cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עלאא א-דין אל-ח'לג'י
מאוור
מאוור הייתה ממלכת הרג'פוט החזקה ביותר באזור. במרכזה עמדה העיר המבוצרת צ'יטור. על פי האגדה, המסופרת בשירת פדמואת, היה המניע של עלאא א-דין לא אחר מלבד שמע יופייה של מלכת צ'יטור, רני פדמיני. על פי האגדה, בקשתו של עלאא א-דין בשעה שצר על העיר הייתה לראות את המלכה בייחוד, דבר שנחשב למביש בתפיסה ההינדית. לאחר שהמלך הפגיע בה, התרצתה המלכה להניח לסולטאן לראות אותה, ובלבד שייראה רק את השתקפותה במראה בלבד. הסולטאן ניצל הזדמנות זו כדי לבחון את בדק החומות של העיר וכשראה את המלכה גמל בלבו לקחת אותה להרמונו.
עלאא א-דין לקח את המלך כשבוי, אך תושבי העיר התחכמו לו והתיימרו להביא לו את המלכה ככופר נפשו של המלך, אך כאשר הגיעו האפיריונות למחנהו של הסולטאן, יצאו מתוכם אנשים חמושים שחילצו את המלך. מעשה זה הוביל את עלאא א-דין להטיל מצור כבד על העיר, שנגמר בכניעה בפועל כאשר שערי העיר נפתחו בפני הסולטאן ונשות העיר, ובהן המלכה, איבדו נפשן לדעת על המוקד והגברים קיפדו את חייהם בקרב ומסופר כי הסולטאן נכנס לעיר ומצא רק אפר חם ועצמות שרופות של נשות העיר.
מאלוה, מרואר וג'אלור
מאלוה נכבשה על ידי מושל מולטאן, עין אל-מלכ מולטאני, מטעם עלאא א-דין, בקרב גדול שהשתתפו בו, על פי מקורותינו, למעלה מ-250 אלף לוחמים, והיא ניתנה לעין אל-מלכ כנחלה. עמה נפלו מנדו, דהארה וצ'אנדרי. מרואר נכבשה ב-1308, אבל ג'אלור עמדה במריה וג'לאל א-דין ניגף בה בתחילה, אך לבסוף נפלה העיר בידי מצביאו כמאל א-דין.
דואגירי
דואגירי, פסגת האלים, הייתה מצודה גבוהה וקשה מאוד לכיבוש. ראי קרנאדב, נמלט שמה מג'וג'אראת, ממלכתו שנכבשה, ולקח יחד עמו את בתו. הוא עבר משם לבאגלנה הסמוכה, שנכבשה על ידי עלאא א-דין ב-1306. הוא נטל את הנסיכה דואלה דוי ונתן את ידה ביד בנו, ח'ג'ר ח'אן. את דואגירי עצמה כבש מצביאו העולה של עלאא א-דין, סריס הינדי שנשבה בג'וג'אראת ושמו מלך כאפור. הוא הביס את מלך העיר, רמאצ'נדרה, והשיא את בתו לעלאא א-דין. העיר עצמה נותרה בידי שליטה, רמאצ'נדרה, אך לאחר מותו ב-1315 מרדו בניו בסולטאן דלהי, ומלך כאפור דיכא את המרד ונטל לעצמו את העיר וקרא שמה דאולתאבאד, עיר העושר. בימי שושלת תע'לק ניסה השליט מחמד בן תע'לק לכונן אותו כבירתו החדשה.
ורנגאל
המערכה נגד ממלכת ורנגאל ב-1309 הייתה מיוחדת. היא הובלה על ידי מלך כאפור שהסתייע בשליט דואגירי, רמאצ'נדרה, כדי לכבוש את המעוז העיקש ההוא. עם כיבושו, נותר שליט המחוז על כסאו ולעלאא א-דין הובא יהלום הקוהינור, היהלום הגדול בעולם, גולת הכותרת של יהלומי הכתר הבריטי. היהלום עבר בירושה בין שליטי הסלטאנות וחלקם קיבעו אותו על מצחם כסמל שלטוני. הוא עבר לבסוף למוגלים ומהם לחברת המסחר עם דרום הודו בבריטניה.
פדויים
היסטוריה
המושב הוקם על ידי עולים מתימן בשנת 1950.
שטח המושב כולל כ-4,000 דונם, ובהם שטחים חקלאיים רבים (בעיקר רפתות). במושב פועל גן ילדים. ילדי המושב מתחנכים בבתי הספר האזוריים: מבועים, מרחבים או ב"הדסים" שבתפרח. תלמידי התיכון לומדים בבית הגדי ובאחד המוסדות הדתיים שבאזור. יושב ראש הוועד הוא סעדיה עומסי.
יוחנן ביין
יוחנן ביין (1929 - 5 בדצמבר 2016) היה דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל באומות המאוחדות וכסמנכ"ל משרד החוץ.
ביוגרפיה
יוחנן (לפנים הנס ) ביין נולד בגרמניה, בנם של ההיסטוריון אלכסנדר ביין ובטי ביין. עלה עם הוריו וחמישה אחיו לארץ ישראל ב-16 באוקטובר 1933. למד בגימנסיה העברית רחביה ושירת במשטרת היישובים העבריים. במלחמת העצמאות היה לוחם בחטיבת גולני. לאחר שחרורו סיים תואר ראשון בכלכלה וביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד במשרד החוץ, שירת במגוון נציגויות של ישראל ברחבי העולם, בין השאר בטנזניה, זנזיבר, מערב גרמניה ופינלנד. כיהן כשגריר ישראל ברפובליקה הדומיניקנית, כשגריר ישראל בג'מייקה ומנהל המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי. היה סגן ראש המשלחת הישראלית לאומות המאוחדות ובשנים 1988 עד 1990 כיהן כשגריר ישראל באו"ם. כמו כן כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ לנושא ארגונים בינלאומיים.
לאחר פרישתו ממשרד החוץ כיהן כסגן יו"ר יד ושם במשך חמש שנים ולאחר מכן כדירקטור בחברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה. הוא היה חבר במפלגת מרצ והוצב ברשימתה בבחירות לכנסת השש עשרה, בבחירות לכנסת השבע עשרה ובבחירות לכנסת השמונה עשרה.
היה נשוי למאירה ביין, שהייתה שדרנית רדיו וכתבה תסכיתים לרדיו ותסריטים לטלוויזיה. בתם היא המורה למשחק והשחקנית ליאת ביין.
נפטר ב-5 בדצמבר 2016.
דניאל זייפמן
דניאל זייפמן (נולד ב-7 ביוני 1959) הוא פרופסור מן המניין לפיזיקה, שכיהן כנשיאו העשירי של מכון ויצמן למדע. משמש כיו"ר ההנהלה האקדמית של הקרן הלאומית למדע.
ביוגרפיה
דניאל זייפמן נולד בבריסל שבבלגיה, שם שימש בצעירותו ראש קן של השומר הצעיר. אחותו הגדולה היא תת-ניצב מרים עזורי. בשנת 1979 עלה לארץ. למד הנדסה לתואר ראשון וסיים תואר שלישי בפיזיקה אטומית בפקולטה לפיזיקה בטכניון בשנת 1989. בשנתיים הבאות עבד במעבדת ארגון שבשיקגו במסגרת מחקר פוסט-דוקטורט בפיזיקה מולקולרית, ובשנת 1991 שב לישראל והצטרף כחוקר בכיר למחלקה לפיזיקה של חלקיקים במכון ויצמן למדע.
בשנות ה-90 נבנו ברחבי אירופה טבעות אחסון (Storage Rings) שבהן קרניים של יונים המואצות לאנרגיות של מיליוני אלקטרוני וולט מוכנסות למסלול מעגלי המאפשר לאחסן אותן לפרקי זמן ארוכים וכן לקרר אותן באמצעות קרן אלקטרונים. זייפמן זיהה את הפוטנציאל של מכשירים אלו לחקר פיזיקה מולקולרית, תחום שהפך תוך זמן קצר לנושא מחקר מרכזי בטבעות האחסון. הוא השתתף בניסויים בעיקר בטבעת האחסון הקרויה TSR, הנמצאת במכון מקס פלאנק לפיזיקה גרעינית בהיידלברג שבגרמניה, בשיתוף עם הפרופסורים דירק שוואלם ואנדראס וולף. הוא התמנה כחוקר חיצוני באותו מכון בשנת 2001, ונבחר לתפקיד דירקטור במכון זה בשנת 2005, חרף סירובו לעבור לגרמניה. בתקופה הקצרה (שהסתיימה עם היבחרו ב-2006 לשמש נשיא מכון ויצמן) שבה שימש כדירקטור, יזם זייפמן פרויקט בהיקף 4.5 מיליון אירו לבנייתה של טבעת אחסון אלקטרוסטטית המקוררת לטמפרטורה של 2 מעלות קלווין (2 מעלות מעל האפס המוחלט).
במקביל לניסויים בגרמניה הקים זייפמן מעבדה במכון ויצמן וכן השתתף בניסויים במאיץ החלקיקים ע"ש קופלר במכון ויצמן. יחד עם פרופסור זאב ואגר וד"ר עודד הבר בנה זייפמן מערכת למדידת התפוצצויות קולון (Coulomb explosion), המאפשרת לחקור את המבנה המרחבי של יונים. מערכת זאת הועברה בסופו של דבר לגרמניה ושולבה ב-TSR. לאחר בנייתה של טבעת האחסון האלקטרוסטטית הראשונה, ELISA, בדנמרק בשנת 2001, הגו זייפמן ועודד הבר את הרעיון ללכוד יונים במלכודת אלקטרוסטטית. המלכודת, שתוכננה על ידי ד"ר מיכאל רפפורט, נבנתה באותה שנה וכיום משתמשות בה כ-20 מעבדות ברחבי העולם. כשנתיים לאחר המצאת המלכודת התגלתה תופעת ה-'Self bunching', המאפשרת למלכודת לשמש כמכשיר מדויק מאוד לספקטרומטריית מסות, ופטנט נרשם בנושא. פטנט נוסף של זייפמן, יחד עם עודד הבר ודניאל שטראסר, עוסק בהדמיה מולקולרית תלת-ממדית - כלומר, בפיתוח גלאי, ראשון מסוגו בעולם, המאפשר מדידה של מיקום הפגיעה וכן של זמן הפגיעה של חלקיקים בו.
זייפמן הועלה לדרגת פרופסור חבר בשנת 1997, ולדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2003. טרם היבחרו לנשיא מכון ויצמן עמד בראש היחידה לשירותים פיזיקליים במכון. לאחר שהוחלט שלא להאריך את כהונתו של פרופ' אילן חת כנשיא מכון ויצמן, עקב אי שביעות רצונם של חבר הנאמנים של מכון ויצמן מתפקודו, נבחר זייפמן לתפקיד, בצעד מפתיע לנוכח גילו הצעיר. הוא כיהן כנשיא מכון ויצמן במשך שלוש עשרה שנים, מדצמבר 2006 ועד דצמבר 2019.
זייפמן פועל להנגשת הידע, המדע והמחקרים הנעשים במכון. לשם כך הוא יוזם הרצאות לציבור במגוון נושאים, המועברות על ידי עובדי ותלמידי המכון.
בינואר 2020 מונה ליו"ר ההנהלה האקדמית של הקרן הלאומית למדע.
אברהם שרון
אברהם א' שרון (שְבַדְרוֹן) (נכתב גם שוואדרון; Schwadron; י"ב באלול תרמ"ג, 10 בספטמבר 1878, בְּיֶניוּב, גליציה, אוסטריה – כ"א בתשרי תשי"ח, 17 באוקטובר 1957, ירושלים) היה הוגה דעות, מוזיקאי, מלומד ופובליציסט, מייסד אוסף האוטוגרפים (כתבי יד מקוריים וחתומים) והפורטרטים בספרייה הלאומית.
חייו
אברהם שרון נולד בשם אברהם שבדרון ב-10 בספטמבר 1878 בכפר בְּיֶניוּב (Bieniow) שליד העיר זלוטשוב שבגליציה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית), בן לרבקה לבית גלרנטר וליצחק שבדרון, בעל בית חרושת למשקאות. בצעירותו למד אצל דודו, הרב שלום מרדכי הכהן שבדרון (המהרש"ם מברז'אן), מגדולי התורה בדורו, ולאחר מכן בגימנסיה היהודית בסוצ'אבה. בבגרותו למד באוניברסיטת וינה, בה קיבל שלושה תוארי דוקטור – בפילוסופיה, במשפטים ובכימיה, מקצוע שלמד על מנת לסייע לאביו בבית החרושת. הוא הקים אגודה ציונית בזלוטשוב, עסק בלימוד ספרות עברית ותולדות עם ישראל ונמנה עם אגודת "התחייה" של סטודנטים יהודים שדיברו ביניהם רק עברית.
ב-1914 ברח לווינה מהצבא הרוסי שפלש לגליציה, שם פרסם את מאמרו הפילוסופי הראשון ("De Nature Stalibus") ומאמרים נוספים בעיתון "אֶסטֶרַייכִישֶה ווֹכֶנשְרִיפט" (Österreichische Wochenschrift) שבעריכת ד"ר יוסף שמואל בלוך. על אף שהיה פציפיסט, התגייס במלחמת העולם הראשונה לצבא האוסטרו-הונגרי. במהלך שירותו כתב לעיתונו רשמים מהחזית לבקשת עורך העיתון, בלוך. באותה עת טיפח את תורת "הציונות ההירואית" וסחף את חבריו, בהם דוד הורוביץ, שכתב עליו בזיכרונותיו שהיה אחד ממעצבי המחשבה החלוצית. לאחר המלחמה עִברת את שמו ל"שרון" והיה במשך זמן קצר פעיל פוליטי במפלגת הפועל הצעיר בווינה.
בשנת 1927 עלה לארץ ישראל והחל לעסוק במשרה מלאה בניהול אוסף האוטוגרפים והדיוקנאות שלו, שאותו מסר לספרייה הלאומית (וראו להלן). הוא החל גם ללמוד מוזיקה והלחין תשעה משירי רחל המשוררת. בקונצרט למוזיקה יהודית שהתקיים באולם אדיסון ב-14 בנובמבר 1935 נוגנו שלושה משיריו לצד יצירות של פליקס מנדלסון-ברתולדי, ארנסט בלוך, יואל אנגל ואחרים.
כן כתב סיפורים לילדים, ביקורת ספרות, מאמרים רבים, תרגום של "בעיר ההריגה" של חיים נחמן ביאליק לגרמנית ומסה פילוסופית. בנוסף לשלל מאמריו, פרסם גם חוברות בענייני השעה, שאותן חילק למכריו ומכתבים למערכת.
ב-1935 נשא לאשה את גינה פרוידנברג; הפרש השנים בין השניים היה גדול, ובני הזוג לא היו מאושרים. לזוג נולד בן אחד, יצחק. ב-1950 ירדה גינה לארצות הברית עם בנם, ושרון נותר ערירי בירושלים. את רוב ימיו בילה בספרייה הלאומית, הופעתו החיצונית מוזנחת, והוא נדמה כתימהוני ומוזר.
שרון עסק רבות בנושאי העם היהודי תפקידו ומצבו, ענייני התנועה הציונית, היישוב ומדינת ישראל. הכיוון שאליו הטיף היה עבודה עברית (לעבודה ערבית קרא בלעג "עבודה זרה") והגשמה בפועל של החזון הציוני. הוא גילה סימפתיה לקו הרדיקלי של בית"ר ומאוחר יותר של הלח"י, והשתתף ב"משמרות עבודה עברית" שניצבו בשערי פרדסים ומנעו כניסת פועלי ערבים. עם זאת, לא היה חבר מפלגה כלשהי ואף הגדיר עצמו כ"אנטי-מפלגתי". הוא תקף במאמריו ובמכתביו אנשי ציבור מכל גוני הקשת הפוליטית אך תמך והטיף לתמיכה בדוד בן-גוריון כמגשים הציונות. למרות הקו המשתלח, הקנאי וקיצוני במאמריו, התקבלו כתביו בברכה גם בקרב מי שהתנגדו לקו אותו ייצג. כך סייע לו עורך "דבר", ברל כצנלסון, שהדפיס כמה ממאמריו וסייע בהדפסת חוברות. דב סדן ביקש לכתוב עליו מונוגרפיה ומנחם אוסישקין פרסם מאמרי תמיכה בו.
מאז שעלה לישראל לא עזב אותה. בסוף ימיו ביקש לנסוע לבקר את בנו בארצות הברית, אך בשל מחסור כספי לא יכל לממש את תוכניתו.
ב-12 בספטמבר 1957 נדרס בעודו חוצה את רחוב שטראוס, נפצע ואושפז בבית החולים ביקור חולים. לאחר מספר שבועות נפטר ונקבר בחלקת קבר שרכש עוד בימי חייו בחלקה הספרדית בהר המנוחות.
ארכיונו האישי מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית.
אוסף האוטוגרפים והפורטרטים
בשנת תרנ"ו 1896 שלח שבדרון הצעת פענוח תעודה עברית מימי הביניים לרב הראשי לווינה, משה (מוריץ) גִידֶמַן, וקיבל ממנו תשובה. מכתב תשובה זה היה הבסיס לאוסף האוטוגרפים (כתבי יד) והדיוקנאות של גדולי ישראל, שבו עסק כל ימיו. בתחילה אסף כתבי יד של בני דורו ולאחר מכן חיפש גם כתבי יד עתיקים יותר. בשנת 1900 נשרף בית אביו בביניוב, ועמו כ-200 פריטי ראשית האוסף. במשך עשרות שנים אסף שרון כ-3,000 כתבי יד וכ-2,000 דיוקנאות של אישים חשובים ממגוון תחומי עשייה: רבנים וגדולי תורה, מקובלים ואדמו"רים, אבות חכמת ישראל ותלמידיהם, ראשי ההשכלה, אבות הציונות, אנשי מסחר וכלכלה, חוקרי טבע, אנשי מדע וטכנולוגיה, רופאים, היסטוריונים, סופרים, משוררים, הסוציאליסטים היהודים הגדולים, מדינאים יהודיים באירופה, ועוד – כולם יהודים וחלק קטן מהם מומרים. בין האישים שאסף כתבי יד מקוריים שלהם ודיוקנאותיהם, היו 18 חתני פרס נובל.
את האוסף, שבשנת עלייתו ארצה הכיל יותר מ-2,700 אוטוגרפים וכ-2,800 דיוקנאות, והוערך בכשני מיליון דולר אמריקני (שווה-ערך ליותר מ-25 מיליון דולר כיום), תרם שבדרון ב-1927 לספרייה הלאומית, והועסק בה בניהול האוסף, במשכורת זעומה. הוא עבד במשרה זו כל ימיו. סמוך לפטירתו היו באוסף למעלה מ-17,000 אוטוגרפים ופורטרטים מן המאה ה-15 ועד התקופה המודרנית. באוסף כלולים מכתבים, חתימות, פתקים ורשימות לצד ספרים שלמים. אחת מגולות הכותרת של האוסף היא כתב היד המקורי של תורת היחסות של אלברט איינשטיין.
באמצעות חקר התמונות באוסף גילה שרון שתמונותיהם של הבעל שם טוב, המגיד ממזריטש, ויעקב יוסף כ"ץ (בעל ה"תולדות יעקב יוסף") שנדפסו בספרים שונים הן תמונות מזויפות. באמצעות בדיקה כימית של הנייר עליו נכתבו "אגרות הבעש"ט" מגניזת חרסון גילה שגם אלו היו מזויפות. כן הטיל ספק באותנטיות תמונתו של הרמב"ם.
בעיני רוחו ראה שרון את האוסף כבסיס למכון ביוגרפי יהודי מחקרי ומוזיאוני שיהיה סמוך לבית הספרים ושבו תוצג גם גלריית הדיוקנאות.
לקריאה נוספת
מאמרים:
קישורים חיצוניים
מאמרים פובליציסטיים מפרי עטו:
מים עד ים
מים עד ים (מלטינית: A Mari Usque Ad Mare, באנגלית: From Sea to Sea, בצרפתית:  D'un ocean à l'autre) הוא המוטו הלאומי של קנדה ומופיע על סמלה. המוטו מתאר את מיקומה של קנדה בין שני האוקיינוסים האטלנטי והשקט, מקורו הוא בגרסה הלטינית של : (בעברית: ).
השימוש הראשון במשפט על מנת לתאר את קנדה היה בספרו של ג'ורג' מונרו גרנט "מאוקיינוס לאוקיינוס" משנת 1877. גרנט, איש ציבור קנדי, כומר ומטיף פרסביטרי, השתמש במשפט לתיאורה של קנדה בדרשותיו. השימוש הרשמי הראשון היה על בעת כינוסה של האספה המחוקקת של ססקצ'ואן בשנת 1906, הוצע כמוטו הלאומי בעבור סמלה החדש של קנדה על ידי ג'ון פופ, סמל אשר אושר וניתן בשנת 1921. העיצוב המקורי לא כלל מוטו, אולם לאחר כינוסה של ועדה לבחינת עיצובו המחודש של הסמל, בהשתתפותו של פופ אושר העיצוב החדש, ואושרר על ידי דבר המלך במועצה ב-21 באפריל 1921, וניתן רשמית על ידי המלך ג'ורג' החמישי ב-21 בנובמבר באותה השנה.
גדעון לוי
גדעון לוי  (נולד ב-2 ביוני 1953) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי המזוהה עם השמאל הרדיקלי, חבר מערכת היומון "הארץ".
בעל טור שבועי בשם "אזור הדמדומים", המסקר מאז שנת 1988 את האוכלוסייה הפלסטינית ביהודה, שומרון ועזה, בדגש על השפעת פעולותיה של מדינת ישראל, ובעיקר של צה"ל ושל המתנחלים, על אוכלוסייה זו. על פעילותו העיתונאית זכה לוי בכמה פרסים, ומאידך ספג ביקורת קשה. מופיע בטלוויזיה בישראל כמראיין, כחבר פאנל וכמשתתף בתוכניות דוקו-ריאליטי.
ביוגרפיה
גדעון לוי הוא הבכור משני בנים במשפחה. אמו, תיאה, במקור מצ'כיה, הגיעה לקיבוץ בארץ במבצע הצלה של ילדים. אביו, ד"ר היינץ (צבי) לוי, נולד בעיירה זאץ שבחבל הסודטים והיה משפטן ובן התרבות הגרמנית. לאחר השתלטות הנאצים עלה לארץ ישראל בספינת המעפילים טייגר היל, האחרונה שהגיעה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. סבו וסבתו של לוי נספו בשואה. הזוג התגורר ברחוב שטנד בתל אביב, שם למד לוי בבית הספר התיכון עירוני א'. בנעוריו, לאחר מלחמת ששת הימים, טייל עם הוריו ברחבי יהודה ושומרון וביקר במערת המכפלה, בכותל המערבי ובקבר רחל. על תקופה זו כתב: "הייתי חלק מהאורגיה הלאומנית הדתית הגדולה של ישראל, שהחלה אז ומעולם לא נגמרה."
בשלהי שנות השבעים ובראשית שנות השמונים היה עורך וכתב בגלי צה"ל. בשנים 1978–1982 היה דוברו של שמעון פרס, וסייע לו לצד יוסי ביילין ובועז אפלבאום. הוא ליווה את פרס גם במערכת הבחירות הסוערת של 1981.
בין השנים 1985 ו-1995 היה נשוי לעיתונאית שרית ישי. לזוג נולדו שני ילדים, אחד מהם נפטר בינקותו. לאחר שזה נפטר אימצו את בנם השלישי, אורי. כיום מתגורר לוי ברמת אביב עם חברתו העיתונאית השוודית קתרין אורמסטד.
אזור הדמדומים
לוי נוהג מדי שבוע, ברציפות מאז 1988, לצאת לשטחים, בתחילה בליווי הצלם מיקי קרצמן ולאחר מכן הצלם אלכס ליבק, ולתעד את יחסה של ישראל לאוכלוסייה הפלסטינית, כפי שהוא נראה מנקודת המבט של הפלסטינים (בדרך כלל נקודת המבט של הפלסטיני הבודד או המשפחה הפלסטינית שבה עוסקת הכתבה). בלשונו של לוי, הוא בא "לספר את הסיפור כפי שהוא מתגלה לעיניי ולצערי, לא מתגלה לעיני מרבית הישראלים, שלא יודעים או לא רוצים לדעת מה קורה בשטחים". לוי תיאר את מטרת כתיבתו:
בסדרת מאמריו "אזור הדמדומים" מתבונן לוי במצבים אליהם מגיעים הפלסטינים בשל המלחמה והמאבקים הפוליטיים. לוי סוקר את התוצאות האנושיות של העימות הישראלי-ערבי בצד הפלסטיני. מרבית מאמריו עוסקים באזרחים חפים מפשע לטענתו שנקלעו באקראי לזירות קרב בין כוחות הביטחון הישראלים לחמושים פלסטינים. לוי בוחן ומסקר בעין ביקורתית חלק מפעולותיה של ישראל בשטחי יהודה, שומרון, ובעבר גם ברצועת עזה - הריסת בתים, פגיעה ברכוש, פציעה במזיד ובשוגג, טיפול רפואי שנמנע, חוויית העקירה והפליטוּת של פלסטינים.
גדעון לוי אינו דובר ערבית, שפתם של מושאי כתיבתו ועל כן מסתייע במתורגמנים מקומיים. כאשר נשאל על כך אמר: "זה המחדל הגדול שלי. היה לי מורה פרטי ובמשך שנה הצלחתי לקלוט רק מילה אחת, שהיא 'תודה' (שגם ידעתי אותה לפני כן)". מבקריו טוענים כי דיווחיו לוקים בחסר בעקבות זאת.
בביקוריו התכופים ביהודה ושומרון לפגישות עם מרואייניו יש סכנת חיים, עליה אמר לוי: "הסכנה עדיין מצדיקה את מה שנראה בעיניי, כמשימה עיתונאית חשובה שלא לומר, קדושה". דוגמה לסכנה זו היא מקרה שבו ירו חיילי צה"ל לעבר מונית ממוגנת שבה נסע סמוך לטולכרם.
בשנת 2004 קיבץ לוי את סדרת מאמריו "אזור הדמדומים" בין השנים 1988–2003 לספר בשם "אזור הדמדומים - חיים ומוות תחת הכיבוש הישראלי", בהוצאת בבל.
בדצמבר 2014 עוכב לחקירה במשך שעות אחדות, יחד עם הצלם אלכס ליבק, בחשד של הפרת צו אלוף (על כניסתם לכפר בשטח A) והעלבת חייל.
כתיבה פובליציסטית
בנוסף לטורו השבועי, "אזור הדמדומים", מפרסם לוי מאמרים בעמוד הדעות של "הארץ", וגם בהם הוא מרבה להתריע על עוולות הכיבוש. עם זאת, בטורים אלו הוא עוסק גם בסוגיות אחרות המעניינות את החברה הישראלית, לדוגמה נושאי החינוך, הקמפיינים הפוליטיים ואף טורים שהעלו על נס את האמפתיה שהפגינו הגשש החיוור לחלשים בחברה, טור שפורסם בימים שלאחר מותו של ישראל פוליאקוב.
ביקורתו על פעולות צה"ל
לוי מרבה למתוח ביקורת על פעולות צה"ל.דוגמה לכתיבתו הפובליציסטית בנושא זה הם דבריו בפתח מאמרו העוסק במבצע גשמי קיץ:
במהלך מבצע עופרת יצוקה תקף לוי בחריפות, החל מיומו הראשון של המבצע, את מדיניותה של ממשלת ישראל. מעל דפי עיתונו התווכחו איתו על כך גיורא רום וא.ב. יהושע. כך למשל כתב לוי על תחילת ההפצצה האווירית המסיבית של מבצע עופרת יצוקה: בהמשך תקף לוי את היציאה למלחמה בעזה, ואת פעולות צה"ל אותן הגדיר כפשעי מלחמה ותיאר את המבצע ככישלון של ישראל.
במהלך מבצע צוק איתן מתח ביקורת חריפה על טייסי חיל האוויר הישראלי בכתבתו "הרעים לטיס". בכתבה זו כתב: "הם גיבורים על חלשים, הכי חלשים, חסרי הישע שאין להם לא חיל אוויר ולא הגנה אווירית, בקושי עפיפון", והוסיף "איך אתה ישן בלילה, הטייס? האם ראית את תמונות ההרג וההרס שזרעת — בטלוויזיה, ולא רק דרך הכוונת?". מאמר זה ספג גינויים חריפים, כולל מאנשי שמאל מתון. בעקבות איומים על חייו, הוצמדה ללוי אבטחה. תלונות למועצת העיתונות על כתיבתו במהלך המבצע נדחו על ידי היועץ המשפטי של מועצת העיתונות, אילן שדי, ועל ידי נשיאת מועצת העיתונות, דליה דורנר.
ב-1 באפריל 2018, בעקבות צעדת השיבה הגדולה, שביומה הראשון נהרגו 16 פלסטינים, עשרה מהם מחבלים, פרסם ב"הארץ" מאמר בו כינה את צה"ל "צבא הטבח לישראל".
התייחסותו לטרור הפלסטיני
בהתייחסו לפיגועים שביצעו פלסטינים בישראלים, מרבה לוי לציין פעולות שביצעה ישראל כלפי הפלסטינים ולהקביל ביניהם. למשל, בעקבות הפיגוע בישיבת מרכז הרב כתב:
בתגובה על פיגועי הטרקטורים בירושלים כתב לוי מאמר המאשים את ישראל בהכנסת השימוש בדחפורים כאמצעי לחימה:
בריאיון שנתן לוי לקול ישראל בעקבות הלינץ' שנעשה בשני חיילים ישראלים אשר נכנסו בטעות לרמאללה הוא אמר כי הלינץ' היה מחריד אולם מיד לאחר מכן הזכיר כי הגופה הראשונה שצולמה כשהיא נזרקת מחלון הייתה גופת פלסטיני שנזרקה על ידי יהודים, לאחר פיגוע בבית שאן לפני 26 שנה, ואז הוסיף:.
ב-2013 כתב בטור ב"הארץ" שהוא מחכה למרד אלים של הפלסטינים וערביי ישראל כנגד המשטר הישראלי בטענה שהוא אכזרי יותר מהמשטר של לוב וסוריה.
פעמים אחדות הביע הבנה למניעי הטרור הפלסטיני. דוגמאות:
ב-2016 הצדיק לוי את שרת החוץ השוודית מרגוט וולסטרם והאשים את ישראל בהוצאה להורג ללא משפט של פלסטינים שביצעו פיגועים נגד ישראלים.
ביקורת על אופן התעסקות השמאל הציוני בדמותו של נתניהו ומשפחתו
בינואר 2010, כאשר "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"הארץ" השתלחו בשרה נתניהו, יצא לוי נגדם, וכתב "הטיפול הציבורי בה נגוע ביותר משמץ של שוביניזם גברי מאוס".
החל מסוף שנת 2018, החל לוי להוביל קו המבקר את ההתעסקות האובססיבית לטענתו בבנימין נתניהו. לשיטתו, לאיש יש יתרונות וחסרונות רבים, והעיסוק בו מונע התעסקות בנושאים חשובים שעל סדר היום. כך, אף שהוא אינו מתומכיו, לוי מסביר כי הוא מעדיף את נתניהו על-פני החלופות המוצעות של השמאל הציוני, אותו מאשים בהיותו חלול וחסר כיוון.
אימאם אל-קורטובי
מוחמד בן אחמד בן אבו בכר בן פרח (בערבית: محمد بن أحمد بن أبي بكر بن فَرْح; 1214 – 29 באפריל 1273) הידוע בכינוי אבו עבדאללה אל-קורטובי או פשוט האימאם אל-קורטובי, היה משפטן אנדלוסי מוסלמי, אשר עסק והתמחה במדע החדית', תפסיר, ותחומים נוספים במדעי האסלאם.
גדעון לוי
נושאים נוספים
לוי הביע כמה פעמים תמיכה בחרם על ישראל ובקמפיין ה-BDS, בנימוק שזהו הסיכוי היחידי לגרום לישראל להפסיק את הכיבוש.
אימאם אל-קורטובי
אימאם אל-קורטובי נולד וגדל בקורדובה שאז הייתה בשליטה המוסלמית. לאחר כיבוד העיר על ידי הנוצרים בשנת 1236 הוא עבר לאלכסנדריה.
גדעון לוי
נושאים נוספים
ב-2018, בעקבות פרשת האנטישמיות במפלגת הלייבור הבריטית, הביע לוי תמיכה בג'רמי קורבין.
אימאם אל-קורטובי
כתביו
אל-קורטובי כתב מספר טקסטים במהלך חייו, וביניהם:
גדעון לוי
נושאים נוספים
לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושלוש ועל רקע התפרצות נגיף הקורונה בישראל תמך בהצטרפות של בני גנץ ומפלגתו, "חוסן לישראל", לממשלה בראשות בנימין נתניהו.
בטלוויזיה
לוי היה שותפו של חיים יבין בסדרה התיעודית "גחלת לוחשת" על עליית יהודי ברית המועצות.
בנוסף לכתיבתו ב"הארץ" עסק לוי בראיונות טלוויזיוניים בערוץ 3 של הטלוויזיה בכבלים. על סגנונו כמראיין אמר "אני משתדל להקשיב ולא להקשות, לא כשהמרואיין הוא רחבעם זאבי או יהודה עציון ולא כשהוא חיים הנגבי או אורי אבנרי". בשנת 1998, לפני הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, ראיין לוי את אהוד ברק במסגרת תוכניתו ב"תבל". בריאיון זה שאל לוי את ברק מה היה עושה לוּ נולד פלסטיני. ברק ענה כי "אם הייתי פלסטיני בגיל המתאים, הייתי נכנס בשלב מסוים לאחד מארגוני הטרור". ריאיון זה הוא בין הנודעים שערך לוי, בשל הסערה שעוררה התבטאות זו של ברק.
בשנת 2012 נמנה עם משתתפי סדרת הדוקו-ריאליטי "מחוברים" ביחד עם זוגתו קתרין אורמסטד שצעירה ממנו ביותר מ-20 שנה. בשנת 2013 נעשה עליו סרט בבימויו של בילאל יוסף בשם "נגד הזרם" ("Going Against the Grain") עבור ערוץ אל-ג'זירה.
ב-2015 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "הקודחים".
נאומים פומביים
במרץ 2011 השתתף גדעון לוי ב-"שבוע האפרטהייד הישראלי" שנערך בטריניטי קולג' באירלנד. בנאום שנתן באירוע זה ביקר לוי בחריפות את מדינת ישראל. לוי טען כי "מפעל ההתנחלויות הוא פשע" והשווה בין הכיבוש הישראלי של השטחים למשטרי העריצות בעולם הערבי. לוי אף אמר כי "המשטר הישראלי מושחת מבחינה מוסרית" וטען כי לישראלים אין נקיפות מצפון בגין הכיבוש בגלל הדה-הומניזציה והדמוניזציה שעושה התקשורת הישראלית לפלסטינים.
הפולמוס סביב כתיבתו
כתיבתו של לוי מעוררת פולמוס נרחב, הבא לידי ביטוי בתגובות חוזרות ונשנות למאמריו במדורי המכתבים למערכת של "הארץ", כמו גם באמצעי תקשורת אחרים. מספר מבקרים האשימו את לוי בכך שלא גינה את הטרור הפלסטיני כנגד ישראל, או אף הצדיק אותו. שבועון החדשות הגרמני "דר שפיגל" כתב על לוי שהוא "הפרשן (הישראלי) הרדיקלי ביותר" וטען שהוא הסיבה העיקרית שניתנה על ידי קוראי "הארץ" לביטול מנויים לעיתון. לוי עצמו חיזק טענה זו כאשר אמר כי במשרדי עיתון "הארץ" קיים תיק עבה ובו הודעות מקוראים קבועים של העיתון על ביטול מנויים בעקבות קריאת הכתבות שלו. בין מבטלי המנוי לעיתון היו גם עיתונאים ואנשי ציבור דוגמת עירית לינור שטענה כי "הארץ" הפך לעיתון שמאלני רדיקלי, אנטי-ציוני ובעל אג'נדה פרו-פלסטינית. כדוגמה לדבריה היא הזכירה את לוי עליו כתבה:
עמוס שוקן, המו"ל של "הארץ" התייחס לכתיבתו של לוי (במענה לביקורת של עירית לינור):
על יחסו של לוי ללינץ' ברמאללה פרסם העיתונאי נחום ברנע מאמר ביקורת באתר "העין השביעית" בשם "מבחן הלינץ". הוא כתב כי אירועי אוקטובר 2000 היו ללוי "שעה של מבחן משולש: איזה עיתונאי אתה? איזה בן-אדם אתה? איזה ישראלי אתה...? לוי קפץ בקושי מתחת לרף".
יש שביקרו את לוי על אמינות כתבותיו. למשל, בדצמבר 2005 פרסם לוי את סיפור "נוהל חמור", ובו כתב ששוטרי מג"ב התעללו בפלסטיני למוות על ידי קשירתו לחמור. העיתונאי אמנון דנקנר כתב שמדובר בסיפור שלא היה ולא נברא. על לוי נמתחה ביקורת שלא חזר בו ולא התנצל על הפרסום המוטעה. דנקנר ציין עוד מקרה שבו חזר לוי על טענה נגד צה"ל, אף על פי שאף היא הופרכה.
הפובליציסט בן-דרור ימיני פרסם מאמר ביקורת חריף על לוי בו הוא טוען לשקרים שאמר לוי בריאיון לעיתון זר, לוי השיב על ביקורתו של ימיני במאמר תגובה בו הוא מתייחס לטענותיו של ימיני. בן-דרור ימיני השיב על תגובתו של לוי במאמר תגובה שבו סיפק חיזוקים לטענותיו הקודמות. ימיני מבקר באופן שיטתי את לוי והשווה אותו לפוליטיקאי הבריטי ג'ורג' גאלווי. ימיני קובל רבות על לוי גם בספרו "תעשיית השקרים", שבו הוא טוען כי חלק ניכר מהדה-לגיטימציה של מדינת ישראל מקורה בסילוף האמת פרי עטו של לוי.
בלוגרים רבים מקצווי הקשת הפוליטית התייחסו לספרו "אזור הדמדומים".
בנובמבר 2013 נזף בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות ב"הארץ" ובגדעון לוי, על מאמר של לוי שבו טען שהרצח בסניף בנק הפועלים בבאר שבע נעשה בהשפעת שירותו של הרוצח במשמר הגבול, אולם בית הדין לערעורים של המועצה הפך את ההחלטה מספר שבועות לאחר מכן בקובעו כי חופש הביטוי נועד "לאפשר גם הצגה של תזות קיצוניות, מקוממות ומרגיזות".
בעקבות מאמרו "הרעים לטיס" בזמן מבצע צוק איתן, ביטלו 1,600 קוראים את מנויים על "הארץ".
באוגוסט 2015 פרסם לוי מאמר ביקורת על יו"ר האופוזיציה, יצחק הרצוג, שבעקבותיו החלה התנצחות בין השניים, שתוארה בידי עיתונאי "הארץ" בני ציפר.
פרסים
לוי זכה בכמה פרסים ישראליים ובינלאומיים, בהם:
פרס סוקולוב
גדעון לוי זכה בפרס סוקולוב לעיתונות הכתובה לשנת 2021
קישורים חיצוניים
גדעון לוי מספר על עצמו:
אלה קציר
אלה קציר (נולדה בשנת 1958), היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל בריצת 100 מטר (1974) ואלופת המכביה התשיעית (1973) בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה
קציר התאמנה בהפועל רמת גן בהדרכתו של דוד קושניר.
בתחרות שנערכה במכון וינגייט ב-25 במאי 1973 קבעה קציר בריצת 60 מטר שיא ישראלי חדש לקדטיות (עד גיל 18) בתוצאה של 7.5 שניות (מדידה ידנית), השיא עדיין קיים, נכון ל-2017.
אלופת המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973, זכתה קציר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.77 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אצנית ישראלית, באותה העת, לפני לוריין אברמסון מארצות הברית (26.03 שניות) וג'נין קפלן מרודזיה (26.51 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם מיה קלה, אורית זלינגר ואסתר רוט-שחמורוב בתוצאה של 48.46 שניות, לפני אוסטרליה (52.28 שניות) ומקסיקו (57.05 שניות). מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.26 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אצנית ישראלית, באותה העת, אחרי אסתר רוט-שחמורוב שקבעה שיא מכביה חדש של 11.75 שניות ולפני לוריין אברמסון (12.59 שניות).
באליפות בתי הספר העל יסודיים שנערכה שנערכה בפירנצה, איטליה ביוני 1974 בהשתתפות 21 מדינות זכתה קציר במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.3 שניות, אחרי אצנית מצרפת (12.2 שניות).
אלופת ישראל
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בשנת 1974 זכתה קציר במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.1 שניות, לפני אסתר רוט-שחמורוב (12.1 שניות) ודינה שלוש בת אגודתה (12.2 שניות).
MTV ישראל
MTV ישראל הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי בבעלות חברת ויאקום המשדר סרטונים של מוזיקה פופולרית בישראל ובעולם 24 שעות ביממה החל משנת 2011. הערוץ משודר באפיק 189 ב-HOT וב-NEXT TV, ובאפיק 75 ב-yes - כאשר ב-HOT וב-NEXT TV משודרות בנוסף תוכניות רכש בערוץ נפרד הנקרא MTV סדרות, אשר נמצא באפיק 186.
היסטוריה
ערוץ MTV אירופה החל את שידוריו בישראל ב-13 במרץ 1990 בחברות הכבלים ופעל במשך יותר משני עשורים בהם צבר פופולריות רבה בקרב הנוער הישראלי והגביר את החשיפה למוזיקה הלועזית אשר הובילה לעלייה בצריכה של להיטים, הן בתחנות הרדיו והן בחנויות, כשבשיא הביקוש הגיעו כוכבי פופ בינלאומיים רבים להופעות בארץ.
ב-17 בינואר 2011 הוחלף ערוץ MTV אירופה ב-MTV ישראל בכבלים ובלוויין באפיקים 89 ו-75 בהתאמה, שהפך לערוץ MTV ה-64 במספר שמושק מחוץ לארצות הברית, עם השקעה של כ-6 מיליון שקלים בערוץ החדש. שני ההבדלים המרכזיים בלוחות השידורים הם שילוב סרטוני מוזיקה ישראלית עם אלו בלועזית ושידור רציף של התכנים ללא פרסומות כאשר הקריינות והמעברונים בשפה העברית ותוכניות המקור מתורגמות.
ערוץ MTV סדרות
בינואר 2015 החליטה HOT לפצל את הערוץ לשניים, ערוץ MTV המשדר מוזיקה בלבד וערוץ MTV סדרות המשדר הפקות מקור מתורגמות וטקסי פרסים. התוכניות גם זמינות לצפייה בשירות ה-VOD של חברת yes.
טלסקופ החלל איינשטיין
הפרויקט היה חלק של תוכנית לחקר החלל High Energy Astronomy Observatory (HEAO) שהתחילה להתגבש בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. בשנת 1970 נאס"א פרסמה פנייה למדענים וקבוצה בראשות ריקרדו ג'אקוני הציע לשגר טלסקופ קרני רנטגן.
הלוויין נבנה ב-TRW Inc והועבר לבדיקות במרכז טיסות החלל מרשל בשנת 1977. ב-13 בנובמבר 1978 הוא שוגר לחלל מנמל החלל קייפ קנוורל. זמן קצר לאחר השיגור הוא קיבל את שמו לציון 100 שנים להולדת המדען. הטלסקופ סיים את פעילותו באפריל 1981 כאשר אזל מלאי הדקל למנוע.
תצפיות ותגליות
על הלוויין הותקן טלסקופ שהיה רגיש לאנרגיות בתחום 0.15–4.5 קילואלקטרון וולט. כמו כן הותקנו מצלמה דיגיטלית, מד אנרגיות, ספקטרומטרים גלים בתדרים שונים וציוד נוסף.
בעזרת הטלסקופ התגלו כ-5,000 מקורות קרינת רנטגן. תוצאות תרמו רבות לקידום חקר גלקסיה. בין היתר התגלה שקרינת רנטגן של כוכבים היא חזקה ממה שהיה צפוי.
לוויין Uhuru גילה קרינת רנטגן מצבירי גלקסיות מרוחקים. תצפיות שבוצעו בעזרת טלסקופ החלל איינשטיין איפשרו להעמיק מחקר בנושא.
You're on Your Own, Kid
"You're on Your Own, Kid" (בעברית: "אתה לבד, ילד") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. את השיר הוציאה לאור בשנת 2022 חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כרצועה החמישית מתוך אלבום האולפן העשירי של סוויפט, Midnights (2022). נכתב והופק על ידי סוויפט וג'ק אנטונוף באמצעות שילוב בין סוגות הרוק אלטרנטיבי, הפופ רוק והסינת' פופ. הוא מספר את סיפור התבגרותה מילדה פורצת דרך בתעשיית המוזיקה לאחת מהמוזיקאים המצליחים בעולם. הוא זכה להצלחה בין-לאומית מבלי שיצא כסינגל.
רקע
ב-28 באוגוסט 2022, בעת נאום זכייתה בפרס קליפ השנה עבור All Too Well: The Short Film בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022, הכריזה סוויפט על תאריך יציאת אלבום האולפן העשירי שלה, 21 באוקטובר. בחצות חשפה ברשתות החברתיות את שמו של האלבום, Midnights, ואת עטיפתו. עם זאת, רשימת הרצועות של האלבום לא פורסמה באותו הזמן. בסרטון שפורסם באינסטגרם ב-16 בספטמבר בשם "The making of Midnights" אושר כי אנטונוף, שעבד עם סוויפט החל מהוצאת האלבום 1989 ב-2014, ישתתף בהפקת האלבום הנוכחי. החל מ-21 בספטמבר החלה לחשוף את שמות רצועותיו בסדר אקראי דרך סדרת סרטוני טיקטוק בשם "Midnights Mayhem with Me", שאורכה עמד על שלושה-עשר פרקים. בכל פרק סוויפט מגלגלת רולטת לוטו המכיל כדורים הממוספרים מאחת עד שלוש עשרה. כשכדור יוצא, היא מכריזה את שם השיר בהתאם למיקומו ברשימת הרצועות של Midnights. בפרק העשירי, שפורסם כמה ימים לאחר מכן, הכריזה סוויפט על כותרת השיר, "You're on Your Own, Kid".
"You're on Your Own, Kid" יצא לאור לצד שלוש-עשרה הרצועות המקוריות של Midnights ושירי בונוס שנכללו במהדורת ה-3am Edition ב-21 באוקטובר 2022 דרך חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. רמיקס המיתרים לשיר נכלל במהדורת הטארגט של האלבום. סוויפט ביצעה אותו לראשונה כאחד מ"שירי ההפתעה" ב-14 באפריל 2023 בטמפה שבפלורידה כחלק מסיבוב ההופעות השישי שלה, "The Eras Tour".
כתיבה והלחנה
אורכו של "You're on Your Own, Kid" עומד על שלוש דקות וארבע עשרה שניות, וכולל צלילי גיטרה חשמלית לאורכו. הוא מתחיל במקצב שקט של כלי הקשה, גיטרות וסינתיסייזרים עדינים, שעוצמתם מתגברת בהדרגה. כשסוויפט שרה את השורה "You're on your own kid, you always been" החלקים האינסטרומנטליים בשיר נעצרים. הדבר תואר על ידי פול אטארד ממגזין Slant כאאוטרו נצחי וממושך לשיר. בביקורת על Midnights ציינו המבקרים כי הז'אנרים השולטים ב-"You're on Your Own, Kid" הם רוק אלטרנטיבי, סינת' פופ ופופ רוק. המבקר רוב שפילד כינה אותו כרצועה המזכירה את להקת הרוק ניו אורדר.
מילות השיר עוסקות על תהליך ההתבגרות שעברה סוויפט. היא מעלה זיכרונות משנות נעוריה בעיר הולדתה, שם חלמה להתפרסם ומצאה נחמה בכתיבת שירים כאמצעי ליצור יקום דמיוני משלה. בבית הראשון היא מזכירה אהבה נכזבת שחוותה בעברה: "Summer went away / Still the yearning stays / I play it cool with the best of them / I wait patiently / He's gonna notice me / It's ok, we're the best of friends." שאנון קרלין ממגזין Time ציינה כי נושא זה נידון גם בשירים נוספים של הזמרת, כמו "You Belong with Me" ו-"Hey Stephen" מ-Fearless (2008). בבית השני מתחילה להפוף מנערה מפוחדת לאחת שרודפת אחרי המטרות שהציבה לה לאורך הקריירה שלה. כל שורה בגשר השיר מתייחסת לאלבומים השונים שהוציאה במהלך הקריירה שלה כמוזיקאית. במהלך הקטע של 1989 מתייחסת להפרעת האכילה שפיתחה, שהשילה רבות ממשקלה. בקטע שלאחר מכן, על האלבום Reputation מתייחסת על ההתעלמות שחוותה מחבריה במהלך הסכסוך, שהתפרץ בשנת 2016, בינה לבין קניה וסט ורעייתו קים קרדשיאן. כמו כן, היא מתייחסת את מחלוקת המאסטרס עם חברת התקליטים הקודמת שלה, ביג משין רקורדס, באמצעות השורה "Everything you lose is a step you take" ("כל דבר שאתה מאבד [ששת אלבומי האולפן הראשונים שלה], זה צעד אחד קדימה [תחילת תהליך הקלטת אלבומיה מחדש]"). את Midnights היא מתארת כתקופה המאדירה את קשרי החברות בין בני האדם, וכי אין יותר סיבות לחשוש מלהביע את עצמך ואת דעותיך בפומבי.
מבקרי המוזיקה פירשו את "You're on Your Own, Kid" כהשתקפות עצמית של סוויפט על עברה ועל המעבר מנערה אנונימית למוזיקאית מדופלמת ועטורת פרסים והישגים. ב-Vulture נטען כי כלי ההקשה בלחן השיר מתארים את האווירה של אלבומה השני, Fearless. מת'יו דווייר מ-PopMatters ציין לטובה את השימוש בשורה "I gave my blood, sweat, and tears for this" ("נתתי את הדם, הזיעה והדמעות שלי בשביל זה") כאמצעי לתיאור שנותיה הראשונית כמוזיקאית וכפורצת דרך בתעשייה. ניק ניקולס ממגזין Atwood טען כי "You're on Your Own, Kid" דומה בנושאיו הליריים לשיר "Fifteen".
ביקורות
סטיבן תומפסון מ-NPR שיבח את הדימויים בהן השתמשה סוויפט לתאר את חייה, ואת המנגינה המדהימה, לטענתו, שממחישה בצורה הטובה ביותר את יכולתיו של אנטונוף כמפיק מוזיקלי. פול אטארד החשיב את "You're on Your Own, Kid" כרצועה הטובה ביותר עבור הקונספט של האלבום Midnights. פטרידיס תיארה אותו כשיר המלא בעדינות וצלילים מבריקים. ב-Slate נכתב על ידי קרל וילסון כי "You're on Your Own, Kid" נמנה בין הרצועות הבודדות שמציגות רגש בלבד באלבום של סוויפט. אלן ג'ונסון מ-Paste שיבחה על הנרטיב העשיר שבו, שנמנע מלהיות בעל מילים מבלבלות. ב-Variety דירג כריס וילמן את "You're on Your Own, Kid" במקום ה-49 ברשימת "50 השירים הטובים ביותר מתוך הדיסקוגרפיה של טיילור סוויפט".
הצלחה מסחרית
לאחר יציאתו של Midnights הפכה סוויפט לאמן הראשון שאכלס בו-זמנית את כל עשרת המקומות הראשונים של מצעד הבילבורד הוט 100 בשיריו. "You're on Your Own, Kid" דורג באותו שבוע במקום השמיני עם 34.1 מיליון השמעות בסטרימינג, 1,500 עותקים דיגיטליים שנמכרו ו-498,000 השמעות ברדיו. בנוסף, הפכה לאמנית בעלת מספר השירים הגבוה ביותר שדורגו בעשרת המקומות הראשונים (40 בסך הכל. עקפה את שיאה הקודם של מדונה) ולאמן היחידי שאכלס בו-זמנית את כל עשרת המקומות הראשונים של הבילבורד הוט 100, שירי הסטרימינג והשירים הדיגיטליים במקביל. כמו כן, הגיע למקום השישי בשיאו בקנדה הוט 100, ואף קיבל תואר פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי. ב הגיע למקום ה-65 במצעד הסינגלים הבריטי, וקיבל תואר פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
בשאר העולם דורג "You're on Your Own, Kid" בין 40 השירים הפותחים במצעדי הסינגלים באוסטרליה (6), הפיליפינים (6), סינגפור (6), מלזיה (7), איסלנד (13), פורטוגל (13), וייטנאם (13), קרואטיה (18), הודו (19), דרום אפריקה (19), ניו זילנד (20), לוקסמבורג (22), ליטא (24), צ'כיה (26), שוודיה (27), שווייץ (27), סלובקיה (32), נורווגיה (34), הונגריה (36), ספרד (39) ודנמרק (40). כמו כן, דורג במקום ה-82, ה-98 וה-107 באיטליה, בארגנטינה ובצרפת בהתאמה. הוא גם הגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד גלובל 200.
ז'אן מארה
ז'אן אלפרד וילן-מָארֵה (בצרפתית: Jean Alfred Villain-Marais; 11 בדצמבר 1913 – 8 בנובמבר 1998) היה שחקן קולנוע, תיאטרון, סופר, פסל, צייר ובמאי צרפתי.
קורות חייו
ז'אן מארה נולד בשרבור שבצרפת. מארה השתתף בסרטיו של ז'אן קוקטו שעמו ניהל רומן. מסרטיו המפורסמים של קוקטו שבהם כיכב מארה: "היפה והחיה" (1946) "רואי בלה" (1948) ו- "אורפיאוס" (1950).
בשנת 1960 השתתף בטרילוגיה אודות פנטומאס לצד לואי דה פינס כשמארה משחק משחק כפול גם בתור העיתונאי פנדור וגם כפנטומס (בסרטים פנטומס, פנטומס 2 ו-3). מארה התנגד לכפילים וביצע בעצמו פעלולים בסרטים.
בתחילת שנות השבעים המעיט להשתתף בסרטים והתמקד בהופעות בתיאטרון. בשנת 1985 שימש כשופט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בשנת 1998 נפטר מארה כתוצאה מהתקף לב בעיר קאן.
הייזלוודיט
הייזלוודיט הוא מינרל סולפיד הניקל נדיר שצבעו ארד חיוור.
הרכב כימי וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי של ההייזלוודיט היא Ni3S2.
ההייזלוודיט מתגבש במערכת הטריגונלית, חבורת סימטריות נקודתית " טריגונלית טרפזוהדרלית" 3\ 2, וחבורת סימטריות מרחבית "R32". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.741 ו-c=7.139.
תכונות פיזיקליות
המינרל מופיע כמקבצים גרגריים עד חסרי צורה או מפוזר בתוך מסת אם. להייזלוודיט אין פצילות. הקשיות של המינרל נמוכה, 4 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 5.82 גרם לסמ"ק. גבישים תאומים אפשריים וזו הסיבה לצורת הפסיפס שרואים במקטע מלוטש של המינרל.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי. גבישי ההייזלוודיט הם אטומים. צבעם צהוב פליז חיוור עד צהוב-ארד. בחשיפה לאור מקוטב מצולב משתנה צבעו תוך כדי סיבוב מחום ועד אפור כחלחל.
גילוי ומקור השם
המינרל נתגלה במכרה הניקל "הלורד ברסי" (Lord Brassey Mine - כיום מכרה נטוש) במחוז הייזלווד (Heazlewood) באי טסמניה אחת ממדינות אוסטרליה ב-1896 וקרוי על שם המחוז בו מצוי המכרה.
התהוות
הייזלוודיט נוצר בהתמרה של פרידוטיט ודוניט בתהליך התגרענות. הייזלוודיט הוא המינרל הסולפידי המכיל את הכמות המעטה ביותר של גופרית בין המינרלים המכילים ניקל, ונוצר רק במהלך אקסולציה של גופרית מהסריג של אוליבין מותמר.
ההערכה היא כי הייזלוודיט נוצר מגופרית וניקל המצויים באוליבין בראשיתי בכמויות זעירות, וכי הם מחולצים מהאוליבין בתהליכי התמרה. אוליבין מגמטי מכיל עד ל-4,000 חלקים למיליון (ppm) של ניקל ועד 2,500 ppm גופרית בתוך הסריג הגבישי, כזיהומים וכתחליפים למתכות מעבר בעלי רדיוס יוני דומה (Fe+2 ו-Mg+2).
במהלך ההתמרה מתרכבים הגופרית והניקל מהסריג של האוליבין ויוצרים מינרלים סולפידיים מותמרים, בעיקר מילריט. כשנוצר אוליבין מותמר, הנטייה של מינרל זה לספוג מחדש גופרית, ושל הגופרית להיפלט מסרפנטיניט דרך אובדן החומרים הנדיפים נוטים להקטין את זמינות הגופרית.
בסביבה זו המינרלוגיה של סולפידים של ניקל מייצרת את התרכובת הדלה ביותר בגופרית, שהיא ההייזלוודיט.
מקור ותפוצה
בסלעי דוניט ואופיוליט שעברו סרפנטיניזציה כנראה מתהליכים הידרותרמיים, במחדרים מאפיים משוכבים, ובכרומטיטים ובקסנוליתים במעטפת כדור הארץ. ידוע כי מחדר "האנימון וול" (Honeymoon Well - באר ירח הדבש) האולטרה-מאפי באוסטרליה המערבית מכיל תערובות סולפידיות של הייזלוודיט-מיליריט בתוך דוניט - סלע הצטברות אוליביני שעבר סרפנטיניזציה בתהליך התמרה. ההייזלוודיט התגלה יחד עם המילריט גם בסלעים האולטרה-מאפיים של קלדוניה החדשה.
מינרל זה נתגלה גם במטאוריטים, כולל מטאוריטים של ברזל ובכונדריטים פחמניים מסוג CV.
ההייזלוודיט מצוי בכמויות קטנות במספר רב של אתרים. מקום בהם מצויים כמויות משמעותיות של המינרל כוללים את מכרה הניקל הנטוש "הלורד ברסי" (Lord Brassey Mine) במחוז הייזלווד (Heazlewood) באי טסמניה באוסטרליה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); במחוז ג'וזפין (Josephine) במדינת אורגון, במחוז לנקסטר (Lancaster) בפנסילבניה ובמכרה דורלסקה (Dorleska) במחוז טריניטי בקליפורניה שבארצות הברית; במכרה מארברידג' (Marbridge mine) שליד העיירה לא-מוט (La Motte), ובמכרה ג'פרי (Jeffrey) באזבסטוס בקוויבק שבקנדה; במכרה הכרום "קופ קרום" בסמוך לעיירה אסקל (Aşkale) בנפת ארזורום שבטורקיה; בפוסקיאבו בקנטון גראובינדן שבשווייץ; במרבץ באן פוק (Ban Phuc) בווייטנאם; ובנפת איטואיגאווה (糸魚川市) במחוז ניאיגטה (新潟県) ביפן.
9Gem
9Gem הוא ערוץ טלוויזיה אוסטרלי המופץ בחינם שהושק על ידי רשת Nine ב-26 בספטמבר 2010. זהו ערוץ בידור וסרטים כללי. עד שנת 2015 נקרא הערוץ GEM.
היסטוריה
מנכ"ל רשת Nine, דייוויד דינגל, אמר כי "GEM הוא חלק מהאסטרטגיה של Nine כדי ליצור אשכול של ערוצים משלימים שייפנו לכל קהלי היעד". הערוץ מכוון לכל אחד, ומשדר תוכניות לייף סטייל וסרטים, נוסף על תוכניות אחרות שכוללות תוכניות חדשות ואחרות שכבר שודרו בעבר בערוצים אחרים של רשת Nine. השקת הערוץ נבעה מההצלחה שבהשקת ערוץ 9Go!.
2015: מיתוג מחדש
ב-26 בנובמבר 2015 רשת Nine החלה במיתוג מחדש של כל ערוציה, ובנוסף הערוץ עבר לאפיק 92 והחל לשדר ב-HD. ב-16 בדצמבר אותה שנה החלו בערוץ גם להציג אריזה גרפית חדשה, שכוללת מראה חדש לקדימונים, הפסקות פרסומות ועוד.
תוכניות
הערוץ מתמקד במגוון רחב של צופים, ומשדר תוכניות רבות ומגוונות.
התוכניות המשודרות כוללות בתוכן ז'אנרים רבים, הכוללים לייף סטייל, פשע, דרמות, סיטקומים, קלאסיקות, קומדיות, אירועי ספורט בשידור חי ועוד.
חדשות
תוכניות חדשות בדרך כלל לא משודרות ב-GEM, אבל בין 7 באוגוסט עד אוקטובר 2013 שודרה מהדורת חדשות Nine בשעה 19:00. המהדורה הושקה בתגובה להשקת מהדורת חדשות שבע משעה 19:00 בערוץ 7TWO. קודם לכן שודר בערוץ GEM מבזק חדשות Nine שעה שחדשות שודרו בערוץ הראשי !9Go.
סמלילי הערוץ
כאשר הערוץ הושק ב-26 בספטמבר 2010, הסמליל שלו היה סגול, בניגוד לסמליל רשת Nine הכחול. הסיסמה של הערוץ, "ברוכים הבאים ל-GEM" הייתה דומה ופזלה לסיסמת הערוץ הראשי של רשת Nine "ברוכים הבאים הביתה". בעקבות השקת הערוץ מחדש כ-9Gem הוא קיבל סמליל חדש שעוצב בדומה לזה של ערוץ 9Go, והמשותף לשני הסמלילים הוא 9 הנקודות המופיעות לצד שם הערוץ.
אינדיאנה ג'ונס והמכונה מן הגיהנום
אינדיאנה ג'ונס והמכונה מן הגיהנום (אנגלית: Indiana Jones and the Infernal Machine) הוא משחק הרפתקה ממוחשב, המבוסס על דמותו של אינדיאנה ג'ונס כפי שעוצבה בסדרת סרטי אינדיאנה ג'ונס. המשחק יצא בגרסאות הפועלות תחת מערכת ההפעלה "חלונות" וכן לקונסולות המשחקים נינטנדו 64 וגיים בוי. כמו מספר משחקים שיצאו באותה תקופה, גרסת המחשב נועדה לחלונות 95 ו-98 בלבד, ואילו הרצתה בחלונות XP או Vista תגרום לבעיות הפעלה, תקלות ובאגים.
כבגרסאות קודמות של המשחק, גם כאן מורכב הסיפור מסדרה של חידות, שפתרונן במוח או בכוח ובסיוע אביזרים שונים, מקדם את המשחק לשלב הבא, עד לפתרון התעלומה כולה. פתרון התעלומות מוקצב לעיתים בזמן. הדמויות העיקריות במשחק הן אינדיאנה ג'ונס, סופיה האפגוד, שכבר הופיעה בגלגול קודם של המשחק, ד"ר גנדי ולדניקוב המדען הגאון, סימון טרנר, הבוס של סופיה, ועוד.
אם במהלך המשחק השחקן ינסה לפגוע בדמיות המקדמות את העלילה הן לא תפגענה כלל וכלל. רק בשלב האחרון של המשחק, אחד מן הדמויות (סימון טרנר) נהפך לאויב וניתן לחסל אותו. בכל שלב של המשחק מוחבאים עשרה אוצרות (פרסים) שכוללים יהלומים, אבני חן, מטילי זהב ופסלים יקרי ערך. את חלקם ניתן למצוא בקלות, יש אוצרות שמתגלים רק לאחר פתרון חידה בשלב ואילו אוצרות אחרים מוחבאים היטב בחדרים נסתרים, פתחים חשוכים או מתחת למים. בשלבים מוסתרים גם ערכות עזרה ראשונה, כלי נשק ונוגדני ארס. כל השלבים בנויים סביב עיקרון של מעגליות, כאשר השחקן מסיים משימה בשלב הוא חוזר לאותו נקודה, או שהשלב עצמו מסתיים היכן שהתחיל. כמו כן, אם מסיבה כלשהי השחקן מגיע למדרון תלול מדי או לאזור שאין ממנו חזרה, לא ניתן להפעיל את אינדיאנה. כך למשל אם יורדים לאזור שבו המעלית לא עובדת, השליטה בדמות הראשית תינעל והשחקן יצטרך להתחיל את השלב מחדש או מהשמירה האחרונה שלו.
עלילה
עלילת המשחק מתרחשת בשנת 1947, זמן תחילת המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות. הסובייטים מקימים אתר ארכאולוגי בעיראק, באזור שבו הייתה העיר הקדומה בבל. סופיה האפגוד, סוכנת של ה-CIA יוצרת קשר עם ג'ונס כדי לערב אותו בחקירה ובמעקב אחרי פעילות זו. מתברר שבהריסות העיר בבל קיימת מכונה מיוחדת המסוגלת לפתוח שער ליקום אחר - האתיריום. לפי האגדה, ביקום הזה נמצא מרדוך - אל שהבבלים סגדו לו. ד"ר ולדניקוב, פיזיקאי תאורטי האחראי על האתר הארכאולוגי, מאמין שעל ידי מעבר למרחב של מרדוך, הסובייטיים יוכלו לנצל את כוחותיו ולנצח את ארצות הברית במלחמה.
במשחק ישנם 17 שלבים, כאשר השלב האחרון הוא שלב בונוס שאינו קשור לעלילה, ובו השחקן יכול לצבור עוד נקודות ולמצוא עוד אוצרות בפרו. השלב הראשון מתחיל במכרה ביוטה, ארצות הברית, ובו לומד השחקן כיצד להפעיל את אינדיאנה - לטפס על חבל, לירות, לטפס, לזחול, להשתמש במצית ועוד. לאחר מספר מכשולים, השחקן פוגש את סופיה ומכאן מתחילה העלילה להסתבך. סופיה נותנת לג'ונס גלגל שיניים מברונזה והם מתווכחים על גילו. סופיה מספרת שהגלגל נמצא באתר החפירות הרוסי וכך מלהיבה אותו להצטרף לצוות החקירה.
מתברר שארבעת חלקי המכונה פוזרו על ידי חסידיו של מרדוך באתרים שונים ברחבי העולם. על ג'ונס למצוא את ארבעת החלקים כדי להפעיל את המכונה, ולעבור באתרים מרהיבים ואקזוטיים כמו הרי טיאן שאן, פלאוואן, עמק שהיה מיושב בעבר על ידי האולמקים, מרואה ועוד. החלק הראשון הוא מכשיר שיוצר רעידות חזקות, השני מכשיר שמאפשר יכולת לראות ולא להיראות, השלישי מכשיר המאפשר ריחוף באוויר, והרביעי הוא סוללה חזקה. על כל אחד מהחלקים הוצבה שמירה הדוקה: על החלק הראשון שומרת מפלצת קרח, על השני שומרת מפלצת לבה, על השלישי נחש ענק ועל הרביעי רובוט אימתני, את כולם אינדיאנה צריך להביס ולחסל כדי להמשיך בהרפתקה. בסיומו של המשחק אינדיאנה וסופיה פוגשים את מרדוך ומגלים שהוא יצור מרושע ומסוכן. עליהם להילחם בו ולהביס אותו פעמיים בטרם הוא מת.
תאופילוס (היסטוריון)
תאופילוס (ביוונית: Θεόφιλος) היה היסטוריון וגאוגרף מהמאה ה-2 לפנה"ס, במידה והקטעים המצוטטים הבאים מתייחסים לאותו אדם.
אלכסנדר פוליהיסטור מצטט את תאופילוס כעד לדיווחו של ההיסטוריון היהודי הלניסטי אופולמוס, על כך שהמלך שלמה שלח למלך צור את עמוד מזהב המוצג במקדש זאוס בעיר, ומוסיף את דברי תאופילוס עצמו, ששלמה שלח למלך את הזהב שנותר (ממה ששלח אליו חירם לצורך בניית בית המקדש), ומלך צור השתמש בעמוד מזהב לציפוי פסל בגודל מלא של בתו (שעל פי היסטוריון אחר, לאיטוס, נמסרה לשלמה לאשה). ייתכן וזהו אותו תאופילוס שנזכר על ידי יוסף בן מתתיהו בחיבורו האפולוגטי "נגד אפיון", בין אותם סופרים יוונים עתיקים שהזכירו את היהודים בכתביהם.
הספר השלישי בחיבורו של תאופילוס על איטליה (Ίταλικά, איטליקה) והשני בחיבורו על הפלופונסוס מצוטטים על ידי פסאודו-פלוטרכוס. תלמי (גאוגרפיקה, Geogr. I. 9. § 3) מצטט מתוך חיבור גאוגרפי כלשהו של תאופילוס, שאת שמו הוא לא מציין, אך ללא ספק זהה לחיבור "פרייגיסיס" (Περιήγησις), שאל הספר ה-11 שבו, מתייחס סטפנוס מביזנטיון (בערך Παλική). פסאודו-פלוטרכוס (De Fluviorum et Montium Nominibus, 24) גם מצטט מתוך הספר הראשון בחיבור של תאופילוס בשם περὶ λὶγων.
יד אליעזר
אגודת יד אליעזר הוא ארגון חסד וצדקה מהגדולים בציבור החרדי הישראלי. הארגון נוסד בשנת ה'תשמ"א (1981) על ידי הרב יעקב והדסה ויזל.
היסטוריה
יד אליעזר הוקם בתור ארגון שכונתי קטן בשכונת עזרת תורה בירושלים, אך צמח לאחד מארגוני הצדקה והחסד הגדולים ביותר בארץ. מטרתו העיקרית של הארגון הוא לסייע למשפחות נזקקות בתחומים מגוונים. האגודה מספקת מצרכי יסוד לכ-6,000 משפחות מעוטות יכולת מדי חודש בחודשו, מזון מבושל ליולדות, הפעלת מוקד טלפוני לנזקקים, מפעילה יחידה המסייעת לחולים סופניים ועוד.
יד אליעזר בנה ומפעיל אולמות שמחות, שניים בירושלים [וולף] שניים בבני ברק [פרידמן] ושלושה באשדוד [פרידמן], האולמות מספקים חתונות לכלל הציבור במחירי עלות על מנת לחסוך בהוצאות השמחה הכבדות.
ל"יד אליעזר" פרויקט ייחודי מסוגו הנקרא "פרויקט חונכים" אשר בו מאות חונכים בכל רחבי הארץ. כל חונך וחונך מוצמד לילד הזקוק לסיוע לימודי ורגשי, ונותן לו תשומת לב ויחס אישי, שעות לימוד משותף ופעילות חברתית, פעמיים בשבוע. כמו כן ישנה קרן אלמנות המסייע בכל חודש לאלפי אלמנות בכל הארץ.
השם אליעזר מגיע מהרב אליעזר ליפא בנזימן זצ ''ל וכן עד היום כלתו גב' מלכה בנזימן נמצאת שם לעזור לנזקקים
ג'וליו פניאנו
ג'וליו פניאנו (באיטלקית: Giulio Fagnano; 26 בספטמבר 1682 – 18 במאי 1766) היה מתמטיקאי איטלקי. המתמטיקאי הראשון שהפנה את תשומת ליבו לתאוריה של אינטגרלים אליפטיים. תוצאתו המפורסמת ביותר קובעת שניתן לחלק באמצעות סרגל ומחוגה את עקום הלמניסקטה של ברנולי ל-2, 3 ו-5 חלקים שווים.
עבודתו המתמטית
פניאנו רכש השכלה גבוהה ב-Collegio Clementino ברומא, והצטיין במידה רבה בכל המקצועות למעט מתמטיקה – אשר הסלידה שחש ממנה הייתה קיצונית. רק לאחר שסיים את לימודיו בקולג' הוא ניסה שוב להתעמק במקצוע המתמטיקה; אלא שאז, ללא עזרה חיצונית ממורה כלשהו, הוא השתלט מן היסוד על מרבית הידע המתמטי בזמנו.
באלגברה, פניאנו הציע שיטות חדשות לפתרון משוואות פולינומיות ממעלה שלישית ורביעית. הוא גם ארגן בצורה יותר קוהרנטית ורציונלית את הידע של מדענים באותה תקופה אודות המספרים המרוכבים (מספרים המערבים את הגודל ה"דמיוני" i=\sqrt{-1}) שלא נתקבלו על ידי הקהילה המתמטית באותה תקופה. במסגרת זאת הוא הוכיח את הנוסחה:
בגאומטריה זכור פניאנו בשל עבודותיו על תכונות של נקודות מיוחדות במשולש, ויש המחשיבים אותו ל"מייסד החקר הגאומטרי של המשולש". בין הבעיות אותן פתר באופן סינתטי בפרסומיו:
פניאנו גילה גם את המשפט שקובע כי אם X היא מרכז הכובד של משולש ABC אז מתקיים:.
במחקריו על חישוב אורך הקשת של הלמניסקטה של ברנולי, פניאנו הציג טרנספורמציות אנליטיות מבריקות אשר סיפקו את הניצוץ הראשוני שהתניע את פיתוח התאוריה של אינטגרלים אליפטיים. תוצאתו החשובה ביותר במסגרת זו היא הגילוי שניתן לחלק את הלמניסקטה ל-2, 3 ו-5 חלקים שווים או למספר חלקים שווים המורכב מגורמים אלו, בעזרת סרגל ומחוגה. פניאנו עצמו קיבץ את מרבית פרסומיו, כמו גם כמה כתבים לא מפורסמים שלו, במסגרת חיבור בשני כרכים שנקרא Produzioni matematiche שפורסם ב-1750, וב-1751 נתבקש אוילר לבחון חיבור זה, והוא מצא בו לא מעט קשרים מתמטיים מפתיעים בין אינטגרלים אליפטיים. בניסיונותיו להכליל את ממצאיו של פניאנו, אוילר החל ליצור תאוריה כללית ראשונית של אינטגרלים אליפטיים, ובפרט את משפט החיבור שלו (Euler's addition theorem) בעבור אינטגרלים אליפטיים. המתמטיקאי בן המאה ה-19 קרל גוסטב יעקב יעקובי החשיב את עבודתו זו של אוילר – שהושפעה במידה רבה מממצאיו של פניאנו – כרגע שבו נולדה התאוריה של פונקציות אליפטיות.
אזרחות עירונית
אזרחות עירונית היא מושג ודרך פעולה אשר מגדירים חברות של אזרחים בקהילה פוליטית עירונית. אזרחות זו מקנה לזכאים לה זכויות מתוקף היותם אזרחי העיר, וגם את היכולת להשתתף בחיים הפוליטיים העירוניים. הקריטריון היחיד לקבלתה של האזרחות הוא מגורים בגבולות העיר.
מאחר שהאזרחות השכיחה בעולם היא אזרחות לאומית, טומן רעיון האזרחות העירונית בחובו יצירת מתח בין המדינה לעיר סביב מגוון נושאים, כגון הזכאות לאזרחות, בידי מי הריבונות בעיר וכיצד היא מתבטאת, מהי חלוקת העבודה והסמכויות בין המדינה והעיר לגבי אזרחי העיר, וכיצד יש לפעול כאשר יש סתירה בין המדיניות העירונית למדיניות הלאומית (לדוגמה: כאשר העיר רואה בתושב כאזרח שלה אך המדינה רואה בו כאזרח זר שהפר את מדיניות ההגירה שלה).