cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'רי דויל
קריירה
לאחר עבודתו בסדרה "בבילון 5", דויל רץ כמועמד המפלגה הרפובליקנית של בית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות הקונגרס למחוז בחירה בקליפורניה בשנת 2000. הוא זכה בפריימריז מבלי שהשקיע כסף בקמפיין. אולם, הוא הפסיד לחבר המפלגה הדמוקרטית בראד שרמן.
המנהל האזורי למלחמה בפשע המאורגן
המנהל האזורי למלחמה בפעם המאורגן (ברוסית: Региональное управление по борьбе с организованной преступностью; בראשי תיבות РУБОП) היה גוף של משרד הפנים של רוסיה, שביצע מבצעי אכיפה ומודיעין במסגרת מאבק בפשע המאורגן ברוסיה, הסוכנות התקיימה בשנים 1993–2001 והיוותה חלק מהשירות למאבק בפשע מאורגן, בשנים 1988–2008.
רקע כללי
בסוף שנות השמונים החל המצב הפלילי בברית המועצות להידרדר: הפשע זכה לאופי מאורגן בולט. ב-17 ביוני 1985 צו של משרד הפנים הסובייטי "אודות חיזוק המאבק בקבוצות מאורגנות" ו"אודות חיזוק המאבק בפעילותם של מנהיגי הסביבה הפלילית" הגדיר את דרכי הפעולה למאבק בתופעה. התגברות המאבק התבררה כחלשה עקב העובדה שלשוטרים לא היה ניסיון בפעילות שכזו. הנהגת משרד הפנים של ברית המועצות עצמה לא שאפה במיוחד ליישם את הצו והגוף לא התגבש לכדי משרד מאורגן.
המנהל האזורי התגבש בפועל באוקראינה הסובייטית במסגרת מחלקה 6 במשטרת דניפרופטרובסק - עוד בשנת 1986. מאוחר יותר הוצא צו של משרד הפנים מספר 0014 מ-15 בנובמבר 1988 "אודות הקמת מחלקה למאבק בפשע מאורגן", שהסדירה על בסיס המנהלת השישית של משרד הפנים, יצירת יחידה למאבק בפשיעה בה היו רק 32 אנשים. בראש המחלקה עמד אלכסנדר גורוב, לויטננט גנרל בשירות המיליציה.
מסרים שהגיעו לשולחן הנהגת משרד הפנים והק.ג.ב, אשר בתוכן שמות קבוצות הפשע, סווגו כ"סודיים" ולא פורסמו ברבים. לאנשים במדינה נאמר כי פשע מאורגן קיים רק במדינות קפיטליסטיות. התפתחות התנועה השיתופית הפריכה טענה זו. המילה "סחיטה" נכנסה לשימוש נרחב והמילה "מאפיה" לא השתרשה בקרב אזרחי ברית המועצות: כולם חשבו שיש "מאפיה" רק באי סיציליה. גורוב עצמו בספרו "המאפיה האדומה" מתאר את המצב עם חוסר המעש של הנהגת המשטרה הסובייטית ורק לאחר פרסום כתבה עיתונאית בנושא זימן גורוב את שר הפנים של ברית המועצות ואדים בקטין לדיון והלה הסכים להגדיל את מספר אנשי המחלקה. הממשלה החלה לספק לשירות המיליציה את כל הדרוש ובהדרגה הקצינים עצמם החלו ללמוד כיצד לחשוף קבוצות פשע מאורגן. אבל אז שוב עמדו העובדים בפני אוזלת ידן של הרשויות. החוק הפלילי לא הכיל דרכי ענישה על פשעים כמו "סחיטה" ורבים מהפשעים הללו סווגו כ"שוד".
בסוף שנות השמונים המחלקה החזיקה במאגר כמעט מלא של כל "הגנבים בחוק" וראשי הפשע המאורגן במדינה, אך בשל אי התייחסות ההנהגה לנושא, חלק ממאגר הנתונים נגנב. תושבים רבים במוסקבה ידעו על קיומן של קבוצות פשע מאורגנות באזור "שוק ריגה", אחד המקומות הראשונים להתפתחות כלכלת השוק והפשע בברית המועצות. במשטרה המקומית החלו להתקבל מאזרחים תלונות והצהרות על ביצוע סחיטות, אך גם כאן ההנהגה לא מיהרה לנקוט בצעדים, תוך ציון היעדר היבטים משפטיים לטיפול בעניין.
בשנת 1986 נוצרה תת-מחלקה במחלק הפלילי המוסקבאי, שהפכה לאב-טיפוס של המנהל האזורי למאבק בפשע המאורגן במוסקבה. הבלשים, שלמדו לעבוד כחוקרים בתחום הפשיעה הכללית, החלו לחשוף את מנהיגי הפשע, אם כי רבים לא ראו פירות רבים מעבודתם. המנהלת השישית אורגנה בהדרגה. גורוב נשלח לעבוד בק.ג.ב, אך מאוחר יותר הועזב גם משם. לדבריו, איש לא היה זקוק למאבק בפשע המאורגן, מדובר בכסף רב ואף אחד לא רצה להיפרד ממנו והשחיתות הגיעה עד לדרגים הגבוהים במשטרה הסובייטית בשנותיה האחרונות.
הקמת המנהל
לאחר קריסת ברית המועצות, המינהל הראשי השישי של משרד הפנים הפך למנהל הראשי לפשע מאורגן של משרד הפנים הרוסי (Главное Управление по организованной преступности МВД России, או Главное управление по борьбе с организованной преступностью ; בראשי תיבות: ГУБОП). הקמת השירות למאבק בפשע מאורגן התרחשה בשנת 1993, כאשר הוקמו 15 משרדים אזוריים לפשע מאורגן וכולן דיווחו למנהל הראשי. כל גופי המינהל למאבק בפשע המאורגן (למעט מוסקבה, מחוז מוסקבה וסנקט פטרבורג, שהיו כפופים למשטרה המקומית) היו כפופים למנהל הראשי לפשע מאורגן של משרד הפנים הרוסי. הוקמו מחלקות לפשע מאורגן, שהיו כפופות למנהל הפנים במחוזות המינהליים והיה נדמה שהנהגה מבינה את הצורך בגיוס משאבים לטיפול בנושא.
כאשר אורגן מנהל אזורי למאבק בפשע המאורגן בסנקט פטרבורג, הוא לא היה כפוף למשטרת סנקט פטרבורג והוא מיד הפך לחלק מהמינהל הראשי והיה כפוף ישירות למשרד הפנים. מאוחר יותר הוא אורגן מחדש כחלק ממחוז המשטרה של צפון מערב רוסיה.
פיאט 2800
פיאט 2800 (באיטלקית: Fiat 2800) הוגדרה כמכונית סלון, בתצורות: מכונית סגורה, ומכונית קבריולה, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית פיאט בין השנים 1938–1943.
המנהל האזורי למלחמה בפשע המאורגן
הקמת המנהל
השירות המרכזי למאבק בפשע המאורגן הוקם בשנת 1996, כאשר כלל המנהלים האזוריים למאבק בפשע המאורגן שפעלו במוסקבה, מחוז מוסקבה, סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד הועברו מאחריות למשטרה המקומית והוכפפו ישירות למשרד הפנים של רוסיה, ללא תלות ברשויות המקומיות.
בשנת 1998 השירות נודע כמנהלת ראשית למאבק בפשע מאורגן (Главным Управлением по борьбе с организованной преступностью, בראשי תיבות ГУБОП). בצורה זו השירות התקיים עד שנת 2001.
פירוק המנהל
בשנת 2001 שר הפנים של הפדרציה הרוסית, בוריס גריזלוב יזם רפורמה משטרתית במסגרתה שאף להקים משטרה פדרלית, הוא החליט על ארגון מחדש של השירות והמנהלים השונים חדלו מלהתקיים. על בסיס כמה מהמנהלים, הוקמו לשכות מבצעיות וחקירות בכפיפות למשטרות של המחוזות הפדרליים ומרבית המנהלים האזוריים הוחזרו לאחריותן הישירה של המשטרות האזוריות. בשנת 2008 קיבל נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב החלטה לחסל את השירות למאבק בפשע המאורגן וליצור על בסיסו יחידות למאבק בקיצוניות (המינהל הראשי למלחמה בקיצוניות). בשנת 2015 שר הפנים ולדימיר קולוקולצב הורה על חיסול המנהלות הראשיות של משרד הפנים במחוזות פדרליים (למעט צפון הקווקז) וארגונן מחדש כחלק מהמינהל לאיתור מבצעי של משטרת הפדרציה הרוסית.
תחומי הפעילות העיקריים
כפי שהשם מרמז, משימת המנהל הייתה להילחם בפשע המאורגן. זו הייתה יחידה מבצעית שביצעה פעילויות איתור מבצעיות. לא היו לה שירותי חקירה ותשאול משלה ולכן אנשיה לא יכלו לפתוח בתיקים פליליים.
המנהל שילב את תפקידי המחלקה לחקירה פלילית ויחידות לפשעים כלכליים, ועד שנת 1996, עם הקמת שירות הביטחון של משרד הפנים, מילאה גם את תפקידיו ועסקה במאבק אחר שוטרים מושחתים. בשנות קיומה, יחידת SOBR פעלה ככפופה למנהל.
מאוחר יותר, לאחר פירוק המנהל למאבק בפשע המאורגן וחיסול היחידות המשטרתיות למאבק בסחר בסמים במשרד הפנים, אחד מכיווני השירות למאבק בפשע המאורגן היה המאבק בסחר בסמים. מאוחר יותר הועברה אליו גם משימת המאבק בטרור. טרם פירוקו שמו המלא של הגוף היה "המחלקה למאבק בפשע מאורגן וטרור" (Департамент по борьбе с организованной преступностью и терроризмом, בראשי תיבות ДБОПиТ)).
גאון של אבא
גאון של אבא היא תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית בין השנים 2009–2012, בהנחיית יהורם גאון. התוכנית הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית ילדים ונוער הטובה ביותר בשנת 2012
מבנה התוכנית
פורמט התוכנית היה מבוסס על התוכנית מסיבת גן ששודרה בערוץ הראשון מ-1989 ועד סוף 1994, בהנחיית ירון לונדון. מדי פרק נפגש יהורם גאון עם שלושה ילדים ומשוחח עימם על נושא מסוים מעולמם. כמו כן בפרק משולבים קטעים הקשורים לנושא הפרק ובהם משתתפים יהורם גאון ותשבי התיש (דור צויגנבום).
הפרק נחתם בשיר אשר שר יהורם גאון.
קישורים חיצוניים
ביקורות
דיקטודון
דיקטודון (שם מדעי: Diictodon) הוא סוג של זוחל מקבוצת התראפסידה שחי בסוף תקופת הפרם. מאובניו נמצאו ברחבי אסיה ואפריקה ובעיקר בדרום אפריקה שם זוהו מאובנים רבים שלו. מספר מינים שלו הועברו לסוגים דומים כמו הג'ימוזאוריה.
יצור זה היה מאבותיהם של הקיינודונטיים שמהם התפתחו היונקים האמיתיים. הוא נכחד בסוף תקופת הפרם.
בתרבות
יצור זה הופיע בסדרה ללכת עם מפלצות.
רחם (עוף)
רָחָם (שם מדעי: Neophron percnopterus) הוא סוג של עוף דורס ממשפחת הנציים בו מין יחיד – רחם מדברי או רחם מצוי. צבעו שחור ולבן. תפוצתו של הרחם רחבה למדי והוא מצוי בהודו, בדרום-מערב אסיה, בחצי האי האיברי ובמרכז ובצפון אפריקה.
אגדה עירונית (סרט)
אגדה עירונית (באנגלית: Urban Legend) הוא סרט אימה משנת 1998, אשר בוים על ידי ג'יימי בלנקס. חלקים מהסרט צולמו במכללת "טריניטי", בפורט הופ, בטורונטו ובאוקברידג', אשר כולם נמצאים באונטריו, קנדה. לסרט יצאו שני סרטי המשך: אגדה עירונית 2 שיצא לקולנוע בשנת 2000, והשלישי הוא אגדה עירונית 3 שיצא רק לספריות הווידאו בשנת 2005 ולא הוקרן בבתי הקולנוע. הסרט יצא בישראל ב-29 באפריל 1999.
רחם (עוף)
מאפיינים
הרחם הוא מן הקטנים במינים במשפחה, אורכו מהזנב לראש הוא כ־65 ס"מ, מתוכו אורך הזנב כ-20 ס"מ. מוטת כנפיו כ־150–170 ס"מ ומשקלו מגיע לכ־2.1 ק"ג. הוא מופיע בציורים מצריים עתיקים רבים, ומכונה לפיכך גם "נשר מצרי" או "תרנגול פרעה".
הרחם ניזון בעיקר מפגרים, אך לעיתים יכול לצוד ציפורים קטנות, חלשות או חולות, יונקים קטנים ואפילו נחשים. לשם ציד הוא משתמש בטפרים ארוכים, מעוקלים וחדים, בעוד שלשם אכילת נבלות הוא מצויד במקור קצר חזק ועבה המאפשר לו לקרוע בשר ועור ולנתק גידים.
אגדה עירונית (סרט)
הופעתה של אלישיה ויט זיכתה אותה במועמדות לפרס סאטורן לשחקן צעיר.
רחם (עוף)
מאפיינים
רגליו וצווארו של הרחם קצרים וגופו מכוסה נוצות לבנות מלבד אברותיו שהן שחורות. קדמת הפנים עד החזה היא חשופה וצהבהבה, אך העורף והראש מכוסים גם הם פלומת נוצות. בתצפית מלמטה הוא נראה לבן כמעט לחלוטין, למעט מסגרת שחורה בכנפיו.
אגדה עירונית (סרט)
תקציר העלילה
בינתיים בקמפוס, סטודנט בשם פרקר ריילי מספר את האגדה העירונית על מסדרון סטנלי לחבריו; בשנת 1973, מורה לפסיכולוגיה מתקדמת איבד את שפיותו, נכנס למסדרון סטנלי ששימש כמגורי הבנים, והרג את כל התלמידים שגרו שם בעזרת סכין ציידים והתאבד. הסיפור מבוזה על ידי העיתונאי של בית הספר, פול גרדנר, אך נותר דבוק בראשן של נטלי סימון וחברתה הטובה, ברנדה בייטס. יום למחרת שתי הבנות, יחד עם פארקר, חברו הטוב, דיימון ברוקס, חברתו של פארקר, סשה תומאס ופול, משתתפים בהרצאה של פרופסור ווקסלר המציג את רעיונות האגדות העירוניות ומוכיח שאינן נכונות ומפריח את האגדה העירונית על שתיית מי סודה ואכילת סוכריות קופצות בו זמנית בעזרתם של ברנדה ודיימון.
רחם (עוף)
מאפיינים
מעריכים כי מספר זוגות הרחמים שקיננו בישראל עם קום המדינה היה בין 500 ל־1,000 זוגות, אולם עקב הרעלות ושימוש בחומרי הדברה פחת מספרם במהלך שנות החמישים והשישים. בשנות החמישים הוערך מספרם רק בכ־50 זוגות. האוכלוסייה התאוששה ובשנות השמונים נצפו כ־150 זוגות. על פי "הספר האדום של החולייתנים בישראל" הרחם נמצא בסיכון אזורי ועתידו בישראל בסכנה.
אגדה עירונית (סרט)
תקציר העלילה
נטלי שומעת על מותה של מישל ומזועזעת. דיימון מציע לה לדבר, והשניים נוסעים לתוך היער הקרוב. נטלי מגלה לו שהיא הייתה חברה של הקורבן, אף על פי שלא דיברה איתה במשך שנים. דיימון מנסה לפתות אותה באמצעות סיפור על חברה מזויפת מנוחה אך הוא נדחה. דיימון יוצא מהרכב כדי להשתין אך מותקף על ידי הרוצח, שתולה אותו על עץ בעזרת חבל קשור למכונית. כאשר הרוצח ניגש לנטלי, היא מנסה לדרוס אותו, וחונקת את דיימון בתהליך. גופתו של דיימון נופלת אל תוך השמשה הקדמית ונטלי בורחת אל מחוץ היער, צורחת, לביתן של ריס וילסון, שומרת האבטחה ומספרת על המקרה. השתיים יחד עם עוד כמה שוטרים חוזרים ליער אך לא מגלים את המכונית או את גופתו של דיימון.
רחם (עוף)
מאפיינים
בישראל הרחם הוא נודד עונתי. הוא מופיע בחודשי האביב והקיץ לשם קינון ודגירה ונראה בגלבוע, בגולן, בגליל העליון והתחתון ובכרמל, בנוסף קיימים אזורי מחיה בדרום – מדבר יהודה בסביבות ערד. בסתיו הוא נודד לאפריקה. הנדידה היא בלהקות, וטעות נפוצה היא לחשוב להקת רחמים ללהקת חסידות, בשל מראם הדומה בעת מעוף.
אגדה עירונית (סרט)
תקציר העלילה
למחרת, מכיוון שלתקרית לא נותרו שום עקבות, ואיש אינו מאמין לסיפורה של נטלי, בעיקר בשל נטייתו של דיימון למתיחות מסוג זה, ופארקר משער שהוא נסע לטיול סקי יחד עם חבריו. נטלי מבינה שמותו של דיימון, כמו גם הרצח של מישל, דומים לאגדות עירוניות מפורסמות, והולכת לספרייה יחד עם סשה כדי לקרוא על אגדות עירוניות ומוצאות בספר על אגדות עירוניות מידע על מותם של מישל ודיימון. במהלך שהותה בספרייה, מותקפת שותפתה הגותית לחדר, טאש, ונחנקת למוות על ידי הרוצח. כשנטלי חוזרת לחדר היא חושבת שטאש מקיימת יחסי מין (דבר אותו עשתה בעבר), נטלי אינה מדליקה את האור והולכת לישון. רק בבוקר מגלה נטלי ההמומה את גופתה של טאש, בצירוף המילים "אינך שמחה שלא הדלקת את האור" משורבטות על הקיר. אנשי בית הספר מסיקים כי טאש התאבדה.
רחם (עוף)
מאפיינים
בשלהי חודש מאי 2019 נצפה קינון של זוג רחמים באזור הכרמל, לראשונה מזה 50 שנה.
אגדה עירונית (סרט)
תקציר העלילה
בניסיון לגלות יותר פרטים על טבח מסדרון סטנלי, פורצים נטלי ופול למשרדו של פרופסור וקסלר. הם מוצאים, בין השאר, מעיל פרווה שחור וגרזן. וקסלר מפתיע אותם ולוקח אותם לדיקן אדמס. נטלי ופול חושפים את חשדם, כי פרופסור וקסלר הוא רוצח. הדיקן נוזף בהם, מודיע לפול שהוא מפוטר ממערכת העיתון, ולנטלי שהשארותה בקמפוס היא על תנאי לאור "תקרית של עבריינות תנועה" שקרתה בעבר. נטלי הולכת לבריכת השחייה ושם היא חושבת שהרוצח מנסה לרצוח את ברנדה אך מתברר שזו סטודנטית אשר לבשה מעיל דומה. שם חושפת נטלי לברנדה את עברה שלה עם מישל: מתברר שלילה אחד, נסעו נטלי ומישל במכוניתן עם פנסים כבויים, ורדפו אחרי הנהג הראשון שנקרה בדרכן. כמעשה קונדס מישל סינוורה אותו בהבזק אור פתאומי מפנסי הרכב למרות התנגדותה של נטלי, וכתוצאה מכך איבד הנהג שליטה ונהרג בהתרסקות מכוניתו. על נטלי ומישל הוטל בעקבות המקרה עונש על תנאי, אך האירוע מוסיף לרדוף את נטלי. ברנדה טוענת כי נטלי צריכה להרחיק מחשבות אלה מראשה, ומציעה לה להתלוות אליה למסיבה שנערכת על ידי פארקר לכבוד 25 שנים לטבח מסדרון סטנלי.
רחם (עוף)
מאפיינים
זוג רחמים בונה קן בראש צוק, המכיל תטולה שגודלה שתי ביצים צהבהבות או בצבע חום בהיר ועליהן כתמים חומים כהים. תקופת הדגירה היא כ־42 יום. הגוזלים מכוסים נוצות כתומות המתחלפות לחומות־שחורות כעבור כשנה. הגוזל מגיע לבגרות אחרי כ־3 שנים ואז הוא עוטה פלומה לבנה וקצות נוצותיו שחורות.
אגדה עירונית (סרט)
תקציר העלילה
לקראת סוף השבוע, מותקף הדיקן במוסך ונדרס על ידי מכוניתו. לאחר מכן הוא משופד בחלק האחורי שלה בעזרת יתדות החירום. מאוחר יותר, מוצאת ריס את משרדו של וקסלר ריק ובו החפצים שבורים ושלולית ענקית של דם. בינתיים, פול גילה כי הטבח במסדרון סטנלי התרחש במציאות וכי וקסלר היה האדם האחרון שנותר בחיים. במהלך המסיבה הוא מספר את הדבר לנטלי ומסיק שווקסלר, רדוף על ידי זיכרון הטבח, הפך לרוצח. פול מבקש סליחה מנטלי ומנשק אותה, מה שמרגיז את ברנדה, המעוניינת בפול בעצמה ולכן היא הולכת מהמסיבה.
רחם (עוף)
מאפיינים
במקרא הוא מוזכר בין העופות הטמאים, ואילו בתלמוד הוא זוכה לאהדה ועליו נאמר: "משבא הרחם לעולם – באו הרחמים לעולם" (משמופיע בארץ, סימן לבוא גשמים).
אגדה עירונית (סרט)
תקציר העלילה
פול מבקש מפרקר להפסיק את המסיבה, היות שרוצח סדרתי מסתובב ברחבי הקמפוס. פרקר מסרב ולועג לו. לאחר מכן במטבח, מקבל פרקר שיחת טלפון המפתה אותו להיכנס לשירותים, שם תוקף אותו הרוצח, מכריח אותו לשתות כימיקלים לשירותים וסוכריות קופצות, והורג אותו. בינתיים, בתחנת הרדיו, מדברת סשה בשידור כאשר קשר הרדיו מתנתק לפתע על ידי סופה המתחוללת באזור. סשה אינה שמה לב שרודי, סטודנט שעובד בחדר הבקרה של הרדיו, נחנק למוות על ידי הרוצח. סשה מביטה מבעד לזגוגית, ורואה את הרוצח כשזה מנפץ את הזגוגית. סשה צורחת ורצה אל מחוץ לחדר; היא אינה מודעת לכך שהיא עדיין בשידור, ולכן זעקותיה לעזרה נשמעות ברדיו. עם זאת, איש אינו מאמין לתוכן הזעקות מלבד נטלי, שרצה בגשם לתחנת הרדיו כדי להציל את סשה. לאחר מרדף קצר ברחבי התחנה, חוזרת סשה לחדר הבקרה ורואה את נטלי נכנסת לבניין. נטלי מזהירה את סשה כי הרוצח מאחוריה, אך אין בכך כדי להציל את סשה שנרצחת מיד לאחר מכן.
נטלי בורחת מהתחנה, מוצאת את ברנדה ופול, והשלושה נוסעים למצוא עזרה. פול משכנע את הבנות שהרוצח הוא וקסלר. כאשר פול עוצר בתחנת דלק ונכנס למשרד כדי להשתמש בטלפון, נטלי וברנדה מתפייסות ומגלות את גופתו של וקסלר בתא המטען, וחושבות שפול הוא הרוצח ומבתחילות לברוח חזרה לקמפוס. נטלי מאבדת את ברנדה אבל עושה את דרכה אל הכביש, שם אוסף אותה השרת של בית הספר. כשהשרת מבזיק על מכונית עם פנסי רכבו, סוטה זו מנתיבה, משנה את כיוון נסיעתה ופותחת במרדף אחריהם, ונטלי מגלה כי נהגה הוא הרוצח (אף על פי שפני הרוצח לא נחשפות עדיין) אשר, מוריד מהכביש את מכוניתו של השרת אשר ומתרסקת. ההתרסקות הורגת את השרת אך נטלי נותרת בחיים, ועושה את דרכה לעבר מסדרון סטנלי. היא שומעת את ברנדה צורחת מבפנים, לכודה, כפי שהדבר נראה באותו רגע, בידי הרוצח. כאשר נטלי פורצת לתוך האולם, היא מגלה את גופותיהם של דיימון, של פארקר, ושל הדיקן ואילו גופתה של ברנדה על מיטה. כאשר נטלי מתחילה לבכות, מישהו נותן לה מכת אגרוף לראש ונטלי מאבדת הכרה.
נטלי מתעוררת ומוצאת את עצמה קשורה למיטה. הרוצח נכנס וחושף את עצמו כברנדה. היא מגלה כי הצעיר, שלמותו גרמו נטלי ומישל, היה החבר שלה שהיה אמור להתחתן איתה, ומסע ההרג של חבריה של נטלי הוא נקמה על מותו והיא החליטה להרוג בשיטות הרג מאגדות עירוניות. בדומה לאגדה "גניבת הכליה", מחליטה ברנדה לחתוך את בטנה של נטלי ולקחת את כלייתה. ברנדה מתחילה לחתוך כאשר ריס מתפרצת פנימה, מצמידה את ברנדה לקיר ביומי אקדח ומשחררת את נטלי. אולם, ברנדה מצליחה לדקור את ריס בסכין שהחביאה על גופה. בקרב שמתפתח ביניהן על האקדח מנצחת ברנדה, והיא יורה בריס מטווח קצר. כעת מתכוונת ברנדה לירות בנטלי, וחושפת את תקוותה כי לאחר מותה של נטלי היא תזכה בפול שבור הלב אשר יסקר כתבה על הרציחות ויהפוך לעיתונאי מפורסם. בשלב זה מופיע פול ומנסה להערים על ברנדה בכך שהוא אוהב את הרעיון שלה ולגרום לה לתת לו את האקדח ולירות בנטלי העצמו. ברנדה יודעת שהוא מנסה להערים עליה ומסרבת. היא מחליטה לירות בשניהם, אך בעודה מתלבטת במי לירות קודם, שולפת ריס הפצועה אקדח נוסף ויורה בברנדה. נטלי תופסת את האקדח ויורה בברנדה, אשר נופלת מהחלון.
נטלי ופול נוסעים כדי לקבל עזרה עבור ריס ותוהים כיצד עתידים האירועים להפוך לאגדה עירונית. לפתע מופיעה ברנדה במושב האחורי ותוקפת אותם עם גרזן. פול מאבד את השליטה על הרכב ומתרסק על גשר, וברנדה עפה דרך השמשה הקדמית לתוך הנהר שמתחת והשניים צופים בגופתה נסחפת עם הזרם.
במעבר מהיר קדימה, לתקופה מאוחרת יותר, בקמפוס אחר, הצופים סטודנט בקבוצת סטודנטים אחרת, המספר לחבריו את סיפור האירועים המתוארים בסרט. הסטודנטים האחרים אינם מאמינים לסיפור למעט בחורה אחת, הטוענת שהסיפור נכון, אך הפרטים אינם מדויקים. היא מזמינה את הסטודנטים לשמוע את הגרסה האמיתית לאירועים. בקלוז אפ על פני הדוברת, מתברר כי מדובר בברנדה עם תסרוקת אחרת, וכך מסתיים הסרט.
בנימין רביץ
בנימין (בני) רביץ-קסטל (24 באפריל 1946 - 29 באוגוסט 2006) היה פסנתרן ישראלי.
ביוגרפיה
בנימין רביץ נולד וגדל בחיפה, בוגר קונסרבטוריון דוניה ויצמן בחיפה. הופיע לראשונה כסולן עם התזמורת הסימפונית חיפה בגיל 15, בניצוח סרג'יו קומיסיונה, ובגיל 17 עם תזמורת קול ישראל בירושלים. בעת שרותו הצבאי בתזמורת צה"ל הופיע כפסנתרן סולן עם התזמורת בהיכל התרבות בתל אביב בניצוחו של יצחק גרציאני.
בוגר האקדמיה למוזיקה בת"א אצל המורה הדגולה אילונה וינצה-קראוס, הקונסרבטוריון בז'נבה והקונסרבטוריון המלכותי הפלמי בבריסל, בו שימש כחבר הסגל מעל לשלושים שנה.
הקריירה שלו כפסנתרן וכנגן מוזיקה קאמרית ברפרטואר נרחב ומגוון התפרשה על פני ארצות רבות ברחבי העולם: באמריקה, אפריקה, במזרח הרחוק ובאירופה, שם השתתף גם בפסטיבלים כמו פסטיבל פלנדריה בבלגיה, וכן בפסטיבלים באיטליה, סלובניה, בולגריה, ויילס, נורווגיה וצרפת, וזכה לשבחי הבקורת על הופעותיו ועל תקליטיו, וגם בפרסים בינלאומיים כמו פרס אלבניס בברצלונה בתחרות מריה קנאלס, פרס מוצרט מידי הפסנתרן גזה אנדה, וכן פרסים למוזיקה קאמרית.
נמנה עם צוות ההוראה בקורסים השנתיים בשווייץ, באנגליה ובאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. היה חבר כבוד בתחרות המאה ה-20 באורליאן (צרפת), והוזמן לשפוט בתחרויות לפסנתר באיטליה. הקלטות רבות שלו נמצאות בקול ישראל, באוסף ההקלטות של "קול המוסיקה".
בעשרות השנים האחרונות חי רביץ בבריסל, בלגיה, שם עבד בקונסרבטוריון המלכותי, ושם גם נרצח, בפתח הבניין בו התגורר, על ידי שני צעירים אפריקנים שנמלטו ברכבו. משפחתו חיה בישראל.
שוניתן אמבון
שוניתן אמבון (שם מדעי: Pomacentrus amboinensis) הוא מין של דג גרם ממשפחת השוניתיים, אשר חי בשוניות אלמוגים לאורך מערב האוקיינוס השקט לאורך דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה באזור הטרופי. הדג תואר למדע ב-1868 בידי החוקר הגרמני פיטר בליקר.
תיאור
שוניתן מגיע לאורך של 9 ס"מ והוא דומה במראהו לשוניתן הלימוני, אך מעט יותר בהיר. צבעו צהוב עד סגלגל בהיר והבטן לבנה. הוא בעל עיניים גדולות, ראש מוארך מעט וסנפירים מעוגלים וקצרים יחסית. הצעירים גם מכילים כתם "עין" מעל סנפיר הגב המשמש אותם לחקיינות עצמית כנגד טורפים, אך הם מאבדים אותו בבגרות. הדג יכול להחליף את מינו מזכר לנקבה בבגרות.
השוניתן מצוי לרוב בין האלמוגים או על קרקעית הים, עליה הוא מקנן. הוא חי בקבוצות קטנות בראשם זכרים בודדים ונקבות הנשארות לצידו, כשהצעירים עוזבים את הלהקה הראשית ומחפשים אחרת. מזונו כולל בעיקר פלנקטון ואצות ימיות. הוא עצמו נטרף בידי דגי ים גדולים יותר כמו דקריים. דג זה משתמש בצבעים כדי להבדיל בינו לבין דגי שונית אחרים ולמטרות חברתיות.
צפורה לסקוב
צפורה לסקוב (1904 – 29 ביולי 1989 )הייתה אשת ציבור וחברת כנסת שהשתייכה לשמאל הציוני במפלגות אחדות העבודה - פועלי ציון ומפ"ם.
ביוגרפיה
לסקוב נולדה בשנת 1904 באוקראינה. ב-1926 סיימה לימודים כאחות ואת בעלה, דוד לסקוב, הכירה באחת מנסיעותיו בשליחות מכבי. השניים החליטו לברוח מרוסיה וניסו לראשונה ב-1927 לחצות את נהר אמור לסין, אך נתפסו ונאסרו לחודשיים. לאחר שריצו עונש הצליחו לעבור את הגבול לסין והגיעו לעיר חרבין. בשנת 1928, לאחר שידידים מהארץ ארגנו להם סרטיפיקטים, עלה הזוג לארץ ישראל.
היא הייתה פעילה ב"ארגון האחיות" וב"ארגון אמהות עובדות". ב-1932 הייתה ממקימות התחנות הראשונות של "לאם ולילד", אשר כונו מאוחר יותר בכינוי העממי טיפת חלב, בחדרה ובחיפה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר בעלה דוד לסקוב (לימים תא"ל בצה"ל) שירת בצבא הבריטי, הייתה בין מקימי "ארגון נשות החיילים". ב-1948 התמנתה למפקחת המחוז הצפוני מטעם קופת חולים כללית.
כשהתפצלה אחדות העבודה ממפ"ם, נבחרה לכנסת ה-3 (1955) ברשימת אחדות העבודה אך ויתרה על מקומה עוד לפני שהצהירה אמונים ובמקומה נכנס לכנסת נחום ניר.
במהלך שנות החמישים הייתה ממקימי מוסד לילדי חיילים בכפר יחזקאל והמעון לילדי חיילים בחיפה על שם שבתי לוי. במהלך שנות השישים פתחה את המרפאה הקהילתית הראשונה לטיפול במשפחה.
צפורה לסקוב נפטרה ב-1989 בחיפה, חודשים ספורים לאחר פטירת בעלה. היא נטמנה לצידו בבית הקברות שדה יהושע בחיפה. לזוג נולדו שני ילדים: פרופסור ראובן לסקוב, רופא ובעל עיטור המופת, והשופטת יהודית צור לימים סגנית נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים.
בשכונת רמת גולדה בחיפה נקרא גן ציבורי לזכר בני הזוג לסקוב - "גן צפורה ודוד".
שובור
שובור (בהונגרית: Sobor) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בשובור מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 342 תושבים, ובשנת 2019 רק 272 תושבים.
WDIA
WDIA היא תחנת רדיו המשדרת מממפיס, טנסי. הייתה זו תחנת הרדיו הראשונה בארצות הברית שכוונה לקהל אפרו אמריקאי. מוטו התחנה הוא "The Heart and Soul of Memphis" ("הלב והנשמה של ממפיס").
התחנה נוסדה ב-7 ביוני 1947 על ידי ג'ון פפר ודיק פרגוסון, שניהם לבנים, שידרה תוכניות מוזיקליות בסגנונות קאנטרי ופופ, ולא זכתה להצלחה רבה. באוקטובר 1948 החלה התחנה לשדר רצועת מוזיקת גוספל יומית בשם Tan Town Jubilee בהגשת העיתונאי נט די. ויליאמס, שהיה גם מורה בבית ספר תיכון. הייתה זו התוכנית הראשונה בארצות הברית שיועדה לקהל אפרו-אמריקאי. התחנה הוסיפה עוד רצועות שידור המיועדות לקהל אפרו-אמריקאי ותוך שנה הייתה לתחנה במקום השני מבחינת הרייטינג באזור ממפיס. עם הפיכתה לתחנה "שחורה" שכל שידוריה מיועדים לקהל אפרו-אמריקאי הגיעה למקום הראשון. מוזיקאי בלוז החלו להגיע לממפיס על מנת להופיע בתוכניות וכך השתלבו בתחנה בי בי קינג הצעיר, רופוס תומאס ורבים אחרים.
ב-1954 זכתה התחנה ברישיון להגדיל את הספק משדר ה-AM שלה ל-50,000 ואט וכך הגיעו שידוריה לאזור הדלתא של מיסיסיפי ולכ-10% מהאכלוסיה האפרו-אמריקאית בארצות הברית. בין מאזיני התחנה המסורים נמנו גם לבנים רבים, בהם אלביס פרסלי, שאף הופיע בנשף גיוס תרומות של התחנה ב-1956. התחנה יצרה סגנון שידור בו המגיש מתפקד כ-DJ. במהלך השנים נוספו לבלוז ולגוספל גם רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה והיפ הופ.
בשנת 1954 נוסדה על ידי התחנה ובמימון מפרסמיה, קרן הרצון הטוב (Goodwill Fund). בראשית דרכה מימנה הקרן הסעות של תלמידים שחורים נכים לבתי-ספר ובהמשך התרחבו מפעליה להענקת מלגות, הקמת מועדוני נוער ומעונות יום לב לקהילות בממפיס וסביבתה.
סרטם של ריצ'רד פירס ורוברט גורדון (בהפקת מרטין סקורסזה) The road to memphis עוסק בהיסטוריה של התחנה והשפעתה
צ'ידזה מנדה
צ'יזדה מנדה (באנגלית: Charlene Chiedza 'Chi' Kudzai Mhende; נולדה ב-19 באוקטובר 1991) היא שחקנית זימבבואית ששיחקה בסרטים ובסדרות טלוויזיה. היא הכי ידועה בכך שהפתיעה צופים כאשר גילמה תפקיד של גבר באופרת הסבון הדרום אפריקאית "דורות".
ביוגרפיה
מנדה נולדה בהארארה, בירת זימבבואה. בשנת 2006, היא עברה לקייפטאון בדרום אפריקה כדי ללמוד בבית ספר אפד"א. היא התחילה לשחק בתיאטרון עם תפקיד של גברת קפולט בהפקה של "רומיאו ויוליה". לאחר הופעה מדהימה, היא שיחקה בעוד הצגות רבות כמו "האלימות השקטה של חלומות", "מחכים לברברים", "חלום ליל קיץ", "אילוף הסוררת", "קומדיה של טעויות", ו"ריצ'רד השלישי". בשנת 2008 היא זכתה בפרס השחקנית הטובה בפרסי אפד"א.
מאוחר יותר מנדה עבדה עם ארגונים לקדם ולתרום לאומנויות הבמה בדרום אפריקה. בנוסף לתפקידיה במשחק, היא ידועה בתפקידי קול, כמו בסדרת הבריאות העולמית של אל-ג'זירה. בשנת 2014, היא הופיעה בפעם הראשונה בסרט באורך מלא כאשר שיחקה בסרט "אהוב את האחת שאתה אוהב". הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בדרבן שבדרום אפריקה, שם זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על התפקיד שלה בתור סנדיל בסרט.
בשנת 2015 מנדה הצטרפה לאופרת הסבון הדרום אפריקאית "דורות" בתפקיד של וונדיל רדבה שהוא גבר. היא הפתיעה את הקהל כאשר הם גילו שהיא בעצם אישה, והסדרה המשיכה לעוד 4 עונות עם כ-1000 פרקים. באותה שנה, היא מונתה לפרס השחקנית הצעירה עם פוטנציאל בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע.
נר נשמה
מקור
מנהג הדלקת נר לכבוד נפטרים נזכר במשנה במסכת ברכות : "אין מברכין בורא מאורי האש במוצאי שבת על הנר של מתים."
ישנן קהילות בין יוצאי תימן בהן לא נוהגים להדליק נר נשמה. חשיבות יתרה נודעה לנר נשמה עקב התפשטות חכמת הקבלה בה מופיע רבות עניין עילוי הנשמה והנאתה מהנר. ההבנה הפשטית גורסת כי מקור המנהג הוא בהבאת נר לבית המדרש לתועלת לימוד התורה כדי שזכות המצווה תועיל לנפטר ולא הנר עצמו. על פי זה רבנים בימינו מורים לשלם סכום כסף למאור בית המדרש (חשבון חשמל) בנוסף להדלקת נר כנהוג.
טעם נוסף מובא בשם הרב שניאור זלמן מלאדי, הנשמה נמשלה לנר משום שנשמת האדם היא כמו הלהבה של הנר, שלא משנה כמה יטו אותה ויורידו אותה למטה היא תמיד תיטה ותשאף כלפי מעלה, כלומר לא תיפול ותימשך למטה אחר החומר. ולכן מדליקים 'נר נשמה' משום שכביכול הוא בא להעלות את הנשמה בכך שמבטא את השאיפה הפנימית הטהורה והקדושה שלה להיזדכך ולהתעלות, וגם אם חטא האדם רצונו הפנימי היה לעשות טוב ולהתעלות.
זמני הדלקת הנר
נוהגים להדליק נר זה בעיקר ביום השנה ("יאָרצײַט"), כלומר ביום הזיכרון שחל ביום פטירת קרוב משפחה. את הנר נהוג להדליק בבית, וגם ליד קברו. נהוג גם להדליק נר נשמה בבית האבל במהלך שבעת ימי האבלות, ויש שנוהגים להדליק בכל השנה הראשונה לפטירת הקרוב.
ב מובא שבערב יום כיפור נהוג היה להדליק נר נשמה בבית הכנסת לאב ואם שנפטרו.
המהרש"ל טען שהדלקת נר בערב שבת בבית הכנסת ביום פטירת האב או האם היה נהוג בכל ארץ אשכנז. לדעת רבי נחמן מברסלב (בספר המידות) הדלקת נר תמיד משמן זית היא סגולה כנגד גזירות שמד.
מועד נוסף בו מדליקים את נר הנשמה הוא לפני יום כיפור. יש הנוהגים להדליק נר נשמה בכל תאריך בו נאמרת תפילת יזכור בבתי הכנסת (יום כיפור, שמיני עצרת, שביעי של פסח, שבועות).
על פי רוב מדליקים נר מיוחד שזמן בעירתו ארוך במעט מיממה. ישנם נרות שדולקים שבוע שלם, ונהוג להדליקם בעיקר בזמן השבעה, בבית האבל.
עוזנייה שחורה
עָזְנִיָּה שחורה (שם מדעי: Aegypius monachus) היא דורס היום הגדול ביותר בישראל. זהו מין יחיד בסוג הנקרא באותו שם. העוזנייה השחורה נפוצה לרוחב דרום אירופה ואסיה מספרד ועד יפן, אך נמצאת בסכנת הכחדה בחלק האירופי של תפוצתה. תוחלת החיים המרבית של המין היא 39 שנים.
תפוצה בישראל
החוקר והאורניתולוג טריסטראם העיד על קינונים של העוזנייה השחורה במצוקי הארבל, בסמוך לכנרת. כיום אין קינונים שלה בשום מקום, והיא נכחדה כדוגרת בארץ. היא מזדמנת נדירה בחורף בדרום הגולן ובחבל המדברי, ומקייצת נדירה מאוד. נצפתה לרוב בסמוך לנשרים, והאתר המומלץ לצפות בה הוא גמלא.
השם המקראי – "עוזנייה", כפי שמתרגם ראב"ע: "כי מן העוז בא שמה" (כוחה הרב במקורה העצום, באמצעותו יכולה למשוך עגל).
לאפ דאנס (סרט)
לאפ דאנס (באנגלית: Lap Dance) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה שיצא לאקרנים ב-2014, הסרט בוים על ידי גרג קרטר, בסרט מככבת אלי קוברין, הסרט עוקב אחרי מוניקה, שמחפשת סיוע כספי על מנת שתוכל לשלם, את החשבונות הרפואיים של אביה.
עלילה
הסרט מדבר על מצב מגונה של ימינו, הוא סובב סביב מוניקה ( אלי קוברין ), שחקנית שאפתנית, שכדי לטפל בסרטן של אביה, היא וארוסה קווין ( רוברט הופמן ) מחליטים שהיא תתחיל לעבוד בתור חשפנית במועדון. עם זאת, המצב בהמשך הסרט מסתבך, מוניקה מתמכרת לעבודתה. וקווין חש אבוד. מתחילים להיווצר שקרים בין בני הזוג. מוניקה מכירה בחור ששמו שיקגו, שיקגו הוא בעלים של חברת הקלטות, ובכך הוא "קונה" עם כספו הרב את מוניקה.
קווין חש שמוניקה לא כנה איתו ומשקרת לו, הוא חשף בפניה שהוא יודע על הנסיעה שלה לשיקגו. קווין מתרגז עליה ומשאיר אותה בודדה במסעדה. לאחר מכן, קווין בוגד במוניקה עם חשפנית ששמה- ג'ייד לי ( קיי.די. אוברט ), שעובדת במועדון של מוניקה. קווין חושף בפניה ששכב עם ג'ייד לי ומגלה סמים וקונדום בארנקה של מוניקה. קווין עוזב את מוניקה.
לאחר מכן, מוניקה הולכת מכות עם ג'ייד לי, בעקבות מה שעוללה לה ולקווין, המשטרה מגיעה ועוצרת אותן, שיקגו משלם בערבות למען מוניקה ונוסע איתה ללוס אנג'לס, מוניקה מגלה כי שיקגו הוא לא האדם שחשבה שהוא, היא מגלה רשימת בנות ואת שמה ביניהן באייפד שלו, תחת הכותרת "הכלבות שלי". היא עוזבת את שיקגו ומשאירה לו סרטון שבו היא אומרת שהיא יודעת מה מעשיו, והיא חוזרת לביתה. אביה של מוניקה נפטר. מוניקה חוזרת לעבודתה הרגילה, לבסוף קווין והיא משלימים.
בסוף הסרט, הזוג נוסע במכונית יוקרה בהוליווד, כסימן לכך שהם הצליחו בחלומותיהם. הסרט עובד והציג בתיאטרון ב-2014.
דיוויזיית הוואפן פרשים אס אס ה-33
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-27 בדצמבר 1944, על בסיס יחידות הפרשים של צבא הונגריה. כמפקד היחידה מונה לאסלו דיאק אשר החזיק בדרגת קולונל בצבא ההונגרי. בפועל, היחידה מעולם לא הגיעה לסדר גודל של דיוויזיה, והתקיימה על הנייר בלבד. היא לחמה במהלך המצור על בודפשט והושמדה במהלכו. המספר 33 הוענק לדיוויזיית שרלמאן, ודיאק הועבר לפקד על דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-26.
מרטין ארצ'ר שי
סר מרטין ארצ'ר שי (באנגלית: Martin Archer Shee; 23 בדצמבר 1769 – 13 באוגוסט 1850) היה צייר פורטרטים, סופר ומשורר אירי ונשיא האקדמיה המלכותית לאמנויות.
ביוגרפיה
הוא נולד בדבלין, בן למשפחה רומית קתולית אירית, בנו של מרטין שי, סוחר, שראה במקצוע הצייר עיסוק לא מתאים לצאצאי משפחתו. בנו מרטין בכל זאת למד אמנות בחברה המלכותית בדבלין והגיע ללונדון. שם, בשנת 1788, הוצג על ידי אדמונד ברק בפני ג'ושוע ריינולדס, ועל פי עצתו למד בבית הספר של האקדמיה המלכותית לאמנויות.
קריירה
בשנת 1789 הציג את שתי התמונות הראשונות שלו, "ראשו של איש זקן" ו"דיוקן של ג'נטלמן". במהלך עשר השנים הבאות הוא התפתח בהתמדה. הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית בשנת 1798.
באותה שנה הוא התחתן עם מרי, בתו הבכורה של ג'יימס פאוור מיוגל, ובשנת 1800 נבחר כחבר באקדמיה מלכותית. הוא עבר לביתו לשעבר של ג'ורג' רומני בכיכר קבנדיש והתמקם כיורשו.
כתיבה
בשנת 1805 פרסם ספר שירה המורכב מחרוזים על האמנות, וחלק שני בא בעקבותיו בשנת 1809. לורד ביירון שיבח אותו בדבריו. שי פרסם כרך קטן נוסף של פסוקים בשנת 1814, שכותרתו "הנצחת סר ג'ושוע ריינולדס" ושירים אחרים, אך הספר הזה היה פחות מוצלח. הוא גם כתב טרגדיה, "אלסקו", שהתרחשה בפולין. ההצגה התקבלה בקובנט גארדן, אך שירבו לתת לה רישיון, בטענה שהיא מכילה רמיזות של בגידה, ושי החליט להפיץ את יצירתו לציבור. הוא ביצע את האיום שלו בשנת 1824, אך "אלסקו" עדיין היה ברשימת הדרמות האסורות בשנת 1911. הוא גם פרסם שני רומנים – אולדקורט (1829, בשלושה כרכים) וסשיל הייד (1834).
עם מותו של סר תומאס לורנס בשנת 1830, נבחר שי לנשיא האקדמיה המלכותית במקומו וזמן קצר לאחר מכן קיבל תואר אבירות. בשנת 1831 נבחר לעמית של החברה המלכותית.
בבדיקה שהתקיימה בפני וועדה פרלמנטרית בשנת 1836 בנוגע לתפקידיה של האקדמיה המלכותית, הוא הגן על זכויותיה בכישרון רב. הוא המשיך לצייר עד 1845, אז המחלה גרמה לו לפרוש לברייטון.
בין השנים 1842–1849 הוא היה הנשיא הראשון של אגודת האמנים בירמינגהם.
מותו
שי נפטר בברייטון בשנת 1850 ונקבר ברחבה המערבית בחצר הכנשייה של סנט ניקולס בברייטון.
חיים אישיים
לשי נולדו שלושה בנים, שהפכו לעורכי דין מצליחים, ושלוש בנות. צאצאיו של אחד הבנים היה ג'ורג' ארצ'ר-שי, ששיפורו היווה השראה ל"ווינסלו בוי", מחזה שכתב טרנס רטיגן ואחיו למחצה הבכור, מרטין ארצ'ר-שי.
שופרונמטי
שופרונמטי (בהונגרית: Sopronnémeti) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי שופרונמטי
בשופרונמטי חיו 8 יהודים בשנת 1880 ו-3 בשנת 1910.
ניקולה גרואבסקי
ניקוֹלה גרוּאבסקי (במקדונית: Никола Груевски; נולד ב-31 באוגוסט 1970 בסקופיה, יוגוסלביה) הוא מדינאי מקדוני שכיהן כראש ממשלת מקדוניה בשנים 2006 - 2016. במאי 2017 החל לשמש כראש האופוזיציה.
ביוגרפיה
מוצא משפחת אביו של גרואבסקי הוא ממקדוניה היוונית. לאחר שהשלים את חינוכו בבתי ספר בסקופיה, למד גרואבסקי באוניברסיטת סקופיה בביטולה וקיבל תואר ראשון בכלכלה ב-1994 (ב-2006 קיבל תואר שני בכלכלה). בשנים שלאחר מכן עבד במגזר הבנקאי בתחום שוק ההון והקים ב-1998 את התאחדות הברוקרים במקדוניה. גרואבסקי התגרש מאשתו הראשונה ונישא ב-2007 לבורקיצה גרואבסקה, עמה יש לו שתי בנות.
ב-1998, לאחר ניצחונה בבחירות של מפלגת הימין Vmro-Dpmne (ארגון המהפכה הפנימי של מקדוניה-מפלגה דמוקרטית לאיחוד העם המקדוני), כיהן גרואבסקי בן ה-29 בממשלתו של ליוּבצוֹ גאורגייבסקי. תחילה כשר בלי תיק ומאוחר יותר כשר המסחר. ב-1999 נתמנה לשר האוצר מטעם מפלגתו וכיהן בתפקיד זה עד ל-ספטמבר 2002.
תחת כהונתו כשר האוצר, מכרה מקדוניה את רשת הטלפון המקדונית לקבוצת Matav ההונגרית. כמו כן הוא ביצע רפורמות, כולל הטלת מע"מ של 18%, וכן מסע הפרסום שבו בלטה הסיסמה: "קנו תוצרת מקדונית" שלוותה בלוגו ובו שמש בעלת פרצוף שמח.
תבוסת מפלגתו בבחירות לפרלמנט ב-2002, הביאה למחלוקת פנימית. ראש הממשלה היוצא, גאורגייבסקי, הקים את מפלגת העם המקדונית ואילו גרואבסקי נשאר במפלגת Vmro-Dpmne.
ב-28 באוגוסט 2006 חזרה המפלגה לשלטון וגרוּאבסקי החליף את ראש הממשלה הקודם, ולאדו בוצ'קובסקי, והקים ממשלה עם פנים רבות ומוכרות. מפלגתו ניצחה בבחירות שוב בשנים 2008, 2011 ו-2014. גרואבסקי התפטר מתפקידו בינואר 2016, כחלק מ"הסכם פרזינו", לאחר הפגנות שנערכו ברחבי המדינה בחודש מאי 2015. הוא הוחלף בידי ממשלה זמנית בראשות אמיל דימיטרייב, ששלטה עד לבחירות שהוקדמו לחודש דצמבר 2016, בהן התמודד גרואבסקי שוב לראשות הממשלה אך הפסיד. יריבו זוראן זאאב הקים ממשלה במאי 2017 וגרואבסקי החל לכהן כראש האופוזיציה.
גאומטריה פרויקטיבית
גאומטריה פרויקטיבית היא גאומטריה לא אוקלידית, שבה אקסיומת המקבילים מוחלפת באקסיומה אחרת: כל שני ישרים במישור נפגשים בנקודה.
באיור שמשמאל מתוארות הנחות היסוד לציור בפרספקטיבה. הצייר ניצב מול בד ציור, ומצייר את הנראה לו מאחורי הבד. כדי לצייר עצם בעולם, יש למתוח קו ישר מהעצם אל עין הצייר, ולחתוך את הקו ישר עם מישור הבד. נקודת חיתוך זו, הנקראת נקודת המגוז, היא המקום על הבד בו צריכה להיות מצוירת הנקודה המקורית. בגישה זו אין התייחסות להשפעה של שתי העיניים על הראייה.
צייר הניצב מול מושא הציור שלו יכול, כמובן, לצייר בדיוק יחסי גם בלא צורך בתאוריה מתמטית מורכבת. הצייר יכול, למשל, למדוד בעין מרחקים במושא הציור שלו בעזרת סרגל המוחזק בידו הפשוטה קדימה, ולהעתיק מרחקים אלו אל הדף. עם זאת, ציירי הרנסאנס ציירו תכופות את התמונות מדמיונם. בפרסקו של מזאצ'ו "השילוש הקדוש" (משמאל) מתואר ישו הצלוב בחזיתו של מבנה בעל עיצוב מורכב (קמרון חבית שתקרתו מרוצפת בתיבות). על מנת לצייר מבנה כגון זה בדיוק הנדרש היה על הצייר (כפי הנראה) לשרטט מראש מבנה כזה בתרשימי צד ובסיס. לאחר מכן בנה הצייר תמונה של המבנה התלת-ממדי, בעזרת התרשימים הנ"ל, על ידי חישובים מתמטיים.
תולדות הענף
הגאומטריה הפרויקטיבית נולדה מתוך הצרכים המעשיים של אמני הציור. בימי הביניים היה הציור רוחני וסמלי. לקראת הרנסאנס עלתה קרנו של הציור המדויק – הדומה לנראה בעין. החייאת הכתבים הקלאסיים והאמונה שבבסיס הטבע עומדים עקרונות מתמטיים, הובילה את הציירים והמתמטיקאים בני התקופה לנסות ולמצוא שיטה סדורה לציור העולם התלת-ממדי על בד ציור דו-ממדי.
האמנים הראשונים בתחום זה שמשנתם ידועה לנו היו פיליפו ברונלסקי ולאונה בטיסטה אלברטי, שחיבר את הטקסט הראשון (הידוע כיום) בנושא, שכותרתו "על הציור" – De pictura. אנשי מפתח מאוחרים יותר בתחום זה הם פיירו דלה פרנצ'סקה, לאונרדו דה וינצ'י, אלברכט דירר ואחרים.
המתמטיקאי ז'ראר דזארג (Gérard Desargues) היה ממניחי היסודות התאורטיים לגאומטריה הפרויקטיבית, ועסק בה יחד עם בלז פסקל. באחד מחיבוריו מתאר דזרג מתכון שלם לציור עצם בפרספקטיבה מנקודת מבט מסוימת, מתוך תרשימי הבסיס והצד שלו. הענף נזנח במשך כמאתיים שנים, בין היתר עקב ההתפתחויות המטאוריות של הגאומטריה האנליטית והחשבון האינפיניטסימלי באותה התקופה. כתביהם של דזרג ושל פסקל אבדו. ז'אן-ויקטור פונסלה (Jean-Victor Poncelet) נחשב למחיה הגאומטריה הפרויקטיבית. הוא שרת כקצין בצבא נפוליאון, ונפל בשבי בזמן הפלישה לרוסיה. בזמן שהותו בשבי, בשנים 1813–1814, שחזר פונסלה את אשר למד בתחום הגאומטריה ממורו גספאר מוֹנז' (Gaspard Monge), והצליח לפתח תוצאות חדשות בגאומטריה פרויקטיבית. מחקריו של פונסלה הובילו לחקר מחדש של הנושא, וממשיכיו העמיקו חקר מעבר לתוצאות של דזרג ופסקל.
בשנת 1845 נתקל המתמטיקאי הצרפתי מישֵל שָל (Michel Chales) בעותק שכוח בכתב יד של מאמר של דזרג בנושא (שעסק בחתכי חרוט). כך נודע היקף עבודתו של דזרג בנושא. בזמן זה שוחזרו כבר רוב תוצאותיו של דזרג בידי מתמטיקאים בני התקופה. באותה עת תרמו לגאומטריה הפרויקטיבית גם יעקב שטיינר, לואיג' קרמונה וארתור קיילי. גישתו של פליקס קליין לגאומטריה דרך סימטריות חיברה את הגאומטריה הפרויקטיבית לאלגברה. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 תרמו לתחום גם דויד הילברט, אוסוולד ובלן וג'ון וסלי יאנג, שפיתחו את הגישה האקסיומטית.
הגישה האקסיומטית
גישתו של אוקלידס, ב"יסודות", הייתה לתאר את המבנה המורכב של הגאומטריה האוקלידית באמצעות אקסיומות. באופן דומה אפשר לתת גם למישור הפרויקטיבי הגדרה אקסיומטית.
מנקודת מבט מודרנית, פירושו של דבר הוא שמערכת מתמטית הכוללת "נקודות" ו"ישרים", עם יחס חילה (הקובע אילו נקודות "נמצאות על" אילו ישרים), נקראת מישור פרויקטיבי, אם היא מקיימת את חמש האקסיומות הבאות:
מתוך האקסיומות ניתן להוכיח את הטענות הבאות:
ניתן לתאר גם מרחבים פרויקטיביים תלת-ממדיים (או יותר) באופן אקסיומטי, אלא שהדבר דורש אקסיומות נוספות לקביעת היחס בין ישרים שאינם שייכים לאותו מישור.
עקרון הדואליות
הדואליות בגאומטריה פרויקטיבית מתייחסת להחלפה של נקודות וישרים, תוך שמירה על יחס החילה (נקודה על ישר הופכת לישר שעליו נקודה). המבנה הדואלי לישר שעליו ארבע נקודות הוא נקודה שדרכה עוברים ארבעה ישרים, וכן הלאה. לדוגמה, אם נגדיר "משולש" כשלשה של נקודות שאינן על ישר אחד עם הישרים העוברים דרכן, נגלה שהמבנה הדואלי כולל שלושה ישרים שאינם נפגשים בנקודה, עם נקודות החיתוך שלהם - דהיינו, משולש. כלומר המשולש דואלי למשולש.
חשיבותה של הדואליות בגאומטריה פרויקטיבית נובעת מכך שמערכת האקסיומות (יחד עם שלוש הטענות שנוסחו לעיל) היא דואלית. הווה אומר, אם נחליף את כל הישרים בנקודות, ואת הנקודות בישרים, נקבל סידור מחדש של שמונה הפסוקים. משתמע מכך, שהמושגים נקודה וישר הם דואליים בגאומטריה פרויקטיבית. מכאן נובע שלכל משפט שניתן להוכיח בגאומטריה פרויקטיבית, נכון גם המשפט הדואלי (המתקבל מהחלפת ישרים ונקודות).
מרחבים פרויקטיביים
מרחב פרויקטיבי הוא מרחב המקיים את האקסיומות של הגאומטריה הפרויקטיבית. המרחב הפרויקטיבי דומה למרחב האוקלידי, אולם כל שני ישרים נפגשים בו בנקודה. כלומר, הוא אינו מקיים את האקסיומה החמישית של אוקלידס. המרחב הפרויקטיבי הממשי ה-n-ממדי דומה למרחב האוקלידי ה-n-ממדי, בתוספת של "נקודות אינסוף". נקודות אלו נוספות לכל כיוון במרחב, וכל שני ישרים בעלי אותו כיוון יחתכו בנקודת האינסוף של הכיוון.
העתקות פרויקטיביות
העתקה פרויקטיבית היא העתקה במרחב פרויקטיבי שהיא הרכבה של מספר הטלות פרספקטיביות (ראו העתקה פרויקטיבית). אינטואיבית, ההעתקה הפרויקטיבית תעביר בין ייצוגים שונים של קבוצות נקודות, מנקודת מבט שונה. כלומר, ההעתקה תעביר בין הטלות שונות של עצם, המבוצעות מנקודות מבט שונות על טווחים שונים.
בהינתן מרחב פרויקטיבי P שנבנה מתוך מרחב וקטורי V, ההעתקות הפרויקטיביות על P תושרינה מתוך קבוצת ההעתקות הליניאריות על V.
ידוע כי בהינתן שתי n-יות של וקטורים בלתי-תלויים במרחב וקטורי V ישנה העתקה ליניארית יחידה המעבירה ביניהם. המשפט היסודי של הגאומטריה הפרויקטיבית טוען כי בהינתן שתי n-יות של נקודות במצב כללי ב-P ישנה העתקה פרויקטיבית יחידה המעבירה ביניהן. הוכחת המשפט נובעת באופן ישיר יחסית מהוכחת המשפט המקביל במרחב הווקטורי.
העתקה פרויקטיבית כללית אינה משמרת אורכים, זוויות או מקבילות. מאידך גיסא היא מעתיקה ישרים לישרים ונקודות לנקודות, ומשמרת חילה של ישרים בנקודות. גודל נוסף הנשמר על ידי ההעתקה הוא היחס הכפול שיפורט להלן.
משפטים מרכזיים
משפט דזרג קובע שאם שני משולשים פרספקטיבים ביחס לנקודה, אז הם פרספקטיבים גם ביחס לישר. המשפט הזה חל בכל מרחב פרויקטיבי מממד 3 או יותר, אבל הוא אינו מתקיים בכל מישור פרויקטיבי.
משפט פאפוס: בהינתן זוג ישרים \ l, l' הנחתכים ב-O. וכן תהינה הנקודות, כשכל הנקודות שונות מ-O. אזי, שלושת החיתוכים, , , הם על ישר אחד.
גם משפט פאפוס אינו נובע מהאקסיומות של הגאומטריה הפרויקטיבית. יתרה מזאת, משפט פאפוס אינו נובע גם משילובם של משפט דזרג והאקסיומות, אך לפי משפט של גרהרד הסנברג, ניתן להוכיח את משפט דזרג באמצעות משפט פאפוס.
יחס כפול
במשך תקופה ארוכה המתמטיקאים חפשו אחר שמורות של העתקות פרויקטיביות במישור. לפי המשפט היסודי של הגאומטריה הפרויקטיבית, קיימת העתקה פרויקטיבית (יחידה) המעבירה בין שתי שלשות נתונות של נקודות שאינן על ישר. לכן, לא תתכנה שמורות כאלה בקבוצות של שלוש נקודות, והן תופענה בקבוצות של ארבע נקודות לפחות.
תהינה ארבע נקודות המקימות כי ההעתקה \ T מעבירה את הרביעייה הראשונה לרביעייה השנייה. עלינו להראות כי. ההרכבה מקיימת, \ PT(b')=0 ו-\ PT(c')=1. מהגדרת היחס הכפול ידוע, אולם וכך היחס הכפול של הרביעיות זהה.
ליחס הכפול ישנה משמעות גאומטרית. כאמור, העתקות פרויקטיביות אינן משמרות ארכי ישרים, ואף היחס בין אורכים שונים אינו נשמר, שכן זוויות אינן נשמרות. היחס הכפול של רביעיית נקודות \ (a,b,c,d) הוא למעשה היחס בין היחסים של האורכים של ששת הקטעים שבין ארבע הנקודות הנ"ל. ביטוי מפורש ליחס הכפול נתן למצוא בערך עליו.
חתכי חרוט במרחב פרויקטיבי
את חתכי החרוט ב- ניתן למיין לשמונה מחלקות שונות: המחלקות הנ"ל נשמרות תחת העתקות ליניאריות והזזות.
אם נמיין את השניוניות במישור הפרויקטיבי נקבל חמש מחלקות בלבד: הפעם המחלקות נשמרות תחת העתקות פרויקטיביות.
הפיגוע במחסום שועפאט (2023)
הפיגוע במחסום שועפאט הוא פיגוע שאירע ב-13 בפברואר 2023 במחסום שועפאט שבצפון ירושלים ובו מחבל דקר לוחם מג"ב שעלה לבצע בידוק שגרתי באוטובוס. בפיגוע נהרג לוחם מג"ב, סמל ראשון אסיל סואעד, שנורה בעת נטרול המחבל.
הפיגוע
ביום שני בערב, 13 בפברואר 2023, סמוך לשעה 18:15, הגיע אוטובוס למחסום שועפאט. לוחם מג"ב ומאבטח עלו לאוטובוס על-מנת לבצע בידוק בנוסעיו, כאשר המחבל מוחמד באסל פתחי זלבאני בן ה-13 דקר את לוחם מג"ב בפניו. המאבטח פתח באש לעבר המחבל ופצע אותו. כתוצאה מהירי לוחם מג"ב, סמל ראשון אסיל סואעד, בן 22 מחוסנייה, נפצע באופן אנוש בירך, ומספר שעות לאחר מכן נקבע מותו.
לייב קוויטקו
לֶיְיבּ קְוִויטְקוֹ (ביידיש: קוויטקאָ; ברוסית: Лев (Лейб) Моисеевич Квитко, לֵב מוֹיסייביץ' קוויטקו; 15 באוקטובר 1890 – 12 באוגוסט 1952) היה משורר יידיש, סופר ועורך. נרצח בפקודת סטלין באוגוסט 1952 עם יתר הרוגי המלכות בברית המועצות. נחשב בעיני רבים לגדול יוצרי היידיש לילדים בברית המועצות לשעבר.
תולדות חייו ופועלו
לייב קוויטקו נולד בעיירה אוֹלסְקוב שבפלך חֶרְסוֹן של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי; כיום באוקראינה) למשפחה של מורה עני. משום כך מורהו הראשון היה אביו, והוא לא התחנך במוסדות חינוך רשמיים. התייתם בגיל מאוד צעיר, וגדל אצל סבתו ובבית דודו, שהיה רב. בגיל עשר כבר יצא לעבוד לפרנסתו, ובשנות העשרה לחייו היה פועל ונווד בעיירות אוקראינה. היה צבע ועגלון, סבל ותופר, ולא התפנה ללימודים.
בעת מלחמת העולם הראשונה נתקע קוויטקו בעיר אומן, ודווקא שם נזדמנה לו אפשרות להשלים את לימודיו. לאחר נישואיו בשנת 1917, עבר לקייב, והחל לפרסם את שירתו ביידיש. הוא התפרסם תוך זמן קצר כמשורר משובח, וחבר לצעירי המשוררים פרץ מרקיש ודוד הופשטיין, שהוציאו מאסף לשירה בשם "דאס פרייע וואָרט" (המילה החופשית).
קוויטקו היה תומך נלהב של מהפכת אוקטובר והשתלב במהירות במִמסד הקומוניסטי-יידישיסטי. הוא היה מחנך במעון ילדים עזובים שהתרבו מאוד בעת המהפכה ומלחמת האזרחים. בשנת 1921 יצא לגרמניה, כפקיד בנציגות מסחר סובייטית, ושהה שם עד שנת 1925. באותה העת פרסם עם שני משוררי היידיש דער נסתר משה ליפשיץ מאסף אוונגרדי בשם "גייענדיק" (ברלין 1923). בשובו לאוקראינה ניהל את התיאטרון היהודי האמנותי בחארקוב, וערך עיתוני יידיש לילדים ולמבוגרים. בין השאר ערך את הירחון "די רויטע וועלט" ('העולם האדום') ואת השבועון לילדים "זיי גרייט" ('היה נכון').
קוויטקו לא התיישר לגמרי עם הקו הקומוניסטי הנוקשה, והרשה לעצמו לבקר את המשטר. הוא פוטר מהעיתונות ונשלח לעבוד במפעל לטרקטורים. כתיבתו למבוגרים נחסמה, אך הוא המשיך לפרסם את יצירתו לילדים. בוועידת סופרי הילדים הסובייטים שנערכה בחארקוב בשנת 1933 זכה קוויטקו להכרה נרחבת ולכיבודים רבים. התנגדות השלטונות לפרסום יצירתו נתמעטה, יצירותיו תורגמו מיידיש לרוסית וללשונות נוספות של ברית המועצות. שיריו הולחנו, בין השאר על ידי המלחין פרוקופייב, ונפוצו ברוסית בעיקר, במיליוני עותקים.
בשנת 1939 זכה קוויטקו בעיטור "הדגל האדום" הסובייטי על יצירתו לילדים. הוא ערך כמה מסעות, הצטרף גם למסעות מחקר וזכה אפילו להשתתף במשלחת מחקר גאוגרפית אל התחום הארקטי הרוסי. בשל פרסומו וחשיבותו במימסד היהודי-סובייטי היה בין ראשי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי בשנות מלחמת העולם השנייה.
עם תום המלחמה עוד גדל פרסומו, והוא נבחר למזכיר אגודת הסופרים היהודים, משרה שהיה בה כוח רב, השפעה, ואפשרויות נרחבות לפרסום וסיוע. הוא עוד הספיק לקבץ ולערוך כמה קובצי עדויות של יהודים מימי המלחמה, הכיבוש הגרמני וההשמדה. כל אלה לא עזרו לו, ובשנת 1949 הוא נאסר ונעצר עם סופרים יהודים רבים. הוא הועבר ממחנה מעצר למחנה מעצר, עונה, טולטל והורעב. ב-12 באוגוסט 1952 הוא הוצא להורג עם יתר הרוגי המלכות בברית המועצות.
שמו של לייב קויטקו טוהר באמצע שנות החמישים, ויצירותיו לילדים ולמבוגרים נדפסו שוב ביידיש, ברוסית, ובלשונות נוספות. והוא נחשב היום כאחד מיוצרי ספרות הילדים הגדולים הן ביידיש הן ברוסית. הוא פרסם למעלה משבעים כרכים של שירה, שירה לילדים, סיפורת וממוארים. לעברית תורגמו כמה משיריו, בין השאר על ידי נתן יונתן, אוריאל אופק וגרשון חנוביץ, וספרון שירים אחד בלבד.
דניס לולין
דניס לולין (באנגלית : Dennis Loline) הוא אוטובוס דו-קומתי מתוצרת כלי הרכב המסחריים (אוטובוסים, כלי רכב ייעודיים לשדות תעופה, רכב לפינוי אשפה וכבאיות) "Dennis Specialist Vehicles Limited" בעיר "Guildford" הבריטית בין השנים 1958–1966.
בדגמי "Dennis Loline III" תוכננו 68 מושבים (29 מושבים בקומה התחתונה, ו-39 מושבים בקומה העליונה).
וידויים
וידויים (בלטינית: Confessiones) הוא שמה של סדרת חיבורים מאת התאולוג הנוצרי אוגוסטינוס.
סקירה כללית
אוגוסטינוס כתב את הווידויים בשנת 397, ובהם הוא מפרט את חטאיו ותשובתו, וחושף את הגזמותיו בהתנהגותו כנער ואישיותו כהוגה מתחילה להתהוות. הנושא העיקרי של וידויים הוא ספקולציה תאולוגית טהורה. וידויים מתחלק לשלושה-עשר חיבורים, כאשר בתשעת הספרים הראשונים אוגוסטינוס מכין את הקוראים נפשית לקבלת סמכותו לדבר לא רק בשם התבונה אלא גם בשם האל.
בחיבורו זה אוגוסטינוס מגנה את אלה הקשורים בקשרי אהבה עם יצורים בני תמותה:
"אם תחפשו את חיי האושר בממלכת המוות לא תמצאו אותם כלל. כי איך תוכלו למצוא חיים מאושרים במקום חסר חיים?"
בספר הרביעי הוא מספר כי בהיותו צעיר ולפני שהפך לנוצרי, סבל משברון לב עקב קשריו עם ידידו שמת לפתע פתאום. ייסורים אלה היו חסרי חוכמה בהיותם תוצאה של קשרי ידידות עם בן תמותה:
"כיצד היה בכוחה של תוגה זו לחדור לנפשי כה בקלות, אלמלא ערערתי את יציבותה בכך שאהבתי בן תמותה כאילו לא ימות לעולם?"
לדעתו צריך לדעת לדחות את הקשרים עם אנשים כאשר הם הופכים לבלעדיים, כי בעולם הזה הכול הוא בן חלוף, הכול נתון להתמוטטות ולכיליון, ובאשר ליצורים בני תמותה יש צורך:
"שנפשי לא תהיה קשורה כלל בקשרי אהבה שיחזיקו אותה בשבי כאשר היא מניחה לעצמה לשקוע בתענוגות החושים. כי בעוד שיצורים בני חלוף אלה מעבירים את חייהם ורצים לקראת מותם, הנפש נקרעת על ידי תאוות אלה שהיא חושקת בהן והגורמות לה להתייסר עד אין סוף. כי הנפש משתוקקת מטבעה למצוא מקום מקלט בחיקו של מי שהיא אוהבת. אך אין זה מן האפשר שתמצא מנוח בחיקם של יצורים בני חלוף שאינם בני קיימא ונמצאים במצב של מעבר ושל שינוי תמידי." (ספר רביעי פרק 10).
אוגוסטינוס, שהתנגד לקשרי אהבה בדרך כלל, אינו שולל אותם כאשר המדובר באהבת האלוהי, כלומר: לא באהבת האל בלבד אלא באהבת הנצחי שבבני האדם, הגורם להם לחדול מלהיות בני תמותה ולהפוך לבני אלמוות:
"אהוב את הנפשות באמצעות האלוהי, כי כשלעצמן הן תועות ובנות חלוף, אך באמצעותו הן הופכות ליציבות ובלתי משתנות. ממנו הן מקבלות את יציבותן ובלעדיו הן מתמוטטות ועוברות מן העולם... דבוק באלוהים בחוזקה, והפכת ליציב ואיתן." (ספר רביעי פרק 12).
דבר אינו כה מפתיע כמו השלווה האופפת את אוגוסטינוס כאשר הוא מדבר על התנסותו בייסורים. המדובר איננו עוד בתקופת נעוריו לפני שהפך לנוצרי, אלא בתקופה מאוחרת יותר שבה התייסר על מות אמו שהייתה קרובה מאוד ללבו:
"מה שחשתי בלבי, שנתפס בחולשה ילדותית וגרם לי להזיל דמעות, הוכנע באמצעות כוחו של ההיגיון. כי חשבנו שאין זה יאה שבהלוויות אלה נבכה וניתפס לקינות ולאנחות. הן משמשות בדרך כלל כדי להביע צער על המתים שלא ישובו לעולם. תחת זאת מותה של אמי לא היה בו כל צער, כאילו הייתה עדיין בין החיים באמצעות הנצחי שבה." (ספר תשיעי פרק 12).
בספר העשירי הוא עובר מן העבר אל ההווה, לתיאור מצבו הנפשי בשעת כתיבת הדברים ולדיון ארוך במהות הזיכרון. בספר האחד-עשר הוא עוסק בלוגוס, דבר אלוהים הנצחי, שיצר את עולמנו, "החוכמה היא הראשית, ובראשית בראת את השמיים והארץ" (סעיף 11). מדוע רצה האל לברוא את העולם? על כך אין לאוגוסטינוס תשובה. עם זה, הוא אינו מקבל את ההצעה המבודחת כלשונו, "הוא הכין את הגיהנום למעמיקים [מדי] לחקור" (סעיף 14). בספרים השנים-עשר והשלושה-עשר הוא עוסק בבריאת העולם, בכנסייה ובתורת הפרשנות הכנסייתית באמצעות פירוש אלגורי לפסוקי הפרק הראשון בספר בראשית.
מלחמת האזרחים הקסטיליאנית
מלחמת האזרחים בקסטיליה הייתה מלחמת ירושה על כתר קסטיליה שנמשכה בין 1351 ל-1369. הסכסוך החל לאחר מותו של המלך אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה במרץ 1350. הוא הפך לחלק מהסכסוך הגדול יותר שהתחולל אז בין ממלכת אנגליה לממלכת צרפת: מלחמת מאה השנים. היא התרחשה בעיקר בקסטיליה ובמימי החוף שלה בין הכוחות המקומיים ובעלות הברית של המלך השליט, פדרו, ואחיו הבלתי חוקי אנריקה מטראסטמארה על הזכות לכתר.
הגורמים למלחמה
אחיו הבלתי חוקי אנריקה השיג במהירות את תמיכתם של לא רק האצולה הבכירה, אלא גם צרפת, אראגון והאפיפיור. בשנת 1366, הוא הדיח רשמית את אחיו כמלך קסטיליה, לאון, טולדו וסביליה והכריז על עצמו כמלך במנזר לאס הולגאס.