cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דמוגרפיה של העולם
בריאות
תוחלת חיים בלידה:
תמותת תינוקות (מתוך 1,000 לידות של תינוקות חיים)
שפות
לעולם אין שפה רשמית בינלאומית, אולם אנגלית נמצאת בשימוש גלובלי דה פקטו: אנגלית מדוברת על ידי 1.8 מיליארד ברחבי העולם, 400 מיליון מהם - שפת אם.
יש ניסיונות ליצור שפות עזר בינלאומיות, והנודעת שבהן היא אספרנטו, אך ניסיונות אלו אינם זוכים לתפוצה רחבה דיה בעולם (על פי ההערכות המקובלות, לאספרנטו יש כ-2 מיליון דוברים ברחבי העולם.).
השפה הדומיננטית הנמצאת בשימוש כשפה ראשונה על ידי 14.8% מהאוכלוסייה וכ-1.12 מיליארד דוברים היא סינית מנדרינית, ספרדית מדוברת על ידי כ-400 מיליון אנשים בעיקר באמריקה וספרד. ערבית מדוברת על ידי כ-280 מיליון אנשים. הינדי על ידי כ-200 מיליון, בעיקר בהודו. בנגלית על ידי כ-230 מיליון. פורטוגזית על ידי כ-230 מיליון בעיקר בברזיל, פורטוגל ומדינות דרום אפריקה.
ישנן שפות אחרות המתחלקות לתשע משפחות:
נקודה חמה (גאולוגיה)
בגאולוגיה, נקודה חמה היא אזור קטן יחסית על-פני כדור הארץ בו מתרחשת געשיות פעילה במשך תקופה ארוכה, שלא בשולי לוח טקטוני, ולכן לא ניתן להסבירה כתופעה של טקטוניקת הלוחות. ג'ון טוזו וילסון, גאולוג קנדי, הגה ב-1963 לראשונה את הרעיון כי שרשרת של הרי געש דוגמת הוואי הם תוצאה של תנועה איטית של לוח טקטוני מעל נקודה חמה ה"קבועה" עמוק מתחת לפני כוכב הלכת. מאז זיהו הגאולוגים כ-60 נקודות חמות כאלה בהיקף כדור הארץ, כשהפעילות ביותר מביניהן מצויות מתחת לאיי הוואי, האי ראוניון, פארק ילוסטון, איי גלאפגוס ואיסלנד.
הנקודות החמות שזוהו אינן מפוזרות על-פני כדור הארץ בצורה אקראית. כל הנקודות החמות מצויות בשטח המהווה כ-50% משטח הפנים של כדור הארץ. יותר מכך, מתוך הנחה כי נקודה חמה יכולה לזוז ממקומה עד כ-20 מ"מ בשנה, זוהו כ-22 נקודות חמות (כ-50% מכלל הנקודות החמות הידועות) שהן אנטיפודיות (כלומר המצויות משני צדי כדור הארץ על ציר העובר דרך מרכז כדור הארץ), שמיקומן, והעובדה כי גיל היווצרותן המשוער קרוב, שוללים את האפשרות שמדובר בתופעה מקרית.
השערות לסיבת קיומן של נקודות חמות
קיימות מספר השערות למקורה של נקודה חמה:
המאפיינים של הפעילות הגעשית בנקודה חמה
מרביתם של הרי הגעש שמקורם בנקודה חמה הם בזלתיים, משום שהם מתפרצים דרך הקרום הימי (דוגמת הוואי וטהיטי). משום כך, הם סוערים פחות מהרי געש שנוצרו באזורי הפחתה, שבהם נלכדו מים מתחת ללוח הטקטוני העליון. כאשר נוצרות נקודות חמות מתחת לקרום היבשתי, מאגמה בזלתית נלכדת בקרום היבשתי, שהוא דחוס פחות מהקרום הימי, והוא מתחמם, ניתך ויוצר ריוליטים. ריוליטים אלה עשויים להיות חמים למדי וליצור התפרצויות עזות, על-אף תכולת המים הנמוכה בהם. לדוגמה: הקלדרה של ילוסטון נוצרה בעקבות מספר התפרצויות רבות עוצמה שהן בין העזות ביותר המוכרות בהיסטוריה הגאולוגית. עם זאת, כאשר המאגמה הריוליטית התפרצה לחלוטין, עשוי הר הגעש לפלוט מאגמה בזלתית שאינה לכודה יותר בקרום היבשתי הדחוס פחות. דוגמה לפעילות כזו היא רכס אילגאצ'וז (Ilgachuz Range) בקולומביה הבריטית שבקנדה שנוצר במקור בסדרה מורכבת של התפרצויות טרכיט וריוליט, ואחר כך פליטה של סדרת זרמי לבה בזלתית.
נתיב נקודה חמה
כאשר יבשות וקרקעית הים נודדים מעל לתימרת מעטפת, משאירים הרי געש עדות מכרעת למעבר הקרום היבשתי או הימי בעבר מעל לנקודה חמה. במקרה של הנקודה החמה בהוואי, האיים עצמם הם עדות שיורית לתזוזת קרקעית האוקיינוס מעל לנקודה חמה במעטפת כדור הארץ. הנקודה החמה של ילוסטון הופיעה ברמת קולומביה בצפון מערב ארצות הברית. משטח הבזלת הנרחב בהודו המכונה מדרגות דקאן הוא תוצאה של הופעת נקודה חמה שכיום מצויה מתחת לאי ראוניון, מזרחית לחופה של אפריקה.
גאולוגים עושים שימוש בנקודות חמות על-מנת לעקוב אחר תנועתם של הלוחות הטקטוניים על-פני כדור הארץ. נקודות חמות אלה פעילות עד כדי כך שהן גורמות בעקיפין לביצוע רישום מדוקדק של השינויים בכיוונם של הקטבים המגנטיים. הודות לזרמי לבה מסדרה של התפרצויות ברמת קולומביה יודעים מדענים כיום כי היפוך הקוטב המגנטי אורך כ-5,000 שנה, כשהוא דועך עד שכמעט ואין כל סימן למגנטיות, ואז מופיע מחדש בכיוונים הפוכים כמעט לחלוטין.
השוואה בין נקודות חמות לקשת איים
אין לטעות בין הרי געש שמקורם בנקודה חמה להרי געש שמקורם בקשת איים, אף-על-פי שבשניהם מופיעה מחרוזת של איים געשיים. קשת איים נוצרת כתוצאה מחדירה של לוח אוקייני מתחת ללוח אחר. באזור החדירה נוצר שקע אוקייני צר ועמוק, המהווה סמן גבול בין הלוח המופחת ללוח העליון ("הלוח הרוכב"). שקע זה נוצר בקצה הלוח המופחת עקב הכבידה הנוצרת בשל צפיפותו הגבוהה יחסית. באזור ההפחתה מאבד הלוח האוקייני המופחת חומרים נדיפים (פחמן דו-חמצני, מים ועוד) וסלעיו ניתכים חלקית בתוך המעטפת של הלוח הרוכב והופכים למאגמה בינונית עד בזלתית בעלת צפיפות נמוכה. כתוצאה מכך, המאגמה עולה וחודרת לליתוספירה של הלוח הרוכב ויוצרת שרשרת של הרי געש, דוגמת האיים האלאוטיים סמוך לאלסקה.
אנרכיה פוסט-שמאלנית
אנרכיה פוסט-שמאלנית (באנגלית: Post-left anarchy) היא זרם חדש יחסית בהגות האנרכיסטית המקדם ביקורת של הקשר בין אנרכיזם לשמאל הפוליטי באופן מסורתי. ישנם פוסט-שמאלנים המחפשים מפלט מגבולות של אידאולוגיה באופן כללי ובה בעת הצגת ביקורת על ארגונים ומוסר. אנרכיה פוסט שמאלנית מושפעת מעבודתו של מקס שטירנר ועל ידי ארגון Situationist International, המתמקדים בהתקוממות אזרחית אלימה ודחייה של הארגון החברתי של השמאל.
האי גוף
האי גוף (באנגלית: Gough Island; בעבר היה ידוע גם בשם Gonçalo Álvares - גונסאלו אלווארז) הוא אי געש המגיח מפני המים של האוקיינוס האטלנטי הדרומי ומגיע עד לגובה של 900 מטרים מעל גובה פני הים. שטח האי הוא 26 קמ"ר, והוא נכלל בארכיפלג טריסטן דה קונה, המהווה חלק מהטריטוריה הבריטית של "סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה". האי אינו מיושב, למעט צוות של תחנה מטאורולוגית מטעם התוכנית האנטארקטית הדרום אפריקנית הלאומית, המאייש אותה בקביעות מאז 1956. האי הוא אחד המקומות המבודדים ביותר שיש בהם נוכחות של בני אדם.
גאוגרפיה וגאולוגיה
המאפיינים הטופוגרפיים של האי הם פסגת אדינבורו, שהיא הפסגה הגבוהה באי, שיני המכשפה, הר רואט, מפרץ פיל הים, מפרץ קווסט ומפרץ הוקינס.
בסמוך לאי נמצאים כמה איונים וסלעים כמו האי הדרום-מערבי, האי סאדל, סלע טריסטיאנה, סלע איסולדה, האי העגול, האי קון, אשת לוט, סלע הכנסייה, האי פינגווין, והאדמירלים. האי מבודד ונמצא במרחק של 400 ק"מ דרומית-מזרחית לאיים האחרים בטריסטן דה קונה, 2,700 קילומטרים מקייפטאון, ולמעלה מ-3,200 קילומטרים מארץ האש שהיא הנקודה הקרובה ביותר אליו בדרום אמריקה.
רוב קו החוף של האי מאופיין בצוקים שגובהם עד 300 מטרים, אשר אינם מאפשרים את קיומם של נמלי מים חמים. המקום היחיד המתאים למטרה זו הוא מפרץ קווסט בחלק המזרחי של החוף.
היסטוריה
מלבד משלחת המחקר האי אינו מיושב, ולא ידוע על אוכלוסייה כלשהי שחיה בו בתקופה מסוימת. האי היה נושאם של כמה מסעות מחקר לאורך ההיסטוריה. המבקרים המעטים, מלבד החוקרים, שכן מגיעים אליו הם בגלל פעילות הדיג המתרחשת בו.
חיי הבר
איי גוף ואינאקססיבל הם שמורת טבע מוגנת שהוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1995. האיים מתוארים כאחת מהמערכות האקולוגיות היחידות מסוגן שלא הופרעו על ידי גורמי חוץ, והם אחד המקלטים הטובים ביותר לעופות ימיים המקננים באזור האוקיינוס האטלנטי. האיים מפורסמים בהיותם אתר הקינון המרכזי של האלבטרוס הטריסטני ושל הסערון האטלנטי (Pterodroma incerta). אולם, מעמד זה מצוי בספק מאז מאפריל 2007, כיוון שחוקרים פרסמו עדויות לכך שטריפה על ידי עכברי בית שהובאו לאזור מאיימת על אוכלוסיית האלבטרוסים והסערונים, וגורמת להם לסכנת הכחדה.
החברה הבריטית המלכותית להגנת עופות קיבלה מתוכנית הסביבה של הטריטוריות שמעבר לים (גוף המסונף לממשלת בריטניה) מענק של 62,000 לירות שטרלינג כדי לממן מחקר נוסף על העכברים באי גוף וכיצד להתמודד איתם בצורה המיטבית. המענק ישמש גם להערכת בעיית העכברים בטריסטן דה קונה.
שירי מונטי פייתון
חבורת מונטי פייתון, אשר הייתה פעילה מסוף שנות ה-60 ועד שנות ה-80, הפיקה סדרת טלוויזיה ומספר סרטים קומיים שכללו מספר רב של שירים אשר נכתבו על ידי חברי הקבוצה. חלק מהשירים נכתבו כחלק ממערכונים של הקרקס המעופף של מונטי פייתון או עבור סצינות מסוימות בסרטיהם. רוב השירים התפרסמו לאחר מכן גם כשירים בפני עצמם והוקלטו במיוחד לאלבומים מוזיקליים. חלק מהשירים אף זכו להצלחה רבה והפכו לשירי פאבים בריטיים ונוגנו באירועים שונים ללא שום קשר למונטי פייתון. חלק מהשירים גם היוו השראה ואף עובדו מחדש למחזמר "ספאמלוט" המתבסס על "מונטי פייתון והגביע הקדוש".
השירים נכתבו על ידי ששת חברי הקבוצה, ובמיוחד התבלט בתחום זה אריק איידל, שכתב והלחין חלק ניכר מהם. בנוסף תרמו לכתיבת השירים ולהלחנתם ניל אינס (שותף ותיק גם בכתיבת מערכונים ב"קרקס המעופף"), ג'ון דו פרז (לחנים) וג'ורג' האריסון (חבר להקת הביטלס).
Always Look on the Bright Side of Life
Always look on the bright side of life ("תמיד תסתכל על הצד החיובי של החיים") הוא המפורסם והפופולרי ביותר של חבורת מונטי פייתון. הוא נכתב במקור לסצנת הסיום של הסרט "בריאן כוכב עליון" (בה שרה את השיר קבוצה של נידונים למוות התלויים על צלבים) ועד מהרה הפך ללהיט בבריטניה ובעולם כולו. השיר הפך פופולרי בעיקר בפאבים ובמשחקי כדורגל בבריטניה והוא מושמע לעיתים קרובות גם בנסיבות אחרות.
השיר נכתב והולחן על ידי אריק איידל, אשר משחק בסרט גם את הדמות הפוצחת בשיר זה. לחן השיר ומילותיו הם פרודיה על שירים אופטימיים יתר על המידה של וולט דיסני מסרטים כמו פינוקיו ומרי פופינס. השימוש במוזיקה נאיבית המלווה בשריקות קלילות יחד עם המילים "תמיד תסתכל על הצד הטוב בחיים" בסיטואציה של נידונים למוות בצליבה הפכו את השיר לאחד השירים הסרקסטיים ביותר שנכתבו.
אחד המקרים המיוחדים ביותר בהם שרו את השיר הזה היה ב-4 במאי 1982, במהלך מלחמת פוקלנד, לאחר שהמשחתת הבריטית אה"מ שפילד (D80) נפגעה מטיל אוויר-ים שנורה ממטוס סופר אטנדר של הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי שגרם לה לנזקים קשים. בשעה שצוות הספינה עמד על הסיפון הבוער וחיכה להצלה הוא פצח בשירה של שיר זה.
The Lumberjack Song (שיר חוטב העצים)
שיר חוטב העצים (The Lumberjack Song) נכתב עבור מערכון בתוכנית הטלוויזיה הקרקס המעופף של מונטי פייתון והופיע גם בסרט "ועכשיו למשהו אחר לגמרי" ובהופעת מונטי פייתון בהוליווד בוול. הוא גם תורגם לגרמנית עבור "מונטי פייתונס פליגנדר צירקוס", תוכנית מיוחדת שצולמה בשפה זו. השיר נכתב על ידי טרי ג'ונס, מייקל פיילין (המגלם את חוטב העצים) ופרד טומלינסון.
השיר הוא פזמון קומי על אדם שמאס בחייו הנוכחיים, ורוצה להיות חוטב עצים גברי וקשוח ביערות קולומביה הבריטית. קודמת לו הפתיחה המקשרת אותו למערכון שקדם לו - "בכלל לא רציתי (להיות חזאי, להשתתף בתוכנית וכו'). תמיד רציתי להיות חוטב עצים!". השיר בנוי בקנון כאשר חוטב העצים מספר על הרגליו כגבר קשוח ומחוספס ולהקה שזמריה לבושים כשוטרים רכובים קנדים שרים אחריו את אותו הבית והפזמון החוזר: He's a lumberjack and he's okay,
He sleeps all night and he works all day!
השיר הפך ללהיט גדול של מונטי פייתון ובוצע פעמים רבות בהופעות שונות של הקבוצה. חבר להקת הביטלס ג'ורג' האריסון, שהיה חבר קרוב של חבורת מונטי פייתון והשתתף בכמה מהפקותיהם, נהג לבצע את השיר בעצמו בסופן של כמה מהופעותיו. בהופעת מחווה שנערכה להאריסון לאחר מותו ביצעו חלק מחברי החבורה, בראשות פיילין, את השיר, כשבין "השוטרים הקנדים" המלווים את השיר נכלל גם השחקן טום הנקס.
כיום השיר מושר לעיתים בהקרנות של הסרט מופע הקולנוע של רוקי, לאחר השיר "Sweet Transvestite".
נעימת הפתיחה של הקרקס המעופף
מונטי פייתון מזוהים מאוד עם נעימת הפתיחה המפורסמת של "הקרקס המעופף". המנגינה היא "מארש פעמון החירות" מאת המלחין האמריקאי ג'ון פיליפ סוזה.
התוכנית החלה לרוב בקטע קצר מאוד (של כמה שניות) בו מופיע מייקל פאלין בדמות של נווד מזוקן / חסר בית המכריז "It's" (זהו ה...) שאף קיבל את השם "האיש האומר 'it's'". מיד אחר כך מתחילה נעימת הפתיחה בסגנון מארש ומופיע כיתוב "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" המשלים את המילה "it's". המוזיקה לוותה תמיד באנימציות היתוליות של טרי גיליאם אשר בסופה נשמע קול נפיחה ורגל יחפה (מתוך ציור של הצייר האיטלקי אניולו ברונזינו) מועכת את הכיתוב.
Monty Python Sings
בסה"כ הוציאה החבורה יותר מ-15 אלבומים שכללו ברובם הקלטות מערכונים, הופעות חיות ופסקולים של סרטי העלילה. אחד האלבומים המצליחים ביותר, שכלל אך ורק שירים, חלקם בעיבוד מחודש ואחד מהם (Oliver Cromwell) נכתב במיוחד עבור האלבום, הוא "Monty Python Sings" שיצא בשנת 1989. האלבום כולל 25 שירים נבחרים מתוך "הקרקס המעופף", וסרטי הקולנוע מונטי פייתון והגביע הקדוש, בריאן כוכב עליון וטעם החיים.
פלאוקלימטולוגיה
פלאוקלימטולוגיה (מיוונית: παλαιοκλιματολογία) הוא מדע החוקר את האקלים ושינויי האקלים לאורך ההיסטוריה של כדור הארץ, כמו כן נערכים במסגרת זו שיטות לשיחזור האקלים הקדום וחקירת התופעות והגורמים הקשורים בו.
וא"ב גריפין
וא"ב גריפין (באנגלית: W. E. B. Griffin, William Edmund Butterworth III 10 בנובמבר 1929 – 12 בפברואר 2019) היה שם העט של הסופר האמריקאי ויליאם אדמונד באטרוורת' שכתב מעל ל-250 ספרי ריגול ומלחמה. הספרים פורסמו תחת 11 שמות עט. הם נמכרו ביותר מ-50 מיליון העתקים ותורגמו ל-10 שפות.
ויליאם אדמונד באטרוורת' נולד בניוארק וגדל בניו יורק ובפילדלפיה. בשנת 1946 הוא הצטרף לצבא ארצות הברית והוצב בשטח גרמניה. הוא עסק בריגול נגדי. על פעילות בתקופה זו הוענקה לו "מדליית הכיבוש". לאחר סיום השרות הוא התחיל ללמוד באוניברסיטה בעיר מרבורג.
בשנת 1951 באטרוורת' נקרא לשרות ונשלח לחזית של מלחמת קוריאה. תחילה הוא היה כתב צבאי ואחר כך קצין דוברות של הקורפוס העשירי (ארצות הברית).
הניסיון של באטרוורת' בגרמניה ובקוריאה נתן לו השראה לכתיבת ספרים. הוא התחיל בכתיבת ספרים בסוף שנות ה-50 וכאשר הם זכו להצלחה עזב את העיסוקים האחרים. חלק מהספרים נכתבו תוך שיתוף פעולה עם בנו, ויליאם באטרוורת' הרביעי.
ביחד עם ויליאם קולבי גריפין היה מייסד סמינר למודיעין, צבא ודיפלומטיה באוניברסיטת נורוויץ'.
באטרוורת' התחתן בשנת 1950 לאמה מסאליק, רקדנית בלט. לזוג נולדו שלושה ילדים, והם התגרשו בשנות ה-90.
מספר ספרים לרבות "בנתיב הסכנה" ו"סוכני הביון הלוחמים" תורגמו לעברית.
אליטה אינטלקטואלית
מבחינה מושגית, מעמד אליטה אינטלקטואלית התעורר בסוף המאה ה-18, במהלך החלוקה הרוסית של פולין (1772–1795). מבחינה אטימולוגית, האינטלקטואל הפולני מהמאה ה-19 ברוניסלב טרנטובסקי טבע את המונח intelligencja (אינטליגנציה) כדי לזהות ולתאר את השכבה החברתית המשכילה באוניברסיטה ופעילה מקצועית של הבורגנות הפטריוטית; גברים ונשים שהאינטלקטואליזם שלהם יספק מנהיגות מוסרית ופוליטית לפולין בהתנגדות להגמוניה התרבותית של האימפריה הרוסית.
ברוסיה הקדם-מהפכנית (1917), המונח אינטליגנציה (интеллигенция) זיהה ותיאר את המעמד של אנשים בעלי השכלה אוניברסיטאית שההון התרבותי שלהם - חינוך, השכלה והארה אינטלקטואלית - אפשרו להם לקחת את היוזמה המוסרית ואת המנהיגות המעשית הנדרשת בפוליטיקה הלאומית, האזורית והמקומית של רוסיה.
בפועל, מעמדה ותפקודה החברתי של אליטה אינטלקטואלית השתנו לפי החברה; במזרח אירופה, האינטלקטואלים היו בפריפריה של החברות שלהם, ולכן נשללה מהם השפעה פוליטית וגישה למנופים היעילים של כוח פוליטי ושל פיתוח כלכלי. במערב אירופה היו האינטלקטואלים בזרם המרכזי של החברות שלהם, ולכן הפעילו השפעה תרבותית ופוליטית שהעניקה גישה לכוח המשרד הממשלתי, כמו ה-Bildungsbürgertum, הבורגנות התרבותית של גרמניה והמקצועות בבריטניה הגדולה.
רקע כללי
בחברה, אליטה אינטלקטואלית היא מעמד של אינטלקטואלים שתפקידיהם החברתיים, הפוליטיקה והאינטרסים הלאומיים שלהם שונים מתפקידי הממשלה, המסחר והצבא. ב-Economy and Society: An Outline of Interpretive Sociology (1921), הכלכלן הפוליטי מקס ובר שימש במונח אליטה אינטלקטואלית במסגרות התייחסות כרונולוגיות וגאוגרפיות, כגון "העיסוק הנוצרי הזה בניסוח דוגמות הושפע, בעת העתיקה, במיוחד על ידי האופי הייחודי של 'אליטה אינטלקטואלית, שהייתה תוצר של החינוך היווני", ולכן מקורה של אליטה אינטלקטואלית כמעמד חברתי של אנשים משכילים שנוצרו לטובת החברה.
במאות ה-19 וה-20, המילה הפולנית אינטליגנציה והמושג הסוציולוגי של אליטה אינטלקטואלית הפכו בשימוש אירופי לתיאור המעמד החברתי של גברים ונשים שהם האינטלקטואלים של מדינות מרכז ומזרח אירופה; בפולין, ההוגים הביקורתיים שהתחנכו באוניברסיטה, ברוסיה, הניהיליסטים שהתנגדו לערכים מסורתיים בשם ההיגיון והקדמה. בסוף המאה ה-20 אמר הסוציולוג פייר בורדייה שבאליטה אינטלקטואלית יש שני סוגים של עובדים; (i) עובדים אינטלקטואלים היוצרים ידע (מעשי ותאורטי) ו-(ii) עובדים אינטלקטואלים היוצרים הון תרבותי. מבחינה סוציולוגית, inteligencja פולנית מתורגמת לintellectuels בצרפת ולGebildete בגרמניה.
היסטוריה אירופית
האליטה האינטלקטואלית התקיימה כשכבה חברתית בחברות אירופיות לפני שנטבע המונח inteligencja בפולין של המאה ה-19, כדי לזהות את האנשים האינטלקטואלים שמקצועותיהם הציבו אותם מחוץ למקומות העבודה המסורתיים ולפועלם של המעמדות החברתיים בעיר ובארץ (מלכות, אצולה, בורגנות) של מונרכיה; לכן inteligencja הן מעמד חברתי יליד העיר. בתפקידיהם כמעמד מעמד, הבינו האינטלקטואלים את הפיתוח התרבותי של הערים, את הפצת הידע המודפס (ספרות, ספרי לימוד, עיתונים) ופיתוח כלכלי של דיור להשכרה (בית השכירות) עבור המורה, העיתונאי, ועובד המדינה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, העיתונאי פיוטר בובורקין פרסם את המונח אינטליגנציה (интеллигенция) כדי לזהות ולתאר את השכבה החברתית הרוסית של אנשים שהתחנכו באוניברסיטה העוסקים במקצועות האינטלקטואליים (משפטים, רפואה, הנדסה, אמנויות) המייצרים את התרבות והאמנויות. אידאולוגיה דומיננטית לפיה החברה פועלת. על פי התיאוריה של ד"ר ויטלי טפיקין, התכונות הסוציולוגיות הרגילות לאינטליגנציה של חברה הן:
ב-The Rise of the Intelligentsia, 1750–1831 (2008) מאסיי יאנובסקי אמר שהאינטליגנציה הפולנית היו צוות החשיבה של המדינה, משרתים אינטלקטואלים שמדיניותם החברתית והכלכלית המתקדמת הפחיתה את הפיגור החברתי (אנאלפביתיות) של העם הפולני, וגם הפחתת הדיכוי הפוליטי הרוסי בפולין המחולקת.
המאה ה-19
אף על פי כן, הסופרים סטניסלב בזוזובסקי ותדיאוש בוי-ז'לנסקי מתחו ביקורת על הייצוג האידאולוגי והמשיחי של ליבלט של רפובליקה פולנית, משום שמקורו במסורתיות החברתית והשמרנות הריאקציונרית ששוררת בתרבות פולין, ולכן מונעים את הקידמה החברתית-כלכלית. בעקבות החלוקה הקיסרית הפרוסית, האוסטרית, השוודית והרוסית של פולין, הטלת ההגמוניה התרבותית הצארית גרמה לרבות מהאליטות הפוליטיות והתרבותיות להשתתף בהגירה הגדולה (1831–1870).
מלחמת העולם השנייה
לאחר הפלישה לפולין (1 בספטמבר 1939), על ידי גרמניה הנאצית וברית המועצות, בפולין הכבושה כל צד המשיך לחסל כל מנהיג התנגדות אפשרי. בחלקם של פולין הכבושה, החלו הנאצים את מלחמת העולם השנייה (1939–1945) עם השמדת האינטליגנציה הפולנית, באמצעות הפעולות הצבאיות של ספר התביעה המיוחדת-פולין, אקציית א.ב. הגרמנית בפולין, אקציית האינטליגנציה, ו-Intelligenzaktion Pommern. בחלקם של פולין הכבושה, ברית המועצות המשיכה בהשמדת האינטליגנציה הפולנית במבצעים כמו טבח קאטין (אפריל-מאי 1940), במהלכו פרופסורים באוניברסיטאות, רופאים, עורכי דין, מהנדסים, מורים, קצינים, שוטרים, סופרים ועיתונאים נרצחו.
עידן אימפריאלי
האינטליגנציה הרוסית הייתה גם תערובת של משיחיות ואליטיזם אינטלקטואלי, שהפילוסוף ישעיהו ברלין תיאר כך: "התופעה, כשלעצמה, עם השלכותיה ההיסטוריות והמהפכניות ממש, היא, אני מניח, התרומה הרוסית הגדולה ביותר לשינוי חברתי. בעולם. אסור לבלבל בין מושג האינטליגנציה לבין מושג האינטלקטואלים. חבריה חשבו על עצמם כמאוחדים, על ידי משהו יותר מסתם עניין ברעיונות; הם תפסו את עצמם כמסדר מסור, כמעט כהונה חילונית, המוקדש להפצת יחס ספציפי לחיים."
רעיון הקידמה, שמקורו במערב אירופה בעידן הנאורות במאה ה-18, הפך לדאגה העיקרית של האינטליגנציה באמצע המאה ה-19; לפיכך, תנועות חברתיות קידמה, כמו הנרודניקים, כללו בעיקר אינטלקטואלים. הפילוסוף הרוסי סרגיי בולגקוב אמר שהאינטליגנציה הרוסית היא יצירתו של פיטר, שהם "החלון לאירופה שדרכו מגיע אלינו האוויר המערבי, מחייה ורעיל בו זמנית". יתר על כן, בולגקוב אמר גם שמבקר הספרות של ההתמערבות, ויסריון בלינסקי היה אביה הרוחני של האינטליגנציה הרוסית.
ב-1860 היו 20,000 אנשי מקצוע ברוסיה ו-85,000 ב-1900. האינטליגנציה, שהורכבה במקור מאצילים משכילים, לאחר 1861 נשלטה על ידי רזנוצ'ינטסי (אנשים חסרי מעמדות). ב-1833, 78.9 אחוזים מתלמידי בתי הספר העל-יסודיים היו ילדים של אצילים ובירוקרטים, ב-1885 הם היו 49.1 אחוזים מתלמידים כאלה. שיעור פשוטי העם עלה מ-19.0 ל-43.8 אחוז, והאחוז הנותר היו ילדי כוהנים. מחשש לפרולטריון משכיל, הצאר ניקולאי הראשון הגביל את מספר הסטודנטים באוניברסיטאות ל-3,000 בשנה, ובכל זאת היו 25,000 סטודנטים, עד 1894. באופן דומה גדל מספר כתבי העת מ-15 ב-1855 ל-140 פרסומים תקופתיים ב-1885. "האלמנט השלישי" היו אנשי מקצוע שנשכרו על ידי שלטון מקומי. בשנת 1900 היו 47,000 מהם, רובם רדיקלים ליברליים. <sup class="noprint Inline-Template" style="margin-left:0.1em; white-space:nowrap;">]
אף על פי שהצאר פיטר הגדול הציג את רעיון הקידמה לרוסיה, עד המאה ה-19, הצארים לא הכירו ב"קידמה" כיעד לגיטימי של המדינה, עד כדי כך שניקולאי השני אמר "כמה דוחה אני מוצא את המילה הזאת" הלוואי שזה יוסר מהשפה הרוסית.
נקודת מבט בולשביקית
ברוסיה, הבולשביקים לא ראו באינטליגנציה מעמד חברתי אמיתי, כפי שהוגדר בפילוסופיה המרקסיסטית. באותה תקופה השתמשו הבולשביקים במילה שכבה כדי לזהות ולהגדיר את האינטליגנציה כ"שכבה מפרידה" ללא אופי מעמדי מובנה.
ביצירתה של רוסיה הפוסט-מונרכית, לנין מתח ביקורת נחרצת על אופייה המעמדי של האינטליגנציה, ושיבח את צמיחתם של "הכוחות האינטלקטואליים של הפועלים והאיכרים" ידיחו את "הבורגנות ושותפיהם, אינטליגנטים, משרתי ההון, שחושבים שהם המוח של האומה. למעשה זה לא מוח, אלא חרא". (На деле это не мозг, а говно)
ברית המועצות
בברית המועצות המאוחרת המונח "אינטליגנציה" רכש הגדרה פורמלית של עובדי בינה ותרבות. היו קטגוריות משנה של "אינטליגנציה מדעית-טכנית" (научно-техническая интеллигенция) ו"אינטליגנציה יצירתית" (творческая интеллигенция).
בין 1917 ל-1941 חלה עלייה מסיבית במספר בוגרי הנדסה: מ-15,000 ליותר מ-250,000.
התקופה הפוסט-סובייטית
בתקופה הפוסט-סובייטית, חברי האינטליגנציה הסובייטית לשעבר הפגינו עמדות שונות כלפי הממשלה הקומוניסטית. בעוד שהדור המבוגר של האינטליגנציה ניסה לדמות את עצמו כקורבנות, הדור הצעיר, שהיו בשנות ה-30 לחייהם כאשר ברית המועצות התמוטטה, לא הקצה כל כך הרבה מקום לחוויה הדיכוי בנרטיבים העצמיים שלהם. מאז התמוטטות ברית המועצות, הפופולריות וההשפעה של האינטליגנציה ירדה משמעותית. לכן, אופייני לאינטליגנציה הפוסט-סובייטית להרגיש נוסטלגיה לשנים האחרונות של ברית המועצות (פרסטרויקה), שלעיתים קרובות הם מחשיבים את תור הזהב של האינטליגנציה.
ולדימיר פוטין הביע את השקפתו על חובתה החברתית של האינטליגנציה ברוסיה המודרנית."כולנו צריכים להיות מודעים לעובדה שכאשר מגיעים שינויים מהפכניים - לא אבולוציוניים, הדברים יכולים להחמיר עוד יותר. האינטליגנציה צריכה להיות מודעת לכך. והאינטליגנציה היא זו שצריכה לזכור זאת ולמנוע מהחברה צעדים ומהפכות קיצוניות מכל הסוגים. נמאס לנו מזה. ראינו כל כך הרבה מהפכות ומלחמות. אנו זקוקים לעשרות שנים של התפתחות רגועה והרמונית."
אינטליגנציה המונית
בספר Campus Power Struggle (1970), הסוציולוג ריצ'רד פלאקס התייחס למושג אינטליגנציה המונית:
3D (אלבום)
3D (בעברית: תלת מימד) הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הבנות האמריקאית TLC. האלבום יצא לאור ב-10 באוקטובר 2002, על ידי חברת התקליטים אריסטה רקורדס. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: "Girl Talk", "Hands Up", ו-"Damaged".
האלבום הגיע למקום השישי במצעד הבילבורד 200.
רקע
האלבום הוקלט ממאי 2001 ועד יולי 2002, אשר חלק ניכר ממנו הושלם אחרי מותה של ליסה לופז. באלבום ישנם מספר שירים שלופז הקליטה לאלבומי הסולו שלה בעיבודים חדשים. על האלבום עבדו מספר מפיקים מהשורה הראשונה ביניהם רודני ג'רקינס, הנפטונז, הראפרית מיסי אליוט, רפאל סאדיק, הזמר טימבלנד ועוד.
הצלחה וביקורות
האלבום הגיע בשיאו למקום השישי בארצות הברית שהוא פותח עם 143 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ האלבום הגיע למקום הרביעי. האלבום קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים ואף הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית על מכירות של מיליון עותקים ובנוסף גם הועמד לפרס גראמי.
מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים: "Girl Talk" אשר הגיעה למקום ה-23 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ, "Hands Up" אשר הגיע למקום ה-7 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ באבלינג ו-"Damaged", אשר הגיע למקום ה-19 במצעד 40 שירי המיינסטרים.
הפלגה בשבת
איסור הפלגה בשבת הוא איסור מדרבנן לצאת בימי רביעי, חמישי ושישי להפלגה אשר תימשך בשבת. האיסור הוא רק בהפלגה לצורכי רשות, כמו טיול, וחל גם כאשר המלחים הם גויים.
טעמי האיסור
איסורי שבת, בין דאורייתא ובין דרבנן, חלים ביום השבת בלבד, ולפיכך, מותר לכאורה לצאת ביום שישי לדרך בה יצטרך האדם לחלל שבת באונס. אלא שהדין אוסר על יהודי להיכנס מלכתחילה למצב בו יצטרך לחלל שבת. על כן, קבעו חכמים שכבר מיום רביעי צריך היהודי לתכנן מעשיו כך שלא יבוא לידי חילול שבת בשבת הקרובה. לכן, אסור לצאת להפלגה בימי רביעי, חמישי ושישי לצורכי רשות, כטיול. טעמי האיסור הם כדלקמן: בשבת עצמה אסור לעולם לצאת להפלגה (אפילו לדבר מצווה), מפני גזירה שגזרו חכמים שמא יבוא האדם לתקן לעצמו כלי שיט בשבת.
היתרים
במצב בו אין חשש לכל ארבעת הטעמים דלעיל, כגון שמלחי הספינה ורוב נוסעיה גויים, וההפלגה נעשית במים עמוקים (מעל עשרה טפחים), ומסתבר שבגלל גודלה של הספינה לא יחלו הנוסעים במחלת ים ויוכלו לקיים מצוות עונג שבת, יש שהתירו לצאת להפלגה בשלושה הימים הסמוכים לשבת, אף שתימשך אף בשבת עצמה. אולם אחרים חלקו וסברו שבכל אופן ניתן להתיר זאת רק לצורך מצווה.
בשלשת ימי השבוע הראשונים מותר לכתחילה לצאת להפלגה, אף כשיש חשש לטעמים האמורים לעיל, וגם שלא לצורך מצווה, אף אם ידוע שבוודאות תמשיך ההפלגה גם ביום השבת, מפני שבימים אלה אין צריך האדם להגביל מעשיו מחשש שמא יגרום לו חילול שבת או ביטול מצוות עונג שבת.
בספינות המודרניות בימינו, בהם כל המערכות חשמליות, כולל מערכות המים, הדלתות, מצלמות אבטחה וכדומה, יש שכתבו שאין אפשרות להימנע מחילול שבת באופן אקטיבי, ועל כן אין היתר אפילו לשהות על ספינה, ובמיוחד הדבר אמור בספינות נופש. עם זאת, בספינות רבות מתחשבים בשומרי השבת, ונמצאים פתרונות הלכתיים חלקיים לשמירת שבת כהלכתה.
שלמה סאגיס
הרב שלמה סאגיס (חי במחצית השנייה של המאה ה-16, ונפטר ב-1587, ולפי דעה אחרת בין 87' ל-89', צפת) היה רב, מקובל ופוסק. עמד בראשות ישיבה גדולה והיה אב בית דין של צפת, אך עם זאת חי בעוני. לפי כמה מקורות נישא לבתו של האר"י, וכנראה היה גם תלמידו.
ביוגרפיה
נולד בצפת לרב יוסף סאגיס, וכשבגר החל לכהן כראש ישיבה. תלמידו וחתנו היה רבי אברהם שלום השני, רב חשוב בצפת. זמן מה שהה במצרים וכיהן בה ברבנות, ייתכן שבשל המצב הכלכלי בצפת. בשנת שכ"ט (1569) חתם עם רבני צפת בדבר מנהגי א"י בעניין הירושות.
בישיבתו של הרב סאגיס למדו הרבנים ר' טוביה הלוי מחבר הספר "חן טוב", ר' חייא רופא מחבר הספר "מעשה חייא", ר' גדליה קורדובירו בנו של הרב משה קורדובירו, ואחרים. הרב משה מטראני (השני) (בנו של הרב יוסף מטראני) כתב אודות לימודו של אביו בישיבה: מכאן שאביו של הכותב, הרב יוסף מטראני, למד אצל הרב סאגיס שבע שנים.
כתביו ופסקיו אבדו ומעט מחידושיו הובאו בספריהם של תלמידיו כרבי טוביה הלוי בעל הספר "חן טוב", בו הוא מרבה להביא מדברי רבו, או זה של תלמידו ר' חייא רופא, "מעשה חייא". רבי שלמה שלומיל מיינשטרל מדרעזניץ, העיד במכתב משנת שס"ז (1607) בערך:
לימפומת בירקיט
לימפומת בירקיט היא סרטן במערכת הלימפה, במיוחד בתאי לימפוציט B. המחלה נקראת ע"ש דניס פרסונס בירקיט, רופא מנתח אירי שהיה הראשון לתעד את המחלה במהלך עבודתו באוגנדה בשנת 1956.
רקע
לימפומת בירקיט נקראת על שם דניס פרסונס בירקיט שהגדיר את התפוצה הגאוגרפית של לימפומה זו, וגם הגדיר את שתי הצורות הפעילות שלה: לימפומה מקומית ולימפומה מפושטת. לימפומת בירקיט נוטה להתפשט גם לאיברים שלימפומות אחרות אינן פולשות אליהם: היא פולשת למח העצם, לדם, למערכת העצבים ולחוט השדרה. לימפומה זו שכיחה מאוד בגיל הילדות, אך היא מאובחנת גם אצל מבוגרים.
לימפומת בירקיט היא אחת הממאירויות המסוכנות שצומחות מהר בבני-אדם, והתחלקות התאים בה מהירה ביותר. המחלה נדירה בארצות הברית - כמאה מקרים בשנה (מתוך כ-300 מיליון) - אך באפריקה, לעומת זאת, מופיעים כמאה מתוך מיליון מקרים חדשים בשנה. המחלה המפושטת מופיעה בעיקר באפריקה, בעוד שהמחלה המקומית מופיעה בעיקר בארצות הברית. היחס בין גברים לנשים הלוקים בלימפומה זו הוא 2-3:1. כאמור, לימפומת בירקיט נפוצה ביותר בילדות: באפריקה הגיל הממוצע הוא 7, בעוד מחוץ לאפריקה הגיל הממוצע הוא 11.
שיעורי התמותה
לפני שפותחו טיפולים אינטנסיביים ללימפומת בירקיט, ילדים מתו במהירות. כיום, עם שילוב של כימותרפיה ושל הזרקה לנוזל השדרה של כימותרפיה, עלו שיעורי השרידות: במחלה המפושטת, שיעורי ההצלחה הם 60%, ובחולים במחלה המקומית, שיעור המבריאים הוא 90%. באנשים עם מעורבות של המחלה בנוזל השדרה ובמח העצם תוצאות ההחלמה הן נמוכות. אנשים שחלו בגילאים מאוחרים הם בעלי סיכוי נמוך בהרבה לשרוד את הלימפומה.
סיבות
הסיבה למחלה אינה ידועה באופן מוחלט.
אבחון לימפומה ע"ש בירקיט
אבחון מתבצע באמצעות דגימת רקמה (ביופסיה) מבלוטת לימפה מוגדלת. בנוסף יבוצעו בדיקות דם, צילומי רנטגן, דיקור מותני ודגימות של מח העצם. כול אלו נדרשים כדי לקבוע את הסוג המסוים של הלימפומה, ואת מידת התפשטותה בגוף, במטרה להתאים את הטיפול המיטבי.
קביעת שלבי המחלה ודרגתה
מקובל לחלק לארבעה את שלבי הלימפומה (בדומה לארבעת השלבים של הלימפומה ע"ש הודג'קין). בנוסף, תסווג המחלה כסוג A או B, בהתאם לסימנים מהם סובל החולה:
אם הלימפומה החלה באזורים שמחוץ לבלוטות הלימפה, ייוצג מצב זה על ידי האות E – Extra Nodular (מחוץ לבלוטות).
דרגה
לימפומות שאינן הודג'קין, כדוגמת זו ע"ש בירקיט, מחולקות לדרגה נמוכה ולדרגה גבוהה. לימפומות מדרגה נמוכה תתפתחנה לרוב באיטיות, ואילו לימפומות מדרגה גבוהה תתפתחנה באופן מהיר יותר. לימפומה ע"ש בירקיט היא לימפומה מדרגה גבוהה, ולכן מחייבת טיפול כימותרפי מיידי על מנת לעצור את התקדמות המחלה.
טיפול
הטיפול עשוי לכלול:
מפקדת קצין רפואה חילי
מפקדת קצין רפואה חילי (מקרפ"ח 5710) היא הסמכות המקצועית לרפואה בחיל האוויר הישראלי.
בראש מקרפ"ח עומד קצין רפואה בדרגת אלוף-משנה: קצין רפואה חילי (קרפ"ח). נכון לשנת 2019 קצין הרפואה החילי הוא אלוף-משנה ד"ר שחר שפירא. מקום מושבה של היחידה הוא מחנה תל השומר; זוהי יחידת חיל האוויר היחידה (בנוסף לירפ"א, המשתמשת באותו המתקן) בתל השומר.
מקרפ"ח עובדת בשיתוף פעולה עם מפקדת קצין רפואה ראשי (מקרפ"ר), השוכנת אף היא בתל השומר; רבים מענפי שתי המפקדות מקבילים (כדוגמת רפואה תעסוקתית).
מבנה
מקרפ"ח מרכזת את כלל הפעילות הרפואית בחיל האוויר. המפקדה נחלקת למספר ענפים. בראש כל ענף עומד קצין בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 2009, בעקבות ארגון מחדש, ענף אוה"ד נסגר והמדורים בו התחלקו בין ענף מבצעים לבין ירפ"א.
ענף מבצעים
אחראי להצבת רופאים, חובשים ופרמדיקים ביחידות השונות ולכתיבת תורת הלחימה הרלוונטית והנהלים לנושא הרפואה בחיל האוויר. ראש ענף מבצעים אחראי גם על הרפואה בכוחות המיוחדים של חיל האוויר, כדוגמת שלדג ויחידת החילוץ והפינוי בהיטס, וביחידות ההגנה האווירית (הגנ"א).
ענף פסיכולוגיה
אחראי לתחום בריאות הנפש בחיל האוויר. כל קציני בריאות הנפש, הן פסיכולוגים קליניים והן עובדים סוציאליים (קפ"סים), במרפאות חיל האוויר כפופים לראש ענף פסיכולוגיה.
ענף רפואת שיניים
בראש הענף עומד קצין רפואת שיניים חילי (קרש"ח). כל רופאי השיניים ומרפאות השיניים בחיל האוויר כפופים לקרש"ח.
יחידת רפואה אווירית
יחידת רפואה אווירית (ירפ"א) היא יחידה עצמאית במקרפ"ח האחראית לשמירת ובדיקת הכשירות הרפואית של כל אנשי צוות האוויר, של המועמדים לשירות כצוות אוויר ושל חניכי קורס טיס (פרחי הטיס). ירפ"א נחשבת כמוקד ידע לאומי בנושא כשירות רפואית לטיסה. לירפ"א כפוף מדור רפואה מונעת (ברה"ץ), ובראשו קצין בדרגת רב-סרן. המדור אחראי לנושא התברואה, ההיגיינה, האפידמיולוגיה והדברת המזיקים בחיל האוויר. כל תברואני חיל האוויר כפופים מקצועית למפקד מדור רמו"ן. בנוסף משרתים במדור תברואנים המסיירים בכל בסיסי חיל האוויר, מבצעים ביקורות תברואה והדברות בהיקף נרחב. בנוסף, לירפ"א כפוף גף רפואה תעסוקתית, ובראשו קצין בדרגת רב-סרן. הגף מרכז את נושא זה בחיל האוויר, אחראי לכתיבת נוהלי עבודה מההיבט הבריאותי בטייסות השונות (כולל עבודה עם חומרים מסוכנים) ולביצוע ביקורות בטייסות.
צ'ארלס וילסון (פיזיקאי)
צ'ארלס תומסון ריס וילסון (באנגלית: Charles Thomson Rees Wilson; 14 בפברואר 1869 – 15 בנובמבר 1959) היה פיזיקאי סקוטי ומטאורולוג שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1927 על שיטתו לגרום למסלולי חלקיקים טעונים חשמלית להיות נראים באמצעות עיבוי אדים (תא הערפל).
חייו
וילסון נולד בקהילת גלנקורס שבמידלות'יאן לג'ון וילסון שעבד כחוואי ולאנני קלארק הרפר. המשפחה עברה למנצ'סטר לאחר מותו של האב ב-1873. וילסון למד ביולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר ושאף להיות רופא. לאחר שסיים את התואר שם, למד בסידני סאסקס קולג' בקיימברידג', שם התעניין בפיזיקה ובכימיה.
לאחר לימודיו בסידני סאסקס החל וילסון להתעניין במטאורולוגיה, וב-1893 החל ללמוד על עננים ותכונותיהם. הוא עבד במשך תקופה במצפה הכוכבים שבבן נוויס, שם ערך תצפיות על היווצרות עננים. וילסון ניסה לשחזר את היווצרות העננים בקנה מידה קטן יותר במעבדה בקיימברידג', על ידי פיזור אוויר לח במכל אטום. לאחר מכן התנסה ביצירת עקבות עננים בתא שנגרמו על ידי יונים וקרינה. על המצאת תא הערפל זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1927.
וילסון נישא ב-1908 לג'סי פרסר, בתו של כומר מגלאזגו, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. הוא נפטר ביישוב הסמוך לאדינבורו, מוקף במשפחתו.
בארילוצ'ה
סן קרלוס דה בארילוצ'ה (בספרדית: San Carlos de Bariloche), המכונה בקיצור בארילוצ'ה, היא עיר קיט בפרובינציית ריו נגרו בארגנטינה. העיר שוכנת במורדות הרי האנדים, לחופו של אגם נאוול ואפי מוקפת באגמים (אגם גוטיירז, אגם מורנו ואגם מסקרדי) ובהרים (טרונדור, סרו לופז וסרו קטדרל - אחד מאתרי הסקי החשובים בדרום אמריקה). בשנת 2010 התגוררו בה כ-113,000 תושבים.
היסטוריה
מקור שמה של העיר במילה Vuriloche בשפת המפוצ'ה, שפירושה "האנשים שמעבר להרים". אחד מתושביה הראשונים של העיר היה קרלוס וידרהולד, והמתיישבים החליטו לקרוא על שמו את עירם. במכתבים שנשלחו אליו הוא כונה בטעות "סן קרלוס" במקום "דון קרלוס". הטעות השתרשה, והעיר נקראה סן קרלוס דה בארילוצ'ה.
אף שראשוני המתיישבים, מהגרים מאוסטריה ומגרמניה, הקימו את בארילוצ'ה ב-1895, תאריך הייסוד הרשמי שלה על ידי ממשלת ארגנטינה הוא ה-3 במאי 1902. ב-1909 כבר התגוררו בה 1,250 תושבים ונסללה דרך שקישרה אותה עם נאוקן. עם זאת, עד להגעת מסילת הברזל ב-1934, העיר נסמכה בעיקר על שירותים ומוצרים שהגיעו מצ'ילה, שהגישה אליה הייתה קלה יותר.
בין 1935 ל-1940 הוקמו בעיר המבנים המרכזיים: בית העירייה, הספרייה, התיאטרון, הדואר, תחנת המשטרה והקתדרלה.
נאצים בבארילוצ'ה
ב-1995 התפרסם על ידי ABC כי קציני האס אס אריך פריבקה וריינהרד קופס נמלטו בזהות בדויה ומתגוררים בבארילוצ'ה. פריבקה אף לימד בבית ספר מקומי, הוא נעצר והוסגר לאיטליה. קופס התגורר בבארילוצ'ה עד מותו בשנת 2001.
תיירות
כלכלת בארילוצ'ה נשענת בעיקר על תיירות. בסמוך לעיר שוכן אתר הסקי סרו קתדרל שפועל בחורף, ובקיץ מושכים את התיירים חופי האגם.
בעיר פועלים מספר מפעלים מקומיים לשוקולד, המהווים אף הם מוקד משיכה לתיירים מהרבה מדינות.
מדע ומחקר
בסמוך לעיר שוכן המרכז האטומי של בארילוצ'ה, שהוא מרכז המחקר של הוועדה הלאומית לאנרגיה אטומית. במרכז שוכן אינסטיטוטו באלסיירו, שהוא מוסד חינוך לסטודנטים מצטיינים בפיזיקה ובהנדסה.
תחבורה
בבארילוצ'ה פועל נמל התעופה הבין-לאומי טניאנטה לואיס קנדלריה, המקשר את בארילוצ'ה עם ערים שונות ברחבי ארגנטינה, וכן עם המדינות השכנות. חברות אוטובוסים מפעילות קווים סדירים מבארילוצ'ה לערים הגדולות בארגנטינה, וכן למספר יעדים בצ'ילה. בארילוצ'ה היא גם תחנתו האחרונה של קו הרכבת הפטגונית, שמוצאו בעיר ויידמה שלחוף האוקיינוס האטלנטי.
ארכאולוג
ארכאולוג הוא אדם העוסק בארכאולוגיה. ארכאולוג אוסף וחוקר נתונים חומריים על עברה של האנושות, החל מהופעת הסוג אדם ועד לעבר הקרוב ביותר. הנתונים יכולים להיות כלים עתיקים, עצמות, מבנים וכל שריד אחר הנוגע לאדם, לפעולתו ולסביבתו, הנאספים באופן שיטתי (למשל בחפירה ארכאולוגית המנוהלת בידי ארכאולוג). הארכאולוג משתף פעולה עם חוקרים מתחומים משיקים כגון גאולוגים, היסטוריונים, אנתרופולוגים, פיזיקאים וביולוגים. הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי נחשב לאבי הארכאולוגיה המדעית המודרנית.
לימודי הארכאולוגיה כוללים תאוריה (הכרת התקופות הקדומות, הממצא החומרי שלהן ושאלות המחקר) וגם התנסות מעשית בעבודת שטח ובטיפול בממצאים. בישראל, דרך המלך להכשרת אדם כארכאולוג היא לימודים בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטה, בפקולטה למדעי הרוח. לימודי ארכאולוגיה מתקיימים באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת חיפה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובאוניברסיטת בר-אילן. בנוסף מתקיימים לימודים בארכאולוגיה גם במכללות לרוב במסגרת החוג ללימודי ארץ ישראל למשל במכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן ובמכללת תל-חי.
העיסוק בארכאולוגיה מקובל גם אצל חובבים, אם בצורה של הצטרפות לחפירה באתר ארכאולוגי, הנעשית בפיקוחם של ארכאולוגים מקצועיים, ואם באופן חובבני וחסר פיקוח, הגולש לעיתים לשוד עתיקות. חובב ארכאולוגיה נודע בישראל היה הרמטכ"ל והשר משה דיין, אשר ביצע חפירות בלתי חוקיות מספר רב של פעמים.
ארכאולוגים מועסקים בעיקר במקומות העבודה הבאים:
What a Feelin'
(בעברית: אֵיזוֹ מִן תְּחוּשָׁה) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית איירין קארה. אלבום זה, שיצא לאור ב-2 בנובמבר 1983, הוא המשך של העבודה המשותפת שהחלה קארה עם המפיק ג'ורג'ו מורודר על הפסקול של הסרט "פלאשדאנס" (1983). שיר הדאנס-פופ שכתבה יחד עם מורודר וקית' פורסי לסרט, "Flashdance... What a Feeling", הגיע למקום הראשון בהוט 100 של מגזין בילבורד וקבע את הסגנון של האלבום הזה, שלא כמו אלבום הבכורה שהושפע ממוזיקת רית'ם אנד בלוז.
אף על פי שקארה הייתה רגילה יותר להלחין מוזיקה, היא ויתרה על כך באלבום זה לטובת מורודר. במקום זאת, היא הייתה אחראית על מרבית כתיבתם.
רקע והוצאה
שם האלבום רמז אצל רוכשי התקליטים כי קארה תכלול בו את "Flashdance... What a Feeling", בנוסף לארבעה שירים שזכו להצלחה רבה בהוט 100; הראשון שבהם, "", הופץ באוקטובר. "" מפסקול הסרט D.C. Cab הופץ כסינגל השני כאשר הסרט הזה עלה לאקרנים בדצמבר, ארבעה חודשים מוקדם מהמתוכנן. כיוון שהשיר לא היה בגרסאות המקוריות של, העותקים האלה הוסרו ממדפי החנויות כדי שניתן יהיה להוציא את האלבום מחדש כשהוא נכלל בגרסה הסופית. שני שירים נוספים שדורגו בהוט 100 מתוך האלבום היו "Breakdance" ו-"You Were Made for Me", אותו הלחינה איירה בשונה משאר השירים באלבום.
הצלחה ותביעה
האלבום זכה לביקורות מעורבות עד חיוביות וזכה להצלחה ברחבי העולם, כאשר הגיע למקום ה-77 במצעד האלבומים של בילבורד. בעת שקארה זכתה להצלחה בין-לאומית וקיבלה פרסים על "Flashdance... What a Feeling", היא חשה מנוצלת מטעם חברת התקליטים שלה, נטוורק רקורדס, ותכננה לתבוע אותה. התביעה שהגישה הביאה לתגובת נגד שהרסה את המוניטין שלה בתעשיית הבידור. רק לאחר שמונה שנים בתי המשפט הכירו בנזק שספגה וכפיצוי, קיבלה תמלוגים עבור ההקלטות שהוציאה מאז החתימה עם חברת התקליטים.
קבורה אזרחית בישראל
קבורה אזרחית בישראל היא קבורה שאינה מתבצעת על ידי גופי קבורה דתיים, הפועלים לפי ההלכה (כפי שנעשה במרבית בתי הקברות בישראל), אלא מתבצעת על פי השקפת העולם והאמונה של המנוח ובני משפחתו. קבורה אזרחית אינה בהכרח קבורה חילונית, והיא יכולה לכלול מרכיבים מהקבורה האורתודוקסית, הקונסרבטיבית, החילונית וכל שילוב אחר.
המאבק המשפטי
ככלל, הקבורה בישראל נערכת על ידי גופים דתיים אשר הוסמכו על ידי אחת מהרשויות הדתיות בישראל. יוצאים מהכלל הם הקיבוצים שבחלקם מתבצעת קבורה חילונית, אולם הקבורה בהם למי שאינו תושב המקום הייתה, אם בכלל אפשרית.
המאבק במונופול של חברות קדישא בנושא הקבורה החל באמצע שנות השמונים, כשעו"ד אברהם גל מירושלים, הקים את עמותת "מנוחה נכונה", במטרה לאפשר לכל אדם בישראל להיקבר בטקס ובצורה התואמים את השקפת עולמו, אמונתו ורצונו. במאי 1992 פסק בג"ץ כי "אין מחלוקת על זכותה של מנוחה נכונה לקבל רישיון קבורה, לצורך קיום שירותי קבורה ולקבל שטח למטרה זו".
בחודש מרץ 1995 קיבלה ועדת שרים, שכללה את שרי המשפטים, הקליטה והשיכון דאז, החלטה היסטורית: לאשר עקרונית את הקמתם של בתי קברות אזרחיים בישראל.
בשנת 1996 נחקק חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית, המאפשר לאזרחי ישראל לבחור אם ירצו בטקס אזרחי על ידי תאגידי קבורה פרטיים, כדוגמת עמותת "מנוחה נכונה" הפועלת בבאר-שבע או התנועה ליהדות מסורתית והתנועה ליהדות מתקדמת. עוד נקבע בחוק כי המדינה תקים בתי עלמין לקבורה אזרחית חלופית או תקצה לכך שטחים בבתי עלמין קיימים. ככל קבורה אחרת, הקבורה בבתי העלמין האזרחיים ממומנת על ידי המוסד לביטוח לאומי. בהמשך הוקמה ועדת שרים בין משרדית לענייני קבורה, המקצה קרקעות לבתי קברות יהודים ולמי שאינם יהודים ולקבורה אזרחית חלופית. עם זאת, פסיקות שונות של בתי המשפט ומספר דוחות של מבקר המדינה לאורך השנים טענו כי המדינה לא הביאה את החוק לכדי מימוש כך שאף שעברו למעלה מעשרים שנים מאז עבר החוק בכנסת הרי שהאפשרויות לקבורה אזרחית במימון המדינה הן מעטות מאוד. ובשנת 2014 אף חייב בשל כך בית המשפט את המשרד לשירותי דת להשתתף במימון קבורה אזרחית של שני תובעים. ב-1999 חנכה עמותת מנוחה נכונה את בית הקברות האזרחי הראשון, בבאר שבע. בדצמבר 2005 נחנך בית הקברות האזרחי השני של עמותת מנוחה נכונה, בקריית טבעון. בית העלמין השלישי, מנוחה נכונה נחנך בכפר סבא בשנת 2009. בית העלמין הרביעי נמצא בראשון לציון, בצמוד לבית עלמין גני אסתר.
קבורה חילונית בישראל
קבורה חילונית בישראל, היא קבורה אשר אינה נעשית על פי חוקי ההלכה האורתודוקסית או חוקי דת כלשהם לצורך העניין. לרוב, תיעשה קבורה חילונית בטקס קבורה אלטרנטיבי לפי בחירתו של הנפטר או של משפחתו. קבורה חילונית מיועדת ליהודים שהלכו לעולמם, אשר אינם רוצים או יכולים להיקבר על פי ההלכה בטקס אורתודוקסי, לרוב יהיו אלו אנשים אשר חיים אורח חיים חילוני ומעוניינים להיקבר על פי השקפת עולמם זו. קבורה חילונית מתאפשרת בבתי עלמין אזרחיים או בחלקות מיוחדות אזרחיות בבתי עלמין רגילים או לתושבי הקיבוצים בבתי העלמין בקיבוצים. כיום, ישנם כ-40 בתי עלמין אזרחיים וחלקות אזרחיות בהם ניתן להיקבר אזרחית.
ילדים גדולים
ילדים גדולים – סופרים אהובים לילדים – חייהם ויצירתם הוא סדרה של שלושה ספרים, מעין אנציקלופדיה, מאת יהודה אטלס, ובה ערכים העוסקים בחייהם וביצירתם של סופרי ילדים. חלקי הספר:
בסוף כל כרך מופיעה ביבליוגרפיה לכל אחד מהפרקים שבו.
תחילתה של הסדרה בטור השבועי "ילד גדול", שעסק בספרות ילדים ואותו כתב אטלס במשך כשמונה שנים במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות". רשימות שנכתבו בטור זה הן הגרעין שממנו התפתחה סדרת הספרים "ילדים גדולים".
הסדרה עוסקת בסופרי ילדים נודעים, החל משארל פרו שפעל בשלהי המאה ה-17, ועד לסופרים שפעלו בשלהי המאה ה-20 כרואלד דאל ושל סילברסטיין. בפתח דבר לסדרה מציין אטלס:
בסדרה חסרים סופרי ילדים נודעים כסלמה לגרלף וטובה ינסון. אטלס תיאר את הגורם לחוסר זה בפתח דבר לסדרה:
הנטרז (אי)
הנטרז או הנטר (באנגלית: Hunter's Island) הוא אי קטן בצפון מזרח רובע הברונקס של העיר ניו יורק.
מקור שמו של האי באחד מהבעלים של האי, ג'ון האנטר, חוואי אמיד שרכש את האי. בתחילת המאה ה-20 נרכש האי על ידי העיר ניו יורק במטרה להקים את פארק מפרץ פלהאם. האי קושר לאי טווין הסמוך ביוזמת רוברט מוזס באמצעות מילוי הים בערמות עפר ובדוברות שקועות.
הלגונה שסמוכה לאי שימשה ב-1960 לאימוני משלחת השייט האולימפית של ארצות הברית.
באי נמצאים מסלולי הליכה, שאינם פופולריים בשל המספר הרב של היתושים באזור בחודשי הקיץ.
ישיבת מדברה כעדן
ישיבת מדברה כעדן, היא ישיבה המשתייכת לזרם התורני לאומי הנמצאת במצפה רמון. הישיבה היא הראשונה מבין הישיבות הציוניות בעיירות הפיתוח שבנגב. התלמידים בישיבה בוחרים בין שני מסלולי לימוד: ישיבה גבוהה וישיבת הסדר. בראש הישיבה עומד הרב צבי קוסטינר, ולומדים בה כ-400 תלמידים ו-100 אברכים.
שמה של הישיבה לקוח מספר ישעיהו : "כִּי נִחַם ה' צִיּוֹן נִחַם כָּל חָרְבֹתֶיהָ וַיָּשֶׂם מִדְבָּרָהּ כְּעֵדֶן וְעַרְבָתָהּ כְּגַן ה'".
היסטוריה
בשנת תשמ"ט, 1989, התארגנה קבוצת אברכים מישיבת מרכז הרב במטרה להקים גרעין תורני בעיר פיתוח. בראש הקבוצה עמד הרב צבי קוסטינר ובין חבריה היו הרב מרדכי גבאי, הרב דני ארגמן, הרב בניהו ג'מוס, הרב אביה אלבה והר"מ לעתיד - הרב דוד שרים. הקבוצה, שפעלה בהדרכת הרב יהושע צוקרמן, החליטה להגיע לדימונה על פי בקשת הרב דוד תורג'מן. עם ההגעה לדימונה הקימה הקבוצה במקום כולל אברכים.
בסיוון תשנ"ב נענה איגוד ישיבות ההסדר לבקשת הרב תורג'מן ואישר הקמת ישיבה במקום. באלול תשנ"ב נפתחה הישיבה החדשה שנקראה 'ישיבת ההסדר דימונה', כשהמחזור הראשון גויס על ידי הרב דידי לנזמן. עם הקמת הישיבה הגיעו לדימונה כדי ללמד בישיבה רבנים נוספים ובהם הרב אלי בזק, הרב אליהו מאלי והרב אהוד ברזילי. כראש ישיבה שימש הרב קוסטינר ואילו הרב תורג'מן עמד בראשות כלל המוסדות של הגרעין התורני.
בשנת תשנ"ח הקימו תלמידים מהישיבה את ישיבת איילת השחר, ישיבת הסדר באילת, המתפקדת כיום באופן עצמאי.
במשך השנים נוצרו חילוקי דעות בין הרב קוסטינר לרב תורג'מן בנוגע לניהול הישיבה. בעקבות זאת, החליט הרב קוסטינר באדר ה'תש"ס להקים עם תלמידיו ישיבה חדשה. אנשי הישיבה נענו להזמנתו של הרב דוד אביחיל, אז ראש הישיבה התיכונית מצפה רמון להקים את הישיבה במצפה רמון. למקום עבר גם חלק ניכר ממשפחות הגרעין.
הישיבה כיום
בישיבה לומדים כ-500 תלמידים, מתוכם כמאה ועשרה אברכים.
היא נחשבת לאחת מישיבות הקו, ולימוד האמונה בה הוא על פי שיטתו של הרב צבי ישראל טאו, אשר נתפס בעיני רבני הישיבה כממשיך דרכו של הרב צבי יהודה הכהן קוק.
בהתאם לתפיסת הרב צבי טאו, בישיבה יש איסור מוחלט בשימוש בסמארטפון וכן רבני הישיבה ממליצים לתלמידים להתפקד למפלגת נעם.
בישיבה לימדו או מלמדים הרב צבי קוסטינר (ראש הישיבה), הרב אלי בזק (כר"מ לאמונה), הרב קובי דביר (ר"מ לבוגרי צבא), הרב אוריאל ספז, הרב אלישיב מאיר, הרב דידי לנזמן, הרב דרור שילה, הרב אודי הראל, הרב נחמיה טאו (בנו של הרב צבי ישראל טאו), הרב אביעד טורם, הרב חזי מעטו, הרב ישי רמות, הרב אלחנן אוריאל, הרב משה מאלי (עשרת האחרונים הם בוגרי הישיבה), הרב שמריהו הופמן, הרב אמיר כ"ץ, הרב ערן היימן, הרב יוסי הורוביץ, הרב יעקב גרוס ועוד.
עד סוף שנת 2012 שכן בית המדרש במבנה של העירייה וחדר האוכל וחלק מחדרי השיעורים היו בבית ספר יסודי סמוך. בסוף שנת 2012 עברה הישיבה למבנים חדשים שבנתה, הכוללים בית מדרש, חדרי שיעורים, ספריה ומקווה.
מוסדות נוספים ופעילות
רבני הישיבה ואברכיה מוסרים שיעורי תורה לתושבי המקום. עם חנוכת משכן הקבע של הישיבה הוקצה חדר השיעורים הגדול שבה לשמש בשבתות כבית כנסת בנוסח עדות המזרח לתושבי המקום. בחורים מהישיבה מכינים ילדים ממצפה רמון לבר המצווה שלהם.
באלול תשע"ד הקימו תלמידים מהישיבה שלוחה של הישיבה בערד, בראשות הרב דוד שרים.
הישיבה מקיימת שיעורי תורה בבסיסים צבאיים הסמוכים לה, בפרט בבה"ד 1 וכן בבתי כלא סמוכים, ושולחת מדי שבת בחורים לבסיס חיל-האוויר רמון במטרה להעביר שיעורי תורה. הישיבה שולחת תלמידים גם לקיבוצים בעוטף עזה בימים נוראים ודואגת לקריאת מגילה בפורים בבסיסים וביישובים.
באלול תשע"ט הקים הרב נחמיה טאו, שהיה ר"מ בישיבה, את הישיבה הקטנה "מדברה כעדן לצעירים". בראשה עומד הרב יוסי איגרא, בנו של הדיין הרב אליעזר איגרא. הישיבה ממקומת אף היא במצפה רמון, ולומדים בה כ-60 תלמידים.
הדרך השלישית (מפלגה)
הדרך השלישית הייתה מפלגת מרכז של פורשי מפלגת העבודה. התנועה הוקמה ב-7 במרץ 1996, שלהי הכנסת ה-13, עם פרישת חבריה מהעבודה על רקע התנגדותה לנסיגת ישראל מרמת הגולן וכן כמפלגת מרכז המאחד הגושים במפה הפוליטית.
היסטוריה
כמו מפלגת המרכז שבאה אחריה, "הדרך השלישית" זכתה להצלחה חד-פעמית בלבד, ובבחירות לכנסת החמש עשרה ב-1999 לא עברה את אחוז החסימה. לאחר הכישלון נשארה המפלגה רשומה ברשם המפלגות ושימשה כמפלגת מדף עד אפריל 2011, אז שימשה בסיס לרישומה של מפלגת העצמאות.
חברי כנסת
הסיעה הוקמה ב-7 במרץ 1996 עם פרישת חבריה מהעבודה והקמת סיעת הדרך השלישית.
הרשימה לא עברה את אחוז החסימה
סבא מתכווץ
סבא מתכווץ (באנגלית: Grandpa in My Pocket) היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים. הסדרה שודרה לראשונה ב-10 בפברואר 2009 ב-CBeebies. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2012 בערוץ הופ!. הסדרה היא בת 5 עונות ו-120 פרקים באורך 15 דקות כל אחד.
עלילה
העלילה עוסקת בסבא של לירון המתכווץ, הנעזר בכובע פלאים, ועוזר למשפחה בלי ידיעתם (חוץ מנכדו לירון), בפתרון בעיות שונות.
דמויות ומדבבים
במאי הדיבוב בעברית היו עמי מנדלמן (בין השנים 2012–2013) וחיים אדן (בין השנים 2013–2015), ומפיקת הדיבוב הייתה יעל אללוף.
פרקס, מלך בריטניה
פרקס (באנגלית: Ferrex) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
על פי ג'פרי, פרקס היה בנם של גורבודאק ויאדון. בשלהי מלכותו של גורבודאק, בשל זיקנתו, לקה גוברודאק בשיטיון (סניליות), ובין בניו - פורקס ופרקס החלה מלחמת אזרחים על השליטה במדינה, שנמשכה לאחר מותו של גורבודאק.
פורקס ניסה לתקוף את אחיו, אולם פרקס נמלט לגאליה וביקש את עזרתו של סאהארד (Suhard), מלך הפרנקים. לאחר ששכנע את סאהארד לסייע לו, שב פרקס לבריטניה בראש צבא פרנקי, אולם פורקס הביסו והרגו. כנקמה על רצח בנה הרגה יאדון (Judon), אימם של פורקס ופרקס את פורקס בשנתו.
דמותם של פרקס ופורקס מופיעה בכתבים מהמאה ה-16: באוסף השירה העתיק, "The Mirror for Magistrates" (מהדורת 1574) ובמחזה "The Seven Deadly Sins", מ-1585, המיוחס לריצ'רד טרלטון.
שושא
השׁוֹשָׁא (בצרפתית: Chauchat) היה מקלע קל מתוצרת צרפת מתקופת מלחמת העולם הראשונה. השושא שימש את הצבא הצרפתי וכן את צבאותיהן של שבע ממדינות ההסכמה, בכללן ארצות הברית, במהלך המלחמה. ציונו הרשמי בצבא הצרפתי היה רובה אוטומטי מודל 1915 CSRG (Fusil-Mitrailleur Mle 1915 CSRG), אך הוא נודע גם כ-FM שושא, כ-CSRG, או כגלדיאטור. השושא היה הנשק האוטומטי הנפוץ ביותר במלחמת העולם הראשונה עם יותר מ-260,000 מקלעים שיוצרו בין 1914 ו-1918. השושא יוצר בגרסה מיוחדת עבור הצבא האמריקני, אשר הותאמה לשימוש בתחמושת אמריקאית מסוג .30-06 ונודעה בשם CSRG מודל 1918. השושא 1918, כמו גם השושא הרגיל (בקליבר המקורי - 8 מ"מ לבל), שימשו את חיל המשלוח האמריקני תחת הכינוי רובה אוטומטי מודל 1915 (שושא).
השושא היה אחד המקלעים הקלים הראשונים שתוכננו כך שזוג חיילים – מקלען ועוזר – יוכלו לשאתם ולהפעילם מבלי להזדקק לחצובה כבדה או לצוות מקלענים. השושא הציג עקרונות שלימים הפכו לבסיסיים בכל המקלעים הקלים שהופיעו במהלך המאה ה-20, בהם: השימוש ב"ידית אקדח", קת הנמצאת בקו אחד עם מנגנון הירי, מחסנית נתיקה בעלת תכולת כדורים גבוהה והיכולת לברור בין מצבי ירי שונים, יכולות אשר נארזו באריזה שניתנת לנשיאה והפעלה בידי החייל הבודד, ואשר אפשרה ירי גם מהמותן וגם תוך כדי הליכה.
במהלך הלחימה בשוחות הבוציות של צפון צרפת, נתגלו מספר בעיות תכנון בנשק, העיקרית שבהן הייתה המחסניות, אשר על מנת לחסוך במשקל, יוצרו כשהן פתוחות לצד אחד. מבנה זה אפשר ללכלוך ולבוץ לחדור למנגנון הירי של השושא, והיווה את הגורם האחראי לכשני שלישים מהמעצורים בנשק. מיד עם תום מלחמת העולם הראשונה החליף הצבא הצרפתי את השושא במקלע הקל "מודל 1924" ובהמשך ב"מודל 1924/29". חיל המשלוח האמריקני החליף את השושא ברובה האוטומטי בראונינג במהלך ספטמבר 1918, חודשיים לפני תום המלחמה ב-11 בנובמבר.
במשך השנים הביא המוניטין הרע של השושא מומחים מודרניים רבים להעניק לו את התואר "המקלע הגרוע ביותר שנכנס לשירות צבאי בהיסטוריה של הלוחמה". דוחות תקופתיים, זכרונות חיילים ואף תיעוד צבאי רשמי של קורות הדיוויזיות האמריקניות מהשנים 1917 ו-1918 לעומת זאת, מציגים את הדברים בטון מרוכך יותר. הביקורת הגורפת כלפי רובי השושא, בכללם השושא המקורי וכן השושא האמריקני, נובעת בעיקרה מהביצועים המאכזבים של השושא האמריקני (בקליבר .30-06) בידי החיילים האמריקנים, ומהיעדר הידע על התפקוד המצוין של השושא המקורי (בקליבר 8 מ"מ לבל) בידיהם של החיילים הצרפתים במהלך המלחמה.