תחת המאמן גרהאם טיילור, הייתה קרובה אסטון וילה לזכייה באליפות אנגליה, כשסיימה שנייה בלבד אחרי ליברפול.
עונה לאחר מכן, בעונת, הניף מקגראת' תואר ראשון עם אסטון וילה, כשקבוצתו זכתה בגביע הפוטבול ליג. מקגראת' פתח בהרכב קבוצתו בגמר מול קבוצתו לשעבר, מנצ'סטר יונייטד, בו ניצחה אסטון וילה בתוצאה 3-1. שנתיים אחר כך זכו מקגראת' וקבוצתו בגביע הליגה פעם נוספת, הפעם לאחר 3-0 על לידס יונייטד בגמר. בתום העונה סיים מקגראת' את דרכו בקבוצה, לאחר שבע עונות מוצלחות בהן ערך 253 הופעות ליגה וכבש תשעה שערים. הוא נחשב עד היום לאחד מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים.
שלהי הקריירה
לקראת עונת הצטרף מקגראת' בן ה-37 לדרבי קאונטי, בעונתה הראשונה בפרמייר ליג. באותה העונה ערך מקגראת' 24 הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום ה-12 בטבלה.
בתחילת עונת הושאל לחודשיים לשפילד יונייטד מליגת המשנה, במה שהייתה התנסותו הראשונה בקבוצה שאינה מהליגה הבכירה. לאחר שבע הופעות בחודשיים של השאלה, עבר בהעברה חופשית לשפילד. הוא הוסיף חמש הופעות ליגה נוספות, ומשחקו האחרון היה בחודש נובמבר של אותה העונה. בסיום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 39.
נבחרת אירלנד
מקגראת' ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אירלנד ב-5 בפברואר 1985, תחת המאמן אואן הנד, במשחק ידידות מול בדבלין. מקגראת' עלה כמחליף בדקה העשירית של ההתמודדות, במשחק בו נוצחה נבחרתו 2-1.
תחת המאמן ג'ק צ'רלטון, היה מקגראת' לחלק מהנבחרת שהובילה את הכדורגל האירי לתקופה מוצלחת. עומס הכישרונות בחלק האחורי של הנבחרת האירית, ומנגד היכולת הגבוהה של מקגראת', הביאו להצבתו של מקגראת' בעיקר בקישור האחורי בתחילת דרכו בנבחרת. עם שמונה הופעות במסגרת מוקדמות יורו 1988, סייע מקגראת' לנבחרתו להעפיל לראשונה לטורניר גמר ראשון כלשהו. מקגראת' זומן על ידי צ'רלטון לסגל לקראת טורניר יורו 1988 בגרמניה המערבית, ופתח במרכז הקישור האירי בניצחון המפתיע 1-0 על במשחק הפתיחה. מקגראת' לא שותף בשוויון 1-1 מול, ושב להרכב בהפסד 1-0 ל במשחק הנעילה של הבית. אירלנד לא העפילה לשלב הבא, לאחר שסיימה במקום השלישי בבית.
מקגראת' עוד הספיק לרשום עשר הופעות בקמפיין מוקדמות יורו 1996, שהסתיים בהדחה בפלייאוף על ידי ההולנדים. משחקו האחרון במדי אירלנד היה ב-11 בפברואר 1997, בשוויון 0-0 מול במשחק ידידות. הוא סיים את דרכו בנבחרת כאחד מגדולי שחקניה בכל הזמנים, עם 83 הופעות בהן כבש שמונה שערים.
אלי-עד
אֵלִי-עַד הוא מושב של תנועת המושבים הממוקם בדרום רמת הגולן.
מקור השם
שמו של היישוב הוא על שם אלי כהן, מרגל ישראלי שפעל בסוריה ונחשב לאחד מגדולי המרגלים של ישראל. תחילה נקרא היישוב "אל על" כשם הכפר הערבי ולאחר מכן שונה לשם "אלי-על". בשנת 1999 הוסב השם מ"אלי-על" ל"אלי-עד".
גאוגרפיה
היישוב נמצא בגובה של 365 מטרים מעל פני הים, דרומית לנחל אל על.
היסטוריה
המקום יושב בפברואר 1968, בתוך שבעה מבנים של מחנה צבאי סורי נטוש, המושב אל על, שהיה יישוב ראשון של תנועת המושבים ברמת הגולן. המתיישבים התחילו בפיטום אווזים, פלחה וחפירות ארכאולוגיות.
המושב סבל ממיעוט תושבים ובעיות חברתיות קשות שכללו סכסוכים בין קבוצת רווקים לקבוצה אחרת. בסוף 1969 החליטה תנועת המושבים על פירוק המושב והקמתו מחדש, וההחלטה אושרה על ידי בית המשפט. בתחילת 1970 נותרו במקום 11 מתיישבים שסירבו לעזוב את המקום, ועלה רעיון להקים במקום היאחזות נח"ל. במרץ 1970 קיבל המפרק מבית המשפט צו המורה למתיישבים במקום שלא להשתמש ברכוש המושב. בתחילת יוני 1970 הוקמה במקום היאחזות נח"ל, בטקס שנערך בהשתתפות מוטה גור (אלוף פיקוד הצפון דאז). את המקום החזיק גרעין דתי. לאחר זמן הוחלט לאזרח אותו בעולים חדשים, אולם בגלל מיעוט העולים המקום ננטש ונשמר על ידי חברת שמירה. במאי 1973 עלה למקום גרעין אלי-עד של הנח"ל שהחזיק את המקום בתנאי של"ת. קבוצת בוגרי דור ההמשך של מושב אליפלט נצלו את המקום כדי להפגין בדרישה שיתנו להם את המקום. בני אליפלט עלו למקום ב-15 ביולי, ובעקבות זאת בוטל טקס העלייה על הקרקע הרשמי של גרעין אלי-עד שנועד לאותו יום. לאחר מספר ימים הובטח לבני אליפלט שהם יקבלו מושב אחר שיוקם ברמת הגולן והם פינו את המקום ועברו לפיק.
בני אליפלט שבו ופלשו למקום בערב יום כיפור 1973 וביולי 1974 שבו להתנחל במקום, שכבר היה מאוכלס בכ-50 איש.
כלכלה
כלכלת היישוב מתבססת על גידולים חקלאיים: תפוחים, שזיפים, זיתים, גידולי שדה, וכן על רפת חלב, תרנגולי הודו ועדר בקר לבשר. ליישוב כ- 13,000 דונם אדמות מרעה. ביישוב ממוקם "יקב שאטו גולן".
ליד הכניסה למושב נמצא מקום חנייה ממנו מתחיל שביל הליכה בנחל אל על דרך המפל הלבן והשחור עד לאבני איתן.
בתוך המושב נמצאת אנדרטת גדוד רפואה 281.
חינוך
במושב ממוקם ופועל משנת 1994 בית הספר הדמוקרטי - "כנף". בנוסף לזה באלי-עד קיימת תנועת הנוער בני המושבים.
סורת אל-מומתחנה
סורת אל-מומתחנה (בערבית: سورة الممتحنة، "העומדת למבחן") היא הסורה ה-60 בקוראן.
הסורה מונה 13 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק העשירי בה.
תוכן הסורה
הנושא המרכזי בסורה הוא יחסו של המוסלמי לבני דתות אחרות באופן כללי, ובפרט לבני דתות אחרות אשר רודפים את מוסלמים ונלחמים בהם בשל היותם מוסלמים. בסורה נאסר על המוסלמים לפתח קשרים עם אלו אשר רודפים אותם בשל דתם, אך לעומת זאת מצווה עליהם להתנהג בצורה ומכובדת עם בני דתות אחרות שלא רודפים אותם בשל היותם מוסלמים. הסורה דנה גם בסוגיית הנשים המוסלמיות שעברו לחיות עם הלא מוסלמים, וגם בסוגיית הנשים הלא מוסלמיות שהגרו למאל-מדינה בטענה שהן רוצות לחיות כמוסלמיות.
ארט פרקינסון
ארט פרקינסון (באנגלית: Art Parkinson; נולד ב-19 באוקטובר 2001) הוא שחקן אירי. הוא החל את משחקו כבר מגיל שבע, ושיחק מאז בתור ריקון סטארק בסדרה "משחקי הכס" (2011–2013; 2016), ודיבוב קולו של קובו בסרט "קובו: אגדה של סמוראי" (2016). כמו כן הופיע בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "Zoo" מ-2017.
ביוגרפיה
פרקינסון נולד ב-19 באוקטובר 2001 בעיירת החוף מווייל (אנ') שבמחוז מחוז דניגול באירלנד. אמו, מובאניה היא גם שחקנית ומנהלת בית ספר למשחק בו למדו ארט ושני אחיו הגדולים, פירס ופדרייג והם השתתפו בכמה הפקות איריות ובריטיות. הוא דובר בנוסך לאנגלית גם אירית, אותה למד בבית הספר החינוכי ובתיכון Coláiste Chineal Eoghain.
ב-2017 נבחר לשמש כשגריר של רצון טוב של הארגון "Seachtain na Gaeilge le Energia".
קריירה
הוא החל לשחק בשנת 2008 בסרט האימה "Freakdog" בתפקיד של קנת' הצעיר.
בשנת 2011 שיחק בסרט "דרקולה: ההתחלה" בתפקיד אינגראס. פרקינסון שיחק בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" (2011–13; 2016) ברשת HBO בתפקיד ריקון סטארק בעונות 1 עד 3 ובעונה שישית (שהוריו אסרו עליו לצפות במרבית הפרקים שאינם קשורים אליו).
בשנת 2013 שיחק בסרט האימה "Dark Touch".
בשנת 2017 שיחק בסרט הפנטזיה "אני הורגת ענקים" בתור דייב. בהמשך השנה שיחק בסרט הדרמה ההיסטורי "Zoo" כטום הול, העוזר להציל את החיות של גן החיות של בלפסט במהלך הקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה.
שרה
שָׂרָה, במקור שָׂרָי, המכונה במסורת היהודית שרה אמנו, היא דמות מקראית שהייתה אשת אברהם והראשונה מבין ארבע האמהות, ולפי המדרש והתלמוד גם נביאה. ילדה את יצחק בגיל מאוחר וסיפורה מופיע בתורה בספר בראשית פרקים –.
שרה נחשבת באופן מסורתי לאישה יפה במיוחד. על-פי ספרות חז"ל, שרה מתוארת כאחת מארבע הנשים היפות בכל הזמנים, יחד עם ושתי, אביגיל ורחל (מגילה טו ע"א). עוד על-פי המדרש, זו מתוארת "כחמה זורחת".
במגילות מדבר יהודה, נתגלה ספר מהמאה השנייה לפני הספירה, המספר את התנ"ך מחדש מנקודת מבטן של הדמויות. הספר ככל הנראה נחשב לחלק מהזרם המרכזי באותה תקופה. בין פרקי הספר, מופיע תיאור יופיה של שרי בפי שרי פרעה, לפרטי פרטים. "יפה לה מראה פניה ומה ... דק שער ראשה. מה נאוות הן לה עיניה ומה נחמד הוא אפה. וכל זיו פניה ... מה נאווה לה חזה ומה יפה לה כל לבנתה. זרועותיה מה יפות, וידיה מה קלילות. ונפלא כל מראה ידיה. מה נאוות כפיה ומה דקות וארוכות כל אצבעות ידיה. רגליה מה יפות ומה שלמות לה שוקיה. וכל בתולות וכלות הנכנסות לחופה,לא שפעו ממנה. ועל כל נשים יפ-יופיה, ועליון יופיה למעלה מכולן. ועם כל יופיה זה - חכמה רבה עימה. ודל ידיה (מעשי ידיה) נאה."
הנדודים מאור כשדים עד כנען
שמה הקודם של שרה היה שרי. על פי רש"י, היא הייתה נקראת גם יסכה והייתה בתו של הרן. היא נישאה לאברם עוד כשגרו באור כשדים והצטרפה למסע של משפחתו אל ארץ כנען, אשר נעצר לבסוף בחרן.
בגיל 65, הצטרפה שרי אל מסעו של אברם אל ארץ כנען בעקבות ציווי אלוהי. למסע זה לקחו עמם שרי ואברם אנשים נוספים שהצטרפו אליהם בחרן, ביניהם לוט, אחיין של אברם, בנו של הרן אחיו, ואת רכושם. בארץ כנען נסעה פמלייתו של אברם משכם בצפון, דרומה לאזור בית אל ומשם לנגב.
רעב בארץ הוביל אותם, למסע למצרים. אברם חשש שחייו יהיו בסכנה במצרים בגלל יופייה של שרי, וביקש ממנה לומר למצרים שהיא אחותו. חששו של אברם התקיים, ופרעה מלך מצרים הביא את שרי לארמון ונתן לאברם מתנות רבות עבורה. צרות שונות החלו לפקוד את פרעה וביתו עד שהבין כי שרי היא אשתו של אברם. תגובתו של פרעה הייתה כעס כלפי אברם על שהביא עליו עונשים מידי שמיים, והוא החזיר לאברם את שרי ושלח אותו ממנו. המשפחה נדדה חזרה לנגב ולאזור בית אל, שם נפרדו אברם ושרי מלוט.
ישמעאל ויצחק
במהלך המסע לארץ כנען, הבטיח האל את הארץ לאברם ולזרעו. כששרי הגיעה לגיל 75 היא התייאשה מללדת ונתנה לאברם את שפחתה הגר, כדי שתוכל להמשיך את שושלתו, בהתאם למנהג העתיק לפיו כאשר לאישה העיקרית אין בן היא יכולה לתת את אחת משפחותיה לבעלה והבן שהשפחה תלד ייחשב כבנה. הגר הרתה והחלה לזלזל בשרי. שרי התלוננה עליה לאברם ואברם החליט לא להתערב. שרי עינתה את הגר עד שזו ברחה. לאחר חזרתה של הגר נולד להגר בן - ישמעאל.
כשהיה ישמעאל בן שלוש עשרה, נגלה האל אל אברם, שינה את שמו לאברהם, ואמר לו שההבטחה שהבטיח לו, שיהיו לו צאצאים רבים ולהם תהיה הארץ, תתקיים בבן העומד להיוולד לשרי, יצחק, ולא בישמעאל. אברם מתקשה להאמין ומבקש שתתקיים ההבטחה בישמעאל, והאל חוזר ומדגיש כי ההבטחה תתקיים ביצחק, מברך את שרי שיצאו ממנה עמים, ומשנה את שמה לשרה:
סדום וארץ גרר
בינתיים החריב האל את סדום, ואברהם, שרה, וכל משפחתם נדדו שוב דרומה, אל ארץ גרר. בארץ גרר שוב אמר אברהם על שרה שהיא אחותו, שוב נלקחה שרה אל בית המלך- אבימלך שמו, שוב העניש האל את המלך וביתו. הפעם צירף האל גם אזהרה לאבימלך, בחלום, ומנע ממנו לגעת בשרה. אבימלך החזיר את שרה לאברהם, נתן לאברהם ושרה מתנות והזמין אותם לגור בארצו. אברהם התפלל לבריאותם של אנשי בית אבימלך, ובמיוחד על נשיו שהפכו עקרות, והאל נענה לו והן ילדו.
מות שרה
שרה אמנו מתה בגיל מאה עשרים ושבע בקריית ארבע (חברון), ונקברה במערת המכפלה בשדה שקנה אברהם למטרה זו מעפרון החתי. על פי המדרש, מתה שרה עקב הטראומה שנגרמה לה כאשר השטן סיפר לה על עקידתו של יצחק.
שרה במדרש
שמה של שרה – מלשון ראיה (כמו "שורו הביטו וראו"). יש שמזהים את שרה עם יסכה, אחותו של לוט, בתו של הרן, אחייניתו של אברהם, משום ששרה הייתה נביאה היא סכתה (הביטה) ברוח הקודש, או מפני שהכל היו סוכים ביופייה, או מלשון נסיכות (רש"י). על רקע פירוש זה אפשר להבין למה אברהם אמר לאבימלך ששרה היא באמת אחותו מאב אך לא מאם. על אחרית ימיה של שרה מספר הכתוב בבראשית רבה שהייתה כבת מאה, אך יופייה היה כשל בת עשרים וחטאיה כשל בת שבע (כלומר, נקיה מחטא), מדרש אותו מצטט רש"י בפירושו. התלמוד הבבלי מונה את שרה בין "ארבע נשים יפהפיות שהיו בעולם".
התכונות המיוחסות לשרה אמנו במדרש הן שפע, פריון ונתינה. בתורה מסופר עליה שהייתה פורייה בגיל מבוגר ושעזרה לאברהם להכין אוכל לאורחים. המדרש מוסיף ומספר שבמשתה לכבוד הולדתו של יצחק שרה הניקה גם את ילדי האורחים, כהוכחה לכך שהיא אכן פורייה למרות גילה המופלג. כל ימיה של שרה האוהל היה פתוח לרווחה וענן מצל עליו, ברכה הייתה שרויה בעיסה ונר היה דולק באוהל משבת לשבת.
לפי חז"ל, שרה גדולה מכל שבע הנביאות שקמו לישראל.
מדרש בראשית רבה עוסק בהרחבה בדמותה של שרה. על פי המדרש, שרה שותפה מלאה לפעילותו הרוחנית של אברהם. דמותה של שרה במדרש בולטת לאור תפקידה המשני במקרא ובספרות של תקופת בית שני.
לפי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית שרה חיה בשנים 1958–2085 לבריאת העולם.
יחסי שרה והגר
פרשנים רבים תהו על העינויים שעינתה שרה את הגר. חלקם הצדיקו את שרה בטענה שהגיעו לה עינויים אלו משום שביזתה את שרה, או שלא היו אלה עינויים באמת, אלא ששרה המשיכה להתייחס אל הגר כשפחה, בעוד בעיני עצמה נחשבה הגר לאשת אברהם. הרמב"ן אומר ששרה חטאה בענותה את הגר ולכן נענשו צאצאי שרה בלידתו של ישמעאל וצאצאיו שירצו לענות את עם ישראל בעתיד.
עקרות שרה בראי המחקר המודרני
לאחר כעשר שנים בכנען, לאברהם אין עדיין בן ושרה עושה מעשה:
מעשה שרה הוא על פי הנוהג המקובל באותה התקופה. בחוקי חמורבי מצוין כי לאישה עקרה יש זכות לתת לבעלה את שפחתה כדי שתעניק לו ילדים.
על פי הרמב"ן שרה נוהגת כאן במוסריות ובאצילות מכיוון שהיא מעניקה לבעלה את הזכות לילדים: וַיִּשְׁמַע אַבְרָם, לְקוֹל שָׂרָי לא אמר הכתוב ויעש כן, אבל אמר כי שמע לקול שרי, ירמוז כי אף על פי שאברם מתאווה לבנים לא עשה כן בלא רשות שרי, וגם עתה לא נתכוון שבנה הוא מהגר ויהיה זרעו ממנה, אבל כל כוונתו לעשות רצון שרה שתבנה ממנה, שיהיה לה נחת רוח בבני שפחתה, או זכות שתזכה היא לבנים בעבור כן כדברי רבותינו (בראשית רבה מ"ב ב, ע"א, ז). לדעת נחמה ליבוביץ שרה העקרה היא אישה פעלתנית. היא זו שיוזמת את התוכנית ומבצעת אותה. אברם ששואף לבן הוא הסביל שקובל על ערירותו אך מחכה להסכמת אשתו, להצעתה, להסכמתה ולפעלתנותה. שרה היא האישה המוסרית אשר הוויתור, ההבלגה, ההתגברות על רגש הקנאה, על הקורבן שהיא נושאת בקרבה בהבאת פילגש לביתה, כל אלו הגיעו מצידה בלב שלם.
יש שכתבו ששרה היא דוגמה טובה ליחס הדו משמעי של המקרא למצוקתה של האישה העקרה. הסביבה אטומה לסבלה ומצד שני אלוהים מכיר במצוקתה. שרה מושתקת כמעט בכל ספר בראשית ובפעם הראשונה שהיא מדברת היא מגלה כעס גדול ועלבון. וַתֹּאמֶר שָׂרַי אֶל-אַבְרָם, חֲמָסִי עָלֶיךָ--אָנֹכִי נָתַתִּי שִׁפְחָתִי בְּחֵיקֶךָ, וַתֵּרֶא כִּי הָרָתָה וָאֵקַל בְּעֵינֶיהָ; יִשְׁפֹּט ה', בֵּינִי וּבֵינֶיךָ.
חוקרי מקרא הוסיפו שנראה שאברהם אינו מוטרד מעקרותה של שרה וכאשר הוא מתפלל הוא מדבר על עצמו: "וְאָנֹכִי, הוֹלֵךְ עֲרִירִי". שלוש עשרה שנה לאחר הולדת ישמעאל הוא מתבשר על הולדת יצחק. עוד הם כתבו ששרה חייתה בעולם שקט וריק שהזדקק לילדים רבים כדי לשרוד. היא חייתה בעולם שבו הגברים השתוקקו לשאת מספר רב של נשים, בתקווה שאחדים מהבנים שתלדנה ייצלחו בשלום את שנות ילדותם ויגיעו לבגרות. בעולם שבו חייתה, החמלה לאישה העקרה ניתנה במשורה אם בכלל.
קשרים למיתולוגיה ההינדית
על פי טענה רווחת, ישנו קשר היסטורי-רעיוני בין המיתולוגיה ההינדית לבין סיפורי הקודש היהודיים. על פי אמונה זו, קיים דמיון רעיוני (ואף מצלולי) בין הדמויות ברהמה וסראסווטי לבין הדמויות של אברהם אבינו ואשתו שרה אימנו. יש הקושרים זאת גם לפסוק:.
חיים צבי טייטלבוים
הרב חיים צבי (הרש) טייטלבוים (י"ג בטבת תר"ם, 28 בדצמבר 1879 - ו' בשבט תרפ"ו, 21 בינואר 1926) היה רבה של סיגט והאדמו"ר מסיגט. מחבר ספרי "עצי חיים".
ביוגרפיה
נולד לחנה (לבית אשכנזי) ולרבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים, רבה של סיגט שבמרמורש בהונגריה (היום ברומניה). נישא בשנת תרנ"ו לברכה סימה בתו של רבי שלום אליעזר הלברשטאם מראצפערט, בנו של ר' חיים מצאנז.
לאחר פטירת אביו בשנת תרס"ד (1904) התקבל הוא לרבה של סיגט ולאדמו"ר של חסידי אביו. נפטר בפתאומיות בעיר קליינווארדיין בשנת תרפ"ו (1926), בגיל 46, והובא לקבורה בעירו - סיגט.
את מקומו מילא בנו רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים, שהתמנה לתפקיד בגיל צעיר.
מדרחוב
מדרחוב הוא רחוב עירוני, בו כלי רכב ממונעים, ביניהם מכוניות ותחבורה ציבורית, אינם רשאים לנסוע. הוא מרוצף באבני מדרכה ולרוב משמש כרחוב קניות או לתיירות.
המדרחוב, הלחם של המילים מדרכה ורחוב, הוא רחוב המיועד להולכי רגל בלבד, אשר בו יכולים לנוע בבטחה ובנוחות בין החנויות או בין הבתים. לרוב ההתייחסות למדרחוב היא לרחוב שנועד לקניות או לתיירות, אך למעשה על פי ההגדרה גם רחוב שלא נועד למטרה זו ייקרא בשם זה.
בעקבות הלחץ ההולך וגדל של התנועה לחופש ממכוניות, כמעט לכל עיר מרכזית בעולם יש מדרחוב אחד לפחות, לרוב במרכז העיר כגון מדרחוב בן-יהודה ונחלת שבעה בירושלים ומדרחוב נחלת בנימין בתל אביב.
מתוך התחשבות בצורכי התחבורה, לעיתים משמש רחוב מסוים כמדרחוב רק בחלק מהזמן, ובחלק אחר הוא פתוח לתנועת כלי רכב. לעיתים החלוקה היא לפי שעות היממה, כלומר בשעות של עומס תנועה מתאפשרת תנועת כלי רכב ברחוב, וביתר שעות היממה הרחוב משמש כמדרחוב. פעמים אחרות החלוקה היא לפי ימי השבוע: בימות החול מתאפשרת תנועת כלי רכב ברחוב, ובעת המנוחה השבועית הוא משמש כמדרחוב.
מדרחובים בעולם
המדרחוב המודרני הראשון, שהוא גם הארוך בעולם, הוא רחוב הקניות והתיירות, סטרוגט (Strøget) שבקופנהגן, שהפך למדרחוב ב-1962 כניסיון, וב-1964 הוכרז כקבוע. מדרחוב זה נוצר על פי רעיונותיו של המתכנן הדני יאן גהל.
אחד המדרחובים הראשונים נוצר בעיר קוריטיבה שבברזיל ב-1968, כאשר ז'יימה לרנר סגר את הרחוב המרכזי "15 בנובמבר" לתנועת כלי רכב.
בירושלים החל מאמצע שנת 2007 נבנה המדרחוב הארוך בישראל שאורכו כקילומטר וחצי, המשתרע על כמחצית אורכו של רחוב יפו - מכיכר צה"ל ועד כיכר הדוידקה, בו עוברת גם הרכבת הקלה בירושלים.
סמטאותיה של ונציה יוצרות מדרחוב גדול, משום שאין בהן תנועת כלי רכב, ותנועת הסירות נעשית בתעלות.
יחסי הולנד–מרוקו
יחסי הולנד–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת הולנד לבין ממלכת מרוקו.
קשרים ראשונים (המאה ה-16)
נעשו מספר ניסיונות לכונן יחסים ידידותיים בין הולנד למרוקו תחת אחמד אל-מנסור, עד שנפטר בשנת 1603. הנציגות הרשמית הראשונה שהגיע מהולנד למרוקו הייתה פיטר מארטן קוי, הוא הגיע כשליח למרקש בשנת 1605. קוי החזיר 135 אסירים מוסלמים לאספי שבמרוקו. האסירים היו טורקים ומוסלמים והם נלקחו על ידי ההולנדים מהספרדים בקרב ימי.
אמנת הידידות והסחר החופשי (1610)
החל משנת 1608, הסולטאן המרוקאי החדש מולאי זידאן פיתח מערכת יחסים ענפה עם ארצות השפלה, ושלח מספר שגרירים לשם, כגון אל-חג'ארי והיהודי שמואל פאלאג'י, לו היה אחד החלקים המרכזיים ביותר ביצירת הקשרים שבין מרוקו להולנד. כתוצאה מחילופי השגרירים הללו, שלחו ההולנדים שלוש ספינות מלחמה שזידאן ביקש מהם. פליפה השלישי, מלך ספרד, השתמש בסחר כלי המלחמה האלה כהצדקה לגירוש המוריסקוס (המוסלמים שהתנצרו) מספרד בשנת 1609.
בין שתי המדינות נחתמה אמנת הידידות והסחר החופשי בדצמבר 1610, בהצהרה נכתב כי "תהיה הבנה וקבלה ידידותית של המדינה האחרת ושל כל ענייניה באופן מכובד, תהיה הגנה הדדית ותנועה חופשית בעת ביקור מרוקאים את הולנד וביקור הולנדים את מרוקו".
בשנת 1613 ביקר אל-חג'ארי פעם נוספת ברפובליקה ההולנדית, בה הוא היה יכול להישאר באופן חופשי בעקבות החתימה על אמנת הידידות. אל-חג'ארי נשאר בהולנד לשלושה חודשים. בזמן שהותו ברפובליקה ההולנדית הוא שוחח עם בכירים מהממשל על אפשרות של ברית בין הרפובליקה ההולנדית, האימפריה העות'מאנית, מרוקו והמוריסקוס מגורשי ספרד, נגד האויב המשותף ספרד. אל-חג'ארי כתב בספרו על היחסים המיוחדים בין האסלאם לפרוטסטנטים באותה העת.
השגרירות ההולנדית (1640)
בשנת 1640 הגיעה למרוקו שגרירות הולנדית והיא ביקרה את הסולטן המרוקאי. בשנת 1644 התקיים סחר מסיבי בין הולנדי למרוקאים בשטח מרוקו. לאורך כל השנים התקיימו יחסים רציפים בין הולנד למרוקו והתקיים סחר רציף בין שתיהן.
המשבר הדיפלומטי (2017)
ב-25 ביוני 2017 זימן שר החוץ המרוקאי את השגריר שלו בהולנד להתייעצויות על רקע מחאה של אזרח מרוקאי היושב בהולנד וקיים נגדו צו מעצר במרוקו. התגובה ההולנדית הייתה שאף על פי שהייתה מחויבת לשיתוף פעולה עם הממשלה המרוקאית בכבוד קפדני לחוק הבינלאומי, היא ראתה את תגובתה של ממשלת מרוקו "בלתי מובנת וחסרת תוחלת".
מחנה מילדורף
מחנה מילדורף (בגרמנית: KZ-Außenkommando Mühldorf) היה מחנה עבודה שהוקם על ידי הנאצים במחצית שנת 1944 סמוך למילדורף שבבוואריה, והיווה חלק ממחנות המשנה של מחנה הריכוז דכאו. מטרתו העיקרית הייתה לספק עבודה למתקן תת-קרקעי לייצור מטוס הקרב מסרשמיט Me-262, שנועד לאתגר את העליונות האווירית של בעלות הברית מעל גרמניה.