cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עתי"ם
היסטוריה
בפברואר 1963 פתחה "עתי"ם" סניף בחיפה, לאחר שהגיעה להסכם עם אגודת העיתונאים של חיפה להגביל את נושאי הסיקור ולא להתחרות בעיתונאים המקומיים. עוד קודם הוסכם עם אגודות העיתונאים ש"עתי"ם" לא תסקר שורה של נושאים, כדי ללא לפגוע בפעילות העיתונאים בתחומים: דיווחים מהכנסת, ישיבות הממשלה, ישיבות מועצות ערים, הוועד הפועל של ההסתדרות, ענייני צבא וספורט.
בפברואר 1971 ערכה "עתי"ם" אירוע רב משתתפים לציון עשרים שנה לפעילותה, בו נכחו סגן ראש הממשלה יגאל אלון, שר הביטחון משה דיין, שר התחבורה והתקשורת שמעון פרס, שופטים, ראשי ערים ושגרירים. האירוע שיקף את חשיבות הסוכנות באותה עת ומעמדה בישראל. עתים גם הפעילה שרות מיוחד של ידיעות מהעולם הערבי בשם עתים-מזרח. מקור הידיעות הגיע באמצעות דובר צהל על בסיס חומר מיחידת 8200. ב-1976 החליפו העיתונאי אלתר ולנר כמנהל הסוכנות. ב-1998 החליף את ולנר בתפקידו העיתונאי חיים נוי. ב-2003 החליף את נוי תנחום גורביץ'.
סגירתה
עתי"ם כשלה בלהתאים את שירותיה לעידן האינטרנט ולשינויים שהתחוללו בשוק התקשורת המקומית. במשך שנים לפני סגירתה החלה לקרטע בפעילותה, בין היתר בשל סגירת כלי תקשורת. היו שטענו כי לבעלי הסוכנות, קרי חברות התקשורת הישראליות, היה אינטרס לא לקדם את הסוכנות ולהחלישה, כיוון שהיא בעצם פעלה כמתחרה שלהם. הן רשות השידור והן גלי צה"ל חדלו מלהשתמש בשירותי הסוכנות עקב בעיות תקציב.
בנובמבר 2003 בעקבות חובות של שני מיליון שקל (מתוכם חוב של כ-550 אלף שקל לעובדי החברה שלא קיבלו את מלוא המשכורת שלהם וחוב של כ-750 אלף שקל לסוכנות הידיעות הצרפתית), הוחלט על סגירת החברה בדירקטוריון אשר ייצג את בעלי הסוכנות, "ידיעות אחרונות", "מעריב", "הארץ", "הצופה" והסוכנות הועברה בהחלטת בית המשפט לידי מפרק זמני, עו"ד רונן ברק. מיד אחר כך "ידיעות אחרונות" ו"מעריב" החליטו לא להמשיך בהתקשרות עם עתי"ם, והמפרק הגיש תביעה נגדם על הפרת חוזה. סגירתה נמנעה בעקבות רכישתה בידי צביקה גנות ושאול גולן, בעלי חברת אטלס להפצת עיתונים, תמורת 300 אלף שקל. גולן וגנות התחייבו להפעיל את הסוכנות ולהמשיך להעסיק את העובדים הוותיקים בה. הם מינו את ענת שיחור-אהרונסון, כתבת לעניינים מדיניים ומשפט בסוכנות למנהלתה. בעקבות הרכישה ניסתה החברה להתרחב לתחומים נוספים, וגויסו עובדים חדשים, בהם רפיק חלבי כעורך חדשות, ושודרג אתר האינטרנט של החברה, ואף החלו לתבוע אתרי אינטרנט שהשתמשו בכתבות של הסוכנות ללא רשות. ב-2004 החלה להפיץ ידיעות בשפה האנגלית, באמצעות החברה האמריקאית Federal News Service.
למרות המאמץ לחדש את ימיה, לא הצליחה החברה בבעלות החדשה להתרומם. עובדי החברה לא קיבלו את משכורותיהם בזמן, והם החלו להתאגד כדי לנסות להעביר את בעלות החברה לידיהם ולמצוא משקיע חדש, כדי להמשיך ולהפעיל את החברה. בדצמבר 2006 הפסיקה החברה את פעילותה ו-15 העובדים קיבלו מכתבי פיטורים. חלק מהעובדים המפוטרים הקימו סוכנות ידיעות חדשות בשם "יומא" ביחד עם איש העסקים יובל בן נון, וגויסו אליה כ-15 עיתונאים, אולם החברה הצליחה לגייס רק שני לקוחות מרכזיים, פורטל MSN וערוץ העברית של משרד הקליטה, וכעבור מספר חודשים הפסיקה גם היא לפעול.
תיבת הילוכים רציפה
תיבת הילוכים רציפה (באנגלית: CVT - Continuously Variable Transmission, תמסורת משתנה רציפה) היא תיבת הילוכים המאפשרת שינוי רציף בין יחסי ההעברה, המוגבלים בשני יחסי ההעברה הקיצוניים - הנמוך והגבוה ביותר.
תיבת ההילוכים הרציפה חסרת הילוכים מובנים. רוב התצורות מתבססות על מנגנון המכיל רכיבים כדוגמת חרוטים או כדורים, המעבירים ביניהם כוח באמצעות רצועות או במגע ישיר. תזוזת רכיבים אלו ושינוי נקודות המגע ביניהם, מאפשרת שינוי ביחסי ההעברה.
גמישות תיבת ההילוכים הרציפה מאפשרת חיבור תמידי בין ההתקן המניע להתקן המונע, בכך שמבטלת את הצורך בניתוק וחיבור התמסורת, על מנת להחליף בין הילוכים מובנים. בנוסף, מאפשרת להתקן המניע לפעול במהירות קבועה, לאורך טווח מהירויות פלט. שני יתרונות אלה, יכולים להביא לביצועים טובים יותר, ולניצול אנרגיה משופר, בהשוואה לתמסורות אחרות.
ברכבים ממונעים, ניתן להשתמש בה לביצועים מרביים - תאוצה מקסימלית, על ידי שמירת סל"ד המנוע (מספר סיבובים לדקה) בטווח בו הוא יוצר את המומנט הגבוה ביותר, עד לשימוש בסל"ד נמוך יותר, בו הספק המנוע לכל ליטר דלק הוא הגדול ביותר, לחיסכון מרבי בדלק.
עד היום נבנו מנגנונים רבים, המתבססים על מספר תצורות ומנגנונים שונים. תיבות הילוכים אלה, משמשים בין היתר טרקטורים קטנים, אופנועי שלג, קטנועים, קומבייני תבואות, מקדחות לחץ, אופניים, דגמי מכוניות מסוימים, ואף טנקים.
דלקת גרון
דלקת גרון (פרינגיטיס, בלועזית: Pharyngitis, מלשון Pharynx - גרון) היא דלקת של הגרון היכולה לכלול גם דלקת של השקדים (טונסיליטיס Tonsillitis), וסקרלטינה (שנית).
הסיבה השכיחה ביותר לדלקת זו היא זיהום נגיפי. סיבות אחרות - זיהום חיידקי, חומר המגרה את האזור כגון עשן, זיהום אוויר, או כימיקלים שנבלעו.
דלקת גרון נגיפית
זוהי הדלקת השכיחה ואחראית על 80% או יותר ממקרי דלקת הגרון.
דלקת גרון נגיפית נגרמת כתוצאה מחדירת נגיף אל הגרון והתיישבותו באזור השקדים, זאת בשל ריבוי אספקת הדם למקום זה. נגיפים רבים יכולים לגרום דלקת גרון לדוגמה נגיפי הצינון (common cold), שפעת, אדנווירוס, ועוד.
וירוס אפשטיין בר (EBV) ונגיף CMV הגורמים למונונוקלאוזיס זיהומי ("מחלת הנשיקה") יכולים גם הם להתבטא בדלקת גרון.
תסמיני הדלקת:
סימני הדלקת:
דלקת גרון חיידקית
דלקת גרון חיידקית נגרמת כתוצאה מחדירת חיידקים פתוגניים אל הגרון. המין השכיח ביותר ששמו מקושר לתחלואת גרון הוא Streptococcus pyogenes (Group A Streptococcus). פרט ל-Streptococcus pyogenes, גם חיידקי Streptococcus מקבוצת לנספילד C ו-G עלולים לגרום לדלקת גרון. מחוללים נדירים יותר הם Neisseria gonorrhoeae ו-Arcanobacterium haemolyticum.
תסמיני הדלקת:
סימני הדלקת:
סיבוכי דלקת גרון חיידקית
סיבוכי דלקת גרון חיידקית מתחלקים לסיבוכים מקומיים (מורסה מסביב לשקד, דלקת של מכסה הגרון), ולסיבוכים של כלל הגוף או סיבוכים מערכתיים, כגון קדחת השיגרון (Rheumatic Fever) שהיא סוג של דלקת מפרקים, ודלקת פקעיות הכליה (גלומרולונפריטיס) שהן מחלות אוטואימיוניות הנובעות מיצור נוגדנים כנגד החיידק המופעלים כנגד רקמות שונות בגוף.
למרות השכיחות הרבה מאוד של דלקת גרון חיידקית בקהילה, שכיחות סיבוכים אלו נמוכה כיום, מסיבות שלא כולן ברורות (כיוון שרק חלק מהאנשים עם דלקת גרון חיידקית מטופלים באנטיביוטיקה, לא ניתן לייחס את הירידה בשכיחות דלקת מפרקים ראומטית לטיפול האנטיביוטי לבדו, אלא קיימים כנראה עוד גורמים)
חיידקי Streptococcus pyogenes המפרישים רעלן יכולים לגרום לשנית. זו מחלה המופיעה בעיקר בילדים ומתבטאת בחום גבוה, דלקת גרון ופריחה עדינה מפושטת על הגוף.
משטח גרון
בדיקה זו נועדה לזהות את מגוון החיידקים שעלולים לגרום לדלקת גרון ובראשם חיידקי הסוג Streptococcus. קיימים שני סוגי בדיקה, בשניהם נלקחת בעזרת מטוש דגימה משני השקדים ומהלוע האחורי:
סרולוגיה
ניתן לבדוק בבדיקת דם האם חל שינוי בנוגדנים לחיידקי ה-Streptococcus (ASLO antibodies). בדלקת גרון חיידקית חלה עליה ברמת נוגדנים אלו. כאשר קיים חיידק בגרון שלא הוא הגורם לדלקת, לא תהיה עלייה דומה.
הבדיקה אינה עוזרת בניהול המחלה בשלב החריף שלה, ולכן מתבצעת במקרים נדירים של סיבוכים.
טיפול בתסמיני המחלה
נוגדי כאבים כגון פרצטמול או איבופרופן, כדורי מציצה (למשל סטרפסילס או ריקולה) המכילים חומר מאלחש.
טיפול אנטיביוטי
לאנטיביוטיקה אין כל ערך בטיפול דלקת גרון נגיפית. כאשר ישנו חשד גבוה לדלקת לוע חיידקית או כאשר מדובר בזיהום חיידקי מוכח, ישנה התוויה לטיפול אנטיביוטי. תרופת הבחירה הנה פניצילין V (רפאפן). אם קיימת רגישות לפניצילין נהוג לטפל באריתרומיצין. בישראל נהוג לטפל ברוקסיתרומיצין או אזיתרומיצין, על אף שאלו לא הוכחו כמונעים דלקת מפרקים ראומטית, הם קרובי משפחה של אריתרומיצין, עם מיעוט תופעות לואי. משך הטיפול המומלץ עשרה ימים.
מטרות הטיפול האנטיביוטי: דלקת הגרון החיידקית חולפת ברוב המקרים גם ללא טיפול אנטיביוטי, עם זאת קיימת התוויה לטפל בכל דלקת גרון סטרפטוקוקלית כדי למנוע סיבוכים כדוגמת קדחת השיגרון. טיפול אנטיביוטי לא הוכח כמונע דלקת פקעיות הכליה שלאחר זיהום סטרפטוקוקלי.
לדלקות גרון סטרפטוקוקליות עלולים להיות סיבוכים זיהומיים ולא זיהומיים. הסיבוכים הזיהומיים כוללים בעיקר היווצרות של אבצסים בחלל הלוע. מצב כזה דורש אשפוז או ביקור אצל רופא לניקוז האבצס.
כריתת השקדים
כריתת השקדים מקובלת רק במקרים של דלקות גרון חוזרות ותכופות. הגישה כיום הנה שמרנית מבעבר - ולרוב מנסים להימנע מניתוח זה.
במקרים של כאבים עזים, טיפול בסטרואידים דרך הפה (כגון פרדניזון) יכול להפחית במהירות את הכאב, גם במקרים של דלקת גרון חיידקית. טיפול זה אינו מקובל בדרך כלל.
נשאות של חיידקי Streptococcus
נשאות של חיידקי Streptococcus אינה מהווה סיכון לדלקות גרון חוזרות או לסיבוכים כגון קדחת השיגרון או דלקת פקעיות הכליה. נשאים עלולים להדביק אנשים הנמצאים במגע צמוד. נשאות עלולה לגרום לאבחנה מוטעית במקרה של דלקת גרון נגיפית.
מנומטר
מנומטר הוא מכשיר למדידת לחץ.
למדידת הפרשי לחץ סטטי משתמשים במנומטרים שונים. המנומטר הפשוט בנוי בדרך כלל מצינורית שקופה בצורת U המלאה עד מחציתה בנוזל מדידה (בדרך כלל כספית) צבעוני. נוזל המדידה צריך להיות בעל צפיפות שונה מזו של הנוזל המפעיל את הלחץ.
הגבלות נוספות:
מדידת הפרש לחצים בעזרת מנומטר בעזרת הפרש הלחצים של לפי הנוסחה:
ג'ונסון (אי, אנטארקטיקה)
אורכו של האי 17 קילומטרים, ורוחבו 9 קילומטרים.
האי ממוקם 26 קילומטרים דרומית - מזרחית לאי דסטין.
גילוי ומיפוי האי
האי התגלה ומופה לראשונה בפברואר 1961, על ידי שוברת הקרח של משמר החופים של ארצות הברית "גליישר" - USS Glacier (AGB-4). מגלי האי סברו כי מדובר בקרחון גבוה.
מיפוי מחודש שנעשה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בשנת 1966, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, גילה שמדובר באי.
מקור השם
שמו של האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
האי נקרא על שמו של תאודור ל. ג'ונסון (Theodore L. Johnson), שהיה מהנדס חשמל בתחנת בירד בשנים 1964–1965.
לקריאה נוספת
• Cochran, J. R., Tinto, K. J., and Bell, R. E. (2015), Abbot Ice Shelf, structure of the Amundsen Sea continental margin and the southern boundary of the Bellingshausen Plate seaward of West Antarctica, Geochem. Geophys. Geosyst., 16, 1421– 1438, doi:10.1002/2014GC005570
• Cochran, J. & Jacobs, S. & Tinto, K. & Bell, Robin. (2014),  Bathymetric and oceanic controls on Abbot Ice Shelf thickness and stability, The Cryosphere. 8. 877-889. DOI: 10.5194/tc-8-877-2014
מבצע קלחת 4 מורחבת
מבצע קלחת 4 מורחבת הוא מבצע פשיטה נרחב שנערך ב-16 - 17 בספטמבר 1972 בדרום לבנון נגד ארגוני מחבלים, בתגובה לשורת פעולות טרור ובהם טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
רקע
בחודש ספטמבר 1972 גברה פעילות הטרור נגד ישראל בגבול הצפון, בהתקלות בהר דב נהרגו שני חיילים ובאזור ברעם נהרג חייל נוסף. בד בבד הלכה וגברה פעילות הטרור נגד מטרות ישראליות בחו"ל. פעולת הטרור הראוותנית שביצע ארגון ספטמבר השחור נגד משלחת הספורטאים הישראלית באולימפיאדת מינכן זעזעה את ישראל ואת העולם והביאה את ישראל להחלטה לפגוע בכל בסיסי המחבלים שמדרום לנהר הליטני שבהם כ-600 מחבלים שהשתייכו לכעשרה ארגונים שונים, ולהניסם צפונה.
בידי המחבלים היו מלבד נשק קל גם אמצעי נ"ט כגון תול"רים 106 מ"מ ו-175 מ"מ, מטולי רימונים ומרגמות 82 מ"מ ו-120 מ"מ. בנוסף, היה חשש להצטרפות ללחימה של צבא לבנון, שברשותו היו בגזרת הפעילות חטיבת חי"ר, פלוגת טנקים ושלוש סוללות ארטילריה. במטרה להימנע ככל האפשר מנפגעים לחיילי צה"ל הוחלט כי הפשיטה על בסיסי המחבלים תיעשה בכוח ממוכן ומשוריין ולא בתנועה רגלית למרות שבדרך זו יקטן משמעותית גורם ההפתעה.
המבצע
ב-16 בספטמבר חצו כוחות ממוכנים ומשוריינים של צה"ל את גבול לבנון לעבר בסיסי המחבלים שבדרום לבנון. הכוחות כללו את חטיבת גולני, חטיבת הצנחנים על גבי 133 זחל"מים, 45 טנקים מחטיבת ברק, ארבע סוללות תותחים, כוחות הנדסה ויחידות תומכות נוספות. במהלך המבצע סייע חיל האוויר בריכוך עמדות מחבלים מהם נורתה אש ובתקיפות בעומק הפתחלנד. כוח צה"ל נחלק למספר כוחות שנעו מיעד ליעד וטיהרו אותם תוך הצבת חסימות.
היחלצות צוות חוקרי השבויים שנותקו מהכוחות המסתערים
עם הכוחות המסתערים נכנס ללבנון גם צוות של חוקרי שבויים של חיל המודיעין על גבי זחל"ם. תפקידו של הצוות היה לספק מודיעין טקטי ממחבלים שבויים שיסייע לכוחות המסתערים במהלך המבצע.
לאחר השלמת המבצע ועם חזרת הכוחות המסתערים נתברר כי מכשיר הקשר בזחל"ם אינו תקין. צוות חוקרי השבויים לא יכול היה לתאם חבירתו לכוחות האחרים וניסה לחזור לשטח ישראל בכוחות עצמו אך איבד דרכו בדרום לבנון. במהלך נסיעתו נתקל בשריונית לבנונית, שבה את חייליה ובעזרתם ניווט לכוון ישראל.
במהלך החזרה אזל הדלק בזחל"ם והצוות עצר בתחנת תדלוק לבנונית, השתלט על שני ג'יפים צבאיים לבנונים, שבה את חייליהם והמשיך בשיירה עם שני הג'יפים עד שחזר לשטח ישראל. על פעילות זו זכה מפקד הכוח, סגן שאול גלעדי, בעברו איש הצנחנים, בעיטור העוז.
תוצאות המבצע
במבצע הותקפו וטוהרו 12 בסיסי מחבלים, פוצצו 70 בתים ו-36 בונקרים. 40 מחבלים ו-18 חיילים לבנוניים נהרגו. 16 מחבלים נשבו ומאות מחבלים נסו צפונה.
רציפות למחצה
באנליזה מתמטית, רציפות למחצה היא מאפיין לפונקציות ממשיות שהוא יותר חלש מרציפות. הפונקציה יכולה להיות רציפה מימין או רציפה משמאל בנקודה x0, על פי ההתנהגות שלה בקטעים שהנקודה היא אחד הקצוות שלה.
מבצע קלחת 4 מורחבת
תוצאות המבצע
לאחר המבצע הייתה רגיעה של שלושה חודשים בפעילות מחבלים בגבול הצפון.
רציפות למחצה
הגדרה
בנקודה x_0, הפונקציה f(x) רציפה מימין אם הגבול כאשר. באופן דומה מוגדרת רציפות משמאל.
דוגמאות
לדוגמה הפונקציה f(x) = –1 for x < 0 and f(x) = 1 for x ≥ 0 היא רציפה מימין בנקודה x=0. פונקציית הערך השלם רציפה מימין בכל נקודה שלמה. פונקציה יכולה להיות רציפה מימין או משמאל אבל לא רציפה באותה נקודה. לדוגמה הפונקציה: רציפה מימין בנקודה x=1 אבל לא רציפה באותה נקודה בגלל שהגבול הימני שלה שווה ל-1/2 כאשר הגבול השמאלי שלה שווה ל-1. הפונקציה: אינה רציפה לא מימין ולא משמאל.
חברה לשירות ימי עתיד
חברה לשירות ימי עתיד בע"מ הייתה חלוצת חברות הספנות יהודית שפעלה מתקופת היישוב ועד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20. מתוך הכרה בצרכי המדינה בדרך הכשירה את מרבית רבי החובלים וקציני המכונה בצי הסוחר הישראלי.
בעלים והנהלה
חברת עתיד נוסדה בשנת 1934 על ידי משפחת בורכרד מהמבורג בעלת חברת גוררות Fairplay Reederei, Hamburg שהורחבה לעסקי ספנות. עם עליית הנאצים העבירו חלק מהפעילות לארץ ישראל. עם הפעלת החוקים הנאצים נגד היהודים בגרמניה. הצליחו לעבור עם חלק מספינותיהם לבריטניה לפני מלחמת העולם השנייה.
ניהול החברה נעשה בשותפות עם חברת האחים ברנט מבריטניה בשם BARNET BROS & BORCHARD. המשרד הראשי היה בחיפה, משרדים נוספים ביפו תל אביב ובאלכסנדריה. סוכנים בנמלי הים התיכון במדינות הדנובה ובאירופה.
החברה נרשמה במרשם של ממשלת המנדט. דירקטורים לוסי בורכרד מלונדון, א ברנט מלונדון, קורט בורכרד מבריסטול וינס בורכרד מחיפה. מנהל החברה היה ינס בורכרד והיו לו שלושה סגנים: ליאו מייזל, סול אדלר וולפגנג לצרוס, שניהל את סניף אלכסנדריה. מנהל סניף תל אביב היה אהרון עירוני. מזכירת החברה אסתר דיאמנט. המשרד הראשי שכן ברחוב המלכים 41 כיום דרך העצמאות קומה ב' וג'. שנמצא מעבר לרחוב נמצאו משרדי הבולשת הבריטית. ב-29 בספטמבר 1947 בפיצוץ בית הבולשת הבריטית בחיפה נפגע קלות משרד החברה. המזכירה אסתר דיאמנט שירדה לרחוב איבדה בפיצוץ את אחת מעיניה.
פעילות ראשונית
קווי החברה בתחילת פעולתה היו במזרח הים התיכון. החברה עמדה בתחרות קשה מול חברות אחרות ומול ספנות החופים בספינות קטנות.
במלחמת העולם השנייה - חלק מהצוות על האניות, ובעיקר הפיקוד, היה גרמני. בימי מלחמת העולם השנייה הוחלף הצוות הגרמני בעיקר ביהודים מארץ ישראל, והאוניות גויסו לשירות הצבא הבריטי. אוניות החברה השתתפו בשיירות אספקה בים התיכון, תוך כדי ספיגת התקפות מצוללות ומפציצים איטלקיים וגרמניים- הובילו אספקה לארמייה השמינית בצפון אפריקה ממצרים, והובילו חזרה שבויים. בין השאר השתתפו אוניות החברה בהובלת אספקה לטוברוק שנשארה נצורה זמן רב על חוף צפון אפריקה מעבר לקווי האויב.
שירות למדינה בדרך
בהתנהלותה סייעה משפחת בורכרד והנהלת חברת עתיד ליישוב היהודי ולמדינה בדרך. הכשרת ימאים - הצוותות של אניות החברה אוישו בחלקם הגדול על ידי חלוצים שעברו הכשרה ימית בגרמניה. הצלת הון - יהודים ברומניה מסרו לקברניט האנייה "עתיד" כמות גדולה של מטבעות זהב אשר העביר אותם ליעדם בארץ.
ביסוס נמל תל אביב
עם יסוד נמל תל אביב בשנת 1936 מילאו אניות החברה תפקיד לאומי בכך שביקרו בקביעות בנמל החדש. בשנה הראשונה לקיומו ביקרו אניות החברה בנמל תל אביב 62 פעמים. תרומתה של חברת עתיד לביסוס הנמל הוכרה עד כדי כך שיו"ר ועד העובדים ברוך רוזנפלד הפיק בשנת 1938 חוברת תחית הספנות העברית המספרת רבות על החברה.
סיוע להעפלה
הסיוע ל נעשה בכמה צורות:
סיוע לרכש
האנייה "עתיד" הייתה ספקית גדולה של תחמושת להגנה. הברחה נעשתה בארגזים שלמים דרך שובר הגלים של נמל חיפה לנגרית "העוגן" במערב הנמל. או שהוצאה ישירות דרך השער המערבי של הנמל שהיה מרוחק ממגורי ערבים. נתיב אחר להעברת תחמושת היה מאגם תמסח בתעלת סואץ. שם רוכזה תחמושת מעודפי המלחמה ומשלל איטלקי. התחמושת מהאנייה נמסרה לנהגים ארץ-ישראליים מגויסים בפלוגת מובילי המים שהעבירו אותה לארץ ישראל.
פעילות
בתקופת החירום של מלחמת עצמאות ישראל, הייתה החברה חלק מאיחוד חברות הספנות למען המאמץ המלחמתי. האיחוד לא החזיק מעמד. צים נהפכה לגורם הדומיננטי ועתיד דעכה. נוצרה שותפות עם החברה של התנועה הקיבוצית "תרשיש- סלע". בשנת 1960 פורקה השותפות וחברת "עתיד" המשיכה בפעילותה. עקב קשיים במימון, החכירה את אניותיה לחברת צים.
אניות החברה
החברה התחילה עם אנית המנוע; '"עתיד", ושתי אניות קיטור "עמל" ו"עליזה". שיועדו לפעולה בין ארץ ישראל לשכנותיה ולמדינות במעלה נהר הדנובה. בשנת 1936 נמכרה "עליזה" והצטרפה אניית קיטור "ריכרד בורכרד". פעילות החברה התמקדה בהובלת משאות למצרים, סוריה וטורקיה. בשיאה היו בבעלותה 7 אוניות משא וכמה מפרשיות משא.
"א/מ עתיד"
האניה הראשונה של החברה נקראה "עתיד" כשם החברה. היא נבנתה בשנת 1921במספנה Verengite Elbe & Norderwerft בהמבורג כדוברה ממונעת להעברת מטענים בנהרות אירופה. נתוניה היו: תפוסה ברוטו 509 טון. אורך 50.5 מטר, רוחב 8 מטר, ושוקע 3,75 מטר. האנייה נקנתה על ידי עתיד ונכנסה למספנות Krup בקיל להתקנת שני מנוע דיזל אשר נתנו לאנייה מהירות של 10 קשר והוכשרה למסעות בים הפתוח. הצוות הורכב מחלוצים עברים שעברו אימונים בספינות של חברת בורכרד. כהכשרה לעלייתם לארץ ישראל. קברניט האנייה מרטין קופל, היה אף הוא יהודי. לאחר ההתקנות קיבלה האנייה תיעוד מלא ובשנת 1934 הפליגה עם כושר שיט מתועד במרשם הגרמני עם צוות יהודי ודגל צלב הקרס לארץ ישראל. בשנת 1935 לפי המדיניות הנאצית בוטל רישום האנייה במרשם הגרמני והיא נעמדה בנמל חיפה ללא מרשם ודגל. האנייה נרשמה כ"א/מ 3" ב-6 במאי 1935 במרשם הפלשטינאי עד פרוץ מלחמת העולם השנייה העבירה האנייה מטענים בין הנמלים: חיפה, אלכסנדריה, פמגוסטה, ביירות, מרסין, וקונסטנצה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו "עתיד" ו"עמל" על ידי משרד ההובלה הימי הבריטי בחיפה Sea Transport Office. רישום האנייה לאחר גיוסה שונה בכל התעודות ל RFA-ASC ATID. היינו Royal Fleet Auxiliary, Ammunition supply carrier Atid. דגל האנייה הוחלף מרקע אדום המסמן את הצי המסחרי הרגיל לרקע כחול המסמן את צי הסוחר המגויס. להגנת האנייה הותקן בה חימוש שכלל בתותח אורליקון ושתי מקלעי לואיס וכן מתקן מיחד להפרחת בלון מצנח הקשור בכבל דק לסיפון האנייה במטרה לחתוך את כנפי המטוס התוקף את האנייה בצלילה. על הסיפון הוצבה מכולת מגורים ובה שוכנו שני תותחנים של הצי המלכותי הבריטי כדי לתפעל את החימוש.
האנייה בפיקוד הקברניט משה אברמסקי פעלה במסגרת ה Inshore Squadron לאורך החוף האפריקאי בים התיכון וסיפקה תחמושת לגייס השמיני. תכונותיה של האנייה התאימו במיוחד לתפקיד: תחתית שטוחה המאפשרת התקרבות לחוף עד כדי החפה. מנועי דיזל ולא קיטור למנוע עשן שיראה מעבר לאופק. פתחי מחסנים גדולים המאפשרים גישה נוחה לפרטי המטען ופריקתו. בין המקומות אליהם הועבר התחמושת היו: טוברוק, ברדיה, סידי ברני, דרנה, אל ביידה ומקומות בחופים ללא שם. השתתפה בשיירה למלטה והובילה צבא. הפלגה למקום מפגש עם פרטיזנים יוונים במפרץ ליד סלוניקי.
מכתב הערכה - המלחמה באפריקה הסתיימה במאי 1943. ב-20 ביולי 1943 התקבל מכתב הערכה מראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל לרב חובל משה אברמסקי עבור שירותיה במערכה באפריקה. כפועל יוצא מכך נהיה כל איש מצוות האניה זכאי להוסיף על אות המערכה באפריקה עלה דפנה המציין שהיחידה קיבלה הערכה.
לאחר שחרור יוון הייתה "עתיד" האנייה הראשונה שנכנסה בין שדות המוקשים לנמל סלוניקי וכן לנמל. בדצמבר 1944 הייתה "עתיד" האנייה היחידה שסיפקה תחמושת לצבא הבריטי בפיראוס במהלך אירועי דצמבר 1944 ביוון "עתיד" עברה לים האדום ועסקה בפינוי מאגרי תחמושת שהשאיר הצבא האיטלקי באריתראה ממאסאווה לאגם המר בתעלת סואץ. וכן עסקה בפעולה המסוכנת של הטלת מוקשים שלא התפוצצו ותחמושת לים האדום מדרום לאי שדואן. בשנת 1951 נמכרה האנייה לחברה איטלקית ושמה הוסב ל RESI.
"א/ק עליזה"
"עליזה" נקראה על שם אשתו של הראשונה של ינס בורכרד הייתה אנייה מונעת בקיטור, שנבנתה בגרמניה בשנת 1911, בעלת תפוסה של 912 טון, אורך 65 מטר, רוחב 10 מטר ושוקע 4 מטר. נרכשה מחברת Fairplay של משפחת בורכרד בשנת 1936. האנייה הובילה מלט למצריים אך החוק המצרי שנכנס לתוקף מנע מספינות בתפוסה של פחות מ-1000 טון לפעול בדגל זר. לאחר תשעה חודשי הפעלה היא נמכרה לחברה מצרית והמשיכה לעבוד עבור "עתיד". בשנת 1940 נותק הקשר העסקי.
"א/ק עמל"
"עמל AMAL " הייתה אניית קיטור שנבנתה באנגליה בשנת 1902 תפוסה 1072 טון, אורך 68,5 רוחב -10 מטר, שוקע 4,6 מטר. נרכשה מחברת Fairplay של משפחת בורכרד ונרשמה בחיפה ב-30 במרץ 1936. האנייה הופעלה עד פברואר 1949 נמכר לחברה איטלקית.
"א/ק ריכרד בורכרד"
אניית הקיטור S.S Richard Borchard נבנתה בגרמניה נתוניה: תפוסה 1923 טון הייתה רשומה בבעלות Borchard Lines בריטניה והופעלה על ידי עתיד משנת 1937.
"א/ק עליזה" השנייה
עקב גיוס האניות לשירות הצבאי מכרו הבריטים לחברת עתיד אניות מצי הצללים. באוקטובר 1939 נמכרה האנייה אניית המעפילים " LIESEL" במחיר סמלי של 8,000 ליש"ט. האנייה נרשמה בחיפה שמה הוסב ל"עליזה". נתוניה: אונית קיטור שנבנתה בסקוטלנד, תפוסה 1072 טון, אורך 75 מטר, רוחב 10.4 מטר, שוקע 5 מטר ומהירות 7 קשר. ושירתה כאניית סוחר. ב-26 בדצמבר 1947 בעת שעגנה בנמל פורט סעיד. נפגעה ממטען חבלה שהוצמד לירכתיה וניזוקה קשה. נמכרה לגריטה באיטליה.
"א/ק ענטר"
האנייה נבנתה בטריאסט בשנת 1890. תפוסה 390 טון, אורך 55 מטר רוחב 9 מטר מונעת בקיטור ומוסקת בפחם יכולה להגיע למהירות 9 קשר. ביוני 1939 נרכשה על ידי יזם עלייה פרטי ונקראה "לס פרלס". ניסתה להגיע לארץ ישראל עם מעפילים מרומניה. ונתפסה מול נתניה. ב-3 ביולי 1939 הובאה לנמל חיפה והועמדה בצי הצללים. בשנת 1940 נרכשה על ידי חברת עתיד מהבריטים, שופצה נרשמה במרשם הפלסטיני כ"ענטר" על שם גיבור ערבי אגדתי. "ענטר" הפליגה כאוניית סוחר במזרח הים התיכון בפיקוד הקברניט אליעזר אקסל. נוסף על המשימות המסחריות ביצעה שליחויות מיוחדות לטובת המאמץ המלחמתי בגרמניה הנאצית.
המבצע להברחת הקבינט היווני – רוב חברי ממשל יוון הצליחו לברוח מהשטח הכבוש לטורקיה הנייטרלית. הגרמנים הפעילו בטורקיה מעקב על היוונים ומנעו מהם להתחבר למדינות הברית. על הקברנית אקסל הוטל להבריח את חברי הממשלה היוונית. "ענטר" עגנה בנמל מרסין הצוות ורב החובל ירדו לבלות במופגן בחוף. חברי הממשלה היוונית ומשפחותיהם הגיעו בסירות קטנות טיפסו לאנייה ונחבאו. "ענטר" הפליגה בשעות הבוקר המוקדמות והביאה את הנוסעים החשובים לנמל חיפה.
"א/ק עמוס"
" עמוס" אניית קיטור מוסקת בפחם שנבנתה באנגליה בשנת 1894. בתפוסה של 221 טון, אורך 37 מטר, רוחב 6.4 מטר. לשעבר ספינת המעפילים "ארטמיסיה" נרכשה באוקטובר 1939 ממשלת המנדט לאחר שהייתה תפוסה בנמל חיפה בצי הצללים. במחיר מוזל כפיצוי על גיוס אניות החברה למאמץ המלחמתי.
האנייה נרכשה בשותפות עם ארגון ההגנה שימשה להכשרה מעשית של אנשי הפלי"ם. מנחם כהן (קצין) צורף עם חבריו כ לצוות הספינה "עמוס" (אניית קיטור מוסקת בפחם. בספינה זו ששייטה בין נמלי האגן המזרחי של הים התיכון ובים האדום חיו כהן וחבריו בתנאים קשים ביותר, עסקו בכל עבודות השייט, קיבלו מידע רב מרב החובל מרטין אקדיש והוכשרו לשירות ימי. במהלך מלחמת העולם השנייה חכר הצי המלכותי הבריטי את האנייה לצורך שליית מוקשים. לאחר שחרור יוון הסתיים תפקידה והיא חזרה לתובלה רגילה. בסוף שנת 1946 נמכרה האנייה לחברה יוונית.
"א/מ עמטוס"
"עמטוס" הייתה במקורה ספינת נהר מונעת בדיזל. תפוסה 500 טון. שימשה להבעת מעפילים נתפסה והועמדה בצי הצללים. בשנת 1941 נרכשה על ידי "עתיד" מממשלת המנדט ונרשמה במרשם בקפריסין. היא הפליגה בפיקודו של קברניט סקוטי סם טומקינס והמכונאי הראשי היה יוסף בן שמואל. בסערת חורף קשה, שהתחוללה ב-22 בינואר 1942, התנפצה עמטוס אל הסלעים בקרבת לטקיה. האנייה יצאה מכלל פעולה, אך כל אנשי הצוות ניצלו.
מפרשית "לילי"
בשנת 1941 רכש 'המוסד' את הספינה 'לילי', מפרשית גדולה בעלת מנוע עזר, וייעד אותה להצלת אותם פליטים שיצליחו להגיע לטורקיה. בעת רכישתה הוסר ממנה הדגל הדני על כל המשתמע מכך, ופעילי 'המוסד' התקשו להשיג דגל נייטרלי כלשהו שיאפשר לה להפליג. כתוצאה מכך נגנז גם הרעיון לנצל את הספינה להעברת חלק ממעפילי 'סטרומה' לעבר הים התיכון, לפני גרושם חזרה לים השחור. בעיית הדגל עמדה להיפתר אף היא בסיוע חברת 'עתיד', שהייתה מוכנה לרשום את 'לילי' כאחת מספינותיה הנושאות את הדגל הארץ- ישראלי של ממשלת המנדט הבריטי ולהשתמש בה להובלות "כשרות" מחד, ולאפשר ל'מוסד' לבצע בה גם פעילויות עלייה חשאיות', מאידך. באפריל 1943 הגיע שאול אביגור, ראש 'המוסד לעלייה ב', לאיסטנבול והצליח לשכנע את השלטונות הטורקיים לאפשר את העברתה של 'לילי' באמצעות צוות זר. 'המוסד' החליט לערוך את הפלגת הבכורה של 'לילי' נשלחו חברי הפלי"ם עם צוות של חברת 'עתיד' מכונאי ראשי בשם אלפרד אסר. בראשית יוני 1943 הוכנה הספינה בנמל מרסין לקליטת מעפילים. ממדי הספינה אפשרו להכשירה לקליטת כ-200 איש, אך המשלוח הראשון כלל רק 90 פליטים מבולגריה. בתחילת יולי 1943 הגיעה 'לילי' לנמל פמגוסטה בקפריסין, שם הורדו הפליטים לחוף. ובספינה נמשכו עבודות ההכנה לקראת המשך ההפלגה. ב-29 באוגוסט 1943 הפליגה הספינה לחיפה להשלמת סידורי הרישום, במטרה לחזור ולהביא לארץ את הפליטים הממתינים. בהתקרבה לחופי הארץ, הותקפה "לילי" באש תותח של צוללת איטלקית וטבעה תוך זמן קצר. מהצוות שכלל 11 ימאים, שמונה ימאים סרבים/יוונים ושלושה יהודים, חלק טבע עם הספינה, וחלק ירד לשתי סירות הצלה. ספינת חילוץ בריטית סירות ההצלה אותרו רק לאחר שלושה ימים מיום הטביעה. ורק שני מלחים סרבים, נותרו בחיים וניצלו, הובאו לחיפה וסיפרו על קיצה של 'לילי' ואנשי צוותה.
מפרשית "עגור"
הספינה "עגור" הייתה מפרשית בעלת שני תרנים התפוסה של 90 טון מטען כללי. נרכשה בשנת 1940. באחת מהפלגותיה העמיסה חביות שמן בחיפה עבור נמל סואץ. הספינה עברה בתעלת סואץ ללא נתב ובלא רישיונות מיוחדים. "עגור" הייתה ספינה קטנה והכנסותיה לא כיסו את הוצאות הפעלתה. באוגוסט 1942 נמכרה ליוונים.
"א/ק ריכרד בורכרד" השנייה
אניית הקיטור S.S Richard Borchard בתפוסה 3000 טון. נבנתה בשנת 1943 בליבק גרמניה. פעלה בשם CELIA בחברה גרמנית ושרדה את מלחמת העולם השנייה. נלקחה שלל על ידי הבריטים ובשנת 1945 נקראה Empire Gallant. בשנת 1947 נרכשה על ידי חברת בורכרד באנגליה וקיבלה את השם Richard Borchard. פעלה על ידי עתיד בקו לארץ ישראל. ב-31 בדצמבר 1948, נעצרה על ידי שני כלי שיט מצריים בדרכה לחיפה נערך בה חיפוש. היות שהייתה זאת אנייה המפליגה בדגל בריטי, נעזבה לדרכה. בשנת 1960 הועברה לחברה הגרמנית של בורכרד, נרשמה בדגל גרמניה ושמה שונה ל Fairwood. בשנת 1963 נגרטה.
"א/ק דניאלה בורכרד"
אניית קיטור שנבנתה בשנת 1943 בגרמניה. הופעלה במערכת קיטור. שלושה דוודים שהשתמשו במזוט, הפעילו טורבינות קיטור והשיטו את האנייה ב־12 קשר. תפוסה 2819 טון, אורך 110 מטר רוחב 15.5 מטר ושוקע 6.3 מטר. נרכשה על ידי עתיד בשנת 1952 ונקראה על שם בתו של ינס בורכרד דניאלה. הופעלה לקווים מחיפה לאירופה. בשנת 1957 נמכרה לחברה גרמנית
"א/מ עצמאות"
האנייה נבנתה בגרמניה במסגרת הסכם השילומים. נתוניה: תפוסה 1784 טון, אורך 79 מטר, רוחב 12 מטר, שוקע 5.7 מטר. מהירות 12 קשר. ונרשמה בדצמבר 1956 תחת השם "א/מ פלמ"ח" היא הופעלה על ידי "עתיד קו ים התיכון בע"מ" השותפות של עתיד עם החברה של הקיבוץ המאוחד, "אוניות תרשיש". עם פירוק השותפות בשנת 1960 הועברה לחברת עתיד ושמה שונה ל"עצמאות". האנייה הופעלה בקו מישראל לאירופה עד שנת 1969 שאז נמכרה.
"א/מ עמל" השנייה
האנייה נבנתה בגרמניה במסגרת הסכם השילומים. תפוסה 2958 טון, אורך 95 מטר, רוחב 13.6 מטר, שוקע 6.9 מטר. מהירות 12 קשר. ונרשמה בדצמבר 1956 תחת השם "עמל" היא הופעלה על ידי השותפות של עתיד עם החברה של הקיבוץ המאוחד, "אוניות תרשיש". עם פירוק השותפות בשנת 1960 הועברה לחברת "עתיד". באותה שנה הפליגה האנייה לארצות הברית ונכנסה לאגמים והגיע לשיקגו. בהגיעה לנמל דולות הופתעה לקבלת פנים מהקהילה היהודית שכללה גם תזמורת. האנייה הופעלה בקו מישראל לאירופה עד שנת 1969 שאז נמכרה ושמה שונה ל"גפן" לחברת צים.
"א/מ עתיד" השלישית
אוניית מנוע בתפוסה 1364 טון, אורך 72 מטר, רוחב 11 מטר, שוקע 5.5 מטר, מהירות 12 קשר. נבנתה בגרמניה בשנת, 1953 והופעלה בחברה גרמנית. בפברואר 1963 נרכשה על ידי עתיד ונרשמה בחיפה. החברה המשיכה להפעיל את האנייה בשנת 1968 הועמדה למכירה ונמצא קונה. אך כשנבדקה האנייה בהספנה חזר בו הקונה מהעסקה. בשנת 1969 נעצרה האנייה בהמבורג עקב חוב למספנה. בית משפט גרמני מכר אותה תמורת סכום קטן מאוד.
סיום פעילות
בשנת 1969 נתפסה האנייה "עתיד 3" בהמבורג ונמכרה על ידי בית משפט בסכום נמוך. האניות "עמל" ו"עצמאות" נמסרו על ידי בית הדין לענייני ימאות בחיפה לכונס נכסים ונמכרו לחברת צים. החברה הוותיקה בין חברות הספנות הישראליות נשארה ללא אניות. חברת שירותי ים עתיד הגיעה לקצה דרכה אך לא פשטה רגל.
כיום פועלת משפחת בורכרד בענף הספנות בהתאמה למשתנים בעולם המתפתח. החברה נקראת Borchard Lines Ltd הרשומה באנגליה. חברת לוסי בורכרד ספנות בע"מ בבעלות משפחת בורכרד, רשומה בישראל, בניהולו של גל תורן, משמשת הסוכנת בישראל של חברת בורכרד ליינס בע"מ.
הנצחה
ספינת האימונים "עתיד" של בית הספר לקציני-ים עכו נקראת על שם החברה. לקראת השקת ספינת האימונים ב-10 מאי 1990 הפיק בית הספר חוברת המנציחה את החברה ופעילותה.
נפוליאון ואני
נפוליאון ואני (באיטלקית: (N (Io e Napoleone) הוא סרט קולנוע איטלקי - צרפתי - ספרדי שיצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט בוים על ידי פאולו וירזי.
תקציר העלילה
עלילת הסרט עוקבת אחר מרטינו פפוצ'י (המגולם על ידי אליו ג'רמנו), מורה המתעב את נפוליאון בונפרטה ורוצה לרצחו כנקמה על כל המתים במלחמות נפוליאון, לאור הגעתו של נפוליאון לגלות באי אלבה. פפוצ'י מתמנה לתפקיד היומנאי של נפוליאון ומנסה מספר פעמים לרצוח את נפוליאון. הנסיבות מכשילות אותו בכל פעם (המשרתת מירלה (המגולמת על ידי פרנצ'סקה אינודי), האוהבת את המורה, מחביאה לו את האקדח; שומר הראש של נפוליאון לוקח ממנו את כלי הנשק) והוא לומד לאהוב ולחבב את נפוליאון, ולבסוף אף מכשיל בעצמו ניסיון התנקשות בנפוליאון. המתנקש הוא מורהו של פפוצ'י ונפוליאון מבטיח שלא יוצא להורג, אולם חוזר בו. פפוצ'י מנסה שוב לרצוח את נפוליאון, אולם זה נמלט מהאי בדרכו לפריז עם אהובתו של פפוצ'י - הברונית (המגולמת על ידי מוניקה בלוצ'י). פפוצ'י המאוכזב נותר באי ונושא לאישה את המשרתת מירלה.
רעש שביעית
רעש שביעית או רעש שביעי היא רעידת אדמה קשה שפגעה באזור ארץ ישראל וסביבתה באמצע המאה השמינית לספירה, ככל הנראה בשנת 748, או 749.
קיימות עדויות בכתב לאסון שפקד את הארץ ממקורות נוצריים, יהודיים ומוסלמיים וכן התגלו עדויות להרס בחפירות ארכאולוגיות בירושלים, בית שאן, טבריה, כפר נחום, בח'רבת אל-מפג'ר שליד יריחו, ובחפירות באום אל-קנאטר. לפי כל העדויות הללו, ברעש האדמה נהרגו רבבות בני-אדם ונהרסו מבנים רבים, בהם העיר טבריה, העיר בית שאן ומסגד אל-אקצא בירושלים.
שם הרעש נקבע כיוון שהוא נזכר בפיוטים כרעש שקרה בשנת "שביעית", כלומר שנת שמיטה. תיארוך הרעש, שהיה אירוע מזעזע בתולדות הארץ, מעלה בעיות רבות במחקר ומשליך על מדעי היהדות בנושא קביעת שנות השמיטה.
לחורבן טבריה ברעש היו השלכות קשות על היצירה הדתית היהודית בארץ ישראל. הרעש הביא למעשה את הקץ על המפעל הארץ ישראלי המקורי בתחומי המדרש והפיוט.
המקורות היהודיים - צום כ"ג בשבט
בגניזת קהיר נשמרו מספר פיוטים ארצישראליים קדומים שנכתבו לצום כ"ג בשבט. צום זה נקבע, כך מתברר, ליהודי ארץ ישראל לזכר החורבן וההרס שנגרמו ברעידת האדמה, בפיוטים אלה נקרא הצום "צום רעש שביעי". מרדכי מרגליות פרסם קטע נוסף מהגניזה, המכיל דף מסידור הכולל הנחיות בערבית שתרגומן:
הפיוט מזכיר את הפסוק ב "בזעם תצעד ארץ". "בזע"ם לחורבן", בגימטריה, לפיה ל יש ערך של מאות, (מ"ם סופית=600) הוא 679 שנים מחורבן בית שני. מנייה זו, האופיינית ליהודי ארץ ישראל בתקופה המוסלמית, שחלקם מנו שנים לבריאת העולם וחלקם לחורבן הבית, מצביעה על שנת 748 לספירה כמועד הרעש.
אנדרו קולינס
אנדרו קולינס (באנגלית: Andrew Collins; נולד ב-1957) הוא סופר וחוקר בריטי בתחום העל-טבעי, בעיקר בתחום תורת הנסתר כגון: מצרים העתיקה, מקור האנושות ממקורות טקסט עתיקים, מיתוס הנפילים ופיתוח הדת במחשבה האנושית.
רעש שביעית
המקורות היהודיים - צום כ"ג בשבט
הדבר עולה בקנה אחד עם הקביעה בפיוט אחר שהרעש התרחש בשנת שמיטה, כי שנת ד'תק"ח (המקבילה ל-748) היא שנת שמיטה, לפי שיטת הגאונים ומנהג אנשי ארץ ישראל, שנפסק ברמב"ם שקובע שיש לחלק את השנים שחלפו מאז החורבן בשבע, ואם המספר מתחלק ללא שארית אזי השנה היא שנת שמיטה. הציון של שנת שמיטה אינו נדיר, יהודים בארץ ישראל נהגו לציין את שנות השמיטה בתאריכיהם, על מצבות ובמסמכים.
אנדרו קולינס
היסטוריה
אנדרו גורש מבית ספרו עקב רמת כתיבה נמוכה באנגלית והתחיל לעבוד כפקיד בחברת ייצוא משלוחים בלונדון. תחביבו כילד במסתורין החיים הוביל אותו לעסוק כחוקר עב"מים, הוא ביקר אנשים אשר טענו להיות עדים למקרים של ביקור עב"מים ושלח דו"חות לארגונים ארציים.
בשנת 1976 הפך לדמות מוכרת בתנועת הפאנק עוד כאשר הייתה בתחילתה, אך ויתר על קריירה מוזיקלית כדי לכתוב במגזין "Strange Phenomena".
רעש שביעית
המקורות היהודיים - צום כ"ג בשבט
אם אכן הייתה רשימה אגדית זו ידועה בין בני ארץ ישראל בעת רעידת האדמה הקשה בסוף שנות הארבעים של המאה השמינית, אפשר שהאנשים שראו את האסון הגדול זיהו את הרעש עם הרעש השביעי שברשימה, ואולי אף ציפו לביאת הגאולה בעקבותיו, כמקובל בעת זעזועים קשים או שינויים היסטוריים מופלגים. אפשר שבאותה עת זכה הרעש לכינוי 'רעש שביעי', וייתכן גם שכאשר ראו שלא הייתה ברעש כל בשורה לגאולה הרחיבו את הרשימה המדרשית והעמידו אותה על עשרה רעשים, כדי לכלול בה את הרעש שחוו כ'רעש שביעי'. מובן שאין זו אלא הצעה בעלמא, והעובדה שר' שמואל השלישי שהיה בן ארץ ישראל מביא כ'רעש שביעי' ברשימתו אירוע הכרוך בגאולה העתידה מעידה לפחות על כך שהוא לא זיהה רעש זה עם האסון שגרם להרס היישוב היהודי בגליל כמאתיים וחמישים שנים קודם לימיו. ייתכן אפוא שאכן יש כאן מפתח להבנת הכינוי 'רעש שביעי', אולם הדברים לא יצאו מכלל השערה.
אנדרו קולינס
היסטוריה
קולינס הוא המארגן של הכנס השנתי של "Questing Conference" בבריטניה, אשר עוסק בהיסטוריה רוויזיוניסטית, ארכאולוגיה אסורה ותעלומות עתיקות. כיום חי עם אשתו סו באסקס.
רעש שביעית
המקורות היהודיים - צום כ"ג בשבט
אליצור מעירה גם על כך שרק האותיות זע"ם בטקסט מנוקדות, ואין ניקוד מעל האות ב', כלומר, ייתכן שהשנה שבה אירע הרעש אינה אלא 677 לחורבן. שנה זו היא שנת ד'תק"ו לבריאת העולם (746 לספירה).
אנדרו קולינס
From the Ashes of Angels
ספר זה עוסק במיתוס הנפילים ומעלה שאלות לגביהם, מהיכן באו ואם ייתכן שאכן היו קיימים והתהלכו עלי האדמה. לאחר תשע שנות מחקר וליקוט מידע, הספר הושלם בעזרת ידידו של אנדרו קולינס, ריצ'רד ווארד.
רעש שביעית
מקורות נוצריים
כרוניקן ביזנטי אחר, וחשוב יותר, תיאופנס מחבר ה"כרוניקה העולמית" מוסר (הערות הבהרה בסוגריים, על-פי מקור הציטוט):
אנדרו קולינס
From the Ashes of Angels
הספר חולק על דרכי חשיבה מודרניות מקובלות ברחבי עולם, בכל הקשור לתפישה של האלוהות. הספר טוען שהדת, באופן כללי, מבוססת על האמונה בכוכבים והשלב שבו העולם הוא היום של אמונה באל אחד הוא איך שהדברים התפתחו מהדתות הקדומות, והאלים הקדמונים הם בעצם הנפילים שהיו בשר ודם.
רעש שביעית
מקורות מוסלמיים
מרדכי מרגליות מביא שני מקורות מוסלמיים:
אבו אל-מחסין אבן טערברדי (מת 1469), מוסר כי "בשנת 130 היו הרבה רעידות חזקות בא-שאם... ונחרבה ירושלים... ונהרגו אנשים הרבה... ויש אומרים שזה היה בשנת 131 להג'רה."
130 להג'רה: ספטמבר 747 עד אוגוסט 748, שנת 131 להג'רה: אוגוסט 748 עד אוגוסט 749.
מתי אירע הרעש - דעות במחקר
מרדכי מרגליות בדק ומצא ש-18 בינואר אינו קרוב לכ"ג בשבט בשנת 748. לעומת זאת, בשנת 749 חל 18 בינואר בכ"ד בשבט. סטייה של יום אחד אפשרית בהחלט כי כללי הלוח העברי בתקופה זו לא הושלמו לחלוטין. אבל דבר זה מוביל למסקנה מרעישה מבחינה יהודית, לפיה שנת השמיטה של היום מוקדמת בשנה אחת מהשמיטה שנהגה בארץ ישראל אז.
מרגליות סומך על הצלבת מקורות כתובים. הוא מניח שלמרות חוסר ההתאמה המקורות מתייחסים לאותו מאורע וכל אחד תורם פיסת מידע. הוא גם סומך על ציון שנת השמיטה לצד אירועים, כפי שנהגו יהודי ארץ ישראל של התקופה.
יורם צפריר וגדעון פרסטר מחזקים את קביעתו של מרגליות לשנת 749 מכיוון אחר. בחפירות שנעשו בבית שאן התגלתה באחת החנויות גווייתו של אדם שעל פי השערתם נהרג ברעש, ובידו כלי מלא מטבעות, כשעל אחת מהן טבועה "שנת 131 להג'רה" כלומר - 749. הם כותבים:
יעקב קרץ' ועמיקם אלעד מציגים תזה שונה. הם הופכים על פיה את אמרתו של מרגליות "מכיוון שאין להניח שהיו שני רעשים שווים לפרטיהם בזה אחר זה בתוך שלוש שנים ... הרי מסתבר שהם מתכוונים לאותו הרעש." וטוענים שהדבר אכן אפשרי; לדבריהם יש פער גדול בדיווחים: בעוד שחלקם מדברים על אזור עמק הירדן (בית שאן, טבריה, יריחו), דיווחים אחרים מדברים על ירושלים, ואין הדיווח על ירושלים מזכיר את עמק הירדן, ולהפך. לכן, הם טוענים, היו לפחות שני רעשי אדמה עזים בין השנים 746–749.
משה גיל הגיב לטענות מרגליות, צפריר ופרסטר. הוא דחה לחלוטין את טענות מרגליות על סטייה בשנת השמיטה מהמקובל בהווה, וציין שעל פי עדויות החל מתחילת המאה התשיעית (כחמשים שנה בלבד לאחר הרעש) השמיטה זהה לשמיטה לפי המניין שבידינו, כך ששיבוש במניין השמיטות בתוך עשרות שנים הוא בלתי סביר בעליל. ממצא המטבעות מבית שאן, ששימש כראיה העיקרית של צפריר ופרסטר, הוא מפרש באופן שונה. לדעתו, אין כלל סיבה להניח שהאדם בעל המטבעות נהרג ברעש, וסביר יותר שנהרג במהלך חורבן העיר שהתלווה לכיבוש העבאסי בסוף 132 להג'רה (750 לספירה). הוא קובע שאין לסמוך על הממצא ממצבות צוער, שכן "איש לא הצליח לפרשן כראוי".
בשל כל אלו, הוא קובע ששנת השמיטה היא ודאי ד'תק"ח, בהתאם למניין הנמצא בידינו היום, והעדות מהמטמון בבית שאן אינה מעידה דבר, לשיטתו. לכן, הוא מעדיף את העדות העולה בעקביות מכל המקורות היהודיים והמשתקפת בפיוטים שנכתבו באותה התקופה ובוודאי שמרו על התאריך ביתר דיוק, על פני העדויות המוסלמיות והנוצריות, שאינן שומרות על עקביות ומביאות תאריכים שונים, וקובע את הרעש לכ"ג בשבט ד'תק"ח, 28 בינואר 748.
דלדול היצירה הארץ ישראלית בעקבות הרעש
במאה הראשונה לשלטון המוסלמי, עדיין הורגשה פעילות יצירתית בקרב יהודי הארץ, בעיקר בטבריה. נכתבו חיבורים חשובים בהלכה ובאגדה ופיוטים. מזמן זה ואילך פונים יהודי ארץ ישראל אל יהודי הגולה הן לסעד הלכתי (למשל לרב יהודאי גאון) והן לסיוע חומרי. אין ספק שבעיני יהודי ארץ ישראל של התקופה היה רעש האדמה חורבן שלא היה כדוגמתו מאז חרב בית המקדש.
ולרי בורזוב
ולרי פיליפוביץ' בורזוב (ברוסית: Валерий Филиппович Борзов, באוקראינית: Валерій Пилипович Борзов; ב-20 באוקטובר 1949), הוא אתלט עבר סובייטי. הוא אלוף אולימפי בריצות היוקרתיות ל-100 מטר ול-200 מטר בעל 5 מדליות אולימפיות מהן 2 זהב, אלוף ושיאן אירופה באותן ריצות. נוסף על כך הוא שימש בתפקיד נשיא הוועד האולימפי הראשון של אוקראינה ושר הנוער והספורט של אוקראינה.
ביוגרפיה
בורזוב נולד בסמביר שבמחוז לבוב. הוא החל את הקריירה הספורטיבית שלו בשנת 1968.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכה בורזוב ב-2 מדליות, מדליית זהב בריצת 100 מטר (10.4 שניות) ומדליית כסף, כחלק מנבחרת ברית המועצות, בריצת שליחים 4x100 מטר (39.3 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכה בורזוב ב-2 מדליות זהב בריצת 100 מטר בפעם השנייה ברציפות (10.26 שניות) ובריצת 200 מטר (20.30 שניות).
המשך הקריירה
סביב הופעתו של בורזוב באולימפיאדת מונטריאול (1976) היו שמועות של ניסיון לערוק למערב וכן על ניסיון להתנקש בחייו תוך כדי ריצת ה-100 מטר. שמועות אלו הופרכו ובמשחקים עצמם הוא זכה ב-2 מדליות ארד. האחת, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.14 שניות, אחרי הייזלי קרופורד מטרינידד וטובגו (10.06 שניות) ודון קווארי מג'מייקה (10.08 שניות), ובכך לא הצליח להגן על תוארו. השנייה, כחלק מנבחרת ברית המועצות, בריצת שליחים 4x100 מטר, בתוצאה של 38.78 שניות, אחרי ארצות הברית (38.33 שניות) ומזרח גרמניה (38.66 שניות).
בשנת 1977 התחתן בורזוב עם לודמילה טורישצ'בה אלופה אולימפית בהתעמלות מכשירים בעלת 9 מדליות אולימפיות מהן 4 זהב.
פציעה מתמשכת מנעה מבורזוב להשתתף באולימפיאדת מוסקבה (1980), אשר הייתה אמורה להיות השלישית שלו.
קריירה פוליטית
משנת 1998-1991 שימש בורזוב כנשיא הוועד האולימפי הראשון של אוקראינה. הוא חבר הוועד האולימפי הבינלאומי משנת 1994. בשנים 1997-1991 כיהן כשר הנוער והספורט של אוקראינה. בשנים 2006-1998 הוא כיהן כחבר בראדה העליונה, בית המחוקקים של אוקראינה.
הקיסרית ג'יטו
הקיסרית ג'יטו (יפנית:持統天皇; 645-703), בתו השנייה של הקיסר טנג'י, הייתה הקיסרית ה-41 של יפן ושלטה בין השנים 686-697.
ילדות
ג'יטו נולדה לנסיך נָאקָה נוֹ אוֹאֶה (Naka no Ōe), שלימים הפך לקיסר טנג'י, ולאשתו אוֹצִ'י. אוצ'י התנדבה להתחתן עם הקיסר לאחר שאחותה הבוגרת נעלמה ביום שלפני החתונה המלכותית, בעקבות מזימה של קרוב משפחה לחלל את כבודו של אביהן, סוגה נו אִישִיקַאוָואמָארוֹ (Soga no Ishikawamaro).
אמנם אין תאריך מדויק המציין את יום היוולדה, אולם ישנם מקורות שונים שבהם נכתב כי ג'יטו נולדה ביום הראשון של החלת רפורמת טאיקה. בהתאם למנהג בתקופה, כשהייתה ילדה קטנה גרה עם אחותה, שהייתה גדולה ממנה בשנה אחת, בביתו של סבן אישיקאוואמארו בעיר נאניוואה, שהפכה לבירה בהמשך. ג'יטו ואחותה צפו במותם האכזרי של סוגה נו אישיקאוואמארו ובני משפחתו המצומצמת, כשנרדף שלא בצדק בחשד שרצה במותו של הנסיך. בסופו של דבר מצאו את כתביו בביתו וחפותו הוכחה, מה שלא עזר לאמה של ג'יטו, בתו של אישיקאוואמארו, להמשיך לחיות, היות שקברה באותו זמן את אחיה הקטן של ג'יטו, שמת בגיל 8. אביה של ג'יטו נישא לאחותה הקטנה של אוצ'י וביחד הולידו את אחותה למחצה של ג'יטו, אשר תוכר בהיסטוריה כקיסרית גנמיי, ששלטה מיד לאחר ג'יטו, ובהוראתה הודפס קובץ הקוג'יקי בשנת 712.
הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי
הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי (באנגלית: United States Agency for International Development, ובקיצור: USAID) היא ארגון של ממשלת ארצות הברית, הממונה על סיוע החוץ האזרחי שמושיטה ארצות הברית למדינות שונות בעולם. הסוכנות היא גוף עצמאי, אך פועלת בהתאם להנחיות מדיניות החוץ של מחלקת המדינה.
מרים המגדלית
בברית החדשה, מִרְיָם הַמַּגְדָּלִית (ביוונית: Μαρία Μαγδαληνή, מָרִיָה מַגְדָלֵנֵה) היא אישה יהודייה המתוארת כתומכת מרכזית בישו, ונודעה כ"שליחת השליחים" (בלטינית: apostolorum apostola). על פי ספרי הבשורה, היא הייתה אחת מהנשים שנכחו בצליבתו של ישו ובקומו לתחייה, היא מי שטיפלה בגופתו אחרי שהורד מהצלב והיא (יחד עם מרים אימו של ישו) הייתה זו שלה בישר המלאך על קומו לתחייה של ישו:
יום חגה חל ב־22 ביולי בכנסיות הקתולית, האורתודוקסית והאנגליקנית.
הכינוי 'המגדלית' (מגדלנה) מרמז על עיר מוצאה – מגדלא, ששכנה לחוף הכנרת ומזוהה על ידי החוקרים עם העיר טריכיי הקדומה.
מרים מוזכרת בבשורה על-פי לוקאס באירוע שבו גירש ישו שדים (רוחות רעות) מגופן של מספר נשים. על פי הכתוב הוא גירש שבעה שדים מגופה:
הקיסרית הלנה בנתה במאה הרביעית כנסייה במגדל לכבודה של מרים.
על הר הזיתים בירושלים נמצאת כנסייה המוקדשת למרים המגדלית – כנסיית מריה מגדלנה.
זהותה של מרים המגדלית
מנהיגי הנצרות הקדומה מיזגו את המסופר על מרים המגדלית עם המסופר על מספר נשים פחות מוסריות, המוזכרות בבשורות השונות בשם מרים או אף ללא זיהוי שמן. אחת מהן היא ה"חוטאת" ב"הבשורה על פי לוקאס", שלפי המסורת עבדה כזונה, זו שישו אמר עליה "נסלחו לה חטאותיה כי הרבה אהֶבה," ובין האחרות מרים מבית היני, המוזכרת ב"הבשורה על פי לוקאס". האפיפיור גרגוריוס הוא זה שבשנת 591 הכריז כי: "היא שלוקאס מכנה החוטאת ושיוחנן מכנה מרים מבית היני, מאמינים אנו כי זוהי אותה מרים שמתוכה גורשו שבעה שדים לדבריו של מרקוס."
הצהרה זו הפכה לעמדה רשמית של הכנסייה, אף כי לא אומצה בידי האורתודוקסים או הפרוטסטנטים, כשאלה התפצלו מהכנסייה הקתולית. בשנת 1969 חזרה בה הכנסייה הקתולית מהכרזה זו, והפרידה מחדש בין מרים המגדלית, מרים מבית היני ומרים החוטאת.
הסיבה לאיחוד בין שלוש הדמויות בימיה הראשונים של הכנסייה שנויה במחלוקת. יש הטוענים כי מדובר בבלבול, או בניסיון לפשט את סיפורי הברית החדשה עבור המאמינים. מנגד, קיימת הסברה לפיה מדובר בקנוניה ובניסיון לנסות ולהוריד ממעמדה של מרים המגדלית. עמדה זו צברה פופולריות רבה לאחר פרסום הספר צופן דה וינצ'י, שנתן הד לטענה שישו היה בעצם בן-תמותה רגיל ואב לילדים.
המערערים על תחייתו של ישו טענו שמרים היא שהסתירה את גופתו של ישו במקום מחבוא, ומחשש שהדבר יתגלה המציאה בכוח דמיונה את סיפור תחיית המתים, מה גם שישו, כמו דתיים אדוקים בעת ההיא, לא פסק לדבר אודות כך בעקבות פירושם את חזון העצמות היבשות.
בת זוגו של ישו
תאוריות ותפיסות מודרניות חילוניות מייחסות לה קשרים רומנטיים עם ישו עצמו. יחסיה הקרובים של מרים המגדלית עם ישו מודגשים ב"הבשורה על פי פיליפוס" – אוונגליון אפוקריפי שאינו מקובל בכנסיות הנוצריות. באוונגליון זה היא מתוארת כאחת מתוך ה"שלוש שצעדו תמיד בחברתו של אדוננו: מרים אמו, אחותו והמגדלית, זו הנקראת בת־לווייתו. אחותו ואמו ובת־לווייתו היו כולן מרים. ובת־לווייתו של המושיע היא מרים המגדלית". המילה היוונית koinonos, המשמשת לתיאור המילה מרים, אמנם מתרגמת לעיתים כ"בת־לוויה", אך תרגום מדויק יותר יהיה "שותפה" או "בת זוג", אישה שעימה מקיים אדם יחסי מין. שני עמודים לאחר מכן יש פסקה נוספת המדגישה את הדימוי המיני של היחסים:.
אחרי הצליבה
יש אגדות שונות על מעשיה של מרים אחרי צליבת ישו. לפי האגדה הנפוצה ביותר היא הפליגה בסירה דולפת לגאליה ונטמעה בקהילה היהודית שם. אגדות שונות מתארות את נסיעתה, בלווית אנשים שונים מאגדה לאגדה. בהם משרתת שחורה בשם שרה, מרים אמו של יעקב, מרים שלומית, יוסף הרמתי, אלעזר, מרתה, מקסימינוס הקדוש (ההגמון הראשון של אקס), וכן בנו או בתו של ישו המתוארים כ"גביע הקדוש" המכיל את דמו של ישו. סוף מסעם היה בשפך הרון, במקום הקרוי היום סנט מארי לה מאר (המרים הקדושה של הים). לזכר הגעתם לכאורה למקום נבנתה במקום כנסייה מפוארת בה יש מזבח המוקדש לשרה המצרייה (שרה קאלי). שרה זו היא קדושה לבני הרומה.
בולות אפיפיוריות בחתימתם של לוציוס השלישי, אורבנוס השלישי וקלמנטיוס השלישי אישרו כי מרים המגדלית אכן קבורה בצרפת.
מרים המגדלית בכתבי חז"ל
בתלמוד הבבלי מובאות כמה התייחסויות שליליות ל"מרים מגדלא שיער נשייא" (קולעת – יוצרת גדילים – בשיער הנשים). בתלמוד היא מוזכרת כאשתו של פפוס בן יהודה ומסופר עליה שבגדה בבעלה עם יוסף פנדירא, ומכך נולד ישו הנוצרי. במקום אחר מסופר שמלאך המוות ביקש להמיתה. הפרשנות המקובלת היא שאותה מרים היא מרים המגדלית. יש המפריכים זיהוי זה שכן לדעתם הוא מתבסס על קריאה שגויה של המילה הארמית "מגדלא" המשמשת במשפט כחלק מתיאור מקצועה של האשה ולא כתיאור מוצאה, אך יש המפרשים את שמה של מרים בתלמוד "מרים מגדלא שיער נשייא" כשם גנאי שבנוי משמה המקורי, וכך הופיע "מגדלא (במקום מגדלנא) שיער נשייא", על שם שערה הארוך (ראו תמונה והסבר). ישנם שפירשו גם את השם "מרים מגדלא שער נשייא" על שם מקום מוצאה בעיר קסרי קסרין שהייתה נקראת גם מגדל נשיא. גם בעלי התוספות במסכת חגיגה מפרשים ש"מרים מגדלא שער נשייא" הייתה "אמו של פלוני", כינוי הרומז לישו, כנראה על פי האמור בתלמוד במסכת שבת.
כלומר, לפי מסורת חז"ל מרים המגדלית היא מרים אמו של ישו ולא תלמידתו, בניגוד למסורת הנוצרית המבחינה ביניהן. כמו כן, תיאור הבגידה – האנושית – מובא כנגד התפיסה הנוצרית שישו נולד מהתעברות אמו מרוח הקודש.
הבשורה על פי מרים
"הבשורה על פי מרים" הוא ספר חיצוני לברית החדשה, שנטען כי נכתב על ידי מרים המגדלית.
בשנת 1896 רכש מלומד גרמני בשוק של קהיר מגילת פפירוס והעביר אותה לברלין. במגילה, הקרויה "הבשורה על פי מרים" יש התייחסות שונה במקצת לסיפור הצליבה ולתפקידה של מרים המגדלית בהתרחשות. על פי הכתוב במגילה, ישו, שאהב אותה יותר מאשר את שאר תלמידיו, מסר למרים דרשה אותה היא נשאה בשמו באוזני שאר תלמידיו.
בתרבות הפופולרית
הזמרת הגרמנייה סנדרה הוציאה בשנת 1985 שיר ושמו "(I'll Never Be) Maria Magdalena", שהיה ללהיט גדול. מרים מוזכרת גם בשירה של הזמרת ליידי גאגא "Bloody Mary" (מרים המדממת) מתוך האלבום Born This Way, ובו מתוארים רגעיו האחרונים של ישו לאחר שנתפס בידי הנציב הרומי פונטיוס פילאטוס, וטיפולה בו לאחר מותו; כמו כן, גאגא מופיעה בקליפ לשיר "Judas" בתור מרים המגדלית ולצידה ישו ושליחיו.
באירוויזיון 1999 הזמרת דוריס דרגוביץ' ייצגה את קרואטיה עם השיר "מריה מגדלנה", שזכה במקום ה-4.
תאוריות שונות על מהותה של מרים, היותה אשתו של ישו ועל כך שילדה לו צאצא מובאים בהרחבה בספר המתח "צופן דה וינצ'י" מאת דן בראון ובסרט באותו השם המבוסס עליו.
באלבום Magdalene של הזמרת FKA twigs יש שיר בשם Mary Magdalene. השיר מציג את נקודות המבט השונות שלפי מרים המגדלית: מישהי שעסקה בזנות ומישהי שעמדה לצד ישו וריפאה אנשים בעזרת צמחים.
World Community Grid
במסגרת המיזם, משימות חישוב הנחוצות למחקר נשלחות דרך האינטרנט אל מאות אלפי אנשים ברחבי העולם שהסכימו להתקין במחשב שלהם תוכנה מיוחדת המבצעת את החישובים. השימוש במחשבי המשתמשים נעשה ברקע, ללא הפרעה למשתמש, על ידי ניצול משאבים אשר אינם בשימוש בלבד. המיזם הוקם ב־16 בנובמבר 2004, ונכון לינואר 2021 רשומים בו כ־794,640 משתמשים ממדינות רבות בעולם. המיזם מותקן על גבי כ־6,783,324 מיליון מחשבים (מחשבים נייחים וניידים, סמארטפונים) ברחבי העולם. בישראל רשומים כ־340 משתמשים והמיזם מותקן על גבי כ־6,643 מחשבים.
התוכנה בה משתמש המיזם פותחה על ידי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי והיא נקראת Berkeley Open Infrastructure for Network Computing) BOINC). תוכנה זו משמשת מיזמים נוספים של חישוב מבוזר קהילתי, בהם המיזם SETI@home, שלשמו פותחה.
פרויקטים פעילים
הפרויקטים הפעילים נכון לינואר 2021:
ELISA
באימונולוגיה, ELISA או אלייזה (ראשי תיבות של: Enzyme-Linked Immunosorbent Assay) היא שיטה ביוכימית לגילוי נוכחות חלבונים או אנטיגן בדגימה. את הבדיקה מבצעים על ידי קשירת אנזים לנוגדן או לאנטיגן, הנצבע אחר כך בתגובה כימית.
באופן בסיסי הבדיקה מתבצעת על מצע קשיח, בדרך-כלל פלסטיק, אליו נספחים אנטיגנים (בדרך-כלל חלבונים). לאחר מכן נעשה שימוש בשני נוגדנים לפחות: נוגדן ראשון, הספציפי לאנטיגן מסוים ונוגדן שני, הנקשר לנוגדן הראשון ומוצמד לאנזים. כאשר סובסטרט בא במגע עם האנזים, מתרחשת תגובה כימית והוא משנה את צבעו וכך נותן אינדיקציה לנוכחות האנטיגן. הוספת חומצה חזקה כמו חומצה גופרתית מסיימת את התגובה. כמות הצבע שנוצרה נמדדת על ידי ספקטרופוטומטר באורך גל מתאים, בצורה זאת ניתן לקבוע אם אנטיגן מסוים קיים בדוגמה או לא (אנליזה איכותית) וכן לכמת אנטיגן ספציפי (אנליזה כמותית).
שימושי השיטה
שיטת ELISA נחשבת לשיטה המדויקת ביותר לגילוי אנטיגנים וחלבונים. לשיטה אלפי שימושים קליניים, מחקריים וסביבתיים כגון: מציאת דם בשתן, אבחון של נוגדנים בסרום (כמו בבדיקת HIV), גילוי הורמונים בבדיקת היריון, בדיקת סמים בדם, גילוי יצורים מיקרוסקופיים במקווה מים ועוד.
ELISA בסיסית
תהליך הבדיקה מבוסס על מספר שלבים:
וריאציות של ELISA בסיסית
אלייזת סנדוויץ'- כדי להגדיל את רגישות המבחן ניתן להשתמש באלייזת סנדוויץ': לפני הוספת האנטיגן מוסף לפלטה נוגדן הסנדוויץ', נוגדן זה ספציפי לאנטיגן הנבדק אך בניגוד לנוגדן הראשוני הוא אינו מוכר לנוגדן השניוני, לעיתים נוגדן הסנדוויץ' קושר אפיטופ (אזור) שונה באנטיגן לעומת הנוגדן הראשוני. המשך השיטה זהה לשיטה הבסיסית.