cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה
דנקרק
בשעות המוקדמות של 23 במאי הורה גורט על נסיגת הבריטים מאראס. אמונו בכך שתוכנית וייגאן אכן תתבצע אבד, והצעת וייגאן להחזיק כיס בחופי פלנדריה נראתה לו מרשם לאסון. הנמלים שנדרשו כדי להחזיק כיס מסוג זה כבר היו מאוימים על ידי הוורמאכט. ב-25 במאי נכנע חיל המצב הבריטי בבולון, אך כ-4,300 חיילים הספיקו להתפנות בדרך הים. ב-24 במאי התקיפה דיוויזיית הפאנצר ה-10 את קאלה. המצור על קאלה אל מול כוחות בריטים שהונחתו בה בחופזה 24 שעות לפני ההתקפה נמשך כארבעה ימים עד לכניעת העיר. עם אובדן קאלה ובולון אבד למעשה הסיכוי להחזיק בכיס על חופי פלנדריה, וההזדמנות להתפנות בדרך הים אל בריטניה נראתה כעניין העומד לחמוק במהירות.
עוד במהלך 25 במאי התכוונה דיוויזיית הפאנצר הראשונה להתקיף את דנקרק, אך היטלר הורה לה לעצור. כפי הנראה מאחורי פקודת העצירה עמד רונדשטט, שחשש לגורל השריון שלו לאחר ימי לחימה רצופים, ורצה לשמור אותו במצב תקין לפעולה כנגד הצרפתים דרומית לסום. רונדשטט סמך על הלחץ של קבוצת הארמיות B מצפון והלופטוואפה שיצליחו להשמיד את הבריטים הנצורים בכיס. היטלר הסכים עמו, אל מול התנגדות אנשי ה-OKH, האלדר ובראוכיטש, אם כי לימים יטען רונדשטט כי היטלר הוא האחראי היחיד לפקודת העצירה. פקודה זו הייתה לאחת הפקודות השנויות במחלוקת במלחמה כולה.
עצירת השריון הגרמני העניקה לגורט את מרווח הנשימה שהיה צריך. בבוקר 26 במאי ניתן האות לפתיחת מבצע דינמו, פינוי כוחות בעלות הברית מהכיס הצפוני בבלגיה. כ-198,000 חיילים בריטים פונו, וכ-140,000 צרפתים.
במהלך הפינוי בדנקרק ביצע הלופטוואפה 1,882 גיחות הפצצה ו-1,997 גיחות קרב. אבדות הבריטים באוויר במבצע זה היו 6% מכלל אבדותיהם במערכה, לרבות 60 מטוסי קרב יקרי המציאות. אך הלופטוואפה כשל בניסיונו למנוע את הפינוי. עם זאת לצי הבריטי נגרמו אבדות קשות. הפינוי נערך בכל כלי שיט, אזרחי או צבאי, שיכול היה להגיע לזירה. מאות כלי שיט קטנים טובעו.
עם השלמת הפינוי מדנקרק, ב-4 ביוני, תם השלב הראשון במערכה על צרפת. בלגיה, הולנד ולוקסמבורג, כמו גם צפון צרפת, היו בידי הגרמנים, כאשר מיטב הצבא הצרפתי הושמד על אדמת בלגיה, ועיקר הכוח הבריטי שב לבריטניה.
קו וייגאן
עם תחילת יוני 1940, עמד הפיקוד הראשי הצרפתי בפני מצב נואש. החילות הטובים והמודרניים ביותר אבדו בכיתור בצפון. עמם אבד מיטב הציוד הממוכן. החזית השתרעה על פני מאות קילומטרים, מסדאן ועד התעלה, וכוח האדם היה מוגבל. בעל הברית העיקרי, בריטניה, פינה את עיקר כוחו בדרך הים (על אף שהדיוויזיה ה-51 (היילנד) נותרה על אדמת צרפת), ובעלי הברית המשניים, בלגיה והולנד, נכנעו. לרשות וייגאן עמד כוח בן 64 דיוויזיות צרפתיות, ודיוויזיה אחת בריטית. לא הייתה לו כל עתודה ליצירת הגנה לעומק. אם ייפרץ קו ההגנה, לא תהיה כל אפשרות לסתום את הפרצה.
אך היו אלו דיבורים מהשפה ולחוץ. וייגאן עצמו לא האמין כי בכוח צבאו לעצור את המתקפה הגרמנית, וכאשר שלח פקודות אלו לחייליו, פעל במקביל מאחורי הקלעים לכניעה חד צדדית של הצרפתים. לדה גול אמר כי גורל ההגנה תלוי בשאלה אם ישובו החיילים הצרפתים שפונו דרך דנקרק, ואם הבריטים יחדשו את מעורבותם על הקרקע ובאוויר במשלוח כוחות חדשים. אם תנאים אלו לא יתקיימו, סבר וייגאן, אין סיכוי כי ניתן יהיה לעצור את הגרמנים. לדעות תבוסתניות אלו נמצאו תומכים נוספים שראו הכרח בכניעה מיידית. אל מול ה"תקיפים" בממשלה, ראש הממשלה פול ריינו, ואישים כז'ורז' מנדל, עמדה קבוצה שהביעה עמדות תבוסתניות. אישים פוליטיים כפייר לאוואל, הנשיא אלבר לברן ווייגאן עצמו, תלו את יהבם במרשל אנרי פיליפ פטן, כמי שיוכל להשתלט על המצב, ולהביא לכניעה. לא הייתה זו אווירה שאיפשרה ביצועה של תוכנית מגננה נואשת.
הוורמאכט פונה דרומה
אל מול הצבא הצרפתי המתמוטט, העמידה גרמניה כוח גדול מזה שעמד לרשותה בתחילת המערכה. אל מול קו וייגאן נאספו 143 דיוויזיות. היטלר חש בטוח מספיק בבריתו עם סטלין כדי להעביר שבע דיוויזיות מגבולה המזרחי של האימפריה הנאצית. גם פלישה זו כללה חציית נהר כאלמנט המכריע. היה זה נהר הסום. אלא שבמהלך הדהירה למערב, ביסס הוורמאכט ראשי גשר בצידו הדרומי של הסום באבוויל, אמיין ופרון. התוכנית הכללית הייתה כי קבוצת הארמיות B של בוק תפעל במערב, ותפרוץ את הדרך בכיוון רואן ואילו קבוצת הארמיות A תפעל במזרח, ותפרוץ את הדרך בכיוון ריימס, ומשם דרומה אל נהר המארן ונהר האוב. פריז מסביבה התבצרה הארמייה השביעית הצרפתית, הייתה בתווך בין שתי קבוצות הארמיות.
שאריות כוח המשלוח הבריטי שעוד נותרו על אדמת צרפת ניסו להתפנות במבצע נוסח דנקרק. הדיוויזיה ה-51 בפיקוד הגנרל ויקטור פורצ'ן, הגיעה לנמל בסן ואלרי אן קו, אך גילתה כי זה נמצא בשליטה גרמנית, ונכנעה. עם זאת, 215,000 חיילים נוספים פונו בין 14 ביוני ו-25 ביוני במבצע אריאל, מנמלי שרבור וסן-מלו וכן מסנט-נזר (saint-Nazaire), ברסט ונאנט. בעת הפינוי מסנט-נזר נהרגו כ-4,000 חיילים בריטים באסון הלנקסטריה.
איטליה מכריזה מלחמה
ב-10 ביוני הכריז גם מוסוליני מלחמה על צרפת ובריטניה. הדוצ'ה חיכה עד הרגע האחרון, בו נמלטה כבר הממשלה הצרפתית לבורדו, ופריז הייתה לעיר פרזות, כדי לנסות ולקבל נתח מעוגת הכיבוש, ולקבל מעמד בשולחן המשא ומתן שלאחר המלחמה. מטרה נוספת הייתה האפשרות להרחיב את גבולן של מושבות איטליה בצפון אפריקה, על חשבון המושבות הצרפתיות והבריטיות.
איטליה לא הייתה מוכנה למלחמה, והצבא האיטלקי כמעט ולא התקדם במהלך הימים הספורים של הלחימה. מוסוליני היה מודע למגבלות צבאו, אך חשב כי יצליח להכות בצרפתים לאחר שאלו הוכו על ידי גרמניה. איטליה הצליחה לגייס למערכה 32 דיוויזיות על הגבול הצרפתי, אך הדיוויזיות האיטלקיות היו נחותות לעומת אלו הצרפתיות. הארטילריה שלהם הייתה מיושנת, וחסר להן ציוד רב. אל מול הכוח האיטלקי עמדו שש דיוויזיות, ואלו חששו, במקביל, גם מהתקפת הגרמנים ששעטו דרומה ומזרחה דרך עמק הרון.
לאחר הכרזת המלחמה לא ביצעו הצרפתים כל פעולה כנגד האיטלקים. פול ריינו דחק בצי הצרפתי לבצע מתקפה כנגד נמל ג'נובה, כבר ב-11 ביוני אך האדמירל דרלאן טרפד את הפעולה, מן הסתם בשל מחשבה על עתידו לאחר כניעתה של צרפת. בהמשך הופגזה ג'נובה על ידי כוח ימי צרפתי קטן, ב-14 ביוני, אך דרלאן מנע כל פעולה נוספת כנגד האיטלקים. ניסיונו של ה-RAF לתקוף משדה התעופה במרסיי מטרות במילאנו וטורינו נמנע בכוח על ידי דרלאן, שהציב משאיות על מסלולי ההמראה.
ב-21 ביוני חצו חיילי הצבא האיטלקי את הגבול הצרפתי בשלושה מקומות, דרך הרי האלפים ובאזור חוף הים התיכון לעבר ניס. בתחילה הצליחו להתקדם באופן מוגבל, שכן קווי ההגנה הצרפתים היו מוחלשים, וזאת כי הפיקוד הצרפתי שלח רבים מהחיילים לחזית הסום וכמה מיחידות לוחמת ההרים הצרפתית נשלחו זה מכבר לנורווגיה. עם זאת כאשר הגיעו האיטלקים לאזור קו הביצורים הצרפתי באלפים בקצהו הדרומי של קו מאז'ינו, הם נעצרו. המתקפה באזור מעבר סן ברנארד הקטן נעצרה בשל סופת שלגים. הכוחות המתקיפים באזור הריביירה הצרפתית נעצרו אחרי כשבעה קילומטרים באזור העיירה מנטון. באזור קוט ד'אזור נעצרה ההתקפה האיטלקית על ידי מש"ק ועמו שבעה חיילים. האיטלקים ספגו 1,247 הרוגים, 2,631 פצועים, ועוד 2,151 חיילים שאושפזו עקב כוויות קור.
כניעה
לאחר ההתמוטטות הצבאית גברה ידם של התבוסתנים בממשלה הצרפתית. ראש הממשלה פול ריינו נאלץ להתפטר ב-16 ביוני, והוחלף על ידי המרשל אנרי פיליפ פטן, שנשא נאום רדיו לאומה הצרפתית בו הצהיר על כוונתו לבקש שביתת נשק מגרמניה. כאשר היטלר קיבל את הידיעה כי בכוונת הצרפתים לשאת ולתת על שביתת נשק, בחר ביער קומפיין, סמוך לקומפיין, צפונית-מזרחית לפריז כמקום לדיונים, שכן זה היה המקום בו נחתמה שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. ב-22 ביוני נחתם הסכם שביתת הנשק באותו קרון רכבת עצמו בו נחתמה שביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה. המשלחת הצרפתית, בראשותו של שארל הונציגר לא הצליחה לנהל כל משא ומתן. הוצגו בפניהם תנאי הכניעה, והם נדרשו לחתום עליהם. לאחר שקיבלו לכך את אישורו של פטן, נחתמה הכניעה. ב-25 ביוני נכנסה שביתת הנשק לתוקף, ותמו מעשי האיבה.
תוצאות המלחמה
צרפת חולקה לאזור כיבוש גרמני בצפון ובמערב, ומדינה עצמאית לכאורה בדרום, שכונתה צרפת של וישי בשל כך שממשלתה ישבה בעיר הנופש וישי. המדינה הצרפתית החדשה, בראשות אנרי פיליפ פטן, קיימה משטר של שיתוף פעולה עם הנאצים, וקיימה מדיניות פאסיבית וכנועה, לרבות שיתוף פעולה בהשמדת יהודיה. ממשלה זו שלטה גם במושבות צרפת שמעבר לים, שהיו משאב רב ערך במלחמה, שעתידה הייתה לתפוס היקף גלובלי. שארל דה גול, סגן שר ההגנה הצרפתי, שעד הרגע האחרון עשה מאמצים להביא להמשך ההתנגדות במושבות צרפת ולמנוע את הכניעה, שהה בלונדון בעת הכניעה. ב-18 ביוני נשא נאום נרגש ברשת ה-BBC בו סירב להכיר בממשלת וישי כממשלה לגיטימית, והודיע על הקמת צבא צרפת החופשית שימשיך את המאבק. הוא סחף אחריו את החיילים הצרפתים שפונו לבריטניה, וחלק ממושבות צרפת באפריקה המשוונית וגויאנה הצרפתית.
מבחינה פוליטית עמד היטלר בשיא כוחו. הוא היה לאדונה של אירופה היבשתית, מהים הבלטי ועד למפרץ ביסקאיה. הפופולריות שלו מבית הייתה בשיאה. בקרב העם הגרמני היה קונצנזוס חסר תקדים סביב הנהגתו, והביקורת כלפיו נעלמה. בדומה לכך היו אירופים רבים מחוץ לגרמניה שהיו מוכנים לראות שליטה גרמנית ביבשת, או הגמוניה גרמנית, מידה של נכונות לקבלת מרות, ולאחדות אירופית. גורמים שונים בפרלמנט הבריטי ובממשלת בריטניה ראו בהשגת הסדר סביר עם היטלר משום אפשרות ריאלית, שבה תשמור בריטניה על האימפריה שלה, וקיימו דיונים וגישושים סביב עניין זה. התחושה הגרמנית הפנימית כי עתה תבוא תקופה של 'שלום מזהיר' הייתה יכולה להיפגש עם הלך רוח דומה בין אם במדינות הכבושות או הגרורות, בין אם בבריטניה עצמה.
אך היטלר לא יכול היה לפעול לפי קו מחשבה זה. האויב האמיתי אותו ראה בחזונו היה ברית המועצות. כישלונו של הוורמאכט למנוע את פינוי חיל המשלוח הבריטי חייב מערכה נוספת כנגד בריטניה, בטרם יפנה כלפי ברית המועצות. המלחמה, לא רק שלא הגיעה לסיומה, אלא הלכה והסתבכה, התארכה והוסיפה חזיתות. היטלר לא השכיל למנף את הניצחון הפוליטי להסדר מדיני מאריך ימים. ויתרה מכך, הניצחון הקל והמהיר בצרפת העניק להיטלר ולגנרלים שלו תחושה של עליונות וחוסר יכולת להיכשל. ההנחה הייתה שהשמדת הארמיות הצרפתיות במבצע כיתור מהיר יכולה לחזור על עצמה גם במרחבי ברית המועצות. הנחה זו לא לקחה בחשבון את ההבדל העצום בעומק ובמספר הלוחמים בין צרפת ובין ברית המועצות.
גרמנים
הגרמנים איבדו 27,074 הרוגים ו-111,034 פצועים, וכן 18,384 נעדרים. מספר האבדות הכולל של הוורמאכט הגיע ל-156,000 איש.
בולסלאב הראשון, דוכס פולין
בולסלאב הראשון, דוכס פולין ("האמיץ"; בפולנית: Bolesław I Chrobry) היה בנו ויורשו של מיישקו הראשון, מייסד הממלכה הפולנית הראשונה ומלך פולין הראשון. בולסלאב ירש חלקה מירושת אביו בינו לבין אחיו ונאבק לאחד את הדוכסות הפולנית תחת שלטונו. בולסלאב השתמש באמצעים דתיים במטרה לשחרר את פולין מהשפעתה וסמכותה של האימפריה הרומית הקדושה ובתמורה חיזק את מעמדה של הנצרות הקתולית בפולין. בולסלאב היה מעורב בסדרת מלחמות שנועדו לחזק את מעמדה הגאופוליטי של פולין.
הגדול שבמסעות מלחמותיו הייתה פלישה לרוס של קייב בשנת 1018. בולסלאב עמד בראש צבאו כאשר נכנס בשער הזהב של קייב, הכתיר את חתנו, סוויאטופולק הראשון, לנסיך קייב, והפך את הישויות המדיניות של רוסיה למדינות חסות פולניות. האחיזה הפולנית ברוס של קייב נמשכה זמן קצר אך הביא לחיזוק כללי במעמדה של פולין. בולסלאב היה נוהג לשמש בתפקיד של בורר ביריבויות בין ריבונים במטרה לפתור בדרכי שלום מאבקים במרכז אירופה. חודשיים לפני פטירתו ניתן לו התואר "מלך פולין" (בלטינית: rex Poloniae) מידי סמכות מדינת האפיפיור.
ביוגרפיה
בולסלאב נולד בשנת 967, והיה בנו של מיישקו הראשון, דוכס פולין משושלת פיאסט ואשתו דוברבקה, נסיכת בוהמיה. בולסלאב נקרא על שם סבו, בולסלאב הראשון, דוכס בוהמיה. הדוכס מיישקו היה הריבון הראשון של פולין לקבל על עצמו את הנצרות הקתולית והדת עדיין לא הייתה גורם מרכזי בתרבות הפולנית בימי צעירותו של בולסלאב, אשר הוטבל זמן קצר לאחר היוולדו. בולסלאב נשלח בידי אביו להתחנך בחצר המלוכה של אוטו הראשון "הגדול", קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 992 מת אביו מיישקו, אשר במותו חילק את דוכסות פולין בין רעייתו האחרונה, אודה, לבין בניו. בולסלאב ירש את חבל פולין קטן לפי צוואת אביו אך החל להיאבק באחיו ובאמו החורגת להשיג שליטה על כל פולין.
בולסלאב השתתף עם צבאו הפולני במאבק האימפריה הרומית הקדושה נגד קונפדרציית אובוטריס, קונפדרציה של עמים פגאנים באזור חבל פומרניה. בולסלאב הרחיב את הממלכה ואחיד את נחלות אחיו תחת דגלו מה שהביא לאיחוד מחודש של כל שטחי פולין מאז מות מיישקו הראשון. בולסלאב הביא להכרה בינלאומית בריבונותה של פולין דרך חיזוק מעמדה של הנצרות הקתולית במדינה ומינוי בישופים שפעלו בשם האפיפיור בערים המרכזיות של הדוכסות, כגון קרקוב וגנייזנו, שנכון לאותה העת הייתה בירתה של הדוכסות. לאחר שלחם באוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף הגיע עמו להסכמה אשר הביאה להכרה במדינה הפולנית בשנת 1000 לאחר הקונגרס של גנייזנו.
יורשו של אוטו, היינריך השני, לא הכיר בהסכמה של אביו בנוגע לריבונות הפולנית, דבר שהביא למלחמה שנמשכה עד 1018. דרך אמו, לבולסלאב הייתה טענה לכתר בוהמיה והחל בסדרת מלחמות לדרומה של פולין בהרי הקרפטים אשר הובילו לכיבושה של בוהמיה, מוראביה וסלובקיה. בין היתר ערך בולסלאב מסע מלחמה לשטחי המזרח נגד רוס של קייב, ואף כבש את העיר קייב ונכנס בשער הזהב של קייב. רוס של קייב איימה על עצמאותה של פולין והפכה זמן מועט קודם לכן לנוצרית מבחינה רשמית. הסמכות הפולנית על רוס של קייב הייתה בלתי יציבה והתפרקה זמן קצר לאחר מסע הכיבוש, כאשר שנים של מאבק אחים על השלטון הסתיים בעלייתו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב שהתנגד לשלטון הפולני.
פיי דאנאוויי
פיי דאנאוויי (באנגלית: Faye Dunaway; נולדה ב-14 בינואר 1941 בבסקון שבפלורידה) היא שחקנית קולנוע אמריקאית. ב-1977 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "רשת שידור". כמו כן זכתה בפרס אמי ובשלושה פרסי גלובוס הזהב. דאנאוויי ידועה בשל תפקידיה בסרטיהם של במאים מובילים בפריחתו של הקולנוע האמריקאי בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, כארתור פן ("בוני וקלייד") ורומן פולנסקי ("צ'יינהטאון"). בשנות ה-80 פחות וכיכבה בתפקדים גדולים, אך המשיכה לשחק בתפקידי משנה.
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת
דאנאוויי נולדה כדורותי פיי דאנאוויי, לעקרת הבית גרייס דאנאוויי ובעלה, ג'ון דאנאוויי, סמל בצבא ארצות הברית. את ילדותה בילתה בערים שונות בארצות הברית ובאירופה שם הוצב אביה במסגרת שירותו הצבאי. משבגרה למדה במחלקת התיאטרון של אוניברסיטת בוסטון, אוניברסיטת המדינה של פלורידה ואוניברסיטת פלורידה. כשהתחילה לקדם את קריירת המשחק שלה, השמיטה משמה את השם "דורותי".
דאנאוויי החלה בקריירה של שחקנית תיאטרון בניו יורק. בתחילה הופיעה בתפקידים שזכו לתשומת לב בהפקות אוף ברודוויי. ב-1962 שיחקה את בתו של תומאס מור בהפקת המחזה "אדם לכל עת", ולאחר מכן בהצגות כ"לאחר הנפילה". בתפקידים אלו משכה תשומת לב שהביאה לקבלת תפקידיה הקולנועיים הראשונים.
בשנת 1967 קיבלה את תפקידה הראשון בקולנוע בקומדיה בשם "The Happening", שתיארה את חטיפתו של איש עסקים עשיר בידי ארבעה היפים. באותה שנה שיחקה בסרטו של אוטו פרמינגר "Hurry Sundown", מלודרמה אפית על יחסי לבנים ושחורים בדרום. סרטים אלו לא זכו להצלחה ביקורתית או קופתית.
תקופת הזוהר
כוכבה של דאנאוויי דרך עם הופעתה בסרטו של ארתור פן "בוני וקלייד". בסרט שיחקה דאנאוויי את השודדת בוני פרקר, שלצד שותפה, קלייד בארו, הטילה אימתה על דרום-מערב ארצות הברית בתקופת השפל הגדול. הסרט עסק באנשים צעירים החיים על זמן שאול בתקופה של שינוי תרבותי ומשבר חברתי, ועל אף שכלל שחזור נאמן לשנות ה-30, היה בגדר אמירה נוקבת על התקופה בה נוצר. "בוני וקלייד" היה לאחד הסרטים המגדירים של "תרבות הנגד" של שנות ה-60, ואבן-דרך בקולנוע האמריקני שהחל עשור של סרטים מודעים פוליטית ובעלי אמירה חברתית נוקבת. למראה הבלונדיני והקריר של דאנאוויי, כמו גם לעוצמה הרגשית שהפגינה במשחקה, חלק ניכר בהצלחת הסרט. כשלצידה וורן בייטי, הצעיר והנאה, שיחקה דאנאוויי דמות מורכבת, מושכת, וטראגית. סצנת הסיום בה נקלעים בוני וקלייד למארב של ה-FBI, ובמשך כחצי דקה, בהילוך איטי, נפגעים ממטר של כדורים, קיבעה את דמותה של דאנאוויי בזיכרון הקולנועי, והייתה לאחד מסמלי התקופה. התפקיד הביא לדאנאוויי מועמדות לפרס האוסקר בשנת 1967, אך באותה שנה ניתן הפרס לקתרין הפבורן על "נחש מי בא לסעוד".
לאחר "בוני וקלייד" הפכה דאנאוויי לאחת השחקניות המבוקשות ביותר בקולנוע האמריקני והבינלאומי. העשור שלאחר "בוני וקלייד" היה תקופת הזוהר של דאנאוויי, ששיחקה בארצות הברית ובאירופה במגוון של סרטים של טובי במאי התקופה. בין היתר שיחקה בסרטו של איליה קאזאן "ההסדר" (1969), בסרט נוסף של ארתור פן, "איש קטן גדול" (1970), דרמה העוסקת בעמידתו האחרונה של הגנרל ג'ורג' ארמסטרונג קסטר בקרב ליטל ביגהורן, בה כיכב דסטין הופמן לצידה. כן שיחקה בלהיטים הוליוודיים כסרט האסונות "המגדל הלוהט" (1974), "שלושת ימי הקונדור" (לצידו של רוברט רדפורד) (1975), סרט האימה "עיניה של לורה מארס" (1978) לצידו של טומי לי ג'ונס, סוחט הדמעות "סיפורו של אלוף" (1979) ולהיטים הוליוודיים נוספים.
תפקידה בסרטו של רומן פולנסקי "צ'יינהטאון" נחשב על ידי רבים לטוב שבתפקידיה. "צ'יינה טאון" הוא סרט אפל שנוצר כעשרים שנה לאחר דעיכת הז'אנר, ועוסק בשחיתות שלטונית, ברצח ובגילוי עריות. דאנאוויי שיחקה את אוולין מולריי, בתו של איש העסקים העשיר נח קרוס (ג'ון יוסטון) המעורב במזימת נדל"ן הנחשפת במהלך הסרט על ידי הבלש הפרטי ג'ק גיטיס (ג'ק ניקולסון) אך אותה מזימה מושחתת היא רק סיפור רקע לסיפור האמיתי, בו ניהלה מולריי מערכת יחסים של גילוי עריות עם אביה שהביאה ללידתה של בת. משחקה של דאנאוויי בתפקיד הדמות המורכבת, החידתית, המסתירה סוד אפל הנחשף לאיטו במהלך הסרט, הביא ליצירת סצינות בלתי נשכחות, כגון הסצנה בה חוקר ניקולסון את דאנאוויי מיהי הצעירה עמה נפגשה. "היא אחותי" עונה דאנאוויי. ניקולסון אינו מאמין לה, וסוטר לה על לחיה. "היא בתי" עונה דאנאוויי, וזוכה לסטירה נוספת. לבסוף היא מתוודה - "היא אחותי וגם בתי". גם על תפקיד זה הייתה דאנאוויי מועמדת לפרס אוסקר.
שיא הקריירה של דאנאוויי היה בסרט "רשת שידור" (1976) בו שיחקה את המפיקה קרת הרוח והאכזרית דיאנה כריסטנסן. הסרט היה סאטירה אכזרית על עולם התקשורת בארצות הברית, וזכה להצלחה קופתית וביקורתית. הדמות אותה שיחקה דאנאוויי, הוגדרה בידי אחת הדמויות בסרט, מקס שומכר (ויליאם הולדן) כ"התגלמות הטלוויזיה. אדישה לסבל, לא רגישה לשמחה, מצמצמת את כל החיים לגוש של באנאליות. מלחמה, רצח, מוות, נראים לה כבקבוקי בירה, ועיסוקה היום יומי הוא יצירת קומדיה מנוונת...". הסרט היה בין הסרטים המובילים בשנה בה הוקרן, וזכה למספר רב של פרסי אוסקר. דאנאוויי זכתה באוסקר על תפקידה, כמו גם התסריטאי פאדי צ'ייבסקי, והשחקנים פיטר פינץ' וביאטריס סטרייט.
דעיכת קריירת המשחק
בשנת 1981 הופיעה דאנאוויי בסרט "אמא יקרה", בה שיחקה את שחקנית הקולנוע האגדית משנות ה-40, ג'ואן קרופורד. הסרט נכתב על פי ספרה של בתה המאומצת של קרופורד, כריסטינה, שהעלתה טענות כלפי אמה על התעללות. היה זה תפקידה הגרוע ביותר של דאנאוויי, ורבים (ובהם דאנאוויי) סבורים כי הוא הביא לחורבן קריירת המשחק שלה. דאנאוויי, המאופרת בכבדות על מנת שתדמה לקרופורד, שיחקה משחק מוגזם וצעקני. את הבלונד הזוהר של בוני פארקר החליפה פאה נוכרית שחורה כבדה ומכוערת בניסיון להידמות לקרופורד. הסרט היה לכישלון מסחרי, והביא לדאנאוויי ביקורות שליליות במיוחד.
גם בשנים היפות של קריירת המשחק שלה שיחקה דאנאוויי דמויות הנמצאות במצוקה רגשית, על סף ההיסטריה ולעיתים אף מעבר לו. משחקה הצעקני וההיסטרי כקרופורד האיר באור מגוחך גם את תפקידיה הגדולים מהעבר.
דאנאוויי המשיכה לשחק בהוליווד, אך שוב לא זכתה לתפקידים הגדולים בסרטים המובילים, להם זכתה לפני "אמא יקרה". בין תפקידיה משנים אלו ראויים לציון "עכבר הבארים" (1987) בו שיחקה אלכוהוליסטית, לצידו של מיקי רורק, חלום אריזונה (1993) בבימויו של אמיר קוסטוריצה ו"דון חואן דה מרקו" (1995) בו שיחקה לצידם של מרלון ברנדו וג'וני דפ. בשנת 1992 שיחקה בסרטו של עמוס קולק "להב חצוי" בתפקיד ראשי של עיתונאית אמריקנית המגיעה לישראל על מנת לסקר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ומוצאת עצמה מאוהבת בקצין ישראלי נאה, על אף שהיא סולדת מפעולותיו בדיכוי האינתיפאדה הראשונה.
בשנת 2001 ביימה סרט קצר אשר מבוסס על סיפור קצר מאת טנסי ויליאמס - "The Yellow Bird", בו גם כיכבה דאנאוויי לצד שחקנים כמו ג'יימס קובורן, ברנדה בלתין, מייקל פיט וסינתיה ווטרוס.
דאנאוויי אינה נמנעת מהופעות בטלוויזיה. בשנת 2002 שיחקה בתפקיד אורח במספר פרקים בעונה השנייה של הסדרה ״זהות בדויה״. בשנת 2005 ניסתה את כוחה בצוות תוכנית המציאות "הכוכבנית", תוכנית העשויה על פי הפורמט של "אמריקן איידול", בה בוחר צוות של שחקנים ובמאים את "הכוכבת הבאה". כן זכורה הופעתה בפרק מן הסדרה "זירת הפשע".
חייה האישיים
שמה של דאנאוויי נקשר לסדרה של גברים בעלי שם, החל מן הקומיקאי לני ברוס, ועד לשחקן מרצ'לו מסטרויאני. היא הייתה נשואה פעמיים. בתחילה בין 1974 ל-1979 לזמר פיטר וולף מ"ג'יי גיילס באנד", ולאחר מכן בין 1984 ל-1987 לצלם הבריטי הידוע טרי או'ניל, ולזוג בן בשם ליאם או'ניל. בשנת 2003 חשף או'ניל בראיון את העובדה כי הבן מאומץ.
בשנת 1995 הוציאה לאור ביוגרפיה שכותרתה: "מחפשת את גטסבי: חיי". הכותרת מתייחסת לתקרית בשנת 1974 בה הועדפה מיה פארו על פניה בהפקת הסרט "גטסבי הגדול".
יוסף יהודאי
ניצב יוסף יהודאי (1 בינואר 1946 – 23 ביוני 1989) היה קצין משטרה ישראלי אשר פיקד על משטרת מרחב ירושלים.
ביוגרפיה
נולד בשם יוסף יודוביץ ברומניה הקומוניסטית. בשנת 1962, כשהיה כבן 17, עלה לישראל. כעבור שנה התגייס לצה"ל.
בשנים 1979–1981 פיקד יהודאי על יחידות משמר הגבול במרחב יהודה ושומרון. ב-1984 מונה לסגן מפקד מרחב ירושלים במחוז הדרומי של המשטרה, וב-1986 למפקד המרחב. בתפקיד זה הוביל את משטרת העיר בהתמודדות עם כמה מהאירועים האלימים שהתחוללו בה במהלך האינתיפאדה הראשונה.
יהודאי נחשב לשוטר מבריק והיה נערץ על פקודיו. הוא נפטר באופן פתאומי מהתקף לב במהלך כהונתו כמפקד מרחב ירושלים, בגיל 43. הותיר אישה - אילנה, קצינת משטרה אף היא, ושלוש בנות - אפרת, חן ויעל. נקבר בחלקת המשטרה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. לאחר מותו הועלה לדרגת ניצב.
על שמו של יהודאי נקראו בסיס משמר הגבול בשכונת שיח' ג'ראח בירושלים ותצפית נוף בהר הצופים.
קישורים חיצוניים
, ,
רוברט טאון
רוברט טאון (באנגלית: Robert Towne; נולד ב-23 בנובמבר 1934) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי נודע, שהיה שותף לכתיבתם של תסריטים לבמאים כמו רומן פולנסקי וכן כתב מספר רב של תסריטים עבור כוכבים כוורן בייטי וטום קרוז.
ביוגרפיה
טאון נולד וגדל בלוס אנג'לס, בנם של הלן ולו שוורץ. הוא ממוצא יהודי-רומני דרך אביו, ומוצא רוסי דרך אמו. יש לו אח צעיר יותר, רוג'ר, שהיה שותף בכתיבת הסרט "הטוב מכולם" משנת 1984 בכיכובו של רוברט רדפורד.
הוא סיים את לימודיו במכללת פומונה בקלרמונט, קליפורניה.
טאון פרץ לראשונה כתסריטאי בסרטיו של רוג'ר קורמן. אחרי שנים בהן נודע כתסריטאי איכותי וכתב סצינות חשובות בסרטים כמו "בוני וקלייד" ו"הסנדק" תפס טאון את מרכז הבימה עם הסרט "צ'יינהטאון" של רומן פולנסקי (1974), שאף זיכה אותו בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב, ועם "שמפו" (1975) בבימויו ובכיכובו של וורן בייטי.
טאון לא הסתפק בתפקידו כתסריטאי וביקש להפוך לבמאי, אך סרטו הראשון "Personal Best" משנת 1982 היה כישלון חרוץ ואילו מתפקיד במאי הסרט "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" (1984), סיפור עלילותיו של טרזן, נענע ממנו. טאון עבד על התסריט וביקש גם לביים את הסרט, אך לבסוף מכר את הזכויות לסרט, עקב קשיים כספיים בהפקת סרטו הראשון "Personal Best" ולא היה מעורב בהפקתו בפועל. כאשר צפה טאון בסרט הגמור, הוא החליט להסיר את שמו מרשימת הקרדיטים והופיע במקום תחת השם פ.ה. ואזאק. כאשר הפך מועמד לאוסקר תחת שם זה התברר כי טאון השתמש בשמו של כלב הרועים שלו, שהפך למועמד הכלבי הראשון לפרס זה.
ב-1988 כתב וביים את סרט הפשע הרומנטי "טקילה סאנרייז".
בשנות ה-90 כתב טאון תסריט לסרט "ג'ק וג'ק", שהיה סרט המשך שאפתני ל"צ'יינהטאון", שביים ג'ק ניקולסון, ושלא זכה להצלחה. ותסריטים לארבעה סרטים בהם כיכב טום קרוז, "ימי הרעם" (1990), "הפירמה"(1993), "משימה בלתי אפשרית" (1996) ן"משימה בלתי אפשרית 2" (2000).
בשנת 2006 יצא לאקרנים "שאל את האבק", סרט שכתב וביים על פי ספרו של הסופר האמריקאי ג'ון פנטה. למרות שעלילת הסרט מתרחשת בלוס אנג'לס הסרט צולם בדרום אפריקה.
הר התקווה
הר התקווה (Mount Hope) הוא שמה של חווה חקלאית שהוקמה באמצע המאה ה-19 על ידי שתי קבוצות של נוצרים פרוטסטנטים מילניאליסטים, מפרוסיה ומארצות הברית, באזור שבו שוכן כיום בית הספר "שבח מופת" בדרום תל אביב.
קלורינדה מיינור חכרה שטח אדמה בן 30 דונם מידי פטר קלאסן (דוד בן אברהם), שעליו הוקמה חוות "הר התקווה". היא גם חכרה את פרדס מונטיפיורי מידי יהודה הלוי מרגוזה. את האדמות עיבדה הקבוצה יחד עם פועלים יהודים מיפו. מיינור פנתה במכתב לקוראי ה"אוקסידנט", כתב עת יהודי-אמריקאי, בבקשה לסיוע כספי. בשנת 1854 הגיעה לחווה מהכפר גרוטון שבמסצ'וסטס משפחה נוספת - וולטר דיקסון עם אשתו שרה, בנו הנרי ובנותיו אלמירה, אן, מארי וקרוליין. ביוני 1854 נישאו בחתונה כפולה בחווה יוהאן גרוסטיינבק לאלמירה דיקסון ואחותה מארי לפרידריך גרוסטיינבק.
ב-11 בינואר 1858 התנפלו חמישה ערבים על החווה, רצחו את פרידריך גרוסשטיינבק ואנסו את שרה דיקסון ואת בתה מרי. בלחץ הקונסוליות של ארצות הברית ופרוסיה עצרו השלטונות העותמאנים ארבעה מהתוקפים ודנו אותם למאסר עולם. ביוני 1858 עזבו דיירי החווה את ארץ ישראל והיגרו לארצות הברית, ובזה הקיץ הקץ על החווה. בעקבות הידיעות על ההתקפה החליטה קהילת הטמפלרים הגרמנים לדחות את בואה לארץ-ישראל. נכדה של אלמירה ויוהאן גרוסטיינבק הוא הסופר ג'ון סטיינבק (סבו, יוהאן אדולף גרוסשטיינבק קיצר את שם המשפחה והתאים אותו להגייה האמריקאית בעת הגירתו לארצות הברית).
ב-30 בינואר 1966 הגיע ג'ון סטיינבק לביקור בישראל, במהלכו ביקר באתר.
פולקסווגן ג'טה
פולקסווגן ג'טה (באנגלית: Volkswagen Jetta) היא מכונית משפחתית המיוצרת משנת 1979 על ידי חטיבת פולקסווגן הגרמנית. שווקה לעיתים תחת שמות אחרים: בורה, סגיטר, ונטו ואטלנטיק. השם ג'טה ניתן על שם זרם הסילון (ג'ט באנגלית) כמנהג פולקסווגן לקרוא את שמות הדגמים על שם תופעות אקלימיות עולמיות - זרמי אוויר ומים, מאז שעברו לווסת את טמפרטורת המנועים באמצעות נוזלים. מאז הדור הראשון הג'טה מבוססת על פלטפורמות A של קבוצת פולקסווגן שמזוהה יותר מכל עם הגולף, לכן הג'טה אינה אלא גרסת 4 דלתות סדאן לגולף.
הדור החמישי של הג'טה הוצג בתערוכת לוס אנג'לס ב-5 בינואר 2005 והוצע למכירה לראשונה בארצות הברית. ברוב המדינות הוא כונה "ג'טה", אך במקסיקו ובקולומביה כונה "בורה", בארגנטינה וצ'ילה כונה "ונטו" ובסין הוא נקרא "סאגיטר". במבחני בטיחות של יורו NCAP זכה הדור החמישי בארבע כוכבי בטיחות מתוך חמש.
ביקורת בעיתונות הרכב
מבקרי הרכב העניקו לדור החמישי ביקורות חיוביות לרוב, אך חלקם התלוננו כי הרכב איבד קצת מאופיו הייחודי ונדרש לעצבו מחדש.
בנימין גפנר
בנימין גֶפְּנֶר (22 בינואר 1914 – 1 בספטמבר 2013) היה מו"ל ישראלי, בעל הוצאת הספרים "לדורי" (1954–2000), ובעברו לוחם בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה וחבר בלח"י.
ביוגרפיה
גפנר נולד ב-1914 בעיר ביאליסטוק שבפולין. בגיל שלוש התייתם מאמו וכשהיה בן שש נהרג אביו, והוא גדל עם אחותו בבית דודתו, דורה בולקובשטיין-גוטובסקי. בשנת 1929 הצטרף לבית"ר בעיר ולוצלאבק. בשנים 1933–1936 למד חקלאות באוניברסיטת ננסי שבצרפת, וסיים את לימודיו כמהנדס-אגרונום. ב-2 בנובמבר 1936 עלה לארץ ישראל; אחותו ודודתו, שנשארו בפולין, נספו באושוויץ.
ב-1937 הצטרף לאצ"ל (פלוגה ח', תל אביב). ב-18 בנובמבר 1939 נאסר בעת שהשתתף בקורס סגנים של האצ"ל במשמר הירדן. הוא נדון לעשר שנות מאסר, אך ישב שנתיים וחודשיים בכלא עכו ובמחנה המעצר מזרעה, עד ינואר 1942. עם הפילוג באצ"ל הצטרף ב-1940 למחתרת הפורשת, לח"י (כינוייו המחתרתיים: "אמיר", "הורביץ"). משחרורו בינואר 1942 ועד יוני 1943 ניהל את סניף לח"י במצרים. ביוני 1942 התגייס לצבא הבריטי במסגרת התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. הוא עסק בהברחת נשק ללח"י, ומילא תפקיד חשוב בהקמת תאים חשאיים של הארגון בקרב החיילים היהודים בצבא הבריטי במצרים. כמו כן ערך עלון של הארגון באנגלית עבור עיתונאים זרים. ביולי 1943 השתתף בפלישת בעלות הברית לסיציליה. באותה שנה התנדב ליחידה סודית (MI9), שפעולתה, עמוק בשטח שבשליטת גרמניה הנאצית, הביאה לשחרור 240 קצינים שבויים של בעלות הברית. לאחר מכן היה שותף להכנת ההתנקשות בלורד מוין, ואחריה המשיך לקרבות באיטליה. עם שחרורו מן הצבא הבריטי לקח עמו משדר והגניב אותו לארץ. ממשדר זה שידרה גאולה כהן עד למאסרה, אז נפל המשדר בידי הבריטים.
בשנת 1945 אסרו הבריטים את גפנר. הוא נשלח לגלות במחנה המעצר קרתגו שבסודאן ובאריתריאה, שם הוחזק 100 ימים בבידוד מוחלט. לאחר שחלה הועבר באפריל 1946 לבית חולים בירושלים. בשובו למחתרת לימד כתבי-סתר והשתתף בפיצוץ שיירה בריטית בתל ליטווינסקי. כמו כן כתב ופרסם עשרה שירים בביטאון לח"י "המעש" ובביטאון התנועה לנוער "חזית הנוער". ב-1947 היה שותף להברחת מעפילים בספינה "הפורצים".
לאחר קום המדינה תיעד והקליט יותר מ-200 אנשי לח"י להנצחת פועלם, ובד בבד ראיין קציני בולשת בריטים בנושא מלחמתם באנשי לח"י. המרואיינים, שלא ידעו על פועלו כאיש המחתרת שרדפה אותם ואף חיסלה לא מעטים מהם, אלא ראו בו לוחם לשעבר בצבא הבריטי, וסיפרו לו בגילוי לב על שנותיהם בארץ ישראל המנדטורית. רק שניים מן המרואיינים זיהו אותו ונקטו אמצעי זהירות, עד ללקיחת נעליו לפני הכניסה לראיון בביתו של הקצין לשעבר.
בשנת 1954 הקים את הוצאת הספרים "לדורי", שהוציאה לאור מאות כותרים מקוריים ומתורגמים, בהם רומנים, ספרי עיון ואלבומים. בשנת 1960 הוציא לאור את ספרם של יואל והאנזי ברנד, "השטן והנפש", שאותו "ליקט מפי ה. בראנד וערך ב. גפנר". בשנת 1967 הוציא לאור, בעקבות מלחמת ששת הימים, את "אלבום מלחמת הניצחון תשכ"ז", ועליו חתם בשם "ג. בנימין". עקב כך נקלע לעימות מתמשך עם הסופר ובעל הטור בנימין גלאי, שכינוי הספרותי היה "ג. בנימין". משנת 2000 ניהל את ההוצאה בנו גיל גפנר, וב-2009 הועברה לידי חברת ליאור שרף; כיום ההוצאה פעילה בהפצת ספרים ואינה מוציאה לאור ספרים חדשים.
SketchUp
SketchUp (תעתיק: סקצ'אפ) היא תוכנת מידול תלת־ממדית שתוכננה עבור אדריכלים, יוצרי סרטים, מתכנתי משחקי מחשב ומקצועות נלווים, אך נוחה לשימוש גם ללא ידע נרחב מוקדם. התוכנה מאפשרת הצבת מודלים בתוך Google Earth על מנת להקל על השימוש בה.
בנימין גפנר
ביוגרפיה
בנימין גפנר התגורר בבת ים. הוא נפטר בשנת 2013, בגיל 99. הותיר אחריו ארבעה בנים ובת ושלושה נכדים.
SketchUp
היסטוריה
SketchUp פותחה על ידי חברת Last Software@ בקולורדו, שאותה ייסד בראד של בשנת 1999, לראשונה באוגוסט 2000 ככלי ליצירת תוכן תלת־ממדי, עם הסלוגן "תלת־ממד לכולם" (3D for everyone).
התוכנה זכתה בפרס "בחירת הקהילה" בשנת 2000. המפתח להצלחתה המוקדמת הייתה תקופת למידה קצרה מאשר תוכנות תלת־ממד אחרות.
פייר מיניאר
פייר מיניאר (בצרפתית: Pierre Mignard; 17 בנובמבר 1612 – 30 במאי 1695) היה צייר צרפתי.
SketchUp
היסטוריה
גוגל רכשה את החברה ב-14 במרץ 2006. החברה התחילה לעבוד על תוסף ל-Google Earth.
ב-9 בינואר 2007, שוחררה הגרסה השישית של התוכנה, שכללה כלים חדשים וכמו כן גרסת הבטא של Google SketchUp Layout. תוסף זה כולל כלים ווקטוריים, וכמו כן גם כלים לפריסת העמוד שנועדו להקל על אנשי מקצוע ליצור מצגות בלי לקפוץ לתוכנות צד שלישי. תכונות אחרות נוספו לאפשר למשתמש את היכולת להתמקד עם הסמן ו"לעקוב" סביב אובייקט.
פייר מיניאר
ביוגרפיה
נולד למשפחת אמנים בעיר טרואה שבחבל שמפאן בצרפת. נועד ללמוד רפואה, אך ב-1624 נכנס כשוליה לסטודיו של הצייר ז'אן בושה בעיר בורז' שבמרכז צרפת. משחזר לטרואה עבד אצל הפסל פרנסואה ז'אנטל לפני שעבר אל העיר פונטנבלו, שהייתה בירת האמנות בצרפת של תקופתו. משם נסע לפריז, הפך לתלמידו של הצייר סימון וואה, ופגש לראשונה בצייר שארל לה ברון.
SketchUp
היסטוריה
ב-9 בפברואר 2007, עדכון תחזוקה שוחרר. זהו תיקון של מספר באגים, אבל לא הביא תכונות חדשות.
ב-17 בנובמבר 2008, שוחרר SketchUp 7, שמציע שילוב של רכיב הדפדפן של SketchUp עם Google 3D Warehouse, רכיבים דינמיים המגיבים כראוי, ביצועים משופרים ו-Layout 2. התמיכה עבור Windows 2000 הוסרה.
פייר מיניאר
ביוגרפיה
ב-1635 עזב את הסטודיו של סימון וואה ונסע לרומא. שם פגש בצייר ניקולא פוסן, צייר את דיוקנו של האפיפיור אינוקנטיוס העשירי והפך לאישיות מפורסמת. התגורר ברומא עד 1657, כאשר נקרא על ידי המלך לואי הארבעה עשר לחזור לצרפת. בדרכו לפריז פגש במולייר בעיר אביניון שבפרובאנס והפך לידידו, ולידידם של אנשי להקתו. משהגיע לפריז סירב לקבל את מרותו של שארל לה ברון, שהיה צייר החצר של המלך. הוא גם סירב להיות חבר באקדמיה המלכותית לאמנות שנוהלה על ידי לה ברון. מולייר המליץ עליו בפני ז'אן-בטיסט קולבר, שהיה עוזרו של הקרדינל מזראן, אך קולבר העדיף את לה ברון. אולם המלך, שהיה בן עשרים שנה בלבד, ביקש מפייר מיניאר לצייר את דיוקנו, ציור שהשביע את רצונו של המלך. עד מהרה הפך פייר מיניאר לצייר הדיוקנים המפורסם בצרפת. הוא צייר את דיוקנם של: הקרדינל מזראן, קולבר, דקארט, לה פונטן, מולייר, ראסין, נינון דה לנקלו, מאדאם דה מנטנון, מאדאם דה לה פאייט, מאדאם דה סבינייה, ורבים אחרים. יצירת המופת שלו היו הציורים שעשה בכיפת הכנסייה ואל דה גראס בפריז (1663) על פי הזמנת אן מאוסטריה, אם המלך, שהתגוררה במנזר הסמוך לכנסייה.
אחרי מות קולבר ב-1683, עלה פייר מיניאר לגדולה. ב-1687 העניק לו המלך תואר אצולה, וב-1690, אחרי מות שארל לה ברון, התמנה לצייר החצר של המלך והפך לחבר האקדמיה לאמנות באמצעות צו מלכותי. פייר מיניאר מת בפריז ב-1695 בעת שעסק בהכנות לציורי קיר בכנסיית אינווליד. טקס האשכבה נערך בכנסיית סן רוש, והוא נקבר במנזר הז'אקובינים, שהיה בקרבת מקום, ברחוב סנט אונורה.
SketchUp
היסטוריה
ב-1 ביוני 2012 מכרה גוגל את SketchUp לחברת Trimble Navigation.
ב-21 במאי 2013 שוחררה גרסת 2013. בגרסה זו נוספה גלריית תוספים להורדה לתוכנה, אפשרות יצוא סצנות המודל כווידאו, יכולת הגדלה מוגברת במודלים וסרגל הכלים שופר, וכן אתר התוכנה עלה במראה חדש.
ב-28 בפברואר 2014 שוחררה גרסת 2014. בגרסה זו נוספו כלי יצירת קשתות שונים, ויכולת מיון אובייקטים לפי סוגים. כמו כן הגלריה המקוונת עלתה במראה חדש וניתנה אפשרות להעלאת מודלים ישירות באתר וכן הועלתה מגבלת ההעלאה לחמישים מ"ב במקום עשרה.
ב-3 בנובמבר 2014 שוחררה גרסת 2015. בגרסה זו נוספה לראשונה גרסה עבור מחשבי 64 סיביות. נוספו כלים חדשים; מלבן מתכוונן לפי זווית, וסוג רביעי של קשת - משיכה לפי שלוש נקודות. וכן תקופת הניסיון לגרסת Pro הוארכה מ-8 שעות ל-30 יום.
ב-18 בנובמבר 2015 שוחררה גרסת 2016. בגרסה זו נוספה יכולת נעילת הצירים על קו מקביל במודל, והשמירה בענן שופרה.
פטנטים
התוכנה בעלת הפטנט האמריקאי 66282279 עם הטכנולוגיה שלה: Push & Pull.
הפטנט נרשם בנובמבר 2000 וזכה בספטמבר 2003.
ריביירה מאיה
ריביירה מאיה היא מחוז תיירות ונופש דרומית לקנקון, שבמקסיקו. היא נמצאת על כביש החוף הפדרלי 307, לאורך קו החוף הקריבי של מדינת קוינטאנה רו, הממוקם בחלק המזרחי של חצי האי יוקטן. מבחינה היסטורית, מחוז זה התחיל בעיר פלאיה דל כרמן והסתיים בכפר טולום, אם כי העיירות פוארטו מורלוס, שממוקמת צפונית לפלאיה דל כרמן, כמו גם העיירה פליפה קארילו פוארטו, שנמצאת מדרום לטולום, מקודמים שניהם כחלק ממסדרון התיירים של ריביירה מאיה.
במקור נקראה הריביירה מאיה "מסדרון קנקון-טולום", אך בשנת 1999, שמה שונה לריביירה מאיה, על ידי מיגל רמון מרטין אזואטה, שבאותה תקופה היה ראש העירייה של סולידרידד, קוינטאנה רו. הריביירה מאיה כוללת את עיריות סולידרידד בצפון וטולום בדרום, ומשתרעת על לכיוון פנים הארץ, עד לגבול עם מדינת יוקטן.
תיירות
ריביירה מאיה מפורסמת בזכות אתרי הנופש שלה, הפועלים בשיטת ״הכול כלול״ בהיקף נרחב, ובזכות בסיס תיירותי היסטורי של מלונות בוטיק קטנים יותר, כמו גם המסעדות הרבות שקיימות לאורך כביש פדרלי מס׳ 307 (״״) ובחופי הים או בסמוך להם.
תוכניות פיתוח ממשלתיות כוללות הקמת מספר ערים בינוניות של כ-200,000 תושבים בתוך ריביירה מאיה, עם תכנון ראשוני לעוד 20 שנה. אזורי יעד העיור כוללים את הערים והכפרים של: פוארטו מורלוס, פורטו Aventuras, אקומל, Chemuyil, וטולום.
הפעילויות באזור כוללות אופנוע ים, שנורקלינג, צלילה, שחייה סנוטות, שחייה עם דולפינים, גלישה זוויתית, רכיבה על סוסים, שיט וסיורי ג'ונגל מודרכים. ארכאולוגיה היא גם אטרקציה תיירותית גדולה באזור, כולל האתרים הארכאולוגיים הפופולריים המופעלים על ידי Instituto Nacional de Archaeological כמו טולום שבחוף, וצ'יצ'ן איצה וקובה שנמצאים במרחק קצר. האתרים Xcaret ו- Xel-Ha כוללים גם כמה חורבות ארכאולוגיות קטנות יותר כחלק מהאטרקציות שלהם, אך פארקי שעשועים מים טבעיים אלה המופעלים על ידי עסקים פרטים מושכים תיירים, בגלל המגוון והמגוון של הפעילויות הניתנות, כמו שחייה עם דולפינים.
אקלים
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 24–25 מעלות צלזיוס. האקלים מאופיין על ידי עונה גשומה ממאי עד נובמבר, ובתוך העונה היבשה יש תקופה בה נצפות רוחות צפוניות, הנקראת אל נורטה, המופיעות לרוב בחודשים ינואר ופברואר.
גאוגרפיה
הריביירה מאיה נמצאת כולה במדינת קוינטאנה רו בחצי האי יוקטן במקסיקו. השטח שטוח ומכוסה בג'ונגל טרופי נמוך. ממוצע הגשמים השנתי הוא 1.5 מ' לשנה והחילחול היעיל מביא להיעדר מוחלט של נהרות על פני שטח. כמקובל בתצורת קרסט, רשתות של נהרות תת-קרקעיים נוצרו, ואלה נחקרו ומופו על ידי חוקרי מערות דרך בולענים שהתמוטטו, שנקראים סנוטות.
קו החוף בקריביים הוא סדרה של חופי חול לבן בצורת סהר שנקטעים כל 1 - 10 ק"מ על ידי כיפות סלעים ושקעים, הנקראים קלטות, דרכם זורמים מי תהום למי החוף. חלקים גדולים מביצות המנגרובים הנרחבים שנמצאים מאחורי החופים כלולים באזורים המתוכננים לפיתוח תיירות.
תחבורה
מרבית התיירים לריביירה מאיה מגיעים דרך נמל התעופה הבינלאומי קנקון, בערך צפונית לפלאיה דל כרמן.
הערות שוליים
20.63139°N, -87.07306°W
ג'יין לינץ'
ג'יין לינץ' (באנגלית: Jane Lynch; נולדה ב-14 ביולי 1960) היא שחקנית, מדבבת, זמרת, סופרת וקומיקאית אמריקאית. זוכת ארבעה פרס אמי ופרס גלובוס הזהב. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה כסו סילבסטר בסדרת הטלוויזיה "glee", וכד"ר לינדה פרימן בסדרה "שני גברים וחצי", ובין היתר בסרטי הקולנוע "לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי", "בתול בן ארבעים", "מודלים לחיקוי" ו-"קרועים על כל הראש".
חייה האישיים
לינץ' נולדה וגדלה בדולטון שבאילינוי. אמה היא עקרת בית ואביה בנקאי. היא קיבלה תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת אילינוי הממלכתית, ותואר נוסף בתיאטרון מאוניברסיטת קורנל. היא גרה בצ'לסי במשך שנה וחצי. לינץ' היא לסבית מוצהרת והיא נישאה ללרה אמברי, פסיכולוגית קלינית, ב-31 במאי 2010, והתגרשה ממנה בשנת 2014. לינץ' סובלת מחירשות באוזן אחת.
קריירה
ללינץ' יש רקע נרחב בתיאטרון. היא שיחקה במחזה "הו אחות, אחותי" אשר הופק במקור בשנת 1998. סרט הפריצה שלה היה "כוכב התערוכה" משנת 2000.
לינץ' היא גם שחקנית טלוויזיה. היא שיחקה עם ג'ון האנה וויליאם פיכטנר ב-"MDs" של שנת 2002 והופיעה בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה רבות. בהן "פרקליטי אל איי", "הבית הלבן", "חברים", "פליסיטי", "משפחה בהפרעה", "העשב של השכן", "בוסטון ליגל", "ישנן בנות", "בנות גילמור", "כריסטין הישנה", "מחשבות פליליות" ו"מונק", "הסימפסונים", "icarly" ו"העולם של ריילי".
לינץ' כיכבה בסרטים רבים כמו: "ההפך", "הכי טוב בשלג", "בתול בן ארבעים", "הצ'יפמאנקס", "קופים בחלל", "עוד סיפור סינדרלה" ו"עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים".
בשנת 2004 התארחה לינץ' בסדרה "חברים" בתור תפקיד קטן של מתווכת דירות, דיבבה בסדרת האנימציה "אב הגאווה", ושיחקה בסרט הנעורים "מסיבת פיג'מות" לצד ג'ף גרלין. בשנת 2006 שיחקה בקומדיה "הבלתי משודכים" לצד ונדי מקלנדון-קובי, וירדה מהאוויר לאחר 13 פרקים. בנוסף לינץ' התארחה בסדרה "iCarly" של ניקלודיאון, שם גילמה את אמה של סאם פוקט, אחת הדמויות הראשיות בסדרה.
בשנת 2011 התארחה לפרק אחד בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
בשנת 2013 שיחקה בקומדיה "ילדים בוגרים של גירושין" לצד ג'סיקה אלבה, ודיבבה בסרט האנימציה "מאסטר הג'ונגל". בשנה זו קיבלה לינץ' כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2016 שיחקה בסרטו של קווין פולאק "פריחה מאוחרת", והתארחה בסדרת הטלוויזיה הקומית "פסטיבל התאומים", בכיכובה של ג'ואי קינג. בשנה זו גם כיכבה בסדרה הקומית "מלאכית מהגיהנום" של רשת FOX, בתור איימי קאס, מלאך שנשלח כדי לשמור מקרוב על בחורה שעושה טעות אחר טעות בחיים.
בשנת 2018 גם דיבבה את דמותה של סמלת טמורה ג'ין קלהון בסרט ההנפשה "ראלף שובר את האינטרנט".
בשנת 2019 החלה לדבב בתפקיד ראשי בסדרה "חלל אינסופי", ואת מרדית' בסדרה "טוקה וברטי"; שתיהן בנטפליקס. בשנה זו זכתה לינץ' בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרה קומית על משחקה בסדרה "גברת מייזל המופלאה" מבית פריים וידאו, כסופי לנון.
בשנת 2020 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקומית "חיל החלל" מבית נטפליקס, בתפקיד של ראש המבצעים הימיים של צי ארצות הברית. בשנת 2022 מתוכנן לסיים צילומי סדרה שמבוססת על ספרים "אייבי + בין".
אליפות וימבלדון 1997
אליפות וימבלדון 1997 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-23 ביוני והסתיימה ב-6 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
תחרות הגברים
במשחק הגמר פיט סמפרס מארצות הברית נפגש עם סדריק פיולין מצרפת שלא היה מדורג וניצח אותו ב-3 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. מנצחת תחרויות בשנים האחרונות שטפי גראף השנה לא השתתפה בתחרות. 16 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר מרטינה הינגיס משווייץ נפגשה עם יאנה נובוטנה מצ'כיה וניצחה אותה ב-3 מערכות. מרטינה הינגיס הייתה בת 16 כאשר זכתה בתואר. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
במשחק הגמר, טוד וודברידג' ומארק וודפורד מאוסטרליה נפגשו עם יאקו אלטינג ופול הארהאוס מהולנד וניצחו אותם ב-4 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחות תחרות 1996 השתתפו גם השנה אך עם פרטנרים חדשים. 17 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר ג'יג'י פרנאנדס מארצות הברית ונטליה זברבה מבלארוס נפגשו עם ניקול ארנדט מארצות הברית ומנון בולגראף מהולנד וניצחו אותן בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר סיריל סוק והלנה סוקובה מצ'כיה שיחקו נגד אנדריי אולחובסקי מרוסיה ולריסה ניילנד מלטביה וניצחו אותם ב-3 מערכות.
ישראל בווימבלדון
לראשונה מאז שנת 1980 אף נציג ישראלי לא השתתף באליפות.
החוג הארקטי
החוג הארקטי הוא הקו המעגלי הדמיוני המקיף את הקוטב הצפוני, ואשר מצפונה לו השמש אינה שוקעת בשיא הקיץ בחצי הכדור הצפוני (21 ביוני), ואינה זורחת בשיא החורף בחצי הכדור הצפוני (21 בדצמבר). בחוג הארקטי עצמו, השמש משיקה לאופק ב־21 ביוני ועולה שוב.
החוג הארקטי נמצא בקו רוחב 66.5° צפון בקירוב ומקומו המדויק משתנה בהתאם לזווית בין ציר הסיבוב של כדור הארץ למישור המילקה. כיום הקו נמצא ב66°33′49.0″ צפון ומקומו משתנה כל קצת יותר מ-41,000 שנים. הקו עובר דרך האוקיינוס הארקטי, סקנדינביה, גרינלנד וצפון אמריקה. השטח היבשתי הנמצא צפונית לחוג הארקטי שייך למדינות נורווגיה, שוודיה, פינלנד, רוסיה, ארצות הברית (אלסקה), קנדה, דנמרק (גרינלנד) ואיסלנד.
אקלים
בשל קרבתו ל, האקלים בתוך המעגל הארקטי קר באופן קיצוני. במשך רוב חודשי השנה הטמפרטורות הן מתחת לאפס, ומשקעים הופכים לקרח שנותר על פני האדמה. באופן יוצא דופן, באזורי החוף של נורווגיה יש אקלים מתון יותר כתוצאה מזרם הגולף, שהופך את נמלי צפון נורווגיה וצפון רוסיה ללא קרח כל השנה.
תקופת הקיץ קצרה, בת כחודשיים וחצי, עם אקלים חמים למדי. החורפים ארוכים וקרים במיוחד. לדוגמה, טמפרטורות הקיץ בנורילסק, רוסיה יגיעו לפעמים לגובה של C° 30, ואילו הטמפרטורות בחורף יורדות לעיתים קרובות מתחת ל C° 50-.
המדינה החופשית קובורג
המדינה החופשית קובורג (בגרמנית: Freistaat Coburg) הייתה מדינה קטנה ברפובליקת ויימאר, שהתקיימה תקופה קצרה עד למיזוגה במדינת בוואריה.
היסטוריה
ב-14 בנובמבר 1918 התפטר קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הדוכסות, התפצלו דוכסויות קובורג וגותה, ואזור קובורג הפך למדינה חופשית ברפובליקת ויימאר.
בשנת 1920 הצטרפה המדינה למדינת בוואריה, לאחר משאל עם שנערך על מנת לקבוע האם להצטרף לפרוסיה, לתורינגיה, או לבוואריה.
גבעת הארפ
גבעת הארפ (באנגלית: Harp Hill; מילולית: גבעת הנבל) היא גבעה בצד הצפוני של גבעות מקדולנד, ברכס אסגארד בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 750 מטרים מעל פני הים.
הגבעה מתנשאת מעל סביבתה, ומידרונותיה הצפוניים - מערביים והדרומיים - מזרחיים הם מצוקי סלעים תלולים.
מקור השם
שמה של הגבעה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1997.
הגבעה נקראת "גבעת הנבל", בשל צורתה.
איוואן טוני
איוואן בנג'מין אליג'ה טוני (באנגלית: Ivan Benjamin Elijah Toney; נולד ב-16 במרץ 1996) הוא כדורגלן אנגלי, שמשחק בעמדת החלוץ בברנטפורד ובנבחרת אנגליה.
נורת'האמפטון טאון
טוני, יליד נורת'האמפטון, והחל את דרכו במועדון של עיר הולדתו נורת'האמפטון טאון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ב-13 בנובמבר 2012, בתיקו 3–3 בגביע ה-FA נגד ברדפורד סיטי. בגיל 16 הוא הפך לשחקן הקבוצה הבוגרת הצעיר בתולדות המועדון. השערים המקצועיים הראשונים שלו הגיעו ב-26 באפריל 2014, בניצחון 3–0 נגד דאגנהאם אנד רדברידג'.
ניוקאסל יונייטד
אחרי שכבש 13 שערים ב-60 הופעות בנורת'האמפטון בכל המסגרות, חתם טוני ב-6 באוגוסט 2015 בניוקאסל יונייטד על חוזה ארוך טווח. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-25 באוגוסט בגביע הליגה, ב-26 בספטמבר שיחק את משחק הפרמיירליג הראשון שלו בניוקאסל, בתיקו 2–2 מול צ'לסי.
יציאה להשאלות
ב-9 בנובמבר 2015, הצטרף טוני לבארנסלי מהפוטבול ליג הראשונה בהשאלה לחודש. ב-24 במרץ 2016 חזר טוני לבארנסלי בהשאלה למשך שארית העונה.
בעונה שלאחר מכן הצטרף טוני לשרוסברי טאון מהפוטבול ליג הראשונה בהשאלה לחצי עונה. הוא כבש את השער הראשון שלו במועדון בניצחון 2–3 נגד לאולדהאם אתלטיק ב-3 בספטמבר.
לאחר שכבש 7 שערים ב-26 הופעות בכל המסגרות עבור שרסברי, עבר טוני לסקונטהורפ יונייטד גם היא מהפוטבול ליג הראשונה למשך שארית עונת 2016/2017.
ב-2 באוגוסט 2017 הצטרף טוני לויגאן את'לטיק לעונה אחת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו שלושה ימים לאחר מכן, בניצחון 1–0 על מילטון קינס דונס. השער הראשון שלו נכבש ב-19 באוגוסט, בניצחון 0–2 על אולדהאם אתלטיק.
טוני חתם על השאלה מחדש לסקונטהורפ יונייטד ב-11 בינואר 2018.
פיטרבורו יונייטד
טוני חתם בפיטרבורו יונייטד ב-9 באוגוסט 2018 על חוזה ארוך טווח. את הופעת הבכורה שלו ערך יומיים לאחר מכן בניצחון 1–4 על סאות'אנד יונייטד. טוני כבש תשע פעמים בשבעת משחקיו האחרונים בעונת 2019/2020 בטרם הופסקה הליגה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה. הוא נבחר לשחקן העונה של הליגה, הפוטבול ליג הראשונה.
ברנטפורד
ב-31 באוגוסט 2020 חתם טוני בברנטפורד מהצ'מפיונשיפ על חוזה לחמש שנים. הוא כבש את שערו הראשון עבור ברנטפורד, בתיקו 1–1 מול מילוול ב-26 בספטמבר, בכל אחד משלושת המשחקים הבאים שלו, הוא כבש פעמיים, ופתח את העונה עם שבעה שערים בארבעה משחקים.
ב-8 במאי 2021 כבש טוני את שער הליגה ה-31 שלו מול בריסטול סיטי, וקבע שיא כיבושים בצ'מפיונשיפ לשחקן בעונה אחת. שיא אשר נשבר עונה לאחר מכן על ידי אלכסנדר מיטרוביץ'.
ב-28 באוגוסט 2021 כבש שער בכורה בפרמייר ליג בתיקו 1–1 עם אסטון וילה. ב-5 במרץ 2022 כבש שלושער ראשון בפרמייר ליג בניצחון 1–3 על נוריץ' סיטי. בסך הכל כבש טוני 12 שערים בעונת הבכורה שלו בפרמייר ליג.
קריירה בינלאומית
במרץ 2021, דווח כי טוני יזומן לנבחרת ג'מייקה, כחלק מתוכנית של התאחדות הכדורגל של ג'מייקה לנסות לזמן מספר שחקנים ילידי אנגליה בעלי מוצא ג'מייקני כדי להגדיל את סיכויי האומה להעפיל למונדיאל 2022. נשיא התאחדות הכדורגל של ג'מייקה, מייקל ריקטס, טען כי טוני היה בתהליך של רכישת דרכון ג'מייקני כדי לשחק עבור הנבחרת. למרות זאת, על פי הדיווחים, טוני דחה את הצעתה של ג'מייקה, שכן הוא שואף לייצג את ארץ מולדתו.
ב-15 בספטמבר 2022, טוני קיבל את הזימון הראשון שלו לסגל הרחב של נבחרת אנגליה לקראת משחקי ליגת האומות נגד איטליה וגרמניה, הוא ישב על הספסל במשחק נגד גרמניה אך לא שותף. וגם לא זומן לסגל נבחרת אנגליה לקראת המונדיאל.
ב-16 במרץ 2023, זומן טוני פעם נוספת לסגל הנבחרת לקראת משחקי מוקדמות יורו 2024 נגד איטליה ואוקראינה. ב-26 במרץ ערך את הופעתו הבכורה בנצחון 2-0 על.
תיאטרון ירושלים
תיאטרון ירושלים הוא התיאטרון העירוני של ירושלים, השוכן בשכונת טלביה בעיר.
מיקום התיאטרון
התיאטרון ממוקם בסמוך למשכן בית הנשיא, מעון ראש הממשלה, המוזיאון לאמנות האסלאם, בית הנסן ועוד.
תולדות המבנה
בשנת 1958, עיריית ירושלים, בראשותו של מרדכי איש שלום, הכריזה על תחרות עיצוב לתיאטרון עירוני. האדריכלים מיכאל נדלר, שולמית נדלר ושמואל ביקסון זכו בפרס הראשון. טדי קולק, הגה יחד עם ידידיו הנדבנים מיילס מ. שרובר וגיטה שרובר, את רעיון הקמתו של תיאטרון ירושלים, ותרומתה של משפחת שרובר אפשרה את בנייתו של האגף המרכזי של הבניין.
הנחת אבן הפינה לתיאטרון התקיימה באוקטובר 1964. בדבריו בטקס, אמר זלמן ארן, שר החינוך דאז, כי "ניסיון החיים לימדני, כי הצגת מחזה טוב ומובן לצופה ממלאת לעיתים תפקיד של דחפור עוקר-סלעים ומיישר הרים לסלילת דרך - דרך לתרבות".
הבניין נחנך בחודש אוקטובר 1971, ובו אולם אחד - תיאטרון שרובר ובו 970 מקומות ישיבה. במהלך שנות ה-80, בסיוע תרומות של משפחת קראון משיקגו ומטעם הקרן לירושלים, נבנה אגף נוסף בתיאטרון, אשר נחנך בפברואר 1986, וכולל 3 אולמות נוספים: אולם הנרי קראון – 760 מקומות, אולם רבקה קראון – 450 מקומות ישיבה, והתיאטרון הקטן – 117 מקומות ישיבה. התכנון של האגף החדש בוצע על ידי משרד האדריכלים המקורי. ב-2009, נפתח אולם נוסף, האולפן- BLACK BOX, ובו עד 280 מקומות ישיבה, ובספטמבר 2014 נחנך אולם תיאטרון מיקרו.
הקונספט הארכיטקטוני
הבניין, ששני האלמנטים של אבן ובטון שולטים בו, הן בפנים והן בחוץ, מורכב משלוש מערכות יסוד:
מערכת הכתלים: מערכת הכתלים בעלת עקומות היוצרות מתח פנימי, חובקת את ההר בטרסות נמוכות והוריזונטליות באופיין, מתרוממות אל המבנה הנמוך ומשם לכתלים בעלי ממדים המקיפים את גרעין המבנה וגרעין זה עולה כמגדל הבמה.
מערכת החללים: הכניסה הראשית הרחבה והנמוכה מעבירה את הקהל לחלל מרכזי גבוה ורחב עם יציע המתפתח סביבו. חלל זה מוליך משני צידי האולם במעברים מדורגים אל חלל גבוה וכניסה מודגשת לאולם. האולם כחלל השיא בעיצובו ובממדיו, בעל שיפוע אמפיתיאטרלי חריף ואחיד, ללא יציע, מאפשר מיזוג עם חלל הבמה ומשיג קשר הדוק בין הקהל והשחקנים.
מערכת הפיסול: מורכבת ממספר יחידות פיסול, שהוזמנו על ידי מיילס שרובר מהפסל יחיאל שמי, היוצרות אף הן קשר והמשכיות בין החוץ לפנים. הפיסול משולב בארכיטקטורה של המתחם, ומהווה חלק אינטגרלי ואורגני של המבנה. שלשה פסלי בטון גדולים - אחד ברחבה, השני, תבליט מעל הכניסה הראשית והשלישי בתוך האכסדרה הראשית. כאשר נבנה אגף קראון הוצבו פסלים נוספים של יחיאל שמי המשולבים בארכיטקטורה, בחזית האגף ובגרם המדרגות הפנימי.
"האתגר הארכיטקטוני היה ביצירת שיווי משקל בין הכנות הפונקציונלית, השאיפה לצניעות ופשטות בשימוש בחומרים ובחללים, ובין החלום ליצור סביבה חגיגית וייחודית להתרחשויות אשר תפקידן להעשיר את הנפש".
חללים במבנה
במתחם התיאטרון יש גם בית קפה, חנות ספרים ותקליטורים ואכסדראות מרווחות שעל קירותיהן מוצגות תערוכות אמנות מתחלפות.
מבנה לשימור
תיאטרון ירושלים, יחד עם בית הנשיא, ומוסד ון ליר, מופיעים בשנת 2012 כמבנים לשימור בכרטסת העירונית של עיריית ירושלים, כאשר אזור טלביה מוגדר כאזור לשימור.
פעילות
מדי ערב מועלות במתחם הצגות של מיטב התיאטראות וקבוצות התיאטרון בארץ, מופעי מחול של להקות מובילות מהארץ ומהעולם, קונצרטים, מופעי מוזיקה, מפגשי תרבות, מופעי בידור וסרטי איכות. בד בבד מוסיף התיאטרון לפתח הפקות מקור, פסטיבלים ואירועים מיוחדים.