cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלקטרוקרדיוגרם
חיבורי החזה
כאשר יש חשד לפתולוגיות בהולכה החשמלית אשר מערבות את החדר הימני של הלב, ניתן לחבר את חיבורי החזה בצדו הימני של הגוף בנקודות המקבילות לאלה המשמשות בדרך כלל. לשמות החיבורים אז נוספת R, למשל החיבור V4R ממוקם בגובה מרווח בין-צלעי חמישי, בקו היורד מאמצע עצם הבריח, בצדו הימני של הגוף. כמו כן, בעת חשד לפתולוגיות בהולכה החשמלית שמערבות את הדופן האחורית של החדר השמאלי, ניתן לחבר חיבורים נוספים בגב בקו הגובה של חיבורים V5 ו-V6. חיבורים אלה ממשיכים את המספור של חיבורי החזה ונקראים V7 עד V9.
פענוח אק"ג
תרשים האק"ג, כאמור, מציג את המתח החשמלי הנוצר בלב לאורך זמן. בתרשים סטנדרטי, הנרשם על גבי נייר מילימטרי במהירות של 25 מ"מ בשנייה, השנתות הקטנות בציר הזמן, שרוחבן 1 מ"מ, הן של 40 מילישניות, ואילו הגדולות, שרוחבן 5 מ"מ, הן של 200 מילישניות. בציר המתח השנתות הקטנות הן של 0.1 מיליוולט, ואילו הגדולות הן של 0.5 מיליוולט. ניתן להגדיר רישום במהירות גבוהה יותר של 50 מ"מ בשנייה, לצורך בחינה מדוקדקת יותר של פרטים. כמו כן, בראשית כל תרשים יש לבצע כיול, אשר נראה על הפלט כמלבן שגובהו 10 מ"מ ורוחבו 5 מ"מ.
תרשים האק"ג מציג את הפלט מ-12 החיבורים, אולם, מאחר שהפלט של כל אחד מהחיבורים הוא קצר על גבי הדף ומכיל פעימות לב בודדות, נרשם גם פלט אחד רציף, הנקרא "סטריפ", שנמשך לכל אורך הסרט. על פי רוב, נבחר חיבור II לשמש "סטריפ".
קצב לב ומקצב
ניתן להעריך את קצב הלב לפי תדירות גלי ה-R, תוך שימוש בנוסחה:, כאשר HR הוא קצב הלב ו-RR הוא משך הזמן בשניות בין שני גלי R סמוכים. שיטה נוחה יותר היא חלוקה של 300 במספר המשבצות הגדולות בין שני גלי R סמוכים. שיטה נוספת היא חלוקה של 1500 במספר המשבצות הקטנות בין שני גלי R סמוכים בכדי להגיע לתוצאה מדויקת יותר. קצב לב תקין במנוחה נע בין 60 ל-100 פעימות בדקה.
מקצב גת תקין (NSR) מוגדר לפי חמישה קריטריונים: קצב הלב תקין במנוחה, מקצב סדיר, גל P המקדים כל מכלול QRS, משך מרווח PR (ראו להלן) נע בין 120 ל-200 מילישניות ומשך מכלול QRS קצר מ-120 מילישניות. מקצב סדיר הוא מקצב בו הפעימות ניתנות בקצב אחיד, יחד עם זאת, מקצב תקין אינו תמיד אחיד לגמרי, ויכולה לחול שונות מסוימת לאורך הבדיקה.
גל P
כאמור, גל P מייצג את התפשטות הדפולריזציה בעליות, ומכיוון שהדפולריזציה עוברת מהעלייה הימנית אל השמאלית בשל מיקום קשר הגת, חלקו הראשון של הגל מייצג את העלייה הימנית וחלקו השני את העלייה השמאלית. מאחר שכיוונו של גל זה הוא מטה, שמאלה וקדימה, במקביל לחיבור II, הוא ייראה טוב יותר בחיבור זה, וכן במידה מסוימת בחיבורים I, aVF ו-aVL. ברוב החיבורים ייראה גל P חיובי, אולם ב-aVR הוא ייראה שלילי, והוא עשוי להיראות שלילי או ביפאזי ב-V1 בשל אותה התפשטות מימין לשמאל בעליות. באופן פיזיולוגי, גל P הוא גל קטן במשרעתו, עם מתח של עד 0.2–0.25 מיליוולט, ומשכו עד 120 מילישניות.
חסרונו של גל P יכול להצביע על אחת מן התופעות הבאות: פרפור עליות, חסם גתי-עלייתי ומקצב צומתי. הגדלה של אחת העליות, או של שתיהן, ניכרת בשינוי בצורתו של גל P. בהגדלת העלייה הימנית ייראה הגל בחיבור II בעל משרעת גבוהה יותר ומחודדת יותר, בעוד ב-V1 רק חלקו הראשון יהיה בעל משרעת גדולה יותר. צורה זו של גל P נקראת P pulmonale. בהגדלת העלייה השמאלית, מאידך, משך גל P יתארך אל מעבר ל-120 מילישניות וצורתו תיראה בחיבור II דו-פסגתית, בשל ההדגשה של הדפולריזציה בעלייה זו. בחיבור V1 יאופיין הגל בחלק שני שלילי יותר. צורה זו של גל P נקראת P mitrale. גם שינויים במאזן האשלגן בדם יכולים להשפיע על צורתו של גל P, כאשר היפרקלמיה מתבטאת במשרעת נמוכה של הגל, ואילו היפוקלמיה מתבטאת במשרעת גבוהה שלו. ברפרוף עליות ניכר גל P כבעל צורת שיני מסור.
מרווח PR
מרווח PR מוגדר כפרק הזמן מתחילת גל P לתחילת מכלול QRS. המרווח מייצג למעשה את ההולכה בעלייה מקשר הגת עד לעיכוב בקשר העלייתי-חדרי, והוא מדד טוב לתפקוד הקשר העלייתי-חדרי. באופן פיזיולוגי במבוגר, מרווח PR נמשך 120 עד 200 מילישניות. מרווח PR ארוך, הנמשך מעבר ל-200 מילישניות, יכול להעיד על חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה ראשונה. מרווח PR קצר יכול להעיד על נתיב הולכה מקביל.
הציר החשמלי
סטיית ציר ימנית מוגדרת כסטייה ימינה מזווית של 90°+. סטייה כזו יכולה להיות נורמלית בילדים ובמבוגרים גבוהים ורזים, אולם באנשים אחרים היא יכולה להעיד על חסם צרור הולכה שמאלי אחורי, היפרטרופיה של החדר הימני, מחלות ריאה כרוניות, אוטם קדמי-צדי, תסחיף ריאתי, תסמונת וולף–פרקינסון–וייט דרך נתיב שמאלי, פגם במחיצה הבין-פרוזדורית או פגם במחיצה הבין-חדרית.
סטיית ציר שמאלית מוגדרת כסטייה שמאלה מזווית של 30°-. סטייה כזו יכולה להיות נורמלית בנשים בהיריון, אולם באנשים אחרים היא יכולה להעיד על חסם צרור הולכה שמאלי קדמי, אוטם תחתון, קוצב לב מלאכותי, נפחת, היפרקלמיה, תסמונת וולף-פרקינסון-וייט דרך נתיב ימני, איטמות המסתם התלת-פסיגי, פגם הפתח הראשוני או זריקת חומר ניגוד לעורק הכלילי השמאלי.
סטיית ציר קיצונית, היא סטיית ציר מעבר לזווית של 150°+. זהו מצב נדיר שיכול לנבוע מנפחת, היפרקלמיה, היפוך חיבורי האק"ג, קוצב לב מלאכותי או טכיקרדיה חדרית.
כלל אצבע לקביעת סטיות ציר הוא התבוננות בחיבורים I ו-II. QRS חיובי בשני החיבורים מצביע על ציר תקין, QRS חיובי בחיבור I ושלילי ב-II מצביע על סטיית ציר שמאלית, QRS חיובי ב-II ושלילי ב-I מצביע על סטיית ציר ימנית, ו-QRS שלילי בשני החיבורים מצביע על סטיית ציר קיצונית.
מכלול QRS
כאמור, מכלול QRS מייצג את התפשטות הדפולריזציה בחדרים. מכלול זה משתקף בצורה שונה בחיבורים השונים, דבר המשפיע על הנומנקלטורה. באופן פיזיולוגי, את גל Q, שהוא הגל השלילי הראשון במכלול, ניתן לראות בחיבורים I, aVL, V5 ו-V6. במרבית החיבורים רואים דווקא גל RS. במעבר מחיבור V1 ל-V6 ניכרת עלייה במשרעת של גל ה-R, הנקראת התקדמות גל ה-R.
גם המשרעת של גל R או גל S יכולה להצביע על פתולוגיה. בהיפרטרופיה של החדר הימני חיבור V1 יראה גל R בעל משרעת גבוהה יותר מאשר עומק גל S. זאת, בנוסף לסימנים אחרים כמו סטיית ציר ימנית ושינויים במרווח ST ובגל T. בהיפרטרופיה של החדר השמאלי המשרעת של גל R עולה מאוד בחיבורים השמאליים. הסימנים המחשידים להיפרטרופיה של החדר השמאלי הם גל R ב-V5 או ב-V6 גבוה מ-25 מ"מ (2.5 מיליוולט), סכום המשרעות של גל R ב-V5 או ב-V6 עם גל S ב-V1 גדול מ-35 מ"מ, גל R ב-aVL גבוה מ-11 מ"מ וסכום המשרעות של גל R בחיבור I וגל S בחיבור III גבוה מ-25 מ"מ. סימנים אלה מצטרפים לדפוס מאומץ וציר שמאלי כמאפיינים של היפרטרופיה של החדר השמאלי.
גל Q עמוק, במיוחד בחיבורים שבהם הגל אינו צריך להופיע, יכול להעיד על אוטם ישן בשריר הלב שכבר פיתח רקמת צלקת. על מנת שגל Q יוגדר כפתולוגי עליו להיות ברוחב של יותר מ-40 מילישניות או שמשרעתו תהיה למעלה מרבע ממשרעת גל R.
מקטע ST
מקטע ST הוא מקטע הנמשך מתום מכלול QRS עד לתחילת גל T. מקטע זה מייצג את השלב שבו שני החדרים בדה-פולריזציה מלאה. משום כך, באופן תקין הוא אמור להיות איזואלקטרי ומשכו בין 80 ל-120 מילישניות. הרמה של מקטע ST מעל לקו האיזואלקטרי היא גורם מחשיד לאוטם שריר הלב, אולם היא יכולה להופיע גם במקרים פתולוגיים אחרים, כמו בחסמי צרור הולכה ימני או שמאלי, כתלות בחיבור שבו היא מופיעה. גם צניחה של מקטע ST בחיבור V6 יכולה להעיד על אוטם, במיוחד אם גל R איננו גבוה מאוד. כאשר גל R גבוה כנראה שמדובר בחסם צרור הולכה שמאלי. בנוסף, צניחת ST בחיבורי החזה הקדמיים, (V3–V1, יכולה לשקף אוטם בדופן האחורית של החדר השמאלי. צניחה בחיבור V1 יכולה גם לרמז, כאמור, על היפרטרופיה של החדר הימני. נקודת J, שהיא הנקודה בין תום מכלול QRS לתחילת מקטע ST, יכולה להעיד על מידת ההרמה או הצניחה של מקטע ST.
גל T
גל T, המשקף את רפולריזציית החדרים, מתאים ברוב החיבורים לכיוונו הכללי של מכלול QRS. הגל שלילי בחיבורים aVR, ולעיתים גם ב-V1 וב-V2. בילדים גל T הוא שלילי כמעט בכל החיבורים. צורת הגל איננה סימטרית, אלא מתפתחת לאט, מגיעה לשיא לקראת סופו ולאחר מכן צונחת לאפס. היפוך של גל T הוא סימן מחשיד לשורה של מצבים פתולוגיים.
מרווח QT
מרווח QT נמדד מתחילת מכלול QRS עד לסוף גל T, ומשקף את שלב הרפולריזציה בכללותו. משך המרווח תלוי בקצב הלב, ולכן פותחו עבורו נוסחאות המתקנות את ערכו לפי הדופק. השיטה הנפוצה ביותר לתיקון מרווח QT היא זו שפותחה על ידי הנרי באזה. לפי הנוסחה,, כש־QTc הוא מרווח QT מתוקן ו־RR הוא המרווח מתחילת מכלול QRS אחד למכלול QRS עוקב, הנמדד בשניות. באופן תקין QTc נמשך עד 440 מילישניות. נוסחה זאת לעיתים אינה מדויקת, ומתקנת גבוה מדי בקצבי לב גבוהים ונמוך מדי בקצבי לב נמוכים. נוסחה מדויקת יותר כדי לתקן את מרווח QT לקצב הלב היא, אולם היא אינה נפוצה במרפאות.
מרווח QT מוארך יכול לנבוע ממגוון סיבות, חלקן נרכשות וחלקן מולדות. עם הסיבות הנרכשות ניתן למנות היפוקלמיה, היפומגנזמיה והיפוקלצמיה, תרופות מסוגים שונים, כמו תרופות נוגדות הפרעת קצב מסוג Ia, Ic ו-III, תרופות פסיכיאטריות, נוגדי היסטמינים מסוימים, אנטגוניסטים לסרוטונין ועוד, וכן חסם עלייתי-חדרי מדרגה שלישית או שנייה, שבץ מוחי, איסכמיה משמעותית פעילה של שריר הלב והיפותרמיה. תסמונת QT מוארך היא סיבה מולדת למרווח QT מוארך ועלולה לגרום לתסמונת מוות בעריסה, לכן זיהוי מוקדם של התסמונת עשוי להציל חיים.
מרווח QT קצר יכול לנבוע מהיפרקלצמיה ותרופות כמו דיגיטליס ופנותיאזינים, וכן רמות גבוהות של תירוקסין.
גל U
גל U, אשר נחשב למייצג את הרפולריזציה במחיצה הבין-חדרית, אינו מופיע ברוב המקרים, וגם כאשר הוא נרשם, משרעתו קטנה. גל U הבולט בחיבורים רבים עלול להופיע כתוצאה מהיפוקלמיה, היפרקלצמיה, שבץ מוחי וטראומה, או כתוצאה מתרופות כמו קווינידין ותרופות נוגדות הפרעות קצב אחרות מסוג Ia.
McCartney
McCartney הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי האנגלי פול מקרטני. האלבום יצא בהוצאת "אפל רקורדס" באפריל 1970, לאחר שמקרטני דחה את ניסיונות חבריו ללהקת הביטלס שביקשו להשהות את הוצאת האלבום עד ליציאת אלבומה המתוכנן של הלהקה, "Let It Be".
מקרטני הקליט את אלבום הסולו שלו, שנשא את שם משפחתו, בתקופה של דיכאון ובלבול, שבאה בעקבות הודעתו של ג'ון לנון בספטמבר 1969 כי הוא (לנון) עוזב את הביטלס. הסכסוך על מועד השקת אלבומו הפרטי של מקרטני הביא להגברת הניכור בין מקרטני ובין שאר חברי הביטלס. הודעה לעיתונות בצורה של ראיון עצמי של מקרטני, יחד עם משלוח עותקים של האלבום לקידום מכירות בבריטניה, הובילו להכרזה על פירוק הביטלס ב-10 באפריל 1970.
להוציא את הליווי הקולי של אשתו, לינדה, ביצע מקרטני את האלבום כולו בעצמו: הן בשירה והן בנגינה על כל כלי הנגינה. העיבודים המוזיקליים באלבום היו מועטים ובמקרים מסוימים לא גמורים והאלבום התבסס על הקלטות ביתיות. מקרטני ניסה באלבום לחקור מוזיקלית את סגנון "החזרה למקורות" שהיה הבסיס המקורי לפרויקט "Let It Be" של הביטלס בשנת 1969. ייתכן כי חלק מהביקורת השלילית לה זכה האלבום ממבקרי המוזיקה עם יציאתו, נבע מהתפקיד שייחסו למקרטני בפירוק הביטלס, אף על פי שהשיר "Maybe I'm Amazed" בלט בכך שזכה באופן עקבי לשבחים. מבחינה מסחרית, נהנה מקרטני מהפרסום סביב פירוק הביטלס; האלבום שהה במשך שלושה שבועות בראש הבילבורד 200 והגיע למקום השני במצעד המכירות בבריטניה. האלבום יצא לאור בהוצאה מחודשת ביוני 2011, כחלק מהאוסף הארכיוני המוזיקלי של פול מקרטני.
המשבר בלהקת הביטלס והעזיבה לסקוטלנד
בינו לבין שלושת חברי הלהקה האחרים נוצר קרע גלוי, על רקע מחלוקת בנושא מנהלה העתידי של הלהקה. לנון, האריסון וסטאר סברו כי יש לשכור את שירותיו של אלן קליין, שנודע ביכולתו לחתום על חוזי הקלטה מוצלחים במיוחד עבור לקוחותיו (עמם נמנו אז האבנים המתגלגלות). מקרטני, לעומת זאת, לא בטח בקליין וסבר כי יש לבחור בחותנו, עורך-הדין איסטמן, או באדם אחר שאינו קליין.
המחלוקת הפכה לקרע גלוי, כאשר מקרטני סירב לצרף את חתימתו לחוזה הקלטות חדש לביטלס, בתנאים משופרים, לחמש שנים נוספות. מקרטני חש נבגד במיוחד כאשר נודע לו כי לנון וקליין חכרו את שירותיו של המפיק המוזיקלי פיל ספקטור, שייצור אלבום חדש לביטלס מחומריו הלא מוגמרים של פרויקט Get Back. מקרטני חש כי הבישול המחודש של השירים מעל בעקרונות שהיו מקובלים בלהקה, ואף לווה בפעולות נקמניות וקטנוניות מצד לנון.
בעקבות הפירוק ההולך ומתקרב של הביטלס, נכנס מקרטני למשבר אישי קשה. הוא הסתגר עם לינדה, רעייתו, ושתי בנותיהם בחווה שקנה בקמפבלטאון, סקוטלנד, והרבה לשתות לשכרה. היעלמותו מעין התקשורת הביאה לתחיית גל השמועות והקונספירציות הרחב שטען שמקרטני כבר אינו בחיים, וכתבי הרכילות עקבו אחריו. באחד הימים העיר אותו כתב של המגזין לייף משנתו, ובין השניים התפתחה תקרית אלימה. כדי לתקן את הנזק הציבורי הפוטנציאלי, התראיין מקרטני למגזין ורמז לכתבים שלהקת הביטלס חדלה מלהתקיים.
מקרטני נכנס לדיכאון, והיה קרוב להתמוטטות עצבים. בעידודה של לינדה, הוא החל לתכנן את עתידו ללא הביטלס, וכצעד ראשון, החל לכתוב שירים חדשים ולהשלים שירים שהחל בכתיבתם בתקופה מוקדמת יותר. זמן קצר לפני חג המולד של 1969, חזרו מקרטני ומשפחתו לביתם שבשכונת סנט ג'ונס ווד שבלונדון, ושם החל מקרטני להקליט את השירים לאלבום הבכורה שלו על רשמקול ביתי.
הקלטות ביתיות, דצמבר 1969 - ינואר 1970
לצורך ההקלטות מקרטני לקח בהשאלה טייפ 4 ערוצים מחברת EMI, ללא מערבל או מד עוצמה. ההקלטה הראשונה על הקסטה הייתה שיר קצר בשם "The Lovely Linda". הקטע, שאורכו 43 שניות, הוקלט על גיטרה אקוסטית בלבד והיה למעשה ניסוי כלים ובדיקת תקינות המכשיר. לאחר מכן הוסיף ערוצים נוספים של גיטרה נוספת, בס ושירה. השיר נכלל באלבום הסופי כרצועה הפותחת.
שני הקטעים הבאים שהוקלטו היו שני הקטעים הבאים באלבום: השיר "That Would Be Something" והקטע האינסטרומנטלי "Valentine Day".
העבודה על האלבום הופסקה ב-3 בינואר 1970, לטובת יום ההקלטות האחרון של הביטלס באולפני אבי רוד (ללא לנון). ביום למחרת, עבדו שלושת החברים הנותרים על שירו של מקרטני "Let It Be".
אולפני מורגן, פברואר 1970
ב-12 בפברואר הגיע מקרטני, עם קסטת ההקלטות שלו, לאולפני מורגן במטרה להעביר את ההקלטות מפורמט של 4 ערוצים לפורמט של 8 ערוצים, כדי לאפשר הקלטת רצועות נוספות. מקרטני, שרצה לשמור על הפרויקט בסוד, דאג להשתמש בשם הבדוי "בילי מרטין" כשעבד באולפנים.
בין השירים שהועברו לפורמט המשופר היו "Junk" ו-"Teddy Boy", שמקרטני כתב ב-1968 במהלך הנסיעה של הביטלס להודו, הקטע האינסטרומנטלי "Singalong Junk" (גרסה ללא שירה ל-Junk בתוספת מיתרים), הקטע הניסיוני הקצר "Glasses" - שנוגן על כוסות יין - והשיר "Oo You".
באותה תקופה הקליט את הקטע האינסטרומנטלי "Hot as Sun", שהושפע מהמוזיקה של שנות ה-50, והיצירה הניסיונית "Kreen-Akrore", שעתידה לחתום את האלבום.
אולפני אבי רוד, פברואר - מרץ 1970
ב-21 בפברואר הגיע מקרטני, תחת השם הבדוי "בילי מרטין", לאולפני אבי רוד המוכרים לו. באולפנים המשיך לערוך חומרים מוקלטים, לצד שירים חדשים שהקליט.
ב-22 בפברואר הקליט את השיר "Every Night", שנכתב בתקופת העבודה על הפרויקט Get Back. באותו היום הקליט את "Maybe I'm Amazed", בלדה המוקדשת ללינדה. ההקלטה האחרונה לאלבום הייתה השיר "Man We Was Lonely", שהלחין ב-25 בפברואר והקליט מאוחר יותר באותו יום.
בימים הבאים, ערך מקרטני את ההקלטות החדשות. בין השאר, חיבר בין הקטעים האינסטרומנטליים "Hot as Sun" ו-"Glasses" לכדי מחרוזת אחת, וסיים את הקטע המחובר עם הקלטה קצרצרה מתוך דמו לשיר שכתב עבור פרנק סינטרה ונדחה, "Suicide". השיר המלא נכלל כבונוס במהדורה המחודשת של האלבום ב-2011. הוא חיבר שני קטעים אינסטרומנטליים שכתב לקטע אחד בשם "Momma Miss America".
התפרקות הביטלס
תאריך הוצאת האלבום עורר סכסוך בין חברי הביטלס, וכן בין חברות התקליטים המייצגות אותם ביחד ולחוד. אלבומו של מקרטני תוכנן לצאת ב-10 באפריל - בין הוצאת אלבומו הראשון של רינגו סטאר, "Sentimential Journey", ב-27 במרץ לבין הוצאת אלבומם האחרון של הביטלס, "Let It Be".
קליין וחברי הביטלס חששו שהאלבום החדש של מקרטני יפגע במכירות האלבום של הביטלס, ומאחורי גבו של מקרטני יצרו קשר עם חברת EMI וביקשו לדחות את הוצאת אלבומו החדש ל-4 ביוני. סטאר הגיע לביתו של מקרטני כדי למסור לו את ההחלטה באופן אישי, ומקרטני הזועם גירש אותו מביתו. לבסוף, החליטו חברי הביטלס לוותר ולהשאיר את תאריך הוצאת אלבומו של מקרטני ב-10 באפריל כמתוכנן.
ב-9 באפריל, התראיין מקרטני לעיתונאים הבריטים ותיאר את המוטיב המרכזי באלבומו החדש כ"בית, משפחה, אהבה". הוא כתב את השאלות והתשובות מראש. כשנשאל האם ההפסקה שהוא לוקח מעבודה עם הביטלס היא זמנית או קבועה, ענה שהוא לא יודע. בראיון אמר שהוא לא מתגעגע לעבודה עם שאר חברי הלהקה, ושקליין לא מעורב בשום צורה באלבומו החדש.
התקשורת הבריטית פירשה את תשובותיו של מקרטני לא כהכרזה על פירוק הביטלס, אלא כהכרזה אישית שלו על פרישה מהלהקה. כותרת הדיילי מירור ב-10 באפריל טענה כי "פול פורש מהביטלס". בכך, למעשה, הגיע סופה הרשמי של הלהקה והתפרקותה.
ביקורת
בשנים שלאחר יציאת האלבום השתנתה במידת מה דעת המבקרים עליו. הגישה הביתית של מקרטני, שהתקבלה בקרירות ביחס לעבודותיו הקודמות בביטלס, זכתה להערכה, ומספר שירים מתוך האלבום אף נכללו באוספים של מקרטני.
בשנת 1999, עם כניסתו של מקרטני להיכל התהילה של הרוקנ'רול, שיבח המוזיקאי ניל יאנג את האלבום כשאמר: "אהבתי את האלבום כיוון שהיה מאוד פשוט... זה היה פשוט פול... לא היה ניסיון להתחרות עם הדברים שהוא עשה בעבר."
על אף הביקורות השליליות, האלבום זכה להצלחה מסחרית עצומה, בין השאר הודות לשערוריית הפירוק של הביטלס שסבבה את הוצאתו. האלבום עמד בראש המצעדים בארצות הברית ובבריטניה ונמכר היטב.
רשימת שירים
כל שירי האלבום נכתבו על ידי פול מקרטני.
אולימפיאדת השחמט 1988
אולימפיאדת השחמט ה-28 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בסלוניקי, שביוון, בין 12 בנובמבר ל-30 בנובמבר 1988.
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת סיימה במקום ה-11.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
התחרות לנשים
אולימפיאדת ה-13 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל
הנבחרת סיימה במקום ה-18.
יולי תמיר
יולי (יעל) תמיר (נולדה ב-26 בפברואר 1954, כ"ג באדר א' ה'תשי"ד) היא פרופסורית לפילוסופיה. בעבר הייתה חברת הכנסת ושרה מטעם מפלגת העבודה. בשנים 1999–2001 היא כיהנה כשרה לקליטת עלייה, בשנים 2006–2009 כשרת החינוך ובשנים 2010–2020 כיהנה בתפקיד נשיאת מכללת שנקר. ממייסדות ארגון שלום עכשיו. החל מאוקטובר 2020 מכהנת כנשיאת המכללה האקדמית בית ברל.
ביוגרפיה
בשנת 1978 סיימה לימודים לתואר ראשון בביולוגיה, ובשנת 1985 קיבלה תואר שני במדע המדינה - שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1989 הוענק לה תואר דוקטור לפילוסופיה פוליטית מאוניברסיטת אוקספורד באנגליה בהנחייתו של ישעיה ברלין, על עבודת דוקטורט בנושא "לאומיות בגבולות הליברליות". בשנים 1989–1999 לימדה בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב והייתה עמיתת מחקר של מכון הרטמן בירושלים ושל אוניברסיטאות פרינסטון והרוורד.
קריירה פוליטית
תמיר נמנתה עם מייסדי תנועת "שלום עכשיו" בשנת 1978. בשנים 1980–1985 הייתה פעילה במפלגת רצ, ובשנים 1998–1999 הייתה יושבת-ראש האגודה לזכויות האזרח. משנת 1995 ועד לשנת 2009 הייתה פעילה במפלגת העבודה.
לאחר בחירות 1999 כיהנה כשרה לקליטת העלייה בממשלת ישראל העשרים ושמונה, כמינוי אישי של ראש הממשלה אהוד ברק. כהונתה נמשכה כשנה וחצי עד פירוק הממשלה.
תמיר הייתה מבין מנסחי אמנת כנרת.
נבחרה לכנסת ה-16 בשנת 2003, והייתה חברה בוועדת הכספים, בוועדת חוקה, חוק ומשפט; בוועדת החינוך, התרבות והספורט; בוועדה לפניות הציבור; ובוועדת חקירה פרלמנטרית בנושא גילוי השחיתות בממשל במדינת ישראל. כחברת כנסת הובילה תמיר עם אתי לבני את הצעת החוק ל"ייצוג נשי הולם בעיצוב מדיניות לאומית", וזו הייתה לתיקון מס' 4 בחוק שיווי זכויות האישה.
כחברת כנסת הגישה הצעת חוק שנועדה לבטל סעיף בחוק העונשין שקובע שפעילות להעברת שטחים למדינה אחרת היא בגידה. הצעה זו לא עברה.
בבחירות לקביעת יו"ר מפלגת העבודה ומועמדה לראשות הממשלה, תמכה תמיר בח"כ עמיר פרץ. עם בחירתו של פרץ ליו"ר העבודה ולאחר פרישת דליה איציק, הפכה תמיר לאישה הבכירה במפלגת העבודה. במערכת הבחירות לכנסת ה-17 הייתה יו"ר מטה ההסברה של מפלגת העבודה, אחראית על מצע המפלגה בנושאי חינוך ומועמדת המפלגה לתפקיד שרת החינוך. מסר מרכזי של המפלגה בבחירות אלה היה פגיעתה של מדיניותו של שר האוצר בנימין נתניהו במערכות שונות במדינה.
שרת החינוך
ב-4 במאי 2006 הושבעה לתפקיד שרת החינוך, התרבות והספורט בממשלת אולמרט, אך בהתאם להסכם הקואליציוני הועברו סמכויות התרבות והספורט למשרד המדע, ותמיר כיהנה כשרת החינוך בלבד. ב-5 בנובמבר 2006 מונתה לממלאת-מקום שר המדע, התרבות והספורט במקומו של אופיר פינס-פז שפרש מן הממשלה בעקבות כניסתו של אביגדור ליברמן לממשלה, והחזיקה בתפקיד עד למינויו של ראלב מג'אדלה לתפקיד שר. בתקופת כהונתה עלה תקציב החינוך בלמעלה מחמישה מיליארד שקל (בשל גידול תקציב החינוך היסודי עקב תוכניות רב שנתיות כמו אופק חדש, פיצול כיתות א-ב, תקציבי בינוי ומיחשוב בתי הספר).
בתחילת כהונתה הנהיגה רפורמה בגני הילדים, בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים בשם "אופק חדש", הרפורמה הרחבה ביותר שיושמה במערכת החינוך הישראלית זה עשרות שנים. במרץ 2008 נחתם הסכם בין הסתדרות המורים והממשלה על התחלת התוכנית. תמיר לא השיגה הסכמה בעניין זה עם ארגון המורים. חרף ההסכמה עם הסתדרות המורים, גם מבין חבריה היו מורים שהתנגדו לתוכנית בטענה שהיא פוגעת בתנאי עבודתם. דו"ח של משרד החינוך קבע, לימים, כי המורים אינם מרוצים מהרפורמה כפי שיושמה וכי רק תלמידי המגזר היהודי מרגישים תוצאות חיוביות שלה. דו"ח נוסף משנת 2011 של רמא"ה, קובע כי 88% מהמורם היו רוצים בהמשך הרפורמה, בעיקר בשל השעות הפרטניות שהיא כוללת, המאפשרות מגע אישי בין המורה לתלמיד. עם זאת, התברר כי תחושת העומס של המורים המשתתפים בתוכנית גדלה והישגי התלמידים ברוב המקצועות לא השתנו. בעקבות העלייה בשכר המורים חלה עלייה בביקוש למקצוע ההוראה.
תמיר פעלה לחיזוק מערכת החינוך הממלכתית והעדפתה על פני החינוך הפרטי. היא הנהיגה יום לימודים ארוך רק בבתי ספר רשמיים ומשרד החינוך בראשותה העניק במקרים רבים רישיונות לבתי ספר פרטיים חדשים רק בלחץ מערכת המשפט. תמיר התנגדה לבתי ספר פרטיים חרדיים וערבים וגם לבתי ספר ייחודיים של המגזר החילוני תמיר התנגדה ללימודי ליבה במגזר החרדי בכפייה. בעקבות פנייה לבג"ץ בניסיון לאלץ את בתי הספר החרדים ללמד מקצועות אלה עבר בכנסת חוק נהרי הפוטר מכך ישיבות בגיל על יסודי.
בתחילת כהונתה כשרת החינוך הופסקה חלוקת פנקס זכויות התלמיד. תמיר טענה כי החומר מצוי באינטרנט וחלוקת פנקסים היא ביטוי לתהליך למידה ישן. ההחלטה נתמכה על ידי הסתדרות המורים, שהתנגדה למה שהוגדר על ידה כמסמך חד-צדדי הפוגע במעמדם של מורים אל מול התלמידים.
תמיר החליטה על ציון הקו הירוק במפות ישראל הנלמדות בבתי הספר, על צמצום ניכר של תקני בנות שירות לאומי בחינוך הממלכתי והחלפתן במורים מוסמכים.
בספטמבר 2007 הקימה תמיר ועדה ציבורית לבחינת מדיניות הטיפול בתלמידים בעלי צרכים מיוחדים בראשות השופטת בדימוס דליה דורנר. הוועדה הוקמה, בין היתר, משום שתמיר סברה כי אין זה הוגן לאפשר רק לילדים נכים שהוריהם יכולים לממן סיוע פרטי להשתלב במערכת החינוך הרגילה בעוד שילדים נכים אחרים ללא אמצעים אינם יכולים לעשות זאת, ולכן החליטה למנוע שילוב של תלמידים נכים במימון פרטי של הוריהם במסגרות החינוך הרגילות ולאלץ תלמידים אלה לפנות אל החינוך המיוחד. בתקופת תמיר קוצץ מערך הסייעות לתלמידים נכים ששולבו בחינוך הרגיל, ותלמידים שהייתה להם קודם סייעת אישית, החלו לחלוק סייעת משותפת, בטעון שיש לעודד חוסר תלות בסייעת. בעקבות מהלך זה ניהלו מאות הורים מאבק משפטי נגד משרד החינוך.
בתקופת כהונת קודמתה בתפקיד, לימור לבנת, פסק בג"ץ כי משרד החינוך מפלה את המגזר הערבי בהקצאת משאבים וכי עליו לתקן את ההקצבה למגזר זה. שלוש שנים לאחר שנכנסה תמיר לתפקידה, פסק בג"ץ כי תמיר ולבנת לא עשו די כדי לקיים את פסיקתו הקודמת בנושא וכי הן ביזו את בית המשפט והמשיכו לקפח את המגזר הערבי.
תמיר קידמה את תוכנית ה-"אופק הפדגוגי", שעיקרו מעבר משינון לחשיבה. במסגרת זו פותחה מערכת למידה ששמה דגש על הבנה ויצירתיות במטרה להכין תלמידים להתמודד עם הצורך לרכוש ידע בכוחות עצמם ולהתאימו לשינויים המהירים הנובעים מצמיחה מהירה של עולמות ידע. את ה"אופק הפדגוגי" הטמיעה תמיר גם בבחינות הבגרות שיכללו פחות שאלות שינון, ויותר שאלות חשיבה. באוגוסט 2008 החליטה תמיר על יישום תעודת בגרות חברתית על עשייה למען קהילה, בנוסף לתעודת הבגרות המקובלת ולהפוך את התעודה לתנאי ללימודים אקדמיים, זאת במטרה לעודד פעילות חברתית-ערכית בבתי-הספר מעבר לתוכנית "מחויבות אישית".
בתקופת תמיר הוכרזה תוכנית לאומית לבניית 8,000 כיתות לימוד בגנים ובבתי ספר (חלקן הגדול במגזר הערבי) ומחשוב מערכת החינוך. יצאה לדרך בניית 1,000 כיתות חכמות, בעיקר באזורי הפריפריה והושקה תוכנית "מחשב לכל מורה" יחד עם "קרן אתנה" ו"הסתדרות המורים".
עבור תנועות הנוער, תקופת כהונה של תמיר התאפיינה בצמיחה משמעותית במספר החניכים ובתקציבי הפעילויות, כאשר שיא הפעילות בשנתית מתרכז ב"שבוע תנועות הנוער", אשר בו כל בתי הספר בארץ נקראים לארח את תנועות הנוער ולאפשר להם חשיפה בפני התלמידים. בשונה מקודמיה תמיר הכירה בארגון נוער גאה כתנועת נוער ותקצבה אותו בהתאם.
שביתות
באפריל 2007 התמודדה תמיר עם שביתת סטודנטים ארוכה בעקבות ועדת שוחט. לסטודנטים ששבתו במשך ארבעים ימים הוצע הסכם לפיו העלאת שכר הלימוד לא תחול על סטודנטים שכבר התחילו את לימודיהם. התאחדות הסטודנטים הארצית דחתה את ההצעה בטענה שהמאבק נוגע לעתידה האקדמי של המדינה ולא רק לכיסם הפרטי.
בעקבות התנגדות ארגון המורים לרפורמת "אופק חדש" שנחתמה עם "הסתדרות המורים" תשס"ח, התקיימה שביתה של ארגון המורים שנמשכה יותר מחודשיים. סיום השביתה התאפשר בעקבות החלטה לצמצום מספר התלמידים בכיתות מ-40 תלמידים ל-32 תלמידים.
שנת הלימודים תשס"ח לא נפתחה באופן סדיר באוניברסיטאות. שביתת הסגל האקדמי הבכיר נערכה במחאה על השחיקה בשכר. לאחר יותר מחמישים ימי שביתה הכריז ועד ראשי האוניברסיטאות (ור"ה) כי אם הצדדים לא יגיעו להסכמה עד 13 בינואר 2008 יבוטל הסמסטר, אך לא עמד בדיבורו. בסופו של דבר הסתיימה שביתת המרצים ב-18 בינואר 2008, בעקבות פשרה של יו"ר ההסתדרות עופר עיני. משכן הרב של שביתות המורים והמרצים, שהיו בין הארוכות ביותר שהתקיימו, הביא לכך שכ-40 חברי כנסת, בהם אף חברי קואליציה חתמו על עצומה שקוראת לפטר את תמיר, אך לא הייתה לכך השפעה על המשך תפקידה ומנגד דווקא זכתה לגיבוי מצד ראש הממשלה אהוד אולמרט.
בכנסת ה-18
בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום התשיעי ברשימת העבודה לכנסת. נמנתה עם המתנגדים להצעתו של יושב-ראש המפלגה, אהוד ברק, להצטרפות לממשלתו של בנימין נתניהו, יחד עם עמיר פרץ, אופיר פינס ואיתן כבל. בכנסת זו שימשה סגנית יושב ראש הכנסת ופעלה כחברת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות וועדת המדע והטכנולוגיה לאחר פרישתו של פינס מן הכנסת הודיעה תמיר כי אינה מתכוונת שוב להתמודד לכנסת במסגרת מפלגת העבודה.
חזרה לאקדמיה
בפברואר 2010 הודיע "שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב" שתמיר נבחרה לכהן כנשיאה הבאה של המכללה. לצורך כך היא התפטרה מהכנסת ב-11 באפריל. היא שימשה בתפקיד כעשר שנים, באוקטובר 2020 מונתה לנשיאת המכללה האקדמית בית ברל.
היא דירקטורית בחברת אלביט מערכות ומרצה באוניברסיטת אוקספורד.
משפחתה
תמיר היא אם לשתיים. הייתה נשואה ליובל נריה ואחריו, ללוני רפאלי, שהיה סגן מפקד סיירת מטכ"ל. לאחר מכן, בן זוגה היה עו"ד רוני פיינשטיין, שנפטר בשנת 2012.
היא מתגוררת בנווה אביבים, תל אביב. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, שובצה תמיר במקום ה-30 הלא-ריאלי ברשימה של רון חולדאי, "תל אביב 1", למועצת העירייה.
Hells Angels
Hells Angels (מילולית: מלאכי הגיהנום) הוא ארגון בינלאומי המתמקד בתרבות הרכיבה על אופנועים ויש רשויות שהגדירו אותו כארגון פשע. שמו המלא הוא: Hells Angels Motorcycle Club (ראשי תיבות HAMC) (מילולית: מועדון האופנועים מלאכי הגיהנום). חברי המועדון רכובים אך ורק על אופנועי הרלי-דייווידסון. בארצות הברית ובקנדה הארגון Hells Angels התאגד בחברה הנושאת את שמו. המוטו של הארגון הוא: "כאשר אנו עושים טוב, איש אינו זוכר. כאשר אנו עושים רע, איש אינו שוכח."
ה-FBI האמריקאי ושירות המודיעין הקנדי לחקירות פשעים מסווגים את הארגון כאחת מארבע כנופיות האופנועים הגדולות, וטוענים כי חברי הארגון מבצעים פשעי אלימות, סחר בסמים, הברחת סחורות גנובות ומעשי סחיטה. מנגד, חברי הארגון טוענים לאורך שנים כי כל פעילותם מתמקדת באהבתם לתרבות האופנועים, ומתוך פעילות תרבותית זו הם מארגנים מסעות אופנועים משותפים, אירועים חברתיים, מסעי התרמה ומסיבות.
היסטוריה
תחילתו של ארגון Hells Angels אפופה במסתורין והדעות עליה חלוקות. תרמו לכך העובדות, כי אנשים שונים טענו לזכות המייסדים של הארגון, וכן קוד השתיקה שלו מתחייבים חבריו. חברי הארגון אינם נקראים בשם משפחתם, אפילו בעת שהם פונים לעמיתיהם, אלא בשמם הפרטי בלבד, או לעיתים קרובות בכינויים.
הארגון נוסד באופן רשמי בשנת 1948 בעיר פונטנה בקליפורניה לאחר איחוד של חברים ממספר מועדוני אופנועים אחרים. מקור השם הוא ככל הנראה בכינוי שניתן לטייסות חיל אוויר נועזות במלחמת העולם הראשונה והשנייה, כפי שתוארו למשל בסרטו של הווארד יוז משנת 1930: Hell's Angels. על פי אתר הבית של הארגון, מקור שם הארגון הוא בהצעת חבר של המייסדים, שהיה טייס במלחמת העולם השנייה.
שנותיו הראשונות של הארגון לוטות בערפל, אולם במהלך שנות ה-50 נוסדו לשכות לארגון בערים שונות בקליפורניה, בהן אוקלנד וסן פרנסיסקו.
פסטיבל אלטמונט
במהלך הופעתם של להקת הרולינג סטונז, במסגרת פסטיבל אלטמונט שהתקיים בשנת 1969, רצחו חברי הארגון בדקירות סכין אדם שחום עור בשם מרדית' הנטר.
הפסטיבל היה אירוע מועד לפורענות והמשטרה לא הסכימה לאבטח אותו, וכך שכרו חברי הרולינג סטונז (בהמלצת הגרייטפול דד) את חברי ה-Hells Angels, שבראשו עמד אז ראלף "סאני" ברגר, לאבטחת האירוע. מקורות מסוימים טוענים שה"מלאכים" נשכרו תמורת תשלום מזערי של 500 דולר בלבד ובירה חינם, טענה שזכתה לסתירות מצד דיק קרטר (בעלי המקום) וראלף ברגר כאחד. האירוע עצמו התאפיין באי-סדר ואלימות בקהל שהובילה לפציעות רבות ולמותם של ארבעה, וככל שגברו המהומות הפכו חברי ה-Hells Angels לאלימים ומשולחי רסן יותר ויותר, ככל הנראה בעקבות שתיית אלכוהול מופרזת ושימוש בסמים. ה"מלאכים" נקטו בשיטה של הדיפת המתפרעים על מנת לשלוט בקהל, ולאחר שאחד מהאופנועים של הכנופיה נרמס, התגברה האלימות והתבטאה אף בתקיפת המוזיקאים על הבמה. מרטי באלין מג'פרסון איירפליין נחבט עד אובדן הכרה בעקבות מריבה עם אחד מחברי הכנופיה, כפי שניתן לראות בסרט הדוקומנטרי על המופע, Gimme Shelter. בעקבות האירועים במהלך המופע שהגיעו לשיאם בתקיפת באלין, סירבו חברי הגרייטפול דד לעלות לבמה.
כאשר הרולינג סטונז עלו לבמה נקטעה הופעתם פעמים רבות; כאשר נראה היה כי לקית' ריצ'רדס נמאס מהמתרחש באמרו "לעזאזל עם כל זה", תוך שהוא מוריד את הגיטרה מעליו ויורד מהבמה, כיוון חבר כנופיה בלתי מזוהה אקדח לרקתו של ריצ'רדס, ואמר לו לבחור בין "לנגן או למות". ריצ'רדס בחר באפשרות הראשונה. במהלך תגרה בין חברי הכנופיה לבין מרדית האנטר, צעיר שחום עור בן שמונה עשרה, שלף האנטר אקדח, ובתגובה נרצח בדקירות סכין בידי "המלאכים". הרוצח, אלן פסארו, נעצר והואשם ברצח, אך יצא זכאי מאחר שחבר המושבעים קבע כי פעל מתוך הגנה עצמית, מאחר שהאנטר נשא אקדח, שלף אותו וכיוון אותו אל כיוון הבמה. כמו כן, נאמר כי האנטר היה תחת השפעת סם המתאמפטמין.
הארגון הלקוי, ההתפרעויות, והרצח שהיווה את שיא השפל של האירוע, עיצבו את המוניטין שקיבל המופע בתור אירוע מכונן בהיסטוריה של הרוקנ'רול שלאחריו ירדה לפרק זמן מסוים הפופולריות של פסטיבלי הרוק, וכן בתור האירוע ש"הרג" את התמימות של שנות השישים.
סמלי הארגון
סמלו הרשמי של הארגון, המכונה "ראש המוות", הוא גולגולת מכונפת. עיצובו מיוחס לראש סניף סן פרנסיסקו של הארגון בשנות ה-50, פרנק סדילק. בארגון נהוגה מערכת של עיטורים וסמלים, בדומה לעיטורים צבאיים, אשר מובנם נשמר בסוד בין חברי הארגון. כיתוב רשמי של הארגון הוא באותיות אדומות על רקע לבן, ומכאן אף כינויו הנפוץ של הארגון "האדום והלבן" (באנגלית: The Red and White). סמלי הארגון מעטרים בדרך כלל מעילי עור או ג'ינס.
בסמלים רבים מופיע אף המספר 81 באותיות אדומות על רקע לבן, המסמלות את הסדר שבו מופיעות האותיות H ו-A באלפבית הלטיני. אוהדי הארגון ותומכיו מציגים לרוב סמל זה, כיוון שהארגון אוסר על מי שאינו חבר בו לשאת את הכיתוב המלא: Hells Angels. סמל נוסף הנפוץ בין חברי הארגון הוא הכיתוב 1% (אחוז אחד) המעוטר בשוליים דמויי יהלום. עיטור זה מסמל את תגובת הארגון לאמירה שנשמעה מארגון האופנוענים האמריקאי לאחר מהומה המונית בשנת 1947 בהשתתפות כנופיית אופנוענים, ולפיה 99% מן האופנוענים הם אזרחים שומרי חוק, ורק אחוז בודד הם מפרי חוק.
רוב חברי הארגון נושאים על מעיליהם אף תג מרובע, ובו אותיות אדומות על רקע לבן, הנושא את שם הלשכה שבה הם חברים. חלק מחברי הארגון נושאים עיטורים המסמלים את מעמדם, או את תפקידם בארגון, ויש הנושאים עיטור ועליו האותיות AFFA, ראשי תיבות של האמירה: "מלאכים לנצח, לנצח מלאכים" (Angels Forever, Forever Angels).
חברות בארגון
חבר מן המניין נבחר בקולותיהם של חברים מלאים אחרים באזור שבו הלשכה שאליה הוא מבקש להצטרף. לכן נהוג שהמועמד נוסע לכל אחת מן הלשכות באותו אזור גאוגרפי ומציג עצמו בפני כל חבר מן המניין באותו אזור. בחלק מן האזורים די בהתנגדות בודדת כדי לדחות את מועמדותו של חבר. קבלת חבר לארגון נעשית בטקס שבו משתתפים חברים אחרים ומוענק לו עיטור החברות המלא. העיטורים נותרים רכושו של הארגון, ואם חבר מוצא מן הארגון, עליו להחזיר את העיטורים שקיבל.
לשכות הארגון
בארגון למעלה מ-100 לשכות מוכרות הנמצאות ב-29 מדינות. הלשכה הרשמית הראשונה מחוץ לתחומי ארצות הברית נפתחה בניו זילנד בשנת 1961. בשנת 1969 נפתחה לשכה ראשונה באירופה, זאת לאחר ששתי לשכות נפתחו בלונדון.
דניאל עקיבא
דניאל (דני) עקיבא (נולד ב-10 באוקטובר 1953) הוא מלחין, גיטריסט, נגן לאוטה ופדגוג ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בחיפה. אביו, יצחק, פעל כיו"ר ועד עדת הספרדים בחיפה ומשפחתו מצד אמו מתגוררים בארץ למעלה מ־500 שנים ומוצאם מיהדות ספרד. אמו חנה נולדה במקנס שבמרוקו למשפחת כהן ואוחנה אשר פעלו כמנהיגי הקהילה היהודית במקנס ועלתה לארץ בשנת 1948. הוא החל לנגן בגיל 6 במנדולינה ובגיטרה קלאסית ולהלחין בגיל 13.
בשנים 1975–1979 למד באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים וסיים תואר ראשון בהצטיינות. בשנת 1981 סיים תואר אמן. משנת 1976 נהל את מחלקת הגיטרה בקונסרבטוריון שליד האקדמיה. למד באקדמיה נגינה בגיטרה קלאסית עם חיים אסולין וקומפוזיציה עם פרופסור חיים אלכסנדר. השלים תואר נוסף באקדמיה B.Ed.Mus.
בשנת 1988 התמחה בנגינה בכל סוגי הלאוטות עם Jonathan Rubin ובקומפוזיציה עם פרופסור Jean Balissat בקונסרבטוריון ז'נבה, שווייץ.
בין השנים 1982–1996 עבד ביחידת הפולקלור של קול ישראל באיסוף ורישום של מוזיקה יהודית ספרדית וכן בעיבוד והלחנה של יצירות המבוססות על מורשת זו. ערך והגיש תוכניות בקול ישראל.
בשנת 1984 ליווה את זמרת הסופרן Victoria De LOs Angeles בפסטיבל ישראל. בשנת 1992 הלחין את פסקול סדרת הטלוויזיה "ירושלים שהייתה בספרד" שביים יגאל לוסין והגיש יצחק נבון.
ערך סיורי קונצרטים כסולן בהרכבים קאמריים ועם תזמורות בישראל וברחבי העולם: ארצות הברית, רוסיה, ספרד, פורטוגל, גרמניה, סלובקיה, שווייץ, צרפת, ברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי, גואטמלה, קולומביה, פרו, הרפובליקה הדומיניקנית, אל סלוודור, קוסטה ריקה, ונצואלה וצ'ילה.
הקים בשנת 1986 את המגמה למוזיקה בבית ספר תיכון ויצו לאמנויות בחיפה, אותו נהל במשך כ־31 שנים ופתח שיטות הוראה ייחודיות שבאמצעותן התאפשר למוזיקאים צעירים חסרי ידע וניסיון להתפתח ולהגיע להישגים של מצוינות. תוכנית הלימודים כללה טכניקות ייחודיות של אלתור ויצירה.
תקליטורים והקלטות
SUITE SEFARADITE - מוזיקה של המלחין בביצוע קתרינה מטיושנקובה - חליל, אלכסיי בלאוסוב - גיטרה
קישורים חיצוניים
https://www.youtube.com/channel/UCz6DPKjb1v-k3nW1tlT4nrg
https://www.israelcomposers.org/Members.aspx?lang=Hebrew&letter=ע&id=9361
בית התפילה הבהאי בקמפלה
בית התפילה הבהאי בקמפלה הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים בעולם, והוא שוכן על גבעה, כ-7 ק"מ מצפון למרכזה של קמפלה בירת אוגנדה. תכנן אותו האדריכל הבהאי צ'ארלס מייסון רמי. יסודותיו הונחו ב-1957 והוא הושלם ב-1961. המבנה הוא בית התפילה הראשון והיחיד באפריקה נכון לשנת 2008, והוא מכונה לעיתים בכינוי "מקדש האם של אפריקה" ("the mother Temple of Africa").
למבנה תשע צלעות, והוא עשוי מארבע קומות ההולכות ונעשות צרות כלפי מעלה, ומסתיימות בכיפה. בקומה הראשונה קבועה דלת בכל אחת מצלעותיו ובשלישית קבועים חלונות גדולים שבהם זכוכית צבועה שהובאה מגרמניה. גובהו של המבנה הוא כ-39 מטר וקוטרו בבסיסו הוא למעלה מ-100 מטר. קוטרה של הכיפה הוא 13 מטר, והיא עשויה מאריחי פסיפס ירוקים שהובאו מאיטליה. אריחי הגג שמעל חלקיו האחרים של המבנה הובאו מבלגיה וקירותיו עשויים מאבן מקומית.
האולם המרכזי משתרע למלוא גובהו של המבנה. בכל אחד מתשעת צדדיו ניצב עמוד תומך מרכזי ושלושה עמודים תומכים משניים. באולם שלוש שורות של מושבי עץ הפונים לכיוון הקיבלה הבהאית במקדש בהאא אללה באל-באהג'ה שבעכו, ורוב ריצפתו מכוסה בשטיחים. העיטור היחיד בחלל המבנה הוא הסמל הקליגרפי של "השם הגדול" הקבוע בכל אחת מצלעותיו.
המבנה שוכן בלב גנים נרחבי ידיים המשתרעים על פני יותר מ-200 דונם, והערוכים במעלה הגבעה כפרוזדורים המובילים את תשע דלתותיו. באתר שוכנים גם בית הארחה ומרכז אדמיניסטרטיבי. המבנה מנוהל על ידי האספה הרוחנית הלאומית של הקהילה הבהאית באוגנדה, המונה למעלה מ-100,000 מאמינים.
Way Less Sad
Way Less Sad (בעברית: הרבה פחות עצוב) הוא שיר של להקת הפופ האמריקאית AJR. השיר יצא לאור ב-17 בפברואר 2021 על ידי S-Curve Records כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן הרביעי של הלהקה, OK Orchestra. "Way Less Sad" הוא שיר פופ אופטימי העוסק בבריאות הנפש.
רקע
AJR יצרו את השיר בסלון דירתם בניו יורק. בראיון לרדיו חדשות ABC הם הסבירו, "השנה שעברה הרגיש אפוקליפטית, והשנה סוף סוף נוכל לראות את האור בקצה המנהרה. הדברים עדיין לא חזרו לקדמותם אבל אנחנו צריכים לחגוג את הדברים הטובים הקטנים, גם אם הם נראים טריוויאליים". "Way Less Sad" הוא שיר פופ אופטימי העוסק בבריאות הנפש, וכולל סימפול מהשיר "My Little Town" של סיימון וגרפונקל.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-98 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי ייצא לאור ב-17 בפברואר 2021. בקליפ, מופיעה הלהקה במספר מקומות ידועים בעיר ניו יורק, בהם מסוף TWA בנמל התעופה הבין-לאומי ג'ון פ. קנדי והקרוסלה של ג'יין בברוקלין.
מרדכי מן
הרב מרדכי ליב מן (תרע"ז, 1916 - ד' באדר ב' תשנ"ז, 13 במרץ 1997) היה חבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
ביוגרפיה
נולד בבריינסק (ליטא הפולנית) למשה וחיה מן. בהיותו כבן 11 נשלח על ידי אמו ללמוד בישיבת סלונים בראשותו של הרב שבתי יגל. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת מיר שם התבלט בשקדנותו.
בשנת תרצ"ט (1939) עקב חשש גיוס לצבא הפולני עלה לארץ ישראל (באמצעות סרטיפיקט ששלח אליו הרב ראובן כץ ראש ישיבת לומז'ה בפתח תקווה). עם עלייתו לארץ ישראל נכנס ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה אצל רבו רבי ראובן כץ, באותה תקופה התקרב לחזון איש, והוא שידכו למרים, בתו של הרב הלל ויטקינד, ראש ישיבת בית יוסף בתל אביב (נפטרה ב-1981).
לאחר נישואיו החל למסור שיעורים בישיבתו של חמיו. בשנות ה-70 עברה הישיבה לשיכון ויז'ניץ בבני ברק ונקראה "בית הלל" על שם חמיו. הישיבה בבני ברק משמשת ככולל אברכים.
עם הקמת מועצת גדולי התורה של דגל התורה, בשנת תשמ"ט (1989), הזמינו הרב אלעזר מנחם שך לכהן בה.
בחצי שנה האחרונה לחייו היה משותק. בד' באדר ב' תשנ"ז נפטר לאחר מחלה קשה, ונטמן בהר הזיתים בירושלים. בשנת תשס"א (2001) נהרגו בתאונת דרכים בתו חיה מינדל, חתנו הרב שמשון פינקוס ונכדתו.
חיבר סדרת הספרים דברי מרדכי על הש"ס.
משפחתו
משפחת אביו נספתה כולה בשואה למעט אחיו אלחנן המתגורר כיום בחולון (כתב ספר זיכרון לעירו ומשפחתו, בשם נר לבריינסק).
גיסיו חתני חמיו הם הרב דוד פינקל, הרב שרגא גרוסברד והרב יחיאל צוקרוב.
חתניו הם הרב שמשון דוד פינקוס - היה רב הקהילה החרדית באופקים; יוסף חיים שינברגר - נכדו של רבי עמרם בלוי; ושמואל גריינמן, בנו של הרב חיים גריינמן.
באר שבע הגלילית
באר שבע הגלילית (בערבית: חירבת אבו שבע) הייתה עיירה קדומה על גבול הגליל העליון והגליל התחתון, בסמוך לצומת שבע ולכפר חנניה, 8 ק"מ דרומית מערבית לצפת.
העיירה, שהתפרסה עד לאזור צומת שבע, נבנתה על גבעה תלולה המתנשאת לגובה של יותר ממאה מטרים מעל בקעת בית הכרם, וחולשת על הדרך מעמק עכו לגליל (כיום כביש 85). התיישבות במקום התקיימה מתקופת הברזל עד לתקופה הרומית, אך נמצאו באתר גם ממצאים מהתקופה הביזנטית. ייתכן כי שמו של היישוב נובע מבארות מים שהיו בסביבתו. על שם היישוב נקראת צומת שבע (צומת חנניה) ו הסמוך.
במקרא
העיר אינה מוזכרת באופן מפורש בתנ"ך (אם כי היו ששייכו אליה אזכורים של באר שבע המקראית ), אך ייתכן וקיומה רמוז בו. בספר מלכים א', מסופר כי אליהו נס לעיר באר שבע כאשר ברח מפני איזבל: "וַיָּבֹא בְּאֵר שֶׁבַע אֲשֶׁר לִיהוּדָה". מן הביטוי "אשר ליהודה" מסיקים החוקרים כי הייתה עיר נוספת שנקראה בשם באר שבע מחוץ לתחומי ממלכת יהודה, ולכן ביטוי זה נדרש לשם הבהרה. ביטוי זהה מוזכר בקשר לעיר בית שמש שביהודה, ואכן, ערים נוספות בשם בית שמש היו בנחלת שבט נפתלי ובנחלת שבט יששכר בצפון הארץ. ביטוי זה חוזר גם בהקשר לעיר שוכה שביהודה , על מנת להבדילה מהעיר שוכה שבשרון.
היסטוריה
בתקופה הישראלית ובתקופה ההלניסטית התקיים במקום כפר קטן.
בתקופה הרומית, היישוב הפך לעיירה גדולה, שנמנית ברשימת היישובים שאותם ביצר יוסף בן מתתיהו כחלק מההכנות למרד בשנת 66 לספירה: ''"ובדעתו, כי הרומאים יעלו על ארץ ישראל דרך הגליל, בִּצּר את כל משגבי הארץ, את יודפת ואת באר־שבע..." (מלחמות היהודים ב', כ', ו'), "ביצרתי גם ערים אחדות בגליל התחתון...ובאר שבע...במקומות האלה אצרתי צורכי אוכל לרוב וגם נשק לביטחון לימים הבאים" (ספר חיי יוסף לז').'' למרות זאת, הרומאים הצליחו להחריב את העיר ולהרוג את יושביה בסופו של דבר. כיום בפסגת הגבעה קיימים שרידי מבנים, שייתכן כי הם שרידי המבצר שבנה יוסף בן מתתיהו.
יוסף בן מתתיהו מציין את האתר כאחד מגבולות הגליל העליון בדומה לחז"ל שמיקמו את גבול זה באזור כפר חנניה הסמוך.
העיר ירדה מגדולתה כבר בתקופה הרומית, אך באתר נמצאו גם ממצאים מהתקופה הביזנטית. לפי טענת חלק מהחוקרים, היישוב המשיך להיות מאוכלס עד המאה השלישית, אך אוכלוסייתו הלכה והידלדלה החל מהמאה הראשונה לספירה.
לאו בורכארד
לאו בורכארד (Leo Borchard; 31 במרץ 1899 – 23 באוגוסט 1945) היה מנצח רוסי ולזמן קצר מנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של ברלין.
ביוגרפיה
בשנות מלחמת העולם השנייה נשאר בברלין והיה פעיל במחתרת. הוא היה חבר בקבוצת "הדוד אמיל" יחד עם בת-זוגו, העיתונאית רות אנדריאס-פרידריך. הם הכניסו נרדפי שלטון, בהם יהודים, אל דירתם, נתנו כסף וניירות מזויפים לאנשים שנזקקו להם וסייעו להם להימלט מגרמניה הנאצית. במסעות הקונצרטים שלו מחוץ לגרמניה פעל בורכארד לגיוס תמיכה בפעולותיו האנטי-נאציות. ב-26 במאי 1945, שבועיים וחצי אחרי כניעתה ללא תנאי של גרמניה, ניצח על הפילהרמונית של ברלין בקונצרט, שתוכניתו כללה את הסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי ונחל הצלחה גדולה. כעבור שבוע מונה למנהל מוזיקלי של התזמורת. הוא תפס את מקומו של וילהלם פורטוונגלר, שיצא לגלות בשווייץ.
בברלין אוגוסט 1945 נורה בשוגג למוות בידי חייל אמריקאי.
Bethesda Softworks
חברת Bethesda Softworks LLC היא חברת הוצאה לאור אמריקנית הממוקמת ברוקוויל, מרילנד, ומתמקדת בהפצת משחקי וידאו. החברה נוסדה על ידי כריסטופר וויבר בשנת 1986 כחטיבה של Media Technology Limited, ובשנת 1999 הפכה לחברת בת של ZeniMax Media . בחמש עשרה השנים הראשונות שלה, החברה שימשה גם כסטודיו לפיתוח משחקים, והוציאה לאור את הכותרים פרי פיתוחם. בשנת 2001, Bethesda הפרידה את צוות הפיתוח לחברה נפרדת בשם Bethesda Game Studios כאשר Bethesda Softworks שמרה רק על תפקידה כחברת פרסום והוצאה לאור.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1986 כאשר כריסטופר וויבר, תושב בת'סדה שבמדינת מרילנד בארצות הברית ומהנדס תקשורת שעבד בתעשיית הטלוויזיה בכבלים, פגש את מהנדס החשמל אד פלטצ'ר שעבד באותו הזמן בחברה אשר פיתחה משחקי וידאו שהוקלטו על לייזרדיסק ופשטה את הרגל שנתיים קודם לכן. במשך תשעה חודשים הם עבדו על משחק פוטבול ממוחשב בשם Gridiron! , וב-28 ביוני של אותה השנה החליט להקים חברה, שפעלה באותו זמן בביתו, ותוארה על ידו כמעין ניסוי הבודק האם המחשב האישי הוא אכן פלטפורמה טובה לפיתוח משחקי וידאו. החברה נקראה בתחילה בשם Softwerke, אך לאחר שגילו כי קיימת כבר חברה בשם זה, החליטו לשנות את השם ל-Bethesda Softworks, על שם מקום מגוריהם. החברה החלה עם תקציב בסיסי ביותר של 10,000 דולר אך עם הזמן משחקיה הראשונים, שהיו ברובם משחקי ספורט, זכו לתשומת לב מהעיתונות. בהמשך, שכרה חברת אלקטרוניק ארטס את שירותי החברה על מנת לסייע להם בפיתוח משחק פוטבול ממוחשב נוסף בשם John Madden Football, ובתמורה לכך רכשו את הזכויות על Gridiron!. לאחר ש-EA הפסיקו להוציא גרסאות נוספות של Gridiron!, יצאה חברת Bethesda מן החוזה ותבעה את EA בסכום של 7 מיליון דולר, בטענה כי EA הפסיקו בכוונה את הפיתוח של Gridiron! על מנת להעתיק לאט לאט את תכונותיו אל המשחק שלהם.
המשחק הראשון שהחברה פיתחה וגם הוציאה לאור בעצמה היה The Terminator שיצא למערכת ההפעלה MS-DOS, משחק מחשב המבוסס על סרטי שליחות קטלנית. המשחק יצא ביולי 1991, סמוך ליציאת הסרט שליחות קטלנית 2: יום הדין.
ב-1994 הוציאה החברה לאור את המשחק הידוע והמצליח ביותר שלה עד כה, The Elder Scrolls: Arena, משחק תפקידים ממוחשב שלימים יהפך למשחק הראשון בסדרת The Elder Scrolls. רווחי החברה גדלו כתוצאה מכך, וב-1996 הצליחה החברה להתברג לשלישייה הראשונה של חברות פיתוח משחקי המחשב, לצד LucasArts ואינטרפליי, כאשר היא מונה למעלה מ-75 עובדים ועם רווח שנתי של 25 מיליון דולר ב-1997.
הצלחת המשחק גררה עימה פיתוח משחק המשך בשם The Elder Scrolls II: Daggerfall, אשר יצא ב-1996. לצורך פיתוח המשחק, פיתחו מהנדסי החברה מנוע חדש בשם XnGine, שישמש גם משחקים נוספים שיצאו לאור באותה התקופה: The Terminator: Future Shock, Terminator: SkyNET, ו- XCar: Experimental Racing. בשלב מאוחר יותר, פיתחה החברה שני משחקי ספין-אוף ל-Daggerfall אך שניהם נחשבו לכישלון מסחרי והביאו את החברה לסף פשיטת רגל.
ב-1999 התמנה פיט היינס כמנהל מחלקת השיווק של החברה. באותה השנה, וויבר פגש עורך דין ואיש עסקים אמריקני בשם רוברט א. אלטמן, והשניים החליטו לייסד חברת אחזקות בשם ZeniMax Media. השניים רכשו את Media Company, חברת האם הקודמת, ומאז ועד היום משמשת ZeniMax כחברת האם של Bethesda.
ב-2001 הוחלט לפצל את צוותי הפיתוח בחברה ולהפכם לחברה נפרדת, שתיקרא Bethesda Game Studios, כאשר הייעוד של חברת המקור, Bethesda Softworks, הצטמצם לפרסום והוצאה לאור של משחקים.
ב-2007 רכשה Bethesda את הזכויות על סדרת משחקי המחשב Fallout מידי אינטרפליי, ובכך גרמה להעברת פיתוח משחק ההמשך Fallout 3 (שהיה בפיתוח על ידי אינטרפליי מאז 2004 תחת השם Fallout Van Buren לידיה של Bethesda. המשחק יצא לאור ב-28 באוקטובר של השנה שלאחר מכן, והצלחת המשחק גררה עימה יציאה של 5 חבילות הרחבה. בת'סדה הוציאה לאור גם את הכותר הבא בסדרה, Fallout: New Vegas, שפותח על ידי Obsidian Entertainment ושוחרר ב-2010, וגם את הכותר שלאחריו, Fallout 4, בשנת 2015.
ב-24 ביוני 2009 רכשה ZeniMax את מפתחת משחקי הווידאו הטקסנית id Software וכתוצאה מכך החלה בת'סדה להוציא לאור את כותרי החברה, לרבות הכותר החדש ביותר שלה, Rage, שיצא ב-2011. בת'סדה החלה להוציא לאור גם משחקים שפותחו על ידי חברות משחקים עצמאיות, דוגמת המשחק Brink של חברת Splash Damage.
בספטמבר 2011 הגישה החברה תביעה כנגד Mojang, יוצרי המשחק מיינקראפט, כיוון שהשתמשו בשם Scrolls עבור משחק קלפים חדש אותו פיתחו, בטענה כי הדבר מהווה הפרת זכויות יוצרים של המותג The Elder Scrolls. ב-18 באוקטובר הצהיר מרקוס "נוטץ'" פרסון כי Mojang זכתה בדיון המשפטי, אך הצהיר כי בת'סדה עדיין יכולה להגיש ערעור. בת'סדה אכן הגישה ערעור במרץ 2012, וכתוצאה מכך שני הצדדים הגיעו להסכם לפיו Mojang לא יהפכו את השם Scrolls לסימן מסחרי, ובת'סדה לא תערער על השימוש בשם כל עוד המשחק לא יתחרה ישירות בסדרת The Elder Scrolls. כמו כן, בת'סדה הואשמה כי ביצעה השתלטות עוינת על Arkane Studios (לימים מפתחת סדרת Dishonored), וכן כי ניסתה לבצע השתלטות עוינת על Human Head Studios, מפתחת המשחק Prey מ-2004, שאילץ את החברה להפסיק את עבודת הפיתוח על Prey 2. משחק ההמשך והריבוט, Prey משנת 2017, פותח בסופו של דבר על ידי Arkane, בעוד שסטודיו Human Head התפרק ב-2019, ובת'סדה הציעה לעובדיו לשעבר להצטרף אל חברת הבת Roundhouse Studios.
בראשית העשור השני של המאה ה-21, הוציאה בת'סדה לאור מספר משחקים נוספים של חברות פיתוח נוספות שנמצאות בבעלות ZeniMax, וביניהם Dishonored, Wolfenstein: The New Order ו-The Evil Within. ב-2015 החליטה החברה להיכנס לשוק משחקי המובייל החינמיים כשהוציאה ב-2015 את Fallout Shelter עבור פלטפורמות האייפון והאנדרואיד, כחלק מזיכיון Fallout. הצלחת המשחק גררה עימה פיתוח של שני משחקי מובייל נוספים, משחק קלפים ממוחשב The Elder Scrolls: Legends שיצא ב-2017 ומשחק תפקידים ממוחשב בשם The Elder Scrolls: Blades ב-2019, כחלק מזיכיון The Elder Scrolls. כמו כן, הוציאה ב-2016 את האתחול של סדרת דום, משחק שפותח על ידי id Software לאחר שניסיון קודם לפתח אותו כמשחק המשך לדום 3 כשל. עם יציאת קונסולת המשחקים נינטנדו סוויץ', החליטה בת'סדה להתרחב גם לעבר שוק זה, כאשר הוציאה גרסאות ייעודיות לסוויץ' של המשחקים The Elder Scrolls V: Skyrim ודום 2016.
השנים שלאחר מכן נחשבו לשנים מוצלחות עבור החברה, כאשר הוציאה לאור במאי 2019 את Rage 2, משחק ההמשך של Rage, ובשנה שלאחר מכן את דום הנצחי, שזכה להצלחה רבה והיה מועמד למספר פרסים.
ב-2021 נרכשה חברת האם, ZeniMax, על ידי מיקרוסופט בסכום של 7.5 מיליארד דולר, והפכה לחלק מהחברה Xbox Game Studios.
מירסאד טורצ'אן
מירסאד טורצ'אן (בסרבית: Мирсад Туркчан; נולד ב-7 ביוני 1976 בנובי פאזאר, סרביה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סרבי-טורקי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת פנרבחצ'ה אולקר מהליגה הטורקית. גובהו 2.06 מטרים. טורצ'אן הוא הטורקי הראשון ששיחק בליגת ה-NBA ונחשב לאחד מהשחקנים הטובים באירופה בעשור הראשון של המאה ה-21.
קריירה קבוצתית
טורצ'אן נולד בשם מירסאד ג'אהוביץ' ושינה את שם משפחתו ל"טורצ'אן" כאשר החל לשחק בקבוצת אפס פילזן הטורקית ב-1993. הוא נבחר במקום ה-18 על ידי יוסטון רוקטס בדראפט 1998, אך שב לשנת התחשלות נוספת בפילזן, במהלכה הועבר לפילדלפיה 76' בינואר 1999 ולאחר מכן לניו יורק ניקס במרץ, בה החל את עונתו הראשונה ב-NBA שהייתה גם עונתו הראשונה של שחקן טורקי בליגה זו, אך למרות זאת מיעט לשחק והועבר בפברואר 2000 למילווקי באקס לאחר ששותף רק בשבעה ממשחקיה של ניו יורק. גם במילווקי מיעט לשחק אך למרות ששיחק רק כ-6.5 דקות בממוצע ב-10 משחקים קלע כמעט 3 נקודות בממוצע למשחק. לאחר עונת NBA לא טובה, החליט טורצ'אן לחזור לאפס פילזן, אך כבר בדצמבר 2000 שוחרר מהקבוצה. בינואר 2001 חתם בראסינג פריז הצרפתית וב-12 משחקים בהם שותף קלע כמעט 16 נקודות בממוצע למשחק. לאחר עונה זו חתם בצסק"א מוסקבה הרוסית, במדיה עבר עונת יורוליג מצוינת, במהלכה קלע 17.6 נקודות והוריד 14 ריבאונדים בממוצע למשחק ונבחר ל-MVP של העונה הסדירה ולמלך הריבאונדים של היורוליג.
לקראת עונת חתם טורצ'אן במונטפסקי סיינה האיטלקית, במדיה קלע 12 נקודות והוריד 10.7 ריבאונדים בממוצע למשחק וסיים את העונה כמלך הריבאונדים בליגה האיטלקית ושוב כמלך הריבאונדים ביורוליג. בנוסף על כך נבחר ל-MVP של הטופ 16 ביורוליג. לאחר מכן שב לצסק"א מוסקבה, בה היה שותף לזכייתה באליפות הליגה הרוסית כשהוא קולע 11.1 נקודות ומוריד 8.8 ריבאונדים בממוצע למשחק בכל המסגרות ונבחר לחמישיית העונה ביורוליג. בעונת עבר לדינמו מוסקבה עימה שיחק בגביע יול"ב וקלע 17.8 (שיא אישי במפעלים אירופאים) והוריד 10 ריבאונדים בממוצע למשחק במפעל זה. בליגה הרוסית קלע טורצ'אן 16.6 נקודות והוריד 10.7 ריבאונדים בממוצע למשחק וזכה בתואר מלך הריבאונדים של הליגה.
בעונת חזר טורצ'אן לטורקיה וחתם באולקרספור, במדיה קלע 11.1 נקודות והוריד 9.6 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן עבר לשחק בפנרבחצ'ה אולקר. עם פנרבחצ'ה זכה בשתי אליפויות ב-2007 וב-2008 והעמיד במדיה בסך הכל ממוצעים של 11.2 נקודות והוריד 8.8 ריבאונדים למשחק.
ביולי 2012 פרש טורצ'אן ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית
טורצ'אן היה חלק מסגל נבחרת טורקיה עד גיל 22 ששיחקה באליפות אירופה ב-1996 ובאליפות העולם ב-1997. ב-1995 החל לשחק בנבחרת טורקיה ועל אף שהיה שותף גם לנבחרות הצעירות שיחק באליפויות אירופה ב-1995 וב-1997. בנוסף על כך היה שותף לנבחרת באליפויות אירופה ב-1999 ב-2001, בה גם זכה עם טורקיה במדליית הכסף וב-2005 ובאליפות העולם 2002.
הישגים ותארים
{{טורים
תארים קבוצתיים
אפס פילזן צסק"א מוסקבה פנרבחצ'ה אולקר נבחרת איטליה