cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פר ארווידסון
ביוגרפיה
באליפות העולם בשחייה שנערכה במערב ברלין, לשעבר מערב גרמניה בשנת 1978 זכה ארווידסון במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.38 שניות, אחרי שיאן העולם ג'ו בוטום שקבע שיא תחרות חדש של 54.30 שניות וגרג ג'גנבורג 55.26 שניות, שניהם מארצות הברית. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.61 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.58 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה בפורט לודרדייל, פלורידה באוגוסט 1979 קבע ארווידסון במשחה ל-200 מטר פרפר שיא שוודיה חדש של 2:00.42 דקות, שיא זה החזיק מעמד עד שנת 2008.
שיאן עולם
בתחרות שחייה שנערכה באוסטין, טקסס ב-11 באפריל 1980 קבע ארווידסון במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 54.15 שניות, שיפור לשיא העולם שקבע ג'ו בוטם מארצות הברית 54.18 שניות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה ארווידסון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.92 שניות, לפני פיטל (54.94 שניות) ודוויד לופז זוברו מספרד (55.13 שניות). בנוסף, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:02.61 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בספליט, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1981 זכה ארווידסון בשתי מדליות כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.60 שניות, אחרי אלכסיי מרקובסקי (54.39 שניות) ולפני ואדים דומברובסקי (55.00 שניות) שניהם מברית המועצות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:45.01 דקות, אחרי ברית המועצות (3:44.23 דקות) ולפני מזרח גרמניה (3:45.66 דקות)
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 סיים ארווידסון במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:47.71 דקות, במקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.15 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.10 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1983 סיים ארווידסון במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.01 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:45.98 דקות.
השכלה
ארווידסון בוגר תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ותואר שני בפקולטה למנהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד.
תקופת ראיווה
תקופת רֶאִיוָוה (ביפנית: 令和時代) הוא שמה של תקופת השנים הנוכחית ביפן. תקופה זו החלה ב-1 במאי 2019, ביום עלייתו של יורש העצר נארוהיטו לכס החרצית, והכתרתו לקיסר יפן.
הקיסר הקודם אקיהיטו, אביו של הקיסר הנוכחי, ירד מכס הקיסרות ב-30 באפריל 2019, ובכך הסתיימה תקופת הייסי. שנת 2019 היא שנת 31 לתקופת הייסי עד 30 באפריל 2019, ומ-1 במאי 2019, החלה שנת 1 של תקופת ראיווה.
בחירת השם
ועדה בת תשעה חברים הייתה אמונה על הכנת רשימת שמות מתאימים לתקופה, ולאחר מכן בחרה ממשלת יפן את שם התקופה מתוך הרשימה.
מקור השם ומשמעותו
מקור הקאנג'י של שם התקופה הוא במאניושו, אנתולוגיית שירה יפנית מהמאה ה-8 (תקופת נארה). השיר המדובר עוסק בצפייה בפריחת השזיף:
הטקסט המקורי בקאנבון: 于時、初春令月、氣淑風和、梅披鏡前之粉、蘭薫珮後之香.
תרגום ליפנית קלאסית: 時に、初春の令月にして、気淑く風和ぎ、梅は鏡前の粉を披き、蘭は珮後の香を薫す.
תעתיק לאנגלית: toki ni、shoshun no reigetsu nisite ki yo ku kaze yawara gi、 ume wa kyōzen no ko o hira ki、 ran wa haigo no kō o kaora su.
טרינידד וטובגו במשחקים האולימפיים לנוער
טרינידד וטובגו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא החלה להשתתף במשחקי החורף החל מאולימפיאדת הנוער לוזאן (2020). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מטרינידד וטובגו 3 מדליות, מהן מדליית זהב יחידה, בענף השחייה
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של טרינידד וטובגו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא המשלחת הגדולה ביותר שטרינידד וטובגו שלחו עד כה. המשלחת כללה 26 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענף השחייה עם זכייה במדליית זהב במשחה 50 מטר שחיית גב נערים וסיום במקום החמישי במשחה 50 מטר שחיית פרפר נערים. בענף האתלטיקה המשלחת העפילה לגמר ריצת 400 מטר משוכות נערות וסיימו במקום השביעי, אך לא העפילה לגמר ביתר המקצים. נבחרת הנערות השתתפה גם בענף הכדורגל שם סיימה במקום החמישי.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
התאחדות הכדורעף הרוסית
התאחדות הכדורעף הרוסית (ברוסית: Всероссийская федерация волейбола) — הוא הגוף הניהולי הבכיר ברוסיה בתחום הכדורעף. נוסדה בשנת 1991. חבר ב-FIVB וב-CEV מאז 1992. מהווה כיורשת להתאחדות הכדורעף של ברית המועצות.
היסטוריה
גוף ניהולי עליון בתחום הכדורעף ברוסיה הוקם לראשונה בתקופת ברית המועצות בשנת 1932 בשם חטיבת הכדורעף הסובייטית (ברוסית: Всесоюзная волейбольная секция). בשנת 1959 השם שוּנה להתאחדות הכדורעף של ברית המועצות (בשפת המקור: Федерация волейбола СССР)
אליפות לאומית ראשונה נערכה בשנת 1933, כאשר בתחילה הייתה למעשה טורניר בקרב נבחרות של הרפובליקות הסובייטיות והערים הגדולות.
אליפות ראשונה בין המועדונים נערכה בשנת 1938, ומאז התחום התפתח מאוד בברית המועצות ולאחר מכן גם ברוסיה.
בשנת 1991, עקב התפרקות ברית המועצות הוקמה התאחדות הכדורעף הרוסית (Всероссийская федерация волейбола), שהוכרה בשנת 1992 כממשיכתה של ההתאחדות הסובייטית.
69–60 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 69 - 60 לפנה"ס
קונכייה
קוֹנְכִיָּה היא קליפת מגן קשיחה, מעין שלד חיצוני המאפיין את מערכת הרכיכות. שמה השני בן ימינו של הקונכייה הוא קוֹנְכִית. בארמית מכונה הקונכייה: קוֹנְכִיתָא; ובלטינית: concha. הקונכייה היא קליפת מגן גירנית בעיקרה, עם מעט חלבון סיבי, המופרשת החוצה מן הגלימה (mantle). היא מעניקה מקלט מפני פגיעות טורפים ומפני יובש. הקונכייה נפוצה מאוד ברוב המחלקות של מערכת הרכיכות, ביניהם החלזונות והצדפות, ונעדרת או מנוונת בדרך כלל אצל הראש-רגלאים.
הקונכייה היא מבנה קשיח וחיוני עבור הרכיכה. הקונכייה מגינה מפני טורפים ומהווה מסתור מפני יובש בהיותה בלתי חדירה כמעט למים. הקונכייה ספירלית-בורגית ועשויה מחלבונים וסידן פחמתי (חומר גירני המורכב מסידן ופחמן).
בישראל קונכיות הן ערך טבע מוגן וחל איסור ללקט קונכיות מחופי הים.
מבנה הקונכייה
הקונכייה מורכבת משלוש שכבות:
הקונכייה קיימת בחילזון עוד בהיותו עובר בביצה. כאשר הוא בוקע, כבר יש על גופו קונכייה קטנה הנקראת "קונכייה עוברית". כאשר החילזון גדל, הקונכייה גדלה עמו ומפתלת סביב ציר העמודית, המהווה את מרכז הקונכייה. צורת הקונכייה מתאימה לבית הגידול וצורת החיים של החילזון. למשל: מינים המסתתרים בנקיקי סלע יהיו בעלי קונכייה צרה. קונכיות רבות הן בגווני חום ובעלות דוגמאות מפוספסות, וזאת לצורכי הסוואה. במינים החיים בבתי גידול יבשים וחמים בהן אין לחץ טריפה גבוהה, הקונכיות הן לרוב בצבע לבן חלק וזאת על מנת להקטין את התחממות החילזון עקב קרינת השמש. עובי הקונכייה מושפע מהאזור בו חי החילזון. חלזונות החיים בסביבה גירנית הם בעלי קונכיות עבות יותר, לעומת חלזונות החיים בסביבה לא גירנית.
לחלזונות רבים (אך לא לכולם), בעיקר אלה החיים בים ובמים מתוקים, אך גם למספר חלזונות יבשתיים, יש בנוסף לקונכייה גם מכסה קרני או גירני הנמצא על הרגל ונקרא "גולל" או "אופרקולום" (בלטינית: operculum). כאשר החילזון מתכנס לתוך הקונכייה, סוגר מכסה זה את הפתח שלה, וכך משפר את ההגנה על החילזון.
לקונכייה מגוון רב של צורות, ובהן בולטים מספר טיפוסים:
קונכייה בתרבות האנושית
חקר הרכיכות (מלקולוגיה) החל באיסוף, מיון וקטלוג של קונכיות, ענף שנקרא קונכיולוגיה. הפילוסוף אריסטו היה הראשון לפרסם מחקר על הרכיכות ופרסום זה היה קנוני עד הרנסאנס ותחיית המדעים בתחילת העת החדשה. אז נעשה איסוף קונכיות והצגתן לראווה בארונות תצוגה (שנקראו "קאבינט") פופולרי למדי בקרב מעמד האצולה. משלחות חוקרים יצאו לאיסוף קונכיות אקזוטיות ברחבי העולם. בהמשך, עם התרחבות מדעי הטבע בסוף המאה ה-17, החל מחקר ביולוגי ושיטתי יותר של הרכיכות והחלזונות בפרט.
אחד השימושים של קונכייה הוא ככלי נשיפה, בייחוד חלזונות ממיני חצוצרת הים וחצוצרה אצילה. לקונכייה ככלי נשיפה יש שימוש טקסי בהינדואיזם ובתרבויות איי האוקיינוס השקט. השימוש בקונכייה ככלי נשיפה נמוך כיום לעומת העבר. יש הנוהגים לאסוף קונכיות וצדפות על שפת הים ובמקומות לאורך החוף ואף צוללים ואוספים קונכיות מרשימות מקרקעית הים, ומציעים אותן למכירה.
קרל וארנט
קרל פטר וארנט (בדנית: Carl Peter Værnet; 28 באפריל 1893 – 25 בנובמבר 1965) היה רופא דני ששירת במחנה הריכוז בוכנוואלד. הוא ערך ניסויים רפואיים באסירי המחנה, בעיקר התנסה עם הורמונים שונים וניסה לרפא הומוסקסואליות על ידי הזרקת הורמונים סינתטיים לאשכי גברים. ביצוע מחקריו וניסויו האכזריים במחנה אושרו על ידי היינריך הימלר.
כרופא אזרחי
וארנט קיבל את הדוקטורט שלו בקופנהגן ושם החל לעסוק ברפואה. הוא עבר קורסים והשתלמויות רבות בגרמניה, צרפת והולנד בתחום הטיפולים ההורמונליים. בשנות השלושים הוא הצטרף למפלגה הנאצית הדנית, אך הקריירה שלו כרופא דעכה עקב איכות ירודה של מחקריו וכן מפני שבארצו הוא נחשד כמשתף פעולה עם אנרכיסטים. כדי להמשיך את מחקריו בתחום ההורמונים, הוא הוצג לרופא ואיש האס אס ארנסט רוברט גרוויץ על ידי זמר האופרה הלגה רוזוhנגה. לאחר מכן מקורביו הציגו אותו בפני היינריך הימלר והוא קיבל מידיו משרה רפואית בפראג בתחילת שנת 1944.
בוכנוואלד
בין יוני לדצמבר 1944 נכח וארנט במחנה הריכוז בוכנוואלד, הוא ביצע ניסויים רפואיים ב-17 אסירים, בהם הוזרקו חומרים כימיים לאשכיהם. אם כי אף אחד מן האסירים לא מת מן הניסויים עצמם, שניים מהם נותרו עם נכות רפואית תמידית עקב זיהומים. אין עדויות שתומכות בכך שמי מן האסירים עבר תהליך של עיקור. תוצאות מחקריו לא היו חד משמעותיות, וסר חינו בעיני הממונים עליו.
כאסיר נמלט
לאחר המלחמה, הוא נלכד בקופנהגן ותוחקר בבית ספר מקומי. אם כי הרשויות הדניות רצו להעמידו לדין בגין קשריו עם אנשי אס אס, הוא זייף התקף לב ונמלט מהם. נראה כי הוא ניסה למכור את ממצאי מחקריו לחברת דופונט בשנת 1946. לאחר מכן נמלט לברזיל ומשם לבואנוס איירס, ארגנטינה, שם מת בשנת 1965.
חסינות (רפואה)
חֲסִינוּת היא מונח ביולוגי המתאר מצב שבו לגוף יש הגנות ביולוגיות מספקות בפני זיהום או חדירת מזהמים. לחסינות, שהיא פועל יוצא של פעילות מערכת החיסון, ישנם מרכיבים ספציפיים ולא ספציפיים. המרכיבים הלא-ספציפיים מתפקדים כיוצרי חיץ או מכשול לחדירת אובייקטים פתוגניים, או כאלמנטים המכחידים או נלחמים במגוון רחב של פתוגנים אלה. ייחודה של המערכת בכך שאינה ספציפית לגורם כלשהו (חיידק, נגיף, פטרייה או טפיל). חסינות ספציפית, או חסינות מסתגלת (אדפטיבית), היא חסינות שמסוגלת ללמוד לזהות מזהמים חדשים ולשפעל מערכת חיסונית ספציפית נגד מזהמים אלה.
חסינות אדפיטיבית נחלקת לעיתים קרובות לשני סוגים בהתאם לדרך שבה החסינות הושגה. חסינות טבעית מתרחשת כשהמפגש עם גורם המחלה אינו מכוון, ואילו חסינות מלאכותית או מכוונת מתרחשת כשהמפגש עם המזהם (או חלק ממנו) הוא מכוון - כפי שהדבר נעשה במקרה של חיסונים. כל אחת מהמערכות לעיל יכולה להתחלק הלאה בהתאם לדרך השגת החסינות. חסינות פסיבית היא יכולת חיסונית שהועברה לגוף באופן פסיבי (כמו למשל בהזרקה של נוגדנים או תאי T לבנים מתורמים זרים או מחלב אם). חסינות אקטיבית היא כזו שמתרחשת באופן אקטיבי בגוף עצמו, בתגובה למפגש עם אנטיגן. חסינות פסיבית היא קצרת טווח מטבעה, ופחות ספציפית מחסינות אקטיבית, שהיא ספציפית ביותר וארוכת טווח (לעיתים למשך כל החיים).
תא 16
תא 16 (באנגלית: Cell 16) היה ארגון פמיניסטי-רדיקלי בארצות הברית, שהיה ידוע בשל אידאולוגיית הבדלנות בין המינים, עידוד פרישות כאקט פוליטי, ואימון נשים בהגנה עצמית. בניגוד לתנועות פמיניזם רדיקלי אחרות, תא 16 לא הציעה לסביוּת כאלטרנטיבה, ולכן נחשבה התנועה להטרוסקסואלית-בדלנית.
אידאולוגיה
תא 16 נוסד בשנת 1968 על ידי רוקסן דנבאר, ונחשב לארגון הפמיניסטי-רדיקלי הראשון, וכן הראשון שדגל בפמיניזם בדלני. חוקרת ההיסטוריה התרבותית אליס אקולס מתארת את תא 16 כדוגמה לפמיניזם בדלני-הטרוסקסואלי, מכיוון שהארגון מעולם לא הציע או דגל בלסביות כאסטרטגיה פוליטית. האידאולוגיה של תא 16 הייתה מושפעת ממאואיזם ומהתפרצות האתוס השמאל-מיליטנטי של התקופה. הארגון תמך במהפכנות בינלאומית, וחברותיו התעקשו על הכרה בדרכים בהן גזע ומעמד משפיעים גם על מגדר (כפי שמתאר מושג ההצטלביות שטבעה קימברלי קרנשו מאוחר יותר, בשנות השמונים).
חברות הארגון בידלו עצמן בכוונה תחילה מהפמיניזם של בטי פרידן וגלוריה סטיינם שהצטיירו בעיניהן כליברליות. פרסומים של חברות הארגון כללו קריאה לנשים להפסיק לקיים יחסי מין עם גברים כדי להשתחרר מכבלים פוליטיים וחברתיים, וכדי לנפץ את מה שהן הגדירו כנשיות, שהיא מבנה מלאכותי שנועד לשרת את רצונותיהם של גברים. במקום זאת, הציעו הכותבות שנשים ימלאו את צרכיהן באהבה, חיבה והכרה מחברותיהן למאבק.
היסטוריה
בקיץ 1968 פרסמה דנבאר מודעה במקומון מחתרתי בבוסטון, מסצ'וסטס, הזמנה לנשים להצטרף ל"חזית שחרור של המין הנשי". בין החברות המייסדות היו הילרי לנגהורסט, סנדי ברנרד, אלן אודונל, בטסי ווריור, דיינה דנסמור, ג'יין ווסט, מרי אן וות'רס, מורין מיינס, גייל מארי, ואבי רוקפלר. השם "תא 16" נבחר כדי להדגיש שהן מהוות רק תא אחד בתנועה אורגנית, והמספר 16 היה מספר הבית בו נפגשו בשדרות לקסינגטון.
הארגון פרסם כתב עת שנקרא "No More Fun and Games", החל מ-1968 ועד 1973. בשנה זו, גם פסקה פעילות הארגון וחברותיו התפזרו.
יחסי נורווגיה–תאילנד
יחסי נורווגיה–תאילנד הם יחסי החוץ בין נורווגיה לתאילנד.
היסטוריה
נורווגיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם תאילנד בשנת 1905. אחד ההתרחשויות המשמעותיות ביותר ביחסים הדו-צדדיים היה ביקורו של המלך צ'ולאלונגקורן בנורווגיה בסיבוב ההופעות השני שלו באירופה בשנת 1907. בין יעדים רבים, הוא ביקר ב-Norsk Hydro, ללמוד על ייצור דשן על בסיס חנקן בפורסגרון. הוא גם חצה את ההרים ולמד את הישגי ההנדסה של ווגיה ונסע באונייה מטרונדהיים עד לוואדסו ועצר בדרך בנורדקאפ, טיול אקזוטי מאוד באותה תקופה.
היחסים הפוליטיים עם תאילנד הם לבביים. נורווגיה ממשיכה להשקיע רבות בתאילנד באמצעות קרן העושר של נורווגיה. סך ההשקעות בשנת 2020 הגיע ל-25 מיליארד NOK עם מניות המחולקות בין 139 חברות ומוסדות.
כ-60 חברות נורווגיות הוקמו בתאילנד, הגדולות בהן אייבל, יוטון, טלנור / דטאק, וולניוס וילהלמסן וארה.
יחסים כלכליים
בתחילה התמקדו היחסים הכלכליים במוצרים ובתהליכים חקלאיים. כיום הם מכסים מגוון רחב של תחומים, כולל דיג, טלקומוניקציה, אנרגיה וסביבה. כמו כן, יצוא פירות ים נורווגיים לתאילנד עלה משמעותית בשנים האחרונות.
הים הליגורי
הים הליגורי (באיטלקית: Mar Ligure; בצרפתית: Mer Ligurienne; בקורסיקאית: Mari licuru; בליגורית: Mâ Ligure) הוא ים שולי בצפון האגן המערבי של הים התיכון. הוא גובל בליגוריה מצפון, בטוסקנה ממזרח, בים הטירני ובקצה הצפוני של קורסיקה מדרום, באגן המערבי של הים התיכון מדרום-מערב, ובחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור שבצרפת ונסיכות מונקו ממערב. בחלקו הצפוני של הים הטירני משתרע מפרץ ג'נובה.
חופיו של הים באיטליה, בצרפת ובמונקו מיושבים בצפיפות יחסית, ולאורכם שוכנות ערי הנמל החשובות ליבורנו, לה ספציה וג'נובה, וכן נמלים ומעגנים קטנים רבים נוספים. עם זאת, לאורך חופי הים הליגורי שוכנות גם רצועות חוף הידועות ביופיין ובערכן הטבעי והתיירותי, ובהן הריביירה הצרפתית, הריביירה הליגורית וחוף טוסקנה הצפוני.
כדי להגן על אוכלוסיית הלווייתנאים בים הליגורי, הכריזו צרפת ואיטליה בשנת 1999 על כל שטח הים וכן על אזורים סמוכים לו בים התיכון עצמו ובים הטירני, כעל אזור מוגן ששטחו 87,500 קמ"ר.
ישעיהו משורר
הרב ישעיהו משורר (שאער; ה' בסיוון ה'תרע"ח - י' בסיוון ה'תשנ"ח, 16 במאי 1918 - 4 ביוני 1998) היה דיין, אב"ד בבית הדין הרבני בפתח תקווה וחבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים. היה הרב הראשון של שכונות מחנה יהודה ושעריה בפתח תקווה, יקיר העיר פתח תקווה ויקיר תנועת הפועל המזרחי.
הרב משורר תבע את זכויותיהם החומריות והרוחניות של עולי תימן.
תולדות חייו
נולד ביום ה' בסיוון ה'תרע"ח (1918) בתימן למשפחת תלמידי חכמים, בנם של הרב שלום שאער ושולמית. בגיל שש התייתם מאביו, ודודו הרב סעדיה שאער לימדו תורה. כילד היה נלווה לדודו עת יצא מטעם בית הדין בצנעא אל כפרי מחוזו לפקח על השוחטים. בגיל 10 ידע על-פה את כל התורה עם תרגום אונקלוס. היה מאחרוני תלמידיו של הרב עודד (עוואץ') כהן (אביו של הרב ראובן כהן - רב עדת תימן בחדרה). בהגיעו למצוות קיבל ממנו תעודת שחיטה, לאחר שנבחן וידע את הלכות שחיטה בעל-פה. בדרכו לארץ התעכב בעדן משך כשנה ומחצה. באותה תקופה שימש מורה הוראה לקהילה במקום.
עלייה ולימודים ב"מרכז הרב"
עלה לארץ ישראל בשנת תרצ"ז בהיותו כבן 19 שנים. גר בבית דודו בחדרה והשתתף בשיעורי תורה של הרב יוסף דב כהן רבהּ הראשי של חדרה. הרב שלחו ללמוד בירושלים בישיבת מרכז הרב. דודו דחה רעיון זה באמרו שעליו לעזור בפרנסת המשפחה. הרב ישעיהו צם שלושה ימים עד שדודו נתן את ברכתו. הוא למד תורה בישיבת 'תורת ירושלים' ובישיבת מרכז הרב. למד בחברותא עם הרבנים שאר ישוב כהן, ויהושע יגל. בהפסקות הצהרים הלך ללמוד בישיבת התימנים בירושלים. בשעות הלילה, היה הולך ללימוד קבוע אצל הרב אברהם שחב, מזקני רבני תימן בירושלים באותה עת. ראש הישיבה הרב יעקב משה חרל"פ כינהו 'מרגלית' ו'איש האשכולות'.
הרב משורר הוסמך לרבנות ולדיינות על ידי הרב שמשון אהרון פולנסקי, הרב אליהו ראם, הרב יצחק אריאלי והרב חרל"פ.
ר"מ בישיבת 'אור המזרח'
הרב דוד סלומון ייסד בכפר אברהם שעל יד פתח תקווה את ישיבת 'אור המזרח' לבני נוער תימנים והרב משורר לימד בה. הוא התארח בשבתות במקומות שונים בארץ והיה דורש בבתי כנסת ומשכנע את העולים לשלוח ילדיהם ללמוד בישיבה. בפתח תקווה נתן שיעורים לתושבי שכונת מחנה-יהודה. בשכונה זו, שבה גר, הכיר את רעייתו - הרבנית שרה משורר, בתו של ר' זכריה כוחלאני.
קליטת עליה
בשנת תש"ד (1944) לחם הרב משורר נגד הניסיון "לְחַלֵּן" את העולים. יחד עם הרב משה זרצקי, הרב המקומי בכרכור, ביקר במחנה העולים בעין שמר, חיזק את רוחם של הילדים ועודדם לשמירת מסורת-אבות. הרב משורר היה הראשון שכתב מכתבים בעניין לעיתונות ופנה בזעקה למוסדות הקליטה.
בשנת תש"ו (1946) הקים הרב משורר את המחלקה ליהודי תימן בתנועת הפועל המזרחי, ועמד בראשה עד שנת תשי"א (1951). במסגרת תפקידיו בתנועה פעל הרב משורר עם מיכאל חזני להפניית העולים ליישובי הפועל המזרחי. היה בין מארגני עולי תימן הראשונים שהתיישבו בכפר יעבץ, גאולי תימן ועוד. בוועידות הראשונות של הפועל המזרחי היה פעיל מאוד, ויצא בראש רשימה עצמאית ארצית "יד אחים". בשנת 1941 היה חבר סיעת "יצירה ובניין" בה היה גם יצחק רפאל.
רבנות מחנה יהודה
הרב משורר מונה לרב הראשון של שכונת מחנה יהודה בבית הכנסת "תפארת-ישראל" בכ"ב בתמוז תש"ה, בנוכחות מנהיגי יהדות תימן, הרבנים רפאל אלשיך והרב שלום יצחק הלוי. עשרה בתי-כנסת מתוך אחד-עשר בשכונה בחרו בו לרב השכונה.
בראשית דרכו כרב-השכונה נלחם הרב משורר נגד פסיקת הרבנות בפתח תקווה, לפיה השחיטה התימנית בשכונה היא טריפה. הרבנות פרסמה את החלטתה במודעות בשכונה וברחבי-העיר. בעקבות זאת פנה הרב משורר לרב ראובן כץ - הרב הראשי בפתח-תקוה וטען שאם יש בעל אטליז אחד שנתפס בשחיטה שחורה יש לפרסם את העניין, ולא להטיל דופי בכל העדה. הרב כץ נענה והשחיטה הותרה.
הרב משורר פעל להדפיס כתוּבּות חדשות (בנוסף לאלה הקיימות) על ידי הרבנות בפתח-תקוה, שבהם לא יופיע חרם דרבנו גרשום, שלא התקבל בקרב התימנים. הוא גער בפעילי "הנוער העובד" אשר היו מארגנים טיולים ביום שבת לילדי-השכונה.
לאחר מינוי הרב משורר לדיין, ודרישת שר הדתות הרב יהודה לייב פישמן מיימון שדיינים לא יעסקו במלאכת הרבנות, ביקש הרב משורר מהרב זכריה שרעבי שיתמנה במקומו.
פעילות והשפעה
הרב משורר קיבל בביתו אנשים גם מחוץ לקהילתו.
היה ידוע בכישרונו הרטורי. בעת נאומו הפולמוסי כנציג 'תנועת המזרחי' בקונגרס הציוני הכ"ג, אשר התקיים בשנת 1951 בירושלים. דיבר על בעיית קליטתם של עולי תימן. בסיום דבריו עמדו רבים מן הקהל על רגליהם ומחאו כפיים. השרים זלמן שזר וחיים משה שפירא קמו לברכו.
כאשר פעל חה"כ שמעון גרידי, בכנסת השנייה, למינויו של רב ראשי לישראל לתימנים, מועמדו היה הרב משורר. בתחילת שנות השישים, כאשר התאחדו פעילים תימנים מכל המפלגות והארגונים, והגישו בג"ץ בדרישה לאפשר בחירת רב תימני כרב ראשי לת"א, המועמד הבולט היה הרב משורר. המאבק הנ"ל נמשך מספר שנים ולא צלח.
משך שנים שימש הרב משורר כנשיא האיגוד הארצי לרבני תימן בישראל. הוא נבחר לתפקיד זה לאחר פטירת הנשיא הקודם, הרב שלום יצחק הלוי.
הרב משורר לימד מאות תלמידים לימודי רבנות ושחיטה. הוא הפעיל את השפעתו למינוי תלמידי-חכמים יוצאי עדת-תימן לתפקידים רבניים.
דיין, אב"ד פ"ת, חבר ביה"ד הגדול בירושלים
בשנת תש"י, בהיותו בן ל"ב שנים, התמנה לדיין בבית-הדין בפתח-תקוה. בשנת תשמ"ג מינה שר הדתות יוסף בורג את הרב משורר לאב בית-הדין בפתח-תקוה, ובשנת תשמ"ח התמנה לכהן בפועל בבית-הדין הגדול לערעורים בירושלים.
הרב משורר היה בעל חשיבה עצמאית ולא חשש להיות בדעת מיעוט. על פי עדות, הראשון לציון, הרב מרדכי אליהו שישב עמו בדין בבית-הדין הגדול לערעורים, פסקי-הדין של הרב משורר היו מתומצתים. פיקחותו וערנותו סייעו לא פעם בסיכול כוונות של עורכי-דין לסובב בכחש את בית-הדין.
כפוסק ניסח את דבריו בלשון רכה. רגישותו באה לידי ביטוי גם בשירים שכתב ובהם שירי געגועים למולדת, שירים בשבח לימוד התורה ושירי ידידות לרעייתו.
הרב משורר ישב בדין ארבעים שנה והיה הדיין הוותיק ביותר בישראל.
על פעילותו הציבורית משך למעלה מיובל שנים, הוענק לו בשנת תשנ"ג אות "יקיר העיר פתח-תקוה".
נפטר ביום י' בסיוון ה'תשנ"ח. הותיר אחריו אשה, שרה (נפטרה בתאריך י"ג באלול תשע"ה) – יקירת העיר פתח תקווה ופעילה ציבורית, ועשרה בנים ובנות.
על שמו של הרב משורר קרוי רחוב בפתח תקווה. השאיר כתבי-יד רבים ובהם פסקיו, שיריו, רעיונותיו ופירושיו לתורה.
תבנית אפייה
תבנית אפייה היא כלי בישול המשמש בתנורי אפייה להכלת המזון הנאפה (כגון עוגות ולחם) או נצלה (כגון בשר עוף ותפוחי אדמה).
תבניות אפייה מתכתיות עשויות לרוב ממתכת - אלומיניום או פלדת אל חלד, חרס, פלסטיק (סיליקון) או זכוכית. תבניות חד-פעמיות עשויות מיריעת אלומיניום. בדרך כלל תבניות הן מלבניות, מרובעות או עגולות, אך ישנן אף תבניות בעלות צורות אחרות. לחלק מהתבניות יש ידיות כדי להקל על הכנסתן לתנור והוצאתן ממנו.
"תבנית שקעים" מעוצבת כרצף של שקעים ומשמשת להכנת מאפינס.
במטבחים תעשייתיים או מוסדיים נעשה שימוש בתבניות אפייה בגדלים סטנדרטיים של 26×18 אינץ', 18×13 אינץ' ו-13×9 אינץ'.
לעיתים משתמשים בנייר אפייה או ביריעת אלומיניום לריפוד התבנית כדי למנוע מהמזון מלהדבק אליה וכדי להקל על ניקויה לאחר השימוש.
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–סין
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–סין הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין (PRC) והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC). בין המדינות קיימים יחסים דיפלומטיים שלווים ויחסים כלכליים הולכים וגדלים מאז 1971. היחסים בין שתי המדינות חוזרים לשנת 1887, כאשר נציגי מדינת קונגו החופשית כוננו מגעים עם בית המלוכה של שושלת צ'ינג ששלטה אז בסין. ההסכם הראשון בין שתי המעצמות נחתם ב-1898.
באותה תקופה, קונגו הייתה ידועה בשם זאיר. במאה ה-21, ההשקעות הסיניות ב-DRC והיצוא של קונגו לסין גדלו במהירות. DRC הצטרפה ליוזמת החגורה והדרך בשנת 2021.
DRC מקיימת את מדיניות סין האחת, מכיוון שהיא מכירה ב-PRC כממשלה הלגיטימית היחידה של סין ולא ב-ROC, הרואה בטאיוואן חלק מסין.
יחסי שושלת צ'ינג עם מדינת קונגו החופשית
בשנת 1887, לאופולד השני, מלך הבלגים שלח שליחים לשושלת צ'ינג בסין כדי לבקש את הזכות לגייס פועלים למדינת קונגו החופשית. מכיוון ששושלת צ'ינג כבר חתמה על הסכם עם בלגיה, הותר לבלגים לגייס עובדים מטעם המושבות שלהם, אך לא עבור מדינת קונגו החופשית, שלא הייתה מושבה בלגית. בשנת 1892, סוכני מדינת קונגו החופשית התקשרו בחוזה לגיוסם בסין לחברות פורטוגזיות במקאו. בסך הכל גויסו בגואנגג'ואו 536 גברים ושישה נערים במסגרת חוזים לשלוש שנים. האנשים האלה יצאו לקונגו ב-18 בספטמבר 1892 על סיפון ספינת הקיטור הגרמנית וולשטיין ממקאו. גם רשומות המסחר והמסחר השנתי של סין והדוח העסקי של הקונסוליה הבריטית בסין דיווחו על עובדים נוספים שגויסו על ידי סוכני מקאו והונג קונג בצ'יונגג'ואו ובשאנטואו לעבודה בקונגו ב-1892. בקונגו, מגויסים אלה הוכנסו לעבודה על מסילת הרכבת של קונגו, כריתת עצים וסחבת סלעים. רוב המתגייסים הללו מתו בתנאים הקשים של קונגו. עיתונים בהונג קונג פרסמו מידע על התנאים הרעים וההתייחסות ממנה סובלים הסינים בקונגו. במהלך התקופה הראשונה של הגיוס, כ-1,000 סינים נסעו לקונגו.
יצירת קשרים עם ה-ROC וה-PRC
באוקטובר 1960, קונגו-לאופולדוויל, כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין (ROC). ה-DRC שינתה את ההכרה בפברואר 1961 לרפובליקה העממית של סין (PRC), ושינתה שוב להכרה ב-ROC מאוחר יותר באותה שנה בספטמבר. היחסים כוננו שוב בין ה-DRC, שנודעה אז בשם הרפובליקה של זאיר, לבין הרפובליקה העממית של סין בנובמבר 1972 ונשארו כך מאז.
במהלך התקופה שבה הכירה קונגו/זאיר בטאיוואן, בין 1961 ל-1971, תמכה סין ונתנה תמיכה חומרית למורדים האנטי-זאירים. לאחר שנשיא זאיר, ג'וזף-דזירה מובוטו, החזיר את ההכרה ל-PRC, שמונה מנהיגים סינים ביקרו בזאיר בין 1978 ל-1995. מובוטו עצמו ביקר ב-PRC חמש פעמים, למרות העובדה שהיחסים ביניהם לא היו קרובים במיוחד באותה עת.
יחסים כלכליים
DRC היא יעד מרכזי להשקעות סיניות, במיוחד בכרייה, כאשר ה - South China Morning Post מתאר את המדינה כ"מוקד ההשקעות הסיניות באפריקה". החברות הגדולות המעורבות כוללות את Chengtun Mining, China Molybdenum Company, China Nonferrou Metal Mining Group, ו-Huayou Cobalt.
ביוני 2000 הוקמה חברת טלקומוניקציה סינית-קונגולזית (China-Congo Telecom) בין ZTE לממשלת קונגו בעסקה בשווי 80 מיליון רנמינבי במימון מימון מבנק EXIM בסין. באפריל 2009, קבוצת התקשורת הדרום אפריקאית MTN Group הציעה לרכוש את 51% ממניותיה של ZTE בחברה תמורת 200 מיליון דולר. נכון לינואר 2010, DRC עדיין לא קיבלה סטטוס יעד מאושר (ADS) על ידי סין עקב סכסוך אזרחי מתמשך במדינה.
הסחר בין סין ל-DRC גדל מאוד בין 2002 ל-2008. זה נובע בעיקר מצמיחה מסיבית בייצוא חומרי הגלם של ה-DRC לסין. בשנת 2007 ייצאה ה-DRC קובלט בשווי 304.8 מיליון דולר. בשנת 2008 ייצאה ה-DRC 1.13 מיליארד דולר של קובלט לסין. גם היצוא של עפרות נחושת ועצים קשים לסין גדל מאוד.
Sicomines
נחתמה עסקה בין Sicomines, קונסורציום של חברות סיניות (Sinohydro ו-China Railway Engineering Corporation), לבין ממשלת קונגו באפריל 2008 להענקת זיכיונות מינרלים במחוז קטנגה בתמורה להשקעות בתשתית. בעסקה במקור בשווי 9 מיליארד דולר וממומנת על ידי China EXIM Bank, 6 מיליארד דולר יועברו לפיתוח תשתיות ו-3 מיליארד דולר יושקעו בפעולות כרייה בקטנגה. 68% מהפרויקט יהיו בבעלות Sicomines ו-32% הנותרים יהיו בבעלות Gécamines הכרייה הממשלתית של קונגו.
6 מיליארד דולר היו אמורים להיות מושקעים במקור בסך של 6,600 ק"מ של כבישים שייסללו או ישוקמו, שני בתי חולים ושתי אוניברסיטאות ייבנו. זיכיונות הכרייה בדימה (Dikuluwe) ובמערב Mashamba היו מעניקים ל-Sicomines גישה ל-10.6 מיליון טון נחושת ולמעלה מ-600,000 טון קובלט.
מבקרי הפרויקט טענו שהעסקה מעריכה פחות את מרבצי המינרלים בקטנגה. קרן המטבע הבין-לאומית (IMF) העלתה חששות לגבי העסקה הזו שמשפיעה לרעה על יכולתה של קונגו לשאת את חובה. הסיבה לכך היא שהעסקה תפסול את המדינה מתוכנית הפחתת החובות הזרים של קרן המטבע הבינלאומית, המנוהלת בחסות תוכנית המדינה העניה בעלות חובה גבוה (HIPC) של קבוצת הבנק העולמי, מכיוון ש - DRC תמחק את החוב שלה רק כדי לקבל עוד יותר חובות חדשים. קרן המטבע הבינלאומית טענה שכדי ש-DRC תישאר זכאית והעסקה תצא לפועל, יהיה צורך להפחית מאוד את שווי עסקת Sicomines. במאי 2009, ממשלת קונגו הסכימה להשהות 3 מיליארד דולר מהעסקה בזמן שמחקר היתכנות עבור זיכיונות המינרלים יושלם.
נכון לאוקטובר 2017, "Sinohydro Corp. ו-China Railway Construction... מחזיקות ב-68 אחוזים מ-Sicomines", כאשר ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הודיעה במקור לחברות הסיניות "להפסיק לייצא נחושת וקובלט לא מעובדים ולצרוף את כל המתכות בתוך המדינה" ובהמשך על ביטול החלטתה.
דו"ח משנת 2017 של מרכז קרטר העריך ש-685 מיליון דולר בהלוואות עבור פרויקטי התשתית של Sicomines נעלמו, ללא הוכחה לכך שהכסף שימש למטרה המיועדת לו, מה שמעלה חששות לגבי שימוש בכסף סיני לשחיתות.
יתרונות
המושל לשעבר של מחוז קטנגה מואיז קטומבי העריך כי למעלה מ-60 מתוך 75 מפעלי העיבוד של המחוז הם בבעלות אזרחים סינים. הוא אמר ש-90% מהמחצבים באזור הגיעו לסין. ידוע כי יש להם רישומים גרועים סביבתיים ויחסי עבודה והם הואשמו, במישרין או בעקיפין, בשימוש בעבודת ילדים. בשנת 2007, כ-600 אזרחים סינים גורשו מקטנגה בשל הפרת חוקי העבודה והסביבה.
פרויקטי בנייה ב-DRC
מאז 1972, PRC העניקה מספר תרומות ל-DRC, כולל חווה בפאתי קינשאסה, בית זיקוק לסוכר בקיסנגני ובניין האספה הלאומית (באותה עת עלה 42 מיליון דולר או 186 מיליון דולר בערכים של 2011 ) נבנו כולם וניתנו ל-DRC/זאיר בשנות ה-70. הממשלה הסינית גם בנתה אצטדיון של 80,000 מושבים בשנת 1994. בשנת 2004, PRC בנתה ותרמה את בית החולים לידידות סין-קונגו נ'דג'ילי, ומסרה אותו לממשלת קונגו בשנת 2006. לפי AidData, משנת 2000 עד 2011, היו כ-21 פרויקטים רשמיים של מימון פיתוח סיניים שזוהו ב-DRC באמצעות דיווחים שונים בתקשורת.
בינואר 2021, ממשלת סין הסכימה לבטל את החוב של קונגו בשווי 28 מיליון דולר והתחייבה לסיוע של 17 מיליון דולר, בעיקר עבור פרויקטי פיתוח. במקביל, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הצטרפה ליוזמת החגורה והדרך.
שיתוף פעולה צבאי
סין גם התחייבה לספק סיוע לרפורמה בכוחות המזוינים של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (FARDC). מלבד אספקת ציוד צבאי, חברות סיניות עזרו לבנות את מפקדת FARDC ובסיס ימי בנמל הים של בננה. הסינים גם סיפקו תחזוקה ותיקון לסירות התותחים "שנגחאי" מסוג 062 של הצי הקונגולי, מאז שמונה סירות נרכשו תחת משטר מובוטו, אך רק שתיים פועלות כעת עקב תחזוקה לקויה. משלחת צבאית סינית מבוססת בקמינה מאז 2008, שם באוגוסט 2017 הם השלימו הכשרה של חטיבת התגובה המהירה ה-32 של קונגו על ידי מדריכים סיניים. הנשיא הרביעי ג'וזף קבילה מ-DRC קיבל הכשרה באוניברסיטת PLA National Defense University.
ביקורים רשמיים
במהלך 2015 ו-2016, פקידים בכירים ב-DRC, כולל הנשיא קבילה, ראש הממשלה אוגוסטין מטטה פוניו ושר החוץ ריימונד שיבנדה, נפגשו עם שר החוץ הסיני וואנג יי. הם דנו בהגברת שיתוף הפעולה הכלכלי, כמו גם בתחומים אחרים, בין שתי המדינות.
STS-41-C
STS-41-C, היא המשימה ה-11 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והחמישית במספר של מעבורת החלל צ'לנג'ר. המשימה שוגרה ב-6 באפריל 1984.
גם במשימה זו, כמו בקודמתה, התגלתה שחיקה באטם המעגלי של נחיר הפליטה של מאיץ הדלק המוצק הימני של המעבורת. פריצה של אטם זה התגלתה כסיבה הראשית לאסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
המשימה
המשימה יצאה לדרכה ב-6 באפריל 1984 בשעה 8:58:00 לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית. לראשונה, נרשם שיגור מושלם ללא תקלות עד הגעה לגובה המסלול (533 ק"מ).
במשימה זו היו שתי מטרות עיקריות:
האחת, לפרוס ולהכניס למסלול את מתקן החשיפה לטווח ארוך (Long Duration Exposure Facility), מתקן גלילי פסיבי שניתן להחזרה לכדור-הארץ, ששקל 9,660 ק"ג, קוטרו 4.3 מטרים ואורכו 9 מטרים, ובו 57 ניסויים של 8 מדינות שונות ברחבי העולם.
המטרה השנייה במשימה הייתה "לתפוס" את הלוויין SolarMax ששוגר ב-1980 ושחקר את השמש ואת התפרצויותיה (רוח השמש), תיקונו, פריסה חוזרת והצבתו במסלול שנית.
בנוסף, נשאה המעבורת מצלמת IMAX ומצלמת "סינמה 360", וניסויי תלמידים.
הצוות מנה 5 אנשים: מפקד המשימה רוברט קריפן, טיסתו השלישית בתוכנית המעבורות (STS-7, STS-1), הטייס פרנסיס סקובי ושלושת מומחי המשימה ג'ורג' נלסון, ג'יימס ואן הופטן וטרי ארט.
כבר ביום השני למשימה נאחז מתקן החשיפה לטווח ארוך בזרוע הרובוטית ושוחרר למסלולו בהצלחה. במקור, תוכנן מתקן זה להיאסף ולחזור לכדור-הארץ בשנת 1985, אך בעקבות דחיות בלוח הזמנים ואסון צ'לנג'ר נאסף רק ב-12 בינואר 1990 על ידי הקולומביה במשימת STS-32. ב-22 בינואר 1990 חזר המתקן לכדור הארץ.
ביום השלישי למשימה עלתה המעבורת למסלול גבוה יותר (556 ק"מ), והייתה רחוקה 60 מטרים מהלוויין Solar Maximum Mission. שני האסטרונאוטים ג'ורג' נלסון וג'ימס ואן הופטן ביצעו הליכת חלל, כשנלסון השתמש ביחידת התמרון (MMU), התקדם לעבר הלוויין וניסה לתפוס אותו במכשיר תפיסה מיוחד, Trunnion Pin Acquisition Device. שלושה ניסיונות לתפיסת הלוויין נכשלו, וגם ניסיונותיו של ואן הופטן לתפיסת הלוויין על ידי זרוע ה-RMS לא צלחו. ביום למחרת ניסו שוב השניים לתפוס את הלוויין, והצליחו בניסיון הראשון.
שני האסטרונאוטים הביאו את הלוויין לקרבת המעבורת, החליפו מערכת בקרת גובה ומערכת למדידת העטרה של השמש, והשיבו אותו למסלול. עקב העיכוב בתפיסת הלוויין, הוארכה המשימה ביום אחד.
בשאר ימי המשימה ביצע הצוות ניסויי סטודנטים בהצלחה רבה.
סה"כ עברה המעבורת מרחק של 4,619,000 ק"מ, ב-108 הקפות סביב כדור-הארץ. היא הייתה אמורה לנחות במרכז החלל קנדי בקליפורניה, אך התוכנית שונתה ולבסוף המעבורת נחתה ב-13 באפריל 1984 בשעה 5:38:07 (לפנות בוקר) על-פי שעון האזור הפסיפי, במסלול נחיתה 17 באדוארדס, קליפורניה. שינוי התוכנית גרם להארכת המשימה ביום נוסף.
המעבורת חזרה למרכז החלל קנדי ב-18 באפריל 1984.
תג המשימה
במקור, הייתה המשימה אמורה להיקרא STS-13. התג שעוצב רמז למזל הרע, כביכול, של משימת אפולו 13. הוא כלל חתול שחור, המספר 13, וציור של המעבורת טסה מתחת.
ברז כיבוי אש
השימוש בברז כיבוי נעשה באמצעות חיבור צינור לברז, פתיחת השסתום כדי לספק זרם מים עז בלחץ בסביבות 350 קילופסקל (שווה לכ-3.45 אטמוספירה) (לחץ זה משתנה באזורים שונים, תלוי במגוון משתנים, לרבות גודל ומרחק מקור המים). את הצינור ניתן לחבר לכבאית, ולהשתמש במשאבה של הכבאית להגברת לחץ המים ואף לפיצולם למספר זרמים לפי הצורך.
במדינות רבות נאסר על חנייה בסמוך לברז כיבוי אש.
טלסקופ החלל שפיצר
טלסקופ החלל שפיצר הוא טלסקופ חלל שפעל בתחום התת-אדום, והוא הטלסקופ האחרון שנשלח במסגרת תוכנית טלסקופי החלל של נאס"א.
טלסקופ החלל שפיצר שוגר ב-25 באוגוסט 2003 מבסיס חיל האוויר בקייפ קנוורל, על-גבי טיל דלתא 2. הטלסקופ הוצב במסלול לא שגרתי, מסלול הליוצנטרי ולא מסלול גאוצנטרי, כלומר הוא מקיף את השמש ולא את כדור הארץ. שפיצר היה באמצע 2007 במרחק 70 מיליון קילומטר מכדור הארץ, והוא ממשיך להתקדם הלאה כל שנה בכ-15 מיליון ק"מ נוספים.
מסגרת הזמן שהוגדרה לפעילות הטלסקופ הייתה מינימום שנתיים וחצי, כשחמש שנות פעילות יחשבו כזמן אופטימלי. ב-18 בדצמבר 2003, שינתה נאס"א את שמו של הטלסקופ לאחר שהפגין הצלחה מרובה. שלא כמו טלסקופים אחרים ששמם ניתן להם על ידי מדעני נאס"א, הצעת שם לטלסקופ זה הייתה פתוחה לציבור. השם הנבחר היה על שם הפיזיקאי והאסטרונום ליימן שפיצר, האדם הראשון שהציע להציב טלסקופ בחלל עוד באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20.
המראה הראשית של הטלסקופ עשויה מבריליום, קוטרה הוא 85 סנטימטר, והיא קוררה ל-5.5 מעלות קלווין. הטלסקופ מכיל בתוכו שלושה כלי מדידה, שמאפשרים לו לצלם מ-3 עד 180 מיקרומטר, ספקטרוסקופיה מ-5 עד 40 מיקרומטר וספקטרופוטומטר מ-5 עד 100 מיקרומטר.
טלסקופ החלל שפיצר הוא הטלסקופ היחיד מתוכנית טלסקופי החלל שלא שוגר והוצב במסלול בעזרת מעבורת חלל. במקור הטלסקופ היה אמור להיות משוגר באופן הזה, אך אסון קולומביה מנע זאת, והוחלט לשגרו על טיל.
מאז הצבתו בחלל התגלו באמצעות הטלסקופ פרטים רבים על אודות היקום שלא היו ידועים קודם לכן, למשל הוא איפשר צפייה בכוכב לכת מחוץ למערכת השמש, ואף לנתח את הרכב האטמוספירה שלו; סייע באיתור אלפי גלקסיות ננסיות, בצביר ענק של גלקסיות, תגלית שעשויה להסביר תופעות הקשורות לכוח המשיכה ולמבנה הגלקסיות, וצפה באורם של הכוכבים הראשונים ביקום. בתצפיות העומק מתגלה כושרו של הטלסקופ בצפייה בתדרי תת-אדום, מכיוון שבשל ההסחה לאדום של האור, הגלקסיות הללו הן בלתי נראות לטלסקופים אופטיים.
גילוי טבעת שבתאי
בשנת 2009, בזכות טלסקופ החלל שפיצר נצפתה טבעת שמינית, תת-אדומה, הסובבת את שבתאי. הגילוי נעשה על ידי 3 חוקרים: אנה ורבישר ומיכאל סקרוטסקי מאוניברסיטת וירג'יניה ודגלס המילטון מאוניברסיטת מרילנד. הטבעת נקראת טבעת פויבה, על שם פויבה המיתולוגית.
סיום המשימה
בסוף שנת 2016, המרחק הרב מכדור-הארץ והמסלול הייחודי של הטלסקופ אילצו אותו להסתובב בזוית קיצונית על מנת שהאנטנה שלו תופנה לכיוון כדור הארץ. בצורה זו הפאנלים הסולריים לא היו מוארים מספיק ומשך זמן התקשורת עם הטלסקופ הוגבל לשעתיים וחצי ביממה בשל התרוקנות הסוללה.
ב-30 בינואר 2022 הפסיק טלסקופ שפיצר את פעולתו. פקודת כיבוי נשלחה אליו ממרכז גולדסטון לתקשורת חלל עמוק ולאחר שהתקבל אישור שהפקודה התקבלה, הטלסקופ עבר למצב בטוח (safe mode). ג'וזף האנט, מנהל הפרויקט הודיע רשמית שהמשימה הסתיימה.
מים שקופים
מים שקופים הוא שיר של הזמר עומר אדם, מתוך אלבומו השישי, Omer, אשר יצא לאור ב-1 בינואר 2020, ביחד עם שאר שירי האלבום, ויצא כסינגל ב-2 בפברואר.
רקע וכתיבה
השיר, בדומה לשאר שירי האלבום, הוא בסגנון הפופ המזרחי. השיר נכתב על ידי אבי אוחיון, הולחן על ידי אוחיון ומתן דרור והופק על ידי דרור, והוא מתאר מערכת יחסים בין בני זוג שהתפרקה. אוחיון ודרור יצרו עבור אדם גם את השיר "לשון הרע לא מדבר אליי" מתוך האלבום Omer.
הצלחה
עם צאת האלבום, זכה השיר להצלחה בסטרימינג, תוך שהגיע בשיאו למקום ה-20 במצעד שירי הספוטיפיי הישראליים השבועי, וצבר באותו השבוע כ-53,947 השמעות. נכון לספטמבר 2020, הוא עומד על כ-1.7 השמעות בפלטפורמה, וכ-7 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ ואתר ynet הגיע השיר למקום ה-40.
אליעזר מטוך
רבי אליעזר מטוך היה מאחרוני בעלי התוספות במחצית השנייה של המאה ה-13, ועורכם של קובצי תוספות רבים. במסכתות רבות, פירוש התוספות המופיע על הדף בדפוסים הוא מתוספותיו. חיבר בנוסף גם פירוש על התורה, שלא נמצא בידינו, אך מוזכר ברשימת חיבורים שצורפה לכתב יד של ספר הרקמה לרבי יונה אבן ג'נאח.
משפחתו
רבי אליעזר מטוך היה בן אחותו של רבי יחזקיה ממגדבורג (מהרי"ח).
א"א אורבך זיהה את רבי אליעזר מטוך עם רבי אליעזר בן שלמה נכד רבי יצחק מווינה. השערה נוספת אותה העלה ר' יעקב פרבשטיין המהדיר של שו"ת מהר"ם רוטנבורג היא כי שם אביו הוא אפרים.
תוספותיו
רבי אליעזר מטוך ערך את תוספות שאנץ ואת תוספות איוורא שקדמו לו. לקבצים אלו הוסיף הערות ותוספות תחת השם "גיליון התוספות". החיבור עם ההערות ותוספות נוספות שלו נקרא תוספות טוך. בניגוד לקבצים אחרים של תוספות, דרכו של תוספות טוך, היא לפרש את הסוגיא, ולא לפסוק הלכה.
גרשום שונצינו, מעיד שתוספות טוך למסכתות שונות היו מפוזרות במקומות שונים בצרפת, והוא אסף את הקבצים הנוגעים למסכתות הישיבתיות והדפיסם לצד הגמרא בדפוס שונצינו (בדפוס שונצינו הודפסו רק מסכתות אלה). ממנו הועתקו קבצים אלו זה לדפוס בומברג ומשם לכל הדפוסים, אולם במסכתות האחרות, שלא הודפסו בדפוס שונצינו, נאלצו מדפיסי דפוס בומברג להשתמש בקובצי תוספות אחרים, ערוכים פחות. בדפוסי התלמוד, הודפסו תוספות טוך על המסכתות:
גם התוספות הנדפסות על מסכת עירובין זוהו כתוספותיו של ר' אליעזר מטוך.
בחלק ממסכתות אלה מופיע על צד העמוד "גיליון תוספות" או "תוספות ישנים", שהם ההערות של ר"א מטוך עצמו. הרב משה יהודה בלוי הדפיס ב"שיטת הקדמונים" גיליון תוספות טוך על מסכתות יבמות, בבא קמא וחולין.
בנוסף לתוספות טוך שנדפסו על הגמרא, הודפסו מכתב יד תוספות טוך למסכת קידושין.
תוספות טוך נחשבו מאוד בעיני בני הדורות הבאים. המהרי"ק כתב שבמקרה של מחלוקת בין שני קובצי תוספות יש ללכת אחר תוספות טוך, כי הם מאוחרים יותר. רבי בצלאל אשכנזי כתב עליהם.
עמק חפר
עֵמֶק חֵפֶר הוא עמק במישור החוף, לאורך הים התיכון, בחלקו הצפוני של אזור השרון, בין הערים חדרה בצפון ונתניה וכפר יונה בדרום. יישובי עמק חפר משתייכים למועצה האזורית עמק חפר.
מקור השם עמק חפר הוא תנ"כי, והוצע בשנת 1934 למתיישבי האזור על ידי פרופ' בנימין מזר. עם זאת, אין ודאות כי אכן זהו עמק חפר המקראי. הארכאולוג אדם זרטל מזהה את עמק חפר המקראי עם עמק דותן של ימינו.
עד שנת 1927 נקרא האזור שהיה מוכה ביצות וקדחת ואדי חווארת, על שם שבט בדואי שישב במקום באופן לא חוקי.
בשנת 1927 רכש יהושע חנקין את אדמות העמק עבור הקק"ל. לאחר מאבק משפטי ארוך ותשלום פיצויים לאריסים הבדווים שישבו באזור הוחל במפעל ההתיישבות.
סקירה גאוגרפית
לאורך שפת הים משתרע חוף מצוקי של רכס הכורכר המערבי ואזור החולות פורץ אותו בקטעים שונים בעיקר בשפכי הנחלים. מזרחית לאזור החולות, משתרע אזור של אדמת החול האדום (חמרה), המתחלף לאדמת טרה רוסה לרגלי הרי השומרון. שלושת רכסי הכורכר נראים בנוף בבירור ויש שגובהם מגיע לעשרות מטרים. רכס הכורכר המערבי נמצא כאמור בקרבת שפת הים ויוצר מזקופים מרשימים. על הרכס המרכזי בעמק חפר שוכן כפר ויתקין. בין רכס זה והרכס המזרחי נמצא מישור השרון בעל אדמת החול האדום לגידול הדרים. על הרכס המזרחי בעמק חפר שוכן המושב כפר מונש. מזרחית לרכס זה מנחל אלכסנדר - מושב בארותיים - עד לרגלי השומרון משתרע אזור חקלאי בעל אדמת טרה רוסה, הטובה לחקלאות.
הטמפרטורות בעמק גבוהות בקיץ ונוחות בחורף. כמות המשקעים הממוצעת השנתית היא בין 500 ל-600 מ"מ. תנאים אלה מאפשרים גידולים סובטרופיים.
בעמק חפר הצפוני, ליד קיבוץ בחן נמצא המאגר הגדול בישראל למי קולחין מטוהרים.
תחנת הרכבת כפר ויתקין
ביוני 2023 עצרה בתחנה רכבת שביצעה נסיעה פרטית.
סאאב 96
דגם הסאאב 60 אשר יוצר במהדורה מוגבלת בין השנים 1962–1963 התבסס על דגם "סאאב 96", שנת 1962.
היסטוריה
סאאב היא חברת רכב ותעשייה כבדה שהוקמה בשנת 1937 ועסקה ביצור מטוסים. עם סיום מלחמת העולם השנייה חיפשה החברה שווקים חדשים. בשנת 1944 החל פרויקט במטרה ליצור את המכונית הראשונה, חמש שנים לאחר מכן החל היצור של המכונית "SAAB 92". העיצוב הדגיש את שורשיה של החברה בתעופה בעיקר.
בשנת 1967 כאשר הנהלת חברת סאאב החליטה להגדיל את נפח מנוע הסאאב 96, נבדקו המנועים של וולוו b18, טריומף 1300, מנוע 4 צילינדרים V4 לנצ'יה, מנוע הילמן אימפ, מנועי פולקסווגן ואופל, ולבסוף הוחלט על מנוע פורד טאונוס 15m.
במודל 1965, החלון הקדמי הוארך, ובמודל 1968 שני החלונות מלפנים ומאחור הורחבו מעט.
תחרויות מרוץ מכוניות
בראלי השוודי הבינלאומי ה-24 בשנת 1973 ניצחה הסאאב 96, וכן בראלי השוודי הבינלאומי ה-26 בשנת 1976
סאאב 96 ומשה דיין
ב-1 ביוני 1967, כאשר מונה משה דיין לשר הביטחון, של מדינת ישראל, הגיע דיין בסאאב 96 הפרטית שלו, לישיבת הממשלה הראשונה שהשתתף בה, שהתקיימה בירושלים, כשהוא נוהג לבדו.
פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין
פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין (גרמנית: Franz Joseph II von Liechtenstein, 16 באוגוסט 1906 - 13 בנובמבר 1989), היה נסיך ליכטנשטיין בשנים 1938–1989.
ביוגרפיה
פרנץ יוזף נולד בטירת פראואנטהל, דויטשלנדסברג, לאלויס, נסיך ליכטנשטיין ואליזבת אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה ומריה תרזה, נסיכת פורטוגל.
בשנת 1938 מת דודו פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין ללא ילדים, ופרנץ יוזף עלה לשלטון במקומו.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה ליכטנשטיין נייטרלית, ושני הצדדים שמרו על כך. אמנם, ממש לפני סוף המלחמה העניק פרנץ יוזף מקלט מדיני ל-494 חיילים מהארמייה הלאומית הרוסית הראשונה, בראשותו של גנרל בוריס סמיסלובסקי. פרנץ יוזף היה פופולרי ואהוב מאוד בליכטנשטיין. הוא פיקח על הפיתוח הכלכלי של הנסיכות, שהפכה ממדינה חקלאית נידחת לאחת המדינות העשירות בעולם. במהלך שלטונו קיבלו הנשים זכות הצבעה במדינה, לאחר משאל עם שנערך (בקרב גברים בלבד) בשנת 1984.
בשנת 1984 העביר פרנץ יוזף את רוב סמכויותיו לבנו הנס אדם, נסיך הכתר של ליכטנשטיין. פרנץ יוזף מת בגראבס, 26 ימים לאחר אשתו גאורגינה פון וילצ'ק, ובנו הנס אדם השני עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-7 במרץ 1943 התחתן פרנץ יוזף עם גאורגינה פון וילצ'ק, בתם של פרדיננד מריה פון וילצ'ק ונורברטינה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
39–30 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 39 – 30 לפנה"ס
Facebook Messenger
Facebook Messenger (בתעתיק לעברית: פייסבוק מסנג'ר, ידועה גם בשם Messenger) היא אפליקציית מובייל למסרים מיידיים עבור טלפונים חכמים ומחשבי לוח שפותחה על ידי חברת מטא. האפליקציה פעלה במקור כצ'אט של פייסבוק, אך שוחררה כאפליקציה עצמאית למערכות ההפעלה iOS ואנדרואיד באוגוסט 2011. באותה שנה, פייסבוק השיקה אתר נפרד לאפליקציה. האפליקציה מאפשרת למשתמשים לשלוח הודעות, תמונות, קטעי וידאו, מדבקות, אודיו וקבצים שונים. השירות תומך גם בשיחות קול ושיחות וידאו.
לאחר ההפרדה הרשמית בין פייסבוק למסנג'ר, האפליקציה כללה 600 מיליון משתמשים באפריל 2015. 900 מיליון משתמשים ביוני 2016, מיליארד משתמשים ביולי 2016 ו-1.2 מיליארד משתמשים באפריל 2017.
היסטוריה
בשנת 2008, השיקה חברת פייסבוק את הצ'אט, שהיה נקרא "Facebook Chat", אך צ'אט זה פעל בפייסבוק בלבד. במרץ 2011, החברה החליטה להקים אפליקציה נפרדת של מסרים מיידיים במקום הצ'אט. ב-9 באוגוסט 2011, השיקה פייסבוק את האפליקציה למערכות ההפעלה iOS ואנדרואיד.באוקטובר 2011, השיקה גרסה נוספת שמותאמת למכשירי BlackBerry. במרץ 2014, החברה השיקה גם גרסה נוספת שמותאמת למכשירי Windows Phone, אך גרסה זו לא כללה הודעות קוליות.
באפריל 2014, הודיעה פייסבוק כי הצ'אט יוסר מאפליקציית פייסבוק ועל מנת להשתמש בו המשתמשים ידרשו להתקין את האפליקציה בנפרד. ביולי 2014, שוחררה גרסה מותאמת למכשירי ה־iPad. ובאפריל 2015, השיקה חברת פייסבוק אתר אינטרנט עבור התוכנה. עבור מכשירי Tizen הושקה גרסה נוספת ב-13 ביולי 2015.
פרסומות
בחודש ינואר 2017, הודיעה חברת פייסבוק כי היא בוחנת אפשרות להציג פרסומות באפליקציה. הבחינה התרחשה אצל מספר קטן של משתמשים באוסטרליה ובתאילנד. בחודש יולי באותה שנה, החברה הודיעה כי היא תרחיב את הבדיקה לקהל העולמי. לאחר השקת המודעות, אתר האינטרנט TechCrunch פרסם מאמר ובו תיאר כי המודעות גדולות, בלתי נסבלות ולא רלוונטיות, וציין כי מודעות אלה הן דרך גרועה למונטזיציה.
ביקורת
בחודש נובמבר 2014, קרן החזית האלקטרונית ביקרה את האפליקציה ונתנה ציון של 2 מתוך 7 נקודות. האפליקציה זכתה למעט נקודות בזכות כך שהתקשורת מוצפנת, אך הקרן ציינה כי המשתמשים באפליקציה לא יכולים לאמת את הזהויות של אנשי הקשר, וההצפנה יכולה להיות מיותרת.
וספה 50 ספציאל
וספה 50 ספציאל (באיטלקית: Vespa 50 Special, קרויה גם: Piaggio Vespa 50 Special) היא דגם של קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1969–1983.
זמאן שאה דוראני
זמאן שאה דוראני (בפשטו/פרסית/אורדו/ערבית: زماں شاہ درانی; 1770 – 13 בספטמבר 1845) היה האמיר (נסיך) הריבון של האימפריה הדוראנית בין השנים 1793–1801. זמאן היה בנו של טימור שאה דוראני ונכדו של אחמד שאה דוראני. במהלך שלטונו של זמאן שאה נחלשה ההשפעה הדוראנית בחבל פנג'אב לנוכח עלייתה של האימפריה הסיקית והגבולות הדוראנים בתוך תת-היבשת ההודית נסוגו מנהר אינדוס לעבר ח'ייבר פח'טונח'ווה ובלוצ'יסטן.
ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע על צעירותו של זמאן שאה דוראני, הוא היה החמישי מבניו של טימור שאה דוראני ונולד בשנת 1770. בצעירותו חונך במוסדות השלטון ובהנהגת חיל הפרשים של הצבא הדוראני.
אמיר דוראני
בשנת 1798 הביסו הסיקים, תחת פיקודו של המהרג'ה רנג'יט סינג, את הכוחות הדוראנים של זמאן שאה במערכה על גורל עמק האינדוס. במסגרת ויתורי השטחים ניתנה העיר לאהור לידי הסיקים ואלו הפכו אותה לבירתם. עם לאהור אבד כל חבל פנג'אב מידי השליטה הדוראנית. חבל זה, שהיה העשיר ביותר בכל האימפריה הדוראנית, הביא לרוב הכנסות המדינה ובחוסרו היא החלה להתפרק. מנהיגי האצולה השבטית החלו למרוד בשלטונו של זמאן שאה ותמכו בטענת אחיו הבוגרים לכס הדוראני. בתגובה זמאן הורה על הוצאה להורג של מספר מנהיגי אצולה, בהם ראש שבט ברקאזי, שבנו דוסת מוחמד ח'אן, נשבע לנקום בזמאן ושושלתו על כך.
השאה הפרסי הלך צעד קדימה בכך שעזר למחמוד, מושל הראת ואחיו הבוגר של זמאן, בניסיון להדיח את אחיו הצעיר. מפרס הועברו למוחמד כוחות אדם וכסף ופתח עלי עודד אותו להתקדם לעבר קנדהאר, אותה זמאן הפך לבירה במקום קאבול. מחמוד, בסיוע הווזיר שלו, פתח' חאן ברקאזי, בנו הבכור של הצ'יף פיינדה ח'אן, ועם תמיכתו של פתח' עלי שאה קאג'אר, כבש את קנדהאר והתקדם לעבר קאבול ברכס הינדו-כוש. זמאן היה באותה העת במערכה צבאית בתת-היבשת ההודית ועם הגעת הבשורה על מרד אחיו הוא מיהר לחזור לאפגניסטן. כוח צבאו העייף של זמאן הובס במהרה על ידי תומכיו הרבים של מחמוד, זמאן עוור ונכלא בשנת 1800 בעוד אחיו ירש אותו.
לאחר ההדחה
בשנת 1803 הופל מחמוד מהכס ואת מקומו החליף אחיו, שאה שוג'אע דוראני. שוג'אע שחרר את זמאן ווידע שיהיה צמוד אליו צוות מטפלים עקב נכותו. בשנת 1809 מחמוד השיב לעצמו את הכתר מידי שוג'אע אך זמאן הצליח לברוח לאימפריה הסיקית, שם ניתנה לו חסות בידי יריבו לשעבר, רנג'יט סינג. זמאן שאה נפטר ב-13 בספטמבר 1845 בהודו הבריטית. הוא נקבר במזאר, פנג'אב.
עובדיה הררי
עובדיה הררי (3 בספטמבר 1943 - 15 ביולי 2012) היה מהנדס ישראלי, איש התעשייה האווירית, חתן פרס ביטחון ישראל (פעמיים) ופרס ישראל. מנהל פרויקט הלביא.
קורות חיים
נולד בקהיר בירת מצרים למשפחה שמוצאה מחלב. עלה לישראל עם משפחתו לאחר מבצע סיני, בהיותו בן ארבע-עשרה. סיים את לימודיו בבית-ספר תיכון בתל אביב והתקבל לעתודה האקדמית, במסגרתה קיבל תואר ראשון ושני בהנדסה אווירונאוטית בטכניון שבחיפה. עשה את שירותו הצבאי בחיל האוויר.
קיבל תואר MBA למנהלים מאוניברסיטת אינסאד שבצרפת. סיים את לימודיו ב-1967.
ב-1988, לאחר שהופסק פרויקט הלביא, מונה הררי למנהל מפעל "להב" בחטיבת כלי טיס צבאיים של החברה, שעיסוקו השבחת מטוסי קרב. ב-1992 מונה למנהלו של "מפעל מלמ" שייצר את הטיל נגד טילים "חץ 2". ב-1994 מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית ומנהל חטיבת כלי טיס צבאיים. בשנת 1997 מונה למשנה למנכ"ל לתפעול.
בנובמבר 2005 מונה לממלא-מקום מנכ"ל התעשייה האווירית, זאת לאחר שהמנכ"ל משה קרת נחקר עקב חשד לביצוע עבירות פליליות במסגרת תפקידו. בשנת 2006 פרש מהחברה. הוא מונה ליו"ר חברת "אורבן אירונאוטיקס" והצטרף כפרופסור אורח לסגל הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון. באוקטובר 2010 פרש מהטכניון. בנוסף גם כיהן כחבר דירקטוריון בחברת רפאל, וכמנהל הצד הטכני של רישוי אזרחי לכטב"מים ברשות התעופה האזרחית (רת"א).
החל מיוני 2009 כהן כיו"ר וועד האגודה למדעי התעופה והחלל בישראל.
הררי היה חתן פרס ביטחון ישראל לשנים 1969 ו-1975. ב-1969 קיבל את פרס ביטחון ישראל על פרויקט הסבת מטוסי הסופר מיסטר למטוסי סער, שכלל השתלת מנוע אמריקני במטוס הקרב הצרפתי. ב-1975 קיבל את הפרס על חלקו בפרויקט הכפיר. בשנת 1985 השיא משואה ביום העצמאות כהוקרה על תרומתו לתעשייה האווירית בישראל. ב-1987 היה חתן פרס ישראל לטכנולוגיה ולהנדסה בשנת התשמ"ז עבור תרומתו לפרויקט הלביא.
עובדיה הררי נפטר ב-15 ביולי 2012.
יחסי אירלנד–נורווגיה
יחסי אירלנד–נורווגיה הם יחסי החוץ בין אירלנד לנורווגיה. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, OECD, נאט"ו והאו"ם.
היסטוריה
קיים קשר היסטורי חזק בין שתי המדינות, ויקינגים שמקורם בסקנדינביה ייסדו רבות מהערים החשובות באירלנד כמו דבלין, קורק וווטרפורד. אף על פי שהוויקינגים זכורים בפולקלור הפופולרי בעיקר כפורעים ושודדי מנזרים, הם היו גם סוחרים גדולים ועשו רבות לפיתוח מסחר באירלנד מימי הביניים. האמנות הנורדית השפיעה על האמנות האירית ועל ארכיטקטורת הכנסיות והוויקינגים היו אחראים לסחר בתוצרת אירית ברחבי אירופה ופיתחו כוח כלכלי ניכר, במיוחד בדבלין. רבות מהמילים האיריות הקשורות לסירות ולספנות נובעות מנורדית עתיקה. לעומת זאת, אירלנד השפיעה על נורווגיה בתקופה זו, כאשר ויקינגים רבים הביאו את הנצרות לנורווגיה עם חזרתם מאירלנד.
פולין באירוויזיון
פולין נטלה חלק באירוויזיון כ-25 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1994 והיא נעדרה מהתחרות 4 פעמים ב-2000, 2002, 2012 ו-2013. נכון ל-, המקום הטוב ביותר אליו הגיעה פולין בתחרות הוא המקום השני, אליו הגיעה פעם אחת ב-1994, בפעם הראשונה בה נטלה חלק בתחרות.
היסטוריה
רשות השידור הפולנית שידרה את התחרות לראשונה ב-1965. בין השנים 1965-1970 היא שידרה את התחרויות במלואן בשידור ישיר, בין השנים 1985-1990 היא שידרה קטעים נבחרים מתוך התחרויות ומ-1991 שידרה את כל התחרויות במלואן.