cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איטינראריום אנטונינוס
איטינראריום אנטונינוס (בלטינית: Itinerarium Antonini Augusti, מילולית: "מסלול המסע של הקיסר אנטונינוס"; נתחבר סביב שנת 300 לספירה) הוא איטינראריום מפורסם, רישום התחנות והמרחקים לאורך דרכים שונות. הוא מתאר את הדרכים ברומא העתיקה והאימפריה הרומית, ונראה כי הוא מבוסס על מסמכים רשמיים, אולי מתוך סקר שנערך תחת שלטון אוגוסטוס קיסר. בשל נדירותם של תיעודים אחרים מסוג זה ששרדו, זהו תיעוד היסטורי בעל ערך רב.
כמעט דבר לא ידוע על תאריכו או מחברו. חוקרים סבורים כי המהדורה המקורית הוכנה ככל הנראה בתחילת המאה ה-3 לספירה. אף על פי שהאיטינראריום מיוחס באופן מסורתי לחסותו של הקיסר אנטונינוס פיוס במאה ה-2, העותק העתיק ביותר ששרד יוחס לזמנו של הקיסר דיוקלטיאנוס והפטרון הקיסרי הסביר ביותר (אם אכן היה לאיטינראריום פטרון כזה), היה צריך להיות הקיסר קרקלה.
הוצע שחלקו המרכזי של האיטינראריום (סעיפים 123–162) משקף צו שפורסם ברומא, שהודיע על מסעו של קרקלה למזרח, דרך הבלקן ואנטוליה למצרים, בשנת 214.
האיטינראריום כולל גם שמות ומרחקים של יישובים בארץ ישראל: סיקמינה (Sycamina, ליד חיפה), קיסריה, דיוספוליס (לוד), ימניה (יבנה), אלותרופוליס (בית גוברין) ואשקלון. בין היישובים הנזכרים במצרים, מופיע גם השם "כפר היהודים" (Vico Iudaeorum), ממזרח לדלתת הנילוס.
איטר בריטניארום
האיטינראריום מודד מרחקים במיל רומי, השווה 1,000 פאסום רומיים. פאסום ("צעד") אחד היה בעצם צעד כפול: שמאל וימין. פאסום רומי לא היה זהה בכל מקום ולא ניתן לחשב אותו בדיוק ליחידות אורך מודרניות, אולם מיל רומי אחד שווה בקירוב ל-1,430 מטרים.
דה סיטו בריטניאה
דה סיטו בריטניאה (De Situ Britanniae; בעברית: "תיאור בריטניה", מילולית: "על מצב בריטניה"), שפורסם באמצע המאה ה-18, היה מעשה זיוף שסיפק מידע מזויף רב על בריטניה הרומית, הכולל מסלולי מסע שחפפו את איטינראריום אנטונינוס הכשר, לפעמים עם מידע סותר. האותנטיות שלו אותגרה רק בשנת 1845 והוא עדיין צוטט כמקור סמכותי עד שלהי המאה ה-19. עד אז, המידע השגוי שבו כבר חדר כמעט לכל תיאור של ההיסטוריה העתיקה של בריטניה, ואומץ אל המפות של סקר אורדננס (מילולית: "סקר חימוש"), כאשר גנרל ויליאם רוי  ויורשיו בתפקיד האמינו כי מדובר במקור מידע לגיטימי, באותה רמה עם איטינראריום אנטונינוס. למרות שהמסמך כבר אינו מצוטט, מאחר שהאותנטיות שלו הפכה לבלתי ניתנת להגנה, המידע שלו לא הוסר באופן שיטתי מחיבורים בעבר ובהווה.
אנטולי יאקונין
לויטננט-גנרל אנטולי איוואנוביץ' יאקונין (ברוסית: Анатолий Иванович Якунин; נולד ב-11 בפברואר 1964) הוא שוטר רוסי שהיה מפכ"ל משטרת מוסקבה (יוני 2012–ספטמבר 2016). בעבר הוא היה מפקד המשטרה במחוז נובגורוד (2008–2012). מאז 2020 מכהן כסגן מנהל שירות בתי הסוהר הפדרלי.
ביוגרפיה
אנטולי יאקונין נולד ב-11 בפברואר 1964 בכפר קריבצובו-פלוטה באזור דולז'אן במחוז אוריול, רוסיה, ברית המועצות. הוא בעל תואר במשפטים. הוא סיים את לימודיו באקדמיה של משרד הפנים של רוסיה, ולאחר מכן באקדמיה למנהל ציבורי תחת נשיא רוסיה.
שירותו במשטרה הסובייטית החל במשטרת מחוז דולז'אן כפקח מקומי בתחנת המשטרה. במשך למעלה מ-20 שנות שירות במשטרה, עלה משוטר מן השורה למפקד משטרה במישור האזורי. הוא כיהן בתפקיד ראש המנהלת הראשית למאבק בפשיעה המאורגנת וראש מחלקת המשטרה הפלילית של מחוז אוריול. לאחר מכן הוא שימש כסגן מפקד משטרת המחוז ומפקד מחלקת המשטרה הפלילית במחוז וורונז'. מאפריל 2011 עד מאי 2012 שימש כמפקד המשטרה במחוז נובגורוד, בתפקידו הראשון כמפקד משטרה.
ב-2 ביוני 2012, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין חתם על צו על מינויו של יאקונין, למפקד משטרת מוסקבה (רשמית, ראש מנהלת משרד הפנים במוסקבה).
בשנת 2019 בעקבות האשמות שהוא קודם בעקבות מתן שוחד, יאקונין פנה לבית משפט וזוכה לאשמה.
באפריל 2020 אנטולי מונה לסגן מנהל שירות בתי הסוהר הפדרלי.
מלווה מלכה (תוכנית רדיו)
מלווה מלכה הייתה תוכנית רדיו ששודרה במוצאי שבת בקול ישראל. בגרסתה הראשונה הייתה התוכנית אחת מהתוכניות הוותיקות ביותר בעולם הרדיו בישראל, ואחת מתוכניות הדגל של קול ישראל - תחילה במסגרת המדור להווי ומסורת יהודית וב-2003 החל שידורה במתכונת חדשה ברשת ב ושודרה עד סגירת רשות השידור במאי 2017.
התוכנית בגרסתה הראשונה
התוכנית עלתה לראשונה בעריכת אפרים די-זהב, ולאחריו ערך אותה במשך שנים רבות בנימין צביאלי. התוכנית שודרה במוצאי שבת, כשעתיים לאחר צאת השבת, ונמשכה כחצי שעה. התוכנית פנתה לציבור הדתי, וכללה חדשות, שיחות בנושאי יהדות ופרקי חזנות.
בשנות השמונים, עקב ירידה דרסטית באחוזי ההאזנה לתוכניות הדת, ירדה גם היא כמו שאר תוכניות הדת "פרקי היום בתנ"ך" ו"קבלת שבת".
התוכנית משנת 2003
העורך האחרון שהיה לתוכנית הוא אבי שמידט והגיש אותה איזי מן. חברי הפאנל מנו אנשים קבועים, בין המשתתפים באופן קבוע בתוכנית הם הרב ישראל גליס, המגיש בין השאר גם טור פובליציסטי אקטואלי מזווית אישית, אליעזר שפר והרב ישראל דנדרוביץ המגיש פינה במחשבה יהודית, המשלבת את נושא התוכנית עם פרשת השבוע, לרוב באמצעות סיפור חסידי.
הפורמט
בכל שבוע נבחר נושא מוגדר הקשור לפעילות המגזר החרדי ולתרבותו, כאשר האורחים באולפן נבחרים על פי מעורבותם בנושא, והם בדרך כלל רבנים ועסקנים נחשבים בציבור החרדי, שרואים בתוכנית פלטפורמה ראויה ונקייה להגיע אל קהלי יעד מרוחקים יותר. בשעה הראשונה מוצגים הנושא והאורחים, הדוברים שאף משמיעים דברי פתיחה. לאחר מכן, בשעה השנייה והשלישית, הם מרחיבים את דבריהם והשיחה נכנסת לעומק הנושא.
בתוכנית ישנן פינות קבועות, בהן פינת אזכרות, שבה מוזכרים ימי השנה של גדולי ישראל החלים בשבוע הקרוב. כמו כן משודרת פינה על אירועים חשובים וכינוסים מרכזיים בציבור החרדי. עוגן נוסף: שיחת רב - בשנים הראשונות שידר הרב משה גרילק פינה על פרשת השבוע, אחריו שידר הרב שלמה וילק, ובשנים האחרונות משדר הרב ישראל דנדרוביץ פינה על מחשבה יהודית. בתוכנית משודרת חידה על דמויות או סוגיות בעולם החרדי. בשנים הראשונות שודרה חידה בדמות כתב חידה, לא פעם מחורז, שמאחוריו הסתתרו דמות או אירוע. בשנים האחרונות מביאה החידה קטעי הקלטות מאוצר הסרטייה של קול ישראל, והמאזינים מתבקשים לזהות על מי או על מה מדובר.
התוכנית הייתה מעין אוטונומיה של תרבות חרדית ונשמרו בה, למשך כל שעותיה, כל תרבויות השיח החרדיות. כך גם המוזיקה שנוגנה הייתה מוזיקה חסידית או לחלופין פיוטית מן המקורות. גם לאחר תום התוכנית, משעה 3 לפנות בוקר ועד לפתיחת תוכניות הבוקר של יום ראשון, נוגנה רק מוזיקה חסידית חרדית יהודית.
אות הפתיחה
במשך עשרות שנים היה קול ישראל פותח את שידוריו במוצאי שבת בביצועו של אפרים די-זהב לפיוט למוצאי שבת, "המבדיל בין קודש לחול", ועם השנים הפכה המנגינה לסימן היכר לצאת השבת. ב-2005 החזירה רשות השידור את ביצועו לתוכניות מוצאי השבת של רשת ב'. מנגינת "המבדיל בין קודש לחול" הייתה אות הפתיחה לתוכנית "מלווה מלכה". אחרי שנה שונה אות הפתיחה, ובמקומו מנוגנת מנגינת "שירו למלך" לחנו של הרב הלל פלאי שביצע יידל ורדיגר.
ויליאם הארטנל
ויליאם הנרי הארטנל (באנגלית: William Henry Hartnell; 8 בינואר 1908 - 23 באפריל 1975) היה שחקן אנגלי. תפקידו הידוע ביותר הוא דמותו של הדוקטור הראשון בסדרת המדע בדיוני הוותיקה "דוקטור הו".
ביוגרפיה
הרטנל נולד בסנט פנקרס שבלונדון, בן יחיד ללוסי הרטנל שלא הייתה נשואה. הוא גדל אצל אם אומנת, ובילה חופשות מהנות בדבון אצל משפחת אימו שם למד לרכב. למרות מאמציו הרבים לא הצליח לגלות את זהותו של אביו. הרטלנל, שהיה ידוע בכינויו בילי, עזב את בית הספר ועסק בפשעים קלים. במועדון אגרוף פגש הרטנל את אספן האמנות יו בלייקר שלקח אותו תחת חסותו. בתחילה דאג לאמן אותו כג'וקי (רוכב על סוסי מרוץ) ואחר כך עזר לו להתקבל לאקדמיית איטליה קונטי לאמנויות התיאטרון (Italia Conti Academy). בלייקר שילם גם על לימודיו ב-"Imperial Service College" אך הוא ברח מבית הספר בשל המגבלות הרבות שהוטלו עליו שם.
ב-1925 החל לעבוד כעוזר במה בתיאטרון תחת פרנק בנסון. הוא הופיע במספר רב של תפקידים במחזות שייקספיריים בהם "הסוחר מוונציה", "יוליוס קיסר", "כטוב בעיניכם", "המלט", "הסערה" ו"מקבת'". השתתף בהצגות נוספות כמו "She Stoops to Conquer", המחזה "School for Scandal " וב-"Good Morning, Bill". ב-1928 שיחק ב-"Miss Elizabeth's Prisoner", מחזה מאת רוברט נילסון סטיבנס בו השתתפה גם השחקנית הת'ר מקינטייר שאותה נשא לאישה בשנה שאחרי כן. בקולנוע שיחק ביותר מששים סרטים, הראשון בהם היה "Say It With Music" שיצא בשנת 1932.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החל לשרת ברגימנט הטנקים המלכותי (Tank Corps). אחרי שנה וחצי שוחרר מטעמי בריאות כשהוא סובל מהתמוטטות עצבים, וחזר לשחק. לרוב גילם דמויות קומיות עד שקיבל את התפקיד של סרג'נט נד פלטשר בסרט "The Way Ahead" ב-1944. מכאן ואליך החל לגלם בעיקר דמויות של שוטרים, חיילים ובריונים. ב-1958 שיחק בפעם הראשונה את הסרג'נט בסדרת הקומדיות "Carry On" בסרט "הטירונים והסרג'נט". עוד הופיע בסרטם של האחים בולטינג "Heavens Above" בכיכובו של פיטר סלרס, ובסרט "העכבר ששאג" (שוב עם סלרס) גילם את ויל באקלי.
התפקיד הקבוע הראשון שלו בטלוויזיה היה בסדרה "Army Game" בין השנים 1957–1961, בה גילם שוב דמות של "איש קשוח", רב-סמל פרסי בולימור. ב-1963 שיחק בתפקיד משנה בסרט "This Sporting Life", בו גילם ברגישות דמות של צייד כישרונות לשחקני ראגבי בשם 'Dad' (אבא).
דוקטור הו (1963–1966)
ב-1966 קיבל הרטנל משכורת קבועה של 315 ליש"ט על כל פרק בסדרה (הופקו 48 פרקים בשנה). סכום זה הוא שווה ערך ל-4,050 ליש"ט של ימינו. כיוון שלדמות היה שיער ארוך הרטנל חבש פיאה בכל צילומי הסדרה.
הידרדרות במצבו הבריאותי (הרטנל סבל מטרשת העורקים שהחל להשפיע על יכולת הדיבור שלו) ויחסים גרועים בינו לבין צוות התוכנית, שהתחלף אחרי פרישתה של וריטי למברט, הביאו בסופו של דבר לעזוב את "דוקטור הו".
עם עזיבתו העלה המפיק של הסדרה רעיון מקורי, כיוון שהדוקטור הוא חייזר, תהיה לו תכונה של יכולת התחדשות שבה תוחלף צורתו החיצונית. הרטנל עצמו הציע שפטריק טרוטון יחליף אותו כדוקטור החדש. בסוף החלק הרביעי בעלילה "The Tenth Planet" (שהציגה גם את הסייברמנים), העלילה השנייה מעונה 4, הדוקטור הראשון "התחדש" בפעם הראשונה והוחלף בדוקטור השני.
ב-1972 חזר הרטנל והופיע בתפקיד הדוקטור במסגרת סדרת העשור של "דוקטור הו" בעלילה הפותחת של העונה, שנקראה "שלושת הדוקטורים". אשתו הת'ר יידעה את מפיקי הסדרה על הרעה בבריאותו וביכולת הזכירה שימנע ממנו לככב בסדרה. אולם הם הגיעו להסכמה שהוא יצטרך לשבת ולקרוא את השורות מתוך כרטיסים. הופעתו זו הייתה האחרונה כשחקן. בשנות השבעים מצב בריאותו החמיר בדצמבר 1974 אושפז בבית חולים. בתחילת 1975 סבל מסדרה של שבצים מוחיים. ב-23 באפריל 1975 נפטר מאי ספיקת לב.
ב-1983, לציון 20 שנה לדוקטור הו, השתמשו באחת מהסצנות שלו מהפרק "The Dalek Invasion of Earth" משנת 1964, בתחילת ספיישל 20 השנה "חמשת הדוקטורים". בהמשך גילם את דמות הדוקטור הראשון השחקן ריצ'רד הרנדול. ב-2013, בפרק "שמו של הדוקטור", שולבו צילומים של הרטנל יחד עם השחקנית ג'נה קולמן בתפקיד קלרה אוסוולד, כשהיא רואה את הדוקטור בתקופות שונות בחייו.
ועדת הבחירות של אוגנדה
ועדת הבחירות של אוגנדה, היא מוסד חוקתי של ממשלת אוגנדה, שתפקידו "לארגן ולנהל בחירות סדירות, חופשיות והוגנות" באוגנדה, באופן יעיל, מקצועי וללא שיקולים פוליטיים זרים.
מקום
לשכת ועדת הבחירות נמצאת ברחוב ג'ינג'ה 55, בחטיבה המרכזית של קמפלה בירת אוגנדה.
היסטוריה
החוק להקמת ועדת הבחירות נחקק ב-1997. ועדת הבחירות הראשונה כיהנה בין השנים 1997 עד שנת 2002. הוועדה הנוכחית נכנסה לתפקיד בשנת 2016 ותסיים את עבודתה בתום תקופת כהונה שתארוך שבע שנים. הוועדה כיום היא בראשות שופט בית המשפט העליון, סיימון מוגני ביאבקאמה, אשר החליף את המהנדס באדרו קיגונדו שעמד בראש הוועדה במשך שתי קדנציות (2002–2009 ו-2009–2016).
חברים
להלן החברים הנוכחיים של ועדת הבחירות (2016–2022) החברים החדשים הושבעו ב-17 בינואר 2017.
דני לרנר
דני לרנר (נולד ב-16 בפברואר 1973) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע ישראלי.
קריירה קולנועית
דני לרנר הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו בחוג הוא כתב, ביים והפיק למעלה מ-20 סרטים קצרים.
סרטו הראשון באורך מלא היה המותחן הפסיכולוגי ימים קפואים שהופק כסרט עצמאי דל-תקציב בעלות של 25,000 דולר בלבד. הסרט, בכיכובם של ענת קלאוזנר, אולי שטרנברג וסנדרה שדה, הוקרן בהקרנת בכורה ב-2005 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם זכה בפרס "הסרט העלילתי הישראלי הטוב ביותר". הסרט הוקרן בישראל, בה גם היה מועמד לשני פרסי אופיר (בעבור הופעתה של קלאוזנר והצילום), ובצרפת ונמכר להפצה במספר מדינות נוספות.
עלילת הסרט עוקבת אחר סוחרת סמים צעירה הגונבת את זהותו של קורבן פיגוע הנמצא בתרדמת. הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים. בהם פרס "הסרט הטוב ביותר" בפסטיבל סינמה נובו בבלגיה ובפרס "הבמאי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים בפניקס. עוד הוקרן הסרט בפסטיבלי קולנוע שונים, בהם: פסטיבל AFI לוס אנג'לס, פסטיבל הסרטים בסידני, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בוורשה, בשנגחאי, בסאו פאולו ועוד.
סרטו השני של לרנר היה סרט הפעולה קירות. הסרט הופק כקופרודוקציה ישראלית-צרפתית בתקציב בן 2 מיליון דולר. עלילת הסרט עוקבת אחר ידידות הנרקמת בין קופאית סופרמרקט אשר סובלת מהתעללויות מבעלה (נינט טייב) למחסלת של ארגון פשע (אולגה קורילנקו).
בשנת 2011 זכה לרנר בפרס אומנות הקולנוע מטעם משרד התרבות המדע והספורט. מנימוקי השופטים:
סגנון אומנותי
בסרטיו עסק דני לרנר באספקטים שונים של המציאות הישראלית תוך שימוש בז'אנרים ואלמנטים קולנועיים שלא מרבים לעסוק בהם בקולנוע הישראלי.
ימים קפואים משלב בין ז'אנר המותחנים הפסיכולוגים לסרטי אימה ופילם נואר ושזור בציטוטים מסרטים של אלפרד היצ'קוק ורומן פולנסקי. קירות אף הוא כלל מחוות לסרטים שונים, בהם ניקיטה ודרכו של קרליטו.
אלכס דאוסט
אלכס אדוארד אלברט דאווסט (באנגלית: Alex Edward Albert Dowsett; ) הוא רוכב אופני כביש מקצועי בריטי לשעבר, הוא הצטיין בדיסציפלינת מרוץ נגד השעון, וב-2015 הוא שבר את שיא השעה העולמי של ברכיבת מסלול ושיפר אותו ב-446 מטר, כשקבע שיא מרחק של 52.937 ק"מ.
החיים המוקדמים
בנו של פיל דאווסט, נהג מרוצים לשעבר. דאווסט גדל ב-Little Baddow, ואחר למד בצ'למספורד. בתחילה הוא עסק בשחייה כספורט, ושחה עד חמישה ימים בשבוע, לפני שהתחיל לרכוב על אופני הרים יחד עם אביו.
קריירה מוקדמת
דאווסט החל את דרכו במועדון האופניים של מלדון והמחוז בעיר צ'למספורד. כישרונו הוכר במהרה ודאווסט הפך לחלק מצוות הפיתוח של האקדמיה האולימפית הבריטית. הוא ניצח באליפות בריטניה עד גיל 23 במרוץ נגד השעון ב-2008 וב-2009. בשנת 2010 רכב בקבוצה האמריקאית Trek Livestrong וזכה באליפות אירופה באופני כביש במרוץ נגד השעון, עד גיל 23. הוא גם זכה במדליית כסף מרוץ נגד השעון במשחקי חבר העמים ב-2010.
Team Sky (2011–2012)
במארס 2012 שבר דאווסט את המרפק בשלושת הימים של ברוז'-דה פאנה וכתוצאה מכך החמיץ את המחצית הראשונה של עונת המרוצים. דאווסט התאושש וסיים במקום השני באליפות הלאומית למרוצי כביש, ומאוחר יותר שמר על תואר אליפות המדינה במרוץ נגד השעון. מאוחר יותר בספטמבר, התחרה דאווסט באליפות העולם באופני כביש של UCI בכל שלושת אירועי העילית של הגברים, וסיים במקום השמיני במרוץ האישי נגד השעון.
חיים אישיים
דאווסט סובל מהמופיליה ועונד שרשרת המפרטת את צרכיו הרפואיים בעת רכיבה. בשיחה בתוכנית על רכיבה ב-ITV ביולי 2013, דאווסט ציין את מצבו הרפואי כגורם מפתח בבחירתו באופניים תחרותיים בצעירותו, מכיוון שמשחקים כמו כדורגל ורוגבי נחשבו מסוכנים מדי. אמו הכניסה רפידות ברכיים וכתפיים למדי בית הספר שלו והוא לבש אימוניות מיוחדות.
הוא כנראה ספורטאי העלית היחיד הסובל ממצב זה. כתוצאה מכך, יש לו פטור מיוחד מדיניות ה"ללא מחטים" של האיגוד הבינלאומי לאופניים, שהונהגה בשנת 2011, כדי שיוכל להזריק לעצמו את חלבון הקרישה פקטור VIII כל 48 שעות.
דאווסט הקים את קרן הצדקה Little Bleeders במטרה להעלות את המודעות להמופיליה ולעודד ולתמוך בצעירים לעסוק בספורט. יש לו גם ערוץ יוטיוב משלו, שם הוא מתעד את חייו כרוכב אופניים מקצועי.
פריץ ארלר
פריץ ארלר (בגרמנית: Fritz Erler; 15 בדצמבר 1868 – 11 בדצמבר 1940) היה צייר, מעצב גרפי ומעצב נוף גרמני. הוא ידוע בעיקר בזכות כרזות תעמולה שהפיק במהלך מלחמת העולם הראשונה.
השכלה וקריירה מוקדמת
הוא נולד בפרנקנשטיין (שלזיה). החל משנת 1886 למד אצל אלברכט בראואר בבית הספר לאמנות בברסלאו. הוא השתתף גם באקדמיה ז'וליאן בפריז. בשנת 1895 עבר למינכן והתגורר מ־1918 בהולצהאוזן. העיצובים הראשונים שלו מתוארכים לשנת 1893: אגרטלים, חלונות זכוכית, כריכות ספרים, מאוחר יותר רהיטים, סטים תיאטרליים ועיטורי פנים. בשנת 1896 היה חבר מייסד בכתב העת הנוער. הוא גם צייר כמה פורטרטים בתחילת המאה ה-20, בעיקר של ריכרד שטראוס וגרהרט האופטמן.
ציוריו וציורי הקיר של פריץ ארלר היו גדולים ודקורטיביים. המוטיבים הושאלו בעיקר מהמיתולוגיה הגרמנית. ארלר היה מיוצג עם רבות מהיצירות המוקדמות הללו באוסף היינריך קירכהוף.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה
יחד עם ארתור קמפף היה ארלר אחד הציירים הצבאיים הרשמיים, ציוריו הוזמנו כתעמולת מלחמה.
את כרזת מילווה המלחמה השישי עיטר ציורו (1917), אולי הידועה ביותר של ארלר. הוא הביא להכנסת לפחות 13.1 מיליון מארק יותר מכל קמפיין אחר.
כוחו של הפרסום הנ"ל הושווה לפוסטר האייקוני של ג'יימס מונטגומרי פלאג של הדוד סם, בעוד שהרעיון נובע בסופו של דבר מהכרזה המשפיעה של "לורד קיצ'נר רוצה אותך" 1914. בכרזה נראה ראש של חייל, פניו כהים מבוץ התעלות, מביט מעבר לצופה עם עיניים זורחות כאילו מאור פנימה. דימוי הרואי זה מתאר את האמונה הנרחבת כי לוחמת תעלות תהיה איכשהו חוויה מנקה מוסרית.
בתקופה הנאצית דיוקנאותיו של ארלר של אדולף היטלר, פרנץ פון אפ וילהלם פריק היו בעלי תפוצה רבה.
ארלר נפטר במינכן ב-1940.
ארלר היה חבר כבוד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן ובמילאנו, חבר בזצסיון הוינאי ובמינכן, בסלון ד'אוטום בפריז, חבר ב"דויטשר קונסטלרבונד", בדויטשר וורקבונד.
לאמבאוזאוריים
לאמבאוזאוריים (שם מדעי: Lambeosaurinae) היא תת-משפחה של דינוזאורים צמחוניים ממשפחת ההדרוזאוריים, שחיו רק בקרטיקון העליון שלפני 85.8 עד 66 מיליון שנה מזמננו.
מאפיינים
זוהי אחת משתי תת-המשפחות של ההדרוזאורים לצד הזאורולופיים (Saurolophinae). הקבוצה הוגדרה ב-1923 ונקראת על שם הסוג לאמבאוזאורוס. מאובניהם התגלו לאורך אסיה, אירופה ואמריקה הצפונית.
המאפיין העיקרי של בני הקבוצה הוא מבנה הגולגולת הגבוהה שהייתה בעלת ציצה אחורית הארוכה שהתארכה יותר ויותר. הם השתמעו במבנה זה כדי להשמיע תרועות שונות ולתקשר עם פרטים מהעדר ששוטטו יחדיו. הם היו דינוזאורים אוכלי צמחים בעלי שורת שיניים אחוריות שסייעו לטחון צמחים בעזרת הלחיים. הדינוזאורים היו כבדים ויכלו לעלות על אורך של 10 מטרים ומשקל של 5 טון. רבים מהם היו טרף בשביל טורפים כמו טירנוזאוריים.
במקור הקבוצה הייתה קלייד, אך ב-1998 החליט פול סרנו לשייך את הקבוצה לתת-משפחה הכוללת את הסוגים שגולגולתם מוטה כלפי מעלה כמו אצל הקוריתוזאורוס או מוטה אחורי בדומה לקרן של יעל, באופן המזכיר את הקוריתוזאורוס. דינוזאורים אחרים כמו הזאורולופוס או האדמונטוזאורוס היו חסרי בליטה או שהייתה קצרה יותר ובקדמת הגולגולת.
אוזנן חום
מאפיינים
אורכו של האוזנן 24–29 ס"מ ואורך האוזניים עד 3 ס"מ. משקלו מגיע ל-5–11 גרם. הם בעלי פרווה חומה, אוזניים גדולות וראש קטן והשפתיים מזכירות שפתיים של ארנבת, הזנב קצר וכך גם הרגליים ובין שניהם ישנו קרום גדול. עטלפים אלה פעילים בלילה ובניגוד לשאר העטלפים הקטנים הם לא צריכים להשתמש באקולוקציה.
העטלפים מצויים בכל רחבי אירופה למעט האזורים הצפוניים ומצויים גם בכמה מאיי הים התיכון. הם ישנים ביום במערות או בחללי עצים או מבנים ובלילות יוצאים לטרוף חרקים. הם ניזונים בעיקר מעשים וחוטפים אותם הן בתעופה והן כשהם נחים על עלים. העטלף יכול לשמוע את החרק בעודו על העלה כל עוד הוא זז אך לפעמים מתנפל מהצד השני של העלה ונותן לעש לברוח.
כמה עשים מתגברים על התקיפה על ידי קיפאון ברגע שהם שומעים עטלף. אפשרות נוספת שלהם היא לברוח במהירות לבין זלזלים קטנים או פתחים שהעטלף אינו יכול להגיע אליהם אך העטלף יעוף יותר מהר מהעשים.
חומפס
"חוּמפַּס" הוא סיפור הילדים הראשון שכתבה הסופרת שלומית כהן-אסיף. הספר פורסם לראשונה בשנת 1980 בהוצאת "מסדה". את הסיפור כתבה כהן-אסיף על עצמה, מכיוון שהיא נָטְתָה להיות קנאית בילדותה, ולחשוק במה שאין לה. דרך הסיפור היא רצתה להעביר את רגשותיה, סיפורים רבים מסיפוריה עוסקים באופי שלה המתבטא דרך הדמויות הראשיות.
תקציר הסיפור
חומפס היה דוב קטן ושמנמן, למראה היה נראה כמו כל הדובים ביער, אך חומפס לא היה כמו כל הדובים האחרים; הייתה לו יכולת שלא הייתה לכולם: בכל פעם שהיה חומפס מביע משאלה בקול, המשאלה הייתה מתגשמת. יכולת זו גרמה לו עונג רב, אך כפי שיתגלה בסוף הסיפור היכלות הזאת הייתה לו לרועץ. העלילה מתחילה בעת טיולו של חומפס ביער כשהוא ראה זאב עם פס חום על צווארו ומיד ביקש לעצמו פס כזה בקול. באורח פלא משאלתו התגשמה, וכך הבין חומפס שהוא אינו דב רגיל. חומפס החליט לנצל את יכולתו כדי להשיג לעצמו תכונות נוספות של החיות המתגוררות ביער, ובכל פגישה של חומפס עם חיית יער אחרת ביקש הדב אחת מתכונות החיה לעצמו.
מאחר שחומפס שינה את עצמו פעמים רבות, כבר לא היה ניתן לזהות אותו, והוא כבר לא היה שייך למשפחת הדובים, שבה הוא היה נחשב מפלצת. הוא רצה להשמיע קול בשביל שמשפחתו תזהה אותו, אבל קול לא יצא מגרונו, אלא רק ציוץ בוכה ורטוב. הוא ניסה לבקש משאלה נוספת כדי לחזור למצבו הרגיל, מפני שהוא התחרט על כל משאלותיו. אך משאלתו לא התגשמה. מכיוון שהוא היה צריך לבקש את בקשתו באמצעות קול ולא באמצעות ציוץ. אף על פי שהדוב הקטן איבד את יכולתו לדבר, אימו של חומפס זיהתה את ציוצו, והיא מייד הבינה שמדובר בבנה. היא רצה אליו, נישקה אותו, וכהרף עין נעלם הזנב, הזקן, הקרניים, הכנפיים והסנפירים. אבל הפס החום נשאר, ולכן הוא כונה הדוב חומפס.
מאפיינים בולטים במסגרת הסיפור
הסיפור "חומפס" בנוי על פי תבנית קבועה. פתיחת הסיפור מובאת בעמודים 2–4, ושם מתוארים חומפס ומשפחתו ויכולות המיוחדות של הדוב הקטן להגשים את המשאלות שלו. כמו כן מתוארת הסיבה לשמו. בתיאורו של חומפס, כבר מהתחלה ניתן להבין שמדובר בדוב צעיר שזקוק לעזרתה של אימו. כדי להדגיש את פתיחת הסיפור יש שימוש במשפט שמתאר את הדמויות והקשר ביניהם. במקרה הזה חומפס ואימו הדואגת.
התפתחות המצב הבעייתי בספר מתחילה מתיאור מסעו של הדב: "עזב חופס את חלקת הדובים ויצא לעמק היער". לאחר שחומפס נכנס ליער הוא נתקל במגוון רחב של חיות, ומכל חיה הוא לוקח תכונה אחת לעצמו. המסע והמשאלות של חומפס יובילו אותו לצרה.
נקודת השיא בעלילה חלה כשחומפס שב אל חבריו. בשיא של הסיפור יש גם משבר אשר חל כאשר חבריו הדובים הקרובים לו אינם מזהים אותו ומגרשים אותו: "מיהר חומפס אל חבריו הדובים, אבל הם לא הכירו אותו ולא ידעו מניין באה חיה מוזרה זו לחלקת הדובים." חומפס נחשב מפלצת מעוותת בחלקת הדובים, ומרוב ייאוש חומפס מתחיל לקרוא לעזרה, אך אף אחד לא מושיט לו יד.
לאורך הסיפור מתואר מסעו של הדובון. לאחר חזרתו הוא נתקל במכשול כי חבריו אינם מכירים אותו, והבעיה היא שהוא לא דומה לדוב שהוא היה פעם. יתר על כן חומפס גם לא הצליח לחזור לצורתו הרגילה, כי חומפס צריך היה לבקש בקולו ולא לצייץ כציפור. רק דבר אחד עזר לפתרון הבעיה והוא אימו שזיהתה את קולו של חומפס: "זה הדוב שלי! זה חומפס!" אימו של חומפס מזהה מייד את בנה. היא לא נזקקה להוכחות או הסברים. ומיד רצה לנחם את בנה הקטן אשר היה מבוהל ומבולבל. הספר, שנפתח בציור של חומפס התחבק עם אימו, מסתיים גם הוא באיור שבו הוא מחבק אותה בחיבוק מלא אהבה. חיבוקה העוטף של האם ונשיקות שלה הם אלו שמשיבים לדוב הקטן את זהותו ומחזירים אותו בחזרה לדמותו המקורית. קטעים אלו מבהירים לנו את היכולת של האם בסיפור לסדר את המצב ולהציל את חומפס ממעשיו שלבסוף הביאו אותו למצב של דחייה מן החברה.
משמעות סמויה של הסיפור
בהצגתו של חומפס בסיפור ניתן לזהות רמזים על הדימוי הנמוך של הדוב, שככל הנראה לא אוהב את מראהו. "חומפס היה דוב שמן, אבל לא יותר מדי. הליכתו הייתה איטית, אבל לא יותר מדי...כמו כל הדובים". הדובון לא הסתפק במה שהיה לו, ובגלל זה יצא לחפש לעצמו זהות חדשה.
חומפס מנצל את היכולת שלו להגשמת משאלות כדי למלא את רגש הקנאה. הסיפור מראה בצורה יצירתית ומעניינת את התגובה לרגש המתסכל שילדים חשים ומבוגרים במהלך חייהם למדו להצניע.
רגש הקנאה הוא אחד מהגורמים המרכזיים שגורמים חומפס לבקש משאלות. בכל פעם שהוא רואה דבר יפה המוצא חן בעיניו הוא אומר בקול רם כי הוא "רועד מקנאה", ומייד אחר כך, כמו ילדים רבים, מבקש שיהיה לו גם.
בסופו של הסיפור ניתן להבין שכל אחד מיוחד במינו, ולא משנה כמה שינויים חומפס עבר, אימו עדיין תזהה בו את הדובון החמוד שלה.
ביקורות ודעות על הספר
יעל אשר פרסמה את דעתה על הספר "חומפס" באתר האינטרנט מספרת על המשמעות שמאחורי הסיפור ומשתפת את הקוראים בחוויות שרכשה מן הסיפור. היא מאחדת את הנושאים המרכזיים של הסיפר ומקשרת אותם לזמן שלנו. על פי דבריה של יעל: "זהו סיפור נהדר על קבלה עצמית, גיבוש זהות וקנאה, שני נושאים שהולכים יד ביד ולעיתים לא ניתנים לשליטה."
כמו כן יעל מוסיפה שחומפס הוא דוב מתוק שמעביר מסר חשוב לקורא. והיא אומרת "שבדיוק כמוהו גם ילדים בגיל הרך בוחנים את עצמם בהשוואה לסביבה. אין זה משנה מהי רמת האינטליגנציה הרגשית שלך, המסר מועבר בצורה חזקה וברורה." לאחר כל השינויים חומפס מבין שמשהו בייחודיות שלו אבדה. הוא שונה וחריג במובן הלא טוב.
בתגובתה יעל גם מתייחסת ליכולת הכתיבה הטובה של הסופרת, שלומית כהן אסיף. היא מוסיפה שמאייר הספר, אביאל בסיל, צייר איורים מושכים וברורים. היא טוענת ש"מעבר לתיאור המילולי הצליח המאייר להפריח חיים בדמויות המצוירות בעזרת הבעות פנים ותנוחות הגוף. דבר מורגש וזה כה חשוב בספר ילדים עם מסר שכזה."
טניס באולימפיאדת ברצלונה (1992)
תחרות הגברים
במשחק הגמר מארק רוסה משווייץ שלא היה מדורג ולא הגיע בקריירה שלו לשלב מתקדם של טורניר גראנד סלאם נפגש עם ז'ורדי ארזה מספרד וניצח ב-5 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
במשחק הגמר שטפי גראף מגרמניה, מנצחת תחרות 1988 נפגשה עם ג'ניפר קפריאטי מארצות הברית והפסידה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. 8 זוגות דורגו:
במשחק הגמר בוריס בקר ומיכאל שטיך מגרמניה נפגשו עם ויין פריירה ופיט נורבל מדרום אפריקה וניצחו אותם ב-5 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. 8 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר ג'יג'י פרנאנדס ומרי ג'ו פרנאנדס מארצות הברית נפגשו עם קונצ'יטה מרטינס וארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו מספרד וניצחו אותן ב-3 מערכות.
ישראל באולימפיאדה
עמוס מנסדורף דורג במקום ה-14 בתחרות הגברים, אך לא השתתף בגלל פציעה.
גלעד בלום ניצח את מריאן ואידה מצ'כוסלובקיה בסיבוב הראשון, אך בסיבוב השני הפסיד לג'ים קורייר ב-3 מערכות.
הטיגריס שבא לשתות תה
הטיגריס שבא לשתות תה (באנגלית: The Tiger Who Came To Tea) הוא סיפור קצר לילדים שפורסם לראשונה בשנת 1968 באנגלית, ומאז נמכר במיליוני עותקים ברחבי העולם.
את הספר כתבה ואיירה ג'ודית קר, סופרת ומאיירת בריטית ממוצא גרמני־יהודי, אשר ספריה זוכים להצלחה עולמית עד היום.
עלילה
סופי הקטנה ואימה יושבות לשתות תה במטבח ולפתע נשמע צלצול בדלת אשר קוטע את טקס השתייה והאכילה של הבת ושל האם. כאשר סופי פותחת את הדלת, עומד לפניה בפתח הדלת טיגריס גדול עם חיוך מאוזן לאוזן ומספר שהוא רעב.
אימה של סופי מזמינה אותו להצטרף, הטיגריס מתיישב ליד השולחן ואוכל כל דבר מאכל אשר נמצא בשולחן. בסיום הארוחה הטיגריס מודה להן ועוזב את הדירה.
מאוחר יותר, כאשר אביה של סופי חזר לדירה, לא נותר לו מה לאכול, ולכן הוא לוקח את סופי ואימה לבית קפה. למחרת, סופי ואימה קונות אוכל רב בחנות וקונות אוכל לטיגריסים למקרה שהוא ישוב, אך הוא לא שב.
תרגומים שונים
הספר תורגם למספר שפות, וביניהן עברית, גרמנית, וולשית, יפנית, ערבית ופורטוגזית.
הספר אף מונגש לעיוורים ועובד גם לברייל.
עיבודים למדיה ולתיאטרון
בשנת 2008 עובד הספר להצגת תיאטרון באנגליה על ידי דייוויד ווד בכיכובם של השחקנים דוון בלאק, אלאן אטקינס ואבי נורמן.
בשנה 2019, הספר עובד לטלוויזיה הבריטית בדיבובם של דייוויד ויליאמס כמספר, דייוויד אוילואו כטיגריס, קלרה רוס כסופי, מריה דרלינג כהילד מהמכולת, טזמין גרג בתפקיד האמא, בנדיקט קאמבקרבאץ׳ בתפקיד האבא ופול ווייטהאוס בתפקיד החלבן.
ביקורות על הספר
ישנן ביקורת רבות על הספר. באתר "מקור ראשון" הוצג הספר הילדים כסיפור שיש בו משהו נקי ופשוט, המזמין גם לקריאה שיש לה משמעות מעבר לתוכן הגלוי והמפורש שמצוי בה. מעבר לכך, נכתב שקוראים גדולים וקטנים יכולים למצוא בספר הזה פנים מוכרות, כלומר "לשתות כוס תה ולהרגיש בו בבית".
ביקורת נוספת לספר מציג את האירוע המרכזי בסיפור כאירוע מרעיש ובלתי צפוי.
טום אמר
תומאס ארל אמר הבן (באנגלית: .Thomas Earl Emmer Jr; נולד ב-3 במרץ 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת מינסוטה, ברציפות מאז 2015. בעבר שימש כמצליף של מפלגת הרוב בבית הנבחרים. מחוזו כולל את מרבית הפרוורים הצפוניים של אזור המטרופולין מיניאפוליס–סיינט פול. טרם היבחרו לקונגרס היה חבר בית הנבחרים המדינתי של מינסוטה, ובשנת 2010 היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל מינסוטה.
ביוגרפיה
אמר נולד בסאות' בנד שבאינדיאנה, ומאוחר יותר עברה משפחתו לאידיינה (Edina) שבמינסוטה. הוא למד באקדמיית סנט תומאס, בית ספר תיכון מכינתי צבאי-קתולי לתלמידים גברים בלבד השוכן במנדוטה הייטס, בסמוך לסיינט פול. אמר למד בבוסטון קולג' ובאוניברסיטת אלסקה פיירבנקס, ובשנת 1984 השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה. בשני מוסדות אלה היה שחקן הוקי קרח. בשנת 1988 קיבל אמר תואר שני במשפטים ממכללת ויליאם מיטשל שבסיינט פול.
אמר החל את הקריירה המשפטית שלו בייצוג מחוזות מינסוטה וערים במדינה דרך "ליגת נאנמני הביטוח של ערי מינסוטה" והגוף המקביל למחוזות המדינה, תוך טיפול בתובענות ייצוגיות נגד שוטרים. הוא גם ייצג לוחמי אש מתנדבים ופקחים עירוניים ומחוזיים, וטיפל במגוון תיקים משפטיים בדיני קרקעות. הוא קיבל רישיון לעריכת דין במינסוטה, ויסקונסין, ודקוטה הצפונית. אמר כיהן במועצת עיריית אינדפנדנס ולאחר מכן בזו של העיר דלאנו, שתיהן במינסוטה.
בשנת 2004 החליט דיק בורל, חבר בית הנבחרים המדינתי של מינסוטה, לפרוש מתפקידו כנציג מחוז הבחירה 19B. אמר, מועמד המפלגה הרפובליקנית, ניצח את לורי מ. שמידט מהמפלגה הדמוקרטית ביחס של 40%–60% במהלך הבחירות הכלליות בנובמבר 2004. במהלך כהונתו נסע בקביעות לקפיטול מדינת מינסוטה באמצעות תחבורה ציבורית. ב-2006 נבחר אמר מחדש עם 61% מקולות הבוחרים, ושנתיים לאחר מכן נבחר פעם נוספת עם אחוז זהה. ב-2010 בחר להתמודד לתפקיד מושל מינסוטה במקום לבית המחוקקים המדינתי.
עם פרישתה המפתיעה של חברת הקונגרס מישל בקמן בבחירות 2014, נחשב אמר כמועמד פוטנציאלי לייצוג מחוז הקונגרס השישי בבית הנבחרים של ארצות הברית, משום שמחוז הבחירה שייצג בבית הבחרים המדינתי כלל חלק גדול מהאזור המערבי של מחוז הקונגרס. ב-5 ביוני 2013 הכריז אמר כי בכוונתו להחליף את בקמן בקונגרס. ב-4 בפברואר 2014 קיבל 67.9% מהקולות בסקר קש שנערך במחוז הקונגרס השישי. אחרי שזכה לתמיכת תנועת מסיבת התה ומחוקקים רבים במינוסטה, זכה אמר בפריימריז עם 73% מהקולות, ונבחר בקלות אל הקונגרס ה-114 של ארצות הברית.
על פי "בית הספר מקורט למדיניות ציבורית" באוניברסיטת ג'ורג'טאון, לאמר ציון בן 0.0- במדד הדו-מפלגתיות בקונגרס ה-116 לשנת 2019, מה שהציב אותו במקום ה-192 מתוך 435 חברי הקונגרס. בהתבסס על מעקב הצבעותיו בבית הנבחרים מאת FiveThirtyEight ב-ABC News אמר חבר לעמדותיו המוצהרות של הנשיא דונלד טראמפ ב-91.5% מהמקרים. באוקטובר 2020, לאחר שנקבע כי אמר קיים אינטראקציה עם אנשים שאובחנו כחיוביים למחלת נגיף קורונה 2019 בוושינגטון הבירה, בהם הנשיא טראמפ, טס אמר בטיסה של דלתא איירליינס בניגוד לכללי החברה, במעשה שעלול היה לחשוף נוסעים אחרים לנגיף קורונה. ב-19 במאי 2021 אמר ושבעת מנהיגי הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים הצביעו נגד הקמת ועדת חקירה לאומית שתחקור את ההסתערות על הקפיטול. הוא תומך בתנועות נגד הפלות ובביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, דוגל בחקיקת איסור מדינתי שיבטל הכרה אזרחית בנישואים של זוגות מאותו המין ובביטול חוק שכר המינימום במינסוטה.
יחסי דנמרק–הונגריה
בין ממלכת דנמרק לבין הונגריה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, שנשלחו 12.000 חיילים הונגרים לדנמרק דרך גרמניה. לאחר המרד ההונגרי בשנת 1956 נמלטו 1,400 הונגרים לדנמרק, ו-137 מיליון כתר דני נאספו כדי לסייע להונגרים. בשנת 1948 נחתם הסכם תשלומים בין שתי המדינות, ב-18 ביוני 1965 נחתם הסכם הטבות לאינטרסים דניים בהונגריה, וב-20 באוקטובר 1969 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי וטכני.
שיתוף פעולה
דנמרק, מסייעת להונגריה בחקלאות, חינוך ובבריאות, וקולופלאסט, לגו וקבוצת איי.פי. מולר - מארסק הם חלק מהמשקיעים הדנים בהונגריה. יותר מ-200 אמנים דנים השתתפו בפסטיבל האביב בבודפשט 2010, שהחל ב-5 באפריל.
יחסים דיפלומטיים
הונגריה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, וקונסוליה כללית באורהוס, מאידך, דנמרק מחזיקה בהונגריה רק שגרירות בבודפשט .
ביקורים רשמיים
בשנת 1987 ביקרה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בהונגריה, וב-12 ביוני 2007 ביקר ראש ממשלת הונגריה פרנץ גיורצ'אני בדנמרק. ב-19 במרץ 2010, יורש העצר הדני פרדריק, נסיך דנמרק ושר החוץ הדני פר סטיג מולר ביקרו בבודפשט במהלך פסטיבל האביב.
מרחב פאזה
בפיזיקה, מרחב פאזה הוא מושג המשמש בעיקר לתיאור והבנה של מערכות דינאמיות. מרחב הפאזה הוא מרחב הפורש את כל המצבים האפשריים של מערכת פיזיקלית (באופן הרחב של המילה) ועל פי התנאים שהמערכת נתונה בהם ניתן לתאר מסלולים במרחב זה שלרוב מתארים את ההתנהגות המרחבית של מערכת פיזיקלית כלומר, מוצגים בעיקר ביחס למרחב (ולא לזמן), כך מרחב הפאזה מסוגל להרחיב לנו את האינטואיציה וההבנה לגבי ההתנהגות של המערכת וללמד אותנו תכונות נוספות החבויות בהתנהגות זו כאשר בוחנים אותם כתלות בזמן.
הגדרה
מרחב פאזה הוא מרחב רב-ממדי המהווה תיאור גאומטרי לכל מצב אפשרי של מערכת פיזיקלית. כל דרגת חופש של המערכת מיוצגת על ידי ציר במרחב הפאזה כך שכל נקודה במרחב הפאזה מגדירה את המצב של המערכת (כלומר קובעת פרמטר עבור כל דרגת חופש).
מקור והיסטוריה
מקור המושג של מרחב הפאזה קצת מעורפל וצף ככל הנראה במשך דורות, אך הוא הפך למרכזי בפיזיקה המודרנית באמצע המאה ה-19, עם ניסוחו של לודוויג בולצמן וג'יימס קלרק מקסוול למכניקה סטטיסטית, ניסוחו מחדש של המילטון למכניקה ומשפט ליוביל. המושג התחיל להשתרש בשפה המדעית בסוף המאה ה-19 בעבודתם של ג'וסיה וילארד גיבס והנרי פוינטקר.
מכניקה אנליטית
על פי מכניקה אנליטית, ניתן לתאר מערכת פיזיקלית על ידי קואורדינטות מוכללות כך שלכל קואורדינטה מגדירים תנע צמוד (לדוגמה עבור מיקום בציר חד-ממדי התנע המוכלל יהיה התנע לאורך אותו הציר ועבור זווית התנע הצמוד יהיה התנע הזוויתי). עבור כל קואורדינטה מוכללת והתנע הצמוד שלה נפרש מרחב פאזה דו-ממדי עבור כל חלקיק. במערכת עם חלקיק אחד, כל נקודה במרחב הפאזה תציין את המיקום והתנע של החלקיק והמסלול של החלקיק יקבע על פי ההמילטוניאן של המערכת ותנאי ההתחלה. הפורמליזם ההמילטוני מגדיר את המילטוניאן ואת הבעיה הפיזיקלית כסט של משוואות דיפרנציאליות מסדר ראשון במרחב הפאזה.
מכניקה סטטיסטית
אם נוסיף לכל חלקיק נפח כדורי אז יתווספו עוד 3 דרגות חופש עבור התנע הזוויתי, כלומר, סיבוב של החלקיק סביב כל אחד מהצירים המרחביים. לכן מרחב הפאזה כעת הוא בעל 9N ממדים כי כעת נצטרך 9 פרמטרים כדי לתאר את המצב של כל חלקיק.
בנוסף נבחין שעבור חלקיקים מובחנים, המצב המיקרוסקופי של המערכת (המיקומים והתנעים של כל החלקיקים) מוגדר על ידי נקודה במרחב זה. אם החלקיקים אינם מובחנים מצב מיקרוסקופי יכיל !N נקודות (בהתאם למספר האפשרויות שניתן לסדר את המערכת כך שלא נבחין בשינוי).
מערכת מאקרוסקופית
מערכת תרמודינמית ניתנת לתיאור על ידי המשתנים התרמודינמיים שלה (אנרגיה, טמפרטורה, לחץ ועוד), עבור כל משתנה בלתי תלוי של המערכת נקבע ציר במרחב הפאזה ונקודה במרחב זה תקבע המצב המאקרוסקופי של המערכת. דיאגרמת פאזות המתארת מעברי פאזה של חומרים היא מקרה פרטי של מרחב פאזה של מערכת מאקרוסקופית עבור משתנים תרמודינמיים מסוימים. ישנם כמה מצבים מיקרוסקופיים המתאימים למצב מקרוסקופי מסוים לכן מבחינה טופולוגית מרחב הפאזה המיקרוסקופי מהווה יריעה מממד גבוה יותר של מרחב הפאזה המאקרוסקופי.
ראו גם
שימושים
טיסה 773 של פאסיפיק איירליינס
טיסה 773 הייתה טיסה של חברת פאסיפיק איירליינס. המטוס, מדגם פוקר F27, נחטף והתרסק ליד סן רמון שבקליפורניה. ב-7 במאי 1964, בשעה 6:49 פרנסיסקו גונזלס בן ה-27 ירה בטייס וטייס המשנה ולאחר מכן התאבד, כתוצאה מכך כל 44 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על המטוס נהרגו.
המטוס
המטוס מדגם פוקר F27 בעל שני מנועי מדחף טורבו-פרופ, יוצר ב-1959 וביצע 10,250 שעות טיסה עד להתרסקות. חברת פאסיפיק איירליינס הייתה המפעיל והבעלים של המטוס.
מסלול הטיסה
המטוס המריא מרינו ב-5:54 בבוקר בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו, עם עצירה מתוכננת בסטוקטון. על סיפונו היו 33 נוסעים כולל גונזלס ושלושה אנשי צוות: הטייס ארנסט קלארק בן 52, טייס המשנה ריי אנדרס בן 31 ודיילת האוויר מרגרט שפר בת 30.
רצח והתאבדות
בשעה 6:48, כ-10 דקות לאחר שטיסה 773 המריאה מסטוקטון, נקלטו הודעות רדיו משובשות מהמטוס באזור הבקרה המרחבית של אוקלנד, זמן קצר לאחר מכן המטוס נעלם ממסכי המכ"ם.
כאשר טיסה 773 הייתה דקות מנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו, התפרץ גונזלס לתוך תא הטייס וירה פעמיים בשני הטייסים. הטייס מת במקום וטייס המשנה נפצע אנושות. כתוצאה מכך המטוס צלל תוך דקה מגובה 5,000 רגל ל-2,100 רגל במהירות של כ-640 קמ"ש. טייס המשנה הפצוע ביצע שידור לא ברור בזמן שניסה לייצב חזרה את המטוס. הקופסה השחורה תיעדה שהמטוס עלה בשלב זה ל-3,200 רגל. ההערכות הן שלאחר מכן גונזלס ירה שוב בטייס המשנה והרג אותו, לאחר מכן גונזלס ירה בעצמו ומת. המטוס צלל לקרקע והתרסק.
אחרי ניסיונות כושלים ליצור קשר עם טיסה 773, ביקשה הבקרה המרחבית של אוקלנד מטיסה 593 של יונייטד איירליינס שחלפה באזור, לבדוק האם הם רואים את המטוס. טיסה 593 דיווחה שאינה רואה את טיסה 773 אך הם רואים עשן רב שעולה מהקרקע.
המטוס יצר מכתש כאשר פגע בקרקע והחל לעלות בלהבות. שידור הרדיו האחרון של טייס המשנה פוענח במעבדת קול: "הקפטן נורה! אנחנו נורנו! (אני ניסיתי) לעזור!" או "אני נורתי! אנחנו נורנו! אלוהים, עזרה!"
החקירה
החוקרים קבעו כי הסיבה הסבירה להתרסקות הייתה הירי בטייס ובטייס המשנה על ידי נוסע, בנוסף נקבע כי גונזלס הוא היורה.
תוצאות
ב-6 באוגוסט 1964 נכנסו לתוקף תיקונים בתקנות הטיסה שקבעו כי דלתות תא הטייס יהיו נעולות במהלך כל הטיסות האזרחיות, התיקון לא חל על סוגי מטוסים מסוימים בהם קיים פתח מילוט בתא הטייס, ולכן במטוס כדוגמת פוקר F27 דלת תא הטייס לא ננעלת במהלך המראה או נחיתה. התיקונים אושרו על ידי רשות התעופה הפדרלית עוד קודם להתרסקות המטוס, אך נכנסו לתוקף רק לאחר מכן.
קרניתיים
תיאור
הקרניתיים הם בעיקר עצים ושיחים, שעשויים להיות נשירים או ירוקי עד, אם כי כמה מינים, דוגמת הם עשבים רב-שנתיים. העלים פשוטים נגדיים או מסורגים. חלק מהמינים בסוג Alangium הם צמחים מטפסים.
הפרחים של משפחת הקרניתיים קטנים יחסית והם נוצרים בתפרחת או בתפרחת דמוית פרח (pseudanthia) קיצונית ומסועפת שלעיתים עטופה בעלי חפה ראוותניים. המינים של הסדרה קורנאים משתנים מאוד במבנה הפרח שלהם: עם זאת, לרוב הפרחים קטנים, עם ארבעה עד חמישה עלי גביע מוקטנים בגודלם יוצרים צינור המתמזג עם השחלה. דיסק המייצר צוף נמצא לעיתים קרובות בחלק העליון של השחלה. השחלה תחתית בעלת 1–4 מגורות. באופן כללי, לפרחים יש ארבעה עד חמישה עלי כותרת שאינם מתמזגים, אך הם יכולים גם להיעדר לחלוטין. הפרי הוא בית גלעין.
טקסונומיה
משפחת הקרניתיים הוגדרה לראשונה בשנת 1825 על ידי, אבל הסיסטמטיקה של הקרניתיים הייתה שנויה מאוד במחלוקת, וסוגים רבים נוספו לה והוסרו ממנה עם הזמן. משום כך יש מקורות המונים במשפחה 12 סוגים (חוקר אחד כינה את זה "פח אשפה".) פילוגנטיקה מולקולרית הבהירה את הקשר של כמה סוגים קשורים, ולפחות תשעה סוגים שנכללו בעבר במשפחת הקרניתיים בוטלו לחלוטין מהסדרה קורנאים, אבל ההיקף של הקרניתיים עדיין לא ברור. APG II מגדיר בדרך כלל את הקרניתיים ככוללים את הסוגים  ו, כמו גם חמישה סוגים המופרדים כעת למשפחה. עם זאת, רבים מהסוגים הללו מתפצלים לפעמים למשפחות משלהם (למשל ), והשימוש נותר לא עקבי.
שימושים
החשיבות הכלכלית של משפחת הקרניתיים מתייחסת בעיקר לשימוש שלהם כעצי נוי: מגדלים צמחי קרנית בגלל המראה האטרקטיבי של הפרחים והפירות ובגלל עלוות הסתיו הצבעונית. הם מתרבים בקלות על ידי ייחורים. כמה מיני עץ משמשים גם לייצור רהיטים. את (Cornus mas) ניתן למצוא במקומות רבים באירופה וגם בישראל ביערות ובשיחים, זהו צמח פופולרי בעל עלים סגלגלים מבריקים ותפרחות צהובות, המשמש בין השאר לגדר חיה. פירותיו האדומים מוארכים בגודל 15–18 מילימטרים והם אכילים, ובצרפת הם משמשים להכנת משקה אלכוהולי, Vin de cornouille. (Cornus sanguinea) – העלווה שלה הופכת לאדום בסתיו - יוצרת פירות שחורים, המופצים על ידי ציפורים; היא גדלה כסבך ביערות דלילים. שמן המתקבל מהפרי משמש בצרפת להכנת סבון.
תיעוד מאובנים
המאובן העתיק ביותר שיכול להיות קשור לקרניתיים הוא Hironoia fusiformis, טקסון נכחד שנאסף ממשקעי חבורת פוטאבה (Futaba Group) בקמיטיקה ביפן. של פירות המאובן קיימות גם בקרניתיים. גיל המשקעים הוא מ התחתון ועד התחתון (כ-88 למ"ש). אף על פי שהפסיפס של התכונות ב-Hironoia מונע הקצאה לסוג קיים, הרכב הפרי הסיבי במקום תאי אבן מציב אותו בתוך המשפחות Nyssaceae-Mastixiaceae. קרניתיים אפשריים נוספים ממשקעי קרטיקון כוללים גלעינים הדומים לקרנית ממכלול המזופוסילים מגיל הסנטון-קמפן של אוסן (Åsen) בנורווגיה. במשקעים מעט צעירים יותר של הקרטיקון העליון (מאסטריכט) תוארו מגרמניה ארבעה סוגים של פירות מאובנים ממשפחת Mastixiaceae (Beckettia, Eomastixia, Mastixicarpum ו-Mastixiopsis).
אוזנן (סוג)
אָזְנָן (שם מדעי: Plecotus) הוא סוג של עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים. הוא נקרא "אוזנן" בגלל אוזניו הענקיות.
אלו ציידי חרקים מתמחים הפעילים בלילות ומחפשים חרקים מעופפים כמו עשים או יתושים. הם יכולים לשמוע אותם בעזרת אוזניהם הגדולות ולקלוט איפה הם נמצאים והם אינם צריכים להשתמש באקולוקציה.
האוזננים חיים במשך היום במערות או נקרות עצים ויוצאים בלילה. הם חיים באירופה, אסיה ואפריקה אך לא ביבשת אמריקה.
אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה
עלילה
בסיפור זה קיימים שלושה גיבורים. שניים מהם מוזכרים בכותרת הספר: עמליה ואביה. הגיבורה האחרת, אמא, מופיעה בתוכן הסיפור עצמו כגיבורה משנית לכאורה, אך משמעותית. בפתיחת הסיפור ניתן לראות בבירור את עצבותהּ של עמליה, שאביה נוסע לאוסטרליה לשבוע שלם. היא לא מוכנה לגעגועים, אך אביה מכין אותהּ היטב לנסיעתו. הוא מספר להּ על אוסטרליה ואף מבטיח לה שיחזור עם מתנה לבחירתהּ, כל זאת כדי להפחית את עצבותהּ בשבוע הפרידה. לאחר שאביה נוסע, עמליה מתקשה להסתגל לשגרה החדשה עם אימהּ, כל הדברים שהיא נהגה לאהוב, הופכים להיות חסרי טעם בלעדי אביה.
בעקבות הגעגוע והסבלנות שמתפקעת, עמליה יושבת יום יום, על הספה, שקועה במחשבות ובגעגועים לאביה כשלפתע נשמעת דפיקה בדלת ומופיע אורח מיוחד. כך במשך כל הימים מגיעים אורחים מיוחדים בהפתעה לעמליה, עד שאביה מופיע בפתח הדלת. כשסוף סוף אביה מגיע אושרהּ של עמליה חסר גבולות. היא חיכתה לו בציפייה ממושכת, ושמחתהּ גוברת עוד יותר כשהיא מבחינה בקופסה שמחזיק אביה בידו, מתנה שהביא מאוסטרליה רק בשבילהּ.
לאחר התאוששותהּ של עמליה מחזרתו של אביה, היא מבינה ששהותהּ עם אימהּ לבד לא הייתה כל כך איומה כפי שהיה נדמה להּ. היה לה כיף עם אמא שלה והיא נהנתה מזמן האיכות שהיה לשתיהן יחד. עם כל הגעגוע לאביה שליווה אותה בשבוע הזה, היא מבינה שזכתה בקרבה לאמא שלה ושהקשר ביניהן התחזק במשך הזמן שהיו יחד.
עיבודים
תיאטרון חיפה הפיק הצגה המבוססת על הספר, ההצגה מציפה את הקושי בהתמודדות עם הגעגועים העזים להורה שנוסע ומציעה מספר פתרונות יצירתיים.
ב-"גן סיפור" בחולון, מוצגים פסלים צבעוניים שפוסלו בהשראת הדמויות מתוך הספר.
ביקורת
לספר מגוון ביקורות, הבולטות שבהן משבחות ומסכמות את הספר כמומלץ לילדים. יעל דר שיתפה את ביקורתהּ ב"הארץ" וטענה כי הספר מראה את הגעגוע מהמקום האנוכי והחסר. מרבית מההשפעה הרגשית של הספר מתרחשת בין השורות ומאחורי האיורים העדינים המוצגים בספר אשר דרכם מבלי שיוצג במפורש מועבר מידע הומוריסטי וגדוש. נוסף על זה הוסיפה ואמרה: "זהו אחד מספריו העדינים ביותר של אשכול נבו!".
רן יגיל ביקר את הספר באתר "מעריב" ואמר כי הסיפור זורם אל עולם המעשיות של הילדים מן המציאות הקשה – געגוע לאדם קרוב.
דרקון צפעי
דרקון צפעי (שם מדעי: Echiichthys vipera) הוא מין של דג גרם ממשפחת הדרקוניים שבסדרת הדקראים והוא המין היחידי בסוגו, היחיד במשפחתו שאינו שייך לסוג דרקון (Trachinus). הוא מצוי על הקרקעית במימי האוקיינוס האטלנטי.
תיאור
הדרקון מגיע לאורך של 15 ס"מ בממוצע כשפרטים גדולים הגיעו לאורך 18 ס"מ. הוא בעל קשקשים כחולים-אפרפרים מלמעלה וצידיים כסופים-לבנים. הוא בעל סנפירי חזה רחבים העוזרים לו לשכב בשקט במקומו. הדג הוא שחיין גרוע ובמקום זה בעל קוצים לאורך גבו עם בלוטות ארס חזק. הוא בעל עיניים גדולות ולסתות חזקות המופנות כלפי מעלה ובתוכם שיניים חדות.
דג זה חי לרוב על קרקעית הים החולית והבוצית בעומק של מטרים ספורים עד 150 מטרים מפני הים. הוא נמצא לחופי מזרח האוקיינוס האטלנטי בין הים הצפוני למרוקו ומדיירה וכן מגיע למי הים התיכון. דג זה אורב על קרקעית הים בהסוואה לטרף של דגים וסרטנים החולפים מעליו.
זהו המין הארסי ביותר במשפחתו והוא בעל קוצים חלולים על גבו. כאשר הוא מאוים הקוצים מזדקרים ומזריקים את הארס לתוקף. הארס חלש מכדי להרוג אך כואב ביותר ובעל גירוי עז המורגש בחצי שעה מהעקיצה. השפעת הארס חלה לאורך 24 השעות מהעקיצה וכוללת בעיקר התנפחות, גלי כאב וחום ולעיתים כאבים בקשרי הלימפה. עם זאת רק לעיתים רחוקות הארס יהרוג כתוצאה מאלרגיה.
טיפול שכיח בעקיצות הוא שטיפת אזור ההכשה במים רותחים, המחלישים את פעולת הארס.
שבועת חמשת הסעיפים
שבועת חמשת הסעיפים ("五箇条の御誓文, "Gokajō no Goseimon, charter oath) היא הצהרה שניתנה על ידי הקיסר מוצוהיטו (מייג'י) ב־6 באפריל 1868 עם כינונה של רסטורציית מייג'י. ההצהרה מנוסחת כשבועה הכוללת חמישה סעיפים המתארים את עקרונות היסוד ומטרותיו של השלטון החדש.
נוסח ההצהרה
"בשבועה זו, אנו שמים לפנינו מטרה לביסוס העושר הלאומי ולעיצוב חוקה וחוקים
פרשנויות והשלכות
ההכרזה על שבועת חמשת הזעיפים ניתנה בפני 400 אנשי פקידות וממשל בארמון בקיוטו. ההכרזה נעשתה נאמרה על ידי הנסיך סאנג'ו בנוכחות הקיסר אך לא נאמרה מפיו. במסגרת טקס ההכרזה כלל אנשי השלטון הנוכחים חתמו עליה ואישרו אותה ובהמשך גם כל שאר לדאימיו.
ההצהרה מנוסחת באופן עמום כדי לסייע לשלטון החדש להתבסס. מצד אחד ניתן לראות בה פניה לדאימיו עם ההבטחה לחזק את יפן על ידי ביטול מנהגים מיושנים וחיזוק יפן באמצעות למידה מהמערב, בהתאם למנטרה: "רוח יפנית, שיטה מערבית" ("ואקון יוסאי"). השלטון החדש עמד בפני התנגדות של שאריות השלטון הקודם ולשם כך נדרש כוחם הצבאי של לדאימיו.
מאידך, ניתן לראות בשבועת חמשת הסעיפים גם פנייה לגיוס ההמונים. ניתן לפרש אותה גם בהבטחה לחופש עיסוק ואף המעמדות ביפן ולשיתוף כלל המעמדות במוסדות השלטון והצבא. כבר עם תחילת הרסטורציה צבאות ההאנים הדרומיים שחוללו את המהפכה כללו בתוכם פשוטי עם שאינם נמנים עם מעמד הסמוראים. הצהרה זו אף ביטלה את חובתם של האיכרים להיות צמיתים לקרקע ואפשרה את השינויים הכלכליים שחלו ביפן עם עידוד העיור שאיפשר את הקמת תעשיות.
אאורליו צ'וקוי
אאורליו צ'וקוי (ברומנית:Aureliu Ciocoi, נולד ב-5 ביוני 1968 בקישינב (קישינאו)) הוא דיפלומט ופוליטיקאי מולדבי, שכיהן כראש ממשלה זמני של רפובליקת מולדובה בין דצמבר 2020 לאוגוסט 2021. הוא כיהן גם כשר החוץ ולשילוב אירופי של מולדובה בין נובמבר 2019 - מרץ 2020 ושוב החל מנובמבר 2020. בעבר שימש כשגריר מולדובה בגרמניה, דנמרק, סין וארצות הברית.
ראשית חייו
צ'וקוי נולד בקישינאו, בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית של אז, חלק מברית המועצות. בשנים 1975–1985 הוא למד בבית הספר המקיף ("תיכון") מספר 11 בקישינב (כיום התיכון על שם יון קריאנגה). בשנים 1985–1992 למד עיתונאות ותקשורת באוניברסיטה הממלכתית של מולדובה. אחרי פרישת רפובליקת מולדובה מברית המועצות נסע לבוקרשט, בירת רומניה, ולמד בפקולטה ליחסים בינלאומיים בבית הספר הלאומי הרומני ללימודים מדיניים ולמנהל.
המשך הקריירה
בשנת 1988 עבד כפועל בהוצאה לאור המרכזית בקישינב. בשנים 1989–1992 פעל כעיתונאי במספר יומונים בבירה המולדבית. בשנים 2010–2015 שימש כשגריר מדינתו בגרמניה ובדנמרק. ב-2015–2017 היה שגריר מולדובה ברפובליקה העממית של סין. בשנת 2017 כיהן לזמן קצר כשגריר בארצות הברית. בשנים 2017–2018 כיהן כשגריר בעל משימות מיוחדות במסגרת משרד החוץ ולשילוב אירופי של רפובליקת מולדובה. בשנים 2018–2019 שימש כיועץ למדיניות חוץ של הנשיא איגור דודון. בשנים 2019–2020 כיהן כשר חוץ ולשילוב אירופי בממשלת יון קיקו. הדצמבר 2020-אוגוסט 2021 כיהן כראש ממשלה זמני בעקבות התפטרותו של יון קיקו.
חייו הפרטיים
צ'וקוי נשוי ואב לילד. בשנות ה-1980 עסק בספורט. היה חבר בקבוצת הנוער של מולדובה הסובייטית ל]ירי וזכה לתואר אומן הספורט של ברית המועצות תחביביו כוללים פילוסופיה, ספרות ותיאטרון. הוא צדבר בצורה שוטפת רומנית, אנגלית, רוסית, גרמנית וצרפתית.
זאורולופיים
זאורולופיים (שם מדעי: Saurolophinae; מילולית: "ציצת לטאה/זוחל") היא תת-משפחה של דינוזאורים צמחוניים ממשפחת ההדרוזאוריים, אשר התקיימו רק בקרטיקון העליון שלפני 83 עד 66 מיליון שנה מזמננו.
מאפיינים
זוהי אחת משתי תת-המשפחות של ההדרוזאורים לצד הלאמבאוזאוריים. הממצאים שלהם התגלו באירואסיה ובאמריקה הצפונית.
בני קבוצה זו היו בעלי מבנה גוף בסיסי יותר והציצות וה"קסדות" שלהם היו הרבה פחות בולטות מהלאמבאוזאוריים, אך הם היו בעלי לסתות עבות ובשרניות יותר. בעבר השתייכו לתת-משפחה זו כל ההדרוזאורים הרחוקים מהלאמבאוזאורוס וקרוביו, אך בהמשך הפרידו סוגים פשוטים יותר כמו ההדרוזאורוס. היא הוגדרה ב-1918 בידי החוקר הקנדי לורנס לם, בהתבסס על הסוג זאורולופוס.
דינוזאורים אלה היו גדולים מאוד, הכבד שבהם היה השאנטונגוזאורוס, אשר הגיע לאורך 16 מטרים ולמשקל 16 טונות. הם היו אוכלי צמחים קשיחים כמו מחטניים ועצים רחבי עלים שונים שאותם עיכלו באמצעות שורת שיניים באחורי הלסת. מבנה הלסת דמה מאוד למקור של ברווז. ממצאים מראים שרבים מהם נעו בעדרים גדולים אחרי מזון ובתורם משכו טורפים כמו טירנוזאוריים.
בעבר נחשבה קבוצה זו לקלייד, אך ב-2010 החוקרים Albert Prieto-Márquez ניתחו שהקבוצה הייתה תת-משפחה נפרדת מסוגים בסיסיים של הדרוזאורים. בתוך תת-משפחה זו שויכו 4 שבטים: Brachylophosaurini, Edmontosaurini, Kritosaurini ו-Saurolophini.
נצרן
נִצְרָן (שם מדעי: Balistes) הוא סוג דג הנמנה עם משפחת הנצרניים. הסוג כולל ארבעה מינים, בהם גם נצרן ים-תיכוני המצוי בחופי ישראל. בני הסוג נצרן הם נצרניים גדולים יחסית (כ-40 ס"מ אורך). תפוצתם באוקיינוס האטלנטי, בחלקיו הממוזגים והטרופיים ובימים שכנים. כל בני הסוג טורפים, אף כי חלקם משלימים את תזונתם באצות. את בני הסוג דגים למאכל וחלקם מוחזקים כדגי נוי.
עלילת הדם ברודוס
עלילת הדם ברודוס אירעה בשנת 1840 באי רודוס שביוון (אז חלק מהאימפריה העות'מאנית), אז האשימה הקהילה היוונית האורתודוקסית את היהודים באי ברצח למטרת פולחן של ילד נוצרי שנעלם בפברואר אותה שנה.
בעקבות המצב פנתה הקהילה היהודית ברודוס בבקשת עזרה מהקהילה היהודית בקונסטנטינופול, שהעבירה את הערעור לממשלות אירופה בהן בריטניה ואוסטריה שם זכו הקהילות היהודיות להגנת השלטון. הם שלחו מכתבים רשמיים לשגרירים בקונסטנטינופול שגינו בצורה חד משמעית את עלילת הדם, ועד מהרה החל להיווצר קונצנזוס סביב חפותה של הקהילה. מושל רודוס שלח את המקרה לממשלה המרכזית, שיזמה חקירה רשמית בפרשה. ביולי 1840 קבעה החקירה את חפותה של הקהילה היהודית. לבסוף, בנובמבר של אותה שנה, הוציא הסולטאן העות'מאני צו (פירמן) המגנה את עלילת הדם כשקרית.