cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריק איינשטיין
שנות השמונים
בשנת 1983, לאחר שיקומו מהתאונה ובעקבותיה, הוציא איינשטיין את אלבומו השני בשיתוף יצחק קלפטר, "שביר". זהו האלבום היחיד של איינשטיין שבו כתב את כל מילות השירים. את כל הלחנים והעיבודים ביצע קלפטר. בין השירים הבולטים באלבום היו "שביר", "יד אחת עושה את זה" ו"אולי צריך לתת לזה עוד זמן".
בתחילת 1984 יצא האלבום החמישי בסדרת אלבומי "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה'- נוסטלגיה". חלק משירי האלבום היו גרסאות מחודשות לשירים מתחילת הקריירה של איינשטיין: "העיר הלבנה" (במקור מהתקליטון הראשון שהוציא), "הלילה הזה" (במקור מאלבומו הראשון), "לי ולך" (במקור מהסרט "סאלח שבתי") "הימים הארוכים העצובים" (במקור מ"מזל גדי"), "איילת אהבים" (במקור של שלישיית גשר הירקון) בדואט עם יהודית רביץ ו"ארץ ישראל" (במקור מ"פוזי"). עיבודי השירים באלבום התחלקו בין יוני רכטר, יצחק קלפטר ושם טוב לוי. לוי גם הלחין את השיר המקורי היחיד שנכתב עבור האלבום, "עוד ניפגש", למילים של איינשטיין. השיר זכה להצלחה במצעדי הפזמונים.
בהמשך אותה שנה חבר איינשטיין פעם נוספת למוזיקאי שם טוב לוי, ליצירת האלבום "פסק זמן". כל עשרת שירי האלבום הולחנו על ידי לוי, וכהמשך לאלבום "שביר", כתב איינשטיין את כל מילות השירים, למעט השיר "יעקב ועשיו" מאת חיים נחמן ביאליק. שירים בולטים באלבום היו "הוא חזר בתשובה", שנכתב בעקבות תופעת החזרה בתשובה בכלל ולא רק כתגובה לחזרתו בתשובה של אורי זוהר, שנים ספורות קודם לכן; "שלוש ארבע לעבודה", שהפך ללהיט המוביל באלבום וזכה להשמעות רבות ברדיו, "זה בראש שלך" ו"פסק זמן". את יציאת האלבום ליוותה תוכנית טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה הישראלית, שכללה גם שירים משני אלבומיו הקודמים של איינשטיין. צוות הנגנים באלבום כלל את יצחק קלפטר, אלון אולארצ'יק, מאיר ישראל ומשה לוי.
ב-1985 הקליט איינשטיין עם שם טוב לוי את האלבום "תוצרת הארץ". האלבום הורכב ברובו משירים שהלחין לוי למילים של נתן אלתרמן, כ"תוצרת הארץ" ו"אהבה חופשית", ונכללה בו גם גרסתו של איינשטיין לשירם של אלתרמן וסשה ארגוב "אליפלט". בדומה לקודמו, גם את יציאת האלבום ליוותה תוכנית טלוויזיה בשם "השירים שאהבנו" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, שאותה הנחה מוני מושונוב.
בשנת 1986 שב איינשטיין לשתף פעולה עם מיקי גבריאלוב, והקליט איתו שני אלבומים מצליחים. הראשון מביניהם היה "אוהב להיות בבית", שיצא בסוף 1986 וכלל את הלהיטים "אוהב להיות בבית" (איינשטיין/גבריאלוב), "השיר על התוכי יוסי" (אברהם חלפי/גבריאלוב) ו"שכשנבוא". באלבום השתתפו נגניו הקבועים של איינשטיין, המתופף מאיר ישראל, וכן שלושת יוצאי להקת כוורת: יוני רכטר, אלון אולארצ'יק ויצחק קלפטר.
שיתוף הפעולה המחודש בין איינשטיין לגבריאלוב נמשך באלבום נוסף, "על גבול האור", שיצא בסוף 1987 וכלל את הלהיטים "עוּף גוזל" (איינשטיין/גבריאלוב), "שיר השיירה" (עלי מוהר על פי לחן עממי יווני) ו"עיתונאי קטן" (איינשטיין/גבריאלוב). השיר "עוף גוזל" הפך ללהיט גדול, ולאחד משיריו המוכרים ביותר של איינשטיין. בשיר "שיר השיירה" התארחו המוזיקאי יהודה פוליקר והכנר מירל רזניק.
בשנת 1988 הקליט איינשטיין אלבום מחווה לידידו של אביו, השחקן והמשורר אברהם חלפי. האלבום "משירי אברהם חלפי" יצא באוגוסט 1988 וכלל בין היתר את לחניו של יוני רכטר לשירים "סתיו יהודי", "צער לך", ששר איינשטיין בדואט עם יהודית רביץ, וכן גרסה חדשה לשיר "עטור מצחך", הדומה לזו שהוקלטה עשור קודם. גם בגרסה זו שיתף פעולה עם רכטר שהלחין, ועם יהודית רביץ וקורין אלאל בקולות. באלבום נכלל גם לחנו של מיקי גבריאלוב לשירו של חלפי "השיר על התוכי יוסי", שהופיע קודם באלבום "אוהב להיות בבית".
בדצמבר 1989 הוציא איינשטיין אלבום שירי ילדים בשם "הייתי פעם ילד", ובו תריסר שירים שהלחין המוזיקאי יוני רכטר. בין הבולטים בשירי האלבום "אדון שוקו", "כמה שרציתי כלב", "קילפתי תפוז", "הצריך הזה", "גברת עם סלים", ששרו איינשטיין ורכטר בסגנון שידור משחק כדורגל, ו"שבת בבוקר".
שנות התשעים
ב־1990 הקליט איינשטיין שני שירים בעיבוד והפקה של יוני רכטר, שיצאו על גבי תקליטי שדרים. הראשון היה גרסה מחודשת לשירו "פראג" והשני שיר שהלחין רכטר על פי מילים של עלי מוהר בשם "ואלה שמות", שהורכב כולו משמות שחקני כדורגל שהשתתפו בגביע העולם בכדורגל באותה שנה.
באותה שנה יצר איינשטיין את קלטת שירי הילדים "כמו גדולים". הקלטת יצאה לאור בינואר 1991 והורכבה משירי ילדים שונים ששר איינשטיין לצד קטעי קישור בתסריט של איינשטיין, צבי שיסל ודוד גורפינקל. מרבית השירים בקלטת היו מאלבומו של איינשטיין "הייתי פעם ילד", וחלקם מאלבומיו הקודמים.
בשנת 1992 יצר איינשטיין יחד עם צבי שיסל ומוני מושונוב את הסרט הפארודי "כבלים", שעסק בשידורי הטלוויזיה בכבלים בישראל, שתפסו תאוצה באותן שנים. לאורך הסרט משודרים קליפים רבים לשיריו של איינשטיין, בעיקר מאלבומיו משנות השמונים.
ב־1993 הוציא קלטת המשך ל"כמו גדולים" בשם "כמו גדולים 2". היא הורכבה משירים מהאלבום "האריה, היונה ותרנגולת כחולה" ומשירי ילדים ישנים יותר של איינשטיין. שיר אחד בקלטת נוצר עבורה: השיר "אמרו לו", שכתב עלי מוהר על פי לחן השיר האיטלקי "Azzurro"(לחן: פאולו קונטה). את התסריט לקטעי הקישור כתבו איינשטיין, צבי שיסל ומוני מושונוב.
בספטמבר 1993 יצא אלבום אוסף של איינשטיין בשם "אוסף", שכלל שירים מ־1983 עד 1993. אחדים מהם הוקלטו בשנים שקדמו לאלבום ולא נכללו באלבומי האולפן של איינשטיין: "ואלה שמות", "פראג", "אמרו לו" והשירים "Toi" ו"ים אדוניי" מתוך הסרט "כבלים". עוד ב-1993 השתתף איינשטיין בקמפיין פרסומי של בנק הפועלים.
במרץ 1995 יצא אלבומו של איינשטיין "יש בי אהבה", בשיתוף שם טוב לוי. בין השירים הבולטים באלבום היו "סע לאט ב'" (איינשטיין/לוי), שנכתב כהמשך לשירו "סע לאט", "יש בי אהבה" (ארקדי דוכין), "אותך" (איינשטיין/לוי), "בגללך" (מיכה שטרית/דוכין) והקלטה מחודשת לשיר "לבכות לך" בעיבוד משותף של לוי ויוני רכטר.
בסוף 1995, לאחר רצח יצחק רבין, הקליט איינשטיין את השיר "זה פתאום נפל עליה", שכתב הוא עצמו והלחין שם טוב לוי. השיר נכלל באלבום "שלום, חבר", שיצא זמן קצר לאחר הרצח.
במרץ 1996 הוציא איינשטיין אלבום נוסף עם שם טוב לוי, "קצת לקחת חזרה", שכלל ברובו שירים ישנים בעיבודים חדשים. בין השירים באלבום היו "ליפא העגלון" ו"אדוני השופט" ששר איינשטיין במסגרת בצל ירוק, "אהבת פועלי בניין" ששר במסגרת שלישיית גשר הירקון, ו"דון קישוט" ו"שיר של אחרי מלחמה" ששר במקור באלבום "יסמין". חלק מהשירים נכללו שנתיים קודם לכן בקלטת "ארץ ישראל הישנה והטובה". שיר אחד חדש נוצר במיוחד עבור האלבום, והוא לחנה של לאה שבת לשירו של נתן אלתרמן "המשתה".
שיתוף הפעולה עם שם טוב לוי נמשך באלבומו הבא של איינשטיין, "לאן פרחו הפרפרים", שיצא ביולי 1997. לוי הלחין חמישה משירי האלבום, ובהם "אצבעות שוקולד" שכתב אהוד מנור והשירים "אהבה ממבט ראשון" ושיר הנושא שכתב איינשטיין. המלחינים האחרים באלבום היו יהודה פוליקר, שהלחין את "אח מילת מפתח" (אהוד מנור) ו"האור בקצה" (יעקב גלעד ופוליקר), שלום חנוך, שהלחין את "שלום חבר", שכתב יעקב רוטבליט לזכר יצחק רבין, עוזי חיטמן, שכתב והלחין לאלבום את "עכשיו התור לאהבה" וברי סחרוף, שהלחין את השיר "קשה לכתוב דמעות" למילים של אילן גולדהירש.
בשנת 1999 חזר איינשטיין לשתף פעולה עם שלום חנוך, באלבום המשותף "מוסקט". האלבום יצא באוגוסט 1999, ובין השירים הבולטים בו היו "כל אחד רוצה", שבו השתתף חנוך בשירה, "גיטרה וכינור" ו"שמור על עצמך". על עיבודי השירים היו אחראים חנוך, משה לוי ואמיר צורף.
העשור הראשון של המאה ה-21
ב-2000 הקליט איינשטיין עם אביב גפן את הדואט "יומן מסע", שיר הנושא באלבומו של גפן "יומן מסע". השיר היה לאחד הלהיטים הבולטים באלבום. באותה שנה כתב וביצע את השיר "אדומה שלי", ללחן של מיכה שטרית, לרגל זכייתה של הפועל תל אביב, קבוצתו האהודה, בדאבל. עוד באותה שנה, העניק ריאיון טלוויזיוני נדיר ליאיר לפיד בתוכנית הבכורה של "יאיר לפיד" בערוץ 2. הריאיון עמו הוקלט מראש ללא קהל, בניגוד לפורמט התוכנית אשר רובה שודרה בשידור חי בנוכחות קהל באולפן. במהלך הריאיון נשמעו תגובות הקהל באולפן בעת שהוקרנה לו הקלטת הריאיון.
יצירת השיר "אדומה שלי" הייתה התחלתו של שיתוף הפעולה בין איינשטיין למיכה שטרית. בינואר 2001, זמן קצר לפני הבחירות לראשות הממשלה, הוציאו את הסינגל המשותף "פרנצ'סקה פוליטיקה". השיר יצא כסינגל בלבד, ולא נכלל באלבום אולפן של איינשטיין. בחודש מאי יצא הסינגל "ואת חוזרת לשלכת", שהלחין שטרית על פי מילים של יעקב רוטבליט. בסוף אותה שנה הוציא כסינגלים שני שירים שהלחין ארקדי דוכין: "שחורה שלי", שכתב איינשטיין, ו"זה אני", שכתב דוכין. שירים אלו נכללו באלבומו של איינשטיין "שמש רטובה", שראה אור בפברואר 2002. שטרית הלחין חמישה שירים באלבום, ובעיבודי השירים השתתפו מוזיקאים רבים. האלבום נמכר בכ־15 אלף עותקים בתוך חודשיים.
באוגוסט באותה שנה הגיש איינשטיין תביעה אזרחית נגד המפיק והאמרגן מיכאל תפוח, שעמו עבד במשך 24 שנים. תביעה זו הולידה מערכת השמצות והכפשות הדדיות, וחשפה מערכת יחסים עכורה שפרצה בין השניים, שהיו ידידים וחברי נפש. בכתב התביעה נטען כי איינשטיין נוצל על ידי אמרגנו, שחי כביכול על חשבון רווחיו העצומים של הזמר. האמרגן, בכתב ההגנה, טען כי איינשטיין דווקא הרוויח ממון רב, והציג את עצם הגשת התביעה כחלק מבעיותיו האישיות של הזמר כ"אדם תלותי ומפונק". הסכסוך הסתיים בשנת 2009 בהסכם גישור.
בסוף 2002 החל איינשטיין בעבודה על אלבום חדש, והוציא כסינגל את השיר "חמלה", שהלחין ארקדי דוכין על פי מילים של איינשטיין. העבודה על האלבום נמשכה כשנה, ובאוקטובר 2003 יצא הסינגל "בואנס נוצ'ס", שכתב איינשטיין והלחין ברי סחרוף. בנובמבר 2003 יצא הסינגל "מילים מילים", שכתב יעקב רוטבליט והלחין פיטר רוט. בדצמבר 2003 הוציאה חברת NMC אוסף הכולל 38 שירים בשם "המיטב" הכולל ביצועים חיים ואף ביצועים שלא ראו אור. לאחר יציאת האוסף התברר כי האלבום יצא ללא ידיעתו של איינשטיין, שכעס על החברה איתה עבר 25 שנים. איינשטיין טען בתקשורת כי החברה הוציאה את אוסף זה כ"נקמה" על כך שעבר לחברה המתחרה הד ארצי איתה בחר הוציא את האלבום "שתי גיטרות בס תופים" וזאת לאחר שNMC חלקה על הקו האומנותי שבו בחר איינשטיין. בתגובה החליטה החברה להפסיק לשווק ולמכור את האוסף והודיעה על גניזתו של האוסף בדצמבר 2003, מה שהפך אותו לפריט לאספנים בלבד. האלבום "שתי גיטרות בס תופים", יצא ב־22 בינואר 2004. השיר "חמלה" נכלל באלבום בגרסה שונה מזו שיצאה בסינגל. לצד "בואנס נוצ'ס" נכללו באלבום עוד כמה לחנים של ברי סחרוף, ובהם שיר הנושא, "תודה אנשים טובים" ושירה של לאה גולדברג "תוף בודד", שאותו הקליט איינשטיין בעבר בלחן שונה. יהודה פוליקר הלחין עבור האלבום את השיר "זה לא בדיוק געגוע", שכתב איינשטיין בהתבסס על זכרונות מתקופת ילדותו. שיר זה זכה גם לקליפ, שבו שולבו באנימציה ממוחשבת צילום של איינשטיין עם תמונות עבר שלו. כמו כן נכללה באלבום גרסתם של איינשטיין ורוני אלטר לשירו של בני ברמן "פרידת מלח", שנקראה באלבום "פנסי העיר דולקים עדיין".
ב־6 בפברואר 2005 הוכרז על זכייתו של איינשטיין בפרס אקו"ם על מפעל חיים בפזמונאות העברית. באותה שנה החל בעבודה על אלבום משותף עם המוזיקאי פיטר רוט, ובחודש אוגוסט הוציא סינגל ראשון מהאלבום, "משהו טוב", שהלחין רוט למילים של דן תורן. באוקטובר יצא הסינגל השני, "פרידה קצרה", שכתב והלחין יהלי סובול. האלבום המלא יצא ב-3 בינואר 2006, ביום הולדתו ה-67 של איינשטיין, ונקרא "רגעים". האלבום התאפיין בעיקר בשירים שקטים ונוגים כמו "פרידה קצרה" וגרסה מחודשת לשירו של שמוליק צ'יזיק "אף אחד לא מזיל דמעה", אך נכלל בו גם שיר הומוריסטי בשם "אחד עשר מטר". רוט הלחין את רוב שירי האלבום, ועיבד את כולם עם המוזיקאי אלדד גואטה. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב כעשר שנים לאחר יציאתו.
בחודש יציאת האלבום "רגעים" קיבל איינשטיין פרס מיוחד על תרומה רבת שנים למוזיקה הישראלית בטקס פרסי עמ"י של ערוץ 24. באותה שנה הופיע איינשטיין באולפן ליגת האלופות המשודר בערוץ הספורט, דבר הנחשב נדיר במיוחד. איינשטיין שר את שירו "אחד עשר מטר".
בסוף אוגוסט 2006 יצא הספר "זו אותה האהבה/ביוגרפיה בראשי פרקים" בעריכת עלי מוהר. הספר, המבוסס על עשרות שעות שיחה בין מוהר לאיינשטיין, מביא אנקדוטות מחייו של איינשטיין, המיטב של שיריו (אלה שכתב ואלה שביצע), מילים של מערכונים מיתולוגיים ודיאלוגים מסרטים, תמונות, פוסטרים, עטיפות של תקליטים ומאמר פותח של עלי מוהר, המנסה לפצח של "סוד קסמו של הקול של אריק איינשטיין". את הספר מלווה תקליטור, המכיל חלקים נבחרים מהשיחות שערכו השניים בליווי נגינת פסנתר של יוני רכטר. באותה שנה הקליט דואט עם דוד ד'אור לשירו של יהודה עמיחי "אהבנו כאן" שהלחין ד'אור והופיע באלבומו "כמו הרוח".
שותפו המוזיקלי הבא של איינשטיין היה גיא בוקאטי. באוקטובר 2006 יצא כסינגל שירם המשותף הראשון, "רגע לפני", שהלחין בוקאטי למילים של יעקב רוטבליט. לאורך 2007 הוציאו איינשטיין ובוקאטי כמה סינגלים נוספים, וב־6 בספטמבר 2007 יצא אלבומם המשותף, שנקרא "כל הטוב שבעולם". פרט ל"רגע לפני", בוקאטי כתב והלחין את כל השירים באלבום. שיר אחד, "רוקד את הטנגו לבד", כתב במשותף עם איינשטיין. את השירים עיבדו בוקאטי ועדי גולדשטיין. בין השירים הבולטים באלבום היו "שוב אותו העצב", "איפה שלא תהיי" ו"פה אצלנו". אלבום זה הפך לאלבום האולפן האחרון שהוציא איינשטיין במהלך חייו.
במסגרת חגיגות השישים למדינת ישראל נבחר איינשטיין ל"זמר השישים" בהצבעה שערכו הערוץ הראשון ורשת גימל. לקראת יום הולדתו ה-70 של איינשטיין, בדצמבר 2008, ייחדו לו אמצעי תקשורת רבים כתבות מיוחדות. מוספי התרבות "גלריה" של עיתון הארץ ו"7 לילות" של ידיעות אחרונות הקדישו את גיליונותיהם לאיינשטיין, וכללו מאמרים הסוקרים את דרכו האמנותית וכן התרשמויות אישיות של כותבים רבים. כמו כן הקדישו לו תחנות הרדיו ימי שידורים מיוחדים עם שיריו.
העשור השני של המאה ה-21
בשנת 2010 היה איינשטיין האמן המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל, לפי נתוני אקו"ם. עוד בשנה זו העניק איינשטיין ריאיון טלוויזיוני נדיר בתוכנית הטלוויזיה "זו אותה האהבה", לרגל הפצת הסרט "כבלים" על גבי DVD. בתוכנית שביים והגיש גורי אלפי ושודרה בערוץ 2 התראיין איינשטיין עם מוני מושונוב וצבי שיסל.
ב־6 באפריל 2011 יצא אלבום אוסף של איינשטיין בשם "שר יצחק קלפטר", המסכם את שיתוף הפעולה בינו לבין יצחק קלפטר. האלבום כלל שיר אחד חדש בשם "מעבדות לחירות", שכתב יעקב רוטבליט והלחינו יצחק קלפטר וגיא בוקאטי, וכן גרסה מחודשת של איינשטיין לשירו של קלפטר "צליל מכוון". באותה שנה יצא אלבומו של המתופף מאיר ישראל "יש ימים", ובו דואט של ישראל ואיינשטיין בשם "אולי את לא יודעת (Love you)". השיר הוקלט כבר ב־2004 אך נזנח, ואיינשטיין הקליט אותו לבדו לאלבומו "רגעים" משנת 2006. לאלבום "יש ימים" השלים ישראל את עריכת השיר בגרסת הדואט עם איינשטיין.
ב-18 באוקטובר 2011 הוציא איינשטיין את השיר "עכשיו כשאתה כאן", שכתב והלחין גיא בוקאטי לרגל חזרתו של החייל החטוף גלעד שליט. ב־7 בפברואר 2012 יצא לאור בסינגל דואט של איינשטיין ושלמה ארצי בשם "חוזרים הביתה", שכתב והלחין ארצי. שיתוף הפעולה בין איינשטיין לארצי, הנחשבים לשניים מהבולטים בזמרים בישראל, זכה לעניין רב בכלי התקשורת. השיר היה לשיר הפותח את אלבומו של ארצי "אושר אקספרס".
בנובמבר 2013 נודע כי איינשטיין יחל לכתוב טור חדש במעריב, ומספר שעות לפני מותו סיים לכתוב את הטור הראשון. הטור המלא התפרסם במהדורה מיוחדת לזכרו.
מותו
ב-26 בנובמבר 2013 בשעות הערב נפטר איינשטיין בבית החולים איכילוב בתל אביב, לאחר שהתגלתה בגופו מפרצת באבי העורקים, שהובילה לדימום פנימי כבד, דבר שהביא למותו בגיל 74. מנהל בית החולים, פרופסור גבי ברבש, בישר לכלי התקשורת על מותו של איינשטיין באומרו: "אין מי שישיר לנו יותר".
מותו של איינשטיין הכה באבל ובתדהמה את הציבור הישראלי ובפרט את תעשיית התרבות הישראלית. למחרת פטירתו, בשעות הצהריים, הוצב ארונו בכיכר רבין בתל אביב, ונערך לו טקס אשכבה. עשרות אלפים מאוהביו באו לחלוק לו כבוד אחרון, בטקס שרו חבריו המוזיקאים שלום חנוך וקורין אלאל, ונשאו דברים ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, ראש עיריית תל אביב רון חולדאי, השחקנים וידידיו הקרובים מוני מושונוב ושלמה וישינסקי וכן שרת התרבות והספורט לימור לבנת.
אריק איינשטיין הובא למנוחות בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. בטקס הלוויה ספד לו חברו ומחותנו, הרב אורי זוהר.
ב-26 בפברואר 2014, שלושה חודשים אחרי מותו, יצא הסינגל "אדם בחדרו", שהלחין גיא בוקאטי למילים של אברהם חלפי. השיר נכלל בהוצאה המחודשת של האלבום "משירי אברהם חלפי", שיצאה ב-11 במרץ 2014. למהדורה זו נוספו גם שני שירים שהלחין יוני רכטר והקליט איינשטיין בשנות התשעים: "ולמות" ו"על ענף", ועוד שני שירים שהקליט איינשטיין זמן קצר לפני מותו: "נותרו שנים ספורות" בלחן של בוקאטי ו"אימי" בלחן של עומר קליין. עוד נכללו בה שירים של חלפי ששר איינשטיין באלבומיו האחרים.
ב-29 באוגוסט 2014 יצא האלבום "ריח של ים" של מיקי גבריאלוב, שאת אחת הרצועות בו, "הנך יפה רעייתי", שר גבריאלוב בדואט עם איינשטיין. השיר הוקלט כסקיצה כמה חודשים לפני מותו של איינשטיין, כחלק מעבודה משותפת חדשה של איינשטיין וגבריאלוב.
לציון ארבע שנים למותו של איינשטיין עלתה לשידור סדרה תיעודית בשם "שיר אהבה סטנדרטי", הסוקרת את חייו ופועלו. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית סדרת התעודה.
עם פטירתו של איינשטיין הוחל במפעל להוצאת אלבומיו מהשנים 1969–1978 שיצאו בחברת פונודור (פונוקול) מחדש בסאונד משופר. העבודה על האלבומים הובילה לאיתור וטיפול בשירים נוספים שלא נכללו באלבומיו של איינשטיין. מתוך שירים אלה ליקט יואב קוטנר 21 שנכללו באלבום האוסף ועוד לא אמרתי הכל שיצא ביולי 2018 במסגרת פרסום המארז החגיגי "שיר שחלמתי". גולת הכותרת של האוסף החדש היה שיר שהקליט איינשטיין ב־1976 בשם "ועוד לא אמרתי הכל". השיר נוצר בתקופה שעבד איינשטיין עם אבנר קנר, שהלחין ועיבד את השיר למילותיו של המשורר נתן זך. השיר תוכנן להיות חלק מהאלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'" ואף יצא כתקליט שדרים, אך נגנז.
הנצחתו
לאחר מותו של איינשטיין הציבה עיריית תל אביב-יפו לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב חובבי ציון 40 בתל אביב. בשנת 2013 יזמה שרת התרבות והספורט לימור לבנת את פרס אריק איינשטיין, שנועד להביע הוקרה והערכה לאמנים ותיקים ומובילים בתחומם על תרומתם החשובה לתרבות הישראלית לאורך השנים.
באוגוסט 2020 הוסב שמו של המרכז הקהילתי ברחוב דב הוז במרכז תל אביב ל"מרכז הקהילה אריק איינשטיין". מיקומו של המרכז הקהילתי הוא בסמיכות לתחנות חייו המרכזיות של איינשטיין: רחוב גורדון בו גדל, בית הספר א.ד. גורדון בו התחנך, תיאטרון "האהל" בו שיחק אביו, ורחוב חובבי ציון בו התגורר עד מותו.
מאפייני יצירתו וזמרתו
איינשטיין ניחן בקול בריטון. לאורך רוב שנות קריירת הזמרה שלו, וכן בעת ששיחק בתיאטרון, הגה איינשטיין את העיצור ר|ר' כלשוני. רק בסוף שנות התשעים החל להגות את העיצור כגרוני, כמקובל בחברה הישראלית היום. בהשפעת סגנון הבלוז, שר איינשטיין את רוב שיריו בטון מחויך, גם כשאינם עוסקים בנושאים שמחים. רבים התייחסו לייחוד בגון קולו של איינשטיין ותיארו אותו כייחודי וקל להבחנה, כחד-פעמי, עמוק, חם, מלטף.
בשנות הקריירה הראשונות שלו לא כתב איינשטיין את שיריו בעצמו, ובאלבום הסולו הראשון שהוציא, "שר בשבילך", לא היה מעורב ביצירה. השיר הראשון שכתב, כשהיה בן 28, הוא "כל השבוע לך" שהלחין שמוליק קראוס. "כל השבוע לך" ו"אז מה" היו שני השירים הראשונים פרי עטו, והם התפרסמו באלבומם של החלונות הגבוהים. כשנשאל מדוע לא כתב לפני כן, ענה "הייתי מאוד חסר ביטחון ולא הרגשתי משורר מקצועי". באלבומיו הבאים כבר היה מעורב יותר ביצירה, והחל לכתוב את המילים לרבים משיריו. בין שיריו המפורסמים, שגם כתב את מילותיהם: "אני ואתה", "סע לאט", "הימים הארוכים העצובים", "כתבו עליו בעיתון", "אני אוהב לישון", "שיר של אחרי מלחמה", "סן פרנסיסקו על המים", "יושב על הגדר", "שביר", "פסק זמן", "עוד ניפגש", "אוהב להיות בבית", "עוף גוזל", "שמור על עצמך", "זה לא בדיוק געגוע", "עוד יהיה" ועוד. באלבומו "שביר" משנת 1983 כתב את כל השירים, ובאלבומו "פסק זמן" שיצא כעבור שנה כתב את כל השירים למעט אחד. בשנות הקריירה האחרונות שלו מיעט לכתוב שירים, ושני אלבומיו האחרונים, "רגעים" ו"כל הטוב שבעולם", מורכבים ברובם משירים שכתבו אחרים. איינשטיין גם הלחין מעט שירים, רובם לאלבום הילדים "שירי ילדים", שהוציא ב-1971. מהשירים שהלחין המיועדים לקהל הבוגר מוכרים "אבישג" מהאלבום "פלסטלינה" ו"עוד יהיה" מהאלבום "האהבה פנים רבות לה". את שיריו המולחנים תיאר איינשטיין "זה היה נחמד, אבל לא סיכן את מוצרט".
מאז תאונת הדרכים שעבר ב-1982 הוא לא הופיע בפני קהל, חרף הביקוש הרב לכך וסכומי הכסף הגדולים שהוצעו לו. בראיון משנות ה-90 למבקר המוזיקה יואב קוטנר תיאר איינשטיין את סיבת הפסקתו להופיע: "אני לא בנוי לזה, זה לא האופי שלי. אני עכשיו יושב איתך בראיון מול שמונה-עשרה אנשים ורע לי, תיאר לך שזה יהיה אל מול 3,000 איש, אני מתייבש".
מוטיבים בשיריו
שירים רבים שכתב איינשטיין עוסקים בזיכרונות ילדותו מהעיר תל אביב, כ"מכבי הישן", "אני מתגעגע אבא", "זה לא בדיוק געגוע", "תל אביב, גדות הירקון, 1950" ו"תמיד זה הים". מוטיב בולט נוסף בשיריו הוא האכזבה ממצב החברה הישראלית, המבוטאת בשירים כ"עיתונאי קטן שלי", "יושב מול הנייר", "כתבו עליו בעיתון", "לאן פרחו הפרפרים" ו"בואנס נוצ'יס". מנגד נהג איינשטיין לכתוב ולבצע גם שירים אופטימיים, כ"אני ואתה", "מנסה לראות את הדברים הטובים", "לטפטף טיפה" ו"האור בקצה". איינשטיין היה חובב ספורט מושבע, ונודע במיוחד כאוהד ותיק ונאמן של הפועל תל אביב (ואף שיחק בקבוצת הכדורסל שלה), המוזכרת בכמה משיריו הידועים, דוגמת "היה לנו טוב, נהיה לנו רע", "אמרו לו", "סע לאט" ו"סע לאט ב'". איינשטיין אף כתב את המילים לשיר האליפות של הקבוצה בשנת 2000, "אדומה שלי". כמו כן הקליט לכבוד מונדיאל 1990 את השיר "ואלה שמות" (עלי מוהר/יוני רכטר), המורכב כולו משמות של כדורגלנים. שיר נוסף שלו העוסק בכדורגל הוא "אחד עשר מטר" (יעקב רוטבליט/פיטר רוט), המתאר בדרך הומוריסטית החמצת בעיטת עונשין במשחק כדורגל. איינשטיין ניחן בזיכרון פנומנלי בנוגע לעובדות ספורט טריוויאליות, בעיקר בענפי האתלטיקה, כדורסל, כדורגל ושחייה. לאורך השנים כתב איינשטיין טורים במוספי הספורט של ידיעות אחרונות ומעריב, לרוב לקראת או לאחר אירוע ספורטיבי גדול או הישג בולט של הפועל תל אביב.
רבים משיריו של איינשטיין מוגדרים כשירי ילדים, הן באלבומיו לקהל הבוגר יותר והן באלבומים שיועדו באופן ישיר לילדים. איינשטיין הוציא בסך הכול חמישה אלבומים של שירי ילדים, ובהם שירים שזכו להצלחה גם בקרב הקהל הבוגר, כ"אדון שוקו" ו"שבת בבוקר". כמו כן הוציא בתחילת שנות התשעים שתי קלטות וידאו לילדים, "כמו גדולים" ו"כמו גדולים 2". מקומם של שירי ילדים לא נפקד גם מאלבומיו לקהל הבוגר, ובין היתר נכללו בהם שירים כ"האדון הרופא" "מכופף הבננות" ו"רוח רוח" (ב"מזל גדי") או "מה עושות האיילות" (ב"האהבה פנים רבות לה").
שיתופי פעולה בולטים
איינשטיין כמעט ולא הלחין את שיריו בעצמו, וברוב אלבומיו נהג לשתף פעולה עם מוזיקאי מרכזי אחד, שהלחין ועיבד את רוב השירים באלבום. כבר ב־1970, לאחר שני אלבומים משותפים עם שלום חנוך, סיפר שזוהי שיטת העבודה המועדפת עליו, כיוון שכך נוצר אלבום מגובש יותר ומפוזר פחות. כמעט בכל האלבומים שבהם נעשה שיתוף פעולה כזה קיבל המוזיקאי קרדיט לצידו של איינשטיין על גבי עטיפת האלבום. המוזיקאי הראשון שקיבל קרדיט כזה הוא שלום חנוך, באלבומיו המשותפים עם איינשטיין "שבלול" ו"פלסטלינה" מ-1970. שנתיים קודם לכן הלחין חנוך את כל שירי אלבומו של איינשטיין "מזל גדי". חנוך ואיינשטיין הוציאו אלבום משותף אחד נוסף, "מוסקט" ב-1999, וכן אלבום הופעה ב-1979.
שיתוף פעולה בולט נוסף של איינשטיין היה עם המוזיקאי מיקי גבריאלוב, שהתחיל באלבומם המשותף "בדשא אצל אביגדור" מ-1971. אלבומים נוספים שבהם איינשטיין שיתף פעולה עם גבריאלוב היו "סע לאט" (1974), "חמוש במשקפיים" (1980), "אוהב להיות בבית" (1986) ו"על גבול האור" (1987). גבריאלוב הלחין גם מספר שירים לאלבומיו של איינשטיין שבהם לא היה השותף המרכזי ליצירה, כמו "אמא אדמה" עבור האלבום "יסמין".
המוזיקאי שאיתו איינשטיין הוציא את מספר האלבומים הרב ביותר הוא שם טוב לוי, שהיה המעבד המרכזי בשבעה מאלבומיו. שיתוף הפעולה ביניהם החל באלבום "יסמין", שבו נכללו שניים מלחניו של לוי. בהמשך שנות השבעים הפיק לוי מספר אלבומים של איינשטיין שהורכבו בעיקר מגרסאות כיסוי, כמו "ארץ ישראל הישנה והטובה" או אלבום שירי הילדים "ילדים". אלבומם הראשון שבו היה לוי המלחין העיקרי היה "פסק זמן", שיצא ב-1984. כעבור שנה הוציאו איינשטיין ולוי אלבום משותף נוסף, "תוצרת הארץ", ובשנות התשעים הפיק לוי שני אלבומים נוספים של איינשטיין: "יש בי אהבה" (1995) ו"לאן פרחו הפרפרים" (1997).
עם המוזיקאי יוני רכטר הוציא איינשטיין ארבעה אלבומי אולפן, וכן אלבום הופעה אחד. הראשון שבהם היה "האהבה פנים רבות לה", שיצא ב-1976. מאוחר יותר הלחין רכטר מספר שירים לאלבומיו של איינשטיין, ובהם "עטור מצחך", שנחשב לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר. איינשטיין ורכטר שבו לשיתוף פעולה מלא בסוף שנות השמונים, באלבום "משירי אברהם חלפי" ובאלבומי הילדים "הייתי פעם ילד" ו"האריה, היונה ותרנגולת כחולה".
בתחילת שנות השמונים הוציא איינשטיין שני אלבומים משותפים עם יצחק קלפטר, "יושב על הגדר" ו"שביר". קלפטר גם ניגן בגיטרה ברוב אלבומיו של איינשטיין בשנות השמונים והתשעים, וכן כתב והלחין עבורם מספר שירים. שיתוף הפעולה ביניהם אף סוכם באלבום אוסף של איינשטיין בשם "שר יצחק קלפטר".
בשנת 2005 הוציא איינשטיין אלבום משותף עם פיטר רוט בשם "רגעים". החל מ-2006 שיתף איינשטיין פעולה עם המוזיקאי גיא בוקאטי. בוקאטי הלחין את כל שירי אלבומו האחרון של איינשטיין "כל הטוב שבעולם" מ-2007, וכן מספר שירים נוספים שנכללו רק על גבי אלבומי אוסף של איינשטיין שיצאו מאז או יצאו ישירות לרדיו כסינגלים.
הפזמונאי הבולט ביותר שעמו שיתף איינשטיין פעולה הוא יעקב רוטבליט, שכתב בין היתר את רוב שירי אלבומו של איינשטיין "בדשא אצל אביגדור", ובהם להיטים כ"צא מזה" ו"אני רואה אותה בדרך לגימנסיה". על השירים המפורסמים הנוספים שכתב רוטבליט לאיינשטיין נמנים "כמה טוב שבאת הביתה", "אמא אדמה" ו"שלום חבר". פזמונאי נוסף שאתו הרבה איינשטיין לשתף פעולה היה יהונתן גפן. עם שיריו המוכרים של גפן שהקליט איינשטיין נמנים "כשאת בוכה את לא יפה", "דון קישוט" ו"גן של שושנים". שיריו של גפן תפסו חלק נכבד גם באלבומי הילדים של איינשטיין, ובהם "כמה שרציתי כלב" ו"הצריך הזה".
ברבים מאלבומיו שר איינשטיין שירי משוררים. על הבולטים שבשירי המשוררים שביצע נמנים "ערב מול הגלעד", "תוף בודד" ו"מה עושות האיילות" של לאה גולדברג, "יצאנו אט", "דודו", "הן אפשר" ו"רותי" של חיים חפר, "היא יושבה לחלון" ו"הכניסיני תחת כנפך" של חיים נחמן ביאליק ו"פגישה לאין קץ", "מבלי להפריע", "תוצרת הארץ" ו"סיום" של נתן אלתרמן. ב-1988 הוציא אלבום מיוחד עם שירים של המשורר אברהם חלפי, בשיתוף עם יוני רכטר שהלחין חלק מהשירים בו. באלבום מופיעים שירים כ"עטור מצחך", "שיר על יונה בחלוני", "צער לך" ו"שיר על התוכי יוסי". גם אלבומו "תוצרת הארץ" מורכב כמעט כולו משירי משוררים, רובם של נתן אלתרמן.
דמותו כשחקן
איינשטיין לא הרבה להופיע כשחקן, אך בסרטים שבהם השתתף בלט בכישרון המשחק שלו. מבקרים רבים ציינו לטובה את הנוכחות הכריזמטית של איינשטיין בסרטיו, אותה נוכחות שאפיינה גם את שיריו.
מאפיין בולט במשחקו של איינשטיין היה כישרון החיקוי שלו, שבלט אצלו כבר מנעוריו. במהלך הקריירה נתן ביטוי לכך בעיקר בחיקוי דמויות לאומיות ומִבְטָאִים של יוצאי גלויות ודוברי שפות שונות. במערכונים "העולים החדשים" ו"חידון התנ"ך", למשל, חיקה מבטאים שונים וגם אנשים מסוימים (כמו יו"ר ועדת השופטים בחידוני התנ"ך הראשונים ד"ר ברוך בן-יהודה או חתן התנ"ך העולמי השני יחיא אלשיך). במערכון "שונות", הכלול באלבום "שבלול", חיקה איינשטיין מנהיגים, אמנים וסמלי תרבות מהעשורים הראשונים למדינה, כמו דוד בן-גוריון, גולדה מאיר, השחקנים יוסי ידין, שמואל רודנסקי ושמוליק סגל, הזמר שמשון בר-נוי, הסופר והעיתונאי דן בן אמוץ והחידונאי והשדרן שמוליק רוזן. גם בסרטים כמו גדולים או כבלים גילם דמיות שונות כגון קשיש איטלקי או קשיש שמחכה לאוטובוס שיגיע
משפחתו
במאי 1963 נישא לאלונה, בתו של גדעון שוחט (גדע), מראשוני הטייסים של חיל האוויר הישראלי, ונכדתם של ישראל ומניה שוחט. מנישואים אלה נולדה ב-1964 בתם הבכורה שירי. ב-1967 התגרשו בני הזוג, וב-1968 שבו ונישאו בשנית. בנישואים אלה נולדה ב-1971 בתם השנייה יסמין, שעל שמה נקרא אלבומו של איינשטיין מ-1972. גם נישואים אלה הסתיימו בגירושים. ב-2006 נפטרה אלונה ממחלת הסרטן.
שירי ויסמין, בנותיהם של אלונה ואריק איינשטיין, חזרו בתשובה ביחד עם אִמן בסוף שנות השבעים. לימים הן נישאו לשני בניו החוזרים בתשובה של אורי זוהר, אפרים פישל ושלום. החתונה הראשונה, זו של אפרים פישל ושירי, נערכה ב-6 במרץ 1985, ותועדה בסרטו הקצר של רנן שור "חתונה בירושלים", שפתח את פסטיבל הסרטים בחיפה ב-1985.
סימה אליהו הייתה בת זוגו השנייה של איינשטיין, במשך כארבעים שנה עד לפטירתו. היא שיחקה לצדו בסרט "מציצים", בו גילמה את אשתו מילי, ושיחקה לצדו גם בסרט השני בטרילוגיה התל אביבית, "עיניים גדולות". לזוג נולדו שני ילדים, אמיר ודינה, והמשפחה התגוררה ברחוב חובבי ציון בתל אביב.
נעים מאוד
נעים מאוד הוא סינגל של הזמר הישראלי סטפן לגר, אשר יצא לאור ב-18 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים D Music. השיר נכתב על ידי לגר, רון ביטון, לירז "סטטיק" רוסו וירדן "ג'ורדי" פלג, והופק על ידי האחרון.
רקע וכתיבה
באוקטובר 2020 פורסם סרטון באתר יוטיוב בו הרב רונן שאולוב מכנה את לגר "גוי מסריח", בעקבות השיר המשותף של לגר והזמר איתי לוי, "רק בנות", שספג ביקורות עקב תוכנו. לדבריו הגיב לגר כי "בן אדם במעמד כזה, שמלמד על דת ערכים עושה בדיוק ההפך ממה שהוא מציג". "נעים מאוד" נכתב בעקבות דבריו של שאולוב ועוסק בשוויון בין אנשים ומעביר ביקורת על גזענות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, אשר פורסם לצד הסינגל, בוים על ידי דורון סרי. בקליפ, שתואר על ידי גופי התקשורת כהומוריסטי, לגר מוצג בתור דמויות שונות המייצגות את החברה הישראלית, כשלבסוף חוזר להופיע בדמותו.
הצלחה
בשבוע הראשון לצאתו, הגיע השיר למקום הרביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט, עם 78 השמעות בתחנות הרדיו בישראל.
רחל גיל
רחל גיל (נולדה ב-1951) היא סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב בשנת 1951, ולמדה בבית הספר התיכון עירוני ט'. בוגרת הטכניון בחיפה בהנדסת בניין. גיל עבדה במקצוע זה וכן הרצתה בתחום.
החלה לפרסם את שיריה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בכתבי עת ספרותיים. למדה עריכה וספרות השוואתית והחלה לעבוד כעורכת. ב-1990 זכתה בפרס לשירה על שם רון אדלר. המחזה "פועלת זרה" פרי עטה זכה בפרס בתחרות של תיאטרון בית ליסין והועלה על בימת התיאטרון בשנת 2010.
גיל נשואה לחוקר הספרות פרופסור אברהם בלבן, והיא אם לבת ולבן. מתגוררת בתל אביב.
מירה אריאל
מירה אריאל היא פרופסור אמריטה בחוג לבלשנות באוניברסיטת תל אביב, המתמחה בפרגמטיקה ובחקר קוגניטיבי של השפה ושימושיה.
ביוגרפיה
בשנת 1976 סיימה לימודי תואר ראשון בספרות אנגלית ובבלשנות באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1978 סיימה לימודי תואר שני בבלשנות באוניברסיטת פנסילבניה בהנחיית הבלשנית האמריקאית אלן פרינס. התזה שלה עסקה בהבדלים הדקדוקיים והפרגמטיים בין מילות השעבוד העבריות "אשר" ו-"ש". בשנת 1986 סיימה לימודי תואר דוקטור בהנחיית אלן פרינס וטניה ריינהרט. הדיסרטציה שלה לדוקטורט עסקה בסימון פרגמטי של מידע נתון בשיח. המשיכה לפוסט דוקטורט באוניברסיטת לונדון.
לאורך השנים פרסמה מספר חיבורים משפיעים בתחומה, ובשנת 2010 הוציאה לאור ספר יסוד בשם "Defining Pragmatics", אשר מנסה לאתגר את ההגדרות המסורתיות של תחום הפרגמטיקה ואת גבולותיה. הספר יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
אריאל מלמדת בלשנות באוניברסיטת תל אביב משנת 1978. בשנת 1988 מונתה למרצה, בשנת 1992 עלתה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1998 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 2006 מונתה לפרופסור מן המניין. מאז שנת הלימודים תשע"ו מכהנת כראש החוג לבלשנות. בנוסף היא עומדת בראש התוכנית ללימודים קוגניטיביים של השפה ושימושיה במסגרת בית הספר למדעי התרבות, אשר מיועדת לתלמידי מחקר. היא בין הבלשנים הבודדים בישראל שגישתם פונקציונליסטית ולא גנרטיבית קלאסית.
ישראל גלילי (בלשניקוב)
ישראל גלילי (בלשניקוב) (1923 – 9 במרץ 1995) היה מפתח כלי נשק ישראלי, שהמפורסם בפיתוחיו הוא רובה הגליל.
גלילי, יליד ארץ ישראל, היה מראשוני התעשייה הצבאית, ועבד בה במשך 44 שנים.
במהלך שנות עבודתו היה שותף לפיתוח רובי הדרור והעוזי. במשותף עם יעקב ליאור, פותח על ידו ב-1968 רובה הגליל, שנקרא על שמו, ונכנס לשימוש סדיר ביחידות צה"ל בשנת 1974. עבור פיתוח הגליל זכו גלילי וליאור בפרס ביטחון ישראל לשנת 1973.
שנים רבות עמד גלילי בראש מחלקת הפיתוח, הרכבה וניסויים במפעלי הנשק של התעשייה הצבאית.
נפטר במרץ 1995.
ליאופולד שן
ליאופולד שן (באנגלית: Leopold Schen; יוני 1891 - דצמבר 1968) היה פעיל ציוני יהודי-בריטי, גזבר ונשיא קרן קיימת לישראל בבריטניה, ופעיל מרכזי לגיוס כספים עבור ייעור ורכישת קרקעות בארץ ישראל בתקופת היישוב. מייסדה של חברת "קרת בינוי ומשכנתאות בע"מ", ממקימיה של העיר קריית טבעון.
ראשית חייו
שן נולד בעיירה פרידריכשטאט שבמחוז קורלנד, ברוסיה למשפחה יהודית שעסקה במסחר בפשתן. קיבל חינוך מסורתי-ציוני, ומגיל צעיר היה פעיל בגיוס כספים עבור התנועה הציונית וכן בפעילויות חסד למען עניי הקהילה. בגיל 18 נשלח ללמוד בבית ספר מסחרי פרטי בריגה והחל להשתלב בעסקי המשפחה. במהלך מלחמת העולם הראשונה עם התקדמות הכוחות של הקיסרות הגרמנית לכיבוש המדינות הבלטיות, נאלצה משפחתו לנטוש את ביתם. שן נשלח עם אשתו הטרייה טינה לבריטניה, כדי להמשיך את עסקי המשפחה.
פעילות ציבורית
שן החל להתערות בחיי הקהילה היהודית ציונית של לונדון וגילה אהדה לחזונו של מכס נורדאו אבי רעיון יהדות השרירים. כמהגר בעצמו תמך שן בפליטים יהודים בבריטניה ושילב בעסקיו פליטים מבלגיה. בשנת 1917, לאחר מהפכת קרנסקי בעת שחתמו ממשלת בריטניה והממשלה הרוסית הזמנית על הסכם לפיו על כל אזרחי רוסיה בבריטניה בגיל הגיוס לחזור ולהתייצב לשירות צבאי ברוסיה, פעל שן להקמת 'ועדה רוסית מאוחדת לענייני השירות הצבאי' כסיוע למשפחות המגויסים שנותרו בבריטניה. במסגרת הוועדה יזם שן הקמת תת-וועדה צבאית אשר ריכזה את שמות המועמדים לגיוס וסייעה לחלצם מהצו בפטורים רפואיים. שן גם יזם הקמת וועדת נשים בראשותה של רוזה גינוסר במתן סיוע ותמיכה לנשות 800 כורי הפחם הליטאים שנשלחו לשורות המלחמה ברוסיה.
פעילות ציונית במסגרת קק"ל בריטניה - גזבר ויו"ר
שן הפך לדמות מוכרת בחוגים היהודים-ציוניים בבריטניה כפעיל ציבורי וכתורם כספים. בין השנים 1924–1925 שימש שן כגזבר קק"ל בריטניה, טרום תקופתו היה הסניף הבריטי במצב רעוע מבחינה ארגונית, שפוף מוראלית ובעל הכנסות ירודות מתרומות. במהלך תקופתו כגזבר הוכפלו הכנסות הסניף הבריטי. בסוף שנת 1925 התקדם לתפקיד היושב ראש במקביל לתפקידו כחבר בוועד המנהל של הפדרציה הציונית האנגלית אולם התפטר בשל חילוקי דעות בנוגע למדיניות הארגון בבריטניה.
ציר לקונגרס ה-15 וה-16
בעת שיו"ר קרן קיימת לישראל מנחם אוסישקין מנסה לשכנעו לחזור לראשות הארגון הבריטי, נעתר שן לבקשת חבריו להקים מפלגה עצמאית לקונגרס הציוני ה-15. שן הקים מפלגה עצמאית בשם 'הציונים העצמאיים' אשר התמקדה במבנה הארגוני - כלכלי של התנועה הציונית מצע המפלגה פורסם בג'ואיש כרוניקל:
"אנו 'הציונים העצמאיים' מאמינים כי הצורך הראשון שלנו מתוך ומחוץ לפלשתינה הוא במנהלה יעילה, מצוידת באנשים מוכשרים לסוג העבודה המסוימת אותה הם צריכים לעשות.[...] חייב להיות שיתוף פעולה קרוב בין המוסדות הכספיים השונים של התנועה הציונית, לפיכך יש לעשות איחוד וצמצום של המוסדות הכספיים כדי להבטיח התייעלות כספית. השיטה הנוכחית של תקצוב על ידי הקונגרס מתפקדת בחוסר יעילות. אנו מציעים להעביר את ההחלטה לגבי חלוקת התקציב להנהלה הציונית, שחבריה יהיו מחויבים לקונגרס הציוני בלבד ללא שייכות פוליטית. שיטת ההצבעה הנוכחית של שקל מענישה את רוב התורמים לקרנות הציוניות שלנו. לכן אנו תומכים להרחבת הזיכיון לכל תורם לקרן הציונית. בראש ובראשונה כדי להבטיח החזר הלוואות עלינו להבטיח את אמון הציבור. כדי לעשות כן המוסדות הכלכליים שלנו צריכים להיות במקום שיוכלו להחזיר את ההשקעה למשקיעים. החקלאות צריכה להמשיך להוות את הבסיס של המבנה הלאומי שלנו- אנו מאשרים את עיקרון הבעלות הלאומית של הארץ. אולם 'קרן קימת', קרן האדמה של כל העם חייבת לאפשר את ישוב הארץ בידי כל סוגי המעמדות בעמנו. שיטת הקולוניאליזציה חייבת להיות מוכתבת על ידי ניסיון עבר שנצבר ובעצת מומחים, ובכך לחסל את המשך הניסויים לא רווחיים. יש להיעזר בעצת המומחים שנקראו לשם כך בידי ההנהלה הציונית לא רק בענייני החקלאות בפועל, אלא גם בעתודת הקרקעות. הפיתוח המסחרי של פלשתינה צריך להתבצע בד בבת ובהרמוניה עם הפיתוח החקלאי. יש לעודד את פיתוח היוזמה בפרברים כדי שהחקלאים היהודיים יוכלו לספק במידה מרבית את תצרוכת המזון של אנשי הערים. איחוד ואיזון התקציב חייב להיות המוטיב המרכזי של ההנהלה החדשה. יש לקבל תמיכה ממשלתית נוספת עבור עלות שירותים ציבוריים יהודיים, כמו בריאות וחינוך. אנו דורשים שיטה לחישוב מיסוי הקרקע אשר תשרת בצורה הטובה ביותר פיתוח מהיר של קרקע היישוב. אנו מתעקשים על הדרישה לביצוע מהיר יותר של סקר קרקעות כדי לסייע לנו בקבלת האדמות. הרחבת הסוכנות היהודית רצויה רק בהנחה שהיא לא תפגע בעקרונות הציונות ולא תערער על עקרונות פיתוח דמותה של ארץ ישראל".
יער בלפור
פעילותו הראשונה כנשיא הייתה ליוזמה לנטיעת יער בלפור לכבוד עשור להצהרת בלפור. לצורך כך שן ערך מגבית כספים בנוכחות שועיה של התנועה הציונית בבריטניה ובכירי הפוליטיקאים היהודים בפרלמנט הבריטי. בזכות גיוס הכספים ניטעו בידי אנשי קיבוץ גניגר 50,000 עצים. ב - 23.2.1928 נחגג טקס נטיעת היער בגניגר באירוע רב רושם ובנוכחות אישים רבי מעלה ביניהם הנציב העליון לורד פאלמר ואשתו, אלפרד מונד (לורד מלצ'ט), הארי סאקר אשר יצג את ההנהלה הציונית, אוסישקין כנשיא קק"ל ודוד ילין, נשיא כנסת ישראל. בטקס גם הוקראו מברקי ברכה מהלורד בלפור, הרברט סמואל וברנהרד ברון. ימים אחדים לאחר הטקס קיבל שן מכתב תודה מהמשרד הראשי: "יער בלפור, אשר היה ביוזמתך, יוכח כיוזמה המבריקה ביותר בהיסטוריה של קק"ל בריטניה".
אדמות מפרץ חיפה
בשנת 1925 היו כ-60,000 דונם אדמות ב'עמק זבולון' (מפרץ חיפה) בבעלותה של 'חברת הכשרת מפרץ חיפה בע"מ' שהייתה שותפות בחלוקה שווה בין חברת 'קהילת ציון אמריקאית' '(Commonwealth Zion American) חברת 'משק' (Meschek ) וחברת 'קדם' (Kedem Building Company Ltd. Jaffa). החברה נכנסה למצוקה כלכלית בעקבות משבר העלייה הרביעית והציעה את אדמותיה למכירה. החברה הכלכלית לארץ ישראל הסכימה לרכוש את הקרקעות בשותפות עם קק"ל אולם התנתה את ההסכם בקבלת 25,000 ליש"ט במזומן. קק"ל פנתה לליאופולד שן להשיג את הכספים, ושן הצליח לגייס את הסכום כהלוואה מחברת הביטוח הבריטית 'נוריץ' והעבירם לקק"ל לצורך השלמת הרכישה.
הנפקת איגרות חוב של קק"ל
בשנת 1930 פרש שן מתפקידו כיו"ר קק"ל בריטניה וכהוקרה על עבודתו נתרמה הקמת מאגר מים על שמו בקיבוץ נען. ב־1931 מונה שן להיות נציגה של קק"ל באימפריה הבריטית. בתפקידו זה פנה שן לאוסישקין והציע לו להנפיק איגרות חוב של קק"ל. בשנת 1933 הונפקה איגרת חוב ראשונה מעוטרת באיורי שבעת המינים, מעשה ידיו של ארתור שיק. שן מכר בלונדון, גרמניה וצ'כוסולובקיה בסך 600,000 ליש"ט ואף יזם הנפקה מסודרת של מניות קק"ל בבורסה הלונדונית אולם משרד המושבות טרפד יוזמה זו בשל פרסומו של דו"ח ועדת פיל.
'תוכנית שיתוף ההון הפרטי'
לקראת שנות ה-40 נוצרו מספר גורמים אשר הבשילו להחלטה בקק"ל על שיתוף פעולה עם ההון הפרטי במדיניות רכישת הקרקעות בפלשתינה. קק"ל פנתה לשן לנהל שתי תוכניות לגיוס הון בבריטניה. במסגרת 'תוכנית שיתוף ההון הפרטי' הוזמנו יהודי בריטניה להשקיע בשותפות עם קק"ל לרכישת אדמות בעיקר באזור השרון. שן הצליח לגייס כספים לרכישת אדמות ב:ואדי קבאני (כיום קיבוץ העוגן), קדימה, רמת הכובש, כפר יונה, בית ליד, גאולים ועתיל.
ייסוד טבעון והקמת 'קרת'
דב פטישי, מייסדה של קרית-עמל, שאף להגדיל את השכונה ולהקים מצפון לשכונת הפועלים עיר גנים חדשה של בני מעמד בינוני, אשר בעתיד תהווה יחד עם קריית עמל ישוב מוניציפלי עצמאי מאוזן מבחינה תקציבית. באוגוסט 1943, כאשר שן הגיע לביקור בפלשתינה כדי לבחון מקום לעיר גנים חמישית במספר, עדכן אותו אברהם גרנובסקי במצוקת הדיור הקשה בארץ והקושי של המשתכנים הארצישראלים בקבלת משכנתאות. באותו זמן פנה פטישי פנה לקק"ל בבקשה להקצאת שטח להגדלת 'קריית עמל'. קק"ל הפגישו בין השניים במטרה לגייס את ההון מיהודי בריטניה. שן התלהב והזמין את פטישי לאנגליה אולם בשל המלחמה הצליח פטישי להגיע ללונדון רק במרץ 1945.
בינתיים נשלחו התוכניות לשן באנגליה ושן הבין כי כדי לשווק את התוכנית בבריטניה יהיה עליו להקים חברת בינוי ומשכנתאות כדי שיוכל לפקח על הבניה עבור התורמים הבריטים וכדי לספק משכנתאות בתנאים נוחים למשתכנים הארצישראלים ואלה יוכלו לרכוש את הבתים מיהודי בריטניה. כשפטישי הגיע לאנגליה החלו הוא ושן לשווק אותה יחדיו והיא נחלה הצלחה רבה. כשפטישי חזר לארץ הורה לו שן לפתוח משרד עבור החברה הזמנית שקיבלה את השם "בית שערים הצפונית", על שם השכונה העתידה לקום. ב־24.12.1945 התכבד שן בהנחת אבן הפינה ל'בית שערים הצפונית' במיקום שיועד לביתו שלו, ובחתימה על מגילת היסוד. בשלב ראשון החלה בנייתם של 200 בתים וגינות בצידם על ידי סולל בונה, נסללו דרכים, נבנה מרכז מסחרי ובו שש חנויות ובית קפה ('קפה מגדל') כשהחברה הזמנית מנהלת ומפקחת על החוזים.
במחצית 1946 סיים שן את תפקידו כנציג קק"ל באימפריה הבריטית ונפנה לייסד את חברת 'קרת לבינוי ומשכנתאות בע"מ' בשיתוף עם קק"ל (באמצעות 'הימנותא'), אשר העניקה משכנתאות למשתכנים לרכישת בתים ולבנייתם בתנאים שלא נראו בארץ. במהלך הבנייה נתגלעו סכסוכים עם 'סולל בונה' וכשהסתיים החוזה, החליט שן כי חברת 'קרת' תשמש כחברת הבינוי של 'בית שערים הצפונית'.
באוגוסט 1947 הוחלף שמה של השכונה ל'טבעון' בהמלצת יעקב אריכא מזכיר ועדת השמות של קק"ל. השכונה שגשגה ו'קרת' המשיכה בתנופת הבניה שהתרחבה לכיוון הגבעות המזרחיות ובהקמת מרכז מסחרי חדש, אכסניות ובית מלון. אולם, מקורותיה הכספיים של החברה הצטמצמו ושן נפנה לגייס כספים מאמריקה. באמריקה ייסד שן חברה למימון משכנתאות בשם 'American Kereth Corporation' ונפגש עם הנדבן אברהם בלומנסון אשר מיד תרם סכום כסף נכבד להקמת שכונה בטבעון ע"ש אביו, אברהם פרץ (כיום רח' אמנון ותמר). בשכונה זו בנתה 'קרת' עוד כ -1,000 בתים ונסלל הכביש ל'רמת הדסה'. 'קרת' גם יצרה שיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית בהקמת חברה קשורה משותפת בשם 'נאות עולים' אשר שן היה מנהלה בפועל. 'נאות עולים' בנתה בנוסף בטבעון 192 בתי שיכון זולים.
שמה של טבעון נישא כעיר הגנים היפה ביותר בארץ. כך סיפר עליה משה שרת (אז בתפקיד שר החוץ) בביקור שערכו הוא והנשיא יצחק בן-צבי בטבעון בשנת 1955 "הוזמנו לארוחת ערב בחברת הנשיא בביתו של ליאופולד שן, יוזמה של טבעון. שוב נוכחנו לדעת איזו פינה מרהיבה היא שכונת גבעות וחורשות זו - לעילא מכל חמודותיה של שכונת בית הכרם בירושלים, שהייתה פעם שיא של תרבות עיר גנים בארץ".
הרחבת הבנייה לאזור תל אביב
בסוף 1947 לטש שן עיניו להרחיב את מפעל השיכון לאזור תל אביב. באמצעות חברה קשורה שהקים בשם נאות אביב קיבל מקק"ל שטח בן 87 דונם באזור שרונה. אולם חברת שיכון טרפדה את המהלך וקק"ל נסוגה. בשנות ה-50 רכשה 'קרת' מעיריית רמת גן את השטח להקמת השכונה תל גנים ומקק"ל קיבלה שטח נוסף להרחבת השכונה ל־1,200 יחידות דיור. במהלך שנות ה-60 המשיכה 'קרת' בבנייה בתל אביב מהידועים שבבנייניה 'מגדל נאות אביב' ומרכז הקניות 'לונדון מיניסטורס'.
סוף דבר
ליאופולד שן ומשפחתו עלו לישראל בשנת 1948. המשפחה חילקה את זמנה בין תל אביב לטבעון. בגיל 75 נטעה לכבודו קק"ל יער בן 20,000 עצים מול מגדל העמק ליד טבעון. סמוך לפטירתו, בדצמבר 1968, מכר שן את ביתו המפואר שבטבעון, בעלות זעומה, לפליטת שואה.
לקריאה נוספת
Eric Engel Tuten, Between Capital and Land: The Jewish National Fund's Finances and Zionist National Land Purchase Priorities in* Mandatory Palestine, 1939-1945, (Doctoral dissertation), Department of History, University of Utah, Aug. 2000.
החבל הימי לישראל
החבל הימי לישראל (חי"ל) היה אגודה להכשרה ימית ולהעמקת התודעה הימית שנוסדה בתקופת היישוב בשנת 1936.
החי"ל, בשיתוף עם הסוכנות היהודית הקים את בית הספר הימי ליד הטכניון בחיפה (בבסמ"ת). עם הנהלתו והנהלת בית הספר הימי של אגודת יורדי ים זבולון ותנועות נוער ימיות נוספות, ניהל בתקופת המנדט פעולות הדרכה ימית לנוער בחופי נהריה, שבי ציון, עתלית, כפר ויתקין, הרצליה, דגניה א', טבריה ותל אביב.
החי"ל פרסם חוברות הדרכה ימיות והקים מועדון בשם "בית יורדי ים" ברחוב המלכים בחיפה (כיום דרך העצמאות), עבור ימאי צי הסוחר והימאים העבריים ששירתו בצי הבריטי. היה מעורב מדי שנה בארגון אירועי יום הים, יום חג לימאות העברית. עם הקמת חברת השיט הארצישראלית "צים" ביום 7 ביוני 1945 על ידי הסוכנות היהודית, היא הותירה אצלה 44% מהון המניות, ומסרה לחבל הימי 11% ולהסתדרות 45%. לאחר הקמת מדינת ישראל הפך החי"ל למוסד גג של אגודות הספורט הימי, עד שפורק בשנת 1997.
בלוטת ברטולין
בלוטות ברטולין (Bartholin, נקראות גם בלוטות על שם קספר ברטולין הצעיר ובלוטות פרוזדור הגדולות) הן זוג בלוטות בגודל 1.5 - 2 ס"מ הממוקמות ברקמת שומן של השפתיים הגדולות של נקבת האדם, בשליש התחתון שלהן, משני צדי פתח הנרתיק. פתח הבלוטות נמצא על שטח פנימי של השפתיים הקטנות.
עם לחיצה עליהן וכן בזמן עוררות מינית והזדווגות בלוטות ברטולין מפרישות נוזל אפור-שקוף צמיגי ועתיר חלבון השומר על לחות פתח הנרתיק ומשמש כחומר סיכה עבור מהלך הזדווגות שפיר.
הבלוטה ההומולוגית בגוף הזכר לבלוטת ברטולין היא בלוטת קאופר.
טורפי יבשה
טורפי יבשה (שם מדעי: Fissipedia) היא קבוצת יונקים לא-טקסונומית, שבעבר הייתה תת-סדרה בסדרת הטורפים. אלה כוללים את כל הטורפים החיים, למעט הטורפים הימיים. עם זאת כיום הטורפים הימיים מאוחדים בתת-הסדרה דמויי-כלב לצד טורפי יבשה אחרים. תת-הסדרה דמויי-חתול כוללת רק טורפי יבשה.
מיון הקבוצה
המיון שתכליתו הקשר גנטי בין המשפחות השונות בסדרה, מצא כי על אף השוני בסביבת החיים ובהתאמות אנטומיות ופיזיולוגיות לסביבות החיים השונות, קיימים הבדלים גנטיים גדולים יותר בתוך טורפי היבשה. על כן הוחלט לפרקה ולהגדירה כקבוצה שאינה טקסנומית.
מובא כאן מיון הקבוצה עם שיוכם העכשווי של המשפחות:
שייכים כעת לתת-סדרת דמויי כלב
טורפים ימיים (Pinnipedia) להבדיל, ממוינים כיום כעל-משפחה בתוך תת-סדרת דמויי כלב.
תפוצה
עד לעת האחרונה לא היו נפוצים הטורפים בגינאה החדשה, ניו זילנד, אנטארקטיקה ובמספר איים, אולם בהדרגה, בהשפעת האדם, נכנסו טורפי היבשה לכל היבשות. לדוגמה: מין של כלב, Canis familiaris, הוכנס על ידי האדם ליבשת אוסטרליה עוד בתקופה הפרה-היסטורית ונהפך לכלב הבר דינגו.
הטורף הקטן ביותר הוא חמוס גמדי (Mustela nivalis), מין ממשפחת הסמוריים, (טעות נפוצה היא לחשוב שהחדף הוא הטורף הקטן ביותר, מכיוון שהוא בעצם אוכל חרקים), גודל גופו 8.5-13.5 ס"מ, אורך זנבו 4-3 ס"מ, ומשקלו 70-35 גרם. <BR> הטורפים הגדולים ביותר הם הדוב קודיאק החי בדרום אלסקה המגיע לגובה 2.8 מטר ולמשקל 780 ק"ג, וקרוב אליו דוב קוטב, אשר אורך גופו הממוצע הוא 260 ס"מ ומשקלו הממוצע הוא 600 ק"ג.
אנטומיה
לטורפים 5-4 אצבעות בעלות טפרים (ציפורן אצל האדם) בכל גפה. האצבע הראשונה לא תמיד שימושית ולעיתים היא נעדרת. טורפים אחדים, כגון הכלביים והחתוליים הולכים על אצבעות הרגל, ואילו אחרים, כגון הדוביים, הולכים על כל כפות רגליהם כך שהעקב ננעץ בקרקע. מוחם של טורפי היבשה מפותח והגולגולת כבדה. חיבור הלסת התחתונה מאפשר רק תנועות פתיחה-סגירה. הקיבה פשוטה. לזכרים איבר מין מפותח. לנקבות מספר משתנה של פטמות, הממוקמות באזור הבטן. יש להם ניבים חזקים לצורך הריגת הטרף וקריעת בשרו. לשונם מחוספסת ומכוסה בליטות העוזרות להם בשתיית מים ובליקוק פרוותם לשם ניקיונה. לטורפים הקדומים היו 44 שיניים אך בטורפים בני ימינו הצטמצם מספר השיניים: לכלבים יש 42 שיניים, ולחתולים כ- 30 שיניים בלבד.
תזונה
מרבית המינים של הכלביים, חתוליים והדוביים ניזונים מטרף חי. מבנה גופם והתנהגותם מותאמים לציד. התזונה משתנה בהתאם לעונה ולמיקום הגאוגרפי. הציד נעשה תוך שימוש בראייה וחוש ריח מפותחים. הטרף נתפס תוך שימוש בגורם ההפתעה, על פי רוב בעזרת מארב. <BR> מינים אחדים ניזונים מפגרים ואחרים ניזונים בעיקר מפירות ומצמחים. לטורפים יצר טרף חזק הדוחף אותם לצוד בעלי חיים. יש טורפים האוכלים רק פעם אחת בכמה ימים אך בכל פעם כזאת הם אוכלים כמות גדולה של בשר. המצאות שפע של טרף קל גורם לטורף לעיתים להרוג בעלי חיים בכמות רבה יותר מאשר הוא זקוק לה. תופעה זו קרויה "קטילת יתר". התופעה נפוצה בעיקר בהיתקלות טורף בבעלי חיים מבויתים החסרים בדרך כלל כל כושר הגנה והימלטות.
רבייה וגידול צאצאים
הטורפים חיים בקבוצות קטנות, בזוגות וכפריטים יחידים. <BR> הנקבות על פי רוב ממליטות ולד כל שנה, לעיתים יותר ולדות ולעיתים פעמיים-שלוש בשנה. למרבית המינים תקופת עיבור של 113-49 ימים הולד נולד עיוור וחסר ישע אך עם כסות פרווה דקה. גידול לעצמאות נעשה על יד האם ובמינים מסוימים גם על ידי האב. הגעה לבגרות מינית ארוכה יחסית לבעלי חיים אחרים.
בית הקברות הצבאי הבריטי בברלין
בית הקברות הצבאי הבריטי בברלין (שמו באנגלית: Berlin 1939-1945 War Cemetery) הוקם לאחר מלחמת העולם השנייה לשם קבורת חיילים של האימפריה הבריטית, שנהרגו במלחמה בברלין וממזרח לה. כיום קבורים בו 3,866 אנשים.
בית הקברות ממוקם ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף שבמערבה של ברלין, כ-7 קילומטרים משער ברנדנבורג. מיקומו נבחר לאחר המלחמה על ידי אנשי סגל אזור הכיבוש הבריטי בברלין. הועברו אליו גופות חיילים שנקברו בכ-25 אתרי קבורה שונים בברלין ובמזרח גרמניה. רובם (80%) היו אנשי צוות של מטוסי חיל האוויר המלכותי, שנהרגו במהלך משימות הפצצה בגרמניה. האחרים היו חיילים שנשבו, הוחזקו בגרמניה ובפולין ומתו בשביים. חלק מאלו מתו בעת שהוצעדו על ידי הגרמנים מערבה בראשית 1945 בעת הנסיגה מפני הצבא האדום המתקרב.
בית הקברות שוכן בשטח דמוי טרפז שבסיסו הרחב פונה מערבה. עובר בו ציר מרכזי שבשני קצותיו הוקמו מבנים דקורטיביים. במרכז הציר ניצבים מצבת הזיכרון ובמרחק מה ממנה צלב ההקרבה. 15 חלקות הקבורה שבאתר פזורות לאורך הציר המרכזי ומשני צידיו בתבנית של שורות מצבות הניצבות גב אל גב. האתר מוקף עצים ומכוסה בדשא.
בסך הכל נקברו באתר 3,595 חללי המלחמה, מהם 397 אלמונים. רובם - 2,321 - היו בריטים והיתר קנדים, אוסטרלים, ניו זילנדים, הודים ודרום אפריקאים. קבורים בו גם שישה חללים שלא נמנו על כוחות האימפריה הבריטית וכן 265 מאנשי סגל אזור הכיבוש הבריטי בגרמניה ובני משפחותיהם, שמתו לאחר המלחמה.
בית הקברות תוכנן על ידי האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' (Philip Hepworth). הוא הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
מדרום מערב לברלין, בקרבת פוטסדאם, שוכן בית קברות צבאי בריטי נוסף, שבו נקברו 1,176 חללים של מלחמת העולם הראשונה.
מצליף
מצליף הוא חבר פרלמנט שממונה על קיום המשמעת הסיעתית בהצבעות ועל גיוסם של חברי מפלגתו, על מנת שינכחו ויצביעו בהצבעות החשובות. כדי שלאכיפתו תהיה השפעה, משתמש המצליף באיומים ותמריצים כדי לקיים את המשמעת הסיעתית, כאשר הוא מגובה מצד הנהלת המפלגה. תפקיד המצליף קיים בדרך כלל רק במפלגות גדולות, וביתר המפלגות הוא נתון בדרך כלל בידי יושב הראש.
מקור המונח
מקור הביטוי במילה האנגלית Whip (שוט), המשמשת לציון בעל התפקיד הזה בפרלמנט הבריטי.
בשפה האנגלית, הביטוי הושאל ממונח הציד "מצליף ב", המתאר אדם שמונע מהכלבים המשתתפים בציד לנדוד ולהתרחק מן המטרה.
הממלכה המאוחדת
בממלכה המאוחדת, המצליף הוא גם חבר בממשלת בריטניה. בנוסף על התפקיד, המצליף זכאי גם לדירה ברחוב דאונינג 12. המצליף מעדכן את ראש הממשלה באופן קבוע לגבי מצב הסיעה. המצליף יכול לחלק שלושה סוגים של צווים פרלמנטרים לחברי פרלמנט, והפרתם עלולה להביא לסנקציות פרלמנטריות. הצו הראשון מפרט את מדיניות המפלגה ומודיע על קיום הצבעה מסוימת. צו זה אינו מחייב נוכחות או הצבעה. הסוג השני הוא צו המחייב להשתתף ולהצביע. לחבר פרלמנט אסור להפר את צו זה, אלא אם כן ניתן לו אישור מהמצליף. הסוג השלישי הקשוח ביותר הוא הוראה מפורשת להשתתף ולהצביע, אלא אם כן יש אישור מיוחד מהמצליף. הפרת הצו יכולה להביא לגירוש מהמפלגה.
קנדה
בקנדה, המצליף הוא חבר הסנאט הקנדי או בית הנבחרים של קנדה. תפקידו של המצליף חשוב במיוחד כאשר ישנה ממשלת מיעוט או אם לממשלה יש רוב קטן. תפקיד המצליף אינו נחשב לתפקיד ממשלתי, אך המצליף יכול לכהן גם כשר בלי תיק.
הודו
הודו ירשה את תפקיד המצליף מהשלטון הבריטי מתקופת השלטון הקולוניאליסטי. כל מפלגה פוליטית גדולה ממנה לעצמה מצליף. המצליף אחראי על המשמעת הסיעתית, אך לרוב אינו יכול להכריע על הצבעות בבחירות לנשיאות המדינה.
אירלנד
כל המפלגות בסנאט האירי ובדאל אירן ממנות לעצמן מצליף. לרוב המצליף של מפלגת השלטון נוכח גם בישיבות הממשלה. המצליפים של כל בית נפגשים מדי שבוע על מנת לתכנן את מצב ההצבעות לשבוע לאחר מכן. החל משנת 1998 המצליפים זכאים לשכר נוסף על השכר הפרלמנטרי שלהם. לרוב השכר תלוי בגדול המפלגה. השכר הגבוה ביותר ניתן בשנת 2011 על ידי מפלגת פיאנה פול. באותה השנה המצליף הרוויח כ-19,000 לירה שטרלינג.
ניו זילנד
כמו הודו, גם ניו זילנד ירשה את התפקיד מתקופת השלטון הבריטי. כל המפלגות שלהן 4 נציגים ויותר בפרלמנט של ניו זילנד זכאיות למצליף אחד לפחות במפלגות שלהן 24 עד 44 נציגים, יש כשני מצליפים, כאשר אחד בכיר ואחד זוטר. למפלגות עם 45 נציגים ויותר, זכאיות לשני מצליפים זוטרים ואחד בכיר.