cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפונים
תאריכים אפונימיים
לאורך ההיסטוריה יש מגוון דוגמאות לשימוש בתאריכים אפונימיים. האשורים קראו לכל שנה על שם אישיות בכירה, באלף הראשון לפני הספירה. ברומא העתיקה נודעו שנים על פי שמות הקונסולים הנבחרים, והשנה 59 לפנה"ס נודעה בתור "הקונסוליה של יוליוס וקיסר" עקב הדומיננטיות של יוליוס קיסר על פני הקונסול השני, מרקוס קלפורניוס ביבולוס. באירופה הנוצרית, בתי מלוכה רבים חישבו תאריכים לפי שנות שלטונו של המלך הנוכחי. הכנסייה הקתולית היא זו שהשליטה את שיטת ספירת הנוצרים, לפיה נקראות כל השנים מאז לידתו של ישו (על פי המסורת הנוצרית) Anno Domini, "לשנת האדון".
לוח השנה בו אנו משתמשים, הלוח הגרגוריאני, קרוי על שם האפיפיור גרגוריוס ה-13. קדם לו הלוח היוליאני על שם יוליוס קיסר. שמות שני חודשים בלוח, יולי ואוגוסט, קרויים על שם יוליוס קיסר ואוגוסטוס קיסר.
בעידן המודרני, תקופות מסוימות נקראות על שם שליט או ממשל דומיננטי, למשל תקופת הת'אצ'ריזם, על שם ראש ממשלת בריטניה לשעבר, מרגרט ת'אצ'ר. המלוכה הבריטית השפיעה רבות על ההיסטוריה של אירופה והמערב, ותקופות המלוכה נקראות לעיתים קרובות על שם המלך או המלכה של בריטניה, למשל התקופה האליזבתנית, התקופה האדוארדית, התקופה הוויקטוריאנית ועוד. בהיסטוריה וארכאולוגיה של ארץ ישראל מקובל להתייחס ל"תקופה ההרודיאנית", על-שם המלך הורדוס. כינוי תקופה על-שמו נובעת מחותמו הייחודי בממצאים הארכאולוגיים בארץ: היקף בנייה נרחב (בכל רחבי הארץ), מבנים גדולים וסגנון בנייה ייחודי ("בנייה הרודיַאנית"), המיוחס לתקופת שלטונו.
מקומות אפונימיים
ערים, ארצות ומקומות גאוגרפיים שונים נקראים לעיתים על שם דמות, אמיתית או מיתולוגית, הקשורה בהיסטוריה שלהם. על פי המיתולוגיה הרומית, העיר רומא נקראה על שם מייסדיה, רמוס ורומולוס. העיר אתונה נקראה על שם האלה היוונית אתנה, שבאופן מסורתי נחשבה כפורשת את סמכותה על העיר.
בארץ ישראל יש מסורות עתיקות של קריאת יישובים ואזורים על-שמות אנשים. לפי מסורות יהודיות ומוסלמיות, העיר חברון נקראת ע"ש אברהם אבינו, שהיה ידיד (=חבר) האל. התנ"ך מספר שעמרי קנה הר מאדם בשם שֶמֶר, ובנה עליו עיר וקרא לעיר שומרון על שם האיש. גם בעת החדשה נקראים מקומות רבים בארץ על שמות אנשים: יישובים, שכונות, כבישים, כיכרות ומוסדות.
תגליות אפונימיות
למדע יש היסטוריה ארוכה של שמות אפונימיים: גופים אסטרונומיים, מחלות, מינים ביולוגיים, עקרונות מתמטיים, יסודות כימיים וכו' נקראו לרוב על שם המדענים שגילו או המציאו אותם, כמו יחידת הניוטון על שמו של אייזק ניוטון. בעידן התגליות הגאוגרפיות נקראו לעיתים ארצות חדשות על שם המגלים הראשונים שמיפו אותם. דוגמה מפורסמת היא יבשת אמריקה, שנקראה על שם אמריגו וספוצ'י.
יצירות אפונימיות
ספרים, סרטים ויצירות אמנות אחרות נקראים לעיתים קרובות על שם היוצר, או במקרים של יצירה בדיונית, על שם הדמות הראשית, אם במישרין ואם בעקיפין. שמות אייקוניים הופכים לעיתים למושגים בפני עצמם, למשל "רובינזון קרוזו", תת-סוגה של ספרים המתרחשים על אי בודד, או "לוליטה", כינוי לנערה צעירה המנהלת יחסים עם גבר מבוגר.
במוזיקה מודרנית נפוצה התופעה שהאלבום הראשון של להקה או מוזיקאי יהיה אפונימי. להקת "לד זפלין" ידועה בכך שלארבעת אלבומיה הראשונים אין שמות, והם נקראים פופולרית על שם הלהקה: כל אלבום ממוספר לפי סדר יציאת האלבומים. הלהקה "R.E.M." הוציאה אלבום הנקרא "Eponymous". כמו כן, האלבום הידוע בתור "האלבום הלבן" של "הביטלס" והאלבום הידוע בתור "האלבום השחור" של "מטאליקה" הם למעשה אפונימים.
ג'ון דה מיין
ג'ון דה מיין (באנגלית: John DeMain; נולד ב-11 בינואר 1944) הוא מנצח אמריקאי. בשנת 2014 הוא סיים את העונה ה-20 שלו כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של מדיסון בוויסקונסין.
הוא גם מנהל אמנותי של האופרה מדיסון. דה מיין מתגורר במדיסון עם אשתו ברברה ובתם ג'ניפר (1992). הוא שימש כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי באופרה הגדולה של יוסטון במשך שמונה עשרה שנים, ומאוחר יותר כמנהל אמנותי ומוזיקלי של האופרה פסיפיק.
דה מיין היה גם מנצח אורח עבור האופרה של לוס אנג'לס ושל התזמורת הסימפונית של סן דייגו. בשנים 1983–1992 הוא היה המנהל המוזיקלי של בית האופרה של אומהה. המנצח מכובד על עבודתו באופרות חדשות: הוא הוביל את הבכורות העולמיות של "לא שקט" (1973), של "ניאקסון" של ג'ון אדמס בסין (1987), ואת "שנה חדשה" של מייקל טיפט (1989).
דה מיין גם ניצח בבכורה בארצות הברית על Akhnaten של פיליפ גלאס. הקלטה של 1976 של גרשווין של פורגי ובס עבור RCA. ויקטור זכה "גראמי" ונשאר פרשנות benchmark של יצירת מופת אמריקאית זו.
פלפל קאיין
פלפל קאיין (שם מדעי: Capsicum annuum var. acuminatum) הוא זן של פלפל אדום חריף. מקור השם של הפלפל לא ידוע; השימוש בשם זה לפלפל מתועד כבר בשנת 1652, בעוד העיר קאיין שינתה את שמה לכך רק בשנת 1777.
הפלפל משמש בעיקר בבישול של מנות חריפות, בצורת אבקה, בצורתו הטבעית, או בצורת שמן מזוקק.
פלפל קאיין מדורג בין 30,000 לבין 50,000 בסולם סקוביל.
שחיטה
שחיטה היא הריגת בעל חיים במטרה להכינו כבשר למאכל אדם. הפעולה מתבצעת לרוב בבתי מטבחיים (משחטות) על ידי שוחטים וקצבים, בעזרת טכניקות שונות, התלויות בסוג בעל החיים, חוקי המדינה וההנחיות הדתיות.
חוקי שחיטה במדינות שונות
ברוב מדינות העולם חוקי השחיטה הם חלק מחוקים שונים להגנת הציבור מההיבט הבריאותי. החיה המיועדת לשחיטה חייבת להיות מגודלת בתנאים שונים בהתאם לתקנים שמחוברים על ידי ארגונים שונים ומעוגנים בחוקי המדינות השונות וכן חייבת לעבור בדיקות רפואיות תדירות כדי להימנע מהפצת מחלות. לרוב מופרדים החוקים המתייחסים לאופן גידול החיה מהחוקים המתייחסים לאופן שחיטתה. השחיטה חייבת להיעשות תחת תנאים מסוימים של היגיינה כדי למנוע העברת מחלות הדדית בין בשרו של בעל החיים הנשחט לבין עובדי המשחטה. במדינות שונות קיימים חוקים המתייחסים לשיטות השחיטה המותרות כדי למנוע סבל קיצוני וממושך של החיה הנשחטת. לרוב לא מדובר על שיטות ספציפיות אלא על סטנדרטים מסוימים שבהם חייבות לעמוד שיטות השחיטה המיושמות. הפיקוח במדינות שונות בדרך כלל נתון בידיו של רופא וטרינר מטעם שירותי הבריאות ו/או שירותי החקלאות של המדינה.
קיימת ביקורת על תעשיית הבשר במדינות שונות בעולם בשל היעדר פיקוח מספק לכאורה על תנאי הגידול של בעלי החיים המיועדים לשחיטה ועל התנאים ההיגייניים של השחיטה.
עצם שחיטת בעלי חיים, וכן הסבל הממושך שנטען כי הם חווים בשיטות שחיטה מסוימות, מעוררת התנגדות עזה בקבוצות שונות, בעיקר בקרב צמחונים וטבעונים.
במדינת ישראל שחיטת עופות מחוץ לבית מטבחיים, לצורך עצמי מותרת על פי חוק, (בכפוף לחוקי עזר עירוניים). ושחיטת בהמות לצורך 'חגיגה מסורתית, קיום מנהג עממי או נדר' (למשל חג הקרבן, זבח פסח השומרוני) טעונה היתר שחיטה מיוחד, וכך גם שחיטה לצורך לימוד.
ביהדות
ההלכה היהודית מייחסת חשיבות רבה להלכות השחיטה, וכשרותו של בשר בהמה, חיה או עוף מותנה, בין היתר, בפעולת "שחיטה" כהלכתה. מקור מצוות השחיטה הוא בפסוק: "וזבחת מבקרך ומצאנך אשר נתן ה' לך כאשר ציוויתיך, ואכלת בשעריך" (דברים י"ב, כ"א). חמש הלכות השחיטה (ראו להלן) אינן כתובות בתורה ומקורן, לפי היהדות הרבנית, בתורה שבעל-פה.
מטרת השחיטה ביהדות היא שבעלי החיים שיאכלו יעברו כמה שפחות סבל במותם, חיוב השחיטה הוא רק על בהמות חיות ועופות (כשרות) ולא על דגים.
באסלאם
השחיטה באסלאם מכונה ד'ביחה (בערבית: ذَبِيحَة). כל סוגי בעלי החיים, מלבד דגים ורוב החיים במים חייבים בשחיטה לפי החוק המוסלמי.
צורת השחיטה היא על ידי חיתוך עמוק ומהיר בסכין חדה בצוואר, את ורידי הצוואר ואת עורק הראש של שני הצדדים, תוך השארת חוט השדרה שלם.
פרטי השחיטה נובעים בעיקר מהסונה והחדית', ולא מהוראות מפורשות בקוראן.
על פי הקוראן, אין חובה כי הבהמה תישחט על ידי מוסלמי, וגם יהודי או נוצרי ("עמי הספר") יכולים לשחוט אותה. לפיכך, רוב המוסלמים מקבלים בשר הכשר ליהודים כחלאל ("חוקי", מותר באכילה). בשנים האחרונות טענו חלק מחכמי ההלכה המוסלמים אשר הושפעו מן הסכסוך הישראלי-ערבי, כי קביעה זו אינה נכונה. הם ניסו למצוא פגמים בטכניקות שבהן משתמשים היהודים, וכן העלו חשש כי כסף שיינתן ליהודים יגיע לישראל בסופו של דבר.
עם זאת, מרבית חכמי ההלכה המוסלמים כיום רואים בשחיטת בעל חיים על ידי היהודים כבשר חלאל. לאחרונה אף פורסם פסק הלכה מוסלמי הממליץ למוסלמים בארצות הברית לקנות בשר כשר שנשחט על ידי יהודים. הסיבה לכך היא שחלק ניכר מחכמי ההלכה המוסלמים אינם מחשיבים כ"חלאל" בשר אשר נשחט על ידי נוצרים. לטענתם, הנוצרים מאמינים בשילוש הקדוש ולכן אי אפשר להגדיר אותם כמונותאיסטים המאמינים באל אחד, בעוד אמונת היהודים קרובה יותר לאסלאם.
בהודו
האמונות ההינדואיסטית, הבודהיסטית והגייניסטית מאמינות במניעת סבל. חלק מאמונה זו יצר את הג'טקה, שחיטה בהנף בודד של סכין, חרב או גרזן כך שהבהמה תחוש בסבל המינימלי האפשרי.
כמו כן, שחיטה או אכילה של בשר בקר נחשב לטאבו בחלקים רבים בהודו, עקב היות הפרה קדושה על פי דת הרוב, הינדואיזם.
קרל פאלמר
קרל פאלמר (באנגלית: Carl Palmer; נולד ב-20 במרץ 1950), הוא מתופף ממוצא בריטי. רבים הגדירו את פאלמר כאחד מהמתופפים הגדולים ברוק המתקדם של שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
פאלמר נודע בעיקר בזכות חברותו בלהקת אמרסון, לייק ופאלמר (ELP) ואף היה חבר בלהקות The Crazy World of Arthur Brown, אטומיק רוסטר ואסיה.
עד לשנות ה-80
קרל פאלמר נולד בברמינגהאם שבבריטניה. העיסוק במוזיקה היה נפוץ במשפחתו, ופאלמר נחשף לתחום מגיל צעיר. בצעירותו התנסה בנגינה על כלים שונים, ולבסוף בחר בתופים.
בתור נער נהג פאלמר לנגן יחד עם תקליטי ג'אז, כאשר המתופף באדי ריץ' השפיע עליו יותר מכל. פאלמר החל להתפרנס ממוזיקה כבר בגיל צעיר, והיה חבר במספר להקות שונות. ב-1969 קיבל הצעה להצטרף ללהקת The Crazy World of Arthur Brown. הלהקה זכתה להצלחה מסוימת, אך פאלמר לא היה מרוצה ועזב זמן קצר אחר כך כשהקים עם וינסנט קריין את להקת אטומיק רוסטר, אשר זכתה גם היא להצלחה ולביקורות אוהדות.
במהלך 1970 פנו לפאלמר קית' אמרסון וגרג לייק, אשר חיפשו מתופף להרכב חדש. פאלמר לא חבר אליהם באופן מיידי, אך לאחר שתם חוזה ההקלטות שלו עבור אטומיק רוסטר, הוא הצטרף והלהקה החדשה, אמרסון, לייק ופאלמר החלה לפעול. פאלמר לא התנסה קודם לכן ברוק מתקדם, אך גישתו לסגנון הייתה חיובית.
הלהקה פרצה לתודעה בהופעה בפסטיבל האי וייט של 1970, וזכתה להצלחה רבה, למרות ביקורות שליליות של חלק מהמבקרים. מאז הוציאה הלהקה לאור אלבומים רבים וקיימה סיבובי הופעות רבים ברחבי עולם. היא התפרקה בשנת 1979.
משנות ה-80
פאלמר הקים להקה חדשה בשם PM, אך ללא הצלחה. ב-1981 קיבל פאלמר הצעה מסטיב האו, שפרש מלהקת יס, להקים להקה חדשה. פאלמר הסכים והם הקימו את להקת "אסיה". פאלמר עזב אותה ב-1987.
סגנון אישי
קרל פאלמר נחשב לאחד המתופפים החשובים בתולדות הרוק. בנוסף ליכולת התיפוף ששובחה על ידי מבקרי המוזיקה, הוא נודע גם ביצירתיות שלו. הוא הלחין ועיבד קטעים רבים עבור להקות שונות ואף הלחין קונצ'רטו לתזמורת וכלי הקשה.
פאלמר נהג להשתמש בכלי הקשה מלודיים ב-ELP וגם בכלי הקשה אלקטרונים שתרמו לתדמית של חברי ELP כ"חלוצי טכנולוגיה".
זוהר אביב
זוהר אביב (נולדה ב-25 במרץ 1962) היא סופרת, כותבת לעיתוני ילדים ונוער, מלמדת דרמה וכתיבה יוצרת, מנחה קבוצות הורים, מאמנת אישית ומרצה בבתי-ספר יסודיים על יצירתה ומתנדבת ופעילה חברתית.
חייה
זוהר אביב נולדה וגדלה במושב אודים. למדה ספרות וחינוך באוניברסיטת תל אביב, הנחיית קבוצות הורים במכון אדלר, ומשחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
אביב הוציאה עד היום לאור למעלה מ-80 ספרים פרי עטה, בהם ארבע סדרות.
זוהר נוהגת לשתף את האימייל שלה בסוף כל ספר והקוראים יוצרים איתה קשר. זוהר נוהגת לבחור ילד שיש לו קושי מסוים, ולהפוך אותו לגיבור הספר, וזאת כדי להביא את המסר שלו לעולם, להעצים אותו ולהביא לשינוי חברתי.
זוהר כותבת בעיתון "אצבעוני" את סדרת "בר מוח" בעבר כתבה במגזין ערוץ הילדים את הפינה "למשש ת'דופק", כתבה לעיתונים "ראש אחד", "מעריב לילדים", "מעריב לנוער", מדור הילדים ב"ידיעות אחרונות", כתבה גם סיפורים למבוגרים בעיתון "חדשות נתניה".
בשנת 2008 זכתה בפרס "חיים בדרך ארץ" על תרומתה בנושא הטמעת ערכי דרך ארץ בקרב הילדים ובני הנוער.
בשנת 2010 זכתה בתעודת הוקרה מטעם עיריית נתניה על הישגיה בתחום הקריאה, על פי סקר ספריות, וספריה זכו לככב בראש רשימת הספרים הנקראים ביותר בספריות בישראל. זוהר מקיימת מפגשי סופר בלווי תיאטרון בובות, בבתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים, ברחבי ישראל.
אביב נשואה ואם לשניים ומתגוררת בנתניה.
תמרה רוחו
תמרה רוחו (בספרדית: Tamara Rojo; נולדה ב-1974) היא רקדנית בלט ספרדית. שימשה כמנהלת האמנותית וכרקדנית ראשית של הבלט האנגלי הלאומי משנת 2012 עד שנת 2022. לפני כן הייתה רקדנית ראשית בבלט המלכותי. משנת 2022 משמשת כמנהלת האמנותית של בלט סן פרנסיסקו.
ביוגרפיה
נולדה במונטריאול שבקנדה להורים ספרדים אשר חזרו לספרד בעת היותה בת ארבעה חודשים. החלה לרקוד בגיל 10 במרכז למחול של ויקטור אולטה במדריד (1983–1991). היא השלימה את הכשרתה כרקדנית בהדרכתם של דייוויד הווארד ורנטו פרוני. היא המשיכה לרקוד בלהקתו של אולטה בשנים 1991–1996. במקביל, רקדה בבלט דה לה קומנידד דה מדריד ביצירת הבלט ז'יזל.
בגיל 20 הוצע לה חוזה עם הבלט הסקוטי בניהולה של גלינה סמסובה והיא הצטרפה אל הלהקה ורקדה איתה שלוש שנים. בין תפקידיה הבולטים ניתן למנות את 'אודט' באגם הברבורים, 'פיית שזיף הסוכר' במפצח האגוזים, הסילפידה ו'יוליה' ברומיאו ויוליה. באותו פרק זמן היא גם השתתפה בהפקות של להקת הבלט של האופרה של ניס ורקדה בתפקידים ראשיים ב"הכובע משולש הקצוות" וב"הדנובה הכחולה".
ב-1997 עברה לבלט הלאומי האנגלי. היא הייתה הרקדנית הראשית של הבלט הלאומי עד שנת 2000 ורקדה כנסיכה אורורה ב"היפהפייה הנרדמת", סינדרלה, אודט ב"אגם הברבורים", פאקיטה, קופליה, פיית הסוכר ב"מפצח האגוזים" ובפולחן האביב.
ב-2000 עברה, בהזמנתו של סיר אנתוני דואל, להיות רקדנית ראשית בבלט המלכותי בלונדון. בשנת 2012 התמנתה כמנהלת האמנותית של הבלט האנגלי הלאומי.
בסוף שנת 2022 התמנתה לתפקיד המנהלת האומנותית של בלט סן פרנסיסקו, וכך הייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה.
ירדלי סמית'
ירדלי סמית' (באנגלית: Yeardley Smith; נולדה ב-3 ביולי 1964) היא שחקנית ומדבבת אמריקאית זוכת פרס אמי, המוכרת בעיקר כמדבבת דמותה של ליסה סימפסון בסדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון".
ביוגרפיה
סמית' נולדה בשם מרת'ה מריה ירדלי סמית' בפריז, בירת צרפת, ובגיל שנתיים עברה עם הורייה לוושינגטון, ארצות הברית.
קריירה
סמית' הופיעה גם בקומדיות המצבים "בראש של הרמן" ו"דארמה וגרג", וכבוניטה רוקאקי, אסירה צעירה, בפרק בקומדיית המצבים "Mama's Family".
הופיעה בסרט "הכי טוב שיש" כאחת מידידותיו של סיימון הצייר. בשנת 1986 גילמה את דמותה של קוני בת זוגו של קרטיס, בני זוג אשר נאלצו להתבצר במסעדת מעצור הדרכים של המשאיות, דיקסי בוי לאחר שרכבם נפל קורבן בידי חבורת משאיות קטלניות שהתעוררו לחיים בעקבות קרינה חיצונית בסרט המדע הבדיוני, מקסימום אוברדרייב. בשנת 2010 שיחקה בקומדיה "משיכה" (Tug), לצד שרה דרו וונדי מקלנדון-קובי. בשנת 2011 שיחקה בסרט הקומי "הורה מלווה"
חיים אישיים
בשנת 1990 נישאה סמית' לשחקן הקנדי כריסטופר גרוב והתגרשה ממנו בשנת 1992. בשנת 2002 נישאה לדניאל אריקסון.
סמית' התוודתה בתוכנית הטלוויזיה The Jane Pauley Show שהיא נלחמה בבולימיה במשך 25 שנים. הדמות שהיא מדבבת במשפחת סימפסון, ליסה סימפסון, סבלה גם היא מהפרעות אכילה בפרק "Sleeping with the Enemy". ב-2007 השתתפה בהצגה בשם More, בה חשפה את הפרעות האכילה שלה.
נחמיה חליבה
נחמיה חליבה (8 באוקטובר 1939 -  9 ביוני 2022) הוא כדורגלן עבר ישראלי. בשנות השישים שיחק כבלם שמאלי בקבוצת בית"ר תל אביב, בליגה הלאומית (שהייתה אז הליגה הראשונה בישראל) ובליגה א' (שהייתה אז הליגה השנייה בישראל). חליבה נחשב לשחקן מרכזי בעמדות ההגנה של הקבוצה.
ביוגרפיה
חליבה נולד וגדל בשכונת התקווה בתל אביב. בגיל 12 שיחק בקבוצת הגדנ"ע "בית"ר התקווה" במשך שנה, ואחר כך בקבוצת "גדנ"ע עודד" במשך כשנתיים. כנער שיחק בקבוצת הנוער "גדנ"ע יהודה". במהלך שירותו הצבאי שיחק בקבוצת הכדורגל של חיל האוויר וזכה עימה בגביע הרמטכ"ל.
במהלך השירות הצבאי, בסוף שנות החמישים, החל חליבה לשחק בקבוצת בית"ר תל אביב, ששיחקה אז בליגה הלאומית. בסוף עונת 1960/61 ירדה הקבוצה לליגה א'. ב-1964 חזרה לליגה הלאומית, בזכות שער שוויון שחליבה הבקיע בדקות האחרונות של משחק ההכרעה נגד קבוצת הפועל גבעתיים, ושיחקה בה במשך שתי עונות. ב-1966 עבר חליבה לדרום אפריקה, ושיחק שם בקבוצת "אפולון". ב-1969 שב לבית"ר תל אביב, ונמנה עם סגל השחקנים שהעלה אותה פעם נוספת לליגה הלאומית. חליבה שיחק בקבוצה עד שנת 1971.
בסיום עונת 1964/65 הופיע חליבה במקום התשיעי ברשימת השחקנים המצטיינים בליגה הלאומית של העיתון "מעריב". בסיום עונת 1969/70 הופיע במקום העשירי ברשימה.
נחמיה חליבה נפטר בית חולים בלינסון ב-9 ביוני 2022 בגיל 83, לאחר שנלחם במחלת הסרטן. נקבר בבית העלמין ראש העין.
אתלטיקו נסיונל
קורפורסיון דפורטיבה קלוב אתלטיקו נסיונל (בספרדית: Corporación Deportiva Club Atlético Nacional) היא קבוצת כדורגל קולומביאנית מהעיר מדיין. הקבוצה מארחת את משחקי הבית שלה באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, המשמש אצטדיון בית גם עבור דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין. שחקני הקבוצה לובשים חולצות פסים בירוק ובלבן. הקבוצה מחזיקה בשיא אליפויות ליגת העל הקולומביאנית עם 16 תוארי אליפות.
ב-1989 זכתה הקבוצה בגביע ליברטדורס לאחר ניצחון על אולימפיה במשחק הגמר. ב-2016 הוכתרה בפעם השנייה כאלופת היבשת אחרי ניצחון על אינדפנדיינטה דל ואייה מאקוודור, כאשר בתווך סיימה כסגנית בטורניר של 1995 אחרי הפסד בגמר לגרמיו.
ב-2016 דורגה הקבוצה במקום הראשון בעולם לפי הדירוג של הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל (IFFHS) והייתה לקבוצה הלא אירופאית הראשונה שנמצאת במקום זה.
ב-2017 הפכה לקבוצה הקולומביאנית הראשונה שזוכה בגביע רקופה סודאמריקנה, אחרי ניצחון על שאפקואנסה מברזיל. שתי הקבוצות נפגשו לאחר שנסיונל החזיקה בתואר אלופת הליברטדורס ושאפקואנסה בתואר אלופת הקופה סודאמריקנה, לאור משחק גמר הסודאמריקנה שלא התקיים ביניהן בעקבות אסון המטוס.
לאורך השנים שיחקו בקבוצה כדורגלנים קולומביאנים ידועים כגון פאוסטינו אספרייה, רנה היגיטה, ויקטור אריסטיסאבאל, אנדרס אסקובר, איוואן קורדובה, לאונל אלברס, אלכסיס גרסיה, אלביירו אוסוריאגה, אקיבלדו מוסקרה, מאוריסיו סרנה, חואן פבלו אנחל, דויד אוספינה וחואן קאמילו סונייגה.
תחילת דרכו של המועדון והזכייה הראשונה
הקבוצה הוקמה ב-1947 על ידי לואיס אלברטו וילחאס לופרה, חורחה אוסוריו, אלברטו איסטמן, חילברטו מולינה, ראול ספאטה לוטרו, חורחה גומז חאראמייו, ארטורו טורס פוסאדה וחוליו אורטיז. תחילה הוקמה בשם אתלטיקו מוניסיפל והצטרפה לליגה שהוקמה ב-1948. הליגה מנתה עשר קבוצות שרישומן הותנה בתשלום של כ-1,000 פסו קולומביאני. הקבוצה רשמה את ניצחונה הראשון אי פעם במשחק הראשון על קבוצת אוניברסידד דה קולומביה. ב-1951 שונה שמה של הקבוצה לאתלטיקו נסיונל עד היום. הסיבה לשינוי השם הייתה העובדה שפילוסופיית המועדון דגלה בעידוד שחקנים מכל רחבי המדינה ולא רק ממחוז אנטיוקיה, מה גם שהמועדון דגל בהחתמת שחקנים קולומביאנים בלבד ורק ב-1953 החתים את השחקן הזר הראשון, הארגנטינאי אטיליו מיוטי.
התואר הראשון של המועדון הגיע בשנת 1954. המאמן היה פרננדו פטרנוסטר. נסיונל סיימה עונה מרשימה עם הפסד בודד אחד ועם הארגנטינאי קרלוס גמבינה כמלך השערים עם 21. למרות התואר, המשך שנות ה-50 לא היטיבו עם הקבוצה ממדיין שסבלה גם מקריסה כלכלית, מה שאילץ אותה להתאחד עם היריבה העירונית, אינדפנדיינטה מדיין. הקבוצה המאוחדת המשיכה להיקרא אתלטיקו נסיונל אבל החזיקה מעמד בדיוק שנה אחת.
תקופת הקריאולו והקשר לקרטל הסמים הגדול בעולם
במהלך שנות ה-80 וה-90, הקשר בין מועדונים הפאר בקולומביה עם קרטלי הסמים היה חזק ואף גלוי. במקרה של נסיונל, היא קושרה לקרטל מדיין שהיה בגדול בעולם בראשותו של הברון פבלו אסקובר. הוא היה מטורף על כדורגל והיה מעין רובין הוד כאשר השקיע הון תועפות בבניית מגרשים בשכונות העוני של העיר וכן עזר מאוד לקבוצתו האהודה, אתלטיקו נסיונל. בהיעדר תמיכה מההתאחדות, הקבוצות מצאו את הפתרון אצל קרטלי הסמים. לא פעם נצפו שחקני נסיונל ודמויות מוכרות כמו רנה היגיטה ולאונל אלברס, מבקרים את אסקובר בתא המעצר שלו.
אחד התנאים של אסקובר לתמיכה בקבוצה היה לשחק עם שחקנים מקומיים בלבד. תחילה דובר על שחקנים שנולדו במחוז אנטיוקיה בלבד, אחר כך שחקנים שנולדו בקולומביה. נסיונל סיגלה לעצמה פילוסופיה לשחק ללא זרים בכלל בתקופה שנקראה "פורוס קריאולוס" (בספרדית Puros Criollos) שהמשמעות: ילידי המקום. תקופה זו נמשכה 16 שנים, מ-1987 ועד 2003. זו גם הייתה אחת התקופות היפות ביותר של נסיונל מבחינה ספורטיבית. ב-1987 הוחתם המאמן פרנסיסקו מטוראנה בקבוצה והוא לקח עמו את חברו הטוב, הרנן דאריו גומס. השניים עבדו במקביל בנסיונל ובנבחרת הלאומית. ב-1988 הגיעה הקבוצה לגמר והפסידה למיונאריוס אבל הבטיחה את מקומה בגביע הליברטדורס בשנה שלאחר מכן.
נסיונל הוגרלה בבית המוקדם עם מיונאריוס, אמלק ודפורטיבו קיטו. הפתיחה הייתה גרועה עם שלוש תוצאות תיקו והפסד. נסיונל הייתה צריכה לנצח את שני המשחקים האחרונים מול היריבות מאקוודור והיא אכן עשתה זאת עם 1–2 על קיטו ו-1–3 על אמלק. מיונאריוס סיימה ראשונה ונסיונל שנייה, כדי להעפיל לשמינית הגמר. בשמינית פגשה את ראסינג קלוב מארגנטינה וניצחה אותה בסיכום הכללי 2–3. היריבה הבאה ברבע הגמר הייתה מיונאריוס במפגש טעון מאוד שהצית את היריבות המרה בין מחנות האוהדים והמועדונים עד היום. לאחר ניצחון 0–1 במדיין, התאפיין הגומלין בבוגוטה במשחק פראי על גבול האלים, משחק שהסתיים בתיקו 1-1 והעלה את נסיונל לשלב חצי הגמר. עד היום טוענים במיונאריוס כי השופט קיפח אותם מאחר שפחד מפבלו אסקובר.
בחצי הגמר פגשה נסיונל את דאנוביו מאורוגוואי. לאחר 0-0 במשחק הראשון במונטווידאו, נסיונל הראתה עליונות ברורה בגומלין במדיין והביסה את דאנוביו 0–6 כשאלביירו אוסוריאגה כובש ארבעה שערים. כדי להפוך לקבוצה הקולומביאנית הראשונה שזוכה בתואר, היה על נסיונל לגבור בגמר על קלוב אולימפיה מפרגוואי. במשחק הראשון שלטה אולימפיה וניצחה 0–2. בעקבות דרישת ה-CONMEBOL לשחק את הגמר באצטדיון המכיל מינימום 50,000 מקומות, נאלצה נסיונל לארח את הגומלין באצטדיון בבוגוטה. לאחר מחצית ראשונה מאופסת, כבשו מיניו (שער עצמי) ואוסוריאגה לזכות נסיונל וקבעו 2-2 בסיכום שני המשחקים. כדי להכריע את זהות האלופה, ניצבו הקבוצות בפני בעיטות הכרעה ולאחר 18 ניסיונות, היו אלו שחקני נסיונל שחגגו תואר היסטורי כשניצחו 4–5 עם ארבע עצירות של רנה היגיטה והפנדל המכריע של לאונל אלברס.
בעקבות זכייתה, פגשה נסיונל ב-17 בדצמבר 1989 את מילאן האיטלקית במשחק על הגביע הביניבשתי המסורתי שנערך בטוקיו, בירת יפן. לאחר 0-0 בתום 90 הדקות, שיחקו הקבוצות עוד 30 דקות של הארכה ודקה לפני שהמשחק יוכרע בבעיטות הכרעה, כבש אלבריגו אבני את שער הניצחון למילנזים בבעיטה חופשית.
ב-1990 שוב נפגשו נסיונל וקלוב אולימפיה, הפעם בחצי גמר הליברטדורס ובניגוד לגמר אשתקד, שחקני אולימפיה היו אלו שחגגו בסיום. באותה שנה נסיונל הספיקה להפסיד לבוקה ג'וניורס במשחק הרקופה אבל זכתה בגביע בינ"ל נוסף כאשר ניצחה בגמר גביע אינטראמריקנה את פומאס ממקסיקו 1-6 בסיכום המשחקים.
נסיונל הוסיפה לעצמה עוד שתי אליפויות קולומביה בשנים 1991 ו-1994. בשנים אלו הקבוצה מוציאה עוד שחקנים שהיוו את הבסיס לנבחרת הלאומית כמו פאוסטינו אספרייה, ויקטור אריסטיסאבאל, מאוריסיו סרנה, חואן פבלו אנחל והרמן גביריה. הקבוצה מצליחה להגיע בפעם השנייה בתולדותיה לגמר גביע הליברטדורס של שנת 1995 כאשר בחצי הגמר היא עוברת את קבוצת הפאר מארגנטינה, ריבר פלייט. לאחר ניצחון באצטדיון אטנאסיו חירארדוט 0-1 משער מדהים של השוער היגיטה בבעיטה חופשית, הפסידה נסיונל בגומלין בתוצאה זהה כשהיגיטה שוב מצטיין ומונע הפסד גבוה יותר. בבעיטות ההכרעה שוב הצטיין השוער כאשר כבש מצד אחד והדף מן העבר השני כדי להעלות את קבוצתו לגמר הטורניר מול קבוצת גרמיו הברזילאית. לאחר שהפסידה במשחק הראשון בברזיל 1-3, לא הצליחה נסיונל לבצע מהפך במדיין וסיימה בתיקו 1-1, מה שנתן את הגביע לגרמיו.
בשנת 1996 רכשה קבוצת ארדילה לוייה את הקבוצה. בראש הקבוצה עומד המיליארדר קרלוס ארדילה לוייה, שבבעלותו בין היתר גם הערוץ הממלכתי RCN וכן חברת המשקאות הגדולה פוסטובון, שהיא גם נותנת החסות של הקבוצה. נסיונל הפכה לקבוצה הקולומביאנית הראשונה שנרכשת בידי בעלים פרטי. ב-1997 זכתה הקבוצה בגביע אינטראמריקנה שני שלה לאחר שהחליפה את מחזיקת הגביע, גרמיו, שהחליטה לפרוש. נסיונל פגשה את דפורטיבו סאפריסה מקוסטה ריקה וניצחה אותה בסיכום 2-3.
עד סוף המאה ה-20 הוסיפה נסיונל עוד שלושה תארים. ב-1998 זכתה בגביע מרקונורטה אחרי ניצחון בסיכום הכללי 1–4 על דפורטיבו קאלי. שנה לאחר מכן זכתה באליפות קולומביה השביעית בתולדותיה, תחת אימונו של שחקן העבר, לואיס פרננדו סוארס, אחרי שגברה בגמר השנתי על אמריקה קאלי בבעיטות הכרעה. זו הייתה האליפות השלישית בה זוכה נסיונל על חשבונה של אמריקה, מה שהגביר עוד יותר את היריבות בין המועדונים ואת המפגשים ביניהם כקלאסיקו של קולומביה. בשנת [2000] זכתה שוב פעם בגביע המרקונורטה והפכה לשיאנית המפעל, כאשר גברה בגמר על מיונאריוס 1–2 בסיכום הכללי.
שליטה מקומית במילניום החדש (2000–2014)
לאחר שנה לא מוצלחת הן בליגה המקומית והן בטורניר היבשתי, נסיונל הוזמנה להשתתף בטורניר חדש שהקימה הקונפדרציה הדרום אמריקאית, גביע סודאמריקנה, שהחליף את גביע מרקונורטה וגביע מרקוסור. היא עברה בדרך את אמריקה קאלי, סנטיאגו וונדררס ונסיונל מאורוגוואי, כדי להעפיל למשחק הגמר מול סן לורנסו. לצערה היא קרסה במשחק הראשון ודווקא בבית מול האוהדים, כשהפסידה 0–4 ובעצם איבדה סיכוי לזכות. הגומלין השתיים בתיקו 0-0 והקבוצה מארגנטינה חגגה זכייה ראשונה במפעל החדש. גם בליגה המקומית היא הגיעה לגמר, אבל הפעם אמריקה קאלי הייתה זו שחגגה על חשבונה.
המעבר למתכונת הליגה החדשה של שני טורנירים בשנה עשה רק טוב לקבוצה. היא החליטה גם לשנות את פילוסופיית המועדון בכל הקשור להחתמת שחקנים קולומביאנים בלבד ולאחר 17 שנים החתימה זרים ראשונים: הקשרים חורחה רוחאס מוונצואלה והוגו מוראלס מארגנטינה. במהלך שנת 2004 עלתה הקבוצה לגמר בשני הטורנירים, אבל הפסידה לאינדפנדיינטה מדיין וג'וניור בהתאמה. הגמר מול ג'וניור היה דרמטי בצורה בלתי רגילה. נסיונל הפסידה במשחק הראשון בברנקייה 0-3 ולא הרבה נתנו לה סיכוי בגומלין. אבל בעזרת 45,000 אוהדיה שמילאו את אצטדיון אטנאסיו חירארדוט למרות התוצאה במשחק הראשון, נסיונל שלטה ללא עוררין לאורך כל המשחק, עד שכבר הוליכה בתוצאה 1–5, מה שהיה מקנה לה את האליפות. לצערה, ג'וניור הצליחה לכבוש שער מצמק בדקה ה-88 והישוותה את התוצאה בסיכום ל-5-5. האליפות שוב הוכרעה בפנדלים וג'וניור הייתה זו שניצחה בסופו של דבר אחרי גמר הירואי.
ב-2007 מתמנה למאמן הקבוצה אוסקר הקטור קינטבני הארגנטינאי, שחודש לפני כן הפתיע את קולומביה כשלקח אליפות עם דפורטיבו פאסטו הקטנה. הקבוצה מחתימה גם שחקנים כמו חיירו פטיניו, אלקין מורייו, אלדו לאאו רמירס ואיוואן הורטדו, שחוברים לדויד אוספינה, חואן קאמילו סונייגה, כרמלו ולנסיה, ויקטור אריסטיסאבאל וסרחיו גלבן ריי. נסיונל רושמת שנה היסטורית והופכת לקבוצה הראשונה שזוכה בשתי אליפויות בעונה אחת מאז שעברו לשיטת הליגה הקצרה. ניצחון על לה אקידד בגמר האפרטורה וניצחון על אתלטיקו וילה בגמר הפינליססיון, נתנו לנסיונל את אליפויות מספר 9 ו-10.
לאחר שהקבוצה רשמה תואר נוסף ב-2011 ושוב תחת המאמן אסקובר, המטרה הייתה גביע הליברטדורס. מאחר שכשל בטורניר עצמו, פוטר אסקובר וחואן קרלוס אוסוריו מונה במקומו במאי 2012. לאוהדים היה קשה להסתגל לשיטות החדשות של אוסוריו והקבוצה הייתה רחוקה מלהרשים. האוהדים דרשו את פיטוריו אבל ההנהלה נתנה לו גיבוי שהתחזק עם הזכייה בגביע הקולומביאני. הקבוצה העפילה לשלב הבפלייאוף בטורניר האפרטורה 2013, אבל שוב יכולת חלשה העמידה אותה בסיכוי קלוש להעפיל לגמר, מחזור אחד לסיום. הקבוצה הייתה חייבת לנצח את איטגווי כדי להעפיל והתוצאה הייתה 1-1 בדקה ה-88, כאשר נפסק כדור חופשי לנסיונל. חואן דויד ולנסיה היה הבועט הקבוע והוא זה שגם כבש את שער הניצחון. נסיונל העפילה לגמר מול סנטה פה ולאחר 0-0 במדיין, ניצחה 0–2 בבוגוטה וזכתה באליפות ה-12 שלה. מה שלא היה ידוע אז, זה שאותו שער של ולנסיה פתח את הדרך לשושלת מאוד מוצלחת של נסיונל תחת אוסוריו.
הקבוצה השלימה דאבל או טרבל ב-2013, כאשר זכתה גם באליפות טורניר הפינליססיון וגם שוב בגביע הקולומביאני. כלומר ב-2013 זכתה נסיונל בכל התארים המקומיים והודחה בשלב חצי הגמר של גביע סודאמריקנה בידי סאו פאולו. ב-2014 הפך אוסוריו למאמן המעוטר ביותר בתולדות נסיונל, כאשר הוליך את הקבוצה לאליפות שלישית ברציפות, לראשונה מאז החלו הטורנירים הקצרים, וכן גם לגמר גביע סודאמריקנה מול ריבר פלייט. לאחר 1-1 בקולומביה, הייתה זו ריבר שחגגה עם ניצחון 0–2 בגומלין בארגנטינה.
גביע הליברטדורס חוזר אחרי 27 שנים
בינואר 2015 הקבוצה נאלצה להפרד מהמאמן אוסוריו, שקיבל הצעה להצטרף לסאו פאולו. מי שנכנס לנעליו הגדולות היה ריינלדו רואדה, שהרזומה שלו כולל בעיקר הצלחה ברמת הנבחרות. רואדה ועוזרו, ברנרדו רדין, המשיכו להתבסס על הבסיס שהשאיר אוסוריו בנסיונל למעט שינויים קטנים כמו הגעתו של ג'ימי צ'ארה ושילובו של הילד בן ה-19, מרלוס מורנו, שהתגלה כהצלחה גדולה. נסיונל הגיעה לגמר הפלייאוף מול ג'וניור, הפסידה בחוץ 1–2 וניצחה בבית 0–1 משער של מרלוס מורנו ולבסוף זכתה בתואר לאחר דו-קרב בעיטות הכרעה. זו הייתה האליפות ה-15 של הקבוצה, שבאופן רשמי הפכה לשיאנית הזכיות בקולומביה לפני מיונאריוס.
המטרה הבאה הייתה גביע הליברטדורס ולשם כך החזירו את ויקטור איברבו מאירופה במקומו של ג'פרסון דוקה שעזב למקסיקו ואת אנדרס איברגואן שהגיע במקום ג'ימי צ'ארה שעזב אף הוא. נסיונל שובצה מספר 4 עם הורקאן מארגנטינה, פניארול מאורוגוואי וספורטינג קריסטל מפרו. נסיונל שברה כמה שיאים בטורניר ואחד מהם היה שהיא הפכה לקבוצה הראשונה אי פעם שלא סופגת שער חובה בשלב הבתים. היא השיגה 16 נקודות מתוך 18 אפשריות, כאשר רק תיקו 0-0 ביתי מול הוראקן במשחק האחרון מונע ממנה לסיים במאזן מושלם. נסיונל כבשה 12 שערים וכאמור לא ספגה כלל.
בשמינית הגמר פגשה נסיונל שוב את הוראקן ולאחר תיקו מאופס בחוץ, ניצחה נסיונל במדיין 2-4 והעפילה לרבע הגמר. בשלב זה פגשה נסיונל יריבה ארגנטינאית נוספת, רוסאריו סנטראל. לאחר שלא נכנע במשך שמונה משחקים שלמים, נכנע לראשונה השוער פרנקו ארמני, שספג גול כבר בדקה החמישית. למרות השער, ארמני הצטיין לאורך כל המשחק והיה הגורם העיקרי לכך שהקבוצה הפסידה לבסוף רק על חודו של גול והשאירה לעצמה סיכוי לגומלין. אותו משחק גומלין במדיין היה מאוד דרמטי, כאשר כבר בפתיחה כבשה רוסאריו שער מפנדל והגדילה את היתרון הכולל ל-0–2. אוהדי נסיונל, שראו את החלום הגביע מתרחק, התעודדו כאשר מקנלי טורס צימק את התוצאה לקראת המחצית. עוד שער מהיר של אלחנדרו גרה ונסיונל העמיד את נסיונל מרחק שער אחד מעלייה. ואז, ממש בהתקפה האחרונה של המשחק, הצליח אורלנדו בריו לדחוק את הכדור האחרון מתוך הרחבה וקבע ניצחון 1–3, שנתן לנסיונל את הכרטיס לחצי הגמר.
בפגרה שבין רבע הגמר לחצי הגמר בעקבות טורניר הקופה אמריקה 2016 שהתקיים, איבדה נסיונל את ויקטור איברבו שתקופת השאלתו הסתיימה, אבל החתימה את מלך שערי הליגה הקולומביאנית, מיגל בורחה מקורטולואה. בדיעבד, זו הייתה אחת ההחתמות הטובות אי פעם של המועדון. ארבעה שערים שכבר בורחה בצמד המשחקים מול סאו פאולו נתנו לנסיונל ניצחון כולל של 1–4 בסיכום ואת הכרטיס לגמר מול אינדפנדיינטה דל ואייה. לאחר תיקו 1-1 באקוודור, היה זה שוב בורחה שכבש את השער היחיד בגומלין במדיין ונתן לנסיונל ניצחון של 1–2 בסיכום הכלי וזכייה שנייה בהיסטוריה של המועדון בגביע ליברטדורס. נסיונל גם הפכה לקבוצה שהשיגה הכי הרבה נקודות במפעל, 33, נקודה יותר מבוקה ג'וניורס.
ההתמקדות של נסיונל בגביע הליברטדורס ובגביע סודאמריקנה הצריך ממנה את חלוקת הסגל לשניים: שחקני ההרכב הראשון שיתמודדו במפעלים הביניבשתיים ושחקנים הקו השני שישחקו בליגה בהרכבים מעורבים. כך יצא שנסיונל, שהייתה בעצם הטובה בקולומביה, נאלצה לזנוח את הליגה המקומית אם כי בסמסטר השני של 2016 הצליח ההרכב השני של המועדון לסיים במקום הראשון את הליגה עד לשלב הפלייאוף וכן לזכות שוב בקופה קולומביה. בינתיים בגביע הסודאמריקנה נסיונל שוב הצליחה להגיע לגמר המפעל אחרי שעברה בחצי הגמר את סרו פורטניו מפרגוואי בזכות שער חוץ. בגמר הייתה עתידה לפגוש את הפתעת המפעל, שאפקואנסה והייתה פייבוריטית להיות הקבוצה הראשונה שתזכה בגביע ליברטדורס ובגביע סודאמריקנה באותה השנה. המשחק הראשון נקבע להיות במדיין וב-28 בנובמבר 2016 עשתה שאפקואנסה את דרכה לקולומביה, אך בסמוך למדיין התרסק המטוס שעליו היו חברי הקבוצה. מבין 76 הנוסעים, רק 5 ניצלו. המשחקים בוטלו ונסיונל כאות סולידריות ביקשה מה-CONMEBOL להעניק את הגביע לשאפקואנסה, מה שאכן קרה בפועל. בתמורה לכך, קיבלה נסיונל אות כבוד מהקונפדרציה הדרום אמריקאי ואף הוכרזה כקבוצת הפייר פליי של 2016 על ידי פיפ"א.
הזכייה בליברטדורס הבטיחה לנסיונל השתתפות בגביע העולם למועדונים ולשם כך נאצלה לוותר לחלוטין על הליגה המקומית. אף על פי שסיימה ראשונה ועלתה לחצי הגמר, פגשה את אינדפנדיינטה סנטה פה. לאחר ניצחון 1–2, נסיונל נאלצה לשחק את הגומלין עם שחקני הנוער של המועדון, שכן כל הסגל של הקבוצה הבוגרת טס ליפן לשחק בגביע העולם. הרבה ביקורת הייתה בקולומביה על הדימיור שלא דחו את המשחק, שהסתיים בתוצאה 0–4 לסנטה פה, שבסוף גם זכתה באליפות. נסיונל עצמה קיוותה להעפיל לגמר גביע העולם מול ריאל מדריד, אבל נעצרה בחצי הגמר על ידי האלופה היפנית, קשימה אנטלרס והובסה 0–3. במשחק על המקום השלישי ניצחה בדו-קרב בעיטות הכרעה את קלוב אמריקה ממקסיקו.
אם היה נראה שאחרי שנת 2016 תגיע ירידה טבעית, הרי שנסיונל שברה עוד כמה שיאים בטורניר האפרטורה של 2017. הקבוצה צירפה את אחד משחקני החיזוק המשמעותיים, החלוץ דיירו מורנו ויצאה להגין על תוארה כאלופת היבשת. בטורניר היבשתי הכל הלך הפוך ונסיונל סיימה אחרונה והפכה לקבוצה הרביעית בהיסטוריה שלא מצליחה לעבור את שלב הבתים שנה לאחר זכייה, אבל בליגה המקומית הכל עבד מצוין. הקבוצה שיחקה עם כל מיני מערכים שונים של שחקנים אבל פשוט הייתה גדולה על הליגה. שברה שיא נקודות לטורניר קצר (49) עם הפסד אחד בלבד ב-20 משחקים, כאשר הפסידה 3–4 בדרבי לאינדפנדיינטה מדיין וכן שברה את שיא הנקודות בכללי עם 62. הקבוצה הגיעה עד למשחק הגמר, שם פגשה את דפורטיבו קאלי. לאחר הפסד 0–2 בקאלי, במשחק שהיה צריך להיגמר בתוצאה גבוהה יותר. בגומלין במדיין, לנסיונל הייתה את כל הכוונה למחוק את הפיגור והיא אכן כבשה צמד תוך רבע שעה. לאחר גול מצמק של ג'פרסון דוקה והחזרת היתרון הגלובלי לקאלי, נסיונל כבשה עוד שלושה שערים, מחקה את הפיגור מהמשחק הראשון וזכתה באליפות ה-16 בתולדותיה.
ב-2018 החתימה הקבוצה את המאמן הארגנטינאי הצעיר, חורחה אלמירון ובנתה קבוצה כמעט חדשה לאחר שרוב כוכבי הזכייה של גביע הליברטדורס עזבו למועדונים אחרים. נסיונל לא כל כך הרשימה בצורת משחקה, אבל הצליחה להשיג את התוצאות הדרושות. היא שמרה על מאזן מושלם בביתה בליגה ועוד מבלי לספוג שער חובה. את הליגה הסדירה סיימה במקום הראשון אבל בפלייאוף זה הלך קשה יותר. ניצחון על דפורטיבו קאלי 1-2 בסיכום שני המשחקים וניצחון בפנדלים על אתלטיקו וילה אחרי תיקום מאופס ב-180 דקות, הביאו את הקבוצה למרחק של שני משחקים מעוד אליפות. היריבה בגמר הייתה דפורטס טולימה. נסיונל הצליחה לנצח בחוץ 0–1 ובגומלין התוצאה הייתה 1-1, שתי דקות לסיום. אז ביצע המגן הוותיק, חואן קאמילו סונייגה עבירה מיותרת על סבסטיאן וייה וראה את הכרטיס האדום. בתוספת הזמן כבשה טולימה את שער הניצחון במשחק, שהישווה את התוצאה ל-2-2 בסיכום ושלח את המשחק לדו-קרב פנדלים. למרות דחיפת הקהל, נסיונל לא הצליחה להתאושש מהגול המאוחר שספגה והפסידה גם בפנדלים.
הסמסטר השני התחיל בצורה גרועה הרבה יותר, כשנסיונל הודחה בשמינית גמר הליברטדורס על ידי אתלטיקו טוקומאן, כישלון גדול ללא ספק. בליגה נכשלה הקבוצה גם כן, כאשר במרבית הסמסטר אימן הרנן דריו הררה, שהחליף את אלמירון שפוטר. בסופו של דבר לא בצליחה נסיונל להעפיל לפלייאוף לראשונה מאז שנת 2012, אחרי תיקו 2-2 בחוץ מול איטגווי לאונס. ולמרות זאת, דווקא בגביע הצליחה נסיונל בצורה טובה יותר. המועדון הצטרף לסבב המשחקים בשמינית הגמר, שם ניצחון את פטריוטס 0-2 בסיכום. ברבע הגמר פגשה את ג'וניור ושער של דניאל בוקנגרה נתן להם את הכרטיס לחצי הגמר. מול לאונס בחצי, נסיונל הפגינה את העליונות שלה והצליחה לנצח בסיכום 1–4 כדי להעפיל לגמר מול אונסה קלדס. במשחק הראשון באצטדיון פלוגרנדה הצליחה נסיונל להוציא תיקו 2-2, מה שהעביר את ההכרעה אל אצטדיון אטנאסיו חירארדוט למשחק הגומלין. במצב של 1-1 וכאשר המשחק נכנס לדקה ה-90, הצליח בוקנגרה לכבוש בבעיטה חופשית את השער שהעניק לנסיונל את הגביע הרביעי בתולדותיה.
זכייה בתואר לאחר שלוש שנים
לאחר עשור שהיה ברובו עשיר בתארים למועדון, נכנסה הקבוצה לתקופה שהיא לא רגילה ולא הצליחה לזכות בשום תואר מאז הגביע ב-2018. לקראת סוף שנת 2021 הוסיף המועדון גביע חמישי בהיסטוריה, שביסס אותו כמועדון עם מירב הזכיות הכוללות לקבוצה קולומביאנית - 30 תארים. נסיונל החלה את דרכה בגביע בשמינית הגמר כשהוגרלה מול פטריוטאס בויאקה וניצחה אותה 1-5 בסיכום שני המשחקים. ברבע הגמר פגשה נסיונל את אינדפנדיינטה סנטה פה. הפסד 1-2 באצטדיון אל קמפין וניצחון 0-1 בבית שלחו את המשחק לדו-קרב פנדלים שבו ניצחה נסיונל 1-3. בחצי הגמר התמודדה הקבוצה מול דפורטיבו קאלי. במשחק הראשון בחוץ פיגרה כבר 0-2, אבל הצליחה לחזור ולהשוות ל-2-2. במשחק הגומלין ניצחה נסיונל 0-1 והעפילה למשחק הגמר מול דפורטיבו פריירה המפתיעה. דווקא בגמר הכל הוכרע כבר במפגש הראשון באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, כאשר נסיונל לא התקשתה להביס את יריבתה 0-5. הגומלין בפריירה היה בעצם לפרוטוקול ולמרות שנסיונל הפסידה 0-1, היא ניצחה 1-5 בסיכום וחגגה זכייה בגביע.
הוספת גביע הרקופה לארון הגביעים
ב-10 במאי 2017 הוסיפה הקבוצה תואר בינלאומי נוסף וה-27 במספר התארים הכללי, לאחר שזכתה בגביע רקופה סודאמריקנה אחרי ניצחון על שאפקואנסה והפכה לקבוצה הקולומביאנית הראשונה שזוכה בתואר זה. במשחק הראשון הפסידה נסיונל בברזיל 1-2, אבל כעבור חודש בגומלין שנערך באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, הביסה את שאפקואנסה 1–4 וניצחה בסיכום שני המשחקים 3-5.
סמל המועדון
סמל המועדון עבר מספר שינויים מאז הקמתו ועד היום. תחילה היה זה מחומש שכולל בתוכו את הצבעים ירוק-לבן, צבעי הדגל של מחוז אנטיוקיה, עם השנים נכנס גם הכיתוב. בתחילה נכתב בתוך המחומש "מועדון אתלטיקו נסיונל", אבל ככה שעברו השנים הכיתוב השתנה לראשי התיבות של המועדון בלבד, האותיות A ו-N, על גבי משולש ירוק ומשולש לבן.
יריבויות
בקולומביה נחשבת נסיונל למועדון הגדול ביותר והיא זו שעד כה זכתה במספר האליפויות הרב ביותר וכן במספר התארים הכולל הגדול ביותר, כאשר הרחק מאחור נמצאות מיונאריוס ואמריקה קאלי. מפגש של נסיונל עם קבוצות אלו זוכה לכינוי "הקלאסיקו קולומביאנו", המשחק הגדול ביותר בקולומביה בין הקבוצות המעוטרות ביותר ועם הקהל הרב ביותר. לנסיונל יש גם יריבות עירונית עם הקבוצה השנייה של העיר מדיין, אינדפנדיינטה מדיין. משחק הדרבי ביניהן קרוי גם "אל קלאסיקו פאיסה" (בספרדית El Clásico Paisa). פאיסה קרוי כל אחד שמגיע מאזור צפון מערב קולומביה וכולל את המחוזות: אנטיוקיה, ריסרלדה, קלדס וקינדיו.
אצטדיון
הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון אטנאסיו חירארדוט וחולקת אותו עם יריבתה העירונית, אינדפנדיינטה מדיין. האצטדיון הוקם ב-19 במרץ 1953 ותכולתו 45,943 מקומות. הוא נחנך בטורניר ידידות שהתקיים בין נסיונל, דפורטיבו קאלי, אליאנסה לימה ופלמנגו.
שבר (רפואה)
שבר ברפואה הוא הפרעה בהמשכיות מבנה עצם שיכולה להיות חלקית או מלאה. שברים מופיעים בעצמות בריאות עקב טראומה גופנית. לעומת זאת, שבר פתולוגי עלול להיגרם בעקבות מאמץ נורמלי בעצמות הסובלות מפגיעה בהרכבן, למשל עקב דלדול עצם (אוסטאופורוזיס), ציסטה, גידול שפיר או ממאיר.
סיווג
שברים מסווגים לפי פרמטרים שונים. סיווג השבר מקל על בחירת הטיפול בו ועל הפרוגנוזה. ישנם מספר סיווגים מרכזיים וכן עוד סיווגים רבים לפי עקרונות שונים כגון התאמת טיפול או המצאת פרוגנוזה, בדרך כלל בהתייחסות למקום השבר. כך למשל סיווגים שונים של שבר בצוואר הירך או בחלקים שונים של עצם הזרוע.
פתוגנזה של שבר ותהליכי ריפוי
בשלושת הימים הראשונים לאחר השבר שנוצר בעצם, נוצרת בסביבת השבר המטומה שבתוכה שוקעים פיברין וטסיות דם. כתוצאה מהשקיעה, משתחרר פקטור הגדילה PDGF אשר קורא למקרופאגים. המקרופאגים בולעים את הרקמה ההרוסה, ומשחררים אף הם גורמי גדילה האחראים על יצירה מחדש של עצם. כמו כן מופיעים במקום לויקוציטים – לרבות מקרופאגים ולימפוציטים.
במקום השבר עצמו נוצרים תאי מזנכימה חדשים המהווים את המקור לעצם החדשה. במקביל ליצירת כלי דם חדשים, נוצרת רקמה חדשה וזמנית הקרויה קלוס (callus). בשלב הראשון מדובר בקלוס רך שמכיל רק תאים מתחלקים וכלי דם, אולם לאחר 6 שבועות מדובר בקלוס קשה שמכיל סידן (ועל כן גבס מושם למשך 6 שבועות במרבית המקרים).
החל מהשבוע השמיני לאחר השבר מתחיל תהליך עיצוב מחדש – העצם מתעצבת, תהליך גידול התאים נעצר וייצור כלי הדם יורד.
ניתן להבחין בקלוס גם שנים לאחר הריפוי – מדובר למעשה בהתעבות או גוש של העצם באזור השבר עצמו. הגורם העיקרי המעודד את יצירת הקלוס הוא ההמטומה הנוצרת כתוצאה משבירת העצם – שטפי דם מקומיים מביאים להצטברות דם בעצם, והם עשירים בגורמי גדילה המביאים לתחילת ייצור הקאלוס. מכאן שניקוז ההמטומה עלול להביא לנזק לתהליך הריפוי ונמנעים מניקוז כל עוד ההמטומה אינה גורמת ללחץ ולכאבים.
הקלוס עצמו נוצר על "פיגום" של פיברין אשר מגשר על השבר בשלב הראשון. גשר הקלוס הראשוני נוצר הן כתוצאה מגדילה אנדוכונדרלית במרכז והן כתוצאה מגדילה תוך ממברנוזית בשוליים. הגדילה התוך ממברנוזית, שנוצרת עקב הרמת קרום העצם, גורמת לייצור משמעותי של עצם, ולכן לעיתים בניתוחים לתיקון שבר בוחרים להכניס מסמר שמביא ליציאת מח העצם החוצה לאזור השבר ומרימים את קרום העצם לשם עידוד פעולתו. לאחר שנוצר גשר הקלוס הוא מתגרם ובה בעת מתרפא קו השבר עצמו. התהליך מסתיים כאשר קו השבר נעלם אך תהליך העיצוב מחדש נמשך.
תפקידו של הגבס באיחוי שברים הוא קיבוע שמפחית תנועה ומונע יצירה של סחוס במקום עצם. קיבוע קשה מדי יביא לירידה ביצירת הקלוס וקיבוע גמיש מדי יביא להיווצרות קלוס רך. בכל מקרה לאחר זמן מה יתחיל שלב ההתגרמות ואז ניתן להסיר את הקיבוע, בין היתר כדאי להעמיס על העצם החדשה כדי שתתפתח בצורה טובה יותר. ככלי עזר לקיבוע שבר בעצם מנצלים מסמר תוך לשדי.
עלי פארקה טורה
ביוגרפיה
עלי איברהים (פרקה) טורה נולד ב-1939 על גדות נהר הניז'ר בצפון מזרח מאלי. ברוב האזור של מאלי, הדת הדומיננטית היא האסלאם, ועלי פארקה היה מוסלמי אדוק. על פי המסורת האפריקאית ניתן כינוי לילד, אם ילדים אחרים מתו במשפחה. כל תשעת ילדיה הקודמים של אמו מתו בילדותם מלבד עלי, ולכן הוענק לו הכינוי "פארקה" שמשמעותו חמור, בעל חיים שנערץ בגלל כוחו ועקשנותו. עוד בינקותו, נפטר אביו בזמן ששירת בצבא צרפת.
כבר בגיל שתים עשרה בנה את הכלי הראשון שלו, דג'רקל (djerkel). בשנת 1956 צפה בהופעה של שהציגה את הגיטריסט, ומאז החל לנגן בגיטרות בסגנון המערבי (עם שישה מיתרים) ומצא שקל לנגן בהן את הטכניקות המנוגנות בגיטרה המסורתית שלו. כמו כן, הוא הוסיף במקביל לנגן בכלי הקשה, תופים ואקורדיון.
קריירה
עם קבלת העצמאות של מאלי מהצרפתים בשנת 1960, הממשלה החדשה תחת הנשיא מודיבו קייטה יזמה מדיניות לקידום אמנות תרבותית של להקות שנוצרו על מנת לייצג את אזורים של מאלי. משנת 1962 עבד עלי עם להקת המחוז ניאהפונקה. הוא הלחין, שר, ניגן בגיטרה ואימן זמרים ורקדנים בלהקה המונה מאה ושבע-עשרה איש. הוא היה גאה מאוד בלהקה שהצליחה בתחרויות הדו-שנתיות שהתקיימו לאורך שנות השישים, ואף זכה בפרסים רבים.
בשנת 1970 החל עלי פארקה לעבוד בבמקו עבור הרדיו הלאומי של מאלי (National Radio Mali) כמהנדס סאונד, עבודה אותה ביצע במשך כעשור. הוא גם ניגן במסגרת תזמורת הרדיו של מאלי עד פרישתה של התזמורת ב-1973. במהלך שנות השבעים הוא הביא את סגנון הגיטרה הייחודי שלו לתשומת הלב התקשורתית באמצעות שידורי הרדיו, ושלח מספר הקלטות של השידורים האלה לחברת התקליטים של סון אפריק (Son Afrique) בפריז. בתוך חודשים ספורים יצא לראשונה האלבום "עלי פארקה טורה", הכולל את נגינותיו של עלי על גיטרה ושירתו, ואת ניגוניו של נסורו סארה (Nassourou Sarré) על כלי הנגינה נגוני. עלי המשיך להקליט בבמקו ולשלוח את ההקלטות לפריז.
בשנת 2003 השתתף בסרט תיעודי "מרגיש כמו בדרכי הביתה", אותו ביים מרטין סקורסזה, העוקב אחר ההיסטוריה של הבלוז מאזור הגדה של נהר הניז'ר עד גם הדלתא של נהר מיסיסיפי.
בשנת 2005 החל עלי עם הקונצרט הגדול הראשון שלו באירופה, במשך חמש שנים, עם המופע שלו בבוזאר (BOZAR) בבריסל, ובו התארח בהופעה של הנגן. באותה שנה גם הוקלטו אלבומים של עלי בבמקו במלון מאנדה (Hotel Mandé), בהם שוחרר "בלב הירח" (‘In the Heart of the Moon’), אשר זכה בפרס גראמי.
עקב מחלת סרטן העצמות ממנה סבל במשך שנתיים, מת עלי בבמקו ב-7 במרץ 2006 ונקבר ב. הוענק לו התואר הגבוה ביותר של, והתקיימה הלוויה ממלכתית בהשתתפות פוליטיקאים בכירים במדינה, כוכבי מוזיקה מרכזיים וכן אלפי אנשים.
בתוכנית של גלי צה"ל, חיים של אחרים, לרגל 11 שנים למותו של עלי פארקה טורה, אמר עליו ערן סבאג: "אולי זה המוזיקאי שמשקף בתורת הניגון שלו, בטקסטים, באופן השירה ובנגינת הגיטרה, את היותו כמו איזה מין דרך נוודים עתיקה שמובילה ומזינה את העולם, ממערב אפריקה מהסאהל, מהסהרה, אל המיסיסיפי... כאשר העבדות גזרה גזרת גורל על ציידים, על לקטים, על מוזיקאים, להיכנס לתוך ספינות העבדים, ולהגיע למחוזות הנוראיים של חברות העבדות, הם הביאו איתם לא רק את כושר העבודה שלהם, הם הביאו גם את הזיכרון ההיסטורי, הם הביאו את המקצבים, הם הביאו את מה שהפך לבלוז".
מדרג זיכרון
מדרג זיכרון מתאר את הסדר ההיררכי שבו מאורגן זיכרון המחשב בארכיטקטורת מחשב מודרנית. השיטה נועדה לנצל את תכונת מקומיות הזיכרון שאותה מפגינות רוב תוכניות המחשב, ולהאיץ את ביצועי המחשב.
רוב המעבדים המודרניים פועלים בקצב הגבוה באופן משמעותי מקצב העבודה של הזיכרון הראשי, וכתוצאה מכך, המעבד נאלץ להמתין ללא הרף לפעולות האחזור והאחסון (I/O) של הזיכרון. בשיטת הניהול המדרגי, נתונים המשמשים את התוכנה מובאים להתקני זיכרון מהירים יותר בקרבת המעבד, ובשל תכונת מקומיות הזיכרון, מואצת מהירות הביצוע של התוכנית.
הניהול המדרגי של הזיכרון הוא קריטי לביצועי המחשב. מהירות העיבוד המעשית של רוב סוגי התוכניות תלויה פחות במהירות המעבד ויותר במקומיות הייחוס בגישה לזיכרון, יעילות זיכרון המטמון, וכן בקצב העברת הנתונים בין הרמות השונות במדרג.
מדרג הזיכרון ברוב המחשבים הוא כדלקמן:
ניהול מדרגי של הזיכרון
שימוש מיטבי במדרג הזיכרון מחייב שיתוף פעולה בין המתכנת, המהדר, מערכת ההפעלה והחומרה. במודל התכנותי של ארכיטקטורות UMA ו-CC-NUMA, ניהול זיכרון המטמון מתבצע תמיד בחומרה והוא חבוי מהמתכנת. ואכן, שפות תכנות ומערכות הפעלה מודרניות מסתירות את מדרג הזיכרון מהמתכנת, ומציגות מודל מפושט יותר הכולל לרוב רק שתי רמות: זיכרון ראשי וזיכרון משני, כאשר גם מידע הנכתב לזיכרון הראשי, עקב תכונת הזיכרון הווירטואלי, עשוי להיכתב בפועל לזיכרון המשני. עם זאת, בשפת סף ובשפות המאפשרות שימוש ישיר בשפת סף (כגון C), ניתן לגשת לאוגרים באופן ישיר.
ג'ורג' בנג'מין
ג'ורג' בנג'מין (באנגלית: George Benjamin; נולד ב-31 בינואר 1960), מלחין, מנצח, פסנתרן ומורה למוזיקה בריטי.
חייו
בנג'מין נולד בלונדון ולמד אצל אוליבייה מסייאן בקונסרבטואר של פריז במחצית השנייה של שנות ה-70. בנג'מין היה, על פי השמועה, בכיר תלמידיו של מסייאן.
בנג'מין המשיך ללימודי מוזיקה בקינג'ס קולג', קיימברידג', שם למד אצל אלכסנדר גהר ויצא משם בראשית שנות העשרים לחייו כמוזיקאי בוגר ומבטיח. יצירתו התזמורתית Ringed by the Flat Horizon, העוסקת בסופת רעמים במדבר מקסיקו נכתבה למען האגודה המוזיקלית של אוניברסיטת קיימברידג' והושמעה בביצוע בכורה בקיימברידג' בניצוח מארק אלדר ב-5 במרץ 1980. היא בוצעה בסדרת הפרומס באוגוסט של אותה שנה, כשהיה עדיין סטודנט, ובכך היה למלחין הצעיר ביותר שיצירתו בוצעה בסדרת הקונצרטים הזו.
לאחר שנים רבות של חיפושים אחר לבריתן מתאים, כתב בנג׳מין את האופרה הראשונה שלו באורך מלא, Written on Skin, עם טקסט מאת מרטין קרימפ. אופרה זו זכתה להצלחה כבירה מאז בכורתה ב-2012 בפסטיבל אקס-אן-פרובאנס, עליה ניצח. קדמה לה האופרה הקאמרית Into the Little Hill לסופרן, אלט, ותזמורת קאמרית מ-2006, וממשיכה אותה Lessons in Love and Violence מ-2017, גם היא אופרה באורך מלא. גם לאופרות אלה כתב קרימפ את הליברת.
בנג'מין מתגורר בלונדון. הוא לימד קומפוזיציה ברויאל קולג' למוזיקה הלונדוני וכיום הוא מלמד בקינג'ס קולג' לונדון.
אליאס ח'ורי
עד כה פרסם עשרה רומנים, אשר תורגמו למספר שפות זרות וכתב שלושה מחזות. עורך את מוסף התרבות בעיתון הלבנוני היומי "א-נהאר" ומלמד באוניברסיטת ניו יורק.
חיים וקריירה
אליאס ח'ורי נולד למשפחה ממעמד-הביניים ברובע הנוצרי בביירות. ב-1967, עת נוצר קיטוב באינטליגנציה הלבנונית עם עלייתה של אופוזיציה בעלת גוון לאומי קיצוני ופרו-פלסטיני, ח'ורי נסע לירדן. בירדן ביקר במחנה פליטים פלסטיני והתגייס לפת"ח, הארגון הגדול ביותר בתנועת השחרור הפלסטינית. ח'ורי עזב את ירדן ב-1970 לאחר אירועי "ספטמבר השחור"' בהם כוחות הגרילה הפלסטינים בממלכה נפגעו קשות. הוא נסע לפריס כדי להמשיך בלימודיו. בפריס כתב דיסרטציה (חיבור מדעי המוגש לשם קבלת תואר דוקטור) על מלחמת האזרחים בלבנון בשנת 1860. לאחר שובו ללבנון עסק במחקר עבור "מרכז המחקר של הארגון למען שחרור פלסטין" בביירות. היה פעיל במלחמת האזרחים הלבנונית שפרצה ב-1975, אז נפגע קשה ואיבד את מאור עיניו באופן זמני.
מעורבותו הראשונה של ח'ורי בנוף הספרות הערבית הייתה כחבר דֵסק (צוות) העריכה בעיתון "מוואקיף", אליו הצטרף בשנת 1972. חבר נוסף שהצטרף אחר-כך למערכת העיתון הוא המשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש.
בין 1993 ל-1998 ניהל את "תיאטרון ביירות".
ח'ורי לימד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, באוניברסיטה האמריקאית בביירות, באוניברסיטה הלבנונית, באוניברסיטה הלבנונית-אמריקאית ובאוניברסיטת ניו יורק. הוא זוכה פרס הרומן הערבי לשנת 2008.
עבודתו הספרותית
הרומנים של ח'ורי מצטיינים בגישתם המורכבת לנושאים פוליטיים כמו גם לשאלות יסוד בדבר ההתנהגות האנושית. שיטתו האֶפִּית נוטה לערב מונולוג פנימי, שלעיתים מגיע לשיא בפרץ של תודעה. בעבודותיו האחרונות הוא פנה להשתמש באלמנטים מן השפה הערבית המדוברת, אף על-פי שהרומנים נותרו בעיקרם כתובים בשפה הספרותית. שימוש בניב המדובר מוסיף לאמינות ולנגישות של סיפוריו. בעוד שימוש בשפה המדוברת נפוץ יחסית בדיאלוגים בספרות הערבית המודרנית, ח'ורי משתמש בה גם בעלילה המרכזית, צעד חריג אולם מזוהה מאוד עם שיטתו של ח'ורי.
ספרו "באב אל-שמס" הוא רומן אֶפִּי המביא את סיפורם של פליטים פלסטינים בלבנון אחרי "הנכבה" ב-1948. לאליאס ח'ורי חשוב להחיות את הזיכרון ובתוך כך ללמד את ההיסטוריה של עמו שידע בעשרות השנים האחרונות לא מעט משברים, פירוד וצער.
"כמו "באב אל ואד / לנצח זכור נא את שמותינו", גם לצד השני במלחמת השחרור יש זיכרון.. "באב אלשמס" עוסק בנכבה. ב–1948, שעבור דרי מחנה פליטים לבנוני היא שואה. נראה אתכם משכנעים אותם שהם טועים."
מתוך "גאוגרפיה של מילים", אריאנה מלמד.
הבמאי המצרי יוסרי נסראללה עיבד את הספר לסרט שהשתתף בפסטיבל קאן (2004) והוקרן גם במסגרת פסטיבל ירושלים.
בריאיון לעיתון הישראלי "ידיעות אחרונות", שהתקיים לאחר הדפסתו של התרגום העברי ל"באב אל-שמס", אמר ח'ורי:
עבודותיו של ח'ורי תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית, עברית, איטלקית ושוודית.
מעורבות פוליטית עכשווית
מוסף התרבות ב"א-נהאר" בעריכתו של חורי הפך ל"שופר האופוזיציה" שנותן ביטוי להיבטים השנויים במחלוקת לגבי בנייתה המחודשת של ביירות בהנהגתו של איש העסקים והפוליטיקאי רפיק אל-חרירי בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים. הריסתם של שרידי המורשת הארכאולוגית באזור ה"בּוּרג'" וכמו כן הריסתו של הרובע היהודי בשדרת "עודאי אבו ג'מיל" עוררו תרעומת מיוחדת.
במרס 2001 חתם ח'ורי יחד עם מחמוד דרוויש ושנים-עשר אינטלקטואלים נוספים על גילוי-דעת המבטא התנגדות לקיומו של כנס הכחשת השואה שנערך בביירות. הצהרה זו זכתה לשבחים מפי שגריר ישראל בצרפת בעיתון הצרפתי "לה-מונד". ח'ורי זעם על תגובתו של השגריר וביקר את שיטת הדיכוי בה נקטה ישראל כלפי האינתיפאדה ושאיפת העצמאות הפלסטינית.
ח'ורי, יחד עם סמיר קאסיר, אינטלקטואלים ופעילים פוליטיים נוספים יסד את "תנועת השמאל הדמוקרטית".
בקיץ 2009 התראיין ח'ורי לגיליון החמישי של כתב העת לשירה וביקורת דקה, והפתיע בהכריזו על זהותו כ"יהודית". ח'ורי הבהיר כי לא התכוון לזהות יהודית-לאומית, כי אם לזהות יהודית מתוך עמדה ביקורתית של תפיסת האדם בחולשותיו ועל הפגיעות שבו. הריאיון עם המשורר והעורך ערן צלגוב אף תורגם לערבית וראה אור במצרים במוסף הספרות של עיתון אח'באר אל-יום (أخبار اليوم) בגיליון הראשון של יולי 2009.
קישורים חיצוניים
פרקים מספריו
הר טוזו
הר טוזו (באנגלית: Mount Tuzo) הוא הר מהרי עמק עשר הפסגות בהרי הרוקי הקנדיים.