cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדי זילברמן
ביוגרפיה
בתום קורס מג"דים מונה ב-2003 למפקד גדוד 402, ולאחר כשנתיים בתפקיד עבר לשרת כראש ענף במחלקת  בזרוע היבשה, תפקיד בו היה אמון על פיתוח ורכש אמצעי לחימה חדשים לחיל התותחנים, ובהם תותחים, רקטות, מערכות שליטה ובקרה, חימוש, מכ"מים ומערכות מטאורולוגיות. בתום כשנתיים מונה למפקד יחידת זיק, אותה הוביל במבצע עופרת יצוקה. תקופתו ביחידה התאפיינה בפעילות ערה סביב רצועת עזה, בהידוק שיתוף הפעולה עם טייסות הכטב"ם של חיל האוויר, ובחיזוק שיתוף הפעולה עם מפקדות הפעלת הכוח היבשתיות, על ידי שילוב קציני כטב"ם וחוזי בכל חטיבה בצה"ל.
בשנת 2009 מונה למפקד עוצבת המילואים התבור, ובמקביל שירת כראש תורת הלחימה של חיל התותחנים. ב-2011 מונה למפקד עוצבת עמוד האש והוביל את האגד ואת מרכז האש האוגדתי במבצע עמוד ענן (2012). במסגרת התפקיד, בדצמבר 2011, מונה לראש ועדת חקירה מטכ"לית בעקבות תקרית בטיחות חמורה שבה, במהלך תרגיל בצאלים, נפלו שני פגזים בסמוך ללוחמי חטיבת מילואים ולמפקדים בכירים, בהם הרמטכ"ל, רא"ל בני גנץ.
ב-6 ביולי 2015 הוחלט להעלותו לדרגת תא"ל ולמנותו לראש חטיבת התכנון באגף התכנון. בתקופתו כרח"ט תכנון (2016–2019) הוביל זילברמן את מימוש התוכנית הרב-שנתית "גדעון" וסייע בפיתוח החשיבה המטכ"לית לעיצוב צה"ל בשנת 2030, וכן היה שותף מרכזי לעיצוב תר"ש תנופה.
ב-13 ביוני 2019 אושר מינויו לדובר צה"ל, והוא נכנס לתפקיד זה ב-15 בספטמבר 2019. שימש כדובר צה"ל גם במהלך מבצע שומר החומות.
ב-26 במרץ 2021 פורסם שזילברמן יועלה לדרגת אלוף וימונה לנספח הצבאי בוושינגטון. הוא הועלה לדרגה זו ביוני באותה שנה. ביולי 2021 נכנס לתפקידו כנספח הצבאי.
אנרי הראשון דה מונמורנסי
אנרי הראשון דה מונמורנסי (מצרפתית: Henri Ier de Montmorency 15 ביוני 1534 - 2 באפריל 1614) היה מפקד הצבא של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
חייו
החל ב- 1563 היה מושל חבל לנגדוק ושלט בו כנסיך ריבוני. במלחמות הדת בצרפת לחם לצד אביו שתמך בקתולים וקיבל את התואר מרשל של צרפת. בשנת 1567 אחרי שאביו נהרג בקרב סן דני, ירש את תפקידו של אביו כמושל העיר קן.
עם עליית קרנו של בית גיז שהיה מתנגדו של בית מומורנסי, אנרי הראשון דה מונמורנסי תמך במדיניות של פשרה בין הקתולים לבין הפרוטסטנטים. אחרי טבח ליל ברתולומאוס הקדוש (24 באוגוסט 1572) הצטרף אל כוחות הפרוטסטנטים בלנגדוק. כאשר אנרי השלישי, מלך צרפת דרש ממנו להיכנע, הוא סירב וב- 12 בינואר 1574 פתח במתקפה וכבש את הערים סנט ז'יל ואיג מורט (כיום בחבל לנגדוק-רוסיון).
ב- 1576, אחרי שהובטחה לו מרקיזות סאלוצו באיטליה, הצטרף אל כוחות המלך אנרי השלישי. בגלל בגידתו בפרוטסטנטים, העיר מונפלייה מרדה בו ובמלך והוא הטיל עליה מצור (1576 - 1577). ב- 1579, אחרי מות אחיו פרנסואה דה מונמורנסי, הפך אנרי הראשון דה מונמורנסי לדוכס וירש את הנחלות ואת תוארי האצולה של אחיו. המלך, שחשש ממנו, הרחיקו מחצר המלכות והוא התגורר בלנגדוק והמשיך בתפקידו כמושל חבל ארץ זה.
מאוחר יותר, הוא הפך לאחד מראשי מתנגדיה של הליגה הקתולית שנתמכה על ידי ספרד, ולחם לצדו של אנרי מלך נאווארה (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת) נגד הקתולים. ב- 1593, כאשר אנרי הרביעי עלה לכס המלכות, הוא מינה את אנרי הראשון דה מונמורנסי למפקד הצבא המלכותי, אך הרחיקו מחבל לנגדוק כדי להרחיב את שלטונו בחבל ארץ זה.
לאנרי הראשון דה מונמורנסי היו שישה ילדים ובהם אנרי השני דה מונמורנסי (1595–1632).
עמנואל סלר
עמנואל סלר (באנגלית: Emanuel Celler; 6 במאי 1888 – 15 בינואר 1981) היה פוליטיקאי אמריקאי מניו יורק, שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית במשך כמעט 50 שנה, ממרץ 1923 עד ינואר 1973. סלר היה מעורב במיוחד בסוגיות הקשורות למערכת המשפט וההגירה. בנוסף פעל למען הציונות ומדינת ישראל במשך שנים רבות.
סלר היה חבר המפלגה הדמוקרטית ותמך מאוד בסיוע לפליטים יהודים שנמלטו מאירופה במהלך מלחמת העולם השנייה. כיו"ר ועדת המשפט של בית הנבחרים בשנים 1949–1973 (פרט לשנתיים), הוא הוביל את חקיקת חוקי זכויות האזרח העיקריים של התקופה. מחוז הבחירה שלו היה בברוקלין וקווינס. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 התנגד סלר לתיקון שוויון זכויות הנשים. הוא הובס בפריימריז של 1972 על ידי אליזבת הולצמן, והפך לנציג הבכיר ביותר אי פעם שהפסיד בפריימריז.
ראשית חייו
סלר נולד בברוקלין, בנם של ג'וזפין (לבית מולר) והנרי ה. סלר. כל הסבים והסבתות שלו היגרו מגרמניה. סבו וסבתו מצד אביו וסבתו מצד אמו היו יהודים; סבו מצד אמו היה קתולי. הוא היה בוגר בית הספר התיכון לבנים בברוקלין, קולומביה קולג', אוניברסיטת קולומביה ובית הספר למשפטים של קולומביה, סלר התקבל ללשכת עורכי הדין של ניו יורק ב-1912.
סלר עבד כעורך דין לפני שנכנס לפוליטיקה, ובשנת 1922 הפך לחבר המפלגה הדמוקרטית הראשון שנבחר אי פעם לשרת במחוז שלו.
שירות בבית הנבחרים
סלר נשא את נאומו החשוב הראשון שלו במהלך הדיונים על חוק ההגירה של ג'ונסון-ריד משנת 1924. שלוש שנים קודם לכן, הקונגרס הטיל מכסה שהגבילה את ההגירה, וקבעה שמכל מדינה יורשו להגר לארצות הברית רק 3% מסך בני אותו לאום שישבו בארצות הברית ב-1910, עם מגבלת קבלה שנתית של 356,000 מהגרים. מערכת מוצא לאומית זו נבנתה כדי לשמר את הזהות האתנית והדתית של ארצות הברית, על ידי צמצום ההגירה ממזרח ודרום אירופה, ובכך למנוע הגירה של יהודים וקתולים רבים, בין היתר. סלר התנגד נחרצות לחוק ג'ונסון-ריד, ובמשך ארבעת העשורים הבאים התבטא בנחרצות בעד ביטול מכסות המוצא הלאומיות כבסיס להגבלת הגירה.
ביולי 1939, מכתב של סלר למזכיר המדינה של ארצות הברית קורדל הול סייע להניע תהליך ממושך ביותר של 45 שנים, שהוביל לבסוף ב-1984, שלוש שנים לאחר מותו של סלר, ליחסים דיפלומטיים מלאים ורשמיים בין ארצות הברית והכס הקדוש.
בשנות ה-40 של המאה ה-20, סלר התנגד לתומכי הבדלנות בארצות הברית והן לממשל פרנקלין דלאנו רוזוולט, ופעל שארצות הברית תרפה את חוקי ההגירה שלה, על בסיס חירום, כדי להציל את הנמלטים מהשואה. ב-1943 הוא כינה את מדיניות ההגירה של הנשיא רוזוולט "קרה ואכזרית".
בשנת 1950, הוא היה נותן החסות הראשי של בית הנבחרים לחקיקה לחיזוק חוק ההגבלים העסקיים של קלייטון משנת 1914; הצעת החוק, שנכתבה עם הסנאטור מטנסי, אסטס קפאובר, הפכה לחוק סלר-קפאובר, שסגר פרצות רגולטוריות מרכזיות, והסמיך את הממשלה למנוע מיזוגים ורכישות אנכיים של קונגלומרטים שעלולים להגביל את התחרות.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, הסנאטור הרפובליקני ג'וזף מקארתי תקף את הפטריוטיות של סלר. בוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1952, נשא סלר נאום שבו הגיב לסנאטור. מקארתי, ואמר:"'במכוון ובמחושב, המקארתיזם הציב לעצמו את המשימה לערער את אמונת האנשים בממשלתם. הוא התחייב לזרוע חשד בכל מקום, להעמיד חבר מול חבר ואח מול אח. הוא עוסק בכפייה ובהפחדה, קושר ידיים של אזרחים ופקידים בחשש מההכפשה'." כיו"ר ועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1949–1973 (למעט הפסקה בין השנים 1953–1955 כאשר הרפובליקנים שלטו בבית), סלר היה מעורב בניסוח והעברת חוק זכויות האזרח משנת 1964, חוק זכויות האזרח משנת 1968 וחוק זכויות ההצבעה משנת 1965. הוא עבד בשיתוף פעולה הדוק עם חבר הקונגרס הרפובליקני ויליאם מור, מקולוך אוהיו, כדי ליצור מספיק תמיכה דו-מפלגתית בבית הנבחרים כדי להכריע את האופוזיציה הדמוקרטית הדרומית בסנאט. בינואר 1965 הציע סלר בבית הנבחרים את התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית, המבהיר הוראה מעורפלת של החוקה לגבי הירושה לנשיאות. כמו כן, בשנת 1965, הוא הציע ופעל להעביר את חוק הארט-סלר, אשר ביטל את המוצא הלאומי כשיקול להגירה. זה היה רגע השיא במאבקו שנמשך 41 שנים של סלר להתגבר על הגבלה על ההגירה לארצות הברית על בסיס מוצא לאומי. חוק בקרת הנשק של ארצות הברית משנת 1968 התפתח ישירות ממהלך שיזם.
ביוני 1972, סלר (אז החבר הבכיר ביותר בבית הנבחרים) הפסיד במפתיע את הפריימריז הדמוקרטי לדמוקרטית קצת יותר ליברלית, עורכת הדין אליזבת הולצמן, שהשיגה ניצחון של 635 קולות על סלר, בהתבסס בעיקר על ההחלטה של סלר לתנגד לתיקון שוויון הזכויות. באותה תקופה, סלר היה חבר הקונגרס הבכיר ביותר אי פעם שהודח בפריימריז. אף על פי שסלר רץ כמועמד המפלגה הליברלית של ניו יורק בבחירות, הוא החליט שלא לעשות קמפיין משמעותי. זה אפשר להולצמן לנצח בבחירות הכלליות באותו נובמבר עם 66% מהקולות, לעומת 23% ליריבה הרפובליקנית. סלר קיבל 7%.
שנותיו האחרונות
בשנותיו האחרונות, סלר נשאר עסוק, הוא הרצה על הגירה ועל אינספור נושאים אחרים שהעסיקו את חצי המאה שלו בשירות הציבור. במהלך פרשת ווטרגייט, בשנים 1973–1974, הוא היה אורח תדיר בתוכניות טלוויזיה ורדיו. אלמלא ההפסד שלו בבחירות כמה חודשים לפני כן, סלר, ולא פיטר רודינו מניו ג'רזי, היה מנהל את השימועים. סלר היה ביחסים טובים עם ריצ'רד ניקסון ובחלק המוקדם של הדיונים הצביע על כך שהוא היה נוקט בעמדה פחות יריבה מרודינו.
ב-1978, זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-90, הוא העניק ראיון שבו הרהר על חייו ועל הנשיאים שהכיר, מוורן הרדינג, ג'רלד פורד, קנדי, ג'ונסון ועד ניקסון. צילומי הראיון הזה אבדו.
עמנואל סלר נפטר בברוקלין מולדתו בגיל 92.
פעילותו למען ישראל
סלר פעל למען היהודים, הציונות ומדינת ישראל במשך שנים רבות וביקר בישראל פעמים רבות. הוא הקים ועמד בראש חוג ידידי מגן דוד אדום בארצות הברית, שהוקם ב-1940, ועסק באספת ציוד ותרומות לארגון. ב-1973 חגג את יום־הולדתו ה-85 בחנוכת בית מד"א בחיפה. בנוסף היה פעיל בארגון ציוני אמריקה, ולמען הסיוע האמריקאי לישראל.
בשנת 1943 ביקר את ועידת ברמודה שלא היו לה כל תוצאות משמעותיות. מטרתה המוצהרת של הוועידה הייתה דיון בנושא "הפליטים המדיניים", אך למעשה היא נועדה להשקיט את דעת הקהל ואת ארגוני ההצלה היהודיים שתבעו ממעצמות בעלות הברית לעשות דבר מה על מנת לעצור את השמדת היהודים במסגרת "הפתרון הסופי".
החל מ-1945 קרא להפסקת המנדט הבריטי על ארץ ישראל, שלדעתו נכשל. ופעל נגד ההגבלות שהטילו הבריטים על עליית יהודים. לקראת הצבעת החלוקה באו"ם פעל לגיוס הרוב למען תוכנית החלוקה.
הוא ביקר בירושלים במהלך מלחמת העצמאות, באוקטובר 1948, בראש משלחת של הנהלת מגן דוד אדום.
בנובמבר 1953 ביקר בישראל במסגרת משלחת שבאה לחקור את בעיית הפליטים הפלסטינים.
ב-1958 קרא לצרוף ישראל לברית נאט"ו.
אצטדיון דלה רומא
אצטדיון דלה רומא (באיטלקית: Stadio della Roma) הוא פרויקט לבניית אצטדיון כדורגל ברומא שבאיטליה, אשר מיועד להכיל 52,500 מקומות ישיבה ולשמש את קבוצת הכדורגל רומא במקום האצטדיון הנוכחי שלה, הסטאדיו אולימפיקו, אותו היא חולקת עם היריבה העירונית לאציו.
היסטוריה
ב-2 בפברואר 2017 דחו ראש מחוז לאציו וראש עיריית רומא את ההצעה לבניית האצטדיון, אך לאחר בדיקה מעמיקה בנושא והתאמות בעיצוב, ב-24 בפברואר חזרו בהם מהחלטתם ואישרו את התוכנית.
המיקום המתוכנן לאצטדיון הוא לאורך נהר הטיבר בכביש המחבר את העיר רומא לנמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו בשטח בו ממוקמות מסילות הרכבת הטור די ואלה. האצטדיון תוכנן על ידי האדריכל האמריקאי דן מייס שתכנן אותו בהשראת הקולוסאום וחברת הקבלן NEEP Roma Holding, תהייה ממונה על בניית האצטדיון.
האצטדיון יכלול תאי צפייה יוקרתיים, ו-14,000 מקומות המיועדים לאוהדי הגרעין הקשה היושבים כיום ב"Curva Sud" בסטאדיו אולימפיקו.
סילנו
רבי סילנו (סוף המאה התשיעית) היה פייטן יהודי איטלקי קדום, שחי בונוסה שבדרום איטליה. סילנו הוא כנראה אחד הפייטנים הראשונים באירופה בכלל. הפיוטים הידועים לנו ממנו הם מספר סליחות ושירים לחתונה. עיקר המידע על חייו שאוב ממגילת אחימעץ.
פיוטיו
ידועות שתי סליחות מפרי עטו: אחת הפותחת "אנקת מסלדיך" שנקלטה במחזורי אשכנז, ובית אחד מתוכה אף נאמר בתפילת נעילה ביום הכיפורים. סליחה שנייה פותחת "אָלֹה וְכַחֵשׁ, רָצֹחַ וְנַחֵשׁ". בסליחה זו הוא כותב שעברו מאז חורבן בית שני "יתר משמונה מאות", מה שמוכיח כי זמנו בסוף המאה התשיעית. בנוסף, ידועים ממנו שלושה פזמונים, המיועדים כנראה לחתונה.
במגילת אחימעץ
במגילת אחימעץ מסופר עליו כדלהלן. תלמיד חכם מארץ ישראל (כנראה מישיבת גאון יעקב) הגיע לוונוסה ושהה שם מספר שבועות. בכל שבת, נשא החכם האורח דרשה ורבי סילנו שימש כמתורגמן עבורו. פעם אחת נתגלעה מריבה בין אנשי העיר, והם הכו אלו את אלו במקלות. רבי סילנו שרצה להוכיח אותם על מעשה זה החליט לעשות מעשה שובבות. הוא לקח את נוסח הדרשה שהיה בידיו ושינה אותו כך שיתייחס למריבה. בשבת, כאשר החכם דרש הוא קרא את הנוסח "המתוקן" של הדרשה ורבי סילנו ביאר לציבור שהחכם מדבר על המריבה שהייתה באותו השבוע. הרב התבייש מאוד, וכאשר שב ארצה, סיפר לראשי ישיבת ארץ ישראל והם נידו את סילנו.
לאחר מספר שנות נידוי, עלה רבי אחימעץ הזקן לירושלים וגרם בחכמתו להתרת הנידוי. רבי אחימעץ הגיע לירושלים בעשרת ימי תשובה, וחכמי הישיבה כיבדוהו להיות שליח ציבור. רבי אחימעץ התחיל באמירת סליחות ובחר לומר את סליחתו של סילנו, "אלה וכחש". כאשר הגיע לשורה השביעית, במקום, שינה את נוסח הסליחה ואמר , כך שהשתמע מהסליחה שבח לרבנים ולתלמידי החכמים ובוז לצדוקים ולקראים (ולמינים בכלל). חכמי ארץ ישראל שהיו בתקופה זו במאבק עם הקראים שמחו מאוד על הסליחה המשבחת אותם ומבזה את הקראים, וכאשר אמר להם רבי אחימעץ שהמחבר הוא סילנו המנודה, התירו את הנידוי.
בנימין קלאר למד ממעשה זה על הקשרים ההדוקים שהיו בין הקהילה הקדומה באיטליה למרכז הארץ-ישראלי, אולם ראובן בונפיל טען כי הוא מבטא דווקא את המעבר מהשפעה ארץ-ישראלית באיטליה להשפעה בבלית.
מרדכי יפה-שלזינגר
הרב מרדכי יפה שלזינגר (י"ב בטבת ה'תרס"ט, 5 בינואר 1909 - י"ח באייר ה'תשנ"ח, 14 במאי 1998) היה רבה של אייזנשטט, רב קהילת חוג חת"ם סופר בתל אביב, אב בית הדין הרבני בעיר וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
תולדות חייו
נולד בזלאטה מוראבצה (אז באימפריה האוסטרו הונגרית, כיום בסלובקיה) לבילא והרב שמואל מרגליות יפה שלזינגר, רב העיר. אביו היה בנו של הרב משה לייב יוסף יפה מרגליות, רבה של רגנדורף, וצאצא ישיר של רבי מרדכי יפה (בעל ה"לבוש"). אמו הייתה בתו של הרב אברהם איש שלום, רבה של דרזניץ, ונכדתו של הרב שלמה דייטש מנייטרה. בצעירותו נשלח ללמוד בישיבת סבו ברגנדורף. בגיל 13 עבר ללמוד בגלנטה בישיבתו של הרב יהושע בוקסבוים, ולאחר מכן בישיבת פרשבורג אצל הרב עקיבא סופר, ונסמך לרבנות מידי שניהם. בשנת ה'תרצ"א (1930/1931) נשא לאשה את שושנה רייזל, בתו היתומה של הרב עקיבא הכהן קליין, רבה של אייזנשטט. והתמנה לכהן תחתיו כרבה של אייזנשטט.
לאחר סיפוח אוסטריה לרייך השלישי ב-1938, הוכרח בידי השלטונות הנאציים, בתור רבה של בירת בורגנלנד, לפרסם כרוז המורה ליהודי החבל לעזוב את האזור. הוא יצא למסע נדודים, במהלכו התמנה לתקופה קצרה לרב בעיר הולדתו זלאטה מוראבצה, תחת אביו שנפטר באותה העת. לאחר נדודים נוספים, עלה לישראל בשנת ה'תרצ"ט (1938/1939) והתיישב בשכונת בתי אונגרין בירושלים. לאחר שנקלע למצוקה כלכלית חריפה, החל ללמד בישיבת עץ חיים, והיה מקורב לרב יוסף צבי דושינסקי. באותה העת החל לכתוב מאמרים בבטאון אגודת ישראל בירושלים "קול ישראל", ולנאום בכינוסי האגודה.
בשנת 1942 עבר לתל אביב שבה כיהן כרב קהילת "חוג חת"ם סופר" וכדיין בבית דינו של הרב מאיר קרליץ. עם הקמת בית הדין הרבני בתל אביב, התמנה לאב בית הדין. בלחץ האדמו"ר מגור, הצטרף כחבר למועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
בשנת 1946 ערך ביקור במחנות המעצר בקפריסין, כדי לחזק את האסירים.
נפטר בי"ב בטבת ה'תשנ"ח, מאי 1998, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו
לאחר פטירת אשתו בשנת 1969 (ה'תש"ל) נשא את ראצע, אלמנת הרב חיים יהודה מאיר הגר מווישווא, ועבר להתגורר בביתה (שהיה לפני כן ביתו של רבי אליעזר הגר). לאחר פטירתה בשנת 1975 נשא את חווה דינה בארי, בת הרב יעקב משה חרל"פ ואלמנת הרב ישראל בארי, רבה של נס ציונה (נפטרה בשנת 1994).
בנו הרב אברהם יפה שלזינגר (חתן הרב בצלאל שטרן) כיהן בעבר כרב קהילת "מחזיקי הדת" בז'נבה, כיום רב קהילת "בצל החכמה" בירושלים. בנו הרב שמואל עקיבא כיהן כרב קהילת "עץ חיים" בשטרסבורג.
סקונטו ריגה
מועדון הכדורגל סקונטו ריגה היה מועדון כדורגל מהעיר ריגה, בירת לטביה. המועדון הוקם בשנת 1991. אצטדיון הבית של המועדון היה אצטדיון סקונטו ובו 9,500 מושבים.
קבוצת הכדורגל של המועדון זכתה באליפות לטביה שהייתה עוד מחוז בברית המועצות בעונת 1991. כמו כן זכתה 14 פעמים ברציפות באליפות הליגה הלטבית בעונות 1992-2004, אלו כל 14 האליפויות הראשונות של הליגה הלטבית מאז עצמאותה של לטביה. בעונת 2005 הקבוצה סיימה במקום השני, כאשר קבוצת ליאפייס מטאלורגס זכתה באליפות, והייתה לאלופת לטביה הראשונה מאז 1992 שאינה סקונטו ריגה. בשנת 2010 סקונטו זכתה שוב בתואר האליפות ה-15 והאחרון שלה. הקבוצה גם זכתה בשמונה גביעי לטביה והייתה סגנית מחזיקת הגביע 7 פעמים.
בסיום עונת 2016 הודיע המועדון על הפסקת פעילותו והתפרק.
היסטוריה
מועדון הכדורגל סקונטו ריגה נוסד בשנת 1991 (בשם "פורמוס-סקונטו" לאחר מכן שינה את שמו לסקונטו ריגה), עם הקמת הליגה לאחר ההתפצלות של לטביה מברית המועצות הסובייטית, ומיד החלה לזכות באליפויות ליגת העל הלטבית, כאשר הוא זוכה בלא פחות מ-14 אליפויות ליגה רצופות החל מ-1991 ועד 2004.
בשנתיים הראשונות עוד היו לסקונטו מספר מתמודדות על התואר כמו אולימפיה לייפאה וילגבה. ב-1992 נאלצה הקבוצה לשחק משחק אליפות על התואר על מנת לשבור שוויון בינה לבין ילגבה. לאחר מכן במשך 10 השנים הבאות בליגה המקומית אף אחת מיריבותיה לא הצליחה להציע התנגדות משמעותית לסקונטו. במשך שתי עונות רצופות, הקבוצה לא הפסידה אף משחק, עלתה על היריבות הקרובות ביותר בדירוג הסופי ביותר מ-20 נקודות, מה שהבטיח את הענקת התואר הקבוע הרבה לפני סיום העונה. במהלך עונת 1998, סקונטו ניצחה את ולמיירה 15–2, וכבשה את מספר השערים הגבוה ביותר במשחק בודד בתולדות המועדון, משחק שהמחיש את הפערים של סקונטו משאר הליגה.
במהלך השנים הללו סיפקה סקונטו לנבחרת לטביה את רוב שחקניה כמו: מאריס ורפאקובסקיס, מריאנס פאהארס, אלכסנדרס קוליסקו, ויטאליס אסטפייבס, איגורס סטפנובס, אימנטס בליידליס, יוריס לאיזנס, מיכאילס זמינסקיס, ואלנטובינס ואחרים. ב-2004, נבחרת לטבית המצוידת בשחקני סקונטו הצליחה להעפיל לאליפות אירופה יורו 2004.
הבלם מיכאל זמלינסקי רשם הכי הרבה הופעות במועדון בליגה המקומית (252), וגם הכי הרבה במשחקי גביע אירופה (52). מיכיאליס מיחולאפס הוא מלך השערים של סקונטו בכל הזמנים עם 155 שערים ב-216 משחקי ליגה, ו-18 ב-38 משחקי גביע אירופה. ביולי 2000 נמכר מגן סקונטו איגורס סטפנובס לקבוצת ארסנל מהפרימייר ליג האנגלית תמורת סכום של כמיליון ליש"ט. בינואר 2001 הקשר יוריס לאיזאנס הצטרף לקבוצת צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית תמורת 1.57 מיליון פאונד, דמי ההעברה הגבוהים ביותר אי פעם שקיבל מועדון לטבי עד כה.
הניצחון הגדול הראשון של סקונטו באירופה הגיע ב-1994, כאשר הם ניצחו את אברדין הסקוטית, זוכת הסופר קאפ האירופי לשעבר; ובשנת 1999 הצליחה סקונטו לסחוט תיקו 0–0 ביתים מול צ'לסי במסגרת מוקדמות ליגת האלופות לאחר שהפסידה 3–0 בחוץ שבועיים קודם לכן במה שהיה המשחק הראשון של צ'לסי בליגת האלופות. סקונטו שיחקה גם כאלופת לטביה מול ענקיות אירופה ברצלונה ואינטר מילאנו
קרב מרגש על תואר אליפות לטביה התרחש שוב בסיבוב האחרון של עונת 2001, כאשר סקונטו פיגרה בשתי נקודות במירוץ מול ונטספילס כשהתמודדה מול משחק חוץ מול ליאפאיס מטלורגס, קבוצה שגם הייתה לה תקוות להפוך לאלופה. ונטספילס הפסידה במשחק שלה; סקונטו ניצח את שלהם; וסקונטו היו אלופי לטביה פעם נוספת.
ב-2005 רצף זה נקטע כאשר הקבוצה סיימה במקום השני אחרי ליאפייס מטאלורגס. בשנת 2006, סקונטו סיימה במקום השלישי בתחרות צמודה עם ליאפייס וונטספילס. ב-2010 הצליחה סקונטו, לאחר תיקו 2-2 בביתה, להחזיר את תואר האליפות הלטבית אליה לראשונה מאז 2004. סקונטו זכתה גם בגביע הלטבי שמונה פעמים, שהאחרון שבהם ב-2012.
נפילת המועדון
בשנת 2013 המאמן הגיאורגי תמאז פרטיה השתלט עליו ותחת ניהולו סקונטו המשיך לשחק ללא הפסד אחד במשך 26 משחקים מתוך 27 המשחקים הקבועים של הליגה. אולם הקבוצה לא הצליחה להחזיק מעמד מבחינה פיזית והובסה על ידי פציעות שחקניה עם כמות רזרבות קצרה, והיא נוצחה על ידי ילגבה בסיבוב האחרון של הטורניר, והפסידה את התואר לוונטספילס פעם נוספת. סקונטו השתתף בצורה ניכרת במשחקי הליגה האירופית של אופ"א 2013/2014. באמצע הקיץ הבעיות הכלכליות הגיעו לסקונטו כאשר נותני החסות שלהם סיימו את תוכנית החסות בשל הקשיים הכלכליים שלהם עצמם. הדבר הוביל לאובדן הכנסה גדול ולעיכובים ארוכי טווח במשכורות ובתשלומים אחרים.
לפני תחילת עונת 2014 ביטלו לסקונטו, תחילה, את רישיון A הדרוש לשחק בליגה העליונה הלטבית עקב החובות ארוכי הטווח שלהם. עם זאת, הרישיון הושג מאוחר יותר לאחר ערעור שהתקבל. סנקציות הוטלו על הקבוצה מאופ"א, כאשר סקונטו נפסל מהליגה האירופית 2014/2015, שאליה העפילה. ב-30 במאי 2014 התאחדות הכדורגל הלטבית הוציאה איסור על סקונטו לרשום שחקנים חדשים במהלך חלון ההעברות של הקיץ עד שכל החובות יסולקו. ב-6 ביולי, עקב אי תשלום משכורות לטווח ארוך, שחקני סקונטו סירבו לשחק את משחק החוץ מול ליפאייה והמועדון ספגה הפסד טכני 3–0. ב-14 ביולי, נשיא המועדון ולדימירס קולסניצ'קו הודיע ​​על התפטרותו והמועדון נלקח לידיו של איגורס זייבס. ב-2 בספטמבר עקב אי מילוי התחייבויות בתנאים שנקבעו, ההתאחדות המקומית הענישה את המועדון במינוס 3 נקודות, אך ב-17 בספטמבר עונש זה הופחת לנקודה אחת בלבד. ב-14 באוקטובר פורסם כי שירות הכנסות המדינה של לטביה השעה את הפעילות הכלכלית של המועדון, עם אפשרות להגשת ערעור בתוך חודש אחד. יום לאחר מכן, ארבע נקודות נוספות נלקחו מסקונטו, והמועדון איבד אפילו את הסיכוי התאורטי לזכות באליפות 2014. באותו היום הודיעה סקונטו על התפטרותו של נשיאו איגורס זייבס, אך המועדון עדיין שקל את האפשרות להגיש ערעור למס הכנסה של המדינה. בנובמבר 2014 הוכרז שסקונטו סולקה סופית את חובותיה עם הזמן הזה ועם שחקנים קודמים, אולם עדיין היו חייבים למס הכנסה.
סקונטו לא השיג רישיון לשחק בליגה הבכירה ב-2016, וערער על ההחלטה, אך הערעור נדחה. מאז 2015, סגנית אלופת הליגה הראשונה של לטביה, ולמיירה, דחתה את ההצעה לעלות לליגה הגבוהה, במקום השלישי, ובמקומה הועלתה ריגה פוטבולה סקולה לליגת העל. המועדון פשט את הרגל ועזב את הליגה הראשונה בדצמבר 2016.
מאחר שהמועדון נשלל רישיון לשחק בליגה הלטבית הראשונה, שאריותיו התמזגו עם קבוצת RTU FC (RTU פוטבולה) תחת השם של "Skonto Academy" לפני תחילת עונת 2017. הקבוצה, ששמה כעת RTU FC/Skonto Academy, שיחקה בליגה עד 2019, אז פרשה, מסיבות כלכליות, ונעלמה סופית ממפת הכדורגל הלטבי.
הופעות באירופה
הקבוצה החלה את הופעותיה באירופה במוקדמות ליגת האלופות בעונת, כאשר בשלב המוקדם גברה על קבוצת קיי. איי. קלאקסביק מאיי פארו. בשלב הראשון נכשלה הקבוצה מול לך פוזנן הפולנית, ולכן לא העפילה לשלב הבא.
הקבוצה חזרה למוקדמות ליגת האלופות בעונה שלאחר מכן, עונת, אז עברה הקבוצה בשלב המוקדם את אולימפיה לובליאנה הסלובנית, אך הפסידה בשלב הראשון לספרטק מוסקבה. בעונת העפילה הקבוצה לגביע אופ"א, אז עברה בשלב המוקדם את ניוטאון AFC מויילס, אך הפסידה בשלב ההעפלה למאלמה השוודית.
בעונת, הקבוצה שוב השתתפה במוקדמות ליגת האלופות, אז ניצחה בשלב הראשון את דינמו מינסק, אך בשלב המוקדמות השני הפסידה לאינטר מילאנו האיטלקית. לכן הקבוצה נשלחה בשנית לסיבוב הראשון של גביע אופ"א, אז הפסידה הקבוצה לקבוצת דינמו מוסקבה הרוסית.
הדבר חזר גם בעונת, כאשר בשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות ניצחה הקבוצה את ז'נס ד'אש (Jeunesse d'Esch) מלוקסמבורג, ובשלב השני עברה הקבוצה את ראפיד בוקרשט הרומנית. אולם, בשלב המוקדמות השלישי הפסידה לצ'לסי, ולכן נשלחה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א, בו הפסידה לוידזב לודז' הפולנית.
במוקדמות ליגת האלופות בעונת הקבוצה הפסידה בשלב המוקדם לאף. קיי. שמקיר מאזרבייג'ן. בעונת הקבוצה עברה בשלב המוקדמות הראשון את F91 דודלאנג' מלוקסמבורג, אך הפסידה בשלב המוקדמות השני לויסלה קרקוב מפולין. גם בעונת לא ראתה הקבוצה הצלחה רבה, אף על פי שניצחה בשלב המוקדמות הראשון את בארי טאון מויילס, אבל הפסידה בשלב המוקדמות השני ללבסקי סופיה מבולגריה.
בעונת הפסידה הקבוצה בשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות לסלימה וונדררס ממלטה. בעונת ניצחה הקבוצה בשלב המוקדמות הראשון את רהיל אף. סי. מויילס, אך הפסידה בשלב המוקדמות השני לטרבזונספור הטורקית. הקבוצה השתתפה במפעל ליגת האלופות בפעם האחרונה עד היום בעונת, אז הפסידה בשלב המוקדמות הראשון לרבוטניצ'קי קומטל סקופיה ממקדוניה.
בעונת שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, והפסידה בסיבוב המוקדמות למולדה מנורווגיה.
9 באפריל
9 באפריל הוא היום ה-99 בשנה (100 בשנה מעוברת), בשבוע ה-15 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 266 ימים.
טוני קרוס
טוני קרוס (בגרמנית: Toni Kroos; נולד ב-4 בינואר 1990) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ריאל מדריד הספרדית.
מועדוני נוער ובאיירן מינכן
קרוס החל להתאמן בקבוצה מקומית בעיר הולדתו, לפני שעבר ב-2002 למערכת הנוער של הנזה רוסטוק. ב-2006 הצטרף אל באיירן מינכן. הוא נכלל בסגל הקבוצה הבוגרת החל מעונת, כשהיה בן 17 בלבד. מנהל הקבוצה, אולי הנס, הצהיר כי קרוס ילבש את חולצה מספר 10 כשיגדל - מספר שלא נלבש שנים רבות.
בעונה זו שיחק הן בקבוצת המשנה של באיירן מינכן והן בקבוצה הבוגרת. בקבוצה המשנה, שיחק בסך הכול ב-13 משחקים והבקיע ארבעה שערים. את הופעת בכורתו בקבוצה הבוגרת ערך ב-26 בספטמבר 2007 כשנכנס כמחליף 18 דקות לסיום המשחק מול אנרגי קוטבוס. כישרונו נראה באופן מיידי – בזמן המועט שלו על המגרש בישל שני שערים למירוסלב קלוזה. גם בהופעת בכורתו בגביע אופ"א כנגד הכוכב האדום בלגראד הפגין יכולת טובה, כשבישל שער פעם נוספת לקלוזה והבקיע את שער הניצחון בשניות הסיום. בקבוצה הבוגרת שיחק ב-12 משחקים בסך הכול לעונה זו. בסיום העונה זכתה קבוצתו בדאבל - אליפות הבונדסליגה והגביע הגרמני.
בינואר 2009 הושאל קרוס לקבוצה הגרמנית באייר לברקוזן. בעונת הפגין קרוס יכולת טובה, כולל עשרה שערים וזכייה בתואר שחקן הבונדסליגה המצטיין של חודש ינואר. ב-1 ביולי 2010 חזר לקבוצת האם שלו - באיירן מינכן. קרוס זכה עם באיירן מינכן בטרבל בעונת ובדאבל בעונת.
ריאל מדריד
ב-17 ביולי 2014 הצטרף לריאל מדריד תמורת 25 מיליון יורו, לאחר שסירב להאריך את חוזהו בבאיירן מינכן שהיה אמור להסתיים ב-2015. הוא חתם על חוזה למשך שש שנים. ב-8 בנובמבר כבש את שער הבכורה במדי מדריד בניצחון הקבוצה 1:5 על ראיו ואיקאנו. קרוס הפך לבורג מרכזי בחוליית הקישור של ריאל מדריד, לצד הקשרים לוקה מודריץ' וקאסמירו. הוא זכה שלוש פעמים ברציפות בליגת האלופות עם ריאל מדריד. בשנת 2018 נבחר קרוס ככדורגלן השנה בגרמניה. קרוס הוא השחקן בעל מספר הזכיות הרב ביותר בגביע העולם למועדונים, עם חמש.
בעונת 2019/20 במהלך חצי גמר הסופר קאפ הספרדי מול ולנסיה, כבש שער מעמדת הקרן כבר בדקה ה-15 והשלים 90 דקות ובגמר השלים 103 דקות מול אתלטיקו מדריד שהסתיים ב-0-0 והיה שותף לזכייה של קבוצתו לאחר 1–4 בבעיטות הכרעה. בסוף העונה זכה עם ריאל מדריד בתואר האליפות. בעונת 21/22 זכה עם ריאל מדריד בליגת האלופות החמישית שלו בקריירה, נוסף על כך זכה גם באליפות ספרד בתום העונה.
נבחרות גרמניה
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד גיל 21 של גרמניה ערך ב-5 בספטמבר 2008 במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21. במשחק הבקיע שער ובישל נוסף. קרוס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של גרמניה כשנכנס כמחליף ב-3 במרץ 2010 במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה. במונדיאל 2014 בישל ארבעה שערים, וכבש את הצמד המהיר בהיסטוריית המונדיאל בניצחון גרמניה 1–7 על ברזיל בשלב חצי הגמר. ב-13 ביולי 2014 זכה עם נבחרתו במונדיאל לאחר ניצחון 0–1 על ארגנטינה בגמר. בשלב הבתים של מונדיאל 2018 כבש את שער הניצחון נגד בכדור חופשי בדקה ה-95, אך במשחק לאחר מכן הפסיד עם נבחרתו בתוצאה 0–2 לדרום קוריאה ונבחרת גרמניה הודחה כבר בשלב הבתים.
ב-2 ביולי 2021 הודיע קרוס על פרישה מהנבחרת.
סגנון משחק
קרוס משחק כקשר אחורי ומתפקד גם קשר מרכזי 50:50 המבצע הגנה והתקפה, וכן מנהל את המשחק של קבוצתו. הוא שולט בקצב המשחק ומבצע משימות טקטיות במרכז השדה.
קרוס ידוע בבעיטות החופשיות וההגבהות המדויקות שלו. לקרוס יש בעיטה טובה מרחוק, והוא כבש לא מעט שערים בבעיטות מחוץ לרחבה.
בהוטן במשחקים האולימפיים
בהוטן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), לאחר שהוועד האולימפי שלה הוכר שנה קודם לכן על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף, למרות היותה מדינה הררית עם מזג אוויר אשר נוטה לעיתים קרובת להיות חורפי ומושלג.
בדרך כלל, שלחה בהוטן למשחקים בהם השתתפה רק קשתים. איש מהם לא זכה במדליה אולימפית, והישגיהם היו נמוכים למדי. להישג הגבוה ביותר הגיעו טאשי פלג'ור וטשרינג צ'ודן. שניהם העפילו לשלב שמינית הגמר באולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפה לראשונה גם קלעית בהוטנית.
אליפות ישראל בשחמט 2004
אליפות ישראל בשחמט 2004 הייתה האליפות ה-27 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 36 שחמטאים.
האליפות התקיימה בשיטת השווייצרית וכללה 9 סיבובים. היא נערכה ברמת אביב בין 18 בספטמבר ל-29 בספטמבר 2004.
שופטי התחרות היו: אברהם (אבי) דורנר, רווה קליינר ויבגני צודיקביץ'.
בתחרות זכה רב-האמן סרגיי ארנבורג, שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות והקדים בהתרת שוויון הנקודות את רב-האמן ויטלי גולוד.
ואלס
ואלס (נכתב גם: ולס; בגרמנית: Walzer) הוא ריקוד שמקורו בגרמניה. זהו ריקוד סלוני וריקוד עם במשקל של שלושה רבעים, בין הריקודים הראשונים במשקל זה. בצורתו העיקרית הריקוד נעשה בזוגות. הוואלס נעשה אופנתי לראשונה בווינה בשנות השמונים של המאה ה-18, ומשם התפשט למדינות נוספות בשנים שלאחר מכן. הוואלס הפך למודל ליצירתם של ריקודים סלוניים נוספים.
בין הוואלסים הנודעים נמנים הדנובה הכחולה שהלחין יוהאן שטראוס (הבן) ו"ואלס הפרחים" (Waltz of the Flowers) מתוך הבלט "מפצח האגוזים" שהלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי.
הרבה ניגונים מחצרות שונות של החסידות הם ניגוני ואלס. חיים בנט הוציא אלבום משולש של ניגוני מארש ו-ואלס.
ולשית
ולשית (בוולשית: Gymraeg/Cymraeg; באנגלית: Welsh) היא שפה ממשפחת השפות הקלטיות. זוהי השפה הרשמית השנייה בבריטניה, לצד האנגלית.
ולשית היא השפה הקלטית הנפוצה ביותר, אחרי ברטונית. היא מדוברת בפי כ-600 אלף איש, כשרובם המוחלט תושבי ויילס, והם מהווים כחמישית מאוכלוסיית המדינה. בנוסף, קהילות של דוברי ולשית קיימות בארגנטינה, בארצות הברית, בקנדה, באוסטרליה ובניו זילנד. כמה אלפים מתושבי ויילס דוברים ולשית ואינם דוברים אנגלית. לפי החוק הבריטי, ניתן להעניק אזרחות בריטית לאדם הדובר ולשית ושאינו דובר אנגלית.
ולשית שייכת לפלג הדרומי, הברטוני, של השפות הקלטיות, ביחד עם קורנית וברטונית. השפה נפוצה במיוחד בכפרים ובאזורי החופים של ויילס, ופחות בערים הגדולות ובפנים המדינה.
כיום בוויילס נעשים מאמצים לשמר את השפה ולהרחיב את תפוצתה. רוב תלמידי בתי-הספר בוויילס מחויבים ללמוד את השפה. כל השלטים הרשמיים בוויילס מופיעים בוולשית ובאנגלית, ודיוני הפרלמנט הוולשי מנוהלים בוולשית. מאז שנת 1982 פועל ערוץ טלוויזיה המשדר בוולשית בלבד.
לכל המקומות בוויילס שם ולשי לצד השם האנגלי. לעיתים מדובר בתעתיק שונה לאותו השם, כמו במקרה של קארדיף, בירת ויילס (Cardiff באנגלית, Caerdydd בוולשית), ולעיתים בשם שונה לגמרי, כמו במקרה של העיר השנייה בגודלה בוויילס, סוונסי (Swansea), הנקראת אברטאווה (Abertawe) בוולשית.
שמות רבים הנפוצים בעולם דובר האנגלית, מקורם בוולשית: לויד (Lloyd), גווינת' (Gwyneth, בוולשית Gwynedd), גוון (Gwen), דילן (Dylan), אניד (Enid), גלנדה (Glenda), מרווין (Marvin), גלאדיס (Gladys), ריאנה (Rhianna) ואחרים.
האותיות j, k, q, v, x ו-z אינן קיימות בוולשית, חוץ מבכמה מילים שאולות.
מרים נייגר-פליישמן
מרים נייגר-פליישמן (נולדה ב-11 באוגוסט 1948, קומרנו - סלובקיה) היא אמנית, משוררת וחוקרת שירה עברית.
נייגר-פליישמן הציגה מספר רב של תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות במוזיאונים ובגלריות בישראל ובעולם. כמשוררת פרסמה ארבעה ספרי שירה (אחד מהם, "חומר בשטח הפקר", זכה בפרס אקו"ם לשנת 2003).
ביוגרפיה
נייגר-פליישמן נולדה ב-1948 בעיר קומרנו (Komárno) שעל גדות הדנובה, בסלובקיה, להורים ניצולי השואה מיהדות הונגריה ועלתה לישראל בשנת 1949. גדלה באזור הקריות שליד חיפה והיא בוגרת תיכון קריית-חיים (1966).
שירתה בצה"ל בין השנים 1967–1969 והשתחררה בדרגת סגן מחיל ההנדסה. היא נישאה לבנימין (בני) נייגר בשנת 1968 והתאלמנה בשנת 1976. לאחר מכן עברה להתגורר בירושלים.
היא בוגרת המחלקה לאמנות ב"בצלאל" (1981), מוסמכת המחלקה לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים (2008), ובעלת תואר דוקטור בספרות עברית מהאוניברסיטה העברית (2015). עבודת התואר השני שלה עסקה באסכטולוגיה בשירת יהודה עמיחי ונכתבה בהדרכת אריאל הירשפלד, ועבודת הדוקטורט שלה שעוסקת בשירת אביגדור המאירי נכתבה בהדרכת חנן חבר.
על יצירתה בתחום האמנות הפלסטית
נייגר-פליישמן מעידה על עצמה:
על יצירתה בתחום השירה
נייגר-פליישמן פרסמה ארבעה ספרי שירה ושיריה פורסמו בכתבי עת לספרות בישראל ובעולם (בהם: עכשיו, הליקון, MPT- Modern poetry in translation) יצירתה זכתה במספר פרסים ספרותיים בעילום שם: פרס אקו"ם (2003), פרס הקרן לספרות יפה (עיריית ירושלים, 1991) ופרס הרשון (האוניברסיטה העברית, 1988). ביוני 2020 פורסם שירה "My pity is fake" ("רחמי מעושים ושירי כפרה") בתרגומו של אנתוני רודולף במדור "Poem of the Week" של "הגרדיאן" בליווי מאמר של עורכת המדור קרול רומאנס.
ספרי השירה
מבחר משירתה תורגם לאנגלית וראה אור בקובץ:
Death of The King and Other Poems (Shoestring press, Nottingham UK, 2017). Translated by Anthony Rudolf and the author.
Száműzetés Versek (Ister, Budapest Hungary, 2002). Forditotta: Zalaba Zsuzsa.
סלמה באשה
סלמה באשה (בצרפתית: Selma Bacha; נולדה ב-9 בנובמבר 2000) היא כדורגלנית צרפתייה, המשחקת בעמדת המגן השמאלי או כשחקנית כנף שמאל במועדון ליון ובנבחרת צרפת.
נעוריה ותחילת דרכה
באשה גדלה ברובע גראנג' בלאנש בליון, צרפת. היא ממוצא אלג'יראי ותוניסאי. היא נחשפה לכדורגל על ידי אחיה בגיל ארבע. היא הצטרפה לאקדמיה של ליון בגיל שמונה.
קריירת מועדונים
היא המשיכה להתקדם בשורות הנוער בליון. בשנת 2013, הופעותיה משכו את תשומת לבה של סוניה בומפסטור, כדורגלנית לשעבר שהייתה אחראית גם על מרכז האימונים של ליון. היא חתמה על חוזה מקצועי עם ליון במהלך עונת 2017–18. באותה עונה, ליון זכתה בליגת האלופות, כשבאשה פתחה בגמר. ליון שחקה גם בגמר ליגת האלופות ב-2019 כשבאשה הופיעה במשחק כמחליף של אז'ני לה סומר, כשנכנסה בדקה ה-82 של המשחק. בגמר ליגת האלופות ב-2022 בו זכתה ליון - באשה בישלה את השער השני לאדה הגרברג.
תארים
ליון
נאום מן הכס
מבחינה היסטורית, בתקופות בהן הייתה למלך שליטה ישירה על הממשלה, בנאום הותוותה המדיניות והמטרות של המונרך. בנסיבות אלו הנאום נכתב על ידי יועצי המלך, אך המלך פיקח על ניסוח הנאום, לפחות בהיקף מסוים והיה לו שיקול דעת סופי בנוגע לתוכן הנאום. במונרכיות חוקתיות כיום, בין אם על פי חוק ובין אם על פי המוסכמות, קורא ראש המדינה (או נציגו) את הנאום מן הכס, אך הנאום נכתב על ידי שרי הממשלה. הנאום מתווה את סדרי העדיפות של הממשלה בנוגע לסדר היום החקיקתי של המדינה, שלגביו מתבקש שיתוף הפעולה של הפרלמנט.
טרמינולוגיה
בממלכה המאוחדת הנאום ידוע בשם "הנאום רב החסד של הוד מלכותו" (His Majesty's Most Gracious Speech) או "הנאום רב החסד" (Gracious Address), או בצורה פחות רשמית "נאום המלך" (king's Speech), או "נאום המלכה", כאשר המלכה היא אישה.
בקנדה הכינוי לנאום מקוצר ל"נאום הכס" (באנגלית: Throne Speech, בצרפתית: Discours du Trône). החל מ-1973 נושא סגן המושל של קוויבק נאום השבעה קצר שמכונה "גילוי דעת" (בצרפתית: Allocution), לאחר שראש ממשלת קוויבק נושא את "נאום הפתיחה" (Discours d'ouverture) שלו, ושבין השנים 1974 – 1984 נקרא "נאום ההשבעה" (Message inaugural).
באוסטרליה נקרא נאום זה "נאום המושל" (Governor's speech) או "נאום הפתיחה" (opening speech).
בהונג קונג כונה נאום זה בתקופה בה כיהן כריס פטן כמושל המושבה "נאום המדיניות" (Policy address).
במדינת אירלנד החופשית נשא המושל הכללי את נאומו בפני הדאל אירן, אך נאום זה נישא רק פעמיים, ב-1922 וב-1923.
הנאום
בממלכות חבר העמים הבריטי, הנאום מן הכס הוא חלק מטקס פתיחת הפרלמנט. מקורות מסוימים מעידים שהטקס התקיים מאז ימי הביניים, בעוד שאחרים מתארכים את מקורותיו למאה ה-16, כאשר הפכה אנגליה להיות מונרכיה אבסולוטית. הנאום הסביר לפרלמנט את הסיבות לכינוסו ולעיתים התווה את המדיניות והמטרות של הריבון. המונרך היה נואם ישירות אל הפרלמנט באופן אישי ואדוארד השלישי (ב-1365), ריצ'רד השני ואדוארד הרביעי, אכן עשו זאת. עם זאת, מגוון רחב של אישים נשאו את הנאום בשמו של הריבון, כמו שופטים, הארכיבישוף מקנטרברי, הלורד יושב הראש, בישופים שונים והלורד שומר החותם.
כיום, במסגרת משטר המונרכיה החוקתית, הנאום נכתב על ידי הממשלה המכהנת, עם או בלי מעורבותו של המלך והוא מתווה את תוכניות החקיקה של מושב הפרלמנט החדש. על פי המסורת הפרלמנטרית שאסרה על הריבון להיכנס אל הבית התחתון, בממלכות שבהן פרלמנט דו-בתי, מתקיים הטקס באולם הבית העליון, כשחברי שני הבתים נוכחים. בפרלמנטים חד-ביתיים, הנאום נקרא באולם הפרלמנט עצמו. במדינת אירלנד החופשית נקרא הנאום באולם הבית התחתון בדרך כלל.
בממלכה המאוחדת, נישא הנאום באופן מסורתי על ידי המונרך המכהן בטקס פתיחת הפרלמנט. המסורות הקשורות לטקס ולנאום מגיעות עד למאה ה-16 והטקס במתכונתו הנוכחית קיים משנת 1852, כאשר ארמון וסטמינסטר נבנה מחדש לאחר השריפה של 1834. כיום הטקס מתקיים אחת לשנה בחודש מאי (עד ל-2011 הוא היה מתקיים בנובמבר או בדצמבר), או מיד לאחר קיום בחירות כלליות. המונרך רשאי למנות נציג מטעמו לשאת את הנאום במקומו. המלכה אליזבת השנייה עשתה כן ב-1959, ב-1963 כאשר היא הייתה בהריון לפני לידתם של הנסיך אנדרו והנסיך אדוארד, בהתאמה ויושב ראש בית הלורדים קרא את הנאום במקומה, בשנת 2022 קרא את הנאום הנסיך צ'ארלס (לימים מלך הממלכה המאוחדת).
במדינות שחולקות עם הממלכה המאוחדת את אותו מונרך, הנאום מן הכס נקרא בדרך כלל בשם המונרך על ידי המושל הכללי, למרות שהמונרך יכול לשאת את הנאום בעצמו. המלכה אליזבת השנייה נשאה את הנאום בפני הפרלמנט של ניו זילנד ב-1954, בפני הפרלמנט האוסטרלי ב-1954 וב-1974 ובפני הפרלמנט של קנדה ב-1957 וב-1977. קרובי המשפחה של המונרך יכולים לשאת גם הם את הנאום, כפי שעשה אדוארד, נסיך ויילס (לימים המלך אדוארד השמיני) ב-1 בספטמבר 1919, כאשר הוא קרא את הנאום בפני הפרלמנט הקנדי.
בפרלמנטים של מדינות אוסטרליה קורא מושל המדינה את הנאום, למרות שמלך אוסטרליה עשוי לקרוא גם הוא את הנאום, כפי שעשתה המלכה אליזבת השנייה בכמה ממדינות אוסטרליה ב-1954 ובניו סאות' ויילס ב-1992. כמעט בכל הפרובינציות והטריטוריות של קנדה קורא מושל הפרובינציה את הנאום, אך לא ברור אם מלך קנדה יכולה לשאת בעצמו את הנאום בפרלמנטים של הפרובינציות. מכל הפרובינציות של קנדה, רק בקוויבק מכונה הנאום "הנאום מן הכס".
בטריטוריות הבריטיות שמעבר לים שבהן נהוג לשאת את הנאום, קורא אותו המושל. לא נהוג לשאת נאום כזה בבתי המחוקקים של אומות הבית והמקבילה הקרובה ביותר לנאום מן הכס היא ההצהרה על סדר היום החקיקתי של הרשות המבצעת שנישא על ידי השר הראשון. עם זאת, המונרך הבריטי מבקר ונואם לעיתים בבתי המחוקקים הללו בנסיבות רשמיות פחות. עד כה, נכחה המלכה ונשאה נאומים בכל טקסי הפתיחה של הפרלמנט הסקוטי, בהם היא הביעה את הרהוריה על הישגי הפרלמנט, איחלה לחבריו הצלחה במושב שנפתח, ולא התייחסה לתוכניות הרשות המבצעת.
אין זה מקובל שהקהל המאזין לנאום, כולל חברי הפרלמנט, יביעו תמיכה או הסתייגות מתוכן הנאום בזמן הקראתו, אך הוא מהווה נושא לדיון ולהצבעה הנערכים לאחר הטקס ומתקיימים בשני בתי הפרלמנט. מבחינה רשמית הפרלמנט מודה למונרך על הנאום. עם זאת, הדיון על הנאום מכסה היבטים נרחבים של המדיניות המוצעת של הממשלה כפי שמשתקפת בנאום והוא נמשך כמה ימים אחר כך. כאשר מתקיימת הצבעה על הצעת התגובה לנאום, היא נחשבת להצבעת אמון בממשלה. בבתי מחוקקים מסוימים הדיון וההצבעה שנערכים לאחר הנאום הם באופן מסורתי על נושאים אחרים, מתוך מטרה להדגיש את עצמאותו של הפרלמנט מהכתר. זהו נוהג שמקורו לאחר שצ'ארלס הראשון נשפט והוצא להורג על ידי הפרלמנט. בבית הנבחרים הבריטי, נהוג באופן מסורתי לדון בחוק הפעולות הבלתי חוקיות, כשבמקביל דן בית הלורדים בחוק ועדות הכנסייה הנבחרות. בבית הנבחרים של קנדה החוק דן בנשיאת שבועות לנושאי תפקידים, ואילו בסנאט הקנדי החוק דן ברשת הרכבות. באוסטרליה ובניו זילנד לא נהוג לדון בחוקים באופן זה, תחת זאת הפרלמנטים דנים בנושאים שאין עליהם מחלוקת לפני שהם מנהלים דיון על הנאום.
בארצות אחרות
במונרכיות אחרות, כמו הולנד ונורווגיה, קיימים טקסים בעלי אופי דומה.
ביפן, נושא הקיסר רק נאום ברכה קצר במהלך טקס פתיחת הדיאט. הקיסר לא מתייחס בנאומו לאף היבט במדיניות הממשלה, תחת זאת הוא מאפשר לראש הממשלה לדון בעניינים פוליטיים. באופן דומה, בשוודיה, מאז אמצע שנות השבעים של המאה ה-20, נושא מלך שוודיה, לבקשת יושב ראש הפרלמנט, נאום סמלי קצר המסתיים בכך שהמלך מכריז על פתיחת המושב השנתי של הפרלמנט ומיד לאחר מכן נושא ראש הממשלה הצהרה על סדר היום של הממשלה לשנה הבאה.
בתאילנד נושא המלך נאום בו הוא מייעץ לאספה הלאומית בעבודתה. במלזיה נהוג נוהל דומה, במסגרתו נושא היאנג די-פרטואן אגונג (השליט העליון של המדינה) נאום בפני חברי הפרלמנט בישיבת פתיחה חגיגית מדי שנה בחודש מרץ.
ברפובליקות רבות נושא הנשיא נאום בפני חברי בתי המחוקקים, כדוגמת נאום מצב האומה שנושא נשיא ארצות הברית. ברוב מדינות ארצות הברית, נושא המושל נאום דומה בפני בתי המחוקקים של המדינות. נוהג דומה קיים גם בפיליפינים.
בישראל
בכנסת נהוג שישיבת הפתיחה לאחר בחירתה של הכנסת והישיבה הראשונה של כל מושב (אחת לחצי שנה) יפתחו בנאום של נשיא המדינה.
זעמן זיתני
זעמן זיתני (שם מדעי: Platyceps collaris, שם נרדף Platyceps rubriceps ) הוא נחש השייך למשפחת הזעמנים. נקרא זיתני בגלל צבעו החום-ירוק (כמו עץ הזית).
נחש חנק לא ארסי שאינו מסוכן לאדם.
יכול להגיע עד לאורך של 150 סנטימטרים, אך בארץ הוא מגיע לאורך של 100 סנטימטרים. הזעמן הזיתני דק מאוד לעומת הזעמנים האחרים בארץ ישראל.
ניזון בעיקר מלטאות וגם מחסרי חוליות (בעיקר עקרבים), חרגולים, פרפרים.
הזעמן הזיתני הוא נחש מטיל ביצים, הנקבה מטילה 5-3 ביצים (אך במקרים נדירים אפילו יותר מעשר).
התגוננות
כאשר הנחש מרגיש מותקף ומאוים, הוא פולט נוזל לבן ומסריח מפתח הביב שלו, ואף מרבה לנשוך, אך נשיכה זו אינה מסוכנת, ולא חודר ארס אל תוך גוף האדם.
היפרבולה
במתמטיקה, הִיפֶּרְבּוֹלָה היא צורה גאומטרית המהווה חתך חרוט, המורכבת משתי עקומות נפרדות הקרויות זרועות ההיפרבולה.
ההיפרבולה ניתנת להגדרה כמקום הגאומטרי של הנקודות שמקיימות שהערך המוחלט של ההפרש בין המרחקים שבין כל אחת מהן לשתי נקודות קבועות (נקודות המוקד) הוא קבוע.
ההיפרבולה ניתנת לייצוג על פני מישור קרטזי כעקום, באמצעות המשוואה האלגברית הבאה: כאשר.
ניתן להגדיר היפרבולה גם כמקום הגאומטרי של הנקודות שהיחס בין מרחקן מנקודה קבועה (המוקד) וישר נתון (המכונה דירקטריקס, מדריך) הוא קבוע גדול מ-1. קבוע זה הוא האקסצנטריות של ההיפרבולה.
אמצע הקטע שבין שני המוקדים נקרא מרכז ההיפרבולה. להיפרבולה שתי אסימפטוטות שנחתכות במרכזה. תהליך למציאת מרכז היפרבולה מתואר באנימציה.
מערכת קואורדינטות קרטזית
(המרכז (המוקד): (h,k)) בשתי משוואות אלה, a הוא הציר הראשי ו-b הוא הציר המשני, אולם ייתכן ש-b יהיה גדול מ-a.במקרה הפרטי של היפרבולה קנונית (כלומר, שהמוקד נמצא בראשית הצירים – (0,0)), מתקבלת הנוסחה: ניתן להבחין בדמיון הרב בין נוסחה זו לנוסחתה של אליפסה קנונית.
טל חן
טל חן (נולד ב-4 באוגוסט 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
חן החל את הקריירה בקבוצות הנוער של הפועל צפרירים חולון, והיה אף שחקן נבחרת הנוער ולאחר מכן קפטן הנבחרת הצעירה, במדיה רשם 14 הופעות.
היפרבולה
מערכת קואורדינטות קרטזית
היפרבולה בה צירי הקואורדינטות זהים לצירי ההיפרבולה:
טל חן
קריירה
לקראת עונת 2003/2004 עבר להפועל תל אביב. ב-4 בינואר 2004 עלה לראשונה בהרכב הראשון של הקבוצה, וכבש את השער הראשון בניצחון 1-4 על בית"ר ירושלים. לאחר אותו משחק קנה חן את מקומו בהרכב. בעונת 2004/2005 נקלעה הפועל תל אביב לתחתית הטבלה וחן הוסט לעמדת הקשר האחורי, והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצה הואיל ותרם רבות להישארותה בליגת העל. יכולתו הטובה בעונה זו גרמה לזימונו לראשונה לסגל נבחרת ישראל, אך הוא לא זכה להופיע במדיה. בתום העונה קיבל חן את תואר "השחקן המצטיין" מטעם ארגון האוהדים של הפועל אביב.
היפרבולה
מערכת קואורדינטות קרטזית
משוואות האסימפטוטות הן:
טל חן
קריירה
בעונת 2005/2006 זכה עם הפועל אביב בתואר ראשון בקריירה - גביע המדינה. בעונת 2006/2007 היה שותף חן להעפלתה של הקבוצה לשלב הבתים של גביע אופ"א וזכה עמה בפעם השנייה ברציפות בגביע המדינה, כשהוא כובש את שער הניצחון בחצי הגמר מול מ.ס. אשדוד. בעונת 2007/2008 איבד את מקומו בהרכב הקבוצה לאחר הגעתו של אלין טופוזאקוב, ובתום העונה שוחרר מהפועל תל אביב לאחר ששיחק חמש שנים במדיה.
היפרבולה
השטח תחת ההיפרבולה
האינטגרל של ההיפרבולה "הפשוטה" מהצורה: הוא:
טל חן
קריירה
בקיץ 2008 חתם חן בקבוצת בני סכנין, שם שיחק שנתיים וחצי, עד שחתם בינואר 2011 בהפועל רמת גן, עמה ירד בתום העונה לליגה הלאומית. בעונה שלאחר מכן היה שותף חן להעפלתה של הקבוצה בחזרה לליגת העל. לאחר עונה אחת בליגת העל שוב ירדה הקבוצה ללאומית, אך באותה עונה זכה עמה חן בגביע המדינה.
היפרבולה
השטח תחת ההיפרבולה
.
טל חן
קריירה
ב-17 בספטמבר 2013 חתם בקבוצת הפועל בני לוד מהליגה הלאומית, ולאחר עונה אחת במועדון הודיע חן ב-23 ביוני 2014 על פרישה ממשחק פעיל.
היפרבולה
השטח תחת ההיפרבולה
ניתן להגיע לתוצאה זאת באמצעות טכניקה אלגנטית של שינוי מערכת קואורדינטות מ-(x,y) למערכת קואורדינטות (x^*,y^*) המסובבת בזווית 45^\circ ביחס למערכת הצירים (x,y) ומקיימת. טרנספורמציית קואורדינטות זאת מתאפשרת אודות לעובדה שהפונקציה היא למעשה היפרבולה, מה שמסביר את הופעת הלוגריתם בתוצאת האינטגרציה של השטח תחת ההיפרבולה (האינטגרל של  הוא  \ln (x)). האיבר הנוסף בתוצאה נובע מכך שהשטח תחת ההיפרבולה מורכב גם ממשולש ישר-זווית "שאריתי" שניצביו x ו-.
הרכס המרכז-אטלנטי
הרכס המרכז-אטלנטי הוא רכס מרכז אוקייני, רכס תת-ימי ברובו, המשתרע באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס הקרח הצפוני, מיאן מאיין בצפון, כ-333 ק"מ דרומית לקוטב הצפוני, ועד לאי בובה בקו רוחב 54° דרום. הפסגות הגבוהות של הרכס בולטות מעל פני הים ויוצרות איים, שהגדול שבהם הוא איסלנד. איים אחרים לאורך הרכס הם האיים האזוריים, ארכיפלג פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש, סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה.
הרכס המרכז-אטלנטי הוא חלק ממערכת הרכסים המרכז-אוקייניים בעולם, וכמותם גם הוא גבול פתיחה ותוצר של תהליך היפרדות היבשות, שהחל לפני כ-180 מיליון שנה. תהליך זה, הנמשך גם כיום, מביא להתרחקותם של הלוח האפריקאי מהלוח הדרום-אמריקאי ושל הלוח הצפון-אמריקאי מהלוח האירו-אסיאתי, וזאת בקצב של כ-2.5 ס"מ בשנה.
מתיו מורי (Matthew Fontaine Maury) הסיק את קיומו של הרכס המרכז-אטלנטי בשנת 1850, והשערה זו זכתה לאישוש ב-1872 כאשר קבוצת מדענים בראשות צ'ארלס תומסון (Charles Wyville Thomson), אשר עסקה בחיפוש תוואי מתאים להנחת כבל טלגרף בין-יבשתי, גילתה רכס תת-ימי באמצעיתו של האוקיינוס האטלנטי. ב-1925, המשלחת הגרמנית לאוקיינוס האטלנטי איששה את קיומו של הרכס באמצעות סונאר. במהלך 1926 המשלחת ביצעה את המיפוי הדרומי ביותר, בו מצאה כי הרכס ממשיך מעבר לכף התקווה הטובה אל האוקיינוס ההודי.
קורנית (שפה)
קורנית (Kernowek; באנגלית: Cornish) היא שפה ממשפחת השפות הקלטיות.
היסטוריה
שפה זו הייתה שפת הדיבור והכתיבה העיקרית באזור קורנוול בקצה הדרום-מערבי של אנגליה עד ימי הביניים, אך מספר דובריה ירד בהדרגה עם התפשטות האנגלית כשפה דומיננטית בבריטניה. קיימת סברה כי בשנת 1777 מת הדובר האחרון שלה כשפת אם ובכך הפכה לשפה מתה, אך מחקר פילולוגי של השפה על פי דובריה כשפה נוספת מתועד כבר במאה ה-19. במאה ה-20 הוחייתה השפה על פי המחקר וטקסטים כתובים. לפי סקרי אוכלוסין מהעשור השני של המאה ה-21 דוברים אותה כמה אלפים מתושבי קורנוול (פחות מאחוז אחד מאוכלוסיית המחוז), מתוכם כ-500 דוברים רהוטים.
קורנית שייכת לפלג הברטוני, לתת-הפלג הדרום מערבי, של השפות הקלטיות האינסולאריות, ביחד עם ולשית וברטונית.
כ-80% מאוצר המילים בקורנית משותף גם לוולשית ולברטונית. כ-35% משותף לאירית ולגאלית סקוטית.
איוון (יוחנן) יעקבי
ד"ר איוון (יוהאנס הנס יוחנן) יעקבי (בסרבו-קרואטית: Ivan Johannes Hans Johanan Jacobi; 30 באוקטובר 1868, זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 2 באוקטובר 1941, זאגרב, ממלכת יוגוסלביה) היה משפטן ועו"ד ידוע ביוגוסלביה, ממיסדי וראשי התנועה הציונית בממלכת יוגוסלביה, מייסד ההסתדרות הציונית בממלכה, יו"ר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית, יו"ר הסיעה הציונית במועצת הקהילה היהודית בזאגרב.
קורות חייו
ד"ר איוון הנס יעקבי היה בנו בכורו של הרב הראשי ליהודי יוגוסלביה הרב ד"ר הושע יעקבי (1925-1841) ושל הולדה לבית פאנדר. הרב יעקבי שגדל בברלין היה רבה של זאגרב ומנהיגה הדתי של הקהילה האשכנזית ביוגוסלביה משנת 1867 עד למותו.
איוון יעקבי רכש השכלה יסודית בעיר הולדתו, וסיים בית ספר תיכון גם בזאגרב. בגיל 13 נשא את דרשת בר המצווה שלו בבית הכנסת בזאגרב בעברית (ולא בגרמנית כנהוג אז) ופתח אותה במילים "עברי אנוכי", בהדרכת אביו הרב יעקבי שהיה גם מורה לעברית ושם דגש על החינוך היהודי של ילדיו. בהמשך, יצא ללימודי משפטים וכלכלה באוניברסיטת דרזדן ובאוניברסיטת וינה וב-1897 סיים בהצלחה דוקטורט. הוא שב לזאגרב ופתח בה משרד לעריכת דין מצליח למשפט מסחרי שייצג חברות גדולות. שותפו במשרד עורכי הדין היה חבר הפרלמנט הקרואטי עו"ד ד"ר ליודביט שוורץ (אף הוא יהודי). בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, עם יסוד התנועה הציונית התחיל יעקבי להיות פעיל ציוני יחד עם אביו הקשיש, גיסו ד"ר הוגו שפיצר ולאחר מכן גם עם אחיותיו לואיזה לאה זלוסצר וקלרה לויה ברמפר. יעקבי והוגו שפיצר היו ראשוניי המנהיגים הציונים ביוגוסלביה וייסדו למעשה את הפעילות הציונית, עוד בטרם הקמת ממלכת יוגוסלביה. בתחילת המאה ה-20 יעקבי ייסד את "אחדות" האגודה הציונית הראשונה בזאגרב. עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1918, ניסח ושלח תזכיר, יחד עם אלכסנדר ליכט למועצה הלאומית בזאגרב שקורא להכיר בשוויון הזכויות ובאוטונומיה הלאומית של המיעוט היהודי ביוגוסלביה, התזכיר נחתם בשם "ההסתדרות הציונית הארצית בארצות יוגוסלביה". כך למעשה נוסדה ההסתדרות הציונית ביוגוסלביה. בהמשך היה יעקבי יו"ר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית ביוגוסלביה, השתתף במספר קונגרסים ציוניים, היה ראש הסיעה הציונית בקהילת זאגרב והיה בין מיסדי מכבי ביוגוסלביה.
יעקבי נישא לבת דודתו רוזה (1873–1942) בת נאני לבית יעקבי (אחותו של הרב הושע יעקבי) והרב אברהם אבל אדולף ארליך. רוזה יעקבי עמדה בראש ארגוני נשים יהודיות בזאגרב, והייתה גם פעילה ציונית. לבני הזוג לא היו ילדים.
איוון יעקבי נפטר בביתו בזאגרב ב-1941, לאחר שנודע לו כי סולק מלשכת עורכי הדין, בשל היותו יהודי, וכי רכושו יוחרם על ידי הפאשיסטים הקרואטים.
דב גולדברגר
דב גולדברגר (נולד ב-1946) הוא איש חינוך ישראלי. שימש כפרופסור לחינוך באוניברסיטת בר-אילן וכמנכ"ל החברה למתנ"סים.
ביוגרפיה
גולדברגר נולד בגרמניה בשנת 1946, ועלה עם הוריו לישראל בשנת 1948, לאחר קום המדינה. למד בתיכון "סיני". בשנים 1963–1964 שימש כמדריך ומרכז ב"בית התלמיד", ומדריך ומרכז בסניף בני עקיבא המקומי. לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כמדריך גדנ"ע. עם שחרורו מהצבא המשיך בפעילות הדרכה זו במסגרת תיכון עירוני ט' בתל אביב.
לאחר פעילותו ההדרכתית, גולדברגר החל לשמש כמרכז הקורסים להשתלמות מורים באוניברסיטת תל אביב. תחילת הקריירה הציבורית שלו הייתה כעוזר סגן שר החינוך, זבולון המר. במקביל, כיהן כמרכז המשמרת הצעירה של הסתדרות הפועל המזרחי וכחבר הנהלת העיר ראשון לציון.
בשנת 1977, מונה למנהל האגף לתפקידים מיוחדים וליועץ שר החינוך והתרבות, יועץ לפרסי ישראל וקרן וולף. במסגרת תפקידו גם היה ממונה על תחום החינוך היהודי בגולה, בתי הספר הקהילתיים, ארגון ההורים הארצי, תלונות הציבור, שמורת הטבע התנ"כית "נאות קדומים". הוא אף שימש כאיש הקשר מטעם שר החינוך ליחידות: הטלוויזיה החינוכית, מרכז ההסברה, חינוך דתי ומוכר שאינו רשמי ועוד.
בשנת 1985 גולדברגר מונה למשנה למנכ"ל משרד החינוך וליועץ השר במגוון נושאים. במסגרתם שימש גם כנציג משרד החינוך במועצה להשכלה גבוהה. באותה שנה מונה גם לאחראי מטעם משרד החינוך על חלוקת פרס ישראל.
בשנת 1990 עזב גולדברגר את משרד החינוך לטובת תפקיד מנכ"ל החברה למתנ"סים. בשנת 2002, לאחר שתים עשרה שנה של פעילות בחברה למתנ"סים, הוא החל לשמש כמנכ"ל משרד הרווחה, בתקופת כהונת השר זבולון אורלב. הוא פעל בתפקיד זה כשלוש שנים, עד שנת 2005. בשנת 2006 מונה גולדברגר לנשיא המכללה ללימודים אקדמיים וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2010.
גולדברגר עסק רבות בתחומי החינוך והרווחה גם במסגרת הנהלות ציבוריות שונות: הוא היה יו"ר עמותת בתי הספר הקהילתיים, יו"ר המכון למחקר וחינוך קהילתי באוניברסיטת בר-אילן, יו"ר ועדה ציבורית לבחינת עלויות ספרי הלימוד, יו"ר ועדת התוכנית של הפדרציה היהודית העולמית לשירותי קהילה, יו"ר הנהלת מרכז ציפורי ביער ירושלים ויו"ר "בת עמי" - עמותת שירות לאומי לבנות.