cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גדר חיה (ספר)
שם הספר
בריאיון לעיתונאית מיה סלע הסבירה רביניאן מדוע בחרה בשם "גדר חיה": "כי זה מאיר יפה את נושא הגבולות שהוא אלמנט מרכזי בסיפור, איך שהן חיות בנו, הגדרות התודעתיות, הפיזיות, הממשיות, המדומות. וגם כי צימוד המלים הזה, 'גדר חיה', פתאום שמעתי את המתח הדרמטי, את הסכנה שאורבת בו. גבול שאין בו ביטחון, שאף פעם אין בו נחת, שעלול לנוע פתאום או לקום עליך או להיעלם".
אהבה בלתי אפשרית
הספר עוסק באהבה בלתי אפשרית של זוג נאהבים ממוצא שונה על רקע הסכסוך הישראלי-פלסטיני. עמדה על כך לילך וולך:
אורית הראל הרחיבה בנושא זה:
ליאת מודעת לבעייתיות של קשר זה, ומתלבטת בתחילתו האם לסיימו: "לעצור את זה בזמן. ... פשוט ככה, להגיד שלום ולהמשיך הלאה, לחתוך את זה מהר, לקבוע בלב כבד אבל בנחישות שעדיף ככה, עדיף לשנינו." אחת התוצאות של האהבה הבלתי אפשרית: ליאת יודעת שזו אהבה ארעית, והיא מסתירה אותה מהוריה, שעלו לישראל מאיראן. על הקושי שבאהבה כזו עמדה ג'וי, ידידתה של ליאת, ששאלה אותה: "איך אתם יכולים לאהוב ככה אחד את השני, לאהוב וכל הזמן לדעת שזה זמני, לאהוב עם דדליין, עם סטופר, אני לא מבינה איך את מסוגלת".
זוגיות בין יהודייה למוסלמי
במרכז הספר נמצא קשר זוגי בין יהודייה למוסלמי. זוגיות בין יהודייה לגוי או בין גוי ליהודייה, ובפרט נישואים כאלה, אסורים בהלכה. בתשובה לשאלה איך היו מגיבים הוריה לו ידעו על הקשר בינה ובין חילמי עונה ליאת: "הם היו תולים אותי על העץ הכי גבוה בתל אביב", והשואלת מחדדת: "תלייה על עץ זה לא סתם 'ההורים שלי יהרגו אותי', תלייה על עץ זה עונש פומבי, זה עונש ראווה". גם המחשבה על תגובות החברים הישראלים מטרידה את ליאת. חילמי, לעומתה, אינו מוטרד מקשר זה, ומציג את ליאת בפני אחיו הבא לבקרו.
חרף ההבדלים הלאומיים בין ליאת לחילמי, בחורף הניו-יורקי הקר משותפים להם הגעגועים לארצם המשותפת החמה.
קשרים בין לאומים שונים מופיעים לא מעט בספרות העברית, בכללם בסיפורים "מאחורי הגדר" מאת ח"נ ביאליק, "האדונית והרוכל" מאת ש"י עגנון, "העבד" מאת יצחק בשביס-זינגר "חצוצרה בוואדי" מאת סמי מיכאל, "המאהב" מאת א"ב יהושע, "יסמין" מאת אלי עמיר ו"אינתא עומרי" מאת סמדר הרצפלד.
הסכסוך הישראלי-ערבי
עלילת הספר מתרחשת באחת התקופות הקשות ביותר של הסכסוך הישראלי-ערבי - שלהי האינתיפאדה השנייה. מחשבות על הסכסוך מעסיקות את ליאת, וגם פרטים קטנים וחסרי קשר מתקשרים במחשבותיה לסכסוך. דוגמאות:
ויכוח על הפתרון לסכסוך - "שתי מדינות לשני עמים" לעומת "מדינה דו-לאומית" - מתגלע בין ליאת לחילמי, והוא מתפתח לוויכוח עז בין ליאת לבין ואסים, אחיו של חילמי הבא לבקרו.
התרחשות מרבית העלילה בניו יורק, הרחק ממוקד הסכסוך, הופכת את אופיו הקטלני לנוכח-נפקד. רמז לאופי זה ניתן כאשר חילמי נפרד מליאת לקראת שובה לישראל ואומר לה "ואת, שלא תעלי על אוטובוסים". העיר על כך דורון קורן:
כתיבת הספר
"גדר חיה" הוא הרומן השלישי של דורית רביניאן, והוא יצא לאור בשנת 2014, 15 שנים לאחר הרומן השני שלה, "החתונות שלנו". בשנת 2001 החלה רביניאן לכתוב רומן, אך לאחר חמש שנים גנזה אותו. ב–2006 יצא לאור ספר ילדים פרי עטה, "אז איפה הייתי אני?"
רביניאן תיארה את כתיבת הספר: "כתבתי את 'גדר חיה' במשך שש שנים. תך אל תך רקמתי בו את הרגשות הכי עדינים, ליטשתי אותם מילה במילה עד שיתנגנו, עד שיצטיירו בקווים הכי צלולים הדימויים, ותמונת העולם, ומהלכי הנפש של הגיבורים, כד שיזדהר לב הרעיון שפיתחתי בו באלף בבואות".
בתחילת הספר מופיעה ההודעה הסטנדרטית על כך שכל קשר בין העלילה והדמויות לאירועים במציאות הוא "מקרי בלבד". שמו של האמן הפלסטיני חסן חוראני (حسن حوراني, 1974–2003) אינו מוזכר בעלילת הספר, וגם לא במבוא ובאחרית-הדבר שלו, אך יש יסוד להנחה שעלילת הרומן מבוססת על שנות חייו האחרונות. מעיד על כך מכתב פרידה שכתבה רביניאן לחוראני בעיתון הגרדיאן ב-2004. בראיון אמרה רביניאן שבראשית כתיבתו של "גדר חיה" כתבה על אדם שהכירה בניו יורק ב–2002: "הוא היה אמן פלסטיני שחי כמה שנים בברוקלין והכרנו דרך חבר משותף", אך בהמשך הכתיבה: "רק כשהשתחררתי מהמחויבות לעובדות והתרחקתי מאיך שהדברים קרו במציאות, חזרה גם החדווה, הרגשתי שאני נחלצת מהמצר הזה, שהייתי כלואה בו כמה שנים".
דבר המבקרים
יונתן אמיר כתב על הספר בעיתון "ישראל היום":
אורית הראל כתבה על הספר באתר "מוטק'ה":
אי-הכללת הספר בתוכנית הלימודים
שלמה הרציג, האחראי על לימודי הספרות ברמה מוגברת של חמש יחידות לימוד בחינוך הממלכתי, וועדת המקצוע, בראשות פרופ' רפי וייכרט מאוניברסיטת חיפה, המליצו לכלול את הספר במסגרת לימודי החובה במגמת ספרות מוגברת. המזכירות הפדגוגית של משרד החינוך דחתה המלצה זו. אחד מנימוקי הדחייה היה ש"בגיל ההתבגרות אין ראייה מערכתית הכוללת שיקולים של שמירת הזהות של העם ומשמעות ההתבוללות". דורית רביניאן העירה על כך: "הנושא של הספר - והסיבה שפסלו אותו במשרד החינוך - זו החרדה היהודית במרחב הערבי. חושבים שאם מונעים מנפשותיהם הרכות של ילדים רומן שמתמודד עם אזור הדמדומים בין החיים היהודיים לחיים הערביים, אז מעלימים את הבעיה". ההחלטה ספגה ביקורת, בין השאר מהסופרים סמי מיכאל, א"ב יהושע, מאיר שלו, יהודית רותם, יובל שמעוני, חיים באר ואלי עמיר. מאידך, שר החינוך נפתלי בנט גיבה את ההחלטה, בנימוק שישנם ספרים ראויים רבים ולא צריך לכלול ברשימת ספרי החובה לבגרות דווקא ספר המציג את חיילי צה"ל כפושעי מלחמה סאדיסטים, ומציג רומן של אסיר ביטחוני פלסטיני (ערבי-מוסלמי) עם אישה ישראלית (יהודייה). אתר "סרוגים" ביקר את הספר גם על תיאור "עישון חשיש כמעשה לגיטימי", כשבנוסף נטען, "כי מלבד בעיית ההתבוללות, בספר מוצגים חיילי צה"ל כפושעי מלחמה סאדיסטים שמושווים לחמאס וכינויה של מדינת ישראל כ"כיבוש".
ועדת החינוך של הכנסת קיימה דיון בנושא "פסילת משרד החינוך של הספר "גדר חיה" – רומן בין יהודיה לערבי". יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי אמר: "מערכת החינוך צריכה לחנך לאי התבוללות, ולא צריך להתנצל על כך. לא הייתי מכניס למערכת החינוך הערבית ספר על רומן בין נערה ערבייה וחייל צה"ל." מנהלת אגף חברה ורוח במשרד החינוך, דליה פניג, אמרה: "עכשיו לראשונה שליש מהתוכנית פתוח לחלוטין בשיקול התלמיד, בניגוד לעבר. [...] ההתלבטות הייתה אם להכניס את הספר ל-70 אחוז מהחומר הנותרים, שהם חובה. החלטנו שהעיתוי, שהוא כפצע פתוח, אינו מאפשר זאת. היצירה מאוד עכשווית, ויש יצירות אחרות שעוסקות ביחסים של יהודים עם לא יהודים ולא הוצאו מהרשימה." לאחר מכן, דווח המשרד שהספר אושר ללימוד ב"שיעורי ספרות מתקדמים" בלבד.
בעקבות פרסום הפרשה הספר חזר לראש רשימת רבי-המכר (לאחר שכבר שהה שם שבועות אחדים בעת שיצא לאור) והוצאת עם עובד הודיעה על הדפסת מהדורה גדולה נוספת.
עיבוד לסרט והצגה
ב-25 בדצמבר 2019 פורסם כי קשת אינטרנשיונל וחברת ההפקה של גל גדות ובעלה ירון ורסנו חוברות להפקת סרט בארצות הברית על פי הספר.
בשנת 2020 עסק "התיאטרון הקאמרי" בהעלאת ההצגה "גדר חיה" על פי הספר, בעיבודן של נגה אשכנזי ודורית רביניאן, בבימויו של אילן רונן ובכיכובם של אביגיל הררי ואמיר ח'ורי. תחילת ההופעות השתבשה מחמת ההגבלות של התפרצות נגיף הקורונה בישראל. בעקבות השינויים בהגבלות הקורונה (250 איש בקהל), "גדר חיה" היא אחת ההצגות החדשות הראשונות שעלו בארץ בתיאטרון הקאמרי
חלב הצער
חלב הצער (בספרדית: La teta asustada), סרט קולנוע פרואני־ספרדי בבימויה של קלאודיה יוסה משנת 2009.
הסרט מתרחש בפרו ומגולל את סיפורה של פאוסטה (בגילומה של מגלי סולייר), הסובלת ממחלה נדירה הנקראת "השד המפוחד", ואשר מועברת בחלב של אישה שהייתה קרבן לאונס או התעללות בזמן ההיריון או מיד לאחריו. נוסף על המתח הכרוך בהתמודדות עם "מחלה" זו, פאוסטה גם מתמודדת עם מות אמה הפתאומי. היא נוקטת אמצעים החלטיים על מנת שלא ללכת בעקבות אמה.
הסרט יצא לאקרנים ב-13 בפברואר 2009 בספרד, וב-12 במרץ 2009 בפרו. הסרט דובר ספרדית וקצ'ואה.
הסרט זכה בפרס דוב הכסף לשנת 2009, פרס הפדרציה הבינלאומית של מבקרי הסרטים, ופרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של גוודלחרה. היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר, ובכך היה לסרט הפרואני הראשון שהיה מועמד לפרס זה.
שם הסרט
שמו המקורי של הסרט, בספרדית, הוא "La teta asustada", שפירושו "השד המפוחד" או "הפטמה המפוחדת". באנגלית נקרא הסרט "The Milk of Sorrow", ומכאן שמו בישראל, "חלב הצער".
פשיטת רגל
פשיטת רגל היא הליך חדלות פירעון החל על חייבים שהם יחידים (אנשים פרטיים) להבדיל מהליך המיועד לחברות בע"מ ותאגידים, שם מתקיים הליך פירוק, בהכרזת החייב כפושט רגל ישנם יתרונות וחסרונות עבורו ועבור נושיו; ברוב המקרים, החייב הוא הגורם המבקש כניסה להליך זה כצעד הגנתי מפני נושיו. פשיטת רגל מצטרפת להליכי חדלות הפירעון הרלוונטיים לתאגידים: פירוק והבראה. בסיום הליך פשיטת הרגל, בכפוף להחלטת בית המשפט, החייב מקבל צו הפטר ובעקבותיו מקבל פטור מתשלום חובותיו או מתשלום של חלק מהם.
מטרות
קיומו של הליך מסודר לפשיטת רגל, הוא חלק מהחיים הכלכליים המודרניים והוא אינטרס ציבורי מובהק, משום שהן לנושים והן להוצאה לפועל, אין עניין להתעמר ולנקום בחייב. במקום זאת, שואפים לקבל את מה שניתן מהחוב (השאת שיעור הפירעון לנושים). לחברה יש עניין לאפשר הזדמנות שנייה בחיים הכלכליים.
היסטוריה
החוקים הראשונים שנחקקו בנושא באירופה, ראו בפושט הרגל עבריין. באנגליה נחקק ב-1542 החוק הראשון, שהטיל סנקציות על החייבים ממאסר בבית כלא מיוחד לחייבים ועד עונש מוות. בארצות הברית נחקקו חוקים במהלך המאה ה-19 שהובילו בהדרגה לגישה יותר סלחנית כלפי החייבים והגנה עליהם.
חדלות פירעון בינלאומית (transnational insolvency) או חדלות פירעון חוצת גבולות (cross-border insolvency) מתקיימת כאשר פושט רגל מחזיק בנכסים במדינה זרה. קיימות גישות שונות לפשיטות רגל המערבות חדלות פירעון כזו: גישה טריטוריאלית הדוגלת בקיום הליך פשיטת רגל נפרד בכל מדינה, וגישה אוניברסלית הדוגלת בקיום ההליך במדינה האם. קיימות גם גישות ביניים. ב-1997 גיבשה ועדת האומות המאוחדות לדיני סחר בינלאומי הצעת חוק חדלות פרעון בינלאומית, וכן ארגון עורכי הדין הבינלאומי  גיבש מסמך עקרונות Concordat שבו יכולים צדדים להיעזר בגיבוש פתרון לניהול הליך.
בשנת 2000 הסדיר האיחוד האירופי את הליכי חדלות הפירעון במדינות האיחוד באמצעות "European Commission Regulation on Insolvency Proceedings", המגדיר את ההליך העיקרי להתבצע במדינה בה מתנהלים עסקי החייב.
ב-2005 העביר הקונגרס האמריקאי את BAPCPA או חוק חדלות הפירעון החדש. בתקופה בה הועבר החוק היו כמיליון אמריקאים אשר היו מוכרזים כפושטי רגל מדי שנה.
הליך פשיטת הרגל בישראל
בישראל מוסדר הנושא של פשיטת רגל ב ו שהחליף את הפקודה.
הישות הסטטוטורית המפקחת על פשיטות הרגל היא הכונס הרשמי, באגף האפוטרופוס הכללי שבמשרד המשפטים. הצורך בפיקוח ממשלתי נובע מהעובדה שחדלות פירעון מעצם טבעה מערבת צדדים רבים אשר עניינם ההדדי עשוי להיות מיוצג בצורה הטובה ביותר בידי צד שלישי נייטרלי. הכונס הרשמי מתפקד כנאמן בפשיטת רגל עד שבית המשפט ממנה נאמן פרטי, שהוא לרוב עורך דין. משנתמנה נאמן, הכונס הרשמי מפקח על פעולתו.
אדם שמצוי בהליכי גירושין ומעוניין בהגשת בקשה לפשיטת רגל, יכול לבטל הענקות מסוימות שביצע במסגרת הגירושין כגון דירה ונכסים אחרים. במקרים מסוימים בן/בת הזוג והילדים של אותו אדם יכולים להגיש בקשה לביטול הענקה וכך להגן על הנכסים שניתנו להם במתנה/ במסגרת הסכם הגירושין.
הליכי פשיטת הרגל מחולקים לארבעה שלבים עיקריים:
כל תיקי פשיטת הרגל מתנהלים בבית המשפט המחוזי. לאחר שהוגשה בקשת פשיטת רגל, בית המשפט יכול להחליט אם ליתן צו כינוס או לא. אם לא ניתן צו כינוס, ההליך מסתיים כבר באותה עת; אם ניתן הצו, התיק עובר לשלב הבא.
פעולתו של צו הכינוס היא לעכב את כל ההליכים המשפטיים התלויים ועומדים נגד החייב, לרבות הליכי הוצאה לפועל. משניתן צו כינוס, חלות על החייב מגבלות רבות, כגון איסור פעילות כלכלית מסוגים שונים. המגבלות נועדו להבטיח שהחייב לא יצבור חובות נוספים. לרוב, החייב גם מחויב לשלם לכונס הרשמי סכום חודשי שאותו קובע בית המשפט ומנוע מלצאת את גבולות ישראל. בתקופה שלאחר מתן צו הכינוס ולפני ההכרזה על פשיטת רגל, הנאמן עורך חקירות בדבר יכולת ההחזר של החייב. אף במשרדי הכונס הרשמי קיימת יחידת חקירה מיוחדת (שהוקמה מכוח תיקון לפקודה מ-1996), המיועדת להתחקות אחר נכסיו של פושט הרגל ולמנוע את הברחתם מהארץ או כל הונאה אחרת.
השלב שלאחר מתן צו כינוס הוא ההכרזה על פשיטת רגל. קיים שיקול דעת לבית המשפט אם להכריז על חייב, שניתן לגביו צו כינוס, כפושט רגל (אם מוחלט שלא לתת הכרזה כאמור, ההליך יכול להסתיים כבר בשלב זה). משניתן צו פשיטת רגל, מגיעים ללב-לבו של ההליך: איסוף נכסי החייב מחד וחלוקתם לנושיו מאידך, באמצעות תביעת חוב. אופן חלוקת נכסי החייב מבוסס על שני עקרונות: עקרון העדיפות ועקרון השוויון. עקרון העדיפות קובע כי קיימות קטגוריות חוב שונות בעלות דרגה שונה. בעדיפות ראשונה נמצאים החובות לנושים מובטחים, דהיינו מי שהבטיחו את חובם באמצעות שעבוד. לאחר מכן נמצאות הוצאות ניהול הליכי פשיטת הרגל. קטגוריית החוב הבאה בסדר העדיפויות היא החובות בדין קדימה, אשר כוללים חוב בגין שכר עבודה, חוב בגין ניכוי במקור משכר עבודה, מיסים מוניציפליים וממשלתיים, דמי שכירות וחוב מזונות. לאחר החובות בדין קדימה באים יתר החובות. עקרון השוויון קובע כי לגבי הנושים באותה דרגת עדיפות, החלוקה תתבצע בצורה פרופורציונלית לשיעור הנשייה שלהם מתוך כלל החובות באותה דרגה. לרוב, נכסיו של חייב שנמצא בחדלות פירעון כלכלית אינם מספיקים כדי לשלם לנושים הרגילים שום חלק מנשייתם; פעמים רבות, אין בהם די כדי לשלם דבר לנושים בדין קדימה; במקרים חמורים, הם אינם מספיקים אף כדי לכסות את הדרגה הראשונה, החובות המובטחים.
הליך פשיטת הרגל מגיע לקצו בצו הפטר. ההפטר ניתן לחייב כאשר בית המשפט השתכנע שכל מה שניתן היה לשלם לנושים שולם או כי אין תועלת בהמשך ההליכים. משניתן צו הפטר נמחקים חובות העבר ומוסרות ההגבלות שהוטלו על החייב. לפני התיקון ב-1996, היה נהוג למשוך את ההליכים במשך שנים עד שיצליח החייב לפרוע לפחות שליש מחובותיו. כיום, בית המשפט מאפשר למי שנקלעו לחובות בתום לב לקבל צו הפטר מהר יותר, לעיתים אף במועד ההכרזה על החייב כפושט רגל (זאת, כאשר בניהול ההליך אין תועלת לנושים, מאחר שהחייב אינו בעל נכסים משמעותיים).
במקום לנהל את הליך פשיטת הרגל בדרך של מימוש נכסים (כמפורט לעיל), ניתן גם להגיע להסדר נושים. ההסדר מערב את החייב וכלל נושיו או אותם נושים הנקובים בהסדר. הסדר נושים משנה את תנאי החוב של החייב כלפי הנושים, לרוב על דרך של הפחתת סכום החוב או דחיית מועד ההחזר שלו. הנושים יוצאים מההליך עם מערך חדש של זכויות כלפי החייב. למעשה, במקום לנצל את הנכסים הנוכחיים הנמצאים בידי החייב, מנוצל זרם ההכנסות העתידי שלו.
בעקבות התיקונים לפקודה, שנעשו מתוך מגמה להקל על החייבים, חלה עלייה משמעותית במספר המבקשים להכיר בהם כפושטי רגל בישראל.
הרפורמה החדשה בפשיטת הרגל
החל מתאריך 15.9.2019, מועד כניסתו לתוקף של חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, פקודת פשיטת הרגל מבוטלת. החוק החדש מבחין בין חובות המסתכמים בפחות מ-150 אלף שקלים ובחובות גבוהים מכך. בקשת יחיד לצו לפתיחת הליכים המוגשת לממונה או לרשם ההוצאה לפועל וכן בקשת תאגיד לצו לפתיחת הליכי חדלות פירעון, כרוכה בתשלום אגרה בסך 1,600 ש"ח (נכון ל-01.01.2020).
מהלך החקיקה מהווה את הרפורמה בפשיטת הרגל אשר יצרה שינויים מהותיים רבים בהליכי פשיטת הרגל שהיו נהוגים בעבר, כגון:
יומנו של חנון - הצלע השלישית
יומנו של חנון - הצלע השלישית (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid: The Third Wheel) הוא הספר השביעי בסדרת "יומנו של חנון" שנכתבה ואוירה על ידי הסופר והמאייר האמריקאי, ג'ף קיני. הספר יצא רשמית בארצות הברית ב-13 בנובמבר 2012 ובישראל ב-14 באוגוסט 2013. הוא נקרא "הצלע השלישית" על מנת לתאר את הרגשתו של גרג בספר, כאשר גרג מתחיל להתבגר ובנשף זוגות שנערך בסוף השנה, הוא מנסה למצוא בנות זוג במספר דרכים, ומחליט לרתום את חברו הטוב (ראולי) למשימה, אך בגלל שורת טעויות יוצא שגרג נדחק הצידה והופך לצלע שלישית בעוד שראולי יוצא במקומו לנשף.
נאמר על הספר שהוא פונה לקהל "מבוגר" יותר. לאחר יציאת הספר נאמרו עליו ביקורות טובות ומגזין Time שיבח אותו.
סוניה קראוס
סוניה קראוס (בגרמנית: Sonya Kraus; נולדה ב-22 ביוני 1973) היא דוגמנית ומגישת טלוויזיה גרמנייה.
ביוגרפיה
קראוס נולדה בפרנקפורט. בצעירותה החלה ללמוד בלט ולאחר מכן למדה גם בבית ספר למוזיקה.
ב-2000 הנחתה את התוכנית "Talk talk talk" העוסקת בסיכום תוכניות אירוח מרחבי העולם.
במהלך תקופה מסוימת הנחתה את הגרסה הגרמנית של "המבצר".
ב-2011 הנחתה באוסטריה את טקס פרסי האופנה של וינה (Vienna Fashion Awards).
ב-2007 שיחקה בסרט הטלוויזיה "War ich gut?". נוסף על כך, השתתפה כשחקנית במספר סדרות טלוויזיה.
ב-2014 שימשה כשגרירת הבירה של ארגון מבשלות הבירה הגרמני (Deutscher Brauer-Bund).
היא הייתה פעילה בארגון הצדקה הבריטי "Comic Relief". נוסף על כך, היא הוציאה שלושה ספרים שכתבה.
האוניברסיטה העממית בתל אביב
האוניברסיטה העממית תל אביב היא מוסד להקניית "דעת, אמנות, העשרה ותרבות" שלא לצורך תואר. המוסד, מיסודם של מרטין בובר וברל כצנלסון, הוקם בתל אביב עוד לפני הקמת מדינת ישראל. המוסד מקיים מגוון קורסים למבוגרים להעשרת ידע בתחומי פילוסופיה, לימודי ארץ ישראל, היסטוריה, כלכלה, מדעי ההתנהגות, מחשבים, ביולוגיה, גנטיקה, אמנות, ידיעת הארץ, תרבות חברה וכלכלה, בישול ועוד. ב-2009 התקיימו באוניברסיטה כ-140 חוגים קורסים במסלולים ובחוגים שונים.
במוסד פועלת מדרשה לאומנות הכוללת בתוכה מסלולים מקצועיים בציור ובפיסול. כמו כן, האוניברסיטה העממית מציעה קורסים ייעודיים לגמול השתלמות לעובדי המגזר הציבורי ולעובדי הוראה. הקורסים לבישול עוברים במסגרת בית הספר לאומנות בישול של השף אסף לשר.
באוניברסיטה פועל בית ספר לשפות המקיים קורסים שנתיים באנגלית, צרפתית, ערבית, איטלקית, ספרדית, סינית ויפנית במגוון של רמות. כמו כן מועברים קורסים ביוגה, פלדנקרייז, פילאטיס, עיצוב, חיטוב הגוף וכושר גופני באולם הספורט של האוניברסיטה.
ב-2011 הוחלט כי האוניברסיטה העממית תיסגר עקב קיצוצים בתקציב עיריית תל אביב-יפו, אשר החליטה להעביר את כל יחידת המחשוב שלה לבניין באותו מועד. פעילות האוניברסיטה העממית המתחדשת מתקיימת מאז במרכזים הקהילתיים בתל אביב במסגרת אגף קהילה, נוער וספורט של העירייה.
2021 בגבון
אירועים בשנת 2021 בגבון.
אירועים
מתמשך - מגפת הקורונה בגבון
רוס סטאר (בייסבול)
קבוצת הבייסבול "רוס סטאר" (ברוסית: Бейсбольный клуб РусСтар) הוא מועדון בייסבול רוסי המתמודד באליפות רוסיה בבייסבול ולרשותה זכייה אחת באליפות, בעונת 2020.
אצטדיון הקבוצה
הקבוצה מארחת את משחקיה ברוס סטאר ארנה, שהוא אצטדיון הבייסבול הראשון במוסקבה.
קרושבאץ
קרושבאץ (בסרבית קירילית: Крушевац) היא עיר במרכז סרביה. העיר משמשת כמרכז המנהלי של מחוז ראסינה, וב-2011 עמדה אוכלוסייתה כולל בפרוורים על 127,429 נפש. העיר מרוחקת 190 קילומטרים דרומית מהבירה בלגרד. במאה ה-14 הייתה העיר בירת סרביה. מייסדה, המלך לזאר, השאיר אחריו בניינים בסגנון ימי הביניים, כנסייה ואת יקבי רובין.
ספורט
בעיר קיימת קבוצת כדורגל, נפרדק קרושבאץ, המתמודדת בליגת העל הסרבית. ובנוסף קבוצת כדורסל, נפרדק קרושבאץ המתמודדת בליגה הבכירה.
אל-ג'רידה
אל-ג'רידה (בערבית: الجريدة) הוא עיתון יומי כוויתי בערבית.
יהדות לואיזיאנה
הקהילה היהודית בלואיזיאנה היא אחת הקהילות היהודיות בדרום ארצות הברית.
היהודים הראשונים הגיעו ללואיזיאנה בשנת 1719. היהודים שהגיעו בתקופה זאת היו מעטים מאוד בגלל האיסור על עיסוק דתי יהודי במקום במהלך המאה ה-18.
אל-ג'רידה
חשיפות של העיתון
במהלך השנים התפרסם העיתון בשל שורה של חשיפות שפרסם ובהן גם דיווחים על נושאים פנים-ישראליים רגישים שחלקם התבררו כנכונים ומהימנים, העיתון מסתמך על מקורות ישראליים בכירים. עם זאת חלקן של החשיפות היו שגויות.
יהדות לואיזיאנה
ב-1802 התיישב בניו אורלינס איש העסקים והנדבן הנודע יהודה טורו, ממייסדי שכונת משכנות שאננים בירושלים.
לאחר שהצטרפה לואיזיאנה לארצות הברית החל לגדול מספר היהודים בה. בשנת 1828 אף הוקם בה בית הכנסת הראשון, בעיר ניו אורלינס.
לפני סופת ההוריקן קתרינה חיו בלואיזיאנה כ-10,000 יהודים, ומרביתם התרכזו בעיר ניו אורלינס. עם זאת, בעקבות פינוי תושבי העיר לפני ההוריקן והליך השיקום האיטי, רבים מאוד מהתושבים לא חזרו, ואוכלוסיית היהודים אחרי קתרינה מונה 6,100 יהודים (נכון לדצמבר 2006).
שניאדובה
שניאדובה (בפולנית: Śniadowo, שניאדובו) הוא כפר במחוז לומז'ה שבפרובינציית פודלסיה בפולין, כ-17 ק"מ דרומית מערבית ללומז'ה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
הכפר נזכר מהמאה ה-14, עת נקרא "סמולודובו". מהמחצית השנייה של המאה ה-17 התפתח היישוב, כאשר היה בבעלות משפחת אצולה פולנית, ובשנת 1699 הוענקו לו היתרים לקיים בו ירידים שנתיים. בשנת 1703 הוענקו ליישוב זכויות עיר, וניתן לו שמו הנוכחי.
יהודי שניאדובה
קהילה יהודית עצמאית התקיימה ביישוב מסוף המאה ה-17, אך כבר מהמאה ה-16 היוו היהודים רוב מוחלט מקרב תושבי שניאדובה. בית כנסת מפואר שנבנה ביישוב במאה ה-16 נותר עומד על תילו עד סוף המאה ה-19. בתקופה זו נמנו בכפר כ-1,300 יהודים. בשל הגירה על רקע התנכלויות אנטישמיות נותרו בכפר בין מלחמות העולם 386 יהודים בלבד, פחות ממחצית מתושביו. בשנים 1936 ו-1938 אירעו התפרעויות אלימות רחבות נגד יהודי היישוב.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, הוציאו בו אלו להורג למעלה מ-50 יהודים, וגירשו את יתר יהודיו לגטו לומז'ה הסמוך. משם שולחו יהודי העיירה בנובמבר 1941 למחנה ריכוז בזמברוב, וממנו הועברו בינואר 1943 למחנה ההשמדה אושוויץ.
צבי רוזן
צבי "צביקה" רוזן (נולד ב-23 ביוני 1947) הוא כדורגלן ומאמן ישראלי לשעבר. היה בלם מכבי תל אביב ונבחרת ישראל, ומהכדורגלנים הבולטים בישראל בשנות ה-60 וה-70, הידוע בהגנה החזקה שהציג ובנגיחותיו המדויקות. בין השנים 2005-2007 היה יושב ראש איגוד השופטים של ההתאחדות לכדורגל בישראל.
ביוגרפיה
רוזן שיחק במכבי תל אביב משנת 1965 עד 1977, וזכה איתה בשלוש אליפויות, ארבעה גביעי מדינה ופעמיים באליפות אסיה לקבוצות. עם נבחרת ישראל שיחק באולימפיאדת מקסיקו 1968, ובשיאו הגיע לטורניר גמר מונדיאל 1970 שנערך במקסיקו, בנבחרתו של עמנואל שפר. בינואר 1975, לאחר משחק של הנבחרת נגד נבחרת ארצות הברית האולימפית שנערך בארצות הברית, שבו כבש, הושעה רוזן מפעילות בנבחרת לאחר שנתפס מבריח סחורה ללא תשלום מכס.
לקראת פרישתו עזב רוזן לראשונה בקריירה את מועדון נעוריו ועבר להפועל יהוד, לתפקיד מאמן-שחקן. בשנת 1982 הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע המדינה, לאחר ניצחון 1–0 על הפועל תל אביב במשחק הגמר. לאחר עונה זו עבר רוזן לאמן את הפועל תל אביב, ועמה זכה בגביע המדינה בעונתו הראשונה במועדון, לאחר ניצחון 3–2 בדרבי מול מכבי תל אביב במשחק הגמר. לאחר שנתיים בהפועל תל אביב הוחלף במרדכי שפיגלר, ולאחר מכן אימן גם את הפועל לוד, הפועל באר שבע, הפועל ירושלים, מכבי פתח תקווה, מכבי תל אביב והפועל צפרירים חולון. בנוסף, ניהל רוזן את קבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב לתקופה קצרה.
ב-17 במאי 2005 מונה רוזן לתפקיד יו"ר איגוד השופטים במקום אריה זייף, לאחר מספר שנים שבהן שימש כיו"ר הוועדה המקצועית של האיגוד.
חייו האישיים
בזמן שירותו הצבאי נישא רוזן לחברתו מלכה, איתה הוא מתגורר בתל אביב. לזוג שלושה ילדים.
אל הלב
אל הלב היא עמותה ישראלית הפועלת למען מניעת אלימות מינית, רגשית ופיזית באמצעות תוכניות חינוכיות של הגנה עצמית ואמנויות לחימה מעצימות, המקנות כלים להעלאת הביטחון העצמי, לגילוי החוסן האישי, למימוש חופש הבחירה, לניהול עימותים ולהתמודדות עם מגוון מצבי סיכון.
העמותה פועלת על ידי הקניית מיומנויות בטיחות אישית והגנה עצמית מעצימה לילדים, בני נוער, צעירים, נשים ומבוגרים, קשישים ואנשים בעלי צרכים מיוחדים, תוך שאיפה למניעת אלימות לסוגיה וצמצום השלכותיה, בקרב כל מגזרי החברה ובפריסה ארצית, לרבות הפריפריה החברתית-גאוגרפית, כמובילת התנועה העולמית להגנה עצמית מעצימה בישראל.
בית אל הלב מהווה מרכז מבקרים ליחידים, קבוצות וצוותים חינוכיים – טיפוליים מכל רחבי הארץ, המתארחים בו לימי עיון, גיבוש וכיף, סדנאות, השתלמויות מקצועיות, קורסים או ביקור כחלק ממסע בת מצווה או טיול קבוצתי בירושלים.
פרסים
בספטמבר 2015 זכתה "אל הלב" לתו התקן של "מידות" המעיד על היותה עמותה המחוללת השפעה ושינוי משמעותיים בחיי מוטביה, בהתאם למטרות שהציבה לעצמה, תוך מיצוי מיטבי של משאבים.
ב-3 בינואר 2019, נשיא המדינה ראובן (רובי) ריבלין ערך אירוע לציון המאבק באלימות כלפי נשים, בשיתוף המשרד לשוויון חברתי ובראשות השרה גילה גמליאל. האירוע התקיים בבית הנשיא. באירוע העניקה השרה גמליאל אותות למצטיינים במאבק זה בהם יהודית זיכלין סידיקמן מנכ"לית עמותת "אל הלב", עמותה המפעילה מגוון תוכניות חינוכיות של הגנה עצמית ואמנויות לחימה מעצימות, המקנות כלים להעלאת הביטחון.
בספטמבר 2019 קיבלה אל-הלב את הסטאטוס כגוף מייעץ לוועדה החברתית כלכלית של האו״ם.
חיים יעקב לייבוביץ
חיים יעקב (יענק'ל) לייבוביץ (נולד בתשל"א, 1971) הוא נדבן ואיש עסקים חרדי ישראלי.
קורות חיים
נולד בבורו פארק שבניו יורק לברוך מרדכי יהודה ליבוביץ, חסיד סאטמר, ונקרא על שם סבה של אמו, רבי חיים יעקב ספרין, האדמו"ר מקומרנה. למד בישיבת חכמי לובלין בבני ברק, והחל להתקרב לחסידות ויז'ניץ לאחר שנישא ליאכעט בתו של הרב מנחם מנדל פקשר, רב קהילת חסידי ויז'ניץ באלעד. אחר כך הפך לחסיד חב"ד.
לייבוביץ כיהן כסמנכ"ל צעירי אגודת חב"ד בישראל. ב-1996 הוא קישר בין יוסף יצחק גוטניק לבנימין נתניהו לקראת הבחירות לראשות הממשלה ועמד מאחורי הקמפיין "נתניהו. זה טוב ליהודים". בשנת תשס"ג פרש מתפקידו בצעירי אגודת חב"ד.
ב-2007 רכש לייבוביץ את בריינסטורם – חברה ישראלית שעוסקת בפיתוח תרופות למחלות שנגרמות מניוון ומתמותת תאי עצב כדוגמת פרקינסון וניוון שרירים, תמורת 5 מיליון דולר במטרה להציל אותה מקריסה, והוא נשיא ומנכ"ל החברה.
ב-2010 זכה לייבוביץ בשותפות עם ג'קי בן-זקן ברישיון ממשרד התשתיות לקידוח "מד אשדוד".
לייבוביץ נשוי ואב לחמישה, גר בשכונת הר נוף בירושלים.
פעילות ציבורית
לייבוביץ הוא תורם קבוע לארגוני חב"ד והמממן הראשי של ארגון מעייני ישראל, הכולל רשת בתי מדרש וכוללים לאברכים מסביב לשעות היממה, והוא מספק לאברכים מלגות חודשיות ומענקים מיוחדים לחגים.
מתומכי קמחא דפסחא של קריית ויז'ניץ בני ברק ומראשי התומכים בפעילות 'שערי הוראה' בראשות הרב חיים שמרלר לעידוד הלימוד בשולחן ערוך הרב.
פסטיבל בריטניה
הפסטיבל נערך זמן קצר יחסית לאחר תום מלחמת העולם השנייה, ובעת שנערך טרם שוקמו חלקים רבים מהעיר לונדון שנהרסו במהלך הבליץ (הפצצות הלופטוופה - חיל האוויר הגרמני). מטרת הפסטיבל הייתה לעודד את הציבור הבריטי, וליצור תחושה של שיקום המדינה. אחת ממטרות הפסטיבל הייתה להראות את השיקום המתוכנן של הערים ההרוסות של בריטניה בעקבות המלחמה.
כמו כן הפסטיבל ציין מאה שנה לתערוכה הגדולה שנערכה בלונדון בשנת 1851.
התערוכה הוקמה ביוזמתו של ג'רלד בארי ושל הרברט מוריסון, המשנה למנהיג מפלגת הלייבור.
לאחר קבלת ההחלטה על קיום הפסטיבל הוקמה מועצה מייעצת שעסקה בארגונו של הפסטיבל, בהנהלת גנרל הייסטינגס איזמי. מוריסון מינה גם ועדת עזר המורכבת מפקידים עובדי המדינה ששימשו כמקשרים בין משרדי המדינה השונים שעסקו בארגון הפסטיבל. במרץ 1948 הוקם מטה כללי, שהפך למשרד ממשלתי בעל תקציב משלו.
סאות' בנק
בשנת 1948 מונה האדריכל הצעיר יו קייסון, בן ה-38, לניהול הפרויקט. בסיום העבודות בשנת 1952 קיבל תואר אבירות על פועלו.
מארגני התערוכה ייעדו את האזור לתצוגה של העקרונות המודרניים של התכנון העירוני, שיושמו במהלך שיקומה של לונדון לאחר מלחמת העולם. עקרונות אלה כללו בנייה לגובה, מעברים עיליים להולכי רגל והימנעות מבניית רחובות בצורת שתי וערב. המבנים נבנו, לראשונה בבריטניה, בסגנון הברוטליסטי. לימים נהרסו כל המבנים למעט אולם הפסטיבל המלכותי, ביוזמת ממשלת בריטניה והעומד בראשה וינסטון צ'רצ'יל שראה במבנים אלה מבנים "סוציאליסטים" מידי.
כיפת התגליות
כיפת התגליות הייתה כיפה בקוטר 111 מטרים ובגובה 28 מטרים, ובעת בנייתה הייתה הכיפה הגדולה בעולם. המבנה נבנה מבטון ואלומיניום בסגנון מודרניסטי ונערכו בו מופעים ומוצגים רבים של הפסטיבל.
המבנה, לצד הסקיילון הסמוך, הפך לאחד מסמלי הפסטיבל, והיה אחד הגורמים להפיכת הסגנון המודרני לסגנון פופולרי בבריטניה. לאחר תום הפסטיבל נהרס המבנה וחלקיו נמכרו לשימוש חוזר. במקום בו עמד המבנה נבנו גני היובל (בהם ממוקם כיום הלונדון איי).
הסקיילון
הסקיילון היה מגדל דמוי סיגר, סמוך לכיפת התגליות, פרי תכנונם של הידלגו מויה, פיליפ פוול ופליקס סמיואלי. המבנה היה מפלדה מצופה אלומיניום ונתלה באוויר באמצעות כבלי פלדה שנמתחו בין שלושה עמודים כך שנראה כאילו המבנה מרחף בגובה של 15 מטרים מעל הקרקע. בשעות הלילה הואר המבנה, שהתנשא לגובה של 90 מ'. בתום התערוכה הופל המגדל אל התמזה, נחתך לחתיכות ומוחזר.
אולם הפסטיבל המלכותי
את אולם הפסטיבל המלכותי תכננו האדריכלים לזלי מרטין, פיטר מורו ורוברט מתיו, וחברת הולנד, האנן וקיוביטס (Holland, Hannen & Cubitts) הייתה אחראית לבנייתו עבור מועצת מחוז לונדון. קלמנט אטלי, ראש ממשלת בריטניה, הניח את אבן הפינה למבנה בשנת 1949, והוא נחנך רשמית ב-3 במאי 1951. בטקס החנוכה היה אמור לכלול קונצרט בניצוחו של ארטורו טוסקניני, אולם בשל בעיות בריאות של המנצח נקראו להחליף אותו סר מלקולם סרג'נט וסר אדריאן בולט.
באפריל 1988 הפך המבנה למבנה הראשון שנבנה לאחר מלחמת העולם השנייה והוכרז כמבנה לשימור בשל חשיבותו האדריכלית.
הטלקינמה
הטלקינמה היה מבנה קולנוע בן 400 מושבים שהוקם בין תחנת ווטרלו ואולם הפסטיבל המלכותי ובו הוקרנו סרטי קולנוע (דו ותלת־ממדיים) וסרטי טלוויזיה. הטלקינמה הייתה האטרקציה הפופולרית ביותר בפסטיבל. בתום הפסטיבל ועד שנת 1957 שימש המבנה, בתכנונו של ולס קואוטס, את מכון הסרטים הבריטי.
רכבת פאר טוטרינג ואוייסטר קריק
רכבת זו, שתוכננה על ידי פרדריק רולנד אמט, ופעלה בפארק באטרסי, נעה בין "פאר טוטרינג" (Far Tottering) ו"אויסטר קריק" (Oyster Creek) דרך מסלול שתכנן ג'ון פייפר. הרכבת והתחנות עוצבו על פי קומיקס שפורסם במגזין פאנץ'.
מבנים נוספים
בין המבנים הנוספים שנעשה בהם שימוש באזור הפסטיבל היו
בחצר מתחם הפסטיבל הוצגו יצירות אמנות כגון ציור קיר מעשה ידי ויקטור פאסמור ופסלים של הפסלת ברברה הפוורת'.
אדריכלות שימושית
בנוסף לאזור התערוכה המרכזי הוחלט להקים באזור נפרד תערוכה שהתמקדה בתכנון אורבני ובבנייה עירונית. התערוכה כללה גם מתחם "אדריכלות חיה" שבמסגרתה נבנו מבנים למגורים. למטרה זו הוחלט להקים באזור פופלאר, במתחם אחוזת לנסברי (שנקראה על שם ג'ורג' לנסברי) שכונה מודרנית. האזור שהוקצה לשכונה נפגע קשות במהלך הבליץ, ולמעלה מרבע מהמבנים בו הושמדו.
עבודות הבנייה באתר החלו בדצמבר 1949 בעיכוב ניכר בשל קשיי תקציב. הבנייה התעכבה גם בשל החורף הגשום של 1950-1951, והדירות הראשונות היו מוכנות למגורים בפברואר 1951.
בעת פתיחת התערוכה, ב-3 במאי 1951 הוצגו בפני המבקרים ב"ביתן המחקר בבנייה" (Building Research Pavilion) בעיות אדריכליות והפתרונות שמומשו עבורן בשכונה החדשה. "ביתן התכנון העירוני" (Town Planning Pavilion) הציג פתרונות של תכנון עירוני, וכן דגם של עיר דמיונית מתוכננת בשם אבונקאסטר (Avoncaster). האתר לא משך מבקרים רבים וסך הכל ביקרו בו כ-86 אלף מבקרים, לעומת למעלה מ-8 מיליון צופים בתצוגה המרכזית בסאות' בנק.
מתקנים נוספים
כחלק ממתקני הפסטיבל הוחלט על בניית אגף חדש למוזיאון המדע - אגף שיציג את תערוכת המדע של הפסטיבל.
כמו כן אוניית הוד מלכותו קמפניה (HMS Campania) הפכה לתערוכה נודדת. האוניה עגנה במספר נמלים ברחבי הממלכה המאוחדת: סאות'האמפטון, דאנדי, ניוקאסל שעל הנהר טיין, קינגסטון שעל הנהר האל, פלימות', בריסטול, קארדיף, בלפסט, בירקנהד וגלאזגו.
מספר המבקרים
במשך חמשת חודשי הפסטיבל ביקרו בתערוכות השונות למעלה מ-10 מיליון מבקרים אשר שילמו את דמי הכניסה:
סיום הפסטיבל
בעקבות הבחירות שנערכו באנגליה בשנת 1951 הובסה ממשלת הלייבור ווינסטון צ'רצ'יל שב לראשות הממשלה. אחת מהחלטות הממשלה הראשונות הייתה לפנות את אזור הפסטיבל אשר סימל בעיניו על הממשלה הקודמת.
הרווחים שהושגו מהפסטיבל הועברו למועצת מחוז לונדון ונעשה בהם שימוש להפוך את אולם הפסטיבל המלכותי ואולם קונצרטים.
F11 DKW / DKW F12
F11 DKW / DKW F12 היא מכונית סופרמיני שיוצרה על ידי חברת DKW הגרמנית בין השנים 1963–1965, בדגמי: F11 ו-F12.
חברת המכוניות והאופנועים DKW
דה-קה-וו : DKW) Dampf-Kraft-Wagen)
חברת DKW נוסדה ב-1916 כחברה לאביזרי קיטור ומכוניות קיטור. ב-1920 הייתה DKW יצרנית האופנועים הגדולה בעולם.
בשנת 1932, אוחדו אאודי, DKW, הורך וונדראר (Wanderer) לחברה אחת - אוטו אוניון AG (Auto Union). סמל החברה - ארבע טבעות שלובות נועד לסמן את איחוד בין ארבע החברות.
יצרנית הרכב הגרמנית פולקסווגן רכשה את החברה בשנת 1964.
בינואר 1963 הושק ה-DKW F12 אשר החליף את דגם הג'וניר דה-לוקס. באוגוסט 1963 הושק דגם ה-F11 DKW שהיה גרסה מופחתת של ה-F12
בשנת 1964 שודרג דגם ה-DKW F12 למנוע 889 סמ"ק המפיק 33 כ"ס.
יחיא
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סולם מרקאלי
סולם מרקאלי הוא שיטת למדידת עצימותה של רעידת אדמה (המושג השגור כיום הוא "עוצמה סייסמית" ) על פי ההשפעה שלה על פני כדור הארץ, על תוואי השטח, על מבנים ובניינים ועל בני אדם. העצימות נמדדת בסולם בן 12 דרגות בו דרגה 1 מציינת רעידה שהורגשה רק במכשירי מדידה סייסמיים ודרגה 12 מציינת הרס טוטאלי. העצימות על פי סולם זה הולכת ויורדת עם המרחק ממוקד הרעש והיא נקבעת באמצעות איסוף הנתונים על השפעת הרעידה במקומות שונים על ידי אנשים שהיו באזורים שהושפעו מהרעש.
התפתחות סולם מרקאלי
סולם מרקאלי פותח על ידי חוקר הרי הגעש האיטלקי ג'וזפה מרקאלי בין השנים 1883 ו-1902 מסולם פשוט יותר בן 10 דרגות שנקרא סולם רוסי-פורל ועד שנת 1902 היה אף הוא בן 10 דרגות בלבד. הפיזיקאי האיטלקי אדולפו קנקני הרחיב אותו באותה שנה ל-12 דרגות. לאחר מכן הוגדר הסולם מחדש על ידי הגאופיזיקאי הגרמני אוגוסט היינריך זיברג ונודע בשם סולם מרקאלי-קנקני-זיברג (MCS). סולם זה עבר שינויים נוספים על ידי הבריטים הארי ווד ופרנק ניומן בשנת 1931, אז גם פורסם באנגלית בשם סולם מרקאלי-ווד-ניומן (MWN). לאחר מכן עבר שינויים נוספים על ידי צ'ארלס ריכטר ממציא סולם ריכטר וכיום הוא ידוע בשם סולם מרקאלי המותאם (MM).
סולם מרקאלי המותאם
הדרגות הנמוכות של הסולם מתארות בדרך כלל את האופן בו מורגשת רעידת האדמה על ידי התושבים. הדרגות הגבוהות יותר מבוססות על הערכת הנזק למבנים ולפני השטח. הטבלה להלן נותנת מושג לדרגות של סולם מרקאלי המותאם:
התאמה למדידות מדעיות
סולם מרקאלי לא מבוסס על גדלים פיזיקליים הניתנים למדידה אובייקטיבית כמו משרעת הרעידה, מהירות התנועה, תאוצת הקרקע או משך הרעש – אלא על תחושה אישית ועל הנזק שנגרם לסביבה. עם זאת, תחושת הרעידה מראה התאמה בדרגות הנמוכות לתאוצת הקרקע ובדרגות הגבוהות למהירות התנועה שלה.
חסידות אליק
חסידות אליק הייתה חסידות ווהלינית (כיום באוקראינה). מייסד החסידות היה רבי צבי אריה לנדא. הרבה מהצאצאים של השושלת כיהנו ומכהנים באדמו"רות סטרטין בארץ ישראל ובארצות הברית.
תולדות החסידות
רבי צבי אריה נולד בי"א בתשרי תק"כ לרבי גדליה לנדא. היה תלמידו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. כיהן כאדמו"ר לאלפים באליק שבווהלין (סמוך לרובנה). חיבר ספר בשם "אור חכמים". נפטר בי"א בתשרי תקע"ב. חתניו היו רבי פנחס מקולק ובזיווג שני רבי משה מקוריסטשוב.
בנו היה רבי יוסף דוד לנדא, חתנו של רבי מרדכי מקרמניץ ובזיווג שני בעלה של אלמנת רבי אברהם מפראהביטש, נכדת רבי דוד לייקס. נפטר בכ"ה בטבת תר"ט. בניו היו: רבי מרדכי היה חתנו של רבי שמעון שלמה מסאווראן. נפטר בי"א בחשוון תרמ"ה. בנו הוציא את ספרו "גדולת מרדכי" בוורשה בשנת תרמ"ה. חתנו היה אחיינו רבי שמעון שלמה מטיטשלניק.
בנו של רבי מרדכי היה רבי שמעון שלמה. נולד בשנת תרי"ט. היה חתן דודו רבי משה מטיטשלניק. החל לכהן בשנת תרל"ט. נפטר בצעירותו בכ' בתמוז תרנ"ז. אשתו פריידא החזיקה את חסידיו עד שגדל בנו רבי יוחנן (נקרא על שם אבי סבתו, רבי יוחנן מרחמסטריווקא) והחל לכהן. בתו מרגלית נישא לרבי יוחנן מסטולין-לוצק. נפטרה בפרונזה ו' באייר תש"ג. בן נוסף של רבי שמעון שלמה היה רבי אלתר יוסף דוד חתנו של רבי חיים מאנטניא ובזיווג שני של רבי שמואל וינברג מסלונים. נרצח בכ"ט באב תש"ב. עוד בן היה רבי צבי אריה מאליק-ארצות הברית, חתן רבי יעקב אריה לייב טברסקי מטריסק ובזיווג שני חתן רבי פינחס מלעכוויטש. בשנת תרפ"ד היגר לארצות הברית ושם נפטר בי"א באב תשכ"ו.
בנו של רבי אלתר יוסף דוד היה רבי צבי אריה מלוצק. היה חתנו של רבי משה מסוליצא. כיהן בחיי אביו בלוצק. נרצח בשנת תש"א.
לאחר מלחמת העולם השנייה נבנתה החצר מחדש בברוקלין.
נאדז'דה קרופסקיה
נַאדֶּזְ'דַּה (נאדיה) קונסטנטינובנה קְרוּפְּסְקַיַה (ברוסית: Надежда Константиновна Крупская; 26 בפברואר (14 בפברואר בלוח יוליאני) 1869 – 27 בפברואר 1939) הייתה מהפכנית רוסייה בולשביקית. היא נישאה למהפכן והמנהיג הרוסי ולדימיר לנין בשנת 1898. היא כיהנה בתפקיד סגנית שר (קומיסרית) החינוך בין השנים 1929–1939, והייתה דוקטור לחינוך.
שנים מוקדמות
נאדיה נולדה למשפחה דלת אמצעים מהמעמד הגבוה. אביה היה שוטר צבאי, איש אצולה באימפריה הרוסית. אביה של נאדיה, קונסטנטין איגנטביץ' קרופסקי, התייתם מהוריו בשנת 1847, בגיל 9. הוא היה אדם משכיל ומונה לקצין בחיל הרגלים בצבא הרוסי. זמן קצר לפני שעזב למבצע בפולין, הוא התחתן עם אימה של נאדיה. אחרי שש שנות שירות, סר חינו בעיני הממונים עליו והוא הואשם ב"פעילויות אנטי-רוסיות." ייתכן והוא נחשד במעורבות עם המהפכנים. בעקבות התקופה הזאת, הוא עבד במפעלים או בכל עבודה שהצליח למצוא עד שלב מאוחר בחייו בו מונה מחדש לקצין, זמן קצר לפני מותו.
אימה, אליזבתה וסיליאבנה טיסטרובה, הייתה ביתם של בני אצולה רוסים חסרי קרקע. הוריה של אליזבתה מתה כשהייתה קטנה והיא נרשמה למוסד להשכלה גבוהה לנשים על שם בסטוז'ב (בימינו חלק מאוניברסיטת סנקט פטרבורג), אשר היה המוסד החינוכי הגבוה ביותר לנשים ברוסיה באותה עת. אחרי שקיבלה את התואר שלה, אליזבתה החלה לעבוד כאומנת של משפחות אצולה עד שהתחתנה עם קרופסקי.
ייתכן והחיים עם הורים משכילים והקשר המשפחתי לבני אצולה, בשילוב עם חוויה ממקור ראשון עם תנאי העבודה של המעמד הנמוך, הובילו להיווצרותן של רבות מדעות של נאדיה.
לאחר מותו של אביה, נאדיה ואימה נתנו שיעורים פרטיים כמקור הכנסה. נאדיה הביעה עניין בהשתלבות בתחום החינוך כבר בגיל צעיר. הנושא שמשך אותה במיוחד היה תאוריות החינוך של טולסטוי, בהם התכנים היו יותר גמישים מאשר מובנים. הם התמקדו בהתפתחותו האישית של כל תלמיד והתרכזו בחשיבות הקשר בין מורה לתלמיד.
זה הוביל את נאדיה לקרוא עבודות רבות של טולסטוי. אלה היו רעיונות שלווים ושומרי חוק אשר התמקדו בכך שאנשים צריכים להימנע ממותרות ולהיות עצמאיים במקום לשכור את שירותיו של אדם אחר שיטפל במשק הבית שלהם, וכדומה. טולסטוי השאיר רושם ממושך על נאדיה; היא תמיד הייתה צנועה בהופעתה, וכך גם היו הרהיטים שבביתה ובמשרדה.
כסטודנטית מסורה וותיקה, נאדיה החלה להשתתף בחוגים. הסטודנטים שהשתתפו בקבוצות הללו התכנסו כדי ללמוד ולדון בנושאים מסוימים שיתרמו לידע הכללי של כלל המשתתפים. רק בשלב מאוחר יותר, באחד החוגים, התוודעה נאידה לתאוריות של מרקס. הנושא עניין אותה והיא ראתה בתאוריות הללו דרך פוטנציאלית לשיפור חייהם של בני עמה. נאדיה החלה לחקור את הנושא לעומק. המחקר היה קשה מפני שהממשלה הרוסית אסרה לפרסם את כתביו של מרקס. בעקבות האיסור, מהפכנים החלו לאסוף את כתביו של מרקס ושל אישים הדומים לו ברעיונותיהם ושמרו אותם בספריות מחתרתיות.
חיי הנישואים
באחד מחוגי הדיון פגשה לראשונה את ולדימיר איליץ' אוליאנוב, מרקסיסט מסור, אשר בהמשך שינה את שמו ללנין. נאדיה התרשמה מנאומיו אך לא מאישיותו, לפחות בהתחלה. קשה לדעת פרטים רבים על מערכת היחסים בין נאדיה ללנין, מפני שאיש מהם לא דיבר על חייהם האישיים לעיתים קרובות.
באוקטובר 1896, מספר חודשים אחרי מעצרו של לנין, נאדיה נעצרה אף היא. לאחר זמן מה, לנין נשפט ונגזר עליו להשלח לגלות בסיביר. הם תקשרו ביניהם מעט מאוד בזמן שהותם במאסר, אך לפני שעזב לסיביר, לנין כתב "מכתב סודי" לנאדיה שנמסר לה בידי אימה. במכתב נרמז שיכולים להרשות להצטרף אליו בסיביר אם היא תטען שהיא מאורסת לו. באותה עת, נאדיה עדיין המתינה למשפט שלה בסיביר. היא הורשתה ללוות את לנין בתנאי שהם יתחתנו ברגע שהיא תגיע אליו.
בספר הזכרונות שלה, נאדיה כתבה "כשהוא היה לצידי, גם עבודה בתרגום נעשתה מתוך עבודה". מערכת היחסים שלה עם לנין הייתה יותר כשל אנשי מקצוע מאשר זוג נשוי, וקולונטאי השוותה אותה לחיי עבודות, אך נאדיה נשארה נאמנה ומעולם לא שקלה גירושין.
יש המאמינים כי נאדיה סבלה ממחלת גרייבס, מחלה שמשפיעה על בלוטת התריס בצוואר, מה שגורם לעיניים לבלוט מחוריהן ולהתהדקות הצוואר. בנוסף, אצל נשים הסובלות מהמחלה, עלולה להיגרם הפרעה במחזור החודשי, מה שיכול להסביר מדוע ללנין ולנאדיה מעולם לא היו ילדים.
לאחר שחרורו, לנין עזב לאירופה והתיישב במינכן, לשם הצטרפה אליו נאדיה לאחר שחרורה ב-1901. לאחר הגעתה, הזוג עבר ללונדון.
קריירה פוליטית
לנאדיה היו חיים פוליטיים פעילים: היא פעלה בסיעה הבולשביקית של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית החל משנת 1903. היא הפכה למזכירה של הוועדה המרכזית ב-1905; היא שבה לרוסיה באותה השנה, אך עזבה פעם נוספת אחרי המהפכה הכושלת של 1905, ועבדה בתור מורה בצרפת במשך כמה שנים.
קרופסקיה הפכה לחברה בוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של האיחוד הסובייטי ב-1924, חברה בוועדה השולטת של האיחוד ב-1927, חברה בראש המפלגה הקומוניסטית וקיבלה את התואר "אזרח של כבוד" ב-1931. ככל הנראה, היא העדיפה את דעותיו של סטלין בדיונים החשובים בין האופוזיציה השמאלית לבין הרוב הקומוניסטי בשנות ה-20 של המאה העשרים. בשנת 1925, היא תקפה את לב טרוצקי בפולמוס שנוצר כתגובה לספרו של טרוצקי "לקחים מאוקטובר". בוויכוח, היא טענה כי "ניתוחים מרקסיסטיים הם לא הצד החזק של חברנו טרוצקי". בנוגע לוויכוחים סביב תאוריית הסוציאליזם בארץ אחת נגד המהפכה המתמדת, היא טענה שטרוצקי "לא מעריך מספיק את תפקידה של האכרות". יתרה מזאת, היא טענה בעקשות שטרוצקי פירש בצורה שגויה את המצב המהפכני שנוצר בגרמניה אחרי מלחמת העולם הראשונה. במהלך הצבעת הקונגרס ב-1925, היא תמכה בהתחלה בגריגורי זינובייב ובלב קמנייב, אך לבסוף הצביעה בעד התהליך נגד ניקולאי בוכארין והוצאתם של טרוצקי, זינובייב וקמנייב מהמפלגה.
ב-1936 היא הגנה על מגבלות ההפלה שאושרו בממשלה הסובייטית באותה השנה, בטענה שהן חלק ממדיניות עקבית שנאכפת מאז 1920 כדי להיפטר מהסיבות השונות להפלה.
בגיל מבוגר כתבה קרופסקיה ביוגרפיה על חייה עם לנין, אשר תורגמה לאנגלית ב-1930 בשם "Memories of Lenin", וב-1970 תורגמה מחדש בשם "Reminiscences of Lenin". הספר מעניק עדות מפורטת על חייו של לנין לפני עלייתו לשלטון ומסתיים ב-1919. אולם, התוכן נערך בידי גורמים לא ידועים לאחר שקרופסקיה סיימה לכתוב אותו, לכן קיימת אפשרות שהספר אינו אמין.
אנשי המשמר
אנשי המשמר (באנגלית: Men at Arms) הוא החמישה עשר בסדרת ספרי עולם הדיסק של טרי פראצ'ט, והשני בתת-סדרת ספרי משמר העיר (שנפתחה בספר שומרים! שומרים!). הספר פורסם בשנת 1993 ויצא בעברית בשנת 2006.
הספר מתאר את המתרחש במשמר הלילה של אנק-מורפורק לאחר ששורותיו מתרחבות עם גיוס שומרים חדשים בני מיעוטים (כגמד וטרול) מטעמי אפליה מתקנת, כאשר מתרחשת בעיר סדרת מעשי רצח מסתוריים. החקירה מעוררת מהומות על רקע גזעי ומערבת את גילדת הליצנים העגומה, את שכנתה גילדת המתנקשים, את העיר העתיקה השוכנת בביוב של אנק-מורפורק, ממציא אקסצנטרי המבוסס על לאונרדו דה וינצ'י והכלב גספוד ("נפחן" בתרגום של יעל רנן לעברית) שהופיע לראשונה בספר ראי-נוע.
כמקובל בספריו של פראצ'ט, הספר כולל רמיזות רבות למקורות אחרים, בעיקר לסדרות וספרי בלשים (ובפרט לסדרה טווין פיקס).
הספר תורגם לעברית בידי יעל רנן.
Skyscanner
Skyscanner (תעתיק: סקייסקאנר) הוא אתר אינטרנט ויישומון סלולרי המכיל מנוע Metasearch לביצוע השוואת בין מחירי טיסות, בתי מלון, השכרת רכב, ברחבי העולם. מטה החברה נמצא באדינבורו שבסקוטלנד. מאז נובמבר 2016 האתר נמצא בבעלות חברת Ctrip, חברת הנסיעות הגדולה ביותר בסין. האתר זמין במעל ל-30 שפות והוא משמש כ-60 מיליון איש בחודש.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2004. שלושת המייסדים היו גארת' ויליאמס, בארי סמית', ובונמי גריימס. האתר נוסד לאחר שגארת' היה מתוסכל מהקשיים שבמציאת טיסות זולות לאתרי סקי. האתר פותח לראשונה והושק בשנת 2002. משרד החברה באדינבורו נפתח בשנת 2004.
עד 2013 החברה העסיקה בסך הכל בסביבות 180 עובדים. בפברואר 2013 הודיעה החברה שהיא מתכננת לפתוח משרדי מטה במיאמי שבארצות הברית.
באוקטובר 2014 רכשה Skyscanner חברת פיתוח היישומים מבודפשט "Distinction". עד פברואר 2015 החברה העסיקה בסך הכל 600 עובדים - פי שניים מכמות העובדים שהועסקו על ידי החברה 18 חודשים קודם לכן.
בינואר 2016 הודיעה החברה שהיא גייסה 192 מיליון דולרים לאחר ששווי החברה הוערך בכ-1.6 מיליארד דולרים. בנובמבר 2016, חברת Ctrip, אשר היא חברת הנסיעות הגדולה ביותר בסין, רכשה את Skyscanner תמורת 1.75 מיליארד דולר.
הדיילת
הדיילת (באנגלית: The Flight Attendant) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית המבוססת על הרומן משנת 2018 בעל אותו השם מאת כריס בוהאליאן. הסדרה בכיכובה של קיילי קווקו בתפקיד הראשי ושודרה לראשונה ב-HBO Max ב-26 בנובמבר 2020.
עלילה
הדיילת קסנדרה באודן מתעוררת בחדר המלון שלה בבנגקוק, עם הנגאובר מהלילה הקודם, כשלצידה גופה מתה. בעודה מפחדת להתקשר למשטרה, היא ממשיכה בבוקר כאילו כלום לא קרה, ומצטרפת לשאר הדיילים והטייסים שנוסעים לנמל התעופה. בניו יורק פוגשים אותה סוכני FBI ששואלים אותה על השהות האחרונה שלה בבנגקוק. היא עדיין לא מצליחה להיזכר באותו הלילה והיא תוהה אם היא יכולה להיות הרוצחת.
פיתוח
ב-27 באוקטובר 2017, פורסם כי חברת ההפקות של קיילי קווקו, "Yes, Norman Productions", קיבלו את הזכויות להפקת הרומן "הדיילת". הרומן יפותח למיני סדרה וקווקו צפויה להיות המפיקה בפועל. ב-1 ביולי 2019 הוכרז כי גרג ברלנטי הצטרף לסדרה כמפיק בכיר באמצעות ברלנטי הפקות. ב-1 ביולי 2019 הוכרז כי הסדרה תצטרף לשירות הסטרימינג של וורנר מדיה, HBO Max. הסדרה צפויה לצאת לאור ב-26 בנובמבר 2020 עם שלושת הפרקים הראשונים. למחרת יצא טריילר רשמי לסדרה ותאריכי ההשקה של פרקים שיעלו לאוויר לאחר הבכורה; שני פרקים אמורים לצאת לאקרנים ב-3 בדצמבר, ואחריהם שני פרקים נוספים ב-10 בדצמבר, ולאחר מכן גמר הסדרה ב-17 בדצמבר.
ליהוק
עם הכרזת פיתוח הסדרה לוהקה קווקו לתפקיד הראשי. בספטמבר 2019 לוהקה סונויה מיזונו לככב לצד קווקו. באוקטובר הצטרפו מיכיל האוסמן, קולין וודל, רוזי פרז וזושה מאמט לצוות השחקנים של הסדרה. בנובמבר 2019 הצטרפו לצוות הסדרה מרל דנדרידג', גריפין מתיוס וטי אר נייט. בדצמבר 2019 הצטרף לצוות השחקנים נולן ג'רארד פאנק. ביבי ניווירת' הצטרפה בתפקיד משני בפברואר 2020. באוגוסט 2020, מישל גומז הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה, במקום מיזונו. באוקטובר 2020 הצטרפה יאשה ג'קסון לצוות השחקנים בתפקיד משני.
צילומים
הצילומים החלו בנובמבר 2019 בבנגקוק, תאילנד לפני שהמשיכו בווייט פליינס, ניו יורק בדצמבר. ב-12 במרץ 2020, חברת האחים וורנר השביתה את שלב הצילומים של סדרה בגלל מגפת הקורונה. הפקת שני הפרקים הנותרים של הסדרה חודשה ב-31 באוגוסט 2020 בניו יורק.
ביקורות
אתר הביקורות Rotten Tomatoes הפיק דירוג של 100% בהתבסס על 5 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.67/10.
ברקודה אוסטרלית
ברקודה אוסטרלית (שם מדעי: Sphyraena novaehollandiae) הוא מין של דג טורף מהיר ממשפחת האספירניים אשר חי במימי החופים של דרום-מזרח האוקיינוס השקט ליד אוסטרליה.
מאפיינים והתנהגות
הברקודה האוסטרלית מגיעה לאורך מרבי של 1.1 מטר ולמשקל של עד 5 ק"ג והיא בעלת מבנה דמוי-טורפדו העוזר לה להאיץ אחרי טרף במים. צבעה כסוף-כחלחל עם בטן לבנה סנפירי גב וזנב צהובים. הראש גדול ובעל לסת ארוכה מלאה שיניים חדות והיא בעלת סנפירים קצרים וזנב גדול הנותן לה כוח תאוצה.
ברקודה זו קטנה יחסית לקרובותיה ומצויה לאורך חופי ימים רדודים באזור דרום-אוסטרליה בין ויקטוריה לטסמניה וכן בניו זילנד וקיריבטי. תצפיות מאזורים רחוקים יותר נובעים כנראה מטעות בזיהוי המין. הברקודה שוחה במים קרירים לאורך אזורי חוליות, אצות פורחות או עשב ימי מסוג Zostera.
הברקודה היא טורפת מובהקת הניזונה ממיני דגים אחרים, סרטנים, דיונונים ומדוזות אחריהם היא עוקבת מתפרצת ממארב מוסווה. היא ניזונה בעיקר מחסילוני Metapenaeopsis, מיני מדוזות דרומיות ומהדג Haletta semifasciata. היא יכולה לטרוף גם טרף גדול כמו שפודניים וכמה דיונונים גדולים.
הברקודות מתחילות להתרבות בגיל שנתיים ונודדים למים עמוקים לשם כך, שם הם משריצים למים אלפי ביצים. ברקודות ממין זה יכולות לחיות מעל 20 שנה.
המסע לכוכב המינימיקים
המסע לכוכב המינימיקים הוא סרט הנפשה ממוחשבת ישראלי. הסרט הופק על ידי אולפני שורטקאט-פלייגראונד ו-D.I.C. הסרט יצא לאקרנים ב-1 ביולי 2013. כמה חודשים לפני הפצת הסרט, באפריל 2013, יצא ספר בעל אותו שם המבוסס על הסרט ואותו כתבה תמי שם-טוב.
סרט זה הוא סרט האנימציה הממוחשבת הישראלי הראשון באורך מלא שיצא.
ב-17 ביוני 2015 פורסם טריילר לכך שהסרט יגיע לבתי הקולנוע הרגילים ב-16 ביולי 2015.
מרדכי בשארי
מרדכי בשארי (נולד ב-21 ביולי 1942) הוא פיזיקאי ישראלי, ששימש כמנכ"ל ומדען ראשי במשרד התקשורת ובמשרד המדע.
המסע לכוכב המינימיקים
ב-30 ביולי 2015 יצאה אפליקציה בשם הסרט לאנדרואיד וב-7 בינואר 2016 האפליקציה יצאה גם ל-iOS.
מרדכי בשארי
ביוגרפיה
בשארי נולד ברחובות. הוא סיים לימודי מוסמך באוניברסיטה העברית ב-1966. במהלך לימודיו הוא היה פעיל באגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית.
המסע לכוכב המינימיקים
בינואר 2016 יצאה גרסת DVD של הסרט לחנויות בארץ.
מרדכי בשארי
בעיריית רחובות
בבחירות לעיריית רחובות בשנת 1983, עמד בשארי בראשות רשימה מקומית בשם "ארגון שכונות רחובות" (אש"ר) שנתמכה על ידי תמ"י והתמודד לראשות העיר. רשימתו זכתה בשלושה מתוך 17 מושבים במועצת העיר והוא קיבל 22% מהקולות בסיבוב הראשון ותמך בנציג המערך לקראת הסיבוב השני. משנבחר יחזקאל הרמלך מהליכוד לראשות העירייה הוא הצטרף לקואליציה ומונה לממלא מקום ראש העיר. אולם באמצע 1984 הסתכסך בשארי עם ראש העיר לאחר שבשארי אישר שורה של העלאות דרגה של עובדי עירייה בעת שראש העיר היה בחוץ לארץ, וכשראש העיר חזר הוא סירב לאשר את העלאות הדרגה. בשארי עבר לאופוזיציה שפעלה להצר את צעדיו של ראש העיר.
בשירות הממשלתי
בשנים 1990–1995 כיהן כמדען הראשי במשרד התקשורת. במאי 1991 ביקש השר רפאל פנחסי למנות את בשארי לחבר בדירקטוריון בזק. ביוני 1991, לאחר שמועמדו של עקיבא אטון לליו"ר דירקטוריון בזק ירדה מהפרק עלה שמו של בשארי כמועמד לתפקיד. בסוף 1991, לאחר שהמועמדות סוכלה על ידי שר האוצר יצחק מודעי, מונה בשארי לממלא מקום מנכ"ל משרד התקשורת. בנוסף, מונה בשארי בשנת 1992 לדירקטור בחברת בזק. בפברואר 1992 מונה בשארי לממלא מקום יו"ר מועצת המנהלים של רשות הדואר.
בנוסף שימש כחבר במועצה לתכנון לאומי וכלכלי.
ג'ויזה
ג'ויזה (בערבית: الجويزة; 'אגוז קטן') הוא כפר צ'רקסי נטוש במרכז רמת הגולן סמוך ליישוב אלוני הבשן. הכפר הורכב בעיקר מתושבים צ'רקסים מהרי הקווקז שהיגרו בסוף המאה ה-19, אלו מנו 841 תושבים בשנת 1967. קבוצה אתנית נוספת בכפר הייתה היורוקים, שמנו באותה התקופה 264 תושבים. הבתים בכפר נבנו מאבני בזלת עם רעפים על הגגות. בכפר היה בית ספר ומסגד. החוקר הגרמני גוטליב שומאכר שערך סקר ברמת הגולן בין השנים 1884-1885 מציין בספרו "הגולן" על התיישבות הצ'רקסים ברמת הגולן:
היסטוריה
ראשיתו של הכפר כנראה בתקופה ההלניסטית או הרומית. קיימות במקום עדויות להתיישבות ביזנטית. הכפר יושב מחדש על ידי מהגרים צ'רקסים אשר הגיעו מהקווקז בשנות ה-70 של המאה ה-19. במלחמת ששת הימים נכבש הכפר על ידי ישראל ובתיו נהרסו. בשנת 1981 הוקם צפונית לחורבות הכפר היישוב אלוני הבשן.
המסע לכוכב המינימיקים
עלילה
הסיפור מתחיל בבוקרו של היום החשוב ביותר במיקמק סיטי, יום המינימיקים השנתי בו מגיעות ביצי המינימיקים החדשות וכולם מחכים בהתרגשות לרגע בקיעת הביצים והאימוץ. במהלך החגיגות הם פוגשים גם חבר ילדות שלהם, קיפ, שמגיע בחללית מכוכב המינימיקים כדי ללוות את הביצים. קיפ וסבתו חיים בכוכב המינימיקים ואחראיים לשלומן של הביצים, עד שמגיע זמנן לבקוע.
יום המינימיקים השנתי הוא יום חג לכל מיקמק באשר הוא, חוץ ממיקמקית אחת שלא יכולה לסבול את המינימיקים: הגברת מיקיאוולי, האישה העשירה והחזקה במיקמק סיטי. היא רוקחת שיקוי שהופך את היום השמח ליום בו מיקמק סיטי נמצאת בסכנה.