cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שבלייה ד'איאון
החיים כאישה
למרות העובדה שהוא נהג ללבוש מדי דרגון, שמועות נפוצו בלונדון על כך שד'איאון היא אשה. נפתחו הימורים בבורסה בלונדון לגבי המין האמיתי של ד'איאון. ד'איאוֹן הוזמן להצטרף, אך סירב ואמר כי בחינה תהיה בלתי נאה, תהיה התוצאה אשר תהיה. אחרי שנה ללא התקדמות, ההימור נזנח. לאחר מותו של לואי ה-16 בשנת 1774, ה-secret du roi בוטל, וד'איאון ניסה לשאת ולתת על שיבה מהגלות. הסופר פייר דה בומרשה ייצג את ממשלת צרפת במשא ומתן. האמנה שהתקבלה באורך עשרים עמודים שהתקבלה איפשרה לד'איאון לחזור לצרפת ולשמור על הקצבה שלו, אך דרשה שהוא יעביר את ההתכתבויות ביחס ל-secret du roi.
מאדאם קמפאן כותבת בזיכרונותיה: "ישות אקסצנטרית זו ביקשה זה מכבר אישור לחזור לצרפת; אך היה צורך למצוא דרך לחסוך מהמשפחה שהוא העליב מהעלבון שהם יראו בשובו; לכן נדרש לחדש אותו בתחפושת של אותו מין שבצרפת סולחים לו. הרצון לראות את ארץ מולדתו שוב אילץ אותו להיכנע לתנאי, אך הוא התנקם בכך ששילב רכבת בד ארוכה על שמלתו ושלושה עיטורים מסולסלים עמוקים על שרווליו יחד עם גישה ושיחה של גבר, מה שהפך לחוויה מאוד לא נעימה להיות בחברתו״.
השבלייה ד'איאון טענה כי יועדה להיות נקבה בלידתה, ותבעה הכרה מהממשלה ככזו. ד'איאון טענה שגדלה כנער מכיוון שלואי ד'איאון דה בומון יכול היה לרשת מחותניו רק אם היה לו בן. המלך לואי ה-16 ובית המשפט שלו נענו לדרישה זו, אך דרשו בתורם שהיא תתלבש כראוי בבגדי נשים, אם כי הותר לה להמשיך וללבוש את הסמל של מסדר סן לואי. כאשר הצעתו של המלך כללה כספים לארון בגדים חדש של בגדי נשים, ד'איאון הסכימה. בשנת 1777, לאחר ארבעה עשר חודשי משא ומתן, חזרה ד'איאון לצרפת וכעונש גורשה לעיירת הולדתה, טונר. כשצרפת החלה לסייע למורדים במלחמת העצמאות האמריקאית, ד'איאון ביקשה להצטרף לכוחות הצרפתים באמריקה, אולם גירושה מנע זאת. בשנת 1779 פרסם ספר זיכרונות: La Vie Militaire, politique, et privée de Mademoiselle d'Éon שנכתב בידי סופר צללים בשם לה פורטל. ד'איאון הורשה לחזור לאנגליה בשנת 1785.
הפנסיה שהעניק לואי ה-16 הסתיימה עם פרוץ המהפכה הצרפתית וד'איאון נאלצה למכור חפצים אישיים, כולל ספרים, תכשיטים וצלחת. נכסי המשפחה בטונר הוחרמו על ידי הממשלה המהפכנית. בשנת 1792 שלחה ד'איאון מכתב לאספה הלאומית הצרפתית והציעה להוביל אוגדת חיילות נגד הבסבורג, אך ההצעה נדחתה. היא השתתפה בטורנירי סייף עד שנפצעה קשה בסאות'המפטון בשנת 1796. את השנים האחרונות ד'איאון בילתה עם אלמנה, הגברת קול. בשנת 1804 נשלחה ד'איאון לכלא למשך חמישה חודשים בגין חובות וחתמה על חוזה לביוגרפיה שתיכתב על ידי תומאס ויליאם פלאמר, שמעולם לא פורסמה. ד'איאון הפכה למשותקת בפלג גופה התחתון לאחר נפילה ובילתה את ארבע שנותיה האחרונות כשהיא מרותקת למיטה ומתה בעוני בלונדון ב-21 במאי 1810, בגיל 81.
המנתח שבדק את הגופה של ד'איאון העיד בתעודה שלאחר המוות, כי לשבלייה היו "איברים זכריים מכל הבחינות שנוצרו בצורה מושלמת" ובו בזמן הפגינו מאפיינים נשיים. כמה מאפיינים שתוארו בתעודה היו "התעגלות יוצאת דופן בהיווצרות גפיים", כמו גם "שדיים מלאים להפליא." מידע זה מרמז שאולי ד'איאון היה אינטרסקס.
ד'איאון נקברה בחצר הכנסייה העתיקה של סיינט פנקראס, ונכסיה הנותרים נמכרו על ידי בית כריסטי בשנת 1813. קברה מופיע באנדרטת ברדט-קוטס כאחד הקברים החשובים שאבדו.
מורשת
חלק מכתביו של ד'איאון נמצאים בספריית ברוטרטון בלידס, אנגליה.
כמה חוקרים מודרניים טוענים כי ד'איאון כטרנסג'נדר. הבלוק אליס טבע את המונח איאוניזם כדי לתאר מקרים דומים של התנהגות טרנסג'נדרית; לעיתים רחוקות משתמשים במונח דהיום. אגודת בומון, ארגון ותיק לאנשים טרנסג'נדרים, נקראת על שמו של ד'איאון.
בשנת 2012 זוהה ציור בבעלות גלריית פיליפ מולד כדיוקן של ד'איאון ונרכש על ידי גלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון.
על לוח אבן באנדרטת בורד-קוטס בגני סיינט פנקראס מוזכר ד'איאון לצד אישים אחרים.
תומאס וולדהאוזר
תומאס דייוויד וולדהאוזר (באנגלית: Thomas David "Tom" Waldhauser; נולד ב-16 בדצמבר 1953) הוא גנרל אמריקאי בדימוס ששימש כמפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית, יוצא חיל הנחתים של ארצות הברית.
קורות חייו
עם סיום לימודיו בשנת 1976, לאחר הסמכתו לקצונה, עבר וולדהאוזר בחיל הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה. וולדהאוזר השלים את קורס הסיור של צבא ארצות הברית ושירת בשורה של תפקידי פיקוד ומטה בחיל.
בשנת 2000 מונה למפקד יחידת המשלוח ה-15 של הנחתים, ופיקד עליה במהלך הקרבות במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק. לאחר מכן שימש במספר תפקיד מטה ובהם סגן מפקד מפקדת הפיתוח הקרבי של חיל הנחתים וכראש המטה של פיקוד המבצעים המיוחדים. בשנים 2007–2009 שימש כמפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה. בהמשך שימש כמפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים וכמפקד כוחות הנחתים בפיקוד מרכז של ארצות הברית. לאחר מכן שימש כעוזר בכיר למזכיר ההגנה של ארצות הברית. ב-1 ביולי 2016 מונה למפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית ושירת בתפקיד עד יולי 2019.
אקוולאד
אקוולאד (באנגלית: Aqualad) הוא דמות משנה בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס אקוומן והטיטאנים הצעירים ביקום DC קומיקס. אקוולאד הראשון - גארת' - הופיע לראשונה בתור הכסף של הקומיקס בחוברת Adventure Comics #269 מפברואר 1960 ונוצר על ידי הכותב רוברט ברנשטיין והמאיירת רמונה פריידון. אקוולאד השני - "קאלדור" קאלדור'אהם - הופיע לראשונה בסדרת האנימציה "ליגת הצדק - הדור הבא", ונכתב לתוך הקומיקס תחת השם ג'קסון הייד בחוברת Brightest Day #4 מאוגוסט 2010 בידי הכותב ג'ף ג'ונס והמאייר אייבן רייז.
ביוגרפיה בדיונית
לפני שנים רבות, המלך טאר והמלכה ברה הפכו לשליטים על שאייריס - עיר הבירה של מושבות אידיאליסטיות בעמק החבוי. קבוצת קיצוניים מתוכם רצחו את המלך וגירשו את המלכה ההרה לפוסידוניס, עיר הבירה של אטלנטיס, היכן שהיא ילדה את בנה גארת' סגול העיניים. תושבי אטלנטיס בעלי האמונות הטפלות קבעו שגארת' היה נחות מבחינה גנטית עקב כך וגירשו אותו לחוף נטוש הרחק מאטלנטיס. אולם, הוא הצליח לשרוד והתחבר לאקוומן, מלך אטלנטיס שגם הוא גורש מממלכתו. גארת' הפך לשותפו הצעיר ובן טיפוחיו של אקוומן, והוא נושא את אותם כוחות-על כמו מורהו הרוחני, כמו נשימה מתחת למים ותקשורת עם עולם החי שגדל מתחת לפני הים. הוא מחזיק בכוח על-אנושי ובמהירות גבוהה שמאפשרת לו לנוע במרחבי האוקיינוס העצומים בקלות יחסית, ובנוסף לעמוד בפני הלחצים הגדולים של מעמקי האוקיינוס. בתור טמפסט, הוא מחזיק ביכולות מיסטיות המאפשרות לו שליטה בטמפרטורת המים ובלחות שמסביבו, כמו גם הפקת פרצי אנרגיה רבי עוצמה מעיניו. כבנו המאומץ של נסיך אטלנטיס, גארת' נאלץ מדי פעם לרשת את מקומו של אקוומן בזמן היעדרו ולמלוך על הממלכה התת-ימית באחריות ותבונה רבה. בשנים האחרונות הוא תיפקד כשגריר אטלנטיס בעולם היבשה עד אשר נהרג באירועי "הלילה האפל ביותר" של שנת 2009 והוחזר לחיים כחבר בחיל הפקחים השחורים.
ג'קסון הייד הוא נער אפרו-אמריקני מסילבר סיטי, ניו מקסיקו שלמד מהוריו לפחד ממים מאז ילדותו. התברר שהוריו לא רצו שיתקרב לאזורי החוף כדי שהוא לא יאותר בידי הוריו האמיתיים, וגם משום שהפיזיולוגיה שלו משתנה כאשר הוא מתקרב למקורות מים. הוא שמר על סודו במשך שנים, שיקר לחברתו על כך שפחד מטביעה ושאינו יודע לשחות, וסוד הקעקועים המסתוריים שעל גופו נשמר ממנו מאז לידתו. באירועי "היום הבהיר ביותר", סוללת כוח לבנה נוחתת בסילבר סיטי וכשהיא מתחילה לדבר לגיבורים דדמן והנץ והיונה, הקעקועים שעל זרועו הימנית של ג'קסון מתחילים לזהור. הוא מגלה לראשונה את כוחותיו במהלך סופת גשמים ומתחיל לשלוט במי הגשמים, כשקעקועיו ועיניו זוהרים. בזמן זה מתגלה כי יש לו זימים וידי קורים, שמנטה שחורה הוא למעשה אביו האמיתי ושיש לו חיבור מסתורי למרה.
הופעות בסדרות טלוויזיה
אקוואלד הוא מהדמויות הראשיות בסדרת האנימציה ליגת הצדק - הדור הבא, שם הוא מופיע כבן חסותו של אקוומן ועונה לשם קאלדור'אם.
עיבוד הלייב אקשן הראשון של אקוולאד - בדמותו של גארת' - היה בסדרת הטלוויזיה "טיטאנים" בגילומו של השחקן דרו ואן אקר.
האח הגדול עונה 5
האח הגדול עונה 5 היא העונה החמישית של תוכנית המציאות הישראלית "האח הגדול", והעונה השישית במצטבר (כולל עונות ה-VIP) של התוכנית במצטבר שמשודרת בערוץ 2 (קשת). העונה שודרה החל מ-5 במאי 2013, הגמר נערך ב-27 באוגוסט שבסופו ניצחה הדיירת טהוניה רובל. את העונה הנחו ארז טל ואסי עזר.
על העונה
זאת העונה הרגילה מספר חמש שמשודרת בערוץ 2 (קשת).
דיירי הבית
רשימת 23 הדיירים שנכנסו לבית האח הגדול לפי סדר כניסתם:
יאן דובראצ'ינסקי
יאן דובראצ'ינסקי (בפולנית: Jan Dobraczyński; 1910, ורשה – 1994, ורשה) היה חסיד אומות העולם מהעיר ורשה שבפולין.
פעילותו בתקופת השואה
עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין, בספטמבר 1939, היה דובראצ'ינסקי חייל בצבא פולין. לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה וברית המועצות היה דובראצ'ינסקי חבר מחתרת הארמייה קראיובה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה היה דובראצ'ינסקי קומוניסט פולני, חבר באגודת פאקס שהוקמה מקתולים תומכי הקומוניזם. כמו כן קיבל דובראצ'ינסקי דרגת גנרל בצבא הפולני.
הוא עסק בכבתיבה ופרסם מספר ספרים. על בסיס ספרים אלו צולמו סרטים.
הנצחה
בשנת 1985 העניקה ממשלת פולין לדובראצ'ינסקי את אות הכבוד וירטוטי מיליטארי, אות הכבוד הצבאי הגבוה ביותר שמעניקה ממשלת פולין. בשנת 1993 הכיר יד ושם בדובראצ'ינסקי כחסיד אומות העולם.
ארטיום משצ'אנינוב
ארטיום אולגוביץ' משצ'אנינוב (ברוסית: Артём Олегович Мещанинов; נולד ב-19 בפברואר 1996, קולפינו, מחוז לנינגרד, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי, בעמדת הבלם במועדון סוצ'י.
קריירת מועדונים
מגיל עשר למד בקולפינו באקדמיית הכדורגל "איז'ורץ" בהדרכתו של קונסטנטין לינוב. משנת 2011 עד 2013 שיחק בזניט סנקט פטרבורג. בהמשך שיחק עונה אחת במועדון טרוויס & VVK בקבוצת הנוער. בעונת 2014/15 שיחק בקבוצת הנוער של מועדון טוסנו.
הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצ'כית התקיימה ב-20 בפברואר 2016 במשחק נגד פסטאבה. את שערו הראשון כבש ב-14 במאי, במשחק הגמר של העונה מול זברויובקה. בסך הכל, בעונת הבכורה שלו, השחקן השתתף באחת עשרה משחקי אליפות.
איאן ברמר
איאן ארתור ברמר (באנגלית: Ian Arthur Bremmer, נולד ב-12 בנובמבר 1969 בצ'לסי, ארצות הברית) הוא מדען מדינה וסופר אמריקאי העוסק במחקר סיכון פוליטי גלובלי. הוא הנשיא והמייסד של "קבוצת אירואסיה", חברת מחקר וייעוץ בנושא סיכונים פוליטיים שעיקר משרדיה נמצאים בניו יורק. הוא גם מייסד חברת המדיה הדיגיטלית "GZERO Media".
קורות חיים והשכלה
ברמר הוא אמריקאי ממוצא ארמני (מסבתו מצד אמו), איטלקי וגרמני. הוריו היו מריה ג'יי (לבית סקריוואנו) וארתור ברמר. אביו נלחם במלחמת קוריאה ונפטר בגיל 46 כשברמר היה בן ארבע. הוא גדל בפרויקטי דיור בצ'לסי, מסצ'וסטס, ליד בוסטון. ברמר למד בבית ספר תיכון "סנט דומיניק" סאביו במזרח בוסטון. בשנת 1989 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים בהצטיינות באוניברסיטת טוליין ודוקטורט במדעי המדינה באוניברסיטת סטנפורד ב-1994. עבודת הדוקטורט שלו הייתה תחת הכותרת "הפוליטיקה של האתניות: הרוסים באוקראינה".
קבוצת אירואסיה
ברמר הקים את חברת המחקר והייעוץ לסיכון פוליטי "אירואסיה" ב-1998 במשרדי "המכון למדיניות עולמית" בניו יורק. החברה פתחה משרד בלונדון בשנת 2000, משרד בוושינגטון הבירה בשנת 2005, משרד בטוקיו בשנת 2015, משרדים בסן פרנסיסקו וסאו פאולו בשנת 2016, ומשרדים בברזיליה וסינגפור בשנת 2017. החברה התמקדה בתחילה בשווקים מתעוררים, אך התרחבה לעסוק בכלכלות חזיתיות ומפותחות וביסוס פרקטיקות המתמקדות בנושאי גיאו-טכנולוגיה ואנרגיה. ברמר היה שותף לכתיבת דו"ח הסיכונים המובילים השנתי של קבוצת אירואסיה, תחזית של 10 הסיכונים הגאו-פוליטיים העיקריים לשנה הקרובה.
כתיבה
ברמר פרסם עשרה ספרים על עניינים גלובליים. בנוסף, ברמר הוא בעל טור לענייני חוץ ועורך כללי של מגזין Time ותורם למגזין פייננשל טיימס.
תפקידים
ברמר מילא תפקידי מחקר ופקולטה באוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קולומביה, מכון איסט-ווסט, המכון למדיניות עולמית, המעבדה הלאומית לורנס ליברמור, והמכון למדיניות החברה של אסיה, שם שימש כעמית המכובד הראשון של הרולד ג'יי ניומן בגאופוליטיקה מאז 2015.
בשנת 2013 הוא מונה לפרופסור עולמי למחקר באוניברסיטת ניו יורק, ובשנת 2019, בית הספר לעניינים בינלאומיים וציבוריים של אוניברסיטת קולומביה הודיע כי ברמר ילמד קורס גאופוליטיקה יישומית בבית הספר.
ברמר מכהן במועצת הנשיא של הקרן למזרח הקרוב, במועצת המנהיגות של פסגת קונקורדיה ובחבר הנאמנים של "Intelligence Squared". בשנת 2007, הוא מונה כ"מנהיג גלובלי צעיר" של הפורום הכלכלי העולמי, ובשנת 2010, הקים ומונה ליושב ראש מועצת האג'נדה העולמית של הפורום לסיכון גאופוליטי. בדצמבר 2015 זכה ברמר לתואר אבירות על ידי ממשלת איטליה.
קרן קבוצת אירואסיה
בשנת 2016, ייסד ברמר את "קרן קבוצת אירואסיה", ארגון צדקה ציבורי. ברמר משמש כיום כנשיא מועצת המנהלים של קרן קבוצת אירואסיה.
GZERO Media
בשנת 2017, ברמר וקבוצת אירואסיה השיקו את חברת המדיה הדיגיטלית "GZERO Media" ותוכנית טלוויזיה ציבורית לאומית בארצות הברית בשם "GZERO World". שמה של החברה מתייחס למונח שטבע ברמר בספרו "כל עם לעצמו" כדי לתאר עולם שבו לאף מדינה או קבוצת מדינות אין את המנוף הפוליטי והכלכלי להניע סדר יום בינלאומי או לספק מוצרים ציבוריים גלובליים.
באוזר
באוזר (ביפנית: Koopa" ,クッパ" באנגלית: Bowser), אשר מכונה גם המלך קופה (באנגלית: King Koopa), הוא דמות בדיונית, והאנטגוניסט העיקרי בסדרת משחקי הווידאו מריו של חברת נינטנדו היפנית, בו הוא האויב המושבע של גיבור הסדרה מריו. ביפן הוא נושא את התואר "דאיימאו" (大魔王, "מלך השדים הגדול"). באוזר הוא המנהיג של גזע היצורים דמוי הצבים הקרויים "קופה". באוזר חותר תמיד לנסות לחטוף את הנסיכה פיץ' ולהביס את האחים מריו ולואיג'י במטרה לכבוש את ממלכת הפטריות. לבאוזר מראה מפלצתי עם אלמנטים של דרקון וצב, שאגה אימתנית, יכולת לירוק אש ואישיות אכזרית.
באוזר הופיע לראשונה במשחק הווידאו האחים סופר מריו משנת 1985 בו הוא היה יריבו של מריו והבוס האחרון. במקור היוצרים תכננו לעצבו כשור בהשראת דמותו של מלך השוורים בסרט האנימציה של חברת טואי "אלאקאזאם הגדול", אך המעצב של נינטנדו טאקאשי טאזוקה ציין שהדמות דומה יותר לצב מאשר לשור.
קנת' ג'יימס הוא המדבב הנוכחי שמדבב את באוזר. מדובבים אחרים שדיבבו את קולו לאורך השנים כוללים את סקוט ברנס, שהיה הראשון שדיבב את קולו של באוזר במשחק וידאו, אריק ניוסום, שדיבב אותו פעם אחת במשחק "Mario & Sonic at the Olympic Games", וצ'ארלס מרטינט, שסיפק אפקטים ווקאליים לבאוזר במשחק "Super Mario 64" ובגרסה המחודשת למשחק עבור נינטנדו DS.
לאורך השנים דמותו של באוזר שולבה גם במשחקים בז'אנרים שונים כגון משחקי תפקידים ממוחשבים כמו המשחקים "Paper Mario" ו-"Mario & Luigi", ומשחקי ספורט כמו "Mario Kart" ו-"Mario Tennis". הוא הופיע בכותרים אחרים של נינטנדו, כמו בסדרת משחקי הלחימה "Super Smash Bros." באוזר הופיע גם בסדרות אנימציה שונות לאורך השנים, כולל שלוש סדרות שהופקו על ידי חברת DIC Entertainment (בכולן הארווי אטקין דיבב את קולו של באוזר, ועידו מוסרי בדיבוב בעברית של האחרים סופר מריו), וכמו כן השחקן דניס הופר גילם את באוזר בסרט הלייב-אקשן ההוליוודי "האחים סופר מריו" משנת 1993. בשנת 2023 השחקן ג'ק בלאק מדבב את קולו של באוזר בהאחים סופר מריו - הסרט.
באוזר נחשב לאחד מהנבלים המוכרים ביותר בתולדות משחקי הווידאו.
ג'ורג' הייטר
ג'ורג' הייטר (באנגלית: George Hayter; 17 בדצמבר 1792 – 18 בינואר 1871) היה צייר אנגלי בולט, שהתמחה בפורטרטים ועבודות גדולות שבחלקן הכילו מאות דיוקנאות. המלכה ויקטוריה העריכה את מעלותיו ומינתה את הייטר לצייר הראשי שלה והעניקה לו תואר אבירות בשנת 1841.
ראשית חייו
הייטר היה בנו של צ'ארלס הייטר (1761–1835), צייר מיניאטוריות ומורה לציור ולפרספקטיבה, שמונה לפרופסור.
בבית הספר המלכותי לאמנות הוא למד אצל פוסלי, ובשנת 1815 מונה לצייר מיניאטורות ודיוקנאות על ידי הנסיכה שארלוט. הייטר זכה בפרס על ציור היסטורי של עזרא הסופר (1815), שנרכש על ידי ריצ'רד פיין נייט.
בסביבות 1816 עזבה אותו אשתו, מסיבות שאינן ידועות. לאחר מכן הוא התחיל מערכת יחסים עם לואיזה קוטי, בתו של סר ויליאם קוטי, עמה התגורר בגלוי בעשור הבא ונולדו להם שני ילדים, אנג'לו ולואיזה, אף על פי שלא התגרש, מאשתו הראשונה.
נסיעה לאיטליה
בעידודו של פטרונו ג'ון ראסל, הדוכס השישי מבדפורד, הוא נסע לאיטליה ללמוד בשנת 1816. שם פגש את קאנובה, שבסטודיו שלו הוא עבד בזמן שצייר את דיוקנו, תוך לימוד הסגנון הקלאסי של קאנובה. כמו כן, הוא למד פיסול מקאנובה בתקופה זו. קאנובה היה המנהל של Accademia di San Luca (המוסד האמנותי הבכיר ברומא), וללא ספק הציג את הייטר לקראת חברות כבוד בזכות ציורו 'מחווה הכסף' שהתקבל יפה ברומא. בכך הפך הייטר לחבר הצעיר ביותר באקדמיה.
דיוקנאות היסטוריים
כשחזר ללונדון בשנת 1818, התאמן הייטר כצייר דיוקנאות בצבעי שמן וכצייר היסטורי. הייטר, שזכה לכינוי 'הפניקס' על ידי ויליאם בקפורד, הציג פומפוזיות שהרגיזה את חבריו האמנים, אך הוא התחבר מאוד עם משפחות אריסטוקרטיות רבות. חייו המקומיים הלא שגרתיים (פרוד מאשתו, וחי עם פילגשו) הבדילו אותו מחוגי האקדמיה הרשמיים – הוא מעולם לא נבחר לאקדמיה המלכותית.
הייטר היה פרודוקטיבי וחדשני מאוד בשנות העשרים של המאה ה-19. ג'ורג' אגאר-אליס (לימים הלורד דובר) הזמין את הציור "משפט המלכה קרוליין בבית הלורדים בשנת 1820", ציור של הייטר, שצויר בקנה מידה גדול (2.33 × 2.66 מ'), והציג את הדרמה שהתרחשה באירוע.
חזרה ליבשת
בשנת 1826 התיישב הייטר באיטליה, וציוריו מאותה העת מדגישים את הטמעתו בסגנון ובנושאים אקזוטיים של אמנות רומנטית.
בשנת 1827 מתה פילגשו, לואיזה קיי, לאחר שהרעילה את עצמה בארסן. אף כי ככל הנראה מדובר בתאונה. בהנחה שהוא סייע לה בהתאבדות, הוא נאלץ לעבור מפירנצה לרומא. בסוף 1828 הוא היה בפריז.
חסות מלכותית
בשנת 1831 חזר הייטר לאנגליה. תוכניתו הייתה לצייר את הישיבה הראשונה בפתיחת הפרלמנט הרפורמיסטי בבית הנבחרים הישן, 5 בפברואר 1833. עבור הציור הזה הוא ביצע כמעט 400 ציורי דיוקן בשמן. הייטר היה תומך נלהב בתנועת הרפורמה וציור זה לא הוזמן אלא היה מלאכת אהבה לאירוע. הציור העסיק אותו במשך עשר שנים ללא שום ערובה שיקבל תגמול כספי.
זוהי אחת התמונות האחרונות שנעשה בתוך בית הנבחרים הישן לפני שנהרס בשריפה ב־1834. הציור נרכש לבסוף על ידי הממשלה עבור האומה בשנת 1854, 20 שנה לאחר תחילתו.
בשנת 1842 הייטר קיבל תואר אבירות.
הוא צייר כמה טקסים מלכותיים כולל הכתרתה של המלכה ויקטוריה בשנת 1838 ונישואיה ב-1840 וכן את הטבלה של הנסיך מוויילס משנת 1843. הוא גם צייר כמה דיוקנאות מלכותיים כולל היצירה הידועה ביותר שלו, "דיוקן הרשמי של המלכה ויקטוריה". כמה גרסאות של דיוקן זה נעשו, בעזרת בנו של האמן אנג'לו, כדי שישלחו כמתנות דיפלומטיות. אולם התקופה הפעילה של הייטר בחצר המלוכה הייתה קצרת מועד מכיוון שאלברט, בעלה של ויקטוריה העדיף ציירים גרמנים.
מספר דוגמאות משמעותיות ליצירותיו של הייטר מתקופה זו נותרות עדיין באוסף המלכותי, גם הדיוקן הרשמי וגם ציור החתונה הם בין אלו המוצגים בפני הציבור בארמון בקינגהאם.
שנים מאוחרות יותר
באמצע שנות ה-40 של המאה ה-19 נחשב סגנון ציור הדיוקנאות של הייטר למיושן. הוא התאים לציור ההיסטורי שלו והתאים לטעם של התקופה הוויקטוריאנית המוקדמת.
הייטר צייר גם כמה ציורים דתיים גדולים ובהם שניים המתארים אירועים רפורמיסטיים חשובים, "הבישוף לטימר המטיף" ו"הקדושים של הבישוף רידלי ולטימר", ששניהם נמסרו למוזיאון האמנות, אוניברסיטת פרינסטון ארצות הברית בשנת 1984.
הוא צייר כמה סצינות תנ"כיות מהברית הישנה והחדשה ביניהם "חלום יוסף" בשנת 1854. הוא צייר גם בצבעי מים בעיקר נופים איטלקיים, ועשה תחריטים (שפרסמו בכרך בשנת 1833), עיצובים דקורטיביים ופיסול.
תכולת הסטודיו של הייטר נמכרו במכירה פומבית בקריסטי'ס, לונדון, ב-19 באפריל 1871.
אחיו הצעיר, ג'ון (1800–1895), היה גם אמן, הידוע בעיקר כצייר דיוקנאות בגירים ובצבעי עפרון, ואחותו הצעירה אן עבדה כציירת מיניאטורות.
הצייר והסופר הצרפתי, ז'אן רנה בזאיין, היה נכדו הגדול של ג'ורג' הייטר, דרך בתו הבכורה ג'ורג'יאנה אליזבת, שנישאה לפייר-דומיניק בזאיין אחיו הגדול של מרשל בזאיין.
מגל מערכות בטחון
מגל מערכות ביטחון בע"מ (באנגלית: "Magal Security Systems"), היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק מערכות אבטחה ממוחשבות. מגל מערכות היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בנאסד"ק, ובעבר גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה
חברת מגל מערכות ביטחון הוקמה בשנת 1969 כחטיבה בתוך התעשייה האווירית לישראל, במטרה למצוא פתרון שיחסום את חדירות המחבלים לאורך נהר הירדן, בתקופת מלחמת ההתשה בבקעת הירדן. החטיבה הפכה לחברה בשנת 1984, כאשר נמכרו 75% ממניות החברה, תמורת 1.5 מיליון דולר (כלומר לפי שווי שוק של 2 מיליון דולר) לחברת מירה-מאג, שבבעלות אנשי העסקים נתן קירש ויעקב אבן עזרא, ששימש כמנכ"ל ויושב ראש מועצת המנהלים של החברה מאז ועד 2006. התעשייה האווירית המשיכה להחזיק ב-25% מהחברה. נתן קירש שימש כסוכן של החברה בדרום אפריקה, שהייתה הלקוח העיקרי של החטיבה מלבד ישראל.
בשנת 1993 הונפקה לראשונה בנאסד"ק. את ההנפקה הוביל בית ההשקעות אוסקר גרוס. באותה שנה גם רכשה את חברת סטלר (Stellar Security Products Inc) מקליפורניה. ב-1997 רכשה את חברת סנסטאר הקנדית, וחברת בת של התאגיד הגרמני דיימלר בנץ. במקביל ביצעה מגל הנפקה שנייה. ההנפקה דיללה את בעלי המניות: מירה-מאג ירדה להחזקה של 43%, התעשייה האווירית ל-12.2% והציבור החזיק 44.8%. בסוף אותה שנה רכשה החברה מתחרה נוספת בארצות הברית.
מ-1 ביולי 2001 ועד דצמבר 2011 מניותיה של מגל נסחרו גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ביולי 2003 רכשה חברת מירה-מאג את החזקת התעשייה האווירית במגל.
בין השנים 2008–2013 היה יעקב פרי יושב ראש מועצת המנהלים של החברה.
ביולי 2014 רכשה קרן פימי 40% ממניותיה של מגל מערכות מידי חברת מירה-מאג, תמורת 22.6 מיליון דולר.
ישר אדריכלים
בשנותיו הראשונות של המשרד, תכנן האדריכל יצחק ישר שכונות, בנייני מגורים ומבני ציבור מודרניסטים ידועים, כגון מוזיאון תל אביב לאמנות ובניין מקסיקו באוניברסיטת תל אביב (בשיתוף אדר' דן איתן) ודיזנגוף סנטר (בשיתוף אדר' עליזה טולדו). מבנים אלה זיכו אותו בפרס רכטר (1972) ובפרס רוקח (1967, 1984).
בשנת 1986 הצטרף למשרד בנו של יצחק ישר, אדריכל אבנר ישר, אשר העביר את הדגש לבניה בצפיפות גבוהה. המשרד כיום עוסק במגוון תחומי האדריכלות (מגורים, משרדים, מסחר, תב"ע), ומזוהה בעיקר עם מגדלי מגורים ומשרדים בתל אביב רבתי, כגון מגדל רוטשילד 1 ומגדל W בתל אביב.
בעל המשרד הוא אדריכל אבנר ישר. שותפיו הם אלעד יהודה (מנכ״ל), יונתן גרוסוסר, יואב מיכאל ואביב אלנבוגן.
נכון ל-2023 מונה המשרד 118 עובדים מקצועיים, ביניהם 106 אדריכלים ותשעה שותפים, והוא ממוקם בתל אביב.
כריסטין ברנסקי
כריסטין ג'יין ברנסקי (באנגלית: Christine Jane Baranski; נולדה ב-2 במאי 1952) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. זוכת שני פרסי טוני ופרס אמי על תפקידה בסדרה "סיביל".
ביוגרפיה
ברנסקי נולדה בבאפלו, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא פולני. הוריה הם וירג'ניה (לבית מזורווסקי) ולוסיאן ברנסקי. ברנסקי היא בת למשפחה פולנית-אמריקנית; אביה היה עורך עיתון מהגרים, וסביה היו שחקנים בפולין. היא למדה בבית הספר לאומנויות הבמה "ג'וליארד".
תיאטרון
זכתה לחשיפה הראשונה שלה בשנת 1984 כאשר זכתה בפרס טוני על הופעותיה במחזה של טום סטופארד "הדבר האמיתי" לצידם של גלן קלוז וג'רמי איירונס. בשנת 1989 זכתה בפרס הטוני השני שלה על תפקידה במחזה הבדיוני של ניל סיימון "שמועות".
טלוויזיה
ברנסקי זכתה להכרת הקהל באמצע שנות ה-90 בעקבות תפקידה בסיטקום "סיביל" בתור מריאן ת'רופ, חברתה האלכוהוליסטית של השחקנית סיביל שרידן (סיביל שפרד). על הופעותייה בסדרה קיבלה ברנסקי את פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית, פרס גילדת שחקני המסך ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב. ב-1999 הועמדה לפרס אמי על שתי הופעות האורח שלה בסדרה הקומית "פרייז'ר". הועמדה בין השנים 2009 ל-2010 לשני פרסי אמי על הופעות אורח מוצלחות בסדרה "המפץ הגדול". בשנת 2011 הועמדה בפעם השמינית בקריירה לפרס על תפקידה בתור דיאן לוקהארט, תומכת עורכות הדין בסדרת הדרמה של רידלי וטוני סקוט "האישה הטובה (סדרת טלוויזיה)".
בשנת 2017 שיחקה בסדרת הבת של ״האישה הטובה״, ״הטובות לקרב״, בדמותה של דיאן לוקהרט.
בשנת 2022 החלה לככב בסדרת הדרמה התקופתית "העידן המוזהב" מבית היוצר של ג'וליאן פלוז לרשת HBO.
קולנוע
ב-1996 השתתפה בקומדיה "כלוב הציפורים" בתור קתרין ארצ'ר אמו הבילוגית של ואל גולדמן. ב-1999 שיחקה בקומדיה "שחק אותה סטאר" בתור השחקנית קרול ובדרמה "משחקי פיתוי" בתפקיד באני, אמה של הסטודנטית סיסיל קלדוול (סלמה בלייר).
בשנת 2000 זכתה ברנסקי לפרסום רב כאשר שיחקה בפנטזיית חג המולד המצליחה "הגרינץ'" בתפקיד מרתה מיי וובייר, אהובתו של הגריניץ' (ג'ים קארי) ובת זוגו של ראש עיריית "Who-ויל" אוגוסטוס מיי (ג'פרי טמבור). ב-2002 הופיעה בדרמה המוזיקלית "שיקגו" בתפקיד העיתונאית מרי סאנשיין ובקומדיה "הגורו" בתור שנטל אמה של לקסי (מריסה טומיי). ב-2008 שיחקה ברנסקי בקומדיה המוזיקלית שוברת הקופות "מאמא מיה!" בתפקיד טניה חברתה של דונה שרידן (מריל סטריפ). ב-2010 שיחקה בקומדיית האקשן "אקסית במצור" בתור קיטי אמה של הכתבת ניקול הארלי (ג'ניפר אניסטון).
חיים אישיים
לברנסקי שתי בנות מהשחקן והמחזאי מת'יו קוולס לו הייתה נשואה משנת 1983 עד מותו ב-22 במאי 2014.
בית החולים קאריטס בבוקרשט
בית החולים קאריטס (ברומנית: Spitalul Caritas, לפי המילה הלטינית caritas, שמשמעותה חמלה, אהבה לזולת) היה בית חולים שפעל בבוקרשט, בירת רומניה בשנים 1880–2011. הוא שכן ברובע דודשט, ב"סקטור" 3 של העיר, ברחובות הנקראים בימינו טראיאן (מס.31-27), (בזמנו - רחוב שטירביי וודה 32) מקסימיליאן פופר ופרפומולוי. בשנים 1920–1948 ו-2005–2011 פעל כשהוא בבעלות הקהילה היהודית בבוקרשט. החל משנת 1950 סונף לפקולטה לרפואה בבוקרשט. בשיאו השטרע בית החולים על שטח של 1200–1300 דונם. בימי הרדיפות נגד היהודים פעל באופן רשמי בבית החולים קאריטס בית ספר לרפואה ליהודים בהנהגתו של מרקו קאז'אל. אחרי שנת 1950 היה בית החולים מסונף לבית הספר לרפואה בבוקרשט ופעלו בו שלוש קליניקות אוניברסיטאיות בראשות רופאים ידועים כמו מקסימיליאן פופר (פתיזיולוגיה), יון ז'ובארה (כירורגיה), קונסטנטין איליאסקו (רפואה פנימית ומחלות לב) ואחרים. כמו כן פעלה בו למשך שנים רבות מחלקת היולדות הגדולה ביותר בבוקרשט. בית החולים שירת במידה רבה אוכלוסייה חלשה מהסביבה- הסקטור 3 של בוקרשט, ועוד משנות הקמתו בימי המלוכה נודע כ"בית חולים של העניים" שבו ניתנו טיפולי חינם לנזקקים.
ההתחלה
אחרי איחוד הנסיכויות הרומניות מולדובה וואלכיה הגיעו לבוקרשט אלפי יהודים שהתיישבו באזור שמאחורי חנות הכל בו אוניריה של היום, בשכונה היהודית שקמה בין הרחובות קאליה קלראש, קאליה וקרשט והתחלת קאליה דודשט, באזור שכלל את הרחובות מירצ'ה וודה, אנטון פאן, לבירינטולוי, פרפומולוי, וולטורילור וטראיאן.
בשנת 1880 הוקם במקום בית מחסה לנשים וילדים עניים, ללא הבדלי דת ולאום, שנועד ל-60 אנשים. בשנת 1891 נהפך הבית למרפאה "אמבולטורית" שנועדה לכל המקצועות הרפואיים. מיוזמת הרופא היהודי מקס שאכמן,(1859-1925) ,בוגר הפקולטה לרפואה בפריז ווטרן של הצבא הרומני, נפתח כאן גם בית חולים בן 80 מיטות. בבית חולים זה פעלו שרותי רפואה פנימית, רפואת נשים ויולדות, כירורגיה ורפואת ילדים. בימי מלחמת העולם הראשונה בשנים 1916–1918 ההפך בית החולים לשית חולים צבאי תחת חסות הנסיכה מריה.
התקופה שבין מלחמות העולם
אחרי המלחמה, בשנת 1920 פנה ד"ר סיג'יסמונד קוהל (1939-1880) רופא נשים, ליו"ר קהילה היהודית בממלכה, ד"ר וילהלם פילדרמן עם בקשה לקנות מגרש לבית חולים חדש עם מחלקת יולדות ומרפאת נשים וילדים..למימון בניית בית היולדות דאגה הקהילה היהודית שהפכה לבעלת בית החולים וחברת "Noua Maternitate ("בית היולדות החדש") שהוקמה על יד דר קוהל ועל ידי תרז באלי ממשפחת אנשי העסקים באלי. הבניין החדש נחנך ב־23 ביוני 1933 בנוכחות המלך קרול השני, מלכת יוון, אליסאבטה, מלכת יוון ושר העבודה והבריאות ד.ר. יואניצסקו. לבניין החדש של בית החולים היו שתי קומות ו-150 מיטות, במחלקות לרפואה פנימית, יולדות וכירורגיה ובסנוף שירותים מרפאתיים. בגלל מיקומו וגישתו נודע בית החולים קאריטס כ"בית החולים של העניים" שבו קיבלו טיפול תושבים רומנים, צוענים, יהודים, ארמנים, ואחרים ללא הבדלי מוצא, רבים מהם עניים. לפי ההסכם בין חברת Noua Maternitate הקהילה היהודית קיבלו החולים חסרי אמצעים טיפול חינם.
בשנים 1936–1940 מיוזמת רופא הילדים ד"ר מרקו קאז'אל בעזרת מימון ממשפחת פלאקס נבנה לבית החולים ביתן חדש בן ארבע קומות.
ימי מלחמת העולם השנייה והמשטר הצבאי-פשיסטי
בימי מלחמת העולם השנייה (עבור רומניה - 1941–1945) שוב שימש בית החולים כבית חולים צבאי. לפי חוקי הגזע נסגרו שערי בתי הספר והאוניברסיטאות הציבוריות בפני היהודים. לרופאים היהודים נאסר לטפל בלא-יהודים ולעבוד במוסדות בריאות ציבוריים.
בית הספר קאריטס ללימודי רפואה ליהודים
במרץ 1941 אישר משרד החינוך של המשטר אנטונסקו לימודי רפואה ליהודים גם בבית החולים קאריטס. באמפיאטראות, במעבדות ובמחלקות התארגנו בשנים 1942–1944 מיוזמתו של המרצה מרקו קאז'אל לימודי רפואה ליהודים בכל 28 המקצועות שהיו כלולים בקוריקולום של השנים ג-ו של הפקולטות לרפואה. בסגל בית הספר שנודע כ"בית הספר של קאריטס" או "בית הספר קאז'אל" השתתפו מרצים בכירים כמו מ. בלומנטל, מקסימיליאן פופר, א. רדוביץ', המרצים ס. בירמן -ברה, י. דניאל, מינה גולדנברג-ביילר, סימיון יאגנוב, או. מיליאן, אוסקר זאגר, א. טייטל, הרופאים הבכירים ל. אדלרסברג, ה. אסכנזי, סיג'יסמונד קוהל, ה. אליאס, פ. גוטליב, א. לובל, או. מלר,ג. רוזנטל, אוג'ניה סורו וב. ויזנר. למדו בקורסים אלה 50 סטודנטים, חלקם שסולקו מבתי הספר לרפואה בבוקרשט, יאש וקלוז'. בית הספר קיבל תמיכה מכמה מבכירי הרפואה הרומנית, כמו הפרופסורים נ.ג. לופו, קונסטנטין פארחון, שטפאן ס. ניקולאו, י. קוסטינסקו וס. מנואילה. 9 מחברי הסגל של בית הספר זכו אחרי הדחת הדיקטטורה של אנטונסקו באוגוסט 1944 להתקבל כפרופסורים ומרצים בפקולטה לרפואה בבוקרשט.
בתקופת המלחמה נוסף לבית החולים עוד ביתן שלגבי נסיבות בנייתו אין פרטים בתעודות.
בתקופת המשטר הקומוניסטי 1989-1947
בשנת 1948 הלאים המשטר הקומוניסטי החדש את בית החולים, שינה לו את שמו ל"בנארט אנדריי" לזכר אחד הפעילים הקומוניסטים שהוצא להורג בטרנסניסטריה ובשנת 1950 העניק לו מעמד של בית חולים אוניברסיטאי. מאוחר יותר חזר בית החולים לשם "קאריטס". בביתן האחרון שנבנה אורגנה הקליניקה לפתיזיולוגיה בהנהגת הפרופסור מקסימיליאן פופר. החל משנות ה-1950 פעלו בבית החולים ארבע קליניקות, שלוש מהן מסונפות לאוניברסיטה לרפואה ולרוקחות בבוקרשט:הקליניקה לפנאומולוגיה - פתיזיולוגיה - עד 1960 בראשות מקסימיליאן פופר, הקליניקה לרפואה פנימית ולמחלות לב וכלי דם בראשות קונסטנטין איליאסקו, ובעקבותיו פ. תאודורסקו, ו. ניקולאיסקו, ק. קארפ, אלכסנדרו קמפיאנו, טיבריו נאניה, הקליניקה לכירורגיה בראשות הכירורג הנודע יון ז'ובארה, ואחר כך בורלוי, קונסטנינסקו וברטוקו,
ב[שנים 1977–1979, הקימה הממשלה הרומנית במתחם בית החולים מבנה נוסף בן ארבע קומות, שפעלו בו מחלקות לקרדיולוגיה, רפואה פנימית, טיפול נמרץ ונאונטולוגיה, עם סך הכל של 150 מיטות. בבית החולים היו 700 מיטות והוא המשיך לשרת אוכלוסייה גדולה וענייה, כולל צוענים רבים בסביבה. בבית החולים היו נולדים כ-2500 ילדים בשנה והיו מתאשפזים כ-20,000 אנשים.
לוקה מחיידזה
לוּקָה מְחֶיידְּזֶה (באנגלית: Luka Mkheidze; נולד ב-5 בינואר 1996) הוא ג'ודוקא צרפתי ממוצא גאורגי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג. מחיידזה הגיע לצרפת בתור פליט בשנת 2010. בנוסף, מחיידזה הוא זוכה מדליית הארד מאולימפיאדת טוקיו (2020).
בית החולים קאריטס בבוקרשט
אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי
אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי במהפכת 1989, בשנת 1999 בהתאם לצו החירום 93 להשבת רכושן של קהילות אתניות ודתיות ברומניה עמדה הממשלה הרומנית להחזיר את בית החולים לבעליו הקודמים, הקהילה היהודית. הנהלת בית החולים ערערה על ההחלטה בבית משפט בטענה כי מדובר במוסד המשרת את האינטרס הציבורי. בשנת 2004 ניתן לבית החולים את שם הפרופ' ניקולאיה קאז'אל, בנו של מרקו קאז'אל, יושב ראש הפדרציה של הקהילות היהודיות ומיקרוביולוג יהודי רומני ידוע, שנפטר באותה שנה.
לוקה מחיידזה
קריירה
מחיידזה נולד בינואר 1996 בטביליסי. באפריל 2021, מחיידזה זכה במדליית הכסף באליפות אירופה, שהתקיימה בליסבון, זאת לאחר שהפסיד בגמר לפרנסיסקו גאריגוס הספרדי.
בית החולים קאריטס בבוקרשט
סגירת בית החולים. הדיור המוגן לקשישים
באותה שנה, 2004, החליטה ממשלת קלין פופסקו-טריצ'אנו כי ניתן להחזיר גם מוסדות ציבוריים ובית המשפט הגבוה אישר החלטה זו. בשנת 2005 בית החולים הועבר לידי "קרן קאריטאטיה" שהוקם על ידי הקהילה היהודית בשיתוף עם "הארגון היהודי העולמי להשבת רכוש שמושבו בירושלים. בו זמנית נחתם חוזה השכרה של בית החולים לעיריית בוקרשט. חוזה השכירות לעשר שנים קבע דמי שכירות קבועים לחמש שנים עד שנת 2010 (בית החולים נדרש לשלם 2000 אירו לחודש - 24000 אירו לשנה) כשדמי השכירות היו צריכים לעלות בהתאם לכללי השוק. הרשויות הרומניות דרשו שהקרן קאריטאטיה תישא בהתאם להסכם את הוצאות הביטוח נגד רעידות אדמה המגיעים ל-70,000 אירו לשנה. מצד שני השמאי של הקרן קבע כי דמי השכירות צריכים להיות 62,000 אירו לשנה. הערכות ממשלתיות משנת 2007 דיברו על אפשרות של 40,000 אירו לשנה. בינתיים תנאי התחזוקה של הבניינים הלכו וירדו. לא השוכר, עיריית בוקרשט, ולא הבעלים מחויבים חד משמעית בחוק לשקם את מבני בית החולים שתחזוקתם לקויה. הבניינים לא הוכרו כמורשת היסטורית ולא נהנו מחובת השימור. בין הקרן קאריטאטיה לעיריית בוקרשט מתנהלים דיונים משפטיים. לדברי הקרן אף משקיע לא היה מעוניין לקנות את הנכסים בנסיבות אלה. גם החרבת הבניינים דורשת מימון של מאות אלפי אירו. בשנת 2007 התחילו לעזוב ראשי הקליניקות השונות לבתי חולים אחרים ובשנת 2011 באפריל פונה בית היולדות הגדול.
לוקה מחיידזה
קריירה
באולימפיאדת טוקיו (2020), מחיידזה הצליח לנצח את אותו גאריגוס בשלב שמינית הגמר והתקדם עד לשלב חצי הגמר, כשבדרך הוא גבר על ארטם לסיוק האוקראיני ברבע הגמר. בשלב חצי הגמר, הוא נחל הפסד ליאנג יונג-ווי, שייצג את הוועד האולימפי של טאיפיי הסינית וכתוצאה מכך הוא נשר לקרב על מדליית הארד במסגרת בית הניחומים. בקרב זה הוא גבר על קים וון-ג'ין הדרום קוריאני ובעקבות זאת זכה במדליית הארד.
בית החולים קאריטס בבוקרשט
לקריאה נוספת
(גאורגה ברטסקו - רפואה - פרק 10 ב:ניקולאיה קאז'אל, הרי קולר - תרומת יהודי רומניה לתרבות ולציוויליזציה, הספר, בוקרשט 2004
קישורים חיצוניים
מקומות נטושים:בית החולים קאריטס Locuri părăsite - Spitalul Caritas כתבה מאת Alex Iacob עם צילומים, 7.6.2013 Al.Câmpeanu Spitalul Clinic Caritas la 120 de ani, Viața medicală nr.8 (1102) Februarie 2011 ָ
Searx
Searx הוא מנוע חיפוש-על מבוזר ומודולרי, שנוצר בהשראת הפרויקט Seeks, הזמין תחת AGPL. ישנם מעל ל-70 מנועי חיפוש הנתמכים ב-Searx נכון לשנת 2016. בניגוד למנועי חיפוש אחרים, searx הוא מנוע מבוזר וגמיש שכל אחד יכול לאחסנו.
תכונות
אחד מהדגשים העיקריים לפיתוח הפרויקט הוא לספק מנוע חיפוש עם דגש על שמירת פרטיות המשתמשים, כדי לענות על מטרה זו כל שאילתות החיפוש נעשות באמצעות POST כברירת מחדל, לא נשמרות עוגיות, ונעשה שימוש בפרוטוקול ה-HTTPS. בנוסף ניתן לגשת אל מנוע החיפוש באמצעות רשת השירותים הנסתרים של Tor. במידה ומשתמש מסוים אינו סומך על בעלי האתר, הוא יכול לאחסן בעצמו את מנוע החיפוש. דגש נוסף לפיתוח הפרויקט הוא מתן מנוע חיפוש שהיה גמיש ומודולרי ויאפשר חופשיות והתאמה רבה למשתמשים.
מודיעין ההגנה
מודיעין ההגנה (באנגלית: Defence Intelligence; בראשי תיבות: DI) הוא ארגון בקהילת המודיעין הבריטית, המתמקד באיסוף וניתוח מודיעין צבאי עבור הצבא הבריטי. זהו גוף שונה מסוכנויות הביון הבריטיות האחרות (כדוגמת MI6, GCHQ ו-MI5) בכך שהוא חלק בלתי נפרד ממשרד ההגנה (MoD) ולא ארגון עצמאי. הארגון מעסיק תערובת של צוות אזרחי וצבאי והוא ממומן במסגרת תקציב הביטחון של בריטניה. הארגון היה ידוע בעבר כמטה המודיעין הביטחוני (DIS), אך שינה את שמו בשנת 2009 והוא הגוף העיקרי בבריטניה למודיעין צבאי. מטהו שוכן בהנטינגונשייר.
היסטוריה
הארגון הוקם בשנת 1873 כאגף הביון של משרד המלחמה הבריטי (Intelligence Branch of the British War Office). בשנת 1888 הוא הפך למינהל המודיעין הצבאי (Directorate of Military Intelligence) שהתקיים עד 1964. במקביל לו פעלה הוועדה להגנת האימפריה, שהוקמה ב-1902 ונועדה לתאם בין זרועות הצבא בניהול הערכות מודיעין ואסטרטגיה צבאית.
כאשר משרד ההגנה (MOD) הוקם בשנת 1964 במקום משרד המלחמה, המודיעין הימי, המודיעין הצבאי והמודיעין האווירי אוחדו יחד כדי להקים את צוות מודיעין ההגנה (DIS). אף על פי שה-DIS התמקד בתחילה בסוגיות המלחמה הקרה, עם הזמן תשומת ליבו עברה לתמיכה בפעולות מעבר לים, לניטור כלי נשק להשמדה המונית ולפעילות בינלאומית נגד טרור לתועלת הצבא הבריטי.
פיקוד
בראש מודיעין ההגנה עומד מפקד מודיעין ההגנה (Chief of Defence Intelligence, או CDI) שהוא קצין צבאי מכהן בדרגת שלושה כוכבים ואשר אחראי גם על התיאום הכולל של פעילויות המודיעין בתוככי כוחות הצבא ופקודות שירות בודדות. הוא נתמך על ידי שני סגנים – אזרחי וצבאי.
תפקידים
כדי לתמוך במשימתה, למודיעין ההגנה יש ארבעה תפקידים חיוניים:
תמיכה במבצעים: הגוף ממלא חלק בלתי נפרד בתהליך התכנון בכל שלבי הפעולות הצבאיות, על ידי מתן איסוף וניתוח מודיעיני ברמה הטקטית, המבצעית והאסטרטגית. דוגמאות לתמיכה שסיפק לפעולות הן:
הגוף פרס אנליסטים מודיעיניים, בלשנים וחיילים מעבר לים, ומספק תמיכה גאוגרפית על ידי אספקת מיפוי סטנדרטי והתמחות למבצעים מעבר לים.
תמיכה בתכנון מבצעים: הגוף מספק מידע מודיעיני והערכות המסייעות בהכנות למצבים עתידיים פוטנציאלים, בהתאם לדרישת כוחות הצבא בבריטניה. המידע שנאסף, מכסה התפתחויות פוליטיות וצבאיות, מידע ארצי ותרבותי, תשתיות קריטיות וביטחון פנים, כולם כחלק מתכנון למקרי סיוע.
מתן אזהרה מוקדמת: אחריות מהותית של מודיעין ההגנה היא להזהיר שרים, רמטכ"לים, בכירים ומקבלי החלטות בתחום הביטחון מפני משברים קרובים ברחבי העולם. אזהרה כזו חיונית לתכנון לטווח הקצר והבינוני. הגוף ממלא משימה זו על ידי התמקדות בתחומים עכשוויים ובנושאים חשובים, הדגשת ההשפעות של נסיבות משתנות, חיזוי מגמות ביטחון ויציבות והערכת האופן בו מגמות אלו עשויות להתפתח. ההערכות מופצות למקבלי ההחלטות בקרב משרד ההגנה, הכוחות המזוינים, מחלקות ממשלתיות אחרות, בעלות ברית ושגרירויות בריטניה והוועדות הבכירות.
מתן ניתוח לטווח ארוך יותר של איומים מתעוררים: מודיעין ההגנה מספק הערכות לטווח ארוך יותר של תרחישים סבירים ברחבי העולם בהם כוחות הצבא בבריטניה עשויים להזדקק להפעלת הציוד העומד בפניהם. הוא גם מספק תמיכה טכנית בפיתוח ציוד צבאי עתידי ובפיתוח אמצעי נגד מערכות שעלולות להיות עוינות.
מפקדי מודיעין ההגנה
המנהל הכללי של המודיעין
מפקדי מודיעין ההגנה
מלונות אורכידאה
רשת מלונות אורכידאה (במקור מהמילה האנגלית: Orchid, שמשמעותה סחלב) הוא מותג מלונות יוקרה בבעלות קבוצת ההחזקות ג'ורדאש ישראל.
בשנת 2018, צולמו במלון חלק מהסצינות לסדרת הנעורים "אילת".
ראנד דרום-אפריקאי
ראנד דרום-אפריקאי (באנגלית: South African rand; באפריקאנס: Suid-Afrikaanse rand) הוא המטבע הרשמי של דרום אפריקה. מקור שמו בוויטווטרסראנד (Witwatersrand), הרכס עליו בנויה העיר יוהנסבורג ובו נמצאו מרבית מרבצי הזהב של דרום אפריקה. סמל הראנד הוא R והוא מתחלק ל-100 סנטים, שסימונם c. קוד ISO 4217 של המטבע הוא ZAR, ראשי התיבות של שמו בהולנדית (Zuid-Afrikaanse rand).
היסטוריה
בשנת 1956 הוקמה ועדה לשם בחינת המעבר מן הפאונד הדרום-אפריקאי שהתחלק לשילינגים ולמטבעות בני פני (השיטה האנגלית המסורתית) למטבע המחולק ליחידות משנה על בסיס עשרוני. הוועדה הגישה המלצותיה ב-8 באוגוסט 1958. הראנד נכנס לשימוש ב-14 בפברואר 1961, בסמוך להקמת הרפובליקה של דרום אפריקה, ביחס של 2 ראנד לפאונד או 10 שילינגים לראנד.
ראנד אחד היה שווה יותר מדולר אמריקני אחד מיום השקתו ועד לשנת 1981, כאשר לחצים פוליטיים מבית וסנקציות בינלאומיות שהוטלו על משטר האפרטהייד החלו לגרום לשחיקתו. במרץ 1982 ירד ערכו של ראנד לראשונה מתחת לדולר אחד, והוא נסחר סביב שער של 1.3 ראנד לדולר עד יוני 1984. ב-1984 גבר הפיחות בשער המטבע ועד פברואר 1985 נסחר בשער של יותר משני ראנד לדולר. ביולי אותה שנה הופסק המסחר במטבע חוץ לשלושה ימים כדי לנסות ולעצור את הפיחות החד. בתקופת שלטונו של פיטר וילם בותה באוגוסט 1985 נחלש המטבע עוד יותר לשער של 2.4 ראנד לדולר. בין השנים 1988-1986 הייתה התאוששות קלה והמטבע נסחר בשער של כ-2 ראנד לדולר (ולעיתים גם מעט פחות מכך). אבל ההתאוששות הייתה קצרה ובסוף 1989 נסחר הראנד בשער של יותר מ-2.5 ראנד לדולר. בראשית שנות התשעים, בעקבות הציפייה לעלייה לשלטון של הרוב השחור ורפורמות כלכליות תדירות, התגברה אי-הוודאות ועימה הפיחות בשער המטבע. בנובמבר 1992 הגיע שערו ל-3 ראנד לדולר, ולאחר הבחירות הדמוקרטיות בשנת 1994 ירד ערכו עוד יותר עד לשער של יותר מ-3.6 ראנד לדולר. בעקבות בחירתו של תאבו מבקי כנשיא בשנת 1999 צנח שער המטבע ל-6 ראנד לדולר, ולאחר רפורמת הקרקעות בזימבבואה ופיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001 צנח שער המטבע לשיאו הנמוך ביותר - 13.84 ראנד לדולר - בדצמבר 2001.
הפיחות החד בשנת 2001 הוביל לחקירה רשמית שבעקבותיה החלה התאוששות. בסוף 2002 נסחר הראנד ביחס של 9 ראנד לדולר, ועד סוף 2004 הגיע לשער של 5.7 ראנד לדולר. לאחר היחלשות קלה בשנת 2005 חזר המטבע לשער של פחות מ-6 ראנד לדולר בשנת 2006. בין אפריל לספטמבר אותה שנה צנח שערו שוב (בשיעור של כ-25% מול המטבעות המרכזיים בעולם), בשלהי 2007 עלה השער באופן מתון וברבע הראשון של 2008 צנח בחדות. הסיבות לצניחת היו, בין היתר, הגירעון התופח (שהגיע ל-7.3% מהתמ"ג בשנת 2007), אינפלציה גבוהה, השפעות משבר הסאב-פריים ובריחת המשקיעים מהשווקים המתעוררים. הקריסה הוחמרה בשל משבר אנרגיה חמור שפקד את המדינה. מכרות רבים נסרו וחברת החשמל המקומית הזהירה שלא תוכל לספק חשמל לפרויקטים תעשייתיים חדשים.
מטבעות
בשנת 1961 נכנסו למחזור מטבעות של ½, 1, ½2, 5, 10, 20, 50 סנט. בשנת 1965 נכנסה למחזור סדרת מטבעות חדשה. מטבעות ½2 סנט הוחלפו במטבעות של 2 סנט, ובהמשך (1973) הוצא מהמחזור מטבע ה-½ סנט.
בשנת 1989 הוטבעה סדרת מטבעות חדשה. בין היתר, נכנס לשימוש מטבע של 2 ראנד, וב-1994 נכנס לשימוש גם מטבע של 5 ראנד. מטבעות 1 ו-2 סנט יצאו משימוש באפריל 2002 מחמת אינפלציה שהפכה אותם לחסרי כל ערך. כל המחירים מעוגלים כעת ל-5 סנטים.
בניסיון למנוע זיוף נטבע באוגוסט 2004 מטבע חדש של 5 ראנד (וכן יצאו שטרות חדשים). בין אמצעי הביטחון שננקטו - מבנה בעל שני חלקים שכל אחד מהם עשוי ממתכת אחרת (כמו מטבעות של 1 ו-2 אירו), חריצי ביטחון לאורך שפת המטבע, וכיתוב מיניאטורי.
שטרות
סדרת השטרות הראשונה נכנסה למחזור בשנת 1961. השטרות הודפסו בערכים נקובים של 1, 2, 10, 20 ראנד. עיצובם וצבעם היה דומה לזה של שטרי הפאונד שקדמו להם לצורך הקלת המעבר, וכולם נשאו את דיוקנו של יאן ואן ריבק, מייסד קייפטאון. כמו שטרות הפאונד האחרונים במחזור גם שטרות הראנד הודפסו בשתי גרסאות - באחת קדם הכיתוב באנגלית לכיתוב באפריקאנס ובשנייה קדם הכיתוב באפריקאנס. סדרת השטרות השנייה שנכנסה למחזור בשנת 1966 כללה גם שטר של 5 ראנד, אך לא כללה שטרות של 20 ראנד.
בשנת 1978 נכנסה למחזור סדרת השטרות השלישית בערכים נקובים של 2, 5 ו-10 ראנד, ובשנת 1984 נוספו לסדרה שטרות בערכים של 20 ו-50 ראנד. בסדרה זו נעשה שינוי עיצובי משמעותי, ולכל השטרות הייתה גרסה אחת: בשטרות 2, 10, 50 ראנד הכיתוב באפריקאנס קדם לאנגלית ובשטרות 5 ו-20 ראנד קדמה האנגלית. גם שטרות אלה נשאו את דיוקנו של ואן ריבק.
בשנות התשעים נכנסה למחזור סדרת שטרות חדשה. השטרות נשאו את דמויות חמשת מיני חיות הבר החשובים ביותר בדרום אפריקה. שטרות 2 ו-5 ראנד הוחלפו במטבעות, ונוספו שטרות חדשים של 100 ו-200 ראנד.
הסדרה האחרונה נכנסה למחזור בשנת 2005. העיצוב של הסדרה הרביעית נשמר אך נוספו לשטרות סימני בטיחות, כגון דיו בצבע משתנה, תבנית EURion constellation (למניעת העתקה) וכולי. הכיתוב על הצד העיקרי של כל אחד מהשטרות נעשה באנגלית, ואילו בצד המשני של כל שטר נעשה שימוש בשתיים מתוך אחת-עשרה השפות הרשמיות של דרום אפריקה (ראו טבלה להלן).
סלית'רלינק
סלית'רלינק (ביפנית: スリザーリンク, ידוע גם כגדרות או טאקג'אקי) היא חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים
סוגים אחרים של גרפים מישוריים יכולים להיות בשימוש במקום הטבלה הסטנדרטית, עם מספר משתנה של פאות לכל קודקוד או קודקודים למצולע. תבניות אלה כוללות צורות כמו פתיתי שלג, ריצוף פנרוז ועוד. הצורות הללו מוסיפות סיבוכיות בכך שהן מגוונות את מספר המעברים האפשריים בכל הצטלבות, ו\או את מספר הצלעות לכל מצולע; אך בכל מקרה, אותם החוקים נדרשים לפתרון כל הצורות.
סימון
כאשר מספר הקווים סביב תא מסוים משתווה לאותו מספר, שאר הקווים הפוטנציאליים מסביב לאותו תא יכולים להישלל ככאלה עם קווים. בדרך כלל מסמנים מקומות כאלה עם X.
סימון שימושי נוסף בפתירת סלית'רלינק היא קשת של 90° בין שני קווים פוטנציאליים סמוכים, המסמלת כי בדיוק אחד משניהם חייב להתמלא (להיות חלק מן הלולאה). סימון דומה, הוא כאשר מסמנים קשת כפולה בין קווים פוטנציאליים סמוכים, ומסמל כי שניהם או אף אחד מהם חייב להיות מלא. סימונים אלה לא הכרחיים לצורך הפתרון, אבל יכולים להיות לעזר רב בדרך אליו.
חלק ניכר מהשיטות הבאות אפשר לפשט לשני צעדים פשוטים יותר בשימוש עם קשתות.
בדיוק 2 או 0 קווים בכל נקודה
מפתח טוב לפתרון החידה, הוא ההבנה כי מכל נקודה יכולים לצאת שני קווים או אף קו כלל. כך שאם לנקודה במרכז הטבלה, ולא בקצה או בפינה, יש שלושה קווים פוטנציאליים שסומנו ב-X, הרביעי גם חייב להיות מסומן ב-X. זאת משום שלנקודה לא יכול להיות רק קו אחד - אם היה, לא היה לו נתיב יציאה. בדומה, אם לנקודה בקצה הטבלה, לא בפינה, ישנם שני קווים המגיעים אליה ומסומנים ב-X, השלישי גם כן חייב להיות מסומן ב-X. ואם לנקודה בפינה יש קו פוטנציאלי אחד המסומן ב-X, על השני להיות גם הוא מסומן ב-X.
יישום של כלל פשוט זה מוביל למסקנות מורכבות יותר. הכרה בדפוסי חשיבה אלו יעזרו מאוד בפתרון החידה.
חוק לתא עם 2
אם מסביב ל-2 יש צלע כלשהי המסומנת ב-X, אז קו המגיע לאחת משתי הפינות שאינן סמוכות לצלע עם ה-X לא יכול להתרחק בזווית ישרה מה-2, שהרי כך שני קווים מסביב ל-2 יהיו בלתי אפשריים, ויכול להיות מסומן ב-X. זאת אומרת שהקו המגיע ל-2 חייב להמשיך באחת משתי הצלעות של ה-2. לכן, הקו השני של ה-2 חייב להיות הצלע החופשייה היחיד, בסמוך לקו שסומן במקור ב-X, כך שאפשר למל אותו. לעומת זאת, אם ל-2 יש קו בצלע אחת, וצלע סמוכה המסומנת ב-X, אז הקו השני צריך להיות באחת משתי הצלעות שנשארו, ולצאת מהפינה הנגדית. אם אחת משתי יציאות אלו מסומנות ב-X, אזי הוא צריך לצאת במסלול השני.
מספר זוגי של קצוות באזור סגור
באזור סגור של הסריג (שממנו אין שום מעבר לקווים "לברוח"), לא יכול להיות מספר אי-זוגי של קצוות קטעים לא מחוברים, מאחר שכל קצוות הקטעים חייבים להיות מחוברים למשהו. לעיתים קרובות, כלל זה יפסול אפשרות אחת או יותר שהיו נראות סבירות לולא כלל זה.
משפט עקומת ז'ורדן
בחידה קשה במיוחד, אפשר להשתמש במשפט עקומת ז'ורדן, שאומר כי כל עקומה פתוחה המתחילה ומסתיימת מחוץ לעקומה סגורה, חייבת לחצות את העקומה הסגורה מספר זוגי של פעמים. באופן פרטני יותר, זאת אומרת שבכל שורה בטבלה צריך להיות מספר זוגי של קווים אנכיים ובכל טור בטבלה צריך להיות מספר זוגי של קווים אופקיים. כאשר רק קו פוטנציאלי אחד בשתי הקבוצות הללו לא ידוע, אפשר לקבוע האם הוא חלק מן הלולאה על פי משפט זה.
שיטה פשוטה לשימוש במשפט זה היא להשחיר את השטחים החיצוניים והפנימיים. כאשר רואים שני תאים חיצוניים או שני תאים פנימיים סמוכים זה לזה, אפשר לדעת שלא עובר קו ביניהם. המקרה ההפוך נכון גם כן: אם ידוע שלא עובר קו בין שני תאים, אזי ששני התאים הללו יהיו באותו ה"צבע" (שניהם בפנים או ששניהם בחוץ). בדומה, אם תא חיצוני ותא פנימי סמוכים, חייב לעבור קו ביניהם.
היסטוריה
סלית'רלינק היא חידה מקורית של ניקולי. היא הופיעה לראשונה בכתב העת Puzzle Communication Nikoli גיליון מספר 26 (יוני 1989). העורך שילב שתי חידות שהופיעו שם. בהתחלה, בכל ריבוע היה מספר.
משחקי וידאו
משחקי וידאו של סלית'רלינק יצאו ל-נינטנדו DS, כאשר הדסון סופט שחררו את סדרת חידות חלק 5: סלית'רלינק  (Puzzle Series Vol. 5: Slitherlin) ביפן, בתאריך 16 בנובמבר 2006, ואגטק (Agetec) עם סלית'רלינק בהידור של ניקולי, Brain Buster Puzzle Pak, ששוחרר בצפון אמריקה, בתאריך 17 ביוני 2007.
ברוך בן שמואל
רבי ברוך בן שמואל ממגנצא היה רב, פוסק, פרשן תלמוד ופייטן במאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13.
היה תלמידו של ר' אליעזר ממיץ וכן תלמידם של רבנו יהודה בן קלונימוס ממגנצא, של רבנו אפרים מרגנשבורג ושל ר' משה הכהן ממגנצא, והוא מצטט אותם לעיתים קרובות. ר' ברוך ממגנצא היה מגדולי חכמי אשכנז של דורו והוא אף אחד החותמים על תקנות שו"ם שנערכו במגנצא בשנת ד'תתק"פ.
ספריו
לדעת יעקב נחום אפשטיין הוא מחבר התוספות הנדפסים על מסכת סוטה. מלבד זאת, חיבר ספר הלכתי בשם ספר החכמה שצוטט בראשונים, ואף שימש בסיס לכתיבת "כללי התלמוד" של הרב בצלאל אשכנזי, שגם הזכירו בספרו שיטה מקובצת. הספר איננו נמצא בידינו כיום. כמו כן, חיבר גם פירוש למסכת נדרים שגם הוא אבד, אך הוזכר אצל פרשנים אחרים, כמו הרמב"ן והרשב"א. ידוע לנו שכתב גם תשובות הלכתיות, וחלקן מצויות בידינו ושמורות בארכיונים בגרמניה.
פיוטים שכתב
נשתמרו בסידור התפילה האשכנזי רבים מפיוטיו. ביניהם, השיר "ברוך אל עליון" המיועד לסעודות שבת, קינה לתשעה באב, ומספר פיוטי סליחות (כולל אני הוא השואל) ויוצרות. פיוטיו כונסו בידי אברהם מאיר הברמן (ראה להלן).
בנוסף לפיוטיו, כתב שיר שקול על סוגיית "אילן דעולא", והדפיסו המהרש"א בחידושיו למסכת בבא בתרא דפו"ר, והודפס גם בנספחים לש"ס וילנא.
סגנונו
פיוטי רבי ברוך משמשים דוגמה להשפעת הפיוט הספרדי על זה האשכנזי, והשפעה זו ניכרת בצורה חזקה בפיוטי רבי ברוך, בין היתר במשקלם. בפיוטיו הושפע במיוחד מרבנו אפרים בן יצחק מרגנשבורג.
לשון פיוטיו דומה ללשון הפיוט הקדום, והוא משתמש, דרך משל, בכינויים רבים ובלשון נופל על לשון. אולם, נוסף על שימוש בפסוקים ובלשון המקרא, המקובלת בפיוט, הוא מרבה להשתמש גם בביטויים מלשון המשנה והתלמוד, ומביא לעיתים אף ביטויים פילוסופיים.
משפחתו
הברמן כותב כי נודעו לנו שמות שנים מבניו. האחד, ר' שמואל מבבנבורק שהיה אף הוא חכם ופייטן ושמו נזכר בספרות הפוסקים, והשני שמו יעקב. מצבת נינו, נכדו של רבי שמואל מבמברג, נתגלתה בוירצבורג.
אנטון גרסר
קריירה מוקדמת
עם סיום המלחמה השתחרר גרסר מהצבא, והצטרף למשטרה הגרמנית. בשנת 1936 הצטרף גרסר לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-110. ב-1 במרץ 1938 הועלה גרסר לדרגת אוברסט לויטננט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-119.
מרים א. פרגוסון
מרים אמנדה וואלאס "מא" פרגוסון (באנגלית: Miriam Amanda Wallace "Ma" Ferguson; ) הייתה פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה בשתי קדנציות כמושלת טקסס. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה, ואחת משתי הנשים הראשונות שכיהנו כמושלות בארצות הברית.
אנטון גרסר
מלחמת העולם השנייה
ב-6 בפברואר 1940 מונה גרסר למפקד רגימנט הרגלים ה-119, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-25 במסגרת הקורפוס ה-18. ב-16 ביוני 1940 קיבל גרסר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 במרץ 1941 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם גרסר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-25 במסגרת הקורפוס הממונע ה-3, וב-4 בפברואר 1942 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-25. ב-1 באפריל 1942 הועלה גרסר לדרגת גנרל מיור, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-23 ביוני 1943 שונה שמה של הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-25, וב-14 בנובמבר 1943 מונה גרסר למפקד קורפוס הפאנצר ה-56, שהיה חלק מהארמייה השנייה. ב-15 בפברואר 1944 מונה גרסר למפקד הקורפוס ה-26, שהיה חלק מהארמייה ה-18, וב-1 במאי 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-3 ביולי מונה גרסר למפקד פלגת הארמייה נארווה, שהפכה ב-25 בספטמבר לפלגת הארמייה גרסר. ב-22 בינואר 1945 מונה גרסר למפקד הקורפוס ה-72, שהיה חלק מהארמייה השישית, ופיקד עליו עד ה-20 באפריל, וב-8 במאי 1945 נפל בשבי בעלות הברית.
מרים א. פרגוסון
חיים אישיים
פרגוסון נולדה ב-13 ביוני 1875 בחווה במחוז בל בטקסס, לג'ו לפסלי וואלאס ואליזה אלמירה וואלאלס. היא למדה במכללת סלאדו ולאחר מכן במכללת ביילור פמיל. כשהייתה בת 24 התחתנה עם ג'יימס אדוארד פרגוסון, עורך דין. לזוג נולדו שתי בנות, אוידה ודוריס.
ג'יימס מת משבץ מוחי בשנת 1944.
קדנציה ראשונה
בשנת 1924, לאחר הדחתו של בעלה, התמודדה פרגוסון על המועמדות הדמוקרטית לתפקיד המושל והצליחה להיבחר. במהלך מסע הבחירות שלה היא הבהירה שהיא ממשיכה את דרכו של בעלה. באותה שנה היא ניצחה בבחירות הכלליות עם 58.9% וכך הפכה למושלת הראשונה של טקסס.
קדנציה שנייה
בשנת 1932 התמודדה פרגוסון שוב בבחירות, והביסה את המועמד הרפובליקני אורוויל בולינגטון עם 61.6%. מיד לאחר כניסתה לתפקיד בינואר 1933 היה עליה להתמודד עם בעיות כלכליות שנוצרו בעקבות השפל הגדול, מה שגרם לה לקצץ בתקציבי כוחות הביטחון. מהלך זה גרם לעליית הפשיעה בטקסס.
בשנת 1940 התמודדה פרגוסון שוב על המועמדות הדמוקרטית, אך ללא הועיל.
היא מתה מאי ספיקת לב בשנת 1961, בהיותה בגיל 86, ונקברה בבית הקברות של מדינת טקסס שאוסטין.