cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמק הצבאים
ערכי טבע ותרבות
גם למורשת הנופים החקלאיים הקדומים האופיינית לאזור ירושלים ביטוי רחב בעמק: שרידי המתקנים החקלאיים, הטראסות ונופי הבוסתן משתלבים באופן מלא עם צמחיית הבר. מבחינת בעלי חיים ניתן למצוא באתר מינים רבים של פרוקי רגליים, זוחלים, יונקים וכ-100 מיני עופות. מלבד שרידי החקלאות העתיקה המצויים במקום קיימות גם מספר מערות קבורה מתקופת הבית השני.
ככלל אתרי טבע עירוני הם משאב עירוני המשרת את כלל האוכלוסייה. בעמק הצבאים מתקיימות פעילויות חינוכיות מגוונות אשר משרתות אוכלוסיות שונות ומעמיקות את הזיקה שבין התושבים לבין טבע עירוני בכלל ועמק הצבאים בפרט.
מערכת המים
בעמק הצבאים עוברים שני אפיקי נחלים, נחל רקפת ונחל רחביה, שניהם נחלי אכזב הזורמים בעיקר בחורף. כחלק מפיתוח הפארק ובמטרה להעשיר את המגוון הביולוגי שבו נבנו מספר סכרים לאורך הנחל השומרים של מי הנגר העילי בשטחי הפארק ולכן מגבירים משמעותית את היצרנות הראשונית. לאורך אפיק הנחל ממוקמות ארבע בריכות היקוות, ולאחריהן אגם גדול במורד הנחל שבשטחי העמק. הקמת אגן ניקוז המים הושלמה באמצעות כיסוי הקרקע באדמה חרסית ובניית סכרים במקומות ההכרחיים. לצורך שימור הזרימה באפיק הנחל, הותקנה בפארק מערכת ניתוב מים, השואבת את המים הנקווים באגם הגדול ומזרימה אותם חזרה לתחילת האפיק בעמק, שם הם ממשיכים לזרום ולהזין את המערכת האקולוגית בפארק. החל מ-2017, מוזרמים לפארק מים מושבים על מנת לשמר את הסביבה המימית עבור בעלי החיים במשך כל עונות השנה. מערכת הזרימה החוזרת ואגירת המים בפארק היא בעלת ערך עצום עבור שוק המים הירושלמי. השהיית המים באגם מאפשרת חלחול מוגבר למי התהום, אך חשוב מכך, אפיק הזרימה בפארק מהווה מנגנון סינון טבעי למים. המים, המתנקזים אל העמק מרחבי העיר דרך תעלות הניקוז הקיימות, חולפים בכבישים וברחובות ומגיעים לפארק באיכות ירודה ומכילים פסולת רבה. בעיצוב אפיק הנחל נכללו מספר היבטים לצורך טיהור המים:
בעלי החיים
עמק הצבאים מהווה מוקד שימור למגוון ביולוגי עצום, הכולל מינים רבים של עופות, יונקים וזוחלים, רבים מהם בסכנת הכחדה. בין מיני בעלי החיים הנמצאים בפארק נמנים:
עמק הצבאים כאתר מושך ציפורים
עמק הצבאים מהווה נקודת מעבר וקינון למגוון רחב של ציפורים. העמק, כריאה ירוקה בלב העיר, משמש נקודת עצירה למיני ציפורים רבות בנדידתן לציפורים יציבות ולציפורים חורפות. לעמק פוטנציאל גדול לצפייה במיני ציפורים הנדירות באזור ירושלים. באופן קבוע נראים מינים נדירים במיוחד בעמק, ואף מיני ציפורים שמעולם לא נראו במקומות אחרים בירושלים. בזכות כמה מאפיינים ייחודים הנמצאים בעמק הצבאים, מתאפשר המגוון הרחב כל כך של מיני הציפורים בשטח זה. בעמק זה מקננים מיני שנה עשרות מיני ציפורים, ובשנת 2019 תועד לראשונה קינון של ברווזים מהמין צולל ביצות, הנמצאים בסכנת הכחדה בארץ. מינים מקננים בולטים נוספים הם נקר סורי, בולבול, קאק, ירגזי מצוי, צופית בוהקת, ירקון, תור הצווארון, צוצלת, שחרור, פשוש, עורבני שחור כיפה, חנקן נובי, סבכי שחור ראש, חוגלת הסלעים, סופית מצויה, אגמייה מצויה, טבלן גמדי וסיקסק.
בין הגורמים העיקריים לאטרקטיביות של עמק הצבאים ניתן למנות שלושה עיקריים:
כל אלו, בשילוב הצטמצמות האזורים הטבעיים בישראל ובעולם, מעודדים ציפורים רבות לעבור דרך ירושלים ודרך עמק הצבאים.
חטיפת ג'קי אלבו
חטיפת ג'קי אלבו הוא אירוע חטיפת ילד שהתרחש בשנת 1973. המקרה הראשון בתולדות הפשיעה במדינת ישראל בו ילד נחטף כדי לסחוט כסף מאביו.
הרקע
במאי 1973 נגנב משדה התעופה שק דואר עם יהלומים בשווי של כחצי מיליון דולר. בסמוך לאחר מכן נעצרו שני חשודים - אמיל אלבו, נהג מוביל מזוודות בשדה התעופה; ושלמה אטיאס -אחראי הסבלים בנמל. בהמשך שוחררו בערבות.
החטיפה
בבוקרו של יום 28 ביוני 1973 יצחק (ג'קי) אלבו בן ה-8, בנו של אמיל אלבו, היה בדרכו לבית הספר "רמז" שביהוד. במהלך הליכתו נעצרה לידו מכונית עם שני גברים, שקראו לילד ואמרו לו שאמו ביקשה להגיד לו שיסע אתם לטיול. הילד נתפתה לדברים אלה, עלה למכונית והיא עזבה את המקום. בסמוך לאחר מכן, מצא אביו של הילד במכוניתו פתק עליו היה כתוב שבנו נחטף. האב מיהר לבית הספר וכשגילה שבנו לא נוכח שם פנה למנהלת וכאשר זו ביררה מהילדים שאכן באותו בוקר ראו שהילד נלקח במכונית על ידי שני אנשים, היא דיווחה על כך למשטרה.
הילד הועבר לדירה בסמוך למקום. הילד ניסה להתנגד והחל לצעוק, ובתגובה קשרו אותו החוטפים, כיסיו את עיניו, סטרו לו ואיימו עליו. בהמשך כשניסה הילד להתיר את הקשרים, הרדימו אותו כשהשקו אותו בקפה עם חומר מרדים.
עם רדת הלילה לאחר 15 שעות, הוציאו החוטפים את הילד מהדירה כשהוא עדיין מחוסר הכרה והניחו אותו ברחבה שמתחת למגדל שלום מאיר. בסמוך לאחר מכן התקשר אלמוני למשטרה ומסר את מיקומו של הילד. בשעה 23:30 נמצא הילד והועבר לטיפול לבית חולים הדסה. בבית החולים נעשתה לו שטיפת קיבה ועירוי דם עד שהתאושש לאחר מספר ימים.
החקירה
כבר בסמוך לאחר פתיחת החקירה הועלתה הסברה שהילד נחטף מתוך רצון לסחוט כספים מאביו בעקבות גנבת היהלומים. הילד מסר בעדותו כי אינו מכיר את החוטפים. חוקרי המשטרה ניסו לשחזר עמו את מסלול הנסיעה שעבר החל מרגע החטיפה וזאת במאמץ לאתר את הדירה שבה הוחזק. התקשורת הגדירה את החטיפה כ"הסלמה בפשע" וכי גילוי החוטפים הוא "אתגר ראשון במעלה למשטרת ישראל".
ב-29 ביולי 1973 גילתה המשטרה את החדר שבו הוחזק. הילד סיפר בעדותו שראה את מגדל שלום מחלון החדר. בעקבות עדות זו, מיפו החוקרים את השטח מסביב למגדל שלום וחילקו אותו למשבצות קטנות לפי הרחובות והבתים. באופן זה, בדקו עשרות חוליות של חוקרים דירות רבות עד שמצאו חדר בדירה בקומה השלישית ברחוב עצמון 12 שהתאים לתיאור שמסר הילד. הילד הובא למקום ומיד זיהה את החדר בו הוחזק. המשטרה עצרה את בעל הדירה שלמה יפת. בחקירתו סיפר יפת כי ב-28 ביוני 1973, יום החטיפה, התבקש על ידי חברו, צעיר בשם דוד אוריאל, לשכור ממנו את החדר ללילה. יפת הסכים לכך ועבר באותו היום לבית מלון. בעקבות עדות זו עצרה המשטרה את אוריאל.
בסוף אוגוסט 1973 עצרה המשטרה חשוד נוסף - אליהו דרחי בשדה התעופה כאשר עמד להמריא לפרנקפורט. דרחי הוא גיסו של שלמה אטיאס, אחד מהחשודים בגנבת היהלומים. שבוע לאחר מכן, ב-6 בספטמבר 1973 גילתה המשטרה את המכונית ששימשה לחטיפה. בעקבות עדויות שהתקבלו מתלמידים וממורה, מומחי המשטרה הגיעו למסקנה שמדובר ברכב מסוג פיג'ו בצבע לבן. החוקרים הגיע לחברת השכרה בשם "סנטר" הסמוכה למגדל שלום, ושם התברר כי ביום החטיפה שכר דרחי מכונית פיג'ו 404 לבנה, אשר הוחזרה לסוכנות יום לאחר מכן.
המשפט
נגד החשודים, דוד אוריאל (בן 27) ואליהו דרחי (בן 26), הוגש כתב אישום בגין חטיפת ג'קי אלבו לבית המשפט המחוזי בתל אביב.
בפתח המשפט הודה אוריאל בעובדות כתב האישום וסיפר שביצע את החטיפה לצורך סחיטת כספים מאביו של הילד. אוריאל הורשע על פי הודאתו ונידון ל-5 וחצי שנות מאסר. השופטים ציינו כי זהו המקרה הראשון בתולדות מדינת ישראל שילד נחטף כדי לסחוט כסף מאביו. כן הדגישו השופטים, כי אין זה משנה שמקורו של הכסף, שביקשו לסחוט, הוא בעבירה. דרחי, לעומת זאת, כפר בכתב האישום ומשפטו נערך בנפרד. ב-10 ביולי 1974 הורשע דרחי על ידי בית המשפט המחוזי ונגזרו עליו 7 שנות מאסר. ב-10 בספטמבר 1975 נדחה ערעורו על ההרשעה ובית המשפט העליון הותיר את העונש על כנו.
אביו של הילד, אמיל אלבו הורשע בספטמבר 1973 בגנבת היהלומים בשדה התעופה, יחד עם שלמה אטיאס, ונגזר עליהם עונש של 5 שנות מאסר. בנובמבר 1974 הפחית בית המשפט העליון את עונשם ל-3 שנות מאסר.
נחל יתיר
נַחַל יַתִּיר הוא נחל אכזב בצפון הנגב, המהווה אחד מיובליו של נחל באר שבע.
ראשיתו של הנחל בחיבור נחל אשתמוע עם נחל בכרה, למרגלות רכס יתיר, כשני ק"מ מזרחית לחורה. שמו של הנחל הוא כשמה של העיר המקראית והתלמודית הסמוכה יַתִּיר.
באפיק הנחל נתגלו ממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות וכן מערכות סכרים. הנחל, שאפיקו הוא בכיוון דרום מערב, חוצה את כביש 31 תחת גשר, בנוסף, חוצה את הנחל שביל ישראל ועוברים בו מטיילים רבים.
אסטרה איירליינס
אסטרה איירליינס (באנגלית: Astra Airlines) הייתה חברת תעופה יוונית שהפעילה בעיקר טיסות פנימיות בין איי יוון. בסיסה הראשי היה בנמל התעופה בסלוניקי.
החברה הפעילה טיסות למספר יעדים בינלאומיים, ביניהם טיסות עונתיות לישראל מכריתים, סלוניקי וחאניה.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 2008 על ידי לואניס זלטאניס ואנסטסיוס זיריניס שהיה מנכ"ל אולימפיק איירליינס. החברה החלה את פעילות ב-5 ביולי 2008 בטיסה מסלוניקי לרודוס.
בשנת 2018 הודיעה החברה על הפסקת טיסותיה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (שמאל)
המפלגה הסוציאל-רבולוציונית (שמאל) היא מפלגה שהייתה קיימת ברוסיה הסובייטית בשנים 1917-1923. בתחילת דרכה הייתה השותפה היחידה של הבולשביקים בממשלתם החדשה אך תוך זמן קצר עברה לאופוזיציה לשלטון.
היסטוריה של הקמה
בעקבות מהפכת אוקטובר הפלג השמאלי של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית יצא בהכרזות נגד המשך השתתפות המדינה במלחמת העולם הראשונה. במהלך הוועידה השלישית של המפלגה ראשי הפלג דרשו:
באוקטובר 1917 הפלג קיבל את הצעת לאון טרוצקי ולקח חלק פעיל במהפכת אוקטובר תוך תמיכה בבולשביקים במהלך הוועידה השנייה של הסובייטים. בעקבות שיתוף פעולה זו הוועד המרכזי של המפלגה קיבל החלטה להוציא משורותיה כל חברי המפלגה שמשתפים פעולה עם הממשל החדש. כתוצאה מכך, לקראת דצמבר 1917 הוקמה המפלגה החדשה.
בעקבות הקמת המפלגה, בתחילת דצמבר 1917 ראשיה נכנסו לממשלה חדשה בראשות ולדימיר לנין והיו חלק מצ'קה.
אומנם כבר ב-23 בפברואר 1918 ראשי המפלגה הצביעו נגד חוזה ברסט-ליטובסק ובמרץ במהלך הוועידה הרביעית של הסובייטים הצביעו נגד אשרור ההסכם. מכיוון שדעתם לא נלקחה בחשבון חברי המפלגה עזבו את הממשלה אך המשיכו לשתף פעולה עם הממשל במוסדותיו.
ביולי 1918, במהלך הוועידה החמישית של הסובייטים בה לחברי המפלגה היו 350 קולות (מסך הכול של 1164) הם יצאו בגלוי נגד בני בריתם. כאשר הם ראו שלפעילות זו אין שום תוצאה ממשית הוחלט להתחיל בפעולות אקטיביות. ב-6 ביולי שליחי המפלגה הרגו את שגריר גרמניה במוסקבה והחלו במרד במספר ערי שדה. במוסקבה עצמה נעצרו כמה מראשי הבולשביקים אך המרד דוכא במהירות. וועידת הסובייטים החליטה להוציא משורותיה את נציגי המפלגה. הם גם פוטרו מהצ'קה וממוסדות שלטון אחרים.
בעקבות המרד יצאו מספר חברים מהמפלגה ותוך מספר שנים התמזגו עם הבולשביקים.
רוב ראשי המפלגה המשיכו בפעילות נגד השלטון הסובייטי ובסופו של דבר התמזגו עם מפלגת האם (המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית) ממנה התפלגו בשנת 1917.
במהלך שנות ה-30 ראשי המפלגה ורוב חבריה נעצרו ונשפטו לתקופות מאסר שונות.
מקיני
מקיני (באנגלית: McKinney) היא עיר בטקסס, ארצות הברית הממוקמת כ-51 ק"מ מצפון לדאלאס. זוהי העיר ה-19 בגודלה בטקסס וה-147 בארצות הברית. אוכלוסיית העיר בשנת 2017 הוערכה בכ-168,358 תושבים.
בשנת 2014 כתב העת Money דירג את מקיני כ"מקום הטוב ביותר למגורים באמריקה".
היסטוריה
העיירה נוסדה בשנת 1848, וכשנה לאחר מכן נתרמו לה אדמות רבות מאחד מבעלי הקרקעות המקומיים. בשנה זו התגוררו בעיירה כ-35 תושבים. במשך 125 השנים הראשונות שלה, מקיני שימשה כמרכז המסחרי העיקרי של המחוז. מקיני שימשה מקור לחומרים חקלאיים רבים כגון קמח, כותנה, תירס וכו'. לאחר שנת 1880 נבנה בה גם בית אופרה. בשנת 1912 התגוררו כ-4,700 תושבים בעיר. בשנת 1953 התגוררו בעיר כ-10,000 תושבים, ופעלו בה כ-355 עסקים. מקיני המשיכה להיות מרכז מסחרי למוצרים חקלאיים עד סוף שנות ה-60.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-131,117 תושבים. הגיל החציוני הוא 33. ההכנסה החציונית למשק בית בעיר היא 63,366 דולר. כ-4.9% מהמשפחות ו-8.5% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני. בתחילת המאה ה-21 מקיני התאפיינה באחוז צמיחה גבוה במיוחד, אחד מהגבוהים ביותר בארצות הברית.
ההרכב הגזעי של האוכלוסייה הוא 74.8% לבנים, 10.5% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 4.1% אסייתים, ו 3.2% דיווחו על שני גזעים או יותר.
המעסיקה המרכזית בעיר היא ריית'און.
פוליטיקה וממשל
מועצת העיר מורכבת משבעה נציגים. שני חברי מועצה וראש העירייה נבחרים על ידי כלל תושבי העיר, בעוד שארבעת הנוספים נבחרים בארבעה מחוזות בחירה.
Moto X (דור שני)
מוטו X (באנגלית: Moto X) הוא טלפון חכם שפותח על ידי חברת מוטורולה אשר מריץ את מערכת ההפעלה Android. המכשיר הוכרז ב-5 בספטמבר 2014, קודמו בסדרה הוא מכשיר ה- Moto X (דור ראשון) שהוכרז ב-2013. הדור השני ניתן לעיצוב באיכות גבוהה ובו אפשרות להוסיף מעטפת עור או עץ, יחד עם מפרט משופר יותר מהדגם הקודם של מעבד מרובע ליבות ותצוגת 1080p.
חומרה
הדור השני של מוטו X בעל מעבד מרובע ליבות קוואלקום סנאפדרגון 801 במהירות שעון של 2.5GHz וזיכרון RAM בנפח של 2 ג'יגה בייט. בעל סוללה בקיבולת של 2300mAh ליתיום-יון, מסך מגע 1080p Super AMOLED בגודל 5.2" ברזולוציית QHD 1920x1080 px (423 ppi), מצלמה אחורית 13 מגה פיקסל עם תמיכה של רזולוציית 4K וידאו עם 2 לדים, בעל זיכרון פנימי של 16/32 ג'יגה בייט. המצלמה האחורית מוקפת טבעת אשר יוצרת שבירת אור שנועדה לשפר את ביצועי ההבזק.
תוכנה
הדור השני של מוטו X מגיע עם מערכת ההפעלה Android KitKat 4.4.4. מוטורולה התחייבה לעדכן את למערכת ההפעלה אנדרואיד 5.0 "Lollipop" לאחר שתוכרז.
צפרדע חץ סירה
צפרדע חץ סירה (שם מדעי: Ranitomeya sirensis) היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים המצויה ביערות הגשם של אגן האמזונאס בצפון בוליביה, מערב ברזיל באקרי ובמזרח פרו.
תיאור
הצפרדע רעילה מאוד ומגע בצפרדע יכול לגרום לעוויתות שרירים, כאבים והתקפים לזמן קצר. בליעה ואכילה של הצפרדע קטלנית בהרבה. עם זאת היא לא קטלנית כמו בני הסוג Phyllobates, בו צפרדע חץ זהובה, הקטלנית ביותר מבעלי החיים הרעילים.
צפרדעים אלה מאבדות את הרעל בשבי, בו הם לא מקבלות את התזונה הרגילה שלהם. כנראה הרעל מופק בידי חיפושיות ממשפחת המליריתיים (Melyridae), החיים ביערות הגשם או מחסרי חוליות שלא ידועים עוד. צפרדע הנולדת בשבי היא חסרת רעל לחלוטין.
הצפרדע נפגעת מכריתת היערות ומסחר בה לחיית מחמד. צפרדע זו היא אחת מהקשות ביותר לשימור עקב הפגיעות היחסית שלהם והקושי למצוא אותם בטבע.
יהודה גליק
יהודה יהושע גליק (נולד ב־20 בנובמבר 1965, כ"ה בחשוון ה'תשכ"ו) הוא פוליטיקאי ישראלי אשר כיהן כחבר הכנסת ב מטעם הליכוד וידוע בשל מאבקו נגד הגבלת כניסת יהודים להר הבית. הוא גם נאבק על זכות התפילה בהר, על הרחבת זכות הכניסה ועל הגדלת מספר המבקרים בהר. באוקטובר 2014 נורה על ידי מתנקש פעיל הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, נפצע קשה מאוד והחלים.
ביוגרפיה
גליק נולד בארצות הברית, וכשהיה בן שמונה עלה לישראל עם הוריו וששת אחיו ואחיותיו. גדל בבאר שבע. אביו, פרופסור שמעון גליק, היה מנהל מחלקה פנימית בבית החולים סורוקה וממייסדי הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
גליק הוא בוגר מדרשית נעם בפרדס חנה. שירת בצה"ל במסגרת ישיבת הסדר, תחילה בחיל השריון ולאחר מכן בחיל המודיעין. השלים קורס חובשים קרביים ושירת במילואים כחובש קרבי וכאיש הגמ"ר.
גליק בעל תואר ראשון בהוראת תנ"ך ותורה שבעל פה ממכללה ירושלים, תואר שני בתולדות עם ישראל מטורו קולג', ותעודת מורה דרך מטעם משרד התיירות. בוגר ישיבות טלז סטון, מקור חיים, הר עציון ועתניאל.
עבד בהוראה ונשלח מספר פעמים כשליח למדינות ברית המועצות לשעבר. לאחר מכן, מונה לתפקידים בכירים במשרד הקליטה - דוברו של השר יולי אדלשטיין, מנהל אגף ההסברה, מנהל היחידה לזהות יהודית ומנהל אזור אשקלון. בשנת 2005, לאחר עשר שנות פעילות במשרד, התפטר מתפקידו בעקבות תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה.
במשך חמש שנים שימש מנכ"ל "מכון המקדש". שימש כאחראי על "פרויקט תלמידי חו"ל" בישיבת עתניאל. משמש כמרצה בנושא ירושלים, הר הבית והמקדש.
מאז 2008 ועד לכניסתו לכנסת, עמד בראש ארגון "הקרן למורשת הר הבית" ומיזם הליב"ה (המיזם לחופש יהודי בהר הבית), שהוקמו על ידו ועוסקים בעידוד עליית יהודים להר הבית, ובמאבקים כנגד הגבלת כניסתם של יהודים להר ולמען זכותם להתפלל בו. במסגרת פעולותיו הוא משמש כמדריך קבוצות יהודים העולות להר. על רקע פעילותו בהר הבית הסיתו מוסלמים בדפי פייסבוק לפגוע בו.
ב־29 באוקטובר 2014 נורה גליק על ידי פלסטיני תושב אבו תור, כשיצא מהכנס השנתי של פעילי הר הבית במרכז מורשת בגין בירושלים, והובהל לבית החולים במצב קשה מאוד. המתנקש, מועתז חיג'אזי, עבד כשנה במסעדה הפועלת במתחם מרכז מורשת בגין והיה פעיל הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אסיר ביטחוני משוחרר שישב בכלא למעלה מעשר שנים על הצתות על רקע לאומני ותקיפת סוהרים בפניהם באמצעות סכיני גילוח. כעשר שעות לאחר שירה בגליק הוא נורה למוות בידי כוח ימ"מ שפעל לעצרו בשכונת אבו תור, לאחר שירה לעבר הכוח. ב-24 בנובמבר 2014 שוחרר גליק מבית החולים.
בעקבות ההתנקשות מנע השר לביטחון פנים, יצחק אהרונוביץ', את הכניסה להר הבית, ליהודים ולמוסלמים, במשך יום. בעקבות טענות שגליק התלונן 5 פעמים במשטרה על איומים על חייו, ביקשו בכירים בממשלה הסברים מהמשטרה מדוע לא נעשה דבר להגנתו. המשטרה טענה בתגובה שלא הוגשו תלונות כאלו מעולם. עם זאת, בהקלטות שהתפרסמו לאחר ההתנקשות נשמע מפקד מרחב דוד במשטרה מספר לגליק על איומים על חייו.
באפריל 2015 זכה גליק בפרס מוסקוביץ' לציונות.
גליק היה נשוי ליפה (אחותם של הרב שמואל טל ונחום לנגנטל), אשר הלכה לעולמה ב-1 בינואר 2018 והוכרה כחללת פעולות איבה, ולהם ארבעה ילדים, בנו שחר משמש ככתב בגלי צה"ל. בנוסף גליק הוא אב חורג לשני ילדיה של יפה מנישואיה הראשונים ואב לשני ילדי אומנה. התגורר בעתניאל. ב-28 בינואר 2019 התחתן בשנית עם הדס דיסין, יו"ר עמותת "אמיצים" ועבר לגור איתה בירושלים.
קריירה פוליטית
גליק היה בין מקימי קבוצת "מנהיגות יהודית" בהנהגתו של משה פייגלין, הפועלת כסיעה פנים-מפלגתית ב. הוא חבר הליכוד מאז 1997, ממקימי פורום "מנהיגות יו"ש" וחבר בפורום "חברי מרכז הליכוד יו"ש". הוא מרכז את השדולה בכנסת למען החלת החוק הישראלי ביהודה ושומרון שבראשות חברת הכנסת מירי רגב.
גליק נבחר לנציג מחוז יש"ע במפלגת הליכוד לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה ושובץ במקום ה־56 ברשימת הליכוד - ישראל ביתנו.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים, כחודשיים לאחר ניסיון ההתנקשות בו, זכה גליק שוב בפריימריז על משבצת יש"ע ברשימת הליכוד ושובץ במקום ה־33 ברשימה. הליכוד זכה ב־30 מנדטים וגליק לא נכנס לכנסת. לאחר כניסתם של שרן השכל ואמיר אוחנה, ולאחר התפטרותו של משה יעלון מהכנסת, החל גליק לכהן כחבר הכנסת ב־23 במאי 2016. הוא חבר בוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, בוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי וממלא מקום בוועדת הפנים והגנת הסביבה.
גליק תומך בהחלת החוק הישראלי על שטחי יהודה והשומרון תוך אזרוח מלא של תושביו הפלסטינים, שלדבריו, רובם הגדול מעדיפים שלטון ישראלי.
גליק נאבק רבות בכנסת נגד נזקי העישון. הוא העלה הצעת חוק להעלאת הגיל האסור בעישון ל-21, אולם לאור התנגדות שרת המשפטים איילת שקד, ואחרי מאבק שכלל הפרת המשמעת הקואליציונית, הסכים לוותר עליה תמורת קידום הצעת חוק שלו ושל איתן כבל להגבלת פרסום סיגריות ומוצרי טבק.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת התמודד בפריימריז לרשימת הליכוד, נבחר במקום ה-26, אולם לאחר הכנסת מועמדים במקומות משוריינים ושיבוצי נציגי המחוזות, שובץ במקום ה-42 ברשימה ולא נכנס לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצב במקום ה-44 ברשימת הליכוד. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצב במקום ה-43 ברשימה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב במקום ה-43 ברשימת הליכוד.
באוקטובר 2020 הודיע על כוונתו להתמודד בהבחירות לנשיאות ישראל על תפקיד נשיא המדינה. ב-19 במאי 2021 הודיע על פרישה מהמירוץ.
פרשיות הקשורות אליו
משטרת ישראל אסרה על גליק מספר פעמים, אחת מהן במשך שנתיים, את הגישה להר הבית, ובעקבות כך הוא פתח בשתי שביתות רעב ברחבת הכותל ועתר לבג"ץ. הוא תבע את המשטרה על שעיכבה אותו בשנת 2009 פעמיים שלא כדין בכניסה להר הבית משום שצילם את עמדת הבידוק במקום. באחד המקרים הפרה המשטרה בכך צו שיפוטי. בראשית 2015 קיבל בית המשפט העליון בערעור את תביעתו של גליק ופסק כי על המשטרה לפצותו ב־7,500 ש"ח וב־2,500 ש"ח הוצאות משפט. בפברואר 2015 פסק בית משפט השלום בירושלים שעל המדינה לשלם לגליק 500,000 ש"ח כפיצוי על האיסור לעלות להר הבית, שלדבריו פגע בזכויותיו ובפרנסתו, אולם המדינה ערערה והפיצויים בוטלו על ידי בית המשפט המחוזי בירושלים.
בסוף שנת 2014 התלוננה נגדו במשטרה אישה מוסלמית בטענה שהפיל אותה בהר הבית וגרם לשבירת ידה. בעקבות זאת הגישה נגדו המשטרה כתב אישום בגרימה לחבלה ונאסר על גליק לעלות להר עד תום ההליכים. בפברואר 2016 התברר שהמתלוננת שיקרה ושהמשטרה קיבלה את גרסתה אף על פי שבמצלמותיה ניתן לראות שהאירוע לא התרחש. התובעת הודיעה שהיא חוזרת בה מכתב האישום וגליק הורשה לעלות להר הבית.
בפברואר 2020, עצרו שוטרים את גליק בהר הבית, לאחר שלא נענה להוראותיהם והלך לאט מדי, ולאחר מכן ערכו חיפוש בביתו בחשד לגנבת מסמכים מתיק החקירה שלו במשטרה.
ביוני 2020, בעת שהגיע גליק לנחם את משפחתו של איאד אלחלאק שנורה למוות בידי שוטרים בעיר העתיקה בירושלים, הותקף וסולק מאוהל המנחמים באלימות ופונה לבית החולים במצב קל. על התוקף הוטל לשלם לגליק פיצויים בסך 60,000 ש"ח.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
הארי בראדשו
הנרי "הארי" בראדשו (אנגלית: Henry "Harry" Bradshaw; 1854 בקירוב - ספטמבר 1924) היה מאמן כדורגל אנגלי.
חייו
בראדשו לא היה כדורגלן מקצועי לפני שהחל לעסוק באימון. ב-1891 הוא מונה למשרת המזכיר של ברנלי, ושנתיים לאחר מכן למשרת היושב-ראש. הוא התמנה למאמן הקבוצה הבכירה של המועדון ב-1896, ולמרות שהיא ירדה מהליגה הראשונה בעונתו הראשונה לאחר שסיימה במקום האחרון במשחקי המבחן, היא העפילה בחזרה בעונה שלאחר מכן. לאחר שהמועדון העפיל בחזרה לליגה הראשונה הוא סיים במקום השלישי בעונת 1898/1899, מיקום שהוא גם ההישג הגבוה ביותר בתולדותיו.
בראדשו התמנה למאמן של וולוויץ' ארסנל בקיץ 1899, וגם במקרה זה הצליח להעפיל לליגה העליונה. הוא החתים מספר שחקנים ידועים בתולדות המועדון כגון ארצ'י קרוס, פרסי סנדס, ג'ימי ג'קסון וג'ימי אשקרופט, והביא עמו סגנון משחק סקוטי שהתאפיין במסירות קצרות ובתנועה רצופה על המגרש. המועדון הצליח להעפיל לליגה הראשונה בעונת 1903/1904 לאחר מספר ניסיונות לא מוצלחים, והייתה זו הפעם הראשונה שהוא עושה כן. שמונה עשר מתוך עשרים השחקנים בסגל בזמן ההעפלה הוחתמו על ידי בראדשו.
אולם, בראדשו לא זכה לאמן את ארסנל בתקופות מוצלחות כיוון שהצטרף לפולהאם מהליגה הדרומית בקיץ 1904, והיה למאמן המקצועני הראשון של המועדון. הוא זכה פעמיים ברציפות באליפות הליגה הדרומית עם פולהאם, ולפיכך המועדון נבחר בסיום עונת 1906/1907 להשתתף בליגה השנייה. ב-1905, במקביל לעבודתו כמאמן, הוא פיקח על הפיתוח של אצטדיון קרייבן קוטג' שבו שיחק המועדון. בראדשו הוביל את פולהאם למקום הרביעי ולחצי גמר גביע ה-FA כבר בעונה הראשונה בליגה השנייה; אולם, ההצלחה לא נמשכה והמועדון סיים רק במקום העשירי בעונה שלאחר מכן. בראדשו המשיך לאמן את פולהאם עד שחוזהו הסתיים ב-1909.
בראדשו סירב להמשיך לאמן את פולהאם ובמקום זאת קיבל על עצמו את משרת המזכיר של הליגה הדרומית. הוא עבד בתפקיד זה עד לפרישתו ב-1921.
בראדשו מת ב-1924. ג'ו בראדשו, בנו, שיחק בארסנל כאשר אביו היה המאמן ומאוחר יותר (1926–1929) אימן גם כן את פולהאם.
רפאל צ'אסקובסקי
רפאל קז'ימייז' צ'אסקובסקי (בפולנית: Rafał Kazimierz Trzaskowski; נולד ב-17 בינואר 1972) הוא פוליטיקאי פולני וראש העיר הנוכחי של ורשה. הוא גם חוקר מדע המדינה המתמחה בלימודי אירופה.
חייו
הוא כיהן כחבר בפרלמנט האירופי (2009–2013), שר המינהל והדיגיטציה (2013–2014) וכן כמזכיר המדינה במשרד החוץ הפולני (2014–2015). הוא נבחר לחבר הסיים בשנת 2015. בבחירות המקומיות בפולין אוקטובר 2018 התמודד על ראשות עריית ורשה מטעם הקואליציה האזרחית (פולין). צ'אסקובסקי גבר על מועמד חוק וצדק וקיבל 57 אחוז מהקולות בסיבוב הראשון והיה לראש עיריית ורשה.
ב-15 במאי 2020 הוא נבחר למועמד הקואליציה האזרחית (פולין) לבחירות לנשיאות פולין. בבחירות שנערכו ביוני 2020 העפיל לסיבוב השני עם הנשיא המכהן אנדז'יי דודה, לאחר שזכה ב-30.4% מהקולות, אך הפסיד בסיבוב השני עם 48.9 אחוז (למעלה מ-10 מיליון קולות) מול 51.1 שקיבל יריבו, אנדז'יי דודה ממפלגת חוק וצדק השמרנית.
האקדמית גליל מערבי
המכללה האקדמית גליל מערבי היא מכללה אקדמית, המציעה לימודים אקדמיים לתואר ראשון. המכללה שוכנת בלב אזור הגליל המערבי, בשטח השיפוט של העיר עכו, סמוך ליישוב בוסתן הגליל.
המכללה הוקמה בשנת 1994, הוכרה על ידי המועצה להשכלה גבוהה בשנת 2000 כמכללה אקדמית באחריותה האקדמית של אוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 2009 קיבלה המכללה היתר לפעול כמכללה עצמאית ונפרדת מהאוניברסיטה. הלימודים לתואר אקדמי מטעם אוניברסיטת בר-אילן התקיימו במכללה עד שנת הלימודים תשע"ה.
מלבד מגוון מסלולי הלימוד לתואר ראשון ותואר שני, פועלות במכללה מכינות קדם אקדמיות ומכינות 30+. כמו כן, מפעילה המכללה "יחידה ללימודי חוץ והמשך" שבמסגרתה פועלים מרכז ללימודי סייבר ודיגיטל, רפואה משלימה, מרכז לעיצוב ואומנויות, המרכז לטיפול רגשי, קוגניטיבי והתנהגותי ועוד.
היסטוריה
בשנת 1972 הוקמה "אולפנת הגליל המערבי", שנקראה גם "המכללה האזורית גליל מערבי" - מוסד אזורי שמטרתו הייתה לתת מענה לתושבי הקיבוצים והמושבים באזור, בנושאי השלמת בחינות בגרות, העשרה ופנאי, כמסגרת חוץ-תיכונית.
ב-1982 הפכה האולפנה למדרשה: "מדרשת יד נתן - הגליל המערבי". שנתיים אחר כך, נוסד במדרשה המסלול האקדמי הראשון, מטעם האוניברסיטה הפתוחה. באותה שנה, קמה בתחומי המדרשה גם "המכללה הטכנולוגית".
בשנת 1986 הפכה מדרשת יד נתן ל"מכללת הגליל המערבי". בשנה זו נפתחה במכללה מכינת סל"ע – סטודנטים לומדים ועובדים בקיבוצים לצד לימודים למכינה לבגרות. לצד המכינה, הורחבו המסלולים האקדמיים לתואר ראשון של האוניברסיטה הפתוחה. ב-1987 הוקמה ספריית המכללה.
ב-1994 נפתחה החטיבה האקדמית בחסות אקדמית של אוניברסיטת בר-אילן ונוספו מסלולי לימוד רבים לתואר ראשון, הוקם בית הספר למכינות וכן קמה היחידה ללימודי חוץ, הכוללת מרכז ללימודי רפואה משלימה, מרכז ללימודי עיצוב ואומנויות, מרכז לקורסים והשתלמויות ובית ספר לפיתוח מנהלים. שם המוסד הוסב ל"המכללה האקדמית גליל מערבי". המעבר למכללה אקדמית נעשה ביוזמתם של יחזקאל בריט, ראש המועצה האזורית מטה אשר, הסמוכה למקום, וסגנו, דוד קורן. כמנהלה הראשון של המכללה שימש דודיק פרידמן.
בהיותה שלוחה צפונית של אוניברסיטת בר-אילן עברה המכללה מסלול לקראת הפיכתה למכללה עצמאית. היא קיבלה היתר לקיים תוכנית לימוד לתואר ראשון מטעמה בקרימינולוגיה, תיאטרון וכמו כן, הוסמכה להעניק תואר ב"לימודי שימור", התואר היחיד מסוגו בישראל, החל משנת הלימודים תשע"א (2010). אז, הפכה המכללה לעצמאית באופן חלקי. התהליך הושלם כאשר החל משנת הלימודים תשע"ו, סטודנטים חדשים המתקבלים ללימודים בה, לומדים במסלולים לתואר מטעם המכללה בלבד.
בשנת 2012 קיבלה המכללה האקדמית גליל מערבי אישור מהמועצה להשכלה גבוהה להקמת בית הספר לניהול המאפשר לימודי תואר ראשון בכלכלה, ניהול וכלכלה וניהול דו-חוגי.
בשנת 2013 אושר החוג לחינוך ובו חמישה אשכולות: לימודי אוריינות, ניהול במערכות חינוך, ליקויי למידה, ייעוץ חינוכי וחינוך בגיל הרך. שנה לאחר מכן, קיבלה המכללה אישור להעניק באופן עצמאי גם תואר ראשון בסוציולוגיה במסלול דו-חוגי.
החל משנת 2020 קיבלה המכללה אישור להענקת תואר שני בשלושה תחומים.
בקמפוס, המשתרע על שטח של כ-80 דונם, קיימת תשתית רחבה של מבנים מודרניים ומעבדות טכנולוגיות מתקדמות על שטח בנוי של כ-20,000 מ"ר, ובהם ספרייה אקדמית, חדרי מחשבים, מסעדה וקפיטריה, חנות לצורכי לימוד, מרפאת שיניים, בית כנסת ומשרדים. מבנה בית ספר לניהול של המכללה, המבנה האקדמי הראשון בישראל שתוכנן ועוצב לפי עקרונות הבנייה הירוקה, נחנך בנובמבר 2014. הבניין כולל כיתות לימוד, הדמיה של חדר עסקאות וגלריית אומנות, לצד אמפיתיאטרון פתוח המכיל כ-950 מקומות ישיבה.
נשיא המכללה הנוכחי, החל מ-2018, הוא פרופ' נסים בן דויד. לפניו כיהן בתפקיד פרופ' דב דביר. בין השנים 2003 ל-2007 שימשה פרופ' ארזה רון כנשיאת המכללה. בשנת 2007 מילא את התפקיד פרופ' יוסי שיין, ואחריו, עד ל-2014 כיהן בתפקיד פרופ' גדעון פישמן.
בשנת 2020 מונה חנן יגר לתפקיד מנכ"ל המכללה.
גרסימוס
תולדות חייו
גרסימוס נולד במיירה (Myra או Μύρα) שבליקיה שבאסיה הקטנה, ולארץ ישראל הגיע אחרי שכבר היה נזיר בארץ הולדתו. הוא ייסד את מנזרו ליד הירדן בהשפעת הנזיר אותימיוס ב-455 לספירה. גרסימוס היה ממתנגדי אמונת ועידת כלקדון ואחר כך מנאמניה. גרסימוס נפטר בשנת 475 לספירה, ונחשב לבני הדור השני של נזירי המדבר (יחד עם אותימיוס, קלמון ואחרים), ואחרי חריטון מייסד נזירות המדבר. יומו נחגג ב-4 במרץ.
החוקרים סבורים שהיצירה "חיי גרסימוס" שיוחסה לקירילוס מסקיתופוליס, לא נכתבה על ידו אלא על ידי נזיר אחר מן הלאורה של גרסימוס. נראה שקירילוס שילב בין כתביו סיפורים על גרסימוס, ומכאן הטעות.
המנזר של גרסימוס
את הלאורה שלו הקים גרסימוס כק"מ וחצי מן הירדן, מה שפתר את בעיית המים לשתייה. עצי דקל הגדלים בסביבה הקרובה סיפקו תמרים. את ענפי התמרים לקחו הנזירים לקליעת סלים. המקום מזוהה היום מעט מזרחית למנזר דיר חג'לה, ששימר את מקום הקוינוביון.
המנזר היה לאורה של נזירים מתבודדים, אך במרכזו עמד קוינוביון ובו התגוררו נזירים מתלמדים, ששירתו את המתבודדים תוך הכשרתם לחיי התבודדות. המתבודדים שהו בתאיהם חמישה ימים בשבוע, וביום שבת וראשון באו לקוינוביון לתפילה וארוחה משותפת של לחם הקודש. אלו היו חידושים של גרסימוס, והם התקבלו במנזרים נוספים. סבאס, למשל, אימץ את מנהג התפילה המשותפת בצורתה זו במנזריו.
גרסימוס קבע תקנון חמור (רגולה), ובו הגביל את מזונם של הנזירים ללחם, תמרים ומים, אסר עליהם להדליק אש או אפילו נר, ואסר עליהם להחזיק ברכוש פרטי כלשהו פרט לבגדים שעל גופם וכלי המיטה שלהם. תקנון זה הפך להיות חלק מרכזי במנזרים ברחבי המדבר.
נכתב כי מספר תלמידיו היה שבעים, כמו גם מספר התלמידים של סבאס, ואף של ישו עצמו. הדבר מלמד יותר מכל על הכבוד שרחשו לו ממשיכיו בנזירות ועל המקום המרכזי שתפס בתולדות נזירות המדבר.
בין תלמידיו היה הנזיר קיריאקוס, שהתחנך במנזר 9 שנים. גרסימוס ראה בחיזיון את מותו של אותימיוס: דרך נס התגלה לגרסימוס כי נפשו של אותימיוס עולה השמימה עם מלאכים, והוא שיתף בידיעה את קיריאקוס.
סיפור האריה
אחד הסיפורים הכי ידועים על גרסימוס הוא סיפור האריה. יום אחד הלך גרסימוס עם נזירים נוספים במדבר, כשלפתע פגש באריה. האריה שאג וכל הנזירים נסוגו בפחד. רק גרסימוס הבין כי שאגות האריה הן קריאות כאב. הוא ניגש אל האריה ושלף קוץ מאצבעו. מאותו יום האריה לא עזב את גרסימוס ועשה עבורו משימות יומיומיות במנזר. הוא אף השגיח עבורו על חמור, והואשם בטריפתו אף שלא עשה זאת, והדבר הוכח מאוחר יותר. סיפור האריה הוסב מאוחר יותר על סבאס ואף על הירונימוס.
ירון ידען
ירון ידען (נולד בטבריה ב-8 בדצמבר 1961) הוא פעיל חברתי ישראלי ומייסד ארגון "דעת אמת". הוא גם עומד בראש מפלגת "אור" ומציג עצמו באתר מפלגתו כ"חוקר מקרא ותלמוד".
ביוגרפיה
ירון ידען נולד למשפחה חילונית, חמישי מבין שבעה ילדים. בנעוריו עברה משפחתו לראשון לציון, למד בתל אביב. בשנת 1978, בגיל 17, חזר בתשובה. למד בישיבת אור שמח בירושלים, נישא ונולדו לו שבעה ילדים.
ידען התגורר עם משפחתו ברכסים, ונמנה, לטענתו, עם סגל הכולל שם. על תפקידו בכולל ועל סיבת התרחקותו מהדת חלוקות הדעות. הוא מציג את עצמו כמי שהיה ראש כולל, תחילה בטבריה ואחר כך ברכסים, אך יש הטוענים שהייתה לו אחריות מצומצמת על עניינים אדמיניסטרטיביים בלבד, וכשביקש להיות ראש כולל נענה בסירוב, ומכאן החלה התרחקותו מהחברה החרדית. ידען לעומתם מציג את התרחקותו מהדת כנובעת מטעות מדעית שמצא בתלמוד. בריאיון עמו אמר:
בשנת 1994, בגיל 33 יצא בשאלה עם אשתו וילדיו. כחלק מתהליך זה, גזז ידען את פאותיהם של ילדיו הקטנים. ידען תבע את העיתון "יום השישי" על שפרסם שהוא עשה את המעשה נגד רצונם ועל-אף צעקותיהם ומחאתם, אך תביעתו נדחתה על ידי בית המשפט שקבע כי "תוכן הפרסום אודות 'ליל גזיזת הפיאות' על ידי ידען הוא אמת". על התהליך בכללותו אמר ידען: "זו הייתה תקופה קשה, אבל במבט לאחור, אף אחד לא מצטער. אני מרגיש שהצלתי את עצמי ואת הילדים שלי מחיים של בורות ושיעבוד". בעקבות עזיבת הדת עברו להתגורר בקריית טבעון. כשנתיים לאחר מכן התגרש מאשתו, ולאחר מכן נישא בשנית. לפרנסתו עבד כסוכן ביטוח. הוא השלים את בחינות הבגרות בבית ספר אקסטרני בתל אביב, ולמד באוניברסיטה הפתוחה ובמסלול לקבלת תעודת הוראה במקצוע האזרחות במכללת אורנים.
בשנת 1998 הקים את ארגון "דעת אמת", אותו הוא מתאר כ"מיסיונרים של ההשכלה והנאורות".
פסק דין של בית משפט השלום מביא שלל ציטוטים מדברי ידען על חז"ל: "זו מסקנה שלי ושל הרמב"ם שחז"ל טעו"; "הציבור ישפוט אם אני או רבי עקיבא צודקים"; "במקרה של הלכות הנידה אכן אני סובר שהתורה שלנו היא תורה מפגרת"; "אין זה זלזול בעיני לכתוב שדברי חז"ל הם שטות גמורה ומוחלטת, שאין לה שמץ אחיזה במציאות".
ידען תמך בעבר במפלגות שינוי, מרצ והעבודה. בשנת 2003 התמודד ידען על המקום הרביעי ברשימת "שינוי", אך לא נבחר. במקומו חזר ונבחר למקום זה יוסף פריצקי, שהשיג 51% מהקולות.
בשנת 2007 יצא לאור ספרו הראשון "הדת קמה על יוצריה".
בשנת 2008 הקים ידען את מפלגת אור בראשותו, המפלגה בעד מערכת חינוך אחת, המבוססת על מדע וביטול מוסד הרבנות. בבחירות לכנסת ה-18, קיבלה המפלגה 815 קולות, ובבחירות לכנסת ה-19 היא קיבלה 1,027 קולות. בבחירות לכנסת ה-20, היא קיבלה 502 קולות בכל המקרים הייתה המפלגה רחוקה מלעבור את אחוז החסימה.
ב הוצב במקום השלישי ברשימת הימין החילוני.
תביעות בבתי משפט
ב-18 בספטמבר 2005 הורשע ירון ידען בבית משפט השלום בתל אביב, בעבירה של שידול להסגת גבול בכך שבשנת 2001 שידל שלושה מתנדבים בעמותת "דעת אמת" להיכנס ללא רשות לישיבת חכמי לובלין בבני ברק ולהפיץ בה עלונים אשר אינם רצויים על ידי אנשי המקום. טענתו של ידען, על פיה אנשיו לא הטרידו את תלמידי הישיבה ומימשו באופן לגיטימי את חופש הביטוי נדחו, משום שאנשיו של ידען הפיצו את העלונים באופן שלא איפשר לתלמידי הישיבה לבחור אם לקרוא אותם או לא. העלונים הושמו במקומות רבים בישיבה, כולל בין דפי ספרי התפילה והלימוד.
בשנת 2002 הגישו ידען ועמותת "אמת תורה ומדע בזמנינו" תביעה לפיצויים בסך 500,000 ש"ח נגד השבועון "יום השישי" ונגד כותבים בו, עקב חמש כתבות שפורסמו בשבועון. עילות התביעה היו הוצאת לשון הרע, פגיעה בפרטיות, הפרת חובה חקוקה, ורשלנות. במשפט, שנערך בבית משפט השלום בתל אביב, נדחתה תביעתו של ידען והוא חויב בהוצאות משפט בסך 22,500 ש"ח. ידען ערער על פסק הדין, אך בית המשפט המחוזי דחה את ערעורו והטיל עליו לשלם לנתבעים הוצאות משפט ושכר טרחת עורך-דין בסך של 30,000 ש"ח. בפסק הדין נקבע: "ההתבטאויות, הכתבות והפעולות שעשו המערערים יכולות לפגוע ברגשות המשיבים בפרט, והציבור הדתי בכלל, ועל רקע זה יש לראות את ההתבטאויות הנגדיות המביעות את דעתם על כך, גם אם באופן פרובוקטיבי ובוטה".
בית משפט השלום קבע כי הכותבים החרדים צלחו את מבחן האמת, וגם את מבחן הצורך הציבורי בפרסום. בתי המשפט קבעו כי "נוכח התנהגותו המשתלחת והפרובוקטיבית של ידען בקדושי ישראל ובציפור נפשם של יהודים דתיים וחרדים, הייתה זו חובתם הציבורית, החברתית, הדתית, המוסרית והמקצועית בעיני המשיבים כעיתונאים ובעיני הרב סגל, כרב מוסמך וכדמות הלכתית בקהילתו, להגיב על הפרסומים שנחשבים בעיניהם כפרסומי תועבה משוקצים מבחינה דתית. פרסומים אלה מצד המשיבים היוו תגובה ומענה סבירים נוכח הוצאת לשון הרע של ידען וחבריו על רבני ישראל ושומרי תורת ישראל ונוכח תכיפותם ולשונם הבוטה".
בעקבות תביעה אחרת שהגיש ידען חויב הרב מרדכי נויגרשל לשלם לידען 20,000 ש"ח. פסיקה זו הייתה "על דרך הפשרה".
קרב לוס
קרב לוֹס (Loos, בחולם מלא) היה החלק שנטלו הבריטים על עצמם בקרב ארטואה השלישי, אשר היה אחד מקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, כאשר את הגזרות האחרות תקפו הצרפתים. הקרב נערך בין 25 בספטמבר ל-14 באוקטובר 1915 בלוס-אן-גואל אשר בפאתי העיר ליל. הייתה זו ההתקפה הבריטית הגדולה באותה חזית באותה שנה. בקרב זה עשו הבריטים לראשונה שימוש בנשק כימי. חידוש אחר באותו קרב הייתה הופעתו המשמעותית הראשונה של הצבא החדש, אותו גייסה בריטניה לאחר פרוץ המלחמה. למרות שיפור בשיטות ובציוד הלחימה, הרי להוציא מספר הישגים מקומיים, תוך ספיגת אבדות כבדות, הבריטים לא הצליחו להבקיע את הקו הגרמני.
רקע
סיום מלחמת התנועה בסוף סתיו 1914 הביא להיווצרות בליטה בקו הגרמני, החודרת מערבה אל תוך קו מדינות ההסכמה. מיקום הבליטה היה מצפון לאראס ומדרום ללנס, שם עבר קו החזית מצפון לדרום, ולזו היה פוטנציאל לסכן את קווי התחבורה של כוחות מדינות ההסכמה שבסמוך לחזית באותו מקום. בליטה זו, יחד עם היותה של לנס צומת כבישים ומסילות ברזל חשוב, היוותה מטרה לשורת התקפות של צבאות מדינות ההסכמה החל מן החודשים האחרונים של 1914. כך הפכה ארטואה למוקד של כמה מן הקרבות המרים ביותר במלחמה. בין 17 בדצמבר 1914 ל-13 בינואר 1915 לחמה הארמייה העשירית הצרפתית בקרב ארטואה הראשון, תוך שהיא מקבלת סיוע מהארמיות השנייה והשמינית, בהמשך השנה נערך בסמוך קרב רכס וימי ואחריו קרב ארטואה השני. עד לסתיו 1915, כל הקרבות האלה הביאו לשינויים מעטים בלבד בקו החזית, אם כי הבליטה הגרמנית 'ננגסה' מעט.
קינטוסקופ
הקינטוסקופ של אדיסון קדם בשנתיים להמצאת הקולנוע על ידי האחים לומייר בשנת 1895.
קרב לוס
פני השטח והכוחות
כללית, פני השטח בארטואה מישוריים, תוך שיפוע קל, כאשר המזרח גבוה מן המערב, אך משובצים בגבעות סלעי גיר נמוכות. רכס וימי, המורכב משרשרת גבעות המתמשכת מספר ק"מ מדרום מזרח לצפון מערב, נמצא בבסיסה המזרחי של הבליטה בחזית הגרמנית. מצפון מערב לרכס וימי משתרע רכס נוטרה דאם דה לורט (Notre Dame de Lorette) העובר ממזרח למערב, בקירוב, והוא נכלל ברובו בשטח שבשליטה צרפתית, ובחלקו הקטן בשטח בשליטה גרמנית. בין שני הרכסים הנמוכים עבר מצפון לדרום הכביש מלנס לאראס. שני נהרות חוצים את הזירה, שניהם ממזרח למערב, סקארפ, מעט מצפון לאראס, וקארנסי (Carency), מלנס ועד לקצה המערבי של הבליטה.
קינטוסקופ
המצאה ופיתוח
בעקבות המצאת פילם הצלולואיד, פיתחו אדיסון ודיקסון את הקינטוגרף, מכשיר שאפשר הקלטה של רצף תמונות נעות. כדי לאפשר צפייה ברצף התמונות שצילמו, פיתחו אדיסון ודיקסון מכשיר נוסף בשם קינטוסקופ.
קרב לוס
פני השטח והכוחות
על גזרת ארטואה, ממנן (Menin) בצפון, לאורך 90 ק"מ, ועד דרומה לאראס, הגנה הארמייה השישית בפיקודו של רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. אותה ארמייה כללה 13 דיוויזיות, מהן שתיים בעתודה. הגרמנים, שלא תקפו כמעט באותה שנה, הקימו קו הגנה שני חזק, מתוך כוונה לקדם אפשרות של הבקעה ראשונית של צבאות מדינות ההסכמה. בגזרת ההתקפה פעל הקורפוס ה-4 תחת פיקודו של פרידריך זיקסט פון ארמין עם הדיוויזיות ה-7, ה-8 וה-123. כמו כן היו מעורבים כוחות מהקורפוס ה-7 בראשות הרמן פון פרנסואה עם הדיוויזיות ה-14 וה-117, דרומית לתעלת לה באסה בין לה באסה לאולוך.
קינטוסקופ
המצאה ופיתוח
בשנת 1891 הגיש אדיסון בקשה לפטנט על מכשיר שיהווה מקבילה לפונוגרף מבחינה חזותית ויאפשר צפייה בתמונות נעות. אדיסון קרא להמצאתו קינטוסקופ, ביטוי המורכב מהמילים היווניות "קינטו", תנועה ו-"סקופוס", לצפות.
קרב לוס
פני השטח והכוחות
מפקד חיל המשלוח הבריטי באמצע 1915 היה הגנרל ג'ון פרנץ'. הארמייה הראשונה הבריטית, בפיקודו של גנרל דאגלס הייג, החזיקה בקטע של קו החזית צפונית לצרפתים, מצפון לבליטה האמורה ועד לאיפר. כוונתם הייתה להבקיע את קו החזית שממזרחם, בין לוס ללה בסה (La bassée) הנמצאת כעשרה ק"מ מצפון ללוס, בכוח של שני קורפוסים: הקורפוס ה-1 (הדיוויזיות ה-2, ה-7 וה-9) תחת יוברט גוף בצפון ומדרום לו הקורפוס ה-4 (הדיוויזיות ה-1, ה-15 וה-47) תחת הנרי רולינסון. קורפוס נוסף, הקורפוס ה-11 (הדיוויזיות ה-21, ה-24 של צבא קיצ'נר והמשמר) תחת ריצ'רד האק ודיוויזיית הפרשים השלישית עמדו הכן במטרה לשגר עתודות, אשר כלקח מן הקרבות הקודמים, הוחזקו בקרבת מקום, כדי להשיג הכרעה לאחר השגת ההבקעה. הכוח התוקף הבריטי מנה שש דיוויזיות ונהנה מיתרון מספרי בחזית אותה תקף, לעיתים עד כדי 1:7. כמו כן, במטרה לשפר את סיכויי הכוח התוקף, תוכננה התקפת הסחה, אף היא בכוח של שני קורפוסים. כמו כן, תוכננה התקפת הסחה באזור איפר, צפונה יותר, מעבר לגבול הבלגי. בקטע החזית שבין לנס לאראס הצרפתים תכננו לתקוף באמצעות הארמייה העשירית. הגנרל פרדיננד פוש פיקד על המתקפה כולה, הצרפתית והבריטית כאחד.
קינטוסקופ
המצאה ופיתוח
אדיסון האמין כי על התמונה הנעה ללוות את מכשיר הפונוגרף שאותו פיתח ולכן החליט שלא להמציא מכונת הקרנה אלא לפתח מכשיר שישמש כמעיין תא הצצה, שלצידו יפעל במקביל פונוגרף שישמיע את פס הקול.
העבודה על המכשיר החלה בשנת 1889. בעוד אדיסון הגה את הרעיון, מרבית הניסויים והפיתוח בפועל בוצעו על ידי דיקסון ועוזרו, צ'ארלס בראון. עיקר הפיתוח התרחש במעבדות אדיסון בווסט אורנג', ניו ג'רזי. הקינטוסקופ כלל תא צפייה, בו הורצה רצועת פילם רציפה באורך של כ-14 מטרים מול מנורה. התא יועד לצופה בודד. הקינטוסקופ בפני עצמו אפשר צפייה בסרט ללא קול. בעת ההקרנה, רצועת סאונד הורצה במקביל בתוך התא על גבי פונוגרף תוך ניסיון להקפיד ככל שניתן על סינכרון בין הדימוי החזותי לשמע.
קרב לוס
פני השטח והכוחות
פני השטח השטוחים וקו ההגנה הגרמני הרציף לא אפשרו איגוף או מסתור, והגבילו מאוד את אפשרות ההפתעה. כתחליף חלקי לכך תוכננה הפגזה של ארבעה ימים כדי לערער את המערך הגרמני. כן תוכננה התקפה בחזית רחבה, שכן ניסיון הקרבות הקודמים הורה כי בהתקפה בחזית צרה קל למגינים לרכז את אישם בתוקפים.
קינטוסקופ
יציאה לשוק ושימוש מסחרי
אב טיפוס ראשון לקינטוסקופ הוצג לראשונה לציבור ב-20 במאי 1891. אב הטיפוס כלל את המצלמה ותא ההצצה ליחיד. נעשה בו שימוש בסרט צילום ברוחב 18 מ"מ אשר נע במהירות קבועה בין שני סלילים. הקינטוסקופ שווק לראשונה באופן מסחרי בשנת 1894. מחירו באותה עת נע בין 250 -300 דולרים.
קרב לוס
הקרב
ב-21 בספטמבר פתחו הבריטים בהפגזה אדירה. למרות שנורו כ-250,000 פגזים בארבעת הימים הראשונים, זו לא הביאה לתוצאות מספקות, אך כמובן שמנעה כל אפשרות של הפתעה. בנוסף, הבריטים פזרו 140 טון של גז כלור, אשר ההכנות לשימוש בו נשמרו בסוד, בהצלחה מעורבת, שכן במספר מקרים הגז חזר ונשב לכיוון התוקפים, אשר סבלו בעטיו מ-2,632 אבדות, מהן שבעה הרוגים. ההפגזות הבריטיות, מכאן ועד סוף הקרב, הסתייעו בתצפיות ממטוסים, ואלה אף סייעו בהפצצות טקטיות. ההתקפה הרגלית החלה ב-25 בחודש בשעה 6:30. כבר בשלב ההתקדמות אל היעד דרך שטח ההפקר, סבלו הבריטים אבדות כבדות, אל מול אש הגרמנים, כולל מכונות ירייה, אשר ההפגזה הבריטית המקדימה לא חיסלה את קיניהן. בכל זאת, לא מעט בשל עליונותם המספרית, הבריטים הצליחו לחדור בכמה מקומות את הקו הגרמני, וכן לכדו את העיירה לוס-אן-גואל (Loos-en-Gohelle). כך הצליחו הבריטים לכבוש בליטה שרוחבה מצפון לדרום כשבעה ק"מ ועומקה כשלושה ק"מ, באגף הימני, הדרומי, של התקפתם, דבר שהיה הישג לא מבוטל בתנאי מלחמת החפירות. עם זאת, החדירה לא נוצלה כהלכה. בעיות קשר ואספקה, והתגבורות שבוששו לבוא, מנעו את הבקעת הקו הגרמני. הקרב התחדש למחרת היום עת התקפה נוספת נקבעה לשעה 11:00. התגבורות שהגיעו לבסוף הוטלו לקרב טיפין-טיפין ובצורה זו התמסמסה יעילותן ככוח שיכול להשיג הכרעה. ההגנה הגרמנית התייצבה, וניסיונות הבריטית להבקיעה בעזרת התגבורות - נהדפו תוך ספיגת אבדות כבדות מאוד. בנוסף, חלק מן הכוחות התוקפים תעו בדרכם. באחת ההתקפות איבדו 12 גדודים כ-8,000 מתוך כ-10,000 חיילים תוך ארבע שעות. ב-28 לחודש הבריטים, אשר ספגו יותר מ-20,000 אבדות, אמרו נואש, וחדלו לתקוף, בעוד הגרמנים מצליחים בהדרגה להחזיר לידיהם עד תחילת אוקטובר חלק מן העמדות שאיבדו ביום ההתקפה הראשון, ב'מגנן הוהנצולרן' ובסביבתו, מצפון ללוס. ב-8 באוקטובר ערכו הגרמנים מאמצים בלתי מוצלחים לכבוש חזרה את העמדות שאיבדו קודם לכן, ושנותרו באותו מועד בידי הבריטים. התקפה בריטית אחרונה, ב-13 באוקטובר, נכשלה אף היא תוך ספיגת אבדות מחרידות.
קינטוסקופ
יציאה לשוק ושימוש מסחרי
חברת אדיסון הקימה סטודיו קינטוגרפי במבנה ששמו "מריה השחורה" בווסט אורנג', בניו ג'רזי כדי לצלם בו סרטים שיוצגו לציבור על גבי מכשירי הקינטוסקופ המסחריים הראשונים. מבנה זה היה צבוע שחור וחסר גג, שנע על ציר מיוחד לצורך מעקב אחרי תנועת השמש, לצורך תאורה עבור הסרטים. סרטים קצרים אלה בוימו על ידי אדיסון באולפן ותוארו בהן הופעות קצרות כגון נשים רוקדות, קרבות איגרוף מבוימים, או הופעות קרקס.
קרב לוס
אחרית דבר
קרב לוס וקרב ארטואה השלישי קדמו למתקפה בשמפאן בסתיו 1915 ולקרב אראס (1917). כל אלה ועוד אחרים, כפי שמעידה סמיכות המקום של שדות הקרב, אף הם לא הביאו לתוצאות ניכרות ולשבירת הקיפאון בקווי החזית באזור. קרב לוס לא היה אם כך, יוצא דופן מבחינה זו. אבדות הבריטים בקרב לוס היו 59,247 חיילים (כולל מתקפת ההסחה), ואבדות הגרמנים מוערכות ב-26,000 חיילים. עקב קרב לוס איבד הגנרל פרנץ' את מעמדו בפיקוד על חיל המשלוח הבריטי, והוחלף על ידי הגנרל דאגלס הייג.
ישראל אברהמס
ישראל אברהמס (באנגלית: Israel Abrahams; 26 בנובמבר 1858 – 6 באוקטובר 1925) היה חוקר של מדעי היהדות באוניברסיטת קיימברידג', מחשובי החוקרים בזמנו.
קרב לוס
אחרית דבר
הסופר רוברט גרייבס, אשר שירת כקצין בחזית המערב, תיאר את קרב לוס ואת הימים שאחריו בספרו "שלום ולא להתראות" (תרגום חופשי משם הספר באנגלית: "Goodbye to All That"), אחד מן הספרים הידועים ביותר אודות מלחמת החפירות.
קינטוסקופ
יציאה לשוק ושימוש מסחרי
המכשירים הראשונים הוצבו במקומות ציבוריים הומי אדם כגון במבואות בתי מלון, בפארקי שעשועים ובמתחמי מכונות משחק. באפריל 1894 נפתח לציבור אולם הקינטוסקופים הראשון, בעיר ניו יורק. פעלו בו חמישה מכשירים. עלות השימוש הייתה 25 סנט.
קרב לוס
לקריאה נוספת
עברית:
קינטוסקופ
יציאה לשוק ושימוש מסחרי
אדיסון החליט שלא להגיש פטנט בין לאומי על מכשירי הצפייה. המכשירים הפכו פופולריים מאוד ברחבי אירופה, שם גם עברו שינויים ושדרוגים שונים על ידי ממציאים אירופאים שונים. האחים לומייר קיבלו השראה למכשיר הסינמטוגרף שהמציאו לאחר שביקרו בתערוכת קינטוסקופים בפריז. המכשיר של האחים לומייר פעל כמצלמה ומכשיר הקרנה גם יחד ויצא לשוק בשנת 1895.
קרב לוס
לקריאה נוספת
אנגלית:
קישורים חיצוניים
(כולם באנגלית)
תיאור מקוצר של קרב לוס באתר אודות מלחמת העולם הראשונה:
תיאור נרחב של קרב לוס באתר אודות מלחמת העולם הראשונה:
קינטוסקופ
הקינטופון
הקינטופון, או קינטו-פונוגרף, היה המכשיר שאותו פיתחו אדיסון ודיקסון בשנת 1895 כשכלול של הקינטוסקופ. מכשיר זה אפשר צפייה והאזנה במקביל של צופה בודד בסרט קצר. הסרטים הראשונים הציגו הופעות פשוטות כגון נגן אורגן המנגן קטע קצר או הופעה קצרה של זמר.
פיתוחו של הקינטופון המשוכלל והמתקדם יותר הביא לירידה בשימוש בקינטוסקופ עד שזה כמעט ונעלם מהשוק.
קרב לוס
קישורים חיצוניים
בלדת הנצחה סקוטית:
ישראל אברהמס
קורות חיים
אברהמס נולד בלונדון ולמד בקולג' היהודי (Jews' College), שהיה בניהולו של אביו ברנט אברהמס ולאחר מכן בקולג האוניברסיטאי של לונדון ובאוניברסיטת לונדון. הוא לימד מקצועות שונים כגון מתמטיקה (1881-1899), דרשנות (1894-1903) ושימש כמדריך בכיר (1899–1905) בקולג' היהודי. למרות הסביבה האורתודוקסית בה גדל ועבד בראשית חייו, בהמשך עבר להיות תומך נודע של יהדות ליברלית המדגישה ערכים אוניברסליים.
למשך כ-25 שנה כתב אברהמס טור שבועי פופולרי בעיתון ג'ואיש כרוניקל על ענייני ספרות. לאחר מכן עבר לכתוב לעיתון ג'ואיש גרדיאן הליברלי יותר. בשנת 1895 שיתף פעולה עם קלוד מונטיפיורי בחיבור הספר "היבטים של היהדות" (Aspects of Judaism). ספרו הידוע ביותר של אברהמס הוא "החיים היהודים בימי הביניים" (Jewish Life in the Middle Ages, 1896), שסוקר את החיים היהודים בימי הביניים מהיבטים מגוונים. מסקנתו של אברהמס היא כי בימי הביניים הנוצרים הותירו חותם מתמשך על היהודים בעיקר בכך שהם העמיקו את בידודם מהחברה שמסביבם. ספר ידוע אחר שלו הוא "פרקים על הספרות היהודית" (Chapters on Jewish Literature, 1898) בו סקר את הספרות היהודית מחורבן בית שני עד ימיו של הפילוסוף משה מנדלסון. אברהמס פרסם עוד עשרות ספרים, תרגומים ומאות מחקרים נוספים העוסקים בכל תחומי מחשבת ישראל וההיסטוריה היהודית. בשנת 1899 ייסד ביחד עם קלוד מונטיפיורי את כתב-העת Jewish Quarterly Review, מכתבי-העת החשובים ביותר בתחום מדעי היהדות, ושימש כאחד מעורכיו הראשונים. הוא כתב ערכים רבים לאנציקלופדיה בריטניקה (1911) ואנציקלופדיה ביבליקה (1903).
בשנת 1902 ירש את תפקידו של שניאור זלמן שכטר כפרופסור לספרות רבנית ותלמודית באוניברסיטת קיימברידג' לאחר שזה עזב לארצות הברית. את תפקיד זה מילא עד פטירתו. לצד זאת הוא היה חבר פעיל בהתאחדות האנגלו-יהודית, בחברה היהודית להיסטוריה ובמוסדות נוספים של הקהילה היהודית. בשנת 1922 הוא קיבל את הכבוד להציג את מחקריו בסדרת "הרצאות שווייך על ארכאולוגיה מקראית"  באקדמיה הבריטית. הרצאותיו עסקו בכיבוש ארץ ישראל בידי אלכסנדר הגדול ולאחר מכן פורסמו כספר (Campaigns in Palestine from Alexander the Great, 1922). לאחר פטירתו, חוקרים ומכרים פרסמו לזכרו קובץ גדול של מחקרים במדעי היהדות וכן מאמרי הספד וביבליוגרפיה של כתביו (Jewish Studies in Memory of Israel Abrahams, 1927).
שרקרק קטן
שְׁרַקְרַק קטן (שם מדעי: Merops pusillus) הוא מין של שרקרק קטן החי באפריקה ומזכיר את השרקרק הירוק החי באותו אזור.
מאפיינים
השרקרקים הם עופות צבעוניים בעלי מקור ארוך ושחור והם מותאמים לציד חרקים. לשרקרק הקטן שמגיע לאורך 15–17 ס"מ יש גוף בצבע זהוב דבש ופס שחור על החזה. מעליו ראש צהוב עם עיניים אדומות מוקפות בפס שחור ומעליו "גבות" כחולות ופלג גוף עליון וכנפיים ירוקים. המקור שחור והוא עוזר לשרקרק לצוד את מזונו המהיר באוויר. טרפו כולל חרקים שונים אך בעיקר דבורים וצרעות אותם הוא הורג במכות חזקות ומשפשף את העוקץ כנגד הענף ורק אז בולע. הם אינם רועשים ביותר והם חיים בזוגות לאורך עונת הרבייה.
השרקרק חי ברחבי סוואנות וגדות הנהרות של אפריקה הטרופית וכן בשיחיות. בניגוד לשאר השרקרקים הם מקננים בבדידות ומנצלים חורים טבעיים בחול ולפעמים גם חורים של שנבוב. בתוכו הנקבה מטילה 4–6 ביצים עגולות ולבנות. הגוזלים עשויים להרוג אחד את השני עקב תחרות על המזון. שני ההורים מגדלים אותם.
קרחון אנדרסון (וושינגטון)
קרחון אנדרסון או קרחון אנדרסן (באנגלית: Anderson Glacier) הוא קרחון בשטח הפארק הלאומי אולימפיק מדרום להר אנדרסון במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
הקרחון ממוקם בתוך קרקס קרחוני.
מוצאו של הקרחון בגובה 1,900 מטרים מעל פני הים והוא זורם בירידה, יורד הפרש גבהים של 1,600 מטרים, ונשפך אל אגם קרחוני שגובהו 1,508 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה - נסיגת הקרחון
בין השנים 1927–2009 נסוג הקרחון ואיבד 90% מפני השטח שלו; נכון לשנת 2011 הקרחון כמעט נעלם לחלוטין.
השפעות תרבותיות ופוליטיות
לנסיגת הקרחון השפעות תרבותיות ופוליטיות בארצות הברית, ואף השלכות בינלאומיות:
האומה האינדיאנית קווינולט (Quinault Indian Nation), הסתמכה לאורך ההיסטוריה למחייתה על דיג בנהר קווינולט (בעיקר דיג סלמון). בעקבות נסיגת הקרחון, שהיה היובל העיקרי של הנהר, נהפך הנהר רדוד, ודגי הסלמון אינם שוחים בו. בשל כך איבדה האומה את מקור מחייתם ההיסטורי, ועליה להזיז את כפריה, בעלות גבוהה מאוד אשר אין ביכולתה לשאת בה.
כמו כן, ראש השבט איימה לאשר את פרוטוקול קיוטו להגנה על הסביבה, וזאת על אף שארצות הברית סירבה לחתום על אמנה בינלאומית זו; מאחר שבהתאם לאמנות בין השבטים האינדיאניים לארצות הברית, השבטים נחשבים כאומה ריבונית (סוברנית).
לבסוף האומה האינדיאני לא חתמה על פרוטוקול קיוטו, אולם האומה פנתה למדינות שהשתתפו בשיחות האקלים בפריז (Paris Climate Talks) ובקשה את עזרת המדינות שהשתתפו בדיונים.
לקריאה נוספת
• J.L. Riedel, Steve Wilson, William Baccus, Michael Larrabee, T.J. Fudge, Andrew Fountain, Glacier status and contribution to streamflow in the Olympic Mountains, Washington, USA, Journal of Glaciology, Volume 61, Issue 225, 2015, pp. 8-16, DOI: https://doi.org/10.3189/2015JoG14J138
סטודיבייקר Big Six
סטודיבייקר Big Six, (באנגלית: Studebaker Big Six) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1918–1926.
עד שנת 1921 הדגם יוצר בגרסה פתוחה בלבד, (7 מקומות ישיבה), ומשנת 1921 במספר גרסאות אשר כללו: גרסה חצי פתוחה וגרסה סגורה.
ניית'ן פרסונס
ניית'ן דין פרסונס (באנגלית: Nathan Dean Parsons; נולד ב-16 ביוני 1988) הוא שחקן אמריקאי יליד אוסטרליה, הידוע ממשחקו באופרת הסבון של ABC "בית חולים כללי".
ביוגרפיה
ניית'ן פרסונס נולד באדלייד, אוסטרליה, אך גדל בבולדר, קולורדו, ואוסטין, טקסס. הוא עבר ללוס אנג'לס כדי ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה לאחר שהתקבל לתוכנית המשחק לתואר ראשון באמנויות יפות, אך נשר לאחר שלושה סמסטרים. הוא גם חבר ב-"Boom Kat Dance Theatre", להקת ריקוד ללא מטרות רווח שבסיסה בסנטה מוניקה, קליפורניה. בזמנו הפנוי, פרסונס עוסק בריקוד, טיפוס על צוקים, טיולים רגליים, לקרוס, כדורגל, יוגה וצלילה.
עבודות מוקדמות
כשחקן ילד, הוא עשה עבודת קריינות בדיבוב אנימה יפנית לסרטי ADV, כולל התפקיד הראשי של ז'אן רוק-ראלטיק ב-"Nadia: The Secret of Blue Water" ובסרטים אנימה אחרים.
בית חולים כללי
פרסונס נבחן במקור לתפקיד אחר באופרת הסבון "בית חולים כללי" ולא לוהק, אבל מפיקי הסדרה יצרו לו דמות חדשה. הופעתו הראשונה כאמן איתן לאבט הייתה ב-30 בינואר 2009. פרסונס נשכר בתחילה לתפקיד חוזר, אך עד מהרה קיבל חוזה לתפקיד קבוע.