cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בחזרה לעתיד
פיתוח הסרט
התסריטאי והמפיק של הסרט בוב גייל הגה את הקונספט לסרט לאחר שביקר ב-1980 בבית הוריו בסנט לואיס, מיזורי. לטענתו, כאשר ירד למרתף בבית הוריו מצא גייל את ספר המחזור של אביו מתקופת התיכון וגילה כי אביו היה פופולרי למדי בתקופת התיכון וכי נבחר כ"נשיא המחזור" בבית ספרו. גייל, אשר לא הכיר את נשיא המחזור בבית ספר תהה בעקבות כך אם הוא היה מתרועע עם אביו אם הם היו באותו הגיל והלכו לאותו בית הספר במהלך תקופת התיכון. כאשר חזר לקליפורניה גייל יצר קשר עם הבמאי רוברט זמקיס והציג בפניו את הרעיון הכללי לסרט. בעקבות כך זמקיס העלה לראשונה את הרעיון לפיו ישולב בסרט דמות של אם שמרנית שטענות כי מעולם לא התנשקה עם אחד מהבנים במהלך תקופת בית הספר, אך בפועל יתגלה בסרט כי במהלך תקופת התיכון היא הייתה מלאת תשוקה. בעקבות כך, בספטמבר 1980 זמקיס וגייל פנו לאולפני קולומביה וחתמו על הסכם לפיתוח התסריט לסרט.
פיתוח הטיוטה הראשונה של התסריט הסתיים בפברואר 1981 והיא הוצגה בפני אולפני קולומביה אשר החליטו שלא להפיק את הסרט. לטענת גייל הם ציינו בפניו שלדעתם "הסרט ממש נחמד, חמוד וחם, אבל לא מספיק מיני". כמו כן גייל ציין שאולפני קולומביה הציעו להם להציע לדיסני להפיק את הסרט. במהלך ארבע השנים הבאות התסריט של הסרט שוכתב פעמיים וכמו כן גייל וזמקיס ניגשו לאורך תקופה זו לאולפנים הגדולים בהוליווד והציעו להם להפיק את הסרט, אך כל האולפנים הגדולים סירבו לעשות זאת. בתחילת שנות ה-80 קומדיות נוער פופולריות (כגון "נעורים בקצב מהיר" "שחק אותה אצל פורקי" ) היו נועזים יחסית ובשל כך האולפנים הגדולים סירבו להפיק את הסרט משום שלא היה מספיק נועז. כאשר גייל וזמקיס ניגשו לאולפני דיסני גם שם נתקלו בסירוב משום שלטענת דיסני סיפור בו אם מתאהבת בבנה לא היה מתאים כסרט משפחתי תחת המותג דיסני.
גייל וזמקיס התפתו להפיק את הסרט יחד עם סטיבן ספילברג אשר הפיק יחד עימם את הסרט "Used Cars" ו"I Wanna Hold Your Hand"  אשר זכו להצלחה בקופות. בעקבות כך זמקיס וגייל נפגשו עם ספילברג והציגו בפניו את התסריט כאשר לטענתם התאהב בתסריט. זמקיס נמנע מלפנות לספילברג בתחילת הדרך משום שחשש שאם הסרט לא יזכה להצלחה בקופות ספילברג יסרב בעתיד להפיק יחד איתו סרטים נוספים. לטענתו של גייל שהם חששו שהם יהיו מוכרים בתעשיית הקולנוע כאלו שמועסקים רק משום שהם חברים של סטיבן ספילברג. לטענתו של זמקיס בשל כך הוא בחר במקור לביים את "בעקבות האוצר הרומנטי" במקום את "בחזרה לעתיד". בעקבות ההצלחה לה זכה הסרט "בעקבות האוצר הרומנטי" בבימויו של זמקיס הוא הרגיש נוח יותר להציע בפני ספילברג להפיק את "בחזרה לעתיד". ספילברג הסכים להפיק את בחזרה לעתיד וקבע שהסרט יופק על ידי חברת ההפקה שלו אמבלין אנטרטיינמנט בשיתוף עם קתלין קנדי ופרנק מרשל אשר הוא מפיקים בפועל של הסרט יחד עם ספילברג.
כמה מהצעותיו של המפיק סידני שיינברג התקבלו במהלך העבודה על התסריט, בהם ההצעה לשנות את השם של אימו של מרטי מ"מג" ל"לוריין" (על שם אשתו השחקנית לוריין גארי), ההצעה לשנות את שמו של הפרופסור מ"פרופסור בראון" ל"דוק בראון", וההצעה לשנות את שימפנזת המחמד של הפרופסור לכלב. שיינברג הציע גם ששם הסרט ישונה ל"איש החלל מפלוטו" משום שלטענתו אף סרט עם המילה "עתיד" לא זכה אי פעם להצלחה. הוא הציע שבסצנה בה מרטי מתחזה להיות חייזר הוא צריך להציג את עצמו כ"איש חלל מהכוכב פלוטו" במקום "דארת' ויידר מהכוכב וולקן" וכי ספר הקומיקס של בן החקלאי היה צריך להיקרא "איש החלל מהכוכב פלוטו" במקום "אנשי זומבי מפלוטו". זמקיס אשר הזדעזע מההצעה של שיינברג לשנות את שם הסרט פנה לעזרתו של ספילברג. בתגובה שלח ספילברג הודעה לשיינברג בה הוא ציין שצוות ההפקה סבר ששיינברג התלוצץ כאשר הציע לשנות את שם הסרט ובאופן זה גרם לו לרדת מהרעיון.
ליהוק
מייקל ג'יי פוקס היה הבחירה הראשונה של יוצרי הסרט לתפקיד מרטי מקפליי, אף על פי כן, באותה העת פוקס היה מחויב לקחת חלק בצילומי הסיטקום "קשרי משפחה". המפיק של "קשרי משפחה" גארי דייוויד גולדברג היה סבור באותה העת שפוקס היה חיוני להצלחת הסיטקום. בעת שהקולגה מהסדרה מרדית' בקסטר הייתה בחופשת לידה, הדבר אפשר לפוקס להקדיש זמן להשתתפות בסרט. לקראת סוף 1984 התברר שפוקס לא יוכל לככב בסרט בשל ההתחייבות לקשרי משפחה. האפשרויות החלופיות היו שאת התפקיד יגלם כריסטופר תומאס האוול או אריק סטולץ. סטולץ הרשים את המפיקים עם התפקיד אותו גילם בסרט "מסכה" (אשר טרם יצא אז לאקרנים) ועל כן הם בחרו בו לגלם את מרטי מקפליי. בשל תהליך הליהוק המורכב והמפרך, תאריך התחלת ההפקה עוכב פעמיים.
ארבעה שבועות לאחר תחילת צילומי זמקיס קבע שסטולץ אינו מתאים לגילום דמותו של מרטי מקפליי. על אף שהוא וספילברג הבינו שהמשמעות היא שהם יהיו חייבים לצלם מחדש את הסרט ושהעלות של המהלך תהיה בין 3 ל-14 מיליון דולרים, הם החליטו שהדבר הכרחי להצלחת הסרט. לטענת ספילברג זמקיס הרגיש שלסטולץ לא היו איכויות קומיות וכי סוג המשחק של סטולץ היה דרמטי מדיי לתפקיד. לטענת גייל ההרגשה הייתה שסטולץ משחק את התפקיד, בעוד שהאישיות של פוקס דומה יותר לאישיות של מרטי מקפליי. גייל ציין גם כי סטולץ חש לא נוח עם רכיבה על סקייטבורד, בעוד שלפוקס לא היו בעיות לרכב על סקייטבורד. שבועיים לאחר תחילת הצילומים סטולץ ציין בשיחת טלפון עם הבמאי פיטר בוגדנוביץ' שהוא סבור שהוא לא מתאים לתפקיד ולחזון של גייל וזמקיס.
לוח הזמנים של פוקס נפתח בינואר 1985 כאשר בקסטר חזרה לקחת חלק בצילום הסיטקום קשרי משפחה בעקבות חופשת ההריון שלה. צוות ההפקה של "בחזרה לעתיד" נפגש שוב עם גולדברג, אשר חתם איתם על חוזה לפיו הוגדר כי העדיפות הראשונה של פוקס תהיה "קשרי משפחה", ואם יתגלה קונפליקט בלוח הזמנים, פוקס יאלץ להתמקד בראש ובראשונה בצילומי "קשרי משפחה". פוקס אהב את התסריט של בחזרה לעתיד. לטענת פוקס הוא הרגיש שדמותו של מרטי מקפליי דומה לו במיוחד. "כל מה שעשיתי בתיכון היה לרכב סקייטבורד, לרדוף אחרי בנות ולנגן בלהקות, אפילו חלמתי להיות כוכב רוק".
כריסטופר לויד לוהק לתפקיד דוק בראון לאחר שהבחירה הראשונה של חברת ההפקה, ג'ון ליתגאו, לא היה זמין לקחת חלק בהפקת הסרט. לויד דחה במקור את התפקיד, אך שינה את דעתו לאחר שקרא את התסריט ולאחר שאשתו דחקה בו לקחת את התפקיד. הוא בחר לבסס את הדמות על אלברט איינשטיין והמנצח לאופולד סטוקובסקי. הוחלט בהמשך שגבו של דוק בראון יהיה כפוף בסרט מכיוון שלויד (בגובה 1.85 מטרים) היה גבוה בהרבה מפוקס (בגובה 1.65 מטרים), ובאופן זה היה נדמה שהגבהים ביניהם לא גדולים מדי.
כריספין גלובר נבחר לגלם את ג'ורג' מק'פליי. לטענתו של זמקיס גלובר אילתר חלק ניכר מן הגינונים המאפיינים את הדמות החנונית של ג'ורג', כמו ידיו הרועדות. בשל מחלוקת חוזית גלובר הוחלף בג'פרי וייסמן בסרטי ההמשך.
ליאה תומפסון נבחרה לגלם את דמותה של לוריין מקפליי, במקור בעיקר משום שהיא כבר שיחקה עם סטולץ בסרט "The Wild Life". המפיקים בחרו בה לתפקיד כאשר הם בסרט בעת תהליך הליהוק של סטולץ. בסצנה בתחילת הסרט בה היא מגלמת את לוריין בגיל המעבר, לקח למאפרים שלוש וחצי שעות לעבוד על האיפור של הדמות.
תומאס פ. וילסון נבחר לגלם את ביף טאנן משום שהמפיקים חשו שהבחירה המקורית, ג'יי ג'יי כהן, לא היה גדול מספיק בהשוואה לסטולץ. כהן נבחר בשל כך לאחד מחברי הכנופיה של ביף. אלמלא צילומי הסרט היו מתחילים עם סטולץ, סביר להניח שכהן היה זוכה בתפקיד של ביף טאנן.
בעוד שבתחילה השחקנית מלורה הארדין נבחרה לגלם את חברתו של מרטי, ג'ניפר, לאחר שסטולץ פוטר גם היא פוטרה בטענה שהיא הייתה גבוהה מדי בשביל לגלם את הדמות לצד פוקס. הארדין פוטרה לפני שאף השתתפה בצילומים, והיא הוחלפה בשחקנית קלודיה וולס.
צילומי הסרט
לאחר פיטוריו של סטולץ מייקל ג'יי פוקס לקח חלק בצילומי הסרט במקביל לצילומי הסיטקום "קשרי משפחה". הוא לקח חלק בצילומי הסיטקום "קשרי משפחה" במהלך היום, ובצילומי בחזרה לעתיד בין - 6:30 בערב עד 2:30 בלילה. באותה העת פוקס ישן בממוצע חמש שעות בכל לילה. בימי שישי הוא לקח חלק בצילומי הסרט בין השעות 10:00 בבוקר עד 18:00 בערב. הוא היה מעורב בצילום סצינות שצולמו בחוץ רק במהלך סוף השבוע, שכן רק אז הוא היה זמין בשעות היום. פוקס מצא כי לוח הזמנים הצפוף היה מתיש במיוחד. זמקיס ציין גם הוא שלוח הזמנים של צילום הסרט היה מתיש במיוחד משום שנאלצו לעבוד סביב ההתחייבות של פוקס ל"קשרי משפחה" והוא ציין שמכיוון שהם צילמו בלילות הוא תמיד היה "חצי ישן".
הסצנות שמתרחשות בסרט בהיל ואלי צולמו בכיכר בית המשפט הממוקם באולפני יוניברסל (34.14142°N, -118.34977°W). גייל ציין שהיה זה בלתי אפשרי לצלם את הסרט בעיר אמיתית משום ש"שום עיר לא תיתן ליוצרי הסרט לשנות את מראה העיר כך שהיא תראה כמו עיר בשנות החמישים". יוצרי הסרט החליטו לצלם את כל החלקים של הסרט שמתרחשים בשנות ה-50 קודם, לוודא שהעיר תראה יפה ומסודרת, ולאחר מכן על מנת לצלם את הסצנות של שנות השמונים צוות ההפקה גרם לאותם האתרים להיראות יותר מלוכלכים ופחות מסודרים. הסצנות שמתרחשות בשנות החמישים בתוך ביתו של דוק בראון צולמו בבית רוברט ר. בלקר, ואילו הסצנות שמתרחשות בשנות החמישים מחוץ לביתו של דוק בראון צולמו בבית גמבל. הסצנות שמתרחשות בשנות השמונים מחוץ לקניון Twin Pines, ובסוף הסרט מחוץ לקניון Lone Pine צולמו מחוץ למרכז הקניות Puente Hills בקליפורניה. הסצנות שמתרחשות בשנות השמונים מחוץ לבית הספר התיכון של היל ואלי צולמו מחוץ לבית הספר התיכון ויטייר אשר ביישוב ויטייר בקליפורניה. הסצנה של האודישן בתחילת הסרט צולמה ב"אולם מרקמברידג 'פארק" בבורבאנק, והסצנה של הנשף צולמה באולם ההתעמלות של הכנסייה המתודיסטית בהוליווד. הסצנות מחוץ לבית של משפחת ביינס ב-1955 צולמו ביישוב פסדינה שבקליפורניה.
ההפקה סיימה לצלם את הסרט לאחר 100 יום ב-20 באפריל 1985. בתחילה מועד היצאה המתוכנן של הסרט עוכב ממאי לאוגוסט, אך לאחר שהסרט הוקרן בפני קהל ניסיוני וזכה לתגובות חיוביות במיוחד, שיינברג בחר להקדים את הקרנת הבכורה של הסרט ל-3 ביולי 1985. בעקבות כך, שניים מהעורכים של הסרט, ארתור שמידט והארי קרמידאס, עבדו על עריכת הסרט, בעוד שעורכי הפסקול עבדו במשמרות של 24 שעות על הסרט. שמונה דקות נחתכו מהסרט, אשר כללו סצנה בה מרטי מבחין באמא שלו מרמה בבחינה בבית ספר, סצנה בה ג'ורג' נתקע בתא טלפון לפני שהוא מציל את לוריין, כמו גם סצנה ארוכה יותר בה מרטי מעמיד פנים שהוא דארת' ויידר. זמקיס כמעט בחר להסיר את הסצנה בה מרטי מנגן את "Johnny B. Goode" משום שלטענתו הוא הרגיש שהסצנה איננה מוסיפה לעלילה, אבל הקהל בהקרנת המבחן אהב במיוחד את הסצנה, ועל כן הוחלט להשאיר אותה. חברת האפקטים המיוחדים Industrial Light & Magic הייתה מעורבת בהפקה של 32 סצנות אשר הפקתן הושלמה לבסוף רק שבוע לפני מועד ההשלמה של הפקת הסרט. תהליך הקומפוזיטינג (Compositing) וכמו גם את יצירת סצנת מכת הברק במגדל השעון הופקו על ידי האנימטור ווס טקהאשי אשר היה מעורב גם בהפקה של שני הסרטים הבאים בטרילוגיה.
פסקול
המלחין והמנצח האמריקאי אלן סילבסטרי שיתף לפני כן פעולה עם זמקיס בהפקת המוזיקה לסרט "בעקבות האוצר הרומנטי". לטענת ספילברג הוא לא אהב את הפסקול של הסרט "בעקבות האוצר הרומנטי". זמקיס יעץ לסילבסטרי לגרום לכך שהפסקול לסרט יהיה "אפי" ("epic") על מנת להרשים את ספילברג. סילבסטרי החל להקליט את הפסקול לסרט שבועיים לפני שהפסקול הוצג לראשונה. זמקיס החליט גם שהלהקה יואי לואיס והחדשות יפיקו את שיר הנושא לסרט. השיר הראשון אותו יצרו יואי לואיס והחדשות עבור הסרט נדחה על ידי אולפני יוניברסל. בעקבות כך הם יצרו את השיר "The Power of Love" (כוחה של האהבה). אולפני יוניברסל אהבו את השיר אך היו מאוכזבים מכך שהשם "בחזרה לעתיד" לא שולב במילות השיר או בשם השיר. בסופו של דבר השיר "Back in Time" של יואי לואיס והחדשות שולב בסרט בסצנה בה מרטי מתעורר לאחר שהוא חוזר ל-1985 וכמו גם במהלך הקרדיטים בסוף הסרט. קטע קצר מהשיר "The Power of Love" מבוצע גם בביצוע אינסטרומנטלי בסצנה בה להקתו של מרטי מקפליי נבחנת בתחרות להקות לקראת נשף בית הספר; את ראש וועדת הבחינה, הפוסלת את הלהקה כיוון שהיא "רועשת מדי", משחק יואי לואיס עצמו.
אף על פי שנדמה שפוקס מנגן בגיטרה בסרט, לשם צילומי הסרט נשכרו שירותיו של המוזיקאי פול הנסון אשר לימד את פוקס כיצד לנגן בגיטרה בסרט כך שהדבר ייראה מציאותי, כולל הקטע בו פוקס מנגן בגיטרה כאשר היא מורמת מעל לראשו. כמו כן, בקטע בסרט בו פוקס מנגן ושר את השיר "Johnny B. Goode" הוא למעשה העמיד פנים שהוא שר לביצוע של מארק קמפבל.
אלבום הפסקול שיצא לשווקים ב-1985 הכיל רק שתי רצועות של אלן סילבסטרי, וכל יתר השירים בפסקול היו שירים מאת יואי לואיס והחדשות, השיר שבוצע על ידי הלהקה הבדיונית "מרווין ברי והסטארלייטס", ושני שירי פופ שנשמעים בקצרה ברקע בקטעים מסוימים בסרט. ב-24 בנובמבר 2009 יצא לשווקים מהדורה מורחבת של פסקול הסרט הכוללת שני תקליטורים עם כל הפסקול של הסרט.
אלבום הפסקול המקורי מ-1985 כלל את הרצועות הבאות:
רווחים בקופות
בחזרה לעתיד היה במשך 11 שבועות הסרט הפופולרי ביותר בבתי הקולנוע. הסרט גרף 210.61 מיליון דולרים באמריקה הצפונית ו-178.8 מיליון דולרים בארצות זרות, וצבר בסך הכל כ-389.1 מיליון דולר ברחבי העולם. בחזרה לעתיד היה לסרט הריווחי ביותר לשנת 1985. האתר Box Office Mojo מעריך כי הסרט מכר מעל ל-59 מיליון כרטיסים בארצות הברית לבדה.
תגובה ביקורתית
באתר Metacritic קיבל הסרט את הדירוג הממוצע 87 על סמך שקלול 12 חוות דעת שונות. באתר Rotten Tomatoes 96% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורת חיובית (מתבסס על 77 ביקורות שונות), כאשר הדירוג הממוצע המשוקלל לו זכה הסרט הוא 8.71 מתוך 10.
מבקר הקולנוע האמריקני הנודע רוג'ר איברט נתן לסרט 3.1 כוכבים מתוך 4 כוכבים. מבקר הקולנוע דייב קהר מהשיקגו רידר ציין שגייל וזמקיס כתבו תסריט שאיזן באופן מושלם מדע בדיוני, רצינות והומור. BBC News שיבח את המורכבות של התסריט וציינו כי "אף אחד לא אומר דבר מה שלא הופך להיות חשוב בהמשך העלילה". הסרט נכלל גם ברשימת הסרטים הטובים ביותר לשנת 1985 של ג'ין סיסקל.
שבחים
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-58 של שנת 1985 - זמקיס וגייל היו מועמדים לפרס בקטגוריית התסריט המקורי, השיר "The Power of Love" היה מועמד בקטגוריית השיר המקורי, ביל ווארניי וב. טניסון סבסטיאן השני ורוברט ת'רילוול היו מועמדים בקטגוריית פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר. והוא זכה באחד בקטגוריית עריכת הקול הטובה ביותר.
הסרט זכה בפרס הוגו בקטגוריית הסרט הדרמטי הטוב ביותר ופרס סטורן בקטגוריית סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר. זמקיס, המלחין אלן סילבסטרי, מחלקת עיצוב התלבושות של הסרט, ושחקני המשנה כריסטופר לויד, ליאה תומפסון, כריספין גלובר ותומאס פ. וילסון היו גם הם מועמדים לפרס סטורן. הסרט היה מועמד לפרסי BAFTA רבים בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-39 כולל בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, האפקטים החזותיים הטובים ביותר, בקטגוריית עיצוב ההפקה הטוב ביותר, ובקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
בפרסי גלובוס הזהב ה-43 לשנת 1985 הסרט היה מועמד בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, השיר המקורי (עבור השיר "The Power of Love"), השחקן הטוב ביותר (מייקל ג'יי פוקס), והתסריט הטוב יותר (זמקיס וגייל)
מורשת
הנשיא האמריקני רונלד רייגן, אשר היה מעריץ של הסרט, התייחס לסרט בנאום מצב האומה שנתן ב-1986 כאשר אמר:
הסרט דורג במקום ה-28 ברשימת "50 סרטי התיכון הטובים ביותר בכל הזמנים" של אנטרטיינמנט ויקלי. בשנת 2008 "בחזרה לעתיד" נבחר כסרט במיקום ה-23 ברשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים של קוראי המגזין אמפייר. הסרט נכלל גם ברשימה דומה של הניו יורק טיימס שכללה את אלף הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים. בינואר 2010 הסרט נכלל ברשימת 100 הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים של המגזין הבריטי Total Film. ב-2007 הכריזה ספריית הקונגרס על הסרט כ"משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית" והוא נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
בשנת 2006 התסריט של הסרט נבחר על ידי גילדת הכותבים של אמריקה במקום ה-56 ברשימת התסריטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
ביוני 2008 מכון הקולנוע האמריקאי חשף רשימת ה- אשר כוללת את עשרת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים בכל ז'אנר קולנועי. בחזרה לעתיד נכלל ברשימה כאחד מ-10 סרטים הטובים ביותר בז'אנר המדע בדיוני.
ישנו גם מחזמר המבוסס על הסרט הראשון בטרילוגיית בחזרה לעתיד, אשר נמצא בשלבי פיתוח, ומיועד להיות מוצג בתיאטראות וסט אנד בלונדון. זמקיס וגייל סייעו בכתיבת התסריט למחזמר, בעוד שאלן סילבסטרי וגלן באלארד אחראים על המוזיקה במחזמר. במקור התכנון היה שהצגת הבכורה של המחזמר תהיה ב-2015 במלאת שלושים שנה להקרנת הסרט המקורי, אך בשל עיכובים שונים בהפקה הצגת הבכורה של המחזמר צפוי להיות ב-20 בפברואר 2020.
הקטעים בסרט בהם מרטי מקפליי נוסע על סקייטבורד הוצגו לראשונה בתקופה בארצות הברית בה תרבות הסקייטבורדינג הייתה בתחילת דרכה, ולאורך השנים גולשי סקייטבורד מקצועיים רבים ציינו כי לסרט הייתה השפעה רבה להעלאת העניין בקרב צעירים בתחום.
בחזרה לעתיד מדורג במקום העשירי ב"רשימת 50 הסרטים שצריך לראות לפני שמתים" של Film4.
סרטי המשך
בחזרה לעתיד 2 יצא לאקרנים ב-22 בנובמבר 1989 זכה לביקורות מעורבות והצליח בקופות באופן דומה לסרט המקורי, כאשר הוא היה במקום השלישי מבחינת סך הכנסותיו ברוטו ברחבי העולם בהשוואה לכל יתר הסרטים שיצאו לאקרנים באותה השנה. עלילת הסרט ממשיכה ממש מאותו המקום בו הסרט המקורי הסתיים, ועוקבת אחר הרפתקאותיהם של מרטי ודוק אשר נוסעים אל העתיד לשנת 2015, לאחר מכן לשנת 1985 האלטרנטיבית, ולבסוף לשנת 1955 בה מרטי צריך לשנות דבר מה תוך שהוא צריך להימנע מלהיתקל במרטי הראשון של שנת 1955 מפני שזה עלול לגרום לשיבוש רצף חלל הזמן. הסרט השני בטרילוגיה עורר עניין רב משום שעלילתו מתרחשת בעתיד הלא רחוק ועל כן יוצרי הסרט שילבו בו תחזיות שונות לטכנולוגיות שעשויות להיות זמינות עד 2015.
עלילת הסרט בחזרה לעתיד 3, אשר יצא לאקרנים ב-25 במאי 1990, ממשיכה מאותו המקום בו הסרט השני הסתיים. בסרט זה מרטי נוסע בחזרה לשנת 1885 במטרה להציל את דוק. מבחינה מסחרית, החלק השלישי זכה להכי פחות הצלחה מבין שלושת הסרטים, אף על פי כן הוא זכה לביקורות טובות יותר מאשר הסרט השני בטרילוגיה.
בידול פלנטרי
בּידוּל פְּלָנֵטָרִי הוא התהליך של הפרדת מרכיבים שונים בגוף פלנטרי כתוצאה מהתנהגותם הפיזית או הכימית, כאשר הגוף מתפתח לשכבות נבדלות זו מזו בהרכבן. בתהליך הבידול החומרים הצפופים יותר של הפלנטה (כוכב הלכת) שוקעים למרכז, בעוד חומרים פחות צפופים עולים לפני השטח. בתהליך כזה נוצרים ליבה ומעטפת וביניהן שכבות ביניים. לפעמים נוצר קרום הנפרד בהרכבו הכימי על גבי המעטפת. תהליך הבידול הפלנטרי התרחש בפלנטות, פלנטות ננסיות, באסטרואיד וסטה ובלוויינים טבעיים (כמו הירח).
תנועת חומרים מהשמש
בראשית ההיסטוריה של מערכת השמש, לאחר שהשמש הוצתה במרכז ערפילית השמש, התאדו המימן, ההליום וחומרים נדיפים אחרים באזור שסביב השמש. רוח השמש ולחץ הקרינה הרחיקו את החומרים האלה מהשמש, בשל צפיפותם הנמוכה. כך סולקו חומרים אלה מסביבת השמש והחלו להצטבר כפרוטופלנטים (גושי חומר ראשוניים שחגו סביב השמש).
חימום
בתחילה היו ריכוזים גבוהים של יסודות רדיואקטיביים בפרוטופלנטים, אך כמותם פחתה עם הזמן בשל דעיכה רדיואקטיבית. הפעילות הרדיואקטיביות גרמה לחימום הפרוטופלנטים, פגיעות ולחץ כבידה גרם להצטברות של פרוטופלנטים תוך גידול גושי החומר הראשוניים ותחילת התהוותם של כוכבי לכת. באזורים הפנימיים בהם הייתה הטמפרטורה גבוהה חומרים עברו התכה. כך החלו חומרים צפופים יותר לשקוע לכיוון המרכז, בעוד חומרים קלים יותר עלו לפני השטח. ההרכבים של כמה מטאוריטים (achondrites) מראים כי הבידול התרחש גם בכמה אסטרואידים (למשל וסטה), שהם גופים קטנים יחסית שמהם התפתחו גושים גדולים יותר. האיזוטופ הרדיואקטיבי Al26 שהיה בעל זמן מחצית חיים קצר, היה ככל הנראה מקור החום העיקרי.
כאשר פרוטופלנטים מצטברים נוצר גוש חומר גדול המגיע לקוטר של עשרות קילומטרים. בגוש זה מוסיפים לפגוע גושי חומר קטנים יותר. האנרגיה הנובעת מפגיעת גושי חומר חיצוניים גורמת לחימום מקומי. בנוסף לחימום זה, כוח הכבידה בגוף הגדול יוצר לחצים וגורם לעליית הטמפרטורה. תנאים אלה המאפשרים התכה של חלק מהחומרים. במצב המותך של החומרים מתרחשות תגובות כימיות ונוצרים הבדלי צפיפות המאפשרים הפרדת חומרים, כאשר חומרים קלים נעים אל פני השטח והחומרים הצפופים שוקעים לעבר הליבה.
כף פוינסט
כף פוינסט או קייפ פוינסט (באנגלית: Cape Poinsett) היא לשון יבשה מכוסה קרח, בקצה הצפוני של אזור חוף באד של ארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
מיפוי הכף
אזור קו הגאות העליון של כף פוינסט מופה בשנת 1840 על ידי משלחת החקר של ארצות הברית, בפיקודו של לוטננט צ'אלרס ויקס.
לאחר מכן מופה האזור בהסמך על תצלומי אויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע היי ג'אמפ (מבצע קפיצה לגובה) בין השנים 1946–1948.
מקור השם
שמה של הכף ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (Advisory Committee on Antarctic Names ובראשי תיבות: US-ACAN) של ארצות הברית.
הכף נקראת על שם ג'ואל פוינסט, שהיה מזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית מרטין ואן ביורן.
הפועל טירת כרמל
הפועל טירת כרמל היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר טירת כרמל, המשחקת בליגה ב'.
היסטוריה
בסיום עונת 1975/1976 דורגה הפועל טירת כרמל במקום התשיעי. באותה עונה העפילה הראשונה בכל מחוז לליגה הלאומית (שהייתה הליגה הבכירה), והקבוצות שסיימו במקומות 2-5 בכל מחוז עלו לליגה הארצית שהוקמה כליגת המשנה החדשה. הפועל טירת כרמל נשארה בליגה א', שהפכה בסיום אותה עונה להיות הליגה השלישית, אך כעבור עונה אחת העפילה לליגה הארצית ובה שרדה שלוש עונות, עד שירדה חזרה לליגה א' בסיום עונת 1979/1980.
בשנת 1989 חזרה הפועל טירת כרמל לליגה הארצית לאחר היעדרות של תשע עונות, תחת הדרכתו של המאמן אלי גוטמן. בליגה הארצית שרדה הקבוצה למשך שתי עונות בלבד, עד אשר ירדה חזרה לליגה א' בתום עונת 1990/1991.
בשנת 1995 נשרה הפועל טירת כרמל לליגה ב', ובחלוף עונה נוספת ירדה לליגה ג'. בעונתה הראשונה בליגה ג' ניסתה הקבוצה להעפיל בחזרה לליגה ב' אך סיימה במקום השני, שתי נקודות פחות מהפועל דלית אל-כרמל, ובעקבות הכישלון פורקה הקבוצה.
בשנת 2013 הוקמה הקבוצה מחדש על ידי שמעון פרץ ועידן אליאס, ונרשמה לליגה ג'. בתום עונת 2015/2016 העפילה הקבוצה לליגה ב'.
סטפן סאביץ'
סטפן סאביץ' (במונטנגרית: Стефан Савић; נולד ב-8 בינואר 1991 במויקובאץ שביוגוסלביה) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אתלטיקו מדריד מליגת העל הספרדית ובנבחרת מונטנגרו.
בורצ'ה
סאביץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו בבורצ'ה בעונת, הוא ערך 2 הופעות ליגה בעונה זו, בה העפילה הקבוצה לליגת העל הסרבית. בעונת ערך סאביץ' 21 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד. הוא החל את עונת במועדון, וערך בה 3 הופעות ליגה.
פרטיזן בלגרד
ב-29 באוגוסט 2010 פורסם כי סאביץ' חתם בפרטיזן בלגרד על חוזה ל-4 שנים וילבש את חולצה מספר 15. ב-11 בספטמבר ערך סאביץ' את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–3 על ראד בלגרד. ב-15 בספטמבר ערך סאביץ' את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–1 לשחטאר דונצק במסגרת שלב הבתים של עונת. ב-6 במאי 2011 הבקיע סאביץ' את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-33 בניצחון 0–4 על קבוצתו הקודמת, בורצ'ה, במסגרת המחזור ה-26 בליגה. ב-11 במאי שיחק סאביץ' בגמר הגביע הסרבי בניצחון על וויבודינה נובי סאד. סאביץ' ערך 20 הופעות ליגה והבקיע שער אחד בעונת, בה זכתה פרטיזן בלגרד באליפות סרביה.
מנצ'סטר סיטי
ב-6 ביולי 2011 חתם סאביץ' במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג על חוזה ל-4 שנים. ב-15 באוגוסט ערך סאביץ' את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-74 בניצחון 0–4 על סוונסי סיטי במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-1 באוקטובר הבקיע סאביץ' את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-87 בניצחון 0–4 על בלקברן רוברס במסגרת המחזור השביעי בליגה. סאביץ' ערך 11 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שער אחד. הוא זכה עם מנצ'סטר סיטי באליפות אנגליה לעונת. סאביץ' שיחק גם במשחק מגן הקהילה לשנת, בו ניצחה מנצ'סטר סיטי את צ'לסי בתוצאה 2–3.
פיורנטינה
ב-31 באוגוסט 2012 חתם סאביץ' בפיורנטינה מהסרייה א', כשמטייה נסטאסיץ' עושה את הדרך ההפוכה. ב-7 באוקטובר ערך סאביץ' את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1 על בולוניה 1909 במסגרת המחזור השביעי בליגה. ב-2 בדצמבר הבקיע סאביץ' את שעריו הראשונים במועדון, צמד שערים בתיקו 2-2 נגד סמפדוריה במסגרת המחזור ה-15 בליגה. סאביץ' סיים את עונת עם 26 הופעות ליגה ו-2 שערים, כשהוא עוזר לפיורנטינה לסיים במקום הרביעי, המזכה במקום בליגה האירופית.
סאביץ' המשיך להוות שחקן מפתח בהגנה של פיורנטינה גם בעונת, כשהוא עורך 31 הופעות ליגה בעונה נוספת בה מסיימת פיורנטינה במקום הרביעי בליגה. הוא אף ערך 6 הופעות בליגה האירופית לעונת, עד להדחתה של פיורנטינה על ידי יובנטוס בשלב שמינית הגמר.
קריירה בנבחרת
ב-11 באוגוסט 2010 ערך סאביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונטנגרו, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 בניצחון 0–2 על נבחרת צפון אירלנד במשחק ידידות. ב-10 באוגוסט 2011 הבקיע סאביץ' את שעריו הראשונים בנבחרת, צמד שערים בהפסד 2–3 לנבחרת אלבניה במשחק ידידות. ב-8 בספטמבר 2015 הבקיע סאביץ' את שערו השלישי בנבחרת, שער בדקה ה-9 בניצחון 0–2 על נבחרת מולדובה במסגרת מוקדמות יורו 2016.
אלפרדו פוני
אלפרדו פוני (באיטלקית: Alfredo Foni; 20 בינואר 1911 – 28 בינואר 1985) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת הבלם. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1938.
ביוגרפיה
פוני נולד ב-20 בינואר 1911 באודינה שבאיטליה. תחילה שיחק עבור הקבוצה אודינזה שמעיר הולדתו, וערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 16 בלבד, בשנת 1927. לאחר מכן שיחק עבור הקבוצות לאציו ופאדובה. בשנת 1934 נרכש על ידי יובנטוס והחליף שם את בלמה הוותיק וירגיניו רוסטה. פוני שיחק בהגנה לצד פייטרו ראבה, ובזכות מערכת היחסים המאוד טובה ביניהם הם היו לבין צמד הבלמים הטובים ביותר בעולם בתקופתם. פוני זכה עם יובנטוס בליגה האיטלקית בשנת 1935, ופעמיים בגביע בשנים 1938 ו-1942. הוא שיחק בקבוצה במשך כ-13 שנים, שבמהלכן לא פספס אפילו לא משחק אחד במשך שבע עונות רצופות. בסך הכל ערך פוני 226 הופעות בליגה עם יובנטוס, ו-370 בסך עם כל הקבוצות בהן שיחק.
פוני ערך את הופעות הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה ב-3 באוגוסט 1936, נגד ארצות הברית, במהלך המשחקים האולימפיים שנערכו בברלין. באותו טורניר זכה עימה במדליית זהב אולימפית.
לאחר פרישתו מקריירת המשחק פנה פוני לקריירת אימון, ואימן קבוצות מאיטליה ומשווייץ. הוא היה המאמן של נבחרת איטליה בין השנים 1954–1958, אך נכשל עימה כאשר לא הצליח לעבור את שלב המוקדמות למונדיאל 1958. פוני אימן את אינטר וזכה עימה פעמיים ברצף בליגה האיטלקית בשנים 1953 ו-1954. היה המאמן של נבחרת שווייץ במונדיאל 1966.
פוני נפטר ב-28 בינואר 1985 בלוגאנו שבשווייץ, בגיל 74.
מבצע לא יעלה על הדעת
מבצע לא יעלה על הדעת (באנגלית: Operation Unthinkable) הוא המבצע הראשון שתוכנן במלחמה הקרה. מבצע זה היה אמור להתמודד עם האיום הסובייטי על הגוש המערבי, אך לבסוף לא יצא לפועל. למבצע היו שתי אסטרטגיות, והן הוכנו זו אחר זו בהוראתו של וינסטון צ'רצ'יל בשנת 1945, לאחר כניעת גרמניה הנאצית.
תכנוני המתקפה
התכנון הראשון היה התקפת פתע נגד הכוחות הסובייטים ששהו בגרמניה המזרחית, ובשאר הגוש המזרחי. המטרה הייתה "לכפות את רצונן של בעלות הברית המערביות" (על פי וינסטון צ'רצ'יל), רצונן היה לקבל הסדר שטחים על פולין שנכבשה על ידי ברית המועצות שנה לפני כן. במסמכי המבצע נעשה שימוש נרחב במילה המנחה "רוסיה" כדי להדגיש את דעותיהם של צבא בריטניה על הדמיון בין ברית המועצות לאימפריה הרוסית מהיבט כיבוש השטחים הנרחב.
תכנוני התקיפה לוו בחששות מסוימים שהועלו בצבא הבריטי: ידוע שפרוסים כוחות נרחבים של הצבא האדום בגוש המזרחי והם עלולים להיות רחבים יותר מכוחות הגוש המערבי. חשש נוסף הוא שבמקרה שהגוש המערבי יפתח במלחמה כנגד הגוש המזרחי, ליוסיף סטלין תהיה את האפשרות לחתום על הסכם צבאי עם האימפריה היפנית במקום לפלוש אליה (בעקבות אינטרסים משותפים) ובכך לגבור על כוחות הגוש המערבי.
תאריך התחלת המבצע תוכנן ל-1 ביולי 1945, תוך פחות מחודש וחצי לאחר כניעת גרמניה הנאצית וארבעה ימים לפני הבחירות הכלליות בבריטניה. התכנון כלל מתקפת פתע על הכוחות הסובייטים ששהו בדרזדן בעזרת 47 אוגדות של הצבא האמריקאי והבריטי, יחד עם גיוס מחודש של 100,000 חיילים מצבא הוורמאכט שהובס זמן קצר לפני כן, במלחמת העולם השנייה.
אחת הסיבות לתוקפנותו של צ'רצ'יל הייתה תוצאה מהתפתחותו של פרויקט מנהטן: צ'רצ'יל האמין שאם יתרחש מצב שבו ברית המועצות תסרב להסכים לחלוקת פולין עם בעלות הברית, לארצות הברית תהיה הפריווילגיה להטיל פצצה גרעינית על מוסקבה, סטלינגרד וקייב.
לאחר בדיקת המבצע קבע המטה כי סיכויי ההצלחה של הצבא הבריטי נמוכים, מאחר שכוחות הרגלים של ברית המועצות גדולים פי ארבעה מאלו של הצבא הבריטי, וכוחות השריון כפולים בגודלם מכוחות הגוש המערבי. פתיחת מלחמה במצב זה תגרום ללחימה ממושכת, ותכניס את הגוש המערבי ללחימה חורפית עם הצבא האדום, אשר מתמחה בלחימת חורף, וכך ייגררו שני הצדדים למלחמה כוללת.
תכנוני המגננה
לאור התגליות, אופי המבצע שונה ממצב תקיפה כנגד הגוש המזרחי למצב מגננה. המגננה שתוכננה היא מפני הכרזת מלחמה כוללת על ידי סטלין ופלישת הצבא האדום לגוש המערבי. זאת כדי להגיע לגבול האירופאי עם הים הצפוני והאוקיינוס האטלנטי, פעולה אשר הייתה מובילה לנסיגת צבא ארצות הברית מאירופה.
לתכנוני המגננה היו מספר חולשות עיקריות: צבא ארצות הברית תכנן באותה תקופה לפלוש לתחומי האימפריה היפנית, מה שהצביע על דילול כוחות קרוב בגוש המערבי ולירידה משמעותית בסיכויי הצבא הבריטי להחזיק מעמד כנגד מתקפה של הגוש המזרחי.
וינסטון צ'רצ'יל הורה לבדוק מהם סיכויי ההצלחה של המבצע, והתוצאות שהתקבלו על ידי הצבא הן "לא מציאותיים".
לאחר הבנת המצב, הצבא קבע שכאשר תתרחש מתקפה סובייטית על הגוש המערבי, הצבא הבריטי ישתמש בחיל האוויר והים ביעילות על מנת להתנגד ואף לעצור את התקדמות הצבא האדום.
מבצע זה הועלה פעמים רבות בוועידות בריטיות שהתכנסו במטרה לפתור סכסוכים שהתרחשו במהלך המלחמה הקרה, אך המבצע לעולם לא הוצא לפועל.
מבצע "לא יעלה על הדעת" היה המבצע הראשון הידוע שתוכנן נגד אחד מן הגושים, המערבי או המזרחי, בתקופת המלחמה הקרה. תכנונים אלו נותרו מסווגים ביותר עד שפורסמו בשנת 1998, כשלא נותר איום מפני ברית המועצות.
איוואן (כפר)
איוואן (בהונגרית: Iván) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי איוואן
באיוואן חיו מעט יהודים בתקופות זמן שונות:
יערה שפירא
יערה שפירא (נולדה ב-23 באוקטובר 1995) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת תאגיד השידור הישראלי בכנסת.
ביוגרפיה
שפירא נולדה בתל אביב, בתם של פרופסור רון שפירא וד"ר קרן שפירא-אטינגר. במהלך לימודיה בתיכון עירוני ד', כיהנה כיו"ר ודוברת מועצת התלמידים והנוער הארצית במחוז תל אביב, שידרה ברשת א' והייתה כתבת פרילנסרית בידיעות תל אביב.
בשנת 2013 התגייסה לגלי צה"ל ושירתה ככתבת לענייני איכות הסביבה ובריאות. במהלך שירותה חשפה שפירא ב-2015 כי שר הבריאות ליצמן מקדם את העשרת מי הברז בכל הארץ בפלואור. הניסיון ספג ביקורת ציבורית, אך לימים ההחלטה התקבלה. ב-2016 חשפה את הסכסוך המתמשך בין בתי החולים הדסה ושערי צדק בירושלים על הטיפול בפצועים ה"מתוקשרים" מהפיגועים בגל הטרור, שלטענת חלק מהרופאים הוביל גם לפגיעה במטופלים. עם שחרורה בשנת 2016, זכתה בפרס מפקד גל"צ עבור תוכניתה "בארץ זרועה" שהציגה סיפורים של פליטים סורים. שפירא הקליטה את רוב הראיונות במרכז לפליטים בברלין כשהיא משתמשת בזהות בדויה.
בשנת 2016 שפירא החלה לעבוד בתאגיד השידור הישראלי ככתבת לענייני בריאות ולקחה חלק במחאות שסבבו את הקמת התאגיד.
בשנת 2017 מונתה לכתבת "כאן 11" בירושלים. בהיותה כתבת האזור, פרסמה ב-2018 תחקיר שמצא כי 54 תיקים של עבירות בנייה נעלמו מלשכתה של תמר נמרודי בבית משפט השלום בירושלים, ולפי התלונות עורכי דין גבו סכומי עתק כדי שהם ייגנזו. בעקבות הפרסום פתחה המשטרה בבדיקה. עוד פרסמה ב-2018 את ממצאי נתיחת גופתו של קאסם עבאסי, תושב ירושלים בן 17 שנהרג מירי כוח צה"ל סמוך למחסום פוקוס, שמגלים כי הוא נורה בגבו – בניגוד לטענת חיילי "נצח יהודה" כי ירו בו בעודו נוסע לכיוונם . חקירת מצ"ח נפתחה.
בשנת 2019 מונתה לכתבת "כאן" בכנסת. ב-2021 התעוררה סערה לאחר שפרסמה לקט התבטאויות עבר של מועמדת מפלגת העבודה בבחירות, אבתיסאם מראענה, ובהן פוסט שכתבה על כך שנהנתה לא לעמוד בצפירת יום השואה והתייחסות לעזה כ"גטו". הפרסום ספג ביקורת של עיתונאים ואנשי שמאל שחשבו שהוא בלתי-ראוי. בעקבותיו, פסלה ועדת הבחירות את מראענה מלהתמודד, אך בית המשפט העליון הפך את ההחלטה והיא נבחרה לחברת הכנסת ה-24.
שפירא היא בוגרת התואר בתוכנית המצטיינים בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. מתגוררת בירושלים.
זאב לוז
זאב לוז (20 בפברואר 1932 – 2 באוקטובר 2018) היה כימאי פיזיקלי ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע, ולשעבר הדקאן שלה וסגן נשיא המכון לעניינים אקדמיים. חלוץ בתחום התהודה המגנטית הגרעינית (NMR) בישראל, חתן פרס רוטשילד ופרס ויצמן.
ביוגרפיה
זאב לוז נולד במינכן שבגרמניה בשם וולפגנג עמנואל נוסבאום. בקיץ 1934, כשנה וחצי לאחר עליית השלטון הנאצי, עלה יחד עם משפחתו לארץ ישראל, והתיישבו בבנימינה, שם שימש אביו כרופא.
בנערותו למד בכפר נוער חקלאי, אשר הציע לו עם סיום לימודיו מלגה אקדמית בתמורה להישארותו בבית הספר כמורה. לוז נרשם ללימודי כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלים שם תואר ראשון ושני (באותה התקופה, מוסד זה הציע לימודים ישירים לתואר שני). בשנת 1957 החל את לימודי התואר השלישי במכון ויצמן למדע, בהנחיית פרופ' שאול מייבום. כמחצית מזמנו הוא הקדיש לתפקידו כמורה, שם התוודע לאלכסנדר פיינס, שהיה תלמיד בכפר ולימים הפך לעמיתו במחקר.
לאחר סיום הדוקטורט שימש עמית בתר-דוקטורי במעבדות בל בארצות הברית. בשנת 1964, חזר למכון ויצמן כחוקר, והקים את קבוצת המחקר שלו במחלקה לאיזוטופים, שהוקדשה לחקר ספקטרוסקופיה של תהודה מגנטית גרעינית ואלקטרונית (NMR ו-ESR).
בשנים האחרונות לחייו לקה בניוון רשתית ואיבד את ראייתו.
לוז היה נשוי לאביגיל (אחותו של דן בבלי) והם היו הורים לארבעה. התגורר ברחובות.
מחקר
שאול מייבום, מנחהו של לוז לדוקטורט, בנה ספקטרומטר תהודה מגנטית גרעינית, שהיה אחד מהראשונים בעולם. מייבום, לוז ושאר חברי הקבוצה היה חלוצים בחקר תופעות NMR כמו צימוד ספינים, השפעת הצימוד על הספקטרום של NMR ופיתוח שיטות מדידה. במחקרים אלה הומחש הפוטנציאל של מחקר בתהודה מגנטית גרעינית לקידום ההבנת הקינטיקה של תגובות כימיות, וההבנה הקוונטית של צימוד ספין-ספין.
לוז כתב עבודות חלוציות העושות שימוש באיזוטופ חמצן-17 בחקר תגובות כימיות בשיווי משקל והבנת המבנה המולקולרי של גבישים אורגניים. במקביל הוא קידם את ההבנה של אינטראקציית העל-דק ברדיקלים חופשיים.
בהמשך החל לחקור גבישים נוזליים במספר היבטים – תנועה מולקולרית, סידור מקרוסקופי, מעברי פאזות ופיתוח חומרים חדשים – בעודו משלב עבודה ניסיונית ותאורטית. הוא הראה את ייחודיות ה-NMR באפיון חומרים אלה, במיוחד השימוש ב-NMR של דאוטריום. בין היתר, חקר את הדינמיקה של מולקולות אורגניות מומסות בגבישים נוזליים מסוגים שונים ואת הסדר והמבנה של מזופאזות עם תכונות סימטריות שונות. עבודתו הביאה להבנת הסדר המולקולרי בגבישים נוזליים והתנהגותם בשדות מגנטיים.
לאורך כל הקריירה המחקרית שלו, עשה לוז שימוש בתהודה מגנטית בחקר דינמיקה מולקולרית. הדבר בא לידי ביטוי בשני היבטים: בחירת הניסיונות המתאימים לגילוי התהליך הדינמי, ופענוח התוצאות הספקטרליות במונחים של מנגנון וקצב. בשנות ה-70 הוא פיתח יחד עם פרופ' שלמה אלכסנדר, גישות תאורטיות ונומריות חדשות לפענוח צורות-קו ב-ESR ו-NMR של מולקולות העוברות תהליכים דינמיים כמו שינויי קונפורמציה, קפיצות מולקולריות, דיפוזיה רוטציונית וטרנסלטורית ושחלוף כימי. יחד עם רפי פופקו, הרברט צימרמן, הנס ספיס ואחרים פיתח במשך שנים שיטות חדשות בתהודה מגנטית גרעינית חד ודו-ממדית לחקר תהליכים דינמיים איטיים במוצקים.
הפרופסורים שמעון וגה ודניאלה גולדפרב היו תלמידיו לדוקטורט.
סדקו (אופרה)
סדקו (ברוסית: Садко, על שמה של הדמות הראשית) היא אופרה משנת 1898 בשבע תמונות מאת ניקולאי רימסקי-קורסקוב. הלברית נכתבה על ידי המלחין, בסיועו של ולדימיר בלסקי, ולדימיר סטאסוב ועמיתיו. רימסקי-קורסקוב קיבל השראה לכתיבת האופרה סדקו בשנת 1867, כאשר השלים פואמה סימפונית בנושא, אופ. 5 של המלחין, סדקו (פואמה סימפונית). לאחר שסיים את הגרסה השנייה שלו ליצירה זו ב-1891, הוא החליט להפוך אותה ליצירה דרמטית וכתב אופרה.
המוזיקה עירנית, וביצועי התזמור הידועים של רימסקי-קורסקוב ניכרים בשפע לאורך כל הפרטיטורה. לפי דבריו של המבקר הרוסי בוריס אסאפייב, שנכתבו ב-1922, סדקו מהווה את פסגת יצירתו של רימסקי-קורסקוב. הכל התחיל במנגינה של אופוס 5 והנושא שימש השראה לרוב היצירה האופרית. כולל נושא הפתיחה ונושאים אחרים. לרימסקי-קורסקוב עצמו יצא "לנצל לאופרה זו את החומר של הסימפוני של היצירה הקודמת, ולעשות שימוש בנושאים ובמוטיבים כמנגינות מובילות לאופרה", כתב רימסקי-קורסקוב.
היסטוריה
רימסקי-קורסקוב עצמו היה מעורב באופן הדוק בחזרות הקפדניות שהציב לתזמורת והסביר לתזמורת בעדינות רבה ודקדקנות רבה, יחד עם המנצח יוג'ניו אספוזיטו שגילה סובלנות רבה בעבור השיטתיות של המלחין. רימסקי-קורסקוב בנוסף תיקן בזמן אמת טעויות בתווים. באופן כללי הוא היה מרוצה המחזרות ומהזמרים.
הבכורה העולמית לאופרה התקיימה ב-7 בינואר 1898, שהוצגה על ידי האופרה הפרטית הרוסית בתיאטרון סולודובניקוב.
בבכורה במוסקבה, המנצח היה אותו אחד שבבכורה הקודמת, יוג'ניו אספוזיטו, עם עיצובי תפאורה של קונסטנטין קורובין וסרגיי מאליוטין. ההפקה מומנה על ידי איל הרכבות וחברו של רימסקי-קורסקוב במסגרת חוג באלייב, סאבה ממונטוב. זו הייתה הפעם הראשונה שאחת האופרות של רימסקי-קורסקוב הועלתה על ידי תיאטרון מסחרי ולא במימון המדינה, על ידי התיאטראות הקסריים. הבכורה בסנקט פטרבורג התקיימה ב-26 בינואר 1901 בתיאטרון מריאינסקי, בניצוחו של אדוארד נפראבניק, ותפאורה של אפולינרי וסנצוב.
ב-1906 הוצגה האופרה בתיאטרון הבולשוי במוסקבה בניצוחו של ויאצ'סלב סוק, ותפאורה של קונסטנטין קורובין. ההופעה הראשונה בארצות הברית התרחשה במטרופוליטן אופרה בניו יורק ב-25 בינואר 1930 בשפה הצרפתית ועם ניצוחו של טוליו סראפין, ושנה לאחר מכן הפקה ראשונה בלונדון ביוני 1931.
תפקידים
סדקו - טנור.
לובבה - מצו סופרן.
נז'טה - קונטרה אלט.
וולכובה - סופרן.
הצליין - בריטון.
הסוחר ההודי - טנור.
הסוחר הוויקינגי-בס.
הסוחר הוניציאני - בריטון.
מושל נובגורוד - בס.
תקציר עלילה
הערה: במקום הסדר הקבוע שנהוג באופרות, סדקו מחולקת לשבע תמונות. האופרות מבוצעות בדרך כלל בשלוש עד חמש מערכות, תלוי איך התמונות מקובעות: שלוש מערכות – מערכה 1, תמונה 1–2, מערכה 2, תמונה 3–4, מערכה 3, תמונה 5–6–7 או 1–2–3, 4, 5–6–7. חמש מערכות – מערכה 1, תמונה 1, מערכה 2, תמונה 2–3, מערכה 3, תמונה 4, צערכה 4, תמונה 5–6 ומערכה 5 תמונה 7.
מקום: נובגורוד, הממלכה של מלך הים.
האופרה מספרת את סיפורו של סדקו, נגן גוסלי, שעוזב את אשתו, לובבה, ואת ביתו בנובגורוד ובסופו של דבר חוזר בתור אדם אמיד. במהלך שנות מסעותיו הוא צובר הון, מתחתן עם בתם של מלך ומלכת האוקיינוס ועובר הרפתקאות נוספות. עם שובו, העיר ולובבה אשתו שמחה.
תמונה 1
סוחרי נובגורוד העשירים מברכים את עצמם על שגשוגם במישור הכלכלי והחברתי. נז'טה, נגן גוסלי מקייב, שר שיר גבורה. בתשובה לאותו אדם, גם סדקו שר, אבל הסוחרים צוחקים עליו כשהוא מנבא שנובגורוד תהיה משגשגת יותר אם יוקם נהר המחבר בין אגם אילמן לאוקיינוס.
תמונה 2
סדקו משוטט באומללות על שפת האגם. השירה שלו מושכת כמה ברבורים, אחד מהם משנה צורתו לוולכובה, נסיכת הים, שרוצה להתחתן עם בן תמותה. היא מסבירה לסדקו איך לתפוס שלושה דגי זהב שיובילו אותו להון מששגשג לאחר מסע ארוך שעתיד לבוא עליו. הנסיכה מבטיחה לו לחכות בסבלנות לשובה. עם עלות השחר, מהאגם נשמע קולו של מלך הים. הוא קורא לבנותיו לחזור הביתה אל המעמקים. הבנות הופכות שוב לברבורים לבנים ושוחות למרחוק.
תמונה 3
אשתו של סדקו, לובבה, מתגעגעת ודואגת עד מאוד לבעלה. היא שמחה כשהוא חוזר הביתה סוף סוף, אבל הרגשות משתנים חזרה לעצב כשהוא מודיע על כוונתו לעזוב מיד כדי לחפש את מזלו. הוא יוצא למסע.
תמונה 4
סוחרים מתאספים ליד הרציף ונז'טה שר שיר. הסוחרים לועגים לסדקו כאשר הוא מסביר כיצד יזכה בהונו על ידי לכידת שלושה דגי זהב. סדקו מתערב עם אותם סוחרים שלא מאמינים לו, שהוא יכול לעשות את זה, ולאחר שהוא מצליח לתפוס את הדגים, הוא זוכה בספינות שלהם לצאת למסע שלו. הוא מתחיל לאסוף צוות למסעו. ארבעה סוחרים, ויקינג, אינדיאני וונציאני והודי שרים בתורם על מולדתם. סדקו מחליט להפליג לוונציה, אל עבר הים התיכון.
תמונה 5
צי הספינות של סדקו חוזר הביתה, עמוס באוצרות, אך מרגיע את התלהבותו. הצוות של סדקו זורק חלק מאוצרם על המים כדי לפנק את מלך הים ולקוות להופעתו, אבל שום דבר לא מופיע. סדקו נשאר מאחור, נצמד לבולי עץ, כשהרוח מתגברת לפתע בעודו מעל הסיפון.
תמונה 6
הסצנה עוברת לתחום ממלכת הים, שם סדקו שר למלך ולמלכה, זוכה בידה של בתם, וולכובה. חגיגות החתונה הופכות כל כך סוערות עד שסערה צצה, מטביעה ספינות על פני הים, וממלכת מלך הים נהרסת. סוף שלטונו של המלך מבשר על הופעתו של צליין נוצרי. סדקו ווולכובה נמלטים מההרס על ממלכת הים.
תמונה 7
סדקו ישן על שפת האגם. וולכובה משגיח עליו ושרה לו שיר ערש. רגע לפני שהוא מתעורר, היא נפרדת ממנו ואז נעלמת, והופכת לנהר וולכובה שמקשר כעת את אגם אילמן עם הים. לובבה מוצאת את בעלה ישן ומעירה אותו. הוא מאמין שהמסע שלו לא היה אלא חלום, אבל המראה של הנהר החדש וצי הספינות שלו משכנע אותו שהוא באמת עכשיו אדם עשיר מאוד.
קישורים חיצוניים
הפקת האופרה בתיאטרון הבולשוי.
דיסקוגרפיה של האופרה.
הלברית ברוסית עם תרגום לאיטלקית.
יחסי קובה–שווייץ
היסטוריה
בין הרפובליקה של קובה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של קובה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים ידידותיים ויציבים אף על פי השוני שבין שתי המדינות.
כאשר קובה נהפכה למדינה עצמאית בשנת 1902, שווייץ הכירה במדינה החדשה וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים וקונסולריים רשמיים. קונסולי הכבוד הראשונים השווייצרים שהגיעו לקובה הגיעו אליה כבר במהלך המאה התשע עשרה. קונסוליה שווייצרית מסודרת הוקמה לראשונה בהוואנה בשנת 1918. היא שודרגה לשגרירות בשנת 1957.
הסחר התקיים בין שתי המדינות החל מהמאה התשע עשרה והמשיך לאחר המהפכה הקובנית בשנת 1959 והשתלטותה של משפחת קסטרו על המדינה.
שווייץ ייצגה את האינטרסים האמריקניים בקובה מ-1961 ועד ההחזרה של היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות הללו בחודש יולי 2015. שווייץ ייצגה גם את האינטרסים הקובניים בארצות הברית משנת 1991 עד יולי 2015.
שווייצרים בקובה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בקובה שלוש מאות ושנים עשר אזרחים שווייצרים.
יחסים כלכליים
הוועידה הקבועה השווייצרית-קובנית מקדמת יחסי סחר בין שתי המדינות, הם נחשבים לצנועים יחסית. ענפי הסחר המרכזיים הם בייבוא מוצרים חקלאיים ובייצוא מכונות, מוצרי רוקחות, כימיקלים ושעונים.
מסגד האימאם עלי (נג'ף)
מסגד האימאם עלי (בערבית: حرم ٱلإمام علي, "חרם אלאמאם עלי") הידוע גם בשמו מסגד עלי (בערבית: مسجد علي, "מסג'ד עלי") הוא מסגד מוסלמי שיעי בנג'ף שבעיראק, בו נמצא קברו של עלי בן אבי טאלב, בן דודו של מוחמד והאמאם השיעי הראשון. על פי האמונה השיעית בתוך המסגד הזה נמצאים קבריהם של אדם ונח. בכל שנה מבקרים בקבר מיליוני עולים לרגל.
היסטוריה
הח'ליף העבאסי הארון א-ראשיד בנה את המבנה הראשון מעל קברו של האימאם עלי בשנת 786 שכלל מבנה קטן עם כיפה ירוקה. בשנת 850 הח'ליף אל-מתוכל הראשון הרס את המבנה, אך אבו חאג'ה, השליט החמדני של מוסול וחלב, בנה מחדש את המסגד בשנת 923 שכלל כיפה גדולה. בשנים 979–980 הרחיבה השושלת הבויהית את המקדש, שכלל אנדרטה על אתר הקבורה וכיפה חדשה, בנוסף הוכנסו שטיחים רצפתיים ותלויים. הסולטאן מלכשאה הראשון תרם מתנות גדולות ושיפץ את הקבר בשנת 1086, וכך גם הח'ליף א-נאצר ומנהיגים אסלאמיים נוספים עד ימינו.
במרץ 1991 במלחמת המפרץ, חייליו של סדאם חוסין נכנסו לקבר בזמן שהיו שם חברי אופוזיציה שיעית וטבחו כמעט בכל יושביו. לאחר המקרה הקבר היה סגור במשך שנתיים, באופן רשמי לתיקונים.
חשיבות המסגד באסלאם
המסגד הוא בין חמשת המקומות הקדושים ביותר למוסלמים ונחשב בעיני השיעים כאתר האסלאמי במקום השלישי בחשיבותו. כך בחדית' המיוחס לג'עפר א-צאדק מוזכר האתר כאחד מתוך "חמישה מקומות קדושים מוחלטים שאנו מכבדים אותם מאוד".
באתר מבקרים מדי שנה לפחות 8 מיליון עולי רגל בממוצע. שיעים רבים מאמינים כי עלי לא רצה שקברו יחולל על ידי אויביו ובעקבות זאת ביקש מחבריו ומשפחתו לקבור אותו בסתר. מצבת קבורה סודית זו אמורה להתגלות בעתיד.
פיגועים במסגד
מאז פלישת צבא ארצות הברית לעיראק בשנת 2003, היו מספר פיגועים נוספים במסגד:
ביטפורט
ב-1 בפברואר 2016, SFX Entertainment הגישה בקשה לפשיטת רגל, והעמידה למכירה את השירות. עם זאת, במאי 2016, SFX Entertainment השעתה את המכרז המוצע של החברה, וקיצצה את פעילות הסטרימינג והתוכן המקורי של השירות. בדצמבר 2016, SFX Entertainment ביטלה את בקשתה לפשיטת רגל, ושינתה את שמה ל-LiveStyle.
קטלוג מוזיקה
בעת ההשקה של השירות, ביטפורט הציעה השמעת שירים מ-79 חברות תקליטים אלקטרוניות. במהלך השנים, החברה גדלה והרחיבה את קטלוג המוזיקה שלה כדי לכלול עוד אמנים, והבדילה בין התת-ז'אנרים של המוזיקה האלקטרונית.
ניהול זכויות דיגיטלי
לכלל השירים בביטפורט אין ניהול זכויות דיגיטלי. אין הגבלות על מספר המכשירים שאליהם ניתן להעביר שיר שנרכש וגם לא מספר הפעמים שניתן לצרוב שיר בודד לתקליטור.
ג'ון ויליאם דייוויס
ג'ון ויליאם דייוויס (13 באפריל 1873 – 24 במרץ 1955) היה פוליטיקאי, דיפלומט ועורך דין אמריקני. הוא היה חבר בקונגרס של ארצות הברית בין 1911 ל-1913, לאחר מכן פרקליט המדינה של ארצות הברית ושגריר ארצות הברית בבריטניה תחת הנשיא וודרו וילסון. הקריירה הפוליטית שלו הסתיימה כשרץ לנשיאות ב-1924 מטעם המפלגה הדמוקרטית, והפסיד לנשיא המכהן הרפובליקני, קלווין קולידג'.
במשך שישים שנה, ייצג דייוויס לקוחות ב-140 תיקים בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא הפסיד באחד מהתיקים הנספחים בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך.
רקע משפחתי
אב-סבו של דייוויס, כלב דייוויס, היה שען. ב-1816, עבר סבו, ג'ון דייוויס, לקלארקסבורג, במקום שיהפוך לווירג'יניה המערבית, וכלל באותה תקופה מעט יותר מ-600 תושבים. הוא ניהל עסק ליצור ציוד לסוסים. אביו, ג'ון ג'יימס דייוויס, למד משפטים בלקסינגטון, ובגיל עשרים, הקים משרד לעריכת דין. הוא היה ציר באספה הכללית של וירג'יניה, ולאחר שהפלג הצפון-מערבי התפלג משאר וירג'יניה ב-1863 והקים את וירג'יניה המערבית, הוא נבחר לבית הצירים של המדינה החדשה ולאחר מכן לבית הנבחרים של ארצות הברית.
אמו של ג'ון, אנה קנדי, הייתה מבולטימור, מרילנד. סביו מצד אמו היו ויליאם קנדי וקתרין מרטין. קנדי היה חוטב עצים, וקתרין הייתה בתו של משורר חובב. המשפחה מסרה אספקה לצבא הקונטיננטלי תחת פיקודו של ג'ורג' וושינגטון שחנה שם בחורף 1777–1778.
ראשית חייו
דייוויס היה ילד מחונן מילדותו. הוא דיבר בשפה גבוהה יותר, היה נקי יותר והצטיין יותר מרוב הצעירים. בנוסף לכך גם היה מנומס מאוד.
חינוך
דייוויס החל ללמוד במסגרת של חינוך ביתי, ואמו לימדה אותו לקרוא עוד לפני שזכר את האל"ף בי"ת במלואו. לאחר מכן היא לימדה אותו לקרוא שירה וספרות מהספרייה הביתית. בגיל עשר, הוא נכנס לכיתה עם תלמידים בוגרים יותר, כדי להתכונן למבחן הערכה. כעבור כמה שנים, הוא נרשם לפנימייה פרטית. כל ציוניו היו מעולים.
דייוויס החל ללמוד משפטים בגיל שש-עשרה, וסיים ב-1892 עם תואר בלטינית.
בגלל מחסור בכסף לאחר סיום לימודיו, לא יכול היה ללמוד לימודי משפטים גבוהים, ולכן החליט להיות מורה פרטי, כולל של אשתו לעתיד, ג'וליה. לאחר תשעה חודשים, הוא חזר הביתה והתמחה בחברת עריכת הדין של אביו, בהעתקת מסמכים בכתב יד ובקריאת תיקים.
הוא סיים את לימודי המשפטים שלו ב-1895, ונבחר לנאום בשם הפקולטה. בנאומו טען שעורך הדין הוא המגדלור של החירות, מגן האומה, חוקיה וחירויותיה.
קריירה משפטית
לאחר סיום לימודיו, הצליח דייוויס להשיג חתימות מהשופט המקומי ומשני עורכי דין מקומיים, שהיו דרושות כדי להשיג את רישיון עריכת הדין שלו. הוא הצטרף לחברה של אביו בקלארקסבורג. בשלושת התיקים הראשונים שלו הפסיד, לפני שהחל לנצח. לפני השלמת שנתו הראשונה בתפקיד, התבקש לחזור למוסד לימודיו כעוזר פרופסור. הוא החליט שעליו לעבוד במגזר הפרטי ולצבור ניסיון.
משפחה
הוא התחתן עם ג'וליה מקדונלד ב-1899, אולם היא מתה ב-17 באוגוסט 1900. הייתה להם בת, ג'וליה מקדונלד דייוויס. ב-2 בינואר 1912, התחתן עם אלן בזיל, שמתה ב-1943.
קריירה פוליטית ודיפלומטית
אביו היה ציר לוועידה שהחליטה על הקמת וירג'ניה המערבית, אבל התנגד לביטול העבדות, לרפובליקנים הרדיקלים ולאשרור התיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית. דייוויס, כמו אביו, היה דמוקרט דרומי, והתנגד למתן זכות הצבעה לנשים, לחוקים פדרליים נגד העסקת ילדים, לחוקים נגד לינצ'ים, לתוכנית זכויות האזרח של הארי טרומן והגן על זכויותיהן של המדינות להתנות מתן זכות הצבעה בתשלום מס. בנוסף, הוא תמך בפרוגרסיביות, ברגולציה של סחר בין מדינות ובהגבלת התאגידים. הוא לא הרגיש בנוח בתוך המפלגה הרפובליקנית שתמכה בשוק חופשי ובחופש ההתאגדות, והמשיך לתמוך במפלגה הדמוקרטית, אף על פי שייצג את האינטרסים העסקיים מול הניו דיל. דייוויס היה אחד מתומכי תומאס ג'פרסון האחרונים במפלגה הדמוקרטית, כיוון שתמך בזכויות המדינות והתנגד לממשל מרכזי חזק (הוא היה עורך הדין הראשי שפעל נגד תוכניתו של טרומן להלאים את תעשיית הפלדה).
הוא ייצג את וירג'יניה המערבית בבית הנבחרים של ארצות הברית בין 1911 ל-1913, והיה ממובילי החוק נגד מונופולים. בנוסף, פעל בהליכי ההדחה של השופט רוברט ארצ'יבלד. הוא שירת כפרקליט המדינה בין 1913 ל-1918, וכשגריר בממלכה המאוחדת בין 1918 ל-1921. כפרקליט המדינה, הוא הצליח לנצח בתיק כנגד חוק מאוקלהומה, שפטר תושבים שהיו צאצאים של מצביעים מלפני 1866 (כלומר, לבנים) מלעבור מבחן קרוא וכתוב כדי להשיג זכויות אזרח, ולמעשה מנע משחורים זכויות אזרח. זאת אף על פי שעמדתו האישית בנושא הייתה שונה מעמדתו המשפטית.
דייוויס התנגד לחוק היובש. הוא היה ציר בוועידות הדמוקרטיות של 1928 ו-1932.
קריירה משפטית
דייוויס היה מעורכי הדין המוצלחים של תקופתו. הוא ייצג רבים מהתאגידים הגדולים ביותר במדינה, ובנוסף היה נשיא איגוד עורכי הדין של ניו יורק.
ב-1933, ייעץ לבנו של ג'יי. פי. מורגן, ג'יי. פי. מורגן הבן, ולתאגידים שלו במהלך חקירה מטעם הסנאט בנוגע לגורמי השפל הגדול.
בעשרים שנות חייו האחרונות, ייצג תאגידים גדולים בפני בית המשפט העליון ואתגר את חוקיות תוכנית הניו דיל. הוא הפסיד בתיקים רבים.
הופעות בפני בית המשפט העליון
דייוויס יצג 140 תיקים בפני בית המשפט העליון. 73 היו בתור פרקליט המדינה, ו-67 כעורך דין פרטי. רבים טוענים שמעטים הצליחו לעקוף את מספר התיקים שייצג דייוויס בפני בית המשפט.
תיק הפלדה
דייוויס ייצג את תאגיד הפלדה במאי 1952, בפסק דין כנגד ניסיונו של הנשיא טרומן להלאים את תעשיית הפלדה.
לטענת דייוויס, הנשיא לא יכול היה להלאים את תעשיית הפלדה ב"מקרה חירום לאומי", אלא אם החוק נתן לו את האפשרות הזאת. הוא טען שההלאמה אפשרית רק במקרה בו התאגיד לא מספק את דרישות הממשלה בזמן המשבר.
בשם תעשיית הפלדה, נאם דייוויס נאום במשך 87 דקות, וטען שטרומן מנצל את סמכותו באופן חסר תקדים. השופטים שאלו רק שאלה אחת במהלך נאומו. למרות התחזיות שההלאמה תאושר, השופטים הצביעו ברוב של שישה מול שלושה לשמור על צו המניעה ולעצור את הלאמת המכרות.
בראון מול מערכת החינוך
בהופעתו האחרונה בפני בית המשפט העליון, ניסה דייוויס להגן על מדיניות נפרד אבל שווה בתיק נספח לפסק דין בראון נגד מועצת החינוך. דייוויס, שתמך בהפרדה גזעית ובשליטת המדינה בחינוך, טען שקרוליינה הדרומית ניסתה לחסל כל חוסר שוויון בין בתי ספר של שחורים לאלו של לבנים, ושאל לבית המשפט להתערב בניסיונותיה לעשות זאת. הוא ציפה לנצח, אולם בית המשפט פסק פה אחד כנגדו. הוא החזיר את שכרו אל מדינת קרוליינה הדרומית. הוא סירב להמשיך להשתתף בהליך המשפטי.
מותו ומורשתו
על שמו נקרא בניין בווירג'יניה המערבית.
בסרט משנת 1991, "נפרד אבל שווה", שמנסה להמחיז את פסק דין בראון, גולם דייוויס בידי ברט לנקסטר בתפקידו האחרון בקולנוע.
חג המולד ביולי
חג המולד ביולי הוא חג לא רשמי, של חגיגה שנייה של חג המולד, החג נחגג לרוב ב-25 ביולי, אך לעיתים נחגג בדרום אפריקה ב-25 ביוני תחת הכינוי "חג המולד בחורף", ואף נחגג פעם אחת ב-25 באוגוסט.
היסטוריה
מקור החג אינו ברור, אך ככל הנראה התפתח בארצות הברית ובאירופה.
בשנת 1933, נחגגה מסיבת חג המולד ביולי הראשונה שהתפרסמה לציבור במחנה קיץ בקרוליינה הצפונית, נהוג לספר בחגיגות החג כי זו הייתה מסיבת חג המולד ביולי הראשונה. שנתיים לאחר מכן, איגוד הבילוי הלאומי פרסם את החגיגה ואת מחנה הקיץ שחגג את זה ותיאר את החגיגה כ"אירוע שנתי מלא מסתורין ופלא".
ב-18 באוקטובר 1940 יצא לאקרנים הסרט ההוליוודי "חג המולד ביולי", שבזכותו זכה החג להכרה לאומית.