cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוק מזרחי
שנות ה-70: פופ רוק
תחילתו של הרוק המזרחי בישראל היא בשנות ה-70. בתקופה זו, השילוב בין רוק למוזיקה מזרחית לא היה נפוץ, בעיקר מכיוון שהמוזיקה המזרחית לא הייתה סגנון מקובל בארץ אז, וגם הרוק התקשה להפוך לפופולרי, לפחות בתחילת העשור. לכן, רוב האמנים שפעלו בשנות ה-70, הנחשבים כאמני רוק מזרחי, היו למעשה אמני רוק ממוצא מזרחי, שלא נתנו ביטוי ביצירתם להשפעות של מוצאם.
שמעון דהאן
נולד ליעל, בת הרב דוד עבו, ולרב יוסף רפאל דהאן, שעלה לארץ ממקנס שבמרוקו. בצעירותו למד תורה, שחיטה וכתיבת סת"ם.
רוק מזרחי
שנות ה-70: פופ רוק
אחד האמנים הללו, ואחד החשובים שבהם, היה ניסים סרוסי. בשנות ה-60, סרוסי היה חבר במספר להקות קצב, שניגנו בעיקר חידושים ללהיטים לועזיים. סרוסי שר באותה תקופה, גם בלהקות הקצב וגם כסולן, שירי פופ ידועים באנגלית, צרפתית ואיטלקית. ב-1973, לאחר כמה שנים בהן נטש את תחום המוזיקה, הוא שלח למוזיקאי ירון גרשובסקי הקלטות דמו לשיריו "איני יכול" ו"מול חלון ביתי". גרשובסקי עיבד את השירים לתזמורת, ובאמצע השנה "איני יכול" נהפך ללהיט ברדיו, אבל לא הגיע למצעדי הפזמונים העבריים השנתיים. סגנון הפופ הצרפתי והאיטלקי, שניכר גם ב"איני יכול", היה הסגנון השולט ביצירתו של סרוסי, אך היו לו גם שירי רוק מובהקים, בייחוד "אשליות" מ-1974. למרות שלא שר מוזיקה מזרחית, סרוסי הפך לסמל של קיפוח המוזיקה המזרחית בישראל, כנראה בגלל מיעוט ההשמעות של שירים מאלבומו השלישי, "מטוקיו באהבה", ב-1975. עדיין קיים ויכוח אם באמת קופח בשל מוצאו, או שפשוט חלה ירידה בפופולריות שלו, מכיוון שהסגנון שלו נשמע מעט מיושן. הוכחה אחת לטענות על הקיפוח היא התארחותו של סרוסי בתוכניתו של ירון לונדון "טנדו" ב-1975, תוכנית בה לונדון הציג את מילות שיריו של סרוסי באופן מזלזל ושאל אותו איך זמר "נמוך ולא מלך היופי" מסוגל לזכות בהצלחה. סרוסי עזב את הארץ וירד לצרפת כעבור שנה, למעשה לא בגלל הריאיון, אלא כי הרגיש שבצרפת יש לו סיכוי גדול יותר להצליח. הוא נשאר לגור ולהופיע בצרפת, כאשר מדי פעם ביקר בישראל והוציא כמה אלבומים בעברית, שלא זכו להצלחה וביססו את הטענות על קיפוח. מאז תחילת הקריירה של סרוסי ועד היום, "אשליות" נשאר השיר שלו המייצג בצורה הטובה ביותר את הרוק המזרחי ואת יצירתם של המוזיקאים ממוצא מזרחי בארץ בשנות ה-70.
שמעון דהאן
כאזרח צרפת נדרש לצאת מישראל במהלך מלחמת העולם הראשונה וירד לאלכסנדריה שבמצרים, וחזר לישראל בסוף המלחמה. עבד כפקיד במשרד המושבות, בשנים 1921–1926 שימש מזכיר בית משפט השלום בטבריה ואז (ה'תרפ"א) מזכיר ראשי, נוטריון ומנהל ההוצאה לפועל בבית המשפט. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הממשלתי למשפטים בירושלים בה'תרפ"ו (1925–1926) התפטר ממשרתו בבית משפט השלום. דהאן היה מראשוני עורכי הדין המוסמכים בטבריה. לאחר שהוסמך לעורך דין פתח דהאן משרד בטבריה, ועבד בשירות מוסדות התיישבות שונים בהם הקרן הקיימת, ההנהלה הציונית, הסוכנות היהודית ופיק"א, וכן בשירותים פרטיים ליהודים ולערבים.
רוק מזרחי
שנות ה-70: פופ רוק
מלבד ניסים סרוסי, היו עוד זמרים ממוצא מזרחי שזכו להצלחה בשנות ה-70, אם כי קשה לקבוע בוודאות אם הם זמרי רוק או פופ. בין זמרים אלו, ניתן למנות את אבנר גדסי, ששירו "נפרדנו כך" הפך ללהיט גדול כשיצא ב-1972; גבי שושן, שהצליח מאוד עם שירו "שש עשרה מלאו לנער" מ-1973, ואף פעל בסגנון הרוק המתקדם בתחילת העשור כחבר בלהקת אחרית הימים; ג'קי אלקיים, שמוכר בזכות "המנון מכבי תל אביב" שהקליט ב-1977; ושימי תבורי, שזכה להצלחה ב-1977 עם אלבום הבכורה שלו, "חיפשתי שירים לצאת לעולם". תבורי (שנולד כשמשון טווילי) החל באותה שנה בשיתוף פעולה עם עוזי חיטמן, שהוביל ליצירת האלבום והלהיטים מתוכו, כמו: "אין לי אהבה", "לילה בלי כוכב", "עוד סיפור אחד של אהבה" ועוד. אגב, יוזם שיתוף הפעולה בין תבורי לחיטמן היה דוד חלפון, ששמע את תבורי שר בחתונה שיר שכתב חלפון. השיר היה "אשליות" של ניסים סרוסי.
שמעון דהאן
היה חבר המועצה הארצישראלית לאתנוגרפיה, וסגן יו"ר האיחוד הארצי של העדה הספרדית ובני עדות המזרח.
רוק מזרחי
שנות ה-70: פופ רוק
אמנם אמני הרוק המזרחי של שנות ה-70 היו בעיקר זמרים ממוצא מזרחי ששרו רוק, היו גם כמה אמנים שניסו והצליחו לשלב בין רוק למוזיקה מזרחית. השילוב התאפשר מכיוון שאמנים אלה פעלו בדרך כלל בסגנון אמצע הדרך, סגנון שהוא בעיקרון סוג של רוק קל. סגנון אמצע הדרך, בו לא קיימות הגיטרות הרועשות והנגינה העצמתית של הרוק הכבד - שאגב, כבר החל להתפתח בעצמו בארץ בשנות ה-70 - סיפק מעין מצע נוח ליוצרים להניח עליו מאפיינים ממגוון סגנונות, בין השאר מוזיקה מזרחית.
שמעון דהאן
בבחירות לעיריית טבריה שהתקיימו ב-1934 נבחר דהאן לחבר מועצה. בנובמבר 1938 החל לכהן כראש עיריית טבריה לאחר הירצחו של ראש העירייה הקודם זאכי אלחדיף. בתקופתו כראש עיריית טבריה מפעל חמי טבריה עבר שיפוץ והרחבה, ונוסד בעיר בית ספר תיכון עברי. דהאן שימש בתפקיד זה עד פטירתו ממחלה קשה וממושכת ב-11 במאי 1950 בבית החולים דנציגר בתל אביב. שנה לאחר פטירתו הוחלט להנציחו בטבריה ולקרוא על שמו לגן העיר "גן שמעון".. כמו כן נקרא על שמו קטע מהרחוב המרכזי שיורד לכנרת.
רוק מזרחי
שנות ה-70: פופ רוק
מבין אמנים אלה, בולטים כמה שזכו להצלחה גדולה בשנות ה-70, כשהראשון שבהם הוא בועז שרעבי. כמו ניסים סרוסי, וגם כמו גבי שושן, שרעבי היה חבר במספר להקות קצב בשנות ה-60, כזמר ובעיקר כמתופף (זהו המקום לציין כי בלהקות הקצב ככלל לא היה מקום להשפעות מזרחיות או לכל השפעות אחרות שאינן מתחום הפופ/רוק. היו כמה להקות שפעלו בתחום הרוק הפסיכדלי, והיו פתוחות לסגנונות מוזיקליים מגוונים, אך מספרן בישראל היה קטן לעומת מספר הלהקות שפשוט ביצעו חידושים לשירים לועזיים). בנוסף, שרעבי ליווה בנגינה להקות מחול רבות. באפריל 1971, יצא לרדיו שיר ראשון בביצועו של שרעבי, "פמלה". בשיר, שרעבי לוּוה בגיטרה אקוסטית, ליווי שהדגיש את קולו המיוחד של שרעבי, וגם את המבטא שהעיד על מוצאו. מלבד המבטא, שרעבי שילב סלסולים בפזמון, מאפיין בולט של הזמר המזרחי, שלא היה מקובל לשמוע אז במוזיקה הפופולרית. עם זאת, אולי בגלל האופי השקט והרגוע של השיר, "פמלה" הפך ללהיט גדול ותרם בהפיכתו של שרעבי לאחד הזמרים המצליחים ביותר במוזיקה הישראלית. אחרי "פמלה", יצאו גם השירים "רינגולי", "מציאות" ו"זירו זירו", וכולם שילבו בין רוק, פופ ומוזיקה מזרחית. שיר נוסף שבו ניכר השילוב הוא "חייך וחיי", אותו שר שרעבי בפסטיבל הזמר ב-1972. בבית הראשון של השיר המאפיין העיקרי הוא תיפוף על טנבור, כלי נגינה שהיה כלי מזרחי מובהק. השתתפותו ב"חייך וחיי" מדגימה את תרומתם של אמני הרוק המזרחי להשתלבותם של כלי הנגינה המזרחיים בזרם המרכזי, בנוסף להשתלבות האמנים עצמם. אך שרעבי גם יצר שירים שאין בהם מאפיינים של מוזיקה מזרחית שהצליחו, כמו "את לי לילה", שהושמע רבות בגלי צה"ל ב-1977. שירים כמו "את לי לילה" גרמו לסיווגו של בועז שרעבי כזמר נשמה, דבר שלמעשה אינו שגוי לחלוטין, כיוון שביצירתו של שרעבי קיימים גם מאפיינים של מוזיקת נשמה מערבית, בעיקר אמריקאית. מלבד היותו זמר מצליח, שרעבי גם בלט כמלחין, ושירים רבים שהלחין בשנות ה-70 זכו להצלחה, לדוגמה: "חופשי ומאושר" שביצעו אילן ואילנית, "הלילה הארוך ביותר בעולם" שביצע ששי קשת ועוד. שרעבי הצליח גם ובעיקר בשנות ה-80, לאחר שחזר ב-1983 מחופשה של 5 שנים בארצות הברית.
שמעון דהאן
במרץ 1925 נישא לג'מילה (יפה), נשיאת ויצו בטבריה בתו של יעקב משה טולידאנו.
רוק מזרחי
שנות ה-70: פופ רוק
זמר נוסף שהיה אחד מאמני הרוק המזרחי המצליחים ביותר בשנות ה-70 אשר שילבו בין רוק למוזיקה מזרחית הוא יגאל בשן. בניגוד לשרעבי, בשן (שנולד כיגאל בשארי) הפך לכוכב עוד בשנות ה-60 עם שירי פופ כמו "בינינו", "אין לי יותר מה לומר" ו"שיר לפנות ערב". ב-1969 הצטרף בשן ללהקת פיקוד הצפון, והפך לאחד הכוכבים הגדולים בה, כאשר הוא מוציא כל סממן מזרחי מאישיותו, הופעתו החיצונית ושירתו. המגמה הזו הייתה קיימת גם בקריירת הסולו של בשן בשנות ה-70, שהחלה עם אלבום הבכורה שלו, "יגאל בשן", שיצא בשנת 1971. שנה אחר-כך השתחרר מלהקת פיקוד צפון, והוציא את אלבומו השני "להשתחרר". באותה תקופה, הוא הגיע למעמד של אליל נוער, נבחר לזמר השנה והופיע בפסטיבל פלרמו באיטליה. ב-1973 טס עם אשתו לארצות הברית, שם פגש את ידידו לואי להב, טכנאי ומפיק מוזיקלי ישראלי שעבד באולפן הקלטות בלוס אנג'לס. באולפן בו עבד להב, בשן הקליט שני שירים בליווי להקת דם, יזע ודמעות, והחוויה השפיעה עליו וגרמה לו לשנות את סגנונו לרוק. ב-1974, יצא האלבום "קפה אצל ברטה", בו החל בשן לשלב בין קאנטרי-רוק אמריקאי לבין מקורותיו התימניים. השילוב ניכר בעיקר בשיר הסוגר את האלבום, "לקראת שבת". המסורת התימנית משתקפת במילות השיר, שנכתבו על ידי אבי קורן ומתארות את ליל שבת בבית של משפחה כלשהי, ככל הנראה משפחתו של בשן, וגם בסלסולים בפזמון. אך הליווי היה יותר חדשני, וכלל חצוצרות וכינורות בהתאם לרוק והפופ של התקופה. גם שינוי המקצב בגשר (קטע המעבר בין הבית לפזמון) הוא מאפיין של מוזיקת רוק, בה שינויי מקצב היו מקובלים בשנות ה-70. אבל הפריצה הגדולה של בשן כמשלב בין רוק למוזיקה מזרחית הגיעה ב-1975, עם צאת האלבום "יש לי ציפור קטנה בלב". בלהיט הגדול של האלבום, "יש לי ציפור קטנה בלב", הפזמון היה מורכב מסלסולים בלבד, ולמרות שכבר נעשה שימוש ברעיון הזה ב"לקראת שבת", כאן הניגוד בין שני הסגנונות הורגש יותר, כיוון שבעוד "לקראת שבת" הוא לא בדיוק שיר רוק, "יש לי ציפור קטנה בלב" הוא שיר רוק לחלוטין. למרות הניגוד, הסלסולים השתלבו בצורה יוצאת מן הכלל בשיר, עד שהם נהיו לחלק המוכר ביותר מתוכו, ועזרו בהפיכת השיר לאחד המזוהים עם בשן. אבל לא כולם התלהבו מהחידוש שהציע בשן, והוא זכה לביקורות קשות מכל עבר. מצד אחד, מזרחים טענו שהחדרת אלמנטים מסורתיים לשיריו פוגעת במסורת, ומצד שני, אשכנזים טענו שהכיוון הזה הוא לא מסחרי וכדאי לא לוותר עליו. למרות הביקורת, בשן המשיך בשילוב מאפיינים של זמר מזרחי בשיריו, וגם בעיבודים עדכניים לשירים עממיים-מסורתיים. המהלך התגלה כמשתלם, כיוון שמאז בשן זכה בתואר "זמר השנה" מספר פעמים, השתתף בפסטיבלים רבים ודורג במקומות גבוהים, וקנה לעצמו גדודי מעריצים ואמנים שהושפעו מיצירתו.
גם הזמרת עפרה חזה שרה בסגנון רוק מזרחי
שנות ה-90 והמאה ה-21: רוק מתקדם
מאז שנות ה-90 חלו התפתחויות משמעותיות ברוק המזרחי. השפעות הפופ של העשורים הקודמים של הרוק המזרחי התחלפו בהשפעות רוק מתקדם וגל חדש, והליריקה עברה תמורות דומות, חדלה מהפשטניות והחלה להיות רוויית מטפורות ואמצעים אמנותיים אחרים, תוך שמירה על האותנטיות המקומית. חלוצי הזרם הן הלהקות יוצאות שדרות, כנסיית השכל וטיפקס, אשר החלו להתמקד בנושאים פריפריאליים. סולן טיפקס, קובי אוז תרם מניסיונו להצלחת כנסיית השכל. כנסיית השכל החלה לחקור שילובים של מוזיקה פופולרית עם רוק אוונגרדי ואווירה מלנכולית עם אלמנטים מגרביים, בעוד שטיפקס התמקמה כלהקת פופ ודאנס קצבית וקליטה יותר. חיים אוליאל, גם הוא יוצא שדרות, שילב גם הוא מוזיקת רוק עם מוזיקה מרוקאית מסורתית.
להקת נוספת היא אלג'יר אשר הוציאה את אלבומה הראשון בשנת 1995, ובשנת 2004 את אלבומה השני "מנועים קדימה" המשלב רוק פסיכדלי מלנכולי. בעיקר בולטת ההתעסקות בפריפאליות ובשולי החיים באלבומי הסולו של גיטריסט הלהקה, גבריאל בלחסן. בשנת 2009 סולן הלהקה לשעבר אביב גדג' הוציא את אלבום הסולו "תפילה ליחיד" אשר סגנונו דומה לסגנון אלג'יר, שהתפרקה בשנת 2006.
אצל ברי סחרוף, אחד מאמני הרוק המצליחים והמוערכים ביותר בישראל, החלו להתפתח בהדרגה אלמנטים מזרחיים מאז שהחל את קריירת הסולו שלו, אשר היו ניכרים עוד בלהקה "מינימל קומפקט" בה היה חבר בשנות ה-80. הרוק האתני והאלמנטים המזרחיים מופיעים בבירור בכל אלבומיו האחרונים, והפכו למזוהים עם המוזיקה שלו.
דודו טסה התפרסם בשנת 1990 כאשר שר את הלהיט "אני שר" כשהיה בן 13 בלבד, וסומן כילד הפלא של המוזיקה המזרחית. בד בבד החל טסה ללמוד לנגן על גיטרה ובעשור הבא חזר ליצור מוזיקה, הפעם בתור מוזיקאי רוק פופולרי. באלבומו "בסוף מתרגלים להכל" משנת 2009 מתארח בנגינה ג'וני גרינווד גיטריסט רדיוהד (בשיר "איזה יום"), לצד גרסת כיסוי לשיר של אהובה עוזרי ("אמי אמי", מתוך פרויקט עבודה עברית). בשנת 2011 הוציא את האלבום "דודו טסה והכוויתים" המכיל ביצועים חדשים בשילוב הקלטות מקוריות לשירים של סבו ואחיו של סבו, דאוד וסאלח אל-כוויתי, שהיו מוזיקאים מפורסמים בעיראק במחצית הראשונה של המאה ה-20. האלבום והמופע זכו להצלחה מסחרית ואמנותית, וב-2015 יצא האלבום השני של דודו טסה והכוויתים. מאז השפעות המוזיקה המזרחית ניכרות ביתר שאת ביצירתו של דודו טסה, למשל באלבומו משנת 2016, "הגולה".
כמו כן טפטפו השפעות של מוזיקת רוק לאמני מוזיקה מזרחית (כדוגמת עמיר בניון,יהודה סעדו,בועז מעודה, עידן עמדי, עידן חביב, ישי ריבו, ישי לפידות, עקיבא, אבי אבורומי, רן דנקר, מוש בן ארי, אברהם טל, חנן בן ארי, אבי טולדנו, אמיר דדון,תומר יוסף, אריאל זילבר, זבולון מושיאשווילי, עלא דקה, אייל בוחבוט, גולן אזולאי, אלון אבוטבול, סער בדישי,גיא זו-ארץ, צחי הלוי, בן סנוף,מאיה אברהם, מאיה בוסקילה, מירי מסיקה, מירה עווד, יובל דיין, נינט טייב, עדי כהן, כברה קסאי, חגית יאסו, נרקיס, ריטה, אחינועם ניני, אלינור אהרון, דפנה דקל, יסמין מועלם, נטע אלקיים, שיר זוארץ, סופי צדקה, לירז צ'רכי, ליהי טולדנו, ליבי פנקר, אליאב זוהר, עילי צ'פמן, בית הבובות, אוף שימחעס,  הפרויקט של עידן רייכל, התבלינים,להקת שלווה, קפה שחור חזק, שוטי הנבואה, להקת שבע, בינת אל פאנק, שלישיית מה קשור, הברירה הטבעית, האחים אבזירוב, האחים צנחני, משפחת אלייב,מועדון הקצב של אביהו פנחסוב, אור טרגן, קובי אפללו, הראל סקעת והראל מויאל) והשפעות מוזיקה מזרחית לאמני רוק (כדוגמת אביב גפן - שתיקה, רוני דלומי - תן, קרן פלס - פיז'ו 92, בני בשן - אחלה חמודה,אלון אולארצ'יק - בא לשכונה בחור חדש,מוקי - ילדה סוכר, מאיר בנאי - כמה אהבה, אורי בנאי - הזמנה לחתונה, עודד פז והקסדות - לילה ויום, אמנון פישר - לאן נושבת הרוח ונתי רביץ - פתח לנו שער).
רסקי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יצע
יצע, או תלוס (ביוונית: Thallus; ברבים: thalli; מיוונית עתיקה: θαλλός ומלטינית: thallos, שמשמעותו ענף ירוק או זלזל) הוא הרקמה הווגטטיבית של אורגניזמים מסוימים בקבוצות מגוונות כמו אצות, פטריות, כמה טחבי כבד וחזזיות. רבים מהאורגניזמים הללו היו ידועים בעבר בתור תלופיטים, קבוצה פוליפילטית של אורגניזמים בעלי קרבה רחוקה. אורגניזם או מבנה הדומים ליצע נקראים תלואיד, תלודאלי, תליפורמי, תלין או תאלוז (thallose).
יצע הוא גוף של אורגניזם רב-תאי שאינו נייד, בו אין ארגון של רקמות התאים לאיברים. ליצע אין חלקים מאורגנים ומובחנים - עלים, שורשים וגבעולים - כמו לצמחים וסקולריים, אך ייתכן שיש לו מערכת הובלה. למבנים אלה יש תפקוד או מבנה מקרוסקופי דומה, אך מבנה מיקרוסקופי שונה. לדוגמה, במקרים חריגים כמו Lemnoideae, שבהם המבנה של צמח וסקולרי הוא דמוי יצע, הוא מכונה בעל מבנה תלואידי, או לפעמים תלואיד.
יצע אינו מובחן ביותר, מבחינת האנטומיה שלו, אך יכולים להיות הבדלים נראים והבדלים תפקודיים. בקלפ, למשל, עשוי היצע להיות מחולק לשלושה אזורים. חלקים של יצע אצות כוללים חזק (עוגן), סטיפ (תומך בלהבים) ולהבים (לפוטוסינתזה).
יצע של פטריה נקרא בדרך כלל תפטיר. המונח "יצע" משמש בדרך כלל גם לגוף הרבייה הווגטטיבית של חזזית. באצות ים, יצע נקרא לפעמים גם 'פרונד' (Frond).
הגמטופיט של כמה צמחים שאינם ליקופודים - שבטבט ושרכנים - מכונה "פרוטלוס" (Prothallus).
מנזר גאנדזסאר
מנזר גאנדזסאר (בארמנית: Գանձասարի վանք) הוא מנזר ארמני ממוקם ברובע מארטקרט הנמצא דה פקטו בחבל נגורנו קרבאך (דה-יורה: בקלבג'אר ריון). "גאנדזסאר" פירושו "הר האוצר" או "אוצר הגבעה" בארמנית. המנזר מחזיק שרידים אשר לפי האמונה השתייכו ליוחנן המטביל ואביו זכריה הכהן.
כיום, גאנדזסאר הוא מקום מושבו של הארכיבישוף של ארצאך הממונה על ידי כס האם הקדושה אצ'מיאדזין  של הכנסייה האפוסטולית הארמנית.
היסטוריה וארכיטקטורה
מנזר גאנדזסאר הוזכר לראשונה במאה העשירית. בניית קתדרלת גאנדזסאר של יוחנן המטביל החלה בשנת 1216, תחת חסותו של חסן-ג'לאליאן דאוולה, הנסיך הארמני של קאצ'ן. הבנייה הושלמה בשנת 1238 אך נחנכה רק ב-22 ביולי 1240.
במאה ה-14, לאחר נפילת הממלכה הארמנית קיליקיה וירדת יכולת ההשפעה של הכס הקדוש שלה, הוקם מחדש הקתוליקוסיה באצ'מיאדזין אשר צמח באארצאך. מנזר גאנדזסאר הפך למטה של הקתוליקוסיה של אר'וואנק, הידועה גם בשם הכס הקדוש של גאנדזסאר. הקמתה היא תוצאה של חיפוש בישופי עתיק אחר אוטונומיה כנסייתית, כדי לפצות על חוסר השליטה והתקשורת מתוך המושב המרכזי. כמו כן, הקמת הקתוליקוסיה הייתה חלק משימוש מהאסטרטגיה המקומית בארמניה, אשר נשלטה על ידי שלטון אסלאמי זר, כדי לשמר בקרב העם מראית עין של סמכות דתית. במאה ה-16 הוא נכפף לקתוליקוס אשר לעיתים קרובות היו בני שושלת חסן-ג'לאליאן דאוולה.
מיכאל רייסמן
מיכאל רייסמן (באנגלית: Michael Riesman; נולד ב־1943) הוא פסנתרן, מלחין, מנצח ומבצע אמריקאי.
חייו
רייסמן נולד בניו יורק והחל ללמוד פסנתר מגיל 6. הוא למד הלחנה וניצוח בקולג' מאן בבית הספר החדש בניו יורק, ואחר כך המשיך ללימודים מתקדמים בהרווארד, שם למד בין השאר אצל רוג'ר סשנס ושם קיבל דוקטורט.
נווה גלים
כפר הילדים והנוער נווה גלים, השוכן בלב רובע א' הוותיק באשדוד, הוא פנימייה לילדים בגילאי 6–16. הכפר הוקם בשנת 1972.
מיכאל רייסמן
חייו
רייסמן הצטרף בשנת 1974 לאנסמבל פיליפ גלאס, לאחר שהפסנתרן הקודם עזב, והסקספוניסט שמע הופעה של רייסמן בניו יורק. הוא שימש כפסנתרן ומפיק המוזיקלי ומאז עובד עם גלאס בשיתוף פעולה. הוא הפיק וניצח כמעט על כל אחד מהפסקולים שגלאס הלחין בשלושים השנים האחרונות, ביניהם המועמדים לפרס אוסקר: קונדון (1997), השעות (2002) ורמז לסקנדל (2006). הוא גם היה מועמד פעמיים לפרס גראמי כמנצח לסרטים השעות וקונדון. בשנים האחרונות כותב תווים לפסנתר סולו מפרטיטורות של גלאס, והוציא מספר דיסקים בהם הוא מנגן גרסאות פסנתר ליצירותיו.
נווה גלים
"נווה גלים" נמצא בבעלות "המפעל להכשרת ילדי ישראל" שהוקם בשנת 1943 על ידי רחה פריאר.
בכפר מתחנכים כ-80 ילדים. הוא מושתת על המודל החינוכי-המשפחתי. בשל מיקומו בעיר גדולה משתלבים הילדים בשירותים העירוניים הניתנים לכלל תושבי אשדוד. ילדי בית הילדים של "נווה גלים" לומדים בבתי הספר הממלכתיים שבשכונה.
מיכאל רייסמן
חייו
פרט לעבודה עם גלאס, הוא מנצח, מפיק ומנגן עם אמנים מוכרים נוספים, ביניהם פול סיימון, מייק אולדפילד ודייוויד בואי. הוא פרסם אלבום אחד מיצירותיו, Formal Abando, לפי הזמנה מהכיאורוגרפית לוסינדה צ'ילדס. בנוסף הלחין פסקול לסרטים Enormous Changes At The Last Minute ו- (Pleasantville (1976.
אנוק אמוופו
אנוק אמוופו (באנגלית: Enock Mwepu; נולד ב-1 בינואר 1998 בלוסקה שבזמביה) הוא כדורגלן עבר זמבי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
אמוופו החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדונים NAPSA סטארס וקפואה סלטיק מליגת העל הזמבית.
תוך כדי תקופתו בקבוצת המילואים של המועדון, שולב אמוופו במשחקי הקבוצה הראשונה של המועדון, וב-21 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הגביע האוסטרי. ב-1 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה האוסטרית, בניצחון 1–2 על וולפסברג במסגרת המחזור העשירי לעונת. ב-15 באפריל 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–6 על אדמירה ואקר מדלינג במסגרת המחזור ה-30 בליגה. בסך הכל שיחק אמוופו במועדון במשך ארבע עונות, בהן ערך 81 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים, וזכה בארבע אליפויות אוסטריה ושלוש פעמים בגביע האוסטרי.
ב-10 באוקטובר 2022 הודיעה ברייטון אנד הוב אלביון על פרישתו של אמוופו מכדורגל לאחר שאובחן כסובל ממחלת לב תורשתית נדירה.
קריירה בינלאומית
ב-2 בספטמבר 2017 ערך אמוופו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בניצחון 1–3 על נבחרת אלג'יריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. בסך הכל ערך אמוופו 24 הופעות במדי נבחרת זמביה, בהן הבקיע ששה שערים.
חיים אישיים
אחיו הצעיר הוא הכדורגלן פרנסיסקו אמוופו.
פרס התיאטרון הישראלי
פרס התיאטרון הישראלי היה פרס שהוענק מדי שנה בין השנים 1995 ל-2018 על ידי "האקדמיה הישראלית לתיאטרון", עבור מצוינות בתחום התיאטרון בישראל.
היסטוריה
טקס הענקת הפרסים התקיים מדי שנה בסביבות חודש אפריל באחד מהתיאטראות הרפרטוארים. כחודש לפני הטקס מוכרזים המועמדים לפרס - ארבע הצגות או אישים בכל קטגוריה. ההצגות, השחקנים והיוצרים המתמודדים על הפרס נבחרים על ידי חברי האקדמיה מתוך סך ההצגות של כל התיאטראות הרפרטוארים בישראל. הרכב של 120 חברי אקדמיה, הכולל נציגי איגודי היוצרים השונים, במאים, שחקנים, מעצבים, מוזיקאים, נציגי היכלי תרבות, מרצים באוניברסיטאות, ונציגי ציבור צפו במהלך השנה בכל ההצגות שהוגשו למועמדות ושולחים טופסי הצבעה מדורגים על-פי הבנתם וטעמם.
צוות שופטים ריכזו את טופסי ההצבעה וקובעים את הזוכים, אשר שמותיהם מוכרזים רק בטקס עצמו מעל הבמה. כמו כן, מוענק מדי שנה פרס מפעל חיים לתרומה משמעותית לתיאטרון הישראלי.
תיאטרון הבימה פרש ב–2010 מהפרס בשל תלונות על התקנון, שב לטקס ב–2014 ופרש שוב ב-2017. תיאטרון גשר פרש מהטקס ב-2013.
הטקס נוהל והופק על ידי "עמותת פרס התיאטרון הישראלי" בראשות מנכ"ל העמותה, איתמר גורביץ'. הטקס צולם ושודר בטלוויזיה.
עמותת פרס התיאטרון הישראלי כוללת את מרבית התיאטראות ואיגודי התרבות בישראל: תיאטרון הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון גשר, התיאטרון העירוני חיפה, תיאטרון החאן, תיאטרון באר שבע, תיאטרון יידישפיל, המרכז לתיאטרון עכו, איגוד האמרגנים ומפיקי אמנויות הבמה, אמ"י - איגוד אמני ישראל, אמב"י - אגודה למעצבי במה, איגוד השחקנים בהסתדרות, איגוד היוצרים ואגודת המוזיקאים העצמאיים.
ב-2018 הודיעו מנהלי התיאטרונים הרפרטואריים על פירוק העמותה והפסקת חלוקת הפרס.
הקטגוריות השונות בטקס פרס התיאטרון הישראלי:
מכבי חשמונאי ירושלים
מכבי חשמונאי ירושלים (לעיתים כונתה בר כוכבא ירושלים, מכבי חשמונאים ירושלים או מכבי ירושלים) הייתה אחת מקבוצות הכדורגל הראשונות שפעלו בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. המועדון הוקם ב-1911 והוא נמנה עם המועדונים הוותיקים ביותר והמייסדים של הליגה הבכירה בארץ ישראל כשהשתתף בעונת הבכורה (1931/1932). בתקופה שקדמה להקמת המדינה, הקבוצה נחשבה לאחת החזקות והדומיננטיות בארץ ישראל, כאשר היא העפילה לשני משחקי הגמר הראשונים של גביע ארץ ישראל (לאחר הקמת המדינה: גביע המדינה). בשתי הפעמים היא נחלה הפסדים, להפועל תל אביב בגביע של 1928 ולמכבי תל אביב בעונת 1928/1929, כאשר בראשון הוכרזה כזוכה במשותף עם הפועל תל אביב. מגרשה הביתי של הקבוצה היה באזור שכונת הבוכרים ושכונת בית ישראל, שהיה גם מגרשה הביתי של קבוצת המשטרה הבריטית. מלבד הקבוצה הבוגרת כלל המועדון גם ארבע קבוצות נוער, שנקראו "יונה", "נורדיה א'", "נורדיה ב'" ו"הסמל". צבע החולצות של שחקני המועדון היה כחול-לבן.
הקמת הקבוצה ומשחקי הידידות הראשונים
מכבי ירושלים הוקמה בשנת 1911, והייתה קבוצת הכדורגל העברית השנייה שהוקמה בתקופת היישוב. קדמה לה רק מכבי תל אביב שנוסדה ב-1906. זמן קצר לאחר הקמת מכבי ירושלים, ב-1912, הוקמה מכבי "אבשלום" פתח תקווה. בתקופה זו בתולדות היישוב לא היו מסגרות מאורגנות כגון ליגה וגביע, ולפיכך עיקר משחקיה של הקבוצה בראשית ימיה היו משחקי ידידות נגד הקבוצות האחרות בארץ ונגד קבוצות צבאיות או ערביות שהגיעו למשחקי ראווה. עם כיבוש ירושלים מידי האימפריה העות'מאנית על ידי גנרל אדמונד אלנבי בדצמבר 1917, החלה מגמת שיפור במצב הכדורגל בארץ ישראל. ב-1918 הקים הגדוד העברי ה-1 נבחרת שיצאה לסדרת משחקים במצרים, ושחקניו ייסדו מחדש את הקבוצות העבריות הראשונות בארץ ישראל לאחר מלחמת העולם הראשונה, כולל מכבי ירושלים. שני המשחקים הראשונים של הקבוצה לאחר מלחמת העולם הראשונה נערכו באוגוסט 1919, והיא נחלה בהם הפסדים 0 - 4 ו-0 - 6 לקבוצה אנגלית שזהותה המדויקת אינה ידועה. כעבור חודש ספגה הקבוצה הפסד נוסף, הפעם 0 - 1 לקבוצת הקלוב הערבי הלאומי של ירושלים.
באפריל 1920 נחלה הקבוצה הפסד 4 - 5 לאחת מהקבוצות הצבאיות הבריטיות ששהו בארץ. באותה שנה שיחקה הקבוצה במספר משחקי ידידות נגד קבוצות צבאיות בריטיות, והשתתפה לראשונה בתולדותיה במסגרת ליגה מאורגנת, שהייתה ליגה אזורית שתוצאותיה אינן מוכרות לצורך קביעת אלופה על ידי ההתאחדות לכדורגל. בשנת ה'תרפ"ד (ספטמבר 1923 - אוגוסט 1924) נטלה הקבוצה חלק במשחקי הגביע הנודד הירושלמי והגביע של עיריית ירושלים, וידוע כי זכתה בלפחות אחד מהם. היא הוקמה מחדש ב-1925 לאחר התפרקות שתי קבוצות ירושלמיות מקומיות בשם "הגיבור" ו"הצבי". במקביל היא התאחדה עם קבוצת נוער מקומית בשם "חשמונאי ירושלים", ומאז נודעה כ"מכבי חשמונאי ירושלים". עם זאת, לפי היומון "דואר היום" מתאריך 3 באוקטובר 1926, התמזגו קבוצות "הגיבור" ו"הצבי" עם קבוצת "חשמונאי", ורק לאחר מכן התמזגה הקבוצה המאוחדת עם מכבי ירושלים.
באותה שנה זכתה הקבוצה בטורניר בשם "גביע ירושלים" לאחר ניצחון בגמר על קבוצה אנגלית. בהמשך ערכה הקבוצה שני משחקי ידידות מול מכבי תל אביב ואחד מול הפועל חיפה, ניצחה בשניהם וסיימה בהפרש שערים חיובי של 13 - 2. משחקה המתועד הבא של הקבוצה נערך באפריל 1927, והסתיים בתיקו 1 - 1 עם הקבוצה המצרית רמלה אטוס, שנשלחה למסע משחקים בארץ ישראל כחלק מיחסי הידידות ששררו באותה תקופה עם מצרים. בחודש יוני לאחר מכן נסעה הקבוצה למסע משחקים במצרים, ונחלה בו הפסדים לאינטרנציונל קהיר (2 - 5) ולרמלה אטוס (1 - 2). חמישה חודשים לאחר מכן שוב נסעה הקבוצה לקהיר ולאלכסנדריה, ולאחר הפסד לא-זמאלכ קהיר בתוצאה 2 - 5 סיימה ככל הנראה משחק נוסף בתיקו 1 - 1.
בין השנים 1922 ל-1927 נערך טורניר "הגביע הארץ הישראלי", שקדם לגביע ארץ ישראל. הקבוצה הצטרפה לטורניר רק בשנת 1926, וזכתה בשני ניצחונות על קבוצות אנגליות בטרם הודחה. בשנה העוקבת סיימה בתיקו 1 - 1 מול קבוצת המשטרה הבריטית, וידוע כי הודחה לפני חצי הגמר. במקביל, בין 1923 ל-1927, ארגנה אגודת "מכבי" טורניר ארצי לקבוצות האגודה בשם "מגן שמשון". הדיווחים מאותה תקופה חלקיים בלבד, ולא ידוע מה היה חלקה של מכבי חשמונאי בשלוש השנים הראשונות לקיום הטורניר. ב-1926 הפסידה למכבי תל אביב במשחק הגמר של הטורניר בתוצאה 1 - 6, ובשנה העוקבת הפסידה למכבי "הגיבור" חיפה בתוצאה 0 - 4.
סוף שנות ה-20 - משחקי גביע ארץ ישראל
ההתאחדות לכדורגל בארץ ישראל נוסדה בשנת 1928, במקביל לתחילת שליטתן של הקבוצות העבריות בגביע ארץ ישראל. בגלל מיעוט הקבוצות באותה תקופה נקבע כי יהיו רק ארבעה סיבובי משחקים, ובסיבוב הראשון הצליחה הקבוצה לגבור על קבוצת "המעופפים רבת עמון". ברבע הגמר הוגרלה הקבוצה מול מכבי תל אביב, אז הקבוצה העברית החזקה ביותר, והצליחה להפתיע אותה בירושלים ולנצח 3 - 2. משחקי חצי הגמר נערכו במיקום נייטרלי, וב-19 במאי ניצחה הקבוצה 1 - 0 את הפועל חיפה משער של עקיבא צוובנר. בכך העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגמר הגביע הראשון שהוכר על ידי ההתאחדות לכדורגל והגמר הראשון שבו שיחקו שתי קבוצות עבריות.
ב-26 במאי 1928 נערך גמר הגביע במגרש החולי ביפו, לעיני 5,000 צופים. יריבתה של מכבי חשמונאי במשחק הגמר הייתה הפועל "אלנבי" תל אביב. מכבי חשמונאי נחשבה לקבוצה עדיפה משמעותית לעומת הפועל, אך לאחר מחצית ראשונה שהסתיימה בתיקו 0 - 0 ובה תקפו יחיאל מרגובסקי ועקיבא צוובנר את שערו של וילי ברגר ללא הצלחה, ספגה הקבוצה שני שערים מרגליהם של שלמה פוליאקוב בדקה ה-66 ואברהם "נוצ'ה" נודלמן בדקה ה-81 מבישול של פוליאקוב. לאחר המשחק ערערה הקבוצה בפני ההתאחדות על תוצאתו, וטענה כי הפועל אלנבי שיתפה את השחקן משה מאייר (לימים אחד מבוניו של מגדל שלום מאיר בתל אביב), שלא היה רשום בהתאחדות כנדרש. ערעורה של הקבוצה נדון בפני ועדה מיוחדת של ההתאחדות שהורכבה מנציגי השלטון הבריטי בארץ, והיא קבעה כי שתי הקבוצות ייחשבו באופן רשמי לזוכות בגביע וכי כל אחת מהן תחזיק בו למשך חצי שנה.
באותה שנה אירעה פרשה יוצאת דופן שנקשרה בשמה של הקבוצה. 1928 הייתה שנת קבלת ההתאחדות הארץ ישראלית לפיפ"א, ובהודעת הקבלה נכתב כי מכבי חשמונאי זכתה באליפות הליגה. הודעה זו ידועה כשגויה לחלוטין, כיוון שעונת המשחקים הראשונה בליגה הארץ ישראלית נערכה בפועל רק בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. לא ידוע מה מקורה של טעות זו, ועיתונאי הספורט אלישע שוחט משער בספרו "100 שנות כדורגל בישראל" כי הרישום נעשה לצורכי יחסי ציבור בפיפ"א. בעקבות פרשה זו הקבוצה רשומה עד היום כ"זוכה" הרשמית בליגה של שנת 1928, שלמעשה לא התקיימה מעולם. במקביל לפרשת גמר הגביע והאליפות שלא הייתה, הצליחה מכבי חשמונאי לזכות גם בטורניר הגביע הנודד של ירושלים.
גם עונת 1929 של הגביע הארץ ישראלי הייתה מוצלחת מבחינת מכבי חשמונאי. בהגרלת שמינית הגמר, שנערכה ב-27 בנובמבר, הוגרלה הקבוצה מול מכבי חדרה, והצליחה לגבור עליה בתוצאה 2 - 0. ברבע הגמר הצליחה הקבוצה לנצח 4 - 2 את הקבוצה האנגלית "סנט ג'ורג' ירושלים" משני שערים שהובקעו בשלהי המשחק, ובשלב חצי הגמר ניצחה 2 - 0 את הפועל חיפה במשחק שבו הוחמצו ארבע בעיטות עונשין מ-11 מטרים. במשחק הגמר, שנערך בפתח תקווה, התמודדה מכבי חשמונאי מול מכבי תל אביב. בדקה השנייה ספגה מכבי חשמונאי שער מרגליו של אריה "לייבל'ה" זליבנסקי, שהיה השחקן המצטיין של מכבי תל אביב במשחק; הכשלתו הובילה לפסיקת בעיטת עונשין לחובת מכבי חשמונאי, מרגליו של השוער וילי ברגר. בהמשך המשחק הבקיעו ברוך צבי ולייבל'ה זליבנסקי שני שערים נוספים וקבעו את תוצאת המשחק, 4 - 0 לטובת קבוצתם. היה זה גם הפרש השערים הגבוה ביותר במשחק הגמר לפני קום המדינה, עד שב-1942 הביסה בית"ר תל אביב את מכבי חיפה בתוצאה 12 - 1. בעונות הבאות כבר לא זכתה להישגים מרשימים במסגרת הגביע, ובשנה העוקבת היא הפסידה 1 - 4 ברבע הגמר, אליו העפילה אוטומטית, לקבוצה האנגלית סטאפורדס. באותה שנה השתתפה הקבוצה במשחקי הגביע הנודד הירושלמי (שהתנהלו במתכונת ליגה), בו זכתה יריבתה העירונית הפועל ירושלים, ובטורניר ידידות בשם "גביע גוט" מול קבוצת המשטרה הבריטית.
משנות ה-30 ועד הפירוק
ב-1931 הייתה מכבי חשמונאי לאחת מתשע הקבוצות המייסדות של הליגה הארץ-ישראלית, שמשחקיה נמשכו גם ב-1932. בנובמבר 1931 רשמה מכבי חשמונאי ציון דרך בהיסטוריה של הכדורגל הישראלי, לאחר שנטלה חלק במשחק הליגה הרשמי הראשון אי-פעם. היה זה הדרבי העירוני מול הפועל ירושלים, ומכבי חשמונאי הביסה את יריבתה בתוצאה 8 - 0. הקבוצה סיימה את העונה במקום הרביעי עם 18 נקודות ועם משחק חסר, כיוון שמשחקים רבים באותה תקופה בוטלו בשל חוסר ארגון ובשל המצב הביטחוני. בדרבי מול קבוצת המשטרה הבריטית הפסידה הקבוצה בתוצאה 1 - 2, ובזכות כך זכתה הקבוצה הבריטית באליפות הראשונה בתולדות הליגה. גם בגביע ארץ ישראל לא זכתה הקבוצה להצלחה רבה, והודחה כבר בסיבוב הראשון לאחר הפסד 0 - 4 להפועל חיפה.
בעונה שלאחר מכן חל שיפור ברמת המשחק של הקבוצה, והיא הצליחה לסיים את הליגה במקום השני, אחרי הפועל תל אביב שניצחה בכל המשחקים. בטורניר הגביע של 1933 הוגרלה הקבוצה מול מכבי תל אביב ברבע הגמר, והובילה 3 - 2 עד שהמשחק הופסק בגלל החשיכה (באותה תקופה לא נהגו לשחק עם תאורה). ההתאחדות קבעה משחק חוזר, וזה הסתיים בניצחון 1 - 0 של מכבי חשמונאי. עם זאת, לאחר מכן הוחלט להעניק ניצחון טכני 3 - 0 למכבי תל אביב, בטענה שסגנון משחקה של מכבי חשמונאי היה נוקשה מדי ולא הגון. בעונת 1934/1935 דורגה הקבוצה במקום השישי מתוך עשרה לאחר ששיחקה ארבעה משחקים, אך מכיוון שבאותה עונה בוטלו משחקים רבים, הוחלט לבסוף על הפסקת משחקי הליגה ועל הענקת תואר האליפות להפועל תל אביב. מכבי חשמונאי אף לא השתתפה במשחקי הגביע באותה עונה. ב-21 במרץ 1936 סיימה מכבי חשמונאי בתיקו 1 - 1 מול הפועל הדרום תל אביב במסגרת הסיבוב הראשון של גביע ארץ ישראל. היה זה משחקה הרשמי האחרון לשנה זו, כיוון שבאפריל שלאחר מכן פרץ המרד הערבי הגדול שגרם להפרעות קשות בפעילות הכדורגל בארץ ישראל. הקבוצה אף לא השתתפה במשחקי הליגה שקדמו למשחק גביע זה, כיוון שהם בוטלו בשל המתיחות הביטחונית. גם בתקופה שבין חידוש המשחקים לסיומם ב-18 בדצמבר 1936 לא השתתפה הקבוצה במשחקי ליגה. ב-1937 שינתה הקבוצה את שמה למכבי "בר כוכבא" ירושלים.
בשלהי שנות ה-20, בתחילת שנות ה-30 ובעיקר באמצע העשור חלה ירידה משמעותית בעוצמתה של הקבוצה. שחקניה הבכירים הגיעו לגיל מבוגר ופרשו ממשחק פעיל, ומגמה זו התגברה לקראת אמצע העשור וסופו. בהנהלת הקבוצה הוחלט לנקוט במהלך שירענן את הקבוצה ויחזיר אותה למעמדה הקודם כאחת מהקבוצות החזקות ביותר בכדורגל הארץ ישראלי. יוסף בר נון, אחד ממנהלי הקבוצה, היה זה שהוביל את המהלך שבסיומו שינתה הקבוצה את שמה. שינוי השם בוצע בתקופה שבה המאורעות הבולטים היו המרד הערבי הגדול ושתי המכביות הראשונות, ונועד על פי ראשי הקבוצה לעודד את הרגשות הלאומיים, לציין ח"י מאות שנים לסיום מרד בר כוכבא, ולשמר את שמה הייחודי מבחינה לאומית של הקבוצה. עם זאת, המהלך לא צלח. באותה שנה היא לא נטלה חלק במשחקי הליגה, ובסיבוב הראשון של גביע ארץ ישראל הובסה 0 - 10 על ידי מכבי תל אביב. ב-1938, לראשונה בתולדותיה, לא השתתפה הקבוצה גם בליגה וגם בגביע. הקבוצה חזרה להתחרות במסגרת ליגה רק ב-1940. היא סיימה במקום הראשון עם מאזן של שישה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו מתוך שמונה משחקים, שנערכו במסגרת ליגה עירונית מיוחדת שארגנה ההתאחדות במחוז ירושלים. עם זאת, הקבוצה לא התחרתה במסגרת גביע ארץ ישראל. מלחמת העולם השנייה, שפרצה ב-1939, גרמה לשיבושים קשים בפעילות הקבוצות השונות בעקבות גיוס כדורגלנים רבים לצבא הבריטי ואיסור מטעם ההתאחדות לשתף שחקנים חייבי גיוס לצבא הבריטי. בעונת 1941/1942 חולקה הליגה לשני מחוזות, מחוז תל אביב ומחוז ירושלים, והקבוצה סיימה את משחקי המחוז שלה במקום השני בפער של נקודה אחת מהומנטמן ירושלים שבמקום הראשון. היא גם לא הצליחה להעפיל לשמינית גמר גביע ארץ ישראל. בעונת 1943/1944 לא השתתפה הקבוצה במשחקי הליגה המלחמתית, שפעילותה הופסקה לפני מועד סיומה המתוכנן על ידי ההתאחדות. עם זאת, היא נטלה חלק במשחקי גביע המלחמה (שלא זכו לבסוף להכרה רשמית של ההתאחדות למרות ההכרה במשחקי הליגה שהתנהלו במקביל). ב-9 במאי 1943 גברה הקבוצה 3 - 1 על אחת מהקבוצות הצבאיות ששהו בארץ בגלל המלחמה, ובשלהי החודש גברה במסגרת הסיבוב השני 5 - 0 על יריבתה העירונית דגל ציון ירושלים. ב-6 באפריל נערך הסיבוב השלישי, והקבוצה סיימה בתיקו 2 - 2 מול יריבתה העירונית הפועל ירושלים. משחק הגומלין הסתיים בניצחון 3 - 1 לטובת הפועל.
הפסד זה היה המשחק הרשמי האחרון המתועד של הקבוצה במסגרת בכירה כלשהי בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. הקבוצה לא השתתפה בעונות הבאות של הליגה, ולא הצליחה להעפיל לשלבים המתקדמים של גביע ארץ ישראל. ב-1946 החליטה הנהלת הקבוצה לשנות את שמה פעם נוספת, והקבוצה נקראה מעתה רק בשם "מכבי ירושלים". לאחר הקמת המדינה זכתה הקבוצה להישגים בודדים. היא מעולם לא שיחקה בליגה הבכירה על גלגוליה השונים, ובגביע המדינה זכתה להצלחה חלקית בלבד. ב-1954 סיימה הקבוצה בתיקו 3 - 3 מול מכבי תל אביב בסיבוב המוקדם האחרון של גביע המדינה השני, אך הודחה בסיכום שני המשחקים. החל מעונת 1955 שיחקה הקבוצה בליגה ב' (אז הליגה השלישית בחשיבותה), ובאותה שנה הצליחה להעפיל לשמינית הגמר לאחר שגברה בסיבוב השלישי המוקדם על הפועל כפר סבא. עם זאת, הקבוצה לא התייצבה למשחק מול הפועל חיפה וספגה הפסד טכני בתוצאה 0 - 3. במאי 1957 הואשמה הקבוצה בשיתוף פעולה עם בית"ר רמלה, כדי לפגוע בסיכוי ההעפלה של סקציה נס ציונה לליגה ב'. על פי האשמה מכבי ירושלים שילמה כסף לבית"ר רמלה כדי לא להופיע למשחק נגדה ולקבל ניצחון טכני.
ב-1959 הצליחה הקבוצה להעפיל עד לסיבוב השישי המוקדם בגביע המדינה, אך הודחה לאחר שספגה הפסד 0 - 6 למכבי חיפה. היו אלה הישגיה הבולטים האחרונים של הקבוצה בגביע המדינה, והיא התפרקה ב-1963.
ניסיונות הקמה חדשים
לקראת עונת 1970/1971 הקבוצה בשם "מכבי ירושלים" הוקמה מחדש ושיחקה בליגה ד' (אז הליגה החמישית והנמוכה בישראל). הקבוצה עלתה ליגה בעונת 1973/1974 והגיעה לליגה ב', שם שיחקה עד סוף 1975/1976, אז הורדו לקבוצה שש נקודות עקב כך שלא הופיעה למשחק נגד הפועל גדרה, והיא הורדה בחזרה לליגה ג'. בסוף שנות ה-90 התאחדה הקבוצה עם מכבי מעלה אדומים, ונודעה בשם "מכבי ירושלים/מעלה אדומים". בסיום עונת 1999/2000 הקבוצה המאוחדת סיימה כסגנית אלופת ליגה ב' דרום ב', ועלתה לליגה א' (לאחר שמכבי לזרוס חולון ומכבי יפו פרשו מליגה א'). המועדון המאוחד שיחק שתי עונות בליגה א' דרום עד שבסיום 2001/2002 ירדה הקבוצה חזרה לליגה ב'. בסיום עונת 2004/2005, כשהקבוצה בליגה ב', הקבוצה החלה בתהליך פירוק, שהסתיים ב-2 ביוני 2005 אז התפרקה הקבוצה סופית.
תארים
ליגת ארץ ישראל
קבוצת כדורסל
למועדון היתה גם קבוצת כדורסל פעילה (מכבי בר כוכבא), אשר זכתה באליפות הליגה הירושלמית, אשר קדמה להקמת הליגה הארצית בכדורסל.
כנסיית נוטרדאם די או
נוטרדאם די אוֹ (בצרפתית: Chapelle Notre-Dame du Haut à Ronchamp) ומכונה גם "כנסית רונשאן", היא כנסייה הנמצאת סמוך לעיר רונשאן שבצרפת (במחוז סון עילית, הקרוב לגבול עם שווייץ). הכנסייה, שתוכננה על ידי האדריכל השווייצרי לה קורבוזיה ובנייתה הושלמה בשנת 1954, היא אחת הדוגמאות הטובות והמוצלחות לאדריכלות כנסיות של המאה ה-20. היא גם נחשבת לאחת מהיצירות הטובות ביותר של לה קורבוזיה ויוצאת דופן יחסית.
בשנת 2016 הכנסייה הוכרה, יחד עם 16 מבנים ואתרים נוספים שתכנן לה קורבוזיה, כאתר מורשת עולמית.
אדריכלות
כאמור, הכנסייה היא הדוגמה המוצלחת ביותר לאדריכלות הדתית המודרנית. הכנסייה חדשנית בעיצובה בכל המובנים, ובבנייתה הייתה מהפכנית בכך ששינתה מוסכמות בנות מאות רבות של שנים.
המבנה הוא מבנה בטון בעל קירות עבים במיוחד. הגג המיוחד של המבנה עשוי בטון חשוף ומונח בשיפוע כלפי צדה האחורי של הכנסייה. הגג מנותק מהקירות העבים התומכים אותו על ידי חריץ דק ורק עמודים קטנים נושאים את המשקל שלו. הגג מעניק תחושה של מסה גדולה אך חסרת משקל מעל חלל הכנסייה ומקנה מראה מיוחד לחזית. כאשר יורד גשם, המים מתנקזים אל קצהו האחורי של הגג ויוצרים מעין מזרקה.
האלמנטים המקוריים ביותר במבנה הם שני הקירות העבים הנראים מאסיביים במיוחד מן החזית הראשית ונמצאים בהטייה קלה. אחד הקירות, המשמש כקיר הימני של חלל התפילה, מחורר בחלונות ויטראז' ומחדיר אור למבנה בדומה לקירות בקתדרלות ימי הביניים. רוחב החלונות משתנה כך שהחלונות נראים גדולים מאוד מבחוץ אך מהווים חריצי אור קטנים כלפי פנים המבנה. בנוסף, החלונות מפוזרים באופן חסר סימטריה וללא סידור ברור, דבר המאפיין מאוד את המודרניזם. הקיר הנוסף הנמצא מאחורי במת הדרשה הוא בעל חלון אחד מסוג כזה המחדיר אור באופן דרמטי לתוך המבנה.
אדריכלות הכנסייה הייתה דבר חדש ומקורי במיוחד בזמן בנייתה והיוותה מקור השראה חשוב לבניית כנסיות נוספות ברחבי העולם בסגנון מודרניסטי ופוסט-מודרניסטי. רבים מתייחסים אל מבנה זה כאל יצירת מופת אדריכלית של המאה ה-20 והטובה ביותר של האדריכל לה קורבוזיה.
גרדה אוקס
גרדה ציפורה אוקס (Ochs; 1 באפריל 1909 - 24 בנובמבר 1999) הייתה ממקימי עמותת "רעות – שרות נשים סוציאלי" ויושבת הראש שלה. יקירת תל אביב.
Know-It-All
Know-It-All (בעברית: יודע-הכל) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הקנדית אליסיה קארה. האלבום יצא לאור ב-13 בנובמבר 2015 על ידי חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ ודאף ג'אם. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
גרדה אוקס
ביוגרפיה
נולדה בברלין בירת הקיסרות הגרמנית, הצעירה מבין שמונת ילדי משפחת ראו (Rau). אביה רפאל עבד כרופא בברלין עד לעלייתם של הנאצים לשלטון. אחיה הבכור ארתור (אהרון) ניהל, לאחר שנזרק ממשרתו כשופט עם עליית המשטר הנאצי, את הסניף הגרמני של "המשרד הארץ ישראלי להעלאת יהודים לארץ". אח נוסף, היינץ ראו, אדריכל ומתכנן ערים, היה ממובילי הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל ומחלוצי מתכנני ירושלים המודרנית בשנותיה הראשונות של המדינה.
Know-It-All
האלבום הגיע למקום התשיעי במצעד הבילבורד 200.
גרדה אוקס
ביוגרפיה
אוקס למדה משפטים באוניברסיטת ברלין ונישאה לרב ד"ר דוד אוקס לאחר שזה סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת וירצבורג, והגיע ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין (Rabbiner Seminar für das Orthodoxe Judenthum). בשנת 1932 עברו בני הזוג לקניגסברג שבמזרח גרמניה, שם קיבל הרב אוקס מינוי כרב קהילה. בשנת 1936 המשיכו מקניגסברג ללייפציג, לשם הוזמנו בשל פרישתו של הרב ד"ר אפרים קרליבך, אביו של מייסד "מעריב" עזריאל קרליבך. הרב אוקס היה רבה האחרון של לייפציג. אוקס שימשה כיו"ר תנועת הנוער ברית חלוצים דתיים בלייפציג עד לעזיבתם את גרמניה בסוף 1938.
בליל הבדולח (Kristallnacht ) סיכן הרב אוקס את חייו בשעה שנכנס לבית הכנסת הבוער כדי להציל את ספרי התורה מתוך הלהבות, ולמחרת, ב-10 בנובמבר 1938, נעצר על ידי הגסטפו ונשלח לבוכנוואלד. אוקס הצליחה להביא לשחרורו תוך התחייבות כי יעזבו את גרמניה בתוך שבוע. בני הזוג עברו ללונדון ובראשית 1939 עלו לארץ והתיישבו בכפר הנוער הדתי שבכפר חסידים, שם עבדה כמדריכה, כמחסנאית וכאם הבית של העולים ובתוכם יתומי פרנקפורט. לימים תשמש כמפקחת ארצית על הטיפול בילדי עליית הנוער הדתי.
בשנת 1946 עברו בני הזוג לתל אביב, שם כיהן הרב אוקס כרב קהילת "חוג הנוער הדתי" לצד פועלו החינוכי. אוקס הייתה ממקימי עמותת "רעות – שרות נשים סוציאלי", ארגון שהוקם לעזור ניצולי השואה שהגיעו לארץ, עמותה מהוותיקות והגדולות בישראל בתחומי הרווחה והבריאות. בין מפעליה הרבים למען החברה בישראל: בית חולים שיקומי לשיקום נפגעי מחלות, תאונות, ופיגועים; שירותי אשפוז לטווח ארוך; דיור קהילתי מוגן לקשישים, ניצולי שואה ועולים מעוטי יכולת; בתי אבות באווירה חמה וביתית; ופעילויות חברתיות והעשרה לגיל הזהב. לאחר שהייתה במשך שנים חברת הנהלה, כיהנה כיו"ר. אוקס הצעידה את העמותה קדימה במישורים רבים, וכיהנה במקביל גם כיו"ר ועד "בית החולים ליכטנשטטר" (היום: מרכז רפואי רעות). בחייה האחרונות עברה לגור בבית ברט בירושלים, כשכל העת היא ממשיכה בפעילותה ההתנדבותית בעמותת "רעות" ובהמשך ביד שרה.
בשנת 1989 זכתה בתואר "יקירת תל אביב".
גרדה אוקס נפטרה בירושלים בי"ז כסלו תש"ס, 26 בנובמבר 1999.
בשנת 2002 הוקדש בית הכנסת של "בית שלום" לזכרם של גרדה ודוד אוקס.
רוברט פרוסט
רוֹבֶּרְט לִי פְרוֹסְט (בשם מלא באנגלית: Robert Lee Frost; 26 במרץ 1874 – 29 בינואר 1963) היה משורר אמריקני הנחשב בעיני רבים כאחד מחשובי המשוררים בשפה האנגלית. במהלך חייו זכה בארבעה פרסי פוליצר והשתתף בטקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי. ידוע בסגנונו הפשוט והישיר ובתיאוריו המרגשים של נופי ניו-אינגלנד שבצפון-מזרח ארצות הברית. מבין שיריו המוכרים ביותר הם "הדרך שלא נבחרה" ו"תיקון חומה" (ראו "גדרות טובות יוצרות שכנים טובים").
ילדות
פרוסט נולד בשנת 1874 בעיר סן פרנסיסקו לאיזבל מודי, בת למשפחה ממוצא סקוטי ולוויליאם פרסקוט פרוסט הבן, צאצא למהגרים אנגלים שנחתו בניו המפשייר בשנת 1634. לאחר מות אביו כשפרוסט הצעיר היה בן 11, משפחתו העתיקה את מגוריה ללורנס שבמדינת מסצ'וסטס בקרבת הורי אביו.
בגרות
פרוסט ואשתו עסקו בהוראה בבתי-ספר עד לשנת 1897. לאחר מכן, פרוסט החל ללמוד באוניברסיטת הרווארד, אך הוא עזב שוב לאחר שנתיים ערב לידת בנו השני. סבו קנה לו חווה במדינת ניו המפשייר, שם חי פרוסט למשך תשע השנים הבאות. פרוסט לא הצליח כחקלאי, אך בתקופה זו הוא כתב שירים רבים שהפכו אחר כך למפורסמים.
בשנת 1912, כשהיה בן 38, נסע פרוסט עם משפחתו לבריטניה, שם הוא פרסם את שני ספרי השירה הראשונים שלו והכיר לראשונה את עזרא פאונד. בשנת 1915 פרוסט חזר עם משפחתו להתיישב בחווה בפרנקוניה שבניו-המפשייר, לאחר שספריו הראשונים הקנו לו מידה מסוימת של פרסום. משנת 1916 עד שנת 1938 הוא עבד כפרופסור באוניברסיטת אמהרסט תוך כדי המשך כתיבה.
לאחר מות אשתו בשנת 1938, פרוסט התחיל מערכת יחסים מורכבת עם קיי מוריסון אשר שימשה לו כמזכירה וכיועצת.
ב-1960 הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס, אחד משני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
בינואר 1961 הקריא פרוסט את שירו "המתת בשלמות" בטקס ההשבעה של הנשיא ג'ון פ. קנדי. קנדי העריץ את פרוסט, שכמוהו היה יליד ניו אינגלנד, על אף שפרוסט היה שמרן מוצהר בעמדותיו הפוליטיות והזדהה עם המפלגה הרפובליקנית, היריבה למפלגתו של קנדי. בשנת 1962 נסע פרוסט לברית המועצות כשליח אמנותי רשמי מטעם ארצות הברית.
פרוסט נפטר בינואר 1963 מסיבוכים בעקבות ניתוח פרוסטטה. הוא נקבר בבנינגטון שבמדינת ורמונט.
יצירות
שיריו של פרוסט מתאפיינים בסגנון פשוט וטבעי, ונאמר עליו שהוא "הפך את שפתם של האנשים הפשוטים לשירה". הוא מרבה להשתמש בתיאור הנופים וההווי של אזור ניו-אינגלנד שם בילה את מרבית חייו. כמעט כל שיריו כתובים במקצב ורובם בחריזה. פרוסט לעג לסגנון החופשי שנקטו משוררים אמריקאיים בני תקופתו כגון קרל סנדברג.
מבין שיריו המפורסמים ביותר הם "אש וקרח", "הדרך שלא נבחרה", "החוצה, החוצה--", "עצי-לבנה", "עצירה ליד חורש בערב מושלג", ו"תיקון חומה".
קשרים לישראל
ב-13 במרץ 1962, כשנה לפני מותו וכשנה לאחר השתתפותו בטקס ההשבעה של הנשיא קנדי, נשא פרוסט באוניברסיטה העברית את הרצאת החניכה בסדרת הרצאות פאליי בתרבות ובציוויליזציה של אמריקה, במסגרת החוג ללימודים אמריקנים באוניברסיטה העברית. בתחילת הרצאתו, הכריז פרוסט בבדיחות הדעת שהוא אינו מתכוון לדבר על תרבות אמריקנית, אלא להיות תרבות אמריקנית. פרוסט הרצה במשך כשעתיים, ובסופן זכה למחיאות כפיים סוערות.
בשנת 1999, ראש ממשלת ישראל דאז אהוד ברק התחיל במסע שכנועים בעד הקמת גדר בין ישראל לפלסטינים. כאסמכתא לרעיון, ברק נהג לצטט משירו של פרוסט "תיקון חומה" (שיר על שני חקלאים שכנים המתקנים ביחד חומה משותפת), אשר מופיעה בו האמירה "גדרות טובות יוצרות שכנים טובים". אמירה זו הוזכרה בקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני כבר משנת 1989, אך הציטוט החוזר-ונשנה של ברק גרם לדיונים בעיתונאות ובמעגלים אחרים על השאלה: מהו תפקיד האמירה בשירו של פרוסט, או במילים אחרות: האם פרוסט מסכים או לא מסכים עימה? רבים ציינו שהדובר בשיר "תיקון חומה" הוא אמביוולנטי כלפי האמירה ומקשה עליה קושיות במשך כל החצי השני של השיר. פרוסט לא המציא את המשפט בעצמו, אלא השתמש בפתגם אמריקאי ידוע לפחות מאמצע המאה ה-19, ואכן גם בשיר מייחס שכנו של הדובר את הפתגם לאביו.
קישורים חיצוניים
(מאמר על השתלשלות הניב "גדרות טובות יוצרות שכנים טובים")
Mos.ru
Mos.ru הוא פורטל אינטרנט רשמי של ראש העיר וממשלת מוסקבה.
הגרסה החדשה של האתר הושקה ב-26 באוקטובר 2015. המשימה העיקרית של הפורטל היא ליצור מרחב רשת יחיד למגה-עיר, בעזרתו יוכלו תושבי העיר למצוא את אתרי העיר והשירותים המקוונים להם הם זקוקים "בחלון אחד".
קיימת גרסה אנגלית וסינית לאתר, המיועדת לתיירים ולגולים.
חמד, מלך בחריין
חמד בן עיסא אָאל ח'ליפה (בערבית: حمد بن عيسى آل خليفة; נולד ב-28 בינואר 1950) הוא מלך בחריין מאז 14 בפברואר 2002. לפני כן שימש כאמיר של המדינה מאז מות אביו, עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה, האמיר הקודם של בחריין ב-1999.
מלכותו
בשנת 1999 ירש את אביו בתפקיד האמיר, ומינה את בנו סלמאן לנסיך הכתר של ממלכת בחריין. עם עלייתו לשלטון הנהיג חמד שורה של רפורמות בבחריין וקידם את זכויות האדם במדינה. הוא שחרר אסירים פוליטיים, העניק זכות הצבעה לנשים וערך בחירות לפרלמנט. הרפורמות זכו לשבחים מארגון זכויות האדם הבינלאומי אמנסטי. הוא ידוע ביחסו האוהד ליהודים במדינתו. בשנת 2002 לאחר שבחריין הוכרזה כממלכה הוכתר אאל ח'ליפה למלך. בספטמבר 2010 דיווחו הרשויות בבחריין כי עצרו התארגנות שיעית באשמת פעילות טרור וניסיון הפיכה כנגד בית המלוכה המשתייך למיעוט הסוני במדינה.
חמד מטפח את העיסוק בענפי ספורט שונים בנסיכות, בהם: גולף, טניס, דיג, כדורגל ומרוצי סוסים.
לחמד ארבע נשים ושנים עשר ילדים.
במהלך דצמבר 2014 הורה למנות מועצת שורא חדשה, בה יכהנו תשע נשים (שתיים פחות מהמושב הקודם), ביניהן נוצרייה ויהודייה. מועצת השורא החדשה אינה כוללת חברים במשפחת המלוכה.
פירוש המשנה לרמב"ם
הפירוש למשנה של הרמב"ם הוא אחד הפירושים החשובים על המשנה. הפירוש מכיל ביאור קצר לכל משנה ודיון מעמיק בעניינים המרכזיים שבה. בסוף כל עניין הוא פוסק הלכה על-פי מסקנת התלמוד. הפירוש נכתב בשפה הערבית היהודית ותורגם פעמים רבות לעברית. מרבית כתב היד המקורי שרד עד ימינו.
ההקדמות השונות לחלקי הפירוש (ובפרט ההקדמה לפירוש כולו, ההקדמה למסכת אבות וההקדמה לפרק חלק שבמסכת סנהדרין) מהוות טקסטים חשובים בהגותו של הרמב"ם ובמחשבת ישראל.
מבנה הפירוש
הפירוש תמציתי לכל משנה, וערוך לפי סדר זה:
שם החיבור
בקרב קהילות מסוימות נהגו לכנות את הפירוש "כתאב אל סראג'" (ספר המאור), בגלל חיבתם אליו; אולם הרמב"ם לא נתן לו שם, אלא כנהו "פירוש המשנה".
שפת החיבור
פירוש המשנה נכתב בערבית יהודית, ושזורות בו מילים עבריות. לאחר חיבורו, הרמב"ם הצטער על כך שכתבו בערבית והביע כוונה לתרגמו בעצמו לעברית - דבר שלא יצא לפועל בסופו של דבר.
ספרים אחרים של הרמב"ם אשר נכתבו בערבית: ספר המצוות, מורה נבוכים, מילות הגיון, פרקי רפואה ותשובות הרמב"ם.
מועד חיבורו
את הפירוש למשנה חיבר הרמב"ם בצעירותו, בשנות העשרים לחייו, לפני שחיבר את שאר חיבוריו: ספר המצוות, ספר משנה תורה וספר מורה נבוכים. מלאכת החיבור התפרשה במשך 7 שנים, מגיל 23 (בשנת 1161, ד'תתקכ"א), בתקופה שבה חי עדיין עם משפחתו בפאס שבמרוקו, ועד הגיעו לגיל 30 (בשנת 1168, ד'תתקכ"ח), עם הגיעו למצרים. כדבריו: לדעת חוקרים אחדים הוא חיבר את פירושו במשך 10 שנים, מגיל 23 עד גיל 33 (1158–1168), חוקרים אלה מקדימים את לידתו בשלוש שנים.
מאז סיום הפירוש ועד פטירתו הוסיף ותיקן הרמב"ם בגוף כתב יד הפירוש, פעמים קטעים שלמים ופעמים מילים בודדות, מה שמכונה "מהדורה בתרא".
במהלך החיבור עברו עליו תלאות ונדודים, שכן באותה תקופה עקר הרמב"ם את מקום מושבו ממרוקו למצרים. וכדבריו:
היחס בין הפירוש לחיבוריו האחרים של הרמב"ם
ככלל קיימת אחידות בין פסיקת הרמב"ם בפירוש המשנה לבין הקודקס ההלכתי משנה תורה, והפירוש למשנה משמש מקור להבהרת פסיקתו של הרמב"ם. אך ישנן סתירות או השמטות בין פירוש המשנה לספר משנה תורה, למשל בעניין חידוש הסמיכה (פירוש המשנה סנהדרין א). לעיתים המהדורה המאוחרת של פירוש המשניות היא זו שתואמת את פסקיו במשנה תורה.
תרגומים לעברית
הפירוש מודפס בתרגום עברי בכל כרך סטנדרטי של ש"ס וילנא; אולם תרגום זה לוקה בחסר מבחינות רבות: התרגום נעשה בידי שבעה אנשים בתקופות שונות, והוא נכתב בעברית מסורבלת ובמקרים רבים קשה להבנה. עוד בחיי הרמב"ם תרגם רבי יהודה אלחריזי את הקדמת הרמב"ם לפירושו, ואת החלק הראשון של סדר זרעים עד סוף מסכת שביעית. גם רבי שמואל אבן תיבון תרגם בחיי הרמב"ם את "שמונה הפרקים" של ההקדמה למסכת אבות, ואת הפירוש למסכת אבות. כמאה שנה לאחר פטירת הרמב"ם, לאחר שהרשב"א התבקש על ידי קהילת רומי לשלוח להם העתקה של פירוש המשנה להרמב"ם, שלח הרשב"א שליח לקהילת אראגון, ושם נמצאו מתנדבים שתרגמו את הפירוש. רבי יוסף ב"ר יצחק אלפואל תרגם את החלק השני של סדר זרעים ואת סדר מועד. רבי יעקב ב"ר משה עכסאי תרגם סדר נשים, ועליו כותב פרנקל בספרו שהוא המעולה מבין התרגומים. רבי שלמה ב"ר יוסף בן יעקב הרופא מסרקוסטה את סדר נזיקין (חוץ ממסכת אבות). רבי נתנאל הרופא ב"ר יוסי תרגם סדר קדשים, ולפי עדות עצמו לא למד כמעט גמרא ועיקר עיסוקו ברפואה. לא ידוע מי תרגם את סדר טהרות.
תרגום אחר נכתב בפרובינצא והשתמש בה רבי אברהם מן ההר בפירושו. כמו כן באחד מכתבי היד של פירוש "בית הבחירה" של רבי מנחם המאירי (כתב יד פרמה), שיבץ המעתיק את פירוש המשניות בתרגום הנ"ל יחד עם פירוש המאירי, והוא נדפס רק במאה ה-20 ביחד עם המאירי.
במאה ה-19 החלו לצאת מהדורות מדעיות של מסכתות שונות עם פירוש המשנה לרמב"ם. מהדורות אלה נעשו על ידי מהדירים שונים, בחלק מהמקרים כעבודות דוקטורט של חוקרים מתחילים, וכללו בדרך כלל מבואות בשפות אירופיות שונות.
פירוש המשניות זכה לעדנה בשנות ה-60 של המאה העשרים, כאשר הרב יוסף קאפח הוציא לאור את פירוש המשניות לרמב"ם במקורו הערבי (ע"פ כתב ידו של הרמב"ם לרוב המשנה) בתוספת תרגום חדש מלא לכל ש"ס המשניות, בהוצאת מוסד הרב קוק תשכ"ג-תשכ"ט. מהדורתו של הרב קאפח התבססה בחלקה הגדול על כתב ידו המקורי של הרמב"ם (כתב יד ששון), בתוספת כתבי יד תימנים שהיו ברשותו, וכללה את ההוספות והתיקונים שהוסיף הרמב"ם לפירושו במהלך השנים.
על בסיס תרגומו של הרב יוסף קאפח החלה הוצאת מעליות שבישיבת ברכת משה במעלה אדומים להוציא מהדורה מבוארת של פירוש המשנה לרמב"ם, תוך ביצוע תיקונים לעבודת תרגומו של הרב יוסף קאפח. עורך המהדורה הרב ד"ר דרור פיקסלר הוציא את מסכתות ברכות (תשס"ד) פאה (תש"ע) ועבודה זרה (תשס"ב) והרב יצחק שילת הוציא את הקדמות הרמב"ם למשנה (תשנ"ב), מסכת אבות (תשנ"ב), מסכת שבת (תשס"ה) ומסכת פסחים (תשפ"ב). כמו כן הוציא הרב שילת "תיקון משנה" - מהדורה חדשה של פירוש הרמב"ם למסכתות עבודה זרה והוריות על פי כתב ידו של הרמב"ם - כתב יד ששון, וזאת משום שהרב קאפח לא השתמש בכתב יד זה במסכתות אלה, או במסכת אבות.
תרגום נוסף, של הרב עזרא קורח, יצא לאור על ידי מכון המאור בשנת ה'תשס"ט. למהדורה זו נוספו הערות הכוללות השוואות וציונים לדברי הרמב"ם.
כתבי יד אוטוגרפים
פירוש המשנה השתמר בכתב ידו של הרמב"ם (אוטוגרף) לכמעט חמישה סדרים מלאים. סדר זרעים שמור בספרייה הבודליאנית, סדרי מועד ונשים שמורים בספרייה הלאומית, וסדרי נזיקין וקדשים שמורים גם כן בספרייה הבודליאנית באוקספורד.
בנוסף, בגניזה הקהירית נתגלו אוטוגרפים נוספים של טיוטת הפירוש, למשל על חלקים ממסכת שבת וכלים.
א-סעדי קדאפי
א-סעדי מועמר קדאפי (בערבית: الساعدي معمر القذافي, תעתיק מדויק: אלסאעדי מעמר אלקדאפי ; נולד ב-25 במאי 1973 בטריפולי שבלוב) הוא כדורגלן עבר לובי ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת לוב, וכן במספר קבוצות בלוב ובאיטליה.
קדאפי הוא בנו השלישי של מועמר קדאפי, שליט לוב לשעבר. הוא היה מפקד הכוחות המיוחדים של לוב בעת מלחמת האזרחים בלוב. הוא מבוקש על-ידי האינטרפול החל משנת 2011. ב-5 במרץ 2014 נעצר קדאפי בניז'ר והוסגר ללוב, בה הואשם בעבירות רצח, מהן זוכה בשנת 2018.
קריירת כדורגל
קדאפי ידוע בשל השתתפותו בליגת העל הלובית, שאורגנה כולה לטובתו. אחד מהחוקים אסר קריאה בשמות של שחקנים אחרים כאשר קדאפי נמצא על המגרש, ורק מספרי השחקנים צוינו. שופטי כדורגל שפטו משחקים לטובת קבוצותיו של קדאפי, וכוחות הביטחון מנעו מחאות נגד.