cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ואל אוסטין
תחת הנהגתו של אוסטין צמחה הכנסייה לכדי מגה-כנסייה מהגדולות במדינה וארגון מאוד רווחי מבחינה כלכלית. בדרשותיו השבועיות נוכחים מעל 52 אלף איש, במחזורים של 16 אלף כל פעם. דרשותיו השבועיות המשודרות נצפות על ידי יותר מ-7 מיליון אנשים בארצות הברית ומעל 20 מיליון ברחבי העולם.
אוסטין פרסם מספר ספרים רבי מכר ונמנה ברשימת "עשרת האנשים המעניינים ביותר של שנת 2006" שפרסמה ברברה וולטרס.
משנתו הדתית
אוסטין מתמקד בדרשותיו בהיותו של האל "מיטיב", וממעט בציטוט כתבי הקודש, בדיון בנושא החטא ובדרישותיו של האל מברואיו. למרות שהמסר של אוסטין הוא מסר נוצרי מובהק, סמל הצלב איננו חלק מהתפאורה בדרשותיו, ותחתיו מופיעה מפת העולם.
אוסטין מגדיר עצמו כמדריך סגנון חיים ומכיר בכך שאחרים מוכשרים ממנו בציטוט מכתבי הקודש. דרשותיו סובבות סביב הפיתוח האישי בסגנון "קואצ'ינג" לאור הנחות היסוד של הנצרות.
ביקורת
לאחר הופעתו ב-2005 בתוכנית של לארי קינג ספג אוסטין מטחי ביקורת מהממסד האוונגליסטי על תשובות לא החלטיות שנשאל על האמונה הנוצרית המקובלת, אמונה שאך ורק דרך ישו יכול האדם להגיע למלכות השמיים לאחר מותו. בשנת 2006 התארח אוסטין שוב בתוכניתו של קינג והפעם הביע עמדה נוצרית מובהקת יותר בדבר הקשר הרצוי בין המאמין לבין ישו.
בשנת 2007 עימת כריס ולאס מרשת פוקס את אוסטין עם הביקורת על שאינו מצטט מספיק מכתבי הקודש ועל שאינו דן בנושא החטא.
כן נמתחה על אוסטין במהלך השנים ביקורת על שהוא חסר השכלה פורמלית בלימודי דת.
בשנת 2017, אוסטין ספג ביקורת תקשורתית רבה על כך שהיסס לפתוח את כנסיית הענק שלו לנפגעי סופת הארווי בעת שמרביתם היו מחוסרי כל והזדקקו נואשות למקום לינה. דובר הכנסייה דונלד אילוף טען ש"המקום אינו נגיש כלל לציבור בגלל הצפות מים". טענה זו עוררה זעם לאור תמונות וסרטונים בהם נראה שהאזור כלל לא ניזוק מהסופה ושהגישה למבנה פנויה. כעבור מספר ימים נפתחו לבסוף שערי הכנסייה, ואוסטין הסביר כי המתין לרגע המתאים לעשות זאת מפני שחסרו לו אנשי צוות שיעזרו בקליטת הנפגעים.
אלפרדו כריסטיאני
אלפרדו פליקס כריסטיאני בוקארד (Alfredo Félix Cristiani Burkard; נולד ב-22 בנובמבר 1947) היה נשיא אל סלוודור בשנים 1989–1994.
הוא נכנס לחיים הפוליטיים בתחילת שנות ה-80 כאשר מלחמת האזרחים במדינה הלכה והתגברה. הוא הצטרף למפלגת והפך למנהיג המפלגה בשנת 1988. בבחירות לנשיאות בשנת 1989 נבחר כריסטיאני לנשיא, לאחר שזכה ב-53% קולות.
טחבים
המונח טחבים (שם מדעי: Bryophytes) מתייחס לקבוצה של צמחים פרימיטיביים, רב-תאיים ויבשתיים, שאינם וסקולריים. בעבר התייחסו לקבוצה כדרגה היררכית במיון הטקסונומי, אולם מחקרים פילוגנטיים הראו שזוהי קבוצה פרפילטית, המורכבת משלוש קבוצות מונופילטיות:
בשיטת המיון הישנה, קבוצת הטחבים כונתה Bryophyta, אולם תחת המיון החדש מקובל לכלול תחת שם זה רק את טחבי העלים (Bryophyta sensu stricto).
ישנם מינים שמגיבים על התארכות היום, בכך שהם נכנסים לתרדמה לקראת הקיץ.
ישנם מיני שרך הגדלים בין טחבי עלים הכולאים אבק על גבי התשתית האטומה כמעט למים ובכך מכשירים תשתית סופגת מים לצמחי השרך.
בישראל זוהו כ-260 מינים של טחבים, רובם (כמאתיים) טחבי עלים. הם גדלים בעיקר בבתי גידול לחים ומוצלים, ולכן שכיחים בעיקר באזורי חורש מפותח בצפון הארץ. תיאור מפורט של פלורת הטחבים של ישראל מופיע בכרך הטחבים של הפלורה פלשתינה (ראו להלן).
ברתולד
ברתולד הקדוש מהר הכרמל (1083) הוא קדוש נוצרי, שפעל בהר הכרמל.
ביוגרפיה
ברתולד נולד בלימוז', אשר בדרום מערב צרפת. הוא הגיע לארץ הקודש כצלבני והיה באנטיוכיה בזמן שהייתה נצורה על ידי הסרצנים. בזמן זה, לפי המסורת הנוצרית, נגלה אליו ישו, וגינה את דרכיהם הרעות של החיילים. בשנת 1185 הגיע ברתולד להר הכרמל, בנה שם קפלה קטנה וקיבץ סביבו נזירים אשר ביחד ניהלו אורח חיים בהשראת אליהו הנביא. קהילה זו נחשבה למקור של מסדר הכרמליטים, אך אין לדבר הוכחות ברורות ורוב ההיסטוריונים החוקרים את המסדר אינם שותפים לדעה זו. ברתולד נפטר בשנת 1195, לערך.
אחיו, המבורך אלברט אבוגדרו, היה הפטריארך של אנטיוכיה.
קיינו (מורטל קומבט)
קיינו (באנגלית: Kano) הוא דמות בדיונית בזיכיון משחקי המכות מורטל קומבט, שפותחו בידי חברת Midway Games (ולאחר מכן NetherRealm Studios ) דמותו של קיינו היא אחת משבע דמויות השחקן המקוריות שהופיעו במשחק הראשון של מורטל קומבט שיצא בשנת 1992 קיינו הוא המנהיג של הדרקון השחור, ארגון פשע בדיוני. קיינו מתאפיין בעין הקיברנטית שלו, שבה הוא משתמש כלייזר כאחד הנבלים החוזרים על עצמם של הסדרה, הוא לעיתים קרובות משתף פעולה עם הכוחות המאיימים על ממלכת הארץ. הוא גם האויב המושבע של קצינת הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית סוניה בלייד, המבקשת להביא אותו לדין.
הדמות הופיעה במדיות שונות מחוץ למשחקים, כולל העיבוד הקולנועי מ-1995 והסרט מ-2021. הקבלה של הדמות הייתה חיובית בעיקר; מהלך הפייטלטי (Fatality) שלו ממשחק הראשון, שבו הוא עוקר את הלב של יריבו נחשב לאחד ממהלכי הסיום הסמלים ביותר בזיכיון מורטל קומבט.
סדרת משחקי מורטל קומבט
במשחק מורטל קומבט משנת 1992, לאחר ששמע שמועות שארמונו של מארח טורניר "מורטל קומבט", שאנג טסונג מלא בזהב ובאוצרות קיינו מחליט להשתתף בטורניר, מתוך כוונה לבזוז את אוצרותיו של שאנג עבור ארגון הדרקון השחור. עם זאת, הוא נרדף על ידי קצינת הכוחות המיוחדים של ארצות הברית סוניה בלייד, ששומרת טינה אישית לקיינו שלא פורטה בקו העלילה של המשחק. הוא נמלט מסוניה על ידי זינוק אל הג'ונקה של שאנג טסונג שאיתה הוא שט אל האי הפרטי של שאנג. בהמשך סוניה עוקבת אחריו אל האי הפרטי, אולם היא נתפסת ונאלצת להתחרות. היא וקיינו הם בין השורדים הבודדים של התחרות, ובמהלך הקרב האחרון בין שאנג טסונג לנזיר השאולין ליו קאנג, סוניה נאלצת לשתף פעולה עם קיינו כדי להביס את גורו. במהלך הקרב שלהם, האי מיד משמיד את עצמו בעקבות תבוסתו של שאנג טסונג, לוכד את קיינו וסוניה בעולם שנקרא Outworld (בתרגום חופשי לעברית: ממלכת העולם החיצון). שניהם נלכדים ובזמן אירועי משחק ההמשך, מורטל קומבט 2 הם כבולים ומוצגים בזירה של קיסר ממלכת העולם החיצון שאו קאהן.
קיינו מופיע גם במשחק מורטל קומבט: ארמגדון, במשחק האל למחצה, טייבן מוצא אותו מוחזק בשבי על ידי ארגון הדרקון האדום. לפני שקיינו בורח מכלאו הוא מסביר לטייבן שארגון הדרקון האדום ערך ניסויים עליו ועל אנשי הארגון שלהם במאמץ ליצור דרקונים מהונדסים גנטית והכלאה של בן אדם ודרקון.
במורטל קומבט 3, ג'קס מוצא ומחלץ את סוניה וקיינו, וקיינו ממשיך להימלט מסוניה. לאחר מכן קיינו משכנע את שאו קאהן לא להרוג אותו בתמורה לכך שהוא ילמד את צבאותיו איך להשתמש בכלי נשק מממלכת כדור הארץ כדי שיכלו להשתמש בהם כששאו יחליט לפלוש לממלכת כדור הארץ. בעוד סוניה זורקת את קיינו אל מותו לכאורה מגג רב קומות, הוא שורד ונמצא על ידי הקנטאור מוטארו, שמרפא וכלא אותו. לאחר מכן שיבה הורגת את מוטארו, ומשחררת את קיינו מכלאו. במשחק הבא בסדרה, מורטל קומבט: ברית קטלנית, הוא ושיבה תכננו תוכנית להתנקש בחיי שאו קאהן, אך קיינו בוגד בשיבה בכך שהוא מונע את המתקפה. כפרס, הוא מקודם לגנרל של הצבא של שאו קאהן, כאשר נראה שהפלישה של שאו קאהן לממלכת הארץ עומדת להיכשל. למרות סיכויו הקלושים קיינו מצליח להדוף את הצבא של הנסיכה קיטנה. הוא חוזר לארמון של שאו קאהן בדיוק כשהברית הקטלנית, שאנג טסונג וקוואן צ'י, פותחים במתקפה שלהם על הקיסר. לאחר הקרב, קיינו מצהיר על נאמנותו לברית הקטלנית. לאחר מכן השנים נותנים לקיינו לפקח על שעבודו של כפר קטן, שתושביו נאלצים לבנות מקדש מעל קברו של אונגה. במהלך בנייתו של המקדש, קיינו מותקף על ידי לי מיי, אך קואן צ'י מתערב, מכיוון שהברית עשתה עסקה עם מבאדו, המנהיג של ארגון הדרקון האדום, ארגון פשע יריב של "הדרקון השחור" שבמסגרתה נשלח מבאדו לחסל את קנשי בתמורה להזדמנות להילחם נגד קיינו ולהביס אותו בקרב.
במשחק האתחול לסדרת המשחקים, מורטל קומבט משנת 2011, המגולל מחדש את סיפורם של שלושת המשחקים הראשונים בסדרה, קיינו הוא המנהיג של של ארגון הדרקון השחור שהונה את הכוחות המיוחדים בכך שפעל כמודיע ומסר להם בכוונה מידע כוזב שהוביל למותם של רבים מהחברים לנשק של סוניה וג'קס. חברים, מקימים את הנקמה שלהם נגדו. במהלך אירועי טורניר השאולין, קיינו נלחם בסוניה בעקבות הקרב שלה עם ג'וני קייג', אך הוא מובס. בעוד שקיינו מוכה מאוחר יותר על ידי סוניה שוב לאחר ששאנג טסונג מציג בפניה אותו כאתגר, מארח הטורניר אוסר עליה לעצור אותו. בעקבות זאת, קיינו הופך לספק הנשק של שאו קאהן, ומעניק לצבאותיו נשק ממלכת כדור הארץ עבור פלישתו הממשמשת ובאה. לאחר שקבאל, חבר בארגון הדרקון השחור שעזב את הארגון והפך לקצין SWAT, נכווה קשות על ידי קינטארו, קיינו לוקח אותו ומשקם את בריאותו לצד שאנג טסונג קיינו מרכיב לו מכונת הנשמה ומסכה ומצייד אותו בצמד חרבות שיכולות לשמש גם כקרסים, למרות שקבאל ערק מהארגון שלו. עם זאת, קבאל נבהל ממצבו וזועם על קיינו על כך שהוא מתייצב לצד האויבים של ממלכת הארץ, אז הוא מנצח אותו בקרב ומאלץ אותו לקחת אותו לשאו קאן ולאחר מכן הוא מעלף אותו. מאוחר יותר קיינו מצטרף לגורו וקינטארו בהחזקת קבוצת חיילים כבני ערובה. לאחר מכן סאב זירו שהפך לסייבורג מקפיא אותם אך קיינו מצליח לשחרר את עצמו ומודיע לבעל בריתו נוב סאיבוט שסאב זירו הצליח להשתחרר משליטתו של סקטור ששלט בו באמצעות בקר.
קיינו מופיע גם במשחק ה-10 בסדרה, מורטל קומבט אקס. האישור שלו למשחק הודלף על ידי הגרסה הגרמנית של GamePro, לפני שהוכרז רשמית על הופעתו. הוא מופיע לראשונה בפריקוול של קומיקס, המתרחש לאחר שקוואן צ'י הוציא לפועל את הפלישה שלו לממלכת כדור הארץ. קיינו מצטרף לסאב-זירו בהסתננות לבסיס הדרקון האדום כדי לחלץ פגיון קסום, אולם הוא מעוניין לקחת אותו לעצמו וברגע שסאב זירו מוצא את הפגיון, קיינו גונב אותו ופוצע באמצעותו את סאב זירו, בלי לדעת שהוא מכיל שד. השד שבפגיון משתלט על סאב-זירו שפוצע את קיינו במהירות, ומשאיר אותו לדמם, וסאב-זירו בורח. קיינו נשכר מאוחר יותר על ידי קוטל קאהן, הקיסר החדש של ממלכת העולם החיצון לקיינו מצטרף שכיר החרב ארון בלאק ויחד הם נשלחים ללכוד את בנותיהם של סוניה וג'קס, קאסי קייג' וג'קי בריגס. לאחר שהם הצליחו, הוא וחברי ארגון הדרקון השחור נתקלו במארב שערך מבאדו וחבריו מארגון הדרקון האדום. קיינו בורח לאחר שנפצע בקרב, ונוטש את בלאק, לאחר מכן קיינו מסתנן למקדש השאולין וגונב את הקמע של האל הבכיר שינוק בשביל להעניק אותו לבתו של שאו קאהן, מילינה כדי לסייע לה במלחמתה נגד קוטל קאהן. הוא מנסה להסיח את דעתו של קוטל קאהן בזמן שמילינה מציבה מארב, אבל קוטל קאהן מבין שקיינו עומד לבגוד בו ומביס אותו. לאחר שד'בורה מביסה את מילינה, קיינו בורח לממלכת כדור הארץ. הוא מסתנן למחנה הפליטים של ממלכת העולם החיצון, אך נתפס על ידי קנשי וסוניה, שלוקחים אותו למעצר.
במורטל קומבט 11 (2019), קיינו ברח וכרת ברית עם שומרת הזמן קרוניקה. כדי לסייע לה עוד על ידי תיקון והפקה המוני של רובוטים בעלי אותן יכולות כמו סקטור, לאחר מכן קרוניקה גורמת להפרעה ברצף המרחב-זמן כשהיא מנסה למחוק את ריידן מההיסטוריה, בשל השיבוש גרסה צעירה של קיינו מהעבר משתגרת להווה. ביחד, שתי הגרסאות תוקפות את בסיס הכוחות המיוחדים וחוטפים את הגרסאות צעירות יותר של ג'וני וסוניה כדי לאלץ אותם להילחם אחד נגד השנייה כדי לבדר את חברי הדרקון השחור. לאחר מכן קאסי מחלצת את הגרסאות הצעירות של הוריה, במהלך החילוץ סוניה הורגת את הגרסה הצעירה של קיינו, ובכך מוחקת את גם את הגרסה המבוגרת שלו מקיומה.
במדיות אחרות
דמותו של קיינו מופיעה לזמן קצר בסרט האנימציה מ-2012 ראלף ההורס, בסרט דמותו של קיינו מדובבת על ידי בריאן קסינגר. בסצנה שבה קיינו מופיע הוא מבצע את מהלך תלישת הלב על דמותו של סיריל, זומבי שמופיע במשחק בית המתים במהלך השתתפותו בקבוצת תמיכה שבה השתתפו נבלים ממשחקי וידאו קלאסיים שונים.
השחקן האנגלי רובין אטקין דאונס דובב את קיינו בסרט האנימציה מ-2020, אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון. השחקן האוסטרלי דייוויד ונהם דובב את קיינו בסרט האנימציה מ-2022 Mortal Kombat Legends: Snow Blind.
עיצוב הדמות
קיינו היה הלוחם האחרון שצורף למשחק הראשון, שבו המטרה של דמותו הייתה להיות האויב של הדמות הנשית סוניה. לקיינו הייתה במקור קסדה גדולה עם שתי עיניים אדומות, הקונספט שונה לטובת חתיכת מתכת קטנה יותר על עינו הימנית. העין הרובוטית של קיינו עוצבה בהתחלה כרטייה פשוטה, אבל אז היא הפכה ללוחית מתכת בהשראת העין הרובוטית של המחסל שאותו שיחק ארנולד שוורצנגר בשליחות קטלנית.
מהלכי סיום
מהלכי הסיום של קיינו קיבלו ביקורות חיוביות למרות שמהלכי הסיום שלו בגרסת ה-SNES של המשחק הראשון צונזרו. ראסל פרושטיק מ-UGO Networks דירג את מהלך תלישת הלב של קיינו מהמשחק הראשון בסדרה במקום השני ברשימת "11 מהלכי הסיום המובילים ב-Mortal Kombat" ב-2011. Prima Games דירג את המהלך במקום השני ברשימה שלו של מהלכי הסיום המובילים בסדרה אותה פרסם ב-2014, כשבמקום הראשון ברשימה היה מהלך הסיום של "תלישת עמוד השדרה" של סאב-זירו. GamePro דירג ב-2008 את הגרסה המצונזרת של המהלך בגרסת ה-SNES, שבה קיינו במקום לתלוש את ליבו של יריבו מנפץ את כלוב הצלעות של היריב במכת אגרוף קטלנית, ראשון ברשימת שנים עשר מהלכי הסיום הגרועים בסדרה. קרייג סקיסטימאס מ-ScrewAttack דירג את מהלך "הסרת השלד" שלו מ-Mortal Kombat 3 במקום השישי ברשימת עשרת מהלכי הסיום הטובים ביותר בסדרה.
מכבי כרמיאל (כדורסל)
מכבי כרמיאל היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר כרמיאל, המתמודדת בליגה הארצית ומארחת באולם הורוביץ.
היסטוריה
בסיום עונת 1993/94, העפילה הקבוצה לליגה הלאומית ושיחקה בה עד עונת 1999/2000, בה העפילה לליגת העל.
הקדנציה בליגת העל נמשכה עונה אחת בלבד (2000/01), שבסיומה (עם מאזן של ניצחון אחד מול 27 הפסדים) מצאה את עצמה חוזרת לליגה הלאומית ולאחר עונה אחת, נשרה עד לליגה הארצית.
בסיום עונת 2009/10 ירדה הקבוצה לליגה א'. בחודש אוגוסט 2012 הוקפצה הקבוצה בחזרה לליגה הארצית בעקבות בקשתה של קבוצת הפועל מגידו לרדת לליגה א'. שנה לאחר מכן נשרה הקבוצה חזרה לליגה א' לאחר שהקבוצה סיימה את העונה בליגה הארצית במקום ה-10 ונוצחה בסיכום שני המפגשים בידי הפועל רמת גן מליגה א (על חודה של נקודה אחת בלבד) שהעפילה במקומה לליגה הארצית.
בסיום עונת 2016-17 חזרה הקבוצה לליגה הארצית 4 שנים אחרי שירדה לליגה א לאחר שהקבוצה זכתה באליפות ליגה א צפון
בסיום עונת 2018/19 ירדה הקבוצה לליגה א'
בסיום עונת 2019/20 העפילה הקבוצה לליגה הארצית. הקבוצה מפעילה מחלקת נוער של כ-10 קבוצות גיל.
Talk (שיר של קולדפליי)
Talk הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית קולדפליי. השיר נכתב על ידי כל חברי הלהקה ושוחרר כסינגל השלישי מאלבום האולפן השלישי של קולדפליי, X&Y. השיר בנוי על מוטיב מהשיר Computer Love של קרפטוורק משנת 1981. בארצות הברית השיר הגיע בשיאו למקום ה-86, אך זכה להצלחה נרחבת במדינות שונות בעולם, ביניהן גם בישראל. גרסה שנייה ולא רשמית של הלהקה למילים וללחן נמצאת ביו-טיוב.
השיר זכה לביקורות חיוביות, על המילים והלחן. לשיר נוצרו מספר רמיקסים, ביניהם של Junkie XL, שהגיע למקום ה-1 במצעד הבילבורד בקטגוריית "שירי מועדוני הריקודים הלוהטים". השיר ורמיקס ה-Thin White Duke היו מועמדים לפרס גראמי וזכו בקטגוריית "הרמיקס הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-49.
קליפ
הקליפ לשיר בוים על ידי הבמאי והצלם אנטון קורביין. הצילומים נערכו בנובמבר 2005, באולפני אילינג שבלונדון, אנגליה, מעט לפני שהלהקה החלה את סיבוב ההופעות שלהם, Twisted Logic Tour. בקליפ השחור-לבן בסגנון של סרט מדע בדיוני מוקדם, שבו מופיעים חברי הלהקה המתפעלים צלחת מעופפת בעת שהם עונדים משקפי תלת מימד. בקליפ מופיעים חברי הלהקה כאסטרונאוטים שנוחתים על כוכב זר, שם הם מפעילים רובוט רדום, שעוזר להם לעוף מהכוכב, אך לבסוף אוכל אותם.
הזרעה מלאכותית
הזרעה מלאכותית הוא פרקטיקה הנהוגה בעיקר בחקלאות מתועשת, שבמהלכה מופרית נקבה מזרעו של זכר, מבלי שאלה יזדווגו. לצורך כך, נלקח זרע מהזכר תוך שימוש בתכסיסים המחקים את פעולת ההזדווגות. הזרע, שנשמר לאחר עיבוד בהקפאה עד מועד ההזרעה, מוחדר לגופה של הנקבה תוך שימוש בעזרים טכניים. פרקטיקה דומה נהוגה גם אצל בני אדם, כדרך פשוטה להפריה מלאכותית.
הסיבות לשימוש בהזרעה מלאכותית בבעלי חיים
לשימוש בהזרעה מלאכותית מספר סיבות:
הזרעה מלאכותית היא לעיתים הדרך היחידה להפרות חיות מסוימות, לאחר שברירה מלאכותית במשך דורות פגעה בכושר הרבייה הטבעי שלהן. תרנגולי הודו, למשל, נבררו במהלך העשורים האחרונים להגדלת גופם של הזכרים ולהקטנת גופן של הנקבות. בנוסף לכך, הוכפל שיעור משקל החזה של תרנגולי ההודו מתוך משקל גופם הכולל. כתוצאה משינויים אלה, מתקשים עופות אלה להזדווג באופן טבעי, ולכן הפכה ההזרעה המלאכותית להכרח עבור הלולנים.
היסטוריה של הזרעה מלאכותית בבעלי חיים
את היסודות להזרעה המלאכותית המודרנית הניח לזארו ספלנצאני (Spallanzani) במחצית השנייה של המאה ה-18. ספלנצאני החל את עבודתו בניסויים, שאפשרו תיעוד כל שלבי הרבייה של חיידקים (1776), ועד מהרה עבר לניסויים בדו-חיים: קרפדות, צפרדעים וסלמנדרות. האתגר הבא היה הזרעת כלבה, שהצליח ספלנצאני לבצע בשנת 1780. הכיוון שיצר ספלנצאני המשיך להתפתח רק כעבור יותר ממאה שנה: בתחילת המאה העשרים הקדישו מדענים רוסיים מאמצים לשכלול הטכנולוגיה, ועד מהרה הם הגיעו לרמת יישום בקנה-מידה גדול. בשנת 1936 הוזרעו בברית המועצות שישה מיליון בעלי-חיים - כבשים ופרות. כבר בשלב מוקדם זה, נועדה ההזרעה להגביל את ההריונות רק לאלה שיניבו את החיות ה'רווחיות ביותר' - על ידי בחירת זכרים בעלי תכונות חריגות. באותה שנה הוזרעו בברית המועצות 15 אלף כבשים מזרעו של איִל (כבש זכר) אחד.
בשנת 1938 החלה להתבצע בארצות הברית הזרעה מלאכותית מאורגנת בתעשיית החלב, ועד מחצית אמצע המאה כבר הייתה טכניקה זו בשימוש בתעשיות שונות, לאחר שהותאמה להזרעת כבשים, עזים, כלבים, שועלים, ארנבונים ועופות. בשנות החמישים הצליחו לראשונה לשמר זרע של פרים באמצעות הקפאה - טכנולוגיה שהאיצה את התפשטות השימוש בהזרעה מלאכותית.
בשנת 1995 הופרו 90% מן הפרות בתעשיית החלב האירופית באופן מלאכותי. בישראל מופרות כך כמעט כל הפרות בתעשיית החלב. תרנגולי הודו, כאמור, מופרים כיום רק על ידי הזרעה מלאכותית, והשימוש בהזרעה חודר גם לתעשיית ה'פטמים' (תרנגולי-בית בתעשיית הבשר), שגופם עובר במהירות שינוי באורח דומה לגופם של תרנגולי ההודו. בתעשיית הדגים נפוץ מאוד השימוש בהזרעה מלאכותית. בחזירים מתפשט השימוש בטכנולוגיה זו במהירות, ובשנת 1995 הוא הגיע ל 70-80 אחוזים מכלל התעשייה בכמה ממדינות אירופה. הזרעה מלאכותית נערכת באופן מסחרי גם בכבשים (בעיקר בתעשיית החלב), בבקר בתעשיית הבשר, בתרנגולות בתעשיית הביצים, באווזים, בעזים (בתעשיית החלב), באיילים, בסוסים בענף מרוצי הסוסים, ביונים ובחיות ממינים נוספים.
הליך ההזרעה
זיהוי העיתוי המתאים להזדווגות או להזרעה עבור הנקבות אינו משימה פשוטה בכל המקרים: בעוד בטבע מאותתות הנקבות לזכרים אודות נכונותן דרך קולות, ריחות ומגע, לא תמיד נעשה שימוש באמצעים תקשורתיים אלה במשק מתועש, שבו אין זכרים. ברפת החלב המודרנית קיימות מספר שיטות לאיתור ייחום. הדרך הפרימיטיבית היא: תצפיות של הרפתנים לאיתור ייחום הפרות ועגלות על ידי פרמטרים פיזיים חריגים האופייניים לזמן הייחום. כגון: מספר פסיעות חריג ליום. ריצות וקפיצות רבות. רכיבה של פרה על חברתה, כאשר אם הנרכבת בורחת מחברתה, סימן הדבר לייחום של הרוכבת בלבד. ואם הנרכבת מרוצה מהעניין, סימן הדבר לייחומן של שתיהן. הדרך הטכנולוגית החדשנית היא: בדיקה ממוחשבת של מספר פסיעותיה של הפרה ביום, וזאת על ידי חיישן שמוצמד לגוף הפרה, ואשר משדר את הנתונים למחשב המרכזי של הרפת בכל מקרה, באף אחת משיטות אלו לא נעשה שימוש בזכרים בשל הסכנה הכרוכה בכך לרפתנים.
ברוב המקרים, הפרים מהם אמורה להלקח הזירמה, מוקפצים על גבי פר זכר אחר שנקשר. לאחר שעלה על הפר השני, איבר מינו של הפר המבוקש מוכנס אל תוך מתקן המכונה 'בושת מלאכותית', בו יצטבר הזרע. אצל תרנגולים, נהוג להוציא את הזרע בכוח: המגדל ילחץ באזור פי הטבעת של התרנגול, תוך שימוש בטכניקה מיוחדת.
ההזרעה ביונקים ובעופות מתבצעת על ידי צינורית זכוכית, המוחדרת לאזור הרחם של הנקבה. לצורך כך, יש לקבע את בעלת החיים המוזרעת. אצל יונקות, נהוג להשתמש במתקן ריסון, בעוד עופות מוחזקים בתוך הכלוב או ביד.
נקבות דגים עוברים גם הן הזרעה מלאכותית, הן כדי לגרום לנקבות להטיל ביצים מחוץ לעונת ההטלה הטבעית, והן משום שמיני דגים רבים (כגון קיפון) אינם מטילים בשבי. את ההטלה גורמים באמצעות הזרקה של הורמון לשריר הגב או לסנפירי הבטן של נקבת הדג. לאחר מכן סוחטים ממנה את הביצים: התהליך מתבצע ידנית, כאשר החקלאי מעביר את ידו בתנועת סחיטה לאורך בטנה מן הראש עד לפתח המין, עד שכל הביצים מוצאות מן השחלות.
הזרעה מלאכותית בבני אדם
הזרעה מלאכותית מתקיימת גם באדם כשיטה להפריה מלאכותית, במקרים של בעיות אי פריון או לנשים שמסיבות שונות מעדיפות שלא לעשות זאת באמצעות קיום יחסי מין.
מרדכי גפני
הרב מרדכי גפני (נולד כמארק מרדכי ויניארז, בפיטסוויל, מסצ'וסטס ב-1960, ידוע גם כמארק גפני), הוא הוגה דעות, סופר ויזם-חברתי יהודי אמריקאי. הנהיג את קהילת בית חדש בישראל עד שנת 2006 בה חזר לארצות הברית בעקבות הגשת תלונות נגדו בגין ניצול מיני של נשים בקהילה.
שנותיו הראשונות
גפני נולד בארצות הברית להורים אורתודוקסים שקיימו אורח-חיים חרדי. לאחר שסיים את הישיבה התיכונית "אור התורה" (Manhattan Hebrew High School) בניו יורק, החל ללמוד לקראת סמיכה לרבנות בישיבה יוניברסיטי ובמקביל ב"קווינס קולג'" לקראת תואר ראשון בפילוסופיה. הרב גפני קיבל הסמכה מכמה מקורות ומחזיק בתעודת "כושר" לכהן כרב מהרבנות הראשית לישראל. כמו כן קיבל הסמכה מהמוסדות "אור תורה" של הרב שלמה ריסקין, אך ראה עצמו מתרחק מדרכו והחזיר לריסקין את ההסמכה בטענה שאינו רואה עצמו קשור או מחובר לדרכו הרוחנית. גפני מחזיק אף בתואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת אוקספורד.
כבר במהלך לימודיו לקראת הסמכה, ערער על חלק מן המוסכמות ביהדות האורתודוקסית ופנה לכיוונים המוגדרים על ידיו כ"פוסט אורתודוקסיה". במקביל, הקים רשת של לימודי יהדות בבתי הספר התיכון הציבוריים בעיר ניו יורק. לאחר שהוסמך כרב, מונה כרב בקהילה במחוז פאלם ביץ' בפלורידה.
פעילות בישראל
ב-1989 עלה לישראל כדי לכהן כרב היישוב צופים. לאחר כמה שנים החליט גפני לקחת פסק-זמן כדי לבדוק את השקפותיו הפנימיות, בזמן זה עבד גפני כראש אגף בחברת היי-טק, כשבמקביל העביר הרצאות ושיעורי תורה פופולריים בירושלים ובתל אביב. הוא מונה לראש מכון מיל"ה בירושלים, שם הזמין את אוהד אזרחי (איתו פרסם מאוחר יותר את הספר "מי מפחד מלילית"), דב ברקוביץ', יוסי חיות ועמיחי לאו לביא לעבוד איתו יחדיו. גפני עזב את מכון מיל"ה בעקבות מחלוקת עם התורם המרכזי של המכון. גפני ואזרחי הקימו ביחד את תנועת "מנעד" שבמסגרתה הוקם "הישיבאשראם" שלאחר מכן הוליד את קהילת "המקום" של אזרחי.
קהילת בית חדש
בשנת 2000 הקים גפני יחד עם אברהם לידר (ממנין לידר בירושלים) ואיש העסקים יעקב נר-דוד את קהילת "בית חדש", שבראשיתה התכנסה לחגים ולסדנאות בפוריה עילית ובהמשך היה להם מרכז פעילות ובית מדרש ביפו.
הקהילה פעלה בדרכים הבאות:
קהילת בית חדש פעלה עד שנת 2006. עזיבתו של גפני את הארץ בעקבות התלונות נגדו, הובילה לסיום פעילותה של הקהילה.
פעילות בעולם
בנוסף לקהילת "בית חדש", גפני לימד ושיתף פעולה עם מורים, מרכזים וקהילות בעולם. כיהן כמורה ב"אלת חיים" - מרכז הרוחני בארצות הברית בתחום היהדות המתחדשת. היה מורה ב"מרכז להתדיינות ולגישור רוחני באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. כיהן כאיש הקתדרה ב-"SSWT" ללימודי יהדות בארצות הברית.
טענות לניצול מיני
בשנת 2006 הוגשו נגד גפני תלונות של שלוש נשים על אינוס, הטרדה מינית ומעשים מגונים. בעקבות זאת עזב את ישראל לארצות הברית. כעבור זמן הוא שיגר מארצות הברית מכתב חרטה לחברי קהילתו, ובו כתב כי הוא נוטל על עצמו אחריות לפגיעה בנשים והביע חרטה על מעשיו. בשנת 2016 נטען נגדו כי בהיותו בן 19 אנס בת 13 בביתה.
גפני גרוש בשלישית, אב לשני ילדים מנישואיו השניים ולילד אחד מנישואיו הראשונים.
מבצע ברדס 54–55
מבצע ברדס 54–55 הוא מבצע של צה"ל שנערך ב-20 – 21 בפברואר 1973, ובמסגרתו פשטו כוחות צנחנים והקומנדו הימי, על יעדי מחבלים כ־180 ק"מ בעומק לבנון, מצפון לטריפולי.
רקע
ביום ו', 16 בפברואר 1973, בשעה 14:30, פקד הרמטכ"ל, דוד אלעזר, על הקחצ"ר, תא"ל מנו שקד, לבצע פשיטה על יעדי מחבלים במחנה הפליטים נהר אל-בארד, שכונה "ברדס 54" ובתכנון המבצעי כונה יעד "גאולה", ובמחנה הפליטים אל בדוי, שכונה "ברדס 55" ובתכנון המבצעי כונה יעד "אהובה". זאת בהתאם למדיניות חדשה שחלה מספטמבר 1972, אשר כונתה "אופנסיבה זוטא", על פיה צה"ל פועל שלא בתגובה ישירה לפעילות חבלנית מסוימת, אלא כבמצב מלחמה. מטרות הפשיטה היו להרוג במחבלים במקום, לפוצץ את מבני המפקדות והאימונים ולהשיג מידע מודיעיני. נקבע כי הכוח יגיע ליעדיו בנחיתה מן הים. המבצע הוטל על כוחות מחטיבת הצנחנים ומשייטת 13. הפיקוד הכולל על המבצע היה בידי תא"ל שקד. מפקד הכח הימי היה מש"ט 3 אל"ם שבתאי לוי.
על הכוח שעליו הוטל לפשוט על יעדי "גאולה" פיקד סגן מפקד חטיבת הצנחנים, סא"ל עמוס ירון. תחת פיקודו היו: כ-25 לוחמים מגדוד 890 של הצנחנים אותו הוביל המג"ד, סא"ל איציק מרדכי, כ-20 לוחמים מגדוד 450, גדוד קורס מפקדי כיתות של הצנחנים, אותו הוביל מפקד הגדוד, רס"ן דורון רובין, כוח ובו 6 לוחמים מן הקומנדו הימי בפיקוד רס"ן גדי שפי, סגן מפקד השייטת. משימת הכוח הייתה השמדת המשרד הראשי של הפת"ח, מחנה מחבלים ומפקדת הפת"ח, מחסן תחמושת, בסיס אימונים ובית סוהר.
על הכוח שעליו הוטל לפשוט על יעדי "אהובה" פיקד מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם עוזי יאירי, שבאותה עת פיקד על אימון החורף של חטיבת הצנחנים. אף על פי כן לא הפסיק יאירי את אימון החטיבה, כי אם בחר נבחרת מן היחידות בחטיבה והוביל אותה במבצע. תחת פיקודו היו: כ-25 לוחמים מגדוד 202 של הצנחנים אותו הוביל המג"ד, סא"ל שמואל (מולה) שחם, כוח מסיירת צנחנים, אותו הוביל מפקד הסיירת, סרן אבנר חרמוני, כ-25 לוחמים מגדוד הנח"ל המוצנח אותו הוביל המג"ד אמנון ליפקין-שחק וכן כוח ובו 6 לוחמים מן הקומנדו הימי. משימת הכוח הייתה השמדת משרד החזית העממית לשחרור פלסטין, משרד ארגון "המאבק המזוין", מחנות אימונים ובסיס ימי של הפת"ח.
נוהל הקרב למבצע היה קצר וזאת בשל לוח הזמנים שנגזר ממועד הביצוע שנקבע.
מהלך המבצע
ב-20 בפברואר 1973, בשעה 11:45, לאחר תדריך הרמטכ"ל הפליגו הכוחות הלוחמים על גבי ספינות חיל הים, בפיקוד מפקד שייטת ספינות הטילים אל"ם שבתאי לוי, מבסיס חיפה של חיל הים. הספינות נשאו עליהם כ-60 סירות גומי, הפליגו לעבר חופי לבנון, כעשרה קילומטר צפונית לעיר טריפולי ועמדו בלב ים כשישה מיילים מן החוף.
הפיקוד הכללי על המבצע היה נתון בידי תא"ל שקד, אשר פיקד עליו, מעמדת פיקוד בספינה ששהתה בים. עם רדת החשיכה החלו הלוחמים בשלב ההחפה ושטו לחוף על גבי סירות גומי. כל כוח נחת בחוף אחר. הכוח שעליו הוטל לתקוף את יעדי "אהובה" נחת בחוף שכונה "לבן", ואילו הכוח שתקף מצפון ביעדי "גאולה" נחת בחוף שכונה "צהוב". כאשר היו הסירות במרחק של כשמונה מאות מטרים מן החוף קפצו למים מספר לוחמים מן הקומנדו הימי, אשר שימשו ככוח חלוץ עליו הוטלה מלאכת הסיור והאבטחה המקדימה את הנחיתה, ושחו לעבר החוף. בהגיעם סרקו הלוחמים את השטח ודיווחו ברשת הקשר כי הוא מתאים לנחיתה. שאר הכוחות הלוחמים נחתו בעקבותיהם. או אז התברר כי קיים פיגור בן עשרים דקות בלוח הזמנים של הפעולה. זאת משום שספינות חיל הים נדרשו בשעה שהפליגו לעבר לבנון להקיף סירות דיג בנתיב כדי לא להתגלות. בשעה 22:05 הושלמה התארגנות הכוח הנוחת על החוף והחלה התנועה לעבר היעדים שהיו מרוחקים כשישה ק"מ מן החוף. כבר בתחילת הדרך התגלה כי חציית הכביש הראשי תהווה בעיה שכן משני צדיו מדרון תלול. הלוחמים נאלצו לעבור אותו בקבוצות ובמהירות. בכל פעם שעברו רכבים היו הלוחמים קופאים במקומם ונצמדים למדרון. מה גם שנחיתת הכוח ליעדי "גאולה" התעכבה במשך כשעה. בשל כך נגרם פיגור נוסף בלוח הזמנים. אף כי על פי לוח הזמנים תוכנן לתקוף מוקדם יותר, ואף על פי שהירח כבר עלה, הוחלט לדחות את שעת ה-"ש". סמוך לחצות החלה ההתקפה. היעדים היו בקרבת הנמל הסורי טרטוס, לאבטחת הפעולה כנגד התערבות סורית הוקצה כוח נוסף של זוג ספינות טילים בפיקוד מפל"ג 32 סא"ל מיכאל ברקאי. כוח זה פעל בשליטת מפקדת חיל הים.
יעד אהובה
משהגיע הכוח שבפיקוד אל"ם עוזי יאירי ליעד אהובה התפצלו כוחות המשנה שלו למשימותיהם. כוח סיירת הצנחנים, בפיקוד סרן אבנר חרמוני, תקף את יעדי "אהובה 3" ו"אהובה 4". היעדים כללו את מפקדת פת"ח האחראית על גיזרת טריפולי, אשר שכנה במבנה בעל קומה אחת, ומבנה בן שתי קומות אשר שימש כמשרד ראשי ומחסן לנשק קל של הפת"ח. יעדים אלו היו בתוך מחנה הפליטים אל-בדוי. בשל היות היעדים בתוך מחנה הפליטים, ומשום שהיה חשש כי הכוח עלול להסתבך בקרב עם המחבלים בתחומי מחנה הפליטים ויזדקק לסיוע ותגבורת, הוחלט שכוח הסיירת יהא הראשון לפתוח באש ולתקוף את יעדיו. חרמוני, מפקד הסיירת, הוביל את תקיפת יעד "אהובה 3". הכוח נע בין בתי המחנה המוארים לעבר המבנה והתחמק ממספר כלבים שנבחו לעברו והיו עשויים לחשוף את מיקומו. הכוח תקף את המבנה, הרג ארבעה מחבלים במבנה ופוצץ אותו באמצעות מטעני חבלה. בלחימה על היעד ספג הכוח שלושה פצועים ובהם מפקד הסיירת. באותה עת פוצץ כוח, בפיקודו של סגן מפקד הסיירת, סגן את מחסן הנשק ביעד "אהובה 4".
כוח הנח"ל המוצנח, בפיקוד אמנון ליפקין-שחק תקף את יעד "אהובה 1", בסיס אימונים ובתי מלאכה של הפת"ח, אשר שימש לאימוני יחידת הפת"ח למבצעים מיוחדים. הבסיס נמצא במרחק 100–150 מטרים מזרחית למחנה הפליטים וכלל חמישה מבנים. שלושה מן המבנים היו בעלי קומה אחת ואילו השניים האחרים היו מכלים בלתי מזוהים. בבסיס שהו כדרך קבע עשרה מחבלים ואולם נלקחה בחשבון האפשרות כי בבסיס שוהים מחבלים נוספים לצורך הכשרה ואימונים. הכוח שבפיקוד ליפקין-שחק ביצע את משימתו במדויק, כאשר הוא משתלט על הבסיס באמצעות אש נק"ל ורימונים.
השמדת יעד "אהובה 2", בסיס החזית העממית לשחרור פלסטין, הוטלה על הכוח מגדוד 202, בפיקוד סא"ל שחם. הבסיס, אשר שימש כבית סוהר, נמצא כמאתיים מטרים דרומית ממחנה הפליטים, וכלל שישה מבנים תת-קרקעיים ומחסן תחמושת. במקום נכחו כדרך קבע מחבלים ששימשו כשומרים וכחוקרים בבית הסוהר וכן המפקד הבסיס וסגנו. בשעה 00:46 נע הכוח מנקודת הפיצול. במהלך התנועה ליעד זיהה הכוח מחבל חמוש ולכן התקדם בזהירות מרבית אל היעד, תוך שהוא עוצר מפעם לפעם לתצפית על היעד. משהגיע הכוח לקרבת הבסיס המחבלים, התפצל לשני כוחות משנה אשר תקפו מן הצד המערבי ומן הצד המזרחי של הבסיס. לאחר שחצו את גדר התיל המקיפה את הבסיס, הסיר המג"ד, סא"ל שחם, ממקומה את נורת החשמל שהאירה את רחבת הבסיס ובמעטה החשכה שהשתרר החלה המתקפה. הכוח אשר תקף את הבסיס בחלקו המערבי היה בפיקוד סגן דורון אלמוג, אשר היה מפקד פלוגה בגדוד. אלמוג השליך רימון למבנה הראשון ולאחר מכן השתלט עליו תוך ירי. באותה עת ריתק כוח המג"ד באש בניין בצד הדרומי של הבסיס ממנו נמלטו מספר דמויות. לאחר מכן הרג הכוח בפיקוד אלמוג מספר מחבלים בעת שהשתלט בירי על חדר. לאחר השתלטות הכוח הישראלי נורתה לעברו אש מרובה קלצ'ניקוב מן הבניין המרוחק. המג"ד השליך לעבר מקור הירי רימון יד והורה לכוח של זאב זכרין להשתלט על המבנה. לאחר קרב קצר נהרגו המחבלים שפתחו באש והכוח התקרב למבנה. משהגיע למבנה זיהה הכוח בונקר תת-קרקעי שרק פתחיו נראו לעין. הכוח השליך רימונים ומטענים לבונקר אך לא נכנס פנימה מחשש לנפגעים. גם במבנה זה נהרגו ככל הנראה מספר מחבלים. לאחר ההשתלטות על הבונקר נע הכוח של דורון לעבר הכניסה הראשית למחנה שלא הייתה מאוישת. שם התמקם כדי לאבטח את הכוחות מכיוון צפון מערב וכן כדי לשמש כחסימה לכיוון מחנה הפליטים. הכוח אשר תקף את הבסיס בחלקו המזרחי היה בפיקוד סגן יפתח רייכר-עתיר. הכוח פגע והרס אוהל ובו עמדת נ"מ. כמו כן פגע והרס עמדה על גג אחד המבנים. לאחר מכן פוצץ הכוח דלת באמצעות לבנת חבלה. מן הפיצוץ נהרגו שני מחבלים. על שאר החדרים השתלט הכוח של רייכר-עתיר באמצעות אש נק"ל ורימונים. תנור נפט שהיה באחד החדרים התלקח כתוצאה מן הירי. שרפה שפרצה בעקבות כך גרמה להתפוצצות תחמושת רבה עד לגמר ההשתלטות. משהסתיימה ההשתלטות על הבסיס, הניח הכוח מטעני חבלה מסוג "גור" בכל החדרים, שב לנקודת ההיערכות והפעיל את חומר נפץ. או אז פתח הכוח בנסיגה לעבר נקודת המפגש עם כוח המח"ט יאירי. בבסיס זה נהרגו כשמונה עשר מחבלים. הכוח לא ספג נפגעים והלחימה על היעד, כולל הריסתו ארכה כעשר דקות.
יעד גאולה
הכוחות בפיקוד הסמח"ט, סא"ל עמוס ירון, עלו לחוף בנקודה הצפונית. בעלייה לחוף נוצר פיגור בן 55 דקות שהכריח את הכוחות להזדרז בדרכם אל היעד. במהלך התנועה אל היעד זיהו חלק מן הכוחות מחבלים חמושים והרגו אותם. השמדת יעד "גאולה 1", הבסיס הימי של הפת"ח, אשר למעשה כלל בונקרים שנחפרו מתחת למבנים ששימשו כחנויות לחלוקת מזון של סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם, הוטלה על הכוח מגדוד 890, בפיקוד סא"ל מרדכי. על פי המידע המודיעני, סביב הבסיס הטמינו המחבלים מוקשים ועל גג אחד המבנים הוצבו מקלעים. הכוח הפושט הצליח להפתיע כליל את המחבלים שבבסיס. שני מחבלים נהרגו במכת האש הראשונה ומחבל שלישי נהרג בעת שהכוח הניח את הבונגלור. כוח בפיקוד הסתער על היעד. שישה עשר מחבלים נהרגו. כמו כן לכד הכוח מדריך קומנדו טורקי, אותו לקח בשבי המג"ד מרדכי שהלם בראשו עם קת הרובה שלו והימם אותו.
יעד "גאולה 3" היה משרד ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין שמוקם במבנה חד קומתי. תקיפת היעד הוטלה על לוחמי שייטת 13 בפיקוד רס"ן גדי שפי. הכוח הרג שני מחבלים בדרכו אל היעד, השתלט על המבנה תוך כדי ירי ומילכד אותו באמצעות מטעני חבלה. או אז נסוג ופוצץ את המבנה.
סיום המבצע
אף כי על פי התוכנית המקורית הכוח שתקף את יעדי "אהובה" אמור היה להתפנות מן היעד באמצעות מסוקים, ואילו הכוח שתקף את יעדי "גאולה" אמור היה להתפנות מן היעד באמצעות סירות, החליט מח"ט הצנחנים, יאירי, עקב הפצועים בשני הכוחות, כי שני הכוחות יחולצו במסוקים. תא"ל שקד אישר זאת ומפקדי הכוחות שבשטח מצאו שטחים מתאימים כדי להנחית בהם את המסוקים סמוך לנקודות הפינוי. הכוחות התפנו בארבעה מסוקים, שניים לכל כוח. אחד המסוקים דיווח כי נפתחה לעברו אש נק"ל בדרכו לנקודת הפינוי. במהלך החילוץ המוסק הופיע מחבל שככל הנראה טעה בלוחמים שבשטח וחשב כי הם מחבלים. הוא קרב אל הכוח שתקף את יעדי "גאולה", ואלו הרגו אותו. בשעה 03:22 לפנות בוקר היו הכוחות באוויר בדרכם לישראל. הצי הסורי לא יצא להתערב בנעשה ולא היה מפגש ימי. ספינות חיל הים שבו אף הן לנמל עד 09:15 בבוקר.
תוצאות המבצע
מבצע "ברדס 54–55" הסתיים בהצלחה. כ-45 מחבלים נהרגו וכ-60 נפצעו, כן נתפס שבוי אחד מקרב המחבלים. לכוח המבצע היו 9 פצועים ובהם מפקד סיירת צנחנים, סרן חרמוני ואילן אגוזי, המבצע היה ביצוע משולב ראשון של כוחות ים אוויר ויבשה בהיקף רחב ובעומק האויב. מטרת המבצע הייתה להמחיש לארגוני המחבלים כי כוחות צה"ל מסוגלים לתקוף ולהשמיד את בסיסיהם באשר הם נמצאים, וכן להכריח את המחבלים להתמקד בשיקום הנזקים ובהתגוננות במקום בביצוע פעולות טרור. מבצע זה לא זכה לתהודה תקשורתית רחבה משום שיום למחרת יירט והפיל חיל האוויר את טיסה 114 של ליביאן איירליינס מעל חצי האי סיני.
דוד קקיאשווילי
דוד קקיאשווילי (David Kakiashvili) הוא אורולוג, עוסק באורואונקולוגיה ובכירורגיה רובוטית, היה בין הראשונים שהחלו לנתח בישראל באמצעות רובוטיקה רפואית, על ידי מערכת כירורגית דה וינצ'י, מאפריל 2018 - נובמבר 2020 כיהן כמנהל המחלקה האורולוגית במרכז רפואי הלל יפה, מנובמבר 2020 מכהן כמנהל המחלקה האורולוגית במרכז הרפואי לגליל בנהריה.
תחומי עניין ועיסוק קליני: ניהול של ממאירויות אורולוגיות מורכבות תוך שימוש בטכנולוגיות זעיר פולשנית מתקדמות.
תחומי המחקר של קקיאשווילי עוסקים באורואונקולוגיה ובהערכה של טכנולוגיות ניתוחיות חדשות.
ביוגרפיה
קקיאשווילי ביצע שנת מחקר בסיסי ב-"Baylor College of Medicine" ביוסטון שבטקסס ובהמשך הוכשר כאורואונקולוג ומנתח בשיטות זעיר-פולשניות באוניברסיטת טורונטו, בקנדה, ובאונטריו בארצות הברית לאחר השתלמות בת 4 שנים.
בפברואר 2010 מונה קקיאשווילי למנהל תחום, כירורגיה רובוטית, מנהל השירות לאורואונקולוגיה וסגן מנהל המחלקת האורולוגיה בבית חולים רמב"ם.
ברמב"ם קקיאשווילי ניתח באמצעות הרובוט "דה וינצ'י".
מאפריל 2018 - נובמבר 2020 כיהן קקיאשווילי כמנהל המחלקה האורולוגית במרכז הרפואי "הלל יפה" בחדרה.
מנובמבר 2020 מכהן כמנהל המחלקה האורולוגית ב בנהריה.
קקיאשווילי משמש כמורה בתחום הניתוח הרובוטי.
מערכת כירורגית דה וינצ'י
מערכת דה וינצ'י היא מערכת רובוטית, המופעלת מרחוק על ידי כירורג ספציפי (אורולוג, כירורג כללי, גיניקולוג, כירורג לב-חזה, כירורג אף אוזן. גרון, וכדומה) מאפשרת לבצע את כל מהלך הניתוח מבלי צורך למקם בכל פעם את הרובוט בזווית חדשה. זרועות הניתוח של הרובוט משמשות כמפרק כף יד אנדוסקופי, כשלמעשה הן מחקות את תנועות היד והמפרק של כף יד האדם, אך ללא רעידות יד.
יתרון נוסף של הרובוט, הוא המצלמה המספקת תמונה תלת-ממדית בהגדלה פי 12 ובאיכות HD המאפשרת לנתח דרך חתכים קטנים יותר (4–5 פתחים זעירים), דבר המסייע לקיצור תהליך ההחלמה. כך ניתן להימנע מכל פגיעה בלתי נחוצה ברקמות, בכלי דם ובעצבים. כתוצאה מכך נמנעים סיבוכים ותהליך ההחלמה קצר.
בניתוחים להסרת גידולים סרטניים, הטכנולוגיות החדשות שנוספו ל'רובוט דה וינצ'י' מסייעות לזהות בדיוק רב יותר את גבולות הגידול ולהותיר שוליים נקיים.
המנותח משתחרר אל ביתו בדרך כלל בתוך 24–48 שעות.
מקלע NSV
שמאל|ממוזער|250px|מקלע NSV בחצובת נ"מ ZPU NSV הוא מקלע סובייטי כבד בקוטר 12.7 מ"מ (חצי אינץ'). שמו הוא ראשי תיבות של מפתחיו: ניקיטין, סוקולוב וולוקוב. המקלע פותח להחלפת מקלע DShK בשירות הצבא הסובייטי ונכנס לשירות ב-1971.
בצבא רוסיה הוחלף המקלע בראשית המאה ה-21 במקלע הקורד החדיש. ה-NSV לא מיוצר יותר ברוסיה, שכן מפעל הייצור והזיכיון נותרו בשטח קזחסטן לאחר פירוק ברית המועצות. מדינות נוספות שייצרו את המקלע ברישיון הן פולין, יוגוסלביה, הודו ובולגריה.
גרסת המקלע להתקנה על רק"מ קרויה NSVT ויוצרה בסרביה על ידי "זאסטבה" בשם M87. גרסה זו נמצאת בשימוש נרחב במדינות יוגוסלביה לשעבר. כיום משתמשות במקלע פינלנד, פולין, רוסיה, ארמניה וסרביה.
סטוצ'ק לוקובסקי
סטוצ'ק לוקובסקי (בפולנית: Stoczek Łukowski) היא עיירה במחוז לוקוב שבפרובינציית לובלין בפולין, על גדת נהר שווידר (Świder), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1546 הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1815 נכללה העיירה בשטחי פולין הקונגרסאית, ובפברואר 1831 נערך בה קרב מרכזי במהלך מרד נובמבר, בין המורדים הפולנים לגייסות האימפריה הרוסית. כמו כן, הייתה העיירה לאחד ממרכזי מרד ינואר נגד הרוסים, ובשנת 1867 ניטלו מהיישוב בשל כך זכויותיו העירוניות. זכויות אלה הושבו ליישוב בשנת 1916.
יהודי סטוצ'ק לוקובסקי
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. בקיץ 1937 נערכו ביהודי העיירה פרעות, בהן נפצעו למעלה מ-30 יהודים.
באמצע ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו מתו רבים מהם ממגפת טיפוס הבהרות.
בסוף אוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ופולנים, ושילחו את יושביו לגטו פריסוב, תוך רצח כ-100 מהיהודים בדרך. משם שולחו יהודי העיירה כעבור כחודש למחנה ההשמדה טרבלינקה.
צמחים וסקולריים
צמח וסקולרי או צמח בעל רקמות הובלה (שם מדעי: Tracheophyta) הוא צמח שמשתייך לאחת מהקבוצות הבאות:
הצמחים הווסקולריים כוללים נצר ושורש ויש בהם מערכות הובלה.
המיון המדעי של צמחים וסקולריים
הערה:
הילה גרסטל
הילה גרסטל (נולדה ב-1955) היא משפטנית ישראלית. כיהנה כנציבת הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות בשנים 2014 - 2016. לפני כן כיהנה כשופטת ונשיאת בית המשפט המחוזי במחוז המרכז. כיום מגשרת פרטית.
ביוגרפיה
נולדה בהרצליה כהילה פוקס בשנת 1955, להורים ניצולי השואה שעלו ארצה מפולין בשנת 1946 באוניית מעפילים. למדה בתיכון עירוני בהרצליה. בין השנים 1973–1975 שירתה בצה"ל. היא בוגרת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1978). בשנים 1977–1979 התמחתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובמשרד עורכי דין, ובסופן קיבלה רישיון לעריכת דין. עבדה במשך ארבע שנים כעורכת-דין שכירה, ולאחר מכן כעצמאית.
בשנת 1990 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום בתל אביב. בשנת 1996 מונתה לבית המשפט המחוזי בתל אביב במינוי זמני, ובשנת 1997, תוך כדי הכהונה הזמנית, מונתה למינוי קבוע.
בשנת 2000 מונתה גרסטל לעמוד בראש ועדה לבחינת ההתמחות ובחינות הכניסה ללשכת עורכי הדין. ב-2002 הגישה הוועדה בראשותה את המלצותיה, בכללן הארכת תקופת ההתמחות, בחינות דו-שלביות, עמידה בקורס מעשי, שינוי בהרכב ועדת הבחינה ועוד. ב-2010 פרסם משרד המשפטים תזכיר חוק בו אומצו עיקרי הדו"ח, וב-2014 פורסם תזכיר נוסף בו אימץ חלקי, בדבר שינוי מתכונת הבחינות.
בשנת 2006 מונתה לסגנית נשיא, שימשה בין היתר כראש מחלקת ערעורים בבית המשפט, וישבה כאם בית הדין ביחד עם השופטים עוזי פוגלמן ואילן ש' שילה. שמה של גרסטל הוזכר לא פעם כמועמדת לבית המשפט העליון, בשנת 2004 היא הסירה את מועמדותה בשל נימוקים אישיים.
במאי 2007 התבקשה על ידי שר המשפטים דניאל פרידמן, על דעת נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש, להקים את בית המשפט המחוזי מחוז מרכז ולכהן כנשיאתו הראשונה. בית המשפט המחוזי מחוז מרכז החל לפעול בחודש ספטמבר 2007 בפתח תקווה, תוך שגרסטל עורכת בעצמה את מיון והכשרת עובדיו, ובחודש ספטמבר 2012 עבר למשכנו הקבוע בלוד.
ב-25 בנובמבר 2013 המליצה ועדת איתור בראשות היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין למנות את גרסטל להקים ולעמוד בראש נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות. הממשלה אישרה את מינויה ביום 22 בדצמבר 2013, והיא נכנסה לתפקידה ב-1 באפריל 2014.
כנציבת הביקורת על מערך התביעה וייצוג המדינה בערכאות טיפלה גרסטל במאות תיקים. הידועים שבהם, התנהלות פרקליטת מחוז תל אביב רות דוד בפרשת רונאל פישר, וייצוג משרד הבריאות והמכון לרפואה משפטית בידי הפרקליטות בפרשת ד"ר מאיה פורמן. ביחס לפרשה האחרונה התעמתה בחריפות עם פרקליט המדינה שי ניצן, אשר טען כי אין בסמכותה של גרסטל לבקר פרקליטה שפעלה בשליחותו של היועץ המשפט לממשלה.
לאחר עימות מתמשך עם ארגון פרקליטי המדינה הודיעה גרסטל ב-18 באפריל 2016 על התפטרותה מהתפקיד, אשר נכנסה לתוקף ביולי 2016. היא נימקה את התפטרותה בכך שנמנע ממנה להיות מיוצגת על ידי עורך דין מטעמה בדיון בבג"ץ, ובכך שבכנסת הונחה הצעת חוק, שלפיה התביעה המשטרתית לא תהיה כפופה לנציבות הביקורת.
כחצי שנה לאחר תום תקופת כהונתה כנציבת הביקורת אמרה כי הפרקליטות היא גוף חולה והעומד בראשה, שי ניצן, אינו ראוי לשמש בתפקידו.
כיום משמשת גרסטל כמגשרת פרטית. ב-2017 שימשה כמגשרת בתביעת דיבה של שרה נתניהו נגד העיתונאי בן כספית.
תיק 1270
בינואר 2016 עלה שמה כמועמדת לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה. חרף עימותיה לאורך תהליך הבחירה ולפניו עם פרקליטות המדינה, נחשבה גרסטל מועמדת בולטת לתפקיד, אולם לבסוף המליצה ועדת האיתור לתפקיד על מועמד אחד בלבד – אביחי מנדלבליט.
בחקירת המשטרה בתיק 1270, עלה חשד כי ניר חפץ מלשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו הציע לה דרך יועץ התקשורת אלי קמיר שתיבחר אם תתחייב לסגירת תיק פרשת מעונות ראש הממשלה, שבו נמנית עם החשודים אשת ראש הממשלה, שרה נתניהו. גרסטל סירבה וסיפרה על כך לשופטת בית המשפט העליון, חברתה אסתר חיות. בינואר 2019 החליטה הפרקליטות לסגור את התיק נגד אלי קמיר, מחוסר תשתית ראייתית לביצוע עבירות.
התיקון ה-26 לחוקת ארצות הברית
מקור
Section 1. The right of citizens of the United States, who are eighteen years of age or older, to vote shall not be denied or abridged by the United States or by any State on account of age.
Section 2. The Congress shall have power to enforce this article by appropriate legislation.
תרגום
סעיף 1
סעיף 2
היסטוריה
גיל המינימום לקבלת זכות בחירה במדינות ארצות הברית היה 21. בשנת 1941 הציע חבר בית הנבחרים ג'נינגס רנדולף ממערב וירג'יניה את התיקון לחוקה. לטענתו, אנשים אשר מבוגרים מספיק כדי להילחם ולמות למען המדינה זכאים לזכות הצבעה. רנדולף עזב את בית הנבחרים בשנת 1947, אך בשנת 1959 נבחר לסנאט והמשיך במאמציו להביא לתיקון החוקה בעניין גיל ההצבעה. תמיכה בזכות הצבעה מגיל 18 נהייתה עם השנים יותר פופולרית וזכתה לתמיכה של הנשיאים דווייט אייזנהאואר ולינדון ג'ונסון. חוק בנוסח דומה לתיקון לחוקה עבר בקונגרס בשנת 1970, אולם עתירה של מדינת אורגון נגד החוק בהתייחס לבחירות הפנימיות שלה, נתקבלה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית. בפסיקתו קבע בית המשפט שהקונגרס יכול לכפות גיל לגבי בחירות פדרליות, אולם הוא אינו יכול להתערב בענייני הבחירות של המדינות. התוצאה הייתה שהמדינות שהיו מעוניינות בכך נדרשו לנהל ספרי בוחרים שונים עבור בחירות מדינתיות ועבור בחירות פדרליות. במקביל, לפעילות במישור הפדרלי החלו חלק מהמדינות להוריד את גיל המינימום להצבעה אצלן. ג'ורג'יה וקנטקי קבעו את 18 כגיל המינימום, אלסקה קבעה את גיל 19 והוואי וניו המפשייר קבעו את גיל 20.
מלחמת וייטנאם בה צעירים רבים מתחת לגיל ההצבעה לחמו ואף נהרגו, הביאה ללחץ ציבורי להוריד את גיל ההצבעה. בשנת 1968 ביקש הנשיא ג'ונסון מהקונגרס להעלות את הצעת התיקון לאשרור המדינות, אולם הדבר לא צלח ובמקום זאת עבר החוק של 1970. בעקבות פסיקת בית המשפט העליון על התחולה החלקית של החוק, רנדולף חזר והעלה את התיקון לחוקה בפני הקונגרס והפעם ההצעה זכתה לרוב. תהליך האשרור של התיקון היה המהיר ביותר אי פעם בארצות הברית. כבר ביולי 1971 נכנס התיקון לחוקה לתוקף לאחר שאושר בשלושה רבעים ממדינות ארצות הברית.
השפעות
בעקבות הורדת גיל המינימום של זכות הבחירה, הורידו רוב המדינות את גילאי המינימום לפעילויות אחרות של מבוגרים, כנישואין וחתימה על חוזים ל-18. עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, הורד גיל המינימום לקבלת מחויבויות חוקיות ל-18 בכל מדינות ארצות הברית. אולם בעניינים אחרים, נשארו בתוקף בחלק מהמדינות גילאים אחרים. ביוטה, גיל המינימום לשימוש בטבק הוא 19, בנבדה ובמדינות אחרות גיל המינימום להימורים הוא 21 וחוק פדרלי של ארצות הברית קונס מדינות אשר אינן אוסרות מכירת אלכוהול לצעירים מתחת לגיל 21.
All Hope Is Gone
All Hope Is Gone, הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת המטאל סליפנוט. האלבום יצא ב-20 באוגוסט 2008 על ידי חברת התקליטים Roadrunner Records. תכנונים לאלבום החלו בשנת 2007, כאשר הוא הוקלט בשנת 2008.
סגנון
מבחינה מוזיקלית, באלבום מתרחקת הלהקה מהנו-מטאל האופייני לה, ומתמקדת יותר בהבי מטאל סטנדרטי ובגרוב מטאל.
סינגלים
"All Hope Is Gone" - הסינגל הראשון באלבום.
"Psychosocial" - הסינגל השני באלבום.
"Dead Memories" - הסינגל השלישי באלבום.
"Sulfur" - הסינגל הרביעי באלבום.
"Snuff" - הסינגל החמישי באלבום.
כדורגל באיטליה
כדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר באיטליה. נבחרת איטליה זכתה ארבע פעמים בגביע העולם, ושנייה (לצד ) רק ל במספר הזכיות. המועדונים האיטלקים הם המצליחים בתולדות הכדורגל האירופי, עם עשרות זכיות בטורנירים השונים של אופ"א.
התפתחות
משחקים קדומים שדמו לכדורגל התקיימו באיטליה בעת העתיקה ובימי הביניים. הראשון שבהם היה "הרפסטום", אותו שיחקו בתקופת האימפריה הרומית. עקב התפשטותה הרבה של האימפריה, המשחק השפיע על גרסאות אחרות של הכדורגל שהתפתחו באירופה. החל מהמאה ה-16 התקיימה בפירנצה גרסה בולטת של המשחק, שנקראה "קלצ'ו פיורנטינו". מספר אנשים ידועים מהעיר השתתפו במשחק, ובהם בני משפחת מדיצ'י ומספר אפיפיורים (עד שהמשחק הגיע גם לוותיקן). המילה "קלצ'ו", שמשמעותה בעיטה, הפכה למונח מקובל בכדורגל האיטלקי ברבות הימים.
משחק הכדורגל המודרני, שהומצא באנגליה, הגיע לאיטליה לראשונה בשנות השמונים של המאה ה-19. המועדון המאורגן הראשון שהוקם באיטליה, על פי הטענה המקובלת, היה גנואה. ב-1893 הקימו אנגלים תחילה מועדון קריקט בעיר, אך כעבור שלוש שנים הגיע הרופא ג'יימס ריצ'רדסון ספנסלי למועדון והקים בו מחלקת כדורגל. ספנסלי תפקד כמאמן הראשון של קבוצת הכדורגל, שלימים הפכה למחלקה המרכזית במועדון.
יש הטוענים, עם זאת, שהמועדון הראשון שהוקם היה טורינו. סוחר הטקסטיל יליד העיר שהיה מעורב בתעשייה הבריטית, אדוארדו בוזיו, התוודע למשחק הכדורגל במהלך ביקורו באנגליה. הוא שב לטורינו ב-1887 והיה מעורב בפיתוח המשחק בעיר, במסגרתו הקים את "מועדון הכדורגל והקריקט טורינו". כעבור זמן קצר הוקם מועדון נוסף בשם "נובילי טורינו" (משמעות השם - האצילים), שנשא שם זה מאחר שמספר אישים מהאצולה האיטלקית היו חברים בו. שתי הקבוצות אוחדו ב-1891, והמועדון החדש נקרא "אינטרנציונלה טורינו". באותה שנה נוסדה התאחדות הכדורגל האיטלקית (FIGC) ומושבה הראשון היה בטורינו.
בשנים 1896–1897 ארגנה "הפדרציה האיטלקית להתעמלות" (FNGI) תחרויות כדורגל נפרדות, אולם רק הטורנירים שנערכו על ידי ההתאחדות לכדורגל נחשבות כיום לרשמיות. הליגה הארצית הראשונה, שנקראה "אליפות הכדורגל האיטלקי", הוקמה על ידי ההתאחדות ב-1898. בתחילה היו חברות בה ארבע קבוצות בלבד, והתחרות הראשונה התקיימה כולה ביום אחד, 8 במאי, ובה זכתה גנואה. בשנים הבאות נפוץ המשחק למקומות נוספים ברחבי איטליה - ב-1899 הוקם המועדון הראשון במילאנו, א.ס. מילאן, וב-1900 הצטרפה לליגה קבוצה נוספת מטורינו, יובנטוס, שהפכה לאחת מהבולטות במדינה. ב-1908 הוקם מועדון נוסף במילאנו, אינטר מילאנו שגם הוא מהבולטים במדינה. הליגה הורחבה משמעותית במשך השנים, והחלה להתקיים במבנה של בתים אזוריים ולאחריהם משחקי פלייאוף הקובעים את זהות האלופה.
בשנת 1910 הוקמה הנבחרת הלאומית של איטליה, שערכה את משחקה הראשון נגד, ולימים הפכה לאחת מהנבחרות הבולטות בטורנירים האולימפיים ובגביעי העולם. ב-1929 השתנה מבנה הכדורגל האיטלקי בכללותו - המבנה הישן של בתים אזוריים בוטל, ובמקומו נוסדה מערכת ליגות במבנה עלייה וירידה. הליגה הבכירה, סרייה א', החלה את דרכה עם שמונה עשר קבוצות, ומבנה זה נשמר עד היום.
על הישגיה הבולטים של נבחרת איטליה נמנים ארבע זכיות בגביע העולם (בשנים 1934, 1938, 1982 ו-2006), זכייה אחת באליפות אירופה ב-1968 ומספר מדליות במשחקים האולימפיים. גם הנבחרות הלאומיות לגילאים צעירים הגיעו להישגים רבים לאורך השנים. איטליה מדורגת שלישית (לאחר ספרד ואנגליה) במספר הזכיות של מועדוניה בגביע אירופה לאלופות עם 12 תארים, שהושגו על ידי מילאן, אינטר מילאנו ויובנטוס. קבוצות איטלקיות השיגו גם שבע זכיות בגביע אירופה למחזיקות גביע ועשר זכיות בטורנירי גביע ערי הירידים וגביע אופ"א.
בעלי קשקשים
בעלי קשקשים (שם מדעי: Lycopodiophyta) היא קבוצה של צמחים וסקולריים חסרי זרע הכוללת את שתי המחלקות הבאות:
לארי קאיודה
טובי אולרנווג'ו איובמי קאיודה (באנגלית: Tobi Olarenwaju Ayobami Kayode; נולד ב-8 במאי 1993 באיבדאן), הידוע כלארי קאיודה, הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ באומרנייספור הטורקית.
קריירה
קאיודה החל את הקריירה בקבוצת רד בול גאנה הגאנאית, ובפברואר 2010 חתם בקבוצת ASEC מימוסאס מחוף השנהב, מהמועדונים הבכירים במדינה. לאחר מכן שיחק תקופה קצרה במועדון השווייצרי לוצרן.
צוק
בגאוגרפיה וגאולוגיה צוּק הוא בליטת סלע אנכית או כמעט אנכית. צוקים מקוטלגים כתצורות קרקע ארוזיות בגלל דרך היווצרותן. הצוקים נפוצים באזורי חוף, הרים, מדרונות הרים ולאורך נהרות. צוקים נוצרים בדרך כלל מסלע שעמיד בפני בליה ופגעי מזג האוויר. סלעי משקע נוטים ליצור אבן חול, אבן גיר, קירטון, ודולומיט. סלעי יסוד, כגון גרניט ובזלת, נוטים ליצור צוקים.
לארי קאיודה
קריירה
במרץ 2013 התאמן קאיודה עם דינמו מינסק מבלארוס, אך לבסוף עבר להארטלנד מליגת העל הניגרית.
צוק
מדרון (Escarpment) הוא סוג של צוק הנוצר על ידי העתק או מפולת קרקע.
בסיסם של רוב הצוקים הוא בצורת שיפוע המכוסה בחלוקי אבן. באזורי אקלים צחיח או מתחת לצוקים גבוהים מדובר בערימה חשופה של סלעים שהתדרדרו. באזורים שבהם הלחות גבוהה יותר ייתכן ששכבת אדמה תכסה את האבנים.
לארי קאיודה
מכבי נתניה
ב-12 בספטמבר 2013 הגיע קאיודה לישראל וחתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת מכבי נתניה, שירדה בעונה שלפני כן לליגה הלאומית. בעונתו הראשונה בקבוצה הגיע עמה לגמר גביע המדינה, והעפיל עמה לליגת העל לאחר שכבש עשרה שערים בליגה הלאומית והקבוצה סיימה במקום הראשון. לקראת עונת האריך את חוזהו במועדון. ב-20 בספטמבר 2014 כבש קאיודה את שער הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי פתח תקווה שהסתיים בתיקו 4-4. את העונה סיים עם 13 שערים, במקום השלישי בטבלת מלכי השערים של הליגה. בסך הכל כבש קאיודה 23 שערי ליגה במכבי נתניה.
אוסטריה וינה
ב-17 במאי 2015 חתם קאיודה לשלוש שנים באוסטריה וינה האוסטרית בעסקה שמוערכת בכ-800 אלף יורו. ב-2 באוגוסט 2015 הבקיע קאיודה את שערו הראשון במדי אוסטריה וינה. את עונת הבכורה של בקבוצה, סיים קאיודה עם 13 שערים כשהוא במקום השלישי בטבלת מלכי השערים של הליגה.
צוק
מכיוון שהצוק לא בהכרח אנכי באופן מלא, ניתן לתת כמה תשובות לשאלה אם מדרון מסוים הוא צוק או לא, כמו גם לשאלה איזה חלק משיפוע הקרקע נחשב לצוק (לדוגמה: כאשר נתון מצב שבו יש קיר סלע אנכי במלואו מעל שיפוע תלול, ניתן לספור רק את קיר הסלע או את שני החלקים). דבר זה מסבך את הכנתן של רשימות צוקים.
לארי קאיודה
אוסטריה וינה
בעונת קאיודה הציג יכולת גבוהה והוביל את קבוצתו למקום השני בליגה האוסטרית ולקמפיין אירופי מוצלח. קאיודה כבש 3 שערים מכריעים במוקדמות הליגה האירופית, שהעלו את הקבוצה אל שלב הבתים, בו כבש 2 שערים נוספים נגד רומא. גם בליגה המקומית זכה להצלחה, כאשר סיים את העונה כמלך שערי הליגה האוסטרית עם 17 כיבושים.