cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האנה מונטנה: הסרט
הצילומים לסרט החלו באפריל 2008 ולקחו חלק בעיקר בקולומביה, טנסי ובלוס אנג'לס, קליפורניה והסתיימו ביולי 2008. הסרט יצא לראשונה לאקרנים ב-10 באפריל 2009 בארצות הברית ובקנדה. גרסאות ה-DVD וה-Blu-ray יצאו לשווקים ב-18 באוגוסט 2009. הסרט הוקרן לראשונה בישראל בחולון ב-9 באפריל 2009.
פסקול
אלבום זה יצא ב-23 במרץ 2009 על ידי תקליטי וולט דיסני.
כוכב יעקב
כוכב יעקב היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי באזור הרי בנימין בין העיירה א-ראם לבית אל, סמוך לעיירה אל-בירה, השייכת למועצה אזורית מטה בנימין ומהווה את היישוב המאוכלס ביותר בה. היישוב שוכן בגובה 810 מטר מעל פני הים ומרוחק 15 ק"מ מירושלים.
אחת משכונות היישוב הרשמיות, תל ציון, מתקיימת בפועל כיישוב חרדי עצמאי, למרות שתושביה נמנים עם אוכלוסיית כוכב יעקב. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כוכב יעקב הוא היישוב השני בגודלו בישראל שאינו בעל מעמד רשות מקומית, אחרי עתלית. כיום היישוב מונה כ-2,000 משפחות ביחד עם שכונת תל ציון.
היסטוריה
היישוב הוקם בכ' באב ה'תשמ"ד (אוגוסט 1984) בשם "אביר יעקב", על ידי כעשר משפחות מעדות המזרח שרובן ניסו להתקבל קודם להתנחלויות אחרות ונדחו. היישוב נקרא על שמו של הרב יעקב אבוחצירא, מגדולי רבני מרוקו, אשר היה ידוע בתואר אביר יעקב, ולווה בידי תנועת אמנה.
בשנת תשמ"ז (1987) הגיע הרב ציון ויצמן לישוב. הרב ויצמן היה פעיל רבות בקליטת משפחות חדשות, וכדי להקל את קליטתן עסק בעצמו בשיפוץ קראוונים למגורים. הוא הקים בה גרעין חדש של יוצאי מכון מאיר ושכונת נווה יעקב. הרב ויצמן שימש כרב היישוב עד לפטירתו בשנת 2005.
במאי 2000 הוקם יישוב חרדי בצמוד ליישוב בשם תל ציון, אשר באופן רשמי הוא חלק מהישוב.
חינוך
מערכת החינוך בכוכב יעקב כוללת מעון יום, גני ילדים, צהרון, בית ספר יסודי תורני לבנים (א'–ו') בית הספר קרוי ״אור לציון״ על שם רב היישוב הראשון הרב ציון ויצמן, בית ספר יסודי לבנות (א'–ח') הקרוי 'אורות אדית' (על שם אדית רואה שנהרגה בתאונת דרכים), אולפנה תורנית בראשות תהילה ביטי - אולפנת צביה כוכב יעקב.
בסיס קליטה יישובי
נפתח בשנת ה'תשנ"ט. הוא קולט משפחות עולים מארצות כמו צרפת, ברזיל, ארגנטינה, מקסיקו ואיראן, ומסייע למשפחות בשנה הראשונה לעלייתן, כולל אולפן עברית וסיוע במציאת מקום מגורים ותעסוקה.
שכונות
התרחבות היישוב: ביישוב פועל גרעין כוכב יעקב של תנועת נחלה, בשם נוה בניה. כפעולה ממשית ראשונה הגרעין בונה שביל הליכה המחבר בין היישוב ליישוב פסגות הסמוך.
תן לבן-פס
תן לבן-פס (שם מדעי: Lupulella adusta) הוא מין של תן החי באפריקה שמדרום לסהרה והוא קרוב לתן שחור-הגב החי כמותו באותם אזורים. הוא חי בעיקר בערבות מיוערות ואזורי שיחים.
תיאור
תן זה גדול בממוצע מהתן שחור-הגב ואורכו 69–81 ס"מ כשמשקלו מגיע ל-6–14 ק"ג. הגובה יכול להגיע ל-35–50 ס"מ. הוא בעל גב וצידי גוף בהירים. שאר הגוף כולל הרגליים צהבהבים-אפורים עם פס בהיר מאזור הירכיים עד לקצה הנמוך של הכתפיים. הזנב שחור וגדול וקצהו לבן. הראש גדול אך האוזניים קטנות, הלסת עגולה מעט והאף והפה שחורים. לנקבות יש ארבע פטמות.
התנים הללו נוטים להיות פחות טורפים משאר הכלבים וניזונים בעיקר מחיות מתות בעיקר וגם מפירות שיכולים להוות 30% מתזונתם. הם מסתובבים בלהקות של עד 12 פרטים בחיפוש אחרי מזון ובעונה היבשה, בה הם נוטים לצוד יותר מברטובה, יאכלו יצורים קטנים כמו חרקים וחסרי חוליות אחרים, זוחלים קטנים ויונקים עד לגודל של פדט ויצודו טרף עד גודל אנטילופה צעירה כמו דלגן. הם גם גונבים טרף מחיות אחרות כמו ברדלסים או צבועים בודדים או נבלה שהושארה בשטח. הם די שלווים בשעת אכילתם וישנו תיעוד של ברווז שהתקרב אליהם בעודם ניזונים בלי שהם נגעו בו.
הם נפוצים בטבע במרכז ודרומה של אפריקה בערבות עשב מיוערות ובשטחי שיחים, לעיתים באקלימים ממוזגים. הם נפוצים מצ'אד ומאורטניה בצפון עד לצפונה של דרום אפריקה בדרום ומערבה עד סנגל. הם אינם נפוצים במדבריות או ביערות גשם.
יחסי גרמניה–הרפובליקה המרכז-אפריקאית
יחסי גרמניה–הרפובליקה המרכז-אפריקאית הם היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
סקירה כללית
היחסים בין גרמניה לרפובליקה המרכז אפריקאית הם טובים אך חלשים. גרמניה סגרה את שגרירותה בבירה בנגי בשנת 1997 ומאז שגרירות גרמניה בקמרון אחראית על המדינה.
שגרירות הרפובליקה המרכז-אפריקאית בבון (בירת גרמניה המערבית) פשטה את הרגל ב-1980.
גרמניה, אף על פי שאינה מעמידה כוחות למשימת השלום של האו"ם MINUSCA לשלום או לתוכניות אימונים של האיחוד האירופי לכוחות המזוינים של הרפובליקה המרכז אפריקאית, מעניקה סיוע משמעותי להקלת המשבר ההומניטרי. בתקופה 2017–2019 העמיד משרד החוץ הפדרלי 75 מיליון אירו לסיוע הומניטרי, מה שהפך את גרמניה לתורמת הדו-צדדית השנייה בגודלה.
מאז הושק שיתוף הפעולה בפיתוח מחדש בשנת 2014, גרמניה העמידה לרשותם כ-145 מיליון אירו, לרבות לצעדים שאורגנו על ידי תוכנית המזון העולמית ולמאמצים לבנות מחדש את מערכת הבריאות הלאומית.
גרמנית נלמדת כשפה זרה שנייה בחלק מבתי הספר התיכוניים במדינה. ברפובליקה המרכז אפריקאית אין מוסדות תרבות או חינוך גרמניים.
מדידת מהירות
מדידת מהירות היא שיטה בה ניתן למדוד את מהירותו של גוף או גל כלשהו. המכשיר באמצעותו נמדדת המהירות נקרא מד-מהירות, או בלועזית ספידומטר.
המהירות הנמדדת מבוטאת לרוב ביחידות של מרחק לזמן כקילומטר לשעה (קמ"ש) או ככפולות של מהירות ידועה מסוימת כמהירות הקול (מספר מאך) או מהירות האור בריק.
ישנן מספר שיטות למדוד את מהירותם של גופים וגלים. השיטה הטריוויאלית היא למדוד את הזמן שנדרש לגוף לעבור מרחק ידוע מראש (למשל קילומטר אחד) באמצעות שעון עצר, ולחלק את המרחק בזמן (לדוגמה, שעתיים) וכך לקבל את המהירות, שבדוגמה זו היא חצי קילומטר לשעה.
לרוב אין ברשות המודד יחידת מרחק ידועה מראש למדוד לפיה, ולכן יש צורך במדידת המהירות באופן עקיף באחת מהדרכים להלן :
מדידת מהירות במכוניות
מד המהירות של המכונית משתמש בכבל מתכת, אשר בצידו האחד גלגל שיניים המחובר לגל ההינע הסופי בתיבת ההילוכים או ישירות לגלגל. בצידו השני מגנט קטן אשר מסתובב עקב התנועה המועברת אליו דרך הכבל מגלגל השיניים. מגנט זה בסיבובו יוצר זרם בסליל הנתון סביבו, וניתן למדוד זרם זה ולכייל מחוג שיורה את מהירות הרכב לזרם נמדד נתון. בכלי רכב חדישים אין כלל כבל ועל גל ההינע יש מגנט זעיר החולף בכל סיבוב מול גלאי רגיש, כך נספרים סיבובי גל ההינע ומחושבת מהירות הרכב.
המד הושם לראשונה ב-1901 במכוניות מדגם "Oldsmobile".
מד הקילומטרים (קילומטרז'), מסתמך על נתוני מד המהירות. בשיטת המדידה המיושנת, סיבוב הגלגלים אחורה הקטין את הקילומטרז' המופיע בלוח השעונים. פרצה שאפשרה רמאויות בתחום מכירת הרכב.
שינוי קוטר צמיגי המכונית גורם לנתון מהירות וקילומטרז' שגויים, שכן, המערכת מכוילת למידת צמיגים מסוימת.
מדידת מהירות במטוסים
במטוסים מבדילים בין המהירות הקרקעית (ביחס לקרקע) ובין המהירות האווירית (ביחס לאוויר). אלו עשויות להיות שונות למדי שכן האוויר בו טס המטוס נע גם הוא, בין אם בכיוון הטיסה או לא. על מנת למדוד את המהירות האווירית נעשה שימוש בהתקן הקרוי צינור פיטו שהוא למעשה מד לחץ רגיש הנתון בצינור, שמוצמד לחרטום המטוס או למקום אחר בגוף המטוס ללא מערבולות אוויר. מדידת הלחץ מתורגמת לערך של מהירות לפי מפתח חישוב ידוע מראש.
בית קברות טאסו
בית קברות טאסו, הידוע גם כבית הקברות תל גיבורים הוא בית קברות בתל אביב-יפו ליד נתיבי איילון, בתל א-ריש ("תל גיבורים") על גבול חולון, המשמש את הקהילה המוסלמית ביפו. בתחומי בית הקברות שוכנת מערכת מים משומרת יחסית של בארות עתיקות ששימשו להשקיית פרדסי האזור. מאז שנת 1973 ניצב בית הקברות במרכזו של סכסוך משפטי סבוך, המסעיר את אוכלוסיית יפו הערבית-מוסלמית.
היסטוריה
משפחת טאסו הייתה משפחה ארמנית שהחזיקה בשטחים נרחבים ובמטעי פרדסים באזור נפת יפו. בסוף המאה ה-19 מכרה משפחת טאסו חלקת אדמה בשטח של 82 דונם למשפחת אבו חדרה. בחלקה הצפון-מערבי של החלקה הוקם בית באר ששימש למגורים (וכיום משמש מפעל לשיש), וממנו הוזרמו מים בתעלות מזרחה להשקיית הפרדסים. בארות נוספות הוקמו מזרחית לבית, לצידן הוקמו בריכות, ומערכת של אקוודוקטים חיברה ביניהן. בסמוך לבארות אלה הוקמו מגורי הבהמות. שאיבת המים התבצעה בתחילה באמצעות אנטיליות, ובשנות ה-20 היא הוחלפה במשאבות מכניות המופעלות באמצעות מנוע דיזל.
משפחת אבו חדרה מכרה את החלקה לוואקף המוסלמי של יפו ב-1942, לאחר שהתקשתה בחלוקתה בין צאצאי האב שהלך לעולמו, וב-1943 החל לפעול בית קברות על מחצית השטח, כ-40 דונם. עם הקמת מדינת ישראל נמסר ניהולו לוועד הנאמנים לנכסי ההקדש המוסלמי ביפו.
האפוטרופוס לנכסי נפקדים ביקש לרשום על שמו את החלק השני של השטח שבו לא היה בית הקברות, אך הדבר עוכב בבית המשפט. לאחר שעיריית תל אביב בקשה להפקיע את רוב השטח, מכר בית הדין השרעי את השטח לחברת תיעוש. כך הוסברה המכירה על ידי כתב שדיבר עם סעיד הבאב, מזכיר מועצת העדה המוסלמית: האפוטרופוס לנכסי נפקדים התנגד למכירה והיא בוטלה.
ב-22 בדצמבר 1983, חולל בית הקברות טאסו. המבצעים השחיתו מצבות, לכלכו אותם בצבע וחיללו קברים. בין דברי הנאצה, המלים המגונות וציורי הזימה שצוירו על המצבות נמצאו גם המלים: "זו רק ההתחלה", על חלק מן המצבות צוין, כי מעשה הזה נעשה בידי ט.נ.ט. (ארגון טרור נגד טרור).
מכירה והתדיינות
בשנת 1973 מכר הוועד את המחצית האחרת של השטח, זו שלא פעלה כבית קברות, לחברה הבנייה הישראלית "יוסי חברה להשקעות, עזרא חממי ודן אבס". משנודע דבר המכירה לתושבי יפו הערבים החלו להשתמש בשטח נשוא חוזה המכר לקבורה, במטרה לטרפד את המכירה.
כחודשיים לאחר חתימת ההסכם פנה אחד מחברי ועד הנאמנים לבית המשפט המחוזי בתל אביב ודרש את ביטולו. לדבריו לא הוזמן לישיבה שבה הוחלט לחתום על ההסכם והתמורה שסוכמה עבור שטח המריבה הייתה נמוכה משוויו הריאלי. מאידך ביקשו הרוכשים לממש את זכותם לפי חוזה המכר ולהקים במקום פרויקט מגורים. ב-1977 הושגה פשרה ולפיה נקבעה תמורה גבוהה יותר מהאמור בחוזה, ומונו כונסי נכסים שהופקדו על מכירת הקרקע. בית המשפט הורה לרשום את הקרקע על שם הרוכשים, אך הפרשה לא באה לסיומה וועד הנאמנים שב ופנה לערכאות מספר פעמים. העניין הגיע לבית המשפט העליון שלוש פעמים, ובפעם השלישית, ב-29 בינואר 2008 ובחלוף 35 שנים מאז חתימת ההסכם, דחה זה את ערעורו האחרון של ועד הנאמנים. בית המשפט העליון קבע כי מכירת השטח הייתה חוקית וחייב את המערערים להעביר את הקברים הקיימים לאתר אחר. עוד הורה בית המשפט על השלמת הליכי רישום הקרקע על שמם של הרוכשים, ובשל התארכות הדיונים המשפטיים, חייב אותם בתשלום הוצאות ושכר טרחת עו"ד בסכום של 195,000 ש"ח.
בעקבות פסק הדין קיימו ערביי יפו כנס חירום בנוכחות חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, סעיד נפאע ואבראהים צרצור, אשר אמר: "ישראל מנהלת מלחמה נגד המקומות הקדושים של המוסלמים וממשיכה לפגוע בחיים ובמתים". בבית הקברות התקיימו פעולות תחזוקה וגורם בתנועה האיסלמית ביפו אמר כי אלפים ישכבו לפני הדחפורים, אם אלה ינסו להעתיק את הקברים ממקומם.
בית הקברות המשיך לפעול, ובעקבות חשש כי מימוש העסקה יוביל למהומות ביפו ומחוצה לה, הורה ראש עיריית תל אביב-יפו, רון חולדאי, לבדוק את הנושא במטרה לסייע בפתרון המחלוקת, וזאת אף על פי שהדגיש כי עיריית תל אביב איננה צד בעניין. בתחילת שנת 2009 נוסחה טיוטת פשרה על ידי עיריית תל אביב, נציגי מינהל מקרקעי ישראל, היזם שרכש את השטח והמועצה המוסלמית ביפו, ולפיה יקבל היזם זכויות בנייה בשטח סמוך השייך למנהל, ובית הקברות לא יהרס.
לקריאה נוספת
דן יהב: יפו, כלת הים, תמוז הוצאה לאור, ת"א, 2004.
ישראל כאומת הזנק
ההון האנושי האיכותי, היכולות הטכנולוגיות, התרבות היזמית והחדשנות הנועזת לצד המחויבות הממשלתית לתמיכה בפעילות מו"פ פורצת דרך, ממצבים את ישראל בפסגת עולם היזמות הטכנולוגית, כל זאת בתנאי אי-ודאות ביטחונית תוך ניהול מספר מלחמות, בעוד אוכלוסייתה גדלה בקצב מהיר.
הובלה עולמית במחקר ופיתוח
ישראל ניצבת במקום הראשון בעולם בהוצאה הלאומית למו"פ אזרחי כשיעור מהתמ"ג, משקל המגזר העסקי בפעילות המו"פ בישראל הוא הגבוה ביותר מבין מדינות ה-OECD והוא משקף את סביבת החדשנות המשגשגת במגזר הפרטי.
תמיכה ממשלתית אפקטיבית בחדשנות טכנולוגית
פעילות החדשנות הישראלית השוקקת, מושכת אליה משקיעים מכל העולם וחברות ענק הניצבות בחזית הטכנולוגיה העולמית. פעילות זו הולידה לאורך השנים סיפורי הצלחה רבים, הן של חברות הזנק ישראליות אשר עשו מכירות ענק והן של יזמים שהצמיחו חברה גדולה ומובילה על בסיס פיתוח טכנולוגי חדשני.
כיום, ישראל ניצבת במקום הראשון בעולם בהיקף השקעות הון סיכון כשיעור מהתמ"ג, ופועלות בה כ-5,000 חברות הזנק, כאשר מדי שנה גדל מספר חברות ההזנק הפעילות בכ-500.
בנוסף, ישראל ממוקמת במקום השלישי בעולם במספר החברות הרשומות בה שנסחרות בנאסד"ק, אחרי המעצמות ארצות הברית וסין.
מעורבות של חברות רב-לאומיות
במהלך העשורים האחרונים, למעלה מ-300 תאגידים רב-לאומיים בחרו להקים מרכזי מו"פ בישראל, מרכזי המו"פ של תאגידים אלו אחראיים לכ-50% מהוצאות המו"פ האזרחי בישראל.
לאורך השנים, חברות רב-לאומיות המפעילות מרכז מו"פ בישראל רכשו במצטבר יותר מ-100 חברות ישראליות. תאגידים כמו אינטל, מיקרוסופט, סיסקו ועוד רכשו, כל אחת, עשרות חברות מקומיות בשנות פעילותם בישראל.
תמיכה ממשלתית בחברות הזנק ישראליות
מחקר של הפרופסור שאול לאך מהאוניברסיטה העברית בירושלים (2008), שבחן את השפעתה של תמיכה ממשלתית במו"פ על פעילות החדשנות במגזר העסקי, הראה כי התוצאה הישירה של תמיכה ממשלתית במו"פ היא יצירה של מו"פ חדש, בהיקף של פי שניים עד פי שלושה מסכום המענקים הממשלתיים, גם בענפי התעשייה וגם בענפי התוכנה.
אנס א-זרורי
אנס א-זרורי (בערבית: أنس الزروري, בתעתיק מדויק: אנס אלזרורי; נולד ב-7 בנובמבר 2000 במכלן שבבלגיה) הוא כדורגלן מרוקאי-בלגי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ברנלי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים
א-זרורי גדל במחלקת הנוער של זולטה ורכם. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בלומל יונייטד מליגת המשנה הבלגית.
ב-1 בפברואר 2021 חתם א-זרורי בשרלרואה מליגת העל הבלגית, והושאל בחזרה ללומל יונייטד.
ב-30 באוגוסט 2022 חתם א-זרורי על חוזה לארבע עונות בברנלי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד פרסטון נורת' אנד במסגרת המחזור העשירי בליגה לעונת. ב-15 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–4 על סוונסי סיטי במסגרת המחזור ה-15 בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-17 בנובמבר 2022 ערך א-זרורי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 0–3 על נבחרת גאורגיה במשחק ידידות לקראת מונדיאל 2022.
עיבוד אצוות
עיבוד אצוות או עיבוד באצווה (באנגלית: Batch processing) היא שיטת עבודה במערכות מחשוב שבמסגרתה מתבצעות עבודות לא מקוונות באופן שנקבע מראש, ללא עבודה אינטראקטיבית.
אופן הפעלת מערכות האצווה נקבע באמצעות קובצי אצווה הכוללים פקודות בשפות תסריט ייעודיות. מערכות אצווה הן בדרך כלל מערכות עתירות במשאבים ומשך הרצתן ארוך. דפוס העבודה שלהן הוא דפוס המיועד למקסם את תפוקת המחשב, בניגוד למערכות עיבוד תנועות שדפוס עבודתן מחייב שמירה על זמני תגובה יציבים וטובים. בגלל השוני בדפוסי העבודה של מערכות משני הסוגים הנ"ל, מקובל לבצע את מרבית עבודות האצווה בשעות בהן קיימת פעילות מעטה של עיבוד תנועות, על מנת שעיבודי האצווה לא יפגעו ביציבות ורמת זמני התגובה בעיבודי התנועות. הזמן בו מורצים עיבודי האצווה העיקריים נקרא חלון אצווה ובדרך כלל הוא בשעות הלילה.
דוגמאות לעיבודי אצווה:
היסטורית, קדמו מערכות אצווה למערכות עיבוד תנועות. שימוש באצווה שכיח גם כיום.
מידת האצווה
מידת אצווה מתייחסת למספר יחידות העבודה שיש לעבד במהלך כל אצווה. לדוגמה:
ארוכה הדרך הביתה (סרט, 2002)
ארוכה הדרך הביתה (באנגלית: Rabbit-Proof Fence) הוא סרט אוסטרלי, המבוסס על סיפור אמיתי. הספר שעל פיו נכתב הסרט הוא ספר ביוגרפי שכתבה דוריס פילקינגטון, המתאר את סיפור חייה של אמה מולי.
הסרט מתמקד בסיפורה של משפחה אחת בפרשיית הדור הגנוב של ילדי האבוריג'ינים באוסטרליה.
עלילה
בסרט מתוארים חייהן של ילדות אבוריג'יניות, בשנות ה-20 של המאה ה-20, הנלקחות בכוח מידי אימן, לפי צו ממשלתי, כיוון שלפי הרישומים היה אביהן בן הגזע הלבן. לפי החוק הקיים, נדרשו הרשויות האוסטרליות, במקרים כאלה, "להציל" את הילדות מגורל החיים כאבוריג'יניות ולספק להן חינוך אירופאי, כפי ש"מתחייב" ממוצאן. הסרט עוקב אחר שלוש בנות (שתי אחיות ובת דודן), שנחטפות מידי אימן, ונשלחות למחנה לימוד בחווה מרוחקת, בקצה השני של אוסטרליה. בחווה זו אמורות הילדות לקבל חינוך ותרבות שיעצבו מחדש את דמותן. הן מצליחות להימלט מהמחנה, ברגע בו הממונים אינם שמים לב. רובו של הסרט עוקב אחר מסען המפרך בחזרה הביתה. מאחר שאינן מכירות את הדרך, אך יודעות כי הן מתגוררות בקרבת גדר הארנבים החוצה את אוסטרליה, הן הולכות במשך 9 שבועות, לאורך 2,400 ק"מ, בצידה של גדר הארנבים (ומכאן שמו המקורי של הסרט, "Rabbit-Proof Fence"). הסרט מתאר את צעידת הילדות הכרוכה בקשיים רבים, מעצם ההליכה המפרכת, מהיעדר מזון ומים בצורה מסודרת, ממפגשים עם אנשים שונים, ובעיקר מהתחמקות מהמשטרה ומנציגי הממשל, הדולקים בעקבותיהן, כדי לשוב לביתן.
ניתוח
באופן כללי, רוב הביקורות שיבחו את הסרט, שדן בהתייחסות הבעייתית והבלתי מוסרית, של האדם הלבן באוסטרליה כלפי האבוריג'ינים. למרות זאת, היו גם ביקורות שטענו כי "הסוף הטוב" של סיפור ספציפי זה, אינו במקומו, מאחר שאינו מייצג כלל את סיפור חייהם של עשרות אלפי ילדים אבוריג'ינים אחרים, שגורלם לא שפר עליהם. כאמור, פרט למקרים חריגים, רוב מוחלט של הילדים החטופים לא יכלו לברוח מהחוות והמעונות שבהם הושמו לפי החוק האוסטרלי, ובמרבית המקרים משפחתם אינה יודעת עד היום היכן הם, ולהם אין מושג כיום מי הם הוריהם ובני משפחתם והאם הם בחיים.
פרסים
הסרט זכה בקטגוריית הסרט הטוב, ובקטגוריות נוספות, בתחרות האוסקר האוסטרלית (פרס מכון הקולנוע).
בנוסף, זכה בפרסים הבאים: בפרס הקהל בפסטיבל אדינבורו, בפרס השחקנית הטובה ביותר (לשחקנית אורלין סמפי) ובפרס הקהל, בפסטיבל דרבן באוסטרליה, בפרס הקהל בפסטיבל אספן בקולורדו ארצות הברית, בפרס הקהל בפסטיבל קלגרי בקנדה, ובפרס הקהל בפסטיבל לידס בבריטניה.
מפקד האוכלוסין של ארצות הברית
מפקד האוכלוסין של ארצות הברית (באנגלית: United States Census) הוא מפקד אוכלוסין הקבוע בחוקת ארצות הברית ונערך על ידי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. המפקד נערך כל 10 שנים, החל משנת 1790. התוצאות משמשות להקצאת מושבים בקונגרס של ארצות הברית, לקביעת כמות האלקטורים בכל מדינה בארצות הברית ולמימון תוכניות ממשלתיות. על פי המפקד משנת 2020 בארצות הברית 331,449,281 תושבים.
היסטוריה
מפקדים נערכו בארצות הברית גם לפני אשרורה של חוקת ארצות הברית: בתחילת המאה ה-17 נערך מפקד בווירג'יניה, ונכללו בו אנשים ממרבית שלוש עשרה המושבות, שהפכו במהלך הזמן ל-13 המדינות שהקימו את ארצות הברית.
לאורך השנים, הצרכים של המדינה נעשו מורכבים יותר, ולכן נדרשה סטטיסטיקה כדי לעזור לממשלה לתכנן דברים שונים; לפיכך החלה המדינה לקיים את המפקדים. התוכן של המפקד אף הוא השתנה במהלך השנים. בשנת 1810, לראשונה נבדקו נתונים בענף הייצור כמו כמות המוצרים וערכם; בשנת 1840 נוספו בירורים על דיג; ובשנת 1850 כלל המפקד פניות בנושאים חברתיים, כגון מיסוי, הליכה לכנסיות, קבצנות ופשע. המפקדים התפשטו גם מבחינה גאוגרפית למדינות וטריטוריות שנוספו לאיחוד, כמו גם לאזורים חדשים שהיו תחת ריבונות או סמכות שיפוטית של ארצות הברית. במפקד של 1880 היו בדיקות כה רבות, שהיה צורך של כמעט עשור שלם כדי לעבד את הנתונים. בעקבות זאת, במפקד של 1890 השתמשו במכונת הטבולציה שהמציא הרמן הולרית'. הדבר הפחית את זמן העיבוד לשנתיים וחצי בלבד.
תשעת המפקדים הראשונים (בין 1790 ל-1870) לא היו מנוהלים על ידי הרשות המבצעת, אלא על ידי הרשות השופטת. אלו שכרו עובדים שיעברו בין התושבים ויבררו את המידע הרצוי. האנשים שאספו את המידע היו בדרך כלל מן הכפר או השכונה אותה בדקו, ולעיתים קרובות היו בעלי ידע רב על התושבים.
אכיפה
העונש על סירוב לענות למפקד הוא קנס של 100 דולר אמריקאי. הקנס על אי-סיפוק שמות נכונים הוא 500 דולר. עבור סיפוק תשובות כוזבות הקנס הוא עשרת אלפים דולר.
סודיות
על פי כלל 72 השנים (שאינו חוק אך נקבע על ידי ראש לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, רוי ו. פיל ב-26 באוגוסט 1950), שחרור מידע אישי מותר לפרסום רק לאחר 72 שנים. כך לדוגמה, נתוני המפקד של 1940 הותרו לפרסום ב-2 באפריל 2012 - 72 שנה ויום לאחר המועד שלגביו נבדקו נתוני המפקד.
שימוש במידע על ידי ה-FBI
בשנת 1941, תחת מלחמת העולם השנייה נקבע חוק מלחמת המעצמות של 1941, שביטל את ההגנה המשפטית של המפקדים. מידע זה אפשר ל-FBI לאתר אמריקאים ממוצא יפני ולכלואם, זאת בעקבות מתקפת פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941, ואת כליאתם של איטלקים-אמריקאים וגרמנים-אמריקאים עקב שיוך מדינות מוצאיהם למדינות הציר.
בשנת 1980, ארבעה סוכני FBI נכנסו למשרד המפקדים בקולורדו ספרינגס עם צווים לקבל מסמכי מפקד, אך נאלצו לעזוב בידיים ריקות. בית המשפט קבע כי אף סוכנות, אף לא ה-FBI, זכאית להיות בעלת גישה לנתוני המפקד.
חלוקה לאזורים ולחטיבות
הלשכה מחלקת את ארצות הברית לארבעה אזורי מפקד. את האזורים היא מחלקת לתשע חטיבות בסך הכול. את שמות האזורים והחטיבות, ואת מיקומם, ניתן לראות בטבלה הבאה, ובתמונה שמתחתיה.
שרלטן
שימוש במילה
יש להבחין בין שרלטנים לבין להטוטנים, קוסמים ומאחזי עיניים אחרים. בשונה מהאחרונים, השרלטן אינו יוצר "קשר אישי" עם השיטות והאביזרים בהם הוא עושה שימוש. הוא אינו רואה במעשיו סוג של אומנות, דרך חיים או מטרה כשלעצמה. מטרתו העיקרית של השרלטן היא לשכנע את לקוחותיו הפוטנציאליים שבאפשרותו לספק להם את המוצר או השירות בו הם מעוניינים, בעוד שהוא יודע שהדבר נבצר מיכולתו.
שרלטנים מסוימים מתחזים לבעלי ידע מקצועי או מיסטי כלשהו ומספקים שירותים כמו ייעוץ רוחני, ניבוי עתידות, סיאנסים לצורך תקשורת עם רוחות רפאים או מתן שירותים רפואיים לא מקובלים ברפואה בשל אופיים הפסאודו-מדעי. השרלטן מאופיין בכך שמטרתו להשיג תשלום כלשהו על ידי הולכת שולל את לקוחותיו.
אטימולוגיה
מקור אפשרי למילה שרלטן הוא במילה האיטלקית ciarlare שמשמעותה ללהג, לקשקש. לחלופין, ייתכן שמקורה במילה Cerretano, כלומר תושב העיירה האיטלקית צ'רטו די ספולטו (Cerreto di Spoleto) שהתפרסמה ברופאי האליל שלה.
שרלטנות רפואית
אחת הצורות הנפוצות ביותר שבה שרלטנים באים לידי ביטוי היא בתחום הרפואה האלטרנטיבית. השרלטן משכנע את המטופל שיש לו ידע העולה על זה של הרפואה הקונבנציונלית או יכולות על-טבעיות. חלק מציגים עצמם כאנשי דת שקיבלו את יכולתם מידי ישות עליונה.
צורת רמאות זו הייתה נפוצה מאוד בעבר, בה השרלטנים מכרו תכשירים רפואיים אמתיים או לא (חלקם מבוססים על צמחי מרפא), תוך יחוס סגולות מיוחדות לתרופה. בעת המודרנית התופעה של שרלטנים המתחזים למומחים לרפואה לא נעלמה כלל. כך גם במאה ה-21 מקובלים טיפולים פרה-רפואיים הטוענים לידע נסתר בגוף האדם, מכשירים חשמליים שונים שכביכול עוזרים לטיפול בבעיות רפואיות, יחוס סגולות לקמעות ועוד. שרלטנים מסוימים מייחסים לעצמם כוחות על טבעיים ומפרסמים הופעות שבהן הם מרפאים חולים. ההופעות לעיתים אף מוקלטות ומשודרות בטלוויזיה או מופצות באינטרנט.
ולדימיר אקסיונוב
ולדימיר ויקטורוביץ' אקסיונוב (ברוסית: Владимир Викторович Аксёнов; ) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל בשני משימות כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6.
קורות חיים
ולדימיר אקסיונוב נולד בכפר במחוז ריאזאן למשפחת איכר. בשנת 1953 הוא סיים בית הספר להנדסאים והחל ללמוד טייס. בשנת 1956 הוא שוחרר מהצבא האדום בעקבות הצמצומים. בשנת 1963 הוא סיים לימודי הנדסה וקיבל תואר מהנדס מכונות. ולדימיר אקסיונוב נקלט לעבודה במחקלת תכנון מס' 1. הוא עסק בתפקידים שונים בתכנון חלליות מדגמים שונים.
בשנת 1973 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות לטיסת חלל.
בשנת 1976 ולדימיר אקסיונוב טס לחלל בחללית סויוז 22 לצד ואלרי ביקובסקי.
בשנת 1980 ולדימיר אקסיונוב ביצע את הטיסה השנייה שלו על סיפון חללית סויוז T-2.
בשנת 1988 הוא עזב את יחידת הקוסמונאוטים והמשיך לכהן בתפקידים שונים בתעשיית החלל הרוסית ובמערכת הבנקאית.
רוטב בורדלז
רוטב בורדלז או רוטב בורדו (בצרפתית: Sauce Bordelaise) הוא רוטב עיקרי במטבח הצרפתי. הרוטב, המבוסס על יין אדום יבש, קרוי על שם אזור בורדו שבצרפת בו מיוצרים היינות הנחשבים לטובים בצרפת. הרוטב עשוי מיין אדום שצומצם (בושל עד לאידוי המים שבו) עם מח עצמות, בצלצלי פנינה ורוטב חום המכונה דמי גלאס.
רוטב זה מהווה מרכיב עיקרי גם במטבח הקריאולי של ניו אורלינס, אולם בגרסת ניו אורלינס הרוטב מתבסס על רסק של שום במקום על יין אדום. רסק זה מבושל עם מח העצמות ודמי גלאס. בגרסה אחרת הנפוצה בניו אורלינז הרוטב נעשה מחמאה, שמן זית ובצל ירוק, פטרוזיליה ושום - כאשר גרסה זו מוגשת כרוטב לאסקרגו (שבלולים) המכונים "אסקרגו בורדלז".
נבחרת גינאה המשוונית בכדורגל
נבחרת גינאה המשוונית בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של גינאה המשוונית.
הנבחרת העפילה פעמיים לגביע אפריקה לאומות בשני הטורנירים אותם אירחה. בשנת 2012 הגיעה לשלב רבע הגמר ובשנת 2015 רשמה את הישג השיא שלה כאשר סיימה רביעית.
שיאי שחקנים
נכון ל-28 במרץ 2023.
משחק מקדים
משחק מקדים (מכונה גם פורפליי; מאנגלית: Foreplay) הוא מגוון מעשים רגשיים, פיזיים ומיניים, בין בני זוג המובילים בדרך כלל ליחסי מין. משחק מקדים יכול לכלול כל דבר שיוצר עוררות מינית, והוא שונה בין תרבויות באופן הגדרתו ואורכו. משחק מקדים יכול להתקיים בכל מקום, זמן, מצב ולכלול פעילויות מיניות שונות ומגוונות כגון נשיקות, מגע, הסרת בגדים, סקסטינג, משחקים מיניים, משחקי תפקידים, ביטויים מילוליים, מבט, ריקוד או לבוש ארוטי, מוזיקה, אביזרי מין, נרות, אווירה רומנטית, סרטים פורנוגרפיים, מין אוראלי, ועוד.
תפקידו של המשחק המקדים
משחק מקדים הוא בעל חשיבות פסיכולוגית, פיזיולוגית וביולוגית. מבחינה פסיכולוגית, משחק מקדים מפחית מחסומים רגשיים ומשפר את האינטימיות הרגשית בין בני הזוג. העוררות המינית יכולה להתרחש על ידי גירוי פיזי, ויזואלי (תמונות או סרטים פורנוגרפיים), מילולי או פסיכולוגי, לדוגמה באמצעות פנטזיה מינית. מבחינה פיזיולוגית, ישנה זרימת דם מוגברת לאיברי המין בזמן עוררות מינית, אשר מובילה לזקפה בדגדגן, גודש בשפתיי הפות וזקפה של הפין. השפעות פיזיולוגיות נוספות מתבטאות בהתכווצויות רצוניות ולא רצוניות באיברי המין וביתר שרירי הגוף, דופק ונשימה מוגברים, אדמומיות בחזה והפרשת נוזלי גוף המשמנים את איברי המין לקראת קיום יחסי המין. מבחינה ביולוגית, משחק מקדים עשוי להגדיל את שיעור הפריון משום שהוא מעלה את השפעת הורמוני הנוירוהיפופיזה ובכך מגביר את ספירת הזרע, דבר שעשוי להעלות את הסיכוי להפריה.
משחקים מקדימים מיניים וחברתיים
משחק מקדים נתפס לרוב כפעולה מקדימה לקיום יחסי מין, אך למעשה הוא מתקיים גם בפן החברתי ואינו קשור בהכרח לפעילות מינית. תפקידו של המשחק המקדים הוא לייצר מתח וציפייה וכולל בתוכו רגשות, אסוציאציות, זיכרונות, חלומות, משאלות והקשרים לקראת דבר מסוים שהולך להתרחש בהמשך. בדומה לפלירטוט, משחק מקדים מייצר אנרגיה באמצעות מגוון אפשרויות ועשוי להוביל למתח מיני בלבד או לקיום יחסי מין, והוא בונה את המתח למען ההנאה ולא למען השיא.
הבדלים בין המינים
במחקרים שונים נמצאו הבדלים בצרכים וברצונות המיניים בין שני המינים. נשים ציינו כי למשחק מקדים חשיבות רבה במפגש המיני והן נהנות ממנו יותר מאשר מיחסי המין עצמם, לעומת גברים שציינו כי יחסי המין (החדירה) הם החלק החשוב והמהנה. הסיבה לכך היא שנשים מגיעות לאורגזמה לרוב על ידי גירוי אזורים ארוגניים - שדיים, פטמות ודגדגן, אשר מקבלים יותר יחס במשחק המקדים. גברים מעדיפים להגיע לסיפוק מיני (אורגזמה) בחדירה, אף על פי שהם יכולים להגיע אליו גם מאקטים מיניים המתרחשים במשחק המקדים. תקשורת ופתיחות בנושא בין המשתתפים יסייעו בהגעה לסיפוק מיני הדדי.
מחקר שנעשה בקרב 152 זוגות הטרוסקסואליים בדק את משך הזמן הרצוי והמצוי של משחק מקדים וקיום יחסי מין בין המינים. עבור שני המינים משך הזמן הרצוי הן למשחק המקדים והן ליחסי מין היה ארוך מהמצוי. לגברים הייתה העדפה למשך זמן ארוך יותר של יחסי מין הכוללים חדירה בהשוואה לבנות הזוג, אך לא היה הבדל בין המינים במשך הזמן הרצוי של המשחק המקדים.
משחק מקדים מסביב לעולם
ברחבי העולם קיימת קשת רחבה של התנהגויות שיכולות להיחשב כפעילות מינית והן מוכתבות על ידי האמונות, הניסיונות והמעשיים המיניים של אותה חברה. למשל, ברוב החברות הטרום-אורייניות גיפוף נעשה רק כהקדמה לקיום יחסי מין – כלומר כמשחק מקדים – ולא כמטרה בפני עצמה. עם זאת, בחלקים מסוימים של אפריקה שמדרום לסהרה, הוא משמש כתחליף למשגל לפני הנישואין על מנת לשמר את הבתולים ולהימנע מהריון. יש שונות רבה בטכניקות ליטוף ומשחק מקדים. למשל, נשיקות אינן בשום אופן אוניברסליות. במחקר שבדק 168 תרבויות שונות נמצא כי לפחות במחציתן לא נהוג להתנשק בצורה רומנטית. בעוד שחברות מסוימות מדגישות את התפקיד האירוטי של השד הנשי, אחרות - כמו הסינים - נותנות לו מעט תשומת לב, ובחברות מסוימות גירוי אוראלי של השד נחשב לא הולם משום הדמיון לפעולת היניקה של תינוקות.
ביקורת על המושג
המונח משחק מקדים הוא חלק משיח חברתי לפיו יחסי מין מלאים מוגדרים כמין עם חדירה, ומוגדר מפרספקטיבה גברית הטרוסקסואלית. הגדרת החדירה כמין ה"אמיתי" היחיד, והשאר כ"הקדמה" ל"אירוע המרכזי", מייצרת תודעה חברתית הנמדדת לפי הנאת הגברים ביחסי המין ולא מאפשרת מקום להנאה המינית בקרב הנשים. מבקרי גישה זו מקדמים את שינוי השיח לבניית תודעה חברתית רחבה של שוויוניות מינית בין גברים לנשים והכרת מגוון הפרקטיקות המיניות הקיימות, אשר באמצעותן ניתן להגיע להנאה מינית.
ארמיניוס
אַרְמִינִיוּס (17 לפנה"ס – 19 לספירה) היה מצביא גרמאני, וראש שבט הכרוסקים. בגרמנית שמו המלא הֵרְמַן דֵר כֵֿרֻסְקֵר. שמו המקובל, ארמיניוס, הוא התרגום הלטיני לשם אַרְמִין, ולאו דווקא "הרמן". השם הרמן השתרש מעיוות השם בידי מרטין לותר, בחיפושו אחר סממן עתיק לאדם הנלחם ברומא. משמעות השם "הרמן" היא "לוחם".
ילדות עד לקרב טויטובורג
ארמיניוס נולד לסֵגִימֵר (Segimer), מנהיג של שבט הכרוסקים, שכרת ברית עם הרומאים. בצעירותו, כילד, נלקח לרומא ואומן לשירות בצבא הרומי. כבוגר לקח חלק במלחמות הבלקן בתקופת אוגוסטוס קיסר, ושימש כקצין גבוה בכוחות העזר של האימפריה. קיבל מעמד של אזרח רומאי, בן למעמד הפרשים. במלחמות אלו נחשף לברוטליות הרבה שהפעילו הרומאים כנגד השבטים שהתמרדו נגדם, דבר שגרם לו להרהר מחדש על נאמנותו לאימפריה הרומית.
לבסוף חזר לביתו בגרמאניה כקצין מטעם האימפריה הרומית. האימפריה הרומית החלה לבסס את שליטתה על השטחים מערבית לנהר הריין (מימי מלחמת גאליה בימיו של יוליוס קיסר), ושאפה להרחיב את הגמונייתה לעבר נהר האלבה, בכוח הזרוע ותחת הנהגתו של פובליוס קוינקטיליוס וארוס. ארמיניוס נעשה בן בריתו של וארוס וחביבו, ובמהלך הזמן החל זומם נגד רומא; תקוותו הייתה לאחד את כל שבטי גרמאניה, להדוף את הרומאים ולייסד אימפריה גרמאנית.
בסתיו של שנת 9 לספירה, הצליח ארמיניוס, בעורמה, לפתות את וארוס להיכנס לאזור מיוער במערב גרמאניה, כדי להשליט סדר. ארמיניוס, שהיה אז בן 25, ארב לרומאים עם כוח משולב של בני ברית גרמאנים, והשמיד בקרב יער טויטובורג קרוב ל-20,000 איש, כשלושה לגיונות. וארוס וקציניו הבכירים התאבדו משחשו במפלתם. מיקומו המדויק של הקרב אינו ברור, ויש הסוברים כי התרחש על גבעה בשם קלקריס. מפלתם הקשה והמפתיעה של הרומאים זעזעה אותם ופגעה בהם מבחינה מורלית.
ניצחון ארמיניוס עצר את ההתקדמות הרומאית באזור, אך עקב סכסוכים שבטיים הוא לא הצליח לאחד את השבטים הגרמאניים לליגה אנטי-רומאית יעילה.
המלחמה השנייה ברומאים
הרומאים שאפו לנקום את הפסדם, ותחת פיקודו של גרמניקוס, הצליחו להשיג ניצחון על הגרמאנים בהתקפת פתע, סמוך לעלייתו של טיבריוס קיסר לכס האימפריה. צבא גרמניקוס בזז את הערים הגרמאניות ולקח בשבי את אשת ארמיניוס, תֻ'סְנֵלְדַה, שניתנה על ידי אביה ואחיה לרומאים, כהבעת מחאה כנגד ארמיניוס.
במקור נועדה ת'סלנדה להינשא למנהיג שבטי אחר, אולם ארמיניוס נשא אותה בכוח. השבט אליו השתייכה היה שבט פרו-רומאי, דבר שעודד עוד יותר את איבתו כלפי שבטו של ארמיניוס. ת'סלנדה נלקחה לרומא, שם ילדה בן לארמיניוס, ונעלמה מעל לדפי ההיסטוריה. בנה גודל כגלדיאטור ברוונה, ומת טרם הגיעו לגיל 30, בזירה.
הניצחון של גרמניקוס בקרב נהר הווזר אמנם החזיר את גבול האימפריה לנהר האלבה, אך טיבריוס דרש את הפסקתה של המערכה והסיג את כוחותיו אל מעבר לנהר הריין שהפך לקו הגבול בין הרומאים לשבטים הגרמאניים. לבסוף נרצח ארמיניוס בידי בני משפחת אשתו, בגיל 37.
מורשת ארמיניוס בגרמניה
זכר ארמיניוס נשמר במשך מאות שנים רק ברשומות אויביו הרומאים, שהעריכו את גאונותו כמצביא והגנתו על חופש בני עמו. במאה ה-19 הוחייתה דמותו מחדש בגל הפטריוטיות והלאומנות ששטף את גרמניה בעת ההיא, גם בשל מחזהו של היינריך פון קלייסט, "קרב הרמן" שניסה לבטא את אחדותם ועליונותם של השבטים הגרמאנים. בשנת 1875, ימיה המוקדמים של האימפריה הגרמנית של ביסמרק, הסתיימה הקמת אנדרטה לזכרו שנקראת "הֵרְמַנְסדֵנְקְמַל", ונמצאת כ-75 קילומטרים מאתר הקרב המשוער.
יש תאוריות הגורסות שהמשמעות הלטינית של שמו של ארמיניוס הוא גוון כחול, שמעיד על עיניו הכחולות. ושמשמעות שמו של אחיו, פלאבוס, היא בלונדיני, על שם צבע שיערו. מאפיינים חיצוניים אלו היו נדבכים בבניית הדימוי הארי.
סדרת הטלוויזיה של נטפליקס, ברברים מכסה את האירועים ההיסטוריים הסובבים את קרב יער טויטובורג בין הצבא הרומי בהובלת פובליוס קווינקטיליוס וארוס לשבטים גרמאניים בהובלתו של ארמיניוס.
גל פז
גל פז היא חברה המתמחה בהפצת מוזיקה יהודית (בעיקר מוזיקה חסידית וחזנות).
החברה קמה לפני עשרות שנים על ידי חיים זילבר והחזן דוד ורדיגר והתחילה בהפצת תקליטים של הזמר מרדכי בן-דוד. כיום החברה מנוהלת על ידי הבנים הלל זילבר ויהודה זילבר והוציאה עד היום אלפי דיסקים במוזיקה החסידית. גל פז הייתה החברה המובילה בעולם בתחום זה.
החברה הוציאה לאור ומפיצה את אלבומיהם של רוב היוצרים החשובים במוזיקה החסידית, כגון מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי, משה לאופר, אוף שימחעס ועוד.
בנוסף החברה מתמחה בייצור ושייוק של קלטות סיפורי ילדים המתאימים למגזר החרדי בהם הסדרה "כה עשו חכמינו" ועוד, כמו כן סרטים ברוח הציבור החרדי.
לחברה כמה סניפים ברחבי העולם:
בשנת 2007 הזמר מרדכי בן דוד תבע את החברה בטענה שהוציאה אלבום המכיל משיריו באופן לא חוקי (ללא קבלת רשותו). בן דוד ביקש פיצוי כספי של 720 אלף שקל ולבקשתו הוציא בית המשפט המחוזי בתל אביב צו מניעה להפצת הדיסק.
שועל פייל
שועל חיוור (שם מדעי: Vulpes pallida) הוא מין של שועל החי החי בטבע בחבל סאהל בצפון אפריקה מסנגל עד לסודאן. הוא אחד ממיני הכלביים המותאמים ביותר לתנאי מדבר וצבע פרוותו תואם את צבעי הדיונות של המדבר.
מאפיינים
אורכו הממוצע של השועל החיוור הוא 25 ס"מ ומשקלו 2–3.6 ק"ג. הוא בעל רגליים קצרות וזנב שעיר, טיפוסי לשועלים. פרוותו בצבע צהוב בהיר ולבן בבטנו והזנב חום-אדמדם עם קצה שחור. כמו הרבה חיות מדבריות לשועל אוזניים ארוכות העוזרות לווסת את חום גופו והוא בעל לסתות קטנות ואף מוארך מעט.
השועל חי באזורי מדבר סלעיים או חצי-מדבריות ומדי פעם אפילו מגיע לסוואנה. הוא חי בחבורות משפחתיות קטנות הנמצאות במחילות שעומקן עד שני מטר במשך היום ויוצאים רק בשעות בין הערביים לחפש יצורים קטנים כמכרסמים, זוחלים, עקרבים וחרקים למאכל והם יכולים לשרוד במדבר בלי לשתות כלל.
אנו – מוזיאון העם היהודי
בחודש מרץ 2021, לאחר עשר שנות תכנון ושיפוץ יסודי, המוזיאון נפתח מחדש למבקרים תחת שמו המעודכן "אנו – מוזיאון העם היהודי". למוזיאון נוספו שלוש קומות וארבעה אגפים חדשים. השם "אנו" נבחר כחלק ממהלך מיתוג מחדש תוך רצון לשקף מגוון רחב של זהויות המרכיבות את סיפורה של היהדות, והעובדה שהשם "אנו" קל לביטוי בכל השפות.
בחודש מאי 2023 הודיע המוזיאון כי קודקס ששון, התנ"ך העתיק והשלם ביותר, בן למעלה מ-1,100 שנה, נרכש על ידי אגודת הידידים של המוזיאון בארה"ב ובפרט על ידי אלפרד מוזס, שגריר ארה"ב ברומניה לשעבר. במכירה פומבית בבית המכירות סותביס בניו יורק במחיר 38.1 מליון דולר.
כתב היד היהודי היקר ביותר שנמכר אי פעם, יוצג בקביעות כחלק מהתצוגה של המוזיאון.
בית התפוצות הוא חברה לתועלת הציבור (חל"צ). בשנת 2005 אושר בכנסת חוק בית התפוצות, תשס"ו-2005, המגדיר את בית התפוצות כ"מרכז לאומי לקהילות ישראל בארץ ובעולם".
בית הספר הבין לאומי ע"ש קורת ללימודי העם היהודי
בית הספר מרכז את הפעילות החינוכית בבית התפוצות. ייעודו לטפח אנשי ונשות חינוך לעמיות יהודית, לשמש בית יוצר לתוכניות עמיות יהודית המשלבות בין חוויה לידע, ולשרת כמצע להגדרתו וקידומו של החינוך לעמיות יהודית בארץ ובעולם. התוכניות השונות שמפתח ומפעיל צוות בית הספר פונות לילדים ומבוגרים מהארץ ובחו"ל, ועוסקות בזהות יהודית, בין היתר תוך התאמה לתערוכות השונות. בית הספר פועל בשלושה שדות מרכזיים:
סדרות מפגשים וסדנאות קולנוע
במוזיאון מתקיימות גם סדנאות קולנוע המבוססות על האוסף של המרכז לתיעוד חזותי בבית התפוצות, אוסף הכולל סרטים דוקומנטריים נדירים וסרטי חובבים משנות ה-20 של המאה העשרים ואילך, לצד סרטים שמופקים כיום בישראל וברחבי העולם. הסרטים מתעדים ומנציחים חיים יהודיים בזמנים ובמקומות שונים. הם מאפשרים להכיר עולמות ישנים וחדשים, מסורת ומודרניות, להתוודע אל רוח התקופה שבה נוצרו ולעמוד על הקשר ההדוק בין קולנוע, היסטוריה, זהות וזיכרון. סדנאות הקולנוע מותאמות לקהלים מגוונים: תלמידים, מורים, אנשי חינוך, צה"ל והקהל הרחב.
מאגרי המידע (Open Databases)
ביותר משלושים שנות קיום המוזיאון, נאספו בארכיון בית התפוצות כמות גדולה של חומרים בחמישה מאגרי מידע המתעדים את העם היהודי לדורותיו: תרשימים גנאלוגיים (אילנות יוחסין/עצי משפחה), שמות משפחה, קהילות יהודיות, תיעוד חזותי (צילומים, תמונות וסרטים) ומוזיקה יהודית. בשנת 2016 הונגשו כל מאגרי המידע וכעת ניתן לעיין בהם באופן מקוון ובחינם. כמו כן, בית התפוצות הוא המוזיאון הראשון בישראל המספק גישה חופשית למידע באמצעות API.
הקמת המוזיאון
הרעיון להקים את בית התפוצות הועלה לראשונה עוד בסוף שנות החמישים של המאה העשרים; משתתפי ישיבת המליאה של הקונגרס היהודי העולמי, שהתכנסו ב-1959 בסטוקהולם, החליטו להקים בישראל מוסד הנושא את שמו של ד"ר נחום גולדמן, מייסדו ונשיאו של הקונגרס היהודי העולמי. המוסד נועד להוות "ביטוי חי" לקשרים המחברים את הקהילות בתפוצות לישראל. ד"ר גולדמן, מצִּדו, שאף להקים בישראל מוזיאון שינציח את העולם היהודי שנכחד בשואה ובה בעת יראה, במיוחד לדור הצעיר של הישראלים, את מהותה של תופעת גולה בתולדות העם היהודי.
אבן הפינה לבניין הונחה ב-20 באוקטובר 1966, במעמד נכחו נשיא מדינת ישראל זלמן שזר, ג'ורג' וייז נשיא אוניברסיטת תל אביב, ד"ר נחום גולדמן, ומרדכי נמיר ראש עיריית תל אביב. תהליך הקמת המוזיאון נמשך כשני עשורים, וידע עליות ומורדות. בתחילת שנות השבעים חבר לגולדמן המשורר אבא קובנר, שגם הוא, כמו גולדמן, סבר כי ראוי להקים במדינת ישראל מפעל חזותי בעל ערך דידקטי שיכנס בין כתליו את זיכרון הגולה וימחיש למבקרים את עושר החיים ואת רוחה של יהדות התפוצות, את יצירתה ואת מאבקה להישרדות. אבא קובנר גיבש את הקונספציה של התצוגה הקבועה המבוססת על חלוקה פנימית של המוזיאון לשישה שערים נושאיים. ישעיהו (שייקה) וינברג עמד בראש צוות ההקמה והיה למנהלו הראשון של המוזיאון. ד"ר אלי בן-גל סייע בתכנונו והקמתו של המוזיאון וכיהן במשך 20 שנה בתפקיד ההיסטוריון הראשי של המוסד. אדריכל המוזיאון היה יצחק ישר.
בית התפוצות נחנך במאי 1978 ונחשב אז לאחד המוזיאונים החדשניים ביותר בעולם – מוזיאון המבוסס על שחזורים ולא על מוצגים מקוריים, וכן ובזכות השימוש המפותח באמצעי תצוגה שנחשבו לחדשניים, כולל שימוש חלוצי במחשבים.
אירועים מיוחדים
בשנת 2000 הוציא בית התפוצות דיסק בשם "כעופרת הרקיע", שכלל יצירות מאת מלחינים יהודים, ישראלים וצ'כים, בהשראת זיכרון גטו טרזין.
בין היצירות שהושמעו בדיסק היו "שמי עופרת" של חיים פרמונט, "מקום אישי" של בן-ציון אורגד, "קונצ'רטינו" של ארווין שולהוף ועוד יצירות של המלחינים גדעון קליין, ויקטור אולמן וראובן סרוסי.
ראשית שנות ה-2000: המשבר והשיקום
בראשית המאה ה-21 נקלע בית התפוצות למשבר קשה, שהגיע לשיאו בקיץ 2003. קיצוץ מתמשך בהקצבת ממשלת ישראל למוזיאון; ירידה ניכרת במספר התיירים והמבקרים כתוצאה מהאינתיפאדה השנייה; מחסור בתרומות והתיישנות התצוגה – כל אלה הביאו את בית התפוצות למשבר שבו עמד על סף סגירה. להצלת המוזיאון התגייסה קבוצה של אנשי ציבור ובראשם ראש עיריית תל אביב לשעבר שלמה להט (צ'יץ'), שאף רתם את ראש הממשלה, אריאל שרון, להצלתו. אריאל שרון ביקר במוזיאון, והתחייב בשם ממשלת ישראל שבית התפוצות לא ייסגר. בתחילת שנת 2004 גובשה "חבילת הצלה" בסכום של ארבעה מיליון דולר, שנועדה להבריא את המוזיאון. ל"חבילת ההצלה" היו שלושה שותפים: ממשלת ישראל, התורם ליאוניד נבזלין (באמצעות קרן נדב) וועידת התביעות. בה בעת הוחל בכנסת בפעילות להעברת חוק בית התפוצות, אשר יבטיח את המשך קיומו של המוזיאון. החוק אושר ב-6 בדצמבר 2005, והוא מגדיר את בית התפוצות כמוסד לאומי – "המרכז הלאומי לקהילות ישראל בארץ ובעולם," וככזה הוא גם ראוי לתקצוב ממשלתי. במסגרת הארגון מחדש הוקם חבר נאמנים בינלאומי ובו דמויות מובילות בציבוריות הישראלית וכן ראשי קהילות יהודיות בתפוצות. בתמיכת קרן נדב, שהוקמה על ידי ליאוניד נבזלין, הוחל בגיבוש תוכנית פיתוח ארוכת-טווח שמטרתה לקדם את המוזיאון ולהפכו למרכז עולמי, חדשני ומודרני של חוויה ליהודים מכל העולם. במסגרת זו גם הוקם בית הספר הבינלאומי ללימודי העם היהודי.
המוזיאון מאוגד תחת חברה מעורבת בבעלות ממשלת ישראל, אוניברסיטת תל אביב, הסוכנות היהודית והקונגרס היהודי העולמי.
2008 – שיפוץ קומת הכניסה והרחבתה: במהלך שנה זו, הורחבה קומת הכניסה של בית התפוצות ואוחדה עם הקומה הראשונה בבניין החדש על שם אברהם ואדיתה שפיגל. בחודש נובמבר 2008 נחנך לובי חדש, רחב-ידיים ומסביר פנים, וכן נפתחו לקהל חללי תצוגה חדשים, אודיטוריום חדש ובו 100 מקומות, קפיטריה מרווחת עם מרפסת הצופה לקמפוס ולים, חנות מזכרות חדשה וגדולה, ואזור מיוחד לפעילות ילדים, שנפתח ביולי 2010. שיפוץ קומת הכניסה התאפשר הודות לתרומתם של קרן "נדב", ידידי בית התפוצות באמריקה וממשלת ישראל. אדריכל השיפוץ היה דניאל מינץ.
פתיחה מחודשת 2021
לאחר תכנון ובנייה מחודשת של כ-10 שנים, נפתח המוזיאון לקהל, במרץ 2021. במוזיאון, המתפרס על כ-7000 מ"ר, מוצגים היצירה והפריחה התרבותית של קהילות העם היהודי לאורך הדורות. תצוגת הקבע החדשה מספרת את סיפורו הייחודי והמתמשך של העם היהודי מתקופת האבות ועד ימינו, באמצעים טכנולוגים חווייתיים ואינטראקטיביים. מטרתה לעורר שייכות ולחבר את הנרטיב האישי של כל מבקר יהודי לסיפור היהודי הכללי, ולעורר אמפתיה ועניין במבקר הלא יהודי.
מוצגים נבחרים
במוזיאון כ-600 פריטים הקשורים באמנות וביצירה היהודית. בתוכם נמצא את: התסריט של סטנלי קובריק לסרטו "2001: אודיסיאה בחלל", הגיטרות של ליאונרד כהן והרוקיסט ג'ין סימונס (חיים ויץ) מלהקת הרוק הכבד קיס, צווארון גלימת שופטת בית המשפט העליון האמריקאי רות ביידר גינסבורג, מכונת הכתיבה של יצחק בשביס זינגר, זוכה פרס נובל לספרות, התסריט המקורי של הסרט "גבעת חלפון אינה עונה" וכתב ידה המקורי של נעמי שמר לשיר "לו יהי".
במוזיאון ארבעה אגפים :
הפסיפס – זהות ותרבות בת זמננו דרך הפולקלור, האמנות, השפה והספרות, כפי שבאו לידי ביטוי בתוך העם ובתרומה לאנושות.
היסודות – במימד הלאומי – הבסיס המשותף לעם היהודי כמו השבת, הברית, מעגל השנה וציוני דרך בחיי האדם, ובמימד העולמי – התנ"ך והשפעתו על תרבויות בעולם.
הללו-יה – 21 מודלים של בתי הכנסת מאז ועד היום, המאירים את חיי הקהילות השונות לאורך השנים, ולצדם פריטים טקסיים או מקוריים של בית הכנסת או הקהילה המיוצגת על ידו.
מתוך היכל בתי הכנסת:
בתי המשפט בישראל
בית משפט הוא ערכאה לה נותנת המדינה סמכות שפיטה כללית. שיטת המשפט הישראלית, שפועלת במסגרת הרשות השופטת, כוללת מערכת בתי משפט אזרחיים, ולצידם בתי דין דתיים, בתי דין לעבודה, בתי דין צבאיים, ובתי משפט מנהליים. על אכיפה וביצוע פסקי הדין הניתנים בערכאות אלו מופקדת ההוצאה לפועל.
ככלל, סמכות שיפוט בעניין כלשהו במדינת ישראל תהא נתונה לאחת משלוש הערכאות של בתי המשפט, אלא אם כן, ניתנה סמכות זו לבית דין (ובלעז - "טריבונל"). ניתן לומר באופן כללי כי "בית משפט" הוא חלק ממערכת בתי המשפט הכללית של המדינה, בעוד ש"בית דין" דן בעניין מסוים, ובדרך כלל לפי מערכת דינים מיוחדת ושונה ממערכת החוקים הרגילה.
בתי המשפט האזרחיים
חוק יסוד: השפיטה, אשר נחקק בשנת 1984 קובע שלוש ערכאות שיפוטיות: בית המשפט העליון, בית משפט מחוזי, ובית משפט השלום. חוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984, קובע את הסמכות העניינית של כל ערכאה, כלומר את המקרים בהם יש סמכות לבית המשפט לדון בעניין שמובא לפניו. בתי המשפט בישראל מחולקים למחוזות, ולכן, בנוסף לסמכות העניינית, נדרשת סמכות מקומית כדי שבית משפט יוכל לדון בתביעה.
בית המשפט העליון
בית המשפט העליון הוא ערכאת הערעור העליונה: שומע ערעורים (בזכות) על פסקי דין של בית משפט מחוזי, ויכול לשמוע ערעורים, לאחר בקשת רשות, על החלטות של בית משפט מחוזי שאינן "פסק דין", וגם ערעור על פסקי דין של בית המשפט המחוזי, כאשר המחוזי דן בערעור על פסק דין של בית משפט השלום.
בית המשפט העליון יושב גם כבית משפט גבוה לצדק (בג"ץ), בו הוא שומע עתירות נגד רשויות המדינה, ובכלל זה הממשלה והכנסת, עתירות נגד בתי דין דתיים, בתי דין לעבודה, ובתי דין צבאיים. בנוסף יש לבית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ, סמכות שיורית במתן "סעד למען הצדק".
בעקבות הרחבת זכות העמידה, עתירות לבג"ץ כיום אינן חייבות להיות מבוססות על זכות משפטית של העותר המסוים, אלא על עקרונות צדק כלליים. מקורה של סמכות בג"ץ בחקיקה בריטית מתקופת המנדט, בה לא היה בארץ ישראל פרלמנט. סמכות בית המשפט הורחבה לאורך השנים בשורה של פסקי דין, ובמיוחד בשתי תקופות: הראשונה, אחרי קום המדינה, בשורה של פסקי דין שבהם קבעו השופטים זכויות יסוד כמו חופש הביטוי, חופש העיסוק ועוד, והתקופה השנייה, לאחר "המהפכה החוקתית", בעקבות חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו בשנת 1992.
על תפקידים וסמכויות נוספים של בית המשפט העליון, ראו בערך בית המשפט העליון.
בית המשפט המחוזי
בית המשפט המחוזי דן, בין היתר, בתביעות אזרחיות בסכום העולה על 2.5 מיליון שקל, בהליכים פליליים בעבירות שדינן שבע שנות מאסר ומעלה, ובחריגים מסוימים (כגון עבירות צווארון לבן). בנוסף דן בית המשפט המחוזי בערעורים על פסקי דין והחלטות של בית משפט השלום, ושל בתי משפט ובתי דין המקבילים לבית משפט השלום, כמו בית המשפט לענייני משפחה ובית המשפט לנוער. לבית המשפט המחוזי יש גם סמכות לשבת כבית משפט לעניינים מינהליים וכבית הדין לענייני מים. בנוסף יש לבית המשפט המחוזי "סמכות שיורית" בתחום האזרחי והפלילי, כלומר סמכות לדון בכל עניין שאינו בסמכות בית משפט אחר.
כבר בינואר 1949 נעשה ניסיון ראשון לפתוח בית משפט מחוזי בנצרת, שהייתה בירת הגליל בימי המנדט הבריטי. טקס לפתיחת בית המשפט התקיים בינואר 1949 וכשופט בפועל שימש השופט שמש. אולם פעילות בית המשפט המחוזי בנצרת לא התמידה. בתחילת 1955 לאור עודף בשופטים בבית המשפט המחוזי בתל אביב, נמצאה הזדמנות נוספת לפתוח את בית המשפט המחוזי בנצרת. השופט שלום קסאן הועבר לבית המשפט המחוזי בחיפה תוך העלתו לדרגת נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת, שפעלה כסניף של בית המשפט בחיפה. למרות הכוונה למנות שופטים נוספים, בית המשפט הופעל רק בתיקים של דן יחיד, ולאחר זמן מה נסגר. מדי פעם מסרו דוברים רשמיים שפתיחת בית משפט מחוזי נמצא בדיונים ובית המשפט הוקם לבסוף בסוף שנת 1968. באופן זמני שוכן בית המשפט במבנה של בית ספר. כיהנו בו השופטים יוסף בהלול, י. מרגלית ומוחמד נימר אל-הווארי.
בשנת 2007 הוקם בית המשפט המחוזי של מחוז מרכז, באופן זמני בפתח תקווה. בשנת 2008 הוחלט שבית המשפט המחוזי ישכון באופן קבוע בלוד.
בית משפט השלום
בית משפט השלום הוא הערכאה הנמוכה, מהווה ערכאה ראשונה לרוב הסכסוכים האזרחיים והמשפטים הפליליים.
קיימים 29 בתי משפט השלום:
בעניינים אזרחיים דן בית משפט השלום בתביעות שערכן פחות מ-2.5 מיליון שקל, ובתביעות שעניינן חזקה במקרקעין, שימוש במקרקעין ופירוק שיתוף במקרקעין (סכסוכים בקשר לבעלות במקרקעין - נידונים בבית המשפט המחוזי).
בית משפט השלום כולל בתוכו גם בתי משפט לעניינים מוגדרים: בתי משפט אלה דנים בעניינים מסוימים שהוקצו להם, לשם יעילות הדיון והתמחות השופטים בבעיות הספציפיות שמעורר הדיון בכל תחום, אך הם נחשבים כחלק ממערכת בתי המשפט ואינם חיצוניים לה.
בנוסף לבתי משפט אלה, ישנם בתי משפט קהילתיים אשר החלו לפעול בסוף שנת 2014 כפיילוט. מטרתם היא ליצור חלופה להליך הפלילי הרגיל, שמתמקדת בשיקום ולא בענישה. התכנית מסייעת לנאשמים לפתור את הבעיות שהובילו אותם מלכתחילה לפשע - כמו התמכרויות, חובות, או מחלות נפש שלא טופלו. בשנת 2020 פורסם תזכיר חוק לעיגון סמכויותיהם.
בתי דין
לצד מערכת בתי המשפט קיימים במדינת ישראל אף בתי דין העוסקים בעניינים ספציפיים, שהחוק מעניק להם סמכות ייחודית בעניינים מסוימים, ולהם מערכות חוקים והליכים מיוחדים. המדובר בבית הדין לעבודה, בית הדין הרבני (ובתי דין דתיים של עדות דתיות נוספות), בית דין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין ובית דין צבאי. כן קיימים בתי דין נוספים (כגון בתי הדין המשמעתיים של עובדי המדינה). במקרים מיוחדים, ניתן להגיש עתירה (ולא ערעור רגיל) לבית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ, נגד החלטה של בתי דין אלה.
ייחודם של בתי הדין הוא הן במערכות החוקים המיוחדות לפיהן כל בית דין נוהג (לדוגמה - בית הדין הרבני פוסק על פי המשפט העברי, ובית דין צבאי פוסק על פי חוק השיפוט הצבאי) והן בכך שלשופטים היושבים בדין הכשרה ייחודית לעניין בו הם דנים: דיינים בעלי השכלה תורנית בבית הדין הרבני, נציגי עובדים ונציגי מעבידים בבית הדין לעבודה, וקצינים בבית הדין הצבאי. בבית הדין לעבודה ובבית הדין הצבאי יושב בדין שופט משפטן לצד "אנשי השטח" (הקצינים ונציגי העובדים והמעבידים).
רוב המקרים שבהם דנים בתי הדין הם מקרים בהם יש להם סמכות ייחודית הגוברת על סמכותו של בית המשפט (ולמשל עניינים הנוגעים להסכם קיבוצי הם בסמכותו הייחודית של בית הדין לעבודה, ונישואין וגירושין של יהודים בישראל שהם בסמכותו הייחודית של בית הדין הרבני).
בתי דין דתיים
בתי דין דתיים דנים בענייני מעמד אישי, משפחה והקדשות, בעיקר בסכסוכים הקשורים לנישואין וגירושין. בתי הדין מחולקים לפי עדות דתיות בהתאם להשתייכות הדתית של בעלי הדין, לפי חלוקה שנקבעה בעיקרה בתקופת האימפריה העות'מאנית ועודכנה מעט מאז.
לבתי דין דתיים סמכות שיפוט ייחודית לגבי נישואין וגירושין, וסמכות שיפוט מקבילה לבתי המשפט האזרחיים בענייני משפחה אחרים, המותנית לעיתים בהסכמת הצדדים. ישנם הבדלים בהיקף הסמכות לפי העדות הדתיות השונות. בתחילה היה לבתי הדין הדתיים מעמד עצמאי מול בתי המשפט האזרחיים, אך פסיקת בית המשפט העליון לאורך השנים הכפיפה אותם לפסיקת בית המשפט העליון, ולחוק האזרחי.
בתי הדין הדתיים כוללים:
בתי דין לעבודה
מערכת שיפוט ייחודית של בתי דין שהוקמה מכוח חוק בית הדין לעבודה, התשכ"ט–1969. מערכת בתי דין זו היא ערכאת שפיטה עצמאית המתמחה בשפיטה בתחום משפט העבודה ועוסקת בסכסוכים בין עובד למעביד כולל ארגוני עובדים. תחום מרכזי נוסף בו עוסקים בתי הדין לעבודה הם דיני הביטחון הסוציאלי (ביטוח לאומי, ביטוח בריאות ממלכתי ועוד). לבתי דין אלה יש שתי ערכאות: בית הדין האזורי לעבודה, וערכאת ערעור - בית הדין הארצי לעבודה.
בתי דין צבאיים
מערכת השיפוט בצבא-הגנה לישראל שהוקמה בחוק השיפוט הצבאי.
בית משפט צבאי
בתי משפט צבאיים פועלים באזור יהודה והשומרון, המוחזק בתפיסה לוחמתית על ידי צה"ל. הם הוקמו על פי צו המפקד הצבאי, ותפקידם הוא שיפוט פלילי בגין עבירות על תחיקת הביטחון (צווי המפקד הצבאי).
שועל חול טיבטי
שועל חול טיבטי (שם מדעי: Vulpes ferrilata) הוא מין של שועל החי בטבע באזור הרמה הטיבטית ורמת לדאק שבהרי ההימלאיה בגובה 5,300 מ' מעל הקרקע בפקיסטן, בנפאל, בסין הם נמצאים ב:טיבט, צ'ינגהאי, גאנסו, שינג'יאנג, יונאן, וסצ'ואן, ובבהוטן ובחבל הארץ סיקים בהודו. השועל חי בקרבה למיני שועלים נוספים מאותו אזור כמו שועל קורסאקי או שועל החולות וכן שועלים אדומים בהירים, אך הוא בעל ראש מרובע מעט ומוזר מאוד המקל בזיהויו.
בתי המשפט בישראל
ערכאות מנהליות
כולל בתי דין משמעתיים בשירות המדינה, ועשרות רבות של ועדות ערר וגופים מעין שיפוטיים היושבים בדיונים שבין האזרח לרשות.