cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חושן משפט
נושאי כלים וספרים בולטים
על דפי השולחן ערוך על פי רוב מופיעים נושאי הכלים המופיעים בכל חלקי השולחן ערוך (ט"ז, באר היטב, באר הגולה, ביאור הגר"א, חידושי רבי עקיבא איגר, חידושי החת"ם סופר, חכמת שלמה ופתחי תשובה) ובנוסף מופיעים הספרים המיוחדים לחושן משפט: בחלק מהמהדורות נוספו:
ספרים בולטים נוספים ההעוסקים בעייני חושן משפט הם:
אצטדיון GSP
אצטדיון פאנקיפריאן גימנסטיק אסוסיאיישן, הידוע כאצטדיון GSP (יוונית: Στάδιο Γυμναστικός Σύλλογος) הוא אצטדיון כדורגל השוכן בניקוסיה שבקפריסין. האצטדיון משמש כמגרש הבית של מועדוני הכדורגל של ניקוסיה: אפואל ניקוסיה, אולימפיאקוס ניקוסיה, אומוניה ניקוסיה ושל נבחרת קפריסין בכדורגל.
האצטדיון נפתח לשימוש ב-6 באוקטובר 1999 לאחר טקס בנוכחות נשיא קפריסין, גלפקוס קלירידיס. המתחם שבו נמצא האצטדיון מורכב משלושה חלקים: אצטדיון הכדורגל עצמו, אצטדיון אתלטיקה ומגרש כדורגל קטן יותר המשמש לאימונים. תכולתו הרשמית של האצטדיון היא 23,300 מקומות, והוא מתקן הכדורגל הגדול ביותר בקפריסין. האצטדיון שוכן בכניסה לניקוסיה אליה מגיעים מכיוון הכביש המהיר A1.
מאז פתיחתו של האצטדיון הוא שימש כמגרש הבית של נבחרת קפריסין בנוסף להיותו מגרש הבית של הקבוצות הניקוסיאיות. לדוגמה, במהלך מוקדמות מונדיאל 2006 נערכו באצטדיון כל משחקי הבית של נבחרת קפריסין. ה-GSP הוא גם האצטדיון היחיד בקפריסין שעומד בתקנים של אופ"א, ולפיכך החל מ-2004 נערכים בו כל משחקי הבית של הקבוצות הקפריסאיות במסגרת הטורנירים האירופיים כגון ליגת האלופות והליגה האירופית. לדוגמה, בעונת נערכו באצטדיון משחקי הבית של אנורתוסיס פמגוסטה בליגת האלופות, ובעונה שלאחר מכן נערכו באצטדיון משחקי הבית של אפואל ניקוסיה בשלב הבתים של ליגת האלופות. אחת לשנה נערך באצטדיון משחק הסופר קאפ הקפריסאי, ועד 2005 נערך בו בכל שנה משחק הגמר של הגביע הקפריסאי.
בעקבות המצב הביטחוני הרעוע ששרר בישראל ובמזרח התיכון הוחלט ב-2002 שהאצטדיון ישמש כמגרש הבית של הקבוצות הישראליות שהשתתפו בגביע אופ"א ובליגת האלופות. בתקופה זו נערך ב-GSP משחק הבית של הפועל תל אביב מול מילאן ברבע גמר גביע אופ"א, וכך גם משחקי שלב הבתים בליגת האלופות של מכבי חיפה. בנוסף, בקיץ 2014, במהלך מבצע צוק איתן, עירוני קריית שמונה השתמשה באצטדיון כמגרש ביתי במשחק המוקדמות נגד דינמו מוסקבה.
עריכה אנליטית
עריכה אנליטית, המכונה גם "עריכה המשכית" היא סגנון העריכה הנרטיבי השלט בקולנוע ובטלוויזיה. המטרה של העריכה האנליטית היא לרכך את חוסר ההמשכיות הטבוע בתהליך העריכה ולבסס התאמה לוגית בין שוטים (קטעי צילום), כך שהפעולה העלילתית תיראה ברורה והמשכית. ברוב הסרטים, התאמה לוגית זו מושגת על ידי חיתוך המשכי, כלומר חיתוך המדגיש תיאום של חלל וזמן בין השוטים. העריכה האנליטית היא טכניקה המשמשת ברוב סרטי העלילה כיום.
טכניקות העריכה האנליטית
עקרונות יסוד בעריכה אנליטית
שוט מכונן
בעריכה האנליטית הקלאסית, שוט מכונן (Establishing Shot) הוא כינוי לשוט שמטרתו היא להציג את זירת הפעולה שבה מתרחשת הסצנה, ולעיתים אף להציג את מכלול הדמויות שיוצגו בסצנה, כאשר בהמשכה הדמויות יוצגו ממרחקי צילום קרובים יותר. השוט המכונן מצוי בקירוב רב לתחילתה של הסצנה, ולרוב זהו השוט הראשון. בדרך כלל, שוט מכונן הוא שוט של צילום מרחוק.
סצנה יכולה להכיל יותר משוט מכונן אחד. למשל, אם במהלך הסצנה הדמויות זזות ונעות במרחב זירת הפעולה כאשר הן מצולמות בצילום מקרוב, מקובל לחזור לשוט מכונן מחדש (Re-Establishing Shot), על מנת שמיקומן של הדמויות במרחב יהיה ברור לצופים.
עיקרון שלושים המעלות
עקרון 30 המעלות הוא קו מנחה בסיסי בעריכת סרטים, אשר קובע כי על המצלמה לזוז לפחות ב-30° בין שוטים שונים המחוברים זה אחר זה והמציגים אותו נושא. שינוי זה של פרספקטיבה גורם לשוטים להיראות שונים דיים כדי להימנע מג'אמפ קאט. מילוי אחר עיקרון זה עשוי לרכך את האפקט של שינוי מרחק השוט, לדוגמה - שינוי ממדיום שוט לקלוז אפ. תזוזה בזווית גדולה מדי עלולה להפר את חוק מאה שמונים המעלות.
חיתוך מן הכלל אל הפרט
חיתוך בעריכה מצילום כללי של הסצנה אל פרט מסוים, אובייקט, דמות או כמה מהם ביחד. חיתוך כזה מכניס את הצופה אל תוך הסצנה וממקד את תשומת ליבו בפרטים מסוימים בה ובכך הוא יכול להעיד על משמעותם.
חיתוך בתנועה
עקרון של העריכה הקלאסית השואף שכל שוט יתחיל ויגמר בתנועה שמושכת את תשומת ליבו של הצופה ומטשטשת את המעבר בין השוטים.
עקרון מאה ושמונים המעלות
בעריכה קלאסית מקובל כי הצילומים של סצנה יעשו מצד אחד של ההתרחשות. תנועת המצלמה היא רק בתחום של 180 מעלות ביחס למרחב.
התאמת כיווני המבט
התאמת זווית מבטם של הדמויות למיקומם במרחב. כלומר, אם דמות נמצאת בצד שמאל של הצילום המכונן היא תביט לימינה כאשר היא תהיה בקלוז-אפ.
תאוריית המערכות הדינמיות
תאוריית המערכות הדינמיות בהחלתה על התפתחות אנושית, מציגה מודל התפתחותי מורכב של האורגניזם האנושי כמערכת דינמית ופתוחה להשפעת סביבתה, אשר התוצר המצטבר של פעולתה היא ההתפתחות והגדילה האנושית ברמת אחת, והאבולוציה האנושית ברמה אחרת. המודל מבצע מעין "חתך רוחב" תאורטי המבקש להראות כיצד, בכל רגע נתון, מערכות ותת-מערכות שונות ומרובות בגוף האדם, ברמות שונות של קני מידה וברמות שונות של פעילות על פני זמן, משפיעות ומושפעות זו על זו, וזו מזו, בתגובה לנעשה בסביבתן בתוך האורגניזם האנושי, ובתגובה לנעשה בסביבתו החיצונית של האורגניזם. התאוריה ממשיגה את פעילותה של המערכת הדינמית כ"ראש-מעיין המייצר אשד התפתחותי". אשד זה, ברמת המיקרו, מסביר כיצד מתפתחת ביצית מופרית לידי אדם חושב ומתפקד, וברמת המקרו, מספק הסבר למהלכים אבולוציוניים על פני רצף היסטורי כולל של התפתחות אנושית.
רקע להבנת עיקרי התאוריה
תאוריית המערכות הדינמיות (DST: Dynamical Systems Theory) פותחה בהשפעת עקרונות מתמטיים הלקוחים מתורת הכאוס, המאפשרים להתייחס למערכות מורכבות ומסובכות המתקיימות בטבע. היא הוחלה על התפתחותן של מערכות מורכבות על ידי הביולוג לודוויג פון ברטנאלפי אשר עיבד אותה לתאוריה רבת השפעה על התפתחותם של אורגניזמים. אינטגרציה של תיאורית המערכות הדינמיות להקשר של פסיכולוגיה התפתחותית החל לצבור תאוצה בעשור האחרון של המאה הקודמת על ידי מספר חוקרים, שהבולטת מתוכם היא אסתר תלן האמריקאית, שלצד עמיתים שונים פיתחה גוף מחקר בפסיכולוגיה התפתחותית שיישם עקרונות של מערכות דינמיות למחקר תופעות התפתחותיות, אשר אפשרו להבין אותן בדרך חדשה ולהפריך את הדרך הקודמת בה פורשו.
תלן ועמיתתה החוקרת לינדה סמית ניסחו את עיקרי תיאורית המערכות הדינמיות וגוף המחקר ההתפתחותי החדש שקידמו במאמרן "Development As A Dynamic System" מ-2003, אשר חלקים מתוכו מובאים בהרחבה בערך זה. התאוריה של סמית ותלן התגבשה באופן הדרגתי ומתפתח מתוך ניתוח ממצאיהם של ניסויים תצפיתיים על התנהגותם של תינוקות אשר הגתה תלן (1941-2004), שבמותה הייתה נשיאת האגודה לחקר התפתחות הילד. סעיף בערך זה יוקדש לתיאור המתפתח של מחקרה ומסקנותיו.
תאוריה זו קוראת תיגר על מסורות חשיבה התפתחותית קודמות ובולטות, כאלה שנוסחו בידי פרויד, ז'אן פיאז'ה וארנולד גסל אשר אפיינו את המהלך ההתפתחותי האישי כרצף של הגעה אל שלבים התפתחותיים אוניברסליים מובחנים. לעומתן, מציעה תיאורית המערכות הדינמיות תזוזה מהצגתה של כרוניקה התפתחותית ליניארית אל עבר הצגה רוחבית באופייה של מערכת ביולוגית-פיזיולוגית-פסיכולוגית מורכבת המייצרת חידוש התפתחותי מתוך ארגון עצמי תדיר ומשתנה. לאורך ציר הזמן של חיי האורגניזם המערכת היא לעולם-פעילה ולעולם משפיעה ומושפעת, ולכן כל רגע בזמן מייצר מצב עניינים חדש וראשוני שמתוכו ולעומתו היא מתארגנת. הרצף התפתחותי לו אנו ערים, כמתבוננים מן החוץ, נדמה כליניארי, אוניברסלי ומכוון-מטרה: כל תינוק בעל התפתחות תקינה מניע את ידיו ורגליו, ובהמשך זוחל, עומד, והולך. אך רצף מצטבר זה הוא למעשה תוצר הלוואי של פעילותה הרגעית והכאוטית והמשתנה של המערכת: הוא עולה ממנה, אך היא אינה פועלת מתוך מטרה לייצרו. תפיסה התפתחותית רווחת נוספת המתקשרת לכך, עליה ערערו תלן וסמית, היא האוניברסליות של ההתפתחות. מבט מעמיק מגלה כי לפרטים שונים נתיבי התפתחות שונים.
טענה ראשונה: מערכות יכולות לייצר חידוש מתוך פעולתן שלהן עצמן
"התפתחות משמעה ליצור משהו יותר ממשהו פחות. למשל: פעוט מדבר והולך מתינוק חסר אונים". משפט זה, הפותח את מאמרן של סמית ותלן, מתייחס למוקד המחקר ההתפתחותי, אשר לאורך דורות רבים ניסה לאפיין כיצד מתעצבות באורגניזם האנושי רמות הולכות ומשתכללות של תודעה, תנועה, חשיבה, התנהגות ורגש, על פני שנות התפתחותו. "באופן מסורתי, חוקרי התפתחות חיפשו את המקור לחידוש או בתוך האורגניזם עצמו, או בסביבתו של האורגניזם. מתוך עצמו – על ידי הוצאה לפועל של קוד גנטי או נוירולוגי הנמצא בתוכו, ומתוך סביבתו – על ידי ספיגת המבנים והדפוסים של סביבתו הפיזית והחברתית, מתוך האינטראקציה אתה. חשיבה זו מאפיינת את ויכוח "טבע מול סביבה" המאפיין את מסורת המחקר ההתפתחותי. וויכוח זה, גם בתצורה העדכנית והאינטגרטיבית יותר של גלגולו [ראו למשל: תורשה, סביבה והתפתחות האדם] מתאפיין בהנחה כי ידע קיים מקדים את התהליכים המבטאים אותו. אך אם ההוראות כיצד להתפתח קיימות בגן, מי "מפעיל" את הגן? ואם המורכבות קיימת בסביבה – מי מחליט מה האורגניזם יספוג וישמר מתוכה? רעיונות אלה מעלים סברה כי ישנו גורם סיבתי נוסף המעריך את המידע הגנטי והסביבתי ומקבל החלטות."
בתשובה לכך, תלן וסמית מציינות כי פיתוחים מאוחרים יותר בחקר ההתפתחות והאבולוציה של האדם המשיכו, וממשיכים עדיין, ללמד על מורכבותה של האינטראקציה בין תורשה וסביבה. המחקר האפיגנטי (תחום בביולוגיה העוסק בשינוי הגן (פנוטיפ) על ידי משובים מהסביבה ומהעולם) הראה, לדוגמה, כיצד תכונה פיזית בולטת הנדמית כמקודדת גנטית - חברברותיו של נמר - היא למעשה תוצר התפתחותי העולה מתוך אינטראקציה מורכבת בין תורשה לסביבה. דוגמה מטלטלת אף יותר להשפעתה של הסביבה על ההתפתחות הפיזיולוגית של האורגניזם לקוחה מן האמבריולוגיה (חקר העובר ותהליכי התפתחותו) ובה, תאי גזע זהים מתארגנים לייצורם של איברים שונים: "התפתחות העובר מתחילה מביצית מופרית אשר במהלך של ארגון עצמי דינמי מתחלקת לתאים נוספים המתארגנים במבנה מסוים, ומייצרים איברים שונים. אף תא בפני עצמו אינו נותן את האות להפוך צבר תאים לאיבר כלשהו, אלא, קבוצת התאים הנוהגת כקולקטיב בתוך מיקום ייחודי, היא הקובעת את אחריתה. אף תא אחד אינו קריטי, אלא ההיסטוריה, וממדי המרחב והזמן של הקבוצה."
תאוריית המערכות הדינמיות ממשיגה, לכן, כיצד שינוי התפתחותי מושג מעצם פעולתו המערכתית, הדינמית והמורכבת של האורגניזם עצמו בהשפעת האינטראקציה עם סביבתו, ואת ההתפתחות כתוצר העולה של אינטראקציות מרובות, מקומיות ומבוזרות המתרחשות בזמן אמת. רעיון העלייה, או ההופעה ("Emergence") מתאר את הבאתן לידי קיום של צורות חדשות מתוך תהליכים מתמשכים ופנימיים למערכת: "התמונה הנוצרת, לכן, היא שונה מאוד מזו הרואה את הגנים כ"מפעיל-המריונטה" המושך בחוטים בזמן ובמועד הנכונים כדי לשלוט באירועים המתרחשים בתאים. בהסתכלות דינאמית, אנו מתייחסים גם למריונטה וגם למפעיל כמשפיעים זה על זה באופן שווה. ובאופן מדויק יותר, המוקד הוא מערכת היחסים שבין החוטים בעודם נמשכים ומתרפים."
טענה שנייה: התפתחות היא התוצר המצטבר של פעולת מערכת דינמית מורכבת הנוקטת ארגון-עצמי משתנה אל מול סביבתה
"ההנחה הראשונה של הגישה הדינמית היא כי אורגניזמים מתפתחים הם מערכות מסובכות ("Complex") המורכבות מאלמנטים מרובים ונפרדים המשובצים בתוך, ופתוחים כלפי, סביבה מסובכת. כמו במקרים של מערכות רבות ומסובכות נוספות בטבע, מערכות אלה יכולות להציג התנהגות קוהרנטית: החלקים מתואמים ביניהם ללא סוכן או תוכנית ניהוליים המפיקים דפוס מאורגן. הקוהרנטיות מיוצרת באופן בלבדי ממערכות היחסים שבין הרכיבים האורגניים, והמגבלות וההזדמנויות שמספקת הסביבה. ארגון עצמי זה משמעו כי לאף מרכיב יחיד אין עדיפות סיבתית [על האחר]. כשמערכות מסובכות שכאלה מתארגנות בעצמן הן מאופיינות על ידי היציבות, או חוסר היציבות, של מצביהן. התפתחות יכולה להיות מדומיינת, לכן, כסדרה של דפוסים מתהווים ונפרמים בעלי יציבות דינמית משתנה - ולא כצעידה בלתי נמנעת אל עבר בגרות"
תלן וסמית מדגימות רעיון זה דרך דוגמה של זחילה של פעוטות: "זחילה היא התנהגות קוהרנטית שתינוקות עושים בה שימוש כדי לשנע את עצמם, כשיש להם כוח וקואורדינציה מספקים כדי לעמוד על ארבע, אך לא כדי ללכת. התנהגות של זחילה נשארת יציבה למספר חודשים, אך כשתינוק לומד ללכת, דפוס הזחילה נהיה בלתי יציב על ידי דפוסי העמידה וההליכה. אין תוכנית של זחילה המוטמעת בגנים או במערכת העצבית: היא מתארגנת מתוך עצמה כפתרון לבעיה - כיצד לנוע על פני החדר - המוחלף מאוחר יותר בפתרון יעיל יותר."
טענה שלישית: תאוריית המערכות הדינמיות היא תאוריה גדולה של התפתחות
"תאוריית המערכות הדינמיות מספקת עקרונות תאורטיים להמשגה, תפעול והצרנה של יחסי הגומלין הסבוכים של זמן, תוכן ותהליך. זוהי תאוריה גדולה משום שהיא יכולה להיות מיושמת למינים, גילאים ותחומים שונים. אולם, זוהי גם תאוריה ספציפית הממשיגה כיצד אנשים רוכשים ידע מתוך פעולותיהם היומיומיות".
"הנחת המפתח הנוספת של גישת המערכות הדינאמיות היא ששינוי התנהגותי מתרחש על פני קני-מידה שונים של זמן. עוררות עצבית, לדוגמה, מופיעה באלפיות שנייה, זמן תגובה הוא בסדר גודל של מאיות שנייה. אנשים לומדים מיומנויות חדשות לאחר שעות, ימים וחודשים של אימון. שינוי התפתחותי מתרחש על פני שבועות, חודשים ושנים, ואבולוציה על פני זמן ארוך הרבה יותר".
תלן וסמית יוצאות נגד הראייה המסורתית של פעולה, למידה, התפתחות ואבולוציה כתהליכים נבדלים זה מזה:
"עבור האורגאניזם (וצאצאיו) זמן הוא מאוחד וקוהרנטי, כמו גם חלקיה המשתפים-פעולה של המערכת. כל אירוע נוירולוגי הוא המצב הראשוני ב"פרוסת" הזמן הבאה. כל חלוקת תא עורכת את הבמה לבאה אחריה. קוהרנטיות של זמן ושל רמות המערכת המסובכת משמעה שהתרחשות בקנה מידה אחד של זמן - למשל, פעילות עצבית, הנה המשכית ל, ומעוגנת בתוך, ההתרחשויות בקני מידה אחרים של זמן - למשל, גדילה, למידה והתפתחות."
טענה רביעית: ערעור על תפיסות שלביות אוניברסליות וליניאריות באופיין של התפתחות
"לעיתים קרובות אנו מוצאים עצמינו מחפשים את ה"סיבה" להתפתחות, או מבנה כלשהו החיוני להפיכת התנהגות מסוימת – שפה, הליכה, מושגים של מספר – למה שהיא. לכן, הרבה מהמחקר ההתפתחותי כוון לגילויים של גורמים בלתי-משתנים -  תוכניות, שלבים, מבנים, ייצוגים, מכשירים, סכמות ומודולים – המייצרים תפקוד בגילאים שונים. חלק נרחב ממחקר זה מכוון לשאלה אלו מגורמים אלה מולדים (נוכחים בלידה), גנטיים או קובעים תוצר התפתחותי. אך אמבריולוגיה מלמדת כי גנים בפני עצמם אינם קובעים תוצר התפתחותי, אלא, הם גורמים חיוניים באשד דינאמי של תהליכים התפתחותיים. להבין התפתחות משמעו להבין אשד זה. התובנה העיקרית הלקוחה מאמבריולוגיה לגבי פסיכולוגיה היא זו: הסדירויות היציבות שאנו רואים באורגניזמים מתפתחים  - התופעה אותה אנו מבקשים להסביר כפסיכולוגים – עלולה שלא להיות בעלת גורמים סיבתיים ספציפיים, אותם ניתן לסמן ולבודד, אלא להיות מובנת רק כאשד דינמי של תהליכים רבים הפועלים על פני זמן."
התפתחות עבודתה המחקרית של תלן והתאוריה שצמחה מתוכה
תאוריית המערכות הדינמיות להתפתחות האדם מבוססת באופן נרחב על עבודתה של אסתר תלן (1941-2004) שבמותה הייתה נשיאת האגודה לחקר התפתחות הילד. לאחר מותה הוקדש מאמר לזכרה המפרט בהרחבה את דרכה המקצועית והתפתחותה של התאוריה שיצרה עם סמית, והוא המקור לכרוניקה המתוארת להלן.
תלן הגיעה מתחום הביולוגיה, ובדומה לג'ון בולבי שפיתח את תאוריית ההתקשרות, הושפעה ממסורת אתולוגית של התבוננות בהתנהגות בעלי חיים בסביבתם הטבעית כדרך לגלות את הדפוסים החוזרים והנסתרים של התנהגותם, ואפיון הפונקציה והאימפקט החברתי שמילאו. מחקרה הראשון עסק בהתנהגות צרעות, והיא גילתה שפעולות עליהן חזרו השפיעו על התנהגות עוקבת, גם אם הקישור בין התנהגותן בעבר ובהווה לא היה שקוף. גילוי זה דחף אותה להתמקד בתהליך: באיך ובלמה התנהגויות אלה השתנו.
חקר רכישת התנהגויות מוטוריות
עניינה של תלן בתהליך בו נרכשות ומשתנות התנהגויות הוביל אותה לקטלג התנהגויות ספונטניות של תינוקות בסביבתם הטבעית, על ידי ביקורם בביתם פעם בשבועיים על פני שנת חייהם הראשונה ורישום מדוקדק של התנהגויותיהם. תלן קיבצה את ממצאיה לקטגוריות סטראוטיפיות כנפנוף של הזרועות, התנדנדות במקום, ובעיטה של הרגליים. המעקב אפשר לה לגלות את נתיב התפתחותן של התנהגויות אלה ואת הקשר בינן לבין רכישת אבני דרך של התפתחות מוטורית. לדוגמה, היא גילתה כי תנועת בעיטה היו בעלות השכיחות הגבוהה ביותר ממש לפני רכישת יכולת התנועה, והתנדנדות על ידיים וברכיים הופיעה ממש לפני זחילה. היא גילתה כי התנהגויות אלה אפשרו לתינוקות להיות משתתפים אקטיביים בלמידתם שלהם: עמדה שהתחברה לזרמים חדשים בחקר הלמידה וההתפתחות בשנים אלה (תחילת שנות ה-80).
תלן ביקשה לחקור את רפלקס ההליכה: רפלקס מולד המופיע כבר בזמן הלידה, ובו תינוק המוחזק באופן זקוף מבצע פסיעות על גבי משטח. רפלקס זה נעלם אצל תינוקות עד לגיל 6 שבועות והפסיעות מופיעות מחדש כהתנהגות רצונית בגיל 8 חודשים, לקראת תחילת רכישתה של הליכה (ראו: רפלקסים מולדים). שאלת היעלמותה של התנהגות זו וחזרתה מחדש מאוחר יותר, עוררה עניין רב בקהילה הרפואית והמחקרית. תלן ועמיתיה (1984) ביצעו מחקר אורך תצפיתי על תינוקות שונים וגילו שתינקות שמנמנים, ואלו שהעלו משקל הכי מהר, היו הראשונים להפסיק לפסוע. כדרך לבסס קשר זה, נקטה תלן פעולה שהפכה למאפיין בולט ומוביל של מחקרה: ביצוע מניפולציה המביאה להופעתה או העלמתה של התנהגות מסוימת. במקרה זה, הראו ניסוייה כי הוספת משקולות לרגלי תינוקות צעירים הביאה להעלמות זמנית של התנהגות פסיעה, ואילו צמצום כוח הכבידה הפועל על תינוקות בוגרים יותר, שהפסיקו לפסוע, הביא לחידוש התנהגות הפסיעה. איסוף נתונים זה הראה כי הסברים מסורתיים של הבשלה נוירולוגית ויכולת מולדת אינם מספקים להסבר של הופעת דפוסים חדשים ולגמישותה של התנהגות. מחקרה הראה כיצד תנוחת התינוק, חוזק השרירים שלו והשפעתה הפיזית של הסביבה חוברים יחדיו ברגע מסוים כדי לייצר או לעכב התנהגות מסוימת. בכך הציעה תלן כי פסיעה, כמו כל דפוס התנהגותי, אינה משהו שיש למישהו, אלא, היא עולה ברגע מסוים מתוך ארגון-עצמי של מרכיבים מרובים.
ניסוי זה הוביל את תלן ועמיתיה לנוע הלאה מתפיסה של גורם יחיד של התפתחות אל עבר תהייה על הגורמים המרובים, הבלתי-מובנים מאליהם פעמים רבות, המשפיעים על שינוי התפתחותי. בדומה לחוקרים נוספים בתחומי המתמטיקה, הפיזיקה והכימיה, הם החלו לבחון התפתחות דרך נקודת ראייה של מערכות מורכבות, המושפעת מתורת הכאוס. תלן, בצירוף עמיתים שונים, המשיכה לפתח רעיונות אלה בסדרה של ניסויים נוספים, במטרה לפתח תאוריה גדולה של התפתחות שעקרונותיה כלליים וחלים על פני תופעות שונות בתחומים שבאופן מסורתי נדמו כנפרדים זה מזה.
חקר רכישת התנהגויות מוטוריות מכוונות-מטרה
אבן הדרך המשמעותית הבאה במחקרה של תלן, בתחילת שנות ה-90, הייתה תצפית על הדרך בה רוכשים תינוקות יכולת של "הושטה אל" (Reaching). היא תהתה: מה קורה כשתנועות של ילדים הופכות במובהק למכוונות מטרה? האם עקרונות המערכת הדינמיות חלים גם לגביהן? האם הן מתארגנות מתוך עצמן גם כן? ובמילים אחרות - מה צריכים תינוקות ללמוד כדי להגיע לצעצוע נחשק?
ההנחה המחקרית המקובלת דאז גרסה כי יכולת "ההושטה אל" של תינוקות נרכשת בשני שלבים אוניברסליים באופיים, המייצגים את התפתחותה של השליטה ויזואלית של התינוק בהכוונת תנועתו: בשלב הראשון, בגילאי 3-4 חודשים, התינוק מזגזג בידו אל החפץ מתוך ניסיון לרכוש הנחיה ויזואלית לפעולת היד. בשלב השני, בגיל 8 חודשים, התינוק מסוגל להעריך נתיב ישיר להגעה על החפץ ולהניע את ידו כלפיו ללא ניטור ויזואלי.
נאמנה לתפיסה הדינמית המשערת את קיומם של גורמים מרובים, או של רב-סיבתיות, לתופעה מסוימת, כפרה תלן בקישורה לגורם התפתחותי יחיד (שליטה ויזואלית). היא טענה: כדי לשלוח את ידם להשיג חפץ, תינוקות נדרשים להיות בעלי מוטיבציה. הם צריכים להיות מסוגלים למקם את החפץ במרחב תלת-ממדי. האם צריכים להבין האם הוא בר-השגה או לא. הם צריכים לדעת לתרגם את התפיסה המרחבית הזו למיקום של גופם בחלל. הם צריכים להיות מסוגלים לתכנן קדימה, לצפות את התפתחות הנתיב ולהיות מסוגלים לתקן אותו בזמן אמת. להיות מסוגלים להרים ולייצב את זרועם, ובו זמנית לשמור על יציבות הראש והגו. בנוסף, כפרה תלן באוניברסליות שיוחסה לדרך בה נרכשת יכולת זו.
מתוך המעקב המדוקדק שביצעה אחר התנהגותם ותנועות גופם של תינוקות בין גיל 3 שבועות לגיל שנה, הדגימה תלן מספר נקודות מפתח: הראשונה, דיוקה של יכולת "ההושטה אל" לא נבע מהתפתחות השליטה הוויזואלית של התינוקות אלא ממכלול גורמים, למשל - התנועתיות הרבה שלהם. השנייה, רכישת "ההושטה אל" הושגה אצל ילדים שונים באופן שונה, בהתאם לאתגרים האישיים עמם היה עליהם להתמודד. השלישית, שינוי התפתחותי מתבצע בדרך של חקר וברירה של אופני ביצוע שונים של משימה העומדת על הפרק. חקר וברירה אלה מובילים לגילוייה של דרך אופטימלית לביצוע המשימה. הרביעית, נתיבי התפתחות שונים יכולים להביא לתוצאות דומות. החמישית, התקדמות התפתחות מוטורית מצריכה אינטגרציה בין גוף לתודעה. תינוקות מזמנים יחדיו את מאפייניהם הפיזיים עם ההקשר של סביבתם ושל תנועתם, על מנת למצוא פתרונות התנהגותיים גמישים.
אינטגרציה זו בין גוף ותודעה היא מאפיין בסיסי של כל ההתנהגויות מכוונות המטרה ומציגות גשר להסתכלות מגולמת-בגוף של התודעה.
חקר של תודעה מגולמת בגוף: טעות ה-A ולא B
תנועתה החוצה מהתפתחות מוטורית גרידא לכיוון התפתחות קוגניטיבית, הביאה את תלן להתעמת עם אחת משאלות המפתח שהציב פיאז'ה בנושא: כיצד ילדים נעים ממקורות מחשבה סנסורים-מוטוריים אל עבר תודעה מופשטת? גישות מקובלות שעסקו בנושא ראו את התחום הקוגניטיבי ואת התחום הסנסורי-מוטורי כנפרדים. תלן חלקה על הפרדה זו. בשיתוף פעולה עם לינדה סמית, טענה כי פעילות מנטלית מגושמת בגוף: מחשבה היא תמיד מעוגנת בתפיסה ובפעולה. במקום לראות את ההתפתחות כנעה לקראת המופשט ומתרחקת מתפיסה-תנועה, תלן האמינה כי גם עבור תינוקות וגם עבור מבוגרים, תודעה ופעולה אינן נפרדות. אין תודעה בהיעדרן של תפיסה ושל פעולה.
מחקרה הקודם של תלן בהתפתחותה של "הושטה אל" אצל תינוקות הביא אותה להתמקד במשימה התפתחותית מקובלת: "משימת ה-A ולא-B".
משימה זו שניסח ז'אן פיאז'ה ניתנת לתינוקות בני 8-12 חודשים כדי לבדוק האם מבינים "קביעות של אובייקט" : כלומר, האם הם תופסים שאובייקט כלשהו ממשיך להתקיים גם כשאינו נראה לעין. במשימה זו מראים לתינוק כיצד צעצוע מוסתר שוב ושוב באותה נקודה - נקודה A. לאחר הפסקה קצרה, התינוקות מושיטים את ידם אל עבר נקודה זו וחושפים את הצעצוע. לאחר מספר ניסיונות, התינוק רואה כיצד הצעצוע מוסתר בנקודה אחרת - נקודה B. לאחר הפסקה קצרה וכמעט באופן גורף, תינוקות בני 8-10 חודשים יושיטו את ידם אל עבר נקודה A, ויבצעו את "טעות A-ולא-B". לפי פיאז'ה, טעות זו מהווה אינדיקציה לכך שתינוקות בגיל זה טרם רכשו את העיקרון הקוגניטיבי של קביעות האובייקט. תאורטיקנים מאוחרים יותר, טענו כי הטעות היא אינדיקציה ליכולת קידוד בעייתית של המרחב, אסטרטגיות חיפוש, או יכולת ייצוג שברירית של האובייקט.
בניגוד לתאוריות שפירשו את הידע של התינוק הנגזר מהטעות, תלן וסמית בחרו להתמקד בניתוח פעולת התינוק. ניתוח זה של המשימה הראה כי התינוקות הסתכלו אל פעולת ההחבאה בנקודה A, ואז הושיטו את ידם אל הצעצוע בנקודה A, ועשו זאת שוב ושוב. ואז הסתכלו על פעולת ההחבאה בנקודה B, והושיטו את ידם לנקודה A. מתוך כך, תהתה תלן האם התהליכים המלווים את ההסתכלות וההושטה החוזרות לנקודה A יוכלו להסביר את דפוס ההתנהגות המוזר שמציגים התינוקות.
בתחילת המשימה, מצב העניינים בשתי הנקודות הוא סימטרי. כאשר הנסיין מושך את תשומת הלב של התינוק להחבאת הצעצוע בנקודה A, הוא מגביר את הקלט (Input) של נקודה A. שדה ההפעלה מגיע לסף (של הנעה לפעולה) והתינוק מושיט את ידו אל נקודה A. כשהוא עושה זאת, הקלט של נקודה A בשדה ההפעלה ממשיך להתחזק גם על ידי הזיכרון התפיסתי-תנועתי שיצרה ההושטה. ההחבאה החוזרת של הצעצוע בנקודה A, הסתכלות התינוק על נקודה A, ההושטה החוזרת של ידו לנקודה A והזיכרון שהיא מייצרת - כל אלה הולכים ומחזקים יותר ויותר את הקלט של נקודה A בשדה ההפעלה, לעומת נקודה B.
בהמשך לכך, כאשר הנסיין מחביא את הצעצוע בנקודה B אל מול מבט התינוק, הקלט המיוחס לנקודה B עודו קטן משמעותית מהקלט המיוחס לנקודה A. בהפסקה שבין הצפייה בהחבאה להושטה, עכבת הזיכרון (או הקלט) הקטנה יחסית, המיוחסת לנקודה B, דוהה, בעוד עכבת הזיכרון (הקלט) הגדולה יותר המיוחסת לנקודה A נשמרת. כתוצאה, משתמרת ההושטה אל נקודה A ולא אל נקודה B.
בסדרת ניסויים שנערכו לבדיקת התאוריה, ובהם ערכו החוקרים מניפולציות במרכיביו השונים של הניסוי המקורי של פיאז'ה, הם הצליחו לכוון את תוצאות הניסוי, לייצר את טעות ה-A ולא B או למנוע אותה כרצונם. למשל, דרך חיזוק עכבת הזיכרון, או הקלט, המיוחסים לנקודה B, או שינוי תנוחת הגוף או תחושת הגוף של התינוק בין ההחבאה בנקודה A להחבאה בנקודה B.
המסקנה היא, טענה תלן - "מה שתינוקות יודעים נאסף בתוך הרגע מהזיכרון, מהקשב ומהפעולה" (1531). תודעה מגולמת בגוף: ההחלטה של התינוק להושיט את ידו לנקודה מסוימת מושפעת מדברים רבים ונוספים מעבר לעיקרון כלשהו של קביעות אובייקט.
בהמשך לניסויים אלה, פנתה תלן לאתגר קונספציה מדעית רווחת נוספת - ניסויי הביטואציה לתינוקות. ניסויים אלה מעריכים את התרגלותם של תינוקות לגירוי חדש ומסיקים מתוך כך מסקנות נרחבות על למידה.
השפעה על מחקר ממשיך
סוגת המחקר הפסיכולוגי שהושפעה מתאוריות המערכת הדינמיות החלה ליישם תפיסות אלה על תחומי מחקר רבים: יחסי הורה-ילד, התעצבות העצמי, מערכות יחסים חברתיות, תפיסה וקוגניציה, פסיכופתולוגיה התפתחותית, ועוד. יישומים מגוונים אלה חולקים מחויבות משותפת לרעיונות של ארגון-עצמי ("Self-Organization") ושל הופעה ("Emergence"): הבאתן לידי קיום של צורות חדשות מתוך תהליכים מתמשכים ופנימיים למערכת.
מחקרה של Granic ועמיתיה עוסק בהערכת הטבתו של קשר הורה-ילד בעקבות תוכנית התערבות
מאמרם של Fidler ועמיתיה מנתח את נתיב התפתחותם של ילדים בעלי לקויות נוירו-גנטיות בראייה של מערכות דינמיות
השלכות יישומיות וטיפוליות
ניסוייה וממצאיה של תלן הראו כי על ידי בקרה זהירה ויצירת מניפולציה של תת-המערכות המעורבות בהתנהגות מסוימת (למשל, הליכה), ניתן לדחוף את המערכת אל עבר צורות ארגון חדשות, ולחשוף גורמי שליטה (פנימיים או חיצוניים) המאפשרים שינוי התנהגותי. רעיונותיה היו בעלי השפעה רבה על חוקרים ואנשי מקצוע המטפלים בפגים ובילדים בעלי לקויות נוירו-מוטוריות כשיתוק מוחין, תסמונת דאון ועוד, והם פותחו הלאה על ידי חוקרים נוספים (רפרנס). תלן עצמה חקרה את השפעת שיטת פלדנקרייז על שיפור יכולות גוף ונפש אצל מבוגרים וביקשה ליישם את רעיונותיה לטיפול בתינוקות וילדים המתמודדים עם קשיים, אך מותה בטרם עת קטע כיוון מבטיח זה.
ג'וזף פלומבו, חוקר היוצא מסוגה של עבודה סוציאלית קלינית, מאפיין במאמרו כי המשגתה של התעצבות העצמי כמערכת דינמית מעניקה מטאפורות מעצימות לאינדיבידואלים המתמודדים עם קשיים שונים ובני משפחתם.
=== "מסקנות ויישומים לתאוריה של מערכות דינמיות בחינוך, טיפול ושיקום" (לקוח מתוך סיכומו של אהרוני) === 1. בהתערבות חינוכית-טיפולית או שיקומית עם ילדים, חשוב לאמץ גישה סביבתית- אקולוגית מערכתית בה מופעל מגוון התערבויות ואינטראקציות של מערכות שונות כדי לקדם את ההתפתחות והלמידה אצל הילד. גישה זו מערבת את הילד, המורה, בית הספר, הבית והקהילה, כדי לייצר תהליכי למידה והתפתחות יעילים.
2. גישת “האילוצים” משמשת בלמידה ובהתערבויות חינוכיות-טיפוליות ושיקומיות. בגישה זו יוצרים אצל הילד/ הלומד מצב של חוסר איזון בתנועה, בהתנהגות או בסביבת הלמידה - מצב זה מאתגר את הילד לחתור לאיזון מחדש, ועל ידי כך מתרחשת למידה והתפתחות שהן מהוות תגובה למצב הלא מאוזן והמאתגר אצל הפרט.
3. התנהגות מסוימת שנפגעה (יכולת קריאה, זיכרון, תנועה) כתוצאה מלידה, מטראומה, ממחלה או מתאונה ושפגעה במערכת חשובה ומרכזית במוח - המוח מגלה גמישות וחלק אחר או מערכת אחרת במוח מפצה על החסר ולוקחת על עצמה למלא תפקוד זה שנפגע. כלומר, לפי גישת המערכות הדינמיות גם מערכות משנה קטנות יכולות ליזום התנהגות חדשה.
סטרוגנזה
סטרוַגנזה היא סדרת פנטזיה שכתבה הסופרת האנגלית מרי הופמן. היא בת שישה ספרים (מתוכם רק שלושת הראשונים יצאו לאור בעברית נכון ל-2021), כאשר לכל ספר גיבור אחר, שחי בלונדון במאה העשרים ואחת ומגלה שהוא סטרווגנזי - אדם שיכול לנסוע באמצעות קמע בין שני עולמות - העולם שלנו, ועולם מקביל בארץ טאליה (המקבילה של איטליה) במאה השש עשרה. הסדרה התחילה כטרילוגיה אך בעקבות פופולריותה הופמן כתבה עוד שלושה ספרים (שלא תורגמו לעברית).
הנסיעה בין עולמות
על פי הספר הראשון, הנסיעה בין העולמות ("סטרוגנזה") החלה כאשר הפתח בין שני העולמות נוצר (במקרה) במהלך ניסויי האלכימאי דוקטור ויליאם דתרידג', איש בן המאה השש-עשרה מלונדון שבעולמנו. לאחר מספר שנים בהן נסע דתרידג' בקביעות בין העולמות, הוצא נגדו כתב אישום בעולמו והוא היה אמור להיות מוצא להורג באשמת כישוף. כדי להנצל מגזר הדין הוא ברח לטאליה, ולאחר שגופו מת בעולמו המקורי, הוא 'הותק' (כלומר מת בעולמו ועבר לחיות בעולם האחר) לטאליה ומאז חי שם.
דתרידג' לימד בטאליה אנשים נוספים לנסוע בין העולמות - כל סטרוגנטי עובר את המסע בין שני העולמות כאשר הוא נרדם כשהוא חושב על העולם שאליו הוא רוצה להגיע, ומחזיק בידו את הקמע שלו - חפץ כלשהו מהעולם האחר. הלילות כאן מקבילים לימים שם ולהפך, כך שהוא מגיע לעולם האחר ביום אם יצא בלילה. למרות הגעתו לעולם האחר, סטרוגנטי בעולם אורח (יש גם סטרווגנטים המגיעים מטאליה לאנגליה) יהיה ללא צל ויעלם ברגע שיחזור לעולמו, בעוד שבעולמו הוא יישן בלי שיהיה אפשר להעירו כל עוד הוא מחוץ לעולמו.
השער בין העולמות מתערער כתוצאה מ"התקה" של אדם מעולם לעולם - כך, למשל, לאחר ההתקה של דתרידג' העולם שלנו נע בקצב מהיר בהרבה מהעולם השני, וכך נוצר הבדל של 400 שנה בין טאליה ללונדון לפני שהצליחו לייצב את השער.
טאליה
טאליה, ארץ מקבילה לאיטליה של עולמנו, היא הארץ בעולם המקביל שאליה מגיעים כל גיבורי הסיפור. לעולם המקביל היסטוריה שונה מזו שלנו - בעולמנו, על פי המיתולוגיה בסכסוך בין רמוס ורומולוס (האחים אשר הקימו את רומא), רצח את רמוס את רומולוס, בעוד שבטאליה רמוס הביס - אך לא הרג - את רומולוס, ושניהם הקימו ערים שונות. כתוצאה מכך, יש מספר הבדלים: שמות הערים שונים, המתכת היקרה בעולם המקביל היא כסף ולא זהב, העולם המקביל מעט מפותח יותר משלנו, והדת מכילה שילוב של אמונות אליליות ואסטרולוגיות עם חלקים מהנצרות (למשל, העיר רמורה מחולקת לפי גלגל המזלות, אך גם יש בה כנסייה; הטאלים סוגדים לאלה - שהיא גם מתייחסת למזל בתולה (בטאליה מזל הגבירה) וגם לדמותה של מריה הקדושה).
עלילת הספרים מתרחשת בכמה ערי מדינה חשובות בטאליה:
בלצה
בלצה היא המקבילה הטליאנית לוונציה. שמה הנוסף הוא עיר המסכות, מכיוון שכל אישה לא נשואה מעל גיל שש-עשרה שחיה שם חייבת לחבוש מסכה. כמו ונציה גם בלצה מורכבת מתעלות ואיים.
בלצה היא אחת מערי המדינה החופשיות היחידות (כלומר שלא בשלטון משפחת די-צ'ימיצ'י, (הכימאים בטאלית) המקבילה לבית מדיצ'י האיטלקי - המשפחה מנסה שוב ושוב לשלוט גם בבלצה, אך ללא הצלחה), ושולטת בה דוכסית - בספר הראשון דוכסית בשם סילביה, אך בסוף הספר היא מביימת את מותה ופורשת מתפקידה, ובמקומה מושלת בתה אריאנה.
רמורה
רמורה היא עיר המדינה המקבילה לסיינה. העיר מחולקת לשנים עשר חלקים ("שנימעשרונים"), שכל אחד מהם מייצג הן את גלגל המזלות (בשינויים קטנים: מזל טלה הופך לאיל, מזל בתולה לגבירה, ומזל אריה ללביאה), והן את אחת מערי המדינה של טאליה. שמה הנוסף של העיר הוא עיר הכוכבים, בגלל מרוץ הכוכבים הנערך בה מדי שנה במרכז העיר. במרוץ כל אחד מהשנימעשרונים שולח סוס ורוכב, אשר ייצגו אותו במרוץ. הזוכה יביא לשנימעשרון שלו (ולעיר אותה הוא מייצג) הרבה תהילה וגם פרס כספי.
העיר רמורה נמצאת תחת שליטת בית די-צ'ימיצ'י, והיא אחת הערים המרכזיות של המשפחה (השנייה בגודלה) ומקום משכנו של האפיפיור (שגם הוא מבית די-צ'ימיצ'י).
ג'יליה
ג'יליה מוזכרת לראשונה בספר השני, אך מופיעה רק בספר השלישי. היא מקבילה לפירנצה, שמה השני הוא עיר הפרחים, ותרגום שמה הראשון בטאלית (שפת ארץ טאליה) הוא חבצלת. גם ג'יליה נמצאת תחת שלטון בית די-צ'ימיצ'י, וזו העיר המרכזית שלהם, שם הדוכס הגדול גר - אך יש בה משפחה חזקה נוספת, משפחת נוצ'י. העיר גדושה פרחים, כנובע משמה, והיא מפורסמת באמצעות בשמים, התרכובות וגם הרעלים שהיא מייצרת.
ערים נוספות
ערים אלו אינן משמעותיות במשך הספרים הראשונים, וחלקן אף לא מוזכרות:
מורטמורנטו- עיר המגדלים (מקבילה למורטג'יאני),
פאדביה- עיר הסודות (מקבילה לפדובה),
וולנה- עיר המוזיקה (מקבילה לפרארה),
כלאס- עיר האניות (מקבילה לרוונה),
מורסקו- עיר בנות הים (מקבילה לפיזה),
רומולה- עיר הדרקונים (מקבילה לרומא),
וקיטאנובה- עיר האש (המקבילה לנאפולי)
הספרים
עד כה יצאו לאור שישה ספרים. שלושת הראשונים יצאו לאור בעברית:
עיר המסכות (העלילה מתרחשת בבלצה - המבוססת על ונציה)
עיר הכוכבים (המתרחש ברמורה - המבוססת על סיינה)
ועיר הפרחים (המתרחש בג'יליה - פירנצה), ואילו שלושת האחרונים עוד לא תורגמו -
עיר הסודות (פדאביה-פדובה)
עיר האניות (קלאס/קלאסה - רוונה)
ועיר החרבות (פורטזה-לוקה).
עיר המסכות
עיר המסכות הוא הספר הראשון בסדרה. הוא מתאר את סיפורו של לוסיאן מלהולנד, נער בן שש-עשרה חולה סרטן, אשר מקבל מחברת מאביו שמתגלה כקמע מעבר. לוסיאן נרדם עם המחברת בידו, ובלילה מגיע לביתו של רודולפו, אחד מגדולי הסטרוגנטים ורב-מג, אשר נמצא בבלצה- עיר המסכות. בעולם החדש לוסיאן מרגיש טוב, שערו המתולתל, אשר נשר בעקבות הטיפולים, צמח חזרה, ונדמה היה שלא חלה מעולם. לפי עצתו של רדולפו הוא משנה את שמו ללוצ'יאנו, והוא מכיר את אריאנה- נערה בגילו מהאיים. בהמשך הסיפור מתגלים פרטים שמשנים את התמונה: רינאלדו די-צ'ימיצ'י, שגריר המשפחה בבלצה, בעזרת אנריקו, המרגל בגלימה הכחולה, מנסה להרוג את הדוכסית, והוא מגלה שלוסיאן הוא סטרווגנטי מכשף, ומנסה לכלוא אותו. אריאנה מתגלה כילדה מאומצת, כאשר אמה המאמצת היא בעצם דודתה. אמה האמיתית היא סילביה הדוכסית, ואביה הוא עוצר הממלכה וחונכו של לוסיאן- רדולפו. רינאלדו חוטף את לוסיאן ולוקח ממנו את הקמע, ומביא למותו בעולם האמיתי, שם הוא נמצא בתרדמת ומחובר למכשירי הנשמה, משום שלבסוף הוריו מחליטים לנתק אותו מהמכשירים, ולוסיאן נפטר בעולמו ועובר לחיות בצורה ממשית בעולם של טאליה. בינתיים מנסה רינאלדו להרוג את הדוכסית באולם המראות. למזלה, הדוכסית, שקיבלה הודעה מוסווית מאימה, יודעת על כך שניסיון רצח עומד להתבצע, והיא משתמשת בכפילה, ג'וליאנה, שבגדה בה. ג'וליאנה נהרגה במקומה על ידי ארוסה אנריקו שלא ידע את זהותה, ומשום שהיא נעלמה הוא חשב שהיא ברחה עם מישהו אחר. הדוכסית החליטה שנמאס לה מתפקידה, וכך כולם חשבו שהיא באמת מתה. היא מורידה את המסכה, וחיה חיי שלווה יחד עם שומר ראש ובת לוויה. כדי שעצמאותה של בלצה לא תאבד למשפחת די-צ'ימיצ'י, אריאנה מתחרה על תפקיד הדוכסית מול פרנצ'סקה- נציגת משפחת די-צ'ימיצ'י אשר התחתנה עם אזרח בלצאני כדי לקבל זכות התמודדות על הדוכסות. אריאנה מנצחת לאחר שהיא חושפת את זהותה כבת הדוכסית ומתחילה את שלטונה כדוכסית החדשה של בלצה. לוצ'יאנו אומץ על ידי דוקטור דתרידג' ואשתו ונקרא עד סוף הסדרה לוצ'יאנו קרינאמורטה.
עיר הכוכבים
עיר הכוכבים, הספר השני בסדרה, מתאר את סיפורה של ג'ורג'יה או'גריידי- ילדה בת חמש-עשרה, אשר למדה באותו בית ספר עם לוסיאן (לוסיאן גדול לממנה בשנתיים, אבל הפער יצטמצם בעקבות ערעור השער מאז ההתקה שביצע לוסיאן). ג'ורג'יה היא ילדה בודדה, בעלת שיער קצוץ ולא מפותחת במיוחד. אביה עזב לאחר מות אחיה התינוק, ואמה התחתנה מחדש. חוץ מהאב החדש הצטרף למשפחה האח הגדול החדש ראסל, אשר מאמלל את חייה. ג'ורג'יה, בתור אוהדת סוסים מושבעת, רוצה לקנות פסלון סוס מכונף אטרוסקי. בתחילת הספר ג'ורג'יה אוספת מספיק כסף, והיא קונה את הסוס המכונף, אשר הופך לקמע שלה. באותו הזמן, בעיר רמורה בשניימעשרון של האייל, מולידים צ'זארה ואביו פאולו, ראש השניימעשרון, את מרלה- הסוסה המכונפת. סוסים מכונפים הם חיות נדירות מאוד, ונולדות רק פעם במאה שנים ומביאות לפי האמונה מזל טוב לשניימעשרון בו הם נולדים. פאולו וצ'זארה דואגים להעביר את הסוסה לסנטה פינה, כדי שלא יגנבו אותה לקראת מרוץ הכוכבים הקרב ובא, אך לא לפני שג'ורג'יה נרדמת כשהפסלון בידה, והיא מספיקה לראות את הסייחה שנולדה. באותו הזמן גם לוצ'יאנו (לוסיאן) מגיע גם הוא לרמורה יחד עם אביו המאמץ, כדי לארגן את הגעתה של ידידתו הדוכסית אריאנה מבלצה, לכבוד מרוץ הכוכבים. גם בני משפחת די-צ'ימיצ'י מגיעים בהמוניהם לעיר, כולל שתי דמויות חשובות- גייטאנו ואחיו הנכה פאלקו, אשר נפגע מתאונת רכיבה.
ג'ורג'יה מגלה שהיא סטרווגנטית, כמו לוצ'יאנו ופאולו. בהמשך הספר, מרלה נחטפת בידי אנריקו המרגל. גייטאנו ופאלקו נפגשים עם צ'זארה, ג'ורג'יה ולוצ'יאנו, מגלים את זהותם, ומוקסמים מסיפוריהם של ג'ורג'יה ולוצ'יאנו על הרפואה המתקדמת בזמן שלהם. הם מבקשים שפאלקו יבצע התקה ויוכל להבריא ולחזור ללכת. בינתיים גייטאנו נשלח ללוות את הדוכסית לרמורה, ולהציע לה נישואים בניגוד לרצונו. צ'זארה, אשר היה אמור להשתתף במרוץ הכוכבים, נחטף גם הוא בידי אנריקו כמה ימים לפני המרוץ. לוצ'יאנו הולך לשחררו, ובדרך מציל גם את מרלה, אך מאוחר מדי וצ'זארה כבר לא יכול להשתתף במרוץ הכוכבים. מי שמחליפה אותו, היא ג'ורג'יה, הידועה בטאליה בכלל כבן (בשל שערה הקצר) ששמו ג'ורג'יו גרדי. בזמן המרוץ, צ'זארה חוזר לעיר על גבי הסוסה המעופפת. כל הפרשים הנדהמים עוצרים את סוסיהם ונושאים מבט אל הסוסה, רק גורג'יה, שמאלצת את עצמה לא להסתכל לשמים ממשיכה בתחרות ומנצחת בזכות הסחת הדעת שיצרה מרלה המופלאה.
הספר נגמר בהתקתו של פאלקו (שבעולמו החדש נקרא ניקולס דיוק), ואימוצו לבית מלהולנד (משפחתו של לוסיאן). עוברת שנה עד הפעם הבאה שג'ורג'יה מבקרת ברמורה, אך בגלל התקתו של ניקולס נוצר הפרש בין העולמות, ושם עבר רק חודש. לניקולס נקבע תור לניתוח ברגל, אשר יכול להבריא אותו מנכותו. גייטאנו מבקש את ידה של אריאנה, אך היא מורה לו להציע נישואים לאהובת ליבו- בת דודתו פרנצ'סקה הנאה, אשר התגרשה מבעלה שנכפה עליה בבלצה ושבה לרמורה. גייטאנו מבקש את יד פרנצ'סקה, והיא נענת בחיוב. הדוכס נותן להם את ברכתו ומתכנן עוד כמה חתונות של קרובי משפחתו. ניקולס מופיע עוד פעם אחת בטאליה בעזרת נוצה שהביאה לו ג'ורג'יה מכנפה של מרלה במהלך מרוץ הסוסים שעשו לכבודו. כולם חושבים שהוא רוח רפאים, והדוכס מתעלף.
עיר הפרחים
בינתיים בג'יליה ההכנות לחתונות מתחילות. שלושה זוגות עומדים להינשא ביום שלישי שלאחר חג הפסחא, וביאטריס, הבת הצעירה של הדוכס מתכננת אותן. חוץ מההכנות לחתונות, נוצר איום מצד משפחת נוצ'י, המשפחה שגודלה הכי מתקרב לגודלה של משפחת די-צ'ימיצ'י. קמילו נוצ'י, מנסה להרוג את הדוכס בעזרת פטריות רעל, אך סוליין וסקאי מצילים אותו. קרלו די-צ'ימיצ'י משיב מלחמה ורוצח את האח הצעיר ביותר, דויד, בעת שיצא בפעם הראשונה לטייל לבדו ברגל.
ג'ודיטה מיילה, היא פסלת ג'יליאנית מפורסמת, וגם סטרווגנטית, שמתבקשת לפסל את דמותה של אריאנה. למרות דרישתו של הדוכס ניקולו, לפסל את דמותה עם האמנה (שמכריזה שבלצה הופכת לאחת מערי המדינה של משפחת די-צ'ימיצ'י), היא מפסלת אותה מחזיקה בקצה מנדולה. ניקולו רוצה להציע נישואים לאריאנה, וכך העיר עליה היא מולכת תצטרף לערי המדינה שלו. בינתיים הוא שולח לה שמלה בידיעה שכאשר תגיע לעירו יספר לה רדולפו את החלטתו, ואם היא תלבש את השמלה זה יודיע לו שהיא מסכימה.
במקביל בעולמנו. סקאי מכיר את ג'ורג'יה (שהפחידה אותו בהתחלה) ואת ניקולס בתור הסטרווגנטים. הוא ניגש אליהם וברגע שחברתם אליס הולכת לרגע, הוא קורא לניקולס "פאלקו" וכך מאשר את זהותו. הוא גם מתאהב באליס, והם מתחילים לצאת. אמא שלו, רוזלינד, מתחילה לחבב את פול, אביה הגרוש של אליס. הסטרווגנטים מבינים שאין מספיק מהם בעיר כדי להגן על אריאנה ובני די-צ'ימיצ'י מפני אויבים פוטנציאליים. ביום החתונות. הם רוצים להביא גם את ניקולס וג'ורג'יה לג'יליה. סוליין וג'ודטה מגיעים לעולמנו ומנסים לשכנע את ג'ורג'יה וניקולס לקבל קמע חדש. ניקולס קל לשכנוע, כי ג'יליה היא העיר שלו מאז ומתמיד. ג'ורג'יה מסרבת לקבל קמע חדש בגלל שתצטרך להיפטר מהסוסון המכונף שלה וממשפחתו של פאולו. לאחר שהסטרווגנזים המבוגרים עוזבים, לוצ'יאנו מגיע בקושי ובסיכון רב ומציע לג'ורג'יה לרכוב על מרלה המהירה מרמורה לג'יליה ובחזרה כל יום.
אליס חושדת שסקאי בוגד בה עם ג'ורג'יה, בגלל שהוא מבלה המון זמן בחברתה ובחברת ניקולס. הם נאלצים לספר לה על טאליה, אך היא לא מאמינה. כדי להוכיח לה הם מבקשים מהסטרווגנזים הבוגרים רשות להביא לה קמע, כדי שתוכל לבקש פעם אחת בג'יליה. ג'ודיטה מיילה מתנדבת להביא לה קמע, והיא מביאה לה רישום של ג'ורג'יה. אליס מגיעה פעם אחת לבית המלאכה של ג'ודיטה, ומחליטה לא לחזור בייחוד לאור הסכנות הצפויות ביום החתונות אך מבינה את המצב בו נמצא סקאי. ריינבואו מחליט לבקר בפעם הראשונה את בנו סקאי, והוא מגיע יחד עם אשתו הרביעית לורטה, כדי לפגוש אחרי שבע עשרה שנה את רוזלינד.
אנריקו וסנדרו רואים את ניקולס וסקאי יוצאים מפגישת הסטרווגנזים ונדהמים לגלות שאין להם צל. אנריקו מתחיל לחשוד בנאמנותם של סוליין וסקאי למשפחת די-צ'ימיצ'י למרות הצלת חיי הדוכס. סנדרו שואל את סוליין לגבי הצל, וסוליין מספר לו על הסטרווגנזים. הגיעה השעה, והחתונות מתחילות. בהתחלה הכל טוב, וכולם מאושרים. אריאנה לא יודעת האם ללבוש את השמלה שניקולו הביא, התסמן את הסכמתה להינשא לו, ולכן מלבישה את המלווה שלה בשמלה ומתחפשת למלווה בעצמה, כך שהיא תלבש את השמלה ולא תבזה את משפחת די צ'ימיצ'י,אך גם לא תאשר את הצעת הנישואין של הדוכס כי לא היא זו שתלבש אותה. אבל אז מתחילה סופת גשמים, והאורחים האצילים נחבאים מהגשם. משפחת נוצ'י (הגברים) שולפים סכינים ופותחים בקרב נורא. קמילו די צ'ימיצ'י נוקם בקרלו על רצח את אחיו, ורוצח אותו בעזרת סכין. בעקבות הקרב נהרג קמילו נוצ'י,וגייטאנו, פאבריציו ופיליפו נפצעים אנושות. בת לווייתה של אריאנה נדקרת בחזה, מפני שהתוקף חשב אותה לדוכסית, אריאנה. לאחר הקרב הנורא מובלים כל הפצועים מופנים לבית היתומים הקרוב, כשהמים נערמים לגובה של יותר משני מטרים בחוץ. סקאי, לוצ'יאנו וסנדרו נשלחים להביא תרופות לפצועים, ומגלים שבלתי אפשרי להיכנס. סנדרו קטן הקומה משתחל מבעד לחלון לחדר של הנזיר סוליין וכמעט טובע לאור העובדה שהחדר מוצף מים והוא לא יודע לשחות. לבסוף הם מצליחים להוציא את התרופות הנחוצות וחוזרים ספוגי מים. לאחר שהגשמים מפסיקים ומפלס המים יורד, מגלה הדוכס ניקולו את בני משפחת נוצ'י מהעיר לנצח. הוא הולך לאריאנה כדי לדבר איתה על החתונה, והיא מסבירה לו מה עשתה ומסרבת. ניקולו מבין שהיא סרבה משום שהיא מאוהבת בלוצ'יאנו, ומזמין אותו לדו-קרב מתוך תאוות נקמה. לוצ'יאנו נענה להצעה לאחר התחבטויות רבות.
הדו-קרב מתחיל., והדוכס פוצע את לוצ'יאנו קלות. הם לוקחים הפסקה, ואנריקו, משרתו של ניקולו, מנצל את ההזדמנות כדי למרוח רעל בחרבו של אדונו, כך שניצחונו יהיה מובטח. אך הוא מביט הצידה אל אישה שרצה אל לוצ'יאנו, ומבין שזוהי הדוכסית הקודמת, וכי היא לא נהרגה כפי שחשב. אנריקו נזכר שג'וליאנה אהובתו שנעלמה, סיפרה לו שהדוכסית השתמשה בה ככפילה. הוא מחבר את המידע ומגלה את האמת, ומתוך תאוות נקם הוא מחליף בין החרב המורעלת לבין חרבו של לוצ'יאנו. בעקבות כך, הפציעה הקלה שפצע לוצ'יאנו את הדוכס מביאה למותו של ניקולו. בשניות האחרונות לחייו של הדוכס, פאלקו, בנו שברח וביצע התקה לעולם האמיתי, מתוודה לפניו וזוכה למחילה, אך עדיין מלא רגשות אשם משום שבכך שהביט עליו אביו, הוא יצר הסחה ואפשר ללוצ'יאנו לפצוע את אביו.
כמה ימים לאחר הדו-קרב נערכת חתונתם הנוספת של סילביה ורודולפו. בחתונה הקטנה משתתפים רק יודעי סודם, אך לתושבי בלצה הם מספרים את סיפור הכיסוי של סילביה, כדי שלא יגלו שזאת הדוכסית. לוצ'יאנו מגלה שפאבריציו הוציא את הצו הראשון שלו בתור דוכס: הוא מבקש במות לוצ'יאנו. לוצ'יאנו בורח מהעיר לבלצה, שם מחכה לו אריאנה. הוא מבין שהוא אוהב אותה ומציע לה להינשא לו, אריאנה נענית בחיוב.
עיר הסודות
הספר הרביעי בסדרה מספר על מאט, סטרווגנטי דיסלקטי אשר הקמע שלו הוא ספר. הסיפור מתקיים בעיר פאדביה (פדובה בעולמנו), באוניברסיטה שבה לוצ'יאנו מתחיל ללמוד.
עיר הספינות
הספר החמישי בסדרה מספר על איזבל (בקיצור "בל") בעלת אח תאום הגדול ממנה ב10 דקות אשר מוכשר, נחמד ומוצלח ממנה בכל דבר. בשל כך היא מנסה שלא למשוך תשומת לב ומתמקדת באהבה לאומנות. היא מגיעה אל קלאס (classe, רוונה בעולמנו) עם הקמע שלה, שקיק אבני פסיפס. בקלאס היא נהפכת לחלק חשוב בהגנה על העיר, אשר מלאה בפיראטים, פסיפסים, סוחרים וכו', וסוף סוף איזבל מבינה את נקודות החוזק שלה לעומת אחיה התאום צ'ארלי.
עיר החרבות
הספר השישי והאחרון בסדרה מספר על לורה, אשר נוטה לפגוע בעצמה בסתר. הקמע שלה, פגיון כסף קטן, מביא אותה אל פורטזה (העיר לוקה בעולמנו) ושם היא פוגשת את לודו, המקסים והמושך, ומתאהבת בו. האהבה שלהם נעמדת למבחן כשלודו מנסה להפוך לנסיך של פורטזה ולורה מוצאת את עצמה נלחמת עם הסטרווגנטים נגדו.
דמויות
הדמויות כפי שמופיעות בסוף הספר עיר הפרחים.
סטרווגנטים
דוקטור ויליאם דתרידג' אלכימאי אליזבתני אשר גילה את הסטרווגנזה (המסע בין שני העולמות). מוכר בטאליה בשם גולילמו קרינאמורטה. מופיע לראשונה בספר הראשון.
רודולפו רוסי עוצר בלציה,בעלה של סילביה ואביה של אריאנה.
לוצ'יאנו קרינאמורטה (לשעבר לוסיאן מלהולנד בנם המאומץ של דתרידג' ולאונרה. שולייתו ועוזרו של רודולפו.)
האח סוליין פאבריאנו נזיר ורוקח בכנסיית סנטה מריה שבלב הכרמים. .
סקאי מדואוז (הידוע בטאליה בתור האח סלסטינו פאסקולי או האח טינו תלמיד כיתה י"ב.
ג'ורג'יה או'גריידי תלמידת כיתה י"ב.
ניקולס דיוק (לשעבר פאלקו די-צ'ימיצ'י) תלמיד כיתה י.
משפחת די-צ'ימיצ'י
ניקולו דוכס ג'יליה. נהרג בסוף הספר השלישי.
קרלו בנו השני. נהרג על ידי קמילו נוצ'י.
גייטאנו בנו השלישי.
פרדיננדו האפיפיור לנינט השישי ונסיך רמורה.
רינאלדו עוזרו של האפיפיור ואחיינו, לשעבר שגריר רמורה בבלצה.
אלפונסו דוכס וולנה, אחיו הבכור של רינאלדו.
קתרינה מוולנה אחותו הצעירה של רינאלדו, מאורסת לנסיך פאבריציו.
איזבלה אלמנתו של דוכס וולנה.
ז'אקופו נסיך פורטצה.
הנסיכה קרולינה אשתו.
ביאנקה בתם הצעירה, מאורסת לדוכס אלפונסו מוולנה.
משפחת נוצ'י
מתיאו נוצ'י סוחר צמר עשיר.
גרציאלה אשתו.
קמילו בנם הבכור. נהרג בקרב בסוף הספר השלישי
פליפו בנם השני.
דויד בן הזקונים.
אנה ולידיה בנותיהם
דמויות נוספות בטאליה
סילביה בליני לשעבר דוכסית בלצה. לאחר ניסיון התנקשות לא מוצלח היא מעמידה פנים שנהרגה,וסיפור הכיסוי שלה הוא שהיא אלמנה אמידה מפאדאביה.
גווידו פארולה המשרת ושומר הראש שלה, הספר הראשון ניסה לרצוח אותה לבקשת רינאלדו די צ'ימיצ'י שניצל את מצבו הכספי העלוב ושיחד אותו,אך הוא מתחרט ומוכן לקבל עונש מוות,שלא קיבל.
סוזנה בת לווייתה שבאה בסודה לאחר שהוכיחה את נאמנותה.
ברברה בת לווייתה
פאולה בליני סבתא של אריאנה, טוות תחרה מהאי בורלסקה בבלצה
אנריקו פוג'י רב המרגלים של הדוכס ניקולו.
סנדרו יתום העובד עבור אנריקו.
פרנקו השוליה הראשי של ג'ודיטה מיילה.
האח טוליו הנזיר הממונה על המטבח בסנטה מריה שבלב הכרמים.
גבאסי האדריכל של הנסיך ניקולו.
אאורליו ויווידה נגן נבל, בן שבט המנוש.
פרטלו כלב תערובת שאומץ בידי סנדרו.
ג'וליאנה הייתה כפילה של סילביה בתקופת כהונתה,גילתה את סודה ונהרגה בניסיון ההתנקשות השני על ידי ארוסה,שלא ידע את זהותה אלא חשב שהיא הדוכסית.
דמויות נוספות באנגליה
רוזלינד מדואוז אמו של סקאי, ארומתרפיסטית
ראדו בליגן
ראדו בליגן (ברומנית: Radu Beligan, 14 בדצמבר 1918 - 20 ביולי 2016) היה שחקן רומני של תיאטרון וקולנוע, חבר כבוד של האקדמיה הרומנית (2004). היה בעל מראה צעיר, המאתגר את חלוף השנים, מפוזר ומלנכולי משהו, עם קול אופייני, שאי אפשר לטעות בזיהויו, תנועות ודיבור מאופקים, (לפי תיאורו של ולנטין ליפטי בעיתון "סקנטייה" בדצמבר 1988) ראדו בליגן הוא אחת הדמויות החשובות של חיי התיאטרון והקולנוע הרומני במאה ה-20. בשנת 1961 ייסד את התיאטרון לקומדיה של בוקרשט ובשנים 1990-1969 ניהל את התיאטרון הלאומי של בוקרשט. בתקופת פריחת התיאטרון ברדיו ובטלוויזיה בימי הליברליזציה הזמנית של המשטר הקומוניסטי ערך תוכניות כמו, למשל, הסדרה "דפים מתולדות התיאטרון הרומני".
סטרוגנזה
דמויות נוספות באנגליה
גאס רובינסון סוכנו.
ראדו בליגן
רקע משפחתי וילדותו
נולד במחסן של תחנת רכבת קטנה בשם גאלבן, ליד הכפר פיליפשט, במחוז בקאו, שם עבד אביו, שחקן מתוסכל, כאחראי על התחנה. מאוחר יותר ניהל האב את תחנת הרכבת של העיר בראד. האב היה בן של כומר, צאצא של אחד מאחיו של הסופר הרומני יון קריאנגה. הוא תמך מאוד בשאיפת בנו להיות שחקן ולהגשים את שאיפותיו שלו עצמו שלא מומשו. אמו של בליגן הייתה ילידת יוון, דוברת צרפתית, ונפטרה בגיל צעיר מסרטן.
סטרוגנזה
דמויות נוספות באנגליה
לורטה אשתו הרביעית.
ראדו בליגן
רקע משפחתי וילדותו
שם היישוב שבו נולד, Galbeni (גאלבן או גאלבני), הוא אנאגרמה של שם משפחתו, Beligan. אבל "בליגן" הוא שם משפחתו האמיתי של אביו.
סטרוגנזה
דמויות נוספות באנגליה
ג'ויס מדואוז אמה של רוזלינד.
ראדו בליגן
רקע משפחתי וילדותו
ראדו בליגן נולד אחרי שאחיו הבכור, תינוק בעל שם פרטי זהה נפטר בגיל 3 חדשים. אחריו נולדו עוד שלושה ילדים. מגיל 10 נשלח בליגן ליאש לLiceul Internat (התיכון-פנימייה "קוסטאקה נגרוצי") הידוע. התקבל אחרי שעבר ראשון את מבחני הקבלה. גם בהמשך הצטיין בליגן בלימודים לאורך כל הדרך. נמשך אל התיאטרון עוד משנות התיכון. היה פעיל במופעים שאורגנו בבית הספר והשתתף בחוגים לתיאטרון בניהולם של שחקנים ידועים מהתיאטרון הלאומי ביאש, כמו רמאדאן ויון סאווה. אביו עשה מאמצים עילאים על מנת לשלפ את הוצאות לימודי הבן.
סטרוגנזה
דמויות נוספות באנגליה
רמדי החתולה של סקאי.
ראדו בליגן
התחלת הקריירה במשחק
בשנים 1938-1937 למד גם משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט אך לא סיים. אחרי שאביו כתב מכתב מרגש לשחקנית והמורה למשחק הנודעת לוצ'יה סטורדזה בולנדרה, התקבל ראדו לניסיון לאקדמיה המלכותית למוזיקה ולאמנויות. לוצ'יה סטורדזה-בולנדרה שניבאה, שהייתה למורתו, ניבאה לו עתיד מזהיר, "אם יהיה רציני". הוא לא סיים גם את לימודים אלה באופן פורמלי.
סטרוגנזה
דמויות נוספות באנגליה
אליס גריבס החברה הכי טובה של ג'ורג'יה. מאוהבת בסקאי והחברה שלו.
ראדו בליגן
התחלת הקריירה במשחק
הקריירה של בליגן כשחקן התחילה בסתיו 1938 על במת תיאטרון הפועלים "עבודה ואור" בבוקרשט ובתיאטרון ברובע סרינדאר שהוקם על ידי השחקנית מריה פילוטי והמחזאי טודור מושטסקו. מאוחר יותר הופיע באולם "אלחמברה" ובתיאטרון הלאומי בבוקרשט. בצעירותו ניסה את כוחו גם בכתיבת שירים. קובץ השירים שפרסם זכה להיות מוזכר ב"היסטוריה של הספרות הרומנית" הקלאסית של ג'ורג'ה קלינסקו. לפי עדותו, משקל רב בהתחלת הקריירה התיאטרונית הייתה להיכרות שלו עם שלושה אישים נוספים מעולם התיאטרון בבוקרשט: המחזאי ויקטור יון פופה, הבמאי סיקה אלכסנדרסקו והשחקן יון ינקובסקו. ויקטור יון פופה, שניהל את תיאטרון "עבודה ואור", שיבץ אותו במחזה של קטאייב, "ריבוע המעגל". בשנים שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה פקד ראדו בליגן חוג של אינטלקטואלים מן שמאל, בראשותו של הסופר והפובליציסט ג'או בוגזה. הוא סלד מהסיסמאות הנאציות והפאשיסטיות שרווחו באותן שנים.
סטרוגנזה
דמויות נוספות באנגליה
פול גריבס אביה.
ראדו בליגן
התחלת הקריירה במשחק
את תפקידיו הראשונים שיחק לרוב בקומדיות שהוצגו אז בתיאטראות של בוקרשט - תיאטרון אורנוס - קומדיה (1939-1938), התיאטרון בסארינדר (1939–1940), בימת "רוסטי" (1940), תיאטרון "טודור מושטסקו" (1940-1941), תיאטרון "מז'סטיק" (1941-1940), תיאטרון "מריה פילוטי" (1942-1943), התיאטרון העירוני (מוניציפלי) (1944-1945), "התיאטרון שלנו" (1947-1946), התיאטרון "קומדיה" (1945-1947), הלהקה שהקים בעצמו "קומפניה ראדו בליגן" (1948-1947), התיאטרון "אלחמברה" (1943-1949) ו"תיאטרון הנוער" (1952).
סטרוגנזה
דמויות נוספות באנגליה
ג'יין סקוט אמה, גרושתו של פול.