cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פורנוגרפיה פמיניסטית
פורנו קונבנציונלי
כמו כן, בפורנו קונבנציונלי נשים אפרו-אמריקאיות וגברים לא לבנים ממגוון רחב של תרבויות משתכרים בין חצי לשלושת רבעי משכורת של שחקנים לבנים. כמו בתעשיות אחרות נשים וגברים "צבעוניים" מתמודדים עם אפליה ופער במובנים מבניים ובינאישיים.
פורנו פמיניסטי
מירייל מילר-יאנג חקרה את תעשיית הפורנו, ראיינה שחקנים רבים ונתקלה בהשלכות חיוביות של פורנוגרפיה על חייהן של נשים.
מילר-יאנג טוענת שנשים שהיא ראיינה היו נרגשות להיכנס לתעשיית הפורנוגרפיה וראו זאת כהזדמנות מעולה ורווחית, וגם כעבודה שיכולה להעניק להן עצמאות. נשים שעבדו בקמעונאות או בסיעוד טוענות שפורנוגרפיה נתנה להן שליטה רבה יותר על העבודה שלהן, וכי הן חוו כבוד גדול יותר בעבודה. חלק מהנשים האמינו שהיותן חלק מתעשיית הפורנוגרפיה העניקה להן את היכולת לצאת ממעגל מהעוני, לספק לעצמן ולמשפחתן איכות חיים גבוהה יותר ולהגיע למכללה. אחרות הדגישו שהמאפיינים החדשניים של פורנוגרפיה פמיניסטית והאמירה שלה אפשרו להן לשפר את הניעות הכלכלית שלהן במקביל ליצירת אמירה חזקה על סיפוק נשי. מילר-יאנג מספרת שלפי השחקניות שראיינה, האתגר הקשה ביותר שאיתו נאלצו להתמודד הוא סטיגמה חברתית, כמו גם אי שוויון גזעי ומגדרי. רוב הנשים בפורנוגרפיה מרגישות שהחברה לא צריכה להתייחס לפורנו כבעייתי וכמעשה לא מוסרי חברתית. למרות זאת, הן מדגישות שהיא יכולה להשתפר, במיוחד מבחינת זכויות העובדים.
שחקניות פורנו רבות, ביניהן נינה הארטלי, אובידי ומדיסון יאנג מתארות את עצמן כפמיניסטיות סקס פוזיטיביות, ומצהירות שהן לא רואות את עצמן כקורבנות של סקסיזם. הן מסבירות את ההחלטה שלהן להופיע בפורנוגרפיה כבחירה חופשית, וטוענות שרוב מעשיהן מול המצלמה הוא ביטוי של מיניותן. הושם גם דגש על כך שבפורנוגרפיה, נשים באופן כללי מרוויחות יותר מהשותף הגברי שלהן. ישנם פרפורמרים כמו נינה הארטלי שפעילים בתנועת הזכויות של עובדי תעשיית המין.
יוצרות פורנו פמיניסטיות מדגישות את החשיבות של נוהלי העבודה שלהן בהפקה ואת הטיפול שלהן בפרפורמרים ובעובדי ועובדות המין. בניגוד לנורמות בענף המיינסטרים של תעשיית הבידור למבוגרים, הן שואפות ליצור סביבת עבודה הוגנת, בטוחה, מוסרית, מוסכמת ולעיתים קרובות יוצרות דימויים באמצעות שיתוף פעולה עם שחקניהן.
פרסים
מאז שנת 2006 יש חלוקת פרסים שנתית לסרטי פורנו פמיניסטי בטורונטו (FPA), שממומנת על ידי עסק פמיניסטי מקומי לצעצועי מין - "Good for Her". הפרסים ניתנים במספר קטגוריות ויש להם שלושה קריטריונים מנחים:
ב־2009 ד"ר לורה מריט מברלין השיקה את קמפיין "PorYes" באירופה, המעניק פרסים לסרטי פורנו פמיניסטי בדומה לטקס ה-FPA.
פורנו קווירי
פורנוגרפיה קווירית מציגה פרפורמרים עם מגוון זהויות מגדריות ונטיות מיניות, שבאות באינטראקציה וחוקרות ז'אנרים של תשוקה ועונג בדרכים ייחודיות. אינטראקציות אלה מבקשות לאתגר את הצורות הקונבנציונליות של תיאור תוכן מיני מפורש וחוויה שלו. החוקרת אינגריד ריברג כוללת בנוסף שתי מטרות עיקריות של פורנוגרפיה קווירית בהגדרה שלה: "חקירה וטלטול של קטגוריות מגדריות ומיניות, והתכוונות לגירוי מיני".
פורנו קווירי פועל להצגת ייצוגים אותנטיים בכל הנוגע לנטייה מינית, זהויות מגדריות ותשוקות של הפרפורמרים שלו. הוא שונה מפורנוגרפיה הטרוסקסואלית, פורנוגרפיה הומוסקסואלית ופורנוגרפיה לסבית, כי לעיתים קרובות הוא מורכב משיתוף פעולה של פרפורמרים מחוץ לקטגוריות פורנוגרפיות מסורתיות. פורנו הומוסקסואלי נמצא במצב דומה לפורנו הטרוסקסואלי משום שהוא שם דגש על דימויים של עונג לפי המבט הגברי, כפי שטוען החוקר ריצ'רד דאייר, ולרוב מהלל את הנרטיב ההומוסקסואלי של גוף והתנהגות גברית. כדי להיראות כוללני, פורנו הומוסקסואלי יהפוך הבדלים לאקזוטיים. הגוף של פרפורמרים בפורנו קווירי הוא מפתח לביסוס הבדלים ביניהם ובין קטגוריות אחרות של פורנו.
כמה מהמפיקים של פורנו קווירי כוללים את שיין לואיז יוסטון, צ'לסי פואו ואפריל פלורס. באופן טיפוסי לתעשיית הפורנו, המפיקים והבמאים הם בעלי רוב השליטה לגבי הביצוע של כל סצנה, מי מופיע בכל סצנה, ויצירת הבדלים במשכורות של פרפורמרים בהתבסס על הפופולריות שלהם. פורנוגרפיה קווירית מתנגדת לפרקטיקות אלה על ידי שיתוף הפרפורמרים ביצירת הסצנות, עם גישה יותר אופקית לשליטה מאשר מערכת היררכית אנכית.
פורנו קווירי באופן דומה מהלל שפיכה, אבל עם הבדלים משמעותיים מהפורנו הקונבנציונלי. בשונה מתעשיית המיינסטרים, לפרפורמר אין בונוס כספי עבור סיפוק "Money Shot". במאים מעודדים פרפורמרים להציג אורגזמה אם וכאשר השחקנים מרגישים בנוח. מאחר ש"Money Shot" בפורנו קונבנציונלי מסתמך על נראות מול המצלמה, הוא בהכרח מתמקד בהצגת שפיכה חיצונית של פין בתור השיא האולטימטיבי. זה משתקף בחזרה במבט הגברי ובייצוגים של כוח פאלי ועונג. פורנו קווירי מאתגר מתווה זה של שיא שבמרכזו איבר המין הגברי בהפקות הפורנוגרפיות, ומציג מתווים נוספים. מתווים אלו מערערים על הקשר שבין כוח וחדירה, בין דומיננטיות של החודר וכניעות של הנחדר, ועל מעמדו של הפאלוס. פורנו קווירי עושה זאת על ידי הבאת אינטימיות לאקט החדירה, הענקת דומיננטיות לנחדר על ידי פעולות שונות ושיח, הצגת גבריות על ידי הנכונות להיחדר ולא על ידי הרצון לחדור (כפי שלעיתים מוצג בפורנו קווירי-הומוסקסואלי), שימוש בדילדואים היכול להיקרא כחתירה תחת מעמדו של הפאלוס כמייצג כוח ועוד. בכך, מתווים אלו מראים כי הכוח אינו מעוגן בהכרח בחדירה ובפאלוס.
החוקרת שרה ששנק כותבת: "אם פורנוגרפיה הטרוסקסואלית מדגישה באופן ברור קטגוריות זהות מוגדרות כמו מעמד, גיל, מוצא, מיניות או מגדר, סרטים קווירים נוטים לחשוף את הרמה הגבוהה של הסגנוּן מאחורי זהויות אלו".
פסטיבל פורנו קווירי פמיניסטי
באוקטובר 2009 התקיים פסטיבל הפורנו הקווירי הראשון בישראל. הפסטיבל נערך בשיתוף המכון הקווירי של גוטנברג, שוודיה. הפסטיבל התפרש על פני שלושה ימים, וכלל הרצאות ודיונים, הקרנת סרטי פורנו-קווירים, סדנאות כתיבה, מסיבות ומופעים. בפסטיבל השתתפו ד"ר זוהר וימן-קלמן וד"ר עמליה זיו.
"שערות ברגליים": פסטיבל פורנוקווירי
באפריל 2018 התקיים פסטיבל נוסף בתל אביב, בארגונן של עתליה ישראלי-נבו וטל (י) ווזנר, וגם הוא נערך בשיתוף המכון הקווירי של גוטנברג. הפסטיבל התקיים בשני מרחבים- מרחב אחד כלל הרצאה של עתליה ישראלי-נבו בנושא נינה ארסינו, אמנית פרפורמנס טרנסג'נדרית קנדית ועובדת מין, שנחשבת כשוברת מוסכמות פמיניסטיות בנשיות הקיצונית שהיא מביעה, ומסורות קוויריות בגילום הגשמי והגופני שהיא נותנת ל"תאוריה" הקווירית. כמו כן, הוצגו סרטים דוקומנטריים כמו "סקס וזאבי הכסף" מאת צ'ארלס לום וטוד ורו, העוקב אחר מסיבות הסקס אותן מארגנים חברי הסניף הניו יורקי של "ארגון ההומואים הוותיקים בארצות הברית", ו"יותר מידי כוס! שרלילות פמיניסטיות, מופע סקס קווירי" מאת אמילי ז'ווה, המלווה שבע אמניות פרפורמנס-מין קוויריות בסיבוב ההופעות המשותף שלהן ברחבי אירופה. בנוסף הוצגו סרטים עלילתיים כמו "פרי אסור" מאת רקון דקון ו"מי ת. יזיין את אבא?". במרחב השני הוקרנו סרטי פורנו קווירי הארד קור. בפסטיבל השתתפו 130 אנשים. פסטיבל זה התקיים גם בבאר שבע במתכונת מצומצמת בבר "ביאליק 26".
לשני הפסטיבלים הגיע.ה כאורח.ת זפיר ורבה, במאי.ת ויוצר.ת קוויר.ית שוודי.ת, מיוצרי הסרט "מי ת. יזיין את אבא?". פסטיבל נוסף עתיד להתקיים בשנת 2019.
מאה אלף בני לואי הקדוש
"מאה אלף בני לואי הקדוש" היה השם הפופולרי לצבא צרפתי שגויס בשנת 1823 על ידי מלך צרפת הבורבוני, לואי ה-18, כדי לעזור למלוכנים הספרדים להחזיר לפרננדו השביעי, מלך ספרד את כוחו המוחלט, אשר קופח במהלך הטריניום הליברלי. למרות השם, המספר האמיתי של החיילים היה בסביבות 60,000.
הכוח כלל כחמישה קורפוסים (חלק הארי של הצבא הסדיר הצרפתי) והובל על ידי הדוכס מאנגולם, בנו של המלך העתידי שארל העשירי. שמו הצרפתי של הסכסוך הוא l'Expédition d'Espagne ("משלחת ספרד").
הקשר
בשנת 1822, פרננדו השביעי אשר יישם את תנאי קונגרס וינה, לחץ לקבלת סיועם של המלכים האבסולוטיים האחרים של אירופה, בתהליך ההצטרפות לברית הקדושה שהוקמה על ידי רוסיה, פרוסיה, אוסטריה וצרפת כדי להחזיר את האבסולוטיזם. בצרפת, האולטרה-רויאליסטים לחצו על לואי ה-18 להתערב. כדי למתן את הלהט הנגד-מהפכני שלהם, הדוכס דה רישלייה פרס כוחות לאורך הרי הפירנאים לאורך גבול צרפת-ספרד, והטיל עליהם את עצירת התפשטות הליברליזם הספרדי ו"הקדחת הצהובה" מלפלוש לצרפת. בספטמבר 1822 ה-"cordon sanitaire" הפך לחיל תצפית ומהר מאוד הפך את עצמו למשלחת צבאית.
צרפת שוקלת התערבות
הברית הקדושה (רוסיה, אוסטריה ופרוסיה) סירבה לבקשתו של פרננדו לעזרה, אך הברית המחומשת (רוסיה, בריטניה, צרפת, פרוסיה ואוסטריה) בקונגרס ורונה באוקטובר 1822 העניקה לצרפת מנדט להתערב ולהחזיר את המלוכה הספרדית. . ב-22 בינואר 1823 נחתם הסכם סודי בקונגרס ורונה, המתיר לצרפת לפלוש לספרד כדי להחזיר את פרננדו השביעי למלך מוחלט. עם ההסכם של הברית הקדושה, ב-28 בינואר 1823 הודיע לואי ה-18 כי "מאה אלף צרפתים מוכנים לצעוד, תוך שהם קוראים לשמו של סן לואי, כדי לשמור על כס המלכות של ספרד עבור נכדו של אנרי הרביעי מצרפת". בסוף פברואר, האספה הצרפתית הצביעו על מענק יוצא דופן עבור המשלחת. שאטובריאן והאולטרה-רויאליסטים שמחו; הצבא המלכותי עמד להוכיח את גבורתו ומסירותו מול הליברלים הספרדים, שנלחמים על תהילת המלוכה הבורבונית.
ראש הממשלה החדש, ז'וזף דה וילל, התכוון להתנגד למלחמה. עלות המבצע הייתה מופרזת, ארגון הצבא היה פגום ונאמנותם של החיילים לא הייתה ודאית. המפקח של הצבא לא הצליח להבטיח תמיכה לוגיסטית ל-95,000 אנשי המשלחת (כפי שנספרו בסוף מרץ) שרוכזו בבאס-פירנאים וב-Landes עם 20,000 סוסים ו-96 כלי ארטילריה. כדי לתקן את ספקותיו, הוא נאלץ להתייעץ עם ספק התחמושת אובראר, שהגיע במהירות למסקנה כי מצעדים בספרד טובים לאינטרסים שלו כמו לאלו של הצבא, גם אם הם יהיו לרעת אוצר הציבור.
מבנה הפיקוד
ארגון מבנה הפיקוד של המשלחת הציב בעיות רבות. היה צריך לתת למפקדים פרו-בורבון את ההזדמנות המלאה לממש את התפקידים שקיבלו לאחרונה על ידי הרסטורציה הבורבונית מבלי לפגוע בנאמנותו או ביעילותו של הצבא. הפתרונות היו לתת את הפיקודים המשניים למהגרים לשעבר ול-Vendéens ואת הפיקודים העיקריים לגנרלים לשעבר של המהפכה והקיסרות הראשונה. הדוכס מאנגולם, שאביו היה שארל העשירי, מונה למפקד העליון של צבא הפירנאים למרות חוסר ניסיונו הצבאי, אך הוא הסכים למלא אותו כתפקיד כבוד בלבד המפקח רק על הכיוון הפוליטי של המשלחת, והותיר את הכיוון הצבאי שלו למייג'ור-גנרל ארמנד שארל גילמינו, גנרל בדוק ומנוסה של הקיסרות הראשונה.
ארבעה מתוך חמשת קורפוסי הצבא הופקדו תחת גנרלים שלחמו למען נפוליאון - מרשל ניקולא אודינו, דוכס רג'יו; גנרל גבריאל ז'אן ז'וזף מוליטור; מרשל בון אדריאן ז'אנו דה מונסי, דוכס קוניאנו; והגנרל אטיין טארדיף דה פומרו דה בורדסול. הנסיך מהוהנלוהה פיקד על הקורפוס השלישי, הפחות אמין מבין החמישה, עם שתי דיוויזיות בלבד ו-16,000 איש (בניגוד לשלוש או ארבע הדיוויזיות ו-20 עד 27 אלף איש בארבעת הקורפוסים האחרים).
התפרצות
ב-6 באפריל התפזרו הספקות של אחדים והאשליות של אחרים. על גדות ה- Bidassoa, 500 גברים צרפתים ופיימונטים ליברליים התמודדו מול העמדות הקדמיות של רגימנט הרגלים הקל ה-9. הם הניפו דגל טריקולור צרפתי ושרו את La Marseillaise, הם הסיתו את החיילים לא לחצות את הגבול. חיילי הרגלים של המלך היססו עד שהגנרל לואי ואלין מיהר אליהם והורה להם לפתוח באש. כמה מהמפגינים נהרגו והאחרים התפזרו. רבים מהם הצטרפו לאנגלים בפיקודו של קולונל רוברט וילסון, בלגים בפיקודו של יאנסנס ומתנדבים צרפתים או איטלקים אחרים, כדי להקים לגיון ליברלי ואסקדרון "מחוללי חירות" להילחם לצד הכוחות החוקתיים הספרדים. למחרת, ב-7 באפריל, נכנסו "100,000 בניו של סן לואי" בפיקודו של הדוכס מאנגולם לספרד ללא התנגדות של כוחות השלטון החוקתי ובתמיכת מעמד הביניים וחלק מהאוכלוסייה העירונית.
החזית האנדלוסית
מבצעים מכריעים יותר התפרסו ברחבי אנדלוסיה, מכיוון שזה היה האזור של קדיס, אשר הפכה לבירתם הזמנית של תומכי החוקה, ובכך היעד האסטרטגי העיקרי של הכוח הצרפתי. האזור הכיל את הקורטס ואת המלך הכלוא והוגן על ידי חיל מצב של 14,000 איש. בהתחלה ריגו, אחר כך הגנרלים אנרי ז'וזף אודונל, רוזן לה ביסבל, קווירוגה ומיגל דה אלבה הובילו את הפעולה. הגישה לעיר הייתה מוגנת על ידי הסוללות של מבצר סנטה קטלינה ומבצר סן סבסטיאן ממערב, מבצר סנטי-פייטרי ממזרח ומעל לכל על ידי חצי האי המבוצר של טרוקדרו, שם הציב קולונל גרס 1700 איש ו-50 תותחים.
בפיקודו של הגנרל אטיין טארדיף דה פומרו דה בורדסול, שאליו הצטרפו עד מהרה דוכס אנגולם וגילימינו, חיל הרגלים של הגנרלים בורמון, אובר וגיז'ון, חיל הפרשים של פואסק-לאטור, הארטילריה של לואי טירלט והמהנדסים תחת גיום דודה דה לה ברונרי נכנסו לעמדות לפני קדיס מאמצע יולי. הצי הצרפתי נאלץ להשתמש במספר דיוויזיות ימיות למעקב אחר הנמלים וחופי האוקיינוס האטלנטי והים התיכון של ספרד (שהוחזקו על ידי תומכי החוקה), והצליח לשלוח רק שייטת קטנה של 10 ספינות תחת קונטר-אדמירל ז'אק פליקס עמנואל המלין כדי לחסום את העיר. זה התגלה ככוח קטן מכדי שהמלין יצליח במשימה זו, ולכן ב-27 באוגוסט הוא הוחלף בקונטר-אדמירל דה רוטור, ולאחר מכן ב-Duperré, שהגיע רק ב-17 בספטמבר, עם תגבורת זעומה.
סיכום
ב-31 באוגוסט תקף חיל הרגלים הצרפתי את פוארטה דה טרוקדרו ובמחיר של 35 הרוגים ו-110 פצועים (בניגוד ל-150 הרוגים, 300 פצועים ו-1,100 שבויים מצד חיל המצב) כבש אותו בהצלחה, תוך שהוא מפנה את תותחיו החזקים לעבר קדיס. ב-20 בספטמבר, פורט סנקטי-פטרי נפל בתורו בפעולה משולבת של הצבא והצי. ב-23 בספטמבר הפציצו התותחים של המבצרים סנקטי-פטרי וטרוקאדרו ושל הצי של דופרה את העיירה וב-28 תומכי החוקה קבעו שהעיר אבודה. לפיכך, חברי הקורטס החליטו לפזר את עצמם, להחזיר את הכוח המוחלט לפרננדו השביעי ולמסור אותו לצרפתים. ב-30 בספטמבר נכנעה קדיס וב-3 באוקטובר נחתו יותר מ-4,600 חיילים צרפתים בנמל שלה. הצבא הצרפתי ירה את היריות האחרונות שלו בספרד בתחילת נובמבר. ב-5 בנובמבר, הדוכס מאנגולם עזב את מדריד ונכנס שוב לצרפת ב-23 בנובמבר, כשהוא משאיר מאחוריו כוח כיבוש של 45,000 איש בפיקודו של בורמון. ספרד פונתה אז בהדרגה, אך הנסיגה הצרפתית הושלמה במלואה רק ב-1828.
השלכות
הליברלים ניהלו אפוא משא ומתן על החזרתם בתמורה לשבועתו של פרננדו לכבד את החוקים הספרדים. עם זאת, ב-1 באוקטובר 1823, כשהרגיש מחוזק על ידי הכוחות הצרפתיים, הפר פרננדו את שבועתו ושוב ביטל את חוקת קדיס והכריז כבטלים ומבוטלים כל המעשים והאמצעים של הממשלה הליברלית.
פרנסואה-רנה דה שאטובריאן, שר החוץ בממשלת ויל בצרפת (מ-28 בדצמבר 1822 עד 6 ביוני 1824), העמיד את הצלחת המשלחת מול כישלונה של צרפת במלחמת חצי האי:
רמיזות
במהלך מלחמת האזרחים בספרד זכו הקרבינרוס של ספרד הרפובליקנית לכינוי "מאה אלף בניו של נגרין".
ירמיהו (דונטלו)
ירמיהו (באיטלקית: Geremia) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בין השנים 1427–1435 ומתאר את ירמיהו הנביא. הוא נחצב בגודל טבעי (191x45x45 ס"מ) ומוצג במוזיאון הדואומו בפירנצה.
היסטוריה
הפסל הוזמן עבור גומחה במגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו בקתדרלה של העיר פירנצה.
וזארי מציין בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר את פרנצ'סקו סודריני, חברו של דונטלו, כמודל ליצירה.
ירמיהו הוא אחד מארבעת הפסלים האחרונים שנחצבו בין 1420 ל-1435, והיו מיועדים עבור גומחות בצד הצפוני והפחות נראה לעין של מגדל הפעמונים, בסמוך לחומת הקתדרלה. עם סיום יצירת הפסלים, היו עובדי הקתדרלה כה מרוצים, שהם הציבו אותם בצד המערבי, והחשוב ביותר מכיוון שהוא מקביל לחזית. אחד משלושת הפסלים האחרים הוא חבקוק, גם הוא של דונטלו.
הפסלים הועברו למוזיאון בשנת 1937 ובמקומם הוצבו עותקים.
תיאור וסגנון
ירמיהו הוא יצירת מופת של חדירה פסיכולוגית, עם הבעת פנים יוצאת דופן. הוא באופן משמעותי רב הבעה בהשוואה ליצירותיו הקודמות של דונטלו, כמו שלושת הפסלים בצד המזרחי של מגדל הפעמונים (הנביא חסר הזקן, הנביא המהורהר ועקדת יצחק).
הנביא מוצג כאדם בגיל העמידה, עם שיער מתולתל וזקן קצר, לבוש טונה המשתפלת מכתפו השמאלית, כתפו הימנית חשופה, בידו השמאלית הוא אוחז מגילת קלף. הראש מוטה שמאלה ומדגיש את הקפלים המרירים של הפה, השפתיים, הגבות והפנים, כששרירי הצוואר מתוחים. במאפייני הפסל יש חוסר הרמוניה, אך הרושם הכללי הוא של גְדוּלָה וכבוד בשל הרוגע שהוא משרה והקיארוסקורו החזק שקפלי הבגדים שלו, שהם הרבה יותר מלאי חיים ביחס לחבקוק, יוצרים. רגל שמאל נוטה קדימה וכך מושגת תנועה מסוימת בחלק התחתון. הפסל שימש בראשית המאה ה-16 כמקור השראה לפסל דוד של מיכלאנג'לו.
תמר זליג
תמרה זליג, היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל (1957, 1960 ו-1961) במשחה ל-200 מטר חזה.
1957
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1957 זכתה זליג במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא מכבי חדש של 3:26.4 דקות, לפני א. פלד מהפועל גוש ירדן (3:29.6 דקות) וברנר מברית מכבים עתיד (3:38.8 דקות).
1958
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1958 זכתה זליג במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:25.0 דקות, אחרי חיותה מרצ'ביאק מהפועל תל עמל (3:21.8 דקות) ויהודית לוזיה מהפועל עמק הירדן (3:24.4 דקות).
1960
באליפות ישראל שנערכה ב-1960 זכתה זליג שוב במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:21.8 דקות, לפני חנה מרון (3:21.9 דקות) ונעמי נייגר (3:30.7 דקות), שתיהן מברית מכבים עתיד.
1961
באוקטובר 1961 בשל מחלוקת על השתתפותו באליפות של דייוויד קרצקי, שחיין יהודי אמריקאי, פרשו שחייני הפועל מאליפות ישראל בשחייה. באליפות עצמה זכתה זליג במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:18.5 דקות, לפני חברתה לקבוצה אורנה בלכמן (3:18.8 דקות) וזכתה בתואר בפעם השלישית.
תמרה כהן
תמרה כהן (1926 - אפריל 1959), המכונה "הנערה מטבחה", הייתה מייסדת משק חקלאי באזור טבחה שלחוף הכנרת.
ביוגרפיה
נולדה בפתח תקווה, בתם היחידה של בן ציון ופירה-אסתר (איזנבט) כהן. סבה מצד אימה היה רופא העיניים ד"ר יעקב הללי איזנבט, וסבה מצד אביה היה ד"ר אליהו כהן, רופא ועד המושבה. בגיל 13 נפרדו הוריה, וכהן המשיכה לחיות עם אימה, השתים נדדו מעיר לעיר ומבית-ספר לבית-ספר, עד שמסיבות כלכליות עברה לפנימייה של קולג' קתולי בירושלים. תמרה לחמה במלחמת העצמאות (את זכרונותיה מאותה תקופה סיכמה בספר בשם "היה היה", שלא פורסם). לאחר המלחמה, חרף חלומה ללמוד באוניברסיטת קולומביה, עבדה כפקידה בבנק אנגלו-פלשתינה.
בגיל 25 (יש מקורות הטוענים שבגיל 20) עזבה את עבודתה בבנק ואת מגוריה בתל אביב (בבית האחרון ברחוב הירקון דאז) ועברה אל טבחה שעל חוף הכנרת, אזור אותו הכירה עקב קשריו של אביה, אשר חכר ועיבד אדמות חקלאיות באזור. בתחילה גרה בביתם של משפחת אבו שקארה, אשר נשק למי האגם. לאחר מאבק בירוקרטי ארוך עם הסוכנות, המחלקה להתיישבות, הממשל הצבאי והכנסייה, חתמה תמרה על חוזה חכירה על שטח אדמה סמוך לכנסיית הלחם והדגים – ארבעים דונם וחצר גדולה משטח הכנסייה וכן שדה מרעה בן 1800 דונם.
בתחילה ניסתה לגדל עגבניות, אך כשאלה לא הצליחו, עברה לגידול עדרי צאן. לצורך כך, משכה תמרה מהכפר מע'אר משפחה ערבית בת שמונה נפשות והעסיקה אותה בתנאי אריסות, תוך שהיא מתגוררת איתם וישנה על רצפת בית בזלת נטוש בשטח שחכרה מהכנסייה. תוך שנה הכיל המשק 20 דונם גידולי חיטה, 80 תרנגולי הודו, 70 תרנגולות, 52 כבשים, 50 ברווזים, פרה ועגל וזוג ברבורים. בהמשך גידלה גם עדר חזירים, אך לאחר ביקורת של משרד הבריאות, נקנסה על כך שפעלה ללא רישיון ולא שמרה על תנאים סניטריים.
עם השנים הפכה תמרה לדמות מוכרת באזור. משה דיין, באותה העת היה אלוף פיקוד הצפון, עזר לה והתעניין איך מצליח גידול העגבניות שלה. הקאדי של נצרת הזמין אותה לארוחות ערב ולשיחות על דת ופוליטיקה. נזירים ונזירות באו לבקרה. סוחרים היו מגיעים לקנות צאן ממשקה, ולהתייעץ איתה לגבי קניית בקר.
בגיל 32 אובחנה כחולה בסרטן הקיבה, ונאלצה לחזור לגור בתל אביב לצורך טיפולים. שנה לאחר מכן, בגיל 33, נפטרה. היא נקברה בבית העלמין קריית שאול. על קברה הונחה אבן בזלת מהגליל שעליה הכתובת "תמרה כהן - הנערה מטבחה". לאחר פטירתה ובמלאת שנה לפטירתה פורסמו בעיתונות הספדים תחת הכותרת "הנערה מטבחה" ו"אגדה ושמה תמרה".
"בית תמרה"
פירה-אסתר כהן, אימה של תמרה, החליטה להתמודד עם אובדן בתה בכך שתגשים את חלומה של תמרה ותקים בית באזור בו חיה ועבדה. לצורך כך נעזרה באדריכל נחום זולוטוב, אשר תכנן עבורה את המבנה. אברהם הרצפלד, איש תנועת העבודה, גייס אישור ממינהל מקרקעי ישראל לבניה של בית צפון-מזרחית לכנסיית הלחם והדגים, ואף לטעת מקום כרם זיתים. הבית שתוכנן היה צנוע יותר מחלומה של תמרה, וכלל חדר אחד גדול וחדר רחצה, וקירותיו היו צבועים תכלת.
בבוקר קיצי בספטמבר 1982 נמצאה פירה-אסתר ללא רוח חיים על ידי עובד תחזוקה של כנסיית הר האושר הסמוכה, כאשר היא שרועה על הספה בביתה וספר בידיה. היא נקברה סמוך לבתה, וגם על קברה הוצבה אבן בזלת.
עם פטירתה של פירה-אסתר, חזר השטח עליו עומד הבית לרשות מינהל מקרקעי ישראל, חפצי הבית נאספו על ידי בני משפחתה, והבית נעזב.
פרידה אימפקובן
פרידה קובלר-אימפקובן (בגרמנית: Frieda Impekoven; 1880, ציריך – 1965), הייתה חסידת אומות העולם משווייץ שפעלה בגרמניה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
בשנת 1943 סייעה אימפקובן למספר יהודים. באחד המקרים הגיעה לבקר אלמנה יהודייה מספר פעמים לאחר שזו גורשה לבית יהודים. עקב ביקוריה נחקרה על ידי הגסטפו, אך למזלה זיהה אותה אחד החוקרים בתור אמה של נידי אימפקובן, והיא שוחררה. במקרה אחר עמדה אימפקובן לצאת לסיבוב הופעות של בעלה בשטרסבורג וכשפנתה אליה צעירה יהודיה למחצה וביקשה סיוע מכיוון שאמה היהודיה עמדה להיות מגורשת למזרח. אימפקובן הציעה להסתיר את האם בדירתה עד שישובו מסיבוב ההופעות, וכן סיפקה מזון למסתתרת. עד שובה של אימפקובן לפרנקפורט כבר מצאה היהודיה מסתור בשטוטגרט.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מות בעלה בשנת 1947 שבה פרידה אימפקובן לשווייץ.
הכרה
בשנת 1966 הכיר יד ושם בפרידה אימפקובן בתור חסידת אומות העולם.
גלן גרות'מן
'''גלן ס. גרות'מן (באנגלית: Glenn S. Grothman'''; נולד ב-3 ביולי 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת ויסקונסין. גרות'מן, חבר המפלגה הרפובליקנית, מייצג מחוז הבחירה הכולל את הקהילות הכפריות, הפרווריות וערי השינה בין מדיסון, מילווקי וגרין ביי. הוא נבחר לראשונה אל הקונגרס במהלך בחירות 2014.
ביוגרפיה
גרות'מן נולד במילווקי, ובשנת 1973 השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון הומסטד השוכן בעיר מקוון (Mequon). ב-1978 קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. במהלך 1983 הוסיף להשלים לימודי תואר שני במשפטים באותה האוניברסיטה, ולאחר מכן היה לעורך דין במשרד עורכי דין בעיר וסט בנד. בבחירות מיוחדות שנערכו בדצמבר 1993 נבחר גרות'מן לייצג את מחוז הבחירה ה-58 באספה המדינתית של ויסקונסין, לשם נבחר בהמשך חמש פעמים נוספות בין השנים 1994–2002. מ-1999 עד 2004 היה סגן יושב ראש סיעת הרוב.
בשנת 2004 התמודד גרות'מן על ייצוג מחוז הבחירה ה-20 בסנאט של ויסקונסין, כשקרא תיגר על מנהיגת הרוב בסנאט מרי פנזר בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית. המחוז כלל את העיר וסט בנד, חלקים אחרים ממחוז וושינגטון. גרות'מן מיצב עצמו כאלטרנטיבה ימנית יותר לפנזר, וזכה במועמדות מפלגתו עם 79% מקולות הבוחרים לעומת 21 האחוזים שגרפה פנזר. ביום הבחירות הכלליות התמודד ללא התנגדות, ונבחר מחדש בבחירות 2008 ובחירות האמצע ב-2010.
כחבר הסנאט המדינתי, היה גרות'מן תומך נלהב של הצעת חוק "SB11", חקיקה שעוררה מחלוקת משהוצעה בידי מושל ויסקונסין סקוט ווקר בראשית 2011. גרות'מן תמך בהצעת החוק לתיקון תקציב המדינה, מכיוון שלדבריו הייתה "אחראית מבחינה פיסקלית". בריאיון עיתונאי ציין כי לא התרשם מצעדתם של 70 אלף מפגינים אל קפיטול מדינת ויסקונסין. גרות'מן היה נתון למאמץ Recall election באביב 2011, אך יוזמה זו לא הניבה פרי אחרי שנאספו רק 75% מסך החתימות הדרוש.
ב-3 באפריל 2014 הודיע גרות'מן כי יתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השישי של ויסקונסין בית הנבחרים של ארצות הברית, מול טום פטרי הרפובליקני שכיהן מטעם המחוז מאז 1979. פעם נוספת איגף את יריבו הרפובליקני מימין; בתעמולת הבחירות שלו כינה את פטרי "אדם הגון וגאון", שחסרה לו "תחושת דחיפות" לרסן "ממשלה פדרלית שדומה כאילו היא חסרת שליטה". גרות'מן לא היה חייב לוותר על מושבו בסנאט של ויסקונסין כדי להתמודד לבית הנבחרים האמריקאי. זמן קצר אחרי כניסתו של גרות'מן לבחירות המקדימות, פרש פטרי מהמירוץ.
בית מגוריו של גרות'מן בווסט בנד שכן בתחומי מחוז הקונגרס החמישי, שנציגו היה ג'ים סנסנברנר, אך מחוז הבחירה שלו בסנאט של ויסקונסין כלל חלק ניכר מהאזור הדרום-מזרחי של מחוז הקונגרס השישי. בקיץ 2014 עבר גרות'מן לקמפבלספורט (Campbellsport), פרוור של פונד דו לאק, שנמצא במחוז הקונגרס השישי. בבחירות הכלליות ניצח גרות'מן את מארק האריס, מועמד המפלגה הדמוקרטית, עם 57% מקולות הבוחרים. הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2015, עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית.
העיתון "וושינגטון פוסט" הגדיר את גרות'מן כ"שמרן צורמני וכבד עם נטייה לטראמפיזם וישירות שבדרך כלל מצביע עם הנהגת הרפובליקנית בבית הנבחרים". על פי ניתוח של "אקסיוס" מאוקטובר 2020, לגרות'מן היה "מדד נאמנות טראמפ" — שמדד הן את דפוס הצבעותיו בקונגרס והן את תגובת הציבור להצהרות מסוימות של הנשיא דונלד טראמפ — בן 93%, גבוה יותר מכל חבר אחר בקונגרס.
ביעף
ביעף הוא ביטאון ישראלי היוצא לאור בשפה העברית, ועוסק בתחומי מדעי התעופה והחלל. הביטאון יוצא לאור בממוצע של ארבעה גיליונות בשנה, מטעם האגודה למדעי התעופה והחלל בישראל. הגיליון הראשון של ביעף פורסם בשנת 1972. ביעף נחשב ככתב עת מקצועי בקרב קהילת המהנדסים בישראל ובו מאמרים וכתבות על החדשנות בתחום.
ביעף הוא כתב העת היחידי במזרח התיכון שעוסק בתחום מדעי התעופה והחלל. כתב העת נשלח במהדורה מודפסת אל חברי האגודה למדעי התעופה וחלל שמרביתם מהנדסים בתחום האווירונאוטיקה וכן לגורמי מחקר וביטחון בתחום התעופה והחלל בישראל.
סרג' אנקרי
סרג' אנקרי (נולד ב-1949, בתוניסיה) הוא במאי קולנוע ישראלי, בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
אנקרי למד בצרפת תיאטרון וספרות באוניברסיטה. הוא עלה לישראל ב-1973. לאחר לימודיו עבד בטלוויזיה כצלם וככתב. משנת 1977 הוא עוסק בבימוי סרטים. כמו כן הוא מרצה בבית צבי, ראש מחלקה בקמרה אובסקורה ומרצה באמנות לעם.
פורטו אלגרה
פורטו אלגרה (בפורטוגזית: Porto Alegre, נהגה פורטו אלגרי) היא עיר נמל בדרומה של ברזיל, בירת מדינת ריו גראנדה דו סול. פירוש שם העיר הוא "נמל שמח".
אוכלוסיית העיר מונה כ־1,484,000 תושבים (נכון לשנת 2017). העיר נמצאת במפגש חמישה נהרות, בהם נהר הגואיבה (למעשה אגם). העיר מהווה עיר מפתח במרקוסור, גוש מדינות מסחרי בדרום אמריקה. כמו כן, העיר היא מרכז לתרבות ומורשת הגאוצ'ו, וידועה עבור בשריה והתה האופייני לה. בעיר ממוקמות מספר אוניברסיטאות חשובות.
היסטוריה
ההתיישבות באזור התחילה עם בואם של מהגרים פורטוגזים ב-1752. הכפר הוקם רשמית על ידי מנואל ספולוודה תחת השם פרגזיה דה סאו פרנסיסקו דו פורטו דוס קזאיאס ב-26 במרץ 1772. כעבור שנה שונה השם לנוסה סניורה דה מדרה דה דווס דה פורטו אלגרה. ב-1824 התחיל גל הגירה לעיר של אנשים מרחבי העולם.
כלכלה
העיר ממוקמת בהצטלבות של חמישה נהרות, מה שהפך אותה לעיר נמל חשובה, וכמו כן מרכז תעשייתי ומסחרי ראשי בברזיל. בנוסף לנמל, הכלכלה מסתמכת על חקלאות, הכוללת ייצור בשר, עורות וצמר וגידול אורז, שעועית, קשיו, אבוקדו, חיטה, ענבים וטבק, ותעשיות שונות, בהן תעשיות הקשורות לעיבוד המוצרים החקלאיים, טקסטיל, ציוד תקשורת ואלקטרוניקה, פלסטיק, תרופות, בשמים, בירה, כימיקלים ותעשיות פטרוכימיות.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הפדרלית של ריו גראנדה דו סול, האוניברסיטה המדינתית של ריו גראנדה דו סול והאוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של ריו גראנדה דו סול.
תחבורה
את פורטו אלגרה משרת נמל התעופה הבינלאומי סאווגדו פיליו, שנמצא במרחק של שישה קילומטרים צפון-מזרחית למרכז העיר. הנמל מציע טיסות ליעדים בברזיל ומחוצה לה.
בעיר יש מערכת של רכבת תחתית המכונה "טרנסורב", המכילה קו יחיד המקשר בן מרכז פורטו אלגרה לערים בצפון המטרופולין שלה.
ספורט
בעיר יש שתי קבוצות כדורגל מרכזיות, גרמיו ומועדון ספורט אינטרנסיונל, אשר נכללות בצמרת הכדורגל בברזיל כששתיהן זכו בגביע ליברטדורס, אליפות דרום אמריקה לקבוצות, ובגביע הבין-יבשתי, או לחלופין ביורשתו אליפות העולם לקבוצות. בין הקבוצות שוררת יריבות מסורתית.
פורטו אלגרה אירחה את אוניברסיאדת 1963.
יהודים
בתחילת המאה ה-20 היו בין הסוחרים בעיר יהודים גרמנים מאלזס, רובם מתבוללים. בשנת 1911 הגיעו עוד כמה יהודים ממזרח אירופה שייסדו קהילה יהודית שהחזיקה בית קברות יהודי, אך טרם כוננה בית כנסת. הקהילה היהודית בפורטו אלגרה גדלה בעיקר בשל קרבת העיר למושבה פיליפסון של יק"א.
ג'ורג' אסקנדר
ג'ורג' אסקנדר (בערבית: جورج اسكندر; נולד ב-21 באוגוסט 1979) הוא שחקן ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה
אסקנדר גדל בחיפה, למשפחה ערבית-נוצרית. מתגורר בשכונת חיפה אל עתיקא.
בוגר בית צבי.
שיחק בעונה השלישית של הסדרה "פאודה" של yes, בתפקיד האני אל ג'עברי, מנהיג הזרוע הצבאית של חמאס ברצועת עזה. כמו כן, הופיע הופעה קצרה בפרק הראשון בסדרה "טהרן". בשנת 2020 שיחק את אדי, סוכנו של אריק בסדרת הנוער "ספיידרז" של yes.
שיחק בכמה תיאטרות בישראל: בתיאטרון חיפה ("אמא תרזה איננה"), תיאטרון הבימה, תיאטרון גשר ותיאטרון הערבי-עברי ביפו.
בשנת 2023 גילם את ראאד מחבל פלשתיני בסדרה שמיים אדומים ברשת 13.
פרסים
אסקנדר הוא זוכה פסטיבל עכו לשנת 2014 על משחקו בהצגה "סלים סלים". באותה שנה זכה בפרס קיפוד הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בהצגה "אום כולת'ום". בשנת 2015 שב וזכה בפרס קיפוד הזהב באותה קטגוריה על משחקו בהצגה "הטווס מסילוואן".
נישואים חסרי מין
נישואים חסרי מין הם נישואים שבהם מתרחשת פעילות מינית מועטה או אפסית בין שני בני הזוג. סקר בריאות החיים והחברה הלאומית בארצות הברית בשנת 1994 (Laumann et al. 1994) מצא כי 2% מהזוגות הנשואים דיווחו כי לא קיימו יחסי מין בשנה האחרונה. הגדרת הנישואין ללא-מין מתייחסת גם לבני זוג שמקיימים אינטימיות מינית פחות מעשר פעמים בשנה. המגזין Newsweek מעריך כי 15 עד 20 אחוז מהזוגות נמצאים במערכת יחסים חסרת מין. מחקרים מראים כי 10% או פחות מהאוכלוסייה הנשואה מתחת לגיל 50 לא קיימו יחסי מין בשנה האחרונה. בנוסף פחות מ־20% מדווחים על קיום יחסי מין כמה פעמים ספורות בשנה, מתחת לגיל 40.
נישואים חסרי מין הידועים גם כ- mariage blanc, עשויים להיות עילה קבילה לגירושים בין בני הזוג.
גורמים לסוג נישואים זה
חלק מהזוגות עשויים להגיע לנישואים חסרי מין מכיוון שיש להם לוחות זמנים שונים לעבודה או חיים עמוסים. אצל זוגות עם ילדים, ובמיוחד ילדים קטנים, הדרישות של גידול ילדים וגידול ילדים יכולים להוביל ללחץ ותשישות או יכולים לנבוע גם מסיבות אחרות, כמו תסמונת עייפות כרונית.
ניאוף יכול להוביל לנישואין חסרי מין בשני אופנים: זה יכול לגרום לבן הזוג המנהל את הרומן לצמצום העניין המיני אצל בן/בת הזוג שלהם, ואם הרומן יתגלה, בן הזוג "התמים" עשוי להפסיק לרצות אינטימיות עם בן/בת הזוג הבוגד/ת.
סלידה מינית או "רמה נמוכה של תשוקה מינית" כוללים חוסר חיוניות מינית כתוצאה מגיל, טראומת עבר, נטייתם המינית הבלתי תואמת של בני זוג או, פשוט שאחד מבני הזוג מאבד עניין מיני בבן זוגו הקבוע.
בעיות בתפקוד המיני או קושי במהלך כל שלב של הפעולה המינית כוללות אך אינן מוגבלות לנרתיק חמור או לקות זקפה, וחוסר תחושות, רצון או יכולת להשיג אורגזמה הנובעות כתופעות לוואי מתרופות או מסמים לא חוקיים. חלק מהתרופות נגד דיכאון כמו SSRI עלולות לגרום לקושי בהשגת זקפה או אורגזמה. נישואים חסרי מין יכולים להיגרם כתוצאה מבעיות שלאחר ההיריון וחוסר איזון הורמונאלי, או כתוצאה ממחלה של אחד מבני הזוג או של שני בני הזוג המשפיעים על מיניות גופנית או פסיכולוגית (למשל, דיכאון קליני של אחד מבני הזוג או שניהם). תרופות אנדוקריניות מסוימות המשמשות לטיפול בסרטן הערמונית אצל גברים סיסג'נדרים ולמניעת גיל ההתבגרות הילודה אצל מתבגרים טרנסג'נדרים כמו חוסמי אנדרוגן עלולים לגרום או להחמיר בעיות בתפקוד המיני.
נישואין עשויים גם להיות חסרי מין אם שותף אחד או שניהם א-מיניים או אם הזוג מסכים הדדית להימנע מיחסי מין בשל עקרונות דתיים, והימנעות של מחלות המועברות במגע מיני, בסיס אפלטוני לקשר במטרה להימנע מהדבקות. סיבות אחרות לנישואים חסרי מין הם טינה במערכת היחסים בגלל חוסר איזון של חובות, אחריות (מוסרית, רוחנית ודתית); היבטים אידיאליים, רוחניים, מוסריים והתנהגותיים שאינם תואמים.
השפעות על הנישואים
קונפליקט זוגי כרוני מסוים יכול ליצור מצב של עוינות קבועה המונעת או חוסמת ביטוי מיני. זה בדרך כלל בן הזוג שמתנהג בצורה אגרסיבית פסיבית הוא שחוסם קיום יחסי מין כעונש על איזה דמיון או קל אמיתי שקיבל מהאחר. לאחר מכן בני הזוג חשים טינה בגלל הדחייה הנתפסת על ידי בן הזוג שאיבד עניין בתקשורת מינית. בדידות, כעס והורדת הערכה עצמית הם תגובות נורמליות על ידי אדם שחש כי צרכיו האנושיים המיניים אינם מסופקים על ידי בן הזוג.
חלק מהזוגות עשויים להינשא אך ורק למטרות משפטיות או הטבות מס, כלומר מה שמכונה בדרך כלל נישואי נוחות. לדוגמה, בארצות הברית בן זוג זכאי לגרין קארד אם הוא נשוי לאזרח אמריקאי או לתושב קבע. סיבה נוספת ל"נישואי נוחות "היא נישואי הלבנדר, שמסתירים את האוריינטציה ההומוסקסואלית או הביסקסואלית של אחד מבני הזוג או שניהם.
הרגלים יכולים להיות גורם חשוב גם כן. תדירות המשגל נוטה להצטמצם עם הזמן, במיוחד לאחר 1–2 שנות נישואין. יחסי מין המתקיימים עם אותו אדם כל הזמן באותה צורה ללא חידוש היכול לגרום לעניין בין בני הזוג לדעוך.
נמרוד טנא
נמרוד טנא (נולד ב-1947 בגברעם) הוא מלחין ומוזיקאי ישראלי.
קריירה
טנא שירת בצה"ל בצוות הווי צפון. למד הלחנה אצל ד"ר צבי קרן.
השיר הראשון שהלחין (בגיל 16) היה "אבא שלי", שהיה גם שירה הראשון של תלמה אליגון בת ה-17, שכתבה אותו בעקבות מות אביה. השיר בוצע והוקלט על ידי יפה ירקוני והוקלט ב-1968 גם על ידי אילנית וגם על ידי אסנת פז. שנים רבות אחר כך הקליטה אליוט גרסה איטית ונוגה במיוחד לשיר.
שירו המפורסם ביותר של טנא הוא לחנו ל"עודני ילד" שביצעה להקת הכל עובר חביבי בפסטיבל שירי הילדים מספר 11 בסוף 1980. השיר שזכה להצלחה עצומה חודש על ידי הראל סקעת בעונה השנייה של "כוכב נולד ב-2014.
טנא הלחין שירים רבים במשך השנים, ביניהם "אב לילדתו אומר" (מילים - נחום שגיב, ביצוע - רוחמה רז), "זה הזמר" (מילים - לאה עמנואל, ביצוע - ראובן ארז), "כבד את אמא ואבא" (מילים ולחן - נמרוד טנא ביצוע - ליאור אלבו) ו"שיר מולדת" (מילים ולחן - נמרוד טנא, ביצוע - לאה לופטין). ולתקליט אור ירוק את שמות השירים בביצועים מקורים מיכל טל עוזי חיטמן אמיר גינת ומקהלת הילדים
סיפורה של אגנס (סרט, 1985)
סיפורה של אגנס (באנגלית: Agnes of God)הוא סרט קולנוע מסוגת ניאו נואר וסרט מסתורין אמריקאי משנת 1985 בבימויו של נורמן ג'ואיסון, עם ג'יין פונדה, אן בנקרופט ומג טילי בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ג'ון פילמייר והוא מבוסס על מחזהו המצליח "אגנס של האלוהים" שהועלה לראשונה בברודוויי ב-1979. המחזה הועלה גם בישראל בשנת 2009 בתיאטרון הסמטה.
העלילה היא על נזירה צעירה שמואשמת ברצח ולדה. עורכת דין חילונית נשכרת לברר את הפרשה ומתעמתת עם הנזירה ועם אם המנזר האחראית עליה.
אן בנקרופט הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
מג טילי זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ז'ורז' דלרו היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה
במנזר נזירות קתולי במונטריאול נשמעת לפתע זעקה. הנזירות ובראשן אם המנזר מרים רות (אן בנקרופט) ממהרות לחדרה של הנזירה הצעירה אגנס (מג טילי) ומוצאות אותה מרוחה בדם. מתחת למיטתה מוצאת אם המנזר תיבה פתוחה ובה ולד חסר חיים. אגנס מובהלת לבית חולים ולאחר שובה למנזר נפתח נגדה משפט באשמת רצח ולדה.
הפסיכיאטרית ד"ר מרתה ליווינגסטון (ג'יין פונדה) נשכרת על ידי בית המשפט לחקור ולגלות פרטים על סיבת הרצח הזה ולחוות דעה אם היא בכלל מסוגלת לעמוד לדין. מרתה היא רווקה המטפלת באמה (אן פיטוניאק) הנמצאת במוסד סיעודי. היא נפגשת עם אם המנזר הנזירה מרים רות שמקבלת אותה בקרירות מחשש שתזיק לאגנס. בשיחה עם אגנס מתברר שהיא למעשה מנותקת מהעולם המודרני. היא אחייניתה של מרים והגיעה למנזר בגיל עשר לאחר שאמה נטשה אותה לאחר שהתעללה בה. אגנס מאוהבת באלוהים ואינה יודעת איך נולדים ילדים. היא לא מודעת כלל שהייתה בהיריון. מרים אומרת שאגנס היא "שונה" ובעבר גזרה על עצמה צום כי אלוהים חושב שהיא שמנה מדי.
ד"ר ליווינגסטון חוקרת גם את הכומר האב מרטינו (גרטיאן ז'לינה) העוזר לנזירות בטקסים שונים היות שהוא הגבר היחיד עמו הייתה אגנס במגע. במהרה מתברר שאין לו קשר להיריון של אגנס.
אמונתה והתאהבותה באלוהים כה גדולה עד כי חוותה דימומים מגופה (סטיגמטה). מרים רות רוצה שד"ר ליווינגסון תפסיק את חקירותיה וכך גם דורש ממנה המונסניור (גבריאל ארקנד), נציג הבישוף. מרתה לא נרתעת ומקבלת רשות לחקור את אגנס בעזרת היפנוזה.
הקשר של ד"ר ליווינגסטון ומרים יודע עליות ומורדות. מרים מגלה לה שהיא אינה בתולה אלא אלמנה ואם לשני בנים וכי בעבר הייתה מעשנת כבדה ופעם אחת ד"ר ליווינגסטון מציעה לה סיגריה והן מעשנות בצוותא.
מרים רות נזכרת כי אגנס הרתה ב-23 בינואר כי באותו יום היא שרפה את בגדיה שהיו מוכתמים בדם ולא בדם של וסת.
ד"ר ליווינגסטון מגלה שיש מעבר סודי בין המנזר למתבן. בית המשפט מבקש ממנה לסיים את החקירה. במאמץ היא מקבלת אפשרות לחקירה נוספת בהיפנוזה בנוכחות האחות מרים. מתברר שביום מותה של האחות מרי-פול (אגנס מידלטון) שהייתה קשורה מאוד לאגנס, היא הנחתה אותה ללכת למתבן ולפגוש שם "אותו" (את האלוהים). אגנס עשתה זאת ושם "הוא" נגלה לה (אדם לא ידוע שאנס אותה). אגנס מתארת זאת תחת היפנוזה ומדממת מהעור (סטיגמטה). היא מתארת איך חנקה את הוולד על ידי ליפוף חבל הטבור על צווארו כי חשבה שהוא "שגיאה" כפי שאמה אמרה עליה שהיא "שגיאה".
הסיפור מתגלה, המדובר באונס ובית המשפט מוצא שאגנס אינה אחראית למעשיה ומחזיר אותה למנזר בדרישה שהיה תחת פיקוח רפואי הדוק.
ABC (מכונית 1920)
ABC (מכונית 1920) (באנגלית: ABC (1920 automobile), קרוי גם: Abc supersports, קרוי גם: A.B.C. 12/40 HP Super Sports) היא מכונית ספורט רודסטר פתוחה מתוצרת יצרנית האופנועים, מכוניות, מנועי מטוסים ומטוסים ABC Motors אשר יוצרה בבריטניה בין השנים 1927–1920
קוביית פידג'ט
קוביית פידג'ט (באנגלית: Fidget Cube; מכונה גם בשם קוביית לחץ) היא מכשיר ידני קטן (המכונה צעצוע פידג'ט או צעצוע ממריץ), שתוכנן על ידי מת'יוו ומארק מקלאצ'לן, אחים ומייסדים של סטודיו העיצוב של מעבדות אנצ'י. לקובייה כלים חושיים מכל הצדדים: מתג, הילוכים, כדור מתכתי מתגלגל, ג'ויסטיק קטן העשוי מפלסטיק, דיסק מסתובב, "אבן דאגה" וחמישה כפתורים. הקובייה נועדה לספק דרך קלה להעסקת הידיים והחושים האחרים, במיוחד עבור הרגעה-עצמית או עבור ילדים שיש להם נטייה להתעצבן (ומכאן הגיע לקובייה השם "Fidget").
פיאות הקובייה
פיאותיה של קוביית הפידג'ט נושאות התקן אחד או שניים שנועדו לעורר חושים שונים. התכונות כוללות לחצנים, דיסקים, כדורים וגלגלי שיניים, בוררים, ג'ויסטיקים, ושקעים. הפיאות קרויות על פי השימוש המיועד שלהן.
קבלה
בסקירה חיובית, The Verge תיאר את הקובייה כ"צעצוע ילדותי המיועד גם למבוגרים".
לאחר קמפיין ה-Kickstarter שלה ב-2016, קוביית הפידג'ט הייתה אחת מהפרויקטים למימון ההוצאות הגבוהות ביותר (פרויקט Kickstarter בעשור הגבוה ביותר).
פריקת פיקת הברך
פריקת פיקת הברך (באנגלית: Patellar Dislocation) היא פציעה בברך אשר בה הפיקה גולשת החוצה ממקומה, לרוב לכיוון צידי. ברוב המקרים לאחר הפריקה הברך עקומה, כאובה ונפוחה. סיבוכים אפשריים הם שבר של הפיקה או דלקת פרקים. האבחנה מתבצעת על ידי ניתוח הסימפטומים המתאימים לפריקה של פיקת הרגל ומאומתת על ידי צילום רנטגן.
סימנים וסימפטומים
הכאב לאחר הפציעה יורגש מיידית. התזוזה של הפיקה תגרום לנפיחות בברך. קיים מצב שבו הפיקה שהייתה מחוץ למקומה לזמן קצר יכולה לחזור, ולמרות זאת עדיין יורגשו כאבים ונפיחות.
גורמי סיכון
גורם מקדים לפריקה של הפיקה הוא היצמדות בשרירים של מותח המחתלה הרחבה (tensor fasciae latae muscle) וגיד האיליוטיבאל בשילוב עם חוסר איזון בשריר הארבע ראשי בין הראש הלטרלי לראש המידאלי של השריר. עם זאת אנשים עם זווית Q, הזווית בין קו האגן ועצם הירך, גדולה הם גנטית בעלי נטייה גדולה יותר לפציעה מסוג זה עקב הגדלת רוחב הזווית שבו עצם הירך והשוקה נפגשים.
סיבה נוספת היא תסמונת דחיסת הצד הלטראלי של פיקת הברך, אשר יכול להיגרם מחוסר איזון או דלקת במפרקים. הפתופיזיולוגיה של הברך היא מורכבת, ויש בה רקמות רכות או ליקויים בחריץ הפטלופמורלי. הסימפטומים של הפריקה גורמים לשריר הארבע ראשי לדיספלזיה ולרגישות לשינויים קטנים אשר יכולים להשפיע על מערכת השרירים השולטת על תנועות המפרקים.
גורמים אנטומיים
לאנשים בעלי זווית Q גדולה מהרגיל תהיה יותר נטייה לפציעות ברך כמו פריקות, בעקבות קו ישר של משיכה שעובר בשריר הירך הארבע ראשי, מתחיל בקוץ הכסל הקדמי העליון (ASIS) ומגיע עד למרכז הפיקה. טווח נורמלי של זווית Q לגברים הוא פחות מ-15 מעלות ולנשים פחות מ-20 מעלות, ומכאן שנשים נמצאות בסיכון יותר לפגיעה.
במצב של פיקה גבוהה, הפיקה יושבת גבוה על הברך מהרגיל. תפקוד תקין של הראש המידיאלי של השריר הארבע ראשי מייצב את הפיקה. ירידה בתפקודו של שריר זה תביא לחוסר יציבות של פיקת הברך.
כוחות
כאשר יש יותר מדי מתח על עצם הפיקה, הרצועות ייחלשו ויהפכו רגישים לקריעת הרצועות או הגידים, דבר אשר יכול להוביל לתזוזה של הפיקה ממקומה. סיבה נוספת לפריקה של הפיקה היא כאשר חריץ הטרוכלאה (גלגלת) כבר לגמרי שטוח ומצב זה מוגדר בתור דיספלזיה של הטרוכלאה (גלגלת). העובדה כי אין חריץ בעקבות העובדה שעצם הטרוכלאה (גלגלת) כבר שטוחה יכולה לגרום לפיקה להחליק משום שאין מה שיחזיק אותה במקומה.
אנטומיה ומנגנון פציעה
פיקת הברך הוא משולש עצמות ססמואידיות אשר מחוברים על ידי גיד. היא מונחת בחריץ הפטלופמורלי (שקע ספוגי בקצה עצם הירך), שבו עצם הירך פוגשת את עצם השוק. מספר מיתרים וגידים מחזיקים את הפיקה במקום ומאפשרים לה לנוע במעלה ובמורד החריץ הפטלופמורלי, כאשר הרגל מתכופפת החלק העליון של הפיקה מתחבר לשריר הארבע ראשי באמצעות גיד הארבע ראשי, האמצע אל ראש השריר המדיאלי והלטרלי של הארבע ראשי, והתחתון לראש עצם השוקה דרך גיד הפיקה, שהוא המשכו של גיד הירך. הרצועה הפתלופמורלית המדיאלית נצמדת אופקית בברך הפנימית לגיד של השריר האדקטור מנגוס. במהלך פריקה של הפיקה, זהו החלק שהכי נפגע. לבסוף, הרצועה החיצונית של הברך והרצועה האמצעית של הברך מייצבים את הפיקה משני צידיה. כל אחד מהחלקים האלו בברך יכול להיפגע במהלך פריקה של הפיקה.
פריקה של הפיקה יכולה להיגרם על ידי:
אבחון
כדי להעריך את מצב הברך, הרופא יכול לבצע בדיקה לפיקה על ידי הזזת פיקת הברך קדימה ואחורה בזמן שהפציינט מכופף את הברך ב-30 מעלות, או על ידי שכיבה על הגב כאשר הברך נמתחת ממצב מכופף. פיקה שמחליקה לרוחב נקרא סימן ג׳יי (J) אשר מצביע על חוסר איזון בין הראש המדיאלי למבנים הרוחביים בברך.
מניעה
הפיקה היא עצם ססמואידית צפה אשר מוחזקת במקומה על ידי גיד שריר הארבע ראשי וגיד הרצועה של הפיקה. תרגילים שונים אשר עובדים על חיזוק השרירי הארבע ראשי יכולים לסייע למנוע את הפריקה של הפיקה. לעומת זאת, רוחב שריר הארבע ראשי חזק ומהודק מידי יכול להיות הגורם לפריקה של הפיקה. במקרה זה, מומלץ לחזק את שרירי הירך המדיאלי ואת הראש המדיאלי וכמו כן, למתוח את השרירים הרוחביים. ניתן להוסיף תמיכה חיצונית סביב הברך באמצעות מכשירים כגון מדרסים לברך או טייפ קינזיולוגי אשר יכול לעזור כדי למנוע פריקה של הפיקה או פציעות אחרות הקשורות לברך. מכשירי התמיכה החיצונית עובדים על ידי מתן חופש תנועה במרחבים הרצויים ומסייעים לעכב תנועות שיכולות לגרום תנועה חריגה ופציעות. תוספי מזון כמו גלוקוזאמין ונוגדי דלקת שאינם סטרואידים יכולים לסייע למזער סימפטומים אשר מעידים על נטייה לפרוק את פיקת הברך.
טיפול
יישור של מפרק הברך עשוי להיות מלווה בחזרה עצמונית של פיקת הברך למקומה.
בחלק ניכר מהמקרים של פריקה ראשונה של הפיקה, לאחר שהפיקה מוחזרת למקומה בפעולה פשוטה על ידי רופא בחדר המיון, או לאחר שהפיקה שבה למקומה באופן ספונטני, די יהיה לטפל בחבישה מרופדת למשך מספר שבועות ולעבור מספר טיפולי פיזיותרפיה על ידי פיזיותרפיסט שמטרתם שימור כוח השרירים סביב הברך, הפחתת הנפיחות, ושימור היציבה. ואולם, כמחצית המקרים של פריקת פיקה יתארו אי-נוחות בקדמת מפרק הברך ולעיתים ממש מצב של פריקות חוזרות של הפיקה במהלך פעילות.
בעת תכנון תוכנית הטיפול, רופאים לוקחים בחשבון גורמים אשר יכולים לגרום לפציעות כגון עצמות שנשברו או רקמה רכה. כמו כן, נלקח בחשבון גיל החולה, רמת פעילות והזמן הדרוש כדי לחזור לעבודה ו/או לאתלטיקה.
ניתוח
כאשר מופיעות פריקות חוזרות של הפיקה יכולה להיווצר מגבלה בתפקוד וכן עלולות להיגרם פגיעות חוזרות בסחוס המפרק. על כן ניתן להציע טיפול ניתוחי אשר במהלכו מבצעים חיזוק ושחזור של הרצועה המייצבת העיקרית של הפיקה אשר נקראת רצועה פתלופמורלית מדיאלית. רצועה זו נחשבת למייצב העיקרי של הפיקה ועל כן פותחו שיטות ניתוחיות שמאפשרות לשחזר את פעולתה. לאחר הניתוח נדרש שיקום הנמשך ברך כלל 3-4 חודשים עד חזרה לפעילות ספורט. ניתוח ברכיים עבור אנשים צעירים שעדיין גדלים יכול לגרום לעיכוב בגדילה נורמלית של איברים בברך. ישנם גם סיכונים לסיבוכים כגון תגובה נגדית להרדמה או זיהום.
רופאים בדרך כלל ממליצים על ניתוח רק כאשר מבנים אחרים בברך ספגו נזק חמור, או באופן ספציפי כאשר יש:
שיקום
תוכנית שיקום יעלה מקטינה את הסיכויים לפציעה חוזרת של הברך ולבעיות כגון תסמונת כאב פטלופמורלי ודלקת מפרקים ניוונית. השיקום מתמקד בשמירה על כוח ועל טווח התנועה כדי להפחית את הכאב ולשמר את הבריאות של השרירים ורקמות סביב מפרק הברך.
אפידמיולוגיה
ההיארעות השנתית של פריקות פיקת הברך נעה בין 7:100,000 - ל-43:100,000, כתלות בגיל ובאוכלוסייה הנבדקת. מרבית המחקרים העוסקים בפריקות של פיקת הברך מדווחות על שכיחות גבוהה יותר בנשים. מעטים מהמחקרים מדווחים על מספר שווה של פריקות בנשים ובגברים, וחלק קטן אף מדווח על היארעות גבוהה יותר בגברים. 72%-30 מהפריקות קשורות בספורט וב - 39%-28 מהפציעות ישנם שברי עצם-סחוס.
הרלנד סנדרס
הרלנד דייוויד "קולונל" סנדרס (באנגלית: Harland David "Colonel" Sanders; 9 בספטמבר 1890 – 16 בדצמבר 1980) היה איש עסקים אמריקאי אשר הקים את רשת המזון המהיר, KFC.
חייו
הרלנד סנדרס נולד בעיירה הנריוויל, אינדיאנה למשפחה פרסביטריאנית. כשהיה בן שש נפטר אביו וסנדרס החל להתנסות בבישול, בעקבות יציאתה של אמו לעבודה. בהיותו בן 12, כאשר התחתנה אמו מחדש, ברח סנדרס מהבית בגלל שאביו החורג הכה אותו. הוא התחיל בשרשרת של עבודות פשוטות, כשתוך כדי הוא משתתף בקורסי כתבנות בזמנו החופשי. לעיתים קרובות התפרץ מזגו החם של סנדרס ובמהרה הבין, שהוא מתאים יותר לעבוד כעצמאי.
בשנת 1929, פתח תחנת דלק בקנטקי שגם סיפקה אוכל לנוסעים. מההתחלה, היה סנדרס כפייתי בנושא ניקיון ושירות טוב. שני אלה בשילוב עם יכולת הבישול המדהימה שלו, הפכו את מסעדתו ללהיט. במהרה, התגלתה כקטנה מידי עבור קהל הלקוחות הגדל וכך פתח סנדרס בית קפה מעבר לכביש. בשנת 1935, קיבל סנדרס את תואר הכבוד "" ממושל מדינת קנטאקי, כינוי שדבק בו מאז. ארבע שנים לאחר מכן, השלים את תערובת התבלינים שלו. הוא היה מודאג ממחצית השעה שלקח להכין את העוף ואת השמן העמוק לטיגון; שיטה מהירה יותר לא התקבלה על דעתו. מספר תיקונים עבור סיר הלחץ שזה עתה הומצא, סיפקו לו הפתרון.
בית הקפה של סנדרס נסגר, לאחר שנבנה מחלף מהיר בין-מדינתי במקום ובגיל 66, צעד הקולונל בעל זקן התיש, כדי למכור את המתכון למסעדות. בחליפתו הלבנה, שהייתה הסמל המסחרי שלו ובעניבת חוטים שחורה, בישל ארוחות לצוותי עובדים ואם אהבו זאת, היו הבעלים משלמים לו עבור כל אחת מהמנות שהוזמנו מספר סנטים. כדי להבטיח את סודיות המתכון שלו, היו התבלינים נשלחים בדואר למוסדות. בשנת 1952 פתח יחד עם פטה הרמן את הסניף הראשון של "KFC". עד 1964, מכר סנדרס יותר מ-600 זיכיונות בארצות הברית ובקנדה ונהנה מהכנסה שנתית של 300 אלף דולר.
באותה שנה, מכר סנדרס את החברה (שהייתה כבר ידועה כ-KFC) תמורת שני מיליון דולר, אך נשאר במועצת המנהלים של החברה והפך לסמלה המסחרי. הוא נסע כ-320,000 קילומטרים בשנה כדי להופיע בציבור, בתוכניות טלוויזיה ובפרסומות.
מותו ומורשתו
לקראת סוף חייו, הקים סנדרס מספר ארגוני צדקה, המשמשים בין היתר לתרומות לנזקקים ובמימון מלגות לימודים. גם כיום, כסף מטעמו ממשיך להיתרם לבתי חולים, ואף קיים אגף על שמו בבית חולים בקנדה.
ב-16 בדצמבר 1980, נפטר סנדרס בלואיוויל, קנטקי כתוצאה מדלקת ריאות. ביוני של אותה שנה, התגלה כי הוא סובל מלוקמיה חמורה. הוא נקבר עם חליפתו הלבנה ועניבתו השחורה בבית הקברות 'קייו היל' בלואיוויל.
בליגת הבייסבול היפנית, התפתחה אגדה אורבנית בשם "קללתו של הקולונל". ב-1985, במהלך חגיגות של קבוצת האנשין טייגרס, פסל של סנדרס נזרק לנהר על ידי אוהד הקבוצה. הפסל אבד ויש הטוענים כי מאז ועד היום, הקבוצה אינה מצליחה לשחזר את יכולתה הטובה משנים עברו.
ספר בישול מאמצע שנות ה-60 בכתב ידו של סנדרס התגלה בארכיון 'KFC'. הספר כולל מספר מתכונים של סנדרס ומקבץ סיפורים. 'KFC' מתכננת לנסות מספר מתכונים מהספר ואף לפרסם את הספר באינטרנט.
אירידיום
אירידיום (Iridium) הוא יסוד כימי ממשפחת מתכות המעבר שסמלו הכימי Ir ומספרו האטומי 77.
תכונות
אירידיום הוא מתכת מקבוצת הפלטינה, שצבעה לבן, קשה במיוחד המזכירה את פלטינה. אירידיום הוא המתכת העמידה ביותר בפני קורוזיה, בנוסף לכך הוא לא נתקף על ידי חומצות או על ידי מי מלך. החומרים שיכולים לתקוף אירידיום מתכתי הם מלחים מותכים כמו NaCl או NaCN.
אירידיום הוא היסוד בעל צפיפות החומר השנייה הכי גבוהה (22.56 גרם / סמ"ק). היסוד היחיד שצפוף יותר הוא אוסמיום.
צורה בטבע
בטבע, אירידיום מופיע לרוב בקרבת מרבצי יסודות מקבוצת הפלטינה והוא מופק מסחרית כתוצר לוואי של כריית ניקל. אירידיום הוא יסוד נדיר בכדור הארץ, אך הוא נפוץ למדי במטאוריטים. יש הטוענים כי סיבת נדירותו היא בשל נטיתו להתרכב בברזל, וזה האחרון שקע אל ליבת כדור הארץ, בעת היווצרותו.
ריכוז גבוה יחסית של אירידיום אותר במאגר המים הפוסילים בהר הנגב שבמדינת ישראל ויש הרואים בכך תמיכה לתאוריה שלפיה פגע מטאוריט באזור בתקופות עתיקות.
היסטוריה
היסוד אירידיום זוהה ב-1803 על ידי סמית'סון טננט בלונדון שבאנגליה יחד עם אוסמיום במשקע כהה של פלטינה גולמית שהומסה במי מלך. שמו של היסוד ניתן לו על שם Ιρισ (איריס), המילה היוונית לקשת בענן ושם אלת הקשת היוונית, כיוון שלרבים ממלחיו צבעים עזים.
רמות חריגות של אירידיום, הנדיר בכדור הארץ אך נפוץ יותר במטאורים, בסלעי גבול K-T (שכבת הסלעים שבין סלעי הקרטיקון לסלעי השלישון) גרמו להעלאת ההשערה שההכחדה הגדולה בסוף הקרטיקון (שסימנה את סוף המזוזואיקון) נגרמה עקב פגיעת מטאור בכדור הארץ ולאישושה. כיום, תאוריית המטאור היא אחד ההסברים המקובלים להכחדת הדינוזאורים.
בשנת 1889 שימש מוט שעשוי מסגסוגת 90% פלטינה ו-10% אירידיום כמדד בינלאומי ליחידות מטר וקילוגרם.
מיזם הטלפונים הלוויני "אירידיום " נקרא כך מכיוון שבהתחלה רצו להתבסס על 77 לוויינים, כמספר האטומי של אירידיום.
אמצעי זהירות
אירידיום מתכתי אינו חומר מסוכן, אך תרכובותיו עלולות להיות רעילות.
הפרת הבטחת נישואים
הבטחת נישואים, כלומר הבטחה של אדם להינשא לאדם אחר, היא התחייבות חוזית, ולכן הפרתה חושפת את המפר לתביעת פיצויים.
מעמדה של תביעה בשל הפרת הבטחת נישואים
שופט בית המשפט העליון משה זילברג סבר כי התביעה בגין הפרת הבטחת נישואין היא:
דעה שונה הביעה, כ-39 שנים מאוחר יותר, שופטת בית המשפט העליון אילה פרוקצ'יה:
בארצות הברית עד שנות ה-70, רק אישה יכלה לזכות בפיצויים בגין הפרת הבטחת נישואים מצד הגבר, בעוד גבר לא היה יכול לזכות בפיצויים בגין הפרת הבטחה שכזאת מצד האישה. הבדל זה נבע מהתפיסה כי רק אישה נפגעת מהפרה שכזאת בעוד שהגבר אינו זקוק לאישה.
הפרת הבטחת נישואים שניתנה על ידי אדם נשוי או פסול חיתון
לסוגיה זו התייחס נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק:
הפיצוי בעקבות הפרת הבטחת נישואים
פיצוי גבוה יחסית ניתן כאשר צד אחד התגרש בעקבות הבטחת הנישואין.
הפרת הבטחת נישואים כתרמית
בנוסף לראייתה של הפרת הבטחת נישואים כהפרת חוזה, ייתכן שהיא תראה גם כתרמית, אם מלכתחילה המבטיח לא התכוון להינשא. דוגמה לכך מופיעה בפסק דינו של שופט בית המשפט העליון צבי ברנזון בעניינו של גבר שהפר הבטחת נישואים:
הפרת הבטחת נישואים כחריג לגרם הפרת חוזה
לפי סעיף 62(ב) לפקודת הנזיקין, לעניין עוולת גרם הפרת חוזה, יחסים הנוצרים על ידי נישואים לא ייחשבו כחוזה, כלומר לצדדים הקשורים בברית נישואים אין הגנה מפני צד שלישי, זר לחוזה, הגורם לאחד מהצדדים להפר חיובים הנובעים מיחסי הנישואים.
מייק לי
מייק לי (באנגלית: Mike Leigh; נולד ב-20 בפברואר 1943) הוא במאי קולנוע, מחזאי, ובמאי תיאטרון יהודי-בריטי, עטור פרסים, הנחשב על ידי מבקרים ואנשי קולנוע כבמאי הקולנוע הבריטי החשוב ביותר כיום.