cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ולודז'ימייז' לובאנסקי
קריירה
לאחר פציעה קשה ב-1973 במהלך משחק של נבחרת פולין, הוא הופיע פחות ופחות על המגרש, וב-15 ביוני 1975, שיחק לובאנסקי את משחקו האחרון בליגה, בו הפסידה גורניק זאבז'ה בבית 0–5 ללגיה ורשה.
בעונת 1982/1983 שיחק במדי לוקרן הבלגית. בעונת 1982/1983, הוא ייצג את המועדון הצרפתי ואלנסיין. לאחר מכן שיחק בקבוצת קמפר הצרפתית עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 1985.
חושחש
חֻשְׁחָשׁ או תפוז מר הוא עץ הדר בגודל בינוני, ירוק עד בעל פריחה לבנה ריחנית ופירות כתומים.
רקע
החושחש גדל מזריע (כמו בחלק ממיני ההדרים, זרעי החושחש שומרים על תכונות עץ האם וניתן לרבותו מזרעים) או מהמין Citrus aurantium בסוג הדרים, הדומה בצורתו ובצבעו לתפוז, אולם פריו מר מאוד ולעיתים קרובות יבש ולכן אינו אכיל אלא לאחר עיבוד או בישול.
גובה העץ הבוגר כחמישה מטרים ויותר. פטוטרות העלים מפותחות. הפרחים לבנים וריחניים.
קליפת פרי החושחש כתומה. בפרי פלחים, המכילים בקבוקוני מיץ ועטופים בקליפה דקה. יש בו גרעינים רבים קרובים למרכז הפרי. טעמו מר.
בישראל
גידול החושחש בישראל קדם לגידולם של התפוזים (ייתכן ובשל עמידותם נבחרו ככנה לרוכבים ממיני הדר). שימושו העיקרי בישראל במשך שנים רבות היה ככנה להרכבת הדרים אחרים, בפרט באדמות כבדות, גיריות או אף מעט מלוחות. בפרדסים היו לעיתים נוטעים את החושחש כגדר חיה קוצנית להגנה בפני גנבים.
לאחר התפתחות ענף ההדרים בארץ השימוש בו הצטמצם בעיקר למטרות נוי, ככנה משובחת להרכבה ולנטיעה בשולי פרדסים ופחות כתפוז למאכל.
בתרבויות אחרות סביב העולם יש ביקוש גדול יותר מבישראל לפרי החושחש ומצפים להבשלת הפירות על העצים בעונתם הקצרה יחסית.
שימושים
הצמח משמש רבות את תעשיית הבושם, תעשיית המזון והארומתרפיה וניתן להפיק מחלקיו השונים מספר שמנים אתריים שונים בהרכבם הכימי ובריחם. ניתן להכין מהתפוז סוגים שונים של מאכלים, רטבים, מרקחות, סירופים, ליקרים וסוגי תיבול חמוצים-מרירים מהפרי, הקליפה והמיץ. מאחר שהפרי מכיל הרבה פקטין הוא משמש בתעשיית המזון להפקת ריבות ולפתנים, ולהפקת חומרי טעם לליקרים ולתה. תמציות מהפרחים משמשות בתעשיית הבשמים. העצה הבהירה משמשת גם לייצור כלים, ידיות ומחבטי כדור בסיס.
כמו כן ישנם שימושים שונים לחושחש במטבח לאחר תהליכים שונים, למשל זיקוק, כבישה או בישול. במטבח הספרדי (שם נקרא הזן המקומי של החושחש תפוז סביליה על שם עיר הבירה של מחוז אנדלוסיה הדרומי בו הוא גדל), המרוקאי, הערבי, המקסיקני, הווייטנאמי, התאילנדי, היפני ואחרים, עושים שימוש בפרי, בקליפה (בשמן מהקליפה), בפריחה (ממנה מזקקים מי זהר – תמצית פריחת הדרים מבושמת) ובמיץ. גם בתעשיית הבשמים, התמרוקים וצמחי המרפא הוא מככב.
רם קולהאס
רם קולהאס (בהולנדית: Rem Koolhaas; נולד ב-17 בנובמבר 1944) הוא אדריכל הולנדי, המזוהה עם זרם הדה-קונסטרוקטיביזם.
ביוגרפיה
קולהאס סיים את לימודיו באיגוד הארכיטקטוני (AA School of Architecture) שבלונדון ולאחר מכן הקים יחד עם איליה זאנגליס את OMA, משרד אשר הוא עומד בראשו עד היום.
פרסומו הרב הגיע גם מהמאמרים והספרים שכתב: "הזיית ניו יורק - Delirious New York" משנת 1978 והספר S,M,L,XL מ-1995 אותו הוציא בשיתוף עם המעצב הגרפי ברוס מאו, ספר אשר קרא תיגר על הפורמט המקובל של ספרי אדריכלות, ואשר הציג דרך עיון במאמרים, פרויקטים וחומרים גרפיים רבים מספור את רעיונותיו של קולהאס, ואת מצבו של מקצוע האדריכלות כולו. הספר הוביל לחיקויים רבים והשפעתו הייתה רבה.
קולהאס החל בהדרגה לבנות יותר פרויקטים וככל שהשפעתו גברה על דור של אדריכלים צעירים בהולנד ומחוצה לה כך הפך הוא עצמו לאייקון תרבותי, מעמד אשר בו הוא עושה שימוש מודע (יש האומרים סרקסטי) לאורך השנים. תכנן בין היתר את מגדל הטלוויזיה המרכזי של סין.
בשנת 2000 הוא זכה בפרס פריצקר היוקרתי לאדריכלות ובשנת 2022 זכה בפרס רולף שוק.
התיאטרון האופרה והבלט הלאומי של ליטא
התיאטרון האופרה והבלט הלאומי של ליטא (בליטאית: Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras) הוא תיאטרון ללהקת אופרה ולבלט בעיר וילנה שבליטא.
ראשיתו של הרעיון הוא בהקמת תיאטרון לאופרה ובלט בקובנו בשנת 1928. בין מייסדי התיאטרון היה קיפראס פטראוסקאס.
בשנת 1948 הוחלט להעביר את התיאטרון לוילנה והוא התמקם בבניין תיאטרון שכבר היה קיים. בשנת 1974 לתיאטרון נבנה בניין חדש. המבנה כולל אולם ל-1149 מקומות. לפני המבנה הוצב פסל של קיפראס פטראוסקאס שהיה בין מייסדי התיאטרון ושר בו עד לשנת 1958. על החזית הצפונית הוצבו 10 פסלים של דמויות ידועות מיצירות שונות. המבנה מנוצל גם לאירועים רשמיים, הופעות ותחרויות מוזיקליות.
החל משנת 1998 התיאטרון פועל בשם הנוכחי.
יצחק מנהיימר
הרב יצחק נח מנהיימר (בדנית: Isaak Noah Mannheimer; 17 באוקטובר 1793 - 17 במרץ 1865) היה דרשן ומנהיג קהילתי יהודי יליד דנמרק, מנהיגה הרוחני הבולט של יהדות וינה מ-1824 עד מותו. מנהיימר עיצב את נוסח וינה, סגנון חדש להתנהלות בית-הכנסת ששילב מוזיקה ושירה, שהפך פופולרי בכל אירופה.
תולדות חייו
יצחק מנהיימר נולד בקופנהגן בירת דנמרק, כבנו של חזן. הוא למד בבית ספר רגיל וגם לימודי יהדות. למד באוניברסיטה פילוסופיה, שפות מזרחיות ותאולוגיה ובו בזמן המשיך את לימודי התלמוד.
עם מתן אמנציפציה ליהדות דנמרק נקבע מבחן כניסה לחברה עבור הצעירים היהודים. בהשפעתו של מנדל לוין נתנזון, מפרנסי הקהילה, מונה מנהיימר להיות מורה בבתי הספר היהודים המודרניים ("חופשיים" דוגמת בתי הספר של יהדות ברלין) לבנים ולבנות ובהמשך, ב-1816, היה המכין לבחינות בהן חויבו הצעירים היהודים, בחינות שקיבלו את הכינוי "קונפירמציה". המבחן בו עמדו הצעירים היהודים נערך על פי ספר לימוד שחיבר שלום הכהן, שנוסח בקפידה בנימה אוניברסלית שנמנעה מלהדגיש היבטים מיוחדים ליהדות. פרנסי הקהילה תמכו בגישה זו. ב-19 במאי 1817 נערכה לראשונה הבחינה בטקס רב רושם בנוכחות קהל. לאחר דרשה של מנהיימר בדנית הושרו פזמונים בדנית, בליווי עוגב. האירוע הרשים את הקהילה והוחלט ליזום טקסי "הגיגים" בימי רביעי, לאחר סגירת הבורסה לניירות ערך. הגברים נכחו בטקס ללא כיסוי ראש. חלק מהיהודים התחילו להתייחס לטקסי ה"הגיגים" כתחליף לתפילות הרגילות והדבר גרם לתסיסה בקרב המסורתיים ולסכסוך שנמשך שלוש שנים. הורים סירבו לתת לילדיהם ללמוד אצל מנהיימר והוא עצמו התלונן בפני השלטונות על מנהגים יהודים מסוימים. הממשל נמנע מהתערבות ופרעות שהתחילו ב-1818 ציננו את המחלוקת הפנימית. לבסוף בוטלו טקסי ה"הגיגים", אך טקס הקונפירמציה נמשך. מנהיימר קיבל ב-1821 חופשה ונסע לגרמניה, שם ביקר והתפלל במניין של ישראל יעקבסון בברלין ובהיכל בהמבורג, שניהם מניצני היהדות הרפורמית.
בעת שהותו בבירה הפרוסית הגיע מכתב מקבוצה בקהילת וינה ששאפה לרפורמה באורחותיה וחיפשה מדריך לשם כך. יעקבסון המליץ למנהיימר לנסוע. הוא הגיע לבירה האוסטרית בקיץ 1821. כשנה וחצי קודם פרסם פרנץ השני צו שתבע להחליף את שפת התפילה מעברית לגרמנית. בווינה חוברו ספר תפילות ושירון, בהשפעת נוסח המבורג. הם הוגשו לבדיקה ממשלתית בעת שמנהיימר הגיע העירה, תוך שהוא זוכה להערכה מכולם. החצר הקיסרית ביטלה את יוזמתה הקודמת: גורמים שמרניים בממשל חששו מרפורמה דתית של ממש בקרב היהודים. מיכאל בידרמן, בכיר הפרנסים וממנהיגי הסיעה שקידמה אותה, עסק בבניית בית כנסת חדש ונאה, בו שאף למנות מנהיג רוחני מודרני ולצדו חזן מוזיקלי. ב-9 באפריל 1826 נחנך בית הכנסת שטאדטטמפל, שנבנה בסגנון אימפריאלי והיה רחוק ממראה המניין הממוצע בימיו. מנהיימר עמד בראשו, אף כי תוארו הרשמי היה מנהל בית-הספר; ליהודים לא הותר להחזיק רב או דרשן אלא רק משגיח כשרות. הנשים ישבו ביציע שהופרד בשבכה עדינה, מנהיימר דרש בגרמנית והחזן סלומון זולצר הוביל את המקהלה והתזמורת. גם נוצרים נכחו באירוע הפתיחה.
ב-1837 פרסם תרגום לגרמנית של התנ"ך בשם German Volks- und Schulbibel for Israelites יחד עם גוטהולד סלומון ובמימונו של הבנקאי סלומון היינה.
מנהיימר היה רדיקלי יחסית בנעוריו, אך נואש תוך זמן קצר מתקוותו הראשונית להכניס שינויים בנוסח התפילה כמו שנעשו בהמבורג. הוא הפך במהרה לשמרן והסתפק בטקסי קונפירמציה ובהשמטת חלק מהפיוטים. כבר ב-1830 התנגד אפילו לעוגב משום שזיהה אותו עם מנהגי הנוצרים. בעת ריב ההיכל השני ב-1841 התנגד לאיסור שהטיל יצחק ברנייס על סידור התפילה הרפורמי, אך יצא נגד הסידור עצמו בה במידה והודיע שהשינויים בקטעים המתייחסים לחידוש עבודת הקרבנות היו טעות. כמו כן גינה את שלושת כינוסי הרפורמים בין 1844 ל-1846. מנהיימר מעולם לא טען לתואר "רב" אלא כינה את עצמו "רועה רוחני" (Seelsorger), ולא עסק כמעט בהיבטים העקרוניים יותר של הדת אלא הגביל את עצמו לתחום האסתטי. פעם אחת, כשקרא להוקיע ילדים שלא נימולו מהקהילה ולסלק את מבקשי הרפורמות המשמעותיות, ספג ביקורת קשה משמואל הולדהיים. דוד אלנסון כתב כי גישתו של מנהיימר הייתה בבסיסה "פוזיטיבית-היסטורית." נוסח וינה, שתוכנן בקפידה כדי לא לפגוע ברגישויות השמרנים, הפך להצלחה גדולה בעולם ואומץ בקרב רבים.
אמנון לוטם
אמנון לוטם הוא מדען מחשב ישראלי, זוכה פרס גדל לשנת 2014.
קורות חיים
לוטם קיבל תואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, תואר שני במדעי המחשב באותה אוניברסיטה ודוקטורט באוניברסיטת מרילנד בהנחייתו של דנה נאו (Dana Nau). במהלך לימודיו הציע מרצה הקורס על בסיסי נתונים, מייק פרנקלין, לשפר את האלגוריתם של פגין לקיבוץ (אגרגציה) מידע. לוטם שיפר את האלגוריתם וכתב יחד עם פרנקלין מאמר שמציג את האלגוריתם המשופר ואת המסגרת התאורטית לכך.
מילא תפקידי מפתח במספר חברות הייטק: אמדוקס, Estimotion ו-Skybox. מחקרו עוסק בבינה מלאכותית ובטכניקות סימולציה ומידול.
בשנת 2014 זכה בפרס גדל יחד עם רונלד פייגין ומוני נאור על מאמר שפרסמו יחד. המאמר מציג אלגוריתם סף לקיבוץ מידע ממקורות שונים ומספק מסגרת לתכנון וניתוח אלגוריתם מסוג זה.
משפט רדון
בגאומטריה, משפט רדון על קבוצות קמורות, שפורסם על ידי יוהאן רדון בשנת 1921, קובע כי כל קבוצה של d+2 נקודות ב- ניתנת לחלוקה (תורת הקבוצות) לשתי קבוצות אשר הקמוֹר שלהן נחתך. נקודה בחיתוך הקמורים נקראת נקודת רדון.
לדוגמה, במקרה של d=2, כל קבוצה של ארבע נקודות במישור האוקלידי ניתנת לחלוקה באחת משתי דרכים: קבוצה בעלת שלוש נקודות ונקודון, שם הקמור של הקבוצה בת שלוש הנקודות הוא משולש וקבוצה זו מכילה את הנקודון; לחלופין, שני זוגות נקודות שקמוריהם הם שני קטעים בעלי נקודת חיתוך.
הוכחה
תהי קבוצה של d+2 נקודות כלשהן. קיימת קבוצה של סקלרים (מקדמים), שלא כולם אפסים, שפותרים את מערכת המשוואות הליניאריות
כיוון שיש d+2 נעלמים אך רק d+1 משוואות (אחת לכל קואורדינטה ומשוואה נוספת הדורשת מסכום המקדמים להיות אפס) ישנן אינסוף פתרונות למשוואה. נקבע פתרון לא מנוון (כלומר, יש a_i שונה מאפס וניתן להניח בלי הגבלת הכלליות שהוא חיובי). תהי קבוצת הנקודות עם המקדמים החיוביים, ותהי  קבוצת הנקודות עם המקדמים השליליים או אפסיים. I ו-J יוצרים את החלוקה הנדרשת של הנקודות לשתי תתי קבוצות עם קמורים נחתכים.
הקמורים של I ו-J חייבים להיחתך, מכיוון ששניהם מכילים את הנקודה
כאשר
שיטת הוכחה זו מאפשרת בנייה יעילה של נקודת רדון, בפרק זמן שהוא פולינום במימד, באמצעות שיטת האלימנציה של גאוס או אלגוריתמים יעילים אחרים כדי לפתור את מערכת המשוואות עבור המקדמים.
בריאן אדמס
בריאן אדמס (באנגלית: Bryan Adams; נולד ב-5 בנובמבר 1959) הוא מוזיקאי קנדי, אשר פעיל מאז סוף שנות ה-70 ומכירותיו נאמדות במעל ל-100 מיליון תקליטים.
ראשית חייו
אדמס נולד בקינגסטון, אונטריו שבקנדה להורים בריטים דיפלומטים, אשר התגוררו בשליחות במהלך שנות השישים בבריטניה, ישראל, פורטוגל ואוסטריה, ולבסוף התמקמו בוונקובר שבקנדה, שם בילה אדמס את שנותיו כנער. הוא נשר מבית ספר בגיל 15, וקנה פסנתר כנף בכסף שהוריו חסכו ללימודיו בקולג'. בגיל 16 הצטרף ללהקה "Sweeney Todd", שהוציאה את האלבום "If Wishes Were Horses", כשאדמס הוא הסולן. האלבום היה לכישלון ואדמס עזב לאחריו את הלהקה. באותה תקופה הוא מימן עצמו במגוון של עבודות מזדמנות, כשוטף כלים ומוכר בחנות תקליטים, כשבעת עבודתו שם פגש את המתופף ג'ים וולאס, והשניים החלו להיות שותפים מוזיקליים בכתיבת שירים, שיתוף פעולה הנמשך עד היום. משנת 2009 אדמס בזוגיות עם אליסיה גרימאלדי, אותה הכיר בזמן שעבדה עבורו כעוזרת אישית. אדמס הוא אב לשתי בנות.
שנות השמונים
ב-1979 הוחתם בחברת התקליטים "A&M Records", והקליט את אלבום הבכורה שלו, אותו גם הפיק, יחד עם וואלאס. האלבום הנקרא "Bryan Adams", ויצא בפברואר 1980. האלבום זכה להצלחה מינורית, ולא יצאו ממנו להיטים (שלושה סינגלים מהאלבום יצאו בקנדה בלבד), אולם רצועות ממנו הושמעו ברדיו ואדמס יצא לסיבוב הופעות מקומי בעקבות הוצאת האלבום. אלבומו השני, "You Want It You Got It", שיצא ב-1981, והוקלט בתוך שבועיים בלבד, זכה להצלחה גדולה יותר מקודמו, ונכנס למצעד האלבומים האמריקני. כמו כן, יצא בארצות הברית הסינגל "Lonely Nights", מתוך האלבום.
הפריצה של אדמס הגיעה בעקבות אלבומו השלישי, "Cuts Like a Knife", שיצא בינואר 1983. הלהיט הראשון מתוכו, "Straight from the Heart", נכנס ל- TOP 10 של מצעד בילבורד האמריקאי, והיה ללהיט הראשון של אדמס שעושה זאת. אלבומו הרביעי, "Reckless", יצא לחנויות התקליטים ביום הולדתו ה-25 של אדמס (5 בנובמבר 1984) והגיע היישר למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקני. אלבום זה הפך את אדמס לכוכב לארצות הברית, כשמתוך האלבום יצאו לאור לא פחות משישה להיטים, ביניהם "Run to You", "Summer of '69" ו-"Heaven", שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי. בנוסף, האלבום כלל את הדואט המצליח עם טינה טרנר הנקרא "It's Only Love". האלבום קיבל חמישה אלבומי פלטינה בארצות הברית והיה לאלבומו המצליח ביותר בארצות הברית.
ביולי 1985 השתתף במופע הרוק הדו-יבשתי "לייב אייד", בו שר, בין השאר, את השיר "Tears Are Not Enough", אותו כתב אדמס למען גיוס כספים לקרן שתסייע לתושבי אתיופיה הסובלים מרעב המוני. שנתיים אחר כך הוציא את האלבום "Into the Fire", שהיה האלבום האחרון בו כל השירים נכתבו במשותף על ידי אדמס וואלאס.
שנות התשעים
עיקר הצלחתו של אדמס בעשור זה הגיעה משירי נושא לסרטי קולנוע. ביוני 1991 יצא לחנויות הסינגל "(Everything I Do) I Do It for You", שהיה שיר הנושא של שובר הקופות "רובין הוד: נסיך הגנבים". הסינגל זכה להצלחה פנומנלית ברחבי העולם, ובמיוחד בבריטניה, שם שהה במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי במשך 16 שבועות רצופים (יולי-אוקטובר 1991), ובכך שבר את שיא השהייה הרצופה במקום הראשון במצעד הבריטי. בנוסף, קיבל אדמס את פרס גראמי על השיר, בקטגוריית שיר הנושא הטוב ביותר מסרט קולנוע. הצלחת השיר הביאה גם להצלחה רבה של האלבום ממנו נלקח, "Waking Up the Neighbours", שיצא בספטמבר 1991 וקיבל ארבעה אלבומי פלטינה בארצות הברית, וכמו כן, הגיע למקום הראשון בבריטניה.
לאחר מכן כתב את שיר הנושא של הסרט "שלושת המוסקטרים" (1993), "All for Love", אותו שר יחד עם סטינג ורוד סטיוארט. הסינגל הגיע למקום הראשון הן בארצות הברית והן בבריטניה. ב־1995 הגיע להיט נוסף שלו למקום הראשון בארצות הברית, "Have You Ever Really Loved a Woman?", שהיה שיר הנושא של הסרט "דון חואן דה מרקו" (בכיכובו של ג'וני דפ). שנה אחר כך שר עם ברברה סטרייסנד את שיר הנושא של סרטה "שתי פנים למראה", הנקרא "I Finally Found Someone", אשר הביא לו מועמדות שנייה רצופה לפרס האוסקר, בקטגוריית שיר הנושא הטוב ביותר. הסינגל הגיע ל- TOP 10 במצעד האמריקני, כמו גם במצעד הבריטי. אותה שנה שר גם את שיר הנושא של סרטו של פרנסיס פורד קופולה, "ג'ק", הנקרא "Star".
בנובמבר 1993 הוציא אלבום אוסף מצליח בשם "So Far So Good", אשר כלל את כל להיטיו הגדולים, לצד שיר חדש (שהפך להיות להיט גדול בפני עצמו) - "Please Forgive Me", אשר הגיע למקום השני במצעד הבריטי. האלבום קיבל חמישה אלבומי פלטינה בארצות הברית והגיע למקום הראשון בבריטניה. מאז חלפו שלוש שנים עד אשר הוציא אדמס אלבום אולפן חדש, הנקרא "18 til I Die", בו ניסה לרענן במעט את סגנונו המוזיקלי, מאמן רוק לאמן של רוק-פופ. הדבר בלט היטב ב־1999, כששר את הדואט המצליח, "When You're Gone", לצד זמרת הספייס גירלס, מלאני סי, במטרה להישאר אקטואלי ולהצליח מסחרית. השיר נכלל באלבומו "On a Day Like Today", שיצא באוקטובר 1998 שהיה לכישלון מסחרי. שנה וחצי אחר כך המשיך את הקו המוזיקלי הזה, כששר עם די.ג'יי צ'יקיין את להיט המועדונים "Don't Give Up", שהיה שיר פופ-דאנס לכל דבר, ושהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, לראשונה מאז "(Everything I Do) I Do It for You".
שנות האלפיים
לאחר שנתיים של הפסקה מהקלטות חזר אדמס, בשנת 2002, אל החיבור בין המוזיקה לקולנוע, כשכתב ביחד עם הנס צימר את השירים לפסקול סרט האנימציה "סוס פרא", ובראשם הלהיט "Here I Am", שהגיע למקום החמישי במצעד הבריטי, עליו גם קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב. ארבע שנים אחר כך קיבל מועמדות נוספת ל"גלובוס הזהב" על שיר הנושא של הסרט "בובי", "Never Gonna Break My Faith".
באוקטובר 2004 יצא לחנויות התקליטים אלבום האולפן הראשון של אדמס מזה 6 שנים, הנקרא "Room Service". באלבום זה שב אדמס לשורשיו הרוקיסטים, והשירים באלבום הם בסגנון רוק בלבד. האלבום נכשל מסחרית בארצות הברית, אך זכה להצלחה באירופה (מקום ראשון במצעד האלבומים האירופאי).
לציון 25 שנות קריירה הוציא אדמס באוקטובר 2005 את אלבום האוסף המקיף "Anthology" (בסגנון The Beatles Anthology), שכלל שלושה דיסקים: שני דיסקים הכוללים להיטים של אדמס בין השנים 1980–2005 ודיסק שלישי שהוא אלבום הופעה משנת 2005. בנוסף, שר את שיר הנושא של קומדיית המצבים "Stacked", בה כיכבה פמלה אנדרסון.
ב-29 בינואר 2006 קיים אדמס הופעה היסטורית בקראצ'י שבפקיסטן, ובכך היה לאמן המערבי הראשון המופיע במדינה מוסלמית זו.
ב-23 במרץ 2008 יצא לאור אלבום האולפן שלו, 11, כמספר אלבומי האולפן שלו עד אז. בשנת 2011 תרם את קולו לסרט האמריקאי-דרום אפריקאי "חבר על ארבע".
ב-2 באוקטובר 2015 יצא לאור אלבום האולפן Get Up. כחלק מסיבוב ההופעות לקידום האלבום, הגיע אדמס לסדרה של שלושה מופעים בישראל בדצמבר 2017, שניים בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב ואחד בפיס ארנה ירושלים.
קריירת הצילום
תצלומיו של אדמס פורסמו במגזיני צילום נחשבים, כדוגמת "ווג" ו-"Vanity Fair". ב-1 ביוני 2005 פרסם את ספר התמונות הראשון שלו, הנקרא "American Women", יחד עם מעצב האופנה קלווין קליין. בין המקומות בהם התקיימו תערוכות לצילומיו של אדמס נמנים: המוזיאון המלכותי של אונטריו (1999) ו"בית קנדה" (2005), וכמו כן קיים תערוכות גם בערים רומא, פריז, וינה וקלן (גרמניה).
פעלתנות חברתית
אדמס הוא טבעוני החל משנת 1989 ותומך בפרויקטים רבים של ארגון PETA.
לימוד נהיגה בישראל
לימוד נהיגה הוא החלק המעשי של הכשרת הנהג לקראת קבלת רישיון נהיגה, לצד החלק של לימוד עיוני ("תאוריה"). בישראל, עיקר לימוד הנהיגה מתבצע בעזרת מורים לנהיגה שהוסמכו לכך על ידי משרד הכלכלה בפיקוח משרד התחבורה. אפשרות חוקית אחרת בישראל היא לימוד נהיגה באמצעות קרובי משפחה מדרגה ראשונה, למי שעומד בקריטריונים הדרושים. בפועל האפשרות השנייה נדירה, בשל העלות הגבוהה הכרוכה בהסבת הרכב הפרטי לרכב לימוד, הביטוח הנדרש והמיומנות הנדרשת מצד המדריך למניעת תאונה במהלך הלימוד.
שיטת הלימוד
במדינת ישראל ניתן להיבחן במבחן תאוריה לרכב בגיל 15 ושישה חודשים ולהתחיל בלימודים המעשיים בגיל 16 ושישה חודשים, במבחן הנהיגה המעשי ("טסט") ניתן להיבחן החל מגיל 16 ותשעה חודשים (לאופנוע ניתן להיבחן החל מגיל 16). לפני תחילת הלימוד המעשי, נדרש התלמיד להוציא "טופס ירוק" (רש"ל 18), לעבור בדיקת ראייה ובדיקה רפואית. לפני או תוך כדי הלימוד המעשי, נדרש התלמיד לעבור מבחן עיוני (תאוריה) ולענות נכונה על לפחות 26 מתוך 30 שאלות רב-ברירתיות על סוגי תמרורים, חוקי התעבורה ומערכות הרכב.
הלימוד המעשי מתבצע ברכב לימוד נהיגה: רכב רגיל שעבר הסבה כדי להכשירו ללימוד נהיגה. הרכב כולל דוושות כפולות, לפחות דוושת בלם. הדוושות מחוברות לדוושות הרגילות של הרכב בעזרת מוטות, כך שניתן להפעילן גם מהמושב של המורה (מושב הנווט). ישנם כלי רכב עם מערכות עזר נוספות, כגון כפתור התנעה נוסף וכפתורי איתות. רכב הלימוד מסומן באמצעות "כובע" מגנטי עליו רשומה האות ל.
לימודי נהיגה במימון הצבא
מועמדים לשירות ביטחון יכולים ללמוד נהיגה על רכב כבד (רישיון C1) בטרם גיוסם במימון הצבא, ולאחר גיוסם הם מיועדים לשרת כנהגי משא בצה"ל. ישנם חיילים אשר לומדים נהיגה על רכב כבד לאחר גיוסם, במסגרת הצבא. חיילים ששירתו כנהגים וחתומים על מילואים, זכאים לשדרג את רישיון הנהיגה ל-C על חשבון הצבא. כמו כן, חיילים משוחררים יכולים לממן את לימודי הנהיגה שלהם באמצעות דמי הפיקדון לחיילים משוחררים.
המבחן המעשי - "טסט"
במבחן מעשי לנהיגה ברכב פרטי ניתן להיבחן החל מגיל 16 ותשעה חודשים.
מבחן הנהיגה המעשי נערך על ידי בוחן של משרד התחבורה. לרוב, נערך המבחן לשני תלמידים בו זמנית, כלומר, אחד נבחן ולאחר זמן מה התלמידים מתחלפים. המבחן מתבצע על הרכב של המורה, שבו למד התלמיד לנהוג.
במבחן נבדקת רמת הידע של התלמיד בתחום השליטה ברכב, השתלבות בתנועה, התנהגות נכונה ובטוחה בדרך, פניות, חציית צמתים, עקיפה, ביצוע חנייה, מהירות, שמירת מרחק, התחשבות בהולכי רגל ועוד.
משך המבחן כ-20 דקות לרכב דו-גלגלי, 30 דקות לרכב פרטי ו-60 דקות לרכב משא כבד ואוטובוס.
עד שלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 היה ניתן לקבל תוצאות מבחן מעשי במקום מהבוחן, אך כיום התוצאות אינן מתקבלות באופן ישיר, אלא נמסרות על ידי משרד התחבורה לבית הספר לנהיגה, כמה שעות לאחר תום המבחן, ובנוסף הן מתפרסמות באתר רשות הרישוי של משרד התחבורה.
בעבר עמד גובה התשלום למורה הנהיגה עבור העמדת רכבו למבחן נהיגה עד לגובה המחיר של שיעור נהיגה. עם זאת, לא התקיים פיקוח על הוראת חוק זו ופעמים רבות נקבע מחיר גבוה יותר. שינוי בחוק העמיד את התשלום על פי המלצת האיגוד המקצועי של מורי הנהיגה על 400 שקלים, בנוסף לאגרת מבחן שעמדה על סך 141 שקלים. החל מסוף 2014 החל פיקוח על מחיר העמדת הרכב למבחן מעשי, מכוח צו פיקוח בעניין על סך של 229 ש"ח.
במרץ 2016 יצא שר התחבורה ישראל כץ ביוזמה להפעיל את מערך הבוחנים על ידי שני זכיינים במיקור חוץ. בעקבות זאת, הכריז ועד הבוחנים בגיבוי ההסתדרות על סכסוך עבודה, ולאחר מכן פתח בעיצומים ומאוחר יותר אף בשביתה. ההסתדרות אף השביתה עובדים נוספים במגזר הציבורי במחאה על יוזמה זו ויוזמות דומות נוספות. מיוני 2018 המבחן מתבצע על ידי שתי זכייניות.
בתקופת משבר הקורונה, משרד התחבורה ומשרד הבריאות גיבשו נהלים למניעת הידבקות בנגיף, בין ההנחיות שגובשו נכללו הצבת מחיצת ניילון ברכב כדי להפריד בין המורה לתלמיד, איסור על מורים מעל גיל 67 שנים ללמד נהיגה, איסור על הסעת יותר מתלמיד אחד ברכב, חובת נהיגה בחלונות פתוחים, חובת עטיית מסכות, וחתימה על הצהרת בריאות. כמו כן הוצאו הנחיות הנוגעות למבחן הנהיגה המעשי (טסט), במסגרתן בזמן מבחן יורשה להימצא תלמיד אחד בלבד ברכב (בניגוד לשני תלמידים טרם מגפת הקורונה).
עם קבלת רישיון הנהיגה
לפי תקנות התעבורה, עם קבלת רישיון הנהיגה (וביצוע התשלום עבורו) מחזיק הנהג בסטטוס של נהג חדש למשך שנתיים, במהלכן עבירות תנועה חמורות (מהתוספת השלישית) עלולות לגרור עיכוב חידוש רישיון הנהיגה ומבחני נהיגה חוזרים. בנוסף, על הנהג החדש להצמיד לשמשה האחורית של מכוניתו שלט, המציין כי הוא נהג חדש.
רוזנבורג (כדורגל)
רוסנבורג באלקלוב (בנורווגית: Rosenborg Ballklub, או בראשי תיבות: RBK) (תעתיק IPA:) הוא מועדון כדורגל נורווגי מהעיר טרונדהיים.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1917, בשם 'אוד' ששונה לרוזנבורג ב-1927. המועדון זכה באליפות נורווגיה בכדורגל 13 עונות רצוף (2004-1992), הרצף נשבר ב-2005 כשרוזנבורג סיימה במקום השביעי בטבלה.
המאמן המצליח ביותר של רוזנבורג, נילס ארנה אגן, פרש לאחר עונת 2002. הוא היה המאמן משנת 1988, והוחלף רק לאחר עונת 1998.
אגה הריידה, המאמן הקודם של הקבוצות הלסינגבורג השוודית וברונדבי הדנית ושל המועדון הנורווגי מולדה, החליף את אגן ב-2003. הוא קיבל הצעה לאמן את נבחרת נורווגיה. והוחלף על ידי עוזר המאמן של רוזנבורג, אולה ביי רייס, בדצמבר 2003.
למרות הזכייה באליפות ב-2004, והעפלה לליגת האלופות, הסתיים החוזה של אולה ביי רייס באוקטובר 2004. למשך זמן רב היו שמועות על המועמדים להחליפו, אולם בנובמבר היה ברור שנילס ארנה אגן יחזור שוב, הפעם בתור עוזר של עוזר-המאמן הקודם, פר יואר הנסן, שקודם להיות מאמן.
ליגת האלופות
רוזנבורג הופיעה בשלב הבתים של ליגת האלופות 11 פעמים תוך 13 שנים. 8 מהן היו רצופות (מ-1995 עד 2002). ההישג היווה שיא עד 2004, כשמנצ'סטר יונייטד העפילה לשלב הבתים 9 שנים רצופות. רוזנבורג לא הצליחה לעלות ב-2003, עם הפסד לדפורטיבו לה קורוניה, אבל הצליחה לעלות שוב ב-2004 לאחר ניצחון על מכבי חיפה. רוזנבורג העפילה שוב בשנים 2005, 2007, 2010 ו-2011.
אצטדיון ביתי
רוזנבורג משחקת את משחקי הבית באצטדיון לרקנדאל. לרקנדאל נבנה במקור ב-1947, ועבר שיפוצים נרחבים ב-1996, ובין דצמבר 2000 עד אוקטובר 2002 עבר מודרניזציה.
התכולה הנוכחית של לרקנדאל היא 21,166 מקומות, וגודל המשטח הוא 105 על 68 מטרים. שיא הצופים במשחק אחד היה 28,569 ב-1985.
ויל פטון
ויליאם "ויל" קורטיס פטון (באנגלית: William Curtis "Will" Patton; נולד ב-14 ביוני 1954) הוא שחקן קולנוע אמריקאי.
יעקב שור
הרב יעקב שור (ט"ז באלול ה'תרי"ג, ספטמבר 1853 – כ"ח באב תרפ"ד, אוגוסט 1924) היה אחד מרבני העיר קיטוב, זכה לתואר "הגאון מקיטוב" והיה מרבניה הבולטים של יהדות מזרח אירופה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
ויל פטון
ביוגרפיה
פטון נולד בצ'ארלסטון, דרום קרולינה ולמד ב"אוניברסיטה לאומנויות של צפון קרוליינה" ובאולפן השחקנים במנהטן.
יעקב שור
יעקב שור היה בנו של רבי אלישע יצחק שור, נכדו של הרב מאיר ב"ר לוי שור, בעל "בית לוי", בן משפחתו של רבי אלכסנדר סנדר שור, בעל "תבואות שור", ונצר לרב יוסף בכור שור.
ויל פטון
ביוגרפיה
פטון הופיע במחזות אוף ברודוויי. הוא שיחק בתפקיד הראשי במחזה של סאם שפרד “השקר של השכל" וזכה בשני פרסי "אובי" על תפקידיו בהצגות “מה הוא ראה" ו“טיפש בשביל אהבה". ההופעה התודעתית הראשונה של פטון בקולנוע הייתה בשנת 1985 בסרט "סוזאן סוזאן", באותה שנה הופיע פטון בקומדיה השחורה "אחרי השעות".
יעקב שור
קורות חייו
יעקב שור נולד בעיר טלואץ' שבגליציה. אמו מתה בהיותו בן 3, ואביו נישא בשנית לחיה, אשר גידלה אותו במסירות, יחד עם תאומיה.
ויל פטון
ביוגרפיה
ב-1994 השתתף בסרט "הלקוח", שנה לאחר מכן שיחק במותחן "קופיקאט".
יעקב שור
קורות חייו
עד גיל 10 למד יעקב שור תורה מפי אביו, אשר היה אב בית הדין של קיטוב, ורב בעל שם אשר החליף שו"ת עם גדולי דורו. משנוכח הרב אלישע בכישרונו של יעקב, שלח אותו ללמוד אצל הגאון מלבוב, הרב יוסף שאול נתנזון, בעל ה"שואל ומשיב". הרב יעקב שור למד אצל הרב נתנזון מספר שנים, הוסמך על-ידו להוראה, והחשיבו עד סוף ימיו לרבו המובהק.
ויל פטון
ביוגרפיה
ב-1997 פטון שיחק בסרטו של קווין קוסטנר "הדוור", בו גילם את דמותו של גנרל בית לחם.
יעקב שור
קורות חייו
בגיל 13 בלבד, נתפרסמו בשמו חידושי-תורה בקובץ "הנשר", ובשנה זו החל יעקב שור לחבר את ספרו הראשון "מאיר עיני חכמים", על תולדות התנאים והאמוראים, שיצא לאור כעבור חמש שנים בברכת הרב נתנזון.
ויל פטון
ביוגרפיה
בשנת 1998 השתתף פטון בשובר הקופות של מייקל ביי "ארמגדון", בסרט גילם פטון את דמותו של צ'ארלס "צ'יק" צ'אפל מומחה לקידוחים, חברו הקרוב ועוזרו האישי של הארי סטמפר (ברוס ויליס).
יעקב שור
קורות חייו
בשנת תרל"ד (1874) נשא הרב יעקב שור את אסתר, בתו של הרב שאלתיאל אייזיק הירש, אשר הסמיכו אל שולחנו כדי שיוכל לשקוד על תורתו ללא דאגות פרנסה. בתקופה זו כתב הרב יעקב שור שני חיבורים חשובים: את ספר "יסוד התורה" על הרמב"ם, ואת הספר "בעי חיי", על פירוש רבנו בחיי על התורה.
ויל פטון
ביוגרפיה
ב-1999 שיחק במותחן "מלכוד".
ארול פלין
ארול לזלי פלין (באנגלית: Errol Leslie Flynn; 20 ביוני 1909 – 14 באוקטובר 1959) היה שחקן קולנוע אוסטרלי. הוא נודע בזכות תפקידיו הרומנטיים בסרטים הוליוודים כפרש אוחז חרב, קולני ורברבן, ובזכות סגנון חיים ראוותני והולל.
יעקב שור
קורות חייו
שנתיים לאחר נישואיו, נפטר חמיו, הרב שאלתיאל אייזיק, והוריש לרב יעקב שור עיזבון כספי גדול. הרב שור החליט לייסד בכסף בית חרושת לאריגת טליתות, אך כיוון שלבו היה נתון ללימוד תורה הפסיד את כל הונו תוך שנה. לאחר שהודיע על מצבו לאביו, הרב אלישע יצחק, כתב לו האב כי אין מילים בפיו לתאר את גודל שמחתו לאור הידיעה כי הפסיד את כספו בזמן כה קצר ולא נתבטל מתורתו, וכי כעת הוא מקווה שישוב אל תורתו לצמיתות.
ארול פלין
תחילת דרכו
פלין נולד בעיר הובארט בטסמניה, שם היה אביו, תאודור תומסון פלין, מרצה באוניברסיטה ומאוחר יותר פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת טסמניה. את אימו, מארל, תיאר פלין כמי שמוצאה ממשפחת ימאים, ולכך אף יחס את חיבתו לחיי הים וההפלגה בו. לא נמצא אישוש לטענותיו של פלין כי מוצאו מאחד מן הימאים במרד על הבאונטי. הוריו היו ילידי אוסטרליה, צאצאי אסירים ממוצא אירי אנגלי וסקוטי שהוגלו ליבשת זו. הם התחתנו ב-23 בינואר 1909. בילדותו חי פלין בעיר סידני ולמד בבית ספר יסודי של כנסייה אנגליקנית. אחד מבני כיתתו היה ג'ון גורטון, לימים ראש ממשלתה ה-19 של אוסטרליה. פלין הורחק מבית הספר לאחר שהסתבך בקטטה ועל פי דיווחים אף קיים יחסי מין עם הכובסת של בית הספר. בהמשך הוא אף הורחק ממספר בתי ספר שבהם למד בטסמניה.
בגיל 20 הוא עקר לגינאה החדשה שם קנה חווה לגידול טבק, היה זה עסק שכשל. ניסיון עסקי אחר, בכריית נחושת בגבעות הסמוכות למיקומה של עיר הבירה הנוכחית פורט מורסבי, כשל אף הוא.
ויל פטון
ביוגרפיה
ב-2000 שיחק בסרט הפעולה "עקיצה ב-60 שניות" ובדרמת הספורט "לזכור את הטיטאנים".
יעקב שור
קורות חייו
בשנת תרמ"ב (1882) פקד את הרב יעקב שור אסון, עם פטירת בנו הבכור והאהוב אייזיק. במכתבו לקרובו, הרב צבי יחזקאל מיכלזון מפלונסק, תיאר הרב שור את בנו כמי ש"חשבתי כי יגיע למדרגת גאון עולם".
ויל פטון
ביוגרפיה
ב-2002 שיחק במותחן האימה "נבואות איש העש".
ארול פלין
תחילת דרכו
בשנת 1933 הוא שיחק בסרט האוסטרלי "בעקבות הבאונטי" (באנגלית: In the Wake of the Bounty) ובשנת 1934 שיחק בסרט "רצח במונטה קארלו" (Murder at Monte Carlo) בהפקת אולפני האחים וורנר בלונדון. כל עותקיו הידועים של סרט זה אבדו. בעקבות משחקו ב"רצח במונטה קארלו" כישרונו של פלין התגלה על ידי מנהלי חברת האחים וורנר, הוא הוחתם על חוזה משחק והיגר לארצות הברית. בשנת 1942, שמונה חודשים לאחר שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם השנייה, הפך לאזרח אמריקאי.
ויל פטון
ביוגרפיה
ב-2004 שיחק במותחן הפשע "המעניש" וגילם את איש המאפיה קוונטין גלאס עוזרו האישי של הווארד סיינט (ג'ון טרבולטה).
DJ Yella
DJ Yella הוא כינויו של אנטואן קראבי (נולד ב-11 בדצמבר 1967 בקומפטון, לוס אנג'לס) הוא ראפר ודיג'יי בעבר של להקת ה-World Class Wreckin' Cru ויותר מאוחר של להקת הראפ המצליחה N.W.A. הוא שאל את שמו ממועדון ה"טום טום" - מר. יאלוו.
יעקב שור
קורות חייו
בשנת תרמ"ו (1886), בתיווכו של הרב צבי יחזקאל מיכלזון, התמנה לרבה של העיר לודמיר. כהונתו של הרב יעקב שור בלודמיר נמשכה כחצי שנה בלבד; בתקופה זו לא נתנו הרשויות רישיון מגורים לנתינים זרים בתחומי רוסיה. יהודי לודמיר החתימו כמאה מתושבי העיר, ביניהם גם תושבים לא יהודים, על הצהרת שווא לפיה היה הרב יעקב נתין רוסיה אשר נמסר לאימוץ בינקותו מחוץ לגבולותיה. תחילה, פעלה התחבולה והשלטונות אישרו לרב יעקב שור להתגורר בלודמיר כנתין רוסי. אך בעקבות מחלוקת בענייני כשרות שפרצה בעיר, הלשין עליו אחד ממתנגדיו לשלטונות, והרב יעקב שור נשלח למאסר.
DJ Yella
קריירה מוזיקלית
קראבי ידע לנגן בתופים והיה מושפע מתקליטנים כמו DJ גרנדמאסטר פלאש.
יעקב שור
קורות חייו
העיד הרב צבי יחזקאל מיכלזון:
ויל פטון
ביוגרפיה
ב-2007 שיחק בדרמה "בכוח הלב". בהמשך השנה שיחק בסרט הפעולה "שם קוד: המנקה" לצד לוסי לו.
ארול פלין
דרכו בקולנוע
הקריירה של פלין כשחקן קולנוע נסקה בין לילה לאחר שקיבל את התפקיד הראשי בסרט "קפטן בלאד" (1935). עד מהרה לוהק לתפקידי פרש אוחז חרב, קולני ויהיר, כך בסרט "הסתערות הבריגדה הקלה" (1936). לאחר שהופיע בתפקיד מיילס הנדון בסרט "בן המלך והעני" (1937), הוא לוהק בתפקידו המפורסם ביותר כרובין הוד בסרט "הרפתקאות רובין הוד" (1938), סרטו הראשון בצבע. בשנת 1938 עלה לאקרנים סרטו "סיור הבוקר" (The Dawn Patrol) לצד חברו הטוב דייוויד ניבן. בין סרטיו הבולטים בהמשך "דודג' סיטי" (1938), "נץ הים", "חייהם הפרטיים של אליזבת ואסקס" (1939), "שביל סנטה פה" (1940) "הרפתקאות דון חואן" (1948) ו"האישה לבית פורסייט" (1949)
יעקב שור
קורות חייו
הרב יעקב שור פנה בבקשת עזרה לרב עזריאל הילדסהיימר מברלין, אשר הפעיל את קשריו של אליעזר ברודסקי, מעשירי רוסיה וקרוב משפחתו של הרב יעקב שור, לטובת העניין. ברודסקי שכר עבור הרב יעקב שור את אחד מטובי עורכי הדין, אשר הצליח לבטל את המשפט, בתנאי שהרב ומשפחתו יעזבו את תחומי רוסיה וישובו לארצם.
ארול פלין
דרכו בקולנוע
לאורך כל הקריירה הקולנועית של פלין הוא עבד עם מיטב במאי סצנות הקרבות. פלין התפרסם בזכות מיומנותו בשימוש בחרב, כפי שניתן לראות בסרטו "הרפתקאות רובין הוד", "נץ הים" ו"קפטן בלאד".
DJ Yella
קריירה מוזיקלית
ב-1983 חבר קראבי לאנדרה יאנג, המכונה ד"ר דרה ויחד עם לונזו, בעל מועדון ריקודים ברובע קומפטון וקלי-אנ-טל, הקימו השלושה את להקת ה-World Class Wreckin' Cru שניגנה אולד סקול ראפ ומוזיקת טכנו.
בשנת 1986 הלהקה התפרקה בשל בעיות כלכליות.
הקריירה ב-N.W.A
ד"ר דרה, Eazy-E ואייס קיוב שהגיע מלהקה קטנה בשם C.I.A וצורף בשל כישרונו לכתיבת שירים, החליטו להקים להקה ומאוחר יותר צירפו גם את קראבי שיעבוד על מנגינה לשיר של קיוב הנקרא "Boyz-n-The Hood". הלהקה, שטרם בחרה שם, צירפה אליה גם את הראפר The D.O.C. שהתפרסם כחבר בלהקת הראפ הקטנה והמצליחה מטקסס, The Fila Fresh Crew. לבסוף הוחלט לקרוא ללהקה N.W.A וב-1987 הם הוציאו אלבום בשם N.W.A. and the Posse שלא הצליח. יותר מאוחר צורף ללהקה MC Ren.
ב-1988–1989 הלהקה הצליחה מאוד עם האלבומים Straight Outta Compton, שנחשב לאחד מאלבומי הראפ הטובים ביותר של כל הזמנים, ו-Eazy-Duz-It של Eazy-E.
קראבי לא היה דמות בולטת בלהקה והוזכר בשירים רק כאחד שמתחיל קצבים שונים של מוזיקה. באוגוסט 1991 התפרקה הלהקה בשל בעיות כלכליות.
ב-1995 מת Eazy-E מאיידס וקראבי היה היחיד מחברי הלהקה שהגיע ללווייתו. ב-1996 הוציא קראבי את אלבומו הראשון כזמר יחיד, One Mo Nigga To Go, שהוקדש ל-Eazy-E. מאז נפסקה לחלוטין הקריירה המוזיקלית שלו
הימים שאחרי הלהקה
ב-1992, בזמן שמרבית חברי להקתו לשעבר פתחו בקריירות ראפ מצליחות, נהיה קראבי במאי סרטים פורנוגרפיים.
ויל פטון
ביוגרפיה
בשנת 2009 הופיע פטון בסרט המדע בדיוני "הסוג הרביעי", אשר זכה להצלחה ברחבי העולם.
ב-2010 שיחק בדרמת הפשע "רחובות ברוקלין" בתפקיד הסוכן הפדרלי ביל הובארטס השומר על זהותו של השוטר הסמי טנגו באטלר (דון צ'ידל).
בשנת 2017 החל לשחק לצד הלן האנט וריצ'רד דרייפוס במיני-סדרה "יריית הפתיחה" ברשת FOX.
בשנת 2022 שיחק בסדרת המסתורין "המרעה המערבי" מבית פריים וידאו.
ארול פלין
דרכו בקולנוע
פלין כיכב לצידה של אוליביה דה הבילנד בשמונה סרטים. הוא הודה במשיכתו לדה הבילנד, אולם טענת היסטוריון הקולנוע רודי בלמר ולפיה במהלך הסרטת "הרפתקאות רובין הוד" היה קשר רומנטי בין השניים, נדחתה על ידי דה הבילנד. בראיון שנתנה שנים אחר כך טענה כי הקשר ביניהם היה אפלטוני באופיו, במיוחד לאור העובדה כי פלין היה נשוי אותה עת ללילי דאמיטה.
פלין וידידו דייוויד ניבן היו חברים במועדון הקריקט של הוליווד. מיומנויותיו החברתיות האציליות, וגישתו היהירה והקלילה לנשים ולחיים בכלל, היו לשם דבר עד כי בשפה האנגלית המציא לכבודו המחבר בנג'מין ס. ג'ונסון את הביטוי "ארולסק", המופיע בחיבורו פילוסופיה ארולסקית על החיים.
לאחר שהפך לאזרח ארצות הברית, ב-15 באוגוסט 1942, הוא אף הפך מועמד לשירות בצבא ארצות הברית, לאחר שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם השנייה שמונה חודשים קודם לכן. מתוך הכרת תודה למדינה שהעניקה לו אזרחות, פלין ניסה להתגייס לזרועות שונות של צבא ארצות הברית, אולם נפסל לשירות בגלל בעיות בריאות. הוא סבל מלב מוגדל, ורשרוש בלב, ועד לאותה עת לקה אף בהתקף לב. בנוסף, הוא עדיין סבל ממחלת מלריה שבה נדבק בעת שהיה בגינאה החדשה, מכאבי גב כרוניים (שבהם טיפל על דעת עצמו במורפיום ואחר כך בהרואין), משחפת, וממספר מחלות מין. בנסיבות אלה, פלין שהיה ידוע בזכות תפקידיו בקולנוע כגבר בריא ואתלטי, סווג לא כשיר לשירות צבאי בגלל מצבו הבריאותי.
פסילתו לשירות צבאי יצרה לפלין ולחברת האחים וורנר בעיה קשה של תדמית ציבורית. לעיתים קרובות נמתחה עליו ביקורת בציבור כיוון שהמשיך לשחק תפקידי גיבור מלחמה בסרטיו בעוד שלא שירת כלל בצבא. אולפני האחים וורנר התקשו להתמודד עם הביקורת הציבורית כיוון שהסתירו מן הציבור את מצבו הבריאותי של פלין. הביקורת בעניין זה הוחרפה לאחר השתתפותו בתפקיד ראשי בסרט המלחמה "המטרה, בורמה!" (1945).
הקונגרס היהודי-רוסי
הקונגרס היהודי-רוסי (ברוסית: Российский еврейский конгресс, РЕК) הוא ארגון יהודי בפדרציה הרוסית הפועל למען יהודי רוסיה ונחשב לארגון הגדול והמשפיע ביותר בקרב קהילה זו.
ארול פלין
דרכו בקולנוע
בשנות ה-50 שינה פלין את דמותו במציאות ובסרטים. צריכה מוגברת של משקאות אלכוהוליים והתמכרות לסמים הותירו עקבותיהם על גופו, והוא הפך לאדם שמן בעל מראה מזדקן. אולם הוא זכה לביקורות משבחות על משחקו בסרט "עוד תזרח השמש" (1957) בתפקיד שיכור לא יוצלח, ובסרט "הרבה מדי, מוקדם מדי" (1958) בתפקיד אלילו ג'ון ברימור. בקו אחד עם תדמיתו ההרפתקנית נסע פלין בשנת 1958 לקובה, להיפגש עם מנהיג המורדים פידל קסטרו, בו תמך. אוטוביוגרפיה שכתב בשם My Wicked, Wicked Ways, פורסמה זמן קצר לאחר מותו ומכילה סיפורים הומוריסטים על חייו בהוליווד. הספר זכה לביקורות משבחות כאחת מן האוטוביוגרפיות הטובות ביותר שנכתבו על ידי שחקני הוליוודי. בשנת 1984 הפיקה רשת הטלוויזיה CBS סרט המבוסס על האוטוביוגרפיה של פלין.
הקונגרס היהודי-רוסי
הארגון הוקם ב-1996, והוא מאגד בתוכו אנשי עסקים, פוליטיקאים ומדינאים, אנשי תרבות ואמנים, מנהיגים ופעילים בקהילות היהודיות השונות (חרדים וחילונים) ברחבי רוסיה.
ארול פלין
סגנון חייו
פלין נודע כרודף שמלות, חובב אלכוהול ומהיר חימה האוהב להתקוטט. סגנון חייו ההדוניסטי, המתהולל, סיבך אותו בצרות בנובמבר 1942, כאשר שתי נערות האשימו אותו בקיום יחסי מין עם קטינות. הוא הועמד למשפט בחודש ינואר 1943 וזוכה. האירוע חיזק עוד יותר את תדמיתו כרודף שמלות והגביר אהדתו בקרב גברים.
הקונגרס היהודי-רוסי
מטרות הקונגרס היא שיפור במגוון נושאים חשובים עבור הקהילות היהודיות בפדרציה הרוסית כגון: חינוך, צדקה, פיתוח והפצת תוכניות ופעילויות חברתיות.
הנהלת הארגון
גופי הניהול הם הפרזידיום (נשיאות הקונגרס), מועצת המנהלים והמועצה הציבורית. בהנהלת הארגון מעורבים ולדימיר רסין (בעבר ממלא מקום ראש העיר מוסקבה), מיכאיל פרידמן, אלכסנדר ברוד, יבגני אלבץ, יולי גוסמן, אנדריי קוזירב (שר החוץ) לשעבר, הרב ברל לזר (הרב הראשי לרוסיה), הרב פנחס גולדשמידט, הנרי רזניק, ולדימיר סולוביוב, גנאדי חזנוב, מיכאיל ברגר, מאטווי גנאפולסקי, מיכאיל ז'באנצקי ועוד. בראש הוועדה הרוויזיונית עומד יעקב אורינסון, שר הכלכלה הרוסי לשעבר.
ארול פלין
חיי נישואים ומשפחה
פלין התחתן שלוש פעמים בחייו: לשחקנית לילי דאמיטה, לה היה נשוי בין השנים 1935 עד 1942. לזוג נולד, בשנת 1939, בן יחיד, שון פלין. בשנת 1943 התחתן עם השחקנית נורה אדינגטון, לה היה נשוי עד לשנת 1949. לזוג נולדו שתי בנות, דידרה בשנת 1945 ורורי, (אמו של השחקן שון פלין) בשנת 1947. הוא התחתן בשלישית עם השחקנית פטריס וימור בשנת 1950, לה היה נשוי עד מותו. לזוג נולדה בת אחת, ארנלה רומה (1953–1998). בהוליווד אהב להתייחס לעצמו כמי שבא ממוצא אירי ולא אוסטרלי (אביו עבד אותה עת כפרופסור לביולוגיה באוניברסיטה בבלפסט, צפון אירלנד). בשנות ה-50 התגורר יחד עם אשתו פטריס בפורט אנטוניו שבג'מייקה ותרם רבות לפיתוח התיירות במקום. בחלק מן התקופה היה בעליו של בית מלון בעיירה.
הקונגרס היהודי-רוסי
חינוך ומדע
בימינו, אמונה הפקולטה על הכנת מורים יהודיים בחבר המדינות (בישראל הדיפלומה מוכרת לתואר שני). בוגרי הפקולטה הם מורים לעברית בשש אוניברסיטאות במוסקבה, וכן בבתי ספר ובאולפנים שונים.
ארול פלין
חיי נישואים ומשפחה
בשלהי שנות ה-50 פלין הכיר וחיזר אחר נערה בת 15 בשם בוורלי אדלנד, שהייתה לימים לשחקנית קולנוע, אותה הכיר בבית ספר המיועד לילדי תעשיית הקולנוע. הוא ליהק אותה לסרטו "נערות קובניות מורדות" (1959). לדברי אדלנד, פלין תכנן להינשא לה ולהתגורר עימה בבית חדש שבנה בג'מייקה, אולם בעת טיול משותף לוונקובר שבקנדה, נפטר מהתקף לב כשהוא בן 50.
יעקב שור
קורות חייו
אחרי שחרורו מהכלא, יצא הרב יעקב שור עם אשתו ובנו אלכסנדר מרוסיה, ונדד מעיר לעיר חסר כל. לצערו, גילה כי לא יוכל לשוב כרב לעיירתו הקודמת, דארנא, שכבר הסמיכה רב חדש תחתיו. הרב יעקב שור פנה בשנית לעזרת הרב עזריאל הילדסהיימר, וזה ביקש את עזרת הרב שמואל שטראוס, נדבן בעל שם מהעיר קארלסרוהה. הרב שטראוס הציע לארח את הרב יעקב שור עד אשר יעמוד על רגליו, ובין השניים נרקמה חברות אמיצה שנמשכה עד סוף חייהם. במשך ארבע שנות ישיבתו בקארלסרוהה בתמיכת הרב שטראוס, היה הרב שור נטול דאגות פרנסה, התפנה ללמוד וללמד ולחבר את "ספר המצוות" שלו, שלא יצא לאור.
הקונגרס היהודי-רוסי
חינוך ומדע
דיקן הפקולטה - פרופסור מיכאיל צ'לנוב - חבר נשיאות הקונגרס היהודי הרוסי.
זיכרון השואה
מוזיאון השואה על גבעת פוקלוניה, שהוקם על ידי הקונגרס היהודי הרוסי בסיוע שלטונות מוסקבה, נפתח בשנת 1998, מבנה בית הכנסת והמוזיאון, עוצבו על ידי האדריכלים המפורסמים משה זרקי וולדימיר בוודאייב.
יעקב שור
קורות חייו
בשנת תרנ"ד (1894), עם מותה של אשתו, החליט הרב שטראוס ליזום פעולת צדקה לעילוי נשמתה. הוא בחר ברבו ובמורו האישי – הרב יעקב שור, לשליחו, ומימן את נסיעתו לארץ ישראל, במטרה לעזור במפעל יישובה. הרב יעקב שור נסע לירושלים מצויד בכספו של הרב שטראוס, אשר נתן בידיו את הסמכות להחליט כיצד יושקע הכסף. לאחר התלבטויות, החליט הרב יעקב שור לתמוך בקבוצה של בעלי מוסר בראשות הרב אברהם ברוידא, וזאת על אף השתייכותו לזרם החסידי. בהחלטה בלתי שגרתית, העביר הרב יעקב שור לקבוצה את המימון הנדרש להקמת בית מחוץ לחומות העיר העתיקה, בשכונת מוסררה (היום מורשה), ובבית הנקרא "חצר שטראוס" שוכנו בחינם 10 משפחות של תלמידי חכמים.
במהלך אותו ביקור התבקש הרב יעקב שור לדרוש בערב חג השבועות בבית הכנסת הגדול "חורבת רבי יהודה החסיד" בעיר העתיקה. דרשתו, אותה הזכיר בהקדמתו לספרו "עתים לבינה", עוררה הד והותירה חותם בעיר, ובעקבותיה פנו אליו רבנים בהצעה להשתקע בירושלים. הרב יעקב שור החליט לדחות את ההצעה בשל סיבות משפחתיות ושב לקארלסרוהה.
שנה לאחר מכן ב-תרנ"ה (1895), עם מות אביו, הרב אלישע יצחק, הוזמן הרב יעקב שור למלא את מקום אביו כרב בעיר קיטוב. עד עת זו, הספיק, כאמור, הרב יעקב שור בן ה-42 לשמש כרב במספר קהילות, ושמו הלך לפניו. הרב יעקב שור קיבל את הזמנת קהילת קיטוב, ונפרד מידידו הרב שטראוס.
בשנת תרנ"ו (1896) הפך יעקב שור לרב בקיטוב, או בשמה הרשמי "קוטב", השוכנת למרגלות הרי הקרפטים, בקו הגבול בין גליציה לבוקובינה, בגבול פולין-רומניה. מינוי זה היה למכובד במיוחד, שכן קיטוב, שבה פעלו הבעש"ט (הבעל שם טוב) והרב אברהם גרשון, נחשבה לעיר ערש לחסידות.
בתקופת מגוריו בקיטוב, היה עוסק בצרכי ציבור בכל יום מימות השבוע, מקדיש את לילותיו לעיסוק בתורה, וישן שעות אחדות מדי בוקר, לאחר תפילת שחרית. הרב יעקב שור ענה על מכתבים רבים, אשר נשלחו אליו מכל קצוות העולם, ותשובותיו הודפסו בירחונים רבניים רבים. הוא הוסיף להקדיש חלק ניכר מזמנו לכתיבה, ומלבד ספריו שפורסמו כתב ספרים אחדים שלא ראו אור, וכתבים אחרים, ביניהם פירוש על המשניות, אשר אבדו.
הרב יעקב שור תמך ברצונו של בנו אלכסנדר שור לשלב את לימודי הקודש עם רכישת השכלה כללית, והתיר לו ללמוד באוניברסיטה של וינה שפות קלאסיות לתואר דוקטור.
בשנתיים האחרונות לחייו סבל הרב יעקב שור ממחלה אנושה אשר ריתקה אותו אל מיטתו, אך לא הפסיק לענות למכתבים שנשלחו אליו בצלילות דעת. שלושה ימים לפני מותו, הכתיב את תשובתו האחרונה בהלכה, "מבלי לעיין בספר", למקורבו הרב דוד סופר.
מכתביו
מלבד גאונותו בהלכה הצטיין הרב יעקב שור בעושר ידיעותיו בתחומי ידע נוספים, ובעיקר עסק בחקר דברי הימים ותולדות הגאונים ובזיהוי כתבי יד.
עורכים של אסופות תורניות רבות פנו אליו על-מנת שיצרף לפרסומיהם את חידושיו, ובין עבודותיו המפורסמות היו "הפיסגה" (טריוואש), "אהל מועד" (קמלהאר), "שערי תורה" (פייגנבוים) ואחרים. בנוסף, פרסם בהמשכים את הקונטרס "נר מערבי", הדן בחילוקי הדעות בין בני בבל ובין בני ארץ ישראל, ב"המאסף" של הרב בנציון קואניקא, קונטרס "עתים לבינה" על "ספר העתים" לרב יהודה בן ברזילי הברצלוני, קונטרס "צדקת הצדיק" אודות "ספר האשכול", קונטרס "הכרעת התלמוד" על "ספר המכריע", קונטרס "שימת עין" לספר "עין הבדולח", הספר "נר ערוך" והספר "גאון יעקב".
לאחר מותו ראו אור כתבים נוספים של הרב יעקב שור: חיבורו על התוספתא "משנת רבי יעקב" התפרסם על ידי הרב יצחק פייגנבוים מוורשה, וספרו "מקור חכמה", ובו מקורות שגילה בש"ס בבלי וירושלמי לדברי רש"י בתוספות מדרשים והערות, התפרסם בספר רש"י בהוצאת מוסד הרב קוק.
ארול פלין
חיי נישואים ומשפחה
בנו היחיד שון, שהיה אף הוא לשחקן קולנוע ולכתב צבאי ידוע, נעלם בשנת 1970 בקמבודיה במהלך מלחמת וייטנאם, כאשר עבד שם עבור המגזין טיים. בשנת 1971 הוכרז כי ככל הנראה נרצח בידי כוחות החמר רוז'.
מותו
ב-9 באוקטובר 1959 פלין טס לוונקובר, בחברת בוורלי אדלנד, כדי להחכיר את היכטה שלו למיליונר ג'ורג' קלדו. ב-14 באוקטובר, עת קלדו הסיע את פלין לשדה התעופה, חש האחרון ברע. הוא נלקח לדירת ידיד של קלדו ועד מהרה התכנסה במקום מסיבה עליזה, כשפלין מבדר את האורחים בסיפורים ובחיקויים. לפתע חש שוב וברע, פרש לחדר השינה כשהוא מודיע לאורחים כי עוד ישוב. חצי שעה אחר כך בדקה אדלנד לשלומו ומצאה שהוא מחוסר הכרה. פלין, שהיה מעשן כבד, מת בדירה כתוצאה מהתקף לב. פלין נקבר בבית הקברות פורסט לואן בלוס אנג'לס.
האשמות ושמועות לאחר מותו
בשנת 1980 פרסם צ'ארלס היגהאם ביוגרפיה על ארול פלין, "ארול פלין: הסיפור שלא סופר" (Errol Flynn: The Untold Story), אשר עוררה מחלוקת רבה. בספר טען היגהאם כי פלין גילה אהדה לרעיונות פשיסטים וכי ריגל עבור הנאצים לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה. בספר אף נטען כי פלין היה ביסקסואל, טענה שעלתה גם בביוגרפיה שחיבר דייוויד ברט. לעומת זאת האחרון דחה את הטענה בדבר קשרים עם נאצים. בשנת 2000 פרסם היגהאם מאמר ובו טען כי פלין הואשם כבר בחייו על גילויי אהדה לאדולף היטלר וזאת על יסוד יחסיו עם ד"ר הרמן ארבן, אוסטרי ששירת בשירותי המודיעין הצבאי הגרמני, וכי ממסמכי CIA שהותרו לפרסום ניתן ללמוד כי במכתב מספטמבר 1933 כתב פלין לארבן: "יהודי חלקלק מנסה לרמות אותי... הייתי רוצה שנוכל להביא את היטלר לכאן כדי ללמד את ה"יצחקים" הללו דבר או שניים. הממזרים חסרי כל יושרה עסקית או כבוד.". מנגד נטען כי במסמכי MI5 שהותרו לפרסום עולה כי ארול פלין ריגל במהלך מלחמת העולם השנייה עבור בריטניה ובעלות הברית.
בביוגרפיות מאוחרות יותר בהן זו של טוני תומאס "ארול פלין - המרגל שלא היה" (Errol Flynn: The Spy Who Never Was), וזו של בסטר ויילס "ימי עם ארול פלין: אוטוביוגרפיה של איש פעלולים" (My Days With Errol Flynn: The Autobiography of a Stuntman), נדחו השערות אלה כהמצאה גמורה. על פי ביוגרפיות אלה, דעותיו של פלין היו בשמאל הפוליטי, הוא תמך ברפובליקה הספרדית בעת מלחמת האזרחים הספרדית ובמהפכה הקובנית בשלהי שנות ה-50, ואפילו תרם קולו כקריין לסרט דוקומנטרי בשם "האמת על מהפכת פידל קסטרו" (The Truth About Fidel Castro Revolotion), זמן קצר בטרם מותו.
יעקב שור
מכתביו
נכדו, פרופסור שמואל שור, יזם את הוצאתם מחדש של כתביו העיקריים על ידי מוסד הרב קוק בירושלים ובהוצאות פרטיות.
משפט פרוצדורלי
משפט פרוצדורלי, או "ההליך המשפטי", הוא ענף במשפטים העוסק בכללים בדבר ניהול המשפט, בשיטות משפט השונות, בין אם אדוורסריות ובין אם אינקוויזיטוריות.
כללי המשפט הפרוצדורלי עוסקים באספקט המנהלי של המשפט – להבדיל מהמשפט המהותי, העוסק בזכויות והחובות המהותיות של אנשים – ומהווים, בידי בית המשפט והשופט היושב בדין, כלי-עזר הכרחיים ועיקריים בניהול המשפט המובא בפניו, עד להכרעתו.
הוראות המשפט הפרוצדורלי קובעות כללים לביצוע, בכל שלב משלבי המשפט, החל מהגשת המסמכים הדרושים לפתיחת התיק ועד סיומו בפסק דין ובערעור עליו. הן עורכות, בכל שלב של המשפט, מאזן של האינטרסים המתחרים והמתנגשים בין הצדדים למשפט ובינם לבין בית המשפט, ומורות כיצד יש לנהוג, תוך הגנה על זכויות כל צד במשפט.
מטיבו וטבעו, אין המשפט הפרוצדורלי קובע, או מתיימר לקבוע, את זכויותיהם המהותיות של האנשים – חשודים, נאשמים, תובעים ונתבעים – במשפט הנערך, אלא רק את הדרך שבה ינוהל המשפט ויבורר. משום כך, הגישה הרווחת היא כי אין לראות בכללים הפרוצדורליים סד-נוקשה חסר פשרות, בבחינת "יקוב הדין את ההר". ואולם, כאשר צד אחד או יותר למשפט אינו פועל כהלכה לפי כללי המשפט הפרוצדורלי החלים בעניינו, יכול הדבר לגרור סנקציות ואף להגיע לעיתים עד כדי הכרעת המשפט.
מן הראוי להזכיר כי ישנם כללים פרוצדורליים אשר עשויים להחזיק זכויות יסוד מהותיות של ממש. כך למשל, כאשר נקבעים כללים דיוניים המגבילים זכות חוקתית של גישה לערכאות (כגון גביית אגרה, או זכות עמידה בבג"ץ), ראוי להתחשב בהשפעותיהם על מידת קיומו של ההליך הנאות.
חלוקה
ככלל, נהוג לחלק את ענף המשפט הפרוצדורלי לכמה סוגי דינים משניים, שהמשותף להם הוא אופיים ההסדרי-מינהלי והם: סדרי דיון, דיני הראיות ודיני התיישנות.
מאחר שבאופן כללי, המשפט המהותי מתחלק לשלוש קבוצות עיקריות, קרי המשפט האזרחי, המשפט הפלילי והמשפט המנהלי, חלים בעניינו של כל ענף משפטי מהותי כללי פרוצדורה ייחודיים. כך למשל נהוגים:
באופן כללי, ניתן לומר כי "סדרי הדין" הם כל אוסף הכללים המורים כיצד יתנהל המשפט, בין אם הפלילי, האזרחי או המנהלי (כיצד יוגש ההליך, בפני איזה בית משפט, באיזה מחוז וכדומה), בעוד "דיני הראיות" קובעים אילו ראיות יהיו קבילות ותחת אילו תנאים. "דיני ההתיישנות" קובעים, מבחינה דיונית, אלו משפטים יובאו ויתבררו בפני בית המשפט בהיותם רלוונטיים וכמי שלא אבד עליהם הכלח, להבדיל מאלה שעבר זמנם ואין עוד לציבור עניין בבירורם בשל חלוף זמן רב מהתהוותם.
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן הטוב ביותר
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן הטוב ביותר הוא פרס שניתן בטקס פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי. הפרס מוענק על ידי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי והוענקו לראשונה בשנת 1995. לא הוכרזו מועמדים רשמיים עד שנת 2001. השחקנים ראסל קרואו ודניאל דיי-לואיס מחזיקים בשיא הזכיות בקטגוריה זו עם שלושה ניצחונות כל אחד, אחריהם ג'ק ניקולסון ושון פן עם שני ניצחונות כל אחד.
צ'פאטי
צ'פאטי (בהינדי: चपाती) הוא אחד מסוגי הלחם הנפוצים בהודו ושכנותיה, וכן במזרח אפריקה. זהו מאפה שטוח ודק, הדומה בצורתו לפיתה דקה, לאפה או טורטייה, אשר נאפה מבצק ללא שמרים.
את הצ'פאטי מכינים בשני שלבים. בשלב הראשון, קולים את הלחם על "טאווה" (סוג של סאג'; משטח מתכת כבד וקעור המונח על מקור חום, לרוב גחלים או גז). בשלב השני, קולים את הצ'פאטי ישירות על גחלים או להבה פתוחה.
הצ'פאטי משמש ל"ניגוב" האוכל, כתחליף לסכו"ם, או כעיקר הארוחה. נהוג להגיש את הצ'פאטי חמים, ועל כן מכינים אותם בסמוך לרגע הגשת המזון.
אשר עידן
אשר עידן (נולד ב-11 במאי 1951) הוא מומחה לרשתות חברתיות ולחדשנות, מרצה בתחומי עתידנות, גלובליזציה והמגמות העתידיות של החינוך והכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, ובאוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה
עידן היה מנהל "התוכנית לניהול עתיד" בלהב, הפקולטה לניהול בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. השלים דוקטורט בנושא פילוסופיה של המדע והלמידה באוניברסיטת תל אביב. בדוקטורט חקר את החשיבה הביקורתית המשותפת למחשבה המדעית והמחשבה הארגונית. בשנים 1996-1993 שימש כיועץ לשר החינוך ולמנכ"ל משרד החינוך בתחומי מח"ר 98.
עידן נשוי ואב לשלושה ילדים.
טייריק אוונס
נעורים וקריירת מכללות
אוונס נולד וגדל בצ'סטר, והחל לשחק כדורסל עבור קבוצת בית הספר התיכון "כריסטיאן אמריקן אקדמי" באסטון. במדי התיכון הוא הפגין יכולות עילאיות של קלע מצטיין ובעל יכולת טובה של החזקה בכדור, וקלע למעלה מ-3,000 נקודות במהלך קריירת התיכונים שלו. בעונתו האחרונה בכריסטיאן אמריקן,, הוא העמיד ממוצעים של 32.1 נקודות, 8.8 ריבאונדים ו-5.5 אסיסטים, ודורג על ידי כלי תקשורת רבים בין שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
אשר עידן
פרסומים
עידן חיבר שלושה ספרים: הראשון הוא "מהי אידאולוגיה" (1990), בו פיתח את רעיונותיו מעבודת הדוקטורט שפרסם, וטען שאידאולוגיה היא ראיית ההווה במשקפיים של העבר, ואוטופיה היא ראיית ההווה במשקפיים של העתיד. הספר השני נקרא "מדריך למאה ה-21" ופורסם בשנת 2000, ובו חקר את הדרכים להימנע מראיית ההווה במשקפיים של העבר ותחזיות למאה ה-21.
טייריק אוונס
נעורים וקריירת מכללות
באפריל 2008 הודיע אוונס על הצטרפותו לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ממפיס, לאחר ששקל גם מספר אוניברסיטאות אחרות. אוונס היה השחקן המוביל של האוניברסיטה בעונת ה"פרשמן" (כינוי לתלמיד בשנתו הראשונה באוניברסיטה) שלו,, והוביל את הקבוצה לרצף ניצחונות ארוך שהסתיים רק בהפסד לאוניברסיטת מיזורי בטורניר אליפות המכללות. הוא נבחר באותה עונה לפרשמן השנה מטעם התאחדות העיתונאים, והיה גם הפרשמן היחיד שהועמד לתואר שחקן השנה במכללות.
אשר עידן
פרסומים
ב-2014 פרסם את הספר ״הכוח החמישי: סוד הרשתות שמשנות את העולם״, בו הראה כי לכל סוגי הרשתות החברתיות אותם חוקי יסוד, וטען כי בטבע ישנו כח חמישי, בנוסף לארבעה המוכרים, והוא הכוח האינפו-סוציאלי, או הכוח המידעי-חברתי. כוח זה פועל ברשתות החברתיות באופן דומה לפעולת הכוח האלקטרומגנטי ברשתות החשמל.
טייריק אוונס
סקרמנטו קינגס
ב-3 העונות הבאות בסקרמנטו רשם ממוצעים של 16.4 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-4.5 אסיסטים למשחק, והציג יכולת מאכזבת מעט ביחס לעונת הרוקי המרשימה שלו.
ניו אורלינס פליקנס
לקראת עונת נשלח לניו אורלינס פליקנס בטרייד משולש בו רובין לופז הועבר לפורטלנד טרייל בלייזרס, וגריבס ואסקז נשלח לסקרמנטו.
החזרה לסקרמנטו
במהלך עונת, לאחר כ-3 וחצי עונות בניו אורלינס, נשלח אוונס בחזרה לסקרמנטו, יחד עם באדי הילד ולנגסטון גאלוויי, בתמורה לדמרקוס קאזינס ועומרי כספי.
ממפיס גריזליס
לקראת עונת חתם על חוזה לעונה אחת בממפיס גריזליס, עבור כ-3.3 מיליון דולר.