cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מולי סימס
קריירה
כמו כן, היא הופיעה במספר סרטים קומיים כגון: "יס מן", "הפנתר הוורוד 2" ושיחקה בשנת 2006 בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן.
ב-6 בדצמבר 2008 הופיעה סימס בווידאו "Jizz in My Pants" של להקת "The Lonely Island".
בשנת 2009 שיחקה בסרט הקומדיה "מעודדים צמודים" של וויל גלאק.
קים קטרל
קים ויקטוריה קטרל (באנגלית: Kim Victoria Cattrall; הוגים כ- /kəˈtræl/, חורזים עם shall; נולדה ב-21 באוגוסט 1956) היא שחקנית אנגלייה. קטרל ידועה בשל גילום דמותה של סמנתה ג'ונס בסדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה" של רשת HBO, עבורו הייתה מועמדת לחמישה פרסי אמי וזכתה בפרס גלובוס הזהב, מתוך 4 מועמדויות. עוד ידועה בשל תפקידיה בסרטים משנות ה-80 "תרגיל לשוטרים מתחילים", "צרות גדולות בצ'יינה טאון" ו"אהבה בחלון הראווה".
מולי סימס
חייה האישיים
ב-24 בספטמבר 2011 היא נישאה למפיק הקולנוע סקוט סטאבר (אנ'), בטקס שנערך בכרם בעמק נאפה. לבני הזוג שלושה ילדים, שני בנים ילידי 2012 ו-2017; ובת ילידת 2015.
קים קטרל
ביוגרפיה
קטרל נולדה במוסלי היל, ליברפול, אנגליה. אמה גלאדיס שיין (שם משפחתה לפני הנישואים היה בו) הייתה מזכירה, ואביה, מהנדס בנייה ולה שתי אחיות ואח. כשהייתה בת שלושה חודשים, היגרה משפחתה לעיר הקנדית קורטני, (קולומביה הבריטית). בהיותה בת 11, שבה לאנגליה כשסבתה חלתה, ונבחנה כמה פעמים לאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון, לפני ששבה לקנדה בגיל 16 כדי לסיים את שנת הלימודים האחרונה בבית הספר התיכון.
קטרל הייתה נשואה שלוש פעמים. נישואים ראשונים בין השנים 1977–1979 ללארי דייוויס. נישואיה שניים בין השנים 1982–1989 לאנדרה ג'יי ליסון שאיתו התגוררה בפרנקפורט ובעת היחסים עמו למדה לדבר גרמנית שוטפת; אולם הודתה ששכחה הרבה במהלך השנים.
בשנים 1998–2004 נישאה למעצב הקול מארק לוינסון. השניים כתבו יחד את הספר "Satisfaction: The Art of the Female Orgasm". יוחסו לקטרל רומנים עם ראש ממשלת קנדה לשעבר פייר אליוט טרודו, השחקן דניאל בנזלי, המוזיקאי ג'רלד קסאלי מקבוצת הגל החדש במוזיקה, האינטלקטואל הציבורי הצרפתי ברנאר-אנרי לוי, והשחקן אלכסנדר סידיג. לצידו שיחקה בסרט "Whose Life is it Anyway?" כיום מתגוררת באיסט המפטון, ניו יורק.
קטרל אזרחית קנדית ונעשתה אזרחית אמריקאית ב-2008.
באוגוסט 2009 לקחה קטרל חלק בתוכנית הטלוויזיה "Who Do You Think You Are?" של ה-BBC שם גילתה כמה עובדות לא נעימות על סבה ג'ורג' בו. בו נטש את משפחתו ונעלם ב-1938 ובכלל זה את אמה בת ה-8 של קטרל ושתי אחיותיה הצעירות, התברר שבזמן שהיה נשוי לסבתה נישא בשנית מבלי להתגרש, לאיזבלה אוליבר בשנה שלאחר מכן בטדהו (Tudhoe), ומקשר זה נולדו לו ארבעה ילדים נוספים. ב-1961 היגר לאוסטרליה שם ניהל סניף דואר, פרש ב-1972 ונפטר ב-1974. אמה של קטרל ודודותיה לא ידעו דבר על חייו של אביהן אחרי שהוא עזב עד שהן שמעו מה שגילו תחקירני התוכנית "Who Do You Think You Are?".
קריירה בתיאטרון
פרט לעבודתה בקולנוע, הופיעה קטרל על הבמה כשחקנית תיאטרון במחזות "מראה מעל הגשר" של ארתור מילר, "שלוש אחיות" של אנטון צ'כוב, ו"דבש פרא".
עבודתה בסרטים המשיכה בזמן ששיחקה ב"סקס והעיר הגדולה" כשהופיעה בסרט הראשון בכיכובה של בריטני ספירס "קרוסרודס". "סקס והעיר הגדולה" הגיעה לסיומה כסדרה שבועית בפברואר 2004 כשצפו בה 10.6 מיליון צופים.
ב-24 בפברואר 2010 גילמה קים קטרל את הגיבורה הנשית הראשית, אמנדה, בהצגה שזכתה לתשבחות בתיאטרון וודוויל ב-West End בלונדון לצידו של מת'יו מקפדיין, שצעיר ממנה כמעט בעשרים שנה, במחזהו של נואל קאוורד "Private Lives". שיחקה בהצגה זו עד 3 במאי 2010.
קריירה קולנועית
קטרל התחילה את הקריירה שלה לפני שסיימה תיכון ב-1972, עזבה את קנדה לארצות הברית. שם, למדה באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה, עם סיום הלימודים חתמה חוזה בן חמש שנים עם הבמאי אוטו פרמינגר, ועשתה את הופעת הבכורה שלה בסרטו של פרמינג'ר "רוזבאד" ב-1975. שנה לאחר מכן קנו סרטי יוניברסל את החוזה שלה וקטרל הייתה אחת מהמשתתפים האחרונים ב-Universal Contract Player System. בזמן שקטרל הייתה ביוניברסל הופיעה בתפקידי אורח בתוכניות טלוויזיה רבות מסגנונות וסוגות שונים. ב-1979 גילמה את דמותה של ד"ר גבריאל וייט ב"The Incredible Hulk" במעבר מוצלח לקולנוע כיכבה קטרל לצד ג'ק למון בסרט "הוקרה"(1980) שהיה מועמד לאוסקר. בשנה שאחרי כן שיחקה בסרט "Ticket to Heaven" שזכה לשבחים.
בשנת 1984 שיחקה בסרט "תרגיל לשוטרים מתחילים" המקורי. ב-1985 כיכבה בשלושה סרטים: "Turk 182", "City Limits" ו-"Hold-Up", האחרון עם הכוכב הצרפתי ז'אן-פול בלמונדו. ב-1986 שיחקה ביחד עם קורט ראסל בסרט הפעולה "צרות גדולות בצ'יינה טאון". ב-1987 תפקידה הראשי ב"אהבה בחלון הראווה" נחל הצלחה גדולה מאוד בקופות. אחד מתפקידיה הזכורים ביותר היה כששיחקה את סגן ולריס ב"מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת". ב-1988 שיחקה במותחן הרומנטי "חתיך מבוקש" לצד רוב לאו, על פי תסריט של דיק וולף. ב-1995 שיחקה בקומדיה העצמאית "בנות עירומות חיות" לצד דיינה דלייני.
ב-2005 הופיעה בסרט נסיכת הקרח של וולט דיסני בו הייתה מאמנת ההחלקה על הקרח של הדמות הראשית של הסרט. גילמה את דמותה של קלייר, אישה משותקת שרוצה למות, בתחיית הווסט אנד של הדרמה "Whose Life Is It Anyway?". באוקטובר 2006, הופיעה בהפקת הווסט אנד של דייוויד מאמט ב-Donmar Warehouse בלונדון.
ב-2006 כיכבה לצד ברנדן גליסון בסרט "מראה כפולה" של ג'ון בורמן משנת 2006, קומדיה שחורה שמתמקדת בהשפעה של כלכלת ה-Celtic Tiger על העם האירי. ב-ITV שיחקה לצד דייוויד הייג, דניאל רדקליף וקארי מאליגן ב-"My Boy Jack", המגולל את קורותיו של הסופר רודיארד קיפלינג במסעו אחר בנו האבוד במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 2010 כיכבה בסרט הקומדיה "לפגוש את מוניקה ולור"; וזכתה לביקורות שליליות עבור משחקה ועבור הסרט.
בשנת 2023 הופיעה בקומדיה "אבי החתן" לצדו של רוברט דה נירו.
קריירה טלוויזיונית
ב-1978 כיכבה לצד פיטר פאלק וניקול ויליאמסון בפרק "How to Dial a Murder" בסדרה "קולומבו". גם הופיעה בתפקיד אורח במיני סדרה הטלוויזיונית "Scruples".
ב-1982 קטרל גילמה את דמותה של מיס האניוול (לסי) ב"שחק אותה אצל פורקי: וכן ב"שחק אותה אצל פורקי 2".
ב-2014 החלה להופיע בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה הקנדית "עור רגיש" של HBO קנדה, אשר שודרה במשך 2 עונות עד שנת 2016.
עברית קשה שפה
עברית קשה שפה הוא פזמון שכתב דן אלמגור, הלחין יאיר רוזנבלום וביצעו רבקה מיכאלי ויוסי בנאי, ויצא לאור בשנת 1973.
רקע
השיר בוצע כדואט של מיכאלי ובנאי. הם מגלמים עולים חדשים שלומדים באולפן ללימוד עברית ומתקשרים ביניהם בעברית משובשת.
קים קטרל
קריירה טלוויזיונית
בשנת 2020 כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "Filthy Rich" ברשת פוקס, בתפקיד מרגרט מונרו, מנחת טלוויזיה שנחושה לשלוט ברשת הטלוויזיה בה היא עובדת בכל האמצעים הדרושים כאשר בעלה המייסד מת באופן בלתי צפוי.
בשנת 2022 החלה לשחק בסיטקום "איך פגשתי את אבא" של רשת הולו, את דמותה הבוגרת של סופי, בעוד את דמותה הצעירה מגלמת הילרי דאף. שנה לאחר מכן שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הקומית, גלאם.
הפריצה הגדולה: סקס והעיר הגדולה
ב-1997 לוהקה לסדרה של דארן סטאר "סקס והעיר הגדולה" ששודרה ברשת HBO החל מ-1998. בסדרה כיכבה לצד שרה ג'סיקה פרקר, קריסטין דייוויס וסינתיה ניקסון. קטרל גילמה בסדרה את דמותה של סמנתה ג'ונס וזכתה להכרה בינלאומית. ניצלה את הצלחתה והופיעה בפרסומות בטלוויזיה וקידמה את "Pepsi One". גם חתמה על חוזה לכתוב ספר בנושא מין עם בעלה השלישי מארק לוינסון. בנוסף לכך, ניתן לשמוע אותה קוראת את שירתו של רופרט ברוק ב-CD Red Rose Music SACD Sampler Volume One.
עברית קשה שפה
רקע
אלמגור כתב את השיר בעקבות מפגש עם חבר עולה חדש מארצות הברית, שציין בפניו שבאולפנים ללימוד עברית שבהם לומדים יחד עולים מאותה ארץ מוצא, הלימוד פחות יעיל כיוון שהם מרבים לתקשר בשפת אמם, לעומת אולפנים בהם לומדים עולים מארצות שונות, אשר נאלצים לתקשר ביניהם בעברית בלית ברירה. אלמגור החל לכתוב שיר שעוסק בשני עולים חדשים (גבר ואישה) המשוחחים ביניהם בעברית, אך משבשים את חוקי השפה. השיר מדגיש את הקושי של גיבוריו לשוחח בעברית תקנית, ומספר גם על ההתמודדות עם הביורוקרטיה של הסוכנות היהודית, ועל הרומן המתפתח בין שני המשוחחים, שסופו האופטימי: "מחר לגור לא יותר לבד / אני עם אתה / גם כן אני עם את".
קים קטרל
הפריצה הגדולה: סקס והעיר הגדולה
קטרל שבה לתפקיד סמנתה ג'ונס בסרט הקולנוע "סקס והעיר הגדולה", שיצא לבתי הקולנוע ב-30 במאי 2008. הופיעה בסרט ההמשך "סקס והעיר הגדולה 2" אשר יצא לבתי הקולנוע ב-27 במאי 2010.
קטרל גילמה את קלאופטרה החל מאוקטובר 2010 בליברפול פלייהאוס בליברפול בהפקת "אנטוניוס וקלאופטרה" בבימויה של ג'אנט סאזמן, לצד ג'פרי קיסון. באותה שנה כיכבה בסרט הקולנוע העצמאי "לפגוש את מוניקה ואלור", עליו זכתה לתשבחות המבקרים.
עברית קשה שפה
רקע
מיכאלי ובנאי ביצעו את השיר במופע הבידור המשותף שלהם "נישואין נוסח גירושין" שזכה להצלחה רבה על הבמות.
השיר דורג במקום הרביעי במצעד הפזמונים השבועי של הגל הקל.
קים קטרל
כוכב בשדרת הכוכבים
ב-16 ביוני 2009, נודע שקטרל תקבל כוכב בשדרת הכוכבים של קנדה בטורונטו. טקס ההשקה נערך ב-12 בספטמבר 2009.
ראש פינה (נמיביה)
ראש פינה (באנגלית: Rosh Pinah) היא עיירת מכרות בדרום נמיביה, בקרבת הגבול עם דרום אפריקה.
העיירה ממוקמת מזרחית ל"אזור יהלומים 1", שהוא מרבץ היהלומים הגדול בנמיביה, וכן בקרבת מכרות נחושת אבץ ועופרת.
בשנת 1963 התגלו באזור מרבצי מינרלים ואבנים טובות על ידי הגאולוג מייקל מקמילן. אבן הפינה לעיירה הונחה בשנת 1967. שמה של העיירה ניתן לה על ידי מוסי אלי קהאן, מנהלה היהודי של חברת הכרייה הדרום אפריקאית שקיבלה את זיכיון הכרייה.
בעיירה התגוררו נכון לשנת 2011 כ-2,800 נפש.
בארנט ניומן
ביוגרפיה
בארנט ניומן נולד בעיר ניו יורק, בנם של מהגרים יהודים מפולין. הוא למד פילוסופיה בסיטי קולג' של ניו יורק ועבד בעסק של אביו בייצור בגדים. מאוחר יותר התפרנס כמורה, סופר ומבקר. משנות ה-30 ואילך הוא עשה ציורים, זכה לצייר בסגנון אקספרסיוניסטי, אך לבסוף הרס את כל היצירות האלה. ניומן פגש את אנלי גרינהאוס ב-1934, בזמן ששניהם עבדו כמורים מחליפים בבית הספר התיכון גרובר קליבלנד; הם נישאו ב-30 ביוני 1936.
ניומן כתב קטלוגים וסקירות וגם ארגן תערוכות לפני שהפך לחבר בקבוצת Uptown וערך תערוכת יחיד ראשונה בגלריה בטי פרסונס בשנת 1948. זמן קצר לאחר תערוכתו הראשונה, ניומן העיר באחד ממפגש האמנים בסטודיו 35: "אנחנו בתהליך של יצירת העולם, במידה מסוימת, בדמותנו שלנו." תוך ניצול כישורי הכתיבה שלו, ניומן נלחם כדי לחזק את תדמיתו החדשה כאמן ולקדם את עבודתו. לאורך שנות ה-40 הוא עבד גם סוריאליזם לפני שפיתח את סגנונו הבוגר. הציור שלו מאופיין באזורי צבע המופרדים בקווים אנכיים דקים, או "רוכסנים" כפי שניומן כינה אותם. בעבודות הראשונות הכוללות רוכסנים, שדות הצבע מגוונים, אך בהמשך הצבעים טהורים ושטוחים. ניומן עצמו חשב שהגיע לסגנונו הבוגר במלואו עם סדרת Onement (מ-1948). הרוכסנים מגדירים את המבנה המרחבי של הציור, ובו זמנית מחלקים ומאחדים את הקומפוזיציה.
הרוכסן נשאר מאפיין קבוע ביצירתו של ניומן לאורך כל חייו. בחלק מהציורים של שנות ה-50, כמו The Wild, שגובהו 2.43 מטר, הרוכסן הוא כל מה שצריך לעבוד. ניומן גם יצר כמה פסלים שהם בעצם רוכסנים תלת־ממדיים.
סדרת ציורי תחנות הצלב (1958–1966), שהחלה זמן קצר לאחר שניומן החלים מהתקף לב, נחשבת בדרך כלל כשיא הקריירה שלו. לסדרה יש כותרת משנה "למה עזבת אותי" - המילים האחרונות שאמר ישו על הצלב, על פי הברית החדשה. ניומן ראה במילים אלו משמעות אוניברסלית בתקופתו. הסדרה נתפסה גם כאנדרטה לזכר קורבנות השואה. , בשנת 1948, ניומן, וויליאם בזיוט, מארק רותקו, רוברט מאת'רוול ודייוויד הייר הקימו את המקצועות של בית הספר לאמנים ברחוב 35 מזרח 8. אלה היו הרצאות בעלות השתתפות טובה פתוחות לקהל הרחב, עם דוברים כמו ז'אן ארפ, ג'ון קייג' ואד ריינהרדט, אך בית הספר לאמנות נכשל כלכלית ונסגר באביב 1949.
ניומן מסווג בדרך כלל כאקספרסיוניסט מופשט על רקע עבודתו בניו יורק בשנות ה-50, התרועעות עם אמנים אחרים של הקבוצה ופיתח סגנון מופשט ללא קשר לאמנות אירופית. עם זאת, ניתן לראות בדחייתו את עבודת המכחול המופעלת על ידי אקספרסיוניסטים מופשטים אחרים כמו קליפורד סטיל ומארק רותקו, והשימוש שלו באזורים בעלי קצוות קשים של צבע שטוח, כמבשר להפשטה ציורית ולעבודות מינימליסטיות של אמנים כגון בתור פרנק סטלה.
ניומן לא היה מוערך כאמן במשך רוב חייו, והתעלמו ממנו לטובת דמויות צבעוניות יותר כמו ג'קסון פולוק. אך רק בסוף ימיו החלו להתייחס אליו ברצינות. עם זאת, הוא היה בעל השפעה חשובה על אמנים צעירים רבים כמו דונלד ג'אד, פרנק סטלה ובוב לאו.
ניומן מת בשנת 1970 מהתקף לב בעיר ניו יורק.
מורשת
תשע שנים לאחר מותו של ניומן, אלמנתו אנלי הקימה את קרן בארנט ניומן. הקרן לא רק מתפקדת כמורשתו הרשמית, אלא גם משמשת "לעידוד הלימוד וההבנה של חייו ויצירותיו של בארנט ניומן." הקרן הייתה מכרעת ביצירת הקטלוג של ניומן ב-2004. ארצות הברית. נציג זכויות היוצרים של קרן בארנט ניומן הוא האגודה לזכויות האמנים.
בשנת 2018, הקרן תרמה יותר מ-70 יצירות אמנות שלו למוזיאון היהודי של ניו יורק.
יוהאן מיכאל ויטמר
יוהאן מיכאל ויטמר (בגרמנית: Johann Michael Wittmer; 15 באוקטובר 1802 – 9 במאי 1880) היה צייר גרמני, שהגיע ממשפחה של ציירים ופסלים והיה קשור ל"דויטשרומר" – אמנים וסופרים גרמנים שחיו ברומא.
ביוגרפיה
אביו נפטר לפני לידתו והוא גדל על ידי אב חורג שככל הנראה לא אהד את המקצוע המשפחתי. בשנת 1820 הוא השתמש בכסף שצבר כדי להשתתף באקדמיה לאמנויות יפות, מינכן, שם למד עד 1828. תחילה עם יוהאן פטר פון לנגר, ואחריו עם פטר פון קורנליוס, שהשיג עבודות עבורו והוא סייע לאמנים אחרים בעבודותיהם. עבודות אלה אפשרו לו לחסוך מספיק כסף כדי לנסוע לרומא, אף שהיה צריך לנסוע דרך ונציה ופירנצה.
כשהגיע לרומא, הוא הצטרף לחבריו הגרמנים הקתולים כחבר בקולג'יו טאוטוניקו. אולם היה לו קשה למצוא עבודה, ומצבו לא השתפר עד 1832, כאשר הוצג בפני נסיך הכתר (לימים המלך) מקסימיליאן מבוואריה. אחת המשימות הראשונות שלו הייתה ללוות את הנסיך בטיול לנאפולי ולהעתיק את ציורי הקיר שם. בשנה שלאחר מכן הוא ליווה את הנסיך בסיור גדול ב"אוריינט", ביקר וצייר אתרים היסטוריים רבים ברחבי יוון, לאחר ביקור עם אחיו של מקסימיליאן, אוטו, בקונסטנטינופול (איסטנבול) שם השפעתו של הנסיך אפשרה להם לראות חלקים מאיה סופיה שלא היו פתוחים לציבור. עם שובם לאיטליה בסוף 1833, ויטמר היה עסוק בהשלמת פרויקטים שונים עבור הנסיך ומשפחתו, כולל פרסקו בטירת הנסיך.
המשך הקריירה
הטרגדיה שהתרחשה בשנת 1835 כאשר רוב מורנאו – עיר הולדתו בבוואריה, נהרסה בשרפה והשמידה את אוסף הציורים והרישומים הנרחב של משפחתו. בשנת 1839 נפטר חותנו, יוזף אנטון קוך, שהשפיע רבות על סגנון הציור שלו. לאחר מכן, הוא התערב יותר בעבודתו והתמסר כמעט לחלוטין לציורים עם מוטיבים נוצריים בנוסח התנועת הנצרתיים.
כשמקסימיליאן (שהיה כבר מלך) חזר לרומא, הוא תכנן שוויטמר ילווה אותו לטיול נוסף, אך הנסיעה מעולם לא יצאה לפועל.
חסותו של המלך נמשכה, עם זאת, ויטמר ערך טיולים לבוואריה כמעט בכל שנה. לאחר 1857, הוא דחה את הצעת הפרופסורה במינכן, והעדיף שלא לגרום לאשתו וילדיו להתמקם מחדש.
הוא חלה במהלך נסיעה למינכן ומת שם בשלווה זמן קצר לאחר הגעתו.
קיק אם ג'ני
קיק אם ג'ני (מאנגלית: Kick 'Em Jenny – מילולית "בעטי בהם ג'ני") הוא הר געש תת-ימי פעיל צפונית לאי גרנדה שבים הקריבי.
אטימולוגיה
הר הגעש לא היה מוכר לפני 1939, אם כי השם קיק אם ג'ני הופיע כבר קודם לכן במפות קדומות כשמו של אי קטן סמוך המכונה כיום "סלע יהלום" (Diamond Rock) או איון יהלום (Île Diamante או Diamond Islet), או כשם מצר הים בין גרנדה לאי רונד. אין כיום ידיעה מה מקור השם, אך נראה כי הוא קשור לעובדה שהמים באזור זה סוערים לעיתים. ייתכן שזה עיוות של הביטוי הצרפתי "קאי קו ז'ן" (cay que gene – השׂרטון הגועש) או שייתכן שהכוונה לאתון הקרויה באנגלית jenny הנוהגת לפעמים לבעוט.
גאוגרפיה
קיק אם ג'ני הוא תוצר טיפוסי של אזור הפחתה. הקרום האוקייני של הלוח הדרום-אמריקאי, שסלעיו נוצרו מתור היורה ועד תור הקרטיקון, שוקע בקצב של 2 ס"מ בשנה מתחת ללוח הקריבי. געשיות שמקורה בהיווצרות מאגמה מתחת לאזור ההפחתה יצרה את הקשת הגעשית של האנטילים הקטנים, שרשרת מתפתלת של איים געשיים שאורכה כ-850 קילומטרים, בין פוארטו ריקו לוונצואלה. בקשת האיים קיימים הרי געש נוספים הידועים בפעילותם הגעשית: פלה במרטיניק, לה סופרייר בגוואדלופ, סופרייר הילס (Soufrière Hills) במונטסראט ולה סופרייר בסנט וינסנט. קיק אם ג'ני הוא הר הגעש הפעיל הדרומי ביותר בקשת האיים, והר הגעש התת-מימי היחיד בה.
בשל סכנת ההתפרצות הוכרז אזור בקוטר 3 קילומטרים מעל ההר כאזור האסור בשיט.
היסטוריה של התפרצויות
הרישום ההיסטורי הראשון של פעילות הר הגעש הוא מ-1939, אף שההר התפרץ פעמים רבות קודם למועד זה. ב-13–24 ביולי 1939 התרחשה התפרצות געשית ששילחה עמוד התפרצות של קיטור ושברי סלעים שפרץ מעל לפני המים לגובה של 275 מטרים, וחוללה סדרה של צונאמי שהגיעו לגובה שני מטרים כאשר הגיעו לחופי גרנדה והאיים הגרנדינים הדרומיים הסמוכים. צונאמי קטן הגיע גם לחוף המערבי של ברבדוס בצורת גל ים מפתיע ששטף את כביש החוף.
הר הגעש התפרץ לפחות בשנים עשר מקרים נוספים בין 1939 ל-2001 (ההתפרצות האחרונה הייתה ב-4 בדצמבר 2001), והוא לכן הר הגעש הפעיל ביותר כיום בקשת הגעשית של האנטילים הקטנים, אם כי אף אחת מההתפרצויות לא הייתה גדולה כמו ההתפרצות של 1939, ומרבית ההתפרצויות זוהו רק הודות לרישום בסייסמוגרפים. עם זאת, את ההתפרצויות הגדולות יותר ניתן היה לשמוע מתחת למים או על החוף בסמוך להר הגעש כרעם עמוק.
סקר באמצעות צוללת רובוטית ב-2003 זיהה לוע שבו פומרלות פעילות הפולטות בועות גזים חמים וקרים. בסקר זה נקבע כי פסגת ההר בגובה 180 מטרים מתחת לפני המים. נאספו דוגמיות של בזלת אוליבינית. מבנה בצורת קשת שהתמוטט על המדרון המערבי הוא ככל הנראה המקור למפולת סלעים תת-מימית המשתרעת למרחק 15 קילומטרים מערבה במורד הרכס כלפי אגן גרנדה.
יוזף הוך
חייו
משפחתו של הוך התגוררה בפרנקפורט במשך דורות ומנתה בין חבריה שופטי שלום וסנאטורים. יוזף החל ללמוד נגינה בפסנתר ובכינור בגיל צעיר. כמו אביו לפניו, למד משפטים וקיבל תואר דוקטור למשפטים.
הוך ירש ממון רב משני צדי משפחתו. בגיל צעיר החליט, על פי המופת של הבנקאי יוהאן פרידריך שטדל, להוריש לעירו סכום כסף להקמת מכון ללימודי אמנויות. לפני מסע לאנגליה בשנת 1843, ערך גרסה ראשונה של צוואה בכוונה זו, שאותה השלים ב-14 ביולי 1857. בצוואה בת 21 הסעיפים הניח לקרן הקונסרבטוריון כמיליון גולדמרק.
קברו של יוזף הוך נמצא בבית הקברות העירוני בפרנקפורט.
זדרבקו קריבוקפיץ'
ביוגרפיה
יליד 1958 מהעיר ניקשיץ', שהייתה באותה תקופה חלק מיוגוסלביה.
בשנת 1981 סיים את הפקולטה להנדסת מכונות באוניברסיטת מונטנגרו, הפקולטה לטכנולוגיית ייצור, כסטודנט הטוב ביותר בכתתו. בשנת 1983 הוא נכנס לבית הספר לתארים מתקדמים עם תואר בטכנולוגיית ייצור בפקולטה להנדסת מכונות מאוניברסיטת בלגרד. הוא קיבל את הדוקטורט בשנת 1993, בפקולטה להנדסת מכונות בפודגוריצה.
הוכשר במפעל המתכות של בוריס קידריץ' בניקשיץ' בשנת 1982. בשנת 1983 נבחר כעוזר חניך במחלקה לטכנולוגיית ייצור בפקולטה להנדסת מכונות בפודגוריצה. הוא נבחר לפרופסור חבר בשנת 1994. הוא נבחר לפרופסור חבר באוניברסיטת מונטנגרו בשנת 1999 ופרופסור בשנת 2004, אז נבחר במקצועות "מערכת מידע וניהול איכות".
היה נשיא הוועדה המארגנת וחבר בוועדת התוכנית של ועידת SQM והוועידה הבינלאומית ICQME. עורך כתב העת הבינלאומי לחקר איכות, באינדקס מאגר SCOPUS, שפורסם מאז 2007. הוא כיהן בדירקטוריון בארבעה כתבי עת ו-13 ועידות בינלאומיות.
במסגרת מחקריו פרסם מעל 250 מאמרים בכתבי עת בינלאומיים, כתבי עת מקומיים והשתתף בכנסים בינלאומיים ולאומיים. מחברם של 16 ספרים וספרי לימוד.
קריירה פוליטית
קריבוקפיץ' השתתף בהפגנות נגד שחיתות בשנת 2019 והפגנות נגד "חוק חופש הדת" בשנת 2020, שהתכוון להלאים נכסים רבים של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית. הוא החליט להיכנס לחיים הפוליטיים באמצע שנת 2020. בעיצומו של המשבר הפוליטי במונטנגרו, כשברקע סכסוך גלוי בין הכנסייה הסרבית האורתודוקסית במונטנגרו לבין ממשלת מונטנגרו בראשות המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים, לאחר אימוץ חוק שנוי במחלוקת בנושא מעמד הקהילות הדתיות במונטנגרו, תמיכה במחאות כנסיות, התדיינות משפטית בסוגיית זכויות הכנסייה האורתודוקסית הסרבית, קריבוקפיץ' נבחר ליושב ראש הראשון של הארגון הלא-ממשלתי "לא נוותר על מונטנגרו", שהוקם על ידי פרופסורים ואנשי רוח מונטנגרים לתמיכה בכנסייה האורתודוקסית הסרבית. בתוך פרק זמן קצר, ארגן אירועים ציבוריים בהם השתתפו בישופי נחשבים.
ב-1 באוגוסט 2020 הסכימו החזית הדמוקרטית, התנועה העממית והמפלגה העממית הסוציאליסטית להקים ברית אופוזיציה אלקטורלית בשם "כולם יחד" וכן כמה גופים ימניים שאינם פרלמנטריים. קריבוקפיץ' מונה לעמוד בראש הרשימה החדשה המשולבת בבחירות לפרלמנט באוגוסט 2020. באותו יום מונה לעמוד בראש רשימת האופוזיציה. האופוזיציה ניצחה בבחירות וקריבוקפיץ' נבחר לראש ממשלת מונטנגרו ב-4 בדצמבר 2020.
תוך כדי החרפת הסכסוך בין שני המחנות - הפרו-סרבי והפרו-מערבי והמהומות האלימות בעת טקס הכתרת המיטרופוליט החדש יואניקיה של הכנסייה הסרבית במונטנגרו, התערער הבסיס האלקטורלי של ממשלת קריבוקפיץ'. היא נפלה בהצבעת אי אימון בפרלמנט במרץ 2022. סגן ראש הממשלה דריטן אבאזוביץ' ומפלגתו הקטנה הצביעו בעד הצעת אי אמון ובהמשך הוא זה הרכיב ממשלה של קואליציית מיעוט חדשה פרו-אירופית בתמיכת המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטית. הנשיא ג'וקנוביץ סבר שהרכבת ממשלה חדשה בדחיפות היא חיונית באור הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022.
ויליאם בזיוט
ויליאם בזיוט (באנגלית: William Baziotes; 11 ביוני 1912 – 6 ביוני 1963) היה צייר אמריקאי, שהושפע מהסוריאליזם ותרם לאקספרסיוניזם המופשט.
ביוגרפיה
נולד וגדל בפיטסבורג, פנסילבניה והחל את הכשרתו הרשמית באמנות ב-1933 באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק, שם סיים את לימודיו ב-1936. הוא למד אצל צ'ארלס קורטני קארן, איבן אולינסקי, גיפורד ביל ולאון קרול. בזיוט למד גם דרך פרויקט האמנות הפדרלי בשנים 1940-1938
בשנות הארבעים הוא התיידד עם אמנים רבים בקבוצה האקספרסיוניסטית המופשטת שהתהוותה. אף שהוא התעניין גם בקבוצות האמנות פרימיטיבית ובאוטומטיזם, עבודתו תאמה יותר את הסוריאליזם האירופי. בהמשך הקריירה שלו לימד רבות. תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה בגלריה של פגי גוגנהיים ב-1944.
בשנת 1948, ויליאם בזיוט, מארק רותקו, רוברט מאת'רוול, בארנט ניומן ודייוויד הייר הקימו בית הספר לאמנים ברחוב 35 מזרח 8. שם ניתנו הרצאות בהשתתפות טובה והיו פתוחות לקהל, עם דוברים כמו ז'אן ארפ, ג'ון קייג' ואד ריינהרדט, אך בית הספר לאמנות נכשל כלכלית ונסגר באביב 1949.
מאוחר יותר לימד בבית הספר לאמנות במוזיאון ברוקלין, מרכז האמנות העם, המוזיאון לאמנות מודרנית, ובאוניברסיטת סיטי של ניו יורק, האנטר קולג' ואוניברסיטת ניו יורק במנהטן במהלך עשר השנים האחרונות שלו.
בזיוט ואשתו אתל, לה נישא ב-1941, חיו באזור מורנינגסייד הייטס בצפון מנהטן עד מותו מסרטן הריאות ביוני 1963, חמישה ימים לפני יום הולדתו ה-51.
במהלך חייו, הוא ואשתו חלקו אהבתם לאמנות ופיסול יווני עתיק, כמו גם לשירתו של שארל בודלר. רבים מציוריו שואבים השראה משירתו של בודלר וכן מאמנות עתיקה.
כמה מיצירותיו המפורסמות נמצאות במוזיאון גוגנהיים בניו יורק.
המילטון לוסק
המילטון סאמרס לוסק (באנגלית: Hamilton Somers Luske; 16 באוקטובר 1903 – 19 בפברואר 1968) היה אנימטור ובמאי קולנוע אמריקאי באולפני ההנפשה של וולט דיסני.
ביוגרפיה
לוסק הוא אביו של טומי לוסק, אשר דיבב את מייקל דרלינג בגרסה המקורית של הסרט "פיטר פן" ונפטר מתאונת דרכים בשנת 1990.
יוזף מיסליבצ'ק
יוזף מיסְליבֶצֶ'ק (בצ'כית: Josef Mysliveček; 9 במרץ 1737 - 4 בפברואר 1781) היה מלחין צ'כי, שתרם להתהוות הקלאסיציזם של שלהי המאה ה-18 במוזיקה. מיסליב'צק הציב לפני ידידו הצעיר וולפגנג אמדאוס מוצרט מודלים משמעותיים של הלחנה בסוגות הסימפוניה, האופרה סריה האיטלקית והקונצ'רטו לכינור: הן וולפגנג והן אביו, לאופולד ראו בו ידיד קרוב מאז פגישותיהם הראשונות בבולוניה שבאיטליה בשנת 1770 ועד שמעל באמונם בנושא ההבטחה להשיג הזמנה לאופרה בשביל וולפגנג מתיאטרון סן קרלו בנאפולי. הוא היה מקורב למשפחת מוצרט, ויש אזכורים תכופים של שמו בהתכתבויות של מוצרט.
חייו
מיסליבצ'ק נולד בפראג, אחד מבניו התאומים של בעל טחנת-קמח מצליח, ולמד פילוסופיה באוניברסיטת קרל-פרדיננד לפני שהלך בעקבות אביו. הוא השיג דרגה של טוחן אומן ב-1761, אך ויתר על משלח היד המשפחתי כדי ללמוד מוזיקה. בפראג, למד הלחנה אצל פרנץ האברמן ויוזף זגר בראשית שנות ה-60 של המאה ה-18. שאיפותיו הובילו אותו בשנת 1763 אל ונציה, שם למד אצל פשטי. לימודיו שם נשאו פרי בצורת אופרה, "סמיראמידה", שבוצעה לראשונה בשנת 1766. המימון למסעו לוונציה בא בחלקו מן ההון המשפחתי ובחלקו מן האציל הבוהמי וינצנץ פון ולדשטיין. באיטליה נודע בשם "איל בוהמו" ("הבוהמי") ואף "ונאטוריני", "הצייד הקטן", תרגום מילולי של שמו. הכינוי "הבוהמי האלוהי" לא ניתן לו בתקופת חייו, כפי שסברו בטעות, אלא נבע מכותרת של רומנסה על המלחין מאת יאקוב ארבס, שהתפרסמה לראשונה בשנת 1884. נראה שגם הכינוי "ונאטוריני" התקבע רק לאחר מותו.
מיסליבצ'ק היה לחבר האקדמיה פילרמוניקה די בולוניה בשנת 1771. חירותו הייתה חשובה לו מעל לכל והוא לא עבד מעולם באופן ישיר בשירותו של איזה שהוא אציל, הגמון או מושל, בניגוד לרוב בני-זמנו. לפרנסתו השתכר מהוראה, נגינה והלחנה, ולעיתים קרובות קיבל מענקים ממעריצים עשירים. כתוצאה מן הפזיזות וחוסר האחריות בענייני כספים, שאפיינו אותו לאורך כל חייו, מת מיסליבצ'ק בחוסר כל ברומא, ב-1781. הוא קבור בכנסיית סן לורנצו אין לוצ'ינה, שם מנציח את שמו לוח זיכרון, שהציבו לאחר שנים צ'כים מוקירי זכרו. אין זכר למצבת שיש, שהציב על פי השמועה ג'יימס יו סמית בארי, תלמיד אנגלי עשיר של מיסליבצ'ק, שפרע את הוצאות קבורתו. לאחר הגיעו לאיטליה ב-1763, הוא נשאר בארץ זו פרט לביקור בפראג ב-1767–1768, ביקור קצר בווינה ב-1773 ושהייה ממושכת במינכן מדצמבר 1776 עד אפריל 1778. שיבתו לפראג הובילה ליצירת כמה מן האופרות שלו. למינכן הזמין אותו סגל המוזיקה של הנסיך הבוחר מקסימיליאן השלישי יוזף לשם הלחנת אופרה לעונת הקרנבל של 1777.
האופרה הראשונה של מיסליבצ'ק, "סמירמידה", הוצגה בברגמו בשנת 1766 (אין ראיות לכך, שהפקה משוערת בפארמה של אופרה בשם "מדאה" אכן התקיימה ביום מן הימים). האופרה "בלרופונטה" שלו זכתה להצלחה רבתי בנאפולי לאחר הצגתה הראשונה בתיאטרון סן קרלו ב-20 בינואר 1767, והצלחה זו הביאה עמה מספר רב של הזמנות מתיאטראות איטלקיים. מאז ואילך, כמעט תמיד מופיעים בהפקות האופרה שלו זמרים מן השורה הראשונה בתפקידים הראשיים. כמעט כל האופרות שלו נחלו הצלחה עד להפקה הכושלת של "ארמידה", בתיאטרון לה סקאלה במילאנו לעונת הקרנבל של 1780. אחד מאותו ת ההוקרה הרבים שהקנו לו כשרונותיו כמלחין אופרה הייתה ההזמנה לספק מוזיקה לפתיחת בית אופרה חדש בפביה בשנת 1773 (השימוש הראשון שלו בלברית של פייטרו מטסטאזיו ל"דמטריו" (1773).
מעבר לנטייה מובהקת לחוסר הבחנה וקלות דעת בענייני נשים, שתועדה בהתכתבות של מוצרט, לא ידוע דבר על חיי האהבה של מיסליבצ'ק. המלחין לא נישא מעולם, ואין שום תיעוד של שמות אהובות, לרבות כזה התומך בשמועות על קשרי אהבים שלו עם זמרות איטלקיות.
קשר עם מוצרט
בשנת 1770 פגש מיסליבצ'ק את וולפגנג אמדאוס מוצרט הצעיר בבולוניה. הוא מוזכר לראשונה ברשומות המסע של לאופולד מוצרט מ-24–29 במרץ 1770, ובהמשך הוא נזכר ב-28 מכתבים שכתבו בני משפחת מוצרט ואשר שרדו עד ימינו. מכתבים אלה מופיעים בתרגום לאנגלית בעריכתה של אמילי אנדרסון, "מכתבי מוצרט ומשפחתו, הוצאה 3 (ניו יורק): ו. ו. נורטון 1985). תרגומיה של אנדרסון לתכתובת של משפחת מוצרט התפרסמו לראשונה בשנת 1938. היא עמדה על חשיבות הקשר של מיסליבצ'ק עם משפחת מוצרט בעבודתה כמתרגמת ודאגה לכלול את דיוקנו בין האיורים שהוכנו להוצאת הספר. הערכה מלאה של קשריו האישיים והמוזיקליים של מיסליבצ'ק עם משפחת מוצרט מתוארים בספר "יוזף מיסליבצ'ק" של פרימן, עמ' 225–255. קרבתו אל משפחת מוצרט באה לסיומה בשנת 1778, לאחר שלא הצליח לקיים את הבטחתו לארגן הזמנת אופרה למוצרט בתיאטרון סן קרלו בנאפולי עד לנתק נשבו בני מוצרט לאישיותו הכובשת של מיסליבצ'ק, כדברי מוצרט, "כולו אש, רוח וחיוניות". מחלת עגבת תקפה את מיסליבצ'ק והשחיתה את פניו והוא בא למינכן לקבל טיפול, בזמן שמשפחת מוצרט שהתה בעיר. לאופולד מוצרט אסר על בנו לפגוש אותו, אך וולפגנג המרה את פיו בטענה, שלא יוכל להתכחש לידידו הטוב בגלל האסון שפקד אותו. וולפגנג ואמו ביקרו את מיסליבצ'ק באוקטובר 1777, והשניים התייחסו אל מיסליבצ'ק בחמלה ובאהדה למצבו במכתב של וולפגנג מ-11 באוקטובר אל אביו הוא מתאר את הכוויה שעיוותה את אפו של מיסליבצ'ק בגלל טיפול כושל במחלתו. מיסליבצ'ק ניסה לתרץ את מצבו בסרטן עצמות, תוצאה של תאונת מרכבה, הסבר אבסורדי ונטול אמינות.
לא פעם צוינו קווי דמיון בין הסגנון המוזיקלי של מיסליבצ'ק ליצירותיו המוקדמות של מוצרט. נוסף לכך, מוצרט השתמש במוטיבים שנלקחו מחיבורים שונים של מיסליבצ'ק כאמצעי עזר לעיצוב אריות אופראיות, פרקים סימפוניים, סונאטות לכלי מקלדת וקונצ'רטי. כמו כן עיבד אריה של מיסליבצ'ק, "איל קארו מיו בנה" (מן האופרה "ארמידה", 1780). הטקסט הישן הוחלף בטקסט החדש "רידנטה לה קאלמה", ק. 152 (210a), והותאם לסופרן בליווי פסנתר.
לפי אותו מכתב של וולפגנג מוצרט, שנשלח ממינכן ב-11 באוקטובר 1777, מנתח כושל שרף את אפו של מיסליבצ'ק תוך כדי ניסיון לטפל במחלה מסתורית. מכתב של לאופולד מוצרט אל בנו מ-1 באוקטובר 1777 מתייחס למחלה כאל משהו מביש, שבשלו ראוי מיסליבצ'ק לנידוי חברתי. השם שיצא למיסליבצ'ק בגין הפקרותו המינית, הרמזים של לאופולד וההתייחסות לעיוות הפנים במכתבו של וולפגנג מצביעים כולם בבירור על תסמינים של השלב השלישי של עגבת. ההסבר שנתן מיסליבצ'ק לוולפגנג על מצבו - סרטן העצם שנגרם עקב תאונת מרכבה - הוא על פניו חסר שחר. הדאגה שמוצרט גילה אותו זמן לסבל של חברו, כפי שעולה ממכתבו אל אביו, הייתה נוגעת ללב. בכל התכתבויותיו של מוצרט, אין רמז להשתפכות רגשות כאלה כלפי מישהו מחוץ למשפחת מוצרט כפי שהיא מצויה במכתבו של וולפגנג מן ה-11 באוקטובר 1777.
יצירות
בסך הכל, כתב מיסליבצ'ק עשרים ושש אופרות סריה, בהן "איל בלרופונטה" שהוזכרה קודם. כמעט כולן הצליחו בהצגות הבכורה עד לאסון של "ארמידה" בלה סקאלה בתקופת הקרנבל של 1780. עם זאת, חלק מן החריגות שחרצו את גורל ההפקה לא היו באשמת מיסליבצ'ק, כמו הפסקת ההצגות מחמת היעדרותה של הפרימדונה קטרינה גבריאלי, שילדה בגיל 49, מחוץ לנישואים, באמצע העונה.
במהלך תקופת פעילותו כמלחין אופרות (1780-1766), הצליח מיסליבצ'ק להעלות יותר אופרות סריה חדשות על הבמה מכל מלחין אחר באירופה. ראוי לציין, שבשנים אלה הוצג מספר רב יותר של יצירותיו בתיאטרון סן קרלו בנאפולי, בית האופרה היוקרתי ביותר באיטליה בזמן ההוא, מאלה של כל מלחין אחר. אף על פי כן, חוקרי תולדות האופרה התעלמו כמעט לחלוטין מתרומותיו לתרבות האופרה האיטלקית בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-18.
מיסליבצ'ק וגלוק היו הצ'כים הראשונים שהתפרסמו כמלחיני אופרה, אבל תפוקתם כמעט שאיננה מציגה מאפיינים צ'כיים. האופרות של מיסליבצ'ק היו מושרשות במידה רבה בסגנון ה"אופרה סריה" האיטלקי, שייחס חשיבות עלניונה לאמנות הקולית המופגנת באריות מסובכות.
בין שאר יצירותיו היו אורטוריות, סימפוניות, קונצ'רטי ומוזיקה קאמרית, כולל כמה מחמישיות המיתרים המוקדמות ביותר שידוע על קיומן, אשר כללו שתי ויולות. חמישיות המיתרים אופוס 2 שלו היו כמעט בוודאות חמישיות המיתרים עם שתי ויולות המוקדמות ביותר שפורסמו אי פעם. נוסף לכך, הוא היה חלוץ בחיבור מוזיקה להרכב כלי נשיפה מעץ, שדוגמאות מרשימות לה הן שלוש השמיניות לכלי נשיפה מעץ. מוצדק אולי לקבוע, שהיצירה הגדולה ביותר שלו היא האוטוריה Isacco figura del Redentore, שבוצעה לראשונה בפלורנץ בשנת 1776. הקונצ'רטי שלו לכינור הם אולי היפים ביותר שחוברו בין דורו של ויוואלדי לקונצ'רטי לכינור של מוצרט משנת 1775.
מיסליבצ'ק היה גם אחד המלחינים המחוננים והפורים ביותר של סימפוניות במאה ה-18, אף כי מוזיקולוגים במערב אירופה ובצפון אמריקה מתעלמים מתרומותיו לסוגה זו ממש כפי שהם מתעלמים מן האופרות שלו. כמעט כל הסימפוניות של מיסליבצ'ק בנויות בשלושה פרקים ללא מינואט, בהתאם למסורות איטלקיות שמקורן באוברטורות האופראיות. גם האוברטורות האופראיות שלו בנויות בשלושה פרקים ובוצעו לעיתים קרובות כיצירות אינסטרומנטליות נפרדות. בשנות ה-70' של המאה ה-18, היה מלחין הסימפוניות המעולה ביותר שדר באיטליה, וההערכה שנהנה ממנה באה לביטוי בקובץ סימפוניות (במקור אוברטורות אופראיות) שהוציא לאור רניירי דל ויוו בפלורנץ והיה האנתולוגיה הראשונה של סימפוניות שהודפסה אי פעם באיטליה.
ביצירותיו של מיסליבצ'ק ניכר סגנון דיאטוני מלא חן, הטיפוסי לקלאסיציזם האיטלקי במוזיקה. הטובות ביצירותיו מאופיינות בכושר המצאה מלודי, רציפות לוגית ואינטנסיביות רגשית מסוימת, שאפשר אולי לייחס לאישיותו הדינמית.
גביע המדינה בכדורגל 2002/2003
גביע המדינה בכדורגל 2002/2003 הייתה התחרות ה-65 מאז היווסדה וה-50 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו ב-19 באוקטובר 2002 והסתיימו ב-27 במאי 2003.
הפועל רמת גן ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בגביע הראשון שלה. בעקבות כך הקבוצה העפילה לתחרות גביע אופ"א. לראשונה בתולדות התחרות זכתה קבוצה שלא משחקת בליגה העליונה.
הפועל רמת גן שיחקה באותה עונה ליגה הלאומית והיא הקבוצה היחידה עד כה שזוכה בגביע ומשחקת בליגה השנייה באותה עונה.
השלבים המוקדמים
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השמיני שהתקיים ב-11 במרץ 2003 לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגת העל.
שלבי הגמר
הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
הערה:
אסטרואינפורמטיקה
רקע
התחום התחיל להיתפתח בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, עם פיתוחם של חומרת המחשב ומסדי הנתונים לצורך מחקר מדעי. מצפי החלל מיועדים למחקר בתחומי האסטרונומיה, האסטרופיזיקה והקוסמולוגיה ומהמאה ה -21 גם אסטרוביולוגיה. אוסף המידע הרב ממצפי החלל שעוסקים מתחומי מחקר אלו, יצר תְּחוּם דַּעַת חדש המשלב את מדעי המחשב, בִּיג דָּאטָה (בעברית: נְתוּנֵי עָתֵק, באנגלית: Big data), מתמטיקה, פיזיקה, כימיה, אסטרוסטטיסטיקה, והנקרא אסטרואינפורמטיקה. הגידול במיצפים בעולם מציב אתגרים למחקר האסטרונומי, וזה מחייב גישות חדשות, פיתוח מתודולוגיות חדשניות המשלבות אלגוריתמים מתמטיים ועוצמת מיחשוב מהירה ואיכותית לעיבוד מידע בפרויקטים השונים. עם בנייתם והשלמתם של מיצפי הכוכבים הגדולים, כמויות המידע העצומות יתרבו ויחיבו ייעול התהליכים. המטרות העיקריות של אסטרואינפורמטיקה :
דוגמה לכך היא גילוי צביר-על ראשׁוֹנִי היפריון על ידי מדידות ובחינת נתוני ארכיון בעזרת ענף של האסטרופיזיקה הנקרא אסטרופיזיקה חישובית. כמויות המידע העצומות שמתקבלות דרך חיישני מציפי החלל ומיצפים שעל הקרקע, הצריכו פיתוחי שיתופי פעולה עם הציבור העולמי הלא מדעי. השיתוף יצר פלטפורמת מיזם של חישוב מבוזר קהילתי. פרויקטים לדוגמה : MilkyWay@home באסטרופיזיקה שמטרתו בנית מודלים תלת-ממדיים מנתוני מערכות כוכביות בגלקסיית שביל החלב, פרויקט Einstein@Home המחפש איתותים מכוכבים נייטרונים מסתובבים לגלוי גלי כבידה באופן ישיר והפרויקט הוותיק שהחל את המיחשוב הקהילתי, SETI@home שמטרתו חיפוש חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ. לצורך ביצוע מחקרים שונים בענפי מחקר מדעיים שצוינו לעיל, החוקרים עושים שימוש במחשבי-על ייעודיים ובמיחשוב מבוזר קהילתי. דוגמה נוספת, הוא פרויקט אינטרנטי שנקרא גלקסי-זו (Galaxy Zoo ), למחקר על גלקסיות ובעיקר סיווג מורפולוגי של גלקסיות ממאגרי מידע, המבוצע על ידי אזרחי העולם.
אסטרואינפורמטיקה מתוארת כפרדיגמה הרביעית של המחקר האסטרונומי. תחום המחקר אסטרואינפורמטיקה הושפע מתחומי המחקר ביואינפורמטיקה גיאואינפורמטיקה ומהמחשוב הסריגי. הגידול במידע בעולם הביא לכך שמוסדות אקדמיים פיתחו תוכניות לימוד ומחקר עצמאיות. מוסדות הלימוד שהחלו לראשונה לפתח תוכניות לימוד ומחקר באסטרואינפורמטיקה הם: אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת וושינגטון, ובאוניברסיטת ניו יורק שיש להם מחלקות אסטרונומיה המתמחות במדעי המחשב.
נדיה יהודה
המפנה בחייה
בשנת 1921 אלמן צעיר בשם צבי יהודה, חלוץ העלייה השנייה וממקימי כנרת וקיבוץ דגניה א' (לימים חבר הכנסת הראשונה), הגיע לשליחות מטעם מפלגת "הפועל הצעיר" לארצות הברית. מטרת השליחות הייתה לסייע לעליה הבלתי לגלית ולגייס כספים לטובת מושב העובדים הראשון, נהלל. במסגרת ביקורו בארצות הברית הגיע גם לשיקגו והתאכסן בביתו של בן ציון אנטונוב, אביה של נדיה אשר היה ציוני נלהב, מעמודי התווך במוסדות הציוניים בשיקגו, ותורם כספים לקניית אדמות בגליל שם נפגש שם עם בתו נדיה. בעקבות פגישה זו הפכה נדיה להיות פעילה במפלגת צעירי ציון, במקביל לעבודתה ברוקחות. בשנת 1923 היא נסעה כצירה לקונגרס הציוני העולמי ה-13, שנערך בקרלסברג. בסיום הקונגרס נסעה נדיה לבקר בארץ ישראל ולהיפגש שוב עם צבי יהודה.
נדיה שהתה בנהלל מספר חודשים. במהלכם היא טיילה עם צבי יהודה במקומות שונים ברחבי ארץ ישראל. ביקורים אלו השאירו רושם עז בזיכרונה, אך מכל המקומות, נהלל היה המשמעותי ביותר עבורה. החיים בנהלל והעבודה במשקו של צבי חיברו את נדיה לנהלל ויצרו אצלה תחושת שייכות. כעבור מספר חודשים בנהלל עזבה נדיה את צבי ואת נהלל וחזרה לשיקגו. היא נשארה בשיקגו כשנה. בשנה זו הגעגועים לנהלל ולצבי גברו, ובשנת 1925 היא התגרשה מבעלה, נפרדה מהמשפחה והידידים ועלתה לארץ ישראל עם שני ילדיה. ילדיה שהיו בוגרים סיימו את לימודיהם האקדמיים בארץ ועזבו חזרה לארצות הברית.
ההגעה לנהלל
נדיה עלתה מארצות הברית לארץ ישראל ב-4 בפברואר 1925, והגיעה לנהלל בגיל 42. כחודש לאחר מכן היא נישאה לצבי יהודה. נדיה הייתה שונה משאר חברות המושב. היא הגיעה בגיל מבוגר יחסית, מארצות הברית, ולא הייתה אחת מאנשי העלייה השנייה. מושב נהלל היה בתחילת דרכו בשנים אלו. נדיה הביאה עמה אמצעים כלכליים ואף מעט מן המותרות שהיו ברשותה בארצות הברית. למרות זאת, נדיה השתלבה בחיי המושב והפכה לחקלאית.
בית התינוקות
בנוסף לעיסוקה בוועדת ההארחה נדיה לקחה חלק פעיל בכינוסים של ועידות חברות המושבים. כינוסים אלו דנו בנושאים שונים הקשורים למושבים: עזרה הדדית, בעיות חינוך ועוד. בוועידת חברות המושבים החמישית, שנערכה בכפר ויתקין, הוחלט על הקמת "בית תינוקות" לילדי בני המושבים, שנשארו בלי הורים או שאחד מהוריהם חולה במחלה ממושכת. הוחלט כי בית התינוקות יבנה בנהלל. ההחלטה התקבלה בעקבות מותה בלידה של אחת מחברות נהלל, שהותירה אחריה שתי תאומות מיותמות. נדיה נבחרה לנהל את בית התינוקות מבחינה כספית ואדמיניסטרטיבית. בשנת 1936 הוקם בניין בן ארבעה חדרים שהיה מיועד להכיל בתוכו את התינוקות. במהלך מלחמת העולם השנייה, הופגז בית התינוקות "אמנה" שבחיפה. חברות ארגון "אימהות עובדות" ביקשו מאנשי נהלל להעביר את התינוקות שלהם לבית התינוקות הקיים בנהלל, כדי להגן על הילדים. שני המוסדות אוחדו. ובתום מלחמת העולם השנייה בית התינוקות חזר לחיפה, ומושב נהלל סגר את בית התינוקות שהיה במושב.
פעילות ציבורית בתקופת המנדט הבריטי ומדינת ישראל
נוסף לעבודתה במשק, לקחה נדיה חלק פעיל בחיים הציבוריים של המושב. היא השתתפה בחיי התרבות והחברה ולקחה חלק פעיל בוועדת ההארחה של נהלל.
נהלל היה מושב העובדים הראשון בארץ והיישוב היהודי הראשון בעמק יזרעאל המערבי בעת החדשה. הוא נחשב ל"ספינת הדגל" של תנועת המושבים בארץ ישראל. אורחים רבים הגיעו לנהלל כדי ללמוד על צורת ההתיישבות הייחודית. כדי להסביר על המושב ודרכו קמה בו "ועדת הארחה". ועדה זו מנתה מספר אנשים, בדרך כלל שניים או שלושה חברים דוברי שפות זרות: אנגלית, צרפתית וגרמנית. נדיה הפכה למארחת, מסבירה ומתרגמת. היא בלטה בסגנונה הייחודי. מעבר לידיעת השפה האנגלית על בורייה ידעה נדיה את סודות האירוח והכירה את גינוני הטקס השונים, שבני נהלל לא הכירו ולא הורגלו להם. נדיה ציינה בהזדמנויות שונות כי עיקר חשיבותו של התפקיד הוא יצירת קשרים עם נציגי מדינות ומקומות שונים בעולם, כדי שהם יהיו הדוברים של המושב ומדינת ישראל בכלל וייצגו את היישוב היהודי ברחבי העולם. בשל יכולותיה, וגישתה הפכה נדיה להיות בולטת ומובילה בתוך ועדת ההארחה. מראשיתו של המושב הגיעו אנשים בעלי שם, מנהיגי מדינות ונציגים שונים כדי לחזות וללמוד על צורת ההתיישבות הייחודית, למשל נציג ממשלת ניו זילנד באנגליה, פרופסור מסריק ויורש העצר השוודי.
מתחילת מלחמת העולם התארחו בנהלל נציגים של המנדט הבריטי, כשהחשוב בניהם היה ביקורו של הנציב העליון, כמו כן התארחו בנהלל באותה תקופה חיילים רבים, שעל קבלתם הייתה אחראית ועדת הארחה. באותו זמן הגיעו לנהלל נציגים של דרום אפריקה במטרה ללמוד על נהלל וללמוד מאנשיה חקלאות. לאחר קום המדינה המשיכו להגיע מבקרים מכל העולם לנהלל. בתחילה הגיעו נציגים של הממשל האמריקאי כגון הנרי וולאס וועדה של הקונגרס האמריקאי, הגיעו גם מספר נשים, ביניהן אלינור רוזוולט, אשת נשיא ארצות הבריתוהמלכה אליזבט, מלכת נורווגיה. היו גם נציגים של האו"ם ובין היתר אירחה לפני מותה את ראש ממשלת נורווגיה. נדיה מילאה את תפקידה לאורך שנים רבות, היא אירחה את כל אותם נציגים ועשתה זאת בגאווה ובאהבה.
בשליחות התנועה הציונית
בזכות פעילותה של נדיה בוועדת הארחה, בבית התינוקות ובכלל בנהלל, יצא שמה בתנועה הציונית ברחבי העולם. בשנת 1944 פנה לנדיה ד"ר ארתור הנטקה, בבקשה לעמוד בראש משלחת לגיוס כספים של קרן היסוד וויצו לדרום אפריקה. נדיה יצאה לדרום אפריקה ביוני 1944 לחמישה חודשים. היא הרצתה מספר פעמים ביום במקומות שונים ברחבי הקהילה היהודית בדרום אפריקה, וגייסה תרומות רבות, תוך שהיא מלהיבה את הציבור בדברה על ארץ ישראל, על המושב ועל עבודתן של הנשים בארץ. בדבריה היא הדגישה את "החלוציות נשית" כפי שהיא ראתה אותה. היא זכתה להצלחה רבה במהלך שליחותה. אנשים רבים באו לשמוע את דבריה.
בסיום שליחותה חזרה נדיה לנהלל ולעבודה במשק. היא הצטרפה למקהלת המושב והמשיכה לקחת חלק בוועדת ההארחה של המושב עד יום פטירתה. במסגרת פעילותה הציבורית הייתה גם חברה במועצת הפועלות.
בינואר 1962 נפטרה נדיה כשהיא בת 78. בהלוייתה שהתקיימה בנהלל השתתפו נציגי מוסדות מרכזיים ואזוריים.
בית נדיה וצבי יהודה
לנדיה ולצבי לא היו ילדים שירשו אותם. ילדיה ונכדיה של נדיה מנישואיה הראשונים לא רצו להיות חקלאים בנהלל. כשהגיעו להכרה כי לא יהיה להם בן ממשיך מסרו את משקם חזרה למושב וקיבלו משק עזר קטן במרכז המושב. נדיה טיפחה את הבית ואת חצרו, נטעה עצים וכרמים והשקיעה רבות במשק הקטן שלה ושל צבי. לאחר מותה, החליט צבי, בעלה, כי יתרום את ביתם המשותף למושב ועוד בחייו ישמש חלקו הגדול של הבית לספריה. צבי תרם את כספו לבניית אגפים בתוך הספרייה וועד המושב התחייב לתרום סכום כסף נוסף כדי להרחיב את הספרייה. בשנותיו האחרונות הקדיש צבי את כל זמנו לבניית הספרייה ואיסוף ספרים.
צבי יהודה נפטר בשנת 1964, ובשנת 1966 נחנכה הספרייה על שם נדיה וצבי יהודה בביתם בנהלל. זו הייתה ספרייה ייחודית לאותה תקופה, היו בה מעל ל-12,000 ספרים ו-400 תיקים של קטעי עיתונות המסודרים על פי נושאים הקשורים לחיי העבודה בישראל. היום משמש הבית כמועדונית לילדי גן וכיתות א' ב' וכמרכז לחוגים אחר הצהריים.
על כיסא הבמאי יושבת אישה
"על כיסא הבמאי יושבת אישה" הוא סרט דוקומנטרי ישראלי משנת 2020, בבימויה של סמדר זמיר ובהפקת דרומהפקות: אלעד פלג וחגי ארד. הסרט קיבל תמיכה ומימון מקרן יהושע רבינוביץ, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, פסטיבל קולנוע דרום ו"כיוונים".
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה במסגרת התחרות התיעודית בפסטיבל הסרטים בחיפה, אוקטובר 2020. באותה שנה השתתף בפסטיבל קולנוע דרום וגם התחרה בתחרות הרשמית של פסטיבל סולידריות. בהמשך הוקרן בפסטיבל סרטי נשים בירושלים. בזירה הבינלאומית, הסרט זכה בפרס המדיה בפסטיבל סרטי התעודה בדאלאס טקסס, הוקרן בפסטיבל הסרטים היהודי בטורונטו ועוד.
"על כיסא הבמאי יושבת אישה" העפיל לגמר בפרסי האקדמיה הישראלית לשנת 2021 בקטגוריית סרט תיעודי קצר.
הסרט מאושר סל תרבות ארצי והוקרן בפני אלפים בבתי תרבות, אוניברסיטאות, מכללות ובתי ספר ברחבי הארץ.
במרץ 2023 עלה הסרט לשידור בכאן 11 והוא זמין לצפיה ביוטיוב ובפלטפורמת הדיגיטל של כאן 11, תאגיד השידור הציבורי.
תקציר העלילה
26 קולנועניות שביימו סרטי עלילה בישראל משתפות סיפורים מכיסא הבמאי. חוויותיהן האישיות, הארוזות יחד, חושפות את מבנה המציאות שמערים קשיים על נשים, המבקשות לתפוס עמדת כוח ולהשמיע את קולן במרחב. מראשונת הבמאיות אלידע גרא, ועד מי שפועלות בזמן הווה – הן יוצרות אסופת קולות חשופה וכנה, הנחתמת בנאום חוצב להבות של רונית אלקבץ. זהו סרט דוקומנטרי מעורר הזדהות ומניע לפעולה על מקומה של אישה בעולם, על תקרת הזכוכית שבראש ושק הדימויים הנישא על גב.
קישורים חיצוניים
הבמאית סמדר זמיר בסרטה “על כיסא הבמאי יושבת אישה” נותנת במה לקול הנשי בתעשיית הקולנוע במגזין Arttelling יולי 2021
בקונפטרד
בקונפטרד (בהונגרית: Bakonypéterd) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בבקונפטרד חיו שישה יהודים בשנת 1880.
אכסניית השומרוני הטוב
אכסניית השומרוני הטוב (בערבית: خان الحترورة, "ח'אן אל חתרורה") היא אתר ארכאולוגי בדרך מעלה אדומים, שלפי המסורת הנוצרית, בסביבתה התרחש האירוע המסופר במשל השומרוני הטוב, הנזכר בבשורה על-פי לוקאס. לאורך ההיסטוריה היו לאתר שימושים שונים - ארמון של הורדוס, מצודה רומית, אכסניית דרכים לצליינים הנעים בין ירושלים לבקעת הירדן ותחנת משטרה. כיום משמש האתר כמוזיאון לפסיפסים.
שם המקום
במסורת היהודית, מכונה האזור "מעלה אדומים", על שם צבעם האדמדם של הסלעים באזור. הוא נזכר לראשונה בספר יהושע, כאזור בו עבר הגבול בין נחלת שבט יהודה לנחלת שבט בנימין.
באונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה, שנכתב בשלהי המאה השלישית ובראשית המאה הרביעית, מזכיר אוסביוס. להירונימוס, שערך את כתביו של אוסביוס בהמשך המאה הרביעית, הייתה גרסה אחרת לשם המקום, ולפיה הוא נקרא כך בשל הדם שנשפך בידי שודדי הדרכים שהיו באזור. הירונימוס היה גם הראשון שבכתביו נמצאה זיקה בין המקום לבין משל השומרוני הטוב, כשכתב.
ממצאים ארכאולוגיים
הממצאים הארכאולוגיים הקדומים ביותר שנמצאו במקום כוללים פריטים מהמאה הראשונה לפני הספירה ומהמאה הראשונה, ובהם כלי חרס, זכוכית ומתכת, נרות ומטבעות מתקופת בית שני. בגבעה סמוכה נמצאו שרידי ארמון ששימש את הורדוס בדרכו ליריחו, ובו בין היתר, בית מרחץ, רצפת פסיפס וציורי קיר. כן נמצאו לאורך הדרך מערות חצובות, ששימשו למגורים, ככל הנראה של השומרים והעובדים במקום.
לפי כתביו של הירונימוס, במאה הרביעית ובמאה החמישית הייתה במקום מצודה רומית, אך לא נמצאו שרידים שלה. במאה השישית הוקם במקום מבנה בגודל של 26X24 מטר, ששימש כחאן לצליינים שעשו דרכם לירושלים או לאתרים בבקעת הירדן. בתוך המבנה הייתה חצר מרכזית גדולה, ובמרכזה כנסייה. כן היו בחאן חדרי מגורים, בור מים וחצר לבעלי החיים. רצפת הכנסייה, שגודלה היה 21.3X11.6 מטר, הייתה מכוסה בפסיפס. לאחר שהכנסייה נחשפה בחפירות ארכאולוגיות ב-1934, נשדדו מרבית אבני הפסיפס. שנים רבות מאוחר יותר שחזרה רשות העתיקות את הפסיפס, ולשם כך נעשה שימוש ב-1.7 מיליון אבנים.
אף שהצליינות דעכה בתקופה המוסלמית המוקדמת, ממצאים ארכאולוגיים מעידים על כך שהאכסניה המשיכה לפעול גם בתקופה זו. בתקופה הצלבנית התגברה הפעילות באזור, ובין 1169 ל-1172 הקימו מעליה הטמפלרים מבצר בשם Castrum Rouge ("המבצר האדום"), שנועד לספק הגנה נוספת על הצליינים מפני שודדי דרכים. מבצר זה, בשטח של 70X60 מטר, הוקף חפיר, והכניסה אליו הייתה באמצעות גשר. חאן חדש, גדול יותר (36X34 מטר) נבנה במקום, ובו חצר מרכזית שסביבה חדרי מגורים שתקרותיהם נשענות על קמרונות צולבים. עקב ריבוי האורחים, נחפרו גם בורות מים נוספים. אף שהטמפלרים נטשו את המבצר לאחר קרב קרני חיטין (1187), המשיכה האכסניה לפעול גם בתקופה הממלוכית, ועדויות היסטוריות מצביעות על פעילותה במאה ה-14 ובמאה ה-15.
בשנת 1863, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן במקום, וכתב:. על המבצר הצלבני במקום כתב:.
מוזיאון השומרוני הטוב
בשנת 2009 נפתח באתר מוזיאון לפסיפסים מרחבי ארץ ישראל, הן מבתי כנסת יהודיים, הן מבתי כנסת שומרונים והן מכנסיות. החל מ-2010 מפעילה את האתר ואת המוזיאון רשות הטבע והגנים. האתר ממוקם בחלקו על אדמות הווקף המוסלמי.
פארק המחזור השומרוני הטוב
בשנת 2017 אושרה הקמתו של פארק לטיפול, מחזור והפקת אנרגיה מפסולת כקילומטר אחד דרומית-מערבית לאכסניית השומרוני הטוב. בפארק צפויים להיות מתקן עיכול אנאירובי, מגרסה לפסולת בניין ומתחם לטיפול בקרקע מזוהמת. באוקטובר 2019 פורסם מכרז הליך מיון מקדים להקמת מתקן שגם ייצר חשמל מפסולת עירונית במקום בהשקעה של כמיליארד שקל.
ג'ו וג'ייק
ג'ו וג'ייק (באנגלית: Joe and Jake) הם צמד זמרים בריטי, ג'ו וולפורד (Joe Woolford) וג'ייק שייקשאפט (Jake Shakeshaft), שנבחר לייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון בתחרות האירוויזיון 2016 שהתקיימה בסטוקהולם. שני חברי ההרכב השתתפו בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "The Voice UK" שבתומה חברו יחד להיות צמד.
קריירה
תאגיד השידור הבריטי (BBC) בחר בג'ו וג'ייק להשתתף בגמר הלאומי "Eurovision: You Decide", המחליף את הבחירה הפנימית שהייתה מקובלת בשנים (2011–2015), לבחירת האמן שייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון בשנת 2016, בה נבחר הזוכה, מבין שישה אומנים נוספים. ההצבעה התבססה על החלטת שופטים והצבעת קהל שהתאפשרה טלפונית ואינטרנטית. בגמר הלאומי שהתקיים ב-26 בפברואר זכו ונבחרו לייצג את מדינתם בתחרות האירוויזיון בשירם "You're not alone".
אליפות העולם בשחייה 2013
אליפות העולם החמש עשרה בשחייה נערכה בפעם השנייה בברצלונה שבספרד בין 19 ביולי ל-4 באוגוסט 2013. האליפות כללה את חמשת המקצועות האולימפיים הכרוכים בשחייה: שחייה תחרותית, קפיצה למים, שחייה צורנית, כדורמים, ושחייה במים פתוחים. באליפות השתתפו 2,293 ספורטאים מ-181 מדינות.
לראשונה התקיימה תחרות קפיצה למים מגובה בפורט וול, בהשתתפות 6 נשים ו- 13 גברים. הנשים קפצו מגובה של 20 מטר והגברים קפצו מגובה של 27 מטר.
ב-18 ביולי 2009 נבחרה דובאי שבאיחוד האמירויות הערביות לארח את האליפות, אך במרץ 2010 היא ויתרה על הזכות. ב-26 בספטמבר 2010 נערכו בחירות חוזרות וברצלונה זכתה לארח את האליפות בפעם השנייה.
במתקנים שאירחו את האליפות, נערכה אליפות העולם בשחייה 2003.
נבחרת ארצות הברית זכתה באליפות ב-15 מדליות זהב, 10 מדליות כסף, 9 מדליות ארד - 34 מדליות בסך הכול, לפני נבחרת סין  שזכתה ב-14 מדליות זהב, 8 מדליות כסף, 4 מדליות ארד - 26 מדליות בסך הכול, ולפני נבחרת רוסיה  שזכתה ב-9 מדליות זהב, 6 מדליות כסף, 4 מדליות ארד - 19 מדליות בסך הכול. נבחרת אוסטרליה זכתה במרב מדליות הכסף (11).
השחייניות המצטיינות באליפות
מליסה פרנקלין הייתה השחיינית המצטיינת בכל האליפות לאחר שזכתה ב-6 מדליות זהב, 3 אישיות ו-3 קבוצתיות ובכך שברה את השיא בנשים שעמד על 5 מדליות זהב, קייטי לדקי  שזכתה ב-4 מדליות זהב, 3 אישיות ו-1 קבוצתית, וקבעה שני שיאי עולם חדשים, שנון ורילנד  שזכתה ב-3 מדליות זהב כולן במשחי השליחות. יוליה יפימובה שזכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד, קטינקה הוסו  שזכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד ומייגן רומנו  שזכתה בשתי מדליות זהב. קייט קמפבל שזכתה ב-4 מדליות, 1 זהב ו-3 כסף, ראנומי קרומווידג'ויו  שזכתה ב-4 מדליות, 1 זהב ו-3 ארד ואלישיה קוטס  שזכתה ב-5 מדליות כסף.
השחיינים המצטיינים באליפות
ריאן לוכטה, שזכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף, סון יאנג ( סין) שזכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד וז'רמי סטרביוס שזכה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. 4 שחיינים זכו ב-2 מדליות זהב כל אחד, יאניק אנייל, קאמי לאקור , סזאר סיילו וצ'אד לה קלו.
שיאי עולם
באליפות נקבעו 6 שיאי עולם, כולם במשחי הנשים. נוסף לכך, נקבעו 4 שיאי אליפות, 3 לנשים ושיא אליפות אחד לגברים.
כדורמים
{| cellpadding="2"
נשים
8 - 6   10 - 8
גברים
8 - 7  10 - 8
נבחרת ישראל
עשרה שחיינים, שחיינית אחת ו-9 שחיינים, יצגו את ישראל באליפות העולם בשחייה ומהם 2 שחיינים בתחרויות שחייה במים פתוחים.
פורד סדרה F
פורד סדרה F (באנגלית: Ford F-Series) הן סדרות של טנדרים, מסחריות, משאיות קלות, אוטובוסים, שיוצרו במספר תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית פורד אשר מיוצרות משנת 1948 ועד היום.
מודל "פורד סדרה F" הפך לדגם פופולרי בארצות הברית, ובכל הארצות שיוצר ויוצא אליהם. זהו אחד הדגמים המעטים אשר מיוצרים 60 שנה. כמובן, במהלך תקופה זו היו שינויים רבים.
הנעות
==סדרות==
מזסילאש
היסטוריה
אנשים גרו ביישוב ובסביבתו מאז הזמנים העתיקים ביותר. עקבות של טירת עפר פרהיסטורית נמצאו במישור אלשובוגארד. לפני הספירה אוכלס האזור על ידי אנשי האריביסקוס הקלטים. למרגלות הר יוזן נמצאו קברים קלטיים. מאוחר יותר, האזור היה תחת שלטון רומאי. באותה תקופה הייתה במקום מושבה רומאית/חיל משמר קטנה בשם פורטיאנה. בנוסף לתחנת השמירה ארכאולוגים מצאו גם שתי וילות רומאיות. לאחר נפילת האימפריה הרומית, ההונים ולאחר מכן בסביבות 600 לספירה האווארים חיו באזור, אך עקבות של גפידים, גותים ולומברדים גם נחשפו.
בין בתי הכפר, למשל, עלו על פני השטח גם קברים מתקופת הכיבוש של השבטים המדיארים ומן המאה ה-11.
על פי מקורות לשעבר, הכפר של היום הוקם על ידי מיזוג שני כפרים: סילאש ובלהאש. ניתן להתחקות אחר הפרדת שני היישובים מהמאה ה-14 ועד תחילת המאה ה-18.