cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חטיבת הבקעה
חטיבת הבקעה והעמקים (חטיבה 417) היא חטיבה מרחבית (חטמ"ר) של צה"ל, שתפקידה להגן על אזור בקעת הירדן והעמקים. החטיבה כפופה לפיקוד המרכז. בחטיבה פועלים גדודי חי"ר קל סדירים של חיל הגנת הגבולות המשלבים לוחמים ולוחמות, וגדודי חי"ר במילואים. הגדודים הסדירים הם גדוד לביאי הבקעה וגדוד אריות הירדן.
הקמת החטיבה והשנים הראשונות
חטיבת הבקעה הוקמה מתוך חטיבת הצנחנים במילואים 80 ב-3 בנובמבר שנת 1967 בתום מלחמת ששת הימים, מפקדה הראשון (במקביל) היה רפאל איתן. עם היווצרות הגבול החדש - נהר הירדן - היה צורך להגן על גבולה המזרחי של מדינת ישראל מחדירות של מחבלים וגורמים עוינים משטחה של ירדן. "ארץ המרדפים" היה השם שניתן לחבל ארץ זה כתוצאה מריבוי החדירות משטחה של ירדן והמרדפים שניהלו כוחות צה"ל עד ללכידת חוליות המחבלים. מאות מחבלים נהרגו ונשבו בעשרות מרדפים בבקעת הירדן, ומנגד גם לחיילי צה"ל היו נפגעים רבים.
באמצע יולי 1970 החל צבא ירדן לפעול ביד חזקה כנגד המחבלים. ב-17 בחודש נלכדו 16 מחבלים בצפון הבקעה. 40 מחבלים הסגירו עצמם לצה"ל, מאימת הצבא הירדני. מאז ועד ספטמבר 1972 לא הייתה בבקעת הירדן אף תקרית רצינית. הודות לפעולות החטיבה, שבעקבותיה פנו גם הירדנים לדכא את המחבלים שאיימו עליהם מבית, הושב השקט לבקעת הירדן. חקלאים החלו מעבדים את חלקותיהם בעברו השני של הנהר, ללא חשש ודייגים ישראלים יצאו לדוג בירדן, בגזרה שקודם לכן איש לא העז להתקרב אליה.
בשנות השמונים החטיבה הייתה כפופה לאוגדה מרחבית 85 (אוגמ"ר העמקים).
האינתיפאדה השנייה
בספטמבר 2000 החלו הפלסטינים להפעיל טרור נגד אזרחי ישראל וכוחות צה"ל. החטיבה בפיקודו של אלוף-משנה דרור פלטין שהתמודדה עד אז בעיקר עם חדירות ממזרח שינתה את הערכותה והחלה להגן על הגזרה כחטיבה מרחבית ולא עוד כחטיבת גבול. בתקופה זאת התמודדה החטיבה עם אירועי טרור קשים בעיקר בגיזרת יריחו וגב ההר.
אירוע מעצב נוסף התרחש בשנת 2002, או אז חדר מחבל, לראשונה בגזרת הבקעה, ליישוב חמרה אשר בצפון הגזרה סמוך למחסום בקעות. מפקד החטיבה באותם ימים היה אל"ם חיליק סופר, אשר ניהל את אירוע שנחשב למורכב ביותר ובמהלכו נרצחו אם ובת בביתן בידי מחבל פלסטיני מהכפר הפלסטיני הסמוך, טמון.
ב-19 במרץ 2002, תקפו שני מחבלים צוות טירונים מיחידת מגלן, אשר שירתו בבסיס חמאם אל-מליח, בסיס האימון המתקדם של חטיבת הצנחנים, ובאותה עת החלו את האימון המתקדם, בשעה שתירגל לינה בשטח. ממכת האש הראשונה נהרג מפקד הצוות, טל צמח, ונפצעו מספר חיילים. לוחמי הצוות שהקיצו משנתם הרגו את אחד המחבלים. מפקד האימון המתקדם בבסיס הטירונים של הצנחנים, רס"ן גיא חזות שהגיע עם כוחות הכוננות ניהל את הקרב במהלכו נהרג המחבל הנוסף. ב-2003 עם הקמת בסיס האימונים החטיבתי החדש של הצנחנים סמוך לקיבוץ שומריה- מחנה "איתן". באפריל 2003 חדרו שני מחבלים למחנה בקעות והרגו שני חיילים. ב-14 במרץ 2006 פשטו כוחות צה"ל בפיקודו של מח"ט הבקעה אל"ם מוטי אלמוז על הכלא ביריחו במטרה להביא לדין בישראל את רוצחי רחבעם זאבי, שהוחזקו בכלא ועמדו להשתחרר בעקבות עליית החמאס. המבצע נקרא מבצע הבאת ביכורים. המצור על הכלא נמשך כעשר שעות וחצי, ובסיומו נכנעו כל המבוקשים.
גזרת האחריות החטיבה הורחבה לכיוון צפון, לאחר סגירת חטיבת העמקים בשנת 2003.
חטיבת המילואים של הבקעה
לחטיבת הבקעה מספר גדודי חי"ר ויח"טיות במילואים שמורכבים מיוצאי חטיבות הצנחנים, גולני, ונח"ל. גדודי המילואים השתתפו במבצע חומת מגן בכתרים על שכם וג׳נין וביצעו נוה"ק לכיבוש יריחו (התקפה שלא בוצעה בלחץ אנשי עסקים). במלחמת לבנון השנייה, בעופרת יצוקה ובצוק איתן, גדודי החטיבה החליפו כוחות סדירים בגיזרת הבקעה, שכם ויהודה. כיום עוסקים כחלק מכוחות המילואים של פקמ"ז בשיבוש הטרור הפלסטיני באמצעות פעילות ביטחון שוטף בגזרת איו"ש. כבכל חטמ"ר, בגיזרת חטיבת הבקעה משרתים לעיתים גדודי מילואים שאינם אורגניים לקיום הבט"ש בגזרתה.
בשנת 2008 נבחרה פלחה"ן הבקעה כיחידת מילואים מצטיינת וזכתה בפרס במעמד נשיא המדינה והרמטכ"ל.
גדוד אריות הירדן (41)
גדוד אריות הירדן (גדוד 41) הוא גדוד חי"ר קל סדיר הפועל בצפון בקעת הירדן, העיירה טובאס והכפרים המקיפים אותה, ומרחב הגבול עם ירדן עד לחמת גדר.
בשנת 2014 החלו תהליכי הקמת הגדוד המבוסס על השדרה הפיקודית של גדוד לביא של חטיבת כפיר אותו הוחלט לסגור. ב-1 ביולי 2015 התקיים הטקס הרשמי של הקמת גדוד אריות הירדן. הטקס נערך באנדרטת הבקעה.
בשנותיו הראשונות, פורסמו מספר פעילויות של הגדוד יחד עם השב"כ ומשמר הגבול. הפעולות כללו סיכול הברחות אמל"ח מירדן לגורמים עוינים ברשות הפלסטינית, מעצר סוחרי נשק שגנבו מבסיס צה"לי מקלע מסוג נגב, מטול מסוג RPG-7 ואמל"ח נוסף, סיכול פיגוע וחיסול שני מחבלים.
לגדוד אריות הירדן 4 מוצבים: מחנה היפו בחלקה הצפוני של הגזרה, מחנה ברווז, מחנה פלס נחל שם נמצאת מפקדת הגדוד, וחטמ"ר 417 בחלקה הדרומי של הגזרה.
גדוד לביאי הבקעה (47)
גדוד לביאי הבקעה (גדוד 47) הוא גדוד במערך הגנת הגבולות אשר פועל בדרום בקעת הירדן, אזור יריחו וצפון ים המלח.
בשנת 2016 החלה הקמת הגדוד ובמרץ 2017 גויס המחזור הראשון של הגדוד המורכב משתי פלוגות, אשר מפקדיו הגיעו בעיקר משאר גדודי החי"ר הקל המעורבים, אך גם מחטיבות החי"ר הסדירות האחרות. ב-25 ביוני 2017 התקיים הטקס הרשמי של הקמת הגדוד, בגן הלאומי קומראן. שם הגדוד היה תחילה "לביא הבקעה", אך ביוני 2018 שוּנה שמו לגדוד "לביאי הבקעה".
גדוד לביאי הבקעה ביצע מספר רב של מעצרים במשך השנים מאז הקמתו. בשיתוף פעולה עם שב"כ ומג"ב הגדוד עוצר מבוקשים המעורבים בטרור בגזרת יריחו ומחנה הפליטים עקבת ג'אבר עד היום ומתמודד עם הפרות סדר והתנגדות אלימה מצד הפלסטינים.
עוד מתעסוקת הגדוד הוא גדר הגבול של ישראל עם ירדן, שם הגדוד מצבע מארבים ותופס הברחות על מנת לסכל מעבר נשקים בין ירדן לישראל.
אנדרטת הבקעה
לזכר הנופלים בבקעת הירדן הוקמה אנדרטה על גבעה למרגלות הר הסרטבה, מעשה ידיו של הפסל יגאל תומרקין.
לוקוט
לוקוט (בהונגרית: Lókút) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בלוקוט מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 619 ובשנת 2020 רק 434 תושבים.
הכפר הוא אחד היישובים הגבוהים ביותר בטרנסדנוביה ולכן האקלים שלו קריר יותר ורטוב יותר משאר יישובי מחוז וספרם. בחורף יורד בכפר יותר שלג משאר יישובי האזור וגם נשאר הרבה יותר זמן על האדמה.
בשנת 1984 אוחד הכפר עם העיר זירץ ובשנת 1993 קיבל בחזרה את עצמאותו ככפר נפרד.
יהודי לוקוט
בלוקוט חיו יהודים בתקופות זמן שונות. ישנו תיעוד של יהודים ילידי הכפר שנרצחו בשואה.
תחנת משנה
תחנת משנה (תחמ"ש) היא מתקן המהווה חלק מרשת החשמל. התחנה ממירה מתח גבוה למתח נמוך או להפך, ומבצעת פעולות חשובות אחרות כגון הגנה על קווי מתח גבוה והגנה על שנאי הספק, לרוב בין תחנת ייצור החשמל לבין הלקוח.
תפקידי תחנת משנה
לתחנת משנה שני תפקידים עיקריים:
סוגי תחנות משנה
ישנם שני סוגים עיקריים של תחנות משנה: בנוסף לנ"ל ישנן תחנות "משולבות" אשר חלק מהציוד נמצא בתוך מבנה וחלק מחוצה לו. תחנות כאלו בנויות על שטח 10–20 דונם והמבנה בסדר גודל של 1000 מ"ר. קיימות גם תחנות משנה ניידות הבנויות על אמצעים יבילים וניתנות להעברה מאתר לאתר.
תחנות משנה בישראל
בישראל משמשות תחנות המשנה להשנאה ממתח עליון (161 קילוולט) למתח גבוה (11/22/33 קילוולט, הגדרת המתחים בישראל שונה מהמקובל בעולם). תחנות המשנה מקושרות זו לזו על מנת להבטיח המשכיות של הרשת הארצית במקרה של תקלה. תחנת משנה תכיל בדרך כלל 4 שנאים ראשיים, מסדר 161 קילוולט, מסדר מתח גבוה וציוד נוסף להבטחת פעילותה התקינה של התחנה.
בישראל קיימות מעל 180 תחנות השנאה, רובן בבעלות חברת החשמל (כ-30 תחנות הן בבעלות פרטית), בהספק כולל של כ-17,000 מגה-ואט.
תחנות המשנה הגדולות בישראל נמצאות ברמת החייל (תחמ"ש "ירקון"), בצומת אשדוד (תחמ"ש "יבנה"), ובנשר (תחמ"ש "קישון").
אם וילד (חנה אורלוף)
"אם וילד" או "אם ובנה" (1952) הוא פסל מאת חנה אורלוף.
הפסל, המציג אם המניפה את בנה התינוק באוויר, הוצב לראשונה בשנת 1952 בחצר מבנה קטן שכונה "בית המוזיקה" בקיבוץ עין גב, שהוקם מכספי הפיצויים לחללי מלחמת השחרור, ונועד להנצחת בני הקיבוץ וכן כמבנה מוזיאון ארכאולוגי. ב-28 במאי 1952 נחנך המבנה והוסר הלוט מן הפסל. במברק ששלח ראש הממשלה דוד בן-גוריון נכתב כי "פסלה של אורלוף אינו אלא רמז לרוח הגבורה שפיעמה אי פעם בלב בוני עין גב ומגיניה".
הפסל מבוסס על תצלום של חנה אדלרשטין-טוכמן, חברת הקיבוץ, שנהרגה בקרב על עין גב, המניפה את בנה. סגנון הפיסול של אורלוף מדגיש את כובד הדמויות, המתוארות כחסרות תווי פנים אישיים. בעבודה זו בולט השימוש בסגנון השואב במתינות, מן הקוביזם.
הומוס
הוּמוּס, או רַקְבּוּבִית בעברית, (מלטינית: Humus, אוּמוּס, אדמה), הוא סך החומרים האורגניים המצויים בקרקע אשר הגיעו לנקודה יציבה ממנה לא ימשיכו להתפרק. הומוס ממוצע מכיל מינרלים חיוניים לצמחים, כגון: ברזל, אשלגן, חנקן, זרחן ומנגן, בעל חומציות נייטרלית, מכיל אנזימים ובקטריות המועילים לצמחים ומכיל ריכוז גבוה של חומצות הומיות ופולביות. חומרים אלה הכרחיים לקיומה של אדמה פורייה ממנה יכולים צמחים וגידולים חקלאיים לשאוב את המרכיבים הנחוצים לשגשוגם. הומוס יכול להישאר בקרקע במשך מאות ואלפי שנים.
בלשון הדיבור, קיים לפעמים בלבול בין מונח זה לבין המונח "קומפוסט" (בעברית: דְּשונֶת), המתייחס לתרכובת של חומרים אורגניים שעברו תהליך של פירוק ביולוגי, שבסופו המוצר המוגמר הוא הומוס המשמש כדשן.
הכנת הומוס לשימוש
הומוס נוצר באופן טבעי בעשיית דשונת (קומפוסט) ומשמש כתוסף לקרקע בעלת איכות חומר אורגני ירודה, פוריות נמוכה ומבנה חסר. יתרונות הוספת הומוס הם בין היתר: שיפור המבנה הפיזיקלי של הקרקע, שיפור יכולת ספיחת המים, אוורור טוב יותר, גיבוש תלכידים באדמות חוליות, עידוד התפתחות מהירה של מיקרואורגניזמים המועילים לצמחים, זירוז צימוח וגטטיבי (vegetative) בשלבי החיים הראשונים של הצמח.
בגלל תהליך הכנתו הארוך, הקומפוסט נקי מחיידקים מחוללי מחלות, נקי מזרעים של עשבים, פריך וחסר ריח ונוח מאוד לפיזור. הקומפוסט לא צורך חנקן בעת פירוקו ולכן אין לו תחרות עם הצמחים. בדרך-כלל רוב תהליכי הפירוק בקומפוסט מסתיימים תוך מספר חודשים ונותר בו רק הומוס יציב.
חוסר בהומוס
קבוצות למען איכות הסביבה מוחות במרץ נגד ההשפעה ההרסנית של תעשיית החקלאות המודרנית על רמות ההומוס באדמה, שנעשית באמצעות שימוש בדשנים כימיים וחומרים מזיקים אחרים שמובילים לטענתם למעגל קסמים בו נראה כי רק עזרה כימית יכולה לכאורה לאפשר גידולים חקלאיים מוצלחים.
שיטות חקלאיות אלטרנטיביות רבות מנסות לרפא את האדמה באמצעות הוספה של הומוס. שיטות שהונהגו במשך דורות במקומות מסוימים בעולם למטרה זו הביאו ללא ידיעת החקלאים לאסון. למשל, במדינות מתפתחות במזרח אסיה, נהוג להוסיף צואת אדם ישירות על אדמות הגידול כדי להעלות בהן את רמת ההומוס, דבר שמסייע לעיתים קרובות בהפצת מחלות. החקלאות האלטרנטיבית המערבית מעודדת שימוש בקומפוסט כדי להוכיח שהוספת זבל אורגני לאדמה בצורה מדעית יכולה לשקם את האדמה ולהשיב לה את רמות ההומוס המקוריות, זאת בנוסף לרצון לצמצם את כמות האשפה הנשלחת למטמנות.
צינון אוקסיגניוס
צינון אוקסיגניוס (שם מדעי: Polyprion oxygeneios) הוא מין של דג גרם ממשפחת הצינוניים החי לאורך האוקיינוסים הפתוחים ונמצא לחופי דרום אוסטרליה, דרום אמריקה הדרומית, דרום אפריקה, טריסטן דה קונה וניו זילנד בעומק של 30 עד 800 מטרים. מין זה הוא קרובו של המין צינון אמריקני.
מאפיינים
הצינון הוא דג טורף מהיר באורך של 60 עד 180 ס"מ ובמשקל של עד 100 ק"ג. הקשקשים שלו כחולים-כסופים והוא בעל ראש גדול עם עיניים בולטות, לסתות ארוכות וחזקות, סנפיר הגב פונה אחורה וזנב חזק בעל אונות רחבות. דג זה מגיע לבגרות מינית בגיל 10 עד 13 ויכול לחיות מעל 60 שנה.
הוא מצוי לאורך האוקיינוס הפתוח בימים הטרופיים והסובטרופיים, לרוב במים עמוקים אך גם במים רדודים באזורי מערות או סדקי סלעים. הוא טורף מובהק הניזון מלהקות דגים כמו בקליים, גדליים, פארניים וסרטנאים כמו סרטנים קצרי-בטן או חסילונים.
זהו דג מאכל הנידוג בקצב מסחרי בשוק הבינלאומי וכן מגודל בחקלאות ימית.
סינלואה
סינלואה (בספרדית: Sinaloa; רשמית: המדינה החופשית והריבונית של סינלואה, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Sinaloa) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. סינלואה נמצאת בצפון-מערב מקסיקו והיא גובלת בסונורה בצפון, צ'יוואווה ודורנגו במזרח, נאיאריט בדרום ומפרץ קליפורניה במערב. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא קוליאקאן.
היסטוריה
ב-1531 כוח ספרדי הביס את הילידים המקומיים באזור העיר קוליאקאן של ימינו.
עם קבלת עצמאות מקסיקו, ב-1824 הוקמה מדינת אוקסידנטה, שכללה את מדינות סונורה וסינלואה של ימינו. המדינה התחלקה לשתי מדינות אלו ב-1830.
רונית לוי וייס
רונית לוי וייס (נולדה ב-5 במרץ 1953) היא משוררת וסופרת ישראלית. מורה לתנועה ולמחול, רקדנית בעברה.
ביוגרפיה
רונית לוי וייס נולדה וגדלה בשכונת תל ארזה, ירושלים בבית מסורתי, הבת הבכורה מבין ארבע בנות; הוריה ממוצא תימני גדלו בשכונת נחלת צבי. אמה, יונה, הייתה תופרת ואביה, חיים, היה צורף פיליגרן. למדה בבית הספר העממי "למל" לבנות. בהיותה בת תשע עברה המשפחה להתגורר בנתניה, שם למדה בבית הספר ביאליק. למדה בפנימיית בית הספר החקלאי פרדס חנה. בצה"ל שירתה בסיני. בתום שירותה הצבאי טסה לאנגליה למשך שנה ומששבה לישראל למדה פסיכולוגיה וסיימה תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן.
לוי וייס למדה מחול באקדמיה למוסיקה ולמחול על שם רובין בירושלים. מורתה רינה גלוק הזמינה אותה בחופשה לקחת חלק שיעורים בתיאטרון המחול ענבל. בעקבות התנסות זו, עזבה לוי וייס את האקדמיה והצטרפה ללהקת ענבל, בה רקדה במשך שש שנים, תחת שרביטה של המנהלת האמנותית שרה לוי-תנאי. בתקופת ריקודיה בלהקה ראה אור בהוצאת ספריית פועלים "מפתח בשלושים שקל", ספר שיריה הראשון, שהתפרסם תחת שם העט רונית לי. הספר זכה בפרס הקרן ע"ש אגסי שרמן (לוס אנג'לס). לוי וייס יצרה כוריאוגרפיה לשיר "אנדרטה" מתוך הספר. הריקוד הוצג במסגרת פסטיבל "גוונים במחול" הראשון באוגוסט 1984, בביצועה, ועם רקדנים נוספים מלהקת ענבל וזכה במקום הראשון. לוי וייס למדה אוריתמיה – תנועה ומחול על-פי רודולף שטיינר, מייסד האנתרופוסופיה. היא למדה בבית הספר לאוריתמיה, במרכז האנתרופוסופי בדורנאך ליד בזל, שווייץ. אחר-כך התגוררה בגרמניה. בסך-הכול שהתה חמש שנים בחו"ל, תקופה בה כתבה את "שירים משם", ספר שיריה השני.
היא שבה לישראל ומלמדת מזה שנים מחול במסגרת החינוך המיוחד. היא מלמדת בבית הספר ונצואלה-קלישר בתל אביב, בו לומדים ילדים עם שיתוק מוחין ופיגור שכלי. ב-2009 ראה אור ספר שיריה השלישי "אם ובן, כסף קטן. שירים מפה" בהוצאת עקד. בפברואר 2014 יצא לאור "כמו הפגנה", ספרה הרביעי, ספר הפרוזה הראשון פרי עטה בהוצאת ספרי עיתון 77. ביוני 2017 ראה אור ספר הפרוזה השני פרי עטה "במלחמה אין לילדים מה לעשות - יומן מלחמה" בהוצאת ספרי עיתון 77.
חיים אישיים
לוי וייס מתגוררת ביפו והיא אם לבן.
אודות ספריה
חלק מהשירים סוריאליסטיים, חלקם אירוטיים וחלקם ליריים.
במעריב נכתב:
בעל המשמר נכתב:
בעתון 77 נכתב:
ספר פרוזה הכולל שלוש נובלות. הסיפור הראשון "מוכרת תכשיטים" מציג עצמו כדין וחשבון המפרט אחת עשרה יציאות בימי שישי אחר הצהריים לרחוב דיזנגוף ההומה, במטרה למכור תכשיטים שאביה של המספרת עושה; השנה היא 1984. הסיפור השני "עבודה במשמרות" מתאר מערכת יחסים בין שני צעירים ממעמדות חברתיים שונים, בתל אביב על סִפָּהּ של מלחמת לבנון הראשונה. הסיפור השלישי "כפר" מתאר קשר שנרקם בין צעירה עירונית לצעיר כפרי; הם נפגשים בכפרו במטרה להביא ילד לעולם. המלחמה היא מלחמת ששת הימים, והספר הוא פרקי יומן המביאים בפרגמנטים מרוכזים, מנקודת מבטה של ילדה בת 12, את חוויותיה והרהוריה. בספר משולבים איוריה של הדר ראובן.
המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון
המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון הוא מרכז מחקר מדעי לאורניתולוגיה ומרכז צפרות שהוקם בישראל ביוזמת אוניברסיטת תל אביב והחברה להגנת הטבע. המרכז ממוקם בבניין המשטרה הבריטית לשעבר בלטרון. עמותת השריון, המפעילה במקום את אתר ההנצחה יד לשריון, הקצתה כ-25 דונמים משטחה עבור המרכז לחקר נדידת הציפורים. מיקומו של האתר נבחר, בין השאר, מכיוון שהוא נמצא בלבו של הציר המערבי של נדידת העופות בארץ ישראל.
מנהל המרכז הוא ד"ר יוסי לשם מהמחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
במרכז יש כיום מכ"ם, כיתת מחשבים המשמשת להשתלמויות מורים, מוזיאון ואכסניה. המכ"ם, מעודפי הצבא האדום, הובא ארצה על ידי ד"ר ליאוניד דינביץ', מדען עולה מברית המועצות, בעזרת הקרן למדענים עולים. את חדר המחשבים מימנה ארצות הברית במטרה לעודד את שיתוף הפעולה בנושא הציפורים עם ירדן, טורקיה ויוון. ממשלת גרמניה מממנת חקר לוויינים במסגרת התוכנית החינוכית "לטוס עם ציפורים".
מטרותיו המוצהרות של המרכז הן:
במרכז מבוצעים מחקרים בנושאים שונים, למשל:
איטלו דיסקו
שמו של הז'אנר נגזר משמה של איטליה, שכן רבים מהשירים ממנו נעשו בה, אך הוא אינו ייחודי לה.
רקע
בסוף שנות ה-70, כאשר בארצות הברית נתפס הדיסקו כזרם פופוליסטי ונדוש, התפתח באירופה סגנון האיטלו דיסקו, בהתאם להתפתחות הטכנולוגית ולסביבה התרבותית - תפוצת הסינתיסייזרים הביתיים, תחנות הרדיו האזוריות והפורמט הטלוויזיוני תואם Top Of The Pops.
האיטלו דיסקו מאופיין באווירה של "כיף" ומשתמש במקצב הבסיסי של הדיסקו, ללא האספקטים הפאנקיים, תוך שימוש נרחב במוזיקה אלקטרונית.
היסודות של האיטלו דיסקו
האחראי הראשי להתפתחות סגנון זה הוא ג'ורג'ו מורודר, מפיק איטלקי ממוצא גרמני שפעל במינכן שבגרמניה. מורודר הפיק בסוף שנות השבעים סדרה של להיטי דיסקו אלקטרוני מהפכניים ובהם "I Feel Love" של דונה סאמר ב-1977, ופסקול הסרט "אקספרס של חצות" ב-1978. במקביל צברה המוזיקה האלקטרונית פופולריות גם בצרפת, ועם הקרוס-אובר למיינסטרים ניתן למנות שם כמה להיטי מצעדים ובהם Space בשירם "Magic Fly", ו-Cerrone בשירו "Supernature".
מקורות השם "איטלו"
הסגנון כונה "איטלו" בנסיבות מסחריות גרידא, ומחוץ לאיטליה נחשב לצליל "אירופאי" (Euro-Pop) ולאו דווקא איטלקי. מה עוד שאת רוב המוזיקה שמכנים כיום "איטלו" לא עשו באיטליה כי אם בצרפת וגרמניה.
ב-1978 הקימו בניו-יורק צוות מפיקים איטלקיים את בית ההפקה "Goody Music Records", שטבע את צליל ה"בוגי" שהתפתח עם הזמן לאיטלו האופייני. לאחר שהלייבל פשט את הרגל ב-1982, כמה מהמפיקים (צ'לסו ואלי, מאורו מאלוואסי) "חזרו הביתה" ועמדו מאז מאחורי כמה מהקלאסיקות הגדולות של הז'אנר, ואף מאחורי הפקות של אמנים איטלקיים גדולים אחרים שלא קשורים לז'אנר, כגון להקת מאטיה באזאר, ארוס רמאצוטי, אנדראה בוצ'לי וכו'. ראוי לציין גם שכמה מהזמרים האיטלקיים המפורסמים כיום החלו בסגנון ה"איטלו דיסקו" ובהם צוקרו (בלהקה בשם Taxi), ג'ובאנוטי וכו'.
תור הזהב והדעיכה
האיטלו דיסקו נתפס בשעתו כמוזיקת הפופ האלקטרונית-פרופר הראשונה. הוא פרץ אל הזרם המרכזי בשנת 1982, והיה במרכז הבמה עד לשנת 1988, אז הלך ודעך אל מול פריחת מוזיקת האוס וטכנו, סגנונות שהתפתחו ממנו.
רבים מאמני האיטלו דיסקו נשארו במרכז הבמה גם כאמני יורודאנס (לדוגמה, Savage, שהקים את חברת התקליטים DWA שהנפיקה אמנים כגון Ice MC, Corona, Alexia, Double You ו- Whigfield) כאשר בתחילת שנות התשעים השליטו את צליל האיטלו-האוס (Black Box, Cappella וכו')
החזרה לתודעה
ז'אנר האיטלו דיסקו חזר לתודעה בראשית שנות האלפיים בעקבות כמה מהלכים:
יצחק פוירינג
ביוגרפיה
ב-1912 היה ממייסדי "אגודת הרצל" (Herzl-Bund), שאיגדה אנשי עסקים ציונים צעירים. היה ציר לקונגרסים הציוניים. בפעילותו הציונית התמקד בניהול ההיבטים הפיננסיים. היה חבר בהנהלת הכשרת היישוב וממנהיגי ההסתדרות הציונית בגרמניה. בשנת 1932 נבחר לוועד הפועל של ציוני גרמניה.
בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עזב את ברלין, עלה לארץ ישראל. כאן השתקע בירושלים, והשתלב ביזמות הפרטית. ייסד את "בנק המסחרי הכללי" (לאחר מכן שונה השם ל"בנק כללי לעסקי מסחר"), שלאחר מותו התמזג עם בנק פויכטוונגר ויצר את "י. ל. פויכטונגר, בנק כללי למסחר". בארץ המשיך בעשייה הציונית. בין היתר היה ממייסדי ה"אגודה לסיום מִלון הלשון העברית לאליעזר בן יהודה".
נפטר ב-1937 בירושלים.
בצוואתו הקדיש פוירינג 10,000 לא"י למטרת מימון "מפעל ציוני לטובת המעמד הבינוני של יהודי גרמניה", לפי בחירתה של אשתו, גרטרוד. כספו הוקדש לרכישת האדמה שעליה הוקם היישוב בית יצחק, אשר לימים נקרא על-שמו. ביום השנה החמישי למותו, ב-1942, ייסדה אלמנתו קרן על שמו. מכספי הקרן נסלל כביש מבית יצחק לגן חפר, ונבנה בית העם ביישוב. בנוסף, הקרן מקיימת חוגים ביישוב.
דראפט ההרחבה של שנת 1970 ב-NBA
דראפט ההרחבה של שנת 1970 בליגת ה-NBA היה דראפט ההרחבה החמישי בתולדות הליגה. הדראפט התקיים ב-11 במאי 1970 בעקבות הצטרפותן הצפויה של 3 קבוצות לליגה: קליבלנד קאבלירס, פורטלנד טרייל בלייזרס ובאפלו ברייבס.
תהליך הבחירה
בדראפט הרחבה לכל קבוצה יש אפשרות "להגן" על חלק משחקני הסגל שלה, בחירת השחקנים מתבצעת מתוך רשימת השחקנים הלא-מוגנים. לפני תחילת הדראפט יכלה כל קבוצה להגן על 7 שחקנים. במהלך הדראפט נערכו 3 סבבים של בחירה, כאשר בכל סבב בחרה כל קבוצה שחקן אחד. לאחר סיום כל סבב יכלה כל אחת מהקבוצות הוותיקות להוסיף שחקן נוסף לרשימת השחקנים המוגנים שלה. בסיבוב הראשון באפלו קיבלה את זכות הבחירה הראשונה, הפורטלנד את הבחירה השנייה וקליבלנד את השלישית. בסבבים הבאים באפלו וקליבלנד החליפו ביניהם מקומות ופורטלנד שמרה על זכות הבחירה השנייה. הדראפט נמשך עד שכל קבוצה בחרה 11 שחקנים, כך שכל אחת מהקבוצות הוותיקות איבדו במהלכו 2 או 3 שחקנים.
באפלו בחרה בדראפט את ביילי האוול, שברזומה שלו נרשמו 6 הופעות במשחק האולסטאר, אך הוא הועבר מיידית בטרייד לפילדלפיה 76' בתמורה לבוב קאופמן ובחירת סיבוב שני עתידית בדראפט. 9 שחקנים מתוך ה-11 שנבחרו בדראפט הצטרפו לקבוצה בעונת הבכורה שלה, אך רק 3 שיחקו בה יותר מעונה אחת.
פורטלנד בחרה בדראפט את פרד הטזל, לשעבר בחירה ראשונה בדראפט ואת לארי זיגפריד, לשעבר בחירה שלישית. זיגפריד נשלח מיידית בטרייד לסן דייגו רוקטס תמורת ג'ים בארנט, ונופה מסגל הקבוצה בלא ששיחק אפילו משחק אחד. 6 שחקנים שנבחרו בדראפט שיחקו בעונת הבחורה של הקבוצה, רק מחציתם שיחקו בקבוצה יותר מעונה אחת.
אלחנן אשכנזי
ביוגרפיה
נולד בשנת תע"ד והתחנך אצל אביו הרב שמואל זאנוויל, שהיה רבם של הערים בון, קלן (נקראה גם קולוניה), מינסטר וארנסברג בגרמניה.
נפטר בכ"ב באלול ה'תק"מ (1780). נקבר בבית הקברות היהודי בדנציג, לידו קבורים ממלא מקומו רבי מאיר פוזנר מחבר הספר 'בית מאיר', ורבי ישראל ליפשיץ מחבר פירוש תפארת ישראל.
בשנת 2009, נמצאו שברי המצבות של קברו וקבר רבי מאיר פוזנר וחודשו על ידי הוועד להצלת בתי עלמין באירופה וארגון אבותינו, ולצידם הונחו מצבות חדשות.
בניו היו: משה, נפטר בחייו כבן 28, את שמו כלל ברמז, בשם ספרו. יהודה לייב, מוציא לאור של כתבי אביו, יואל ושמואל זאנוויל. נכדו היה הרב אלחנן רוזנשטיין מברלין.
תדיראן טלקום
תדיראן טלקום בע"מ היא חברת שירותי תקשורת ותיקה בישראל, העוסקת באינטגרציית מערכות תקשורת לעסקים. משווקת פתרונות תקשורת עסקית ותקשוב. בין מוצריה מרכזיות טלפונים, הן מרכזיות Soft switch "מתג תוכנה" וגם מרכזיות coral TDM, מוקדי שירות, פתרונות תקשורת נתונים ואבטחת מידע ותשתיות ענן פרטי וציבורי לעסקים. משרדה הראשי של החברה נמצא בקרית אריה שבפתח תקווה. בבעלות חברת אפקון תעשיות, שהיא חלק מקבוצת שלמה.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1956 על ידי קונצרן כור ליצור מוצרי תקשורת ותקשוב,  בעיקר מרכזיות טלפונים, ובמשך שנים רבות חלקה את שוק התקשורת העסקית בישראל עם חברת טלרד. בשנת 1969 נרכשה חברת "טלקו", שעסקה ביצור טלפונים על ידי תדיראן ובהמשך הפכה לחטיבה "תדיראן תקשורת" בתוך קבוצת תדיראן. בשנת 1986, הקימה חברת תדיראן בשיתוף עם חברת מוטורולה את החברה הסלולרית הראשונה בישראל - חברת פלאפון תקשורת. באותה שנה, בשיתוף עם שאול אלוביץ', הקימה חברת תדיראן טלקום את חברת יורוקום.
בשנת 1982, השלימה חברת "תדיראן תקשורת" הנפקה ראשונה לציבור של מניותיה בבורסת הנאסד"ק. בשנת 1999, מוזגה "תדיראן תקשורת" עם חברת ECI Telecom שבשליטת קונצרן כור תעשיות. התנפצות "בועת הדוט-קום" הביאה לקשיים גם ב-ECI Telecom. היא נאלצה לפטר מאות עובדים ולמכור חטיבות מהחברה בתקווה לצמצם את הפסדיה (בין החברות שקמו כתוצאה מכך נמנית תדיראן טלקום).
בשנת 2001, רכש איש העסקים רני ברגמן יחד עם חברת אפריקה ישראל את חטיבת המערכות העסקיות של ECI Telecom (תדיראן טלקום) תמורת 12.4 מיליון דולר. בשנת 2004, רכשה חברת רובומטיקס את תדיראן טלקום ובשנת 2008, נמכרה לחברת אפקון תעשיות. כיום, תדיראן טלקום מתחזקת מעל 1,500 לקוחות עסקיים בישראל, 850,000 מבואות ומספקת שירותי Professional Services לכ-200 מרכזי שרות, ברחבי המדינה. תדיראן פועלת בסטנדרטים גבוהים של טכנולוגיה, הנדסה ושירות לקוחות. לחברה ידע מצטבר ארוך שנים ותחומי מומחיות ייחודיים בהטמעת פתרונות תקשורת ויכולת ביצוע של פרויקטי תקשורת מורכבים, גדולים כקטנים.
שיוך עסקי
תדיראן היא חלק מקבוצת אפקון החזקות בע"מ, מהקבוצות התעשייתיות הגדולות בישראל המנהלת שישה עשר חברות, בשליטת "קבוצת שלמה" הבינלאומית שנוסדה על ידי שלמה שמלצר, ומנוהלת כיום על ידי בנו אסי שמלצר. אפקון החזקות היא חברה ציבורית, שמחזור עסקיה מעל מיליארד ₪ בשנה.
משרדיה של תדיראן נמצאים בישראל, בפתח תקווה.
בריי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
EP 2
EP 2 הוא המיני-אלבום השני של הראפית האמריקאיית קווין הרבי. האלבום יצא לאור ב-1 בדצמבר 2017 על ידי חברת התקליטים Checkbook. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
מתיו נייבל
מתיו נייבל (באנגלית: Matthew Nable; נולד ב-8 במרץ 1972) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי ושחקן רוגבי לשעבר. אחרי ששיחק באליפות ווינפילד במהלך שנות ה-90, הוא כתב וכיכב בדרמת הרוגבי "החורף האחרון". נייבל כיכב גם בסרטים "רידיק" ו"יחידה עילית". בשנים 2014–2015 גילם את דמותו של ראס-אל-גול בסדרה "החץ". ב-2016 חזר לגלם את ראס-אל-גול ב"אגדות המחר".
ביוגרפיה
נייבל גדל בחופיה הצפוניים של סידני שבאוסטרליה. כמו כן, בהיותו ילד הוא שהה מספר שנים במלבורן שבוויקטוריה, שם אביו הוצב כחייל. אביו גם היה מאמן נבחרת אוסטרליה ברוגבי ואחיו, אדם נייבל, היה שחקן רוגבי מקצועי גם הוא.
ספורט
נייבל החל לשחק רוגבי בקבוצת הנוער של מועדון הרוגבי מנלי וורינגה והופיע 5 פעמים במדיה בין השנים 1991–1992. מאז הוא לא שיחק בליגה הבחירה עד 1995, אז שיחק 3 משחקים במדי סאות' סידני ראביטוס. אחרי מספר עונות באנגליה, שם שיחק עבור קרליסל ועבור לונדון ברונקוס, ניסה נייבל את כוחו באיגרוף, כאשר נלחם בקטגוריית משקל קל-כבד כחובבן. לאחר מכן עבד כאיש מכירות וכמאמן אישי, אך לבסוף החליט לפרוש ולנסות את מזלו בכתיבה.
כתיבה ומשחק
ב-2009 פרסם נייבל את ספרו "אנחנו לא חיים כאן יותר". ב-2011, פורסם ספרו השני אשר עונה לשם "פנים בעננים". ספרו השני זכה לתשבחות.
עבד כתסריטאי בתוכנית הטלוויזיה האוסטרלית "The Matty Johns Show" שעסקה בליגת הרוגבי הלאומית.
נייבל הופיע בסדרה "מזרח מערב 101" וב-2011 שיחק בסרט "יחידה עילית" יחד עם ג'ייסון סטיית'האם, קלייב אוון, רוברט דה נירו ודומיניק פרסל.
ב-2012, כיכב נייבל בדרמה האוסטרלית "Bikie Wars: Brothers in Arms", ובסרט הקולנוע "הורג אותם ברכות". באותה שנה הודיע נייבל כי יככב בסדרת הדרמה האוסטרלית "הבטן הרכה" בעונתה השישית. בשנה זאת שיחק נייבל בסרט "33 גלויות". נייבל הופיע ב-2013 בסרט "רידיק" יחד עם וין דיזל.
ב-4 בספטמבר 2014, הודיע סטיבן אמל בחשבון הפייסבוק שלו כי נייבל יגלם את ראס-אל-גול בעונה השלישית של "החץ". נייבל גילם את הדמות במשך 10 פרקים. הוא אף המשיך לגלם את הדמות בסדרת ההמשך, "אגדות המחר".
בשנת 2017 שיחק בסרט האימה "התגלמות הרוע".
סטראולפיס דוידרלייני
סטראולפיס דוידרלייני (שם מדעי: Stereolepis doederleini) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת הצינוניים, המצוי בטבע במערב האוקיינוס השקט הממוזג שלחופי יפן, קוריאה ומזרח רוסיה. הוא קרובו לסוג של הדג הענקי סטראולפיס גיגאס והוא תואר למדע ב-1969.
תיאור
זהו דג גדול דמוי דקר שיכול להגיע לאורך של 210 ס"מ ולמשקל 84 ק"ג. הוא בעל לסתות גדולות בולטות בעלות שיניים חדות ובעל סנפיר גבי פרוק הפונה אחורה ובעל סנפירי חזה קצרים ומשולשים וזנב רחב ושרירי.
הדג הוא טורף של דגים אחרים קטנים יותר וחסרי חוליות מימיים. את הטרף הוא תופס בלסתותיו או שואב במהירות ללועו.
ביפן דגים אותו להכנת סושי או סשימי אך בשרו עלול לגרום להרעלות. לא ידע על ירידה באוכלוסייתו הכללית והוא אינו מצוי בסכנת הכחדה חמורה.
לוצקי
לוצקי הוא שם משפחה. שם משפחה זה קשור בשמה של העיר לוצק בווהלין, אוקראינה, בעבר בדרום מזרח פולין; היישוב היהודי במקום מתועד מאז המאה ה-10.
רנה זיצוב-מרכס
רִנה זַיצוֹב-מַרְכְּס (Rina Zaizov Marx; 8 ביולי 1932 – 31 במאי 2005) הייתה רופאת ילדים ואונקולוגית, מחלוצות תחום ההמטו-אונקולוגיה לילדים בישראל ומייסדת עמותת חיים. כלת פרס ישראל לחקר הרפואה לשנת ה'תשס"ה. היא כיהנה כפרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
קורות חייה
בשובה לישראל הצטרפה פרופ' זיצוב-מרכס לפרופסור יהודה מטות וסייעה לצדו בהקמת המחלקה הראשונה בישראל להמטו-אונקולוגיה (גידולים סרטניים של הדם) לילדים, במסגרת בית חולים בילינסון. פרופסור זיצוב-מרכס האמינה כי ילדים ומתבגרים חולי סרטן זקוקים לטיפולים והתייחסות שונים מאשר מבוגרים חולי סרטן. המחלקה הוקמה בשנת 1966 והתנהלה בראשותה עד 1972. במסגרת המחלקה הוקמה מאוחר יותר היחידה הראשונה בישראל להשתלת מח עצם בילדים. בין השנים 1973–1997 הייתה פרופ' זיצוב-מרכס מנהלת המרכז הארצי להמטו-אונקולוגיה לילדים. מוסדות אלו עברו בשנת 1993 לפעול במסגרת מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל והוכרו כמרכז הלאומי של ישראל לטיפול בילדים חולי סרטן. היא עמדה בראשות המחלקה עד שנת 1998.
לצד עבודתה המעשית, הקדישה פרופ' זיצוב-מרכס חלק ניכר מעשייתה למחקר ומשנת 1966 היא הרצתה בנושאי פדיאטריה והמטולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1988 הועלתה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1992 הופקדה על הקתדרה להמטולוגיה ולאונקולוגיה פדיאטרית ע"ש מאוס. במחקריה שולב ניסיונה בפועל, כשם שמחקריה שולבו בעבודתה המעשית בבית החולים. החל בשנת 1970 היא שהתה כפרופסור אורח באוניברסיטאות רבות בארצות הברית, ובהם המכונים הלאומיים לבריאות.
מומחיותה בטיפול בילדים הביאה את פרופ' זיצוב-מרכס להטביע גישות טיפול חדשניות, ובהן קיום "טיפול כוללני" המשלב מתן טיפול רפואי לילד החולה וסיוע למשפחת הילד ודרך התמודדותה עם המחלה. הטיפול הכוללני כלל תמיכה מלאה לא רק בתחום הרפואי אלא תמיכה מלאה בתחום החברתי, החינוכי, והנפשי. הצוות המטפל הוא צוות שכולל רופאים, אחיות, עובדים סוציולים, פסיכולוגים, מורים, ועוד אנשי צוות בתחום הרפואה המשלימה. ניסיונה להביא לשיפור בתוצאות הטיפול הרפואי, הביא להקמת תשתית לאבחון מדויק של סוגי הגידולים ומתן ייעוץ גנטי. החל בשנות השבעים, התמקדו מחקריה במנגנונים הגנטיים בהתפתחות מחלת הסרטן בילדים, ומחקריה התקיימו במשותף עם חוקרי גנטיקה. פרופסור רנה זייצוב הקימה את מרפאת המעקב הראשונה בישראל לילדים ומתבגרים ששרדו והחלימו ממחלות הסרטן.
בפעילויותיה חוץ-אקדמיות וחוץ-מקצועיות אלו היא פעלה לכינון סדנאות חינוך והסברה לציבורים שונים בנוגע למחלת סרטן בקרב ילדים, וכן קידמה חקיקה למען ילדים חולים ומשפחותיהם. כמו כן פעלה לקידום המטו-אונקולוגיה לילדים במדינות המזרח התיכון, המזרח הרחוק וברית המועצות. בשנות השמונים הוקמה על ידי פרופ' זיצוב-מרכס "עמותת חיים", באמצעותה פעלו הורי ילדים חולים, ובהמשך הוקמו על ידה קבוצות תמיכה לסבים ולסבתות של חולים כמו גם קבוצות להורים שכולים. היא הקימה גם את האיגוד הישראלי להמטו-אונקולוגיה פדיאטרית, והייתה חברה באיגודים מקצועיים בינלאומיים ובהם האיגוד הבינלאומי להמטולוגיה והאיגודים האמריקניים להמטולוגיה ולאונקולוגיה קלינית. בישראל הייתה פרופ' זיצוב-מרכס חברת הוועדה הלאומית לאונקולוגיה, הוועדה המדעית למחקר בסרטן של משרד הבריאות, חברת הוועדה על מהגרים מאזור צ'רנוביל במשרד הבריאות, וכן חברת ועדת הניהול של האגודה למלחמה בסרטן. בשנת 1987 נבחרה לשמש יו"ר הכנס הבינלאומי לאונקולוגיה פדיאטרית שנערך בירושלים.
בשנת 1998 מונתה פרופ' זיצוב-מרכס למנהלת תחום ההמטו-אונקולוגיה לילדים של שירותי בריאות כללית. בתפקיד זה ייעצה לבתי החולים של שירותי הבריאות בתחומי התמחותה וניהלה צוות מחקר בתחום אונקולוגיה מולקולרית. באותה עת המשיכה בפעילותה האקדמית. לאורך השנים הוענקו לפרופ' זיצוב-מרכס אותות הוקרה רבים בתחום המחקר הרפואי, ובין האחרונים שבהם היו אות מופת על מפעל חיים מטעם משרד הבריאות (2002) ופרס ישראל לחקר הרפואה (2005). פרופ' זיצוב-מרכס חלתה בסרטן ונעדרה מטקס הענקת פרס ישראל עקב מצבה הרפואי. נפטרה במאי 2005, ונקברה בנס ציונה. לאחר פטירתה אמר שר הבריאות דני נווה כי "לכל העוסקים במלחמה בסרטן, מותה הוא יום עכור". בכנס שהתקיים במרכז הרפואי שניידר ביום השנה הראשון לפטירתה הוכרז על הקמת קרן לזכרה במסגרת המרכז, ומלגות מחקר מוענקות בכנס השנתי לזכרה במרכז. ב-26 ביוני 2014 נערך טקס שבו נקרא המרכז להמטו-אונקולוגיה ילדים שבמרכז שניידר על שמה.
התגוררה בהרצליה. אלמנהּ, חיים מרכס, מהנדס, שהיה חברהּ מילדות, נפטר בשנת תשס"ז 2007.
וולפגנג פון קמפלן
הברון יוהאן וולפגנג ריטר פון קמפלן דה פאזמנד (בגרמנית: Johann Wolfgang Ritter von Kempelen de Pázmánd; 23 בינואר 1734, ברטיסלאבה – 26 במרץ 1804, וינה) היה ממציא הונגרי שהתפרסם בזכות המצאת "הטורקי", בובה מכנית שמשחקת שחמט. לאחר משחקים רבים בהם הטורקי ניצח והטעה את הקהל, התברר כי היה הונאה. כמו כן, פיתח מכונה מדברת שהופעלה ידנית אשר הייתה חלוצה בפונטיקה ניסויית.
אייסכילוס
אַייסכילוֹס (ביוונית: Αίσχύλος; 525 לפנה"ס – 456 לפנה"ס) היה מחזאי יווני.
ביוגרפיה
אייסכילוס נולד באלאוסיס (ליד אתונה), שם כתב את מחזותיו הראשונים ב-498 לפנה"ס, אולם יצירתו המוקדמת ביותר ששרדה היא כנראה "המבקשות מחסה", שנכתבה ב-490 לפנה"ס לערך. באותה שנה השתתף אייסכילוס בקרב מרתון, וב-480 לפנה"ס השתתף בקרב סלמיס. קרב זה היה נושא מחזהו "הפַּרְסים", שנכתב ב-472 לפנה"ס; ייתכן כי "המבקשות מחסה" נכתב לאחר מכן, כך ש"הפרסים" הוא מחזהו המוקדם ביותר ששרד.
אייסכילוס היה המוקדם שבשלושת המחזאים הטראגיים היוונים הגדולים; שני האחרים הם סופוקלס ואוריפידס. ביצירתו של אייסכילוס יש דגשים מוסריים ודתיים חזקים. לרבים ממחזותיו יש "סוף שמח" יותר מאשר אצל שני האחרים; בפרט ביצירת המופת שלו, טרילוגיית "האורסטיאה". מעבר לאיכות הספרותית של יצירתו, תרומתו הגדולה ביותר של אייסכילוס לאמנות התיאטרון הצעירה הייתה הוספת שחקן שני לסצינות. עד ימיו של אייסכילוס, ההתרחשות על הבמה כללה שחקן יחיד (שיכול לגלם מספר דמויות לסירוגין) ומקהלה יוונית.
ידוע כי אייסכילוס כתב מעל 70 מחזות; מתוכם שרדו רק שבעה (השמות להלן על-פי תרגום שלמה דיקמן):
כיום ישנם חוקרים הטוענים כי היצירה "פרומתאוס הכבול", על אף שיוחסה לאייסכילוס עוד בימי קדם, היא למעשה יצירה של מחזאי לא ידוע מהמאה הרביעית לפנה"ס (עדיין ישנה מחלוקת בנקודה זו).
בשנת 2003 התגלה חלק ממחזה נוסף של אייסכילוס בתכריכיה של מומיה במצרים. המחזה, "אכילס", הוא חלק מטרילוגיה שעוסקת במלחמת טרויה. ידוע כי המחזה נכתב, משום שהוזכר במקורות עתיקים שונים, אולם הוא אבד למשך יותר מ-2,000 שנה.
אייסכילוס נסע רבות לסיציליה, שם שלט הרודן מג'לה. ב-458 לפנה"ס הוא נסע לשם בפעם האחרונה; על-פי האגדה המסורתית, אייסכילוס נהרג ב-456 לפנה"ס כשפרס (עוף דורס) חשב בטעות כי ראשו הקרח של אייסכילוס הוא סלע, והשליך עליו צב.
סטראולפיס
סטראולפיס (שם מדעי: Stereolepis) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת הצינוניים, המכילים את המינים הגדולים ביותר במשפחה ומדגי הגרם הגדולים ביותר בצפון האוקיינוס השקט. בסוג ישנם 2 מינים.
מינים אלה יכולים להגיע לאורך 2.5 מטרים ולמשקל 250 ק"ג אצל המין סטראולפיס גיגאס המצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע. הם טורפים מהירים ושריריים החוטפים דגים אחרים וסרטנים.
חלק מדגים אלה נידוגים כדגי מאכל באזור חיותם, אך בכמה מדינות הדיג אסור ונאכף באדיקות.
תעלת הוולגה-דון
היסטוריה
מאמצי האדם לחבר את שני הנהרות החשובים החלו כבר בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית בשנת 1569. הצאר פטר הגדול נכשל בניסיונו לחצוב את התעלה במאה ה-17, וניסה פעמים נוספות לבצע את המפעל הגדול הזה, אך ללא הצלחה.
כריית התעלה החלה לפני מלחמת העולם השנייה, ובמהלכה נפסקו העבודות. הן התחדשו ב-1948, ובשנת 1952 הסתיימה העבודה והתעלה הפכה לחלק חשוב של דרכי המים העמוקים בחלק האירופי של ברית המועצות. רבים מהעובדים היו שבויי מלחמה ואסירים שהועסקו בעבודות כפייה (ראו גם: גולאג).
תעלת הוולגה-דון מתחילה ביובל סארפצקי של הוולגה, מדרום לוולגוגרד, ומסתיימת במאגר המים צימלנסקויה, בעיר קלץ' על הדון. בתעלה יכולות לעבור ספינות עם מטען של עד 5,000 טונות.
תעלת הוולגה-דון ומערכת המים צימלנסקי שתוכננו בידי לאוניד פוליאקוב מהוות מכלול המוקדש לזכר הקרבות על צאריצין במלחמת האזרחים ברוסיה וקרבות סטאלינגרד במלחמת העולם השנייה.
איסיים
האִיסִיִּים היו קבוצה יהודית סגפנית מתקופת בית שני ששמה נודע מכתביהם של שלושה מחברים שחיברו ספרים במאה הראשונה לספירה ביוונית או לטינית: פילון, פליניוס הזקן ויוסף בן מתתיהו (יוספוס פלביוס). לדעת החוקרים, מקור הקבוצה בזמן בית חשמונאי, עת נוצרו זרמים שונים (ובהם הצדוקים והפרושים) כתוצאה מפיצול ביהדות. לא נותר שריד ברור לאיסיים, אך רוב החוקרים מזהים אותם עם כת ה'יחד', מחברי מגילות מדבר יהודה. לעומתם רחל אליאור מזהה את כת היחד עם הצדוקים, ולדעתה האיסיים המתוארים בידי שלושת המקורות הקדומים הם כת מדומיינת.
מקורות היסטוריים
האיסיים מתוארים בכתבי הפילוסוף היהודי פילון האלכסנדרוני וההיסטוריונים פליניוס הזקן ויוסף בן מתתיהו.
שמם
שמם של האיסיים ידוע רק מהשפה היוונית ("Ἐσσήνοι" או "Ἐσσαῖοι", תעתיק: אֶסַּיּוֹי, אֶסֵּנוֹי) והמקום הראשון שמוזכרת המילה "איסיים" בעברית הוא בספר יוסיפון מימי הביניים. בעקבות דבריהם של יוסף בן מתתיהו, פילון האלכסנדרוני, ואפיפניוס מסלמיס מאבות הכנסייה, כבר מהמאה ה-19 חוקרים העלו שיש לגזור את מקור השם מהמילה הארמית "איסיי" (מרפא), כלומר מרפאים, מילה זו הושאלה מן שומרית בתיווך השפה האכדית (שטבעה את נגזרתה המוכרת של תיבת "איסיים" - "אסותא", אסֻתּוּ - asûtu). בלשון צאפית נמצא השם אסי, ולפי החוקר ג. ריקמנס במשמעות - "סבלנות".
אצל יוספוס כתוב בפירוש שהאסיים היו מומחים בצמחי מרפא ושימוש באבנים מיוחדות. מחזיקים בתפיסה זו בין היתר החוקרים גוסטף דלמן, גזה ורמש ובצלאל בר כוכבא.
על פי פירוש נוסף בדברי פילון האלכסנדרוני, יש המשערים כי מקור השם הוא בשיבוש של המילה היוונית "ὁσιότης", שמשמעה חסידות (תעתיק: הֹסְיוֹטֵס):
כמה חוקרים משערים כי המילה "איסיים" היא שיבוש של המילה "עצה".
פילון האלכסנדרוני
פילון קושר את ראשיתם עם משה רבנו:
בתיאורו את אורח חייהם, הוא מדגיש את רוחניותם:
על פי פילון, האיסיים היו קבוצה פציפיסטית שאיננה עוסקת בייצור נשק מכל סוג, ואף איננה עוסקת במקצועות שגורמים להשחתת המידות כמו מסחר ותגרנות, אלא עוסקת בחקלאות, רעית בהמות, גידול דבורים, ואומנויות שונות. האיסיים מעריכים את ערך השוויון והאחוה בין בני האדם, לומדים את התורה באופן פילוסופי ואליגורי, ודואגים לחלשים בחברתם כמו חולים וזקנים. פילון מציין שבין האיסיים אין ילדים, תינוקות או נשים אלא גברים בגיל מבוגר קרובים לזקנה, שהגיעו למידת החירות האמיתית בכובשם את היצר הרע.
פילון מסכם במשפט:
פליניוס הזקן
להבדיל מפילון ויוספוס היהודים, פליניוס הזקן יוצא דופן בהיותו מקור היסטורי חוץ-יהודי לאורח חייהם של האיסיים:
יוסף בן מתתיהו
יוסף בן מתתיהו כתב כי חי בקרבם 3 שנים ולמד מהגותם:
דיו כריסוסטום
על פי סינסיוס, גם הנואם והסופר דיו כריסוסטום (40–115 לספירה בערך) תיאר את האיסיים: "הוא משבח את האיסיים, עיר מבורכת מאוד הממוקמת בקרבת 'המים המתים' בחלקה הפנימי של פלשתינה, באותה הסביבה של סדום". נראה כי דיו כריסוסטום לא כתב חיבור מיוחד עליהם, אלא רק הזכיר אותם באחד מנאומיו האבודים. הוא הסופר הפגני היחיד שהתייחס אל האיסיים, מלבד פליניוס ומחברים שהסתמכו עליו, כמו סולינוס. בניגוד לסופרים היהודים בשפה היוונית, פילון ויוספוס, שאינם מזכירים קשר כלשהו בין ים המלח והאיסיים, פליניוס ודיו מדגישים אותו. להבדיל מפליניוס, שאינו רומז שעין גדי הייתה עיר איסיית, דיו מקנה לאיסיים עיר נפרדת. בזמן שפליניוס מדבר על "יהודה", דיו משתמש בשם הבלתי רשמי אז, "פלשתינה", אם כי ייתכן שהיא הוכנסה על ידי סינסיוס. השם "סדום" מכוון כאן להרים הסובבים את ים המלח.
סולינוס
המדקדק הלטיני סולינוס (המאה ה-3 לספירה) מספר גם הוא על האיסיים: "חלקה הפנימי של יהודה הצופה למערב מיושב על ידי האיסיים. אלה...פרשו ממנהגי כל שאר העמים... לא ניתן למצוא אשה ביניהם והם ויתרו על מין לחלוטין. הם מתעלמים מכסף וחיים על דקלים. אף אחד לא נולד ביניהם, אולם מספרם אינו פוחת. המקום מוקדש לצניעות. לשם אנשים רבים נוהרים מכל הארצות... תחת האיסיים שכנה קודם לכן העיירה עין גדי, אולם היא נחרבה עד היסוד". מרטיאנוס קפלה (תחילת המאה ה-5) הזכיר את האיסיים בתיאורו את ארץ ישראל, אולם תיאור זה משקף את מקורותיו: פליניוס וסולינוס.
העדר מקורות נוספים
מלבד המקורות הנזכרים למעלה, האיסיים אינם נזכרים באף מקום אחר. אמנם פילון ויוספוס היו יהודים, אך אין אף מקור בעברית או בארמית משלהי העת העתיקה, היודע על קיומם של אלפי נזירים החיים חיי חסידות שלווים או על מציאותן של קהילות רבות שחיו על בסיס של שיתוף כלכלי, בעולם שנשים נעדרו ממנו ומסחר לא התקיים בו. המשנה, התוספתא והברית החדשה, המתעדות את המציאות בארץ ישראל במאה הראשונה לספירה, אינן מזכירות את האיסיים כלל. מטבע שונותה מדרכי הקהילה היהודית, ומעצם היקפה המונה לדברי ההיסטוריונים אלפי אנשים, הייתה מצופה התייחסות של דיון הלכתי או משפטי לאיסיים בדיני נזירות, ירושה ואימוץ. רבי עזריה מן האדומים סובר כי האיסיים הם ה"בייתוסים", אך רבי צבי הירש חיות חולק עליו וסובר כי מדובר ב"חסידים הראשונים" ו"אנשי המעשה".
מגילות מדבר יהודה
לאחר מציאת מגילות מדבר יהודה רבים מהחוקרים זיהו את כת ים המלח שחייתה בקומראן, ונקראה במגילות "עדת היחד", עם האיסיים, אף על פי שהמגילות מציגות אידיאלים שונים במקצת מאלו שתארו ההיסטוריונים.
בעלי המגילות התבדלו מעם ישראל ויצרו הגות דואליסטית המחלקת את האנושות לשני מחנות נבדלים: "בני האור" - אנשיהם - ולעומתם שאר ישראל ואומות העולם - "בני החושך". הם ראו את שאר ישראל (ובעיקר הפרושים והחשמונאים) כחוטאים ורק את עצמם כמקיימי המצוות. כתביהם מציגים את חברי הקבוצה כעוזבים את החברה - לאו דווקא מתוך פציפיזם אלא - כהכנה למלחמת שמד של העולם - מהפכה עולמית שלאחריה יהוו הם את הגרעין ואת העילית של ישראל. אסור היה להם לקבל מתנות מן העולם החיצוני או לתת מתנות לקרוביהם בלי אישור הממונים וכל אדם שנכנס לחברתם צריך היה למסור את כל הונו.
החוקר פלוסר טוען שלוח זה היה מרכיב משמעותי כדי להעצים את הבידול מהציבור שהונהג על ידי הסנהדרין בירושלים כשם שראשוני הכנסייה הנוצרית שינו את היום המקודש בשבוע ודאגו שחג הפסחא לא יחול בזמן הפסח היהודי כדי להעצים את הבידול החברתי, וכשם ששינה ירבעם בן נבט את תאריך חג הסוכות מהתאריך בו חגגו בירושלים.
עם זאת, מציין פלוסר כי הפציפיזם של האיסיים היה פציפיזם על תנאי ולא כפי שמתארים אותם יוסף בן מתתיהו ופילון. הפציפיזם של האיסיים היה מושתת על שנאה מוסתרת כלפי שאר ישראל וציפייה למלחמה הסופית - "מלחמת בני אור בבני חושך", שבה יושמד הרשע. ייתכן וברבות השנים איבדו חלק מהאיסיים את בסיס השנאה המוסתרת ואכן יצרו את התמונה האידילית המתוארת על ידי יוסף בן מתתיהו ופילון. במגילות מצוי דיון רחב על מאבק בני אור בבני חושך ועל מאבק של כוהן רשע בכוהן צדק, אולם באף אחד מתיאורי האיסיים אין עדות על עוינות, על מאבק או על מלחמה.
הכת והנצרות
קיים דמיון בין האוונגליונים והאיגרות שבברית החדשה לבין המגילות. כמו כן, גם בקרב כת קומראן רווחו תפישות התבדלות רדיקליות מיתר היהודים והגדרה עצמית כעם ישראל האמיתי היחיד, שנבעו מתוך האמונה שהם נושאיה של "הברית החדשה" החזויה בספר ירמיהו; כותבי מגילת דמשק התייחסו לעצמם כ"באי הברית החדשה בארץ דמשק". דמיון זה הוביל חוקרים מסוימים לטעון כי ישו הנוצרי השתייך לכת תקופה מסוימת והושפע ממנה, אך חוקרים אחרים שוללים טענה זו. השערות אחרות מצאו דמיון בין רעיונותיהם לבין אלו של פאולוס, הנוקב אף הוא במושגים 'בני האור' ו'בני החושך' (הראשונה אל התסלוניקים ה' ה': אַתֶּם כֻּלְּכֶם בְּנֵי הָאוֹר וּבְנֵי הַיּוֹם לֹא בְנֵי־הַלַּיְלָה אֲנַחְנוּ וְלֹא בְּנֵי הַחשֶׁךְ), או בין מנהגי הטבילה שלהם למה שמדווח ביחס ליוחנן המטביל.
הכת והמנדעיזם
הדת המנדעית חולקת מספר עקרונות, תפיסות ומושגים עם מגילות ים המלח, והמילה "ירדנה", הקשורה כנראה לירדן, משמשת את המנדעים לתיאור אתרי טבילה. המנדעים סבורים שהם הקהילה האמיתית של בני האור, או בשפתם, "בני נהורא", מושג ששימש גם את האיסיים. "מרא דרבותא", אחד משמות האל במנדעיזם, מוזכר גם במגילה החיצונית לבראשית שנתגלתה בקומראן. המרכזיים הקהילתיים המנדעים, המכונים "בית מנדע", מתוארים בטקסטים מנדעים כ"הבית הגדול של האמת" ו"בית השלמות" - מונחים שהמקבילים היחידים אליהם נמצאו בסרך היחד. בעבר הרחוק, המנדעים השתמשו גם במונח "בחירי צדקה" כדי לתאר את עצמם. מונח זה מצוי גם בספר חנוך ובמגילה החיצונית לבראשית. בדומה לאיסיים, למנדעים אסור לחשוף את שמות המלאכים לגויים. הקברים המנדעים נבנים באוריינטציה של צפון-דרום. המנדעים מחזיקים במסורת בעל-פה לפיה חלקם היו במקור צמחוניים, והם פציפיסטיים.
טוברמורי
טוברמורי (בגאלית סקוטית: Tobar Mhoire) היא בירתו של האי מול (Mull) באיים ההיברידיים בסקוטלנד. ממוקם בחלקו הצפון-מזרחי של האי ליד פתחו הצפוני של "מיצר מול" (Sound of Mull). אוכלוסייתה של טוברמורי מונה כ-700 תושבים, והיא הוקמה סביב נמל דייגים הנמצא בעיירה בשנת 1788. את העיירה תכנן המהנדס תומאס טלפורד (Thomas Telford).
על פי הפולקלור המקומי, ספינה של הארמדה הספרדית, Galeon de Florencia, טבעה במפרץ בו יושבת העיירה בשנת 1588 כאשר על סיפונה אוצר. הטביעה יוחסה לקללתה של מכשפה מקומית. המלחין פליקס מנדלסון ביקר בעיירה בשנת 1829 וביקורו מונצח בפסטיבל שנתי. כמו כן בכל שנה מתקיים בעיירה פסטיבל מוזיקת פולק סקוטית.
מבנים רבים בטוברמורי, בעיקר חנויות ומסעדות, צבועים בצבעים בהירים שונים, בעיני רבים זו נחשבת לתעודת הזהות של העיירה. סדרת הילדים הסקוטית "בלמורי" (Balamory) מצולמת בעיירה על רקע הבתים הצבעוניים. בטוברמורי ישנו גם מוזיאון של האי מול, מזקקת ויסקי המייצרת ויסקי הנקרא "Tobermory" ומרכז אמנויות.
התנועה אל העיירה וממנה היא באמצעות מעבורות המקשרות אותה אל יתר סקוטלנד.
מקור השם
מקור השם טוברמורי הוא מן השפה הגאלית "טובאר-מוייר", "Tobar Mhoire" שפירושו "הבאר של מרים". השם מתייחס לבאר הממוקמת בסמוך לעיירה שהוקדשה בזמני קדם למרים הבתולה.
ריקרדו קבאנאס
קריירת מועדונים
קבאנאס שיחק כנער בגראסהופרס ציריך, ובשנת 1997 החל להשתייך לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגת העל השווייצרית. בעונת 1997/98 ערך הופעה אחת בלבד. בעונת 1998/99 הפך קבאנאס לשחקן הרכב קבוע, וסיים עם גראסהופרס במקום השני בליגה. בעונה זו הגיעו גראסהופרס וקבאנאס לשמינית גמר גביע אופ"א, ושם הודחו על ידי בורדו. בעונת 1999/00 סיימו גראסהופרס וקבאנאס במקום הרביעי בליגה, כשקבאנאס הבקיע שבעה שערי ליגה, והודחו בשלבים המוקדמים של גביע אופ"א על ידי סלביה פראג. בעונת 2000/01 זכו גראסהופרס וקבאנאס באליפות, בה לקבאנאס היה חלק משמעותי, עם תשעה שערי ליגה. בעונת 2001/02 הודחו קבאנאס וגראסהופרס ממוקדמות ליגת האלופות על ידי פורטו, וצלחו שלושה סיבובים בגביע אופ"א, עד שהודחו על ידי לידס יונייטד. באותה עונה, סיימו גראסהופרס וקבאנאס במקום השני בליגה, כשקבאנאס תרם חמישה שערים. בעונת 2002/03 הודחו קבאנאס וגראסהופרס בשלב המוקדמות השני של גביע אופ"א על ידי פאוק סלוניקי, אך בסיום עונה זו זכו באליפות השנייה של קבאנאס במועדון, כשהוא מבקיע שמונה שערי ליגה.
בקיץ 2003 הושאל קבאנאס לגנגאן מהליגה הצרפתית. קבאנאס לא התאקלם בגנגאן, לא הבקיע כלל, שיחק בקבוצה מספר חודשים בלבד, והקבוצה הייתה שקועה בתחתית הטבלה. בפגרת החורף של עונת 2003/04 חזר קבאנאס לגראסהופרס ציריך, וסיים עמה את העונה במקום השביעי, ותרם שני שערים עד לסיום העונה. בעונת 2004/05 קבאנאס הבקיע שמונה שערים, וסיים עם גראסהופרס במקום השלישי בליגה. את עונת 2005/06 החל קבאנאס בגראסהופרס, ועד למחצית העונה הבקיע ארבעה שערים. גראסהופרס וקבאנאס צלחו שני סיבובי פלייאוף במוקדמות גביע אופ"א בעונה זו, אך בשלב הבתים הודחו לאחר שלא צברו אפילו נקודה אחת. בפגרת החורף של עונת 2005/06 נמכר קבאנאס לפ.צ. קלן שנאבקה בתחתית הבונדסליגה. קבאנאס לא הצליח להושיע את פ.צ. קלן, ועד לסיום העונה, בה נשרה קלן לבונדסליגה השנייה, ערך קבאנאס 16 הופעות, בהן לא הבקיע. בעונת 2006/07, קבאנאס הבקיע שני שערי ליגה ב-25 הופעות, אך לא הצליח להעפיל עם קלן בחזרה לבונדסליגה, וסיים את העונה במקום התשיעי.
קריירה בינלאומית
קבאנאס החל לשחק בנבחרת שווייץ בשנת 2000. בשנת 2004 זומן קבאנאס לסגל השווייצרי ליורו 2004. קבאנאס ערך שתי הופעות בטורניר זה - הראשונה במחזור השני של שלב הבתים, כשהחליף את פאביו סלסטיני בהפסד 3-0 לאנגליה, והשנייה כששיחק 90 דקות בהפסד 3-1 לצרפת במחזור האחרון של שלב הבתים, שבסיומו הודחו קבאנאס ושווייץ עם נקודה אחת בלבד.
בשנת 2006 זומן קבאנאס לסגל השווייצרי למונדיאל 2006. קבאנאס פתח בהרכב בכל המשחקים, והיה חלק משמעותי מאוד בהצלחתה של שווייץ בשלב הבתים, אותו סיימה עם במקום הראשון עם שבע נקודות וללא ספיגה. בשמינית הגמר, קבאנאס שיחק 120 דקות בתיקו 0-0 מול אוקראינה, שבסיומו נערך דו-קרב פנדלים. קבאנאס החטיא את הפנדל השלישי והאחרון לשווייץ, כמו שני הבועטים הקודמים מרקו שטרלר וטרנקילו ברנטה, ושווייץ הודחה מהטורניר בשמינית הגמר על אף שלא ספגה שער אחד לאורך כל המונדיאל.
בשנת 2008 זומן קבאנאס לסגל השווייצרי ליורו 2008 שנערך בשווייץ. קבאנאס נכנס כמחליף בשני משחקים בטורניר זה ושיחק דקות ספורות. בתום שלב הבתים הודחו קבאנאס ושווייץ. לאחר טורניר זה, קבאנאס לא שיחק עוד בנבחרת שווייץ.
בנוסף על 51 הופעותיו בנבחרת שווייץ, לקבאנאס שתי הופעות במדי נבחרת גליסיה, המייצגת את מחוז גליסיה בספרד, שמשם שורשיו של קבאנאס. נבחרת זו אינה רשומה בפיפ"א, ולכן קבאנאס היה יכול לשחק בה במקביל להופעותיו בנבחרת שווייץ.
חיים אישיים
אביו של ריקרדו קבאנאס נקרא גם ריקרדו קבאנאס, והוא היה כדורגלן מקצועי. גם אחיו של קבאנאס, כריסטיאן קבאנאס, שיחק כדורגל מקצועני לתקופה קצרה. בן דודו של קבאנאס, ראול קבאנאס, שיחק לצידו של ריקרדו קבאנאס בגראסהופרס ציריך.
קבאנאס נשוי לדבי ואב לשניים.
נוסחת לז'נדר
בתורת המספרים, נוסחת לז'נדר (נקראת גם נוסחת דה פוליניאק על-שם אלפונס דה פוליניאק) קובעת את הפירוק לגורמים ראשוניים של n!, כאשר הסימן "!" מסמן את פעולת העצרת. הנוסחה היא:
כאשר p מסמן מספר ראשוני ו- היא פונקציית הערך השלם (עיגול כלפי מטה). בניסוח שקול, הנוסחה קובעת שהמעריך של החזקה הגבוהה ביותר של ראשוני p המחלקת את n! הוא. הסכום האינסופי לכאורה הוא למעשה סכום סופי, שכן החל משלב מסוים כל איברי הסכום מתאפסים משום של-p^k>n מתקיים.
הנוסחה נקראת על שם אדריאן-מארי לז'נדר שהיה הראשון לחקור אותה.
הוכחה
n! (עצרת) הוא מכפלת המספרים מ-1 עד n. לכן המעריך של החזקה הגבוהה ביותר של ראשוני p המחלקת אותו הוא סכום המעריכים של החזקות הגבוהות ביותר של p המחלקות כל אחד מהמספרים מ-1 עד n.
לכל ראשוני p, אנחנו יודעים כי p מחלק בדיוק מספרים מ-1 עד n שכן כפולותיו הן:.
ביניהם מספרים שמתחלקים אפילו ב-p^2, ולכן יש לספור אותם פעם נוספת.
ובאופן כללי, יש ביניהם בדיוק המתחלקים ב-p^k, ויש לספור אותם שוב. נסכום את כל המקרים יחדיו ונקבל שהמעריך של החזקה הגבוהה ביותר של p המחלקת את n! הוא.
דוגמה
מכאן שהמספר 199! מסתיים ב-47 אפסים.
ניסוח שקול
נסמן ב-S_p(n) את סכום הספרות של n בבסיס p. ניסוח שקול לנוסחת לז'נדר קובע שהמעריך של החזקה הגבוהה ביותר של p המחלקת את n! הוא.
הוכחה
נציג את n בבסיס p:
כעת נשים לב כי:
זאת מכיוון ש-. מכאן לפי נוסחת לז'נדר המעריך של חזקה הגבוהה ביותר של p המחלקת את n! הוא: נבחין כי בטור האחרון לכל, המקדם a_i מופיע פעם אחת בדיוק כמקדם של כל אחד מבין. לכן נוכל לסדר מחדש את הטור האחרון בצורה:
במעבר הראשון עשינו שימוש בנוסחה לסכום טור הנדסי.
שימושים
מקדם בינומי שווה למספר התת-קבוצות מגודל r שיש לקבוצה בגודל n. מכאן שהוא בהכרח מספר שלם. עם זאת, זוהי הוכחה קומבינטורית לטענה, ואילו נוסחת לז'נדר מספקת הוכחה אלמנטרית לטענה (כזו המסתמכת רק על תכונות מספרים).
פונקציית הערך השלם מקיימת את האי-שוויון הטריוויאלי. לכן מתקיים:
לפי נוסחת לז'נדר אגף ימין הוא המעריך של החזקה הגבוהה ביותר של p המחלקת את n!, בעוד אגף שמאל הוא המעריך של החזקה הגבוהה ביותר של p המחלקת את r!(n-r)!. מהאי-שוויון אנו מסיקים שלכל חזקת ראשוני בפירוק של r!(n-r)! לגורמים, כפולה שלו מופיעה בפירוק של n!, ולכן n! מתחלק ב-r!(n-r)!, כלומר מספר שלם.
לפי נוסחת לז'נדר המעריך של החזקה הגבוהה ביותר של p המחלקת את הוא, עובדה המשמשת בהוכחה האלמנטרית של ארדש להשערת ברטראן.
סיפורי מוש
את שיר הפתיחה בגרסה העברית מבצעים חני בודגוב וחיים פנירי.
עלילת הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של החקלאי מוש השור בחוותו אשר מכילה חיות רבות ושונות, יחד עם חברו הטוב, צבי הצב וכלבו רקס.
ויליאם אדוארדס דמינג
דמינג פרסם שלושה ספרים: