cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות ישראל
שפה
תהליך תחיית השפה העברית כשפה מדוברת נפוצה במיוחד בקרב העולים היהודים מאז 1880. אליעזר בן-יהודה (יליד האימפריה הרוסית) וחסידיו יצרו לראשונה בתי ספר, עיתונים ומוסדות נוספים דוברי עברית בלבד. בעקבות עלייתו של בן יהודה לארץ, וגם בדחיפתם של אנשי העלייה השנייה (1905-1914), הפכה העברית לשפה המדוברת הרשמית של יהודי הארץ המנדטורית. עם ייסוד המדינה בשנת 1948 החשיבה הממשלה את העברית כשפה הרשמית דה פקטו, והיא יזמה מדיניות כור היתוך, לפיה כל עולה נדרש ללמוד עברית וכן לאמץ שם משפחה עברי. השימוש בשפת היידיש - המתחרה העיקרית של העברית לפני מלחמת העולם השנייה, רפתה בעידוד הממשלה ומספר דוברי היידיש פחת עם מותם של אנשי דור המייסדים, על אף שהיא עדיין בשימוש נרחב בקהילות חרדיות אשכנזיות.
סרז'יו מנדז
קריירה ראשונית
כבנו של רופא מהעיר ניטרוי, ברזיל, מנדז למד בקונסרבטוריון המקומי בתקווה להיות פסנתרן קלאסי. התעניינותו בג'אז גברה, והוא החל לנגן במועדוני לילה בסוף שנות ה-50 כשהבוסה נובה, נגזרת נגועת-ג'אז של הסמבה החלה להיות נפוצה. מנדז ניגן עם אנטוניו קרלוס ז'ובים ועם מוזיקאים אמריקאים רבים בביקוריהם בברזיל.
יהדות ישראל
שפה
כיום, השפה הילידית של רוב יהודי ישראל היא עברית מודרנית, כאשר מגוון רב של שפות אחרות עדיין מדוברות במספר מגזרים בהם עולים יהודים רבים עדיין ממשיכים לדבר בשפת ארץ המוצא שלהם. רבים ממהגרי ברית המועצות ממשיכים לדבר רוסית בעיקר בביתם, וכן רבים מיהודי אתיופיה מוסיפים לדבר באמהרית בבית. לשון הקודש נשארה השפה העיקרית בה נכתבת הספרות התורנית.
סרז'יו מנדז
קריירה ראשונית
מנדז הקים את שישיית הבוסה של ריו (Sexteto Bossa Rio) והקליט את "ריקוד מודרני" ב - 1961. במסע הופעות באירופה וארצות הברית, מנדז הקליט אלבומים עם קנונבול אדרלי והרבי מאן והופיע בקרנגי הול. מנדז עבר לגור בארצות הברית ב-1964 והוציא שני אלבומים עם להקתו ברזיל 65.
ברזיל 66
כשהמכירות ירדו, הוא החליף את הזמרת הברזילאית וונדה דה סה בקול הידוע משיקגו, לאני הול (שלמדה את החומר של מנדז באופן פונטי), עבר לחברת ההקלטה של הרב אלפרט A&M והוציא את התקליט הרב אלפרט מציג את סרג'יו מנדז וברזיל 66, אלבום שהיה אלבום פלטינה בעיקר על בסיס הלהיט שלו ו-ז'ורז'י בן מאס קה נאדה ("Mas que nada", שפירושו "עזוב!") ובתמיכתו האישית של אלפרט, שעימו מנדז הופיע באופן סדיר.
הלהקה המקורית של ברזיל 66 הייתה: מנדז (פסנתר), הזמרות לאני הול וג'אניס הנסן, בוב מתיוס (בס) ז'וזה סוארז (הקשה) וז'ואו פלמה (תופים). ג'ון פיסאנו הופיע כאורח בגיטרה. להקה זו הקליטה שלושה אלבומים מ 1966–1968 (כולל הלהיט הסתכל סביב) לפני השינוי בליהוק לתקליט הרביעי השוטה על הגבעה.
קארן פיליפ החליפה את הנסן כזמרת השנייה, והמתופף הוותיק דון אום רומאו הצטרף לרובנס בסיני לתפקידי ההקשה. סבסטיאו נטו היה הבסיסט החדש ואוסקר קאסטרו-נבס הגיטריסט. ללהקה זו היה צליל יותר תזמורתי ו"ביג-בנד"-י מקודמיהם. בתחילת שנות ה-70 הול פיתחה קריירה עצמאית כסולנית ונישאה לאלפרט. יש טוענים שמנדז שמר טינה לאלפרט ש"גנב" את הסולנית שלו.
בלאק אייד פיז ושיתופי פעולה נוספים
ב-2006, מנדז שיתף פעולה עם להקת הפופ\היפ-הופ בלאק אייד פיז (Black Eyed Peas) בביצוע מחודש של להיטו "מאס קה נאדה". הביצוע, בו השתתפה בשירה גם אשתו גרסיניה, זכה להצלחה בינלאומית. בישראל, השיר הגיע למקום ה-18 במצעד הפזמונים הבינלאומי לשנת 2006.
נבחרת קירגיזסטן בכדורסל
נבחרת קירגיזסטן בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קירגיזסטן.
נבחרת קירגיזסטן השתתפה פעם אחת באליפות אסיה בכדורסל בשנת 1995 וסיימה במקום השמיני.
נבחרת קירגיזסטן מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
יהודה סאלאס
יהודה סליאס (לעיתים נכתב סאלאס) (נולד ב-7 בדצמבר 1970) הוא זמר ישראלי בסגנון מוזיקה יוונית.
קורות חיים
סליאס נולד ב-1970 וגדל בירושלים.
חיבתו הגדולה של יהודה סליאס למוזיקה היוונית, נגינת הבוזוקי והשירה גם יחד, החלו כבר בילדותו. את מירב שעותיו הקדיש סליאס להאזנה למוזיקה יוונית ולנגינת בוזוקי וגיטרה. בנעוריו הופיע במועדונים כשלעיתים הוא מלווה עצמו בנגינת בוזוקי.
סליאס החל להופיע במועדון "מול הסלע" בבת ים, ולאחר מכן במועדון "הפוסידון", בו הופיע כשלוש שנים לצד זמרים רבים מיוון שהגיעו להופעות בארץ.
חורש ים-תיכוני
חורש ים-תיכוני הוא ביומה הנפוץ באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני בעולם. החורש הים-תיכוני נפוץ בשישה אזורים ברחבי העולם: באגן הים התיכון, בדרום אפריקה, בקליפורניה, בצ'ילה, בדרום-מערב אוסטרליה ובדרום אוסטרליה. שטחם של אזורים אלו יחד הוא כ-5% משטח היבשות בעולם.
אפיונו העיקרי והבסיסי של החורש הים-תיכוני הוא סבך של עצים ירוקי עד, בעלי עלים נוקשים (סקלרופיליים), עם שיחים, מטפסים, ועשבוניים חד שנתיים ורב שנתיים.
האקלים
האקלים הים-תיכוני הוא סוג של אקלים סובטרופי. הקיץ יבש, חם וארוך, והחורף לח, ממוזג וקצר. הטמפרטורה הממוצעת בחודש החם ביותר היא כ-28°C, וכ-0°C בחודש הקר ביותר. המשקעים מוגבלים לחורף, כמותם הממוצעת בין 400 ל-600 מ"מ לשנה. תנאי האקלים משתנים לעיתים קרובות. ההבדלים המשמעותיים בין הקיץ לחורף, הם מהגורמים העיקריים לאופיה של הצמחייה.
רוב הצמיחה ומחזור החיים של הצמחים מוגבל לאביב; בחלקים הדרום אפריקאים והאוסטרליים בהם העונות מהופכות, מהופכת גם עונת הצימוח העיקרית.
החורש הים-תיכוני
החורש הים-תיכוני הוא סבך צפוף של עצים בעלי מספר גזעים קצרים, ענפים מפותלים, נוף רחב, עלים קשים וגלדניים (סקלרופיליים) בעלי יחס גבוה של משקל עלים לשטח, רובם ירוקי-עד, ושורשים מפותחים. עמם צומחים שיחים גבוהים (פאנרופיטים - צמחים שניצן ההתחדשות שלהם גבוה כ-80 ס"מ מהקרקע), בני שיח (כאמפיטים - שיחים שניצן ההתחדשות שלהם קרוב לקרקע), גאופיטים (צמחים בעלי אבר אגירה תת-קרקעי) המיקריפטופיטים (צמחים שניצן ההתחדשות שלהם קבור בקרקע), וצמחים מטפסים דקים, מעוצים וקשי עלים גם הם. החורש הים-תיכוני מאופיין גם בגיוון רב במיני הצמחים, גיוון זה נובע מהגיוון בתנאי הסביבה הכוללים קרקעות, גובה, קרבה לים, תופעות של צל גשם והשפעת האדם.
למעשה מהווה הצומח הים-תיכוני, מעין תחליף לצומח האופייני במקומות קרובים - היער המתפתח רק באקלים גשום (מעל 1,000 מ"מ לשנה).
במידה דומה משפיעה כמות חומרי המזון הזמינים בקרקע על אופי הצמחייה; ככל שכמות חומרי המזון בקרקע גדולה יותר, עולה שיעור הצמחים העשבוניים בחורש הים-תיכוני.
מלבד תכונותיהן של חברות הצומח הדומות באזורים השונים, דומות גם חברות בעלי החיים בחורשים הים-תיכוניים במקומות השונים, אם כי אין לראות בחברות אלו, חברות ייחודיות לחורש הים-תיכוני. בייחוד בולט הדמיון בציפורי החורש, שמרביתן ניזונות מפירות עסיסיים הנפוצים ביותר בחורש הים-תיכוני. בהקשר זה, מקובל לראות את התפתחות החורש כחברה בה רוב העצים הם בעלי פירות עסיסיים כפועל יוצא מהפאונה, ולא להפך.
התאמתם של צמחי החורש לחום וליובש
הצומח הים-תיכוני מותאם במידה רבה לתנאי החום והיובש המצויים בקיץ באזורי האקלים הים-תיכוני. העמידות לחום וליובש מתבטאת בחיסכון ניכר במים וביכולת לקיים פוטוסינתזה בתנאי חום ויובש. הצורות העיקריות הנפוצות בחורש הים-תיכוני והמיועדות לעמוד בתנאי החום הם: למעשה, התאמתם של שני סוגי הצמחים לחום וליובש שוה פחות או יותר, שכן הירידה בפוטוסינתזה בנשירי הקיץ מתקזזת עם הירידה באנרגיה ובחומרי המזון שיש להשקיע בגידול העלים הסקלרופיליים.
התפתחות החורש הים-תיכוני
חברת הצומח מתפתחת בהדרגה; כל חברה משנה את תנאי בית הגידול ופותחת אותו לכניסתה של החברה הבאה. התפתחות זו נקראת סוקצסיה, והיא מתקיימת בכל בית גידול. החברה האחרונה בשלבי ההתפתחות, בה אין יותר שינויים בתנאי בית הגידול, והיא נשארת קבועה נקראת חברת הקלימקס.
התפתחות החורש באזור הים-תיכוני מתוארת בארבעה שלבים עיקריים, שביניהם יכולים לבוא לעיתים שלבי משנה.
בָּתָה (dwarf-shrub steppe)
בָּתָה היא תצורת צומח בה שולטת בשטח חברת צמחים שיחניים נמוכים (עד כ-50 ס"מ), יחד עם צמחים עשבוניים; גאופיטים (צמחים בעלי אבר אגירה תת-קרקעי), המיקריפטופיטים, צמחי שושנת ועשבוניים חד שנתיים.
גריגה (garrigue)
גָּרִיגָה היא תצורה פתוחה, בה שולטים שיחים מעוצים קטנים בגובה שבין 50 ל-150 ס"מ, בדרך כלל בעלי עלים נוקשים, יחד עם צמחים נמוכים יותר - בני שיח הדומים בתכונותיהם לשיחים הגדולים יותר, וצמחים עשבוניים.
תצורה דומה מאוד לגריגה היא הנקראת טומיירס (tomillares) מצויה בעיקר בספרד, נשלטת בעיקר על ידי בת קורנית.
יער פתוח
יער פתוח, הנקרא גם יער פארק, הוא תצורה של עצים נמוכים בעלי גזע בודד, מפוזרים יחסית בשטח. בשטחים שבין העצים צומחים שיחים נמוכים ועשבוניים. הגדרה נוספת: צומח מרווח מורכב מעצים מפותחים היטב, שהרווח ביניהם גדול פי כמה מקוטר הנוף. למשל, התצורה של יער פארק של החרוב ואלת המסטיק היא עצי חרוב בודדים מרוחקים זה מזה בולטים מעל פני הרקע הירוק של שיחי אלת המסטיק ועוד שיחים. תצורה זו אינה שלב הכרחי בהתפתחות החורש הים-תיכוני, ופעמים רבות עוברת תצורת הצומח משלב הגריגה לחורש, מבלי להתפתח ליער פארק.
חורש (maquis)
תצורה צפופה של עצים קטנים (עד כ-4 מטר), מרובי גזעים, בעלי עלים קשים, יחד עם שיחים גבוהים ונמוכים - קשי עלים גם הם, עשבוניים שונים ומטפסים. בתצורה זו, מעורבות זו בזו שכבות הצומח, ואפיונן לא מוגדר.
האבולוציה של החורש הים-תיכוני
על אף שהאזורים בהם שורר האקלים הים-תיכוני מרוחקים זה מזה, התפתחה בכולם תצורת חורש דומה מאוד. התפתחות כזו, בה מפתחות חברות השונות זו מזו מבחינה גנטית וגאוגרפית, תכונות פנוטיפיות (תכונות הנקבעות על פי התנאים המקומיים) דומות, נקראת קונברגנציה (convergence). ההתפתחות הקונברגנטית אופיינית למקומות בהם דומים תנאי בית הגידול (בעיקר תנאי האקלים), והיא משפיעה על התכונות המורפולוגיות והפיזיולוגיות.
למרות הדמיון הרב בין החורשים של החבלים הים-תיכוניים בעולם, קיימים ביניהם גם הבדלים משמעותיים הנובעים מהבדלים באקלים המקומי, בקרקעות, ובתנאים אקולוגיים אחרים. ההבדלים הבולטים במיוחד, הם העושר במספר מיני הצומח, הגבוה בדרום אפריקה בערך פי שלושה מאשר בקליפורניה, הצמחים המעוצים תופסים כ-20% מכלל הצומח בצ'ילה לעומת כ-60% באוסטרליה, הצמחים החד-שנתיים מהווים בצ'ילה ובאגן הים התיכון כ-30% מכלל הצמחים העשבוניים לעומת כ-5% באוסטרליה, אחוז העצים ירוקי העד גבוה בקליפורניה מאגן הים התיכון וצ'ילה, צמחים קוצניים נפוצים באגן הים התיכון וחסרים לגמרי בדרום אפריקה, ועוד הבדלים רבים.
התאמה של החורש הים-תיכוני לנזקי האדם
השפעת האדם על החורש הים-תיכוני מתבטאת בעיקר בכריתה, שרפות ורעייה. השינויים הנובעים מפעולות אלו הם בעיקר שינוי בהרכב המינים בחורש, שכן נכרתים בעיקר מינים המתאימים לשימוש האדם, ושינויים מורפולוגיים כגון ריבוי הגזעים האופייני לחורש.
במהלך התפתחות החורש חלו התאמות מסוימות בצומח המגן עליהם מפני השפעות הבירוא השרפות והרעייה.
ההתאמה לכריתה
עצים שנכרתו, מצמיחים בדרך כלל מספר גזעים חדשים במקום האחד שנכרת. מקובל כיום להניח כי הכריתה המאסיבית של העצים במשך שנים רבות גרמה להתאמה של העצים להפרעה זו, ולהצמחת גזעים רבים כבר עם תחילת גידולם. ריבוי גזעים זה אינו תכונה בסיסית במין הצמח עצמו, שכן אם העצים מרווחים, ומקומם לח מספיק ועשיר מספיק בחומרי מזון, עשוי החורש להתפתח ליער, בו מתנוונים הגזעים המרובים, ונשארים בסופו של דבר עצים בעלי גזע מרכזי אחד.
התאמה לשרפה
העצים שפיתחו התאמה לשרפה נקראים פירופיטים. מקובל לחלק את הפירופיטים לפאסיביים ואקטיביים. הפירופיטים הפאסיביים מותאמים לעמידות בשרפות על ידי תכונות שונות, ביניהן פיתוח קליפה עבה, פיתוח ניצני התחדשות תת-קרקעיים ועוד. הפירופיטים האקטיביים מפתחים תכונות העוזרות להם להתחדש במהירות לאחר שרפה. בין תכונות אלו מקובל לציין את האפשרות של הצמח לעורר ניצנים רדומים בשורש או בגזע (רגנרציה) ופיזור זרעים הנובע מהחום של השרפה (למשל אורנים שאיצטרובליהם מתפוצצים בחום וזורקים את הזרעים למרחוק).
התאמה לרעייה
ההתאמה של הצמחים לרעייה מתחלקת גם היא להתאמה על ידי התחדשות מהירה והתאמה על ידי התגוננות. דרכי ההתגוננות של הצמח מפני בעלי החיים הן:
גביע המדינה בכדורסל 2007/2008
גביע המדינה בכדורסל לעונת 2007/2008 היא התחרות ה-48 מאז היווסדו של המפעל.
הפועל ירושלים זכתה בגביע המדינה השני ברציפות והרביעי בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על מכבי תל אביב.
הגמר
הפועל ירושלים, תחת המאמן דן שמיר, זכתה בגביע המדינה השני ברציפות והרביעי בתולדותיה.
הגמר הציג את אחד המהפכים הגדולים בתולדות גביע המדינה. מכבי תל אביב הובילה על הפועל ירושלים 45-67 בדקה ה-26. ירושלים צימקה מעט לקראת סיום הרבע השלישי וברבע הרביעי רצה 16-38 בדרך לניצחון 89–93 בסיום כשג'יימי ארנולד קולע 29 נק' לזכות הפועל ירושלים וטימי באוורס, דרור חג'ג' וגיא פניני מובילים את המהפך ונותנים לירושלים ולדן שמיר גביע שני ברציפות. מכבי תל אביב סירבה להשתתף בטקס הענקת הגביע.
נבחרת מקאו בכדורסל
נבחרת מקאו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מקאו.
נבחרת מקאו נחשבת לאחת החלשות ביבשת אסיה. היא השתתפה פעמיים באליפות אסיה בכדורסל ב-1983 וב-1987 ובשתי הפעמים סיימה במקום ה-15 האחרון כשהיא מובסת קשות בכל משחקיה.
נבחרת מקאו מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
אותות זמן
אותות זמן ("הפִּיפְּסִים של השעה") הם צלילים המשודרים בתחנות רדיו וטלוויזיה רבות בעולם, והם מסמנים את תחילתה של שעה חדשה. האותות משודרים ברדיו של ה-BBC החל מ-5 בפברואר 1924, והם נהגו לראשונה על ידי האסטרונום המלכותי וראש ה-BBC באותה העת. האותות ב-BBC מורכבים משישה אותות בתדר של 1 קילוהרץ, אשר חמישה הם באורך עשירית השנייה והם משודרים בתחילת 5 השניות האחרונות של השעה, והאחרון ארוך יותר, באורך חצי שנייה, והוא משודר עם תחילת השעה החדשה. בערוצי הרדיו של רשות השידור אות הזמן גם הוא היה מורכב משישה אותות, שמתוכם האחרון ארוך משאר האותות, אך בתדר 1.05 קילוהרץ. חמשת האותות הראשונים היו באורך רבע שנייה, והאחרון היה באורך 0.85 השנייה.
ג'ו פרייז'ר
ג'וזף ויליאם "ג'ו" פרייז'ר (אנגלית: Joseph William Frazier; 12 בינואר 1944 – 7 בנובמבר 2011), שנודע כ"סמוקינג ג'ו", היה מתאגרף אולימפי ואלוף עולם בלתי מעורער במשקל כבד, שקריירת האיגרוף המקצוענית שלו נמשכה מ-1965 עד 1976 עם גיחת קאמבק קצרה ב-1981. ב-1964 זכה במדליית זהב באולימפיאדת טוקיו. מאזנו בקריירה עומד על 32 ניצחונות, ארבעה הפסדים וקרב אחד שהסתיים ללא הכרעה. 27 מניצחונותיו הסתיימו בנוקאאוט.
אותות זמן
תחנות רדיו רבות ברחבי העולם משדרות אותות כאלה או דומים להם, הן לציון הזמן בלבד, או לציון תחילתה של תוכנית רדיו חדשה או מהדורת חדשות. בתחנות שונות מגיעים האותות לפני או אחרי זמרירים אחרים, או באופן בלעדי ללא כל צליל אחר, וגם כמותם יכולה להשתנות. בין התחנות ישנה מידה שונה של הקפדה על בלעדיות האותות. לדוגמה, רדיו 4 של ה-BBC מקפיד להשמיע את האותות ללא כל צליל אחר. תחנות אחרות, ובפרט תחנות המשדרות מוזיקה, מאפשרות למוזיקה להסתיים בחפיפה עם האותות או אף להתנגן בצוותא יחד איתם. גם תחנות שאינן משמיעות את האותות באופן ישיר משתמשות בצלילים דומים או קרובים לאותות או לחלקם. לדוגמה, אות החדשות של גלי צה"ל משנות התשעים ועד 2012 הסתיים בצליל הדומה לצליל האחרון של האותות. קול ישראל משדר שישה אותות כאות הפתיחה של מבזק החדשות של השעה העגולה, ובתרבות הישראלית הם מסמלים את החדשות או בשורות שהגיעו באמצעותן. לאורך השנים האותות בקול ישראל שודרו לאחר אות מוזיקלי קצר, ובתקופה אחרת שודר לאחרי האותות הזמריר "רשת ב' - החדשות" (וברק"ע אות התחנה). האות אינו משודר בקול ישראל כאשר לא משודר מבזק חדשות. צליל הצפצוף משמש בקול ישראל, הן באופן ישיר והן בווריאציות קלות, גם בזמרירים העוסקים בקול ישראל ובפעילותו. בשנת 1954 הופעל לראשונה בישראל שעון בעל דיוק גבוה, אשר בין השאר סיפק את אותות הזמן לקול ישראל. אותות זמן שודרו בין השאר גם בתחנת תלם שמיר בועז. לקראת העלייה לשידור של תאגיד השידור הישראלי, פרסם התאגיד סרטון המדמה מהדורת חדשות הכוללת אות פתיחה המשלב אותות זמן ומתייחס אליהם בתור "הפיפסים".
ג'ו פרייז'ר
ניצחונו של פרייז'ר על מוחמד עלי ב-1971 נחשב אחד הקרבות הגדולים ביותר. הארגון הבינלאומי לחקר האיגרוף (IBRO) דירג את פרייז'ר בעשירייה הראשונה של המתאגרפים - במשקל כבד בכל הזמנים.
קריירת איגרוף
פרייז'ר הגיח לעולם האיגרוף כטוען לכתר בסוף שנות ה-60, כשהוא מביס ברציפות, בין היתר, את ג'רי קווארי, אוסקר בונאוונה, באסטר מאתיס ודאג ג'ונס. ב-16 בפברואר 1970 ניצח בנוקאאוט את ג'ימי אליס, שהחזיק בתואר אלוף העולם לאחר פסילתו של מוחמד עלי, ובכך היה לאלוף העולם הבלתי מעורער במשקל כבד. ב-8 במרץ 1971 ניצח פרייז'ר בנקודות את מוחמד עלי בקרב המאה שנערך במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק, כשהוא מנחיל לעלי את הפסדו הראשון בקריירה המקצוענית. על ניצחונו בקרב זה זכה פרייז'ר ב-2.5 מיליון דולר. שנתיים לאחר מכן, ב-22 בינואר 1973 התייצב פרייז'ר לקרב על תואר אלוף העולם נגד ג'ורג' פורמן. הקרב נערך בעיר קינגסטון בג'מייקה. במהלך הקרב הפיל פורמן את פרייז'ר שש פעמים במהלך שני סיבובים וניצח בנוקאאוט טכני במה שנחשב אותה עת לאחת ההפתעות הגדולות בעולם האיגרוף. היה זה קרב האיגרוף הראשון ששודר על ידי רשת הטלוויזיה HBO. מכת האיגרוף שסיימה את הקרב נחשבת אחת ממכות האיגרוף המרשימות ביותר שהונצחו בטלוויזיה. פרייז'ר המשיך להתחרות והביס את ג'ו באגנר, הפסיד לעלי בקרב החוזר וניצח שוב את קווארי ואת אליס. ההתמודדות האחרונה של פרייז'ר על התואר העולמי הייתה ב-1975, כאשר הפסיד לעלי בפיליפינים בקרב שנודע כ-Thrilla in Manila וניצב בראש רשימות רבות של "קרבות האיגרוף הגדולים בהיסטוריה". ב-1976 פרש לאחר הפסד נוסף לפורמן. ב-1981 ניסה לבצע קאמבק, התחרה בקרב אחד בלבד והפסיד בו, ואז פרש סופית. פרייז'ר נבחר הן להיכל התהילה הבינלאומי של האיגרוף, הן להיכל התהילה העולמי של האיגרוף.
לאחר שפרש מאיגרוף הופיע פרייז'ר במספר הפקות הוליוודיות, בין היתר בשני פרקים של משפחת סימפסון. בנו מרוויס הפך אף הוא למתאגרף כשג'ו מאמן אותו, אולם הוא לא הצליח לשחזר את הצלחתו של אביו. פרייז'ר המשיך לאמן מתאגרפים בפילדלפיה. העשורים האחרונים בחייו של פרייז'ר התאפיינו בהמשכה של יריבות מרה בינו לבין מוחמד עלי, יריבות שהייתה מתובלת בהתפייסויות שליוו החלפת עלבונות בין השניים.
על פי כתבה שהתפרסמה בהניו יורק טיימס, הפסיד פרייז'ר הון משילוב של התהוללות, עסקים כושלים, נדיבות לב ונאיביות. יריביו הגדולים מזירת האיגרוף - עלי, פורמן ולארי הולמס, הפכו למיליונרים.
ב-5 בנובמבר 2011 הודיע לסלי וולף, מנהל עסקיו של פרייז'ר, כי בסוף ספטמבר של אותה השנה, אובחן פרייז'ר כחולה בסרטן הכבד. דווח כי מחלתו של פרייז'ר קשה והוא נמצא בהוספיס. ב-7 בנובמבר 2011 הלך לעולמו.
בית הפגודה
בית הפגודה או בית האונייה הוא בניין בלב תל אביב אשר נבנה בשנת 1925 ומאופיין בסגנון אקלקטי. הוא מעורר עניין כחלק מההערכה הציבורית הגוברת לאדריכלות התל אביבית של שנות ה-20 של המאה ה-20, ונחשב כיום לאחד מהבניינים המרשימים שנבנו בתקופה זו.
הבניין, הממוקם בכיכר המלך אלברט, בין הרחובות נחמני ומונטיפיורי, תוכנן בשנות ה-20 לבקשת מוריס בלוך, אלמן אמיד שעלה ארצה מארצות הברית אחרי מלחמת העולם הראשונה. הוא תוכנן ידי האדריכל אלכסנדר לוי, בהשראת פגודה מזרח-אסייתית ומאופיין ב-21 קשתות, עמודים דוריים ומאפיינים אחרים המחברים בין אדריכלות המזרח הרחוק, אדריכלות אסלאמית ואדריכלות מערבית מודרנית וקלאסית. הבניין נבנה בידי יצחק טגנסקי ובניו שבנו עוד מבנים רבים בתחילתה של תל אביב.
בלוך התגורר באחת הדירות בקומה השנייה. במרפסת הוא תלה שלושה דגלים: דגל ארצות הברית, דגל בריטניה, ואת הדגל הציוני. שתי דירות בקומה הראשונה הוא הקדיש לקליטת בני משפחה שעלו לארץ. בשנות ה-30 שכנה בקומה השלישית קונסוליה פולנית, ומגורי הקונסול, דב האוזנר (אביו של גדעון האוזנר). בשנת 1935 הותקנה בבניין מעלית נוסעים על ידי מהנדס החשמל יהודה גזונטהייט. המעלית, שהייתה מהראשונות בארץ ישראל, הפכה לאטרקציה בקרב תושבי העיר.
בלוך נפטר ב-1943, הבעלות על הבניין עברה מיד ליד, במקום מגורים נכנסו אליו עסקים ובתי מלאכה, מצבו התדרדר, והחל משנות ה-60 היו תוכניות להריסתו. ב-1995 קנה אותו היזם והקבלן ראובן פלד, על מנת לשפץ אותו. אולם לפני שהשיפוץ החל, הוא מכר אותו תמורת כ-5.2 מיליון דולר למיליארדר היהודי-שוודי רוברט וייל, והשיפוץ החל בשנת 2000. הבניין נחשב לאחד מסמליה של תל אביב. הוא דוגמה בולטת לתהליך השיפוץ והשימור ברחובותיה של העיר, ונחשב לאחד מהבתים היקרים ביותר בתל אביב בפרט ובמרכז הארץ בכלל.
דהנייה
דהנייה היה כפר ברצועת עזה בו התגוררו משתפי פעולה בדואים ופלסטינים, שפונה במסגרת תוכנית ההתנתקות.
דהנייה הייתה מובלעת בשטח הפלסטיני בין מעבר כרם שלום לרפיח, ובינה לרפיח נמצאות הריסות נמל התעופה הבינלאומי יאסר ערפאת. מאז הסכמי אוסלו הייתה האחריות הביטחונית על הכפר נתונה בידי מנהלת התיאום והקישור הישראלי.
כל המבנים בדהנייה מלבד המסגד נהרסו על ידי דחפורים שנשכרו על ידי משרד הביטחון, בדומה להריסת בתי ההתנחלויות ברצועת עזה וצפון השומרון מלבד בתי הכנסת.
בקיץ 2010 סללה ממשלת חמאס על חורבות הכפר מגרש שמשמש את הצד הפלסטיני של מסוף כרם שלום.
היסטורית היישוב
באפריל 1975 הסכימו בני השבט הבדואי-מצרי אל-רֻמַיְלָאת לקבל פיצוי בחלקות קרקע בדהנייה שהוכשרו בידי קק"ל וגודלו בהם עגבניות. דהנייה יושבה בסוף שנת 1975 על ידי כמה עשרות משפחות שקבלו חלקות של 5 דונם בהשקיה בדהנייה. ביוני 1978 התקיים טקס חנוכת בתי הקבע בכפר. הבתים הוקמו בשטח רצועת עזה, בעוד השטחים החקלאיים נמצאו בחצי האי סיני. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים הותר לתושבי דהנייה, שברובם בקשו לעבור לשליטה מצרית, להצביע לפרלמנט המצרי. עם פינוי סיני במאי 1982 עברו חלק מתושבי הכפר חזרה לסיני.
בכפר התגוררו סייענים לישראל במשך תקופות שונות, הוא זכה לכינוי "כפר המשת"פים" ותושביו נחשבו בעיני רבים מהפלסטינים כבוגדים שדינם מיתה. על מהות הסיוע והיקפו ניתנו דיווחים רבים וסותרים. בעת ביצוע תוכנית ההתנתקות, בקשו רבים מתושבי הכפר שלא קבלו אזרחות ישראלית לעבור לישראל וטענו שהם נתונים בסכנה בגלל סיוע לישראל. על פי מקור אחד, במהלך השנים יושבו בדהנייה 12 משפחות סייענים שעברו מסיני וכ-15 סייענים מיהודה ושומרון וחבל עזה שעברו ממקומות מגוריהם במהלך האינתיפאדה השנייה ואלו הועברו מהכפר בסביבות שנת 1996. בדיווח אחר סופר שבקצה הכפר הוקצה מתחם מגורים זמני עבור משפחות של סייענים בדרך ליישובם מחדש בישראל. הסייענים שהו במתחם זה במשך מספר חודשים לפני שנמצא להם מקום קבע בישראל, ועברו בו כ-400 משפחות. בין תושבי הכפר היו שטענו שהיקף הסיוע לישראל היה גדול יותר ושרבים מתושבי הכפר סייעו לישראל גם בעת מגוריהם בכפר. בעת ההכנות לביצוע תוכנית ההתנתקות טענו דוברים ישראליים שהטענות על סיוע לישראל מוגזמות, וכי חלק מתושבי הכפר נתונים בסכנה מהפלסטינים בגלל השתתפות בהברחות ובפעילות פלילית ולא בגלל סיוע לישראל.
במסגרת הסכמי אוסלו נקבע שהכפר יישאר בשליטה ישראלית עד הכרזת חנינה כללית מטעם הרשות הפלסטינית לתושבי הכפר וארגון סידורים להגנה על ביטחונם. הכפר לא הועבר לשליטה פלסטינית ולאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה נאסרה כניסתם של תושבי דהנייה לרצועת עזה ורבים מתושבי הכפר נהגו להסתובב בו חמושים מחשש לחייהם. הכפר הוקף בגדר, והמעבר לשטח הפלסטיני נוהל על ידי מנהלת התיאום והקישור ושימש את הפלסטינים שהורשו להיכנס לכפר: מורים, רופאים, עובדי שירותי המים והחשמל וסוחרים.
מעבר כרם שלום שימש את תושבי הכפר שעבדו בישראל, ותושבים נוספים עבדו ביישובי גוש קטיף.
פיצוי תושבי הכפר
לקראת ביצוע תוכנית ההתנתקות ישראל הודיעה שהיא תיסוג גם מדהנייה כמו מכל רצועת עזה. תושבי הכפר שהחזיקו בתעודת זהות ישראלית כחולה, הורשו לעבור לישראל ובתחילה טענו בישראל שהתושבים בעלי תעודת זהות כתומה של המנהל האזרחי יעברו למצרים. התושבים עתרו לבג"ץ. בעקבות זאת הצהירה המדינה שתושבי הכפר יוכלו להיכנס להליך מדורג של קבלת תושבות קבע בישראל. בסיוע צה"ל ומשרד הביטחון עברו כ-40 משפחות להתגורר במבנים ארעיים בתל ערד, באזור הסמוך ליישובים בדואים בלתי מוכרים. התושבים התלוננו על הזנחה על ידי הרשויות הישראליות, העדר בתנאים בסיסיים, ועל התנכלויות מצד שכניהם הבדואים. זמן קצר לאחר שהגיעו לתל ערד, הביעו גורמים בהנהגה הערבית והבדואית אי-שביעות רצון מנוכחותם. לאחר שהדבר התפרסם בעיתונות הערבית וקיבלו תושבי דהנייה לשעבר איומים ואף נורו לעברם יריות. כתוצאה מכך הם עברו לחבל שלום.
למרות שהכפר דהנייה הוקם ומומן על ידי ממשלת ישראל, הוא לא הוסדר מבחינה חוקית ועל כן נחשב עד לפינויו כ"כפר לא מוכר". ככזה, הוא לא נכלל ברשימת היישובים הזכאים לפיצוי לפי חוק יישום תוכנית ההתנתקות. משום כך, פיצוי תושביו נעשה באופן חלקי בלבד, בדומה לתושביהם של יישובים לא מוכרים יהודיים שהיו בגוש קטיף. בדו"ח ועדת החקירה הממלכתית של השופט אליהו מצא, המליצה ועדת החקירה, בניגוד לעמדת היועץ המשפטי לממשלה, להכיר בכל היישובים הלא מוכרים בגוש קטיף ככאלה שתושביהם זכאים לפיצוי מלא, בדומה ליישובים המוכרים.
יובי תשומה כ"ץ
יובי תשומה-כ"ץ (באמהרית: Ye-wuv-mert=የውብምርት, פירוש: תוצרת טובה, נולדה ב-5 באפריל 1977) היא יזמית ופעילה חברתית, בעלת ניסיון רב בהדרכה ובעבודה קהילתית. מנחה במכון מנדל למנהיגות וברשת הירוקה.
ביוגרפיה
יובי נולדה באתיופיה ועלתה לישראל דרך סודאן בגיל 5–6 ב-"מבצע משה".
ב-1998, עם סיום שירותה הצבאי כמורה חיילת, הדריכה במחנה קיץ של "רמה" בארצות הברית. לאחר חזרתה ארצה הצטרפה כמדריכה וכרכזת לתוכנית הרב-תרבותית בחברה להגנת הטבע, שם הדריכה במשך 7 שנים, וניהלה את בית הספר שדה "עירוני שורק" ברחובות. יובי פיתחה תוכניות להכשרת מנהיגים צעירים בקרב נוער בסיכון.
למדה לתואר ראשון בלימודי ארץ ישראל וחינוך בשלוחה של אוניברסיטת בר-אילן באשקלון, וחינוך במכללת בית ברל.
בשנת 2005 הייתה ממייסדי עמותת "חברים בטבע - העצמה קהילתית" המקימה גרעינים של יוצאי אתיופיה וישראלים ותיקים בשכונות שבהן ריכוז גדול של יוצאי אתיופיה, כדי לעודד צעירים מצליחים מהקהילה לגור בשכונות שבהן גדלו ולהוות מודל לחיקוי. כחלק מהקמת העמותה הייתה חברה ומנהלת גרעין ביישוב גדרה במשך שמונה שנים. "כשאנחנו עוברים לגור בשכונה זה כמו להכניס חמצן לתוך אינקובטור."
יובי מדריכה סדנאות בנושאי זהות ודפוסי מחשבה במעבר בין תרבותי, הורות והנרטיב של הישראלים יוצאי אתיופיה, וכן חקלאות אורגנית גם במסגרת התוכנית של קרן קרב.
על סיפור עלייתה של יובי נכתב הספר "עץ הסוכריות של יובי" (ב-2011 באנגלית, ב-2018 בעברית).
יובי תושבת גדרה. בבחירות של 2013 נבחרה יובי כחברת מועצה.
פרסים והוקרה
לאות הוקרה על פעילותה החברתית זכתה יובי ביום העצמאות 2011 להדליק משואה בטקס הממלכתי בהר הרצל, שנערך בסימן "ערבות הדדית".
באותה שנה קיבלה את פרס ראש הממשלה ליזמות וחדשנות שלא למטרת רווח.
ב-2011 זכתה בפרס מתנאל לעשייה קהילתית.
בשנת 2019 זכתה בתעודת "מנהיגה פורצת דרך" של פורום ירוסלם.
פאן-פאן
פאן-פאן (pan-pan) הוא אות המצוקה הבינלאומי המציין מצב חירום, שאינו כולל סכנת חיים, על כלי שיט או כלי טיס. מצב חירום זה פחות בדרגתו מקריאת מיידיי או SOS המסמלים סכנת חיים מיידית לנמצאים על כלי השיט או כלי הטיס.
מטרת אות מצוקה זה היא להזהיר כלי טיס או כלי שיט בסמוך על הסכנה באזור, ולהתריע כי בעתיד ייתכן ויהיה צורך בסיוע נוסף. אין משמעות ההודעה קריאה לבוא לעזרה, אולם לעיתים משמעה כי יש לנקוט פעולות מסוימות (כמפורט בהמשך). בכך שונה הקריאה מקריאת מיידיי או SOS שמשמעותם כי כל המקבל את הקריאה נדרש להגיע ולסייע בפעולות החילוץ.
מקור הקריאה
מקורה של הקריאה במילה הצרפתית panne שמשמעה תקלה או שבר מכני.
לימים נוצרו ראשי תיבות בדיעבד באנגלית: "Possible Assistance Needed" - "ייתכן ותדרש עזרה" - אולם הקריאה אינה קיצור של משפט זה. עוד מקור לשם זה "צעקת פאן" שמקורה במיתולוגיה היוונית בסיפור המלחמה בין האלים לטיטאנים שבו האלים כמעט הפסידו ואז האל פאן צעק וכל כלי המלחמה נפלו.
שימושים
בעת חירום ישדר כלי השייט או כלי הטיס את הקריאה שלוש פעמים: "Pan-Pan, Pan-Pan, Pan-Pan" (פאן-פאן, פאן-פאן, פאן-פאן), ובמורס תשודר שלוש פעמים האות X (קו, שתי נקודות וקו: –··–): "X X X".
השימוש בקריאה יעשה במצבים בהם לדוגמה עומד להיגמר הדלק של כלי הטיס או נגמר הדלק בכלי השייט או מתקלקלים מנועיהם (מצב בו כלי השייט עצמו הופך לסכנה לסביבתו, ומצב בו עדיין אין סכנת חיים מיידית לנוסעי כלי הטיס אולם יש לנקוט בפעולות חירום בשדה התעופה הקרוב על מנת לתת לו עדיפות בנחיתה).
שימוש נוסף בקריאה יכול להיות לאחר שפרצה שרפה בכלי שיט או כלי טיס, אולם זו כובתה מיידית. הקריאה נועדה לסמן כי השרפה בבדיקה, וייתכן שגורם השרפה טרם התגלה או כי תיתכנה שריפות נוספות אשר עלולות בעתיד להוות סכנת חיים.
בכלי שיט יעשה שימוש בקריאה כאשר אדם נפל למים (מצב בו הספינה אינה יכולה לתמרן או להתרחק מהמקום בו היא נמצאת, וכן כלי שיט אחרים צריכים לשמור מרחק מאותו מיקום על מנת שלא לפגוע באדם שבמים) - בקריאה יעשה שימוש כאשר מיקומו של האדם במים ידוע והוא אינו בסכנת חיים. אם האדם במים נמצא בסכנת חיים יעשה שימוש בקריאה "מיידיי". כמו כן יעשה שימוש בקריאה במצב בו כלי שיט איבד את מיקומו, והקריאה תסייע לתחנת חוף לאכן את מיקום כלי השיט.
בקריאה יעשה שימוש על ידי תחנות בקרה ימית או משמר חופים על מנת להודיע הודעות חירום כגון התראות מזג אוויר חמורות, או במקרה של חיפוש אחר ספינה שאבדה או כלי טיס שאבד, הקריאה תשמש את כוחות החיפוש והחילוץ להודיע הודעות בעלות חשיבות (כגון קריאה לכלי שיט או כלי טיס אחרים לסייע בחיפוש).
בית אוראניה-נסאו
בית אוראניה-נסאו (בהולנדית: Huis van Oranje-Nassau) או בית אורנז'-נסאו היה ענף של בית נסאו הגרמני, שמילא תפקיד מרכזי בחיי הולנד, ולעיתים אף באירופה כולה.
היסטוריה
השושלת נוסדה ב-1515 בעקבות נישואיו של היינריך השלישי מגרמניה עם קלודיה משאלון, שהגיעה מדוכסות בורגונדי הצרפתית. בנם, רנה משאלון, היה היורש של נסיכות אורנז' שבצרפת ולכן אימץ את שם המשפחה "אורנז'-נסאו" (בהגייה הולנדית: אוראניה-נסאו). אחיינו ויורש העצר שלו, וילם הראשון מאוראניה (הידוע גם בכינוי "וילם השתקן") ארגן את המרד ההולנדי נגד הספרדים, שהוביל להקמת הרפובליקה ההולנדית. חלק מחברי השושלת מילאו תפקידים במלחמה, ולאחר מכן בממשלה שהוקמה. במשך רוב שנות קיומה של השושלת נשאו שליטי בית אוראניה-נסאו בתואר סטאדהאודר של רוב (או כל) שבע הארצות בפדרציה של ארצות השפלה והיו השליטים בפועל. תומכיהם כונו "אורנז'יסטים" והצבע הכתום הפך בסופו של דבר לצבע המייצג של הולנד.
בשלהי המאה ה-17 התפרסם וילם השלישי, אחד מבני המשפחה שהשתייך למלוכה הבריטית, כמחולל המהפכה המהוללת. הוא מת ללא יורשים ישירים בשנת 1702, והתואר של נסיכי אוראניה-נסאו עבר לאחד מקרובי משפחתו מבית נסאו, שקיבלו את התואר ואת השם. אולם נסיכות אורנז' נשללה מהם וסופחה בסופו של דבר לצרפת.
לאחר תקופה ארוכה כרפובליקה שהסתיימה ב-1815, הפכה הולנד למונרכיה תחת שלטון בית אוראניה-נסאו.
נסאו הייתה במשך זמן רב בשליטת בית אוראניה-נסאו או ענפים אחרים של בית נסאו. ענף צדדי של הבית שולט בלוקסמבורג.
חנרל פיקו
חנרל פיקו (בספרדית: General Pico) היא עיר בפרובינציית לה פמפה בארגנטינה. העיר נמצאת במרחק של 125 קילומטרים מסנטה רוסה, בירת הפרובינציה, ובמרחק של 571 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
היסטוריה
חנרל פיקו נוסדה ב-11 בנובמבר 1905 על ידי אדוארדו דה צ'פאאורואוחה (Eduardo de Chapeaurouge). משמעות השם היא "גנרל פיקו". העיר נקראה כך כהוקרה לגנרל גוסטבו אדוארדו פיקו, שהיה מושל לה פמפה בסוף המאה ה-19 (כשעוד הייתה טריטוריה פדרלית).
הדיוויזיה השישית "פונה" (צבא הודו הבריטית)
הדיוויזיה ה-6 "פונה" הייתה דיוויזיה של צבא בריטניה, שהוקמה ב-1903 כחלק מצבא הודו הבריטית. הדיוויזיה השתתפה במערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה במהלכה נלכדה במצור על כות וחילייה נפלו בשבי צבא האימפריה העות'מאנית. הוקמה מחדש לאחר מלחמת העולם הראשונה.
חנרל פיקו
אקלים
האקלים בעיר מוגדר כאקלים סובטרופי גשום (Cwa לפי שיטת קפן). בחודשים החמים הטמפרטורות עלולות לעלות מעל ל־40 מעלות צלזיוס, ובחודשים הקרים הן עלולות לרדת אל מתחת ל־10- מעלות צלזיוס. בשנה ממוצעת יורדים כ־885 מילימטרים של משקעים.
כלכלה
הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה וחקלאות, הכוללת גידול סויה, חיטה, חמניות, תירס, שיבולת-שועל, שיפון, שעורה, דורה ואלפלפה.
הדיוויזיה השישית "פונה" (צבא הודו הבריטית)
יחידות הדיוויזיה
עד מלחמת העולם הראשונה:
פתיחת המערכה
ב-4 בדצמבר 1914 פלשה בריטניה לאזור שאט אל ערב במסופטמיה, שבשליטת האימפריה העות'מאנית, מתוך רצון להגן על שדות הנפט של בריטניה בפרס ועל נתיבי ההולכה הימיים במפרץ הפרסי.
הכוח הבריטי שמונה לנהל את המערכה היה כוח D של חיל המשלוח ההודי בפיקודו של גנרל ג'ון ניקסון והדיוויזיה ה-6 "פונה", בפיקודו של לוטננט גנרל ארתור ברט, הייתה הכוח העיקרי בו.
במאמץ לבסס את האחיזה בדרום מזרח מסופוטמיה פעלו כוחות של הדיוויזיה להרחיב את אזור הכיבוש הבריטי ובמסגרת זו לחמה הדיוויזיה ללכבוש את בצרה במהלך קרב בצרה ובהמשך את העיר אל-קורנה בעקבות קרב אל-קורנה.
המצור על כות
לאחר קרב קטסיפון נסוגה הדיוויזיה בחזרה לכות שהכוחות הטורקים דולקים בעקבותיה. לפי פקודתו של ניקסון לא המשיכה הדיוויזיה לסגת אלא התבצרה בכות.
לאחר ניסיון טורקי, שלא צלח, לפרוץ לכות החליט מפקד הכוח הטורקי, קולמר פון דר גולץ, לצור על העיר כדי להרעיב את חיילי הדיוויזיה ולהתישם בירי והפגזות. בתקופת המצור מתו כ-1,700 מחיילי הדיוויזיה עקב הרעב, המחלות והירי.
נפילת כות וההליכה לשבי
במהלך ינואר עד אפריל 1916 ערך הצבא הבריטי מספר רב של ניסיונות לפרוץ את המצור על כות ולשחרר את הנצורים. ב-29 באפריל 1916, לאחר שכשלו כל ניסיונות החילוץ ונגמר המזון בעיר, נכנעה הדיוויזיה, וטאונסנד בראשה, לטורקים.
בניגוד לטאונסנד, ושאר הקצינים הבכירים הבריטים, שטופלו בכפפות של משי הרי היחס לשאר חיילי הדיוויזיה היה מחפיר. הם הוכרחו לצעוד ברגל מכות למחנות השבויים באנטוליה כשהם סובלים ממחסור במזון ונתונים להתעללות מתמדת של שוביהם הן בדרך והן במחנות השבויים. מתוך כ-10,000 חיילים שנפלו בשבי ב-1916 נותרו בחיים בסוף המלחמה רק כ-3,000.
טאונסנד, שזכה לתנאים טובים במהלך שביו, הואשם לאחר המלחמה שלא השתדל להקל על סבל חייליו שבשבי על אף שרקם קשרים טובים עם שר ההגנה העות'מאני אנוור פאשה.
שבייתה של הדיוויזיה מחק אותה ממצבת יחידות הצבא הבריטי.
לאחר המלחמה
כשעזבה הדיוויזיה ה-6 את הודו בדרכה למערכה במסופוטמיה הוקמה במקומה דיוויזיה אזורית שמילאה את תפקידי השמירה האזוריים. ב-1917 שונה שמה לדיוויזיה ה-6 של "פונה".
אלוהי התינוקות
Baby God הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2020, בבימוי והפקה של האנה אולסון, העוקב אחר קווינסי פורטייר, רופא שהשתמש במשך עשורים בזרע משלו בטיפולי הפריה מלאכותית.
הופעת הבכורה העולמית שלו הייתה בפסטיבל Nantucket ב־23 ביוני 2020, ושוחררה ב-2 בדצמבר 2020 על ידי HBO.
עלילה
במשך יותר מ-30 שנים, השתמש ד"ר קווינסי פורטייר בחשאי בזרע משלו לטיפולי הפריה מלאכותית במרפאת הפוריות שלו, ללא ידיעתן או הסכמתן. עשרות שנים מאוחר יותר, ילדיו הביולוגיים מגלים שפורטיאר הוא אביהם ומחפשים תשובות.
הפקה
אולסון גילתה את הסיפור לאחר ששמעה על רופא שמשתמש בזרע משלו להזרעת מטופלות הפריה מלאכותית, והציגה אותו להיידי יואינג ולרייצ'ל גריידי שהסכימו להפיק את הסרט, והביאו אותו למחלקת סרטי התעודה בתאגיד השידור HBO. אולסון הרגישה שהסיפור רלוונטי בהקשר לתנועת Me Too והרגישה "שהגיע הזמן לשנות את שירותי הפוריות מתעשייה לשירות בריאות ציבורי"
הקרנות
הסרט אמור היה לצאת לבכורה עולמית בכנס South by Southwest במרץ 2020, אולם הפסטיבל בוטל עקב מגפת COVID-19. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל ננטאקט ב־23 ביוני 2020. הוא הוקרן גם ב-DOC NYC ב־11 בנובמבר 2020. הוא שוחרר ב-2 בדצמבר 2020.
קבלה
Baby God מחזיקה בציון האישור של 78% באתר צובר הביקורות Rotten Tomatoes, בהתבסס על 9 ביקורות, עם ממוצע משוקלל של 7.00 / 10.
אובה ביין
אובה ביין (בגרמנית: Uwe Bein, נולד ב-26 בספטמבר 1960 בהרינגן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר, ונודע במסירותיו המדויקות. ביין זכה עם נבחרת מערב גרמניה במונדיאל 1990.
קריירת מועדונים
ביין החל את קריירת הבוגרים בשנת 1979 בקיקרז אופנבך, עמה שיחק בליגת הבונדסליגה השנייה, וסייע לה לעלות לליגת הבונדסליגה בשנת 1983, אך ירד עם הקבוצה בחזרה לליגת המשנה בתום עונה אחת, בה ספגה הקבוצה 106 שערים ב-34 משחקים. לאחר ירידת הליגה, ביין עזב את הקבוצה לאחר חמש עונות, בהן כבש 72 שערים ב-153 הופעות.
בקיץ 1984 חתם ביין בפ.צ. קלן, שם שיחק שלוש עונות, בהן הבקיע 17 שערים ב-64 הופעות. ביין סייע לקבוצה להעפיל לגמר גביע אופ"א בשנת 1986, בו הפסידה הקבוצה 5-1 לריאל מדריד בסנטיאגו ברנבאו, וניצחה בגומלין בתוצאה 2-0 שלא הספיקה, כשביין מבקיע את השער הראשון.
בשנת 1987 חתם בהמבורג, שם שיחק שתי עונות וכבש 22 שערים ב-52 הופעות. בשנת 1989 עבר לאיינטרכט פרנקפורט, שם שיחק חמש עונות ברציפות, והבקיע 38 שערים ב-150 הופעות. בתקופה זו, פרנקפורט סיימה בכל העונות לפחות במקום החמישי, אך לא זכתה באליפויות, כשביין מהווה חוליה חשובה במשחק ההתקפי של הקבוצה.
בשנת 1994 הצטרף ביין לחברו לנבחרת גרמניה, גידו בוכוואלד, וחתם בקבוצה היפנית אוראווה רד דיימונדס מהעיר סאיטאמה מליגת העל היפנית שזה עתה הוקמה. בקבוצה זו שיחק שלוש עונות, בהן הבקיע 25 שערים ב-68 הופעות. בשנת 1997 עבר למועדון VFB גיסן מהליגות הגרמניות האזוריות, במדיו פרש ממשחק פעיל בשנת 1998.
קריירה בינלאומית
לביין 17 הופעות בנבחרות, תחילה במדי גרמניה המערבית ואחר כך במדי גרמניה, בהן כבש שלושה שערים. ביין השתתף במונדיאל 1990 וזכה עם נבחרת גרמניה המערבית בטורניר, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על נבחרת ארגנטינה. ביין לא זומן על ידי המאמן ברטי פוגטס ליורו 1992, ובשנת 1993 פרש מהנבחרת.
קריירת אימון
ביין אימן בשנת 2005 במשך חצי עונה את קיקרז אופנבך.
חשבון להורים
חשבון להורים הוא ספר עיון מאת רון אהרוני העוסק בהוראת מתמטיקה לילדים בגיל בית ספר יסודי. קהל היעד של הספר הוא הורים שרוצים לעזור לילדיהם בהוראת החומר המתמטי של בית הספר היסודי, מורים ומשתלמים לתעודת הוראה.
הספר היה ברשימות רבי המכר, ותורגם לשלוש שפות - אנגלית, פורטוגזית והולנדית.
רקע לכתיבת הספר
הספר הוא פרי התנסות של אהרוני, פרופסור למתמטיקה בטכניון, בהוראת חשבון בבתי ספר יסודיים במעלות-תרשיחא ובמקומות אחרים. הספר נכתב על רקע המאבק בגישה התבניתית ששלטה עד אותה תקופה בהוראת החשבון, וכן על רקע המאבק בגישת החקר שתוכנית לימודים הבנויה על פיה כמעט נכנסה לתוקף ב-2002, ושכתוצאה מן המאבק הוחלפה לבסוף ב-2006 בתוכנית קונסרבטיבית. הספר היה חלק משני המאבקים.
מבנה הספר
לספר שלושה חלקים. הראשון עוסק בשאלה מהי המתמטיקה, ומהם הנושאים הבסיסיים בחשבון שנלמדים בבית הספר היסודי. מתברר שהתשובה לשאלה האחרונה פשוטה במיוחד – ארבע פעולות החשבון. אולם הפשטות מרמה, משום שהבנת הפעולות כוללת שני חלקים נפרדים – משמעות הפעולות, שפירושו מתי משתמשים בהן, וחישוב הפעולות. חישוב הפעולות נעשה בשיטה העשרונית. שני הנושאים הנלמדים בחשבון הם על כן משמעות הפעולות והחוקים הנובעים מן המשמעות הזאת (כמו חוקי החילוף של החיבור ושל הכפל), ועקרונות השיטה העשרונית ואלגוריתמים בה.
החלק השני של הספר עוסק בכללי דידקטיקה בסיסיים. המחבר טוען שיש שלושה כללים ראשוניים:
החלק השלישי של הספר מתאר במפורט את המתמטיקה של בית-הספר היסודי מכיתה א' עד ו'.
הר מאסיב (קולורדו)
הר מאסיב (באנגלית: Mount Massive) הוא ההר השני בגובהו בהרי הרוקי שבאמריקה הצפונית, וההר השני בגובהו בהרי מדינת קולורדו שבארצות הברית.
ההר, שגובהו 4,298 מטרים מעל פני הים (והוא מתנשא לגובה של 604 מטרים מעל סביבתו) ממוקם ברכס סאוואץ', באזור הטבע הבראשיתי הר מאסיב (שמהווה חלק מהיער הלאומי סן איזאבל).
הר מאסיב נמוך מהר אלברט (ההר הגבוה בהרי הרוקי) ב-3.7 מטרים, וגבוה מהר הרווארד (ההר השלישי בגובהו) ב-2.1 מטרים.
הר מאסיב הוא ההר השלישי בגובהו בארצות הברית הרציפה (ארצות הברית למעט אלסקה, הוואי והטריטוריות של ארצות הברית), לאחר הר ויטני והר אלברט.
שמו של ההר ניתן לו בשל גודלו (המאסיביות שלו) - להר חמש פסגות שגובה כל אחת מהן עולה על 4,300 מטרים. אורכו של ההר גדול הממדים עולה על 4.8 קילומטרים, ושטחו של ההר שמעל גובה זה גדול מכל הר אחר בארצות הברית הרציפה.
מיפוי ההר, הטיפוס על ההר ומקור שמו
בשנת 1901 הוצע לקרוא לפסגה הגבוהה ביותר של ההר - "הר מקינלי" (Mount McKinley), וב-1916 התקבלה ההחלטה לקרוא לפסגה זו פסגת גאנט (Gannett Peak). לאור התנגדות תושבי האזור החלטה זו בוטלה בשנת 1922. בשנת 1961 הוצע לקרוא להר בשם "הר וינסטון צ'רצ'יל" אולם לא התקבלה החלטה רשמית בעניין זה.
המחלוקת בדבר גובה ההר
מאחר שהפרש הגבהים בין הר מאסיב להר הסמוך לו (הר אלברט) הוא 3.7 מטרים בלבד, הייתה מחלוקת בשאלה מי הגבוה משני ההרים, וחסידי הר מאסיב בנו ערימת אבנים גדולה על הפסגה על מנת להגביר את גובהה, בעוד שחסידי הר אלברט הרסו את הערימה.
תיירות
שביל הליכה שאורכו 21.9 קילומטרים מוביל לפסגת ההר ובחזרה ממנה (שביל מעגלי).
באזור הטבע הבראשיתי מצויים מספר אגמים קרחוניים. מורדות ההר מכוסים ביערות אורן, אשוחית ואשוח. בעלי החיים המצויים בהר הם: הפיקה האמריקאית, עז הרי הרוקי, איילים קנדיים, איילים פרדיים שחורי-זנב, אייל קורא, ומרמיטות זהובות-בטן.
רם בן ברק
רם (רמי) בן ברק (נולד ב-1 באפריל 1958, י"א בניסן ה'תשי"ח) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד, שימש כיו"ר ועדת החוץ והביטחון. בעברו היה איש מערכת הביטחון, כיהן כמשנה לראש המוסד וכמנכ"ל המשרד לענייני מודיעין והמשרד לנושאים אסטרטגיים. היה נשיא חברת הייעוץ פורטיפיי סולושנס בע"מ וייעץ לדירקטוריון חברת שיבומי.
ביוגרפיה
בן ברק נולד בנהלל, אחד מארבעת ילדיהם של פנינה ומנחם. נכד לבן העלייה השנייה אהרן בן-ברק, ממייסדי נהלל, שבא לתל חי כחודשיים לפני נפילתה.
ב-1976 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וכקצין בסיירת מטכ"ל, ולקח חלק בין היתר בפעולת ההשתלטות בפיגוע במשגב עם. בתפקידו האחרון היה מפקד פלגת לוחמה בטרור, עד שחרורו ב-1981 בדרגת סרן.
בשנת 1984 הצטרף ברק למוסד ושירת במגוון תפקידי שטח ופיקוד מבצעיים באגף קשת. באפריל 1991 נעצר בקפריסין יחד עם שלושה סוכנים נוספים של המוסד כשהתחזו לתיירים במהלך מבצע השתלת מכשירי האזנה בשגרירות איראן בניקוסיה. נגד חברי החוליה הוגש כתב אישום בעבירות של ריגול, פריצה, הסגת גבול ועוד, הם הורשעו בסעיף הסגת הגבול, נגזר עליהם קנס והם שבו לישראל. ב-2004 מונה לראש אגף "קשת" בארגון, ועמד בראש האגף בעת שזה אסף מידע על הכור הגרעיני בסוריה.
בשנים 2009 עד 2011 כיהן כסגן וכמשנה לראש המוסד. עם סיום כהונתו בתפקיד סגן ראש מוסד, הושאל לצה"ל ושימש כמתאם מבצעים מיוחדים. לאחר מכן, יצא לשליחות בארצות הברית ושימש כעמית מחקר בכיר במרכז סבן למדיניות המזרח התיכון במכון ברוקינגס, בוושינגטון. בדצמבר 2014 מונה למנכ"ל משרד המודיעין. במאי 2015 פוצל המשרד למשרד המודיעין ולמשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה, ובן ברק המשיך לכהן כמנכ"ל בשני המשרדים. בן ברק סיים את תפקידו במשרד לנושאים אסטרטגיים בדצמבר 2015, ובמשרד המודיעין במאי 2016.
בדצמבר 2015 היה אחד משלושת המועמדים להתמנות לתפקיד ראש המוסד, אך לבסוף נבחר יוסי כהן.
בן ברק הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ומוסמך אוניברסיטת חיפה במדע המדינה וביטחון לאומי.
לאחר פרישתו מ"המוסד"
בפברואר 2015 מונה לנשיא חברת הסטארט-אפ הישראלית "המימד החמישי", שנסגרה בדצמבר 2018, בנוסף, שימש כנשיא חברת הייעוץ "פורטיפיי סולושנס".
מנובמבר 2018 עד כניסתו לפוליטיקה באפריל 2019 שימש כיועץ לדיקטוריון בחברת המודיעין העסקי "שיבומי" אשר הוקמה על ידי יוצאי מערכת הביטחון ובנוסף, מינואר באותה השנה שימש כיו"ר הדירקטוריון בחברת הסטארט-אפ "איימינדרס".
פעילות פוליטית
ב-15 בינואר 2018 הודיע על הצטרפותו למפלגת "יש עתיד". בן ברק הוצב במקום ה-11 ברשימת "יש עתיד" בבחירות לכנסת העשרים ואחת ברשימת "כחול לבן" (איחוד המפלגות חוסן לישראל, יש עתיד ותל"ם) וב-30 באפריל 2019 הושבע כחבר הכנסת לאחר שהרשימה זכתה ל-35 מנדטים. בבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצב במקום ה-26 ברשימה ונבחר לכנסת בעוד שהרשימה זכתה ל-33 מנדטים. במהלך שנת 2018 הוא ואחרים פנו ליועציו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, לשליח הבית הלבן, ג'ייסון גרינבלט, ולשר החוץ המרוקאי נאסר בוריטה, והעלו רעיון של עסקה להכרה אמריקנית בסהרה המערבית כחלק ממרוקו בתמורה לנורמליזציה עם ישראל. רעיון דומה יושם בסופו של דבר כעבור שנתיים, לקראת הסכם ישראל–מרוקו.
הבחירות לכנסת ה-23
בבחירות לכנסת העשרים ושלוש בשנת 2020 הוצב במיקום ה-26 ברשימת "כחול לבן" ונכנס לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ב-33 מנדטים. במהלכה, היה חבר בוועדת הכספים וועדת הפנים והגנת הסביבה לצד חברתו במשלחת הכנסת לאספה הפרלמנטרית לארגון לשיתוף פעולה וביטחון באירופה – אבש”א (OSCE). נוסף לכך, החל לכהן כיושב ראש השדולות למען החקלאות וביטחון מדינת ישראל.
במהלך כהונתו בכנסת ה-23 העסיק בן ברק כיועצת את ליניר אבו הזאז, לאחר שהתברר כי אבו הזאז הצטלמה עם תומכי טרור הושעתה העסקתה. לבסוף, למרות דעותיה ומעשיה החזיר אותה בן ברק למשרדו.
הבחירות לכנסת ה-24
בבחירות לכנסת העשרים וארבע בשנת 2021 הוצב במקום ה-10 ברשימת "יש עתיד" לכנסת, ועם השבעת הממשלה מונה ליושב ראש ועדת החוץ והביטחון עד להשבעת הכנסת ה-25.
בנובמבר 2022 אמר בריאיון בכאן רשת ב' כי אם יאיר לפיד ירוץ גם בבחירות הבאות, הוא יתמודד מולו על ראשות מפלגת יש עתיד. אחרי שדבריו עוררו רעש תקשורתי, פרסם בן ברק פוסט בפייסבוק שבו הבהיר את דבריו, והסתייג מעט ממה שאמר.
במאי 2023 בראיון לגלי צה"ל הודיע שוב על כוונתו להתמודד מול יאיר לפיד על ראשות יש עתיד.
משפחתו
נשוי לאיילת עמישב-בן ברק, רופאה במחלקת המטו-אונקולוגית ילדים במרכז הרפואי רמב"ם. הם מתגוררים בנהלל ולהם שלושה ילדים. אחיו הבכור,, נהרג במהלך הניסיון הישראלי הראשון לכיבוש החרמון במלחמת יום הכיפורים. בן דודו היה הסופר מאיר שלו, ואחיינו הוא המוזיקאי והיוצר רועי כפרי.
ב-11 במרץ 2023 בסביבות חצות, שרפה פרצה במתבנו של ברק. היחידה המרכזית (ימ"ר) של משמר הגבול (מג"ב) פתחה בחקירה בחשד להצתה. בן ברק מעריך כי "שווי הנזק מוערך במיליונים" וציין שלא קיבל אף איום על חייו לפני שהשרפה פרצה.
משרד החוץ
משרד החוץ בישראל, כבמדינות אחרות בעולם, עוסק בגיבוש מדיניות החוץ של הממשלה, בביצועה ובהסברתה - המשרד מטפל בניהול יחסיה הבינלאומיים של המדינה. המשרד מייצג את המדינה בפני ממשלות זרות וארגונים בינלאומיים; שוקד על קידום קשרי הכלכלה, התרבות והמדע, ומקדם את שיתוף הפעולה עם ארצות מתפתחות. המשרד גם משמש ככלי מרכזי בטיפוח הקשרים עם הקהילות היהודיות בתפוצות. המשרד פועל בכמה מוקדים, דרך המשרד הראשי הממוקם בקריית הלאום בירושלים, ודרך נציגויות ישראל מחוץ לישראל, שגרירויות וקונסוליות.
בראש המשרד עומד שר החוץ, והוא האחראי על הניהול התקין של המשרד, ועל ביצוע מדיניות החוץ של הממשלה. בעיצוב וגיבוש של מדיניות החוץ יש השפעה רבה לראש הממשלה (השפעה רבה מהשפעתו על משרדי ממשלה אחרים), ולעיתים מבצע ראש הממשלה מהלכים מדיניים חשובים באופן עצמאי, או תוך שיתוף מזערי של משרד החוץ.
משרד החוץ אמון גם על ההסברה ויצירת תדמית חיובית למדינת ישראל. בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה והמלחמה על ההסברה בתקשורת, נמתחה ביקורת על תפקודו של מערך ההסברה במשרד החוץ.
משרד החוץ הישראלי נוהג לסייע לישראלים השוהים מחוץ לישראל ונקלעים למצוקה בשל אסון טבע, תאונה או מלחמה. במקרים כאלה מקים משרד החוץ חדר מצב ומעדכן את משפחותיהם בישראל.
רחבת הכניסה הראשית קרויה על שם אבא אבן.
שר החוץ
שר החוץ הוא העומד בראש משרד החוץ. תפקידו הוא לייצג את ממשלת ישראל בעולם וליישם את מדיניות החוץ שהיא מתווה. מאחר שראש הממשלה הוא גורם מרכזי בקביעת מדיניות החוץ, נתפש שר החוץ כמייצג אותו אישית, במיוחד בעת שהוא נפגש עם שרים וראשי מדינות זרים. כפועל יוצא ממבנה המשטר בישראל (ממשלה הנשענת על קואליציה רב-מפלגתית), נהנה שר החוץ מחופש פעולה רחב, והדבר גורם לעיתים לחוסר אחידות בניהול מדיניות החוץ: מחד, שר החוץ עלול לחרוג מן המדיניות הממשלתית המוצהרת. מאידך, ראש הממשלה יכול לעקוף מצב זה, הן באמצעות פניה ישירה לנציגים הדיפלומטיים מחוץ לישראל (בפרט שגריר ישראל בארצות הברית), והן באמצעות שימוש בגורמים אחרים לייצוג ראש הממשלה (שרים אחרים או שליחים אישיים).
שר החוץ נדרש להיות דמות ייצוגית של ישראל בתחומה ומחוצה לה, וכ"דיפלומט הראשון של ישראל" הוא מרבה לייצג את ישראל ועמדותיה בכנסים, פגישות אישיות ופגישות פסגה, שבהם נוכחים אישים בכירים מעצבי מדיניות ודעת קהל.
בהיותו אחד התפקידים הבכירים בממשלה, תיק שר החוץ היה בשליטתן הכמעט-בלעדית של שתי מפלגות השלטון הגדולות: העבודה (על גלגוליה השונים) והליכוד. רבים מאלה שכיהנו בתפקיד שר החוץ כיהנו גם כראש ממשלת ישראל בתקופה אחרת בחייהם.
שר החוץ הנוכחי של ישראל הוא אלי כהן מטעם מפלגת הליכוד.
מטה
לשכתו של שר החוץ מורכבת מעובדים במשרות אמון ומעובדים מקצועיים. הראשונים אינם עובדים מן המניין של המשרד, וכל שר חוץ רשאי למנות אותם על פי שיקוליו. העובדים המקצועיים הם העובדים הקבועים של משרד החוץ, והם אמונים על ביצוע העבודה השוטפת בלשכה.
ועדות שרים
שר החוץ נחשב לאחד מהשרים הבכירים בממשלת ישראל וכתוצאה מכך הוא חבר בוועדות שרים:
שיקולים של מוסר במדיניות המשרד
למשרד החוץ תפקיד מכריע בכינון יחסים דיפלומטים עם מדינות בעולם, הידוקם ושימורם. תפקיד זה מוטל על אגפיו השונים של המשרד, אך נשען על שרי החוץ ושגרירי ישראל כגורמי מפתח. כפי שמלמד העבר, ובכל אימת שהלה מייצגים את ישראל בעולם, הם פועלים לחזק ולהעמיק את קשריה של ישראל, עם מדינות שיש לישראל עימן יחסים דיפלומטים קיימים או עם מדינות איתן טרם הוכשרו היחסים. החלטותיהן של מדינות לניתוק או הגבלת היחסים הדיפלומטים עם ישראל נובעים ממניעים שונים, אידאולוגיים, ביטחוניים, כלכליים ודתיים. לאור זאת, אפשר לתמרן את מדיניותו של משרד החוץ לפעול באפיקים שונים, כדי "לשכנע" את אותן המדינות בתועלת שבקיום יחסים משותפים או בקיומם של אינטרסים משותפים. יחסים בין מדינתיים של ישראל עם מדינות המבוססים על יחסי מסחר, מכירת נשק, טכנולוגיה וכיוצא בזה תורמים אף הם לחיזוק היחסים.
עם זאת, ישנם קווים אדומים מוסריים בביצוע מדיניות החוץ, עליהם ישראל איננה מוכנה לעבור, אף על פי שהם פוגעים במטרותיה הבינלאומיות. מספר פעמים סירבה ישראל, בלחצם של נציגי משרד החוץ, למכור ולהעביר נשק אל גופים שונים בעולם, למשל לניקרגואה ולאל סלוודור. בשנות השמונים ניסה להימנע משרד החוץ מתמיכה פומבית במשטרי האפרטהייד באפריקה. שיקולים אלה של ישראל מסכנים ופוגעים ביחסיה הדיפלומטים עם מדינות שונות. אולם, שיקולים מוסריים שגויים עשויים אף הם להוביל להסתבכות ישראל בזירה הבינלאומית, כפי שהיה במבצע שלום הגליל, כאשר ניסתה ישראל לסייע למיעוט הנוצרי להגן על עצמו בלבנון.
הקמת המשרד
בטרם הוקם המשרד, הפעילות בנושא מדיניות החוץ רוכזה במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, בראשה עמד משה שרת, לימים שר החוץ הראשון. ההחלטה על הקמת משרד החוץ נפלה בקיץ 1946 בישיבת הנהלת הסוכנות היהודית בראשות דוד בן-גוריון ומשה שרת. מלאכת ההקמה הוטלה על ד"ר ולטר איתן, דובר הסוכנות והמנכ"ל העתידי של המשרד. איתן הקים באותה שנה את המוסד להשתלמות שליד המחלקה המדינית. מוסד זה נועד להכשיר פקידים בכירים בשירות המדינה ובמשרד החוץ לכשיקום. תפקיד המוסד היה לחנך את בוגריו לתחום המגעים והקשרים עם גורמי חוץ. ב-30 בינואר 1948 העבירו חניכי המוסד הצעה להקמת משרד החוץ העתידי של ישראל לעיונו של שרת. אף על פי שלא התקיים דיון על המסמך בסוכנות ולא התקבלה החלטה עליו, עם הכרזת המדינה, הוקם משרד החוץ על פי התוכנית. בראשית ימי המדינה שכן משרד החוץ בתל אביב-יפו, גם לאחר שמשרדי ממשלה רבים עברו לירושלים. שר החוץ, משה שרת, חשש שמעבר משרד החוץ לירושלים, בניגוד להחלטות האומות המאוחדות, עלול לקומם את מדינות העולם.
במהלך 1952 עבר משרד החוץ לירושלים, לבתי הכפר הערבי הנטוש שייח' באדר, עד אז שוכנו במקום עולים חדשים שפונו מהבתים. בשטח הריק בין בתי הכפר הוקמו במהירות 25 מבנים נוספים, חד קומתיים, בבנייה טרומית, ששימשו בנוסף למשרד החוץ גם כמשרדים לרשות הפיתוח, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ומשרדי ממשלה נוספים.
בניין משרד החוץ החדש
בשנת 2004, נבחר בניין משרד החוץ, בתחרות השנתית שעורך איגוד האדריכלים האמריקני (AIA) בשיתוף עם מגזין Business Week ו-Architectural Record, בין עשרת הבניינים הטובים בעולם לשנה זו. הבניין, בתכנון משרד האדריכלים הישראלי קולקר קולקר אפשטיין, בשיתוף האדריכל הקנדי אי.ג'י. דיאמונד.
שירות החוץ
שירות החוץ מורכב מסגל העובדים הדיפלומטים, הממלאים תפקידים מדיניים, מינהליים וקונסולריים בנציגויות ובמטה המשרד בירושלים. התפיסה המונחת בבסיסו היא של שירות חוץ מקצועי ולא פוליטי. השירות נחלק לשניים: עובדי המשרד שאינם חלק משירות החוץ שייכים לדירוג האחיד בשירות המדינה (השירות המינהלי) או מועסקים בחוזי העסקה אישיים. הנהלים וההוראות הנוגעים לשירות החוץ מאוגדים בתקנון שירות החוץ, המתפרסם על ידי הנהלת המשרד. התקנון הנוכחי נכנס לתוקף ב-1 במרץ 2004 והוא מתעדכן מעת לעת. התקנון נפתח בקוד האתי של משרד החוץ, המפרט את הערכים והנורמות המצופים מאנשי שירות החוץ.