cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רון ג'רמי
קולנוע
הוא השתתף בעשרות סרטים לא פורנוגרפיים, לרוב בתפקידי משנה קטנים ולעיתים קרובות בתפקיד עצמו. בין הסרטים הבולטים בהם הופיע: "להרוג את זואי" (1994), "ג'ורג' וואלאס" (1997), "אורגזמו" (1997), "הקדושים מבוסטון" (1999), "Detroit Rock City" (1999), "בתולה אמריקאית" (2000), "משחק הצבאים" (2000), "חוקי המשיכה" (2002), "משאלת המוות של צ'ארלי" (2005) ו"לסיים את המשחק: החיפוש אחר ברוס לי החדש" (2007) - סרט שזכה לציון לשבח בפסטיבל סאנדנס.
החל משנת 1994 ג'רמי מופיע באופן קבוע בסרטים של טרומה - חברה ניו יורקית המתמחה בהפקת סרטי טראש. נכון לשנת 2009 השתתף ב-9 סרטים שהפיקה החברה.
ב-2003 השתתף בתפקיד עצמו ותרם את שמו לסרט הקומי "להיות רון ג'רמי", פרודיה על הסרט "להיות ג'ון מלקוביץ'".
בשנת 2008 השתתף בסרטו של תומאס דקר "Whore" בתפקיד של הכומר.
טלוויזיה
ג'רמי הופיע פעמים רבות בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה. בין היתר הופיע בסדרות "נאש ברידג'ס", "תהרוג אותי וזהו", "המופע של שאפל", "רובוט צ'יקן", "איש משפחה" ו"ניוזרדיו".
כמו כן השתתף במספר תוכניות ריאליטי: בעונה השנייה של "חיים משוגעים" ("The Surreal Life") של רשת WB ובעונה התשיעית של סדרת הבת "The Surreal Life: Fame Games", שבה הגיע עד לתוכנית הגמר במרץ 2007 וסיים במקום השני. הקומיקאית קתי גריפין יצאה איתו לדייט במסגרת העונה השלישית של תוכנית הריאליטי שלה "Kathy Griffin: My Life on the D-List".
מוזיקה
ג'רמי הופיע ב-18 וידאו קליפים, יותר מכל שחקן פורנוגרפיה אחר. בין היתר, הופיע בווידאו קליפים של סאבליים, Mercury Rev, מובי, קיד רוק, Everclear, נקרו, Guns N' Roses, A Day to Remember ו-LMFAO.
ב-1996 הוציא סינגל בסגנון ראפ בשם "Freak of the Week" (בתרגום חופשי: "פריק השבוע"), שצעד במצעד של בילבורד במשך 27 שבועות.
משחקי מחשב
דמותו של ג'רמי הופיעה במשחק המחשב "Celebrity Deathmatch". כמו כן, הופיע במשחק המחשב "Leisure Suit Larry: Magna Cum Laude", בדמות של פיה שנותנת עצות לדמות הראשית.
פרסומות
אינדיקציה נוספת למעמדו של ג'רמי כידוען ניתנה כאשר התבקש להצטלם למודעת פרסומת של ארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים (PETA), שמשתמש לעיתים קרובות בידוענים לצורכי פעולות הסברה. במודעה, ג'רמי שוכב במיטה בעירום חלקי, כשידיו כבולות באזיקים, כשהכיתוב המופיע בה אומר: "יותר מדי סקס יכול להיות דבר רע. עקרו וסרסו את חיות המחמד שלכם".
אינטרנט
לג'רמי הופעות רבות בסרטונים המופצים באמצעות האינטרנט, המכונים "Viral Videos" בשל התפשטותם המהירה, ובעלי אופי הומוריסטי. הוא הופיע בסדרה של סרטונים שעלו באתר Heavy.com. כמו כן, באתר Atom.com הופיע בסרטון בשם "טיטנים של צדק", שבו גילם אדם שהוא כוכב פורנו ביום וגיבור-על בלילה.
בינואר 2009 כיכב בפרק החמישי בסדרת האינטרנט המצליחה "Star-ving", סדרה שדייוויד פאוסטינו (באד באנדי מ"נשואים פלוס") יצר ואף מככב בה.
ספרים
בפברואר 2007 פרסם ספר זכרונות בשם "Ron Jeremy: The Hardest (Working) Man in Showbiz" (בתרגום חופשי - "רון ג'רמי: האיש (שעובד) הכי קשה בעסקי השעשועים"). הספר זכה להצלחה רבה, ושהה מספר שבועות ברשימת רבי-המכר של העיתון הניו יורק טיימס.
מופעי סטנד-אפ והרצאות
ג'רמי מרבה להופיע במועדונים ברחבי צפון אמריקה עם מופע הסטנד-אפ שלו, "Ron Jeremy on the loose". כמו כן, הוא מוזמן פעמים רבות לקמפוסים בארצות הברית להרצאות אורח בנושאי סקס ופורנוגרפיה.
ב-2006 החל לקחת חלק בסדרה של עימותים בנושא פורנוגרפיה, מול הכומר קרייג גרוס, מייסדו של אתר האינטרנט האנטי-פורנוגרפי XXXchurch.com. השניים ביקרו במשותף בקמפוסים רבים בארצות הברית וקנדה.
חייו האישיים
ב-29 בינואר 2013 אושפז ג'רמי במצב קשה בבית חולים בלוס אנג'לס עקב מפרצת באבי העורקים, ושוחרר מבית החולים כעבור כשלושה שבועות.
האשמות בעבירות מין
ביוני 2020 הוגש נגדו כתב אישום בארבעה מקרים של עבירות מין ובספטמבר באותה שנה הודיעה התביעה כי הוא מואשם באונס של שבע עשרה נשים.
באוגוסט 2021 הוגש נגדו כתב אישום מתוקן ובו שלושים סעיפים של עבירות מין. הם כוללים שנים עשר אישומים באונס בכפייה, שבעה של כפיית מין אוראלי, שישה של תקיפה מינית ושניים של חדירה בזמן שהקורבן ישנה או מחוסרת הכרה. עשרים ואחת נשים נפלו קורבן למעשים אלו, לפי כתב האישום. נכון לשנת 2022 הוא נמצא במעצר, ממתין למשפטו.
טרהסייקל
טרהסייקל (באנגלית: TerraCycle) היא חברה פרטית העוסקת במיחזור. החברה נמנית עם מה שמכונה "המגזר הרביעי" - חברות יזמות סביבתית או חברתית. ייחודה של החברה בכך שהיא יוצרת שרשראות אספקה עבור מיחזור מוצרים קשים לטיפול, משקיות חטיפים ואריזות מזון, דרך עטים וקפסולות קפה, ועד בדלי סיגריות. החברה עושה זאת על ידי חבירה לתאגידים ויצרנים, ובאמצעות רתימתם של תקציבי שיווק למימון תוכניות המיחזור היקרות.
מטה החברה ממוקם בטרנטון, ניו ג'רזי, שבארצות הברית.
פעילות החברה
עיקר העיסוק של טרהסייקל הוא במיחזור, אם כי בחלק מהמדינות בהן היא פועלת היא גם מייצרת מוצרים. המוצרים שמייצרת החברה אינם מוצרי נישה והם נמכרים לשוק ההמוני ברשתות הקמעונאות הגדולות כגון וולמארט. השימוש בפסולת כחומר גלם לייצור מוצרים חדשים אמור לחסוך שטחי הטמנה וגם שימוש בחומרי גלם בתוליים.
הפסולת נאספת במודל עסקי ייחודי, המאפשר לכל אדם פרטי, ארגון, קבוצה או קהילה להירשם לאיסוף בחינם, וכן לשלוח את הפסולת למיחזור בחינם, כאשר עבור כל פריט פסולת שנשלח במסגרת תוכניות האיסוף שמפעילה החברה, נצברת תרומה בחשבון המשתמש אשר ניתנת להעברה לכל ארגון מוכר לצורכי תרומות לבחירתו של המשתתף. באופן זה, יכולים משתתפים גם למחזר את הפסולת שהם יוצרים, וגם לצבור כסף לתרומה לארגונים לבחירתם. סכום כסף זה, כמו גם עלות הטיפול בחומרים ומימון תהליך האיסוף, משולמים בסופו של דבר על ידי יצרני המוצרים השונים. באופן הזה, לוקחים היצרנים אחריות על הפסולת אותה הם יוצרים גם לאחר שנעשה במוצרים שימוש על ידי הצרכנים.
החברה הוקמה בשנת 2001 על ידי טום זאקי וחברו ג'ון בייר. טרהסייקל נכללת ברשימת 100 החברות החדשניות ביותר של "Red Herring Magazine" וזכתה בפרסים סביבתיים ובסיקור רב בזכות השילוב בין עשייה סביבתית לחברתית בליבת המודל העסקי שלה. נכון לאמצע 2014, מלבד לפעילות החברה בארצות הברית, יש לה נציגויות ב-22 מדינות.
פעילות בישראל
בשנת 2011 החלה טרהסייקל לפעול גם בישראל תוך שיתוף פעולה עם חברת "שטראוס גרופ". הנציגות הישראלית פועלת למיחזור שקיות חטיפים, בדומה לפעילות חטיבת שקיות החטיפים שלה בארצות הברית, עם פריטו-ליי העולמית. החל מפברואר 2014, כחלק מאותו שיתוף פעולה, נאספים בישראל, לצורכי מיחזור, גם גביעים של מעדני חלב ויוגורטים.
במאי 2014 התווסף לפעילות הישראלית איסוף של קרטוני חלב ומיכלי קרטון של משקאות חלב. זאת, בשיתוף פעולה עם מחלבות "טרה".
החומרים שנאספים בישראל מועברים למיחזור במפעלים מקומיים, שם הם נגרסים ומותכים לכדי פתיתים, מהם מיוצרים חומרי הגלם בהמשך. באופן זה, המוצרים הופכים לחומרי גלם לשימוש בתעשייה, במיוחד לייצור משטחים.
בשנת 2015 הפסיקה טרה סייקל את פעילותה בישראל בשל אי שיתוף פעולה מצד החברות.
מרכז הספורט הלאומי תל אביב
מרכז הספורט הלאומי תל אביב (נקרא גם: מרכז הספורט הדר יוסף) הוא מתחם בשכונת הדר יוסף בתל אביב, הכולל מתקני ספורט רבים ומוכר גם בשמו "הבניין האולימפי". בנוסף, נמצאים בו גם משרדים של אגודות ספורט רבות בהם: משרדי איגוד האתלטיקה הישראלי, משרדי הוועד האולימפי בישראל, משרדי איגוד הג'ודו הישראלי ואיגוד הכדורעף הישראלי וכן איגודי ספורט נוספים. מרכז הספורט הלאומי מהווה מתחם משלים למכון וינגייט בנתניה. בעוד במכון מתבצעת הכשרת מרבית ספורטאי ישראל, במרכז הספורט מרוכזות רוב אגודות הספורט הלאומיות של ישראל, המפקחות על תהליכי הספורט.
מקום מושבו של מרכז הספורט הלאומי הוא ברחוב שלום בכור שטרית בשכונת הדר יוסף, בצמוד לפארק הירקון. בסמוך למתחם, מעבר לירקון, נמצא גם אצטדיון רמת גן בו שוכנים משרדי ההתאחדות לכדורגל בישראל.
המתחם מורכב משלושה חלקים: מרכז אתלטיקה, מרכז טניס ומבנה רב תכליתי המכיל משרדים ואולמות ספורט. כמו כן קיים במתחם אולם אירועים וחמאם.
בשנת 2009 נפתח במתחם, מוזיאון החוויה האולימפית.
בשנת 2020 נחתם הסכם לפיו עיריית תל אביב-יפו תרכוש את מלוא זכויות הבעלות על מרכז הספורט המשותפות עם הוועד האולימפי הישראלי שימשיך למשך תקופה להיות שוכר של משרדי הוועד ומוזיאון החוויה האולימפית הממוקמים במבנה המרכזי במכון. בעקבות חתימת ההסכם עבר ניהול המרכז לידי חברת היכל הספורט תל אביב-יפו, חברה עירונית בבעלות מלאה של העירייה.
היסטוריה
המרכז הוקם בשנת 1978 כאשר כמה מגרשי טניס הוקמו בסמוך אל פארק הירקון. בניית האצטדיון החלה בשנת 1979 ובשנת 1980 הוקם בסמוך אצטדיון האתלטיקה הלאומי ולצידו בניין הוועד האולימפי הישראלי.
מרכז האתלטיקה הלאומי
מרכז האתלטיקה כולל את "אצטדיון האתלטיקה הלאומי" שתוכנן על ידי האדריכלים משה לופנפלד וגיורא גמרמן ובנייתו הושלמה ב-1982. התחרות הבינלאומית הראשונה בו התקיימה במסגרת תחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-13 בשנת 1983. אצטדיון האתלטיקה הראשי כולל שמונה מסלולי ריצה וכ-6,000 מקומות ישיבה ביציע אחד מערבי (רק כשליש מהטריבונה כולל כיסאות והשאר טריבונת בטון חשופה, מה שמכונה יציעי עמידה). הוא שופץ לאחרונה בשנים 2008 ו-2009 ושודרגו בו מסלולי הריצה, לוח התוצאות ומערכות תצוגה נוספות. האצטדיון מוגדר ברמה 2 על ידי איגוד האתלטיקה הבינלאומי, כך שמתאפשר לו לארח תחרויות רשמיות בינלאומיות קטנות. לצידו אצטדיון אתלטיקה נוסף לאימונים שנבנה ב-1988 הכולל שישה מסלולי ריצה. בסמוך אליו נמצאים משרדי ההתאחדות הישראלית לאתלטיקה. ב-31 בינואר 2017 הרסו את אצטדיון האימונים לצורך הקמת ולודרום אולימפי בשטחו שנחנך רשמית ב-2020, על אף מחאת אתלטים שטענו לפגיעה בתנאי האימונים במרכז. הוולודרום ממוקם במרכז מגרש האימונים ומוקף מבחוץ במסלולי האתלטיקה ששוקמו וכן כולל מסלולי אתלטיקה פנימיים המתאימים לאימונים לתחרויות אתלטיקה באולמות.
המשרדים ואולמות הספורט
ליד מתחם אצטדיוני האתלטיקה נמצא מבנה רב תכליתי הכולל את אולם הספורט הדר יוסף, אולם ספורט רב תכליתי המכיל 1,400 מקומות ישיבה בכדורסל (435 מקומות מתקפלים לצורך יצירת משטח מוגדל להתעמלות, כדוריד וכדורעף). באולם שיחקה בעבר קבוצת הפועל תל אביב בכדורסל. בבניין הראשי הצמוד לאולם שוכנים המשרדים של איגודי הספורט. כמו כן, במבנה ממוקם גם מרכז "החוויה האולימפית" שהוקם על ידי הוועד האולימפי הישראלי שהוא מוזיאון חווייתי למשחקים ולספורטאים האולימפיים של ישראל. המרכז מציג את האולימפיאדות ממספר זוויות ובהם המשחקים ביוון העתיקה וחידושם לפני למעלה ממאה שנה, שיאים במשחקים בעת החדשה, הצצות לאולימפיאדות הקרובות, תיעוד שבע הזכיות הישראליות במדליות ואף התנסות למבקרים בתרגילי ריכוז, כוח, תגובה מהירה וסיבולת. במתחם נכללים גם אולמות אימונים ייעודיים להתעמלות ולאתלטיקה, אמנויות לחימה, חדר כושר, חדרי סטודיו ועוד.
בעבר נבחנה גם הקמת בריכה אולימפית מקורה המותאמת אף לאירוח תחרויות שחייה לכ-500 צופים וכן אצטדיון טניס לצד המגרשים. כמו כן הוכנו תוכניות לביתני אימונים נוספים, מעונות לספורטאים, אודיטוריום לכנסים וכיתות לימודים ומשרדים נוספים לאיגודי הספורט האולימפי השונים וכן מבנים משלימים כגון בתי קפה, חנויות לציוד ספורט ועוד.
ולודרום
בתחילת 2017 החלו עבודות להקמת ולודרום סילבן אדמס, אולם ולודרום אולימפי לאימונים ותחרויות רכיבה על אופניים וגם אימוני אתלטיקה באולמות. הוולודרום נפתח ב-2020 והוקם על שטחו של מגרש האתלטיקה לאימונים הסמוך לאצטדיון האתלטיקה ובנייתו עלתה מעל 70 מיליון שקל שחלק משמעותי מהסכום נתרם על ידי סילבן אדמס המיליארדר היהודי-קנדי המעודד את פיתוח ענפי רכיבת אופניים בתחרותית בישראל בקטגוריות ספורטיביות שונות. אדמס הוא נותן החסות לקבוצת הרכיבה הישראלית הראשונה Israel Cycling Academy אשר התחרתה לראשונה במרוץ האופניים ג'ירו ד'איטליה 2018 שחלקו נערך לראשונה בישראל. הוולודרום מכיל 620 מקומות לצופים בתחרויות בינלאומיות ויכול להכיל כ-1,420 צופים בתחרויות מקומיות שיאפשרו גם ישיבה במרכז הוולודרום בין מסלולי הרכיבה.
פסטיגל
פסטיגל הוא מחזמר ישראלי לילדים, המוצג בחג החנוכה ומופיעים בו להקות, זמרים, שחקנים, דוגמנים, בדרנים, קומיקאים, סטנדאפיסטים וכוכבי רשת. עד שנת 2014, שולבה בו גם תחרות זמר.
היסטוריה
הפסטיגל החל את דרכו בחג החנוכה בדצמבר 1981, כאירוע בן 24 מופעים, שנערך בהיכל הספורט רוממה שבחיפה. המופע הופק על ידי האמרגן מיקי פלד, שהתפרסם כמייסד פסטיבל הזמר החסידי. עד היום הפקת המופע נעשית על ידי "סולן הפקות" (מיקי וירון פלד), כאשר בין שנת 2006 לשנת 2015, המופע הופק בשיתוף עם "יוכלמן–אשר הפקות". מקור השם הוא בהלחם בסיסים של "פסטיבל" ו"גל", כיאה לעיר הנמל בה הוא נערך במקור. עם השנים התרחב הפסטיגל לערים נוספות, אך השם שנתפס כמותג נשמר. מתחילת דרכו ב־1981 ועד שנת 1986, סמליל המופע הכיל דמות ילד בהיר־שיער בבגדי ספן בשם גל. לאורך השנים, כל פסטיגל מובנה בהתאם לסגנון של אותה השנה. ניתן לראות זאת על פי נושא הפסטיגל, השירים, המסרים, והכוכבים שנמצאים באותו הפסטיגל.
בראשיתו התחרה אל מול שני פסטיבלי ילדים ותיקים יותר, פסטיבל שירי הילדים (1970–1987), והשירוויזיון (1979–1982), שנערכו בתל אביב. גם בהמשך דרכו הועלה לצד מחזות זמר שהופקו על ידי חברות הפקה שונות שניתן להגדירם כמתחרים בפסטיגל על לב הקהל, דוגמת מותק של פסטיבל. בשנותיו הראשונות של המופע, האמנים שרו בהופעה חיה את השירים יחד עם תזמורת חיה. החל מאמצע שנות ה-90, השירים מוקלטים מראש ומבוצעים תוך שימוש בפלייבק, ללא תזמורת.
עד לפסטיגל בשנת 2014 ("משחקי הפסטיגל"), היה המופע מחולק לשניים: בחלק הראשון (החלק העלילתי), מוצגים השירים המתמודדים בתחרות השיר הטוב ביותר לאותה שנה, אשר משולבים לרוב בסיפור רקע המקשר בין השירים. לחלקו השני של המופע (שיועד בעיקר להורים ולבוגרים), לא היה קשר לחלק הראשון העלילתי, ובו בוצעו שירים של האומנים המשתתפים בפסטיגל. לעיתים חלק זה הכיל הצדעה לאמן מפורסם ומחרוזת שירים של אמן אורח. לצורך קיום התחרות בין השירים, עד לשנת 2010, מוקמו תיבות הצבעה באולמות הפסטיגל וכל צופה התבקש לבחור בשיר שאהב ביותר, באמצעות שלשול של פתק לתיבה. ב־2011–2012 התאפשרה הצבעה באמצעות רשת הפייסבוק ובמופעים של שנת 2013–2014 ניתנה לקהל אפשרות הצבעה במסרונים.
החל מפסטיגל 2015 ("היי סקול פסטיגל"), השתנה מבנה הפסטיגל (בין היתר עקב הביקורת הרבה שספג הפסטיגל הקודם בעקבות "שיר הסלפי") – תחרות השירים בוטלה ומהות החלקים השתנתה. מאז המערכה הראשונה בנויה כמחזמר, בו כל משתתף לא מופיע בשיר בודד, אלא משתתף במספר שירים, המבוצעים על ידי כמה זמרים. המערכה השנייה היא המשך ישיר של המערכה הראשונה (לדוגמה, ב־2015 – תחרות "הפסטיכון" שהוצגה במערכה הראשונה). בנוסף, נעשה ניסיון לכלול במופע מסרים חינוכיים (דוגמת השירים "מילים פוגעות", "שיר השקופים", "דבר דבר" ו"יש בך").
לכל פסטיגל יש נושא מסגרת. כל אמן מקבל דמות הקשורה בנושא ורוב השירים קשורים באותו הנושא. בנוסף, לכל פסטיגל יש שיר נושא שמבצעים אותו כל האמנים באותה שנה. בשנותיו הראשונות היה "יד ביד" שיר הסיום הקבוע של הפסטיגל והוא בוצע על ידי כל האמנים. בשנים 1993–1994 השיר "אני מאמין" שימש כשיר הסיום של הפסטיגל.
משנת 1984 מצולם הפסטיגל ומשודר בטלוויזיה. עד 1992 הערוץ הראשון שידר את הפסטיגל, והחל משנת 1993 עד שנת 2008 ערוץ 2 שידר אותו. בנוסף, המופעים יוצאו על קלטות וידאו ומשנת 2002 גם על DVD. שירי המופע יוצאו על גבי תקליטורים ובעבר גם על גבי קלטות. בעבר יצאו גם משחקי קופסה וקלפים של הפסטיגל, בשנים 2007–2014 ובשנת 2019 נמכרו תחפושות לפורים של גיבורי הפסטיגל על ידי "תחפושות שושי זוהר", כשבהמשך התחדשה מסורת מכירת התחפושות בשנת 2022, ובשנים 2016-2013 נמכרו בקבוקי מים מינרלים במיתוג הפסטיגל על ידי "מי עדן". החל משנת 2016 נותנת חסות לאתר הפסטיגל חברת האופנה "קסטרו" במקום מי עדן, וכך "קסטרו" מוכרת את "קולקצית בגדי הפסטיגל".
החל משנת 2015 פורמט הפסטיגל השתנה ואין עוד תחרות בין השירים. ב־2016, לראשונה משנת 2002, הולחן ונכתב שיר נושא מקורי עבור "היי סקול פסטיגל 2" הנקרא "שרים ביחד".
ביוני 2017, נודע כי בשל סירובו של עומר אדם לעבוד בימי שבת, הוחלט שבאותה שנה, באופן חריג, לא תשובצנה הופעות במהלך סופי שבוע. זאת, בניגוד לפשרה שנעשתה כאשר אמנים אחרים באו בדרישה לשמירת השבת שנים קודם לכן.
בפסטיגל 2017, התקיים בחלק האומנותי מחווה לאמיר פרישר גוטמן. בחלק זה כל משתתפי הפסטיגל של אותה שנה שרו לזכרו שירים שביצע בפסטיגלים.
ב־2019 התקיימה בערוץ יוטיוב של הפסטיגל תוכנית בשם "פסטיV" בהנחיית קווין רובין ואנה זק, בכל פרק התארח אחד ממשתתפי הפסטיגל.
ב־2020, עקב מגפת הקורונה, המופע לא התקיים כמתוכנן ואת מקומו תפס סרט אינטראקטיבי באורך מלא בו לצופים השפעה על העלילה. לסרט צולמו עלילות ודמויות שונות וכל צופה ניתב את העלילה על פי בחירתו האישית. בסרט החליטו לשתף 40 כוכבי פסטיגל לרגל העובדה שבשנה זו הפסטיגל חגג 40 שנה לפעילותו. כחלק מהמחווה השתתפו דמויות מוכרות מהעבר בעלילה, דוגמת לירז צ'רכי שחזרה לדמות "מלכת הקרח" (פסטיגל גיבורי הממלכה האבודה), עוז זהבי שחזר לדמות ״מגה בייט" (i פסטיגל), טלי אורן שחזרה לדמות הרעה (PLAY פסטיגל), איציק כהן לדמותו של "סיימון סטאר" (היי סקול פסטיגל 2 הגמר הגדול), מיקי קם לדמות "אפרכסת שטרודל" (סטורי של פסטיגל), רן דנקר לדמות "איש הברק" (פסטיגל גיבורי על), אנה ארונוב לדמותה של "קטיה סטרופה" (SPY פסטיגל) וניקי גולדשטיין לדמות "ניק סטאר" (סטורי של פסטיגל). הסרט פורסם לצפייה בין 17 בדצמבר ל-24 בדצמבר של אותה השנה. עקב עומסים רבים ביום הצפייה הראשון, אתר הפסטיגל קרס למשך יותר משעה, לפיכך החליטה הנהלת הפסטיגל להאריך את זמן הצפייה עד ל-31 בדצמבר. בהמשך הוחלט לדחות את תאריך סגירת המופע פעם נוספת, ל-10 בינואר 2021.
ב־2021 הפסטיגל חזר לבמות תוך בקשה מהקהל לעמוד הנחיות התו הירוק, אחר שבשנה שקדמה לה הופיע הפסטיגל כסרט אינטראקטיבי מקוון.
ילדי הפסטיגל
"ילדי הפסטיגל" היה מנהג שהתקיים עד 2009. הילדים, בגילאי 5–14, שהשתתפו במופע, התקבלו לאחר מבחני בד בהם נבדקו כישורי השירה והריקוד שלהם. תפקידם של "ילדי הפסטיגל" היה לשיר את "מחרוזת שירי הפסטיגל", כדי להזכיר לצופים את השירים ששרו המשתתפים. השמעת מחרוזת השירים נעשתה בכל פסטיגל עד לשנת 1998, מלבד תחרויות הפסטיגל בשנים 1994 ו-1997.
החל מ-1999 לילדים ניתן שיר משלהם ששובץ כחלק מתחרות השירים בחלקו הראשון של המופע, ובנוסף הם השתתפו בחלקו השני של המופע.
בשנת 2007, קיימה הסתדרות הנוער העובד והלומד הפגנות מול הפסטיגל, לאחר שהתברר לה כי ילדי הפסטיגל מועסקים במשך שעות ובכלל זאת גם בשבתות ובלא ימי מנוחה, ובשכר נמוך משכר המינימום – בניגוד לחוקי ההעסקה. הנוער העובד והלומד פנה בנושא גם לפיקוח על העבודה במשרד התמ"ת. בעקבות כך החל מפסטיגל 2009 ילדים לא משתתפים במופע בתור "ילדי הפסטיגל". אך בפסטיגל 2020, שצולם ולא היה מלווה בהופעות, החזירו הופעה של ילדים כחלק מהפסטיגל.
ביקורות על המופע
ביקורת הופנתה כלפי הפסטיגל על שהפך בהדרגה מתחרות זמר בהשתתפות זמרים, למופע בידור בו מככבים שחקנים וכוכבי טלוויזיה, הנהנים מאהדת הילדים, בלי קשר ממשי ליכולת השירה שלהם או לאיכותם כזמרים. הדוגמה הראשונה הייתה זכייתה של מיכל ינאי בפסטיגל 1993, מנחת ערוץ הילדים באותה תקופה, אף שאיננה זמרת. ביקורת אחרת, כהמשך לזו, היא על דחיקתם של השירים ממרכז הבמה לטובת האמנים וסיפור הנושא של הפסטיגל, כאשר הפירוטכניקה והכוכבים שהוא מציע, גוברים לטענת המבקרים על שירי התחרות. ביקורות היו גם על סיפורי הנושא של הפסטיגל. כך למשל ב־6 בדצמבר 2021, שודרה כתבה בחדשות 12 בה הורים התלוננו על עלילת המופע והמסר הבעייתי העולה ממנו, כאשר דמותה של אליאנה תדהר ויתרה על חלומה הגדול כדי שתוכל להתחתן עם אהובה.
בשנת 2014 הוטחה ביקורת על "שיר הסלפי" של הפסטיגל אשר עורר זעם מצד הורים רבים. בנוסף, מספר אמנים הצטרפו למחאה זו. אך שיר זה בכל זאת צבר הצלחה רבה בקרבו של הנוער התקיים ב־2014, ועד הנערים של השנים 2020 והלאה.
בשנת 2015 זכה השיר "מילים פוגעות" לשלל ביקורות חיוביות מההורים והמבקרים על כך שהוא מעודד את הפסקת תופעת השיימינג והאלימות ברשתות החברתיות. בשיר זה השתתפו כל כוכבי הפסטיגל של אותה השנה.
בשנת 2022, ב״פסטיגל על פסטיגל״, הוטחו ביקורות שליליות רבות של הורים רבים שהגיעו לפסטיגל אשר טענו על מחירי הכרטיסים, מסר העלילה, שירי המופע וכו'.
מצעדי שירי כל הזמנים
בשנת 2010 התקיים בערוץ הילדים מופע חגיגי לרגל 30 שנים לפסטיגל, בו התבקש הקהל לבחור את השיר הטוב ביותר בכל הזמנים. אלה היו שלוש הבחירות הראשונות:
בשנת 2020, נערך מצעד דומה על ידי גלגלצ ומאקו. בתחרות זו השתתפו לא רק שירים מהפסטיגל, אלא גם שירים מפסטיבל שירי הילדים. להלן חמשת המקומות הראשונים (כולם שירי פסטיגל):
עיר פתוחה
כוחות התוקפים את העיר לא תמיד יכבדו את ההכרזה, וייתכן כי גם הכוחות המגנים ישתמשו בה כטקטיקה פוליטית. במקרים מסוימים, ההכרזה על עיר כ"עיר פתוחה" עשויה להתבצע מצד במלחמה אשר נמצא על סף תבוסה או כניעה; במקרים אלה, הצד המצהיר מסוגל להילחם על העיר אך מעדיף לחסוך את הנזק שייגרם לעיר זו.
בהתאם לאמנת ז'נבה, חל איסור לתקוף מקומות "לא מוגנים בשום צורה שהיא".
דלק גרעיני
דלק גרעיני הוא חומר שאפשר לנצלו להפקת אנרגיה גרעינית, בין אם בביקוע גרעיני, או בהיתוך גרעיני. כל הכורים השימושיים כיום הם כורי ביקוע, והדלק בו נעשה שימוש בדרך כלל הוא דלק אורניום מועשר קלות (SEU- Slightly Enriched Uranium) לרמות של כ-3-4% העשרה. מוטות דלק לכור גרעיני ראשון שנבנה באוניברסיטת שיקגו נבנו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בהנחיית מוריס כהן.
צורת הדלק הגרעיני
כיום, הדלק הגרעיני בכורים מגיע בדרך כלל בצורה של מוטות. מוט הדלק עשוי מתכת (בדרך כלל זירקוניום, בגלל בליעת הנייטרונים הנמוכה שלו). בתוך המוט נמצאות "גלולות" תאי דלק קרמיות, העשויות תחמוצת האורניום בהעשרה נמוכה מעורב עם חומרים שונים לצורך שיפור התכונות שלו. בכורים בעלי יעוד שונה, צורת מוטות הדלק עשויות להיות שונות. ישנם כורים בהם מוטות הדלק מגיעים בצורה של כדורים הבנויים ממספר קליפות, כורים בהם מוטות הדלק מגיע בצורה של לבני מתכת ועוד צורות שונות.
פעולת הדלק הגרעיני
מוטות הדלק מוכנסים לליבת הכור שבתוכה זורמים מים. החומר ה"כבד" שבדלק (כלומר היסודות הבקיעים) מתבקע, ובתהליך הביקוע נפלטים נייטרונים וחום. הנייטרונים הנפלטים בביקוע משמשים לצורך המשך תגובת השרשרת, והחום מועבר על ידי מעטפת המתכת של הדלק למים שבליבה. המים המחוממים משמשים לצורך ייצור קיטור באופן ישיר או דרך מחליף חום, והקיטור משמש לצורך הנעת טורבינה שמפיקה כח שמשמש בדרך כלל להנעה (אניות) או ייצור חשמל.
תוצרי לוואי
כתוצאה מהביקוע, נוצרים בתוך הדלק מוצרי ביקוע לא יציבים וקרינתיים במיוחד. לכן, בגמר השימוש, מועבר הדלק הגרעיני לתקופה של מספר שנים לבריכות קירור, ואחר כך למפעלי עיבוד ואחסון מיוחדים. כיום מנוצל רק חלק קטן מפוטנציאל הביקוע של הדלק הגרעיני. בעתיד ניתן יהיה למחזר את הדלק המשומש ולהשתמש בו לצורך תדלוק מחדש של כורים.
הלמה של בורל-קנטלי
הלמה של בורל-קנטלי הוא שם כולל לשניים או שלושה משפטים יסודיים בתורת ההסתברות, שנוסחו והוכחו על ידי אמיל בורל ופרנצ'סקו פאולו קנטלי בראשית המאה ה-20. המשפטים עוסקים בסדרת מאורעות בת-מניה, וקובעים בתנאים מסוימים את ההסתברות של המאורע שבו מתרחשים אינסוף מתוך מאורעות הסדרה.
הלמה הראשונה של בורל-קנטלי
אם מתקיים כי, אז
הלמה השנייה של בורל-קנטלי
נניח כי המאורעות כולם בלתי-תלויים. אם מתקיים כי , אז.
נשים לב שמתוך הנחת אי התלות יחד עם התובנה כי המאורע הוא מאורע זנב, נובע מחוק האפס-אחד של קולמוגורוב כי ההסתברות למאורע זה היא בהכרח 0 או 1. הלמה השנייה של בורל-קנטלי קובעת כי אם הטור הנ"ל מתבדר, הרי שההסתברות למאורע זה היא 0.
הערה: למעשה ניתן להחליש את דרישת אי התלות ולדרוש אי-תלות בזוגות בלבד. כלומר, שכל זוג של מאורעות מתוך האוסף הוא בלתי-תלוי.
הלמה של בורל-קנטלי לסדרה עולה של מאורעות
נניח כי סדרת המאורעות עולה, כלומר. נשים לב כי במקרה זה,. אזי הסתברותו של מאורע זה היא 1, אם ורק אם קיימת סדרה עולה ממש של אינדקסים שעבורה.
הכרחיות דרישת אי התלות בלמה השנייה
הלמה השנייה של בורל-קנטלי משלימה את הלמה הראשונה בכך שהיא מוכיחה את הכיוון ההפוך, אלא שהיא חלה רק כאשר המאורעות בלתי-תלויים. אכן, אם המאורעות תלויים הטענה אינה נכונה, כפי שמראה הדוגמה הנגדית הבאה.
נתבונן במאורעות במרחב ההסתברות של ההתפלגות האחידה על. מאורעות אלה תלויים כמובן, שכן \ A_i גורר את \ A_j לכל i<j. ואכן, למרות שמתקיים, עדיין.
נון סולו ורדי
נון סולו ורדי (איטלקית: Non solo Verdi, כלומר "לא רק ורדי" או, בפרפרזה, "לא על ורדי לבדו") הוא מיזם אופרה, המעלה בביצוע קונצרטי (כלומר ללא בימוי) קטעים מאופרות, שנכתבו באיטליה בעשור שבין 1861 ל-1870, בתקופת המאבק לאיחוד איטליה בראשות ג'וזפה גריבלדי.
האופרה האיטלקית שימשה כלי חשוב במאבק של נאמני התנועה הלאומית באיטליה, אנשי הרוח, הסטודנטים והאמנים, לעורר את דעת הקהל לתמיכה בתנועת השחרור כנגד ערי המדינה והכתר האוסטרי. יתרון האופרה היה ביכולתה למשוך המונים להצגותיה ולהחדיר בתכנים מסרים, שהצנזורה האוסטרית הייתה מונעת את העברתם באסיפות עם, ושהקהל היטיב לקלוט אותם. בכל עיר באיטליה היה לפחות בית אופרה אחד, ובמילאנו לבדה היו בשנת 1869 שבעה בתי אופרה פעילים.
המופע של 2008 התפתח להפקה בימתית חלקית, שכללה תלבושות תקופתיות ותפאורה מרומזת. את התלבושות עיצבה פרנסואז קוריה. באותה מתכונת התקיים גם המופע של 2009, שכלל תמונות מאופרה אחת בלבד, "מורוסינה" של אריקו פטרלה. כבונוס מיוחד נוספו הפעם בסוף התוכנית שני דואטים של ורדי, מתוך מקבת' ומתוך אאידה. המופע של 2010 כלל תמונות מתוך "המוסקטרים" של ג'וזפה סיניקו -אריות, דואטים ושלישייה - גם הפעם בשירה מלווה משחק, בתלבושות תקופתיות ועם רמז לתפאורה.
בשש תוכניות המיזם עד כה בוצעו תמונות מן האופרות הבאות:
לילך סונין
לילך סונין (נולדה ב-11 ביוני 1974) היא אשת טלוויזיה ומגישת חדשות בערוץ 2 בעבר.
ביוגרפיה
לפני עבודתה בערוץ 2 עבדה במשך חמש שנים בערוץ הספורט. בצעירותה שרה סונין בלהקת הנוער "נעורי גבעתיים". בתחילת דרכה הטלוויזיונית הייתה שדרנית קווים במשחקי כדורגל וכדורסל. בהמשך עברה להגיש את התוכנית היומית חדשות הספורט עם מירי נבו ואלי אילדיס.
אחיה ואחותה של סונין עסקו גם הם בתקשורת. אחיה אורי שירת ביחידת ההסרטה של דובר צה"ל ואחותה בת חן היא עיתונאית וכיום עורכת של המקומון "זמן מודיעין". לאחר מותו של אחיה אורי מסרטן בגיל 20, יזמה משפחתה לזכרו תחרות "קליפ צעיר" לעידוד יוצרים צעירים בתחום הוידאו והמוזיקה, ביחד עם עיריית תל אביב-יפו, סינמטק תל אביב וערוץ 24, בה סונין שימשה כנציגת המשפחה.
בספטמבר 2002, בעת מסיבת עיתונאים שהתקיימה באצטדיון אולד טראפורד, וקדמה למשחקה של מכבי חיפה מול מנצ'סטר יונייטד במסגרת ליגת האלופות, הביכה סונין את המנג'ר המפורסם של מנצ'סטר יונייטד, סר אלכס פרגוסון, כשהעירה לו שהוא אינו מתייחס בדבריו לקבוצה הנכונה (פרגוסון ציין את שמות קבוצות הכדורגל שהפועל תל אביב ניצחה, בזמן שהוא עמד לשחק מול מכבי חיפה). תקרית זו זכתה להבלטה בעיתונות הבריטית.
בסוף 2004 הצטרפה סונין לחברת החדשות של ערוץ 2. שימשה כמגישה ועורכת של מבזקי החדשות והכינה כתבות למהדורת החדשות המרכזית, והייתה מגישה מחליפה בתוכנית חיסכון. סיקרה את תחום איכות הסביבה. בינואר 2013 עזבה את ערוץ 2, אחרי שמונה שנות עבודה.
בתוכנית עבודה ערבית שיחקה תפקיד של קריינית חדשות בפרקים 11, 12 ו-13 של העונה השנייה.
מאז פרישתה מערוץ 2 לא שבה לתקשורת, מיעטה להתראיין ולא פרסמה כתבות.
חיים אישיים
בפברואר 2014 נישאה לבמאי הקולנוע אהרון קשלס. לזוג אין ילדים..
גשר האקדמיה
גשר האקדמיה (איטלקית: Ponte dell'Accademia) הוא אחד מארבעת הגשרים החוצים את התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה. הגשר נקרא על שם גלריית האקדמיה שנמצאת ברובע דורסודורו של העיר, ומקשר בין רובע דורסודורו לבין רובע סן מרקו.
היוזמה להקמת הגשר הועלתה לראשונה בשנת 1488 אולם הגשר הוקם בשנת 1854. גשר זה, העשוי פלדה, תוכנן על ידי אלפרד נוויל, ופורק בשנות ה-30 של המאה ה-20 כאשר במקומו נבנה ב-1933 גשר עשוי עץ.
כוכב (אוניית מעפילים)
״כוכב״ (או כאוכב) הייתה ספינת המעפילים הראשונה שהגיעה לארץ ישראל במאי 1934 והביאה ממצרים כ 50 מעפילים במסגרת "עליית אף על פי״ של הציונות הרוויזיוניסטית.
קורותיה
ספינת המעפילים ״כוכב״ (כאוכב) הייתה ספינת מפרשים מסוג Levant Schooner או ״מרכב״ בערבית. הספינה הפליגה מאלכסנדריה או מפורט סעיד במאי 1934 כשעל סיפונה חמישים מעפילים, רובם מפולין. ההפלגה אורגנה על ידי המרכז לעליה של הציונות הרוויזיוניסטית בוורשה בהנהלתו של חיים זייצ'יק שפעל במסווה של משרד נסיעות. הקבוצה מפולין הגיעה למצרים באמצעות אשרות תייר ומשם הפליגה לארץ ישראל. להפלגה הצטרפו גם כמה יהודים ממצרים.
הספינה הגיעה תחילה לחוף ראשון לציון שם ירדו חלק מהמעפילים והתגלו על ידי ערבי שעבר על החוף. בעקבות הגילוי הספינה הפליגה דרומה והורידה את שאר המעפילים בחוף נבי רובין (היום פלמחים). המעפילים שירדו בחוף ראשון לציון הגיעו לבת ים והסתתרו באחד הבתים אך המשטרה הבריטית שהוזעקה על ידי אותו ערבי גילתה אותם ואסרה את כולם. המעפילים שירדו בחוף נבי-רובין הותקפו ונשדדו על-ידי כמה מתושבי הכפר נבי-רובין עד שהגיעה המשטרה ואסרה גם אותם. המעפילים נכלאו בכלא יפו ולאחר מכן כל חמישים המעפילים שנתפסו גורשו חזרה למצרים.
החברה האמריקנית לאונקולוגיה קלינית
החברה האמריקנית לאונקולוגיה קלינית (באנגלית: The American Society of Clinical Oncology או ASCO) היא מוסד ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1964. מטרתה לפעול למניעת תחלואה בסרטן ולהבטיח טיפול מיטבי לכל חולי הסרטן. הארגון מאגד מעל עשרים נותני שירות רפואי ובהם רופאים אונקולוגים, רדיו אונקולוגים וכירורגים אונקולוגים בנוסף לאנשי מקצוע בעלי עניין באונקולוגיה קלינית, כגון עובדי סיעוד.
ה-ASCO מוציא לאור את כתב עת The Journal of Clinical Oncology, כתב עת מוביל בתחום הטיפול בחולי הסרטן (בעל אימפקט פקטור של 11.81 לשנת 2005). כתב העת מתפרסם אחת לעשרה ימים ומשמש במה קבועה לפרסום מחקרים קליניים גדולים (שלב 2 ושלב 3) המשמשים בסיס לשינוי אופן הטיפול בחולי סרטן.
מר עוקבא (גאונים)
מר עוקבא היה ריש גלותא בבגדאד במחצית הראשונה של המאה ה-10; ריש גלותא השני שמת בגלות.
כאשר נמנה כהן צדק השני כגאון של פומבדיתא, פרצה מחלוקת בינו לבין מר עוקבא לגבי רווחים שהגיעו מח'וראסאן. חבריו של כהן צדק השני הצליחו ללחוץ על הח'ליפה אל-מקתדר להדיח את מר עוקבא. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 917, מר עוקבא עזב את בגדאד ללכת לקרסימין, אבל כאשר הח'ליפה הלך בחודשי הקיץ לארמונו בספרן, מר עוקבא הגה תוכנית למצוא חן בעיני הח'ליפה, על ידי פגישה יומית עם מזכירו של הח'ליפה שכללה קריאת שירים יפים. הדבר מצא חן בעיני מזכירו של הח'ליפה והוא רשם את השירים והראה אותם לאדונו, שגם בעיניו מצאו השירים חן הוא הזמין את מר עוקבא לפגישה ושאל אותו אם הוא רוצה לבקש משהו. מר עוקבא ביקש לחזור להיות ראש הגולה. הח'ליפה הגשים משאלה זו, ומר עוקבא חזר לבגדאד כראש הגולה. עם זאת, כהן צדק השני וחבריו הצליחו בשנית להביא לידי הדחתו וגירושו, והוא נסע לאפריקה, ונתקבל בקירואן כצאצא בית המלוכה. בבית הכנסת נבנתה מעין בימה עבורו ליד ארון הקודש, והוא תמיד היה עולה לעלייה השלישית, כשהביאו לפניו את ספר התורה.
מרכז המדיטציה טושיטה
היסטוריה
לאחר שפתחו את מנזר קופאן בקטמנדו, החליטו למה יישה ותלמידו למה זופה רינפושה לפתוח מרכז נוסף, זאת בתגובה לדרישה הגוברת והעניין מצד תלמידים מהמערב. ב-1972, יחד עם כמה מתלמידיהם המערביים, רכשו השניים מבנה ישן במקום שבו נמצא המרכז כיום, בסמוך למקום מושבה של הממשלה הטיבטית הגולה. זמן קצר לאחר מכן נפתח המרכז שנקרא בהתחלה "טושיטה – מרכז ריטריט", ומאוחר יותר שינה את שמו ל"מרכז המדיטציה טושיטה".
במקום מתגוררים באופן קבוע נזירים ונזירות המפעילים את המרכז. באתר האינטרנט של המרכז נכתב: "המטרה של טושיטה היא לספק מרחב חברותי ומכיל לבני אדם מכל הלאומים והרקעים על מנת להיחשף ולתרגל את הלימוד של הבודהה". המבקרים במקום מתבקשים לכבד מספר כללי משמעת ובהם שמירה על השקט, הימנעות מלבוש חושפני, הימנעות מהריגה מכוונת של יצורים חיים (כולל חרקים), וכן איסור על כל פעילות מינית.
כיום מארח מרכז המדיטציה טושיטה סדנאות מבוא וקורסים מתקדמים המועברים על ידי מורים בולטים בעולם הבודהיזם הטיבטי, וכן סדנאות יומיות ללימוד מדיטציה. על פי נתוני המרכז לשנת 2017, מרבית המשתתפים בקורסי המבוא לבודהיזם הם הודים וישראלים, מרביתם תרמילאים שמטיילים בהודו לאחר תום שירותם הצבאי. מרכז המדיטציה טושיטה חבר בקרן לשימור מסורת המהאיאנה, רשת של 160 מרכזי מדיטציה ומיזמים חברתיים הפועלת ב-36 מדינות ברחבי העולם.
מנהטן ביץ' (קליפורניה)
מנהטן ביץ' (באנגלית: Manhattan Beach) היא עיר בדרום-מערב מחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, שבארצות הברית. העיר שוכנת על חוף האוקיינוס השקט דרומית לאל סגונדו, וצפונית להרמוסה ביץ'. מנהטן ביץ' היא אחת משלוש ערי החוף המרכיבות את אזור סאות' ביי של מטרופולין לוס אנג'לס.
בית ספר תיכון "מירה קוסטה" בעיר מדורג באחוזון העליון ברשימת בתי הספר הארצית. ב-2016 דירג מגזין פורבס את מנהטן ביץ' במקום 74 ברשימת האתרים היקרים ביותר באמריקה, עם מחיר ממוצע של $2,815,327 לבית. מאליבו הייתה במקום השני ביוקרתה ובוורלי הילס שלישית.
הצד העמוק של האוקיינוס (סרט)
הצד העמוק של האוקיינוס הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1999 בבימויו של אולו גרוסברד, ובכיכובם של מישל פייפר, טריט ויליאמס, ג'ונתן ג'קסון, ג'ון קפלוס ו- וופי גולדברג. הוא מבוסס על הרומן באותו שם משנת 1996 מאת ג'קלין מיטצ'רד, רב מכר שהיה הרומן הראשון שנבחר על ידי אופרה וינפרי לדיון בפינה בתוכניתה "מועדון הספרים של אופרה" בשנת 1996. הסרט מתאר את סיפורה של משפחה, כאשר בן, הבן הצעיר נחטף ואז נמצא תשע שנים מאוחר יותר, מתגורר באותה עיירה, אליה עברה משפחתו זה עתה. הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע ב-12 במרץ 1999 על ידי סרטי קולומביה ונכשל בקופות עם הכנסות של כ-28 מיליון דולר ברחבי העולם, נמוך מעלות הפקתו.
עלילה
במהלך פגישת מחזור של התיכון בו למדה בלובי במלון, בנה בן ה-3 של בת' קפדורה נעלם. המשטרה] מוזעקת למקום כאשר מתחיל חיפוש אחריו אך הוא לא צלח, ובת' חווה התמוטטות עצבים. היא לא מסוגלת להתמודד עם המצב, ומזניחה בלי כוונה את ילדיה, וינסנט וקרי.
לאחר תשע שנים, משפחת קפדורה השלימה עם זה שבן נעלם אך, כשילד בעל מראה מוכר מגיע לביתם החדש ומציע לכסח את הדשא שלהם ומציג את עצמו כסם, בת' משתכנעת שהוא בעצם בן, ומתחילה בחקירה.
בת' מגלה שבן נחטף במפגש המחודש על ידי ססיל לוקהארט, אישה לא יציבה נפשית שהייתה חברה ותיקה לכיתה של בת' בתיכון. היא גידלה את בן כילד שלה, עד שהתאבדה.
ניסיון ההשתלבות מחדש של סם/בן בחזרה למשפחת קפדורה מייצר מצבים בעייתיים לכולם, אז בת' ובעלה פאט מחליטים בסופו של דבר להחזיר אותו לאביו המאמץ.
לילה אחד, וינסנט הבן הבכור עוזב את הבית ובת' מתעוררת מאוחר יותר לשיחת טלפון בשעה 4:22 בבוקר כדי שאומרים לו שהוא בכלא. בת' ופאט משוחחים על התנהגותו הבלתי יציבה עם קנדי בליס, בלשית שעסקה במקרה של בן שהפכה לחברת משפחה, וקנדי מרגיעה את בת' שוינסנט אוהב אותה. בסופו של דבר הם מיישבים את מערכת היחסים שלהם, אבל בעוד וינסנט בכלא, בת' ופט מפתחים בעיות ביחסים לאחר ויכוחים מתמשכים, והם מתחילים לישון במיטות נפרדות.
כמה ימים לאחר מכן, מופיע סם בבית קפדורה ומגלה שהוא זכר משהו מלפני חטיפתו. הוא שיחק מחבואים עם וינסנט ונתקע בארגז המצעים, אבל וינסנט מצא אותו, מה שגרם לו להרגיש בטוח.
מאוחר יותר פאט משחרר את וינסנט מהכלא ולילה אחד רואה אותו משחק כדורסל בחוץ עם סם. וינסנט, שנשא אשמה על כך שלא צפה בבן בפגישת המחזור של אימו, הרפה את ידו ואמר לו ללכת לאיבוד. סם/בן סולח לו, ואומר לו שהחליט לחזור לחיות עם משפחתו הביולוגית.
הפקה
על פי חוברת פרסומית שהוציאה ההפקה לאור על הנעשה מאחורי הקלעים שהופיעה ביציאת הסרט ב-DVD, הפקת הסרט החלה ב-27 באוקטובר 1997 והצילומים התרחשו בעיקר בלוס אנג'לס. בתחילה תפקיד הבלשית הוצע לאופרה ווינפרי לפני ליהוקה של וופי גולדברג. באופן מקרי, הרומן שעליו מבוסס הסרט היה הספר הראשון שנבחר על ידי ווינפרי בתוכניתה כספר המומלץ בפינת התכנית מועדון הספרים של אופרה ב-1996.
סיום חלופי וצילומים מחדש
סופו של הסרט צולם שוב לאחר שצפה בו קהל, שחש שהוא קודר מדי. למרות היותו הסוף המקורי של הספר, שלא לדבר על הסוף המועדף על מישל פייפר, האולפן בחר בסוף שמח המקובל יותר. שכתובים נוספים נרחבים וצילומים חוזרים גרמו לדחיית הסרט מיציאתו המתוכננת בסתיו 1998 ועד לאביב 1999.
פרסים ומועמדויות
ריאן מרימן זכה בפרס האמן הצעיר להופעה הטובה לשחקן משנה צעיר בסרט עלילתי.
יונית לוי
יונית לוי (נולדה ב-12 ביולי 1977) היא שדרנית רדיו וטלוויזיה, מגישת חדשות ועיתונאית ישראלית. מגישה מאז דצמבר 2002 את המהדורה המרכזית של חברת החדשות.
ביוגרפיה
לוי נולדה בירושלים ליורם לוי, מנהל תחום מוצרי צריכה במשרד הכלכלה שעלה מברית המועצות, ולנעמי (לבית רוטנברג), מרצה ב, שעלתה לישראל מרומניה. בגיל ארבע, עברה עם משפחתה לשיקגו וללוס אנג'לס שבארצות הברית, במסגרת שליחות ממקום עבודתו של אביה. כשהייתה בת שמונה שבה עם בני משפחתה לישראל והתגוררה בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים. למדה בבית הספר המסורתי בירושלים. בעלת תואר ראשון בהיסטוריה וספרות אנגלית מהאוניברסיטה העברית ותואר שני בספרות אנגלית מאוניברסיטת תל אביב.
החלה את דרכה העיתונאית בגלי צה"ל, בתפקיד כתבת ובהמשך עורכת חדשות החוץ. בתקופה מסוימת שימשה מגישה מחליפה בתוכנית "מה בוער".
לאחר תפקידיה ברדיו עברה לחדשות ערוץ 2 והייתה עורכת חדשות החוץ ומגישה. החלה בעבודתה בטלוויזיה לראשונה בשנת 1999, כאשר דיווחה על מלחמת קוסובו מגבול קוסובו. הגישה מבזקי חדשות קצרים בכל שעות היממה והייתה אחראית על מבזק החדשות הרחב ב"אולפן שישי". בנוסף, שימשה מגישה במבזקי חדשות מיוחדים. מונתה לעורכת המשנה של המהדורה המרכזית.
לקראת סוף שנת 2002 הודיעה מיקי חיימוביץ' על פרישתה מהגשת המהדורה המרכזית ומעברה לחדשות 10, לוי נבחרה להחליפה כמגישה לצדו של גדי סוקניק. לוי הגישה את מהדורתה הראשונה ב-15 בדצמבר 2002 לצדו של סוקניק. באוגוסט 2007 הודיע סוקניק על פרישתו מהגשת המהדורה המרכזית. בתחילה חיפשו מחליף שישב לצדה של לוי במקום סוקניק, אך לבסוף הוחלט להשאיר את לוי כמגישה יחידה במהדורת החדשות, וחברת החדשות הפסיקה את קונספט ההגשה הזוגית. מאז מגישה לוי את המהדורה המרכזית לסירוגין עם דני קושמרו, ובימי שידור מיוחדים מגישים לוי וקושמרו כשאחד מהם משדר מהאולפן, והאחר משדר מהשטח.
בצד תפקידה כמגישה, לא חדלה לוי מלתפקד גם כעיתונאית בשטח, ונשלחה לסקר אירועים רבים, ובנוסף הגישה פעמים רבות את המהדורה המרכזית מהשטח וממוקדי ההתרחשות, ולא מאולפן החדשות בנווה אילן.
במהלך שנותיה כעיתונאית עסקה לוי באופן נרחב בסיקור הנעשה בארצות הברית. בין היתר סיקרה את פיגועי 11 בספטמבר, ואת כל מערכות הבחירות בארצות הברית מאז שנת 2000. לאורך השנים הספיקה לראיין ארבעה נשיאים בארצות הברית: ג׳ו ביידן בעודו מכהן, ברק אובמה (פעמיים) בעודו מכהן, ג'ורג' ווקר בוש בעודו מכהן וביל קלינטון לאחר סיום תפקידו.
בין הראיונות הבולטים שערכה היו הריאיון עם ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, אותו ראיינה יחד עם הכתב המדיני של חדשות ערוץ 2 אודי סגל. כמו כן בשנת 2010 קיימה ריאיון עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה, וב-2013 ראיינה אותו שוב. בנוסף בשנת 2013, ראיינה באיטלקית את ראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני. בשנת 2016, ראיינה את ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב. בשנת 2022 ראיינה לוי את נשיא ארצות הברית ג׳ו ביידן, לרגל ביקורו בישראל. בסיום הראיון, שנערך ביום הולדתה של לוי, ביידן הפתיע אותה בשירת "יום הולדת שמח".
על פי סקר דעת קהל שערכה חברת שילוב Millward Brown בעבור TheMarker בראשית 2009 ופורסם בתום מבצע עופרת יצוקה, יונית לוי נתפסה כמגישה האמינה ביותר, עם 8% מהקולות (בפער קטן מהמדורגים במקומות השני והשלישי בסקר, יעקב אילון ורוני דניאל עם 7% כל אחד).
בשנת 2012 נבחרה על ידי nrg מעריב למגישת החדשות השנייה הטובה ביותר, בשוויון עם תמר איש-שלום ולאחר עמיתה דני קושמרו.
פרויקטים עיתונאיים ומשדרים מיוחדים
לוי נשלחה לניו יורק בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001 וסיקרה משם בהרחבה את הנושא. כשנתקלה בנשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון שעבר לידה ברחוב, שוחחה איתו לוי באופן ספונטני.
בשנת 2014, בזמן מבצע צוק איתן, לצד הגשת המשדרים המיוחדים מגבול רצועת עזה, ראיינה לוי את ראש הממשלה, שר הביטחון, את מפקד חטיבת גולני אל"ם רסאן עליאן, ואת ארוסתו של סגן הדר גולדין לאחר מותו. באוקטובר 2011, ביום חתונתה של לוי, פורסמה העסקה לשחרור גלעד שליט, ואורחים רבים שנכחו בחתונה עזבו את מתחם החתונה בדירתה של לוי ומיהרו לאולפני הטלוויזיה. לאחר שבוע, קטעה לוי את ירח הדבש שלה על מנת לשדר את חזרתו של גלעד שליט, והגישה את משדר הבוקר המיוחד משעה 7:00 ואת המהדורה המרכזית בערב.
לוי הגישה את המשדרים המרכזיים של שידורי הבחירות בישראל (סה"כ 10 במספר) החל משנת 2003, ובהמשך בשנים 2006, 2009, 2013, 2015, אפריל 2019, ספטמבר 2019, 2020, 2021 ו-2022. וכאשר ברצף המשדרים בין 2019 ל-2021 שברה שיא שידור כאשר שידרה 14 שעות ברצף לאורך כל הלילה. כל משדרי הבחירות בהגשתה של לוי היו השידורים הנצפים ביותר בישראל.
החל משנת 2021 לוי מגישה את הפודקאסט "Unholy", העוסק באקטואליה מנקודת מבט ישראלית-יהודית, במשותף עם העיתונאי היהודי-בריטי ג'ונתן פרידלנד.
תקריות לאורך הקריירה
בשנת 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, לוי קטעה את שרת החוץ ציפי לבני בהינף יד מבטל במהלך ריאיון שערכה עימה במהדורת החדשות. באותה מהדורה ביקשה לוי מלבני הסברים לגבי הסכם הפסקת האש והעלתה השגות בנושא. לבני החלה להשיב ונקטעה באמצע דבריה על ידי לוי, בתוספת אותו נפנוף יד. שרת החוץ נותרה פעורת פה. בעקבות תלונות שקיבלה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו על הזלזול שהפגינה לוי כלפי לבני, ולאחר בדיקה הועבר הטיפול בנושא לחברת החדשות – שהחליטה כי לוי תתנצל בפני לבני על התנהגותה. לוי התנצלה טלפונית בפני לבני, שמצדה אמרה שההתנצלות התקבלה לשביעות רצונה.
ב-2009 במהלך מבצע עופרת יצוקה, כאשר לוי העבירה את משדר החדשות של ערוץ 2 לאורך המבצע לצד דני קושמרו לסירוגין באולפן ובגבול רצועת עזה, חתמו כ-35,000 איש על עצומה הקוראת להדחתה מתפקיד מגישת החדשות המרכזית בערוץ 2, בטענה כי היא אינה אובייקטיבית בדיווחיה. העצומה עוררה דיון תקשורתי בנושא והביאה את חברת החדשות של ערוץ 10 לפרסם הודעת תמיכה בלוי באופן חריג.
בספטמבר 2018 ישבה לוי לראיין את מוניקה לווינסקי לאחר הרצאה שנשאה האחרונה. כשלווינסקי נשאלה על ידי לוי האם, לאחר שנים, היא עדיין מצפה להתנצלות אישית מביל קלינטון, השיבה לוינסקי: "אני מצטערת, לא אוכל לעשות את זה" ועזבה את הבמה. לאחר מכן הבהירה לווינסקי כי לוי הפרה את הסיכום המוקדם שלא יישאלו שאלות בנושא. התקרית סוקרה בתקשורת העולמית. לוי או חברת החדשות לא פרסמו הצהרה בנושא מטעמם, מלבד תודה ללווינסקי על ההרצאה. עיתונאים בישראל (מחברת החדשות ומחוצה לה) פרסמו הודעות תמיכה בלוי והדגישו את יושרה העיתונאי.
ב-15 בפברואר 2021 ראיינה לוי באולפן חדשות 12 את ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. הריאיון גרר תגובות רבות, וניתוח שלו בידי חברת VIGO מקבוצת "יפעת" מצא כי בעקבותיו פורסמו כ-52 אלף פוסטים ברשתות החברתיות, ורוב מוחץ של הגולשים במרשתת גרס כי נתניהו גבר על לוי בריאיון והיא ספגה ביקורת משני צדי המפה הפוליטית.
חיים אישיים
בשנים 1999–2002 הייתה בזוגיות עם מגיש החדשות יעקב אילון. באוקטובר 2011 התחתנה עם איש הטלוויזיה עידו רוזנבלום, השניים מתגוררים בתל אביב, ולהם שלושה ילדים.
ג'ואי
ג'ואי (באנגלית: Joey) היא קומדיית מצבים אמריקאית, וספין אוף של הסדרה "חברים", בכיכובו של מאט לה-בלאנק שמגלם את דמותו של ג'ואי טריביאני. הסדרה עלתה לשידור ב-9 בספטמבר 2004 ברשת NBC.
במאי 2006, ביטלה רשת NBC את הסדרה לאחר שתי עונות בשל רייטינג נמוך ולא שידרה את שמונת הפרקים הנותרים. בישראל, הסדרה שודרה ב-HOT.
על השתתפותו בסדרה, מאט לה-בלאנק קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית.
עלילה
הסדרה מתמקדת בג'ואי טריביאני שעובר מניו יורק להוליווד במטרה להגשים את חלומו ולהפוך לשחקן מן המניין. לאחר שהתאחד עם אחותו ג'ינה, ספרית חזקה, גבוהה ומושכת, ג'ואי עובר לגור עם מייקל, אחיינו הגאון בן ה-20 (בנה של ג'ינה), סטודנט לתואר שני להנדסת אווירונאוטיקה. מה שחסר לג'ואי הוא ידע, אך על זאת הוא מפצה עם כישוריו וקסמו האישי, מה שהופך אותו לחבר הטוב ביותר שאחיינו יכול היה לבקש.
תרומבוציטופניה
תרומבוציטופניה (באנגלית: Thrombocytopenia, תרומבו פירושו טסיות ואילו ציטופניה היא מיעוט תאים) היא מצב שבו יש מיעוט טסיות בדם. באופן נורמלי, טסיות הדם אחראיות לתהליך הקרישה של הדם והן מגיעות לאזור כלי הדם הפגוע, נצמדות אליו ונאגרות עד ליצירת קריש דם, בשיתוף עם מערכת קרישת הדם. מספרן של הטסיות בדם נע בין 150,000 עד 450,000 למיקרו-ליטר של דם, כאשר תרומבוציטופניה היא מצב בו מספר טסיות הדם יורד מתחת לנורמה.
תרומבוציטופניה יכולה לנבוע כתוצאה ממספר תהליכים: האחד, ירידה בייצור הטסיות במח העצם. סיבה נוספת יכולה לנבוע ממצב בו הטסיות נהרסות בטחול כתוצאה מטחול מוגדל, שיכול להיגרם בשל מחלות מסוימות (מצב זה קרוי "סקווסטרציה"). עוד סיבה לתרומבוציטופניה יכולה לנבוע מהרס מוגבר של טסיות, שיכול להיגרם ממספר מצבים שונים, כשנטילת תרופות היא הסיבה המרכזית לכך והסיבה הראשית לרוב, להיווצרות תרומבוציטופניה.
תסמינים קליניים
רמות נמוכות של טסיות, לרוב אינן מביאות להפרעות קליניות. עם זאת, לעיתים ישנה עדות להפרעה בדימום כגון היווצרות של נקודות בעור באזורים שנפגעו (פורפורות, פטכיות שהופכות להיות "פצעים כחולים" - אכימוזות) וכן עליה בדימומים מהאף או מהחניכיים. לעיתים, אדם עם תרומבוציטופניה עלול להתלונן על עייפות וחולשה כללית שיכולה לנבוע מדימום אך לא בהכרח. כאשר מספר הטסיות הוא נמוך מאוד, לעיתים ייווצרו חבלות ספונטניות בעור גם במקרה של טראומה קטנה מאוד עד אפסית לגוף.
אנמנזה ובדיקה רפואית
אדם עם תרומבוציטופניה צריך לעבור בדיקות רפואיות מקיפות וכן בדיקות דם מלאות כולל משטח דם. בדיקות דם מלאות כוללות גם ספירת המוגלובין ותאי דם לבנים על מנת לגלות האם יש ירידה בכלל שורות הדם. במקרים אלו, יש לבצע בדיקה של מח עצם. אם יש עדות לירידה רק במספר הטסיות עצמן, יש לערוך משטח דם ולבחון את המורפולוגיה של טסיות הדם. למשל, האם המורפולוגיה אינה תקינה, עם שברי טסיות או פגם בצורתן, לעומת מורפולוגיה תקינה המצביעה על הסברים אחרים למצב.
מבחינת ההיסטוריה הרפואית של החולים, יש לבחון אילו תרופות הם נוטלים כיוון שקיימות קבוצות רבות של תרופות העלולות להביא לירידה במספר הטסיות. כמו כן יש לשאול על היסטוריה משפחתית לאור העובדה כי קיימות מחלות תורשתיות המתבטאות בירידה במספר הטסיות. בנוסף, יש להעריך את גודל הטחול והכבד ואת קיומן של תופעות עוריות המיוחסות לתרומבוציטופניה כגון פורפורה, פטכיות, "פצעים כחולים" וכדומה.
טיפול
ככלל, הטיפול בתרומבוציטופניה הוא על פי מידת החומרה והאטיולוגיה (ההסבר לירידה בטסיות הדם). בחלק מהמקרים יש צורך במתן סטרואידים, חומצה פולית או ליתיום קרבונאט כדי להביא לייצור טסיות חדשות, כמו גם עירויים של טסיות. להלן מספר דוגמאות לטיפולים במצבים ספציפיים:
יחזקאל זכאי
יחזקאל זכאי (24 באפריל 1932 – 31 במרץ 2021) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך וכמנכ"ל משרד החקלאות.
חייו
זכאי נולד בשנת 1932 בכורדיסטן שבעיראק ועלה לישראל בשנת 1950.
פעילותו הציבורית החלה כמזכיר מושב עזריה (1952–1953). לאחר מכן שימש זכאי מדריך ביישובי ההר ובשנת 1963 מונה למנהל ארגון מושבי מבואות ירושלים.
בשנים 1974–1977 היה משנה למזכ"ל תנועת המושבים, תפקיד בו החזיק בעת שנבחר למזכיר מחוז המושבים של מפלגת העבודה. בשנת 1977 נבחר מטעם המפלגה לכנסת התשיעית והעשירית, במהלכן כיהן כחבר ועדת הכספים.
לאחר סיום כהונתו בכנסת, בשנת 1984, מונה למנכ"ל חברת "מקורות".
עמד בראש הפדרציה הספרדית בישראל.
נאקוס
נָאקוֹס (בערבית: ناقوس) או סימנדרון (ביוונית: σήμαντρον או σημαντήριον) הוא שמה של קורת עץ או טבלת מתחת גדולה, עליה מקישים הנוצרים כדי לקרוא לתפילה. הנאקוס שימש במשך שנים כתחליף לפעמוני כנסייה בקרב עדות נוצריות במרחב האימפריה העות'מאנית. עם מעבר השנים, בכנסיות רבות הוא הומר בפעמונים. אך בכנסיות שמרניות דוגמת ההכנסייה הסורית וכנסיות קטנות ברוסיה, השימוש בכלי זה ממשיך עד היום.
מקור המילה הערבית 'נאקוס' הוא כנראה בשורש נ.ק.ש, שכן אופן השימוש בכלי הוא על ידי הקשה. השימוש בנאקוס החל להתפתח במאה ה-17, כאשר השלטון העות'מאני אִפשר למושלים מוסלמיים מקומיים להחיל את חוקי עומר - חוקים מפלים כלפי אוכלוסייה לא-מוסלמית. כך, למשל, הוכרחו יהודים ונוצרים, שכונו "בני החסות" (בערבית: ד'ימים - أهل الذمة) להתהלך בלבוש מיוחד, לסור מהדרך כאשר עובר בה מוסלמי, וכדומה. לעיתים הופעלו חוקים נוקשים יותר, כמו החובה להכניס ספרי קוראן לכנסיות ולבתי כנסת, ואף עשיית משפט מוטה מראש, כאשר אחד הצדדים אינו מוסלמי. בין היתר אסרו המוסלמים על יהודים ונוצרים לבנות את בתי תפילתם גבוה מעל לצריחי המסגדים, וכן נאסר עליהם להתפלל בקול.
על היהודים נאסר לתקוע בשופר, ועל הנוצרים נאסר לצלצל בפעמוני הכנסיות, אך הם הורשו להשתמש בכלי הקשה כדי לקרוא לתפילה. כך נולד הנאקוס - קורת עץ שהשתלשלה מהתקרה בעזרת חבלים, ועליה יכלו להקיש בעזרת פטיש עץ. בדומה למקרים רבים אחרים, בהם האילוץ הופך למסורת אהובה, טיפחו הנוצרים את הנאקוס שבכנסיותיהם, ועיטרו אותו בפיתוחים וצבע.
במחצית המאה ה-19 השתפר מאוד מעמדם של "בני החסות" ברחבי האימפריה העות'מאנית, עקב לחצים פוליטיים מצד אירופה והחלת הסכמי הקפיטולציות. בעקבות כך הורשו הנוצרים לצלצל שוב בפעמוניהם לאחר מאות שנים. הכנסייה הראשונה בירושלים בה צלצל פעמון הייתה כנסיית העלייה הרוסית במרומי הר הזיתים. לרגל המאורע נשלח מרוסיה פעמון ששקל לפחות 8 טונות, אותו גלגלו צליינים במשך חודשים במעלה ההר, מנמל יפו ועד מרומי הר הזיתים.
נורמן ארמיטאג'
נורמן קדוורת' ארמיטאג' נולד בשם נורמן קדוורת' כהן (באנגלית: Norman C. Armitage as Norman Cudworth Cohn; 1 בינואר 1907 – 14 במרץ 1972) היה סייף (חרב) יהודי-אמריקאי. זכה במדליית ארד אולימפית (לונדון 1948) בחרב קבוצתי. 10 פעמים אלוף ארצות הברית (1930, 1934–1936, 1939–1943, ו-1945) חרב אישי ובעל 17 תוארי אליפות בחרב יותר מכל סייף חרב אמריקאי אחר. הוא ייצג את ארצות הברית ב-6 אולימפיאדת (אמסטרדם 1928 - מלבורן 1956).
ארמיטאג' זכה לכבוד לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה של שתי אולימפיאדות (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956).
ביוגרפיה
נורמן כהן נולד וגדל באולבני, מדינת ניו יורק. הוא למד באוניברסיטת קולומביה ושם החל לראשונה להתאמן בסיף. הוא עבד כמהנדס כימי. בהמשך למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק. הוא קיבל תואר במשפטים בשנת 1937 ובשנת 1939 הוא קיבל תואר דוקטור למשפטים בדיני פטנטים.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) הוא סיים במקום 11 בחרב קבוצתי ובמקום 19 בחרב אישי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) הוא סיים במקום רביעי בחרב קבוצתי ובמקום תשיעי בחרב אישי.
ארמיטאג' עבר תאונה כימית בינואר 1936 וסבל מכוויות מדרגה שלישית באמה ובזרוע של יד ימין. היה חשש כבד שהוא לא יוכל להמשיך להשתתף בתחרויות, אך באמצעות פיזיותרפיה, פעילות גופנית ונחישות הוא חיזק את הזרוע מספיק עד שהצליח להגיע לנבחרת האולימפית שהשתתפה באולימפיאדת ברלין (1936). במשחקים עצמם הוא סיים במקום חמישי בחרב קבוצתי ובמקום 46 בחרב אישי.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ארמיטאג' במדליית ארד בחרב קבוצתי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוא זכה לכבוד לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי בחרב קבוצתי.
באולימפיאדת מלבורן (1956) הוא זכה לכבוד בפעם השנייה ברציפות לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא סיים במקום חמישי בחרב קבוצתי.
הנצחה
ב-1963 הונצח ארמיטאג' בהיכל התהילה של ארצות הברית בסיף והיה למונצח הראשון בהיכל.
עז א-דין אל-קסאם
שייח' עִז א-דין עבד אל-קאדר מוסטפא יוסף אל-קסאם (בערבית: عزّ الدين القسّام; 1882 – 20 בנובמבר 1935) היה סורי מוסלמי שהנהיג מאבק מקומי נגד נגד שלטון איטלקי, צרפתי ובריטי בלבנט והקים ארגוני התנגדות מיליטנטיים כנגד העלייה הציונית לפלשתינה (א"י). על שמו נקראים הפלג הצבאי של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם, וכן רקטות הקסאם הנורות לעבר יישובים ישראליים סביב רצועת עזה.
מסוריה לחיפה
כבר בנעוריו נתנו בו הקיצוניות והמהפכנות את אותותיהן. בעקבות הפלישה האיטלקית ללוב העות'מאנית בספטמבר 1911, אסף אל-קסאם כספים מתושבי ג'בלה עבור המורדים באיטלקים, הכריז על ג'יהאד וחיבר ללובים המנון ניצחון. בשלהי 1912, ארגן משלחת מוג'אהדין שנבלמה על ידי השלטונות העות'מאנים בטרם הפליגה ללוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם במסגרת הצבא העות'מאני. הוא קיבל אימון צבאי ולאחר מכן שירת ככוהן דת במחנה צבאי ליד דמשק. לקראת סוף המלחמה, שב לכפרו בסוריה והקים כוח מקומי. בסוף 1918 השתלטו הצרפתים על אזור החוף הסורי-לבנוני וכפרו של אל-קסאם נכלל בתחום שהוקצה לשלטון צרפתי. אל-קסאם סלד ממוסדות השלטון הקולוניאלי הצרפתי והתארגן עם כמה מאנשיו בהרים לביצוע פעולות גרילה נגדו. הוא השתתף בלחימה נגד הצרפתים בג'בל צהיון בהרי נוציריה. בשלב מסוים נסוג לדמשק וחבר אל האמיר פייסל. בשנת 1920 דנו אותו הצרפתים למוות, שלא בנוכחותו, באשמת פעולות גרילה. כשצרו על דמשק, הוא נמלט עם כמה מאנשיו מסוריה ובעזרת דרכונים מזויפים הצליחו להגיע לביירות.