cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוריס אברבנאל
גרמניה (1922-1933)
בשנת 1924 עלה התיאטרון בנוישטרליץ באש וארבעת המנצחים מצאו עבודה במקומות אחרים. נגני התזמורת שאלו את אברבנאל, אם יסכים לנצח על קונצרטים במצודה. הוא ניצח על קונצרטים פעמיים בשבוע במצודה ללא חזרות.
בשנת 1925 קיבל אברבנאל משרת מנצח מקהלה בצוויקאו, סקסוניה. הוא נשאר שם שנתיים וניצח על רפרטואר של אופרטות. הודות להצלחתו בצוויקאו, קיבל עבודה כמנצח קבוע בתיאטרון טוב יותר באלטנבורג.
באלטנבורג ערך מבחן קול לזמרת צעירה בשם פרידל שאקו, בתה של הסופרן הנודעת הדוויג שאקו. היא תהיה לאשתו. בהמשך המירה את דתה לקתוליות ושינתה את שמה למארי.
אחרי שנתיים באלטנבורג, התמנה אברבנאל למנצח בבית האופרה הראשון החשוב שלו, בקאסל. בשנת 1931 ראה אותו מנהל האופרה של ברלין מנצח על הצגת "כוחו של גורל" של ורדי. הוא ביקש ממנו לבוא לברלין לנצח על הצגה בבית האופרה. אברבנאל היה אז בן 27. התזמורת התרשמה והריעה למנצח הצעיר. לאירוע זה היו השלכות, משום שאותו זמן החליטה התזמורת בשאלה, אם להזמין מנצח אורח להופעה חוזרת. אברבנאל התמנה למנצח אורח קבוע.
צרפת (1933-1934)
עליית היטלר לשלטון אילצה מוזיקאים יהודים בולטים לעזוב את גרמניה. אברבנאל נסע לפריז בחברת קורט וייל.
בפריז פגש גם את ג'ורג' בלנשין, הכוריאוגרף, וניצח על הבאלטים שלו. הוא ניצח גם על יצירותיו של מורו וידידו הוותיק, קורט וייל.
קורט וייל היגר בשנת 1933 לניו יורק, מונע בכוח רגשות אנטי-גרמניים.
אוסטרליה (1934-1936)
משפחת אברבנאל יצאה זמן קצר אחר כך, בשנת 1934, לאוסטרליה, לשם הוזמן מוריס לכהן כמנהל המוזיקלי בבתי האופרה של מלבורן ושל סידני. אחרי מסע בן שישה שבועות, דרך תעלת סואץ והאוקיינוס ההודי, הגיע למחוז חפצו והתקבל בזרועות פתוחות, כ"מנצח קונטיננטלי נודע לתהילה".
אברבנאל ניצח על עונה בת 13 שבועות במלבורן ועל עונה בת חודשיים באופרה של סידני. בשתי הערים פתח את העונה ב"אאידה" של ורדי והמשיך במבחר מאוזן מתוך הרפרטואר המקובל, שכלל את פוצ'יני, וגנר וביזה.
ארצות הברית (1936-1993)
באמצע אביב 1936 קיבל הצעה מן המטרופוליטן אופרה בניו יורק לבוא לנצח על רפרטואר גרמני וצרפתי. הוצע לו חוזה לשלוש שנים. בניו יורק ניצח גם על הפקות של וייל בברודוויי.
אברבנאל יצא ליוטה בכוונה לבנות לו תזמורת קבועה משלו. הוא קיבל את משרת המנצח הראשי של תזמורת יוטה, עמד בראשה משנת 1947 עד 1979 והעלה אותה ממעמד של תזמורת קהילתית במשרה חלקית לכדי הרכב מקצועי מכובד בעל חוזי הקלטה עם חברות ידועות שם. במשך שנים ניהל שדולה למציאת משכן קבע לתזמורת, שהופיעה אותו זמן בכנסייה המורמונית בעיר. אולם הקונצרטים שעליו חלם הוקם לבסוף כמשכן התזמורת, אך רק שנה לאחר פרישתו, ונקרא כיום על שמו.
אברבנאל ניהל גם את האקדמיה למוזיקה בסנטה ברברה, קליפורניה, לשם מתכנסים מוזיקאים צעירים למחנות קיץ מוזיקליים. הוא לימד ניצוח בטנגלווד, שם התמנה לאמן-הבית לכל חייו.
אברבנאל ייזכר תמיד כמי שהקליט לראשונה את מחזור הסימפוניות של מהלר במלואו, כמו גם הרקויאם של ברליוז ויצירות משל ווהן ויליאמס.
אברבנאל מת בסולט לייק סיטי, יוטה, בגיל 90.
Lost in Japan
Lost in Japan (בעברית: אבודים ביפן) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי שון מנדס, מתוך אלבומו השלישי, Shawn Mendes. השיר יצא לאור ב-23 במרץ 2018, כסינגל השני מתוך האלבום.
עם יציאתו, נכנס השיר אל המקום ה-64 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי שון מנדס, סקוט האריס, נייט מרסראו וטדי גייגר והופק על ידי מנדס, גייגר, מרסראו ולואיס בל. ב-27 בספטמבר 2018, יצאה לאור גרסת רמיקס מחודשת של השיר, שנעתה על ידי זד. גרסה זו זכתה לקליפ נלווה שצבר למעלה מ-70 מיליון צפיות. בקליפ משתתפת השחקנית אלישה בו.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ג.פ.או.
המנהל הפוליטי הממלכתי או הג.פ.או. (ברוסית: Государственное политическое управление) היה שירות הביטחון של ברית המועצות בין השנים 1922 ו-1923.
הוא החליף את הצ'קה כשהוקם ב-6 בפברואר 1922 ופעל כמנגנון דיכוי מודיעיני עד 1923, אז הפך לאו.ג.פ.או. - המנהל הפוליטי הממלכתי המאוחד (ברוסית: Объединённое государственное политическое управление), שלא המשיך להתקיים זמן רב וביולי 1934 התאחד עם משרד הפנים שנקרא הנקוו"ד: הקומיסריון העממי לענייני פנים.
היסטוריה
עם הקמת הג.פ.או. בשנת 1922 בראש הארגון עמדה ועדה שכללה אישים כדוגמת:
פיט טאונסנד
פיטר דניס בלאנדפורד טאונסנד (באנגלית: Peter Dennis Blandford Townshend; נולד ב-19 במאי 1945 בלונדון) הוא מלחין וגיטריסט רוק בריטי. עיקר פרסומו נובע מפעילותו כגיטריסט של להקת הרוק The Who. הוא מדורג במקום העשירי ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין הרולינג סטון.
ביוגרפיה
טאונסנד נולד כבן למשפחה מוזיקלית (אביו קליף היה סקסופוניסט מקצועי ואמו בטי הייתה זמרת), והראה משיכה עזה למוזיקה כבר בגיל צעיר, עת נחשף לרוקנרול אמריקאי.
בשנת 1961 החל בלימודיו בבית-הספר לאומנויות באילינג, ושנה מאוחר יותר הצטרף לחברו מבית הספר ג'ון אנטוויסל והקימו את הלהקה הראשונה שלהם, "בעלי הברית", צמד דיקסילנד ג'אז בו טאונסנד ניגן על בנג'ו ואנטוויסל על קרן יער. לאחר זמן קצר שינו את שמם ל"המעקפים", להקת סקיפל שיוצגה על ידי הנפח רוג'ר דלטרי, ושתחת הנהגתו של טאונסנד ישנו את שמם ל"המי".
טאונסנד התפרסם בסגנון הבמה המשונה שלו. הוא היה מאריך שירים מעבר לאורכם המקורי, מטלטל את ידו הימנית כנגד הגיטרה כמו טחנת-רוח, ולפעמים שובר את הגיטרה שלו על הבמה, אל תוך רמקולים או מגברים. למרות שהתקרית הראשונה של שבירת הגיטרה נעשתה ככל הנראה בטעות, השמדה של כלי נגינה על הבמה נעשה חלק רגיל בהופעות של המי. טאונסנד, שתמיד היה רהוט בראיונות, ייחס מאוחר יותר מנהגים אלו לאומנות ההשמדה-העצמית של האומן האוסטרי גוסטב מצגר, אליהן נחשף בבית-הספר לאומנות בו למד.
טאונסנד סובל מלקות שמיעה חלקית וטיניטוס, כתוצאה מחשיפה ממושכת למוזיקה חזקה באוזניות ובקונצרטים.
עם המי
טאונסנד היה כותב השירים העיקרי של להקת המי, והוא כתב יותר ממאה שירים שהופיעו בעשרת אלבומי האולפן של הלהקה. בין הישגיו המוכרים ביותר נמצאים היצירה של האלבום טומי, שבעבורו הוטבע המושג אופרת רוק, השימוש בפידבק, וההצגה של סינתיסייזר ככלי למוזיקת רוק. עד היום טאונסנד הוא המוזיקאי המזוהה ביותר עם אופרות רוק. טאונסנד הציג גם כישרון עצום על הגיטרה כנגן, כאשר הוא מפתח סגנון נגינה ייחודי ששילב היבטים של גיטרת ליווי וגיטרה מובילה. המשפיעים הגדולים על נגינת הגיטרה של טאונסנד היו לינק ריי, ג'ון לי הוקר, בו דידלי והאנק מרווין מלהקת הצלליות.
דת
טאונסנד היה חסיד של איש הדת ההודי הגורו מהר באבא, רעיונותיו של באבא היו מקור ההשפעה העיקרי על עבודותיו של טאונסנד, ביניהן טומי והפרויקט הלא גמור של המי Lifehouse. שירם של המי Baba O'Riley, נקרא כך לכבודו של מהר באבא והמלחין המינימליסטי טרי ריילי האמריקני.
למרות שהחינוך של באבא דרש התנזרות מאלכוהול וסמים, לטאונסנד היו כמה תקריות פומביות עם ההתמכרויות הללו, כולל מנת יתר של הרואין בשנת 1981 בה היה קרוב למוות.
עבודה ספרותית
ב-1985 פרסם טאונסנד מקבץ סיפורים קצרים שנקרא "צוואר של סוס." הוא גם דיווח שהוא כותב אוטוביוגרפיה. ב 1993 הוא ודס מקאנף כתבו וביימו את המחזה בברודוויי שהיה מבוסס על האלבום של המי טומי, כמו גם מחזה מוזיקלי פחות מצליח שהתבסס על אלבום הסולו של טאונסנד, איש הברזל, על פי ספר מאת טד הגס. מקאנף וטאונסנד יפיקו מאוחר יותר את הסרט המונפש, ענק הברזל, שהיה מבוסס גם הוא על סיפורו של הגס.
סולו
בנוסף לעבודתו עם המי, טאונסנד היה פעיל מדי פעם גם כאומן יחיד. בין השנים 1969 ו 1971, טאונסנד, ביחד עם חסידים אחרים של מהר באבא, הקליטו טרילוגיה של אלבומים שהוקדשו ללימודי יוגי. בתגובה לביטלוג אלים של אלבומים אלו, שיפץ את הלהיטים האישיים שלו (ואת Evolution ביחד עם רוני ליין, הבאסיסט של להקת הפנים) והוציא בשנת 1972 את כותר הסולו הראשון הרציני שלו, Who Came First, והציג דמואים של שירים שנועדו עבור המי כמו גם את כישרון הנגינה שלו בגיטרה אקוסטית. טאונסנד שיתף פעולה עם רוני ליין באלבומם המשותף Rough Mix.
האלבום שפרץ את קריירת הסולו של טאונסנד, שהופץ אחרי מותו של קית' מון, היה האלבום משנת 1980 Empty Glass, שכלל את הסינגל שהגיע למקום העשירי Let My Love Open the Door. אחרי הוצאה זו יצא ב 1982 הדיסק All the Best Cowboys Have Chinese Eyes, שכלל את השיר הפופולרי Slit Skirts. במשך שארית שנות השמונים ותחילת שנות התשעים טאונסנד המשיך להתנסות בפורמט של אופרת רוק ובפורמטים דומים, כאשר הוא יוצר מספר אלבומים מבוססי סיפור.
טאונסנד גם זכה בהזדמנות לנגן ביחד עם הגיבור שלו האנק מרווין, עבור הפרויקט של פול מקרטני תזרוקת, ביחד עם מוזיקאי רוק מוערכים נוספים כגון דייוויד גילמור, ג'ון בונהם ורוני ליין.
טאונסנד הקליט גם מספר אלבומי הופעה, ביניהם אחד שהציג "סופרגרופ" שטאונסנד קיבץ שנקראה "קצה עמוק", שהופיעה רק בשלוש הופעות ועוד אחת בטלוויזיה עבור הסדרה "הצינור", במטרה לגייס כסף לסיוע למכורים לסמים.
מאמצע שנות השמונים טאונסנד השתתף בסדרה של איחודים ומופעי פרידה עם החברים הנותרים של המי, כולל סיבוב הופעות ב 2002, מיד אחרי מותו של ג'ון אנטוויסל.
חוסה מיגל קוברו
חוסה מיגל קוברו לוריה (בספרדית: José Miguel Cubero Loría; נולד ב-14 בפברואר 1987) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדות הקשר בקבוצת אלחואלנסה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירה
קוברו החל את הקריירה שלו בקבוצת ארדיאנו מליגת העל של קוסטה ריקה ב-2006. מלבד שנה אחת בה הושאל לפונטרנס הוא לא עזב את הקבוצה וזכה איתה במספר אליפויות.
ב-31 ביולי 2014 חתם בבלקפול מהאנגלית לעונה אחת, בתום אותה עונה הוא חתם לעונה נוספת עד סוף עונה 2015/16.
ב-19 בינואר 2016 חזר לארדיאנו.
יוסף רוזין
הרב יוסף רוזין (מפורסם בכינוי הרוגצ'ובר או הגאון הרוגצ'ובי על שם עיר הולדתו; תרי"ח, 1858 - י"א באדר תרצ"ו, 5 במרץ 1936) היה רבה של העיר דווינסק (כיום דאוגבפילס בלטביה), מחבר סדרת ספרי השו"ת והפרשנות צפנת פענח. נחשב ללמדן בעל זיכרון פנומנלי, בעל חשיבה ושיטת לימוד ייחודיות. גילה בקיאות בכל תחומי התורה והיה מחבר שו"ת פורה.
תולדות חייו
נולד בעיר ראגאצ'וב בבלארוס לפישל רוזין, שהיה חסיד חב"ד קאפוסט. בגיל בר מצווה הביאו אביו לרבי יוסף דב (יושע בער) סולובייצ'יק שהיה אז רבה של סלוצק, והרוגוצ'ובר נשאר שם ללמוד כשנה עם בנו רבי חיים סולוביצ'יק אצל הרב מנדל ללונץ (סלוצקר), בתקופה זו כונה על ידי רבים "העילוי החצוף".
בגיל 18 נישא ככל הנראה לפעריל, בתו של הרב משה יהודא גארפינקל מוורשה. היא נפטרה בשנת תרפ"א ונקברה בוורשה. מספר שנים לאחר שנפטרה אשתו הוא נישא לאחותה, רבקה.
לאחר נישואיו עבר לשקלוב ולמד אצל המהרי"ל דיסקין, ובשנת ה'תרמ"ט (1889) מונה על ידי רבי שלמה זלמן שניאורסון, האדמו"ר מקאפוסט (נכדו של ה"צמח צדק") לרב עדת חסידי חב"ד-קאפוסט בדווינסק (רב המתנגדים בעיירה היה רבי מאיר שמחה הכהן). במלחמת העולם הראשונה עבר לפטרבורג, ואחר כך שב לדווינסק.
בשנת 1936, בגיל 78, עקב מחלת כליות קשה, נסע לווינה לשם ביצוע ניתוח אולם נפטר שם בי"א באדר תרצ"ו (5 במרץ 1936) והובא לקבורה בבית הקברות בדווינסק. כיום כונסו קברי הרבנים לקבר אחים בפאתי בית הקברות הנוצרי, הרב רוזין נקבר משמאל לעמיתו האור שמח, ולצדו ממש נקברו ספרי תורה וכתבי גניזה.
הותיר אחריו שתי בנות: רחל, אשת הרב ישראל אבא ציטרון, רבה השני של פתח תקווה אשר נספתה בשואה עם יתר יהודי דווינסק; וחנה, אשת הרב אבא דוד גולדפיין, רב העיר מוסקבה, אשר ככל הנראה, נספתה גם היא יחד עם ילדיה בשואה.
מלבד ילדיו, גידל גם את בן אשתו השנייה, יצחק, ושני אחיינים יתומים.
אישיותו
הרב שלמה יוסף זוין פותח את מאמרו אודות הרוגוצ'ובר במילים הבאות:
דבריו כונסו בכתב בספרי "צפנת פענח", ולשונו שם קצרה מאוד וקשה ביותר להבנה. הוא מפנה שוב ושוב אל מקורות מבלי לבאר פשר ההפניה. כיום קיימת מהדורה מבוארת לכתביו שיצאה על ידי מכון "צפנת פענח" שבישיבת רבי יצחק אלחנן בארצות הברית. מסופר כאשר באו להדפיס את חיבורו "צפנת פענח" בבית הדפוס נגמרו חותמות הדפוס של האות ע' מרוב הפניות למראי מקומות שונים במילים "עיין עוד".
אגדות רבות שסופרו אודותיו נסובו על תשוקתו הלוהטת לעסוק בתורה. כך לדוגמה סופר כי כאשר למד עם אביו צעק עליו הרוגוצ'ובר כי הוא אינו מבין את הגמרא בכלל, ומיד אחר כך התנצל וביקש את סליחת אביו. עוד סופר כי הוא עסק בתורה גם בזמנים בהם אסור על פי ההלכה ללמוד תורה - כשישב שבעה ובתשעה באב. משהעירו לו על כך, אמר שאין לו ספק שהוא עתיד להיענש על כך משמים, אבל הוא מוכן להיענש על שקידתו בתורה. לפי גרסה אחרת הוא ענה על השאלה מראיה מהירושלמי ש"אם היה להוט (=שואף ומשתוקק מאוד) אחר התורה, מותר", מאחר שלמי שקשה בלא תורה הרי זה נחשב כצורך קיומי ומותר אף באבל. גם כאשר נטה למות וסבל מכאבים עזים, סיפר לסובביו כי הוא מייחל שהכאבים ייפסקו לפחות ליום אחד בשבוע כדי שיוכל ללמוד בריכוז. מסופר שהאור שמח התבטא על שקידותו של עמיתו, שאין גדלותו בזיכרונו המופלא, כי אין זו גדולה לזכור דברים שנלמדו רק אתמול ושלשום.
ביטוי לייחודיותו של הגאון הרוגצ'ובי ולהערכה לה זכה מאת בני דורו אפשר למצוא בהתבטאותו של המשורר ביאליק עליו, "ממוחו אפשר היה לחצוב שני איינשטיינים". מסופר כי ביאליק שאל אותו מה היה הבגד היהודי הלאומי בימי התנאים והאמוראים ובזמן בית המקדש, הרוגצ'ובי מנה מיד 36 סוגי בגדים, לגברים ולנשים. פגישתם של הרוגצ'ובי וביאליק סוקרה בהרחבה בעיתונות היהודית.
פעם בהגיעו לווינה, היו שבירכו עליו בשם ומלכות ברכת "שחלק מחכמתו ליראיו".
יחסו לציונות
הרוגוצ'ובר התנגד לציונות, וכתב למשל "אודות כת המעוקשה אשר מכנים עצמם בשם ציונים. לא לחנם רק משום דציון חוץ לירושלים". וכן בירחון הפלס משנת תרס"ה כתב נגד תנועת המזרחי, מכתב ט' (עמ' 138–139). בשנת ה'תרפ"ז כתב מכתב נגד הרב אברהם יצחק הכהן קוק. מכתבים נוספים בשמו נגד הציונות פורסמו על ידי חיים בלוך בספר "דובב שפתי ישנים", אמנם עלו טענות שמכתבים בספר כולו זויפו בידי בלוך. גם הרבי מלובביץ' כתב לבלוך שברור לחלוטין שהסגנון במכתבים אלה אינו סגנונו של הרוגאצ'ובר. הוא התכתב בדברי תורה עם הרב הרצוג ורבנים ציוניים אחרים, והמכתבים מופיעים בארכיונו של ר' יוסף רוזין, העילוי מרוגצ'וב, רבה של דווינסק.
דרכו התורנית
דרכו ההלכתית מיוחדת במינה. את פלפוליו החריפים אין הוא נוטש גם כשהוא בא לדון הלכה למעשה. בין השאר מבוססת דרכו על פירוק הדינים לפרטיהם ולעיתים קרובות מרחיק הוא לכת בכך יותר מהאמן המפורסם של שיטה זו, רבי חיים מבריסק, שאת דבריו לא כתב לפסיקת הלכה למעשה.
דוגמה לשיטתו בפירוש ההלכה אפשר למצוא בניתוח שלו למצוות ברית מילה. הוא הציג שלושה אופנים אפשריים להבנת המצווה: א) העדר העורלה. ב) היות האדם נימול. ג) מעשה המילה עצמו. בהמשך לכך, מצא מקרים אפשריים שונים בהם מתקיים רק אחד או שניים מן התנאים, והסביר כי המסקנה ההלכתית במקרים אלו תלויה באופן ההבנה של המצווה.
מנקודת מבט כוללת יותר, טען כי בכל אחת מהמצוות יש להבדיל בין ה"פעולה" (מעשה המצווה עצמו) וה"נפעל" (תוצאת הפעולה). שיטתו הפילוסופית ינקה רבות מן הרמב"ם, בספריו משנה תורה ומורה נבוכים. יחסו אל הרמב"ם היה של הערצה רבה. "רבינו" סתם אצלו הכוונה היא לרמב"ם. תשומת לב רבה הוא מקדיש לתוספתא ולתלמוד ירושלמי וכן עושה שימוש הלכתי באגדה. את הפרשנים הקלאסיים לתלמוד הירושלמי (שאינם מן הראשונים) ביקר וטען כי במקרים רבים שגו בהבנת כוונתו.
נחשב פוסק מחמיר. התנגד באופן כללי לחידושים הלכתיים, כמו ניסיונות לפתור את בעיות העגונות באמצעות תקנות שונות. לרב ששלח לו רעיון בנושא, כתב שחיבורו "מלא שטותים והבלים, ורק רוצים להתיר אשת איש ולהרבות ממזר ים בישראל", ורמז שאין בדעתו להרבות בדברים עם אפיקורוס.
לאחת מחומרותיו יש השלכות אקטואליות קשות. לדבריו נישואים אזרחיים אינם יוצרים קידושין הלכתיים אך הם מחייבים גט. לאלו ההולכים בשיטתו, יש לנישואין אזרחים משמעות, בניגוד לשאר הפוסקים, ויש איסור לבוא על אישה שנישאה בנישואין כאלה, אם כי בניה אינם ממזרים.
הרוגוצ'ובר לא ייחס חשיבות לעקרון של הלכה כבתראי, ומורה על עליונות דעתם ההלכתית של הדורות הקודמים. כך כפי שמציין הרב זווין: "יודע הגאון הרוגאצ'ובי את ערכו, לא נכחד עצמו ממנו. אין הוא מחשיב כלל... אפילו את ראשוני האחרונים. לא מזכירם ולא מביאם כלל. ואפילו את הראשונים (רש"י, תוספות, הרא"ש וכו') שהוא מצטט אותם לפי דרכו, ומראה לנו פנינים נפלאות בדבריהם, אפילו את הראשונים האלה אין הוא מקבל את מרותם באופן מוחלט". וכך כתב בתשובותיו.
נטייתו לרמב"ם
ש"י עגנון מספר על פגישה של אחד מידידיו עם הרוגצ'ובר:
ביקורת על דרכו
מספר פוסקי הלכה מתחו ביקורת על יוסף מרוזין בעקבות התעלמותו מעיקרון "הלכה כבתראי". הרב יחיאל יעקב וינברג כתב עליו: "אעפ"י שהיה גאון נורא ונפלא, אבל הוא לא רצה להיכנע לשום גדול שבגדולים של הדורות הקודמים מלבד להרמב"ם, שאותו היה יכול הסיע לצד חדושיו, כיוון שהרמב"ם שותק ואינו מפרש את נימוקיו וטעמי פסקיו. וחידושי הגאון צריכים תמיד בדיקה אם אינם מתנגדים לדברי רבותינו הראשונים, שהוא לא השגיח בהם". הרב אברהם אהרן יודלביץ כתב: "כי הוא חושב כי עד שבא הוא לעולם לא הייתה לישראל תורה כלל, כי לא הבינו תורה מאומה - וממנו התחילה התורה ובו תסיים... והוא יושב בעיניים על הדרך כי תורתו מלאה עיניים, עיין עיין, אבל אינה ברה מאירת עיניים רק סמיות עיניים".
ספריו
לאחר פטירתו נסעה בתו רחל לדווינסק למצוא את כתבי אביה על מנת להוציאם לאור, על אף שברקע הייתה מתיחות לקראת מלחמת העולם השנייה. עד פרוץ מלחמת העולם השנייה היא הספיקה להוציא שו"ת "צפנת פענח" (בשנת ה'ת"ש). עד סיוון ה'תש"א, היא הצליחה לשלוח תצלומים זעירים (בגודל של כ-2 ס"מ) משאר הכתבים יחד עם רבה של דווינסק באותה העת, הרב ישראל אלתר ספרן פוקס, לקרובו בניו יורק, צבי הירש ספרן. בחודש זה כבשו הנאצים את דווינסק והוציאו להורג את יהודי העיר אשר לא הצליחו לברוח. הרבנית רחל והרב פוקס ברחו ונרצחו מספר חדשים לאחר מכן. לאחר כיבוש העיר הושמדו כל הכתבים שנשארו, ואבדו גם אלה שרחל לא הספיקה לשלוח לניו-יורק.
כ-20 שנה לאחר פטירתו של צבי הירש ספרן, נפגש בנו, זאב ספרן, עם הרב מנחם מנדל כשר, שלאחר מאמצים הצליח למצוא מכונה חדשה שבאפשרותה לפענח את הצילומים הזעירים שנשלחו מדווינסק. בעקבות כך הקים הרב כשר בישיבת רבינו יצחק אלחנן את "מכון צפנת פענח", בו ישבו צוות של עורכים שהוציאו לאור חלק מכתבי הרוגצ'ובר שהצליחה רחל לשלוח מדווינסק. בשנים תשס"ח-תשע"ד הוחל בפרויקט סריקת כתבי הגאון במצלמות חדשות של הספרייה הלאומית ובאיכות משופרת, ויצאו לאור ספרים חדשים בירושלים (תשע"ד) ובמודיעין עילית.
קישורים חיצוניים
ספריו
מאמרים ודיונים
ידין לוגסי
ידין יצחק לוגסי (נולד ב-4 באפריל 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בסבאייל מליגת העל האזרית.
קריירה
לוגסי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל עירוני כרמיאל. בגיל 13 השתתף לוגסי בטורניר קטרגל מקומי וצד את עיניו של אחד מאנשי עירוני קריית שמונה שהביא אותו למועדון. ב-16 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–3 למכבי תל אביב. ב-6 בפברואר 2020 הושאל להפועל עכו מהליגה הלאומית עד לסיום העונה. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד הפועל פתח תקווה בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
בקיץ חזר לקריית שמונה, אך שיחק רק שלושה משחקים בסיום העונה. בעונת 2021/2022 הפך לשחקן הרכב בקבוצה ורשם 31 הופעות וכבש שלושה שערים.
ב-4 ביולי 2023 חתם בסבאיל מליגת העל האזרית.
קרקור בטן
קרקור בטן או בּוֹרְבּוׂרִיגְמוּס (ביוונית: βορβορυγμός, שם נהוג נוסף הוא בִּעְבּוּעַ או המיית מעיים) הוא קול שיוצא מהבטן, בדרך כלל בעת התעוררות של תחושת רעב. קרקור בטן נובע מתנועת גזים בקיבה, והוא מהווה חלק מפעילותה התקינה של מערכת העיכול.
המילה "קרקור" בעברית מהווה אונומטופיה, וכך גם המילה הלועזית "בורבוריגמוס" שמקורה בשפה היוונית הקדומה. בעברית, הביטוי "בטן מקרקרת" מציין תחושת רעב.
הסיבה לקרקור בטן
המזון שמגיע דרך הוושט לקיבה עובר שם תהליך של פירוק בעזרת מיצי עיכול המורכבים בעיקר מחומצת מלח. הפירוק מתבצע תוך כדי ערבול מתמיד של המזון. התעוררות תחושת הרעב מלווה במסר עצבי שמגיע למערכת העיכול מההיפותלמוס. המסר מורה למערכת העיכול להאיץ את התנועה הפריסטלטית לצורך שאיבת שאריות המזון מהקיבה לעבר התריסריון. המטרה היא לפנות מקום למזון חדש שאמור להגיע לקיבה. התנועה הפריסטלטית גורמת למזון בקיבה לעבור ערבול, טלטול ודחיסה במהירות גבוהה. כך נוצרים בתערובת המזון המעובדת חלקית כיסי גז שיש להם חופש תנועה יחסי. קולות הקרקור נובעים מתנועתם של כיסי הגז.
ג'ו נגוס
'''ג'וזף ד. נגוּס (באנגלית: Joseph D. Neguse'''; נולד ב-13 במאי 1984) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת קולורדו, מאז תחילת 2019. טרם היבחרו לקונגרס, היה נגוס חבר הנהלה בכיר במערכת האוניברסיטאות הציבורית של קולורדו בשנים 2008–2015. נגוס הוא האמריקאי הראשון ממוצא אריתריאי שנבחר לקונגרס של ארצות הברית והראשון ממוצא אפריקאי המייצג את קולורדו בקונגרס.
ביוגרפיה
הוריו של נגוס היגרו לארצות הברית מאריתריאה. הם נפגשו כשהתגוררו בבייקרספילד שבדרום קליפורניה, שם נישאו ונולדו להם שני ילדים: ג'ו ואחותו הצעירה. המשפחה עברה לקולורדו כשהיה בן שש. לאחר שהמשפחה התגוררה בעיר ליטלטון ואחר כך באורורה, התיישבה לבסוף בבולדר. נגוס סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ת'אנדרידג', ואת לימודיו הגבוהים עשה באוניברסיטת קולורדו שבבולדר שם השלים ב-2005 לימודי תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה. ב-2009 קיבל תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולורדו.
כאשר היה סטודנט, ייסד נגוס את "ניו אייג' קולורדו", ארגון המיועד לצעירים מעורבים בפוליטיקה של ארצות הברית. הוא עבד בקפיטול מדינת קולורדו כעוזרו של אנדרו רומנוף, לימים יושב ראש בית הנבחרים של קולורדו. נגוס נבחר למועצת העוצרים של מערכת האוניברסיטאות הציבורית של קולורדו, בה חברים תשעה חברים: שבעה מייצגים כל אחד ממחוזות הקונגרס של קולורדו, והשניים הנותרים מייצגים מחוזות כלליים. נגוס ייצג את מחוז הקונגרס השני. בבחירות 2014 התמודד נגוס למזכיר המדינה של קולורדו, אך הפסיד לוויין ויליאמס כשלו 45% מקולות הבוחרים. מאוחר יותר, ביוני 2015, מינה אותו מושל המדינה ג'ון היקנלופר למנכ"ל מחלקת סוכנויות הרגולציה של מדינת קולורדו.
ב-2017, לקראת הבחירות הקרבות ובאות בשנה העוקבת, עזב נגוס את תפקידו בממשלת קולורדו כדי להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של קולורדו, שיוצג אז בידי ג'ארד פוליס, שנבחר לתפקיד המושל. כמו כן הצטרף למשרד עורכי הדין "סנל & וילמר" והתמחה במשפט מנהלי.
ב-13 ביוני 2017 הודיע נגוס כי יתמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לאחר שחבר בית הנבחרים ג'ארד פוליס הודיע ​​כי לא יתמודד לכהונה נוספת בקונגרס אלא על תפקיד מושל קולורדו. ב-26 ביוני 2018, יום הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית, ניצב נגוס בפני איש העסקים ולשעבר יו"ר המפלגה הדמוקרטית במחוז בולדר מארק ויליאמס. נגוס גבר על ויליאמס עם 65% מקולות הבוחרים. ביום הבחירות הכלליות שנערך בנובמבר אותה השנה ניצח את מועמד המפלגה הרפובליקנית פיטר יו וניצח בכל מחוזות קולורדו פרט שניים. עם היבחרו לקונגרס נהפך לאמריקאי-אריתראי הראשון לייצג את קולורדו בבית הנבחרים.
נגוס ורעייתו אנדריאה, אשר היא ממוצא היספני, חבקו את ילדם הראשון, באוגוסט 2018. נגוס הוא נוצרי פרוטסטנטי, והחבשי הראשון החבר בקונגרס האמריקאי.
פגם גנטי
פגם גנטי הוא מצב של לקות, מחלה או נשאות של לקות או מחלה הנגרם - לפחות בחלקו - כתוצאה מליקוי בחומר התורשתי של הגוף.
גורמים
פגמים גנטיים נגרמים בשלושה אופנים:
גנטיקה
ישנם שני סוגים כלליים של פגמים גנטיים:
אפידמיולוגיה
כיום ידועים כ-4,000 פגמים גנטיים, אם כי סביר להניח שמחלות רבות שמקורן ואופן הופעתן טרם ידוע הן למעשה מחלות גנטיות. רובם המוחלט של הפגמים הגנטיים נדירים מאוד ומתרחשים באדם אחד לכל כמה אלפים או מיליונים. סיסטיק פיברוזיס היא המחלה התורשתית הנפוצה ביותר; כ-5% מתושבי ארצות הברית נושאים את הגן הפגום; תינוק אחד מכל 2,500 חולה במחלה וכ-60,000 איש בכל העולם חולים בה. תסמונת דאון, שהוזכרה לעיל, היא הפגם הכרומוזומלי הנפוץ ביותר. היא מתרחשת אחת ל-660 לידות בממוצע, כשלגיל האם השפעה מכרעת: אצל אמהות בשנות ה-20 לחייהן שיעור התינוקות בעלי תסמונת דאון הוא 1 ל-5,000, בעוד שאצל אמהות בגיל 49 מזנק השיעור לתינוק אחד מכל 11.
פגמים גנטיים אינם תמיד מוחלטים. קיימות מחלות שהגורם להן אינו ידוע לגמרי, אף שהתברר כי לאנשים בעלי מאפיינים גנטיים מסוימים יש נטייה מוגברת ללקות בהן; מחלת אלצהיימר היא דוגמה למחלה כזו. קיימות נטיות גנטיות לתחלואה בלחץ דם גבוה, סוכרת ומחלות נוספות; קיימות גם, כמובן, נטיות גנטיות למצבים גופניים רבים, אשר מוגדרים כמחלות בצורה גבולית בלבד: השמנה, פזילה ועוד.
טיפול
פגמים גנטיים כמעט תמיד חשוכי מרפא, היות שהפגם מצוי בכל תאי הגוף, דבר ההופך את תיקונו לכמעט בלתי-אפשרי. את הפגמים הגנטיים, שמנגנון גרימת המחלה שלהם נעוץ עמוק בתהליכי השעתוק והתרגום התאיים, לא ניתן לרפא באמצעות תרופות. מאמץ מסוים מושקע בניסיון למניעה של פגמים גנטיים, וזאת על ידי עריכת בדיקות סקר גנטיות.
מחלות הסרטן מהוות יוצא דופן, שכן לרוב הן ממוקדות באזור מסוים ולא בכל תאי הגוף. למידע נוסף ראו: סרטן.
הקלה מסוימת ניתן להעניק לחולים בפגמים גנטיים באמצעות טיפול סימפטומלי - טיפול המתמקד בהקלת תסמיני המחלה, מבלי להילחם בגורם המחלה. חולי סיסטיק פיברוזיס, למשל, נוטלים תרופות הממיסות את הריר שמצטבר בריאות והמביאות להקלה בנשימה. על חולים במחלות תורשתיות מטבוליות ניתן להקל באמצעות הימנעות מגורמים מסוימים (מזונות, למשל) המחמירים את המחלה. חולי פנילקטונוריה, למשל, נמנעים מאכילת מזונות המכילים את חומצת האמינו פנילאלנין; תאי הגוף של החולים במחלה זו אינם מסוגלים לפרק פנילאלנין, וכתוצאה מכך מצטברת החומצה במוח וגורמת לפיגור שכלי ולבעיות אחרות.
ריפוי גנטי
טכנולוגיות עתידיות, אשר נמצאות כיום בחזית המחקר הגנטי, מתמקדות בריפוי גנטי: השתלה באמצעים שונים של גנים בכל אחד מתאי הגוף. אחת השיטות לביצוע תהליך זה היא באמצעות נגיפים. הללו גורמים לכמה מהמחלות השכיחות והידועות ביותר לאדם בכך שהם חודרים לתאי הגוף ומנצלים את הגנום שלהם (של תאי הגוף) לשם התרבות. היות שבנגיפים כבר קיים מנגנון המאפשר להם לחדור בקלות יחסית לתאי הגוף, מנצלים הגנטיקאים תכונה זו לשם החדרת גנים לתאי הגוף.
בסיסטיק פיברוזיס, למשל, קיים פגם בגן מסוים, שבעקבותיו לא מיוצר חלבון החיוני למאזן הנוזלים בתאי הגוף. בטיפול גנטי יושתל הגן הרלוונטי, באמצעות פלסמיד, בגנום של נגיף; לאחר מכן יוחדר הנגיף אל הגוף ויחדור באופן עצמאי לתאי הגוף. הנגיף ישתמש במנגנון שכפול ה-DNA של התא, והגנום שלו (של הנגיף) ישוכפל, יחד עם הגן המקודד לחלבון החסר.
ב-1999 בוצע בארצות הברית הטיפול הגנטי הראשון בחולה המופיליה. הטיפול הוכתר בהצלחה ומחלתו של המטופל הוקלה בצורה משמעותית.
דפוסי הורשה
מחלות תורשתיות מונוגניות, הנגרמות כתוצאה מפגם בגן בודד, יכולות לעבור מההורים לצאצאים בכמה דפוסי הורשה. ראשית מחולקים הפגמים הגנטיים לדומיננטיים ולרצסיביים. בתאי הגוף קיימים שני עותקים - אללים - מכל גן; האחד מקורו באב והשני - באם. אחד האללים בדרך-כלל דומיננטי, והשני רצסיבי, כשהתבטאותו של הדומיננטי מסוככת על התבטאותו של הרצסיבי. ניקח לדוגמה את הגן המקודד לצבע העיניים. אם האלל הדומיננטי מקודד לעיניים כחולות והרצסיבי לעיניים חומות, הרי שלאדם הנושא את שני האללים הללו יהיו עיניים כחולות (זוהי דוגמה פשטנית, שכן במציאות האינטראקציה בין שני האללים מורכבת יותר).
במחלות הנובעות מפגם בגן דומיננטי מספיק שרק האב או רק האם יהיו נשאים של האלל הפגום כדי שהלה ייתכן ויעבור לצאצאים ויתבטא אצלם. במחלות הנובעות מפגם בגן רצסיבי נדרש כי שני ההורים יהיו נשאים של האלל הפגום, וששניהם יורישו את האלל לצאצא על-מנת שהמחלה תתבטא אצלו; אם רק אחד האללים (מאחד ההורים בלבד) מגיע אל הצאצא, הרי שהצאצא יהיה נשא של המחלה אך לא יהיה חולה בה - כיוון שהאלל התקין דומיננטי, והתבטאותו מבטלת את ההשפעה של האלל הפגום.
שנית מחולקים הפגמים הגנטיים לאוטוזומיים (או אוטוזומליים) ולפגמים בתאחיזה לכרומוזום מין. בתאי האדם קיימים 22 זוגות כרומוזומים אוטוזומיים, אשר זהים בזכרים ובנקבות, וזוג אחד של כרומוזומי מין, אשר על-גבם נמצאים גנים המבטאים את התכונות המבדילות בין זכרים ונקבות. נקבות נושאות זוג זהה של כרומוזומי מין (XX) וזכרים - זוג כרומוזומי מין שונים (XY). כרומוזומי המין לא מבטאים תכונות מיניות בלבד, ועל-גבם נמצאים כמה גנים רגילים, המבטאים תכונות כלליות. פגמים המתרחשים בגנים הנמצאים על אחד מ-22 הכרומוזומים האוטוזומיים יועברו לצאצאים ללא קשר למינם, שכן, כרומוזומים אלו זהים אצל זכרים ונקבות. פגמים בגנים הנמצאים על כרומוזום X, לעומת זאת, יועברו לצאצאים בדפוס הורשה ייחודי, הקשור הדוקות למין הצאצא. פירוש המילה תאחיזה הוא "מיקום הגן על כרומוזום מסוים"; גן בתאחיזה לכרומוזום מין פירושו "גן השוכן על-גבי כרומוזום מין".
קיימים, אם כן, ארבעה דפוסי הורשה עיקריים, המחולקים לפי דומיננטיות האלל ולפי סוג הכרומוזום. הדפוסים שלהלן אינם רלוונטיים אך ורק למחלות תורשתיות, אלא לכל תכונה שהיא המועברת בתורשה:
ובנוסף:
אוקטוברפסט
אוקטוברפסט (בגרמנית: Oktoberfest, "פסטיבל אוקטובר") הוא פסטיבל בירה שנערך מדי שנה בעיר מינכן בבוואריה שבגרמניה מאמצע ספטמבר עד יום ראשון הראשון של אוקטובר. הפסטיבל, הנחשב לגדול בעולם מבחינת מספר המשתתפים, נמשך כ-16 ימים והוא נדבך חשוב בתרבות הבווארית. פעילויות הפסטיבל כוללות שתיית בירה בווארית, אכילת מטעמים מהמטבח הבווארי, שירה וריקוד. רבים מהמבקרים לבושים בתלבושות מסורתיות לאזורם או לארצם, כגון לדרהוזן ודירנדל. סוגי הבירה המוצעים בפסטיבל מוגשים בכוסות ענק המכילות ליטר בירה (הן נקראות: "מאס" – Maß). כוס המאס הראשונה של הפסטיבל מוגשת לראש ממשלת בוואריה. נוסף למיני הבירה שחלקם מבושלים במיוחד לפסטיבל.
מועד הפסטיבל
המועד המדויק של הפסטיבל משתנה משנה לשנה. הפסטיבל נערך ב-16 הימים עד יום ראשון הראשון בחודש אוקטובר. בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה הוחלט שאם יום ראשון הראשון של חודש אוקטובר הוא ב-1 באוקטובר או ב-2 באוקטובר, הפסטיבל יימשך יום אחד נוסף או יומיים נוספים עד ה-3 באוקטובר - יום איחוד גרמניה (ובמקרים אלה אורכו של הפסטיבל הוא 17 או 18 ימים בהתאמה).
היסטוריה
האוקטוברפסט הראשון נערך ב-12 באוקטובר 1810 על מנת לחגוג את נישואי לודוויג, נסיך בוואריה ותרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן. השטח בו נערכה מסיבת הנישואין "שדה תרזה" (Theresienwiese) נקרא על שמה של הנסיכה.
המאה ה-19
בשנת 1813 לא נערך פסטיבל בשל השתתפותה של בוואריה במלחמות נפוליאון. בשנת 1816 כלל הפסטיבל לראשונה דוכנים של קרנבל שחילקו פרסים לזוכים בתחרויות השונות. בשנת 1819 קיבלה מועצת העיר מינכן החלטה רשמית לנהל את הפסטיבל ולערוך אותו מדי שנה. זמן קצר לאחר מכן הוחלט להאריך את הפסטיבל, בשל מזג האוויר הנוח בראשית ספטמבר באזור בוואריה. החל משנת 1835 נערכת במסגרת הפסטיבל תהלוכה לזכר נישואי לודוויג הראשון ותרזה. החל משנת 1850 התהלוכה הפכה לאירוע שנתי הכולל כ-8,000 צועדים הלבושים בלבוש בווארי מסורתי. התערוכה עוברת דרך רחוב מקסימיליאן (הרחוב הראשי של מינכן) אל אזור הפסטיבל. בשנת 1850 הוקם פסל בוואריה באתר הפסטיבל. בשל מגפת כולרה בשנת 1854 ומותם של 3,000 מתושבי מינכן בוטל הפסטיבל. הפסטיבל בוטל גם בשנת 1866 בשל מלחמת אוסטריה–פרוסיה, בשנת 1870 בשל מלחמת צרפת–פרוסיה ובשנת 1873 בשל מגפת כולרה נוספת.
בשנת 1880 נעשה לראשונה שימוש בחשמל על מנת להאיר את 400 הדוכנים והאוהלים. בשנת 1892 נעשה לראשונה שימוש בכוסות זכוכית להגשת הבירה.
המאה ה-20
בשנת 1910 נחגגו 100 שנים לפסטיבל, בפסטיבל שנערך באותה שנה נמזגו כ-120,000 ליטרים של בירה. אוהל הבירה הגדול ביותר בו נעשה שימוש נבנה בשנת 1913. אוהל זה הכיל 12,000 מבקרים (כיום, האוהלים הגדולים ביותר מכילים כ-20,000 מבקרים).
בשל מלחמת העולם הראשונה לא נערך הפסטיבל בין השנים 1914–1918 ובשנים 1919 וב-1920 נערך רק "פסטיבל סתיו" מוקטן. בשנים 1923–1924, בשל ההיפר אינפלציה בוטל הפסטיבל.
בשנת 1933 הונף דגל גרמניה הנאצית בפסטיבל במקום דגל בוואריה. בין השנים 1939–1945, בשל מלחמת העולם השנייה, לא נערך הפסטיבל. לאחר המלחמה, בשנים 1946–1948 נערך פסטיבל סתיו מוקטן, ולא נמכרה הבירה של האוקטוברפסט.
בשנות ה-60 הפך הפסטיבל לאחד הפסטיבלים הידועים בעולם, אם לא הידוע בהם. בשנה זו הפסיקו את מרוצי הסוסים שנערכו במסגרת הפסטיבל והתמקדו במכירת הבירה וביריד.
פיגוע הטרור ב-1980
ב-26 בספטמבר 1980 בשעה 22:19, התפוצץ מטען צינור בשירותים שבכניסה למתחם. מטען זה הורכב ממטף כיבוי אש ובו 1.39 ק"ג של טי אן טי. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו 13 מבקרים, ולמעלה מ-200 מבקרים נפצעו, מהם 68 שנפצעו פציעות קשות. המטען הונח, ככל הנראה על ידי איש הימין הקיצוני גונדלף קוהלר שנהרג אף הוא בפיצוץ.
הפסטיבל הגדול בעולם
האוקטוברפסט הוא הפסטיבל הגדול בעולם מבחינת מספר המבקרים בו. 72% מהמבקרים בפסטיבל הם תושבי בוואריה, ו-15% מהמבקרים מקורם במדינות זרות (בעיקר מדינות האיחוד האירופי, ארצות הברית, יפן וברזיל).
ארגון הפסטיבל
בשל כמות המבקרים הרבה, עובדים בפסטיבל כ-12,000 עובדים מהם 1,600 מלצריות המגישות בירה למבקרים. בפסטיבל עובדים 8,000 עובדים קבועים וכ-4,000 עובדים זמניים. בתחום אוהלי הפסטיבל מקומות ישיבה ל-100,000 מבקרים בו זמנית. שש מבשלות בירה בלבד רשאיות להשתתף בפסטיבל והן אלה שמכינות את הבירה עבור המבקרים: מבשלת ספאטן, אוגוסטינר, פאולנר האקר-פשור, הופבראו ולוונבראו. בשנת 2006 ייצרו ומכרו מבשלות אלה 6.1 מיליון כוסות בירה. עבור המבקרים הרבים הותקנו כ-1,800 מתקני שירותים. בסיום הפסטיבל יש לפנות, מדי שנה, כ-1,000 טונות אשפה.
אוהלי הפסטיבל
מדי שנה נעשה שימוש ב-14 אוהלים המורכבים לקראת הפסטיבל ומפורקים לאחריו. האוהלים מופעלים על ידי המבשלות השונות, מגישים בהם, נוסף על בירה, מאכלים שונים, ומושמעת בהם מוזיקה שונה.
אחד המוצרים הפופולריים הנמכרים כמזכרת בפסטיבל הם כוסות הבירה הגדולות (כוסות ה"מאסקרוג" - בגרמנית: Maßkrug) המכילות ליטר של בירה. כוסות אלה מכילות את לוגו מבשלת הבירה המפעילה את האוהל.
עגיל
עגיל הוא תכשיט הנענד על האוזן.
לעיתים קרובות משמש המושג "עגיל" לציון כל תכשיט טבעתי הנענד בכל מקום שהוא בגוף. מונח מדויק יותר לתכשיטים כאלו, אשר אינם נענדים על האוזן ואשר מצריכים בדרך כלל חירור, הוא פירסינג.
מבנה העגיל ואופן החיבור לאוזן
רוב העגילים עשויים מתכת, במיוחד החלק הנוגע באוזן, אך קיימים עגילים מפלסטיק, בד וחומרים אחרים. עגילים נענדים על האוזניים בשתי דרכים עיקריות:
עגילים יכולים להיות זעירים וצנועים, כשהם מורכבים מטבעת קטנה ופשוטה המושחלת אל החור שבאוזן או מאבן חן הצמודה למשטח מתכת המושחל אל האוזן; או תלויים, כשמהחלק הצמוד אל האוזן משתלשל רכיב כלשהו המזכיר תליונים אותם עונדים על הצוואר. העגילים המורכבים יצירתיים ומגוונים להפליא.
רובם המוחלט של העגילים מושחל אל חור הנעשה בתנוך האוזן. החירור עצמו עלול להכאיב במידה זו או אחרת, לדמם למשך זמן מה ולדרוש תקופת החלמה קצרה, אשר לאחריה אין ענידת העגיל כרוכה בכאב כלשהו. במקרים נדירים מתפתחים זיהומים ודלקות, אשר מקורם עשוי להיות חיידקי, או רגישות למתכת ניקל הנמצאת לעיתים קרובות בסגסוגות המשמשות ליצירת תכשיטים, בייחוד עגילים זולים, אך לעיתים גם בזהב לבן.
היסטוריה של השימוש בעגילים
עגילים קיימים מזה אלפי שנים ומוזכרים בתנ"ך. ברוב המקרים, ובמיוחד בימינו, משמש העגיל כאביזר אופנתי, אך בעבר, ואף כיום בתרבויות מסוימות, שימש ומשמש העגיל גם לציון השתייכות חברתית, דתית או מקצועית.
בעת העתיקה
במחזה הרומאי פוינולוס מזהה מילפיו, דובר הפיניקית, את חנא ועבדיו הקרתחדשתיים משום שהם "עונדים את טבעותיהם על אוזניהם". מתרגם המחזה לאנגלית, הנרי ריליי, העיר שהקרתחדשתיים קיבלו את מנהג ענידת העגילים מהפיניקים ושאר הסורים (ביניהם היהודים).
מחלף הראל
מחלף הראל היה מחלף אשר חיבר את כביש 1 וכביש 3965 בסמוך ליישובים מבשרת ציון ומוצא עילית. המחלף הוא מטיפוס מחלף יהלום, שהגשר שלו בנוי בתוואי הדרך המשנית המרומזרת וחולף מעל כביש 1, בו התנועה רציפה. המחלף נפתח לתנועה בשנת 1971 במקביל לפרויקט ההרחבה של כביש 1 שהחל בסוף שנות ה-60. המחלף נקרא על שם חטיבת הראל שלחמה באזור במלחמת העצמאות.
המחלף ממוקם בנקודה גבוהה בכביש 1 בסמוך למצודת הקסטל, כך שהנוסעים לקראת המחלף מגיעים אליו מלמטה. להחלטה על בניית המחלף קדמה התלבטות במסגרת תכנון התוואי של כביש 1. האפשרות החלופית שנפסלה בזמנו הייתה כריית מנהרה מתחת למעלה הקסטל, כך שתחסוך את הצורך בעלייה וירידה חדה מאזור המחלף. גשר המחלף מבוסס על קשת בטון התומכת במשטח הכביש העליון. ב-1995 הורחבה הדרך ממבשרת ציון למוצא עילית עם בניית גשר נוסף התואם בתכנונו האדריכלי לגשר המקורי. סמוך לחלקו הצפון מזרחי של המחלף נמצא קניון הראל הבנוי בשטחו של היישוב מבשרת ציון.
בשנת 2010 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה תוכנית להרחבת כביש 1 שבמסגרתה נבנו שתי מנהרות, באורך של כ-850 מטר כל אחת, מתחת למחלף הראל. סיום הפרויקט המשוער היה אמור להיות בשנת 2015, אך חנוכתו נדחתה לתחילת 2017. חנוכת המנהרה הייתה ב-20 בינואר 2017.
עגיל
בעת החדשה
בתרבות המערבית המודרנית נחשבו העגילים עד לא מזמן לנחלתן הבלעדית של נשים. החל משנות ה-60 התרבה בהדרגה מספרם של הגברים עונדי העגילים, אם כי מספרם עדיין נמוך בהרבה מזה של הנשים שעונדות עגילים. בניגוד לנשים, גברים עונדי עגילים מעדיפים כמעט תמיד את ענידתו של עגיל באוזן אחת בלבד, וכן את ענידתם של עגילים צמודים (שאינם תלויים) או של עגילי חישוק.
מחלף הראל
עם חנוכת המנהרות צפויות עבודות המשך בהכוונת משרד התחבורה. מחלף הראל לעבור שינויים כדי להתאימו לתנאי הדרך החדשים, כולל שיפור בגישה למבשרת תוך הסרת הרמזורים ובניית שתי מנהרות גישור. האחת ברמפת מעוז ציון והשנייה מתחת לשדרות הראל עבור התחבורה הציבורית. מסוף האוטובוסים צפוי להרחיב את שירותיו תוך הגדלת חניוני הרכב במחלף, מעבר הולכי רגל במנהרת הגישור והסרת עומס האוטובוסים הנוסעים וחוזרים למחלף עין חמד.
עגיל
בעת החדשה
עד תחילת שנות השבעים לא הייתה ענידת עגילים בקרב נשים נוהג נפוץ בישראל. הספר "המצחיקה עם העגילים", למשל, של הסופרת יעל רוזמן שיצא בשנת 1967 מתאר ילדה עולה חדשה העונדת עגילים השונה מסביבתה. גם בארצות הברית לא היה חירור אזניים נוהג נפוץ, ורוב העגילים הנענדים היו עגילי קליפס. לקראת סוף שנות ה-70 גברה הפופולריות של חירור אוזני הנשים בארץ ובעולם לשם ענידת עגילים. המצאת אקדח העגילים, המשמש לפעולת החירור, תרמה אף היא לעליה בתפוצת העגילים הדורשים חירור. כיום, כמעט כל הנשים בישראל מחוררות את אזניהן לשם ענידת עגילים. נשים רבות נהגות לחורר את תנוך אוזנן יותר מפעם אחת ולענוד מספר עגילים בכל אוזן. יש העונדים עגילים בכל שאר חלקי האוזן, בעיקר בשוליה.
Kanal 5 (שוודיה)
Kanal 5 (בתרגום חופשי: ערוץ 5) הוא ערוץ טלוויזיה מסחרי שוודי. הערוץ נוסד במרץ 1989, ובשנת 2008 נתון הצפייה הממוצע בערוץ היה 7.9%. לאחר שנות ה-90 שאופיינו בקשיים לערוץ, שהיה בראשית דרכו, הושקה בערוץ אסטרטגיה חדשה, בתחילת שנות ה-2000, שמיצבה את הערוץ כערוץ בידור פופולרי המיועד לצפייה של הקהל הצעיר. על כך מעיד הסלוגן של הערוץ, "טלוויזיה מבדרת יותר" ("Roligare TV"), והוא משדר רק תוכניות בידור כגון סדרות, סרטים, ריאליטי ותעודה. בשנת 2006 הערוץ היה הפופולרי ביותר בקרב שוודים בגילאי 15–24.
שנים ראשונות
ב-8 במרץ 1989 הודיע מאטס קרלגן במסיבת עיתונאים בסטוקהולם על הקמת ערוץ טלוויזיה מסחרי חדש בשוודיה. הוא תוכנן להיות הערוץ המסחרי השני בשוודיה, אחרי TV3. הערוץ החל לשדר ב-27 במרץ, אותה שנה.
ב-1991 אזל תקציב הערוץ. בעקבות כך נרכש הערוץ בידי SBS שנקרא "dubbed TV5". עקב לחץ של ערוץ הכבלים הצרפתי TV5, הוחלט להוסיף את המילה "נורדי" לשמו של הערוץ, לאחר מאבק משפטי.
האמריקאים רוכשים את הערוץ
מכירות זמן מהתוכניות המשיכו להיות אפיק הכנסה חשוב לערוץ. עם זאת, ניתן היה לראות בשנת 1992 שיפור במצבו הכלכלי והעסקי של הערוץ, כשהחברה יוניליוור החליטה לרכוש את הערוץ. כמו כן הערוץ חתם על הסכם תווכן עם חברת הסרטים פרמונט. בשנה שלאחר מכן הערוץ החל לשדר חדשות וגם לשדר את התוכנית "מי לוקח את מי?" שנרכשה מ-SVT. בנוסף נרכשה הסדרה "הנסיך מבל אייר", לה היו צופים צעירים רבים. ב-22 במרץ שינה הערוץ את שמו ל-Femman, לאחר ההליכים המשפטיים מול TV5 הצרפתי.
ב-1995 החל הערוץ לשדר את הקומדיה האמריקאית "חברים". כמו כן בערוץ החלו לגבש אסטרטגיה חדשה לשידורים, במסגרתה אף מונתה מנכ"לית לערוץ, לראשונה בשוודיה.
ב-1 בפברואר 1996 הערוץ שינה שוב את שמו ל-Kanal 5. במקביל, תוכניות שוודיות חדשות החלו לעלות לשידור. במהלך השנים 1997 ו-1998 המשיכו בערוץ בקו הזה ורכשו גם את אופרת הסבון "חברים ואויבים", מידי TV3. ב-22 בינואר 1998 עבר מטה הערוץ ללונדון. שנת 1999 הייתה שנה קשה לערוץ, כאשר נתוני הצפייה בו ירדו ותוכניות לא זכו לפופולריות. למרות זאת, התוכנית "האח הגדול" הפכה להצלחה.
העשור השני של המאה ה-21
הערוץ השיג הצלחה רבה בשנים האחרונות באמצעות מיצובו כערוץ בידור לקהל הצעיר. מקום זה בבימת הטלוויזיה השוודית התאפשר, בין היתר, ברכישת קומדיות פופולריות, סדרות מקוריות, ושידור סרטים. ההצלחה העניקה לערוץ פרופיל ברור יותר, הן עבור הצופים והן עבור המפרסמים. מטה הערוץ נמצא בלונדון, אם כי יש לו גם משרדים בסטוקהולם.
הפצה
Kanal 5 משודר בידי מרבית שירותי הטלוויזיה בשוודיה, כגון Bredbandsbolaget, Sappa, Boxer, Viasat, Com Hem ו-Canal Digital.
1948 בארץ ישראל
להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1948 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי.
הנהגה
שלטון המנדט
הנהגת היישוב
צרפת במשחקים הפאראלימפיים
צרפת השתתפה בכל המשחקים הפאראלימפיים, הן קיץ והן חורף, מאז ומעולם, כולל במשחקים הראשונים ברומא, בשנת 1960. צרפת הייתה המדינה המארחת של אולימפיאדת החורף לנכים בשנת 1992. ספורטאים צרפתים זכו בסך הכל ב-1,263 מדליות באולימפיאדת הנכים, מתוכם 416 מזהב, דבר המציב את צרפת במקום הרביעי בטבלת המדליות במשחקים הפאראלימפיים. המתחרה המצליחה ביותר של צרפת הייתה השחיינית ביאטריס הס, שזכתה ב-20 מדליות זהב וב-5 מדליות כסף.
ויזר
ויזר (באנגלית: Weezer) היא להקת רוק אלטרנטיבי שנוסדה בעיר לוס אנג'לס, במדינת קליפורניה, ארצות הברית ב-1992.
היווסדות והוצאת אלבום הבכורה (1986 - 1995)
להקת ויזר צמחה בזירת הרוק של לוס אנג'לס בשנות ה-90, להקת גארז' שחבריה נראו כמו חנונים אמריקאים ולא כמו כוכבי רוק טיפוסיים. השם של הלהקה, "ויזר" מגיע מכינוי הילדות של קואומו. המוזיקה שלהם הושפעה מהפיקסיז ומהרוק האלטרנטיבי של שנות ה-90. אף על פי שהלהקה קמה ופעלה בלוס אנג'לס, אף אחד מחבריה לא גדל באזור. סולן הלהקה, ריברס קואומו, גדל בקונטיקט ועבר ללוס אנג'לס בסוף שנות ה-80 עם הלהקה שלו מהתיכון. בשנת 1992 קואומו הקים את הלהקה יחד עם הבסיסט מאט שארפ והמתופף פטריק וילסון. לאחר שהצטרף הגיטריסט בריאן בל החלה הלהקה להופיע במועדונים של לוס אנג'לס.
אחרי סיבוב הופעות שהתלווה לאלבום לקחה הלהקה פסק זמן. קואומו הלך ללמוד באוניברסיטת הרווארד וסבל ממשבר כתיבה. וילסון ושארפ הקימו הרכב חדש בשם The Rentals, שזכה להצלחה מתונה בחוג האינדי.
Pinkerton (1996 - 1997)
בדצמבר 1995 הלהקה לקחה הפסקה מסבב ההופעות של תקופת החגים. קוואמו נסע חזרה לביתו בקונטיקט, והחל להקליט חומר חדש לאלבום הבא של הלהקה. הקונספט המקורי של קואמו לאלבום השני של הלהקה היה בסגנון אופרת רוק. הלהקה החלה להקליט דמואים ולפתח את הקונספט של קואמו דרך הקלטות רבות אשר התבצעו באביב ובקיץ של שנת 1995. לבסוף הוחלט לרדת מהקונספט המקורי של קואמו ובמקום זאת לשים באלבום שירים שהולחנו על ידי הלהקה לפני צאת האלבום הראשון שלהם, בנוסף לשירים חדשים אותם קואמו כתב בזמן שלמד בהארוורד.
האלבום השני של הלהקה, "Pinkerton", יצא ב-24 בספטמבר 1996. האלבום, שזכה לביקורות נלהבות, לא הצליח לשחזר את ההצלחה הגדולה של הלהקה מהאלבום הראשון. גורם נוסף בכישלון היחסי היה העובדה שבניגוד לאלבום הראשון, הלהקה בחרה שלא לעשות קליפים לשירים מתוך האלבום.
לקיחת פסק זמן (1997 - 2000)
ויזר סיימו את סיבוב ההופעות של אלבומם "Pinkerton" בקיץ 1997. חברים הלהקה לקחו לאחר סיבוב ההופעות הפסקה, כאשר המתופף פטריק וילסון חזר לביתו בפורטלנד, אורגון והחל לעבוד על להקה משלו בשם "The Special Goodness", מאט שארפ עבד על האלבום של הלהקה הקודמת בה היה חבר - "The Rentals". וברייאן בל הלך לעבוד בלהקה משלו בשם Space Twins.
ריברס קואומו חזר לבוסטון, מסצ'וסטס, אבל לקח הפסקה מאוניברסיטת הארוורד כדי להתמקד בכתיבת שירים. קואומו ניגן לצד מוזיקאים נוספים מאזור בוסטון והחל לאסוף חומר חדש, אשר כלל שירים אפשריים לאלבום הבא של ויזר.
הלהקה התאחדה מחדש באפריל 2000 כאשר פסטיבל הפוג'י ביפן הציעה ללהקה להופיע בפסטיבל באוגוסט 2000 תמורת תשלום רב. הפסטיבל שירת כזרז לפרודוקטיביות של הלהקה, ומאפריל עד מאי 2000, הלהקה ביצעה חזרות רבות והקליטה דמואים של שירים חדשים בלוס אנג'לס. הלהקה חזרה להופיע בפני קהל ביוני 2000, אבל לא תחת השם של Weezer. במקום כן הלהקה השתמשה בשם הבדוי "Goat Punishment" כדי שהם יוכלו לנגן רק בפני המעריצים הוותיקים של הלהקה אשר הכירו את השם. לאחר מכן הלהקה חזרה להופיע תחת השם ויזר.
צבירת פופולריות מחודשת (2000 – 2001)
לבסוף, הלהקה חזרה לאולפן ההקלטות כדי להקליט את אלבומם השלישי בהפקתו של ריק אוקייסיק. גם לאלבום זה, כמו לאלבום הבכורה, קראו בשם Weezer והשניים נבדלו זה מזה בצבעי העטיפה. הראשון נקרא בקרב המעריצים "הכחול" והשלישי נקרא "הירוק", והוא נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים והיה בין עשרת הגדולים במצעדי האלבומים של ארצות הברית ובריטניה. השיר Island in the Sun יצא לאור גם כסינגל וזכה להצלחה. לאחר הוצאת האלבום, הלהקה החל להופיע בסיבוב הופעות באמריקה בלבד.
ב-16 באוגוסט 2001 בסיסט הלהקה, מייקי וולש אושפז בבית חולים פסיכיאטרי. בעקבות כך הלהקה נאלצה למצוא לוולש תחליף זמני. דרך ידיד משותף, קוואמו יצר קשר עם סקוט שרינר והציע לו למלא את מקומו של וולש באופן זמני. שרינר קיבל את ההצעה.
Maladroit (2002)
בהמשך, הלהקה החליטה לנסות גישה חדשה בתהליך הפקת אלבומם הבא כאשר הם אפשרו למעריצים להוריד את הדמואים של השירים החדשים שלהם מאתר האינטרנט הרשמי של הלהקה בתמורה למשוב. לאחר הוצאת האלבום, הלהקה ציינה שתהליך זה כשל, משום שהמעריצים לא סיפקו ללהקה משוב בונה ומועיל.
באפריל 2002 הבסיסט הקודם של הלהקה מאט שארפ תבע את הלהקה בטענה כי הוא זכאי לתמלוגים על שירי הלהקה בטענה שהוא יצר חלק משירי הלהקה. התביעה הוסדרה מחוץ לבית המשפט.
האלבום הרביעי של הלהקה, "Maladroit", יצא לאור ב-14 במאי 2002 רק שנה אחת לאחר אלבומם הקודם. בנוסף לאלבום יצאו לאור שני הסינגלים מתוכו - "Dope Nose" ו-"'Keep Fishin" אשר נחלו הצלחה יחסית. אלבום זה סימן שינוי מסוים בגישה של הלהקה לאלבומיה, כאשר לראשונה כלל 13 שירים ובכך שבר למעשה את ה"מסורת" של עשרה שירים באלבום אולפן של הלהקה. בנוסף, בפעם הראשונה באלבום זה הלהקה צירפה אליו חוברת עם מילות השירים שנכללים בו. למרות חוסר הצלחה במצעדי המוזיקה ברחבי אמריקה ואירופה, האלבום זכה להצלחה מסחרית.
בהמשך הלהקה החלה לעבוד על אלבומם החמישי, והקליטו דמואים רבים בין ההופעות (הלהקה נהגה לעיתים אף להקליט קרוב ל-24 שירים ביום). השירים הללו לבסוף נזרקו, וויזר לקחו פסק זמן נוסף. במשך ההפסקה הזאת, בל ווילסון שחררו אלבומי LP לצד הלהקות הנוספות שלהם Space Twins ו-The Special Goodness.
ויזר הוציאו את הDVD הראשון של הלהקה ב-23 במרץ 2004.
Make Believe (2003 - 2006)
מדצמבר 2003 עד לסתיו של 2004 חברי הלהקה הקליטו כמות גדולה יחסית של חומר לצורך אלבומם הבא אשר היה מיועד לצאת באביב 2005. הדמואים אשר הלהקה הקליטה באותה העת ניתנו אז להורדה בחינם מאתר האינטרנט של הלהקה. הדמואים זכו לפופולריות רבה, אבל אף על פי כן, אף אחד מהשירים הללו לא נכלל באלבום הגמור. אלבום זה, אשר נקרא "Make Believe", יצא ב-10 במאי 2005. את האלבום קידם הסינגל הציני והמצליח "Beverly Hills", שהגיע למקום הראשון במצעד האמריקני ואף זיכה את הלהקה בפרס גראמי עבור "שיר הרוק הטוב ביותר". למרות תגובות פושרות מצד מבקרים, גם אלבום זה נחל הצלחה מסחרית. סינגל נוסף מתוך אלבום זה נשא את השם השנוי במחלוקת "We Are All On Drugs".
האלבום האדום (2007 - 2008)
אלבום האולפן השישי של הלהקה שיצא ב-2008, שוב, נושא את שם הלהקה, אך קרוי בפי מעריצי הלהקה "האלבום האדום" בשל עטיפתו האדומה המבדילה אותו משאר האלבומים. האלבום מתוכנן לצאת לאחר שזמן רב היו שמועות אודות פירוק של הלהקה, אשר לוו גם בהוצאה עצמאית של אלבום דמואים על ידי ריברס קואומו בסוף 2007. הסינגל שהוציאה הלהקה מתוכו נקרא "Pork & Beans" ונחשב לסינגל המצליח ביותר של הלהקה כאשר הוא מצוי בראש המצעד האמריקאי יותר משלושה שבועות.
נראה כי הלהקה הייתה פורה ביותר מבחינה יצירתית מכיוון שעוד לפני שיחרורו של האלבום האדום הם הצהירו בריאיון למגזין "ספין", שהם עתידיים להוציא את אלבומם הבא, השביעי במספר, בנובמבר 2009.
האלבום הירוק-כחול והאלבום השחור, 2018 -2019
הלהקה הוציאה לאור בינואר 2018 את אלבומם המכונה "האלבום הירוק-כחול" שכולל גרסאות כיסוי ללהיטים ידועים של הלהקה.
בין היתר, בתחילת 2019, הוציאה הלקה גרסת כיסוי כמחווה לקליפ המפורסם Take on Me של להקת א-הא. את הקליפ שנערך בסגנון שנות ה-80 מוביל פין וולפהארד, כוכב הסדרה דברים מוזרים.
ב-1 במרץ 2019, הלהקה הוציאה את "האלבום השחור", שכולל מוזיקה מקורית של הלהקה.
חברי ההרכב
חברי ההרכב בהווה:
חברים לשעבר:
שמעון בן צמח דוראן
רבי שמעון בן צמח דוּרָאן (הרשב"ץ; 1361–1444), היה פרשן מקראי, פוסק הלכה בולט, פילוסוף והוגה דעות, מגדולי רבני אלג'יריה. מחבר שו"ת התשב"ץ וספרים נוספים.
קורות חיים
נולד בפלמה דה מיורקה, ספרד, בחודש אדר ה'קכ"א (1361), לרב צמח דוראן, ממשפחה נכבדה מפרובאנס מצאצאי הרמב"ן. במיורקה נתוודע לרבי וידאל אפרים תלמידו של הר"ן, ולמד תורה מפיו. ממנו גם רכש ידיעות במדע ובחכמת התשבורת, פילוסופיה ותכונה עיקר השכלתו הייתה ברפואה שבה התמקצע. לדבריו "החכמה ההיא תחיה בעליה" - בספרד, אולם לימים באלג'יר לא יכול היה להתפרנס מהעיסוק בה.
בבגרותו הגיע לארגוניה. בגזירות קנ"א איבד את כספו וברח לאלג'יר. שם פגש ברבי יצחק בן ששת (הריב"ש) שכיבדו. החיבה התחלפה במחלוקת, שעליה הביע הרשב"ץ חרטה לאחר זמן. בסופו של דבר משנפטר הריב"ש החליפו הרשב"ץ. הרשב"ץ ביקש שלא להיות מאושר על ידי המלך וחלק על התנהגותו של קודמו שקיבל אישור כזה, לדעתו היה בכך פסול.
בית הבונים החופשיים (שיקגו)
בית הבונים החופשיים (באנגלית: Masonic Temple) היה גורד שחקים ששכן בצומת הרחובות רנדולף וסטייט בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין התנשא לגובה של 92 מטרים והיה בעל 22 קומות. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים ברנהם ורוט ונבנה בין השנים 1891-1892. הבניין הפך לגבוה ביותר בשיקגו בשנת 1895 עם הסרת מגדל השעון של בניין מועצת הסחר (Chicago Board of Trade Building).
שמעון בן צמח דוראן
קורות חיים
נפטר באלג'יר בשנת ה'ר"ד (1444). ואת מקומו מילא בנו רבי שלמה (הרשב"ש) עד לפטירתו בשנת ה'רכ"ז (1467).
ספריו
בניגוד לרמב"ם, החזיק בעמדה המתירה להתפרנס מלימוד והוראת תורה.
בית הבונים החופשיים (שיקגו)
הבניין נהרס בשנת 1939 לטובת הקמת רכבת תחתית ברחוב סטייט.
שמעון בן צמח דוראן
ספריו
זיקתו לפילוסופיה ולמדעים לא מנעה ממנו לתת אמון באסטרולוגיה. כפילוסוף היה מתון לעומת השכלתנות המיימונית מרחיקת הלכת, כך למשל הוא היה מאלה שהתנגדו לדעת הרמב"ם, לפיה על כל יהודי להאמין בי"ג העיקרים ואפילו אם הוא מתכחש להם בשוגג הוא נחשב כופר. יחסו לקבלה היה חיובי - הוא ציטט את דברי המקובלים, ואת ספר הזוהר ייחס לרבי שמעון בר יוחאי.
בית הבונים החופשיים (שיקגו)
אדריכלות
במרכז הבניין הייתה חצר פנימית שהייתה מוקפת בתשע קומות של חנויות, מעליהן קומות משרדים וחדרי ישיבות לאנשי ארגון הבונים החופשיים בחלקו העליון. חדרי ישיבות אלו שימשו גם כתיאטראות. אולם, המעליות בו הוכחו כבלתי יעילות לשימוש המוני.
שמעון בן צמח דוראן
ספריו
כמו כן חיבר פיוטים רבים, ופירש רבות את פיוטי הקדמונים. אף את נוסח מצבתו כתב בעצמו. בלשון זו:
בית הבונים החופשיים (שיקגו)
אדריכלות
תקנות הבנייה לגובה בשיקגו, שנחקקו בשנת 1892, לא איפשרו לגורדי השחקים שתוכננו בעיר לחרוג מגובהו של בית הבונים החופשיים. תקנות אלו שונו רק בשנות העשרים של המאה ה-20.
שמעון בן צמח דוראן
צאצאיו
בנו רבי שלמה (הרשב"ש), מילא את מקומו ברבנות אלג'יר.
בנו של רבי שלמה, רבי צמח דוראן, אף הוא היה מחכמי אלג'יר וממלא מקום אביו משנת רכ"ז (1467). כתב תשובות רבות בהלכה שהובאו אצל כמה פוסקים, בהם רבי יוסף קארו בספרו בית יוסף. 150 מתשובותיו נדפסו יחד עם תשובות אחיו רבי שמעון בספר "יכין ובועז" (ליוורנו תקמ"ב).
רבי שלמה בן צמח דוראן, רשב"ץ האחרון (נינו של רבי צמח) ורבי שלמה דוראן (נכדו של רבי שמעון דוראן), פעלו באלג'יר כרבנים וראשי ישיבה, בסוף המאה ה-16.
נינו רבי אברהם אבן טוואה, כיהן ברבנות באלג'יר.
פסקליס הראשון
האפיפיור פסקליס הראשון (בלטינית: Paschalis I; מת ב-11 בפברואר 824) היה ההגמון של רומא מ-25 בינואר 817 עד מותו בשנת 824.
ביוגרפיה
פסקל מסימי היה בנו של בונוסוס מסימי ואפיסקופה תאודורה, ומונה על ידי האפיפיור לאו השלישי לממונה על מנזר סנטו סטפנו של האביסינים, ולקרדינל של סנטה פראסדה. ב-25 בינואר 817 הוא נבחר לאפיפיור, וקיבל מן הקיסר לואי החסיד הבטחה על עצמאות שלטונו, ועל ריבונותו במדינת האפיפיור.