cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעל צ'רני
ביוגרפיה
ב-2013 העבירה סדרת הרצאות בנושא "העיקר זה הקלאסיקה" במסגרת האוניברסיטה המשודרת. סדרה זו עובדה מאוחר יותר לספר.
צרחת וילהלם
צרחת וילהלם (באנגלית: The Wilhelm Scream) היא אפקט קולי ששימש עד כה ביותר מ-400 סרטים, סדרות טלוויזיה ומשחקי וידאו, החל משנת 1951 בעקבות הסרט "Distant Drums". הצרחה המגוחכת מושמעת לעיתים קרובות כאשר דמות כלשהי נפגעת מירייה, נופלת מגובה רב או מושלכת עקב פיצוץ.
נהוג לייחס את הצרחה לשחקן והזמר שֶׁב וולי (Sheb Wooley) שגילם דמות בשם וילהלם במערבון "The Charge at Feather River" משנת 1953, בו הוא נפגע ברגלו מחץ וצורח את אותה צרחה. זה היה השימוש הראשון ממאגר הצלילים של האחים וורנר, אם כי השימוש בצרחה באותו מערבון היה כבר השימוש השלישי המתועד באפקט זה, נכון לאותו הזמן.
האפקט נהיה מוכר והפך לבדיחה פופולרית בקרב עורכי סאונד רבים, בפרט לאחר ששימש בין היתר בסדרות הסרטים "מלחמת הכוכבים" ו"אינדיאנה ג'ונס", כמו גם בסרטי הנפשה רבים של חברת וולט דיסני.
מאסטרו (סרט, 2023)
מאסטרו (באנגלית: Maestro) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי המבוסס על חייו של ליאונרד ברנשטיין, המבוים על ידי בראדלי קופר על פי תסריט שכתב יחד עם ג'וש סינגר. הסרט מופק על ידי מרטין סקורסזה, סטיבן ספילברג וטוד פיליפס, וכן על ידי קופר עצמו, שמככב בסרט לצדם של קארי מאליגן וג'רמי סטרונג.
הסרט עתיד לעלות לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" בשנת 2023.
תקציר העלילה
עלילת הסרט עתידה לעסוק בחייו של המלחין ליאונרד ברנשטיין, תוך התמקדות בנישואיו לשחקנית הצ'יליאנית פליסיה מונטאלגרה.
פיתוח
במקור, הסרט היה בתהליכי פיתוח ב"סרטי פרמאונט", כאשר נמסר על כוונתו של הבמאי מרטין סקורסזה לביים את הסרט. במאי 2018, נמסר כי השחקן בראדלי קופר יחליף את סקורסזה במלאכת בימוי הסרט, לאחר שזה האחרון עזב על מנת לביים את הסרט "האירי"; אף על כן, אושר כי סקורסזה יהיה אמון על הפקת הסרט לצדם של טוד פיליפס וסטיבן ספילברג. עוד נמסר כי בתחילה ספילברג שקל לביים את הסרט, ופנה לקופר עבור משא ומתן על גילום דמותו של ברנשטיין, אך הציע לו בנוסף גם את מלאכת הבימוי לאחר עליית הסרט "כוכב נולד". בינואר 2020, נמסר כי זכויות ההפקה עברו ל"נטפליקס".
ליהוק
בספטמבר 2020, נמסר על ליהוקה של קארי מאליגן לצוות השחקנים. כמו כן, הוכרז כי הצילומים יחלו באביב 2021. באוקטובר, נמסר על ליהוקו של ג'רמי סטרונג לצוות השחקנים. במרץ 2022, נמסר כי מאט בומר נכנס למשא ומתן על הצטרפות לצוות השחקנים. באפריל 2022, אושר ליהוקו של בומר, לצד הכרזה על ליהוקה של מאיה הוק.
צילומים
צילומי הסרט התעתדו להתחיל ב-5 באפריל 2021 בלוס אנג'לס, אולם החלו במאי 2022. הצילומים מתקיימים בטנגלווד ובניו יורק.
ביקורת נגד אנטישמיות
עם חשיפת תמונות ראשונות המציגות את המהפך שעבר קופר על מנת להיכנס לנעליו של ברנשטיין, השימוש של קופר באף תותב לצורך התפקיד ספג ביקורת נוקבת ממעריציו היהודים, שתפסו את הדבר כקריקטורה אנטישמית, שכן קופר אינו יהודי ולא השתמש בתותבות לצורך גילום דמויות אחרות, כגון ג'וזף מריק (הידוע גם בשם איש הפיל) או כריס קייל. אחרים טענו כי לגילום דמותו של ברנשטיין היה על הפקת הסרט ללהק שחקן בולט ממוצא יהודי, דוגמת ג'ייק ג'ילנהול; על אף שהבמאי היהודי סטיבן ספילברג נמנה עם מפיקי הסרט.
מילס
מילס (ביוונית: Μύλης) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, נחשב לרוב למלך ספרטה השני.
מילס היה בנו של ללגס והנימפה קלאוקאריה. אביו היה המלך של לאקוניה הקדומה לפני ייסוד ספרטה, ומילס ירש אותו בתפקיד זה. היה לו בן בשם אאורטס, שיירש בעצמו את התפקיד לאחר מות מילס. לאאורטס הייתה בת בשם ספרטה, שנישאה ללאקדיימון, שייסד את העיר ספרטה וקרא לה על שם אשתו. לספרטה נולדה בת בשם אורידיקי שנישאה לאקריסיוס, וילדה לו את דנאה שילדה את פרסאוס.
פול טראנק
פול טראנק (באנגלית: Full Trunk) היא להקת בלוז רוק ישראלית, שחברים בה גל ניסמן, עופר ויינר, יותם אלעזרי ואריאל קשת. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים ומיני-אלבום. בתחילה שרה הלהקה בעיקר בעברית, אך החל מאלבומה השני מרבית השירים בוצעו בשפה האנגלית.
היסטוריה
ב-2010 הקים ניסמן יחד עם ויינר ואלעזרי את ההרכב "גל ניסמן טריו". במקביל לחברות בלהקה, עסקו כל אחד מהשלושה בפרויקטים צדדיים: ניסמן הקליט אלבום סולו והופיע ברחבי הארץ עם פרויקט מחווה לאריק קלפטון, אלעזרי היה חבר בלהקת "טררם" וויינר ניגן בלהקת הקאברים "ריטלין".
במאי 2015 יצא אלבומה השני "Time For Us To Move", אשר לווה בהופעת השקה מיוחדת במועדון הבארבי בתל אביב. האלבום הופק על ידי אריאל קשת וכולל שירים באנגלית בלבד. באלבום שילבה הלהקה בין מקצבים מעולם המזרח וצלילים מעולם הבלוז-רוק המערבי. בדומה לאלבום הראשון, גם הפקתו של אלבום זה מומנה באמצעות פרויקט מימון ההמונים הדסטארט.
בנובמבר 2017 הוציאה הלהקה מיני-אלבום בשם "Show Us What You Got".
ביוני 2020 הוציאה הלהקה את "עוד יום", שיר הנושא של העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "תאג"ד". סולן הלהקה גל ניסמן מופיע בסוף העונה בתפקיד משנה כנמרוד חכים, אחיו הנעדר של עומר.
בפברואר 2022 הוציאה הלהקה אלבום בשם "ממותה" בהם שירים בשיתוף פעולה עם ג'ימבו ג'יי וגאיה אלבז, שיר הנושא "ממותה" הגיע במהרה למיליון השמעות.
השיר "סתלבט בקיבוץ" שהוציאו עם ג'ימבו ג'יי זכה להצלחה רבה ולהשמעות בכל תחנות הרדיו, ואף זכה בתואר שיר השנה של גלגלצ, 102FM וכאן 88.
בריאן ברובי
בריאן ברובי (בהולנדית: Brian Brobbey; 1 בפברואר 2002 באמסטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי, המשחק בעמדת החלוץ באייאקס.
קריירה
ברובי נולד באמסטרדם שבהולנד בשנת 2002, והוא האח הצעיר של שלושת אחיו הכדורגלנים דריק לוקאסן,קווין לוקאסן וסמואל ברובי.
בצעירותו שיחק בצעירי אייאקס עד שערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-31 באוקטובר 2020, כשעלה מהספסל וכבש בניצחון 2–5 על פורטונה סיטארד. הופעת הבכורה האירופית שלו הגיעה ב-9 בדצמבר 2020 נגד אטאלנטה בליגת האלופות. על היכולת הטובה שהציג זכה לשבחים מצד מאמנו אריק טן האך. דירקטוריון הכדורגל של אייאקס מארק אוברמארס הודיע ב-3 בפברואר 2021 כי ברובי יעזוב אותה בסוף העונה. שערו הראשון במסגרת אירופית היה ב-18 בפברואר נגד ליל בניצחון החוץ 1–2, ואייאקס חלפה על פניה אל עבר שלב שמינית הגמר.
ר.ב. לייפציג הודיע על החתמתו ב-12 במרץ 2021 אליה הצטרף ב-1 ביולי אותה שנה.
בינואר 2022 הושאל לאייאקס עד לתום העונה. ב-22 ביולי חתם בקבוצה תמורת 16 מיליון אירו.
סיכון רטוב
סיכון רטוב (במקור: Dead Calm) הוא סרט מתח אוסטרלי משנת 1989 בכיכובם של סם ניל, ניקול קידמן ובילי זיין. הסרט, שבוים על ידי הבמאי האוסטרלי פיליפ נויס, הוא עיבוד קולנועי לספר בעל אותו שם שיצא בשנת 1963 ונכתב על ידי צ'ארלס ויליאמס.
הסרט צולם ברובו בשונית המחסום הגדולה השוכנת בים האלמוגים, במרחק מה מחוף קווינסלנד שבצפון-מזרח אוסטרליה.
עלילה
כשהוא מוטרד ממצבה הנפשי של אשתו שעברה תאונת דרכים בה נהרג בנם היחיד, מחליט קצין חיל הים האוסטרלי ג'ון אינגרם (בגילומו של סם ניל) לצאת עם ריי (ניקול קידמן) לטיול ימי ביאכטה שלהם באוקיינוס השקט כדי שתוכל לנסות ולהתמודד עם האובדן. בדרך הם פוגשים אדם שמגיע אליהם עם סירת משוטים וזועק לעזרה. האיש, יואי וורינר (בגילומו של בילי זיין) מספר להם שהוא מגיע מהספינה הטובעת שלו ושל חבריו ושהצליח לברוח משם לאחר שחבריו מתו כתוצאה מהרעלת מזון.
כשהוא מנסה לתקן את הספינה השוקעת ולהדביק את היאכטה שלו, יואי המטורף עושה הכל כדי לזכות בליבה של ריי, שמבינה שהיא חייבת לפעול כדי להגיע בחזרה לבעלה. היא שוכבת עם יואי כדי לזכות באמונו ובד בבד מנסה להרעיל אותו.
בסצנת הסיום, כשהכל נראה שלו וחוזר לקדמותו, נראית ריי נחה על הסיפון ומתחילה להרגיש איך ידיים מעסות את הקרקפת שלה. היא בטוחה כי מדובר בבעלה אך מהר מאוד מזהה דם על הידיים ומגלה שמדובר ביואי שמנסה לחנוק אותה. ג'ון, שומע את הצעקות עולה לסיפון ומספיק לירות פצצת תאורה לתוך פיו של יואי ולהרוג אותו.
הפקה
הסרט צולם במשך 14 שבועות בשונית המחסום הגדולה שבאוסטרליה ומבוסס על ספרו של צ'ארלס ויליאמס "סיכון רטוב" אולם הוא שונה במעט מהסרט. למעט השמות והעובדה שמדובר באישה שנלכדת על ספינה עם פסיכופת אלים, הסרט עבר שינויים והושמטו ממנו פרטים ודמויות נוספות כמו אשתו של יואי שקיימת בספר.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות מצוינות וזכה לציון הגבוה של 95% מתוך 21 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.
מבקר הקולנוע הנודע של השיקגו סאן טיימס, רוג'ר איברט, כתב כי הסרט יוצר מתח של ממש לכל אורכו".
גם בוושינגטון פוסט שיבחו את הסרט ומבקר הקולנוע שלהם, האו דסון כתב כי הכיוון של נויס (הבמאי) מניע את הסרט בצורה מרשימה מרגישות חושית בין בעל לאישה ועד לקצה המותח.
באתר הניו יורק טיימס נכנס הסרט לרשימת 1,000 הסרטים הטובים שנעשו אי פעם והעורך, פטר ניקולס, אף כתב כי מדובר באחד הסרטים הטובים ביותר שראה.
נאוטומיים
נאוטומיים (שם מדעי: Neotominae), היא תת-משפחת מכרסמים ממשפחת האוגריים החיים בעיקר באמריקה הצפונית. הם קרובים למיני תת-משפחת אוגרי העולם החדש ובעבר נכללו כולם בתת-משפחה זו, יחד עם בני תת-משפחת Tylomyinae.
מינים אלה קטנים ובעלי רגליים גדולות, פרווה זהובה ובמקרים רבים מזכירים חולדה או עכבר ולאו דווקא אוגר. חלקם חיים במדבריות או באזורים קרירים ופעילים בשעות החשיכה.
חלק מהמינים צמחוניים ואחרים אוכלי כל או אף טורפים, כמו עכבר החגבים.
אל-עולא
אל-עולא (בערבית: ٱلْعُلَا, תעתיק מדויק: אלעֻלַא) היא עיר במחוז אל-מדינה שבצפון-מערב ערב הסעודית. היא יושבת על דרך הבשמים ההיסטורית, ומשתרעת על פני. לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 התגוררו בעיר 40,760 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה במחוז אל-מדינה, אחרי אל-מדינה וינבוע.
היסטוריה
אל-עולא העיר העתיקה ומוקפת החומה נוסדה במאה השישית לפני הספירה, נווה מדבר בעמק המדבר, עם אדמה פורייה ומקורות מים רבים. היות שהייתה ממוקמת על על דרך הבשמים ההיסטורית, רשת המסלולים שאפשרה סחר בתבלינים, משי ופריטי יוקרה אחרים דרך ערב, מצרים והודו. ההיסטוריה של נווה מדבר זה חולקה למספר תקופות. הממלכה הדדנית משתרעת על פני המאות השביעית והשישית לפני הספירה. דדן מוזכר ב"כתובות הרן". באלה מסופר כיצד נבונאיד מלך בבל ערך מסע צבאי בצפון ערב בשנת 552 לפני הספירה לערך, וכבש את תימא דדן ואת ית'ריב. ארבע מאות השנים הבאות, עד לסביבות 100 לפני הספירה, היו תקופת ממלכת ליהיאן (שם נוסף לעם הדדני). הנבטים היו אדוני האזור לפחות עד שנת 106 לספירה, כאשר הרומאים כבשו את בירתם פטרה. הנבטים הפכו את חגרה (מדאאן סאלח של ימנו), לבירתם השנייה. מרכז הכוח של האזור עבר לפיכך לחגרה הממוקמת כ-22 ק"מ צפונית לאל-עולא.
התייר האירופי הראשון של ימינו שתיאר את העיר היה צ'ארלס מונטאגו דייטי בשנת 1876. צ'ארלס הובר היה באל-עולא בשנים 1881–1882. הוא חזר בשנת 1883 בליווי יוליוס יואטינג. בשנת 1968 צוות ארכאולוגים מאוניברסיטת לונדון חקר כחמש עשרה כתובות.
חזון אל-עולא
ב-11 בפברואר 2019 השיק נסיך הכתר של סעודיה מוחמד בן סלמאן את חזון AlUla הכולל אתר נופש ושמורת טבע בשם שארעאן. החזון כולל גם הקמת הקרן הגלובלית להגנה והחזרה לטבע של הנמר הערבי. נסיך הכתר אף ערך פסגת שלום אזורית של מנהיגי מדינות המפרץ בינואר 2021 שבה סוכם על הסרת חרם בן שלוש שנים על קטר.
הנס שמידט (1895–1971)
גנרל הנס שמידט (בגרמנית: Hans Schmidt; 14 במרץ 1895 – 28 בנובמבר 1971) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
שמידט נולד ב-14 במרץ 1895 בביירוית, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1914 התגייס שמידט לצבא הקיסרות הגרמנית והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-7 (הנסיך לאופולד), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף שמידט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1935 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-41 בדיוויזיה ה-10, וב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט ומונה למפקד רגימנט התחלופה ה-46.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת אפריל 1940 מונה שמידט למפקד רגימנט הרגלים ה-245 בדיוויזיה ה-88, ופיקד עליו במהלך מבצע מקרה אדום, וב-1 בנובמבר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה הוא הוביל את הרגימנט שלו, ופיקד עליו בקרבות השונים בזירה הדרומית. ב-27 בינואר 1943 להוביל את הדיוויזיה ה-68 באזור וורונז', והוביל אותה בלחימה הקשה בגזרה הדרומית של החזית המזרחית. ב-1 באפריל 1943 הועלה לדרגת גנרל-מיור וכעבור 6 חודשים לדרגת גנרל-לויטננט. בתחילת נובמבר 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-275 שזה עתה הוקמה במערב צרפת. בתחילת הפלישה לנורמנדי, נשלחו לאזור נורמנדי שני גדודי חי"ר, גדוד פוסילייר, גדוד ארטילריה אחד ופלוגת הנדסה מהדיוויזיה, ואילו שאר הדיוויזיה הגיעה באמצע יולי. הדיוויזיה ה-275 ספגה אבדות כבדות בקרב פאלז והועברה לאאכן להתארגנות מחדש. הדיוויזיה קיבלה את גדודי המבצרים של הלופטוואפה ה-XII וה-XX. הדיוויזיה ה-275 הועברה לאזור דירן - יער הירטגן שם ספגה אבדות קשות במהלך הקרב על יער הירטגן ופורקה. עם רענון הדיוויזיה באוקטובר 1944, הוא הועבר לעתודת המפקדים וחזר בנובמבר 1944 שוב כמפקד דיוויזיית הרגלים ה-275. הוא לחם איתה בחזית המזרחית עד שהושמדה בכיס האלבה, ואילו הוא נלקח בשבי על ידי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה
שמידט שוחרר מהשבי ב-1947, הוא התגורר בויידן בפפאלץ העילית. עד 1970 עבד בהצלחה כסוחר בביטוח ובפיננסים. בעיר הולדתו ביירוית היה יושב ראש אגודת החיילים הבוואריים במשך שנים רבות.
הוא מת בבית החולים ויידן ב-28 בנובמבר 1971 בגיל 76. הוא נקבר בבית הקברות בעיר ביירוית.
סטיב ניקול
סטיבן ניקול (באנגלית: Steve Nicol; נולד ב-11 בדצמבר 1961) הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת המגן.
כשחקן נודע ניקול בשל תקופתו בליברפול, והיותו אחד מהשחקנים החשובים בקבוצה ששלטה בכדורגל האנגלי בשנות ה-80. הוא זכה עמה בארבע אליפויות אנגליה, בשלושה גביעי FA ובגביע אירופה לאלופות ב-1984. לאחר 14 שנים בליברפול שיחק במספר קבוצות אנגליות, בטרם עבר לארצות הברית שם סיים את הקריירה והפך מאוחר יותר למאמן.
ניקול שיחק במשך שמונה שנים גם בנבחרת סקוטלנד, בה ערך 27 הופעות. הוא השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1986.
ראשית הקריירה והצלחה בליברפול
ניקול החל את הקריירה שלו באייר יונייטד הסקוטית ב-1979, ושיחק בקבוצה במשך שנתיים במהלכן ערך 70 הופעות. מאמן ליברפול, בוב פייזלי, צפה בו משחק והחליט להחתימו באוקטובר 1981, תמורת סכום של 300,000 לירות שטרלינג.
לאחר כשנה בה צבר ניסיון כששיחק בקבוצת המילואים של ליברפול, ערך ניקול את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון ב-31 באוגוסט 1982, במשחק מול ברמינגהאם סיטי. הוא שותף בשלושה משחקים נוספים במסגרת הליגה הראשונה של הפוטבול ליג עד לסיום אותה עונה. הקבוצה זכתה באותה עונה באליפות, אך ניקול לא שיחק מספיק משחקים על מנת לקבל את מדליית הזהב יחד עם שאר השחקנים.
ניקול הפך לשחקן קבע בקבוצה הבוגרת בעונת 1983/1984, תחת המאמן החדש ג'ו פייגן. באוקטובר 1983 הוא הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה, בניצחון 0–1 על קווינס פארק ריינג'רס. הוא היה שותף לזכיית הקבוצה באליפות הליגה הראשונה, ובכך היה זה התואר הראשון שלו עם הקבוצה, לאחר שלא קיבל מדליית זהב בעונה שקדמה. הוא לא נכלל בסגל למשחק גמר גביע הפוטבול ליג מול אברטון, שבו ניצחה הקבוצה, אך שותף בגמר גביע אירופה לאלופות מול רומא. ניקול הפגין יכולת טובה בגמר וזכה עם קבוצתו בגביע בתום דו-קרב בעיטות עונשין - על אף שניקול החמיץ את הבעיטה שלו, היריבה החמיצה שתי בעיטות ולפיכך ניצחה ליברפול.
בעונות הבאות המשיך ניקול והיה שחקן הרכב קבוע בליברפול. תחת המאמן קני דלגליש, היה שותף לזכייה ב"דאבל" של אליפות הליגה הראשונה וגביע ה-FA בעונת 1985/1986, לאחר שהקבוצה הקדימה בשתי נקודות את אברטון בפסגת טבלת הליגה וניצחה אותה גם בגמר הגביע - הפעם הראשונה שהתקיים דרבי המרזיסייד במסגרת הטורניר. ב-1984 החל ניקול לשחק בנבחרת סקוטלנד, והשתתף עם הנבחרת במונדיאל 1986. הוא המשיך ושיחק 27 משחקים במדיה בשמונה שנים.
לאחר עזיבתו של פיל ניל את ליברפול ב-1986, שיחק ניקול בעיקר בעמדת המגן הימני, אך יכולותיו המגוונות אפשרו לו לשחק גם כמגן שמאלי, כבלם וכקשר. במהלך עונת 1987/1988 הציג ניקול יכולת טובה בהבקעת שערים, אף ששיחק בתפקיד שאינו התקפי בטבעו. בין תפוקותיו נכללו שלושער במשחק מול ניוקאסל יונייטד ושער בנגיחה ממרחק רב מהשער מול ארסנל. ניקול תרם לקבוצה במידה רבה גם בתחום ההגנתי, וזכה עם ליברפול באליפות השלישית שלו באותה עונה. בגמר גביע ה-FA מול וימבלדון הפסידה ליברפול במפתיע בתוצאה 0–1, ובכך כשלה בניסיונה לזכות בדאבל נוסף.
העונה העוקבת, 1988/1989, עמדה בסימן אבל של שחקני ליברפול בעקבות אסון הילסבורו. בדומה לרבים מחבריו לקבוצה היה זה האסון השני אותו חווה בתוך שנים ספורות - הוא אירע ארבע שנים אחרי אסון הייזל שאירע בגמר גביע אירופה לאלופות 1985 מול יובנטוס. למרות זאת סייע ניקול לליברפול לזכות בגביע ה-FA, לאחר ניצחון 2–3 על אברטון בגמר בתום הארכה. הקבוצה איבדה באותה עונה את האליפות, לאחר הפסד לארסנל במשחק ההכרעה על התואר. בעקבות יכולתו האישית המרשימה באותה עונה זכה ניקול בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות העיתונאים.
בתחילת עונת 1989/1990 היה ניקול היחיד שהבקיע שני שערים בניצחונה של ליברפול 0–9 על קריסטל פאלאס - הניצחון הגבוה ביותר בתולדות הליגה האנגלית הבכירה. הוא זכה עם הקבוצה באליפות אנגליה הרביעית שלו. שנתיים מאוחר יותר הוא זכה עם הקבוצה בגביע ה-FA השלישי בקריירה, לאחר ניצחון 0–2 על סנדרלנד במשחק הגמר. ניקול נשאר שחקן קבע בליברפול עד לעונת, אז איבד ממעמדו בקבוצה בעקבות הגעתם של שחקנים כמו פיל באב וג'ון סקיילס.
סיום הקריירה
בינואר 1995 עזב ניקול את ליברפול, ועבר לשמש בתפקיד מאמן-שחקן בקבוצת נוטס קאונטי. הוא שימש בתפקיד עשרה חודשים בלבד, ועזב את הקבוצה במהלכה של עונת. לקראת סיומה של העונה נכנס ניקול למערכת המועדון על מנת לסייע לו, אך מאמציו לא הועילו והקבוצה ירדה לליגה השנייה. במקביל, עבר ניקול בנובמבר 1995 לשחק בשפילד ונסדיי, ושיחק בקבוצה במשך שתי עונות. אחד מהרגעים הזכורים מתקופתו בקבוצה הוא הניצחון 0–1 על ליברפול בדצמבר 1996, כאשר סייע בעצירתם של חלוצי קבוצתו הקודמת - רובי פאולר, סטיב מקמנמן וג'ון בארנס.
לאחר ששיחק 49 משחקים במדי שפילד, הושאל ניקול במהלך עונת לקבוצת וסט ברומיץ' אלביון, במדיה שיחק בתשעה משחקים. לאחר אותה עונה עבר לשחק למשך תקופה קצרה בדונקסטר רוברס, בטרם עבר ב-1999 לארצות הברית וחתם בקבוצת בוסטון בולדוגס מליגת המשנה, בה שימש כמאמן-שחקן. בספטמבר אותה שנה הוא עבר לשמש כמאמן-שחקן בקבוצת ניו אינגלנד רבולושן מה-MLS עבור שני המשחקים האחרונים של העונה. בעונה שלאחר מכן חזר ניקול לבוסטון בולדוגס ושימש בה כמאמן-שחקן במשך שנתיים, עד שהודיע ב-2001 על עזיבתו את הקבוצה ופרישתו ממשחק.
קריירה כמאמן
לאחר שעזב את בוסטון בולדוגס מונה ניקול למאמן ניו אינגלנד רבולושנס לפני עונת 2002 - בתחילה כמאמן זמני, אך לאחר 21 משחקים חתם על חוזה כמאמן קבוע. הוא הוביל את הקבוצה למשחק הגמר של גביע ה-MLS באותה עונה, ואף על פי שהקבוצה הפסידה ללוס אנג'לס גלאקסי, הוא נבחר למאמן השנה של הליגה. בשנים 2005 עד 2007 הגיע ניקול עם הקבוצה שלוש פעמים רצופות למעמד, אך הפסיד בכולן. באופן ייחודי הקבוצה לא הבקיע אף שער בתום הזמן החוקי בשלוש מתוך ארבע הופעותיה תחתיו בגמר גביע ה-MLS. עם זאת, הוא הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע ארצות הברית הפתוח ב-2007. אחד מעוזריו של ניקול במהלך תקופתו כמאמן ניו אינגלנד היה פול מרינר, חלוץ אנגלי מפורסם לשעבר.
סימון ביטון
סימון ביטון (בצרפתית: Simone Bitton; נולדה ב-3 בינואר 1955) היא במאית סרטים דוקומנטריים יהודיה מרוקאית-ישראלית-צרפתית, זוכה פרס סזאר ופרס פסטיבל סאנדנס.
קורות חיים
נולדה ברבאט שבמרוקו ב-3 בינואר 1955 לאב צורף. בשנת 1966 עלתה עם משפחתה לישראל. שירותה הצבאי במהלך מלחמת יום כיפור השפיע רבות עליה ועל דעותיה והיא מגדירה את עצמה פציפיסטית. ביטון למדה המכון ללימודי סינמטוגרפיה מתקדמים (L'Institut des hautes études cinématographiques) בפריז. ביטון הרואה עצמה יהודיה-ערביה ומתגוררת בפריז.
סגנון
חלק מעבודותיה שודרו בו זמנית בטלוויזיה באירופה, במדינות דוברות ערבית ובישראל, ויצרו ויכוח ער בכל הצדדים של הסכסוך במזרח התיכון.
סרטה פיגוע עוסק בהשלכות האישיות של הפיגוע בשוק מחנה יהודה שהתרחש ב-4 בספטמבר 1997. ביטון פגשה משפחות של שלוש נערות שנהרגו בפיגוע וכן את המשפחות של המפגעים. הסרט מנסה להציע תובנות לפסיכולוגיה ולאידאולוגיה שמנציחה את האלימות במזרח התיכון. סרטה "חומה", העוסק בבניית גדר ההפרדה זכה בפרס "רוח החופש" בפסטיבל ירושלים בשנת 2004. בשנת 2009 יצא "רייצ'ל", סרטה על מותה של הפעילה רייצ'ל קורי. הסרט "רייצ'ל" עורר סערה כאשר הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים היהודי בסן פרנסיסקו כאשר חלק מהארגונים רשמיים של הקהילה היהודית טענו שהסרט חד צדדי ואינו מציג את הצד הישראלי בפרשה.
סרגיי קולסניקוב
סרגיי ולדימירוביץ קולסניקוב (ברוסית: Сергей Владимирович Колесников; נולד ב-1948, לנינגרד) הוא איש עסקים רוסי גולה שחי מחוץ לרוסיה מאז 2010. הוא נודע בעיקר כחושף שחיתויות לאחר מכתבו בדצמבר 2010 לנשיא דמיטרי מדבדב, שחשף תוכנית מושחתת שכללה את בניית "ארמון פוטין" וקרא תיגר על נשיא רוסיה להילחם בשחיתות. לאחר שעזב את רוסיה, גילויי השחיתות בקנה מידה גדול במעגל הפנימי של הנשיא פוטין הובילו לחקירות בתקשורת המערבית.
קריירה
קולסניקוב סיים את לימודיו במכון הפוליטכני בלנינגרד בשנת 1972, שם למד ביופיזיקה. הוא בעל תואר דוקטור מהאקדמיה הצבאית על שם סרגיי קירוב, ובילה 20 שנה כמדען המתמחה ביישומים של ביופיזיקה ברפואה.
בשנת 1991 הוא ועמיתיו המדעיים יחד עם רשויות הבריאות בסנט פטרבורג ייסדו מפעל ממלכתי לייצור ציוד רפואי אותו פיתחו. בשנת 1992, כשהפך לחוקי, הם הקימו חברת מניות משותפת בשם פטרומד (Petromed), מיזם משותף עם המחלקה לקשרים כלכליים בינלאומיים של מועצת עיר סנקט פטרבורג, שבראשה עמד אז פוטין. פטרומד התרחבה בשנות התשעים מייצור ציוד לרכש ומרכש לפרויקטים גדולים של תשתיות בריאות. בחירתו של ולדימיר יאקובלב לראשות העיר סנט פטרבורג היוותה נסיגה עבור פטרומד מכיוון שהחברה לא נהנתה עמו מיחסים טובים כמו עם אנטולי סובצ'אק. הנתח בבעלות ציבורית בחברה נמכר כך שקולסניקוב ואחד המייסדים המשותפים, דמיטרי גורלוב, החזיקו כל אחד ב-50%.
הארמון של פוטין
המעורבות של קולסניקוב מתוארת במכתבו למדבדב וכוסה על ידי התקשורת, בעיקר על ידי דייוויד איגנטיוס בוושינגטון פוסט, שהסיק מסקירת חקירותיו ש'קולסניקוב הוא מאותן נשמות אמיצות שעיתונאי פוגש מדי פעם, ומחליט לחשוף את מה שהוא רואה כמעשים פסולים, ללא קשר לסיכונים האישיים.' בשנת 2000 פנה לגורלוב ניקולאי שמאלוב, מקורבו של פוטין. שמאלוב, מטעם פוטין, הציע את התוכנית הבאה: פטרומד תוזמן לבצע מספר פרויקטים של תשתיות בריאות, במימון אוליגרכים, כולל רומן אברמוביץ'. חלק מהתרומות יועברו לקרן השקעות, הנשלטת על ידי פוטין.
תוכנית זו יצאה לפועל, כולל 'פרויקט דרום', המכונה ארמון פוטין, עליו פיקח שמאלוב. קולסניקוב טוען שהוא התפכח כשלאחרי המשבר הפיננסי ב-2008, הונחה שכל הכספים יועברו לארמון פוטין ויסגרו פרויקטים של השקעה עליהם תלויים פרנסתם של אנשים. בספטמבר 2010 הוא עזב את רוסיה לאחר שהחליט לחשוף את העניין. לאחר שהתייעץ עם עורכי דין ונפגש עם בעל הטור של וושינגטון פוסט דייוויד איגנטיוס, הוא פרסם את מכתבו למדבדב, שקיבל מענה בדמות הכחשות רשמיות. הסבירות של הכחשות אלה התערערה על ידי חקירות של העיתון "נובאיה גאזטה", שחשפו שחיתות שהובילה עד לקרמלין.
כשנשאלה על ידי מאשה גסן מדוע הפך לחושף שחיתויות, הוא השיב, 'מצד אחד זו שאלה מסובכת, מצד שני, זה פשוט. אם אתה רוסי, אם רוסיה היא מולדתך, ואם יש לך משהו שתוכל לעשות בשבילה, המעשה הוא טבעי לחלוטין. לפעמים תהיתי אם אוכל למשל 'לעבור דף' כמו שאבי עשה. ובכן, הגעתי למסקנה שאולי אוכל.' בנוגע לרוסיה המודרנית הוא הביע פסימיות, 'הניתוח שלי הוביל למסקנה שלמדינה אין התפתחות חיובית של ממש. המדינה הולכת לקראת קריסה. יתר על כן, להתמוטטות רצינית באמת, אולי מהפכה. ובהתחשב בכך שכיום רוסיה היא מעצמה גרעינית ושהמהפכה במדינה שיש בה מספר עצום של נשק גרעיני היא דבר מסוכן להפליא לקיומו של העולם כולו, הגעתי למסקנה שצריך לעשות משהו. אלה היו המניעים העיקריים להחלטתי לכתוב את המכתב. ובכן, בסופו של דבר, נניח, חייתי את רוב חיי, יש לי ילדים ונכדים, ולא רק אני, כך כולם'.
יעקב פרלוב (הראשון)
רבי יעקב פרלוב (ה'תר"ג – כ"ג באדר א' ה'תרס"ב, 1902) היה אדמו"ר בסטרשלה ובערים נוספות ברוסיה הלבנה, ואחר כך היגר לפולין והקים בה את חסידות נובומינסק. בחצרו שילב מאפיינים מבית קרלין, לעכוויטש, וקוידנוב, בסגנון שונה מהסגנון שהיה נהוג בפולין. דברי תורתו נאמרו בנוסח דומה לדרך חסידות חב"ד. הקים בנובומינסק את הישיבה החסידית הראשונה בפולין.
ביוגרפיה
נולד לרבי שמעון קצנלבוגן מזוויחוסט, בנו של רבי פנחס מאוסטילה (בן רבי יוסף מאוסטילה בנו של רבי מרדכי מנשכיז), ולדבורה בת רבי שלמה חיים פרלוב מקוידנוב (נכדם של רבי מרדכי מלעכוויטש, רבי אשר מסטולין ורבי שלמה מקרלין). אביו נפטר בצעירותו והוא גדל אצל סבו מקוידנוב, ואף שינה את שם משפחתו למשפחת סבו - פרלוב. בשנת ה'תרכ"ב (1862) נשא את חוה בת רבי לייבוש ליברזון מפרוסקורוב.
מצעירותו נחשב עילוי בחסידות. לאחר פטירת סבו רבי שלמה חיים באו אליו רבים מחסידי סבו, עד שקיומה של חצר בנו ויורשו רבי ברוך מרדכי מקוידנוב היה בסכנה כלכלית. בעקבות זאת התבקש רבי יעקב מבני המשפחה לעקור למקום מרוחק, ובשנת ה'תרכ"ה עבר לגור בסטרשלה הסמוכה לשקלוב. דברי תורתו חרגו במעט מדרך בית אבותיו: חצרות לכוביץ', נסכיז וקוידנוב, והייתה בהם נטייה לדרך חב"ד. בין חסידיו נמנו גם חסידים בני החצר החב"דית ושרידים מחסידי רבי אהרן מסטרשלה.
באותה שנה (ה'תרכ"ה) ערך מסע בפולין במהלכו ביקר בוורשה שם עורר רושם רב, ובה נפגש עם רבי יצחק מאיר אלתר, האדמו"ר מגור, שהתפעל ממנו. במסע זה ביקר את דודו-זקנו רבי יצחק מנשכיז (בנו של רבי מרדכי מנשכיז וממלא מקומו באדמו"רות) שיעץ לו לעקור לפולין על מנת לזכות לבנים זכרים. הוא החליף מספר מקומות מגורים בשנותיו הראשונות באדמו"רות: בתחילה ברוסיה הלבנה, ותקופה מסוימת התגורר בעיירה חנצ'שט הסמוכה לקישינב. לבסוף, בשנת ה'תרל"ג (1873), עקר לפולין יחד עם אמו ואחיו רבי ישראל אהרן והתיישב בנובומינסק הסמוכה לוורשה, בה נולדו לו שלושה בנים ובת נוספת.
רבי יעקב נודע לתלמיד חכם והוערך על ידי רבנים כמו רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק ואדמו"רים כמו רבי יחיאל מאיר מגוסטינין. ששה סדרי משנה היו שגורים על לשונו בעל פה, והוא היה חוזר בכל יום על 21 פרקי משניות. דמותו והתנהגותו בדרכם של אדמו"רי קרלין ולכוביץ' עוררה סקרנות בפולין (חסידיו כונו "פולישע קרלינערס'"), תפילותיו הנלהבות ומאמריו הארוכים שהכילו הרבה מתורת הקבלה עשו להם שם ומשכו רבים לחצרו. במאמרי החסידות שלו הרבה לשוחח אודות הגאולה.
בשנת ה'תרנ"ו הקים ישיבה בעירו נובומינסק, שהייתה הישיבה החסידית הראשונה בפולין. אחד מחסידיו - עשיר מוורשה בשם שלמה פולמן - הקים עבור הישיבה בניין מפואר עם פנימייה בעלות של 23,000 רובל. הישיבה התקיימה עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמדו בה כ-200 תלמידים.
נפטר במוצאי שבת פרשת כי תשא כ"ג אדר א' ה'תרס"ב, ונקבר בנובומינסק.
אנציקלופדיה לקריפטוגרפיה ואבטחה
האנציקלופדיה לקריפטוגרפיה ואבטחה (Encyclopedia of Cryptography and Security) היא אנציקלופדיה מקיפה בנושאי הצפנה שראתה אור בשנת 2005 בהוצאת שפרינגר. באנציקלופדיה כ-460 מאמרים בנושאים כמו מדעי המחשב, מתמטיקה שימושית, הנדסה ותורת האינפורמציה. לצורך כתיבתה כונסה ועדת ייעוץ לעורכים של 18 מומחים שונים בנושאי אבטחה והצפנה.
הנושאים כוללים אך אינם מוגבלים לאימות וזיהוי, הגנה מפני העתקה, אנליזת הצפנה וביטחון, פירוק לגורמים של אלגוריתמים ובדיקות ראשוניות, פרוטוקולי הצפנה, ניהול מרכזי, תשלומים אלקטרוניים ותעודות דיגיטליות, הצפנה קוונטית ואבטחת אינטרנט.
סגנון המאמרים הוא בעל אופי בהיר וניתן להשתמש בו עבור קורסים לתואר ראשון או לתואר שני.
ג'ון בויין
ג'ון בויין (באנגלית: John Boyne; נולד ב-30 באפריל 1971) הוא סופר אירי.
ג'ני ברויאר
ג'ני (אסתר) ברויאר לבית אייזנמן (1892 – 1985), הייתה האשה הראשונה, ובמשך שנים היחידה, שעסקה בסחר ביהלומים בישראל. ברויאר מילאה תפקיד חשוב באספקת גלם לענף היהלומים הישראלי בראשית דרכו. ייחודה של ג'ני ברויאר במעבר שעשתה בגיל מבוגר, מכורח נסיבות חייה, מהיותה אשת איש ואם להיותה בעלת מקצוע ייחודית ומובילה בתחום גברי מובהק, ששעריו היו סגורים באותם הימים בפני נשים.
ביוגרפיה
ג'ני אסתר ברויאר נולדה באנטוורפן. אביה, יעקב אייזנמן, סוחר תבלינים מצליח, שלח אותה בהיותה בת 18 ללונדון, שם למדה אנגלית ומזכירות. מששבה לאנטוורפן עבדה כמזכירתו של אביה, עד לפטירתו ב-1914. מאביה למדה להתהלך כשווה בעולמם של גברים. ג'ני אייזנמן נישאה בפרנקפורט, גרמניה, לרב ד"ר יצחק ברויאר, עורך דין, הוגה דעות וממנהיגי אגודת ישראל. היא עלתה ארצה ב-1936, התיישבה עם משפחתה בירושלים, ופעלה בהתנדבות למען הקהילה, כשם שעשתה טרם עלותה ארצה. אולם, ב-1946, התאלמנה וכך, בהיותה בת 54, נאלצה לוותר על דירתה הנאה, ולחפש פרנסה עצמאית.
קריירה
ב-1948 הציע לה גיסה – סוחר יהלומי הגלם, הוגו לונצר, מלונדון, לנסות כוחה במסחר בגלם שישלח אליה. את הרישיון לעיסוק ביהלומים קיבלה מהמפקח הראשון על היהלומים – ד"ר יעקב ואן אמרונגן (לימים - ד"ר יעקב ארנון). ג'ני ברויאר התייצבה במשרדו ללא הודעה מוקדמת, ונתנה למזכירתו פתק, עליו חתמה בשם ברויאר-אייזנמן. ד"ר אמרונגן יצא מהמשרד ושאל: "את בתו של יעקב אייזנמן מאנטוורפן? לעולם לא אשכח מה שאביך עשה למען אבי. כל מה שתבקשי – אתן לך", ומייד נתן לה רישיון עיסוק ביהלומים.
ברויאר עברה מירושלים לתל אביב, והחלה לעסוק בסחר בגלם. כיוון שהייתה ילידת אנטוורפן, וכיוון שנקלטה מהר מאוד בעולם המסחר ביהלומים, היו היהלומנים התל אביבים משוכנעים, שיש לה ניסיון קודם בענף היהלומים, וכך זכתה מהם ביחס של אמון.
ברויאר הייתה חברה כבר במועדון יהלומים א"י, שפעל בשנות הארבעים. קבלתה של אשה, שאינה אלמנת חבר, כחברה במועדון היהלומים, הייתה צעד יוצא דופן.
בדצמבר 1952 אושרה בקשתה של ג'ני ברויאר להתקבל כחברה בבורסת היהלומים הישראלית במהירות ללא שום התנגדות. בכך הייתה לאשה הראשונה, והיחידה במשך למעלה מ-30 השנים שלאחר מכן, עד שנות השמונים של המאה העשרים, שהתקבלה כחברה בבורסת היהלומים הישראלית.
כשעברה בורסת היהלומים למשכנה ברחוב אחוזת בית 6, תל אביב, פתחה בו משרד ושימשה כנציגתו בישראל של סוחר הגלם מאנטוורפן – נייקרק.
ברויאר פרשה מעבודתה בהיותה בת 76, עם המעבר של בורסת היהלומים הישראלית מתל אביב לרמת גן.
משפחה והנצחה
בניהם של ג'ני ויצחק ברויאר הם ההיסטוריון פרופ' מרדכי ברויאר, והמשפטן יעקב בר-אור.
על שמה של ג'ני ברויאר נקרא "רעות – בית ג'ני ברויאר" - בית דיור מוגן לאוכלוסייה המבוגרת מהציבור הדתי-לאומי, הממוקם בשכונת יד אליהו בתל אביב.
קורות חייה המקצועיים של ג'ני ברויאר הונצחו בספר תולדות בורסת היהלומים הישראלית שיצא לאור במלאת 70 שנה לבורסה.
ג'ון בויין
ביוגרפיה
בויין למד בטריניטי קולג' שבדבלין, ולמד כתיבה יוצרת באוניברסיטת מזרח אנגליה, שם זכה בפרס "בראון קרטיס". באותה תקופה החל להוציא לאור, עבד בהוצאה לאור "ווטרסטון" ובלילות הקליד את הטיוטות שלו.
ג'ון בויין הוא מחברם של שבעה רומנים שונים, כמו כן חיבר כמה סיפורים קצרים ששודרו ברדיו ובטלוויזיה. ספריו יצאו לאור ב-42 שפות שונות.
בויין גר בדבלין. הוא מיוצג על ידי הסוכן הספרותי סיימון טריווין בברית הסוכנים בלונדון.
עבודותיו
ספרים
מחזות
סרטים
עיבוד הסרט "הנער בפיג'מת הפסים" בוצע על ידי אולפני "מירמקס", הסרט יצא לאור בסוף 2008. בסרט כיכבו אסא בטרפילד, דייוויד ת'ווילס, ורה פרמיגה, רופרט פרינד ושיילה הונקאק.
רחוב הקוממיות (בת ים)
רחוב הקוממיות הוא אחד מן הרחובות הראשיים הארוכים בעיר בת ים.
גאוגרפיה
רחוב זה ממוקם בחלקה הדרומי של העיר. קצה אחד של הרחוב מתחיל במחלף קוממיות על כביש 20 וקצהו השני נפגש עם רחוב דרך בן-גוריון. רחוב זה הוא הרחוב הדרומי הגדול ביותר בבת ים כיום. על רחוב זה ממוקמים בית העלמין הדרום ותחנת הרכבת בת ים-הקוממיות. הציר של רחוב זה מתחיל מרחוב משה דיין בחולון, המשמש כנתיב נוסף לכיוון ראשון לציון, ובו נמצא מוזיאון אגד והמסוף האזורי של אגד לחולון ובת ים ומסתיים בחלק הצפוני-מערבי של העיר.
בסמוך למרכז הספורט צפויה להיבנה שכונה חדשה על המקטע הדרומי של הציר ואילו במקטע המערבי הוקצה שטח למלונאות.
צפיפות האוכלוסייה ברחוב זה נמוכה ביחס לשאר האזורים בעיר בת ים, אך נפח מקומות התעסוקה בציר הוא הגדול בעיר, זאת מכיוון שאזור התעשייה של העיר ממוקם לצד הרחוב במקטע ניסנבוים-הנביאים. כמו כן, הרחוב מהווה ציר תחבורתי חשוב. נפח כלי הרכב הפרטיים ברחוב. רחוב זה עשיר בתחבורה ציבורית, מדי יום עוברים עשרות קווי אוטובוס לאורך הציר. כמו כן, לאורך הרחוב שוכנים 3 מסופי האוטובוס היחידים בעיר בת ים: מסוף בית העלמין, מסוף ניסנבוים, מסוף המרינה. מסופים אלו משרתים עשרות קווים.
במסגרת התכנית "מהיר לעיר" מתוכננים להיסלל נתיבי אופניים לאורך כל הרחוב ונתיב תחבורה ציבורית במקטע שבין רכבת הקוממיות לרחוב ניסנבאום. כיום קיים קטע אחד של שביל אופניים לאורך הרחוב במקטע בין רחוב יוחנן הסנדלר עד רחוב יצחק שדה.
מסלול הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן עתיד להסתיים במסוף תחבורה חדש שיבנה ברחוב ניסנבוים לצד הציר. כמו כן, אחת מתחנות הקו תקרא "תחנת הקוממיות".
יחסי ארמניה–שוודיה
יחסי ארמניה–שוודיה הם יחסי החוץ בין ארמניה ושוודיה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-10 ביולי 1992. בשנת 2010 הכירה שוודיה ברצח העם הארמני. בשנת 2014 פתחה שוודיה שגרירות בירוואן.
בסביבות 5,000–8,000 ארמנים חיים בשוודיה. שתי המדינות הן חברות מלאות במועצת אירופה.
יחסי ארמניה–פורטוגל
יחסי ארמניה ופורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לפורטוגל. בשום מדינה אין שגריר תושב. ארמניה מיוצגת בפורטוגל באמצעות שגרירותה ברומא (איטליה). פורטוגל מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה במוסקבה (רוסיה). בנוסף פורטוגל מיוצגת בארמניה דרך קונסוליית הכבוד שלה ברחוב נלבנדיאן בירוואן. הקונסול הוא מר סמואל סמואליאן.
פורטוגל, הכירה רשמית בעצמאותה של ארמניה ב-10 באוגוסט 1920 "ונכנסה לברית חגיגית, לא רק של כבוד, אלא כדי לשמור כנגד תוקפנות חיצונית, את שלמותה הטריטוריאלית ועצמאותה הפוליטית של ארמניה ..."
גלות ארמניה בפורטוגל
אחד הארמנים הבולטים שהתגוררו בפורטוגל היה קאלוסט גולבנקיאן. הוא היה איש עסקים ופילנתרופ ארמני עשיר, שהפך את ליסבון למרכז של עסקיו. הוא הקים ארגון צדקה בינלאומי, קרן קלוסט גולבנקיאן, בליסבון. הוא גם ייסד את מוזיאון קלוסט גולבנקיאן בליסבון.
יחסים פוליטיים וכלכליים
שר החוץ הארמני ורטן אוסקניאן ביקר בליסבון בנובמבר 2000 ונפגש עם נשיא פורטוגל ז'ורז'ה סמפאיו ושר החוץ ז'יימה גאמה. ב-10 ביולי 2001 אמר הנשיא רוברט קוצ'ריאן כי ארמניה מייחסת חשיבות רבה לפיתוח היחסים עם פורטוגל. שר החוץ הארמני ורטן אוסקאניאן נפגש עם משלחת פורטוגלית ב-11 ביולי 2001 במטרה לשפר את היחסים הכלכליים הדו צדדיים. יו"ר הפרלמנט הפורטוגלי, ז'ואאו בוסקו מוטה אמרל, שוחח ב-19 ביוני 2002 עם שגריר ארמניה על פיתוח וחיזוק היחסים הבין-פרלמנטריים הארמנים-פורטוגזים.
חוליאן אראוחו
חוליאן ויסנטה אראוחו סונייגה (בספרדית: Julián Vicente Araujo Zúñiga; נולד ב-13 באוגוסט 2001 בלומפוק שבמדינת קליפורניה, ארצות הברית) הוא כדורגלן מקסיקני-אמריקאי המשחק בעמדת המגן הימני בברצלונה אתלטיק מהלה ליגה שבספרד.
קריירת מועדונים
אראוחו הגיע למחלקת הנוער של לוס אנג'לס גלאקסי בשנת 2018. ב-17 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-2 על מינסוטה יונייטד במסגרת ה-MLS.
ב 15 בפברואר 2023 חתם אראוחו בברצלונה בחוזה עד 2026.
קריירה בינלאומית
אראוחו נולד בארצות הברית, והוא ממוצא מקסיקני. הוא שיחק בנבחרות הצעירות של ארצות הברית. הוא היה חלק מסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2019.
נבחרת ארצות הברית
אראוחו זומן לסגל נבחרת ארצות הברית בחלון הנבחרות בחודש ינואר 2022, אך לא ערך הופעה רשמית. הוא זומן פעם נוספת לסגל הנבחרת בחודש דצמבר 2020 לקראת משחק ידידות נגד נבחרת אל סלוודור, בו גם ערך את הופעתו הראשונה והיחידה בנבחרת.
נבחרת מקסיקו
ב-13 באוגוסט 2021 דווח בתקשורת הספורט במקסיקו כי אראוחו הגיש בקשה לפיפ"א על-מנת לייצג את נבחרת מקסיקו. ב-4 באוקטובר פיפ"א אישרה את בקשתו של אראוחו.
ב-27 בנובמבר 2021 נכלל אראוחו בסגל נבחרת מקסיקו לקראת משחק ידידות נגד נבחרת צ'ילה ב-8 בדצמבר על-ידי המאמן חרארדו מרטינו. במשחק זה, שנגמר בתיקו 2-2, ערך אראוחו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשפתח בהרכב ושיחק 90 דקות.
אזור אסור לטיסה
אזור אסור לטיסה (או גם סגר אווירי; אנגלית: No-fly zone או NFZ) הוא אמצעי למניעת כניסת מטוסים למרחב אווירי של אזור מסוים או מדינה, על בסיס החלטת מועצת הביטחון, אך יחד עם זאת אזורים אסורים לטיסה נאכפו ללא החלטה ישירה של מועצת הביטחון, כשם שקרה באזור ללא טיסה בעיראק בשנות ה-90 של המאה ה-20.
עיראק, 1991-2003
ב-1991, ארצות הברית, בריטניה, צרפת, טורקיה ומדינות אחרות חצצו אזור כורדי-עיראקי בצפון עיראק, על ידי ביסוס "אזור אסור לטיסה", אשר בו מטוסים עיראקים היו אסורים בטיסה באזור זה. מטרת האזור אסור בטיסה היה למנוע הפצצות אפשריות ומתקפות כימיות כנגד הכורדים בידי המשטר העיראקי של סדאם חוסיין. המבצעים המקוריים כונו "מבצע אספקת נוחות" ו-"מבצע אספקת נוחות II" ונמשכו לתוך "מבצע מעקב צפוני". בעוד המדינות שהכפיפו את המצור האווירי ציטטו את החלטת מועצת הביטחון 688 כהחלטה שמסמיכה את המבצעים, ההחלטה עצמה לא ציינה במפורש שום סמכות ספציפית בנוגע לאזור אסור בטיסה. המזכיר הכללי של האו"ם בזמן שההחלטה עברה, בוטרוס בוטרוס ראלי, כינה את האזור האסור בטיסה כ"לא חוקי", בפברואר 2003 במהלך ראיון. בדרום עיראק, "מבצע מעקב דרומי" יצא לדרך ב-1992, במטרה להגן על האוכלוסייה השיעית בעיראק.
לוב
האזור אסור לטיסה הלובי אושר במועצת הביטחון של האו"ם ב-17 במרץ 2011, בהחלטה מספר 1973. מטרתו של האיסור הייתה למנוע מהכוחות הנאמנים לקדאפי לתקוף אווירית את כוחות המורדים.
ב-12 במרץ 2011, הליגה הערבית קראה למועצת הביטחון להכפיף אזור אסור לטיסה. ב-17 במרץ 2011, מועצת הביטחון הצביעה 10-0-5 לאישור אזור אסור זה. 5 נמנעו, כולל חברות קבועות במועצת הביטחון, רוסיה וסין אשר להן זכות וטו ולעיתים קרובות מתנגדות לשימוש בכוח צבאי כנגד מדינות ריבוניות.
איילין וורנוס
איילין קרול וורנוס (באנגלית: Aileen Carol Wuornos; 29 בפברואר 1956 – 9 באוקטובר 2002) הייתה רוצחת סדרתית אמריקאית שרצחה ושדדה שבעה גברים בפלורידה בין 1989 ל-1990 בזמן שעבדה כזונת רחוב. וורנוס טענה שקורבנותיה אנסו אותה או ניסו לאנוס אותה, וכל מעשי הרצח נבעו מהגנה עצמית. היא הורשעה בשישה מהמעשים, נידונה למוות והוצאה להורג בזריקת רעל.
חייה
איילין קרול וורנוס נולדה בעיר רוצ'סטר שבמישיגן, בשם איילין קרול פיטמן. אימה, דיאן וורנוס (ילידת 1939), הייתה בת 15 כשנישאה לאביה של איילין, ליאו דייל פיטמן, ב-3 ביוני 1954. לאחר פחות משנתיים, וחודשיים לפני שאיילין נולדה, דיאן דרשה גט מבעלה. אחיה הבכור של איילין, קית', נולד במרץ 1955.
איילין מעולם לא פגשה את אביה, ליאו פיטמן; הוא היה עצור בזמן לידתה. הוא היה סכיזופרן שהורשע בעבירות מין כנגד ילדים, והתאבד בתאו בכלא בשנת 1969. בינואר 1960, כשאיילין הייתה בערך בת ארבע, אימה דיאן נטשה אותה ואת אחיה והם אומצו על ידי סבם וסבתם, הוריה של דיאן ב-18 במרץ 1960.
בגיל תשע, הייתה מעורבת בפעילויות מיניות בבית הספר תמורת סיגריות, סמים ואוכל. היא גם הייתה מעורבת בפעילות מינית עם אחיה. היא טענה שסבה האלכוהוליסט תקף אותה מינית והכה אותה בילדותה; לפני שהכה אותה הכריח אותה לפשוט את כל בגדיה. בשנת 1970, כשהייתה בת 13, נכנסה להיריון כתוצאה מאונס שבוצע על ידי חבר של סבה. היא ילדה את בנה במעון לנשים לא נשואות והוא נמסר לאימוץ. מספר חודשים לאחר הלידה היא נשרה מבית הספר ובפרק זמן זה סבתה מתה מכשל בכבד. כשהייתה בת 15, סבה סילק אותה מהבית, היא החלה לעסוק בזנות ועברה לגור ביער הסמוך לביתה הישן.
פשעים שקדמו לרציחות
ב-27 במאי 1974 נעצרה וורנוס באשמת נהיגה בשכרות וירי מכלי רכב במחוז ג'פרסון שבקולורדו. למשפט שנערך לה בעקבות המעצר היא לא התייצבה.
בשנת 1976 נסעה וורנוס בטרמפים לפלורידה ושם פגשה את לואיס גרץ פל, נשיא מועדון יאכטות בן 69. הם נישאו באותה שנה וההודעה על נישואיהם פורסמה בעיתון המקומי. למרות זאת, איילין וורנוס הייתה מעורבת באופן מתמשך בתגרות בבר המקומי ולבסוף נעצרה על תקיפה. היא גם הכתה את בעלה עם מקל ההליכה שלו, והוא הוציא כנגדה צו הרחקה. היא חזרה למישיגן וב-14 ביולי 1976 נעצרה באשמת תקיפה והפרת הסדר הציבורי לאחר שזרקה כדור ביליארד על ראשו של מוזג. ב-17 ביולי מת אחיה קית' מסרטן הושט והיא קיבלה 10,000 דולר מפוליסת ביטוח החיים שלו. וורנוס ובעלה ביטלו את חתונתם רק תשעה שבועות לאחר מכן.
ב-20 במאי 1981 נעצרה וורנוס במחוז אדג'ווטר שבפלורידה בגין שוד מזוין של חנות נוחות, שבו היא גנבה 35 דולרים ושתי חפיסות סיגריות. היא נידונה לתקופת מאסר של כשנה, אותה ריצתה מ-4 במאי 1982 עד ל-30 ביוני 1983. ב-1 במאי 1984 היא נעצרה לאחר שניסתה לפזר המחאות מזויפות בבנק בקי וסט. ב-30 בנובמבר 1985 נרשמה כחשודה בגנבת אקדח ותחמושת במחוז פסקו.
בתקופה זו בערך, איילין פגשה את טירייה מור, חדרנית בבית מלון, בבר של להט"בים. הן עברו לגור ביחד ואיילין כלכלה אותן בעזרת כספים שהרוויחה מזנות. ב-4 ביולי 1987 הן נלקחו לחקירה בנוגע לתקרית בה הן היו מעורבות שכללה תקיפה וחבטה בבקבוק בירה. ב-12 במרץ 1988 האשימה נהג אוטובוס בתקיפתה, מור נרשמה כעדת ראייה לתקיפה.
לכידתה והוצאתה להורג
ב-9 בינואר 1991 נעצרה איילין בבר של אופנוענים במחוז וולוסיה פלורידה. המאהבת שלה נעצרה על ידי המשטרה ביום שלמחרת. טירייה סייעה לשוטרים להפליל את איילין ברצח על מנת לזכות בחסינות משפטית. היא ביצעה מספר שיחות טלפון מבית מלון שהיו מוקלטות וביקשה את עזרתה. ב-16 בינואר 1991 הודתה איילין ברציחות. היא טענה שהגברים ניסו לאנוס אותה ושהרגה אותם מתוך הגנה עצמית.
עורכי דינה ניסו לטעון לאי-שפיות וניסו להצביע על כך שאיילין סבלה מהפרעת אישיות גבולית ומהפרעת אישיות אנטיסוציאלית. כמו כן, הם ניסו להציג מסמכים וראיות אחרות שהעידו על כך שהנרצח הראשון, ריצ'רד מלורי, היה אדם בעל נטיות סוציופתיות וכן שהוא הורשע בניסיון לאונס והיה במתקן כליאה במשך שמונה שנים. השופטים לא הסכימו לקבל את טענות ההגנה בנוגע לעברו של מלורי. איילין נשפטה למוות על שש רציחות מתוך השבע, זאת מאחר שגופתו של פטר סיאמס מעולם לא נמצאה.
בזמן המעצר שלה ועד להוצאתה להורג, איילין סיפרה שהסוהרים מתעללים בה. לדבריה בישלו את האוכל שלה עם לכלוך, אזקו אותה בחוזקה רבה ולא הכרחית וכתוצאה מכך נגרמו לה חבלות על הידיים, שעברה בחקירות התעללות אלקטרונית, שהיו הצצות מרובות לתא המעצר שלה ושכל זה נעשה בכדי לשבור אותה נפשית על מנת שתתאבד לפני ההוצאה להורג. בסופו של דבר היא הוצאה להורג בזריקת רעל, ממנה היא מתה ב-9 באוקטובר 2002 והייתה לאישה העשירית בארצות הברית שהוצאה להורג, ולאישה השנייה שהוצאה להורג במדינת פלורידה.
בסרטון שצולם יום לפני הוצאתה להורג איילין הדגישה כי המשטרה ידעה שהיא הייתה הרוצחת במקרה הרצח הראשון ואף על פי כן בחרו לא לעשות עם המידע הזה דבר ולטייח את המקרה, היא הדגישה שטביעות האצבע שלה היו מפוזרות ברחבי הזירה מכיוון שלדבריה היא הייתה רשלנית ולא מקצועית והיה זה הרצח הראשון שביצעה אי פעם, איילין האשימה את המשטרה בטיוח ולדבריה הם היו אחראיים בעקיפין לרציחות הבאות בעקבות העובדה שלא הפלילו אותה כשהיה להם מידע על מעורבותה ברצח הראשון.
לאחר מותה, גופתה נשרפה ואפרה פוזר מתחת לעץ במישיגן. ונכתב ספר על חייה, שני סרטים דוקומנטריים (אחד מהם נוצר בשנת 1994, עוד לפני הוצאתה להורג) וכן סרט דרמה בשם "מונסטר", בו גילמה את דמותה שרליז ת'רון.
הפרק הראשון בעונה הרביעית של הסדרה חוק וסדר: מדור מיוחד נכתב בהשראת איילין וורנוס.
פסיכופתולוגיה
וורנוס נודעה גם כבעלת בעיות התנהגות מוקדמות כמו מזג מהיר חמה שהגביל את יכולתה ליצור קשרים בין-אישיים, והקשה עליה לשמור על מערכות יחסים. החינוך שקיבלה בילדותה, לרבות ההתעללות הפיזית והמינית שעברה, נקשרים באופן חלקי להתפתחותן של הפרעות האישיות שלה. לדברי הצוות הפסיכיאטרי שאיבחן את וורנוס, טראומה כה חמורה יכולה לשבש את הסטרוקטורליזם של הנפש ולגרום ל"הגנות פרימיטיביות, דיסוציאטיביות ומתפצלות כדי להדוף את עוצמת הגירוי הרגשי והמיני".
גבי טייכנר
קריירת כדורסל
נולד וגדל בקיבוץ ניר דוד. שיחק בליגה הראשונה בכדורסל בתקופה שבה טרם השתתפו בה שחקנים זרים, והיה מהשחקנים הגבוהים בליגה.
בעונת 1963/1964 עלה לקבוצה הבוגרת של הפועל בית אלפא. בעונת 1964/1965 ירדה הקבוצה מהליגה הראשונה.
לאחר גיוסו לצה"ל, היה חלק מנבחרת הנח"ל שזכתה באליפות צה"ל בשנת 1965. מיכה שמבן גילה את טייכנר בנבחרת הנח"ל. אריה דוידסקו היה מאמן באופן אישי את טייכנר באולם נתניה במכון וינגייט. בשנת 1966 הצטיין במשחק נבחרת העתודה. כן לקח חלק במשחקי נבחרת ההתיישבות העובדת. לאורך הקריירה עבד טייכנר בחקלאות.
לאחר שהפועל בית אלפא התאחדה עם הפועל ניר דוד, טייכנר המשיך בקבוצה המאוחדת. באוגוסט 1968 עלתה הקבוצה מליגה א' לליגה הלאומית. בהמשך שיחק טייכנר בניר דוד במשך 5 עונות, רשם ממוצעי נקודות גבוהים מאוד ונבחר ארבע פעמים לחמישיית העונה בעונות 1969, 1970, 1971, 1972. נחשב לשחקן המרכזי בקבוצה, אשר כונתה לעיתים בתקשורת "הפועל טייכנר-ניר דוד".
בעונת 1970/1971 התמודד טייכנר על תואר מלך הסלים. ערב המחזור האחרון הוליך את טבלת מלך הסלים מרק טורנשיין, שחקן הפועל תל אביב עם 571 נקודות, ואילו טייכנר היה במקום השני עם 563 נקודות. כלומר שמונה נקודות פחות. במחזור האחרון לעונה, במשחקה של הפועל תל אביב נגד מכבי רמת גן, קלע טורנשיין 45 נקודות ובסיום המשחק חגג עם חבריו את תואר מלך הסלים. במקביל אירחה הפועל ניר דוד את הפועל גבעת ברנר. טייכנר, למרבה ההפתעה, סיים את המשחק עם שיא ליגה חדש של 54 נקודות, ובכך זכה בתואר מלך הסלים, כאשר עבר את טורנשיין בנקודה. גם בעונה לאחר מכן 1971/1972 זכה טייכנר בתואר מלך הסלים, עם 684 נקודות (31.1 נקודות למשחק).
בעונת 1974/1975 עבר טייכנר להפועל גבת, במדיה שיחק שש עונות. בעונת 1975/1976 שותף לזכייתה של גבת/יגור בתואר היחיד שלה ושלו בקריירה - גביע המדינה לאחר ניצחון על הפועל תל אביב. מדובר בקבוצה הראשונה מחוץ לעיר תל אביב שזוכה בתואר כלשהו (אליפות או גביע).בשנת 1978 נבחר לכדורסלן השנה של הפועל. בסיום עונת 1978/1979 פרש מכדורסל ועבר להתרכז בחקלאות בקיבוץ דגניה ב', שם הוא מתגורר עד היום.
נבחרת ישראל
טייכנר לקח כחלק בקמפיינים הבאים: באליפות אירופה בכדורסל 1967, הטורניר הקדם אולימפי מקסיקו 1968, אליפות אירופה בכדורסל 1969, משחקי אסיה 1970, אליפות אירופה בכדורסל 1971, הטורניר הקדם אולימפי מינכן 1972.
בנבחרת רשם טייכנר עשרות הופעות, אבל קלע פחות מ-4 נקודות בממוצע למשחק, היות שתפקד כמחליף לתנחום כהן-מינץ בתור הסנטר הקבוע בנבחרת.
סטטיסטיקה
סטטיסטיקות קריירה:
סה"כ משחקים בקריירה: 257
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים: 18
עונות בליגה: 13
סה"כ נקודות בפלייאוף בקריירה: 253
סה"כ משחקי פלייאוף בקריירה: 16
הלנה מורנו
הלנה מורנו (בפורטוגזית: Helena Moreno; נולדה ב-29 בפברואר 1989) היא שחקנית מאנגולה, אשר הופיעה במספר טלנובלות אנגוליות.
גבי טייכנר
סטטיסטיקה
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים בפלייאוף: 140
הלנה מורנו
הקריירה
הלנה מורנו נולדה ב-29 בפברואר 1989 בלואנדה, אנגולה. משפחתה הייתה ענייה, ובית הילדות שלה היה צריף ללא חלונות בשכונת מצוקה. למרות זאת, היא מצהירה כי הילדות שלה הייתה מאושרת.
הופעת הטלוויזיה הראשונה שלה הייתה ב-2002, כאשר קיבלה תפקיד קטן בטלנובלה Revira Volta. בעקבות תפקיד זה, היא קיבלה תפקיד קבוע בטלנובלה אחרת, Sweet Pitanga בתפקיד וזה אנריקס פריירה. זה הוביל רדיו לעבוד בתור מנחה לתוכנית Bombástico. היא המשיכה לעבוד בז'אנר, ובשנת 2012 היא לוהקה בתפקיד מריסה למוס בסדרה Windeck. היא זכתה לאות כבוד בשנת 2014 במסגרת חגיגת תרומות נשות אנגולה לאמנויות.
מחוץ לתחום הבידור, מורנו עבדה גם כמורה לשפה הפורטוגזית בבית ספר אמריקאי.
חיים אישיים
ב-2016 נולד הילד הראשון של מורנו עם בן זוגה מילטון מיגל. הם קראו לו בשם הלטון, הלחם של שני שמותיהם.
פריץ קורנברג
קורות חיים
פריץ קורנברג (Fritz Kornberg) נולד בכפר הולצהאוזן (Holzhausen) שליד עיירת המרפא באד זולזפלן (Bad Salzuflen), במערב ממלכת פרוסיה של הקיסרות הגרמנית (כיום במדינת סקסוניה תחתית בגרמניה). אחרי סיום לימודיו בתיכון מקצועי במגמת טכנולוגיית הבניה ב-1910, החל ללמוד הנדסת בניין במכללה הטכנית בשרלוטנבורג שבברלין. מלחמת העולם הראשונה קטעה את לימודיו, שאותם השלים בין השנים 1918 ל-1919 אחרי שירות בצבא הגרמני.
עם הסמכתו כאדריכל החל לעבוד במשרדו של אלכסנדר ברוולד והצטרף ל"אגודת בוני ארץ ישראל" בברלין (Palästina-Baugesellschaft) מיסודו של אלכסנדר לוי, עד שבספטמבר 1920 עלה לארץ ישראל. בארץ הצטרף לחברת "קדם", שהייתה המשך לאגודה הברלינאית, אשר בעת המעבר לארץ ישראל נוהלה כבר על ידי המהנדס יוסף לוי. ב-1924 עבר להתגורר בשכונת תלפיות בירושלים ופתח בה משרד עצמאי. ב-1928 נבחר לעמוד בראש אגודת המהנדסים והאדריכלים בירושלים.
אחד מתכנוניו החשובים של קורנברג היה תכנון גימנסיה רחביה; על פי תכנונו, היה הבניין אמור להיות בצורת אווירון, ולכלול אגף מרכזי שבו ישכנו הספרייה וחדרי ההנהלה, ושני אגפים בצדדים שיקושרו ביניהם במעברים מקורים. בתכנון תוכננו גם מגרש משחקים ופינה בה בריכת נוי בה שוחים דגים. בשל בעיות תקציב הושלמה רק הקומה הראשונה של הבניין, ואחרי מותו של קורנברג הושלמה הבנייה עם תכנונם של האדריכלים ברוצקוס ורצ'קובסקי.
קורנברג תכנן גם את בית עגנון ב-1931 בתלפיות. בדומה לאדריכלים אחרים בתקופה עיצב קורנברג גם את הריהוט לבית החדש. את מראה הבית הוא תכנן כמבצרי וסגור, חלונות הברזל מסורגים וחלקם נראים כחרכי ירי. הבית בנוי בסגנון מודרני, בקווים ישרים ובמראה קובייתי, והוא מצופה בטיח ולא באבן, בדומה לרוב הבתים בתלפיות, אך בשונה מרוב הבתים בירושלים. ממכתבים ששלח עגנון לרעייתו אסתר (כמופיע בקובץ 'אסתרליין יקירתי') מתלונן הסופר על הבית, שאינו מוצא חן בעיניו, על "הרהיטים המכוערים" ועל הצבעים הלא מוצלחים שבחר קורנברג לאריחי הרצפה וצבע הקירות: "...ודאי כתב לך ברין שקורנברג צבע את הבית בצבע נורא ומגוחך. כנראה נצטרך חצי שנה להתבייש בפנינו ובפני האורחים מחמת צבע הבית.".
אשתו זינה ניהלה במשך שנים את "פנסיון קוֹרנברג" בביתם שברח' קלאוזנר 15 בתלפיות שבו צולם סרט הטלוויזיה "מי ורדים מפורט סעיד". בתם היא הפסלת נעמי ביטר. בנם,, בוגר מחזור י"א כדורי, נפל ב-9 ביוני 1948 בקרב לוביה בגליל התחתון.
The Voice
{{פירושונים|;דמויות
ראו גם
}}
Ghost (שיר של ג'יימי-לי קריוויץ)
Ghost הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת הגרמנית ג'יימי-לי קריוויץ. השיר ייצג את גרמניה באירוויזיון 2016 בסטוקהולם, שוודיה, ונכתב על ידי תומאס בורצ'יה (הידוע יותר בשם DJ Thomilla), אנה ליין וקונרד הנסל. השיר בוצע על ידי קריביץ בעונה החמישית של תוכנית הריאליטי המוזיקלית "The Voice גרמניה". הסינגל יצא ב-12 בדצמבר 2015.
תחרות האירוויזיון
קריביץ התמודדה בתחרות השירה Unser Lied für Stockholm (בעברית: השיר שלנו לסטוקהולם) ב-12 בינואר 2016. היא הוכרזה כזוכה עם 44.5% מקולות הקהל. לאחר מכן, ייצגה את גרמניה באירוויזיון 2016. מכיוון שגרמניה חברה בביג 5, השיר עלה אוטומטית לגמר, שם הגיע למקום האחרון עם 11 נקודות.
רוברט ריצ'רד
רוברט אנדרו רי'צרד (באנגלית: Robert Andrew Ri'chard; נולד ב-7 בינואר 1983) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי, הידוע בזכות תפקידיו כארנז בלארד בסיטקום "אחד על אחד" ובובי ווקר בסיטקום "בן הדוד סקיטר".
ביוגרפיה
ריצארד נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא ממוצא לואיזיאנה קריאולי. הוא למד בבית הספר התיכון פאלמס בלוס אנג'לס, קליפורניה.
קריירה
ריצ'רד משחק באופן מקצועי מגיל 13. הוא כיכב בסיטקום של ניקלודיאון "בן הדוד סקיטר" והופיע כמה פעמים בתור עצמו בתוכנית המשחק המצליחה של ניקלודיאון, "Figure It Out".
הוא שיחק בסדרה "מגע של מלאכים" את "סמואל", נער בעייתי שאחיו נכלא בכלא בגין ירי באדם. כמו כן, הוא הופיע בסרטים כמו המאמן קרטר ובית השעווה. תפקיד הפריצה שלו היה בעיבוד הטלוויזיה לרומן של אן רייס, "חג כל הקדושים", שם גילם את מרסל הצעיר שהופך לאיש בחברה. הוא הופיע בסרט "Light It Up" יחד עם כוכב ה-R&B אשר.
בשנת 1997 שיחק ריצ'רד בספיישל הטלוויזיה, בנעלי אביו, שזיכה אותו בפרס אמי לשנת 1998 עבור הופעה מצטיינת בספיישל לילדים.
בשנת 2000 שיחק בסרט הטלוויזיה "Alley Cats Strike". בשנת 2001 קיבל את התפקיד של ארנז בלארד בסיטקום המצליח של "One on One" לצד פלקס אלכסנדר וקיילה פראט. תפקיד זה היה המשמעותי ביותר מתפקידיו בטלוויזיה. הוא המשיך לשחק בסדרה עד לירידתה מהמסך ב-2006. באותה שנה הופיע בסדרת הטלוויזיה "ורוניקה מארס".
ריצ'רד אמור היה לככב בסדרה חדשה בשם "שמונה ימים בשבוע", בכיכובם של כריסטינה מילאן ומריו לופז ברשת הטלוויזיה CW במהלך עונת הסתיו 2007, אך היא בוטלה עקב שביתת איגוד התסריטאים האמריקאי ב-2007 לפני שידורה. ב-16 בנובמבר 2011 הוכרז כי הוא לוהק לתפקיד ג'יימי בסדרת הטלוויזיה "יומני הערפד".