cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תקיפת שגרירות ישראל במצרים (2011)
חילוץ אנשי צוות השגרירות ודעיכת המהומות
בשעה 2:40 בלילה, שגריר ישראל במצרים, כ-85 דיפלומטים ישראלים נוספים ובני משפחותיהם הגיעו לשדה התעופה והוטסו ממצרים. רק סגן השגריר הישראלי נשאר במצרים, ועבר לשהות בבניין שגרירות ארצות הברית במצרים. ההפגנה וביזת הבניין נמשכו עד לשעות הבוקר המוקדמות כאשר מפגינים רבים הבעירו צמיגים והעלו מספר ניידות משטרה מצריות באש. כוחות המשטרה הצליחו בסופו של דבר לשים קץ למהומות ולפזר את אלפי הפורעים באמצעות גז מדמיע ויריות אזהרה באוויר. בסיכומו של יום האירועים, דווחו המצרים על קרוב לאלף פצועים ושלושה הרוגים מבין המתפרעים.
לאחר האירוע שיבחו ראש הממשלה נתניהו וראש המוסד לשעבר אפרים הלוי את פעולותיו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, אשר סייע לוודא כי אנשי השגרירות יפונו מהבניין בשלום.
אחרית דבר
בעקבות האירוע, הצבא המצרי הכריז על מצב כוננות במדינה.
בבוקר יום שבת, 10 בספטמבר, המועצה הצבאית השלטת במצרים דחתה את בקשות ההתפטרות שהוגשו בעקבות האירוע על ידי ראש ממשלת מצרים עיסאם שרף ומספר שרים מצריים – בקשות אלו הוגשו בשל כך שאלו כשלו בהתמודדות עם הפרעות.
יום לאחר ההתקפה על בניין השגרירות הותקפה גם קבוצת עיתונאים שהגיעה לזירת המהומות. העיתונאים הותקפו על ידי קבוצת מפגינים שעדיין שהתה בקרבת זירת המהומות. שני עיתונאים הופלו לקרקע ונרמסו, אך הם הצליחו בהמשך לברוח לרכבם ולסגת מהמקום בעוד המפגינים יידו אבנים לעברם.
בעקבות האירוע הצהיר שר ההסברה המצרי אוסאמה הייכל כי מצרים עדיין מחויבת לכל האמנות הבינלאומיות אשר עליהן חתומה מצרים, והוסיף כי מצרים מחויבת לשלומם של כל הדיפלומטים הזרים השוהים במצרים. בנוסף, הייכל ציין כי מצרים תנקוט בשורה של צעדים על מנת להבטיח כי לא יתרחשו מהומות נוספות
במסיבת עיתונאים שנערכה בערב של 10 בספטמבר הדגיש נתניהו את הצורך לשמור על היחסים האסטרטגיים של ישראל עם מצרים, אשר חיוניים ליציבות האזור. בנוסף, נתניהו הודה ליחידת הקומנדו המצרית על כך שמנעה אסון. הוא הצהיר כי הסכם השלום עם מצרים לא יפגע למרות המחאות האלימות.
בתקשורת
ב-24 באפריל 2018 שידרה כאן 11 את הסרט "דלת ברזל אחת" העוסק באירועים במסגרת התוכנית זמן אמת בהשתתפות שר ההגנה האמריקני לשעבר ליאון פאנטה וראש הממשלה בנימין נתניהו. יומיים לאחר מכן קשת שידרה את סרטו של העיתונאי יואב לימור "נצורים בקהיר" שכלל תיעוד בלעדי ממצלמות האבטחה.
יאנוש קורנאי
קריירה
קורנאי החל את לימודיו בשנת 1933 ב"רייכסדויטשה שול" בבודפשט, במסלול של שנים עשר שנות לימוד. קורנאי היה בנו של עורך דין יהודי שנרצח במחנה ההשמדה אושוויץ בשנת 1944 ויאנוש קורנאי נקרא לשירות העבודה (שרות של עבודות כפייה ליהודים במסגרת הצבא ההונגרי ככוח עזר) בשנת 1944. הוא שרד את השואה ולאחר שחרורו סיים את לימודיו ואת בחינות הבגרות ב-1945 בעיר קישקונהלש בדרום הונגריה. באותה השנה הפך לעובד המטה בבודפשט של "התאחדות הנוער הדמוקרטית ההונגרית" (MADISZ). הוא הצטרף בשנת 1947 ליומון סבד נפ שפירושו בהונגרית "העם החופשי" והיה העיתון היומי של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית בין 1942 ל -1956, שם הפך לימים לעורך כלכלי. בשנת 1954 הוא היה חבר במרד העיתון "העם החופשי" של אימרה נוג', שהביא להרחקתו מהעיתון בשנת 1955 יחד עם כמה מעמיתיו. בינתיים, משנת 1953, הוא למד לתואר בכלכלה. בשנת 1955 הפך לעובד "המכון לכלכלה של האקדמיה ההונגרית למדעים". לאחר הרחקתו מהיומון "העם החופשי", עיסוקו העיקרי הפך למחקר מדעי. בשנת 1956 הוא נפרד מהמרקסיזם לתמיד. במהלך המרד ההונגרי באותה השנה הוא היה במשך זמן קצר עובד של יומון שיצא באותה התקופה. לאחר התבוסה של המרד, סירב להצטרף ל"מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית" שקמה על יסודות המפלגה הקומוניסטית ההונגרית. עבודת המחקר שהוא הגן עליו באותה השנה "ריכוזיות יתר של ניהול כלכלי", הוכרזה בפומבי ככתיבה רוויזיוניסטית, בגידה אידאולוגית. בגלל כל זה, הורחק מהמכון למחקר אקדמי. אז החל לעסוק בעיבוד תוצאות תורת הכלכלה המערבית. בשנת 1958 התמנה לראש המחלקה של המכון לתעשיית הטקסטיל, ובשנים 1963 עד 1967 עבד כראש המחלקה וכחוקר במרכז למדעי המחשב של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1967 חזר למכון לכלכלה של האקדמיה ההונגרית למדעים, שם עמד בראש המחלקה לתיאוריה של רגולציה כלכלית. הוא קיבל את הדוקטורט באוניברסיטה בשנת 1961. לימים מונה לפרופסור מחקר במכון לכלכלה של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1992 הפך לאחד המייסדים ולחוקר המוביל של "קולגיום בודפשט" ללימודים מתקדמים. הוא היה פרופסור אורח בכמה אוניברסיטאות: בית הספר לכלכלה של לונדון (1964), אוניברסיטת סטנפורד (1968, 1973), אוניברסיטת ייל (1970), אוניברסיטת פרינסטון (1972, 1983), אוניברסיטת סטוקהולם (1976-1977), אוניברסיטת הרווארד (1984-1985). בשנת 1986 מונה לפרופסור מן המנין לכלכלה באוניברסיטת הרווארד והיה פרופסור אמריטוס מאוניברסיטת הרווארד מאז 2002. הוא מונה בשנת 2005 לפרופסור מחקר באוניברסיטה המרכז אירופאי שייסד המיליארדר ההונגרי-יהודי ג'ורג' סורוס בשנת 1991 (אוניברסיטת מרכז אירופה, (CEU) היא אוניברסיטה בינלאומית בבודפשט המורשית ומוסמכת על ידי ארצות הברית והונגריה). מאז 2011 לימד באוניברסיטת קורווינוס בבודפשט. בשנת 2016 היה קורנאי חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
בשנת 1976 נבחר לחבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים, ובשנת 1982 כחבר מן המניין. כמו כן התקבל לאקדמיה האמריקאית למדעים ולאמנויות וכן לאקדמיה למדעים הבריטית, השוודית המלכותית, הפינית למדעים, האקדמיה הרוסית למדעים והאקדמיה הבולגרית למדעים. הוא היה חבר במערכת העיתון של ה"אקטה אוקונומיקה" ו"הסקירה הכלכלית". כמה אוניברסיטאות הונגריות וזרות העניקו דוקטור של כבוד לקורנאי. בנוסף לתפקידיו האקדמיים, שימש כסגן יו"ר ועדת ארגון הפיתוח של האומות המאוחדות בשנים 1972–1977. בשנת 1978 היה נשיא "האגודה הבינלאומית לכלכלה", בשנת 1987 נבחר לנשיא "החברה הכלכלית האירופית", ובשנת 2002 של "החברה הכלכלית הבינלאומית". בשנת 1995 נבחר לחבר מועצת הבנק המרכזי של הונגריה; הוא התפטר מתפקיד זה בשנת 2001.
עבודתו
תחומי המחקר העיקריים שלו היו המערכת הכלכלית הסוציאליסטית, מערכות שלא בשיווי משקל והמעבר הפוסט-סוציאליסטי לקפיטליסטי. לאחר עשרות שנות מחקר שהתחיל בשנות ה-50 של המאה ה-20, הוא הפך לחוקר הידוע ביותר בניתוח המערכת הכלכלית הסוציאליסטית. הוא פרסם את ממצאיו עתירי ההשפעה במספר ספרים ובמאמרים של כתבי עת רבים. הוא כתב בדרך כלל את כתביו בהונגרית ובאנגלית במקביל. בספרו הראשון, "ריכוזיות יתר של ניהול כלכלי" (1957), הוא הפר את ההנמקה האידאולוגית וחשף נתוני המחשה בספרות המקצועית ההונגרית, ובמקום זאת הציג את הייחודיות של מערכת התכנון הסוציאליסטית, את האינטרסים השונים ואת היעילות הנמוכה, וזאת באמצעות ניתוח שיטתי של העובדות.
עבודתו החלוצית השנייה, "העיצוב המתמטי של המבנה הכלכלי" (1965), בה היה הראשון ברמה הבינלאומית שהשתמש בכלים של תכנון ליניארי כדי לקבוע את המבנה הכלכלי האופטימלי של מדינה שלמה (הונגריה). בנושא זה הוא פרסם מאמר שנכתב בשיתוף עם טמאש ליפטאק "תכנון בשתי רמות" (1962), שפרסום בכתב העת Econometrica והפך את שמו למפורסם בקרב המומחים בכלכלה מתמטית.
בשנת 1980 פרסם את עבודתו העיקרית הבאה "הגירעון". בכך הוא חקר את אחת התופעות הבסיסיות של הכלכלה הסוציאליסטית. בניגוד לתיאוריות הקודמות, הוא הראה שהגירעון אינו פשוט תוצאה של מחירים שנקבעו בצורה שגויה או תכנון לא מקצועי, אלא ייחודיות של המערכת הסוציאליסטית שנובעת מאופיה הפנימי. הוא הציג את מושג "האילוץ התקציבי הרך", שתיאר את התופעה החברתית בה חברות ומוסדות סוציאליסטיים (אך לא רק סוציאליסטיים) יכולים לחרוג מאילוצים פיננסיים סבירים באופן משמעותי ובסדירות רבה. הם לא צריכים לעמוד בפני האפשרות לפשיטת רגל מכיוון שבצורה מסוימת הם יכולים לסמוך על תמיכת המרכז.
עבודתו המסכמת, "המערכת הסוציאליסטית - כלכלה פוליטית ביקורתית" (1993) הושלמה בזמן קריסת המערכת הפוליטית והכלכלית הסוציאליסטית. בחלקו כתוצאה חדשה של מחקריו, ובחלקו על ידי ניצול החופש שסיפקה הסביבה הדמוקרטית, הוא ניתח בעבודה זו את יחסי הפוליטיקה והכוח של המערכת בצורה גלויה יותר מאשר בעבודתו ה"גרעון". הוא הראה את המבנה הכלכלי, החברתי והפוליטי שעמד מאחורי האילוץ התקציבי הרך, כיצד התופעות הכלכליות של הסוציאליזם קשורות למונופול של המפלגה הקומוניסטית ולבעלות המדינה על רוב המשק.
להשיגיו הייתה השפעה רחבה: רבים מספריו פורסמו בשפות אחרות ברחבי העולם לאחר פרסומם בהונגרית ובאנגלית; לדוגמה, עבודתו נגד שיווי המשקל פורסמה בחמש שפות אחרות, וחוברת אחרת שלו פורסמה בסך הכול בשבע עשרה שפות. תרגום לא רשמי של יצירתו "הגירעון" התפשט בברית המועצות והופיע בסין במאות אלפי עותקים. כבר מההתחלה, לספריו לא הייתה רק השפעה אינטלקטואלית על מקצועו של כלכלן אלא גם השפעה פוליטית וחברתית.
ג'ו היל
ג'ו היל (באנגלית: Joe Hill; 8 באוקטובר 1879 - 19 בנובמבר 1915), היה פעיל בתנועת העבודה האמריקאית וחבר בארגון IWW ("פועלי התעשייה של העולם"), כותב שירים וקריקטוריסט אמריקאי.
ביוגרפיה
ג׳ו היל נולד ביבלה, שוודיה בשם ג'ואל עמנואל הגלונד (Joel Emmanuel Hägglund). היל, ששפת אמו הייתה שוודית, למד אנגלית בתחילת המאה ה-20 בזמן שעבד בעבודות מזדמנות ברחבי ארצות הברית, מניו יורק ועד לסן פרנסיסקו. בזמן נדודיו כעובד זמני, עסק היל בכתיבת שירים וציור קריקטורות עבור ארגון IWW, אשר זכו לפופולריות רבה בארגון ומחוצה לו. מבין שיריו המפורסמים ניתן למנות את "There Is Power in a Union", "The Rebel Girl", "Casey Jones—the Union Scab" ו-"The Preacher and the Slave". שיריו עוסקים בעיקר במצב הקיומי הקשה של הפועלים, ומדגישים את הצורך בהתאגדות כדי לשפר את תנאי העבודה שלהם.
ב-1914, ג'ון ג'י. מוריסון, בעל מכולת ושוטר לשעבר בסולט לייק סיטי, ובנו נרצחו על ידי שני אנשים בעודם הולכים ברחובות העיר. באותו הערב בו נרצחו השניים, הגיע היל למרפאה מקומית עם פציעת אקדח בידו. כשנשאל למקור הפציעה, טען היל שהפציעה ארעה במהלך ויכוח עם גבר אחר על אישה אותה שניהם רצו. בשל סמיכות האירועים, ובעיקר עקב העובדה שהיל לא היה מוכן לחשוף פרטים נוספים על המקרה בו היה מעורב, הואשם היל ברצח בעל המכולת ובנו בהתבסס על הפציעה שהייתה לו. למרות שהראיות היו נסיבתיות בלבד, היל הורשע בבית המשפט כאשם ברצח. לאחר ערעור לא מוצלח, ויכוחים פוליטיים עקרים וקריאות בינלאומיות לזיכויו מפוליטיקאים ואנשי איגודים שלא צלחו, הוצא היל להורג בתלייה בנובמבר 1915. גופתו נשרפה לפי בקשתו, ואפרו נשלח לחברי IWW בארצות הברית, קנדה, שוודיה, אוסטרליה וניקרגואה, ופוזר על-ידם.
לאחר מותו, חייו הונצחו בכמה שירי עם, וחייו ומותו נתנו השראה לספרים ושירים בזמנים שונים.
ולריינה איטלקית
ולריינה איטלקית (שם מדעי: Valeriana dioscoridis) הוא צמח ממשפחת ולריניים משפחה של צמחים בעלי פרחים בסדרת השלמונאים.
הוולריינה האיטלקית היא צמח עשבוני רב-שנתי זקוף וגבוה גובהו מגיע עד 80 ס"מ הגדל בארץ ישראל בגולן, חרמון, בגליל, הר הגלבוע, הכרמל, הרי יהודה, והשפלה. הפרח הוא מאוחה, העלה מחולק לאונות ושפתו מפורצת. מתוך השורש יוצא גבעול יחיד עגול. בבסיס הצמח העלים מסודרים בצורת שושנה. הצמח בארץ ישראל גדל בחורש ים-תיכוני
הפרח פורח באביב בעיקר בין החודשים פברואר עד אפריל. צבע הפרח לבן-ורדרד והפרחים מסודרים בתפרחת כדורית בדומה לתפרחת של שום. הולריינה גדל בבית גידול של סלעים וצוקים.
הצמח נפוץ בארצות מזרח הים התיכון בצמח מגודל באירופה כצמחי מרפא.
יבגניה לינצקיה
יבגניה לינצקיה (ברוסית: Евгения Симоновна Линецкая; נולדה ב-30 בנובמבר 1986) היא טניסאית רוסייה-ישראלית.
היא זכתה בשבעה תארים ליחידים ותואר אחד לזוגות בפדרציה הבינלאומית לטניס בקריירה שלה. ב-4 ביולי 2005 היא הגיעה לדירוג הטוב ביותר שלה במקום ה-35 בעולם. ב-20 בפברואר 2006 היא הגיעה למקום ה-283 בדירוג הזוגות.
לינצקיה עלתה לסיבוב הרביעי של אליפות אוסטרליה הפתוחה 2005, שם הפסידה לאמלי מורסמו.
ביוגרפיה
לינצקיה נולדה במוסקבה למשפחה יהודיה, ומשחקת עם שרשרת מגן דוד סביב צווארה. היא מאומנת על ידי ג'ורג 'אקופיאן. אמה הציגה בפניה את עולם הטניס בגיל 6; היא זרקה כדורי טניס על בניין בית הספר על מנת לתרגל את יכולותיה. סיימון לינצקיה, אביה, הוא פרופסור למתמטיקה עם חגורה שחורה בקארטה. ואימה, מריה, היא אמנית. היא למדה שלוש שנים פסיכולוגיה באוניברסיטת מוסקבה ומתכננת ללמוד באמצעות חינוך מקוון על מנת לקבל תואר שני במנהל עסקים. היא דוברת רוסית, אנגלית וקצת הולנדית.
צ'ן
{{פירושונים|
יבגניה לינצקיה
הצלחה מוקדמת
בפברואר 2005 ניצחה לינצקאיה את מס' 11 בעולם, ורה זבונרבה, 6–4, 6–2 בפאטאיה, תאילנד. במרץ היא ניצחה בסיבוב השלישי באינדיאן וולס מאסטרס את מס' 2 בעולם אמלי מורסמו.
בעיות
בסוף נובמבר 2005, על מאמנה ג'ו ג'וליאנו נאסר לשחק לכל החיים ב-WTA עקב הפרת סעיף 14, חלק רביעי, של קוד ההתנהגות של WTA, המונע מאמנים מ"מגע מיני ללא הסכמה". אביה, סיימון לינצקיה, הושעה לשנתיים. האיסורים נבעו מאירועים אשר קרו באקורה קלאסיק של לה קוסטה באוגוסט 2005. לינצקיה הואשם בחשד למגע ללא הסכמה לאחר שבתו נפצעה וטופלה בבית חולים.
צ'ן
ראו גם
}}
יבגניה לינצקיה
בעיות
לינצקיה לא שיחקה בין ינואר 2006 לפברואר 2007. היא הורדה לגמרי ממחשב הדירוג.
חזרתה
בפברואר 2007 זכתה בטורניר מונטצ'ורו בפורטוגל. בחודש שלאחר מכן זכתה הן ברמת השרון 2 והן בטורניר ברעננה בישראל, מבלי להפיל מערכה באף אחד מהטורנירים. בזוגות היא ניצחה ברעננה עם ציפי אובזילר.
ג'ו ג'ונסטון
ג'וזף איגלסון "ג'ו" ג'ונסטון השני (נולד ב-13 במאי 1950 באוסטין, טקסס) הוא אמן אפקטים מיוחדים, מפיק ובמאי קולנוע אמריקני, שידוע בעקבות עבודתו בסרטים מותק, הילדים התכווצו, ג'ומנג'י, הרפתקאות רוקטיר, פארק היורה 3, איש הזאב, קפטן אמריקה והדרמה התקופתית שמי אוקטובר.
ג'ונסטון החל את עבודתו כמעצב אמנותי וטכנאי אפקטים בסרטי מלחמת הכוכבים, אותם ביים ג'ורג' לוקאס. בשנת 1982 הוא זכה בפרס אוסקר עבור האפקטים בסרט הקולנוע שודדי התיבה האבודה של סטיבן ספילברג. בשנת 1988 הוא עזר בהפקת סרט הפנטזיה ווילו והנסיכה לפני שביים את סרטו הראשון, מותק, הילדים התכווצו.
בשנת 1991 ביים ג'ונסטון את הרפתקאות רוקטיר, עיבוד קולנועי מודרני לקומיקס משנות ה-80, אך לא זכה להצלחה אלא לאחר צאת סרטו ג'ומנג'י משנת 1995, בכיכובו של רובין ויליאמס. בשנות ה-2000, ג'ונסטון שב לשתף פעולה עם ספילברג בסרט ההמשך פארק היורה 3, ואף ביים את המערבון הידלגו משנת 2004. לאחר שש שנות הפסקה, הוא שב לביים, והפעם סרט אימה בשם איש הזאב, עיבוד מודרני לסרט קלאסי משנת 1941 בכיכובם של בניסיו דל טורו ואנתוני הופקינס.
בעקבות ניסיונו כבמאי סרט גיבורי העל "רוקטיר", ג'ונסטון נבחר בידי אולפני סרטי פרמאונט לביים את קפטן אמריקה, עיבוד מודרני תקופתי לקומיקס באותו שם בכיכובם של כריס אוונס כגיבור הראשי והוגו ויבינג בתפקיד יריבו, הגולגולת האדומה.
ניקולס קירטי
ניקולס קירטי (בהונגרית: Kürti Miklós) בודפשט, 14 במאי 1908 – אוקספורד 24 בנובמבר 1998) היה פיזיקאי ופרופסור  באוקספורד הונגרי-יהודי-בריטי. מחזיק שיא עולם לשעבר לטמפרטורות נמוכות (קריוגניקה = ייצור והתנהגות של חומרים בטמפרטורות נמוכות מאוד).
קורות חיים
הוא סיים את בית הספר התיכון שפעל בבודפשט בחסות אוניברסיטת בודפשט ברחוב טרפורט בשנת 1926 ואחר כך למד באוניברסיטת סורבון בפריז ובאוניברסיטת ברלין. בשנת 1931 קיבל את הדוקטורט בברלין. בין השנים 1931–1933 היה מרצה במכללה הטכנית בברסלאו (ורוצלב). עם עלית הנאצים לשלטון בגרמניה עזב לבריטניה ומספטמבר 1933 עד 1940 והיה עמית מחקר במעבדת קלרנדון באוקספורד. בשנת 1939 קיבל אזרחות בריטית. בשנים 1940–1945 השתתף בפיתוח פצצת האטום הבריטית. בשנים 1945 עד 1960 היה מרצה בכיר לפיזיקה באוניברסיטת אוקספורד, לאחר מכן פרופסור חבר ודיקן משנת 1960, פרופסור מן המנין משנת 1967, ופרופסור אמריטוס משנת 1975.
קירטי היה סגן נשיא החברה המלכותית (האקדמיה האנגלית למדעים) משנת 1965 עד 1967. הוא היה חבר כבוד באקדמיה ההונגרית למדעים משנת 1970, כמו כן היה חבר המערכת של ה"אקטה פיזיקה".
תחום מחקרו
תחום המחקר של קירטי היה "הפיזיקה של הטמפרטורות הנמוכות" ויישומה בטכנולוגיה ובביולוגיה. הוא עסק גם במגנטיות והיה ממקימי הגסטרונומיה המולקולרית.
מייסד הגסטרונומיה המולקולרית
לאחר פרישתו ניקולס קירטי התעניין בכמה תחומי מדע. הוא אהב לבשל מאז שהיה צעיר, ואחרי פרישתו היה לו זמן לבחון את סודות הבישול דרך עיניו של פיזיקאי. הוא האמין כי האמנות הקולינרית אינה אלא פיזיקה וכימיה יישומית.
ז'ואאו פסואה
ז'ואאו פסואה (בפורטוגזית: João Pessoa) היא עיר הבירה של פאראיבה, מדינה בצפון-מזרח ברזיל, והעיר הגדולה ביותר והחשובה ביותר במדינת פאראיבה, עם אוכלוסייה של כ-742,478 אזרחים. המטרופולין שלה כולל שלוש ערים נוספות שבהן כ-384,000 איש.
ז'ואאו פסואה ידועה גם כ"עיר שבה השמש זורחת ראשונה", ובה הנקודה המזרחית ביותר ביבשת אמריקה -7.1553°N, -34.7932°W. התושבים המקומיים מכנים את הנקודה "Ponta do Seixas".
העיר היא ביתם של כמה מהמשוררים והסופרים הברזילאים הבולטים ביותר: אוגוסטו דוס אנז'וס (1884–1908), ז'וזה אמריקו דה אלמיידה (1887–1980) וז'וזה לינס דו רגו (1901–1957).
ז'ואאו פסואה היא העיר השלישית העתיקה ביותר בברזיל. העיר נוסדה בשנת 1585 כקולוניה הווירטואלית בשם פילפייה. היא הייתה תחת כיבוש הולנד מ-1634 ועד 1654, ונקראה "Friederstadt". פורטוגל תבעה את המקום חזרה ושמו שונה לפאראיבה. בשנת 1930 קיבלה את שמה הנוכחי, על שם פוליטיקאי מפורסם מן האזור.
הכלכלה בז'ואאו פסואה מבוססת בעיקר על תיירות, אך גם ענפי הבנייה, המזון, עיבוד מתכות, ותעשיות אחרות. גם חקלאות קני סוכר ותעשיות הקשורות לכך הן בעלות חשיבות לכלכלת העיר.
תיירות
המגזין Worldpress.org מציין ש"ז'ואאו פסואה מלאה ביערות טבעיים שמורים, כיכרות וגני נוי, וזו הסיבה לכך שהעיר נחשבת לאחת הערים עם המדד הגבוה ביותר לשטחים ירוקים לאזרח בעולם. יופי נוסף של העיר הוא Ponta do Seixas, הנקודה המזרחית ביותר ביבשת אמריקה, ובה ניתן לצפות מה-Farol do Cabo Branco המלכותי (מגדלור קבו ברנקו)". כמו כן, הוא מציין גם את "הבריכות טבעיות בפיקאוזיניו על האי ארייה ורמליה".
בז'ואאו פסואה יש כ-40 קילומטר של חופים (ביניהם חופים מוכרזים וחופים פראיים), ואיים טבעיים קטנים. משרד התיירות הברזילאי מציין ש"בפרברים של הבירה נמצאים החופים הפופולריים ביותר במדינה, כמו טמבאו ומנאירה. לידם אפשר למצוא את חוף הנודיסטים הברזילאי שמזוהה באופן רשמי כטמבדה". בנוסף לכך, מדגיש משרד התיירות הברזילאי ש"ז'ואאו פסואה מלאה בפארקים ובשדרות עמוסות בעצי פרי ובעצי נוי, יש בה שמורות טבע רבות ובתוכן יערות, שבהם גדלים עצי קוקוס ומינים מגוונים של עצים המרכיבים את נוף חופי הארץ - המושך אלפי תיירים מדי שנה".
בז'ואאו פסואה ישנם שטחים ירוקים נרחבים, פזורים בינות השדרות, הפארקים והשכונות המיושבות, ההופכים אותה לעיר מאוד נעימה ול"עיר השנייה הירוקה ביותר בעולם" עם יותר משבעה קילומטרים רבועים של אדמה מיוערת, כשלפניה נמצאת רק פריז. היא השיגה הכרה זו ב-1992, לאחר סקר של מרכזים עירוניים במדינות שונות שנערך על ידי האו"ם (מקור: שגרירות ברזיל בבריטניה).
פרויקט שנקרא ESTAÇÃO CIÊNCIA, בפורטוגזית - CULTURA e ARTES, מפותח כעת על ידי האדריכל העולמי, הברזילאי במקור, אוסקר נימאייר ב-Ponta do Seixas.
חינוך
בז'ואאו פסואה שוכנת האוניברסיטה הפדרלית של פאראיבה, המציעה תארים בתחומים רפואה, מכונאות, משפטים, אומנות וטכנולוגיה ועוד. בנוסף לאוניברסיטה זו, קיימות גם אוניברסיטאות פרטיות קטנות יותר המושכות סטודנטים רבים מתוך פאראיבה וממדינות אחרות. ה-"Centro Universitário de João Pessoa - UNIPÊ" מציע קורסים החל מבפסיכולוגיה עד למשפטים, וה"Faculdade de Ciências Médicas da Paraíba" מציע תארים בתחומי הרפואה.
זמביה במשחקים האולימפיים לנוער
זמביה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מזמביה שלושה מדליות, מהן מדליית זהב יחידה, בענף האתלטיקה. היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של זמביה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור המשלחת כללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישגים בענף אתלטיקה וסיימה במקום החמישי בריצת 3000 מטר נערים. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים איגרוף, בדמניטון ושחייה וסיימה במקומות האחרונות.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
ביל גייטס האב
ויליאם הנרי גייטס השני (באנגלית: William Henry Gates II; 30 בנובמבר 1925 – 14 בספטמבר 2020), שהיה ידוע יותר בשם ביל גייטס האב, היה עורך דין, נדבן ומנהיג אזרחי אמריקאי, מייסד משרד עורכי הדין Shidler McBroom & Gates (קודמו של K&L Gates, אנ'), נשיא איגודי עורכי הדין של מחוז קינג ושל עורכי הדין במדינת וושינגטון. נודע בין השאר כאביו של מייסד מיקרוסופט ביל גייטס.
קריירה
גייטס הקים את חברת עורכי הדין Shidler McBroom & Gates בשנת 1964, שבהמשך הייתה לחלק מפרסטון גייטס ואליס LLP (PGE, Preston Gates & Ellis, אנ'). הוא התמחה עם המשרד עד שנת 1998, אז אוחד למשרד המכונה כיום K&L Gates. במהלך הקריירה שימש כנשיא לשכת עורכי הדין בסיאטל / קינג קאונטי ולשכת עורכי הדין במדינת וושינגטון.
גייטס כיהן בדירקטוריונים של ארגונים רבים בצפון מערב האוקיינוס השקט, כולל לשכת המסחר הגדולה בסיאטל, מחוז קינג ייונייטד וואי (United Way of America, ) והורות מתוכננת. בשנת 1995 הקים את הברית הטכנולוגית, שמשימתה להרחיב את התעסוקה מבוססת הטכנולוגיה בוושינגטון.
בשנת 1998 פרש גייטס מפירמת Preston Gates & Ellis. הוא כיהן במשך 15 שנה בוועדת העוצרים של אוניברסיטת וושינגטון, ועד מותו היה יו"ר משותף של קרן ביל ומלינדה גייטס , אשר הוקמה על ידי בנו ביל וכלתו מלינדה. הוא שימש כדירקטור בתאגיד הקמעונאות קוסטקו משנת 2003, והיה יו"ר שותף מייסד של פסגת הבריאות באוקיינוס השקט (Pacific Health Summit ,אנ'). הוא שימש כיו"ר כבוד בפרויקט הצדק העולמי (אנ') . הפרויקט פועל להובלת מאמץ רב-תחומי עולמי לחיזוק שלטון החוק ולפיתוח קהילות של הזדמנויות והון.
גייטס היה שותף עם צ'אק קולינס(אנ') לכתיבת הספר Wealth and Our Commonwealth: Why America should Tax Accumulated Fortunes (עושר והקהילה שלנו: למה אמריקה צריכה מס צבירת הון). זו הגנה על המדיניות שמקדם מיסוי העיזבון. הוא היה גם מחבר הספר מציג את החיים: מחשבות על מתנות חיים.
חיים אישיים
בשנת 1951 התחתן גייטס עם מרי מקסוול גייטס (1929–1994), אותה הכיר באוניברסיטת וושינגטון (UW), והם נותרו נשואים עד מותה בשנת 1994. לזוג נולדו שלושה ילדים: קריסטיאן, ביל וליבי. שתי בנותיו, קריסטי בלייק וליבי ארמינטרוט, הן חברות פעילות בקהילת ה- UW. במהלך חייו תמך בקבוצת הפוטבול של מכללת וושינגטון האסקיס (Washington Huskies football, אנ').
בשנת 1996 התחתן גייטס עם אשתו השנייה מימי גרדנר גייטס (נולדה ב -1943), שהייתה מנהלת המוזיאון לאמנות בסיאטל (אנ').
בשנת 2018 התגלה כי גייטס סובל ממחלת אלצהיימר. הוא נפטר ב-14 בספטמבר 2020, בביתו שעל חוף הים בתעלת הוד (Hood Canal, אנ') אשר במדינת וושינגטון, בן 94 במותו. בנו ספד לו באמרו כי "לחוכמתו, לנדיבותו, לאמפתיה ולענווה שלו הייתה השפעה עצומה על אנשים ברחבי העולם".
פרסים והוקרה
ביל גרברדינג (אנ'), שהיה נשיא אוניברסיטת וושינגטון בין השנים 1979 עד 1995, תיאר את גייטס כ"איש טוב עם לב גדול (ו)רוח ציבורית נדיבה", בעוד שראש עיריית סיאטל לשעבר נורמן רייס (אנ') אפיין את ערכי הליבה של גייטס כ"צדק חברתי והזדמנות כלכלית".
מחנה העקורים פרמו
מחנה פרמו (באיטלקית: Campo Fermo, בקרואטית: Logor Fermo) היה מחנה עקורים שהתקיים לאחר מלחמת העולם השנייה ליד פרמו, איטליה. תושביו היו קרואטים שנעקרו מיוגוסלביה.
הקרואטים הראשונים הגיעו למחנה ביוני 1945. הרוב הגיעו למחנה ב-15 באוגוסט 1945. תושבי המחנה הקימו קבוצת תיאטרון לביצוע יצירות דרמטיות קרואטיות קלאסיות. בית דפוס הוקם במחנה על ידי דומיניק מנדיץ' ובו הודפסו מגזינים וספרים.
2,000 תושבים התגוררו במחנה, שהיה בשטח בית חרושת לטקסטיל לשעבר. רובם היו מרקע של אוסטאשה. בשנת 1947 פשטו על המחנה שוב ושוב אנשי הצבא הבריטי בחיפוש אחר פושעי מלחמה שהסתתרו בקרב האוכלוסייה.
בסוף 1947 ובתחילת 1948 הגיעו למחנה נציגים מארגנטינה, ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה כדי להציע לתושבים הזדמנות להגר לארצותיהם. 626 אנשים מתושבי המחנה היגרו לפרו. המחנה נסגר בשנת 1948.
לאחר שקיבלה עצמאות, ניסתה קרואטיה לפתות את עקוריה לחזור באמצעות פטורים ממס וסיוע כספי.
שקילות אסטרטגית
שקילות אסטרטגית היא מושג בתורת המשחקים העוסק בקשר שבין משחקים שונים. שני משחקים הם שקולים אסטרטגית אם כל אחד יכול להתקבל מהשני על ידי שינוי פונקציית התועלת של השחקנים. מושג השקילות האסטרטגית תקף הן למשחקים בצורה אסטרטגית והן למשחקים בצורה קואליציונית.
הגדרות
משחק בצורה קואליציונית הוא זוג בו קבוצת השחקנים היא  ו-v היא הפונקציה הקואליציונית, או פונקציית הרווח, המתאימה לכל תת-קבוצה S של שחקנים מספר ממשי. הפונקציה הקואליציונית v מקיימת כי. אנו חושבים על תת-קבוצות של N כעל קואליציות. לפיכך, הפונקציה הקואליציונית מתאימה לכל קואליציה שווי מסוים.
משחק בצורה קואליציונית שקול אסטרטגית למשחק  אם קיימים מספרים a>0 ו- כך שלכל קואליציה  מתקיים:.
במשחק בצורה אסטרטגית לכל שחקן i יש קבוצת פעולות אפשריות S_i. הוא מחליט על התפלגות כלשהי על קבוצת הפעולות, כלומר, באיזו הסתברות ישחק כל פעולה. לכל שחקן יש פונקיית תועלת u_i שנקבעת על ידי תוחלת התשלום תחת ההתפלגויות של כל השחקנים. משחק בצורה אסטרטגית עם פונקציות תועלת \{u_i\} שקול אסטרטגית למשחק עם פונקציות תועלת \{v_i\}, אם קיימים מספרים \{a_i>0\} ו-\{b_i\}, כך שלכל i מתקיים:.
הרעיון בשקילות אסטרטגית הוא שניתן לתאר אותה סיטואציה על ידי שני משחקים שונים. לדוגמה, במשחק בצורה קואליציונית, ייתכן שהפונקציה הקואליציונית מתאימה לכל קואליציה סכום כסף בשקלים. באותה מידה ניתן להמיר את סכום הכסף הזה לדולרים. שער ההמרה בין שקל לדולר מקביל לקבוע a בהגדרת השקילות.
בנוסף, ייתכן שכל שחקן נותן חלק מהרווח שלו לצדקה, או שהוא מקבל הכנסות מסוימות ממקורות אחרים. במקרה כזה, ההכנסה של שחקן i מקבילה לקבוע b_i.
Shuanghuan Noble
Shuanghuan Noble היא מכונית מיקרו, 3 דלתות הצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Shuanghuan Auto (שם מלא: Shijiazhuang Shuanghuan Automobile Co., Ltd) אשר מיוצרת משנת 2004 ועד היום,
קהיר (אילינוי)
תחילת ההתיישבות במקום
שטר הזכויות הראשון לשטח של קהיר הונפק בשנת 1818, לפני שהיישוב הוקם, ולפני שהיו רוכשים פוטנציאליים. המאמץ השני, והמוצלח, לבניית עיר במקום נעשה ב-1836, ונבנו סוללות שהקיפו את כל העיר. היישוב ננטש בשנת 1840.
צ'ארלס דיקנס ביקר בעיר בשנת 1842, ולא התרשם ממנה. העיר שימשה כאב טיפוס לעיר עדן ברומן שלו, "מרטין צ'זלוויט".
בשנת 1846, קבוצת משקיעים, שרצתה להפוך את העיר לתחנה הסופית של הרכבת המרכזית של אילינוי, רכשה כ-40.5 קמ"ר של קרקע בעיר. בניית התחנה הסתיימה בשנת 1855. קהיר הוכרזה כעיר בשנת 1857, והעיר התפתחה בזכות היותה מרכז מסחר עם שיקגו. בשנת 1860, האוכלוסייה עלתה על 2,000 נפש.
במהלך מלחמת האזרחים, קהיר הייתה בסיס אספקה אסטרטגי ומרכז חשוב לאימונים של צבא האיחוד.
לאחר מלחמת האזרחים
החשיבות האסטרטגית של המיקום הגאוגרפי של קהיר גרמה לשגשוג במהלך מלחמת האזרחים. מספר בנקים נפתחו בעיר בשנות המלחמה, ותמיכה בתחום הבנקאות ובתחום התחבורה (נמל ספינות קיטור) נמשכה גם לאחר המלחמה. עוד לפני המלחמה, קהיר הייתה נמל ספינות קיטור חשוב, וכל כך הרבה ספינות עברו בה עד שהיא הוכרזה כנמל משלוחים בידי הקונגרס בשנת 1854.
בשנת 1869, החלה בנייה של בניין שישמש כבית מכס, סניף דואר, ובית משפט, שתוכנן על ידי אלפרד ב. מולט, שהיה האדריכל המפקח בתקופת השיקום. הבנייה הסתיימה בשנת 1872. בית המשפט של המחוז הדרומי של אילינוי נמצא במקום עד שנת 1905. בין 1905 ל-1942, שכן במקום בית המשפט של המחוז המזרחי של אילינוי. בקהיר שכן גם בית המשפט לערעורים של המחוז המזרחי של אילינוי בין השנים 1905–1912. בשיא שגשוגה של העיר, סניף הדואר היה השלישי העמוס ביותר בארצות הברית. רק אחד מתוך שבעה בניינים ויקטוריאניים שמולט תכנן, נותר עומד על כנו, והוא הוסב למוזיאון.
לאחר המלחמה, העיר הפכה למרכז רכבות משלוח אזורי, מה שהוסיף לשגשוגה ולכלכלתה. בשנת 1900 כמה קווי רכבת נוספים עברו בקהיר. בנוסף לרכבות וספינות משלוחים, ענף מרכזי בקהיר היה ייצור והפעלת מעבורות. בתחילת המאה ה-20, המעבורות העבירו כלי רכב מעבר לנהרות אוהיו ומיסיסיפי, משום שלא היו באזור גשרים המתאימים לרכבים. תעשיית המעבורות יצרה מקומות עבודה רבים בעיר, בתחומים שונים.
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, סוחרים וימאים עשירים בנו אחוזות גדולות בעיר. ברחוב בית המכס, נבנתה הספרייה של קהיר בשנת 1883 ובסגנון המלכה אן, עם גימור של ויטראז'ים ותבליטי עץ. הספרייה נחנכה ב-19 ביולי 1884. מבנים שונים בעיר, נמצאים ברשימה הלאומית למקומות היסטוריים.
להגנה מפני הצפות שנגרמות בשל גובהה המוך בין שני נהרות גדולים, קהיר מוקפת לגמרי בסוללות וסכרים. בעבר, הוצעו מספר תוכניות בהן ימלאו את כל העיר בקרקע כך שתגיע לגובה קצה הסוללות, אך הן לא מומשו בשל עלותן הרבה. בשנת 1914, נבנה שער לסכר הגדול בצפון העיר (שמתחתיו עובר כביש 51), המאפשר לאטום את הסכר הצפוני למים, וכך, בעת הצפה, קהיר תהפוך לאי מנותק מהיבשה - אך מוגן מהצפה. השער שוקל 80 טון, רוחבו 18.2 מטר, גובהו 7.3 מטר ועוביו מטר וחצי.
בעקבות השיטפון הגדול של 1927 בנהר המיסיסיפי, חוזקה מערכת הסוללות והסכרים סביב קהיר. בשנת 1937, בעת השיטפון של נהר אוהיו, נרשם בעיר שיא (לעיר עצמה) של מפלס מים - 18.1 מטרים. כדי להגן על קהיר, חיל ההנדסה של ארצות הברית סגר את שער הסכר הצפוני ופוצץ פרצה בסכר "נקודת הציפור" שבדרום מזרח מיזורי - כדי שהמים יזרמו במורד המיסיסיפי ולא ייאגרו בעיר ויציפו אותה. לאחר ההצפה הזו, הסוללות סביב העיר הוגבהו עד לגובה של 19.5 מטרים.
הידרדרות כלכלית
שורשי ההידרדרות הכלכלית האיטית בקהיר נעוצים בתחילת המאה ה-20. בשנת 1889, הסתיימה בניית גשר הרכבת המרכזית של אילינוי מעל נהר אוהיו, שאפשר מעבר בין שתי גדות הנהר ופגע בעסקי המעבורות. הנזק הכלכלי לא היה חמור, משום שהרכבת המשיכה לעבור בקהיר. בשנת 1905 נבנה גשר מעל המיסיסיפי בעיר תבאי, אילינוי. ההשפעה הכלכלית של בניית הגשר השני הורגשה בעוצמה רבה יותר, משום שתנועת הרכבות דרך העיר פחתה. למעשה, כבר לא הייתה סיבה משמעותית שכלי שיט יעצרו בקהיר.
בשנת 1929, הסתיימה בניית גשר לכלי רכב מעל המיסיסיפי, המקשר בין מיזורי לאילינוי - בין דרום קהיר למיזורי. בשנת 1937, הסתיימה בדרום קהיר בניית גשר לכלי רכב מעל נהר אוהיו. לאחר ששני הגשרים הושלמו, קהיר הייתה מקושרת לגמרי ליבשה - מצפון, מזרח ומערב - וכבר לא היה שום צורך במעבורות. בנוסף, שני הגשרים מתחברים לקהיר בדרומה, כך שהם מאפשרים לנהגים הנוסעים ממיזורי לקנטקי לעקוף לגמרי את העיר.
מתח בין גזעי והמשך ההידרדרות
כשתנועת הרכבות וכלי השיט הצטמצמה באופן משמעותי, בקהיר היו פחות הזדמנויות תעסוקה. בין השנים 1930–1960, האוכלוסייה בקהיר הייתה יציבה למדי. עם זאת, בשל הצטמצמות חלק מענפי התעסוקה - עובדי הספנות, הרכבות ותעשיית המעבורות עזבו את העיר. הצטמצמות האוכלוסייה כבר החלה, אך בקצב איטי הרבה יותר מקצב הצטמצמות האוכלוסייה העתיד להיות בקהיר. בקהיר, עיר בעלת היסטוריה מרובה אלימות על בסיס גזעי, המתח בין השחורים ללבנים התרחש שוב בשנות ה-60 המאוחרות, במהלך המאבק לזכויות האזרח. המתח הבין גזעי הזיק עוד יותר לכלכלה של קהיר, שממילא נמצאה בהידרדרות. ב-16 ביולי 1967, רוברט האנט, חייל שחור בן 19 ששהה בקהיר במהלך חופשה, נמצא תלוי בתחנת המשטרה העירונית. המשטרה טענה כי האנט תלה את עצמו, אך רבים מבני הקהילה השחורה של קהיר האשימו את המשטרה ברצח.
מותו של האנט עורר מחאות אגרסיביות בקהילה השחורה של קהיר, וכבר יום לאחר מותו חלק גדול ממנה החל להתפרע. מהומות השחורים ב-1967 לא התרחשו רק בקהיר, הן היו דפוס גדול יותר של למעלה מ-40 מהומות בערים מרכזיות בארצות הברית בקיץ 1967. בלילה של 17 ביולי 1967, שלוש חנויות ומחסן בעיר נשרפו עד היסוד, וחלונות נשברו בבניינים רבים אחרים. יחידת המשמר הלאומית בקהיר פעלה כדי להגיב לאלימות ולהפרות הסדר. ב-20 ביולי, אחד ממנהיגי המחאה בקהיר הזהיר את פקידי העירייה הלבנים, כי "קהיר תיראה כמו רומא הבוערת", אם מנהיגי העיר לא יעשו בדרישות הקהילה השחורה עד ליום ראשון, 23 ביולי 1967. השחורים דרשו הזדמנויות עבודה חדשות והפסקה של האלימות לכאורה המשטרתית. ראש העיר לי סטנזל ומנהיגים אחרים בעיר נפגשו עם נציגים פדרליים כדי להבטיח ולוודא שהתוכנית שהם חשבו עליה כמענה לדרישות השחורים, אכן תענה לדרישותיהם, ולחשוף אותה לפני המועד האחרון שהשחורים קבעו, כדי שלא יתחוללו מהומות נוספות. בתגובה למהומות יולי 1967, הקהילה הלבנה בקהיר הקימה קבוצת התגוננות אזרחית שהוסמכה על ידי השריף של קהיר. הקבוצה נקראה "הכובעים הלבנים", משום שרבים מ-600 חבריה החלו לחבוש כובעי בנאים לבנים כדי להראות את החברות שלהם בקבוצה בזמן שסיירו ברחובות העיר כדי לשמור על הסדר.
בשנים הבאות, פעילות "הכובעים הלבנים" הטרידה והפריעה לשחורים. כמה חברים בתנועה לזכויות האזרח הקימו את החזית המאוחדת של קהיר - ארגון לזכויות אזרח, ובנוסף הקימו גם אגודה שיתופית וכמה כנופיות רחוב.
זיזף חוטמני קטן
זיזף חוטמני קטן (שם מדעי: Leptonycteris yerbabuenae) הוא מין של עטלף ממשפחת הזיזפיים, החי בדרום אמריקה הצפונית מאריזונה, קליפורניה וניו מקסיקו בצפון עד למקסיקו ולאמריקה המרכזית. העטלפים נודדים מעל 1,600 קילומטרים בכל שנה בסביבתם. במשך שנים נחשב לתת-מין של זיזף חוטמני דרומי (Leptonycteris curasoae), אך הופרד עקב מספר הבדלים.
קהיר (אילינוי)
אקלים
בשיטת קפן לסיווג אקלים, אקלימה של קהיר מוגדר כסובטרופי לח (Cfa). הקיצים חמים ולחים, והטמפרטורה נמצאת מעל 32 מעלות צלזיוס במשך 40 ימים בשנה. החורפים הם לרוב קרירים עם תקופות קצרות של קור. אף על פי שתקופות הקור בחורף יכולות להתמשך זמן רב, החורף של קהיר נחשב מתון ביחס לשאר אילינוי.
זיזף חוטמני קטן
תיאור
זיזף זה בעל מבנה עלה אפי בעל קצה המופנה קדימה כמו קרן, ממנו קיבל את שמו. הוא מגיע לאורך 8 סנטימטרים ולמשקל 15 עד 25 גרם. העטלף בעל פרווה אפורה עם בטן צהובה בהירה. הכנפיים בעלות קרום סגול כהה והם ארוכות יחסית. לעטלף אין זנב אף על פי שיש בליטה של החוליות האחוריות.
קהיר (אילינוי)
אקלים
המשקעים יורדים באופן שווה יחסית במשך כל השנה.
הגלקסיה הננסית כלבי ציד II
הגלקסיה הננסית כלבי ציד II היא גלקסיה ננסית אליפסואידית קטנה במיוחד, שנמצאת בקבוצת הכוכבים כלבי ציד במרחק של כ-520,000 שנות אור ממערכת השמש והיא גלקסיית לוויין של שביל החלב. הגלקסיה התגלתה בשנת 2006 כאזור עם צפיפות גבוהה של כוכבים עמומים עם בהירות נראית מדרגה 16.1 ולא היה ברור בהתחלה אם מדובר בגלקסיית לוויין של שביל החלב או בשרידים של צביר כדורי. היא נמצאת כ-4 מעלות מדרום לכוכב קור קרולי, אך בשל בהירותה הנמוכה והיותה למעשה אזור עשיר בכוכבים עמומים ביחס לסביבה, לא ניתן לצפות בה ישירות.
זיזף חוטמני קטן
תיאור
העטלף מצוי בטבע באזורי מדבריות ואזורים צחיחים נוספים, בהם ישנם הרבה קקטוסים ולעיתים יימצא ביערות פתוחים באזורים הדרומיים של סביבתו. הוא ניזון בעיקר מהצוף של קקטוסים אלה ולעיתים ניזון גם מפירות. במשך היום העטלפים ישנים בקבוצות גדולות בחללים טבעיים או במערות ויצאו בחשכת הלילה.
קהיר (אילינוי)
אקלים
הגובה הנמוך של קהיר וקרבתה לנהרות אוהיו ומיסיסיפי, מונעים חורף קיצוני וצניחת טמפרטורות. בקיץ, התכונות הללו גורמות ליצירת חום ולחות.
הגלקסיה הננסית כלבי ציד II
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא מעט יותר מ-3 דקות קשת בלבד שממרחקה שקול לקוטר של פחות מ-500 שנות אור. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-10 מיליוניות ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ-230,000 מסות שמש, ונראה שהיא מורכבת בעיקר מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא רק פי 8,000 מעוצמת ההארה של השמש, כלומר קיימים על-ענקים שפולטים יותר אור ממנה. המתכתיות של כוכבי הגלקסיה נמוכה מאוד, כ-6 אלפיות מזאת של השמש, מה שמראה שכוכבי הגלקסיה הם זקנים מאוד ואין בה יצירה של כוכבים חדשים.
יחסי פולין–קטר
יחסי פולין–קטר הם יחסי החוץ בין פולין לקטר.
היסטוריה
פולין הכירה בקטר מיד לאחר הכרזת העצמאות בספטמבר 1971 ותמכה בבקשתה להצטרף ל. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בספטמבר 1998. החילופים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו בשנת 2000, כאשר קטר יוצגה בפולין באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
ב-1 בספטמבר 2006 שגרירות פולין בקטר החלה את עבודתה, שנחנכה רשמית ב-28 באפריל 2007. ההחלטה על פתיחת שגרירות מדינת קטר בפולין אושרה ביוני 2007, והיא החלה את עבודתה ב-17 באפריל 2008.
שיתוף פעולה כלכלי
השגרירות ממשיכה במאמציה להגדיל את השקעות קטר בפולין. הפרויקט הגלוי ביותר שביצעה רשות ההשקעות בקטר, קרן העושר הריבונית הלאומית, היה רכישת מתחם בניין משרדים בוורשה בשטח כולל של כמעט 44,000 מ"ר. ההשקעה הקטרית הראשונה שהניבה מקומות עבודה בפולין הייתה הקמת מרכז שירות הלקוחות האירופי של קטר איירווייז בוורוצלב בשנת 2013. כמו כן, ישנם מספר מיזמים משותפים פולניים וקטרים הפועלים בשוק הקטרי.
הסכמים דו-צדדיים
ההסכמים הדו-צדדיים בין המדינות כוללים 7 הסכמים ותזכירי הבנה בתחומים כמו: תחבורה אווירית, הימנעות מכפל מס, שיתוף פעולה בתחום התיירות, שיתוף פעולה כלכלי, שיתוף פעולה בתחום מדעי הבריאות והרפואה, שיתוף פעולה בתחום תרבות, וויתור על חובת הוויזה לבעלי דרכונים דיפלומטיים ומיוחדים.
רב אדא בר אהבה
רב אדא בר אהבה היה אמורא בבלי בדור הראשון והשני לאמוראים. נולד שמונה ימים לפני פטירתו של רבי יהודה הנשיא והאריך ימים מאוד עד דורו של רב נחמן בר יצחק. (אך יש אומרים שהיו שני חכמים בשם זה) היה תלמידו המובהק של רב, והביא הלכות רבות בשמו. עם תלמידיו נמנו רב נחמן, רב מלכיא ועוד.
קורותיו
רב אדא בר אהבה נולד באקרא דאגמא (=מקום מעבר האגם), מקום סמוך לנהרדעא. בתלמוד מובא כי בשעת פטירתו של רבי אמר רבי:, וברש"י מפרש שהכוונה היא שבאותו יום הוא נכנס לבריתו של אברהם אבינו. (רש"י אף מפרש שרב אדא בר אהבה האריך ימים הרבה עד ימיו של רב נחמן בר יצחק אך בתוספות מובאת דעתו של ר"י שהיו שני חכמים ששמם "רב אדא בר אהבה"). לפי גרסה אחרת המובאת במדרש רבה, אמר רב אבא בר כהנא, , אך ייתכן שאין סתירה בין שני המקורות והמילה "היום" באה לבטא סמיכות קרובה לזמן פטירתו.
ימי נעוריו עברו עליו, ככל הנראה, בנהרדעא, אך לאחר מכן התגורר בפומבדיתא, ושימש שם כרב ודיין.
במדרש רבה מובא אודות פטירתו של רב אדא בר אהבה כי.
דרכיו וצדקתו
התלמוד מציין את מסירות נפשו על שמירת התורה והמצוות, ומספר שכאשר הבחין באשה הלבושה בבגד אדום האסור בלבישה לבנות ישראל, הוא קרע אותו. לכשהתברר שהאישה אינה יהודייה, שילם לה פיצויים בסך 400 זוז. צדקתו הוכרה על ידי חכמי דורו, וכאשר נזקקו רב ושמואל לעבור ליד קיר רעוע, סמכו על זכותו של רב אדא בר אהבה שלא יאונה להם כל רע.
רב הונא אמר שזכויותיו מגינות עליו מכל רע, וכאשר הוא הזדמן לעירו, הוא משך את רב אדא מבלי משים - תוך כדי שיחה לימודית - לבית רעוע, כדי שזכותו תגן על הבית עד שיסיימו לפנותו מחביות היין של רב הונא שהיו בו. רב אדא שראה את הבית נופל לאחר יציאתו הבין כי רב הונא משך אותו לכאן מתוך מטרה זו, והקפיד על כך, הוא הסביר כי כאשר עושים לאדם נס עולה לו הדבר על חשבון זכויותיו, וכמאמרו של רבי ינאי: "לעולם אל יעמוד אדם במקום סכנה ויאמר עושין לי נס, שמא אין עושין לו נס, ואם תימצי לומר עושין לו נס - מנכין לו מזכיותיו". מאידך, קפידתו על הנהגה הלכתית של רב הונא ואשתו חובה, שנהגה להקיף את פאות הראש של ילדיו של רב הונא בטענה שהיא פטורה ממצווה זו שהרי היא אשה וגם הילד הנחשב לפטור ממנה, הביאה לכך שנפטרו ילדי רב הונא בקטנותם, ולא נולדו לו אחרים מחובה כל עוד חי רב אדא.
בהלכה
רב אדא בר אהבה דן בחיובים המשפטיים ההדדיים שבין הבעל לאשתו. כידוע, מעשי ידיה של האישה ניתנים לבעלה תמורת חיוב המזונות שלו כלפיה, ואילו במוֹתר מעשי ידיה של האישה (שווי מעשה ידיה הגדול ממה שהיא מחויבת לעבוד, חמישה סלעים) נחלקו האמוראים: הגישה הידועה והמקובלת היא שחיוב המזונות הוא חלף מעשי ידיה, ותחת מותר מעשי ידיה חייב הבעל לתת לה מעט דמי כיס - מעה כסף בכל שבוע לצרכים קטנים, וכן היא דעת רב ושמואל. אך דעתו של רב אדא בר אהבה שונה, ולפיה חיוב המזונות כלפי האישה בא תמורת מותר מעשי ידיה, ואילו מעת הכסף שנותן לצרכיה היא תחת מעשי ידיה. בתלמוד הוסבר כי הם חולקים בסברא: לפי רב ושמואל מסתבר כי חז"ל תיקנו את חיוב המזונות שמצוי וקיים תמיד תמורת מעשי ידיה המצוי יותר (מאשר מותר מעשי ידיה שלא קיים תמיד), ואילו מעת הכסף שהיא חיוב חד פעמי נתקנה תמורת מותר מעשי ידיה שמצוי פחות, ואילו לפי רב אדא בר אהבה מסתבר שחז"ל תיקנו את מעת הכסף שהיא סכום קצוב תמורת מעשי ידיה שגם הוא סכום קצוב, חמישה סלעים. בין שיטת רב ושמואל לשיטת רב אדא יש נפקותא הלכתית: במקרה שהבעל מעניק לאשה אוכל לצרכיה אך אינו מעניק לה מעה כסף כדמי כיס, הרי שלפי רב ושמואל שחיוב המזונות הוא תחת מעשי ידיה, אזי יהיו מעשי ידיה שייכים גם הלאה לבעל ורק מותר מעשי ידיה שתחת מעת הכסף לא יהיה של הבעל, אך לפי רב אדא בר אהבה ההפך הוא הנכון, ובמקרה כזה רק מותר מעשי ידיה יהיה שייך לבעלה, אך לא מעשי ידיה.
רב אדא סבר שמותר לתלמיד חכם לצאת ללמוד אצל רבו שתיים או שלוש שנים שלא ברשות אשתו. על כך אמר רבא כי החכמים סומכים על רב אדא בר אהבה ומסכנים בכך את נפשותיהם, בצטטו את מקרהו של רב רחומי, אחד מתלמידיו, שנפטר בעקבות דמעה שהזילה אשתו בעקבות היעדרותו מביתו.
הר גולדרינג
הר גולדרינג (באנגלית: Mount Goldring) הוא פסגה בחצי האי פרניק, באזור חוף לובה של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת מצידו הצפוני של קרחון מרפי, וממזרח לפיורד לאלמאנד.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של דניס סי. גולדרינג (Denis C. Goldring), שהיה גאולוג מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד אשר שהא באי דיטייל הסמוך, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956 – 1957.
ישעיהו (סי.) קנן
שנותיו הראשונות
ישעיהו "סי" קנן נולד בשנת 1905 בקנדה, למשפחה ציונית שהיגרה מקייב. אביו, שעבד כסוכן ביטוח, היה גם מי שייסד את ארגון "בני ציון" בטורונטו, והשתתף כנציג בישיבת ההקמה של הקונגרס הציוני העולמי.
נחל שני
נחל שני (בערבית: وادي أبو أليك – ואדי אבו עלאליק, "נחל שני") הוא נחל אכזב קניוני באזור הרי אילת הנשפך אל נחל רחם.
ישעיהו (סי.) קנן
שנותיו הראשונות
אחותו, אנה רגינסקי, הקימה את ארגון ההסתדרות הציונית "הדסה" קנדה, ועמדה בראשו במהלך מלחמת העולם השנייה.
נחל שני
תיאור הנחל
אורכו של נחל שני כ-13 ק"מ. מקורות הנחל במדבר סיני באזור בקעת הירח וג'בל קרין אלעתוד, ממנו זורם הנחל מזרחה. ליד החלק הדרומי של הר שני נכנס הנחל לתחומי ישראל, ומכאן הוא נבלע בתוך נקיק צבעוני של אבן חול - הקניון האדום - ממנו נמשך הנחל מזרחה בקטע קניוני רחב, תחילה בין קירות אבן העשויים מחול, ובהמשך בין צוקי גיר זקופים. בערוץ הנחל מפלים ומחסומי סלעים. הנחל מתחבר אל נחל רחם. בחיבור נחשפים בקרקעית ובצלעותיו, העשויים מגיר, ריכוזים גדולים של מאובנים. בנקודת השפך של נחל שני לנחל רחם, נגלית דרך עפר שראשיתה בבאר אורה שבדרום. שביל מסומן עובר לאורך ערוצו של נחל שני מן הקניון האדום עד מפגש הנחלים שני ורחם.
אטימולוגיה
נחל שני (בערבית: ואדי אבו עלאליק) נקרא כך בגלל צבעה של אבן החול אשר הנחל חתור בה.
ישעיהו (סי.) קנן
שנותיו הראשונות
קנן התמחה בתחום העיתונות, ואת צעדיו הראשונים בתחום עשה במסגרת העיתון הפופולרי "טורונטו סאן".
נחל שני
הקניון האדום
קניון המהווה חלק מערוצו של נחל שני המגיע מצידו, נבלע בתוך נקיק צבעוני של אבן חול אדומה שהמים חתרו בה ופתחו מעבר צר העטור בציורי קיר שהטבע יצר.
ישעיהו (סי.) קנן
שנותיו הראשונות
בגיל 21 עקר לקליבלנד, אוהיו, כדי ללמוד משפטים, ובשנת 1933 הוסמך כעורך דין.
נחל שני
סוגי צמחייה
בנחל שני דרום יש צמחייה רבה, עצי שיטת נגב ומינים רבים של שיחים (כגון: ענת המדבר, אכילאה ריחנית, קזוח עקום וכוכב ריחני), ובניגוד לכך בצפון מזרח נחל שני לאורך כל מורדות הר עוזיהו צמחייה מדברית דלילה (כמו: שיחי רותם המדבר, מלוח קיפח, צלף) המהווה מקור מזון לבעלי החיים המסתובבים באזור זה.
ישעיהו (סי.) קנן
שנותיו הראשונות
את מעורבותו בציונות החל כפעיל ציוני בקליבלנד, ובשנת 1941 מונה לנשיא הארגון הציוני של העיר. שנתיים לאחר מכן, נבחר קנן לתפקיד המזכיר הכללי של הארגון "הוועידה היהודית האמריקאית" (American Jewish Conference), בהנהגתו של הרב אבא הלל סילבר, ובשנת 1947 החל לעבוד במסגרת הסוכנות היהודית, בתפקיד מנהל משלחת ההסברה של הסוכנות היהודית לאו"ם.
נחל שני
בעלי חיים
ניתן לצפות בבעלי חיים כמו יעלים המגיעים לאזור זה לקבלת מקור מזון מהצמחייה המדברית של נחל שני.
ישעיהו (סי.) קנן
הקמת איפא"ק
מיד לאחר הקמת המדינה עבר קנן לשירות משרד החוץ הישראלי, בהנהגתו של אבא אבן, תפקיד שבמהלכו סייע להקים את משרד ההסברה הישראלי בניו יורק. בשנת 1951, לאחר שלוש שנים בתפקיד, החליט לפרוש ממשרד החוץ כדי להקים בקונגרס האמריקאי לובי עבור יהדות ארצות הברית, מתוך אמונה שעל יהודי ארצות הברית לדבר באופן ישיר עם חברי קונגרס על מנת לקדם את האינטרסים שלהם, ובראשם אלו של מדינת היהודים – ישראל.
סי קנן עבר עם משפחתו לוושינגטון די. סי., ושם הקים את זרוע השדולה לקונגרס במסגרת ארגון "American Zionist Council" (AZC) – שהיה ארגון גג לתנועות ציוניות דוגמת "הדסה" ו"בני ברית".
על הנסיבות והדרך בה הוקמה השדולה, כותב קנן בספרו כי: '"יש מיתוס סביב נושא הקמת איפא"ק שחשוב להבהיר. הוא נוצר ע"י, וכמייצג של יהודים אמריקאים ובתמיכה של מנהיגים נוצריים. אשר על כן, הוא לא היה מחויב להירשם במשרד המשפטים כסוכן זר." ומוסיף: "מכיוון שכן פעלנו בקונגרס, רשמנו את איפא"ק תחת משרד לובי פנים אמריקאי".'
מטרתו הראשונית של קנן הייתה לפעול להבטחת סיוע כספי לישראל במסגרת ה–US AID, קרן ממשלתית של ארצות הברית שהוקמה כדי לסייע לאזורים שבהם שררו תנאים קשים לאחר לחימה. קנן ביקש להכניס את ישראל תחת הכנפיים של הסיוע הזר, כדי שזה יסייע ברכישת מזון, תרופות ואספקת דיור ליהודי התפוצות, בהם ניצולי שואה ופליטים ממדינות ערב. הדבר עלה בידו, ובאותה שנה אישר הקונגרס האמריקאי סיוע כלכלי למטרות יישוב מחדש של פליטים במזרח התיכון (בהם פליטים יהודים שברחו ממדינות ערב) לראשונה בתולדות מדינת ישראל, אושר סיוע אזרחי של 67 מיליון דולר.
בשנת 1954, החליט יושב ראש AZC לואיס ליפסקי, כי בשלה העת להקמת שדולה יהודית לקונגרס האמריקאי, ובמהלך ישיבת הדירקטוריון של AZC, העלה להצבעה את ההחלטה לייסד את ארגון American Zionist Public Affairs Committee (AZPAC).
עוד בימיו הראשונים של הארגון, הועלתה ההצעה להפגיש את החברים והארגונים לכנס מדיניות בעיר וושינגטון, באופן כזה שיוכל להפעיל לחץ על חברי הקונגרס בשורה של נושאים.
ההחלטה על מיקום הכנס, נפלה בסופו של דבר על מלון שורהאם (Shoreham Hotel) בעיר הבירה וושינגטון, בתאריכים 4–5 במרץ 1955 בה השתתפו כמה עשרות משתתפים.
לאחר מבצע סיני, פעל קנן באמצעות הקונגרס, על מנת להפעיל לחץ נגדי על הנשיא דווייט אייזנהאואר שיספק ההתחייבות של הממשל האמריקאי לאפשר לישראל שייט חופשי בתעלה, בתמורה לנסיגה מחצי האי סיני.
בשנת 1959 שינה הארגון AZPAC את שמו לשם הנוכחי: American Israel Public Affairs Committee – הוועד האמריקאי-ישראלי לענייני ציבור או בקיצור "AIPAC".
בשנת 1963 נרשמה השדולה באופן רשמי אצל רשם החברות האמריקאי.
במהלך קיץ 1963, נערך לארגון איפא"ק שימוע על ידי יו"ר ועדת החוץ של הסנאט, ויליאם פולברייט, לחוקיות עבודתה של איפא"ק תחת התניית החוק לרישום סוכנים זרים. בסופה של חקירה לא נמצאה ראיה להפרת חוק.
הקמת העיתון Near East Report
כדי לפתח את השדולה השתמש קנן ביכולותיו ובניסיונו כעיתונאי לכתיבת חוברת שנועדה להשפיע על קהל של אלפים בצמתים החשובים ביותר. לחוברת קרא "Near East Report", ובתוך זמן קצר הפיץ אלפי עותקים, שתרמו לגיבוש דעותיהם של קוראיו בגבעת הקפיטול, בלשכת הנשיא ובמעגלי הממשל השונים. חיבורו עם קהל של אלפים נעשה באמצעות המנויים של העיתון, כמו גם באמצעות פגישות, ארוחות ערב, והרצאות במועדונים (Country Clubs), בבתי כנסת, ובעצם בכל מקום שאליו הוזמן. כך נוצרה לקנן רשת של כאלף מנהיגים יהודיים בקהילות רבות ברחבי ארצות הברית, בהם תורמים גדולים משתי המפלגות, אקטיביסטים וגורמים שונים בעלי השפעה בממשל האמריקאי.
מודל הפעלת השדולה
המודל של קנן להפעלת הלובי היהודי בארצות הברית פעל על פי מודל "תיאורית הפירמידה ההפוכה של סי. קנן".
קנן הפעיל שלושה ערוצים מרכזיים בהם הצליח לייצר את מנגנון השליטה שלו, כאשר כל אחד מאותם ערוצים מהווה קיר תמך של התאוריה.
קיר התמך הראשון: הארגונים המוסדיים
יהדות ארצות הברית החלה בהפעלת ארגונים מוסדיים עוד בסוף המאה ה-19, כאשר אותם ארגונים, בהתאם לגודלם, מחזיקים באלפים עד מאות אלפי חברים וחברות.
בין הארגונים הללו ניתן למצוא את: ההסתדרות הציונית הדסה, בני-ברית, הפועל המזרחי, השומר הצעיר, מפלגת העבודה האמריקאית, התנועה הציונית אמריקאית, הציונות הרוויזיוניסטית ועוד…
בתוך כל אחד מאותם ארגונים התקיימה היררכיה פירמידית העומדת בפני עצמה, הפועלת מרמת החבר/חברה בסניף המקומי, דרך הסניף האזורי, הסניף המדינתי ועד הסניף האמריקאי הלאומי. הארגונים הללו נהגו לערוך פעילויות העשרה, הכשרה ובילוי חברתי, ובכך הצליחו לייצר רמה של לכידות חברתית מבוססת דת ומטרות חברתיות וציוניות. הארגונים הללו מחזיקים בכמות גדולה יותר של חברים, וככאלה מאפשרים להתרכז בנושאים בעלי נפח בהקשרים של הסנאט האמריקאי בו מייצגים שני נציגים את האינטרסים של המדינה. מכיוון שהמספרים ברוב מדינות ארצות הברית (למעט המדינות הקטנות מ־700,000 איש המחזיקות רק חבר קונגרס אחד דוגמת מונטנה, רוד איילנד, איידהו וכו') גדולים יותר מאשר ברמת המחוז המייצג את בית-הנבחרים, היה לקיר זה חשיבות מהותית גדולה יותר דווקא בסנאט, בו מכהנים 100 חברים.
קנן הפעיל את הארגונים הללו בעיקר בהקשר של שכנוע מול חברי סנאט.
קיר התמך השני: ארגונים קהילתיים
קיר התמך השני של הפירמידה היה פדרציות, בתי-כנסת ואחוות סטודנטים יהודיות. תחת ההקשר הזה נופלים כל אותם ארגונים יהודיים מבוססי קהילה המיידית, בהקשר הגאוגרפי/דתי/חינוכי ובהם ניתן למצוא הקשרים אזוריים (כאשר מדובר באזורים כפריים או אזורים בהם יש מיעוט יהודי יחסי) ועד פעילות מבוססת בית-כנסת או מרכז יהודי בעיר קטנה או בשכונה יהודית במטרופולין.
היתרון המובהק של תחזוקת המבנה הנ"ל הוא ביכולת להפעיל את חברי הקהילה מול חבר הקונגרס שלהם.
חבר בית הנבחרים, המייצג מחוז בחירה (כיום כ־700,000 בעלי זכות בחירה), בו פעילים מספר מוסדות יהודיים, המרכזים כמה אלפי חברים במצטבר, יכולים להיות ההבדל בין הפסד לניצחון. אשר על כן, לארגונים הללו קיימת חשיבות מהותית ומיוחדת בהפעלה של הפעילים כלפי חבר/ת הקונגרס המייצגת את האזור, בבית בו יושבים 435 חברים וחברות קונגרס. דוגמה לכך ניתן למצוא בעדותו של חבר הקונגרס סמואל פרידל.
קנן היה זה שגם הניח את התשתית להפעלת סטודנטים יהודיים ככח פוליטי בקמפוסים עוד בשנות ה - 60.
קיר התמך השלישי: מגזין חדשות
קיר התמך השלישי של הפירמידה היה הפצת מגזין חדשות (בתחילה נקרא 'חדשות מוושינגטון') ולאחר מכן שונה לשמו הנוכחי NEAR EAST REPORT. מעבר להפצה של העיתון ששימש ככלי חשוב להפצת תעמולה, היה העיתון גם דרך נוספת להפעלה של פעילים שלא היו פעילים במסגרת ארגון ארצי או ארגון קהילתי. היכולת להפעיל בצורה ישירה את הקוראים באמצעות העיתון, נתנה את היכולת לייצר מעטפת של יהודים או נוצרים ציוניים שלא יכלו לשלם או שהעדיפו שלא לשלם את דמי החברות באחד מהארגונים הלאומיים או האזוריים.
מכיוון שמדובר במוטת שליטה שהגיעה (לפחות באופן תאורטי) לכמויות של מאות אלפי עד מיליוני ציונים אמריקאים, המופעלים במבנה רזה במיוחד של משרדים בוושינגטון בלבד בהתחלה (ורק בהמשך כתוצאה מעבודתו של קנן להרחבה לסניפים נוספים), היה זקוק קנן לשיטה אפקטיבית ויעילה, המסוגלת לפעול במהירות עצומה, כמענה לבעיות הצצות באופן פתאומי, במרחק של אלפי מייל במזה"ת, באמצעי תקשורת פרימיטיבים ביחס לאלה הקיימים היום.
השיטה אותה בנה, אפשרה לו לתחזק את המערכת באופן באופן שהשפיע בצורה מהותית על הזירה הפוליטית בארצות הברית והברית האסטרטגית בין ארצות הברית לישראל.
כיצד פעלה הפרמידה ההפוכה בכל אחד מקירות התמך?
בתחילה המדובר בגיבוש המסר בצורה כללית, המובאת במסגרת הדירקטוריון להחלטה אם קיים זמן לביצוע, או דיווח בדיעבד אם מדובר בתגובה למצב מתגלגל. משם, המסר עובר בשרשרת ההפצה על פי שלביות המדרגית של כל אחד מקירות התמך הרלוונטיים, ולבסוף בקשת קבלת דיווח, המאפשרת מעקב ובקרה, הן מול הסנטור או חבר הקונגרס נשוא השתדלנות והן מול המשוב החוזר אל הדירקטוריון.
דוגמה להצלחה של מודל הפעולה היא זו שסיכלה יוזמה של ועדת הכספים וועדת החוץ של הקונגרס האמריקאי תחת ממשל אייזנהאואר בשנות החמישים לקצץ סכום של 500 מיליון דולר מסיוע החוץ האמריקאי הכללי, שעמד על 2.2 מיליארד דולר. כדי למנוע את רוע הגזירה הוציא קינן 100 מברקים לקהילות יהודיות בארצות הברית, והקיצוץ בוטל. קנן פעל גם בקרב הקהילה הנוצרית- ציונית של אמריקה והקפיד לתחזק את הקשר עם חברי קהילה זו.