cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נמל טנג'ונג פריאוק
טנג'ונג פריאוק הוא נמל טבעי, הממוקם בחופה הצפון-מזרחי של ג'קרטה. הוא נחשב לאחד הנמלים הפחות יעילים בדרום-מזרח אסיה, בשל קיבולת מוגבלת, גודש וזמן טיפול באוניות והליכי מכס איטיים. על מנת להגביר את תפוקתו מיושמת בו תוכנית התרחבות, אשר אמורה להגדיל את קיבולת הנמל עד פי שלושה עד לשנת 2023.
נתוני הנמל
נתוני הנמל בשנת 2013:
ג'ון צ'יבר
ג'ון ויליאם צ'יבר (באנגלית: John William Cheever; 27 במאי 1912 – 18 ביוני 1982) היה סופר אמריקאי, נחשב לאחד מטובי כותבי הפרוזה במאה ה-20 ולעיתים כונה "הצ'כוב של הפרברים". הוא חתן פרס פוליצר לסיפורת לשנת 1979 עבור "הסיפורים של ג'ון צ'יבר". בשנת 1982, שישה שבועות לפני מותו הוענקה לו המדליה הלאומית לספרות, מטעם האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות.
פועלו הספרותי
צ'יבר נולד למשפחה מיוחסת וכבר מילדותו בלט ביכולת שפתית עשירה ודמיון פרוע. ב-1929 במשבר הגדול בארצות הברית קרסו עסקי האב, המשפחה התדרדרה לעוני ואימו של צ'יבר פתחה חנות קטנה למימכר מתנות וסידקית. לאחר שחרורו מהצבא החל צ'יבר מפרסם סיפורים קצרים, בעיקר במגזין היוקרתי "הניו יורקר".
"בולט פארק" ו"פלקונר" הופיעו בתרגום עברי (מאת גדעון טורי) בהוצאת "ספריית פועלים".
חיים אישיים
צ'יבר היה ביסקסואל שהיה נשוי לאישה וניהל מערכות יחסים רומנטיות עם גברים ונשים. צ'יבר גם נאבק כל חייו בהתמכרותו לאלכוהול. בסוף שנות ה-60 היה לו רומן עם השחקנית קולנוע וטלוויזיה הופ לאנג. גם בתו, סוזן צ'יבר, היא סופרת ידוע שפרסמה אודותיו את הספר "הביתה בטרם החשיכה". צ'יבר נפטר בגיל 70 ממחלת הסרטן.
בניין רוקרי
בניין רוקרי (באנגלית: Rookery Building) הוא גורד שחקים היסטורי הממוקם ברחוב LaSalle 209 דרום (באזור הלולאה), שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 55 מטרים, הוא בעל 12 קומות ותוכנן על ידי משרד האדריכלים ברנהם ורות. בנייתו הושלמה בשנת 1888 והוא נחשב לבניין רב הקומות הוותיק ביותר בעיר.
לובי הכניסה לבניין עוצב מחדש בשנת 1905 על ידי האדריכל פרנק לויד רייט, שופץ שוב שנים לאחר מכן ובשנת 1989 שוחזר במלואו לפי עיצובו של רייט מ-1905.
ג'ון ליימן
ג'ון ליימן (באנגלית: John Layman) הוא אמן קומיקס אמריקאי, זוכה שני פרסי אייזנר, הידוע בעיקר בשל ספרו "צ'ו" שזכה בפרסי אייזנר והארווי.
ביוגרפיה
ליימן נולד ב-2 באוגוסט 1969 בארצות הברית בשם ג'ון סטילס ליימן.
בצעירותו הוא עבד בחברת "DC קומיקס" ואייר וכתב חוברות קומיקס רבות עבור גיבורים כמו סופרמן, באטמן, וונדר וומן ועוד.
בעשור הראשון של המאה ה-21 עזב את חברת DC קומיקס ועבר למתחרה, מארוול קומיקס, שם כתב ואייר חוברות קומיקס של האקס-מן והאוונג'רס. הוא אף כתב חוברות קרוסאובר, כשהבולטת בהן היא Marvel Zombies vs. The Army of Darkness.
משנת 2007 עד 2010 עבד ככותב ומפתח משחקי וידאו באולפני "Cryptic", בקליפורניה.
בעשור השני של המאה ה-21 עבד בחברת "אימג' קומיקס", שם כתב ואייר רומנים גרפיים עם יד חופשית רבה בהרבה מבחברות הקומיקס הגדולות, כמו הרומן הגרפי "Puffed". יחד עם האמן רוב גלורי כתב את סדרת הספרים "צ'ו". הסדרה זכתה להצלחה מרובה וזכתה בשני פרסי הארווי, שני פרסי איגל ושני פרסי אייזנר.
דנפרמליין
דנפרמליין (בסקוטית: Dunfaurlin; בגאלית סקוטית: Dùn Phàrlain) היא עיירה, קהילה ורויאל בוריי לשעבר, בפייף שבסקוטלנד. על העיר נמצאת על קרקע גבוהה, 5 קילומטרים מהחוף הצפוני של פירת' פורת'. העיר רשמה אוכלוסייה של 50,380 איש בשנת 2012, מה שהופך אותה ליישוב המאוכלס ביותר בפייף ולעיר ה-11 הכי מאוכלסת בסקוטלנד.
היישובים העתיקים ביותר באזור מסביב לדנפרמליין מתוארכים כנראה עד לתקופה הנאוליתית. האזור לא היה משמעותי ולא היה ממוקם במקום גאוגרפי חשוב עד לתקופת הברונזה לפחות. העיירה נרשמה לראשונה במאה ה-11, עם נישואיהם של מלקולם השלישי מלך סקוטלנד ומרגרט הקדוש בכנסייה בדנפרמליין. כחברת מלכתו הקימה מרגרט כנסייה חדשה המוקדשת לשילוש הקדוש, שהתפתחה למנזר תחת בנם, דייוויד הראשון בשנת 1128. בתקופת שלטונו של אלכסנדר הראשון, הכנסייה - לימים שנקראה מנזר דונפרמליין - הוקמה כמאוזוליאום מלכותי משגשג עבור הכתר הסקוטי. בסך הכל נקברו בדנפלרמליין שמונה עשר מלכות, כולל שבעה מלכים, מהמלכה של' מרגרט בשנת 1093 ועד רוברט סטיוארט, דוכס אלבני בשנת 1420. רוברט ברוס, הידוע גם בשם רוברט הראשון, הפך לאחרון מבין שבעת המלכים הסקוטיים שנקברו במקום ב-1329. בסופו של דבר יתגלו עצמותיו ונקברו מחדש בשנת 1821, כאשר חפירת השטח של מה שהיה בעבר החלק המזרחי של המנזר, הפך לאתר הכנסייה החדש של המנזר.
העיר מהווה מרכז שירות מרכזי במערב פייף. דנפרמליין שומרת על חלק ניכר מהמשמעות ההיסטורית שלה, וכן מספקת מתקנים באתרי פאני. התעסוקה בעיר ממוקדת בתחום השירותים, כאשר המעסיקים הגדולים ביותר בשטח הם סקיי UK. מעסיקים גדולים נוספים באזור כוללים את אמזון (קמעונאית און ליין), בסט וסטרן (מלונות), CR סמית (מייצרי ווינדוס), FMC טכנולוגיות (אנרגיה בחו"ל), לוידס ונייצ'נוויד (שניהם שירותים פיננסיים).
סלמון צ'ייס
הוא נולד בקורניש, ניו המפשייר. הוא למד משפטים בהדרכתו של התובע הכללי של ארצות הברית ויליאם וירט ולאחר מכן החל לעסוק בעריכת דין בסינסינטי. הוא היה פעיל בתנועה לביטול העבדות ולעיתים קרובות הגן בבתי המשפט על עבדים נמלטים. ב-1841 עזב צ'ייס את המפלגה הוויגית והיה למנהיג "מפלגת החירות" באוהיו. ב-1848 הוא סייע להקים את "מפלגת הארץ החופשית" וגייס את נשיא ארצות הברית לשעבר מרטין ואן ביורן שישמש כמועמד המפלגה לנשיאות. בשנה שלאחר מכן נבחר צ'ייס לסנאט של ארצות הברית. הוא התנגד לפשרת 1850 ולחוק קנזס נברסקה. בתקופה שלאחר חקיקת חוק קנזס נברסקה הוא סייע להקים את המפלגה הרפובליקנית, שהתנגדה להרחבת העבדות בארצות הברית אל הטריטוריות. לאחר תום כהונתו בסנאט כיהן צ'ייס כמושל אוהיו בשנים 1856–1860.
נוק (קורא ספרים אלקטרוני)
נוק (באנגלית: NOOK) הוא קורא ספרים אלקטרוני - מכשיר נייד לקריאת ספרים אלקטרוניים, שהושק על ידי בארנס אנד נובל ב־2009. הוא עושה שימוש בטכנולוגיית תצוגה נייר אלקטרוני אך ישנם גם דגמים שמשתמשים בתצוגת LCD. קורא ספרים בפורמט PDF וכן בפורמט הפתוח EPUB. למרות תמיכת המכשיר ב-EPUB, הוא אינו תומך בעברית באופן רשמי.
סלמון צ'ייס
צ'ייס שאף לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות בבחירות של 1860, אך המפלגה בחרה באברהם לינקולן. לאחר ניצחונו של לינקולן בבחירות הכלליות, הוא ביקש מצ'ייס לשמש כמזכיר האוצר. צ'ייס שימש בתפקיד זה בשנים 1861–1864, ופעל כדי להבטיח את המימון התקין של האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית. הוא התפטר מהקבינט ביוני 1864, אך זכה לתמיכה מצדם של הרפובליקנים הרדיקליים. בין השאר כדי לרצות את הרפובליקנים הרדיקליים, מינה הנשיא לינקולן את צ'ייס כנשיא בית המשפט העליון במקומו של רוג'ר טוני שנפטר.
יחסי הפיליפינים–קטר
היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת הפיליפינים למדינת קטר החלו באופן רשמי ב-5 במאי 1981. הפיליפינים ניהלו את יחסיהם עם קטר באמצעות השגרירות הקיימת באיחוד האמירויות הערביות. נוהל זה היה נהוג עד מאי 1992, כאשר נפתחה שגרירות הפיליפינים בדוחה אשר בקטר.
נוק (קורא ספרים אלקטרוני)
בין התכונות המעניינות של המכשיר קיימת גם יכולת השאלה למשתמשים אחרים (במגבלות מסוימות). כמו כן, ניתן לקרוא באמצעות המכשיר באופן חופשי בחנויות של בארנס אנד נובל.
יחסי הפיליפינים–קטר
יחסים כלכליים
קטר משמשת כיעד השלישי בגודלו לעובדים הפיליפיניים בחו"ל (OFW). ישנם כ-250,000 עובדים פיליפיניים בקטר, שהם כ-17 אחוזים מכלל אוכלוסיית קטר הזרה (שהיא כ-1.5 מיליון אנשים). העיסוקים של הפיליפיניים בקטר מגוונים מאוד וכוללים בנייה, תיירות, טכנולוגיית מידע, תקשורת, בתי מלון, בנקים, ואחיות סיעודיות. ישנם גם 44 ארגונים וחברות פיליפיניות בדוחה.
סלמון צ'ייס
צ'ייס כיהן כנשיא בית המשפט העליון מ-1864 ועד למותו ב-1873. הוא ישב בראש ועדת ההדחה בסנאט במשפט ההדחה של הנשיא אנדרו ג'ונסון ב-1868. על אף כהונתו בבית המשפט העליון, המשיך צ'ייס לשאוף להיבחר כנשיא ארצות הברית. הוא התמודד ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בבחירות של 1868 ובבחירות של 1872 מטעם הפלג הליברלי של המפלגה הרפובליקנית.
ראשית חייו
סלמון צ'ייס נולד בקורניש שבניו המפשייר. הוריו היו איתמר צ'ייס וג'נט רלסטון. ב-1817, כשהיה בן תשע, מת אביו. אבי המשפחה שהיגר לצפון אמריקה היה אקילה צ'ייס מקורנוול, אנגליה, רב-חובל שהתיישב בניוברי, מסצ'וסטס ב-1640 לערך. סבו וסבתו מצד אמו, אלכסנדר רלסטון וג'נט באלוק, היו סקוטים שהיגרו מפולקרק, סקוטלנד. לאחר מות אביו נותרה אמו עם עשרה ילדים ועם משאבים כספיים דלים, ולפיכך, בין השנים 1820–1824 חי סלמון צ'ייס באוהיו אצל דודו, הבישוף פילנדר צ'ייס, דמות מובילה בכנסייה האפיסקופלית. דוד אחר שלו היה הסנאטור דאדלי צ'ייס מוורמונט.
צ'ייס למד בבתי ספר יסודיים בווינדזור, ורמונט ובוורת'ינגטון, אוהיו, ובקולג' סינסינטי, לפני שהחל את לימודיו בדארטמות' קולג', שם הוא סיים את לימודיו בהצטיינות ב-1826. בעת לימודיו בדארטמות' הוא לימד בבית הספר התיכון ברויאלטון שבוורמונט. לאחר מכן הוא עבר לוושינגטון, שם הוא פתח בית ספר ובמקביל למד משפטים בהדרכתו של התובע הכללי של ארצות הברית, ויליאם וירט. ב-1829 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין.
מגן העבדים הנמלטים
ב-1830 עבר צ'ייס לבית כפרי ליד לאבלנד, אוהיו, והחל לעסוק בעריכת דין בסינסינטי הסמוכה. הוא בלט בידע הסמכותי שלו בחוקי המדינה, שהיו לבסיס חשוב לתחום עיסוקו.
כבר מראשית דרכו, על אף הסכנה שנשקפה מכך לפרנסתו, הוא הגן על עבדים נמלטים ועל כאלה שהועמדו לדין על סיוע להם. מסירותו לביטול העבדות החלה בעיקר לאחר מותה ב-1835 של אשתו הראשונה, קתרין ג'יין גרמיס, שנפטרה זמן קצר לאחר חתונתם במרץ 1834, אירוע שגרם לו להתעוררות רוחנית. בתחילה הוא עבד יחד עם "איגוד בתי הספר האמריקאים של יום ראשון". באותה תקופה, דעת הקהל בסינסינטי הושפעה רבות מהקשרים העסקיים עם מדינות הדרום, וצ'ייס, שהושפע מהאירועים המקומיים, כולל ההתקפות על בית הדפוס של מתנגד העבדות ג'יימס בירני במהלך המהומות שהתרחשו בעיר ב-1836, ראה את עצמו כחלק מהתנועה לביטול העבדות. צ'ייס גם היה חבר במועדון הספרותי סמי-קולון, שעל חבריו נמנו הארייט ביצ'ר סטואו ובן זוגה קלווין אליס סטואו. צ'ייס היה למנהיג הרפורמטורים הפוליטיים, בניגוד לתנועת ביטול העבדות בראשותו של.
מפלגת החירות
אף על פי שצ'ייס נבחר ב-1840 כנציג המפלגה הוויגית לתקופת כהונה בת שנה במועצת העיר סינסינטי, בשנה שלאחר מכן הוא פרש מהמפלגה. במשך שבע שנים הוא היה מנהיג "מפלגת החירות" באוהיו. הוא עזר לאזן בין האידיאליזם של הגישה הפרגמטית של המפלגה לבין המחשבה המדינית שלה. הוא היה מיומן בניסוח המצעים והנאומים, והוא הכין את המצע הלאומי של המפלגה ב-1843 וב-1845. בניית כוחה של המפלגה התנהלה בעצלתיים. ב-1848 הנהיג צ'ייס את המאמצים לשלב את מפלגת החירות עם מתנגדי העבדות מקרב תומכיו של מרטין ואן ביורן במפלגה הדמוקרטית בניו יורק, כדי ליצור את "מפלגת הארץ החופשית".
מפלגת הארץ החופשית
צ'ייס ניסח את המצע של המפלגה, ובעיקר בזכות השפעתו הוצב ואן ביורן כמועמד המפלגה לנשיאות בבחירות של 1848, אך ללא הצלחה. ב-1849 נבחר צ'ייס לסנאט של ארצות הברית כנציג מפלגת הארץ החופשית. בכל אופן, מטרתו של צ'ייס הייתה לא למסד מנגנון מפלגתי קבוע חדש, אלא להפעיל לחץ על הדמוקרטים הצפוניים כדי לאלץ אותם להתנגד לתהליכי הרחבת העבדות.
המפלגה הרפובליקנית
במהלך כהונתו בסנאט, בשנים 1849–1850, הוביל צ'ייס את הקו של מתנגדי העבדות. הוא התנגד לפשרת 1850, ולחוק קנזס נברסקה של 1854. לאחר חקיקתו של חוק קנזס נברסקה ואירועי קנזס המדממת שבאו אחריה, עזב צ'ייס את המפלגה הדמוקרטית כדי להקים את המפלגה הרפובליקנית יחד עם חברים שלעבר של המפלגה הוויגית המתדלדלת ומתנגדי עבדות מקרב חברי המפלגה האמריקנית. ניתן לראות במנשר "הפנייה אל הדמוקרטים העצמאיים" שנכתב על ידי צ'ייס וג'ושוע גידינגס, ופורסם בניו יורק טיימס ב-24 בינואר 1854, כטיוטה המוקדמת ביותר של עיקרי האמונה של המפלגה רפובליקנית.
ב-1855 נבחר צ'ייס כמושל אוהיו. הוא היה הרפובליקני הראשון בתפקיד זה וכיהן בו בשנים 1856–1860. הוא תמך בזכויות הנשים, בחינוך ציבורי וברפורמה בבתי הסוהר.
צ'ייס קיווה להיבחר כמועמד לנשיאות בבחירות של 1860. למעט ויליאם סיוארד, היה צ'ייס הרפובליקני הבולט ביותר בארצות הברית והוא פעל יותר מכל חברי המפלגה כנגד העבדות. אך הוא התנגד למכסי המגן שבהם תמכו רוב חברי המפלגה האחרים, ושיתוף הפעולה שלו עם הדמוקרטים הרגיז רפובליקנים רבים שהיו וויגים לשעבר.
בוועידת המפלגה של 1860 זכה צ'ייס ב-49 קולות בסבב ההצבעה הראשון, אך הוא זכה לתמיכה מועטה מחוץ לאוהיו. בסופו של דבר זכה במועמדות המפלגה לנשיאות אברהם לינקולן וצ'ייס הביע את תמיכתו בו.
בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה נבחר צ'ייס שוב כסנאטור. עם זאת, יומיים לאחר שהושבע, הוא התפטר כדי להתמנות כמזכיר האוצר בקבינט של לינקולן. הוא גם השתתף בוועידת השלום שהתקיימה בוושינגטון ב-1861, בה ניסו פוליטיקאים אמריקאים מובילים לפתור את משבר הפרישה שהתפתח ולשמור על שלמות האיחוד ערב פרוץ מלחמת האזרחים.
מזכיר האוצר
צ'ייס כיהן כמזכיר האוצר בקבינט של הנשיא לינקולן בשנים 1861–1864, במשך רובה של מלחמת האזרחים. בתקופת משבר זו, חלו שני שינויים משמעותיים במדיניות הפיננסית האמריקאית, הקמתה של מערכת הבנקאות הלאומית והנפקתם של שטרות הכסף. הצעד הראשון ננקט במפורש על ידי צ'ייס. הוא הציע את הרעיון, עבד על העקרונות החשובים שלו ועל רבים מהפרטים, והשפיע על הקונגרס לאשר אותו. צעד זה לא רק הבטיח שוק מיידי לאיגרות החוב של הממשלה, אלא גם סיפק מטבע לאומי קבוע, אחיד ויציב. צ'ייס הבטיח שהאיחוד יוכל לממן את המאמץ המלחמתי. הוא פעל יחד עם חברת Jay Cooke & Company כדי לנהל בהצלחה את מכירת 500 מיליון דולר באגרות מלחמה (נודעו בכינוי 5/20) ב-1862.
ב-5 במאי 1862 התלווה צ'ייס לנשיא לינקולן, למזכיר המלחמה אדווין סטנטון ולבריגדיר גנרל אגברט לודוויקוס וייל, במה שהיה לשבוע מכריע עבור כוחות האיחוד. הפמליה הנשיאותית יצאה מבסיס הצי בוושינגטון על סיפון ספינת שירות ספינות המכס "מיאמי", הפליגה לפורט מונרו "כדי לוודא את הצורך לפעולות של הצבא והצי באותה עת" כדי לקבוע אם נורפוק עשויה להיכנע. לאחר הפלגה של 27 שעות, הגיע ה"מיאמי" לפורט מונרו בליל ה-6 במאי. צ'ייס יצא עם מייג'ור גנרל ג'ון וול, שפיקד על הכוח בפורט מונרו, כדי לבדוק מיקומים בחוף לנחיתה אפשרית של כוחות, ומסר לנשיא לינקולן שהוא והגנרל וול מצאו "מקום נחיתה טוב ונוח" על החוף הדרומי, בטוח מהאונייה מחופת השריון של הקונפדרציה "וריג'יניה". השתתפותו של צ'ייס בסיור הסתיימה עם כניעתה של נורפוק והשמדתה של ה"ווירג'יניה".
ב-10 באוקטובר אותה שנה, כתב מזכיר הצי גדעון ולס שהתקיימו "תוכנית להיתרים, העדפות מיוחדות, וניהול בלתי ראוי" ששאורגנו על ידי מזכיר האוצר צ'ייס עבור הגנרל ג'ון אדמס דיקס. נראה היה שהמניע של צ'ייס היה למטרה פוליטית ולא פיננסית. ככל הנראה, הליקוי העיקרי של צ'ייס היה שאיפה שאינה יודעת שובע להתמנות למשרה רמה. במשך כל תקופת כהונתו כמזכיר האוצר הוא ניצל את מעמדו כדי לגבש תמיכה פוליטית למירוץ נוסף לנשיאות ב-1864.
לימים זכה צ'ייס לכבוד שדיוקנו הודפס על שטר של 10,000 דולר שהיה בשימוש בשנים 1928–1946. לצ'ייס היה חלק חשוב בהחלטה להדפיס את המשפט באל נשים מבטחנו (באנגלית: In God We Trust) על המטבעות שהונפקו ב-1864.
נשיא בית המשפט העליון
ביוני 1864 הפתיע הנשיא לינקולן את צ'ייס כאשר קיבל את התפטרותו שאותה הוא הגיש בפעם הרביעית. באותה נקודת זמן כבר בחרה המפלגה הרפובליקנית בלינקולן כמועמדה לנשיאות בבחירות של 1864 והאוצר היה במצב יציב, כך שלינקולן לא היה עוד צריך להחזיק את צ'ייס בקבינט כדי לקדם את פני האתגר למינויו כמועמד המפלגה. אך כדי לרצות את האגף הרדיקלי של המפלגה, נקב לינקולן בשמו של צ'ייס כמועמד אפשרי לבית המשפט העליון.
באוקטובר 1864 נפטר נשיא בית המשפט העליון רוג'ר טוני, ולינקולן הציג את מועמדותו של צ'ייס כמחליפו. ב-6 בדצמבר הוגש המינוי לסנאט וב-15 בדצמבר הוא אושר. בו ביום הוא הושבע לתפקידו וכיהן בו עד למותו במאי 1873. צ'ייס היה שינוי מוחלט בהשוואה לקודמו רוג'ר טוני, שהיה תומך עבדות. אחד מצעדיו הראשונים של צ'ייס כנשיא בית המשפט העליון היה לאפשר לעורך הדין האפרו-אמריקאי ג'ון רוק להופיע בפני בית המשפט.
בין פסקי הדין החשובים שנדונו בבית המשפט העליון בתקופת נשיאותו של צ'ייס היו:
כנשיא בית המשפט העליון, ישב צ'ייס בראש ועדת ההדחה בסנאט במשפט ההדחה של הנשיא אנדרו ג'ונסון ב-1868. כמי שהיה אחראי על בית המשפט לערעורים מהסבב הרביעי, הוא היה אחד משני השופטים שדנו במשפטו של נשיא הקונפדרציה לשעבר, ג'פרסון דייוויס, שהיה כלוא בפורט מונרו, בשל העובדה שפשעים חמורים כמו בגידה הצריכו שני שופטים. בכל אופן, ההגנה הטובה ביותר שעמדה לזכותו של דייוויס הייתה שהוא איבד את אזרחותו עם פרישת מדינות הדרום, ולפיכך הוא לא היה יכול לבצע פשע כמו בגידה. הרשעתו של דייוויס הייתה עלולה גם להפריע לשאיפותיו של צ'ייס לנשיאות. לאחר קבלת התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית ב-1868, הזמין צ'ייס את עורך הדין של דייוויס לפגישה אישית, והסביר את התאוריה שלו שסעיף 3 לתיקון החדש אסר על הטלת עונשים נוספים על אנשי הקונפדרציה לשעבר. כאשר עורך דינו של דייוויס חזר על טיעון זה בבית המשפט, דחה צ'ייס את התביעה, בניגוד להתנגדותו של עמיתו לכס השיפוט, ג'ון קרטיס אנדרווד. הממשלה בחרה שלא לערער על ביטול התיק בפני בית המשפט העליון.
ב-1868 סיכם צ'ייס:
חודשים ספורים לפני מותו מצא צ'ייס את עצמו במיעוט של 4 מול 5 שופטים בפסק הדין של "תיקי בתי המטבחיים", שהגבילו באופן כללי את היקף הסמכויות של הממשלה הפדרלית על פי התיקון ה-14 להגן על האמריקאים מההפרות של זכויות האזרח שלהם מצד המדינות. יחד עם שאר השופטים בדעת המיעוט, הצטרף צ'ייס לשופט סטיבן פילד, כמשקל נגד לדעת הרוב שהגדירה למעשה את התיקון ה-14 כ"חקיקת הבל בטלה".
מותו
סלמון צ'ייס נפטר משבץ מוחי ב-7 במאי 1873 בניו יורק. הוא נטמן בבית הקברות אוק היל שבוושינגטון ובאוקטובר 1886 הועברו עצמותיו לבית הקברות ספרינג גרוב שבסינסינטי.
הנצחתו
לאחר מותו של צ'ייס הנהיג בית המשפט העליון מסורת שכסאו של שופט שנפטר וחזית החלק של שולחן השופטים שמולו הוא ישב יעוטרו בבד שחור במהלך תקופת האבל, זאת בנוסף לבד שחור שמעטר את דלת הכניסה לאולם בית המשפט.
במאי 1865 נבחר צ'ייס כעמית מדרגה שלישית של "המסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית". במסדר זה היו חברים קצינים של צבא האיחוד ששירתו במלחמת האזרחים, והוא התיר לאזרחים דגולים שתמכו במטרת האיחוד להצטרף אליו כעמיתים מדרגה שלישית. צ'ייס היה אחד הראשונים לקבל את הכבוד הזה.
דיוקנו של צ'ייס הופיע על שטר של 10,000 דולר, העריך הגבוה ביותר שהונפק למטבע האמריקאי. ב-1945 הודפס שטר זה בפעם האחרונה. ב-1969 החל הפדרל ריזרב להוציא מהמחזור שטרות בעריכים גבוהים מן המחזור ונכון ל-2009 רק 336 שטרות כאלה לא הוחזרו לצורך השמדה.
גלקסיית אנדרומדה VIII
אנדרומדה VIII היא גלקסיה אשר התגלתה באוגוסט 2003.
הגלקסיה הנה גלקסיית לווין של גלקסיית אנדרומדה (הגלקסיה הגדולה הקרובה היותר לגלקסיית שביל החלב) ולא זוהתה במשך זמן רב עקב העובדה שהיא מפוזרת למדי.
סלמון צ'ייס
הנצחתו
מחנה צ'ייס בקולומבוס, אוהיו, ואולם צ'ייס באקדמיה של משמר החופים של ארצות הברית, נקראו על שמו, וכן ספינה של משמר החופים שהייתה בשירות בשנים 1968–2011, ולאחר מכן הועברה לחיל הים של ניגריה. על שמו נקראו גם אולם צ'ייס בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד, בית צ'ייס בבית הספר למנהל עסקים על שם טאק בדארטמות' קולג', וקולג' סלמון פ. צ'ייס למשפטים באוניברסיטה הצפונית של קנטקי. לזכרו של צ'ייס קיימת נקודת ציון היסטורית (מספר 76 בניו המפשייר) לצד כביש 12A, בתחומי עיירת הולדתו, קורניש.
גלקסיית אנדרומדה VIII
הגלקסיה התגלתה לבסוף בעזרת מדידת הסחה לאדום של כוכבים מול גלקסיית אנדרומדה, מה שהראה שקיימות מהירויות שונות בין גלקסיית אנדרומדה VIII לגלקסיית אנדרומדה והן גלקסיות נפרדות. מדידות נוספות שפורסמו בשנת 2006 מראות תוצאות שונות ומערערות על קיומה של אנדרומדה VIII כגלקסיה נפרדת מגלקסיית אנדרומדה.
סלמון צ'ייס
הנצחתו
בית הולדתו של צ'ייס בקורניש עדיין עומד על תילו וב-1975 הוא נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
דיוויזיית האבטחה ה-203 (ורמאכט)
דיוויזיית האבטחה ה-203 (בגרמנית: 203. Sicherungs-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה, שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ב-14 ביוני 1941 הוקמה החטיבה ה-203, והיא הוצבה באזר העורפי של קבוצת ארמיות מרכז במהלך מבצע ברברוסה. ב-24 בדצמבר אותה שנה שונה שמה לחטיבת האבטחה ה-203, והיא הופקדה על אבטחת קווי התקשורת והאספקה, וכן לחמה כנגד יחידות הפרטיזנים בבלארוס. ב-1 ביוני 1942 קיבלה החטיבה תגבורות, ושמה שונה לדיוויזיית האבטחה ה-203. במהלך מבצע בגרטיון (יוני 1944) הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-23 שהיה חלק מהארמייה השנייה באזור ביצות פריפיאט, אולם עד סוף יולי 1944 היא נהדפה לאזור ברסט-ליטובסק. בתחילת אוגוסט, הדיוויזיה נאלצה להמשיך לסגת, ובאותו חודש היה מעורב רגימנט האבטחה ה-608 בטבח וולה, ולאחר מכן הוקצתה הדיוויזיה תחת פיקודה של הארמייה הרביעית. ב-21 בדצמבר 1944 שונה שם הדיוויזיה להדיוויזיה ה-203, והיא לחמה בקרבות הקשים בפרוסיה המזרחית, עד לכניעתה באפריל 1945.
אינגה להמן
אינגה להמן (בדנית: Inge Lehmann; 13 במאי 1888 – 21 בפברואר 1993) הייתה סייסמולוגית וגאופיזיקאית דנית, שחקרה את גלעין כדור הארץ. ב-1936, היא הסיקה מנתונים סייסמיים קיימים שגלעין כדור הארץ אינו כדור של חומר מותך אחיד, אלא שקיים בו גלעין פנימי שמאפייניו הפיזיקליים נבדלים מאלה של הגלעין החיצוני. עד לאותה עת התקשו סייסמולוגים במתן מענה תאורטי לתצפיות ולמדידות שהראו כי גלי P הנוצרים ברעידות אדמה מואטים כאשר הם מגיעים לאזורים מסוימים בתוך כדור הארץ. מסקנתה של להמן בדבר גלעין פנימי מוצק נתנה מענה תאורטי מוצלח לעניין, ועל כן נתקבלה חיש מהר בקרב עמיתיה הסייסמולוגים.
שנותיה הראשונות והשכלתה
להמן למדה מתמטיקה באוניברסיטת קופנהגן ואחר כך באוניברסיטת קיימברידג', אך נאלצה להפסיק את לימודיה שם בשל תשישות. היא חזרה לדנמרק ועבדה במשרד אקטואריה כמה שנים לפני שהשלימה את התואר במתמטיקה באוניברסיטת קופנהגן בשנת 1920. ב-1923 החלה לעבוד באוניברסיטה כעוזרת מחקר של פרופסור לאקטואריה.
קריירה
לאחר כמה שנים בתחום הביטוח, החלה להמן לעבוד כעוזרת של הגאודט נילס אריק נורלונד (Nørlund), שהטיל עליה את המשימה להקים תחנות למחקר סייסמולוגי בדנמרק ובגרינלנד. היא עבדה עם כמה מהסייסמולוגים המובילים באירופה באותה תקופה. ב-1928 השלימה תואר בגאודזיה באוניברסיטת קופנהגן ומונתה לראש המחלקה הסייסמולוגית במכון הגאודזי המלכותי של דנמרק, משרה אותה מלאה עד 1953.
בשנת 1929 התרחשה רעידת אדמה גדולה ליד ניו זילנד. להמן הבחינה ברישום חריג של כמה גלי P – שהיו אמורים להיות מוחזרים מגלעין כדור הארץ. היא פיתחה השערה, לפיה גלים אלה עברו מרחק מסוים לעבר הגלעין – והוחזרו מגבול לא ידוע. על בסיס השערה זו כתבה ב-1936 מאמר קצר שכותרתו "P", ובו טענה כי אותם גלי P מצביעים על כך שגלעין כדור הארץ אינו כדור של חומר מותך אחיד, אלא הוא מורכב משני חלקים: גלעין פנימי מוצק המוקף בגלעין חיצוני נוזלי. סייסמולוגים וגאופיזיקאים מובילים באותה תקופה, כגון בנו גוטנברג, צ'ארלס ריכטר והרולד ג'פריס, אימצו פרשנות זאת במהרה. הימצאות אותו גבול בין שני חלקי הגלעין – הנקרא תחום אי הרציפות ג'פריס – אושרה ב-1970 באמצעות סייסמוגרפים רגישים יותר.
ב-1952 נשקלה מועמדותה של להמן למשרת פרופסור באוניברסיטת קופנהגן, אך לבסוף נדחתה. ב-1953 פרשה להמן ממשרתה במכון הגאודזי. היא עברה לארצות הברית, שם חקרה עם הגאופיזיקאים מוריס יואינג (Ewing) ופרנק פרס (Press) את קרום כדור הארץ ואת מעטפת כדור הארץ. במהלך מחקרים אלה גילתה להמן תחום אי רציפות נוסף, בעומק של 190 עד 250 ק"מ, המכונה כיום על שמה.
פרסים והנצחה
להמן זכתה בפרסים רבים על הישגיה המדעיים יוצאי הדופן, ביניהם פרס גורדון ווד (1960), מדליית אמיל וייכרט (1964), מדליית הזהב של האגודה הדנית המלכותית למדעים ולאמנויות (1965), מדליית ויליאם בואי (1971, הייתה האישה הראשונה שזכתה בה) והמדליה של האגודה הסייסמולוגית של אמריקה (1977). כמו כן קיבלה תוארי דוקטור של כבוד מאוניברסיטת קולומביה ב-1964 ומאוניברסיטת קופנהגן ב-1968.
אסטרואיד שהתגלה על ידי בני הזוג יוג'ין וקרוליין שומייקר נקרא על שמה.
זרם קירוב
סרגיי קירוב נרצח ב-1 בדצמבר 1934. כבר באותו יום פורסם צו משותף של מועצת הקומיסרים העממיים וועד הפועל המרכזי של ברית המועצות בהקשר לשינויים בחוק הפלילי. מסמך זה היה אבן יסוד לפעילות ארגונים ממשלתיים. בראש המערכה בלנינגרד עמד לאוניד זקובסקי וממוסקבה בראש עמד גאורגי מולצ'נוב. הם פעלו בשיתוף פעולה עד לשנת 1937, כאשר הוצאו להורג באשמת בגידה. בניגוד לרוב קורבנות הטיהורים הגדולים הם לא נוקו מאשמה עד היום.
ב-18 בינואר 1935 סטלין שלח מכתב לוועד המרכזי של המפלגה בו ציין: "לנינגרד היא עיר בה מרוכזת כמות גדולה של פקידי הממשל הישן, שוטרים וקצינים לשעבר. הם גורמים לקשיים בתפקוד של המנגנונים הסובייטיים ולא נותנים לעיר להתפתח. יש לפעול נמרצות לשינוי המצב".
במהלך המערכת הוגלו מלנינגרד והסביבה 39,660 אנשים, ו-24,374 אנשים נשפטו לתקופות מאסר שונות. בתחילת המערכת נולד חותם "קבוצת טרוריסטים של טרוצקי וזינובייב" והשתייכות לקבוצה זו הייתה אשמה הנפוצה ביותר. חלק מהנאשמים במשפטי 1935, ובהמשך במהלך השנים 1937–1938, הואשמו בפעילות נגד השלטון והוצאו להורג. כמעט כולם נוקו מכל אשמה לאחר פטירת יוסיף סטלין.
מהלך הרדיפות
כבר בימים הראשונים לאחר הרצח, דרש יוסיף סטלין למצוא עקבות של זינובייב בארגון הרצח. לאחר מספר ימים החלו מאסרים של תומכיו וב-16 בדצמבר נאסרו גריגורי זינובייב ולב קמנייב.
המשפט הראשון נערך כבר ב-28 בדצמבר 1934. נשפטו בו 14 אנשים, בעיקר ראשי הקומסומול של העיר. הם הואשמו בארגון הרצח והוצאו להורג.
ב-9 בינואר החלה ישיבה של המועצה המיוחדת של נ.ק.וו.ד בהקשר לקבוצת תומכי זינובייב. הקבוצה כללה 77 אנשים וכולם נשפטו לתקופות מאסר שונות.
במקביל, במוסקבה נערך משפט נגד גריגורי זינובייב ולב קמנייב והם נשפטו ל-10 שנות מאסר. במשפט זה הואשמו 18 אנשים נוספים.
ב-26 בינואר 1935 סטלין חתם על צו לפיו הוגלו מלנינגרד לצפון סיביר 663 תומכי זינובייב. במקביל, 325 מתומכיו הועברו לעבודה אחרת.
במקביל לפעולה זו החלה הגליה מלנינגרד של עובדי הממשל הישן, אצילים, שוטרים וקצינים לשעבר. במרץ בעיתון פראבדה פורסם על הגליה של 1,074 אנשים. הפעולות נמשכו במשך כל שנת 1935. היסטוריונים מעריכים שבמהלך המערכה הוגלו מהעיר נציגי תרבות ומדע בולטים בעיר והיא נחשבת לאסון הומניטארי בקנה מידה עירוני. המערכה תוארה בפרוטרוט בספר של אלכסנדר סולז'ניצין ארכיפלג גולאג.
צ'יפטלי (כלי נגינה)
צ'יפטלי (באלבנית: çifteli) הוא כלי נגינה בעל שני מיתרים שמקורו באלבניה, אך נהוג להשתמש בו גם בקוסובו. יש הסוברים שהגרסה המוקדמת הראשונה של כלי נגינה דומה בעל שני מיתרים הגיעה מטורקיה וממנו התפתחה הגרסה האלבנית.
מרבית השימוש בכלי, בעל הצליל הגבוה, נעשה באירועים תרבותיים שונים, בחגים ואף בחתונות אלבניות. רבים משירי העם האלבנים מבוססים על תאום בין הצ'יפטלי לשירה.
אטימולוגיה
מקור המילה צ'יפטלי הוא מהשפה האלבנית: צ'יפט זה כפול ואילו טל הוא מיתר.
צ'יפטלי ולאומיות אלבנית
הצ'יפטלי נבנה לרוב בעבודת יד והוא נחשב לכלי הנגינה הלאומי של אלבניה, ולפיכך החלק הרחב שלו, באזור הפריטה, מעוטר לרוב בסמלה הלאומי של אלבניה.
כיום הצ'יפטלי פופולרי מאוד באלבניה וילדים רבים לומדים לנגן בו כבר מגיל צעיר.
יחסי יפן–סרביה
יחסי יפן–סרביה הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין הרפובליקה של סרביה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-20 במאי 1997.
מלחמת העולם הראשונה
בזמן מלחמת העולם הראשונה, סרביה נהנתה מסיוע צבאי גדול מיפן כדי להילחם נגד הצבא האוסטרו-הונגרי. מסוף שנת 1914 עד שלהי המלחמה יפן שלחה סיוע צבאי נרחב לסרביה דרך הים התיכון והאימפריה הרוסית. יפן התנגדה למה שכינו "כיבוש אכזרי" על ידי האוסטרו-הונגרים והבולגרים שפלשו לסרביה בשנת 1915.
מלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה, סרביה הפכה לחלק מיוגוסלביה אשר הייתה חלק מבעלות הברית ויפן, אשר תמכה בגרמניה הנאצית, הייתה חלק ממדינות הציר. כתוצאה מהשתייכותם של שתי המדינות למחנות שונים במלחמה, היחסים הדיפלומטיים בין יפן לסרביה נחלו ירידה חדה וגדולה. חברות יפניות אשר פעלו ביוגוסלביה, גורשו על ידי המשטר היוגוסלבי בעקבות השתייכותה של יפן למדינות הציר.
עד שנת 1945, יפן וסרביה שמרו על השקפה שלילית בוטה זו על זו.
יחסי יוגוסלביה–יפן
לאחר שתי מלחמות העולם, בימי השלטון של יוסיפ ברוז טיטו על יוגוסלביה, היחסים בין שתי המדינות עלו בעקבות הרצון הרב של טיטו להקים יחסים דיפלומטיים טובים בין יוגוסלביה ליפן. טיטו היה בין המנהיגים הקומונסטים היחידים שיצרו קשרים דיפלומטיים עם יפן. עד שנת 1991, כאשר יוגוסלביה התפרקה, היחסים בין שתי המדינות היו חמים ולבביים.
יחסים כלכליים
יפן היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של סרביה באסיה. בשנת 2003 יפן תרמה 93 אוטובוסים עירוניים לבלגרד, בירת סרביה.
הייצוא היפני לסרביה עמד על 1.7 מיליארד ין בשנת 2015 וכלל בעיקר מכוניות, מוצרים כימיים וחלקי רכב. הייצוא הסרבי ליפן עמד על 27.8 מיליארד ין בשנת 2015 וכלל בעיקר פירות קפואים ויין.
יפנים בסרביה
על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה בסוף שנת 2017 התגוררו בסרביה 159 אזרחים יפניים.
אליפות אירופה בכדורגל נשים 1991
במשחק הגמר נפגשו נורווגיה (בפעם השלישית ברציפות) וגרמניה - האלופה המכהנת. בסיום המשחק, ניצחה גרמניה את הנורווגיות 1-3 מצמד שערים של היידי מוהר ושער אחד של סילביה נייד, וזכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות. מוהר, שכבשה צמד שערים בגמר, סיימה כמלכת השערים של הטורניר (4 כיבושים), ואילו קפטנית הנבחרת הגרמנית - נייד, סיימה כשחקנית המצטיינת.
רמי בוניאסקי
רמי בוניאסקי (באנגלית: Remy Bonjasky; נולד ב-10 בינואר 1976) הוא קיקבוקסר עבר סורינאמי-הולנדי. שלוש פעמים זכה בטורניר הגרנד פרי העולמי K-1 במשקל כבד, זכה בתואר ב-2003, 2004 ו-2008.
בוניאסקי נחשב לאחד הקיקבוקסרים הטובים ביותר בהיסטוריה, ויש לו ניצחונות על לוחמים מפורסמים כמו: ארנסטו הוסט, באדר הארי, אליסטר אוברים, מירקו פיליפוביץ', בוב סאפ, צ'וי הונג-מן, ג'רום לה באנר ואחרים.
יהודי ספרד בהודו
יהודים ספרדים בהודו הם יהודים אירופאים שהתיישבו בעיירות חוף רבות בהודו, בגואה ובדאמאון, מדראס (צ'נאי) ובעיקר ובתקופה הארוכה ביותר, בחוף מלאבר בקוצ'י.
היסטוריה
לאחר הגילוי הפורטוגלי של נתיב הים להודו במאה ה-16, מספר יהודים ספרדים נמלטו מהאנטישמיות באיבריה שהגיעה לשיאה בצו הגירוש בשנת 1492. הם התיישבו בתחנות מסחר בהודו הפורטוגזית בחיפוש אחר סובלנות דתית ודו קיום שליו. מאוחר יותר, עם הקמת האינקוויזיציה הפורטוגזית, הקימו מספר ספרדים מומרים, הידועים כנוצרים חדשים או כמשומדים, הפלגות ימיות על מנת להתיישב בהודו, שכן ממלכת פורטוגל הבטיחה למתיישבים אנוסים פטור מהאינקוויזיציה בהודו הפורטוגזית. הם דיברו בשפה העממית של ממלכתם (בעצם קסטיליאנית, כלומר ספרדית-פורטוגזית או קטלאנית) וחלקם גם ערבית. לאחר כמה דורות שיצאו מספרד, במיוחד באימפריה העות'מאנית, השפה הספרדית שלהם הפכה לדיאלקט מובהק ששילב מילות השאלה מהשפות טורקית, יוונית וסלאבית, וגם כמה מילים שנלקחו מאיטלקית וצרפתית.
מרבית היהודים הספרדים שהגיעו להודו היו מפורטוגל וקהילותיהם מצויות בסביבות השלטונות והשטחים הפורטוגלים לשעבר בהודו. היהודים הפורטוגלים הראשונים שהגיעו להודו היו מלחים. הפורטוגלים היו ימאים מקצועיים ויהודים ספרדים היו חיוניים בעזרה בניווט במימי הודו. כפי שתיעד ק.מ. מתיו, יהודים כמו אברהם זכות, פדרו נונש, ז'ואאו בפטיסטה לבאנה ודוארטה גומס דה סוליס, שרטטו ומיפו את המים לאורך חוף הודו. כמה אנוסים יהודים הגיעו עם הקולוניאליסטים הפורטוגזים שלקחו רכוש טריטוריאלי והתרחבו למזרח, שניתן לפורטוגלים באמצעות חוזה טורדסיאס. חוזה טורדסילאס, שאושר על ידי האפיפיור אלכסנדר השישי, העניק לפורטוגל את הזכות לייסד מושבות בחצי הכדור המזרחי (ספרד קיבלה את המערב). כך, כפי שמסביר פרופסור וולטר פישל, יו"ר המחלקה להיסטוריה של המזרח הקרוב באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, פורטוגלים הצליחו להשתמש ביהודים-בסתר בגואה ובמקומות אחרים כדי לשלוט בהודו ובאסיה כנושאי מכתבים, מתרגמים, סוכנים וכו'". היכולת של היהודים הספרדים והאנוסים לדבר ערבית הפכה אותם לחיוניים לשאיפות הקולוניאליות הפורטוגזיות במזרח, שם יוכלו לקיים אינטראקציה ולנהל משימות דיפלומטיות ומסחר בבתי המשפט של האימפריה המוגולית ובמדינות המוסלמיות וההינדיות שמסביב. הודו משכה יהודים ספרדים ואנוסים מכמה סיבות. בהרצאתו בספריית הקונגרס, פרופסור סנג'איי סוברהמניאם, יו"ר מדעי החברה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, מסביר כי יהודים בסתר נמשכו במיוחד להודו מכיוון שלא רק שהיא הייתה מרכז סחר, אלא שהודו הקימה יישובים יהודיים קדומים לאורך החוף המערבי כך שנוכחותן של קהילות אלה גרמה לכך שיהודים בסתר, שנאלצו לקבל על עצמם את הקתוליות, יכלו לפעול בתוך האימפריה הפורטוגזית אך הרחק מהאינקוויזיציה, ואם תרצו, יהודים בסתר הצליחו ליצור קשר עם היהודים בקהילות אלה. ולאמץ מחדש את אמונת אבותיהם.
בעבר הייתה אוכלוסייה יהודית בולטת במושבות הודו הפורטוגזית של גואה ובאסין. יהודים אלה היו בני ישראל שהגיעו להודו מאות שנים קודם לכן. היו להם בתי כנסת משלהם והם נהנו מחופש דת. הם התיישבו בגואה לפני שהפורטוגלים הגיעו. רבים מהם השתלבו בתרבות המקומית ודיברו בשפת קונקאני. כאשר השתלטו הפורטוגלים על גואה, הצטרפו לקהילה זו יהודים ויהודים בסתר מפורטוגל. הנוכחות החזקה של יהודים ספרדים מאיבריה ויהודים הודים מקומיים כמו גם יהודים בסתר באזור זה הייתה ההצדקה העיקרית לפורטוגלים להקים את האינקוויזיציה בגואה בשנת 1560 – זה היה 24 שנה אחרי שהאינקוויזיציה הפורטוגזית הוקמה בפורטוגל. הרופא הספרדי המפורסם גרסיה דה אורטה השתייך לקהילה זו. נותר מרכיב מתמשך של יהדות-בסתר בקרב קהילות קתוליות ונוצריות שונות לאורך החוף המערבי של הודו, שהוא עדות להשפעה שהייתה לספרדים, להודים וליהודים בסתר באזור זה. הנושא הוא מחקר שוטף שעדיין נחקר על ידי אנשי אקדמיה.
בקרלה למדו היהודים מלאיאלאם יהודית, הניב שפותח על ידי יהודי מלאבר, צאצאי מהגרים שהיו שם יותר מ-1,000 שנה מישראל ותימן. הקבוצות המשולבות בקרלה נודעו כיהודי קוצ'ין. יהודי אירופה כונו גם יהודי פרדסי (הקשורים לזרים) או יהודים לבנים, בהתחשב במוצאם האירופי. ליהודי מלאבר, שהתחתנו בדרום הודו, היה עור כהה יותר.
בנוסף, חלקם התיישבו במדרס, והם מכונים יהודי צ'נאי, הם עבדו עם חברת הודו המזרחית הבריטית בפורט סנט ג'ורג'. לדברי המשורר הספרדי המפורסם, דניאל לוי דה באריוס, במהלך חייו היה מדרס אחד מששת האזורים העיקריים בהתיישבות היהודית הספרדית באימפריה האנגלית. בסוף המאה ה-18 הם העבירו בעיקר את חברות הסחר שלהם ללונדון, והקהילה היהודית במדרס קטנה משמעותית.
הפורטוגזים הרחיבו את האינקוויזיציה לסניף ההודי שלהם בשנת 1560. נוכחותם של היהודים ויהודים בסתר של הודו, יחד עם יכולתם של היהודים בסתר להצטרף לקהילות יהודיות בהודו, הבהילו את ההנהגה הקתולית הפורטוגזית בהודו. האינקוויזיציה החלה בהוראתו של גספר חורחה דה לאו פריירה שהיה הארכיבישוף הראשון של גואה ומחבר "הקונטרה אוס יהודים" (מסכת נגד היהודים). יותר מ-16,000 איש הועמדו למשפט בין השנים 1560–1774. ההערכה היא שרוב הרשומות הושמדו. הנתון של 16,000 מבוסס על הרשומות ששרדו. בשלושים השנים הראשונות לאינקוויזיציה הובאו למשפט 321 אנשים באשמת קיום היהדות בסתר. מטרות האינקוויזיציה לא היו יהודים אלא יהודים בסתר, שהתנצרו בפומבי (לעיתים קרובות בכפייה) אך שמרו על מנהגי יהדות בסתר. יהודים רבים מגואה הפורטוגזית ברחו לבומביי וקוצ'ין הפורטוגלית בקרלה שם הצטרפו ליהדות קוצ'ין. עם עליית השלטון ההולנדי החל משנת 1663 הוקל הלחץ על הקהילה בהודו.
Done Da Da
Done Da Da הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הלבנוני-קנדי מסארי, עם קולות שבוצעו על ידי הראפרית ההודית-אמריקאית ראג'ה קומארי, מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Tune In. השיר יצא לאור ב-31 במרץ 2017, על ידי חברת התקליטים ורטיגו/קפיטול, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים הרומני, וה-15 במצעד הלבנוני.
רקע וכתיבה
בתחילת 2017 הוציא מסארי את "So Long" כסינגל המוביל מתוך Tune In, ואחריו הוציא את "Done Da Da" במטרה להמשיך לעזור בקידום האלבום, שיצא כמה חודשים לאחר מכן. השיר נכתב על ידי מסארי והופק על ידי ג'ול וולפסון, דה-האלה ומון ויליס. השיר כולל דגימה מתוך "Ghetto Story" של צ'אם ואלישה קיז.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-13 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-31 במרץ 2017, ביום צאתו כסינגל. הקליפ כאשר ניתן לראות ים מואר בצבעים אדומים ואת שמו של מסארי מופיע. בהמשך, ניתן לראות את ראג'ה קומארי מבצעת את השורה הראשונה, כשכובע גדול מסתיר את פניה, ואת מסארי יושב על ספה. לאורכו של הקליפ ניתן לראות רקדניות לבושות בביגוד מינימלי.
נכון לאוגוסט 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-65 מיליון צפיות.
מרקאיבו (פירושונים)
מָרָקָאִיבּוֹ (Maracaibo) {{פירושונים|
ראו גם
}}
מפלגת הימין הגרמנית
מפלגת הימין הגרמנית (בגרמנית: Deutsche Rechtspartei או בראשי תיבות: DRP) הייתה מפלגת ימין קיצוני אשר פעלה בגרמניה המערבית. המפלגה הגיעה לשיא כוחה בבחירות 1949 אז זכתה בחמישה מושבים בבונדסטאג. המפלגה התפוררה בסופו של דבר לכמה סיעות נאו-נאציות ומלוכניות, ושרידיה הסתפחו אל המפלגה הדמוקרטית החופשית.
היסטוריה
קבוצת פורשים נוספת, אשר כללה רבים מנציגי המפלגה בלנדטאגים הפדרליים, הקימה את מפלגת הרייך הגרמני. מפלגת הימין נותרה ללא כוח משמעותי, וב-21 בינואר 1950 פורקה באופן רשמי. שרידי המפלגה המשיכו להתקיים באופן רשמי במדינות הפדרליות, וב-1951 התמודדו בבחירות ללנדטאג של סקסוניה התחתונה. הם לא עברו את אחוז החסימה. הם התאחדו לבסוף עם המפלגה הדמוקרטית החופשית.
יהלומים בשמיים
יהלומים בשמיים הוא אלבום האולפן התשיעי של להקת הרוק הישראלית משינה. האלבום יצא באפריל 2010 על ידי חברת התקליטים פונוקול.
כל שירי האלבום נכתבו על ידי יובל בנאי והולחנו על ידי שלומי ברכה. האלבום הופץ באופן רשמי להורדה בחינם באינטרנט יום לפני הפצתו בחנויות. מהאלבום יצאו שלושה סינגלים: "בין הצללים", "יהלומים בשמיים" ו"האושר הסמוי".
לאסלו אבר
לאסלו אבּר (במקור עד 1886 אלנברגר, בהונגרית: Éber László; פשט, 11 ביוני 1871 – בודקסי, 29 במרץ 1935) היה היסטוריון של האמנות, מתרגם, מורה יהודי-הונגרי, חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים. לאסלו אבר הוא אחיהם הבכור של אנטל אבר (1872–1950), כלכלן ופוליטיקאי, ושל ארנה אבר (1874–1968), שהיה פוליטיקאי חקלאי והיסטוריון כלכלי.
ביוגרפיה
לאסלו אלנברגר נולד במשפחה יהודית של הסוחר קארוי אלנברגר ושל אילונה זוננברג. הוא קיבל את הדוקטורט שלו במדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ב-1894 והמשיך את השכלתו בלייפציג בשנים 1895–1896 ובצרפת ובאיטליה בשנים 1896–1897. משנת 1897 הצטרף לארכיון המדליות והעתיקות של המוזיאון הלאומי של הונגריה כעוזר אוצר. משנת 1904 עבד בוועד הלאומי לענייני אנדרטאות כממונה ומשנת 1906 כמרצה ממונה. במקביל, לימד תולדות אמנות בבית הספר הלאומי המלכותי ההונגרי לאמנויות שימושיות בין השנים 1900 לבין 1919 ובין 1905 לבין 1912 היה פרופסור חבר באוניברסיטת בודפשט לתולדות האמנות הנוצרית המוקדמת ושל ימי הביניים.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, בין אפריל לאוגוסט 1919 הסכים לקבל על עצמו באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה את ניהול המחלקה לתולדות האמנות עם התואר פרופסור מן המניין. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית, בסתיו 1919, נשללו ממנו כל תפקידיו ומינויו והוא פרש. בין השנים 1920 לבין 1935 היה מנכ"ל של חברת "מסחר הברזל שטאדלר" (Stadler Vaskereskedés Rt). בבודפשט. הוא מת בסנטוריום לחולי ריאות בבודקסי.
עבודותיו
אבר עסק בעיקר באמנות האירופיות וההונגרית של ימי הביניים. מחקריו על ציורי קיר ואמנות מימי הביניים מהתקופה של בית ארפאד הם משמעותיים.
חברות והוקרה
אבר נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים ב-1914, אך הודח מהדירקטוריון ב-1920 בשל תפקידו ב-1919, וחברותו הוחזרה רק לאחר מותו ב-1989.
ראו גם
ארתור אלק: לאסלו אבר. ניוגט (1935/5)
טומאזו הראשון, רוזן סבויה
טומאזו הראשון, רוזן סבויה (באיטלקית: Tommaso I di Savoia; 20 במאי 1178 – 1 במרץ 1233) היה רוזן סבויה בין השנים 1189–1233.
ביוגרפיה
טומאזו נולד ב-20 במאי 1178 באגבל, לאומברטו השלישי, רוזן סבויה ולביאטריס מוויינואה, בתם של ז'ראר הראשון, רוזן מאקון ומורט דה סאלין.
בשנת 1189 מת אביו אומברטו השלישי, רוזן סבויה, וטומאסו עלה לשלטון במקומו. בתחילה היה טומאזו תחת עוצרותו של בוניפאצ'יו דל מונטפראטו, אך עד מהרה השתחרר ממנו טומאזו והחל לשלוט לבדו ברוזנות.
בשנת 1195 חטף טומאזו את מרגריט מז'נבה, בתם של גיום הראשון, רוזן ז'נבה ובאטריצ'ה דה פאוצ'יני, בעת שהובילו אותה לחתונתה עם פיליפ השני, מלך צרפת, משום שנמשך אחר יופייה, וטען שפיליפ נשוי וממילא אינו יכול להתחתן עמה.
טומאזו הרחיב את שליטתו באזור על ידי שדאג למינוי בניו הרבים לתפקידי בישופות בסביבה, ולחיתון בנותיו עם שליטים שכנים. בנוסף נלחם טומאזו בקרבות רבים, על מנת להרחיב את שליטתו. בשנת 1215 כרת טומאזו ברית עם מילאנו נגד מונטפראט, והרס את העיר קאזאלה, ובשנת 1218 צירף טומאזו את אזור וו לנחלותיו, לאחר היכחדותו של בית צרינגן, ובשנת 1222 הוא תפס את העיר קאבור. בנוסף השתמש תומאזו במיקומה האסטרטגי של הרוזנות, והרחיב על ידי כך את השפעתו המדינית והכלכלית.
ב-1 במרץ 1233 מת טומאזו במונקאליירי, ובנו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בשנת 1195 התחתן טומאסו עם מרגריט מז'נבה, בתם של גיום הראשון, רוזן ז'נבה ובאטריצ'ה דה פאוצ'יני, ממנה נולדו לו 19 ילדים:
ג'ורג' קול
{{פירושונים|
אחרים
}}
התאהבתי בכוכב
התאהבתי בכוכב (באנגלית: StarStruck) הוא סרט טלוויזיה מקורי מבית ערוץ דיסני בכיכובם של סטרלינג נייט ודניאלה קמפבל. הסרט צולם בעיר לוס אנג'לס. גרסת ה-DVD של הסרט יצאה לחנויות ב-8 ביוני 2010 בארצות הברית.
עלילה
ג'סיקה אולסון, נערה מהעיר קלמזו במישיגן, מתכוננת לביקור משפחתי בלוס אנג'לס ומפגש עם סבתה. אחותה הבכורה שרה נרגשת לקראת הביקור, ומקווה שתהיה לה הזדמנות לפגוש בלוס אנג'לס את הזמר האהוב עליה, כריסטופר ווילד. היא מספרת לג'סיקה כי היא וחברתה איי.ג'י יודעות על כל מעשיו של הזמר ב-18 החודשים האחרונים; ג'סיקה חושבת שהתנהגות אחותה היא מגוחכת ושכריסטופר ווילד הוא לא אדם טוב לב כפי שמצטייר מהופעותיו בטלוויזיה.
במקביל, בהוליווד, הזמר כריסטופר ווילד נפגש עם אלן סמית', במאי קולנוע שמציע לו תפקיד ראשי בסרטו הבא. הוריו של כריסטופר, שהם גם המנהלים האישיים שלו, מאמינים שהתפקיד הוא הזדמנות גדולה לפריצה, אך שותפיו של סמית' לסרט טוענים שכריס הוא פרחח מפונק, שמככב לעיתים קרובות בצהובונים, עם חברתו אלקסיס בנדר. סמית' רוצה להוכיח שהוא באמת מעוניין בכריס לתפקיד, ולכן הוא מבקש ממנו שלא להיחשף לעיתונות בימים הקרובים.
ג'סיקה ומשפחתה מגיעים לקליפורניה לביתה של סבתה והחבר שלה הווארד. שרה מבקשת מג'סיקה להתלוות אליה למועדון בעיר, בו אמור הזמר להופיע בשיר לכבוד יום הולדתה של חברתו. כריס, בסיוע חברו סטאבי, מתגנב למועדון דרך הסמטה ומתחמק מצלמי הפפראצי הצובאים על הכניסה למועדון. במועדון הוא וסטאבי מבצעים את השיר עבור אלקסיס. ביציאתו מהמועדון דרך הסמטה, הוא נתקל בג'סיקה והיא נפצעת. תחילה ג'סיקה כועסת עליו, אבל מסכימה להיבדק בבית חולים אם כריס יחזיר אותה לבית סבתה לאחר מכן. כשהם מגיעים לבית סבתה, הם מגלים שצלמי הפפראצי עקבו אחריהם, וכריס נאלץ לבלות את הלילה במוסך של סבתה של ג'סיקה.
למחרת ג'סיקה מזהה את כריס בחוף מאליבו, והוא מבקש לשאול את מכוניתה בתקווה שיוכל להגיע הביתה במכונית שצלמי הפאפרצי לא יזהו. בזמן הנסיעה הם מתחמקים מהפפראצי ברחובות לוס אנג'לס, וכך כריס לוקח את ג'סיקה לסיור בעיר, בו היא מגלה פן שונה באופיו. במהלך הבריחה מהצלמים, הם נקלעים לביצה עכורה והמכונית מתחילה לשקוע. ג'סיקה מתעמתת עם כריס על הקשר שלו עם אלקסיס, והוא משיב שהיא לא מכירה אותו. בהמשך הנסיעה כריס מגלה שהוא לא רוצה להיות כוכב כפי שכולם רוצים שיהיה. הם חוזרים לחוף מאליבו, וכריס כמעט מנשק את ג'סיקה, אך אז הוא שוב רואה את צלמי הפאפרצי; הוא מחליט שלא יוכל עוד להיראות בחברת ג'סיקה בגלל העיתונות, ונפרד ממנה. מאוחר יותר באותו יום, מתפרסמת הידיעה על בילוי של כריס עם ג'סיקה; אלקסיס מתקשה להאמין כי כריס יצא עם מישהי לא מפורסמת, ועוזבת אותו.
סמית' כועס על כך שכריס הופיע שוב בעיתונות, ואומר לו שהוא חייב לבחור: תפקיד בסרט או ג'סיקה. כריס בוחר בסרט וטוען בראיון שמעולם לא הכיר את ג'סיקה. ג'סיקה כועסת ומספרת לעיתונאים שמתאספים בחצר ביתה שהיא לא מכירה את כריס, ושהם הופכים את חייו לתוכנית ריאליטי ושוללים את חירותו ופרטיותו. סטאבי וכריס צופים בראיון, ובתגובה סטאבי עוזב ואומר לכריס שלא כך הוא מכיר אותו, ושעליו להתחיל לחיות את חייו כמו שהוא רוצה. כריס "מפטר" את הוריו מתפקידם כמנהליו האישיים, מוותר על הסרט ונוסע למישיגן. הוא מגיע לנשף שמתקיים בבית ספרה של ג'סיקה, ומתנצל בפניה באמצעות שיר. כשצלמי הפאפרצי מגיעים, כריס מודה ששיקר לגבי ג'סיקה ומצהיר כי הוא אוהב אותה. ג'סיקה מקבלת את ההתנצלות של כריס ומסכימה לצאת איתו. הסרט מסתיים בשיר של סטאבי בעודם רוקדים.
קידום הסרט
הטריילר לסרט פורסם בערוץ דיסני. הקליפ לשיר "המסונוור" יצא בערוץ דיסני ב-15 בינואר 2010, והקליפ "מסיבת תחפושות" שבוצע על ידי ברנדון מייקל סמית' יצא ב-31 בדצמבר 2009 כחלק ממופע של דיסני לקראת השנה החדשה. ב-29 בינואר 2010 יצא השיר "משהו על השמש" בביצוע של סטרלינג נייט ואנה מרגרט לאחר הקרנת הבכורה של הסרט.
בהקרנת הבכורה של הסרט צפו כ-6.5 מיליון צופים.
פסקול הסרט
הפסקול יצא ב-9 בפברואר 2010.
הזמר סטרלינג נייט שר את השירים בסרט.
סינגלים
יעקב זרם
קורות חייו
נולד בגבעתיים להוריו קדיש ושרה שטרום, עולים חדשים מפולין ומבלארוס, שֶׁעִבְרְתוּ את שם משפחתם לזֶרֶם בעת עלייתם ארצה. הוריו היו בעלי רקע חסידי, והשתייכו לחסידות קרלין, בחוג שכונה מאוחר יותר פינסק-קרלין. עם זאת, אביו למד בישיבת לידא הציונית של הרב ריינס, ואף חינוכו היה ציוני-דתי. בבית הספר העממי למד בגבעתיים, בבית הספר הדתי היחיד באזור, שאביו היה שותף בהקמתו. בגילאי התיכון היה מתלמידיו של הרב משה צבי נריה בישיבת כפר הרא"ה, חלוצת ישיבות בני עקיבא. לאחר קבלת תעודת הבגרות ומספר חודשי לימוד נוספים ב"מתיבתא" במסגרת גרעין "אמונים", התגייס עם חבריו ושירת כלוחם וכקצין במסגרת הנח"ל.
עם שחרורו מצה"ל החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, בה השלים תואר בוגר, מוסמך ודוקטור בפיזיקה ניסויית. בתקופת היותו סטודנט עסק בחינוך ולימוד מדעים מדויקים בבתי ספר שונים בעיר. בסיום לימודיו נמנה עם מקימי המרכז האקדמי לב (לשעבר מכון לב) בירושלים, שם שימש במשך 13 שנים כמרצה בכיר וכפרופסור במחלקה לאלקטרואופטיקה. בשנת 1976 יזם את הקמת חברת אופיר אופטרוניקה יחד עם ד"ר אפרים גרינפילד וד"ר אפרים סכמסקי.
אופיר אופטרוניקה
זרם הוביל את אופיר אופטרוניקה, שהתחילה בחדר קטן במכון לב, כיו"ר וכמנכ"ל במשך שלושים ושבע שנים. בתקופה זו הקימה החברה חברות-בנות בארצות הברית, באירופה, ביפן, בסין ובמדינות נוספות, וכן הגיעה להיקף מכירות של מעל חצי מיליארד ש"ח. החברה הייתה אחת מהחברות הראשונות בהר חוצבים, ומשם ניהלה את כל פעילותה המקומית והבינלאומית, תוך שהיא שותפה פעילה בקידום אזור התעשייה יחד עם הרשות לפיתוח ירושלים והעמותה לפיתוח הר חוצבים, שיעקב היה ממקימיה.
החברה, יחד עם החברות הבנות שעסקו בפעילות פיתוח, שיווק וייצור בעולם, הפכה למובילה עולמית בתחומי עיסוקיה, ובפרט בכל הנוגע למכשירי מדידה ללייזרים ואופטיקה בתחום האינפרה אדום. בשנת 1991 הונפקה אופיר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובשנת 2011 נמכרה בסכום של 230 מיליון דולר לחברת ניופורט האמריקאית. לאחר המכירה, המפעלים, מטה החברה ומרכז הטכנולוגיה המשיכו לפעול מישראל.
ג'ורג' קול (שחקן)
ג'ורג' אדוארד קול OBE (באנגלית: George Edward Cole; 22 באפריל 1925 - 5 באוגוסט 2015) היה שחקן אנגלי שהקריירה שלו נמשכה יותר משבעים שנה. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ארתור דיילי בסדרת הטלוויזיה "Minder" של רשת ITV ובדמות פלאש הארי בסדרת סרטי סנט טריניאן.
יעקב זרם
אופיר אופטרוניקה
על פועלו ותרומתו למרכז האקדמי לב הוענק לו אות עמית כבוד לשנת תש"ע.
ג'ורג' קול (שחקן)
ביוגרפיה
קול נולד ברובע טוטינג שבלונדון. בהיותו תינוק נמסר לאימוץ לבני הזוג ג'ורג' ופלורנס קול. קול למד בבית ספר תיכון במורדן, ועזב את בית הספר בגיל 14 כדי לעבוד באיטליז. שאיפתו הייתה להצטרף לצי הסוחר, אבל במקום זה הצטרף לסיור הופעות של מחזמר ובחר בקריירת משחק.
יעקב זרם
אופיר אופטרוניקה
כיום משמש במגוון תפקידים ציבוריים, ביניהם משקיע בחברות הֶזְנֵק ודירקטור בחברות "PRC Medical" ו"PRC CARDIO-OPTIC". בנוסף, הוא פעיל עדיין במרכז האקדמי לב ובמכללה האקדמית עזריאלי. עד שנת 2021 שימש כיו"ר הדירקטוריון של חברת "RAICOL CRYSTALS".
ג'ורג' קול (שחקן)
קריירה
בגיל 15 לוהק קול לסרט "Cottage to Let" לצדו של השחקן הסקוטי אלסטייר סים. סים חיבב את קול ולקח תחת חסותו אותו ואת אמו המאמצת. סים גם שימש כמנטור של קול ועזר לו להיפטר מהמבטא הקוקני שלו. קול נשאר לגור עם משפחתו של סים עד שהיה בן 27. מאוחר יותר ייחס לסים את ההצלחה שלו בקריירה. השניים הופיעו יחד ב-11 סרטים, האחרון שבהם היה סרט הטלוויזיה " The Anatomist" מ-1956. קול שיחק לצדו של לורנס אוליבייה בסרט "The Demi-Paradise" מ-1943 ובעיבוד הקולנועי של אוליבייה למחזה "הנרי החמישי" מ-1944. הקריירה שלו נקטעה בשנים 1944 עד 1947 כשירת בשירות לאומי בחיל האוויר המלכותי.
יעקב זרם
אופיר אופטרוניקה
על תרומתו רבת השנים לפיתוח התעשייה עתירת הידע בירושלים ועל קידום החינוך הטכנולוגי-תעשייתי-אקדמי בה הוענק לו עיטור הכבוד יקיר ירושלים לשנת תש"פ.
ג'ורג' קול (שחקן)
קריירה
כשחזר קול להופיע זכה להכרה של קהל הצופים בהופעותיו בסרטי קומדיה בריטים משנות החמישים של המאה העשרים. ב-1951 שיחק קול לצדו של אלסטייר סים בסרט סקרוג' וגילם את סקרוג' הצעיר. תפקידו הידוע ביותר הוא "פלאש הארי" בסדרת סרטי סנט טריניאן, בהם שני סרטים בכיכובו של סים. ב-1959 השתתף בקומדיה "Too Many Crooks". עוד כיכב ב-1973 בסרט "Take Me High" בכיכובם של קליף ריצ'רד ודבורה ווטלינג. עוד היה קול מוכר מהופעותיו בקומדיה הרדיופונית "A Life of Bliss" ששודרה בשנים 1953 עד 1969. בסדרה גילם דמות של רווק חביב ומגושם בשם דייוויד אלכסנדר בליס, אותו גילם בתחילה דייוויד טומלינסון. הסדרה שודרה במשך שש עונות וכללה 118 פרקים. ב-1960 נוצרה סדרת טלוויזיה המבוססת על סדרת התסכיתים, ושודרה במשך שתי עונות, אבל אף פרק מהסדרה לא שרד.
יעקב זרם
משפחתו
יעקב זרם מתגורר בירושלים. נשוי לחיה לבית לקסמן, לה נישא בשנת 1966, ולהם ילדים, נכדים ונינים.
ג'ורג' קול (שחקן)
קריירה
ב-1963 שיחק קול במיני-סדרה בת שלושה חלקים בשם "The Scarecrow of Romney Marsh" שהיא חלק מסדרת הטלוויזיה "עולמו המופלא של דיסני". הסדרה צולמה באנגליה ומככבים בה פטריק מקגוהן בדמות דוקטור סין וקול בתפקיד מיפס.
ב-1971 הופיע קול בתפקיד אורח בפרק "Flight Path" בסדרת הטלוויזיה "UFO" בהפקת ג'רי אנדרסון. עוד שיחק בתפקיד אורח בדמות מר דונס, מנהל בנק, בפרק משנת 1978 של הסיטקום החיים הטובים שהוצג בנוכחות המלכה אליזבת.
התפקיד הזכור ביותר של קול הוא ארתור דיילי, סוחר מכוניות משומשות ונוכל, בסדרת הטלוויזיה המצליחה "Minder" של טלוויזיית ת'יימס. הוא שיחק בסדרה מ-1979 עד לפרק האחרון ב-1994. לפני כן מ-1977 עד 1979 הופיע בדמות סופר בסיטקום "Don't Forget To Write" של ה-BBC. ב-1985 שיחק בתפקיד סר ג'יילס לינצ'ווד בעיבוד של ה-BBC לרומן "Blott on the Landscape" מאת טום שארפ. קול כיכב בסדרות קומיות כמו "The Bounder" (ב-1982 ו-1983), "Comrade Dad" (מ-1984 עד 1986), "אבא" (1997 עד 1998) וב-"My Good Friend" (מ-1995 עד 1996).
חיים אישיים
קול התחתן פעמיים. בין השנים 1954 ל-1962 היה נשוי לשחקנית איילין מור ממנה התגרש. מ-1967 עד למותו ב-2015 היה נשוי לשחקנית פני מורל. לקול היו ארבעה ילדים שניים מכל אשה. בנו כריס קול הוא תסריטאי קולנוע וטלוויזיה.
ב-1992 הוענק לו תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית. הוא התגורר יותר משבעים שנה בסטוק רו שבאוקספורדשייר. ב-2013 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלו בשם "The World Was My Lobster".
קול נפטר בגיל 90 ב-5 באוגוסט 2015 בבית החולים רויאל ברקשייר ברדינג אחרי מחלה קצרה. טקס הלוויה התקיים ב"רדינג קרמטוריום" ב-13 באוגוסט. בטקס נוגנה נעימת הנושא של הסדרה "Minder", והשחקן דניס ווטרמן, שכיכב לצדו, נשא דברי הספד.
היעלמות חברי הקונגרס האמריקאים באלסקה
היעלמות חברי הקונגרס האמריקאים באלסקה התרחשה ב-16 באוקטובר 1972. מטוס קל שבו היו ארבעה אנשים, ביניהם שני חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית, נעלם בדרכו בין נמלי התעופה של אנקורג' וג'ונו במדינת אלסקה. למרות חיפושים נרחבים לא נמצא זכר למטוס ולנוסעיו.
רקע
הייל בוגס (1914–1972) היה חבר בית הנבחרים מטעם המחוז השני של לואיזיאנה. הוא כיהן בקונגרס ברציפות מ-1947. ב-1971 נבחר לשמש כמנהיג סיעת הרוב בבית הנבחרים, תפקיד שהוא השני בחשיבותו בסיעה לאחר יושב ראש הבית. ניק בגיץ' (1932–1972) היה חבר בית הנבחרים מטעם אלסקה. הוא נבחר לכהונתו ב-1970. שניהם היו חברי המפלגה הדמוקרטית.
לקראת הבחירות לקונגרס בנובמבר 1972 יצא בוגס לאלסקה על מנת לסייע לבגיץ' במסע הבחירות במחוז הבחירה שלו, שבו התמודד בקרב צמוד עם מתחרהו הרפובליקאי.
ההיעלמות
בבוקר ה-16 באוקטובר עלו השניים על סיפונו של מטוס קל בנמל התעופה של העיר אנקורג' בדרכם לעיר ג'ונו. נלווה אליהם עוזרו של בגיץ'. המטוס, מדגם ססנה 310C, יוצר בשנת 1959 ונמצא בבעלות חברת פאן אלסקה איירווייז. הוא הוטס על ידי הטייס הראשי של החברה. משך הטיסה הצפוי היה 3.5 שעות.
המטוס יצא לדרכו בשעה 09:00. בשעה 13:15 הודיע נמל התעופה בג'ונו שהמטוס לא הגיע שמה. אז החלו חיפושים אחרי המטוס.