cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרים גז-אביגל
פעילות ציבורית
מנהלת גם מאבק למיצוי זכויותיהם של ניצולי שואה מקרב יהדות תוניסיה ויהדות מרוקו.
פועלת להקמת מועצה ציבורית שנציגיה יהיו אנשי מקצוע ונציגים מעיירות ומהמושבים בגליל ובנגב, במטרה לקדם את הנוער באזורי הפריפריה להשלמת השכלה תיכונית מלאה והשכלה אקדמית.
ניגריה
הרפובליקה הפדרלית של ניגריה (באנגלית: Federal Republic of Nigeria, בהאוסה: Jamhuriyar Tarayyar Najeriya, ביורובה: Orílẹ̀-èdè Olómìniira Àpapọ̀ Nàìjíríà, באיגבו: Ọ̀hàńjíkọ̀ Ọ̀hànézè Naìjíríyà) היא מדינה במערב אפריקה והמדינה המאוכלסת ביותר ביבשת. אוכלוסייתה מונה מעל 200 מיליון בני אדם. היא גובלת בבנין במערב, בצ'אד ובקמרון במזרח ובניז'ר בצפון. עיר בירתה, אבוג'ה, שוכנת במרכז המדינה. בניגריה מדברים מעל ל-525 שפות שונות, אך השפות הלאומיות הן האוסה, איגבו, יורובה, ואנגלית (השפה הרשמית). נשיא ניגריה הוא מוחמדו בוהארי.
כ-53.5% מאוכלוסיית ניגריה הם מוסלמים, והיא אף חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה
במאה ה-15 הופיעו בניגריה האירופים הראשונים, מגלי ארצות וסוחרים פורטוגזים, וסחר העבדים בניגריה החל לפרוח. במאות ה-17 וה-18 הגיעו לאזור ניגריה גם האנגלים. בשנת 1807, ביטלה בריטניה את סחר העבדים בניגריה.
בשנת 1866 השתייכה ניגריה למושבת החסות הבריטית סיירה לאון. בשנת 1874, עברה לשליטתה של מושבת החסות הבריטית גאנה. בשנת 1886 הייתה ניגריה למושבת חסות בריטית נפרדת.
בזמן מלחמת העולם הראשונה ובזמן מלחמת העולם השנייה לא הייתה התעוררות פוליטית משמעותית בניגריה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה החלה דרישה בקרב תושבי ניגריה לעצמאות. בשנת 1957 העניקו הבריטים עצמאות למזרח ולמערב ניגריה וכראש ממשלה נבחר אבובכר טפאווה בלווה, וזמן קצר לאחר מכן הוענקה עצמאות גם לצפון ניגריה. ב-7 באוקטובר 1960 הצטרפה ניגריה לאו"ם כחברה ה-99, ב-1966 נרצח ראש הממשלה בלווה בהפיכה צבאית.
ב-1967 הכריז המחוז המזרחי במדינה על פרישתו, ועל הקמת מדינה חדשה בשם ביאפרה. מלחמת ביאפרה, שפרצה מיד בין השלטון המרכזי והמדינה הבדלנית, נמשכה כשנתיים וחצי, וחוללה אסון הומניטרי כבד – כמיליון מתים לפי הערכות שונות. בינואר 1970 נכנעו בני ביאפרה, ושטחיה שולבו מחדש בפדרציה הניגרית.
עד 1991 הייתה לאגוס עיר הבירה של ניגריה. ב-12 בדצמבר 1991 הוכרזה אבוג'ה כעיר הבירה.
פוליטיקה
ניגריה היא רפובליקה פדרלית המעוצבת על פי דגם ארצות הברית, עם 36 מדינות ובירת אבוג'ה כמחוז עצמאי פדרלי. הסמכות המבצעת מופעלת על ידי הנשיא. הנשיא הוא גם ראש המדינה וגם ראש הממשלה הפדרלית; הנשיא נבחר בהצבעה עממית לכל היותר של שתי קדנציות של ארבע שנים. מושלי המדינה, כמו הנשיא, נבחרים לארבע שנים ויכולים לכהן לכל היותר שתי קדנציות. כוחו של הנשיא נבדק על ידי סנאט ובית הנבחרים, המשולבים בגוף דו-קומתי הנקרא האספה הלאומית. הסנאט הוא גוף בן 109 מושבים עם שלושה חברים מכל מדינה ואחד מאזור הבירה אבוג'ה; החברים נבחרים בהצבעה עממית לכהונה של ארבע שנים. הבית מכיל 360 מושבים, כאשר מספר המושבים לכל מדינה נקבע לפי אוכלוסייה.
נשיא ניגריה נבחר בשיטת שני סיבובים שונה. כדי להיבחר בסיבוב הראשון, על מועמד לקבל רוב יחסי של הקולות ויותר מ-25% מהקולות בלפחות 24 מתוך 36 המדינות. אם אף מועמד לא מגיע למכשול זה, מתקיים סבב הצבעה שני בין המועמד המוביל למועמד הבא שקיבל את רוב הקולות במספר המדינות הגבוה ביותר. מועמדים לנשיאות לוקחים "שותף רץ" (מועמד לסגנית הנשיא) שהוא גם מבחינה אתנית וגם מבחינה דתית ההפך מעצמם: מועמד נוצרי מהדרום יבחר בת זוג מוסלמית מהצפון - ולהפך. אין חוק שקובע זאת, ובכל זאת כל המועמדים לנשיאות מאז קיומה של הרפובליקה הרביעית דבקו בכלל זה.
מערכת המשפט
בית המשפט העליון בו הוא בית המשפט העליון של ניגריה.
יחסי חוץ
עם קבלת העצמאות ב-1960, ניגריה הפכה את האחדות האפריקאית למרכז מדיניות החוץ שלה. חריג אחד מהמוקד האפריקאי היה מערכת היחסים הקרובה של ניגריה שהתפתחה עם ישראל לאורך שנות ה-60. ישראל נתנה חסות ופיקחה על בניית בנייני הפרלמנט של ניגריה.
מדיניות החוץ של ניגריה הועמדה למבחן בשנות ה-70 לאחר שהמדינה יצאה מאוחדת ממלחמת האזרחים שלה. היא תמכה בתנועות נגד ממשלות מיעוטים לבנים בדרום אפריקה. ניגריה תמכה בקונגרס הלאומי האפריקאי על ידי נקיטת קו נוקשה כלפי ממשלת דרום אפריקה. ניגריה הייתה חברה מייסדת של הארגון לאחדות אפריקאית (כיום האיחוד האפריקאי) ויש לה השפעה עצומה במערב אפריקה ובאפריקה בכללותה. ניגריה ייסדה מאמצי שיתוף פעולה אזוריים במערב אפריקה, ותפקדה כנושאת הדגל של הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה (ECOWAS) ו-ECOMOG (במיוחד במהלך מלחמות האזרחים בליבריה וסיירה לאון) - שהם ארגונים כלכליים וצבאיים, בהתאמה.
עם עמדה זו הממוקדת באפריקה, ניגריה שלחה בקלות חיילים לקונגו בהוראת האו"ם זמן קצר לאחר העצמאות (והיא שמרה על חברות מאז אותה תקופה). ניגריה גם תמכה במספר גורמים פאן-אפריקאים וממשל פרו-עצמי בשנות ה-70, כולל גיוס תמיכה ב-MPLA של אנגולה, SWAPO בנמיביה, וסיוע להתנגדות לממשלות המיעוט של מוזמביק פורטוגזית ורודזיה. ניגריה שומרת על החברות בתנועה הלא-מזדהה. בסוף נובמבר 2006, היא ארגנה ועידת אפריקה-דרום אמריקה באבוג'ה כדי לקדם את מה שכמה מהמשתתפים כינו קשרים "דרום-דרום" במגוון חזיתות. ניגריה היא גם חברה בבית הדין הפלילי הבינלאומי ובחבר העמים.
ניגריה נותרה שחקנית מפתח בתעשיית הנפט הבינלאומית מאז שנות ה-70, והיא שומרת על חברות ב-OPEC, אליה הצטרפה ביולי 1971. מעמדה כיצרנית נפט מרכזית מהווה גורם בולט ביחסים הבינלאומיים ההפכפכים לעיתים עם מדינות מפותחות, בעיקר ארצות הברית, ועם מדינות מתפתחות.
מאז שנת 2000, יחסי הסחר בין סין לניגריה עלו באופן אקספוננציאלי. חלה עלייה בסחר הכולל של למעלה מ-10,384 מיליון דולר בין שתי המדינות משנת 2000 עד 2016.עם זאת, מבנה יחסי הסחר בין סין לניגריה הפך לנושא פוליטי מרכזי עבור המדינה הניגרית. הדבר מומחש על ידי העובדה שהיצוא הסיני מהווה כ-80% מסך נפחי הסחר הדו-צדדיים.זה הביא לחוסר איזון סחר רציני, כאשר ניגריה מייבאת פי עשרה יותר ממה שהיא מייצאת לסין. לאחר מכן, כלכלת ניגריה הופכת להסתמך יתר על המידה על יבוא זול כדי לקיים את עצמה, וכתוצאה מכך לירידה ברורה בתעשייה הניגרית במסגרת הסדרים כאלה. בהמשך למדיניות החוץ הממוקדת באפריקה, ניגריה הציגה את הרעיון של מטבע אחד למערב אפריקה המכונה "אקו" בהנחה שהוא יונהג על ידי הנאירה. אבל ב-21 בדצמבר 2019, נשיא חוף השנהב, אלסאן אואטרה, עמנואל מקרון ומדינות רבות אחרות של UEMOA הודיעו כי הן פשוט ישנו את שמו של פרנק ה-CFA במקום להחליף את המטבע כפי שהתכוון במקור. החל משנת 2020, המטבע האקו נדחה ל-2025.
כוחות מזוינים
הכוחות המזוינים של ניגריה הם הכוחות הצבאיים המשולבים של הרפובליקה הפדרלית של ניגריה. הם מורכבים מצבא ניגריה, הצי הניגרי וחיל האוויר הניגרי. נשיא ניגריה מתפקד כמפקד העליון של הכוחות המזוינים, מפעיל את סמכותו החוקתית באמצעות משרד ההגנה, האחראי על ניהול הצבא ואנשיו. הראש המבצעי של הכוחות המזוינים הוא ראש מטה ההגנה, הכפוף לשר ההגנה הניגרי. עם כוח של יותר מ-223,000 חיילים פעילים, הצבא הניגרי הוא אחד משירותי הלחימה במדים הגדולים באפריקה. לפי "Global Firepower", הכוחות המזוינים של ניגריה הם כוח הצבא הרביעי בעוצמתו באפריקה, ומדורגים במקום ה-35 בדירוג הבינלאומי.
כלכלה
פחות משישים אחוזים מתושבי המדינה מחוברים למים זורמים, או זוכים לשירותי תברואה מינימליים. עונייה של ניגריה נובע בעיקר מניהול לקוי מאוד של כלכלת המדינה ושחיתות של המעמד השליט.
המדינה עשירה במשאבי טבע כמו נפט, פחם, זהב, כסף, עופרת, אבץ ועוד. המדינה גם מפיקה את מחצב הקולומביט, ממנו מפיקים את היסוד ניאוביום המשמש לסגסוגות פלדה בלתי חלידות (90% מהתפוקה העולמית של מחצב זה מקורה בניגריה). כמו כן לניגריה גם מכרות בדיל גדולים בדרום המדינה. עם זאת, כ-60% מתושבי ניגריה עוסקים בחקלאות (כגון בגידול של כותנה, דקל, תירס, קוקוס ועוד; תושבי ניגריה עוסקים גם בגידול בקר וצאן) ועיבוד הקרקע נעשה באמצעים פרימיטיביים, ועל כן התפוקה נמוכה מאוד ומשמשת ברובה לפרנסת החקלאי עצמו ובני משפחתו. הקרקע עצמה מועטה וגם היא מתחלקת לחלקות הולכות וקטנות, בשל הריבוי הטבעי הגדול.
ניגריה חברה באופ"ק, ארגון המדינות המפיקות נפט. עתודות הנפט, ברובן בחבל ביאפרה, אינן מנוצלות בצורה יעילה על מנת להעלות את רמת החיים ולתרום לצמיחה כלכלית, ומיעוט קטן בלבד באוכלוסייה נהנה מהרווחים. למרות הניהול הלקוי 95% מההכנסות במטבע חוץ נובעים מענף הנפט וכך גם 20% מהתוצר הלאומי הגולמי. על פי דו"ח של אונסק"ו משנת 2009, תעשיית הקולנוע בניגריה, המכונה "נוליווד", עקפה בכמות את הוליווד האמריקאית - ואף תפסה את המקום השני בעולם (אחרי בוליווד מהודו) מבחינת מספר הסרטים המופקים מדי שנה. בניגריה בתי קולנוע ספורים בלבד, וכל 872 הסרטים שהופקו במדינה בשנת 2006, נעשו בפורמט וידאו.
גאוגרפיה
ניגריה שוכנת במפרץ גינאה. שכנותיה הן בנין, ניז'ר, צ'אד וקמרון.
הגדול בנהרות החוצים את ניגריה הוא נהר הניז'ר. זהו האזור הפורה ביותר בניגריה והוא גם עשיר מאוד בנפט. לרוחב חופי הדלתה יש רצועת חוף עם ביצות גדולות ובהן דגה עשירה אך גם מחלות ומגפות המפילות חללים באוכלוסיית האזור.
מן הביצות אל פנים הארץ משתרע מישור המכוסה כולו דקלים, המשמשים מרכיב חשוב בתפוקה החקלאית במדינה. מכאן נישאת רמה מיוערת רחבת ידיים, המכוסה יער גשם טרופי ובה גם הר דימלנג (Dimlang).
בצפון המדינה משתרע מדבר צחיח, מישורי ודליל אוכלוסין הקרוי גם סוואנה.
האקלים בצפון הוא חם ויבש, וביתר המדינה חם, טרופי וגשום במרבית השנה.
דמוגרפיה
ניגריה היא המדינה המאוכלסת ביותר באפריקה ואוכלוסייתה מהווה כחמישית מאוכלוסיית אפריקה. אוכלוסיית ניגריה נאמדת ביותר מ-200 מיליון נפש והיא שביעית בעולם בגודל האוכלוסייה. שיעור הילודה במדינה גבוה ועומד על כ-40.4 לידות ל-1,000 בני אדם. על פי הערכות האו"ם אוכלוסייתה של ניגריה צפויה לגדול עד ליותר מ-700 מיליון בשנת 2100. תוחלת החיים הממוצעת היא 62.6 שנים.
תושבי צפון ניגריה הם ברובם מוסלמים, בעוד תושבי הדרום ברובם נוצרים. בתוך הצפון יש להבחין בין הצפון ה"אמיתי" שהוא מוסלמי, ובין הרצועה התיכונה, אשר חלק ניכר מתושביה אינם מוסלמים. בדרום יש להבחין בין המזרח הנוצרי ברובו המוחלט, לבין המערב שבו יש אחוז מוסלמים גבוה (כ-40 אחוז), בנוסף לרוב הנוצרי.
שלוש הקבוצות הגדולות ביותר בניגריה המהוות יחד כ-60% מהאוכלוסייה הן:
כתוצאה מההשקעה הנמוכה בבריאות ובתברואה, נפוצות בקרב האוכלוסייה מגפות שונות, בהן מלריה, שחפת, אבולה ואיידס. למעלה ממיליון מתושבי ניגריה הם עיוורים, ועוד שלושה מיליון סובלים מבעיות ראייה קשות בשל מגפות כמו גרענת ועיוורון הנהרות. ההשקעה הממשלתית בבריאות, כולל רפואה מונעת, הסברה ותברואה אינה עולה על מחצית האחוז מהתקציב.
הגבולות בין חבלי הצפון, המזרח והמערב, כפי שנקבעו ב-1939 בידי הבריטים ניסו לקחת בחשבון את החלוקה האתנית של האוכלוסייה, אך לא תמיד חפפו במדויק את החלוקה האתנית. לדוגמה: בצפון ניגריה היו עד 1967 מאות אלפי יורובה בשטחים שהיו חלק מהאימפריה הפולאנית.
דתות
האוכלוסייה היא הטרוגנית מאוד ומונה למעלה מ-250 קבוצות שונות הנבדלות זו מזו בדתן, בזרמי אמונתן, שפתן ותרבותן.
נכון לסקר אוכלוסין מ-2018, כ-53.5% מאוכלוסיית נינגריה הם מוסלמים, בעוד שכ-45.9% הם נוצרים. היתר מהווים כ-0.6% של בני אמונות שבטיות שונות ואחרות.
זוהי תוצאה של הקמת ניגריה על פי החלטה של מדינות אירופה בוועידת ברלין, שנערכה בשנים 1884–1885, ובה נמסר שטחה לשליטת בריטניה, תוך צירוף אזורים שונים ללא קשר עבר ביניהן.
יחסי ישראל–ניגריה
בין מדינת ישראל וניגריה קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים נכון לשנת 2016, וכן שיתוף פעולה בנושאים שונים. לישראל יש שגרירות רשמית בעיר הבירה הניגרית אבוג'ה, בעוד שלניגריה יש שגרירות רשמית בעיר תל אביב בלבד.
הדיקטטורה המרכז-כספית
הדיקטטורה המרכז-כספית (ברוסית: Диктатура Центрокаспия, Diktatura Tsentrokaspiya) הייתה מדינה קליינטית אנטי סובייטית קצרת ימים שהוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה בבאקו, בירת אזרבייג'ן כיום. ב-26 ביולי 1918 קמה המדינה הבלתי מוכרת במקומו של השלטון הבולשביקי בהפיכה צבאית ללא שפיכות דמים ובהשפעתן של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, המנשביקים והפדרציה המהפכנית הארמנית ובתמיכתה של בריטניה. ב-15 בספטמבר באותה שנה, כבשו כוחות עות'מאנים ואזרים את באקו והביאו לקיצה של המדינה.
רקע
הכוחות הרוסיים השונים והארמנים, ביקשו מהבריטים עזרה בעצירת צבא האסלאם העות'מאני בדרכו לבאקו. כוחות בריטים תפסו את העיר וסייעו לכוחות הארמנים להגן על העיר בקרב באקו, אך נכשלו ונסוגו מפני העות'מאנים. יחד עם הבריטים ברחו מהעיר רבים מתושביה הארמנים שפחדו מהמשך רצח העם הארמני. ב-30 באוקטובר חתמו העות'מאנים על הפסקת האש של מודרוס והבריטים כבשו את העיר שוב.
קרן ברטלסמן
קרן ברטלסמן (בגרמנית: Bertelsmann Stiftung) היא ארגון ללא כוונת רווח הגדול מסוגו בגרמניה. הקרן מחזיקה ב-76.9% ממניות תאגיד התקשורת וההוצאה לאור "ברטלסמן" שרווחיו מהווים את מקור הכנסתה היחיד.
היסטוריה
הקרן הוקמה על ידי בעלי ברטלסמן, ריינהארד מוהר, ב-1977 והיא נשלטת על ידי משפחת מוהר.
מטרות הקרן
מטרות הקרן הן לקדם רפורמות ודמוקרטיזציה תוך מעורבות פעילה בפוליטיקה, בכלכלה, בחברה ובחינוך.
דרכי פעולה
הקרן מממנת רק מיזמים שטיפחה בעצמה ולא מהווה גוף מימון או תמיכה במיזמים פעילים אחרים. פעילויותיה כוללות מחקר, פרסום ועידוד דיון ציבורי בנושאים שונים שבתחום התעניינותה על ידי פרסום ניירות עמדה, עריכת כנסים וימי עיון והסברה וכדומה.
הקרן משפיעה על נושאי כלכלה, עבודה וחינוך גבוה ברוח הליברליזם, למשל בדרישה לגבות שכר לימוד באוניברסיטאות על מנת לשפר את יכולתן להתנהלות עצמאית ולהגביר את התחרות החופשית בין המוסדות להשכלה גבוהה בגרמניה.
בקורת
הביקורת כלפי הקרן כוללת טענות על מעורבות פעילה מדי של גוף כלכלי פרטי בעולם הפוליטי.
אפקט דאנינג-קרוגר
אפקט דאנינג־קרוגר הוא הטיה קוגניטיבית שבה אנשים חסרי ידע מעריכים את יכולותיהם כגבוהות יותר מכפי שהן באמת, וסובלים מעליונות שגויה. הטיה זאת מיוחסת לחוסר שימוש של האדם במטא קוגניציה על מנת לזהות את חוסר הידע שלו. מן הצד השני, אנשים בעלי ידע עלולים להניח בטעות שלאחרים יש הבנה שוות ערך לשלהם, וכך להעריך את עצמם בטעות באופן נמוך מערכם האמיתי.
סיבה נוספת לתופעה היא שאדם חסר השכלה רלוונטית אינו מודע להיקפו של התחום הרלוונטי ולכן עלול להעריך ביתר את ידיעותיו המועטות. לעומת זאת אדם בעל השכלה מרובה בתחום מסוים ומודעות להיקפו הרחב של תחום זה, עלול להעריך בחסר את הידע שלו ביחס לגבולות הרחבים של התחום.
העלאת הרעיון
דאנינג וקרוגר סברו שלתחום התמחות ספציפית, ואצל אנשים ללא הכשרה מתאימה הוא יגרום:
דאנינג השווה תופעה זו למצב שבו אדם בעל נכות קיצונית בגלל פגיעת מוח אינו מודע לכך ואף מכחיש את מצבו אפילו במקרה של נכות קיצונית כמו שיתוק או עיוורון.
מחקרים תומכים
דאנינג וקרוגר בדקו היפותזה זאת על סטודנטים לתואר ראשון בקורסים לפסיכולוגיה. בסדרת מחקרים, הם בחנו את הערכה העצמית של הנבדקים בתחומי לוגיקה, לשון והומור. לאחר שקיבלו את תוצאות המבחן, הנבדקים התבקשו לדרג את עצמם שוב: הקבוצה המוסמכת העריכו את עצמם במדויק, בעוד שהקבוצה הלא מוסמכת עדיין הפריזו בהערכתם. כפי שדאנינג וקרוגר ציינו,
לעומת זאת, אנשים עם יכולת אמיתית נטו להפחית בערכה של המיומנות היחסית שלהם. בהערכה גסה, משתתפים שהיה להם קל באופן יחסי לבצע את המשימות, הניחו בטעות, במידה מסוימת, שמשימות אלו חייבות להיות קלות גם לאחרים. מחקר עוקב, שדווח באותו עבודה, טוען שסטודנטים חסרי יכולת שיפרו את יכולתם לדרג את עצמם אחרי מעט שיעורים בכישורים אשר חסרו להם בעבר, ללא קשר לשיפור הזניח בכישוריהם בפועל.
ב-2003, דאנינג וג'ויס ארלינגר מאוניברסיטת קורנל, פרסמו מחקר שמצא שאנשים משנים את הערכתם העצמית בהתאם להערכה חיצונית באופן שונה.
משתתפי הניסוי, סטודנטים לתואר ראשון באוניברסיטת קורנל, נבחנו בגאוגרפיה. הבחנים נועדו להשפיע על הערכתם העצמית של הנבחנים, חלקם באופן חיובי וחלקם באופן שלילי, על ידי הצגת שאלות קלות או קשות. לאחר מכן, הנבחנים התבקשו לדרג את ביצועיהם. אלו שקיבלו את המבחנים הקלים דיווחו על ביצועים טובים יותר באופן משמעותי מאלו שקיבלו את המבחנים הקשים.
ארלינגר ואחרים (2008) ניסו לבחון הסברים חלופיים, אך הגיעו למסקנות דומות לעבודה המקורית. העבודה מסכמת שהסיבה העיקרית היא כי, בניגוד לבעלי ביצועים גבוהים, "בעלי ביצועים נמוכים לא לומדים ממשוב המצביע על צורך בשיפור."
מחקרים על אפקט זה נוטים להתרכז בנבחנים אמריקאיים. מחקרים שנעשו על נבחנים מזרח אסיתיים מצביעים שכוחות חברתיים שונים משחקים תפקיד בתרבויות שונות. מזרח אסייתיים נוטים לזלזל ביכולתם, והצלחה פחות מן המצופה היא דרך לשיפור עצמי והסתדרות עם אחרים.
פרסים
דאנינג וקרוגר זכו בפרס הסאטירי איג נובל בפסיכולוגיה על עבודתם באפקט זה.
אזכורים היסטוריים
אף על פי שאפקט דאנינג-קרוגר פורסם בשנת 1999, דאנינג וקרוגר ציינו הערות היסטוריות דומות של פילוסופים ומדענים, כגון קונפוציוס ("ידע אמיתי הוא לדעת את היקף הבורות של עצמך") וצ'ארלס דרווין, שאותו הם ציטטו בעבודתם המקורית ("בורות מולידה ביטחון עצמי לעיתים קרובות יותר מאשר ידע").
במקורות היהודיים ישנו הפסוק המיוחס לשלמה המלך:  אשר מפרשי התנ"ך מסבירים בצורה דומה, ככל שאדם מחכים בחכמת התורה - כך מבין שישנם עוד עומקים רבים שלא הכיר. בדומה לכך האימרה  שטומנת בחובה את ההכרה בכך שככל שאדם מתקדם בידיעתו הוא מגלה עד כמה הוא רחוק מהידע המושלם.
גשר מודעי
היסטוריה
הקמת הגשר הייתה כרוכה בוויכוח בן עשר שנים בין עיריית רמת גן לעיריית תל אביב-יפו, שחששה שחיבור מתחם הבורסה לתל אביב יגביר את נהירת המשרדים לרמת גן ובכך יפגע בהכנסות העיר. השפעתו של ויכוח זה נותרה גם לאחר הקמת הגשר: במקום המפגש של הכביש שבהמשכו של הגשר עם דרך נמיר אפשרית רק פנייה ימינה (לכיוון צפון), עקב התנגדותה של עיריית תל אביב להתקנת פנייה שמאלה (דרומה). תוצאה זו גורמת לכל הרוצים לנסוע דרומה שלא להשתמש בגשר זה, אלא במחלף ארלוזורוב.
בשנת 2018 נחנך מבנה כניסה ויציאה חדש מתחנת הרכבת תל אביב מרכז ישירות לגשר מודעי.
פאזול עבדאללה מוחמד
פאזול עבדאללה מוחמד (בערבית: فاضل عبدالله محمد, כתיב נוסף של שמו, על פי הערבית: פאדל עבדאללה מוחמד; בערך 1974 - 8 ביוני 2011) היה חבר אל-קאעידה ומנהיגה במזרח אפריקה.
נולד בעיר מורוני שבאי גרנד קומור שבקומורו והיה גם בעל אזרחות קנייתית. שלט במספר שפות, בהן צרפתית, סווהילית, ערבית ואנגלית. היה אחראי, בין היתר, למתקפות הטרור במומבסה ב-2002 ובין האחראים להתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה בשנת 1998. מוחמד היה בין הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI בקרן אפריקה ואחד מבכירי אל-קאעידה.
מוחמד וטרוריסט נוסף שהיה עמו נהרגו ב - 8 ביוני 2011 בידי כוחות סומליים הנאמנים לממשלה הזמנית, בתקרית אש במחסום דרכים ליד מוגדישו, בירת סומליה. ההסבר הרשמי לחיסול היה: "נהג הרכב סירב לעצור".
תותית: השמיים הם הגבול
תותית: השמיים הם הגבול (באנגלית: The Strawberry Shortcake Movie: Sky's the Limit) הוא סרט מוזיקלי בהנפשה ממוחשבת קנדי-צרפתי-אמריקאי לילדים, המבוסס על דמותה של תותית שבבעלות חברת American Greetings. הסרט משמש כפיילוט לסדרה "תותית" ששודרה שנה לאחר שידור הסרט. הסרט בוים על ידי מיכאל האק ומוצי פאסט, ונכתב על ידי קארל גורס וליסה מלביי.
הסרט שודר לראשונה בלוס אנג'לס ב-31 ביולי 2009, ובארצות הברית ב-15 בספטמבר 2009. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2010 בערוץ הופ!. אורך הסרט הוא כ-72 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית).
תקציר העלילה
לאחר שאספקת המים של ארץ תות נחסמת על ידי סלע ענק בסערת ברקים, תותית וחבריה נואשים למצוא מקור למים לפני שהם יצטרכו לפנות את העיר לתמיד. לאחר שתותית שומעת על אגדה המספרת על חפץ קסום שיכול לעזור, היא וחבריה יוצאים למסע כדי למצוא אותו. לצערם, הם לא יודעים שהאגדה היא למעשה מתיחת שווא.
דמויות ומדבבים
במאי הדיבוב בעברית היה שרון בורגאוקר, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.
הפקה
כאשר חברת הסברו זכתה ברישיון לזיכיון של תותית, היא הודיעה למעריצים ולצופים כי הסדרה "תותית" ששודרה לראשונה בשנת 2003 תקבל אתחול עם סדרת המשך שתצא בשנת 2010, אך לפני כן היא תפיק סרט שישמש לה כפיילוט. הפקת הסרט התחילה לראשונה באוגוסט 2008 והסתיימה ביוני 2009.
שפתיים (להקה)
שפתיים הייתה להקה ישראלית מהעיר שדרות, אשר עסקה במוזיקה צפון-אפריקאית וים-תיכונית ושרה בעיקר בשפה המרוקאית יהודית.
היסטוריה
הלהקה הוקמה על ידי חיים אוליאל, חיים אוחנה ואלי אוליאל. סגנונה המוזיקלי אופיין בצליל מרוקאי עממי. הלהקה תרמה רבות לשילובה של המוזיקה המרוקאית בפרט והמוזיקה המזרחית בכלל, בתרבות ובתודעה הישראלית והכניסה את השירה במרוקאית יהודית לזמר המזרחי בארץ.
להקת שפתיים זכתה בתקליט פלטינה על מכירה של למעלה מ - 40,000 תקליטים ותקליטורים וכך הפכה למעשה ליחידה בתחומה שזכתה למעמד שכזה.
בשנת 1981 אוליאל קיבל הצעה להצטרף לתזמורת חתונות: "יום אחד ניגש אלי בחור בשם ארמונדו, זמר מרוקאי שהייתה לו תזמורת חתונות שהופיעה באשקלון והסביבה. הוא שמע עלי מחברים ואמר לי שהוא מחפש גיטריסט וזמר שישיר רוק'נרול ומוזיקה לריקודים, בעוד הוא יהיה אחראי על השירה בשפה המרוקאית והצרפתית. ההצעה קסמה לי והצטרפתי ללהקה".
בהמשך צירף אוליאל ללהקת החתונות של ארמונדו כמה חברים: אחיו אלי כמתופף, חברם חיים אוחנה כבסיסט ושתי זמרות: דליה אלמקייס ויהודית עזרן.
לאחר זמן קצר הזמר ארמונדו עזב את ההרכב וכך נוצר הבסיס של להקת שפתיים שפרצה את דרכה לאחר הצטרפותו של סמי לזמי שהפך להיות סולן הלהקה והמוביל בשירה המרוקאית.
אוליאל על מקור השם שנבחר ללהקה: "קראנו לה 'שפתיים' בהתחלה כשם שאחי אלי המציא ללא כוונה מסוימת, אך ברבות השנים התברר שיש לשם הזה משמעות: 'שפה ועוד שפה' עברית ומרוקאית וגם שפתיים, כלומר הפה של העדה המרוקאית".
בשנת 1984 החלה הלהקה להופיע בחתונות ולצבור תאוצה. בתחילת דרכה של הלהקה הם לא ביצעו חומרים מקוריים, אף על פי שאוליאל העיד על עצמו שכתב החל מגיל צעיר. מאחר שהיה חשש שהקהל לא יתחבר לחומרים מקוריים ולשירים לא מוכרים, הם ביצעו בתחילה רק שירים מוכרים. אוליאל: " (...) בלהקה הייתי עושה הכל: מרכיב ומפרק את ציוד ההגברה, סוגר את ההופעות כאמרגן, מנחה את הערב ובוחר את הרפרטואר של הלהקה. הייתי שר, מנגן בגיטרה ומתופף על דרבוקות".
להקת שפתיים פעלה בין השנים 1984–1998 והוציאה 5 אלבומים, שכללו בין השאר את הלהיטים: "אהלן וסהלן ביכּוּם", "חביבי דיאלי", "מאמא דיאלי", "נחליאלי" ו"יללים ללים", "אללה ימללי", "הייה הייה".
לאחר פירוק הלהקה
בשנת 2004, שבע שנים לאחר פירוקה של להקת שפתיים, הלהקה התאחדה לסיבוב הופעות וגם הקליטה שיר חדש בשיר: "תנו בקצב", שכתב והלחין חיים אוליאל. ההופעה הראשונה של הלהקה במסגרת האיחוד התקיימה ב"פסטיבל מרוקו 3" באילת.
לאחר פירוק הלהקה פנה אוליאל לקריירת סולו ובעיקר בשפה העברית ואילו סמי לזמי סולן הלהקה פנה גם הוא לקריירת סולו אך בשפה המרוקאית ושניהם ממשיכים לפעול בסצנת המוזיקה המקומית והבינלאומית.
סמי לזמי סולן להקת שפתיים מופיע בעיקר בחינות ובאירועים של בני העדה עם שירים במרוקאית.
אלי אוליאל הוסיף לתופף מדי פעם עם חיים אחיו, והלך לעולמו ממחלת הסרטן ב-1 באוקטובר 2020. חיים אוחנה פרש מהמוזיקה ופנה לעסקים.
השפעות ושיתופי פעולה
הלהקה הייתה שותפה לאורך השנים למספר שיתופי פעולה בולטים, בין היתר עם מתי כספי. לאחר שהקליט כספי את השיר "נחליאלי" באלבומו "שירים במיץ עגבניות" חברי הלהקה ביקשו מכספי להקליט את השיר במרוקאית. הם ביצעו את השיר בשם "ללה עישה" והכניסו אותו לאלבום הנושא את שם השיר. בהמשך ביקשו חברי הלהקה מכספי להלחין עבורם שיר נוסף, והוא הלחין את השיר "חדוז'ה" ואף השתתף בהקלטות בנגינה בקלידים, אקורדיאון, כלי הקשה ושירה. השיר שולב באלבום "אהלן וסהלן" של הלהקה. שיתוף פעולה נוסף היה עם הזמר אלון אולארצ'יק, בשירו "בן בסט".
חברי ההרכב
חברי הלהקה כללו את: סמי לזמי - סולן הלהקה, חיים אוליאל - זמר, נגן גיטרה ודרבוקה, חיים אוחנה - נגן גיטרה בס ואלי אוליאל - תופים, כולם תושבי שדרות. לימים הצטרפו להרכב הכנר שמעון עמר, קובי אוז כקלידן (טיפקס) ולאחריו ניב חובב (כיום בשליחי הבלוז).
מבצע חורף חם
חורף חם היה מבצע צבאי של צה"ל שנערך בשטחי רצועת עזה בשנת 2008, בין 28 בפברואר ל-3 במרץ. בפעולה נהרגו כ-100 מחבלים ושלושה ישראלים, ויותר מ-150 פלסטינים ושבעה ישראלים נפצעו.
רקע
ב-27 בפברואר 2008 ביצע צה"ל סיכול ממוקד ברכב מסחרי ובו 5 פעילי חמאס שחזרו מאימוני טרור באיראן. בתגובה לסיכול ירה החמאס למעלה מ-42 רקטות קסאם וגראד אל עבר שדרות ואשקלון, שגרמו להרוג אחד במכללת ספיר, פצועים והפסקות חשמל.
תחילת המבצע
בעקבות מטח הרקטות, נכנסו ב-29 בפברואר כוחות גדולים של צה"ל לפעולה קרקעית ברצועת עזה בשם מבצע חורף חם, ליד שג'אעיה וג'באליה, וניהלו חילופי אש עם מחבלים. בנוסף, חיל האוויר הישראלי תקף יעדי חמאס ברצועת עזה. על כוחות צה"ל שפעלו ברצועה פיקדו מפקד פיקוד הדרום, האלוף יואב גלנט, ומפקד אוגדת עזה, תא"ל משה (צ'יקו) תמיר
מהלך הלחימה
ביום הראשון של הפעולה, ב-1 במרץ, דיווחו הפלסטינים על עשרות הרוגים ועשרות פצועים. לצה"ל 2 חיילים הרוגים ועוד מספר פצועים קל עד בינוני. אבו מאזן גינה את הפעולה ואמר שהיא "יותר גרועה מהשואה". במבצע פעלו כוחות מחטיבת גבעתי, בפיקוד אילן מלכא, ובהם גדוד שקד בפיקוד טל כרמל. וגדס"ר גבעתי בפיקוד גור שרייבמן. במהלך הלחימה נהרגו שני חיילים מהחטיבה ושמונה נוספים נפצעו. מהים תקפו כוחות שייטת 13 יחד עם פלגה 916 יעדי מחבלים וחמושים בגזרת החוף. בערב עלה מספר ההרוגים הפלסטינים ל-56 אחרי מספר תקיפות שבאחת מהן השמיד חיל האוויר משאית ובה 160 רקטות. בפעולה נחשפו גם אמצעי לחימה בתוך מסגד.
במבצע נהרגו כ-120 מחבלים. בנוסף נעצרו למעלה מ-80 מבוקשים שהועברו לחקירת כוחות הביטחון. המבצע היה אמור להיערך לחמישה ימים אך לאחר תפיסת היעדים בלילה הראשון (שישי בערב), קרסו הכוחות הפלסטיניים בעקבות הלחימה העזה, והכוחות יצאו בראשון בלילה במקום ברביעי. במהלך המבצע הרסו כוחות צה"ל את לשכתו של ראש ממשלת חמאס ברצועת עזה אסמאעיל הנייה.
ב-2 במרץ ירדה עצימות הפעולה. מטוסי חיל האוויר החריבו את לשכתו של אסמאעיל הנייה, שלא שהה במבנה. במקביל, נמשך ירי הרקטות לעבר ישראל: באשקלון רקטת גראד פגעה ישירות בבית ליד ביתו של אבי דיכטר ובשדרות פגעו גם כן רקטות, שהובילו לפצועים ונפגעי חרדה. ב-3 במרץ יצאו כוחות צה"ל מהרצועה ובכך הסתיים חלקו הקרקעי של המבצע.
לטענת הפלסטינים בפעולה נהרגו 63 פלסטינים, מחציתם אזרחים. לטענת צה"ל נהרגו 100 פלסטינים, רובם הגדול מחבלים ורק מעטים מהם אזרחים. לטענת בצלם נהרגו 106 פלסטינים, מהם 54 אזרחים.
תוצאות הלחימה
הפלסטינים ספגו אבדות אך למרות זאת המשיכו לשגר רקטות גראד אל עבר אשקלון במהלך המבצע. מטרת המבצע הייתה להרתיע את ארגוני הטרור מירי רקטות לעבר ישראל ויצירת משוואה של תגובה קשה על כל הרוג ישראלי. בפועל, בחמאס לא ראו במבצע הפסד למרות המחיר הקשה שגבה ובהמשך החודש המשיכה ההסלמה בפעולות הטרור נגד העורף של מדינת ישראל, מעברי הגבול עם רצועת עזה וכוחות צה"ל ששומרים על ציר הוברס.
בחמאס קיוו ליצור משוואה שפעולה גדולה בעזה תגרור ירי רקטות גראד תקניות לעבר ערים כמו אשקלון, נתיבות ואפילו אשדוד הרחוקות יותר מעוטף עזה ובכך להרתיע את ישראל מפני מבצע "חומת מגן 2" ברצועה. בפועל, הפעולה שביצע צה"ל לא הייתה בהיקף ובסדר הגודל של "חומת מגן 2" וחמאס הפסיק את הירי לכיוון אשקלון אחרי יציאת כוחות צה"ל.
לאחר תום המבצע הוסכם על "הודנא" - הפסקת אש זמנית לחצי שנה בין ישראל לארגוני הטרור ברצועת עזה, שהחלה בחודש יוני 2008. במהלך רוב תקופת ההודנא נשמר השקט, פרט למספר מקרים בהם נורתה אש על ישראל מצד ארגונים קטנים ברצועה כדוגמת הג'יהאד האיסלאמי.
ב-5 בנובמבר 2008 ביצע צה"ל את מבצע אתגר כפול, שבמהלכו גדוד הסיור של הצנחנים (שרף), בפיקוד סא"ל ירון פינקלמן והמח"ט הרצי הלוי, השמיד בית ממולכד ומנהרה שחפר החמאס שלוש מאות מטרים מעבר לגדר הגבול עם רצועת עזה. המנהרה הייתה אמורה לשמש לפעילות טרור במהלך הפעילות הרגו הצנחנים 6 מחבלים. במקביל הותקפה מן האוויר חוליית משגרי פצמ"רים בדרום הרצועה, ו-5 נהרגו. חמאס ראה בפעולות אלו שבירה מוחלטת של תנאי הרגיעה והגיב בירי פצמ"רים ועשרות רקטות על עוטף עזה ואשקלון. הירי נמשך לכל אורך חודש נובמבר 2008, קצבו היה גבוה פי 50 מאשר בחודש אוקטובר שקדם לו, והוא נמשך גם אל חודש דצמבר עד לתחילת המלחמה. בתגובה הורה שר הביטחון, אהוד ברק, על סגירת המעברים עד שהירי יפסק. ב-18 בדצמבר 2008, עם תום תקופת ההודנא, החל ארגון החמאס במתקפה ארטילרית מתמשכת כנגד שדרות, אשקלון ויישובי עוטף עזה. מהלך זה הוביל, לאחר מספר ימים, לתחילתו של מבצע עופרת יצוקה.
פרדריק דילמן
פרדריק דילמן (באנגלית: Frederick Dielman; 25 בדצמבר 1847 – 25 באוגוסט 1935) היה צייר דיוקנאות אמריקאי ממוצא גרמני.
ביוגרפיה
דילמן נולד בהנובר שבגרמניה ועבר לארצות הברית בילדותו. הוא סיים את לימודיו בקאלוורט קולג' בניו וינדזור, מרילנד, בשנת 1864, ובשנים 1866 עד 1872 שימש כטופוגרף ומשרטט עבור חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית במבצר מונרו ובבולטימור, ובסקר דרכי המים בווירג'יניה. לאחר מכן למד אצל וילהלם פון דיז באקדמיה המלכותית במינכן שם קיבל מדליה בשיעור ציור מהחיים.
הוא פתח סטודיו בניו יורק, שם עבד בהתחלה כמאייר ספרים ומגזינים, והפך לצייר תמונות ז'אנריות. הוא היה אחד החברים המקוריים של אגודת האמנים האמריקאים, הוסמך לאקדמאי לאומי בשנת 1883, והיה גם חבר באגודה האמריקאית לצבעי מים, במועדון התחריטים בניו יורק. הוא היה נשיא הפדרציה לאמנויות בניו יורק.
בשנת 1899 נבחר דילמן לנשיא האקדמיה הלאומית לעיצוב. בשנת 1903 הוא הפך לפרופסור לרישום במכללה של העיר ניו יורק ובאותה תקופה התמנה למנהל בית הספר לאמנות בקופר יוניון.
הוא תרם תרומות עיקריות למהדורות מפוארות של יצירות מאת לונגפלו, הות'ורן, ג'ורג' אליוט וסופרים אחרים, ולפרסומים השונים של מועדון האריחים, שהוא היה חבר בהם.
מפורסמים עיטורי הקיר שלו ולוחות הפסיפס שייצר לספריית הקונגרס בוושינגטון.
ז'יגמונד שומלאר
ז'יגמונד שומלאר (במקור שטיין, בהונגרית: Somlár Zsigmond; בודפשט, 1 ביוני 1875 – בודפשט, 13 בפברואר 1943) היה שחקן תיאטרון במאי תיאטרון ומחזאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
ז'יגמונד שטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של הנפח ליפוט שטיין ושל תרזיה טוטיס. אחרי שסיים את התיכון היה תלמידו של יוזף לוינסקי בקונסרבטוריון בווינה ולאחר מכן למד באקדמיה לאמנות הבמה (שמה כיום האוניברסיטה לאמנות התיאטרון והקולנוע) ובבית הספר לדרמה של סידי ראקושי. החוזה הראשון שלו היה עם:
שומלאר היה חבר באגודת תאליה החלוצית, שם שיחק את רליג הרופא (במחזה:ברווז הבר) ואת לוקה (במחזה:בתחתית). הוא היה חבר ב"תיאטראות של האיחוד" (Unió színház ובמיוחד בתיאטרון מרכז העיר) וזכה להצלחות במחזות "האיש הטיפש" (Buta ember) וב"נערה העשירה" (Gazdag leány). שומלאר הקים את התיאטרון הספרותי בשם "תיאטרון חדש" ביחד עם ועם שאנדור אימרה (מקודם שנפלד) ועם שאנדור פראגו (מקודם: פרנקפורטר) הבן 21 אז. שלושת מהפכני התיאטרון שכרו את מבנה "תיאטרון פלד" בפארק העירוני של בודפשט והציגו את "בלדת החורף" (Winterballade (1917)) של גרהרט האופטמן שזכתה להצלחה ספרותית. התיאטרון חי רק שלושה חודשים. שומלאר עבד בהצלחה גם כבמאי וכותב מקצועי על תיאטרון.
הוא התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה גיזלה, בתם של שמואל נויווהנר (Neuvohner) ושל פפי גרוסמן (בין השנים 1902 ל-1920). ב-22 בדצמבר 1929 נשא את מרגיט דוּלָה לִילָה (1891–1969) בבודפשט. שומלאר הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
גג (אלבום)
גג הוא אלבומם השני של הלהקה הישראלית "ג'ירפות", שיצא בשנת 2006.
הפקה
האלבום התקבל באהדה רבה הן בקרב קהל המעריצים והן בקרב המבקרים, ושיר הנושא שלו, "גג", הפך ללהיט ברדיו.
לאחר צאת האלבום החלה הלהקה גם להופיע בתדירות גבוהה ותפסה מקום מרכזי בהרבה מזה שבו הייתה בסוף שנות ה-90 בסצנת המוזיקה הישראלית.
בשנת 2008, שנתיים לאחר צאתו, זכה האלבום במעמד "אלבום זהב" על מכירת 20,000 עותקים.
נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים
נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים בע"מ היא חברה ממשלתית, אשר מופקדת על תכנון וביצוע של הרכבת הקלה בתל אביב והרכבת התחתית בתל אביב. משרדי החברה ממוקמים בחולון והיא כפופה ישירות למשרד התחבורה.
שנות התשעים
החברה הוקמה במאי 1996. תפקידה הראשוני של החברה היה לבצע סקר היתכנות ולבחון תוואים פוטנציאליים שונים להקמת מערכת הסעת המונים במטרופולין תל אביב. לאחר עבודה של שנתיים, באוקטובר 1998, אושרה תוכנית המתאר תמ"א/23/א' על ידי המועצה הארצית לתכנון ובנייה. התכנית אושרה בממשלה, אך לא תוקצבה. עלות התוכנית כולה הוערכה אז בשבעה מיליארד דולר, אך משרד האוצר התנגד להקצות את התקציב הדרוש, ונת"ע נאלצה להגיש תוכנית ביצוע ראשונית בעלות של שני מיליארד דולר בלבד.
שני הקווים הראשונים שהוצעו בתוכנית היו: הקו האדום - מפתח-תקווה לתל אביב ומשם לבת-ים, שכולו בנוי במנהרות כרכבת תחתית, והקו הירוק - מתל אביב לחולון וראשון-לציון, כרכבת עילית קלה. לאחר שמשרד האוצר מנע את אישור התוכנית בגלל עלות המנהור לאורך תוואי של כ-18 ק"מ והתחנות התת-קרקעיות של קו רכבת התחתית, העלתה נת"ע הצעה נוספת: רק ב-11 ק"מ מתוואי הקו האדום תפעל רכבת תחתית, בקטע מרחוב ז'בוטינסקי עד לתחנת אלנבי, ואילו ביתר הקו, תהיה רכבת עילית קלה.
בינואר 1999, פרסמה נת"ע מכרז לתכנון שני קווי הרכבת הקלה, ובמאי 1999 הקימו משרדי האוצר והתחבורה צוות בדיקה כלכלית לתוכנית בראשות הפרופסור ראובן גרונאו. הצוות בחן את כל ההצעות של נת"ע, ומסקנותיו היו שיש כדאיות כלכלית לתוכנית בתקציב המוצע.
לאחר אישור הפרויקט, קיבלה נת"ע את תפקיד ייצוג ממשלת ישראל מול החברות המתמודדות במכרזים להקמת הרכבת הקלה, להוציא לפועל מכרזים ולהבטיח את קיומו של ההסכם מצידה של הממשלה, דהיינו, להכשיר את תוואי הרכבת הקלה לזכיין. על פי ההסכם, מדינת ישראל תמסור לזכיין את תוואי הרכבת הקלה להתחלת העבודות כאשר הוא פנוי מתשתיות אחרות (כמו כבישים, כבלי מתח, תשתיות מים וכו').
שנות האלפיים
בינואר 2001, פרסמה החברה את המכרז למיון מוקדם להקמת הקו הראשון של הרכבת קלה - הקו האדום. מועד הגשת ההצעות למכרז שנקבע תחילה למאי 2002, נדחה לבקשת המתמודדות ליולי 2002 ולאחר מכן לאוקטובר 2002. בנובמבר 2003, לאחר פרישת אחת המתמודדת, פורסם המכרז עצמו. ארבע הקבוצות המתמודדות אמורות היו להגיש את הצעותיהן עד אוגוסט 2004, והקבוצה הזוכה אמורה הייתה להיבחר בפברואר 2005 ולהשלים את הקמת הקו עד שנת 2010. הקבוצה הזוכה MTS הוכרזה לבסוף ב-31 בדצמבר 2006, ההסכם עם החברה נחתם במאי 2007.
בספטמבר 2008 נערכה ועדה בהשתתפות גורמי ממשלה, נציגי נת"ע ו-MTS לבחירת שם למערכת. בין ההצעות שעלו: "גל", "נועה", "קלה", "מטרו", "פסים" ו"קווית".
שנות העשרה
ביולי 2010 אישרה הממשלה את תוכנית המתאר החדשה, תמ"א 23/א/4 שהחליפה את תמ"א 23/א. התכנית החדשה קבעה רשת של שבעה קווים: אדום, ירוק, סגול, ורוד, צהוב, תכלת וחום, מתוכם הוחלט לבצע ראשית את הקווים אדום, ירוק וסגול. בהמשך נקבע כי חלק מהקווים יהפכו לקווי BRT (אוטובוס מהיר רב־קיבולת), שינועו על מסלוליה משלהם. כדי לשלוט בכל המערך, נקבע כי נת"ע תקים מרכז מטרופוליני שבו יישבו כל המפקחים בשטח שמול תחנת הרכבת תל אביב מרכז. השטח, שיהווה מעין מרכז שליטה ענק ורב־זרועי, וינהל את כל מערך התחבורה הציבורי בגוש דן, בתחום האחריות שבין כביש 40 במזרח, כביש 431 בדרום, כביש 5 בצפון והים במערב.
בספטמבר 2011 החלו העבודות על שלושת פירי השילוח של מנהרות הקו האדום, פיר הרצל בדרום תל אביב, פיר גלי גיל באזור הבורסה ברמת גן ופיר הדיפו בפתח תקווה.
ביולי 2013 הוגש דו"ח חמור לרשות החברות הממשלתיות על פרויקט הקו האדום של הרכבת קלה בגוש דן. על פי הדו"ח עלות הפרויקט צפויה להיות 14.3 מיליארד שקל, לעומת 10.7 מיליארד שקל שנקבעו ב–2010. חברת הייעוץ הרב־לאומית אז'יס, שמבקרת גם היא את הפרויקט, העריכה כי הוא יסתיים רק ב–2023 ולא ב-2017. כמו כן התגלה, שנת"ע כבר הוציאה על הפרויקט 2.4 מיליארד שקל, אף על פי שנעשו עד אותה עת עבודות הכנה בלבד על הקו.
באפריל 2014 מונה יהודה בר-און למנכ"ל החברה עד להתפטרותו באוגוסט 2019.
באוגוסט 2015 החלו העבודות על התחנה התת-קרקעית הראשונה של הקו האדום, תחנת אלנבי. באותו חודש גם נהרס גשר מעריב כחלק מהעבודות על תחנת קרליבך.
בדצמבר 2015 הנחה שר התחבורה את נת"ע להתחיל בביצוע הקווים ירוק וסגול וביוני 2019 פרסמה נת"ע את המכרז להקמה ותחזוקה של שני הקווים.
בפברואר 2016 פרסמה נת"ע מכרז לאספקה ותחזוקה של מערכות הרכבת בקו האדום. למכרז ניגשו ארבע קבוצות, ובסופו של דבר הגישו שתיים מהן הצעות. בנובמבר 2016 התברר כי שתי ההצעות יקרות כמעט פי שניים מהאומדן שחושב עם היציאה לפרויקט. לאחר חילופי האשמות בין המדינה והקבוצות הזוכות בוטל המכרז ופוצל למספר מכרזים נפרדים.
באוגוסט 2016 נסגרו שלושה חניוני חנה וסע בתל אביב ופתח תקווה, שנפתחו על ידי נת"ע עם תחילת העבודות, לאחר שהוכח כי אין בהם שימוש.
בפברואר 2017 החלה כריית מנהרות הקו האדום. לאחר כשנתיים וחצי הסתיימה עבודת הכרייה
באוגוסט 2017 זכתה קבוצת תבל, המורכבת מחברת אגד ושתי חברות סיניות במכרז להפעלת הקו האדום, ובדצמבר אותה שנה נחתם הסכם ההפעלה עימה.
בדצמבר 2018 החלו עבודות התשתית של הקווים ירוק וסגול.
במאי 2023 שרת התחבורה, מירי רגב, הודיעה לחברת נת"ע שהניהול על המטרו יעבור לידי חברה אחרת בגלל חריגת ענק מהתקציב ומלוח הזמנים. את ההחלטה פרסמה השרה לאחר סיור ודיון עם חברת נת"ע ואנשי מקצוע במשרדה. ההחלטה התקבלה בעקבות חריגה מתקציב הפרויקט בסכום של כ-3 מיליארד שקלים, וחריגה מלוחות הזמנים ומהיעד המקורי ביותר משנה וחצי (היעד מקורי היה אוקטובר 2021, אך נדחה לנובמבר 2022 למרץ 2023 ולאוגוסט 2023).
ב-18 באוגוסט 2023 נפתח הקו האדום של הרכבת הקלה.
ביקורת
דוח על נת"ע שהוכן על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת לבקשת יו"ר ועדת הכספים ח"כ ניסן סלומיאנסקי קובע כי הוצאות ההנהלה בחברת נת"ע עמדו על 85 מיליון שקל ב-2013 ו-89 מיליון שקל בשנת 2012 – יותר מכפליים בהשוואה לשנים 2010–2011. השכר הממוצע של עובדי החברה, האחראית על הקמת הרכבת הקלה בגוש דן, עמד בשנת 2012 על מעל 16.5 אלף ש"ח בחודש. נתונים אלה הביאו לביקורת על בזבוז וניהול לא נכון של החברה. ביקורת נשמעה גם על בזבוז ונהנתנות בהתנהלות החברה. דו"חות ביקורת פנימיים שנחשפו בעקבות בקשת חופש מידע העלו חשש לניהול לא תקין של מכרזים.
קווי הרכבת הקלה
חברת נת"ע מקדמת הפעלת מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב המבוססת על רשת קווי רכבת קלה:
ראשי החברה
שלושה חברי כנסת לשעבר מטעם מפלגת הליכוד, כיהנו כיושבי ראש הדירקטוריון של החברה, משה ארנס, מיכאל רצון ויאיר שמיר. {{טורים
יושבי ראש הדירקטוריון
}}
הדמות חופרי
לצורך מיתוג עבודות הקמת התשתית והבניה של המערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב נבחרה חברת הפרסום איקן מס דיגיטל מירושלים. החברה עיצבה את הדמות המצוירת והמואנשת חופרי, שילוב של בונה וחפרפרת, שהפך לקמע או למותג של הפרויקט ומופיע על פרסומי חברת נת"ע.
חדר מצב (תוכנית טלוויזיה)
חדר מצב (עד ה-2 בנובמבר 2017 נקראה "חדר החדשות") הייתה תוכנית מקדימה למהדורת החדשות של ערוץ עשר, המסכמת את אירועי היום עם פרשני וכתבי חדשות עשר. התוכנית עלתה לשידור ב-1 בנובמבר 2017 עם חניכת אפיק 14 וירדה ב-12 בנובמבר 2017 בעקבות הפסקת אישור שידור התוכנית מצד הרשות השנייה.
רקע לעליית התוכנית
בעקבות פיצול ערוץ 2 והמעבר לאפיק 14, בערוץ עשר רצו לקבל נתוני מדרוג גבוהים וניצלו את המצב שקשת ורשת לא יכולים לשדר מהדורת חדשות מוקדמת. ברשות השנייה, שהתנגדו בעבר לבקשת חדשות עשר להאריך את המהדורה, נתנו אישור לשידור התוכנית (שבהמשך פורסם שהיה מדובר באישור שבוקש כל יום). בערוץ רצו שהתוכנית תוגש על ידי מגישות המהדורה ואז תקבל הקשר ישיר למהדורה מה שיגרום לצופים להמשיך לצפות במהדורה המרכזית של הערוץ.
מבנה התוכנית
התוכנית החדשה הובלה על ידי מגישות המהדורה (תמר איש שלום וטלי מורנו). בתוכנית השתתפו פרשני וכתבי חדשות עשר, מרואיינים ואורחים. התוכנית כללה את פינת "עוד בחדשות" (שבהמשך עברה למהדורה המרכזית) ועיסוק בסוגיות של אקטואליה, שרובם לא היו חלק מהמהדורה המרכזית.
שידור ורייטינג
התוכנית עלתה לאוויר ב-1 בנובמבר 2017 וזכתה לנתון מדורג של 8.1%, והמהדורה של הערוץ לנתון גבוהה של 10.7%. התוכנית השנייה כבר ירדה ל-6.6% אבל המהדורה המרכזית נשארה יציבה עם נתון של 9.9%. התוכנית השלישית ירדה משעותית מבחינת נתוני המדורג ל-4.9% ולמרות זאת המהדורה המרכזית עדיין מניבה נתונים גבוהים. התוכנית ירדה גם בתוכנית הרביעית, וגם המהדורה המרכזית נחלשה. התוכנית האחרונה רשמה נתון נמוך יחסית לנתון הפרק הראשון, כשהגיעה ל-5.1% בתוכנית האחרונה. ממוצע התוכנית היה נמוך, אך ממוצע שקיבלה המהדורה המרכזית בימים ששודרה התוכנית עומד על 9.7%.
הורדת התוכנית מהאוויר
ב-13 בנובמבר 2017 פורסם לראשונה ב"וואלה ברנז'ה" שהתוכנית תרד מהאוויר פחות משבועיים לאחר עלייתה לשידור. הסיבה, מחלוקות של ערוץ עשר עם הרשות השנייה על אופי התוכנית.
בערוץ עשר וחדשות עשר החליטו להוריד את התוכנית מהאוויר, בשל הדרישה של הרשות השנייה ליוצר תכנים שונים מהמהדורה המרכזית. ב-1 בנובמבר 2017 פורסם שהרשות השנייה אישרה לערוץ עשר לשדר את התוכנית. מה שהתגלה שהאישור הוא חד פעמי שניתן מדי יום, זאת בשל סירובה של הרשות השנייה לאשר את הארכת המהדורה.
רותם קלר
רותם קלר (נולד ב-9 בנובמבר 2002) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בבני סכנין.
קריירה
קלר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל חדרה וכעבור שנתיים הצטרף לזו של מכבי נתניה. ב-15 ביוני 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-1 לבני יהודה. עונה לאחר מכן היה חלק מהסגל של הקבוצה הבוגרת ורשם 18 הופעות במדיה.
ב-25 בינואר 2022 הושאל לדיושג'ר מליגת העל ההונגרית עד לסיום העונה.
ב-1 בפברואר 2023 חתם בהפועל חדרה.
ב-6 באוגוסט 2023 הצטרף לבני סכנין.
התיקונים לחוקת רוסיה (2020)
התיקונים משנת 2020, שהוצעו בינואר 2020, הם התיקונים המהותיים השניים לחוקת רוסיה משנת 1993. כדי להציג תיקונים אלה, הציע פוטין לערוך הצבעה לאומית. לא מדובר במשאל עם רשמי עם כל ההגנות המשפטיות, אלא במקום זאת מוסד אד הוק.
התיקונים נכנסו לתוקף ב-4 ביולי 2020 לאחר תמיכה עממית רחבה של 77% שהצביעו בעד במסגרת משאל העם על התיקונים לחוקה.
היסטוריה
הנשיא ולדימיר פוטין הציע את ההצעה הזו במהלך נאומו השנתי לאספה הפדרלית ב-15 בינואר 2020.
על פי סעיפים 136 ו-108, תיקונים להוראות פרקים 3–8, דורשים את אותן אישור בתור משפט חוקתי פדרלי, כלומר, שני שלישים רוב מיוחס שיוכלו להצביע בדומה, הבית התחתון ושלושה רבעים ממצביעי מועצת הפדרציה, הבית העליון ונכנסים לתוקף כאשר הם עברו את המחוקקים האזוריים עם תמיכה של לא פחות משני שלישים מתוך 85 הסובייקטים הפדרליים.
הנשיא הגיש רשמית את הצעת החוק לדומה הממלכתית ב-20 בינואר. ב-11 במרץ 2020, הדומה, שנשלטת על ידי מפלגות פרו-ממשלתיות, אישרה במהירות את ההצעה בקריאה שלישית ללא התנגדות. ב-16 במרץ נתן בית המשפט החוקתי ברוסיה את אישורו לתיקונים.
התיקונים המוצעים
באופן כללי הוצעו התיקונים הבאים:
אישור
התיקונים אושרו בהצבעה לאומית שתחילה תוכננה לחודש אפריל 2020, אך לאחר מכן נדחתה בשל מגפת COVID-19 ליולי 2020, בה מרבית המצביעים תמכו בתיקונים שנכנסו לתוקף ב-4 ביולי 2020.
תאוריית ההגדרה העצמית
תאורית ההגדרה העצמית או תיאורית ההכוונה העצמית (באנגלית: Self-determination theory; בראשי תיבות: SDT) היא תאוריה העוסקת במוטיבציה האנושית, המבוססת על צרכים פסיכולוגים מולדים ונטיות אשר מניעות את הפרט לפעולה. התאוריה מדגישה כי הדרך בה אנשים מפרשים את האירועים כפי שהם תופסים אותם, ביחס לצרכים הפסיכולוגיים שלהם, מהווה גורם עיקרי המוביל להיווצרותה של הנעה הנדרשת לפעולה כלשהי. התאוריה צמחה מתוך הזרם ההומניסטי בפסיכולוגיה, והיא מדגישה את החוויה הסובייקטיבית של הפרט.
הנחת היסוד של התאוריה היא כי מקור ההנעה לפעולה כלשהי מבוסס על חוויית הניסיון של הפרט. לכן, כדי להשיג שינוי התנהגותי, נדרש שינוי בניסיון הסובייקטיבי של הפרט. לאור זאת המחקרים בתאוריה עוסקים בשאלות:
מרבית המחקר שהוביל לצמיחת התאוריה כלל מחקרים בנושא הנעה פנימית - המוגדרת כהנעה לפעילות שהאדם בוחר בה משום שהיא מעניינת ומספקת בפני עצמה; לצד מחקרים שעסקו בהנעה חיצונית - המוגדרת כהנעה לפעילות הנובעת ממטרה חיצונית, כגון רצון לקבל תמורה חיצונית. נראה כי ההבחנה בין מוטיבציה פנימית לחיצונית אינה חד־ממדית אלא יש למקמה על פני רצף, כלומר - כדי לקבוע באיזו מידה הפרט מונע ממוטיבציה פנימית או חיצונית, יש לבחון באיזו מידה המניעים שלו עברו תהליך של הפנמה, והפכו לערכים המהווים חלק מאישיותו. הפנמה מתייחסת לניסיון הפעיל של הפרט להפוך את המניע שהיה חיצוני לפנימי - באיזו מידה מניעים אלה הפכו להיות ערכים שמהווים חלק מהאישיות של הפרט.
הנעה
תאוריית ההגדרה העצמית טוענת כי המושג הנעה איננו אחיד, אלא קיימים סוגים שונים של הנעות, ובתוך כך יש מגוון השלכות להנעות אלו על הפרט.
תאוריות משנה
תאוריית ההגדרה העצמית כוללת ארבע תאוריות משנה:
תאוריית הצרכים הבסיסיים
תאוריה זו מתמקדת בשלושה צרכים פסיכולוגיים בסיסיים אשר מהווים בסיס לרווחה ובריאות נפשית. צרכים אלה מיושמים באופן אוניברסלי, אך חלקם בולטים יותר מאחרים, בהתאם לזמן, לתרבות ולניסיון של הפרט.
אנשים בעלי חוסר בצרכים פסיכולוגיים בסיסיים עלולים ללקות בחרדות שונות, כמו חרדת החמצה.
תאוריית ההערכה הקוגניטיבית - הנעה פנימית
הנעה פנימית מוגדרת כדחף טבעי לחיפוש אתגר וחידוש כחלק מהתפתחות קוגניטיבית וחברתית של הפרט. לפי תאוריית ההערכה הקוגניטיבית, ישנם גורמים חברתיים וסביבתיים אשר תורמים או מעכבים את התפתחותה של הנעה פנימית. תאוריה זו מתמקדת בצרכים של"שייכות", "מסוגלות" ו"אוטונומיה". נראה כי משובים חיוביים או שליליים (כגון תגמול) מצד הסביבה משפיעים על צורך ה"מסוגלות" ובכך יכולים לתרום להנעה הפנימית של הפרט. עם זאת, הצורך ב"אוטונומיה" חייב ללוות את הצורך ב"מסוגלות" על מנת שהפרט יחוש כי ה"מסוגלות" שהפגין נובע מתחושת "אוטונומיה".
תאוריית האינטגרציה האורגניזמית - הנעה חיצונית
הנעה חיצונית נובעת ממקור חיצוני. תאוריית האינטגרציה האורגניזמית נועדה לתת הסבר באילו דרכים הפרט מווסת הנעה שנובעת ממקורות חיצוניים. על פי התאוריה, ישנם ארבעה סוגים של מניעים חיצוניים אשר נבדלים במידת האוטונומיה היחסית שהפרט חש:
על פי התאוריה, התנהגויות של מוטיבציות פנימיות הן אב טיפוס לפעולות של הגדרה עצמית אשר נובעות מהעצמי והן אותנטיות לחלוטין. עם זאת, מוטיבציה חיצונית יכולה אף היא להפוך למוגדרת מתוך העצמי, כאשר אינדיבידואלים מזדהים עם מטרות הפעולה ומטמיעים אותה לחלוטין בפעולת הוויסות. לכן, באמצעות הפנמה ואינטגרציה, ערכים שונים יכולים להיות מונעים חיצונית ועדיין עשויים להתפרש באופן מזוהה עם העצמי האותנטי. מחקרים עכשוויים מוכיחים כי התהליכים של הפנמה ואינטגרציה מתרחשים יותר כשהצרכים הבסיסיים של שייכות, מסוגלות ואוטונומיה מקבלים סיפוק.
הטענה היא שכישלון בסיפוק הצרכים הבסיסיים של שייכות, מסוגלות ואוטונומיה, לא רק בקרב ילדים אלא גם בקרב סטודנטים, חולים, עובדים, אתלטיים וכו', על ידי סוכני סוציאליזציה וארגונים - תורם לתחושת זרות וחולי. מניעת הצרכים הפסיכולוגיים הבסיסיים מרכזית למתח אנושי; הערכה והתערבות להגדלתם היא הכרחית לבריאות מנטלית.
מענית (פירושונים)
{{פירושונים|
תאוריית ההגדרה העצמית
תאוריית המוכוונות הסיבתית
תאוריה זו מתארת שלושה כיווני הנעה המאפיינים את האנשים:
מענית (פירושונים)
ראו גם
}}
תקיפת אי הארנבות
תקיפת אי הארנבות בידי כוחות של חיל האוויר וחיל הים של צה"ל נערכה ביוני 1984, בעקבות מידע מודיעיני על פעילות מחבלים באי.
רקע
ביוני 1984 הגיע לצה"ל מידע מודיעיני לפיו שוהים באי מחבלים המתאמנים לקראת פיגוע בישראל. בצה"ל נשקלו שלוש דרכי תקיפה: באמצעות שייטת 13, באמצעות הפצצה אווירית והפגזה באמצעות סטי"לים. הוחלט על הפצצה אווירית, אך גם חיל הים נערך לחלופות שבאחריותו.
תקיפה צה"ל
ביוני 1984, הצוללת אח"י תנין, בפיקודו של רס"ן חיים כפיר-קופרט, נשלחה לתצפית על האי, וגילתה בו כתשעה מחבלים, עמדות מקלע כבד ותותח נ"מ, וכן סירה מהירה שהביאה לאי ציוד ותחמושת. האי הופצץ על ידי רביעיית מטוסי סקייהוק ורביעיית מטוסי פנטום. בהפצצה נהרגו מחבלים אחדים ונפצעו אחרים. לאחר ההפצצה דיווחה הצוללת על אנשים שהתרכזו בדרום האי, ואלה הופגזו על ידי הסטי"ל אח"י רשף, בפיקודו של רס"ן עמי שגב. בהמשך הצטרפו אליה אח"י מולדת ואח"י קשת, בפיקודו של מפקד שייטת ספינות הטילים, אל"ם שמעון מאיר, באח"י מולדת, שאליו הצטרף מפקד חיל הים, האלוף זאב אלמוג. על כוחות שייטת 13 באזור פיקד מפקד השייטת, אל"ם ידידיה יערי.
בהיתקלות בין "סנונית" של שייטת 13 לסירת מחבלים נפגעו שניים-שלושה מחבלים ונפלו למים, ומחבל אחד נותר בסירה. יערי ולוחם נוסף נפצעו קל. אח"י רשף הופנתה לתקיפת הסירה, ולאחר חילופי אש עם המחבל שבה, שבהם נפצעו קל שלושה מלוחמי הסטי"ל, טובעה הסירה בניגוח על ידי הסטי"ל, והמחבל שבה נהרג.
לאחר התקיפה הודיע ארגון "החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין" כי במהלך ההפצצה נהרג סמיר אסעד, שבוי ישראלי שהוחזק על ידי הארגון. אולם כשהוחזרה גופתו בשנת 1991, התברר מעל לכל ספק כי אסעד לא נפגע בהפצצה, אלא נרצח בידי שוביו.
אהרן דומב
דומב שימש עוזר ראש המועצה בקריית ארבע, מנכ"ל החברה לפיתוח קריית ארבע ודובר מועצת יש"ע. אחר כך שימש כמזכ"ל מועצת יש"ע. בתקופתו כהונתו במועצת יש"ע הוא נחקר בשל כספים שהועברו למועצה ושימשו לתמיכה בליכוד במסגרת פרשת עמותות הליכוד. המשטרה המליצה להעמידו לדין, אך היועץ המשפטי לממשלה החליט לסגור את התיק.
דומב הוא בעל תואר ראשון בתקשורת מטעם American Coastline University (שתאריה אינם מוכרים). בדצמבר 2001 מונה על ידי שר התיירות, בני אלון, למתאם שר התיירות בתחומי הדוברות וההסברה, ובמרץ 2002 מונה למנכ"ל משרד התיירות.
באוגוסט 2004 אושר מינויו למנהל מרכז ההשקעות במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה תחת השר אהוד אולמרט, אך כמה חודשים לאחר מכן הורה היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז הורה על ביטול המינוי, מאחר שדומב לא דיווח על שהורשע בעבר בעברות של הפרת צווי המפקד הצבאי בשטחים, השתתפות בהתקהלות אסורה ועוד, ועל כך שביולי 2004 נחקר בחשד בסחיטה באיומים והטרדת עד. במסגרת הסדר טיעון נמחקו סעיפי האישום המקוריים, ודומב הודה בסעיפים של קבלת דבר במרמה וקבלת משרה שלא כחוק, בגין אי הדיווח. הוא הורשע בבית משפט השלום בירושלים ונידון לקנס של 1,000 ש"ח.
ביוני 2009 נערך הסדר גישור בין דומב לבין ידיעות אחרונות בעקבות תביעת הוצאת דיבה שהגיש נגד העיתון בעקבות תחקיר שפרסם יום לפני ההצבעה בממשלה על מינויו למנהל מרכז ההשקעות. לפי ההסדר ישלם העיתון לדומב 150,000 ש"ח ויפרסם התנצלות.
בעקבות הפצת הספרון "השמאל הלאומי" הגיש אהרון דומב תביעת לשון הרע נגד מחבריו, אלדד יניב ושמואל הספרי, ונגד גדי טאוב, שסייע בהפצתו. לאחר הליך משפטי ארוך, בינואר 2016 דחה בית המשפט העליון את התביעה, וחייב את דומב לשלם לנתבעים הוצאות משפט בסך 70000 ש"ח.
בשנים האחרונות עובד במזכירות היישוב נוף איילון ובייעוץ לחברות.
נשוי ואב לשישה.
דן בבלי
דן אברהם בבלי (נולד ב-29 באוגוסט 1929) הוא רואה חשבון ועיתונאי ישראלי. עמד בראש משרד רואי חשבון בבלי מילנר ושות', שנחשב לאחד המובילים בישראל בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, פרסם מספר ספרים בנושאי כלכלה ומדינה, וכיהן במגוון תפקידים בשירות הציבור.
אנתוני פאוצ'י
כרופא במכונים הלאומיים לבריאות (NIH) בארצות הברית, פאוצ'י עוסק בבריאות הציבור בתפקידים שונים למעלה מחמישים שנה. הוא תרם למחקר האיידס ומחלות אחרות של המערכת החיסונית, הן כמדען והן כראש NIAID ב-NIH. הניו יורק טיימס כינה את פאוצ'י "המומחה המוביל במדינה למחלות זיהומיות".
דן בבלי
ביוגרפיה
בבלי נולד בירושלים, בזמן מאורעות תרפ"ט, בן בכור לפייגלה (פני) סמית', שעלתה מארצות הברית ב-1928, ואליעזר (לאזר) בבלי, שעלה מאמסטרדם ב-1919, מנהל מחלקת ההתיישבות בסוכנות היהודית, ולימים החשב הכללי הראשון של ממשלת ישראל. בהיותו ילד עברה משפחתו להתגורר בתל אביב. בבלי למד בגמנסיה בלפור, ובבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.