cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צעקה (סדרת טלוויזיה)
רקע עלילתי
שתי העונות הראשונות פורשות את סיפורה של נערה מתבגרת בשם אמה דובאל שמגלה שהיא קשורה לאירועים נוראיים שהתרחשו בעיירת לייקווד בעבר. בתור האובססיה המרכזית של רוצח סדרתי רעול פנים המכונה הרוצח מלייקווד, אמה מוצאת את עצמה במרכז הסכנה לצדם של בני משפחתה וחבריה, והיא יוצאת לגלות את התעלומות האפלות של העיירה ולחשוף את זהותו של הרוצח מלייקווד.
העונה השלישית מספרת את סיפורו של דיון אליוט, כוכב פוטבול מקומי באטלנטה, המעונה מאירועים טרגיים בעברו. לאחר שגוסטפייס מתחיל להשתמש בסודותיו האפלים נגדו במטרה לצאת במסע הרג, דיון מבין שהוא לא רק עומד לאבד את עתידו, אלא גם את חייהם של חבריו ובני משפחתו, שעלולים להפוך לקורבנותיו הפוטנציאליים של הרוצח הידוע לשמצה.
פיתוח
ביוני 2012, דווח כי רשת "MTV" נמצאת בשלבי פיתוח מוקדמים של סדרת טלוויזיה שתשודר באופן שבועי המבוססת על סדרת סרטי "צעקה". באפריל 2013, "הוליווד ריפורטר" אישרה כי MTV נתנה אור ירוק לפקת פרק הפיילוט, במקביל לניהול משא ומתן עם וס קרייבן, יוצר הסרטים המקוריים, על בימוי הפרק. ביולי 2013, דווח שג'יי ביטי ודן דוורקין הצטרפו רשמית לפרויקט ושהשניים יכתבו את התסריט לפרק הפיילוט. באפריל 2014, דווח על ידי "TVLine" שהסדרה תופק על ידי ג'יל בלוטווגל. באוגוסט 2014, הסדרה הכריזה על צוות השחקנים שלה וכן על במאי הפרק הפיילוט, ג'יימי טראוויס. הסדרה התעתדה לעלות לשידור במקור במהלך שנת 2014, אך תאריך עלייתה לשידור נדחה לקיץ 2015.
תמונת קידום רשמית בה נחשפת המסכה אותה הרוצח יחבוש נחשפה בתחילת יוני 2015. בתחילה, קרייבן נתן את ברכתו לעיצוב המחודש ורמז על מקורותיה ועל משמעות קו העלילה האפשרי. עם זאת, מאוחר יותר הוא ביקר בחריפות את החלטת הרשת לנטוש את מסכת הגוסטפייס המקורית במהלך הפקת סדרת הטלוויזיה. מאוחר יותר, נמסר כי היו דיונים ראשוניים על שילוב המסכה בשתי עונותיה הראשונות של הסדרה. עם זאת, התוכניות הראשוניות נדחקו הצידה לטובת מסכה חדשה, מסיבות יצירתיות. זמן מה לאחר ההודעה על אתחול הסדרה לקראת עונתה השלישית, "MTV" עשתה עסקה עם "Fun World", על מנת לרכוש את זכויות הרישוי של מסכת הגוסטפייס עבור הסדרה.
ב-12 באפריל 2015, הטריילר הראשון של הסדרה שודר במהלך פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV שהונחה על ידי בלה ת'ורן, ונחשף שהסדרה תעלה לשידור ב-30 ביוני 2015.
ב -9 בנובמבר 2015, הוכרז כי ג 'יל בלוטווגל וג'יימי פאליגה יעזבו את הפקת הסדרה בשל מחלוקות יצירתיות עם שאר הצוות, אף על פי שבלוטווגל נשארה על תקן ייעוץ לצוות ההפקה. מייקל גאנס וריצ'רד רגיסטר החליפו אותם. תאריך בכורת העונה השנייה שונה ל-30 במאי 2016. ב-14 באוקטובר 2016, "MTV" חידשה את הסדרה לעונה שלישית, והודיעה שהמפיקים שוב יוחלפו.
ב-26 באפריל 2017, "MTV" הודיעה שהסדרה תעבור אתחול מחודש עם צוות שחקנים חדש ועלילה חדשה, ושקווין לטיפה תפיק בפועל את הסדרה בעונתה השלישית של צעקה לצדם של ברט מתיוס, שאקים קומפייר ויאנלי ארטי שיפיקו את הסדרה עבור חברת ההפקות "Flavor Unit Entertainment". ב-19 ביולי 2017, "הוליווד ריפורטר" הודיעה כי הסדרה תהפוך לסדרת אנתולוגיה עם עונתה השלישית (בדומה ל"אימה אמריקאית"). מידע זה אושר על ידי נשיא MTV, כריס מקארתי.
ב-18 בספטמבר 2017, הוכרז שדמותו של גוסטפייס מסדרת הסרטים המקורית תופיע בעונה השלישית. ב-10 באוקטובר 2017, קיקי פאלמר אישרה בראיון שרוג'ר ל. ג'קסון, שדיבב את קולו של גוסטפייס בסדרת הסרטים, ישוב לעונה השלישית ויחליף את מייק ווהן, שדיבב את קולן של שתי הדמויות שנטלו את זהותו של הרוצח מלייקווד בשתי עונותיה הראשונות.
ב-28 במרץ 2018, נודע כי הארווי ויינסטיין פוטר מעבודתו כמפיק בפועל בעונה השלישית. בנוסף, הסדרה לא תכלול בהפקתה את "The Weinstein Company" או את הלוגו שלה מהעונה השלישית ואילך, אף על פי שהחברה הייתה בעבר מעורבת בהפצת הסדרה.
החל מהעונה השלישית ואילך, הסדרה לא תשודר יותר ברשת "MTV". ב-24 ביוני 2019, אושר שהעונה השלישית תשודר במשך שלושה לילות רצופים ברשת "VH1", החל מ-8 ביולי 2019.
ליהוק
ב-5 באוגוסט 2014 הוכרזו צוות השחקנים הראשי והמשני. עם זאת, השחקנית איימי פורסית' עזבה את ההפקה והוחלפה הוחלף על ידי בקס טיילור-קלאוס. ב-22 בפברואר 2015, התברר שג'ואל גרץ', שלוהק לדמותו של קלארק הדסון, עזב את הסדרה כאשר המפיקים תכננו קו עלילה שונה עבור דמותו ממה שתוכנן לה במקור; והוא הוחלף על ידי ג'ייסון ויילס. ב-11 בדצמבר 2014, נחשף שהשחקנית בלה ת'ורן תהיה חלק מצוות השחקנים. ת'ורן אישרה זאת במהלך ראיון בו היא אמרה: "כן זה נכון, אני אשחזר מחדש את הסצנה המפורסמת של דרו ברימור בסדרה המקורית". ב-22 באפריל 2015, השחקנית אמליה רוז בלייר, ששיחקה בעבר בסדרה "דם אמיתי", לוהקה לדמותה של פייפר שו, שנועדה להוות מעיין גרסה עכשווית המבוססת על דמותה של גייל ות'רס מסדרת הסרטים המקורית.
ב-18 ביוני 2015 ת'ורן אישרה שהוצע לה תפקיד ראשי בסדרה, אך היא דחתה את ההצעה לטובת תפקיד קטן יותר. ת'ורן הסבירה על החלטה זו ש"הייתה לי האפשרות לעשות את התפקיד הראשי, אבל חשבתי שאני צריכה לבחור את התפקיד הזה כי הרגשתי שזה יותר אייקוני, חשבתי שזה רק קצת יותר וגם מפני שאף פעם לא נהרגתי על המסך לפני כן. לא נהרגתי בשום דבר ששיחקתי בו, תמיד הייתי הדמות שחיה בסוף אז זאת הייתה הפעם הראשונה שאני מתה על המסך וזה היה די מגניב. לא הייתי אומרת שהדמות שלי לא בהכרח תופיע בכל הפרקים, אבל אתם עוד תראו!".
ב-17 ביולי 2017, אושר שטייגה וסי. ג'יי. וואלאס יככבו בעונה השלישית שתהווה אתחול לסדרה. ב-13 בספטמבר 2017, הוכרז שר. ג'יי. קיילר, ג'סיקה סולה, קיקי פאלמר, ג'ורג'יה וייהאם וג'וליאן יאו ג'ולייו הצטרפו לגבס הראשי של העונה השלישית. ב-25 בספטמבר 2017, הוכרז שטיילר פוזי לוהק לתפקיד ראשי בעונה השלישית. ב-16 באוגוסט 2018 הוכרז שמרי ג'יי בלייג' לוהקה לדמותה של אמו של דון, שרי אליוט. ב-12 באוקטובר 2018 הוכרז שטוני טוד יופיע במהלך העונה השלישית. ב-24 ביוני 2019 אושר שפריס ג'קסון תופיע במהלך העונה השלישית.
צילומים
במשך שתי עונותיה הראשונות, הסדרה צולמה בבאטון רוז', לואיזיאנה. צילומי העונה הראשונה התקיימו מאפריל עד יולי 2015, וצילומי העונה השנייה החלו ב-16 בפברואר 2016. צילומי העונה השלישית החלו ב-18 בספטמבר 2017, והסתיימו ב-11 בנובמבר 2017 באטלנטה, ג'ורג'יה.
מוזיקה
שני אלבומי פסקול רשמיים של הסדרה הופצו על ידי MTV. פסקול העונה הראשונה הופץ ב-14 באוגוסט 2015 תחת הפצתם של "קולומביה רקורדס". פסקול העונה השנייה הופץ ב-29 יולי 2016 תחת הפצתם של "איילנד רקורדס".
שידור
ב-1 באוקטובר 2015, עונתה הראשונה של הסדרה עלתה במלואה לשירות הזרמת המדיה נטפליקס והפכה לזמינה באופן בינלאומי באמצעותה, למעט בארצות הברית. ב-13 במאי 2016, עונתה הראשונה של הסדרה הפכה לזמינה בנטפליקס גם בארצות הברית. נטפליקס החלה לשדר את העונה השנייה ב-31 במאי 2016, עם עיכוב של יום אחד ביחס לשידור המקורי בארצות הברית. ב-30 בספטמבר 2016, עונתה השנייה של הסדרה הפכה לזמינה בנטפליקס גם בארצות הברית. לנטפליקס יש זכויות שידור ראשונות לסדרה באנגליה ובאירלנד, שם היא משדרת את הסדרה יום לאחר השידור הראשוני שלה בארצות הברית. ב-17 ביולי 2018, "הוליווד ריפורטר" אישרה כי בעיצומן של רכישת נכסי "Weinstein Company" על ידי "Lantern Capital", עסקת שידור הסדרה בין "Weinstein Company" לבין נטפליקס הופסקה. כתוצאה מכך, הונח שנטפליקס לא תשדר את עונתה השלישית בפלטפורמות שלה. ב-16 באוקטובר 2018, נודע ש-"Lantern Entertainment" ונטפליקס יישבו את הסכסוך החוזי ביניהן עם תנאים שונים בעסקה שלא נחשפו לציבור.
ביקורות
עונתה הראשונה של הסדרה קיבלה ביקורות מעורבות. באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", העונה הראשונה קיבלה אחוז חיוביות של 48%, על בסיס 31 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.4/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר אמר: "בהיעדר דמויות או תרחישים משכנעים באמת, צעקה נוצרה כדי למסחר בכבדות את הנוסטלגיה של קודמיו על המסך בזיכיון". באתר "Metacritic", העונה הראשונה קיבלה את הציוו 57 מתוך 100, על בסיס על 21 ביקורות, מה שמרמז על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
בסקירה חיובית, דייוויד הינקלי מ"ניו יורק דיילי ניוז" העניק לפיילוט ארבעה מתוך חמישה כוכבים, ואמר:" למרבה השמחה, צעקה שומרת על חוש הומור, מחוזקת בדיאלוג פופ-תרבותי חד ומודע לעצמו". בריאן לורי מ"וראייטי" שיבח את היכולת של הסדרה לשמור על מתח "בלי הרבה התרחשות ממשית במהלך שארית הפרק", וציין את השימוש במוזיקה, אך הביע ספקנות בשאלה האם הסדרה יכולה לשמור על המקוריות שלה. אדם ג'ובט מ-"Popwrapped" נתן ביקורת חיובית לסדרה וכינה אותה, "דוגמה מעולה לסדרת אימה מהפכנית". לעומת זאת, דייוויד ויגנד מ"סן פרנסיסקו כרוניקל" ביקר בחריפות את הסדרה והעניק לה כוכב אחד מתוך ארבעה, זאת כשהוא ביקר את ביצועי המשחק כ"רומנטיים, רובוטיים ולא מעניינים", כמו גם את חוסר הגיוון שלה לכאורה. בסקירה מעורבת, מארק פריגרד מ"בוסטון הראלד" נתן לסדרה את הציון C+, ואמר: "יש כאן כמה הפחדות, אך בעוד סרטי צעקה שמרו על הקהל במתח, סדרת הטלוויזיה מסתכנת בלהרדים את הצופים."
העונה השנייה קיבלה ביקורות חיוביות יותר, עם אחוז חיוביות של 86% באתר "Rotten Tomatoes" על בסיס על 7 ביקורות.
צעקה: אם אני מת
צעקה: אם אני מת היא סדרה אינטרנטית ששודרה בין העונה ראשונה לשנייה וסיפרה על ששת ניצולי לייקווד באמצעות קטעי וידאו בהם השורדים חושפים את מחשבותיהם ומילותיהם האחרונות על אירועי העונה הראשונה, לפני שאחד מהם יירצח על ידי הרוצח מלייקווד החדש, מה שמוביל לאירועי העונה השנייה.
כתבי הראי"ה
המושג כתבי הראי"ה משמש כשם כולל להגותו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק (הראי"ה) שעלתה על הכתב. נפוץ משמעותית בקרב תלמידי ישיבות, כמו גם השם "הראי"ה" עצמו.
חלק מן הכתבים – כגון אורות, אדר היקר, עץ הדר, ריש מילין, חלק גדול מהמאמרים שנקבצו מאוחר יותר בספר מאמרי הראיה, אורות התורה, אורות האמונה, מהדורות ראשונות של חבש פאר, אורות התשובה, מהדורה ראשונה של אגרות הראיה ושבת הארץ – ראו אור בחייו, אולם רוב כתביו יצאו לאור לאחר פטירתו.
כתביו עוסקים בתחומי הלכה ופסיקה, אגדה, פילוסופיה, הגות, פרשנות המקרא, פרשנות התלמוד הבבלי, מוסר, קבלה ועוד.
עריכת הכתבים
מבין כתבי היד של הרב קוק, פנקסים המכונים שמונה קבצים הם אלו ששימשו כמה מתלמידי הרב קוק לצורך עריכת כתביו בספרים שונים. מהם ערך הרב דוד כהן ("הרב הנזיר") את 'אורות הקדש'. גם 'אורות', 'אורות התשובה', ו'עולת ראי"ה' שנערכו בידי בנו של הרב קוק, הרב צבי יהודה מבוססים בעיקר עליהם. בשנת התשנ"ד נדפסו ופורסמו קבצים אלו גם בצורתם המקורית ללא עריכה. הדבר ספג ביקורת מצד אחדים מתלמידי הרב צבי יהודה, שטענו כי יש לדבוק בדרך שבה נקטו רבם והרב הנזיר בהבנת הכתבים וסידורם. בשנת תשס"ו יצאו לאור עוד חמישה מפנקסיו של הרב בצורה לא ערוכה ונקראו 'קבצים מכתבי יד קודשו', ובשנת תשס"ח יצא חלק נוסף.
כתבים שלא יצאו עדיין לאור
על פי "המכון להוצאת גנזי הראי"ה", כתבים אלה כוללים:
הוצאות לאור
מרבית ספרי הרב קוק ראו אור בהוצאת "מוסד הרב קוק" בירושלים, והם נכרכו בכריכות לבנות (בעבר היו הספרים נכרכים גם בכריכות חומות ואפורות). בשל צבע הכריכות מכונים ספרים אלו לעיתים בכינוי "הש"ס הלבן". במהדורה זו תשעה עשר כרכים, הכוללים את ספרי השו"ת וההלכה של הרב קוק ב-6 חלקים, אגרות הראי"ה ב-3 חלקים, אורות הקודש ב-4 חלקים, סידור עולת ראי"ה ב-3 חלקים (כולל הגדה של פסח), אורות, אדר היקר (עם עקבי הצאן), וכן ה"חמישייה" - אורות התורה, אורות התשובה, אורות הראי"ה, מוסר אביך (עם מידות הראי"ה) וריש מילין בכרך אחד.
ספרים נוספים, כדוגמת עין איה פנקסי הראיה ומאורות הראיה יוצאים בהוצאת "מכון הרצי"ה" המסונף לישיבת מרכז הרב. מספר ספרים אחרים ראו אור במסגרות שונות.
ספרים העוסקים במשנתו
ראו עוד ביאורים לספריו המוזכרים בערכים המוקדשים לאותם ספרים.
בייליול קולג'
בייליול קולג' (באנגלית: Balliol College) הוא אחד הקולג'ים הוותיקים ביותר באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה. הקולג' נוסד בשנת 1263.
בייליול הוא הקולג' המבוקש ביותר בין הקולג'ים המרכיבים את האוניברסיטה, זאת על פי מספר המועמדים המבקשים להתקבל בו ללימודים מדי שנה. בשנת 2005 ובשלושת השנים שקדמו לה, היה מספר המועמדים לבייליול, ללימודי תואר ראשון וללימודים מתקדמים, הגדול ביותר מבין כל הקולג'ים של אוקספורד. באופן מסורתי בבייליול לומדים יותר סטודנטים זרים מאז בתוכניות התואר הראשון בקולג'ים אחרים. נכון לשנת 2006 לקולג' בייליול קרן בשווי 76 מיליון ליש"ט למימון הפעלתו.
בין הבוגרים הבולטים של בייליול לאורך ההיסטוריה ניתן למצוא מספר ראשי ממשלה בריטים. ה. ה. אסקווית', ראש ממשלת בריטניה בתחילת המאה ה-20 ובוגר בייליול, תיאר פעם את תלמידי בייליול כבעלי "הכרה שלווה בעליונות חסרת מאמץ". בייליול, שהיה קולג' אלמוני יחסית בין הקולג'ים של אוקספורד, עלה לגדולה במאה ה-19 תחת הנהגתו של בנג'מין ג'ואט ומאז הוא תופס מקום של כבוד בין הבולטים באוניברסיטה. בשנת 2006 סיימו 45.1% מן הבוגרים בו את לימודיהם עם הצטיינות בדרגה ראשונה, אחוז גבוה יותר מכל קולג' אחר באוקספורד. בטבלת נורינגטון של שנת 2006, דירוג האיכות של קולג'ים באוניברסיטת אוקספורד, דורג בייליול במקום השני.
גליקופרוטאין
גליקופרוטאין (באנגלית: Glycoprotein) הוא תרכובת של חלבון ושל פחמימה הקשורים בקשר קוולנטי. הסוכרים הקשורים ישירות אל החלבון יכולים להיות מסוגים שונים, כמו גלוקוז, פרוקטוז, מאנוז, גלוקוזאמין, גאלאקטוז, ורבים אחרים. סוכרים הקשורים אל החלבון יכולים לגרום לשינוי במבנה המרחבי שלו, ובכך לשינוי תכונותיו. הגליקופרוטאין משמש בעיקר עבור חלבונים שפעולתם נדרשת מחוץ לתא, בהם: נוגדנים, הורמונים אנזימים ועוד. בין השאר, הוא מרכיב חיוני בממברנות של תאים צמחיים ואנימליים. ברוב המקרים מבנים הנמצאים על השוטונים של חד-תאיים שונים יהיו מורכבים מגליקופרוטאין, לדוגמה בשערות על השוטונים של סטראמנופילס. גליקופרוטאינים בממברנות של אריטרוציטים הנושאים שיירים גליקוזידיים ספציפיים, קובעים את סוג הדם בבני האדם ובבעלי החיים, כאשר השייר הסוכרי מהווה מעין קוד זיהוי של התא הנתון.
אלפרד גוטשאלק היה המומחה העולמי בתחום חקר גליקופרוטאין.
ביטחון מידע
הרובד הבסיסי ביותר בביטחון מידע הוא מניעת מידע מהיריב. גישות נוספות יכולות להיות הזנת היריב במידע מוטעה (דיסאינפורמציה), וניסיון לברר איזה מידע השיג היריב, ומה תמונת העולם שבנה בעזרתה.
מניעת מידע
מניעת מידע מהיריב תמנע ממנו הערכה נכונה של מצבנו, ומתן תגובה בהתאם.
משמעת עצמית
בכל ארגון האמון על שמירת סודיות, בין אם מסיבות ביטחוניות או כנגד מודיעין עסקי, נדרשת בראש ובראשונה משמעת מחברי הארגון. בארגונים רבים מוחתמים חברי הארגון על "הצהרה לשמירת סודיות" Non-Disclosure Agreement, ובקיצור NDA. זהו הסכם סודיות, המלווה בדרך־כלל בתשלום קנסות כספיים לחברה אליה מובטחת הסודיות במקרה ויתפס החותם על ההסכם משתף אחרים במידע המוכרז כסודי.
בנוסף להחתמת עובדי הארגון על הצהרה זו, מוחתמים עליה גם ספקים של הארגון שניתנת להם גישה למידע אודות הארגון.
במערכת הביטחון הישראלית קיימים הסכמים וחוזים דומים הנושאים עמם עונשים פליליים במקרה שהם מופרים.
השמדת מידע מסווג
השמדה של מידע מסווג נחלקת לשני מישורים, מידע מודפס כגון מסמכים כתובים או קלסרי מידע, ומידע מגנטי כגון זה על דיסקים קשיחים, דיסקים צרובים, או קלטות גיבוי ודיסקטים.
השמדה של מסמכים כתובים מתבצעת בדרך כלל באמצעות גריסתם. המגרסות הזולות יותר חותכות את הדפים במאונך בלבד, דבר המקל מאוד על חיבור הדפים מחדש. מגרסות מסוג יקר יותר חותכות את הדפים בשני הכיוונים לשבבים קטנים מאוד, אך גם אלה ניתנים לשחזור על ידי אנשים מנוסים בטכניקות כמו התאמת החתכים על הנייר תחת מיקרוסקופ. קיימות חברות המבצעות שחזור דפים גרוסים במחיר לפי מטר. כאשר נדרשת אבטחת מידע ברמה גבוהה, נעשה צעד להשמדה של הניירת גם אחרי שנגרסה - למשל שריפתה או הלבנתה.
השמדה של מידע מגנטי חשובה לא פחות - דיסקטים או דיסקים הנזרקים לזבל יכולים להוות מקור רב למידע עבור יריבים. לפיכך קיימת גם גריסה של מדיה מגנטית לפני זריקתה. דיסקטים או דיסקים קשיחים שלא רוצים לגרוס עוברים פרמוט נוסף ולפעמים אף מחיקה מגנטית לאחר מכן כדי לא להשאיר זכר למידע שהיה עליהם במקור.
הצפנת רשתות תקשורת
ארגון השומר על סודיותו היה מעדיף תמיד לחסום כל רשת תקשורת שיש לו מגישה לאינטרנט. למרות זאת, לפעמים הדבר לא אפשרי - לעיתים העובדים צריכים גישה לדוא"ל ולאינטרנט, ופעמים אחרות נדרשת היכולת לעבוד מרחוק. במקרים כאלה דואגים בארגונים המודעים יותר לחשיבות ביטחון המידע כי אלה יהיו מוצפנים. דואר אלקטרוני ניתן להצפנה על ידי תוכנות שונות, והתקשרות מהבית נעשית על ידי Virtual Private Network - VPN, המגינה בהצפנה כפולה על המידע העובר בין רשת הארגון למחשב העובד בבית.
מניעת גישה
בארגונים רבים נחסמת הגישה החוצה לדברים העשויים לסכן את אבטחת המידע בארגון. לרוב נחסמים שרתי דואר חיצוניים, אתרי ותכנות הורדות, ויישומוני Java כי אלה עשויים לשתול במחשבי הרשת תוכנות עוינות, וגישה לצ'אטים למיניהם כדי למנוע זליגה בשוגג של מידע תוך שיחה בזמן העבודה על המחשב. על עובדי מערכת הביטחון הישראלית נאסרת גם הנסיעה למדינות ערב.
סיווג כח אדם
במסגרות ביטחוניות ורגישות רבות, ישנה דרישה לביצוע תחקיר ביטחוני, שמטרתו להכיר את המועמד לשירות ואת סביבתו, וכך לאתר או למנוע אינטרסים וגורמים עוינים שרוצים להיכנס למערכת, וכן לאתר אנשים שמהם עלול לזלוג מידע בקלות, למשל עקב עבר פלילי.
מועמד שמקבל את הסיווג הביטחוני יכול לעסוק ולהיחשף למידע מסווג הנחוץ לו, מאחר שקיבל את האישור לכך לאור התחקיר הביטחוני שביצע. מועמד שלא יקבל את הסיווג הביטחוני הנדרש, לא יאושר לעסוק בתפקיד הרגיש.
אבטחת מבצעים, אמצעים ומתקנים
קביעת סיווגם של מבצעים, אמצעים ומתקנים בהתאם למידת התועלת שהיריב יכול להפיק מחשיפתם. נקיטת אמצעי מגן לדליפה של מטרות, כוחות ומועדים של המבצעים, לפני ביצועם, על ידי קביעת סיווג ביטחון לפקודת המבצע, הוספה של נספח ביטחון לפקודה והקפדה על שמירתו הקפדנית.
הזנה במידע מוטעה
הפצה מכוונת של מידע שקרי ומטעה על ידי צד אחד שנועדה ליצור תמונת מציאות מעוותת אצל היריב. המידע השקרי נראה אמיתי והוא מופץ באותם ערוצים בהם היריב מצפה לקבל מידע אמיתי. מכיוון שאין צד אחד יכול לחסום לגמרי מידע מהצד השני הוא שותל מידע שקרי ובכך מונע מהיריב לפעול בדרך הנכונה.
הערכת תפיסת המצב של היריב
ניהול המידע שהשיג היריב עלינו מאפשר לשער מה חושב היריב על כוחותינו. הערכה תפיסת המצב של היריב מאפשרת לצפות את צעדיו הבאים.
מרכז פלורידה
מרכז פלורידה (באנגלית: Central Florida) הוא אזור של מדינת פלורידה שבארצות הברית הכולל את המחוזות אורנג', אוסיאולה, ברווארד ווולוסיה. יש המכלילים גם את המחוזות פולק, פלאגר וסאמטר באזור זה. מחוזות אלה מכונים גם "מסדרון ה-I-4" על שם כביש בינמדינתי I-4 החוצה אותם.
אקלים המחוזות סובטרופי, אולם סופות הוריקן וסופות רעמים רבות פוקדות את האזור.
נכון לשנת 2006, אוכלוסיית האזור מנתה כ-3.5 מיליון תושבים.
כלכלת האזור מתבססת על התיירות, ונמצאים בו אתרי תיירות רבים בהם: אתר הנופש וולט דיסני וורלד הכולל ארבעה פארקי שעשועים של חברת וולט דיסני: ממלכת הקסם, אפקוט, אולפני הוליווד של דיסני וממלכת החיות של דיסני, וכן את אתר הנופש יוניברסל אורלנדו, סיוורלד, גני סיפרס, גני בוק טאוור, מרכז החלל קנדי וגייטורלנד.
באורלנדו ממוקם המרכז הרפואי המתקדם של אוניברסיטת מרכז פלורידה, וכן מוסדות מחקר רפואי רבים המכונים מדיקל סיטי.
באזור אתרי טבע רבים ושלמעלה מ-1,500 אגמים ובריכות טבעיות שסביבן שמורות טבע ומסלולי טיולים בטבע.
חמש וחצי
חמש וחצי הייתה תוכנית טלוויזיה אשר עסקה באקטואליה ושודרה בערוץ הילדים בין השנים 2003 עד לדצמבר 2011. התוכנית פותחה על ידי דליה בודינגר, יועדה לקהל היעד של הערוץ, ילדים, והביאה תקציר חדשות בלשון קלה ובצורת הגשה המתאימה לילדים.
היסטוריה
כעבור חצי שנה, הצטרפו להנחיה אלכס אנסקי ואלי אילדיס. אנסקי הנחה במשך שלושה חודשים. בסוף חודש אפריל 2003, עזב ירון לונדון את התוכנית לטובת ערוץ 10, ואת מקומו תפס אברי גלעד. בבחירות לכנסת בשנת 2006, שודרה תוכנית מיוחדת בה ילדים שואלים שאלות את המנחים בנוגע לנושאים שונים כמו כלכלה, שלטון ועוד.
ב-2 במרץ 2006, עברה הפקת התוכנית לידי חברת "חדשות 10", אשר בחרה בגיא זהר לתפקיד מגיש התוכנית והפכה אותה לשידור פעם בשבוע, בימי חמישי בשעה 17:30. שם התוכנית שונה ל"חמש וחצי - השבוע שהיה", ומאז עסקה התוכנית באירועי השבוע שחלף, כאשר לכל נושא הוקדש זמן קצוב, והזמן הנותר עד סוף כל נושא הופיע על המרקע.
ב-3 במרץ 2011, עלתה עונה חדשה של חמש וחצי, והפקת התוכנית שבה לערוץ הילדים בשיתוף עם חדר החדשות. קובי מחט ולירון זייד נבחרו להנחותה. בתוכנית היו פינות קבועות: תחילה הופיע תומר גולדגרבר שסיפר על האירועים שעניינו אותו השבוע, ובסוף התוכנית הופיעו עודד גרובר שהיה כתב התרבות של חמש וחצי, ומאיה ראכלין שהייתה אחראית על פינת ההמלצות.
בדצמבר 2011 ירדה התוכנית מהמסך.
בעקבות התוכנית
בסדרה "הפיג'מות" מופיעה התוכנית מספר פעמים כמקור למבזקי חדשות שונים הקשורים בעלילת התוכנית, בהשתתפותם של אברי גלעד ואלי אילדיס. באחד הפרקים מגיעה דמותו של קובי פרג' לאולפן חמש וחצי, כשהיא בטוחה שהיא מנחה את התוכנית.
בתחילת דרכה, זכתה חמש וחצי להצלחה רבה ולמקור העיקרי ממנו צרכו ילדי התקופה חדשות ואקטואליה. בשנת 2008, בשיתוף עם גיא פינס, העלה ערוץ הילדים את תוכנית הבידור "הכל טוב עם גיא פינס", שהייתה מעין מהדורה צעירה יותר של התוכנית המצליחה "ערב טוב עם גיא פינס".
יונתן פז
יונתן פז (נולד ב־30 באוקטובר 1945) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי סרטים ישראלי.
קורות חיים
נולד וגדל בקיבוץ מזרע. לאחר הצבא ריכז את ענף הפרדס. עזב את הקיבוץ בשנת 1971 ונסע ללימודי קולנוע בניו-יורק. סיים תואר שני בבית הספר הגבוה לאומנות הקולנוע של אוניברסיטת ניו יורק. במשך לימודיו עבד כמאבטח בקונסוליה הישראלית בניו-יורק. שם הכיר ונישא לחנה, קלינאית תקשורת, ונולד להם בנם הבכור יואב. המשפחה חזרה לישראל ב-1977, ונולדו להם עוד 2 ילדים, דורון ואפרת.
קריירה
הפיק וביים עשרות סרטים תיעודיים, כמו גם עשרות כתבות בנושאי אומנות לטלוויזיה הישראלית. לימד קולנוע וטלוויזיה במשרד החינוך. שימש כמרצה לקולנוע עלילתי במכללת עמק הירדן, ולהפקה ולבימוי טלוויזיה בבית הספר לעיתונאות ולתקשורת "כותרת" - אוניברסיטת תל אביב.
משפחת מלבסקי
משפחת מַלַבְסקי (באנגלית: Malavsky Family) הייתה משפחה יהודית-אמריקאית אשר הופיעה ברחבי העולם היהודי בתפילות ובתוכניות של חזנות ומוזיקה יהודית עממית. אבי המשפחה, שמואל מלבסקי, (1894–1985) חזן ומלחין, שימש כסולן, ואותו ליוו כמקהלה ארבע בנותיו ושני בניו.
שמואל מלבסקי
החזן שמואל מלבסקי נולד בעיירה סמילא (Смела) שבקרבת קייב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) בשנת 1894. כבר באוקראינה נודע כילד פלא וזכה לכינוי "שמוליק'ל מסמילא". בשנת 1914, בהיותו בן 20, היגר לארצות הברית, שם פרש עליו את חסותו החזן המפורסם יוסל'ה רוזנבלט, בביתו גר כשמונה שנים. מלבסקי החל את דרכו בקהילה אורתודוקסית ברובע בנסונהרסט בברוקלין, ניו יורק, לאחר מכן בקהילת "מגן אברהם" בדטרויט, וכן התפלל בבורו פארק. הוא הקליט פרקי חזנות בליווי אורגן וללא מקהלה, ואף הקליט ארבעה דואטים עם מורו ורבו רוזנבלט. רוזנבלט אף הכיר לו את אשתו לעתיד – הפסנתרנית הארייט (אַלטֶה).
שמואל מלבסקי התאפיין בקול שתואר כרחב, חם ורווי רגש. הוא ניחן בכישרון הלחנה ואלתור, ורבות מיצירותיו נמנות עם הקלאסיקות של עולם החזנות.
המקהלה המשפחתית
כאשר גדלו ילדיו, החליט שמואל מלבסקי להופיע יחד עם משפחתו, כאשר בניו (אברהם ומורטון) ובנותיו (גולדל'ה, גיטל'ה, רות ומנוחה) מלווים אותו כמקהלה; תחילה הופיע רק לצד שלושת בניו הבוגרים, ורק לאחר מכן נוספו שאר בני המשפחה. לחבורת זמר זו קרא "The Singers of Israel". היה זה צעד מהפכני שחזן המגדיר עצמו אורתודוקסי ישתף נשים בשירת פרקי חזנות ובפרט בתפילה עצמה, מאחר שההלכה קובעת כי "קול באישה ערווה". בתי הכנסת האורתודוקסים סירבו לאפשר למלבסקי להתפלל מלווה במקהלה המעורבת, ואילו הוא עצמו לא חפץ במשרה בבתי כנסת קונסרבטיבים מכיוון שנוסח התפילה הנהוג בהם עבר שינויים "ברוח הזמן", דבר שלא היה מקובל עליו כאיש אורתודוקסי. ברם, הפופולריות של האנסמבל המשפחתי לא נפגע כלל והשילוב התקבל היטב בקרב הציבור. משפחת מלבסקי הופיעה בקונצרטים ברחבי ארצות הברית ובעולם בפרקי חזנות, שירי עם יהודיים, שירי ג'אז בעברית, יידיש ואנגלית ואף בתפילות, שלרוב נערכו באולמות ובבתי מלון שנשכרו לשם כך.
הבת גולדה'לה מלבסקי, התפרסמה כזמרת, והופיעה לבדה או עם אחותה גיטה'לה כצמד "האחיות מרלין" (Marlin Sisters) החל משנות הארבעים. הן הופיעו אף לצד בוב הופ, פרנק סינטרה ופרי קומו. ביצועיה הקונצרטנטיים והמוקלטים לפרקי חזנות של גולדה'לה הקנו לה שם של "חזנית" בפני עצמה, על אף שמעולם לא עברה לפני העמוד בתפילה.
משפחת מלבסקי ביקרה פעמיים בישראל (בשנת 1952 ובשנת 1967 ליום העצמאות), הופיעה בקונצרטים ואף התארחה בטלוויזיה הישראלית. מודעת רחוב משנת 1952 שבישרה על קונצרט בכורה שיתקיים באולם "קולנוע אדיסון" בירושלים, הגדירה את משפחת מלבסקי כ"סנסציה המוזיקלית הגדולה ביותר בארצות הברית על במות הקונצרטים, הרדיו, הטלוויזיה, ובתקליט".
משפחת מלבסקי הקליטה מספר תקליטי חזנות ופולקלור יהודי, שהיו ללהיטים בכל רחבי העולם היהודי. השיר שהתפרסם ביותר בקרב כלל הציבור הוא "הבן יקיר לי אפרים", שבו שימשו הבנות כסולניות. גרסאות כיסוי רבות הוקלטו לשיר זה, והוא פורסם בישראל במיוחד על ידי להקת הנח"ל עם מירי אלוני כסולנית (אלוני העידה כי ביצוע השיר היווה עבורה "סגירת מעגל", משום שהכירה מילדותה את הביצוע של משפחת מלבסקי).
קישורים חיצוניים
סרטונים נדירים של משפחת מלבסקי:
חנה קהת
חנה קהת (נולדה ב-1959) היא פרופסור לתולדות ישראל ומרצה לתנ"ך, למחשבת ישראל וללימודי מגדר במכללות האקדמיות לחינוך גבעת וושינגטון, סמינר הקיבוצים ומכללת אחווה, בנוסף לזאת היא מייסדת "קולך" – תנועה פמיניסטית ציונית-דתית.
משפחתה
נולדה בירושלים למשפחה חרדית, אביה הוא הרב שלמה פישר (נפטר בנובמבר 2021) לימים ראש ישיבת איתרי. נשואה לרב ד"ר ברוך קהת (קץ), לשעבר ר"מ בישיבת אור עציון וכיום ר"מ בישיבת מחנים. לבני הזוג שישה ילדים. בעבר התגוררו בנווה דניאל שבגוש עציון, כיום מתגוררים בשכונת קטמון בירושלים.
פעילות חינוכית
בשנת 1998 כיהנה קהת כראשת מדרשת לינדנבאום ("ברוריה") בירושלים.
היא הייתה בין יוזמי בית הספר "ראשית" בגוש עציון המשלב ילדים בעלי מוגבלויות – כרבע מכל כיתה.
קהת למדה במחזור הראשון של בית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל למנהיגות והייתה עמיתת מחקר במכון הרטמן בין השנים 2003–2008. בשנת 2007 התבקשה על ידי ראשי המכון להקים בית ספר תיכון דתי לבנות בשם "מדרשיית הרטמן לבנות". התיכון הוקם בקמפוס של תיכון "אוולינה דה רוטשילד". בנובמבר 2007 עזבה קהת את המוסד עקב התנגדותה לניהולו על ידי גבר.
ארגון "קולך"
במסגרת התנועה פעלה קהת בשנת 2003 להדחת הרב יצחק כהן, ראש המדרשה לבנות באוניברסיטת בר-אילן, עקב תלונות על הטרדה מינית. בעקבות פעילותה הקימה האוניברסיטה ועדת בדיקה בראשות הרב יובל שרלו, וזו הביאה להדחתו של הרב כהן. פרשה זו הייתה אחת הגורמים להקמת "פורום תקנה", פורום לטיפול בתלונות על הטרדה מינית מצד בעלי סמכות במגזר, שהוקם ב-2003.
ברב-שיח שנערך בחודש מרץ 2007 ועסק במסורבות גט, קראה קהת, כנציגת "קולך", לחילונים להימנע מנישואים הלכתיים. דבריה זכו לגינויים בקרב הקהילה הדתית. יושב ראש ארגון רבני צהר, הרב דוד סתיו, אמר כי ההצעה לוותר על נישואין היא בלתי אחראית ונובעת מניתוק מהחברה הישראלית.
פרסים ואותות
בשנת 2004 קיבלה קהת את אות הנשיא למתנדב כהוקרה על הקמת "קולך" ופעילותה הציבורית. בשנת 2005 קיבלה את אות שדולת הנשים ואת מענק קרן אבי חי לשבתון. בנובמבר 2010 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע.
בשנת 2015 זכתה קהת בפרס רפפורט ל"עשייה נשית פורצת דרך ומחוללת שינוי בחברה הישראלית".בשנת 2016 קיבלת אות הוקרה מטעם ארגון ויצו-ירושלים.
באוגוסט 2017 זכה ספרה "משהפכה התורה לתלמוד תורה", בפרס מתנאל לספר הטוב ביותר במחשבת ישראל לשנת תשע"ז, מטעם האיגוד העולמי למדעי היהדות.
עבודתה האקדמית
ב-2005 סיימה דוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים, העוסק בתמורות באידאה של תלמוד תורה בעידן המודרני, בקרב הוגים מרכזיים שהתוו את דרכה של האורתודוקסיה בימינו. בנוסף לנצי"ב, חקרה את דרכם של הרב קוק, החזון איש ואדמו"רי פולין (פשיסחא, קוצק, סוכטשוב וגור), ואת השפעתם של אלה על הישיבות בנות ימינו. בשנת 2016 יצא לאור בהוצאת כרמל ספרה "משהפכה התורה לתלמוד תורה: תמורות באידיאה של תלמוד תורה בעידן המודרני".
באותה שנה פרסמה קהת גם את הספר "תלמוד תורה לנשים – אידיאה ומשמעות", בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, שבו בחנה את האידאולוגיה של לימוד תורה של נשים ואת דרכן בלימוד. היא סקרה שתי מגמות בקרב התנועה הפמיניסטית הדתית בתחום זה, האחת דוגלת בהשתלבות הנשים בדתיות הקיימת, במנהגיה ואורחותיה, והשנייה טוענת כי לימוד תורה של נשים שונה מלימוד של גברים וחוויית התפילה, הרוחניות והטקסים הדתיים צריכים להתעצב בהתאם לאופיין של נשים בשנת 2016 הוציאה לאור את הספר: "משהפכה התורה לתלמוד תורה – תמורות באידאה של תלמוד תורה בעידן המודרני", בהוצאת כרמל. בספר היא סוקרת את התפתחות האידיאה של לימוד התורה במגזרים אורתודוקסים שונים לאור משנתם של הנצי"ב מוולוז'ין, החזון איש, הרב קוק, אדמו"רי בית פשיסחא, וכן בקרב הנשים הלומדות.
עבודתה במכללת אורות ישראל
בשנת 1994 החלה ללמד במכללת אורות ישראל שבאלקנה. בנוסף להוראת מחשבת ישראל ותנ"ך, קהת הקימה במכללה את המסלול לחינוך ידידותי כניסוי בהכשרת מורים לחינוך הומניסטי-יהודי. המסלול פעל עד שנת 2001 כבית מדרש. המכללה אימצה חלק ממרכיבי הניסוי, כמו לימודי בית מדרש ולימודי תורה לשמה. בשנת 2008 הודיעה המכללה על פיטוריה של קהת, צעד שהוביל למאבק משפטי. קהת טענה כי מנכ"ל המכללה, נריה גוטל, ביקש לפטרה על רקע המאבק של ארגון "קולך" להביא לפיטוריו של מקורבו, הרב יצחק כהן (כמתואר לעיל), כאמצעי להפעיל לחץ על קהת להפסיק את פעילותה כנגד הרב כהן. לטענת המכללה, ההמלצה לפטר את קהת נעשתה בשל כישלון קורסים שאותם הייתה אמורה ללמד, בשל מיעוט תלמידות המוכנות ללמוד אצלה. עוד נטען בכתב ההגנה, כי לא ייתכן קשר בין אירועי העבר בעניינו של הרב כהן לבין הליך הפיטורין, זאת בשל העובדה שההליך לקיצוץ משרתה של קהת החל עוד לפני מינויו של גוטל למנהל המכללה.
בשנת 2010 נתן בית הדין הארצי לעבודה תוקף של פסק דין להסכם פשרה, שלפיו תעבור קהת ללמד במכללה הדתית גבעת וושינגטון ובסמינר הקיבוצים, תוך שמירה על רצף זכויותיה, והצדדים יבטלו תביעות כספיות זה כנגד זה.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
אמנות פלסטית
התפיסה האקדמית והשינוי
עד סוף המאה ה-19 היה ידוע שגורל האמנות כולה נחתך בחדר העבודה של האמן ועצם מעשה היצירה מוכתב על ידי מגעו של הצייר בבד, גישושיו של ארכיטקט על פני שולחן השרטוט שלו, ותחושת החימר מתחת לאצבעותיו של הפסל. מעשי יצירה אלה היו ההישג והמהות של היצירה האמנותית. בתחילה, המגמה של האמנות הפלסטית הייתה מבוססת על התפיסה האקדמית והגיעה עד לכדי יצירת העתק מדויק של המציאות, בעיקר בציור ובפיסול. בימינו, עם התפתחות המדע והטכנולוגיה, הקשרים בין האמנים הפכו לעניין של יום ביומו ונוצר זרם חדש באמנות, שהוביל לדרך חדשה ושונה מכל מה שהיה ידוע עד היום בציור ובפיסול. הנוף, האנטומיה והמציאות נעלמו, ובמקומם באו הסמלים, שבירת הצורות ורגש.
חדר העבודה של האמן הפך לשקוף, האימפרסיוניסטים ביקרו אצל הקוביסטים, השפיעו זה על זה והושפעו יחדיו מחיתוכי העץ היפניים ומהפיסול האפריקאי. במהלך הקשרים הללו נוצרה האמנות בת ימינו. היום כל האמנים בעולם שותפים בתחום האמנות, ורק המבקר בתערוכה או ההיסטוריונים של האמנות ופרשנייה נדרשים לעקוב אחר מהלך הקשרים בין האמן לסביבתו או בינו לבין אמנים אחרים. האמן עצמו פטור ממתן פרשנות לעבודתו.
מקל נקודות
מקל נקודות או מקל חשבון (Tally stick) היה מקל ספירה ששימש כאמצעי פיננסי היסטורי אשר הסדיר את היחסים שבין מלווה ללווה, ואיפשר גביית חובות תקינה אצל אנאלפביתים אשר לא יכלו להשתמש בחוזה כתוב.
מבנה
המקל היה בדרך-כלל עשוי ממקלות משויפים שיוצרו מאחד החומרים, שנהב, אבן, עצם או עץ, עליהם היו חרוטים סימנים אשר משמעותם הייתה סכום כספי ידוע מראש.
החריטות על המקלות היו נקודות או קווים. השימוש במקל התבצע באמצעות שבירתו בנקודת החריטה התואמת את ערך ההלוואה, כשהלווה מקבל את החלק הארוך יותר משני השברים. בשעת הגביה היה המלווה תובע את הלווה כשהמקל מהווה סימוכין להיות ההלוואה.
Tally stick
רחוב 52
רחוב 52 (באנגלית: 52nd Street) הוא רחוב המשתרע ממזרח למערב ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הרחוב נמצא באזור המידטאון של האי מנהטן.
אורכו של הרחוב כ-3 ק"מ; הרחוב חד סטרי והתנועה בו נעה ממערב למזרח.
היסטוריה
בין השנים 1960–1968 עברו מועדוני הג'אז לאתרים אחרים בעיר, ואחרון המועדונים ברחוב נסגר בשנת 1968.
אתרים בעלי חשיבות
במפגש הרחוב עם השדרה התשיעית עמד בעבר אולפן ההקלטות בו הקליטה להקת הרולינג סטונז כמה מתקליטיה. בהמשך, לכיוון מערב, מהווה הרחוב חלק מאזור התיאטראות של ברודוויי וברחוב נמצאים תיאטרון ניל סיימון ותיאטרון אוגוסט וילסון. בין שדרת ברודוויי והשדרה השביעית נמצאים מרכז אקסה, בניין קרדיט ליונז, ובניין שדרת האמריקות, בהמשך לצד הרחוב בין השדרה השביעית לשדרה השישית נמצאים בניין CBS, בניין רחוב 52 מערב 31, ומרכז רוקפלר.
מזרחית לשדרה החמישית, ברחוב 52 מזרח נמצאים (ממערב למזרח): בניין בנק האנובר, בניין סיגראם (במפגש הרחוב עם שדרת פארק), בניין גרולייר ובניין רחוב 52 מזרח 150 (במפגש עם שדרת לקסינגטון) ובניין מקמילן (במפגש הרחוב עם השדרה השלישית). בבניין 450 ברחוב 52 מזרח התגוררו גרטה גרבו וג'ון לנון.
אזכורים תרבותיים
ב-1978 הוציא בילי ג'ואל אלבום מצליח בשם "רחוב 52". השם מנציח את מיקום אולפן ההקלטות של חברת התקליטים קולומביה.
טרוי מרפי
טרוי ברנדון מרפי (באנגלית: Troy Brandon Murphy; נולד ב-2 במאי 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2001–2012. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 10.8 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
קריירת תיכונים ומכללות
מרפי נולד וגדל בעיר מוריסטאון שבניו ג'רזי. כבר בשנותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של "תיכון דלבארטון" הצטיין עם ממוצעים של 20.5 נקודות ו-11.8 ריבאונדים למשחק כבר בכיתה י'. בעונה הבאה נבחר לחמישיית העונה של ליגת התיכונים בניו ג'רזי, ובעונתו האחרונה הוביל את כל קלעי ליגת התיכונים במדינה עם 33.0 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1998 החל ללמוד באוניברסיטת נוטרדאם אשר בצפון אינדיאנה, ובכל שלוש עונותיו בקבוצת האוניברסיטה הוביל את שחקניה בנקודות ובריבאונדים, עם ממוצעים כוללים של 21.4 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק. הן בעונת 1999/2000 והן בעונת 2000/2001 זכה מרפי בתואר השחקן המצטיין של מחוז ה-"Big East", ובשתיהן נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American).
אינדיאנה פייסרס
בינואר 2007, לאחר כ-5 עונות וחצי בגולדן סטייט, הועבר מרפי יחד עם דאנליבי ושני שחקנים נוספים לאינדיאנה פייסרס, בתמורה לאל הרינגטון, סטיבן ג'קסון, שארונאס יאסיקביצ'יוס וג'וש פאוול. ב-3 וחצי עונותיו באינדיאנה המשיך להציג יכולת גבוהה כשחקן חמישייה, עם ממוצעים של 13.3 נקודות ו-9.2 ריבאונדים למשחק. את עונת סיים עם ממוצע הריבאונדים השני בגובהו ב-NBA (אחרי דווייט הווארד), עם 11.8 למשחק, וכן עם 45.0% קליעה לשלוש – הנתון השלישי בגובהו בליגה.
השנים האחרונות
לקראת עונת נשלח מרפי בטרייד לניו ג'רזי נטס, ובמהלך אותה עונה עבר לבוסטון סלטיקס. כשחקן הסלטיקס השתתף לראשונה בקריירה במשחק פלייאוף, לאחר 9 עונות בהן קבוצותיו כשלו להעפיל אליו. בשתי העונות הבאות שיחק עבור לוס אנג'לס לייקרס ודאלאס מאבריקס, בהתאמה, בטרם פרש ממשחק.
קתקאלי
קתקאלי (കഥകളി) הוא סוג של תיאטרון-מחול הודי. הקתקאלי נפוץ בעיקר בקוצ'ין ובערים אחרות בקרלה. תוכני הריקודים לקוחים מהמהאבהראטה ומהראמאיאנה.
תוכן
הדמויות המוצגות על הבמה הם לרוב שדים או אלים מהמיתולוגיה ההינדואית. את כל התפקידים, גם הנשיים משחקים שחקנים-רקדנים גברים. רוב ההופעה היא אילמת, עם קריאות וצעקות בודדות. את הטקסט שרים אחד או שני מוזיקאים מצד הבמה. את ההכשרה מתחילים שחקנים כבר בגיל ילדות, והיא יכולה להימשך עשר שנים.
מסכה
תפקיד חשוב מאוד יש לאיפור. האיפור לוקח זמן רב, ולעיתים אף שעות שלמות. הדמויות העיקריות:
Stupify
Stupify הוא הסינגל הראשון באלבום The Sickness של להקת דיסטרבד. השיר עוסק בדעות קדומות.
בהקדמה לשיר, סולן הלהקה דייוויד דריימן אומר: "Yeah, bringing you another disturbing creation from the mind of one sick animal who can't tell the difference, and gets stupified.", בתרגום חופשי: "כן, מביאים לכם עוד יצירה מפריעה מהמוח של חיה חולה שלא יכולה להבדיל, והיא מסתחררת."
בצעירותו, דריימן, יצא עם בחורה לטינית והוריה לא הרשו להם להיות יחד, בגלל הבדליהם האתניים.
ארגון המטאורים הבין-לאומי
ארגון המטאורים הבין-לאומי (IMO) נוסד בשנת 1988 ויש לו כמה מאות חברים. הארגון נוסד כדי לענות על צורך גובר והולך לשיתוף פעולה בין-לאומי בתצפיות ומחקר מטאורים על ידי חובבים. מאגר נתוני התצפיות של הארגון מכיל כמות גדולה של נתונים משיטות תצפית שונות וממקומות שונים ברחבי העולם. ריכוז מידע זה מבטיח יעילות רבה יותר במחקר על מטרי מטאורים ועל הקשר ביניהם לשביטים ואבק במערכת השמש.
הארגון מפרסם עיתון דו-חודשי בשם WGN וכן מקיים בספטמבר את כנס המטאורים הבין-לאומי, בדרך כלל בכפר באחת ממדינות אירופה.
אליאס האו
אליאס האו הבן (אנגלית: .Elias Howe, Jr; 9 ביולי 1819 - 3 באוקטובר 1867) היה אחד מממציאי מכונת התפירה ונחשב כחלוץ בפיתוחה.
חייו
מכונת התפירה של האו הייתה המשוכללת ביותר לזמנה והייתה מסוגלת לתפור 250 תפרים בדקה, קצב מהיר פי חמישה מזה של התופרת הזריזה ביותר. ב-10 בספטמבר 1846 רשם פטנט על המצאתו.
עד מהרה, עמדו יצרנים אמריקניים, על חשיבותה של מכונת התפירה שהמציא והחלו לבנות מכונת תפירה ללא רשותו, למרות שהחזיק בפטנט. האו תבע את היצרנים הלא חוקיים בתביעה, זכה במשפט, וקיבל תמלוגים על כל מכונות התפירה שנמכרו.
מחלה סופנית
מחלה סופנית (באנגלית: Terminal illness; ולעיתים אף בעברית: מחלה טרמינלית) הוא מונח רפואי אשר נפוץ במאה ה-20 כדי לתאר מחלה אשר לא ניתן לרפאה, או לטפל בה באופן מתאים כדי לשנות את מהלכה, ואשר ניתן לצפות באופן סביר כי תגרום למותו של החולה בתוך פרק זמן קצר. המונח נמצא בשימוש רב יותר לתיאור מחלות מתמשכות וקטלניות, כגון מחלות ממאירות, מחלות לב או מחלות גנטיות חשוכות מרפא, מאשר פגיעות טראומה גופנית. במובנה הפשוט מחלה סופנית היא מחלה אשר קרוב לוודאי תגרום למותו של החולה בתוך פרק זמן קצר יחסית.
ממחקרים שנעשו נמצא שרופאים נוטים בדרך כלל להערכות מוגזמות של תוחלת חיים במחלות ממושכות ומסוכנות, ובמציאות תוחלת החיים של החולים קצרה מהניבוי של רופאיהם.
טיפול רפואי
מעצם הגדרתה מחלה סופנית לא ניתנת לריפוי, או לטיפול שישנה באופן משמעותי את מהלך המחלה. אולם, סוגים מסוימים של טיפול רפואי עדיין עשויים להיות מתאימים, כגון טיפול פליאטיבי שמטרתו להקל על תסמינים של המחלה הפוגעים באיכות חייו של המטופל (מצוקה נשימתית, כאב, וכדומה).
יש חולים סופניים הבוחרים להפסיק כל טיפול שתופעות הלוואי שלו גורמות להגברת סבלם או נכותם. אחרים בוחרים להמשיך בטיפולים רפואיים, גם אם הם קשים, מתוך תקווה שתחזית הרופא לא תתגשם. יש חולים הפונים אף לשיטות טיפול מחוץ למסגרת הרפואה הקונבנציונלית, ומעדיפים לנסות טיפולי רפואה אלטרנטיבית, אף אם לא הוכחו מדעית. בחירות אלה של חולים סופניים עשויות להשתנות ככל שעובר הזמן.
טיפולים פליאטיביים הם חלק מהטיפול בחולה הסופני, ללא קשר לבחירתו באשר לטיפול במחלה, והם עשויים להקל על תסמינים ולשפר איכות חיים. אשפוז במסגרת הוספיס, או הוספיס בית, יכול לספק לחולה הסופני גם את הליווי בתמיכה רגשית ונפשית, תוך שילוב בני משפחתו בתהליך הפרידה.
קאלום קית' רני
קאלום קית' רני (באנגלית: Callum Keith Rennie; נולד ב-14 בספטמבר 1960) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי. גילם את הסיילון ליאובן קונוי בסדרת הטלוויזיה "בטלסטאר גלקטיקה". לאחר מכן לוהק לדמות סטנלי ריימונד קובלסקי בסדרה "קליפורניקיישן".
חיים אישיים
רני נולד בסנדרלנד, טיין אנד ויר שבאנגליה, השני מתוך שלושה בנים להורים סקוטים. כשר היה בן 4 עבר עם כל משפחתו לקנדה. שמה גדל והתחנך באדמונטון, אלברטה.
הוא נשר מהמכללה ועבד בעבודות מזדמנות, ובאותה תקופה עזב את אדמונטון ועבר לוונקובר טורונטו.
לאחר התמודדות עם אלכוהוליזם בצעירותו, הצליח רני להשתלט על ההתמכרות שלו בגיל 33, ולבסוף הצליח להתחייב למשחק.
קריירה
בשנת 1994 שיחק בדרמה הדרמה הקנדי "אושר כפול". ב-1998 שיחק קומדיה האפוקליפסטית "אתמול בלילה".
בשנת 2001 שיחק במיני-סדרת הדרמה הקנדית-בריטית Dice.
בשנת 2004 שיחק בסרט "בלייד טריניטי", בסרט "וילבי הנהדרת" ובסרט "אפקט הפרפר".
בשנת 2007 שיחק בדרמת הפשע "התנפצות". באותה שנה שיחק בסרט הפעולה "שם קוד: המנקה" באותה שנה גילם את הקפטן זירו במיני-סדרת הפנטזיה "איש הפח" בערוץ SyFy.
בשנת 2010 שיחק בסרט האימה "תיק 39".
בשנת 2014 שיחק בסרטה של הלן האנט "אמא בהפרעה". בשנת 2015 שיחק לצד אית'ן הוק בסרט הדרמה הביוגרפי "נולד לבלוז" בדמותו של ריצ'רד בוק, נשיא חבר התקליטים 'פסיפיק ג'אז רקורדס'.
בשנת 2016 שיחק במותחן "חכי עד שהלן תבוא". בשנת 2017 שיחק בקומדיה "בריון להשכרה 2" שכתב וביים ג'יי בארושל. באותה שנה שיחק בסרט "המסור 8".
רני שיחק בעשרות סדרות טלוויזיה, בעיקר בתפקידים קטנים. שיחק בסדרה "קליפורניקיישן" בתפקיד ליאו אשבי מהעונה השנייה עד לעונה השישית (14 פרקים).
רני זכה פעמיים בפרס ג'יני בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר: על תפקידו בסרט "אתמול בלילה" (1998) ועל תפקידו בסרט "נורמלי" (2007).
מימן
מימן (Hydrogenium; מיוונית: ὕδωρ = מים, γίγνομαι = יוצר) הוא יסוד כימי גזי שסמלו הכימי H ומספרו האטומי 1. מולקולת המימן מורכבת משני אטומי מימן הקשורים ביניהם בקשר קוולנטי יחיד (H-H) ומסומלת כ-H2.
תכונות
בטמפרטורת החדר ובלחץ של אטמוספירה המימן הוא גז חסר צבע, אל-מתכתי. המימן יכול להגיב כמעט עם כל היסודות. מימן הוא היסוד הקל ביותר. בתנאי טמפרטורה ולחץ רגילים למימן טמפרטורת היתוך של 259.2°C- וטמפרטורת רתיחה של 252.8°C-. בלחץ כבד ביותר, כמו הלחץ המצוי בענק גז, מולקולת המימן מאבדת את זהותה והמימן הופך למתכת נוזלית. הנקודה הקריטית שלו היא בלחץ של 12.8 אטמוספירות ובטמפרטורה של 239.9 - מעלות צלזיוס.
המימן הוא גז דליק ביותר, אך מתלקח בטמפרטורה גבוהה מאוד כ-571° (נקודת התלקחות). המימן מגיב בתגובה אקסותרמית מאד עם כלור ועם פלואור.
מבנה אטומי
נוסף ל־1H, קיימים שני איזוטופים נפוצים פחות של מימן: דאוטריום (מסומן 2H, או D) וטריטיום (מסומן 3H, או T), בעלי נייטרון אחד ושני נייטרונים בהתאמה.
מבנה מולקולרי
מולקולת המימן מורכבת באופן רגיל משני אטומי מימן הקשורים ביניהם בקשר שתופי יחיד (H-H) ומסומלת כ-H2. בלחץ נמוך ביותר, כמו הלחץ הנמצא בחלל, המימן נוטה להתקיים כמולקולה בעלת אטום בודד.
המימן הוא מרכיב במולקולת המים ובכל תרכובת אורגנית.
יון מימן חיובי (הידרון) הוא בדרך כלל פרוטון בודד, למעט יונים של איזוטופים נדירים יותר של מימן. נוכחות של יוני מימן בתמיסה מימית נקראת חומציות; חומצה היא חומר הנוטה לתרום יוני מימן לחומרים אחרים. יון שלילי של מימן קרוי הידריד, והוא בסיס רב עוצמה.
היסטוריה
המימן זוהה במאה ה-17 על ידי רוברט בויל. הנרי קוונדיש זיהה אותו שוב ב-1766 וחקר את תכונותיו. את שמו המדעי "הידרוגניום" נתן לו לבואזיה ב-1783. פירוש השם הוא יוצר-מים ומכאן גם נגזר שמו העברי.
צורה בטבע
מימן הוא היסוד הנפוץ ביותר ביקום. מרבית החומר הקיים ביקום הוא מימן הנמצא במגוון כוכבים, בענקי גז ובריכוזים גדולים של גז בין כוכבי שמהווים את השלב הראשון בהתפתחות כוכבים. רוב המימן בגז הבין כוכבי הוא מולקולרי. מולקולות המימן נוצרות על גרגירי אבק בין-כוכבי.
באטמוספירת כדור הארץ נמצא מימן בריכוזים זעירים (חלקיק אחד מתוך מיליון). המקור הנפוץ ביותר למימן בכדור הארץ הוא מים (H2O). מקורות אחרים הם חומרים אורגניים כמו פחם, גז טבעי ודלקי מאובנים אחרים. מתאן (CH4) הוא מקור חשוב למימן.
תרכובות שכיחות של מימן הן:
מימן מגיב עם חמצן לקבלת מים בתגובה הבאה:
הפקת מימן
ישנן מספר דרכים להפקת מימן, בהן פירוק פחמימות בעזרת חום, אלקטרוליזה של מים, תגובה בין בסיס חזק בתמיסה מימית לבין אלומיניום ועוד.
ניתן להפיק מימן נוסף בעזרת הפחמן החד-חמצני שנוצר בעזרת קיטור כך:
מימן נוצר בתגובה של תמיסה חומצית עם מתכת, ולדוגמה, בתגובה בין תמיסה חומצית לבין מגנזיום:
מימן נוצר גם בתגובה בין מתכת אלקלית לבין מים (או כוהל), ולדוגמה, בתגובה בין נתרן למים:
מימן נוצר גם לאחר תגובת חיזור של פרוטונים, לדוגמה חיזור פרוטוני מימן:
ניתן להפיק "מימן ירוק" על ידי שימוש באנרגיה מתחדשת כמו רוח או שמש להפרדה וזיקוק של אטומי המימן במים. זאת בניגוד לייצור מימן מדלקי מאובנים, המכונה "מימן אפור", או "מימן כחול", המיוצר כשהפליטות של דלקי המאובנים נאספות והמימן מחולצות מהן.
לו דיאמונד פיליפס
לו דיאמונד פיליפס (באנגלית: Lou Diamond Phillips; נולד ב-17 בפברואר 1962) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. התפרסם בסרטים "אומץ תחת אש", " אקדוחנים צעירים", " אקדוחנים צעירים 2" ו "לסניור באהבה" עליו הועמד לפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
נולד בשם לו דיאמונד האפהארץ' בבסיס הצבאי הימי סאביק בייק שבפיליפינים לקצין בצי האמריקאי. אביו היה אמריקאי ממוצא סקוטי, אירי וצ'רוקי ואמו הייתה פיליפינית ממוצא ספרדי, סיני ויפני. לו נקרא על שמו של גיבור המלחמה האמריקאי לו דיאמונד, אומץ בגיל קטן ושינה בהתאם את שם משפחתו לפיליפס. גדל בטקסס וסיים את לימודיו בהצטיינות מ"אוניברסיטת טקסס בארלינגטון" עם תואר בדרמה.
קולנוע
פיליפס פרץ בשנת 1987 בדרמה המוזיקלית הביוגרפית "לה במבה" בתפקיד זמר הרוק אנד רול ריצ'י ואלנס. ב-1988 זכה בפרס אינדפנדנט ספיריט והועמד לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בדרמת החינוך "לסניור באהבה", בה שיחק בתפקיד תלמיד היספני נוקשה בשם אנג'ל גוזמן. בנוסף שיחק במערבון המצליח " אקדוחנים צעירים" בתור הפושע המקסיקני חוזה צ'אבז ובסרט ההמשך המוצלח שיצא שנתיים לאחר מכן " אקדוחנים צעירים 2".
ב-1996 הופיע פיליפס בדרמה הצבאית "אומץ תחת אש" בתור סמל ג'ון מונפירז אותו חוקר קולונל סרלינג (דנזל וושינגטון) בחשד לרצח קפטנית הקומנדו האמריקאית קארן וולדן (מג ראיין) במהלך פעולת חילוץ במלחמת המפרץ. ב-1998 שיחק לצידו של מארק וולברג בקומדיית הפשע "ביג היט" בתפקיד המתנקש סיסקו. ב-1999 שיחק בדרמת כותלי הכלא " ארמון של סורגים" בתור סוכן מחלק הסמים רוי נוקס ובסרט האימה " עטלפים".
בשנת 2000 הופיע בהפקת האימה הבדיונית "סופרנובה" לה היה שותף פרנסיס פורד קופולה. ב-2003 שיחק בקומדיית האקשן "רצח סטייל הוליווד" בתור השוטר הסמוי המחופש לפרוצה וונדה. ב-2008 שיחק בחלק השני של סרטו של סטיבן סודרברג "צ'ה" וגילם את סגן גנרל הצבא הבוליביאני הקומוניסטי מריו מונחה.
טלוויזיה
ב-2001 קיבל פיליפס תפקיד ראשי בסדרת האימה "נהר הזאבים". ב-2002 השתתף כשחקן אורח בשני פרקים בסדרת הפעולה המפורסמת "24". ב-2005 הופיע במיני סדרת המדע בדיוני שכתב והפיק בריאן סינגר "המשולש" בתור המלח מנו פלומה, הניצול היחידי מתאונת האוניות המסתורית במשולש ברמודה. במהלך חמש שנים הופיע פיליפס בתשעה פרקים בסדרת המתח "מספ7ים" בתור צלף ה־FBI איאן אדגרטון. ב-2009 שיחק בסדרת המדע בדיוני "סטארגייט יוניברס" בתפקיד קולונל דייוויד טלפורד, האיש שנבחר להוביל של קובצת איקרוס.
קונרד פון קוכנהאוזן
גנרל קונרד פון קוכנהאוזן (בגרמנית: Conrad von Cochenhausen; 7 ביוני 1888 – 13 בדצמבר 1941), היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון קוכנהאוזן נולד ב-7 ביוני 1888 בגלוגאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר, ובספטמבר 1914 הועבר לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-4 (אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-18 בנובמבר 1914 הוא הועלה לדרגת אובר לויטננט, וב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1917 הוא הועבר לרגימנט התחלופה של הגרנדירים של המשמר, ובספטמבר אותה שנה הוא מונה לקצין מטה בחטיבת הלנדווהר ה-9. באביב 1918 הוא מונה למפקד גדוד היגר ה-22, ולאחר מכן מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-25. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פון קוכנהאוזן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1927 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 במאי 1931 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-7 (הפרוסי). ב-1 בדצמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית במינכן, ובמסגרת תפקידו זה הוא הועלה ב-1 בינואר 1937 לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1938 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-10, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פון קוכנהאוזן מפקד הדיוויזיה ה-10, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה השמינית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16, ובהמשך לחמה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-12. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה כחיל כיבוש בצרפת, ובספטמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה הממונעת העשירית. ב-5 באוקטובר 1940 מונה פון קוכנהאוזן למפקד הדיוויזיה ה-134, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-43 במסגרת הארמייה הרביעית. בספטמבר 1941 לחם פון קוכנהאוזן עם הדיוויזיה בקרב קייב, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה השנייה. בדצמבר הוא לחם עם הדיוויזיה באזור וורונז', וב-13 בדצמבר התאבד במכוניתו בכפר רוסושנוייה בשל המצב הקשה של כוחותיו.
לו דיאמונד פיליפס
תיאטרון
פיליפס שיחק פעם אחת בלבד במחזה בברודוויי, "המלך ואני" בתפקיד המלך, על ההופעה זכה פיליפס בפרס התיאטרון העולמי והועמד לפרס הטוני.
חיים אישיים
פיליפס היה נשוי במשך שלוש שנים לבמאית ג'ולי סייפר, איתה עבד בשלושה סרטים. הזוג התגרש לאחר שזו רצתה לחיות עם המוזיקאית מליסה אתרידג'. לאחר מכן התארס לשחקנית מועמדת פרס האוסקר ג'ניפר טילי, אך לא נישא לה. בשנת 1994 התחתן בפעם השנייה, עם הדוגמנית קלי פרסטון, לזוג נולדו שתי בנות. פיליפס ופרסטון נפרדו בשנת 2004 והתגרשו בפועל ב-2007. פיליפס נישא לאשתו השלישית המאפרת יאוון בוייסמיר ב-2007, חודשיים לאחר חתונתם נולדה בתם של השניים.
בשנת 2006 נעצר פיליפס בביתו שבלוס אנג'לס בעוון אלימות במשפחה, את התלונה הגישה חברתו יאוון בוייסמיר. בית המשפט גזר על פיליפס שלוש שנות מאסר על תנאי ו-200 שעות עבודה עבור הקהילה.
פוקר
פיליפס הוא שחקן חובב פוקר מאז היותו סטודנט, בשנת 2009 השתתף בסבב הפוקר העולמי שבלאס וגאס, בתחרות טקסס הולדם וסיים במקום ה-186.
לוצ'אנו ספאלטי
קריירה
ספאלטי התמנה לאימון רומא בשנת 2005 לאחר עונה מצוינת עם אודינזה, במהלכה סיימה הקבוצה במקום הרביעי המוביל למוקדמות ליגת האלופות. כמאמן רומא הוביל אותה במשך 3 עונות רצופות למקום השני בסרייה א', ולארבעה גמרי קופה איטליה רצופים (בין השנים 2005–2008), וזכה בשניים מהם בשנים 2007 ו-2008. כמו כן השתתפה הקבוצה ארבע פעמים בסופרקופה איטליה (מפעל הסופר קאפ האיטלקי), אולם הפסידה בכולם לאלופה אינטר מילאנו. בזירה האירופאית העפיל ספאלטי פעמיים לרבע גמר ליגת האלופות (בעונות ו-) והודח בשתיהן על ידי מנצ'סטר יונייטד. בעונת העפילה רומא לשמינית גמר המפעל, והודחה לאחר דו-קרב בעיטות עונשין על ידי ארסנל. בשנים 2006 ו-2007 זכה בתואר מאמן השנה של הסרייה א' בעקבות הצלחותיו עם רומא.
כמאמן זניט סנקט פטרבורג, הוא זכה בדאבל לשנת 2010 – הן באליפות ליגת העל הרוסית והן בגביע הרוסי והיה למאמן הזר השני בתולדות רוסיה שזוכה באליפות המדינה, לאחר שגם המאמן הזר הראשון בתולדות המדינה, היה מאמן זניט (דיק אדבוקאט). ב-2014 פוטר עקב רצף כישלונות בליגת האלופות ובליגה הרוסית.
במהלך עונת מונה בפעם השנייה למאמן רומא, לאחר סיום עונת  התפטר מתפקידו, על אף שרומא סיימה במקום השני בליגה האיטלקית.
ב-9 ביוני 2017 מונה למאמן קבוצת הכדורגל אינטר מילאנו. ב-30 במאי 2019 ספאלטי עזב את אינטר, לאחר שהוביל את אינטר פעמיים למקום הרביעי המוביל לליגת האלופות ולכישלון בליגת האלופות (הדחה בשלב הבתים).
ב-29 במאי 2021 מונה למאמן נאפולי, עימה זכה באליפות איטליה בעונת 2022/2023. הוא עזב את הקבוצה בסיום העונה ומונה באוגוסט 2023 למאמן נבחרת איטליה.
ברנהרד ליכטנברג
ברנהרד ליכטנברג (בגרמנית: Bernhard Lichtenberg) (3 בדצמבר 1875 – 5 בנובמבר 1943) היה כומר קתולי ותאולוג גרמני שהתנגד במופגן לרדיפת היהודים על ידי הנאצים והיה בעצמו לקרבנם בעקבות זאת.
ביוגרפיה
ליכטנברג נולד באוחלאו שבשלזיה (בסמיכות לברסלאו, בפולין של היום) ולמד תאולוגיה באינסברוק, אוסטריה. ב-1899 הוסמך לכמורה. מ-1900 שימש ככומר בקהילה בשרלוטנבורג שבברלין.
ליכטנברג סומן כאויב על ידי יוזף גבלס, מי שעתיד היה להיות שר התעמולה של הרייך השלישי, עוד ב-1931, כאשר היה בין הקוראים למאמיני הדת הקתולית ללכת לראות את הסרט במערב אין כל חדש, עיבוד לספרו הפציפיסטי של אריך מריה רמרק על מלחמת העולם הראשונה. עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 ערכו שוטרי הגסטפו חיפוש בדירת משפחתו. בשנים שלאחר מכן נערכו בה חיפושים נוספים.
ב-1935 מחה ליכטנברג במכתב רשמי להרמן גרינג על התנאים במחנה הריכוז אסטרווגן. ב-1938 התמנה לכומר הראשי בקתדרלת הדוויג הקדושה בברלין. הבישוף של ברלין הטיל עליו אז לעזור לנוצרים שמוצאם יהודי לעזוב את גרמניה.