cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנקסיה
תיאור
הבנקסיות גדלות כשיחים או עצים; המינים בנקסיה תמימת-עלה ובנקסיית הנהר הן הגדולות ביותר ומתנשאות לגובה 30 מטר. עם זאת, מרבית המינים גדלים כשיחים זקופים בדרך כלל, ויש מספר מינים משתטחים צמודי-קרקע, שאצלם הענפים גדלים על האדמה או מתחתיה. עלי הבנקסיה משתנים מאוד בין המינים: מעלים צרים במיוחד ודמויי מחט אצל בנקסיה אברשנית באורך 1–2 סנטימטר, עד עלים גדולים מאוד ורחבים אצל בנקסיה ענקית שאורכם עשוי להגיע ל-45 סנטימטר. אצל רוב המינים העלים עם קצוות משוננים, להוציא מינים בודדים דוגמת בנקסיה חופית. העלים מסודרים לאורך הענפים בצורה ספירלית לא סדירה, או בצורת דור מפותלת. לעיתים עשויים להיות עלים בצורות שונות בצמח אחד. הבנקסיה מזוהה בעיקר באמצעות התפרחות הגדולות וההדורות שלה; התפרחת הנפוצה אצל רוב המינים רחבה ומאורכת בצורת נר עבה, ומורכבת מציר גלילי קשיח וכהה דמוי קונוס המכוסה בטורי פרחים ארוזים בצפיפות. כל תפרחת מכילה עשרות עד אלפי פרחים, כשהשיא המתועד הוא 6,000 פרחים בתפרחות של הבנקסיה הענקית. עם זאת, לא לכל הבנקסיות יש תפרחת גלילית: אצל מינים מסוימים, התפרחת כדורית או חביתית ולעיתים אף מצטמצת לראש מעוגל בקצה הציר (בפרט אצל מיני הדריינדרה לשעבר שמוזגו לתוך הסוג). פרחי הבנקסיה צבועים בדרך כלל בגווני צהוב חיוור עד עז, אך קיימים גם מינים בצבע, כתום, דבש, חום, לבנבן, ירקרק, אדום, בורדו, כחלחל, אפרפר, ורוד וסגול. צבעה הכללי של הבנקסיה מושפע מצבעי עלי הכותרת, העמוד העלי והצלקת בעטיף של כל פרח; מכיוון שלכל אחד מהחלקים הללו יש בדרך כלל צבע שונה, הדבר מוביל לשינויים תכופים בצבע התפרחת בהתאם לשלבי הפריחה ולרבגוניות בולטת בעיקר בשלב שלפני ההבשלה. לקראת הסוף, טורי הפרחים נפתחים בהדרגה מלמעלה למטה או להפך בתקופה שנמשכת מספר ימים, והאפקט החזותי המיידי הוא שינוי צבע עז באזור הבשל שהופך את התפרחת למרהיבה יותר עד לשינוי מלא.
לאחר שיא הפריחה וההבשלה של התפרחת, הפרחים מתחילים להתייבש, מקבלים גוון של כתום שזוף או חום כהה ובסופו של דבר הופכים לאפורים דהוים; במינים מסוימים חלקים מהפרחים נושרים וחושפים את הציר הקשה של הקונוס שבשלב זה דומה לאצטרובל, ואצל מינים אחרים הם נשארים במשך שנים רבות ומעניקים לקונוס מראה שעיר. למרות מספר הפרחים העצום בכל תפרחת, רק מעטים מהם מוציאים פרי. פרי הבנקסיה הוא מעין כפתור-עץ סיבי בצורת צדפה חומה עם זוג זרעים שכלואים בתוכו; הכפתור נפתח על ידי פיצול שני הקשוות לאורך קו התפר שמוביל לנשירת הזרעים, בדרך כלל בתגובה לגירוי של אש.
תפוצה ובית גידול
פרט לאחד, כל מיני הבנקסיה אנדמיים ליבשת אוסטרליה. היוצאת מן הכלל היא הבנקסיה הטרופית שנמצאת בצפון אוסטרליה, בגינאה החדשה ובאיי ארו. יש גם מאובן נכחד מניו זילנד. בתוך אוסטרליה, הבנקסיות מרוכזות בשני אזורים גאוגרפיים: דרום-מערב אוסטרליה המערבית ולאורך קו החוף של צפון ומזרח אוסטרליה. דרום-מערב אוסטרליה הוא אזור פרחוני מובחן, שידוע כנקודה חמה ביולוגית עם מגוון עצום של צמחים אנדמיים. למעלה מ-90% ממיני הבנקסיה מתרחשים רק שם, מאזור מאקסב בקו החוף המערבי עד למישור אספרנס בקו החוף הדרומי. בצפון ומזרח אוסטרליה יש מגוון מצומצם בהרבה של בנקסיות, והטווח שלהן נמשך מחצי האי אייר באוסטרליה הדרומית לאורך קו החוף המזרחי עד לחצי האי כף-יורק בקווינסלנד וארץ ארנהם בטריטוריה הצפונית.
הבנקסיה נוכחת בכל מקום שבו יורדים גשמים ניכרים ביבשת, ונוכחותה מושפעת בעיקר מכמות המשקעים; הבנקסיות המערביות למשל אינן נוכחות כמעט באזור שבו כמות המשקעים השנתית פחותה מ-200 מילימטר. הגיוון של המינים עולה במיוחד באזור קריר וגשום, בעוד שבאזור חם ויבש יש בדרך כלל מינים מעטים. מרבית הבנקסיות צומחות בקרקעות חוליות וסלעיות, ומעטות יותר מתרחשות גם על אדמת חימר; מין אחד יוצא דופן בהעדפתו ליערות גדותיים. הבנקסיות המזרחיות והצפוניות צומחות בעיקר ביערות ויערות גשם ומשגשגות היטב על מדרונות הרריים, בעוד שהבנקסיות המזרחיות צומחות בעיקר ביערות סקלרופילים, חורש ים-תיכוני, יערות אקליפטוס דלילים והבתה של הקוונגאן, ומוגבלות ברובן לאזורים נמוכים. באזורים מסוימים בדרום-מערב היבשת קיימים גם ״יערות בנקסיה״: אזורים שבהן הבנקסיות הן הצמח הדומיננטי במערכת האקולוגית ומופיעות בו בתצורה של עצים בינוניים וגבוהים. מרבית המינים אינם משגשגים על דיונות חוליות בקו החוף, אם כי יש גם כמה יוצאים מן הכלל. מעטים עוד יותר המינים שמופיעים באזורים צחיחים למחצה בשולי האאוטבק האוסטרלי.
אקולוגיה ואיומים
הבנקסיה בולטת במערכת האקולוגית האוסטרלית בהיותה יצרנית כבדה של צוף ואבקה, מה שהופך אותה למקור מזון חשוב לבעלי חיים יונקי צוף, כולל חרקים ציפורי הדבשניים, מכרסמים, עטלפים, וכיסאים קטנים דוגמת האנטכינוס, הדאון, פוסום ננסי, פוסום זנב-מברשת והצופון. רבים מבעלי החיים הללו מתבססים על הבנקסיה כמקור מזון עיקרי, וממלאים תפקיד חשוב בהאבקה שלה. פרפרים ועשים מטילים את ביציהם על הבנקסיה במטרה שיהיה לזחלים מזון זמין, וחרקים שונים מתחפרים בתוך הקונוסים שלה כדי לאכול את הזרעים; תוכאים מסוימים דוגמת הקקדו נוגסים בקונוסים כדי לאכול הן את הזרעים והן את החרקים והזחלים המסתתרים בתוכם. צמחי הבנקסיה מותאמים באופן טבעי לנוכחות שריפות חורש ושיח מתונות האופיינות לטבע האוסטרלי. על אף שהבנקסיות נהרגות מהאש, יש להן אמצעים מיוחדים להתחדש במהירות באמצעות הזרעים, שכן האש גורמת לגירוי בכפתור העץ הסוגר עליהם, והוא נפתח ומשחרר אותם לאדמה החרוכה והנקייה ממתחרים. מינים מסוימים מתחדשים באמצעות נביטה מפקעת תת-קרקעית שמוגנת בתוך האדמה, או מניצנים המוגנים בקליפה עבה. בעוד ששריפות חורש ושיח טבעיות במרווחי זמן גדולים אינו מהוות איום ואף מועילות להתחדשות הבנקסיה, שריפות תכופות או סופות אש עצומות משפיעות לרעה על הבנקסיות עד כדי הכחדת אוכלוסיות על ידי שריפת שתילים, צמחים, פקעות וזרעים שנבטו. שריפות מזיקות הפכו לשכיחות יותר באוסטרליה מאז תחילת ההתיישבות האירופאית ביבשת, ולצד אובדן בית גידול הן בין האיומים הבולטים על מיני הבנקסיה. איום בולט נוסף על בנקסיה הוא כימשון הקינמון (Phytophthora cinnamomi), סוג של עובש מים שידוע לשמצה כאחד מ-100 המינים הפולשים הגרועים ביותר בעולם; הכימשון תוקף את שורשי הבנקסיה, הורס את מבנה רקמות השורש ומרקיב אותו, ומונע מהצמח לספוג מים וחומרי הזנה מהאדמה. שורשי הרשת הפרוטואידים של בנקסיה, המסייעים לו לשרוד בקרקעות דלות בזרחן, הופכים אותו לרגיש מאוד לפגיעת הכימשון. בנקסיות נגועות בכימשון מתות בדרך כלל תוך מספר שנים לאחר ההדבקה. בדרום-מערב היבשת ששם הכימשון נפוץ יותר, נמצא שביערות בנקסיה נגועים כיסוי הצמחייה צונח בלפחות 30%. הכימשון עשוי להשפיע משמעותית על הרכב הצמחייה באזור, ולהותיר אחריו רק צמחים עמידים. כל המינים במערב אוסטרליה רגישים לכימשון, בעוד שהמינים המזרחיים עמידים למדי. מבין הבנקסיות המערביות, יש מספר מינים שמאוימים במיוחד על ידו, בדרך כלל כאלה עם תפוצה מוגבלת; כמעט כל אוכלוסיית הבר של בנקסיה מנוצה נגועה במידה זו או אחרת, ושורדת בקושי. מינים פגיעים נוספים הם בנקסיה גפרורית ובנקסיה גרניטית. הכימשון מטופל בעיקר באמצעות פוספיט וחומצה זרחתית, ורשויות השימור האוסטרליות מחסנות באמצעותם את אוכלוסיות הבר של הבנקסיה המנוצה. אם זאת, החיסון עשוי להשפיע על הרכב האדמה ולעכב היווצרות שורשים. הכימשון שמשגשג באדמות לחות פוגע גם בבנקסיות הגדלות בגינות ובגנים עירוניים המושקים בכבדות.
מספר מיני בנקסיה נחשבים לנדירים או נמצאים בסכנת הכחדה, ביניהם: בנקסיה מנוצה, בנקסיה גפרורית, בנקסיה גודית, בנקסיה דלילת-פרחים בנקסיה משוננת ובנקסיה גרניטית.
מיון
כאמור לעיל, במקור יש בסוג בנקסיה כ-77 מינים; בטקסונומיות בהן ממזגים את הדריינדרה עם הבנקסיה, הסוג כולל כ-170 מינים. ערך זה מתייחס לבנקסיה ולדריינדרה כסוגים נפרדים, ועל כן ברשימה הבאה מוצגים רק 77 המינים המקוריים; ניתן לראות את יתר המינים בערך על הסוג דריינדרה.
הבנקסיה והאדם
הילידים האבוריג'ינים של אוסטרליה השתמשו בבנקסיה למציצת צוף ולליקוט זחלים למאכל, ונהגו להשרות את הפרחים במים כדי להכין משקה מתוק. שבטי הנונגאר בדרום-מערב היבשת היו מכינים ממנה חליטות להקלה על שיעול וכאבי גרון, בעוד ששבטי הגיראי-וורונוג מדרום-מזרח היבשת השתמשו בקונוסים של הבנקסיה לסינון מים בתוך הפה.
באוסטרליה המודרנית הבנקסיה היא צמח נוי פופולרי בגינות, רחובות, גנים ופארקים עירוניים, בגלל התפרחות הראוותניות שלה והעובדה שהיא מושכת אליה ציפורי שיר ויונקים קטנים. בגינות נוטעים בעיקר מיני שיחים מיניאטוריים וגמדים, ובפארקים עירוניים בעיקר מיני שיחים בינוניים ועצים גבוהים. הבנקסיה דורשת יותר תחזוקה מצמחים אוסטרליים אחרים, וזקוקה בעיקר לאזור שטוף שמש ולאדמה חולית מנוקזת היטב ודלה בזרחן. על מנת למנוע פגיעה בשורשי הספיגה שלה היא זקוקה לדישון מיוחד דל-זרחן. בתוך קהילת הגננות האוסטרלית קיימת תת-קהילה פעילה של חובבי בנקסיה המפתחים ומגדלים זנים שונים ומבצעים מחקר על בעיות ואתגרים בטיפוח הבנקסיה. פורום המידע של קהילה זו הוא ״קבוצת הלימוד בנקסיה״ של אגודת הצמחים המקומיים של אוסטרליה (ANPSA).
למעט גינון ומשתלות, השימוש המסחרי בבנקסיה מצומצם למדי; יש כ-11 מינים שמגודלים לצורך זרי פרחים, בעיקר בחוות פרחים בדרום ומערב אוסטרליה, הוואי וישראל. בענף הדבוראות האוסטרלי, הבנקסיה מבוקשת אצל הכוורנים בגלל היותה שופעת בצוף גם בזמנים שבהם צמחים אחרים מפיקים כמות מועטת. עץ הבנקסיה בצבע אדמוני עם סיבים אטרקטיביים לעיבוד, אך נמצא לעיתים רחוקות בשימוש בתעשיית העץ בשל נטייתו להתעוות קשות במהלך הייבוש. הוא משמש בעיקר למטרות נוי דוגמת חריטה וחתוך בעץ, ציפוי ארונות וייצור שדרית לסירות עץ קטנות. הקונוסים הגדולים של הבנקסיה משמשים גם לייצור חפצי נוי, תחתיות ומזכרות.
בהיותה אחד הצמחים הדומיננטיים והבולטים ביבשת אוסטרליה, יצאו לאור מספר ספרים ומדריכי שטח להכרת וגידול מיני הבנקסיה. ביניהם ניתן למנות את ״מדריך השטח לבנקסיות״, מונגרפיית ״הבנקסיות״ של המאיירת הבוטנית סיליה רוסר, ״ספר הבנקסיה״ ו״אטלס הבנקסיה״. התייחסות בולטת לסוג מופיעה בספר הילדים הרפתקאותיהם המופלאות של ספלולון וכרבולון, של הסופרת האוסטרלית מיי גיבס, שם מתוארים ״אנשי הבנקסיה הרעים והגדולים״. ההאנשה של הבנקסיות בספר מתבססת על הקונוסים של התפרחת האופיינים לסוג. בשנת 1989, הוקמה ״הקרן הסביבתית בנקסיה״ כדי לתמוך ולהכיר באנשים וארגונים התורמים תרומה חיובית לאיכות הסביבה.
מומבסה
מומבסה (באנגלית: Mombasa) היא העיר השנייה בגודלה בקניה ועיר הנמל החשובה שלה. העיר משתרעת על פני 219.9 קילומטרים רבועים בדרום-מזרח המדינה על שפת האוקיינוס ההודי כ-441 ק"מ דרום-מזרחית לבירה ניירובי. ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2019 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.2 מיליון תושבים, רובם מוסלמים.
במומבסה יש שני נמלים, אחד ישן ואחד מודרני. הנמל הישן נמצא בחוף המזרחי ומשמש לדיג, והנמל המודרני ממוקם בחוף המערבי ומשמש לשאר הצרכים הימיים.
הייצוא העיקרי הוא של קפה, תה וכותנה. ישנה מסילת ברזל המקשרת בין מומבסה למזרח אפריקה. לעיר מרכז עסקים מודרני, שוק ומפעלי תעשייה כגון בתי זיקוק, בתי חרושת למזונות, לטקסטיל, למוצרי אלומיניום ולמלט.
היסטוריה
מקורו של מרבית המידע ההיסטורי על מומבסה נמצא בכתבים פורטוגזים מהמאה ה-16.
את מומבסה גילו סוחרים ערביים במאה ה-11, ועד מהרה הפכה העיר למרכז מסחר גדול במזרח אפריקה, בעיקר לסחר בתבלינים, עבדים, דוחן, קוקוס ושנהב. הקשרים המסחריים הגיעו עד לתת-היבשת ההודית ולסין. החוקר אבן בטוטה ביקר בעיר בשנת 1331 למשך יומיים, ואזכר אותה בכתביו.
וסקו דה גמה היה האירופאי הראשון שביקר במומבסה, והוא זכה לקבלת פנים צוננת, בשנת 1498. שנתיים לאחר מכן נכבשה העיר על ידי הפורטוגלים, שבזזו אותה ובנו בה מבצר. בשנת 1502 הפך האזור לעצמאי, אך הותקפה שוב על ידי פורטוגל בשנת 1528
מומבסה נכבשה על ידי סולטנות עומאן בשנת 1698. בשנת 1887 השלטון בעיר עבר לידי חברת מזרח אפריקה הבריטית.
בשנת 1840 היא נלקחה על ידי הסולטאן של זנזיבר (אי סמוך לאפריקה), ולאחר מכן הוענקה כמתנה לבריטים. כארץ חסות של הבריטים הפכה מומבסה למסוף הימי של מסילת הרכבת, שנוסדה בשנת 1896. המסילה הוקמה על ידי עובדים רבים שהובאו מהודו הבריטית למטרה זו.
בשלהי המאה ה-19 מומבסה הייתה עיר נמל המובילה של האזור. בשנים 1887–1906 מומבסה היוותה את בירת הקולוניה הבריטית, עד אשר הוחלט להעבירה לניירובי.
הייתה שייכת לזנזיבר עד לשנת 1963, אז וויתרה זנזיבר על בעלותה לטובת קניה.
בנובמבר 2002 התפוצצה מכונית תופת במלון בבעלות ישראלית, וגרמה למותם של שלושה ישראלים ועשרה קנייתים. זמן מה לאחר מכן נעשה ניסיון להפיל מטוס של חברת ארקיע בסמוך לנמל התעופה מומבסה, והחשד הוטל על ארגון הטרור אל-קאעידה.
מרצדס-בנץ סיטו
מרצדס-בנץ סיטו (בגרמנית: Mercedes-Benz Cito, קרוי גם: O520) הוא אוטובוס עירוני קטן, אשר יוצר ב-3 תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס בנץ אשר יוצר בין השנים 1999–2003.
כאן ב
כאן רשת ב' (מזוהה גם כ-"כאן ב'" ובעבר נקראה "רשת ב') היא תחנת רדיו ישראלית, השייכת לתאגיד השידור הישראלי ופועלת כחלק מחטיבת החדשות של התאגיד - כאן חדשות. תחנה זו משדרת בעיקר אקטואליה וחדשות. התחנה החליפה את רשת ב' של קול ישראל שברשות השידור. ב-15 במאי 2017 החלו שידורי התחנה, בניהולו של עומר בן-רובי. במהלך שעות הבוקר בימי חול מספר תוכניות של התחנה מועברות גם בערוץ כאן 11 בטלוויזיה.
היסטוריה
בתהליך הקמת תאגיד השידור הישראלי, הוגדרה התחנה ונקראה בשם "רשת ב' החדשה". עם תהליך מיתוג התאגיד בשם "כאן", הוגדרה התחנה בתור כאן ב'. ב-10 במאי 2017 הסתיים שידור התוכניות ברשת ב' במסגרת רשות השידור. התחנה התחדשה במסגרת תאגיד השידור הישראלי ב-15 במאי 2017 בשם כאן רשת ב', ובדיגיטל - כאן ב'. עם זאת, התחנה המשיכה לשמור על מספר מאפיינים: היא המשיכה לשדר באותם תדרים ואפיקים של רשת ב', היא נשארה אחראית למהדורות החדשות בכל שעה עגולה, היא הזדהתה במעברונים כרשת ב' (עד שבפברואר 2018 עודכנו המעברונים לשם הנוכחי); תוכניות רבות המשיכו להיות משודרות באותה מתכונת, עם אותם מגישים ואף במשבצת שידור דומה או קרובה. תוכניות רבות המשיכו להשתמש באותן נעימות נושא וקטעי קריינות והכרזה.
בפברואר 2020 החלה התחנה לשדר מאולפנים חדשים בירושלים.
תוכניות אקטואליה וחדשות
כאן ב' היא תחנה בעלת קו חדשותי אקטואלי. תוכניות הרדיו של התחנה ממוקדות בתחום האקטואליה ולוח השידורים מתבסס בעיקרו על תוכניות ששודרו ברשת ב': "הבוקר הזה" עם אריה גולן, "סדר יום" עם קרן נויבך, "בחצי היום" עם אסתי פרז, "השעה הבינלאומית" עם ערן סיקורל, "בנימיני וגואטה" עם רן בנימיני ויגאל גואטה ובימי חמישי "כאן הערב" עם זאב קם וקרן אוזן, "זה מגיע לכם" עם גילי תמיר, "מרחאבית" עם ערן זינגר, "בחצי היום השישי", "יומן השבוע" ועוד. במקביל, צורפו ללוח השידורים גם תוכניות חדשות: "קלמן-ליברמן" עם קלמן ליבסקינד ואסף ליברמן, "כאן הלילה" עם יעקב אייכלר, "מצליח ונוביק" - תוכנית אקטואליה שבועית של רינה מצליח ועקיבא נוביק, תוכנית "רוני קובן ועמרי אסנהיים" שעוסקת בסיכום השבוע עם רוני קובן ועמרי אסנהיים, תוכנית "גילי ומנליס" שעוסקת בתחום המדיני בהגשת הכתבת המדינית גילי כהן ודובר צה"ל לשעבר רונן מנליס ותוכנית "הידברות" הוותיקה עם קובי ברקאי עברה מרשת א'.
סיילנט היל (סרט, 2006)
גאנס ניסה להשיג את הזכויות להפקת סרט המבוסס על סדרת המשחקים במשך חמש שנים. גאנס שלח קטע וידאו לחברת קונאמי בו הוא מסביר על תוכניותיו לסרט ועל אהבתו הרבה למשחקים. בתמורה, קונאמי נתנה לו את האישור לעשות את הסרט. לאחר מכן בשנת 2004, גאנס ואווארי החלו לעבוד על תסריט הסרט. ההשראה למראה העיירה בסרט הגיע מעיירת הרפאים סנטרליה שבפנסילבניה. צילומי הסרט החלו בחודש אפריל בשנת 2005 ונמשכו שלושה חודשים. תקציב הסרט היה 50 מיליון דולר וצילומי הסרט נערכו באונטריו שבקנדה. רוב המפלצות המופיעות בסרט גולמו על ידי רקדנים מקצועיים בעוד שהשאר נוצרו בעזרת אפקטים ממוחשבים.
הסרט הופץ לאולמות הקולנוע בקנדה ב-21 באפריל 2006 על ידי חברת ההפצה ""; בצרפת ב־26 באפריל על ידי חברת ההפצה "" וביפן ב-8 ביולי על ידי חברת ההפצה "". הסרט הרוויח 100.6 מיליון דולר ברחבי העולם. הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות, אך עם השנים הפך לסרט פולחן.
בשנת 2012, נוצר סרט המשך בשם "" העוסק בסיפורה של שרון הבוגרת וחזרתה לסיילנט היל.
סרט המשך נוסף בשם "החזרה לסיילנט היל" נמצא בפיתוח.
עלילה
רוז דה סילבה ובעלה כריסטופר מודאגים ממצבם של בתם המאומצת שרון, החווה סיוטים המתמקדים בעיירה "סיילנט היל", עיירה בוירג'יניה המערבית שננטשה בשנות ה-70 בעקבות פריצת שריפת פחם. נואשת למצוא פתרון, רוז לוקחת את שרון לסיילנט היל במטרה למצוא תשובות. התנהגותה החשודה של רוז מעוררת את חשדה של השוטרת סיביל בנט, אותה השתיים פוגשות בתחנת דלק. בהגיען לעיירה, נערה שצועדת בכביש גורמת לרוז לעבור תאונת דרכים עם רכבה ולאבד את ההכרה. רוז מתעוררת בסיילנט היל, שכעת מכוסה כולה בערפל לבן ומגלה ששרון נעלמה.
בחיפושיה בעיירה אחר שרון, רוז מבחינה בנערה שהיא ראתה קודם לכן בכביש, הדומה לשרון ורודפת אחריה. ברגע מסוים, צפירה חזקה נשמעת ברקע והעיירה משתנה למעין עולם אפל שבו שורצות מפלצות על אנושיות, שאחת מהן היא "" (Pyramid Head). סיביל מוצאת את רוז ומנסה לעצור אותה, אך בדרכן לתחנת המשטרה בה סיביל משרתת, השתיים מגלות שהן לכודות בעיירה וכל הדרכים המובילות אל מחוץ לעיירה מסתיימות בצוק. רוז נתקלת במפלצות השונות בעיירה ולומדת על ילדה בשם אלסה גילספי, שהועלתה על המוקד לאחר שנחשדה כמכשפה בידי אנשי כת המניכאיזם הפנאטיים השולטים בעיירה. אמה של אלסה, דליה משוטטת בעיירה לאחר שהוגלתה מהכת ומאשימה את עצמה על שנתנה לכת לשרוף למוות את אלסה. בינתיים בעולם האמיתי, כריסטופר מחפש את סיילנט היל בעזרתו של שוטר בשם תומאס גוצ'י, אך בהגיעם לסיילנט היל, העיירה מופיעה בפניהם כעיירה נטושה רגילה ותו לא. תומאס חושף בפני כריסטופר שהוא התגורר בעבר בסיילנט היל והוא זה שהציל את אלסה מהשריפה. בסיום שיחתם, תומאס מפציר בכריסטופר לוותר על החיפוש ולחזור לביתו.
בינתיים בעולם האפל, רוז פוגשת בילדה בשנית, המתבררת להיות "חציה האפל של אלסה". כשהצפירה נשמעת בשנית והעיירה משתנה, רוז, סיביל ואנה, אחת מחברות הכת בורחות לכנסייה ישנה, אך ראש פירמידה לוכד ומרטש את אנה בעודה בחיים. אנשי הכת מגיעים ומובילים את רוז וסיביל לבית חולים וטוענים שהשד שלכד את שרון כלוא במרתף. כריסטבלה, הכהנת הגדולה של הכת, מבחינה בתליון על צווארה של רוז הנושא את תמונתה של שרון. מבינה שהשתיים קשורות לאלסה, כריסטבלה מכריזה שרוז וסיביל הן מכשפות ומצווה על חברי הכת לעצור אותן. סיביל מעכבת את חברי הכת במטרה לאפשר לרוז לסגת למרתף, אך נלכדת על ידם.
רוז חוקרת את המרתף, ומגלה שהיא מוקפת על ידי מפלצות דמויות אחיות. רוז מצליחה להתחמק מהן ונכנסת אל חדרה של אלסה. בפלשבק שמופיע, מתברר שאלסה הושפלה על ידי הכת לאחר שנחשבה על ידם כממזרה (נולדה להורים לא נשואים). כריסטבלה שכנעה את דליה, אמה של אלסה "לטהר" את אלסה לאחר שהאחרונה נאנסה על ידי השרת בבית הספר. כריסטבלה העלתה את אלסה על המוקד במהלך טקס שנערך בשנת 1974. דליה ביקשה את עזרתו של תומאס, אך זה כבר היה מאוחר מידי והטקס כבר היה בעיצומו וגרם לשריפת הפחם הגדולה בעיירה. לאחר הטקס, אלסה, המכוסה בכוויות נשלחה לבית החולים. זעמה של אלסה פיצל את נשמתה לשתיים, כשחצי אחד משמש כחצי האפל שבה והוא זה שגורם לשינוי הצורה שהעיירה עוברת ולמפלצות שבה. חציה הטוב הפך לשרון, שנשלחה לעולם האמיתי ואומצה על ידי רוז וכריסטופר. במטרה למצוא את שרון, רוז מאפשרת לחצי האפל של אלסה להיכנס אל תוך גופה ובכך אלסה מצליחה להיכנס לכנסייה בעיר. בינתיים שרון, עליה שומרת דליה, נלכדת על ידי חברי הכת.
בכנסייה, כריסטבלה מעלה על המוקד את סיביל ומכריזה עליה כמכשפה. כריסטבלה מתכננת להעלות לשרוף את שרון בחיים, מכריזה עליה כרוצחת ודוקרת את רוז בלבה. אלסה משתחררת מגופה של רוז בעזרת הדם שנוזל על רצפת הכנסייה ומוצגת כמפלצת הקשורה למיטת בית חולים. לאחר מכן, אלסה רוצחת את כריסטבלה ואת חסידיה בברוטליות. רוז מחלצת את שרון ואלסה מתאחדת עם שרון לכדי ישות אחת. רוז ואלסה עוזבות את סיילנט היל וחוזרות לביתן, רק כדי לגלות שהן עדיין לכודות בעולם האפל בנפרד מהעולם האמיתי. בינתיים, כריסטופר מתעורר לבדו בעולם האמיתי ומגלה שדלת הבית נפתחה מעצמה.
פיתוח
הרעיון לפיתוח סרט המבוסס על המשחק "" עלה מכריסטופר גאנס בשיחה עם המפיק סמואל חדידה בזמן צילומי הסרט "אחוות הזאבים" בשנת 2001. חדידה, שהכיר את המשחק ואת הסביבה העשירה שבו, האמין שהיכולות הקולנועיות של גאנס מתאימות ליצירת סרט המבוסס על עלילת המשחק. גאנס הכיר את סדרת המשחק כשש שנים לפני עליית הסרט לאקרנים ותכנן לעבד את עלילת לסרט מכיוון שהוא הכיל יותר פן רגשי ויותר אהוב על ידי המעריצים. גאנס השווה את המשחק לסיפורם של אורפאוס ואשתו אורידיקה, לפיו אורפיאוס ניסה בעזרת המוזיקה שלו. למרות זאת, גאנס ציין שהמשחק השני הוא לא באמת "סיילנט היל" כיוון שהוא לא מכיל בתוכו את המיתולוגיה של הסדרה והעיירה עצמה משמשת רק כרקע לסיפור ולא יותר. כתוצאה מכך, גאנס הסיק שאין אפשרות לעבד את המשחק השני לסרט מבלי לספר את סיפור המקור של העיירה.
לפי גאנס, הוא התאהב בסדרה בעקבות עלילת המשחק הראשון: "העלילה הייתה כל כך ייחודית ומרתקת לחלוטין". הרבה אנשים הופתעו שמשחק וידאו מסוגל להפחיד מישהו עד כדי כך, אך הבמאי השיב: "סיילנט היל הייתה אחת החוויות הכי מפחידות שחוויתי. חוויה בעלת עולם ייחודי ועצמאי, שהוא יפה ונוראי בו-זמנית". עוד לפני שחרור המשחק השני בסדרה, גאנס שלח מספר מכתבים במטרה לקבל זכויות ליצירת סרט מהמשחק, אך לא קיבל תשובה בחזרה. לבסוף, גאנס צילם סרטון של עצמו בו הוא מסביר את הרעיון שלו ליצירת סרט המבוסס על המשחק והטמיע בו כתוביות ביפנית. הסרטון הוצג במהלך פגישת מנהלים בחברת Konami (החברה שיצרה את סדרת המשחקים). נציגי החברה הבינו שגאנס הוא הבמאי היחידי מבין במאים אחרים שנלחם על קבלת זכויות עבור יצירת סרט ולבסוף הסכימו. לאחר חודשיים (מתוך תהליך שנמשך כחמש שנים), גאנס קיבל מהחברה תשובה חיובית. המוציאים לאור של המשחקים התעקשו שהסרט יישמור על עלילת המשחקים והרקע שלהם.
גאנס מעולם לא ביים סרט המבוסס על משחק וידאו קודם לכן וציין שהחוויה הייתה עבורו ייחודית ולא דומה לשום דבר אחר שעשה קודם. לפי גאנס, הקושי הכי גדול הוא להביא את סיפור הרקע לחזית. חדידה ציין שסיילנט היל הוא משהו שמחוץ לעולם הקולנועי, והאמין שהמשחק הפך לפופולרי מכיוון ששחקנים הרגישו משהו ייחודי בזמן ששיחקו בו, והסרט רק העצים את התחושה. היוצרים ציינו שהסרט הוא הוקרה לסוגת האימה. גאנס ציין שהסרט הוא מעין שילוב של סרט מדע בדיוני, ספריו של קלייב בארקר וסרט אימה.
ביקורות
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 32% אחוזי טריות על סמך 103 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 31/100 על סמך 21 ביקורות.
סרט המשך
בשנת 2012, נוצר סרט המשך בשם "" העוסק בסיפורה של שרון הבוגרת וחזרתה לסיילנט היל.
סרט המשך נוסף בשם "החזרה לסיילנט היל" נמצא בפיתוח.
מרוץ העצמאות
מרוץ העצמאות הוא מרוץ שהתקיים בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל ביום העצמאות ונמנה בין האירועים המרכזיים ביום זה. המרוץ התקיים במתכונת של מרוץ שליחים קבוצתי ממקומות שונים בתל אביב-יפו לירושלים במקטעים, כאשר לכל מקטע הוכרזה קבוצה זוכה נפרדת. בתחילה השתתפו במרוץ ארבע קבוצות: אליצור, בית"ר, הפועל ומכבי, והחל משנת 1953 נוספה עליהם קבוצת אס"א. קבוצת הפועל זכתה באופן קבוע במרוץ, אולם גם מכבי הצליחה להגיע ראשונה בחלק מהמקטעים ובמקרה אחד אס"א הגיעו ראשונים במקטע.
המרוץ הראשון התקיים ביום העצמאות של 1950. המרוץ יצא מיפו ועבר בתחנות רמלה, ביל"ו, חולדה, שער הגיא וקריית ענבים לירושלים, מרחק של 83 קילומטרים אותם עברו 75 רצים מכל קבוצה.
במרוץ הרביעי שהתקיים בשנת 1953 היו בכל קבוצה 90 רצים. המרוץ השישי יצא מכיכר הבימה ועבר במסלול דומה לקודמיו. טקס חלוקת הפרסים התקיים ליד משרד החינוך ברחוב הנביאים בירושלים.
על המרוץ הראשון כתב פ. פינצ'ובר בעיתון דבר:
בשנת 1968, לכבוד 20 למדינה, תוכנן לחדש את המרוץ בחול המועד פסח, במסלול שיעבור מבניין הכנסת בתל אביב לכנסת בירושלים, אולם בסופו של דבר המרוץ התקיים מחולדה לירושלים ביוני 1968. בשנת 1986 התקיים מרוץ עצמאות בירושלים.
ספק שירותי אינטרנט
ספק אינטרנט או ספק הגישה לאינטרנט (מוכר באנגלית כ-ISP - ראשי תיבות של Internet Service Provider) הוא הגוף המאפשר למשתמש הקצה להתחבר ל רשת האינטרנט העולמית.
מרכיבי החיבור
לחיבור יש שלושה שלבים:
בישראל
בישראל פועלות שתי חברות המספקות שירותי הולכה לאינטרנט: בזק והוט, ועוד כ-40 גופים וחברות המספקים שירותי אינטרנט. רוב הספקים נותנים שירותים רבים כמו: דואר אלקטרוני ושירותים נלווים כמו סינון דואר זבל ווירוסים, אחסון אתרי אינטרנט, ועוד.
שלוש ספקיות הגישה הישראליות הראשונות לאינטרנט היו קו מנחה, דאטהסרב, ואקטקום, שקמו ב-1993.
שורש 96
שורש 96 או יוּ בּוּ (בסינית: 玉部, פין-יין: Yù bù) הוא השורש התשעים-וששה של הכתב הסיני. פירושו "ירקן (ג'ייד)" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מחמישה קווים (וביפנית שישה).
במילון קאנגשי יש 473 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
כאשר הוא מופיע כשורש בצד שמאל של תו סיני, הוא הופך לצורה⺩ הבנויה מארבעה קווים בלבד.
וריאנט של שורש זה, 王 (נהגה "ואנג"), משמש כמרכיב האינדקס ה-61 בטבלה של אינדקס רכיבי תווים סיניים המאומצים בעיקר על ידי מילוני סינית מפושטת שפורסמו בסין, בעוד 玉, יחד עם גרסת הרכיב השמאלי⺩, רשומים כמרכיבי האינדקס הקשורים אליו.
王 (ואנג) הוא גם שם משפחה פופולרי, בעיקר בסין, והוא שם המשפחה הנפוץ בעולם.
הרעלה
הרעלה היא מצב שבו אורגניזם נפגע באופן כימי מרעל או ארס, או מצב שבו גורם חיצוני גורם לאורגניזם להיפגע באופן כימי מרעל או ארס. הביטוי 'הרעלה' מתאר גם את המצב הסופי של האורגניזם וגם את הפעולה שהובילה אליו, במידה שהיא בוצעה במתכוון על ידי גורם חיצוני.
רצח באמצעות הרעלה
שימוש ברעל יכול להיעשות למטרת רצח. בחירת הרעלה כשיטת הרצח עשויה לנבוע מכמה סיבות:
היסטוריה של שימוש ברעל למטרת רצח
בהיסטוריה האנושית, נעשה שימוש מאסיבי ברעלים מסוגים שונים לביצוע מעשי רצח פוליטי. אישים פוליטיים נהגו להגן על עצמם מפני הרעלה באמצעים שונים, ביניהם טועם - אדם שתפקידו היה לטעום מכל דבר מאכל ומשקה המוגש לאישיות הפוליטית, מתוך מטרה לזהות רעל. כמו כן ידועים מקרים של אנשים שפיתחו בכוונה תחילה עמידות לרעלים מסוימים כדי שיוכלו להשתמש ברעלים אלה לצורך הרעלה של יריביהם בלא להחשיד את עצמם. כזה היה המקרה של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס.
היוונים נהגו להשתמש בחיצים מורעלים בשם "טוקסיקון". הפילוסוף סוקרטס שנידון למוות שתה כוס רעל. מלכת מצרים, קלאופטרה, נהגה לנסות את הרעלים שלה על עבדיה, וכך גילתה שרעל הצפע הוא היעיל ביותר, ועל כן כשביקשה להתאבד, ביקשה שיובא לה זר פרחים ובו נחש צפע. הקיסר הרומאי נירון הורה לשלם קצבה קבועה לאישה שנודעה כמרעילה. הסברה היא שהרומים למעשה הרעילו את עצמם אט אט בכך שהשתמשו בצינורות עופרת להובלת מים ופגעו בכושר הפוריות שלהם.
הרוקח השווייצרי כריסטופר גלסר פתח בית מרקחת בפריז, בו מכר, בין השאר, רעלים. הוא היה מעורב בפרשת המרקיזה דה בוורליה. מאהבה, הקצין סן-קרואה, ככל הנראה רכש מגלסר רעל והרעיל את בעלה של המרקיזה. בכלא הבסטיליה פגש סן-קרואה את האיטלקי גיזילי, שהרעיל בעצמו 150 אנשים, ויעץ לסן-קרואה להרעיל את שאר משפחתה של המרקיזה. סן-קרואה והמרקיזה פצחו במסע הרעלה שבו הלכו לבתי חולים והגישו מאכלים ומשקאות מורעלים למאושפזים, כדי לגלות אילו חומרים יעילים במיוחד למטרות הרעלה.
ג'וליה טופאנה הודתה בהרעלת כ-600 גברים והוצא להורג ברומא בשנת 1659.
מרים סטפניאן
מַרִיַם סְטֶפַּנְיַאן (בארמנית: Մարիամ Ստեփանյան; נולדה ב-22 בספטמבר 1989) היא כדורגלנית עבר ארמנית ששיחקה בעמדת החלוצה, ונכון ל-יולי 2023 משמשת כמאמנת כדורגל. לפני שהחלה בקריירת הכדורגל שלה, שיחקה סטפניאן במדי נבחרת ארמניה בכדוריד.
קריירה בשיפוט
סטפניאן החלה לעבוד גם כשופטת כדורגל במשחקי נשים וגברים בארמניה, לאחר שסיימה קורס של שנתיים בשיפוט במכון הממלכתי לתרבות גופנית. היא התחילה בליגת הנוער, ואז גם עברה לליגה הראשונה. אחרי שנתיים היא התחילה לשמש כעוזרת שופטים ואז ב-2014 היא הייתה מועמדת כעוזרת מאמנת בינלאומית בפיפ "א, מעמד שהשיגה ב-2015.
קריירה באימון
היא התחילה לסייע למאמנת שלה, ליאנה היירפטיאן במועדון ירוואן (ארמניה), אשר מאז הפכה למאמנת הראשית של נבחרת הנשים הלאומית בכדורגל של ארמניה. ב-2016, היא קיבלה תעודה כמאמנת הנשים הטובה ביותר של העונה. ב-2016 ארגון מאמנים חוצי יבשות הגיע לירוואן, והיא התחילה לעבוד איתם, וקיבלה מהם תעודת אימון. ב-2016 בדצמבר היא סיימה קורס של UEFA בארמניה וקבלה רישיון מטעמם. בקיץ 2017 היא התחילה לעבוד בפולין בתור מאמנת כדורגל בפולין.
דניאל בנט סמית'
דניאל בנט סמית (באנגלית: Daniel Bennett Smith; נולד ב-6 במרץ 1956) הוא דיפלומט אמריקאי, המכהן כמנהל מכון שירות החוץ. למשך כשבוע היה מזכיר המדינה של ארצות הברית בפועל. מאז ספטמבר 2018 מחזיק סמית' בדרג דיפלומטי של "שגריר קריירה", מהדרגים הבכירים בשירות החוץ של ארצות הברית.
ביוגרפיה
סמית' נולד בעיר רדווד סיטי שבאזור מפרץ סן פרנסיסקו בקליפורניה. ב-1997 קיבל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת קולורדו השוכנת בבולדר, ולאחר לימודיו הגבוהים שם החל השלים לימודי תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת סטנפורד. עבודת הדוקטורט, אשר הושלמה בשנת 1983, נקראה "לקראת אינטרנציונליזם: מדיניות חוץ כלכלית של הניו דיל, 1939-1933". לאחר שקיבל תואר שלישי, הצטרף סמית לשירות החוץ של ארצות הברית, ונשלח לשליחות דיפלומטית בערי בירה אחדות בהן ברן, אוטווה, סטוקהולם וכן שירת באיסטנבול. נוסף על כך, סמית' שימש כעוזר בכיר לתת-מזכיר המדינה לעניינים גלובליים, עוזר מיוחד עבור עוזר המזכיר לענייני אירופה וקנדה, וממונה על היחסים בצ'כוסלובקיה.
בין השנים 1993–1995 לימד מדע המדינה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. מ-2002 עד 2005 היה סגן הראשי של עוזר המזכיר לעניינים קונסולריים, ובשנים 2005–2007 היה עוזר בכיר למזכיר המשנה לדיפלומטיה ציבורית ולעניינים ציבוריים. בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה כיהן סמית' כשגריר ארצות הברית ביוון מספטמבר 2010 עד אוגוסט 2013.
בשלהי אפריל 2014 החל את תפקידו כעוזר מזכיר המדינה למודיעין ולמחקר במחלקת המדינה של ארצות הברית, כשהוא כפוף למזכיר ג'ון קרי. סמית' נחשב לדיפלומט ותיק בקהילה הדיפלומטית של ארצות הברית. במהלך 2018 נבחר סמית' בידי הנשיא דונלד טראמפ למנהל מכון שירות החוץ, המכשיר את העובדים והדיפלומטים של שירות החוץ האמריקאי, במקומה של ננסי מקאלדוני.
בראשית 2021 קבע הנשיא ג'ו ביידן כי סמית' יעמוד באופן ארעי בראשות מחלקת המדינה עם תום כהונתו של מייק פומפאו, עד אשר יאושר מינויו של אנתוני בלינקן למזכיר המדינה בידי הסנאט של ארצות הברית.
The Goat
The Goat הוא אלבום האולפן השני של הראפר האמריקאי פולו ג'י. האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2020, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. באלבום הופעות אורח של מאסטרד, ג'וס וורלד, סטאנה 4 וגאס, NLE צ'ופה, מייק ויל מייד איט, ליל בייבי ובי ג'יי דה שיקגו קיד.
רקע וקידום
האלבום, לצד עטיפתו, הוכרז ב-5 במאי 2020, באמצעות האינסטגרם של פולו ג'י.
סינגלים
ב-20 בספטמבר 2019, יצא הסינגל המוביל מתוך האלבום, "Heartless", בהשתתפות המפיק האמריקאי מאסטרד, לצד וידאו קליפ.
ב-14 בפברואר 2020, יצא לאור הסינגל השני מתוך האלבום, "Go Stupid", יחד עם סטאנה 4 וגאס וNLE צ'ופה, ובהשתתפות מייק ויל מייד איט.
ב-10 באפריל 2020 יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום, "DND".
ביקורות
האלבום זכה לשבחים ביקורתיים עם צאתו. ב-Metacritic, קיבל האלבום ציון ממוצע משוקלל של 83 מתוך 100, בהתבסס על חמש ביקורות מקצועות, מה שמעיד על "שבחים אוניברסליים". פול תומפסון מפיצ'פורק הצהיר כי "המעקב של הראפר משיקגו לאלבום הבכורה המרתק שלו טוען עבורו ככישרון שניתן להסתגל אליו ובלתי מתקבל על הדעת, כוכב לא סביר במערכת חדשה של חברת תקליטים גדולה". מגזין Genius דירג את האלבום במקום ה-8 ברשימתם "25 האלבומים הטובים ביותר של 2020 עד כה"
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע היישר אל המקום השני במצעד הבילבורד 200, עם 99,000 יחידות שקולות לאלבום (מתוכן 14,000 מכירות טהורות) בשבוע הראשון לצאתו. הוא הפך לאלבום המצליח ביותר של פולו ג'י במצעדים, והופעת הבכורה השנייה שלו בעשירייה הפותחת בארצות הברית. האלבום צבר בסך הכל 129.4 השמעות בסטרימינג לפי דרישה. בשבוע השני, ירד האלבום למקום החמישי, וצבר 52,000 יחידות נוספות. בשבוע השלישי, ירד למקום השביעי, והרוויח 40,000 יחידות. בשבוע הרביעי, ירד האלבום למקום השביעי במצעד, וצבר 37,000 יחידות, תוך שהביא את סך ארבע השבועות שלו ל-228,000 יחידות שקולות לאלבום. ב-28 ביולי 2020, האלבום זכה בתואר הזהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, עבור יחידות משולבות של מכירות ויחידות שקולות לאלבום של למעלה מ-500,000 בארצות הברית.
הסנאט האירי
הסנאט האירי (באירית: Seanad Éireann – שאנד, באנגלית: Senate of Ireland) הוא הבית העליון (יחד עם הדאל אירן, הבית התחתון ונשיא אירלנד) של האירכטס, הרשות המחוקקת של אירלנד. הוא נקרא בדרך כלל הסנאט או שאנד וחבריו קרויים סנאטורים (באירית: seanadóirí, ביחיד: seanadóir). שלא כמו הדאל אירן, חבריו לא נבחרים ישירות על ידי אזרחי אירלנד, אלא ממונים במגוון של שיטות. סמכויותיו חלשות יותר בהשוואה לאלה של הדאל והוא יכול רק לעכב חוקים שהוא לא מסכים עליהם ולא להטיל עליהם וטו. מאז הקמתו שוכן הסנאט בבית ליינסטר שבדבלין.
הרכב
בסנאט האירי מכהנים 60 סנאטורים: על פי חוקת אירלנד, על הבחירות הכלליות לסנאט להתקיים לא יאוחר מ-90 יום לאחר פיזורו של הדאל אירן. הבחירות מתנהלות בייצוג יחסי בשיטת הקול היחיד הנייד. מועמדים לסנאט יכולים להיות אזרחי אירלנד מעל גיל 21, אך סנאטורים לא יכולים להיות גם חברי הדאל אירן. במקרה של מותו, התפטרותו או בחירתו של אחד מהסנאטורים לפרלמנט האירופי, מתקיימות בחירות ביניים.
חברי הסנאט הנוכחי
חברי הסנאט ה-26 המכהן מ-2020 נמנים עם המפלגות הבאות:
סמכויות
סמכויות הסנאט האירי הן באופן רופף על פי הדגם של בית הלורדים הבריטי. הכוונה הייתה שהוא ישמש כגוף ייעוצי יותר מאשר בעל מעמד שווה לדאל הנבחר על ידי העם. אף על פי שמבחינה רעיונית, חקיקתו של כל חוק שמחוקק האירכסט מצריכה את הסכמתו, יכול הסנאט רק לעכב את החלטות הדאל ולא להטיל עליהן וטו. באופן מעשי, רוב חברי הסנאט מייצגים את הממשלה, שכן 11 מהם ממונים על ידי הטישך. החוקה מגדירה את המגבלות הבאות על כוחו של הסנאט: יחד עם זאת, החוקה מעניקה לסנאט כמה אמצעים כדי להגן על סמכויותיו:
פעילויות
הסנאט האירי קובע את סדר היום שלו ובוחר את נשיא הסנאט (קאהירלוך, באירית: Cathaoirleach) ואת מנהיג הסנאט (מטעם הממשלה). הסנאט בוחר את הוועדות הקבועות והזמניות שלו והסנאטורים משתתפים יחד עם חברי הדאל בוועדות משותפות של האירכטס. שני סנאטורים, לכל היותר, יכולים לכהן כשרים בממשלה.
היסטוריה
הבית העליון הראשון באירלנד היה בית הלורדים של הפרלמנט האירי שהתקיים בין השנים 1800-1297. כמו מקבילו הבריטי, כיהנו בבית זה אנשי אצולה וכמורה. לאחר ביטולו של הפרלמנט האירי על פי חוק האיחוד של 1800, לא התקיים כל פרלמנט באירלנד עד למאה ה-20.
הסנאט של מדינת אירלנד החופשית (1936-1922)
המונח הסנאט האירי (Seanad Éireann) הוכנס לשימוש לראשונה כתוארו של הבית העליון של האירכטס של מדינת אירלנד החופשית. הסנאט הראשון אויש על ידי מגוון של חברים שמונו על ידי נשיא המועצה המבצעת (תוארו של ראש הממשלה דאז) וכאלה שמונו באופן בלתי ישיר על ידי הדאל. ויליאם תומאס קוסגרייב, שהיה אז ראש הממשלה, הסכים להשתמש במינויים שלו להגדלת הייצוג של המיעוט הפרוטסטנטי. הכוונה הייתה שבסופו של דבר כל חברי הסנאט ייבחרו על ידי העם, אך לאחר קיומה של מערכת בחירות אחת ב-1925, ננטשה שיטה זו לטובת בחירה בלתי ישירה. הסנאט של מדינת אירלנד החופשית בוטל ב-1936 לאחר שהוא עיכב כמה הצעות של הממשלה לשינויים בחוקה.
הסנאט האירי (1937 עד היום)
הסנאט האירי המודרני הוקם על פי חוקת אירלנד של 1937. כאשר אומצה חוקה זו, הוחלט לשמר את הכינוי אירכטס להגדרת הרשות המחוקקת שתכלול את הסנאט, הדאל והנשיא. הסנאט החדש נחשב לממשיכו של זה של המדינה החופשית והוא מכונה "הסנאט השני".
שיטת הבחירה על ידי צוותים מקצועיים קיבלה את השראתה מהמשנה החברתית של הכנסייה הקתולית בשנות השלושים, במיוחד מהאנציקליקה של האפיפיור פיוס האחד עשר, שטען שהתפיסה המרקסיסטית של מלחמת המעמדות צריכה לפנות את מקומה לחזון של הסדר החברתי המבוסס על שיתוף פעולה ועל תלות הדדית של הקבוצות המקצועיות השונות של החברה.
קריאות לרפורמה
מאז 1928 פורסמו 12 דוחות שונים על רפורמה בסנאט. בעבר דרשה המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית את ביטולו המוחלט של הסנאט. כיום, נמנות מפלגת פינה גייל, הלייבור, שין פיין והמפלגה הסוציאליסטית על המפלגות ששואפות לביטולו של הסנאט. הבית העליון שקיים מאז 1937 זכה לביקורת על רקע כמה סיבות, כולל טענות שזהו גוף חלש הנשלט על ידי הממשלה המכהנת. קיימות גם טענות על פטרונות בנוגע לבחירתם של חברי הסנאט, שלעיתים הם בעלי ברית קרובים של הטישך או שהם כאלה שנכשלו בבחירות לדאל. סנאטורים רבים נבחרים לאחר כהונתם בסנאט כחברי הדאל.
נשמעו דעות ששיטת הבחירה על ידי הצוותים המקצועיים לא פועלת כפי שהיו הציפיות כאשר היא החלה. הטענה היא שלמועמדים יש רק לעיתים רחוקות ניסיון בתחום הרלוונטי לתחום שאותו מייצג אותו צוות והם נבחרים רק על פי הקשרים פוליטיים.
בנוגע לבחירת הסנאטורים על ידי בוגרי האוניברסיטאות, נשמעת הטענה שזו שיטה אליטיסטית ושיש צורך להרחיבה לכל האוניברסיטאות באירלנד. אחרים מרחיקים לכת ודורשים שלפחות חלק מהסנאטורים ייבחרו בבחירות כלליות. נשמעו קריאות שיתקיים תהליך שיגרום לכך שהסנאט ייצג יותר את הפזורה האירית ואת תושבי צפון אירלנד וכן את המיעוטים והמהגרים. בשנים האחרונות משתמשים כמה מראשי הממשלה בסמכותם למנות סנאטורים כדי לבחור באישים מצפון אירלנד.
הדוח הרשמי האחרון שהוגש כהצעה לרפורמות בסנאט מציע שהבחירה על ידי הצוותים המקצועיים תבוטל, ש-26 מושבים ייבחרו בבחירות כלליות, שזכות הבחירה של האוניברסיטאות תורחב למוסדות נוספים ושהטישך יחויב לבחור את הסנאטורים שהוא ממנה מקרב אישים המייצגים את צפון אירלנד, את הפזורה האירית ואת קבוצות השוליים. כמו כן הוצע שלסנאט יימסרו תפקידים נוספים, כמו הרחבת תפקידי הבקרה שלו על הממשלה ושותפות במשפט האיחוד האירופי. רפורמה זו הוגשה באופן רשמי לסנאט בנובמבר 2007.
הצעה לביטול הסנאט
באוקטובר 2009 הכריז מנהיג מפלגת פינה גייל, אינדה קני, שבכוונתה של הממשלה שתוקם על ידי מפלגתו לבטל את הסנאט ושיחד עם הפחתת מספר חברי הדאל ב-20, יחסכו כ-150 מיליון אירו בכל תקופת כהונה של הדאל. במהלך מסע הבחירות של 2011 הבטיחו גם מפלגת הלייבור והשין פיין שגם בכוונתם לבטל את הסנאט. פיאנה פול תמכה בקיומו של משאל עם בנושא. הקואליציה של פינה גייל-לייבור שהרכיבה את הממשלה לאחר הבחירות, שואפת לבטל את הסנאט כחלק מתוכנית רחבה יותר לרפורמה חוקתית. הצעה זו נדחתה במשאל עם שנערך באוקטובר 2013 כש-51.7% מהמצביעים התנגדו לה ו-48.3% תמכו בה.
רם כספי
רם כספי (נולד ב-16 באוגוסט 1939) הוא עורך דין ישראלי.
ביוגרפיה
בגיל 16 נשלח לאנגליה, ללמוד בפנימייה היוקרתית לילדים יהודים "כרמל קולג'", ושם השלים את לימודי התיכון. חזר לישראל והתגייס לחיל המודיעין. בשנת השירות השלישית שלו החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1962. את בחינות הלשכה השלים בשנת 1964, והתחיל להתמחות במשרד של אביו. הוא ייצג את דוד בן-גוריון בשנת 1969 במשפט בעקבות איגרת דה גול. בתחילת שנות ה-80 ייצג את אלפרד אקירוב בהתפתחות עסקיו.
בשנות ה-80 שימש כיועץ משפטי (בפועל) לראש הממשלה, ובאותה תקופה הגה את חנינת אנשי השב"כ בפרשת קו 300, וטיפל בפרשת פולארד. בתחילת שנות ה-90, בעקבות תחקיר של עיתונאי "ידיעות אחרונות" מוטי גילת, הורשע כספי על ידי בית משפט בהטרדת עד בנסיבות מחמירות, ונגזרו עליו שמונה חודשי מאסר על תנאי, בפרשת הפגישה הלילית.
כספי טבע את המונח שיטת השקשוקה, ששימש ככותרת לסרטו של מיקי רוזנטל, בעת שהסביר כיצד התנהל המשא ומתן לקראת העסקה בה רכשה החברה לישראל בבעלות האחים יולי וסמי עופר את צים מהמדינה.
בספטמבר 2019 הצטרף כספי כיועץ לצוות ההגנה המייצג את בנימין נתניהו לקראת הליכי השימוע אשר החלו ב-2 באוקטובר.
חיים אישיים
לכספי ולאחיו אסף, חווה חקלאית אורגנית במזרח רחובות.
טבלת עירור
באלקטרוניקה ספרתית, טבלת עירור (או טבלת אמת הפוכה) היא טבלה המציגה את הכניסות המינימליות הנחוצות על מנת להעביר מערכת למצב מסוים (במילים אחרות, כדי "לעורר" אותה למצב הבא) כאשר המצב הנוכחי ידוע. טבלת עירור דומה לטבלת אמת ול, אך היא מציגה את הנתונים כך שהמצב הנוכחי והמצב הבא נמצאים זה לצד זה בימין הטבלה, והקלט הדרוש כדי לגרום לשינוי המצב הרצוי מוצג בשמאל הטבלה.
קבוע גאוס
הקבוע נקרא על שמו של קרל פרידריך גאוס, אשר גילה ב-30 במאי 1799 כי:
טבלת עירור
טבלאות עירור של דלגלגים
על מנת למלא את טבלת העירור של דלגלג (פליפ פלופ), צריך לכתוב את המצב הנוכחי, Q(t), ואת המצב הבא, Q(t + 1), עבור כל המקרים האפשריים (למשל, 00, 01, 10 ו-11). לאחר מכן למלא מהו הקלט המתאים כדי שהפליפ פלופ יעבור ("יעוּרר") למצב Q(t + 1) הרצוי.
קבוע גאוס
כך שמתקיים:
טבלת עירור
פליפ פלופ T
המשוואה האופיינית של פליפ פלופ T היא.
פליפ פלופ SR
X הוא צירוף אדיש.
קבוע גאוס
כאשר β מציינת את פונקציית בטא.
טבלת עירור
פליפ פלופ SR
המשוואה האופיינית של פליפ פלופ SR היא.
פליפ פלופ JK
X הוא צירוף אדיש.
קבוע גאוס
טרנסצנדנטיות
קבוע גאוס יכול לשמש להצגת פונקציית גמא עבור הארגומנט ¼:
טבלת עירור
פליפ פלופ JK
המשוואה האופיינית של פליפ פלופ JK היא.
פליפ פלופ D
המשוואה האופיינית של פליפ פלופ D היא.
קבוע גאוס
טרנסצנדנטיות
כיוון ש-\pi ו- הם בלתי תלויים אלגברית קבוע גאוס הוא מספר טרנסצנדנטי.
ייצוגים אחרים
ניתן להציג את קבוע גאוס באמצעות פונקציית תטא של יעקובי באופן הבא:
ניתן להציגו גם כסדרה מתכנסת:
וכן כמכפלה אינסופית:
ייצוגים נוספים של קבוע גאוס באמצעות אינטגרלים של פונקציות טריגונומטריות ופונקציות היפרבוליות:
לבקוכן
היסטוריה
קיימים תיעודים על אופי לבקוכן בגרמניה עוד ב-1296 בעיר אולם. העיר הידועה ביותר בייצור לבקוכן היא נירנברג שבבוואריה וקיים מסמך המתייחס להכנת לבקוכן בעיר מ-1395.
תוכנית חומש
תוכנית חומש היא תוכנית כלכלית המגדירה את היעדים הכלכליים של ממשלה, או גוף אחר, לתאריך יעד של חמש שנים.
תוכנית חומש מזוהה לרוב עם מדינות קומוניסטיות ובראשן תוכנית החומש של ברית המועצות, אך ישנן מדינות נוספות שאינן קומוניסטיות ויישמו תוכנית חומש (הודו, נפאל ומספר מדינות מדרום מזרח אסיה). תקציב האיחוד האירופי, המשקף את תוכניות הפיתוח של האיחוד, בנוי אף הוא כתוכנית חמש־שנתית. גם בגופים ממשלתיים וביטחוניים בישראל, עושים לפעמים תוכנית חומש.
אשונה היילי
אשונה היילי (באנגלית: Ashawna Hailey; 8 באוקטובר 1949 - 14 באוקטובר 2011) הייתה מדענית מחשבים ופילנתרופית אמריקאית. היא הייתה בין היוצרות של תוכנית HSPICE (גרסה ממוסחרת של SPICE), שחברות עיצוב אלקטרוני רבות ברחבי העולם משתמשות בה כדי לדמות את המעגלים האלקטרוניים. החברה שלה, Meta-Software, שעמדה מאחורי המסחור של SPICE, ייצרה שיעור צמיחה שנתי מורכב של יותר מ-25–30 אחוז בכל שנה במשך 18 שנים, ובסופו של דבר הפכה לחלק מחברת Synopsys, שמכנה את HSPICE "'תקן הזהב'". להדמיית מעגל מדויקת".
חיים אישיים
היילי למדה באוניברסיטת טקסס טק יחד עם אחיה התאום, קים היילי, והקימה את החברה הראשונה שלה בעודה בקולג'. נולדו לה 2 ילדים, ניל היילי ונורה היילי. היילי הייתה טרנסג'נדרית, נולדה בתור שון והחלה לחיות כאישה בשלב מאוחר בחייה. הייתה חלוצה לשוויון מגדרי.
קריירה
בשנת 1973, היילי הייתה חלק מהצוות שיצר את המיקרו-מעבד הראשון של חברת Advanced Micro Devices (AMD), ה-Am9080, על ידי הנדסה הפוכה של Intel 8080, ובשנת 1974, הזיכרון הבלתי נדיף הראשון של AMD, ה-2702 2048-bit EPROM. מוקדם יותר, היא, עם אחרים, בנתה את רצף השיגור עבור מערכת הספרינט נגד טילים בליסטיים עבור תאגיד מרטין מרייטה.
כפילנתרופית, היילי ביקשה לתקן את מדיניות הממשלה בנושא סמי פנאי. במהלך חייה תרמה לקרן ACLU, קוד ורוד: נשים למען שלום, ברית מדיניות הסמים, להאכיל את אמריקה, רשת פעולה למען יערות הגשם, אכיפת החוק נגד איסור, פרויקט מדיניות מריחואנה, ארגון ארוייד (Erowid), האגודה הרב תחומית למען מחקרים פסיכדליים (MAPS), וכיהנה במועצת המנהלים של MAPS.
מוֹרֶשֶׁת
לאחר מותה של היילי היא הותירה ירושה בסך 10 מיליון דולר שחולקה בין MAPS, ACLU, ברית מדיניות הסמים, פרויקט מדיניות מריחואנה ובנק מזון קציר שני. במה שהדירקטוריון שלו ראה כמחווה ראויה להיילי, פרויקט מדיניות המריחואנה הקדיש מיליון דולר מהעיזבון שלה ליוזמה שאפשרה לראשונה לבוחרים להכשיר מריחואנה לשימוש פנאי בקולורדו.
אבוויל
אבוויל (בצרפתית: Abbeville) היא קומונה במחוז סום ובחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת. אבוויל היא מרכז מנהלי של אחד הרבעים (Arrondissement) של סום. היא שוכנת על נהר הסום, והייתה בירת החבל הפאודלי.
מיקום
אבוויל שוכנת על נהר הסום, 20 קילומטרים מהשפך המודרני שלו בתעלת למאנש, או 10 קילומטרים בקו אווירי ממפרץ סום ומתעלת למאנש. רוב העיירה ממוקמת על הגדה המזרחית של הסום, כמו גם על אי. היא שוכנת בתחילת תעלת אבוויל, 45 קילומטרים צפונית-מערבית לאמיין וכ-200 קילומטרים מפריז. בתקופת ימי הביניים, זו הייתה נקודת החצייה הרדודה ביותר בסום, ובסמוך חצה אותו צבאו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה זמן קצר לפני קרב קרסי ב-1346.
העיירה שוכנת באמצע הדרך בין רואן לליל, והייתה הבירה ההיסטורית של בירת החבל הפאודלי והאזור הימי של חבל פיקרדי ההיסטורי.
תחבורה
בתחנת הרכבת אבוויל עוברות רכבות בקו בין בולון-סור-מר לאמיין ובין קאלה לפריז. אבוויל הייתה הקצה הדרומי של קווי הרכבת של Réseau des Bains de Mer, הקו ל נפתח ב-19 ביוני 1892 ונסגר ב-10 במרץ 1947.
אבוויל ממוקמת ממש ליד הכביש המהיר, ונמצאת במרחק של כשעה ו-50 דקות נסיעה מפריז.
אקלים
לאבוויל יש אקלים ימי בשל קרבתה לים. הקיצים והחורפים ממוזגים וגשומים, ימי שלג נפוצים למדי (18 ימים של שלג בשנה בממוצע). ישנם 26 ימי סערה בשנה עם מקסימום בחודשים יולי ואוגוסט, הגשמים תכופים ומתפזרים באופן קבוע בשנה עם משקעים בסך 781.3 מילימטרים ו-128 ימים עם משקעים. אור השמש ממוצע (1,678 שעות שמש). מיקומה בצפון וההשפעה של הים גם עוזרים למנוע מהטמפרטורות להיות גבוהות מדי, כשיש בממוצע שלושה ימים בלבד בשנה של חום גבוה (טמפרטורה גבוהה מ-C° 30), ומלהיות נמוכות מדי, כשיש בממוצע 6 ימים של קיפאון עז (טמפרטורה של C° 5-). הטמפרטורה הגבוהה ביותר הייתה C° 37.8 ב-1 ביולי 1952 והשיא הנמוך היה C° 17.4-, שהתרחש במהלך תקופה קרה במיוחד ב-17 בינואר 1985.
כלכלה
אבוויל היא מקום מושבה של "לשכת המסחר והתעשייה של אבוויל - פיקרדי הימית" (Chambre de commerce et d'industrie d'Abbeville – Picardie Maritime). היא מנהלת נמלים, שדה תעופה ואזורי תעשייה של רובע אבוויל.
אבוויל ייצרה טקסטיל, ובמיוחד מצעים ומפות שולחן, כאשר משפחת ואן רובה (Van Robais) הקימה את מפעל המצעים Manufacture Royale des Rames בשנת 1665; אולם לאחר ביטול האדיקט של נאנט והגירה של פרוטסטנטים לאחר מכן הרחק מהאזור, קרסו עסקי הבדים. כמו כן, השפיעה על כלכלת העיירה סגירת נמל הנהר על נהר הסום עקב הצטברות סחף. יש בעיירה מפעלי חבלים, מפעלי שטיחים, מפעלי טווייה ומפעלי מנעולים. יש בה מבשלות בירה ומפעלים לייצור מזון, ועד 2007 פעל בה מפעל לייצור סוכר.
ספורט
אבוויל הייתה נקודת המוצא לקטע 4 בטור דה פראנס 2012, נקודת המוצא לקטע 6 בטור דה פראנס 2015 ונקודת המוצא לקטע 1 בטור דה פיקרדי (Tour de Picardie) 2011. הקומונה הייתה גם על המסלול של מרוץ האופניים החד יומי הגרנד פרי דה לה סום (Grand Prix de la Somme).
בספרות
בלקסיקון (1769) כתב וולטר בערך "עינויים", דיווח על מות הקדושים של :
ויקטור הוגו מזכיר את הנסיעות שערך לאבוויל, בדיווחים על הנסיעות שערך.
אנדרה מורואה, ב"שתיקתו של הקולונל בראמבל" (Les Silences du Colonel Bramble; 1918) תיאר בצורה משעשעת את הרוח המסחרית ללא פגע של תושבי אבוויל בחודשי המלחמה האחרונים. כמו כן, הוא מיקם את עלילת Ni ange ni bete (לא מלאך ולא בהמה) באבוויל.
שמות היסטוריים של העיירה
הרומאים כבשו אותה וקראו לה אבטיס וילה (Abbatis Villa).
שמה של העיירה מוזכר בצורות שונות לאורך מאות השנים: בריטניה (Brittania) במאה ה-3, וילה אבקיבו (Abacivo villa) במאה ה-6, בוויקום פלטיום (Bacivum palatium), קלואה (Cloie) וקלויה (Cloye) במאה ה-7, אבקיבום וילה (Abacivum Villa), בסייה (Basiu), וילה היימונה (Villa Haymonis), אבטיס וילה (Abbatis villa), אבווילה (Abbevilla) במאה ה-11, אבווילה (Abbavilla), אבדווילה (Abedvilla), אבטיס וילה (Abatis Villa), אבסווילה (Abbasvilla), אביסווילה (Abbisvilla), אבוויל (Abbevile) ב-1209, אבווילה (Abbevilla) ב-1266, אביסוויל (Abisvil), אבוויל (Abeville) ב-1255, אבוויל (Abbeville) ב-1266, אביסוויל (Abbisville) במאה ה-13, אלבוויל (Albeville), איבוויל (Aubeville) ב-1358, אלבוויל (Albeville) ב-1347, איבוויל (Aubbeville), איבוויל (Aubeville), אבוויל (Abevile) ב-1383, אבטווילה (Abbativilla), ולבסוף אבוויל (Abbeville), כלומר "אחוזת אב המנזר" כי פעם היא הייתה תלויה ב.
לתקופה קצרה במאה ה-17 הוסיפו את האות L לשמה כדוגמת הבלוויל (Hableville) ב-1607 ואבלוויל (Ableville) ב-1643.
בפלמית העיירה קרויה אבקרקה (Abbekerke) ואבחם (Abbegem).
שלט אצולה
אבוויל התפארה בכך שמעולם לא נכבשה ונקראה Abbeville la pucelle ("הבתולה"). כמו כן הוענקו לה פריבילגיות רבות מהמלכים הקאפיטנגים, כדי לתגמלה בגין נאמנותה.
שארל החמישי, מלך צרפת העניק לאבוויל, במכתב הרשאה המתוארך ל-19 ביוני ב, להתמקד בשלט האצולה של מנהיג צרפת ובמוטו: "פידליס" (Fidelis, "אני נאמן").
הבלאזון מתואר כשדה בצבע תכלת עם שלושה בנדלטים עם קבוצה של פלר דה ליס.
פרהיסטוריה
תת הקרקע מכילה שרידים ארכאולוגיים רבים מהפליסטוקן. גילוי זה היה מרכיב מכונן בהתפתחות מדע הפרהיסטוריה. אבני היד הגסות שהתגלו באבוויל מראשית התקופה הפלאוליתית הוגדרו כ. היה הראשון שתיאר את האבנים בפירוט, והצביע בפרסום הראשון מסוגו, ב-1846, כי האבנים סותתו בכוונה על ידי האדם הקדמון, במטרה לייצר כלים. כלי אבן אלו, שהם מהמוקדמים ביותר שנמצאו באירופה, סותתו משני הצדדים כדי ליצור קצה חד, היו ידועים כאבני יד של אבוויל או "דו-פנים". השימוש במונח "התרבות האבווילית" הולך ונעלם מכיוון שהתגלו צורות קודמות יותר של כלי אבן, שלא נמצאות באירופה, למשל המקצץ של התרבות האולדובאית. חלק מהחפצים הללו מוצגים במוזיאון בושה-דה-פרת.
גרסה מעודנת ומאוחרת יותר של ייצור אבני היד נמצאה ברובע נהר אבוויל/סום. אבן היד המעודנת יותר נודעה בשם התרבות האשלית, על שם האתר, היום פרבר של אמיין.
לאתר הייתה חשיבות מסוימת בתקופת הברונזה.
התקופה הרומית
אף על פי שהמחקר של ז'אק בושה דה פרת הדגיש את ההתיישבות באתר אבוויל (רובע מנשקור-לה-אבוויל) מתקופת התרבות האשלית, בתקופה הרומית היה האתר מקבץ של ביצות, בדומה לביצה של סן-ז'יל שנשארה בימינו. צפונה יותר, כל הרמה בין הנהר לנהר סום הייתה מכוסה ביער ראשוני. הרומאים נאלצו לפרוץ דרך המסיב המיוער הזה למעבר של הדרך מאמיין לכפר מצד אחד, ומצד שני מערבה בדרך המקשרת את הבובאיה (Beauvaisis) בבולון-סור-מר.
ימי הביניים המוקדמים
במאה ה-7, הנזירים הבנדיקטינים של, , , , ו פינו את היערות שהיו קרובים למנזרים שלהם. המלך הפרנקי העניק אז חלק מיער, ההרמיטאז' הפך ל: זהו הייתה הפעולה שייסדה את אבוויל. השם אבוויל, מגיע מהלטינית ופירושו "עיר (או ליתר דיוק) שדה של אבות המנזר" (של סן-ריקייה).
האזכור ההיסטורי הראשון של אבוויל, בכרוניקה של הנזיר הארילוף (Hariulf d'Oudenbourg) מתוארך לשנת 831 לספירה. זה היה אי קטן בסום, מיושב על ידי דייגים שמצאו בו מקלט עם סירותיהם וביצרו אותו מפני פלישות הברברים מצפון. אב המנזר בנה טירה כדי להגן על האי הזה, שהיה תלוי במנזר סן-ריקייה. זו הייתה עיר מבצר חשובה שהייתה אחראית על הגנת הסום.
בשנת 992, ביצר איג קאפה, מלך צרפת את העיר ונתן אותה לבתו, ג'יזל, לרגל נישואיה עם שהתגורר במונטריי.
המאות ה-12 וה-13
מהמאה ה-12, יסד אב המנזר הוספיס לצרעת, ה-maladrerie des Frères du Val, שעבר ל במאה הבאה, לפני ההתפשטות העירונית. אבוויל, שהייתה אליה גישה באמצעות ספינות הפכה לנמל של תעלת למאנש תחת חסותם של אבות מנזר סן-ריקייה. הסחף שהצטבר במפרץ סום הרחיק את הים ב-12 קילומטרים, אך העיר המשיכה להיות נמל מסחר. אבוויל הפכה לבירת והתפשטה במהירות על שתי גדות נהר הסום, מימין על מדרון הגבעות ומשמאל אל הביצות.
בשנת 1095 הקים את מנזר סן-פייר של אבוויל, וב-24 במאי 1098, הוענק לו תואר אביר על ידי לואי השישי, מלך צרפת.
בשל מסע הצלב הראשון הייתה אבוויל נקודת המפגש של חיילים רבים מהפרובינציות הצפוניות. גוטפריד מבויון סקר אותם במיקומה הנוכחי של כנסיית הקבר הקדוש באבוויל.
עם ההתפתחות המהירה של סחר במלח (מ), ב (צמח שממנו הפיקו צבע כחול) ותעשיית בדי הצמר, הבורגנים גדלו במספרם ובחשיבותם הפוליטית: הם ביקשו צ'רטר חוקי שהוענק במהלך המאה ה-12 ואושר בשנת 1184 על ידי שמת בארץ ישראל. כדי להנציח את האירוע, הם בנו מגדל פעמונים בשנת 1126. מאה שנה לאחר מכן, ז'אן דה דמרטן, (1220–1278), אפשרה לאדוקים בדתם להפוך חלק נוסף מהיערות לאדמות יבולים, מה שאיפשר את פיתוח הכלכלה המקומית, שנשלטה על ידי הרוזנים מפונטייה. יחד עם אותו מחוז, היא הגיעה לבעלותם של דוכסי אלנסון ומשפחות צרפתיות אחרות, ולאחר מכן לזו של כתר קסטיליה. בשנת 1214, מיליציית אבוויל השתתפה ב.
בשנת 1259 התכנסה אספת המעמדות באבוויל והנרי השלישי, מלך אנגליה נפגש עם לואי התשיעי, מלך צרפת כדי לחתום על חוזה פריז, שהכריע את שאלת הכיבושים של פיליפ השני, מלך צרפת.
בשנת 1272 עברה הבעלות על רוזנות פונטייה עם אבוויל למלכי אנגליה דרך נישואים, אך פיליפ החמישי, מלך צרפת השתלט על העיר, בטענה שאדוארד השני, מלך אנגליה לא מילא את חובתו כווסאל. אדוארד השני עמד בחובתו לפי החוק הפיאודלי, ואבוויל חזרה לשלטון אנגלי. עם זאת היו מחלוקות רבות בין הבורגנים לאדוניהם החדשים.
שלהי ימי הביניים
לאורך מלחמת מאה השנים, העיר נכבשה לסירוגין על ידי האנגלים והצרפתים ולתושבי העיירה נגרם סבל עצום. הם סבלו ממיסים מופרזים ומגיפות קשות. במהלך עשרות השנים, האזור נהרס בשל ביזה, מגיפות וזאבים. העיר פנתה אפוא למלך צרפת פעמיים, ב-1406 וב-1415.