cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קופה אמריקה 1947
התחרות כולה נערכה באצטדיון ג'ורג' קאפוול שבעיר גואיאקיל, בין נובמבר-דצמבר 1947. ברזיל פרשה מהתחרות.
חוקת הודו
החוקה ההודית היא החוק העליון של הודו. החוקה מגדירה את עקרונות המשטר ואת המבנה, הסמכויות, החובות ואופני הפעולה של מוסדות השלטון במדינה. בנוסף, קובעת החוקה את זכויות היסוד של האזרחים ואת חובותיהם כלפי המדינה. החוקה ההודית היא החוקה הארוכה בעולם. שר המשפטים הראשון של הודו העצמאית, בהימרו רמג'י אמבדקאר, נחשב למי שהשפיע ביותר על עיצובה וניסוחה. החוקה אושררה רשמית בבית הנבחרים ב-26 בנובמבר 1949 ונכנסה לתוקף ב-26 בינואר 1950.
ניסוח החוקה
בדצמבר 1946, ערב קבלת העצמאות ההודית, כונסה האספה המכוננת של הודו, שתפקידה העיקרי היה לגבש חוקה למדינה החדשה. האספה הטילה את המשימה על ועדת הניסוח (drafting committee), שאמבדקר מונה לעמוד בראשה. אמבדקר נחשב למי שהשפיע ביותר על עיצוב החוקה ועקרונותיה ולמנסחה המרכזי. מהלך כתיבתה של החוקה נמשך שלוש שנים. הוא החל בדצמבר 1946, שבעה חודשים לפני הפיכתה של הודו למדינה עצמאית, והסתיים בינואר 1950, עם כניסתה של החוקה לתוקף. האספה המכוננת מנתה יותר מ–300 נציגים שפעלו במסגרת של 15 ועדות שונות, שבכל אחת נדונו סעיפים שונים של החוקה. ועדת הניסוח, ובראשה אמבדקר, איחדה בין הסעיפים השונים, ולעיתים שינתה את הנוסחים שנוצרו בוועדות.
החוקה משקפת במידה רבה את תפיסת עולמו הפוליטית והחברתית של אמבדקר, שהיה בן לקסטת הדלית (המכונה גם קסטת הטמאים) וביקש להשתמש בכתיבת החוקה למען ביטול שיטת הקסטות בחברה ההודית. אמבדקר דגל בשוויון לבני כל הקסטות ולנשים, והחזיק בעקרונות של דמוקרטיה ליברלית. הוא התנגד להצעה שעלתה במהלך דיוני האספה המכוננת להגדיר את הודו במפורש כמדינה סוציאליסטית בסעיף הראשון של החוקה וטען, שהגדרה כזו "תהרוס את הדמוקרטיה", משום שהיא תכבול מראש את הממשלה לתפיסה כלכלית אידאולוגית מסוימת. ההגדרה של הודו כמדינה סוציאליסטית הוכנסה לבסוף לחוקה בשנת 1976, עם אימוץ התיקון ה-42 לחוקה.
אימוץ החוקה
האספה המכוננת של הודו קיבלה את החוקה ב־26 בנובמבר 1949. הודו נהייתה לרפובליקה חילונית בחבר העמים הבריטי לאחר שאישרה את החוקה, ב־26 בינואר 1950.
מקורות השראה
החוקה מבוססת על חוק ממשלת הודו משנת 1935. בנוסף, מנסחי החוקה שאלו מרכיבים מסוימים מדמוקרטיות מערביות שונות:
עיקרי החוקה
החוקה ההודית היא החוקה הארוכה בעולם. עם אימוצה ב-1950, כללה החוקה 395 סעיפים ו-12 נספחים. לאורך השנים תפחה החוקה ונוספו לה תיקונים רבים. נכון לשנת 2016 יש בה 25 חלקים ובהם 448 סעיפים, 17 נספחים ו-100 תיקונים.
עקרונות מנחים
החוקה נותנת ביטוי למספר עקרונות המגדירים את קווי המתאר של המשטר כדמוקרטיה פרלמנטרית, פדרלית, חילונית וסוציאליסטית. עקרונות אלה באים לידי ביטוי בפרק הרביעי ובפתיח לחוקה:
זכויות יסוד
פרק זכויות היסוד נועד להבטיח את זכויות הפרט אל מול הרשות המבצעת ואל מול סמכויות המחוקק. בשונה מהעקרונות המנחים, לזכויות היסוד מעמד מחייב ואפשר לאכוף אותן. הנוסח המקורי של החוקה הבטיח שבע זכויות יסוד: שוויון בפני החוק, חירויות הפרט, הזכות שלא להיות מנוצל, חופש המצפון והדת, הזכות לתרבות למיעוטים, הזכות לקניין (איבדה את מעמדה כזכות יסוד בתיקון ה-44 לחוקה בשנת 1978), הזכות לסעד משפטי. החוקה אינה רואה בזכויות כלכליות זכויות יסוד, ונעדרת מהן גם הזכות לחינוך.
מבנה המשטר ומוסדות השלטון
בהתאם לחוקתה, הודו נשלטת ידי מערכת פרלמנטרית. הפרלמנט ההודי (הידוע בשמו סנסאד) מורכב משני בתים: הבית העליון - רג'יה סבהה (מועצת המדינות) והבית התחתון - לוק סבהה (בית העם). הכח הביצועי הלאומי האמיתי מרוכז בידי מועצת שרים (Union Council of Ministers), המונהגת על ידי ראש ממשלת הודו ואחראית כלפי הלוק סבהה.
ז'נבייב בוז'ולד
ז'נבייב בוז'ולד  (באנגלית: Geneviève Bujold; נולדה ב-1 ביולי 1942) היא שחקנית קולנוע קנדית זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1969 על תפקידה בסרט "אן של אלף הימים".
חוקת הודו
מבנה המשטר ומוסדות השלטון
הממשלה מפעילה כוחות מנהליים נרחבים בשם נשיא הודו, אשר תפקידיו הם במידה רבה טקסיים. הנשיא וסגנו נבחרים באופן בלתי ישיר אחת ל־5 שנים על ידי מועצה בוחרת מיוחדת. סגן הנשיא תופס את תפקיד הנשיאות במקרה של מוות או התפטרות של הנשיא המכהן.
ז'נבייב בוז'ולד
ביוגרפיה
בוז'ולד נולדה במונטריאול ללורטה ולג'וזף בוז'ולד. מוצאה של בוז'ולד הוא צרפתי קנדי ואירי. התחנכה במוסדות לימוד דתיים לפני שלמדה תיאטרון בקונסרבטוריון לאומנות ודרמה שבעיר הולדתה. התגלתה לראשונה דווקא בצרפת בסרטו של אלן רנה "המלחמה נגמרה" בו שיחקה לצידו של איב מונטאן. בעת ששהתה בצרפת הצטלמה בוז'ולד גם לסרטו של פיליפ דה ברוקה "מלך ליום אחד". בקנדה התפרסמה בוז'ולד בדרמות "מעשה הלב" ו"איזבל" בתפקידים עליהם זכתה בפרסי הקולנוע הקנדי.
חוקת הודו
המבנה הפדרלי
על אף שהחוקה קובעת כי הודו היא רפובליקה פדרלית, היא נותנת לממשל המרכזי כוח רב יותר באופן ניכר מאשר למדינות המרכיבות את האיחוד. הממשל המרכזי יכול לפטר ממשלות של מדינות אם אף מפלגה אינה מסוגלת ליצור ממשלה בראשותה, או בהתקיים סעיפים מסוימים המוגדרים בחוקה.
ז'נבייב בוז'ולד
ביוגרפיה
בוז'ולד התפרסמה בקנה מידה עולמי בשנת 1969 עם יציאת הדרמה ההיסטורית "אן של אלף הימים" בה שיחקה בתפקיד אן בולין אשתו של המלך הנרי השמיני (ריצ'רד ברטון). על הופעתה בסרט זכתה בוז'ולד בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר והייתה מועמד לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר אותו הפסידה למגי סמית'. הופיעה ב-1970 בעיבודו הקולנועי של הבמאי היווני המוערך מייקל קאקויאניס לטרגדיה היוונית "נשות טרויה" בתור הנביאה המיתולוגית קסנדרה לצידן של קתרין הפבורן וונסה רדגרייב. ב-1974 שיחקה בסרט האסונות "רעידת אדמה" בתפקיד השחקנית דניס מארשל. ב-1976 הופיעה בוז'ולד במותחן המסתורין של בריאן דה פלמה "הזדמנות שנייה" בתפקיד אליזבת אשתו החטופה של סוחר המקרקעין מייקל קורטלנד (קליף רוברטסון). ב-1979 שיחקה בתפקיד הראשי במותחן של מייקל קרייטון "עילפון חושים" בתור המנתחת ד"ר סוזן ווילר.
חוקת הודו
המבנה הפדרלי
בכל מדינה ממונה בנוסף בידי הנשיא מושל (Governor), העשוי להיות בעל כוח רב בהיותו מפוקח על ידי הממשלה המרכזית. הממשלה המרכזית מפעילה על הטריטוריות המאוחדות כוח רב יותר מאשר על המדינות, אם כי חלק מטריטוריות אלו צברו כוח רב יותר מאשר אחרות בניהול ענייניהן העצמיים. לשלטונות המקומיים בהודו יש פחות אוטונומיה מאשר למקביליהם בארצות הברית. כמה מדינות מנסות להחיות את המועצות הכפריות המסורתיות ("פנצ'איאטים"), במטרה לקדם את ההשתתפות העממית בדמוקרטיה ברמה הכפרית. נכון לשנת 2005, רוב תושבי הודו עדיין מתגוררים בכפרים.
ז'נבייב בוז'ולד
ביוגרפיה
ב-1984 שיחקה בוז'ולד לצידו של קלינט איסטווד במותחן הפשע "על חבל מתוח". ב-1988 זכתה בוז'ולד לשבחים על הופעותייה בסרטים "תאומי המריבה" של דייוויד קרוננברג בתפקיד השחקנית קלייר ניבאו ו"מודרניים" של אלן רודולף. בשנים האחרונות השתתפה בתפקידי משנה בקומדיה "בית ללא חוקים" ובסרטים הקנדים המצליחים "בעיני המתבוננים" ו"לילה אחרון". בשנת 1995, הייתה מועמדת לשחק בתפקיד קפטן ניקול ג'יינוויי בסדרת המדע הבדיוני, מסע בין כוכבים: וויאג'ר, אך בשל לוח הזמנים התובעני ויתרה עליו, וקייט מאלגרו נכנסה לנעלי תפקיד זה.
חוקת הודו
מצב חירום
פרק 18 בחוקה מסמיך את הנשיא להכריז על מצב חירום בהודו כולה או מקצתה בשלושה מקרים של איום על המדינה, שלמותה או יציבותה: (1) כאשר הנשיא משוכנע שמלחמה, תוקפנות חיצונית או התקוממות פנימית מאיימות על המדינה, (2) איום על היציבות הפיננסית או מצב האשראי של הודו, (3) בגין "אי סדרים פנימיים". בסעיף 365 נקבע, כי בסמכות הנשיא להכריז על מצב חירום באחת ממדינות האיחוד וליטול על עצמו את ניהול אותה מדינה - מצב הנקרא שלטון הנשיא (President's Rule). ניצולו התכוף של סעיף זה היווה מקור למתיחות וביקורת רבה מצד מתנגדי מפלגות השלטון לאורך שנות קיומה של הודו.
ז'נבייב בוז'ולד
ביוגרפיה
לבוז'ולד בן אחד, השחקן והמפיק מאט אלמונד מנישואיה לבמאי פול אלמונד איתו עבדה רבות במהלך הקריירה.
חוקת הודו
תיקונים לחוקה
בעשורים שחלפו מאז הוקמה אימצה הודו 94 תיקונים לחוקה.
במחצית שנות ה-70 של המאה העשרים הכריזה ראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי, על מצב החירום בהודו. בשנים 1975–1977 הופעל משטר החירום, שהשעה למעשה את המשטר הדמוקרטי. במהלך התקופה בוצעו תיקונים רבים לחוקה, שהגבילו את כוחה של מערכת המשפט ומנעו בקרה שיפוטית על פעולות המשעות את אכיפת זכויות היסוד. תיקון 42 לחוקה קיצץ בסמכויות הרשות השופטת, חיזק את הפרלמנט והוסיף סמכויות לממשלה המרכזית.
בבחירות 1977 גברה מפלגת הג'אנטה על מפלגת הקונגרס ותיקנה את רוב השינויים שנעשו בחוקה בזמן משטר החירום. כן נוסף תיקון 44 לחוקה, המגביל את סמכות הנשיא להכריז על מצב חירום שאינו קשור להתקפה מבחוץ.
היד שקפאה
היד שקפאה הוא ספרו של האלוף במילואים אורי שגיא, אשר היה אחראי על ניהול המשא ומתן בין ישראל וסוריה בשנים 1999–2000. שגיא כיהן בעבר כמפקד חטיבת גולני, אלוף פיקוד דרום, מפקד מפקדת חילות השדה וראש אמ"ן. ספרו של שגיא פורסם באוגוסט 2011.
הספר "היד שקפאה" עוסק בדילמות, בהתרחשויות ובהבנות שהיו מאחורי הקלעים של המשא ומתן שהתקיים בין סוריה וישראל. שגיא, שהיה מעורב בכל שלבי המשא ומתן, תיאר את שלל הסוגיות, התובנות, והעקרונות המלווים ניהול מוצלח של משא ומתן מדיני, כמו גם את המחיר והתועלת שבו. שגיא העלה שאלות עקרוניות בנוגע לעמדתה של ישראל כלפי הסדרים מדיניים מול עימותים צבאיים, ושם דגש על המתח שבין קדושת האדמה וקדושת החיים. בנוסף, מציג שגיא את הכלים החיוניים הדרושים לדעתו בניהול משא ומתן בין מדינות.
החלק שעוסק במשא ומתן הגלוי כולל בתוכו גם תיאורים מפורטים על ועידת שפרדסטאון (Shepherdstown) שהתקיימה בינואר 2000, עם קלינטון, אולברייט, המתווך דניס רוס, פארוק א-שרע וברק. שגיא ביקש מברק שלא לנסוע לוועידה, ולתת לצוות המקצועי לעבוד במקומו. שגיא כותב כי ברק סירב, והעדיף להיות נוכח ולדון בסוגיית הביטחון והנורמליזציה בלבד, כך שנשאר זמן מועט לסוגיית המים והגבולות. טענתו של שגיא הייתה כי ההתחמקות מנושאים אלו הייתה למעשה מה שהכשיל את הוועידה (עמ' 121).
בספר מתוארת משנתו המדינית-ביטחונית של שגיא הגורסת כי המשך קיומה של מדינת ישראל לא תלוי רק בשטחים בהם היא מחזיקה, אלא גם בקביעת גבולות הקבע והכרה בהם ברמה בין-לאומית. כוח צבאי איננו מספיק לקיומה של מדינה, ויש להעמיק ולחזק את הרכיב המדיני. שגיא מאמין כי הסכם טוב המבטיח את האינטרסים של המדינה בהיבט הגבולות, המים והביטחון הוא הסכם הדורש ויתורים על שטחים. בספר מסביר שגיא כי על מנת להגיע להסדר, כל צד מוכרח להתחשב באתוס של השני.
הארמייה הראשונה (האימפריה האוסטרו-הונגרית)
הארמייה הראשונה של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הארמייה הראשונה הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה ויקטור דנקל. הארמייה נלחמה בקרב גליציה, ובקרב קרשניק הנחילה תבוסה לארמייה הרביעית הרוסית. היה זה הניצחון האוסטרו-הונגרי הראשון במלחמה זו. באוקטובר 1914 השתתפה בקרב על הוויסלה יחד עם הארמייה הגרמנית התשיעית, אך לא הצליחה להגיע לידי הישגים. לאחר מכן הוחזקה הארמייה הראשונה בעתודה באזור הקרפטים, ולא השתתפה בקרבות. במאי 1915 השתתפה הארמייה במתקפת גורליצה-טרנוב ובתחילה זכתה להצלחה מרובה, אך בהמשך נבלמה בקרב אפטא. לאחר מכן הוחלף דנקל בקרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך. הארמייה השתתפה בקרבות ברומניה, ובעקבות כניעתה של זו האחרונה התפרקה הארמייה, שספגה אבדות גבוהות בחזית המזרחית.
Elm
Elm היא שפת תכנות, שמותאמת ספציפית ליצירת ממשקי משתמש גרפיים (GUI) לדפדפני אינטרנט באופן דקלרטיבי. היא נוצרה בשנת 2012 על ידי אוון קזאפליקי (Evan Czaplicki), בתור התזה שלו. Elm היא שפת תכנות פונקציונלית, ופותחה עם דגש על שימושיות, ביצועים, ויכולות להתמודד עם שגיאות (robustness, ). בעמוד הבית של השפה, מובטח שלא תהיינה שגיאות בזמן ריצה, תודות לבדיקת הטיפוסים של המהדר של Elm.
היסטוריה
Elm תוכננה בהתחלה בשנת 2012 על ידי אוון קזאפליקי בתור התזה שלו. הגרסה הראשונה של Elm הגיעה עם דוגמאות קוד רבות ועורך קוד מקוון. אוון הצטרף ל-Prezi בשנת 2013 על מנת לעבוד שם בפיתוח Elm, ובשנת 2016 עבר ל-NoRedInk כמפתח קוד פתוח. באותה השנה גם הקים את הארגון "Elm Software Foundation".
המימוש הראשוני של המהדר של Elm התמקד ב-HTML, CSS ו-Javascript. סט הכלים של השפה הורחב, ונוספו REPL (כתיבת קוד בקונסולה באמצעות הרצה של שורה אחר שורה, או בשמה המלא: Read Eval Print Loop), מנהל חבילות, דיבאגר (מנפה שגיאות) שניתן להריצו גם לאחור, ומתקינים לשפה אשר זמינים למערכות ההפעלה macOS ו-Windows. בנוסף, ל-Elm יש ספריות קוד אשר נוצרו על ידי הקהילה, וכן עורך קוד מקוון מתקדם - Ellie, שניתן לשמור בו עבודה ולייבא ספריות קוד שיצרה הקהילה.
ארכיטקטורת Elm
ארכיטקטורת Elm היא דפוס ליצירת אפליקציות web אינטראקטיביות. אפליקציות ב-Elm בנויות כך באופן טבעי, אך סוגים אחרים של פרויקטים יכולים להשתמש בשיטה זו, בשל יעילותה. תוכנה ב-Elm מחולקת ל-3 חלקים: Model, View ו-Update (בקיצור : MVU). ה-Model אחראי על מצב האפליקציה, ה-View אחראי על החזרת המודל לתוך קובץ ה-HTML (דף האינטרנט), וה-Update מעדכן את ה-Model באמצעות שליחת הודעות אליו. קונספט זה מזכיר את תבנית Model-View-Controller (או בקיצור, MVC), אשר פופולרית בתכנות אפליקציות עם ממשקי משתמש גרפיים (GUI).
בארכיטקטורת Elm, שליחת הודעות ל-Update היא הדרך היחידה לשנות את מצב האפליקציה. באפליקציות מורכבות יותר, הודעות ל-Update יכולות להגיע ממקורות שונים: אינטראקציה עם המשתמש, אתחול המודל, תגובה לאירועים (events) חיצוניים כגון שינוי גודל החלון ושעון המערכת, וכדומה.
מגבלות השפה
Elm לא תומכת ביצירת מחלקות, ולפיכך לא תומכת בעיקרון הפולימורפיזם המתבטא ביצירתן, כגון יצירת פונקציות אשר פועלות על מספר מחלקות המקיימות ממשק או יורשת ממחלקת אב מסוימת, או פעולות גנריות אשר יכולות לקבל כל סוג נתונים. לדוגמה, ב-Elm אין פעולת map גנרית, אשר מקבלת מבנה נתונים ופעולה, ומבצעת את הפעולה על כל אחד מהאיברים. במקום, ישנן פעולות ספציפיות לכל סוג נתונים, אשר רצות משם המודול של סוג הנתונים. לדוגמה, על מנת להריץ את פעולת ה-map ב-List וב-Set נקרא לפעולות  ו-  בהתאמה. לעומת זאת, בשפות פונקציונליות אחרות כגון Haskell או PureScript, ישנה פעולת Set אחת לכל סוגי הנתונים. בשל כך, קיבל קזאפליקי (מפתח השפה) בקשות ליצירת פיצ'ר שכזה ב-Elm משנת 2015 והלאה (ייתכן שמוקדם יותר). בנוסף לכך, כפי שהוצג על ידי כותב הספר "Elm In Action", בפרויקטים גדולים נדרשת חזרה על מקטעי קוד דומים ואף זהים, וכך המתכנת נדרש לכתוב קוד רב, עבור עבודה יחסית מועטה. מקטעי קוד אלו נקראים boilerplate code.
הארמייה השנייה (האימפריה הרוסית)
הארמייה הראשונה (ברוסית: ) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
לי מילר
אליזבת "לי" מילר, ליידי פנרוז (באנגלית: Elizabeth "Lee" Miller, Lady Penrose; 23 באפריל 1907 – 21 ביולי 1977) הייתה צלמת אמריקאית. החלה את הקריירה שלה כדוגמנית אופנה בניו יורק בשנות ה-20, והמשיכה לעבוד בפריז, שם גם החלה לצלם אופנה ואמנות. במשך מלחמת העולם השנייה, היא פעלה ככתבת מלחמה מוערכת עבור מגזין האופנה ווג, וסיקרה את הבליץ בלונדון, השחרור של פריז, ואת מחנות הריכוז אושוויץ ובוכנוואלד. הצילומים שלה מהמחנות בליווי עדות הראיה שלה, וכן צילומים שצילמה בדירתו של היטלר, נחשבים לצילומים אייקונים מהתקופה.
ילדותה
לי מילר נולדה ב-23 באפריל 1907, בפקיפסי אשר במדינת ניו יורק. הוריה היו תיאודור ופלורנס מילר, והיו לה גם שני אחים - אריק הצעיר ממנה, וג'ון הבוגר יותר. תיאודור עסק בצילום חובבני, והשתמש בלי כדוגמנית לצילומיו. כשהיא הייתה בת שמונה, היא נאנסה בעת ביקור אצל ידיד משפחה, ונדבקה בזיבה.
דוגמנות
לי צברה ניסיון רב בדוגמנות עם אביה, שצילם אותה רבות בצילום סטריאוסקופי, גם בצילומי עירום כשהיא הייתה בשנות העשרה לחייה. היא גם למדה ממנו את טכניקות הצילום. בגיל 19, כשהלכה ברחוב בניו יורק, עצר אותה שנייה לפני שנפגעה ממכונית המו"ל של מגזין ווג, קונדה נאסט - וכך החלה קריירת הדוגמנות שלה, והיא הופיעה על שער המגזין ב-15 במרץ 1927, באיור על ידי ג'ורג' לפאפה. במשך שנתיים הייתה הדוגמנית המבוקשת בניו יורק, וצולמה על ידי הצלמים המובילים של התקופה, לרבות אדוארד סטייכן, ארנולד גנתה, ניקולס מוריי, וג'ורג' הוינינגן-הואיין. צילום של מילר שצילם סטייכן לפרסומת לתחבושות וסת של קוטקס גרם לסקנדל, והביא לקץ תקופת הזוהר שלה כדוגמנית בניו יורק.
צילום
ב-1929, נסעה מילר לפריז, בכוונה ללמוד מהצלם והצייר הסוריאליסטי מאן ריי. אף על פי שבתחילה סירב לה בטענה שאין הוא לוקח תלמידים, מילר עד מהרה הפכה לדוגמנית ומשתפת פעולה שלו באמנות, וכן גם למאהבת ולמוזה שלו. היא פתחה סטודיו לצילום משלה, ולעיתים קרובות לקחה לעצמה משימות צילום של מאן ריי, כדי לאפשר לו להתרכז בציור. למעשה, רבים מהצילומים המיוחסים למאן ריי מתקופה זו צולמו על ידי מילר. יחד עם מאן ריי, מילר גילתה מחדש את טכניקת הצילום הנקראת "סולריזציה". היא הייתה חברה פעילה בתנועה הסוריאליסטית, ותרמה לז'אנר בצילומיה מלאי ההומור. בין חבריה היו פבלו פיקאסו, פול אלוארד, וז'אן קוקטו. מילר אף הופיעה כפסל שקם לתחיה במיצג של קוקטו, דם של משורר, בשנת 1930.
לאחר שעזבה את מאן ריי ואת פריז ב-1932, חזרה מילר לניו יורק שם פתחה סטודיו לצילום מסחרים ופורטרטים, יחד עם אחיה אריק שעבד כעוזרה בחדר החושך. בשנה זו היא נכללה בתערוכת הצילום האירופאי המודרני בגלריית ג'וליאן לוי בניו יורק. ב-1933, לוי גם ערך למילר תערוכת יחיד. בין לקוחותיה בתחום הפורטרטים היו האמן הסוריאליסטי ג'וסף קורנוול, השחקניות ליליאן הארווי וגרטרוד לורנס, וכן הקאסט האפרו-אמריקאי של המופע האופרטי "ארבעת הקדושים".
ב-1934, היא נטשה את העסק שלה כדי להינשא לאיש העסקים המצרי, עזיז אלועי ביי, שהגיע לניו יורק כדי לרכוש ציוד לרכבת המצרית. למרות שלא עבדה כצלמת מקצועית בתקופה זו, היא המשיכה לצלם, ותיעדה את הסביבה המצרית שחיה בה יחד עם אלועי, כולל הצילום "פורטרט חלל", שנחשב לאחת העבודות הסוריאליסטיות החשובות שלה. ב-1937 מאסה מילר בחייה בקהיר, והיא שבה לפריז, שם פגשה את הצייר והאוצר הבריטי רולנד פנרוז, שהייתה עתידה להינשא לו. צילומיה לא הופיעו שוב בתערוכה עד שנת 1955, כאשר עבודתה הוצגה כחלק מ"משפחת האדם" בתערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית (MOMA) בניו יורק.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, מילר חייתה בלונדון יחד עם פנרוז כשהחלה הפצצת העיר. היא התעלמה מתחנוניהם של בני משפחתה וחבריה לחזור לארצות הברית, ובמקום זאת החלה לעבוד כצלמת עיתונות בסיקור המלחמה עבור ווג, ותיעדה עבורם את הבליץ. מילר קיבלה הסמכה מאת הצבא האמריקאי ככתבת מלחמה עבור הוצאת קונדה נאסט ב-1942. היא שיתפה פעולה עם הצלם האמריקאי דייוויד א. שרמן, שעבד עבור LIFE. היא נסעה לצרפת זמן קצר לאחר הפלישה לנורמנדי ותיעדה את השימוש הראשון בנאפלם במצור בסן-מלו, בשחרור פריז, בקרב על אלזס, ואת הזוועות של מחנות ההשמדה בבוכנוואלד ודכאו. היא גם צילמה את הפנים של דירתו של היטלר יחד עם שרמן, והצילום שלה באמבטיה של היטלר נחשב לאחד הדימויים האייקונים של התקופה.
אנגליה
לאחר שחזרה לאנגליה ממרכז אירופה, החלה מילר לסבול מדיכאון קליני, וממה שהוגדר מאוחר יותר כתסמונת פוסט טראומה. היא התחילה לשתות הרבה, וחוותה אי-ודאות לגבי עתידה. ב-1946, נסעה לארצות הברית עם רולנד פנרוז, וביקרה את מן ריי בקליפורניה. לאחר שגילתה שהיא בהריון מפנרוז, היא התגרשה מביי, וב-3 במאי 1947, נישאה לפנרוז. בספטמבר 1947 נולד בנם, אנטוני.
מילר ופנרוז קנו בית חווה בסאסקס מזרח, ובמהלך שנות ה-50 וה-60 היה המקום לסוג של מכה לאמנים מובילים של התקופה, כמו פיקאסו, מן ריי, הנרי מור, איילין אגר, ז'אן דובופה, דורותיאה טנינג ומקס ארנסט. בעוד מילר המשיכה לצלם עבור ווג מפעם לפעם, היא החליפה את מצלמתה במחבת, והפכה לשפית גורמה מצליחה. היא גם צילמה עבור הביוגרפיות שכתב פנרוז על פיקאסו ואנטוני טפיאס, אך מראות המלחמה המשיכו לרדוף אותה, ומצבה החל להתדרדר. ייתכן שהרומן המתמשך של פנרוז עם האקרובטית דיאן דריאז תרם למצבה.
מילר נחקרה על ידי שירותי הביטחון הבריטיים, MI5, בשנות ה-40 וה-50 בחשד שהיא מרגלת עבור ברית המועצות.
מותה
מילר נפטרה ממחלת הסרטן בביתה ב-1977, בגיל 70. שרידיה נשרפו, ואפרה פוזר בגן עשבי המרפא שטיפחה בשטח ביתה.
מורשת
בבית החווה בסאסקס מזרח, אשר ירש בנה של מילר, אנטוני, ניתנים סיורים מודרכים של עבודותיהם של מילר ופנרוז. הבית מכיל גם את האוספים האישיים של השניים.
בחייה, מילר עשתה מעט כדי לקדם את עבודת הצילום שלה. הפרסום שזכתה בו הוא בעיקר בזכות מאמציו של אנטוני מאז שנות ה-80, כולל ארכיב שיצר של עבודותיה בשם "ארכיון לי מילר".
ראיון רדיו של מילר מ-1946 נכלל בספר האודיו "סוריאליזם בבחינה", אשר יצא ב-2002. ב-2005, עובד סיפור חייה למחזה מוזיקלי "שש תמונות של לי מילר", עם מוזיקה ומילים שנכתבו על ידי המלחין הבריטי ג'ייסון קאר. גם ב-2005, יצאה ביוגרפיה נוספת של מילר מאת קרולין בורק בבריטניה וארצות הברית. ב-2007, יצא "עקבותיה של לי מילר: הדים מסיינט מאלו", תקליטור אינטראקטיבי ו-DVD בנושא צילומי המלחמה של מילר.
ב-2015, תערוכה של עבודותיה הוצגה בגלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד, אשר נקראה "לי מילר ופיקאסו", עם דגש על "מערכת היחסים בין לי מילר, רולנד פנרוז, ופבלו פיקאסו. באותה שנה, יצא הרומן ההיסטורי "האישה בתצלום" מאת דיינה גינתר, הסובב את מערכת היחסים בין מילר ומן ריי בפריז בשנות ה-30.
ראש (סדרת טלוויזיה)
ראש (באנגלית: Rush) היא סדרת דרמה רפואית אמריקאית שנוצרה על ידי ג'ונתן לוין ונכתבה על ידי לוין, ג'ינה מתיוס וגרנט שארבו. פרק הבכורה שודר ברשת USA ב-17 ביולי 2014. ב-2 באוקטובר 2014 ביטלה הרשת את הסדרה ולא הופקה לה עונה נוספת.
עלילה
הסדרה מגוללות את סיפורו של רופא מבריק ומוכשר. חובב חיי לילה סוערים, נשים יפות וסמים. בלוס אנג'לס, המשרת לקוחות ספציפיים מאוד, עם הרבה מזומנים והרבה סודות. לאחר פיטוריו של ד"ר ויליאם ראש מבית חולים מרכזי בלוס אנג'לס, הוא נכנס לרפואת קונסיירז', הוא עורך ביקורים אישיים בבתים ובמקומות העבודה של לקוחות עשירים במיוחד וידוענים הוליוודיים הזקוקים לטיפולו, לרוב ללא שאלות. ראש דורש תשלום במזומן, לעיתים קרובות אלפי דולרים, מראש. אבל חלק מהכסף הזה משמש כדי להזין את הרגלי הסמים שלו, כאשר מני מקיז, הוא ספק הסמים שלו. ד"ר אלכס בורק הוא החבר הטוב ביותר שלו שבניגוד אליו עדיין עובד בבית חולים גדול ומנסה להיות בעל ואבא נאמנים. איב פארקר היא העוזרת האישית של ראש שלא רק קובעת את הפגישות הרפואיות שלו עם מטופלים, אלא גם מנסה להשאיר אותו על המסלול, למרות ידיעתה על השימוש שלו בסמים ואלכוהול.
הפקה
הסדרה הופקה על ידי חברת פוקס 21 ונכתבה ובוימה על ידי ג'ונתן לוין, עם ג'ינה מתיוס וגרטה שרטבו. אדם פיירו שימש כמפיק בכיר. הסדרה צולמה בוונקובר קולומביה הבריטית, שבקנדה.
ויטוריה סטובל
ויטוריה דה סטובל (בפורטוגזית: Vitória de Setúbal; בשמו הרשמי: מועדון כדורגל ויטוריה, Vitória Futebol Clube) הוא מועדון כדורגל פורטוגזי מהעיר סטובל המשחק בליגה הפורטוגלית השלישית. המועדון בתחילתו נוסד תחת השם "מועדון כדורגל בונפים" (שעל שמו נקרא אצטדיון הקבוצה כיום), אך החל משנת 1910 שמו נקרא כפי שהוא היום תחת המוטו בפורטוגזית :"A Vitória será nossa" (הניצחון שייך לנו). הקבוצה זכתה בגביע הפורטוגלי 3 פעמים ובגביע הליגה הפורטוגזית פעם אחת.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-20 בנובמבר 1910 והעפילה לראשונה לליגה הבכירה בעונת 1934/1935. בין השנים 1964 ל-1974 הגיעה הקבוצה לשיאה כאשר היא זכתה בשני גביעים ב-1964/1965 וב-1966/1967. בזכייה הראשונה גברה הקבוצה על בנפיקה בגמר 3-1. לאחר שבעונה הבאה הגיעה לגמר פעם נוספת, אך הפסידה 1-0 לבראגה, הקבוצה זכתה בגביע שוב כשניצחה את אקדמיקה דה קוימברה 3-2 לאחר הארכה. בעקבות הזכיות בגביע, הקבוצה הורשתה להשתתף בגביע אירופה למחזיקות. בעונת 1965/1966 הקבוצה הוגרלה בסיבוב הראשון לשחק נגד קבוצת ארהוס הדנית, אך הודחה לאחר שהפסידה 4-2 במצטבר. בעונת 1968/1969, לאחר זכייתה השנייה בגביע, הקבוצה הודחה בסיבוב השני של הטורניר לאחר שהובסה על ידי באיירן מינכן 7-3 במצטבר. ההישג המשמעותי ביותר בזירה האירופית היה בגביע ערי הירידים בעונת 1969/1970 כאשר הדיחה את בסיבוב השני את ליברפול. בסיבוב הבא היא הודחה כשסיימה בהפסד 2-1 להרטה ברלין במצטבר. בעונת 1973/1974 סיימה הקבוצה במקום השלישי - מיקום השיא שלה, בפער של ארבע נקודות מהאלופה ספורטינג ליסבון. בשנות ה-80 הקבוצה ירד מגדולתה, ובילתה במשך כעשרים שנה בין הליגה הראשונה לליגה השנייה. בעונת 2004/2005 הקבוצה העפילה חזרה לליגה הבכירה. בנוסף, בעונה זו היא זכתה בגביע לאחר ניצחון 2-1 על בנפיקה בגמר.
עיצור מכתשי, מחוכך צידי, מסודק
עיצור מכתשי מחוכך צידי מסודק מצוי בשפות מדוברות מועטות ביותר. סימן ה־IPA לעיצור הוא /t͡ɬʼ/. כדי לבטא עיצור זה יש לבטא את העיצורים [] ו־[] בו זמנית. עיצור זה היה קיים בפרוטו-צ'רקסית.
אנריקו הרננדס
אנריקו אריק דואניאס הרננדס ביסחופ (בספרדית: Enrico Erick Dueñas Hernández Bisschop; נולד ב-23 בפברואר 2001 באלמיירה שבהולנד) הוא כדורגלן סלוודורי-הולנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קרטחנה ב' הספרדית ובנבחרת אל סלוודור.
ויטסה ארנהם
הרננדס גדל במחלקות הנוער של אלמיירה סיטי, של ואטרוייק ושל אייאקס, ובשנת 2018 הגיע אל מחלקת הנוער של ויטסה ארנהם. ב-17 בדצמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על וילם II במסגרת הסיבוב השני של הגביע ההולנדי. ב-6 בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 1-0 להירנפיין במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת. הוא ערך שתי הופעות ליגה בעונה זו.
יקום חולית
יקום חולית הוא יקום בדיוני אשר מהווה את זירת ההתרחשות של סדרת ספרי המדע הבדיוני "חולית" והמשכיו מאת פרנק הרברט, ומאוחר יותר, של בנו בריאן הרברט. במרכז יקום זה עומד כוכב לכת מדברי וצחיח בשם אראקיס, אשר מהווה את המקור היחיד לסם המרקוח (במקור Spice), סם מעורר תודעה המאפשר לנווטי גלדת החלל לקפל את המרחב ולבצע מסע בין-כוכבי במהירות העולה על מהירות האור ובכך מאפשר את איגודן של מערכות כוכבים רבות תחת קיסרות גלקטית שבראשה הפאדישאח מבית קורינו ובה בתי אצולה רבים הכפופים לו ונאבקים ביניהם על כוח והשפעה.
יקום חולית ייחודי בכך שבו הרברט דן באקולוגיה באופן מפורט, ומבסס את התרבויות המופיעות בו דווקא על תרבויות אסיה והמזרח התיכון ולא על התרבות האירופית-מערבית, כפי שהיה מקובל לרוב במדע בדיוני של אותה התקופה ואצל סופרים מערביים מפורסמים. ניתן לזהות בספרי הסדרה אלמנטים עלילתיים המבוססים על מנהגים של שלל עמים, וכן מילים בערבית (גיהאד, מהאדי, ועוד) ובעברית, כמו "קפיצת הדרך" ו"ספר א-זהר" (ספר הזוהר). לדררים, העם המרכזי בסיפור, דמיון גדול לבדואים. לטענתו של הרברט, מנהגיהם מבוססים על אמונות הזן בודהיזם.
הסדרה המקורית
סדרת הספרים המקורית מאת פרנק הרברט:
ששת הספרים ידועים כ"הסדרה המקורית", שכולה תורגמה לעברית, והם נכתבו על ידי פרנק הרברט.
ארבעת הראשונים בסדרה עוסקים בשושלת אטריאידס, ואילו השניים האחרונים מתמקדים במסדר בנות גשרית ובמאבק ההישרדות שלהן נגד מסדר מתחרה.
ספרי ההמשך של חולית היו אהודים פחות מהספר הראשון וזכו לפופולריות פחותה בהרבה.
בריאן הרברט וקווין אנדרסון
לאחר מותו של פרנק הרברט, חברו בנו, בריאן הרברט, וקווין ג'יי. אנדרסון, ובהתבססם (לפי טענתם) על סקיצות וכתבים מכספתו של פרנק הרברט, שלהם הוסיפו מדמיונם שלהם, הם הוציאו (ועדיין מוציאים), ספרים הממשיכים את הסדרה. הספרים אומנם יצאו לאור לאחר "חולית", אך העלילה מתרחשת אחורה בקו הזמן.
עד כה יצאו הספרים הבאים (ספרים ששמם מופיע גם בעברית הם ספרים שתורגמו לעברית ויצאו בהוצאת עם עובד).
המשך הסדרה המקורית
ספרי המשך לסדרה המקורית שנכתבה על ידי בראיין הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון על פי כתביו של פרנק הרברט.
טרילוגיית "גיבורי חולית" (Heroes of Dune)
ספרים המסופרים מנקודת המבט של ג'סיקה (אמו של פול) בתקופה בין הספר השני, "משיח חולית", לספר השלישי, "ילדי חולית".
בית אטרייאידס
בית אַטרֵיאִידֶס (Atreides) הוא בית אצולה ביקום חולית השולט בכוכב קלדן רווי המים והמשקעים. הבית מאופיין באצילות ובמידות טובות.
בית הארקונן
בית הארקונן (Harkonnen) הוא בית אצולה ביקום חולית השולט בכוכב גאידי פריים הגעשי. הבית מאופיין באלימות, תאוות דם ומידות רעות. מעשי אלימות, רצח ובגידה נפוצים בקרב בית זה.
בית קורינו
בית קורינו (Corrino) הוא בית אצולה ביקום חולית. זהו בית האצולה הקיסרי השולט על היקום הידוע.
בנות גשרית
בנות גשרית (Bene Gesserit) היא אסכולה עתיקה ומיסטית של הכשרה רוחנית וגופנית. נוסדה בעיקר עבור חניכות ממין נקבה אחרי הג'יהאד הבאטלריאני, שבעטיו הושמדו "מכונות החשיבה" והרובוטים למיניהם. מדרשת בנות גשרית ומקום מושבן של האמהות הנערצות מצוי על פני הכוכב וואלך 9, ולימים עבר מרכז בנות גשרית לכוכב הלכת למפאדאס - עד שהושמד.
קולנוע
הסרט חולית (1984) בבימויו של דייוויד לינץ', ובכיכובם של קייל מק'לאכלן, אברט מק'גיל, הזמר סטינג, פטריק סטיוארט (המוכר כקפטן ז'אן לוק פיקארד מסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא"), אלישיה ויט (כעליה הקטנה) ואחרים. הסרט לא זכה להצלחה קופתית מרשימה אך זוכה לעדנה כפריט לאספנים חובבי סרטי מדע בדיוני. גרסת הבמאי בת ארבע השעות נחשבת נדירה להשגה.
בשנת 2021 יצא לאקרנים סרט נוסף בשם "חולית", בבימויו של דניס וילנב.
משחקי מחשב
בעוד Dune 2000 נחשב בצורה גורפת למשחק כושל, ו-Emperor: Battle for Dune לא נחשב אף הוא פורץ דרך, Dune 2, אשר קדם להם, הוא בעל מקום של כבוד בהיסטוריה של משחקי האסטרגיה, ורבים רואים בו אחד מאבות הז'אנר הנקרא Real Time Strategy (אסטרטגיה בזמן אמת) במשחקי מחשב. עוד שוני בין המשחקים הוא שבעוד כולם קשורים לעולמה של חולית, לא כולם קשורים ישירות לעלילת הספרים. במשחק Battle for Dune למשל מתוארת סיטואציה של מאבק דמיוני בין בית הארקונן, בית אטראידס ובית אורדוס - בית אצולה שלא קיים בספרי חולית והומצא עבור המשחק. לכל המשחקים ערך נוסטלגי רב בשל החברה שפיתחה אותם, Westwood, שנקנתה על ידי חברת EA ופורקה.
טלוויזיה
"חולית" (2000) - מיני-סדרה בשלושה חלקים בכיכובו של ויליאם הרט.
ג'ינג'י (שיר)
גִ'ינְגִ'י הוא שיר ילדים של המשוררת הישראלית מרים ילן-שטקליס. את השיר הלחין מרטין מוסקוביץ'. בין היתר, דקלמו את השיר חנה'לה הנדלר ודליה פרידלנד.
מילותיו הראשונות של השיר הן:
השיר "ג'ינג'י" של מרים ילן-שטקליס הוקדש לדני "ג'ינג'י" פומרנץ ז"ל בעודנו ילד ואף הוכנס ל"ספר לדני" שהופיע לאחר מכן.
דני פומרנץ ז"ל, בנם של רבקה ואריה פומרנץ, נולד בתל אביב בט"ו בחשוון תרצ"ז, 31/10/1936 שרת בנח"ל, חטיבת הצנחנים יחידה: נח"ל מוצנח – גד' 50, גד' 101. התגייס ב-אוקטובר 1954 נפל בקרב בכ"ו בחשוון תשי"ז, 31/10/1956 במבצע קדש מקום נפילה: מעבר המיתלה באזור סיני ותעלת סואץ.
השיר הופיע בקובץ "בחלומי".
כמו כן, צורף גם כעשרים שנה לאחר פטירתה של ילן-שטקליס לספר פרח נתתי לנורית, ספר שירי ילדים של הסופרת מרים ילן-שטקליס, אשר ראה אור בהוצאת דביר, כנרת זמורה-ביתן באור יהודה בשנת 2005.
בשיר זה מתאר הילד ששערותיו אדמוניות, כיצד הילדים האחרים רודפים אחריו וקוראים לו "ג'ינג'י" אך אמו מנחמת אותו "ראש זהב לילדי". הילד מתאר את היותו ג'ינג'י, המתלונן על גורלו כילד "צהוב", השיר ממשיך ומספר כי אליהו הנביא לוקח את הילד אל המרום, שם יושב דוד המלך האדמוני על כס מלכותו, ואף הוא ג'ינג'י - "ויאמר המלך דוד: גש אלי קטנטוני / פתי שלי, / וראה - גם אני - ג'ינג'י".
השיר משמש לאמצעי לימוד לילדי בית הספר לקבלת השונה.
מילות השיר
אמא אומרת תמיד: מחמדי,
לילדי ראש זהב,
ראש זהב לילדי.
וברחוב הם קוראים לי ... ג'ינג'י.
בכיתה הם קוראים לי ג'ינג'י
אפילו בלילה בתוך תוך כרי
יבער שערי!
ג'ינג'י...
רבים הצבעים עימך, אדוני -
תכלת פרשת על פני השמיים,
ולאמא שלי חומות העיניים,
או לבן, או אדום, ועוד יש, ועוד!
רבים הצבעים עימך, אדוני,
יפים ומרובים!
ולמה בראת לך ילדים צהובים,
אדוני, צהובים?
בכיתי הערב לפני השינה,
ואמא ניגשה, ודימעה בעינה.
מחמדי, לחשה, מחמדי...
ובלילה בלילה ויבוא אליהו,
ויעמוד על ידי,
נחל ימלה
נחל ימלה הוא נחל אכזב העובר בעיר בית שמש ונשפך לנחל ישעי.
תוואי הנחל
הנחל מתחיל סמוך לגבול בין רמת בית שמש א' ובין רמת בית שמש ב', ליד שדרות נחל קישון. משם הוא ממשיך צפונה במקביל וממערב לשדרות נהר הדן עד שהוא מתחבר אל נחל ישעי מתחת לשכונת נופי אביב.
לנחל יובל חסר שם המנקז אליו את מורדות פארק קטלב שברמת בית שמש א'.
אורך הנחל הוא כ־1.6 ק"מ.
ארכאולוגיה
סביב נחל ימלה התגלו כמה אתרים ארכאולוגים: חורבת אל-עליא, דיר עצפור, חורבת פטיר וחורבת אום א-סאמאד. נמצאו בהם דרכים עתיקות, מתקנים חקלאיים, גתות וקירות שדה המעידים כי אזור הנחל היה שטח חקלאי של היישובים שהתקיימו שם בעבר.
בעלי חיים
העמק הפתוח של נחל ימלה ערכי עבור בעלי החיים ונצפה בו מגוון של זוחלים וציפורים:
צמחייה
באזור הנחל גדלים אורן ירושלים, אלת המסטיק, אלון מצוי, אמיך קוצני, אמיתה גדולה, אשחר ארץ ישראלי, בוצין מפורץ, ברקן סורי, גזר קיפח, דבורנית דינסמור, זית אירופי, זמזומית מצויה, חלמית מצויה, חרדל לבן, חרחבינה מכחילה, טופח מצוי, טיון דביק, כליינית מצויה, כלך מצוי, כף-אווז האשפות, כרבולת מצויה, כתמה עבת-שורשים, לחך אזמלני, מוצית קוצנית, מקור חסידה מצוי, מרגנית השדה, מרקולית מצויה, נורית אסיה, ניסנית דו קרנית, עוזרר קוצני, עוקץ-עקרב שרוע, עירית גדולה, פשתה שעירה, קנה מצוי, רוש עקוד, שברק דביק, שומר פשוט, שיבולת-שועל, שיטה כחלחלה, שעורת התבור, תלתן חקלאי, תלתן כוכבני, תלתן לביד ותלתן תריסני.
ג'ינג'י (שיר)
מילות השיר
ויאמר: קומה, קומה, ילדי!
ובכנף אדרתו עטפני
ונשאני-
אל על.
ושם במרום, בגן עדן, - היכל,
ובו בהיכל - כיסא המלכות,
ויושב לו המלך דויד,
ובידו השרביט,
ועומדים לפניו משרתיו ושריו,
ועומדים לפניו ריבבות חילותיו,
והכל זהב.
ומתחת לכתר יורדים תלתליו -
צהובים תלתליו של המלך דויד,
צהובים תלתליו!
וכולו אדמוני.
ויאמר המלך דויד:
גש אלי, קטנטוני,
פתי שלי,
וראה - גם אני ג'ינג'י!
והביט אל עיני,
והביט אל תוכי,
וילחש: אפרוחי, אפרוחי,
ג'ינג'י שלי!
כך אמר לי דויד, כך אמר לי המלך.
גם היא שם הייתה עימדי,
מחמדי...
קרו
{{פירושונים|
יחסי איחוד האמירויות הערביות–ארמניה
יחסי איחוד האמירויות הערביות–ארמניה הם היחסים הדיפלומטיים שבן איחוד האמירויות הערביות לבין רפובליקת ארמניה. לארמניה יש שגרירות רשמית באבו דאבי, ואילו שגרירות איחוד האמירויות הערביות ממוקמת בירוואן.
סכסוך קרבאך וביסוס יחסים
כשארמניה קיבלה את עצמאותה לראשונה בשנת 1991, בכל זאת ארמניה הייתה מעורבת במלחמת נגורנו-קרבאך העקובה מדם, ולכן לשתי המדינות לא היו יחסים רשמיים.
עם זאת, איחוד האמירויות הערביות וארמניה עדיין הצליחו לכונן יחסים דיפלומטיים רשמיים.
הברית נגד טורקיה
בשנים האחרונות, בגלל גישת הנאו-עות'מאניות להגדלת ההשפעה הטורקית האזורית שיזם רג'פ טאיפ ארדואן, היחסים בין שתי מדינות השתפרו מאוד. איחוד האמירויות הערביות עוינת את השאיפות הטורקיות והתעמתה מול ניסיונות השפעה טורקיים על סוריה, סודאן ולוב; בעוד שמערכת היחסים של ארמניה עם טורקיה הייתה גרועה עקב סכסוך רצח העם הארמני. במהלך סכסוך נגורנו קרבאך ב-2020, איחוד האמירויות הערביות ובעלת בריתה ערב הסעודית תמכו בסתר בארמניה נגד אזרבייג'ן.
מוקדם יותר, מנהיג איחוד האמירויות הערביות, השייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, בירך את ארמניה ב-21 בספטמבר 2020, יום העצמאות הארמני המציין את שחרורה משלטון מברית המועצות.
רצח העם הארמני
המתיחות הגוברת בין איחוד האמירויות לטורקיה גרמה גם לאיחוד האמירויות לערוך קשר הדוק יותר עם ארמניה, וכתוצאה מכך הצהירה רשמית באפריל 2019 כי לאט לאט תתחיל להכיר ברצח העם הארמני. אמירות אבו דאבי הפכה לאמירות הראשונה שהכירה ברצח העם.
יחסים כלכליים וצבאיים
באשר לתוצאה ההולכת וגוברת של הקשר בין ארמנית לאמירות, היה עד לשיתופי פעולה כלכליים וצבאיים הולכים וגוברים.
במהלך מלחמת נגורנו קרבאך (2020) עם אזרבייג'ן, הוזמן נשיא ארמניה ארמן סרקסיאן לנאום בערוץ האמירויות הערביות הסעודיות אל ערביה, בקריאה לקהילה הבינלאומית לעצור את טורקיה להתערב בסכסוך. זמן קצר לאחר תום המלחמה ערך סרקיסיאן ביקור עבודה באיחוד האמירויות, שם פגש את נסיך הכתר מאבו דאבי, מוחמד בן זייד בן סולטאן אל נהיאן, ודן בשיתוף פעולה דו-צדדי בין המדינות.
אדריאן אדמונדסון
אדריאן צ'ארלס "אייד" אדמונדסון (Adrian Charles "Ade" Edmondson; נולד ב-24 בינואר 1957) הוא קומיקאי, שחקן ומוזיקאי אנגלי.
ביוגרפיה
נולד בברדפורד, יורקשייר לאב שהועסק כמורה לגאוגרפיה בכוחות המזוינים. הוא נדד עם משפחתו בין בסיסי צבא במזרח התיכון, וחזר לבריטניה בגיל אחת-עשרה. אדמונדסון היה תלמיד פרוע ומעורב במעשי ונדליזם ושכרות; הוא טען שהוכה במקל שישים ושש פעמים וספג אינספור צליפות ערדל. בגיל העשרה החל להתעניין במשחק. הוא החל בלימודי דרמה באוניברסיטת מנצ'סטר, שם פגש את חברו ושותפו לעתיד ריק מייאל. הצמד, שהתאפיין בסלפסטיק וולגרי ואלים במיוחד, היה במהרה להצלחה גדולה. הם ובדרנים צעירים אחרים פתחו ביחד את מועדון 'הרצועה הקומית' בלונדון, אחד המוקדים של הסצנה האלטרנטיבית בקומדיה הבריטית בשנות ה-80. זו ניחנה בגישה בוטה וישירה יותר (וגם פחות סקסיסטית וגזענית) ביחס למקובל עד אז. ב-1982 קיבלו החברים פינה בערוץ 4 החדש. במקביל כיכבו בתוכנית 'הצעירים' בבי.בי.סי. משדרים אלה הביאו את הסגנון ששגשג ב'רצועה הקומית' אל הקהל הרחב.
ב-11 במאי 1985 נשא אדמונדסון לאישה את ג'ניפר סונדרס, אחת משותפותיו. ב-1987 החלו הוא ומייאל לככב ב"Filthy Rich and Catflap", שנכתבה על ידי בן אלטון. ב-1989 ערך אדמונדסון הופעת אורח בפתן השחור בתפקיד הברון האדום.
ב-2016 שיחק בתור הרוזן רוסטוב במיני-סדרה "מלחמה ושלום", שכתב התסריטאי אנדרו דייוויס, ומבוססת על הרומן "מלחמה ושלום" מאת הסופר הרוסי לב טולסטוי.
ב-2018 שיחק במיני-סדרת הדרמה "נעלמת" של רשת Sky Atlantic בכיכובו של לני ג'יימס.
פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים
החל משנות ה-60 עבר הכוח הימי של ישראל שינוי משמעותי. הצלחות חיל הים הישראלי במלחמות ישראל שלאחר מלחמת ששת הימים – מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים, מבצע שלום הגליל והמערכה לחיסול חדירות המחבלים מן הים – הוכיחו שיש בכוחו לתרום למערכה הכוללת של צה"ל ולביטחון ישראל – גם אם לפרקים חל פיחות בהכרה זו, למשל במקרים של ניסיון ההתבססות על ספינות "זיוונית" או אופן הטיפול בבעיית חדירות המחבלים מהים בשנות ה-70. ערך זה מתמקד בפיתוח כלי השיט המרכזיים בלבד, סטי"לים סער 5, סער 4.5 וצוללות "דולפין", ובמסוקים הימיים.
סאלי מאן
ראשית חייה
מאן נולדה בווירג'יניה והייתה הילדה השלישית והבת היחידה במשפחתה. אביה רוברט מאנגר היה רופא ואמה אליזבת' מאנגר ניהלה את חנות הספרים באוניברסיטה המקומית. מאן סיימה את לימודיה בבית הספר בשנת 1969 והחלה ללמוד בקולג'. היא סיימה את לימודיה כM.A בכתיבה יוצרת בשנת 1975 מבנינגטון קולג'. באותו זמן היא החלה גם לצלם, וצילומה הראשון, צילום עירום של חבר ללימודים, פורסם בבית הספר שבו למדה. אביה עודד אותה לצלם, ומצלמתו גדולת הפורמט היוותה הבסיס לשימוש שלה במצלמות פורמט גדול כיום.
פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים
המעגל הראשון: ממלחמת העצמאות ועד שנות ה-60
בשלהי תקופה זו הופיעו הסטי"לים הסובייטיים בזירה הימית שמול ישראל; הכוח הימי של ישראל נשען על כלי-לחימה מעטים ואקלקטיים, ותפישת הביטחון שהנחתה את הזירה הימית התבססה בעיקר על כוחו של חיל האוויר. חיל הים שימש בפועל כמשמר חופים. בין השנים 1949–1967 – במשך 19 שנים, ניהל חיל-הים פעילות מבצעית מועטה והלחימה שביצע מעבר לקווי האויב הייתה צנועה ונטולת כוח הכרעה.
סאלי מאן
תחילת הקריירה
מאן החלה לעבוד כצלמת עבור האוניברסיטה שבה אמה עבדה. באמצע שנות ה-70 היא צילמה את תהליך הבנייה של בניין המשפטים של האוניברסיטה, מה שהוביל אותה לפתיחת תערוכת היחיד הראשונה שלה במוזיאון קורקורן בשנת 1977. חלק מהתמונות בתערוכה זו הופיעו גם בספרה הראשון Second Sight שפורסם בשנת 1984.
ספרה השני, At Twelve: Portraits of Young Women, יצא לאור בשנת 1988 ועורר מחלוקת. "תמונותיה לכדו את הרגשות המבולבלים והזהויות המתפתחות של נערות מתבגרות וסגנון ההדפסה מעניקות אווירה דרמטית וקודרת לתמונות." (על פי המוזיאון לצילום עכשווי בשיקגו).
פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים
המעגל השני: משנות ה-60 ועד 1973
מלחמת ששת הימים, שבה עדיין התבסס חיל הים על כלים מן המעגל הראשון ועל שייטת 13 – הסתיימה בכישלון גמור של חיל הים. אף שניתנה לחיל הזדמנות גדולה (הוא פעל על 5 יעדים בסוריה ובמצרים) – לא הושגה בה שום תוצאה. הכישלון לא היה נעוץ בַּעוּבְדָה שטרם עמדו לרשות החיל הסטי"לים שבבנייה.
בתקופה זו נבנו 12 סטי"לים בצרפת. אחרי 1967 גם הוקמה זירת ים סוף, ולשם כך נבנו 6 סטי"לים (ישראליים) נוספים (דגם סער 4), כמעט כפולים בגודלם מהצרפתיים (סער 2 וסער 3).
סאלי מאן
תחילת הקריירה
ספרה השלישי והידוע ביותר, Immediate Family, יצא לאור בשנת 1992. בניו יורק טיימס נאמר על מאן בעקבות הספר ש"ככל הנראה אין צלם שנהנה יותר מפרץ של הצלחה בהיסטוריה של עולם האומנות". הספר מכיל 65 תמונות בשחור לבן של שלושת ילדיה, כולם מתחת לגיל 10. תמונות רבות צולמו בבקתת הקיץ של המשפחה ליד נהר שבו הילדים שיחקו ושחו בעירום. הספר עוסק במגוון נושאים שקשורים לילדות (שחייה בעירום, קריאה, התחפשות, שינה ומשחקים) אבל גם בנושאים יותר קודרים, כמו חוסר ביטחון, בדידות, פגיעה, מיניות ומוות. הספר עורר מחלוקת גדולה, כולל האשמות בפורנוגרפית ילדים. אחת מהתמונות (וירג'יניה בת ה-4) שבה נראית בתה וירג'יניה בת ה-4, צונזרה בוול סטריט ג'ורנל בעזרת פסים שחורים על עיניה, פטמותיה וערוותה. מאן עצמה ראתה בצילומים "מצבים טבעיים דרך עיניה של אמא: שמחה, עצב, שובבות, חולי, דימום, כעס ואפילו עירום." כשמגזין טיים בחר בה כ"צלמת האמריקאית הטובה ביותר" בשנת 2011 נכתב עליה:
פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים
המעגל השני: משנות ה-60 ועד 1973
מלחמת ההתשה הניבה בחיל הים מבצעים רבים ומוצלחים, רובם של שייטת 13, אשר ביצעה בתקופה זו כ-80 פעולות מעבר לקווי האויב; אלה סללו את הדרך לחיל-הים בשלושה מישורים:
סאלי מאן
תחילת הקריירה
הניו ריפבליק החשיב את הספר כ"אחד מספרי הצילום הטובים ביותר של זמננו".
פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים
המעגל השני: משנות ה-60 ועד 1973
במלחמת יום הכיפורים השיג חיל הים ניצחון מוחץ בשתי זירות הלחימה - הים התיכון וים סוף. הסיבות המרכזיות להצלחת חיל הים היו:
סאלי מאן
תחילת הקריירה
ספרה הרביעי Still Time שפורסם בשנת 1994 היה מבוסס על קטלוג של תערוכות נודדות שכלל תמונות מכ-20 שנות צילום. 60 התמונות שנכללו היו בעיקר תמונות של ילדיה, אך גם מעט צילומים מוקדמים בצבע של נופים וצילומים אבסטרקטיים.
אנגונגואק לארסן
אנגונגואק לארסן (בגרינלנדית: Angunnguaq Larsen; נולד ב-17 בינואר 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה גרינלנדי.
פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים
המעגל השני: משנות ה-60 ועד 1973
עם כל זאת, הזירה הימית היא הגזרה היחידה שבה השיג צה"ל במלחמת יום הכיפורים ניצחון מוחץ; ואלו תוצאותיה:
אנגונגואק לארסן
לארסן נולד בעיר נוק, גרינלנד.
לארסן גילם את מיקאל בסרט "Nuummioq", הסרט העלילתי הראשון שהופק בגרינלנד.
פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים
המעגל השלישי: הזירה הימית שלאחר 1973 - גידול ניכר באיום הימי
הזירה הימית שלאחר מלחמת יום הכיפורים (בעיקר בסוף שנות ה-70 עם חתימת הסכם השלום עם מצרים) השתנתה באופן ניכר והאיומים מצד הים התעצמו באופן משמעותי. סד"כ האויב הימי גדל בשיעור מסיבי וחל בו שיפור ניכר ברמת הטכנולוגיה וההיערכות בחופיו. כתוצאה מהתבוסה שנחלו הציים המצרי והסורי במלחמה החלו הם וציים ערביים אחרים ברכש מואץ של אמצעים ימיים חדשים שהתפתחו בזירה העולמית ונעשו זמינים לערבים. בעקבות המלחמה חל גידול מסיבי - בעשרות אחוזים - בכלי הסד"כ העיקריים (סטי"לים, צוללות ומסוקים ימיים) של האויב הימי: כל הציים הערביים עברו מודרניזציה, והצטיידו בכלי-שיט ובמערכות מערביות חדישות:
פיילוט "זיוונית"
בשנים שלאחר 1973 החליט חיל-הים לאמץ תפישת לחימה חדשה. עקב כך הוחלט לבנות סד"כ המורכב מ-18 סטי"לי סנפירית קטנים (100 טון) ומהירים מדגם "זיוונית", הנעים על מגלשיים. ספינות אלה נועדו להיות כלֵי ההכרעה העיקריים בלחימת השטח של חיל הים. לכוח הסנפיריות הוחלט להוסיף 6 "סטי"לי סיור" (בדחי של כ-800 טון) דגם "אירית" שכונו "סער 5".
הצוות הקטן שאמור היה לאייש את ספינת ה"זיוונית", המהירות הגבוהה והיציבות, שהוצגו כטובים, מחיר הרכישה וההפעלה שהוערך כנמוך, שבו את לב מפקדי החיל, האלופים בנימין תלם ומיכאל ברקאי. הם תכננו, בעקבות הערכות אלה, ש"זיווניות" יחליפו את ספינות-הסער הקודמות (הדגמים 2, 3 ו-4) שתוכננו לצאת מהשירות בשנות ה-80–90. הסיבה העיקרית להחלטה להחליף את הספינות הישנות ב"זיווניות" נבעה מצורך טכני (מהירות ויציבות משופרים יותר וכדומה) ולא בעקבות תפישה מבצעית – אופרטיבית או טקטית – חדשה, הלוקחת בחשבון את השינויים שחלו ביחסי הכוחות הימיים בין חיל הים לבין הציים הערביים, את אופי זירת הפעולה הימית/חופית ואת ההתפתחות הטכנולוגית שחלה במערכות ובאמצעים הימיים בעולם לאחר מלחמת יום הכיפורים.
תוכנית ה"זיוונית" אושרה על ידי הרמטכ"ל מוטה גור ושר הביטחון שמעון פרס, אף שהיא לא נדונה בפורום הבכיר של חיל הים או במסגרת נרחבת בכירה אחרת. חיל הים החל לפתח ולייצר שתי סנפיריות (דגם "זיוונית") כ"פַּיילוט" – אחת בארצות הברית והשנייה ב"מספנות ישראל", וכבר בתחילת הדרך אשרו רב-אלוף גור ושר הביטחון פרס בנייתן של 18 ספינות כאלה. החוזה לבנייתן באמצעות חברת נורת'רופ גראמן נחתם (בדצמבר 1977) - שנה שלמה קודם שיצא בחיל הים האפיון של כלי-שיט זה (דצמבר 1978) שנכתב על ידי רמ"ח אמל"ח, אל"ם אלי רהב.
בנייתן של שתי הספינות מדגם "זיוונית" הושלמה במהלך כהונתו של אלוף זאב אלמוג כמפקד חיל הים, אשר מלכתחילה התנגד בתוקף לבנייתן מבלי לבדוק את התאמתן לצורכי החיל. אלמוג הגיש ב-13 באוגוסט 1978 למפקד החיל ברקאי ולרמטכ"ל גור חוות-דעת מקצועית ומנומקת שנכתבה על ידי קצין צי אמריקני אשר ביצע את ניסויי הקבלה לדגמי סנפירית שנרכשו בצי האמריקני קודם לדגם ה"זיוונית". קצין זה הזהיר מפני הכשלים הטכניים והקונספטואליים הטמונים בספינות הסנפירית כסטי"לים.
העלויות לבניית הזיווניות הלכו ותפחו ושר הביטחון עזר ויצמן והרמטכ"ל רפאל איתן, שהחליפו את פרס וגור, לחצו על אלמוג ושידלוהו להפסיק את פרויקט הבנייה. אלמוג הבהיר להם כי מאוחר מדי לעשות צעד זה כיוון שהקנסות שחיל הים ייאלץ לשלם עקב הפסקת הבנייה יהיו גבוהים מעלות הבנייה כולה, ולהפרת החוזה לבנייתן תהיינה השלכות משפטיות חמורות אשר גם תשפענה על מערכת היחסים עם הצי האמריקני, אשר תמך באישור תקציב הסיוע לבניית ה"זיווניות" על פי בקשת חיל הים.
עם השלמת בניית שתי הספינות והתחלת הפעלתן הוברר, כי "זיוונית" היא כלי-שיט קטן ומהיר, אך מוגבל בכמות החימוש ובגודל המעמס שהוא מסוגל לשאת לשם הגנת נט"ל; תדמיותיו (המכ"מית, האקוסטית והתרמית) גבוהות, ולכן הוא לא מסוגל לחמוק מפגיעת טילים תוקפים; ספינת ה"זיוונית" התגלתה מטווח רחוק; הייתה מוגבלת בשהייה בים ושהִייָתָה בנמל הייתה מאוימת; ה"זיוונית" התגלתה כנטולת יכולת לזהות מטרות אויב מעבר לאופק, והייתה יקרה לתחזוקה ולהפעלה; כדי לפגוע במטרות-שטח שתמצאנה מעבר לאופק (שנגדן נועדו טילי ה"הרפון" ארוכי הטווח שהוצבו על סיפוני ה"זיווניות"), יזדקק חיל הים להיעזר בכוח אווירי שמחוץ לשליטתו, אשר אמור היה להמריא מהיבשה כדי לגלות ולזהות מטרות אויב. היה זה שילוב מסורבל ומעבר לכך, הניסיון בחיל הים מלמד שחיל האוויר יתקשה למלא משימה זו. על רקע נתונים אלה המליץ האלוף אלמוג לבטל את תוכנית ההצטיידות ב-16 ספינות ה"זיוונית" הנוספות שהרמטכ"ל גור ושר הביטחון פרס אישרו, והציע לנסות ולמכור את שתי הספינות שכבר נבנו. ניסיון המכירה לא צלח ובסופו של דבר, בתקופתו של האלוף מיכה רם, הושלכו ה"זיווניות" למגרש הגרוטאות.
1979 - שנת מפנה בהתפתחות חיל הים
ב-1979 נחתם הסכם השלום עם מצרים, שאִפשר לראשונה לכלי-שיט של חיל הים לשוט בתעלת סואץ. בצד הסכם השלום הופיע הצורך המיידי של חיל הים לפתור שלוש בעיות מרכזיות: העיקרית שבהן – פתיחת "המעגל השלישי", כלומר בניית סדר כוחות חדש, שיתבסס על כלים שיהיו מותאמים לטפל באיומים שהתפתחו בזירה הימית ואשר ישַנו את פני חיל הים בדור הבא. בשנה זו נוספו גם שתי בעיות בוערות – הראשונה, פינוי בסיסי צה"ל מסיני ובכללם בסיסי חיל הים והכלים שפעלו בהם במשך 15 שנים. פינוי הבסיסים היה כפוף ללוח זמנים מדיני קשיח (עד אפריל 1982), ונוכח הצורך להיערך ולהתבסס בשטח החדש/ישן בתוך ישראל. הבעיה השנייה הייתה בעיית הפיגועים החבלניים מן הים שהפכו לבלתי נסבלים ותבעו פתרון לאלתר. שתי הבעיות "הבוערות" הללו איימו למלא את הזמן כך שלא ניתן יהיה לטפל במטרה העיקרית – בניין הסד"כ. מפקד חיל הים, אלוף זאב אלמוג, שהחל זה עתה את כהונתו, החליט כי יש לטפל בו-זמנית בשלוש הבעיות הללו במקביל, במגמה למַנף את ההצלחה בטיפול בבעיות "הבוערות" כדי לרכוש את אמון הרשויות הממונות, שבסמכותן לאשר את בניין הסד"כ החדש של חיל הים ואת נכונותן לתקצב את בנייתו.
להלן התמצית של קציר-הפעילויות שבוצעה בשנת 1979 ואשר נועדו למגר את חדירות המחבלים מהים: 58 תצפיות חוף שהוקמו ב-1978 לאורך חוף ישראל בעקבות פיגוע "כביש החוף" הוסרו מהשטח (תועלתן, כאמור, הוכחה כחסרת ערך). מבצעי הלחימה במחבלים האיצו את קליטתם ושילובם של כלים, אמצעים ומערכות חדשות ומשופרות במערך הלחימה החילי. אמצעים אלה העלו את רמת הכוננות והלחימה, פתחו שער להפעלת שיטות וטכניקות-לחימה מתקדמות ואפשרו לזרז ולקַצר את נוהלי-הקרב. בלחימה השתתפו "רמים" ו"דולפינים" בשייטת 13, טילי "הילטון" בסטי"לים, ואמצעים שונים שהותקנו בצוללות דגם "גל", אשר נכנסו לראשונה לפעילות מבצעית אינטנסיבית, שהייתה חסרת תקדים בהֵקפה, תכיפותה ומִשכה במימי אויב קרובים ורחוקים. כל אחת מהמערכות הללו נטלה חלק מבצעי פעיל, שנוסה ונבחן בשדה-הקרב; בכך הונח מַסָּד מתוכנן ומבוסס היטב שגרם לקִידום כושרו הכולל של חיל-הים - גם לקראת מלחמה כוללת. כל פעילויות חיל הים, בים ובחוף, התנהלו בתוך סביבה אזרחית תוך אכוונה ובידוד הפעילות, ותוך הקפדה – הכרוכה בלקיחת סיכונים – למניעת פגיעה באזרחים חפים מפשע.
הלחימה, ההתקפית והמגננתית כאחת, לא הסבה לחיל הים נפגעים או אבדות בנפש במהלך השנה כֻּלָּה וחדירות המחבלים מוגרו כליל תוך שישה חודשים;
בראשית 1979 נערכו שינויים במצבת הפיקוד של חיל הים, ורענון סגל המפקדים ביחידות ובתפקידי המפתח במטה חיל הים. בקיץ אותה שנה, עם קליטתם של סדר היום והארגון החדשים, היה החיל ערוך היטב להסתער על האתגר לעיצוב כוחו העתידי.
פיתוח ישראלי: "ברק" נגד טילים
טיל נגד טילים (טנט"ל) "ברק" – אושר פיתוח טיל להגנה נגד טילים תוקפים מכל הכיוונים. טיל זה גם נועד להגן כנגד מטוסים תוקפים, להשמיד כלים קטנים (רש"ק – 22 ק"ג) ולפגוע בדיוק נקודתי ביעדי חוף נעדרי יכולת טילית. בגלל תכונותיו ומבנהו (הוא ממריא אנכית ופונה לעבר המטרה התוקפת) חסך טיל הנט"ל "ברק" גם את הצורך בתותח שטח כבד וגם את שטח-הסיפון והמשקל הדרושים להתקנתו.
פיתוח ישראלי: "סער 4.5 חוחית"
בפברואר 1979 החליט מפקד חיל הים, האלוף זאב אלמוג, לממש את תוכנית הבנייה של שני סטי"לים דגם "חוחית" (סטי"לים סער 4.5 נושאי מסוק), שתכנונם התבצע ב"מספנות ישראל". את הרעיון לבנייתם הגה אלוף מיכאל ברקאי, אולם רק עם כניסת אלוף אלמוג לתפקיד הוא קיבל את אישורו של הרמטכ"ל רפאל איתן לבניית ה"חוחיות" ולתקצוב הבנייה. למעשה, הצורך במסוק ייעודי אינטגרלי שימריא מספינה בים כשהוא מתואם בזמן אמיתי עם פיקוד הספינה לשם איתור וזיהוי מטרות שמעבר לאופק, התעורר מרגע שהותקנו בסטי"לים (1978) טילי "הרפון" ארוכי טווח. בהיעדר יכולת נצ"ל בספינות סער 4 נשקל המסוק גם כאמצעי ללחימה נצ"ל.