cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עת הדעת
התפיסה הפדגוגית של עת-הדעת
לאחר 12 שנים של הפעלת מערכת עת הדעת בבתי-ספר בארץ ומחוץ לה, הצטברו עדויות מחקריות לכך שסביבת עת הדעת יכולה לשמש כשיטה פדגוגית המקדמת את מגוון התלמידים ומביאה אותם להישגים לימודיים ולשיפור של עד 40% במקצועות הליבה בשנת לימודים אחת. יצוין כי התפיסה הפדגוגית של עת הדעת פותחה בידי ד"ר דובי וייס (המייסד הפדגוגי של החברה) וצוותו. תפיסה זו זכתה לציון לשבח מראש הממשלה[3].
הרייט באקר
הרייט באקר (בנורווגית: Harriet Backer ;21 בינואר 1845 – 25 במרץ 1932) הייתה ציירת נורווגית, שהייתה חלוצה בקרב אמניות הן בארצות הנורדיות והן באירופה בכלל. היא ידועה בעיקר בזכות סצנות הפנים המפורטות שלה, המועברות בצבעים עשירים וביחסי הגומלין של אור וצל.
ביוגרפיה
באקר הייתה אחת מארבע בנות שנולדו למשפחה אמידה בהולמסטרנד בווסטפולד, נורווגיה. הוריה היו נילס באקר (1815–1877) וסופי סמית' פיטרסן (1819–1882). אביה היה סוחר ואמה הייתה ממשפחה אמידה. משפחתה עברה לגור בכריסטיאניה (אוסלו) בשנת 1856.
היא למדה בבית הספר לנערות (1857–1860) ובבית הספר הרטוויג ניסן (1863). בגיל 12 למדה לראשונה שיעורים ברישום וציור, בעיקר אצל יואכים קלמאייר (1857). היא למדה אצל מדריך האמנות יוהאן פרדריק אקרסברג (1861–1865), בברלין אצל אלפונס הולנדר (1866–1867), אצל האמנית כריסטן ברון (1867–1868) ולמדה בבית הספר לציור של קנוד ברגסליין (1871–1874). מאוחר יותר היא הייתה תלמידתו של איליף פטרסון במינכן (1874–1878).
היא הייתה תלמידתם של ליאון בונאט וז'אן-לאון ז'רום בפריז (1878–1780).
בנוסף נסעה רבות כבת זוגה של אחותה, הפסנתרנית אגתה בקר גרונדהל (1847–1907), בסיורי הקונצרטים שלה ברחבי אירופה. היא לקחה שיעורים נוספים במהלך נסיעות אלה. בין השנים 1880–1888 היא שהתה בפריז, שם חלקה סטודיו עם האמנית הנורווגית, קיטי לנג שלן.
בשנת 1888 היא חזרה לנורווגיה לצמיתות והתיישבה בסנדביקה, מחוץ לכריסטיאניה. משנת 1889 ועד שנת 1912 הפעילה בית ספר לאמנות והייתה השפעה על מספר אמנים צעירים יותר.
באקר הפיקה רק כ -180 יצירות אמנות שהתבססו בעיקר על נושאים מקומיים. עבודתה הייתה איטית ויסודית. בשנת 1880, הופיעה לראשונה בפריז עם הציור "התבודדות", ובשנת 1883 הציגה את "בלוט אינטריור" בתערוכת הסתיו באוסלו. היא הושפעה מהאימפרסיוניזם. היא מעולם לא השתייכה לאף בית ספר, אך לעיתים קרובות משווים את עבודתה לזו של איליף פטרסן בן זמנה (1852–1928). באקר עבדה במסורת הריאליזם בציור, שם היא נחשבת לציירת טבע וגם לאימפרסיוניסטית מוקדמת.
היא זכתה במדליית כסף בתערוכת יוניברל (1889). באקר הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
משנת 1907 ועד מותה בשנת 1925 קיבלה מענק שנתי מהתעשיין העשיר ופטרון האמנויות, אולף פרדריק שו (1861–1925). היא קיבלה את מדליית כבוד מזהב של המלך. היא זכתה במספר תוארי כבוד, ובשנת 1925 היא הוצבה למחלקה הראשונה של האבירים במסדר סנט אולב.
באקר נפטרה בשנת 1932 ונקברה באוסלו.
עדה מדסן (1917–2009) עיצבה פסל ברונזה של הרייט באקר ואחותה אגתה באקר גרונדאהל שהוקם בשנת 1982 בעיר הולמסטרנד.
כמה מהמוזיאונים ואוספי האמנות הגדולים ביותר בנורווגיה מציגים יצירות שלה. כולל המוזיאון הלאומי באוסלו, מוזיאון ברגן ואוסף רסמוס מאיירס במוזיאון ברגן קונסט בברגן.
Mass Effect Galaxy
עלילה
הסיפור מתחיל עם יעקב טיילור בחופשה על סיפונה של ספינת תענוגות. כפתאום "פירטים" עולים על הספינה, יעקב נלחם בפירטים. יעקב עובר למצודה שבה נמצא הקצין שלו לשעבר שמקצה לו לחקור את הפירטים.
אדולף שרייר
כריסטיאן אדולף שרייר (בגרמנית:Christian Adolf Schreyer; 9 ביולי 1828 – 29 ביולי 1899) היה צייר בעלי חיים, נוף וז'אנר גרמני.
ביוגרפיה
שרייר נולד כבנם של סוחר היין פטר שרייר משפייר ואשתו מריה סלומה. הוא הגיע ללמוד אמנות בגיל 15 והיה סטודנט עם אנטון בורגר, יאקוב מאורר ופיליפ רומף, בין היתר.
שרייר למד בפרנקפורט עד 1854, בהפסקות עם כמה שהיות באקדמיות לאמנות בדיסלדורף, מינכן ושטוטגרט. הוא למד באקדמיה של דיסלדורף בשנת 1848. שם הוא היה סטודנט בשיעור הציור של תיאודור הילדברנדט. בשנת 1854 עזב שרייר את עיר הולדתו והצטרף לצבא האוסטרי כמתנדב במלחמת קרים עד 1856. לאחר מכן שימש כבן לוויה של הנסיך אמריך פון תורן במסעו דרך הונגריה, רומניה ורוסיה.
בשנת 1856 שרייר נסע לפריז, בשנה שלאחר מכן לבוקרשט וחזר לגדודו למשך זמן מה. בסוף 1857 חזר שרייר לפרנקפורט וביקר גם את חבריו במושבת הציירים קרונברג.
מאוחר יותר הוא עשה טיול ארוך לפריז ולאלג'יר בשנת 1861. שרייר התגורר בפריז מחורף 1861/62. הוא שהה בצרפת ברציפות עד 1870. בזמן הזה עשה כמה מסעות למזרח התיכון. בדומה לאוגן בראכט בן זמנו, הוא פנה בציור לאוריינטליזם, מה שתרם משמעותית לתהילתו.
בשנת 1872 קנה שרייר בית בקרונברג והתגורר בקיץ בטאונוס ובחורפים בפריז עד סוף ימיו.
בשנת 1895 הוא מונה לאזרח כבוד של העיר קרונברג.
הוא נפטר בשנת 1899 בגיל 71.
באותה שנה הגלריה הלאומית בברלין הציגה 150 מעבודותיו לרגל תערוכת זיכרון.
אלי פרידלנדר
אלי (אלחנן) פרידלנדר (נולד בשנת 1960) הוא פילוסוף ישראלי, פרופסור מן המניין בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, וראש החוג לשעבר.
ביוגרפיה
אלי פרידלנדר הוא בנם של הציירת חגית פרידלנדר ושל ההיסטוריון וחתן פרס ישראל, שאול פרידלנדר.
בין השנים 1981–1984 למד לתואר ראשון בפילוסופיה ובמתמטיקה באוניברסיטה העברית. בשנים 1983–1985 למד אמנות בבצלאל. בין השנים 1985–1992 למד לתואר דוקטור בפילוסופיה באוניברסיטת הרווארד. עבודת הדוקטורט שלו "Expressions of Judgment" נבחנה על ידי הפילוסופים סטנלי קאבל, הילרי פטנאם, ג'ון רולס ובורון דרבן.
בין תחומי העניין הפילוסופים שלו: היסטוריה של הפילוסופיה, אסתטיקה, קאנט והאידיאליזם הגרמני, ולטר בנימין ופילוסופיה של ההיסטוריה, ויטגנשטיין והטְרַקְטָטוּס.
חיים אישיים
נשוי לפרופ' מיכל גרובר-פרידלנדר, מרצה בחוג למוזיקולוגיה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, באוניברסיטת תל אביב. לזוג שני בנים תאומים: הסופר עומר פרידלנדר, והמוזיקאי והבסיסט עילם פרידלנדר.
בית הכנסת של וולפיסהיים
בית הכנסת של וולפיסהיים נבנה ב-1897.
בדרך אל החתולים
בדרך אל החתולים הוא רומן מאת יהושע קנז שיצא לאור בשנת 1991 בספריה לעם בהוצאת עם עובד. זהו ספרו החמישי של קנז.
בית הכנסת של וולפיסהיים
היסטוריה
מעל לשער ישנו חלון רוזטה ומעליו גמלון. המבנה מוקף בשני צדדיו בכיפות בצל. בפנים המבנה יש ציורי קיר של מוטיבים צמחיים.
בשנת 1936 חיו בוולפיסהיים 114 יהודים, רובם גורשו אל דרום צרפת בשנת 1940, וגם בית הכנסת נהרס בחלקו. בשנת 1965, נספרו שוב 65 יהודים במקום, וב-2008 בית הכנסת חודש ושוחזר במלואו, ומשמש כיום לתפילות של תושבי וולפיסהיים, אקבולסהיים, ואוברשאעפולסהיים.
בדרך אל החתולים
שם הספר
הביטוי "בדרך אל החתולים" אינו מופיע בספר. החתולים מופיעים רק בחלקו האחרון של הספר, כש"גברת פּולדי" שכנתה של הגיבורה, מספרת לה על חיבתה העזה לחתולי הרחוב אותם היא מאכילה בפינת האשפה של השיכון. לגישתו של פרופסור הלל ויס: "מקום אהבת החתולים ליד פחי הזבל הוא אתר היופי והאהבה היחיד, והוא כל מה שנותר לאדם הכלוא בעורו, בחדרו ובעולמו.". לעומת זאת, אריאנה מלמד גורסת כי: ""בדרך אל החתולים" פירושו "בדרך אל אחת האופציות האפשריות למוות טריוויאלי", בלשון נקיה.".
מוטו הספר
בפתח הספר מופיע המוטו, ציטוט של המשורר פרננדו פסואה בשפה הפורטוגזית, מתוך שירו, "חנות הטבק". ב-2004 תורגם השיר לעברית (תרגום: רמי סערי): ""תמיד אהיה מי שמחכה שיפתחו לו דלת לרגלי קיר שאין בו דלת".
בית החולים ג'
זהו בית חולים גריאטרי שיקומי שנקבצו בו חולות וחולים שכמעט ולא יוצאים מהמוסד. לעיתים, לבית החולים ר' - בית חולים כללי, לשם בדיקות רפואיות. לעיתים רחוקות חזרה לביתם וברירת המחדל היא פטירה, או מעבר למוסד גריאטרי אחר שנחשב מבחינתם כמדרגה אחת לפני המוות. הדמויות המרכזיות בבית החולים השיקומי הן:
דירת יולנדה
לקראת סוף הרומן חוזרת יולנדה אל דירתה שבבית משותף בעיר, בקומה רביעית ללא מעלית. היא סובלת בתחילה מרעשי העיר הבלתי פוסקים ומחרדות. היא יוצרת שוב קשר עם השכנה שבמרפסת המקבילה לדירתה בבית השכן, "גברת פּולדי". הדמויות הפעילות בחלק זה של הספר (חוץ מיולנדה) הן:
ציטוטים בשפות זרות ללא תרגום
בנוסף למוטו שבתחילת הספר, שמובא בשפת המקור וללא תרגום. קנז גם מביא בגוף הספר קטעים קצרים בצרפתית, ללא תרגום וללא ציון המקור.
ביקורת וניתוח
בניגוד לספריו הראשונים, בעת יציאת הספר לאור ב-1991, היה קנז כבר סופר מפורסם ומוערך והביקורת בחנה את ספרו החדש על רקע ספריו הקודמים ובמיוחד מול ספרו האחרון באותה עת, "התגנבות יחידים" שזכה להערכה רבה.
עם יציאת הספר לאור
הלל ויס רואה ביצירה כ"תערובת קשה של שני יסודות בלתי מתאחים, אקזיסטנציאליזם וסנטימנטליות. הדרך היחידה לקיבוע השבר הקיומי היא מריחת שכבות עצומות של צבעי איפור על הכרת הסבל והתעלמות ממבטי הזולת המגחך.". הוא רואה את הישגו הגדול של הספר ב"איפיון עמוק של הפסיכולוגיה של החולים, המהווים קבוצה מתחרה ותלויה זו בזו, והיוצרת בינה לבין עצמה אינטראקציה שלילית, רוחשת ללא הרף תככים ומזימות:"
הנרי קנדל (אדריכל בריטי)
הנרי קנדל (באנגלית: Henry Kendall; 1903 – 1983) היה אדריכל ומתכנן ערים בריטי, שעיקר פועלו היה בקולוניות של בריטניה. בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל הוא תכנן מבני ציבור בולטים ותוכניות מתאר לערים אחדות, כיהן יועץ הנציב העליון לענייני בינוי ערים ומונה למהנדס העיר ירושלים. השפעתו של קנדל על מבנה ירושלים ניכרת עד היום, בתכנון שכונות מרכזיות והקפדה על תקנות הבנייה שחייבו ציפוי אבן לבניינים ואיסור הצמדת בניינים לצדה החיצוני של חומת ירושלים. תוכנית המתאר שלו לירושלים - תוכנית קנדל, משנת 1944, החליפה את תוכנית המתאר הסטטוטרית הראשונה לעיר שהוכנה על ידי אדריכל קליפורד הולידיי ואושרה ב-1930, התכנית נותחה במחקריו של פרופ' יהושע בן אריה ואף מוזכרת בספריו של דוד קרויאנקר התכנית פורסמה כספר סיכום בשנת 1948 המסכם את מצב תוכנית המתאר בסוף תקופת המנדט הבריטי. הספר כולל פרקים על תכנונה של העיר גם בזמנים שקדמו לבואו לירושלים. תוכנית קנדל מהווה תוכנית מתאר סטטוטורית לעיר שבתחומים רבים עדכנה את תוכנית הולידיי, זאת לעומת שלוש תוכניות האב לעיר שקדמו להן, בין השאר, ברמת הפירוט ובהיותן נשענות על מחקרי שטח נרחבים יותר.
בדרך אל החתולים
עם יציאת הספר לאור
עדי אופיר מוצא כי "לא המוות עצמו מעסיק את קנז, אלא היכולת לשמור על זהות עצמית וצלם אנוש בצילו.". הוא מסכם את ביקורתו כי למי שמחפש את "העומק המטאפיסי, רוחב היריעה החברתית, החדירה הפסיכולוגית ואפילו את הכוח הסיפורי של "התגנבות יחידים", נכונה אכזבה.". חשיבותו העיקרית היא בנושא בו הוא נוגע: "נושא המוזנח באופן מחפיר לא רק על ידי הספרות אלא על ידי החברה כולה.".
הנרי קנדל (אדריכל בריטי)
ביוגרפיה
קנדל למד אדריכלות באוניברסיטת לונדון בין השנים 1922 ל-1927. הוא השתלם בתכנון ערים במהלך שנת 1928. בין השנים 1929 ו-1932 הוא עבד כמתכנן עיר ואזור, במשרד המושבות במאלזיה. בשנת 1935 הוא עבד באנגליה.
בדרך אל החתולים
עם יציאת הספר לאור
אדם ברוך מתמקד בדמות הגיבורה, יולנדה מוסקוביץ'. הוא רואה בשוויון הנפש שלה כלפי התמות הציוניות והישראליות הגדרת גיבור מסוג חדש בספרות העברית. היא אינה היפוכו של הגיבור ב"הוא הלך בשדות" ולא של גיבורו של אהרון אפלפלד (בספר "מסילת ברזל" (1991)) המבקש נקמה מהנאצים, או ההורים השכולים, גיבוריה של יהודית הנדל (בספר "הר הטועים" (1991)).
הנרי קנדל (אדריכל בריטי)
ביוגרפיה
בשנת 1936 הוא מונה לאדריכל מטעם המנדט הבריטי בישראל, לראש מע"צ מטעם המנדט וליועץ הנציב העליון לענייני בינוי ערים. הוא שירת את שלטונות המנדט עד לתומו של המנדט הבריטי על ארץ ישראל, בשנת 1948. בארץ ישראל הוא סייע בהקמת בתי חולים ומבני ציבור נוספים. הוא הקים מחלקה מקצועית לבינוי ערים, שתכננה תוכניות מתאר לירושלים, תל אביב, טבריה, שכם וערים נוספות.
בדרך אל החתולים
בשנים מאוחרות יותר
יצחק לאור מתייחס אל הקור והמחנק, העולים מן הסיפור, והעדרם של רחמים, חום, חסד ורוך וטוען כי היצירה היא דיאלוג עם סוג של דרמה גותית, מן המאה ה-19. במאמרו, "ההטרוגניות היא הגיהינום" הוא טוען כי מתיאורי היחסים שבין הנשים השונות בסנאטוריום ובינן ובין הגברים והצוות הרפואי, עולים איבתו ופחדו של קנז מן ההטרוגניות. ושואל לקראת סוף ביקורתו: "אם ההטרוגניות היא הגיהינום, בדידות המוות של הסוף בנובלה הזאת היא הגאולה? במידה מסוימת – כן.".
הנרי קנדל (אדריכל בריטי)
ביוגרפיה
תוכנית המתאר לבאר שבע הייתה מהראשונות שהציג. התכנית הוצגה כבר ב-1937. בעזרת תוכנית זו הבריטים המשיכו לבנות את באר שבע באופן המודרני, שבנו הטורקים בעיר - מבנה של רחובות שתי וערב, סביב שדרה מרכזית, שבה בנייני השלטון והמסחר. תוכנית המתאר של קנדל לבאר שבע הוחלפה בשנת 1952 בתוכניתו של אדריכל אריה שרון, שלפיה נבנו השכונות, בשנות החמישים והשישים, כשכל אחת מהן מרוכזת סביב מרכז מסחרי שכונתי (מודל ״עיר גנים״).
ב-1937 הגיש קנדל גם תוכנית לשיקום עזה, שסבלה עדיין מנזקים קשים, שנגרמו במלחמת העולם הראשונה. שלטונות המנדט הקצו כספים והחלו בתנופת שיקום עזה, רק אז. בבנייה התמקד קנדל בשיקום חלק קטן ממרכז העיר ההיסטורית, כולל הפיכת רחוב עומאר אל-מוכתאר לרחוב המרכזי בעיר, ובמקביל, שם את הדגש על הקמת שכונות מתוכננות בפרברי העיר הישנה.
בדרך אל החתולים
עיבוד לקולנוע
ב-2009 יצא למסכים הסרט הישראלי, "בדרך אל החתולים" (83 דקות) בבימויו של חורחה גורביץ'. בסרט כיכבו ריטה זוהר בתפקיד יולנדה ומוני מושונוב בתפקיד שאול כהן שהוא כדורגלן עבר (במקום דמותו של לזר כגן הצייר).
הנרי קנדל (אדריכל בריטי)
ביוגרפיה
המחלקה של קנדל הציעה גם תוכנית ליפו, אך זו נפסלה, ותחתיה תוכננה תוכנית חדשה, בידי אדריכלי השלטון הבריטי בקהיר.
בין שנת 1958 לשנת 1962 הוא עבד עבור ממשלת גאנה. בין השנים 1963 ו-1966 הוא עבד עבור ממלכת ירדן, ותכנן את תוכנית המתאר של מזרח ירושלים שפורסמה בשנת 1964. תוכנית זו הייתה פיתוח קל לתוכניתו שלו, משנת 1944. קנדל נקרא למלאכה, אחרי שהממלכה דחתה תוכנית שהציעה חברת בראון האמריקנית. בין השנים 1967 ו-1977 הוא עבד עבור הממשל הבריטי של גיברלטר.
בין שנת 1978 לשנת 1983, קנדל שימש כחבר ועדה לשימור האזור הכפרי באנגליה. בשנתיים האחרונות בתפקיד זה, הוא שימש כיושב ראש הוועדה.
הנצחה
על שמו של קנדל יש רחוב בבאר שבע.
ההתאחדות הישראלית לספורט נכים
ההתאחדות הישראלית לספורט נכים היא עמותה שמטרתה קידום ספורט נכים בישראל. ההתאחדות אמונה על ניהולם של כ-20 ענפי ספורט פאראלימפים, ארגון תחרויות ספורט לנכים ופיקוח עליהם, תאום ארגון הפעילות הספורטיבית של הנכים חברי הארגונים, הכנת הנבחרות השונות להשתתפות בתחרויות עולמיות, איתור, פיתוח וקידום ספורטאים צעירים עם מוגבלות.
העמותה הוקמה והחלה לפעול ב-1985. בשנים 2019–2020 היקף פעילותה השנתי היה כ-13 מיליון ש"ח, כ-85% ממנו ממומן מתמיכות ממשרד התרבות והספורט (וקודם לכן מהמועצה להסדר ההימורים בספורט). בהתאחדות מועסקים 86 עובדים. נכון ל-2020 פועלת ההתאחדות במטה מאוחד עם הוועד הפאראלימפי הישראלי. יושב ראש העמותה הוא אלי בירנבאום והמנכ"ל המשותף הוא ניסים סספורטס.
חזה קדמי
Prothorax
פאראפני
פאראפני (Farafenni) היא עיר בגמביה. העיר נמצאת כ-1 ק"מ מהגבול עם סנגל ומשמשת כעיר גבול. בגלל היותה עיר גבול, בעיר מתקיים שוק גדול הנקרא luma בו נמכרות סחורות שיובאו מסנגל וכן סחורה מקומית שנמכרת לסנגל.
בגלל המיקום האסטרטגי של העיר במרכז גמביה, בעיר ממוקם בית חולים אזורי וכן בסיס צבאי גדול.
בירה במצרים
בירה בעת העתיקה
בירה יוצרה במצרים כבר בתקופות קדומות. בשנת 2021 נחשפה בחפירות ארכאולוגיות באזור העיר אבידוס מבשלת בירה המתוארכת לתקופת המלך נערמר (המאה ה-32 לפנה"ס) ונחשבת למבשלת הבירה הקדומה בעולם.
במאה הראשונה לפני הספירה הצביעו היסטוריונים יוונים בכתביהם על קיומה ועל איכויותיה של הבירה המצרית. את המצאת הבירה ייחסו היוונים לאל דיוניסוס, בעוד המצרים ייחסו את המצאת והפצת הבירה לאל אוסיריס. פפירוסים במצרים העתיקה מונים שבעה-עשר סוגים שונים של בירה.
אחד הממצאים שמאיר את הידוע במחקר על ייצור הבירה בעת העתיקה הוא ציור קיר בקברו של Ty מפקח חשוב בבנייתן של הפירמידות בעיר ממפיס, שמראה את השלבים בבישול בירה ובאפיית לחם.
תעשיית הבירה המודרנית
תעשיית הבירה המודרנית במצרים נוסדה על ידי אנשי עסקים בלגים בשנת 1897, עם הקמת מבשלת קראון (Crown Brewery) באלכסנדריה ולאחר מכן מבשלת הפירמידה (the Pyramid Brewery) בגיזה. שתי המבשלות ייצרו ומכרו בירה בשם דומה, סטלה, כל אחת על בסיס מתכונים שונים לחלוטין. בשנת 1937 הפכה היינקן למחזיקת מניות גדולה בשתי המבשלות. מבשלת הפירמידה שינתה את שמה לשם הערבי מבשלת אל אהרם. בשנת 1963 אוחדו החברות תחת השם "חברת מבשלות אל אהרם" (Al Ahram Beverages Company), לאחר שהולאמו על ידי ממשלתו הסוציאליסטית של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר. המותג סטלה אוחד בבעלות ממשלתית והמשיך להיות בייצור המוני.
בשנת 1997 מכרה הממשלה את החברה לאיש העסקים המצרי אחמד זיאת. יחד עם יועצים של חברת קרלסברג שיפרה החברה את תהליכי הייצור של הבירה והחלה לייצר באופן מקומי את הבירות של המותגים קרלסברג וגינס. במקביל החלה החברה לייצר משקאות בירה לא אלכוהוליים, שזכו להצלחה רבה במדינות מוסלמיות במפרץ הפרסי ובאפריקה. היינקן רכשה שוב את המבשלה בשנת 2002. סטלה נותרה הבירה הפופולרית ביותר במצרים, עם 47.5 מיליון ליטר שנמכרו בשנת 2016 (שווה ערך לשליש מצריכת הבירה הכוללת של מצרים), ואל אהרם המשווקת את "סטלה" וכן את "ביראל" (Birell) הלא-אלכוהולית (הבירה השנייה ברמת הפופולרית במצרים), שולטת ב-89% משוק הבירה של מצרים.
מבשלות אל אהרם נמצאות בעיר אל-עובור, הסמוכה לקהיר. במקום מיוצרת הבירה המקומית לצד מותגים בינלאומיים כגון היינקן ודספרדוס. בשנת 2005 הקימה חברת המשקאות המצרית הבינלאומית (Egybev) בעיר לוקסור מבשלת בירה, הנחשבת לשנייה בגודלה במדינה.
האיסור הדתי המוסלמי על שתיית אלכוהול הביא לפופולריות גדולה של בירות לא אלכוהוליות, דוגמת "ביראל" ו"פיירוז". גם בירות אלכוהוליות בטעמים הפכו לטרנדיות מאז ההשקה של דספרדוס בטעם טקילה בשנת 2016. אל אהרם ייצרה בירות בטעם פירות תחת המותג "מייסטר מקס" ומאז חברות אחרות הלכו בעקבותיהם. בירות בטעמים אלו פופולריות במיוחד בקרב הדור הצעיר במדינה.
מילאן סטנקוביץ'
מילאן סטנקוביץ' (בסרבית: Милан Станковић; נולד ב-9 בספטמבר 1987 בבלגרד) הוא זמר סרבי.
קריירה
סטנקוביץ' התפרסם בארצו כשהעפיל בשנת 2007 לשלב הגמר של תוכנית הטלוויזיה זווזדה גרנדה (Звезде Гранда; "הכוכבים הגדולים"), תחרות כישרונות צעירים שהתמקדה במוזיקה סרבית עממית. בשנת 2009 הוציא את אלבומו הראשון, "Solo", שנמכר בכ-50 אלף עותקים. בשנת 2010 נבחר לייצג את ארצו באירוויזיון שנערך באוסלו, עם השיר "אובו יה בלקן" ("Ово je Балкaн"; מילולית: "זהו הבלקן"). הוא העפיל לשלב הגמר וסיים במקום ה-13.
יורגוס דוניס
יורגוס דוניס (ביוונית: Γιώργος Δώνης; נולד ב־22 באוקטובר 1969) הוא כדורגלן עבר יווני, ששיחק בעמדת הקשר, וכיום משמש כמאמן קבוצת אל וואחדה מכה מליגת העל הסעודית.
קריירה ככדורגלן
דוניס נולד בפרנקפורט שבגרמניה המערבית למשפחה יוונית. כשהוא היה בן 6 משפחתו חזרה ליוון, והשתקעה באזור סלוניקי. בילדותו דוניס שיחק בקבוצות מקומיות בסלוניקי, ובשנת 1987 עבר לאקדמיה של פנאתינאיקוס, אחת הקבוצות הבכירות ביוון. בעונת 1990/1991 דוניס הרשים במהלך עונת השאלה בקבוצת פאס יואנינה ולאחר מכן חזר לפנאתינאיקוס.
דוניס הפך לאחד השחקנים החשובים בקבוצה, הוא זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ובשלושה גביעים ובעונת 1995/1996 היה חלק ממסעה של הקבוצה לחצי גמר ליגת האלופות. בקיץ 1996 דוניס עבר לאנגליה וחתם בקבוצת בלקברן רוברס מהפרמייר ליג, דוניס הוא היווני הראשון ששיחק בפרמייר ליג. בבלקבורן הייתה לו עונת בכורה פושרת והוא כבש בה שני שערים. דוניס שיחק עונה אחת בלבד בבלקברן רוברס ולאחריה חזר ליוון וחתם בא.א.ק. אתונה, לאחר עונה בא.א.ק הוא חזר פעם נוספת לאנגליה וחתם בשפילד יונייטד. דוניס שיחק בשפילד תקופה קצרה לפני שחתם בהאדרספילד טאון, שלאחר עונה במועדון הוא פרש ממשחק פעיל.
דוניס שיחק במדי נבחרת יוון במשך שש שנים. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הוא ערך בדצמבר 1991, ובסך הכל הוא רשם 24 הופעות וחמישה שערים במדי הנבחרת.
תחילת הקריירה וההצלחה עם לאריסה
כשהיה בן 33, בשנת 2002, דוניס החל לאמן את קבוצת איליסיאקוס מהליגה היוונית הרביעית. הוא הצליח מאוד עם הקבוצה ורשם איתה שתי עליות ליגה רצופות, עד לליגת המשנה ביוון.
ב־2004 הוא מונה למאמנה של לאריסה מליגת המשנה, אותה אימן ארבע עונות. בעונתו הראשונה הוא הצליח לעלות עם הקבוצה לליגה הבכירה ביוון, ובעונה לאחר מכן הקבוצה סיימה במקום השמיני בליגה היוונית. בעונתו השלישית כמאמן הקבוצה, לאריסה סיימה במקום העשירי בליגה אבל הקבוצה זכתה בגביע היווני, והשיגה כרטיס למוקדמות גביע UEFA. לאריסה העפילה לגביע UEFA לאחר ניצחון מול בלקברן רוברס בפלייאוף, אבל הודחה לאחר שלב הבתים של המפעל והקבוצה סיימה במקום השישי בליגה באותה עונה.
המשך הקריירה כמאמן ביוון
בסיום עונת 2007/2008 עזב דוניס את לאריסה ומונה למאמנה של א.א.ק. אתונה בה שיחק כשחקן. בנובמבר 2008 לאחר פתיחת עונה רעה של הקבוצה שכללה הדחה מגביע UEFA, א.א.ק. אתונה החליטה לפטר את דוניס.
לקראת עונת 2012/2013 מונה דוניס למאמנה של פאוק סלוניקי, אחת הקבוצות הבכירות ביוון. ב־28 באפריל 2013 פוטר מאימון פאוק לאחר שהקבוצה הודחה בחצי גמר הגביע היווני.
אפואל ניקוסיה
באוקטובר 2013 מונה דוניס למאמנה החדש של אפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית, קבוצתו הראשונה כמאמן מחוץ ליוון. בעונתו הראשונה דוניס הוביל את הקבוצה לדאבל מקומי, אליפות הליגה הקפריסאית וזכייה ב. אפואל התחילה את עונת 2014/2015 בצורה חיובית לאחר שדוניס הוביל את הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות. בשלב הבתים אפואל ניקוסיה שיחקה מול קבוצות בכירות באירופה, אייאקס אמסטרדם, ברצלונה ופריז סן-ז'רמן. באותו קמפיין הקבוצה השיגה רק נקודה אחת משישה משחקים, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–1 מול אייאקס אמסטרדם באצטדיון ה-GSP. ב-6 בינואר 2015 דוניס פוטר מאימון אפואל ניקוסיה לאחר רצף תוצאות רעות.
אל הילאל ושראג'ה
ב־25 בפברואר 2015 מונה דוניס למאמנה של אל-הילאל מליגת העל של ערב הסעודית, הוא העפיל עם הקבוצה לחצי גמר ליגת האלופות של אסיה וזכה עם הקבוצה בגביע המלך הסעודי באותה עונה. ב־28 ביולי 2016 מונה דוניס למאמנה של שארג'ה מהליגה של איחוד האמירויות הערביות אך הוא עזב את הקבוצה בינואר 2017.
חזרה לאפואל ניקוסיה וחתימה בפנאתנייקוס
ב־28 ביולי 2017 דוניס חזר לאפואל ניקוסיה, במרץ 2018 הוא פוטר מאימון הקבוצה לאחר שהקבוצה איבדה את המקום הראשון בליגה הקפריסאית, עם זאת, היא הצליחה לזכות באליפות באותה עונה.
לקראת עונת 2018/2019 מונה דוניס למאמנה של פנאתינאיקוס, שבמדיה כיכב בשנות התשעים. בעונתו הראשונה הקבוצה סיימה במקום השמיני ובעונתו השנייה הקבוצה העפילה לפלייאוף וסיימה במקום הרביעי בליגה. דוניס זכה לביקורות חיוביות מתפקודו כמאמן פנאתינאיקוס. ב־19 ביולי 2020 הוא עזב את תפקידו כמאמן הקבוצה.
אל ווהאדה
ב-23 במרץ 2021 מונה למאמנה של קבוצת אל ווהאדה מליגת העל הסעודית.
אל פתח
בתחילת פברואר 2022 מונה למאמנה של קבוצת אל פתח מליגל העל הסעודית, בעונתו הראשונה הגיע עם הקבוצה למקום ה-8, בעונת 2022/23 נכון ל-15 במרץ 2023 אל פתח ממוקמת במקום ה-6 בליגה לאחר שהודחו משלב רבע הגמר של גביע המלך הסעודי.
אל וואחדה מכה
ב-11 ביולי 2023 מונה למאמנה של אל וואחדה מכה.
פאלון קרינגטון
פאלון קרינגטון (באנגלית: Fallon Carrington; מוכרת גם כפאלון קולבי בעקבות נישואיה) היא דמות בדיונית, שנוצרה על ידי הזוג ריצ'רד ואסתר שפירו ומופיעה באופרת הסבון "שושלת". את דמותה של פאלון גילמה במקור השחקנית פמלה סו מרטין מתחילת הסדרה בשנת 1981, ועד לסוף העונה הרביעית בשנת 1984. לאחר מכן, דמותה של פאלון לוהקה מחדש והחל משנת 1985 ועד למיני הסדרה "שושלת: המפגש" ששודרה בשנת 1991, דמותה של פאלון גולמה על ידי השחקנית אמה סאמס. באתחול המחודש של "The CW", דמותה של פאלון מגולמת על ידי אליזבת גיליס.
אדלייד 36'
אדלייד 36' (באנגלית: Adelaide 36ers, מכונה גם הסיקסרס (Sixers)) היא קבוצת כדורסל אוסטרלית מה-NBL. היא הקבוצה היחידה בליגה המייצגת את מדינת אוסטרליה הדרומית וממוקמת בבירת המדינה אדלייד. המועדון נקרא במקור "אדלייד סיטי איגלס" כשהצטרף ל-NBL בשנת 1982, אך שינה את שמו ל-36' בשנה שלאחר מכן, על שם שנת 1836, בה יושבה לראשונה אוסטרליה הדרומית. מאז 2019 הם משחקי הבית של הסיקסרס נערכים במרכז הבידור אדלייד וצבעיהם הם כחול ואדום. לסיקסרס 4 אליפויות NBL, כמו ניו זילנד ברייקרס, והם במקום השלישי בטבלת האליפויות אחרי פרת' ויילדקטס (10 אליפויות) ומלבורן יונייטד (5).
פאלון קרינגטון
פאלון היא בתו של אייל הנפט בלייק קרינגטון ואשתו הראשונה, אלקסיס. בתחילת הסדרה, קשת העלילה הראשי של פאלון עסקה בעיקר בחוסר חיבתה כלפי אשתו החדשה של אביה, קריסטל, ובהתנצחויותיה איתה. בהמשך, קשתות העלילה בהם פאלון הייתה מעורבת כללו גם מספר רומנים, כשהעיקריים ביניהם הם נישואיה לג'ף קולבי ולאחיו למחצה ודודנו, מיילס קולבי, לאחר שאיבדה את זיכרונה.
אדלייד 36'
היסטוריה
הקבוצה הוקמה ב-1981 והצטרפה ל-NBL בשנה שלאחר מכן על ידי איגוד הכדורסל של דרום אוסטרליה כאדלייד סיטי איגלס, ושינתה את שמה ל-36' ב-1983. ב-1985 הגיעה לראשונה לגמר ה-NBL והפסידה לבריזביין בולטס 121-95, ובשנה שלאחר מכן ניצחה את אותה בריזביין 1–2 בסדרת הגמר וזכתה באליפות הראשונה שלה. בעונת 1994 עלתה שוב לגמר והפסידה לנורת' מלבורן ג'איינטס 0–2 בסדרה. בעונת 1998 זכתה באליפות אחרי שניצחה את סאות' איסט מלבורן מג'יק 2-0, ולאחר מכן בעונת 1998/99 זכתה שוב באליפות אחרי שניצחה 1–2 את ויקטוריה טיטאנס. בעונת 2001/02 זכתה באליפות הרביעית והאחרונה שלה נכון ל-2021, כשגברה 1–2 על ווסט סידני ראזורבקס. בגמר הבא שלה, אחרי 12 שנה בעונת 2013/14 הפסידה לפרת' ויילדקטס 1–2, ובגמר האחרון שלה בעונת 2017/18 נוצחה על ידי מלבורן יונייטד 2–3.
ב-2 באוקטובר 2022 ניצחה אדלייד 134–124 את פיניקס סאנס והפכה לקבוצה הראשונה בעולם שמנצחת קבוצת NBA במשחק הכנה מאז 2015.
פאלון קרינגטון
אפיון
עם עליית הסדרה לשידור בשנת 1981, דמותה של פאלון הוצגה בתור יורשת נלהבת ואשת עסקים נבונה כמו אביה, בלייק קרינגטון, אך ככזאת שאינה נלקחת ברצינות, בעיקר בשל היותה אישה. מכיוון שלא קיבלה מושב במועצת המנהלים של "דנוור-קרינגטון", פאלון בחרה במקום לנהוג בהפקרות מינית ולשכב עם מאהבים מרובים ובמקביל לענות את אשתו החדשה של אביה ואמה החורגת, קריסטל. דייוויד הופסטד תיאר את פאלון בגילומה של מרטין כ"כלבה מפונקת עם לשון ארסית, שכיף בעיניה היה לשכב עם הנהג של אביה". בשנת 1982, המגזין "פיפל" ערך כתבה על יחסיהם של פאלון וג'ף קולבי. מרטין ציינה ש"לפאלון יש מאהבים, אבל אין להם חשיבות בעיניה". המגזין גם תיאר את ג'ף כבעל "אוהב אך לא אהוב" עבור פאלון. באותה הכתבה, ג'יימס אמר על יחסיהם של ג'ף ופאלון ש"יש משיכה שמה בין שני אנשים שיודעים שהם לא מתאימים אחד לשנייה".
במגזין "סלייט" העיתונאי אלכס מר כתב על השינוי באפיון דמותה של פאלון:
עם ליהוקה לגילום הדמות, אמה סאמס אמרה שהיא "תמיד הולכת על ההיבט הסימפתי של הדמות". סאמס גם ציינה שהיא "לא הולכת לשבת במשך שעות לראות את פמלה סו על מנת שאוכל לשחזר את הביצועים שהיא נתנה, אני רוצה להתקבל כמו שאני". לדברי סאמס בשנת 1989, לפני העונה האחרונה של "שושלת", המפיק דייוויד פולסן שאל אותה מה היא רוצה לעשות עם פאלון:
ליהוק
הסדרה החלה את שידוריה בינואר 1981, כשפמלה סו מרטין גילמה את דמותה של פאלון. בשנת 2006, מרטין אמרה אמרה על פורסיית: "הוא באמת היה כמו אבא בשבילי, ביקשתי מג'ון להוליך אותי במעבר כשנישאתי בחיים האמיתיים, אבל הוא אמר, 'אני חושב שאולי כדאי שתשאלי את אבא שלך.' הייתי כל כך מחוברת אליו".
מרטין עזבה את הסדרה בסוף העונה הרביעית במאי 1984. על פי קו העלילה, פאלון המוטרדת נוטשת את ג'ף במהלך טקס הנישואין שלהם, ומאוחר יותר מתגלה שהיא מתה בהתרסקות מטוס מחוץ למסך. באותו זמן, המגזין "ניו יורק" ציטט את מרטין כשהיא כינתה את הטלוויזיה "מוגבלת". האתר "USA Today" דיווחה בשנת 2006 שמרטין "עזבה את שושלת ואת קרייאת המשחק כשהרגישה שאפיון דמותה... צומצמה לכדי דמות 'הקורבן'". בשנת 2011 מרטין אמרה: "הפכתי למאוד מפורסמת באותה תקופה, וזה היה קצת לא נוח". המפיק אהרון ספלינג כתב באוטוביוגרפיה שלו בשנת 1996: "אחרי שלוש עונות, פמלה סו מרטין רצתה לעזוב את 'שושלת' ולהתחתן, ולא עמדנו בדרכה".
לאחר שמרטין עזבה את הסדרה, אמה סאמס לוהקה לדמותה של פאלון, וכך פאלון נהופיעה שוב בפרק הסיום של העונה החמישית באפריל 1985, כשמתגלה שהיא שרדה את ההתרסקות אך כעת סובלת מאמנזיה. בספרו, דייוויד הופסטד סיפר כי ליהוקה של סאמס הוצע על ידי בתו הצעירה, טורי, שהייתה מעריצה שלה לאחר שגילמה את הולי סקורפיון ב"ג'נרל הוספיטול". בהמשך, סאמס הופיעה בשמונה פרקים בעונתה השישית של הסדרה ולאחר מכן עברה לתפקיד ראשי בסדרת הספין-אוף, "משפחת קולבי". כדמות ראשית ב"משפחת קולבי", פאלון המשיכה לכוכב בתפקיד אורח ב"שושלת". לאחר ביטול סדרת הספין-אוף, פאלון שבה לככב בתפקיד ראשי בעונתה השמינית של "שושלת". לאחר שצפה בפרקים ישנים מהסדרה בזמן פיתוחה של העונה התשיעית, המפיק פולסן חש שסאמס אמנם יפה, אך גם "נוקשה". פולסון שקל לנסות להחזיר את מרטין, אבל רצה קודם לכן להיפגש לראשונה עם סאמס. בשנת 2008, פולסון אמר על סאמס:
עם סיום הסדרה, פולסן סיפר לסאמס ההמומה על תוכניתו המקורית, ואמר, "אני כל כך שמחה שלא החלפתי אותה... אמה עבדה מצוין." בהמשך, סאמס שבה לגלם את דמותה של פאלון במיני הסדרה "שושלת: המפגש" ששודרה בשנת 1991.
במהלך עונתה התשיעית של הסדרה, שיין פיץ' גילמה את דמותה של פאלון כילדה צעירה.
עונות 1–3
עם תחילת הסדרה, פאלון, ילדת השמנת המפונקת של בלייק קרינגטון, זוכה לזלזול ואינה מוערכת כראוי חרף היותה ערמומית ואינטליגנטית כמוהו. אף על פי שהיא מודרת מהעסק המשפחתי, פאלון נשארת נאמנה לבלייק, אך מתחילה לנהוג בזלזול כלפי אשתו החדשה (ומזכירתו לשעבר), קריסטל. לאורך העונה, פאלון מנהלת רומן עם הנהג של אביה, מייקל קולהיין, ובמקביל מנהלת מערכת יחסים פלרטטנית עם ידידו של בלייק ויריבו העסקי, ססיל קולבי, ומאוחר יותר אף מסכימה להינשא לאחיינו, ג'ף קולבי, על מנת לקבל את עזרתו של ססיל בחילוץ "דנוור-קרינגטון" מבעיותיה הפיננסיות. כשמייקל הקנאי מגלה על העסקה בין פאלון לססיל, הוא מספר על כך לבלייק, וגורם לחיכוך בין האב לבתו. כאשר ג'ף מגלה שנישואיו לפאלון היו רק חלק מהעסקה שלה עם ססיל, הוא משתכר ומביך את פאלון על ידי חשיפת פרטי העסקה לחדר מלא אורחים במהלך מסיבה. פאלון מבינה שעל אף שהיא מחבבת את ג'ף, היא עדיין לא מרגישה שהיא יכולה לאהוב אותו בחזרה. בהמשך, פאלון מנסה להגן על סטיבן מזעמו של בלייק ויוצרת קשר בחשאי עם בן זוגו לשעבר של סטיבן, טד דינארד, ומנסה לשכנע אותו להתרחק מסטיבן, אך ללא הואיל. כאשר בלייק מגלה את שני הגברים, הוא דוחף את טד והורג אותו בשוגג. בלייק נעצר ומואשם ברצח. כשהיא מנסה להגן על אביה על דוכן העדים, אישה מסתורית נקראת לאולם, ופאלון מזהה את העדה כאמה.
בתחילת העונה השנייה, פאלון זועמת כאשר אלקסיס מעידה נגד בלייק, מה שמוביל להרשעתו. לאחר המשפט, פאלון נוהגת בקרירות כלפי אמה, וכשהיא מקנאת באהבתה של בתה לבלייק, אלקסיס מתחילה להפיץ שמועה לפיה בלייק הוא אינו אביה הביולוגי של פאלון. כאשר קריסטל מכריזה שהיא בהיריון, פאלון מחליטה שגם היא וג'ף צריכים להיכנס להיריון, ובמקביל, היא מתחילה לנהל רומן עם ד"ר ניק טוסקני. זמן קצר לאחר מכן, פאלון מגלה שהיא בהריון, אך מחליטה להתגרש מג'ף ולהפיל את התינוק. בלייק מגלה מג'ף על תוכניתה וממהר לעצור אותה, אבל כשהוא מגיע הוא מבין שהוא איחר לכאורה. פתאום, בלייק רואה את פאלון בקצה המסדרון וזאת האחרונה מספרת לו בדמעות שלא הייתה מסוגלת לעבור את ההפלה. למרות סלידתן המשותפת לקריסטל, פאלון ממשיכה לדחות את אלקסיס ולהתנכר לה. ובמהלך מסיבה, סאמי ג'ו מתעמתת עם פאלון, ומספרת לה על השמועה שבלייק הוא לא אביה. זועמת, פאלון מתעמתת על כך עם אלקסיס במהלך הנסיעה, וזאת האחרונה מספרת לה שהיא חושדת שססיל קולבי הוא אביה של פאלון, ובתגובה פאלון המזועזעת גורמת להתנגשות המכונית בעץ. בבית החולים, פאלון נכנסת ללידה מוקדמת ויולדת בן. במקביל, בלייק דורש לערוך בדיקת דם שמוכיחה שהוא, ולא ססיל, אביה של פאלון. פאלון וג'ף קוראים לבנם בלייק קרינגטון-קולבי, שנקרא בחיבה "ליטל בלייק" (ובקיצור, ל. ב.), אך בפרק הסיום, פאלון מגלה שהתינוק נחטף.
עם תחילת העונה השלישית, קלאודיה בלייזדייל, אשתו המעורערת בנפשה לשעבר של מתיו בלייזדייל, שאיבדה את בנה, הופכת לחשודה העיקרי בחטיפתו של ליטל בלייק. בפנייה טלוויזיונית לציבור להחזיר את נכדם, אלקסיס ובלייק חושפים את סודם המזעזע: בנם הבכור, אדם, נחטף בינקותו ומעולם לא הוחזר. בהמשך, מתגלה שהחוטף היה אחד הגברים איתם אלקסיס ניהלה רומן. לאחר מכן, פאלון מבקשת מבלייק לנהל את בית המלון שלו, "לה מיראדה", שאת שמו היא משנה ל"לה מיראז'" ומשפרת את המוניטין שלו. בתגובה, ג'ף כועס על החלטתה ומאשים אותה בהזנחת בנם התינוק. בזעמה, פאלון מפלרטטת עם מייקל טורנס, זר נאה השוהה במלון, והשניים חולקים נשיקה. לאחר מכן, היא נדהמת לגלות מאלקסיס שמייקל הוא למעשה אדם, אחיה האבוד. פאלון שוכרת את מארק ג'נינגס כמדריך טניס עבור אורחי בית המלון ומגלה שהוא בעלה לשעבר של קריסטל, שהובא לדנוור על ידי אלקסיס במטרה להכעיס את בלייק. עד מהרה, פאלון מתחילה לנהל רומן עם מארק, מבלי לדעת שהוא שוכב במקביל גם עם אמה. בינתיים, לאחר שסוף סוף הבינה שקריסטל באמת מאוהבת בבלייק, פאלון מתקרבת לאמה החורגת והשתיים מתפייסות. בהמשך, פאלון שוכרת את בתו של ג'וזף, קירבי, כאומנת עבור בנה. בזמן שנישואיהם של פאלון וג'ף מתדרדרים, היא מוטרדת ממשיכתה הברורה של קירבי לג'ף. התנהגותו של ג'ף הופכת לבלתי יציבה ואלימה יותר, ואחרי שהוא תוקף את פאלון לאחר שמצא אותה בחדרו של מארק, פאלון מחליטה להתגרש. אחרי שאלקסיס מנסה לכפות על מארק להיפרד מפאלון אך הוא מסרב, אלקסיס מתזמרת סצנה במהלכה פאלון מגלה אותה לתדהמתה במיטתו של מארק. בסיום העונה, פאלון מבינה שהתנהגותו המוזרה של ג'ף נגרמה כתוצאה משאיפת כימיקלים רעילים שעורבבו בצבע בו משרדו נצבע, ומתחילה לחשוד במניעיו של אדם.
עוות 4–6
בעונה הרביעית, פאלון וג'ף נוסעים לבילינגס, מונטנה על מנת לחקור את עברו של אדם, ושומעים על מקרה שבו אדם ניסה להרעיל עובד באמצעות אדי צבע רעילים. במהלך הנסיעה, פאלון וג'ף שוכבים פעם נוספת. עם שובם לדנוור, פאלון חושפת את ממצאיה בפני בלייק, אך אדם מפליל בכך את אלקסיס. במשך, פאלון מתחילה לנהל קשר רומנטי עם איל ההון האירופאי, פיטר דה וילביס, והשניים מתארסים. בלייק, ג'ף, ואפילו אשתו החדשה של סטיבן, קלאודיה בלייזדייל, מזהירים אותה ממזגו החם של פיטר. כאשר אחד מסוסי המרוץ של בלייק "נחטף" עבור כופר, פאלון מגלה שפיטר ארגן את החטיפה על מנת לסחוט כסף מבלייק. נסערת ומבולבלת מבגידתו של פיטר, פאלון המדוכאת נפגעת בראשה במהלך תאונת דרכים והופכת למשותקת זמנית. יכולתה של פאלון ללכת חוזרת בפתאומיות לאחר שליטל בלייק נופל לתוך בריכת השחייה. אף על פי שיכולתה ללכת שבה, פאלון ממשיכה לסבול מכאבי ראש חזקים והתקפים מזדמנים. למרות זאת, פאלון וג'ף מחליטים להינשא מחדש, אך בערב נישואיהם, פאלון סובלת מכאב ראש חמור במיוחד. לאחר שהיא לא מופיעה בטקס, ג'ף הולך לחדרה ומוצא את שמלת חתונתה זרוקה בפינת החדר. מבעד לחלון, ג'ף רואה את מכוניתה של פאלון נוסעת במהירות אל תוך הלילה. במורד הדרך הגשומה, פאלון נבהלת בעודה עומדת להתנגש חזיתית במשאית מתקרבת לעברה.
בעונה החמישית, ג'ף מוצא את הריסותיה של מכוניתה של פאלון, אך לא מוצא שום סימן לנוכחותה. בחקירתו, ג'ף מוצא נהג משאית שנתן לה טרמפ לפורטלנד וממשיך לחפש אותה שם, בחשד שהיא נסעה עם פיטר. בהמשך ג 'ף מגלה שפיטר מת כאשר המטוס שלו התרסק, והחוקרים מספרים לו שנמצאו לצידו שרידי אישה שרופים קשות. ג'ף הולך לזהות את הגופה ומזהה את טבעת האירוסין שנתן לפאלון. שבור לב, ג'ף מתפרץ החוצה במהלך טקס האזכרה שלה. חודשים מאוחר יותר, פאלון, שכעת סובלת מאמנזיה, מופיעה בתחנת המשטרה בלוס אנג'לס, ומזדהה כרנדל אדמס. כשהיא מנסה נואשות ללמוד על זהותה, היא שואלת את השוטרים על דיווחי נעדרים ומבינה שאף אחד לא מחפש אותה. בסיום העונה, רנדל מחליטה לעזוב את לוס אנג'לס, לאחר שהיא מרגישה משיכה אל ההרים - אזור דנוור.
בעונה השישית, פאלון מבחינה בשמו של מיילס קולבי בעיתון ומרגישה ניצוץ מוכר. פאלון יוצרת קשר עם מיילס, פלייבוי חסר אחריות, ובן דודו של ג'ף. מיילס, שאינו מודע לזהותה של פאלון, מתאהב בה במהירות. בינתיים, בלייק, שסגר עסקה חדשה עם אביו של מיילס, ג'ייסון קולבי, מזמין את בני משפחת קולבי מקליפורניה לדנוור על מנת לחגוג את העסקה. כשהיא ומיילס מגיעים לאחוזת קרינגטון, פאלון מרגישה רגש פתאומי כלפי האחוזה ומתעקשת לעזוב מיד. השניים עוזבים את האחוזה, אך לא לפני שג'ף, שחשד מזה זמן רב שפאלון עודנה בחיים, רואה אותה בחצר. בסיום העונה, ג'ף נודר למצוא את פאלון ולא לתת לה להיעלם לו שוב.
משפחת קולבי (1985-87)
מיילס ופאלון, עתה נשואים טריים, שבים אל אחוזת קולבי. באחוזה, פאלון פוגשת את ג'ף אך לא מזהה אותו. לאחר שג'ף מספר לבני משפחתו על זהותה האמיתית של פאלון, המשפחה מחליטה לא לספר לפאלון את זהותה האמיתית, ולאפשר לזיכורנה לחזור בכוחות עצמו, אך לעומתם ג'ף מנסה להשיב לה את זיכרונה ומציג לה את בנה הצעיר, ל. ב.. כשהיא רואה את עצמה באלבום תמונות, ול. ב. קורא לה "אמא", פאלון מבינה את זהותה האמיתית ומתעמתת עם מיילס, וג'ף ומבינה שהיא קרועה ברגשותיה בין מיילס לג'ף. מיילס, שמוטרד גם מאהבתו של אביו לאמו של ג'ף, יוצא מכליו ואונס את פאלון. בעקבות כך, פאלון בורחת לדנוור ומיילס הולך בעקבותיה ומבקש את סליחתה. פאלון ומיילס חותמים על גט, ולאחר מכן, פאלון וג'ף נישאים מחדש. בסיום העונה, פאלון מספרת לג'ף שהיא בהריון, אך נבהלת מהאפשרות שייתכן שהרתה לאחר שנאנסה על ידי מיילס.
ג'ף ופאלון מספרים למיילס על התינוק, ופאלון מודה בפני ג'ף שייתכן שמיילס הוא האב. בהמשך, מיילס מתחתן עם כתבת בשם צ'אנינג קרטר, שמאוימת מרגשותיו של מיילס כלפי פאלון. בהמשך, פאלון מזהירה את אחותה הצעירה, אמנדה, שמנהלת קשר רומנטי עם מאהבה לשעבר של פאלון, מייקל קולהיין, שלא ניתן לסמוך עליו. לאחר מכן, למיילס וג'ף נאבקים על נושא אבהותו האמיתית של תינוקה של פאלון, ובמהלך המאבק מיילס כמעט נהרג על בנפילה מהגג, ופאלון מאיימת להפיל את התינוק על מנת לסיים את היריבות בין ג'ף ומיילס. בהמשך, פאלון סובלת ממצב חירום רפואי וצ'אנינג מעכבת את הגשת העזרה בתקווה שפאלון תפיל את התינוק. לאחר עימות נוסף, צ'אנינג דוחפת את פאלון, שנופלת במורד המדרגות ולאחר מכן מולידה את בתה בלידה מוקדמת; לאחר בדיקת האבהות, מתגלה כי התינוקת שייכת לג'ף, ופאלון משלימה עם צ'אנינג ומנסה לעזור לה ביחסיה עם מיילס; ופאלון וג'ף מרגישים מאושרים סוף כל סוף. בסיום בסדרה, מכוניתה של פאלון משתתקת בפתאומיות בזמן שהיא נוהגת במורד כביש נטוש. כשהיא עוזבת את המכונית שלה, פאלון נחטפת על ידי עב"מ.
עונות 8–9
בתחילת העונה השמינית, ג'ף מאתר את פאלון, כשהיא נמצאת הרחק ממכוניתה. כשהם שוב בדנוור, היא לבסוף מספרת לו על חטיפתה בידי עב"מ, אך ג'ף אינו מאמין לה, ונישואיהם השניים מתחילים לעלות על שרטון. יחסיהם של פאלון וג'ף שוב עומדים למבחן כשג'ף הופך למנהל מסע הקמפיין של בלייק לממשלת קולורדו. במקביל, ג'ף מתחיל להתקרב ללזלי קרינגטון, דודניתה של פאלון, וכשפאלון מגלה שהם שכבו, היא דורשת ממנו גט. בינתיים, בלייק ממנה את אדם, פאלון וסטיבן לנהל במשותף את "דנוור-קרינגטון" במהלך הקמפיין שלו, מה שמוביל למתיחות וחוסר הסכמה בין האחים. במהלך הקמפיין, בלייק נחשד במעורבות בעסקת נשק לא-חוקית, אך פאלון וסטיבן משיגים הוכחה לכך שהוא חף מפשע. במקביל, ג'ף מנהל בחשאי קשר רומנטי עם אשתו לשעבר של סטיבן, סאמי ג'ו קרינגטון, ומבקש ממנה להינשא לו, מה שמוביל את פאלון להתעמת איתו והשניים מנהלים סטוץ חד פעמי. לאחר מכן, סאמי ג'ו מגיעה עם שמפניה ולקבל את הצעת הנישואין של ג'ף, כשהיא לא מודעת לכך שפאלון מתחבאת בחדר השינה שלו.
בעונה התשיעית, ג'ף מחליט להמשיך בתוכניותיו להינשא לסאמי ג'ו, אך נמצא בקונפליט נוכח רגשותיו כלפי פאלון. בשלב מוקדם של העונה, גופה מתגלה באגם הנמצא בשטחה של נכס של משפחת קרינגטון, הגופה בת עשרות השנים מתגלה כגופתו של אחד ממאהביה של אלקסיס, רוג'ר גריימס. בהמשך, סאמי ג'ו מגלה על הסטוץ של ג'ף ופאלון והיא מתעמתת עם פאלון והשתיים נלחמות בבוץ, ובסופו של דבר השתיים מבינות שאף אחת מהן לא רוצה להיות עם ג'ף. פאלון מתחילה לנהל רומן עם ג'ון זורלי, בלש החוקר את המקרה של גריימס. הרומן שלה מעמיד אותה בקונפליקט מול בלייק, אך גם זה מול זה כשהם מבינים שהם מתקשים לסמוך זה על זו. במקביל, פאלון נזכרת כי כילדה, היא הרגה את גריימס כדי למנוע ממנו לתקוף את אלקסיס מחוסרת ההכרה וסבה, טום קרינגטון, הטמין את הגופה במכרה מתחת לאגם על מנת לחפות עליה. בסיום הסדרה, פאלון מגלה שאחותה למחצה, קריסטינה, מצאה כניסה אלטרנטיבית למכרה. השתיים נכנסות יחד ומוצאות את האוצר הנאצי שסבן הטמין שם, אך בנו של רוג'ר עוקב אחריהן ולוכד את השתיים במערה בתוך המכרה.
ביקורות
המגזין "פיפל" שיבח את סאמס כתחליף מוצלח למרטין ב-1985, אך לעומת המגזין, בשנת 2004, דייוויד הופסטד כינה אותה "הליהוק מחדש. הכי. גרוע" והאשים בעיקר בכך את המפיקים ולא את סאמס. כתבה שפורסמה ב"הוליווד ריפורטר" בשנת 1985 מתחה ביקורת על הליהוק המחודש, ודובר התוכנית אמר ל"רדבוק", "אנשים הסתייגו מהעובדה שאמה לא נראית כמו פמלה סו, אבל היוצרים אמרו, 'תקשיבו, זה לא מה שרצינו לעשות, היינו זקוקים למישהי שתוכל ללכוד את רוח הדמות'". הופסטד ציין ש"סאמס מעולם לא התמקמה בתפקיד, ויכלה רק לעשות את המיטב ביותר שביכולתה בסיטואציה הגרועה הזאת, בזמן שדמותה קיבלה קווי עלילה מגוחכים זה אחר זה."
באתחול המחודש
בספטמבר 2016, "The CW" הכריזה על הפקת פיילוט לאתחול מחודש עבור "שושלת", השחקנית אליזבת גיליס לוהקה לדמותה של פאלון בפברואר 2017. כמו בסדרה המקורית, גם באתחול המחודש, פאלון פוגשת – ומיד מתעבת – את אשתו החדשה של אביה, קריסטל, העובדת שלו לשעבר. האתחול המחודש גם חושף את שמה המלא של הדמות כפאלון מורל קרינגטון.
אפיון
המפיק ג'וש שוורץ אמר על דמותה של פאלון: הכתבת אלכסנדרה ג'ייקובס מ"ניו יורק טיימס" ציינה שבסדרה החדשה "פאלון שודרגה מנשמה אבודה, הנכנסת ויוצאת מהמיטות ומטפסת על עצים... לאשת עסקים שאפתנית, שעדיין שוכבת עם הנהג אבל כעת נמצאת בלב העסקים." גיליס אמרה: "אני לא משחקת את אלקסיס, אבל פאלון ירשה הרבה מקולניות שלה... היא הרבה פחות פסיבית ממה שפמלה סו מרטין הייתה – היה לה אופי נינוח. לא הייתי אומרת שהפלאפון שלי רגוע, לטוב ולרע, אני חושבת שיש לה הרבה במה לנעוץ את השיניים". גילס אמרה, "רציתי להביא את הדבר שלי לתוכה, אני חושבת שהיא מתלהבת מתמיד". בעודה קוראת לפאלון "בעלת רצון-ברזל" ו"שאפתנית", גיליס הוסיפה מאוחר יותר, "היא כוח של הטבע... פאלון תלך רחוק ככל שהיא צריכה ללכת על מנת לקבל בדיוק את מה שהיא רוצה. היא הבת של אביה, אז היא מניפולטורית, אבל אני מאמינה שיש לה מצפון". לקראת העונה השנייה, המפיקה בפועל, סאלי פטריק, אמרה: "פמלה סו מרטין הייתה פנטסטית בסדרה המקורית, ותמיד אהבתי את הדמות שלה, אבל באותו הזמן לא היה שם הרבה. היא הייתה מופקרת, הילדה של אבא, ועושה צרות מוחלטת, אבל באמת נהנינו להוסיף שכבות לדמות בעונה הראשונה שלנו, ובעונה הזאת, במיוחד, היא נעשתה יותר מורכבת ופגומה, והדבק של המשפחה."
ביקורות
ג'יימס פוניבוזיק מ"ניו יורק טיימס" כתב ש"גיליס לוכדת את המסך כפאלון התאוותנית והשאפתנית". דארן פרניך מ"אנטרטיינמנט ויקלי" ציין כי" אליזבת גיליס משדרת את שאפתנותה הטורפת של [ג'ואן] קולינס ואת השרבוט המלכותי של לייטון מיסטר".
גלריה נורה
גלריה נורה היא הגלריה הראשונה בירושלים, ואחת מהגלריות הראשונות בישראל. נורה (אלאונורה) וילנסקי (1980-1899) הייתה יוזמת ומקימת הגלריה. בתה, דינה חנוך, ניהלה את הגלריה, עד למותה ב-2021.
תולדות הגלריה
הגלריה החלה לפעול משנת 1942 בביתו של הצייר לודוויג יונס ברחוב ממילא, (רחוב אגרון) זמן קצר לאחר מותו. היא נשאה אז את השם "גלריה יונס" והוצגו בה בין היתר תערוכות של האמנים: מרסל ינקו, משה מוקדי, יעקב שטיינהרדט, לאופולד קרקואר, איזידור אשהיים, מירון סימה ויעקב פינס.
ב-1954 עברה הגלריה לאכסנייתה הנוכחית, בביתה של נורה וילנסקי בשדרות בן מיימון שברחביה בירושלים, ושם הגלריה שונה ל״סטודיו נורה גלריה לאמנות״. במהלך השנים קיצרה וילנסקי את השם ל״גלריה נורה״. עד מותה של וילנסקי ב-1980, נערכו בגלריה 223 תערוכות של אמנים שונים מישראל ומארצות אחרות.
מבקר האמנות של ה"ג'רוזלם פוסט", מאיר רונן, כתב זמן קצר לאחר מותה של וילנסקי: "אלאונורה וילנסקי, או פשוט נורה כפי שהייתה ידועה לכמה דורות של אוהבי אמנות, הלכה לעולמה בגיל 80... במשך 38 שנה, כמה דורות של אמנים ישראלים וזרים מצאו בה תמיכה, עידוד ופרסום, וכן אלפי ירושלמים ביקרו בקביעות בגלריה... נורה לא הציגה "איזמים" או מגמות מסוימות. גישתה הייתה תמיד פתוחה, והיא עמדה על כך להציג איכות וכשרון באווירה של טעם טוב. אין גלריה ישראלית אחרת שהצליחה להיות יותר חמה ופחות מאולצת, ואשר הציגה בקביעות מבחר כה רחב ומגוון. נורה הייתה הראשונה שהציגה את פימה, בקון ומורי בצלאל כגון: שטיינהרדט, אשהיים, פינס, סימה, קרקואר. היא גם הציגה לראשונה אמנים מחו"ל... פסגת תערוכותיה הייתה תערוכתה של סוניה דלוניי, חלוצת האמנות המופשטת... הסתלקותה של נורה נראית כסיום תקופה... היא הייתה אחת מתושבי טרום המדינה רחבי הלב שהטביעו את חותמם על חיי ירושלים".
ב-1980 נערכה לכבוד וילנסקי אזכרה בבית האמנים בירושלים, במהלכה פנו אוהבי הגלריה לבתה, דינה חנוך, בבקשה להמשיך את הגלריה. מאז, חנוך היא מנהלת הגלריה, בה נערכו למעלה מ-500 תערוכות: תערוכות קבוצתיות וכן תערוכות יחיד. מבין האמנים שהציגו בגלריה: סוניה דלוניי, קטה אפרים מרכוס, מרדכי אבניאל, אליזבט אפשטיין, לאה גרונדיג, דיולה צילצר, פרנץ ברנהיימר, יוסף קונסטנט, הרמן שטרוק, בוריס לקר, דבי קמפל ויוסף בודקו.
ארנסט שיינפלד
ארנסט שיינפלד (בפולנית: Ernest Schönfeld) היה שחיין, קופץ למים ושחקן כדורמים פולני-יהודי, אלוף ושיאן פולין בשחייה ואלוף פולין בקפיצה ממגדל (1925).
ביוגרפיה
שיינפלד התאמן בקבוצת מכבי קרקוב.
באליפויות פולין שנערכ בשנים 1925–1928 זכה 4 פעמים ברציפות במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב.
ב-1925 זכה במדליית זהב בקפיצה ממגדל.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 שיחק כדורמים וזכה עם קבוצתו בתוארי אליפות פולין.
מרגוט לי שטרלי
ביוגרפיה
שטרלי, ילידת המפטון, וירג'יניה, היא בתם של מדען מחקר במרכז המחקר לנגלי של נאס"א, ושל פרופסורית לאנגלית באוניברסיטת המפטון . היא למדה בתיכון פביוס והיא בוגרת בית הספר למסחר באוניברסיטת וירג'יניה. אחרי הקולג' עברה לניו יורק ועבדה מספר שנים בבנקאות השקעות, בסחר חוץ בג'יי. פי. מורגן, ולאחר מכן במריל לינץ'. היא עשתה הסבה לתעשיית המדיה ועבדה על מגוון רחב של מיזמים כולל אתר במימון HBO,  Volume.com. ב-2005 היא ובעלה, הסופר ארן שטרלי, עברו למקסיקו כדי לייסד מגזין באנגלית בשם "בתוך מקסיקו", עבור גולים, שפעל עד שנת 2009. מ-2010 עד 2013 עבדו השניים בעריכת תוכן שיווקי ובייעוץ לתעשיית התיירות המקסיקנית.
שטרלי החלה במחקר ובכתיבת מאחורי המספרים ב-2010. ב-2014, הזכויות על הספר נמכרו לוויליאם מורו, להוצאת הארפר-קולינס, ונחתם הסכם הפקה פוטנציאלי לסרט באותו השם. בסרט שיחקו טראג'י פ. הנסון, אוקטביה ספנסר, ג'אנל מונה וקווין קוסטנר.
ב-2013 ייסדה שטרלי את פרויקט המחשב האנושי, ארגון שמטרתו לארכב את עבודתן של כל הנשים שעבדו בתור מחשבות ומתמטיקאיות בימים הראשונים של הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA) ונאס"א.
קבלה
שטרלי זכתה בפרס קרן סלואן לשנת 2014 על ספרה "מאחורי המספרים", ובמענקים מקרן וירג'יניה למדעי הרוח על יצירתה, על פרויקט המחשב האנושי.
ב-2017 זכתה בפרס אניספילד-וולף על ספרה "מאחורי המספרים".
גמר גביע אירופה לאלופות 1959
גמר גביע אירופה לאלופות 1959 התקיים בנקרשטדיון בשטוטגרט, גרמניה המערבית ב-3 ביוני 1959, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא ריאל מדריד הספרדית, שניצחה במשחק את סטאד ריימס הצרפתית בתוצאה 2-0. משחק הגמר נעל את המהדורה הרביעית של גביע אירופה לאלופות.
ריאל מדריד השלימה זכייה רביעית ברציפות בתואר (מתוך חמש זכיות רצופות), ולמעשה זכתה בכל מהדורות המפעל עד אז. היה זה שחזור של גמר גביע אירופה הראשון שהפגיש בין שתי הקבוצות, ואז גברה ריאל 4-3 על יריבתה הצרפתית. בשני משחקי הגמר שעברו מאז, ניצחה ריאל את פיורנטינה ומילאן האיטלקיות.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר בזכות הישגיהן בעונת. ריאל מדריד העפילה לטורניר כאלופה המכהנת, ובמקביל שמרה על תואר אליפות ספרד, לאחר שהקדימה בשלוש נקודות את יריבתה העירונית לאתלטיקו מדריד. ריימס הקדימה את שלוש סגניותיה בשבע נקודות הפרש בראש הטבלה כדי לזכות באליפות צרפת.
ריאל מדריד שלטה במשחק הגמר לכל אורכו. אנריקה מטאוס העלה אותה ליתרון כבר לאחר דקת משחק אחת. בדקה ה-13 החמיץ מטאוס פנדל שהיה יכול להכפיל את יתרונה של ריאל. אלפרדו די סטפנו קבע את תוצאת המשחק שתי דקות בתוך המחצית השנייה, 2-0 לריאל בסיום.
הדרך אל הגמר
בסיבוב המוקדם חולקו המשתתפות בטורניר לשלוש קבוצות על פי שיוך גאוגרפי, והוגרלו נגד קבוצה אחרת מאותו השיוך. ריאל מדריד, האלופה המכהנת, העפילה אוטומטית מהשלב המוקדם, בעוד ריימס הוגרלה בקבוצת מערב אירופה.
ריאל מדריד
לאחר שזכתה להעפלה אוטומטית מהסיבוב המוקדם, החלה ריאל את משחקיה בטורניר בשלב שמינית הגמר מול בשיקטש הטורקית. המשחק הראשון באצטדיון סנטיאגו ברנבאו הסתיים בניצחונה של ריאל 2-0, מצמד שערים במחצית השנייה. ריאל עלתה ראשונה ליתרון גם במשחק הגומלין בחוץ, שהסתיים בשוויון 1-1. עם 3-1 בסיכום שני המפגשים, העפילה ריאל לרבע הגמר.
בשלב רבע הגמר פגשה ריאל את ויינר ספורט קלאב האוסטרית. המשחק הראשון באוסטריה הסתיים ללא שערים, וההכרעה עברה למדריד. עד לדקה התשיעית עמדה התוצאה על שוויון 1-1, ועד למחצית הובילה ריאל ביתרון מינימלי של 2-1. המחצית השנייה הייתה לתצוגה התקפית של אלופת אירופה, שכבשה חמישה שערים נוספים והביסה 7-1 את ויינר. אלפרדו די סטפנו הצטיין במשחק עם ארבעה שערים.
חצי הגמר זימן הצגה כפולה של הדרבי של מדריד, בין ריאל לאתלטיקו. המשחק הראשון נערך בסנטיאגו ברנבאו, ולאחר 13 דקות נטלה אתלטיקו את ההולכה, אך הקטור ריאל איזן כעבור שתי דקות, ובדקה ה-33 השלים פרנץ פושקש את המהפך בפנדל מדויק, 2-1 לריאל בסיום. הגומלין בחוץ הוכרע משער בודד של אנריקה קויאר, שקבע 1-0 לאתלטיקו שתי דקות להפסקה. עם ניצחון לכל קבוצה ומאזן שערים של 2-2, ובהיעדר חוק שערי חוץ, נקבע משחק פלייאוף מכריע באצטדיון לה רומרדה בסרגוסה שבוע אחר כך. במפגש הפלייאוף העלה די סטפנו את ריאל ליתרון בדקה ה-16. שתי דקות אחר כך איזנה אתלטיקו את התוצאה משער של קויאר, אך פושקש הכריע את המשחק בדקה ה-42. 2-1 לריאל בסיום, שהבטיח לה מקום בגמר בפעם הרביעית מתוך ארבעה טורנירים.
סטאד ריימס
אלופת צרפת הוגרלה לסיבוב המוקדם מול נציגת צפון אירלנד, ארדס. במשחק הראשון בחוץ כבש ז'יסט פונטיין רביעייה בדרך לניצחון קבוצתו 4-1. ריימס השלימה את המלאכה במשחק הבית בתצוגה התקפית מרשימה, וניצחה 6-2 בזכות צמדים של פונטיין, רוז'ה פיאנטוני ורנה בילאר. עם ניצחון 10-3 בסיכום, העפילה ריימס לשמינית הגמר.
בשלב שמינית הגמר פגשה ריימס את ה.פ.ס. הלסינקי הפינית. במשחק הראשון בבית שמרה ריימס על מאזן שערים מרשים כשניצחה 4-0 עם שלושער של ז'אן וינסנט. בגומלין עלתה ריימס ליתרון 3-0 כבר בדקה העשירית (צמד לפונטיין). התוצאה נשמרה עד לסיום, וריימס העפילה לרבע הגמר עם 7-0 בסיכום.
ברבע הגמר פגשה ריימס את סטנדרד לייז' הבלגית. ריימס התקרבה להדחה לאחר שנוצחה 2-0 בליאז', ובמשחק הגומלין לא הצליחה לכבוש במשך שבעים דקות. בדקה ה-70 כבש פיאנטוני את הראשון של ריימס. פונטיין הכפיל כעבור שלוש דקות, ושתי דקות לסיום השלים את המהפך. 3-0 לריימס בסיום, ו-3-2 דרמטי בסיכום שני המפגשים, העלו את ריימס לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגשה ריימס את יאנג בויז ברן השווייצרית. ריימס שוב נוצחה בחוץ במשחק הראשון, 1-0 בסיום. צמד של פיאנטוני בגומלין סייע לקבוצתו לנצח 3-0, להשלים את המהפך בסדרה ולקבוע 3-1 בסיכום בדרך לגמר השני בתולדות הקבוצה.
סיכום המשחק
בשחזור גמר גביע אירופה הראשון שנערך שלוש שנים קודם לכן, נפגשו פעם נוספת לקרב ישיר על התואר אלופות ספרד וצרפת, ריאל מדריד וסטאד ריימס.
ריאל מדריד, זוכת שלושת הטורנירים הראשונים, הגיעה כקבוצה העדיפה באופן מוחלט למשחק הגמר. המאמן הארגנטינאי לואיס קרניליה, שהוביל את הקבוצה לזכייה עונה קודם לכן, חסר בהרכב את פרנץ פושקש הפצוע, אך גם בלעדיו הציגה ריאל חוליית התקפה מרשימה וחזקה, בכיכובו של אלפרדו די סטפנו. מנגד, התבססה אלופת צרפת של המאמן אלבר באטו על יכולת ההבקעה יוצאת הדופן של ז'יסט פונטיין במרכז ההתקפה.
היתרון הברור של ריאל ניכר מן הפתיחה ותורגם לשער כבר בדקה השנייה של ההתמודדות. אנריקה מטאוס פרץ לרחבה ומהקצה השמאלי של תיבת החמש גלגל לפינה הרחוקה של השוער דומיניק קולונה, 1-0 לריאל מדריד. בדקה ה-13 צריך היה מטאוס להשלים צמד שערים, לאחר שריאל זכתה בפנדל. הבעיטה של מטאוס נהדפה היטב על ידי קולונה, והתוצאה נותרה 1-0 בסיומה של המחצית הראשונה. המחצית השנייה נפתחה כפי שנפתח המשחק - בשער מהיר של ריאל מדריד. שתי דקות מפתיחת המחצית קיבל די סטפנו כדור כשלושים מטרים משערה של ריימס, הסתובב והתקדם עד לקצה הרחבה משם בעט כדור שטוח ומדויק לפינה. קולונה איחר בזינוק, וריאל עלתה ליתרון 2-0.
התוצאה נשמרה עד לסיום, וריאל המשיכה את השליטה שלה במפעל גביע אירופה עם זכייה רביעית מתוך ארבע מהדורות הטורניר עד אז.
בגלל
"בִּגְלַל" הוא גם שמה של חבורה ספרותית שעיקר פעילותה הוא בהוצאת כתב-העת "בגלל" ועריכת אירועים ספרותיים המוקדשים לו.
אידאולוגיה
בגיליון הבכורה כותבים העורכים:
על פי הערכת המבקר צור ארליך, הסיבה להקמת "בגלל" היא, וכתוצאה מכך,
המערכת מסתייגת מכל ניסיון לחלק את הספרות העברית על פי מוצא עדתי:.