cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נסיכות מוסקבה
ייסוד הנסיכות
במאה ה-11 מוסקבה הייתה לא יותר מאשר תחנת מסחר קטנה בשולי נסיכות ולדימיר-סוזדאל, אשר שלטה על חלק נכבד של רוס של קייב אחרי התפרקותה. במחצית הראשונה של המאה ה-12 קיימות עדויות להתיישבותם של נסיכים עצמאים במוסקבה, אך רק בשנת 1263 בעת שלטונו של דניאיל אלכסנדרוביץ' זכתה למעמד של נסיכות עצמאית. בעת הפלישה המונגולית לרוסיה (1236–1240) נשרפה מוסקבה על ידי המונגולים ששבו ובזזו אותה בשנת 1293, אך ריחוקה היחסי של מוסקבה, קשיי הגישה בגלל היערות העבותים ומשקלה הקטן בפוליטיקה הרוסית של הזמן שמרו עליה והיא הצליחה להשתקם.
מספר נהרות שחיברו אותה לים השחור, לים הבלטי ולאזור הקווקז עזרו להתפתחותה של העיר. מוסקבה נשלטה בידי שושלת נסיכים ששאפו להרחיבה ולחזקה, הנסיך הראשון של מוסקבה היה דניאיל אלכסנדרוביץ (נפטר ב-1303), בנו הצעיר של אלכסנדר נבסקי מנסיכות ולדימיר-סוזדאל.
הוא החל להרחיב את הנסיכות שלו על ידי תפיסת השלטון בעיר קולומנה הסמוכה והבטיח את העברת הכתר לצאצאיו. בנו של דניאל, יורי, שלט בכל אגן נהר מוסקבה והמשיך להרחיב את גבולות הנסיכות מערבה. לאחר מכן כרת ברית עם החאן של אורדת הזהב וקיבל על עצמו את תואר נסיך ולדימיר שהיה התואר הראשי בין נסיכי רוסיה.
ביסוס הנסיכות
יורשו של יורי, הנסיך איוואן הראשון, אשר שלט בשנים 1325–1340, שמר על תואר הנסיך הגדול. איוואן הידק את הקשר עם המונגולים ובעזרתם גבה דמי חסות מנסיכויות אחרות באזורו. איוון השיג למוסקבה עליונות אזורית משמעותית ונודע כאיש העשיר בכל רוסיה, הוא השתמש באוצרותיו לקנות אדמות רבות לבניית כנסיות אבן מרשימות בקרמלין. ב-1327 עבר ראש הכנסייה הרוסית המטרופוליטן האורתודוקסי של רוסיה, למוסקבה, ותרם רבות להמשך שגשוגה של העיר.
יורשיו של הנסיך איוואן המשיכו בדרכו, קנו אדמות רבות שהרחיבו את שטחה ואת אוכלוסייתה של נסיכות מוסקבה, והשקיעו רבות בעיר הבירה. דבר שהביא להתנגשות בינם לבין הדוכסות הגדולה של ליטא המתרחבת. האינטרסים שלה התנגשו עם התפשטותה של מוסקבה, בעיקר סביב העיר סמולנסק. האיבה הובילה לשלושה מסעות מלחמה ליטאים שנכשלו נגד נסיכות מוסקבה ב-1368, ב-1370 וב-1372.
ב-1350 פגעה המגפה השחורה ברוסיה, בין הנפגעים היו גם בני משפחת המלוכה. יורש העצר דמיטרי דונסקוי היה בן תשע בלבד כשהוריו מתו ותואר הנסיך הגדול עבר לקרובו הרחוק דמיטרי מסוזדל. נסיך מוסקבה הצעיר הצליח לשמור על הנסיכות בזכות כריתת ברית עם הכנסייה האורתודוקסית. דמיטרי דונסקוי, כשליט וכמנהיג דתי, איחד את הנסיכויות הרוסיות בסביבתו תחת כנפי נסיכות מוסקבה. בינתיים המעצמה המונגולית התפרקה למרכיבים קטנים יותר ואורדת הזהב הייתה המדינה המונגולית שירשה את השליטה המונגולית על רוסיה. דמיטרי קרא תיגר על החאן של אורדת הזהב והביס אותו בקרב קוליקובו (1380), בכך התגבר על הסטיגמה השלילית שדבקה לנסיכות כמשתפת פעולה עם הטטרים. כאשר העביר את הכתר לבנו וסילי ב-1389, לא טרח לקבל אישור לכך מהחאן כפי שהיה נהוג עד כה.
וסילי הראשון אשר שלט בין השנים 1389–1425, המשיך את המדיניות העצמאית של אביו. אך לאחר ניסיון פלישה שנהדף בקושי של אורדת הזהב, נאלץ וסילי לכרות ברית בקשרי נישואין עם בתו של דוכס ליטא החזק. וסילי נמנע מעימותים עם חותנו גם כשזה האחרון סיפח אליו את סמולנסק. שנות שלטונו השקטות התאפיינו בסיפוחי שטחים מצפון וממזרח. הקשר החזק לכנסייה האורתודוקסית עזר לשמור על יציבות הנסיכות, כאשר מנזרים הממוקמים בנסיכויות שכנות שימשו למעשה כמוצבים מוסקוביטים. נסיכות מוסקבה המשיכה לשגשג גם בזכות השושלת היציבה שלה, כאשר בנסיכויות האחרות התחלפו שליטים לעיתים קרובות והן נקרעו בסכסוכים פנימיים ליחידות פוליטיות יותר ויותר קטנות.
המעבר מנסיכות מוסקבה לשלטון הצארים
מצבה היציב של השושלת התערער בימי וסילי השני יורשו של וסילי הראשון, אשר שלט בין השנים 1425 ל-1462. דודו של וסילי, יורי דמיטרייביץ', החל לטעון לשלטון ולזכות על כתר הנסיכות ("כתר מונומק" - כתר מוזהב אשר אותו חבשו כל נסיכי מוסקבה על בסיס צוואתו של דמיטרי דונסקוי). לאחר מותו של יורי טענו גם בניו לכתר והערעור על זכותו למלוך ליווה את כל תקופת שלטונו הארוכה של וסילי השני. במהלך תקופה זו הפסיד וסילי שטחים מהנסיכות במלחמה הפיאודלית הגדולה אשר נמשכה עד 1450, נשבה על ידי השליט הטטרי של חאנות קאזאן, ועיניו נעקרו ב-1446. למרות כל זאת הצליח וסילי להעביר את הכתר לבנו איוואן השלישי. בתקופתו של וסילי השני גם הכריז המטרופוליטן האורתודוקסי של מוסקבה על עצמאותה מהפטריארכיה של קונסטנטינופול (1448).
איוואן הגדול
איוואן השלישי, אשר שלט בין השנים 1462 ו-1505 איחד נסיכויות נוספות תחת שלטונו, ושם קץ למספר רב של סכסוכי קרקעות, כאשר אילץ את הנסיכויות להכיר בו ובצאצאיו כנסיכים הגדולים של כל רוסיה. איוואן ריכז לידיו סמכות מוחלטת על הצבא, המשפט ויחסי החוץ. לאחר שאורדת הזהב חדלה להתקיים צורפו גם אדמותיה לשטח המוסקבאי. באמצעות קשרי חיתון הבטיח לעצמו איוואן שליטה על שטח גדול יותר ליורשיו, ונסיכויות נוספות ביקשו להצטרף לממלכה הגדולה.
כאשר שלט על כל חלקה העיקרי של רוסיה, אימץ לעצמו איוואן השלישי את התארים צאר ו"שליט כל רוס". והיה ידוע בקרב נתיניו בכינוי "איוואן הגדול". הוא התעמת ללא חשש עם שליט הדוכסות הגדולה של ליטא על מספר נסיכויות חצי עצמאיות מתקופת רוס של קייב. במלחמת התשה ארוכה שהסתיימה רק ב-1503 עם ליטא הצליח לדחוק את גבולו מערבה. בתקופתו נסיכות מוסקבה שילשה את שטחה.
בנו של איוואן השלישי, וסילי השלישי, המשיך את הכיבושים, אם כי בקנה מידה קטן יותר. תרומתו העיקרית הייתה המשך הצנטרליזציה של רוסיה ויצירת מוסדות שיאפשרו לה לתפקד כמדינה אחת.
תקופת הצארים החלה רשמית עם הכתרתו של בנו, איוואן הרביעי, אשר היה ידוע בעיקר בשם איוואן האיום והיה הראשון אשר הוכתר רשמית כצאר של רוסיה.
EAM Nuvolari S1
EAM Nuvolari S1 היא מכונית ספורט, בתצורת רודסטר מתוצרת יצרן הרכב הגרמני Edelsbrunner Automobile München  אשר יוצר בשנת 1990.
צורתו החיצונית של דגם "EAM Nuvolari S1" - תוכנן על פי מכוניות רודסטר משנות השלושים של המאה העשרים, כדוגמת מכונית הרודסטר אשר יוצרה בין השנים 1934–1935 רילאי MPH.
במקביל לייצור דגם ה-"EAM Nuvolari S1", בנה היצרן Edelsbrunner Automobile München את דגם מכונית הרודסטר ה-"EAM Nuvolari R1".
מטה וקווי ייצור היצרן Edelsbrunner Automobile München ממוקמים במינכן, גרמניה.
אל-מיר
אל מיר (בערבית: المرّ) היה כפר ערבי קטן מדרום לנחל הירקון ובסמוך למקורות הנחל. הוקם בתחילת המאה ה-19 ויושב על ידי מהגרים מצריים וסודאניים שהובאו לאזור. חרב במהלך מלחמת העצמאות.
פירוש שם הכפר בעברית הוא "המעבר", וזאת על-שם המעבר המרוצף מעל הירקון שהיה בשטח הכפר. הכפר כונה גם בשם "אל-מחמודיה", על-שם הסולטאן מחמוד השני שבמהלך תקופת שלטונו הוקם הכפר מחדש בידי מתיישבים מצריים, ביחד עם כפרים סמוכים כגון אומלבס, פג'ה ואבו כישכ. לאחר הקמת המושבה פתח תקווה בסוף המאה ה-19, הוקפו אדמות הכפר באדמות המושבה. תושבי אל מיר היו מוסלמים ופרנסתם הייתה חקלאות. בשטח הכפר פעלה עד סוף המאה ה-19 "טחונת אל-פוקא" (הטחנה העליונה) – טחנת הקמח הראשונה לאורך הירקון; הטחנה הייתה עתיקה וגדולה, וכללה 13 זוגות רחיים. באזור הכפר התקיימה שלוחת מסילת רכבת קצרה שהתפצלה ממסילת הירקון. ב-1945 היה שטח הכפר 51 דונם בלבד, והוא מנה 170 נפש.
ככל הנראה נמלטו תושבי הכפר מבתיהם בפברואר ומרץ 1948 לקראת מלחמת העצמאות.
ב-1956 הוקם כפר הבפטיסטים בקרבת חורבות הכפר, אך ככל הנראה לא על אדמותיו. כיום מצוי שטח הכפר בתחומי הגן הלאומי ירקון. מבתי הכפר לא נותר שריד, אך חלקים ממבנה הטחנה שרדו עד היום.
בודליה
בודליה (שם מדעי: Buddleia) היא סוג של צמח ממשפחת הלועניתיים, על אף שבעבר סווגה במשפחת הלוגניים או במשפחה משל עצמה (Buddlejaceae). הסוג כולל כ-100 מינים של עצים, שיחים ורב-שנתיים, ירוקי-עד או נשירים. הגדולים מביניהם יכולים להגיע עד ל-30 מטרים, אך רוב המינים לא גדלים מעל ל-5 מטרים. הבודליה ילידה הן ליבשת אמריקה והן לאזורים החמים של אסיה ואפריקה (אך לא לאירופה ולאוקיאניה).
הבודליה היא צמח פופולרי ביותר בגינות בגלל קצב הגידול המהיר והפריחה, שנמשכת רוב השנה. ברוב המינים הפרחים גם מפיצים ריח נעים והם עשירים בצוף, שמושך מיני פרפרים ודבורים.
אטימולוגיה
מקור השם בודליה משמו של הכומר והבוטניקאי אדם בודל (Adam Buddle). למעשה, שם הסוג שבא מ-Buddle צריך להיכתב Buddleia, אך השם Buddleja השתרש. הדבר היווה מקור לבלבול וניתן אף למצוא מקורות שבהם שתי צורות הכתיב רווחות.
שימושים
מינים רבים הם צמחי גינה פופולרים. חלק מהם ידועים בשם "שיח הפרפרים" בשל המשיכה העזה של פרפרים אליהם. גם מיני דבורים ועשים נמשכים אליהם. המין הנפוץ ביותר בגינות נוי הוא בודלית דוד (Buddleja davidii) נפוצים גם המינים Buddleja globosa וBuddleja alternifolia.
360° (סיבוב הופעות)
360° הוא סיבוב הופעות של הלהקה האירית U2, סיבוב הופעות זה הוא סיבוב ההופעות המכניס ביותר בכל הזמנים עם הכנסות של למעלה מ-700 מיליון דולר, כאשר באפריל 2011 שבר את השיא של סיבוב ההופעות the bigger bang של הרולינג סטונז. סיבוב ההופעות נקרא 360° מכיוון שהבמות שהלהקה מופיעה עליהם מעוצבות בצורת עיגול.
ג'וזף ברנן
ג'וזף אדוארד ברנן (באנגלית: Joseph Edward Brennan; נולד ב-2 בנובמבר 1934) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-70 של מיין בשנים 1979–1987 מטעם המפלגה הדמוקרטית. כיהן גם בוועדה הימית הפדרלית.
ביוגרפיה
ברנן נולד ב-1934 בפורטלנד, מיין והוא למד בבוסטון קולג' ובבית הספר למשפטים באוניברסיטת מיין.
ברנן כיהן כתובע המחוזי של מחוז קמברלנד לפני שכיהן גם בבית הנבחרים של מיין (1965–1971) ובסנאט של מיין (1973–1975). כשנבחר לראשונה לבית הנבחרים, לא הייתה לו מכונית והוא נסע בטרמפים מפורטלנד. ב-1974 ניסה להתמודד לראשונה לתפקיד המושל, אך הפסיד לדמוקרטי ג'ורג' ג'יי מיטשל. הוא מונה לתובע הכללי של המדינה ב-1975 והתמודד שוב בהצלחה על תפקיד המושל ב-1978 עם כ-53% מקולות הבוחרים. ברנן נבחר מחדש בשנת 1982עם כ-61% מהקולות. ב-1986 הוא נבחר לבית הנבחרים הארצי מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מיין עם 53% מהקולות.
כשכיהן כתובע המחוזי נורתה מאקדחו האישי כדורים שבסמוך לבתו התינוקת. האירוע הוביל את ברנן לתמוך בהגבלת הנשק האישי בארצות הברית.
לאחר שתי כהונות בבית הנבחרים, ברנן התמודד שוב על המושל ב-1990, והפסיד לג'ון מק'קרנן הרפובליקני בהפרש של 47%-44%. הוא התמודד שוב ב-1994, והפסיד לעצמאי אנגוס קינג (בהפרש של אחוז אחד) אך קיבל יותר קולות מסוזן קולינס הרפובליקנית. ב-1996 ברנן הפסיד לקולינס בבחירות על מושבו של ויליאם כהן בסנאט של ארצות הברית.
בשנת 1999 הנשיא ביל קלינטון מינה את ברנן לכהן כנציב בוועדה הימית הפדרלית - סוכנות עצמאית קטנה המסדירה את הספנות בין ארצות הברית למדינות זרות. הנשיא ג'ורג' ווקר בוש האריך את כהונתו ב-2004.
וורד (אי)
מעל האי עובר גשר רוברט פ. קנדי וגשר הלגייט, אולם הגשרים עצמם לא מחוברים לאי. הכניסה לכלי רכב לאי מתבצעת דרך האי רנדל. הולכי רגל יכולים להגיע אל האי באמצעות גשר האי וורד המחבר את האי לשכונת הארלם במנהטן.
באי נמצא בית חולים לחולי נפש, וכן מתקני טיהור שפכים. באי נמצא פארק האי וורד ובו שטחי נופש ומגרשי אתלטיקה.
התקופה הקולוניאנלית
בשנת 1637 רכשו המתיישבים ההולנדים את האי מהאינדיאנים שגרו באזור. באותה עת נקרא האי "טנקנאס" שמשמעו "ארצות הפרא". שם האי שונה מספר פעמים במהלך השנים והוא נקרא גם "האי ביוקנן" ("Buchanan's Island" ) ו"אי האסם הגדול" (Great Barn Island)- שניהם ככל הנראה שיבוש של שמו המקורי של הבעלים של האי - ברנדט (Barendt).
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שימש האי מוצב בריטי.
התקופה שלאחר הקמת ארצות הברית
עם תום מלחמת האזרחים רכשו את האי ג'ספר וברתולומיו וורד, וקראו לאי על שמם. האחים וורד בנו באי מטוויית כותנה ובנו את הגשר הראשון על איסט ריבר - גשר שחיבר את האי למנהטן (ברחוב 114) בשנת 1807.
הגשר היה גשר עץ והוא נהרס בסופה בשנת 1821.
שיקום
הגשר הנוכחי המקשר את האי למנהטן (ומשמש להולכי רגל בלבד) נבנה בשנת 1951 במטרה לאפשר גישה מהארלם לאי מאחר שבהארלם שטחים ירוקים מועטים.
יחסי טורקיה–מוזמביק
יחסי טורקיה–מוזמביק הם יחסי החוץ בין מוזמביק לטורקיה. טורקיה מחזיקה במוזמביק שגרירות במפוטו מאז ה-15 במרץ 2011, בעוד ששגריר מוזמביק ברומא שבאיטליה מוסמך גם לטורקיה.
אברהם חזן (ברסלב)
רבי אברהם חזן (תר"ט, 1849 – ל' בכסלו תרע"ח, 15 בדצמבר 1917), המוכר כרבי אברהם בן רבי נחמן (או ראבר״ן, בנו של רבי נחמן חזן), היה ממנהיגי חסידי ברסלב בדור הרביעי, וממייסדיה של החסידות בארץ ישראל.
ביוגרפיה
נולד בטולצ'ין לרבי נחמן חזן, תלמידו הקרוב של רבי נתן מברסלב, שהיה בדורו תלמידו הקרוב של רבי נחמן מברסלב. רבי נחמן חזן (הידוע גם בשם רבי נחמן מטולצ'ין) קיבל על עצמו את הנהגת חסידי ברסלב באומן לאחר מותו של רבי נתן מברסלב והוא פרסם את סדרת ספריו ליקוטי הלכות.
בצעירותו נהג הרב אברהם חזן להתבודד ביער במשך כל ימות השבוע תוך שהוא מתקיים על מזון מועט ביותר.
בשנת 1894 עלה לארץ ישראל והתגורר בירושלים. מדי שנה היה נוהג לנסוע לאומן לקיבוץ השנתי של חסידי ברסלב בראש השנה בקברו של רבי נחמן מברסלב. בנסיעתו לאומן בשנת 1914, הוא נאלץ בעקבות מלחמת העולם הראשונה להישאר ברוסיה, שם חי ולימד עד פטירתו בשנת 1917. על קברו בבית הקברות באומן נכתב: "פ"נ רבי אברהם ב"ר נחמן הלוי חזן מארץ ישראל". במשך השנים נהרס בית הקברות והמצבות שבו נעלמו. ב-1999 הוקמה מחדש המצבה על ידי אגודת אהלי צדיקים.
תלמידיו של רבי אברהם חזן באומן, רבי לוי יצחק בנדר והרב אליהו חיים רוזן, היו ממנהיגי הדור הבא של חסידי ברסלב בארץ ישראל.
גיסו וחברו היה רבי אלתר טפליקר.
התכלת
באחת מנסיעתיו מארץ ישראל לאומן עבר דרך ראדזין וביקר אצל האדמו"ר גרשון חנוך הניך ליינר ששכנעו להטיל פתיל תכלת בציציתו, על פי תגליותיו. על טיעוני האדמו"ר מראדזין אמר רבי אברהם שאינו צריך לראיותיו כי יש לו יסודות חזקים עוד יותר לחזק לבישת התכלת. נראה היה מדבריו שאומר זאת מחמת ידיעתו את מגילת הסתרים מרבי נחמן מברסלב, והבנתו שלפיה קודם ביאת המשיח תתגלה התכלת. בעקבות מעשה זה החלו חלק מחסידי ברסלב בירושלים ובמקומות נוספים להטיל גם הם תכלת בציציותיהם.
כוכבי אור
הספר נדפס בחלקו על ידי המחבר בשנת תרנ"ו, בשנת תרצ"ג נדפס על ידי שמואל הורביץ בתוספת מרובה מכתבי המחבר.
הספר מחולק לארבעה חלקים: אנשי מוהר"ן - יספר מגדולת אדמו"ר ותלמידיו הקדושים. אמת ואמונה - ירבה לעורר ולחזק באמיתות האמונה ובגנות ספרי מינין. חכמה ובינה - מגלה רזין טמירין בשורש קדושת אדמו"ר נ"ע. ששון ושמחה - תפילות נוראות עם ביאורים נרחבים בגדולת השמחה.
ביאור הליקוטים
ספרו ביאור הליקוטים הכולל פרשנות על ספרו של רבי נחמן מברסלב ליקוטי מוהר"ן התפרסם בחלקו בימי חייו, הספר נדפס עם הסכמת הבד"ץ דירושלים. המהדורה המלאה הראשונה פורסמה בשנת 1935 על ידי הרב שמואל הורביץ. מהדורה מתוקנת יצאה לאור בשנת 1989 על ידי הרב מרדכי פרנק. בהקדמה לביאור הליקוטים צירף את "שמונה עשרה הכללים" ללימוד הספר ליקוטי מוהר"ן. הרב יוסף ליב זוסמן טען כי הרב אברהם יצחק הכהן קוק נתן מכתב הסכמה לספר ביאור הליקוטים, וככל הנראה היא נמצאת בכספת במשרדי העדה החרדית.
חכמה ותבונה
תוכן הספר ביאור ופירוש בספר סיפורי מעשיות, בראש הספר יש מאמר מגדולת רבי נחמן ותלמידו רבי נתן.
נלקט על ידי ר' שמואל הורביץ ונדפס בשנת תשכ"ב בבני ברק על ידי נתן צבי קניג, הכתבים נעתקו ברובם על ידי ר' נתן בייטלמכר, חלק מהכתבים נעתקו מכתבי תלמידיו, בספר צורפו גם כל ביאוריו הפזורים בספריו המבארים וסובבים כל סיפורי מעשיות.
שיחות וסיפורים
ביאורים והקדמות בדברי רבי נחמן מברסלב בתוספת סיפורים מתלמידי רבי נחמן (כיום הספר מחובר לספר כוכבי אור בכל ההוצאות)
הספר נדפס בחלקו על ידי המחבר בשנת תער"ג, בשנת תרצ"ג יצא לאור מחדש בתוספת מרובה על ידי ר' שמואל הורביץ.
ימי התלאות
סיפור התלאות שעברו על רבי נתן מברסלב בשנות המחלוקת (תקצ"ה-תקצ"ט), בסוף הספר חלק מההשמטות מספר חיי מוהר"ן.
נדפס בשנת תרצ"ג על ידי ר' שמואל הורביץ.
קישורים חיצוניים
ספריו
ספרינג רול
ספרינג רול (בסינית, 春卷) הוא שמם של מספר מתאבנים מהמטבח הסיני, המטבח הווייטנאמי ומטבחים מזרח אסייתים נוספים. קיימות וריאציות רבות לספרינג רול, ומליתו ועטיפתו משתנים מאזור לאזור. בגרסתו הנפוצה ביותר הספרינג רול עשוי מנייר אורז מגולגל וממולא במילוים שונים שעשויים להכיל ירקות, בשר ואטריות, שלאחר מכן מטוגנים בשמן עמוק, אך נהוג גם להגישו לא מבושל ובמילוי ירקות טריים. הספרינג רול נחשב מנת דים סאם.
בציבור הרחב, ולעיתים אף במסעדות ואצל יצרנים ומשווקים של המוצר, קיים בלבול מסוים בין ה"ספרינג-רול" לבין ה"אגרול" הדומה לו. ההבדל המרכזי ביניהם הוא שאגרול יגולגל תמיד בבצק חיטה, ולרוב הבצק יהיה עבה יותר מהנייר בו משתמשים לגלגול הספרינג רול. בנוסף הרטבים והמילויים המוגשים עם האגרול האמריקאי ינטו לרצות את החיך המערבי. בעוד הספרינג רול בגרסאותיו השונות נפוץ במדינות רבות במזרח אסיה, האגרול האמריקאי כמעט ולא ימצא שם.
מאכל זה הוא המאכל המסורתי המוגש בפסטיבל האביב שמתקיים בסין, ומכאן שמו שבתרגום מילולי מסינית משמעותו "גליל האביב".
גרסה וייטנאמית של מאכל זה נקראת "צ'ה זו", ובפיליפינים נקרא המאכל "לומפיה".
משרד הביטחון
משרד הביטחון (או בראשי תיבות: משהב"ט) הוא המשרד הממשלתי האמון על ביטחונה של מדינת ישראל. זהו המשרד הממשלתי בעל התקציב הגדול בישראל (כולל סיוע אמריקאי), מטה המשרד ממוקם במחנה רבין בקריה שבתל אביב-יפו.
מערכת הביטחון
מערכת הביטחון מורכבת משלושה ארגונים:
דרג מדיני
שר הביטחון ממונה מטעם הממשלה על מערכת הביטחון. לידו פועלים יועצים, ויחידות מטה, המסייעים לו לנהל את מערכת הביטחון בשם הממשלה. בנוסף לשר הביטחון, הדרג המדיני במשרד הביטחון כולל את סגן שר הביטחון (האמון על נושאים כגון ביטחון העורף והאזרחים, המכינות, שנות שירות, יחידת פרק המשימה הלאומית, שירות משמעותי בצה"ל ונושא המשפחות השכולות, לצד נושאים נוספים בתחום החברתי-ביטחוני) ואת עוזר שר הביטחון לענייני התיישבות.
גופים נוספים הכפופים לשר הביטחון הם מתאם הפעולות בשטחים, מבקר מערכת הביטחון ונציב קבילות החיילים.
מערכת צבאית - צבא הגנה לישראל
צבא ההגנה לישראל הוא צבאה של מדינת ישראל. צה"ל פועל בכפיפות לרשויות השלטון האזרחי הדמוקרטי ולחוקי המדינה. בראש המערכת הצבאית עומד המטה הכללי של צה"ל (המטכ"ל) ובראשו הרמטכ"ל, שהוא דרג הפיקוד העליון בצבא. מטרת צה"ל היא להגן על קיומה של מדינת ישראל ועל עצמאותה, ולסכל מאמצי אויב לשבש את אורח החיים התקין. חיילי צה"ל מחויבים להילחם, להקדיש את כל כוחותיהם, ואף לחרף את נפשם להגנת מדינת ישראל, אזרחיה ותושביה.
מערכת אזרחית
המערכת האזרחית כוללת את משרד הביטחון, יחידות הסמך והתאגידים הביטחוניים (כגון: רפא"ל, תומר והתעשייה האווירית). בראש מערכת הביטחון האזרחית עומד המנהל הכללי של משרד הביטחון אשר כפוף לשר הביטחון. מטרת משרד הביטחון להגשים את יעדי הביטחון הלאומי אשר בתחום אחריותו, ולבנות את בניין כוח צה"ל, תוך חיזוק יכולת ההרתעה והעצמת יתרונו האיכותי בשדה הקרב. בנוסף אחראי המשרד על הטיפול בנכי צה"ל ובאלמנות ויתומים של חללי צה"ל.
שני גופי ביטחון גדולים, השב"כ והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, אינם כפופים למשרד הביטחון, אלא למשרד ראש הממשלה.
שר הביטחון
שר הביטחון הוא השר האחראי על משרד זה. תפקיד זה נחשב לאחד התפקידים הבכירים בממשלה. בשל חשיבותו הרבה של תיק הביטחון, החזיקו לעיתים ראשי הממשלה גם בתיק הביטחון. לשר הביטחון יש סמכויות כבדות משקל. שר הביטחון הנוכחי הוא יואב גלנט.
שר הביטחון מאובטח על ידי היחידה הממלכתית לאבטחת אישים בשירות הביטחון הכללי כחלק מהיותו אחד מסמלי השלטון של מדינת ישראל.
סמכויות
עד מלחמת ששת הימים לא הוגדרה במדויק חלוקת הסמכויות בין שר הביטחון לבין ראש הממשלה מחד ובין הרמטכ"ל מאידך. כך, כיבוש רמת הגולן נעשה בהחלטת שר הביטחון שנתן הנחיה ישירה לאלוף פיקוד הצפון.
מסמך הקונסיטיטוציה
בעקבות מלחמת ששת הימים נקבע "מסמך הקונסטיטוציה", לפיו כל אירוע עם משמעות אסטרטגית או שעלול להתפתח לכזה, שר הביטחון חייב לקבל אישור מראש הממשלה והוא מחליט אם לשתף גם את הקבינט. מבחינה משפטית, למעשה המסמך מגדיר את סמכויות וגבולות המינוי של שר הביטחון מבחינת ראש הממשלה שמינה אותו.
מעצר מנהלי
בחוק סמכויות שעת חירום שנחקק ב-1979 נקבעו הקריטריונים למעצרים מנהליים:
מבנה ארגוני
למשרד הביטחון כפופים גופי המטה ויחידות הסיוע השונות:
קשרי חוץ, יצוא ביטחוני וביטחון: הרכשה, פרויקטים, מחקר ופיתוח:
גופי מטה וסיוע:
תחומי שיקום, חברה ומורשת:
גופים בכפיפות לשר הביטחון:
מערך המשלחות והנציגויות בחו"ל
אגף התקציבים
אגף התקציבים (את"ק) אחראי לתכנון, ניהול ובקרה של תקציב הביטחון. האגף פועל כגוף משותף למשרד הביטחון ולצה"ל. החל מ-2011 עומד בראשו היועץ הכספי לרמטכ"ל.
האגף אחראי לבצע הערכת מצב תקציבית שנתית ורב-שנתית וכן לקבוע את המדיניות הכלכלית של רכישות משרד הביטחון. האגף מייצג את מערכת הביטחון מול הכנסת ומשרדי הממשלה, ובפרט מול משרד האוצר. ב-2011 מוזג עם אגף היועץ הכלכלי למערכת הביטחון.
אגף הכספים
אגף הכספים (אכ"ס) מופקד על תכנון, ניהול וביצוע הפעילויות הכספיות של מערכת הביטחון בישראל ומחוצה לה. האגף הוקם בשנת 1948, יחד עם הקמת משרד הביטחון. ראש האגף כפוף למנכ"ל המשרד, ומשמש גם חשב משרד הביטחון.
בין תפקידיו העיקריים של אגף הכספים: להקצות את המשאבים המימוניים ולפרוס אותם על פי שיקולי תזרים המזומנים ולבצע פיקוח, בקרה וביקורת על השימוש במשאבים הכספיים במערכת הביטחון.
מנהל ההרכשה והייצור
מנהל ההרכשה והייצור (מנה"ר) הוא אגף המטפל ברכש הביטחוני של ישראל, בישראל ומחוצה לה, ובטיפוח התעשייה הביטחונית. האגף הוקם בשנת 1967, איחוד של שני אגפים - חימוש ואספקה. הרכש נערך על פי הצרכים המבצעיים והלוגיסטיים של צה"ל ומערכת הביטחון. מול כל זרוע בצה"ל פועלת יחידת רכש המספקת מענה לצרכים הייעודיים של הזרוע, ובאמצעות מערכות מתמחות פועל מנה"ר לריכוז הרכש בנושאים טכנולוגיים המשותפים לכל הזרועות. מפברואר 2017 עומד בראש האגף אל"ם (מיל') אבי דדון וממרץ 2023 זאב לנדאו.
אגף מבצעים לוגיסטיים ונכסים
תפקידי האגף
יחידות סמך ותאגידים ממשלתיים
תחת אחריות המשרד פועלים מספר חברות ממשלתיות ויחידות סמך:
בניין
בראשית המדינה שימש מחנה מקלף (נקרא אז 'מחנה גנים') ברמת גן כמטה משרד הביטחון. ב־1954 נחנך 'מבנה 22' במחנה הקריה, ששימש כמבנה העיקרי של משרד הביטחון, ובו שכנו לשכות שר הביטחון, הרמטכ"ל, ראש אגף מבצעים וראש אמ"ן. הרמטכ"ל הראשון שאכלס אותו היה מרדכי מקלף, ושר הביטחון הראשון שישב בבניין היה פנחס לבון. החלק המערבי שלו שימש את המטה הכללי של צה"ל, והחלק המזרחי את צמרת משרד הביטחון. הקומה השנייה של הבניין תוכננה כך שבחלק המערבי הייתה לשכת הרמטכ"ל, ובקצה מסדרון ארוך, בחלק המזרחי – לשכת מנכ"ל משרד הביטחון. בנוסף למבנה זה, התפרסו יחידות שונות של משרד הביטחון במבנים אחרים בקריה.
בשנות ה-90 החלו להתרקם תוכניות למעבר לבניין חדש. המגדל שנחנך ב־2005 נקרא מגדל המטכ"ל, והוא משמש מאז את יחידות משרד הביטחון.
תקציב משרד הביטחון
ישראל היא בעלת תקציב הביטחון ה-15 בגובהו בעולם. ושיעור תקציב הביטחון מהתמ"ג גבוה בישראל מאשר במדינות אירופה וארצות הברית. בשנת 2017 היוו הוצאות הביטחון כ-5.74% תוצר. עם זאת, תקציב הביטחון במונחים של אחוז מהתוצר נמצא בירידה מתמדת: ב-1975 הוא עמד על 31% מהתוצר. ב-1985 הוא עמד על 22%. ב-1995 על 13%, וב-2014 עמד על 6.5%.
הוצאות הביטחון הגבוהות בישראל הן פועל יוצא של האיומים הביטחוניים הניצבים בפניה.
לתקציב הביטחון שלושה יעדים מרכזיים:
מוכנות - הכנת הצבא למלחמה. התקציבים המופנים למוכנות נועדו לממן בין השאר רכש של חלקי חילוף, שמירת כשירותן של הזרועות על ידי אימונים, מלאי תחמושת וכיוצא בזה.
התעצמות - השקעה במלאי ההון הביטחוני העתידי. מטרתה לתת מענה לאיומים נחזים קיימים ועתידיים באמצעות מחקר ופיתוח, וכן להצטייד באמצעים שיעמדו לרשות המערכת בטווח של מספר שנים.
פעילות שוטפת וביטחון שוטף - אלו מתבטאים בעלויות התחזוקה, בפעילות הביטחון היומיומית של מערכת הביטחון וכן בהוצאות שכר, הגמלאות, ואגפי השיקום והמשפחות השכולות.
הרכב תקציב משרד הביטחון
על פי נתוני משרד האוצר, הצעת תקציב משרד הביטחון לשנת הכספים 2019 מסתכמת בכ-72.9 מיליארד ש"ח. מהם כ-55.3 מיליארד ש"ח בהוצאה נטו וכ-17.6 מיליארד ש"ח בהוצאה מותנת בהכנסה מסיוע אמריקאי, פרויקטים משותפים, והכנסות אחרות.
להבדיל מתקציביהם של משרדי הממשלה האחרים הממומנים על ידי מקורות המשק בלבד, תקציב הביטחון מורכב גם מכספי סיוע מארצות הברית המהווה בו נדבך מרכזי. בהתאם להסכם עם הממשל בארצות הברית, היקף הסיוע לשנים 2019–2028 עומד על 38 מיליארד דולר. רובו מיועד לרכש פלטפורמות ואמצעי לחימה נוספים, ואחזקת אמצעי הלחימה הנרכשים בארצות הברית. 26.3% מתקציב הסיוע ניתנים להמרה להוצאה מקומית בישראל.
חלקו הגדול של תקציב משרד הביטחון חסוי. בשנת 2019 עמד התקציב הגלוי על כ-15.3 מיליארד ש"ח. בכללו כ-7.9 מיליארד ש"ח לשכר אנשי קבע ולגמלאות, לשיקום ולנכים כ-3.5 מיליארד, ולמשפחות שכולות ולהנצחה כ-1.5 מיליארד ש"ח. תקציב אמ"ש (אגף משאבי אנוש) במשרד הביטחון עמד על כמיליארד ש"ח.
מדף הקרח אדוארד השמיני
מדף הקרח אדוארד השמיני (באנגלית: Edward VIII Ice Shelf) הוא מדף קרח הכולא את שפכו של מפרץ אדוארד השמיני שבאנטארקטיקה.
גילוי המישור
מדף הקרח התגלה בשנת 1936 על ידי משלחת החקר שהפליגה על אוניית המחקר המלכותית ויליאם סקורסבי.
המדף מופה על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן הנורווגית (בין השנים 1937–1936). ב-1954 נחקר מדף הקרח על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, באמצעות מזחלות כלבים.
מקור השם
משלחת לארס כריטנסן קראה לחלק הצפוני של מדף הקרח (Innviksletta).
ריצ'רד קיילי
ריצ'רד פול קיילי (באנגלית:  Richard Paul Kiley; 31 במרץ 1922 – 5 במרץ 1999) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. קיילי זכה במהלך הקריירה הענפה שלו בשני פרסי טוני על עבודתו כשחקן תיאטרון, בשני פרסי גלובוס זהב ובשלושה פרסי אמי על תפקידיו במיני סדרות "ציפורים מתות בסתר", "שנה בחייך" ובסדרת הדרמה "סודות העיר".
ביוגרפיה
קיילי נולד בשיקגו, אילינוי וגדל במשפחה נוצרית קתולית. לאחר שנה אחת ב"אוניברסיטת לויולה" המקומית הוא עזב את הלימודים הכלליים למען לימודי משחק ב"בית הספר שיקגו ברנום". הוא שירת בצי האמריקאי בתקופת מלחמת העולם ה-2 ולאחר שחזר לשיקגו עבד כשדר ברדיו.
תיאטרון
קיילי החל את הקריירה שלו על במות ברודוויי בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. קיילי זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד מוזיקלי בשנת 1959 על הופעתו במחזמר "אדמונית". קיילי זכה בפרס טוני בשנת 1966 על הופעתו בתפקיד דון קישוט במחזמר "אש למנשה". הוא הועמד בקריירה שלו לשני פרסי טוני נוספים על משחקו בהצגות "כולם היו בניי" ו"No Strings".
טלוויזיה
לקיילי הייתה קריירה ענפה ומוצלחת למדי בתור כוכב טלוויזיה. הוא זכה בשנת 1983 בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה על תפקידו בתור פאדי אביה של מגי קלירי (רייצ'ל וורד) במיני סדרה המבוססת על הרומן הספרותי "ציפורים מתות בסתר".
בשנת 1986 שיחק קיילי בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה המוערכת "שנה בחייך", על תפקידו בתור יצרן הפלסטיק ג'ו גרנדר זכה קיילי בשנת 1987 בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה ובפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
בשנת 1994 זכה קיילי בפרס אמי שלישי על תפקיד אורח שעשה בסדרת הדרמה "סודות העיר".
קולנוע
קיילי החל את דרכו בקולנוע בשנות ה-50 בגילום דמויות משנה בדרמות "זרע הפורענות" של ריצ'רד ברוקס בתפקיד ג'ושוע אדוארדס, "איסוף ברחוב המערבי" של סמואל פולר ו"סיפורה של פניקס סיטי".
בשנות ה-70 שיחק קיילי בעיבוד הקולנועי של סטנלי דונן לספר "הנסיך הקטן" בתפקיד הטייס ובדרמה "מחפשת את מר גודבר" בתפקיד מר דאן. ב-1981 השתתף קיילי בדרמה של פרנקו זפירלי "אהבה אין סופית" בתפקיד ארתור אקסלרוד.
ב-1996 הופיע קיילי בדרמה "פנומן" בתפקיד ד"ר ווילין המומחה למוח.
חיים אישיים
קיילי היה אב לשישה ילדים מאשתו הראשונה מרי בל ווד. היה נשוי לאשתו השנייה פטרישיה פרייר עד למותו.
קייל מת ממחלת מח עצם ב-15 במרץ 1999 בעיירה וורוויק שבניו יורק. בן 76 היה במותו. לזכרו של קיילי התקיים טקס כיבוי אורות מיוחד בבימות ברודוויי.
שביל קליפות התפוזים
שביל קליפות התפוזים, (או בשמו המלא: שביל קליפות התפוזים: הרפתקאות מראשית ימי תל אביב) הוא רומן היסטורי לילדים ונוער שנכתב על ידי נחום גוטמן. הספר מגולל את הסיפור של גירוש תל אביב במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואת ראשית ימי השלטון הבריטי בארץ. כבכל ספריו, גוטמן אייר את הספר, והציורים מהווים חלק בלתי נפרד מהעלילה. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1958 בהוצאת "יבנה", ומאז הודפסו גרסאות מתוקנות רבות. הספר זיכה את גוטמן בעיטור כבוד על שם אנדרסן לספרות ילדים ונוער.
בהקדמה הקצרה, הדגיש גוטמן כי אירועי הספר התרחשו במציאות, וכי התיאורים הציוריים באים להמחיש לקורא את האווירה של התקופה.
רקע היסטורי לספר
במלחמת העולם הראשונה התעורר החשש אצל השלטונות העות'מאנים מפני פלישה ימית של הצי הבריטי לארץ ישראל. על כן, הוצאו צווים לפינוי ערי הנמל בארץ לכל אורכו של חוף הים התיכון. בין הערים הללו הייתה יפו והשכונה תל אביב הסמוכה. הן פונו רשמית מתושביהן, אך בפועל הפינוי יושם רק אצל התושבים היהודים ולא אצל הערבים. תושביה היהודים של השכונה הצעירה נאלצו לנדוד בכל רחבי היישוב היהודי בארץ, כאשר היעדים המרכזיים למפונים היו המושבות העבריות ובכלל זה פתח תקווה, יישובי הגליל וירושלים.
לבסוף, הבריטים לא פלשו לארץ ישראל מן הים כי אם דרך מדבר סיני. הגייסות הבריטים הלמו בטורקים וכבשו את כל ארץ ישראל. בעקבות הכיבוש הצבאי הורשו גם תושבי תל אביב לשוב לבתיהם.
עלילה
הספר מסופר בגוף ראשון בידי דמותו של נחום, נער כבן 15 שגר בשכונה תל אביב. בעקבות הגירוש, הוא ומשפחתו היו לפליטים בסוכות ארעיות בפאתי המושבה פתח תקווה. בזמן זה קרבות נערכים לכל רוחבה של הארץ בין הצבא הבריטי ובין הטורקים, והאחרונים מחפשים מגויסים חדשים לכוחותיהם ותופסים צעירים ברחובות ובדרכים. בהפצרת סבתו, נחום בורח דרך הפרדסים כדי שלא יגויס.
במהלך הבריחה, נחום נפגש בנער נוסף (אלמוני עד סוף הספר), שצריך להגיע לתל אביב לרגל שליחות חשובה ביותר. כדי להגיע לעיר, הוא עוקב אחרי שביל של קליפות תפוזים שהשאירו חבריו. נחום והנער נקלעים אל חזית הקרב המשתולל, אך מצליחים בסופו של דבר להסתנן דרך החזית לתוך העיר.
בהגעתם לעיר, נפצע הנער מבקבוק סודה ומאושפז בבית החולים הקטן של תל אביב. תוך כדי מתגלה גם מטרת שליחותו של הנער - לפני שגורשו מן העיר, החביאו פרנסי העיר את ארכיונה מתחת לרצפת אחד הבניינים בתקווה לשוב לשם ביום מן הימים. אחד התיקים נשא את השם "ככלות כל הקיצים", ובו מטבעות זהב שנאספו מיהודי התפוצות, ואמור היה לסייע להישרדות היישוב היהודי בימי המלחמה. הבעיה היא שהצבא הבריטי קבע את מפקדתו באותו בניין, ולכן אי אפשר להוציא את התיקים מהרצפה.
הילד הפצוע ונחום נעזרים בחברם גן גנין, שקשר קשרים עם אחדים מאנשי הצבא, כדי לארגן מסיבה לכבוד החיילים הבריטיים, בהשתתפות רבים מתושבי העיר. תוך כדי המסיבה, כאשר החיילים עסוקים בחגיגות, זכריה פונימיו, המכונאי של מגדל המים אשר ניצב בתחילת שדרות רוטשילד, נכנס בחשאי לתוך הבניין ומוציא את התיק מהרצפה. לאחר שהאוצר הגנוז בידיהם, מבריחים הנערים את התיק באמצעות מכונית צבאית של הכוחות האוסטרליים, אשר מביאה אותם לפתח תקווה ולמפגש עם מנהיגי היישוב היהודי.
השפעה
בהשראת הספר הוקם ב-1997 פארק "שביל התפוזים" בפרדס הסמוך לקיבוץ גן שמואל ולעיר חדרה.
ארבינקא (סרט)
ארבינקא (Ervinka) הוא סרט סאטירה ישראלי משנת 1967 בבימויו של אפרים קישון ובכיכובו של חיים טופול. הסרט נכתב על ידי קישון ומבוסס על הדמות ארבינקא שהופיעה בטוריו בעיתון "מעריב" החל ב-1952. את הפסקול לסרט חיבר דובי זלצר.
הסרט, שתקציבו עמד על 750 אלף לירות, צולם באולפנים בהרצליה בין 7 באוגוסט ל-30 בספטמבר 1966 בהפקתו בפועל של שלמה מוגרבי. הוא יצא לאקרנים בתחילת חודש מרץ 1967.
במרכזו עמד ארבינקא, בגילומו של חיים טופול (שכיכב גם בסרטו הראשון של קישון, "סאלח שבתי"). הסרט, שהתבסס על כמה הומורסקות של קישון, ליווה את ארבינקא בכמה הרפתקאות: התפרצות לא קרואה לחגיגת בר מצווה, ניסיון להערים על שכנו (יוסי בנאי) כדי שיפסיק להאזין לרדיו (סיפור זה יוחס במקור למחבר ולאשתו), גנבת זרם החשמל וכמובן שוד מפעל הפיס שביצע יחד עם אנשי העולם התחתון (הגשש החיוור), שבוצע בהסוואה של סרט המתעד את אותו השוד.
הנימה הסאטירית של קישון הייתה יותר מרומזת ממפורשת בסרט זה, במיוחד בגלל הנושא הקליל יחסית. קישון אף הופיע בהופעת קָמֵעַ קצרה בסרט כבמאי פרסומת לאופנועים.
בסרט משחק גם שייקה אופיר בתפקיד השוטר המבולבל – תפקיד שהורחב בסרט הבא של קישון, "תעלת בלאומילך" ובסרטו "השוטר אזולאי" פותח לתפקיד הראשי. הסרט היה גם אחד הסרטים הראשונים שבהם הופיעה שלישיית הגשש החיוור (ששיחקו בתור "אנשי העולם התחתון: מוסא, פרידריך ולאון").
אוליב קיטרידג' (מיני-סדרה)
אוליב קיטרידג (באנגלית: Olive Kitteridge) היא מיני-סדרה בת ארבעה פרקים משנת 2014, המבוססת על הרומן זוכה פרס הפוליצר באותו השם מאת אליזבת סטראוט, משנת 2008. בסדרה, מבית HBO, מככבת פרנסס מקדורמנד בתור דמות הכותרת, ולצדה ריצ'רד ג'נקינס, כבעלה הנרי קיטרידג'. בתפקידי משנה משתתפים זואי קאזאן, בדמות דניס תיבדו, וביל מארי בתפקיד ג'ק קניסון. כל אחד מארבעת הפרקים מתמקד בתקופת זמן אחרת בחייה של קיטרידג'.
הקרנת הבכורה של הסדרה הייתה בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-14, והיא שודרה לראשונה בארצות הברית ב-2 בנובמבר 2014, ברשת HBO, ששידרה שני פרקים ברצף, בשני ערבים רצופים. בבריטניה הסדרה הוצגה באופן דומה ברשת סקיי אטלנטיק, ב-14 וב-15 בדצמבר 2014. הבכורה באוסטרליה שודרה בערוץ showcase ב-13 בינואר 2015. בישראל הסדרה שודרה לראשונה ב-yes Oh, ב-9 בנובמבר 2014. בטקס פרסי האמי ה-67, זכתה הסדרה בשמונה פרסים, כולל הסדרה הקצרה המצטיינת.
תקציר
אוליב קיטרידג' היא אישה צינית ומיזנתרופית, אך בעלת כוונות טובות, מורה בגמלאות שחיה בעיירה החוף הפיקטיבית קרוסבי, במדינת מיין. היא נשואה להנרי, איש אדיב ומתחשב שמנהל בית מרקחת במרכז העיר. להם בן בשם כריסטופר, שחווה בעיות התנהגותיות בצעירותו, ונהיה לרופא כף רגל בבגרותו. במשך 25 שנים שהסדרה מספרת עליהן, אוליב חווה משברים של דיכאון, שכול, קנאה, ועימותים עם בני משפחה וחברים.
פרק ראשון – "בית המרקחת"
אוליב קיטרידג' הקשישה הולכת ביער, כשבכוונתה להתאבד. היא כורעת על שמיכה, ומהרהרת על חייה, והפרק עובר בפלשבק ל-1980, 25 שנים קודם, כשעוזרתו של הנרי בבית המרקחת מתה משבץ מוחי בזמן הפסקת הצהריים שלה. הנרי מעסיק במקומה את דניס תיבדו, אישה נאיבית וידידותית, אך חסרת ביטחון עצמי. הנרי מוקסם מדניס, ומפתח איתה יחסי קרבה. אוליב לא מעריכה את המחוות הרומנטיות של הנרי, והיא נמשכת לאחד הקולגות שלה, ג'ים אוקייסי, מורה שמלמד איתה בבית הספר. למרות המשיכה ההדדית, השניים אינם עושים בנידון דבר. אוליב מתעניינת במקרה של אחד מתלמידיה, קווין קולסון בן ה-13, אשר אמו סובלת מהפרעה דיכאונית מז'ורית. בנה כריסטופר, גם הוא בן 13, נוטר לה טינה שהיא מתעניינת בילד אחר, בעוד כהורה שלו היא קפדנית ובלתי סלחנית. אוליב וכריסטופר שניהם מתחילים לראות בעין לא יפה את העניין של הנרי בדניס, אותה הם מכנים "העכברה", והם גסי רוח כלפיה וכלפי בעלה שמגיעים לביתם לארוחה בהזמנתו של הנרי. כשבעלה של דניס נהרג בתאונת צייד, העניין של הנרי בה גובר, והוא מתחיל להתייחס אליה כאילו היא בתו, מנחם אותה, מלמד אותה לנהוג, דואג לרכב של בעלה המנוח, נותן לה גור חתולים, מייעץ לה עם מי להיות בקשר, ומזמין אותה לארוחות בביתו, ואפילו מאכיל אותה כמו תינוקת כשהיא אומרת שאין לה תיאבון, בעוד אוליב וכריסטופר מביטים בהשתאות. הנרי מתעלם מהעובד השני שלו, ג'רי מקארתי, ולא מפרגן לו על הישגיו. בשלב מסוים אפילו דניס מתרעמת על הגנתיות היתר שלו, אך הם משלימים במהרה. כשהיא דורסת בטעות את החתולה, הוא משכיב אותה לישון ומבטיח לטפל בה. הנרי נמשך לדניס, אך לא פועל על פי משיכתו. הוא מודאג מכך שאין לדניס חברים בני גילה או חיי חברה, ומבקש מג'רי לקחת אותה לסרט. הנרי נותן לו כסף לשלם על הדייט. לילה אחד, בדרך הביתה מארוחת יום הולדת לכבוד אוליב, הנרי ואוליב רואים לצד הדרך מכונית שהייתה מעורבת בתאונה קטלנית – והנהג שנהרג הוא ג'ים אוקייסי. בבית, אוליב נשברת בבכי.
פרק שני – "גאות"
מספר שנים מאוחר יותר, הנרי מכר את בית המרקחת לרשת ויצא לגמלאות. דניס וג'רי נישאו ועברו ליוסטון שבטקסס, שם התחילו לבנות משפחה. בביקור בחזרה בקרוסבי, הם גם יושבים לקפה אצל משפחת קיטרדג'. ג'רי הפך לאדם מתנשא וביקורתי כלפי דניס. כשהם עוזבים, הנרי אומר לאוליב שאילו בעלה הראשון היה נותר בחיים, היא הייתה נאהבת, אך אוליב נוזפת בו שהוא בעצם היה כמה למערכת יחסים עמה. כעבור כמה שבועות, קווין קולסן, שלומד עכשיו רפואה בניו יורק כדי להיות פסיכיאטר, וסובל מדיכאון ומהזית כמו אמו, חוזר לקרוסבי כדי להתאבד. אוליב פוגשת אותו באקראי כשהוא יושב במכוניתו במגרש חנייה, והם מנהלים שיחה. אוליב מבינה שהוא מתכוון להתאבד, ובשיחתם הם מגלים שאביה של אוליב וכן אמו של קווין, רייצ'ל, התאבדו. בזמן שהם יושבים שם, אוליב רואה עוד חברה ללימודים של קווין ובנה כריסטופר, פאטי האו, שמועדת ונופלת לתוך המים מראש הצוק בזמן שהיא קוטפת פרחים. קווין קופץ למים ומציל אותה. אוליב מזמינה את קווין לארוחת שלפני הנישואים של בנה כריסטופר, שהוא כעת פודיאטריסט, לסוזאן, פרוקטולוגית מקליפורניה. אוליב אינה מחבבת את סוזאן ואת אמה ג'ויס, אותן היא מחשיבה למעמדיות, אגוצנטריות, ומתנשאות כלפי מיין ותושביה. הן, בתורן, גם אינן מחבבות אות אוליב שהן רואות כקוצנית. קווין מדבר עם כריסטופר וסוזאן, ונעלב כשהיא מבקרת את אוליב. הוא מתרחק, ושוקע בהרהורים על ג'ים אוקייסי, ועצות שהלה יעץ לו כשהיה נער. קווין מעביר את הלילה בבית קיטרידג', ואוליב מכריחה אותו לזרוק לים את הרובה שהתכוון להתאבד בעזרתו. למחרת, במקום ללכת לחתונה, קווין מחליט לבקר את פאטי, ושואל אותה אם התכוונה לקפוץ מראש הצוק. היא אומרת שלא, שהיא אכן עצובה אבל הלכה לקטוף פרחים כדי להתעודד, ונפילתה הייתה תאונה. קווין לא מבין איך קטיפת פרחים יכולה לגרום לאושר. בינתיים, אוליב והנרי הולכים לחתונה, שמתקיימת בביתם של כריסטופר וסוזאן. שם אוליב – שלדבריה מנסה להיות נחמדה – מצליחה להעלילב את כולם: את כריסטופר, סוזאן, ג'ויס, וצוות הקייטרינג, להחליף עלבונות עם ג'ויס ולהביע את מורת רוחה כלפי כל האירוע. אחרי הטקס, היא הולכת לנמנם בחדרם של כריסטופר וסוזאן, ושומעת את סוזאן מבעד לדלת, מביעה את סלידתה ממנה ומבקרת את השמלה שבחרה ללבוש לחתונה – אותה אוליב תפרה בעצמה. כדי לנקום בה, אוליב מציירת בטוש על סוודר של סוזאן וגונבת ממנה נעל ועגיל. באותו הלילה, סוזאן מעירה את כריסטופר משינה בעוד היא מחפשת בדחיפות ועצבנות את העגיל הנעלם.
פרק שלישי – "דרך אחרת"
עוברות עוד מספר שנים. לאוליב והנרי יש עכשיו כלב בשם קלנסי. כריסטופר וסוזאן עברו לקליפורניה, והנרי ואוליב משכירים את ביתם לנופשים. כריסטופר מתקשר ומספר להם שסוזאן בגדה בו, והם מתגרשים, אך הוא דוחה את הצעתו של הנרי לחזור לקרוסבי, ומסרב אפילו לבוא לביקור. אוליב אומרת להנרי שעליהם למכור את ביתו במקום לנהל את ההשכרה שלו, ואומרת להנרי להשתחרר מהסנטימנטליות שלו לגבי כריסטופר וסוזאן. הנרי מבקר בבית המרקחת שהיה פעם שלו, ופוגש בלקוחות שלו מן העבר, ג'ק ולינדה קניסון. לינדה זוכרת את הנרי, אך ג'ק לא. אוליב והנרי יוצאים לארוחה במסעדה עם זוג חברים, שמספרים שבתם ונכדיהם גסי רוח כלפיהם. בנסיעה הביתה, אוליב חווה כאבי בטן וצריכה לשלשל, והנרי עוצר בבית החולים הקרוב כדי שתוכל להשתמש בבית השימוש. רופא החירום מחליט לבדוק את אוליב כי הוא חושד שיש לה אלרגיה לפירות ים ומישהי בדיוק מתה לאחר שאכלה לביבות סרטן, אז הנרי נכנס לחדר ההמתנה לחכות לה. בינתיים, פורצים למקום שודדים חמושים, ולוקחים את אוליב, הנרי, הרופא והאחות כבני ערובה, בעוד הם מחפשים סמים לגנוב. הנרי מבקר את השודדים על גסותם ואלימותם, ומנסה להרגיע את האחות, ואוליב בתורה מבקרת את הנרי על הצורך שלו "לנחם עכברות קטנות", והם מתווכחים. אוליב מגלה להנרי שהיא רצתה לעזוב אותו לטובת ג'ים אוקייסי, והוא אומר לאוליב שהיא וג'ים לא היו שורדים שבועיים כזוג, והיא אומרת לו שזה אותו סיפור לגבי דניס. האבסורד שבמצב גורם לשניהם להתפרץ בצחוק. כאשר מגיעים למקום אנשי אבטחה ומצילים אותם מהשודדים, הנרי מרטיב את מכנסיו. למחרת, אוליב מתנצלת ואומרת להנרי שהיא רעיה גרועה. כעבור שמונה חודשים, הנרי סובל משבץ מוחי שמשאיר אותו במצב בלתי תגובתי. הוא מאושפז במוסד שיקומי, שם אוליב מרעיפה עליו תשומת לב ומדברת איתו, כשהיא משוכנעת שביכולתו להבין הכל. כריסטופר מגיע לביקור, וקובע שהנרי אינו מודע לסביבתו. אוליב מתרעמת עליו, ומתפתח ויכוח, שבמהלכו אוליב אומרת לכריסטופר שלא אכפת לו מספיק מאביו, ואילו כריסטופר מאשים את אוליב שהיא אמא גרועה. אוליב לוקחת את כריסטופר לשדה התעופה, וכשהיא חוזרת אל הנרי, הוא ממלמל משהו – התגובה הראשונה שגילה מאז השבץ. אך כאשר היא מקישה מול פניו באצבעותיה, שוב הוא חסר תגובה. אוליב הולכת לבקר את לואיז לרקין, אשר בנה, תלמיד לשעבר של אוליב, יושב בכלא. לואיז כתבה לאוליב מכתב ידידותי, אך הביקור מקבל תפנית אפלה כשלואיז מתחילה לדבר על הפיתוי להתאבד לאחר אובדן. אוליב עוזבת במהרה, וחוזרת להנרי, מביעה שוב את אהבתה אליו, ואומרת לו שאם הוא רוצה למות זה בסדר, ושהוא לא יצטרך למות לבד.
פרק רביעי – "ביטחון"
פרק זה פותח ארבע שנים לאחר קורות הפרק השלישי. חייה של אוליב סובבים את הטיפול בהנרי לאחר השבץ. היא נוסעת לבקר את כריסטופר בניו יורק, שם הוא חי עם אשתו החדשה, אן, ושני ילדיה. הזוג מצפה לתינוק. כריסטופר ביקש מאוליב לבוא לעזור לאן, שסובלת מבחילות במהלך ההריון. אן מקבלת את פניה של אוליב בחום, וקוראת לה "אמא". אוליב לא רואה בעין יפה את כישוריה של אן בטיפול בבית ובילדים, ומגלה שאן בכלל לא סובלת מבחילות. כל לילה היא מתקשרת להנרי. האחות שמה את השפופרת ליד אוזנו, ואוליב עדיין מאמינה שהוא מבין את הנאמר לו. נראה שהיחסים בין אוליב לכריסטופר השתפרו, אך כשהוא אומר בלעג שאולי השכן שלו, ששמו אוקייסי, הוא קרוב משפחה של ג'ים אוקייסי, ולאחר שאן מבקרת אותה באופן עקיף, אוליב אומרת לכריסטופר שהוא שבר את לב אביו כשהוא עזב את קרוסבי, והיא מחליטה לקטוע את ביקורה ולחזור הביתה. כשהיא מגיעה, היא מגלה שהנרי נפטר באותו הלילה, ושכשהיא התקשרה, הם פשוט הורידו את השפופרת מהטלפון, בלי לבדוק את מצבו. היא יוצאת משם בסערה. כעבור שישה חודשים, כשהיא מטיילת עם קלנסי, היא מוצאת את ג'ק קניסון ממוטט ליד ספסל בפארק. הוא נשכב שם לאחר שהסתחרר. היא עוזרת לו להתרומם, ומציגה את עצמה. השניים מתחילים להחליף חוויות, כולל את הקושי למצוא סיבות להמשיך לחיות כל יום בעקבות אובדנים שחוו. אוליב אומרת שהיא רק מחכה שהכלב ימות כדי שתוכל לירות בעצמה. הידידות ביניהם מתפתחת. אוליב מזמינה את ג'ק לארוחה, אך מעבר לשיתוף חוויות התאלמנות, הדייט אינו מוצלח, וג'ק מעביר ביקורת על התייחסותה של אוליב כלפי כריסטופר, וכן מביע דעות פוליטיות וחברתיות שמרניות שהן פוגעניות בעיני אוליב. היא יוצאת מן המסעדה וחוזרת הביתה, שם היא מוצאת את קלנסי חולה אנוש, והודעה מאן שמספרת שילדה. אוליב ממיתה את קלנסי המתת חסד, ויוצאת ליער כדי לירות בעצמה. לפני שהיא מספיקה, מפריעים לה קבוצת ילדים שמשחקים ביער. היא מספרת להם היא עושה פיקניק, הם אומרים לה לא להשאיר אחריה זבל, ובינתיים אוליב משנה את דעתה לגבי ההתאבדות, ופורצת בבכי. היא הולכת לבקר את ג'ק, ומוצאת אותו שוכב במיטתו בדיכאון. היא מספרת לו שהיא סבתא, ושבעיותיה עם כריסטופר הם באשמתה, ושהנרי אהב אותה והיא לא הייתה טובה אליו. היא מתכרבלת עם ג'ק על המיטה, וכשהיא מביטה על ציפורים עפות מבעד לחלון, אומרת, "הוא מבלבל אותי, העולם הזה. אני לא רוצה לעזוב אותו, עדיין".
ביקורת
אוליב קיטרידג' זכתה לשבחים מהמבקרים בזכות הכתיבה, הצילום והבימוי, וכן על הופעתה של פרנסס מקדורמנד והופעותיהם של כוכבי המשנה ריצ'רד ג'נקינס, ביל מארי וג'ון גלאגר ג'וניור. באתר Rotten Tomatoes קיבלה הסדרה דירוג של 96% "טרי" בהתבסס על 46 ביקורות עם ציון ממוצע של 8.4 מתוך 10. באתר Metacritic, לסדרה יש ציון של 89 מתוך 100, בהתבסס על 34 מבקרים, ציון שפירושו "שבחים אוניברסליים".
פרסים
הסדרה זכתה במועמדויות למספר פרסים כולל פרסי גלובוס הזהב, לפרס מיני הסדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר, פרנסס מקדורמנד הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר – מיני סדרה או סרט טלוויזיה וביל מארי היה מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה. פרנסס מקדורמנד גם הייתה מועמדת לפרס גילדת השחקנים עבור הופעה מצטיינת של שחקנית במיני סדרה או סרט טלוויזיה, וריצ'רד ג'נקינס היה מועמד לפרס הופעה מצטיינת של שחקן במיני סדרה או סרט טלוויזיה. מקדורמנד וג'נקינס היו גם מועמדים לקטגוריות המקבילות לפרס סטלייט, שם גם זואי קאזאן הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה, והסדרה הייתה מועמדת לפרס מיני סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר.
פאקראץ
פָּאקְרָאץ (בקרואטית: Pakrac) היא עיירה במזרח קרואטיה, השוכנת במחוז פוז'גה-סלאבוניה לגדות הנהר פאקרה.
היסטוריה
היישוב מתועד לראשונה בכתובים מ-1237 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1542 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה העיר לחזקת ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ אשר סיים את המלחמה. בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עברה פאקראץ לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה.
הקהילה היהודית
יהודים הגיעו לפאקראץ במחצית השנייה של המאה ה-19 עת נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1875 הוקמו בית עלמין ובית כנסת קהילתיים. במועד זה התגוררו בעיירה 350 יהודים. מבין יהודי העיירה נמנו סוחרים קמעונאיים וסיטונאיים וכן תעשיינים. מבין המשפחות האמידות ניתן לציין את משפחות: אדלר, פיק, דרוקר, מאוטנר ושרנקר. בשלהי מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה על ידי אנשי הקאדר הירוק שפרקו עול ונגרם נזק רב לרכוש אישי וקהילתי. חלק מבני הקהילה עזבו את העיירה לבלי שוב.
ב-1921 נמנו בפאקראץ 282 יהודים וב-1931 מנתה הקהילה 209 נפשות. בקרב הקהילה הייתה פעילות ציונית ענפה. המשבר הכלכלי העולמי (1929) לא פסח על יוגוסלביה ובתוכה על הקהילות היהודיות. אחת מתוצאות המשבר הייתה תנועת הגירה פנימית לקהילות גדולות ומבוססות. וכך מספר בני הקהילה הלך וירד. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בפאקראץ 99 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ומסירת השלטון לאוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ורובם המוחלט נרצחו. ב-1947 התגוררו בפאקראץ 2 יהודים.
ב-1941 הוחרב מבנה בית הכנסת על ידי שלטונות האוסטאשה. ב-1958 הופקע השטח על ידי השלטונות היוגוסלביים. במועד זה הופקע גם שטח בית העלמין. נכון ל-2006 עמד בית העלמין על תילו. הוא היה מגודר ולא מתוחזק.
קוינוביון
קוׂינוׂבּיוׂן (ביוונית: κοινόβιον. מילולית: "חיים משותפים" או קומונה) או קֶנוׂבּיוּם (לטינית: cenobium, בלטינית של ימיה"ב סֶנוביום או צֶנוביום) הוא מנזר שיתופי, בו חיים, לומדים, מתפללים, ואוכלים נזירים, תוך חיי שיתוף. המילה קוינוביון נטבעה במקור כדי לתאר את קהילת תלמידי פיתגורס שחיו חיי שיתוף ולמידה בקרוטונה. בהודו נזירים בודהיסטים פיתחו צורת חיים דומה לאחר מותו של גאוטמה בודהה, וכיום הרוב המוחלט של הנזירים הבודהיסטים בעולם חיים בצורת קוינוביון. כמה מאות שנים לאחר מכן גם נזירים נוצרים אימצו צורת חיים זו.
הקוינוביון בנצרות
הקוינוביון הנוצרי התפתח מן הלאורה, שבה קבוצת נזירים היו מתבודדים ואף מסתגרים מן העולם, ונפגשים במקום משותף רק בימי התפילה (שבת וראשון). נזירים מפורסמים כסבאס, תיאודוסיוס, תיאוקטיסטוס ואחרים, חיו בין שתי צורות נזירות אלו. חלק מחייהם בילו בהתבודדות במערה מבודדת כחלק מלאורה, וחלק מחייהם חיו ואף הקימו מנזרי קוינוביון.
בקוינוביון היו מכינים את פרחי הנזירים לחיי התבודדות בלאורה, עד לרגע שבו הנזירים הצעירים הוכיחו כי ביכולתם להתבודד, ואז הורשו להצטרף ללאורה. ברוב הקוינוביה היו נושאי תפקידים שהתמנו בחלקם על ידי אנשי המנזר ובחלקם על ידי המרכז הדתי הקרוב.
למנזר הייתה לרוב חומה. לא לשם הגנה אלא כצורך רעיוני להדגיש את ההסתגרות וההתבודדות.
הקוינוביון בבודהיזם
לאחר מותו של גאוטמה בודהה, פיתחה הנזירות הבודהיסטית מנהגי קוינוביון. הפרקטיקה של חיים שיתופיים בקהילה במהלך עונת הגשמים, כפי שהורה הבודהה, הלכה והתרחבה בהדרגה והפכה ממנהג עונתי לצורת חיים מקיפה. רוב כללי המשמעת המודרניים לפיהם חיים נזירים ונזירות בודהיסטיים נובעים מצורת חיים זו, ומסדירים לפרטים את צורות השיתוף והשיטות לחיות בחברת נזירים, המכונה גם סַנְגְהַה. מספר הכללים הנהוגים משתנה לפי מסדר, ולרוב מספר הכללים המחייבים נזירוֹת גבוה מהכללים המחייבים נזירים.
בניגוד למנזרים נוצריים, ברוב האסכולות הבודהיסטיות הנזירים לא נדרשים לציית לסמכות היררכית. עם זאת, נהוג לכבד חברים ותיקים יותר בסנגהה. הבודהה לא מינה יורש, וגם לא קבע חוקים המחייבים ציות למוסד מרכזי. קבוצות של נזירים נוהגים לקבל החלטות משותפות כקהילה באספות, שבהן גם דנים בהפרות של כללי המנזר ואופני השימוש ברכוש המשותף. נהוג שנזיר ותיק אך פעיל מתפקד כאב המנזר ומנהל את ענייני היום יום במנזר. לעיתים אב המנזר ממונה על ידי הנזירים בהחלטה משותפת ולעיתים על ידי קהילה הבודהיסטית הפשוטה (קהילת "בעלי הבתים") אותה המנזר משרת.
קאנג פן-סוק
קאנג פן-סוק  (21 באפריל 1892 – 31 ביולי 1932) הייתה אמו של מנהיג קוריאה הצפונית קים איל-סונג, וסבתא רבתא של המנהיג הנוכחי של צפון קוריאה, קים ג'ונג-און. היא הייתה אקטיביסטית בפעילותה לעצמאות קוריאה ופוליטיקאית קומוניסטית. יום הזיכרון שלה  נערך ב-21 באפריל בצפון קוריאה, כאשר טקס הנחת זר מתקיים באתר המהפכה "שילגול", במקום בו התקיימה בעבר העיירה "שילגול - רי" וכיום מחוז של פיונגיאנג.
שמן תעשייתי
שמן הוא תרכובת פחמימנית בעלת שרשרת פחממנים ארוכה.
כמעט כל השמנים המשמשים לסיכה, הגנה ושיכוך זעזועים בתעשייה הם תזקיקי נפט. שמנים אלו מיוצרים בצמיגויות שונות: החל מהגריז הסמיך ועד לשמנים דקים המשמשים לסיכוך חלקים עדינים. לעיתים מוספים לשמן תוספים שונים, כגון גרפיט והמתכת מוליבדן, לשיפור תכונות הסיכוך ועמידותו בטמפרטורות גבוהות.
בשל תכונותיו דוחות המים של השמן, רווח השימוש בו להגנת חלקי מתכת מפני חלודה, למשל בכלי נשק.
שמן תעשייתי הוא אחד המרכיבים העיקריים בתרסיס השימון הנפוץ WD-40.
שמנים למנועי רכב
בכלי רכב כמכוניות, משאיות, סירות ומטוסים יש לשמן תפקיד חשוב בפעולת המנוע. השמן מסכך את החלקים הנעים ומונע את שחיקתם, תוך שהוא תורם לקירור ופיזור אחיד של חום המנוע. מחסור בשמן יכול להביא להרס מהיר של המנוע.
שמן מנוע יכול להיות מינרלי (כלומר - ללא תוספים ושמנים סינתטיים), חצי-סינתטי או סינתטי לגמרי. השמן הסינתטי המלא נחשב לטוב ביותר והוא היקר ביותר, שכן אורך חייו ואיכותו גבוהים יותר.
צמיגות השמן מצוינת בהתאם לסיווג של ה-SAE, אגודת מהנדסי הרכב בארצות הברית, על ידי צמד מספרים, לדוגמה 10W40 או 20W50. בדוגמה זו המספר מציין שמן רב-דרגתי שצמיגותו משתנה עם הטמפרטורה (20 בטמפ' נמוכה, 50 בטמפ' גבוהה. מספר קטן מציין שמן דליל יותר).
איכות השמן מצוינת בהתאם לסיווג של ה-API, מכון הנפט האמריקאי, בצמד אותיות, כגון SJ ,SH ,CD ,SL. ככל שהאות האחרונה "גבוהה" יותר, השמן איכותי יותר.
סיווגים אפשריים אחרים הם לפי ACEA, איגוד יצרני הרכב האירופאי, או לפי מפרט של יצרן המנוע עצמו.
שמנים מינרליים
שמנים מינרליים מבוססים על נפט גולמי. בבסיסם הם מורכבים ממולקולות הבנויות משרשראות פחמן ארוכות הרגישות ללחץ וחום. בשמן מינרלי יש חומרים הגורמים להעלאת צמיגות השמן עד לרמה הדומה לסירופ בטמפרטורות נמוכות יחסית (מקורם בחומרים שלא ניתן לסנן מהנפט הגולמי). בטמפרטורות גבוהות ובמצבים מסוימים (מנועי רכב במקרי מאמץ וכו') נשברות שרשראות הפחמן. במקרים אלו בסיס השמן רותח ומשנה את רמת הצמיגות שלו.
קורבין בלו
קורבין בלו (באנגלית: Corbin Bleu Reivers; נולד ב-21 בפברואר 1989) הוא שחקן, דוגמן, רקדן וזמר אמריקאי. התפרסם בזכות השתתפותו בסדרת הסרטים "היי סקול מיוזיקל".
ב-1 במאי הוציא בלו את אלבום הבכורה שלו, אשר מכר 18,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. אלבומו השני, "מהירות האור", יצא ב-10 במרץ 2009 בארצות הברית.
ביוגרפיה
בלו הוא בנו של השחקן דייוויד ריברס. בגיל צעיר החליט בלו ללכת בעקבות אביו והחל להופיע בפרסומות בטלוויזיה בגיל 19. באותו הזמן גם החל ללמוד ריקוד, והתמקד בעיקר בבלט וג'אז. כבר מגיל צעיר החל בלו לדגמן ולהופיע בפרסומות טלוויזיה. בגיל 6 הופיע בפעם הראשונה באופן מקצועי על במה, במחזה שכתב וביים סקוט סיגל.
קריירה
בלו ומשפחתו עברו ללוס אנג'לס, שם הוא קיבל תפקיד בסדרה "High Incident" ב-1996 ובנוסף השתתף בסדרה "מדריך ההישרדות של נד" שמשודרת בערוץ ניקלודאון. בלו התפרסם ב-2004 ב-"תפוס את הילד" בתפקיד "אוסטין". ב-2005 הוא הופיע בסרט הטלוויזיה "Flight 29 Down". הוא היה כוכב אורח בפרק הבכורה של האנה מונטנה, המשודרת בערוץ דיסני. בלו התפרסם ב-2006 ב-"היי סקול מיוזיקל" בתפקיד "צ'אד דנפורת'". במחזמר "היי סקול מיוזיקל" זכה בלו לביקורות טובות. הסרט עצמו הפך ללהיט וגם הפסקול של הסרט. לאחר "היי סקול מיוזיקל", בלו כיכב בסרט "קופצים בחבל" בתור לינק, וכן ב"היי סקול מיוזיקל 2". בלו השתתף בסרטים "היי סקול מיוזיקל 2", "טיסה 29: הסרט", "היי סקול מיוזיקל 3".