cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוהאן כריסטיאן קסטנר
ביוגרפיה
קסטנר נולד בהנובר ב-28 באוגוסט 1741. משפחתו הייתה אחת המשפחות החזקות בנסיכות הבוחר מהנובר, אף על פי שלא השתייכה למעמד האצולה אלא למעמד הבינוני המשכיל אשר נודע בתור "המשפחות היפות". הוא בחר לעבוד כעורך דין, ובין 1767–1773 עבד בווצלר. ב-1768 הוא התארס עם שרלוטה בוף אשר נודעה בכינוי "לוטה". אביה של לוטה היה גם הוא היה משפטן. משפחתה של לוטה רוותה נחת מאירוסיהם, אולם למרות זאת, הם התעכבו במשך כמה שנים.
גתה היה מדוכא לחלוטין, וכדי להתחמק מאומללותו עזב את וצלר ועבר לפרנקפורט. הוא כותב בספרו האוטוביוגרפי "שירה ומציאות" כי: "גמרתי אומר להתרחק מרצוני החופשי, בטרם איאלץ לעשות כן מחמת מצב שאין לשאתו". למרות זאת, הוא המשיך לשמור על קשר הדוק עם לוטה וקסטנר באמצעות מכתבים, ואף רכש עבורם את הטבעות ששימשו בטקס נישואיהם ב-4 באפריל 1773. קסטנר אף היה זה שרשם עבור גתה דו"ח מפורט על מקרה שאירע בווצלר. אחד ממכריו של גתה, קרל וילהלם ירוזלם, אשר שימש כמזכיר בשגרירות של נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל בווצלר, שקע בדיכאון כבד והתאבד בסוף אוקטובר 1772. האירועים העיקריים שגרמו להתאבדותו היו סילוקו בפומבי מנשף של החברה הגבוהה ואהבה נואשת שחש לאשתו של אחד מידידיו. גתה הזדהה מאוד עם הסיפור, וביולי 1773 החליט לשלב את סיפורו ואת סיפורו של ירוזלם לכדי יצירה אחת. הוא כתב במשך שלושה חודשים את "ייסורי ורתר הצעיר" אשר עד מהרה הפך לרב מכר פורץ דרך. לוטה ובעלה היו מודעים להשפעתם על הרומן. קסטנר כתב לאחד מידידיו: "בחלקו הראשון של 'ורתר', ורתר הוא גתה עצמו... כמה מן הסצנות אמיתיות הן לגמרי, אך מקצתן שונו; ושוב אחרות זרות הן, על כל פנים לקורותינו. לשם החלק השני, וכדי להכין את מותו של ורתר, הוסיף על החלק השני דברים שונים מלבו, שאין בינם ובינינו שום קשר... החלק השני אינו נוגע בנו כלל. שם ורתר הוא ירוזלם".
לאחר נישואיהם, התגוררו קסטנר ולוטה בהנובר. נולדו להם שמונה בנים וארבע בנות. חלק מבניהם התפרסמו. גאורג קסטנר היה בנקאי נודע, אוגוסט קסטנר היה צייר ותאודור קסטנר היה רופא.
ג'יין אלכסנדר
ג'יין אלכסנדר (באנגלית: Jane Alexander; נולדה ב־28 באוקטובר 1939) היא שחקנית קולנוע וסופרת אמריקאית זוכת שני פרסי אמי ופרס הטוני. הייתה מועמדת לארבעה פרסי אוסקר ולשלושה פרסי גלובוס הזהב על תפקידיה בסרטים "התקווה הלבנה הגדולה", "כל אנשי הנשיא", "קרמר נגד קרמר" ו"עדות".
ביוגרפיה
נולדה בבוסטון בתור ג'יין קוויילי, בתם של רות' אליזבת, אחות ושל האורתופד טומאס קוויילי. למדה ב"בית ספר ביבר", שם גילתה את אהבתה לתחום המשחק.
למרות שרצתה לפתח את קריירת המשחק בגיל צעיר, שמעה לעצת אביה ונסעה לניו יורק כדי ללמוד מתמטיקה ומחשבים ב"מכללת שרה לורנס" שם גם עסקה בתחום התיאטרון. לאחר מכן נסעה לסקוטלנד כדי ללמוד ב"אוניברסיטת אדינבורו" שם השתתפה במועדון האוניברסיטה לדרמה, הביקורות האוהדות שקיבלה על יכולותיה השפיעו על אלכסנדר להמשיך לשחק.
קריירת משחק
תפקידה הראשון היה ב-1967 בדמותה של אלינור באקמן, אהובתו של המתאגרף השחור ג'ק ג'פרסון המבוסס על אגדת האגרוף ג'ק ג'ונסון (ג'יימס ארל ג'ונס) במחזה "התקווה הלבנה הגדולה" עליו זכתה אלכסנדר בפרס הטוני. בשנת 1970 הופיעה לצידו של ג'ונס גם בגרסתו הקולנועית של מרטין ריט למחזה וקיבלה על תפקידה הראשון בקולנוע מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לפריצת השנה ולפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. ב-1976 הועמדה על תפקידה בתור ג'ודי הובאק מנהלת החשבונות בדרמת העיתונות "כל אנשי הנשיא" לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה גילמה בהפקת הטלוויזיה ההיסטורית "אלינור ופרנקלין" את דמותה של אלינור רוזוולט אשתו של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וקיבלה מועמדות לפרס אמי, בשנה שלאחר קיבלה מועמדות אמי נוספת על אותה דמות בסרט ההמשך "אלינור ופרנקלין: השנים בבית הלבן".
ב-1978 הועמדה בפעם השנייה לפרס האוסקר בתפקיד משני ולפרס גלובוס זהב לשחקנית בתפקיד משני על תפקידה בסרטו של רוברט בנטון "קרמר נגד קרמר" בו הופיעה בתור מרגרט פיליפס שכנתם של הזוג המפורק טד (דאסטין הופמן) וג'ואנה קרמר (מריל סטריפ). ב-1980 זכתה אלכסנדר בפרס אמי על תפקידה בדרמה הביוגרפית של הסופרת היהודייה- צרפתייה ניצולת מחנה ההשמדה אושוויץ פניה פנלון, "תזמורת על תנאי". בהפקה גילמה את הכנרת היהודיה-אוסטרית אלמה רוזה שניגנה בתזמורת של נשות מחנה ההשמדה ונספתה מהרעלת מזון. בנוסף שיחקה באותה שנה גם בדרמת כותלי הכלא "ברובייקר". ב-1983 קיבלה אלכסנדר מועמדות רביעית לפרס האוסקר ושלישית לגלובוס הזהב על תפקידה בדרמה הפוסט אפוקליפטית "עדות". ב-1988 השתתפה בסרט "חברות בווינה" בתור האנה דורנבלד.
בשנת 1999 חזרה להשתתף בסרטים לאחר היעדרות של כ-10 שנים ושיחקה את האחות אדנה בדרמה הספרותית של לאסה הלסטרם "תקנות בית השיכר" בשנת 2000 הועמדה פעמיים לפרס אמי על תפקידה בסדרות הדרמה "חוק וסדר" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד". ב-2002 שיחקה במותחן האימה "הצלצול" בתור ד"ר גרסניק המנסה לעזור לרייצ'ל קלר (נעמי ווטס) לפענח את תעלומת הקלטת הקטלנית. אלכסנדר זכתה בפרס אמי השני שלה ב-2005 על גילום דמותה שרה דלנו רוזוולט, אמו של פרנקלין רוזוולט, בסרט "אביבים חמים". ב-2007 הופיעה בסרט האימה "התאום" וב-2009 בתפקיד קטן בסרט "שליחות קטלנית: התעוררות" בתור הניצולה וירג'יניה המנסה לעזור לקייל ריס ומובלת ביחד איתו למטה "סקיינט".
חיים אישיים
אלכסנדר פגשה את בעלה הראשון רוברט בשנות ה-60 המוקדמות בניו יורק כששניהם עוד ניסו לפרוץ בתור שחקנים. הזוג היה נשוי במשך 12 שנה ונולד להם ילד אחד בשם ג'ייס, במאי ושחקן טלוויזיה. לאחר שכבר הפכה לשחקנית מפורסמת הכירה אלכסנדר את הבמאי אדווין שרין על בימת תיאטרון שבוושינגטון, השניים נישאו בשנת 1975.
זיזף פירות
זיזף פירות או זיזף נאוטרופי (שם מדעי: Artibeus) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 10 מינים החיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1821 על ידי הביולוג הימי ויליאם אלפורד ליץ' ומשמעות שמו המדעי היא "עטלף שצועד ישר". בעבר נכללו בסוג 11 מינים נוספים, אולם בשנת 2004 הם פוצלו ממנו לתוך סוג חדש שנקרא זיזף פירות דרמנורה (Dermanura) בעקבות מחקר פילוגנטי ומורפולוגי שהוכר גם על ידי הרשימה האדומה של IUCN; בטקסונומיות רבות, המינים הללו עדיין מופיעים בסוג המקורי.
תיאור
לזיזף הפירות ראש קצר, רחב ומעוגל, גוף שמנמן וכדורי, ואוזניים משולשות קצרות יחסית עם צפירים זעירים. עיטור העלה האפי של הסוג מורכב מזיז עבה, קצר ומחודד שמוקף בקמטים עבים, עם דיסקית רחבה בבסיס. על השפתיים יש שורה של בליטות ויבלות בגדלים שונים.
אורך הראש והגוף של זיזפי הפירות: 10-4.3 ס״מ, אורך הזרועות: 34–78 מ״מ ומשקל גופם: 10–85 גרם. הזנב נעדר אצל הסוג וקרום התעופה האחורי צר ודק.
הפרווה של זיזף הפירות קצרה וגסה. צבעה נע בין חום אפרורי לחום קפה, בז'-אפרפר, אפור-עשן או כסוף, חום שוקולד כהה או חום ביסטר ואפילו שחור פחם או שחור-סגלגל. לחלק מהמינים יש ארבעה פסים לבנים דהויים על הפנים, וחלק חדגוניים לחלוטין. האוזניים והעיטור האפי עשויים להיות שחרחרים, צהבהבים, ורודים או חומים. הכנפיים שחורות והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
ביולוגיה
זיזפי הפירות מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית לרבות את איי בהאמה והאיים הקריביים; הקצה הצפוני של התפוצה נמצא במרכז מקסיקו והקצה הדרומי בצפון ארגנטינה. בית הגידול שלהם מגוון למדי, וכולל יערות גשם טרופיים, יערות הררים, יערות נשירים ויבשים, סוואנות טרופיות, ביצות ואזורים חקלאיים.
זיזפי הפירות פעילים בלילה וישני ביום במערות, בתים נטושים וגזעים חלולים; מינים אחדים עשויים לבנות מחסה מעלים גדולים של דקל ובננה בדומה לזיזף הבנאי. מרבית המינים בסוג חיים בקבוצות גדולות שכוללות זכרים אחדים ועד 14 נקבות. כפי שמרמז שמם, התזונה של הזיזפים מורכבת בעיקר מפירות אך הם אוכלים גם כמויות קטנות של חרקים ואבקנים.
ההיריון נמשך 112–120 יום, ולעיתים במקרה של תרדמת חורף עשוי להסתיים לאחר 180 יום. הזיזפית ממליטה לרוב צאצא יחיד שנגמל לאחר חודשיים ומגיע לבגרות בגיל 8–12 חודשים. זיזפי הפירות חיים עד 10 שנים.
מינים
בסוג זה 10 מינים:
סויוז TMA-2
סויוז TMA-2 (ברוסית: Союз TMA-2), הייתה משימת לתחנת החלל הבין-לאומית. בעקבות אסון קולומביה שהתרחש בתחילת השנה, תוכנית טיסות לתחנת החלל שונתה באופן יסודי והחל מטיסה זו ועד לשנת 2005 לא היו טיסות של מעבורת החלל.
מהלך המשימה
לאחר אסון קולומביה הופסקו טיסות של מעבורת חלל. בעקבות כך תוכנית ניצול תחנת החלל הבין-לאומית עובדה מחדש. החל משנת 2003 צוות התחנה כלל רק שני אנשים בהתאם ליכולת של חלליות מדגם "סויוז".
חללית "סויוז TMA-2" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
צוות קבוע מס' 7 החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל. בנוסף לכך, במהלך המשימה יורי מלנצ'נקו התחתן עם בחירת ליבו.
ב-18 באוקטובר 2003 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-3 עם צוות קבוע מס' 8 בפיקוד מייקל פול. לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות קבוע מס' 7 ופדרו דוקה שהגיע עם "סויוז TMA-3" נכנסו לחללית "סויוז TMA-2" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה. הנחיתה עברה ללא בעיות.
בתחנת החלל הבין-לאומית נותר צוות משלחת קבועה מס' 8 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-3.
MKR המטבח המנצח: VIP עונה 2
MKR המטבח המנצח: VIP עונה 2 היא עונת ה-VIP השנייה של תוכנית המציאות הישראלית "MKR המטבח המנצח" והעונה הרביעית במצטבר של התוכנית שעלתה לשידור ב-5 בנובמבר 2022 בערוץ קשת 12. בעונה זו השופטים שגם בתפקיד המנחים הם חיים כהן ורותי ברודו, ושידוריה הסתיימו ב-20 בנובמבר 2022. זוכות העונה הן ריקי גל וירדן שוהם.
מאמא בינתא סאנה
מאמא בינתא סאנה (נולדה ב-3 בפברואר 2000) היא שחקנית סנגלית. היא מוכרת בשל גילום דמותה של אדה בדרמה הרומנטית העל-טבעית בסרט "".
ביוגרפיה
סאנה גדלה בשכונה תיארו שבדקר, בירת סנגל. היא לא קיבלה חינוך סדיר בבית ספר ועבדה כעוזרת לחייט.
סאנה לא שיחקה באף סרט לפני שנבחרה לתפקיד הראשי בסרט "אטלנטיק", כאשר הבמאית במקרה הסתובבה בתיארו, שכונת מגוריה, ובחרה ללהק את סאנה לסרט הראשון שלה. בסרט סאנה גילמה את התפקיד הראשי של אדה, שאבודה בים בספינה מלאה בגברים צעירים, כולל המאהב שלה. סאנה גילתה שהיא הרגישה מאוד מחוברת לדמות, ובחלק מהסצנות הרגישה שאיברהימה טראור, ששיחק מולה, דיבר ישירות אליה ולא כדמות בסרט.
הסרט אטלנטיק, בכיכוב סאנה, צולם ברחובות דקר עיר הולדתה. הוא זכה לביקורות טובות והוקרן בכמה פסטיבלי סרטים, כולל פסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2019. בפסטיבל הקולנוע בקאן, הסרט זכה בפרס גרנד פרי. בשל תפקידה בסרט, סאנה מונתה לפרס השחקנית המבטיחה ביותר בפרס סזאר ובפרס לומייר, ולפרס הביצוע הפורץ ויוצא הדופן בפרסי Black Reel.
אוטו השלישי, דוכס בוואריה
אוטו השלישי, דוכס בוואריה (11 בפברואר 1261–9 בנובמבר 1312), היה דוכס בוואריה התחתונה ממות אביו ב-1290 ועד למותו, ובנוסף היה מלך הונגריה בין השנים 1305–1308.
ביוגרפיה
אוטו נולד ב-11 בפברואר 1261 בבורגהאוזן, להיינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה ואליזבת מהונגריה, דוכסית בוואריה, בתם של בלה הרביעי, מלך הונגריה ומריה לסקרינה.
בשנת 1290 מת אביו היינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה, ואוטו ואחיו לודוויג השלישי, דוכס בוואריה ושטפן הראשון, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. אוטו ניסה להחזיר לבוואריה את דוכסות שטיריה שנלקחה ממנה בשנת 1180. כמו כן תמך אוטו באדולף, מלך גרמניה נגד בית הבסבורג, ואף לחם עמו בקרב גלהיים שבו נהרג אדולף. בשנת 1301 הוצע לאוטו כתר הונגריה כנכדו של בלה הרביעי, מלך הונגריה, אולם רק בשנת 1305 הוא עלה לשלטון. באוגוסט 1305 ויתר מתנגדו וצלאב השלישי, מלך בוהמיה על תביעתו לכתר הונגריה, ובנובמבר אותה שנה הגיע אוטו לבודה, לאחר שחצה את אוסטריה שהייתה שייכת לבית הבסבורג כשהוא מחופש לסוחר.
ב-6 בדצמבר אותה שנה הוכתר אוטו בסקשפהרוואר, ונטל לעצמו את השם בלה החמישי, מלך הונגריה. אולם אוטו לא הצליח לשמר את שלטונו, ובשנת 1306 כבש שארל מאנז'ו את אסטרגום, טירת ספיש, זבולן וכמה מבצרים אחרים בחלקים הצפוניים של הממלכה, ובשנה הבאה הוא כבש גם את בודה. ביוני 1307 ביקר אוטו את לסלו השלישי קאן, הוויווד של טרנסילבניה, אולם הלה כלא אותו, והדיאט ההונגרי בחר בשארל מאנז'ו למלך, אך חלק מהאצילים החזקים במדינה התעלמו גם ממנו. בשנת 1308 ויתר אוטו על הכתר ההונגרי, ושארל מאנז'ו תפס את השלטון.
מעורבותו של אוטו בהונגריה החלישה את מעמדו בבוואריה, וגרמה לו לבעיות כלכליות. בשנת 1310 לחם אוטו נגד בית הבסבורג, וכתוצאה מכך נהרסה העיר בורגהאוזן.
משפחתו
בשנת 1279 התחתן אוטו עם קתרינה מהבסבורג, בתם של רודולף הראשון, מלך גרמניה וגרטרוד מהוהנבורג, ממנה נולדו לו בשנת 1280 שני בנים תאומים היינריך מוויטלסבאך ורודולף מוויטלסבאך שמתו באותה שנה.
ב-18 במאי 1309 התחתן אוטו עם אגנס מגלוגאו, בתם של הנריק השלישי, דוכס גלוגאו ומתילדה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו שני ילדים:
אלכסנדרה סייביור
אלכסנדרה סייביור מקדרמוט (באנגלית: Alexandra Savior McDermott, נולדה ב-14 ביוני 1995) היא זמרת-יוצרת אמריקאית, במקור מפורטלנד, אורגון. אלבום הבכורה שלה, Belladonna of Sadness, פורסם דרך קולומביה רקורדס ב-7 באפריל 2017. אלבומה השני של סייביור, The Archer, פורסם דרך 30th Century Records ב-10 בינואר 2020.
ביוגרפיה
סייביור נולדה ב-1995 ולמדה בבית ספר בפורטלנד. היא החלה להתעניין בכתיבת שירים בגיל 14. שונה בגישה ובמראה מרוב הבנות האחרות שלמדו בבית ספרה, חוותה קושי להתאקלם חברתית ונאלצה לעבור בית ספר.
סייביור קיבלה תשומת לב ציבורית בפעם הראשונה בספטמבר 2012, כשגרסת כיסוי לשיר "Big Jet PLane" שהעלתה ליוטיוב תפסה את תשומת ליבה של קורטני לאב, שאמרה "הילדה הזאת הולכת להיות ענקית!". באפריל 2013, היא כבר עשתה מעט עבודת דוגמנות בשביל ארין פת'רסון, ואמרה שהיא מקווה שאלבומה הראשון יפורסם בקרוב. היא סיימה את לימודיה בתיכון באוקטובר 2013. לינדה פרי השוותה את הפוטנציאל שלה לזה של פיונה אפל.
השראותיה המוזיקליות של סייביור כוללות את אוטיס רדינג, אטה ג'יימס, ג'ק וייט, איימי וינהאוס ואדל, בנוסף לסרטיו של טרי גיליאם.
קריירה
בספטמבר 2013, סייביור חתמה על חוזה עם קולומביה רקורדס ועברה ללוס אנג'לס כדי להצטרף לתעשיית הבידור. היא ציינה שלמרות שלא הייתה מוכנה חברתית או אמנותית למעבר לעיר, קולומביה רקורדס הייתה ההחלטה הטובה ביותר שלה מפני שחברות תקליטים אחרות היו מעונינות בהפיכתה של סייביור לדמות בעקבות זמרות כמו קייטי פרי או פינק.
אלבומה הראשון נכתב והוקלט בלוס אנג'לס יחד עם המפיקים ג'יימס פורד ואלכס טרנר ב-2014–15. הדמו הראשון שלה, "Risk", הוסף לפסקול של העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה בלש אמיתי. בשביל שיר זה, עדיין קראה לעצמה אלכסנדרה סמיטון (Semitone). לאחר מכן, בעקבות המלצותיו של אלכס טרנר, החליטה להשתמש בשמה האמצעי סייביור בתור שם הבמה שלה.
שיר הבכורה של סייביור, "Shades", פורסם ב-17 ביוני 2016. "M.T.M.E" פורסם כסינגל השני שלה ב-8 בספטמבר 2016. הסינגל השלישי שלה "Mystery Girl" פורסם ב-21 בנובמבר 2016 יחד עם הכרזה על פרסום האלבום. "Mirage" פורסם ב-3 בפברואר 2017. "Mircale Aligner", שיר שנכתב על ידי סייביור וטרנר במהלך ההקלטות ובסופו של דבר נחתך מהאלבום, הוקלט מחדש על ידי להקתו של טרנר דה לאסט שאדו פאפטס.
למרות שהאלבום כבר הושלם ביוני 2015, הוא לא פורסם; אלא נשאר "בתהליך פיתוח". סייביור השתתפה במספר מצומצם של הופעות, לרוב בלוס אנג'לס, ניו יורק ולונדון. בשביל ההופעות הללו השתמשה בלהקה PAPA כמוזיקת הגיבוי שלה. בהתייחסות לעיכוב בפרסום אלבומה, באוקטובר 2016, אמרה: "היה מאוד קשה לאחרונה." בנוסף, אמרה: "הדבר הכי חשוב על תעשיית המוזיקה שלמדתי הוא שהכל שטויות, והדבר שהכי חשוב להתמקד בו זו רק האמנות".
סייביור הופיעה באלבומה של ליאה מישל Places בתור כותבת שותפה של השיר "Sentimental Memories". ב-2016, סייביור הופיעה הופעת אורח בהופעה של הלהקה Dark Tea, כזמרת בשיר "Providence Sky".
ביוני 2019, שנתיים לאחר פרסומו של האלבום Belladonna of Sadness, סייביור חזרה עם הסינגל הראשי מאלבומה החדש, The archer, ששמו הוא "Crying All The Time". הוא פורסם ב-14 ביוני 2019. השיר בפורסם בכל פלטפורמות המוזיקה דרך חברת התקליטים החדשה שחתמה בה, 30th Century Records.
סגנון מוזיקלי
אלכסנדרה סייביור תיארה את סגנונה המוזיקלי כ"תחושת מתח פמיניסטי מסרט אימה". היא קיבלה ביקורות חיוביות על עבודותיה הקודמות יותר. בעיתון המוזיקה הבריטי NME נכתב על המוזיקה שלה: "...השירה המהממת והמעושנת (smoky) שלה שייכת אך ורק לסייביור ודולפת בחוזקה גדולה הרבה מעבר לגילה הצעיר 21".
אהרן ברכיה ממודנה
רבי אהרן ברכיה ממוֹדֶנָה (נכתב לעיתים: אהרן ברכיה מודינא; 1549-כ"ו בתמוז ה'שצ"ט, 28 ביולי 1639) היה רב ומקובל בן יהדות איטליה. נודע בעיקר בשל ספרו מעבר יַבֹּק.
ביוגרפיה
רבי אהרן ברכיה בן רבי משה בן רבי נחמיה נולד בעיר מודנה שבאיטליה, למד אצל רבי הלל החסיד ממודנה ורבי מנחם עזריה מפאנו והיה ממקורביהם של רבי יהודה אריה די מודינא ורבי ישראל סרוג. גיסו של רבי יוסף ידידיה קרמי, מחבר "כנף רננים". נסמך להוראה אצל רבי יום טוב צהלון.
חיבורו הראשון היה "אשמורת הבוקר" (1624) שחיבר עבור חבורת "מעירי השחר" במודנה, חיבור זה היה סדר תפילות מיוחד עבור חברי הקבוצה שנהגו להשכים קום לפני עלות השחר מדי יום ולהתפלל לפני תפילת שחרית. שלוש שנים לאחר הדפסת סדר התפילות שלו, הוציא גיסו סדר התפילות עם כוונות משלו בשם "כנף רננים" (1627). נוצר פולמוס ביניהם בשל ויכוחים התלויים בהבדלים שבין קבלת האר"י לקבלת הרמ"ק, ובית הדין של מודנה נזקק להכריע ביניהם.
ספרים נוספים שחיבר ונותרו בכתב יד הם:
אבי אוסטרובסקי
אבי אוֹסְטְרוֹבְסְקִי (נולד ב-1939 בגבעתיים) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי.
ראשית חייו
אבי אוסטרובסקי נולד בגבעתיים. בנעוריו היה חבר בתנועת "השומר הצעיר". התעתד לחיות בקיבוץ ולכן למד מכונאות בתיכון שבח בתל אביב. במהלך לימודיו התקרב למוזיקה והקים מקהלה שאת חבריה הדריך ללא ידיעת תווים או תאוריית המוזיקה. בגיל 17 התוודע אל המנצח גארי ברתיני ובעידודו למד שנתיים במדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה בתל אביב. לאחר מכן למד ניצוח והלחנה באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב אצל מאסטרו גארי ברתיני ופרופסור מרדכי סתר. בזמן לימודיו עבד בחברת סולל בונה כמכונאי כדי לממן את לימודי המוזיקה. כשהתגייס לצבא ביקש ברתיני שיציבו אותו כמחליפו בהקמת מקהלת הנח"ל. בתום לימודיו ולאחר שהשתחרר מהצבא הצטרף אוסטרובסקי כחבר בקיבוץ להב. בשנת 1965 התמנה למנהל מוזיקלי ומנצח של "מקהלת קול ישראל" בירושלים. בשנת 1966 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל שאיפשרה לו לצאת ללימודים באקדמיה למוזיקה ואמנויות הבמה בווינה, שם למד אצל הפרופסור הנודע הנס סברובסקי. בזמן לימודיו בווינה, זיהו מוריו את כישרונו ואיפשרו לו להשלים תוכנית של ארבע שנים בשנתיים בלבד ולסיים בשנת 1968. כמו כן למד עם מאסטרו פרנקו פרארה באיטליה. במאי 1968, עוד בהיותו סטודנט בווינה, זכה אוסטרובסקי בפרס הראשון בתחרות הבין-לאומית למנצחים צעירים ע"ש ניקולאי מאלקו, שהתקיימה בקופנהגן. בעקבות הצלחה זו קיבל הזמנות לנצח על תזמורות רבות ברחבי העולם.
קריירה
בשנת 1968, עוד בטרם חזר לארץ מלימודיו בווינה, קיבל את הזמנתו של המוזיקאי הידוע פרנק פלג ונתמנה למנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית חיפה.
ב-1970 הקים את התזמורת הקאמרית הקיבוצית והיה מנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי. ב-1973 ייסד את הסינפונייטה הישראלית באר שבע ושימש מנהלה המוזיקלי ומנצחה הקבוע, אותה ניהל במשך חמש שנים. בין השנים 1978 - 1984 שימש כמנהלה המוזיקלי ומנצחה של התזמורת הפילהרמונית של אנטוורפן בבלגיה. בשנת 1989 נבחר להיות מנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של רדיו נורווגיה באוסלו. בשנת 1998 התבקש אוסטרובסקי על ידי הנהלת התזמורת הקאמרית הקיבוצית לחזור ולשמש שוב מנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי.
אוסטרובסקי ניצח על תזמורות רבות, מן הידועות בישראל ובעולם.
בישראל ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, סימפונט רעננה ועוד.
ברחבי העולם ניצח אוסטרובסקי על תזמורות רבות, בין השאר - התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC, תזמורת פילהרמוניה, הפילהרמונית המלכותית של אנגליה, תזמורת מרינסקי בסנט פטרסבורג, הסימפונית של סנט פטרסבורג, הסימפונית של וינה, תזמורת רדיו קלן בגרמניה, הפילהרמונית של שטוטגרט, הפילהרמונית של אמסטרדם, הפילהרמונית של בריסל, הסימפונית הלאומית של בלגיה, תזמורת לאמורה בפריז, התזמורת הלאומית בורדו, בית האופרה ניס בצרפת, בית האופרה לה פניצ'ה בוונציה, התזמורת הסימפונית של גטבורג בשוודיה, תזמורת רדיו דנמרק בקופנהגן, התזמורת הפילהרמונית של אוסלו, הפילהרמונית של זגרב, הפילהרמונית של מקסיקו, הפילהרמונית אופונם במקסיקו ועוד.
כמו כן הוא ניצח על הפקות אופרה רבות בבתי אופרה שונים בעולם.
אוסטרובסקי ערך סיורים שונים עם תזמורות ברחבי העולם, ובהם התזמורת הפילהרמונית של לונדון בעת סיורה באוסטרליה, הסימפונית של מאלמו בשוודיה, הפילהרמונית של שטוטגרט ברחבי גרמניה ועוד.
הוא הקליט קונצרטים רבים שהועברו לתקליטורים ודיוידי, בהם יצירות של מוצארט, בטהובן, ברליוז, שוברט, ברהמס, דבוז׳אק, צ׳ייקובסקי, מאהלר, פרוקופייב, שוסטקוביץ', סטרווינסקי ועוד.
רגימנט לונדון
הרגימנט הוא האחרון בסדר הבכירות בקרב יחידות המשמר, הוא רגימנט המילואים היחיד בדיוויזיית המשמר וגם היחיד שכל יחידותיו מוצבות בעיר לונדון. הוא הוקם באפריל 1993 על ידי איחוד יחידות מילואים עצמאיות שחלקן היו חלק מרגימנט לונדון ההיסטורי (1908–1938) ועל בסיסו הוקם הרגימנט החדש. כיום כולל הרגימנט גדוד מילואים אחד המורכב מארבע פלוגות המשמרות כל אחת את מסורת הרגימנטים ההיסטוריים מהם הגיעו.
כחלק מתוכנית "צבא 2020" של הצבא הבריטי, הרגימנט עתיד לשנות את שמו ל-"משמר לונדון" וכך לישר קו עם רגימנטי המשמר האחרים בדיוויזיית המשמר, מהלך שעתיד להתרחש עד לאפריל 2024.
היסטוריה
רגימנט לונדון ההיסטורי נוסד ב-1908 במטרה לאחד 26 גדודי מילואים (כוחות מתנדבים) ששכנו ברחבי לונדון (מחוז לונדון דאז), כחלק מהקמת אזור לונדון הצבאי שכלל את דיוויזיית לונדון הראשונה והשנייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הרגימנט גדל לכדי 88 גדודים ששירתו בכל החזיתות, רובם הגדול בחזית המערבית, שישה לחמו ב, 12 גדודים לחמו בחזית המקדונית, 14 גדודים לחמו בפלשתינה וגדוד אחד אף לחם באזור וזיריסטן. במהלך המלחמה, כמות המתנדבים הרבים סביב לונדון וכמות הגדודים הרבה שהוקמו ביחס לרגימנטים אחרים, הביאו לחלוקת הרגימנט על פני שתי דיוויזיות (לונדון הראשונה והשנייה) עם שלוש חטיבות כל אחת, בנוסף לכמה גדודי הרגימנט ששירתו במסגרות אחרות.
לאחר המלחמה גדודי הרגימנט צומצמו באופן משמעותי והוא הוכנס לכוחות המילואים של הצבא (Territorial Army), בשנת 1938 פורק הרגימנט והגדודים השונים פוזרו ליחידות אחרות או נותרו גדודי מילואים עצמיים.
באפריל 1993 הרגימנט נוסד מחדש עם פלוגת מפקדה וארבע פלוגות מילואים שהגיעו מרגימנטים שונים: 'הרגימנט הלונדון הסקוטי' הפך לפלוגה A, הגדוד השמיני מ'רגימנט המלכה' הפך לפלוגה B (שאר הרגימנט סופך לתוך הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס), גדודי המתנדבים מרגימנט הפוסיליירים המלכותי אוחדו לתוך פלוגה C, ו'רגימנט רובאי לונדון האירי' הפך לפלוגה D. למשך מספר שנים שירתו ברגימנט גם פלוגות G ו-F מהמעילים הירוקים המלכותי, אך אלו חזרו לרגימנט ב-2004 עם איחודו לכדי רגימנט הרובאים. באותה שנה הועבר רגימנט לונדון מדיוויזיית המלכה לדיוויזיית המשמר כדי לשמש כוח המילואים של יחידות המשמר.
טומאת נבלת עוף טהור
לנבלה של עוף טהור סטטוס מיוחד בדיני טומאה וטהרה, בשונה מטומאת נבלה של בהמה.
נבלת עוף טהור היא עוף מאחד המינים הכשרים לאכילה (תרנגול למשל) שמת מבלי שנשחט כהלכה ובשל כך מוגדרת נבלה. בניגוד לנבלת בהמה המטמאת טומאת נבלה (בטומאת מגע או טומאת משא), נבלת עוף אינה מטמאת בטומאת נבלה, נבלת עוף שאינו כשר אינה מטמאת כלל, ונבלת עוף טהור מטמאת בטומאה בעלת מאפיינים ייחודיים. נבלה כזו מטמאת את מי שאוכל אותה (או כזית ממנה) "טומאת ערב" (למשך יום אחד בלבד, כאמור), אבל לא את מי שרק נוגע בה או מזיז אותה דין זה אינו קיים בשאר הדברים המטמאים, אם כי, בדרך כלל אדם שאוכל דבר גם נוגע בו, בידיו או בשפתיו ולשונו, וכך הוא נטמא במגע..
אף על פי שקרבנות העוף אינם נשחטים אלא נמלקים, קורבן עוף (תור או בן יונה) שנפסל מהקרבה, אף שאסור באכילה כדין נבלה, אינו נחשב כנבלה לעניין טומאה בבית הבליעה. דין זה הוא דווקא אם הקורבן נפסל במהלך תהליך ההקרבה, אך אם העוף היה פסול לקרבן מלכתחילה (לדוגמה, אם התגלה שהוא טרפה), נבלתו כן מטמאת בבית הבליעה.
נבלת עוף טהור אינה צריכה שיפלו עליה מים כדי להכשירה לקבל טומאה, מכיוון שדין ההכשר נלמד מפסוק בתורה בו כתוב: הפסוק מדבר על זרעים, ובמסכת חולין מסבירה הגמרא שכל האוכלים שתכונתם דומה לזרעים צריכים הכשר. ייחודיותם של הזרעים בהלכות טומאה היא שהם לעולם לא מטמאים טומאה חמורה - שמטמאת אדם וכלים, ולכן רק כל דבר שלא מטמא טומאה חמורה - כדוגמת זרעים - צריך הכשר לטומאה. הגמרא במסכת חולין קובעת שהגדר הוא - כל דבר שאין סופו לטמא טומאה חמורה. בשל כך, פוסק רבי יוסי שנבלת עוף טהור אינה צריכה הכשר, מכיוון שסופה לטמא טומאה חמורה - אם יאכלו אותה.
שרה קנהאוס
שרה דה-רמר קנהאוס (באנגלית: Sarah DeRemer Knauss; 24 בספטמבר 1880 – 30 בדצמבר 1999) הייתה אזרחית אמריקאית שהגיעה לגיל 119 שנים בוודאות. קנהאוס היא האדם הזקן אי-פעם המוכחת מיבשת אמריקה בכלל, והאדם השלישי בזקנותה לאחר ז'אן לואיז קלמן וקנה טנקה. הוכרה על ידי ספר השיאים של גינס כאדם המבוגר ביותר בעולם החי, בין ה-16 באפריל 1998 ועד למותה ב-30 בדצמבר 1999, כ-33 שעות בלבד לפני כניסה למאה חדשה ואלף חדש.
היא הייתה בין האנשים החיים האחרונים שהשתייכו ל"דור המיסיונרים". נכון לאפריל 2022, רק קנהאוס, קנה טנקה היפנית וז'אן לואיז קלמן הצרפתייה, הגיעו בוודאות לגיל 119.
ביוגרפיה
היא נולדה ב-24 בספטמבר 1880 בהוליווד, פנסילבניה, שהיה אז מושב כורים קטן, ושם נעוריה היה שרה דה-רמר קלארק. ב-1901 נישאה לאברהם לינקולן קנהאוס, היה מנהיג רפובליקני מקומי.
בגיל 116, הוכתרה כאישה המבוגרת ביותר בארצות הברית. בשנת 1998, לאחר מותה של מארי-לואיז מילי מקוויבק בגיל 117, הפכה לאדם החי המבוגר ביותר. כאשר בני משפחתה סיפרו לה על זכייתה בתואר אמרה בחיוך "אז מה?". היא נפטרה 33 שעות בלבד לפני הכניסה למאה החדשה ולמילניום החדש, ולו הייתה חיה עד אז, חייה היו יכולים להשתרע על פני שלוש מאות ושני אלפים.
קנהאוס חזתה בשבע מלחמות בחייה ובכהונתם של 23 נשיאים אמריקאים. במותה, הותירה אחריה 6 דורות של בני משפחה.
היא מתה בבית אבות בעיר אלנטאון ב-30 בדצמבר 1999, בו התגוררה בתשע השנים האחרונות לחייה. את "סודה" לאריכות ימים תיארה בכך שלא נתנה לדבר להשפיע על מצב רוחה.
ביום פטירתה, הספיד אותה חבר הסנאט של פנסילבניה, צ'ארלי דנט, באומרו.
גדוד ג'נין
גדוד ג'נין (בערבית: كتيبة جنين) היא מיליציית טרור פלסטינית שנוסדה בג'נין בשנת 2021 על ידי ג'מיל אל-עמורי, פעיל הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (גא"פ). הארגון פועל במחנה הפליטים ג'נין בצפון יהודה ושומרון.
היסטוריה
גדוד ג'נין ניהל מספר עימותים וקרבות עם כוחות הביטחון של ישראל, בעיקר במסגרת העימותים במחנה הפליטים ג'נין בינואר, יוני ויולי 2023, בהם נהרגו כמה עשרות מחבלים. הגדוד לקח חלק גם בחטיפת גופת טירן פרו, דרוזי-ישראלי בן 17, ב-23 בנובמבר 2022.
ב-5 באוגוסט 2023 ביצע איש הגדוד, כאמל אבו בכר, את פיגוע הירי במרכז תל אביב, בו נהרג סייר ביטחון של עיריית תל אביב-יפו.
זיזף פירות דרמנורה
זיזף פירות דרמנורה (שם מדעי: Dermanura) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, הכולל 11 מינים החיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה. הסוג תואר במקור בשנת 1856 ולאחר מכן נחשב לתת-סוג בתוך הסוג זיזף פירות; בשנת 2004 מעמדו שודרג לסוג בפני עצמו בתום מחקר פילוגנטי ומורפולוגי שהוכר על ידי הרשימה האדומה של IUCN. אי לכך, בטקסונומיות ישנות סוג זה אינו מופיע. שמו המדעי (״עור בלי זנב״) מציין את העדר זנבו ונוכחות קרום תעופה אחורי מפותח.
תיאור
זיזף. פירות דרמנורה דומה במידה רבה לזיזף הפירות אך צבעוני וקטן יותר; הראש קצר יחסית ורחב, הגוף עגלגל והאוזניים משולשות, רחבות וקצרות. עיטור העלה האפי שלו עשוי להיות ארוך יותר וצורתו כזיז עבה מוקף בעלה. בחלק התחתון יש דיסקית מעוגלת. העיניים בינוניות והצפירים קצרצרים.
מידות הגוף של סוג זה קטנות משמעותית, ולרוב גודלו מהווה כמחצית מזיזף הפירות. כך למשל, אורך הראש והגוף בסביבות 40–58 מ"מ, אורך הזרועות 34–42 מ"מ והמשקל 8–24 גרם. הזנב נעדר וקרום התעופה האחורי רחב ומפותח. השפתיים עטויות בליטות ויבלות בגדלים שונים.
הפרווה של זיזף פירות דרמנורה צפופה וגסה. בניגוד לזיזף הפירות, אצל סוג זה מרבית המינים בהירים יותר בצבעם ורבגוניים יותר. הפרווה בצבע חום צהבהב, זהוב, בז', כתמתם אפרסק או חום אפרורי חיוור, אך מינים מסוימים עשויים להיות כהים יותר. הפסים הלבנים בפנים נוכחים אצל כל המינים בסוג, והם לרוב עבים וברורים יותר מהפסים של זיזפי הפירות. האוזניים והעיטור האפי גם הם עשויים להיות צהובים או כתומים לעיתים קרובות.
ביולוגיה
זיזפי דרמנורה מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית אך נעדרים מאזור הקריביים; שני מינים אנדמיים לאמריקה המרכזית, וטווח התפוצה שלהם מגיע עד לקצה האזור הנאוטרופי - במרחק לא רב מגבול ארצות הברית-מקסיקו (במדינות המקסיקניות: טמאוליפס ונואבו לאון). בית הגידול שלהם כולל רכסי הרים, סוואנות טרופיות, יערות גשם טרופיים, יערות יבשים, ביצות ושדות.
זיזפי דרמנורה פעילים בשעות הלילה ולנים במהלך היום במערות, עצי בננה או תחת אוהלים מאולתרים שיצרו מחיתוך חלקי של עלי אנתוריון. הם ניזונים בעיקר מפירות וקצת חרקים. מעבר לכך הביולוגיה שלהם דומה פחות או יותר לסוג זיזף הפירות.
מינים
בסוג זה 11 מינים:
מיכאל בן דוד
מיכאל בן דוד (נולד ב-26 ביולי 1996) הוא זמר, רקדן ושחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי שייצג את ישראל באירוויזיון 2022, עם השיר "I.M", לאחר שניצח בעונתה הרביעית של "אקס פקטור ישראל", התחרות המקדימה לאירוויזיון.
שנותיו הראשונות
בן דוד נולד לאם ממוצא רוסי-אוקראיני ולאב ממוצא גאורגי, באשקלון. הוא ילדם השני מתוך חמישה של הזוג. הוא גדל והתחנך בפתח תקווה. בכיתה ו' עבר לפנימיית הכפר הירוק. הוא יצא מהארון בפני אמו כהומוסקסואל בגיל 16, זמן קצר לפני חזרתה בתשובה. כנער עבר התעללות מתמשכת על ידי חבריו לכיתה, שלעגו לו בשל קולו הגבוה. הוא מיאן לשתף את אמו בהתעללות שעבר בבית הספר, כיוון שלא רצה להדאיג ולצער אותה. את שירותו הצבאי עשה בן דוד ביחידה מסווגת במשרד הביטחון ולאחר מכן החל ללמוד משחק ב"בית צבי".
קריירה
ב-3 בפברואר 2022 בחרו שופטי התוכנית "אקס פקטור", הוועדה המקצועית של תאגיד השידור הישראלי והקהל את "I.M" כשיר עימו יתחרה בגמר הקדם-אירוויזיון. הוא ביצע את השיר בגמר הקדם ב-5 בפברואר, הגיע למקום הראשון, ונבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2022. ב-12 במאי 2022 ביצע בן דוד את "I.M" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. הוא נכשל בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי.
במהלך המשדר של חצי הגמר השני באירוויזיון 2022 התקרב בן דוד למנחי המשדר (אלסנדרו קטלן, מיקה ולאורה פאוזיני) כשהוא עטוף בדגל ישראל. הוא ניסה לברך אותם לברכת שלום ואף נתן נשיקה בלחיהם של פאוזיני וקטלן, במקביל לשידור החי. בעקבות הדבר הוטחו בבן דוד שלל ביקורות על החלטתו להפריע למנחים בשידור החי ואף לנסות לנשק אותם. כמה ימים לאחר מכן פורסמה ידיעת כזב על ידי RAI כי בעקבות כך הוחלט לפסול את השתתפותו של בן דוד באירוויזיון, וכתוצאה מכך הוא לא הוכרז בין האמנים שהעפילו לגמר. בהמשך הבהיר איגוד השידור האירופי שישראל לא נפסלה וכי פרסום זה שקרי.
יום לאחר גמר אירוויזיון 2022, ב-15 במאי, הוציא בן דוד את הסינגל הראשון שלו, "לא להיות אני". הוא נכתב על ידו, לצד טליסמאן וגלעד מרקוביץ', שגם הפיקו את השיר. הווידאו קליפ של "לא להיות אני" פורסם ביום צאת הסינגל בערוץ היוטיוב הרשמי של בן דוד, בהפקתו של שי ניסים ברשישת.
חיים אישיים
בן דוד הוא הומוסקסואל מוצהר, מתגורר עם בן זוגו רועי רם ברמת גן.
מקארתי
מקארתי (מקארת׳י, באנגלית: McCarthy וכן MacCarthy) הוא שם משפחה נפוץ שמקורו באירלנד
גאבס
גאבס (בערבית قابس, בצרפתית: Gabès) היא בירת מחוז גאבס בתוניסיה. העיר שוכנת במזרח תוניסיה לחוף מפרץ גאבס והוזכרה על ידי סטראבון כעיר נמל חשובה. בשנת 2014 התגוררו בעיר 152,921 אנשים והיא העיר השישית המאוכלסת ביותר בתוניסיה.
בשנת 1941 התרחשו בעיר פרעות נגד יהודים.
עין מגדל
המעיין נקרא על שם צורת ההתיישבות חומה ומגדל. היישוב הסמוך ניר דוד, נחשב לראשון מבין ישובי חומה ומגדל וליישוב העברי הראשון שהוקם בעמק בית שאן.
חברת מקורות שואבת את מימי עין חומה ומעבירה אותם לעין מגדל ומשם הם זורמים לערוץ נחל הקיבוצים.
תאוריות הקשר על מותו של אדולף היטלר
בעוד שהטענות זכו לחשיפה מסוימת בתרבות הפופולרית, הן נתפסות על ידי היסטוריונים ומומחים מדעיים כתאוריות שוליים מופרכות. עדי ראייה ושרידיו הדנטליים של היטלר מוכיחים שהוא מת בבונקר שלו בברלין ב-1945.
מקורות
הנרטיב לפיו היטלר לא התאבד, אלא נמלט מברלין, הוצג לראשונה לציבור הרחב על ידי המרשל גאורגי ז'וקוב במסיבת עיתונאים ב-9 ביוני 1945, בהוראת המנהיג הסובייטי יוסיף סטלין. באותו חודש, 68% מהאמריקאים שנשאלו סברו שהיטלר עדיין בחיים. כשנשאל בועידת פוטסדאם ביולי 1945 כיצד מת היטלר, אמר סטלין שהוא חי "בספרד או בארגנטינה." ביולי 1945, עיתונים בריטיים חזרו על הערות של קצין סובייטי על כך שגופה חרוכה התגלתה על ידי הסובייטים, היא של "כפיל עלוב מאוד של היטלר". עיתונים אמריקאים חזרו גם על ציטוטים מפוקפקים, כמו זה של מפקד חיל המצב הרוסי של ברלין, שטען שהיטלר "הסתתר אי שם באירופה." דיסאינפורמציה זו, שהופצה על ידי ממשלת סטלין, היוותה קרש קפיצה לתאוריות קשר שונות, למרות המסקנה הרשמית של מעצמות המערב והקונצנזוס של היסטוריונים שהיטלר אכן התאבד ב-30 באפריל 1945. הטענות גרמו לתחייה מינורית בנאציזם במהלך כיבוש גרמניה על ידי בעלות הברית, והן היו נפוצות גם בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
באוקטובר 1945, העיתון פראנס-סואר ציטט את אוטו אבץ, שגריר הנאצים בצרפת של וישי במהלך מלחמת העולם השנייה, שאמר שהיטלר לא מת. החקירה המפורטת הראשונה של מעצמות המערב החלה בנובמבר לאחר שדיק וויט, אז ראש המודיעין הנגדי בגזרה הבריטית של ברלין, ביקש מהסוכן שלהן ההיסטוריון יו טרבור-רופר לחקור את הנושא כדי להתמודד עם הטענות הסובייטיות. ממצאיו לפיהם היטלר ובראון מתו בהתאבדות בברלין נכתבו בדו"ח ב-1946, ופורסמו בספרו בשנה הבאה. בנוגע למקרה, שיקף טרבור-רופר, "הרצון להמציא אגדות... הוא (גדול יותר) מאהבת האמת".
בשנת 1946, כורה ומטיף בפטיסט אמריקאי בשם ויליאם הנרי ג'ונסון החל לשלוח סדרה של מכתבים בשם העט "פרוון מס' 1", בטענה שהוא היטלר החי ושנמלט עם בראון לקנטקי. הוא טען כי נחפרות מנהרות לוושינגטון הבירה וכי הוא יפעיל צבאות, כלי נשק גרעיניים וספינות חלל בלתי נראות כדי להשתלט על היקום. ג'ונסון הצליח לגייס עד 15,000 דולר (מעל 140,000 דולר במונחים של 2020), והבטיח תמריצים גבוהים לתומכיו, לפני שנעצר באשמת הונאת דואר באמצע 1956.
במרץ 1948 דיווחו עיתונים ברחבי העולם על חשבונו של הלוטננט הגרמני לשעבר ארתור פ. מקנסן, שטען שב-5 במאי 1945 (במהלך ההפצצה הסובייטית על ברלין), הוא, היטלר, בראון ומרטין בורמן נמלטו מהפיהררבונקר בטנקים. על פי החשד, הקבוצה טסה מנמל התעופה ברלין-טמפלהוף לטונדרן, דנמרק, שם נשא היטלר נאום ולקח טיסה עם בראון לחוף. בגיליון מאי 1948 של המגזין האיטלקי "טמפו", כתב הסופר אמיל לודוויג שניתן היה לשרוף כפיל במקומו של היטלר, מה שמאפשר לו לברוח בצוללת לארגנטינה. אב בית הדין במשפט האיינזצגרופן בנירנברג, מייקל מוסמאנו, כתב בספרו משנת 1950 כי תאוריות כאלה היו "רציונליות בערך כמו לומר שהיטלר נסחף על ידי מלאכים", תוך ציון היעדר ראיות, ואישור שרידי השיניים של היטלר, וכן העובדה שלודוויג התעלם במפורש מנוכחותם של עדים בבונקר. בהפרכתו לדיווחו של מקנסן, מוסמנו מצטט סיפור אחר שלו, שבו לוטננט טס לכאורה ב-9 במאי למאלגה, ספרד, כאשר הותקף על ידי 30 לוחמי ברק מעל מרסיי (למרות שהמלחמה הסתיימה באירופה), ולכאורה, הרג את כל 33 הנוסעים מלבדו.
מ-1951 עד 1972, העיתון הלאומי של המשטרה, מגזין בסגנון צהובון אמריקאי, פרסם סדרה של סיפורים שקבעו את הישרדותו של היטלר. האשמות שלא הוכחו כוללות שהיטלר הביא ילדים לעולם עם בראון בסביבות שנות ה-30 המאוחרות, ושהוא למעשה היה במצב בריאותי גופני מעולה בסוף מלחמת העולם השנייה, ושהוא ברח לאנטארקטיקה או לדרום אמריקה. בכתבה לעיתון, קצין המודיעין האמריקני ויליאם פ. היימליך טען כי הדם שנמצא על הספה של היטלר אינו תואם את סוג הדם שלו.
בעקבות עשרות שנים של דיווחים סותרים אחרים, ב-1968 הוציא העיתונאי הסובייטי לב בז'מנסקי את ספרו "מות אדולף היטלר". הוא כולל דו"ח כביכול סובייטי שלאחר המוות המסיק שהיטלר מת מהרעלת ציאניד, למרות שלא תועדה נתיחה של איברים פנימיים כדי לאשר זאת ודיווחי עדי ראייה להפך. בז'מנסקי טען כי דוחות הנתיחה לא פורסמו קודם לכן "למקרה שמישהו ינסה לחמוק לתפקיד 'הפיהרר ניצל בנס'". מאוחר יותר הודה כי הוא מתנהג כ"תעמולה מפלגתית טיפוסית" וכי התכוון "להוביל את הקורא למסקנה שיריית אקדח היא חלום מקטרת או חצי המצאה וכי היטלר למעשה הרעיל את עצמו." הטענות בספר זכו ללעג על ידי היסטוריונים מערביים.
בשנת 2020, ההיסטוריון ריצ'רד ג'. אוונס כתב:
עבור חלק מהימין הרדיקלי זה נראה בלתי נתפס ש[היטלר] היה מת מוות כל כך פחדני ומתועב... במקרים מסוימים, לתומכי הישרדותו של היטלר יש קשרים חזקים לסצנה הנאו-נאצית, או בוגדים באמונות אנטישמיות, או שהם מעורבים בארגוני עליונות לבנה בארצות הברית הרואים בהיטלר השראה לפעילותם.
עדויות
בשלהי 1945, סטלין הורה על ועדה שנייה לחקור את מותו של היטלר, בין השאר כדי לחקור את השמועות על הישרדותו של היטלר. ב-30 במאי 1946, נמצא חלק מגולגולת, לכאורה במכתש בו הוצאו שרידי היטלר. הוא מורכב מחלק מעצם העורף ומחלק משתי עצמות הקודקוד. לעצם הקודקוד השמאלית הכמעט מלאה יש חור קליע, ככל הנראה פצע יציאה. בשנת 2009, בפרק של הסדרה MysteryQuest ששודרה בערוץ ההיסטוריה, בחן הארכאולוג ומומחה העצמות מאוניברסיטת קונטיקט ניק בלנטוני את שבר הגולגולת, שפקידים סובייטים האמינו שהוא של היטלר. לפי בלנטוני, "העצם נראתה דקה מאוד" עבור זכר, ו"התפרים שבהם לוחות הגולגולת מתאחדים נראו מתאימים למישהו מתחת לגיל 40". חתיכה קטנה שניתקה מהגולגולת נבדקה DNA, וכך גם דם מהספה של היטלר. נקבע כי הגולגולת היא של אישה - המספקת מזון לחוקרי קונספירציה - בעוד שהדם אושר כשייך לזכר.
לא פקידים סובייטיים לשעבר ולא רוסים טענו שהגולגולת היא הראיה העיקרית, במקום זאת ציטטו שברי עצמות לסת ושני גשרי שיניים שנמצאו במאי 1945. הפריטים הוצגו לשני מקורבים של רופא השיניים האישי של היטלר, הוגו בלאשקה: עוזרו קתה האוזרמן וטכנאי השיניים הוותיק פריץ אכטמן. השניים אישרו ששרידי השיניים הם של היטלר ובראון, וכך גם בלאשקה בהצהרות מאוחרות יותר. לפי עדה פטרובה ופיטר ווטסון, יו תומאס ערער על שרידי השיניים הללו בספרו משנת 1995, אך גם העלה השערות שהיטלר כנראה מת בפיהררבונקר לאחר שנחנק על ידי עוזרו היינץ לינגה. הם ציינו ש"אפילו ד"ר תומאס מודה שאין ראיות התומכות" בתאורייה זו. איאן קרשו כתב כי "ה'תיאוריות' של יו תומאס... שהיטלר נחנק על ידי לינג'ה, ושגופת האישה נשרפה לא היה זה של אווה בראון, שנמלטה מהפיהררבונקר, הן שייכות לארץ האגדות." בשנת 2017, הפתולוג המשפטי הצרפתי פיליפ צ'רליר אישר שהשיניים באחד משברי עצם הלסת היו "בהסכמה מושלמת" עם צילום רנטגן שצולם היטלר ב-1994. חקירה זו של השיניים על ידי הצוות הצרפתי, שתוצאותיה דווחו בכתב העת European Journal of Internal Medicine במאי 2018, מצאה ששרידי השיניים היו בהחלט שיניו של היטלר. לדברי צ'רליר, "אין ספק, המחקר שלנו מוכיח שהיטלר מת ב-1945 [בברלין]."
באפריל 2000 חלקי עצם הלסת והגולגולת שנשמרו בתוך שרידים הוצגו בתערוכה בארכיוני הפדרציה של רוסיה במוסקבה.
מסמכי ה-FBI שהוסרו על ידי חוק גילוי פשעי המלחמה של הנאצים משנת 1998, שהחלו להתפרסם באינטרנט בתחילת העשור השני של המאה ה-21, מכילים מספר תצפיות לכאורה של היטלר באירופה, דרום אמריקה וארצות הברית, חלקם הטוענים כי שינה את מראהו באמצעות ניתוח פלסטי או על ידי גילוח שפם מברשת השיניים שלו. למרות שכמה אנשים בולטים שיערו כי היטלר יכול היה לשרוד, כולל גנרל הצבא דווייט אייזנהאואר וסגן ג'ון פיצג'רלד קנדי באמצע 1945, המסמכים מציינים כי התצפיות לכאורה של היטלר עלולות להיות לא מאומתות. ריצ'רד ג'יי אוונס מציין שה-FBI היה מחויב לתעד טענות כאלה, לא משנה כמה הן היו "שגויות או מופרעות".
ב-2009 בוצעה בדיקת ה-DNA המצביעה כביכול על העובדה כי החקירות של הסובייטים היו גרועות יותר ממה שחשבו. קיים סיכוי שחיילים שקיבלו הוראות מסטלין למצוא את המיקום של היטלר היו מפוחדים מדי כדי להגיד שהם לא הצליחו לאתר את גופתו ו"אספו" מה שמצאו מול היציאה מהבונקר של היטלר, שמו בקופסה, וטענו כי אלו היו הגופות של אדולף ואווה היטלר.
ב-2018 קיבלו שני מדענים גישה מהשלטונות הרוסיים לשרידיו של אדולף היטלר. הם בדקו פיסת גולגולת ואת שיניו והישוו אותם לצילומי אותם שרידים מ-1945, ולצילומי שיניים שעשו לו ב-1944, כפי שהראה התיק הרפואי של היטלר, שנמצא במשרד הבריאות הנאצי, על ידי נציגי הצבא האדום. הם הגיעו לתשובה חד-משמעית שהיטלר אכן התאבד בפיהררבונקר ב-30 באפריל 1945. ממצא נוסף של המדענים היה שלהיטלר היו שיניים קטסטרופלים ונותרו רק ארבע משיניו המקוריות בפיו והשאר נפלו בשל חוסר תזונה צמחונית, ריפלוקס חומצי שסבל ממנו והתמכרותו לתרופות.
בריחתו לכאורה לארגנטינה
חלק מהעבודות טוענות שהיטלר ובראון לא התאבדו, אלא נמלטו למעשה לארגנטינה.
הטענות של פיליפ סיטרואן
מסמכי CIA שהוסרו ב-3 באוקטובר 1955 דיווחו על טענות שהועלו על ידי חייל SS גרמני לשעבר בשם פיליפ סיטרואן כי היטלר עדיין בחיים, וכי הוא "עזב את קולומביה לארגנטינה בסביבות ינואר 1955". למסמך צורף תצלום לכאורה של סיטרואן ואדם שלטענתו הוא היטלר; בגב התמונה נכתב "אדולף שוטלמאיור" והשנה 1954. הדו"ח מציין גם כי לא איש הקשר שדיווח על שיחותיו עם סיטרואן, וגם תחנת ה-CIA לא הייתה "בעמדה לתת הערכה מושכלת של המידע." הממונים על מפקד התחנה אמרו לו כי "ניתן להשקיע מאמצים עצומים בעניין זה עם אפשרויות רחוקות לבסס דבר קונקרטי", והחקירה בוטלה.
זאב אפור
הספר זאב אפור: הבריחה של אדולף היטלר מ-2011 מאת הסופרים הבריטים סיימון דאנסטאן וג'רארד וויליאמס, וסרט הדוקודרמה של וויליאמס מ-2014 המבוסס עליו, מרמזים שמספר ספינות U-Board לקחו שלל נאצים ויצירות אמנות שהיו בידי הנאצים לארגנטינה, שם הנאצים נתמכו על ידי הנשיא לעתיד חואן דומינגו פרון, אשר יחד עם אשתו אווה פרון, קיבל כסף מהנאצים מזה זמן. כפי שהצהירו טענות שהתקבלו על ידי ה-FBI, היטלר הגיע לכאורה לארגנטינה, תחילה שהה בהסיינדה סן רמון (ממזרח לבארילוצ'ה), ולאחר מכן עבר לאחוזה בסגנון בווארי באינלקו, מקום מרוחק ובקושי נגיש בקצה הצפון-מערבי של אגם נאוול ואפי, קרוב לגבול צ'ילה. לכאורה, אווה בראון עזבה את היטלר בסביבות 1954 ועברה לנאוקן עם בתם, אורסולה ('אושי'), והיטלר מת בפברואר 1962.
התאוריה הזו של בריחת היטלר לארגנטינה נדחתה על ידי היסטוריונים, כולל גאי וולטרס. הוא תיאר את התיאוריה של דנסטאן וויליאמס כ"זבל", והוסיף: "אין בה שום תוכן. היא פונה לפנטזיות ההזויות של חוקרי תאוריות קשר ואין לה מקום כלשהו במחקר היסטורי." וולטרס טען כי "פשוט בלתי אפשרי להאמין שכל כך הרבה אנשים יכלו לשמור על הונאה בקנה מידה גדול כל כך", ואומר שאף היסטוריון רציני לא יעניק לסיפור אמינות כלשהי. להיסטוריון ריצ'רד אוונס יש חששות רבות לגבי הספר והסרט שלאחריו. לדוגמה, הוא מציין שהסיפור על אורסולה או 'אושי' הוא בסך הכל "עדות שמיעה יד שנייה ללא זיהוי או אישור." אוונס גם מציין שדנסטן וויליאמס עשו שימוש נרחב בספר Hitler murió en la Argentina (בעברית: היטלר מת בארגנטינה) מאת מנואל מונסטריו, שהמחבר הודה מאוחר יותר שכללו "השתוללויות מוזרות" וספקולציות. אוונס טוען שאין להתייחס לספרו של מונסטריו כמקור אמין. בסופו של דבר, אוונס מבטל את סיפורי ההישרדות של היטלר כ"פנטזיות".
צירוס
צירוס (נקרא לעיתים ענן נוצה וסימן סוג הענן שלו: Ci) הוא סוג של ענן שמראהו מאופיין במעין חוטים דקים ודלילים. הופעתו מעניקה לסוג את שמו, מהמילה הלטינית cirrus שפירושה 'תלתל שיער' או 'נוצת ראש'. רצועות הענן מופיעות לעיתים בקווצות בעלות צורה ייחודית המכונות "זנבות סוסה" (mares tales).
תכונות
הצירוס בדרך כלל לבן או אפור. הוא נוצר כאשר אדי מים מגיעים למעלה מ-5,000 מ' מעל פני הקרקע באזורים ממוזגים, ומעל 6,100 מ' באזורים טרופיים. הוא נוצר גם מזרימת אוויר אנכית של סופות טרופיות והוריקנים או מסדני ענני קומולונימבוס. כשענני נוצה מקדימים מערכת חזיתית או סופה טרופית, ניתן לדעת כי תנאי מזג אוויר עשויים בקרוב להידרדר. הצירוס מבשר לא פעם על משקעים מתקרבים, ואולם ענני הצירוס מורידים עצמם גבישי קרח שמתאדים לפני מרחק רב מאוד מהקרקע, תופעה הידועה כ"ווירגה".
ענני צירוס שנוצרים על ידי זרם סילון יכולים לגדול מספיק כדי להשתרע אופקית על פני יבשות, בעוד שלגובה משתרעים קילומטרים ספורים בלבד. כאשר אור עובר דרך גבישי הקרח בצירוס, נוצרות תופעות אופטיות כגון הילות וכלבי שמש. שכבת צירוס מעלה את הטמפרטורה של האוויר מתחת לשכבת העננים העיקרית בשיעור ממוצע של 10°C. כאשר ציציות הצירוס הבודדות הופכות רבות ורחבות עד כי כמעט אין להבחין ביניהן, נוצרת יריעה של עננות גבוהה; ענן צירוס עם נופך שכבתי מכונה צירוסטרטוס (Cs). קונבקציה בגובה רב יכולה לייצר סוג ענן אחר הכרוך בגובה, המכונה צירוקומולוס (Cc) והוא מכיל טיפות מים בקירור.
ענני נוצה נוצרים גם על כוכבי לכת אחרים, כולל מאדים, צדק, שבתאי, אורנוס, וייתכן כי אף נפטון. הם נצפו על טיטאן, אחד מירחיו של שבתאי. חלק מענני נוצה מחוץ לכדור הארץ מורכבים מקרח אמוניה או מתאן ולא מקרח מים. המונח הנוצה משמש גם לעננים בין-כוכביים מסוימים מורכבים מגדלים תת-מיקרומטריים של גרגרי אבק.
תיאור
עוביים של ענני הצירוס נע בין 100 מ' ל-8,000 מ', והעובי הממוצע הוא 1,500 מ'. כמו כן, בממוצע ישנם 30 גבישי קרח לליטר, ואולם ערך זה משתנה מגביש קרח אחד ל-10,000 ליטרים ל-10,000 גבישי קרח לליטר - הבדל של שמונה סדרי גודל. אורכו של כל אחד מגבישי הקרח הוא בדרך כלל 0.25 מ"מ. ואולם האורך נע בין 0.01 מ"מ לכמה מ"מ. גבישי הקרח בפסי התעבות קטנים בהרבה מאלה שבענני הצירוס, ואורכם הוא בין 0.01 מ"מ ל-0.1 מ"מ. טמפרטורת ענני הצירוס היא 20°C עד 30°C מתחת לאפס.
תיל אבובי
תִל אָבֻּבִּי היה יישוב, או אזור, בבבל באלף הראשונה לפנה"ס, אשר מקובל לזהותו עם העיר "תל אביב" המוזכרת בספר יחזקאל ובה שכן הנביא עם גולי ממלכת יהודה בגלות בית ראשון. המידע אודות קיומו של היישוב התקבל מפיענוח לוח כתב יתדות אחד בשפה הבבלית ואין מידע מדויק על מיקומו. בעקבות הצטברות המידע אודות גולי יהודה בבבל וההקשר שנעשה בטקסט המקראי בין יישוב זה לנהר כבר, מעריכים חוקרים שהוא נמצא במרחב הגאוגרפי שבין העיר ניפור לעיר שורופק הקדומות, דרומית לבירת הממלכה, בבל.
מקורות המידע
לראשונה הופיע שמו של היישוב בפסוק בספר יחזקאל, ממנו ניתן להבין שגולי ממלכת יהודה, אשר הוגלו בידי נבוכדנצר השני, מלך בבל, בתחילת המאה השישית לפנה"ס, שכנו, בין היתר, ביישוב או אזור בשם "תל אביב" על גדות נהר כבר:
אימות לקיומו של היישוב נמצא בלוח כתב יתדות בבבלית משנת 511 לפנה"ס (תקופת שלטונו של דריוש השני - הממלכה האחמנית), שנמצא בחפירות העיר אור בדרום בבל. הטקסט בעל האופי המסחרי, נחתם בידי סופר בשם ארד-סין ביישוב "תִל אָבֻּובִּי". תעודה זו איננה מזכירה אנשים בעלי זהות יהודאית (התעודה נמצאת היום במוזיאון הלאומי של עיראק).
מעבר לאלה, אין כל מידע אודות היישוב, תושביו וקורותיו. היישוב איננו מוזכר בתיעוד הבבלי הארכאולוגי המוכר מתקופת גלות בבל, בדגש על אוסף תעודות אל יהודו, והאוספים העסקיים של משפחות מֻרָשֻ ואֶגִבִ.
משמעות השם וזיהוי היישוב
באכדית, משמעות המושג "תיל אבובי" היא "הישוב אשר נחרב בשיטפון/במבול". על רקע אזכורו של היישוב בספר יחזקאל יחד עם תעלת ההשקיה הגדולה, "נהר כבר", והיכרות המחקר עם ריכוז היישובים היהודיים במרחב ניפור-שורופק, העלו חוקרים את האפשרות שהיישוב נמצא באזור זה. העיר שורופק עצמה מוכרת ממצאי חפירות ארכאולוגיות וממיתולוגיה מסופוטמית כמוקד של שיטפון אסוני. סביב העיר נמצאו ממצאים המעידים על הצפה בסדר גודל משמעותי שהתרחשה במאה ה-30 לפנה"ס, במעבר שבין תקופת ג'מדט נאסר לתקופת השושלות הקדומות של שומר וקרוב להתגבשות סיפור המבול בעלילות גילגמש. גיבור המבול בעלילות גילגמש, אותנפישתים, מוזכר בתיעוד האכדי כאחד ממלכיה הקדומים של העיר שורופק.
עם זאת, המושג "תיל אבובי" מופיע גם בטקסטים אכדיים נוספים, לאו דווקא רק בהקשר של יישוב מסויים, אלא גם כתיאור מצב של עיר ואזור. בחוקי חמורבי מהמאה ה-18 לפנה"ס (כ-1,300 שנים לפני התעודה שנכתבה בעיר אור) מופיע קטע בו נקרא האל אדד להעניש את מפר החוקים ובין היתר מתבקש להפוך את עירו לתל חורבות שאחרי שיטפון/מבול ("תִל אָבֻבִם"). שימוש במושג בהקשר זה נמצא גם בטקסטים אשוריים מתקופת תגלת פלאסר השלישי, תוכולתי-נינורתה הראשון, שלמנאסר השלישי וסנחריב. בתעודות אלה מתואר המושג "תיל אבובי" כמצב של חורבן לאחר שיטפון/מבול ללא קשר לאתר מסוים. על רקע זה העלו חוקרים את האפשרות שגם אזכורו בספר יחזקאל מתייחס לאזור מוכה אסון ולא ליישוב קונקרטי. הגדרתו של האתר/אזור כמוכה אסון מתאים לאסטרטגיה הבבלית לשכן גולים מממלכות שנכבשו, באזורים חרבים בבבל לשם שיקומם.
באטמן (סרט, 1966)
באטמן או באטמן: הסרט (באנגלית: Batman או Batman: The Movie) הוא סרט אמריקאי של פוקס המאה ה-20 משנת 1966 המבוסס על סדרת הטלוויזיה באטמן, זהו הראשון על באטמן באורך מלא, שעובד מ-DC קומיקס. בסרט כיכבו אדם וסט כבאטמן וברט וורד כרובין. הסרט יצא לקולנוע חודשיים לאחר שידור הפרק האחרון של העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה. הסרט כולל את רוב חברי צוות שחקני הסדרה, למעט לי מריוותר בתור אשת החתול.
הפארק הלאומי איי הבתולה
הפארק הלאומי איי הבתולה (באנגלית: Virgin Islands National Park) הוא פארק לאומי של ארצות הברית המשתרע על כ-60% משטח האי סנט ג'ון באיי הבתולה של ארצות הברית ומעל ל-22 קילומטרים רבועים משטח הים הקריבי, בתוספת כמעט כל האי האסל, שמול נמל שארלוט אמאלי, באי סנט תומאס, העיר הגדולה ביותר באיי הבתולה של ארצות הברית ובירת הטריטוריה. הפארק הוכרז ב-1956 כפארק הלאומי ה-29 של ארצות הברית.
בפארק יש מפרצים מוגנים, ובהם מים צלולים כבדולח, שוניות אלמוגים בחוף שבהם מגוון בעלי חיים ימיים, חופים חוליים שבהם צומחים דקלי קוקוס, ואזורים הרריים בפנים האי המכוסים ביער גשם טרופי עבות המשמש בית גידול ל-800 מינים של צמחים. אל אתרי הטבע מתלווים שרידים מהתקופה הפרה-קולומביאנית, מטעי קני סוכר דניים ועדויות לעבדות.
אל הפארק ניתן להגיע בשיט בלבד המגיע אל קרוז ביי, נמל הכניסה לאי, באמצעות מעבורות השטות מדי שעה מרד הוק באי סנט תומאס, שלוש פעמים ביום משארלוט אמאלי בסנט תומאס, ומווסט אנד (West End) בטורטולה, פעמיים ביום מג'וסט ואן דייק ופעמיים בשבוע מוירג'ין גורדה. שלושת האחרונים שייכים לאיי הבתולה הבריטיים.
מרכז המבקרים של הפארק הלאומי איי הבתולה שוכן בקרוז ביי. במרכז שירותים בסיסיים (מידע ומפות), אזור פיקניק, מזח וחנות מתנות.
ממוצע המבקרים בין 2007 ל-2016 הוא מעל 450,000 בשנה.
היסטוריה
האי סנט ג'ון יושב לראשונה על ידי אינדיאנים משבט הארוואק שנמלטו לאי מחופי ונצואלה וגויאנה בשנת 300 לספירה לערך. הארוואק התגוררו באי עד שנת 1300 לערך, עת נכבש האי על ידי אינדיאנים משבט הקאריב שהשמידו את התושבים המקומיים, אך לא התגוררו באי בעצמם. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור מפרץ סינאמון (Cinnamon Bay) התגלו ממצאים פרה-קולומביאנים רבים.
האירופאי הראשון שגילה את האי היה כריסטופר קולומבוס, במסעו השני לאמריקה בשנת 1493.
האי יושב על ידי חברת איי הודו המערבית הדנית בשנת 1672. החברה כינתה את האי סנט ג'ון (בדנית: Sankt Jan). בשנת 1754 ממשלת דנמרק החלה לנהל את ענייני המושבה והקימה באי מטעים לגידול קנה סוכר, ששגשגו בשל האקלים הנוח והאדמות הפוריות של האי. את המטעים עיבדו עבדים שנחטפו מאפריקה, ומספרם באי בשנת 1775 היה גדול פי ארבעה ממספר המתיישבים הדנים. אוכלוסיית האינדיאנים המקומית הוכחדה במגפות ובעבודה הקשה במטעים. העבדות באי בוטלה ב-3 ביולי 1848.
בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, רכשה ארצות הברית את האי במטרה להקים בו בסיס ימי ולמנוע התבססות גרמנית בחצי הכדור המערבי. האי נרכש יחד עם סנט תומאס וסנט קרואה תמורת 25 מיליון דולרים, וכן בתמורה להכרת ארצות הברית בשלטונה של דנמרק בגרינלנד.
ב-1956 תרם ארגון השימור של לורנס רוקפלר (Laurance Rockefeller) את השטחים הנרחבים שבבעלותו באי לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, בתנאי שלא יבוצע פיתוח בהם. רוב החופים, מי החופים של האי ושוניות האלמוגים מוגנים כחלק מהפארק הלאומי. הגנה זו הורחבה ב-2001 כאשר הוקם המונומנט הלאומי שונית האלמוגים של איי הבתולה (Virgin Islands Coral Reef National Monument).
גאוגרפיה
שטחו של הפארק הלאומי הוא כ-52 קילומטרים רבועים והוא שוכן כ-80 קילומטרים מזרחית לאי פוארטו ריקו בים הקריבי. החלק הגדול של הפארק שוכן על האי סנט ג'ון, אי באורך 14 קילומטרים וברוחב של 8 קילומטרים. הפארק משתרע על 75% משטח האי, אבל בפועל שייכים לפארק רק 60% משטח האי משום שיש מובלעות של שטחים פרטיים (כדוגמת מפרץ פיטר) בתוך הפארק. בנוסף, חלקים גדולים מהחוף, כמו גם כמעט כול האי האסל, שייכים לפארק.