cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספרות מודרניסטית
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם הראשונה המודרניזם הפך למגובש יותר, כשהיוצרים חזו בזוועות האנושות. בשנים אלו פעל זרם התודעה ששם דגש על נפש הדמות והסתכלותה על העולם. עם היוצרים העיקריים בזרם זה ניתן למנות את ג'יימס ג'ויס ווירג'יניה וולף. יצירות אחרות עסקו בזיכרון לא רצוני, "בעקבות הזמן האבוד" של מרסל פרוסט שיצאה מ-1913 ל-1927 היא אחת הבולטות שבהן. בפריז פעל הדור האבוד של האמריקאים בפריז, בין החברים החשובים בקבוצה זו היו ארנסט המינגוויי, ת"ס אליוט, פרנסיס סקוט פיצג'רלד וגרטרוד שטיין. בספרות הרוסית המודרנית פעלו אסכולות הסימבוליזם (אנדריי ביילי, אלכסנדר בלוק), אקמאיזם (ניקולאי גומיליוב, אנה אחמטובה) ופוטוריזם (ולדימיר מאיאקובסקי). לאחר מהפכת 1917 רבים מהסופרים עזבו את רוסיה הסובייטית לטובת אירופה, אך היו גם כאלה שתמכו במשטר החדש.
יצירות מודרניות חשובות המשיכו לצאת במהלך שנות ה-20 ושנות ה-30. באירופה פעלו בתקופה זו: דייוויד הרברט לורנס ("מאהבה של ליידי צ'טרלי"), דור 1927 שפעל בספרד וביקש להתרחק ממסורת השירה הספרדית של המאה ה-19 (בין בולטיו פדריקו גארסיה לורקה וויסנטה אליכסנדרה), ברטולט ברכט (בסגנון הדרמה לא אריסטוטלית והתיאטרון האפי), הרמן ברוך, ויסטן יו אודן, בסיל בנטינג, יו מקדרמיד ועוד, בארצות הברית: הארט קריין, מריאן מור, ויליאם פוקנר, ויליאם קרלוס ויליאמס ועוד. לו שון נחשב למבשר המודרניזם הסיני. צאדק הדאיאת נחשב למבשר הזרם המודרניסטי בספרות איראנית.
המונח "מודרניזם מאוחר" מתייחס ליצירות שפורסמו לאחר שנות ה-30. בין היוצרים והזרמים שפעלו בתקופה זו ניתן למנות את תיאטרון האבסורד (סמואל בקט, אז'ן יונסקו, הרולד פינטר, אדוארד אלבי) וספרות האבסורד (ז'אן-פול סארטר, אלבר קאמי) בשנות ה-40, ה-50 וה-60, הם היו ממשיכי זרם האקזיסטנציאליזם ועסקו בניכור ובאבסורד. הספרות הפוסטמודרניסטית הגיעה לאחר הספרות המודרנית במחצית השנייה של המאה ה-20.
אריה בינה
הרב אריה בינה (ה'תרע"ג, 1913 – כ"א בחשוון ה'תשנ"ה, 26 באוקטובר 1994) היה מייסד וראש ישיבת נתיב מאיר.
תולדות חייו
אריה בינה (בינוסובסקי) נולד בשנת ה'תרע"ג בסלונים שבאימפריה הרוסית (בתחומי בלארוס של ימינו). אביו הרב אהרן היה ר"מ השיעור הגבוה בישיבה הקטנה המקומית של הרב שבתי יגל. למד אצל אביו, ומגיל 12 החל ללמוד בישיבת מיר שבפולין, שם התקרב מאוד לרב ירוחם ליבוביץ, ולמד בחברותא עם הרב חיים שמואלביץ כ-8 שנים. חברו הטוב ביותר במיר היה הרב זלמן רוטברג. הוא דיבר והתכתב עם הרוגוטשובר בדברי תורה, וכן למד עם הרב חנוך אייגש שנתן לו את ספרו במתנה. כבר בבחרותו, באב ה'תר"ץ, פרסם מאמר בחוברת הראשונה של הירחון התורני כנסת ישראל, ששימש במה לחידושי תורה של גדולי תורה בולטים, וזכה לתגובה מהעורך הרב משה קרליץ. בה'תרצ"ב פרסם גם בהפרדס.
הוא עבר את אימוני הטירונות במחנה צריפין ונשלח לשרת במצרים. מטעם "ההגנה" הוטל עליו להשיג פריטי נשק ולהעבירם ארצה. הוא הצטרף לפלוגת תפעול הנמלים של חיל ההנדסה המלכותי שבנמל טוברוק שבלוב. בראש היחידה עמדו שמעון הכהן ויוסף קורנבלום, לימים יוסף אלמוגי, ראש עיריית חיפה. היחידה נשלחה ליוון כדי לסייע לחיל המשלוח הבריטי בפריקת אספקה מאוניות. כאשר הגיעו ליוון הסתבר כי הצבא הבריטי בנסיגה, כאשר היחידות הגרמניות מזנבות בו תוך הפצצות כבדות. בתחילת קיץ 1941 נפלה יוון בידי הגרמנים. הרב בינה, עם חיילים יהודיים נוספים מארץ ישראל, נפל בשבי הגרמני, שבו שהה כארבע שנים, עד תום המלחמה. ב-1941, מחשש שמותו קרב, כתב צואה לאשתו ובנו יעקב ובה ביקש בין היתר מבנו לעמול בתורה ולהדפיס מחידושי תורתו.
בהיותו בשבי, כשעבד במכרות בשלזיה, הצליח לשחד עובד פולני שהשיג לו גמרא מסכת יבמות, עבור חפיסת סיגריות ושוקולד שקיבל מהצלב האדום, ושנשלחו לו מנתן גרדי שניהל מטעם הפועל המזרחי את "לשכת הקשר" עם החיילים הדתיים בבריגדה. סופר שחזר עליה שוב ושוב, כ-200 פעם.
עבודתו החינוכית
הרב בינה שב מן השבי הגרמני לכפר הרא"ה, והמשיך לפתח את המשק החקלאי שלו ואף השתלב בסגל ההוראה של ישיבת כפר הרואה. כר"מ הצטיין בפשטות הליכותיו ולפעמים בא לתת שיעור במגפי גומי ישר מעבודתו ברפת. חלק מתלמידיו סירבו לעזוב את שיעוריו על מנת לעלות לשיעור גבוה יותר.
בשנת 1953 הקים עם קבוצה מתלמידיו את ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר במבנה הנטוש של בית החולים סנט ג'ון בשכונת אבו תור בירושלים, מול העיר העתיקה. לאחר כשנתיים עברה הישיבה לשכונת בית וגן, שם נדדה בין כמה מבנים עד שהתבססה ברחוב הפסגה. רעייתו, רחל, עזרה לידו הן במשק, הן בניהול הישיבה והן בחינוך, והתייחסה אל התלמידים כאל ילדיה. בבית וגן היה בקשרי ידידות ותורה עם הרב יחזקאל אברמסקי, והאדמו"ר מאמשינוב.
בבחירות לכנסת השישית הוצב במקום ה-108 של רשימת המפד"ל. בשנת ה'תשמ"ו (1986), פרש הרב בינה מתפקידו והתמנה לנשיא הישיבה.
נפטר בכ"א בחשוון ה'תשנ"ה.
משפחתו וצאצאיו
אשתו, רחל אסתר בינה לבית אפלגרד, נפטרה בשושן פורים ה'תש"ס בירושלים. לבני הזוג שלושה ילדים. בנו הבכור יעקב היה מנהל סניף בנק וחבר הוועד המנהל של ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר, נפטר ב-2017. בתו יונה נשואה לרב יוסף צבי בן פורת ראש ישיבת "אשרי האיש". בנו, הרב אהרון בינה, הוא ראש ישיבת נתיב אריה, ואשתו מלכה בינה, היא מייסדת מדרשת מת"ן.
משנתו החינוכית
היה חבר בתנועת תורה ועבודה. לאחר מלחמת ששת הימים הקימו תלמידיו ביוזמתו כמה ישיבות הסדר: ישיבת הכותל, ישיבת ברכת משה במעלה אדומים, ישיבת הגולן, וישיבת מעלות. בתשל"ד הוקמה גם ישיבה קצרת ימים בגדה המערבית של תעלת סואץ, במתחם שדה התעופה פאיד. בישיבות הודגש הצורך לסייע במשימות לאומיות כמו חינוך, קליטת עלייה, ביטחון והתיישבות. נהג לחזור על הסיסמה: "ארץ ישראל לעם ישראל על פי תורת ישראל". לדעתו הברית בין היהדות הדתית לבין התנועה הציונית חרותה בסלע קיומנו.
על שמו נקרא רחוב בשכונת הר חומה בירושלים. בשנת 2003 הקים בנו הרב אהרון בינה את ישיבת נתיב אריה, על שם אביו.
ספרו
"אישון אריה - חידושים, שו"ת ומאמרים תורניים של הרב אריה בינה זצ"ל", בעריכת רועי תמיר וארי בינה, ה'תשפ"ב
קינטיקה כימית
קצב התגובה
בתגובות עוקבות, שלב קובע המהירות הוא השלב הקובע את הקינטיקה. בתגובות עוקבות מסדר ראשון, קירוב של מצב יציב עשוי לפשט את משוואת הקצב. אנרגיית השפעול של תגובה כימית נקבעת באופן ניסויי באמצעות משוואת ארניוס ומשוואת איירינג. הגורמים העיקריים שמשפיעים על קצב התגובה כוללים את: מצב הצבירה של המגיבים, הריכוזים של המגיבים, הטמפרטורה אשר בה התגובה מתרחשת, והאם יש או אין נוכחות של זרזים במדיום שבו מתרחשת התגובה.
טבעם של המגיבים
זמן התגובה משתנה באופן התלוי בסוג החומרים המגיבים. תגובות חומציות, יצירת מלחים, וחילוף יונים הן תגובות מהירות. כאשר נוצרות מולקולות גדולות התגובות הכימיות נוטות להיות מאוד איטיות.
מצב הצבירה
מצב הצבירה (מוצק, נוזל, או גז) של מגיב הוא גם כן גורם חשוב בקצב השינוי. כאשר מגיבים נמצאים באותו מופע, כמו למשל בתמיסה מימית, התנועה החומנית גורמת להם להיפגש. אולם, כאשר הם במופעים שונים, התגובה מוגבלת לאזור המגע בין שני המגיבים.
תגובה יכולה להתרחש רק באזור המגע, ובמקרה של נוזל או גז, בפני השטח של הנוזל. יש צורך בניעורים עזים ובערבוב על מנת לגרום להשלמת התגובה. משמעות הדבר היא שככל שהחלוקה בין המגיב המוצק למגיב הנוזלי יותר ברורה, כך גדל שטח הפנים ליחידת נפח, ויש יותר מגע עם מגיבים אחרים, וכתוצאה מכך התגובה נהיית יותר מהירה. אם נעשה אנלוגיה, לדוגמה, כאשר מציתים אש, קודם כל משתמשים בחתיכות עץ קטנות – לא עושים שימוש מראש בגזעי עצים גדולים. בכימיה אורגנית תגובות על מים הן היוצא מן הכלל לכלל שתגובות הומוגניות מתרחשות במהירות גבוהה יותר מאשר תגובות הטרוגניות.
ריכוז
הריכוז ממלא תפקיד חשוב בתגובות כימיות. לפי תאוריית ההתנגשויות המולקולריות, ההתנגשויות מתרחשות בעקבות העובדה שהמולקולות חייבות להתנגש על מנת להגיב ביחד. ככל שריכוז המגיבים עולה, התדירות של התנגשות המולקולות עולה, והן פוגעות זו בזו חזק יותר על ידי כך שהן במגע קרוב יותר בכל נקודת זמן נתונה. נניח שבמיכל סגור יש שני מגיבים. כל המולקולות הנמצאות בפנים מתנגשות ללא הפסקה. אם נגדיל את הכמות של אחד או יותר מהמגיבים הגורמים להתנגשויות אלה להתרחש יותר פעמים, נגדיל את קצב התגובה.
נענוע או ערבוב של התמיסה יאיץ גם כן את קצב התגובה הכימית, כיוון שהוא נותן לחלקיקים אנרגיה קינטית גבוהה יותר, וגורם להגדלת מספר ההתנגשויות בין מגיבים ובכך מגדיל את ההסתברות להתרחשות של התנגשויות מוצלחות.
הגדלת הלחץ בתגובה גזית תגדיל את מספר ההתנגשויות בין המגיבים, ובכך את קצב התגובה. תוצאה זו היא בגלל שהפעילות של גז נמצאת ביחס ישר ללחץ החלקי שלו. תופעה זו דומה להשפעה של הגדלת ריכוז של חומר מסוים בתמיסה.
טמפרטורה
לטמפרטורה יש בדרך כלל השפעה גדולה על מהירות התגובה. למולקולות בטמפרטורה גבוהה יש יותר אנרגיה תרמית. כאשר מגיבים בתגובה כימית מתחממים, לאטומים או המולקולות האנרגטיים יותר יש סיכוי גבוה יותר להתנגש אחד עם השני ולהגיב. באופן זה, בטמפרטורה גבוהה מתרחשות יותר התנגשויות, שיוצרות תוצר בתגובה כימית.
יותר חשובה מזה היא העובדה שבטמפרטורה גבוהה יותר למולקולות יש יותר אנרגיה ויברציונית, כלומר, האטומים רוטטים באופן הרבה יותר "אלים", כך שהעלאת הטמפרטורה מגדילה לא רק את מספר ההתנגשויות אלא גם את ההתנגשויות שיכולות להסתיים בסידור מחדש של האטומים בתוך מולקולות המגיבים. לדוגמה, מקרר מאט את המהירות של קצב התגובה כיוון שהוא מקרר את המולקולות. מצד שני, תנור נותן חום (אנרגיה) למולקולות שבתורן מאיצות את קצב התגובה, כך שהאוכל נאפה יותר מהר.
זרזים
זרז הוא חומר שמאיץ את הקצב של התגובה הכימית אך לא משתנה מבחינה כימית לאחר ההאצה. הזרז מגדיל את קצב התגובה באמצעות מתן מנגנון תגובה שונה שמתרחש ברמה נמוכה יותר של אנרגיית שפעול. בזרזים עצמיים תוצר התגובה עצמו מזרז את התגובה ובכך הוא גורם למשוב חיובי. חלבונים שמתפקדים כזרזים בתגובות ביוכימיות נקראים אנזימים. קינטיקת מיכאליס-מנטן מתארת את הקצב של תגובות מתווכות אנזימים.
במספר מולקולות אורגניות למתמירים מסוימים יש השפעה על קצב התגובה בהשתתפות של קבוצה שכנה.
שיווי-משקל
בעוד שהקינטיקה הכימית קובעת את הקצב של התגובה הכימית, שיווי המשקל הכימי קובע את הגבול שאליו תגיע התגובה. בתגובה הפיכה, שיווי משקל כימי מושג כאשר קצב התגובה של התגובה קדימה שווה לקצב של התגובה ההפוכה והריכוזים של המגיבים והתוצרים נשארים קבועים. דבר זה מודגם בדוגמה הקלאסית של תהליך האבר-בוש. ניתן לעשות שימוש בעקרון לה-שטלייה על מנת לנבא את ההשפעה של שינוי בריכוז, טמפרטורה או לחץ על המיקום של שיווי המשקל הכימי. תגובות של שעון כימי כגון תגובת בלוסוב-ז'בוטינסקי מראות בצורה יפה שרכיב הריכוזים יכול להתנודד במשך זמן רב לפני שהוא מגיע לשיווי משקל.
אנרגיה חופשית
במונחים כלליים, האנרגיה החופשית של התגובה קובעת אם התגובה הכימית תתרחש, והקינטיקה תספק מידע על מהירות התגובה. התגובה יכולה להיות מאוד אקסותרמית אבל תהיה לא מעשית כיוון שהיא איטית מדי. אם מגיב יכול להגיב וליצור שני תוצרים שונים, התוצר היותר יציב מבחינה תרמודינמית ייווצר בדרך כלל מלבד בנסיבות מיוחדות כאשר התגובה נמצאת תחת בקרה קינטית. עקרון קרטין-האמט תקף כאשר קובעים את יחס המגיבים המומרים במהירות לכל אחד מנתיבי התגובה. ייתכן שניתן לחזות את קבועי קצב התגובה עבור תגובה מסוימת מתוך יחסי האנרגיה החופשית.
תוצא האיזוטופ הקינטי הוא ההבדל בקצב של תגובה כימית כאשר אטום באחד מהמגיבים מוחלף על ידי אחד מהאיזוטופים שלו.
קינטיקות כימיות יכולות לספק מידע על זמן המעבר ומעבר החום במגיב כימי בתחום ההנדסה הכימית והתפלגות המסה המולרית בכימיה של פולימרים.
Straight Out of Hell
Straight Out of Hell (ישירות מהגיהנום) הוא אלבום אולפן של להקת הפאוור מטאל הגרמנית Helloween שיצא לאור בינואר 2013 בהפקת צ'ארלי באורפיינד.
על האלבום
גרסה של השיר "Burning Sun" שבה נעשה שימוש באורגן האמונד הוקדשה לקלידן של הלהקה Deep Purple ג'ון לורד, והיא כלולה כרצועת בונוס במהדורה המוגבלת של האלבום. על השירים אמר גיטריסט הלהקה מייקל וייקאת': Straight Out of Hell הוא פיתוח רציף של שני האלבומים שקדמו לו. השירים החדשים הם המשך למוטיבים שמוצגים ב–7 Sinners,אבל פחות מוכתבי גורל והרבה יותר חיוביים. השירים האלה יוציאו את הטוב ביותר אפילו מהמאזין העצלן ביותר.
כרמיה
{{פירושונים|
הדברים שמאחורי השמש
"הדברים שמאחורי השמש" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של יובל שפרמן, אשר הוקרן בבתי הקולנוע החל משנת 2006.
תקציר העלילה
יצחק (אסי דיין) מחליט, לאחר עשר שנים של נתק, לבקר את אביו (קונסטנטין אנטול) השרוי בתרדמת. הוא מוצא עצמו לבד בבית חולים ומתוסכל מחוסר העניין של משפחתו במצבו: אשתו, סמדי (סנדרה שדה), אמנית אנונימית המנסה להגשים את חלומה, בנו, עמית (זהר שטראוס), ילד מזדקן בן שלושים עסוק בעיקר בלבזבז את זמנו ובתו, נעמה (טלי שרון), נמצאת בתהליכי השלמה עם זהותה המינית.
רק בתו הצעירה, דידוש (טס השילוני), נוהגת לבקר את סבה אותו מעולם לא הכירה, מבלי שיצחק אפילו יידע, במטרה לגלות את הסוד המשפחתי הישן - מטרה שתשנה את חיי הדמויות השונות.
על הסרט
"הדברים שמאחורי השמש" הוא סרטו הראשון של הבמאי והתסריטאי יובל שפרמן.
הסרט זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפרס אופיר על משחקו של אסי דיין. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי האוסקר הישראלי בקטגוריות שונות של צוות השחקנים, היוצרים וההפקה. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן בצרפת.
הדולפין
הדולפין הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2011 בבימוי של דני מנקין ויונתן ניר.
הסרט עוסק בנער ערבי שלקה בהפרעת דחק פוסט-טראומטית קשה עם ניתוק מהמציאות לאחר חבלה קשה וטופל במגע עם דולפינים בריף הדולפינים באילת.
לאורך כל הסרט מטפל ועוקב אחריו הפסיכיאטר ד"ר אילן קוץ. הסרט מוקדש לאשתו של הפסיכיאטר, סו קוץ (1943–2011).
הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר, ולפרס ה"אוסקר הירוק" מטעם ארגון "Cinema for Peace". הוא הוקרן בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם וזכה במספר פרסים, ביניהם צל"ש השופטים בפסטיבל ירושלים, פרס הקהל בפסטיבל וודסטוק, פרס הקהל בפסטיבל המילניום בבריסל ופרס הסרט הטוב ביותר במונדיאל הצילום התת-ימי באנטיב. "הדולפין" שודר על ידי רשתות טלוויזיה בצרפת, בגרמניה, בבריטניה, בקנדה, ביפן, בנורווגיה, בשוודיה, בדנמרק, באירלנד, בצ'כיה, בשווייץ, בפולין ובאיטליה, וכן יצא להקרנות מסחריות בארצות הברית ובאוסטרליה.
תקציר העלילה
מוראד, נער ערבי־ישראלי בן 17, נחטף והוכה באכזריות על ידי צעירים מכפרו, קלנסוואה, החושדים בו כי ניהל מערכת יחסים רומנטית עם בת משפחתם. הוא מאושפז במרכז רפואי מאיר עם חבלות קשות.
הוא מתאושש מהפציעות הפיזיות אבל נשאר מנותק מהמציאות. הפסיכיאטר ד"ר אילן קוץ קובע שהוא במצב של של דיסוציאציה פוסט טראומתית.
לאחר שחולף זמן ומצבו של מוראד לא משתפר, מעלה ד"ר קוץ אפשרות לשלוח אותו לטיפול בריף הדולפינים באילת, בתקווה שתקשורת לא מילולית עם דולפינים תועיל לו. אסאד אביו של מורד נפרד ממשפחתו, מוכר אדמות ורכוש ועובר עם בנו לאילת בתקווה לכפר עם בן בריא.
מוראד מתחיל טיפול במסגרת תוכנית בריף הדולפינים, ולמרות שהוא מנותק לחלוטין מבני אדם, נוצר בינו לבין הדולפינים קשר לא מילולי יוצא דופן בעוצמתו. הוא הופך לצולל מעולה ומגיע בצלילה חופשית לעשרים מטר. מוראד מתחיל לדבר לאחר שלושה חודשים אבל אז מתברר כי הוא יצר לעצמו זהות חדשה המנותקת מזהותו הקודמת.
הוא אינו זוכר את עברו, מתכחש למוצאו ואפילו מסרב לראות את אמו סימה שהייתה בעבר האדם הקרוב אליו ביותר. הוא אינו רוצה לחזור לכפר כפי שאביו תכנן. לעומת זאת הוא מפתח מערכת יחסים עם שני, צעירה יהודייה המשרתת בצה"ל והם חיים בזוגיות במשך שנתיים.
הוא נשאר בריף הדולפינים ארבע שנים. מתערה במקום אך עדיין סובל מהתקפי זעם, נדודי שינה קשים והתקפי חרדה. לאחר שתרופות והיפנוזה לא עוזרים מנסה הפסיכיאטר טיפול של גלים אלקטרומגנטים למוח שמיטיב את מצבו. הוא מתקשר שוב עם אמו וגם מסוגל להעיד במשפט נגד תוקפיו שנשלחו למאסר. הוא חוזר לקלנסוואה ומתקבל בהתלהבות על ידי בני משפחתו.
אבשלום אליצור
אבשלום כורש אליצור (נולד ב-30 במאי 1957 באיראן) הוא מדען והוגה דעות ישראלי. כאוטודידקט חסר תעודת בגרות או תואר ראשון (ושני) במסלול אקדמי עוקף תעודת בגרות התקבל לדוקטורט באוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר דוקטור בפיזיקה מטעמה. מחקריו עוסקים בארבעה תחומים: פיזיקה, ביולוגיה, פסיכולוגיה ופילוסופיה. במשותף עם לב ויידמן הגה את ניסוי אליצור-ויידמן. הרצה באוניברסיטאות אחדות מחוץ לישראל. שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת צ'פמן בקליפורניה, בין מאי 2017 לאפריל 2018.
קורות חייו
אליצור נולד בכרמאן שבאיראן למשפחה יהודית-דתית. כשהיה בן שנתיים עלתה משפחתו לישראל והתיישבה ביבנה לזמן קצר. אחר כך עברו לרחובות.
בנעוריו החל לעבוד במעבדה במכון ויצמן. למד בישיבה התיכונית "אדרת" בבת-ים.
בשנים 1987–1988 היה אליצור יועץ ומנהל של המרכז למדעים מתקדמים באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה. בשנים 1988–1995 היה יועץ במחלקה לפיזיקה כימית במכון ויצמן, ומ-1997 הוא משמש כיועץ לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן. ב-1993 הגה אליצור, יחד עם לב ויידמן, ניסוי במכניקת הקוונטים הקרוי על שמם – ניסוי אליצור-ויידמן. ב-1999 התמנה אליצור למרצה, ומ-2001 עד 2006 היה מרצה בכיר בפקולטה ללימודים בינתחומיים באוניברסיטת בר-אילן, אך פוטר בטרם קיבל קביעות. את פיטוריו הציג בהמשך כלא-מקצועיים.
בשנים 1998–1999 לימד כמרצה אורח באוניברסיטת תל אביב ושהה כפרופסור אורח באוניברסיטת בירלה במומבאי שבהודו בשנת 2000. משמש כחבר הוועד המנהל של המרכז ללימודים חדשניים באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה. ב-2008 שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת ז'וזף פורייה בגרנובל שבצרפת. הוא פועל, עם מדענים ישראלים נוספים, במסגרת שיתוף פעולה וירטואלי בשם "אייר – המכון הישראלי למחקר מתקדם".
אבשלום אליצור משמש בחבר השופטים של פרס Origin-of-Life Prize, ויועץ לחברה הבינלאומית לחקר הסימטריה ISIS-Symmetry.
אליצור הוא יו"ר ארגון "מכנף דרום לציון", העוסק בעליית הפלשמורה לישראל. פרט לפעילותו במסגרות אקדמיות, נוהג אליצור להרצות לעיתים קרובות בפני הקהל הרחב. הרצאותיו מאופיינות בשימוש בשפה הומוריסטית ובדוגמאות פשוטות, ההופכות גם נושאים סבוכים כפיזיקה מתקדמת או פילוסופיה גבוהה לנגישים וברורים.
אליצור שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת צ'פמן בקליפורניה, בין מאי 2017 לאפריל 2018.
בעבר היה בן זוגה של העיתונאית תימורה לסינגר, ולהם בת משותפת.
מחקריו
אבשלום אליצור חוקר בארבעה תחומים: פיזיקה, ביולוגיה, פסיכולוגיה ופילוסופיה, כמאה ממאמריו פורסמו בכתבי-עת מדעיים וספרים מקצועיים בתחומים אלה.
מארל
מארל (בגרמנית: Marl) היא עיירה במחוז רקלינגהאוזן, שבנורדריין-וסטפאליה, גרמניה. היא ממוקמת ליד תעלת וסל-דטלן, כ-10 קילומטר צפונית-מערבית לרקלינגהאוזן. יש בה כ-84,000 תושבים (נכון ל-2015).
אבשלום אליצור
פיזיקה
מחקריו המדעיים של אליצור בפיזיקה תאורטית עוסקים בבעיות-יסוד: אי-מקומיות קוונטית, אנטרופיה, ממה נובע חץ הזמן ובעיות בתורת היחסות הפרטית ובתורת היחסות הכללית. אחד ממאמריו הראשונים יחד עם פרופסור לב ויידמן מאוניברסיטת תל אביב הציג לראשונה את ניסוי אליצור-ויידמן המאפשר לדעת על קיומו של גוף בלי ליצור איתו אינטראקציה ממשית.
מארל
משמעות השם
מארל תועדה לראשונה בשנת 890 באורבריום של המנזר הבנדיקטיני של ורדן, אשר נוסד ב-799 בתקופת המלחמות סקסוניות. שמה של מארל נובע משמה בימי הביניים, "מרונהלאר". בלשנים פירשו שם זה כ"משוטטי ביצות" או "שיטוט באגם". השם שונה במשך מאות השנים מ"מארלאר","מירל" ל"מארלר" ולבסוף למארל. באורבריום נמצא יתר על כן שמות של כפרים סמוכים שמאוחר יותר הפכו לחלק מהעיר. הם נקראו - ת'רווירי (דרוור), ורילינקטרופה (פרנטרופ), והאראני (האם).
אבשלום אליצור
פיזיקה
מאמרים מאוחרים יותר עם שחר דולב חידדו פרדוקסים שונים בתורת הקוונטים והציעו תחזיות נסיוניות. אליצור, דולב והפיזיקאי האוסטרי אנטון ציילינגר פרסמו מאמר על "EPR מהופך", גרסה פרדוקסלית של ניסוי איינשטיין-פודולסקי-רוזן (EPR) שבה האירוע המקשר בין שני חלקיקים רחוקים נמצא דווקא בעתיד שלהם ולא בעבר. בהמשך הציעו אליצור ודולב מודל ראשוני בשם "דינמיקת המרחב-זמן". המודל מנסה לשלב את העקרונות הסותרים של תורות הקוונטים והיחסות על יסוד ההנחה כי מעבר הזמן אינו סובייקטיבי, כמו שטוענים רוב הפיזיקאים, אלא תכונה אובייקטיבית של הזמן שטרם הוסברה. אליצור ודולב ערכו ספר בהוצאת שפרינגר, "" ובו מאמרים בשאלה "לאן הולכת תורת הקוונטים" שנכתבו על ידי פיזיקאים מובילים וחתני פרס נובל. אליצור הצטרף למאיר שיניצקי ממכון ויצמן ולחוקרים ישראליים אחרים בכמה מאמרים על תופעות לא מוכרות הקשורות בהבדל בין מולקולות כיראליות (מולקולות שלא ניתן ליצור חפיפה בינן לבין "מולקולת המראה" שלה על ידי סיבוב במרחב).
מארל
תקופת האבן
אזור העיר היה מאוכלס כבר בתקופת האבן. שרידים של היישובים הראשונים מתוארכים לשנת 600 לפנה"ס. בשנת 300 לפנה"ס שבטים קלטיים התיישבו באזור, אך גורשו על ידי פלישת שבטים גרמאניים. הברוקטרים שלטו באזור הצפוני של נהר הליפה, והמרסרים בצד הדרומי שלו.
אבשלום אליצור
פיזיקה
בכמה מעבודותיו של אליצור יש גוון הומוריסטי או שנון. ניסוי אליצור-ויידמן נוסח במקור כשיטה לבדיקת פצצות בלי לפוצץ אותן, ואליצור השתמש לשם כך בהבחנה בין nothing ו-gurnisht לציין שני סוגי מדידות עם תוצאה שלילית. מאמר המרחיב את משמעות ניסוי איינשטיין-פודולסקי-רוזן, שכתב עם פופסקו ורורליך, פורסם כשאליצור מחבר ראשון, וכך זכה המאמר לכינוי EPR.
מארל
התקופה הרומית
הפלישה הגרמאנית נעצרה על ידי הרומאים, שבנו מבצר בהלטרן. שרידים של מבצר רומי קטן יותר נמצאו בגבול בין העיירות פולסום והלטרן. לאחר קרב יער טויטובורג ב-9|9 לספירה בו הרומאים הובסו, הם נסוגו מעבר לנהר הריין (האזור שבו שוכנות כיום צרפת ואיטליה). האזור היה שוב ברשות גרמאנית. בשנת 80 גורשו הברוקטרים על ידי שבטים יריבים והם עברו לאזור שבו כיום נמצאת רקלינגהאוזן.
אבשלום אליצור
פיזיקה
הספר "זמן ותודעה" של אליצור בהוצאת אוניברסיטה משודרת מסביר בשפה פשוטה בעיות קשות בתורת הקוונטים ובפיזיקה של הזמן.
מארל
היסטוריית הכנסייה
ברובע "אלט-מארל" (מארל הישנה) עומדת כנסיית סנט גאורג, שבמאה ה-11 הייתה שייכת לבאלדריך, הרוזן המקומי של הריין התחתון. מאוחר יותר הוא תרם אותה לארכיבישוף של קלן, הריברט. כתבי יד משנת 1160 קובעים כי הארכיבישוף הריברט תרם את הכנסייה למנזר דויץ. במאה ה-13 היא הפכה לכנסייה קהילתית, בעת מינויו של הכומר הראשון שלה, ב-1228.
אבשלום אליצור
ביולוגיה
עבודותיו במדעי החיים משתמשות במושגים מתחומי התרמודינמיקה, תורת האינפורמציה וחקר המערכות מורכבות למחקר תהליכים ביולוגיים. יחד עם גורן גורדון חקר את התהוותו של המצב המורכב, הנמצא בין שני המצבים הקיצוניים הידועים בתרמודינמיקה כ"סדר" ו"אי-סדר". לפי התוצאה אותה קיבלו, קל יותר ליצור מצב מורכב דווקא על ידי יצירת מצב בעל סדר גבוה יותר תחילה, וממנו "לרדת" (בעזרת החוק השני המחייב את עליית האנטרופיה) אל המצב המורכב.
מארל
היסטוריית הכנסייה
מ-1419 הכנסייה הייתה תחת חסותה של משפחת האצולה המקומית לואה (Loë), עד 1830, כאשר החסות התגלגלה לברון טוויקל של ליטינגהוף. בין 1856 ו-1859, הכנסייה שוחזרה לחלוטין, על ידי התוכניות שגיבש אמיל פון מאנגר, מועסק של קבלן הבישופות הקתולית של מינסטר. קירות היסוד הרומנסקים של הכנסייה מהמאה ה-12 נשמרו בשיקום.
אבשלום אליצור
פסיכולוגיה
ספרו הראשון, ולמעשה פרסומו הראשון, הוא לפני ולפנים – עיונים פסיכואנליטיים במקרא וביהדות שראה אור ב-1987. זהו ניסיון שאפתני לתת פירוש פסיכואנליטי מקיף לתנ"ך בפרט וליהדות בכלל.
מארל
הרוזנים מלואו
בשנת 1111 טירה בשם "שטרווסלואה" נבנתה על ידי משפחת האצולה לואו. בשנת 1359 השם הוחלף ל"האוס לואה" (בית לואה), ובכתבי יד רשמיים בשנת 1373 הוא כונה בשם "קסטורם" (טירה בלטינית). ב-1378 הטירה נמכרה על ידי הבעלים וסל פון לואה לארכיבישוף של קלן, פרידריך השלישי, תחת השם "אופנהאוס". כלומר, המשפחה האצילה של לואה הייתה כפופה לארכיבישוף. "אופנהאוס" פירושו, כי במקרה של מלחמה, בעל הטירה יכול להשתמש בה כמעוז. למשפחה היו נכסים רבים באזור, כמה חוות וטחנות, כמו טחנת "לואה", טחנת "זיקינג" ואחוזת ורמלינג על גדת נהר הליפה. אף על פי שבמשפחת לואה לא היה יורש זכר, השם לואה המשיך להתקיים מכיוון שבשנת 1585 בתו של ולטר פון לואה נישאה לבן דודה, הברון דיטריך של דורנבורג-לואה מאייקל. מ-1705 עד 1832 הטירה וכל הנכסים הועברו לידי משפחת האצולה של וידנבריק. הם מכרו אותו לברון של טוויקל, שמאוחר יותר, מכר את חלקם לתיאודור ואלדהאוזן מאסן. 30 שנים מאוחר יותר היא נמכרה לדוכס ארנברג, שהרס את הטירה. באתר שבו שכנה הטירה, קיימים כיום בית ספר ללשון וכמה מגרשי ספורט. אנשים רבים באזור מכירים את משפחת האצולה לואה בגלל כמה סיבות: "בית ספר דקדוק בלואפילד", "רחוב לואה" ו"שדה התעופה לואמיל".
ימי הביניים המוקדמים
תנועת ההגירה הבאה התרחשה באזור מארל בין המאה ה-5 וה-7, כאשר הסקסונים פלשו מצפון-מזרח, עברו את הליפה לאזור שבו שכנו הברוקטרים. בחפירות ארכאולוגיות בשנת 1920 נמצא, שברובע זינזן נבנה מבצר למען התגוננות מפני התקפות הסקסונים. היום המבצר נמצא בשמורת הטבע "Die Burg" (שפירושו "הטירה") שנקרא על שמו של המבצר. ארכאולוגים מחשיבים את המבצר כאנדרטה היסטורית יוצאת דופן ששווה את ההגנה עליה. המבצר שימש את האוכלוסייה הכפרית כהגנה עד לימי ביניים המאוחרים. קיימים ממצאים מימי הביניים המוקדמים, מהמאה ה-9 וה-10, אך התיעודים אינם נמשכים ברציפות עד סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
אבשלום אליצור
פסיכולוגיה
פרסם מאמרים בנושאים כלליים יותר בפסיכולוגיה ובפסיכואנליזה. על אף שאינו מטפל, לא נמנע מעיסוק גם בנושאים קליניים. יחד עם פרופ' חיים עומר כתב את המאמר "מה תאמר לאדם שעל הגג? הצעה לטקסט למניעת התאבדות בזמן אמת". המאמר הציג, לראשונה בספרות המקצועית, "מסר מניא" פשוט המכוון אל אדם העומד להתאבד, אף אם הוא אינו מוכר לזה המנסה להצילו ואפילו אם המציל אינו איש מקצוע, בהתבסס על שני עקרונות עיקריים: הבעת סימפתיה ולא נייטרליות או התרסה, והבעת סיבות נגדיות להתאבדות לתודעת המתאבד במקום הסתפקות בסימפתיה זו. המאמר פורסם ברשת גם באנגלית, בגרמנית וברוסית ועורר הדים רבים.
לדעתו של אליצור הומוסקסואלים יכולים בעזרת פסיכולוגים לעבור טיפול המרה, אך הוא אינו מתנגד להומוסקסואליות, שאותה תיאר כבחירה לגיטימית. ככלל אליצור מתנגד חריף למה שהוא מכנה "ביולוגיזציה" מופרזת של תחומי בריאות הנפש והתדלדלות הפסיכותרפיה.
מארל
ימי הביניים ותחילת העידן המודרני
ב"מלחמת ירושת ייליך-קלווה", היישובים החקלאיים ברחבי מארל נבזזו על ידי חיילים הולנדיים וספרדיים שהצטרפו למלחמה. מיד לאחר המלחמה הזאת, החלה מלחמת שלושים השנים, שבה הפרעות המשיכו. לאחר המלחמה, היה שלום במשך מאה שנים. במלחמת השבע השנים בשנת 1758 הפרעות במארל חזרו. אחרי החיילים הצרפתיים, הפרוסים הגיעו אך מצבם של התושבים לא השתפר. עד 1803, הכפר חסר החשיבות מארל היה חלק מפסט רקלינגהאוז ובבעלותו של הדוכס ארנברג. מ-1810 עד 1813, בתקופת הכיבוש הצרפתי כחלק מהמלחמות הנפוליאוניות הכפר נודע שם ב"מארי מארל" והשתייך לדוכסות הגדולה של ברג. לאחר מלחמת הקואליציה השישית, השלטון הפרוסי שלט על מארל והיא הייתה חלק ממחוז אסן עד 1816. משנת 1816 עד היום מארל שייכת למחוז רקלינגהאוזן.
אבשלום אליצור
פילוסופיה
בבעיית גוף-נפש, למרות היותו מטריאליסט, פרסם מאמרים שבהם הוא מציע הוכחה לטובת הדואליזם (התורה הטוענת שהתודעה נבדלת מהתהליכים המוחיים).
הוא מתייחס לפוסטמודרניזם כגיבוב הבלים, ובמאמרו "על שמונה הבלים פוסט-מודרניסטיים", מנה שמונה טיעונים שהוא מזהה עם הפוסטמודרניזם תוך הצגת טיעוני נגד.
מארל
ימי הביניים ותחילת העידן המודרני
מאז תחילת העידן המודרני, מארל הייתה בהנהגת ראשי העיר, אשר נבחרו לתקופה של שנה והיו כפופים תחת המושלים של פסט רקלינגהאוזן. המשימות של ראשי הערים הייתה גביית מיסים וניהול הנדל"ן בכפר. לצד ראשי הערים האלה היו שני נציגי הנסיך - "Amtsfron" (מנהל כספים) ו-"Amtsführer" (מנהיג כפר) (משנת 1785 שני המשרדים אוחדו) שתפקידם היה לפקח על תקנות הנסיך וראש העיר. מ-1 באפריל 1816 מארל אוחדה עם העיר דורסטן והן יצרו את ה"משרד של ראש העיר של דורסטן" ("Bürgermeisterei Dorsten") עם ראש העיר של דורסטן כבישוף של הקתדרלה. בשנת 1837, לאחר הרפורמה טריטוריאלית של מדינת פרוסיה, מארל קיבלה אוטונומיה שוב אך היא לא קיבלה חזרה את שמה, ושמה היה "אדמת דורסטן" ("Dorsten-Land"). ב-31 באוקטובר 1841 המנהל המלכותי ייסד את "מנהל מארל" ("Amt marl"), שכלל את הכפרים מארל, פולסום, האם ואלטנדור-אולפקוטה, ואת היישובים החקלאיים שמסביב.
אבשלום אליצור
מחקרים עכשוויים
מספר פרקים מתוך ספרו "לחזות בתפארת: התפתחות הפיזיקה בהשראת אידיאל היופי" נכתבו ופורסמו ברשת. בספר זה הוא מציג את התפתחות הפיזיקה מימי יוון העתיקה ועד המאה העשרים ואחת כחיפוש אחרי צורות יותר ויותר עמוקות של יופי. אחרי סקירת התורות השונות של הפיזיקה הוא עובר בסוף הספר להציג את עבודותיו והשערותיו שלו לגבי התורה העתידית. בספר מופיעים מספר קטעים אוטוביוגרפיים.
לייזר אודם
לייזר אודם (באנגלית: Ruby laser; מכונה גם לייזר רובי) הוא לייזר מטיפוס לייזר מצב-מוצק, בו משמש גביש אודם סינתטי כתווך הגברה.
אבשלום אליצור
פעילות פוליטית
ב-2016 החל לפרסם בעמוד הפייסבוק שלו קריאות כנגד פרשת ילדי תימן; ב-2022 הקים לצד חבריו המשתייכים למכחישי הפרשה אתר אינטרנט בשם "מרכז המידע לגבי פרשת ילדי תימן". ב-2017 התחיל אליצור בפעילות אקטיבית נגד בנימין נתניהו. לפי עדותו הטריגר היה פרשת אום אל-חיראן. הוא חבר למני נפתלי והתחיל להגיע באופן קבוע למחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בכיכר גורן בפתח תקווה, בדרישה שיגיש כתבי אישום נגד נתניהו. אליצור טבע למחאה זו את הכינוי "מחאת החטיארים", בגלל הגיל הממוצע של המוחים. ב-2020 הצטרף למוחים בבלפור, ובין היתר העביר הרצאות בקבלות שבת שם. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע התמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית ושובץ במקום ה-14.
מארל
ימי הביניים ותחילת העידן המודרני
חקלאות תמיד הייתה מקור ההכנסה העיקרי של תושבי מארל. העדויות הראשונות לכך הן מרשימה רשמית משנת 1840. להלן נרשמו שם: 493 סוסים, 1,879 פרות, 857 חזירים, 98 עזים ו-4,591 כבשים. למרות הריבוי בחקלאות כבשים, החשיבות שלה ירדה משמעותית במאות המאוחרות יותר. חקלאים רבים נזקקו לעיסוק צדדי, ומשפחות רבות טוו בדים, בעיקר כעובדים בשכר לחנות ווילונות. ראש עיריית הכפר לשעבר בלינג דיווח במפות וכיסויי שלוחן יוקרתיים לאנשי המעמד הגבוה. הטווים במארל זכו במוניטין גבוה. זאת אריגה אלגנטית." ברשומות של 1842 המקצועות הבאים מופיעים: 3 אופים, קצב, 17 סנדלרים, 17 חייטים, 17 נגרים, 5 טפסנים, בנאי 1, 15 נפחים, 60 אורגים, 56 רוכלים, 2 פונדקים, 11 בתי מרזח, 6 מבשלים, 2 מזקקות, 6 סוחרי תירס, 5 סוחרי עץ... נקודת המפנה בהיסטוריה של מארל הייתה ב-21 בינואר 1875. ביום זה "הקידוח הטוב של חברת סימסון" מצאה פחם בעומק של 514 מטר בעיירה פולסום. קידוחים נוספים במארל הביאו להיווצרות מכרות פחם.
לייזר אודם
הלייזר הראשון שנבנה ב-1960 על ידי תיאודור מיימן התבסס על אודם סינתטי כתווך מגביר. כדי ליצור מהוד, הגביש לוטש בקצותיו, צופה במראת כסף (צד אחד מראה מחזירה לחלוטין ובצד השני החזרה חלקית) ונשאב על ידי מנורת הבזק (מנורת קסנון). הלייזר הפיק פולסים שמשכם מילישניות באורך גל 694.3nm - אדום עמוק. בשנת 1967 אושר למיימן פטנט על המצאתו.
מארל
הקמתו של מכרה הפחם "בראסרט"
בשנת 1905 מכרה פחם נוסף נוסד במרל. הוא נקרא על שם הרמן בראסרט, "אביו של חוק הכרייה המשותף 1865". בשנת 1910 ייצור הפחם במכרה החל, ובשנת 1950 כ-5,000 האנשים הועסקו במכרה. בשנת 1972 המכרה נסגר; שני שלישים מאזור המכרה הפך למרכז מסחרי, והשליש האחר לשטח בילוי. חלק ממבני הכרייה נשמרו. הלובי הישן משמש כסטודיו לאמנות וכלשכה של אגודת אופניים. הרובע כולו נקרא "בראסרט" מאחר שכל הבתים שנבנו באזור נבנו כדי שלעובדי המכרה יהיה מקום מגורים לעובדי המכרה.
המאה ה-20
למרד הספרטקיסטים, שמקושר עם הפוטש של קאפ, הייתה גם השפעה על מארל. ב-1 באפריל 1920 "צבא רוהר האדום" כבש את מארל והחל חילופי אש עם הרייכסווהר (צבא גרמניה) בנהר הליפה המעבר ליד האם-בוסנדורף. 15 חופרי ערוץ בלתי מעורבים נהרגו גם הם. ב-15 בינואר 1923 מארל נכבשה על ידי חיילים צרפתים ובלגיים. ב-1 אפריל 1926 מארל גדלה לגודל של הכפרים בסביבה של סינסן, הולס, לנקרבק ולונטרופ. בשנת 1931 "המדריך של כל הערים והכפרים במחוז הריין ווסטפליה" קובע, שיש 34,102 תושבים בעיר מארל (19,598 קתולים, 12,105 פרוטסטנטים, 30 יהודים ו-2,309 בעלי דתות אחרות). לא היה ראש עיר באותה העת אלא מועצת עיר שכללה 18 אנשים. 10 ממפלגת המרכז הגרמנית, 2 מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, 1 ממפלגת הרייך הגרמני של מעמד הביניים, 4 מהמפלגה הקומוניסטית של גרמניה ו-1 עצמאי. השטח הכולל במארל היה 11,076 דונם, מהם אזור בנייה של כ-415 דונם, 3,652 דונם אדמות חקלאיות ויערות וכרי דשא 5,574 דונם. ב-20 באפריל 1936 מארל קיבלה את תקציב העיירה מהנשיא העליון של מחוז וסטפליה, פרדיננד, הברון של לינינק. כמו עיירות אחרת בחבל הרוהר מארל גדלה מהר מאוד בזכות מכרות הפחם והתעשייה הכימית.
הקמת "הפארק הכימיקלי מארל"
מקורו של "הפארק הכימיקלי מארל" הוא ב"הולס מפעלים כימיים" שנוסדו בשנת 1938. בתקופת הרייך השלישי המפעלים ייצרו גומי סינתטי (המכונה "בונה") לצמיגים. לכן הרבה עובדי כפייה היו בשימוש. לאחר מלחמת העולם השנייה המפעלים ייצרו פלסטיק, משאבים לחומרי ניקוי ושוב "בונה". בשנת 1985 החברה מוזגה עם איי.ג'י. דגוסה ומאוחר יותר בשנת 2007 עם תעשיות אבוניק וכיום היא נקראת "הפארק הכימיקלי מארל". התשתית של הפארק נלקחה על ידי החברה "אינפקטור".
מלחמת העולם השנייה ואילך
ליל הבדולח (1938) הוביל לרדיפתם של התושבים היהודים, שהתגוררו במארל מאז 1910. הם עבדו בעיקר בסחר בגדים או בממכר רהיטים. כמה בני אדם נפצעו, החנויות שלהם נשרפו וכל 29 התושבים היהודים נאלצו לעזוב את העיר. רובם גורשו לריגה, בירת לטביה, ונרצחו. אירועים אלה תועדו על ידי האמן הגרמני גונטר דמניג והפרויקט שלו "שטולפרשטיין" (אבני נגף). בין השנים 1939 ל-1945 עובדי כפייה (זרים) רבים עבדו בחברות פרטיות ומשקי בית. לאורך כל המלחמה המפעלים לייצור "הבונה" היו יעד לכמה התקפות אוויריות של בעלות הברית. אף על פי שהאזורים האזרחיים בעיר היו קרובים יחסית למפעלים, הריסת בתי האזרחים הייתה מועטה. ב-31 במרץ 1945 חטיבת השריון האמריקנית ה-8 כבשה את העיר.
מוזגה מארל מכמה קהילות חקלאיות עם יישובי הכורים באזור, ולכן אין לה מרכז של ממש. בשנים 1960–1970 מרכז חדש נבנה באסטרטגית גרינפילד כבניין עירייה חדש, עוד נבנו, גורדי שחקים והקניון "מארלר שטרן".
גאוגרפיה
מארל גובלת בצפון ליערות הַאָרְד ולפארק הטבעי הוֹהֶה מארק. העיירה מהווה מעבר בין חבל הרוהר התעשייתי למינסטרלנד הכפרית. הגבול הצפוני שלה משתלב כמעט לחלוטין עם גדת נהר הליפה. כ-60% מהעיירה הם שדות, יערות, פארקים, נחלים, אגמים ואזורים ירוקים אחרים.
עיירות שכננות
בצפון מארל גובלת בעיירה האלטרן אם זי, במזרח באר ארקנשוויק, בדרום מזרח ברקלינגהאוזן, בדרום בעיירה הרטן, בדרום מערב בגלזנקירכן ובמערב לדורסטן.
אוכלוסייה
מימי הביניים עד תחילת המאה ה-20 מארל מנתה רק כמה מאות תושבים. התיעוש הוביל לעלייה מהירה מכ-2,000 איש בשנת 1900 ליותר מ-35,000 ב-1939 ו-92,000 בשנת 1975. ב-2007, "המספר הרשמי של התושבים" מחושב על ידי המשרד לעיבוד נתונים וסטטיסטיקות של נורדריין-וסטפאליה, המספר המדויק היה 89,122 תושבים.
כלכלה
"הפארק הכימיקלי מארל", מכרה הפחם "אוגוסטה ויקטוריה", "מדינהאוס באואר", הם המעסיקים הגדולים ביותר במארל. מכרה הפחם במרל-הילס, אוגוסטה ויקטוריה שלי, נוסד בשנת 1899, ועדיין פועל. מפעל לייצור המוני של לורמו תוכנן להיבנות בשנת 2010 במתחם התעשייה של דורסטן/מרל, אך עכשיו עתידו אינו ברור.
מועצת העיר
מועצת העיר מורכבת מ-50 נציגים מהמפלגות הבאות:
נגה אשד
נגה אשד (לבית וסרמן; נולדה ב-13 באפריל 1951) היא זמרת, מנחה שירת-רבים ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה ב-1951 בשכונת ביצרון בתל אביב. גדלה בבית מוזיקלי וספגה הן שירי זמר שהיו פופולריים בארץ בעשורים הראשונים של המאה ה-20, והן שירים מסורתיים ופיוטי חזנות.
החלה לשיר במסגרות שונות כבר בגיל בית ספר יסודי, בין היתר במקהלת ילדים של תיאטרון "בימות" בניצוחו של זיקו גרציאני.
בתקופת התיכון התחנכה במוסד החינוכי "חוף השרון" ביקום והשתייכה לקיבוץ נחשונים. בתקופה זו טופחה כזמרת מתחילה בידי איש המוזיקה והמקהלות הנרי קלאוזנר, וכן למדה לנגן בגיטרה, הכלי העיקרי המלווה אותה מאז.
פעילות בתחום הזמר העברי
את שירותה הצבאי עשתה כחברה בצוות הווי של הנח"ל (1969–1971), בתוכניות "חופשה דמיונית" (שמתוכה הלהיט "חופים") ו"כל שהיה בינינו". תפקידי הסולו המפורסמים שלה: הביצוע המקורי של השיר "יש פרחים" שכתב נתן יונתן והלחין מוני אמריליו, וכן בשיר "רוח אביב" שכתב יחיאל מוהר והלחין משה וילנסקי.
אחרי שירותה הייתה חברה בהרכב בנות חוה, לצד תמר אשל ועידית חיים-הרפז ובניהולה של ציפי פליישר. בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 השתתף ההרכב כלהקת ליווי של שלמה ארצי ("שיר בבוקר בבוקר"), גידי גוב ("יעלה ויבוא") ועדנה לב ("את ואני נולדנו בתש"ח").
בשנת 1987 התמודדה אשד כזמרת סולנית בפסטיבל הזמר והפזמון בערד עם השיר "פתח בית הבד" שהלחינה למילים של המשוררת ריקי דסקל.
מ-1997 ועד היום מנחה חוג זמר, המהווה מפעל חשוב לשימור הזמר העברי. החוג פתוח לציבור ופועל כיום בבית הורים "ויצו" (דוד המלך 40, תל אביב).
ב-2007 הצטרפה בהתנדבות למפעל זמרשת על תקן מנחת אירועי שירת רבים.
פעילות בתחום התיאטרון
בשנות ה-80 שלחה ידה בתיאטרון במסגרות שונות, השתתפה מספר פעמים בפסטיבל עכו בהצגות שזכו בפרסים שונים:
בשנת 2000 השתתפה כמבצעת וכמלחינה במופע "ספר הזיכרונות של בטני", המבוסס על שירי הספר בעל אותו השם מאת ריקי דסקל (משתתפות נוספות: מיכל גולדברג, ריקי דסקל, מלכה מרין).
משנת 2009 משתתפת במופע התיאטרון שש נפשות, שבע ברכות עם מיכל גולדברג אייל.
ב-1998 פרסמה את ספר הפרוזה "מזון מלכות" (ספריית הפועלים).
פריטה על גיטרה
פריטה היא נגינה בכלי מיתר באמצעות הרטטת מיתריו. בעת שבעזרת יד שמאל הנגן חוסם את המיתרים בסריגים הרלוונטיים, ידו הימנית פורטת עליהם. בגיטרה, הפריטות מבוצעות בעזרת האצבעות, הציפורניים, או בעזרת מפרט. הגיוון הגדול שבצורות הפריטה השונות, מתורגם מעשית לגיוון בצליל. זאת אומרת, שאותו אקורד יכול להיות מנוגן בכמה וכמה צורות, ובכל פעם זה יישמע אחרת, למרות העובדה כי מדובר באותם תווים בדיוק.
סוגי פריטות
כאמור, קיימות כמה וכמה צורות שונות לפרוט על הגיטרה. לכל פריטה יש גוון צליל משלה. לרוב, יצירה משלבת בתוכה מספר סוגי פריטות, תכונה ההופכת את היצירה למגוונת ועשירה יותר.
תוספות לנגינה
להלן מספר שיטות ניגון נפוצות נוספות. שיטות אלה לא נחשבות לממש פריטות, כיוון שהן לא מהוות נגינה "שוטפת", אלא תוספות לנגינה, אשר מעשירות אותה כשם שהתבלין מעשיר את התבשיל. כל השיטות הנ"ל מתייחסות לנגינה על מיתרים בודדים.
Hometown Glory
Hometown Glory (בעברית: תהילת עיר הולדתי) הוא הסינגל הראשון של היוצרת והכותבת הבריטית אדל לאלבומה הראשון, 19. השיר יצא לאור כסינגל לראשונה ב-22 באוקטובר 2007. ב-2008 יצא השיר שנית כסינגל הרביעי של אדל. אדל טוענת כי כתבה את השיר ב-10 דקות כאשר אמה ניסתה ללא הצלחה לשכנעה לעזוב את עיר מולדתה, מערב נורווד, למען לימודים אקדמיים.
מרד בגיל שנתיים
התפתחות הילד
בתקופת הגילאים שנתיים עד ארבע, מתרחשות התפתחויות מקיפות בתחומים מרכזיים אצל הילד:
התפתחות בין-אישית ורגשית
במהלך הילדות מתרחשת התפתחות חשובה בפעילות הבין-אישית והרגשית של הפעוט אשר מחוללת שינויים רבים ביחסי הגומלין בינו ובין הסביבה. לקראת תחילת גיל שנתיים האם הופכת למוקד ההתקשרות המרכזי של התינוק והוא בוחן את נכונותה להיענות לציפיותיו. מתחיל גיבוש העצמי (self) הפעוט מתחיל לקבוע מטרות ופעילויות שהוא מעוניין בהן, שלא בהכרח מוצאים חן בעיני המבוגרים סביבו. בשלב זה האם מרגישה סיפוק מהידיעה שהילד שלה זקוק לה, אך עם זאת אף עשויה לחוש לעיתים איום לנוכח דרישותיו. כתוצאה מדו-ערכיות זו, האם מתחילה להציב גבולות, אשר מובילות לידי התנהגות דעתנית ותובענית של הפעוט. הפעוט מתחיל להכיר היטב את כוחה של המילה "לא" ומשתמש בה בתכליתיות. מגיל שנתיים עד ארבע מתפתחת תחושה של קביעות העצמי. העצמי ממשיך להתקיים על אף שיבושים זמניים ביחסים עם הסביבה. בדרך כלל ניתן לראות לראות ביטויים של עצמאות לצד ביטויים של עקשנות ותוקפנות. הפעוט לומד שגם כאשר מתנגד לרצון האם הוא יכול לשמור על דימוי טוב בעיני הסביבה. כך הפעוט שומר על קביעות העצמי שלו, וכן על מערכת יחסים טובה עם הסביבה, הישג שיעניק לו את הביטחון שהוא זקוק לו במידה רבה.
התפתחות גופנית ומוטורית
בתחילת תקופת גיל שנתיים ומעבר לגן, הילד מגלה ומפגין מיומנויות בתפקוד ובתנועות המוטוריות. הילד מגלה התעניינות רבה בתנועות ובמשחקים מוטוריים ואוהב להפגין את יכולותיו המוטוריות בתחומים רבים. ניתן בגיל זה לראות פעילויות כגון: עלייה וירידה במדרגות ללא עזרה, בניית מגדל קוביות, השחלת חרוזים, שיפור מיומנויות האחיזה השונות ועוד. בסביבות גיל 3-4 הילד מפגין כישורים מוטוריים גבוהים יותר וכן פעולות הדורשות קואורדינציה. לדוגמה: שריכת נעליים, כפתור כפתורים, וכן ציור וכתיבה. כתוצאה מההתפתחות הגופנית ורכישת הכישורים המוטוריים הילד מפגין רצון גבוה לעצמאות, ועומד בתוקף על רצונו לבצע דברים לבד ללא עזרת הוריו והסביבה הקרובה.
התפתחות קוגניטיבית
הילד עובר התפתחות מהירה מבחינה קוגניטיבית אשר באה לידי ביטוי בדרך החשיבה, אופני הדיבור, התפתחות לשונית ועוד. מגיל שנתיים חלה התפתחות מרשימה אצל הילד והוא עובר לשלב בו הפעילות הקוגניטיבית מבוססת על חשיבה פנימית ולוגית, מעבר לסביבתו המידית של הילד. ההתפתחות מבוססת על חשיבה סמלית ומופשטת יותר. החשיבה הסמלית מתבטאת אף בשפה הנרכשת בגיל זה, וכתוצאה מכושר הדיבור המתפתח, הילד מתחיל להבין את המציאות סביבו. ההתפתחות הלשונית הנובעת מיכולת החשיבה הסמלית המתפתחת, מאפשרות לילד עצמאות גדולה יותר ויכולת הבנת הסביבה והבעת דעתו.
המודל הפסיכוסקסואלי של פרויד
השלב האנאלי מתקיים מגיל שנתיים עד שלוש וחצי. לפי פרויד האנרגיה המינית - הליבידו מושקע באזור האנאלי - הסיפוקים הם באזור ההפרשות. שלב זה מתאפיין בראשית העצמאות של הילד. התינוק מגלה את השליטה בסוגרים ושליטה זו גורמת לו הנאה מרובה. יחד עם זאת, התינוק חייב ללמוד להתאים עצמו לדרישות המציאות וכך מתפתח האגו. הילד לומד לשלב בין עקרון העונג (לא להתאפק) לבין עקרון המציאות (הדרישה לחינוך וניקיון - להתאפק ולהשתמש בשירותים). כך, הילד מגלה את כוחו באמצעות שני אופנים "עצירה" ו"שחרור". הורים המקפידים יתר על המידה בענייני חינוך או דורשים ממנו דרישות טרם זמנן, ומגיבים בכעס ודחייה כאשר הילד אינו מצליח, עלולים לגרום לו להרגיש שגופו רע ומלוכלך. ילדים אשר מרגישים כי החינוך לניקיון מאוד חשוב להוריהם עשויים לבטא כעס בהרטבה ובלכלוך כדרך לביטוי מרד ולהפך, לסבול מעצירות מחשש שיאכזבו.
תאוריית השלבים של אריקסון
המודל ההתפתחותי של אריק אריקסון מתבסס על שמונה שלבים התפתחותיים בחיי האדם, ובשנתיים הראשונות הילד עובר את שלב האמון בסיסי לעומת חשדנות. בשלב זה תפקיד האם להפגין נכונות לטפל בילד, כתוצאה מכך הילד לומד שאפשר לסמוך על הסביבה משום שהאם נמצאת לידו ודואגת לו. במהלך שלב זה כאשר צרכיו נענים ניתן לצפות תחושה של אמון כלפי הילד וסביבתו. תקופת גיל 2-4 מתוארת לפי המודל ההתפתחותי של אריקסון כשלב העצמאות לעומת בושה וספק. בשלב זו חלה התפתחות ביכולת הפיזית-מוטורית והלשונית של הילד. הילד מגלה רצון משלו. בנוסף, ההורים מציבים דרישות הקשורות בתהליך החיברות socialization, תהליך זה נועד להקנות לילד ערכים ודרכי התנהגות הרצויים בעיני החברה. לפי אריקסון ובדומה לפרויד, במהלך שנים אלו נמצא במוקד העניין החינוך לניקיון. נושא זה מהווה קונפליקט בין הנטייה של הילד להפגין עצמאות ובין ציפיית ההורים הדורשים משמעת. בשלב זה תפקיד דמות ההורים ליצור בסיס בטוח המאפשר לילד לגלות את העולם תוך ידיעה שתמיד יוכל לחזור אליו. הילד לומד לתת ביטוי לרצונותיו ולעצמאותו, צפויות תגובות של עקשנות אך גם שליטה עצמית. אם הילד לא יזכה לגישה מתאימה של הסביבה צפויות תגובות של בושה וספקות.
תהליך הספרציה-אינדיבידואליזציה לפי מרגרט מאהלר
לפי מאהלר כל פעוט עובר תהליך התפתחותי אשר אותו כינתה תהליך ההיפרדות והייחוד (ספרציה ואינדיבידואציה) והוא מתאר את ההיפרדות הפסיכולוגית של הפעוט מהדמות המטפלת שלו, ואת מודעתו הגדלה להיותו אינדיבידואל עצמאי, אדם יחיד ומיוחד. מאהלר מתארת כיצד הקרבה המוקדמת של הפעוט עם המטפל, תומכת בהתמודדויות הראשונות של הפעוט בעולם, וכיצד התמודדויות אלו מעניקות לפעוט תחושה בלתי נמנעת של נפרדות מהמטפל. ככל שהפעוט מתנסה יותר בעצמו, כך הוא מכיר בעצמאותו ובפעולותיו אשר מתקיימות גם ללא המטפל (הליכה, ביטוי רצונותיו וכדומה). מאהלר מתארת את שלבי התינוק עד שמגיע לשלב בו הוא מרגיש עצמאי ונפרד, כאשר תהליך ההפרדות מתחיל בגיל חצי שנה כשהשלב הראשון הוא שלב ההבחנה. התינוק לראשונה מרשה לעצמו להתרחק פיזית מהאם ומתחיל לזחול ולחקור את סביבתו ובכך מתחיל להבחין עצמו כישות נפרדת מהאם. לאחר מכן מגיע שלב האימון שמתחיל בגיל 10 חודשים, ובשלב הזה הילד מתחיל לעמוד וללכת. ההתפתחות הפיזיולוגית גורמת לילד להרגיש בטוח ומסוגל יותר, אולם מבחינה רגשית הוא עדיין מחובר לאם וזקוק למגעה הפיזי. האם מעניקה לו את הביטחון לצאת ולחקור כאשר הוא יודע שהיא שם. בהמשך מתרחשת התקרבות מחודשת, בגיל 16 חודשים, כאשר בשלב זה הילד מתחיל להפנים את ההתרחקות שלו מהאם והוא חווה אמביוולנטיות בין אוטונומיה לקרבה ורצון שהאם תמשיך להיות איתו בכל רגע. שלב זה נחשב לפי מאהלר כמשבר בו הילד מבין שלהוריו יש רצונות משלהם והוא אינו כל יכול וזהו תחילתו של מרד גיל השנתיים. הילד מבין שלא כל רצונותיו דומים לאלו של אימו, ומתחילים עימותים הנוגעים בחינוך לניקיון ושליטה בצרכים. השלב נחשב כמאתגר במידה רבה עבור הילד. הילד חווה את הפיצול של האם: "האם הטובה" לעומת "האם רעה" וחווה בעוצמה חזקה את הקונפליקט שבין הצורך באוטונומיה לבין הפחד מאובדן אהבת אימו, מה שעשוי לגרום להתקפי זעם. אולם, כאשר הפעוט מפנים את האובייקטים האהובים והמגוננים עליו ומבין שהם אינם נעלמים הוא עובר לשלב ההיפרדות. באופן הדרגתי הילד רוכש את העצמיות שלו, ומבחין עצמו מהסביבה ובעיקר מהאם ומפנים את דמותה אצלו. הילד יוצר אצלו אינטגרציה בין "האם הטובה והאם הרעה" ותהליך זה דורש רכישת אמון ויכולת מילולית ובהמשך רכישת ייצוג סמלי של האם ושל עצמו. המרד מתרחש במקביל לשלב ההיפרדות מההורים, בו הילד הפנים את עצמאותו ובוחר להיפרד ולחקור בעצמו. כאשר קיימת קביעות האובייקט הרגשית אצל הילד, והפנים אצלו את הוריו, הוא מרגיש בטוח יותר לחקור את העולם והתחיל לגבש את זהותו. אלו מעניקים לו את הביטחון להרגיש שיכול לעשות יותר ויותר בעצמו. לפי מאהלר התהליך אינו מסתיים ונמשך לאורך כל החיים, כך בעצם, אנחנו לוקחים איתנו מאפייני מרד בכל שלב בחיים. כמו כן, תהליך ההיפרדות הכרחי להתפתחות נורמלית אצל כל ילד ועל כן, שלב המרד גם הוא נורמלי להתפתחות תקינה. פתולוגיות ובעיות רגשיות שונות עשויות להיות מוסברות על ידי כשלים בתהליכי הסימביוזה בין האם והילד בתחילת החיים, או סיום לא תקין של שלבי ההיפרדות, למשל קשיי היפרדות אשר משפיעים על התפתחות הילד (לא רוצה ללכת לגן או לבית הספר).
תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאז'ה
לפי ז'אן פיאז'ה, בסביבות גיל שנה וחצי-שנתיים, הפעוט נמצא בתחילת השלב הקדם-אופרציונלי: השלב הקדם מושגי. בשלב זה הפעוט כבר סיים באופן תקין את השלב הסנסורי-מוטורי בו הילד תופס את המציאות בצורה מוחשית ומיידית "כאן ועכשיו", וחשיבתו צמודה לדברים קונקרטיים וממשיים הנמצאים בסביבתו. בתום השלב הוא מסוגל ליצור בדמיון ייצוג או דימוי של סמלים של אובייקטים שאינם נראים לעין. צורת ההופעה בדמיונם של הפעוטות נקראת ייצוג פנימי, והיכולת הזו מכונה לפי פיאז'ה תפקוד סמלי. יכולת זו מהווה בסיס לצורות החשיבה הקוגניטיביות אשר מתחילות להתפתח אצל הפעוט. בין יתר הצורות, הפעוט מתחיל לרכוש שפה והתפקוד הסמלי הופך גם ליכולת ביטוי. בנוסף, יכולת התפקוד הסמלי שהתפתחה לפי פיאז'ה בסוף השלב הסנסורי-מוטורי, מאפשרת לילד לתפוס את עצמו כישות נפרדת ועצמאית, ולהבין את המשמעות של "אני" ו"עצמי". כמו כן, המודעות העצמית של הפעוט כבר מפותחת בשלב זה, ומאפיין חשוב הוא התפיסה האגוצנטרית. כך, במקביל להתפתחות השפה ככלי שימושי עבור הילד, הוא חושב אך ורק מנקודת מבטו ותופס את העולם כנועד לספק רק את צרכיו האישיים, והוא כמרכז העולם. ההתפתחות הלשונית מעניקה לילד את היכולת לבטא את עצמו בצורה ברורה, ויחד עם החשיבה האגוצנטרית המאפיינת את הגיל, הילד לומד לסמוך על עצמו כמסוגל לדאוג לעצמו ולהסתדר לבד. הפעוט בגיל הזה נמצא בשלב מרגש עבורו, הוא כבר מבין שיש עולם מסביבו, חוויות והרפתקאות, והוא מרגיש במרכזו של העולם הזה. כל אלו, מעניקים לפעוט תחושות כל יכול המהווים בין היתר גורמים למרד הראשון. כאשר הפעוט מרגיש עצמאי ובמרכז העולם, הוא מתחיל לרצות לצאת לחקור בעצמו.
מאפייני המרד
מרד גיל השנתיים נובע מרצונו של הילד להיות עצמאי, שכן הוא מגלה את יכולותיו המוטוריות, הקוגניטיביות והשפתיות. הילד חש כי הוא מסוגל להיות עצמאי יותר ואף אומניפוטנטי (כל-יכול), ללא עזרת הוריו, לממש את רצונותיו ולהביע זאת על ידי האמירה "לא רוצה". היכולת של הילד להבין את הסביבה, גבוהה יותר מיכולתו להביע את עצמו. כאשר הילד מצליח במשימה כלשהי, הוא מטפח את תחושת המסוגלות והביטחון כי הוא יכול להיות עצמאי. הילד דורש לבצע פעולות לבד ומשתמש בביטויים כמו "רק אני", "אני רוצה לבד". באמצעות היכולת לסרב, הילד יוצר הפרדה בינו לבין ההורה, ועובר תהליך של היפרדות וייחודיות. מאפיין נוסף של שלב התפתחותי-מרדני זה, הוא הרצון של הפעוט לבצע פעולות שהוריו עושים, לבדוק עד כמה הוא מסוגל להיות עצמאי ועד כמה הוא חזק מול הוריו.
גילויי המרד באים לידי ביטוי בדרכים שונות, כגון שינויים קיצוניים במצבי רוח, התפרצויות בכי פתאומיות, דיבור בצעקות כלפי ההורים, השתטחויות על הקרקע ובעיטות (בייחוד כאשר הילד נתקל בסירוב או אי הסכמה) ועוד.
הילד מביע יחס אמביוולנטי כלפי ההורים, מצד אחד הדיפתם ומצד שני צורך ותלות בהם. הילד לומד להיות עצמאי, דורש מהוריו לעשות דברים לבד, ומתגאה בהצלחותיו. מנגד, הוא עדיין מביע התנהגות המתאימה לגילאים צעירים יותר, כגון רכושנות כלפי חפצים או בני משפחה וחברים.
ביטוי נוסף של המרד הוא התקפי זעם ותוקפנות, הנובעים מתנודות רגשיות חזקות ומקונפליקט שבין שליטה לחוסר אונים. התסכול שחווה הילד מוביל להתפרצויות כעס ולבכי בלתי נשלט. התקפים אלו הם דרך ביטוי של הילד, שכן השפה אינה מפותחת דיה להבעה עצמית. הזעם משתלט על הילד והוא מתנהג בחוסר שליטה, בוכה ומשליך את עצמו על הרצפה.
סרבנות היא הדרך בה הפעוט מבטא את עצמאותו ורצונותיו. לכן מרד גיל שנתיים, על אף קשייו, תורם להתפתחות הרגשית של הפעוט, משום שהיא מלמדת אותו את גבולות המותר והאסור, מה שתורם לו בהבנת העולם סביבו. ישנם גם ילדים שאינם מבטאים התנהגויות מרדנות בגיל זה, או שעוברים אותו בצורה שקטה ומאופקת יותר.
ההשפעה ההורית
אתגרים רבים ניצבים בפני הילד בתקופת גיל השנתיים, שינויים התפתחותיים מכריעים במקביל לתהליכי החברות. לאינטראקציה בין הילד להוריו יש תפקיד חשוב בתהליך ההתפתחות של הילד. כמו כן, לתיווך ההורה חשיבות רבה להתפתחות הילד. מטרת התיווך לספק לילד תועלת וההעצמה לחוויות שהוא חווה התנהגויות התיווך כוללות: מיקוד תשומת לב, שיתוף בחוויות רגשיות, עידוד מתן תחושת יכולת, ויסות התנהגות ועוד. בתקופה זו על ההורה לאפשר לילד לתת ביטוי לתחושות השליטה והאוטונומיה המתפתחים אצלו וחיוניים להתגבשות אישיותו וזאת תוך כדי הצבת גבולות ודרישות מבוקרות אשר תואמות לבשלותו. בנוסף לכך, הבנה של שלבי ההתפתחות הילד וצרכיו תורמת להורה לספק סביבה עשירה בגירויים ומתאימה מבחינה התפתחותית וכן ליצור אווירה מקבלת ומכילה.
דרכי התמודדות
על פי המלצתם של אנשי חינוך וטיפול, מאחר שבתקופה זו בונה הפעוט את זהותו העצמית, תחושת הביטחון והמסוגלות העצמית, על המבוגרים לגלות בתקופה זו רגישות ואמפתיה כלפיו, הכלה ועידוד לצד הצבת גבולות. גבולות שהם עקביים לאורך זמן, ואחידים בין הורי הפעוט, מקנים לו תחושת ביטחון והגנה ומקלים על הדרך שלו להירגע. הצבת גבולות ברורים על פי שיקול דעת הורי, ממקדים את הפעוט, מאפשרים לו להבין מתי יש בידו את זכות הבחירה ומתי לא, ומקלים עליו את קבלת ההבדלים בין מותר לאסור. בנוסף, חשוב להעניק לפעוט הרגשה של עצמאות וחופש להתנסות במשימות שהוא יכול לבצע, בהתאם לגילו ולרמת ההתפתחות שלו. ניתן לאפשר לו פעולות מסוימות, בעיקר מוטוריות (למשל מזיגת שתייה, נשיאת חפצים).
במצבים של התקפי זעם מצד הפעוט, המהווים כאמור את אחד מהביטויים הבולטים למרד, התמודדות המכוונת לעזרה ולהרגעה, מבלי להיכנע לגחמות הפעוט יקנו לו את התחושה ששומרים עליו ובו בזמן ימנעו את התחושה של הפעוט שיש בידיו "כלי" המשפיע על ההורים והוא יכול להפעילו כרצונו. בהתאם, חשוב כי המבוגר יהיה עקבי ולא ישנה את החלטתו בכל שלב של ההתפרצות, כדי למנוע חיזוק חיובי ומתן לגיטימציה לפעוט לנהוג כך שוב בעתיד. לעיתים מתן אופציות של בחירה מעודד את הפעוט לשיתוף פעולה עם ההורים ומקנה לו תחושה של שליטה וכוח, דבר שמפחית את הצורך שלו לומר "לא". ככלל, התמודדות רגועה ושלווה, עם התקף הזעם של הפעוט, תקנה לו תחושת ביטחון- ההכרה בכך שיש דמות בוגרת עליה ניתן לסמוך.
החברה הפילוסופית האמריקאית
החברה הפילוסופית האמריקאית (באנגלית: The American Philosophical Society; בראשי תיבות: APS) היא קבוצת דיונים שייסד בנג'מין פרנקלין ב-1743 בפילדלפיה כתולדה של מועדונו הקודם, ה-"Junto". החברה ממשיכה לקיים מחקר מעמיק במגוון רחב של דיסציפלינות במדעי הרוח והמדעים, באמצעות מענקי מחקר המושקעים בפרסום כתבי עת, ספרייה ענפה וקיומן של פגישות קבועות.
היסטוריה
מתחילתה משכה החברה הפילוסופית האמריקאית רבים מהמוחות המבריקים ביותר. בין חבריה בראשית ימיה ניתן למנות את ג'ורג' וושינגטון, ג'ון אדמס, אלכסנדר המילטון, תומאס פיין, דייוויד ריטינהאוס, אוון בידל, בנג'מין ראש, ג'יימס מדיסון, מיכאל הילגאס וג'ון מרשל. החברה גם הכניסה לשורותיה פילוסופים ואנשים בעלי שם מאומות אחרות, ובכללם אלכסנדר פון הומבולדט, המרקיז דה לה פאייט, פרידריך וילהלם פון סטובן, תדיאוש קושצ'ושקו ויקטרינה רומנובה וורונטסובה-דשקובה.
לאחר המהפכה האמריקאית הפך פרנסיס הופקינסון, שהיה מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית, למנהיגה של הקבוצה. תחת השפעתו, קיבלה החברה חלקת אדמה מהממשל של פנסילבניה, יחד עם חלקת אדמה בפילדלפיה עליה נבנה היכל החברה.