cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סחר חליפין
כבר בסוף העת העתיקה נהגו אנשים להחליף מוצרים שייצרו או נכסים שהיו בידם, תמורת מצרכים או נכסים של אנשים אחרים בהם חפצו, וכן לשלם במוצרים תמורת עבודה או שירות. כך למשל, רועי צאן החליפו בשר וחלב עם איכרים שגידלו פירות וירקות, ובעליו של שדה חיטה שילם לעובדיו באלומות חיטה, או בקמח לאחר סחר חליפין שלו עם בעל טחנת קמח, או בכיכרות לחם לאחר סחר חליפין נוסף עם מאפייה; אך לא קיימות ראיות לכך שהדבר קדם לשימוש בכסף. ככל הנראה השיטה הכלכלית שקדמה לכסף היא כלכלת מתנה.
חסרונות
חסרונו העיקרי של סחר זה נובע מכך שהוא מסורבל. הסרבול נובע בעיקר מהסיבות הבאות:
סחר חליפין בעת החדשה עד ימינו
בתקופה המודרנית ניתן להבחין במספר סוגים של סחר חליפין:
מבחינה חשבונאית יש להתייחס לעסקת חליפין כשתי עסקאות נפרדות, שעל כל אחת מהן על המוכר להוציא חשבונית.
דג פחם
דג פחם (שם מדעי: Anoplopoma fimbria) הוא מין יחיד בסוגו של דג מסדרת העקרבנונאים.
דג זה הוא אחד משני המינים במשפחת דגי הפחם, לצד ארילפיס זוניפר, שהוא הגדול שבמיני העקרבנונאים. מין זה הוא השני בגודלו בסדרה, ויכול להגיע לאורך של 120 סנטימטרים ולשקול עד 57 ק"ג. זהו דג איטי עם סנפירים עבים וצבעו לבן-אפרפר. הוא בעל ראש גדול ולסתות חזקות בקדמת ראשו. הזנב קטן וצר.
דג זה הוא דג מאכל חשוב ביפן.
אנדרס אוגוסטו מנדוסה
אנדרס אוגוסטו מנדוסה אסבדו (בספרדית: Andrés Augusto Mendoza Azevedo; נולד ב-26 באפריל 1978) הוא כדורגלן פרואני המשחק בעמדת החלוץ.
אחרי שנכשלה נבחרת פרו בניסיונות ההעפלה למונדיאל 2006, נקרא מנדוסה נקרא לסגל בידי מאמן פרו לשעבר חוליו ססאר אוריבה לשני משחקי ידידות מול אקוודור ביוני 2007. הוא שותף כמחליף במשחק הראשון מול שכניו הצפוניים בו ניצחה קבוצתו, והוא פתח בהרכב במשחק השני מול אקוואדור, בו הפסידה פרו 2-0. הוא ידוע בכינויים "אל קונדור" או "לה פנתרה".
ב-7 בדצמבר 2007, הוא נמצא אשם בהבאת נשים ומשקאות חריפים לבית המלון בו שהתה הנבחרת יומיים לפני משחק החוץ מול אקוואדור בו פרו הובסה בתוצאה 5-1. אירוע זה גרם להשעייתו מהנבחרת.
לאחר תקופה קצרה בבוקרשט חתם במונרקס מורליה. החל מ-2014 משחק באליאנזה אוניברסידד.
מסרשמיט Bf 109
מסרשמיט Bf 109 (בגרמנית: Messerschmitt Bf 109) היה מטוס הקרב העיקרי של חיל האוויר הגרמני במלחמת העולם השנייה.
ה־Bf 109 היה מטוס קרב חד־מנועי וחד־מושבי שפותח בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה כמטוס יירוט קצר טווח, והיה בסיס למספר רב של דגמים וגרסאות שהתאימו לשלל ייעודים ופותחו לענות לצורכי המלחמה המשתנים. המטוס עבר את טבילת האש הראשונה שלו ב־1937 במהלך מלחמת האזרחים בספרד והמשיך לשרת בלופטוואפה הגרמני ובכמה חילות אוויר נוספים עד לסוף המלחמה ב־1945. לאחר המלחמה מטוסים אלו שירתו במספר מצומצם של צבאות, בהם חיל האוויר הישראלי שהשתמש באוויה S-199 (הגרסה הצ'כית של המטוס).
אף על פי שגרמניה פיתחה כמה מטוסי קרב שנועדו להחליף את ה־Bf 109, כגון הפוקה־וולף Fw 190, המסרשמיט נותר עמוד השדרה של מערך הקרב האווירי הגרמני. בסך הכל יוצרו למעלה מ־33,000 מטוסים – יותר מכל מטוס קרב בהיסטוריה.
היסטוריה
התכנון הראשוני של המטוס החל בשנת 1933, מייד עם עליית הנאצים לשלטון, לאחר מכרז של משרד התעופה לפיתוח מטוס קרב חד מושבי. דרישות הבסיס היו טיסה במהירות מרבית של 400 קמ"ש, בגובה של 6,000 מטר במשך כ־20 דקות, ושהייה כוללת של 90 דקות באוויר. המטוס נדרש להגיע לגובה טיסה זה תוך 17 דקות ולגובה מרבי של 10,000 מטר. חברת מסרשמיט הציגה את הדגם הזוכה בתחילת 1935, וטיסת הראווה הראשונה לציבור התקיימה עם פתיחת המשחקים האולימפיים בברלין ב־1936.
המטוס ערך את טבילת האש הראשונה שלו במסגרת "לגיון הקונדור" בתקופת מלחמת האזרחים בספרד ושימש כמטוס הקרב העיקרי של חיל האוויר הגרמני עד סוף תקופת מלחמת העולם השנייה ועד כניסתם לשירות של מטוסי הקרב הסילוניים.
מאפיינים
העיצוב הראשוני של BF 109 היה לצורכי יירוט של מטוסי אויב, אך במשך הזמן יוצרו גם גרסאות להפצצה ולתקיפה של מטרות קרקעיות, וכן לצורכי סיור אשר הותאמו לפעילות ביום, בלילה, ובכל מזג אוויר.
המטוס נחשב לאחד מראשוני מטוסי הקרב המודרניים, בזכות השימוש הראשוני במאפיינים תכנוניים שנכללו בו: שילדת מתכת חיצונית אחודה (Monocoque) של גוף המטוס, אשר איפשרה את העברת משקל המטען למרכז הגוף ובכך הקלה על משקל הכנפיים והמטוס כולו, חופת תא טייס סגורה וכני נסע המתקפלים לתוך מבנה הכנף.
הביצועים הקרביים של Bf 109 עולים על ביצועי כל מטוס קרב אחר בהיסטוריה. בסך הכל מיוחסות לו יותר מ־15,000 הפלות של מטוסי אויב בקרבות אוויר. יותר מ־100 טייסים גרמניים הצליחו להפיל יותר מ־100 מטוסי אויב כל אחד, 13 טייסים הצליחו להפיל יותר מ־200 מטוסים כל אחד (בהם גינטר ראל, אוטו קיטל וולטר נובוטני) ושני טייסים הצליחו להפיל יותר מ־300 מטוסי אויב כל אחד בעודם טסים ב־BF 109 (אריך הרטמן וגרהרד ברקהורן).
בסך הכל יוצרו למעלה מ־33,000 יחידות של BF-109, יותר מכל מטוס קרב אחר בהיסטוריה.
סוכנות הביון של ברזיל
סוכנות הביון של ברזיל (ABIN Agência Brasileira de Inteligência), היא הסוכנות הממשלתית המרכזית בברזיל שמתפקידה לתכנן, לבצע, לתאם לפקח ולבקר את פעולות הביון במדינה, בנוגע לאיומים פנימיים או חיצוניים. ולדווח לנשיא ברזיל על מצב המודיעין בשאלות הנוגעות לאינטרס הלאומי הברזילאי.
מסרשמיט Bf 109
Bf 109E "אמיל"
דגם ה־Bf 109E או בכינויו "אמיל" (Emil) פותח במטרה לכלול את מנוע הדיימלר־בנץ DB 601A ששיפר משמעותית את ביצועי המטוס עם 1,085 כ"ס ו־809 קילוואט. המנוע העוצמתי יותר הצריך מערכת קירור חזקה יותר ולכן נדרש לראשונה עיצוב מחודש של מבנה המטוס, כדי למנוע פגיעה בביצועי המטוס המאייד החדש הותקן בין הכנפיים מתחת לתא הטייס כחלק ממיקום זה גם נדרש חיזוק למבנה הכנפיים. דגם האמיל נכנס לייצור לקראת סוף 1938 והוא שימש מטוס הקרב העיקרי של הלופטוואפה לאורך השנה הראשונה למלחמה; במהלך הפלישה לפולין, המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה והיה לדגם האייקוני הנפוץ במהלך הקרב על בריטניה עד שהוחלף בהדרגה על ידי דגם ה־F החל מאוקטובר 1940. סך הכל יוצרו למעלה מ־4,000 מטוסים מדגמי האמיל השונים והוא נותר בשירות בחזית עד לחודשים הראשונים של מבצע ברברוסה.
מומנט כפיפה
מומנט כפיפה הוא מושג בסטטיקה ומשמש בעיקר בתחום של הנדסה אזרחית, הנדסת מכונות והנדסה ביו-רפואית בתחום הביו-מכניקה. מומנט כפיפה הוא שילוב של כוחות פנימיים הפועלים בתוך רכיבים סטרוקטורליים של מבנה כגון עמודים וקורות.
סוכנות הביון של ברזיל
היסטוריה
ה-SNI הוקם כגוף אזרחי, אך שיתף פעולה עם צבא ברזיל. כל זרוע בצבא ברזיל, חיל היבשה, חיל הים וחיל האוויר, המשיכה לקיים זרוע מודיעין משלה. שירותי מודיעין אלו היו אחראים לצנזורה, עינויים ופעולות אחרות כנגד מתנגדי המשטר.
מומנט כפיפה
לדוגמה, כאשר קורה מוצבת אופקית על שני סמכים המחזיקים אותה והיא נושאת משקל כלשהו, מתפתחים בתוך הקורה מאמצי כפיפה. חלקה העליון של הקורה במקרה זה יהיה לחוץ וחלקה התחתון יהיה מתוח. ככל שההפרש בין כוחות הלחיצה וכוחות המתיחה באותו חתך של קורה יהיה גדול יותר, כך למעשה מומנט הכפיפה יגדל. מומנט כפיפה, כמו מומנט כח הוא תמיד מכפלה וקטורית של אורך (הזרוע) ושל כח. במקרה של קורה זיזית, הנתפסת רק מצד אחד, מומנט הכפיפה באותו צד יהיה הפוך למקרה הקודם. במקרה כזה חלקה העליון יהיה מתוח וחלקה התחתון לחוץ.
דרך ההתגברות על מאמצי כפיפה היא על ידי שימוש ברכיבים בעלי מומנט התמד של השטח או מומנט התמד מסדר שני, גדול כנדרש. לקורות פלדה המשמשות למבני פלדה יש לרוב פרופיל בצורת <tt>I </tt>אשר פועל ביעילות בהיבט זה.
בקורות העשויות מבטון מזוין משתמשים ביעילות בשילוב בטון ופלדה באופן כזה שייתן מענה למאמץ הכפיפה בקורה. הפלדה, אשר יעילה בהתנגדות לכוחות מתיחה, תעבור בצד הקורה בו פועל מאמץ המתיחה, ואילו הבטון, היעיל בהתנגדות לכוחות הלחיצה, ימלא את שאר חתך הקורה וימנע ממנה להימעך בחלקה הלחוץ.
קישורים חיצוניים
断面力
סוכנות הביון של ברזיל
היסטוריה
בניסיון לאחד את זרועות הביון ולהכפיפן לשליטת הממשלה האזרחית שקמה בברזיל בשנת 1985, הורה הנשיא פרננדו קולור דה מלו על החלפת ה-SNI ב"משרד העניינים האסטרטגיים" ( Secretaria de Assuntos Estratégicos), ובראשי תיבות SAE, שפעל בין 1990 ל-1994. על אף שב-SAE לא פעלו אנשי SNI לשעבר, עדיין הייתה שליטתו של הצבא במשרד ברמה שהפריעה למתן דיווח וביקורת על מעשי המשרד לממשלה האזרחית.
הקמת הסוכנות
כאומות רבות אחרות באמריקה הלטינית, ברזיל ניצבת בפני האתגר של מניעת התערבות הצבא וזרועות המודיעין שלו בפוליטיקה האזרחית. מתחילת קיומו הוכתם ABIN בהאזנות סתר לא חוקיות ופעולות דומות. השירות היה מצוי בכפיפות ישירה לנשיא, ולא היה חייב בדיווח לקונגרס הברזילאי. מצב זה הפריע לניסיונות לשלוט בשירות ולנקותו מהשפעות אנשי הצבא ומנגנוני הביטחון הפנימי של הצבא.
כיום מצוי השירות בכפיפות למשרד לביטחון פנים של נשיא הרפובליקה (GSI), אך גם מדווח לוועדה לשירותים חשאיים של הקונגרס.
הממשלות האחרונות בברזיל פעלו להקטנת השפעת הצבא, ולאחרונה נראה כי השירות מרכז את מאמציו במניעת טרור ואיומים חיצוניים, במקום להתרכז בפוליטיקה הפנימית, וכי אימץ לעצמו ערכים דמוקרטיים.
תפקידי השירות
תפקידו העיקרי של השירות הוא לחקור איומים בכוח ובפועל לחברה הברזילאית ולממשלה, ולהגן על המשטר הדמוקרטי, על החוקה הברזילאית, ועל ריבונות ברזיל.
סיסמת השירות היא "A Inteligência em defesa da sociedade, do Estado Democrático de Direito e dos interesses nacionais" - מודיעין להגנת החברה, שלטון החוק והדמוקרטיה, והאינטרס הלאומי. לסוכנות אין סמכות מעצר או חקירה. מטרתו היחידה היא איסוף אינפורמציה וניתוחה. בנוסף לכך, החוק הברזילאי בנוגע להאזנות סתר שהתקבל בשנת 1996 קובע את סוכנויות המדינה הרשאיות להאזין האזנת סתר. ABIN אינה נמנית עליהן. הסוכנות היא חלק ממערך ביטחון פנים וביון הקרוי SISBIN, ומקיים קשר עם סוכנויות נוספות לאכיפת החוק בברזיל.
הסוכנות מקיימת קשרים עם סוכנויות ביון מחוץ לברזיל.
על פי החוקה הברזילאית רשאי אזרח לפנות ל-ABIN ולבקש לדעת האם נאגר עליו מידע במאגרי המידע של הסוכנות.
מבנה השירות
מטה השירות מרוכז בעיר ברזיליה שבמחוז הפדרלי, ויש לו 12 סוכנויות במדינות ברזיל השונות, ו-17 משרדים נוספים ברחבי ברזיל. לסוכנות כ-1,600 עובדים (ב-2004).
מסרשמיט Bf 109
Bf 109F 'פרדריך'
דגם ה־Bf 109F או בכינויו 'פרידריך' (Friedrich) : עיצוב הפרדריך החל בסוף 1939 והוא כלל שינויים עיצוביים נרחבים במטרה לשפר את האווירודינמיות של הכלי, הוא תוכנן להשתמש במנוע דיימלר־בנץ 601E אך הדגמים המוקדמים עשו שימוש ב־601N (כמו באמיל). השינויים המשמעותיים ביותר שהפרידריך כלל היו עיצוב מחודש של קדמת המטוס וכיסוי המדחף מה שהעניק לאף של הפרידריך מראה 'חלק' ומעוגל יותר – כך גם קצוות הכנפיים עוגלו. חימוש הכנפיים הוסר לחלוטין במטרה לחזק את מבנה הכנפיים, דגמים עתידיים כללו תותחים או מקלעים שהותקנו מחוץ ומתחת לכנפיים לפי הצורך, שינוי זה אומנם חיזק את המטוס ושיפר את ביצועיו אך העמיד את הפרדריך בחסרון כח אש אל מול מטוסי האויב. למרות חסרון האש הראשוני ואף על פי שבתחילה לא היה אהוב על טייסי הקרב הגרמניים (מסיבה זו), דגם הפרדריך נחשב לשיא הפיתוח והיכולות של מטוס ה־Bf 109 על כל דגמיו.
אנציקלופדיה מעיין
אנציקלופדיה "מַעְיָן" היא אנציקלופדיה לילדים ולנוער בעריכת ז. אריאל (שלמה זלמן אריאל) שיצאה לאור בישראל בהוצאת יוסף שרברק מאמצע שנות ה-50 ועד שנות ה-60 של המאה ה-20 במספר מהדורות. האנציקלופדיה הוקדשה לזכרה של בתו היחידה של המו"ל יוסף שרברק, ברוריה, שמתה ב-1934, בגיל 10 (בראש כל כרך נכתבה הקדשה לזכרה).
מסרשמיט Bf 109
Bf 109F 'פרדריך'
דגם הפרדריך החל להיכנס לשירות בחזית לקראת סוף 1940 והיה לדגם מטוס הקרב העיקרי ששימש את טייסי החזית המזרחית. הפרדריך נכנס לשירות בחזית המערבית באיחור לאחר שהלחימה הקשה של הקרב על בריטניה הייתה כבר בדעיכה וחיל האוויר הגרמני עבר למגננה אל מול המטוסים הבריטיים. דגמי ה־F נותרו מטוס הקרב העיקרי עד שיחידות רבות החלו להחליף אותם במטוסי פוקה־וולף Fw 190 החל מאוגוסט 1941, יחידות שנותרו עם מטוסי Bf-109 (בעיקר בחזית המזרחית) החלו להחליפם בדגם ה־G החל מאמצע 1942. סך הכל יוצרו למעלה מ־2,000 מטוסים מדגמי הפרידריך השונים.
אנציקלופדיה מעיין
האנציקלופדיה הייתה מאוירת ומנוקדת, וכללה שלושה עשר כרכים בנושאים שונים - "טכניקה", "גדולי עולם", "גדולים בישראל", "מורשת אבות", "עולמנו", "האדם בתבל", "מעייני האמנות" ועוד. כל כרך כלל מאמרים בני מספר עמודים בנושא הכרך, שחולקו לפרקים. בסוף כל כרך ניתן תוכן עניינים, אך לא ניתן אינדקס לכרך או לאנציקלופדיה בכללותה.
מסרשמיט Bf 109
Bf 109G 'גוסטב'
דגמי הגוסטב הגיעו לחזית החל מתחילת 1942. אל מול איומים חדשים בהם מטוסי אויב מתקדמים יותר, טקטיקות מפותחות של בעלות הברית ואיום המפציצים הגובר, הגוסטב פותח בעשרה דגמים עיקריים עם עשרות תתי-דגמים והתאמות לתנאים שונים – בהם דגמי סייג רום גבוה, סיור, פיקוד, קרב-הפצצה, סיור לטווח רב ודגמי לחימה בלילה. מבחינת ביצועים הגוסטב היה משוריין יותר, מהיר יותר, בעל מבנה מותאם לשינויים ושדרוגים ועמיד יותר, אך הוא היה מגושם בהרבה מהפרידריך עם ביצועי טיסה פחותים.
אנציקלופדיה מעיין
כל כרך כלל למעלה מארבע מאות עמודים, רובם מאוירים. לאנציקלופדיה תרמו מספר כותבים קבועים, כיצחק ספיבק, דב כיטוב, שרגא פייבל קלעי ואהרן דובניקוב.
יום-טוב ליפמן צונץ
הרב דוקטור יום-טוב לִיפְּמן צוּנְץ (בגרמנית: Leopold Zunz, לאופולד צונץ; 10 באוגוסט 1794 – 18 במרץ 1886) היה מלומד יהודי גרמני הנחשב לאבי תנועת "חכמת ישראל", חלוצת מדעי היהדות, הניסיון שהתחיל להתגבש במאה ה-19 לחקור בכלים מדעיים את התרבות וההיסטוריה של היהדות והיהודים כחלק מהתרבות האנושית. בתחילת ימיו החזיק צונץ בעמדות רדיקליות לגבי הצורך בשינוי בהנהגות הדת והיה מקורב למבשרי היהדות הרפורמית. אך לבסוף התנגד למכונניה, אברהם גייגר ושמואל הולדהיים, בין היתר בגלל הערצתו לתלמוד וסלידתו משלטון הרבנים. הוא מיעט מלכתחילה לנסות להשפיע על יתר הציבור, ולבסוף נסוג מכל מעורבות בחיים הפומביים והתמקד אך ורק במחקר.
אנציקלופדיה מעיין
האנציקלופדיה נועדה לדור הצעיר, מתוך מגמה חינוכית ברורה. כך, למשל, קובעת ההקדמה "לקורא הצעיר", בכרך "גדולים בישראל" - "מגמת המחברים בספר זה היא להעשיר את אוצר ידיעותיך, הקורא הצעיר, וגם להבליט לנגד עיניך את אורח חייהם של גדולי הרוח בעמנו, את דרך חינוכם ואת שאיפתם אל האמת אשר בנפשם, שבה ראו מטרת חייהם. לא פעם ולא אחד מהם שבעו לעג וקלס בראשית צעדיהם, נכשלו ונתאכזבו, אבל הם התגברו על העלבונות וההתקלסות, והאמת שלהם עלתה ותהי לבאר מים חיים לעמם ולברכה לכל אדם".
מסרשמיט Bf 109
Bf 109G 'גוסטב'
עיצובו הגמיש יותר של הגוסטב איפשר מספר רב של 'תוספות שדה' (שסומנו באות R; "Rüstsatz") שהורכבו בשטח לפי הצורך לדגמים השונים. בין תוספות אלו ניתן למנות את ה-R-1 כנה לנשיאת פצצה במשקל 250 ק"ג, ה-R-2 כנה לנשיאת 4 פצצות 60 ק"ג, ה-R-3 עם מכל דלק 300 ליטר נתיק וה-R-6 שכלל זוג תותחי MG 151 20 מ"מ שהורכבו מתחת לכנפי המטוס – תוספת שהייתה נפוצה משום כח האש הנמוך יחסית של הגוסטב. בששת הדגמים הראשונים של ה-Bf 109G, מספרים אי-זוגיים כללו תא טייס מווסת לחץ ליירוט בגבהים רמים, בעוד דגמים במספרים זוגיים כללו תא טייס רגיל והוגדרו כמטוסי קרב קלים.
יום-טוב ליפמן צונץ
תולדות חייו
נולד בעיר דֶטְמוֹלְד, בירת נסיכות לִיפֶּה שבאימפריה הרומית הקדושה (כיום בגרמניה), ב-10 באוגוסט 1794. שנה לאחר הולדתו עברו הוריו להמבורג, שם לימד אביו מנחם (מנדל) עמנואל, שהיה אברך, בבית מדרש ופרנס את המשפחה הענייה. הוא עזב את ההוראה לאחר שחלה בדלקת ריאות ועסק בניהול מכולת, וכעבור זמן לא רב, בשנת 1802, נפטר. צונץ הקטן עבר להתגורר בבית יתומים בעיירה ווֹלְפֶנְבִּיטֶל (Wolfenbüttel), שם למד בין השנים 1803 ל-1809 בבית הספר היהודי ע"ש פיליפ סמסון (Samson-Schule), וחי על מלגת לימודים. אמו, הנדל לבית בהרנס, לא האריכה ימים אף היא ונפטרה בגיל 36, בהיותו בן 15. אחותו התאומה מתה בילדותה. אחיו ואחיותיו האחרים לא האריכו ימים, וצונץ נותר ערירי.
אנציקלופדיה מעיין
בצד מאמרים בנושאים "רציניים" ו"חשובים" כקורות חיי פילוסופים או דמויות היסטוריות, ונושאים טכנולוגיים שונים, ניסתה האנציקלופדיה לכלול נושאים מושכים ומרתקים, שיעניינו את בני הנוער. כך, למשל, כלל הכרך "גדולים בישראל" מאמרים הנוגעים לדמויות בנות התקופה, כגון יצחק שדה וזאב ז'בוטינסקי, והכרך "טכניקה" כלל מאמרים בנוגע ל"רקטות ומטוסי דחף", "הפצצה האטומית וקורותיה", "הטלוויזיה" (כעשרים שנה לפני תחילת שידורי הטלוויזיה במדינת ישראל) ואף "אנשים מכונות" (רובוטים).
מסרשמיט Bf 109
Bf 109K 'קרפורסט'
הדגם העיקרי האחרון בסדרת הפיתוח של ה-Bf 109, הקרפורסט (Kürfurst) פותח במטרה לייצר דגם אחיד שעשה שימוש בכל המרכיבים הטובים של שלל דגמי ה-Bf 109G. דגם ה-K נכנס לייצור בששת החודשים האחרונים למלחמה כאשר רק כ-750 מטוסים יוצרו, מעטים נכנסו לשירות פעיל נוכח מאגרי הדלק המצומצמים והתגברות ההפצצות של בעלות הברית. הדגם כלל מנוע DB 605D וחומש בתותח 30 מ"מ MK 108 שהורכב בציר המנוע ושני מקלעי 13 מ"מ MG 131 (חימוש דומה לדגמי הגוסטב המאוחרים). הקרפורסט היה דומה מאוד לדגמי ה-G המאוחרים אך עם ביצועים מעט משופרים וכ-30 קמ"ש יותר מהר בכל הגבהים, כאמור הייצור והפיתוח נפגעו כתוצאה מהתגברות לחץ בעלות הברית על גרמניה וייצורו נמשך בקצב מצומצם לצד ייצור הגוסטב.
אנציקלופדיה מעיין
אנציקלופדיה מעיין זכתה להצלחה, ויצאה במספר רב של מהדורות במשך כעשר שנים. בשל השפה הבהירה בה היא כתובה, ומבחר איוריה, יש המשתמשים בה גם כיום.
יום-טוב ליפמן צונץ
תולדות חייו
בשנותיו הראשונות למד אצל אביו עברית, תורה עם רש"י ומשנה. בוולפנביטל למד בתחילה בעיקר תלמוד, אבל לאחר שהתחלף מנהל בית הספר החל ללמוד גם השכלה כללית והצטיין בלימודיו, בעיקר במתמטיקה. הוא היה היהודי הראשון שהתקבל לגימנסיה בעיר, וסיים את לימודיו בה בשנת 1811. עוד לפני סיום לימודיו בגימנסיה החל לעבוד כמורה בבית הספר שבו למד תמורת מזון ודיור. כבר בצעירותו התבלט בכישורי המחקר והכתיבה שלו. ארבע שנים לאחר מכן עבר לברלין, שם לימד בבית משפחה אמידה ובנוסף למד באוניברסיטה המקומית מתמטיקה, פילוסופיה, היסטוריה ובלשנות. את לימודיו באוניברסיטת ברלין סיים בשנת 1819, וקיבל תואר דוקטור למשפטים באוניברסיטת האלה (1821). בתקופת לימודיו הפורמליים עסק גם בלימוד כתבי יד עבריים. ב-9 במאי 1822 נשא את אדלהייד לבית בירמן לאישה. לזוג לא נולדו ילדים.
הפרנסה כמעט שלא הייתה מצויה בידו עד היותו כבן 50. כתלמיד בגימנסיה ומספר שנים לאחר מכן לימד בבית הספר שבו למד. בתקופת האוניברסיטה לימד תחילה בבית משפחת הערץ והתפטר ממשרתו בשנת 1818 כשהוצע לו לשמש דרשן בבית הכנסת הרפורמי בהמבורג, אך הוא ויתר על המשרה וחזר ללימודיו. בשנים אלה דרש בבית הכנסת "בֵּער" בברלין וחי ממלגה צנועה שקיבל מהקהילה היהודית המקומית.
ב-1822 החל לערוך את עיתון האגודה אותה הקים עם חבריו, אך זה נסגר לאחר שנה מחוסר במזומנים. בארבע השנים לאחר מכן היה חבר מערכת של עיתון אחר ובשעות אחר הצהריים לימד שיעורים פרטיים. מתחילת שנת 1826 ובמשך ארבע השנים שלאחר מכן שימש כמנהל בית ספר יסודי. את משרתו זו עזב לאחר ששינויים שביקש להכניס לא התקבלו. בשנים שלאחר מכן ניסה המשורר היינריך היינה לסייע לו לקבל תפקיד כמורה בבית ספר חדש שהוקם בברלין, אך ללא הצלחה. אחרים יזמו את התמודדותו בבחירות לרבנות העיר דרמשטאדט והסן ב-1834, אך למרות תמיכת הרוב בוועד הקהילה, שהיה בעל נטייה ליברלית, זכה במשרה יריבו הרב צבי בנימין אוירבך הנאו-אורתודוקסי, בעיקר בשל תמיכת קהילות השדה, המסורתיות יותר.
ב-1830 קיבל סמיכה לרבנות מהרב ההונגרי אהרן חורין, שהיה קרוב להשכלה הרדיקלית. ב-1835 נקרא לפראג לשמש כדרשן באגודה ששמה לה למטרה לשנות את נוהגי בית הכנסת הישן (אַלְטְשוּל), ששופץ והיה לבית הכנסת הספרדי, בית הכנסת הרפורמי הראשון בפראג. הזמנה זו משכה אותו, אולם החיים בפראג חסרו את הסביבה התרבותית, המדעית והספרותית של ברלין, ולאחר שנה בתפקיד הוא התפטר. בתקופה זו הספיק להתקין את תקנון בית הכנסת.
שהותו בפראג הייתה אמנם לצורכי פרנסה, אך הוא ערך גם מספר מסעות לצורכי מחקריו. הוא האמין שכדי לבצע מחקר ראוי עליו לחקור את הטקסטים המקורים של כתבי היד, אותם מצא בספריות של מוזיאונים או אוניברסיטאות. נוסף לספריות בגרמניה ביקר במוזיאון הבריטי בשנת 1846 ולאחר מכן בשנת 1855. באותו ביקור שהה גם באוקספורד. בהמשך סיורו זה פגש בפריז את ידידו המשורר היינריך היינה. בשנת 1863 נסע לפארמה שבאיטליה, כדי לבחון את אוסף די רוסי - אוסף של כתבי יד עבריים המצוי בספריית פאלאטינה. הוא לא הורשה לבקר בוותיקן. רק בשנת 1840 מצא משרה קבועה. בברלין הוקם סמינר למורים ובהמלצת אלכסנדר פון הומבולדט (חוקר הטבע ומגלה ארצות גרמני) בחרה בו קהילת יהודי ברלין לעמוד בראש הסמינר. מיום זה ואלך סרה ממנו דאגת הפרנסה והוא שימש בתפקיד עד תחילת שנת 1850, אז פרש לגמלאות. ב-18 באוגוסט 1874 נפטרה אדלהייד, אשתו ובת לווייתו הנאמנה והאהובה. מכאן ואילך לא התאושש עוד, ופעילותו הספרותית הצטמצמה לפיקוח על הוצאה לאור של כתביו הקודמים. יום הולדתו התשעים נחגג מסביב לעולם וברכות זרמו מארבע קצות תבל. למרות זאת הרגיש בודד ונשכח ושמר על קשר מועט עם ידידיו. ב-18 במרץ 1886, בעקבות נפילה, הלך לעולמו והוא בן 92 כשהוא במלוא כושרו המנטלי.
האגודה לתרבות ומדע של היהודים
בהיותו בן 26 התחוללו בגרמניה פרעות "הפ-הפ" – פרעות שהחלו באוגוסט 1819. צונץ וכמה מחבריו הצעירים: אדוארד גנז (בן למשפחה יהודית עשירה מברלין, אף הוא דוקטור למשפטים ומתלמידיו של הפילוסוף הגל), משה מוזר (איש עסקים), עמנואל וולף, לודוויג מרקוזה והיינריך היינה, ייסדו אגודה לתרבות ומדע של היהודים (Verein für die Cultur und die Wissenschaft der Juden). האגודה שאפה לעסוק במחקר ההיסטוריה, הספרות, הדת וההוויה היהודית תוך חינוך דור צעיר כך שבאמצעות "תרבות וחינוך יביאו את היהודים ליחסים הרמוניים עם האומות והתקופה בה הם חיים". חברי האגודה, מהם כחמישים מחשובי ההוגים היהודים ובכללם היינה, שכינה את המייסדים "ישראל הצעיר", ניהלו דיונים על הדרך שבה יש לפעול, נושאים הראויים לשינוי במנהגים ודרך התנהלות חיי היהודים, וכיצד להנחיל תרבות זו לצעירים יהודים, אשר יצאו מהגטו הרוחני והפיזי מבלי צורך להמיר את דתם. ככלל ראשון קבעו לעצמם שלא יתנצרו. באופן מעשי ייסדו כתב עת בעריכתו של צונץ, הקימו מכון מחקר וניהלו בית ספר.
למרות השאיפות הגדולות הם חסרו את הכריזמה הדרושה להרים משא זה. חלק מהדיונים שלהם עסקו בסוגיות פילוסופיות מבית מדרשו של הגל ואף קשרו קשר עם מרדכי מנואל נח, אבי הרעיון להקמת מדינה יהודית במדינת ניו-יורק שבארצות הברית ("אררט"). הם גם לא חסכו בביקורת עצמית שהייתה נגועה בסטריאוטיפים אנטישמיים. ד"ר צבי גרץ, ההיסטוריון היהודי בן תקופתם, כתב עליהם בספרו "דברי ימי ישראל":
עיתונם נסגר לאחר שנה מחוסר תקציב. אדוארד גאנס נטש את הדרך והתנצר אחרי מאבק ארוך להשגת משרה באוניברסיטה. בשנת 1829 באה האגודה לקִצהּ. צונץ המשיך בדרכה של האגודה בהמשיכו לעסוק ולפתח את "המדע של היהודים" או "חכמת ישראל" (Wissenschaft des Judentums).
פעילות פוליטית
כל הגותו של צונץ הייתה מכוונת לעורר את היהודים לצאת מבידולם ולהתערות בעולם הנוצרי הסובב אותם, אולם מספר כתבים היו מכוונים דווקא לשלטונות או לציבור הרחב. כאשר נאסר על יהודי פרוסיה, בצו מלכותי, לשאת שמות נוצריים, כתב ספר על תולדות שמותיהם של היהודים בארצות מגוריהם. מטרתו הייתה להוכיח שמאז ומעולם אימצו היהודים את שמות שכניהם.
בהקדמה לספרו "לקורות העתים והספרות" רמז ברמז עבה שהיעדר מחלקות ללימודים יהודיים באוניברסיטאות מקורו בבורות ודעות קדומות, ושספרו זה בא להאיר את עיני המלומדים הנוצרים בנושא זה. בשנים 1840, 1843 ו-1848 שלח פניות למלך פרוסיה ושר הדת והחינוך, בדרישה להקים קתדרות ללימודי היהדות ונענה בשלילה. לעומת זאת, קרא במאמר שכתב בשנת 1872 להגנה על טוהר השפה הגרמנית מפני סופרים גרמנים הפוגעים בה.
בשנת 1848 פרצו ברחבי אירופה מרידות נגד השלטונות והאבסולוטיזם, בדרישה לשוויון. מרידות אלו כונו בשם אביב העמים. צונץ היה נלהב והאמין שהגיע הליברליזם והשוויון המיוחל ליהודים. הוא הצטרף למפגינים בברלין ובעידודו פרצו אלה למחסן נשק והתחמשו. עם זאת דרישתו להקים קתדרה ללימודי יהדות באוניברסיטת ברלין לא נענתה. המהפכה נכשלה ומספר ממנהיגיה בברלין, רובם יהודים, הוצאו להורג. בהמשך אותה שנה נשא צונץ דברים לזכרו של אחד מהם: רוברט בלום.
הוא נבחר לנציג בוחר (Elector) במחוזו לבחירות בית הנבחרים הפרוסי, ולאחר מכן כיושב ראש במועצה בברלין. בתפקידים אלה זכה להערכה רבה ועל כן פקידים בכירים בממשל הפרוסי נועצו בו לגבי חוקים המסדירים את זכויות היהודים.
מחקריו והגותו
פרופ' עקיבא ארנסט סימון תיאר את צונץ כמי שהגדיר את ההיסטוריה היהודית בכותרת: "ספרים וייסורים". הוא עצמו כתב:
אולם ניתן לומר שהייתה לו משנה סדורה לגבי התרבות וההיסטוריה היהודית. הוא חשב שצריך לעסוק בכלים מדעיים מודרניים בכל מכלול היהדות והיהודים. בחקר הספרות, הדת ועבודת האלוהים, המוסר והחינוך ואף תרומת היהודים לתרבות המדע והטכנולוגיה של העולם כולו. במסגרת זו חקר גם את מצב היהודים בימיו ואת מנהגיהם, אף שחלקם לא עלה בקנה אחד עם מה שהוא ראה כנכון לבן תרבות מודרני.
צונץ התווה במחקריו שיטות מחקר סדורות כדי להבטיח עבודה מדעית מהימנה. לדעתו יש שבע קבוצות מדעים:
מחקריו חשפו לצעיר המשכיל עולם תרבותי יהודי המאפשר לו להישאר נאמן לעמו ויחד עם זאת לרכוש השכלה. הוא הקדיש את מחקריו לעבודת האלוהים בבית הכנסת, חקר את ספרות המדרשים והפיוט, ואת תולדות העבודה והדרשה בבית הכנסת.
צונץ היה רחוק מהאורתודוקסיה. לפי גישתו, לרפורמה היו שני פנים. בעודו מצדד ברפורמה, משמש כדרשן בבית הכנסת הרפורמי "בער" בברלין ומניח בכתביו מצע ליהדות הרפורמית שהוקמה שנים רבות לאחר מכן, התנגד נמרצות לרבנות הרפורמית, ובראשה שמואל הולדהיים ואברהם גייגר. הוא תיעב את שאיפתם ל"כמורה", וחשש משלטון רבני. גילה התנגדות ליחסם השלילי לתלמוד, שבו ראה נכס תרבותי יהודי, ולסמלים יהודיים נוספים. הוא לא האמין בקדושת הלכות הדת אולם צידד בקיום הטקסים והסמלים.
כתביו
ספרו הראשון נכתב ב-1818 ועסק בספרות היהודית ההיסטורית. הוא כתב מספר ספרים, דרשות ומאמרים רבים בכתבי עת שונים. בשנת 1838 הקים צונץ אגודה לתרגום חדש של התנ"ך לגרמנית, ובמסגרתה תורגם הספר דברי הימים. תחת ידיו נדפסה מהדורת תרגום לתנ"ך כולו. במסגרתה ביקש צונץ להבליט את האלמנטים הכמו-פרוטסטנטיים של היהדות, על חשבון אלמנטים 'קתוליים' בדת היהדות, שנדחו בעיניו כפסולים. צונץ היה גם מראשוני מבקרי המקרא. בתחום זה חקר את ספרי יחזקאל, מגילת אסתר ומתוך חומשי התורה את הספרים: בראשית, ויקרא ודברים. את כתיבתו הענפה חתם בשנת 1875, עת כינס את כתביו הקודמים במספר כרכים.
בין חיבוריו:
ארכיון יום טוב ליפמן צונץ מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
טסט נהיגה
טסט נהיגה הוא הליך שנועד לבחון את כשירותו של אדם לנהוג ברכב מנועי. טסט הנהיגה מתקיים בצורות שונות ברחבי העולם, ולעיתים קרובות חייבים לעבור אותו בהצלחה על מנת לקבל רישיון נהיגה. טסט הנהיגה כולל בדרך כלל שני מרכיבים – המבחן המעשי שנועד להערכת יכולות הנהיגה של אדם בסיטואציות אמיתיות, והמבחן עיוני (מבחן התיאוריה), הנועד לאמת שלאדם יש את הידע החיוני ביותר הנוגע לחוקים ותקנות הנהיגה.
המבחן העיוני הוא בדרך כלל סטנדרטי, כלומר כולם עוברים את אותו המבחן בתנאים זהים. סטנדרטיזציה זו מסייעת להבטיח את ההגינות של תהליך ההערכה. את המבחן העיוני ניתן לעשות בכתב או בעל פה ולעיתים קרובות ניתן לערוך אותו באמצעות מחשב. בדרך כלל תוכן המבחן העיוני מורכב משאלות הקשורות לתמרורים וחוקי התעבורה של אותה המדינה בלבד. בנוסף במדינות מסוימות נהוג גם לכלול במבחן העיוני שאלות הקשורות לבטיחות בדרכים, או שאלות הקשורות להיבטים הטכניים שנוגעים לתפעול ולתחזוקה של הרכב. במדינות רבות בעולם חייבים קודם לעבור את המבחן העיוני לפני שניתן להתקדפ למבחן המבחן המעשי.
הדרישות במבחן המעשי
בהתאם למדינה ולסוג רישיון הנהיגה, המבחן המעשי כולל בדרך כלל נהיגה בכביש ציבורי, וכן בדיקות תמרון שונות, המתבצעות לרוב בסביבה מבוקרת כגון:
המטפיזיקה של המידות
המטפיזיקה של המידות (בגרמנית: Die Metaphysik der Sitten) הוא חיבור פילוסופי מאוחר של עמנואל קאנט משנת 1797, העוסק בפילוסופיה של המוסר, פילוסופיה פוליטית ופילוסופיה של המשפט. החיבור מהווה פיתוח לתיאוריה המוסרית של קאנט. בחיבורו המוקדם יותר "הנחת יסוד למטפיזיקה של המידות", קאנט יצק את היסודות לתורת המוסר שלו, ובמרכזה הצו הקטגורי, והעמיק אותם ב"ביקורת התבונה המעשית". ב"המטפיזיקה של המידות" המאוחר יותר, קאנט ״פורט״ את הצו הקטגורי למערכת שלמה של חובות וזכויות, וחקור את ההשלכות של התייחסות לאנושות כיצורים רציונליים במסגרת חובות.
מבנה הספר
החיבור מחולק לשני חלקים: חוקרת קאנט, מרי ג'יי גרגור פירשה שהחלוקה בספר היא ל"תורת הזכות", העוסקת בזכויות שיש לאנשים או שביכולתם לרכוש, ו"תורת המידה" עוסקת במידות שהם צריכים לרכוש.
החלק הראשון מבוסס על פרשנות רפובליקנית למקורותיה של הקהילה הפוליטית כחברה אזרחית וכינון המשפט הפוזיטיבי. החלק הראשון פורסם בנפרד בשנת 1797, והוא מהווה את אחת הדוגמאות האחרונות לרפובליקניזם הקלאסי בפילוסופיה הפוליטית. החלק הראשון הוא ההתייחסות הרחבה ביותר של קאנט לפרויקט השלום ולמערכת החוק להבטחת זכויות הפרט.
החלק השני מפתח את התיאוריה האתית של קאנט. קאנט מדגיש במיוחד את ההתייחסות לאנושות כאל תכלית בפני עצמה; למעשה חזרתו של קאנט מהניסוח השני של הציווי הקטגורי מאפשרים להסיק חובות. החובות מטופלות באופן אנליטי על ידי קאנט, המבדיל בין חובות כלפי עצמנו לבין חובות כלפי אחרים. החובות מסווגות כחובות מושלמות וחובות לא מושלמות. קאנט חושב שחובות לא מושלמות מאפשרות לבחור במקסימום. החובות המושלמות במקום זאת אינן קובעות בדיוק את מקסימום הפעולות.
קאנט מבחין בין "מידה" ו"זכות" מפני ש"תורת הזכות" מכילה זכויות כחובות מושלמות כלפי אחרים בלבד.
השפעה ותגובות
הגל התנגד לרבות מהמסקנות אליהן הגיע הקאנט בחיבור זה, בראשון להבנת מערכת הנישואין כמבוססים על חוזה פורמלי.
יהודה מלצר קיבץ כמה מן המסקנות מעוררת המחלוקת ביותר שקאנט מעלה בחיבור זה:
מריו ורגס יוסה
מַריוֹ וַרגַס יוֹסָה (בספרדית: Mario Vargas Llosa; נולד ב-28 במרץ 1936) הוא סופר, מחזאי ועיתונאי פרואני. חתן פרס נובל לספרות לשנת 2010.
ביוגרפיה
מריו ורגס יוסה נולד בארקיפה שבפרו, למשפחה מהמעמד הבינוני. הוא היה בנם היחיד של ארנסטו ורגס מלדונדו ודורה יוזה אורטה (אביו היה טכנאי רדיו בחברת תעופה, ואמו בת למשפחה ספרדית ותיקה -"קריולו"), הוריו נפרדו כמה חודשים לפני לידתו. זמן קצר לאחר לידתו של מריו, אביו חשף כי הוא מנהל רומן עם אישה גרמנייה; כתוצאה מכך, למריו יש שני אחים למחצה צעירים יותר: אנריקה וארנסטו ורגאס.
ורגס יוסה התגורר עם משפחת אמו בארקיפה עד שנה לאחר גירושיהם של הוריו, כאשר סבו מצד אמו מונה לקונסול כבוד של פרו בבוליביה. עם אמו ומשפחתה, הוא עבר אז לעיר קוצ'במבה, בבוליביה, שם בילה את שנות ילדותו הראשונות. בילדותו נאמר לורגס יוסה להאמין שאביו מת, מאחר שאמו ומשפחתה לא רצו להסביר שהוריו נפרדו. בתקופת ממשלתו של נשיא פרו ז'וזה בוסטמנטה אי ריברו, סבו מצד אמו של ורגס יוסה קיבל תפקיד דיפלומטי בעיר החוף פיורה, שבצפון פרו וכל המשפחה חזרה לפרו. בעודו בפיורה, למד בבית ספר יסודי קתולי. בשנת 1946, בהיותו בן עשר, עבר ללימה והכיר את אביו בפעם הראשונה. הוריו חידשו את מערכת היחסים ביניהם והם התגוררו במגדלנה דל מאר, פרבר ממעמד הביניים של לימה, במהלך שנות העשרה שלו. בזמן שהותו בלימה, הוא למד בקולג'יו לה סאלה, חטיבת ביניים נוצרית, מ-1947 עד 1949.
כאשר ורגס יוסה היה בן ארבע עשרה, אביו שלח אותו לאקדמיה הצבאית "לאונציו פראדו" בלימה. בגיל 16, לפני סיום לימודיו, החל ורגס יוסה לעבוד כעיתונאי חובב בעיתונים מקומיים. הוא פרש מהאקדמיה הצבאית וסיים את לימודיו בפיורה, שם עבד בעיתון המקומי. בשנת 1953 נרשם לאוניברסיטה הלאומית של לימה בסן מרקוס, כדי ללמוד משפטים וספרות. הוא התחתן עם ג'וליה אורקידי, גיסתו של דודו מצד אמו, ב-1955 בגיל 19; היא הייתה מבוגרת ב-10 שנים. ורגס יוסה החל את הקריירה הספרותית שלו ב-1957 עם פרסום סיפוריו הקצרים הראשונים, "המנהיגים" ("לוס ג'פס") ו"הסבא" ("El abuelo"), בזמן שעבד בשני עיתונים פרואניים. עם סיום לימודיו באוניברסיטה הלאומית של סן מרקוס ב-1958, הוא קיבל מלגה ללימודים באוניברסיטת מדריד. ב-1960, לאחר שפג תוקפו של המלגה שלו במדריד, עבר ורגס יוסה לצרפת כי סבר שיקבל מלגה ללימודים בה; עם זאת, כשהגיע לפריז, נודע לו שבקשת המלגה שלו נדחתה. למרות מצבם הכלכלי הבלתי צפוי של מריו וג'וליה, בני הזוג החליטו להישאר בפריז, שם הוא החל לכתוב באופן פורה, בעיקר כסופר רפאים. נישואיהם נמשכו רק עוד כמה שנים, והסתיימו בגירושים ב-1964. שנה לאחר מכן נשא ורגס יוסה לאישה את בת דודתו הראשונה, פטרישיה יוסה, איתה נולדו לו שלושה ילדים: אלווארו ורגאס יוסה (נולד ב-1966), סופר ועורך; גונזלו (נולד ב-1967), עובד מדינה בינלאומי; ומורגנה (ילידת 1974), צלמת.
הוא זכה להכרה עם הופעת ספרו "העיר והכלבים" ב-1962. הספר מבוסס על ניסיונו בשנות נעוריו בבית ספר צבאי, זכה להצלחה מיידית, תורגם ליותר מעשרים שפות, וזכה בפרסים חשובים. הספר עובד גם לסרט בשנת 1985.
בשנת 1965 פרסם ורגאס יוסה את הרומן השני שלו, "הבית הירוק" (La casa verde), על בית בושת בשם "הבית הירוק" וכיצד נוכחותו הכמו-מיתית משפיעה על חיי הדמויות. העלילה המרכזית עוקבת אחר בוניפאציה והפיכתה ללה-סלבטיקה, הזונה הידועה ביותר של "הבית הירוק". הרומן זכה לשבחים מיד עם צאתו לאור, וסימן את ורגס יוסה כקול חשוב בקרב סופרי הבום הלטינו-אמריקאי. חלק מהמבקרים עדיין מחשיבים את "הבית הירוק" כהישג הטוב והחשוב ביותר של ורגס יוסה.
בספריו הוא מבקר את ההיררכיה של המעמדות החברתיים והגזעיים השוררת בפרו ובאמריקה הדרומית. בתחילת דרכו כתב ספרים בעל גוון ביוגרפי, כמו "הבית הירוק" ו"דודה חוליה והכתבן", אחר כך פנה לכתיבת רומנים היסטוריים, תעלומות רצח, מותחנים פוליטיים ואפילו קומדיות. רוב ספריו תורגמו לשפות רבות וזכו לשבחי הביקורת והקוראים.
בשנת 1995 קיבל את פרס ירושלים לספרות.
בשנות ה-2000 המשיך לכתוב רומנים היסטוריים, כמו "חגיגת התיש", וספרו מ-2003, El paraíso en la otra esquina, רומן על חייהם של פלורה טריסטן ונכדה, פול גוגן.
קריירה פוליטית
כמו אינטלקטואלים רבים אחרים באמריקה הלטינית, ורגס יוסה היה בתחילה תומך בממשלת המהפכנית הקובנית של פידל קסטרו. הוא למד מרקסיזם לעומק כסטודנט באוניברסיטה ולאחר מכן שוכנע בצדק האידיאלים הקומוניסטיים, לאחר הצלחת המהפכה הקובנית. בהדרגה, החל ורגס יוסה להאמין שהקומוניזם אינו מתיישב עם מה שנחשב בעיניו לצורך לחיות חיי חירות וחופש. הקרע הרשמי בין הסופר למדיניות ממשלת קובה התרחש עם מה שמכונה 'פרשת הפדילה', כאשר משטר קסטרו כלא את המשורר הברטו פדילה למשך חודש ב-1971, על כך שהעביר ביקורת על המשטר. ורגס יוסה, יחד עם אינטלקטואלים אחרים באותה תקופה, כתבו לקסטרו במחאה על המערכת הפוליטית הקובנית הדוגמתית וכליאתו של המשורר. מאז ורגס יוסה זיהה את עצמו עם ליברליזם, והתנגד למשטרים אוטוריטריים של שמאל וימין כאחד.
ב-1990 התמודד לנשיאות בפרו מול אלברטו פוג'ימורי, אך הפסיד. לאחר שהתגורר יותר משלושים שנה באירופה, ואף קיבל אזרחות ספרדית, חזר לחיות בלימה.
ורגס-יוסה וישראל
ורגס-יוסה ביקר בישראל פעמים רבות, והוא מגדיר את עצמו "ידיד ישראל אמיתי". הוא ובני משפחתו פעלו למען בני הקהילה היהודית בפרו וסייעו לישראלים בפרו.
הביקור הראשון שלו בישראל היה בסוף 1976, בעת ששימש כנשיא ארגון הסופרים הבין-לאומי, והגיע להרצות במשך בסמסטר באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2005 ביקר בישראל בפעם החמישית, ובין השאר סייר בשטחים הפלסטיניים בליווי אנשי ארגון "הוועד נגד הריסת בתים". בין השאר היה באבו דיס, בחברון, וכן השתתף בהפגנה בבלעין נגד גדר ההפרדה. כמו כן נפגש עם מתנחלים ונפגעי טרור ישראלים.
רשמיו מהביקור ראו אור בסדרת מאמרים תחת הכותרת "ישראל-פלסטין, שלום או מלחמת קודש", שפורסמה בעיתון "אל פאיס" ותורגמה בעיתונים רבים בעולם. סדרת המאמרים קובצה בספר "ישראל-פלסטין, שלום או מלחמת קודש" שיצא לאור בשנת 2006.
בביקורו בשנת 2010 נפגש עם דויד גרוסמן, עמוס עוז ופעילי שוברים שתיקה, הביע ביקורת חריפה על פעילות ישראל נגד המשט לעזה ואמר כי הוא מתנגד לחרם על ישראל.
בשנת 2016 שוב ביקר בישראל ובשטחים הפלסטיניים, בהזמנת ארגון "שוברים שתיקה". בין השאר ביקר בח'רבת ג'ינבה שבאזור חברון. רשמיו מהביקור ראו אור באוסף "חמישים 1967–2017 סופרות וסופרים מן העולם כותבים על הכיבוש", בעריכת איילת ולדמן ומייקל שייבון. לאחר הביקור אמר: "השמאל בישראל התכווץ, וזה מאוד מדאיג באשר לעתיד המדינה שלכם. מתעוררים פה ניצנים של רוח אנטי–דמוקרטית. הסימפטומים הללו יכולים לבשר בהמשך דברים מאוד לא מעודדים בישראל. זו התחלה של משהו שיכול להיות מאוד רציני: דיכוי חופש הביטוי. זה מתחיל כך ונגמר בשליחת אנשים לכלא".
ספריו שתורגמו לעברית
שנת המקור מצוינת בסוגריים.
קישורים חיצוניים
מכתביו: בעקבות זכייתו בפרס נובל: ראיונות:
שירות המידע הלאומי
שירות המידע הלאומי (Serviço Nacional de Informações) ובראשי תיבות - SNI, היה שירות ביון שנוצר על ידי הדיקטטורה הצבאית בברזיל כיורש לשירות הפדרלי למודיעין וסיכול ריגול, בימי הנשיא אומברטו קסטלו ברנקו בשנת 1964. עם המעבר של ברזיל למשטר דמוקרטי פורק השירות. כיום ממלא תפקיד זה שירות בשם "סוכנות הביון של ברזיל" (ובראשי תיבות - ABIN).
היסטוריה
ה-SNI התחיל את דרכו כשירות אזרחי בפיקודו של גנרל בדימוס בשם גולברי דו קוטו אה סילבה. הוא סיפק לנשיא אומברטו קסטלו ברנקו מקור מידע חיצוני, עצמאי משירותי הביון של הצבא. אנשי ה-SNI החלו את פעולתם כגוף הקרוי "המכון למחקר וללימודים חברתיים" שהוקם על ידי קוטו אה סילבה במטרה לחתור תחת שלטונו של ז'ואו גולאר, נשיאה האזרחי האחרון של ברזיל לפני השתלטות הכת הצבאית ב-1964.
ככל שכבדה ידו של המשטר הצבאי בברזיל על תושביה והשפעת הצבא חדרה לכל תחומי החיים; הצליח גם הצבא להשתלט על SNI, ולהפוך אותו לכלי חשוב בשליטתו בברזיל. למרות קיומה של משטרה חשאית בברזיל עוד מימי הרודן ז'טוליו ורגאס בשנות ה-30, השתלטות הצבא על ה-SNI הביאה נטיות אלו לשיאים חדשים.
בשנת 1973 הקים ה-SNI גוף משלו לאימון אנשי מודיעין. בשלב זה היה ה-SNI בעל עוצמה רבה שכללה מונופול על אימונם של סוכני ביון, והשפעה רבה במשרד הנשיא. השירות היה בעל אוטונומיה מוחלטת, ורבים מבוגריו ועושי דברו שימשו במשרות בעלות כוח והשפעה בממשל הברזילאי.
מבנה
באופן תאורטי תפקידו של ה-SNI היה לתאם בין פעולות גופי המודיעין של הצבא, כאשר לכל זרוע מזרועות צבא ברזיל, חיל האוויר, חיל הים וזרוע היבשה, היה שירות מודיעין אוטונומי משלו. למעשה, שירות המודיעין של חיל היבשה לא היה כפוף ל-SNI, והיה בעל שרשרת פיקוד מקבילה. גוף זה ניהל מדיניות משלו, והיה אחראי לרציחות, חטיפות ומעצרים בלתי חוקיים. כל שלושת גופי הביון הצבאיים היו אחראים לרדיפת מתנגדי משטר באופן לא דמוקרטי.
שיטות פעולה
ה-SNI היה אחראי למתן אישור לכל מינוי בשירות המדינה. באמצעות רשת של מודיעין והאזנות, צבר השירות מידע על אזרחי ברזיל.
מחקר היסטורי מעריך כי בשיאו כלל השירות 50,000 איש המועסקים בו (כיום, לדוגמה, מועסקים בשירות המקביל, ABIN, כ-1,600 עובדים).
עין דור (אתר מקראי)
עֵין דּוֹר, או עֵין דֹּאר, הייתה עיר מקראית של שבט מנשה בנחלת שבט יששכר. היא זכורה בעיקר כמקום מושבה של בעלת האוב מעין דור.
מיקום
מיקום העיר ואופיה מתוארים בספר יהושע בהנחלת עין דור לשבט מנשה:
בעת החדשה זוהה עין דור המקראי בכפר הערבי אִנְדוּר למרגלות גבעת המורה בעמק יזרעאל. אך הממצאים באתר אינם מוקדמים מהתקופה הרומית, כך שהזיהוי אינו מתאשר, בשנת 1977 הציע הארכיאולוג נחמיה צורי לזהות כאן את עין דור המקראית עם חורבת צפצפות, זיהוי שמקובל כיום (ח'רבת א-צפצפה) הנמצאת כק"מ מצפון מזרח לאִנְדוּר, ושבה אמנם נמצאו חרסים מתקופת הברונזה והברזל ומתקופות מאוחרות יותר.
אירועים בעין דור
על פי המסופר בספר שמואל, ישבה בעין דור בעלת האוב. שאול המלך בא אליה מחופש ומסתיר את זהותו, להתייעצות טרם צאתו לקרב בגייסות הפלשתים, קרב שתוצאותיו הקשות היו ידועות מראש. הוא ביקש ממנה שתעלה את רוחו של שמואל הנביא באמצעות כוחותיה המאגיים, אף שפעולה זו נאסרה בממלכתו והעוברים עליה היו צפויים לעונש מוות:
ייצוגים בתרבות הישראלית
בספרות העברית החדשה הוזכר עין דור וביקורו של שאול המלך בשירו של המשורר שאול טשרניחובסקי "בעין דור", הפותח במילים:
בשנת 1947, בסמוך לאתר שזוהה כעין דור המקראי, הוקם קיבוץ עין דור. מייסדיו היו חניכי תנועת הנוער "השומר הצעיר". הקיבוץ השתייך לתנועה הקיבוצית המיישבת קיבוץ הארצי.
הרפובליקה הסורית
הרפובליקה הסורית הוא שמן הרשמי של סוריה בת ימינו ושל שתי הישויות המדיניות שקדמו לה. הכינויים "הראשונה", "השנייה" ו"השלישית" נועדו להבדיל ביניהן ואינם חלק משמותיהן. לעתים מכנים בשם "הרפובליקה הסורית" את הרפובליקה הראשונה והשנייה יחד (חוקת 1950 היוותה את נקודת המעבר ביניהן), אך ללא תקופת הרפובליקה הערבית המאוחדת בין 1958 ל-1961.
הרץ (חברה)
הרץ (באנגלית: The Hertz Corporation) הוא תאגיד אמריקאי בינלאומי להשכרת רכב הפועל ביותר מ-145 מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה
הרץ היא חברת ההשכרה הגדולה והוותיקה בעולם, עם למעלה מ-8,500 סניפים ב 145 מדינות. לחברה כ-30 מיליון הזמנות בשנה וצי של כ-3.5 מיליון כלי רכב.
בשנת 1918 נוסדה החברה על ידי וולטר ג'ייקובס ברחוב צדדי בשיקגו, עם צי של רכבי פורד. ב-1923 כחמש שנים לאחר שהחברה הוקמה היא נמכרה לג'ון. ד. הרץ, איש עסקים יהודי אמריקאי שמשפחתו היגרה לארצות הברית מהונגריה. הרץ שינה את שמה של החברה ל-"Hertz Drive-Ur-Self System". ב-1943 נמכרה החברה לג'נרל מוטורס, ובשנת 1953 שונה השם ל-"The Hertz Corporation". כיום החברה היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה ומוחזקת על ידי "הרץ גלובל אחזקות".
במאי 2020, בעקבות משבר הקורונה, הגישה החברה בקשה לפשיטת רגל בארצות הברית.
באפריל 2021 נמלצה מהליך פשיטת רגל לאחר שמספר קרנות השקעה הסכימו להשקיע בחברה כחמישה מיליארד דולר לכיסוי חלק מחובותיה, חמשה מיליארד דולר נוספים נמחקו בהסכמת מחזיקי האג"ח, בעלי המניות של החברה קיבלו 3 אחוז בלבד בחברה החדשה.
באוקטובר 2021 הזמינה החברה 100 אלף רכבים חשמליים מתוצרת טסלה בעסקה בשווי 4.4 מיליארד דולר.
החברה מיוצגת בישראל על ידי קשר רנט א קאר.
איכתיוסטגאים
איכתיוסטגאים (שם מדעי: Ichthyostegalia) היא סדרה נכחדת מהקבוצה הפרפילטית לאבירנתודונטיה, בה החולייתנים יבשתיים המהווים שלב מעבר בין הדו-חיים לזוחלים.
בני קבוצה זו התפתחו ככל הנראה מדגים בעלי סנפירים בשרניים שהחלו לעלות ליבשה, אך לא עזבו לגמרי את המים. בני הקבוצה מזכירים במראם את הסלמנדרות המודרניות או את הטמנוספונדילים, קרוביהם, אך היו בעלי גפיים דמויי-סנפירים, והם חיו רוב זמנם במים ואף שמרו על הזימים החיצוניים שלהם.
יצורים אלה היו קטנים עד בינוניים, באורך של מטר אחד בממוצע, והם חיו ושגשגו בביצות וחופים רדודים במהלך תור הדבון ונכחדו לחלוטין אחריו. ככל הנראה הם אבותיהם של הטמנוספונדילים.
ג'ון מילטון נילס
ראשית חייו
ג'ון מילס נולד בווינדזור, קונטיקט. הוא למד בבתי ספר ציבוריים ולאחר מכן למד משפטים. ב־1817 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ופתח משרד בהרטפורד. באותה שנה הוא גם הקים עיתון בשם "הרטפורד טיימס", אותו הוא ערך ובו הוא כתב במשך שלושים שנה. הוא פרסם שני עיתונים נוספים, "הגאזטר" של קונטיקט ושל רוד איילנד, ואת "הוויגי העצמאי" (The Independent Whig). ביוני 1824 הוא נשא לאישה את שרה רובינסון, שנפטרה בנובמבר אותה שנה. בנובמבר 1845 הוא נשא לאישה את ג'יין פארט.
קריירה
נילס היה לפעיל במפלגה הדמוקרטית ולתומך זכויות המדינות. ב־1820 הוא מונה כשופט בבית המשפט של מחוז הרטפורד והחל לכהן בתפקיד ב־1821. ב־1826 הוא סיים את כהונתו כאשר נבחר לבית הנבחרים של קונטיקט. כאשר לא עלה בידו להיבחר מחדש, הוא המשיך לעסוק בעריכת דין. ב־1829 הוא מונה כמנהל הדואר בהרטפורד, תפקיד בו הוא שימש עד 1836. הוא ניסה להיבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קונטיקט, אך ללא הצלחה.
לאחר פטירתו של הסנאטור הוויגי מטעם קונטיקט, נייתן סמית' ב־1835, נבחר נילס למלא את מקומו, וכיהן בתפקיד עד 1839. בסנאט הוא כיהן כיושב ראש ועדת הייצור. לאחר מכן הוא לא היה מועמד לבחירה מחדש. ב־1839 וב־1840 הוא התמודד ללא הצלחה מטעם הדמוקרטים לתפקיד מושל קונטיקט והפסיד לוויליאם אלזוורת'.
ב־1840 מונה נילס על ידי הנשיא מרטין ואן ביורן לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד תום תקופת נשיאותו של ואן ביורן ב־1841. כמנהל הכללי של הדואר הוא הפסיק את משלוחי הדואר בימי ראשון. ב־1844 הוא נבחר מחדש לסנאט. למעשה הוא נבחר ב־1842 והיה אמור להתחיל לכהן בסנאט ב־1843, אך מצב בריאותו לא איפשר לו להתחיל לכהן רק שנה לאחר מכן. ב־1845 היה קולו הקול המכריע בהצבעה על כניסתה לאיחוד של טקסס כמדינת עבדות, אף על פי שהוא התנגד לעבדות. הוא המשיך לכהן בסנאט עד 1849 וסירב להיבחר מחדש. בבחירות לנשיאות של 1848 הוא חבר ל"מפלגה הארץ החופשית" לטובת מסע הבחירות של המועמד שלה, ידידו מרטין ואן ביורן. ב־1849 הוא היה מועמד המפלגה למושל קונטיקט. בשנים 1851–1852 הוא שהה באירופה.
מותו
בשנותיו האחרונות עסק נילס בהורטיקולטורה. לא היו לו ילדים והוא ציווה להוריש את ספרייתו לאגודה ההיסטורית של קונטיקט והוריש סכום של 70,000 דולר לעיריית הרטפורד להקמת קרן שרווחיה ישמשו לצדקה לעניים.
ג'ון מילטון נילס נפטר בהרטפורד ב־30 במאי 1856 ונטמן בבית הקברות הצפוני הישן של העיר.
בורר
{{פירושונים|
ג'ון האנה
ג'ון דייוויד האנה (באנגלית: John David Hannah; נולד ב-23 באפריל 1962) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי, הידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "ארבע חתונות ולוויה אחת" (עליו קיבל מועמדות לפרס באפט"א לשחקן משנה), "דלתות מסתובבות", סדרת סרטי "המומיה" של סטיבן סומרס, וכדמותו של קווינטוס לנטולוס בטיאטוס בסרט "ספרטקוס: דם וחול".
ביוגרפיה
האנה נולד במזרח קילברייד, סקוטלנד, לסוזן וג'ון האנה, ולו שתי אחיות בוגרות. אמו סוזן עבדה כמנקה ברשת חנויות הבגדים מרקס אנד ספנסר ואביו ג'ון כיוצר כלים. בתקופת לימודי התיכון, הוא השתתף במועדון התיאטרון המקומי. בעצת חבר ללימודים, הוא השלים התמחות באלקטרוניקה ולמד באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ולדרמה.
קריירה
לאחר סיום הלימודים, הוא השתתף במספר הפקות טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה ב-1987 בסרט "ברונד". בשנת 1994, הופיע לראשונה בתפקיד ראשי בסרט "ארבע חתונות ולוויה אחת" לצד יו גרנט, אנדי מקדואל, קריסטין סקוט-תומאס ורואן אטקינסון. בין השנים 1995–1998, הוא שיחק את ד"ר מק'קאלום, פתולוג פותר תעלומות בסדרת הטלוויזיה הבריטית "מק'קאלום". בשנת 1996, הוא גילם את דמותו של ניק, רוצח פסיכופת בסרט הטלוויזיה "אמת או חובה". ב-1998, שיחק בקומדיה הרומנטית "דלתות מסתובבות", לצד גווינת' פלטרו. בשנת 1999 שיחק בסרטים "ההוריקן" ו"המומיה" ולאחר מכן גם בסרטי ההמשך ב-2001 ו-2008.
בשנת 2000, שיחק האנה בסרט "מהומה. ב-2001, האנה הופיע בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרה "זהות בדויה", ב-2002, שיחק בקומדיות "לפני שתלך" ו"אני עם לוסי". בשנת 2003, שיחק בסרט הדרמה "אני מאשים" והתארח בסדרות: "פרייז'ר" ו"קרניבל". בשנת 2004, שיחק בסדרה "אמנזיה".
בשנת 2010 החל להשתתף בסדרת הדרמה ההיסטורית ספרטקוס: דם וחול ובמיני סדרת הספין אוף, "ספרטקוס: אלי הזירה". בשנת 2016, הצטרף האנה לקאסט העונה השלישית של הסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D." כדמות משנית בתפקיד המדען הולדן רדקליף. בעונה הרביעית דמותו קודמה וקיבלה תפקיד קבוע. באותה שנה, שיחק בסרט הטלוויזיה "חלום ליל קיץ". ב-2017, שיחק את דמותו של ארתור בסרט "בן של אם אחרת". בשנת 2018, שיחק בסרט "נשוי בהפתעה" בכיכובה של אנה פריס. ב-2019, שיחק בסרט המלזי "גן ערפילי הערב" והתארח בשני פרקים בסדרה "בידיים טובות".
בשנת 2020 החל לשחק בסדרת הדרמה הרפואית "רופא ללא גבולות" בדמותו של ד"ר ג'ד בישופ.
חיים אישיים
ב-20 בינואר 1996, נישא האנה לשחקנית ג'ואנה רות'. ב-11 בפברואר 2004, נולד לזוג תאומים. המשפחה מתגוררת בריצ'מונד, לונדון.
במשך שנים, האנה תמך ותרם למטרות צדקה שונות. לאחר משחקו כשוטר אפילפטי בסדרת הטלוויזיה הבריטית Out of the Blue, הוא הביע את תמיכתו בארגון האפילפטים בסקוטלנד. כמו כן, הוא שימש כדובר של 'אוקספם', אסופה של 15 ארגונים המציעים פתרונות לעוני ולחוסר צדק חברתי.
גיא סלע
גיא סלע (22 בפברואר 1964 – 25 באוגוסט 2019) היה קצין מודיעין בדרגת סגן אלוף, שפיקד על יחידה טכנולוגית באגף המודיעין, ויזם היי-טק ישראלי, שייסד ב-2006 את חברת סולאראדג' יחד עם עוד ארבעה שותפים.
ביוגרפיה
סלע נולד וגדל בחיפה. התגייס לצה"ל ושירת בסיירת מטכ"ל, תחילה כלוחם ולאחר מכן כמפקד צוות. סלע נפצע בעת שירותו הצבאי כשבטקס סיום מסלול של סיירת מטכ"ל נפגע בשתי ידיו מירי בשוגג של חייל אחר, עבר תקופת שיקום ממושכת שלאחריה חזר לתפקידים מבצעיים בסיירת מטכ"ל. לאחר מכן השתחרר מצה"ל, טייל מספר שנים מחוץ לישראל ואף עסק בדייג סרטנים באלסקה. למד הנדסה בטכניון. בתום לימודיו חזר סלע לשירות קבע בתפקידים שונים במערך המ"מ של אמ"ן והגיע לתפקיד בכיר ביחידה הטכנולוגית של חיל המודיעין. במסגרת שירותו זכה בפרס ביטחון ישראל. לאחר שחרורו הוא שימש מנהל הטכנולוגיה במועצה לביטחון לאומי ומזכיר הוועדה הלאומית להגנת סייבר. כמו כן היה שותף בקרן הון סיכון סטאר ונצ'רס בשנים 2004–2006.
בשנת 2006 הקים יחד עם ליאור הנדלסמן, יואב גלין, מאיר אדסט ועמיר פישלוב את סולאראדג', חברת היי-טק ישראלית העוסקת בפיתוח וייצור מערכות למיצוי ההספק של מתקני אנרגיה סולארית פוטו-וולטאים. לאחר הקמת החברה ועד אוגוסט 2019 שימש סלע בתפקיד מנכ"ל ויו"ר החברה.
בשנת 2015 הונפקה חברת סולאראדג' בבורסת נאסד"ק תחת שווי מוערך של 685 מיליון דולר. בתחילת 2018 כבר נאמד שווי החברה בלמעלה מ-2 מיליארד דולר, ובאוגוסט 2020 הגיעה כבר לשווי של מעל 10 מיליארד דולר.
בשנת 2017 הודיע סלע כי הוא חולה בסרטן המעי הגס. ב-22 באוגוסט 2019, פרש מתפקידו בחברת סולאראדג' לאור מצבו הבריאותי. שלושה ימים לאחר פרישתו ב-25 באוגוסט 2019 נפטר סלע. הוא נטמן בבית הקברות כנרת.
סלע הותיר אחריו אישה, ברברה, וארבעה ילדים. בנו הוא סוף סלע. בן נוסף, גב סלע, ניצח ב-2017, בגיל 18, את ראלי אקו אפריקה והפך למנצח הראלי הצעיר בעולם.
אולסטאר וגופיות
אולסטאר וגופיות הוא שיר של הזמרת הישראלית אנה זק והמפיק המוזיקלי והתקליטן איתי גלו. השיר נכתב והולחן בידי המוזיקאים רון ביטון ואיתי שמעוני, הופק בידי גלו ויצא לאור כסינגל ב-28 במאי 2023.
רקע ויציאה לאור
ב-24 במאי 2023 פרסמה זק סרטון טיזר בו חשפה כי תוציא סינגל חדש ב-28 במאי. השיר נכתב והולחן בידי המוזיקאים רון ביטון ואיתי שמעוני, והופק בידי איתי גלו. הוא עובד בידי גלו ועומר ענבר ויצא לאור כסינגל ב-28 במאי 2023, בחסות מותג האופנה הספרדי BROWNIE.
בריאיון לתוכנית "תרבות הערב" של כאן רשת ב' התבטאה זק על שירה החדש:
עם יציאת השיר הוא צבר פופולריות רבה ברשת החברתית המקוונת טיקטוק. בראיון לאיריס קול ברדיו 103fm סיפרה זק:
קבלה ביקורתית
דור מאיר מועלם מאתר "מאקו" כינה את השיר מוצר פופ מהונדס וחסר נשמה. הוא כתב כי אנה זק לא מתאימה להיות זמרת, על אף המאמץ שהיא מוכנה להשקיע על מנת להפוך לזמרת מצליחה; היא איננה מסוגלת להוציא שיר שלא נתפר בדיוק למידותיה הגנריות, וכל הצלחתה נובעת מהעובדה שהיא עובדת עם "מכונות הלהיטים" הגדולות בישראל: ג'ורדי, רון ביטון, איתי שמעוני, יובל מעיין ואיתי גלו.
שחר בן ימיני ממגזין "את" כתבה כי כדי שאנה תגשים את רצונה להיות יוצרת מן המניין, היא צריכה לקחת חלק בכתיבת השירים שלה, משום שבמקום שהשיר יתרום להעצמה נשית, נקודת המבט הגברית של כותבי ומלחיני השיר רון ביטון ואיתי שמעוני מורגשת היטב.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי איתמר לידר שירי ויחד עם אנה זק השתתפו בו הרקדניות הדר שלום, רותם ברזני, עדן זינו, ליהיא פרויד, ודוגמניות ירין אנידג'ר, נויה מילר ומישקה איבנה.
נכון ל-יולי 2023, מונה הצפיות של הסינגל עומד על כמעל ל-5.9 מיליון צפיות
קיסוס
קיסוס (שם מדעי: Hedera) הוא סוג צמח רב שנתי במשפחת הקיסוסיים, הכולל 15 מינים מטפסים בעזרת שורשי היאחזות הצומחים על גבעוליו או משתרעים על הקרקע כשטיח.
מאפיינים
לקיסוס שני שלבי צימוח. השלב הראשון הנמשך עד כעשר שנים, מתאפיין בכך שהצמח מצמיח שורשי היאחזות, העלים גזורים לאונות רחבות והוא אינו פורח. בשלב השני, עלי הקיסוס תמימים, בעלי צורת ביצה, חסר שורשי היאחזות והוא פורח ומניב פירות. לעיתים קרובות ניתן לראות את שני שלבי הצימוח על צמח אחד. הפריחה היא בדרך כלל בין ספטמבר לנובמבר, הפרחים הקטנים ערוכים בסוכך, צבעם ירוק בהיר, והם בעלי חמישה עלי כותרת, חמישה אבקנים ושחלה בת חמש מגורות. הפרחים מניבים צוף רב ומואבקים בדרך כלל על ידי זבובים. הפרי המבשיל באביב הוא ענבה שחורה שקוטרה כ-7 מ"מ ובה 3-5 זרעים. הצמח מאריך חיים עשרות שנים, וידוע על קיסוס בצרפת שגילו כבר למעלה מ-450 שנה.
כאשר הקיסוס מטפס בצמוד למצע, הוא פורס את עליו לסירוגין כדי שלא יכסו אחד על השני, והצמח יקבל יותר אור. כאשר מגיע הקיסוס לגובהו המרבי של המצע, הוא מתחיל לצמוח בצורת שיח רגיל.
המנגנון הגורם לקיסוס להיצמד למצעים מאונכים, פועל בעזרת האור והמגע. לקיסוס תכונה לצמוח בניגוד לכיוון ממנו בא האור, וכן שורשי ההיצמדות צומחים על הגבעול בצדו המוצל בלבד. גם המגע של הגבעול הצעיר במצע מזרז את הופעתם של שורשי ההיצמדות בצדו של המצע. לאחר זמן, עשויים שורשי ההיצמדות לחדור לתוך המצע ולהפוך לשורשים מזינים. תופעת הפוטוטרופיזם השלילי - צימוח הקיסוס הרחק מן האור, תוארה כבר על ידי צ'ארלס דרווין, ואילו מנגנון ההיאחזות בכללותו תואר על ידי מספר בוטנאים ישראלים.