cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנה ליאה מריט
אהבה נעולה
מריט ציירה את יצירתה הידועה ביותר, Love Locked Out, בשנת 1890, לזכר בעלה שנפטר בשנת 1877 שלושה חודשים בלבד לאחר חתונתם. היא קיוותה שהדימוי, תיאור של קופידון עומד לפני דלת נעולה. היא חשבה לעשות אותו כפסל ברונזה, אך לא יכלה להרשות זאת לעצמה. בתחילה התנגדה מריט להתיר להעתיק את הציור למרות אין ספור בקשות, מכיוון שחששה שהנושא יפורש שלא כהלכה: "חששתי שאנשים יאהבו אותו כסמל לאהבה אסורה", כתבה בספר זיכרונותיה, "בזמן שאהבתי חיכתה שדלת המוות תפתח ותאחד את הצמד הבודד". אף שמריט הייתה כבר אמנית מוכרת, היא התכוונה לסיים את הקריירה המקצועית שלה לאחר חתונתה, אך היא חזרה לציור לאחר מות בעלה.
אף על פי שהייתה אמריקאית, Love Locked Out הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1890 והפך לציור הראשון על ידי אמנית שנרכשה עבור האוסף הלאומי הבריטי.
נשים באמנות
בשנת 1900 כתבה מריט כי היא חשה שהיא לא התמודדה עם האפליה הרבה בגלל המגדר שלה, וציינה את הלחצים החברתיים שעלולים לעכב את הקריירה של אמנית.
במהלך המאה ה -19 היו מספר לא מבוטל של נשים שהפכו לאמניות מצליחות ומשכילות, דבר נדיר לפני אותה תקופה, למעט כמה נשים כמו אנג'ליקה קאופמן ולואיז אליבת ויגה לה ברון (1755-1842). האמניות המתעוררות בין הנשים, יצרו יצירות בפרספקטיבה שונה מזו של הגברים. הן אתגרו את מושג הנשים המוגבלות ויצרו ז'אנר של ציורים פרחוניים-נשיים, בהם "האמנית מיקמה אישה אחת או יותר בתפאורה של גן פרחים ותימרנה קומפוזיציה, צבע, מרקם וצורה כדי לגרום לנשים להיראות כמו פרחים ככל האפשר".
הגישה לא שימשה בזמן ציור דיוקנאות. צורת הייצוג הנשי שלה לא הוכרה ברובה על ידי חוקרי האמנות האמריקאים והחברה השמרנית שהתעלמו ממנה כתגובה לתנועת "האישה החדשה" שהתפתחה החל בסוף המאה ה -19. מריט יצרה ציורי פרחים-נשיים, וציינה סימבוליזם פרחי-נשי שנוצר על ידי אמנים גברים כמו צ'ארלס קורטני קורן ורוברט ריד.
מריט חיפשה גם טכניקות ונושאים מסורתיים יותר התואמים את מה שאמנים גברים עסקו באותה תקופה. כך היא לימדה את עצמה לעשות ליתוגרפיה והפיקה תחריט של השחקנית אלן טרי בתור אופליה של שקספיר.
יחסי איסלנד–צרפת
יחסי איסלנד–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של איסלנד לבין הרפובליקה הצרפתית. היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-10 בינואר 1946. שתי המדינות חברות באזור הכלכלי האירופי, נאט"ו, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי והאומות המאוחדות.
סחר והשקעות
ב-2014, איסלנד ייצאה לצרפת סחורה בשווי 12.7 מיליארד קרונה איסלנדית מה שהופך את צרפת ליבואנית השביעית בגודלה מאיסלנד.
דונטאס מוטיונאס
דונטאס מוטיונאס (בליטאית: Donatas Motiejūnas; נולד ב-20 בספטמבר 1990) הוא כדורסלן ליטאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר במונקו מליגת העל הצרפתית והיורוליג.
ז'לגיריס קובנה (2005–2008)
בשנת 2005 התחיל מוטיונאס את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ז'לגיריס קובנה, ז'לגיריס-ארווידאס סאבוניס, בליגה הליטאית השנייה. ב-2007/08 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה הבלטית נגד א.ס.ק. ריגה. הוא קלע 15 נקודות ב-22 דקות.
אייסצ'יאי קובנה (2008–2009)
ב-2008 חתם מוטיונאס באייסצ'יאי קובנה לעונת 2008/09, ורשם ממוצעים של 19.9 נקודות ו-7.0 ריבאונדים ב-29.3 דקות למשחק, וקלע שיא עונתי של 29 נקודות במשחק הליגה הליטאית נגד נבז'יס ב-22 במרץ 2009.
בנטון טרוויזו (2009–2011)
באוגוסט 2009 חתם מוטיונאס על חוזה רב-שנתי בבנטון טרוויזו מהסרייה א' האיטלקית. ב-33 משחקי ליגה בעונת 2009/10 הוא העמיד ממוצעים של 9.8 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק.
באפריל 2010, הכריז מוטיונאס על מועמדותו לדראפט ה-NBA 2010, אך מאוחר יותר פרש וחזר לבנטון. הוא זכה בפרס הכוכב העולה של היורוקאפ לאחר שעזר לבנטון להגיע לפיינל פור היורוקאפ, עם ממוצעים של 10.9 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק.
אסקו גדיניה (2011–2012)
ב-23 ביוני 2011 נבחר מוטיונאס במקום ה-20 בדראפט ה-NBA 2011 על ידי מינסוטה טימברוולבס. למחרת הועברו זכויותיו, יחד עם ג'וני פלין, ליוסטון רוקטס תמורת בראד מילר וזכויות הדראפט לבחירה ה-23, ניקולה מירוטיץ'. בשל השבתת ה-NBA חזר מוטיונאס לאירופה.
ב-22 בספטמבר 2011 השאילה טרוויזו את מוטיונאס לאסקו גדיניה הפולנית לעונת 2011/12. ב-7 בדצמבר 2011 הוא רשם שיא קריירה של 21 ריבאונדים מול אולימפיה ליובליאנה, הכי הרבה ריבאונדי הגנה (18) למשחק יורוליג. הוא הוביל את גדיניה לאליפות פולין תשיעית ברציפות, ובמשחק השביעי והאחרון של הגמר הוא רשם 23 נקודות ו-11 ריבאונדים.
עונת 2012/13
ב-6 ביולי 2012 חתם מוטיונאס על חוזה לארבע שנים ביוסטון רוקטס, והצטרף אליהם לליגת הקיץ של ה-NBA 2012. בהופעת הבכורה שלו בליגת הקיץ הוא רשם 25 נקודות, 9 ריבאונדים, 2 אסיסטים, 2 חטיפות וחסימה אחת. בסך הכל הוא העמיד ממוצעים של 16.3 נקודות ו-7.8 ריבאונדים בארבעה משחקים.
עונת 2013/14
ב-30 באוקטובר 2013 מימשו הרוקטס את האופצייה שלהם והאריכו את חוזהו עד לעונת. בעונת שיחק מוטיונאס 62 משחקים עבור הרוקטס והעמיד ממוצעים של 5.5 נקודות ו-3.6 ריבאונדים למשחק.
עונת 2014/15
באוגוסט 2014 ספג מוטיונאס ביקורת בשל הערות על חבריו לקבוצה, ג'יימס הארדן ודווייט הווארד. מוטיונאס תיאר את מערכת היחסים ביניהם כ"היי וביי. הם אפילו אוכלים בנפרד מהקבוצה, בדרך כלל באיזו מסעדת מזון מהיר". מאוחר יותר התברר כי מוטיונאס צוטט בצורה שגויה עקב תרגום שגוי של כלי תקשורת ליטאים מליטאית לאנגלית.
ב-30 באוקטובר 2014 מימשו הרוקטס את האופצייה על חוזהו של מוטיונאס, והאריכו את חוזהו עד לעונת. לאחר שדווייט הווארד לא שיחק 11 משחקים במהלך נובמבר ודצמבר וטרנס ג'ונס לא שיחק במשך רוב המחצית הראשונה של העונה, מוטיונאס חווה את עונת ה-NBA הטובה ביותר שלו, והעמיד ממוצעים של 14.3 נקודות ו-7.1 ריבאונדים למשחק. למרות חזרתו של הווארד ב-13 בדצמבר, קלע מוטיונאס שיא קריירה של 25 נקודות עם 11 מ-19 מהשדה בניצחון 108–96 על דנוור נאגטס.
איוואן מרקוס
איוואן (ישראל) מרקוס (באנגלית: Ivan Marcus, נולד ב-1942) הוא היסטוריון יהודי-אמריקאי. פרופסור להיסטוריה וללימודי דתות המופקד על הקתדרה להיסטוריה יהודית על שם פרדריק רוז באוניברסיטת ייל. הוא מתמחה בהיסטוריה יהודית של ימי הביניים ושל תחילת העידן המודרני, יחסי יהודים-נוצרים ויהודים בשטחי האסלאם.
דונטאס מוטיונאס
עונת 2014/15
בעונתו השלישית ב-NBA הוביל מוטיונאס את הליגה באחוזי שדה ממהלכי פוסט-אפ (53.4%).
איוואן מרקוס
קורות חיים
מרקוס קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל, תואר שני מאוניברסיטת קולומביה ותואר MHL ודוקטורט מבית המדרש לרבנים באמריקה. הוא לימד בבית המדרש לרבנים באמריקה, שם כיהן כפרובוסט בין השנים 1991 ל-1994. הוא גם לימד באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת פרינסטון. החל משנת 1994 הוא מלמד באוניברסיטת ייל. בין השנים 2004 ל-2008 היה ראש התוכנית של ייל ללימודי יהדות.
דונטאס מוטיונאס
עונת 2015/16
ב-1 בדצמבר 2015 קיבל מוטיונאס אישור לחזור להתאמן, לאחר שהיה בחוץ מאז מרץ 2015 ועבר ניתוח לתיקון פריצת דיסק בגבו. ארבעה ימים לאחר מכן הוא חזר להרכב הרוקטס וערך את הופעת הבכורה שלו בעונה, ואף זכה למחיאת כפיים בעמידה מהקהל כשנכנס למשחק לראשונה ברבע הראשון של הניצחון 120–113 על סקרמנטו קינגס, בו קטף ריבאונד אחד בשש דקות משחק. הוא שיחק ב-14 משחקים רצופים עבור הרוקטס, ופתח פעם אחת בחמישייה, לפני שכאבי גב נוספים אילצו אותו לצאת שוב מהסגל. הוא פספס את כל חודש ינואר, וב-30 בינואר הועבר לריו גראנדה ואלי וייפרס בפעם הראשונה מאז 2013 עד שיחלים לחלוטין מהפציעה בגב. מאוחר יותר הוא הועבר את פעמיים לווייפרס.
ב-18 בפברואר 2016 הועברו מוטיונאס ומרכוס ת'ורנטון לדטרויט פיסטונס בטרייד של שלוש קבוצות בו היו מעורבות הרוקטס ופילדלפיה 76'. עם זאת, ארבעה ימים לאחר מכן ביטלו הפיסטונס את הטרייד שלהם בעקבות כושרו הפיזי של מוטיונאס. ב-27 בפברואר חזר מוטיונאס להרכב הרוקטס ושיחק לראשונה מאז 31 בדצמבר. הרוקטס סיימו את העונה הסדירה במקום השמיני במערב עם מאזן 41–41. בסיבוב הראשון של פלייאוף ה-NBA התמודדו הרוקטס מול גולדן סטייט ווריורס הראשונה, ובניצחון במשחק 3 ב-21 באפריל רשם מוטיונאס 14 נקודות ו-13 ריבאונדים, הדאבל דאבל הראשון שלו בפלייאוף בקריירה.
ניו אורלינס פליקנס (2017)
לאחר עונת 2015/16 הפך מוטיונאס לשחקן חופשי מוגבל. ב-2 בדצמבר 2016, בעקבות סכסוך חוזה ממושך עם הרוקטס שנמשך לתוך החודש הראשון של עונת, הוא קיבל הצעת חוזה לארבע שנים של 37 מיליון דולר מברוקלין נטס, שהושוותה על ידי הרוקטס שלושה ימים לאחר מכן. יום לאחר השוואת ההצעה לא הגיע מוטיונאס לבדיקות הרפואיות שלו עם הקבותה. מוטיונאס החליט שלא לדווח לרוקטס שלא ידיע בשל הפרש של כמעט 6 מיליון דולר מהצעת הנטס. הרוקטס היו צריכים להשוות רק את התנאים העיקריים של ההצעה, שהגיעה ל-31 מיליון דולר. כתוצאה מכך החלו שני הצדדים לנהל משא ומתן על חוזה מובטח חלקית לארבע שנים בשווי בין 35 ל-37 מיליון דולר עם סעיפי בונוס. אף על פי שנראה היה שאפשר להגיע לחוזה חדש, מוטיונאס נשלח הביתה לפני משחק הקבוצה ב-10 בדצמבר, וחמישה ימים לאחר מכן ויתרו הרוקטס על ההסכם לארבע שנים ועל זכויות הדראפט של מוטיונאס, והפכו אותו לשחקן חופשי ללא הגבלה.
ב-3 בינואר 2017 חתם מוטיונאס בניו אורלינס פליקנס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הפליקנס ארבעה ימים לאחר מכן, עם 11 נקודות וחמישה ריבאונדים ב-20 דקות מהספסל בהפסד של 108–117 לבוסטון סלטיקס. טרייד בלתי צפוי במהלך סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA שהביא לניו אורלינס את דמרקוס קאזינס גרם להקטנת תפקידו של מוטיונאס. הוא הופיע ב-21 משחקים ברציפות לאחר שחתם בניו אורלינס, אך מ-25 בפברואר עד 4 באפריל הוא שיחק בתשעה משחקים בלבד מתוך 20.
שאנדונג גולדן סטארס (2017–2019)
ב-9 באוגוסט 2017 חתם מוטיונאס על חוזה לשנה בגובה 2.2 מיליון דולר בשאנדונג גולדן סטארס מליגת ה-CBA הסינית. על פי הדיווחים, הוא היה הזר בעל השכר הגבוה ביותר בליגה. ב-1 בפברואר 2018 רשם מוטיונאס טריפל דאבל שהוביל את קבוצתו לניצחון 127–103 על ג'יאנגסו דראגונס עם שורה סטטיסטית של 29 נקודות, 15 ריבאונדים ו-10 אסיסטים. ב-13 במרץ 2018 פתח מוטיונאס את הפלייאוף עם 24 נקודות, 7 ריבאונדים בניצחון על הדראגונס 104–100. קבוצתו ניצחה את ג'יאנגסו 3–0 בסיבוב הראשון לאחר ניצחון שלישי 127–104 במהלכו קלע מוטיונאס 29 נקודות וקטף 13 ריבאונדים. בחצי הגמר התמודדו הגולדן סטארס מול ג'ג'יאנג ליונס. קבוצתו השוותה את הסדרה ל-2–2 עם שיא קריירה של מוטיונאס, 35 נקודות ו-14 ריבאונדים מול יריבו הישיר יואניס בורוסיס. למרות הופעה מרשימה נוספת שלו, עם 31 נקודות, 13 ריבאונדים, 2 חסימות ואסיסט, קבוצתו הודחה בסדרה 3–4 לאחר שהפסידה במשחק המכריע 95–105.
ב-8 בנובמבר 2018 רשם מוטיונאס את שיא הקריירה שלו בריבאונדים עם 25 ריבאונדים ו-24 נקודות שהובילו את קבוצתו לניצחון 100–82 מול ג'יאנגסו דראגונס. פחות משבוע לאחר מכן, ב-13 בנובמבר, הוא שיפר את שיא הריבאונדים שלו פעם נוספת כשקלע 32 נקודות וקטף 32 ריבאונדים בניצחון קבוצתו על שאנגחאי שארקס 99–96.
ב-3 במרץ 2019 קלע מוטיונאס שיא קריירה של 43 נקודות עם 17 ריבאונדים ו-6 אסיסטים והוביל את קבוצתו לניצחון 122–83. למרות עונה סדירה טובה, במהלכה העמיד ממוצעים של 27.3 נקודות, 14 ריבאונדים, 4.2 אסיסטים ו-1.8 חטיפות, קבוצתו הודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף לאחר שהפסידה 105–113 לג'יאנגסו דראגונס.
סן אנטוניו ספרס (2019)
ב-4 באפריל 2019 חתם מוטיונאס בסן אנטוניו ספרס. הוא סירב לחדש את חוזהו בקבוצה לאחר ששאנגחאי שארקס הציעו לו חוזה טוב יותר.
שאנגחאי שארקס (2019–2020)
ב-27 באוגוסט 2019 חתם מוטיונאס על חוזה של 6 מיליון דולר עם שאנגחאי שארקס. ב-1 באוקטובר 2019 הוא שיחק נגד קבוצתו לשעבר יוסטון רוקטס ורשם 27 נקודות, 11 ריבאונדים, 3 חטיפות ו-3 אסיסטים, אך קבוצתו הובסה 71–140. ב-9 ביוני 2020 דווח שמוטיונאס נפרד מהשארקס. ב-28 משחקים הוא העמיד ממוצעים של 22.8 נקודות, הוביל את הליגה עם 15.1 ריבאונדים, 3.5 אסיסטים, 1.8 חטיפות ו-0.5 חסימות למשחק ב-36.7 דקות.
שינג'יאנג פליינג טייגרס (2020–2021)
ב-17 בספטמבר 2020 חתם מוטיונאס בשינג'יאנג פליינג טייגרס הסינית.
קריירה בנבחרת הלאומית
מוטיונאס היה חלק מנבחרות הקדטים, הנוער והעתודה של ליטא, במדיהן שיחק באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16 2006, אליפויות אירופה עד גיל 18 2007 ו-2008, גביע העולם בכדורסל עד גיל 19 2009 ואליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2009.
מוטיונאס הוביל את נבחרת הצעירה של ליטא למדליית הכסף באליפות אירופה עד גיל 18 2008. למרות ההפסד ליוון בגמר הוא נבחר ל-MVP של הטורניר, לאחר שהעמיד ממוצעים של 18.2 נקודות, 10.2 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק. באליפות אירופה עד גיל 20 2008 הוא העמיד ממוצעים של 11.2 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק.
ביוני 2015 ויתר מוטיונאס על אליפות אירופה בכדורסל 2015 כדי להמשיך להתאושש מפציעת הגב שספג ביוסטון רוקטס.
Pyramid
Pyramid הוא האלבום השלישי של להקת הרוק המתקדם, The Alan Parsons Project, אשר יצא בשנת 1978. זהו אלבום קונספט (כמו כל אלבומי הלהקה) העוסק בפירמידות בגיזה. בתקופה ההיא, האלבום היה יזום, העניין בכוח הפירמידות ותות ענח' אמון היה נפוץ בארצות הברית ובבריטניה. ב-1978, האלבום היה מועמד לפרס גראמי לאלבום בעל הנדסת הקול הטובה ביותר, לא קלאסית.
האלבום גם הציג צליל חדש ו"מסחרי" יותר המושפע ממוזיקת הניו וייב אשר הייתה פופולרית באותה תקופה בבריטניה, בניגוד לשני האלבומים הקודמים שהתאפיינו ביותר רוק מתקדם ואוונגרד. בתקופה ההיא, להקות רוק מתקדם רבות החלו לשנות כיוון לצליל "מסחרי" ו"פופי" יותר באלבומיהם, ונטשו את צליל הרוק המתקדם בשנות ה-80 בשל ירידה בפופולרית הז'אנר, ומשבר כלכלי קשה באותה תקופה בבריטניה.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו על ידי אלן פרסונס ואריק וולפסון
ג'יימס נסביט
ויליאם ג'יימס נסביט (באנגלית: William James Nesbitt; נולד ב-15 בינואר 1965) הוא שחקן מצפון אירלנד. נולד בבאלמינה שבמחוז אנטרים, וגדל קרוב לבורשיין ואחר כך בקולריין שבמחוז לונדונדרי. הוא רצה להיות מורה כמו אביו והחל ללמוד לתואר בצרפתית באוניברסיטת אולסטר. הוא נשר אחרי שנת לימודים אחת כשהחליט להיות שחקן ועבר ללמוד בבית הספר " Central School of Speech and Drama" בלונדון. אחרי סיום לימודיו שיחק במשך שבע שנים במגוון הצגות כגון המחזמר "על הגג" (Up on the Roof) והדרמה הפוליטית. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרט "הקשיבו לשירי" בשנת 1991.
הפריצה הגדולה שלו הייתה בתפקיד אדם ויליאמס בסדרת הטלוויזיה "רגליים קרות" (1998–2003) עליו זכה בפרסים "British Comedy Award", "Television and Radio Industries Club Award", ו-"National Television Award". תפקידו החשוב הראשון בקולנוע היה כחקלאי 'פיג' פין בקומדיה "להעיר את נד" (1988). עבור הסרט "לאקי ברייק" היה מועמד, יחד עם שאר שחקני הסרט לפרס גילדת שחקני המסך בו שיחק לראשונה בתפקיד ראשי בדמות האסיר ג'ימי הנדס. בשנת 2002 שיחק בדמותו של איוואן קופר בסרט הטלוויזיה "בלאדי סאנדיי" על מאורעות יום ראשון העקוב מדם שהתרחש באירלנד ב-1972, בתפקיד שהיה נקודת מפנה בקריירה שלו. על משחקו בסרט זכה בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי והיה מועמד לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה כשחקן הטוב ביותר.
ב-2001 עד 2007 כיכב נסביט בסדרת הטלוויזיה "חוק מרפי" בדמות שוטר סמוי בשם טומי מרפי. התפקיד נוצר במיוחד עבורו על ידי התסריטאי קולין בייטמן. הוא היה מועמד פעמיים לפרס IFTA (Irish Film & Television Awards) על תפקידו בסדרה. ב-2004 הופיע בדרמה "Wall of Silence" בתפקיד אב שבנו נרצח, והיה מועמד לפרס IFTA נוסף. ב-2007 שיחק בתפקיד כפול של טום ג'קמן ומיסטר הייד בסדרה "ג'קיל" של סטיבן מופאט, עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ב-2008. נסביט שיחק בתפקידים דרמטיים נוספים כגון "חמש דקות של גן עדן" (2009), והיה באחד מהשחקנים הראשיים בסדרות הטלוויזיה "Occupation" (2009), ו-"The Deep" (2010). כמו כן השתתף בסרטים "Outcast" (2010) וב-"The Way" של אמיליו אסטבז. ב-2011 לוהק להשתתף בעיבוד ל"ההוביט" בהפקת פיטר ג'קסון המיועד לצאת ב-2012/2013.
ילדות ונעורים
נסביט נולד בבאלמינה, מחוז אנטרים שבצפון אירלנד. אביו ג'יימס "ג'ים" נסביט היה מנהל בית ספר בכפר קטן קרוב לברושיין (Broughshane), אמו מיי נסביט עבדה בשירות הציבורי. כשג'יימס נולד היו להוריו שלוש בנות, מרגרט, קטרין ואנדריאה. המשפחה התגוררה בסמוך לבית הספר שבו לימד ג'ים, וג'יימס היה אחד התלמידים אותם לימד. הוא שאף להיות שחקן כדורגל במנצ'סטר יונייטד או להיות מורה כאביו. המשפחה הייתה נוצרית פרסביטריאנית. בימי ראשון נהגו בני המשפחה לשיר מזמורים בליווי הפסנתר. ג'ים צעד עם תזמורת חלילים של בלימינה וג'יימס בנו הצטרף אליו בנגינה בחליל. אחרי הסכסוך בדראמקרי (en:Drumcree conflict) הפסיקה התזמורת לצעוד. בגלל מגורי המשפחה באזור הכפרי הם לא סבלו מאירועי "הצרות" בצפון אירלנד, אם כי נסביט אחותו ואביו ניצלו בנס מפיצוץ מכונית בתחילת שנות השבעים.
כשהיה נסביט בן 11 עברה המשפחה לגור בקולריין שבמחוז לונדונדרי. הוא למד בבית ספר יסודי Blagh primary school ואחר כך ב-. ב-1978 לקחו אותו הוריו לאודישן ב"ריברסייד תיאטר" בהפקת חג המולד של המחזמר אוליבר!. באודישן הוא שר את "רפסודיה בוהמית" ולוהק לתפקיד ארטפול דודג'ר, שהיה הופעת הבכורה שלו בתיאטרון. הוא המשיך לשחק ב"ריברסייד תיאטר" עד גיל 16, והופיע בפסטיבלים וכניצב במחזה "Play For Today: The Cry". את כרטיס החבר שלו באיגוד השחקנים קיבל כששיחק בתפקיד ג'ימי קריקט במחזה "פינוקיו", הוא החליף את השחקן הקבוע בתפקיד אחרי שזה שבר את רגלו.
בגיל 18 סיים את לימודיו ב-CAI והחל ללמוד לתואר בצרפתית באוניברסיטת אולסטר שבג'ורדנסטאון. הוא נשר אחרי שנת לימודים אחת. בעצת אביו עבר לאנגליה ונרשם לבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" שבלונדון. בשנת 1987 סיים את לימודיו כשהיה בן 22.
קריירה בתיאטרון ו"הקשיבו לשירי"
יום אחרי סיום לימודיו קיבל נסביט תפקיד במחזה טלוויזיוני של ה-BBC על חיי הפסנתרן והמלחין האנגלי ג'ון אוגדון. הוא הרוויח 250 ליש"ט על יומיים עבודה בטלוויזיה. תפקידו המקצועי הראשון על הבמה היה במחזמר "Up on the Roof". המחזמר הוצג ב"תיאטרון רויאל" בפלימות' ואחר כך בווסט אנד בלונדון. ב-1989 חזר לפלימות להופיע שוב באותו מחזה. באותה שנה השתתף בשתי הצגות נוספות, ביוני הופיע בכטוב בעיניכם בתפקידי הדוכס פרדריק והדוכס הבכור. אחר כך הופיע בגרסה של יורי ליובימוב להמלט, זהו תרגום מרוסית לאנגלית של התרגום של הסופר בוריס פסטרנק. המחזה הוצג ב"תיאטרון היימארקט" בעיר לסטר, באולד ויק שבלונדון, ואחר כך במשך תשעה חודשים במסע הופעות בינלאומי. נסביט גילם את הדמויות של גילדרשטיין, ברנרדו ואת אחד הקברנים.
ב-1996 הופיע נסביט בפרק אחד מסדרת הדרמה "באליקיסאנג'ל" המתרחשת באירלנד, בו גילם את ליאו מקגארבי, חבר לשעבר של אסומפטה פיצג'רלד (דרוולה קירוואן) ויריבו של פיטר קליפורד (סטיבן טומפקינסון). הוא חזר וגילם את אותה דמות בהמשך הסדרה ב-1998.
"רגליים קרות" ותחילת קריירה קולנועית
בשנת 1996 הוזמן נסביט לאודישן לתפקיד הגברי הראשי, אדם ויליאמס, בסדרה הקומית "רגליים קרות" של רשת ITV. הסדרה עסקה בשלושה זוגות הנמצאים בשלבים שונים של יחסים רומנטיים. שמו של נסביט הועלה על ידי חבר משותף שלו ושל הבמאי דקלן לאוני, גם המפיקה כריסטין לנגן זכרה אותו לטובה מהופעותיו ב"הקשיבו לשירי" וב"לא אוהב אותך". התסריטאי מייק בולן כתב את התפקיד בדמות עצמו כאדם צעיר, אך נסביט רצה להופיע בדמות עכשווית של גבר מצפון אירלנד שאין לו קשר ל"הצרות", בעיקר אחרי ההשתתפות בסרט "Love Lies Bleeding". הסדרה זכתה להצלחה ביקורתית, ב-1997 זכתה בפרס "Golden Rose of Montreux" וב"פרס הקומדיה הבריטית" (British Comedy Award) והוזמנה הפקה של עונה מלאה. העונה הראשונה שודרה בסוף 1998 והשנייה ב-1999. לפי עלילת הסדרה אדם אובחן כחולה בסרטן, דבר שדרבן את נסביט להיות פטרון של ארגון הצדקה "Action Cancer". בעונה השלישית היה לנסביט ולשחקנים האחרים אפשרות להשפיע על ההפקה, פרק שהיה אמור להיות מצולם בדבלין צולם בבלפסט להצעתו של נסביט. עם סיום העונה הרביעית רצה לעזוב את הסדרה ולעסוק בפרויקטים אחרים. המפיק ביקש ממנו להמשיך לעונה חמישית ובה דמותו של אדם אמורה הייתה למות. אבל בזמן ההכנות לעונה החמישית החליט מייק בולן להרוג במקומו את דמות אשתו של אדם, רייצ'ל (הלן בקסנדייל).
"רגליים קרות" רצה במשך חמש שנים מ-1998 ועד 2003. ב-2000 זכה נסביט בפרס "הקומדיה הבריטית" כשחקן הטוב ביותר בקומדיות, ב-2002 זכה בפרס "מועדון תעשיית הרדיו והטלוויזיה" כשחקן הדרמה של השנה, וב-2003 זכה בפרסים ב-National Television Award עבור הביצוע הפופולרי ביותר, וב-TV Quick Award כשחקן הטוב ביותר.
הופעתו של נסביט ב"הקשיבו לשירי" הרשימה גם את הבמאי והתסריטאי קירק ג'ונס שליהק אותו לסרטו הראשון "להעיר את נד", בתפקיד מגדל החזירים החביב "פיג" פין. תפקיד זה הביא לנסביט הכרה בינלאומית בעיקר בארצות הברית. צוות השחקנים של הסרט היה מועמד ב-1999 לפרס גילדת שחקני המסך. ב-1999 הופיע כבילי וילסון "מד דוג" בסרט "ספירת זרע" של דודי אפלטון. בשנה שאחר כך הופיע בסרט הבכורה של דקלן לאוני "Wild About Harry". ב-2001 קיבל לראשונה תפקיד ראשי בסרט קולנוע. הוא גילם בסרט "לאקי ברייק" את ג'ימי הנדס, שודד בנקים כושל המתכנן בריחה מהכלא, תוך כדי העלאת מחזמר על ידי האסירים, שמשמש מסווה לבריחה. כהכנה לתפקיד בילה נסביט יום אחד בכלא וונדסוורת', והתרשם מהמונוטוניות של חיי האסירים. הסרט זכה לתגובות אוהדות מקבוצת ביקורת של צופים אך בסופו של דבר היה כישלון מסחרי.
בלאדי סאנדיי
בטקס "פרסי הטלוויזיה של האקדמיה הבריטית" פנה אל נסביט הבמאי פול גרינגראס והציע לו לככב בדרמה טלוויזיונית על אירוע יום ראשון העקוב מדם. שהתרחש ב-1972. ביום זה ירו צנחנים בריטים למוות ב-14 גברים ונערים קתולים לא חמושים, לאחר מצעד למען זכויות אדם בשכונת העוני בוגסייד בעיר דרי שבצפון אירלנד. נסביט היה בן 7 באותה עת ולא היה מודע לסיבות המקרה, הוא האמין ש"אין עשן בלי אש" ושהקתולים נורו כיוון שהם התגרו בחיילים. כשקיבל את התסריט היה במנצ'סטר בצילומי הסדרה "רגליים קרות", ולדבריו התסריט עשה עליו "רושם יוצא דופן". נסביט גילם בסרט "בלאדי סנדיי" את דמותו של איוון קופר שארגן את המצעד. כהכנה לתפקיד נסביט פגש את קופר ושוחח איתו ארוכות כדי להבין את המניעים שלו באותו יום. הוא נפגש עם קרובי משפחה של ההרוגים וצפה יחד אתם בדיוני ועדת החקירה של האירועים (Bloody Sunday Inquiry). כמו כן קרא את הספרים "Eyewitness Bloody Sunday" של דון מולאן ו-"Those Are Real Bullets, Aren't They?" של פיטר פרינגל ופיליפ ג'קובסון. על אף הכנותיו המרובות הוא פקפק ביכולתו למלא את התפקיד, ותהה מה יחשבו הקתולים מדרי על שחקן פרוטסטנטי שמגלם אחד מהם.
שידור הסרט ב-ITV בינואר 2002 לא עבר בשקט. היוניוניסטים האשימו את נסביט על כך שאמר שהפרוטסטנטים חשו "אשמה קולקטיבית" על ההרג, בית הוריו הושחת, והוא קיבל איומים על חייו. על תפקידו זה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של "הקולנוע העצמאי הבריטי", והיה מועמד לפרס באפט"א בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
נסביט קיבל ביקורות טובות על משחקו בסרט. אחד המבקרים תיאר את הסרט כ"סרט ההתבגרות" שלו. הוא עצמו מתייחס לתפקיד כנקודת מפנה בקריירה שלו ומכנה את המשכה כתקופה ש"אחרי בלאדי סנדיי".
סדרת הטלוויזיה "חוק מרפי"
ב-2003 גילם נסביט את דמותו של בלש משטרה סמוי בשם טומי מרפי בעונה הראשונה של סדרת טלוויזיה "חוק מרפי". הוא שיחק בהצלחה בפרק פיילוט לסדרה ששודרה ב-2001. הרעיון לסדרה עלה כאשר נסביט עבד על "Playing the Field", יחד עם המפיק גרג ברמן, הם פנו לסופר קולין בייטמן והציעו לו ליצור סדרת טלוויזיה המבוססת על ספריו של בייטמן שגיבורם הוא דן סטארקי. הפיילוט נוצר עבור ה-BBC והוגדר כ"קומדיית פעולה והרפתקאות". בייטמן יצר סיפור רקע מורכב עבור מרפי, אך זה הוסר מהתוכנית לבקשת המפיקים. ב-2003 זכה נסביט בפרס הקולנוע והטלוויזיה האירי (IFTA) בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בדרמה טלוויזיונית. העונה השנייה של הסדרה שודרה ב-2004.
ב-2005 נמאס לנסביט מהנוסחה הקבועה של הסדרה, ואיים להתפטר אלא אם כן ישונה מבנה הסדרה. הוא הציע שלמרפי תהיה דמות יחידה של שוטר סמוי לאורך עונה שלמה, במקום שתיווצר לו דמות חדשה בכל פרק. יסוד דרמטי זה נועד לתת לסדרה ייצוג קרוב יותר למציאות ולעבודתם של השוטרים הסמויים. נסביט עשה מחקר בנושא בעזרתו של שוטר לשעבר, כמו כן שכר מאמן אישי איתו עסק באיגרוף ובהרמת משקולות. הוא גידל שפם שיצר לו מראה שונה מזה שהצופים היו רגילים לראות אותו.
המבקרת שרה ויין כתבה ב"טיימס". סדרה זו הייתה נקודת מפנה נוספת בקריירה של נסביט. "חוק מרפי" לא הוזמנה לעונה שישית, לדברי נסביט בגלל הרייטינג הנמוך של העונה החמישית ששודרה במקביל לסדרה הפופולרית של ITV "דוק מרטין".
תפקידים דרמטיים ב-2004 ו-2005
ב-2004 הופיע נסביט בדרמה "Wall Of Silence" המבוסס על מקרה אמיתי של רצח תלמיד בית ספר ג'יימי רוב. נסביט גילם את דמותו של סטיוארט רוב, אביו של הילד, המנסה למוטט את חומת השתיקה האופפת את הקהילה ולהבין מה בדיוק קרה. נסביט שרק סיים את צילומי "יום ראשון הארור" התלבט אם להתחייב לעוד תפקיד תובעני אחרי תפקידו כאיוואן קופר. הוא החליט להופיע בסרט כי מצא בו עניין. כהכנה לתפקיד נפגש עם סטיוארט רוב ובילה בביתו במשך שבועות, הם שוחחו על ג'יימי ועל מאבקו של רוב בחיפוש צדק. בסרט נסביט דיבר במבטא הטבעי שלו ולא במבטא הדרום-לונדוני של רוב, כדי לא להסיט את תשומת לב הצופים מהדרמה. הסרט שודר בינואר 2004, ונסביט היה מועמד לפרס IFTA כשחקן הטוב ביותר בדרמה טלוויזיונית על תפקידו.
במרץ 2004 שיחק בסרט "Passer By" של טוני מרצ'נט, בתפקיד ג'ו קייס שראה אישה מותקפת ברכבת, והוא לא נחלץ לעזרתה. אחר כך הוא מגלה שהאישה נאנסה, והוא אינו מסוגל להודות בבית המשפט שהוא לא סייע לה. נסביט תיאר את האיש "הוא אדם יותר טוב ממני, אב טוב ובעל טוב. אבל אחרי שטעה פעם אחת, הוא אינו מצליח לשלוט על המתרחש בחייו. כל הסובבים אותו, אשתו בנו וחבריו לעבודה מפסיקים לכבד אותו, והוא מגיע לנקודת שפל בחייו." בעקבות תפקידים דרמטיים אלה הוא דורג השישי ברשימת הדמויות החזקות בדרמה טלוויזיות שנקבעה על ידי מומחים בתחום עבור רדיו טיימס. בספטמבר אותה שנה כיכב בעיבוד לספרו של כריסטופר ברוקמייר "Quite Ugly One Morning" עבור רשת ITV. המפיקים רצו את השחקן הסקוטי דאגלס הנשל לגלם את דמותו של Glaswegian Parlabane אך בהנהלת ITV העדיפו את נסביט.
עוד ב-2004 שיחק בסרטו של דני בויל "מיליונים" בתפקיד רוני קאנינגהם. אחר כך השתתף בסרטו של וודי אלן "נקודת מפגש" בתפקיד בלש המשטרה באנר. הוא התכוון לקחת פסק-זמן בקריירת המשחק שלו ולא רצה להשתתף ב"נקודת מפגש". כיוון שהופעתו בסרט היא רק בסופו, הוא קרא רק את חלק זה בתסריט, ולכן לא הכיר את כל נסיבות המקרה אותו הוא חוקר. אף על פי שבתחילה לא היה מעוניין להשתתף בסרט, הוא נהנה מהעבודה עם וודי אלן והחמיא לו על סגנון הבימוי שלו
ביוני 2005 חזר נסביט להופיע בתיאטרון. הוא שיחק ב- "After Sun" מחזה באורך של 10 דקות מאת דייוויד ניקולס. שהוצג באולד ויק. יחד עם השחקנית קתרין טייט הם גילמו בני זוג שחוזרים מירח הדבש שלהם. בהמשך הופיע במחזה באורך מלא "Shoot the Crow" מאת אואן מק'קפרטי. המחזה הועלה בספטמבר 2005 ב"טרפלגאר סטודיוס", והוא קיבל על הופעתו ביקורות מעורבות.
ג'קיל, Five Minutes ו-Occupation
בסוף 2005 נסביט פגש את ג'יין טרנטר מה-BBC כדי לשוחח על עונה חדשה לסדרה חוק מרפי. טרנטר הציעה לנסביט תסריט של הפרק הראשון מהסדרה "ג'קיל" שכתב סטיבן מופאט, עיבוד לספר המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד. לקח לו שלוש שעות לקרוא את התסריט, ולהסכים לגלם את הדמות הכפולה של טום ג'קמן והאלטר-אגו שלו מיסטר הייד. הוא נפגש עם מופאט ועם בריל ורטיו, המפיקה של הארטסווד פילמס כדי לדון באפיון הדמות אותה היה צריך לגלם. הצילומים החלו בספטמבר 2006. האיפור שלו נמשך שעה כל יום, כדי להראות בדמות הייד שונה מראה שיערו באמצעות פאה נוכרית, הוסיפו עצם לסנטרו ולאפו כמו כן שינו את צורת אוזניו. הוא שם עדשות מגע שחורות כדי לשוות לו הבעה של "חסר נשמה". המעבר בין הדמות של ג'קמן להייד נעשה בעזרת טכנולוגיית CGI. הסדרה שודרה ב-BBC1 ביוני וביולי 2007. על תפקידו זה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה ולפרס "ורד הזהב" כבדרן הטוב ביותר.
ב-2008 גילם את דמותו של פונטיוס פילאטוס בסדרת הטלוויזיה "The Passion" על ימיו האחרונים של ישו. תחילה דחה את התפקיד אבל חזר בו אחרי קריאה נוספת של התסריט. מפיק הסדרה היה נייג'ל סטפורד-קלרק ובין השחקנים השתתף גם דניס לוסון מי שהיה חברו לצוות "ג'קיל". הסדרה שודרה בבריטניה בשבוע של חג הפסחא של 2008. אחר כך שיחק נסביט בסדרת המתח "Midnight Man" של רשת ITV בתפקיד העיתונאי מקס רבן. התפקיד הקנה לו מועמדות לפרס השחקן הטוב ביותר בסדרת מתח/פשע של ITV3. בסוף אותה שנה השתתף בסרט העצמאי "Blessed" שאת הדמות הראשית, פיטר, כתב התסריטאי מארק אולדריג' במיוחד עבורו. הסרט יצא בהפצה מוגבלת ב-2008 ו-2009, והוקרן בטלוויזיה ב-2010. נסביט אמר על התפקיד של פיטר :.
הוא כיכב גם בסדרת הטלוויזיה "Occupation" שכתב פיטר באוקר והופקה על ידי BBC/Kudos. הסדרה עוקבת אחרי קורתיהם של חיילים בצבא הבריטי החל מהפלישה לבצרה ב-2003 ועד לשנת 2007. נסביט מגלם דמות של חייל שחוזר לבצרה שבעיראק. הוא התכונן לתפקיד בשיחות עם חיילים וקצינים ששירתו בבלפסט ובמרוקו. הופעתו בשני התפקידים זכתה לשבחים מהעיתונאי יו מונטגומרי שהמליץ לתת לנסביט את פרס באפט"א. הוא לא היה זכה בפרס באפט"א אך היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר של Broadcasting Press Guild עבור שני התפקידים.
קריירה בינלאומית
באוגוסט 2010 יצא הסרט "Matching Jack" של הבמאית נדיה טאס, ובו נסביט משחק בתפקיד הראשי את דמותו של קונור. הוא היה מעורב בעשיית הסרט כבר ב-2006 כשקרא את התסריט, אך בשל המשבר הכלכלי העולמי הוקטן תקציב הסרט, ונסביט הסכים להפחתה במשכורתו. הסרט צולם במשך שמונה שבועות במלבורן בשנת 2009.
אחר כך חזר לשתף פעולה עם פיטר באוקר, הבמאי של "Occupation", בסדרת טלוויזיה "מונרו" שהיא דרמת בית חולים ובה שיחק בתפקיד הראשי כגבריאל מונרו כרופא נוירוכירורג. כהכנה לתפקיד צפה נסביט בניתוח מוח והתייעץ עם רופא בבית חולים בלידס. הסדרה צולמה בלידס בסוף 2010 במשך 12 שבועות, ושודרה ברשת ITV במרץ ואפריל 2011.
בקולנוע הופיע נסביט בסרטו של אמיליו אסטבז "The Way" בתפקיד הסופר האירי ג'ק, לצידם של מרטין שין, דבורה קארה אונגר ויוריק ואן וגנינגן, ובסרטו של רייף פיינס "קוריולנוס" עיבוד לטרגדיה השייקספירית.
נסביט לוהק לסרט בן שני החלקים "ההוביט" בבימויו של פיטר ג'קסון, לצדם של שחקנים בריטים ואירים רבים. בסרט הוא מגלם את דמות בוֹפוּר. הוא הודה שלא קרא את הספר של ג'.ר.ר. טולקין אך קיבל מיד את התפקיד. הסרטים מצולמים בניו זילנד החל ממרץ 2011, החלק הראשון צפוי לצאת בדצמבר 2012 והשני ב-2013. אשתו ובנותיו עברו לגור איתו בניו זילנד, והבנות לומדות בבית ספר שם.
פרויקטים נוספים
ב-2002 הגיש נסביט תוכנית דוקומנטרית בשם "James Nesbitt's Blazing Saddles", שהופקה עבור ה-BBC. לשם כך בילה שבועיים בלאס וגאס בתחרות רודיאו ותחרות "מיס רודיאו אמריקה". ב-2007 הופיע כמנחה אורח באחת מתוכניות הלילה "The Friday Night Project" של צ'אנל 4. הוא הנחה טקסים של פרסי קולנוע, במשך שלוש שנים רצופות מ-2005 עד 2007 הנחה את טקס פרסי IFTA. את טקסי "פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי" הנחה מ-2005 עד 2010, ואת פרס הקולנוע הלאומי הנחה ב-2008 וב-2010.
כחובב גולף מגיל צעיר, הצטרף נסביט לקבוצה האירופית שהשתתפה בתחרות "All*Star Cup", ושודרה בסקיי 1. הוא הופיע בתשדירי פרסומת לטלוויזיה עבור חברת "יל גרופ" בקמפיין "דפי זהב" של החברה, ובהם הוא מגלם דמות של אדם אומלל בשם ג'יימס. ב-2004 הצטרף לסופרגרופ בשם טוויסטד-X להפקת השיר "Born in England", המנון בלתי רשמי לנבחרת אנגליה בכדורגל עם כניסתם לתחרות יורו 2004. נסביט שר גם בסרט "לאקי ברייק" ובסדרת הטלוויזיה "רגליים קרות". השיר מהסדרה יצא באחד מאלבומי הפסקול של הסדרה. הוא שר גם בפסקול הסרט "להעיר את נד". ב-2009 כיכב בווידאו-קליפ של השיר "The Day I Died", של זמר הפופ האנגלי ג'אסט ג'ק.
חיים אישיים
נסביט הוא פטרון של ארגון הצדקה Wave, התומך בנפגעי "הצרות". הארגון עמד בפני סגירה עקב בעיות מימון, ונסביט עודד ידוענים ואמנים להתערב למענם. מאז 2005 הוא משמש שגריר של UNICEF, והוא עובד באפריקה עם חולי איידס ועם ילדים חיילים. מ-1999 הוא פטרון של הארגון "Action Cancer", הוא הצטרף לארגון כתוצאה ממחלת אביו בסרטן וכן סיפור של הדמות שגילם ב"רגליים קרות", שחלה בסרטן. הוא פטרון כבוד של "Youth Lyric" אחד מבתי הספר לתיאטרון הגדולים באירלנד.
נסביט אוהד של מועדון הכדורגל "קולריין" ושל מנצ'סטר יונייטד.
במרץ 2010 קיבל נסביט תואר "צ'אנסלור" של אוניברסיטת אולסטר, והחליף את הלורד ראש העיר של לונדון סר ריצ'רד ניקולס.
ארל סנל
ארל וילקוקס סנל (באנגלית: Earl Wilcox Snell; ) היה איש עסקים ופוליטיקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של אורגון כמזכיר המדינה של אורגון, וכמושל אורגון ה-23 מ-1943 ועד למותו בהתרסקות מטוס.
ראשית חייו
ארל סנל נולד בחווה ליד העיירה הקטנה אולקס שבאורגון. הוא גדל בעיר ארלינגטון שבאורגון, התחנך בבתי ספר ציבוריים ולמד במכון הטכנולוגי של אורגון, אך מבלי לסיים לימודי תואר. לאחר לימודיו הוא היה לשותף בעסק למכירת מכוניות בארלינגטון. לאחר שירות צבאי במלחמת העולם הראשונה הוא התיישב בעיר קונדון הסמוכה, שם הוא נשא לאישה את אדית ולשונס, ולשניים נולד בן אחד. סנל הוציא לאור את העיתון המקומי והיה לבעלים היחידים של סוכנות מכירת רכב בארלינגטון. עיסוקים אלו היו המרכזיים במשך כל ימי חייו, ובהמשך הוא הרחיב את עסקיו לגידול בקר ולבנקאות.
קריירה פוליטית
לאחר שהיה חבר מועצת העיר ארלינגטון, נבחר סנל לתקופת הכהונה הראשונה מבין ארבע כחבר בית הנבחרים של אורגון, ובתקופת הכהונה האחרונה הוא כיהן כיושב ראש הבית. ב-1934, על אף ניצחונם של הדמוקרטים באורגון, שקודם לכן נשלטה על ידי הרפובליקנים, נבחר סנל כמזכיר המדינה של אורגון, תפקידו בו הוא כיהן בשנים 1935–1943.
בשל הגבלת כהונה, נמנע מסנל להיבחר לכהונה נוספות כמזכיר המדינה, והוא החליט להתמודד מול המושל המכהן מטעם מפלגתו שלו, צ'ארלס ספראג בבחירות המקדימות של המפלגה. הוא זכה לתמיכה מאיגוד מוכרי המכוניות של אורגון, הצליח בהתמודדות, ובבחירות הכלליות הוא זכה ב-78 אחוזים מהקולות. ב-11 בינואר 1943 הושבע סנל כמושל אורגון ה-23.
מותו
ב-28 באוקטובר 1947, בשעה 10 בערב, יצאו סנל, מזכיר המדינה של אורגון, רוברט ס. פארל הבן, ונשיא הסנאט של אורגון, מרשל י. קורנט, יחד עם הטייס קליף הוג במטוס ביצ'קראפט בוננזה מקלמאת' פולס שבאורגון. הם התכוונו לנחות באזור הנחיתה שבקולמן לייק בדרכם לחווה שבבעלותו של אוסקר קיטרדג' בעמק ורנר ליד העיירה לייקוויו. המטוס התרסק מדרום-מערב לדוג לייק וכל נוסעיו נהרגו. הלוויה ממלכתית נערכה לסנל, פארל וקורנט בקפיטול של סיילם, וסנל נטמן בפארק הזיכרון בלקרסט שבעיר. קורנט, כנשיא הסנאט, היה הראשון בסדר הירושה למשרת המושל, ולפיכך, ב-30 באוקטובר, לאחר שהתגלו שרידי המטוס והגופות, הושבע ג'ון יוברט הול, מתוקף תפקידו כיושב ראש בית הנבחרים, כמושל אורגון הבא.
חבלבל השיח
חבלבל השיח (שם מדעי: Convolvulus dorycnium) הוא מין בסוג חבלבל ממשפחת החבלבליים. הצמח הוא גאופיט רב שנתי. בניגוד למשתמע משמו, הוא איננו שיח, אלא מוגדר בן-שיח, מפני שאין לו "גזע", כלומר חלק מעוצה היוצא מן השורש מעל פני האדמה. למרות זאת, הוא מגיע בדרך כלל לגובה של 65 ס"מ. צורתו כדורית, וכשהוא פורח בתחילת הקיץ בעשרות פרחים ורודים הוא בולט למרחוק. תפוצתו בישראל מהצפון ועד מדבר יהודה.
הענפים מתייבשים במשך הקיץ, והפרחים נושרים מהם. הפרח הוא דו-מיני בגודל 2–3 ס"מ. עלי הכותרת מאוחים, כך שצורת הפרח כולו מזכירה משפך. לפרח חמישה אבקנים, ועמוד עלי עם שתי צלקות. הפרי הוא הלקט עם שתי מגורות, ונפתח בשתי קשוות. בכל מגורה יש שני זרעים. לפרח חמישה עלי גביע גלדנים.
דוכיפת סנט הלנה
השלד הלא-שלם, אשר נתגלה בשנת 1975 על ידי הפלנטולוג האמריקאי סטורס אולסון, כלל גולגולת, עצמות חזה ואת עצם הירך השמאלית. לפי שלד זה, קשה להעריך את גובה הדוכיפת הזה, אך מעריכים כי לא יכול היה לעוף, ושמשקלו היה בין 100 לבין 150 גרם, בניגד לדוכיפת המצוי השוקל בין 50 לבין 90 גרם.
טיסה 210 של LAN צ'ילה
המטוס, מדגם DC-3 דקוטה, יוצר בשנת 1943 כמטוס צבאי, ועד להתרסקותו צבר 18,300 שעות טיסה. חבריה של קבוצת הכדורגל "גרין קרוס" עשו דרכם מאוסורנו לסנטיאגו במטוס זה ובמטוס נוסף. המטוס נעלם בהרי האנדים. בתשדורת הרדיו האחרונה ממנו דווח על קרח שהצטבר על הכנפיים והמדחפים. שרידי המטוס נמצאו כעבור שבוע. כל נוסעי המטוס נספו.
בפברואר 2015 נמצאו שרידים נוספים של המטוס בידי קבוצת מטפסי הרים.
1900 בצרפת
שנת 1900 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 913 שנות לאום.
מצעד 68' צועד לאחור
"מצעד 68' צועד לאחור" (1999) הוא מיצב מאת הצלם הישראלי שוקה גלוטמן.
תיאור
העבודה "מצעד 68' צועד לאחור" מבוססת על שידור הטלוויזיה של מצעד צה"ל, שהתקיים ביום העצמאות ה-20 של מדינת ישראל (1968). היא הוצגה לראשונה בתערוכת היחיד של גלוטמן "כאן גרים בכיף מר פואטי ומר פאתטי", שהתקיימה במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2000 (25/2/00-27/5/00). המיצב מכיל שחזור של סלון דירה ישראלית משנות ה-60 של המאה ה-20, שבמרכזה מכשיר טלוויזיה המקרין את מצעד צה"ל.
לבד מריהוט מן התקופה, המכיל ה"סלון" גם פריטים שונים המבססים זהות לאומית-ציונית ישראלית, כגון כרכי האנציקלופדיה העברית, תרמיל פגז שבתוכו ענף של כותנה. ספרים של ש"י עגנון ויוסף חיים ברנר, צלחת מתכת ועליה דיוקן של משה דיין, שר הביטחון בתקופת מלחמת ששת הימים, תקליט של מלחמת ששת הימים, קרמיקה תעשייתית ישראלית, פסלוני גמלים מעץ זית ועוד.
סרט הווידאו של המצעד, שאורכו 10:21 דקות, מתחיל במוזיקה של "מארש צה"ל" וההכנות למצעד, המשודרות בשחור-לבן ומתוארות על ידי הקריין יורם רונן. כאשר מתחיל המצעד, המשודר בצבע, מתברר כי המצעד צועד לאחור. לאחר סיום המצעד, חוזר השידור לשחור-לבן ומתאר את סיום האירוע. הווידאו יוצר הזרה פארודית של האירוע, באופן המערער על המיליטריזם הישראלי שאחרי מלחמת ששת הימים.
ריק נואלס
ריצ'רד רייט נואלס ג'וניור (באנגלית: ) הוא פזמונאי, מפיק מוזיקלי, רב-נגן ומעבד אמריקאי. הוא היה שותף לכתיבה והפקה של למעלה מ-90 להיטים ואלבומים לאמנים שונים. אותם הלהיטים והאלבומים נמכרו ביותר מ-250 מיליון עותקים. בשנת 2020, הוא נכנס להיכל התהילה של כותבי השירים.
קריירה
בשנת 1985, סטיבי ניקס הקליטה את השיר "I Can't Wait" של נואלס בלוס אנג'לס, והעניקה לריק את הקרדיט הראשון שלו בכתיבת השירים וההפקה שלו. מאוחר יותר הוא התבקש להפיק את אלבומה של ניקס, Rock a Little, לצד ג'ימי איובין. האלבום יצא לאור ב-1986 והכיל חמישה שירים בהפקתו של נואלס. "I Can't Wait" הגיע בשיאו למקום ה-16 במשך שבועיים במצעד הבילבורד הוט 100 והוא אחד מארבעת הסינגלים היחידים של ניקס שנכנסו למצעד שירי הדאנס קלאב.
ב-1987 הפיק נואלס את אלבומה של בלינדה קרלייל, Heaven on Earth. האלבום כלל גם ארבעה שירים שנכתבו על ידי נואלס, כולל "Heaven Is a Place on Earth" ו-"Circle in the Sand" שהגיעו למקום הראשון ולמקום השביעי בהתאמה, במצעד הבילבורד הוט 100. בשנת 1989 הפיק נואלס גם את אלבומה השלישי של בלינדה קרלייל Runaway Horses. נואלס כתב 6 מתוך 10 השירים, כולל "Leave a Light On" שהגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום הרביעי בממלכה המאוחדת.
נואלס היה שותף לכתיבת השירים באלבום של סלין דיון, Falling into You, שזכה בפרס גראמי לאלבום השנה ב-1997.
מדונה
בזמן שנואלס היה בניו יורק לרגל טקס פרסי גראמי ב-1997, הוא פגש את מדונה במהלך מסע קניות בבארניז. מאוחר יותר היא בילתה עם ריק במשך שבועיים באולפן שלו בהוליווד הילס. יחד הם כתבו את "", "Little Star" ו-"To Have and Not to Hold", כולם נכללו באלבום האולפן השביעי שלה, Ray of Light.
Ray of Light זכה באלבום הפופ הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי לשנת 1998, שם הודתה מדונה לנואלס מהבמה במהלך נאום הקבלה שלה. האלבום זכה גם בעטיפת האלבום הטובה ביותר, בהקלטת הדאנס/אלקטרונית הטובה ביותר ובקליפ הקצר הטוב ביותר.
בשנת 2014, נואלס ומדונה שיתפו פעולה שוב בשיר, "Beautiful Scars", עבור אלבום האולפן השלושה-עשר שלה, Rebel Heart.
פלורידה הספרדית
פלורידה הספרדית (בספרדית: La Florida) הייתה תביעת הקרקע העיקרית האירופית הראשונה וניסיון התיישבות בצפון אמריקה במהלך עידן התגליות האירופי. "לה פלורידה" היוותה חלק מהקפיטניה חנרל של קובה, מלכות המשנה של ספרד החדשה והאימפריה הספרדית במהלך הקולוניזציה הספרדית של אמריקה. בעוד שגבולותיה מעולם לא הוגדרו בצורה ברורה או רשמית, השטח היה בתחילה גדול בהרבה ממדינת פלורידה של ימינו, והשתרע על פני חלק גדול ממה שהוא כיום דרום מזרח ארצות הברית, כולל כל פלורידה של היום יחד עם חלקים מג'ורג'יה, אלבמה, מיסיסיפי, צפון קרוליינה, דרום קרוליינה, ולואיזיאנה. תביעתה של ספרד לאזור עצום זה התבססה על מספר משלחות רחבות היקף שהתקיימו במהלך המאה ה-16. מספר משלחות, יישובים ומבצרים קטנים התקיימו במאה ה-16 ובמידה פחותה במאה ה-17; הם ננטשו בסופו של דבר עקב לחץ מההתרחבות ההתנחלויות הקולוניאליות האנגליות והצרפתיות, התמוטטות האוכלוסיות הילידיות והקושי הכללי להיות עצמאיים מבחינה חקלאית או כלכלית. עד המאה ה-18, שליטתה של ספרד בלה פלורידה לא השתרעה הרבה מעבר לקומץ מבצרים ליד סיינט אוגוסטין, סנט מרקס ופנסקולה, כולם בגבולות פלורידה של ימינו.
החל משנות ה-30 של המאה ה-17, סדרה של משלחות מיסיון שהשתרעו מסנט אוגוסטין ועד לפלורידה סיפקה לסנט אוגוסטין תירס וגידולי מזון אחרים, והאפלאצ'ים שחיו בנציגויות נדרשו לשלוח עובדים לסנט אוגוסטין מדי שנה לבצע עבודות בעיר. המשימות הושמדו על ידי פושטי קרוליינה וקריק בסדרה של פשיטות מ-1702 עד 1704, הקטינו ופיזרו עוד יותר את האוכלוסייה הילידית של פלורידה והקטינו את השליטה הספרדית על האזור.
בריטניה השתלטה על פלורידה כחלק מההסכמים שסיימו את מלחמת שבע השנים ב-1763, והאוכלוסייה הספרדית היגרה ברובה לקובה. השליטה הקולוניאלית החדשה חילק את השטח למזרח ומערב פלורידה, אך למרות הצעות קרקע חינם למתיישבים חדשים, בריטניה לא הצליחה להגדיל את האוכלוסייה או את התפוקה הכלכלית, וסחרה בפלורידה חזרה לספרד לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית ב-1783. יכולתה של ספרד לשלוט או לשלוט במושבה המשיכה להישחק, ולאחר פלישות חוזרות ונשנות של כוחות אמריקאים נגד אנשי סמינול שהתיישבו בפלורידה, לבסוף החליטה ספרד למכור את השטח לארצות הברית. הצדדים חתמו על הסכם אדמס-אוניס ב-1819, וההעברה התרחשה רשמית ב-17 ביולי 1821, למעלה מ-300 שנה לאחר שספרד תבעה לראשונה את חצי האי פלורידה.
הקמת פלורידה הספרדית
פלורידה הספרדית הוקמה בשנת 1513, כאשר חואן פונסה דה ליאון תבע את חצי האי פלורידה עבור ספרד במהלך המשלחת האירופית הרשמית הראשונה לצפון אמריקה. טענה זו הוגדלה כאשר מספר מגלי ארצות (הבולטים בהם Pánfilo Narváez וארננדו דה סוטו) נחתו ליד מפרץ טמפה באמצע שנות ה-1500 ונדדו צפונה עד הרי האפלצ'ים ומערבה עד טקסס בחיפושים לא מוצלחים ברובם אחר זהב.
ב-8 בספטמבר 1565, אדמירל פדרו מננדס דה אבילס נחת עם קבוצת מתיישבים כדי לייסד את סנט אוגוסטינוס. הכומר פרנסיסקו לופס דה מנדוסה גריילס, הכומר של המשלחת, חגג את מיסת חג ההודיה הראשונה בשטח. המאחז הפרנציסקני הרשמי, Mission Nombre de Dios, נוסד בנקודת הנחיתה, אולי המשימה הראשונה במה שתהפוך לארצות הברית היבשתית. המשימה שירתה את הכפרים הסמוכים של המוקמה, קבוצת טימוקואה, והייתה במרכזה של מנהיגות חשובה בסוף המאות ה-16 וה-17. סדרה של משלחות הוקמו אז ברחבי פלורידה, ג'ורג'יה ודרום קרוליינה במהלך המאה ה-16; ופנסקולה נוסדה במערב פלורידה ב-1698, וחיזקה את התביעות הספרדיות על אותו חלק של הטריטוריה.
השליטה הספרדית בחצי האי פלורידה הוקלה מאוד בעקבות קריסת התרבויות הילידים במהלך המאה ה-17. כמה קבוצות אינדיאניות (כולל Timucua, Calusa, Tequesta, Apalachee, Tocobaga ואנשי Ais) היו תושבים ותיקים של פלורידה, ורובם התנגדו לפלישות ספרדיות לאדמתם. עם זאת, סכסוך עם משלחות ספרדיות, פשיטות של מתיישבים מקרוליינה ובני בריתם הילידים, ו(במיוחד) מחלות שהובאו מאירופה הביאו לירידה דרסטית באוכלוסיית כל העמים הילידים של פלורידה, וחלקים גדולים של חצי האי היו ברובם לא מיושבים עד תחילת המאה ה-17. במהלך אמצע המאה ה-17, קבוצות קטנות של קריק ופליטים אינדיאנים אחרים החלו לנוע דרומה לפלורידה הספרדית לאחר שאולצו לעזוב את אדמותיהם על ידי התיישבויות ופשיטות בדרום קרולינה. מאוחר יותר הצטרפו אליהם אפרו-אמריקאים שנמלטו מעבדות במושבות הסמוכות. המהגרים החדשים הללו – בתוספת אולי כמה צאצאים ששרדו של עמים ילידים בפלורידה – התאחדו בסופו של דבר לתרבות סמינול חדשה.
התכווצות פלורידה הספרדית
היקף פלורידה הספרדית החל להצטמצם במאה ה-16, ומערכת המיסיון נזנחה בהדרגה עקב התרוקנות האוכלוסייה המקומית. בין מחלות, ניהול לקוי והוריקנים בתזמון שגוי, כמה ניסיונות ספרדיים להקים התיישבויות חדשות בלה פלורידה הסתיימו בכישלון. בהיעדר זהב או כסף באזור, ספרד ראתה בפלורידה (ובמיוחד בעיירה המבוצרת סיינט אוגוסטין) בעיקר חיץ בין המושבות המשגשגות יותר שלה מדרום וממערב לכמה מושבות יריבות שהוקמו לאחרונה באירופה מצפון. הקמת פרובינציית קרוליינה על ידי האנגלים ב-1639, ניו אורלינס על ידי הצרפתים ב-1718, ושל פרובינציית ג'ורג'יה על ידי בריטניה ב-1732 הגבילה את גבולות פלורידה על רקע התנגדויות ספרדיות. מלחמת אוזנו של ג'נקינס (1739–1748) כללה התקפה בריטית על סנט אוגוסטינוס ופלישה ספרדית לג'ורג'יה, שתיהן נהדפו. עם סיום המלחמה, הגבול הצפוני של פלורידה הספרדית נקבע בסמוך לגבול הצפוני הנוכחי של פלורידה של ימינו.
מעצמות אירופיות אחרות
בריטניה השתלטה זמנית על פלורידה החל משנת 1763 כתוצאה מהמלחמה האנגלו-ספרדית כאשר הבריטים כבשו את הוואנה, הנמל העיקרי של מושבות העולם החדש של ספרד. השלום נחתם בפברואר 1763, והבריטים עזבו את קובה ביולי אותה שנה, לאחר שהעבירו את קובה לספרד תמורת פלורידה (גם האוכלוסייה הספרדית של פלורידה סחרה בעמדות והיגרה לאי). אבל בעוד שבריטניה כבשה את שטח פלורידה, היא לא פיתחה אותו עוד יותר. פלורידה הבריטית המאוכלסת בדלילות נשארה נאמנה לכתר במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, ועל פי תנאי הסכם פריז שסיים את המלחמה, השטח הוחזר לספרד ב-1783. לאחר סכסוך גבול דיפלומטי קצר עם ארצות הברית הצעירה, המדינות קבעו גבול טריטוריאלי ואיפשרו לאמריקאים ניווט חופשי בנהר המיסיסיפי על פי תנאי הסכם פינקני ב-1795.
צרפת מכרה את לואיזיאנה לארצות הברית ב-1803. ארצות הברית טענה שהעסקה כוללת את מערב פלורידה, בעוד ספרד התעקשה שהאזור אינו חלק מלואיזיאנה ועדיין שטח ספרדי. בשנת 1810 התערבה ארצות הברית בהתקוממות מקומית במערב פלורידה, ובשנת 1812 נקלט מחוז מובייל בטריטוריה האמריקאית של מיסיסיפי, וצמצם את גבולות פלורידה הספרדית לאלו של פלורידה המודרנית.
בתחילת המאה ה-19, המתיחות עלתה לאורך הגבול הבלתי נשמר בין פלורידה הספרדית למדינת ג'ורג'יה, כאשר מתיישבים התעמתו עם סמינולים על אדמה וציידי עבדים אמריקאים פשטו על כפרי סמינול השחור בפלורידה. מתחים אלו החריפו כאשר הסמינולים סייעו לבריטניה הגדולה נגד ארצות הברית במהלך מלחמת 1812 והובילו לפלישות צבאיות אמריקאיות לצפון פלורידה החל בסוף 1814 במהלך מה שנודע כמלחמת הסמינול הראשונה. כמו עם פלישות אמריקאיות מוקדמות יותר לפלורידה, ספרד מחתה על פלישה זו אך לא יכלה להגן על שטחה, ובמקום זאת פתחה במשא ומתן דיפלומטי המבקש העברה בדרכי שלום של קרקעות. לפי תנאי הסכם אדמס-אוניס משנת 1819, פלורידה הספרדית חדלה להתקיים ב-1821, כאשר השליטה בשטח הועברה רשמית לארצות הברית.
אלברכט הרביעי, דוכס אוסטריה
אלברכט הרביעי, דוכס אוסטריה (בגרמנית: Albrecht IV von Österreich) (19 בספטמבר 1377 - 14 בספטמבר 1404), היה דוכס אוסטריה בין השנים 1395–1404.
חייו
אלברכט הרביעי נולד ב-19 בספטמבר 1377, לאלברכט השלישי, דוכס אוסטריה וביאטריקס מנירנברג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת ממייסן. בשנת 1395 מת אביו אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה, ואלברכט ירש את נחלותיו. אלברכט היה דתי במיוחד, ובשנת 1400 אף עלה לארץ הקודש.
בשנת 1404 מת אלברכט בקלוזטרנויבורג, ובנו אלברכט החמישי, דוכס אוסטריה ירש את נחלותיו.
משפחתו
ב-24 באפריל 1390 התחתן אלברכט עם יוהנה סופיה מבוואריה, בתם של אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ומרגרטה מבריג, ממנה נולדו לו 2 ילדים:
Eve
Eve הוא האלבום הרביעי של להקת הרוק המתקדם, The Alan Parsons Project אשר יצא בשנת 1979.
מאפיינים
זהו אלבום קונספט כמו כל אלבומי הלהקה, והוא מתמקד בנקודות החוזק והמאפיינים של נשים, ואת הבעיות שהן מתמודדות בעולם של גברים. הקונספט של האלבום במקור היה אמור לעסוק ב"היסטוריה של הנשים הגדולות", אך התפתח לבסוף לקונספט רחב יותר.
עטיפת האלבום שעוצבה על ידי היפנוסיס, מראה שלוש נשים הלובשות רעלה עם פניהן בצל. העטיפה מחברת בין העטיפה הקדמית לבין גב העטיפה. שתי נשים נראות בעטיפה הקדמית, ואישה אחת בגב העטיפה. בחלק המוצל של פניה של כל אישה, הצללים והרעלות באופן חלקי מעוותות ומסתירות צלקות ופצעים.
ליאו נואי
ליאו נואי (אנגלית: Leo Noe) הוא איל-נדל"ן ואיש עסקים יהודי-בריטי. נואי נחשב לאחד משלושת אילי הנדל"ן הבולטים של בריטניה. לפי כלי התקשורת שוויו הוא לכל הפחות 500 מיליון ליש"ט, ובשנת 2016 קבע מגזין ה"סאנדיי טיימס" כי מקומו הוא 228 ברשימת העשירים ביותר.
אודות
בשנת 2003 רכש את חברת נכסי-אזורים מגנדן על-פי שווי של כ-400 מיליון. היה בעליה (53%) של חברת בריטיש ישראל, בעלת קניונים למשרדים רבים בארץ שנמכרה בשנת 2010 לחברת מליסרון, שבשליטת יולי עופר, תמורת 1.3 מיליארד שקל.
בשנת 2004 הוענק לו אות לשכת המסחר בריטניה-ישראל. נואי עוסק בפעילות פילנתרופית למטרות יהודיות בבריטניה ובישראל. הוא עומד בראש קרן קמח - (קידום מקצועי חרדי), שעוסקת בהכשרה מקצועית לחרדים.
למשפחת נואי דירה בפרויקט ממילא בירושלים. נשוי ואב לחמישה ילדים.
כריס סנונו
כריסטופר תומאס "כריס" סנונו (באנגלית: Christopher Thomas "Chris" Sununu; נולד ב-5 בנובמבר 1974) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, המכהן כמושל ניו המפשייר מינואר 2017.
ביוגרפיה
סנונו גדל בסיילם שבניו המפשייר, בנם של ננסי וג'ון סנונו. אביו כיהן כמושל ניו המפשייר בשנים 1983–1989 וכראש סגל הבית הלבן תחת נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש בשנים 1989–1991.
ב-1998 סיים תואר ראשון בהנדסת הסביבה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, לאחר הלימודים עבר כמהנדס בתחום של ניקוי אתרי פסולת מסוכנת. ב-2010 הוביל קבוצת משקיעים לרכישת אתר הנופש והסקי "Waterville Valley Resort" בניו המפשייר ושימש כמנכ"ל האתר.
ב-2010 נבחר לנציג המחוז השלישי במועצת המנהלים של מדינת ניו המפשייר, הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2012 וב-2014. ב-2016 התמודד למשרת מושל המדינה, לאחר ניצחון דחוק בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, גבר בבחירות הכלליות על מועמד המפלגה הדמוקרטית ברוב של 48.84% לעומת -46.57%. ב-5 בינואר 2017 הושבע לתפקיד המושל.
סנונו נשוי לוואלרי והם הורים לשלושה.
מאטוויי מיצ'קוב
מאטוויי אנדרייביץ' מיצ'קוב (ברוסית: Матве́й Андре́евич Мичко́в; נולד ב־9 בדצמבר 2004, פרם, רוסיה) הוא שחקן הוקי קרח רוסי, חלוץ אגף ימין של מועדון ה־KHL, סק"א סנקט פטרבורג. אחד המועמדים המובילים לדראפט 2023 NHL.
ב־11 בנובמבר 2021, בגיל 16 שנים 11 חודשים ויומיים, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הבוגר של נבחרת רוסיה במשחק מול פינלנד והפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של הנבחרות הלאומיות של רוסיה וברית המועצות. יומיים לאחר מכן, הוא כבש שער מול נבחרת שוודיה והפך למבקיע הצעיר ביותר בהיסטוריה של רוסיה וברית המועצות.
קריירה צעירה
בעונת 2018/19 שיחק 10 משחקים במדי לוקו-2004 בליגת U16, בהם קלע 10 (7 + 3) נקודות. בעונת 2019/20, הוא ערך 26 הופעות עבור אותו מועדון, השיג 109 נקודות (70 + 39), והפך למלך השערים של העונה.
במאי 2020 מיצ'קוב הפר את החוזה עם לוקומוטיב, ולאחר מכן עבר למועדון סק"א סנקט פטרבורג. סק"א גם שילמה פיצוי כספי ללוקומוטיב ירוסלבל בסך 400 אלף רובל.
ב-28 בינואר 2021, הוא כבש שלושער ראשון בליגת MHL. ב-5 בפברואר כבש מאטוויי את השער ה-30, שבזכותו שבר את שיא השערים של ניקיטה קוצ'רוב. בסוף פברואר שבר מיצ'קוב שיא נוסף של קוצ'רוב, והפך למלך השערים של ה־MHL בקרב שחקנים מתחת לגיל 17. בתום עונת 2020/21, הוא הפך לכובש הטוב ביותר בתולדות הליגה, כשהבקיע 38 שערים ב-56 משחקים. ברשימת המבקיעים תפס מיצ'קוב את המקום השמיני עם 56 (38 + 18) נקודות. בפלייאוף, הוא קלע רק 3 (1 + 2) נקודות, וסק"א-1946 הודחה בסיבוב הראשון, כשהפסידה בשבעה מפגשים למועדון לוקו מירוסלבל.
קריירה מקצוענית
מוקדם יותר, בדצמבר 2020, סיכמו סק"א ומיצ'קוב על הארכת החוזה בחמש שנים, כבר בפברואר 2021 חתמו הצדדים על חוזה לחמש שנים, לפיו ישחק ברוסיה עד עונת 2025/26.
באוגוסט 2021 השתתף בטורניר פוצ'קוב בהרכב הקבוצה הבוגרת של סק"א. במשחק הראשון כבש שער. למשחק סק"א הראשון בעונת 2021/22, הוא נכלל בהרכב, בהיותו החלוץ השלושה עשר. הוא בילה 13 דקות על הקרח ללא נקודות, אך ביצע ארבע חבטות ויצא באחד על אחד במשחק מול סברסטל, אך לא הבקיע. החלוץ גם הפך לשחקן ההוקי הראשון שנולד ב-2004 ששיחק בליגת KHL. במשחקו השני ב־KHL מול לוקומוטיב ירוסלבל, מיצ'קוב הועלה לקישור הראשון, אך הוא לא הצליח להבקיע. ב-6 בספטמבר הוא כבש את השער הראשון ב-KHL במשחק מול אדמירל. במשחק זה, הוא קלע 3 נקודות והבקיע צמד שערים. בעונת 2021/2022 השתתף בפלייאוף ליגת MHL במדי סק"א-1946 ואף הבקיע שלושער במשחק הרביעי בסדרת חצי הגמר מול אירביס קאזאן הטטארית. הוא הוביל את טבלת המבקיעים בפלייאוף כשהבקיע 12 שערים ב-14 משחקים ובישל 4 שערים נוספים.
קריירה בנבחרת הלאומית
בשנת 2021, מטווי, כחלק מנבחרת רוסיה, הפך לזוכה בגביע הלינקה/גרצקי, כמו גם למלך השערים של הטורניר, כשצבר 13 (8 + 5) נקודות בחמישה מפגשים.