cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שער (ספורט)
שלושער
קיים גם המונח המפורט יותר שנקרא השלושער המושלם (באנגלית: perfect hat-trick) בכדורגל, כששחקן כובש בנגיחת ראש, ובבעיטה ברגל ימין וברגל שמאל. בגרמניה ובאוסטריה, המונח המפורט יותר שלושער ללא-רבב (בגרמנית: lupenreiner) הוא כאשר שחקן כובש שלושה שערים ברצף במחצית אחת ללא-הפסקת המחצית או הבקעת שער של שחקן אחר שקוטעת את הרצף.
השלושער הראשון בתולדות משחקי הגביע העולמי (המונדיאל), נחשב היום השלושער שהובקע על ידי ברטראנד פייטנוד לטובת נבחרת ארצות הברית אשר שיחקה נגד נבחרת פרגוואי במסגרת משחקי מונדיאל 1930, ואולם סביב השער השני של פייטנוד שהובקע בדקה ה-15 הייתה מחלוקת: על פי כמה דעות השער היה שער עצמי של אאורליו גונסאלס, או שער רגיל על ידי השוער האמריקאי תומאס פלורי. לכן במשך שנים רבות, על פי התיעוד של פיפ"א, השלושער הראשון בתולדות המונדיאל היה זה של הכדורגלן הארגנטינאי גיז'רמו סטאבילה שהובקע נגד נבחרת מקסיקו, שלושה ימים בלבד לאחר המשחק בין ארצות הברית ופרגוואי. רק ב-10 בנובמבר 2006, שינתה פיפ"א את דעתה וקבעה סופית שפייטנוד אכן היה האדם הראשון שכבש שלושער במשחקי הגביע העולמי.
רק ארבעה שחקנים כבשו שלושער פעמיים במסגרת המונדיאל והם שנדור קוצ'יש, ז'יסט פונטיין, גרד מילר וגבריאל בטיסטוטה. ההישג של בטיסטוטה נחשב למרשים במיוחד, מכיוון שהוא כבש שלושער בשני מונדיאלים שונים (במונדיאל של 1994 ושל 1998). השחקן הצעיר ביותר שכבש שלושער במסגרת המונדיאל היה פלה, בשנת 1958 כאשר היה בן 17 שנים בלבד, שלושער שהתחיל את הקריירה המרשימה של מי שנחשב לאחד השחקנים הגדולים בתולדות המשחק. השחקן המבוגר ביותר שכבש שלושער במסגרת המונדיאל הוא כריסטיאנו רונאלדו, שכבש במונדיאל 2018, כאשר היה בן 33 ו-100 ימים. רק שני שחקנים כבשו שלושער במשחק גמר של מונדיאל. הראשון היה ג'ף הרסט לטובת נבחרת אנגליה נגד נבחרת מערב גרמניה בגמר מונדיאל 1966, כשאחד מהשערים היה שער ומבלי השנוי במחלוקת, והשני, קיליאן אמבפה, מצרפת בגמר מונדיאל 2022.
השלושער הראשון בתולדות גביע אירופה לאלופות נכבש על ידי פטר פאלוטש במסגרת משחק בין מ.ט.ק. הונגריה לאנדרלכט בשנת 1955 בו ניצחו ההונגרים 3:6.
השיא הקודם נכבש במסגרת משחק בליגה הסקוטית בשנת 1964, כאשר טומי רוס כבש שלושה שערים ב-90 שניות.
צמד
בכדורגל, הבקעת שני-שערים במשחק אחד על ידי שחקן נחשבת גם היא להישג ראוי לציון, אף שאיננו נדיר ובפרט מתרחש לעיתים יותר תכופת לעומת שלושער. סביב הישג זה, המכונה בעברית הבקעת/כיבוש צמד (באנגלית: a brace / two-goals), התפתח גם כן פולקלור שמתבסס על איסוף סטטיסטיקות רלוונטיות.
כדוריד
בכדוריד גובה השער 2 מטרים, ורוחבו 3 מטר. במקרה שהכדור עובר את קו השער בעקבות זריקה של אחד משחקני הקבוצה השנייה, הקבוצה שזרקה מקבלת נקודה. סביב לשער נמצאת רחבת השש שמסומנת במרחק של 6 מטרים מהשער, ורק לשוער מותר לדרוך בה (לשחקנים מותר לקפוץ אליה תוך כדי זריקה).
הוקי קרח
בהוקי קרח רוחב השער הוא 1.83 מטר (6 רגל במידות אנגליות) וגובהו 1.22 מטר (4 רגל במידות אנגליות). כמו במשחקים אחרים, לכל קבוצה יש שוער שתפקידו להגן על השער. בהוקי קרח השוער מתאפיין בציוד מיוחד השונה מזה של שחקני השדה - מקל מיוחד, קסדה מיוחדת, מחליקיים מיוחדים, כפפה לתפיסת הדיסקית ביד שאינה אוחזת במקל, סורגים המחוברים לקסדה להגנה על הפנים, וסדרה של מגינים מיוחדים להגנה מפגיעה במקומות שונים בגוף. בניגוד למשחקים אחרים, בהוקי קרח השער לא מוצב בקצה זירת הקרח אלא במרחק של 4 מטר ממנו (בליגת ה-NHL המרחק הוא 3.35 מטר - 11 רגל במידות אנגליות), כך שהמשחק יכול להימשך ברציפות גם מאחורי השער.
פולו
בפולו השער מורכב משני מוטות אנכיים במרחק 7.32 מטר (8 יארד במידות אנגליות) זה מזה.
טניה גרוטר
טַנְיה גרוֹטֶר (ברוסית: Таня Гроттер) הוא שמה של סדרת ספרי פנטזיה אפית שנכתבה על ידי הסופר הרוסי דמיטרי יימץ, וגיבורה הוא הנערה-המכשפה טניה גרוטר שלומדת בבית הספר טיבידוקס.
הספר "טניה גרוטר והבַּטְנוּן הקסום", שיצא לאור בשנת 2002, הוא הראשון מבין 15 מספרי הסדרה. כל אחד מהספרים מתעד שנת לימודים עמוסה בהתרחשויות ואירועים עלילתיים של טניה בבית הספר טיבידוהס לכישוף ולקוסמות. הסדרה נחשבת לפארודיה מוצלחת מאוד להארי פוטר ברוסיה ובחבר המדינות והסדרה נאסרה להפצה מחוץ למדינות הדוברות רוסית והסופר דמיטרי יימץ אף נתבע על ידי ג'יי קיי רולינג בגין גנבה ספרותית, מה שלא מנע ממנו מכתיבת ספרי המשך.
סדרת הספרים מגוללת את סיפורה של טניה גרוטר שהוריה נהרגו בידי המכשפה צ'וּמה-דלְטוֹרט, ששמה מעורר אימה בקרב הקוסמים, והללו מכנים אותה בשם "זו שאינה" ובכינויים אחרים. המכשפה לא הצליחה להרוג את טניה, כיוון שהיא מחצה את עקרב המוות וטניה הייתה מוגנת בידי קמע ארבעת היסודות. מנהל בית הספר טיבידוקס לקסמים, האקדמי סארדנאפאל צ'רנומורוב, משאיר אותה בתוך קונטרבס בפתח בית קרובי משפחתה היחידים, חבר הפרלמנט דורנייב. כל ילדותה עברה עליה בבית דורנייב ומעולם לא היה רגע מאושר בקטנותה - עד שנלקחה לבית הספר טיבידוקס, שהפך לבית האמיתי שלה.
עלילת הספרים חופפת ודומה מאוד לזו של עלילת ספרי הארי פוטר ובגינה נתבע הסופר דמיטרי יימץ, על ידי ג'יי קיי רולינג, אך לטענתו הסדרה היא פארודיה גמורה לסדרת ספרי הארי פוטר.
הסדרה זכתה גם לסדרת המשך בשם "מתודיוס בוסלאייב" (Мефодий Буслаев).
טניה גרוטר והבַּטְנוּן הקסום
טניה גרוטר והבַּטְנוּן הקסום (Таня Гроттер и магический контрабас) יצא לאור ב-2002 ומגולל את סיפורה של הילדה טניה גרוטר שגדלה אצל משפחת דורנייב, בגיל 10 מתברר לה כי היא קוסמת והולכת ללמוד בבית הספר טיבידוקס לכישוף. בבית הספר היא לומדת כשפים ורוכשת חברים חדשים (ואנקה וליאלקין ובָּאבּ יאגוּן). אלא שהרוע שהביא למות הוריה, לא נעלם לנצח - מישהו מחטט בחפציה, בחיפוש אחרי הקמע לארבעת יסודות, שהצילו אותה בעבר מידי המכשפה צ'וּמה-דלְטוֹרט. מתברר שהסכנה העתיקה נובאה בעבר בידי דרֵווניר.
טניה גרוטר ועלוקת הזהב
הספר טניה גרוטר ועלוקת הזהב (שיצא ב-2003), מתאר כי לאחר שטניה הגשימה את הנבואה העתיקה של דרווניר, במהלך משחק "דרקונבול" (מן גרסה רוסית לקווידיץ'), מול כוכב הקבוצה היריבה, גוּרי פּוּפּר, הלה שובר את הקונטרבס הקסום, מה שיוצר היפוך עולמות; למנהל בית הספר מתמנה המכשפה צ'וּמה-דלְטוֹרט, טניה הופכת לתלמידתה האהובה ונשאבת אל הרוע. מנהל בית הספר סארדנאפאל נשלח למעצר על רצח הורי טניה. טניה מוכרחה לתקן זאת, ולשם כך תיאלץ לשבור את עלוקת הזהב.
טניה גרוטר וכס הדרווניר
הספר, שיצא ב-2003, מספר על היעלמות הקסם מהעולם. טניה ושני חבריה מוכרחים לברר מי גזל את הקסם ואת חפציו העתיקים של דרווניר. מורה חדשה בשם פודזי, מצטרפת לסגל ההוראה - והם מוכרחים לגלות מי הקוסם, לפני שיגיע הקץ על עולם הקסמים.
טניה גרוטר והאמגושים
עץ החיים שנשתל על האי בויאן, שבו שוכן בית הספר טיבידוקס, נכרת והסימן היחיד ממנו הוא סגל האמגושים, רודפי הערפדים. טניה שלוחשת את כישוף הרוע משחררת רוח רעה ופותחת את המעבר לאלים העתיקים, המבקשים להשיב את העץ. על טניה למצוא את האמגושים - על מנת לא לחוות בזעם האלים.
טניה גרוטר ופטיש פֶּרוּן
מישהו עושה שימוש בפטישו של פרון, ונוטל את כשרונותיהם של בני האדם. מהקורבנות הראשונים נלקח היופי, הקסם והכוח. על טניה לגלות מי משתמש בפטיש ובידיה רמז אחד - פֶּרוּן ועליה לגלות מי הוא?
הדמיון להארי פוטר
שאר ספרי הסדרה של טניה גרוטר לעיתים מתנגשים ודומים לעלילת ספרי הארי פוטר ולעיתים רק מושגים מסוימים. כך למשל, בית הסוהר לקוסמים בסדרת ספרי טניה גרוטר הוא בית הסהר דוּבּוֹדָאם; משרד הקסמים הוא מַגשְצֶ'סטבָה; הסוהרסנים (דמנטור באנגלית) הם דה-מנטים.
בדומה להארי פוטר, גם לטניה יצאו סדרת מוצרים קשורים ואף שני משחקי מחשב: טניה גרוטר והבטנון הקסום, טניה גרוטר והקומה הנעלמת.
אלון חסן
אלון חסן (נולד ב-21 במרץ 1970) הוא לשעבר יו"ר ועד עובדי הציוד המכני בנמל אשדוד.
ביוגרפיה
חסן נולד וגדל באשדוד. אביו אמיל חסן שימש אף הוא כיו"ר ועד עובדי נמל אשדוד. בצה"ל שירת כעובד כללי בבסיס דלק ליד אשדוד. לאחר שיחרורו נקלט כבן ממשיך בתפקיד סוור בנמל אשדוד. לאחר מספר שנים עבר לשמש כמפעיל מלגזה ומאוחר יותר כמנופאי.
יו"ר ועד העובדים
החל משנת 2002 אלון חסן שימש כיו"ר ועד עובדי סקטור הציוד המכני בנמל אשדוד, אחד ממספר וועדי עובדים סקטוריאליים הפועלים בנמל. התבלט בתפקידו והיה משך תקופה ארוכה הדובר המרכזי של ועדי העובדים בנמל, מהועדים החזקים בהסתדרות העובדים, ונודע בתקשורת כ"יו"ר ועד עובדי נמל אשדוד".
במאי 2013 חשף אולפן שישי מספר עסקים השייכים לקרובי משפחה ומקורבים לאלון חסן. עסקים אלו היו חלק מתפעול נמל אשדוד, בעקבות כך פתחה המשטרה בחקירה. בעקבות התחקיר, החל סכסוך מתוקשר בין חסן לבין שלי יחימוביץ' ששימשה באותה עת, יושבת ראש מפלגת העבודה, בעיקר על גבי הפייסבוק שפרסמו סטטוסים משמיצים אחד על השני וכן יחימוביץ' קראה לחסן להתפטר מתפקידו כיו"ר ועד בנמל אשדוד, בעקבות החשדות נגדו. באחד הפוסטים שפרסמה יחימוביץ' כינתה את חסן 'תפוח רקוב', חסן שלח מכתב תגובה בו הוא טען כלפיה שהיא 'הוציאה את דיבתו'. בפריימריז לראשות מפלגת העבודה שנערכו בנובמבר 2013, פעל חסן נגד בחירת שלי יחימוביץ'. לאחר כישלונה, העלה את הסטטוס "המשימה הושלמה בהצלחה".
ביוני 2013 חסן השעה את עצמו מתפקידו כיו"ר ועד, כדי לאפשר בדיקה של החשדות נגדו, ובספטמבר 2013 הוחזר חסן לתפקידו על ידי ההסתדרות, למרות הביקורות נגד מהלך זה.
ביולי 2013 ממשלת ישראל החלה בקידום תוכנית להקמת נמלי ים נוספים בישראל בבעלות פרטית, לצורך הגברת התחרות בנמלים והורדת המחירים. בעקבות כך החל סכסוך מתמשך בין חסן שמתנגד להקמת נמלים נוספים לבין שר התחבורה ישראל כ"ץ שיוזם ודוחף להקמת הנמלים. הסכסוך ביניהם לווה בפרסום סטטוסים משמיצים בפייסבוק אחד כלפי השני. באחד המקרים שבו נפגשו בדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת, איים חסן על כ"ץ במקומו בליכוד בפריימריז הקרובים, לאחר שנפקדו כ-1200 מעובדי נמל אשדוד לליכוד. ביוני 2014 לאחר פרסום דבר מעצרו של חסן, אמר כ"ץ ליו"ר ההסתדרות אבי ניסנקורן שיש צורך להדיח אותו מתפקידו ולא להסתפק רק בהשעייתו.
ביולי 2014 פורסם כי חסן גויס על ידי המחלקה לחקירות שוטרים כדי להעביר לרונאל פישר מזוודה עם $150,000 במזומן תמורת שירותיו הלא-כשרים לכאורה.
בינואר 2015, לנוכח החשדות והחקירה המתנהלת כנגדו הוא הושעה מעבודתו בנמל, וחדל מלכהן כיו”ר הוועד. במרץ 2016 הוגש נגדו כתב אישום בשורה של עבירות, ובהן לקיחת שוחד והלבנת הון. ב-29 במרץ 2018 זוכה חסן מכל האישומים נגדו, מחוסר אשמה. עוד נקבע, כי פעולותיו הארגוניות כיו"ר ועד נעשו במטרה להגן על העובדים עליהם היה אמון. במאי 2018 ערערה המדינה על הזיכוי, וב-3 בדצמבר 2019 הערעור התקבל חלקית, וחסן הורשע בעבירות של מרמה והפרת אמונים של עובד ציבור ומרמה והפרת אמונים בתאגיד, והוטל עליו עונש של 150 שעות שירות לתועלת הציבור. בערעור לבית המשפט העליון הוחמר עונשו לשישה חודשי מאסר בפועל אשר ירוצו בדרך של עבודות שירות. בעקבות הרשעתו פוטר בספטמבר 2021 מעבודתו בנמל, למפרע ממועד השעייתו.
צרת רבים חצי נחמה
צרת רבים חצי נחמה הוא ביטוי, שמשמעותו היא שצערו של היחיד זוכה לנחמה חלקית כשמדובר בצרה שלה שותפים גם אחרים. לביטוי מקורות בחז"ל וניסוחים שונים בדברי הראשונים, אך בניסוחו המדויק הוא מופיע החל במאה ה-15, בפירוש מהרש"א. ביטוי נגדי גורס "צרת רבים - נחמת שוטים".
מקור הביטוי
במדרש רבה מפרש רבי יוחנן בשם רבי עקיבא את הפסוק "בצר לך ומצאוך כל הדברים האלה באחרית הימים" כך:.
בפסיקתא רבתי התפרש הפסוק "מה אעידך? ומה אדמה לך, הבת ירושלים? מה אשוה לך ואנחמך, בתולת בת ציון? כי גדול כים שברך - מי ירפא לך!" (איכה ב, יג) כקריאת שבר של ירמיהו על אי היכולת להשוות את שברונה של ירושלים לאסונות אחרים, כך שתמצא בהם נחמה, כדרך העולם לנחם כך.
בספר החינוך כתב שמצוות תקיעת השופר ביום הכיפורים של שנת היובל, המכריזה כי על בעלי העבדים לשחרר אותם לחופשי, נועדה כדי לעורר לב הבריות ולחזק נפשם לקיים מצווה זו "בראותם כי דבר השוה הוא בכל הארץ ושהכל עושים כן, נצטוינו על זה, שאין דבר שיחזק לבות בני אדם כמו מעשה הרבים, וכמאמר החכם, צער רבים נחמה".
כלשונו, מופיע הביטוי לראשונה בפירוש מהרש"א למסכת גיטין. נוסח דומה, "צער רבים חצי נחמה", נמצא בפי המגיד לרבי יוסף קארו.
הביטוי השתרש בספרות האחרונים, שלעיתים תמהים מהו מקורו.
משמעות הביטוי וביקורת
הרמב"ם רואה נחמה זו כטבע האדם. כך הוא מבאר את הטעם לכך שבמות הכהן הגדול יכול הרוצח בשגגה לצאת מעיר המקלט חופשי מחשש נקמת גואל הדם, על פי עיקרון זה שמות הכהן, שהוא צרת רבים, ישמש נחמה לגואל הדם:.
רבי יהונתן אייבשיץ מציין כי ישנם שני סוגים של נחמה. האחד הוא "נחמה אמיתית", כגון נחמת הרופא לחולה בבשורה שהוא עתיד להירפא ולפיכך לא ידאג מהיסורים שהם מנת חלקו כעת, והשני הוא "נחמה מקרית", "שיאמרו לו, וכי לבדך קרה זה, הלא רבים שתו מן כוס פורענות! וכאומרם צרת רבים חצי נחמה".
יש שלא הסכימו עם תוכנו של הביטוי, וראו אותו לגנאי. בספר מגיד מישרים, מעיר המגיד לבית יוסף שנחמה כזאת אינה ראויה לחכמים. הרב בצלאל זאב שפרן תמה על מהות הנחמה הזאת: "הכי בצרה שלא תבא צרעת ממארת לכל באי עולם, יפיג בזה צערו עד שתהיה בעיניו חצי נחמה? אין זה כי אם רע לב וקנאת איש מרעהו!". כדי ליישב את תמיהתו הוא מפרש שכוונת חז"ל הייתה להשתתפות רבים בצרת היחיד בתפילה ובקשת רחמים, ובכך ישיג היחיד חצי נחמה, שהרי "תפילה עושה מחצה".
באבות דרבי נתן מסופר כי כשמת בנו של רבן יוחנן בן זכאי, נכנסו תלמידיו לנחמו. התלמידים ניסו את כוחם בנחמה באמצעות הזכרת אישים בתנ"ך שמתו בניהם וקיבלו תנחומים, ורבן יוחנן דחה דברי תנחומים אלו, בטענה שאלו רק מוסיפים על צערו:
כמשקל נגד לביטוי, נפוץ הביטוי "צרת רבים - נחמת שוטים", שמקורו בפלא יועץ.
לאדבשניה
לאדבשניה (בהונגרית: Ládbesenyő) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בכפר חל פיחות משמעותי בכמות התושבים החל מ-559 תושבים בשנת 1941, 291 תושבים בשנת 2013 ו-285 תושבים בשנת 2018.
בלאדבשניה התגוררו מעט יהודים.
נבחרת אנגליה בכדורגל
נבחרת אנגליה בכדורגל (באנגלית: England national football team) מייצגת את אנגליה בתחרויות כדורגל בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של אנגליה. על אף שרוב הנבחרות הלאומיות ברחבי העולם מייצגות מדינות ריבוניות, כל אחת מבין ארבע אומות הבית (האומות המרכיבות את הממלכה המאוחדת) מיוצגת על ידי נבחרת לאומית נפרדת.
אנגליה זכתה במונדיאל 1966, כאשר היא הייתה המארחת, והגיעה לשלב חצי הגמר במונדיאל 1990 ובמונדיאל 2018. היא העפילה רק שלוש פעמים לשלב חצי הגמר באליפות אירופה בכדורגל (ביורו 1968, כשאירחה את יורו 1996 וביורו 2020), ופעם אחת לשלב הגמר (יורו 2020). מבין הנבחרות שזכו בגביע העולם בכדורגל. נבחרת אנגליה היא הנבחרת המצליחה ביותר מבין ארבע הנבחרות הבריטיות, והיא זכתה באליפות הבית הבריטית 54 פעמים, בטרם בוטלה התחרות. במונדיאל 2022 הגיעה נבחרת אנגליה עד לשלב רבע הגמר שם הודחה על ידי נבחרת צרפת בתוצאה 2:1
באופן מסורתי היריבה הגדולה ביותר של הנבחרת היא סקוטלנד. לאחר שהמשחקים הקבועים נגד סקוטלנד בוטלו בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20, היריבויות עם ארגנטינה וגרמניה הפכו למשמעותיות יותר וזאת בגלל המפגשים בין הנבחרות בשלבי הפלייאוף של גביעי העולם.
היסטוריה
נבחרת אנגליה היא נבחרת הכדורגל הוותיקה ביותר בעולם, ביחד עם. הנבחרת האנגלית ערכה את משחק הכדורגל הראשון שלה מול נבחרת סקוטלנד ב-30 בנובמבר 1872, במשחק שבו אירחה ההתאחדות הסקוטית את נבחרת אנגליה באצטדיון המילטון קרסנט שבעיר גלאזגו שבסקוטלנד. המשחק נערך לעיני כ-4,000 צופים, והסתיים בתוצאה 0:0. במהלך 40 השנה הבאות, שיחקה הנבחרת האנגלית רק מול נבחרות מהאיים הבריטיים, משמע נגד סקוטלנד, ואירלנד. משחקים אלו נהיו לתחרותיים עם הקמת אליפות הבית הבריטית שהתקיימה בין השנים 1883 ו-1984.
הנבחרת האנגלית הצטרפה לפיפ"א בשנת 1906. בשנת 1908 שיחקה הנבחרת לראשונה מול נבחרת מחוץ לבריטניה, כאשר ערכה משחק ידידות באוסטריה מול הנבחרת המקומית, משחק שנגמר בתוצאה 1:6 לטובת אנגליה. בשנותיה הראשונות, שיחקה הנבחרת האנגלית רק מול נבחרות אירופאיות כגון, , , ו. את משחקה הראשון אי פעם מול נבחרת מחוץ לאירופה ערכה ב-6 באוגוסט 1936, במשחק מול  באולימפיאדת 1936 כ"נבחרת בריטניה בכדורגל". המשחק נגמר בניצחון בריטי 0:2. יחסיה של הנבחרת עם פיפ"א היו קשים תחילה, תופעה שלוותה בפרישת הנבחרות הבריטיות מפיפ"א ב-1928.
רגע השפל בהיסטוריית הנבחרת התרחש ב-14 במאי 1938 בטקס שלפני ההתמודדות מול נבחרת גרמניה באצטדיון האולימפי של ברלין. כל שחקני הנבחרת ביצעו הצדעה נאצית לקהל הגרמני במצוות ממשלתו של נוויל צ'מברלין. אירוע זה נחשב לאחד הרגעים החשוכים בהיסטוריה הספורטיבית של אנגליה.
בשנת 1946 חזרו הנבחרות הבריטיות לפיפ"א, ולכן לא השתתפה הנבחרת האנגלית במשחקי גביע העולם בכדורגל שקדמו ל-מונדיאל 1950. בגביע העולם הראשון בו השתתפה, נוצחה הנבחרת בתוצאה 1:0 נגד . הפסד זה, והפסד נוסף ל מנעו מאנגליה להעפיל מהסיבוב הראשון. הפסד 6:3 ל בשנת 1953 הוא ההפסד הראשון של נבחרת אנגליה לנבחרת לא-בריטית באצטדיון ומבלי.
למרות העובדה שוולטר וינטרבוטום היה למנג'ר הנבחרת האנגלית הראשון שמונה במשרה מלאה, הנבחרת לא הגיעה לאף הישג משמעותי מחוץ לבריטניה עד לשנת 1963, שבה מונה לתפקיד אלף ראמזי. תחת הנהגתו של ראמזי זכתה הנבחרת האנגלית בתואר אלופת העולם בכדורגל במונדיאל 1966, שנערך על אדמת אנגליה, לאחר ניצחון 2:4 על במשחק הגמר, הודות לשלושער של ג'ף הרסט, כולל שער שנוי במחלוקת בהארכה שמכונה על ידי רבים "השער שלא היה".
נבחרת אנגליה העפילה אוטומטית למונדיאל 1970 כמגנה על התואר, אך נכשלה בשלב רבע הגמר מול נבחרת גרמניה המערבית. למונדיאל 1974 ומונדיאל 1978 לא הצליחה נבחרת אנגליה להעפיל. ב-1982 העפילה הנבחרת, תחת הדרכתו של רון גרינווד, למונדיאל 1982, לאחר 12 שנים שבהן לא העפילה לטורניר. בטורניר עצמו הודחה הנבחרת בשלב הבתים השני מבלי להפסיד ולו משחק אחד לאורך כל הטורניר.
במונדיאל 1986 תחת בובי רובסון הגיעה הנבחרת רק עד רבע הגמר, ובמונדיאל 1990 שנערך באיטליה ונחשב להצלחה האנגלית הגדולה ביותר מאז 1966, סיימה במקום הרביעי בטורניר, לאחר שבחצי הגמר הפסידה לגרמניה המערבית בבעיטות הכרעה.
גרהאם טיילור, יורשו של רובסון, נכשל בהעפלת הנבחרת למונדיאל 1994 אך בטורניר שלאחר מכן, יורו 1996 שנערך באנגליה, תחת הדרכת טרי ונבלס, הגיעה הנבחרת להישג השיא שלה באליפות אירופה בכדורגל, כאשר הגיעה לשלב חצי הגמר.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21 הייתה הנבחרת האנגלית דרך קבע אחת מ-20 הנבחרות המובילות בעולם, אך לא השכילה לעבור את שלב רבע הגמר באף טורניר בינלאומי. סוון גוראן אריקסון השוודי מונה לתפקיד מאמן נבחרת אנגליה בשנת 2001, ובכך הפך למאמן הראשון מחוץ לאנגליה שהפך למאמן הנבחרת.
בשנת 2012 מונה רוי הודג'סון למאמן הנבחרת, ובמונדיאל 2014 הודחה הנבחרת בהדרכתו לאחר שסיימה את שלב הבתים במקום האחרון בבית עם נקודה אחת בלבד. ביורו 2016 אכזבה אנגליה, כשהודחה בשלב שמינית הגמר על ידי. בעקבות ההדחה התפטר הודג'סון מאימון הנבחרת ובמקומו מונה סם אלרדייס, אך לאחר שנחשד בשחיתות הוא נאלץ להתפטר אחרי משחק אחד בלבד כמאמן הנבחרת, וגארת' סאות'גייט מונה במקומו. תחת סאות'גייט הגיעה הנבחרת לחצי גמר מונדיאל 2018, לראשונה מאז מונדיאל 1990, לאחר שניצחה בשמינית הגמר את וברבע הגמר את. בחצי הגמר הודחה על ידי ובמשחק על המקום השלישי הפסידה ל. בנוסף, העפילה לחצי גמר יורו 2020, לראשונה מאז 1996, ואחרי ניצחון על דנמרק העפילה לגמר היורו בפעם הראשונה בתולדותיה, בו הפסידה לאיטליה בתום דו-קרב פנדלים.
אצטדיון
במאי 1951 הפכה נבחרת ארגנטינה לנבחרת הראשונה חוץ מסקוטלנד שמשחקת באצטדיון זה, ועד שנת 1960 רוב משחקי הנבחרת החלו להיות משוחקים באצטדיון זה. בין 1966 ו-1995 שיחקה הנבחרת האנגלית את כל משחקיה הביתיים בוומבלי.
משחקה האחרון של נבחרת אנגליה באצטדיון ומבלי הישן היה ב-7 באוקטובר 2000 נגד גרמניה, משחק אותו הפסידה נבחרת אנגליה בתוצאה 0–1. מאז אותו משחק שיחקה הנבחרת האנגלית ב-14 אצטדיונים שונים ברחבי אנגליה. התאחדות הכדורגל האנגלית חוקקה חוק לפיו הנבחרת מחויבת לשחק באצטדיון ומבלי לפחות עד שנת 2036, כאשר המניע המוביל להחלטה זו הוא מניע כלכלי: אצטדיון ומבלי הישן לא היה בבעלות ההתאחדות האנגלית, ובשל בניית האצטדיון החדש נכנסה ההתאחדות האנגלית לחובות כבדים. החוק נועד להוציא את מירב הרווחים מאצטדיון זה כדי לכסות על החוב המקורי על האצטדיון.
המשחק הראשון באצטדיון המחודש נערך במרץ 2007, כשהנבחרת הצעירה של אנגליה אירחה את איטליה במשחק שמשך 55,700 צופים והסתיים בתיקו 3-3, כאשר דייוויד בנטלי כובש את השער הראשון של כדורגלן אנגלי אי-פעם באצטדיון החדש. החלוץ האיטלקי ג'יאמפולו פאציני כבש את השער הראשון באצטדיון לאחר 29 שניות בלבד, וכן כבש את השלושער הראשון בתולדות האצטדיון.
נבחרת אנגליה מחוץ לאצטדיון ומבלי
בשבע השנים בין המשחק מול גרמניה ועד המשחק הראשון של הנבחרת האנגלית מול ברזיל במשחק ידידות בשנת 2007, שיחקה נבחרת אנגליה בסך הכל 34 משחקים ב-14 אצטדיונים שונים ברחבי אנגליה. בסך הכל ניצחה 22 משחקים, סיימה 7 בתיקו והפסידה חמישה. במשחקים רשמיים (מוקדמות גביע העולם והיורו) לאנגליה מאזן של 11 ניצחונות ושלוש תוצאות תיקו מתוך 14 משחקים בסך הכל. רשימת המגרשים ומספר המשחקים ששוחקו בהם:
שיאי שחקנים
נכון ל-19 ביוני 2023.
סגל הנבחרת
סגל נבחרת אנגליה למשחקי מונדיאל 2022
הנתונים נכונים ל-10 בדצמבר 2022 לאחר המשחק במסגרת רבע גמר גביע העולם 2022 נגד נבחרת צרפת
פרי כריסטי
פרי גלדסטון כריסטי (Perry Gladstone Christie; נולד בנסאו, ב-21 באוגוסט 1943) הוא פוליטיקאי מאיי בהאמה, שכיהן כראש ממשלת איי בהאמה בשנים 2002–2007 ו-2012–2017.
כריסטי הוא אתלט לשעבר. הנהיג את המפלגה הליברלית הפרוגרסיבית. ב־1984 עזב את מפלגתו, אך חזר אליה כעבור זמן מה. הוא נבחר לתפקיד ראש הממשלה ב-2002 כאשר מפלגתו זכתה בבחירות לפרלמנט המקומי והחזיק בתפקיד זה עד לשנת 2007, למעט תקופה קצרה ב-2005 אז סבל מהתקף שבץ והוחלף על ידי סגניתו סינתיה פראט. ב-2007 מפלגתו הפסידה בפרלמנט למפלגת התנועה הלאומית החופשית בראשות יוברט אינגרהם והוא הפך לראש האופוזיציה.
ב-2012 הוא זכה בבחירות פעם נוספת ומונה לראש ממשלה שוב. ב-2017 המפלגה סבלה ממפלה בבחירות שבמסגרתה איבדה 25 מ-29 המושבים שלה, ובכלל את המושב של מחוז הבחירה של כריסטי.
סדר דין מיוחד בתובענה לפינוי מושכר בלתי מוגן
בישראל נקבעה המרצת פתיחה מיוחדת שתכליתה להפוך הגשת תובענות במקרים של פינוי מושכר שחוק הגנת הדייר לא חל עליו, לפשוטה וקלה יותר.
אחת הבעיות שהעיקו על בעלי בתים בישראל והרתיעו השקעה בבניה להשכרה הייתה הקושי שהיה לפנות דיירים מדירות שכורות, גם כאלו שהפסיקו לשלם את שכר הדירה, גם כאלו שתקופת הסכם השכירות שלהם הסתיימה ולא רצו לעזוב את הדירה ובעיקר כאלו שאין להם טענת הגנה כלשהי מפני פינויים מהדירה.
על פי תקנות סדר הדין האזרחי (תיקון מס' 2), תשס"ח-2008, בעל דירה הנרתע מהעלויות והזמן הכרוכים בהגשת תובענה רגילה לפינוי מושכר יכול (אך לא חייב) לעשות שימוש בסדר דין מיוחד.
כתבי הטענות
על התובע להגיש את תביעתו עם כותרת המציינת כי מדובר ב"תביעה לפינוי מושכר". לכתב התביעה עליו לצרף תצהירי עדות ראשית של עדים, חוות דעת מומחה, אסמכתאות משפטיות ואת כל המסמכים הנוגעים לעניין (הנתבע אינו צריך לבקש בקשה לגילוי מסמכים). כתב ההגנה של הנתבע יכלול גם הוא את כל התוספות הנ"ל, והוא יוגש תוך 30 יום מהיום שבו המציא לו התובע את כתב התביעה. התובע אינו יכול לתבוע בכתב התביעה שלו סעדים שאינם פינוי המושכר (אך הוא יכול להגיש תביעה נפרדת בסדר דין רגיל מבלי לבקש היתר פיצול סעדים), כמו כן הנתבע לא זכאי להגיש תביעה שכנגד או הודעה לצד שלישי.
הדיון ופסק הדין
הדיון מתקיים בתוך 30 יום מהמועד להגשת כתב ההגנה האחרון, ועד 7 ימים לפני מועד הדיון רשאים הצדדים להגיש אסמכתאות משפטיות ועיקרי טיעון. הדיון עצמו יסתיים תוך יום אחד, והסיכומים יעשו בעל פה ביום הדיון (בניגוד לפרקטיקה המקובלת בהליכים אזרחיים להגיש סיכומים בכתב). פסק הדין ניתן בתוך 14 יום.
עונת 1974/1975 בליגה הלאומית
עונת 1974/1975 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-19 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הקבוצה שעלתה לליגה הלאומית לעונת 1974/1975 הייתה שמשון תל אביב. העונה החלה ב-5 באוקטובר 1974 והסתיימה ב-17 במאי 1975. בתום העונה סיימה הפועל באר שבע במקום הראשון וזכתה באליפות לראשונה בתולדותיה. המבקיע המצטיין של העונה היה משה רומנו מבית"ר תל אביב שכבש 17 שערים.
בעקבות החלטת ההתאחדות לכדורגל להגדיל את הליגה הלאומית ל-18 קבוצות, אף קבוצה לא ירדה לליגת המשנה ולעונת 1975/1976 לליגה הלאומית עלו מכבי חיפה ומכבי רמת עמידר.
השיבה לחיפה (סרט)
השיבה לחיפה הוא סרטו של הבמאי קאסם האוואל (kasem hawal), שיצא לאקרנים בשנת 1982 בהפקת סרטי אל-ארד. הסרט מבוסס על הנובלה "השיבה לחיפה" של ע'סאן כנפאני שיצאה לאור ב-1969.
רקע
"השיבה לחיפה" היה ספרו האחרון של כנפאני והוא עוסק במפגש בין פליטים ערבים שחזרו לביתם שבחיפה לאחר מלחמת ששת הימים, ובין משפחה יהודית ניצולת שואה המתגוררת בביתם.
הסרט הופק במימון פלסטיני ונחשב לסרט הפלסטיני העלילתי הראשון, על אף שהבמאי קאסאם הוואל אינו פלסטיני אלא עיראקי. הסרט מומן כולו באמצעות תרומות שנאספו על ידי החזית העממית לשחרור פלסטין. הסרט צולם בצפון לבנון במחוז טריפולי. שלושה חודשיים לפני תחילת הצילומים, ההפקה הפיצה קמפיין מודעות לגבי הסרט במחנה הפליטים נהר אל-בארד וב. הצילומים לסרט לוו בשיתוף פעולה נרחב בין כל תושבי האזור. בסצנת הפתיחה המתארת את הגירוש השתתפו כ-4000 ניצבים מכל הגילאים שהם תושבי האזור תוך כדי שהם מביאים עימם תלבושות ואביזרים: פלסטינים מהמחנות הביאו עימם בגדים ישנים מלפני הגירוש, אזרחים תרמו מכוניות ישנות ודייגים לבנונים תרמו את סירותיהם לצילומים.
הערכה
בספר "מרחב ספרותי ערבי-עברי" פורסם מאמר של מחמוד כיאל אודות היצירה, והוא מציין שהיא מן החשובות שביצירות הפלסטיניות, והיא עוסקת במספר סוגיות המעסיקות את החברה הפלסטינית לאחר 1948. הסוגיה הראשונה היא "התבוסה" במלחמת העצמאות ואובדן הבית, נושא זה בא לידי ביטוי בעלילה בעימותים של סעיד עם בניו, ח'לדון-דוב וח'אלד, המאשימים את דור הוריהם בכניעה. הסוגיה השנייה היא המאבק על ארץ ישראל, הבאה לידי ביטוי בעלילה בדמותו של ח'לדון-דוב, ילדם הפלסטיני של ציפה וסעיד שגדל וחונך כיהודי במשפחה יהודית ומשרת בצה"ל. הסוגיה השלישית, המשתקפת מדמותו של אללבדה, דנה בקשר בין הפזורה הפלסטינית לבין אלו שנשארו לגור בתוך מדינת ישראל.
נאדר א-דהבי
נאדר א-דהבי (בערבית: نادر الذهبي; תעתיק מדויק: נאדר אלד'הבי) (נולד ב-7 באוקטובר 1946) הוא פוליטיקאי ירדני שכיהן כראש הממשלה ושר הביטחון של ירדן משנת 2007 ועד 2011
ביוגרפיה
א-דהבי נולד בעמאן ובשנת 1964 סיים בעיר את לימודיו בקולג' אל חוסיין. באותה שנה הוא התגייס לחיל האוויר המלכותי של צבא ירדן. במקביל לשירותו הצבאי השלים אל דהבי לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה (1969), לימודי תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מהמכון הטכנולוגי קראנפילד באנגליה (1982) ולימודי תואר שני במינהל ציבורי משלוחת האוניברסיטה האמריקנית אובורן בירדן (1987).
שירותו הצבאי של א-דהבי נמשך עד 1994 ובשנתיים האחרונות לשירותו הוא שימש סגן מפקד חיל האוויר האחראי על לוגיסטיקה. לאחר מכן הוא התמנה למנכ"ל חברת התעופה "רויאל ג'ורדניאן" ובשנים 1994–1995 הוא שימש יו"ר התאחדות חברות התעופה הערביות. בשנים 1995–1998 היה א-דהבי חבר מועצת המנהלים של ארגון התעופה הבינלאומי יאט"א ובשנים 1996–1997 עמד בראשו.
בשנים 2001–2003 כיהן א-דהבי כשר התחבורה בממשלתו של פייסל אל-פאיז. בשנת 2004 התמנה למנכ"ל הרשות לפיתוח כלכלי של עקבה.
בנובמבר 2007 א-דהבי כראש הממשלה ושר הביטחון של ירדן, לאחר התפטרות מערוף אל-בח'ית. בדצמבר 2009 החליף אותו סמיר זיד א-ריפאעי.
חיים אישיים
א-דהבי נשוי ואב לשלושה.
בקרוב (שיר)
בקרוב הוא סינגל של הפרויקט של עידן רייכל אשר הוקלט על ידי הזמר הישראלי שי צברי, מתוך האלבום "רבע לשש". השיר יצא לאור ב-9 בדצמבר 2013, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל השישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה
בדומה לשאר שירי האלבום, השיר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל, והופק על ידי רייכל וגלעד שמואלי. השיר הוא בסגנון העולם, המאפיין את שאר שירי האלבום.
בסמוך לצאת האלבום, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור למעלה מ-729 אלף השמעות.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא של השיר. ב-9 בדצמבר 2013, בסמוך לצאת הסינגל, עלה לערוץ היוטיוב הרשמי של רייכל האודיו הרשמי של השיר, המציג בתוכו את עטיפת הסינגל ואף את מילותיו של השיר. נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כמיליון.
יון ברטיאנו
יון קונסטנטין ברטיאנו (ברומנית: Ion Constantin Brătianu; 2 ביוני 1821 – 16 במאי 1891) היה אחד הדמויות המרכזיות בפוליטיקה הרומנית במאה התשע עשרה, ויחד עם המלך קרול הראשון, היה האדריכל הראשי של רומניה המודרנית.
לאחר שהשתתף במהפכת 1848 בבוקרשט, עבר ברטיאנו לפריז, שם פעל למען האיחוד והאוטונומיה של נסיכויות דנוביה, מולדביה וולאכיה. ברטיאנו היה חבר ב"מחנה הלאומי" (Partida Naţională) בתקופת שלטונו של אלכסנדרו יואן קוזה, ובשנת 1875 הקים את המפלגה הלאומית ליברלית, יחד עם אחיו דומיטרו. כיהן כראש ממשלת רומניה בשלוש קדנציות: יולי, 1868 - 28 בנובמבר 1868; 24 ביולי 1876 - 9 באפריל 1881; 9 ביוני 1881 - 20 במרץ 1888. כראש ממשלה הוא מילא תפקיד מכריע בהבטחת עצמאות רומניה במלחמת רוסיה-טורקיה בשנים 78–1877 ובקונגרס ברלין (1878). כמו כן כיהן ברטיאנו כשר ההגנה וכשר האוצר של רומניה. כשר האוצר מילא ברטיאנו תפקיד חשוב בעיצוב החוקה הרומנית בשנת 1866. הוא היה מעורב בהבאתו של קרול הראשון, מלך רומניה לרומניה אך היה גם מעורב בקשר להפלתו, המכונה רפובליקת פלוישט.
תזמורת קליבלנד
תזמורת קליבלנד (באנגלית: Cleveland Orchestra) היא אחת התזמורות הגדולות והחשובות בארצות הברית. מקום מושבה הקבוע הוא בקליבלנד, אוהיו.
מבין "חמש התזמורות הגדולות" באמריקה, היא נחשבת לאירופאית ביותר. רבים מונים אותה עם הטובות בתזמורות העולם. בין דברי ההוקרה:
נוסף לקטלוג עצום של הקלטות שנוצר עם מנהלי המוזיקה של התזמורת, היו לה גם סדרות הקלטות תחת שרביטיהם של ולדימיר אשכנזי ואוליבר נאסן, כמו גם יצירות ספציפיות במשך השנים עם קורט זנדרלינג, יואל לוי, ריקרדו שאיי, מייקל טילסון תומאס ולואיס ליין.
הכנר הישראלי דוד רדזינסקי משמש בתפקיד הכנר הראשי של התזמורת החל משנת 2022.
במהלך שנת 2023 תתארח התזמורת בישראל תחת חסותה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
טבח שכא
טבח שכא (בערבית:  مذبحة شكا ) הוא טבח שביצעו לוחמים פלסטינים מהארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) ב-5 ביולי 1976, בתקופת מלחמת האזרחים השנייה בלבנון, בנוצרים מרונים תושבי העיירה שכא שבצפון לבנון. בטבח זה נרצחו למעלה מ-117 נוצרים מרונים, רבים נפצעו, ורכוש רב נהרס והושחת.
רקע
העיירה שכא שוכנת לחוף הים התיכון, בנפת בתרון שבמחוז צפון לבנון, דרומית לעיר הנמל טריפולי וכ-15 קילומטר מהעיר בתרון. אוכלוסיית העיירה נוצרית מרונית, ובמקום מוסדות דת מרוניים ובתי ספר דתיים.
בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון נשלט האזור על ידי מיליציות פלסטיניות, אך העיירה עצמה הייתה מובלעת נוצרית בשליטת המיליציה המרונית "הכוחות הלבנוניים" וכותרה על ידי כוחות עוינים. העיירה הותקפה רבות על ידי לוחמים פלסטינים ומוסלמים, אשר בסיסם היה בעיר טריפולי. התקפות אלה אמנם גבו קורבנות רבים, אך לא הגיעו למצב של טבח בזכות שהייתם של לוחמי "הכוחות הלבנוניים" בכפר וההגנה שסיפקו לתושבים.
הטבח
ב-5 ביולי 1976 החלו יוצאים לוחמים פלסטינים חמושים מטריפולי דרומה, לכיוון העיירה. הפלסטינים, בעודם מתקרבים אל העיירה, פתחו בירי לעבר מכוניות שנסעו בכביש המוביל אל שכא. כאשר נודע לתושבי העיירה על הלוחמים המתקרבים, קיבלו אנשי הכמורה הוראה לצלצל בפעמוני הכנסייה המקומית כאות אזהרה לתושבי העיירה וללוחמים המרונים. כאשר נכנסו הפלסטינים אל העיירה, התפתח במקום קרב בין שתי המיליציות: הפלסטינית והנוצרית. הפלסטינים החמושים, אשר היו רבים מספרית מהלוחמים הנוצרים, גברו על הלוחמים הנוצרים, וכבשו את העיירה.
לאחר כיבוש העיירה, החלו הפלסטינים טובחים בתושבים. לפי עדויות של ניצולים, התוקפים ירו ללא הבחנה בתושבים, שחטו אנשים בעזרת גרזנים, ערפו ראשים ואנסו נשים ונערות. כמו כן, ידוע כי התוקפים הציתו מבנים ומכוניות בהם, בין השאר, הסתתרו אזרחים. בכך, נמנעה מתושבים רבים האפשרות להינצל והם נשרפו בעודם בחיים. בטבח זה נרצחו לפחות 117 נוצרים תושבי העיירה ומספר תושבים מהכפרים הסמוכים, אשר עברו באזור. בנוסף לכך, נזרע הרס רב בעיירה, מבנים רבים ניזוקו קשות והכנסייה המקומית הושחתה.
לאחר הטבח
יש הסוברים שטבח זה הוא אחד המניעים לטבח תל א-זעתר אשר ביצעו לוחמי מיליציות מרוניות ב-12 באוגוסט אותה השנה, בתושבי מחנה הפליטים הפלסטינים תל א-זעתר שבפאתי ביירות ובו נהרגו למעלה מ-1,000 פלסטינים.
נשים קטנות (סרט, 1933)
נשים קטנות (באנגלית: Little Women) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1933, בבימויו של ג'ורג' קיוקור ובכיכובן של קתרין הפבורן, ג'ואן בנט, פרנסס די וג'ין פארקר. התסריט שנכתב בידי שרה י' מייסון וויקטור הירמן מבוסס על הרומן באותו שם מאת לואיזה מיי אלקוט שיצא לאור ב-1868.
הסרט הוא העיבוד השלישי לקולנוע של הספר. שני סרטי ראינוע יצאו לפניו. ב-1917 יצא סרט עם מינה גריי, וב-1918 יצא סרט אילם נוסף עם דורותי ברנרד. אחרי הגרסה הקולנועית הראשונה הופק ב-1949 עיבוד נוסף בכיכובם של ג'ון אליסון, אליזבת טיילור ופיטר לופורד וב-1994 יצא לאקרנים הסרט "נשים קטנות" בכיכובה של וינונה ריידר.
תקציר העלילה
העלילה מתרחשת בקונקורד שבמסצ'וסטס בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית. הסרט מתמקד במאבקיהן ובהרפתקאותיהן של ארבע האחיות לבית מארץ' ואימן האוהבת, המכונה בחיבה בשם מרמי (בגילומה של ספרינג ביינגטון). המשפחה מחכה לשובו מהמלחמה של האב המשרת כקולונל וכומר בצבא האיחוד. ג'ו (קתרין הפבורן) היא נערה נמרצת שמשמשת כבת לוויה לדודתה האמידה (עדנה מיי אוליבר). היא חולמת להיות סופרת מצליחה, ובינתיים היא כותבת מחזות שאחיותיה מבצעות לפני קהל ילדים. איימי (ג'ואן בנט) היא יפה אבל אנוכית. מג (פרנסס די) עובדת כתופרת, ובת' העדינה (ג'ין פארקר) מתאמנת בנגינה על קלאוויקורד, כלי נגינה ישן שזקוק לכוונון.
הבנות מתיידדות עם לורי (דאגלס מונטגומרי), צעיר שמגיע לגור עם סבו, מר לורנס (הנרי סטיבנסון), השכן העשיר של משפחת מארץ'. הן מוזמנות לנשף מפואר בבית משפחת לורנס, ושם פוגשת מג את המורה הפרטי של לורי, ג'ון ברוק (ג'ון לודג'). במהלך החודשים הבאים ג'ון מחזר אחרי מג, סיפור קצר ראשון מאת ג'ו יוצא לאור, ובת' מקבלת את הצעתו של מר לורנס, לבוא ולנגן בפסנתר שבביתו.
מרמי מגלה שבעלה מחלים מפציעה בבית חולים בוושינגטון, והיא נוסעת אליו כדי לטפל בו. בהיעדרה בת' נדבקת מתינוק של השכנים במחלת השנית. היא מחלימה אבל בבריאות רופפת. ההורים חוזרים הביתה, ומג מתחתנת עם ג'ון. לורי מצהיר על אהבתו בפני ג'ו, אבל היא דוחה את הצעת הנישואים שלו. ג'ו עוברת לגור בניו יורק ולפתח את קריירת הכתיבה שלה. היא גרה בחדרים שכורים שם היא פוגשת את פרופסור באר (פול לוקאס) בלשן גרמני עני. בעזרתו ובעידודו ג'ו משפרת את הכתיבה שלה, ופותרת את סבך רגשותיה לגבי לורי.
מצבה הבריאותי של בת' מתדרדר והיא קרובה למות. ג'ו חוזרת לקונקורד כדי להיות איתה. אחרי מותה של בת', מגלה ג'ו שאיימי, אותה לקחה הדודה מארץ' כבת לווייתה באירופה, התאהבה בלורי והסכימה להינשא לו. פרופסור באר מגיע מניו יורק כדי להציע נישואים לג'ו, והיא מקבלת את הצעתו. אחר כך איימי ולורי מתחתנים.
הפקה
דייוויד או. סלזניק לא קיבל קרדיט על עבודתו בסרט, אבל הוא חזר ל-RKO מ-MGM כדי לפקח על ההפקה.
לבקשתה של הפבורן מעצב התלבושות וולטר פלונקט יצר את שמלתה לדמות של ג'ו על פי תלבושת בתמונה של סבתה מצד אימה. פלונקט עיצב מחדש את התלבושות של ג'ואן בנט כדי להסתיר את עובדת היותה בהיריון מתקדם. בנט לא סיפרה על הריונה לג'ורג' קיוקור כשהוא ליהק אותה לתפקיד.
לואיס קלוסר הייל לוהקה לשחק בתפקיד הדודה מארץ'. אחרי מותה ב-26 ביולי 1933, החליפה אותה השחקנית עדנה מיי אוליבר.
תקציב הסרט היה מיליון דולר. 4,000 איש עבדו במהלך השנה של הפקת הסרט. 3,000 פריטים שונים בהם תלבושות, ריהוט, ואביזרים ביתיים נבדקו שהם מתאימים לתקופה. הוב ארווין, אמן ומעצב פנים, נשכר כדי לפקח על עיצוב הסט. ביתה של לואיזה מיי אלקוט במסצ'וסטס שימש כמודל לבית משפחת מארץ' בסרט. צילומי החוץ נערכו באגם לנקסטר בסאנלנד, פרובידנציה רנץ' בהוליווד הילד, ובוורנר ברוס רנץ' בפסדינה.
יציאה לאקרנים
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-16 בנובמבר 1933 באולם המוזיקה רדיו סיטי. הוא שבר שיאי צפייה ונרשמו רווחים של 100,000 דולר בשבוע הראשון להקרנתו.
פרסים
התסריטאים שרה ו. מייסון ובעלה ויקטור הירמן זכו בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר והפסיד לסרט "תהלוכה". ג'ורג' קיוקור היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר והפסיד לפרנק לויד.
הנרי ג'יינוויי הארדנברג
הנרי ג'יינוויי הארדנברג (באנגלית: Henry Janeway Hardenbergh; 6 בפברואר 1847 – 18 במרץ 1918) היה אדריכל אמריקני. תכנן עשרות מבנים בארצות הברית, המוכרים ביותר הם הדקוטה ומלון פלאזה, שניהם במנהטן.
ביוגרפיה
הארדנברג נולד בניו ברונסוויק שבניו ג'רזי. בין השנים 1865–1870 רכש השכלה וניסיון מעשי באדריכלות, עת שימש כשוליה במשרדו של האדריכל הגרמני בניו יורק. בשנת 1871 פתח משרד עצמאי. את דרכו המקצועית החל בתכנון של ספרייה, כנסייה ומבנה נוסף עבור אוניברסיטת רטגרס בעיירת הולדתו בניו ג'רזי. את העבודות הללו קיבל בעזרת קשריו המשפחתיים במוסד הלימודים.
בהמשך שנות השבעים של המאה ה-19 קיבל חוזה לתכנון מבנה מגורים במנהטן, ה-"Vancorlear". יצירה זו הביאה לו את תשומת לבו של היזם, באותה עת יו"ר תאגיד סינגר לייצור מכונות תפירה. קלארק רכש קרקעות באפר וסט סייד, ושכר את הארדנברג לתכנון מספר מבני מגורים (שחלקם נהרסו בינתיים); המפואר בהם הוא מבנה הדירות היוקרתי "הדקוטה". בניין זה, בדומה לתכנון הפלאזה שנבנה בסגנון רנסאנס גרמני, כולל מוטיבים האופייניים לסגנון הרנסאנס הצרפתי כאלמנטים המופיעים בטירת שאמבור ובטירות נוספות של עמק הלואר. יצירתו זו הפכה את הארדנברג לאדריכל בעל שם, והביאה לו חוזים לתכנון שני מלונות עבור משפחת אסטור: מלון ולדורף (1893) ומלון אסטוריה (1897), שהפכו למלון וולדורף-אסטוריה. שני המלונות נהרסו בשנת 1929 על-מנת לפנות מקום לבנייתו של בניין אמפייר סטייט.
יצירתו המפורסמת ביותר של הארדנברג היא מלון פלאזה, שהושלם בשנת 1907 והיה לאחד המלונות המפורסמים בעולם ולאחד מסמליה של מנהטן. יצירות נוספות שלו הן ו"המרטיניק" (The Martinique) בניו יורק;  באוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי (נהרס בשנת 1997); "המוהיקני" (The Mohican) בקונטיקט;  בוושינגטון די. סי., ו בבוסטון שבמסצ'וסטס.
הארדנברג נפטר בניו יורק בגיל 71.
מארק ראוואלומנאנה
מארק ראוואלומנאנה (במלגשית: Ravalomanana Marc, IPA: raˌvaluˈmananə̥; נולד ב-12 בדצמבר 1949) הוא פוליטיקאי מלגשי, שכיהן כנשיאה הרביעי של מדגסקר בשנים 2002–2009. הוא נולד למשפחה חקלאית בת שבט המרינה באימרינקסינינה, סמוך לבירת האי אנטננריבו. ראוואלומנאנה התפרסם ועלה לגדולה בפעם הראשונה כמייסדו ומנהלו הכללי של קונגלומרט המחלבות הענק "TIKO". לאחר מכן השיק, באופן מוצלח, את חברת "MAGRO" הסיטונאית וחברות אחדות נוספות.
ראוואלומנאנה נכנס לפוליטיקה עם ייסוד המפלגה "אני אוהב את אנטננריבו" ("Tiako Iarivo") ב-1999 וניהל בהצלחה מסע בחירות לראשות עיריית אנטננריבו, תפקיד בו החזיק בשנים 1999–2001. כראש העיר שיפר את התנאים הסניטריים והביטחוניים בעיר. באוגוסט 2001 הוא הודיע על מועמדותו לנשיאות בבחירות שנערכו בדצמבר אותה השנה, כמועמד עצמאי. בסופו של דבר נכנס ראוואלומנאנה לתפקידו כנשיא ב-2002 לאחר מערכת בחירות שנויה במחלוקת ואלימה, שבתומה עמד על טענתו כי בסיבוב הראשון זכה ברוב מוחץ. תחת הנהגתו של ז'אק סיילה, ראש ממשלת מדגסקר תחת מרבית נשיאותו של ראוואלומנאנה (בשנים 2002–2007), הוקמה מפלגה פוליטית בשם "אני אוהב את מדגסקר" ("Tiako I Madagasikara") בראשית יולי 2002 במטרה לתמוך במסע הבחירות הנשיאותי של ראוואלומנאנה וזכתה להישג מרשים בבחירות המקומיות. ראוואלומנאנה נבחר מחדש בדצמבר 2006, כשהוא זוכה בשנית לתמיכה מוחצת בסיבוב הראשון.
במהלך הנשיאות של ראוואלומנאנה, מדגסקר התקדמה משמעותית לעבר מטרות הפיתוח שהציבה לעצמה וידעה צמיחה כלכלית בת 7% בשנה. ממשלו פיקח על בנייתם של אלפי בתי ספר ומרפאות חדשים. שיקום הדרכים והכבישים סייע בשיפור הגישה של החקלאים הכפריים לשווקים. הקמתה של הסוכנות העצמאית הלוחמת בשחיתות "ביאנקו" (BIANCO), ואימוץ מדיניות תומכת מוגדרת הביאה לירידה בשחיתות השלטונית. באקרים, שטחים טבעיים התרחבו הודות למימוש תוכנית הפיתוח "מדגסקר הטבעית" שהגה ראוואלומנאנה. פרסום אסטרטגיית הפיתוח המקיף של ראוואלומנאנה ב-2007, תוכנית הפעולה של ממשלתו, קבעה יעדים ומטרות לפיתוח לאומי במהלך תקופת כהונתו השנייה בתחומי הממשל, התשתיות, החקלאות, הבריאות, הכלכלה, הסביבה והסולידריות הלאומית.
אנשי האופוזיציה ביקרו את ראוואלומנאנה סמוך לשלהי תקופת נשיאותו, והאשימו אותו בהגדלת סמכותיות ובערבוב של אינטרסים ציבוריים עם כאלו פרטיים. נוסף על כך, התועלת של הצמיחה הכלכלית במדינה לא התפרשה באופן שווה, מה שהביא לעלייה באי-השוויון הכלכלי, לאינפלציה ולירידה בכוח הקנייה של מעמד הביניים והעניים. במהלך שנת 2008, חתימת הסכם שנוי במחלוקת עם חברת החקלאות הדרום קוריאנית "די-וו", רכישת מטוס נשיאותי יקר ורהבתני וסגירת ערוצי תקשורת שבבעלות מנהיג האופוזיציה וראש עיריית אנטננריבו אנדרי רג'ואלינה, חיזקו את ההסתייגות הציבורית ממדיניותו של ראוואלומנאנה. רג'ואלינה גייס תמיכה עממית לאופוזיציה, שהובילה להתקוממות עממית שהחלה בינואר 2009 והסתיימה כעבור חודשיים עם התפטרותו של ראוואלומנאנה, שהיה נתון תחת לחץ כבד. ראג'ולינה השתלט על השלטון כשלו תמיכה וגיבוי מטעם הכוחות המזוינים במדינה, מה שנתפס על ידי הקהילה הבינלאומית כהפיכה צבאית.
אורורק
אורורק (מקובל גם הכתיב או'רורק; באירית: Ó Ruairc; באנגלית: O'Rourke) הוא שם משפחה שמקורו אירי
מארק ראוואלומנאנה
ראשית חייו
ראוואלומנאנה הוא הצעיר מבין שמונה אחים. הוא נולד ב-12 בדצמבר 1949 למשפחה חקלאית בעלת אמצעים צנועים בכפר אימרינקסינינה, כ-40 קילומטרים (כ-25 מיל) מזרחית לבירת האי, אנטננריבו. הוריו של ראוואלומנאנה עבדו כרוכלים לפני שפתחו חנות קטנה בכפר כפרי במחוז טומאסינה. בעקבות האלימות האזורית שפרצה במהלך ההתקוממות המלגשית ב-1947 נגד השלטון הקולוניאלי של הרפובליקה הצרפתית הרביעית, עקרה משפחת ראוואלומנאנה לכפר הסמוך לפרוורי אנטננריבו. לאחר שהתיישבה מחדש ברמות הגבוהות, עבדה אמו של ראוואלומנאנה כתופרת נוסף על סיועה לבעלה בעיבוד אדמותיהם.
שורשיו המשפחתיים של ראוואלומנאנה הם מבני שבט המֶרִינַה, הקבוצה האתנית הגדולה והבולטת ביותר מבחינה פוליטית באי. קבר משפחת ראוואלומנאנה שוכן מחוץ לחומות ההיסטוריות של הכפר, מה שמעיד בדרך כלל על כך שמקורותיו המשפחתיים נעוצים בבני ה"הובֵה" ("קאסטת פשוטי העם"), ולא בבני ה"אנדריאנה" - קאסטת בני האצולה השולטת באופן מסורתי בקבוצה האתנית מרינה, ושממשיכה להשפיע באופן ניכר על סוגיות פוליטיות במדגסקר המודרנית. כניסתו המאוחרת יחסית של ראוואלומנאנה לפוליטיקה הלאומית הפכה את שאלת הרקע הקאסתטי שלו לשאלה עממי ולדיון מתמשך בקרב הציבור והמדיה המלגשית. דובואה ויואר, שכתב ביוגרפיה אודות חיי ראוואלומנאנה ב-2007 טוען כי מקורה של משפחת ראוואלומנאנה הוא מקאסטת בני האנדריאנה.
מגיל צעיר נכח ראוואלומנאנה בקביעות בכנסיית ישו המשיח במדגסקר (FJKM), כנסייה פרוטסטנטית-קלוויניסטית. לכנסייה זו כ-2.5 מיליון חסידים, והיא התנועה הדתית החשובה ביותר במדגסקר. בצעירותו שר במקהלה ולימים לימד קטכיזם.
בגיל חמש החל ללמוד בבית הספר היסודי-ציבורי אנז'ווה, הממוקם ארבעה קילומטרים מאימרינקסינינה. הוא צעד מרחק זה מדי יום, ולעיתים תכופות יצא עם סלים ובתוכם גרגיר הנחלים במטרה למכור את הצמח לנוסעים בתחנת הרכבת הסמוכה. הוא סיים לימודיו היסודיים בבית הספר הפרונטסטנטי-מיסיונרי "וינט" באמבוהימלאזה, שם חי אצל משפחה מארחת. לאחר שסיים את לימודיו העיקריים הוא למד בבית הספר התיכון השוודי ללימודים טכניים שנוהל בידי המיסיון באמבטומאנגה. הוא חי עם אחד מאחיו והחל לייצר ולמכור יוגורט בסירים אחדים ששירתו את תושבי הכפר וסטודנטים מקומיים כאמצעי לסבסוד לימודיו. במהלך תקופה זו הכיר את אשתו לעתיד, לאלאו ראקוטיונרייני, בת כיתתו בבית הספר התיכון. ב-1972, באווירה של חוסר יציבות פוליטית גוברת והפגנות בית-ספריות נרחבות נגד ממשלו של הנשיא פיליבר ציראנאנה, נשר ראוואלומנאנה מכיתה יא' בבית הספר בגיל 23; לאחר מכן הוא המשיך בהכשרה טכנית נוספת בפיאנארנצוה. הוא נטל חלק בהכשרת יזמים בחסות המגזר השלישי בשוודיה ובגרמניה. לאחר ששב למדגסקר, נשיא ראוואלומנאנה ללאלאו ב-12 בנובמבר 1974, ונולדו להם בת אחת ושלושה בנים.
קריירת עסקים
עם סיום לימודיו שב ראוואלומנאנה למחוז מאניאקנדריאנה (Manjakandriana), שם הוא ומשפחתו החלו לייצר ולמכור יוגורטים מתוצרת ביתית ועצמאית, מוצר אַרְטִיזָנָלִי שכיח באזור ההררי. על אופניו הוא אסף חלב מאיכרים בערים השכנות, ובהדרגה גדלו כמויות תפוקותיו ולקוחותיו. ב-1977 פתח ראוואלומנאנה בכפר סאמבאינה את מרכז הייצור הראשון שלו ליוגורט וגבינה על אדמות רוֹבַה-טיקו, שם גם בנה את מפעל "טיקו" הראשון שנים אחדות מאוחר יותר. רעייתו טיפלה בתחומים המנהליים והחשבונאיים של העסק משכונת אנקדיוואטו (Ankadivato) שבאנטננריבו, שם נמצא מתקן האחסון למוצרים המוגמרים של המפעל. בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20, בעסק החלב של ראוואלומנאנה הועסקו חמישה עובדים בשכר שהפיצו את מוצרי המפעל בחנויות ברחבי אנטננריבו.
על מנת להרחיב ולפתח את העסק שהקים, ביקש ראוואלומנאנה הלוואה מהסוכנות הצרפתית לפיתוח, אם כי בקשה זו נדחתה. דחייה זו החמיצה את דעתו על הצרפתים, ששלטו אז במדגסקר. בקשתו הבאה לבנק העולמי, בת מיליון וחצי דולר אמריקני אושרה, וב-1982 ייסד את חברת "טיקו". נציג הבנק העולמי במדגסקר, חוסה ברופמן, הבטיח את ההלוואה בתנאי החזר נוחים במיוחד, שאפשרו לראוואלומנאנה למכור את מוצריו במחיר נמוך יותר מאשר יצרני חלב קטנים אחרים, מה שגרם למתחריו המשמעותיים לפשוט את הרגל ולצאת ממגזר העסקים. מאוחר יותר עזב ברופמן את תפקידו בבנק העולמי כדי להפוך למשקיע עיקרי בחברה, וחבר למשקיעים פרטיים מדרום אפריקה, גרמניה וארצות הברית. כאשר חברת "טיקו" המשיכה להתרחב, החל ראוואלומנאנה לייבא מרכיבים אחרים כגון אבקת חלב מדרום אפריקה (המהווים 80% מההרכב של מוצרי חלב של "טיקו") וחמאה מאירופה. סחר בינלאומי זה הרחיב את רווחיות העסק של ראוואלומנאנה ואפשר לו לייצר מוצרים מגוונים יותר. בראשית ימיה, קבוצת טיקו התרכזה באופן בלעדי בייצור מוצרי חלב, אך כאשר התרחבה החלה לייצר ולייבא מיצי פירות, גלידות, שמן בישול ומשקאות מוגזים. סיסמת הפרסום של טיקו, אשר נדפסה על רבים ממוצרי הקבוצה: "ויטה מלגסי" ("מיוצר במגדסקר"), שיקפה את הגאווה הלאומית של ראוואלומנאנה ואת חזונו שמדגסקר צריכה לפתח יכולת גדולה יותר לייצר מוצרים איכותיים להפצה בשווקים לאומיים ובינלאומיים.
ראוואלומנאנה טיפח יחסים פוליטיים כדי להקל על המשך הצמיחה הכלכלית של טיקו, על אף האקלים הכלכלי שלא תרם לכלכלה חופשית תחת ממשלו הסוציאליסטי של דידייה רציראקה. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 זכה ראוואלומנאנה לתמיכה מטעם מאנאנדאפיי ראקוטוניראינה, היועץ העליון של "החזית הלאומית להגנת המהפכה" (AREMA), שר האוצר המלגשי, ראקוטוואו ראזאקאבואנה ושר נוסף, ג'סטין ראריווסון. באמצע שנות ה-80, רווחיותו של תאגיד טיקו אפשרה לראוואלומנאנה לרכוש וילה יוקרתית שבעבר הייתה בבעלותו המושל הקולוניאלי הצרפתי לאון רֵיאלון בשכונת פאראווהיטרה שבמרכז אנטננריבו.
ב-1997, כאשר קבלו נגד תאגידו בתואנה כי הבקר ממנו חולב ראוואלומנאנה את מוצריו נגוע במחלת ספגת המוח, חסם הנשיא רציראקה את תוכניותיו להקים חווה חקלאית שאליה תכנן לייבא חלב פרות בתפוקה גבוהה. ראוואלומנאנה התגבר על ההתנגדות והמכשלוים מצד ממשלו של רציראקה על ידי ייצור מקומי של חלב פרות, ובכך להגדיל עוד יותר את תפוקת הייצור של טיקו. מאוחר יותר באותה שנה, בנותיו של רציראקה החלו להתחרות בחברת טיקו תוך ייבוא ומכירת שומן צמחי תחת המותג "עדן". כאשר נורברט ראציראונאנה הכריז על עצמו כמועמד בבחירות לנשיאות מדגסקר שנערכו ב-1997 נגד רציראקה ואלבר זאפי, ראוואלומנאנה החל לספק תרומות כספיות משמעותיות למסע הבחירות של ראציראונאנה בתמורה לפטור ממסים על ייצור מוצרי השמן של חברתו לתקופה בת חמש שנים. הרווחים שהוא הרוויח כתוצאה מכך אפשרו לו להקים את חברו מאגרו (Magro) הסיטונאית ב-1998. ב-2001, יותר מתריסר מחסנים ראשיים ברחבי האי אפשרה להפיץ את מוצרי טיקו בצורה נרחבת לאזורים עירוניים וכפריים, בעוד מחסן הדגל שוכן בשכונת אקאנדראנו (Akkandrano) שבאנטננריבו.
ממשל רציראקה פתח בתחקיר ארגוני על פרקטיקות העסקים של טיקו בספטמבר 2000, וביוני 2001 פרסם צו נשיאותי הקובע כי על החברה להיסגר בגין אי-עמידה בהסכם המחייב את טיקו ליצור מקומות עבודה לייצור שמן צמחי בעלות נמוכה מ-1996; בית המשפט העליון של מדגסקר הפך את הצו הנשיאותי על פיו וביטלו ב-16 באוקטובר 2002. מספר תביעות הוגשו בפני בית המשפט על פרקטיקות העסקים של ראוואלומנאנה, בהן פסק דין של בית משפט ערב הבחירות לנשיאות ב-2001, שחייב את טיקו לשלם החזרי מיסים בסך 200–363 מיליארד פרנק מלגשי, אם כי כל תביעות אלו ירדו לטמיון במסגרת הסדרי טיעון; אף לא אחת מתביעות אלו לא הובילו להרשעה פלילית.
ראש עיריית אנטננריבו
ב-1999, החליט ראוואלומנאנה להירשם כמועמד עצמאי בבחירות לראשות עיריית אנטננריבו ולא לממן נציג ממפלגה אחרת. נורברט ראציראונאנה, נשיא "מפלגת הישפט בידי עבודתך" (Akaiky ny Vahoaka Indrindra - AVI), פגש את ראוואלומנאנה שנים אחדות קודם לכן בנוגע לענייני עסקים של חברת טיקיו. השניים שוחחו על האפשרות לפיה ראוואלומנאנה יתמודד למשרה ציבורית כמועמד מפלגת AVI, אך רעיון זה ננטש. יריבו העיקרי בבחירות לראשות העיר היה ראש ממשלת מדגסקר לשעבר, גי ראזנמאסי (Razanamasy), מ"אגודת הלידה מחדש של מדגסקר" (AREMA), שסבל מפופולריות ירודה, מה שהוביל את הנשיא רציראקה לתמוך תמיכה שתיקה במועמדותו של ראוואלומנאנה במקום בנציג מפלגתו שלו. לעומת זאת, ראוואלומנאנה היה אלמוני, אם כי משך תשומת לב יתרה בעקבות הצלחתו הכבירה בתחום התעסוקה וצבירת הונו הנכבד באמצעות שגשוג תאגיד טיקו. כל זאת נוסף על תפקידו המוערך כסגן נשיא כנסיית ישו המשיח במדגסקר, אשר העניקה לו תמיכה קולנית במועמדתו לראשות העיר.
תומכיו של ראוואלומנאנה בסגל הבכיר של תאגיד טיקו הקימו קבוצה לקידום מסע הבחירות שלו, אותו כינה "אני אוהב את אנטננריבו" (Tiako Iarivo). ראוואלומנאנה הוציא למעלה מ-700 מיליון פרנק מלגשי בעבור מימון מסע הבחירות, שנלקחו מתוך הכנסות עסקיו ותרומות פרטיות אחרות. מטה הבחירות שלו הפיץ באופן נרחב כרזות שיווקיות אשר הציגו את דמותו, שמו וססמתו של ראוואלומנאנה, ואף חילקו בחינם קופסאות ובהן חלב ויוגורט תוצרת טיקו לציבור הרחב. הכרזות שהפיץ מטה הבחירות הציגו לעיתים קרובות את הסמליל המסחרי של תאגיד טיקו ותמונות של ראוואלומנאנה רכוב על אופניים עמוסים ממוצרי חלב במטרה להציג את אישיותו כאיכר עממי ועני, אשר - באמצעות אינטליגנציה, נחישות וניהול אחראי - הצליח לפתח עסק משגשג ושיישם את אותן מיומנויות אלו שסייעו לו בפיתוח עסקיו בפיתוח עיר הבירה. מסע הבחירות של ראוואלומנאנה זכה לתמיכה רחבה על בסיס הצלחתו הברורה כמנהל, מנהיגותו בקהילה הנוצרית ואי-התאמתו למפלגת "AREMA" של הנשיא רציראקה. מסע הבחירות הושק רשמית ב-2 בנובמבר 1999, וב-8 בנובמבר הוביל ראוואלומנאנה בכל הסקרים. בבחירות המוניציפליות שנערכו ב-14 בנובמבר נבחר ראוואלומנאנה לראשות עיריית אנטננריבו כשהוא זוכה ל-45% מקולות הבוחרים.
עם בחירתו לראשות העיר, תעדף ראוואלומנאנה בראש סדר עדיפויותיו את סוגיות התברואה, הביטחון והמנהל הציבורי בעיר הבירה. בשעה שלאנטננריבו תקציב עירוני בן 11 מיליון דולר אמריקני, ראוואלומנאנה יזם תוכנית להוספת כספים נוספים לתקציב העירוני. הוא פתח חשבון בנק לתרומות ציבוריות ועסקיות למיזמים לשיפור פני העיר וגייס למעלה מ-700 אלף דולר תוך חצי שנה. הוא גייס כספים מתורמים בינלאומיים על מנת להקים מערכות לאיסוף פסולת ולהשמדתה, שיקום תשתיות רעועות ככבישים, שווקים וגנים ציבוריים. הוא קיבל הדרכה קבועה מקורט שמוק, אז ראש עיריית בולטימור שבמרילנד, עמו פיתח ידידות באמצעות נסיעותיו העסקיות הדו-שנתיות לארצות הברית כמנכ"ל טיקו. על מנת לשפר את תנאי התברואה בעיר, בנה ראוואלומנאנה בתי שימוש ציבוריים באזורים המאוכלסים בצפיפות או כאלו מתויירים. במהלך כהונתו, הבנייה בבירה גדלה באופן ניכר, עם תריסר מרכולים חדשים שנבנו תוך שנתיים. ראוואלומנאנה השיק יוזמה להתקנת ותיקון פנסי רחוב ברחבי העיר במטרה לשפר את נגישות ובטיחות תושבי ותיירי הבירה בלילות. נוסף על כך, הוא הגדיל את מספר השוטרים ברחובות והביא לירידה בפשיעה. יחסיו עם הנשיא רציראקה אופיינו ברוגע במהלך תקופת כהונתו המוקדמת כראש העיר, על אף שהחלטתו ב-28 ביוני 2001 לחסל "אזורים אדומים" - שטחים בעיר בהם נאסרו הפגנות והתאספויות ציבוריות - עוררה את מורת רוחו של רציראקה.
באוגוסט 2000, התראיין ראוואלומנאנה לעיתון סן פרנסיסקו כרוניקל, ובמהלך ריאיון עיתונאי זה הביע את אמונתו כי הפיתוח במדגסקר דורש אחריות אישית גדולה יותר בקרב האוכלוסייה המלגשית, סביבה עסקית טובה יותר, הגנה יתרה על הסביבה והפחתת השחיתות השלטונית. בתגובה להעלאת השערות תקשורתיות, כי הוא יכול להיות מועמד מוביל לנשיאות, הכריז כי "אני מתגעגע לחופש העסקים, להקל על ביצוע הדברים".