cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שאנטי דווי
שאנטי לא נישאה מעולם. היא סיפרה את סיפורה בסוף שנות החמישים ושוב בשנת 1986 בריאיון עם עיתונאים. בראיון האחרון היא תיארה את חוויית סף המוות שחוותה כאשר הייתה לודגי דווי. עיתונאי אחר המשיך לראיין ולהיפגש עימה גם בשנת 1987, השיחה האחרונה ביניהם נערכה ארבעה ימים לפני יום פטירתה, ב-27 בדצמבר 1987.
שאנדור ימניץ
ביוגרפיה
שאנדור ימניץ נולד במשפחה יהודית כבנם של אלברט ימניץ (1857–1939), סוחר ושל אמי רוזנטל (1867–1946) סבו וסבתו מצד אביו היו פילפ ימניץ (1821–1901) ותרזיה אייזנר (1836–1868), סבו וסבתו מצד אמו היו שמו (אל) רוזנטל וברתה גרוסמן. שאנדור ימניץ למד מוזיקה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט אצל יאנוש קוסלר (הלחנה, 1906–1908) ובקונסרבטוריון של לייפציג אצל מקס רגר, ארתור ניקיש והנס סיט (1908–1911) ואחר כך בברלין אצל ארנולד שנברג (1911–1915). תחילה היה מנצח בתיאטראות בעיר צ'רנוביץ, ייהלבה, בוילינגן-שוונינגן (Villingen-Schwenningen) ובברמן. מאוחר יותר הפך לכתב במגזין Die Musik בברלין, ואחרי 1923 התוודע והתיידד עם תיאודור אדורנו באמצעות כתביו שפורסמו במגזין.
הוא חזר לבודפשט בשנת 1919, שם היה מבקר מוזיקה של היומון נפסבה משנת 1924 עד 1950. הוא שרד את תקופת השואה ואחרי 1945, היה חבר מערכת במגזיני מוזיקה שונים וחבר דירקטוריון של איגוד מקהלות הפועלים. הוא עמד בראש הוועדה למוזיקה שהתכנסה באמצע אפריל 1945 והאשימה את ארנסט פון דוהנאני בפשעי מלחמה. משנת 1945 עד 1948 היה נשיא התאחדות תרבות העובדים, ומשנת 1947 היה העורך הראשי של כתב העת "הפועל המזמר". אחרי 1949, עבודתו כמבקר מוזיקה הוגבלה על ידי השלטון ולכן עזב את נפסבה ומשנת 1951 עבד במחלקת הזמר של הגימנסיה והקונסרבטוריון הממלכתי של המדינה כמורה. מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 פורסמו ביקורותיו בחוברות התכנית של ההתזמורת הפילהרמונית ההונגרית. הוא מילא תפקיד משמעותי בהפצת הידע מוזיקלי, בכתיבת רומנים ביוגרפיים של מלחינים רבים. הוא תרגם את יצירתו של אדווין פישר "לודוויג ואן בטהובן סונטות לפסנתר" (1961).
יצירות רבות שלו פורסמו: שלישיות, סונטות, מקהלות מעורבות ומקהלות גברים בלבד וכו'. הוא השאיר יותר משמונים יצירות שטרם עלו על במת המוזיקה ושרובם טרם פורסמו. הוא זכה בפרס בינלאומי בשנת 1926 על אחת מיצירותיו. יצירותיו נוגנו גם בפסטיבלי מוזיקה בערים גרמניות. הוא הושפע ממקס רגר, ארנולד שנברג ובלה ברטוק. הבלט שלו בשם דיברטימנטו (Divertimento) הוצג בשנת 1947 בבית האופרה של בודפשט.
בנו יאנוש ימניץ (1930–2014) היה היסטוריון, חוקר בכיר במכון להיסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים ודוקטור להיסטוריה.
ליזיס (ביולוגיה)
ליזיס (ביוונית: λύσις lýsis) מתייחס לתהליך בו נשברת מעטפת התא, בדרך כלל על ידי נגיף, אנזים, או מנגנון אוסמוטי אשר פוגע בשלמותה. נוזל הכולל את התכולה של התאים הליזיים, נקרא ליזט. בביולוגיה מולקולרית, ביוכימיה ומעבדות ביולוגיות, תרביות תאים עלולות לעבור ליזיס בזמן התהליך של טיהור מרכיביהם (כמו בטיהור חלבון), מיצוי DNA, חילוץ RNA, או בטיהור אברונים. הרבה זנים של חיידקים עוברים ליזיס על ידי האנזים ליזוזים, הנמצא ברוק של בעלי חיים, ביצים לבנות והפרשות נוספות. אנזימים ליזיים פאג'ים, המיוצרים במהלך הדבקה של בקטריופאג', אחראיים ליכולת של הווירוסים הללו לגרום לליזיס של תאים חידקיים. פניצילין וחלק מן האנטיביוטיקות גורמים למוות של חיידקים דרך ליזיס של אנזים המתרחש לאחר שהתרופה גורמת לחיידק לייצר מעטפת תא פגומה.
אם מעטפת התא הרוסה לגמרי והיה שימוש בפניצילין, החיידק מכונה 'פרוטופלאסט' אם מדובר בחיידק גראם-חיובי, ו"ספרופלאסט" אם החיידק הוא גראם-שלילי.
ציטוליזיס
ציטוליזיס מתרחש כאשר התא נקרע בעקבות חוסר יציבות אוסומטי אשר גרם לכניסת מים לתוך התא. ציטוליזיס יכול להימנע על ידי מספר מנגנונים שונים, למשל, בועית מתכווצת שקיימת בחלק מהסנדליות, אשר שואבת מים במהירות מחוץ לתא. ציטוליזיס לא מתרחש בתנאים רגילים בתאים צמחיים כיוון שלתאים אלו מעטפת חזקה ויציבה הכוללת את הלחץ האוסמוטי, או "לחץ טורגור", שבהיעדרו היה נגרם ציטוליזיס.
אונקולוזיס
אונקולוזיס מתייחס להרס של תאים נאופלזים או של גידול.
פלזמוליזיס
פלזמוליזיס הוא הרס של תאים בתוך צמחים בעקבות איבוד של מים בעקבות אוסמוזה. בסביבה היפרטונית, ממברנת התא מקלפת את דופן התא והחלולית קורסת. התאים הללו לבסוף ינבלו וימותו ללא הזרימה של מים על ידי אוסמוזה, שתעצור את ההתכווצות על קרום התא ואת הרס התא.
תגובה חיסונית
המוגלובין של אריטרוציטים משחרר רדיקלים חופשיים כתגובה לפתוגנים אשר גורמים להם לליזיס. תגובה זו יכולה לפגוע בפתוגנים.
יישום
ליזיס תאי נמצא בשימוש במעבדות על מנת לשבור תאים פתוחים ולזקקם או לחקור את מאפייניהם לעומק. ליזיס במעבדה יכול להיות מושפע על ידי אנזימים, דטרגנטים או חומרים קאוטרופיים. התערבות מכנית בממברנת התא, כמו הקפאה והפשרה חוזרת, לחץ, סוניקציה, או סינון, יכולים גם הם להיות קשורים לליזיס. הרבה ניסויים מעבדתיים, רגישים לבחירה של מנגנון הליזיס, ולעיתים קרובות נחשק להימנע מכוחות מכניים אשר ישנו מקרו-מולקולות רגישות, כמו חלבונים ודנ"א, וסוגים שונים של דטרגנטים יכולים להוביל לתוצאות שונות.
פיניקס פארק
פיניקס פארק (באנגלית: Phoenix Park) אשר ממוקם בדבלין הוא אחד הפארקים המגודרים הגדולים באירופה. גודלו 7,070 דונם והוא כולל בתוכו את גן החיות של דבלין, מועדון קריקט, מגרש פולו גדול, מונומנטים שונים, טירה וגנים. הפארק הוא אף מקום משכנם של נשיא אירלנד ושגריר ארצות הברית.
מקור השם הוא גאלי - fionn uisce - "מים זכים", כניגוד לשמה הגאלי הקדום של העיר דבלין - "מים עכורים", בשל השפך הביצתי של נהר הליפי.
היסטוריה
הפארק נוסד בשנת 1662 על ידי ג'יימס בטלר, דוכס אורמונד בפקודת המלך צ'ארלס השני. במקור הפארק שימש כפארק יחמורים מלכותי והיה סגור לציבור. בשנת 1680 נבנה בחלקו בית חולים מלכותי, ושטחו הוקטן לממדיו הנוכחיים.
ב-1747 הרוזן מצ'סטרפילד ביצע שיפורים רבים בפארק ופתח אותו לציבור הרחב. ב-1831 נפתח בו גן חיות, ובשנת 1986 הוכרז הפארק אתר היסטורי לאומי.
ספורט בפארק
כדי לשמור על הפארק, הרשויות מאפשרות רק פעילויות ספורטיביות בענפים שלהם קשר היסטורי לפארק:
החי והצומח בפארק
שלושים אחוז משטח הפארק מכוסה בעצים - בעיקר אלונים, מילה, אשור, שקמה, ליים וערמונית הסוסים.
בפארק חי עדר של יחמורים אירופאים שהם צאצאיו של העדר שהובא לראשונה לפארק על ידי ג'יימס בטלר, דוכס אורמונד, בשנת 1662. בשיאו העדר מנה כ-1,300 יחמורים. כיום העדר מונה כ-450 פרטים.
בפארק ניתן גם לראות שועלים, גיריות, ארנבים וסנאים וכן מעל 40 סוגי ציפורים.
טוקן חום-סנטר
טוקן חום-סנטר (שם מדעי: Ramphastos ambiguus) הוא מין (טקסונומיה) במשפחת הטוקניים. בשפות אחרות הטוקן נקרא טוקן ערמונים או טוקן סווינסון, על שם הצפר והאומן ויליאם סווינסון (William John Swainson). יש איסור על גידולו בשבי של הטוקן.
הטוקן מתרבה בעיקר בקולומביה. הנקבה מטילה 2–4 ביצים בגזע עץ חלול, ואפילו לפעמים הטוקן מנקר חור בעץ מת. הזכרעיוורים אחרי הלידה. הגוזלים מצמיחים נוצות אחרי 6 שבועות.
Commvault
קומוולט (באנגלית: Commvault) היא חברת אבטחת מידע אמריקאית, העוסקת בפיתוח תוכנה לגיבוי, שחזור ושכפול נתונים ומספקת פתרונות להתאוששות מאסון.
טוקן חום-סנטר
הטוקן ניזון בעיקר מפירות, אך גם מציפורים קטנות, חרקים, צפרדעים ולטאות.
Commvault
מטה החברה ממוקם בניו ג'רזי, ארצות הברית והיא מעסיקה כ-2,500 עובדים.
לקומוולט שיתוף פעולה עסקי עם חברות שונות במשק וביניהן: סיסקו, מיקרוסופט, גוגל, היולט פקארד ו-IBM.
היסטוריה
חברת קומוולט הוקמה בשנת 1988, כקבוצת פיתוח במעבדות בל במטרה לנהל נתונים, לגבות נתונים ולשחזר אותם.
בשנת 1996, הפכה לחברה עצמאית.
בשנת 2000, שחררה אל השוק מספר מוצרים לניהול שרתי אחסון על הרשת.
בשנת 2006, החלה להיסחר בבורסה לניירות ערך, נאסד"ק, תחת השם CLVT.
בשנת 2013, העבירה את המטה שלה אל העיר טינטון פולס (Tinton Falls) במתחם ששויו 146 מיליון דולר.
בשנת 2019, מינתה החברה את סנג'אי מירצ'נדאני (Sanjay Mirchandani) למנכ"ל החברה.
מוצרים
לחברת קומוולט מספר מוצרים עיקריים:
נאום הקומץ
נאום הקומץ, הידוע גם כנאום מנשקי הקמעות, הוא נאום אותו נשא האמן ופעיל השמאל יאיר גרבוז בעצרת שנערכה לקראת הבחירות לכנסת העשרים. הכינוי נאום ה"קומץ" ניתן לו על שם המילה המנחה בו, "קומץ". הנאום עורר תגובות נרחבות בציבור, ויש הסבורים שהשפיע על תוצאות מערכת הבחירות.
העצרת
הנאום נישא ב-7 במרץ 2015, כעשרה ימים לפני הבחירות, בעצרת שנערכה בכיכר רבין בתל אביב. כותרתה של העצרת הייתה "ישראל רוצה שינוי" והיא ייצגה מעין איחוד של המפלגות והפעילים למען החלפתו של ראש הממשלה באותה עת, בנימין נתניהו. את הכנס יזם ארגון בשם מיליון ידיים והלל פרטוק, דובר עיריית תל אביב יפו לשעבר עשה את האסטרטגיה, התקשורת המיתוג והשיווק של העצרת. על אף הזמן הקצר שהיה לארגון העצרת, הגיעו כ-70 אלף איש לכיכר רבין. הדובר המרכזי בעצרת היה ראש "המוסד" לשעבר, מאיר דגן, שמתח ביקורת נוקבת על המדיניות הביטחונית של הממשלה המכהנת. לצדו נאמו אחרים, בהם גרבוז, שהיה הנואם הראשון בעצרת. העצרת התרחשה ברגע מפתח במערכת הבחירות. באותה עת הסקרים הראו על שוויון בין המפלגות הגדולות (הליכוד בהובלת רוה"מ נתניהו, והמחנה הציוני בהובלת יו"ר האופוזיציה יצחק הרצוג).
התגובות לנאום
תחילה התמקדו כלי התקשורת המרכזיים בנאומו של דגן, אך ביקורת רבה נמתחה, מימין ומשמאל, על דבריו של גרבוז על "מנשקי הקמעות". היו שפירשו שבדבריו על נישוק קמעות, כלל גרבוז גם נישוק מזוזות. גם ברשתות החברתיות התעורר גל ביקורת על מספר נושאים בנאום: קשירת "מנשקי קמעות ומשתטחים על קברי קדושים" עם עבריינים פליליים באותה קטגוריה, ביטול העיקרון הדמוקרטי של שלטון הרוב והכללה על ציבור רחב. חלק מהמבקרים ראו את הנאום כגזעני כלפי עדות המזרח. בהקשר זה, נעשתה השוואה בין נאום גרבוז לבין "נאום הצ'חצ'חים" של דודו טופז בבחירות לכנסת העשירית.
מפלגות הימין הגיבו לנאום בתעמולת הבחירות שלהן:
להגנתו של גרבוז יצא ידידו המחזאי יהושע סובול. סובול חיזק את ההיקש בין מנשקי קמעות למזוזות, ואמר כי ״מי שמנשק מזוזות זה בעיה שלו ושל משפחתו". גם אחרים יצאו להגנתו של גרבוז ולביסוס טענותיו, ובהם העיתונאי אנשיל פפר, הפיזיקאי פרופ' אליה ליבוביץ והבלשן פרופ' עוזי אורנן. גרבוז עצמו התראיין בגלי צה"ל יומיים לאחר הנאום, והגן על עמדתו.
ההתבטאויות של סובול וגרבוז דווחו בהבלטה גם בתקשורת החרדית, שם הן נתפסו כהתקפה על הציבור המאמין בכללותו.
ב-31 במאי הביאו אנשי ועד מתיישבי השומרון מזוזה כשי לגרבוז, והוא התקינה בביתו. בהזדמנות זו הדגיש: "אני מעולם לא אמרתי כלום על מזוזות, הדביקו לי את זה". להגנתו יצא גם חבר ועד מתיישבי השומרון, שגיא קייזלר, שאמר כי "מה שהרגיז את רוב הציבור היה 'מנשקי המזוזות', והוא בכלל דיבר על דברים אחרים. הוא באמת בן אדם נחמד".
ב-4 באוגוסט 2015 פרסמה הדרה לוין ארדי מאמר התומך בעמדתו של גרבוז, לנוכח הרצח במצעד הגאווה בירושלים והצתת בית משפחת דוואבשה בדומא.
ב-20 במאי 2016 אמר גרבוז לערוץ 2 בראיון ראשון מאז הנאום, כי אינו מתחרט על הנאום, אך הכחיש כי התנשא על עדות המזרח. לדבריו, הוא תמיד דיבר על הצורך לפתור את בעיית הקיפוח העדתי. הוא הביע כעס על השמאל שנטש אותו.
ניתוח השפעת הנאום
חוקר מערכות הבחירות ד"ר הני זובידה התראיין לעיתונות ואמר שהנאום של גרבוז חושף מאבק בין קבוצות מוחלשות לבין אליטה, אותה מייצג גרבוז, שעדיין מסתכלת על החלקים מסוימים באוכלוסייה בצורה אוריינטליסטית. לדידו, מדובר בהמשך ישיר לתפיסות שרווחות בממסד ובאליטות מאז קום המדינה. הוא מותח ביקורת נוקבת על השקפות אלו, משום שהן מבוססות על ההנחה השגויה לדעתו שיש בכוחה של האליטה לשפוט תרבות של בני קבוצות אחרות.
חוקר הדתות ד"ר תומר פרסיקו פרסם מאמר דעה בו גרס ששורשי הנאום נעוצים בעמדתו האירופוצנטרית של גרבוז. כלומר, לדידו, מייצג הנאום תפיסה הרווחות בחלקים של החברה הישראלית, אותה הוא מכנה "פרדיגמת הקידמה". על פי פרסיקו, המחזיקים בתפיסה זו גורסים כי עם הגידול בהשכלה יבוא גם החילון. זאת, בהתבסס על ההשתלשלות ההיסטורית במרכז אירופה במאות האחרונות. פרסיקו דוחה את התפיסה הזו, ומביא דוגמאות ממקומות אחרים בעולם בהם אין מתאם בין חילוניות והשכלה. בנוסף, הוא גורס כי עצם ההנגדה בין דת לדמוקרטיה וקידמה, הוא שגוי מיסודו.
בבלוג שלו, ניתח פרסיקו את תוצאות הבחירות, תוך שהוא נעזר בין היתר בנאום כדי לבסס את טענתו כי שיח הזהות הוא שהכתיב את תוצאות הבחירות. הוא הביא את הנאום כדוגמה לטענתו, כי חוסר היכולת של השמאל הישראלי להתחבר לזהותו היהודית, מעכב את חזרתו לשלטון.
פרופ' אשר כהן, חוקר פוליטיקה, נעזר בנאום להסבר תוצאות הבחירות ומבנה החברה הישראלית. הוא זיהה דפוסים של הצבעה "שבטית" בתוצאות הבחירות. הוא נסמך על ניתוח של הפרופסור ברוך קימרלינג ומחלק את הציבור הישראלי לקבוצות אותן הוא מכנה "שבטים". לטענתו, נאומו של גרבוז הוא דוגמה קלאסית למצב של שבט אחד (השבט המכונה אצל קימרלינג "אחוסלי" - אשכנזים, חילונים, ותיקים וסוציאליסטים לאומיים) לועג לשבט אחר - מזרחים מסורתיים.
פרופ' אודי לבל, סוציולוג מאוניברסיטת אריאל, ראה בנאום של גרבוז דוגמה קלאסית של השיח הרווח בישראל אותו הוא מכנה "פוליטיקה של זהויות". הוא טען שהנאום היה אחד הגורמים ששינו את סדר היום ואת חלוקת המנדטים בבחירות. לדעתו, הנאום, יחד עם הקמפיין המדגיש את המסר של החלפת נתניהו, גרמו למצביעי ימין רבים לשוב להצביע לליכוד. עוד טען שהנאום מדגיש קו שבר נוסף בין ימין ושמאל בישראל. לדידו, בימין רווחת התפיסה של "בית" פוליטי, ואילו בשמאל מודגשת השאיפה להצבעה רציונלית-טקטית. הוא תולה בכך את ההסבר לשינויים התכופים בזהות המפלגה המובילה את גוש השמאל.
פרופ' יחיאל לימור מנתח את מערכת הבחירות מזווית תקשורתית. הוא מכתיר את ההחלפה בין "קמעות" ל"מזוזות" כאחד מתשעת הסחרירים המוצלחים של מערכת הבחירות. לטענתו, השינוי הקטן הזה הגדיל מאוד את הציבור המבוקר. בעוד מנשקי הקמעות הם מיעוט שגם בציבור הדתי יש רבים המתייחסים אליהם בביטול, מנשקי המזוזות הם ציבור גדול שכולל חרדים, דתיים לאומיים, מסורתיים ואפילו חילוניים. לטענתו, גרר הדבר שינוי בסדר היום של הבחירות לכיוון שיח עדתי, שבאופן מסורתי נחשב מסייע לימין.
על פי האנתרופולוג פרופ' יורם בילו, קברי צדיקים ביהדות הם חלק ממערכת סמלים אשר מעצבת זהות, ובעלת מטען רגשי עצום. דברי גרבוז מבטאים אי הבנה של מערכת זו.
לדברי העיתונאי חגי עמית, בימים שאחרי הנאום, שתי הרשימות הגדולות ערכו סקרים עם קבוצות מיקוד שהצביעו על השפעה של הנאום. ציבור תומכי הליכוד קיבל הנע רב יותר לצאת ולהצביע, וחלק מהמתלבטים הכריע לטובת הליכוד. בדומה, ח"כ מטעם המחנה הציוני עמיר פרץ, תושב העיר שדרות, ייחס חלק גדול מהאשם בתוצאות הבחירות המאכזבות מבחינת רשימתו לנאומו של גרבוז. מספר דיווחים עיתונאיים מהימים שלאחר הבחירות מדווחים כי הסנטימנט ששלט בדעת הקהל בערים בהן זכה הליכוד לרוב, היה סלידה מדבריו של גרבוז שנתפסו כזלזול בקבוצות אוכלוסייה רבות.
מנהיגי תנועת המחנה הציוני יצחק הרצוג וציפי ליבני יצאו כל אחד בנפרד בקריאה לעריכת חשבון נפש בנושא יחס חברי המחנה לאמונות ומנהגים של ציבור בישראל. הרצוג קרא לאוהדיו "להפסיק לדבר שטויות ולהתנשא" כשהוא מבהיר שדבריו מכוונים ישירות לגרבוז. עוד הוסיף הרצוג כי הנאום פגע במפלגתו מבחינה אלקטורלית. בראיון שפורסם כחודש לאחר הבחירות, אמר הרצוג כי למחרת אותו נאום רצה לפרסם סטטוס בדף הפייסבוק שלו ולכתוב בו: "גם אני מנשק מזוזות", אולם לא עשה זאת משום שמקורביו סברו כי בכך יפגעו סיכוייו למשוך אליו מצביעים ממחנה יש עתיד.
לוטרה אירופית
מזונה של הלוטרה כולל בעיקר דגים ומינים אחרים החיים במים. לעיתים רחוקות, טורפת הלוטרה גם בעלי חיים יבשתיים.
תיאור
גופה של הלוטרה מותאם ביותר לחיים במים, יתרון שעזר לה להמשיך ולהתקיים גם באזורים בהם כבר לא חיים סוגים אחרים בני משפחת הסמוריים, ואף לא טורפים דומים אחרים. ראשה של הלוטרה משוטח מעט, והעיניים והנחיריים שלה ממוקמות בגובה הראש. הדבר מאפשר ללוטרה להביט מתוך המים או לנשום, מבלי לחשוף חלק ניכר מגופה. התאמה זו לחיים במים, אופיינית גם לסוגים אחרים לגמרי הגרים בסביבה דומה – צפרדעים, היפופוטמים, תנינים ועוד. פתחי אוזניה ונחיריה של הלוטרה מותאמים אף הם בצורה מושלמת לתנאי סביבת המגורים – בשעה שהלוטרה נכנסת למים, הם נאטמים על ידי מכסים מיוחדים.
עיניה של הלוטרה מותאמות להשתברות קרני האור במים. השריר המכווץ את קשתית עינה, דוחף אותה גם כלפי חוץ – דבר המאפשר לה לראות היטב גם בתוך המים. תכונה זו של העין, אופיינית אף היא לבעלי חיים שוכני מים, ביניהם ידועים הקורמורן וכלב הים. בנוסף, מצוידת הלוטרה בזיפים ארוכים סביב אפה, המאפשרים לה לחוש תנועות קלות ביותר בתוך מים אפילו בחשיכה.
תפוצה ושימור
הלוטרה מצויה ברוב חלקי אירופה, אסיה ובצפון אפריקה, כולל בישראל. בכל מקומות חיותה, ניצודה הלוטרה בכמויות רבות, לצורך שימוש בפרוותה המשובחת. הציידים הצדיקו את מעשיהם בכך שהלוטרה טורפת דגים, ובכך פוגעת בפרנסת הדייגים. מחקרים שנערכו בשנים 1946–1950 על ידי ג. אלם וא.ב. וורתינגטון הראו כי לא זו בלבד שאין הלוטרה מזיקה לדגה, אלא שהעובדה כי הלוטרה צדה צפרדעים וצלופחים הטורפים דגיגים והעובדה כי היא טורפת בעיקר דגים חלשים, מסייעות לאוכלוסיית הדגים להתרבות, ועם זאת מגבילות את מספר הדגים ומשפרות את בריאותם הכללית.
בשנים האחרונות, עם התגברות המודעות לפיקוח על הצייד, לשימור בעלי החיים ולמניעת זיהום המים, שבה הלוטרה אט אט גם למקומות שיש בהם פעילות אינטנסיבית של האדם.
בישראל
נכון ל-2021, אוכלוסיית הלוטרות בישראל נמצאת בסכנת היכחדות חמורה, ונותרו ממנה רק 100 פרטים.
ג'רג' טימאר (פוליטיקאי)
ג'רג' טמאש טימאר (בשם מלא בהונגרית:Tímár György Tamás; בודפשט, 26 באפריל 1937 – 15 בינואר 2021) היה עורך דין ופוליטיקאי יהודי-הונגרי. בין 1994 לבין 2002, הוא היה חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט) כנציג הפרלמנטרי של "מפלגת החקלאים הזעירים, חקלאים ואזרחים בלתי תלויים" (FKGP).
משפחתו
ג'רג' טימאר נולד במשפחה יהודית כבנם היחיד של ליוז'ף טימאר (1893–1961), כימאי מזון בעל שם בינלאומי ושל איזבלה נויברגר. סבו מצד אמו, מארק נויברגר (?–1938) היה התובע הראשי של מחוז יאס-נאג'קון-סולנוק. כל משפחתו (למעט הוריו) נספתה בשואה. גם אמו סיימה לימודי משפטים ב-1925, אך כאישה לא יכלה לעסוק במקצוע. לאביו היו עשרה אחים ולאמו חמישה. כולם ניספו באושוויץ ובדכאו.
ביוגרפיה
ב-1955 סיים את לימודיו בגימנסיה על שם אימרה מדאץ' בבודפשט. בשנת 1960, קיבל תואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת אטווש לוראנד. בשנת 1963 עבר את הבחינה המקצועית לקבל רישיון עורך דין ויועץ משפטי.
ב-1965, במשפט על רקע פוליטי, הוא נידון לחמש שנות מאסר, להחרמה מוחלטת של נכסיו ואיסור עיסוק במשפטים.
כיוון שלא יכול היה לעסוק במשפטים פנה למקצועו של אביו. מאז 1970, היו לו המצאות רבות בכימיה של המזון ובתחום ציוד הבטיחות לרכב. שמו קשור לסירופ טימין וכן להמצאת חומר חיטוי יעיל של חומצת פחמן. התחביבים שלו היו שחמט וברידג'.
24 שנים לאחר מכן, ב-1989, זיכה אותו בית המשפט העליון מכל אשמת עבירה. הוא הצטרף למפלגת FKGP ב-1 במאי 1990. ממאי 1991 ועד סוף 1992 היה נשיא הקהילה היהודית של בודפשט (BZSH) ושל התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ). בין 1994 לבין 2002, הוא היה חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט) כנציג הפרלמנטרי של "מפלגת החקלאים הזעירים, חקלאים ואזרחים בלתי תלויים" (FKGP) במשך שתי קדנציות. הוא היה סגן חבר באספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה (3 באוקטובר 1994 - 25 בינואר 1999)
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
בלטימורה
Baltimora הייתה להקה איטלקית שפעלה בשנות ה-80. לעיתים קרובות הם נחשבים ללהקה של להיט אחד בארצות הברית ואנגליה עקב ההצלחה שחוו עם השיר "Tarzan Boy" לעומת שיריהם האחרים. בארצות אירופאיות אחרות ובהן מולדתם איטליה הלהקה זכתה להצלחה רבה יותר.
היסטוריה
בתחילת 1984, מאוריציו באסי, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי ממילאנו, פגש את ג'ימי מקשיין, יליד דרי, צפון אירלנד. מקשיין היה טכנאי רפואי שעבד עבור הצלב האדום בצפון אירלנד. ביחד הם החליטו ליצור להקה בהובלת מקשיין אשר היה רקדן מוכשר ובעל קול טוב. באסי גייס מוזיקאים שונים כדי להקליט את האלבום הראשון של הלהקה, כולל ג'ורג'יו קוקילבו על הגיטרה וגבריאלה מלוטי על התופים. המראה של מקשיין היה מאופיין בגדים רפויים וראוותניים, ובמהרה אומץ על ידי באסי וכל שאר חברי הלהקה, שהופיעו על הבמה עם תסרוקות ראוותניות ובלבוש אדום ורפוי עם משקפיים. כמה מקורות מציינים שמי ששר את הקולות המובילים היה מאוריציו באסי ושהקולות המשניים בוצעו על ידי מקשיין. עיקר כתיבת השירים התבצעה על ידי באסי ונעימי חאקט אך מקשיין כתב את המילים לכמה משירי הלהקה וביניהם "survivor in love"
ההצלחה עם "Tarzan Boy"
הסינגל הראשון של בולטימורה Tarzan Boy שוחרר בקיץ של 1985 והפך להצלחה מיידית באירופה. הסינגל הגיע למקום ה6 ברשימת הסינגלים המובילים באיטליה ונכנס לרשימת חמשת הסינגלים הראשונים במדינות רבות ביניהן גרמניה, שווייץ, אוסטריה, שוודיה, צרפת, הולנד ונורווגיה. באוגוסט 1985 הגיע השיר למקום ה3 במצעד הפזמונים האנגלי.
אברהם בר הלל
אברהם בר הלל (סוף המאה ה-12) היה משורר יהודי-מצרי בשפה העברית שיצירותיו התגלו ב-1896 בגניזה הקהירית. הוא כתב את מגילת זוטא בפרוזה אלגנטית, אשר סיפרה על נפילתו של מנהיג יהודי בן זמנו. כפרולוג וכאחרית דבר, הוא הוסיף שירים המעידים כי מחברם היה סופר מיומן. עבודה זו הושלמה בשנת 1176.
גליה הילי פסטרנק
גליה הילי פסטרנק (נולדה ב-28 באוקטובר 1977) היא אמנית ישראלית. בעבודותיה מתמקדת פסטרנק בציור, רישום וכתיבה, והן מגוללות סיפורים ביוגרפים ודמיוניים על חייה כאמנית, אם, אשה, בת, תלמידה ומורה. היא מציירת בסגנון פיגורטיבי צבעוני, אקזוטי, המפלרטט עם תנועות ודמויות מתולדות האמנות שהשפיעו עליה. היא מגלמת על פי רוב את הגיבורה הראשית בעבודותיה, כדמות העוברת מסעות חניכה, גילוי, השמדה עצמית ולידה מחדש, תוך התפעמות מיופיו של העולם וחורבנו.
ביוגרפיה
פסטרנק נולדה וגדלה בתל אביב, בתם של יהושע פסטרנק, נגן טרומבון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, ואביבה פסטרנק, ציירת ומורה לציור. פסטרנק היא נכדתה של רחל אהרונובה, אמנית קרמיקה ילידת בולגריה, שיצרה בבית המלאכה קדר ובבית המלאכה של המשפחה, שנשא את שמה.
פסטרנק היא בוגרת תיכון ויצו צרפת לאמנות בתל אביב. לאחר שירות כקצינת ביטחון שדה בחיל המודיעין בקריה נסעה ללמוד ציור ורישום בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפאריס. לאחר לימודיה בפאריס עברה לירושלים, וסיימה בהצטיינות תואר ראשון באמנות בבצלאל (2001–2005). במהלך לימודיה נסעה פסטרנק ללמוד פיסול בבית הספר סלייד לאמנות יפה בלונדון, במסגרת חילופי סטודנטים (2003). לאחר שסיימה תואר ראשון המשיכה ללימודי תואר שני בבצלאל בתל אביב (2005–2007).
פסטרנק מלמדת ציור ורישום במוסדות להשכלה גבוהה ובתי ספר. בין היתר לימדה במכללת מנשר, בשלוחה החרדית של בצלאל, בתיכון תלמה ילין ובבית הספר לאמנויות בתל אביב. כמו כן מלמדת ציור ורישום בסטודיו שלה בגבעתיים.
כיום היא חיה ועובדת בגבעתיים, נשואה לדני סגל ואם לשלושה.
תערוכות
פסטרנק החלה להציג בתערוכות יחידה וקבוצתיות מיד עם סיום לימודי התואר הראשון.
סמסונג גלקסי נוט 20
סמסונג גלקסי נוט 20 (באנגלית: Samsung Galaxy Note20) הוא קו פאבלטים מבוסס אנדרואיד שעוצב, פותח, הופק ומשווק על ידי סמסונג אלקטרוניקה כחלק מסדרת Galaxy Note. הם הוכרזו ב־5 באוגוסט 2020, כיורשי סמסונג גלקסי נוט 10. הסדרה החדשה כוללת את המכשירים: סמסונג גלקסי נוט 20 וסמסונג גלקסי נוט 20 אולטרה.
אירוע ההשקה התרחש באופן דיגיטלי בשל המגבלות החמורות על רקע מגפת הקורונה. באירוע זה הושקו מכשירים דיגיטליים אחרים. כמו כן, הודיעה סמסונג כי הסדרה החדשה כוללת תמיכה ברשת ה-5G. וה-S Pen עבר שדרוג משמעותי. בניגוד לסדרות הקודמות של המותג, קו זה לא מכיל דגם "+".
עיצוב
סדרת הגלקסי נוט 20 שמרה על עיצוב זהה לשל הגלקסי נוט 10 והגלקסי אס 20, כאשר המכשיר מגיע עם צג אינפיניטי (שהוצג לראשונה בגלקסי אס 10) שכולל חור בצורת עיגול במרכז העליון של המסך המשמש למצלמת הסלפי של המכשיר. מערך המצלמות האחורי הממוקם בפינה השמאלית, זהה לשל הגלקסי אס 20 כאשר המערך שצורתו מלבנית, בולט, וכולל בתוכו שלוש מצלמות. הגלקסי נוט 20 מגיע עם מסך שטוח בגודל 6.7 אינץ' ואילו הגלקסי נוט 20 אולטרה מגיע עם מסך מקומר בגודל 6.9 אינץ'. מסכי המכשיר מגיעים עם מותג מסכי זכוכית גורילה מהסדרה החמישית. הפאנל האחורי מורכב מפוליקרבונט.
הפאבלטים מגיעים בצבעים: אפור, ברונזה, ירוק, שחור ולבן. מכשירי הברונזה נמכרים בשני המכשירים ואילו הצבעים אפור וירוק נמכרים עבור הנוט 20, והצבעים שחור ולבן נמכרים עבור הנוט 20 אולטרה בלבד. בצפון קוריאה נמכרים גם מכשירים בצבע אדום, ובהודו המכשירים נמכרים גם בצבע כחול.
חומרה
קו ה-Galaxy Note 20 כולל שני דגמים עם מפרטי חומרה שונים; גלקסי נוט 20, גלקסי נוט 20 אולטרה הכוללים תצוגה בגודל 6.7 אינץ' ברזולוציה של 1080p ו-6.9 אינץ' ברזולוציה של 1440p בהתאמה. שני המכשירים מגיעים עם מסך AMOLED עם תמיכה ב-HDR10+ ובטכנולוגיית "מיפוי צלילים דינאמי", המשווקת בשם "Super AMOLED Plus" עבור הנוט 20 ו-"Dynamic AMOLED 2X" עבור הנוט 20 אולטרה. לנוט 20 קצב רענון קבוע של 60 הרץ ואילו לדגם האולטרה קצב רענון משתנה של 120 הרץ. בשני הדגמים קיים חיישן טביעות אצבע מתחת למסך. הדגמים הבינלאומיים כוללים את ערכת השבבים Exynos 990 ואילו הדגמים בארצות הברית כוללים את ערכת השבבים Snapdragon 865+. המכשירים תומכים ברשת ה-5G.
הנוט 20 מגיע עם זיכרון RAM של 8 ג'יגה יחד עם אחסון של 128/256 ג'יגה. דגם האולטרה מגיע עם 12 ג'יגה RAM ואחסון של 256/512 ג'יגה עם אפשרות להרחבה על ידי כרטיס חיצוני עד 1 טרה בייט. שני הדגמים כוללים סוללות ליתיום פולימר שאינן ניתנות לשליפה. דגם הנוט 20 מגיע עם 4300mAh ואילו האולטרה מגיע עם 4500MAh. המכשירים כוללים חיבור USB-C ותומכים בטעינה מהירה, אלחוטית ושיתופית. כמו כן, בדומה למכשירים שהשיקה סמסונג בשנים האחרונות, גם בדגמים אלו אין חיבור לשקע אוזניות.
מצלמות
מערך הצילום של הגלקסי נוט 20 דומה לשל הגלקסי S20. מערך הצילום האחורי כולל 3 מצלמות: חיישן ראשי ברזולוציית 12 מגה פיקסל, מפתח צמצם f/1.8 ותמיכה בייצוב אופטי. חיישן משני ברזולוציית 12 מגה פיקסל, מפתח צמצם f/2.2 המאפשר צילום בזווית רחבה עד 120 מעלות. לחיישן השלישי רזולוציית 64 מגה פיקסל, שכולל גם עדשת טלפוטו המאפשרת זום אופטי עד פי 3 וזום דיגיטלי עד פי 30 עם מפתח צמצם f/2.0 שכולל גם הוא תמיכה בייצוב אופטי. ניתן לצלם וידאו ברזולוציה של 8K. מצלמת הסלפי מגיעה ברזולוציה של 10 מגה פיקסל, עם מפתח צמצם של f/2.2 ויכולת הסרטה ברזולוציית 4K.
מערך הצילום האחורי של הנוט 20 אולטרה כולל גם כן 3 מצלמות: מצלמה ראשית עם חיישן 108 מגה פיקסל המגיע עם מפתח צמצם של f/1.8 עם ייצוב אופטי ואפשרות צילום וידאו ב-8K. מצלמת 12 מגה פיקסל בזווית רחבה של 120 מעלות עם צמצם f/2.2. מצלמת פריסקופ עם חיישן 12 מגה פיקסל המאפשרת זום אופטי עד פי 5 וזום היברידי עד פי 50 עם ייצוב אופטי. מצלמת הסלפי הממוקמת במרכז העליון של המכשיר מגיעה עם חיישן ברזולוציית 10 מגה פיקסל עם מפתח צמצם f/2.2 ופוקוס אוטומטי.
מערכת הפעלה
שני הדגמים מגיעים עם מערכת ההפעלה אנדרואיד 10 ו-One UI 2.5.
אנסואטגי
אנסואטגי (בספרדית: Anzoátegui) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון ונצואלה, גובלת בים הקריבי בצפון, בסוקרה בצפון-מזרח, במונגס במזרח בבוליבר בדרום, בגואריקו במערב ובמירנדה בצפון-מערב.
המדינה משתרעת על שטח של 43,300 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 1,469,747 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא ברצלונה.
היסטוריה
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך להיות חלק מפרובינציית קומנה.
ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והאזור הפך למדינת ברצלונה. ב-1881 המדינה אוחדה עם מדינות קומנה ומטורין (כיום המדינות סוקרה ומונגס בהתאמה) ליצירת "מדינת המזרח" (Estado de Oriente). ב-1891 שם המדינה שונה לברמודס.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 התרחש תהליך שבסופו ברצלונה חזרה להיות מדינה נפרדת. שמה שונה לאנסואטגי, על שמו של חוסה אנטוניו אנסואטגי, ממובילי המאבק לעצמאות ונצואלה.
כלכלה
כלכלת אנסואטגי מתבססת בעיקר על הפקת נפט וגז טבעי. במידה פחותה יותר הכלכלה מסתמכת על דיג, תיירות וחקלאות.
דג'נט (סגנון מוזיקלי)
דג'נט (באנגלית: Djent) הוא סגנון נגינה שלפעמים מאופיין גם כתת-ז'אנר של פרוגרסיב מטאל. המילה "דג'נט" היא אונומטופיאה, ובאה לתאר צליל אקורד גיטרה חשמלית, המאופיין בדיסטורשן המושתק באמצעות האגודל של הגיטריסט, בזמן שהגיטרה החשמלית מכוונת נמוך מן המקובל. לרוב לצורך כך נעשה שימוש בגיטרות מרובות מיתרים בנות שבעה, שמונה, תשעה, עשרה או שנים עשר מיתרים. אפקט הדג'נט הוא קצר, "חד" ו"מאיים" ונדרשת טכניקה מיוחדת, לעיתים גם מגבר מיוחד, כדי לייצר אותו. פרדריק ת'ורדנדל מלהקת משוגע השוודית נחשב למי שהמציא את הסגנון.
משטרה (סרט)
משטרה (בצרפתית: Police, שווק במרבית העולם בשם "משמרת לילה") הוא סרט צרפתי בבימויה של אן פונטיין, שיצא לאקרנים בצרפת בספטמבר 2020. זהו עיבוד לרומן המשטרה מאת הוגו בוריס, שפורסם בשנת 2016. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-23 בפברואר 2020 ולאחר מכן נערך אירוע הקרנת הבכורה בעיר מרסיי ב-5 במרץ 2020, אך יציאתו לאקרנים נדחתה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בצרפת והוא שוחרר לאקרנים לבסוף ב-2 בספטמבר 2020.
תקציר עלילת הסרט
על שלושה קצינים מוטלת המשימה ללוות מהגר בלתי חוקי לשדה התעופה שארל דה גול, שם ייאלץ לעלות על מטוס ויגורש חזרה למולדתו. אך כאשר הם מגלים את האמת הם ניצבים בפני בחירה קשה.
כמות צופים
הסרט יצא לאקרנים ב-2 בספטמבר 2020 ב-374 בתי קולנוע בצרפת וצפו בו 15,400 איש בסוף השבוע הראשון להקרנתו. לאחר שבוע הקרנות, צפו בו 84,682 איש. אך בשבוע השני הסרט איבד 53% מכמות הצופים. בסך הכל 178,502 איש בלבד צפו בסרט לאחר ארבעה שבועות של הקרנות.
צאי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
זירוקס
חברת זירוקס (באנגלית: Xerox Corporation) היא חברה אמריקאית בין-לאומית לניהול מסמכים אשר מייצרת ומוכרת מדפסות בשחור-לבן ובצבע, מכונות משולבות, מכונות צילום, מוצרי צילום והדפסה דיגיטליים, ושירותים ומוצרים נלווים. מטה החברה ממוקם בנורווק, קונטיקט, למרות שרוב עובדיה מתגוררים ברוצ'סטר, ניו יורק, היכן שהחברה הוקמה.
מנכ"ל החברה הוא ג'ון ויסנטין (John Visentin) המכהן בתפקיד החל ממאי 2018.
אחד הספין-אוף המוצלחים של זירוקס היא חברת זירוקס פארק שאחראית לכמה מההמצאות החשובות של עידן המחשוב.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1906 בשם The Haloid Photographic Company ועסקה במקור באספקת ציוד צילום ונייר צילום. באוקטובר 1937, רשם ממציא בשם צ'סטר קרלסון פטנט על המצאה בשם "אלקטרופוטוגרפיה". קרלסון חיפש במשך שנים אחר חברה שתשקיע בפיתוח ההמצאה למוצר שימושי, עד שבשנת 1944, התעניין לבסוף בהמצאה מוסד בשם Battelle Memorial Institute. בשנת 1947, חתם המוסד חוזה עם חברת Haloid ומסר לה את הזכות לפתח את מכונת הצילום. מאחר שהשם "אלקטרופוטוגרפיה" היה מסורבל. המכון פנה לפרופסור לשפות קלאסיות מאוניברסיטת אוהיו, שטבע את המילה "Xerography", הנובעת מהמילים היווניות "יבש" ו"כתיבה". בשנת 1949 הציגה Haloid את מכונת הצילום הראשונה שלה שנקראה Xerox Copier, מכונה איטית שדרשה ביצוע פעולות ידניות קפדניות ולא זכתה להצלחה מסחרית. בשנת 1959 הושקה מכונת צילום המסמכים המשרדית האוטומטית, שנקראה 914, שיצרה עותקים במהירות במגע כפתור פשוט. דגם 914 זכה להצלחה רבה מ-1959 ועד 1963 גדלה הכנסת החברה מ-2 מיליון דולר ל-22.6 מיליון. בשנת 1963 החליטה החברה לשנות את שמה ל-Xerox ונרשמה למסחר בבורסה של ניו יורק.
בשנות ה-2000 החברה עברה שינוי עסקי מאספקה בעיקר של מוצרי חומרה לאספקת שירותים במיקור חוץ, הכוללים פתרונות לניהול מסמכים, תחזוקת תשתיות IT ופתרונות וורטיקליים לענפי התקשורת, התחבורה, שירותים פיננסיים, ושיווק.
פעילות בישראל
בשנת 2000 פתחה החברה סניף בישראל, עד אז נמכרו מוצריה בישראל באמצעות חברת אלדף, שהייתה בבעלות פועלים השקעות, ונרכשה על ידי חברת זירוקס העולמית. בשנת 2001 החלה לשווק בעולם את המדפסות של חברת סאיטקס הישראלית.
בשנת 2006 רכשה את החברה הישראלית XMPie תמורת 54 מיליון דולר. חברה המפתחת מוצרי תוכנה המאפשרים לחברות שיווק, מעצבים גרפיים ויצרניות מדפסות להפיק תוכן אישי בהתאם לפרופיל המשתמש.
1120-1129 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1129 - 1120 לפני הספירה
תאגיד הטילים והחלל המאוחד
תאגיד הטילים והחלל המאוחד (ברוסית: Объединенная ракетно-космическая корпорация, בראשי תיבות: ОРКК) היה תאגיד רוסי המניות המשותף שהקים ממשלת רוסיה בשנת 2013 במטרה לחדש את מגזר החלל הרוסי. הממשלה התכוונה לעשות זאת באופן שישמר ויחדש את סוכנות החלל רוסקוסמוס. הארגון מחדש נמשך בשנת 2014 עם הסכם שיתוף פעולה עם סברבנק ובשנת 2015 עם תהליך המיזוג עם סוכנות החלל הרוסית הפדרלית ליצירת תאגיד רוסקוסמוס. סוכנות החלל רוסקוסמוס, כסוכנות ממשלתית, בוטלה בדצמבר 2015 והתאגיד הממשלתי רוסקוסמוס החל לפעול ב-1 בינואר 2016.
היסטוריה
תוכניות מפורטות יותר שפורסמו באוקטובר 2013 קראו להלאמה מחודשת של "תעשיית החלל הבעייתית", עם רפורמות גורפות הכוללות "מבנה פיקוד אחיד חדש" וצמצום יכולות מיותרות, מעשים שעלולים להוביל לעשרות אלפי פיטורים." מגזר החלל הרוסי מעסיק כ-250,000 עובדים, בעוד שבארצות הברית עובדים כ-70,000 עובדים בתחום. "תפוקת החלל הרוסית נמוכה פי שמונה מזו של אמריקה, כאשר חברות משכפלות את עבודת חברות האם ופועלות ביעילות של כ-40 אחוז."
בדצמבר 2013 הנשיא פוטין יתם על צו נשיאותי להקמת התאגיד. הצו קבעה כי התאגיד החדש לטילים וחלל ישתלט על מתקני ייצור שהיו באחריות סוכנות החלל הפדרלית (רוסקוסמוס).
נשיא תאגיד אנרגיה, ויטלי לופוטה הודח מתפקידו כנשיא ב-1 באוגוסט 2014. דמיטרי רוגוזינין ציין כי זו הייתה ההתחלה של "רפורמת כוח האדם המיוחלת בתעשיית החלל [הרוסית]... זמנים קשים דורשים החלטות קשות."
בנובמבר 2014 הוכרז כי חלק מאמנת תאגיד הטילים והחלל המאוחד הוא הגדלת השכר היחסי של העובדים בענף החלל הרוסי על מנת לנסות ולנטרל את התפוקה הנמוכה ובריחת המוחות אשר הפריע לתעשייה. העובד הממוצע בענף החלל קיבל שכר של 44,500 ₽ לחודש (שהם US$900, או כ-US$10,000 לשנה). בתאגיד שיערו כי מגזר החלל הרוסי יעסיק 196,000 עובדים עד שנת 2016. המטרה לטווח הארוך בסוף שנת 2014 הייתה להגדיל את התפוקה של מגזר החלל, פי שלושה תוך הכפלת השכר הריאלי עד שנת 2025.
ביוני 2015 ארגנה הממשלה את כל חברות המנועים הרקטיים ברוסיה לגוף אחד. אנרגומאש, כמו גם כל חברות המנוע האחרות, הפכו לחלק מתאגיד הטילים והחלל המאוחד.
הצו לביטול בפועל של רוסקוסמוס כסוכנות ממשלתית נחתם על ידי ולדימיר פוטין בדצמבר 2015, שהוחלף על ידי תאגיד ממשלתי ב-1 בינואר 2016.
בפברואר 2019 נודע כי משרדי התאגיד יעברו למרכז החלל הלאומי במוסקבה.
ארגון וחברות בת
עם הקמתה, התאדיד החדש כלל את מרבית החברות ולשכות העיצוב, למעט חברות ביטחון מסוימות. התאגיד כלל בתחילה תשעה מפעלים שהפכו לחברות מניות משותפות פתוחות. ההון המורשה של התאגיד כלל מניות של 13 חברות אחרות. בהמשך, כל אחד מהם היה צפוי לתרום 100 אחוז ממניותיו בניכוי מניה אחת להון המורשה של התאגיד החדש. התאגיד היה 100 אחוז בבעלות המדינה.
עד אוגוסט 2013 תכנן תאגיד הטילים והחלל המאוחד לרכוש גרעין שליטה ביצרנית מנוע הטילים אנרגיה, שבעבר ממשלת רוסיה החזיקה 38 אחוזים ממניותיה.
"ההתבססות [של תעשיית החלל הרוסית] תקלוט 33 ארגוני חלל, כולל 16 ארגונים. המוקד העיקרי יהיה על קבלני משנה וספקים."
בעקבות הכרזת הקמת תאגיד הטילים, אולג אוסטפנקו, ראש רוסקוסמוס, סוכנות החלל הרוסית, הציע בנובמבר 2013 לבנות רכב שיגור כבד חדש עבור תוכנית החלל הרוסית. הרקטה הייתה מיועדת לעמוד בעומס של לשיגור במסלול כדור הארץ הנמוך והוא תוכנן להתבסס על טכנולוגיית רכב השיגור של אנגארה.
השפעה
אפילו העיתונות הרוסית קראה לזה ארגון מחדש קיצוני של תעשייה רוסית חשובה. לדוגמה, RIA נובוסטי כינתה את המהלך ריכוזיות קיצונית של תעשיית החלל הרוסית.
בפברואר 2014, הודח יבגני אניסימוב מתפקידו כראש מרכז החלל באיקונור בקזחסטן, לאחר קריירה של 30 שנה במרכז, וכיהן בראשות המרכז מאז 2010.
פליפקארט
פליפקארט (באנגלית: Flipkart) היא חברת מסחר אלקטרוני שנוסדה בשנת 2007 על ידי סאצ'ין וביני באנסאל. החברה רשומה בסינגפור, אבל המטה שלה שוכן בבנגלור, קרנטקה, הודו. לפליפקארט מגוון מוצרים שהשיקה בעצמה תחת השם "digflip", כטאבלטים, כבלים ונרתיקים למחשבים ניידים.
סבב גיוס הכספים האחרון של החברה, במאי 2015, העמיד את שווי החברה ב-15 מיליארד דולר. במאי 2016, תאגיד מורגן סטנלי הוריד את הערכת שווי פליפקארט ל-9.39 מיליארד דולר. באפריל 2017 השלימה החברה סבב גיוס של 1.4 מיליארד דולר מהחברות מיקרוסופט, איביי ו-Tencent, על בסיס הערכת שווי של 11.6 מיליארד דולר. ב-2018 נרכשו 77% ממניות החברה על ידי התאגיד Walmart בכ-16 מיליארד דולר.
היסטוריה
פליפקארט נוסדה בשנת 2007 על ידי סאצ'ין באנסאל וביני באנסאל, שניהם בוגרי המכון הטכנולוגי ההודי של דלהי. הם עבדו בחברת המסחר האינטרנטי אמזון, ועזבו אותה כדי להקים את החברה החדשה שלהם, שהתאגדה באוקטובר 2007 בשם "פליפקארט שירותים אינטרנטיים פרטיים בע"מ" (באנגלית: "Flipkart Online Services Pvt. Ltd"). פליפקארט מאפשרת שיטות תשלום שונות לתשלום: במזומן לאחר הגעת המוצר, עסקאות בכרטיס אשראי או בכרטיס לחיוב מיידי, בנקאות אינטרנטית, כרטיסי מתנה אינטרנטיים, תשלום בכרטיס לחיוב מיידי עם הגעת המשלוח.
הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון
הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון (באנגלית: High Representative of the Union for Foreign Affairs and Security Policy) הוא האחראי העיקרי על תיאום וייצוג מדיניות החוץ והביטחון המשותפת של מדיניות החוץ והביטחון המשותפת של האיחוד האירופי. הנציג העליון הוא אחד מסגני נשיא הנציבות האירופית ועומד בראש שירות פעילות החוץ האירופי (משרד החוץ של האיחוד) ובראש מועצת שרי החוץ של האיחוד. המשרה בצורתה הנוכחית קיימת מ-1 בדצמבר 2009.
באמצעי התקשורת בישראל מכונה הנציג העליון "שר החוץ האירופי", "שר החוץ של האיחוד האירופי" ואף "שר החוץ של אירופה".
התפתחות המשרה ושמה
מהקמת האיחוד האירופי ב-1993 על בסיס אמנת מאסטריכט, נשאו חברי הנציבות האירופית באחריות על מדיניות החוץ של האיחוד, כשהאחראי הראשי מביניהם נקרא הנציב האירופי ליחסי חוץ או הנציב האירופי לענייני חוץ (European Commissioner for External Relations / External Affairs). כיתר הנציבים, גם נציבי החוץ השונים היו מינויים של ממשלות המדינות החברות באיחוד.
עם כניסת אמנת אמסטרדם לתוקף ב-1999, נוספה לאיחוד האירופי משרה חדשה - הנציג העליון של מדיניות החוץ והביטחון המשותפת (High Representative of the Common Foreign and Security Policy), אשר אוישה על ידי המזכיר הכללי של מועצת האיחוד האירופי, אז חאבייר סולאנה. משרת הנציג העליון הייתה מצומצמת בסמכויותיה וסולאנה פעל במקביל לחברי הנציבות השונים שהמשיכו לעסוק בענייני חוץ.
דחיית החוקה הובילה לאמנת ליסבון, ועם כניסתה לתוקף ב-2009 מוזגו תיק החוץ של הנציבות ומשרת הנציג העליון של מדיניות החוץ והביטחון המשותפת למשרה הנוכחית - הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון. כתוצאה משינוי זה חדלו הנציבים לעסוק במדיניות חוץ, וסולאנה סיים את תפקידו כנציג העליון והוחלף בידי קתרין אשטון.
על אף דחיית החוקה האירופית, משמש שם המשרה שהוצע בה - שר האיחוד לענייני חוץ, כמו גם השם שר החוץ של האיחוד האירופי, כתחליף קצר לשם הרשמי, בפרט בעיתונות.
מינוי
הנציג העליון ממונה על ידי המועצה האירופית ברוב מיוחס ובהסכמת נשיא הנציבות האירופית. עם זאת, על מנת שיוכל לקבל את תפקידו בנציבות, בפרט כסגן הנשיא, עליו להופיע לשימוע בפני הפרלמנט האירופי ולקבל את אישורו, שכן אמון הפרלמנט נחוץ לשם איוש המשרות בנציבות.
תפקידים
תפקידים האופייניים לשרי חוץ:
תפקידים ייחודיים בתחום ענייני החוץ:
משלחות דיפלומטיות
כאמור לעיל, הנציג העליון אחראי על שירות פעילות החוץ האירופי, הכולל את המשלחות הדיפלומטיות של האיחוד. מבנה ארגוני זה הוא תוצאה של אמנת ליסבון, וכך גם שינוי שמות המשלחות מ"משלחות הנציבות האירופית" ל"משלחות האיחוד האירופי".
ראש משלחת האיחוד האירופי למדינת ישראל משנת 2021 הוא השגריר דימיטר טזאנצ'ב.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-46
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-46 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1993, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1992.
סרטו של ג'יימס אייבורי "זיכרונות מאחוזת הווארד" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וזיכה את אמה תומפסון בפרס השחקנית הטובה ביותר. רוברט דאוני ג'וניור זכה בפרס השחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט "צ'פלין". ג'ין הקמן זכה בפרס שחקן המשנה על הסרט "בלתי נסלח", ומירנדה ריצ'רדסון זכתה בפרס שחקנית המשנה על הסרט "משיכה גורלית". רוברט אלטמן זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר על הסרט "השחקן".
הסרט הטוב ביותר
זיכרונות מאחוזת הווארד (Curzon Video)
הסרט הטוב ביותר שאינו בשפה האנגלית
הפנסים האדומים
הבמאי הטוב ביותר
השחקן - רוברט אלטמן
1130-1139 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1139 - 1130 לפני הספירה
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-46
השחקן הטוב ביותר
רוברט דאוני ג'וניור – צ'פלין
השחקנית הטובה ביותר
אמה תומפסון – זיכרונות מאחוזת הווארד
השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה
ג'ין הקמן – בלתי נסלח
השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה
מירנדה ריצ'רדסון – משיכה גורלית
פרס אלכסנדר קורדה לסרט הבריטי הטוב ביותר
משחק הדמעות - ניל ג'ורדן
התסריט המקורי הטוב ביותר
בעלים ונשים - וודי אלן
התסריט המעובד הטוב ביותר
השחקן - מייקל טולקין
הצילום הטוב ביותר
המוהיקני האחרון  - דנטה ספינוטי
עיצוב התלבושות הטוב ביותר
רק לרקוד  - קתרין מרטין
הסאונד הטוב ביותר
ג'י. אף. קיי - תיק פתוח
העריכה הטובה ביותר
ג'י. אף. קיי - תיק פתוח  - ג'ו הטשינג
האפקטים החזותיים הטובים ביותר
המוות נאה לה
המוזיקה הטובה ביותר
רק לרקוד  - דייוויד הירשפלדר
סרט האנימציה הקצר הטוב ביותר
Daumier's Law
הסרט הקצר הטוב ביותר
Omnibus
האיפור הטוב ביותר
המוהיקני האחרון  - פיטר רוב-קינג
עיצוב ההפקה הטוב ביותר
רק לרקוד  - קתרין מרטין
האיחוד המלאי
האיחוד המלאי (במלאית: Kesatuan Malaya) היה איחוד של מדינות מלאיות ומושבות המצרים של פנאנג ומלאקה. האיחוד היה היורש של מלאיה הבריטית ונועד לאחד את חצי האי המלאי תחת ממשלה אחת כדי לפשט את הממשל. בעקבות התנגדות של המלאים האתניים, האיחוד אורגן מחדש כפדרציית מלאיה ב-1948.
הקמת האיחוד המלאי
לפני מלחמת העולם השנייה, מלאיה הבריטית הייתה מורכבת משלוש קבוצות פוליטיות: מדינת החסות של המדינות המלאיות המאוחדות, חמש מדינות מלאיות ללא פרוטקטורט ומושבות המצרים של הכתר.
ב-1 באפריל 1946, האיחוד המלאי הוקם באופן רשמי עם סר אדוארד ג'נט כמושל שלו, ושילב את המדינות המלאיות המאוחדות, המדינות המלאיות ללא פרוטקטורט ומושבות המצרים של פננג ומלאקה תחת ממשל אחד. בירת האיחוד הייתה קואלה לומפור. מושבת המצרים לשעבר של סינגפור נוהלה כמושבת כתר נפרדת.
רעיון האיחוד הובע לראשונה על ידי הבריטים באוקטובר 1945 (התוכניות הוצגו לקבינט המלחמה כבר במאי 1944) לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי המינהל הצבאי הבריטי. סר הרולד מקמייקל קיבל את המשימה לאסוף את אישור שליטי מדינת מלזיה לאיחוד המלאי באותו חודש. תוך פרק זמן קצר הוא הצליח להשיג את אישורם של כל השליטים המלאים. הסיבות להסכמתם, למרות אובדן הכוח הפוליטי שהיה כרוך בכך עבור השליטים המלאים, נדונו רבות; נראה שהקונצנזוס הוא שהסיבות העיקריות היו שכיוון שהשליטים המלאים נותרו בתפקידם בתקופת הכיבוש היפני, הם היו פתוחים להאשמות שיתוף פעולה, ואיימו עליהם בהדחה. לפיכך ניתן האישור, אם כי זה היה בהסתייגות מרבית.
הסולטאנים, השליטים המסורתיים של מדינות מלאיות, ויתרו על כל סמכויותיהם לכתר הבריטי למעט בעניינים דתיים. האיחוד המלאי הושם תחת סמכות השיפוט של מושל בריטי, המסמל את ההשבעה הרשמית של השלטון הקולוניאלי הבריטי בחצי האי המלאי. יתרה מזאת, בעוד מועצות המדינה עדיין תפקדו במדינות המלאיות המאוחדות לשעבר, הן איבדו את האוטונומיה המוגבלת ממנה נהנו, המשיכו לנהל רק כמה היבטים מקומיים פחות חשובים של הממשל, והפכו ליד ארוכה של הממשל הפדרלי בקואלה לומפור. כמו כן, תושבים בריטים שהחליפו את הסולטאנים כראש מועצות המדינה הביאו לכך שמעמדם הפוליטי של הסולטאנים הצטמצם מאוד.
בית משפט עליון הוקם בשנת 1946 אשר הרולד קורון ווילן היה השופט הראשי היחיד בו.
התנגדות, פירוק האיחוד המלאי והקמת פדרציית מלאיה
המלאים התנגדו בדרך כלל להקמת האיחוד. ההתנגדות נבעה מהשיטות בהן השתמש סר הרולד מקמייקל כדי להשיג את אישורם של הסולטאנים, צמצום סמכויות הסולטאנים והענקת אזרחות קלה למהגרים. הארגון הלאומי המלזי המאוחד או UMNO, אגודה פוליטית מלאית שהוקמה על ידי דאטו און בן ג'עפר ב-10 במאי 1946, הובילה את האופוזיציה נגד האיחוד המלאי. המלאים גם לבשו רצועות לבנות סביב ראשיהם, המסמלות את אבלם על אובדן הזכויות הפוליטיות של הסולטאנים.
לאחר כינון האיחוד המלאי, המשיכו המלאים, תחת UMNO, להתנגד לאיחוד המלאי. הם השתמשו באי ציות אזרחי כאמצעי מחאה על ידי סירובם להשתתף בטקסי ההשבעה של המושלים הבריטיים. בנוסף, הם גם סירבו להשתתף בישיבות של המועצות המייעצות, ובכך גרמו שההשתתפות המלאית בביורוקרטיה הממשלתית והתהליך המדיני נעצרה לחלוטין. הבריטים הכירו בבעיה זו ונקטו באמצעים להתחשב בדעות הגזעים הגדולים במלאיה לפני ביצוע תיקונים לחוקה. האיחוד המלאי פורק והוחלף על ידי פדרציית מלאיה ב-1 בפברואר 1948.
ראמסר
ראמסר (בפרסית رامسر) היא עיר באיראן, בירת מחוז ראמסר שבפרובינציית מאזנדראן. בשנת 2016 עמדה אוכלוסייתה על כ-36,000 איש.
גאוגרפיה
ראמסר שוכנת על חוף הים הכספי. האקלים הממוצע בעיר נע בין 3.9 מעלות צלזיוס בחודשי החורף ל-21.9 בחודש אוגוסט.
העיר מושכת אליה תיירים איראנים רבים בשל קרבתה לחוף. בעיר קיימים גם מעיינות חמים, והרי אלבורז שבקרבתה מכוסים ביערות ירוקים. עשרים ושבעה קילומטרים צפונית לראמסר שוכן הכפר גָ'וָאהֶרְדֶה בגובה 2,700 מטר על הרי אלבורז.
במספר אזורים בסביבת ראמסר קיימת רמת הקרינה הגבוהה ביותר של רדיואקטיביות טבעית. והמנה מקרינת הרקע מגיעה ל-260 מיליסיורט לשנה.
חיסון ספוטניק V נגד COVID-19
חיסון ספוטניק V נגד COVID-19 (ברוסית: "Спутник V" ) הוא שמו המסחרי של "Gam-COVID-Vac" (ברוסית: Гам-КОВИД-Вак) והוא חיסון נגד קורונה, שפותח על ידי מרכז המחקר הלאומי לחקר מגיפות ומיקרוביולוגיה על שם גאמליה ברוסיה ומופץ על ידי חברת התרופות Biocad, במימון הקרן הרוסית להשקעות ישירות ונרשם כפטנט ברוסיה.
החיסון נרשם ב-11 באוגוסט 2020 על ידי משרד הבריאות של הפדרציה הרוסית והוא הראשון בעולם שהופק, נרשם ואושר רשמית על ידי משרד בריאות. בעיתון הגרמני "Der Tagesspiegel", נטען כי יותר מששים מדינות, בהן הפיליפינים, הודו, ברזיל וסעודיה, גילו עניין בחיסון הרוסי.
מחאה התפתחה בקהילה המדעית הבינלאומית בעקבות ההכרזה על רישום החיסון ברוסיה, בעיקר מכיוון שלא פורסמו תוצאות המחקרים הקליניים ואין עדויות לבטיחות, למינון יעיל, לסממנים ביולוגיים של תגובה חיסונית או ליעילות כנגד נגיף COVID-19. ברוב המדינות חיסונים אינם מאושרים או מורשים להפצה עד לבדיקת הבטיחות והיעילות על ידי הרגולטורים השונים. עם זאת, קיריל דמיטרייב, ראש הקרן הרוסית להשקעות ישירות הודיע כי כלל הנתונים יפורסמו במהלך חודש אוגוסט בפועל אלה פורסמו בכתב העת הרפואי The Lancet, בתחילת ספטמבר 2020, כשהממצאים מראים כי נערכו שני ניסויים בבני אדם, כל אחד מהם נמשך 42 ימים וכלל 38 מבוגרים בריאים והראו כי אף אחד ממקבלי החיסון לא פיתח תופעות לוואי משמעותיות וכי הודגמה עליית נוגדנים משמעותית. בינואר 2021 פורסמה ביקורת עמיתים במגזין The Lancet שקבעה כי החיסון יעיל ב-91.6%.
בסוף מרץ 2021, הודיע משרד הבריאות ברוסיה כי העניק אישור להשתמש בגרסה חדשה של החיסון "ספוטניק V", גרסה שלטענת המשרד מספקת הגנה מספקת מפני הנגיף במנה אחת בלבד. ביוני 2021 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין חשף במהלך התכנית הקו הישיר עם ולדימיר פוטין שהתחסן בחיסון זה בפברואר אותה שנה. החיסון נרשם ואושר ב-71 מדינות, כאשר חיסון המוני ברוסיה החל בדצמבר 2020 והתחסנו בו יותר מארבעה מיליון איש. גרסה מוחלשת יותר בשם "ספוטניק לייט" אושרה ביותר משלושים מדינות.
היסטוריה
במאי 2020 הודיע מרכז המחקר הלאומי לאפידמיולוגיה ומיקרוביולוגיה על שם גאמליה כי פיתח חיסון, שאין לו תופעות לוואי. לאחר ניסוים קליניים שבוצעו במאה מטופלים, ב-1 באוגוסט 2020, שר הבריאות הרוסי מיכאיל מוראשקו אמר לעיתונאים ש"הניסוי הקליני הושלם" ועשרה ימים לאחר מכן החיסון נרשם ואושר רשמית על ידי הממשל הפדרלי.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין יחד עם שר הבריאות מקסים מוראשקו הודיעו ב-11 באוגוסט 2020 על רישום החיסון לקראת תחילת השלב השלישי של הניסויים הקליניים כדי לבחון את יעילותו. חיסון המוני מתוכנן להתחיל באוקטובר 2020 וישווק בעולם בשם "ספוטניק V".
בשווקים הבינלאומיים החיסון ישווק בשם "ספוטניק V", כאזכור לרכב החלל ספוטניק 5, לטענת פקידי ממשל רוסים יותר מעשרים מדינות הביעו עניין בחיסון. מחיר תרופה אחת מוערך ב-500 רובל רוסי לערך (כ-24 ש"ח). ושר הבריאות הרוסי הדגיש כי החיסון לא יינתן מבלי להוכיח את יעילותו: "עמיתים זרים, ככל הנראה מרגישים את היתרונות התחרותיים של התרופה הרוסית (חיסון), מנסים להביע דעות שלדעתנו חסרות בסיס. מדינות רבות השתמשו במחקר כפוי מסוג כלשהו. אבל במקרה של החיסון הרוסי, אנחנו כבר היינו במהלך מחקר וניסויים קליניים. אם אנו מדברים על חיסון RNA, שמופק בעולם, היו פרסומים שחלק מהחיסונים שוחררו ללא מחקרים פרה-קליניים והשתמשו במישרין על בני אדם, מה שכלל לא קרה במקרה שלנו," הוא אמר.
החיסון קיבל אישור רשמי להתחיל בשלב השלישי של הניסויים הקליניים בסוף אוגוסט 2020, במהלכו השתתפו 40,000 מתנדבים. השלב השלישי הושלם בחודש נובמבר 2020.
באפריל 2022, משרד הבריאות של הפדרציה הרוסית רשם גרסת חיסון אף של החיסון. הוא מורכב משני מרכיבים והוא מוזרק עם פיית ריסוס מיוחדת לחלל האף במרווחים של שלושה שבועות.
רישום
באוקטובר 2020, מממנת החיסון, הקרן הרוסית להשקעות ישירות, שלחה לארגון הבריאות העולמי בקשות להליך רישום מואץ (Emergency Use Listing, EUL) והכשרה מוקדמת של החיסון הרשום הראשון בעולם כנגד נגיף הקורונה. בכך, רוסיה הפכה לאחת המדינות הראשונות בעולם שהגישו מועמדות לארגון בבקשה להכשרה מוקדמת של החיסון שלה נגד הנגיף.
תוכנית ההכשרה המוקדמת היא תוכנית של האו"ם המתואמת על ידי ארגון הבריאות העולמי. זוהי תוכנית הבטחת איכות התרופות העולמית היחידה. הכשרה מוקדמת של תרופות ארגון הבריאות העולמי מעריכה את איכותן, בטיחותן ויעילותן של תרופות וחיסונים. בכפוף לעמידה בדרישות שנקבעו ובתקני ארגון הבריאות העולמי, המוצר הרפואי נכלל ברשימת התרופות המוקדמות. במגפה, רישום מואץ של החיסון על פי נוהל EUL יאפשר להפוך את החיסון הרוסי לזמין לכל העולם בזמן קצר יותר בהשוואה להליכים המקובלים תוך תמיכה במאמצים גלובליים למניעת הדבקה בנגיף הקורונה. הכשרה מוקדמת מוצלחת תאפשר לחיסון להיכלל ברשימת התרופות המשמשות ארגוני רכש בינלאומיים ומדינות לניהול רכישת תרופות בכמויות גדולות.
לדברי קיריל דמיטרייב, מנכ"ל הקרן הרוסית להשקעות ישירות: "הפדרציה הרוסית הייתה הראשונה בעולם שרשמה את החיסון ספוטניק V נגד קורונה, שנוצר על גבי פלטפורמה בטוחה, יעילה ונחקרה היטב של וקטורים אדנו-ויראליים אנושיים. שלחנו בקשה לרישום מהיר ולהכשרת החיסון על ידי ארגון הבריאות העולמי, שתאפשר לכלול את ספוטניק V ברשימת התרופות העומדות בתקני איכות, בטיחות ויעילות מובילים..."
בפברואר 2021 דיווחה קרן ההשקעות הישירות כי החיסון נרשם ב-27 מדינות.