cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יליזבטה גלינקה
בתרבות הפופולרית
הסרט "דוקטור ליזה" בבימויה של ילנה פוגרביז'סקאיה על פעילותה של גלינקה הוצג ברשת REN וזכה בפרס TEFI -2009 כסרט התיעודי הטוב ביותר.
גורל הקרן של גלינקה לאחר מותה
לאחר מותה של גלינקה הפכה קסניה סוקולובה לנשיאת הקרן. היא הציעה לסרגיי מירונוב ליצור מרכז רפואי ופטרונות על שמה של גלינקה במוסקבה. לשם כך ביקשה סוקולובה בניין במוסקבה. מירונוב פנה לפוטין, שהנחה את ראש עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין לפעול בעניין. מאחר שהקרן של גלינקה נתמכה גם על ידי יו"ר קבוצת האופוזיציה קבוצת הלסינקי, ליודמילה אלכסייבה. היא ביקשה מפוטין חסות אישית עבור הקרן. לאחר מכן קיבל הקרן את פרס RBC.
לאחר מכן עזבה אבילובה את דירקטוריון הקרן, ויחד עם גלב גלינקה, בעלה של יליזבטה, רשמו את קרן "דוקטור ליזה" על שם יליזבטה גלינקה. אבילובה כתב תלונה לוועדת החקירות של הפדרציה הרוסית על שימוש לרעה ב"סיוע הוגן" וכתוצאה מכך, הוגש תיק פלילי נגד נשיאת הקרן, קסניה סוקולובה, בשנת 2018.
הקתדרלה הלאומית של וושינגטון
הקתדרלה הלאומית של וושינגטון (באנגלית: Washington National Cathedral), או בשמה הרשמי הקתדרלה של סנט פיטר וסנט פול (Cathedral Church of Saint Peter and Saint Paul) היא קתדרלה הנחשבת לבית התפילה הלאומי של ארצות הברית. הקתדרלה נמצאת בעיר וושינגטון די. סי.. הקתדרלה היא מקום מושבה של הכנסייה האפיסקופלית של מחוז קולומביה. זוהי הקתדרלה השישית בגודלה בעולם.
היסטוריה
תוכנית העיר וושינגטון של פייר שארל ל'אנפן משנת 1792 כללה קתדרלה גדולה כחלק ממבני השלטון הפדרלי, אך במקום שייעד ל'אנפאן לקתדרלה הוקם מוסד פדרלי אחר - גלריית הדיוקנאות הלאומית של ארצות הברית. ב-1891 נערכה פגישה לחידוש התוכניות לקתדרלה לאומית, וב-1893 קיבלה קרן הקתדרלה הפרוטסטנטית-אפיסקופלית של מחוז קולומביה (Protestant Episcopal Cathedral Foundation of the District of Columbia) אישור מהקונגרס להקים את הקתדרלה. כמיקומה נבחר הר סנט אלבן הגבוה, החולש על וושינגטון הבירה. הבישוף הנרי ייטס סאטרלי (הבישוף הראשון של הדיוקסיה של וושינגטון) בחר באדריכל הבריטי ג'ורג' פרדריק בודלי, שהיה ידוע כאדריכל המוביל של הכנסייה האנגליקנית, לעמוד בראש המיזם, ותלמידו הנרי ווהאן מונה לתפקיד רב-הבנאים המשגיח על עבודות הבנייה.
הבנייה החלה ב-29 בספטמבר 1907 בטקס שבו נכח הנשיא תאודור רוזוולט ונשא נאום חגיגי לכבוד הנחת אבן הפינה. ב-1912 הושלמה קפלת בית-לחם ונפתחה לתפילות. הבנייה הופסקה זמנית בעת מלחמת העולם הראשונה, וכדי לחדשה גייס הגנרל ג'ון פרשינג תרומות. להנחיית הבנייה המחודשת מונה האדריכל פיליפ הוברט פרוהמן, בעקבות מותם של ווהאן ובודלי. את הבנייה מימנו רק תרומות וגורמים פרטיים, שעד היום ממשיכים לממן את אחזקתה.
בניית הקתדרלה הושלמה ב-29 בספטמבר 1990, לאחר 83 שנות עבודה ונחנכה במעמד נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש. כאדריכלי הקתדרלה נחשבים ג'ורג' פרדריק בודלי (1907), הנרי ווהאן (1907–1917), פרוהמן, רוב וליטל (1921–1944) ופיליפ ה. פרוהמן (1944–1972).
הקתדרלה ניזוקה ברעידת האדמה בווירג'יניה שהתרחשה ב-23 באוגוסט 2011. הנזק העיקרי נגרם למגדל המרכזי ו-3 מתוך 4 הצריחונים שלו קרסו. נזק נוסף נגרם לצריחונים אחרים, סדקים הופיעו בתמיכות הדואות סביב האפסיס, ומספר פסלים וגרגוילים ניזוקו אף הם. הנזק בפנים המבנה היה קטן יותר. התיקונים צפויים להימשך מספר שנים ולעלות מיליוני דולרים. הקתדרלה נסגרה זמנית והשיפוצים החלו בסוף 2011.
מבנה ואדריכלות
הקתדרלה בנויה בסגנון נאו-גותי שממזג מספר השפעות מסגנונות גותיים שונים בימי הביניים, בייחוד מהסגנון הגותי האנגלי. הקתדרלה כוללת קשתות מחודדות, קמרונות גבוהים, חלונות רוזטה (השפעה של הגותיקה הצרפתית), כניסות בנות שלושה שערים, תמיכות דואות עם צריחונים ועיטורי אבן ופיסול.
רוב הקתדרלה בנויה מאבן גיר אפורה מאינדיאנה. בבנייה נעשה שימוש מוגבל בחומרים מודרניים: קורות וקורות-גג שהיו נבנות מעץ הוחלפו בפלדה, ולתמיכת מבני הפעמונים והרצפה, במגדלים המערבים נעשה שימוש בבטון.
חוץ
בדומה לקתדרלות גותיות אנגליות, הקתדרלה הלאומית היא בעלת שני מגדלים מערביים בעלי ארבעה צריחונים מחודדים בפינות, ומגדל מרכזי מעל מקום המצלב.
מגדל המצלב, הקרוי בשם " כָּבוֹד בַּמְּרוֹמִים", מתנשא לגובה מעל פני הקרקע ו-206 מטר מעל גובה פני הים, ובכך הוא הנקודה הגבוהה ביותר במחוז קולומביה. המגדל מכיל שני מערכי פעמונים: מערך בן 53 פעמונים לנגינה (קריון - Carillon), ומערך בן 10 פעמונים לצלצולי תפילות. הפעמונים נמצאים בקומה הגבוהה ביותר של המגדל, ומתחתם חדר עם חלונות המשמש לעבודתם של מצלצלי הפעמונים. הגג עשוי מעופרת כדי לעמוד בשרפות ונתמך בידי קורות פלדה ובטון. הרווח שבין הקמרונות לגג משמש לצרכים פנימיים של תחזוקת הקתדרלה. מצדי הגג, שינניות דמויות חומה ולצידן צריחונים עם קרוקטים שבבסיסם גרוטסקים וגרגוילים, כל אחד מהם מפוסל באופן ייחודי. על החלקים הגבוהים והחדים של הקתדרלה, ובפרט צריחוני המגדל המרכזי, הותקנו כליאי ברק על מנת למנוע נזק מברקים (עד שהותקנו נגרם נזק רב למגדל המרכזי, אך הוא תוקן בשנות ה-90 של המאה ה-20).
המגדל הצפון-מערבי (נקרא מגדל סנט פיטר) מתנשא לגובה. הוא כולל גרם מדרגות לולייני המטפס אל הקומות הגבוהות יותר. סביב גרם המדרגות נמצאים כ-22 חלונות ויטראז' צרים המוקדשים לטבע (כגון חלון המתאר פרחי צבעוני) ולים (בגווני כחול ובהם ציורי בעלי חיים ימיים), ועל חלק מהם הקדשות בצורת שמות וסמלים לתורמים. רובם תוכננו בידי ברנדה בלפילד (Brenda Belfield). בחלק המזרחי של המגדל נמצא גרגויל בצורת היפי, וכן גרגויל בצורת גנב הגונב חזיר ותרנגולת ונעצר בידי כלב שמירה. בראש המגדל נמצא גרוטסק בצורת הראש של דארת' ויידר, שפוסל בעקבות תחרות לילדים שהציעו דמויות לפיסול על מגדלי הקתדרלה.
המגדל הדרום-מערבי (נקרא מגדל סנט פול) מתנשא גם הוא לגובה 71.3 מטר. שני גרמי מדרגות ומעלית מובילים לקומת התצפית. אל המדרגות מובילות שתי דלתות מתחרת ברזל, באחת מהן דוגמאות פרחים ואף דמות של חרגול. גם במגדל זה חלונות ויטראז' קטנים וצרים שתכננה ברנדה בלפילד: כ-22 מהם מתארים דמויות מהתנ"ך, אחרים מוקדשים לתורמים ואנשי דת.
התוכנית הפיסולית של שלושת השערים המערביים מוקדשת לבריאת העולם: הטימפנון של השער המרכזי מוקדש לבריאת האדם, השער הדרומי לבריאת הימים והיקום הנראה, והשער הצפוני לבריאת הלילות והיקום הבלתי-נראה. שערי החזית נוצקו מברונזה, ועליהם תחריטים מאת אולריך היים (Ulrich Heim). המרפסת החד-קומתית שיוצאת מבית הרוחב הדרומי היא בעלת שער גדול עם טימפנון מסותת. לשער נכנסים דרך "מדרגות הצליינים": גרם מדרגות ארוך ברוחב 12 מטר.
פנים
המבנה עצמו מורכב מספינה ראשית בת שמונה מפרצים, המצטלבת עם בית רוחב בן שישה מפרצים, ובית מקהלה בן חמישה מפרצים. מעל מקום המצלב נמצא המגדל המרכזי. הקירוי נעשה באמצעות קמרונות מניפה, השאובים אף הם מהגותיקה האנגלית. לאורך הספינה הראשית תלויים דגלי מדינות ארצות הברית.
בחלק הצפוני של הנרתקס נמצאת נברשת מברזל מיוחד, שתוכננה במקור לבית המקהלה. מצפונה, שלושה חלונות ויטראז' המוקדשים לצמחי מרפא ובולטים בהם גוני ירוק וסגול. באזור זה נמצאות גם דלתות מתכת גדולות. החלק הדרומי של הנרתקס מוקדש לווינסטון צ'רצ'יל (ראש ממשלת בריטניה במלחמת העולם השנייה) ונקרא על שמו. המבואה כוללת שתי כתובות: כתובת הקדשה לצרצ'יל, וציטוט מנאום שלו. גם כאן נמצאת נברשת מברזל מיוחד שתוכננה במקור לבית המקהלה. בקירות משולבות אבנים ממנזר וסטמינסטר ומבית המקהלה של קתדרלת קלן.
בספינה הצפונית, החיבור שבין הקשתות התומכות את הקמרונות והעמודים הגדולים של קומת הארקדה מעוטר בתגליפי אבן, כל אחד שונה מרעהו. השוני נועד להזכיר את האנושיות של הקתדרלה ואת התרומה של אנשים רבים לבנייתה. בספינה הדרומית אין קישוטים כאלה, וזהו חוסר סימטריה מכוון. האבנים הראשות (Boss) של מפגשי הקמרונות מעוטרים בתגליפי אבן שונים בעלי סמליות נוצרית. בנרתקס האבן הראשה המרכזית מעוטרת במשה ולוחות הברית ועליהם עשרת הדיברות. האבנים הראשות שמסביב מעוטרות בתגליפי אבן, המייצגים גרפית את עשרת הדיברות.
דוכן המטיף סותת מאבנים שנלקחו מקתדרלת קנטרברי, וכנסיית המנזר גלסטונברי סיפקה אבנים למושב הבישוף בקתדרלה. המזבח הראשי עשוי מאותה שכבת סלעים תת-קרקעית ממנה סותת הקבר של ישו.
רוב הקישוטים האחרים בקתדרלה הם בעלי סמליות נוצרית, ומתייחסים לשורשים האפיסקופליים שלה, אך הקתדרלה מלאה גם באנדרטאות זיכרון לאנשים או אירועים בעלי חשיבות לאומית: פסלים של ג'ורג' וושינגטון ואברהם לינקולן, חותמי המדינה המוטבעים ברצפת הפסיפס של הנרתקס, דגלי מדינות ארצות הברית לאורך הספינה הראשית, וחלונות ויטראז' המתעדים אירועים לאומיים כגון משלחת לואיס וקלארק והנחיתה על הירח.
בקתדרלה יש כ-215 חלונות ויטראז', ובהם "חלון החלל", המתעד את נחיתת האדם על הירח (אפולו 11) וכולל שבריר סלע מהירח במרכזו. בקתדרלה שלושה חלונות רוזטה בסגנון גותי קורן הבנויים מתחרת חלונות בעלת עלי כותרת של פרח וסביבם "צלחות" (חלונות עגולים קטנים). חלון הרוזטה המערבי מוקדש לייצוגים איקונגרפיים של הבריאה, החלון הצפוני מוקדש ליום הדין, והחלון הדרומי מוקדש לניצחון הכנסייה והגאולה.
הקתדרלה נבנתה עם הרבה "פגמים" מכוונים, ובכך דובקת במנהג מימי הביניים שבא להדגים שרק אלוהים יכול להיות מושלם. מבחינה אמנותית, פגמים אלה (שבדרך כלל באים בצורת חוסר סימטריה מכוונת) מושכים את תשומת הלב של הצופה לגאומטריה וכן מפצים על עיוותי ראייה. בשיטות אלו השתמשו גם בפירמידות במצרים ובפרתנון. מבחינה הארכיטקטורה, חושבים שאם הספינה הראשית איננה מוטה קצת על צירה, אדם שיביט ישר קדימה יחווה הרגשה קלה של חוסר אוריינטציה, כפי שקורה כאשר מסתכלים במורד פסי רכבת.
הקריפטה
הקריפטה נבנתה בסגנון הרומנסק כדי ליצור אשליה של קתדרלה הבנויה על גבן של קתדרלות עתיקות יותר, כמקובל באירופה. בקריפטה שלוש קפלות, הנקראות על שם מאורעות בחיי ישו ומוקדשות לו. הן מהוות את היסודות של הספינה הראשית, ומביעות באופן סמלי את המסר שישו הוא היסוד של הכנסייה והאמונה הנוצרית.
קפלת בית לחם, הממוקמת בחלק המזרחי של הקריפטה, בנויה בסגנון גותי אנגלי מקושט (Decorated Gothic). היא החלק המוקדם ביותר של הקתדרלה שנבנה ונחנכה ב-1 במאי 1912. הקפלה מוקדשת לסיפור לידתו של ישו וכוללת ארבעה פסלי עמוד גדולים של דוד המלך, רות נושאת חיטה (חוטר ישי והטענה הנוצרית שישו הוא נצר לשושלת דוד המלך), יוחנן המטביל ואנה הקדושה שקיבלה את ישו כמשיח כשהוצג בבית המקדש. בראש הקפלה נמצא הררדוס - לוח מפוסל המקשט את המזבח הראשי. הררדוס מסותת מאבן גיר אפורה מאינדיאנה ומתאר סצינות מהולדת ישו, בעוד שהמזבח עצמו עשוי משיש. בקפלה נמצא קברו המפוסל של הנרי ייטס סאטרלי (הבישוף הראשון של דיוקסיית וושינגטון) המקושט בפסל הבישוף ובפסלי מלאכים. בקפלה ישנם גם חלונות ויטראז' המתארים את חוטר ישי (מוצאו של ישו), את לידתו (בצירוף נביאים ומלאכים), את הבשורה למרים, אם ישו, הערצת שלושת האמגושים והצגת ישו בבית המקדש. בחלונות עצמם משובצים פסוקים מהברית החדשה וטקסטים נוצריים המהללים את ישו והכנסייה. מכיוון שהחלונות נמוכים יותר, הם מקבלים פחות אור ולכן נראים כהים יותר ונועדו לצפייה מקרוב. על ספסלי הקפלה מותקנות כריות אדומות לכריעת ברך, שעליהן ארוגות תמונות הקשורות ללידת ישו בבית לחם. בקצה האחורי של הקפלה ישנו עוגב איכותי, מאת ג'. דונלד האריסון, שנבנה ב-1953 ושוחזר ב-1992. בקצה הדרומי של הקפלה בפטיסטריום (בריכת הטבלה) קטן משיש ועליה כתובת פלינדרום ביוונית. בקצה הצפוני קברו של אדמירל חיל הים האמריקאי ג'ורג' דיואי המקושט בדגלים.
קפלת התחייה, הממוקמת בחלק הדרומי של הקריפטה, נבנתה בסגנון הרומנסק כדי ליצור אשליה של קתדרלה הבנויה על גבן של קתדרלות עתיקות יותר, כמקובל באירופה. הקפלה פשוטה וצנועה ביחס לשאר הקתדרלה. הקפלה מוקדשת לאלפרד הארדינג (Alfred Harding), הבישוף השני של דיוקסיית וושינגטון, בה הוא גם קבור. הקבר מקושט בדמותו של הבישוף ובכלבו, סמל לנאמנות, ובסמלים קלטיים. גדר הברזל שסביב הקבר משלבת חניתות, רמז למנהג מימי הביניים בו אבירים היו נועצים את רומחיהם לצד גופת אדונם המת. גם בקפלה זו בפטיסטריום שתכנן פרוהמן. עד שנות ה-50 של המאה ה-20 נותרה הקפלה בלתי-מקושטת. ב-1951 הותקן הפסיפס הגדול, מאת מייר, מעל האפסיס. הפסיפס מתאר את תחייתו של ישו כשברקע שמש מוזהבת. הייתה תוכנית לקשט את כל הקירות והגגות בפסיפסים ובפרסקו, אך היא צומצמה באופן ניכר ולבסוף הותקנו רק שישה פסיפסים (לא כולל זה שבאפסיס), שתוכננו על ידי רולן ואיירין מק'קומב. הכנתם דרשה שנה וחצי לכל פסיפס. פסיפסים אלה מתארים את תחייתו של ישו, מיום האבל על מותו ועד עלייתו השמיימה. על ספסלי הקפלה מותקנות כריות לכריעת ברך בצבע צהוב-זהב שעליהן ארוגות תמונות המסמלות את תחיית ישו. ישנו גם דוכן להדלקת נרות ולידו כרית לכריעת ברך ועליה ציור של הקתדרלה הלאומית כמוקד לצליינות וקשת בענן המובילה אליה. בחלקה הדרומי של הקפלה נמצא "המרכז לתפילה וצליינות" ובו חדרי קריאה, תפילה ומדיטציה.
בית התפילה הלאומי
אף על פי שהקתדרלה אפיסקופלית, היא שימשה מקום גם לתפילות רב-דתיות של זרמים נוצריים אחרים וגם של יהודים. בקתדרלה נערכו הלוויותיהם של הנשיאים דווייט אייזנהאואר בשנת 1969, וודרו וילסון בשנת 1924 ורונלד רייגן בשנת 2004. בקתדרלה נערך טקס הזיכרון הלאומי להרוגי פיגועי 11 בספטמבר 2001.
דוד שמואל קלופפר
דוד שמואל (דז'ה) קלופפר (לימים, נחמני, כ"ה באדר ה'תרנ"ח, 19 במרץ 1898 - ה'תשכ"ח, 1968) היה ממייסדי וראשי תנועת המזרחי בהונגריה לאחר מלחמת העולם הראשונה ובתקופת השואה, מזכיר התנועה ועורך עיתונה "הנתיבה" (בהונגרית).
תולדותיו
דוד שמואל קלופפר נולד בבודפשט בשנת תרנ"ח (1898) לאביו מנחם קלופפר ולאמו פייגה. סבתו מצד אביו, רבקה רג'ינה, הייתה נצר למשפחת דה-מאיו המיוחסת, מצאצאי מגורשי ספרד, ונודעה בטוב לבה. בגיל 19 נכנס לעבוד בעסק של אביו, סיטונאות מכולת. ולתקופה מסוימת אף ניהל את העסק המשפחתי. בתחילת שנת תרפ"ב 1922 נשא דוד שמואל לאשה את לאה (אלוירה) זוננשיין, שהייתה פקידה בעסק אותו ניהל אביו. בית משפחת קלופפר היה דתי וציוני. את פרנסתם הם קיבלו מעסק של בית מסחר למכונות, בעיקר משומשות, למחלבות. בשטח זה היה לדוד שמואל כמה פטנטים שהמציא, ורשם אותם על שמו מבחינה חוקית.
פעילות ציונית
עוד בילדותו דבק קלופפר בתנועה הציונית הדתית והשקיע בה כל מרצו, החל בייסוד תנועת המזרחי בבודפשט, החלוץ המזרחי וארגון בני עקיבא, וכלה בפעולות שעשה בארץ אחרי עלייתו בשנת 1945. קלופפר היה מפעילי ארגון ההגנה העצמית היהודית בשנת 1919 – 1920, וראש ועד המשרד הארץ-ישראלי בשנים 1934–1938. בשנת 1934 נבחר קלופפר כמזכיר המזרחי וייצג את התנועה באסיפות ובהרצאות בסניפים הרבים ברחבי הונגריה. בספטמבר 1935 נבחר למוסדות ה-M.C.Sz מטעם המזרחי. הוא התמנה למו"ל אחראי לבטאון המזרחי 'הנתיבה'. מלבד פעילותו במזרחי הוא השקיע את מירב מרצו בפעילות המשרד הארץ ישראלי. במרץ 1936 דווח לירושלים כי דוד שמואל קלופפר מייצג את המזרחי בנשיאות של שלושה חברים של המשרד הארץ ישראלי. הוא שימש גם כממלא מקום היושב ראש. על בחירתו לוועד המזרחי דווח בעיתון הצופה: . בשנות הגבלת הפעילות הוא שימש כמזכיר המזרחי ועשה רבות למען הפליטים מסלובקיה ומפולין שמילטו עצמם מציפורני הנאצים.
בשנת תש"א (1941) נסע קלופפר יחד עם ר' יוסף וינברגר שאף הוא היה עסקן של המזרחי, אל גדולי רבני הונגריה. מטרת הפגישה הייתה לשכנע את הרבנים הנ"ל להפסיק לדרוש כנגד התרומות לקרנות הלאומיות הציוניות, בגלל חומרת המצב, מתוך ידיעה שע"י כספים אלו יש אפשרות להבריחם ולהציל יהודים על ידי העברתם לארצות שכנות. מסעם זה נחל הצלחה חלקית. הבדל היה בין תגובתו של הרב שלמה צבי שטראסר מדברצן, שהסכים מתוך הבנתו את נוראות השעה, לבין עמדת האדמו"ר מסאטמר, רבי יואל טייטלבוים. וינברגר כתב דו"ח על נסיעתם בשפה ההונגרית. תרגום הדו"ח לעברית נתפרסם על ידי פרופ' נתנאל קצבורג.
הוצאת הספר עורי צפון
בשנת ת"ש [1940] השתתף קלופפר בעריכת הספר 'עורי צפון', שחיבר ידידו הרב משה שמעון הופמן. הספר מעמיק בשאלת מצוות יישוב ארץ ישראל בתקופתו, וקורא ליהודי אירופה לארגן תשתית לפרנסה עבור המבקשים לעלות לארץ ישראל, כך שלא יצטרכו להישען על קיבוצים שאינם שומרי תורה ומצוות, זאת לאור העובדה של יציאה בשאלה בקרב בני ישיבות יוצאי הונגריה בקיבוצים שבארץ ישראל שאותה תיאר המחבר בהרחבה בהקדמתו. בשער הספר נזכר כי הוא יוצא לאור בהוצאת ה'ע'ל' (ראשי תיבות: החזרת עטרה ליושנה), אותה ניהל קלופפר. בשנת 2021 יצאה מהדורה נוספת לספר בהוצאת צאצאיו של קלופפר.
לאחר השואה
לאחר שניצל מהשואה, התיישב קלופפר עם משפחתו בקריית שמואל, שם קיבל דירה הודות להשתדלות תנועת המזרחי בארץ, ושינה את שם משפחתו לנחמני. לאחר מכן הם עברו לרעננה, שם קיבל נחמני תפקיד מטעם המזרחי לנהל את בית הילדים 'תלפיות' שנוסד בעיר. בתקופה זו נתגלה כוחו של נחמני בשדה החינוך. אחרי כמה גלגולים, הגיעו לירושלים לשכונת קטמון, שנכבשה אז. ידידות עמוקה הייתה בין נחמני לבין האדמו"ר רבי יוחנן סופר מערלוי, שהתגורר אף הוא בשכונה. נחמני אהב והעריך את האדמו"ר מערלוי, ועזר לו בהחזרת עטרה ליושנה ביסוד ישיבתו וקהילתו בשכונה. במסגרת זו סייע להשיג את המגרש שעליו נבנתה הישיבה בקטמון. בנוסף, סייע נחמני בייסוד השטיבלאך בקטמון.
מכון נחמני ושיטת קצרנות עברית
במרוצת השנים הקים דוד שמואל נחמני את 'מכון נחמני' בירושלים, שהיווה בית ספר לפקידות ולמדעי המסחר. רבים מבני הציבור הדתי והחרדי באותם ימים למדו בו מקצועות פקידותיים כמו: ניהול חשבונות, קצרנות, וכדומה. נחמני אף המציא שיטה של קצרנות עברית, שנקראה "השיטה האחידה". בטרם היו רשמקולים, הקצרנים היו רושמים נאומים סימולטנית עם נשיאת הנאום. ספר בשם זה יצא בכמה מהדורות.
ארפאימה אפריקאית
ארפאימה אפריקאית (שם מדעי: Heterotis niloticus) הוא מין של דג טרופי ממשפחת הארפאימיים שבסדרת הגרום לשונאים והוא המין היחידי בסוגו, והיחיד במשפחה שחי בנהרות אפריקה ולא באמריקה הדרומית.
תיאור
ארפאימה זו קטנה יחסית לארפאימות האמריקאיות והיא מגיעה לאורך של 1 מטר ולמשקל מרבי של 10.2 קילוגרם. היא בעלת קשקשים נוקשים, לסת חזקה בעלת שרירי פה חזקים ולשון נוקשה בעלת שיניים קטנות אך חזקות העוזרות למחוץ טרף. היא בעלת זנב גבוה וסנפירי שת בקרבתו. צבעה אפור, חום או ברונזה והצעירים בעלי גוונים בהירים יותר. הם בעלי יכולת לנשום אוויר במקרה שהמים שבהם הם חיים מדוללי חמצן.
הארפאימה חיה רק במקווי מים מתוקים לאורך אפריקה שמדרום לסהרה. היא אותרה בנהרות הסאהל, סנגל, גמביה, וולטה, הניז'ר, נהר קורובל, נהר אומה , נהר בנואה , ימת צ'אד ובאגם טורקאנה והופצה גם בחוף השנהב, נהר קרוס שבניגריה, נהר סגנה ונהר ניונג  בקמרון, נהר אוגוי  בגבון ובחבל נהר הקונגו כולל בקסאי. הוא גם הופץ למדגסקר בידי האדם.
דג זה ניזון מזואופלנקטון, מדגים קטנים ומשיריים שהוא מסנן בלסתותיו. בניגוד למינים האמריקאים הוא איננו תוקפני ביותר וניתן לגדל אותו בהצלחה באקווריום.
פטר פלדש (מהנדס כימי)
ביוגרפיה
פטר פלדש נולד בבודפשט כצאצא למשפחת פוירשטיין היהודית הטרנסילבנית האורתודוקסית הוותיקה. הוריו היו שאנדור פלדש ומרגיט האס. ב-1948 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון על שם מיקלוש זריני בבודפשט, וב-1952 סיים את לימודיו בפקולטה להנדסה כימית של אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה (BME). הוא הפך למתמחה במחלקה לתפעול ומכשירים של התעשייה הכימית במכון הטכנולוגי של לנינגרד, שם הגן על התזה של התואר השני שלו ב-1955, התואר הוכר בהונגריה בשנה שלאחר מכן.
לאחר שחזר להונגריה, מ-1956 עד 1961, הוא היה תחילה מרצה בכיר באוניברסיטה במחלקה לפעולות כימיות ומכונות של הפקולטה להנדסה כימית של BME, ולאחר מכן הפך לפרופסור חבר. בינתיים עבד גם כמהנדס תכנון חיצוני במחלקה לכימיה של הכור האטומי הניסיוני של "המכון המרכזי לחקר הפיזיקה של האקדמיה ההונגרית למדעים" (MTA KFKI) כמהנדס תכנון חיצוני של מכרה האורניום בפץ', כמו גם היה הטכנולוג הראשי של Berente Chemical Works. את הדוקטורט בהנדסה כימית) קיבל ב-1960. בין השנים 1961–1964 היה מזכיר מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית (MSZMP) של הפקולטה להנדסה כימית של BME, ובין 1962 לבין 1975 היה חבר בוועדת המפלגה של BME. בין 1963 לבין 1971 הוא היה עמית מחקר במכון לחקר האוטומציה של האקדמיה ההונגרית למדעים, ובין 1964 לבין 1965 הוא עבד באוניברסיטה הטכנית של מינכן במלגה של הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית.
ב-1968 הפך לדוקטור גם למדעי הכימיה (ולא רק הנדסה כימית), וב-1969 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה. בין השנים 1970-1972 עמד בראש המחלקה למדעים, ובין השנים 1974–1977 עמד בראש המחלקה הראשונה למדעי הטבע של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1977 סיים את לימודיו במכללה הפוליטית KB של ה-MSZMP, ומשנת 1979 היה עובד חיצוני במזכירות ועדת מדיניות המדע של מועצת השרים (ממשלת הונגריה). ב-1977 הפך לראש המחלקה. משנת 1980 הוא היה חבר מייעץ במחלקה למדעי הכימיה של האקדמיה ההונגרית למדעים.
תחום התמחותו היה חקר תהליכי זיקוק, טכנולוגיית המערכת של זיקוק וספיגה, כמו גם מודלים מתמטיים, דינמיקה ואופטימיזציה. הוא גם עסק בחקירת היחסים הכלליים לגבי ההידרודינמיקה ויעילות העברת החומר של עמודי מסננת ולוחות רשת, ויצר את הנוסחה למהירות האדים האופטימלית של עמודי לוחות הרשת, אשר נודעה בשם משוואת פלדש.
במאי 1982 הוא נבחר לחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים, אך בשל מותו הבלתי צפוי הוא לא קיבל חברות מלאה. הוא נקבר בבית הקברות היהודי ברקושקרסטור, ופרופסור מיהאי בק ספד לו בהלווייתו מטעם האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 2005, קברו הוכרז מוגן על ידי ועדת הזיכרון והרחמים הלאומית.
אשתו, תמרה ברזניך (1932–), הייתה כימאית, עמיתה מדעית בכירה של האקדמיה ההונגרית למדעים ובנו אנדראש פלדש, כלכלן.
טרבור פרנסיס
פרנסיס היה לכדורגלן האנגלי הראשון שנמכר במיליון ליש"ט, כשעבר מקבוצת נעוריו ברמינגהאם סיטי לנוטינגהאם פורסט ב-1979. עם האחרונה זכה פרנסיס פעמיים ברציפות בגביע אירופה לאלופות, ואף כבש את השער היחיד בגמר גביע אירופה לאלופות 1979. בנוסף למספר מועדונים באנגליה, שיחק פרנסיס גם בקבוצות מארצות הברית, איטליה, סקוטלנד ואוסטרליה. לפרנסיס 52 הופעות במדי נבחרת אנגליה, בהן כבש 12 שערים. בין היתר ייצג את נבחרתו במונדיאל 1982, אותו סיים עם שני שערים.
עוד במהלך קריירת המשחק פנה פרנסיס לקריירת אימון. הוא שימש כמאמן-שחקן בשני מועדונים שונים, והמשיך לאמן גם לאחר פרישתו ממשחק. בשנת 2014 נכנס פרנסיס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
ברמינגהאם סיטי
פרנסיס נולד בפלימות'. החל את הקריירה הבוגרת בקבוצת ברמינגהאם סיטי בעונת, עוד בטרם מלאו לו 17. על אף גילו הצעיר, השתלב פרנסיס במהרה בחלק הקדמי של הקבוצה, ואת שער הבכורה שלו כבש כבר במחזור השישי, בשוויון 1–1 הביתי מול אוקספורד יונייטד. בחציה השני של העונה נכנס לכושר כיבוש מרשים, כאשר עוד בטרם חגג 17 יצר רצף של 15 שערים ב-13 הופעות, כולל שמונה משחקי ליגה רצופים בהם כבש שער אחד לפחות. לשיאו הגיע בניצחון 0–4 על בולטון וונדררס בפברואר 1971, בו כבש את כל ארבעת שעריה של קבוצתו. ברמינגהאם סיימה את העונה במקום השמיני בלבד, אך פרנסיס נהנה מעונת בכורה מרשימה בה כבש 16 שערי ליגה ב-22 הופעות.
עונה לאחר מכן היה פרנסיס לשחקן הרכב קבוע. עם 12 שערי ליגה ב-39 הופעות, סייע פרנסיס לקבוצתו לעלות לליגה הבכירה מהמקום השני בטבלה. על אף שנותר שחקן הרכב, התקשה פרנסיס בעונותיו הראשונות בליגה הבכירה, ובשתי עונות תרם 12 שערי ליגה בלבד ב-68 הופעות. אלא שאז חזר פרנסיס לכבוש בכמויות דו-ספרתיות בכל אחת מארבע העונות הבאות, ולשיאו הגיע בעונת 1977/1978, אז קבע שיא קריירה אישי של 25 שערי ליגה ב-42 הופעות.
בסיום העונה עבר פרנסיס בהשאלה לדטרויט אקספרס מה-NASL, שם רשם עונה מרשימה עם 22 שערי ליגה ב-19 הופעות בלבד. יכולתו הגבוהה זיכתה אותו במקום בנבחרת העונה, לצד שחקנים בכירים ובהם ג'ורג'ו קינאליה האיטלקי, פרנץ בקנבאואר הגרמני וקרלוס אלברטו הברזילאי. הוא שב לברמינגהאם ותרם שלושה שערים בתשע הופעות, אך בפברואר 1979 זכה פרנסיס להצעה גבוהה מהאלופה המכהנת נוטינגהאם פורסט, ונפרד מהמועדון עם 119 שערי ליגה ב-280 הופעות.
נוטינגהאם פורסט
פרנסיס נמכר לאלופה נוטינגהאם פורסט, ומאמנה בריאן קלאף, תמורת כמיליון ליש"ט, ובכך הפך לכדורגלן הראשון שנמכר בכדורגל האנגלי בסכום בן שבע ספרות, בעוד השיא עד אז עמד על כמחצית מהסכום. הסכום הסופי הוערך בכ-1,150,000 ליש"ט, כולל עמלה בת 15 אחוזים לליגה, אך בספרו האוטוביוגרפי חשף המאמן קלאף כי הסכום הנקוב היה 999,999 ליש"ט – וזאת על מנת למנוע מפרנסיס את ההתמודדות עם התגית של שחקן מיליון הליש"ט הראשון.
זמן קצר לאחר שעבר לקבוצה, זכתה נוטינגהאם בגביע הפוטבול ליג, אם כי פרנסיס לא יכול היה להירשם למפעל. במקביל, התקדמה הקבוצה בטורניר גביע אירופה לאלופות, וכאשר העפילה לחצי הגמר יכלה לרשום את פרנסיס, על פי חוקי ההשתתפות של אופ"א. עם זאת, הוא לא שותף בצמד המשחקים מול פ.צ. קלן, מהם העפילה הקבוצה לגמר. פרנסיס זכה להופעת בכורה במפעל כשעלה בהרכב למשחק הגמר מול מאלמה. בדקת הסיום של המחצית, ג'ון רוברטסון, הקיצוני השמאלי של נוטינגהאם, עבר שני שחקני הגנה והגביה לתיבת החמש. פרנסיס האיץ לכיוון הכדור, ותוך כדי נפילה נגח אותו לרשת הגבוהה. השער, שהיה היחיד במשחק, הביא לפורסט את גביע אירופה הראשון בתולדותיה, והפך לרגע סמלי בתולדות המועדון והכדורגל האנגלי בכלל. השער השתלב בכתוביות הפתיחה של מגזין הכדורגל האנגלי הנצפה "משחק היום", ותמונת ענק של פרנסיס פוגש את הכדור בראשו עדיין מתנוססת בכניסה הראשית לאצטדיון סיטי גראונד, אצטדיונה הביתי של הקבוצה.
לאחר משחק הגמר תמה עונת הכדורגל באנגליה, אך פרנסיס המשיך את העונה בהשאלה נוספת לדטרויט אקספרס, שם כבש 14 שערים ב-14 הופעות. על אף ששיחק רק כמחצית מהעונה, זכה למקום בהרכב העונה פעם נוספת, בין היתר לצדם של קינאליה של יוהאן קרויף. בסך הכול לזכותו 36 שערים ו-18 בישולים ב-33 הופעות בלבד במדי דטרויט, שהציבו אותו בראש טבלת מלך השערים של הליגה בכל הזמנים עם שני שערים מעל פלה, על אף שהברזילאי שיחק 23 משחקים יותר ממנו.
פרנסיס שב לנוטינגהאם, שם התקשה להגשים את מלוא הפוטנציאל, בין היתר בגלל הצבתו בקישור הימני על ידי המאמן קלאף, במקום בעמדה המועדפת עליו במרכז ההתקפה. את עונת 1979/1980 פתחו פרנסיס וקבוצתו עם זכייה בסופר קאפ האירופי על חשבונה של ברצלונה. בהמשך תרם פרנסיס 14 שערי ליגה בשלושים הופעות, והעפיל עם הקבוצה לגמר גביע הליגה שם נוצחה נוטינגהאם על ידי וולברהמפטון וונדררס. בגביע אירופה תרם פרנסיס שלושה שערים, בהם צמד לרשתה של דינמו ברלין ברבע הגמר ושער לרשתה של אייאקס אמסטרדם בחצי הגמר, אך החמיץ את משחק הגמר מול המבורג עקב פציעה בגיד אכילס, וראה מהצד את קבוצתו מניפה את הגביע פעם שנייה ברציפות.
לאחר שהחמיץ את יורו 1980 עקב פציעה, שב פרנסיס לקבוצתו והתקשה לשוב לכושר משחק מלא. לאחר שנעדר כחצי שנה מהמגרשים, רשם פרנסיס עונה קשה עם שישה שערים ב-18 הופעות בלבד. על אף שפתח את עונת 1981/1982 עם שני שערים בשתי הופעות ליגה, נמכר פרנסיס בספטמבר 1981 למנצ'סטר סיטי תמורת כ-1.2 מיליון ליש"ט. בסך הכול לזכותו 28 שערי ליגה בשבעים הופעות במדי הפורסט.
מנצ'סטר סיטי
הקריירה של פרנסיס במדי הסיטי נגדעה בתום עונה אחת בלבד, כאשר הקבוצה התקשתה לשלם את משכורתו של פרנסיס, במיוחד על רקע פציעותיו הרבות, מה שהביא למכירתו של פרנסיס לסמפדוריה מהסרייה א'.
המעבר לאיטליה
פרנסיס, שעזב לראשונה את אנגליה כשחקן, הצטרף לסמפדוריה בעונת הבכורה שלה מאז ששבה לליגה הבכירה מהסרייה ב'. פרנסיס היה לאחד משני הזרים היחידים של סמפדוריה בסגל, לצידו של ליאם בריידי, וכבש את שער הבכורה שלו כבר במחזור השני, בניצחון החוץ 1–2 על אינטר מילאנו. עם זאת, במהלך העונה הוא התקשה לבוא לידי ביטוי, וכבש שבעה שערי ליגה בלבד ב-14 הופעות. בעונת זכה פרנסיס עם קבוצתו בקופה איטליה, זכייתה הראשונה של הקבוצה בתואר זה, לאחר ניצחון בגמר כפול על מילאן. בעונת 1985/1986 חווה פרנסיס עונה קשה עם שער ליגה בודד ב-14 הופעות, במה שהייתה לעונתו האחרונה במועדון. בסך הכול בארבע עונות במדי הקבוצה תרם פרנסיס 17 שערי ליגה בלבד ב-68 הופעות.
לקראת עונת 1986/1987, ולאחר עונה קשה בסמפדוריה, עבר פרנסיס לאטאלנטה תמורת כ-800 אלף ליש"ט. גם במדיה חווה עונה קשה, אישית וקבוצתית. בפעם השנייה ברציפות כבש פרנסיס שער ליגה אחד בלבד, ב-21 הופעות ליגה בלבד, ובסיום העונה נשרה אטלנטה לסרייה ב'. פרנסיס לא המשיך בקבוצה, ולמעשה סיים את דרכו בכדורגל האיטלקי.
השיבה לבריטניה ושלהי הקריירה
לאחר חמש עונות באיטליה, שב פרנסיס לאי הבריטי כשחתם בספטמבר 1987 בגלאזגו ריינג'רס הסקוטית. הוא שב לשתף פעולה עם המאמן גריים סונס, שהיה חברו לקבוצה בסמפדוריה כשחקן, כחלק מהצטרפות המסיבית של שחקנים אנגלים לקבוצה. פרנסיס שיתף פעולה עם שמונה אנגלים נוספים בסגל, בהם בכירים כגון טרי בוצ'ר וריי וילקינס, וכן עם אבי כהן הישראלי. פרנסיס סיים עונה ראשונה בקריירה ללא שער ליגה, כאשר כשל למצוא את הרשת ב-18 הופעות, וסיים עם קבוצתו במקום השלישי. ריינג'רס זכתה באותה העונה בגביע הליגה הסקוטית, לאחר ניצחון בהארכה על אברדין, במשחק בו שותף פרנסיס כמחליף.
במרץ 1988, לאחר פחות מעונה במועדון, חזר פרנסיס לליגה האנגלית הבכירה וחתם במדי קווינס פארק ריינג'רס, שם המשיך את בצורת הכיבושים עם תשעה משחקים נוספים ללא שער. את העונה סיימה הקבוצה במקום החמישי בטבלה. בחודשים מאי-יוני 1988 עבר פרנסיס לתקופה קצרה לאוסטרליה, שם כבש שני שערים בשלושה משחקים במדי וולונגונג סיטי, שזכתה לבסוף באליפות אוסטרליה. בנובמבר 1988 התמנה פרנסיס למאמן-שחקן בקבוצה, אך הוחלף לאחר שנה בדיוק על ידי דון האו, לאחר שהתקשה להצעיד את הקבוצה להישגים. שלושה חודשים מאוחר יותר, סיים את דרכו במועדון גם כשחקן, ועבר לשפילד ונסדיי. יחד איתה סיים פרנסיס את העונה בירידה לליגת המשנה, אך תחת המאמן רון אטקינסון, חזרה הקבוצה באופן מיידי לליגה הבכירה, כשפרנסיס רושם 38 הופעות ליגה וכובש ארבעה שערים. במקביל, זכתה הקבוצה באותה העונה בגביע הפוטבול ליג, לאחר ניצחון בגמר 0–1 על מנצ'סטר יונייטד.
בתום אותה העונה עזב אטקינסון לאסטון וילה, ופרנסיס התמנה על חשבונו לתפקיד מאמן-שחקן. הוא הוביל את הקבוצה מהקווים לעונה נפלאה ולמקום השלישי בעונת 1991/1992, תוך שהוא כובש שער ליגה אחד בעשרים הופעות. עונה לאחר מכן שיחק חמש פעמים בלבד, אך הוביל את הקבוצה למקום השביעי בעונת הבכורה של הפרמייר ליג, וכן לגמר גביע ה-FA וגמר גביע הליגה – אך בשניהם נוצחה הקבוצה על ידי ארסנל. הוא פרש רשמית ממשחק עונה לאחר מכן, בה השתתף כשחקן במשחק אחד בלבד, בגיל ארבעים, והמשיך את דרכו כמאמן הקבוצה בלבד.
נבחרת אנגליה
פריצתו של פרנסיס במדי ברמינגהאם זיכתה אותו בזימון מוקדם לנבחרת אנגליה, ואת הופעת הבכורה שלו ערך בגיל 23 בלבד, ב-9 בפברואר 1977, תחת המאמן דון ריווי, בהפסד 0–2 ל במשחק ידידות. כחודש לאחר מכן ערך בכורה במשחק רשמי, כשאנגליה הביסה 0–5 את במסגרת טורניר מוקדמות מונדיאל 1978, ממנו כשלה אנגליה להעפיל. פרנסיס אף כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת באותו המשחק.
פרנסיס המשיך לשחק בשורות הנבחרת כארבע שנים נוספות. משחקו האחרון בנבחרת היה תחת המאמן בובי רובסון ב-23 באפריל 1986, בניצחון 1–2 על כחודשיים בלבד לפני מונדיאל 1986, אליו לא זומן פרנסיס. בסך הכול לזכותו 12 שערים ב-52 הופעות במדי אנגליה.
קריירת אימון
קריירת האימון של פרנסיס החלה עוד בהיותו שחקן, ועם פרישתו שמר על תפקידו כמאמן שפילד ונסדיי. לאחר שפרש בתום עונת 1993/1994, המשיך פרנסיס לעונה נוספת כמאמן בלבד. בעונה זו הוביל פרנסיס את קבוצתו למקום ה-13 בלבד, ופוטר מתפקידו.
לקראת עונת, ולאחר עונה שלמה מחוץ למגרשים בה שימש כפרשן טלוויזיה, שב פרנסיס למועדון בו גדל, ברמינגהאם סיטי, על תקן מאמן הקבוצה בליגת המשנה. לאחר שתי עונות בהן לא הצליחה להעפיל לפלייאוף, סיימה ברמינגהאם את עונת במקום הרביעי, והעפילה לחצי גמר הפלייאוף מול ווטפורד. בתום שני משחקים ודו-קרב בעיטות עונשין שארך שמונה בעיטות לכל קבוצה, הודחה ברמינגהאם על ידי יריבתה. עונה לאחר מכן שוב התברגה ברמינגהאם בחצי גמר הפלייאוף, אך שוב סיימה את דרכה בשלב זה עם הפסד לבארנסלי.
בעונת הוביל פרנסיס את ברמינגהאם עד לגמר גביע הפוטבול ליג, תוך שקבוצתו מדיחה בדרך, בין היתר, את טוטנהאם הוטספר, ניוקאסל יונייטד, שפילד ונסדיי ואיפסוויץ' טאון. במשחק הגמר נכנעה ברמינגהאם לליברפול בדו-קרב פנדלים, לאחר שוויון 1–1 בסיום. בהמשך אותה העונה העפילה הקבוצה בפעם השלישית ברציפות בחצי גמר הפלייאוף, אך שוב סיימה עם מפח נפש בעקבות הפסד בפנדלים לפרסטון נורת' אנד. באוקטובר 2001, כחודשיים לאחר פתיחת עונת, פוטר פרנסיס מתפקידו כשקבוצתו הייתה מדורגת במרכז הטבלה. בסיום אותה העונה העפילה ברמינגהאם בחזרה לפרמייר ליג.
כחודש בלבד לאחר פיטוריו, מצא פרנסיס מועדון חדש בליגת המשנה, כשהחליף את סטיב ברוס בתפקיד מאמן קריסטל פאלאס. עד לתום העונה לא הצליחה הקבוצה להיצמד לקבוצות הצמרת, וסיימה את העונה במקום העשירי. פרנסיס פתח עם הקבוצה את עונת, ואף הוביל אותה לניצחונות מרשימים, ביניהם 0–5 על יריבתה ברייטון אנד הוב אלביון באוקטובר 2002, והדחתה של ליברפול במשחק החוזר במסגרת גביע ה-FA באצטדיון אנפילד. עם זאת, פאלאס חוותה עונה קשה בליגה, לא הצליחה להתקרב לצמרת, ופרנסיס התפטר מתפקידו באפריל 2003.
חיים אישיים
פרנסיס נישא להלן בשנת 1974. ב-2017 נפטרה הלן מסרטן.
ב-2012 לקה בליבו.
נפטר מהתקף לב ב-24 ביולי 2023. הותיר אחריו שני ילדים.
המסע אל ממלכת אורידור
המסע אל ממלכת אורידור הוא ספר פנטזיה לבני הנעורים מאת הספרת מיכל אהרוני רגב, שיצא לאור בשנת 2009. זהו ספר הביכורים של אהרוני רגב, אשר נכתב בהשראת חוויותיה כילדה בטורקיה וברמת גן. הספר שעלילתו מתרחשת בישראל, היה מועמד לפרס גפן והוא חלק מסל תרבות ומצעד הספרים.
לדברי יהודה אטלס והסופרת יהודית רותם הספר מייצר מיתולוגיה חדשה. רותם מציינת כי "הצלחתה של רגב להעמיד בעברית עולם משכנע המבוסס על מיתולוגיה בדיונית היא הישג מרשים. היא רוקחת עלילה קולחת המשלבת מפגש עם יצורים פלאיים, כוחות קסם ומאבק בין כוחות האופל לכוחות הטוהר, וממציאה לא שפה דמיונית אחת, אלא שתיים".
עלילת הספר
עלילת הספר נפתחת בתיאור משפחה ישראלית ששלושת ילדיה שירה, עומר ודניאל נזרקים משגרת יומם בבית ובבית הספר ומתוודעים לממלכה בלתי נודעת בשם אורידור, המתקיימת מזה אלפי שנים מתחת לפני האדמה. המפגש עם הממלכה הסודית מתרחש תחילה, כאשר הילדים מטילים יחדיו ב"הר הרוחות", המצוי בקרבת ביתם ורעידת אדמה במקום מובילה אותם לתוך מערה, בה הם פוגשים יצור בשם אשגדון, המוביל אותם לטירה המצויה בממלכה הנסתרת. בהמשך הסיפור, אשגדון מופיע באישון ליל בבית הילדים, ומבקש את עזרתם בחילוץ ממלכת אורידור מהסכנה לה היא נתונה מיד ממלכת דמלוצפר, השוכנת מעבר לנהר הסימבט. הילדים עוברים יחדיו הרפתקאות שונות המעמידות אותם במבחן מול פחדיהם הכמוסים, תוך בחינת מידת יכולתם לשמור על הקשר ביניהם ועל הזיקה שלהם לטוב, מול הפיתוי שמציגים הכוחות האפלים המגולמים באויבי ממלכת אורידור.
הספר מבנה שני עולמות ומייצר שתי שפות, הכוללות עשרות מילים וביטויים: בני ממלכת אורידור מדברים בשפה האורידורית ובני ממלכת דמלוצפר השוכנים מעבר לנהר הסימבט מדברים בשפה הדמלוצפרית.
ברית זוגיות
בישראל, ברית זוגיות היא "הסכם בין בני זוג לחיות יחד ולקיים חיי משפחה ומשק בית משותף". הסכם זה יוצר מעמד אישי, שמטרתו להסדיר חלק מבעיות רישום הזוגות בישראל שמתעוררות עקב דיני המשפחה בישראל, המאפשרים נישואים רק לפי דיני העדות הדתיות המוכרות - ההלכה היהודית, השריעה המוסלמית, המשפט של העדות הנוצריות והמשפט הדרוזי - כאשר שני בני הזוג הם בני אותה דת. חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התש"ע-2010, שנכנס לתוקף ב-22 בספטמבר 2010, מאפשר לשני בני זוג שאינם נמנים עם הדתות הללו (הם קרויים בחוק "חסרי דת") לבוא בברית הזוגיות (בשנת 2009 היו בישראל כ-300,000 עולים שהם חסרי דת (בעיקר חלק מהעולים מברית המועצות לשעבר)). החוק אינו נותן מענה לבני זוג שאחד מהם "חסר דת" והשני נמנה עם אחת הדתות שלעיל, לבעלי דתות שונות, לפסולי חיתון, לבני אותה הדת החפצים להנשא בנישואים אזרחיים ולנישואים חד-מיניים.
הדיון הציבורי והחוקתי
מדינת ישראל אינה מאפשרת לערוך נישואים אזרחיים בשטחה, ולכן זוגות שדתם אינה מאפשרת להם נישואים בישראל, נאלצים לצאת ולהתחתן במדינות אחרות (יותר מ-5,000 בני זוג, המהווים כ-7% מכלל הנישאים, נישאים בנישואים אזרחיים בחו"ל מדי שנה), או מוותרים על זכותם להינשא ונשארים במעמד של ידועים בציבור. ההערכה היא שכ-350,000 מאזרחי מדינת ישראל אינם יכולים להינשא בשטחה בשל כך. אוכלוסייה זו כוללת יהודים פסולי-חיתון (נישואי כהן וגרושה, ממזרים וכו'), נישואי בני דת אחרת עם יהודים, נישואי אנשים חסרי דת או שעדתם הדתית אינה מוכרת בחוק הישראלי (למשל יהודים רפורמיים, קונסרבטיבים וקייסים (אתיופים)), משפחות חד-מיניות וכן אזרחים שלא מעוניינים להינשא באמצעות הרבנות הראשית למרות שאין להם מניעה הלכתית לכך.
אמנם ה"הכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם" של האו"ם שאושררה גם על ידי ממשלת ישראל, הקובעת כי . לעומת זאת, לפי ההלכה היהודית ישנה חובה להינשא אך ורק בדרכים מסוימות ועל - כן ישנו מתח והתפלמסות בין החוגים הדתיים לבין החוגים הליברליים במדינה.
הצעות חוק שונות
הצעות חוק רבות באו לפתור עניין זה ולנסות להסדיר את מעמדם של אלה שאינם יכולים להינשא בישראל. כך, למשל, בעקבות האירוע שגרר את פסק דין האח והאחות בסוף שנות ה-60, העלתה סיעת הליברלים העצמאיים הצעה שנועדה להתיר נישואים אזרחיים לפסולי חיתון, והדבר גרם למשבר ממשלתי.
כחלק מההסכם הקואליציוני בממשלתו השנייה של אריאל שרון, דרשה מפלגת שינוי מציאת פתרון חוקי לבעייתם של אלה שאינם יכולים להינשא בישראל. הוקמה ועדה שבדקה את הנושא והציעה פתרון שאינו זהה לנישואים אזרחיים, והוא ברית הזוגיות. ועדה זו, שבה היו חברים חברי הכנסת רוני בר-און, יורי שטרן, ניסן סלומיאנסקי ורוני בריזון, שייצגו מפלגות מרוב הקשת הפוליטית בענייני דת, משינוי ועד מפד"ל, הגישה הצעת חוק לפיה יתקיים מעמד נפרד של אנשים שבאו ב"ברית זוגיות", שלא ייקרא "נישואים" אך יעניק זכויות וחובות זה כלפי זה וכלפי המדינה, באופן הדומה ככל האפשר לנישואים. הצעת החוק לא הגיעה להליכי חקיקה מתקדמים. המכון הישראלי לדמוקרטיה אימץ, במסגרת פרויקט "חוקה בהסכמה", נייר עמדה מפורט שנכתב על ידי הד"ר שחר ליפשיץ בנושא ברית הזוגיות, ובו הצעת חוק מפורטת בנושא.
גם ועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת הכריזה שברית הזוגיות הוא הפתרון המועדף עליה במסגרת פרויקט החוקה, אולם בפועל לא ברור מצבו של פרויקט החוקה בישראל.
ביולי 2007 הגיעו שר המשפטים, דניאל פרידמן, והרב הראשי לישראל שלמה עמאר להסכם על הצעת חוק מוגבלת לנישואים אזרחיים בישראל, שתחול על נישואים בין אזרחי ישראל שאינם שייכים לעדה דתית מוכרת. בעקבות זאת הניחה הממשלה על שולחן הכנסת את הצעת חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התשס"ט-2009, שנועדה לאפשר לבני זוג ששניהם חסרי דת (כלומר אינם נמנים עם ארבע הדתות המוזכרות בהצעה) לבוא בברית זוגיות. ב-15 במרץ 2010, לאחר הבחירות לכנסת ה-18 וכינון קואליציה חדשה, אושר בכנסת חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התש"ע-2010, הזהה בתוכנו להצעת החוק.
התנגדות ותמיכה בחוק
בשדולת הנשים טוענים כי הצעת חוק ברית הזוגיות לחסרי דת היא אחת "מהצעות החוק המפלות, הגזעניות והחשוכות ביותר". עו"ד עידית מילמן, יועצת משפטית בשדולה, אמרה כי "הצעת החוק משאירה את הנישואים והגירושים בשליטה הבלעדית של הרבנות ואינה מאפשרת את הפתרון למצוקתן של מסורבות הגט והעגונות".
עורכת הדין אירית רוזנבלום, מארגון "משפחה חדשה", הביעה תמיכה מסויגת בטיוטה הראשונה של הצעת החוק, ואמרה: "יש בהצעת ברית הזוגיות הרבה ליקויים אך זה בכלל לא חשוב. אני בעד כל דבר שיכול להזיז את המונופול האורתודוקסי, וכל צעד יפתח פתח לבחירה חופשית." אך כלפי החוק במתכונתו הנוכחית אמרה כי לא רק שההצעה שבאה לתת מענה לעולים החדשים חסרי הדת איננה מעניקה מענה הולם, אלא שמעתה יצטרכו לעבור בשערי הרבנות או בשערי מוסד דתי אחר על מנת לקבל אישור כי הם אינם שייכים לאחת מהדתות ולהנפיק "תעודת נוכרי".
רבנים מסוימים בציונות הדתית הביעו תמיכה, לעיתים מסויגת, בחוק ברית הזוגיות. כך לדוגמה הרב ישראל רוזן, והרב יובל שרלו שהעלה סיבות לכאן ולכאן, ביניהן ההכרה במצוקת הזוגות שאינם יכולים להינשא למול הפגיעה בהלכה המסורתית, עמדה עקרונית כי ההלכה צריכה להתפשר במצב הנתון למול המשמעות ההצהרתית שבדבר, ובנוסף הוא כתב:.
חוק ברית הזוגיות לחסרי דת
החוק מאפשר לבוא בברית הזוגיות ולהירשם במרשם הזוגיות לבני זוג ("בני זוג שהם איש ואישה", מדגיש סעיף 1 לחוק) שמתקיימים בהם כל התנאים הבאים:
החוק מסמיך את שר המשפטים למנות את רשם הזוגיות שינהל את המרשם, ולצורך כך יש לו סמכויות חקירה. לסמכות שיפוטית החוק מסמיך את בית המשפט לענייני משפחה לעסוק בכל הנוגע למעמד זה.
בית דין דתי רשאי לקבוע כי אדם שהגיש בקשה לרישום זוגיות (ובה הצהרה שהוא חסר דת) נמנה למעשה עם העדה הדתית שסמכות הנישואים לבניה נתונה בידי בית דין זה, ובכך למנוע את אישור הבקשה להירשם במרשם הזוגיות.
החוק קובע גם כללים להתרת ברית הזוגיות, כלומר לפרידתם של בני הזוג זה מזה.
החוק קובע כי דין בני זוג הרשומים במרשם הזוגיות כדין בני זוג נשואים, למעט החריגים הבאים:
יישום החוק
חוק ברית הזוגיות נכנס לתוקף ב-22 בספטמבר 2010. יומיים קודם לכן מינה שר המשפטים, יעקב נאמן, את עו"ד יוסף אלחנן הרשלר לרשם זוגיות, הנדרש על פי החוק. ב-3 בנובמבר 2010 אישרה ועדת החוקה של הכנסת את גובה אגרת הרישום של רישום הזוגיות, על מנת שניתן יהיה להתחיל לרשום את הזוגות הפונים לרישום זה. באפריל 2011 נרשם הזוג הראשון, ובשנה וחצי הראשונות לקיום החוק נרשמו לפיו 37 זוגות. על פי הכתב יקי אדמקר, הסיבה העיקרית למיעוט השימוש בחוק היא הדרישה להירשם במשרד האוכלוסין כחסרי דת. על מנת להירשם כחסר דת, על אדם לקבל פסק דין הצהרתי ולהציגו לרשות האוכלוסין.
תחנת זניט
התחנה ממוקמת בחוף המערבי של האי קרסטובסקי, בסמוך לאצטדיון הכדורגל, אחת משתי התחנות באי. התחנה נקראה נובוקרשטובסקאיה בשנים 2018–2030 והפכה לתחנת המטרו הראשונה בפטרבורג, שנמצאת ישירות על גדות מפרץ נבה. הפתיחה הרשמית התקיימה ב-26 במאי 2018. במקור שם התחנה נקשר לכפר נובוקרשטובסקאיה, ששכן בעבר בחלקו המערבי של האי. מאז יולי 2020 נקראת על שם מועדון הכדורגל זניט, שהאצטדיון הבייתי שלו ממוקם בסמיכות.
ב-2 באפריל 2020, התחנה נסגרה באופן זמני עקב התפרצות נגיף COVID-19 ונחנכה מחדש ב-2 במאי 2021.
קופסה כחולה
קופסה כחולה הוא סרט דוקומנטרי ישראלי בן 82 דקות, שהופק בשנת 2021 בישראל, בקנדה ובבלגיה. הסרט דובר עברית ומספר את תולדות הקרן הקיימת בישראל שזור בחייו של יוסף ויץ מראשי קק"ל ורוכש הקרקעות שלה. הסרט זכה בפרס התחקיר בפסטיבל הבינלאומי דוקאביב 2021. הסרט הופק עבור ערוץ Yes דוקו ושודר בו לראשונה ב-2021.
עלילה
יוסף ויץ היה מראשי הקרן הקיימת לישראל, ובמסגרת תפקידו היה אחראי על רכישת קרקעות בארץ ישראל לטובת יישוב העם היהודי. למען מטרה זו התגייסו יהודי התפוצות והזרימו כספים אל הקופסה הכחולה המיתולוגית. מיכל ויץ, נינתו ובמאית הסרט, יצאה למסע בעקבות יומניו האישיים של יוסף ויץ המתארים לפרטי פרטים ולאורך שנים את שגרת יומו של מי שעסק בפינוי ערביי הארץ מהאדמות והכשרתן להקמת יישובים. היא מעמתת את בני משפחתה עם גילויים חדשים שחושפים היסטוריה אחרת מזו שנהוג לספר. יומניו של ויץ מספרים את סיפורה של המלחמה הארוכה והמתמשכת על אדמות ארץ ישראל ואת סיפור מאבקם של שני העמים החיים עליה.
השתתפות בפסטיבלים
הסרט נבחר להשתתף בכמה וכמה פסטיבלים בינלאומיים:
ניק בלתזר
ניק בלתזר (בצרפתית: Nic Balthazar; נולד ב-24 ביולי 1964, גנט) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע בלגי.
ביוגרפיה
ניק בלתזר נולד בגנט. אביו היה פרופסור באוניברסיטת גנט ופעיל במפלגה הסוציאליסטית. בלתזר סיים לימודים באוניברסיטת גנט ופנה לתחום הקולנוע.
בשנת 2007 הוא סיים עבודה על סרט "Ben X" בו היה במאי ותסריטאי. הסרט הוקרן במספר פסטיבלים לקולנוע וזכה בפרסים לרבות פרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במונטריאול. הוא היה מועמד לקבלת פרס האקדמיה האירופית לקולנוע.
בשנת 2016 הוקרן סרט Everybody Happy. הוא זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במונטריאול.
בנוסף לבימוי בלתזר עוסק בהגשת תוכניות טלוויזיה וביקורת על סרטים.
איגור טיאגו
איגור טיאגו נסימנטו רודריגס (בפורטוגזית: Igor Thiago Nascimento Rodrigues; נולד ב-26 ביוני 2001 בטוקורוי שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים
טיאגו גדל במחלקת הנוער של קרוזיירו. הוא ערך 43 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת המשנה הברזילאית, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-2 במרץ 2022 חתם טיאגו בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית. הוא ערך 34 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 16 שערים.
ב-12 ביוני 2023 חתם טיאגו על חוזה לארבע שנים בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
אוטו זון-רתל
אוטו וילהלם זון-רתל (בגרמנית: Otto Wilhelm Sohn-Rethel; 1877 – 1949) היה חוקר פרפרים וחרקים גרמני וצייר בית הספר לאמנות ציור בדיסלדורף. זון-רתל היה חבר בקבוצות האמנות זונדרבונד וריינלנד הצעירה. הנושא הבולט באמנותו היה תמיד גברים צעירים, ולעיתים קרובות הם היו בעירום.
ביוגרפיה
אוטו וילהלם זון-רתל נולד ב-18 בינואר 1877 בדיסלדורף שבגרמניה. הוא היה הבן השני לזוג האמנים קרל רודולף זון ואלזה זון-רתל. הוא קיבל את השם "אוטו וילהלם" על שם דודיו הגדולים, הציירים אוטו רתל ווילהלם זון. בקיץ 1883 התחילה התעניינות של זון-רתל בפרפרים בחלקו בגלל דודו אריך הטנר (1868–1933).
החל משנת 1890 למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף אצל האמנים היינריך לאואנשטיין, הוגו קרולה ואדולף שיל. ואחרי זה נסע לאקדמיה ז'וליאן בפריז. הוא היה חבר בהתאחדות האמנים הגרמנים.
מלבד ציור, הוא היה חוקר חרקים שלמד ואסף מיני פרפרים ועש בין השנים 1902–1912. אחד מהם היה תת-מין של עש שנקרא על שמו.
בשנת 1902 החל זון-רתל את מסעותיו לרומא, ואחריה למקומות נוספים באטליה כולל האי קאפרי. עושרו איפשר לו לחיות בקאפרי, מקום שהיה ידוע אז כקהילה הומוסקסואלית. הוא צייר דיוקנאות ורישומים של דמויות, בעיקר גברים בעירום שהיו שם באותה העת. הוא ניהל סטודיו ברומא. בחורף 1903–1904 הוא השכיר לריינר מריה רילקה את הסטודיו ברומא. בשנת 1906 הוא נפגש ברומא עם אחיו קרלי, גיסו ורנר הייזר והאמנים קרל הופר, הרמן הלר ומוריס סטרנה.
בשנת 1909 הצטרף אוטו זון-רתל לקבוצת זונדרבונד יחד עם ציירים אחרים של דיסלדורף, שכללו את אחיו קרלי זון-רתל ואלפרד זון-רתל. בשנת 1919 הצטרף זון-רתל לקבוצת האמנות, ריינלנד הצעירה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת זון-רתל במלחמה והוצב בדיסלדורף. במהלך תקופה זו הוא צייר את החיילים הפצועים והיה מספק תיאורים ותמונות מדויקים. לאחר המלחמה התיישב בקאפרי שבאיטליה והתגורר בווילה לינה. וילה לינה הפכה למקום מפגש של קהילת הגולים, כולל אחיינו אלפרד זון-רתל, הסופר נורמן דאגלס ואחרים.
הוא נפטר ב-7 ביוני 1949 בקאפרי, איטליה, שם הוא קבור.
רינה גינוסר
רינה גינוסר (נולדה ב-1949) היא משוררת וציירת ישראלית. הציגה מעבודותיה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ובמדינות אחרות בעולם. עוסקת גם באיור ספרים וכתבי-עת. שיריה פורסמו בכתבי-עת ובמוספים הספרותיים של העיתונות העברית. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים וחברה באגודת הציירים והפסלים בישראל.
ביוגרפיה
נולדה בפולין ועלתה לישראל ב-1957. בעלת תואר ראשון בספרות כללית-השוואתית מאוניברסיטת תל אביב. למדה בבית-הספר הגבוה לציור ע"ש מרגושליסקי בתל אביב ובאקדמיה לאמנות בבאר-שבע.
אמא לבן ובת.
אפודה
בספורט
אפודת ספורט היא בגד ספורט, חולצה או גופייה, שלובש חבר בקבוצת ספורט, שבעזרתה ניתן לזהות לאיזו קבוצה הוא משתייך, אפודה שכזו מכילה את שמו של הספורטאי שלובש אותה ואת מספרו. קיימים מקרים בהם האפודה גם כוללת את הלוגו של הספונסר של הקבוצה.
קבוע הפרבולה האוניברסלי
במתמטיקה, קבוע הפרבולה האוניברסלי (המסומן באות P) הוא קבוע מתמטי טרנסצנדנטי אשר מוגדר עבור כל פרבולה כיחס בין אורך הקשת והקטע המחבר בין המוקד והמדריך (ראו שרטוט). ערכו של הקבוע הוא: הפרבולה והמעגל הם חתכי החרוט היחידים שיש להם קבוע אוניברסלי (למעגל יש את המספר פאי).
חישוב
אם נסתכל על פרבולה, ונחשב ממנה את הקבוע: המדריך של הפרבולה היא \ell=2f והמוקד הוא p=2f.
שימושים ומאפיינים
קבוע הפרבולה האוניברסלי הוא מספר טרנסצנדנטי מכיוון שאם נניח שהוא אלגברי ונחסר שורש שתיים ונעלה בחזקת e אז נקבל, ועל פי משפט לינדמן-ויירשטראס, אז זה אומר שהמספר שורש שתיים פחות אחד הוא מספר טרנסצנדנטי, וזה סתירה. אז על פי זה, קבוע המספר האוניברסלי הוא מספר טרנסצנדנטי, מכאן הוא גם מספר אי רציונלי.
המספר גם משומש במשפט הבא: המרחק הממוצע של נקודה אקראית למרכז ריבוע היחידה הוא: הוכחה:
נ"מ
נ"מ (קרי: נוּ"ן-מֵ"ם) הם ראשי התיבות של המונח "נגד מטוסים" הבא לציין את היחידות ואת אמצעי הלחימה שמטרתם היא הגנה אווירית ("מטרייה אווירית") ויירוט כלי טיס של האויב, לרבות מסוקים, מטוסי קרב וכלי טיס בלתי מאוישים. המונח מתייחס כמעט תמיד ליחידות ומערכות קרקעיות שתפקידם להפיל כלי טיס, ולא לכלי טיס שבעצמם מפילים כלי טיס של האויב בקרבות אוויר, כגון מטוסי קרב ועליונות אווירית שמשגרים טילי אוויר-אוויר.
במובן הרחב, נ"מ כולל הן סוללות תותחים אוטומטיים נגד מטוסים והן סוללות טילי קרקע-אוויר שמשתמשות בטילים מונחים על מנת להפיל כלי טיס. במובן הצר יותר, המונח "סוללת נ"מ" מתייחס למערכות קניות (תותחים אוטומטיים ומקלעים), ואילו למערכות רקטיות/טיליות קוראים "סוללת טק"א" (טק"א = טיל קרקע-אוויר, באנגלית: SAM, ראשי תיבות של Surface-Air Missile).
היסטוריה
השימוש הידוע הראשון בכלי נ"מ היה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870. אחרי האסון הצבאי של צרפת בסדאן, פריז הועמדה במצור ונעשה שימוש בכדורים פורחים כדי להעביר אספקה לעיר הנצורה. יצרן הנשק הגרמני קרופ החליט להשתמש בתותח 32 מ"מ ולניידו על סוסים כדי ליירט את הכדורים הפורחים.
פיתוח תותחי הנ"מ המשיך בגרמניה. ב-1909 הציג קרופ תותחי נ"מ בקוטרים שונים, ובתחילת מלחמת העולם הראשונה תותח 75 מ"מ היה לנשק סטנדרטי בצבא הגרמני. שאר המדינות התעלמו מהפוטנציאל הגלום בנשק זה עד שמטוסים גרמניים החלו לטווח אש ארטילריה מדויקת לעבר מדינות ההסכמה. כתוצאה מכך החלו בריטניה, האימפריה הרוסית וצרפת לפתח נשק נ"מ משלהן. רוב כלי נשק הנ"מ במלחמה היו חסרי תועלת בשל חוסר הניסיון של צוותיהם, שלא ידעו לירות אש מדויקת לעבר המטוסים ולהעריך נכונה את גובהם.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה התגבשה הסכמה כי יכולות כלי הטיס יחייבו ניסיונות רציניים יותר להפילם.
בין מלחמות העולם הייתה זו שוב גרמניה שהייתה חלוצה בתחום הנ"מ. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, בעזרת שיתוף פעולה עם חברות שוודיות ושווייצריות פותחו בגרמניה תותחי 20 מ"מ ו-37 מ"מ נ"מ ששירתו בורמאכט עד סוף המלחמה. בבריטניה שלטה הגרסה הרשמית לפיה "המפציץ תמיד יוכל לעבור" ולא נעשו ניסיונות לפיתוח הנ"מ אלא נעשה שימוש בתותחים ישנים מימי מלחמת העולם הראשונה. בשל הגישה הרשמית רק מאוחר יחסית (במחצית השנייה של שנות ה-30) נעשו ניסויים בנ"מ במסגרת המאמצים הבריטים לפיתוח נשק הגנתי כמכ"ם.
מערכות הנ"מ הראשונות היו מבוססות על תותחי נ"מ: מדובר בתותחים אוטומטיים מהירי ירי בקליבר 20 מ"מ עד 30 מ"מ. התותחים היו יורים צרורות פגזים ורסס המתכת שפגע במטוס הפיל אותו. תותחי הנ"מ הראשונים היו נגררים אך מאוחר יותר הותקנו על רכב קרבי משוריין והפכו למערכות מתנייעות. בכך התאפשר לכוחות הנ"מ לספק הגנה רציפה לכוחות השריון המסתערים קדימה. שניים מתותחי הנ"מ המתנייעים הידועים ביותר (לפחות עבור ישראלים) הם ה"מחבט" M-163 שמבוסס על ה-M61 וולקן ושירת בצה"ל והשילקה ZSU-23-4 הסובייטית המבוססת על 4 תותחי 23 מ"מ מונחי מכ"ם, ואף נטלה חלק במלחמות נגד ישראל.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החלו המעצמות בפיתוח טילי קרקע-אוויר: מדובר בטילים מונחים שכללו מנגנוני התבייתות ועקיבה שונים אחרי כלי הטיס. הכנסת סוללות הטק"א התחייבה עקב הופעת מטוסי הסילון שטסו גבוה ומהר מידי עבור התותחים. המערכות כללו מערכות מתנייעות החמושות בטילים בינוניים וארוכי-טווח (כגון ה-MIM-72 צ'פרל) לצד מערכות הנפרשות בשטח ולא יכולות לפעול כאשר הן מתניידות ממקום למקום (כגון ה-MIM-104 פטריוט). לצידן הופיעו טילי כתף שהיו נחותים בטווח הירי, אך נישאו ותופעלו על ידי לוחם בודד, ויועדו בעיקר לפגיעה בכלי טיס מנמיכי טוס דמות מסוקים.
מערכות הנשק כיום מבוססות בעיקר על שימוש ברקטות וטילים מונחי מכ"ם או תת-אדום. בחלק מהמערכות מותקנות גם מערכות נגד לוחמה אלקטרונית (נל"א). מערכות הנ"מ העתידיות ככל הנראה יעשו שימוש בנשק לייזר להגנה אווירית (דוגמת "מגן אור" הישראלית).
ישנן מערכות נגד מערכות הגנה אווירית כמו טילים נגד קרינה (ARM), מערכות לוחמה אלקטרונית (ל"א) ומטוסים חמקנים שתכנונם מקשה על גילויים באמצעות מכ"מים.
בקרת אש מבוססת נגד מטוסים
עם תחילת מלחמת העולם השנייה, ביצועי המטוסים בגובה גדלו עד כדי כך שלתותחי נ"מ היו בעיות חיזוי דומות, ולכן היו מצוידים יותר ויותר במחשבי בקרת אש. ההבדל העיקרי בין המערכות הללו לאלו שבספינות היה גודל ומהירות. הגרסאות המוקדמות של מערכת בקרת, או HACS, של הצי המלכותי של בריטניה היו דוגמאות למערכת שחזתה על סמך ההנחה שמהירות המטרה, הכיוון והגובה יישארו קבועים במהלך מחזור החיזוי, שהורכב מהזמן לדרוך את מרעום הפגז וזמן המעוף של הפגז למטרה. מערכת USN Mk 37 הניחה הנחות דומות פרט לכך שהיא יכלה לחזות בהנחה של קצב קבוע של שינוי גובה.  (Kerrison Predictor) הוא דוגמה למערכת שנבנתה כדי לפתור הנחיה "בזמן אמת", פשוטה על ידי הפניית המכוון למטרה ואת התותח לנקודת העתיד של המטרה. הוא גם תוכנן בכוונה להיות קטן וקל, על מנת לאפשר להעביר אותו בקלות יחד עם התותחים שהוא שירת.