cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייקל לופז-אלגריה
משימות
לופז-אלגריה מחזיק בשיא האמריקאי בכל הזמנים במספר הליכות חלל (10) ומשך הליכות חלל כולל (67 שעות ו-40 דקות). למחזיק השיא הקודם, ג'רי ל. רוס, היו בסך הכל 9 הליכות חלל עם משך של 58 שעות ו-18 דקות. לופז-אלגריה הוא טייס החלל השני הכי מנוסה בסך הכל, אחרי אנטולי סולובייב הרוסי. ב-2 באפריל 2007, לופז-אלגריה קבע את השיא של משימת החלל הארוכה ביותר של אסטרונאוט אמריקאי. השהות שלו בחלל במשימה בודדת היה 215 ימים (משימת החלל הארוכה ביותר שנרשמה היא זו של ולרי פוליאקוב, שבילה 437 ימים על סיפון תחנת החלל הרוסית מיר ב-1994 וב-1995).
פעילות משלחת קבועה מס' 14 בתחנת החלל הבין לאומית
מייקל לופז-אלגריהב עם מיכאיל טיורין הגיעו לתחנת החלל ב-20 בספטמבר 2006 בחללית סויוז TMA-9. בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 13 בפיקוד פאבל וינוגרדוב. בחללית "סויוז TMA-8" הגיע גם אנושה אנסארי מוסלמית ממוצא איראני שמתגוררת בארצות הברית שהייתה תיירת חלל. לאחר העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש, צוות מס' 13 ביחד עם אנושה אנסארי עזבו אותה בחללית סויוז TMA-8. תומאס רייטר מגרמניה שהיה חבר צוות מס' 13 נותר בתחנת החלל והצטרף לצוות מס' 14.
משלחת מס' 14 החלה את עבודתה המתוכננת.
ב-26 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M-58 עם ציוד ומצרכים.
ב-23 בנובמבר בוצע פעילות חוץ רכבית בה טופל ציוד בחלק החיצוני של תחנת החלל. הפעילות נמשכה כ-5.5 שעות והשתתפו בה לופז-אלגריה וטיורין.
ב-11 בדצמבר לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימה STS-116. במעבורת הגיעו מצרכים להמשך פעילות, ציוד להרחבת תחנת החלל וחבר משלחת מס' 14 חדש סוניטה ויליאמס מארצות הברית. חברי צוות המעבורת ביצוע מספר פעילויות חוץ רכביות להתקנת החלק החדש שהגיע עם המעברות. הם עזבו אותה ב-19 בדצמבר ביחד עם תומאס רייטר.
ב-18 בינואר 2007 לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M-59 עם ציוד ומצרכים.
ב-31 בינואר לופז-אלגריה וויליאמס ביצעו פעילות חוץ רכבית להפעלת מערכת קירור חדשה של תחנת החלל. הפעילות נמשכה כ-8 שעות.
ב-31 בינואר ויליאמס ולופז-אלגריה ביצעו פעילות חוץ רכבית בה התקנת ציוד נוסף במערכת קירור של תחנת החלל. הפעילות נמשכה כ-6 שעות.
ב-4 בפברואר ויליאמס ולופז-אלגריה ביצעו פעילות חוץ רכבית בה הושלם טיפול במערכת קירור של תחנת החלל. הפעילות נמשכה כ-7 שעות.
ב-8 בפברואר ויליאמס ולופז-אלגריה ביצעו פעילות חוץ רכבית בה בוצעו פעולות תחזוקה של תחנת החלל. הפעילות נמשכה כ-7 שעות.
ב-22 בפברואר טיורין ולופז-אלגריה ביצעו פעילות חוץ רכבית בה טיפלו באנטנה הפגומה. הפעילות נמשכה כ-6 שעות.
בנוסף לפעילויות תחזוקה והרחבת תחנת החלל צוות מס' 14 ביצע מספר רב של ניסויים מדעים.
קריירה לאחר נאס"א
לופז-אלגריה פרש מנאס"א ב-12 במרץ 2012 ושימש כנשיא הפדרציה לטיסות החלל המסחריות עד סוף 2014.
התמחות (רפואת שיניים)
התמחות היא שלב מתקדם בהכשרתו של רופא שיניים, הנערך לאחר שרופא השיניים קיבל רישיון לעסוק ברפואת שיניים, ובו רוכש רופא השיניים ידע וניסיון מורחבים באחד מתחומי רפואת השיניים, מעבר לידע של רופא שיניים שאינו מומחה.
התמחות בישראל
בישראל, תחום ההתמחויות ברפואת שיניים נמצא בסמכותה של המועצה המדעית של ההסתדרות לרפואת שיניים.
משך ההתמחות הוא 3–5 שנים בהתאם לתחום. רופא השיניים המתמחה מועסק על ידי מוסד רפואי שהוכר על ידי המועצה המדעית ומשרד הבריאות להכשרת מתמחים. רופא השיניים המתמחה עובד במוסד הרפואי תחת הדרכה ופיקוח של רופאים שיניים מומחים בתחום התמחותו. עם זאת, רופא שיניים מתמחה הוא רופא שיניים בעל רישיון, והוא נושא באחריות ובסמכות המוגדרות בפקודת רופאי השיניים כמו כל רופא שיניים. בניגוד להתמחות ברפואה כללית, ברפואת שיניים המתמחים בדרך כלל אינם משתכרים מהמוסד בו הם מתמחים, אך דבר זה תלוי במתי ואיפה למדו ועד כמה הם טובים בתחום. ואף נדרשים לשלם שכר לימוד שנתי הנע כיום בין 30,000 ל-120,000 ש"ח לשנת לימודים. יוצאים מן הכלל הם המתמחים בכירורגיית פה ולסתות והמתמחים ברפואת שיניים ציבורית במשרד הבריאות שנחשבים עובדים של המוסד ומשתכרים.
בסוף ההתמחות, או לקראת סיום ההתמחות בתחומים מסוימים, נדרש המתמחה לעמוד בבחינות שלב א' (עיוני בכתב) ושלב ב' (מעשי בעל פה מול ועדת בוחנים) של המועצה המדעית.
מתמחה שסיים את משך ההכשרה באופן הנדרש ועבר את בחינות ההסמכה, יכול לפנות למועצה המדעית בבקשה להכרה כמומחה. המועצה דנה בבקשתו המלווה באסמכתאות ובהמלצות הנדרשות. אם הוחלט כי המתמחה עמד בכל הדרישות, ממליצה המועצה המדעית למשרד הבריאות להכיר ברופא כמומחה. משרד הבריאות מנפיק לרופא השיניים רישיון מומחה בתחום בו התמחה.
מסלולי התמחות
בישראל מוכרים 10 מסלולי ההתמחות הבאים:
התמחות על
בעבר היו מספר ניסיונות לייסד התמחות על ברדיולוגיה אוראלית, אך ניסיונות אלו לא צלחו ונושא זה נשאר בתחום המומחיות ברפואת הפה.
מקומות התמחות
ההתמחות בכירורגיית פה ולסת במרכז הרפואי רמב"ם אינה נחשבת כחלק מבית הספר להתמחויות, אף על פי שמתקיימת באותו המבנה.
איגודי המומחים
לכל תחום מומחיות ישנו איגוד מקצועי המסונף להסתדרות לרפואת שיניים. יוצאים מן כלל המומחיות ברפואת שיניים ציבורית שאין לה איגוד, והמומחיות בפתולוגיה אוראלית שהמומחים בה חברים באיגוד הישראלי לרפואת הפה.
מייקל לופז-אלגריה
קריירה לאחר נאס"א
בשנת 2017 לופז-אלגריה הצטרף לאקסיום ספייס כמנהל פיתוח עסקי. הוא טס לחלל שוב בשנת 2022 כמפקד משימה של משימת 1 Axiom, המשימה הראשונה של חברת אקסיום ספייס לתחנת החלל הבין-לאומית. במהלך שהות בתחנת החלל צוות המשימה ביצע 25 ניסויים מדעים
בינואר 2024 לופז-אלגריה מתוכנן לפקד על משימת Axiom Mission 3. יחד איתו יטוסו ולטר וילדיי, אלפר גזרבצי ומרקוס ואנדט.
חומר מווסת חומציות
חומר מווסת חומציות או מווסת ערך הגבה (acidity regulator או pH control agent) הם תוספי מזון המוספים למוצרי מזון וכן מרכיבים במוצרי רחצה ותרופות המשמשים לשליטה בערך הגבה של חומר ולוויסותו (בין אם הוא חומצי ובין אם הוא בסיסי).
חומרים אלה כוללים חומצות אורגניות או חומצות מינרליות וכן בסיסים וחומרי ניטרול, או חומרי הפרדה.
בתעשיית המזון נהוג לסמן חומרים אלה באמצעות מספרי E, כאשר תחום המספרים 300 - 400 משמש לרוב לחומרים מסוג זה.
החומרים הנפוצים ביותר בתעשיית המזון לוויסות חומציות הם חומצה ציטרית, חומצה אצטית וחומצה לקטית.
חאנשי
חאנשי (באנגלית: Chanshi) היא דרמה קומית ישראלית-אמריקאית של HOT, בהפקת קסטינה תקשורת, ששודרה לראשונה ב-8 בדצמבר 2022. יוצרת הסדרה והתסריטאית היא עליזה חנוביץ', שמגלמת את דמותה של חאנשי, צעירה ממשפחה דתית בברוקלין, שרגע לפני חתונתה, מחליטה להפתעת כולם ובהתנגדות משפחתה, לנטוש הכל ולעשות עלייה.
את הסדרה מביימים מיקי טריאסט ואהרון גבע, ומפיקה איילת אימברמן.
ב-2023 הסדרה השתתפה בפסטיבל הסרטים סאנדנס בקטגוריית האינדי.
תקציר העלילה
כמו כל צעירה דתייה מהקהילה היהודית בברוקלין, גם חאנשי במסלול הנכון להתחתן ולהיות אמא. אלא שבניגוד לכולן, חאנשי סוחבת איתה פנטזיה סודית שלדתייה טובה כמוה אסור לחלום – לעשות הרבה סקס. עם הרבה חיילים ישראלים. אי שם, במזרח התיכון. רגע לפני חתונתה, היא מחליטה להפתעת כולם ובהתנגדות משפחתה, לנטוש הכל ולעשות עלייה פתאומית לארץ ישראל.
דווקא בארץ הקודש, בלב ירושלים הטהורה וכשהיא מוקפת עולות חדשות דתיות, חאנשי בוחרת לעבור מסע פרוע, וחסר גבולות, אלא שהמעבר מהחיים הדתיים עם החוקים והמחויבות – לחיים ללא חוקים בכלל – מעמיד את חאנשי ואת חברותיה העולות למבחן מאתגר בין היהדות ובין הפנטזיות המיניות שלה.
הפקה
ב-25 בינואר 2020 מסרה חברת HOT הודעה לעיתונות בדבר פיתוח סדרת מקור ישראלית בשם "חאנשי".
ב-4 בינואר 2022 נמסר דבר צירוף מספר שחקנים לסדרה: ליהיא גרינר, בתפקיד הבכורה שלה כשחקנית, תגלם אישה חרדית מניו יורק שבתה (טליה ברטפלד) מתחתנת; בר ברימר יגלם בסדרה חייל ישראלי בשם תום.
ב-28 בפברואר 2022 פורסם שהשחקן האמריקאי הנרי וינקלר יגלם את טאטי, אביה החרדי של חאנשי. השחקנית האמריקאית קרוליין אהרון, כוכבת הסדרה "גברת מייזל המופלאה", תגלם את רעייתו באבשי.
הסדרה השתתפה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2023 בקטגוריית האינדי, ובכך הייתה לסדרת הטלוויזיה הישראלית הראשונה הלוקחת חלק בפסטיבל האמריקאי.
בקעת חתרורים
בקעת חתרורים היא בקעה מישורית בדרום מדבר יהודה והתוחמת אותו מדרום.
בקעת חתרורים משתרעת החל מן המורדות הדרומים של רכס יעלים בצפון ומגיעה בדרום אל גדתו הצפונית של נחל חימר, שהוא גם גבולו הדרומי של מדבר יהודה. אורך בקעת חתרורים מצפון לדרום הוא כ־8 קילומטרים. רוחבה של הבקעה, המשתרעת בין רכס (קמר) זוהר במערב (ראש זוהר, הר יהל, הר שלהבת והר כיפון) לרמת דרום מזרח מדבר יהודה, קמר חתרורים, (הר בן-נשר, הר חתר), מגיע עד לכ-5 קילומטר. שטחה של הבקעה הוא כ-50 קמ"ר . על פי מדריך ישראל הישן, גבולות הבקעה מוגדרים במדרון הקמר החל מהנקודה בה הגרדיאנט בשיפוע ההר הופך מקמר לקער דהיינו כאשר נגזרת שיפוע החתך היא 1. הבקעה משתפעת מצפון לדרום כשבמרכזה נחל גורר. מתחתרים ונשפכים אליה ממערב מזרחה הנחלים (מצפון לדרום) נחל אבוב, נחל להט, נחל יהל, נחל שלהבת ונחל להבה והזורמים כולם מזרחה אל נחל גורר המנקז אותה מצפון לדרום במזרחה והנשפך לנחל חימר בדרום.
לאורך הבקעה עובר כביש 258- כביש צפע - מצומת חתרורים בצפון, צומת החיבור לכביש מערד לשפך זוהר ועד לבאר אפעה בדרום, שנמצאת באפיק נחל חימר לכיוון כביש דימונה סדום.
על רכס זוהר התוחם את בקעת חתרורים ממערב נמצאות בארות גז טבעי של 'שדה זוהר'.
כן כתב מנחם מרקוס על נוף בקעת חתרורים: בחבל חתרורים מופיע נוף יוצא דופן של ביתרונות (badlans) בעל מערכת ניקוז צפופה ביותר .. קיימות כאן אלפי גבעות חרוטיות וביניהן ערוצים מתונים – כביכול מגרש ענק ששפכו בו אלפי ערימות עפר, זו ליד זו.
יהודה אלמוג (בספרו חבל ים המלח) משווה את נוף הביתרונות של חתרורים ל"גלי ים שקפאו".
המסלע של תצורת חתרורים בבקעת חתרורים
תצורת חתרורים (גיל המאסטריכט) היא השם המדעי של המסלע בבקעת חתרורים. מסלע מגוון הכולל סלעי גיר, קירטון, חווארים, חרסיות, פוספטים וגבס המעורבבים זה בזה ושעבר התמרה ושריפה ביטומנית (להלן). הסלעים הללו ספוגים תמיסות מינרליות רבות ומשום כך הם רבגוניים מאוד: חום, ירוק, צהוב, ורוד שחור ואדום ועוד ." האזור בו מופיעים הסלעים הצבעוניים זכה לכינוי "האזור המגוון" ("The Mottled Zone"). שטח בקעת חתרורים כולל המדרונות המשתפעים אליה הוא כ-50 קמ"ר. אולם תצורת חתרורים משתרעת אל מעבר לבקעת חתרורים בעיקר צפונה ומזרחה, דהיינו שטח בקעת חתרורים אמנם רובה היא עם תצורת חתרורים אולם תצורת חתרורים מגיעה צפונה ומזרחה אל מעבר לקצות הבקעה ולפי מפה מצורפת. (אבי בורג)
כמו כן, מיצד חתרורים, קמר חתרורים ונחל חתרורים, גובלים אמנם בבקעת חתרורים - ולמרות שמם - אינם נמצאים בבקעת חתרורים עצמה.
על רכס זוהר ממערב לבקעת חתרורים קיימת תוכנית מאושרת לבניית אזור תעשייה, תוכנית מס'100/02/10, תוכנית שטרם מומשה.
על דרום בקעת חתרורים קיימת תוכנית מאושרת לכריה וחציבה מס' 282/03/10.
בתוכנית תמ"א/41ג' - תוכנית המתאר הארצית לכרייה וחציבה, נקראת בקעת חתרורים- בקעת גורר ונשכח שמה הגאוגרפי גאולוגי.
היסטוריה ודרכים בבקעת חתרורים
בנחל אבוב, הנשפך לבקעת חתרורים ממערב, נרצח החייל פנחס סלע (שטינברג) מחיל המדע על ידי שבט ג'אהלין בשנת 1951 ,כאשר המשלחת הצה"לית בתחילת שנות ה-50 חיפשה בבקעת חתרורים ומסביב לה אורניום ומינרלים מיוחדים. בעקבות זאת גורשו או עזבו בני שבט ג'אהלין את האזור צפונה לתוך מחוז יהודה של מדינת עבר הירדן והתיישבו באזור מעלה אדומים של היום.
פנחס (פיני)סלע (שטינברג)
בן רייזל ואברהם
נולד בצ'כוסלובקיה עלה תרצ"ח נפל במילוי-תפקידו
י"ט טבת תשי"א בן 28 בנפלו תנצב"ה
בסקר הזה של חיל המדע התגלה גם אורניום. לימים כשקדחה 'שותפות זרח' בחיפושיה אחר נפט לפי 'רישיון מאיה' אותו רישיון לחיפוש נפט בשטח של 40,000 דונם בסביבות ים-מלח התגלו באזור חתרורים, בעומק מועט גם סימנים להימצאות אורניום. על סמך ממצאים אלה הנפיק משרד האנרגיה [בשנת 2012] לחברת 'גוליבר אנרג'י', שבראשה – מי שהיה ראש 'המוסד' מאיר דגן היתר לחיפוש אורניום בין ערד לסדום. "זו פעם ראשונה שמשרד האנרגיה התיר לחברה ישראלית לחפש אורניום בשטח מדינת ישראל" נכתב בעיתונות.
דרך אדום והנס בנחל חימר בבקעת חתרורים
יוחנן אהרוני, לשעבר, מהארכאולוגים הבולטים בישראל, מזהה בכביש עין בוקק ערד, כביש מס 31 היום, את דרך אדום המקראית, שתחילתה במעלה זרון של היום והעוברת דרך בקעת חתרורים. לדעתו כאן עברה דרך אדום המקראית או דרך מדבר אדום' שהייתה נתיב קדום שחיבר את יהודה עם אדום. הדרך שימשה מתקופת הברזל ועד התקופה הביזנטית כנתיב מרכזי ושימוש מקומי לצורכי בדואים, שימוש שהמשיך עד אמצע המאה העשרים, כיום משמשת הדרך בעיקר לטיולי מדבר, הנתיב המרכזי של הדרך ירד ככל הנראה מירושלים לחברון, תל ערד, נחל קינה ונחל חמר עד ים המלח, משם עקפה הדרך ככל הנראה את ים המלח מדרום והמשיכה לכיוון הרי אדום. לאורך הדרך נבנו מספר מצודות אשר שמרו על העוברים בדרך ומקורות מים לשימושם.
על הדרך, שזוהתה בשנות החמישים על ידי יוחנן אהרוני' נכתב במלכים : וַיְהִי בַבֹּקֶר כַּעֲלוֹת הַמִּנְחָה וְהִנֵּה מַיִם בָּאִים מִדֶּרֶךְ אֱדוֹם וַתִּמָּלֵא הָאָרֶץ אֶת הַמָּיִם. (
מלכים ב, פרק ג', פסוק כ).
דהיינו היה כאן שיטפון שהגיע מהמערב, אולי שיטפון בנחל חימר שישנה דרך באפיקו ממזרח למערב.
'''"וַיֹּאמֶר אֱלִישָׁע חַי יְהוָה צְבָאוֹת אֲשֶׁר עָמַדְתִּי לְפָנָיו כִּי לוּלֵי פְּנֵי יְהוֹשָׁפָט מֶלֶךְ יְהוּדָה אֲנִי נֹשֵׂא אִם אַבִּיט אֵלֶיךָ וְאִם אֶרְאֶךָּ. טו וְעַתָּה קְחוּ לִי מְנַגֵּן וְהָיָה כְּנַגֵּן הַמְנַגֵּן וַתְּהִי עָלָיו יַד יְהוָה. טז וַיֹּאמֶר כֹּה אָמַר יְהוָה עָשֹׂה הַנַּחַל הַזֶּה גֵּבִים גֵּבִים. יז כִּי כֹה אָמַר יְהוָה לֹא תִרְאוּ רוּחַ וְלֹא תִרְאוּ גֶשֶׁם וְהַנַּחַל הַהוּא יִמָּלֵא מָיִם וּשְׁתִיתֶם אַתֶּם וּמִקְנֵיכֶם וּבְהֶמְתְּכֶם... כ וַיְהִי בַבֹּקֶר כַּעֲלוֹת הַמִּנְחָה וְהִנֵּה מַיִם בָּאִים מִדֶּרֶךְ אֱדוֹם וַתִּמָּלֵא הָאָרֶץ אֶת הַמָּיִם. כא וְכָל מוֹאָב שָׁמְעוּ כִּי עָלוּ הַמְּלָכִים לְהִלָּחֶם בָּם וַיִּצָּעֲקוּ מִכֹּל חֹגֵר חֲגֹרָה וָמַעְלָה וַיַּעַמְדוּ עַל הַגְּבוּל. כב וַיַּשְׁכִּימוּ בַבֹּקֶר וְהַשֶּׁמֶשׁ זָרְחָה עַל הַמָּיִם וַיִּרְאוּ מוֹאָב מִנֶּגֶד אֶת הַמַּיִם אֲדֻמִּים כַּדָּם. כג וַיֹּאמְרוּ דָּם זֶה הָחֳרֵב נֶחֶרְבוּ הַמְּלָכִים וַיַּכּוּ אִישׁ אֶת רֵעֵהוּ וְעַתָּה לַשָּׁלָל מוֹאָב. כד וַיָּבֹאוּ אֶל מַחֲנֵה יִשְׂרָאֵל וַיָּקֻמוּ יִשְׂרָאֵל וַיַּכּוּ אֶת מוֹאָב וַיָּנֻסוּ מִפְּנֵיהֶם וַיַּכּוּ בָהּ וְהַכּוֹת אֶת מוֹאָב."'''
מהות הנביעות והשיטפון של זרם מים אדומים טרם נמצא, אולם בסבירות גבוהה זהו שיטפון עם מים עם תחמוצת ברזל אדומה כמו המעיין הקרוב – עין נואית, הנמצא מעל עין בוקק בנחל בוקק המנקז חלקים מבקעת חתרורים שגם שם נובעים מים אדומים.
אי אפשר גם להתעלם מפשר הדימוי – מים אדומים ...מדרך אדום וארץ אדום הסמוכה. כביכול זרימה תודעתית אדומה הדרושה למיגור האויב האדום, הדרך לאדום התאדמה.. וגרמה לניצחון על אדום.. !
המסלול המדויק של דרך אדום שעבר כאן בדרכה לעקוף את ים המלח מדרום יכול שיהיה כדלקמן:
גאולוגיה ומינרלוגיה
על רכס זוהר התוחמים את בקעת חתרורים ממערב נמצאים קידוחי הגז הטבעי של שדה זוהר. אולם עיקרה המינרלוגיה של בקעת חתרורים ותצורת חתרורים מהוים הפוספאטים. בתוכנית תמ"א/41ג' - תוכנית המתאר הארצית לכרייה וחציבה נקבע כי בקעת חתרורים נמצאת בעדיפות השנייה הארצית לכריית פוספאטים וכי כאן נמצאים מרבצי הפוספאטים (מספרם בדו"ח 39 ,40)המתאימים לכרייה וחציבה. מרבצים אלו הומלצו והועדפו לכרייה על ידי עורכי התמ"א הנ"ל ונכתב שם כי פתיחת מכרה בבקעת גורר (חתרורים) באחד מריכוזי מרבצים אלה מועדף מאחר שהוא מעלה את העדיפות לריכוז הכרייה במרחב נופי זה הכולל גם את מרחב רותם שמדרום לו על פני פתיחת אזור כרייה חדש.
רורינג פורק (נהר)
הנהר רורינג פורק (באנגלית: Roaring Fork River – "נהר היובל השואג") הוא יובל של נהר הקולורדו הזורם במרכז מערב מדינת קולורדו שבארצות הברית. אורכו 113 ק"מ וספיקתו הממוצעת 34 מ"ק לשנייה, אם כי בשנים שחונות יורדת הספיקה בשלהי הקיץ ל-5 מ"ק לשנייה, ובשנים ברוכות היא מגיעה באביב עד 368 מ"ק לשנייה. הנהר מנקז אזור מיושב וחשוב מבחינת כלכלית של המדרון המערבי של הרי הרוקי בקולורדו המכונה עמק רורינג פורק או "אגן הניקוז רורינג פורק", אגן ניקוז ששטחו 3,763 קמ"ר, הכולל את עיירת הקיט והסקי אספן ומכלול אזורי הסקי אספן/סנואומאס (Aspen/Snowmass).
מקור הנהר באגם אינדיפנדנס השוכן ברכס סאווץ' (Sawatch Range) במזרח מחוז פיטקין, בצדו המערבי של מעבר אינדיפנדס (Independence Pass) על קו פרשת המים של אמריקה. הוא זורם לצפון-מערב מעבר ליישובים אספן, וודי קריק (Woody Creek) וסנואומאס (Snowmass). בבזלת, על הגבול בין מחוז פיטקין למחוז איגל נשפך לתוכו היובל פריינגפן. שני קילומטרים אחרי היישוב קרבונדייל (Carbondale) במחוז גרפילד נשפך אליו הנהר קריסטל (Crystal River). הוא נשפך לקולורדו בעיירת הקיט והמרפא גלנווד ספרינגס (Glenwood Springs).
הנהר רורינג פורק הוא נהר עמוק, מהיר, הזורם בעוז שמימיו צלולים מאוד. במרבית מסלולו הנהר זורם דרך קניונים והוא יעד פופולרי לנופשים לרפטינג במים לבנים, כשניתן לשוט בו בסירות קטנות למרבית אורכו עד לשפך לקולורדו.
הנהר מספק מים דרך רכס סאווץ' למאגר המים טווין לייקס (Twin Lakes Reservoir) בצד המזרחי של הרכס דרך מנהרת טווין לייקס (Twin Lakes Tunnel). ארגון איכות הסביבה "שימור רורינג פורק" (Roaring Fork Conservancy) מטפל בין השאר בניטור איכות, בחקר הנהרות באגן הניקוז, בשימור המים והקרקע ובחינוך לשמירת ערכי הטבע.
קייט גרינאווי
ילדות
קייט גרינאווי נולדה בהוקסטון, לונדון, השנייה מבין ארבעה ילדים, למשפחה ממעמד הפועלים. אמה, אליזבת', הייתה תופרת שמלות ואביה, ג'ון, חרט שויתר על עבודה קבועה במשרד חריטה והפך לעצמאי. כשגרינאווי הייתה צעירה מאוד, הוא קיבל עבודה לספק את האיורים החקוקים למהדורה חדשה של כתבי הפיקוויק של צ'ארלס דיקנס, ושלח את משפחתו הצעירה לקרובי משפחה בכפר כדי לתת לעצמו מרחב להפיק את התחריטים. הזיכרונות המוקדמים של קייט הם של הכפר רולסטון, נוטינגהאשייר, שהשפיעו עליה מאוד. מקום שאליו חזרה לעיתים קרובות בילדותה. חוקרת ספרות הילדים המפרי קרפנטר מסבירה שהתקופה הזאת הייתה לגרינאווי "מכריעה ... היא חשה שזה הבית האמיתי שלה, מקום שתמיד תוכל לדמיין אותו מחדש". לאחר שחזרה לרחובות לונדון הקודרים הפך רולסטון למקום מפלט במוחה והיא התמידה ליפות אותו". המו"ל שהזמין את עבודתו של ג'ון גרינאווי פשט את הרגל והותיר את המשפחה ללא הכנסה. כשחזרה אליזבת גרינאווי מרולסטון עם הילדים, המשפחה עברה לאיזלינגטון, שם פתחה חנות לבגדי ילדים, שמשכה אליה לקוחות אמידים. המשפחה התגוררה בדירה שמעל לחנות, וקייט הצעירה בילתה שעות רבות בגן החצר הסגורה, וכתבה באוטוביוגרפיה הבלתי גמורה שלה שהמקום היה צבעוני ועם צל עמוק."
ג'ון גרינאווי דאג לאמו ולשתי אחיותיו וכן למשפחתו שלו. הוא לקח עבודות חריטה קטנות, בדרך כלל לפרסומים שבועיים, כמו The Illustrated London News. הוא עבד לעיתים קרובות על גילוף העץ במשך כל הלילה מול האח. קייט נהנתה להתבונן בו, ובאמצעות עבודתו נחשפה לאיורים של מאיירים אחרים.
בילדותה, הוריה של גרינאווי לימדו אותה בבית. מאוחר יותר היא נשלחה לבתי ספר שונים. היא הייתה קוראת נלהבת של גרסאות של אגדות - המועדפות עליה היו "היפהפייה הנרדמת", "סינדרלה", ו"היפה והחיה "- וכן מהדורות מאוירות של שייקספיר לילדים. תחריטים של אביה חשפו אותה לסיפורי החדשות השבועיות. שחלקם היו די צורמות, כמו סדרת האיורים שלו לעיתון חדשות המאוירת ב־1856 על הרוצח ויליאם פאלמר.
חינוך וקריירה
בשנת 1857, בגיל 12, היא החלה שיעורי לילה בבית הספר פינסבורי הסמוך, שהיה סניף מקומי של בית הספר לאמנות דרום קנזינגטון, והשתתפה בקורס באומנות דקורטיבית. קורסים ליליים, היו פתוחים רק לנשים, והם הוצעו בציור, ציור חרסינה, חריטת עץ וליטוגרפיה. שנה לאחר מכן נרשמה לתוכנית מלאה. תוכנית הלימודים, שנוצרה על ידי הנרי קול, נועדה להכשיר בעלי מלאכה בעיצוב טפטים, אריחים ושטיחים דקורטיביים. התוכנית הדגישה דבקות קפדנית בהעתקת אלמנטים גאומטריים ובוטניים ללא יצירתיות. היו ארבעה שלבים של הקורסים, אותם היא השלימה בשנת 1864 לפני שהלכה לבית הספר המלכותי לנשים.
המנהל בבית הספר המלכותי לנשים היה ריצ'רד בורצ'ט, שתואר כאדם מבוגר וקשה. גרינאווי הייתה די ביישנית וחשבה את עצמה כאישה פשוטה ולא מושכת בהשוואה לתלמידים האחרים. עם זאת, היא התיידדה עם אליזבת תומפסון הפופולרית בהרבה, שאיתה שיתפה אולפן. שתי הצעירות עבדו במרץ בסטודיו שלהן כדי לשפר את כישוריהן. בשלב זה הורשתה לצייר דמויות אנושיות, תחילה דגמים מגבס ואחר כך מדוגמניות לבושות בתלבושות היסטוריות או בגדים חגיגיים. כישורים אלה היא יישמה במהלך הקיץ ברולסטון. עם זאת היא לא הצליחה לשלוט בצורה מלאה באנטומיה האנושית; מתוסכלת מהעובדה, שמודלים עירומים היו אסורים בשיעורי הנשים, היא נרשמה לשיעורי לילה בבית הספר לאמנות שם פגשה את אדוארד בורן-ג'ונס, אדוארד פוינטר וולטר קראיין.
בבית הספר החדש, היה פוינטר האמן הראשי. הוא היה נחוש בדעתו לשנות את תוכנית הלימודים הנוקשה של הנרי קול, הוא הפציר בתלמידים להפוך ליצירתיים יותר. מושג זה היה זר לגרינאווי, אחרי שנות ההכשרה המוקדמות והארוכות שלה שכללו אך ורק העתקה ועבודה עם עיצובים גאומטריים. היא נאבקה בעצמה ושוב הייתה מתוסכלת מכך שנשים היו מופרדות מגברים בשעורי הדוגמנות. בעודה לומדת בבית הספר, גרינאווי קיבלה עבודה לאיור ספרי ילדים. הספר הראשון הגיע בשנת 1867.
המוניטין שלה התבסס על הפרסים שזכתה בה כשסיימה את הקורסים הלאומיים לאמנות, ועל התערוכות המוקדמות. היא הציגה קבוצה של ציורי צבעי מים של פיות בשנת 1868, אותם מכרה לוו. ג'יי לופטי, מו"ל מגזין "פיפל " הוא פרסם אותם במגזין שלו. שנה לאחר מכן רכש פרדריק וורן ושות' שישה איורים למהדורת ספרי ילדים "יהלומים וקרפדות" בשנת 1871 פרסמו מהדורה של סיפורי האגדות של מאדאם ד'אלנוי, אותה היא ציירה. באותה שנה המשיכה לקחת שיעורים והרוויחה יותר מ -70 פאונד.
היא הייתה מודעת לכך שהעבודה שהפיקה הייתה מבולבלת יתר על המידה, בין היתר מכיוון שלא היה לה ידע טכני בתהליך הכרומוקסילוגרפיה. כדי להבין טוב יותר את תהליך הצביעה, היא ביקרה תכופות בגלריה הלאומית. שם למדה את ציורי יאן ואן אייק, שאת דמות ארנולפיני שלו אהבה במיוחד. באותה תקופה היא השיגה גישה לחדר כתבי היד במוזיאון הבריטי בו למדה על כתבי יד מוארים.
כרטיסי ברכה
התפתחות שוק כרטיסי הברכה לחגים, שהיה פופולרי וריווחי, חפף עם סיום האימונים הרשמיים של גרינאווי. כרטיסי ברכה הופיעו לראשונה בשנות הארבעים של המאה ה-19, ועד שנות ה -60 של המאה ה-19 השוק צמח מאוד. [15] יצרנית הכרטיסים מרקוס וורד ושות' שכרה את גרינאווי בשנת 1871 על בסיס עצמאי. עם המוניטין שלה בעבודה איכותית, חברת בלפסט הייתה אחת ממדפיסות הכרטיסים הבולטות בעידן הוויקטוריאני. העיצובים שלה נמכרו טוב הכרטיס "ולנטיין המוקדם" נמכרו 25,000 עותקים בשבוע.
סגנון
ציוריה של גרינאוויי שוחזרו על ידי כרומוקסילוגרפיה, שעל פיהם הודפסו הצבעים מגושי עץ שנחקקו ביד על ידי אדמונד אוונס. לאורך שנות ה-80 וה-1890, מתחרותיה היחידות בפופולריות באיורי ספרי ילדים היו וולטר קריין ורנדולף קלדקוט.
הילדים שציירה ואיירה, היו צעירים מכדי ללבוש מכנסיים, והיו לבושים באופנה משלהי המאה ה -18 ואופנת ריג'נסי. חנות הבגדים Liberty of London עיבדה את הרישומים של קייט גרינאווי לבגדי ילדים בפועל. דור שלם של אמהות בחוגים הבריטיים "האמנותיים" הליברליים, הלבישו את בנותיהן בבגדים ובכובעים של קייט גרינאווי בשנות ה-80 וה-1890.
שנים מאוחרות יותר ומוות
בשנות ה-80 של המאה ה-19, המעצבים הפופולריים ביותר של אקס ליבריס היו גרינאווי, יחד עם קריין ואוברי בירדסלי. עבודותיהם הציגו אלמנטים של אר נובו מורכבים עם ענפי גפן משורגים ודוגמאות פרחים.
גרינאווי נבחרה לחברות במכון המלכותי לציירים בצבעי מים בשנת 1889. היא הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
גרינאוויי נפטרה מסרטן השד בשנת 1901, בגיל 55. היא קבורה בבית העלמין בהמפסטד, לונדון.
מסדר המלכה אליזבת השנייה
מסדר משפחת המלוכה של המלכה אליזבת השנייה הוא עיטור כבוד הניתן לנשים בנות משפחת המלוכה הבריטית על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. העיטור נלבש באירועים רשמיים.
מראה
עיטור מסדר משפחת המלוכה מתאר את המלכה אליזבת השנייה בצעירותה בשמלת ערב לבושה בסרט וכוכב מסדר הבירית. המיניאטורה, צבועה על זכוכית (בעבר שנהב), גובלת ביהלומים ועוטרת כתר טיודור ביהלומים ואמייל אדום. הצד השני מעוטר בזהב וכסף, מעוצב בקרניים ומתאר את האותיות המסמלות את המלכה וכתר אדוארד הקדוש בזהב ואמייל. סרט המסדר הוא צהוב. הוא נלבש צמוד ללבוש המקבל/ת על כתף שמאל.
דרשות אורגניה
דרשות אורגניה (בקטלאנית: Homilies d'Organyà) הן מסמך ספרותי בשפה הקטלאנית. המסמך מורכב משש דרשות הכוללות פירושים שונים לבשורות ולאיגרות. הן ידועות בשל עתיקות השפה בהן, בין לטינית וולגרית וקטלאנית.
טקסטים עתיקים יותר בקטלאנית כוללים פרגמנט של Forum Iudicum, את השבועה הפיאודלית של 1098, את ה-"Greuges de Guitard Isarn" של 1080–1091, גם כן מאורגניה, כמו גם הגהות בקטלאנית על מסמכים בלטינית שמתוארכים לשנת 1034.
את דרשות אורגניה גילה ההיסטוריון ז'ואקים מיראט אי סאנס בבית הכומר של אורגניה בשנת 1904. הדרשות מתוארכות לסוף המאה ה-12.
המסמך המקורי נשמר בספריית קטלוניה, ושכפול מוצג גם באורגניה.
מקור
את הדרשה שגילו באורגניה מצאו כקשורה לאחרות שנמצאו בטורטוסה בסוף המאה ה-19, על ידי אנטואן תומא. המשותף לדרשות - הן של יום רביעי של האפר - וקישר ביניהן אוספים של הטפות מוסר של ממקור פרובנס, אשר היו נפוצים באותה התקופה. בעוד הדרשות מטורטוסה העתיקו את הטקסטים מפרובנס, אלו של אורגניה הם תרגומים לתוך קטלאנית, שיותר טיפחו את הטון.
רמת הפיתוח הלשוני
הדרשות ייחודיות לרמת הפיתוח הארכאית של הקטאלנית המשמשת אותן, כגון plader (בבקשה, לחייב), pad (שלום), crod (צלב), fed ("לעשות", ציווי רבים), וכו'., כמו גם את השמירה של הסיומת s בגוף ראשון ברבים של פעלים כמו soms ("אנחנו", מודרני קטלאנית som) או vulams (התניה "אנחנו אוהבים" או "כמו"; הקטאלנית המודרנית, vulguem). השגיאות מדרשות פרובנס נראות אורתוגרפיות, פונטיות, ארכאיים מורפולוגיים, קרובים פוליטית, כלכלית ותרבותית ליחסים בין אוקסיטנית בשטחי המחוזות הקטלאניים.
זן שארים
זן שארים (אנגלית: Inbred strain, נקרא גם inbred line) הוא זן של אורגניזמים שכל חבריו זהים גנטית זה לזה, בדומה לתאומים זהים, כתוצאה מהכלאת שארים במשך דורות עוקבים רבים.
יצירת זני שארים נפוצה במחקר מדעי גנטי, בביולוגיה ובחקלאות. מינים שאצלם פותחו זני שארים הם בעיקר מיני מעבדה אשר משמשים כאורגניזם מודל, מהם בעלי חיים כמו עכבר המעבדה וחולדת המעבדה, וצמחים כמו תודרנית לבנה ותירס.
בעכברים ובחולדות מעבדה, יצירת זן שארים מתבצעת על ידי זיווג אחים עם אחיות במשך לפחות 20 דורות רצופים. המגוון הגנטי בין חברי זן כזה קרוב מאוד לאפס, ולצרכים רבים ניתן להתייחס אליהם כאל "כפילים גנטיים" של אותו פרט (אינדיבידואל). ליתר דיוק, הזכרים עם כרומוזומי מין XY זהים גנטית זה לזה, והנקבות עם כרומוזומי מין XX זהות גנטית זו לזו, כאשר הגנום האוטוזומי זהה גם בזכרים וגם בנקבות.
לשיטה זו של תקנון (סטנדרטיזציה) גנטי ישנם יתרונות רבים במחקר, כגון היכולת לחזור על הניסוי פעם אחר פעם עם אותה הגנטיקה, או להשתיל איברים, רקמות, תאים ועוברים מיצור אחד לאחר בתוך אותו זן ללא סכנת דחייה. עקב יתרונות אלו, יצורים מהונדסים גנטית תכופות שייכים לזן שארים, אף כי פיתוח זן השארים עצמו איננו מצריך הנדסה גנטית.
בהקשר של זני שארים, זנים רגילים שאינם זני שארים מכונים באנגלית outbred strain. השונות והמגוון הגנטי בזנים כאלו עשויים להיות יתרון למטרות מדעיות מסוימות, ובנוסף הם בדרך-כלל בריאים ועמידים יותר מזני שארים, בזכות ההטרוזיגוטיות שלהם באתרים גנטיים רבים בגנום. לעומתם, זני שארים תכופות סובלים מתוחלת חיים קצרה יותר, ומנטייה לאי-פוריות ולבעיות בריאות שונות, שכן ההומוזיגוטיות שלהם בכל אתר גנטי איננה מגינה עליהם מפגמים גנטיים נסגניים.
בני הכלאיים מדור ראשון (F1 במינוח המקובל בגנטיקה) בין זכר מזן שארים אחד ונקבה מזן שארים שני יהיו אף הם זהים גנטית זה לזה, שכן כולם ירשו גדיל DNA זהה מאביהם וגדיל DNA זהה מאמם, וגם בהם משתמשים לעיתים קרובות במחקר גנטי. בני הכלאיים מדור שני (F2) כבר יהיו שונים גנטית זה מזה, כתוצאה מתופעת השחלוף בעת חלוקת ההפחתה היוצרת את תאי המין אצל F1. עם זאת, ניתן לזווג באקראי זכרים ונקבות מתוך F1, ולהמשיך ולזווג אחים עם אחיות מצאצאי כל אחד מזוגות אלו במשך לפחות 20 דורות, ליצירת "זני שארים שחלופיים" (אנגלית: Recombinant inbred strains) רבים שכל אחד מהם הוא "צאצא" של זן האב וזן האם. באופן זה ניתן ליצור "משפחות" כפילות גנטית, שאף הן שימושיות במחקר גנטי.
רוברט טיילור ג'ונס
רוברט טיילור ג'ונס (באנגלית: Robert Taylor Jones; ) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אריזונה השישי בשנים 1939 - 1941.
ראשית חייו
רוברט טיילור ג'ונס נולד בראטלדג', טנסי, כבנם של סמואל ג'וזף ושרה אליזבת' (לבית לג) ג'ונס. אביו היה ותיק מלחמת האזרחים האמריקאית שלחם בשורות צבא האיחוד והיה פעיל בפוליטיקה ובענייני הקהילה. ג'ונס התחנך בבתי הספר הציבוריים שבטנסי. הוא החל את הקריירה שלו כמהנדס בהכשרה עצמית, עוד בימי נעוריו. הוא היה מעורב בסלילת מסילות ברזל במזרח טנסי. חוויה זו הועילה לו כאשר הוא נכנס לעולם העסקים בזכות עצמו כקבלן זוטר. ג'ונס השתתף בכריית תעלת פנמה במשך שנה אחת כמהנדס אזרחי.
קריירה עסקית
כששב ג'ונס לארצות הברית, הוא עבר לחיות בלוס אנג'לס. מאוחר יותר הוא היה מעורב בסלילת מסילת הברזל מלאס וגאס לסולט לייק סיטי.
ב-1909 הגיע ג'ונס לטריטוריית אריזונה ועבד עם חברת מסילת הברזל גלוב ועמק חילה. באותה שנה הוא הכיר את אילון ארמסטרונג מהעיירה וינקלמן שבאריזונה, בתו של ו. ט. ארמסטרונג, מחלוצי גידול הבקר באריזונה, שכיהן כשריף של מחוז חילה. ב-1911 נישאו השניים ורכשו בית ברחוב הראשי של העיירה סופיריור, ושם הם השתקע ונולדו להם בת ובן.
קריירה פוליטית
בשנים -1931 - 1934 ובשנים 1937 - 1938 כיהן ג'ונס כחבר הסנאט של אריזונה.
מושל אריזונה
בספטמבר 1938 ניצח ג'ונס בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית על משרת מושל אריזונה. בבחירות הכלליות ב-8 בנובמבר אותה שנה הוא ניצח לאחר שגרף 80,350 קולות מול 32,022 שקיבל המועמד הרפובליקני ג'רי ו. לי. ב-2 בינואר 1939 הושבע ג'ונס לכהונתו. את מסע הבחירות שלו הוא ניהל על בסיס הבטחה על יצירת ממשל בדגם עסקי לממשלת המדינה. על כל פנים, ידידותו כלפי כמה מחברי הסנאט המדינתי עוררה את חמתם של חברי בית הנבחרים של אריזונה עד שרק מעטות מבין הצעות החוק שלו עברו. אף על פי כן, במהלך תקופת כהונתו עבר חוק שכר מינימום לעובדי עבודות ציבוריות, ונושא החנינה הוסדר על ידי כללים קפדניים יותר. בנוסף, שולבו תפקידי ההיסטוריון המדינתי והספרן המדינתי. ג'ונס בחר שלא להתמודד על תקופת כהונה שנייה.
שנותיו האחרונות
לאחר תום כהונתו כמושל שב ג'ונס לעסקיו הפרטיים בפיניקס וניהל בית מרקחת. ב-1953 הוא סגר את בית המרקחת, ובאותו מקום הוא הקים חנות הלבשה. הוא גם החזיק חוות בקר ליד צ'נדלר.
רוברט טיילור ג'ונס נפטר בפיניקס ב-11 ביוני 1958. הוא נטמן בבית הקברות גרינווד שבעיר. במרץ 1994 הוסב ביתו בסופיריור למוזיאון בוב ג'ונס. המוצגים במוזיאון מתמקדים בחפצים מקומיים וכוללים תמונות, ציוד כרייה ודגימות גאולוגיות.
ערן חיימוביץ'
ערן חיימוביץ' (נולד ב-1 באפריל 1966) הוא מנהל ישראלי המכהן כמנכ"ל חברת "תשתיות אנרגיה בע"מ", חברת התשתית הלאומית של משק האנרגיה בישראל. בעברו שימש כמנכ"ל חברת פניציה.
ביוגרפיה
חיימוביץ' נולד וגדל בעפולה. במסגרת שירותו הצבאי שירת כקצין קשר. משמש כסגן אלוף במילואים.
בשנת 1995 החל את דרכו בחברת פניציה. לאורך השנים כיהן במגוון תפקידים, בהם מהנדס מערכת, מנהל המפעל לעיבוד זכוכית ומנהל המפעל לייצור זכוכית שטוחה. בשנת 2012 מונה למנכ"ל החברה, ועם כניסתו לתפקיד התמודד עם חובות בגובה 323 מיליון ש"ח והקפאת הליכים שנכפתה על החברה.
במסגרת הניסיונות להצלת המפעל, קרא חיימוביץ' לפגישה דחופה עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ופעל להוזלת עלויות באמצעות חיבור המפעל לרשת הולכת הגז הטבעי. בשנת 2015 הפך המפעל לראשון בצפון שמתחבר לרשת החלוקה. חיימוביץ' היה מהתעשיינים הראשונים שביקרו את מחיר הגז הגבוה שנקבע במתווה הגז. במהלך כהונתו עברה החברה מהפסד תזרימי לפסים רווחיים.
בשנת 2017, עם סיום כהונתו כמנכ"ל פניציה, הקים חיימוביץ' את Clean Glass Solutions: מפעל למיחזור פסולת זכוכית והשבתה לשימוש חוזר בתעשייה. בין השנים 2008–2017 שימש כבעלים ודירקטור של Milestones Upgrade & Industries, חברת אחזקות להשבחת חברות.
בשנת 2018 מונה למנכ"ל חברת תשתיות אנרגיה. במסגרת תפקידו הוביל את הנפקת האג"ח של החברה בשווי 350 מיליון שקל.
בשנת 2020 הוביל חיימוביץ' לחתימה עם ההסתדרות הלאומית על הסכם קיבוצי ראשון לכלל מאבטחי החברה. במסגרת ההסכם, 180 מאבטחי החברה מועסקים ישירות על ידה וזוכים לתנאים משופרים.
מסדר המלך ג'ורג' השישי
מסדר משפחת המלוכה של המלך ג'ורג' השישי הוא תואר כבוד שהוענק לנשים בנות משפחת המלוכה הבריטית על ידי המלך ג'ורג' השישי.
הנסיכה אלכסנדרה היא החברה היחידה במסדר החיה כיום.
העיטור
העיטור, דיוקן אמייל של המלך המוקף ביהלומים, נענד על קשת סרט ורוד.
ארט פופ
ארט פופ (נכתב גם כארט-פופ או ארטפופ) הוא סגנון מוגדר באופן חופשי של מוזיקת פופ המושפע מהאינטגרציה של פופ-ארט בתרבות גבוהה ונמוכה, ומדגיש את מניפולציה של סימנים, סגנון ומחווה על פני הביטוי האישית. אמני פופ ארט עשויים להיות מושפעים מגישות פוסט-מודרניות או תיאוריות אמנות וכן מצורות אמנות אחרות, כגון אופנה, אמנות יפה, קולנוע וספרות אוונגרדית. הם עשויים לסטות מקהלי פופ מסורתיים ומוסכמות מוזיקת רוק, במקום זאת לחקור רעיונות כמו מעמדו של פופ כאמנות מסחרית ושאלות של אותנטיות היסטורית.
החל מאמצע שנות ה-60, מוזיקאי פופ בריטים ואמריקאים כמו בריאן וילסון, פיל ספקטור והביטלס החלו לשלב בהקלטותיהם את רעיונות תנועת הפופ-ארט. מוזיקאי פופ לאמנות אנגלית שאבו מלימודי בית הספר לאמנות, בעוד שבאמריקה הסגנון נבע מהשפעתו של אמן הפופ אנדי וורהול והלהקה המסונפת "הוולווט אנדרגראונד", וגם הצטלב עם תנועת הזמר והיוצר של המוזיקה העממית. הסגנון הגיע ל"תור הזהב" שלו בשנות השבעים בקרב אמני רוק גלאם כמו דייוויד בואי ורוקסי מיוזיק, שחיבקו תיאטרליות ותרבות פופ זרוקה.
המסורות של ארט פופ נמשכה בסוף שנות השבעים והשמונים באמצעות סגנונות כמו פוסט-פאנק וסינת'פופ, כמו גם הסצנה הרומנטית הבריטית החדשה, והתפתחו עוד עם אמנים שדחו את כלי הנגינה ומבנה הרוק המקובלים לטובת סגנונות דאנס והסינתיסייזר. בשנות ה-20 של המאה ה-20 התפתחו מגמות חדשות של פופ ארט, כמו אמני היפ הופ המתבססים על אמנות חזותית ואמני וייפורווייב, החוקרים את רגישות הקפיטליזם העכשווי והאינטרנט.
מאפיינים
ארט פופ שואב את פירוק הפוסט-מודרניזם של הגבול התרבותי הגבוה נמוך ובוחן מושגים של מלאכת יד ומסחר. הסגנון מדגיש את מניפולציה של סימנים על פני ביטוי אישי, תוך התבססות על אסתטיקה של היומיום והחד-פעמי, בהבחנה למסורת הרומנטית והאוטונומית המגולמת על ידי ארט רוק או רוק מתקדם. הסוציומיקולוג סיימון פרית הבחין את הניכוס של אמנות למוזיקת פופ כבעלי דאגה מסוימת בסגנון, מחווה ושימוש אירוני בתקופות וז'אנרים היסטוריים. מרכזי הספקים המסוימים של הסגנון היו תפישות העצמי כיצירת בנייה ומלאכות, וכן התעסקות בהמצאת מונחים, דימויים, תהליך והשפעה. ניק קולמן של האינדיפנדנט כתב: "ארט-פופ עוסק בחלקו בגישה ובסגנון; אך למעשה מדובר באמנות. זוהי דרך, אם תרצה, להפוך פורמליזם טהור למקובל מבחינה חברתית בהקשר פופ.
תאורטיקן התרבות מארק פישר כתב כי הפופ האומנותי התפתח מתוך המשולש של פופ, אמנות ואופנה. פרית מצהיר כי זה היה "פחות או יותר" בהשראה ישירה מפופ ארט. . לדברי המבקר סטיבן הולדן, פופ ארט מתייחס לעיתים קרובות לכל סגנון פופ השואף בכוונה לערכים הפורמליים של מוזיקה ושירה קלאסית, אם כי יצירות אלה משווקות לרוב על ידי אינטרסים מסחריים ולא יצירות תרבותיות ממוסדות. סופרי העיתון העצמאי וה"פייננשל טיימס" ציינו את ניסיונות מוזיקת הפופ האמנותית להרחיק את קהליה מהציבור הרחב. רוברט כריסטגאו כתב ב"ווילג' וויס" בשנת 1987 כי תוצאות הארט פופ "כשקסם האומנות מתעצם ונכנס עד שהוא הופך לאובססיה אסתטית".
הפללת שווא
הפללת שווא, המוכרת גם בכינוי תפירת תיק, היא האשמת שווא בפשע, באמצעות ראיות כוזבות או מתן עדות שקר המפלילות אדם חף מפשע.
מאפיינים
במקרים מסוימים, אדם שמבצע פשע מנסה להפליל מישהו אחר, למשל - הוא מעיד שהוא ראה אותו בורח מהמקום שבו התרחש הפשע. ישנם גם מקרים בהם רשויות אכיפת החוק, כמו המשטרה או הפרקליטות, גורמות במכוון להפללת שווא, ממניעים שונים. במקרים רבים, פושעים מנסים להכחיש את פשעיהם בבית המשפט בטענה ש"תפרו להם תיק".
המקריה הידוע ביותר של הפללת שווא הוא פרשת דרייפוס בסביבות 1900. שבה קצין יהודי אלפרד דרייפוס האושם בריגול ובגידה בצרפת, מולדתו. הפרשה גרמה לשערוריה ציבורית רחבה והיתה קשורה גם לאנטישמיות. דרייפוס הורשע, הושפל בטקס פומבי, והוגלה לאי השדים, אך מאבק ציבורי בהובלת אינטלקטואלים הוביל לזיכויו.
ידועים מספר מקרים של הפללת שווא על מנת להשיג הישגים פוליטיים. לדוגמה, בזמן שביתת הטקסטיל של לורנס בשנת 1912, המשטרה גילתה מטען נפץ במשרדי החברה וטענה שהאיגוד המקצועי ניסה לפוצץ את הבניין. מאוחר יותר הסתבר שמנהלי החברה הטמינו את המטען, בעזרתו של ראש העיר.
ג'ו היל היה פעיל בתנועת העבודה האמריקאית וחבר בארגון IWW, להם התנגדו ראשי התאגידים הגדולים בארצות הברית. בשנת 1914 הוא הואשם ברצח שלא ביצע, והוצא להורג בנובמבר 1915.
בעבודת המשטרה תועדו מספר מקרים שבהם שוטר ירה על חשוד שאינו חמוש, ולאחר מכן הניח כלי נשק ליד הגופה על מנת להצדיק את הירי כהגנה עצמית. פעולה זו, של הפללת אדם שנורה, נחשבת להתנהגות שאינה הולמת שוטר.
בתנ"ך
האיסור על הפללת שווא באמצעות עדות שקר הוא אחד מעשרת הדברות: "לא תענה ברעך עד שקר". עם זאצ, בתנ"ך מופיעים שני סיפורים של הפללת שווא: בדיוני הכנסת התייחסו למשפט העברי בעת העיסוק בדיני העונשין וראיות כוזבות. ישנה התייחסות לכך שראיה בעדות וראיה שבכתב שתיהן שוות בעונש אם הן שקר, עם זאת המשפט העברי תומך בכל שהעונש לא יהיה אחיד אלא מותאם לחומרת המעשה.
בספרות ובאמנות
בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה מוצגות לעיתים קרובות עלילות בהן אדם חף מפשע מנסה להוכיח ש"תפרו לו תיק". הפללת שווא משמשת כמרכיב מרכזי בסרטים זהות במלכודת, סודות אל איי, משימה בלתי אפשרית, צעקה 4; בסדרות הטלוויזיה נמלטים, משפחת סימפסון; ובספרים רבים, למשל הארי פוטר והאסיר מאזקבאן.
דוגמה לעלילה שבמרכזה הפללה כזו היא הסרט "הנמלט" משנת 1993, המבוסס על סדרת טלוויזיה באותו שם. כוכב הסרט, המגולם על ידי האריסון פורד, הוא רופא המנסה להוכיח שהוא לא הרג את אשתו, אלא אדם אחר שמנסה להפליל אותו.
דוגמה נוספת היא סדרת הטלוויזיה 24. בעונה הראשונה, גיבור הסדרה ג'ק באואר חייב להגן על הסנאטור דייוויד פאלמר ממזימת התנקשות, אך אחד ממתנגדיו של פאלמר "תופר תיק" לבאואר, וגורם לפאלמר לחשוד בו. גם בעונות מאוחרות יותר של הסדרה נתקל באואר במקרים של הפללת שווא.
בטי סמית
בטי סמית (באנגלית: Betty Smith; 15 בדצמבר 1896 - 17 בינואר 1972) הייתה סופרת אמריקאית.
חייה
בטי סמית נולדה בברוקלין, ניו יורק להורים מהגרים מגרמניה. היא גדלה בעוני בשכונת ויליאמסבורג בברוקלין ולמדה בבית ספר תיכון לבנות. חוויות אלה מילדותה ומנעוריה שימשו בסיס לספרה הראשון, אילן גדל בברוקלין, שיצא לאור בשנת 1943.
אחרי נישואיה לג'ורג' ה. א. סמית, גם הוא בן ברוקלין, עברה עמו לאן ארבור שבמישיגן, שם למד משפטים באוניברסיטת מישיגן. בשנים אלה ילדה שתי בנות וחיכתה עד שהגיעו לגיל בית-ספר כדי להשלים את השכלתה הגבוהה. אף כי לא סיימה את בית הספר התיכון, התירה לה האוניברסיטה להירשם כסטודנטית. בלימודיה ליטשה את כישוריה בעיתונאות, ספרות, כתיבה ודרמה וזכתה בפרס אוורי הופווד היוקרתי.
בשנת 1938 התגרשה מבעלה ועברה לצ'אפל היל, צפון קרוליינה, שם נישאה לג'וזף ג'ונס בשנת 1943, השנה שבה יצא לאור ספרה "אילן גדל בברוקלין". היא חברה לג'ורג' אבוט בכתיבת הלברית לעיבוד למחזמר באותו שם, משנת 1951. לאורך כל חייה עבדה סמית כמחזאית, ועל כך קיבלה פרסים ומענקים רבים, בהם מענק רוקפלר ומענק מגילדת המחזאים על עבודתה בתחום הדרמה.
בטי סמית מתה ב-17 בינואר 1972, בגיל 75, מדלקת ריאות, בשלטון, קונטיקט.
על הדבש ועל העוקץ (אלבום)
רקע
ככל שהתוכנית התקדמה נוספו עוד ועוד שירים שנהיו ב-1981 לאלבום "על הדבש ועל העוקץ" (כולל בתוכו 12 שירים בבצועה של נעמי שמר).
פול זוקופסקי
פול זוּקוֹפְסקי (באנגלית: Paul Zukofsky; ) היה כנר ומנצח יהודי-אמריקאי, שמתמחה במוזיקה קלאסית בת זמננו.
ביוגרפיה
זוקופסקי נולד בברוקלין בשנת 1943. אביו הוא המשורר לואיס זוקופסקי, ואמו סיסיליה ת'או היא מוזיקאית ומלחינה. החל לנגן בגיל ארבע, וכשהיה בן שבע החל ללמוד כינור אצל איוואן גלאמיאן. בשנת 1956 הופיע לראשונה כסולן בקרנגי הול בניו יורק.
זוקופסקי ניגן, הקליט וניצח על יצירות של מלחינים מודרניים, בהם מילטון בביט, ג'ון קייג', אליוט קרטר, ג'ורג' קראמב, מורטון פלדמן, פיליפ גלאס, פטר מנין, וולטר פיסטון, ארתור שנאבל ואחרים. הוא הופיע בדמותו של אלברט איינשטיין באופרה "איינשטיין על החוף" מאת פיליפ גלאס.
ספרו של אביו, "Little", משנת 1970, מתאר את הקריירה של בנו.
מגדלור נמל קצא"א באשקלון
מגדלור נמל קצא"א באשקלון הוא מגדלור בקצה שובר הגלים הראשי של נמל קצא"א באשקלון. המגדלור מופעל על ידי חברת קו צינור אילת אשקלון ואינו נגיש לציבור.
דיוס
דיוס היה היסטוריון פיניקי-יווני, ככל הנראה בן העיר צור. על חייו לא ידוע דבר, אולם על פי יוסף בן מתתיהו, נחשב דיוס ל"איש נאמן בכתיבת דברי ימי כנען" (פיניקיה).
יצירתו
תוכן הקטע המצוטט אצל יוספוס תואם ברובו לתוכן הקטע המצוטט על ידו מתוך חיבורו של מנאנדרוס מאפסוס. ב"נגד אפיון" חיבורו של דיוס מוזכר לפני חיבורו של מנאנדרוס בתור העדות העתיקה ביותר שנמצאת במקורות הפיניקיים לקדמוניות האומה היהודית. ב"קדמוניות היהודים" לעומת זאת, הסדר הפוך.
סופרבוי (קון-אל)
סופרבוי (באנגלית: Superboy , שידוע גם בשם קון-אל או קונר קנט) הוא דמות משנה בדיונית, המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן והטיטאנים הצעירים ביקום DC קומיקס. כגרסת העידן המודרני לדמותו של סופרבוי, הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Adventures of Superman #500 מיוני 1993 ונוצרה בידי הכותב קארל קסל והמאייר טום גרומט.
מאז תחילת פרסומה של הדמות לאחר המשבר בזמן ועד לאוגוסט 2003, סופרבוי תואר כשיבוט מטא-אנושי מהונדס גנטית שפותח בידי פרויקט קדמוס ככפיל וכמקבילו הגנטי של סופרמן. הדמות שוכתבה מחדש בחוברות הטיטאנים הצעירים כהיבריד קריפטוני-אנושי שנוצרה מ-DNA של סופרמן ושל לקס לות'ר. אחרי האתחול המחודש "ה-52 החדשים" בשנת 2011, הדמות שוכתבה פעם נוספת כאחת שנוצרה משלוש דגימות של DNA בידי פרויקט N.O.W.H.E.R.E כיצירה מחדש של ג'ון ליין קנט ושל לויס ליין מקו זמן עתידי. אחרי מותה של הדמות בסדרת הסולו של סופרבוי, קון-אל הוחלף על ידי ג'ון ליין קנט בסיפורים שבאו בעקבותיה. אחרי האירועים שקרו בחוברת מספר 34, קון-אל חזר לתפקיד סופרבוי.
דמותו של קונר קנט כסופרבוי הופיעה בהופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה בעונתה האחרונה של הסדרה "סמולוויל", בגילומו של לוקאס גראביל. כמו כן, הוא מופיע בתפקיד ראשי החל מעונתה השנייה של הסדרה "טיטאנים", בגילומו של ג'ושוע אורפין.
1969 בארצות הברית
1969 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 193 שנה מיום היווסדה.
מסדר המלך ג'ורג' החמישי
מסדר משפחת המלוכה של המלך ג'ורג' החמישי הוא עיטור שהוענק לנשים בנות משפחת המלוכה הבריטית על ידי המלך ג'ורג' החמישי.
העיטור
סרט מסדר המשפחה המלכותית של המלך ג'ורג' החמישי הוא לבן.
וייריניה
אדלינו אדרה ויירה דה פרייטש (בפורטוגזית: Adelino André Vieira de Freitas, נולד ב-24 בינואר 1986, ידוע בשם וייריניה) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקשר ובעמדת המגן ימני בקבוצת פאוק סלוניקי ובנבחרת פורטוגל.
קריירה
בקיץ 2008 הושאל לפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית לעונה אחת עם אופציה לרכישה ל-3 שנים. בספטמבר של אותה העונה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בדרבי נגד אריס סלוניקי. באותו המשחק הוא גם נפצע והושבת לשלושה שבועות. ביולי 2009 פאוק סלוניקי מימשה את אופציית הרכישה על וייריניה תמורת 1.5 מיליון אירו. ב-4 בנובמבר 2010 כבש את השער הראשון שלו במדי פאוק במסגרת אירופית, בניצחון 0–1 על ויאריאל בשלב הבתים של הליגה האירופית. באותה העונה עזר לקבוצה לסיים במקום השלישי בליגת העל היוונית.
לאחר ששיחק כארבע שנים במועדון ורשם 126 הופעות וכבש 28 שערים בכל המסגרות במדי הקבוצה, חתם ב-3 בינואר 2012 במועדון הגרמני וולפסבורג תמורת 6.5 מיליון אירו. ב-21 בינואר רשם הופעת בכורה בבונדסליגה כששיחק מחצית בניצחון 0–1 על פ.צ. קלן. ב-9 במרץ 2013 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–5 על מועדון ספורט פרייבורג. עד כה זכה עם הקבוצה בשני תארים, ומשחק בה בעמדת המגן הימני. ב-31 באוגוסט 2017 חזר לאחר חמש שנים לפאוק סלוניקי תמורת מיליון אירו.
נבחרת לאומית
וייריניה החל לייצג את הנבחרות הצעירות של פורטוגל בשנת 2001. בנובמבר 2011 זומן לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל כשהחליף את השחקן הפצוע דני מיגל אלבס בשלב הפלייאוף של יורו 2012 נגד נבחרת בוסניה. ב-22 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 3-3 נגד נבחרת ישראל כשעלה כמחליף בדקה ה-70 בשלב המוקדמות של מונדיאל 2014 באצטדיון רמת גן. ב-11 ביוני 2013 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–5 על נבחרת אירלנד. ביורו 2016 זומן לנבחרת בתור שחקן הרכב בעמדת המגן הימני על ידי המאמן פרננדו סנטוש שאימן אותו בפאוק סלוניקי. וייריניה שיחק את כל המשחקים בשלב הבתים בהרכב הפותח, אך בשלבי הנוק-אווט איבד את מקומו בהרכב לקרדיץ' סוארז.
דיק גרייסון
ריצ'רד ג'ון "דיק" גרייסון (באנגלית: Richard John Grayson) הוא דמות ³, המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן והטיטאנים הצעירים ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #38 מאפריל 1940 בתור רובין המקורי והפופולרי ביותר, והיא נוצרה על ידי הכותב ביל פינגר והמאייר בוב קיין. אחרי שותפות ארוכת שנים לצד באטמן, גרייסון מבקש בשנות בגרותו להתנתק מזהותו כרובין והוא נוטל את הזהות נייטווינג (ביצירתם של מארב וולפמן וג'ורג' פרז).
דיק גרייסון הוא הצעיר ביותר במשפחת אקרובטים הידועים בתור "הגרייסונים המעופפים". הוא היה עד לרציחתם של הוריו בידי המאפיונר טוני זוקו לצורך סחיטת כספים מהקרקס שהעסיק אותם. אחרי מותם הטרגי, ברוס ויין לוקח חסות על גרייסון הצעיר ומאמן אותו להיות שותפו בלחימה בפשע כרובין. בשכתובים מאוחרים יותר, ויין גם מאמץ את גרייסון כבנו החוקי, וכותבים רבים תיארו אותו כבנו הראשון של באטמן. בנוסף לשותפו של באטמן בלחימה בפשע, גרייסון מבסס את עצמו גם כמנהיגה של קבוצת גיבורי-העל המתבגרים הטיטאנים הצעירים. כבחור צעיר בשנות ה-20 לחייו, הוא פורש מזהותו כרובין ונוטל זהות חדשה בתור נייטווינג כדי לבסס מחדש את עצמאותו. כנייטווינג, הוא ממשיך להנהיג את הטיטאנים הצעירים ומאוחר יותר (בעקבות מותה של דונה טרוי) גם את קבוצת אאוטסיידרס. בחוברת הראשונה של סדרת הסולו שלו כנייטווינג, הוא הופך למגן העיר בלודהייבן - העיר השכנה ומוכת הכלכלה של גות'אם סיטי. עד מהרה, העיר הפכה למזוהה ביותר עם הדמות, אם כי הוא הגן גם על ערים כמו ניו יורק, שיקגו וגות'אם סיטי לאורך השנים.
דמותו של דיק גרייסון מופיעה במגוון עיבודים אחרים בנוסף לקומיקס. ברט וורד גילם את הדמות בסדרת הטלוויזיה משנות ה-60. כריס אודונל גילם אותו בסרטי הלייב אקשן "באטמן לנצח" ובאטמן ורובין". ברנטון ת'ווייטס מגלם אותו בסדרת הטלוויזיה "טיטאנים". לורן לסטר דיבב את הדמות ב"באטמן - הסדרה המצוירת" ו"ההרפתקאות החדשות של באטמן". סקוט מנוויל דיבב את הדמות בסדרת האנימציה "הטיטאנים" ובסדרת ההמשך כוח הטיטאנים. ג'סי מקרטני דיבב את הדמות בסדרת האנימציה "ליגת הצדק - הדור הבא". ושון מאהר מדבב את הדמות בסרטי האנימציה של DC. דמותו של דיק גרייסון מדורגת במקום ה-11 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
רובין ילד הפלא
הדמות הוצגה לראשונה בחוברת Detective Comics #38 מאת יוצרי באטמן ביל פינגר ובוב קיין. הופעתו הראשונה של רובין נועדה למשוך קוראים צעירים לחוברות באטמן. השם "רובין" ומראה התחפושת מימי הביניים הושפעו מהגיבור האגדי רובין הוד. התחפושת עוצבה בידי ג'רי רובינסון בהשראת איורים של האמן ניואל קונברס וויאט.
בהופעתו הראשונה, דיק גרייסון היה אקרובט קרקס והיה ידוע ביחד עם הוריו ג'ון ומרי גרייסון כאחד מתוך "הגרייסונים המעופפים". בזמן שהתכונן למופע, גרייסון הצעיר שומע שני גנגסטרים מנסים לסחוט דמי חסות מבעל הקרקס. בעל הקרקס מסרב, ושני הגנגסטרים מחבלים בכבלי הטרפז בעזרת חומצה. במהלך המופע הבא שלהם, כבלי הטרפז ממנו נתלים הוריו של דיק ניתקים והם נופלים למותם. לפני שגרייסון פונה למשטרה, באטמן מופיע לפניו ואומר לו ששני הגנגסטרים עובדים עבור טוני זוקו, מאפיונר רב השפעה, וכי חשיפת המידע יכולה להוביל למותו. כשבאטמן נזכר במות הוריו, גרייסון מבקש להפוך לעוזרו. אחרי אימונים מפרכים, הנער הצעיר הופך לרובין. השניים מתחילים לשתף פעולה בכך שהם מפריעים להונאות הסחיטה וההימורים של טוני זוקו. הם מושכים אותו לעבר אתר בניה ושם לוכדים אותו.
סיפור המקור של רובין מקושר לזה של באטמן בכך ששניהם חוזים במות הוריהם בידי פושעים - מה שמעורר בהם את הדחף ללחום בפשיעה. ברוס רואה הזדמנות לתעל את הכעס והזעם שדיק מרגיש בדרך שהוא אינו יכול, ובכך יוצר חיבור של אב-בן והבנה בין השניים. במהלך שנות ה-40 ושנות ה-50, חברת DC תיארה את באטמן ורובין בתור "הצמד הדינמי" ולעיתים רחוקות פרסמה סיפור באטמן ללא עוזרו. סיפורים שהיו מוקדשים כולם לרובין הופיעו בחוברות Star-Spangled Comics משנת 1947 ועד לשנת 1952.
עם תחילת תור הכסף של הקומיקס והצגתן של גרסאות חדשות לדמויות וותיקות (כמו בארי אלן מחליפו של ג'יי גאריק בתור פלאש והאל ג'ורדן מחליפו של אלן סקוט בתור גרין לנטרן), ההיסטוריה של הדמות הועתקה לארץ-2, המאכלסת את גיבורי תור הזהב של הקומיקס, בעוד רובין העכשווי נמצא בארץ-1, ואלמנטים מסוימים מסיפור מקורו נכתבו מחדש. השניים תוארו בנפרד בעודם חיים בעולמות מקבילים, עד אשר רובין המבוגר והמקורי מת במהלך אירועי המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1986.
הטיטאנים הצעירים
מאוחר יותר, שלושת השותפים הצעירים איחדו כוחות עם ספידי (שותפו של החץ הירוק) ווונדר גירל (שותפתה של וונדר וומן) כדי לשחרר את מוריהם הרוחניים מאיום ששולט במוחותיהם. הם מחליטים להפוך לצוות של ממש - הטיטאנים הצעירים. בזכות הכישורים הטקטיים אותם רובין הרוויח מבאטמן, הוא מזוהה יותר כמנהיג הקבוצה בטרם הטיטאנים מתפרקים מספר שנים לאחר מכן.
בשנת 1969 - עדיין במציאות שלפני המשבר - הכותב דניס אוניל והמאייר ניל אדמס החזירו את באטמן לשורשיו האפלים. אחד המאמצים לכך היה שכתובו של רובין אל מחוץ לחוברות הסולו של באטמן ושליחתו של דיק גרייסון לאוניברסיטת הדסון ולרצועת סיפורים צדדיים בחוברות קומיקס בלשים. במהלך שנות ה-70, ילד הפלא הופיע לעיתים רחוקות בסיפורי באטמן וכן בהחייאה מחודשת וקצרה של הטיטאנים הצעירים.
נייטווינג
בשנים המעטות שלפני המשבר בעולמות האינסופיים, דיק גרייסון המתבגר מאס בתפקידו כשותפו הצעיר של באטמן. הוא קורא לעצמו בשם נייטווינג לאחר שנזכר בהרפתקאותיו בעיר קנדור הקריפטונית, היכן שהוא ובאטמן נתקלו בגיבור מקומי באותו שם. בהמשכיות שלאחר המשבר הוא מפוטר בידי באטמן אחרי שנורה בידי הג'וקר והופך לנייטווינג. הוא שומר על הזהות במהלך הזמן בטיטאנים הצעירים, ומדי פעם חוזר כדי לעזור לבאטמן ולשותפיו החדשים ומחליפיו כרובין, ג'ייסון טוד וטים דרייק. עד מהרה, גרייסון הפך לדמות אח לדרייק הצעיר.
כאשר גבו של באטמן נשבר בידי ביין באירועי קשת הסיפור "נפילתו של אביר", ברוס בוחר בז'אן-פול ואלי בתור מחליפו של באטמן מאחר שהוא לא רוצה להטריח את גרייסון בתפקיד וחושש שהוא ירדוף אחר ביין כנקמה. אולם, כאשר ואלי נהפך לבלתי יציב, ברוס עובר אימונים מפרכים בעזרתן של ד"ר שונדרה קינסולבינג וליידי שיווה במטרה להחזיר את בריאותו לעצמו, והוא מביס את ואלי בעזרתם של גרייסון ודרייק. אולם, הוא מרגיש צורך לבחון מחדש את תפקידו כבאטמן אחרי הבסתו של ואלי ועוזב את גות'אם סיטי לאחר שבוחר בגרייסון להיות ממשיכו בקשת הסיפור "הבן האובד". בזמן תפקודו כבאטמן, לגרייסון יש ראייה מפוכחת יותר לגבי המתחים אותם חש ברוס בתור באטמן, כמו גם ניצב בפני איומים חדשים כמו קילר קרוק, הפיתום ותופס החולדות ומתעמת מול אויבו הוותיק דו-פרצוף.
אתי גרוטס
אסתר (אתי) גרוטס (נולדה ב-30 באוקטובר 1942) היא זמרת ושחקנית ישראלית.