cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יצירתיות
יצירתיות וחשיבה חישובית
שנים רבות, יצירתיות וחשיבה חישובית נחקרו בהקשרים שונים, אך בנפרד זו מזו. מחקר על יצירתיות נערך בתחומי האמנות, בעוד שהמחקר על חשיבה חישובית היה בעיקר בתחומי המדעים, הטכנולוגיה וההנדסה. אולם כבר לפני 40 שנה, סימון פפרט הדגיש את החשיבות של השימוש במחשבים לפיתוח יצירתיות. כיום, גוברת ההסכמה כי יש קשר דו כיווני בין יצירתיות וחשיבה חישובית. יצירתיות מגבירה את העניין במדעי המחשב ותומכת ברכישת חשיבה חישובית וכי יסודות חשיבה חישובית הם כלי חשיבה חיוניים המעורבים ביצירתיות. מיומנויות אלו חיוניות לפתרון בעיות מורכבות ולכן יש להנחילן כבר מגיל צעיר. בעקבות רעיון זה, יוזמות חינוכיות רבות ברחבי העולם החלו לשלב פלטפורמות ופעילויות המקדמות יצירתיות וחשיבה חישובית. אנשי חינוך שרוצים לקדם טוב יותר רכישה של חשיבה חישובית צריכים לעודד את היצירתיות של התלמידים, בין אם באמצעות סביבות למידה ייעודיות ובין אם על ידי טיפוח מיומנות זו בפעילויות בכיתה.
המודל של אדרוארד דה בונו
על פי אדוארד דה-בונו, חשיבה יצירתית מוגדרת כהיכולת להגיע לכמה שיותר פתרונות אפשריים, עבור כל בעיה נתונה. לכן בשלב הראשון החשיבה היצירתית לא בוחנת את טיב הפתרונות - אלא את היכולת להגיע לכמות פתרונות גדולה ככל האפשר, ורק אחר-כך לבחור מביניהם. בהתאם לתפיסה זאת, ככל שיהיו יותר אפשרויות - כך היכולת להגיע לפתרון הטוב ביותר, תהיה גדולה יותר.
פגישה עם רוני קובן
פגישה עם רוני קובן היא תוכנית ראיונות תיעודית בהגשת העיתונאי רוני קובן, המשלבת בין מפגש אינטימי לכיתת אמן המארחת מדי שבוע דמויות מתחומים שונים. התוכנית מצולמת בלופט עירוני שעוצב כחלל עבודה. שיטת הראיון של רוני קובן אינו בפורמט הנפוץ אלא יש שימוש בטכניקות דוקומנטריות במטרה לייצר ראיון אותנטי יותר.
האורחים עוברים ראיון המשלב בין שיחה אינטימית לסיטואציות דוקומנטריות כגון: נגינה, אלתור מוזיקלי או דרמטי, צפייה משותפת בקטעי וידאו מחייו של האורח, דיאלוג למול קיר גדוש תמונות אישיות וקטעי עיתונות מחיי המרואיין. בתוכנית מתארחות דמויות בתחומים שונים כגון: פוליטיקה, כלכלה, תרבות, תקשורת וספורט. בין המרואיינים בעבר: זאב רווח, איתי אנגל, עידן רייכל, רמי פורטיס, ענת וקסמן, יעקב אחימאיר, אורלי לוי-אבקסיס, גילה אלמגור, יובל סמו, ליא קניג, דניאלה לונדון דקל, איימן סיכסק, ירדנה ארזי, ריקי גל, חנה לסלאו, תם אהרון, שלמה ארצי, אביהו מדינה ואף יהודה בארקן בהופעתו האחרונה לפני מותו.
קישורים חיצוניים
__לחיפוש__
עונת 2003/2004 בליגת העל בכדורגל
עונת 2003/2004 בליגת העל הייתה העונה החמישית של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
עונת 2003-2004 נפתחה באיחור של 3 שבועות כמו העונה הקודמת. וזאת עקב העיכוב במכירת זכויות השידור של משחקי ליגת העל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 12 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 3 סיבובים בני 11 משחקים כל אחד - 33 מחזורים בסה"כ. עולות החדשות שהצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו מכבי אחי נצרת ובני סכנין. העונה החלה ב-13 בספטמבר 2003 והסתיימה ב-22 במאי 2004. העונה הסדירה הסתיימה בזכייה של מכבי חיפה באליפות, ושוער הקבוצה ניר דוידוביץ' נבחר לכדורגלן העונה בישראל. המבקיעים המצטיינים של העונה היו שי הולצמן (מועדון ספורט אשדוד) ואופיר חיים (הפועל באר שבע) עם 16 שערים כל אחד.
בסיום העונה מכבי נתניה ומכבי אחי נצרת ירדו ליגה. הקבוצות שעלו מהליגה הלאומית לליגת העל בתום העונה היו הפועל חיפה והפועל נצרת עילית.
ליליאן סנלינג
ליליאן סנלינג (באנגלית: Lilian Snelling; 1879 – 1972) הייתה "כנראה האמנית הבוטנית הבריטית החשובה ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20". היא הייתה האמנית והליטוגרפית הראשית במגזין הבוטני של קרטיס בין השנים 1921-1952 ו"נחשבה לאחת מגדולי האמנים הבוטניים בזמנה - ציוריה היו מפורטים ומדויקים ויפים להפליא".
היא קיבלה אות כבוד של האימפריה הבריטית בשנת 1954 וזכתה במדליית ויקטוריה בשנת 1955.
ביוגרפיה
ליליאן סנלינג נולדה ב -8 ביוני 1879 בספרינג הול, סנט מרי קריי, קנט למשפחתו הגדולה של ג'ון קרנל סנלינג (1841–1902), בעל מבשלת שכר ואשתו, מרגרט אליזבת, לבית קולגאלט. היא ואחיותיה התחנכו בבית ספר בטונברידג', ויילס. בשנים 1915–1916 לימד אותה הנרי ג'ון אלווס לצייר פרחים (שאסף במסעותיו), בביתו בפארק קולסבורן שבגלוסטשייר.
סנלינג עבדה בגן הבוטני המלכותי באדינבורו בשנים 1916 עד 1921 בציור דיוקנאות צמחים עבור סר אייזיק ביילי בלפור, מנהל הגן הבוטני ופרופסור לבוטניקה באוניברסיטת אדינבורו. היא למדה ליטוגרפיה אצל פרנק מורלי פלטשר.
בשנת 1954 אות כבוד של אימפריה ובשנת 1955 הוענקה לה מדליית ויקטוריה, אות הכבוד הגבוה ביותר.
בשנת 1959 הוצגה עבודתה בתערוכת הדו-שנתי של גני קיו: "התרומה של גני קיו לבוטניקה במשך 200 שנה".
בשנת 2007 קיים הגן הבוטני המלכותי באדינבורו תערוכה בת עשרה שבועות המוקדשת לעבודתה.
אוולין בויד גרנוויל
אוולין בויד גרנוויל (באנגלית: Evelyn Boyd Granville, 1 במאי 1924 - 27 ביוני 2023) הייתה האישה האפרו-אמריקאית השנייה שקיבלה דוקטורט במתמטיקה מאוניברסיטה אמריקאית. את הדוקטורט קיבלה ב-1949 מאוניברסיטת ייל. היא סיימה את לימודיה במכללת סמית' ב-1945. בשנים 1956–1960 היא עבדה ב-IBM על ניתוח מסלולים ופיתוח פרוצדורות מחשב לתוכנית ואנגארד לשליחת הלווין הראשון במסלול סביב כדור הארץ ולתוכנית מרקורי לשיגור משימה מאוישת ראשונה לחלל.
השכלה
אוולין בויד נולדה ב-1924 בוושינגטון, ארצות הברית; אביה וויליאם בויד עבד בעבודות מזדמנות מאחר ונפגע כלכלית בעקבות השפל הגדול. הוא נפרד מאמה, ג'וליה ווקר בויד, כאשר בויד היה צעירה. בויד ואחותה הגדולה גדלו על ידי אמה ואחותה התאומה של אמה לואיס ווקר. שתיהן עבדו כבוחנות עבור הלשכה האמריקאית לחריטה ודפוס. גרנוויל ואחותה דוריס, שהייתה מבוגרת ממנה בשנה וחצי, בילו לעיתים קרובות את חופשות הקיץ בחווה של חבר משפחה בלינדן, וירג'יניה. אוולין בויד גדלה בוושינגטון הבירה ולמדה בבית הספר התיכון דנבר (Dunbar) שהיה באותה תקופה בית ספר לשחורים בלבד, אך תחרותי מבחינה אקדמית. היא נבחרה לנאום את נאום הסיום בתיכון מול כל הקהל.
בית הספר שמר על סטנדרטים אקדמיים גבוהים. כמה מאנשי הסגל שלה החזיקו בתארים ממכללות מובילות, והם עודדו את הסטודנטים לרדוף אחרי יעדים שאפתניים. המורים למתמטיקה של גרנוויל כללו את יוליסס באסט, בוגר אוניברסיטת ייל, ומרי קרומוול, בוגרת אוניברסיטת פנסילבניה; אחותה של קרומוול, בעלת תואר דוקטור מייל, לימדה במחלקה לאנגלית של דנבר.
עם תמיכה כספית מדודתה ומלגה חלקית קטנה מפי דלתא קאפה, בויד נכנסה למכללת סמית' בסתיו 1941. היא התמחתה במתמטיקה ובפיזיקה, אך גם גילתה עניין רב באסטרונומיה. היא נבחרה ל-פי בטא קפה ול-Sigma Xi וסיימה בהצטיינות את לימודיה בשנת 1945. בעזרת מלגה לתואר שני מארגון הסטודנטים של מכללת סמית', היא הגישה מועמדות לתוכניות לתואר שני במתמטיקה והתקבלה לאוניברסיטת ייל ולאוניברסיטת מישיגן; היא בחרה בייל בגלל הסיוע הכספי שהם הציעו. בויד למדה אנליזה פונקציונלית בהנחייתו של קרל איינר הילה, וסיימה את הדוקטורט שלה בשנת 1949. עבודת הדוקטורט שלה הייתה "על סדרת לגאר בתחום המורכב". זו הייתה הפעם השנייה שבה קיבלה אישה אפרו-אמריקאית תואר דוקטור במתמטיקה. הראשונה הייתה יופימיה לופטון היינס ב-1943. עוד באותה שנה סיימה מרג'ורי לי בראון את הדוקטורט שלה באוניברסיטת מישיגן, אך לא קיבלה את התואר עד פברואר של השנה הבאה, 1950.
קריירה
לאחר מכן, בשנת 1950, היא קיבלה תפקיד הוראה באוניברסיטת פיסק, מכללה לסטודנטים שחורים בנאשוויל, טנסי. שתיים מתלמידותיה שם, ויויאן מאלון-מייס ואטה צובר פלקונר, המשיכו להשיג דוקטורט משלהן במתמטיקה.
ב-1952 היא עזבה את האקדמיה וחזרה לוושינגטון עם תפקיד במעבדות ה-Diamond Ordnance Fuze Laboratories.
בינואר 1956 התחילה לעבוד בחברת IBM כמתכנתת מחשבים; כאשר IBM קיבלה חוזה של נאס"א, היא עברה למרכז הפיתוח בוושינגטון.
בויד עברה מוושינגטון לניו יורק בשנת 1957.
ב-1960, לאחר שהתחתנה עם הכומר ג'י מנספילד קולינס, עברה בויד ללוס אנג'לס. שם היא עבדה עבור מעבדות טכנולוגיות החלל האמריקאיות, שהפכה לחטיבת החלל ומערכות המידע של צפון אמריקה ב-1962. היא עבדה על פרויקטים שונים עבור תוכנית אפולו, כולל מכניקה שמימית, חישוב מסלול ו"טכניקות מחשב דיגיטליות".
לאחר פרישתה מהאוניברסיטה ב-1984 היא לימדה בטקסס קולג' בטיילר, טקסס, במשך ארבע שנים, ולאחר מכן ב-1990 הצטרפה לפקולטה של אוניברסיטת טקסס בטיילר בתור פרופסור למתמטיקה, שם היא פיתחה תוכניות העשרה במתמטיקה עבור בתי הספר היסודיים. מאז 1967, פעלה רבות לחינוך נשים בטכנולוגיה.
חיים אישיים
בויד התחתנה עם הכומר גמליאל מנסיפלד קולינס בשנת 1961. בשנת 1967, בויד וקולינס התגרשו.
היא נישאה למתווך אדוארד ו' גרנוויל ב-1970. השניים עברו לטיילר, טקסס ב-1983 על מנת לגור בחווה.
פרסים והוקרה
ב-1989 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד על ידי מכללת סמית', הראשון שניתן על ידי מוסד אמריקאי למתמטיקאית אפרו-אמריקאית.
היא מונתה ליו"ר מכון סם א. לינדזי של אוניברסיטת טקסס בטיילר (1990–1991).
בשנת 1998, גרנוויל זכתה לכבוד על ידי האקדמיה הלאומית להנדסה.
בשנת 1999, האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית הכניסה אותה לאוסף הפורטרטים שלה של אפרו-אמריקאים במדע.
בשנת 2000, היא זכתה במדליית צלב וילבור לוציוס, הכבוד הגבוה ביותר של אגודת בוגרי בית הספר לתארים מתקדמים של ייל.
בשנת 2001, היא צוטטה בהחלטה המשותפת מס' 377 של הסנאט של מדינת וירג'יניה, שקבעה את ה-25 בפברואר כ"יום המדען והממציא האפרו-אמריקאי".
בשנת 2006 הוענק לה תואר כבוד מטעם מכללת ספלמן.
בשנת 2019, היא הוכרה על ידי Mathematically Gifted & Black בתור הזוכה לחודש ההיסטוריה השחורה.
Drunk in Love
Drunk in Love (בעברית: שיכורה מאוהבת) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבומה החמישי, Beyonce. בשיתוף הראפר ג'יי זי. השיר יצא כסינגל השני מן האלבום ב-17 בדצמבר 2013. השיר מתאר אישה שיכורה על חוף הים שרה דברי מיניות נשית בדרך חושנית ובטוחה אל אהובה.
השיר זכה לשבחים רבים על ידי מבקרי מוזיקה. נוסף על כך השיר היה מועמד לפרסים רבים, ביניהם וידאו השנה בטקס ה-VMA לשנת 2014 ואף זכה בשני פרסי גראמי על "Best R&B Song" ו-"Best R&B Performance". השיר הגיע למקום ה-2 במצעד הבילבורד הוט 100 של ארצות הברית ולמקום ה-1 במצעד ה-Hot R&B/Hip-Hop Songs. השיר נבחר לשיר הטוב ביותר לשנת 2014 על ידי המגזין האמריקאי "רולינג סטון".
קליפ השיר צולם בשחור לבן בגולדן ביץ', פלורידה. בקליפ השיר נראית ביונסה רוקדת עם בגד ים שחור על החוף ושרה דברי מיניות אל בעלה ג'יי זי. לאחר מכן נראה ג'יי גם כן על החוף עם כוס יין והוא עונה לביונסה על ידי השיר. השיר בוצע על ידי ביונסה וג'יי זי בתחילת טקס גראמי לשנת 2014. כמו כן, לשיר נעשו גרסאות כיסוי רבות ורמיקיסים רבים, ביניהם רמיקס רשמי יחד עם הרפאר קניה וסט.
נכון למרץ 2016 קליפ השיר גרף מעל ל-350 מיליון צפיות בערוץ ה-vevo של ביונסה. השיר הגיע למעמד של פלטינה משולשת בארצות הברית עם מכירות של מעל 3,000,000 עותקים.
חיים אחרים (סרט)
חיים אחרים (באנגלית: The Peanut Butter Falcon; מילולית: בז חמאת הבוטנים) הוא סרט דרמה קומי אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2019. הסרט נכתב ובוים על ידי טיילר נילסון ומייקל שוורץ, ומככבים בו זאק גוטסאגן, שיה לה-באף ודקוטה ג'ונסון. עלילת הסרט עוקבת אחר זאק, צעיר הלוקה בתסמונת דאון, שיוצא למסע יחד עם עבריין צעיר כדי להגשים את חלומו. הסרט זכה להצלחה וקיבל ביקורות אוהדות ומספר פרסים.
עלילה
זאק (זאק גוטסאגן) הוא בחור בן 22 הסובל מתסמונת דאון. הוא ננטש על ידי משפחתו ובשל אילוצים בירוקרטיים הוא מתגורר בבית אבות. זאק מעריץ את המתאבק שמכונה "סולט וואטר רדנק" (תומאס היידן צ'רץ) ורוצה ללכת לבית הספר שהוא מנהל כדי להיות מתאבק מקצועי בעצמו. אחרי ניסיון ראשון כושל, זאק מצליח לברוח מבית האבות בסיועו של השותף שלו לחדר, זקן בשם קארל (ברוס דרן). אלינור (דקוטה ג'ונסון), עובדת בבית האבות שמיודדת עם זאק, יוצאת לחפש אותו.
טיילר (שיה לה-באף) הוא דייג צעיר שמתפרנס מגניבה ממלכודות של דייג אחר, דנקן (ג'ון הוקס), שאיתו הוא מסוכסך. דנקן ושותפו ראטבוי (ילאוולף) מתעמתים עם טיילר ומכים אותו, ובתגובה טיילר מצית שרפה שפוגעת בציוד הדיג שלהם. הוא נמלט בסירה שעליה נמצא זאק, שנשכב שם לישון. לאחר שהם מצליחים להימלט, טיילר מתכוון להמשיך בדרכו ברגל ונפרד מזאק, אבל כשהוא רואה שנער מקומי נטפל לזאק הוא יוצא לעזרתו. טיילר מתכוון להגיע לפלורידה, וכיוון שבית הספר להתאבקות נמצא בדרך לשם, הוא מאפשר לזאק להצטרף אליו.
טיילר נתקל באלינור כשהוא נכנס לקנות מצרכים למסע, אבל מכחיש שראה את זאק. במהלך הדרך שלהם ביחד טיילר מלמד את זאק לשחות ולירות ברובה, ומסייע לבניית הביטחון העצמי שלו. באחד הלילות הם מקימים מחנה זמני ושותים יחד ויסקי, וטיילר מעודד את זאק לבחור לעצמו כינוי שיתאים למתאבק. זאק בוחר בשם "בז חמאת הבוטנים". בבוקר למחרת אלינור מוצאת את השניים, אבל זאק מסרב לחזור איתה לבית האבות. טיילר משכנע אותה להצטרף אליהם למסע, וטוען שזאק צריך לקבל יותר חופש לבצע בחירות לגבי החיים שלו. באותו לילה דאנקן וראטבוי מוצאים את החבורה ומאיימים לירות בטיילר, אבל זאק מגיע למקום עם רובה ומציל אותו.
השלושה מגיעים לעיירה שבה נמצא בית הספר להיאבקות ומוצאים את ביתו של סולט ווטר רדנק, שמציג את עצמו בשם קלינט ומספר שהוא סגר את בית הספר לפני שנים. מאוכזבים, הם פונים חזרה. קלינט מדביק אותם בדרכם אחרי ששחזר את המראה הטיפוסי של סולט ווטר רדנק, ומציע לזאק לאמן אותו. זאק מבקש ללמוד תרגיל מפורסם בשם "ההטלה האטומית" - מהלך שבו המתאבק מרים את היריב מעל לראשו ומשליך אותו מחוץ לזירה. קלינט מגלה לו שמדובר בהמצאה מפוברקת לצורכי פרסום, אבל מלמד אותו תרגילים אחרים ונותן לו עצות.
קלינט מארגן לזאק קרב מבוים שבו ילחם נגד סאם (ג'ייק רוברטס), אחד מידידיו. הם מצטרפים לתחרות מקומית, אבל אלינור מזדעזעת מהאגרסיביות ורוצה שזאק יחזור בו מההשתתפות. טיילר מנשק אותה אבל מנצל את ההזדמנות לכבול אותה באזיקים להגה של מכונית חונה כדי למנוע ממנה לעצור את זאק. הוא עצמו מדרבן את זאק ועוזר לו לשחזר את הביטחון שלו. עם תחילת הקרב מתברר שסאם לא מתכוון לרסן את עצמו כמצופה, והוא מפגין אלימות פיזית ומילולית כאחד. טיילר ממשיך לעודד את זאק, שמתקיף את סאם בחזרה, ומסיים את הקרב כשהוא מבצע את "ההטלה האטומית". אלינור משחררת את עצמה ורצה למקום הזירה בניסיון להזהיר את טיילר מפני דאנקן וראטבוי שהגיעו למקום. טיילר שקוע במהלך הקרב ולא מבחין כשדאנקן מגיע אליו וחובט בראשו עם מוט מתכת. בסוף הסרט אלינור וזאק מגיעים לפלורידה ביחד במכונית. זאק מסתובב לאחור ומעיר את טיילר, שעדיין סובל מחבלות אבל חי.
לואיס אוליבאס
לואיס אלחנדרו אוליבאס סלסדו (בספרדית: Luis Alejandro Olivas Salcedo; נולד ב-10 בפברואר 2000 בטפיק שבנאיאריט, מקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת גוודלחרה מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת מקסיקו.
קריירת מועדונים
אוליבאס גדל במחלקת הנוער של גוודלחרה. בעונת הושאל לטודלאנו מהליגה הספרדית השלישית, ובעונת  הושאל לטפאטיו, קבוצת המילואים של גוודלחרה, בליגת המשנה המקסיקנית.
בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של גוודלחרה.
קריירה בינלאומית
ב-8 בדצמבר 2021 ערך אוליבאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, בתיקו 2-2 נגד נבחרת צ'ילה במשחק ידידות.
אליפות העולם בראלי עונת 2016
עונת 2016 באליפות העולם בראלי היא העונה ה-44 של האליפות. הקבוצות והנהגים התחרו ב-13 סבבים שהתקיימו בין החודשים ינואר עד נובמבר ברחבי אירופה, אוסטרליה ודרום אמריקה. ראלי סין, שאמור היה להצטרף לאליפות, בוטל עקב מפולות בוץ.
אליפות הנהגים
הנקודות ניתנות לעשרת הנהגים המסיימים את התחרות ראשונים. בנוסף, ניתן בונוס של 3 נקודות למנצח בקטע ה-Power stage, 2 נקודות לנהג שמגיע במקום השני ונקודה אחת לנהג שמגיע במקום השלישי.
אליפות היצרנים
הנקודות ניתנות לעשרת הנהגים המסיימים את התחרות ראשונים. כל קבוצה יכולה לרשום עד 2 נהגים לצורך חישוב הנקודות.
תלמוד תורה
בעת העתיקה
לפי הפרשנות החז"לית, לאורך כל ההיסטוריה של עם ישראל התגבשו בתי מדרש ובתי ספר ללימוד תורה. לדבריהם, עוד בטרם ניתנה התורה ייסדו שם ועבר בית מדרש בו למדו האבות:.
בהמשך שבט לוי היה מופקד על לימוד התורה בין שבטי ישראל.
התארגנויות פרטיות כאלו היו תלויות לאורך התקופות במצב כלכלי משתנה ובהימצאותם של תלמידי חכמים בעלי יוזמה. גם בתקופות בהן הייתה מלוכה בישראל נשארה האחריות על החינוך ועל לימוד התורה אצל האבות, כמצווה בתורה:. יוצא מן הכלל היה חזקיהו המלך, שעל אף המצב הכלכלי והביטחוני החמור. כוונתו של חזקיהו המלך הייתה לרמז לעם שרק התורה תוכל לשמור עליו מפני צבאו של סנחריב מלך אשור, ועל כן הוא מתקן תקנה מקיפה עבור דורו ללא הבחנה בין קטן וגדול, איש או אישה - כולם עוסקים בתורה.
לאחר שיבת ציון וחידוש מלכות ישראל נשמרה צורת החינוך והאחריות ללימוד תורה בצורתה המקורית על ידי האבות. אך נוצר מצב בו היתומים ובני העניים לא למדו תורה, והתורה נשארה נחלתם של עשירים בלבד, שיכלו להתפנות מעבודתם כדי ללמד את בניהם או לשכור להם מלמדים.
הגמרא מתארת את השתלשלות התהליך החברתי והתקנה המיוחסת לרבי יהושע בן גמלא המחייבת חינוך ציבורי:
ארצות האסלאם
הפעילות המרכזית בלימוד הילדים, הייתה שינון טקסטים מהתנ"ך ומהתפילה. מטרתו העיקרית של מוסד חינוך זה היה להכין את הלומדים בו להשתתפות פעילה בבית הכנסת. תוכנית הלימודים לא הוגבלה אך ורק ללימודי קודש. רב האי גאון קבע כי "מותר ללמד תינוקות של בית הכנסת אגב לימוד התורה כתב ערבי וחשבונות, אבל שלא עם התורה אינו נכון".
כדי לחבב את מלאכת לימוד הקריאה בשנה הראשונה השתמשו במספר שיטות. אחת מהן הייתה לשרטט תבניות של אותיות ועל התלמידים היה למלא את המסגרות בצבעים.
מאחר שהיה מחסור בספרים, התלמידים למדו לקרוא את הטקסט מארבעת צדדיו. בקהילה היהודית בתימן יכולת זו נשתמרה עד המאה ה-20.
על התלמידים היה להגיע לבושים באורח ההולם לימוד תורה, כאשר מצנפת הייתה הכרחית ורק המעמד הנמוך ביותר השתמש בכיפה.
כל מלמד היווה "מוסד" בפני עצמו. ההוראה התבצעה בבית הכנסת, בבית המורה, ובקרב המעמד הגבוה - בבית ההורים. הקהילה דאגה לשכור מלמדים מיוחדים ליתומים ולבני עניים, שלא יכלו לשלם בעצמם עבור המלמד. משרת המלמד הייתה משרת כבוד, ואשר על כן מלמדים הוסיפו תואר זה לחתימותיהם.
יהדות אשכנז
ביהדות אשכנז, אף על פי שהמונחים "חדר" (נהגה "חֵידֵר") ו"תלמוד תורה" די דומים, היו מקומות שהבדילו ביניהם. "תלמוד התורה" היה שייך לקהילה ובו למדו ילדים להורים שלא יכלו לשלם את שכר הלימוד, ואילו החדר היה מוסד פרטי שבו המלמד (כיום נקרא בתלמודי תורה "רֶבֶּה") גבה שכר לימוד מהורי התלמידים. לפי דעה רווחת, השם "חדר" ניתן כיוון שהלימודים התקיימו בחדר שהוקדש לשם כך בבית הכנסת של הקהילה או בביתו של המלמד.
תחילה למדו התלמידים הצעירים את אותיות לשון הקודש. שיטת ההוראה המסורתית הפשוטה הייתה חזרה רבה. המלמד היה מקריא הברה ואות ולאחר מכן את השילוב ביניהם כך: קמץ אלף אָ, קמץ בית בָּ, והתלמידים חוזרים אחריו. בהמשך המלמד היה מקריא פסוק מהמקרא בקול והתלמידים אחריו, ומשהחלו לקרוא בכוחות עצמם היו קוראים בתורנות.
כיוון ששפת הדיבור הייתה יידיש ולעיתים רחוקות שפת המדינה, היה צורך בתרגום של הפסוקים ליידיש. תרגום זה כונה "עברי-טייטש" והמלמד היה מקריא אותו, לרוב בעל פה, בין הפסוקים.
בחֵיידֶרִים גדולים היו שלוש כיתות שמחולקות לפי גילאים ועל מנת להשתלט על שלוש הכיתות היה למלמד עוזר. בדרך כלל, לימד המלמד באחת מהכיתות נושא חדש, ואילו בשתיים האחרות היו התלמידים חוזרים בפני העוזר על מה שלמדו.
תוכנית הלימודים הייתה לימוד קריאה ולימוד חומש על פי פירושי התלמוד, רש"י ומדרשים. שיטת הלימוד העיקרית הייתה בדרך של לימוד בעל פה. המשמעת בחדר הייתה חמורה ומי שהפר את המשמעת היה עשוי להיענש, ימי שבת וחג היו ימי חופשה.
על אף שלרוב החדר היה עסק פרטי, רוב הקהילות הכניסו תקנות בדבר לימוד בחדר, כמו מספר התלמידים שהמלמד רשאי ללמד.
פעילות החינוך בחדר החלה בתקופה שברוב העולם לא הייתה מערכת חינוך, ותהליך הלמידה בהם המשיך במתכונת המסורתית גם כשחלו התפתחויות בנושא החינוך. בחיידרים לא לימדו כתיבה, דקדוק ומקצועות מלבד תורה ומשנה. בכמה ארצות במזרח אירופה הממשלות סגרו את החדרים על מנת שהילדים היהודים ילמדו בבתי ספר רגילים ויסתגלו לחיי המדינה ובסוף המאה ה-19, בעקבות תנועת ההשכלה היהודית כשהמשכילים ראו בדרכי הלימוד בחדר פרימיטיביות וגם משום שהילדים לא למדו בחדר מקצועות אחרים, נוסד גם החדר המתוקן בו למדו מקצועות נוספים, כמו חשבון ושפה, ובעיקר את השפה העברית. בכמה מהחדרים המתוקנים למדו גם בנות. רוב היהודים המסורתיים התנגדו לשינויים הללו.
במזרח אירופה, בתקופת עליית הנאצים נעלם כמעט לגמרי החדר. בקהילות יהודיות בעולם ישנם בתי ספר יהודיים, אך אינם מלמדים על פי שיטת החדר. בקהילות היהדות החרדית עדיין קיים החֵיידר בו מלמד המלמד בשיטה הישנה.
תלמודי תורה כיום
ברוב הציבור החרדי וכן בחלק מהציבור הדתי לאומי בתי הספר לבנים נקראים "תלמוד תורה" - "חיידר" ובהם מעמידים את לימוד התורה במרכז ההוויה החינוכית, כאשר לימודי מקצועות החול נדחקים לשוליים. מוסדות אלו בחלקם אינם מקבלים כלל תקצוב ממשלתי, או מתוקצבים בשיעור מופחת מאוד על ידי משרד החינוך, בשל אי עמידתם בתוכנית הליבה, והם מתקיימים באמצעות שכר לימוד, ושכר נמוך יחסית למורים. במטרה לעודד תעסוקה בציבור החרדי משרד החינוך מקים מסגרות חינוכיות שגם הן מכונות לעיתים תלמוד תורה אך בהן ניתן דגש על עמידה בתוכנית הליבה.
קניון ח'אלידיה
קניון ח'אלידיה (בערבית: الخالدية مول) הוא קניון שנמצא באבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות, הקניון מכיל כ-160 חנויות ושטח הקניון הוא כ-86,000 מ"ר, הקניון נפתח בינואר 2007 ומנוהל על ידי קבוצת לולו אינטרנשיונל (LuLu Group International).
המצור על גבעת חיים
המצור (הבריטי) על גבעת חיים היה מצור צבאי ומשטרתי בריטי, על קיבוץ גבעת חיים. המצור הסתיים ב-26 בנובמבר 1945 (כ"א בכסלו תש"ו) לאחר ירי קטלני של החיילים הבריטיים, שתוצאתו שמונה הרוגים יהודים וארבעים ושניים פצועים.
הרקע
בסוף שנת 1945 גברה העלייה הבלתי־לגאלית לארץ ישראל. ממחנות העקורים בדרום אירופה החלו להגיע ספינות מעפילים בזו אחר זו. השלטון הבריטי בארץ ישראל היה חצוי ביחסו אל תופעת העלייה הבלתי־לגאלית. משרד המושבות, אשר נחשב למעוז האנטי ציונות באנגליה, עשה כל שביכולתו כדי לעצור את הספינות הנוחתות בחוף הארצישראלי. במשרד החוץ הבריטי, לעומת זאת, נשמעו קולות שתמכו בהיתרים מוגבלים לעלייה זו.
קניון ח'אלידיה
היסטוריה
עוד במאי 2004 החברה שהייתה אחראית על פרויקט הקמת החברה ששמה היה "EMKE Group" קיבלה מספר הצעות מחברות שונות לגבי הקמת הקניון, חודש לאחר מכן הוענק החוזה לקבלנים שיבנו את הקניון. התרחשות נוספת אודות הקניון התרחשה רק בספטמבר של אותה שנה כאשר הוענקו כל החוזים לכל הגורמים האחראים והחל משא ומתן עם קמעונאים שהתעניינו ברעיון להקים חנות שלהם בקניון. חודש לאחר מכן נחשף הלוגו של הקניון בעת אירוע שבו השתתף אחיו של ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן (נשיא איחוד האמירויות) מוחמד בן זאיד אאל נהיאן שהיה גם אז סגן מפקד הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות.
תלמוד תורה
החינוך העצמאי ובני יוסף
תלמודי תורה במסגרת החינוך העצמאי המזוהה עם יהדות התורה ובני יוסף המזוהה עם ש"ס, כוללים מוסדות לבנים הפונים למגזר החרדי, כאשר מוסדות אלו מחויבים לעמוד בתוכנית הליבה. השליטה והפיקוח של משרד החינוך על מסגרות אלו, מצומצמים ביחס למסגרות הממלכתיות. בשנת 1992 נקבע בתיקון לחוק יסודות התקציב כי מסגרות אלו יקבלו תקצוב זהה לתקצוב החינוך הממלכתי בארץ אולם בפועל כיום התקצוב של מוסדות חינוך אלו עומד על כ-61% מהמוסדות הכלליים. החינוך העצמאי מפעיל גם בתי ספר לבנים מהציבור הדתי והמסורתי, כגון שובו ונתיבות משה, בהם מתקיימים לימודי חול במלואם, והדגש הוא על הקניית ערכי היהדות ומסורת ישראל.
המצור על גבעת חיים
המצור
למחרת הטילו הבריטים מצור על מושב חגלה ועל קיבוץ גבעת חיים. כוחות גדולים של צבא ומשטרה, בפיקודו של ריימונד אוסוואלד קפראטה, התחפרו והתארגנו מסביב לגדר המשק. בלטו ביניהם כוחות מוצנחים בריטים, שהגיעו ארצה עם תום המלחמה באירופה. הם הודיעו לאנשי הקיבוץ על כוונתם לפרוץ פנימה ולערוך מסדרי זיהוי, כדי לאתר את מבצעי הפעולה בגבעת אולגה. המשא ומתן נמשך, והפריצה אל המשק נדחתה למחרת, ל־25 בחודש. בינתיים ריכזה "ההגנה" אלפי מתנדבים בקיבוץ עין החורש הסמוך. התוכנית הייתה לנוע בצהרי 25 בחודש, במצעד של אי-אלימות, בכביש בין שני היישובים, כדי לפרוץ ולהצטרף אל הנצורים, ולמנוע בדרך זו את זיהוי מבצעי הפיצוץ ומעצרם.
האלפים שהתרכזו בעין החורש, לקראת הפריצה, באו מנתניה שבדרום ועד לזכרון יעקב שבצפון. היו ביניהם בני נוער רבים, מהכשרות הקיבוצים שחנו במושבות הסמוכות, חדרה, פרדס חנה, כרכור ועוד. הם בילו את הלילה בקיבוץ עין החורש, והתארגנו לקראת המצעד. במהלך ליל השימורים הזה נמשכו המגעים עם הבריטים, ואפילו בבוקר עדיין הייתה תקווה לפתור את המשבר ללא אלימות.
קניון ח'אלידיה
היסטוריה
עבודות על הקמתו של הקניון היה צפוי להסתיים ביולי 2006 אך לבסוף הסתיים כמה חודשים לאחר מכן, בקניון יש גם חניון שמכיל כ-2,500 מקומות חנייה, בקניון עצמו מלבד חנויות יש גם מספר בתי קולנוע ומתחם של מסעדות וחנויות מזון.
תלמוד תורה
תלמוד תורה ממלכתיים דתיים
'תלמודי תורה ממלכתיים דתיים' (תתמ"ד) הם מוסדות המיועדים בדרך כלל לתלמידים מהציבור הדתי לאומי.
המצור על גבעת חיים
ניסיון הפריצה ותוצאותיו
בשל אי־הבנות חמורות בתקשורת, ובשל קריאה לא נכונה של הקרב הצפוי על ידי מפקדי "ההגנה" המקומיים – מחד; ובשל נוקשות חסרת פשרות מצד המפקדים הבריטים שפקדו על המבצע – מאידך, ברור היה לאנשי ההגנה שלא יהיה מנוס מניסיון פריצה אלים אל תוך גבעת חיים הנצורה. המסע הרגלי יצא, ערוך בשישיות, ללא נשק חם אלא רק עם מקלות וככרות לחם, מהשער המערבי של עין החורש. בשעת הצהריים עצר המפקד הבריטי את המצעד והזהיר את הצועדים שלא להמשיך. המצעד לא ציית, מפקדיו התלהמו ופרצה ריצה מטורפת לאורך כמה מאות המטרים שהפרידו בין היישובים. כוח בריטי קטן פתח באש אל הצועדים. התוצאה הייתה הרת אסון: שבעה נהרגו מיד ומספר הפצועים הגיע לעשרות.
תלמוד תורה
תלמוד תורה ממלכתיים דתיים
תלמוד-תורה ממ"ד מיועד לבנים בלבד, כאשר לימודי קודש הן מרכז סדר היום ומהווים לפחות חמישים אחוז משעות הלימוד השבועיות.
המצור על גבעת חיים
ניסיון הפריצה ותוצאותיו
עם האש והפגיעות בצועדים השתנו בבת אחת יחסי הכוחות בשדה, וכולם ביחד החלו בפינוי וטיפול בפצועים. האדמה הבוצית הקשתה מאוד על ההצלה. ימים ספורים לפני האירוע ירד גשם כבד בעמק חפר, ותעלות הניקוז שבין היישובים התמלאו במים ובבוץ. פעולות ההצלה השתבשו ואחדים מהפצועים מתו עוד בטרם פונו. כוח רפואי בריטי שחנה בשולי גבעת חיים הגיש אמנם עזרה רפואית ראשונית, אך התוצאות היו קשות מאוד.
התגובות
ההלם והתדהמה ביישוב היו גדולים. איש לא העלה על דעתו שהצבא הבריטי, שזה עתה שב מהצלת יהודים באירופה השרופה, יפתח באש על יהודים לא חמושים בארץ ישראל. האירוע זכה להד עולמי והטיל צל כבד על מדיניות החוץ והביטחון של בריטניה, ומעצביה, ובארצות הברית נשמעו קולות לסלק את בריטניה לאלתר מארץ ישראל, לפתוח את השערים לעלייה המונית ולחתור במהירות להקמת מדינה יהודית עצמאית.
אנדרטה הכוללת את שמות ההרוגים הוקמה במקום במלאת שנה לאירוע הטראגי ב-כ"א בכסלו תש"ו. האנדרטה שופצה לקראת מלאת שישים שנה למאורע, והמחלקה להנצחת החייל של צה"ל השקיעה וטיפלה בשיקומה. הגַּלְעֵד ניצב על הכביש הפנימי המחבר בין שני היישובים ומשמש אתר זיכרון לבית הספר התיכון הסמוך.
בשנת 1979 נחנך קיר זיכרון נוסף בלב קיבוץ עין החורש, סמוך לבית התרבות בתכנון האדריכל אילון כהן.
שמות הנופלים במצור על גבעת חיים
באותו היום נערך מצור דומה על קיבוץ שפיים וגם שם נערך ניסיון פריצה של המצור על ידי אנשי ההגנה. בניסיון זה נהרג , איש פתח תקווה.
הארמדה הספרדית
הארמדה הספרדית (בספרדית: Grande y Felicísima Armada, בתרגום מילולי: הצי הגדול ובר המזל, או Armada Invencible, הארמדה הבלתי מנוצחת) הוא כינויו של צי ספינות מלחמה ספרדי, שנשלח על ידי פליפה השני, מלך ספרד במטרה לפלוש ולהשתלט על חופי אנגליה בשנת 1588.
רקע
בשנת 1553 הוכתרה מרי הראשונה לבית טיודור כמלכת אנגליה. היא הייתה בת 37 בעלותה לכס המלוכה, ועדיין רווקה. מרי רצתה בילדים שיירשו את כיסאה בבוא העת, לכן חיפשה חתן. מבין מספר מועמדים שהוצעו לה היא בחרה בפליפה השני, מלך ספרד, לאחר שהתאהבה בתמונתו; הם נישאו בשנת 1554. שידוך זה היווה גורם משמעותי ביחסים הטובים שנוצרו בין ממלכות אנגליה וספרד – יחסים שנמשכו עד מותה של מרי, בשנת 1558. מרי שאפה להחזיר את אנגליה הפרוטסטנטית לחיק הנצרות הקתולית, כצעד נגד למהלכיו של אביה, הנרי השמיני. קשר הנישואין שלה עם מלך ספרד הקתולית, שהייתה אז המעצמה הגדולה והחזקה ביותר באירופה, עורר חששות כבדים באנגליה ורבים פחדו שהמדינה עומדת להפוך לחלק מספרד. מרי רדפה באכזריות את הפרוטסטנטים והעלתה 280 מהם על המוקד ("המארטירים מסמיתפילד"). לכן יובן למה כונתה בפי האנגלים "מרי העקובה מדם" (Bloody Mary), שפירושו גם "הארורה".
למלכה מרי לא היו צאצאים ועם מותה ירשה אותה אחותה למחצה אליזבת לבית טיודור, אשר עלתה לכס המלכות כאליזבת הראשונה. אליזבת הפרוטסטנטית התנגדה לצעדיה של אחותה מרי וביטלה אותם. פליפה תמך בעלייתה לשלטון של אליזבת, אך אליזבת התעלמה מתמיכתו ודחתה את הצעת הנישואין שלו. הקשר בין שתי הממלכות הלך והידרדר. פליפה היה שקוע במלחמות בארצות השפלה, וחשש שאנגליה מסייעת למורדים הפרוטסטנטיים שם. פליפה נרתע תחילה מפלישה לאנגליה, בשל כוחו של הצי הבריטי; הוא היה במלכוד: פלישה יעילה לאנגליה דרשה בסיס איתן בארצות השפלה, אך לא ניתן היה ליצור בסיס שכזה בשל המרד שם. פלישה שתצא מספרד דרשה הרכבת כוח עצום - ימי ויבשתי - להבטחת ניצחון, ופליפה היסס באשר למהלך זה. האנגלים התלבטו גם הם לגבי הסיוע למורדים; גם להם היה ברור שזוהי התגרות בספרד, אך היו מודעים לכך שהמרד ההולנדי מונע הקמת בסיס ספרדי לפלישה, ממנה חששו מאוד האנגלים.
ואולם, הנושא המרכזי שהעסיק את פליפה בשנות ה-80 של המאה ה-16 היה ניסיון לאחד את פורטוגל עם ספרד על ידי יצירת שושלת משותפת. לאחר שהצליח במשימה זו ב-1583, חשש פליפה מהאפשרות שכתר צרפת ייפול בידי אנרי השלישי, מלך נווארה הפרוטסטנטי (חששו זה אכן התממש ב-1589, אבל הוא קיבל עליו את הקתוליות לפני כן). ואולם, פליפה לא יכול היה להתעלם מהאיום האנגלי, שהגיע לשיאו בפשיטותיהם של שודדי הים האנגלים (פריבטיר, בוקאנירים) על המושבות הספרדיות באמריקה; מסעו של פרנסיס דרייק סביב העולם בשנים 1577–1580 המחיש סכנה זו.
במקביל למעורבות האנגלית בארצות השפלה - ובכיוון ההפוך, ניסו גולים קתוליים מאנגליה ונציגים של הוותיקן לגרום להפלתה של אליזבת, באמצעות תמיכה במרי לבית סטיוארט מלכת הסקוטים, הקתולית. ב-1570 נעשה ניסיון להפלת אליזבת מכסאה, ולהמלכת מרי מלכת הסקוטים במקומה, בקשר שנקרא קשר רידולפי. הקשר נכשל, והפרוטסטנטים בסקוטלנד מצאו בכך עילה לתבוע ממרי לוותר על כיסאה. במלחמה שהתפתחה נמלטה מרי אל דודניתה, אליזבת; זו ראתה בה איום וכלאה אותה במשך 19 שנים במצודת לונדון. גילוי הקשר, ביחד עם משבר במרד ההולנדים כנגד הספרדים, הוביל את אליזבת להתערב בגלוי במלחמה בארצות השפלה בחורף 1584–1585. אף על פי שמעולם לא הייתה הכרזת מלחמה רשמית, ראה בכך פליפה מצב של מלחמה בין שתי הארצות, והחל בהתארגנות לפלישה ימית לאנגליה.
השוואת תורת הלחימה
הבדל נוסף בין הכוחות הבריטים לכוחות הספרדים בא לידי ביטוי בקציני הפיקוד בספינות: על האוניות הספרדיות פיקדו אנשי אצולה, שזכו למעמדם הודות לייחוסם, ללא קשר ליכולותיהם, על פי הנוהג מתקופת האבירים של ימי הביניים. בספינות האנגליות הייתה היררכיה מקצועית ופיקודית מוגדרת, שבראשה עמד רב חובל שנבחר לתפקידו על פי ניסיונו ומיומנותו, ללא קשר למוצאו וייחוסו המעמדי.
גם בסוג כלי הנשק ניכר הבדל בין שני הכוחות: ספינות הארמדה הכילו תותחים גדולים וכבדים, שירו פגזים במשקל של כ-23 ק"ג בכל ירייה, והיו בנויים להסבת נזק רב לאוניות האויב בפגז כבד אחד, כאשר הופעלו מטווח קרוב. בניגוד לספרדים, הצי האנגלי התבסס על תותחים ארוכי טווח שירו פגזים שמשקלם היה כשליש - שמונה ק"ג בלבד. האנגלים שאפו ליירט את ספינות הצי הספרדי מחוץ לטווח הפגיעה של תותחיהם, כשהיה ברור להם שעימות חזיתי וקרוב עם הצי הגדול והחזק בעולם, באותה עת, יסתיים בתבוסתם המלאה; יכולת הלחימה של החיילים הספרדיים נחשבה למעולה, ולו היו האנגלים מאפשרים לאוניות הספרדיות להתקרב אל אוניותיהם, להתחבר אליהן באמצעות חבלים, ולהנחית עליהן את הלוחמים - לא היה להם כל סיכוי נגדם. האנגלים בחרו להילחם בתנאים שלהם: שמירה על טווח רחוק, וניצול יכולת התמרון הזריזה של ספינותיהם הקטנות יותר.
תוכנית הקרב הספרדית
ע"פ תוכניתו של מלך ספרד הייתה הארמדה אמורה להפליג במעלה תעלת למאנש, תוך כדי השמדת הכוחות הימיים הבריטיים שיעמדו בדרכה. הארמדה הייתה אמורה לטהר את התעלה עד מארגייט (בקצה הדרום מזרחי של אנגליה, מול קאלה), ולהשיג שליטה ימית שתאפשר את העברת הכוח היבשתי שהמתין בארצות השפלה, לאנגליה. בהולנד המתין צבא בן 30,000 לוחמים בפיקודו של הדוכס מפרמה, אלכסנדר פארנסה (Alexander Farnese), להגעתה של הארמדה. תוכניתו של פליפה השני הייתה להעביר ללונדון צבא זה על גבי דוברות. יחד עם הלוחמים שיגיעו עם הארמדה היה אמור צבאו של פליפה למנות 55,000 חיילים.
על אף זאת, פליפה לא התכוון לכבוש את אנגליה. מוקד פעילותו של פליפה היה בארצות השפלה, ואנגליה מבחינתו הייתה מטרד בלבד. הוא רצה לנתק את הסיוע האנגלי למורדים בארצות השפלה, ולהפסיק את המתקפות של שודדי הים הבריטיים על מושבותיו באמריקה. כיבוש אנגליה לא היה אפשרי מבחינתו של פליפה באותן נסיבות; צבאו של פליפה לא הצליח לדכא את המרידה בארצות השפלה, אף על פי שלרשותו עמדו כ-30,000 חיילים, ולמרות שארצות השפלה היו חלק מסורתי מן האימפריה הספרדית, ולשם ניתן היה להזרים כוחות דרך היבשה ולהסתייע בבעלי בריתו של פליפה ביבשת. השתלטות על אי עוין, בעל אוכלוסייה גדולה בהרבה, דרשה מבצע מסובך, ולא על כך חשב פליפה. הוא רצה, כנראה, להכות את האנגלים כדי להנחיל תבוסה לשאיפות הפרוטסטנטיות באירופה כולה, ואולי להביא להמלכת מלך קתולי, על אף שלא היה מועמד מתאים לכך.
תוכנית הפלישה של הספרדים הייתה מבצע מורכב מאוד, שגם במאה ה-21 היה קשה לבצעה, לא כל שכן במאה ה-16. פליפה תכנן את המבצע לבדו בלא לאפשר למפקדיו הבכירים – אלונסו פרס דה גוסמאן אי סוטומאיור, הדוכס השביעי ממדינה-סידוניה שהוביל את הארמדה, והדוכס מפרמה, מפקד הצבא בארצות השפלה – לדון עמו, או ביניהם, בפרטי התוכנית. כאשר קיבלו הללו את הפקודות ברגע האחרון, הבינו שניהם שהתוכנית כושלת ואין כל סיכוי שתצליח כמתוכנן, אך היה זה מאוחר מכדי להתריע.
הארמדה יוצאת
הכנת הארמדה למבצע החלה ב-1586 ונמשכה כשנתיים, בין השאר בשל פשיטה של פרנסיס דרייק על נמל קדיס ב-1587, אך גם בשל בעיות טכניות שונות, וכן בגלל העובדה שהספרדים המשיכו להתלבט בשאלה - אם ניתן לנחות באנגליה ללא דיכוי המרד בארצות השפלה לפני כן.
אנשיה של המלכה אליזבת קיבלו דיווחים שוטפים על מהלך ההכנות למבצע, באמצעות סוכניו של פרנסיס וולסינגהם בחצרות מלכי אירופה ובקהילות סוחרים זרים.
ב-28 במאי 1588 יצאה לבסוף הארמדה מליסבון לכיוון תעלת למאנש. לפני ההפלגה העניק האפיפיור סיקסטוס החמישי כתבי מחילה (אינדולגנציות) לכל החיילים והמלחים, כנהוג לפני יציאה למסע צלב.
בארמדה היו 130 ספינות. רק 28 אוניות מתוכן היו גליאות - אוניות מלחמה שנבנו למטרה זו, ואילו האחרות היו אוניות סוחר אשר לא נועדו למשימה, שעליהן הורכב חימוש. האוניות היו איטיות במיוחד: הן לא נבנו להפלגה כנגד הרוח (אוניות מסחר באותה תקופה לא הפליגו מול הרוח, אלא המתינו עד שתתחלף לרוח נוחה), והוספת החימוש והמיגון עליהן האטה אותן עוד יותר. בשל כך הפליגה הארמדה באיטיות רבה, ועברה בשלושה שבועות מרחק של 435 ק"מ בלבד, מליסבון עד לצפון ספרד. בכיוון ההפוך, (מול רוח נגדית) עברה באותו פרק זמן רק 160 ק"מ. כאשר עברה הארמדה את הפינה הצפון מערבית של ספרד, קורונה, נתקלה הארמדה בסערה והתעכבה עוד כמה שבועות.
האוניות נשאו עליהן 8,000 מלחים ו-18,000 לוחמים. כלי הנשק שהיו ברשות הלוחמים שנשאה הארמדה היו 1,500 רובים מפליז ו-1,000 רובים עשויים מברזל. יציאת האוניות מליסבון הייתה כאמור איטית, ורק כעבור יומיים עזבה אחרונת הספינות את הנמל.
הצי האנגלי
הצי האנגלי נערך בפלימות', תחת פיקודו של אדמירל לורד צ'ארלס הווארד ותת אדמירל (Vice Admiral) סר פרנסיס דרייק. לרשות האנגלים עמדו כ-200 ספינות, רובן קלות בהרבה מן הספינות הספרדיות. דרייק גרס שעדיף לנסות וליירט את הספרדים עוד בהיותם בדרך, במפרץ ביסקאיה, והלורד הווארד תמך ברעיונו של דרייק. לעומתם, המלכה אליזבת ויועציה לא הבינו את ההגיון שבאסטרטגיה זו, וזמן יקר התבזבז. במהלך כל חודש יוני ניסה דרייק לשכנע את המלכה בהגיון שבתוכניתו; הוא ידע שהארמדה הספרדית יצאה מליסבון כבר בחודש מאי וטרם הגיעה, וסבר שהיא נפגעה כנראה על ידי סערה ולכן תהיה פגיעה כעת, בחוף הצפוני של ספרד. ואולם, כאשר הגיע לבסוף האישור המלכותי, והצי הבריטי יצא מפלימות' לכיוון ספרד, נתקלו האוניות האנגליות בעצמן בסערה חזקה שמנעה מהן להתקדם. הצי הבריטי המתין עשרה ימים עד לחלוף הסערה ולשינוי כיוון הרוח. כעת התעוררו אצל הווארד ספקות: הוא חשש שאם ינוע כעת לכיוון ספרד תצליח הארמדה לחלוף על פני הצי האנגלי ולהגיע ליעדה; במצב כזה לא יהיה כוח ימי להגן על אנגליה, למעט צי קטן שהיה ממוקם בנהר התמזה, בפיקודו של הלורד הנרי סיימור. בנוסף, סבלו ספינותיו של הווארד ממחסור גדול במזון. בשל כך הורה הווארד לצי להמתין מדרום לאנגליה. בדיעבד, התברר כי דרייק צדק: הארמדה הספרדית חיכתה עדיין בחופי קורונה.
גם הארמדה סבלה ממחסור במזון. הצי הספרדי יצא מליסבון עם אספקה גדולה במיוחד, שתספיק לשישה חודשי הפלגה. ואולם, היערכות הצי התעכבה והמזון נותר על הסיפון זמן רב מדי: רובו נרקב בחביות ומי השתייה הפכו לריריים וירוקים. אלפי אנשים סבלו מהרעלת מזון וזאת בנוסף למחלות הקבועות המאפיינות הפלגות ממושכות: טיפוס, דיזנטריה ושפעת. הדוכס ממדינה-סידוניה התחנן נואשות למלך הספרדי לקבל מזון טרי, אך בפועל קיבל מעט מאוד; הוא יעץ למלך לנטוש את פרויקט ההתקפה על אנגליה. גם יועצי המלך היו מלאי ספקות בנוגע למלאי המזון והמים, ובאשר להתאמת הספינות לביצוע תוכנית ההפלגה, אך המלך היה נחוש בדעתו וחבר היועצים נכנע והסכים להפליג כנגד המלצותיהם של רוב קציניו הבכירים.
קרב פלימות'
היכולות הימיות של האנגלים היו גבוהות מאוד. הספרדים התלבטו האם לנסות תקיפה ימית, או להמשיך צפונה כדי לבצע את הנחיתה ביבשה. מועצת הקרב הסכימה על תקיפה יבשתית שסיכוייה היו גבוהים יותר, אך הדוכס ממדינה סידוניה הטיל וטו, בטענה שמלך ספרד הורה בבירור לתקוף.
הארמדה המתינה לשפל של צהרי היום למחרת. מפקדי הארמדה סברו שתנאי הים והרוח לא יאפשרו לאנגלים לצאת להתמודדות. זו הייתה טעות; הווארד ודרייק ניצלו את הגאות בלילה והפליגו למעלה מ-20 ק"מ כנגד הרוח, תוך ארבע שעות. הספינות הספרדיות לא היו מסוגלות להפליג בתנאים כאלה. דרומית לחופי פלימות' נוצר קשר העין הראשון בין שני הכוחות. האנגלים הצליחו להשיג את היתרון הראשון, מכיוון שהצליחו להתמקם כאשר הרוח בגבם: הם יכלו להתקדם אל הארמדה, אך הארמדה לא הייתה יכולה להתקרב אליהם. הדוכס ממדינה סידוניה, המפקד הספרדי, יכול היה רק לעגון. שני הצדדים הופתעו זה מזה: הספרדים הופתעו מכישורי המפקדים האנגלים ומיכולתם להפליג כנגד הרוח, והאנגלים מצידם נחרדו למראה גודל הארמדה וממערך הלחימה שלה. מערך זה תואר על ידי האנגלים כחצי סהר מושלם, אך היסטוריונים כיום מטילים ספק בדיוק התיאור הזה.
לשני הציים היו תוכניות וטקטיקות לחימה שונות, ואף אחת מהן לא צלחה לחלוטין. הספרדים ניסו לממש את הטקטיקה בה הורגלו: היצמדות לצי האנגלי והשתלטות על ספינותיו; אך האנגלים, שספינותיהם היו כאמור זריזות ובעלות כושר תמרון רב, הצליחו לחמוק מן הספרדים בכל פעם שהללו ניסו זאת. האנגלים מצידם ניסו להילחם ממרחק, אך הארמדה ענתה במבנה הדוק ועצום בגודלו, והמרחק היה רב מדי; טווח הפגיעה המקסימלי של התותחים האנגלים הספיק רק לפגיעה קלה בקצה הקרוב של צי ספינות הארמדה.
הצי האנגלי המשיך במרדף אחרי הארמדה, לאורך תעלת למאנש; ספינות נוספות הצטרפו אליו מכל נמל לידו חלפו, מלאות במתנדבים נלהבים שבאו ליהנות מצפייה במתרחש. כבר במחצית דרכו היו בצי של הווארד למעלה מ-100 ספינות, אך רק אחוז קטן מהן היווה גורם משמעותי ככוח לחימה. 25 ספינות בלבד היו ספינות מלחמה, שהובילו את לוחמי הצי, והללו נלחמו ברוב הקרבות; יחד עמן היו ספינות קרב "פרטיות" נוספות. יתר האנשים, לדברי הווארד, רק הפריעו. הם ירו כמות עצומה של תחמושת מטווחים בלתי אפשריים, והדבר המועיל היחידי שלו תרמו היה יצירת הרתעה, בשל כמות האנשים והספינות שהרכיבו את הצי האנגלי למראית עין.
קרב פורטלנד, ההפלגה לאי ווייט
ביום שלישי, 2 באוגוסט התנהל הקרב המשמעותי הראשון בין שני הציים, ליד האי פורטלנד. בבוקר אותו יום השתנה כיוון הרוח לצפון מזרח, ולספרדים היה לפתע יתרון. הקרב נגמר ללא תוצאה, למרות האש הכבדה שנורתה משני הצדדים. האנגלים העזו להתקרב יותר ולצמצם את המרחק מהספרדים, בשל קצב האש האיטי של תותחי האוניות הספרדיות, אך גם הודות להתנהלות הטקטית הטובה יותר של הצי האנגלי. אך שוב, למרות היתרון הטקטי של האנגלים לא נגרם לארמדה נזק משמעותי; מנגד, הספרדים הבינו שגם בעזרת רוח גבית הם אינם מצליחים ומסוגלים להשתלט על אף ספינה אנגלית. אחר הצהריים שקטה הרוח והקרב תם.
בסיום הקרב ללא הכרעה, עמד הדוכס מדינה סידוניה בפני דילמה: מטרת המבצע, כפי שהגדיר אותה המלך, לא ניתנה להשגה; הוא לא יכול היה לנצח את האנגלים ולהשיג עליונות ימית, שהייתה - כאמור - תנאי לנחיתה באנגליה. מעבר לכך, טרם נתקבלה תשובה מפרמה: מדינה סידוניה לא ידע היכן פרמה ומתי הם אמורים להיפגש. הארמדה לא יכלה להפליג לעבר מיצרי דובר ללא ידיעה האם הצבא הספרדי נמצא ממול - בדנקרק. מצד שני, הארמדה גם לא יכלה לפנות חזרה, ללא רוח מזרחית קבועה שתסייע לה. הוא החליט לעגון ליד האי וייט מדרום לסאות'המפטון, כדי להקים מערך זמני ולהמתין שם לבואו של הדוכס מפרמה.
ואולם, מעגן זה לא היה בטוח. האנגלים חילקו את הצי שלהם לארבעה כוחות, בפיקוד הווארד, דרייק, ג'ון הוקינס ומרטין פרובישר, ונערכו להתקפה עם כל אוניותיהם - על הארמדה. מדינה סידוניה הורה לאוניותיו להפליג לכיוון קאלה, ושם לעגון גם אם צבאו של פרמה לא יהיה מוכן בזמן בדנקרק, לא הרחק משם. הארמדה הגיעה לקאלה בשלום, ונערכה שם, כמתוכנן, במבנה הגנתי דמוי סהר.
מדינה סידוניה המתין לצבאו של פרמה (שכעת הצטמצם בשל מחלות ל-16,000 איש) ואולם, הסתבר שעדיין לא נאספו אמצעי תחבורה מתאימים - דוברות וסירות - להובלת חיל הכיבוש הספרדי המיועד. מעבר לכך, נמל דנקרק, שבו התארגנו הדוברות, היה נתון למצור ימי של ההולנדים. פרמה ביקש ממדינה סידוניה לשלוח אליו כוח שיפרוץ את המצור, אך זה האחרון חשש לוותר על ספינות שהוא עלול להזדקק להן בעת מתקפת פתע אנגלית. לארמדה לא היה נמל מים עמוקים, קושי שליווה אותה לכל אורך הדרך, והארמדה נותרה חשופה ופגיעה במרחק מסוים מהחוף.
קרב גרייבליינס ונאום טילברי
ב-29 ביולי התחולל מול חופי גרייבליינס הקרב המכריע במערכה בין הארמדה הספרדית "הבלתי מנוצחת" לצי האנגלי. מדינה-סידוניה חשש להפליג עוד מזרחה, כדי לא להילכד על השרטונות בחוף פלנדריה. ניסיון הקרבות הקודמים לימד את האנגלים כיצד להתמודד מול הארמדה; כעת, מול צי ספרדי מפוזר נטלו האנגלים סיכון והתקרבו עד למרחק מטרים ספורים מן הספינות הספרדיות, אך עדיין לא קרוב מספיק כך שיריביהם יצליחו לדלג ולהשתלט על ספינותיהם. ממרחק מצומצם זה הצליחו פגזי האוניות האנגליות לפגוע באוניות הארמדה ולגרום לנזקים קטלניים. שתי גליאות ספרדיות נפגעו קשה וסבלו אבדות כבדות; הן נסחפו לחוף ונלכדו על ידי ההולנדים. גליאה נוספת נפגעה קשות ונלכדה על ידי האנגלים בקרב קשה; ספינה רביעית שקעה למצולות באותו ערב, ואוניה נוספת עלתה על שרטון. אוניות ספרדיות רבות נוספות נפגעו קשות בקרב, בעוד הספינות האנגליות כמעט ולא סבלו אבדות בקרב.
הסיבות לכשלונם של הספרדים בקרב היו מורכבות: התותחנים הספרדיים לא אומנו לטעון מהר את תותחיהם מחדש; הם היו אמורים לירות פעם אחת ואז להצטרף לשאר מלחי וחיילי הספינה בהשתלטות הפיזית על אוניית האויב. האנגלים היו מנוסים מהם בטעינה חוזרת ומהירה של תותחיהם, וקצב האש שלהם היה גבוה בהרבה. מעבר לכך, מראים ממצאים ארכאולוגיים שפגזי הארמדה הוכנו בצורה לקויה, לא היו אמינים, וכנראה התפרקו לחלקיקים בזמן שנורו או בזמן הפגיעה, ולפיכך לא גרמו לנזק כמתוכנן. האנגלים הצליחו להרוויח בינתיים זמן יקר, אך סכנת הפלישה טרם חלפה.
יום לאחר הקרב השתנה כיוון הרוח, והארמדה החלה להפליג צפונה. למרות שהתחמושת באוניות כמעט אזלה, המשיך הווארד לרדוף צפונה אחרי הארמדה, עד סקוטלנד. מלחי הארמדה היו מותשים, ללא מים, והדרך היחידה לחזור לספרד הייתה על ידי הקפה מסוכנת של סקוטלנד וחזרה דרך האוקיינוס האטלנטי.
נאום טילברי
למרות שהארמדה התרחקה, הסכנה לאנגליה טרם חלפה. האנגלים הציבו 4,000 חיילים בטילברי, באסקס, בפתח נהר תמזה, כדי להדוף נחיתה אפשרית מכיוון הולנד. המלכה אליזבת הגיעה למקום כדי לעודד את חייליה, ושם נאמה בפניהם את אחד מנאומיה המפורסמים ביותר, הנקרא "נאום טילברי":
החזרה לספרד
הארמדה הפליגה סביב סקוטלנד ואירלנד אל צפון האוקיינוס האטלנטי. באוניות החלו להתגלות בעיות רבות, עקב הבלאי מן המסע הארוך; לכמה מהן היה צורך ללפף בחבלים. האספקה החלה לאזול, והיה צורך להטיל את סוסי הפרשים לים. המטרה הייתה להתרחק מחופי סקוטלנד ואירלנד, בביטחון היחסי של הים הפתוח; ואולם, מכיוון שבאותה תקופה לא הייתה שיטה למדידת קווי אורך, לא הבינו הספרדים שזרם הגולף נושא אותם צפונה ומזרחה בעת שהם ניסו להפליג מערבה; סטייה זו הובילה אותם להפליג הרבה יותר מזרחה מן המתוכנן, טעות חמורה בניווט. כאשר קרבו לחופי סקוטלנד ואירלנד נתקל הצי בשורה של סערות חזקות, שדחפו רבות מן הספינות אל החוף. באוניות רבות נחתכו העוגנים בעת הבהלה בקאלה, וכעת לא היו האוניות יכולות לעגון במרחק בטוח מן החוף, והרוחות דחפו אותן אל הסלעים. ההערכה היא שכ-5,000 איש נספו ברעב ובטביעה; חיילים ספרדיים שהגיעו אל החוף נהרגו בידי חיילים אנגליים. רק חצי מן האוניות שיצאו למסע שבו לספרד: 67 אוניות וכ-10,000 איש. גם מאותם שהצליחו להגיע לספרד מתו רבים במגפות, שנגרמו מן התנאים הקשים, הצפיפות והמחסור באספקה באוניות. מסופר שכאשר שמע פליפה השני על תוצאת המסע אמר: "שלחתי את הארמדה נגד בני אדם, לא נגד הרוחות והגלים של אלוהים". פליפה התאכזב קשות, אך סלח לדוכס מדינה-סידוניה.
תוצאות הקרב
אבדות האנגלים בקרב היו קלות, ואף אחת מאוניותיהם לא הוטבעה. ואולם, לאחר הניצחון מתו בין 6,000 ל-8,000 מן החיילים האנגלים ברעב ובמחלות הטיפוס והדיזנטריה. חלקם מתו בעקבות חוסר תמיכה כלכלית מצד ממשלת אנגליה, שלא העניקה ללוחמיה כל סיוע בזמן המלחמה ובמשך חודשים רבים לאחריה. זאת, בניגוד לסיוע הכספי שניתן לחיילים הספרדים מידי ממשלתם.
הצי האנגלי לא הצליח למנוע מן הארמדה לשוב ולהתארגן לאחר קרב גרייבליינס, ונאלץ להישאר בכוננות גבוהה למרות האבדות הכבדות של הארמדה. ואולם, קרב זה סימל את המעבר מטקטיקת הקרב הישנה שגרסה ניצחון בעזרת השתלטות פיזית על אוניות האויב. חשיבות התותחנות בקרב הימי עלתה מאוד. בסוף המאה ה-16 היה הצי האליזבתני הצי החזק ביותר בים, ואולם, הספרדים למדו את לקחי הארמדה וערכו שינוי מקיף בצי שלהם, שינוי שאיפשר להם את המשך השליטה בים סביב ספרד.
תוצאות הקרב היו חשובות מאוד למורל האנגלי, וסייעו מאוד לפופולריות העצומה של אליזבת, גם אחרי מותה. הניצחון על הארמדה הספרדית הגביר את האמונה הפרוטסטנטית ברחבי אירופה, בעקבות האמונה שאלוהים עמד לצד האנגלים הפרוטסטנטים, כפי שהתבטא בחריטה על מדליית הקרב: "He blew with his winds, and they were scattered". חריטה נוספת הייתה "באתי, ראיתי, ברחתי", בפרפרזה על ביטויו המפורסם של יוליוס קיסר. האנגלים ראו בניצחון את הניצחון החשוב ביותר מאז קרב אז'נקור ב-1415. ואולם, ניסיונם של האנגלים לנצל את התבוסה הספרדית במסע משלהם (שנקרא הארמדה האנגלית) שנה לאחר מכן לא עלה יפה. צרפתים והולנדים המשיכו במסעות של שודדי ים נגד ספרד, אך אנגליה הרוויחה מכך רק מעט. המלחמה בין אנגליה לספרד נמשכה עוד חמש עשרה שנים, אך הסתיימה ללא הכרעה; ספרד נותרה המדינה החזקה באירופה, אך אנגליה הוכיחה שהיא האויבת המסוכנת ביותר לספרד. בשנת 1604 נחתם בלונדון הסכם שלום בין שתי המדינות, ביוזמת יורשיהם של פליפה ואליזבת, פליפה השלישי, מלך ספרד וג'יימס הראשון, מלך אנגליה.
בהיסטוריה האנגלית מתואר הקרב כתבוסה ספרדית, אך בפועל מספר האוניות הספרדיות שהוטבעו היה קטן ועיקר הנזק נגרם על ידי הרוחות והים. גם האנגלים העריכו את לחימת הספרדים ואת האומץ שגילו; האנגלים נלחמו בעוז להגנת חופיהם ואילו הספרדים פלשו לאזור ימי לא ידוע להם, ומכאן היתרון האנגלי. הטעויות של הארמדה היו בעיקרן טכניות ורובן נגרמו על ידי שיקול דעתו השגוי של פליפה השני, שיזם תוכנית חסרת סיכוי שלא התאימה לספינות הספרדיות.
לימים הוקמה בפלימות' אנדרטת הארמדה הלאומית לציון הניצחון האנגלי על הארמדה.
ז'אן דניס ברדן
ז'אן דניס ברדן (בצרפתית: Jean-Denis Bredin; 17 במאי 1929 – 1 בספטמבר 2021) היה עורך דין והיסטוריון צרפתי. היה מייסד שותף של משרד עורכי הדין ברדן-פראט (Bredin Prat), וחבר האקדמיה הצרפתית.
ביוגרפיה
ברדן נולד בפריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית ב-17 במאי 1929. אביו היה יהודי אלזסי שנשא את השם הירש. אמו הייתה נוצרייה קתולית. כאשר היה ילד קטן הוריו התגרשו, ואמו נישאה ב-1939 לז'אן למייר. באותה שנה מת אביו הביולוגי. מאוחר יותר אימץ את שם משפחתו של אביו החורג בטענה ש"אני לא יהודי ואני לא רוצה שיחשבו בטעות שאני יהודי". ב-16 במרץ 1950 הוא שינה את שם משפחתו לברדן. אחיו למחצה הוא עורך הדין פיליפ למייר, ובתו היא פרדריקה ברדן - נשיאת המרכז הלאומי לקולנוע ולדימוי המונפש (Centre national du cinéma et de l'image animée - CNC).
אוון רוברטס
אוון ג'וזפוס רוברטס (באנגלית: Owen Josephus Roberts; ) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1930–1945. הוא גם עמד בראש שתי ועדות שנקראו על שמו, הראשונה עסקה בחקירת המתקפה על פרל הארבור, והשנייה התמקדה במאמצים לשימור נכסים תרבותיים בארצות שנכבשו על ידי מדינות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה.
ז'אן דניס ברדן
ביוגרפיה
את השכלתו הוא רכש בלייסי שרלמאן. ב-1950 הוא נעשה לחבר בלשכת עורכי הדין של פריז, וב-1965 הקים יחד עם רובר בדינטר וז'אן פרנסואה פראט את משרד עורכי הדין ברדן-פראט הנחשב כיום לאחד ממשרדי עורכי הדין היוקרתיים ביותר בצרפת. ב-15 ביוני 1989 הוא נבחר לחבר מס' 3 ב. בנוסף לעיסוקו כעורך דין, ברדן היה ידוע גם כהיסטוריון. ספרו על פרשת דרייפוס תורגם לשפות רבות (ביניהן עברית).
נפטר ב-1 בספטמבר 2021.
אוון רוברטס
רוברטס נולד בפילדלפיה, למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה וניהל קריירה משפטית. לאחר ששימש כתובע מחוזי בפילדלפיה, הוא מונה על ידי הנשיא קלווין קולידג' לחקור את שערוריית טיפוט דום. בעקבות מותו של שופט בית המשפט העליון אדוארד סנפורד במרץ 1930, הציג הנשיא הרברט הובר את מועמדותו של ג'ון ג' פארקר כמחליפו. הסנאט של ארצות הברית לא אישר את המינוי, ועד מהרה הציג הובר את מועמדותו של רוברטס כאפשרות השנייה לאיוש המושב הפנוי בבית המשפט. מועמדותו של רוברטס אושרה בקלות והוא החל לכהן בתפקיד במאי 1930.
כחבר בסגל שופטי בית המשפט העליון בתקופת נשיאותו של צ'ארלס אוונס יוז, היה רוברטס לעיתים קרובות לשון המאזניים בין קבוצת השופטים השמרנים, שכונו "ארבעת הפרשים", לבין שלושת השופטים הליברלים, שכונו "שלושת המוסקטרים". יחד עם נשיא בית המשפט העליון צ'ארלס אוונס יוז, קבעו הצבעותיו של רוברטס לעיתים קרובות אם חוקי הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט יקבלו את אישור בית המשפט לתאימותם לחוקת ארצות הברית. החלטתו לאשר את תאימותו לחוקה של חוק המדינה לשכר מינימום בפסק הדין "מלון החוף המערבי נגד פאריש" כונתה "שינוי [הדעה] בעיתו ששימר את התשעה". מונח זה מתייחס לתפקידה האפשרי של ההחלטה בהכרעה נגד חוק הרפורמה בהליכים המשפטיים של 1937, שבעקבותיה היה אמור מספר שופטי בית המשפט העליון לגדול וכך היה מתאפשר לנשיא רוזוולט למנות שופטים שיגלו יותר אהדה למדיניותו. מניעיו של רוברטס לפסיקה על תאימותה לחוקה של מדיניות הניו דיל ותפקידו בהפלת חוק הרפורמה עדיין שנויים במחלוקת.
אף על פי שחוק הרפורמה נפל, תקופות נשיאותו הארוכה של רוזוולט אפשרה לו למנות את רוב השופטים שכיהנו אז בבית המשפט העליון. עם סיום כהונתו של רוברטס על כס השיפוט, הוא היה היחיד מכל השופטים שלא מונה על ידי רוזוולט. הוא היה השופט היחיד שהתנגד לצו של רוזוולט לכליאת היפנים בארצות הברית בפסק דין קורמאטסו נגד ארצות הברית, והיה גם השופט היחיד שכתב חוות דעת מיעוט בפסק הדין "סמית' נגד אולרייט", שאישר את תאימותן לחוקה של הבחירות המקדימות הלבנות. יחסיו עם עמיתיו בבית המשפט בנשיאותו של הרלן סטון הפכו בהדרגה למתוחים, וב-1945 הוא פרש מכהונתו. בשנים 1948–1951 שימש רוברטס כדקאן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה בו הוא למד. ב-1955 הוא הלך לעולמו.
קורות חייו
אוון רוברטס נולד בפילדלפיה. הוא למד בבית הספר התיכון אקדמיית ג'רמנטאון ובגיל 16 התקבל לאוניברסיטת פנסילבניה, שם הוא למד יוונית עתיקה והיה חבר באחוות פי בטא קפא. הוא היה עורך עיתון הסטודנטים של האוניברסיטה The Daily Pennsylvanian. ב-1895 סיים רוברטס את חובותיו לתואר הראשון והמשיך את לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה, שם הוא סיים ב-1898 את לימודיו בהצטיינות כראשון בכיתתו. ב-1 במרץ 1912 ייסדו רוברט ועמיתיו עורכי הדין בני עירו ויליאם ו. מונטגומרי הבן וצ'ארלס ל. מקיהן, את משרד עורכי הדין "רוברטס, מונטגומרי ומקיהן" שקדם למשרד עורכי הדין "מונטגומרי, מקראקן, ווקר ורודס".