cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פינגר פוד
שירות
בהרבה ארצות מערביות ישנם עסקי קייטרינג שמהותם היא אספקה של פינגר פוד לאירועים כגון חתונות, מסיבות אירוסין, ימי הולדת וציון מועדים שונים. במיוחד בחתונות פינגר פוד הופך לפופולרי יותר ויותר מכיוון שמדובר בכיבוד שהוא לרוב פחות יקר שמאפשר גם גמישות רבה יותר עם בחירה מהיצע גדול יחסית מתוך תפריט. מנות ומתאבנים הנחשבים לגורמה כגון ממרח פטה, קוויאר, וכן כריכי תה מתאימים יותר לאירועים רשמיים, ואילו מזונות נפוצים ויומיומיים יותר, למשל פירות חתוכים, מגשי מעדנייה, קרקרים, ועוגיות עדיפים בחגיגות שנחשבות יותר יומיומיות ופחות חגיגיות ורשמיות.
Vol. 4
Vol. 4 הוא אלבומה הרביעי של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת' שיצא לאור בספטמבר 1972.
"Vol. 4" מסמן את תחילת התרחבות הצליל של הלהקה, שהחלה לעשות שימוש מועט בסינטיסייזר, כלי נשיפה והתנסויות מוזיקליות בעלי השפעות פסיכדליות.
זיכיון (ממשל)
זיכיון הוא מענק של זכויות, קרקעות או רכוש, מידי ממשלה, רשות מקומית, תאגיד, יחיד, או כל גוף משפטי אחר.
Vol. 4
הקלטות
ההקלטות לאלבום היו מלווות בקשיים רבים, הן עקב בעיות הסמים של חברי הלהקה, והן בשל ריבוי חילוקי הדעות בנוגע לשירים. מתופף הלהקה ביל וורד העיד כי הוא עצמו כמעט ופוטר מהלהקה, בעקבות אי סיפוקו מההקלטות לשיר "Cornucopia", שלטענתו היה "בעל דפוסים מוזיקליים נוראיים".
זיכיון (ממשל)
שירותים ציבוריים שונים כגון אספקת מים יכולים להיות מופעלים בזיכיון. במקרה של זיכיון המוענק מהממשלה, מדובר בהסכם לפיו חברה פרטית מקבלת את הזכות הבלעדית לפעול, לתחזק ולבצע השקעות במתקן ציבורי (כגון הפרטת מים), לפרק זמן מסוים. צורות אחרות של חוזים בין גופים ציבוריים ופרטיים יכולים להיות חוזי חכירה וניהול. במקרה של חכירה מעניק בעל הקניין לחוכר זכויות מסוימות בתמורה לדמי חכירה. במקרה של חוזה ניהול, המפעיל אוסף את ההכנסות מטעם הממשלה ומקבל תשלום מסוים שסוכם מראש.
Vol. 4
הקלטות
פטריק מיהאן קיבל קרדיט כמפיק, אולם מעורבותו בהפקת האלבום הייתה מינימלית, ולמעשה טוני איומי היה אחראי עיקרי להפקת האלבום.
זיכיון (ממשל)
מענק מקרקעין או רכוש מידי הממשלה עשוי להיות תמורת שירותים או לשימוש או מטרה מסוימת. זיכיון עשוי לכלול את הזכות להשתמש בתשתית קיימת לשימוש ייעודי.
Vol. 4
הקלטות
הרצועה האינסטרומנטלית "FX" נוצרה באופן בלתי צפוי, כאשר תליון הצלב שעיטר דרך קבע את חזהו של איומי, הסתבך בחוטי הגיטרה החשמלית, ובכך יצר סאונד לא שגרתי, שלבסוף נערך על ידי הלהקה לכדי רצועה.
תוכן האלבום
"Vol. 4" מסמן את התפנית שחלה בסגנון של "בלאק סבאת'", כשהלהקה התנסתה בסגנונות שונים ולא אופייניים לגישת ההבי מטאל הייחודית שיצרה באלבומיה הקודמים. הדוגמה הבולטת באלבום לכך, היא הרצועה "Changes" - בלדה שקטה המלווה בפסנתר ובמלוטרון בלבד. בפסנתר מנגן איומי בעצמו. התנסויות מוזיקליות נוספות ניתן למצוא ברצועות האינסטרומנטליות "FX" ו"Laguna Sunrise" הפסיכדליות. השיר "Wheels of Confusion" מושפע במידה ניכרת מרוק מתקדם.
זיכיון (ממשל)
במגזר הפרטי, בעל הזיכיון – הזכיין – משלם בדרך כלל סכום קבוע או אחוז מהכנסותיו לבעל הישות שהעבירה לו את הזיכיון.
Vol. 4
תוכן האלבום
חברי הלהקה היו גלויי לב בנוגע לשימוש השכיח שלהם בקוקאין, בפרט בעת יצירת האלבום. השיר "Snowblind" הוא שיר המהלל את הסם. למעשה, שם השיר אמור היה להיות גם שם האלבום, אך המפיקים ב-"Vertigo Records" לא ששו להוציא אלבום עם התייחסות כל כך מפורשת לסם.
הצלחה מסחרית
עם יציאת האלבום לאור, הוא נמכר בארצות הברית בלבד בכמיליון עותקים, והגיע למקום ה-13 במצעד הבילבורד, ובמקום ה-8 במצעד הבריטי.
ביקורות
האלבום קיבל ביקורות חיוביות רבות. סטיב יואי מאתר Allmusic העניק לאלבום 5 כוכבים מתוך 5, ושיבח במיוחד את השיר "Wheels of Confusion", וציין כי "השיר הוא אחת מהיצירות המורכבות והמרשימות ביותר של איומי". לדבריו של יואי, האלבום הוא אחד מהאלבומים האהובים ביותר על מעריצי הלהקה. חריג היה מייק סטנגו (Mike Stagno) מאתר Sputnikmusic שביקר בחריפות את האלבום ובין היתר כתב: "'Vol. 4' הוא אלבום גרוע... הוא נשמע מיושן, וכשל בהכרזתו על עצמו כאלבום בר סמכא, וכאשר משווים אותו לאלבום הקודם והמצליח של הלהקה - זה פשוט רע באופן מאכזב". סטנגו ציין כי הלהקה התאוששה מכשלונה באלבום זה כאשר הוציאה שנה מאוחר יותר את אלבומה המשובח Sabbath Bloody Sabbath. בשורה התחתונה סיכם סטנגו: "זה מה שקורה שאתה מוציא לאור ארבעה אלבומים בשלוש שנים" רוב מבקרי המוזיקה לא הסכימו עם סטנגו, ואף באתרו של סטגנו עצמו זכה האלבום לציון משוקלל של 4 כוכבים מתוך 5, והאלבום נחשב בקרב המעריצים כאחד מהטובים ביותר של בלאק סבאת'.
בשנת 2000 דירג מגזין "Q" את האלבום במקום ה-60 ברשימת "100 אלבומי ההבי מטאל הגדולים של כל הזמנים".
השיר "Supernaut" נודע כאחד מהשירים האהובים ביותר על ג'ון בונהם, המתופף המפורסם של להקת לד זפלין.
רשימת השירים
כל לחני השירים נכתבו על ידי חברי להקת בלאק סבאת'. מילות השירים נכתבו על ידי גיזר באטלר.
שחף אמריקני
שחף אמריקני (שם מדעי: Leucophaeus) הוא סוג במשפחת השחפיים החיים בעולם החדש ביבשת אמריקה, שלשעבר סווגו בסוג שחף (Larus).
מאפיינים
אלו שחפים בינוניים בגודלם עם נוצות כהות, ראשים שחורים ועיניים בולטות בדרך כלל. השחפים האמריקאים חיים לאורך החופים של אמריקה, בעיקר אמריקה הדרומית וגם בכמה איים כולל באיי גלאפגוס ואיי פוקלנד והם מסתגלים למגוון תנאי אקלים.
מינים
ישנם חמישה מינים בסוג:
ריצ'רד הולברוק
ריצ'רד צ'ארלס אלברט הולברוק (באנגלית: Richard Charles Albert Holbrooke; 24 באפריל 1941 - 13 בדצמבר 2010) היה דיפלומט יהודי אמריקאי דמוקרטי, חבר סוכנות הממשל האמריקאי "חיל השלום" (Peace Corps), והאדם היחיד שבתפקידו כסגן מזכיר המדינה היה אחראי לשני אזורים שונים בעולם (אסיה 1981-1977, ואירופה 1996-1994). אדריכל הסכם דייטון ב-1995, הסכם המסגרת הכללי לכינון שלום בבוסניה והרצגובינה, ששם קץ למלחמה שנמשכה שלוש וחצי שנים. עד סמוך לפטירתו היה שליח ממשל אובמה לפקיסטן ולאפגניסטן. היה מועמד שבע פעמים לפרס נובל לשלום (1981-1977), וכן זכה בתואר דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
קריירה
הולברוק נולד בניו יורק בן לאם יהודייה שנמלטה עם משפחתה מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון, ואב יהודי פולני שנמלט לארצות הברית בפרוץ מלחמת העולם השנייה.
הוא סיים תואר ראשון מאוניברסיטת בראון ב-1962, והשלים תואר מתקדם באוניברסיטת פרינסטון ב-1970.
בין השנים 1994-1993 כיהן כשגריר ארצות הברית בגרמניה. אף על פי שזמן רב קודם לכן היה ידוע בחוגים דיפלומטיים ועיתונאיים, הוא זכה לתהילה וחשיפה ציבורית כשתיווך בעסקת השלום בין הצדדים בסכסוך בבוסניה והרצגובינה, עסקה שהובילה לידי חתימת הסכם דייטון ב-1995. הולברוק היה גם בין המועמדים להחליף את מזכיר המדינה לשעבר, וורן כריסטופר, אך הנשיא ביל קלינטון מינה לבסוף את מדליין אולברייט ב-1997. בשנים 2001-1999 כיהן הולברוק כשגריר ארצות הברית באו"ם, ושם הביא לישראל את חברותה בקבוצת מערב אירופה ואחרות (WEOG).
בשנת 2004 היה יועץ לענייני חוץ לקמפיין הבחירות של ג'ון קרי, וב-2008, בקמפיין הנשיאותי של הילרי קלינטון, והוזכר כמועמד של שני מתמודדי המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, ברק אובמה וקלינטון, לשמש כמזכיר המדינה, תפקיד שקיבלה לבסוף הילרי קלינטון.
על ישראל אמר, בקבלו תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון, שעל אף בידודה בארגונים כמו האו"ם, עליה להמשיך לייחס חשיבות לפעילותה בארגונים אלו, כיוון ש"ככל שגדולים הצדק והנחישות, גדל מספר ההצלחות בזירה הבינלאומית".
השתתף בספטמבר 2008 בכנס שבו הוצג מסמך המכין את הקרקע להעמדתו לדין של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בגין הסתה לרצח עם. הוא ביקש אז לא לבטל את דברי אחמדינז'אד: "מילים נחשבות", אמר, "כשאומרים לי לא לשים לב למה שהוא אומר, המחשבות שלי חוזרות לסבתא שלי בהמבורג ב-1932" וכי "איראן עם נשק גרעיני מסוכנת באופן מיוחד בשל האיומים שהיא משמיעה על מדינה אחרת המבוססים על הסתה לרצח עם".
עם תחילת כהונתו של ברק אובמה כנשיא ארצות הברית, מונה הולברוק לשליח הממשל החדש לפקיסטן ולאפגניסטן.
פלורנס מלטון
פלורנס זקס מלטון (2007-1911) הייתה יזמית יהודיה-אמריקאית, ומייסדת בית המדרש הפתוח ליהדות למבוגרים, הקרוי על שמה. המצאותיה העסקיות: כפכפי פלסטיק (הניתנים לשטיפה במים) ונעלי-בית מגומי מוקצף.
הצלחה יזמית ועסקית
מלטון נולדה בפילדלפיה למשפחה ענייה במיוחד. עבדה מגיל 13 כדי לסייע בכלכלת המשפחה. בגיל 19 התחתנה עם בעלה הראשון, אהרן זקס ובעקבותיו עברה לעיר קולומבוס באוהיו, שם עבד אהרן כמוכר בחנות גדולה. בשנת 1946 הם הקימו יחדיו את חברת R.G. Barry Corporation. פלורנס תרה אחר חומרים מתאימים להמצאתה (מוגנת בפטנט) לפדים מיוחדים לייצוב כתפיות חליפות נשים, וגילתה שהחומר מתאים גם לייצורם של כפכפי גומי. היא החלה בשיווקם של כפכפים אלה, תחילה תחת המותג Angel Treads ולאחר מכן בשם Dearfoams. המוצר הפך להצלחה מסחרית מיידית. לפי דיווחי החברה, למעלה ממיליארד כפכפי גומי שכאלה נמכרו. בשנת 1968 נישאה פלורנס מחדש לתעשיין הנדבן שמואל מ. מלטון. בשנות השבעים (1970) הייתה פלורנס מלטון האשה הראשונה בצוות הניהול של קרן אחזקות הבנקים הנטינגטון (Huntington National Bank)
בית המדרש הפתוח ליהדות עבור מבוגרים
ביחד עם בעלה השני, הקימה פלורנס את בית המדרש הפתוח הקרוי על שמה: The Florence Melton Adult Mini-School. זוהי תוכנית לימודים וולונטרית ביהדות למבוגרים, הבנויה כבית מדרש פלורליסטי במסלול של שנתיים, ללא שיוך לזרם ספציפי דתי או אחר ביהדות. בית המדרש הפתוח הזה (The FMAMS) פועל כיום בשפה האנגלית בלמעלה ב70 סניפים בכל רחבי יהדות צפון אמריקה, אוסטרליה, דרום אפריקה ובריטניה. במדינת ישראל נעשה ניסיון של מספר שנים להפעיל את התוכנית בשפה העברית, באמצעות קורסים ייעודיים שנכתבו מלכתחילה עבור הקהל הישראלי, תחילה תחת השם "חלו"ם" או "מפתחות לשפת התרבות היהודית" ואחר כך תחת השם "מכון גנדל להשכלה יהודית וישראלית", במרכזי לימוד וולונטריים שונים בכל רחבי הארץ . מטרתה המוצהרת של התוכנית היא לאפשר למבוגרים יהודיים לרכוש אוריינות יהודית באמצעות תוכנית לימודים נרחבת שתוכננה ונוצרה בידי מלומדים ואנשי חינוך בפיקוחה ובהכוונתה של האוניברסיטה העברית בירושלים (באמצעות החוג לחינוך יהודי ע"ש מלטון בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה).
יוזמות נדבנות נוספות
פלורנס מלטון הייתה חברה בצוות הניהול של ארגונים פילנתרופיים נוספים: United Way = Red Feather Agency וכן "צבא" הצלב האדום למזון לנזקקים. כמו כן הייתה חברה מייסדת של ארגון CAJE - הקואליציה לקידום החינוך היהודי. באמצע שנות השמונים ייסדה פלורנס מלטון את תוכנית דיסקברי הפועלת לחבר צעירים יהודיים לשורשיהם המשפחתיים, לקהילותיהם, לזרמים יהודיים שונים ולמדינת ישראל. פעילות זו מתמקדת במסעות בשטח, ושיאה בנסיעה לישראל.
פרא (רכב קרבי משוריין)
פרא הוא רכב קרבי משוריין בשירות חיל התותחנים הישראלי, המבוסס על תובת טנק המגח. לדרישתו של צה"ל, הוסב הטנק והותקנו בו משגר מתרומם בעל 12 קנים המכילים טילי תמוז, וכן תורן תצפית המגיח מן הכלי ומאפשר לצוות לאתר מטרות אויב מרוחקות ולהשמידן במדויק. הפרא פותח ברפא"ל ובתע"ש בשנות השמונים כחלק מלקחי מלחמת יום הכיפורים, וזאת כדי להתמודד עם דיוויזיות הטנקים של צבאות האויב.
על מנת להקשות על כוחות האויב לזהות את הרכב ולהשמיד אותו, הותקן ברכב תותח דמה, שמעניק לפרא מראה של טנק רגיל ומאפשר לו להיטמע בין הטנקים הרגילים שמשתתפים בקרב. בעבר לתותח היה יתרון נוסף, שכן קיומו של הפרא היה סודי בזכות העובדה שהוא דומה מאוד לטנק המגח.
רקע
בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים, עבר צה"ל מספר שינויים מערכתיים ותפיסתיים אשר נועדו לתקן ליקויים ונקודות חולשה שנתגלו במלחמה. כחלק משנויים אלו, בתחילת שנות השמונים פנה צה"ל אל התעשיות הביטחוניות בדרישה לפיתוח אמצעי לחימה מתקדמים אשר ישמרו על עליונותו של צה"ל בשדה הקרב העתידי.
בנוסף לזאת, במהלך מבצע שלום הגליל נתקלו כוחות צה"ל לראשונה בטנקים סובייטים מתקדמים מדגם T-72, אשר הופעלו על ידי השריון הסורי. טנקים אלו גילו עדיפות על פני טנקי המערכה של צה"ל במספר היתקלויות שונות (דוגמת קרב סולטן יעקב), ומיגונם אף נחשב לעמיד בפני הפגזים הנפיצים של חיל השריון הישראלי, אך לא בפני הפגזים הקינטיים העשויים מיציקת טונגסטן (כמו של גרמניה ושל רוסיה) - שהנם בטיחותיים לסביבה, בניגוד ל-DU של אנגלו-אמריקה.
אחד הפיתוחים עליהם שקדה מערכת הביטחון כדי לתת מענה לאיומים אלו היה ה"מדרס" לימים התמוז דלעיל למטרת פגיעה סלקטיבית בטנקים בעומק שטח האויב. כלאמר קצב אש נמוך, מסובך ויקר אך עמוק ומדויק. ממערכת זו נגזרו הרבה שנים מאוחר יותר טילי "הספייק" - סדרת טילי נ"ט מונחים אשר יוכלו לפגוע במדויק בטורי השריון של האויב ולחדור את המיגון שלהם. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נכנס לשירות בחיל הרגלים טיל ה"גיל", דגם של ה"ספייק" לטווח קצר-בינוני.
עם התקדמות פיתוחו של הטיל, התעורר הצורך בפיתוח "הפרא" - פלטפורמה משוריינת שתוכל לשגר את הטילים מן החזית לעבר טנקי האויב.
פיתוח
בעידודם ובסיועם של האלופים קותי אדם ודן שומרון, החלה חטיבת אמל"ח יבשה במפא"ת (משרד הביטחון) בראשותו של אל"ם (מיל') בני בית אור (בֶּנגָה) בפיתוח פרויקט "הפרא". על ניהול הפרויקט הופקד תא"ל (מיל') שמואל יכין (שמוליק) בשותפות עם ישי וקסלר ממפח"ש. יחד עם אנשי המחלקה, פעלו השניים לקידום בנייתו של הפרא ברפא"ל.
תחת האלוף אורי שגיא הבשילה המערכת וצה"ל החל להצטייד בכלים. ההצטיידות נעשתה תוך הקמת יחידות מבצעיות ייעודיות (דוגמת יחידת מיתר). יחידות אלו נֵהגו על ידי אל"ם בני בית אור, וזה אף היה למפקדן הראשון.
הנדסה
פיתוחו ההנדסי של הפרא התבסס על טנק המגח 5 (תובת פטון M48A5). דמיונו של הפרא לטנק המגח נשמר מאחר שהותקן בו צינור פח המדמה את קנה התותח. הפרא נועד לשמש כפלטפורמה לשיגור טילי תמוז, להם טווח תקיפה של 25–30 ק"מ, תוך שהוא מוסווה כטנק. הכלי חומש במשגר טילים בעל 12 זבילים בתוך צריח ממוגן, הניתן לפרישה לצורך ירי וכן לטעינה מחדש.
טיל התמוז
חימושו המרכזי של הפרא הוא טיל תמוז. משגר הטנק מכיל 12 טילים המוכנים לשיגור מיידי, ובבטן הטנק טילים נוספים הניתנים לטעינה מחלקם האחורי של קני השיגור.
טיל התמוז הוא שמו הצה"לי של הדגם המתקדם ביותר בסדרת הטילים נגד טנקים של רפא"ל (בחו"ל משווקת החברה את סדרת הטילים תחת השם "Spike" ואת הדגם המתקדם תחת השם "Spike-NLOS"). הטיל פותח בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 כדי לתת מענה לאיום חדירת טורי שריון עוינים לארץ - כפי שהתרחש במלחמת יום הכיפורים. הרעיון העומד בבסיסו של הטיל הוא דילול טורי השריון של האויב עוד לפני שאלו מגיעים לטווחי ירי יעילים, המסכנים את כוחותיו של צה"ל. הטיל נע לעבר המטרה במסלול בליסטי, וזאת כדי לפגוע בחלקם העליון של כלֵי האויב, שלרוב נוטים להיות חסרי מיגון משמעותי. הכוונת הטיל נעשית באופן ידני על ידי מפעיל מוסמך. המפעיל מנחה את הטיל למטרתו באמצעות שליטה בכנפוני ייצוב המחוברים לגופו של הטיל, ובהתאם לתמונת המטרה המתקבלת ממטע"ד אלקטרו-אופטי המותקן בראש הטיל ("מצלמת עין הטיל").
מכיוון שפרויקט זה נועד להפתיע את חילות השריון של סוריה ומצרים, הוגדרה סדרת הטילים כמסווגת, ובשל כך הייתה אסורה בפרסום במשך שנים. סיווג זה בוטל בשנת 2011.
סיווג ביטחוני
כבר מראשיתו של הליך בניית מערך החימוש המדויק סוּוג הפרויקט כסודי, ופיתוחו של הפרא והטילים אותם הוא נושא נעשו תחת מעטה סודיות כבד. הצורך בחשאיות זו נגזר מיעודה של המערכת, שכן זו נוצרה על מנת שתהווה גורם הפתעה אסטרטגי במערכה העתידית אליה תידרש ישראל, ותעניק לכוחותיה הלוחמים יתרון משמעותי.
בראשית שנת 2011 התקבלה בצה"ל החלטה לחשוף את יעודה של עוצבת קלע דוד, יחידותיה ואמצעי הלחימה שברשותה. בהחלטה זו נכללו, בין היתר, טיל התמוז האלקטרו-אופטי, וכן ה"חפיז" - נגמ"ש ייעודי לשיגור טילים אלו. למרות חשיפת הטילים ורכב השיגור העורפי (החפיז), הוחלט שלא לחשוף את טנק הפרא, אשר בזכות מיגונו משמש כמשגר קדמי.
למעט חשיפה בודדת של הכלי במהלך מלחמת לבנון השנייה (בתצלום עיתונאי שדלף, ובו הוא נראה מאחור), סודיותו של הפרא נשמרה בהצלחה קרוב לשלושה עשורים. עם זאת, בשנת 2013 צילם עיתונאי זר צמד טנקי פרא בסמוך לגבול הסורי ברמת הגולן, והתמונה עוררה התעניינות רבה באתרי אינטרנט ביטחוניים בחו"ל. בעוד שתמונות מסוג זה, שפורסמו בשוגג על ידי כלי תקשורת ישראליים הוסרו במהירות בהוראת הצנזורה הצבאית, התמונות שפורסמו באתרים הזרים, שאינם כפופים לצנזורה, זכו להדגשה רבה.
לאור חשיפת הכלי בחו"ל, ולאור השנויים במפת האיומים במזרח התיכון, פנו מנהלי פורום צבא וביטחון באתר פרש לצנזורה הצבאית בבקשה להסיר את סיווגו הביטחוני של הכלי. הבקשה התקבלה, וביולי 2015 שונה מעמדו של הכלי "לבלתי מסווג".
שימוש מבצעי
הפרא הופעל לראשונה באופן נרחב במלחמת לבנון השנייה. כמו כן, נעשה שימוש בכלי במבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן, וכן בתקריות אש בין צה"ל לצבא סוריה בעשור השני של המאה ה-21.
מונדיאל 1986
מונדיאל 1986 נערך במקסיקו מ-31 במאי עד 29 ביוני 1986. הנבחרת הזוכה הייתה נבחרת ארגנטינה, שניצחה את גרמניה המערבית בתוצאה 3:2 במשחק הגמר באצטדיון האצטקה שבמקסיקו סיטי.
בתכנון המקורי נועדה קולומביה לארח את המונדיאל, אך לאחר שהשלטונות בקולומביה הצהירו בסוף שנת 1982 כי אין ביכולתם לארח את המונדיאל, נבחרה מקסיקו להחליף את קולומביה באירוח המונדיאל. כך הפכה מקסיקו למדינה הראשונה בהיסטוריה שאירחה שני מונדיאלים, לאחר שאירחה גם את מונדיאל 1970.
מבנה הטורניר השתנה מזה שהיה במונדיאל 1982. 24 הנבחרות שהעפילו לטורניר לאחר טורניר המוקדמות חולקו לשישה בתים של 4 נבחרות בכל בית. 16 נבחרות עלו לשלב הנוק-אאוט: שש נבחרות שהגיעו למקום הראשון בבית, שש שהגיעו למקום השני וארבע עם המאזן הטוב ביותר שהגיעו למקום השלישי.
השחקן המצטיין בטורניר היה דייגו ארמאנדו מראדונה, שהיה בשיאו כשהוביל את ארגנטינה לזכייה בתואר. משחקו הטוב ביותר בטורניר היה קרוב לוודאי משחק רבע הגמר נגד נבחרת אנגליה, בו הבקיע את שני השערים בניצחון ארגנטינה 2:1 על האנגלים. שני השערים נחשבים בין השערים המפורסמים ביותר בהיסטוריה. שער אחד הובקע, כפי שאמר מראדונה בעצמו, באמצעות "יד האלוהים" (שופט המשחק לא הבחין שמראדונה נעזר בידו בכיבוש השער). השער השני שכבש היה כשכידרר לאורך כל חצי המגרש של האנגלים, תוך שהוא עובר בדרך את רוב שחקני ההגנה של האנגלים בדרך לכיבוש השער. שער זה נבחר בשנת 2002 לשער המאה.
גרמניה ניצחה בפעם השנייה ברציפות את נבחרת צרפת במשחק חצי הגמר של הטורניר, לאחר שניצחה אותה בדו-קרב בעיטות עונשין בטורניר הקודם, תוך שהיא מפסידה גם בפעם השנייה ברציפות את משחק הגמר של הטורניר, והפעם לארגנטינה, לאחר שהפסידה בטורניר הקודם במשחק הגמר לנבחרת איטליה.
גארי ליניקר מאנגליה זכה בתואר מלך השערים של הטורניר (נעל הזהב), לאחר שהבקיע שישה שערים לזכות נבחרתו.
נבחרת פורטוגל פתחה בעיצומים במהלך הטורניר. שחקניה סירבו להתאמן בין משחקם הראשון בטורניר לשני (נגד נבחרות אנגליה ופולין). פורטוגל נשרה מהטורניר כבר בשלב הבתים, לאחר הפסדה לנבחרת מרוקו.
נבחרות עיראק וקנדה, שהופיעו לראשונה במונדיאל, החליפו אחרי הטורניר כמעט את כל סגל הנבחרות שלהן, לאחר שלא צברו אף נקודה אחת במהלך הטורניר.
במשחק בבית ה' בין נבחרות סקוטלנד ואורוגוואי קיבל שחקן אורוגוואי, חוסה באטיסטה (Batista), כרטיס אדום תוך פחות מדקה במשחק - שיא במשחקי הגביע העולמי, שלא נשבר עד היום.
הנבחרת הבולטת בשלב הבתים הייתה זו של דנמרק, עם ניצחונות 6 - 1 על אורוגוואי ו - 2 - 0 על גרמניה, כמו גם 1 - 0 על סקוטלנד. אלא שבשמינית הגמר נתקלה בספרד שהביסה אותה 5 - 1. כן בלטו לטובה מקסיקו, שהגיעה לרבע הגמר, ובלגיה, שהגיעה למקום הרביעי, לאחר שהדיחה בשמינית הגמר את ברית המועצות עם ניצחון 4 - 3, ואת ספרד ברבע הגמר. גם ברית המועצות, כהקדמה להגעתה לגמר אליפות אירופה ב-1988, הפגינה כדורגל מצוין, אף על פי שהודחה מוקדם יחסית. איטליה, זוכת הטורניר הקודם, לא בלטה, והודחה כבר בשמינית הגמר.
מצטיינים
נבחרת הטורניר:
איזומראז
איזומראז (מאנגלית: Isomerase) הוא שם כולל לקבוצה של אנזימים המזרזים תגובות של שינוי מבני (שינוי קונפורמציה) במולקולה. האיזומראז גורם למולקולה לעבור מצורה של איזומר אחד לאחר. כלומר, ללא שינוי הנוסחה הכימית של המולקולה וללא שינוי במסה של רכיבי התגובה, הוא משנה את מבנה הקשרים בה, ואת המבנה המרחבי התלת־ממדי שלה. האיזומראזות מהוים אחד משש הקבוצות שאליהן ממוינים כל האנזימים. קבוצת האיזומראזות היא קבוצה מספר 5, ואנזימים המשתייכים אליה מסומנים EC 5.X.X.X.
דוגמה בולטת לתגובה שמזורזת על ידי איזומראזות היא שינוי מולקולה מקטו לאלדו, כפי שעושה למשל האנזים פוספו-הקסוז-איזומראז, המזרז הפיכת המולקולה גלוקוז-6-פוספט (G6P) לפרוקטוז-6-פוספט על ידי שינוי מרחבי במולקולה: העברת הקשר הכפול לפחמן מספר 2. בתגובה זו לא משתנים כלל מרכיבי המולקולה (הנוסחה הכימית שלה), אך הצורה התלת־ממדית שלה משתנית. שינוי זה קריטי, שכן, ללא השינוי לא יתרחשו השלבים הבאים בתהליך הגליקוליזה. דוגמה נוספת היא שינוי חומצה אמינית מצורתה הכיראלית L לצורה D.
שור קרב ספרדי
היסטוריה
התכונות התוקפניות של הזן טופחו לאורך הדורות על ידי המגדלים בתהליך של ברירה מלאכותית, לצורך שימוש במלחמות השוורים שהיו מקובלות בתרבות האזור. עם הכיבושים הספרדיים באמריקה הלטינית הועברו גם לשם שוורים מהזן אשר אפשר למתיישבים האירופאים לקיים ולתחזק את תרבות מולדתם.
תכונות
התכונה העיקרית המאפיינת כאמור את שור הקרב היא התנהגות תוקפנית. התנהגות זו מתחזקת בתנאים של הסגר ובידוד. צבע הפרווה האופייני הוא שחור או חום כהה. שור הקרב הספרדי מגיע לבגרות בקצב איטי יותר מן המקובל בזני בקר לבשר וזאת מכיוון שאילו אינם מגודלים לצורך העלאת המשקל אלא ליצירת מראה שרירי ואתלטי. מבנה הגוף של השור מדגיש את חלקו השרירי הקידמי ובמיוחד באזור הצוואר והכתפיים אשר מקנים לו עוצמה וכוח רב בתנועת הנגיחה של הקרניים. הקרניים ארוכות לעומת זנים אחרים של בקר ומאפיינות הן זכרים והן נקבות. הן יוצאות משני צידי המצח, וצורתן האופיינית היא צמיחה קדימה במקביל לקו הגו והכתפיים, ולאחר כמחצין אורכן הן מתעקלות בכיוון מעלה. משקל שור בוגר נע בין 500 ל-700 ק"ג. השוורים הם בעלי ראייה דיכרומטית ואינם מבחינים בצבעים, כלומר האמונה הרווחת שעל פיה הבד האדום המתנפנף מול עיני השור בזירה גורמת לו לעצבנות היא חסרת בסיס וקשורה בעיקר לפן הטיקסי של הקרב.
גידול
שור הקרב מגודל בחוות מתמחות בתנאים טבעיים. העגל גדל בחברת אימו עד גיל שנה בערך. לאחר מכן מופרדים הזכרים והנקבות ומועברים לגידול ממותג. בגיל שנתיים מועברים העגלים לתהליך בחינה. הזכרים נבחנים לבדיקת ההתאמה לצורכי הרבעה או קרבות, ואלו שנפסלו מועברים לשחיטה לבשר.
בחינת ההתאמה לשימוש כשור קרב הוא תגובה תוקפנית כלפי סוס בזירה. בשלב זה של חייהם הם אינם נפגשים עם בני אדם בזירה או ביחידות. לאחר מכן הם מתאמנים לשימוש בקרניים לצורך חיזוק השרירים ולהפגנת דומיננטיות כלפי שוורים אחרים.
הנקבות נבחנות להתאמתן לרבייה. אלו שנמצאו מתאימות, עוברות גם הן תהליך אימון הכולל קרבות, על בסיס האמונה כי תכונת האומץ של השור מועברת אליו מאימו. הנקבות משמשות לצורכי הרבעה כל עוד הדבר אפשרי ולאחר מכן מועברות לשחיטה.
סן חואן (ניקרגואה)
הנהר סן חואן (בספרדית: Río San Juan) בניקרגואה, הוא נהר באורך 192 קילומטרים הזורם מאגם ניקרגואה אל הים הקריבי. הנהר משמש בחלקו כגבול טבעי בין ניקרגואה וקוסטה ריקה. מסלולה של תעלת ניקרגואה מתוכנן לעבור בנתיב הנהר.
על-פי הסכם שנחתם בין קוסטה-ריקה וניקרגואה בשנת 1858, ניקרגואה בלבד רשאית להשתמש במי הנהר, ולקוסטה-ריקה רשות להשתמש בקטעים מסוימים בו כנתיב מסחר ושיט.
קודם לכריית תעלת פנמה שימש הנהר כנתיב שיט חשוב בקו מהאוקיינוס האטלנטי אל האוקיינוס השקט. עם פרוץ הבהלה לזהב, כשאלפי אנשים מכל רחבי העולם נהרו לקליפורניה, הפעיל קורנליוס ואנדרבילט קו אוניות קיטור במעלה הנהר, לתוך האגם ומשם קו דיליז'נס שהסיע נוסעים אל חוף האוקיינוס השקט.
בנהר חיה אוכלוסיית כריש שורי, שמקורה בים הקריבי. הכרישים אף נכנסים לתוככי האגם, כשהם שטים במעלה הזרם, כדגי הסלמון. "השמורה הביוספרית ריו סן חואן" הוכרה בידי ארגון אונסק"ו בשנת 2003.
לוניניץ (מחוז משנה)
מחוז משנה לוניניץ (בבלארוסית: Луніне́цкі раён) הוא אחד מ-16 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז ברסט בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר לוניניץ.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה לוניניץ 73,200 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 96.2% בלארוסים, 2.5% רוסים, ו-0.8% אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (76.8%) ורוסית (21.9%).
פורד ונדום
פורד ונדום (בצרפתית: Ford Vendôme) היא מכונית סלון, 4 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב Ford SAF, (שם מלא: "Ford Société Anonyme Française") הצרפתית, חברת בת של קונצרן פורד, אשר יוצרה בין השנים 1953–1954.
נתונים טכניים
מחיר דגם "פורד ונדום" בשנת 1954 עמד על 1,148,000 פרנק צרפתי.
בשנת 1954 יוצרו כ-3,000 יחידות.
בדגם "פורד Vendôme" הורכבו מתלים מסוג "MacPherson strut".
חברת Ford SAF
חברת Ford SAF, (שם מלא: "Ford Société Anonyme Française") הייתה חברת בת של פורד אשר פעלה בצרפת בין השנים 1916–1954, תחת מספר שמות מסחריים. בשנת 1954 נמכרה החברה ליצרן הרכב הצרפתי סימקה (ראשי התיבות מצרפתית של Société Industrielle de Mécanique et Carrosserie Automobile).
סנטה לוצ'יה
סנטה לוצ'יה הוא אחד השירים הנאפוליטניים המפורסמים ביותר. השיר, מעין שיר הלל לנאפולי ולרובע סנטה לוצ'יה הידוע בזכות הנמל הציורי שבו, נכתב בשנת 1848. את מילותיו, בשפה הנפוליטנית, חיבר הבארון Michele Zezza ואת הלחן חיבר תאודורו קוטרו (Teodoro Cottrau), שאף פרסם את השיר בהוצאה לאור שבבעלותו, הוצאת "קוטרו", בשנת 1850.
את ההשראה ללחנו של השיר, הכתוב כמעין ברקרולה, שאב קוטרו כפי הנראה משמיעת האריה "Com'è bello, quale incanto" מתוך האופרה "לוקרציה בורג'ה" מאת גאטנו דוניצטי. השיר נתפרסם לראשונה בנפוליטנית, תחת הכותרת "Lo varcajuolo de Santa Lucia" (הספן מסנטה לוצ'יה) אך בגרסתו זו לא זכה להצלחה רבה. עם זאת, גרסה בשפה האיטלקית שחיבר אנריקו קוסוביץ' (Enrico Cossovich), קולונל-ימי, עיתונאי ומשורר, נתחבבה מאוד על הקהל וזכתה לתפוצה ולאהדה רבה. הגרסה האיטלקית היא, למעשה, הגרסה המוכרת והמושרת עד עצם היום הזה בכל רחבי העולם.
הבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית (2022)
הבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית (השם שבו מציגה עצמה מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה) התקיימו ב-23 באוגוסט 2022 בהצבעה אלקטרונית ובארבעה אתרי הצבעה פיזית, ובהן בחרו כלל מתפקדי המפלגה את הרכב המפלגה בבחירות לכנסת ה-25. בבחירות הצביעו 19,465 בוחרים מתוך 23,924 בעלי זכות הצבעה, כ-81% מבעלי זכות הבחירה.
הבחירות
הבחירות התקיימו ב-23 באוגוסט 2022 בהצבעה אלקטרונית ובארבעה אתרי הצבעה פיזית. בבחירות הצביעו 19,465 בוחרים מתוך 23,924 בעלי זכות הצבעה, כ-81% מבעלי זכות הבחירה.
הבחירות כללו גם את התמודדות על תפקיד היו"ר, אך היו"ר המכהן, בצלאל סמוטריץ, נבחר באופן אוטומטי כמועמד יחיד לאחר ששני מועמדים פוטנציאליים שהכריזו על התמודדות לתפקיד, אלי יוסף ודב הלברטל, פרשו מהמירוץ והמפלגה בטענה שהתקנון יוצר מצב המאבד את סיכוייהם לנצח. בנוסף, המקום העשירי ברשימה הוקצה לבחירה על ידי חברי מרכז המפלגה וכיוון שהמועמדת היחידה הייתה דבורה גונן היא נבחרה אוטומטית למקום זה.
סכום ההוצאה המקסימלי למועמד הוא כ-150,000 ש"ח בהתאם לחוק המפלגות, חברי כנסת מכהנים מקבלים החזר הוצאות עד לסכום זה מקופת המדינה ואינם יכולים לקבל תרומות. מועמדים אחרים יכולים לקבל סכום זה בהלוואה מהמדינה או מתורמים.
חברי המפלגה יכלו לסמן בהצבעתם עד 8 מועמדים שהם מחצית ממספר המועמדים. היו"ר נבחר באופן נפרד מהרשימה, את המקום העשירי בוחרים חברי המרכז בלבד.
תוצאות הבחירות
כתוצאה מריצה משותפת עם עוצמה יהודית ונעם ומשריונים של יו"ר המפלגה הידרדרו חלק מהמועמדים לאחור ברשימה לכנסת.
איגור בלאנוב
איגור בלאנוב (באוקראינית: Ігор Іванович Беланов; נולד ב-25 בספטמבר 1960) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני. זכה בכדור הזהב בשנת 1986.
קריירה
בלאנוב, יליד אודסה, אז בברית המועצות, שיחק בסק"א אודסה (1979-80), צ'רנומורץ אודסה (1981-84), דינמו קייב (1985-86). הוא כבש שלושער עם נבחרת ברית המועצות בכדורגל נגד בלגיה. ביורו 1988 השתתף בלאנוב בארבעה מתוך חמשת משחקי הנבחרת, אך לא הבקיע אף שער. במשחק הגמר נגד נבחרת הולנד הוא החטיא את בעיטת הפנדל, שפסק השופט בעקבות הכשלת שחקן סובייטי ברחבה ההולנדית.
בסך הכל, שיחק בלאנוב 33 משחקים בנבחרת הסובייטית, בהם כבש שמונה שערים.
לחוביצ'ה (מחוז משנה)
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה לחוביצ'ה 30,498 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 88.4% בלארוסים, 6.5% פולנים, 3.5% רוסים, ו-0.9% אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (90.5%) ורוסית (8.1%).
תור גלאפגוס
תור גלאפגוס המכונה גם יונת גלאפגוס (שם מדעי: Zenaida galapagoensis) היא מין של יונה ממשפחת היוניים, האנדמית לאיי גלאפגוס ששוכנים ממערב למדינת אקוודור והיא היונה היחידה החיה באיים בטבע. התור חי ברחבי כל האיים ונמצא בעיקר באזורים הצחיחים והמדבריות באיים. היא נפוצה בעיקר בחנובסה ואספניולה.
היונה חיה רוב הזמן על הקרקע ומחפשת מזון. היא אוכלת זרעים שונים, פירות של קקטוסים הנפוצים באיים כמו קקטוסי Opuntia וחרקים קטנים. היונה חיה עם בן זוג כמו רוב היונים והרבייה מתרחשת במשך כל השנה כשהם מקננים ודוגרים על הביצים בקן בין ענפי הקקטוסים.
ליונה אין טורפים יבשתיים אף על פי שעקב הגלאפגוס, עופות הפרגטה וינשופים עלולים לטרוף את גוזליה. בנוסף היא מאוימת מחיות פולשות שהאדם הביא לאיים ועלולים לפשוט על קנים או לטרוף יונים משוטטות.
צ'כית
צ'כית (מכונה לפעמים גם "בוהמית") היא שפה סלאבית מערבית, מקבוצת השפות הסלאביות במשפחת השפות ההודו-אירופיות. השפה הצ'כית קרובה יחסית לסלובקית, פולנית וסורבית. במשך יותר מאלף שנות התפתחותה באזורים החופפים פחות או יותר את שטח הרפובליקה הצ'כית של ימינו היא הושפעה רבות מהשפה הגרמנית המדוברת באזורים השכנים ממערב. השפה מדוברת בפי כ-12 מיליון איש ומתוכם 10 מיליון אזרחי הרפובליקה הצ'כית, שהיא שפתה הרשמית, ועד 1991 הייתה הצ'כית שפתה הרשמית של רפובליקת צ'כוסלובקיה.
הצ'כית החלה להופיע בכתב במהלך המאה ה-13 בערך, תחילה היו ניבים צ'כיים רבים אך במאות ה-15 וה-16 עם הרפורמות הדתיות באותה התקופה התפתחה השפה הצ'כית לצורתה התקנית, על בסיס הניב של פראג. בצ'כית שבע יחסות שמות עצם בדומה להרבה שפות סלאביות אחרות, והבחנה ברורה בין תנועות קצרות וארוכות המסומנות כקו נטוי מעל האות (á) והטעם נופל לרוב על ההברה הראשונה במילה.
בדומה לפולנית ואוקראינית (אך לא רוסית) קײם בצ'כית חנכוך (ריכוך) של עיצורים 'קשים' בסוף המילה בנטיות היחסה. כך למשל: הצ'כית עשירה בעיצורים, ונפוצים בה צרורות עיצורים ואף מלים שלמות ללא תנועה כלשהי. למשל prst (אצבע).
עדני וולאס
עדני וולאס (שם מדעי: Semioptera wallacii) הוא מין יחיד בסוגו של עוף טרופי ממשפחת העדניים המצוי באינדונזיה.
עדני זה קרוי על שם החוקר, הוגה תורת האבולוציה אלפרד ראסל וולאס, שביקר בגינאה החדשה וגילה אותו. העדני אנדמי לאיי מאלוקו ומצוי בעיקר באי טרנאטה וגם באיים הלמהרה, באצ'אן ומורוטאי. הוא מצוי ביערות הגשם השופעים באזור אך עלול להיות פגיע מכריתת היערות והפגיעה בסביבה.
אורכו של עדני זה 28 ס"מ והוא בעל גוף חום-זית כשהזכרים בעלי מצח סגול, בליטה חומה מעל מקורם ואזור נוצות מהסנטר עד החזה ירוק בוהק עם גידול נוצות דמוי פרסה על החזה. מצידי הכתפיים כמה סעיפי נוצות ארוכות לבנות והזנב לבן מלמטה. הנקבות חומות ונראות כמו זרזירים.
הזכרים פוליגמיים ומחכים לנקבות על קבוצת עצים בהם הם מתאספים. כשנקבה מגיעה הזכרים רוקדים במרץ ומנסים למשוך אותה אליהם אך רק הזכרים הבכירים מצליחים להגיע לאתרים המתאימים לרבייה.
מתים על החיים
מתים על החיים (באנגלית: The Bucket List - "רשימת המשימות" בתרגום חופשי) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי, בכיכובם של ג'ק ניקולסון ומורגן פרימן ובבימויו של רוב ריינר אשר יצא בשנת 2007. סרט זה הוא שיתוף הפעולה הראשון (והיחידי נכון להיום) בין ניקולסון ופרימן.
עלילה
הסרט מספר את סיפוריהם של קרטר צ'מברס, מכונאי שחור וחובב טריוויה שעובד למען פרנסתו ומשפחתו, ושל אדוארד קול, איש עסקים עשיר, ציני, גרוש ארבע פעמים ואתאיסט. שניהם מגלים יום אחד שהם חולים במחלה סופנית, ושניהם מגיעים לאותו חדר בבית החולים. אדוארד, הבעלים של בית החולים, רוצה חדר פרטי, אך עוזרו מת'יו (הנקרא בפיו של אדוארד "טומי" ו"תומאס") אומר לו שהדבר בלתי אפשרי בגלל בעיות של יחסי ציבור. בלית בררה אדוארד וקרטר לומדים לחיות אחד עם השני ונעשים לחברים.
יום אחד הם מתבשרים מפיו של הרופא של אדוארד, ד"ר הולינס, שנותרה להם שנה לחיות לכל היותר. מובטח להם שעד שהמוות יגיע לא יהיו סימפטומים ושניהם מתארגנים לחזור לבתיהם. בזמן ההתארגנות אדוארד מוצא רשימה שקרטר כתב. הוא מוצא שם רשימה של דברים שקרטר היה רוצה לעשות לפני המוות, כמחווה לתרגיל בפסיכולוגיה שקרטר עבר במכללה. הרשימה כוללת דברים כמו "לראות מראה נשגב", "לצחוק עד שאבכה", "לעשות משהו טוב למען הטוב שבזה" ועוד. אדוארד מוסיף עוד פריטים לרשימה בבדיחות הדעת, כמו "לעשות צניחה חופשית", "לנשק את הנערה היפה ביותר בעולם", "לעשות קעקוע" ועוד. אדוארד מציע להגשים את מה שכתוב ברשימה, לאור העובדה שנותרו לשניהם חודשים ספורים לחיות. בהתחלה קרטר נרתע אך לבסוף נעתר, למרות התנגדותה של אשתו, וירג'יניה.
אדוארד וקרטר מתחילים לבצע דברים מתוך הרשימה, כמו צניחה חופשית, אדוארד גם עושה קעקוע (קרטר מסרב) ועוד. כאשר השניים נמצאים בצרפת, וירג'יניה מתקשרת לאדוארד בשביל לנסות לגרום לו לשכנע את קרטר לחזור הביתה לפני שימות. אדוארד מנסה לשכנע את קרטר לחזור אך הוא מסרב. כאשר השניים נמצאים במצרים, אדוארד מספר לקרטר את סיפורו: בתו, אמילי, התחתנה עם מישהו שלא היה לרוחו של אדוארד. כאשר בעלה הכה אותה אדוארד שלח מישהו "לטפל" בעניין, ומאז אמילי ניתקה כל קשר עם אדוארד. כאשר השניים מגיעים לאוורסט על מנת להשלים את המשימה "לראות מראה נשגב", ישנה סופה חזקה והם לא יכולים לטוס אל עבר הפסגה. בלית בררה הם מוותרים על העניין וטסים להונג קונג. שם מישהי מנסה לפתות את קרטר, אך הוא מסרב ומחליט לחזור הביתה לאשתו. כשהוא מגיע לחדר, הוא מגלה שאדוארד שלח את האישה.
כאשר הם חוזרים לארצות הברית, הרכב של אדוארד עובר בדרך לא מוכרת, עד שהוא נעצר ליד הבית של אמילי, בתו של אדוארד. מתברר שקרטר ומת'יו ארגנו את העניין על מנת שאדוארד ואמילי יחדשו קשר. אדוארד מתעצבן, בטענה שהוא לא רוצה שקרטר ייכנס לו לחיים, והוא משאיר את קרטר ומת'יו שם וחוזר לביתו לבדו.
קרטר לא מצליח לעבור את הניתוח ומת. אדוארד מספיד אותו בלווייתו, ומוקיר את קרטר על החוויה שעבר איתו בחודשים האחרונים. בכך אדוארד מוחק את המשימה "לעשות משהו טוב למען הטוב שבזה".
בסוף הסרט אדוארד נפטר, נשרף, ואפרו מוכנס בתוך פחית של קפה נמס (כאשר השניים נמצאים בטאג' מאהל קרטר מספר שזה מה שהוא רוצה שיעשו בו לאחר מותו). מת'יו שם את הפחית של אדוארד ליד פחית נוספת, המכילה את אפרו של קרטר, בפסגת ההימלאיה, ומוחק מהרשימה את המשימה "לראות מראה נשגב".
מסרים בסרט
הסרט מדבר על כך שיש לחיות את החיים כאילו כל יום בהם הוא היום האחרון ("כאילו אין מחר").
כמו כן, הוא מבקר את חומריות הכסף, ואת חוסר חשיבותו לאנשים שנמצאים לפני מותם: כאשר אדוארד נמצא בפגישות עסקים אחרי הטיול שלו ושל קרטר, הוא לא מתרכז בישיבה, ושואל את הנוכחים אם הם קראו את הקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי, מפני שהכסף חסר חשיבות בשבילו לאור העובדה שהוא בקרוב ימות.
ביקורות
בסופו של דבר הסרט זכה לצופים רבים והפיק רווחים גבוהים. הסרט זכה לביקורות נלהבות בעולם.
יום הדין האחרון (מיכלאנג'לו)
יום הדין האחרון (באיטלקית: Giudizio universale) הוא ציור שיצר הצייר, הפסל, המהנדס והאדריכל האיטלקי מיכלאנג'לו בואונרוטי. ציור הפרסקו, המתאר את יום הדין בנצרות, מכסה את כל קיר המזבח בקפלה הסיסטינית שבקריית הוותיקן.
בשנת 1534 אילץ האפיפיור קלמנס השביעי את מיכלאנג'לו לצייר את קיר המזבח של הקפלה הסיסטינית ולתאר בו את יום הדין. קלמנס השביעי נפטר כעבור זמן קצר, והעבודה על הפרסקו בוצעה בזמן כהונתו של האפיפיור פאולוס השלישי. הכנת הקיר לציור פרסקו החלה ב-1535, ולצורך כך נהרסו יצירות אמנות קודמות שהיו על הקיר, לרבות שני פרסקאות ממחזור הפרסקאות מחיי משה וישו המעטרים את קירות הקפלה. מיכלאנג'לו צייר את הפרסקו, המכיל 314 דמויות מאורגנות להפליא, בין השנים 1536 ו-1541. הפרסקו נוקה ועבר רסטורציה שהסתיימה בשנת 1994 בהובלתו של Gianluigi Colalucci, האחראי על רסטורציה של יצירות אומנות במוזיאוני הוותיקן.
הפסיון של ישו
בקצה היצירה מסתעפות שתי קשתות ובהן מלאכים הנושאים סמלים חשובים המייצגים את ההקרבה שביצע ישו למען בני האדם. מצד אחד נישא המייצג את הסבל שעבר ישו בתהליך הצליבה וכתר הקוצים שעינה גם הוא את ישו, ומצד שני עמוד ההצלפה של ישו, הספוג שנכלל גם הוא בתהליך והסולם - כל אלו הם סמלים קדושים. היצירה בנויה כך שתחילה, בקצה העליון מופיעה ההקרבה של ישו, ולמטה מתבצע הצדק (מעבר החוטאים אל הגיהנום והצדיקים לגן עדן).
המלאכים המכריזים על יום הדין האחרון
קבוצת המלאכים המכריזים על יום הדין האחרון מתוארת לפי החיזיון שמתואר בבשורה על פי מתי, פרק מספר 24 פסוקים 30–31:
כך אכן מלווים המלאכים בחצוצרות, המעירות את המתים לגן עדן או לגיהנום - תלוי במעשיהם.
במרכז החלק האמצעי מתואר ישו, השופט העליון של יום הדין, בידו השמאלית הוא מורה על הזוכים בחיי עולם ומשלח את קללותיו באלה שדינם נחרץ לייסורי נצח. לצדו מריה ומסביבו בעיגול האבות הקדושים. הדמות המעניינת מביניהם היא זו של ברתולומיאוס הקדוש המחזיק בידו האחת את עורו המוטבע בתווי פניו המעוותים של מיכלאנג'לו ובידו השנייה את המאכלת שבה עונה. מימין לקדושים מתוארים החוטאים, שחלק מהם מחזיקים מכשירי עינויים, ומשמאל להם הצדיקים.
במרכז החלק התחתון מתוארים חצוצרנים, לימינם ניתן לראות את החוטאים נופלים אל התופת. מיכלאנג'לו מוסיף באורח בלתי סביר את דמותו המיתולוגית של כארון עם ספינתו שממנה נופלים החוטאים לממלכת השדים. משמאל מתוארת תחיית המתים ועליית הצדיקים השמיימה.
עיקר היצירה מתאר דמויות אדם שכן הנוף, הטבע והדוממים אינם חשובים לו. דמויות הנשים והגברים נראות גדולות ושריריות. היצירה מאופיינת בתנועה רבה. מיכלאנג'לו מצליח להביע את הדרמה האנושית ואופי האדם במלואם על ידי גיוון בצורות הגוף ותנועתו.
תגובות לפרסקו
שני קטעים של הפרסקו עוררו תגובות עם הצגתם:
לוסי דאף גורדון
ליידי לוסי דאף גורדון (באנגלית Lady Lucie Duff-Gordon; 24 ביולי 1821 - 14 ביולי 1869) הייתה מתרגמת ונוסעת בריטית, ידועה בעיקר בזכות מכתביה ממצרים ומכף התקווה הטובה בדרום אפריקה, לשם נסעה בניסיון להקל על מחלת השחפת בה לקתה. במצרים, אליה הגיע בשנת 1861, התגוררה בלוקסור שבמצרים עילית ומשם כתבה ליקיריה, בעיקר לבעלה סר אלכסנדר דאף גורדון, ולאימה שרה אוסטין
מכתביה מבטאים מצד אחד התפעלות מאורח החיים הפשוט של העם במצרים, ממנהגים דתיים, מיחסים בין הדתות השונות ומצד שני כעס רב על השלטון העות'מאני העושק את פשוטי העם. במכתבים מתוארת הדרך האכזרית בה אולצו בני מצרים עילית ותושבי סודאן לעבוד בכפייה בשרות הפאשה למען בניית תעלת סואץ. כן מתוארות בהן צורות העבדות המקובלות במצרים - בעיקר עבדות במשק הבית ועבדות מינית. בין היתר ניתנת לדאף גורדון שפחה סודנית בת שמונה במתנה מאת הקונסול האמריקני. דאף גורדון זכתה באמונם של פשוטי העם במצרים בזכות פתיחותה לתרבות המזרח ובזכות הטיפול הרפואי שנתנה להם.
בקנה מידה של המאה העשרים מכתביה של דאף גורדון מבטאים גישה אוריינטליסטית, שילוב של התפעלות, ביקורת ורתיעה מן המזרח האקזוטי. גרסאות לא שלמות של המכתבים הוצאו לאור על ידי אימה בשנת 1965 ועל ידי בתה בשנת 1875, וגרסה מלאה יותר בשנת 1902.
דאף גורדון עסקה בתרגום מגרמנית וצרפתית לאנגלית (בילדותה היא התגוררה בגרמניה). בין השאר תרגמה את "מכשפת הענבר" מאת וילהלם מינהולד מגרמנית ואת "סטלה וונסה" מאת לאון דה ויל מצרפתית.
חוג נעול מופע
ה-PLL נפוץ במשדרי ומקלטי רדיו וטלוויזיה, רכיבי מחשבים, והתקני תקשורת כגון טלפונים סלולריים, Wi-Fi, ADSL ועוד, אך גם בתחומים רחוקים יותר כמו מוזיקה אלקטרונית והולכת חשמל בין תחנות כוח.
המימוש של ה-PLL מבוצע בדרך כלל ברכיב אלקטרוני יחיד. כיום קיימים רכיבים המכילים מעגלי PLL רבים הפועלים במקביל ומייצרים תדרים רבים. מעגלים כאלה מכונים לעיתים בשם סינתסייזר.
תעלת יונים ממותגת מתח
תעלת יונים ממותגת מתח היא תעלת יונים אשר נפתחת כתוצאה משינוי מתח חשמלי ומאפשרת מעבר יונים דרכה. לתעלות אלה תפקיד מרכזי בתאי עצב ובתאי שריר.
קהילת יהודי אוהעל
קהילת יהודי אוהעל (המכונה גם אויהי (Újhely), שאטוראליאויהיי או ביידיש אויהעל או אוהעלי) נמצאת בעיר שאטוראליאויהיי (Sátoraljaújhely) שבצפון מזרח הונגריה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן, ליד הגבול הסלובקי.
תעלת יונים ממותגת מתח
מבנה
התעלות הממותגות מורכבות לרוב משבע תת-יחידות המאורגנות במעגל ויוצרות חור בקרום התא דרכו מסוגלים לעבור היונים רק בעת פתיחת התעלה. הרכב תת-היחידות של התעלה קובע אילו יונים יוכלו לעבור דרכה כך שתצורה מסוימת של יחידות תעביר לדוגמה בעיקר יוני נתרן.
קהילת יהודי אוהעל
בזמן מלחמת העולם הראשונה, במסגרת חוזה טריאנון בשנת 1920 הוחלט שהגבול בין הונגריה לצ'כוסלובקיה יעבור בנחל רוניווה שבכפר, דבר שפיצל את הכפר בין הונגריה לצ'כוסלובקיה. בין שתי מלחמות העולם הייתה העיירה עיירת גבול, וכך גם במלחמת העולם השנייה. מיקום העיירה השפיע לרעה על יחס הרשויות בשתי המדינות לתושבי העיר ובפרט ליהודים בה שנחשדו כבוגדים.
בקהילה היהודית חיו אלפי יהודים במהלך השנים, בראשה עמדו רבנים מגדולי רבני הונגריה וממקימי חסידויות הונגריה. הבולט והמוכר שבהם הוא הרב משה טייטלבוים בעל ה"ישמח משה" שנחשב לאחד ממייסדי החסידות בהונגריה והראשון בשושלות חסידות סיגט וחסידויות סאטמר אשר את קברו בעיר פוקדים יהודים עד היום.
תעלת יונים ממותגת מתח
שערים
תעלת יוני נתרן עשויה לעבור אקטיבציה ואין-אקטיבציה בעזרת שני שערים הפועלים כמתגים ברמה המולקולארית ומווסתים את פעילותה. שערים אלו שהם שער ההפעלה (Activation gate), ושער הנטרול (Inactivation gate) הם תלויי מתח ורק במצב בו שניהם פתוחים, תהיה תעלה זו פתוחה.
מנגנון
לרוב אחת מיחידות התעלה מהווה חיישן למתח חשמלי אשר בעת שינוי מתח גורם לשינוי במבנה חלבוני התעלה ועקב כך לפתיחת התעלה. לדוגמה בתעלת הנתרן באזור הרגיש למתח מצוי ריכוז מובנה של מטענים חיוביים כך שדפולריזציה של קרום התא גורמת לדחייתם תוך שינוי מבנה התעלה ופתיחתה.
קהילת יהודי אוהעל
כשישים שנה לפני שהושמדה הקהילה על ידי הנאצים בשואה, נחלקו יהודי העיר לשלוש קהילות נפרדות שישבו בעיר אחת. שתי קהילות מהזרם האורתודוקסי (אחת חסידית ואחת "מתנגדת") וקהילה אחת מזרם הסטטוס קוו.
עדויות ראשונות להימצאות יהודים באוהעל
ההיסטוריון ד"ר מאיר שש מצטט בספרו "מה טובו אוהעלך" היסטוריון בשם ל. וואניציאנר שכתב (ללא אזכור מקורות) כי ביישוב באזור אוהעל (בשארושפטק) חיו יהודים עוד לפני הפלישה המונגולית לאירופה.
בנוסף, מזכיר שש קשר בין יהודים לאזור אוהעל, כאשר המלך אנדראש השני השתתף במסע הצלב החמישי ובשנת 1217 הגיע לעכו איתו היו שניים מתושבי אזור אוהעל, האחד ממוצא איטלקי ושמו ג’ולא שמשפחתו היו האדונים של שאטוראליאויהיי, והשני בשם שאבאש.
לאחר מכן, בסיכום חשבונאי משנת 1633 על עסקי יין באזור, במסמך שנכתב בשפה ההונגרית מוזכר יהודי בשם יעקב (Yakob sydo). ד"ר שש מניח כי מפאת מיעוט היהודים, די היה לכתוב באותה תקופה "היהודי" ואנשי המקום ידעו במי מדובר.
בשנת 1644 מופיעה בספר העיר אוהעל אשה בשם "קטלין היהודיה" (Zsidó Katalin), שהיא ובעלה ערכו חוזה כלשהו.
תחילת הקהילה היהודית
יהודים עבדו בכל המקצועות שהיו בעיר באותה התקופה, חלקם התפרנסו מחקלאות, ממסחר וממלאכה, והיו ביניהם גם בעלי מקצועות חופשיים. בשלב מסוים היו היהודים מעל ל-20% מתושבי העיר והם תפסו מקום מרכזי בחיי העיר ובהנהגתה כמו גם במוסדות המחוקקים של המחוז.
המסמכים בארכיונים מראים כי בשנת 1734 כבר חיו יהודים בעיר והקהילה היהודית התארגנה באופן רשמי בשנת ה'תק"כ, (1760), בשנת ה'תקל"ב (1772) נוסדה בעיר חברה קדישא ובשנת ה'תקס"ו (1806) חוברו תקנות הקהילה.
בעקבות הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869 ו-1868 הצטרפה הקהילה לקהילות הסטטוס קוו, שנותרו במתכונתן שלפני הקונגרס.
מוסדות לימוד ודת
בית ספר יהודי ראשון הוקם בשנת 1785 ולאחר הוקמו בתי ספר נוספים, אחד בשנת 1836 ובו לימד מיכאל היילפרין, שבהמשך חייו היגר לארצות הברית והפך שם לסופר מוכר. ובית ספר נוסף הוקם בשנת 1887. מלבד זאת פעלו במקום גם מעונות וגני ילדים.
עד להשמדת הקהילה בשואה, היו בעיר שלושה בתי כנסת (אחד לכל קהילה), ספריה גדולה, שני בתי עלמין ועשרה בתי מדרש.
כמו כן, במהלך השנים פעלו בעיר ארבע ישיבות ושני בתי "תלמוד תורה".
מוסדות תמיכה בקהילה
הוקמו מוסדות סעד רבים, ביניהם: בית תמחוי, חברת "גמילות חסדים", אגודת תמיכה ליולדות נצרכות, חברת נשים בשם "בנות ציון" ואגודות או קרנות שנועדו לתמוך בנזקקים בתחומים שונים כמו חברת "עץ חיים" לחלוקת עצי הסקה לנזקקים, חברת "לינת צדק" הדואגת לנזקקים למקום ללון, וחברת "מלביש ערומים" המסייעת בתרומת בגדים לנזקקים.
פיצול הקהילות ורבניהן
הדמות המרכזית שהובילה את הקהילה וקבעה את דרכה הייתה הרב. הרב טייטלבוים נחשב לאחד ממייסדי החסידות בהונגריה והראשון בשושלת חסידות סיגט וחסידות סאטמר. בהשפעת חתנו, רבי אריה לייב ליפשיץ תלמיד החוזה מלובלין נעשה גם הוא תלמיד מובהק של החוזה מלובלין. הרב טייטלבוים נהג לחלק קמעות ועורר בכך את התנגדותו של רבי נפתלי מרופשיץ ורבים אחרים מקהילתו ומחוצה לה. הוא נפטר בכ"ח בתמוז ה'תר"א (1841) ונקבר בשאטוראליאויהיי, קברו נבחר לאחד מעשרת הציונים החשובים אותם עוברים בדרך רבני הפלאים
לאחר פטירת ה"ישמח משה" רצו מנהיגי הקהילה להפחית את הנהגות החסידות השנויות במחלוקת אותן הנהיג הרב ולכן התנו את כהונת הרב החדש בהימנעות מחלוקת קמעות, תפילה בנוסח אשכנז כנהוג בקהילה, אי הארכה בדרשות והימנעות מקללות ועיסוק ב"נסתר". בנו של ה"ישמח משה" סירב לקבל את התנאים, אך הנכד, הסכים לנסות. בשנת 1862 פרץ סכסוך קשה בינו לרב צבי הירש פרידמן, האדמו"ר מליסקא, (שהיה תלמידו של הרב משה טייטלבוים ה"יישמח משה") שלווה בהשמצות הדדיות והיה העימות החריף ביותר נגד החסידות בהונגריה. הרב ירמיה בנוסף לידיעותיו התורניות, רכש גם השכלה כללית ושלט בשפה הגרמנית. הוא חיבר את הסבר "דברי ירמיהו" ונפטר בי"ז ניסן תרל"ד (1874).
רבני קהילת ה"מתנגדים"
שנים רבות שלא היה לקהילה זו רב, אך פעלה בה ישיבה בראשותו של הרב צבי דיק. הרב צבי שימש בפועל כמעין רב קהילה לפני הגעתו של הרב יואל פלנר וגם לאחר פטירתו.
רבני קהילת החסידים
הרב ברכיה כיהן זמן קצר בתפקיד רב הקהילה ולאחר שלוש שנים חזר לבלאז'ב. בזמן מלחמת העולם הראשונה ברח הרב ברכיה לבודפשט. ובכ"א אדר ה'תרע"ז נפטר בה והובא לקבורות בעיר סיגט.
תלמידי החכמים בקהילה וספריהם
בין רבני הקהילה ותלמידיהם בישיבות השונות בעיר חיו תלמידי חכמים גדולים שכתבו עשרות ספרים במשך השנים, ביניהם:
היחס לקהילה טרום מלחמת העולם הראשונה
ככלל, היה היחס אל היהודים בקהילה ובאזור טוב יחסית ובמיוחד כאשר שלט באזור יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לעיתים נפגעו יהודי האזור שהיו ברובם מהגרים ולכן מעמדתם לא תמיד הוסדר כהלכה. כך, בתקופת יוזף השני גדלה ההגירה מגליציה והדבר לא היה לרוחם של השלטונות אך דבר לא נעשה מאחר שסגירת הגבול למהגרים משמעה הודאה במעמדה הנפרד של הונגריה מיתר ארצותיה של האימפריה ההבסבורגית ואת זאת השלטונות לא רצו לעשות. כך יצא, שעשרות שנים דיברו על הבעיה של הגירת יהודים רבים לאזור, אבל דבר לא נעשה נגד התופעה, חוץ ממקרה אחד בשנת 1807 שקצין הנפה הראשי (föszolgabiró) אסף בכל האזור 83 משפחות יהודיות (כ-360 נפש) וגירש אותם אל מעבר לגבול.
המגורשים היו 67 ראשי משפחות ילידי ארצות חוץ, שרובם שהו באזור מעל לעשר שנים ואחדים מהם עברו הנה מנפות אחרות של הונגריה. 32 ראשי משפחות היו תושבי שאטוראליאויהיי ובתוכם הרב הירש צבי מייזלס שהצליח לבסוף לעקוף את פקודת הגירוש.
במלחמת העולם הראשונה
על פי עדויות שנאספו על ידי מאיר שש בספרו "מה טובו אוהעליך" מתוך כ-2,000 נפשות שחיו בקהילת הסטאטוס קוו התגייסו לקרבות 250 ומהם נפלו בשדות הקרב 36 יהודים. דבר שמעיד על נאמנות יהודי שאטוראליאויהיי ומידת הקרבתם למען "המולדת". בנוסף, במהלך המלחמה הוקמו שני בתי חולים ארעיים בעיר שטופלו בנפגעי המלחמה שהובאו מהחזית בפולין. בית חולים אחד בבית החרושת למוצרי טבק שהיה בבעלות יהודית והשני בסמוך לתחנת הרכבת הקטנה שבמזרח העיר. יהודים רבים התנדבו שם ועזרו לסעוד את הפצועים.
בשנת 1918 לקראת סיום המלחמה ועייפות התושבים ההונגריים ממנה, החלה הסתה אנטישמית בעיר שהתבטאה אפילו בעיתונים היומיים בעיר.
בעקבות האנטישמיות הגוברת, פרסם יהודי תושב שאטוראליאויהיי, ד"ר אלברט סאקאי ב-6 ביולי 1918 קול קורא בשבועון ההונגרי Egyenlöség במאמרו האשים את העיתונות ההונגרית ככזו שעוצמת את עיניה למול האנטישמיות שמתרחשת באזורם. הזכיר את הגניבות שנעשו כנגד בית החרושת לטבק ששייך ליהודים ואת התעלמות הז'נדרמריה מפשע זה בעוד הם עסוקים בהעמדת יהודים למשפט בהאשמות כזב. וכל זאת בשנה החמישית למלחמה, כאשר יהדות הונגריה הקריבה מטובי בניה על מזבח המולדת ואלפי משפחות יושבות שבעה ומבכות את בניהן ואבותיהן ובד בבד נושאות בעול מימון המלחמה.
דוגמאות לאנטישמיות הגוברת
חודש אחרי פרסומו של ד"ר סאקאי, פרסם מאמר נוסף תחת הכותרת: "מה אירע באוהעל?" ובו מספר סאקאי על אנשי ז’נדרמריה שבטענה של חיפוש אחר מפקיעי מחירים נכנסו לבית הכנסת הספרדי המכונה "קלויז" ב-16 ביולי ואילצו את המתפללים באמצע תפילת שמונה עשרה להפסיק את תפילתם והובילו אותם דרך מרכז העיר אל בית הקפה המרכזי בכיכר העיר ומשם למפקדת המשטרה, תוך צעקות "לכו להזדהות" וכל זאת תוך לעג וקלס של ההמונים המצטופפים ברחובות. כאשר העז אחד היהודים לשאול "וכי מה זה?", קרא אחד הז’נדארים "הלום בראשו!".
בני המקום ניסו לכוון את האנשימיות לקהילות ספציפיות וקראו לא לפגוע באנשי קהילת הסטאטוס קוו, אלא רק "בלובשי קפוטה ובמגדלי פאות בלבד".
וכך כתב ד"ר סאקאי על האירוע (בתרגומו של מאיר שש) . על מאמר זה הגישה מפקדת הז’נדרמריה נגדו תלונה.
כשבועיים אחרי המקרה הראשון ב-30 ביולי התרחש אירוע נוסף שנמשך חמישה ימים ובו בלשים מבודפשט יחס עם שוטרים וחיילים הונגריים פשטו על העיר תפסו יהודים ועצרו בתחנות הרכבת כל נוסע מגודל זקן. ובעודם מצוידים ברובים ליוו את היהודים דרך העיר ולקחו מרובם את כספיהם בטענה של הטלת מיסים. בעיתון היהודי נכתב
כך גם סופר על תושב העיר, ליאופולד טייטלבאום ושמואל ליאופולד סיפר
המאורעות בעיר עוררו הד ניכר ביהדות הונגריה ומחוצה לה וב-28 בספטמבר תיאר עיתון הטיימס הלונדוני את כל מעשי הזוועה בעיר ובאזור.
בין המלחמות
בחודש מרץ 1919 הלאימה הממשלה את כל בתי הספר במדינה ובתוכם גם שני מוסדות ההוראה היהודיים בעיר, אך המצב נמשך זמן קצר בלבד.
בחודש יולי התערבות צ’כוסלובקית ורומנית באזור שמה קץ לשלטון הקומוניסטי בעיר ובאזורה. צ’כוסלובקיה כבשה את כל המחוז ולאחר כחצי שנה נסוגה אך המשיכה להחזיק בידיה את "התחנה הקטנה" של הרכבת במזרח העיר שנעשתה בהמשך לנקודת מעבר בגבול בין הונגריה לצ’כוסלובקיה בשטחה של המדינה החדשה. הכיבוש הצ’כוסלובקי הועיל ליהודי העיר כי הצבא דאג לאספקת מזון סדירה לתושבים.
עם עלייתו של מיקלוש הורטי במרץ 1920 החלה רדיפת יהודים ביתר שאת יחד עם חקיקת חוקים כנומרוס קלאוזוס שנחקקה בהונגריה בספטמבר 1920. ומאותה עת, החלה לרדת השכלתם האקדמית של יהודי שאטוראליאויהיי ואיתה גם תפקידי המפתח בעיר ויכולת השפעתם על הנעשה בעיר.
בזמן זה, בעקבות חוסר היכולת לסמוך על מוסדות חיצוניים, החלו לקום בעיר ארגוני צדקה וחסד שנועדו לתמוך בתוך הקהילה, כך קמו אגודות נשים, בית זקנים, אגודת ביקור חולים, אגודת תמחוי ועוד. בני הנוער האורתודוקסי התארגנו ב"תפארת בחורים".
מלחמת העולם השנייה (השואה)
בשנת 1941 היו בשאטוראליאויהיי 4,160 יהודים.
ב-19 במרץ 1944, עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הוטל עוצר על היהודים ונאסר עליהם לקנות בשוק העירוני בשעות שלפני הצהריים בנוסף לתקנת נשיאת טלאי צהוב. ביום השלישי לכניסת הגרמנים לעיר, הם דרשו מרבני וראשי הקהילה להתייצב בפני מפקד העיר הגרמני ובפני ראש המשטרה המקומית ולגייס תוך שעות ספורות סכום כסף גדול. על מנהיגי הציבור הוטל להקים מועצה יהודית שבה יכללו גם נציגי הקהילות הסמוכות.
ב-15 באפריל 1944 החלו ז'נדרמים הונגרים להעביר את יהודי המחוז מכפרי הסביבה ביניהם הרנאדנמטי מונוק ואידאצ'קה, זלקוד ומאד אל הגטו בשאטוראליאויהיי והמבצע כולו הושלם בתוך ארבעה ימים. החיילים הגרמנים גזלו את כל חפצי הערך של היהודים, ואסרו עליהם לקיים כל קשר עם הסביבה הלא יהודית.
וכך מספרות אסתר ואירן (גולדי) ממשפחת גרוסמן שגורשו לגטו אוהעל מהעיירה מאד