cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צווארון לבן (סדרת טלוויזיה)
עונה 5 (פרקים 63–75) – ה"קודקס"
ה-FBI עוצר את הייגן, וזה טוען שיש לו משהו מיוחד להראות לעיני הסוכן בורק בלבד. בדרך לדירתו – מישהו מחסל אותו. מבדיקה בחפציו האישיים של הייגן בורק וקאפרי מוצאים חשבונית מבית-קפה ברחוב שבו נמצאה גופתו של סיגל. בצד השני של החשבונית הם מגלים שהייגן עקב אחר תנועה של אדם מסוים. הם מגלים שהייגן תצפת על בניין בשם "קופר", ומבינים שלכן גם נרצח סיגל, שבכיסו נמצאה הפתקית: "קופר 3?".
כשהם פורצים בהיחבא לדירה מספר 3 – הם מגלים בתוכה ערימות ענקיות של מסמכים שעוקבים במדויק אחרי כל אדם במחלקת "צווארון לבן", תוך דגש ניכר במעקב על פעולות של קאפרי. הם מוצאים בדירה גם את הציור שהייגן הופלל איתו ומבינים שאותו אדם הפליל את הייגן ורצח אותו, וגם רצח את סיגל, כנראה משום שהרגיש שהם עלו על עקבותיו.
כשהם ממשיכים לחפש מעט הם מגלים לחרדתם העצומה כי הדירה היא דירתה של רבקה, חברתו של קאפרי. קאפרי גם מבין שרבקה עבדה עם הייגן וביימה את החטיפה של עצמה כדי לסחוט אותו, ושבעצם היא והייגן שיחקו בו מההתחלה. הם מחליטים שבזמן שקאפרי יעסיק אותה בביתו – ה-FBI יערוך חיפוש מקיף בדירתה.
בורק מחליט להפיל את רבקה במלכודת ולעצור אותה. היא מגלה את המלכודת ונמלטת. הם מוצאים את אקדחה ומתברר שזהו אכן האקדח שהרג את הסוכן דייוויד סיגל. הם מגלים ששמה המקורי הוא רייצ'ל טורנר, ובעבר היא עבדה עבור האמ.אי.5, שירות המודיעין הבריטי. קאפרי טומן לה מלכודת ומצליח ללכוד אותה. היא נשלחת למאסר באשמת רצח הסוכן דייוויד סיגל.
רבקה מתקשרת לקאפרי מהכלא, ואומרת לו: "נתראה בקרוב". היא מצליחה לברוח מהכלא ומרעילה את מוזי. היא אומרת לקאפרי שרק אם יביא לה את היהלום – היא תתן למוזי את הנוגדן לרעל ותציל אותו. היא מוסיפה שהרעל יהרוג אותו בתוך שש שעות.
מוזי מגלה שהסימונים על דפי ה"קודקס" הם נקודות ציון, שמובילות אותן למצודת אבן בקווינס. קאפרי ובורק מתקרבים למציאת היהלום בזמן שמוזי מתמוטט. ברגע שהם מוצאים את יהלום התקווה – רבקה מגיעה אליהם, לוקחת מהם את היהלום ובורחת. היא כולאת אותם בתוך המצודה ומסרבת לתת להם את הנוגדן להצלת חייו של מוזי עד שתברח מחוץ לעיר.
ג'ונס ודיאנה מצליחים למצוא את הצמח הרעיל שרבקה השתמשה בו כדי להרעיל את מוזי ובבית-החולים נותנים לו נוגדן שמציל את חייו. קאפרי רץ אחרי רבקה ומגלה לה שלמעשה הוא גנב ממנה את היהלום לפני שהיא ברחה, והוא נמצא אצל בורק כעת. הוא משכנע אותה להיכנע ולהסגיר את עצמה, ולאחר מחשבה ארוכה, היא עושה זאת.
קאפרי מבקש מבורק לתת לו חנינה ולקצר את עונשו בעקבות הסיפור עם רבקה. האחראי על בורק מסכים ומעביר את ההחלטה ליועץ המשפטי לממשלה. אמנם, לצערו של קאפרי, ראש ה-FBI מסרב לשחרורו המוקדם של קאפרי, משום שהוא חושב שהוא נכס לבולשת. כשקאפרי הולך מתוסכל ברחוב – מישהו חוטף אותו.
גם בעונה זו מתחזה קאפרי לדמויות רבות, מהן: כבאי; יבואן עשיר ומצליח; משרת; סוכן ספורט מפורסם ומתמחה במעבדה פרטית לחקר מאובנים.
עונה 6 (פרקים 76–81) – הפנתרים הוורודים
העונה החלה ב-7 בנובמבר 2014 והסתיימה ב-18 בדצמבר 2014.
קאפרי מגלה שהחוטף שלו הוא פושע שמנסה להתקבל ל"פנתרים הוורודים", ארגון הגנבים הטובים ביותר בעולם. כל אחד מאלו שרוצים להתקבל לקבוצה צריך לשדוד משהו כתרומה, ואותו פושע רוצה שקאפרי יגנוב בשבילו את יהלום התקווה. קאפרי משכנע אותו שזה יהיה בלתי-אפשרי ומציע לו במקום זאת לשדוד את ראש הארגון, אלן וודפורד, מה שיקנה לו בוודאות מקום בארגון.
בורק מגיע למקום שבו בות' החזיק את קאפרי כמה דקות לאחר שבות' לוקח את קאפרי ובורח מהמקום. בורק מוצא סימן שקאפרי השאיר שמרמז לבניין "קסמן" במרכז העיר, בניין משרדים יוקרתי מאוד. מוזי מסביר לו שכנראה בות' ביקש מקאפרי לשדוד משרד מסוים בבניין. מוזי מצליח להבין מה תוכנית הפריצה של קאפרי ומצליח לגרום לבורק להיפגש עם קאפרי תחת מסווה של סייען בשוד.
קאפרי מצליח לפרוץ למשרדו של וודפורד וה-FBI עוצר את בות' שניסה להרוג את קאפרי. הוא מודיע לבורק שהוא מוכן להצטרף לפנתרים הוורודים ולהפיל אותם תמורת חתימה על הסכם עם הבולשת שתשחרר אותו תמורת הפלתם. כשהוא מגיע להודות לרבקה על עזרתה בהצלתו – היא נפרדת ממנו. ביציאה מבניין ה-FBI – היא מתאבדת.
בורק מסכים לחתום על חוזה שחרור עם קאפרי, ובינתיים הוא ורעייתו אליזבת' מגלים שהיא בהיריון. קאפרי מגיע לפגישה עם הפנתרים, ולתדהמתו מגלה שם את אויבו הוותיק משכבר הימים – מת'יו קלר, שאמור היה להיות בכלא הרוסי לכל חייו. הוא מופתע יותר כשקלר לא מנסה להסגיר אותו, אלא להאדיר את שמו בקרב הפנתרים. הוא מנסה להבין מה קלר רוצה ממנו.
הפנתרים מטילים משימה על קאפרי – לשדוד בול יקר ערך, כחלק ממשימה מורכבת יותר. קאפרי עושה זאת בהצלחה, אך ה-FBI לא מסכים לו להביא את הבול לפנתרים. קאפרי נותן לפנתרים בול מזויף, וקלר מאשר את אמיתותו.
קאפרי מבין שקלר עובד עבור האינטרפול, וקלר מספר לו שהוא קיבל אותה עסקה כמוהו – שחרור תמורת הפלת הפנתרים. בורק מספר לקאפרי שהבולשת הסכימה לחתום על החוזה. הם מבינים שלקלר יש מפעיל, וכנראה הוא לא מודע לכך שקאפרי אדם מסוכן כל כך. בורק מוצא את מפעילו של קלר, סוכן אינטרפול בשם לוק ראונד. לאחר שיחה עם לוק הוא מבין שהוא סוכן חסר מעצורים, שלא יימנע מפגיעה בחפים מפשע למען שלימות המשימה.
המשימה הבאה של קאפרי וקלר היא להשיג מסמך מתוך כספת של חברת טכנולוגיה גדולה. בתום משימה מורכבת – הם מצליחים לעשות זאת. בקובץ מכיל אלגוריתם מיוחד שמערבל נתונים. בעקבות מידע נוסף שהם מוצאים בורק מבין שהם מתכננים לגנוב חצי מיליארד דולר במזומן ממטוס של הבנק הפדרלי. הם ישתמשו במערבל כדי להפנות את המטוס לשדה התעופה שהם יבחרו וכך לשדוד אותו.
וודפורד מגלה שיש בוגד בשורות הפנתרים. הוא סומך רק על קאפרי משום שזה הגיע לאחר שוודפורד הבין שיש בוגד. הוא מגלה לקאפרי את תוכניתו, שכוללת שימוש בהרבה נשק, אך קאפרי משכנע אותו לרדת מזה ולהשתמש בערמה במקום ברובים.
התוכנית כוללת שימוש בצינורות וואקום מיוחדים שנמצאים מתחת לאדמה. הפנתרים יכנסו לשדה-התעופה, יפרצו את הכספת ויכניסו את כל הכסף לצינורות. תוך שניות אחדות כל הכסף יעבור דרך הוואקום שבצינורות למקום אחר בעיר. לפי תוכנית ה-FBI, שם יחכו להם הסוכנים ויעצרו אותם.
וודפורד מחסל את אחד מחברי החוליה משום שהוא חושד שהוא הבוגד. קאפרי מצליח להשתיל את בורק בחוליה השודדת במקומו. הם עושים ניסוי על הצינורות ומגלים שהכל עובד כמו שצריך. בינתיים, קאפרי מתכנן יחד עם קלר ומוזי לשדוד את הפנתרים באמצע המבצע. הם יעשו חור בצינור במקום אחר, וכך ישדדו בקלות 30 מיליון דולר, אותם יחלקו שווה בשווה. במקביל, ללא ידיעת בורק, קלר מחסל את המפעיל שלו ומתכנן להימלט עם כל הכסף.
הפנתרים אכן מבצעים את השוד ונתפסים על חם. קלר וקאפרי הולכים למוזי, שנמצא יחד עם הכסף במקום מסתור. קלר מאיים עליהם בסכין ורוצה לשדוד מהם את חלקם, אבל קאפרי שולף עליו אקדח ואומר למוזי לברוח עם הכסף. מוזי בורח, קלר וקאפרי נאבקים עד שכדור נפלט ופוגע בליבו של קאפרי. בורק מגיע ומחסל את קלר. בשניותיו האחרונות, קאפרי אומר לבורק: "אתה היחיד שראה את הטוב שבי. אתה החבר הטוב ביותר שלי", ואז עוצם את עיניו. לנצח.
שנה לאחר מכן. בורק מוצא בפתח ביתו בקבוק משובח של יין. הבקבוק מזכיר לו מפתח שהיה בכיסו של קאפרי כשהוא מת. המפתח מוביל למכולה מלאה בחפצים של קאפרי, ואז מתחברים לבורק המון חלקים שהיו חסרים לו עד עתה בפאזל, והוא מבין שקאפרי לא מת, אלא הונה את כולם בגדול. הוא מבין שקאפרי הסיק שאם הוא יישאר בחיים – הפנתרים יבינו שרימה אותם וירדפו אחרי כל מי שיקר לו: פיטר, אליזבת', בנם וגם אחרי מוזי. זו ההונאה הגדולה ביותר של ניל קאפרי.
בסצנת הסיום נראה קאפרי משוטט ברחובות פריז, כשהכובע הנצחי לראשו.
מעיין שטוב
מעיין שְטוּבּ היא חנות כלבו ותיקה בירושלים. החנות, בפינה הצפונית-מערבית של צומת הרחובות יפו והמלך ג'ורג' (צומת האיקסים), נפתחה בראש חודש ניסן ה'ת"ש, 9 באפריל 1940, והייתה למותג ירושלמי ידוע.
בעלי החנות, משפחת שטוב, הם יוצאי העיר מיינץ בגרמניה, שעלו לארץ ישראל קודם מלחמת העולם השנייה, תוך שהם נוטשים את חנות הכלבו השנייה בגודלה בעיר פרנקפורט שהייתה בבעלותם והייתה בעלת שם דומה: "Stubs Quelle".
לפי תוכנית בינוי שאושרה ב-2008, יוקם במקום חנות הכלבו, שהייתה במבנה דו-קומתי, מבנה חדש בן 10 קומות שישמש למסחר, משרדים ומגורים, מעל שתי קומות תת-קרקעיות לשימוש כמחסנים.
מקור ה"מעיין"
בשם החנות ובסמלה מופיע ציור של מעיין. הסיבה לכך הוא הסיפור שבפי מייסד החנות, יהודה אלכסנדר שטוב. בצעירותו יצא מגליציה לגרמניה על מנת ללמוד תורה. לצורכי מחייתו ותשלום שכר הדירה, שימש כרוכל המציע מוצרי סדקית. שטוב הלך והצליח, במרוצת הזמן רכש עגלה קטנה בה הניח את סחורתו, ולבסוף בנה לעצמו דוכן קבוע ברחוב. באחד הלילות חלם חלום מוזר לפיו ברצפת החדר שבו התגורר נובע מעיין ובו דגים חיים, והוא עומד ודג אותם. כשהגיעו ימי החגים, נסע למשפחתו, וכשנכנס ליחידות אצל רבו האדמו"ר מבאבוב, סיפר לו את דבר החלום אשר חלם. האדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם האזין ופסק: "דגים הם סימן למזל ולברכה, מים נובעים הם סימן לשפע - הרחב עסקיך ותזכה להצלחה מאת ה'". כשחזר שטוב למיינץ, פתח חנות קטנה, ואחר כך חנות גדולה יותר, עד שפתח חנות שהשתרעה על בלוק שלם, השנייה בגודלה בפרנקפורט, והיא נקראה: Stubs Quelle - "המעיין של שטוב".
הכלבו בגרמניה
החנות נשאה אופי משפחתי. הזבנים היו בני המשפחה היהודית. המוניטין שלה היו המקצועיות והיושר. בניגוד לכלל החנויות שהיו פתוחות ביום השבת, חנותו של שטוב נותרה סגורה בשבת. זמני פתיחת החנות במוצאי שבת פורסמו, ותורים ארוכים השתרכו בפתח החנות והמתינו בסבלנות לפתיחתה במוצאי שבת.
לאחר שעלו הנאצים לשלטון ב-1933, ולאחר כמה תקריות אנטישמיות שכללו פריצה אלימה של אנשי האס אה לחנות בשנת 1934, נמלטו יהודה אלכסנדר שטוב ובנו וחתנו לארץ ישראל והגיעו לירושלים.
בירושלים
סמל החנות מורכב מהאות העברית "ש", ובאמצעה האות הגרמנית "S", המייצגות את שם המשפחה. מהאותיות נובעים כלפי מעלה קילוחי מים. הסמל "מעיין שטוב" הפך למותג בירושלים.
המיוחד בחנות היה שהיו בה בגדים לכל גיל ולכל עונות השנה לפי האופנה המקובלת, במחירים הוגנים ושירות מסור ואמין. בשנות הצנע בימיה הראשונים של המדינה סיפקה החנות סחורה איכותית וגם בשנים אלו יכלו מעוטי יכולת לקנות בה ולשלם בתשלומים או בהתחייבויות לזמנים לפי בחירה.
החלטת ההריסה
בדיון נוסף נקבע כי המבנה הוא במסגרת רשימת:
האדריכל וההיסטוריון של בנייה ואדריכלות בירושלים, דוד קרויאנקר, טען שהזהיר לא אחת מפני התנוונות רחוב יפו. עם זאת, כל תוכנית לפיתוח הרחוב חייבת להיעשות באחידות ארכיטקטונית. "המבנים שבדפנות הצומת הם חסרי ערך ארכיטקטוני ואין סיבה שלא יקבלו תוספת קומות. עם זאת, יש לעשות זאת תוך אחידות בעיצוב, שלא נקבל איזה 'מישמָש' של סגנונות, חיפויי אבן שונים או יחס שונה בין פתחים לקירות".
התחדשות החנות
בספטמבר 2011 עברה החנות לצד השני של הצומת - לרחוב קינג ג'ורג' 1. במקומה החדש עברה מיתוג מחודש ומתרכזת בהלבשה לנשים בלבד. כמו כן נפתחה חנות למגזר החרדי ברחוב מלכי ישראל בשכונת גאולה.
פורד פרקליין
פורד פרקליין (באנגלית: Ford Parklane) היא מכונית בתצורת סטיישן, מתוצרת חברת פורד, ארצות הברית אשר יוצרה בשנת 1956.
סך הכול יוצרו 15,186 יחידות.
יחסי אוסטרליה–לוקסמבורג
יחסי אוסטרליה–לוקסמבורג הם יחסי החוץ בין אוסטרליה ללוקסמבורג. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
לוקסמבורג כיהנה לצד אוסטרליה כחברה לא קבועה במועצת הביטחון של האו"ם לתקופה 2013–2014.
יחסים כלכליים
ההשקעה של לוקסמבורג באוסטרליה הוערכה ב-78.4 מיליארד דולר בשנת 2018. ההשקעה האוסטרלית בלוקסמבורג הוערכה ב-21.1 מיליארד דולר בשנת 2018.
פטריק אלן
סר פטריק לינטון אלן (באנגלית: Patrick Allen, נולד ב-7 בפברואר 1951) הוא כומר אדוונטיסטי ג'מייקני והמושל הכללי הנוכחי של ג'מייקה.
ראשית חייו
פטריק לינטון אלן נולד בקינגסטון ב-7 בפברואר 1951. הוא היה הרביעי מבין חמישה ילדים לפרדיננד אלן, חקלאי, וכריסטיאנה אלן (לבית גרנט), עקרת בית. הוריו היו חקלאים.
בעקבות מות אביו, אלן בן ה-19 נסע למכללת המורים של מוניג כדי ללמוד הוראה. הוא הפך למורה בבית ספר בסנט מרי פאריש. בשנים 1979–1983 שימש אלן כמנהל במספר בתי ספר.
מנהיג אדוונטיסטי
אלן חזר לג'מייקה כדי לשמש ככומר, וברבות השנים עלה בסולם ההנהגה. אלן מונה כמנהל תחום החינוך והתקשורת בכנסייה במדינה. מאוחר יותר שימש כמנהל אגף החינוך וחיי המשפחה באזור שכלל את ג'מייקה, איי בהאמה, איי קיימן ואיי טורקס וקייקוס. בשנת 1993 חזר לאוניברסיטת אנדרוס, שם עבד במשרד הרשם במקביל ללימודי דוקטורט במנהל חינוך. לאחר קבלת הדוקטורט בשנת 1998, חזר אלן לג'מייקה. שם הפך לנשיא ועידת ג'מייקה המרכזית, ובשנת 2000 לנשיא איחוד הודו המערבית של הכנסייה האדוונטיסטית. בשנת 2005 הוא נבחר לכהונה שנייה בת חמש שנים. בנאום קבלתו, אלן סבר כי ההסברה בכנסיות צריכה לטפל בבעיות קהילתיות הכוללות את האיידס, התעללות במשפחה, הריון בגיל הנעורים, אבטלה ופשע. במהלך תקופה זו שימש אלן גם כיושב ראש הדירקטוריונים של אוניברסיטת צפון קריבי ובית החולים אנדרוז.
מושל כללי
ביולי 2008, המושל הכללי של ג'מייקה, סר קנת׳ הול, החליט להתפטר מסיבות בריאותיות. הוא שוכנע להישאר בתפקיד חצי שנה נוספת. ב-13 בינואר 2009 ראש ממשלת ג'מייקה, ברוס גולדינג (מפלגת העבודה) הודיע כי אלן ירש את מקומו של קנת הול כמושל הכללי. ההודעה עוררה מחלוקת, הן מפני שאלן היה בקשרים חזקים עם כנסיית האדוונטיסטים, והן מכיוון שכאדוונטיסט אלן לא יוכל להשתתף באירועים בגלל אמנתו הקפדנית. ב-28 בינואר 2009 התפטר אלן מנשיאותו בכנסייה. כמו כן התפטר מתפקיד יו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת צפון הקריביים.
ב-26 בפברואר 2009 מונה למושל הכללי השישי בג'מייקה. אף על פי שהאדוונטיזם הוא הזרם הדתי הגדול ביותר בג'מייקה, אלן היה המושל הכללי האדוונטיסטי הראשון בג'מייקה והשני באזור (לאחר סר ג'יימס קרלייל מאנטיגואה וברבודה).
אותות כבוד
בשנת 2006 מונה אלן למפקד מסדר ההבחנה בג'מייקה (CD). עם הפיכתו למושל הכללי, אלן הפך לחבר במסדר הלאום בג'מייקה (ON). במאי 2009 מונה אלן לחבר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (GCMG) על ידי המלכה אליזבת השנייה, כאשר המינוי הוארך שוב ב-26 במרץ 2009. ב-2 בספטמבר 2013, אלן הפך לאביר החסד של המסדר הנכבד של סנט ג'ון (KStJ).
אלן קיבל דוקטור לשם כבוד לשירות ציבורי מאוניברסיטת צפון הקריביים ותואר דוקטור לשם כבוד למשפטים מאוניברסיטת אנדרוז וכן מאוניברסיטת אוקווד. כל שלושת המוסדות קשורים לכנסיית האדוונטיסטית.
אנרי בקרל
אנטואן אנרי בקרל (בצרפתית: Antoine Henri Becquerel; 15 בדצמבר 1852 – 25 באוגוסט 1908) היה פיזיקאי צרפתי ממגלי הרדיואקטיביות, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1903 (במשותף עם מארי קירי ופייר קירי), על גילויו את הרדיואקטיביות הספונטנית. על שמו נקראת יחידת המידה לרדיואקטיביות בקרל.
חייו
בקרל נולד בפריז למשפחה בת ארבעה דורות של מדענים, בקרל היה השלישי. הוא למד מדעים באקול פוליטקניק והנדסה ב-École des Ponts et Chaussées. בשנת 1892 היה לשלישי ממשפחתו שכיהן כיושב ראש הוועדה לפיזיקה שבמוזיאון הלאומי למדעי הטבע.
בשנת 1894 התמנה למהנדס הראשי במחלקה לגשרים וכבישים.
בשנת 1896 בקרל גילה במקרה את תופעת הרדיואקטיביות, שהיא דוגמה מפורסמת לסרנדיפיות, בזמן שחקר את תופעת הזרחורנות במלחי אורניום.
בקרל התעניין זה זמן רב בתופעת הזרחורנות, פליטת אור בצבע אחד מגוף שנחשף לאור מצבע אחר. בתחילת 1896 בעת ההתרגשות לאחר גילויים של קרני הרנטגן על ידי וילהלם רנטגן, חשב בקרל שחומרים זרחניים כמלחי אורניום יכולים לפלוט קרינה בדומה לקרינת רנטגן כאשר הם מוארים באור השמש, וערך מספר ניסויים על מנת לאשש טענה זו.
במאי 1896 לאחר שערך ניסויים שמערבים מלחי אורניום לא זרחניים, בקרל הגיע להסבר הנכון, כלומר שהקרינה החודרת מגיעה מהאורניום עצמו ללא שום צורך בעירור ממקור אנרגיה חיצוני. לאחר מחקר ממושך בנושא הרדיואקטיביות הוא גילה את היסוד הרדיואקטיבי תוריום ותמך בשני החוקרים מארי קירי ופייר קירי שגילו את היסודות פולוניום ורדיום.
פרסים ואותות הוקרה
בין הפרסים הרבים שזכה, ניתן למנות את מדליית רמפורד, בה זכה בשנת 1900, כמו כן זכה באיתור קצין בלגיון הכבוד.
בשנת 1908 נבחר למזכיר קבוע של האקדמיה הצרפתית למדעים, אך נפטר באותה שנה, בגיל 55.
1956 בגרמניה
1956 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה גרמניה 85 שנות לאום.
מקלארן סולוס GT
מקלארן סולוס GT (באנגלית: McLaren Solus GT) היא מכונית-על מרוצים במרכב קופה, בעלת מושב אחד, שתיוצר בייצור מוגבל (25 יחידות ) על ידי מקלארן אוטומוטיב משנת 2023. היא נחשפה ב-19 באוגוסט 2022. המכונית מיועדת למסלול ואינה מותרת לנסיעה בכביש. היא מגיעה עם מושבי מרוץ מותאמים אישית, חליפה וקסדה של ה-FIA ומכשיר תמיכה בצוואר מותאם אישית.
סקירה כללית
השלדה עשויה מסיבי פחמן המשלבת עיצובים רבים ממכוניות פורמולה 1. על מנת להגן על הנהג מותקן בסולוס שלדה מיוחדת המגינה על הנהג במקרה התהפכות ושומרת על תא הנהג שלם. משקלה עומד על 1,000 ק"ג.
היא כוללת מנוע בנזין V10 צילינדרים בנפח 5.2 ליטר אטמוספירי המספקת 840 כ"ס ומומנט מרבי של 66.3 קג"מ בקו אדום של 10,000 סל"ד . תיבת הילוכים רציפה בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 322 קמ"ש.
מזרקת טרווי
מזרקת טרווי (באיטלקית: Fontana di Trevi) היא הגדולה שבמזרקות מתקופת הבארוק ברומא ומאתרי התיירות הבולטים ברומא. במשך שעות היום והלילה גודשים תיירים רבים את המדרגות היורדות לכיוון המזרקה.
מקורותיה של המזרקה עתיקים. במקום הסתיים אחד האקוודוקטים שהוביל מים לרומא ונבנה כבר בשנת 19 לפנה"ס. הרומאים נהגו לבנות מזרקות בנקודה שבה הסתיימו האקוודוקטים. נוהג זה חודש בשנת 1453 כאשר האפיפיור ניקולאוס החמישי שיפץ את האקוודוקט ובנה במקום בריכה. בשנת 1629 הזמין האפיפיור אורבנוס השמיני מגדול אדריכלי הבארוק, ג'ובאני לורנצו ברניני, תכנון למזרקה שתהיה מפוארת יותר מהבריכה שהייתה במקום. תוכנית זו לא יצאה אל הפועל אבל היוותה השראה לשנים הבאות.
התוכנית שיצאה לבסוף אל הפועל החלה בתחרות אדריכלית שיזם האפיפיור קלמנס השנים עשר בשנת 1730. האפיפיור הטיל על האדריכל ניקולא סלבי לבנות את המזרקה (למרות שהוא לא זכה בתחרות). סלבי החל בעבודות בשנת 1732. בניית המזרקה הסתיימה רק בשנת 1762, לאחר מותם של האפיפיור ושל סלבי.
המזרקה כוללת את דמותו של נפטון, אל הים, שפסלו ממוקם במרכזה בתוך גומחה. לצדו של נפטון עומדים הטריטונים וסוסי הים שעוזרים לו "לאלף את המים".
לפי אגדה מסורתית, השלכת מטבע למזרקה, ביד ימין מעבר לכתף שמאל, מבטיחה את שובו של המשליך לרומא. אגדה זו עומדת בבסיס עלילת הספר "מטבעות במזרקה" (Coins in the Fountain) מאת ג'ון הרמס סקונדרי משנת 1952, שעובד לסרט האמריקני המצליח שלושה מטבעות במזרקה (Three Coins in the Fountain) משנת 1954. שלוש מהדמויות בסרט משליכות מטבע למזרקת טרווי ולאחר מכן נקלעות להרפתקאות רומנטיות, מה שהוביל לפירוש העכשווי כי השלכת שלושה מטבעות למזרקה מבטיחה נישואין או גירושין. כמו כן כיכבה המזרקה בסרטו של פדריקו פליני "לה דולצ'ה ויטה", שבו התרחצה גיבורת הסרט, אניטה אקברג במי המזרקה.
מעריכים כי מטבעות בשווי כשלושת אלפים אירו נגרפים מדי לילה מתחתית המזרקה. הם משמשים למימון סופרמרקט המציע לנזקקים מוצרי יסוד בחינם, ומעת לעת עוצרת המשטרה אנשים פרטיים הגורפים מטבעות.
דגל אנדלוסיה
דגל אנדלוסיה (בספרדית: Bandera de Andalucía) הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית אנדלוסיה. עיצובו הוא שלושה פסים אופקיים בצבע ירוק-לבן-ירוק והוא מוטען בסמל אנדלוסיה במרכזו.
הדגל אומץ בשנת 1918 במהלך אספה אשר כינס בלאס אינפנטה, אביה של המולדת האנדלוסית, בעיר רונדה. במהלך האספה אושררה חוקתה של אנדלוסיה והיא הוכרזה כרפובליקה אוטונומית בתוך המדינה הפדרלית הספרדית, חוקה זו הכריזה גם על דגל וסמל הרפובליקה כסמליה הלאומיים.
טום וג'רי: וילי וונקה ומפעל השוקולד
טום וג'רי: וילי וונקה ומפעל השוקולד (באנגלית: Tom and Jerry: Willy Wonka and the Chocolate Factory) הוא סרט אנימציה אמריקאי לילדים מסוגת קומדיה, פנטזיה והרפתקאות. הסרט הוא עיבוד לסרט "וילי וונקה ומפעל השוקולד" שהופץ בשנת 1971 על ידי האחים וורנר, ומבוסס על הסיפור "צ'ארלי והשוקולדה" שכתב רואלד דאל. הסרט בוים על ידי ספייק ברנדט וטוני סרוון ונכתב על ידי ג'ין גרילו. הסרט מספר את סיפור "וילי וונקה ומפעל השוקולד" מנקודת מבטם של טום וג'רי.
הסרט הופץ לראשונה ב-VOD בארצות הברית ב-27 ביוני 2017 וב-DVD ב-11 ביולי 2017.
תקציר העלילה
הסרט מספר על טום החתול וג'רי העכבר, אשר הצטרפו אל צ'ארלי באקט וסבא ג'ו אל מפעל השוקולד הקסום של וילי וונקה.
אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (בגרמנית: Humboldt-Universität zu Berlin) היא האוניברסיטה העתיקה ביותר של ברלין. אוניברסיטת הומבולדט נוסדה בשנת 1810 כ"אוניברסיטה של ברלין" על ידי וילהלם פון הומבולדט. בשנת 1828 שונה שמה לאוניברסיטת פרידריך וילהלם (על שם פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה), והחל משנת 1949 נקראת על שם מייסדה.
אוניברסיטת הומבולדט הייתה ביתם של רבים מן ההוגים הבולטים בהיסטוריה הגרמנית במהלך מאתיים השנים האחרונות, בהם התאולוג פרידריך שליירמאכר, הפילוסופים יוהאן גוטליב פיכטה, הגל, ארתור שופנהאואר, פרידריך שלינג וולטר בנימין, המשפטן פרידריך קארל פון סאביניי, הפיזיקאים אלברט איינשטיין ומקס פלאנק. מייסדי התאוריה המרקסיסטית קרל מרקס ופרידריך אנגלס למדו באוניברסיטה, כמו גם המשורר היינריך היינה, המדינאים אוטו פון ביסמרק וקרל ליבקנכט ורובר שומאן ורבים אחרים. משערי האוניברסיטה יצאו 29 זוכי פרס נובל.
הדגש המחקרי של אוניברסיטת הומבולדט שימש דגם לאוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית ובהן אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת דיוק ואוניברסיטת קורנל. האוניברסיטה חברה ב-U15 (אוניברסיטאות בגרמניה).
הקמת האוניברסיטה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1810. בסמסטר הראשון למדו בה 256 סטודנטים והרצו בה 52 מרצים בארבע פקולטות: משפטים, רפואה, תאולוגיה ופילוסופיה. רקטור האוניברסיטה הראשון היה תאודור שמלץ (Theodor Schmalz). במהלך המאה ה-19 התרחבה האוניברסיטה ונוספו לה פקולטות רבות. אוסף המאובנים והפוחלצים של האוניברסיטה אשר נוסד בשנת 1810 התרחב, ובשנת 1889 הפך למוזיאון.
גרמניה הנאצית
לאחר עליית הנאצים לשלטון עברה אוניברסיטת הומבולדט נאציפיקציה והייתה לחלק ממערכת החינוך הנאצית, כמו אוניברסיטאות אחרות ברחבי גרמניה. ב-10 במאי 1933 הוצאו מספריית האוניברסיטה כ-20,000 ספרים אשר להשקפת הנאצים נכתבו על ידי בעלי דעות או מוצא נחות ונשרפו בכיכר האופרה. היה זה מפגן כוח שאורגן על ידי פלוגות הסער ואשר במהלכו נאם יוזף גבלס. אנדרטה המציינת מאורע זה ניצבת עד היום בכיכר הספרייה ובה לוח זכוכית המכסה על חדר תת-קרקעי לבן ובו מדפי ספרים ריקים ל-20,000 ספרים וכן שלט עליו ציטוט מאת היינריך היינה משנת 1820: "הייתה זו רק הקדמה, במקום שבו שורפים ספרים, שורפים בסוף גם בני אדם" (גרמנית: Das war ein Vorspiel nur, dort wo man Bücher verbrennt, verbrennt man am Ende auch Menschen). בתקופת השלטון הנאצי הוצאו מן האוניברסיטה סטודנטים וחברי סגל יהודים וכן כל מי שזוהה כמתנגד המשטר. רבים מהם מצאו את מותם בידי הנאצים.
לאחר איחוד גרמניה
לאחר איחוד גרמניה עברה האוניברסיטה ארגון מחדש וכל המרצים בה פוטרו ונדרשו להגיש מחדש את מועמדותם לתפקידם. רוב סגל המרצים הוחלף במרצים מחלקה המערבי של גרמניה. היום אוניברסיטת הומבולט היא אוניברסיטה ציבורית בבעלות המדינה. בשנת 2003 למדו באוניברסיטה 37,145 סטודנטים, בהם 4,662 סטודנטים זרים.
קמפוס האוניברסיטה שוכן במרכז העיר ברלין והמבנה המרכזי שלה נמצא בשדרת אונטר דן לינדן. הבניין נבנה בהוראת המלך פרידריך השני עבור אחיו הצעיר הנסיך היינריך מפרוסיה. רוב מוסדות האוניברסיטה נמצאים סביב הבניין המרכזי, זאת להוציא את מכון מדעי הטבע הנמצא באדלרסהוף בדרום ברלין.
מבנה אקדמי
האוניברסיטה מחולקת לתשע פקולטות:
ה'רס"א
אירועים
בר מצווה לרב יוסף קארו
מכבי ראשון לציון (שחייה)
מכבי ראשון לציון היא אגודת שחייה ישראלית מראשון לציון. המועדון היא מחלקה בענף השחייה באגודה של והיא אחת מאגודות השחייה הבולטות בישראל.
אגודת מכבי ראשון לציון הוקמה בשנת 1978 במטרה לקדם את ענף השחייה בעיר ראשון לציון. תחילה פעלו אגודות השחייה בעיר תחת שתי אגודות אליצור ומכבי ראשון ובמקביל פעלה גם אגודת הפועל ראשון לציון. ב-1990 התאחדו כל אגודות השחייה בעיר לגוף אחד- מכבי ראשון לציון אשר תחת חסותה של החברה העירונית ראשון לציון לתרבות, ספורט ונופש בע״מ. שחייני האגודה משתתפים בתחרויות ארציות ובינלאומיות. שניים משחייניה ייצגו את מדינת ישראל במשחקים האולימפיים: אורן אזרד וטימאה טוט. אחרים באליפויות עולם, אליפות אירופה ומשחקי הקומן.
האגודה מתאמנת בבריכת שיכון המזרח בראשון לציון.
גרף מיתרי
משפחת הגרפים המיתריים היא תת-משפחה של הגרפים המושלמים.
צמתים סימפליקליים וסדר הסרה מושלם
. למעשה, גרף מיתרי הוא או קליקה או שהוא מכיל לפחות שני צמתים סימפליקליים שאינם שכנים.
סדר הסרה מושלם (perfect elimination ordering) של גרף, הוא תמורה \pi של קדקדי הגרף כך שלכל קדקד v מתקיים כי v והשכנים של v שמופיעים לאחריו ב-\pi מהווים קליקה. כלומר,
מתקיים כי הצומת v_i הוא סימפליקלי בתת הגרף המושרה על .
משפט: גרף הוא מיתרי אם ורק אם יש לו סדר הסרה מושלם.
בהסתמך על כך שבגרף מיתרי שאינו קליקה יש שני צמתים סימפליקליים שאינם שכנים, ניתן לזהות גרפים מיתריים על ידי אלגוריתם איטרטיבי שמסיר צמתים מהגרף ויוצר את סדר ההסרה המושלם לאחור.
אלגוריתמים יעילים לגרפים מיתריים
גרפים מיתריים הם בפרט מושלמים וככאלה, יש מגוון של בעיות שניתנות לפתרון בזמן פולינומי על גרפים מיתריים. אלא שאלגוריתמים אלו אינם בעלי אופי קומבינטורי, אלא מבוססים על תכנון ליניארי ואלגוריתם האליפסואידים. עבור גרפים מיתריים, ידועים אלגוריתמים קומבינטוריים יעילים מאוד. להלן מספר אלגוריתמים יעילים עבור בעיות שידועות כ-NP-קשה על גרפים כלליים. אלגוריתמים אלו מסתמכים על כך שלגרף מיתרי קיים סדר הסרה מושלם.
קליקה מקסימלית
בהינתן גרף מיתרי G עם סדר הסרה מושלם , אזי לפי ההגדרה לכל צומת v_i מתקיים כי v_i ביחד עם השכנים שלו שמופיעים אחריו ב-\pi, מהווים קליקה. אם כן, האלגוריתם סורק את צומתי הגרף וכאשר הוא מטפל בצומת v_i הוא סופר את מספר השכנים של v_i אשר מופיעם אחריו ב-\pi, ובוחר את הקליקה הגדולה ביותר מבין כל אלו שנסרקו.
צביעה של גרף מיתרי
בהינתן גרף מיתרי G עם סדר הסרה מושלם , האלגוריתם סורק את צומתי הגרף בסדר הפוך (כלומר מתחיל ב-v_n ומסיים ב-v_1), וצובע את צומתי הגרף באופן חמדני. ביתר פירוט- כאשר האלגוריתם מטפל בצומת v_i הוא צובע אותו בצבע k המינימלי כך שאף אחד משכניו של v_i אינו צבוע בצבע שמספרו k. קל לראות שאלגוריתם זה מוביל לצביעה במספר מינימלי של צבעים. נניח בשלילה שלא כך הוא, ונתבונן בגרף מיתרי G ובפעם הראשונה שהאלגוריתם משתמש ביותר צבעים מאשר המינימום ההכרחי. כעת, מאחר ש-G מיתרי, הוא בפרט מושלם ולכן מספר הצביעה של G (כלומר המספר המינימלי של צבעים שבאמצעותם ניתן לצבוע את G) הוא בדיוק כגודל הקליקה המקסימלית ב-G. אבל אז, משמעות הדבר היא שבחרנו עבור צומת כלשהו את הצבע המינמאלי שאינו בשימוש על ידי אף אחד משכניו, ומספר זה גדול יותר מאשר גודל הקליקה המקסימלית ב-G. זה כמובן לא ייתכן, כי מספר שכניו בהכרח קטן (בלפחות 1) מגודל הקליקה המקסימלית.
דוקטרינת סינטרה
דוקטרינת סינטרה (באנגלית: Sinatra Doctrine; ברוסית: Доктрина Синатры) היה השם שנתנה הממשלה הסובייטית של מיכאיל גורבצ'וב, בבדיחות הדעת, כדי לתאר את המדיניות שנתנה למדינות החברות בברית ורשה הזכות להחליט בעצמן על ענייניהן הפנימיים. השם רמז לשירו המפורסם של פרנק סינטרה "בדרכי שלי" – ברית המועצות איפשרה למדינות אלה ללכת בדרכן.
היה זה שינוי מהותי מדוקטרינת ברז'נייב, שהכתיבה שליטה הדוקה על ענייניהן הפנימיים של מדינות הלוויין הקומוניסטיות. דוקטרינת ברז'נייב שימשה כדי להצדיק את הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה בשנת 1968, כמו גם את הפלישה לאפגניסטן, שלא הייתה חברה בברית ורשה, בשנת 1979. בסוף שנות ה-80 הפכו סדקים מבניים בשיטה הסובייטית, בעיות כלכליות גוברות והולכות, עלייה ברגשות האנטי-קומוניסטיים והאפקט המצטבר של ההסתבכות הסובייטית במלחמה באפגניסטן את כפיית רצונה של ברית המועצות על שכנותיה לבלתי-מעשית.
הביטוי נטבע ב-25 באוקטובר 1989 על ידי דובר משרד החוץ הסובייטי גנדי גרסימוב, אשר הופיע בתוכנית הטלוויזיה האמריקנית הפופולרית "בוקר טוב אמריקה" כדי לדון בנאומו של שר החוץ הסובייטי אדוארד שוורדנדזה, שאמר כי ברית המועצות מכירה בחופש הבחירה של כל המדינות, כשהוא מכליל במיוחד את המדינות האחרות בברית ורשה. גרסימוב אמר למראיין: "עתה יש לנו את דוקטרינת פרנק סינטרה. יש לו שיר, "אני עשיתי את זה בדרכי" (My Way). כך שכל מדינה צריכה להחליט בעצמה באיזה דרך לבחור". כאשר נשאל אם זה כולל את הסכמתה של מוסקבה לדחייתן של המפלגות הקומוניסטיות בגוש המזרחי, השיב: "זה בטוח... המבנה הפוליטי צריך להקבע בידי האנשים שגרים שם".
"דוקטרינת סינטרה" נראתה כאישורה של מוסקבה לכך שבנות בריתה יחליטו על עתידן בעצמן. למעשה, הייתה זאת מדיניות שנקבעה בדיעבד, מאחר שבנות בריתה של ברית המועצות כבר זכו ליותר חופש פעולה. כחודש לפני הצהרתו של גרסימוב נבחרה בפולין הממשלה הלא קומוניסטית הראשונה מאז שנות ה-40. ממשלת הונגריה פתחה את גבולותיה עם אוסטריה באוגוסט 1989, ובכך פירקה את מסך הברזל בגבולותיה. מכיוון שהונגריה הייתה לאחת המדינות הבודדות שאליהן הורשו תושבי מזרח גרמניה לנסוע, אלפים מהם נסעו לשם כדי שיוכלו לנצל את הגבול הפתוח ולהימלט למערב. למרבה טרדתה של ממשלת מזרח גרמניה, סירבו ההונגרים לעצור את ההגירה ההמונית.
התפתחויות אלה הטרידו קשות את תומכי הקו הקשה של הקומוניזם כמו אריך הונקר, מנהיגה של מזרח גרמניה, שגינה את סיומה של מסורת "האחדות הסוציאליסטית" של הגוש הסובייטי, ופנה למוסקבה בבקשה כי תטיל את מרותה על ההונגרים. הונקר ניצב בפני משבר קשה מבית, עם הפגנות גדולות נגד השלטון בלייפציג ובערים אחרות במזרח גרמניה. נאומו של שוורדנדזה ותיאורו הבלתי נשכח של גרסימוב לגבי המדיניות החדשה הובנו כדחיית פניותיו של הונקר. המסר היה "אל תטריד אותנו עם בעיותיך, פתור אותן בעצמך".
להכרזה על "דוקטרינת סינטרה" הייתה השפעה דרמטית על הגוש המזרחי; ממשלת מזרח גרמניה קיוותה כי ברית המועצות תתערב להגנת הקומוניזם במזרח גרמניה ובמקומות אחרים. לעומת זאת, ההכרזה על "דוקטרינת סינטרה" סימנה כי ברית המועצות לא תעזור לקומוניסטים המזרח-גרמנים. כמה שבועות לאחר מכן נפלו המשטרים במזרח גרמניה, צ'כוסלובקיה ובולגריה, וחודשיים לאחר מכן סבל גם המשטר ברומניה מגורל דומה, מסמן בכך את סופן של המלחמה הקרה ושל חלוקתה של אירופה.
יוסף אחיטוב
יוסף (יוסקה) אחיטוב (ז' בטבת תרצ"ג, 5 בינואר 1933 – ט"ו בסיוון תשע"ב, 5 ביוני 2012) היה מורה, הוגה דעות ומחנך ציוני דתי, מחשובי אנשי הרוח של הקיבוץ הדתי.
קורות חיים
אחיטוב נולד כיוסף-מנחם גוטפריד לאלימלך-שמעון ובריינדל (לבית שוורץ) - משפחה גליציאנית שהיגרה מפולין לחבל הסאר בגרמניה. בהיותו בן שנתיים עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בחולון בצריף שבנה אבי המשפחה שהתפרנס ממכירת דברי סדקית, תחתונים וגופיות של מפעל לודזיה' הסמוך. הוא למד בבית חינוך לילדי עובדים של מפא"י, בבית ספר של הזרם הכללי וכן בתלמוד תורה בבת ים ושנה אחת אף נשלח ללמוד בישיבת קול תורה בירושלים.
במלחמת השחרור ברחה המשפחה מחולון לאחר שערבים ירו לתוך הצריף, ולאחר נדודים התיישבה בקריית אריה, בפאתי פתח תקווה. שם הצטרף אחיטוב לבני עקיבא, למד בתיכון ישורון והכיר את רעייתו, יפה לבית זילברשיין. בצבא שירת בנח"ל ובמסגרת זו הגיע לקיבוץ הדתי עין צורים, שבו התגורר עד סוף ימיו. הוא שימש כאיש חינוך וכמזכיר הקיבוץ. אחיו הבכור, אברהם אחיטוב, היה ראש השב"כ החמישי (1974–1980), ומאחר שכעובד מדינה חויב אברהם לשנות את שם משפחתו לשם עברי, שינה גם יוסף את שמו בעקבותיו. לאחיטוב אחות תאומה, מלכה גרוס. בן דודו מצד אמו הוא הסופר שלמה שבא.
בשנת 1966 השתתף אחיטוב במשלחת החשאית הראשונה שארגן אריה קרול לברית המועצות, במטרה ליצור קשר עם היהודים שם. המשלחת יצאה לדרכה לקראת ראש השנה תשכ"ז וחזרה לאחר כשלושה שבועות. מאז החל אחיטוב לשמור על קשר רצוף עם אסירי ציון ומשפחותיהם.
אחיטוב שימש עשרות שנים כמורה ומחנך ואף ניהל את בית הספר התיכון בקבוצת יבנה. הוא היה ממקימי ישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים, ולימד שם עד לסגירתה. נמנה עם צוות המרצים במרכז יעקב הרצוג, שימש כעמית מחקר במכון שלום הרטמן וכעמית בבית המדרש לצדק חברתי בבית מורשה. בעל תואר ראשון ושני במתמטיקה ומחשבת ישראל מהאוניברסיטה העברית. בשנת 2004 זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן על מפעל חייו.
אחיטוב נפטר מסרטן בט"ו בסיוון ה'תשע"ב והובא לקבורה בעין-צורים. על מצבתו נכתב - "מורה לרבים, אוהב אלוהים אדם וספר". אשתו יפה נפטרה שלוש שנים אחריו ונקברה לצדו. אב לשבעה ילדים, מתוכם שישה ביולוגיים.
הגותו
הגותו ינקה בין היתר מהרמב"ם (שאותו לימד במשך ארבעים שנה), הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב סולובייצ'יק ועמנואל לוינס.
אחיטוב הביע דאגה ביחס לתהליכי עומק שעברו על הציונות הדתית. לדעתו, מאז הקמתה על ידי אישים כמו הרב יצחק יעקב ריינס, חלה בה תזוזה פוליטית ימינה והקצנה דתית שמתבטאת בין היתר בהתחזקות הזרם החרדי לאומי. בפרט הביע דאגה מעליית קרנה של האידאולוגיה המשיחית מבית מדרשה של תנועת גוש אמונים, שהפכה ליסוד מרכזי בציונות הדתית. לדברי אחיטוב בכתביו של הרב קוק האב ניתן למצוא יסודות הומניסטיים ואוניברסליים, אשר נדחקו הצידה בידי הרואים עצמם כממשיכי דרכו.
בשנת 1999 התפרסמו חילופי מכתבים בינו לבין הרב אביחי רונצקי, לימים הרב הצבאי הראשי, לאחר שבפסק הלכה בספרו של האחרון השתמע מדבריו כי מבחינה עקרונית ובאם הדבר אפשרי, יש להתחמק מלטפל בגוי שנפצע בשבת. אחיטוב טען כי דברים אלה מביעים עמדה שאינה רואה ערך בחייהם של לא-יהודים, וכי יש לשאוף לכך שההלכה לא תסתור את המוסר האנושי הטבעי.
בשנת 2023 יצא לזכרו ספר שכתבו תלמידיו: 'השיעור של יוסקה: תלמידים ממשיכים את תורתו'.
הצבא הפרתי
הצבא של האימפריה הפרתית היה מפורסם בעת העתיקה בעיקר בזכות חיל הפרשים שלו.
מבנה הצבא
הצבא הפרתי לא היה צבא קבוע אלא מעין צבא פיאודלי. כאשר קרא השאהנשאה (מלך המלכים) לגיוס כללי הגיעו האצילים הפרתים, האזאט (Azat), עם הלוחמים הכפופים אליהם. הצבא הפרתי החזיק ביחידות לוחמים רגליים אך בעיקרו היה צבא פרשים. הפרשים הפרתים נחלקו לשני סוגים עיקריים הפרש הכבד והפרש הקל. כהכללה ניתן לומר כי את יחידות הפרשים הכבדים הרכיבו בני האליטה האריסטוקרטית הפרתית, שיכלו לממן את השריון היקר להם ולבני לווייתם, ואילו את יחידות הפרשים הקלות הרכיבו האצולה הנמוכה ובני לווייתם ונוודים לוחמים מהשבטים האיראניים שבערבה האסייתית.
הפרשים הכבדים
הפרש הכבד הפרתי, קיבל את השם היווני קטפראקטוס (kataphraktos), שמשמעו מכוסה לחלוטין. ביטוי זה מתייחס להיות הפרש מכוסה כולו בשריון. הפרש לבש חולצת שריון קצרת שרוולים עד מעל לברכיו, רגליו היו בתוך מכנסי שריון וידיו בתוך שרוולי שריון ועל ראשו חבש קסדת מתכת. הסוס של הקטפרקט היה מכוסה בשמיכת שריון שהגנה על ראשו, כל גופו ועל החלק העליון של רגליו. הנשק העיקרי של הקטפרקט היה הרומח הארוך שלו (Kontos), שאורכו היה ככל הנראה כארבעה מטרים. בתור נשק משני נהגו הקטפרקטים לשאת חרב, אלה או פגיון.
הפרשים הקלים
הפרש הקל הפרתי היה קשת רכוב. הקשת הרכוב היה לרוב ללא שריון או עם שריון קל ונשקו העיקרי היה הקשת. הקשת הפרתית הייתה קשת מורכבת מעוקלת לאחור (Recurve composite bow), שהחזיקה משקל מתיחה (Draw weight) גבוה הרבה יותר משל הקשת הרומית, היינו טווח החצים ויכולת החדירה שלהם היו גדולים יותר (קשת זו הייתה גדולה מהקשת המונגולית אולם ככל הנראה משקל המתיחה שלה היה קטן יותר).
הסוסים של הצבא הפרתי
הסוס הפרתי לא היה אחד משני הסוסים האופייניים לערבה האירואסייתית (הפוני המונגולי או האקחל טקה הטורקמני). הפרתים רכבו על סוסים גדולים מאוד (ביחס לאותה תקופה), שכונו סוסים ניסאים מאחר שגודלו במישור ניסאיה במדי (מצפון מזרח לאשגבד עיר הבירה של טורקמניסטן). סוסים אלו היו מפורסמים בעולם העתיק בשל גודלם ויופיים ושימשו גם את המלכים האח'מנים (סוסים אלו מוזכרים בין היתר אצל הרודוטוס ואצל סטראבו). גודלם וחוזקם של הסוסים הניסאיים הקל עליהם בסחיבת השריון של הפרשים המשוריינים והסיבולת הגבוהה שלהם סייעו לקשתים הרכובים לנקוט באופן מתמשך בטקטיקת הפגע וברח האופיינית להם.
הפרשים הפרתים והארכוף
הפרשים הפרתים, הכבדים והקלים, רכבו ללא ארכופים ולמעשה גם ללא אוכף יציב. הקטפרקט המסתער עם רומח והקשת הרכוב היורה בקשתו נאלצו לנווט את סוסיהם באמצעות הלחץ שהפעילו ברגליהם. בעיה גדולה יותר עמדה בפני הקטאפרקט המסתער לקראת מגע, שכן הפגיעה של הרומח באויב יוצרת דחף נגדי היכול להפיל את הפרש הכבד מסוסו. המצאת הארכוף פתרה בעיה זו, אולם הפרתים נאלצו להסתדר בלי המצאה זו ככל הנראה הן על ידי הצמדת רגליים חזקה לסוס והן על ידי החזקה מסוימת של הרומח (או מוגבה באלכסון כשהחוד פונה כלפי מטה או בהחזקה נמוכה בשתי ידיים במקביל לסוס). בתיאור קרב חרן אצל פלוטרכוס מתואר כיצד תפסו הפרשים הגאלים את הרמחים של הקטפרקטים והדפום מעל סוסיהם, מהלך שקשה היה יותר לעשותו מול פרשים המחזיקים רגליהם בארכוף. עם זאת, פלוטרכוס מציין כי הסתערות הקטפרקטים הייתה כה רבת עוצמה עד שהרומח שלהם יכול היה לשפד שני אנשים בעת ובעונה אחת.
יוסף יהלום
יוסף יהלום (נולד ב-11 באפריל 1941) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לספרות עברית שבאוניברסיטה העברית בירושלים וחבר האקדמיה ללשון העברית וקליר הול קולג', קיימברידג'.
הוא עוסק בחקר הפיוט והשירה העברית בימי הביניים. רבים ממחקריו ממוקדים בפיוט הארץ-ישראלי הקדום, אך הוא עסק גם בפיוט בתקופות ובאזורים נוספים ובשירת החול העברית.
ביוגרפיה
יהלום נולד בחיפה, להורים שעלו ארצה בטרם מלחמת העולם השנייה מעיר בגבול פולין-גרמניה. למד בתיכון דתי יבנה. בתום לימודיו התיכוניים למד בסמינר למורים על שם רא"מ ליפשיץ בירושלים (לימים מכללת ליפשיץ), וב-1962 השלים תואר ראשון בלשון עברית וספרות עברית ב. לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כקצין חינוך, והמשיך ללמוד לקראת התואר השני בלשון עברית ובחוגים נוספים (ספרות ובלשנות). עם סיום התואר ב-1967 גויס בידי מורהו המובהק, זאב בן-חיים, לעבודה במילון ההיסטורי ללשון העברית שליד האקדמיה ללשון העברית. שם פעל בין השאר לצדם של ישראל ייבין וגד בן-עמי צרפתי.
את עבודת הדוקטור כתב על "תחביר הפיוט הקדום כיסוד לסגנונו", שעסק בשאלות של תחביר השיר וארגונו כבסיס לבחינה הסגנונית. העבודה נכתבה בהדרכתם של הפרופסורים חיים שירמן וזאב בן-חיים. סיים דוקטורט ב-1973, וזכה בפרס ורבורג של המכון למדעי היהדות.
במסגרת עבודתו בפיוט הקדום הוא פרסם מהדורות מונוגרפיות של טקסטים עבריים וארמיים מן התקופה הקדומה של הפיוט, כמו כן כתב על הלשון השירית המיוחדת של הפיוט ועל שיטת הניקוד הארץ-ישראלי הקדום הטיפוסי לקטעי גניזה של פיוט, כמו כן כתב חיבור מונוגראפי על הרקע החברתי והתרבותי – פיוט ומציאות - שעמד בבסיס עלייתה והתפשטותה של השירה הליטורגית. שימש מרצה באוניברסיטה העברית החל מ-1974. ב-1983 נבחר כחבר האקדמיה ללשון העברית וב-1985 מונה לפרופסור מן המניין בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. יהלום שימש כעמית מחקר בדמבארטון אוקס ללימודי ביזנטיון בוושינגטון, וכפרופסור במחלקה ללשונות המזרח הקרוב ותרבותו שבאוניברסיטת הרווארד (פעמיים) וכן במחלקה ללימודי דתות באוניברסיטת ייל ובבית הספר הגבוה ללימודי תרבות של אוניברסיטת קיוטו. שימש עמית מחקר באוניברסיטת קיימברידג' (פעמיים), במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית (שלוש פעמים), בסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק ובמכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה. יהלום כיהן כראש המחלקה לספרות עברית שבאוניברסיטה העברית, והיה מעורכי כתבי העת תרביץ ו'מחקרי ירושלים בספרות עברית'. זכה בפרס יצחק בן צבי לשנת 2003 על מפעל חיים בחקר יהודי ארץ ישראל ויצירתם הפייטנית. בשנת 2012 זכה יהלום יחד עם חננאל מאק בפרס ביאליק לחכמת ישראל.
רעייתו, ד"ר שלומית יהלום, היא היסטוריונית ועוסקת בחקר יהדות ארצות הברית. להם חמישה ילדים. בנו, פרופ' אשר יהלום, הוא פיזיקאי המרצה באוניברסיטת אריאל. בנו, פרופ' שלם יהלום, הוא חוקר תלמוד ומתמחה בעולם ההלכה והמנהגים בימי הביניים, ומרצה באוניברסיטת אריאל.
תיאור מחקריו
מחקריו של יוסף יהלום עוסקים בשירת החול והקודש העברית בימי הביניים, והם משתרעים על פני תקופה של כאלף שנה, משלהי הזמן העתיק במאה ה-5 ועד לאחר גירוש ספרד במאה ה-16. הוא מרבה לעסוק במחקריו בנקודות המגע שבין הספרות העברית והספרויות המקבילות. כך הוא עוסק בקשרים בין פיוט קדום והימנולוגיה ביזנטית, יוונית וסורית, בעדויות הקדומות ביותר לשירת הרומנס בספרד כפי שהן עולות מקטעי סיום, כ'רג'ות, של שירי אזור עבריים בספרד ואף במשמעותם של ציוני לחן טורקיים בשירי דבקות מיסטיים. הוא נותן מחילו ליצירתו הדו לשונית, העברית והערבית, בשירה ובפרוזה, של יהודה אלחריזי.
שירת חייו של יהודה הלוי
ספר זה כתב יהלום על הביוגרפיה של יהודה הלוי. בחיבור זה הוא מנסה לחבר בין המקורות הספרותיים, שירת חול וקודש, ובין המקורות הדוקומנטריים, מכתביו האוטוגראפיים של הלוי וכן מכתבים שכתבו אליו ועליו, כל זאת מלבד הגותו כפי שהיא עולה בספר הכוזרי. בין השאר הוא גם בוחן את אוספי השירים, הדיוואנים, בגלגוליהם השונים ועוקב אחר ניסיונות העריכה שהם עברו ואחר השפעתה של העריכה על מבחר השירים ועל הכתובות הערביות שבראשם. הספר כבר מבוסס על הנוסח הביקורתי של דיואן הלוי שהוא מכין לדפוס.
נעימות עות'מאניות, פיוטים עבריים: הרפתקה בין-תרבותית מן המאה ה-16
ספר זה (Ottoman Melodies, Hebrew Hymns: a 16th Century Cross-Cultural Adventure) כתב יוסף יהלום ביחד עם אנדריאס טיצה, הטורקולוג הנודע מווינה, והוא ראה אור בהוצאת האקדמיה ההונגרית למדעים, בודפשט 1995. שם הם זיהו כמה מאות שירים טורקיים שסומנו כלחנים בראש שירי ישראל נג'ארה וחבריו מן המאה השש-עשרה. בשימושם כלחנים הם מהווים עדות קדומה ביותר לקיומם של שירים טורקיים אלה. התופעה ידועה לאחר גירוש ספרד גם מלחנים המבוססים על שירי אהבה ספרדיים הפונים לסניורה, ומשמשים בגלגול דתי כשיר תפילה הפונה אל 'שם נורא'. באופן דומה גם מתגלגלת 'לה בלה מרגריטה' אל תוך שיר דבקות דתי שפתיחתו 'לא באלהא מרגליתא'.
שירת בני מערבא: שירים ארמיים של יהודי ארץ ישראל בתקופה הביזנטית
יהלום כתב את ספרו ביחד עם פרופסור מיכאל סוקולוף, המילונאי. ספר זה מציג לראשונה קורפוס של שירים ארמיים מארץ ישראל הביזנטית. ייחודם של השירים בעממיותם ובשימושם בחיי יום יום בניגוד גמור לשירה הליטורגית הכבדה שנכתבה עברית אשר שימשה בעיקר בבית הכנסת. הספר ראה אור בהוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנת 1999, וזכה להתעניינות גדולה ולביקורות חשובות בין השאר מכיוון שבשיר פרודי שהיה מיועד כנראה לסעודת פורים, המשורר מתאר בארמית אותנטית מארץ ישראל את סיפור סבלותיו של ישו על הצלב.
מסעי יהודה: חמישה פרקי מסע מחורזים לאלחריזי
ספר זה הוציא יהלום ביחד עם פרופסור יהושע בלאו, איש הערבית היהודית, והוא ראה אור בהוצאת יד יצחק בן-צבי בשנת 2003. בחיבור זה מתפרסמים טקסטים בהם יהודה אלחריזי מספר על מסעו בערי המזרח בראשית המאה השלוש-עשרה. סיפור המסע זכה לכמה עיבודים, ביניהם עיבודים בלטריסטיים בעברית ועיבוד אוטוביוגרפי בערבית יהודית ועוד כמה עדויות נוספות, ביניהן מכתב אוטוביוגרפי המתפרסם בפעם הראשונה. בספר הזה נעשה ניסיון ראשון לרכז את כל העדויות למסעו המרתק של המחבר ועל דרך ההשוואה ללמוד על עולמו של עולה רגל יהודי בימי הביניים.
עבודה: אנתולוגיה של שירה קדומה ליום כיפור
ספר זה (Avodah: an Anthology of Ancient Poetry for Yom Kippur) ערך יהלום ותירגם לאנגלית ביחד עם פרופסור מיכאל שוורץ, חוקר הדתות מאוניברסיטת אוהיו, הספר ראה אור בהוצאת אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 2005. בספר תרגמו המחברים לאנגלית מספר פיוטי סדר העבודה קדומים משלהי העת העתיקה. סדרי עבודה הם סוג ספרותי המתאר את תולדות העולם מבריאת העולם ועד בחירת אהרן הכהן ואחר כך את תיאור עבודת הכהן הגדול ביום הכיפורים בבית המקדש.
מחזור ארץ-ישראל – קודקס הגניזה
בספר זה משחזר יהלום על פי כמה עשרות קטעי גניזה שנתפזרו באוספי הגניזה בעולם כולו כמאה דפי קלף מפוארים השייכים למחזור בנוסח ארץ ישראל הקדום ששרידיו הושלכו לגניזה כנראה בעקבות הכיבוש הצלבני עם ירידתם של יהודי ארץ ישראל מצרימה. המחזור הועתק כנראה במאה האחת עשרה, ומכיוון שלא היה בשימוש במשך זמן רב מידי, מצב השתמרותו טוב באופן יחסי. מבחינת הרפרטואר שלו המחזור מיוחד בזה שהוא כולל גם יצירות גדולות מן התקופה שלאחר כיבושי האסלאם, ביניהן יצירותיו של שלמה סולימן אלסנג'ארי. מחזורים מטיפוס קדום יותר שאינם כוללים יצירות שנכתבו לאחר כיבושי האסלאם, משתחזרים והולכים בעבודה משותפת עם בנימין לפלר ועומדים לראות אור בכרך מיוחד 'מחזורי קדמונים'. כאן נבחנות גם העדויות הקודיקולוגיות למעבר של חומרי שיר ארץ ישראליים קדומים לאיטליה וגם לאשכנז בהמשך. 'מחזור ארץ-ישראל' היה ונשאר מכל מקום הקודקס הליטורגי הקדום ביותר בהיקף הזה שהגיע לידינו.
פרקים בתורת השיר לאלעזר בן יעקב הבבלי
חיבורים בתורת השיר, פואטיקה, שהיו מפותחים ביותר בעולם התרבות של שירת ערב, כמעט שלא הגיעו אלינו מפרי עטם של משוררים עבריים. יוצרים עבריים דבקו בפואטיקה הזרה באופן הדוק בכתיבתם השירית, אבל לא נטו משום מה לנסח את כלליה בחיבורים מיוחדים. בספר זה שחזר יהלום את אחד מחיבורי הפואטיקה העברית הבודדים ששרדו. החיבור נכתב במזרח במאה השלוש-עשרה בערבית-יהודית בידי מחבר עברי שהשאיר את רישומו גם בשירה, והוא צירף לו אפרט גדול של מקבילות מעולמה של הפואטיקה הערבית בת הזמן. החיבור חשוב הן להכרת עולמו התרבותי הכללי של המשורר והן להכרת עולמו התרבותי היהודי הניכר בבתי השיר הרבים, הערביים והעבריים, שהוא מכיר ומצטט.
אז באין כול: סדר העבודה הארץ-ישראלי הקדום ליום הכיפורים
בספר זה משחזר יהלום את אחד מסדרי העבודה המונומנטליים הקדומים ביותר והיפים ביותר. הטקסט זוכה לפרסום ראשון, והוא מלווה בפירוש מפורט הכולל מקבילות רבות מעולמה של הספרות החיצונית ומעולמם של מדרשי ארץ-ישראל הקדומים. לחיבור מצורף מבוא מקיף הדן במהלך התפתחותו של הסוג הספרותי הליטורגי גם בזמנים מאוחרים, לאחר שלהי הזמן העתיק ובימי הביניים. עניין מיוחד יש בחיבור האנונימי הזה שלא שרד בכתבי יד מחוץ לגניזה, אבל נזכר בכתביהם של מחברים אשכנזיים שבוודאי עוד הכירוהו. שאלת היעלמותו של חיבור כזה מעל מפת ספרותנו מעוררת כמה וכמה שאלות הנידונות במבוא.
שפת השיר של הפיוט הארץ-ישראלי הקדום
בספר זה בוחן יהלום את הלשון המיוחדת לפיוט שאין מאחוריה לשון דיבור חיה ותוססת, והיא בכל זאת יצירתית באופן בלתי רגיל ובעלת סימני היכר מובהקים של עשייה לשונית המאפיינת התפתחות חיה. ההתרוצצות הסגנונית אופיינית ביותר לשימוש בבנייני הפועל. כך במקום שפעלים עומדים דורשים, על פי הארמית ולשון חכמים המאוחרת, צורות רפלקסיביות ('יתמעט') ואילו לשון המקרא מסתפקת בצורות הקל ('יִמעט') עומד הפייטן המבקש לא רק לציין את הטרנסיטיביות של הפועל, אלא גם להביע זאת בצורה מסוגננת. על פי המהלך המשולב הזה מתאר יהלום את היווצרותן של צורות הפאסיב שאינן מציינות בפיוט רפלקסיביות כי אם את המשמעות העומדת בלבד ('יומעט'). בפיוט עשתה העברית לראשונה וכבר על אדמת ארץ ישראל צעד המאפיין את דרכה גם בהמשך תולדותיה, היא הייתה ללשון הביטוי הרגשי, לשון השיר האקספרסיבית והאקסטאטית במעבר מהשימוש הטבעי בה אל השימוש בה כלשון כתובה במרכזי היצירה בגולה.
פיוטי שמעון בר מגס
בספר זה כינס יהלום לראשונה על פי קטעי גניזה את שרידי יצירותיו של אחד מפייטני ארץ ישראל הקדומים אשר פעל לפני כיבושי האסלאם, רבי שמעון הכהן בר מגס. קטעי פתיחה מיצירותיו של הפייטן נודעו בעיקר על פי פזמונים מאוחרים קצרים אשר הוצמדו לקטעי פתיחה מקוטעים של פיוטי בר מגס בקהילות מצרים בתקופה שאחר כיבושי האסלאם; אבל במקור כתב הפייטן מחזור שלם של קדושתאות לכל מאה וחמישים השבתות של הקריאה הארץ ישראלית התלת שנתית, כאשר כל קדושתא הייתה מורכבת משמונה פיוטים לפחות, ובסך הכול (עם פיוטי החגים) כאלף וחמש מאות יצירות שיר. מהדורה זו כינסה, בצירוף מבוא על הפייטן ואופי יצירתו, את שרידי המחזור הגדול הזה שנתגלו בגניזה.
כתאב אלדרר
כתאב אלדרר (ספר פניני המוּסרים ושבחי הקהלים) אשר ראה אור בירושלים בשנת תשס"ט על ידי מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, יד יצחק בן-צבי והאוניברסיטה העברית בירושלים, הוא הספר האחרון שהספיק המשורר והמתרגם העברי הפורה, יהודה אלחריזי (1165 - 1225), לכתוב ולערוך באחרית ימיו בעיר חלב, שם נפטר. בספרו זה הוא מכנס את היבול הספרותי שנבע ממפגשיו עם מנהיגיהן היהודיים של למעלה מארבעים קהילות המזרח בהן ביקר, מאלכסנדריה שבמצרים ועד בצרה שבעיראק. אלחריזי אשר נודע בקסטיליה כמשורר עברי, עבר לפרובאנס ופעל שם בעיקר כמתרגם מן הערבית בשירות המשכילים העבריים המקומיים. כיוצר ערבי מקורי הוא נתגלה פתאום בעשור האחרון של חייו, במזרח. במקום שפטרוניו היהודים לא נזקקו לשירותיו כמתרגם מן הערבית, הוא מצא את עצמו מגיש להם ולפטרוניו המוסלמים כאחד שירי שבח ערביים. בספר הזה מכונסים מתוך השרידים של קטעים המפוזרים כיום בין פטרבורג במזרח וניו-יורק במערב סיפורי מסעותיו של אלחריזי בפרוזה מחורזת וכמאה שירים שפיזר בדרך. בראש ספרו בחר אלחריזי להציב, מלבד את דברי הפתיחה לחיבור כולו, את אחת עשרה הקצידות האלוהיות, שירי אמונה מופלאים הנותנים לחיבור כולו צביון רוחני מיוחד. את כל זה מגיש יהלום יחד עם שותפיו (הפרופסורים י' בלאו וי' ינון-פנטון) מלבד בלשון המקור הערבית-יהודית גם בתרגום עברי ואנגלי.
ספר תחכמוני
ספר תחכמוני או מחברות הימן האזרחי מורכב מחמישים פרקים, ממיטב הסיפור העברי בימי הביניים, פרי יצירתו הבשלה של המספר והנוסע הגדול יהודה אלחריזי. את הספר ההדיר בצירוף מבוא, פירושים ומפתחות יוסף יהלום יחד עם תלמידו פרופסור נאויה קצומטה.
הספר ראה אור בירושלים בשנת תש"ע בהוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח של יד בן-צבי והאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא מקיף 687 עמודים ועוד 55 עמודים באנגלית בפורמט גדול. עוד מצורפים לספר שמונה לוחות של תמונות צבעוניות המתארות סצינות מתוך סיפורים מקבילים של גדול בעלי המקאמה הערביים, אלחרירי, שאלחריזי הלך בעקבותיו. המהדורה מתייחסת באופן מפורט למקבילות בין שני המספרים, הערבי והעברי. היא מבוססת על כתב יד המחזיק נוסח קדום יחסית של הספר שעזב את המזרח לפני שחזר אלחריזי לחלב ממסעו לבגדאד ולואסט והשתקע בה. המהדורה עוקבת אחרי השינויים שהכניס המחבר בספרו בעקבות מערכת יחסיו המתפתחת עם יהודי המזרח ומתעדת אותם.
בכל אחד מחמישים פרקיו של הספר המספר פוגש את הגיבור ומתוודע אל מעשי הקונדס המבדחים שלו שהם לפעמים גם רציניים באופן תהומי. את כל זה מספר לנו אלחריזי בפרוזה מחורזת מקסימה ובפסוקים המוצאים לעיתים קרובות מהקשרם המקורי תוך שהם משרתים באופן מופלא את ההקשר החדש ואת הנרטיב הרענן תמיד. המפגש הקבוע בין שתי הדמויות מסתיים בכל פרק מפרקי הספר בפרידה שרק היא מאפשרת בעצם את המפגש המחודש המתרחש בפרק שאחר כך. מה שמשתנה בין פרק לפרק, מלבד עצם הסיפור, הוא הנוף הגאוגרפי, מקום המפגש. עצם ההצגה של הסיפור התרחשה כנראה במקום קבוע שעל שמו נקרא הז'אנר כולו בערבית, כור מחצבתו, מקאמה.
יוצרות רבי שמואל השלישי
מחקר מקיף של יהלום, יחד על תלמידו נאויה קצומטה מאוניברסיטת קיוטו, עסק בפיוטיו של רבי שמואל בן הושענא, המכונה רבי שמואל השלישי. רבי שמואל בן הושענא היה בעל תפקיד בהנהגת ישיבת ארץ ישראל במפנה המאה ה-11, וככזה הייתה לו השפעה גם על יהודי מצרים והארצות הסמוכות. רבי שמואל בן הושענא חיבר מחזור יוצרות לכל פרשיות השבוע, מערכת יוצר אחת לכל פרשה. מחזור יוצרותיו זכה לתפוצה עצומה במזרח בתקופתו, והתגלה כמעט בשלמותו בגניזת קהיר. יהלום וקצומטה ההדירו את פיוטיו של רבי שמואל מכתבי היד מן הגניזה, והוסיפו להם ביאור. הספר יצא לאור בשנת תשע"ד בהוצאת מכון בן-צבי, וכולל גם מבוא ליצירתו של רבי שמואל השלישי. בנוסף לכך, פרסם יהלום מספר מאמרים בכתבי עת מדעיים החוקרים היבטים שונים ביצירתו של השלישי.
עבודתו העכשווית
עבודתו הגדולה של יהלום אמורה לכלול הוצאה מדעית של דיוואן יהודה הלוי, כחמש מאות שירים, על פי המהדורה הימי-ביניימית של חייא הקהירי. ספרו שירת חייו של ר' יהודה הלוי כבר מבוסס על המהדורה המדעית שבהכנה.
ספריו
* Political power and prayerful poetry: the life and works of Samuel ben Hosha'na, Carmel, Jerusalem 2020 (with Naoya Katsumata and Gabriel Wasserman).
טסטוסטרון
טסטוסטרון (באנגלית: Testosterone) הוא הורמון המין הזכרי העיקרי, כחלק מהורמוני האנדרוגן בהשפעת ההורמון LH המיוצר בבלוטת יותרת המוח. הוא מיוצר בכמויות גבוהות אצל הגבר באשכים, על ידי תאי ליידיג, ואצל האישה בשחלות (אם כי, אצל האישה ההורמון הופך ברובו המוחלט לאסטרדיול על ידי האנזים ארומטאז ולכן הוא לא נפוץ בגוף).
לטסטוסטרון תפקיד מפתח בדחף המיני, הן אצל הגבר והן אצל האישה. הורמון זה גם אחראי על סימני המין המשניים הגבריים: שׂיעור הפנים והחזה, עיבוי הקול, העלאת מסת השרירים, עיבוי העצם, יצירת תאי זרע והדחף המיני. בתחום ההתנהגותי, רמות גבוהות של הורמון זה מובילות לאגרסיביות ותחרותיות, ואילו רמות נמוכות עלולות לגרום לירידה במצב הרוח, דיכאון, עייפות ופגיעה בזיכרון.