cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלגרי פליימס
1980 - 1985: הצלחה ראשונית בבית החדש
רצף העליות לפלייאוף נמשך גם ב-1985, אולם הפעם כשלו הפליימס כבר בסיבוב הראשון מול ויניפג ג'טס.
1986 - 1989: שנות השיא
המחצית השנייה של שנות ה-80 היו תקופת שיא לפליימס. השחקנים שנרכשו בשנים הקודמות התגבשו לאחת הקבוצות החזקות בליגה, כאשר בכל עונה עד 1991 סיימה הקבוצה את העונה הרגילה עם 90 נקודות ויותר בטבלה.
ריצת הפלייאוף של 1986
לפני עונת 1986 ויתרו הפליימס על קנט נילסון, ואת המושכות ההתקפיים של הקבוצה נטלו הוקן לוב ודן קווין, החלוץ המרכזי קו ההתקפה הראשון. עוגני ההגנה היו אל מקיניס, בעונתו הרביעית בקבוצה, וגרי סוטר, מגן שהגיע מקולג' בליגת ה-NCAA באותה עונה, וזכה בגביע קאלדר כרוקי העונה בליגה. בשער עמד מייק ורנון, שוער הקבוצה מאז 1983, יליד קלגרי שגדל בקבוצות הצעירים של העיר.
הפליימס עברו בפלייאוף בקלות את ויניפג ג'טס ועלו לגמר "בית סמיית'", שוב מול יריבתם המושבעת אדמונטון אוילרס. האוילרס של 1986 הייתה כבר קבוצת-על מבוססת, עם כוכבים כוויין גרצקי, יארי קורי, מרק מסיה, פול קופי ועוד. היא הייתה אלופת השנתיים הקודמות ונראתה כמועמדת בטוחה לזכות בגביע סטנלי שלישי ברציפות. היריבות בין הקבוצות, שהייתה גדולה בלאו הכי, הייתה חריפה במיוחד בעקבות תקרית במשחק ביניהם בעונה הרגילה, כאשר בעקבות קטטה המונית בין שחקני שתי הקבוצות השתלט שחקן הפליימס, דאג רייזברו, על חולצתו של שחקן האוילרס מרטי מקסורלי וקרע אותה לגזרים בעזרת סכיני המחליקיים שלו.
גם הסדרה הייתה פיזית וקשוחה, כאשר גרי סוטר נפצע בה פציעה קשה בעקבות תיקול של מרק מסיה, וסיים אותה טרם זמנה. הסדרה נגררה לשבעה משחקים, והפעם הפתיעו הפליימס כשניצחו במשחק השביעי באדמונטון והדיחו את האוילרס.
גם הגמר החטיבתי מול סנט לואיס בלוז נמשך לשבעה משחקים, וגם הפעם יצאו הפליימס כשידם על העליונה במשחק השביעי ועלו לראשונה בתולדות המועדון לסדרת הגמר על גביע סטנלי, מול מונטריאול קנדיאנס - הגמר הכל-קנדי הראשון מאז התרחבות ה-NHL ב-1967.
הפליימס ניצחו במשחק הראשון בסדרה, אולם כאן הגיע סוף הצלחותיהם. הקנדיאנס ניצחו בארבעת המשחקים הבאים וזכו בגביע סטנלי.
1987 - 1988
הפליימס סיימו את עונת 1987 עם המאזן השני בטיבו בליגה, אולם בפלייאוף הופתעו על ידי ויניפג ג'טס. עונה לאחר מכן שובש לוח המשחקים של הקבוצה בעונה הרגילה, כיוון שה"סאדלדום" היה תפוס במהלך חודש פברואר עקב אולימפיאדת החורף שנערכה בקלגרי, והפליימס שיחקו במהלך כל החודש משחקי חוץ. למרות זאת סיימו הפליימס עם המאזן הטוב בליגה וזכו בגביע הנשיאים. בפלייאוף הביסו הפליימס את לוס אנג'לס קינגס, אולם בסיבוב השני שוב נתקלו באדמונטון אוילרס, ששוב הגיעה כאלופה המכהנת. האוילרס הביסו את הפליימס בארבעה משחקים בדרך לגביע סטנלי רביעי בחמש עונות. הרוקי של הקבוצה ג'ו ניוונדייק נבחר לרוקי העונה בליגה וזכה בגביע קאלדר. הפליימס בחרו לוותר באותה עונה על ברט האל, שלא הצליח בקבוצה בעונה וחצי ששיחק בה. האל הפך לאחר הכוכבים הגדולים של הליגה במדי סנט לואיס בלוז.
ריצת הפלייאוף של 1989
בגמר של "בית סמיית'" פגשו הפליימס שוב את וויין גרצקי, שמירר את חייהם לאורך שנות ה-80 עם אדמונטון אוילרס, הפעם במדי קבוצתו החדשה לוס אנג'לס קינגס. גם גרצקי לא עזר לקינגס, והפליימס הביסו אותם בקלות ועלו לגמר החטיבתי.
הסדרה הייתה דרמטית והפכפכה כאשר יתרון הביתיות עובר מצד לצד בארבעת המשחקים הראשונים. הפליימס ניצחו במשחק החמישי ב"סאדלדום" ועלו ל-3:2, ובמשחק השישי במונטריאול, עם שערים של לני מקדונלד ודאג גילמור, שהגיע לקבוצה עם תום מועד ההעברות באותה עונה, ניצחו הפליימס את הקנדיאנס והשלימו זכייה ראשונה, ויחידה עד היום, גביע סטנלי. זו הייתה הפעם היחידה שקבוצה אורחת הניפה את גביע סטנלי ב"מונטריאול פורום", ביתם ההיסטורי של הקנדיאנס. אל מקיניס זכה בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף. השער שכבש לני מקדונלד במשחק האחרון התברר כשערו האחרון בקריירה - הכוכב הוותיק, שהגשים את חלומו לזכות בגביע סטנלי במדי הפליימס, פרש מפעילות לאחר 16 עונות בקבוצה.
עונת 1989 הייתה היסטורית בעוד היבט. לאורך שנות ה-80, נאמנה למדיניותו של המנהל קליף פלטשר לחפש שחקנים במקומות בהם התחרות קטנה יותר - אירופה וליגת ה-NCAA - בחרה הקבוצה בדראפט מספר פעמים שחקנים סובייטים, למרות הסיכוי הנמוך לקבל אותם. ב-1989 הצליח פלטשר לקבל שחקן סובייטי ראשון בברכת שלטונות ברית המועצות. סרגיי פריאחין הגיע לקבוצה לאחר סיום העונה בברית המועצות והספיק לשחק בשני משחקים בעונה הרגילה ובמשחק אחד בפלייאוף. כמות המשחקים הנמוכה לא הספיקה כדי להפוך אותו לשותף רשמי לזכייה באליפות, ושמו לא נחרט על גביע סטנלי, אולם מקרה פריאחין פרץ את השערים לכוכבים סובייטים אחרים שהחלו להציף את ה-NHL.
1990 - 1996: ימי תיאורן פלרי
לאחר פריצת הדרך עם סרגיי פריאחין, הביאה עונת 1990 לקבוצה כוכב סובייטי אמיתי ראשון - סרגיי מקארוב, מהכוכבים הגדולים של נבחרת ברית המועצות בשנות ה-80. מקארוב זכה בגביע קאלדר כרוקי העונה בליגה, בזכייה מעוררת מחלוקת - הוא אמנם היה רוקי לפי ההגדרה היבשה כשחקן בעונתו הראשונה בליגה, אבל היה כבר כוכב מנוסה ומוכח בן 31. למרות הצטיינותו של מקארוב הפליימס שוב סיימו עונה רגילה טובה, אך בסיבוב הראשון בפלייאוף נוצחו על ידי לוס אנג'לס קינגס בשבעה משחקים כולל תבוסה של 12:4 במשחק הרביעי.
בעונה שלאחר מכן הפגינו הפליימס עונה רגילה מצוינת וסיימו עם המאזן הטוב ביותר שלהם עד אז, ולראשונה עברו 100 נקודות בטבלה בסיום העונה הרגילה. השחקן המוביל שלה היה תיאורן פלרי, שבעונתו השלישית בקבוצה פרץ למעמד של כוכב עם 51 שערים ו-53 אסיסטים. גם הפעם נכשלו הפליימס בשבעה משחקים בסיבוב הראשון, שוב מול היריבה הגדולה והאלופה היוצאת, אדמונטון אוילרס. המנהל הוותיק קליף פלטשר, שהיה בקבוצה למן היווסדה באטלנטה, עזב לטורונטו מייפל ליפס ולקח איתו את דאג גילמור.
ב-1992, לראשונה מאז המעבר לקלגרי, סיימה הקבוצה את העונה הרגילה במאזן שלילי והחמיצה את הפלייאוף. יחד עם התקופה באטלנטה, העונה הכושלת קטעה לפליימס רצף של 17 עליות לפלייאוף.
הקבוצה חזרה לפלייאוף בארבע העונות הבאות, תוך כדי שכוכבה, תיאורן פלרי, נאבק לאורך כל התקופה בהתמכרות לסמים ושתייה. למרות בעיותיו והיעדרויותיו בתוכניות גמילה חוזרות ונשנות, היה פלרי כוכב ההתקפה העיקרי של הקבוצה לצדם של גארי רוברטס ורוברט רייכל. בפלייאוף, בכל ארבע העונות, כשלה הקבוצה בסיבוב הראשון. כוכבי הזכייה בגביע סטנלי מ-1989, מייק ורנון ואל מקיניס, עזבו את הקבוצה, ובסוף עונת 1996 נאלץ גם רוברטס לפרוש מפעילות בשל פציעה. במהלך אותה עונה הועבר ג'ו ניוונדייק לדאלאס סטארס ובמקומו הגיע שחקן צעיר וכוכב בהתהוות, ג'רום איגינלה.
1997 - 2003: צרות כלכליות ובצורת מקצועית
שבע העונות, בין עונת 1997 ועונת 2003, היו שנים של שקיעה בקבוצה. במשך כל אותן עונות לא עלתה הקבוצה לפלייאוף, כאשר היא מפסידה כסף רב וסובלת מירידת ערכו של הדולר הקנדי. גם הקהל הלך ונטש אותה, וחזר רק לנוכח איומים להעביר את הקבוצה לארצות הברית כפי שנעשה עם ויניפג ג'טס וקוויבק נורדיקס. הקבוצה נאלצה לוותר על כוכבים גדולים שלא יכלה לעמוד במשכורותיהם, ובראשם תיאורן פלרי שעזב את הקבוצה ב-1999.
לאחר עונת 2003 הובא לקבוצה המאמן דאריל סאטר, שהגיע מסן חוזה שארקס והביא איתו משם את השוער הפיני מיקה קיפרוסוף.
ריצת הפלייאוף של 2004
העונה הרגילה של 2004 הסתיימה במאזן חיובי אך פושר של 42 ניצחונות מול 30 הפסדים, 7 תיקו ו-3 הפסדים בהארכה, כך שהפליימס חזרו לפלייאוף לראשונה מאז 1996, אך בדירוג נמוך שהועיד להם יריבות קשות. על העלייה לפלייאוף ניצח השוער החדש מיקה קיפרוסוף, שהצטיין עם ממוצע ספיגה של 1.7 שערים למשחק - הנמוך בליגה.
היריבה בסיבוב הראשון הייתה אלופת הבית הצפון-מערבי, ונקובר קנאקס. הסדרה ההפכפכה, שיתרון הביתיות בה שינה צד 4 פעמים, הגיעה למשחק שביעי ומכריע בוונקובר, כאשר הפליימס עמדו בו על סף ניצחון, אולם שער שוויון של הקנאקס שש שניות לסיום כפה הארכה. הפעם הפליימס היו אלה שניצחו בהארכה כדי לנצח את הסדרה. זו הייתה סדרת הפלייאוף הראשונה שהפליימס ניצחו בה מאז הזכייה בגביע סטנלי ב-1989.
בסיבוב השני חיכתה לפליימס אלופת הבית המרכזי, שסיימה את הליגה הרגילה עם המאזן הטוב ביותר, דטרויט רד וינגס. למרות מתקפה של הרד וינגס על שער הפליימס לאורך כל הסדרה, ניצחו הפליימס בסדרה בשישה משחקים בעזרת סדרת משחקים מצוינים של מיקה קיפרוסוף בשער. בשני המשחקים האחרונים לא הצליחו הרד וינגס להבקיע אפילו שער אחד.
גם בגמר החטיבה המערבית פגשו הפליימס אלופת בית - סן חוזה שארקס, אלופת הבית הפסיפי וקבוצתם הקודמת של המאמן סאטר והשוער קיפרוסוף. הסדרה נפתחה בחמישה ניצחונות חוץ לפני שהפליימס ניצחו ב"סאדלדום" את המשחק השישי ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי. הפליימס הפכו לקבוצה היחידה מאז שהליגה חולקה לשישה בתים שהדיחה את אלופות כל הבתים בחטיבה שלה בדרך לסדרת הגמר, והקבוצה הקנדית הראשונה שעולה לסדרת הגמר מאז ונקובר קנאקס ב-1994. הקבוצה הפכה ליקירת קנדה, כאשר שגרירות קנדה בוושינגטון הניפה דגל של הפליימס לצד דגל קנדה, וראש ממשלת קנדה פול וילסון קרא לה "הקבוצה של קנדה".
סדרת הגמר, מול טמפה ביי לייטנינג, ריתקה את קנדה כולה, כאשר בזמן משחקי החוץ התמלא ה"סאדלדום" באוהדים שצפו במשחקים על מסך ענק. הפליימס הגיעו למשחק השישי בקלגרי עם יתרון 3:2 בסדרה, והזדמנות גדולה לזכות בגביע סטנלי ב"סאדלדום". בשליש השלישי, במצב של 2:2, נראה היה שמרטן ז'לינה כבש שער עבור הפליימס. השופטים סימנו שהדיסקית לא עברה במלוא היקפה את קו השער, והשער נבדק ממספר זוויות בווידאו כאשר התוצאות לא היו חד משמעיות מספיק כדי להפוך את החלטת השופטים. הלייטנינג ניצחו לבסוף בשתי הארכות, החזירו את הסדרה למשחק שביעי ומכריע בטמפה, וניצחו גם בו כדי לזכות בגבוע סטנלי.
למרות ההפסד, 30,000 אוהדים הגיעו ל"אולימפיק פלאזה" בקלגרי כדי לקבל את פני השחקנים.
2005 - 2014: הצלחות אישיות וכשלונות קבוצתיים
עונת 2005 בוטלה בעקבות סכסוך עבודה בין ה-NHL לאיגוד השחקנים. הבעלים של הפליימס, הרלי הוצ'קיס, הוביל לבסוף את המשא ומתן מצד בעלי הקבוצות וסייע להגיע להסכם עם איגוד השחקנים שאיפשר לחדש את הליגה בעונת 2006.
העונות שאחרי העונה המבוטלת היו מצוינות מבחינה אישית לג'רום איגינלה, ששבר את שיאי ההבקעה של המועדון שבהם החזיק תיאורן פלרי, ולמיקה קיפרוסוף שנבחר לשוער העונה ב-NHL ב-2006 וזכה בגביע וזינה. עם זאת, מאז הריצה לסדרת הגמר ב-2004 ועד 2015 לא ניצחו הפליימס עוד בסדרת פלייאוף, כאשר בין 2006 ו-2009 הודחו בסיבוב הראשון ובין 2010 ל-2014 כלל לא עלו לפלייאוף. בתווך, בסיום עונת 2011, הודיע החלוץ השוודי הוותיק של הקבוצה, פרדריק מודין, על פרישתו ממשחק, וב-2013 עשה זאת גם השוער המצטיין מיקה קיפרוסוף. באותה עונה איבדה הקבוצה גם את כוכב ההתקפה והקפטן שלה, ג'רום איגינלה, שעזב לפיטסבורג פינגווינס עם סיום מועד ההעברות.
2014 - ההווה
בעונת 2014/15 נאבקו הפליימס על מקום בפלייאוף מול האלופה היוצאת לוס אנג'לס קינגס, ולקראת סיום העונה ניצחו הפליימס את הקינגס במשחק מכריע בקלגרי ועלו לפלייאוף תוך השארת האלופה היוצאת מחוצה לו. הם המשיכו בניצחון על ונקובר קנאקס בשישה משחקים, סדרת הפלייאוף הראשונה שניצחו בה הפליימס מאז 2004. בסיבוב השני הודחו הפליימס על ידי אנהיים דאקס.
עונה לאחר מכן החמיצו הפליימס את הפלייאוף, וב-2016/17 נתקלו שוב באנהיים דאקס, הפעם בסיבוב הראשון בפלייאוף, ושוב הודחו.
במהלך עונת 2017/18 החתימה הקבוצה את החלוץ הצ'כי הוותיק יארומיר יאגר, מגדולי המבקיעים בתולדות הליגה, אך יאגר בן ה-46 היה מעבר לשיאו ושיחק בקבוצה 7 משחקים בהם כבש שער אחד בלבד לפני שעזב את הקבוצה וחזר לקבוצת נעוריו בצ'כיה. הפליימס סיימו את העונה הפושרת מחוץ לפלייאוף.
בעונה הרגילה ב-2018/19 גילו הפליימס יכולת גבוהה שהביאה להם 50 ניצחונות ו-107 נקודות בטבלה, ואת המקום הראשון בחטיבה המערבית. בפלייאוף נחלה הקבוצה אכזבה גדולה כאשר מול השמינית בחטיבה, קולורדו אוולאנש, הודחו הפליימס בחמישה משחקים. בעונה שאחריה, שהושפעה ממגפת הקורונה, עברו הפליימס את הסיבוב המוקדם שנוסף לפלייאוף באותה שנה לפני שהודחו בסיבוב הראשון בידי דאלאס סטארס העדיפה. חוסר היציבות נמשך בעונה 2020/21 שבה שבה הקבוצה והחמיצה את הפלייאוף.
בעונת 2021/22 גילתה הקבוצה יכולת גבוהה בעונה הרגילה וסיימה אותה כאלופת הבית הפסיפי עם 50 ניצחונות ו-111 נקודות בטבלה - אך הפלייאוף הסתיים באכזבה עם הדחה בסיבוב השני מול היריבה המוזבעת אדמונטון אוילרס.
"המייל האדום"
במהלך ריצת הפלייאוף של 2004 הפכה השדרה ה-17 בקלגרי, הסמוכה ל"סאדלדום", לאזור מסיבות אוהדים בלתי פוסקות. בכל לילות המשחקים במהלך הפלייאוף התאספו בין 35,000 ל-60,000 אוהדים בשדרה למסיבה.
לקראת הפלייאוף של 2006 הודיעה משטרת קלגרי כי תאסור על מסיבות "המייל האדום" ותקנוס את המשתתפים. לחץ של האוהדים ופרנסי העיר הפך את החלטת המשטרה, אולם הדחתם המוקדמת של הפליימס מהפלייאוף הביאה לסיום מוקדם של "המייל האדום".
"C of Red"
אוהדי הפליימס ידועים בקנאותם לצבע האדום של הקבוצה, כאשר במהלך ריצת הפלייאוף של 2004 יצאה קריאה לאוהדים להגיע למשחקים ב"סאדלדום" לבושים באדום. ההיענות הייתה עצומה, והביקוש לחולצות הבית האדומות של הפליימס היה גדול עד כדי כך שיצרנית חולצות ההוקי CCM הפסיקה לייצר חולצות של קבוצות אחרות כדי לעמוד בביקוש. ההיענות של האוהדים ללבוש את צבעי הקבוצה הייתה באחוזים גדולים במיוחד, ומכאן נוצר הכינוי C of Red - משחק מילים על Sea of Red ("ים של אדום") ועל האות C שבלוגו של הפליימס.
הלוגו ומורשת אטלנטה פליימס
"ה-C העולה בלהבות", הלוגו של הפליימס, מלווה את הקבוצה בשינויים מזעריים מאז המעבר שלה לקלגרי. המורשת של גלגולה הקודם של הקבוצה, אטלנטה פליימס, מאוזכרת על חולצות הקפטנים החלופיים של הקבוצה, כאשר האות A המסמנת קפטן חלופי (Alternate Captain) מוחלפת בלוגו "ה-A העולה בלהבות" של הקבוצה מימיה באטלנטה.
יריבויות
היריבות הטבעית של קלגרי פליימס היא עם אדמונטון אוילרס. מעבר לכך שמדובר על שתי הערים הגדולות בפרובינציית אלברטה - קלגרי העיר הגדולה ואדמונטון בירת הפרובינציה - הקבוצות גם החלו לפעול באלברטה במסגרת ה-NHL כמעט באותו זמן. האוילרס הצטרפו ל-NHL ב-1980 מליגת ה-WHA שנסגרה, ועונה אחת לאחר מכן עברו הפליימס מאטלנטה לקלגרי. הקבוצות נפגשו חמש פעמים בפלייאוף, רק בסדרה אחת (1986) הצליחו הפליימס לנצח.
סגל שחקנים
נכון ל-1 באפריל 2023
קירסטי אלי
קירסטי לואיז אלי (באנגלית: Kirstie Louise Alley; 12 בינואר 1951 – 5 בדצמבר 2022) הייתה שחקנית אמריקאית. נודעה בעיקר בשל גילום דמותה של רבקה האו בסדרה "חופשי על הבר", תפקיד שזיכה אותה בפרס גלובוס הזהב ובשני פרסי אמי.
ביוגרפיה
נולדה בשם קירסטי לואיז דיל בוויצ'יטה, קנזס. אמהּ הייתה עקרת בית ואביה היה בעל חברת עצים. יש לה שני אחים, קרייג וקולט. היא למדה בתיכון המקומי והייתה מעודדת. ב-1969 החלה ללמוד באוניברסיטת קנזס.
ב-1981 נהרגה אמהּ ואביה נפצע בתאונת דרכים שנגרמה על ידי נהג שיכור.
הופעתה הקולנועית הראשונה של אלי הייתה ב-1981, בסרט "One More Chance", שהחל כפרויקט גמר של הבמאי הישראלי שמוליק פירסטנברג, ובסיוע מימון של מנחם גולן הפך לסרט עלילתי באורך מלא.
במהלך הקריירה שלה זכתה אלי בשני פרסי אמי. שתי המועמדויות הראשונות שלה לפרס לא צלחו, אך המועמדות השלישית, בשנת 1991, זיכתה אותה בפסלון עבור תפקידה ב"חופשי על הבר". על תרומתה לקולנוע היא קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
חיים אישיים
אלי הייתה נשואה לבוב אלי, משנת 1970 עד 1977. לבעלה השני, פרקר סטיבנסון, היא הייתה נשואה מ-1983 עד 1997.
היא גדלה כנוצרייה-מתודיסטית, אך ב-1979 אלי הצטרפה לכנסיית הסיינטולוגיה. בעבר הייתה מכורה לסמים, והיא סיפרה שהחיבור לדת עזר לה להיגמל. היא נחשבת לאחת התורמות הגדולות ביותר לכנסיית הסיינטולוגיה.
איש האל (סרט, 2021)
איש האל (באנגלית: Man of God) הוא סרט דרמה ביוגרפי יווני, דובר אנגלית, שנכתב ובוים על ידי ילנה פופוביץ' בכיכובם של אריס סרבטליס כנקטריוס מאגינה וגם בכיכובם של מיקי רורק ואלכסנדר פטרוב. הסרט הוקרן לראשונה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ב-2021.
הפקה
צילומי הסרט נערכו ביוון בספטמבר 2020.
ציפה (פיזיקה)
ציפה הוא מונח המתאר כוח שמפעיל נוזל כלפי מעלה כנגד משקלו של אובייקט. על פי חוק פסקל, הלחץ ההידרוסטטי גדל עם העומק, עקב משקלן המצטבר של שכבות הנוזל. על כן קיים לחץ ההידרוסטטי גדול יותר בתחתית עמוד הנוזל מבמעלה העמוד. ההפרש הזה גורם לכוח גוף שגורם להאצת החפץ כלפי מעלה. גודל הכוח פרופורציונלי להפרש הלחצים בין תחתית ומעלה העמוד.על-פי חוק ארכימדס הכוח שווה למשקל הנוזל שהיה ממלא את המיכל, או הנוזל המוחלף. מסיבה זו גופים שעשויים מחומרים צפופים ממים נוטים לשקוע. אם החפץ עשוי מחומר צפוף פחות ממים, או מעוצב בצורה מתאימה (כמו סירה), כוח הציפה שומר על החפץ צף. תופעה כזאת יכולה לקרות או תחת שדה כבידה, או תחת שדה כוח שכיוונו יוגדר כלפי מטה. במקרה של הידרוסטטיקה כוח ציפה שווה למשקל הנוזל שמוחלף על ידי החפץ. מרכז הציפה של חפץ נמצא במרכז המסה של הנפח המוחלף.
חוק ארכימדס
חוק ארכימדס נקרא על שמו של ארכימדס מסירקוזה, שגילה את החוק בשנת 212 לפנה"ס. בשביל גופים, הן צפים והן שוקעים, שמוקפים הן בגזים והן בנוזלים (כלומר זורמים), חוק ארכימדס מתאים והוא מבוטא בצורה של כוחות כך:
כלומר, על כל גוף אשר נמצא כולו או חלקו (גוף צף) בתוך זורם (נוזל או גז) פועל כוח על ידי הזורם. בהנחה שהזורם אינו צמיגי הכוח שווה לנפח של הגוף בתוך הנוזל כפול תאוצת הנפילה החופשית כפול צפיפות הנוזל.
כלומר    כאשר F הוא גודל הכוח, g היא תאוצת הנפילה החופשית, V הוא נפח הגוף שבתוך הזורם, ו- ρ היא צפיפות הזורם.
לפי חוק ארכימדס ניתן להסיק כי התנאי לכך שחפץ ישקע בזורם הוא שצפיפות החפץ תהיה גדולה מצפיפות הזורם: אם הגוף ישקע כל נפח הגוף יהיה בתוך המים ותהיה לו תאוצה כלפי מטה לכן, לפי החוק השני של ניוטון :
היות ש-g ו-V הם גדלים חיוביים, חייב להתקיים כי צפיפות החפץ גדולה מצפיפות הזורם כדי שהגוף ישקע וההפך כדי שגוף יצוף (ללא תלות בנפח או מסת החומרים או קבוע הכבידה).
דוגמאות:
כשבלון הליום "עולה" באוויר פועל עליו למעשה כוח ארכימדס כלפי מעלה וכוח הכבידה כלפי מטה לכן אם לא מופעל כוח נוסף על הבלון הוא "ינסה" לצוף כיוון שצפיפותו קטנה מצפיפות האוויר.
כשסירת ברזל צפה מעל המים, צפיפות הברזל גדולה מצפיפות המים, אך הסירה כוללת גם אוויר, לכן הצפיפות של כל החלק של הסירה שבתוך המים קטנה מצפיפות המים, ולכן הסירה צפה.(אם בסירה היה חור והמים היו נכנסים לסירה צפיפות הסירה תגדל ותהיה גדולה מצפיפות המים ולכן הסירה תשקע)
כוחות ושיווי משקל
זוהי המשוואה לחישוב שיווי משקל הלחצים הזורם. המשוואה הבאה היא משוואת שיווי המשקל:
כאשר f הוא כוח כתוצאה מצפיפות שמתרחש כתוצאה לשדה חיצוני שפועל על הזורם, ו σ הוא טנזור המאמצים של קאוצ'י. במקרה הזה הטנזור פרופורציונלי לטנזור היחידה:
כאשר כאן, δ_ij הוא הדלתא של קרונקר. בהצבת ערכים אלו במשוואה הקודמת, מקבלים: f=\nabla p בהנחה שהשדה החיצוני הוא משמר, ניתן לכתוב בטא את הכוח בתור מינוס-גרדיאנט של איזשהי פונקציה סקלרית:
לכן, הצורה של משטח פתוח של גוף שווה למשט שווה פוטנציאל של השדה המשמר החיצוני. בהנחה שציר ה- z מצביע מטה. במקרה כזה השדה הוא שדה גרביטציה, ולכן \Phi=\rho_f gz, כאשר g הוא תאוצת הגרביטציה, \rho_f הוא צפיפות הזורם. בהצבת הלחץ כאפס כאשר z=0, הקבוע יהיה אפס, ולכן הלחץ בתוך הזורם בהשפעת גרביטציה יהיה: p=\rho_f gz הלחץ גדל ביחד עם העומק מתחת למשטח הייחוס, כאשר z תורם את המרחק ממשטח זה. כל גוף בעל עומק אנכי לא אפסי מרגיש הפרש לחצים בין הלחץ העליון ללחץ התחתון, כאשר הלחץ התחתון גדול יותר. הפרש הלחצים הזה גורם לכוח הציפה כלפי מעלה. כעת אפשר לחשב את כוח הציפה בצורה פשוטה, מפני שהלחץ על פני הגוף ידוע במלואו. אפשר למצוא כוח זה על ידי אינטגרציה של טנזור המאמצים על משטח הגוף שנמצא במגע עם הזורם.
האינטגרל המשטחי יכול להפוך לאינטגרל נפחי בעזרת משפט גאוס:
כאשר V הוא גודל הנפח שמוחלף על ידי הגוף. מפני שהזורם אינו מפעיל כוח על חלק הגוף שלא בא איתו במגע. יהיה קל יותר להעריך את כוח הציפה לאחר הדיון הבא. ניקח חפץ כלשהו בעל צורה שרירותית ונפח V מוקף בזורם. הכוח שהזורם מפעיל על החפץ שנמצא בתוך הזורם, שווה למשקל הזורם בעל אותו נפח V. הכוח שמופעל בכיוון הפוך לכוח הגרביטציה, וגודלו:
אם כוח הציפה של גוף גדול מהמשקל שלו, הגוף נוטה לעלות. גוף שמשקלו גדול מכוח הציפה נוטה לשקוע. חישוב כוח ציפה על גוף בתאוצה לא יכול להיעשות בעזרת חוק ארכימדס לבדו. צריך להתייחס לדינמיקה של הגוף, הכוללת כוח ציפה. ברגע שהחפץ שקע לקרקעית או צף לפני השטח, חוק ארכימדס מתאים לבדו לחישוב. בשביל גוף צף, צריך להתייחס רק לנפח שנמצא בתוך הזורם. בשביל גוף שקוע מתייחסים לכל נפח הגוף, ואם הגוף נמצא בקרקעית צריך להתייחס לתגובה עם הקרקעית. בשביל להשתמש בחוק ארכימדס לבדו, הגוף צריך להיות בשיווי משקל, כלומר:
ולכן:
נראה שהעומק אליו גוף ישקע, ונפח המים שהוא מחליף, לא תלויים בשדה הגרביטציה או מיקום גאוגרפי (הערה: אם הנוזל הוא מי ים, הצפיפות משתנה ממקום למקום, ולכן לאניות מציגים קו טעינה). קיים מקרה כאשר כוחות שונים מכוח גרביטציה וציפה משפיעים. מקרה כזה קורה אם הגוף נלחץ או שוקע על קרקעית מוצקה. הכוח הנוסף יכול להיות מתיחות בקפיץ למדידת המשקל הגוף בתוך הזורם, וכך משקל מדומה נמדד. אם הגוף נוטה לצוף, כוח המתיחות יהיה:
אם הגוף נוטה לשקוע, הגוף יחווה כוח נורמלי:
כאשר m_o הוא מסת הגוף שנמדדת בריק, ו הם צפיפות הזורם והצפיפות הממוצעת של החפץ, בהתאמה. לכן, אם, החפץ הוא כביכול חסר משקל. והוא נקרא נייטרלי מבחינת ציפה. אם צפיפות הזורם גדולה מהצפיפות הממוצעת בחפץ החפץ יצוף, אם היא קטנה, החפץ ישקע. משוואה נוספת שמתאימה לחישוב ציפה של חפץ היא מציאת המשקל המדומה של חפץ מסוים באוויר (מחושבת בניוטונים), ומציאת המשקל המדומה של החפץ בזורם (בניוטונים). על מנת למצוא את כוח הציפה שפועל על חפץ כשהוא באוויר, בשימוש במידע ספציפי, הנוסחה: משקל מדומה בנוזל-משקל חפץ בריק=כוח צפיפות צפיפות האוויר נמוכה מאוד ביחס לרוב הנוזלים והמוצקים, לכן משקל החפץ באוויר הוא בקירוב טוב משקלו בריק, כאשר נוצרת שגיאה זניחה.
מודל מופשט
הסבר מופשט לאינטגרציה של הלחץ סביב משטח המגע הוא: נניח קובייה שקועה בזורם, כך שהפאה העליונה אופקית. כל שטחי הפאות הצדדיות שווים, ופילוג העומק שלהם שווה, לכן גם פילוג הלחצים שפועל עליהם שווה, וכתוצאה מכך גם כוחות הידרו-סטטיים שווים, שפועלים בניצב לכל פאה. קיימים שני זוגות של פאות מקבילות והפוכות בכיוונן, לכן הכוחות האופקיים מבטלים אחד את השני. הכוח שפונה כלפי מעלה נובע מאינטגרציה על השטח של התפלגות הלחץ על הפאה התחתונה. כל הפאה התחתונה באותו העומק, לכן הלחץ שפועל עליה קבוע. לכן האינטגרל של הלחץ על פני השטח שווה ללחץ בעומק של הפאה כפול שטח הפאה. בצורה דומה, הכוח שפועל כלפי מטה הוא החלץ בעומק הפאה העליונה כפול שטחה. מפני שמדובר בקובייה, לפאה העליונה והתחתונה צורה ושטח זהים, והפרש הלחצים ביניהן פרופורציונלי להפרש העומק בו הן נמצאות. הפרש הכוחות הזה שווה בדיוק למשקל הנוזל שמוחלף על ידי הקובייה. כלומר, הכוח שפועל כלפי מעלה (כוח הציפה) שווה למשקל הזורם המוחלף, והכוח שפועל כלפי מטה (כוח הכבידה) הוא משקל הקובייה, כל זאת בהיעדר כוחות חיצוניים נוספים. במקרה של שתי קוביות שמגיעות למגע אחת עם השנייה הלחץ וכתוצאה מכך הכוח על הפאות שנמצאות במגע מאוזן על ידי הקובייה השנייה. ולכן כוח הציפה שיפעל על שתי הקוביות שווה לסכום כוחות הציפה על כל אחת מהן. אנלוגיה זו מתאימה לכל מספר שרירותי של קוביות. כל גוף יכול להיות מקורב למספר גדול של קוביות, ככל שהקוביות קטנות יותר, כך הקירוב טוב יותר, ואפשר להשתמש באנלוגיה. משטח משופע לא סותר את האנלוגיה, מפני שאפשר להתייחס לרכיבי הכוחות הניצבים ולהתמודד איתם בהתאם.
יציבות
גוף צף נחשב יציב אם הוא נוטה לחזור למצב יציב אחרי שינוי קטן במיקום. לדוגמה, לגוף צף תהיה באופן כללי יציבות אנכית. כלומר, אם הגוף יידחף אנכית מטה ייווצר כוח ציפה גדול יותר שמפני שאינו מאוזן על ידי המשקל ידחוף את הגוף חזרה כלפי מעלה. ליציבות סיבובית יש חשיבות גדולה עבור כלי שיט. בהינתן תזוזה זוויתית קטנה כלי-השיט עשוי לחזור למיקומו המקורי (יציב), להתרחק ממיקומו המקורי (לא יציב), או להישאר במיקומו הנוכחי (נייטרלי). יציבות סיבובית בקווים היחסיים של כוחות הפועלים על החפץ. כוח הציפה שפועל כלפי מעלה עובר דרך מרכז הציפה, שהוא המרכז הגאומטרי של הנפח השקוע. כוח הכובד עובד דרך מרכז המסה של הגוף. גוף צף יהיה יציב אם מרכז המסה נמצא מתחת למרכז הציפה, וכך כל תזוזה סיבובית תיצור "מומנט מחזיר". היציבות של גוף צף ביחס למשטח הנוזל היא יותר מורכבת. גוף יכול להיות יציב גם אם מרכז הציפה נמצא מתחת למרכז המסה. כל עוד הם מיקומם מבטיח שעבור תזוזה קטנה ייווצר מומנט מחזיר. יכול להיווצר מצב בו המומנט המחזיר הוא שלילי, ולכן הגוף יהיה לא יציב. במהלך תמרון גוף יכול לעבור ממצב יציב ללא יציב מספר פעמים, לצורה מסוימת של גוף יכולים להיות מספר מיקומים יציבים.
זורם דחיס וגופים דחיסים
צפיפות האטמוספירה תלויה בגובה. כאשר ספינת אוויר עולה לאוויר, כוח הציפה שפועל עליה קטן ביחד עם הצפיפות האטמוספירה שסביבה שקטנה. לעומת זאת, אם צוללת פולטת מים ממכלי הציפה שלה, היא תעלה מפני שהנפח שלה נשאר קבוע בעוד שהמסה שלה קטנה.
גופים דחיסים
כאשר גוף צף, כלפי מעלה או כלפי מטה, הכוח החיצוני שפועל עליו משתנה. מפני שכל הגופים דחיסים במידה כזו או אחרת, כך גם נפח הגוף. מפני שציפה תלויה בנפח הגוף, כוח הציפה שפועל על גוף יקטן אם הוא נדחס ויגדל אם הוא מתפשט. אם גוף מסוים, שנמצא בשיווי משקל, דחיס פחות מהסביבה, הוא יהיה בשיווי משקל יציב. לעומת זאת, אם הגוף דחיס יותר מהסביבה שלו הוא נמצא בשיווי משקל לא יציב. במצב כזה הוא יעלה כלפי מעלה או ירד כלפי מטה.
צוללות
צוללות עולות ושוקעות על ידי מילוי מכלים גדולים במי ים. בשביל לצלול, המכלים נפתחים בשביל לתת לאוויר להידחס ולמים נוספים להיכנס ולמלא את המכלים. כאשר המשקל מאוזן, כך שצפיפות הצוללת שווה לצפיפות הסביבה הצוללת נמצאת בשיווי משקל ושומרת על עומק קבוע.
צוללים
צוללים הם דוגמה אופיינית לבעייתיות של כוח ציפה לא יציב כתוצאה מדחיסות. לעיתים צולל לובש חליפת צלילה שפועלת על גז שממלא אותה לצורכי בידוד. בדרך כלל צולל לובש גם מאזן-ציפה, שמגדיל את נפחו כאשר רצוי להגדיל את הציפה ומקטין אותו כאשר רצוי להפחית בה. התנאי הרצוי בדרך כלל הוא שיווי משקל נייטרלי כאשר הצולל שקוע במים. תנאי זה אינו יציב, לכן נעשות התאמות על ידי הצולל במהלך הצלילה.
ציפה באוויר
בדומה לחפצים שנמצאים בתחתית האוקיינוס שמסתכלים ורואים חפצים שצפים במים. אנו נמצאים בתחתית אוקיינוס אוויר ורואים חפצים שצפים באוויר, כמו בלונים. בלון צף, כמו גם מדוזה מאותה סיבה: כל אחד מהם צף כתוצאה מכוח ציפה ששווה למשקל הזורם אותו הם מחליפים. כאשר כוח הציפה שווה למשקל הגוף, הגוף צף. פעם אחת הזורם הוא אוויר ובפעם השנייה הזורם הוא מים. גופים צפים במים מפני שהלחץ שפועל על תחתית הגוף גדול מהלחץ שפועל על אזורו העליון, כך גם גוף באוויר, הלחץ באוויר מתחת לגוף גדול מלחץ האוויר מעל הגוף. בשני המקרים הציפה בהתאם לחוק ארכימדס. למטר קובי של אוויר בלחץ אטמוספירי סטנדרטי וטמפרטורת חדר יש מסה של בערך 1.2 קילוגרם, לכן הוא שוקל בערך 12 ניוטונים. לכן על כל מטר קובי של אוויר פועל כוח ציפה בגודל של 12 ניוטונים. אם מסה של מטר קובי של חפץ גדולה מ-1.2 קילוגרם (לכן משקלו גדול מ12 ניוטונים), החפץ ייפול לאדמה מעליה שוחרר. אם למטר קובי של חפץ מסה קטנה מ 1.2 קילוגרם, הוא עולה כלפי מעלה. כל גוף בעל מסה קטנה ממסת האוויר באותו נפח יעלה מעלה. במילים אחרות, כל חפץ צפוף פחות מאוויר יעלה מעלה. הגזים בהם ממלאים בלונים ש"מרחפים" באוויר צפופים פחות מאוויר. ציפה גדולה יותר יכולה להיות מושגת אם הבלון היה מרוקן מחומר. משקל המבנה שתחזיק בלון מרוקן מלקרוס תעלה על כוח הציפה שנוסף. לכן ממלאים כדורים פורחים בגזים צפופים פחות מאוויר רגיל, מה שמונע מהכדור לקרוס ושומר עליהם קלים. בבלונים שאמורים להגיע לגבהים גבוהים או אמורים להישאר גבוהים לזמן ארוך, משתמשים בדרך כלל בהליום. הצפיפות של הליום קטנה מספיק כך שמשקל הכולל של ההליום, הבלון ומה שיחובר אליו יהיו קטנים ממשקל האוויר אותו הם מחליפים. מימן הוא הגז הכי פחות צפוף, אך מכיוון שהוא בוער, וישנה סכנה, הוא אינו בשימוש. גז בעל צפיפות נמוכה משמשים למילוי בלונים מאותה סיבה מחומרים בעלי צפיפות נמוכה משמשים לחגורות הצלה., הם פשוט קלים מספיק וגורמים לכוח הציפה לגדול על כוח הכבידה. להבדיל ממים, לאטמוספירה אין פני שטח (אין "תקרה"). בנוסף לזאת, להבדיל ממים האטמוספירה נהיית פחות צפופה באופן משמעותי עם הגובה. בעוד מצוף יצוף לפני המים, בלון הליום לא עולה לאיזשהו פני שטח של האטמוספירה. אוויר נהיה פחות צפוף עם הגובה, כך שכאשר משקל האוויר המוחלף יהיה שווה למשקל הבלון, התאוצה כלפי מעלה תיפסק. אפשר לומר גם שכאשר כוח ציפה על בלון שווה למשקל הבלון, הבלון יפסיק לעלות. בצורה זהה כאשר הצפיפות הממוצעת של הבלון שווה לצפיפות האוויר שמקיף אותו הבלון יפסיק לעלות. בלוני צעצוע שמלאים בהליום בדרך כלל מתפוצץ כשהם משוחררים לאוויר, מפני שכאשר הבלון עולה ומגיע לאזור בעל לחץ נמוך יותר, ההליום שבבלון מתפשט, מה שמגדיל את נפח הבלון עד שהוא נקרע ומתפוצץ.
צפיפות
אם משקל של חפץ מסוים קטן ממשקל הזורם שאותו הוא מחליף (כאשר החפץ מוקף במלואו בזורם זה), אז לחפץ יש צפיפות ממוצעת קטנה מצפיפות הזורם, והחפץ יחווה כוח ציפה שגדול ממשקלו. אם לזורם יש משטח פנים, כמו מים באגם או ים, החפץ יצוף ויישאר ברמה בה משקל הזורם המוחלף על ידו שווה למשקל החפץ. אם החפץ מוקף בזורם, כמו צוללת באוקיינוס או בלון באוויר, החפץ ייטה לעלות. אם לחפץ צפיפות ממוצעת זהה בדיוק לצפיפות הזורם שמקיף אותו, אז כוח הציפה שפועל עליו שווה למשקלו. הוא יישאר מוקף בזורם, אבל לא ישקע ולא יעלה, כמו כן הזזה כלשהי לא אמורה לשנות את מצבו. חפץ בעל צפיפות גדולה מהזורם המקיף אותו לא יחווה לעולם ציפה שגדולה ממשקלו וישקע. ספינה תצוף על אף שהיא עשויה מפלדה (פלדה צפופה ממים), מפני שהיא כוללת נפח אוויר (אוויר צפוף פחות ממים). לצורה יש צפיפות ממוצעת קטנה מזו של מים.
אמנות התחריט
היסטוריה
החל מראשית המאה ה-20 החל הרמן שטרוק להתפרסם כאמן תחריט בגרמניה. הוא הציג דרך קבע ב"זֵצֵסְיוֹן הברלינאי" בברלין ועבודותיו נרכשות ל"מוזיאון הברלינאי לתחריטי נחושת" (1901). בנוסף, הוא הופך לחבר ב-"חברה המלכותית של אמני התחריט וההדפס בלונדון" (1902) ופרסם שני קובצי הדפסים (1901, 1904). במקביל הוא החל להורות הדפס לאמנים שונים בסטודיו שלו. על תלמידיו בתקופה זו נמנו יעקב שטיינהרדט ולודוויג מיידנר. באותה עת גם אמנים רבים נעזרו בידיעותיו של שטרוק בתחום זה ובהם מקס ליברמן, לסר אורי ואחרים.
ספרו של שטרוק "אמנות התחריט" בשנת 1908, שימש לאמנים רבים טקסט לימודי מעשי לטכניקות ההדפס השונות ובהן תחריט, הדפס אבן וחיתוך עץ. בנוסף, שימש הספר כאמצעי חשיפה לאמנות ההדפס, שהפך בתקופה זו למדיום פופולרי. לצד ההסבר הטכני כלל הספר שפע של רפרודוקציות, שהדגימו את שיטות ההדפס השוות. לצד אמנים קאנונים, כאנדראה מנטניה, רמברנדט ופרנסיסקו דה גויה, שולבו בו אמנים מודרניים כאדואר מאנה, ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, יוזף ישראלס, לוביס קורינת ואחרים.
בנוסף לרפרודוקציות צורפו למהדורות השונות מספר עותקים של הדפסים, שהודפסו מן הגלופות המקוריות. אלו אפשרו לקורא מגע ישיר עם הדפס ועם מאפייניו. במהדורה הראשונה צורפו הדפסים מאת מקס ליברמן, נוף מאת אדוורד מונק, הדפס מאת אנראה זורן (Zorn) ופאול באום (Paul Baum). במהדורה השלישית (1920) צורפו לספר הדפסי האבן "דיוקן יהודי זקן מיפו" מאת שטרוק והדפס מאת מקס סלבוגות (Max Slevogt). בנוסף, צורפו עותקים של תחריטים מאת פאול באום, האנס מייד (Hans Meid), מקס ליברמן ואדוארד מונק. לעומת זאת, למהדורה של שנת 1923 צירף קסירר ארבעה הדפסים מקוריים ובהם הדפס-אבן של אוסקר קוקושקה, תצריב של מקס ליברמן, דיוקן של מארק שאגאל שיצר שטרוק וחיתוך-עץ מאת ארנסט ברלך.
פאול קסירר (Paul Cassirer), המוציא לאור של הספר, היה אספן, סוחר אמנות ובעל גלריה, שהיה קשור אל חוגי האמנות האוונגרדית בגרמניה ובוינה. ייתכן כי משום כך הייתה הוצאתו לאור של ספר יקר כל כך להפקה מהלך טבעי בעבורו, בייחוד על רקע העובדה שהיה זה אחד מן הספרים הראשונים שהוציא, לאחר פירוק השותפות עם בן דודו ברונו קסירר בשנה זו.
איימי ג'יימס-קלי
איימי ג'יימס-קלי (באנגלית: Amy James-Kelly נולדה ב-15 בנובמבר 1995) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. היא ידועה בשל תפקידה באופרת הסבון "קורונשיין סטריט".
קריירה
ג'יימס-קלי החלה את הקריירה שלה בהפקות תיאטרון בהן נשות טרויה, גבירתי הנאווה ופרנק ופרדיננד.
בדצמבר 2013, ג'יימס-קלי עשתה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה באופרת הסבון "קורונשיין סטריט" בתור מאדי הית', מתבגרת בעייתית ומושא האהבה של סופי וובסטר. ג'יימס-קלי גילתה שהיא לוהקה בדרך לאוטובוס הביתה מהקולג'. בפברואר 2015, היא הודיעה שהיא תעזוב את אופרת הסבון והופתעה האחרונה הייתה ביוני אותה שנה, כאשר דמותה נהרגה.
לאחר שעזבה את הסדרה היא זכתה בתפקיד הטלוויזיה השני שלה בתור מרתה קוויינטיין במיני סדרת הדרמה התקופתית "יריחו" משנת 2016.
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד ג'ני דילייני בסדרת הטלוויזיה מבית היוצר של נטפליקס Safe. באותה שנה היה לה גם תפקיד אורח בסדרה" Moving On" של BBC One.
ג'יימס-קלי עשתה את הופעת הבכורה שלה בסרט העלילתי בתור שרה בדרמה הקומית של נשות קבע משנת 2019. באותה שנה, היה לה תפקיד חוזר כסוזנה וושינגטון בסדרת הטלוויזיה ג'נטלמן ג'ק.
בשנת 2022 הופיע בסדרת הטלוויזיה "דם, כתרים וסקס: תולדות בית המלוכה הבריטי" בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס; בה גילמה את אן בולין, אשתו השנייה של הנרי השמיני, מלך אנגליה (מקס פארקר).
אלימינציה (כימיה)
אֵלִימִינַצְיָה (מאנגלית: Elimination; בעברית: תגובת החסרה) היא סוג של תגובה כימית האופיינית לתרכובות אורגניות.
תגובת אלימינציה מהווה במידה רבה את התגובה ההפוכה לתגובת סיפוח. בתגובת אלימינציה מאבדת תרכובת שני אטומים; במקומם נוצר קשר קוולנטי כפול בין שני אטומי הפחמן הסמוכים. האטומים העוזבים הם מתמירים—הם אינם מהווים חלק משרשרת הפחמנים הראשית של התרכובת.
בתגובות ההתמרה השכיחות ביותר חומר המוצא הוא הלואלקאן (אלקאן בעל אטום הלוגן) והתוצר הוא אלקן. שני האטומים העוזבים הם אטום ההלוגן ואטום מימן. תגובה זו היא אחת הדרכים העיקריות לסינתזה של אלקנים. תגובת אלימינציה כפולה של אלואלקאן המכיל שני הלוגנים מביאה לעזיבתם של ארבעה אטומים ולקבלת אלקין (פחמימן בעל קשר קוולנטי משולש).
בתגובת אלימינציה נדרש בסיס לואיס אשר יתקוף את אטום המימן העוזב. לבסיס לואיס, מעצם הגדרתו, זוג אלקטרונים לא-קושר. זוג זה יוצר קשר קוולנטי עם אטום המימן וגורם לניתוקו מהאלקאן.
מנגנון
תגובות אלימינציה מתרחשות בשני מסלולים עיקריים: התהליך יכול להיות חד-שלבי (אזי מסומנת התגובה כ-E2) או דו-שלבי (E1). הספרה בסימון אינה מתייחסת למספר השלבים אלא למספר המולקולות המשפיעות על מהירות התגובה (ובמלים אחרות: המספר מציין את סדר התגובה בקינטיקה כימית). בתגובת E2 משפיע ריכוז שני המגיבים (בסיס הלואיס והאלקאן) על מהירות התגובה; זוהי תגובה דו-מולקולרית. בתגובת E1 משפיע רק ריכוז האלקאן על מהירות התגובה; זוהי תגובה חד-מולקולרית.
בתגובה זו שני שלבים נפרדים: ראשית מתנתק ההלוגן (ברום, באדום) מהאלקאן; האלקאן הופך לקרבוקטיון. בשלב השני תוקף בסיס לואיס (אשלגן אתאוקסיד, בכחול; אטום החמצן הוא התוקף, ולאשלגן אין כל תפקיד בתגובה) את אטום המימן הקשור לפחמן הסמוך לפחמן שממנו התנתק ההלוגן. התנתקות המימן מביאה ליצירת קשר כפול בין שני הפחמנים. בסיס הלואיס הופך לכוהל:
התגובה מתרחשת בשלב יחיד, תוך היווצרות מצב מעבר בלתי-יציב אשר מתפרק לאחר שבריר שנייה (מצב המעבר מתואר מעל לחץ התגובה). תגובת E2 מתרחשת בנוכחות בסיס חזק (בעל זיקה חזקה ליוני מימן). הבסיס תוקף מיידית את אטום המימן באלקאן, מבלי "לחכות" להתנתקות ההלוגן. התנתקות ההלוגן מתרחשת לאחר יצירת הקשר הכפול. בתגובת E2 לא נוצר קרבוקטיון. תגובות E1 ו-E2 הפוכות, לפיכך, בסדר התרחשות הדברים:
אנדרו דאן (שחקן)
קריירה
דאן הופיע בסדרות טלוויזיה רבות כולל בסיטקום "נשות המזנון" בתפקיד טוני. הוא שיחק בסדרות "The Bill", "הולבי סיטי", "55 מעלות צפון", "בקצב הלב" ובאופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בה הופיע ב-2003. בשנת 2000 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע הבריטי "Between Two Women". ב-2005 הופיע בסרט "The Jealous God".
מ-1999 עד 2006 גילם דאן את אלסטייר קמפבל בסאטירה הפוליטית "Bremner, Bird & Fortune". הוא חזר והופיע באותו תפקיד בתסכית "The Iraq Dossier" ברדיו 4 של ה-BBC מאת דייוויד מורלי, ששודר ב-2 במרץ 2013.
במרץ 2009 השתתף דאן בגרסה הבימתית של הסדרה "נשות המזנון" יחד עם שאר שחקני הסדרה.
ב-24 במרץ 2011 שיחק דאן בסדרה הרפואית של ה-BBC "רופאים" בתפקיד אוון ברמפטון. בספטמבר 2014 החל להופיע בתפקיד ג'רלד בסיבוב הופעות של המחזה "ללכת עד הסוף".
חיים אישיים
בת זוגו של דאן היא השחקנית אנדרינה קרול.
חמש נזירות וגבר אחד
חמש נזירות וגבר אחד (באנגלית: Lilies of the Field) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1963 בכיכובם של סידני פואטייה וליליה סקלה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רומן בשם Lilies of the Field מאת ויליאם אדמונט בארט שיצא לאור ב-1962.
העלילה היא על מפגש בן גבר שחור וחמש נזירות גרמניות החיות בדוחק במקום נידח בנוואדה ומשוכנעות שהוא נשלח בידי אלוהים כדי לבנות להן קפלה.
סידני פואטייה זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס דב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין עבור משחקו בסרט זה.
שם הספר והסרט לקוח מהדרשה על ההר ובו משווה הנזירה מריה את הנזירות לשושנים בשדה.
הספר עובד למחזמר בשם Look to the Lilies שהוצג בברודוויי ב-1970 עם שירלי בות' בתפקיד הראשי.
תקציר העלילה
הומר סמית' (סידני פואטייה) הוא חייל משוחרר הנודד עם מכוניתו המרופטת באזורים נידחים של אריזונה ומציע את שירותיו לתיקון ושיפוץ בתים.
הן מזמינות אותו לארוחה דלה ומריה מספרת לו שהן ברחו מהמשטר הקומוניסטי במזרח גרמניה דרך חומת ברלין והתגלגלו למקום הנידח הזה כדי לעזור לאנשים העניים שם.
רק מריה מדברת קצת אנגלית במבטא גרמני וקוראת לו שמידט. סמית' מתחיל ללמד את הנזירות אנגלית בסיסית ובסיום השיעור הראשון הוא שר אתם גוספל כשהנזירות מלוות אותו בפזמון במילה אמן.
מריה רואה בסמית' שליח אלוהים שהגיע אליהם כדי לעזור להם לבנות קפלה במקום. הוא מסרב בהתחלה אך מסיע אותן למכוניתו לעיירה הסמוכה. הן מפיצות את השמועה על רצונן לבנות קפלה ולאט לאט האנשים שראו את הנזירות כמוזרות מחליטים לעזור להן. בקשות לתרומות מארגונים שונים נדחות.
סמית' חוגג עם הנזירות ומריה מזמינה אותו לבוא למיסה החגיגית למחרת. הם מתחילים לשיר שוב את הגוספל "אמן" אך תוך השירה יוצא סמית', מתניע את מכוניתו ועוזב את החווה.
הסכם קהיר (1969)
הסכם קהיר (בערבית: اتفاق القاهرة) הוא הסכם חשאי שנחתם בקהיר, ב-2 בנובמבר 1969, בין אש"ף לבין ממשלת לבנון. ההסכם העניק לאש"ף את הזכות לפעול מאדמת לבנון. לבנון יוצגה בהסכם באמצעות משלחת ששלח נשיא לבנון שארל חילו ובראשה עמד הגנרל אמיל בוסתאני. מטעם אש"ף חתם על ההסכם יאסר ערפאת. שרי ההגנה והחוץ המצריים מוחמד פאוזי ומחמוד ריאד שימשו כמשקיפים מטעמו של נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר.
נוסח ההסכם הסודי הודלף בידי עיתון אל-נהאר ופורסם על ידו באופן לא רשמי ב-20 באפריל 1970, כחמישה חודשים לאחר שנחתם.
רקע
לאחר מלחמת העצמאות הגיעו ללבנון פליטים פלסטיניים רבים. בשנות ה-60, ובמיוחד לאחר מלחמת ששת הימים החלו מיליציות הפלסטיניות להתבסס בדרום לבנון, ואלה החלו לפעול מתוך לבנון כנגד ישראל. פעילות זו היוותה בעיה עבור השלטון בלבנון, בין השאר משום שהיא הביאה לתגובה מצד ישראל, כגון הפשיטה על שדה התעופה הבינלאומי בביירות במסגרת מבצע תשורה. ישראל הזהירה את ממשלת לבנון שהמשך פעילות המיליציות יביא לתגובות ישראליות נוספות, ונוצרו עימותים בין צבא לבנון לבין המיליציות. בחודשים מאי–אוקטובר 1969 התקיימו שורה של עימותים אלימים בין הצדדים, והכוחות של אש"ף הצליחו לבסס שליטה רחבה במחנות הפליטים.
ביולי 1969 החליטה ממשלת מצרים על הסלמת הלחימה בישראל במסגרת מלחמת ההתשה. כחלק מאסטרטגיה זו העדיפו המצרים להתנגד לניסיון לרסן בכוח את המיליציות הפלסטיניות. במפגש של שרי החוץ של הליגה הערבית באוגוסט 1969 הציע שר החוץ המצרי מחמוד ריאד להעניק חופש פעולה מלא לפלסטיינים. לבנון הייתה המדינה היחידה שהסתייגה ממדיניות זו. סוריה, גם כן, תמכה בפעילות הפלסטינית בלבנון, על אף שלרוב היא מנעה פעילות של מיליציות פלסטיניות בשטחה. הבידוד של לבנון בזירה הערבית, לצד חילוקי הדעות בתוך לבנון לגבי אופן ההתייחסות למיליציות הפלסטיניות, הובילו את ראש הממשלה רשיד כראמי לבקש מהמצרים שיסייעו בתיווך פשרה בין לבנון לבין אש"ף.
מגעים דיפלומטיים
בזכרונותיו כתב נשיא לבנון שארל חילו, "הייתי משוכנע שאפילו אם היה זה רצוי, אפילו אם היינו מבקשים זאת, לא היינו יכולים לקבל תמיכה אפקטיבית מאף אחד מידידנו הזרים". עם זאת, חילו ניהל מגעים עם הממשל בארצות הברית בניסיון להפחית את הלחץ על לבנון לקבל את הנוכחות הפלסטינית החמושה במדינה. בין השאר, חילו ביקש להקים כוח לשמירה על השלום של האו"ם בגבול עם ישראל, על מנת למנוע פעולות פלסטיניות שהיו עלולות לדרדר את המצב, אך ישראל התנגדה להצעה זו. בנוסף, הוא ביקש מממשל ניקסון סיוע בריסון הפעולות הישראליות בלבנון וסיוע בגיוס תמיכה ממדינות החברות בליגה הערבית, כגון ערב הסעודית ואיראן. ב-26 במאי 1969 העביר שגריר ארצות הברית בלבנון לחילו מסר ברור לפיו גורל המדינה נמצא בידיו ואל לו לצפות לסיוע משמעותי מארצות הברית. חילו פנה גם באמצעים אחרים (כנראה הוותיקן) לשר החוץ הישראלי אבא אבן, בבקשה שיופסקו הפעולות הישראליות. פנייה זו הובילה להפחתה בתדירות הפעולות הישראליות בגבול בסוף ספטמבר 1969. עם זאת, גורמים ישראלים טענו בפני מחלקת המדינה של ארצות הברית שגורמים אחרים מלבנון פנו לישראל וציינו שהם מעוניינים בהתקפות ישראליות נגד בסיסי הפדאיון בלבנון. מחלקת המדינה בארצות הברית הגיעה למסקנה שהדרך היחידה בה ניתן לעזור ללבנון היא על ידי יצירת הסכמים בין ישראל למדינות ערב במסגרת תוכנית רוג'רס.
ההסכם
המגעים בין נציגי הפלסטינים לנציגים הלבנונים החלו בקהיר ב-24 באוקטובר 1969. בראש המשלחת הצבאית הלבנונית עמד הגנרל אמיל בוסתאני, ובראש המשלחת הפלסטינית עמד יאסר ערפאת, שנבחר בפברואר אותה שנה לעמוד בראש הוועד הפועל של אש"ף. את נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר ייצגו שר החוץ מחמוד ריאד ושר ההגנה מוחמד פאוזי.
ההסכם שנחתם העניק תוקף חוקי לנוכחות הפלסטינית בלבנון ולפעולותיה על אדמתה. כמו כן ניתן לאש"ף חופש פעולה מדיני וצבאי, ואישור להוציא לפועל פעולות נגד ישראל מתוך לבנון. ההסכם העניק לפלסטינים הגנה מפני ניסיונות לפרקם מנשקם. ישראל ראתה בהסכם זה הפרה של הסכם הפסקת האש שלה עם לבנון משנת 1949. למרות זאת זכה ההסכם לאשרור של המנהיגות הלבנונית, ולהגברת הפעילות הפלסטינית בלבנון במהלך שנות השבעים.
נוסח ההסכם לא פורסם באופן רשמי, אך העתק שלו הגיע למערכת העיתון הלבנוני אל-נהאר, שפרסמה אותו ב-20 באפריל 1970. על פי הנוסח שפורסם, אלו הם סעיפי ההסכם המרכזיים:
לאחר ההסכם
ההסכם איפשר את המשך ההתבססות של אש"ף בלבנון. השילוב של ההסכם עם אירועי ספטמבר השחור בשנים 1970–1971 הובילו להעברה של מרכז התנועה הפלסטינית ללבנון, ובהדרגה איבד צבא לבנון את היכולת לשלוט בפעילים הפלסטינים.
מצרים המשיכה את תפקידה כמשקיפה, ולבנון סמכה על השפעתה לצורך אכיפת תנאי ההסכם על הפלסטינים. בטווח הקצר, ההסכם איפשר לממשלה הלבנונית לפתור את המשבר הפוליטי, ובדצמבר 1969 כראמי הופיע בפני הפרלמנט עם ממשלה חדשה. עם זאת, מרבית הנוצרים בלבנון התנגדו להסכם, שאותו הם ראו ככניעה למוסלמים, ואחריו החלה מגמה של התחזקות המיליציות הנוצריות-מרוניות, הפלנגות. מגמה זו התחזקה בעקבות הפעילות הישראלית בדרום לבנון, שהובילה להגירה של מוסלמים פלסטינים צפונה ובכך ליבתה את חששות הנוצרים.
מלחמת יום כיפור הובילה לרגיעה זמנית ביחסים בין פלסטינים ללבנון, אך העימותים בין הצדדים נמשכו והיו סיבה מרכזית לפרוץ מלחמת האזרחים בלבנון בשנת 1975. לצד זאת, ההסכם שיחק תפקיד חשוב בהשגת הפסקות אש בין פרק לחימה אחד למשנהו. נשיא לבנון אליאס סרכיס ומרבית מדינות ערב התייחסו להסכם כתקף, ודרישתם המרכזית כלפי הכוחות הפלסטינים הייתה יישום ההסכם כלשונו והסגת אנשיהם למקומות המוסכמים במסגרת הסכם זה ובמסגרת פרוטוקול מלקרט. מנגד, החזית הלבנונית, קואליציית ימין נוצרית, ראתה את ההסכם כבטל וציפתה לפינוי הכוחות החמושים הפלסטיניים בכללם מלבנון. בינואר 1976 התבטא מנהיג הפלנגות פייר ג'ומאייל באופן פומבי כנגד ההסכם. הסורים התערבו באותה שנה במלחמה לצד הנוצרים-מרונים וכנגד אש"ף, והתערבות זו סימנה את סיום התמיכה הסורית בהסכם. בשנת 1977 נחתם הסכם שתורא, שבין השאר קבע מסגרת זמנים ליישום הסכם קהיר תוך הטלת מגבלות שונות על הפלסטינים, הרחקתם מהגבול עם ישראל ואיסור על פעולות נגד ישראל.
בעוד שהנוצרים בלבנון התנגדו להסכם מאז חתימתו, מוסלמים לבנונים החלו להתנגד לו בהדרגה מאז פרוץ מלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982 וביתר שאת, החל מ-1985, לאחר העימותים בין אמל לפלסטינים במסגרת מלחמת המחנות. באפריל 1987, המועצה הלאומית הפלסטינית שהתכנסה באלג'יר אישרה מחדש את הסכם קהיר, אך פחות מחודש לאחר מכן, ב-21 במאי 1987, הצביע הפרלמנט הלבנוני פה אחד בעד חוק שביטל את ההסכם.
לבאן קניה
לֶבאן קֶניָה (בגאורגית: ლევან ყენია; נולד ב-18 באוקטובר 1990) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בקבוצ הגרמנית אורדינגן 05.
קריירת מועדונים
קניה החל את הקריירה במחלקת הנוער של קבוצת דינמו טביליסי, ממנה עבר לקבוצת הנוער של היריבה העירונית לוקומוטיב טביליסי. לפני שעבר ללוקומוטיב, שיחק שבועיים במחלקת הנוער של מועדון הפאר הספרדי ברצלונה בגיל 14. אחרי חצי עונה בבוגרים של לוקומוטיב, קניה עבר לשחק בשורותיה של שאלקה ב-ינואר 2008, הוא חתם על חוזה בגרמניה עד ליוני 2012. הופעת הבכורה שלו במועדון הגרמני הייתה במסגרת גביע אופ"א, ב-2 באוקטובר 2008 נגד קבוצת אפואל ניקוסיה הקפריסאית, לאחר שנכנס למשחק כמחליף בדקה ה-65 במקומו של ג'רלד אסמואה. ב-11 באפריל 2009, קניה ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במשחק נגד קרלסרוהה.
ב-14 באוגוסט 2012 חתם קניה בקרפטי לבוב מליגת העל האוקראינית לשנתיים. לאחר שבילה שנתיים במועדון חתם בקבוצה הגרמנית פורטונה דיסלדורף למשך שנתיים.
קריירה בינלאומית
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת גאורגיה ב-8 בספטמבר 2007, במשחק נגד אוקראינה, אחרי שנכנס כמחליף במקומו של אלכסנדר יאשווילי. במדי הנבחרת זכה קניה לקרדיט רב על ידי מאמנו הגרמני קלאוס טופמולר, שצפה לו עתיד ורוד במדי הנבחרת. הוא כבש את שערו הראשון עבור גיאורגיה ב-27 במאי 2008, במשחק נגד אסטוניה.
תארים
שאלקה 04
מרד החשמונאים
מרד החשמונאים היה מרד של יהודים בשלטון הממלכה הסלאוקית בארץ ישראל, ובתומכיה המתייוונים, שהתחולל בין השנים 167 ל-160 לפנה"ס. לצד מאבק נגד הכיבוש, נגד גזירות אנטיוכוס ולמען עצמאות דתית ומדינית, היה המרד מאבק על דמותה של החברה היהודית בתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. שני מחנות נאבקו על צביונו של העם, מצד אחד מרבית העם, נאמני המסורת, ומהצד השני אליטה מתייוונת, שמטרתה הייתה להנהיג שינויים מרחיקי לכת באופייה של החברה היהודית, בחסות השלטון ההלניסטי.
המרד ידע עליות ומורדות בשדה הקרב ובזירה המדינית הבינלאומית. האימפריה הסלאוקית, אף שהצליחה לזמן קצר לשוב ולהשתלט צבאית על יהודה עד תבוסתו של בקכידס בידי יונתן הוופסי (157 לפנה"ס), נחלשה מאוד בעקבות כל האירועים שהתרחשו במקביל, וכתוצאה מהם לא מימשה את ריבונותה המלאה על יהודה. יתרה מכך, לאחר המרד החל תהליך איטי של ניתוק יהודה מהאימפריה הסלאוקית. בתחילה זכו היהודים באוטונומיה ולאחר מכן ביססו ממלכה עצמאית בארץ ישראל.
שם המרד נגזר משמה של משפחת החשמונאים שהנהיגה אותו וברבות הימים הצמיחה מתוכה שושלת ששלטה בארץ ישראל. לזכר הצלחת המרד תוך ניצחון המעטים מול הרבים, טיהור בית המקדש השני וחידוש הפולחן הדתי במסגרת עצמאות מדינית בארץ שנמשכה בערך מאה ושלוש שנה, נקבע במסורת היהודית חג החנוכה.
רקע
ברקע מרד החשמונאים התרחשו מספר תהליכים שנוהלו על ידי הממלכה הסלאוקית. התהליכים הללו הובילו לשינוי באוטונומיה היהודית וגרמו לתסיסה שהובילה למרד. השינויים העיקריים היו במידת העצמאות היהודית, בהתערבות בענייני פנים ובענייני בית המקדש, בשינוי הריבוד המעמדי, בשינוי שיטת המיסוי ובגזירות דת.
המצב הגאו-פוליטי
לאחר שיבת ציון (המחצית השנייה של המאה ה-6 לפנה"ס) לא הוקמה מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל. במקום זאת, כוננה בארץ פחווה על ידי האימפריה הפרסית ששלטה אז בארץ. אף שלא כונן בארץ משטר עצמאי, נהנו היהודים ויתר תושבי הארץ מאוטונומיה פנימית, והשלטון נמנע מלהתערב בענייניהם הפנימיים. היישוב היהודי בארץ היה אך אחד מכמה מרכזים של קיום יהודי, כאשר מרכז גדול נוסף היה בבבל.
בשנת 334 לפנה"ס פרצה מלחמה בין ממלכת מוקדון לממלכת פרס. המלחמה התחילה בפלישתו של אלכסנדר הגדול, מלך מוקדון, לשטחי האימפריה הפרסית באסיה הקטנה והגיעה בשנת 332 לפנה"ס לארץ ישראל. אלכסנדר הגדול הדביר את ההתנגדות הפרסית, וארץ ישראל שולבה באימפריה הגדולה שהקים.
לאחר מותו של אלכסנדר הגדול עברה ארץ ישראל מספר ידיים, ובסופו של דבר הייתה לנחלתם של מלכי בית תלמי, מלכי מצרים. הן אלכסנדר והן התלמיים המשיכו את המסורת הפרסית של מתן אוטונומיה פנימית ליהודים ולא נרשמו אירועים חריגים בהקשר זה בתולדות הארץ. המלכים הסלאוקים טענו שקוילה סוריה, שארץ ישראל הייתה חלק ממנה, הובטחה להם מכוח הסכמים שנכרתו בינם לתלמיים, אך למרות זאת סירבו התלמיים לוותר על הארץ. כתוצאה מכך פרצו שש מלחמות בין הסלאוקים לתלמיים הידועות בשם המלחמות הסוריות. במלחמה הסורית החמישית הצליח אנטיוכוס השלישי לכבוש את הארץ מידי התלמיים.
אנטיוכוס השלישי העניק ליהודים מגילת זכויות חשובה ב־198 לפנה"ס. מהלך זה נבע מרצונו לחזק את יהודה כגורם נאמן ויציב בגבול העימות עם בית תלמי המצרי וכגמול על השותפות המיוחדת שנוצרה בירושלים, ערב כיבושה בידי הסלאוקים, בין יוסף בן טוביה לבין שמעון הכהן הגדול. השותפות סייעה לגרש את חיל המצב המצרי שחנה ב"מצודת הבירה" (המצודה שמצפון-מערב למקדש), ובנוסף סיפקו היהודים ציוד ומזון ללוחמי אנטיוכוס ולפילי המלחמה של המלך. בכתב זכויות זה הכיר אנטיוכוס בתוקפם המשפטי של היהודים לנהוג על פי "חוקי אבות" ובסמכותם של הכהנים והזקנים לנהל את הציבור לפיהם, כפי שנהגו גם קודם.
ברם, הפסדו במלחמה נגד הרומאים בקרב מגנסיה, והתנאים הקשים שנכפו על הממלכה הסלאוקית בהסכם אפאמיאה ערערו את יסודות הממלכה, רוששו את אוצר הממלכה והעמידו אותם בפני חובות לרומאים. בשל כך החל אנטיוכוס השלישי לעקל מאוצרות המקדשים של העמים שבשליטתו, ואף נהרג במהלך אחד הניסיונות הללו. יורשו, סלאוקוס הרביעי, ירש גם את החובות וכאביו המשיך לעקל כספים מאוצרות המקדשים והפקיד את הליודורוס על החרמת כספי אוצר המקדש היהודי בירושלים. לאחר הירצחו של סלאוקוס הרביעי שלט אחיו אנטיוכוס הרביעי שלא המשיך במדיניותו הדתית המתונה של קודמיו, אלא שאף לחזק ולאחד את הממלכה הסלאוקית שנחלשה על ידי איחוד דתי ומיזוג אלים שבראשם עומד זאוס האולימפי. שליט זה האמין בעצת יועציו כי רוב העם היהודי יהיה מוכן לקבל את תרבות יוון – בספר מקבים א', כונו הנוטים לעמדה כזו παράνομοι (פָּרַנוֹמוֹי), "בְּנֵי בְלִיַּעַל" (מילולית: חסרי תורה) – ולכן הטיל גזרות קשות נגד היהדות ואף חילל את בית המקדש, כאשר ניסה להפוך אותו למקדש לזאוס או דיוניסוס. מיכאל אבי-יונה מציין כי הייתה זו הרדיפה הדתית הראשונה בתולדות ההיסטוריה. גזרות אלה היו בין הסיבות העיקריות למרידה המזוינת של נאמני המסורת בשלטון.
המצב של היישוב היהודי בארץ
ההתערבות הסלאוקית הרשמית התחילה בהדחת הכהן הגדול חוניו השלישי ב-175 לפנה"ס ומינויו של יאסון אחיו במקומו. יאסון ביקש להפוך את ירושלים לפוליס הלניסטית ושילם לשלטונות כסף בתמורה למינוי. בסופו של דבר הודח גם יאסון על ידי מתייוונים קיצוניים שסברו שהוא מתון מדי ובמקומו מונה מנלאוס, שבזז את אוצרות המקדש והנהיג בו עבודת אלילים. מנלאוס אף לא היה ממשפחת בית צדוק, שעל פי המסורת מאז ימי שלמה המלך, רק ממנה נבחרו הכהנים הגדולים.
גזירות השמד
בשנת 167 לפנה"ס גזר אנטיוכוס הרביעי גזירות קשות על העם היהודי. קיום המצוות נאסר, ובמיוחד נאסרו ברית המילה ושמירת השבת, ואף נכפתה על היהודים אכילת בשר חזיר. מכאן שנפגעה זכותם של התושבים היהודים לחיות לפי דיני אבותיהם. הפולחן הדתי בבית המקדש בוטל, ותחתיו הונהג פולחן אלילי פגאני. אלה שהתנגדו לגזירות נענשו באכזריות על ידי החיילים הסלאוקים. גזירות קשות אלה היו רקע לסיפורים דוגמת חנה ושבעת בניה וסיפורו של אלעזר הזקן, ועל פי ביקורת המקרא על ספר דניאל. גזירות שמד אלו הניעו את המורדים לפעולה, והיו בין הסיבות המיידיות לפרוץ המרד.
מתייוונים
התייוונות (מן "יוון") הוא התהליך בו יהודי ממיר את תרבותו, ולעיתים גם את דתו לתרבות ההלניסטית (שמקורה ביוון העתיקה), דתה, לשונה ומנהגיה.
ההתייוונות באה לידי ביטוי ברצון להידמות ליוונים באורח חיים, פיתוח החוש האסתטי, תרבות הגוף והספורט והפילוסופיה היוונית, נגד חכמת היהדות וסולם הערכים של היהדות, והמצוות שבין אדם לחברו. גם בתחום האמנות הפלסטית חל שינוי בעקבות תופעת ההתייוונות ואות לכך נמצא בבתי הכנסת ובפסלים מאותה תקופה. ההתייוונות היא תוצר של מפגש בין תרבויות: תרבות יוון ותרבות ישראל, כשהמפגש יצר באותה תקופה נהירה של יהודים אל הדת והתרבות היוונית ברובדיהם השונים.