cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Objection (Tango)
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר צולם ובוים על ידי דייב מאיירס. הכוריאוגרפיה בווידאו קליפ נוהלה על ידי טינה לנדון. הווידאו קליפ מתחיל כאשר ניתן לראות את שאקירה רוקדת טנגו עם גבר בסביבת בר משקאות. לאחר מכן היא חושדת שהוא בוגד בה ולכן היא עוקבת אחריו במכונית צהובה, ומצליחה לזהות אותו כשהוא נכנס למועדון ופתאום מגיעה אליו אישה אחרת אותה שיחקה השחקנית הוואי טבתה טיילור. לאחר ששאקירה מגלה שבן זוגה בוגד בה יש סצנה שכולה קריקטורה ובה ניתן לראות את שאקירה נכנסת למועדון ומתחילה להרביץ לבן זוגה ולמאהבת שלו. לאחר ששאקירה הביסה את בן זוגה, רצף האנימציה מסתיים ורואים שזה היה רק בדמיון של הזמרת, אך לאחר כמה רגעים מגלים שזה מה שהולך לקרות. כששאקירה נכנסת למועדון היא מנסה להרביץ לבן זוגה ולבת ולמאהבתו אך ברגעים ספורים היא מובסת ועפה על שולחן מזכוכית שמתנפץ. בעוד שאקירה מנסה לקום, שני גברים דמויי גיבורים קומיים, (שאחד מהם גולם על ידי דן סאות'וורת'), נחלצים לעזרתה במהירות. כבן זוגה מנסה לתת אגרופים לחזהו של אחד משני הגיבורים הקומיים, הגיבור הקומי מצחקק ומרים את בן זוגה של שאקירה באוויר וזורק אותו על הבר משקאות. לאחר כל המאורעות שאקירה תולה את בן זוגה ומאהבתו על גלגל דמוי דיסק מזהב והם מסתובבים במהירות רבה, דבר אשר מלווה במוזיקה חזקה של גיטרות חשמליות. השיר נכון למרץ 2020, צבר למעלה מ-200 מיליון. הווידאו קליפ זכה לאהדה רבה מצד המבקרים.
מיקומי שיא
במצעדים השיר נחל הצלחה רבה, ואף הצליח להגיע לצמרות של כמה וכמה מצעדים.
קוריאה הצפונית במשחקים האולימפיים לנוער
קוריאה הצפונית משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הצפון קוריאנים 10 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של קוריאה הצפונית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא המשלחת הגדולה ביותר שקוריאה הצפונית שלחו עד כה. המשלחת כללה 11 ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בחמשה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענפים הרמת משקולות עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית משקל נערים עד 62 ק"ג ומדליית ארד בקטגוריית משקל נערות מעל 63 ק"ג. בג'ודו עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 66 נערים ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 52 נערות. המשלחת הגיעה להישגים גם בענפים קפיצה למים עם זכייה במדליית ארד בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר נערות ודירוג במקום השישי בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר נערים. ספורטאי המשלחת סיימו בענף האתלטיקה בריצת 3000 מטר נערות במקום העשירי. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים טניס שולחן ושחייה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בחמישה מדליות, מתוכן שלוש מדליות זהב. ההישגים המשמעותיים היו בענף ההיאבקות עם זכייה בשתי מדליות זהב בנערים בקטגוריית משקל עד 42 ק"ג בסגנון יווני-רומי ובנערות בקטגוריית משקל עד 46 ק"ג בסגנון חופשי, ובהרמת משקולות עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית משקל עד 62 ק"ג נערים ושתי מדליות כסף בנערות בקטגוריות המשקל עד 48 ק"ג ועד 53 ק"ג. המשלחת השתתפה גם בענף החתירה אך סיימה במקומות האחרונים.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
נל נודינגס
נל נודינגס (באנגלית Nel Noddings; 19 בינואר 1929 – 25 באוגוסט 2022) הייתה פילוסופית של החינוך, מרצה באוניברסיטאות סטנפורד וקולומביה.
ביוגרפיה
נודינגס הייתה בעלת תואר ראשון במתמטיקה ומדעים מאוניברסיטת מונטקלייר בניו ג'רזי, תואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת ראטגרס ותואר דוקטור בחינוך מאוניברסיטת סטנפורד. במשך 17 שנים הייתה מורה למתמטיקה ומנהלת בבתי ספר יסודיים ותיכוניים. בנוסף, פיתחה תוכניות לימודים עבור בתי ספר ציבוריים.
נודינגס פרשה לגמלאות מהקריירה האקדמית בשנת 1998, אך היא המשיכה, עד למותה, לפרסם ספרים ומאמרים. ספרה האחרון, "A Richer, Brighter Vision for American High Schools" יצא לאור בשנת 2015.
נודינגס הייתה נשואה כ־60 שנה לג'ים נודינגס, אשר נפטר בשנת 2012 ממחלת הסרטן.
נפטרה ב-25 באוגוסט 2022. הותירה אחריה 10 ילדים, 39 נכדים ומעל 20 נינים.
תאוריה אתית
נודינגס פיתחה תאוריה אתית המבוססת על גיבוש יחסי דאגה ואכפתיות אשר מציגה את החשיבות בהקשבה ותגובה לזולת. התאוריה שמה דגש על הערכים: נדיבות, עזרה, שאיפה כנה לרווחת הזולת, טיפול, טיפוח קשרי זיקה וקבלת האחר. נודינגס הציעה יישום חינוכי של התאוריה המבוסס על ידי השקפת עולם פמיניסטית ומוסרית והציגה נקודות מבט חדשות בנוגע להגדרת מקצוע ההוראה, מטרות ההוראה ואמצעיה. נודינגס הציגה שלוש דרישות לאכפתיות: 1. אימוץ גישה פתוחה, לא שיפוטית, ממוקדת ומתעניינת באמת ובתמים באדם השני. 2. התקה הנעתית (הנעה לעבר הצרכים של האדם השני). 3. פעולה למילוי הצורך והרצון של האדם האחר.
אתיקה בחינוך
נודינגס האמינה שדאגה ואכפתיות, צריכות להיות במרכז העשייה החינוכית. היא טענה כי המורים אחראיים להתפתחות האכפתיות והדאגה אצל תלמידיהם. על המורים לבחור תאוריית מוטיבציה שתסייע בעת קבלת החלטות פדגוגיות. מתן דגש על צרכים ורצונות פנימיים אל מול מתן דגש על דרישות, תגמולים ועונשים. נודינגס סברה שמורים אכפתיים לא יוותרו לתלמידיהם לבצע וללמוד כרצונם ולא יעבדו אך ורק לפי תוכנית לימודים המוגדרת מראש. אלא, המורים הקשובים יותר לתלמידים ישנו את הלמידה ויבנו מטרות ללמידה בהתאם לתלמידיהם אך מאידך, לא יבנו את הלמידה לפי רצון התלמידים בלבד.
ביקורת פמיניסטית
לטענת פמיניסטיות התאוריה מדגישה כי האישה נותנת מעצמה אך אינה מקבלת בחזרה. בנוסף, ישנה נטייה להשתמש במערכות יחסים לא שוויוניות.
טרספול
טרספול (בפולנית: Terespol) היא עיירה במחוז ביאלא פודולסק שבפרובינציית לובלין בפולין, בסמוך לגבול בלארוס ועל גדת הבוג המערבי, מול ברסט, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
טרספול נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-17, ובשל מיקומה על הדרך לבריסק, הואצה התפתחותה הכלכלית, ונקבעו בה ימי שוק וירידים שנתיים.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1865 חוברה העיירה לקו מסילת הברזל לוורשה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי טרספול
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, והתקיימה בה פעילות ציוניות ופעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות מצד שכניהם הפולנים, שכללו חרם על עסקיהם. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו יהודים רבים מהיישוב מזרחה, לעבר שטח הכיבוש הסובייטי.
בתחילת תקופת הכיבוש הגרמני, סבלו יהודי העיירה מגזירות ורדיפות, והם גויסו לעבודות כפייה יומיות. 284 היהודים האחרונים שנותרו בעיירה גורשו ממנה בידי שוטרים גרמנים ופולנים למיינדזיז'ץ פודלסקי, ומשם שולחו לטרבלינקה.
סיב (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מכון סקוט לחקר הקוטב
מכון סקוט לחקר הקוטב (באנגלית: Scott Polar Research Institute; בראשי תיבות: SPRI) הוא מרכז מחקר של אזורי הקטבים והקרחונים. מרכז זה הוא תת-מחלקה של, השוכן ב בדרום קיימברידג'.
מטרה
המכון לחקר הקוטב נוסד ב-1920 כיד זיכרון לאומית לקפטן רוברט פלקון סקוט ועמיתיו, שנספו במסעם חזרה מן הקוטב הדרומי ב-1912. המכון בוחן סוגיות הנוגעות לקוטב הצפוני ולקוטב הדרומי במדעי הסביבה, מדעי החברה ומדעי הרוח. במכון עובדים כ-60 אנשים, בהם סגל אקדמי, עובדי ספרייה ועוזרים, ולכך נוספים סטודנטים לתארים מתקדמים, עמיתי מחקר ובוגרי המכון, המסופחים לתוכניות מחקר.
המכון מארח גם את המזכירויות של (IGS) ו (SCAR), ומהווה חלק מן המרכז לתצפית הקוטב ויצירת מודלים קוטביים של  (NERC).
משאבים
המכון טוען לספרייה ולארכיבים המקיפים ביותר בעולם בתחום חקר הקטבים. ארכיבי הקוטב על שם שברשות המכון קרויים על שם חוקר הקוטב הבריטי-קנדי, בוגר האוניברסיטה. נוסף לספרי עיון וכתבי עת, מחזיקה הספרייה אוסף יוצא מגדר הרגיל של ארכיבים על חקר הקטבים. עבודתה כוללת תוכנית היסטוריה בעל פה, המראיינת אנשים שעבדו באזורי הקטבים במשך השנים. בספרייה שוכן מרכז הנתונים העולמי לתורת הקרחונים של מועצת המדע הבין-לאומית (ISC), מייסודה של החברה המלכותית לשיפור הידע בנושאי הטבע, הידועה בשם "החברה המלכותית".
מאז 1998, נמצא האוסף בספרייה לזכר ארנסט שקלטון, שזכתה ב-1990 בפרס אזורי מן המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA).
הספרייה חברה פעילה ב"" (PLC) והיא פתוחה לכל מי שיש לו עניין בקטבים, למציאת מקורות ולמחקר.
מוזיאון הקוטב
מכון סקוט לחקר הקוטב מתפעל את "מוזיאון הקוטב", שבו מוצגים חפצים שונים (בעיקר מן העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה, ציורים, רישומים, תצלומים (הכוללים סרט סינמטוגרפי), שקופיות של פנס קסם ודגרוטיפ, לצד חומרים אחרים הנוגעים להיסטוריה, המחקר, המדע והאמנות של הקטבים.
בשנת 2010 פתח מוזיאון הקוטב המחודש את דלתותיו לציבור. כיום הוא מציג יותר מן האוספים שברשותו מבעבר. התצוגות החדשות מבוססות על נושא מסע המחקר המעמיק במדע, תוך שימת דגש על ההיסטוריה של חקר הקוטב הצפוני והדרומי והמשמעות הסביבתית הגדלה של הקטבים בעולם משתנה.
המוזיאון מציג יצירות אמנות וחפצי אמנות קדומה של אנשים, הרואים בקוטב הצפוני את ביתם, לצד מכתביו האחרונים של קפטיין סקוט ותצלומי אנשים באנטארקטיקה של הרברט פונטינג. סדרת מוצגים מדגימה את הפעילות המדעית בתנאים האכזריים של אזורי הקוטב.
נוסף לתצוגות הקבועות הללו, מארח המוזיאון בקביעות תצוגות ותערוכות מיוחדות של אמנות קטבים מודרנית. המוזיאון פתוח בימי שלישי ובשבתות, הכניסה חינם.
מחוץ למכון עומדת אנדרטה לכל אלה שמילאו את חובותיהם המסוכנות במסע להשגת ידע מדעי בטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה. טקס הסרת הלוט מעל האנדרטה התקיים ב-12 במאי 2011, בידי הפסל אוליבר באראט ויו"ר (BAMT), רודריק רייס ג'ונס. האנדרטה מציגה פסל בשני חלקים – החלק הצפוני עשוי מעץ אלון בריטי ומייצג את התבנית ממנה יצוק החלק השני, מחט פלדת אל-חלד. החלק הצפוני ממוקם מחוץ למכון סקוט לחקר הקוטב והחלק הדרומי בסטנלי שבאיי פוקלנד.
המוזיאון הוא אחד משמונת המוזיאונים והגן הבוטני המרכיבים את קונסורציום.
אמנים מרכזיים המיוצגים באוספים של מוזיאון הקוטב
האוספים הנרחבים כוללים יצירות אמנות וצילום של כמה אמנים וצלמים בולטים:
תורת הקרחונים ושינויי אקלים
עבודת הקבוצה הזו כרוכה בכימות מצב הקריוספירה תוך שימוש בסריקה באמצעות לוויינים, יחד עם מדידות שדה מדויקות והדמיות מחשב, כדי להבין את התהליכים בפרטי פרטים. הקבוצה הצליחה בעיקר לצפות בהתמוססות, הנסיגה המהירה של קרח באנטארקטיקה המערבית, והמסת הקיץ הגדלה והולכת בצפון קנדה. העבודה הזו תרמה רבות להבנת שינויי האקלים עקב ההתחממות הגלובלית.
סביבות קרחונים ימיים
עבודת הקבוצה הזו מתמקדת בדינמיקה של יריעות-קרח והעברת משקע לסביבה הימית. הקבוצה משתמשת בראיות גאופיזיקליות וגאולוגיות שאספו שוברות קרח במימי הקטבים.
הנוף הקוטבי וסריקת לוויינים
עבודת הקבוצה הזו מתמקדת בתהליכים המעצבים את סביבות הקטבים ותת-הקטבים, כגון צמחייה ארקטית ותכסיות שלג וקרח. טכניקות משופרות למדידת צמחייה מנתוני לוויין מהוות חלק חשוב בעבודה.
מדעי החברה ומדעי הרוח הקוטביים
זו היא קבוצה בין-תחומית, המכסה את תחומי האנתרופולוגיה, ההיסטוריה והאמנות של האזור הארקטי. עבודתה כוללת סקירה של הפוליטיקה והניהול הסביבתי במחוזות הקוטב, תוך התמחות מיוחדת בדת, בתרבות ובפוליטיקה של הצפון הרוסי.
המתקפה הכימית בדומא (2018)
ב-7 באפריל 2018 העיר דומא הסמוכה לדמשק הותקפה באמצעות נשק כימי. העיר הופצצה על ידי פצצות חבית שהכילו רעלים כימיים וגז עצבים. בין 70 ל-150 בני אדם נהרגו בתקיפה בעקבות חשיפה לסארין וכלור. מדינות המערב ייחסו את התקיפה למשטר אסד, אך סוריה הכחישה שהשתמשה בנשק כימי בדומא. רוסיה טענה אף היא שלא נעשה שימוש בנשק כימי בדומא, וייחסה את הטענות לזיוף של המודיעין הבריטי.
נשק כימי בסוריה
משטר אסד השתמש פעמים רבות בנשק כימי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. ביולי 2012, הודה נשיא סוריה בשאר אל אסד בהימצאותו של נשק כימי בידי סוריה, וחודש לאחר מכן, הצהיר נשיא ארצות הברית ברק אובמה על קו אדום לפיו לא יסכים לכך שסוריה תבצע שימוש נוסף בנשק כימי, וכי כל שימוש כזה יגרור אחריו תקיפה צבאית אמריקנית.
ב-21 באוגוסט 2013 התרחשה המתקפה הכימית בע'וטה בה נהרגו מאות אזרחים מנשק כימי. בעקבות כך, הצהיר אובמה כי הקו האדום שהציב נחצה, והחל בתכנון מתקפה צבאית. לבסוף, דחה הממשל האמריקני את התקיפה וכפה במקומה תהליך של פירוק המשטר הסורי מנשק כימי. אף על פי שהתהליך היה אמור להביא להשמדת כל הנשק הכימי שבידי אסד, המשטר הסורי המשיך לתחזק מתקנים לייצור ולריכוז של נשק כימי.
שליטת המורדים בעיר דומא
המורדים השיגו שליטה על דומא עוד באוקטובר 2012, ובסך הכל אזור מזרח ע'וטה היה תחת מצור של הצבא הסורי מאז אפריל 2013. ב-18 בפברואר 2018 החל הצבא הסורי במבצע צבאי לכיבוש כל אזור מזרח ע'וטה שהיה בשליטת המורדים. באמצע חודש מרץ, הצליח הצבא הסורי לפצל את השטח לשלושה אזורים קטנים, אחד מהם הוא האזור של העיר דומא, ולבודד אותם. במהלך המחצית השנייה של חודש מרץ, הגיעו המורדים להסכמים עם סוריה ורוסיה ושניים מתוך שלושת האזורים שנותרו בשליטת המורדים, נמסרו למשטר הסורי. הצבא הסורי הציב אולטימטום בפני המורדים בעיר דומא, והורה להם להיכנע באופן מיידי.
המתקפה
לפי דיווחים, מסוקים של הצבא הסורי הטילו פצצות חבית על העיר דומא. הפצצות שהכילו לכאורה תחמושת כימית כגון גז כלור וסארין גרמו לחנק ולעוויתות חמורות אצל יושבי העיר. לאחר ההתקפה פגעה פצצת כלור בבית חולים בדומא וגרמה למותם של שישה.
70 מקרי מוות אושרו על ידי ארגוני האיחוד לטיפול רפואי (UOSSM) אשר מפקחים על שירותים רפואיים באזור. על פי עדי ראייה על הקרקע, רוב החולים שביקשו טיפול בעקבות המתקפה היו נשים וילדים. וידאו מזירת האירוע הראה גברים, נשים וילדים מתים שקצף יוצא מפיהם. על פי האגודה הרפואית הסורית-אמריקאית (SAMS) יותר מ-500 אנשים בעיר הובאו למרכזים רפואיים מקומיים עם תסמינים המעידים על חשיפה לחומר כימי.
לאחר המתקפה
למחרת המתקפה, המורדים ששלטו באזור דומא נכנעו והסכימו למסירת השטח למשטר אסד.
ארצות הברית, האיחוד האירופי, טורקיה, ומספר מדינות במזרח התיכון גינו את ההתקפה והאשימו בביצועה את הצבא הסורי. ממשלת סוריה ובעלות בריתה, בעיקר רוסיה, חלקו על ההאשמות וטענו כי לא בוצע שימוש בנשק כימי.
ב-9 באפריל 2018, הותקף שדה התעופה T-4 על פי המרכז הסורי לזכויות אדם לפחות 14 בני אדם נהרגו ומספר נוספים נפצעו. בין ההרוגים היו שבעה חיילים איראנים ביניהם מפקד מערך המל"טים האיראני בסוריה. ארצות הברית הכחישה את ביצוע התקיפה בעוד ישראל סירבה להגיב. רוסיה האשימה את ישראל באחריות לתקיפה וטענה ששני מטוסי F-15I ישראלים תקפו את שדה התעופה מהמרחב האווירי הלבנוני באמצעות ירי שמונה טילים מתוכם יורטו חמישה.
ב-14 באפריל 2018 תקפו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וצרפת מספר מטרות בסוריה, בתגובה לתקיפה הכימית. במהלך המתקפה המשולבת על דמשק וחומס (2018), המטרות שהותקפו כללו מבנים ששימשו את מרכז סרס בהם מרכזי מחקר צבאיים ומפעלי נשק כימי. המתקפה כללה שימוש בטילי שיוט לצד שימוש במפציצים ומטוסי קרב.
ב-17 באפריל הגיעו לדומא פקחים של הארגון למניעת הפצת נשק כימי, לאחר שהגעתם למקום עוכבה במשך ימים אחדים.
קונסטנטין קורנילוב
קוֹנְסְטַנְטִין נִיקוֹלַיֶבִיץ קוֹרְנִילוֹב (ברוסית: Константин Николаевич Корнилов; 8 במרץ 1879 – 10 ביולי 1957) היה פסיכולוג סובייטי. קורנילוב ידוע בתור היוזם של ארגון מחדש של מדע הפסיכולוגיה על בסיס הפילוסופיה המרקסיסטית בברית המועצות, מה שגרם לו להיקרא "הפסיכולוג הסובייטי הראשון".
ביוגרפיה
קורנילוב נולד במשפחה של רואה חשבון. לאחר סיום לימודיו בבית הספר בעיר עבד כמורה. לדבריו, הוא היה חבר במפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית משנת 1905 וחבר ב משנת 1917. הוא סיים את לימודי התיכון בגימנסיה באומסק, וב-1910 סיים את לימודיו בפקולטה להיסטוריה ופילולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה. משנת 1910 היה חוקר במכון הפסיכולוגי של אוניברסיטת מוסקבה, ומשנת 1916 היה פריבט-דוצנט של האוניברסיטה.
לאחר מהפכת אוקטובר היה קורנילוב אחד הראשונים מבין המדענים שהציעו את שירותיהם למדינה הסובייטית הצעירה. מטעם ארגן את הפקולטה הפדגוגית באוניברסיטת מוסקבה השנייה והיה הדאקן הראשון שלה. כאשר הוקם המכון הפדגוגי הממלכתי על בסיס מוסד זה, עמד בראש המחלקה לפסיכולוגיה, שבראשה עמד עד סוף ימיו.
בקונגרסים הכל-רוסיים הראשון והשני לפסיכונוירולוגיה (בשנים 1923 ו-1924), ביסס קורנילוב את הצורך בחיבור בין פסיכולוגיה ודיאלקטיקה מרקסיסטית.
בשנת 1926 יצאה לאור המהדורה הראשונה של "ספר הלימוד לפסיכולוגיה" שלו. בשנים 1928–1930 היה עורך כתב העת "פסיכולוגיה". בשנים 1923–1930 היה מנהל המכון לפסיכולוגיה.
בשנת 1930, במהלך בדיקות וביקורות של המכון לפסיכולוגיה ניסויית של האקדמיה הרוסית למדעי החברה, הוועדה של ה חשפה את חוסר היעילות של עבודתו של מוסד מדעי זה ואת המעילה בכספי התקציב שהוקצו. כתוצאה מכך, בנובמבר 1930 פוטר קורנילוב מראשות המכון והמכון אורגן מחדש מיסודו לאחר ש מונה למנהל. חודשים ספורים לאחר מכן, באביב 1931, המכון אורגן מחדש ושמו שונה. בהנהגת זלקינד ובהשתתפותם הפעילה של לב ויגוצקי, אלכסנדר לוריא ואחרים, נערך דיון מדעי ביקורתי לדיון בהוראות התאורטיות והמעשיות יישום המושג המכונה "ריאקטולוגי" של קורנילוב (במילים אחרות: "הריאקטולוגיה" של קורנילוב), במהלכו נמתחה ביקורת על הכיוון הזה בפסיכולוגיה והוא הוסר מסדר היום של המכון.
אף על פי כן, לאחר התפטרותו של המנהל הבא של המכון לפסיכולוגיה, ו. נ. קולבנובסקי, הוא מונה שוב למנהל המכון ב-1938 ומילא תפקיד זה עד 1941.
במהלך העשור האחרון לחייו נטש קורנילוב את תורת הריאקטולוגיה שלו והקדיש את עבודתו למדעים הפדגוגיים. משנת 1943 היה חבר מן המניין ועד 1953, סגן נשיא האקדמיה למדעי הפדגוגיה של ההרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. מ-1946 עד 1956 היה העורך הראשי של כתב העת "משפחה ובית ספר".
קורנילוב נפטר במוסקבה ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
עבודה מדעית
קונסטנטין קורנילוב פיתח את מושג הריאקטולוגיה בשנות העשרים של המאה ה-20. בספר הלימוד שלו, "הדוקטרינה של התגובה האנושית" (1921), הוא מציב את המשימה של "חקר ההתנהגות האנושית כמערכת של תגובות לגירויים ביו-חברתיים". מרכיב המפתח של הנפש הוא התגובה (ריאקציה), שבה האובייקטיבי והסובייקטיבי אינם ניתנים להפרדה. היא נצפית ונמדדת באופן אובייקטיבי, אך פעילות התודעה מסתתרת מאחורי התנועה החיצונית הזו. התגובה נקבעת על ידו לפי הצורה הבסיסית של כל ביטוי חיוני.
בינואר 1923, במוסקבה, בקונגרס הכל-רוסי הראשון על פסיכונורולוגיה, פרסם קורנילוב דו"ח שהופנה נגד מורו לשעבר . הוא תקף את הפסיכולוגיה המסורתית שספגה ממנו ביקורת קטלנית, ודרש את הרחבת התאוריה המרקסיסטית לאזור זה. אף על פי שפסיכולוגים עמיתים כמו, מיכאיל בסוב, לב ויגוצקי ו תמכו בתזה, תורת הריאקטולוגיה של קורנילוב, שקורנילוב ניסה לדגול בה כפסיכולוגיה מרקסיסטית, רק שילבה עקרונות מרקסיסטיים עם כמה רעיונות מכניסטיים. הריאקטולוגיה לא זכתה לתמיכה בדיון הפסיכולוגי ב-1931 וספגה ביקורת חריפה, מה שאילץ את קורנילוב לנטוש את התפיסה שלו.
ג'וזף סטילוול
גנרל ג'וזף וורן סטילוול (באנגלית: Joseph Warren Stilwell; 19 במרץ 1883 – 12 באוקטובר 1946) היה גנרל בצבא ארצות הברית וידוע בעיקר בזכות שירותו בסין ובבורמה במהלך מלחמת העולם השנייה. הבוז שרחש למדי הצבא הרשמיים, דאגתו לחייל הפשוט ואישיותו הארסית הקנו לו את הכינויים "דוד ג'ו" ו"ג'ו חומץ."
ראשית חייו
סטילוול נולד בעיר פּלָאטְקָה שבפלורידה ב-19 במרץ 1883 לד"ר בנג'מין סטילוול ומרי פין. סטילוול היה דור שמיני למתיישבים אנגלים שהגיעו לאמריקה ב-1638 ונשארו בניו יורק עד הולדתו של אביו. סטילוול, שאת שמו קיבל מידיד המשפחה ונקרא על ידי בני משפחתו בשמו האמצעי וורן, גדל בניו יורק תחת מרותו הקפדנית של אביו, ששם דגש רב על דת. מאוחר יותר הודה סטילוול שבצעירותו פיתח אינסטינקטים פליליים מכיוון שאולץ ללכת לכנסייה בימי ראשון, ולאחר שראה כמה מועט הטוב שמביאות הדתות בעולם החליט להתנער מהן כליל ולסמוך על השכל הישר.
אופיו המרדני גרם לסטילוול לבעיות משמעת בצעירותו, בעיקר לאחר סיום לימודיו בתיכון יונקרס. בעת לימודיו הפגין סטילוול רמה גבוהה בכל המקצועות, שימש קוורטרבק של קבוצת הפוטבול ואף התחרה באתלטיקה. משסיים את התיכון בגיל 16 החליט אביו כי הוא צעיר מכדי ללכת לאוניברסיטה, ועל כן המשיך סטילוול לשנה נוספת באותו תיכון. בשנה זו הקימו סטילוול וחבריו קבוצה שנקראה "ארבעת הגדולים" (Big Four), ועיסוקם העיקרי היה משחקי קלפים. בעת מסיבת הסיום של מחזור הבוגרים בשנת 1900 פרצו סטילוול וחבריו לאולם הנשפים וגנבו את הקינוחים, פעולה שבמהלכה נחבט מנהל בית הספר. תקרית זו גררה את סילוקו מבית הספר, וסטילוול, שסיים את לימודיו שנה קודם, נשלח בידי אביו לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית בווסט פוינט במקום להמשיך את לימודיו באוניברסיטת ייל, כפי שתכנן אביו תחילה.
על אף שאיחר את מועד הגשת המועמדות לאקדמיה, הצליח סטילוול להתקבל משום שהשתמש בקשריו המשפחתיים שהיו קרובים לנשיא ויליאם מקינלי. באקדמיה בלט סטילוול בכישרונו לשפות, וסיים את השנה השנייה במקום הראשון בכיתתו בצרפתית. גם באקדמיה, כמו בתיכון, היה סטילוול פעיל בתחום הספורטיבי ולזכותו נזקפה החדרת משחק הכדורסל לאקדמיה. בנוסף שימש סטילוול קפטן של נבחרת ריצת השטח ואף היה חלק מקבוצת הפוטבול של האקדמיה. סטילוול סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית בשנת 1904, במקום 32 מתוך 124 צוערים.
קריירה צבאית
בהמשך לימד סטילוול בווסט פוינט, המשיך במסלול מתקדם בחיל הרגלים ואף למד במכללת הפיקוד והמטה הכללי. במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש סטילוול כקצין מודיעין של הגיס הרביעי וסייע לתכנן את המתקפה בסן-מייל. עבור שירותו בצרפת הוענק לסטילוול עיטור השירות למופת של צבא ארצות הברית.
בתום המלחמה שב סטילוול לארצות הברית ונכנס לפורט בנינג - מרכז חיל הרגלים של הצבא - שם שימש ראש הענף הטקטי. בעת שירותו שם דבק בו כינויו המפורסם "ג'ו חומץ". סטילוול היה ידוע בביקורת הקשה שהטיח בפיקודיו בדבר ביצועיהם באימונים, ואחד מהם, שהיה מטרה לביקורת שכזו, צייר קריקטורה של סטילוול מגיח מתוך בקבוק חומץ. לאחר שראה את הציור תלוי על לוח מודעות בבסיס התרשם סטילוול, שמר לעצמו את המקור והכין עותקים שאותם הפיץ בין חבריו.
בין שתי מלחמות העולם ערך סטילוול שלושה סבבי שירות בסין, במהלכם למד לדבר סינית באופן שוטף, ושימש נספח צבאי בצירות האמריקאית בבייג'ינג (באותה עת - בייפינג) בין השנים 1935 ו-1939. בשנים 1939 ו-1940 שירת סטילוול בדיוויזיה ה-2, וב-1940 ו-1941 קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-7 בפורט אורד שבקליפורניה. בעת שירותו בפורט אורד זכה סטילוול לכינוי "דוד ג'ו" בשל סגנון המנהיגות שלו ששם דגש על דאגתו לחייל הפשוט וסלידתו מטקסים וגינונים. בזכות ביצועיה של הדיוויזיה השביעית קיבל סטילוול את הפיקוד על הקורפוס ה-3 ב-30 ביוני 1940.
מעט לפני כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה התבלט סטילוול בתור מפקד הגיס הטוב ביותר בצבא ארצות הברית, ונבחר לתכנן ולפקד על הפעולה ההתקפית הראשונה של בעלות הברית בצפון אפריקה. אך כשהכריז גנרליסימו צ'יאנג קאי שק כי סין תחתום על הסכם שלום נפרד עם יפן אם לא תזכה לסיוע אמריקאי הכירה ממשלת ארצות הברית בצורך לשלוח לשם קצין קישור בכיר. הסיבה לכך היא שארצות הברית חששה משלום סיני-יפני משום ששלום כזה היה משחרר חיילים יפנים רבים מהלחימה בסין עצמה לטובת פעולות באזורים אחרים באסיה. בנוסף ראתה ארצות הברית בסין בסיס חשוב לפעולות עתידיות כנגד האימפריה היפנית. לתפקיד קצין הקישור בחרו הנשיא פרנקלין רוזוולט וראש המטה הכללי ג'ורג' מרשל בסטילוול, למורת רוחו. התפקידים והמטלות שהוטלו על סטילוול כללו מינוי לראש המטה של צ'יאנג, פיקוד על זירת סין בורמה הודו, פיקוח על תוכנית השאל-החכר בסין, מינוי לסגן מפקד פיקוד דרום-מזרח אסיה בשלב מאוחר יותר ונציג ארצות הברית בכל מועצת מלחמה של בעלות הברית. עם זאת, על אף מעמדו בסין, נתקל סטילוול בקשיים ונכנס לעימותים בדבר השאל-החכר ושחיתות פוליטית בסין.
בורמה
הצבתו של סטילוול בזירת סין בורמה הודו הייתה דומה להצבותיהם של דווייט אייזנהאואר ודאגלס מקארתור בזירותיהם, אך שונה בכך שזירה זו לא נחשב זירה אמיתית וחסרה את מבנה הפיקוד האמריקאי שהיה קיים למשל בזירה האירופית. מפקד זירת סין היה צ'יאנג קאי שק, מפקד הצבא הלאומני הסיני, בעוד זירות בורמה והודו הופקדו בידי הבריטים. צבאות בעלות הברית שלקחו חלק בזירות אלה חסרו ציוד ולעיתים קרובות נחלו תבוסות מידי הצבא היפני. צ'יאנג קאי שק הראה חוסר נכונות לשתף את חייליו בקרבות והעדיף לשמור אותם ואת הציוד שקיבל מארצות הברית במסגרת השאל-החכר למלחמת אזרחים עתידית כנגד הקומוניסטים הסינים, שניבא כי תתרחש בתום מלחמת העולם. זהירותו של צ'יאנג גברה עוד יותר לאחר ניצחונותיהם של היפנים על בעלות הברית בבורמה. לאחר חמש שנים בהן לחמה ביפנים החליטה ממשלת סין כי על בעלות הברית לקחת חלק גדול יותר בלחימה באזור.
עבור סטילוול, היה השלב הראשון במלחמה ארגון מחדש של הצבא הסיני, אך תוכניותיו אלה התנגשו עם האיזון הפוליטי העדין ומערכת הבריתות הפנימיות בסין שהשאירו את צ'יאנג בתפקיד הגנרליסימו. על אף שנתן לו סמכות מנהלתית על כוחות סינים, חשש צ'יאנג שסטילוול עשוי להקים כוח צבא סיני בהנהגה אמריקאית שלא יסור תחת מרותו. בשנת 1942 החלו אנשי מטהו של צ'יאנג למחות על השימוש בחיילים סינים בבורמה למטרת השבת המדינה תחת שלטון קולוניאלי בריטי. על כן תמך צ'יאנג בגנרל קלייר שנו שטען כי ניתן להמשיך את הלחימה ביפנים תוך שימוש בכוחות סינים קטנים בשילוב כוח אווירי חזק. הצעתו של שנו יצרה תחרות בינו לבין סטילוול על ציוד השאל-החכר שהגיע לסין מהודו. בדו"ח שסקר את הזירה מ-1943 עד 1945 כתב ג'ורג' מרשל כי התפקיד שנתן לסטילוול היה התפקיד הקשה ביותר מכל מפקדי הזירות במלחמה.
סטילוול הגיע לבורמה במרץ 1942, זמן קצר לפני נפילתה לידי היפנים, שלמעשה ניתקה את סין מכל נתיבי האספקה. הוא נאלץ להוביל את 117 אנשי מטהו דרך הג'ונגלים של בורמה בתנאים קשים לעיר ההודית אסאם בעוד היפנים דולקים אחריהם. בהודו נודע סטילוול בהופעתו הפשוטה והתעלמותו מכללי הטקס הצבאיים. סימני ההיכר שלו היה כובע רחב-תיתורה, נעלי צבא פשוטות ומדים ללא כל עיטור או דרגה. המנהיגות שהפגין בעת הנסיגה מבורמה והתבטאויותיו הכנות בנושא משכו את תשומת לבו של הציבור האמריקאי. אך הערותיו הבוטות בנוגע לחוסר יעילותם של הבריטים (אותם כינה "Limey" - כינוי גנאי לבריטים) הביאו למתיחות בינו לבין הפיקוד העליון הבריטי באסיה.
לאחר כיבוש בורמה על ידי היפנים נותרה סין מנותקת לחלוטין מכל נתיבי האספקה מלבד "הדבשת" - נתיב טיסה מסוכן שעבר מעל הרי ההימלאיה. עוד מראשית התערבותה של ארצות הברית במלחמת העולם ניתנה לזירת סין בורמה הודו עדיפות נמוכה יותר בכוח אדם, ציוד וסיוע לוגיסטי מלזירות אחרות בהן לקחה חלק ארצות הברית. עם נפילת בורמה וסגירת דרך בורמה נוכחו האמריקאים כי לא ניתן למלא את מקומן של האבדות הסיניות, ולכן החליטו בעלות הברית להמשיך ולקיים את ההתנגדות הסינית ליפנים תוך מתן סיוע לוגיסטי ואווירי, אך לא לשלוח כוחות.
סטילוול האמין שהחיילים הסינים אינם נופלים מכל חייל אחר בהינתן להם אימון ראוי והנהגה, ועל כן הקים בעיר ראמגר מרכז אימונים לשתי דיוויזיות סיניות אותן הרכיבו חיילים סינים שנסוגו מבורמה לאסאם. יוזמה זו נתקלה בהתנגדות מצד הבריטים, שחששו שצבא סיני מיומן עשוי להוות השראה למורדים הודים, ומצדו של צ'יאנג, שלא שש לראות כוח צבאי סיני שאינו תחת סמכותו. מטרותיו העיקריות של סטילוול היו סלילת דרך קרקעית חדשה מצפון בורמה לסין, שתאפשר העברת ציוד נוסף, וארגון, ציוד ואימון הצבא הסיני החדש והמתרחב שהקים בהודו, שיהיה מסוגל להילחם כנגד היפנים בזירת סין הודו בורמה. סטילוול טען כי זירה זו היא הזירה היחידה באותה עת בה יכלו כוחות בעלות הברית להציב מספר רב של חיילים כנגד חיילי האויב. למורת רוחו של סטילוול, טרם נסתיים ארגון הרכבת האווירית מארצות הברית להודו הבריטית, והציוד שהוטס מעל "הדבשת" הספיק בקושי לצורכי הפעילות האווירית של שנו, ולא הספיק לחימוש צבא שלם. כתוצאה מתנאים אלה התמקדו רוב מפקדי בעלות הברית בפעולות מגננה, כשהיוצא דופן היה גנרל אורד וינגייט ולוחמיו הצ'ינדיטים.
מחלוקת עם צ'יאנג ובעלות הברית
לאחר שעזב סטילוול את הכוחות הסינים עליהם קיבל פיקוד רשמי (על אף שגנרלים סינים הודו לאחר מכן שהחשיבו את סטילוול בתור יועץ, ולעיתים קיבלו פקודות ישירות מצ'יאנג) ונמלט מבורמה ב-1942, ראה בכך צ'יאנג נטישה של הארמייה הטובה ביותר שלו ללא פקודה והטיל ספק בכושר השיפוט ויכולותיו הפיקודיות של סטילוול. צ'יאנג אף זעם על שליטתו המוחלטת של סטילוול באספקת השאל-החכר לסין, אך במקום להתעמת ישירות עם סטילוול, או להבהיר את עמדתו בנושא לרוזוולט ומרשל כשאלה ביקשו את חוות דעתו על תפקודו של סטילוול לאחר נפילת בורמה, הדגיש צ'יאנג כי יש לו אמון וביטחון מלא בגנרל, ובה בעת הוא ביטל פקודות ליחידות סיניות שהוציא סטילוול במסגרת תפקידו כראש מטה. סטילוול, שהתמלא זעם על כך, החל לכנות את צ'יאנג "בוטן" בדיווחיו לוושינגטון, בעוד צ'יאנג הלין באוזני הנציגים האמריקאים בסין על פזיזותו של סטילוול, על חוסר הציות שלו, על גאוותו ועל הבוז שהפגין בפומבי.
סטילוול הפציר בצ'יאנג ובבריטים להתחיל במהלכים לכיבושה מחדש של בורמה, אך צ'יאנג דרש כמויות אדירות של אספקה בתמורה ליישום מהלך התקפי, והבריטים סירבו לספק סיוע בשל אסטרטגיית "אירופה תחילה" של וינסטון צ'רצ'יל. בסופו של דבר התלונן סטילוול באוזני רוזוולט כי צ'יאנג אוגר את הציוד האמריקאי המגיע לסין מפני שהוא מעוניין להכשיר את הצבא הסיני הלאומני להילחם נגד הקומוניסטים של מאו דזה-דונג לאחר שתסתיים המלחמה נגד היפנים.
סטילוול אף התעמת תכופות עם פילדמרשל ארצ'יבלד וייוול, מפקד הכללי של הכוחות האמריקנים-בריטים-הולנדים-אוסטרלים בדרום-מזרח אסיה, והשתכנע כי הבריטים מעוניינים בהגנת מושבותיהם יותר מאשר הם מעוניינים בסיוע לסינים כנגד היפנים. כתוצאה מריבים ועימותים בלתי פוסקים בין הבריטים, האמריקאים והסינים, וחוסר תכנון אסטרטגי ברור בזירת סין בורמה הודו, החליטו ראשי המטות המשולבים באוגוסט 1943 לפצל את הפיקוד על הזירה לזירות נפרדות לסין ולדרום-מזרח אסיה.
סטילוול זעם בנוסף על השחיתות שפשתה במשטרו של צ'יאנג. ביומנו, בו כתב תכופות, תיאר סטילוול את השחיתות ואף ציין את סכום הכסף שהשקיעה ארצות הברית בצ'יאנג ובממשלתו. בסופו של דבר התחזקה אמונתו של סטילוול בשחיתותו של צ'יאנג עד שניסה לעצור את הסיוע האמריקאי לסין לחלוטין.
המתקפה על מייטקיינה ותוצאותיה
עם הקמת פיקוד דרום-מזרח אסיה באוגוסט 1943 מונה סטילוול להיות סגנו של תת-אדמירל לורד לואי מאונטבאטן, תוך שהוא ממשיך להחזיק בפיקוד הכוחות האמריקאיים בזירה וכראש המטה של צ'יאנג. הוא ניצל את תפקידיו הרבים, שהציבו כוחות של בעלות הברית ושל סין תחת פיקודו, על מנת להתחיל בהכנות לתקיפה בצפון בורמה. סטילוול נטל שליטה ישירה על הכוחות בחזית, וב-21 בדצמבר 1943 פתח במתקפה בצפון בורמה, כשיעדו העיקרי הוא העיר מייטקיינה. בו בזמן הורה סטילוול ליחידת הפשיטה 5307, בפיקוד גנרל פרנק מריל, להתחיל במשימות חדירה ארוכות-טווח בג'ונגלים של בורמה, אל מעבר הקווים היפנים, על בסיס פעולותיהם של הצ'ינדיטים של וינגייט. בפברואר 1944 נכנסו שלושה גדודים של פושטים לבורמה.
סטילוול פתח בהתקפה האחרונה על מייטקיינה באפריל 1944. כסיוע למהלך זה, נדרשו הפושטים של מריל לאגף את העיר תוך מסע של 104 ק"מ בתוך הג'ונגל. מכיוון שהחלה במשימתם בפברואר, היו בשלב זה הפושטים מותשים וסבלו מאבדות וממחלות, ובעיקרן דיזנטריה. בשלב זה החלו הפושטים לפקפק במחויבותו של סטילוול לבריאותם, שכן על אף הקרבותיהם לא נראה שסטילוול מודאג לאבדותיהם ואף דחה הצעות להענקת עיטורים אישיים למצטיינים בקרב. בקשות למנוחה ולהחלפה, שהובטחו תחילה, נענו בשלילה.
ב-17 במאי תקפו הפושטים את שדה התעופה של מייטקיינה בתאום עם שני רגימנטים סיניים ומספר כלי ארטילריה. השדה נכבש במהירות, אך על העיירה, שדיווחי המודיעין של סטילוול הראו שההגנה עליה קלה, הגן חיל מצב יפני גדול ומצויד, שהמשיך לקבל תגבורות במהלך הקרב. התקפה ראשונית של שני הרגימנטים הסינים הסתיימה בנסיגה תוך ספיגת אבדות רבות. הפושטים חסרו כוח אדם שיאפשר להם להשתלט על העיירה, ועד שהגיעה תגבורת סינית נוספת מנו המגינים היפניים כ-3,000–4,000 חיילים. במהלך המצור על מייטקיינה, שהתרחש בשיא עונת המונסון, המליצו סגנו של מריל וקציני הרפואה של הפושטים על פינוי דחוף של הכוח ונסוגו מהעיירה על מנת לאפשר לחיילים מנוחה והתאוששות. על אף שביקר אישית בחזית מייטקיינה, דחה סטילוול את בקשת הנסיגה. לאחר מכן הורה לצוות הרפואי להפסיק לשלוח לעורף את החיילים החולים, ובמקום להשתמש בתרופות על מנת להוריד את חומם ולהחזירם לקרב. המורל בקרב הפושטים היה נמוך ביותר והם ראו בסטילוול אחראי למצבם, עד כדי כך שהיו פושטים שחשבו להתנקש בחייו.
בזמן המצור הייתה ההגנה היפנית קשוחה, ולעיתים קרובות נלחמו היפנים עד החייל האחרון. כתוצאה מכך נפלה מייטקיינה רק ב-4 באוגוסט 1944, ורק לאחר שסטילוול נאלץ לשלוח לקרב אלפי חיילים סיניים. מכל מקום, סטילוול היה מרוצה בסופו של דבר מהשגת המטרה. מאוחר יותר תלה סטילוול את האשמה על התארכות המצור בכוחות הצ'ינדיטים הבריטים, שלא הגיבו לפקודותיו לנוע צפונה על מנת לסייע לכוחות הצרים, זאת על אף שהצ'ינדיטים בעצמם ספגו אבדות רבות וסבלו ממחלות ומתשישות בזמן שנלחמו ביפנים בג'ונגלים של בורמה. סטילוול אף לא יידע את בעלי בריתו הבריטים בדבר פעילות כוחותיו ולא תיאם את המתקפה על מייטקיינה עם גנרל ויליאם סלים, מפקד "גיס בורמה" הבריטי.
עימות עם שנו
צ'יאנג דחה את הצעתו של סטילוול וכך גם הבריטים, שידעו כי אינם מסוגלים לפתוח במתקפה בצפון בורמה עם האספקה שהייתה ברשותם ב-1943. במהלך הקיץ של אותה שנה עמלה מפקדתו של סטילוול על הכנת תוכנית תקיפה בצפון בורמה שתיערך על ידי ארמייה סינית, זאת על אף התעקשותו של צ'יאנג לתמוך בהצעתו של שנו. סטילוול האמין שלאחר פתיחת נתיב יבשתי מצפון בורמה לסין באמצעות מתקפה קרקעית יעלה בידו לחמש ולאמן 30 דיוויזיות סיניות נוספות. חלק מהכוחות הסינים יישלחו להודו, שם רצה להקים סטילוול שתיים או שלוש דיוויזיות נוספות. באותו זמן נותרה תוכנית זו בשלב התאורטי בלבד שכן קצב העברת האספקה לסין מעל "הדבשת" נותר איטי ובקושי הספיק לפעולות האוויריות של שנו, ובוודאי שלא הספיק לחימוש ארמייה שלמה.
ב-1944 פתחו היפנים במתקפת-נגד משלהם, שנקראה מבצע איצ'י-גו. היפנים כבשו במהירות את בסיסי האוויר הקדמיים של שנו והוכיחו כי סטילוול צדק. אך בשלב זה עלה קצב אספקת הציוד מעל "הדבשת" מדי חודש, לכן לא ראה שנו צורך במתקפה קרקעית שתפתח נתיב אספקה יבשתי בצפון בורמה. הפעם, מצוידים בציוד צבאי חדש ובחיילים נוספים, צידדו הבריטים בטיעוניו של סטילוול מפני שחששו מפני פריצה יפנית לתוך הודו.
בסוף 1944 החלה המתקפה המיוחלת של בעלות הברית בצפון בורמה. כוחות סינים לאומניים בפיקודו של גנרל ווי לי-הואנג פתחו במתקפה בדרום הגזרה, בעוד שכוחות בעלות הברית בפיקודו של סטילוול תקפו בצפונה, ושני הכוחות נפגשו ב-21 בינואר 1945. האסטרטגיה שבה נקט סטילוול נותרה כשהייתה: פתיחת נתיב אספקה יבשתי מהודו לסין, שיאפשר את ציוד הדיוויזיות הסיניות בדרום סין כך שיוכלו להילחם ביפנים. דרך זו, שעתידה להיקרא דרך לדו, תחבר בין לדו, באזור אסאם שבצפון-מזרח הודו, לבין מחוז יונאן שבדרום-מערב סין. על פי הערכותיו של אגף התכנון של סטילוול תסייע הדרך החדשה בהעברת כ-65,000 טונות אספקה מדי חודש, ובכך תעבור באופן ניכר את יעילותה של "הדבשת." שנו הטיל ספק במספרים אלה וטען שדרך כה ארוכה, שתעבור דרך הרים וג'ונגלים, לא תשתווה ליעילות מטוסי התובלה שטסו מעל "הדבשת." בנוסף, ההתקדמות בסלילת הדרך הייתה איטית, והושלמה רק בינואר 1945, כשנפגשו הכוחות בבורמה, וחשיבותה של הדרך פחתה.
בסופו של דבר, תוכניתו של סטילוול לאימון וציוד הדיוויזיות הסיניות בסין והדיוויזיות הנוספות בהודו לא יצאה אל הפועל. כפי שצפה שנו, השתוו כמויות האספקה שעברו בדרך לדו לכמויות שהוטסו על ידי המטוסים, אך חשיבותה של הדרך פחתה מאוד, ולא סייעה לשינוי מאזן הכוחות בזירה, שכן זה כבר נטה לטובת בעלות הברית. לעומת זאת, ההתקפה שערך סטילוול בצפון בורמה איפשרה לבעלות הברית להטיס אספקה לסין דרך נתיבים מהירים ובטוחים יותר וללא חשש מפגישה עם מטוסי קרב יפניים.
כהוקרה למאמציו של סטילוול בבניית דרך לדו, שונה מאוחר יותר שמה של הדרך לדרך סטילוול על ידי צ'יאנג.
עזיבת הזירה
סטילוול ראה בהידרדרותה המהירה של החזית הסינית עם תחילת מבצע איצ'י-גו ב-1944 הזדמנות להשגת שליטה מלאה על הכוחות הסיניים, ושכנע את מרשל ואת רוזוולט לשלוח לצ'יאנג מברק בו דרשו ממנו לתת לסטילוול פיקוד בלתי מוגבל על כל כוחותיו, אך מכיוון שבמברק לא נכלל כל איום בדבר הפסקת התמיכה האמריקאית היה למברק השפעה הפוכה. צ'יאנג ראה במברק צעד לקראת הכפפה של סין לארצות הברית, והגיב במברק רשמי בו דרש מרוזוולט להחזיר את סטילוול מסין ולהחליפו בגנרל אמריקאי אחר.
סטילוול אכן נקרא לעזוב את תפקידו ולשוב לארצות הברית על ידי רוזוולט ב-19 באוקטובר 1944. שובו של סטילוול לא לוותה בטקס רשמי כנהוג, והסיבה לכך הייתה נעוצה בעימותיו התכופים עם הפיקוד הסיני והבריטי וכמו כן מספר ההרוגים האמריקאים הגבוה בזירה. עם הגעתו לארצות הברית, קיבלו את פניו שני גנרלים מהצבא ומסרו לו כי נאסר עליו לדבר עם התקשורת בכל הנוגע לסין ולזירה.
הצבה מחדש
עם שובו לארצות הברית מונה סטילוול למפקד כוחות הקרקע של הצבא, והוצב בוושינגטון. ב-23 ביוני 1945 קיבל סטילוול את הפיקוד על הארמייה העשירית של הצבא, ושב לפעילות מבצעית בקרב אוקינאווה. לאחר סיום המלחמה קיבל סטילוול את הפיקוד על הארמייה השישית, האחראית על פיקוד ההגנה במערב, בינואר 1946.
סטילוול נפטר מסרטן הקיבה ב-12 באוקטובר 1946 בביתו שבסן פרנסיסקו, בעודו בשירות פעיל. אפרו פוזר באוקיינוס השקט, ולזכרו נבנתה אנדרטה בבית הקברות שבווסט פוינט, ניו יורק. בין שאר העיטורים שקיבל סטילוול ניתן למצוא את לגיון ההצטיינות, כוכב הארד, עיטור השירות למופת של הצבא עם עלה אלון אחד, צלב השירות המצוין ואות החייל הקרבי (שניתן לו בעת שהיה חולה).
ביתו של סטילוול, שנבנה ב-1933-1934 בעיירה כרמל, קליפורניה, נותר בית פרטי ובחזיתו הותקנה לוחית הנצחה המזהה את הבית כביתו של סטילוול. מספר רחובות, בניינים ואזורים בארצות הברית נקראו על שמו של סטילוול לאורך השנים. ביתו לשעבר בעיר צ'ונגצ'ינג שעל גדות נהר יאנגצה, אליו עברה ממשלתו של צ'יאנג לאחר שנהדפה מנאנג'ינג בידי היפנים, משמש כיום מוזיאון לכבודו של סטילוול.
בראייה היסטורית
בספרה זוכה פרס הפוליצר "סטילוול, אמריקאי בסין" כתבה ברברה טוכמן שסטילוול הפך לקורבן פוליטי בידי ממשלת ארצות הברית בשל חוסר יכולתו להסתדר עם בעלי בריתו בזירה. הדחתו מתפקידו הייתה לבטח תוצאה של לחץ פוליטי אדיר שהפעיל צ'יאנג קאי שק באמצעות דיפלומטיה ותוך שימוש בחברים אמריקאים בעלי השפעה שרחשו אהדה לממשלתו, ביניהם הנרי לוס, מייסד טיים מגזין.
היסטוריונים אחרים העלו תאוריות לפיהן חשש רוזוולט שצ'יאנג יחתום על הסכם שלום נפרד עם היפנים, ובכך יאפשר להם להעביר דיוויזיות רבות לאזורי לחימה אחרים ולכן ניסה רוזוולט לפייס את צ'יאנג. מאבקי הכוח בזירה הסינית בין סטילוול, צ'יאנג ושנו יצגו את המחלוקת הפוליטית בארצות הברית באותה עת.
פרשנות נוספת לאירועים שהתרחשו היא שסטילוול, שחתר להגיע לשליטה מלאה על כל הכוחות הסינים, השיג פריצת דרך דיפלומטית עם מאו דזה-דונג, מפקד הצבא האדום הקומוניסטי הסיני. סטילוול עקף את מפקד הזירה שלו - צ'יאנג - והשיג את הסכמתו של מאו לקבלת פיקוד אמריקאי על כוחותיו. גישתו התוקפנית במאבקי הכוח עם צ'יאנג הובילו לבסוף לנחישותו של האחרון לגרום להדחתו של סטילוול.
אף על פי שהצליח לסלק את סטילוול מהזירה, הנזק התדמיתי שספגה מפלגת הקוומינטנג היה חסר תקנה. מעט לפני עזיבתו של סטילוול את סין ראיין אותו כתב הניו יורק טיימס ברוקס אטקינסון בצ'ונגצ'ינג וכתב ש"ההחלטה להדיח את גנרל סטילוול מייצגת את הניצחון הפוליטי של השלטון הגוסס, האנטי-דמוקרטי, המודאג יותר משמירה על עליונותו הפוליטית מאשר מסילוק היפנים מסין. לקומוניסטים הסינים... יש צבאות טובים שהם טוענים שנלחמים לוחמת גרילה כנגד היפנים בצפון סין - למעשה הם מכינים עצמם בחשאי או אפילו בגלוי לעימות עם כוחות הממשלה של הגנרליסימו הגנרליסימו כמובן מתייחס לצבאות אלה כאיום העיקרי למדינה ולעליונותו... לא ראה צורך בניסיונות כנים להגיע לפחות להפסקת אש איתם למשך המלחמה... שום גאון דיפלומטי יכול היה להתגבר על אי רצונו של הגנרליסימו לסכן את צבאותיו בקרב עם היפנים." הדימוי השלילי של קוומינטנג בארצות הברית מילא תפקיד חשוב בהחלטתו של הארי טרומן להפסיק את כל הסיוע האמריקאי לצ'יאנג בשיאה של מלחמת האזרחים הסינית, שהסתיימה בהשתלטות קומוניסטית על סין היבשתית ובנסיגתו של צ'יאנג לטאיוואן.
אדסל פייסר
אדסל פייסר (באנגלית : Edsel Pacer) היא מכונית סלון, אשר יוצרה על ידי חטיבת Edsel בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד בשנת 1958 בארצות הברית וקנדה
סיב (צמד)
תחילת הקריירה
לפני שהתחילו לעבוד כצמד באופן רשמי, אריסורד וברג הפיקו וכתבו יחד שירים, תחת השם סימן & אספן, לברטין זטליץ, לD'Sound , ולדאנקיבוי. הם גם הפיקו וכתבו את הסינגל "Over Myself" של קייזה, שנמצא גם באלבומה השני, Sound of a Woman.
2015 – הווה: פריצת הדרך, Intro to Seeb ו-Nice to Meet You
ההצלחה הבינלאומית הגדולה של הצמד הייתה הרמיקס שיצרו לשיר "I Took a Pill in Ibiza" של הזמר האמריקאי מייק פוזנר. הרמיקס, שיצא ב-24 ביולי 2015, הגיע למקום הראשון ב-18 מצעדים שונים.
ב-11 במרץ 2016, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הזמרת ניב את הסינגל "Breathe". ב-14 באוקטובר 2016, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הזמר ג'ייקוב בנקס את הסינגל "What Do You Love". ב-11 בנובמבר 2016, הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלהם, Intro to Seeb.
ב-3 במרץ 2017, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הצמד אר. סיטי את הסינגל "Under Your Skin". ב-2 ביוני 2017, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הזמר ג'רג הולדן את הסינגל "Boys in the Street". ב-14 ביולי 2017, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הלהקה ואן ריפאבליק את הסינגל "Rich Love". ב-10 בנובמבר 2017, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם סקיפ מארלי את הסינגל "Cruel World".
ב-2 בפברואר 2018, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הלהקה Ocean Park Standoff את הסינגל "Lost Boys". ב-6 באפריל 2018, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם הזמרת דאגני את הסינגל "Drink About". ב-20 באפריל 2018, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלהם, Nice to Meet You. ב-6 בדצמבר 2018, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם הלהקה באסטיל, את הסינגל "Grip".
ב-4 באפריל 2019, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם אינגריד הלן האוויק את הסינגל "Free to Go". ב-15 במאי 2019, הצמד הוציא בשיתוף פעולה עם אוליביה אובריאן ו-Space Primates את הסינגל "Fade Out". מאז, הצמד הוציא מספר סינגלים עם ג'סטין ג'סו, יולי ברגן, American Authors , גודבויז , HRVY, זאק אייבל, אנדראס מו , דן קפלן , סווידן , קיי קאמפ ומרטי ג'יימס. הם גם הוציאו מספר רמיקסים לשירים, בין היתר ל-"Easier" של, "Solo" של קלין בנדיט בהשתתפות דמי לובאטו ו-"Delicate" של טיילור סוויפט.
ב-24 ביולי 2020, הצמד הוציא את המיני-אלבום השלישי שלהם, Sad in Scandinavia (Part 1).
ב-29 בינואר 2021, הצמד הוציא את האלבום הראשון שלהם, Sad in Scandinavia.
מכתבי אהבה (סרט)
מכתבי אהבה (באנגלית: Possession) הוא סרט בריטי-אמריקאי מסוגת דרמה בלשית, שכתב וביים ניל לביוט, בכיכובם של גווינת' פאלטרו וארון אקהרט. הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת הסופרת הבריטית א. ס. בייאט, שזכה עם פרסומו בפרס מאן בוקר.
תקציר עלילה
שני חוקרי ספרות, רולנד מיצ'ל (ארון אקהרט) האמריקאי, ומוד ביילי (גווינת' פאלטרו) הבריטית, מגלים את דבר קיומו של רומן סודי בין המשוררים מהתקופה הוויקטוריאנית, רנדולף הנרי אש (ג'רמי נורת'ם) וכריסטובל לאמוט (ג'ניפר אילי). אש היה אדם בעל דעות מסורתיות ושמרן, ואילו לאמוט הייתה ביסקסואלית חופשייה בדעותיה. גם חוקרים יריבים מודעים למאמציהם של מיצ'ל וביילי, וכל אחד מהם מנסה להיות הראשון לפרסם בגלוי את הממצא החדש על המשוררים. במקביל מתחיל להיווצר קשר עמוק בין מיצ'ל וביילי.
הפקה
בשנות ה-90 של המאה ה-20 כתב המחזאי האמריקאי דייוויד הנרי וואנג שלוש טיוטות של תסריטים לסרט, אבל הפרויקט נגרר במשך שנים בשלב קדם ההפקה. במאים כמו סידני פולאק וג'יליאן ארמסטרונג החלו לעבוד על הסרט אבל לבסוף ויתרו, עד שלביוט קיבל את התפקיד. לביוט ערך שינויים משמעותיים בסיפור, והתבסס על הערות שכתבה בייאט על טיוטות התסריטים הקודמות. לדבריה הדמות של רולנד מיצ'ל צריכה "להתקיים על המסך" בצורה שונה מזו שבספר. לביוט שינה את הלאום של רולנד מבריטי לאמריקאי, והפך אותו לפזיז ולפעיל יותר.
הייתה פנייה לרייף פיינס לגילום התפקיד של רנדולף אש, אבל בסופו של דבר לוהק ג'רמי נורת'ם.
הדיוויזיה ה-353 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-353 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בנורמנדי ובקרבות בגרמניה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-5 בנובמבר 1943, והועמדה תחת פיקוד פאול מאהלמן. הדיוויזיה הוצבה בברטאן שבצרפת, כחלק מהקורפוס ה-74 במסגרת הארמייה השביעית. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בנורמנדי, וכמעט הושמדה במהלך קרב פאלז. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, וב-18 באפריל 1945 היא הושמדה בכיס הרוהר.
גורגוזאורוס
גורגוזאורוס (שם מדעי: Gorgosaurus; מילולית: "לטאה איומה") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הטירנוזאוריים אשר חי באמריקה הצפונית בתור הקרטיקון. דינוזאור זה התגלה כבר ב-1914 אך במשך שנים נחשב כמין בסוג אלברטוזאורוס. בסוג זה ישנו מין אחד - גורגוזאורוס ליברטוס (Gorgosaurus libratus).
תיאור
יצור זה התגלה במחצבים של המדינה הקנדית אלברטה ובתצורות במונטנה. מראהו דמה למראה של טירנוזאורוס רקס אך הוא היה קטן יותר. ייתכן והוא היה מכוסה נוצות, בדומה לתרופודים נוספים.
הוא היה טורף-על שניזון מדינוזאורים אחרים באמריקה הצפונית של הקרטיקון העליון לפני 75–76 מיליון שנה.
בתרבות
הגורגוזאורוס מופיע במספר סרטים וסדרות:
נוצרים מאוחדים למען ישראל
בארגון חברים כנסיות וארגונים נוצריים אחרים, כמרים ואנשי דת, המפעילים קבוצת אינטרס בארצות הברית שמטרתה תמיכה כלכלית ופוליטית בישראל. מנהיג הארגון הוא הכומר האוונגליסטי ג'ון הייגי.
עם מעל 7 מיליון חברים רשומים (אוקטובר 2019) הוא הארגון הפרו-ישראלי הגדול בארצות הברית.
תולדות הארגון
ארגון בשם "נוצרים מאוחדים למען ישראל" הוקם בשנת 1992 על ידי דייוויד לואיס, אך היה פעיל רק במשך זמן קצר.
בתחילת שנות ה-2000 הכומר האוונגליסטי ג'ון הייגי קיבל רשות מלואיס להשתמש בשם זה, והקים מחדש את הארגון, אליו הצטרפו כ-400 פעילים פרוטסטנטים מכנסיות וארגונים דתיים שונים בארצות הברית.
ב-7 בפברואר 2006 רשם הייגי את הארגון באופן פורמלי. משרדי הארגון נמצאים בסן אנטוניו, טקסס.
משנת 2011 הארגון פעיל ב-225 אוניברסיטאות בארצות הברית.
בחודש מרץ 2012 היו מיליון חברים רשומים בארגון, ובינואר 2015 שני מיליון. זהו הארגון הגדול ביותר בארצות הברית הפועל למען ישראל ותנאי להצטרפות אליו הוא לא לעסוק במסיונריות. הרב אריה שיינברג והרב שלמה ריסקין שבדקו את פעילות הארגון, אמרו כי הארגון אינו שואף להתנצרות יהודים.
תמיכה בעם היהודי ובמדינת ישראל
הארגון תומך בעם היהודי והכומר סקוט תומאס מפלורידה הבהיר בנאום רשמי שהתמיכה בישראל איננה קשורה לחזון אחרית הימים הנוצרי, אלא לתפיסות דתיות אחרות המביעות אחדות בין נוצרים ליהודים. לדבריו, האמונה הנוצרית לא יכולה להתקיים ללא הבסיס היהודי.
הארגון תומך בשותפות בארגונים יהודים דוגמת המרכז להבנה ושיתוף פעולה יהודי-נוצרי (CJCUC) בירושלים.
בתקופת ממשל דונלד טראמפ הארגון פעל באופן משמעותי לקידום העברת שגרירות ארצות הברית לירושלים, הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל ברמת הגולן וצמצום הסיוע הכספי לאונר"א.
"ערב לכבוד ישראל"
הארגון עורך "ערב לכבוד ישראל" בערים שונות ברחבי ארצות הברית, ערב שמיועד להביע סולידריות נוצרית עם מדינת ישראל והעם היהודי. באירועים אלה משתתפים חברי הקהילות היהודיות המקומיות, ומגויסים בו כספים לתמיכה בישראל.
בשנים 2008 עד 2010 נערכו אירועים גדולים יותר, בהם השתתפו בין השאר שגריר ישראל באומות המאוחדות דן גילרמן והסנאטור ג'וזף ליברמן. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, השתתף בשנת 2010 באירוע באמצעות ועידת וידאו.
ביוני 2019 ערך הארגון בוושינגטון כנס שנתי בהשתתפות סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס, המנהיג הדתי ג'ון הייגימזכיר המדינה מייק פומפאו, היועץ לביטחון לאומי ג'ון בולטון ושגריר ארצות הברית בישראל דייוויד פרידמן.
תמיכה בארגוני ימין
הארגון מעביר כספים לארגוני ימין פוליטי בישראל. בשנת 2009 פורסם שארגון "נוצרים מאוחדים למען ישראל" היה אחראי על שלושה רבעים מהמימון של "אם תרצו", והסוכנות היהודית שימשה כצינור להעברת הכספים, בניגוד לנהלים שלה-עצמה.
מייק פנס
הפוליטיקאי האמריקאי מייק פנס טופח על ידי "נוצרים מאוחדים למען ישראל" עוד בהיותו מושל אינדיאנה. פנס ביקר בישראל ב-2014, במימונו של הארגון. ב-2016 חתם פנס על חוק לפיו מדינת אינדיאנה לא תסחר עם חברה שמחרימה את מדינת ישראל. בחירתו כסגן נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ היא הישג של הארגון, ומתוארת כחלק מ"ההשפעה הציונית" על הממשל האמריקאי.
ביולי 2017 פנס נאם בכנס השנתי של הארגון, שם אמר:
ג'ינה הספל
ג'ינה שרי הספל (באנגלית: Gina Cheri Haspel, נולדה ב-1 באוקטובר 1956) היא קצינת מודיעין אמריקאית שכהנה כראשת ה-CIA בין השנים 2018–2021, היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
ביוגרפיה
הספל נולדה באשלנד שבקנטקי, הבכורה מבין חמישה ילדים. אביה שירת במשך 33 שנים בחיל האוויר של ארצות הברית ובעקבותיו נדדה המשפחה בין בסיסים ברחבי העולם. את לימודי התיכון השלימה הספל באנגליה. ב-1977 החלה ללמוד לתואר ראשון בלימודי שפה ועיתונאות באוניברסיטת קנטקי ובשנתה האחרונה עברה ללמוד באוניברסיטת לואיוויל בה השלימה את התואר בהצטיינות ב-1978. בתום הלימודים עבדה בבסיס פורט דבנס שבמסצ'וסטס, כמנהלת ספרייה וחדר לימוד השפות של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית בצבא ארצות הברית.
הספל הצטרפה ל-CIA בינואר 1985 ושירתה כסוכנת חשאית ברחבי העולם וכן בתפקידי מטה בוושינגטון. הצבתה הראשונה מחוץ לארצות הברית הייתה בשנים 1987–1989 באתיופיה, שם שימשה מגייסת ומפעילת סוכנים. בתקופת מלחמת המפרץ ביצעה משימות תיאום הומניטריות בשיתוף עם נציגי ממשלות זרות.
בשנים 1996–1998 הייתה ראש תחנה של ה-CIA באירואסיה. במסגרת התפקיד הצליחה להביא למעצרם של שני טרוריסטים הקשורים בפיגוע בשגרירות ולתפיסת חומר מודיעיני שהיה עימם. על פועלה עוטרה בפרס ע"ש ג'ורג' הרברט ווקר בוש למלחמה בטרור. בשנים 1998–2000 עסקה בתחום המבצעים הקשורים לרוסיה במחלקה העוסקת במרכז אירואסיה. לאחר מכן שימשה סגנית ראש תחנה באירופה.
ב-2001 הוצבה במרכז ללוחמה בטרור. ביומה הראשון במרכז התרחשו פיגועי 11 בספטמבר. היא הייתה פעילה בתוכנית R.D.I של ה-CIA. תוכנית זו (ראשי תיבות של Rendition, Detention, and Interrogation - תפיסה, מעצר וחקירה) כללה איתור וחטיפת חשודים בפעילות טרור ברחבי העולם, הבאתם למתקני מעצר חשאיים מחוץ לארצות הברית (Black Sites) וחקירתם תוך שימוש בטכניקות של עינויים במידת הצורך. באוקטובר 2002 מונתה לאחראית על מתקן כליאה חשאי של ה-CIA בתאילנד בו עברו חשודים בטרור חקירות בעינויים, בהם עבד א-רחים א-נשירי, ממנהיגי אל-קאעידה וממתכנני הפיגוע במשחתת קול.
בשנים 2005–2008 שימשה ראש מטה השירות החשאי הלאומי (אגף המבצעים ב-CIA, האחראי על הפעלת הסוכנים החשאיים והפעולות המיוחדות). על פי בכיר לשעבר ב-CIA היא פיקחה על תוכנית R.D.I, אך בעדותה בסנאט הכחישה זאת. בתפקיד זה פעלה עם ראש השירות להשמדת הקלטות המתעדות את החקירות בעינויים במתקן בתאילנד. מעשה זה הביא לחקירה ממושכת מצד מחלקת המשפטים של ארצות הברית, שהסתיימה ללא הגשת כתבי אישום. על פי עדותה של הספל, מדובר ב-92 קלטות המתעדות חקירה של עציר אחד. השמדתן נעשתה בהוראת ראש השירות החשאי הלאומי, מחשש שדליפתן תסכן את סוכני ה-CIA המופיעים בהן, ורק לאחר שהתבצע תיעוד מילולי של המצוי בהן שאושר על ידי מבקר הפנים של הסוכנות. כמו כן ציינה כי היא עצמה לא תועדה בקלטות אלו.
הספל שירתה כראש לשכת ה-CIA בניו יורק, ובשנים 2008–2012 שימשה ראש תחנת ה-CIA באירופה ובמיקום מסווג נוסף. ב-2012 מונתה לסגנית לענייני מקורות מודיעין זרים ופעולות סמויות של ראש השירות החשאי הלאומי. בפברואר 2013 מונתה לראש השירות החשאי הלאומי בפועל, והייתה בכך לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. במסגרת סבב המינויים שביצע מנהל ה-CIA החדש ג'ון ברנן היא לא מונתה לתפקיד באופן קבוע, בין השאר על רקע ביקורת של ראש ועדת המודיעין בסנאט, דיאן פיינסטיין, על מינוי של מי שהייתה מעורבת בהפעלת חקירות בעינויים. היא חזרה לשרת במשך תקופה קצרה כסגנית האגף, ולאחר מכן שימשה ראש תחנת ה-CIA בלונדון.