cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הזירה האירופית במלחמת העולם הראשונה
הזירה האירופית במלחמת העולם הראשונה הייתה זירת הלחימה ביבשת אירופה במלחמת העולם הראשונה. זירה זו הייתה הזירה המרכזית והחשובה ביותר מבין זירות המלחמה, הן מבחינת היקף הלחימה בה והן מבחינת תוצאותיה. הזירה, שהייתה הראשונה להיפתח עם הכרזת המלחמה של האימפריה האוסטרו-הונגרית על סרביה ב-28 ביולי 1914, התפשטה עד מהרה לחלקים נוספים ביבשת ונחלקה לארבע חזיתות: החזית המערבית, החזית המזרחית, החזית האיטלקית והמערכה בבלקן. ההכרעה בזירה, כמוהה כשל המלחמה כולה, הושגה ב-11 בנובמבר 1918 עם חתימת הסכם הכניעה של האחרונה מבין מעצמות המרכז, הקיסרות הגרמנית, וניצחונן של מדינות ההסכמה.
החזית המערבית
החזית המערבית התחוללה בשטחי בלגיה וצפון-מזרח צרפת בין הקיסרות הגרמנית לבין בלגיה, צרפת, האימפריה הבריטית, לרבות מושבותיה שמעבר לים, ובהמשך גם ארצות הברית. מדינות נוספות שלחו כוחות בהיקף מצומצם יותר. החזית נפתחה בשעטה גרמנית דרך בלגיה לכיוון צרפת אשר נבלמה לאחר כחודש על נהר המארן. לאחר ניסיונות איגוף הדדיים בדרך אל הים הצפוני, שנודעו בשם המרוץ אל הים, שקעה החזית במלחמת חפירות סטטית וממושכת לאורך קו החזית אשר נמתח מחוף הים הצפוני לגבול שווייץ. מלחמת התשה זו ידעה קרבות עקובים מדם, כגון הקרב על הסום וקרב ורדן, אשר לא הייתה להם השפעה משמעותית על קו החזית. פריצת הדרך בחזית הושגה בעקבות פיתוח טכנולוגיות לחימה חדשות שהצליחו במידת מה להתגבר על הלוחמה בחפירות, וכן בעקבות הצטרפות חיל המשלוח האמריקאי לצד מדינות ההסכמה. הסטת כוחות גרמניים מן החזית המזרחית, שהגיעה לכדי סיום לאחר יציאת האימפריה הרוסית מהמלחמה, אל החזית המערבית, אפשרה לגרמנים לפתוח במתקפת האביב, אולם מתקפה זו, הגם שהצליחה לגרום לתזוזה של כ-100 ק"מ בקו החזית, לא הצליחה לשבור את הקו כולו. בסופו של דבר, מתקפת הנגד של כוחות מדינות ההסכמה, שאוחדו תחת פיקוד אחד, אילצה את הגרמנים להכיר בתבוסה ולבקש שביתת נשק.
החזית המזרחית
החזית נפתחה עם הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית ולגליציה באוגוסט 1914. בעוד שהפלישה לפרוסיה המזרחית נהדפה בקרב טננברג, הרוסים הצליחו לכבוש את גליציה מידי אוסטרו-הונגריה, דבר שאילץ את הגרמנים לשלוח כוחות נוספים לסייע לבעלי בריתם האוסטרו-הונגרים. בשנת 1915, מששקעה החזית המערבית במלחמת החפירות, החליטו הגרמנים להפנות את מאמציהם לחזית המזרחית. הקרב השני על האגמים המזוריים, שלאחריו לחמו הגרמנים והאוסטרו-הונגרים תחת פיקוד משותף, ומתקפת גורליצה-טרנוב שבאה במאי באותה שנה הביאו, יחד עם מחסור בציוד והתחמושת לנסיגה גדולה של הצבא הרוסי אל מעבר לגבולות פולין. ביוני 1916 פתחו הרוסים במתקפת ברוסילוב שהביאה להתקדמות בעומק של עשרות קילומטרים. שנת 1917 התאפיינה בתמורות הפוליטיות שחלו ברוסיה ובמגננה גרמנית, למעט כיבוש ריגה. החתירה הרוסית לסיום הלחימה בחזית, עקב התמודדותם עם מלחמת האזרחים הפנימית, הביאה לחתימה במרץ 1918 על חוזה ברסט-ליטובסק. בשלב זה יכלו הגרמנים להעביר חלק ניכר מכוחותיהם למלחמה בחזיתות הנוספות. אולם למרות החתימה על ההסכם, הישגיהן של מעצמות המרכז בחזית זו נמחקו בחוזי הכניעה האחרים שנחתמו בתום המלחמה.
החזית האיטלקית
החזית האיטלקית התחוללה בצפון איטליה ואזור האלפים היוליאניים בין ממלכת איטליה ובעלות בריתה לאימפריה האוסטרו-הונגרית וכוחות מן הקיסרות הגרמנית. החזית נפתחה בהצטרפות איטליה למלחמת העולם לצד מדינות ההסכמה ובהכרזתה מלחמה על אוסטרו-הונגריה ב-23 במאי 1915. איטליה, שהייתה חתומה עם גרמניה ואוסטרו-הונגריה על הברית המשולשת ההגנתית, חתמה במהלך המלחמה על הסכם עם מדינות ההסכמה שבתמורה להצטרפותה למלחמה לצדן היא תקבל שטחים מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. בראשית הלחימה החזית ניסתה איטליה להבקיע את קווי ההגנה האוסטרו-הונגריים דרך ערוץ נהר האיזונצו, אולם סדרת הקרבות שניטשו באזור זה לא הביאו לשינוי משמעותי במצב החזית, למעט כיבוש גוריציה בידי האיטלקים. אופי הלחימה הסטטי בחפירות הזכיר מאוד את הלחימה בחזית המערבית. התזוזה בחזית זו החלה עם הגעת כוחות גרמניים שהופנו מהחזית המזרחית לתגבור הכוחות האוסטרו-הונגריים. במהלך קרב קפורטו הצליחו מעצמות המרכז להבקיע חורים גדולים בקו החזית האיטלקי, אולם התארכות קווי האספקה הובילה להפסקת ההתקדמות. חילופי גברי בראשות הצבא האיטלקי ותגבורת שהגיעה מבעלות בריתה של איטליה – בריטניה, צרפת וארצות הברית – הניעו שינוי בחזית לטובת מדינות ההסכמה. האיטלקים בלמו התקפות אוסטרו-הונגריות נוספות ויצאו למתקפה מכרעת ששיאה בקרב ויטוריו ונטו שסיים את הלחימה בחזית לטובת מדינות ההסכמה.
המערכה בבלקן
המערכה בבלקן התחוללה על פני אזורים מרובים בבלקן במספר חזיתות משנה, שכללו את סרביה, בולגריה, רומניה, מקדוניה ויוון. מערכה זו, שנחשבה לאורך שנות הלחימה לבעלת חשיבות פחותה יותר עבור המעצמות האירופיות, הייתה לגפרור שהצית את חבית אבק השריפה של אירופה וגרם לפרוץ מלחמת העולם.
עם פקיעת האולטימטום שהציבה אוסטרו-הונגריה לסרביה לאחר ההתנקשות ביורש העצר האוסטרי, הכריזה אוסטרו-הונגריה מלחמה על סרביה ב-28 ביולי 1914. הייתה זו יריית הפתיחה למלחמה כולה. למחרת הכרזת המלחמה פתחה אוסטרו-הונגריה בהרעשה ארטילרית של בלגרד, בירת סרביה, וכשבועיים לאחר מכן חצו כוחות אוסטרו-הונגריים את הגבול לסרביה מכיוון בוסניה. בסדרה של קרבות שנמשכו עד תום השנה הצליחו הסרבים להדוף את האוסטרו-הונגרים אל מחוץ לשטחם. לאחר ששכנעו את בולגריה להצטרף למלחמה לצדן, חידשו מעצמות המרכז את המתקפה שלהם על סרביה באוקטובר 1915. שבוע לאחר הפלישה המשולבת של גרמניה ואוסטרו-הונגריה, פלשו גם הבולגרים לסרביה. הסרבים, שטרם השתקמו מסבב הלחימה הקודם, ביקשו מבעלות בריתם במדינות ההסכמה סיוע, אולם הסיוע נחת בסלוניקי מאוחר מדי והיה מועט מדי. הצבא הסרבי נסוג וסרביה נכבשה בסוף אותה שנה.
משהוכרעה המערכה על סרביה לטובת מעצמות המרכז, הובילו חוסר היציבות הפוליטית ביוון ותנועת כוחות מעצמות המרכז לעבר שטחי יוון לחשש בקרב מדינות ההסכמה כי ייווצר גשר יבשתי רציף אל האימפריה העות'מאנית. כך נולדה ב-1916 החזית המקדונית, או חזית סלוניקי. כוחות אנגלו-צרפתיים ייצבו קו הגנה מסביב לסלוניקי ובהמשך, הצטרפו אליהם כוחות סרביים שהועברו מקורפו, גיס איטלקי ואוגדה רוסית. למעצמות המרכז מאידך, היה אינטרס לרתק את כוחות רבים ככל האפשר של מדינות ההסכמה לחזית זו, על מנת להקל על החזית המערבית. במהלך 1916 התייצב קו החזית והתפתחה מלחמת התשה ממושכת, שהובילה לרפיון ואובדן מוטיבציה הדרגתי בצבא הבולגרי שלא היה ערוך למלחמה ממושכת. במקביל, ביולי 1917 הצטרפה ממלכת יוון למדינות ההסכמה, לאחר הפיכה אשר במהלכה הודח המלך קונסטנטין הראשון, אשר נטה לתמוך במעצמות המרכז. ביוני 1918 מונה לואי פראנשה ד'אספרה למפקד כוחות מדינות ההסכמה בחזית והוא השלים את ההכנות למתקפת הבקעה כוללת על קווי כוחות מעצמות המרכז שהורכבו בעיקרם משתי ארמיות בולגריות. ב-14 בספטמבר 1918 נפתחה מתקפה כוללת של מדינות ההסכמה בחזית הווארדאר והבקיעה את קווי הבולגרים. הבולגרים החלו בנסיגה מהירה וחלק מכוחותיהם נטשו את החזית והכריזו על מרד נגד המלך פרדיננד הראשון. במצב עניינים זה לא נותרה לבולגרים ברירה והם פנו לבקשת שביתת נשק לשם כניעה. ב-29 בספטמבר נחתמה שביתת הנשק של סלוניקי. הכרעת החזית וכניעת הבולגרים הובילה לאפקט דומינו ולהכרעת המערכה בבלקן לטובת מדינות ההסכמה. בראשית נובמבר ביקשה גם האימפריה האוסטרו-הונגרית שביתת נשק.
במקביל, באוגוסט 1916 גייסו מדינות ההסכמה לצדן את רומניה, אשר פתחה יחד עם האימפריה הרוסית בחזית נוספת נגד אוסטרו-הונגריה ובולגריה, במה שנודע כמערכה על רומניה, מתוך רצון לכבוש את טרנסילבניה מידי אוסטרו-הונגריה. אולם, ידם של מעצמות המרכז הייתה העליונה, כאשר בסוף 1916 נותר בידי מדינות ההסכמה רק אזור מולדובה. למרות מספר ניצחון הגנתיים, יציאתה של האימפריה הרוסית מהלחימה לאחר המהפכה הבולשביקית מוטטה את הכוחות הרומניים, שחתרו להפסקת אש. בין רומניה למעצמות המרכז אז נחתם הסכם בוקרשט שהציב לרומניה מגבלות קשות. ב-10 בנובמבר 1918, יום לפני סיום המלחמה, חזרה רומניה ללחום.
תוצאות
פניה המדיניים של אירופה השתנו לבלי היכר בעקבות מלחמת העולם הראשונה. האימפריות של מעצמות המרכז התפרקו ליצירת רפובליקות לאומיות עצמאיות, והן חדלו מלהיות שחקניות מרכזיות במפה הגאופוליטית החדשה. הוצאות המלחמה הכבדות שהוטלו עליהן בחוזי השלום, יחד עם אגדת תקיעת הסכין בגב, טמנו את זרעי הפורענות לעליית הנאציזם בעשורים הבאים. גם בצד המנצח היו מדינות אשר תנאי חוזי השלום לא היטיבו עמן, ובהן צמחו במקביל אידאולוגיות טוטליטריות כמו הפשיזם באיטליה. על רקע המלחמה באירופה התחוללה ברוסיה מלחמת אזרחים שבה הודח הצאר מכסאו ואת השלטון תפסו הבולשביקים שכוננו את ברית המועצות.
ז'רמי סטרביוס
2010
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2010 הוא זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות, מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.44 שניות, אחרי בן ארצו קאמי לאקור שקבע שיא אירופה חדש של 52.11 שניות ולפני ליאם טנקוק מבריטניה (53.86 שניות) ומדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:09.70 דקות, אחרי רוסיה שקבעה שיא אליפות חדש של 7:06.71 דקות וגרמניה (7:08.13 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.32 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 25.02 שניות.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי ב-2011 זכה סטרביוס ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בשחה ל-100 מטר גב ביחד עם בן ארצו קאמי לאקור בתוצאה של 52.76 שניות, לפני אירי ריוסוקה מיפן (52.98 שניות). מדליות כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם אלן ברנאר, ויליאם מינאר ןפביאן ז'ילו בתוצאה של 3:11.14 דקות, אחרי אוסטרליה (3:11.00 דקות) ולפני ארצות הברית (3:11.96 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם יאניק אנייל, גרגורי מלה ופביאן ז'ילו בתוצאה של 7:04.81 דקות, אחרי ארצות הברית (7:02.67 דקות) ולפני הרפובליקה העממית של סין (7:05.67 דקות). כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.40 דקות.
שיאן עולם
במסגרת סבב הגביע העולמי שנערך בדוחה, קטר ב-21 באוקטובר אותה שנה קבע סטרביוס במשחה שליחים משולב (2 שחייניות ו-2 שחיינים) 4x500 מרט חופשי ביחד עם פלורן מנודו מלני הניק ואנה סנטמנס שיא עולם חדש של 1:31.14 דקות, שיפור לשיא בן שלושת הימים שקבעה רביעייה מיפן (1:32.52 דקות). שיא זה החזיק מעמד שלושה שבועות ונשבר על ידי רביעייה מאוסטרליה (1:31.13 דקות).
2014
באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2014 הוא זכה ב-4 מדליות, 1 זהב ו-3 כסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 3:11.64 דקות, לפני רוסיה (3:12.67 דקות) ואיטליה (3:12.78 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.84 שניות, אחרי ולדימיר מורוזוב מרוסיה (24.64 שניות) ולפני כריס ווקר-הבורן מבריטניה (25.00 שניות), במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.64 שניות, אחרי כריס ווקר-הבורן (53.32 שניות) ולפני יאן-פיליפ גלניה מגרמניה (54.15 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.47 דקות, אחרי בריטניה (3:31.73 דקות) ולפני הונגריה (3:33.11 דקות).
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 זכה סטרביוס במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מדי מטלה, פלורן מנודו ופביאן ז'ילו בתוצאה של 3:10.74 דקות, לפני רוסיה (3:11.19 דקות) ואיטליה (3:12.53 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.36 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.94 שניות, במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.65 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 48.52 שניות ועלה חמישי לשלב חצי הגמר ובמקום 15 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.54 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 53.92 שניות.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה סטרביוס במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מדי מטלה, פביאן ז'ילו ופלורן מנודו בתוצאה של 3:10.53 דקות, אחרי ארצות הברית (3:09.92 דקות) ולפני אוסטרליה (3:11.37 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.11 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 17 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.10 שניות, במקום 18 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.62 שניות. בשלב המוקדמות הוא סיים במקום 11 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.67 דקות ופרש ממשחה זה. הוא סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.47 דקות, כשחיין פרפר הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.70 שניות.
2018
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד בשנת 2018 הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:22.07 דקות, לפני הולנד (3:23.97 דקות) ורוסיה (3:24.50 דקות).
2019
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי 2019 סיים סטרביוס במקום 11 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.98 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 24.78 שניות ועלה שלישי לשלב חצי הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:13.34 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.33 שניות.
ב-29 בינואר 2020 הוא פרש משחייה תחרותית.
חיים אישיים
לקראת חודש הגאווה שחל בסוף יוני 2021 סטרביוס יצא מהארון כהומו והיה אחד מבין 6 ספורטאי עילית להט"בים צרפתיים שהופיעו בסרט התעודה "We Need to Talk".
ברע
ברע הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית. מלך סדום הנוטל חלק פעיל במלחמת ארבעת המלכים את החמישה. הוא אינו נזכר במקורות נוספים מלבד התנ"ך.
הסיפור המקראי
ברע מלך סדום, ברשע מלך עמורה, שנאב מלך אדמה, שמאבר מלך צבוים, ומלך העיר בלע, התמרדו נגד כדרלעומר מלך עילם (הרמב"ן מזהה את עילם כיוון), והפסיקו לשלם לו מיסים. כדרלעומר כרת ברית עם אמרפל מלך שנער (בבל, מקובל בקרב המפרשים לזהותו כנמרוד), אריוך מלך אלסר, (הרמב"ן מפרש שאלסר היא מדי, אם כי יש המזהים אותה כעיר לרסה), ותדעל מלך גוים (ייתכן שהכוונה לתודחליאש השני מלך האימפריה החיתית), הקואליציה יצאה למלחמה על המורדים. בקרב שנערך במקום המכונה "עמק השדים", הובסו חמשת המלכים. ברע וברשע נמלטו, אולם נלכדו בבארות מלאים חימר ונפלו בשבי. שאר המלכים נמלטו אל ההרים.
המנצחים בזזו את סדום, ולקחו בשבי את התושבים, ככל הנראה על מנת למוכרם כעבדים. בין השבויים היה גם לוט אחיינו של אברהם אבינו. אברהם מגייס את בעלי בריתו ויוצא למלחמה על מנת להציל את אחיינו. הוא זוכה בניצחון והמלכים השבויים משוחררים. ברע פונה אל אברהם ומציע לו לקבל את כל רכוש סדום אם רק ישחרר את אנשי העיר השבויים. אברהם מסרב להצעה ומעניק לברע את הרכוש והאנשים גם יחד, ורק מבקש שכר עבור בעלי בריתו.
חתול ערבות
חתול ערבות (שם מדעי: Oncifelis) הוא סוג לשעבר שכלל בתוכו שלושה מינים קטנים ממשפחת החתוליים שמקורם בדרום אמריקה.
כיום חתולים אלו עברו להיות מסווגים תחת הסוג נמרון (Leopardus).
החברים בסוג זה הם:
18 גלגלי הפלדה
18 גלגלי הפלדה היא סדרה של משחקי וידאו מז'אנר סימולציות ניהול ממוחשבות שפותחה על ידי חברת SCS Software ושווקה בידי חברת Cosmi Corporation בין השנים 2002–2011.
במהלך המשחק נוהג השחקן במשאית סמי-טריילר במקומות שונים בעולם, תוך כדי ביצוע משימות מגוונות והובלת נגררים מסוגים שונים. הסדרה עצמה היא חלק ממכלול משחקי חברת SCS Software, או משחקי Truck Simulator.
Hard Truck: 18 Wheels of Steel
המשחק יצא באוגוסט 2002, וכולל 15 ערים מארצות הברית, את החוף המערבי וחלקים מהרי הרוקי ומהמערב התיכון.
המשחק כולל שבעה דגמי משאיות דמיוניים, תנועת כלי רכב מבוססת AI, מדד עייפות, סכנות מזג-אוויר, תחנות שקילה, ופונקציית זמן מוגבל לביצוע משלוחים. תוכנן גם מצב מרוצים שבוטל לבסוף.
===Wheels of Steel: Across America=== המשחק יצא בספטמבר 2003, ומוסיף גרפיקה טובה יותר, סאונד טוב יותר, 20 דגמי משאיות חדשות, וכן נוספו אזורים חדשים כמו צפון-מזרח ארצות הברית וחלקים מדרום ארצות הברית (כ-30 ערים בסך הכל).
בנוסף, נוצרה פונקציה של יום וירטואלי שלם שאורכו כ-24 דקות. מדד העייפות הוסר ונוספו מטוסים, הליקופטרים ורכבות כדי ליצור חוויית משתמש ריאליסטית יותר. למשחק נוספו גם כן מספר אתגרים (Scenarios) חדשים.
===Wheels of Steel: Pedal to the Metal=== המשחק יצא באוגוסט 2004, ונוספים בו מספר ערים מצפון מקסיקו ודרום קנדה, הוחזר מדד העייפות, והתאפשר לראשונה להיות המנהל של חברת הובלות ולהעסיק עובדים.
Wheels of Steel: Convoy
המשחק יצא בספטמבר 2005, ומציג מספר שיפורים גרפיים (במיוחד בזווית הצילום בתוך תא הנהג), וכמו כן סוגים חדשים של פריטים להוביל ומעל ל-25 משימות חדשות לבצע.
Wheels of Steel: Haulin
המשחק יצא בדצמבר 2006, ובו מתאפשר ליצור פסקול אישי המותאם לשחקן, ולשמור את המשחק באמצע משימה. זאת ועוד, התאפשר להוביל נגרר כפול והוצאו מהמשחק הערים בצפון מקסיקו.
===Wheels of Steel: American Long Haul=== המשחק יצא בדצמבר 2007, והחזיר את הערים מצפון מקסיקו, כולל 3 ערים חדשות. נוספו גם שני דגמי משאיות והשמות של חברות ההובלה שונו. המשחק כולל גם שיפור גרפי קל.
===Wheels of Steel: Extreme Trucker=== המשחק יצא בספטמבר 2009, והוא שונה באופן משמעותי מהכותרים הקודמים - המשחק מתמקד בהובלות בתנאי נהיגה מסוכנים מבחינת תוואי הדרך.
בניגוד למשחקים הקודמים שהתקיימו במפה פתוחה בדמות ארצות הברית, דרום קנדה וצפון מקסיקו, המשחק הנוכחי מתפרש על פני שלושה מקומות שונים על גבי הגלובוס, כאשר הנסיעה חלה במסלול סגור:
דרך היונגאס בבוליביה, דרך טוקטויאקטוק בקנדה, והאאוטבק האוסטרלי, שבו ניתן לנסוע גם ברכבת כבישים.
===Wheels of Steel: Extreme Trucker 2=== המשחק יצא בינואר 2011, ומהווה הרחבה של הכותר הקודם בסדרה, כאשר נוספו שתי סביבות חדשות - מדינת מונטנה בארצות הברית ומחוז צ'יטאגונג בבנגלדש. נוספו גם סוגי מטען חדשים, ביניהם הובלת פיל אסייתי.
הירי בבניין אמפייר סטייט (2012)
הירי בבניין אמפייר סטייט הוא פיגוע ירי שביצע ג'פרי ג'ונסון, מעצב בגדים שפוטר, ב-24 באוגוסט 2012 בעיר ניו יורק, סמוך לבניין אמפייר סטייט, ובו נהרג אחד מירי המפגע ונפצעו תשעה מירי השוטרים.
האירוע
האירוע התרחש ביום שישי, 24 באוגוסט 2012, בשעה 9:03 בבוקר, בצידו הפונה לרחוב 33 של האמפייר סטייט בילדינג.
ג'פרי ג'ונסון, מעצב בגדים שפוטר, הסתתר מאחורי טנדר חונה וירה כדור אחד בעמיתו לשעבר, סטיבן ארקולינו, באמצעות אקדח קולט M1911 שנשא. לאחר שהקרבן נפל לארץ, ג'ונסון ניגש אליו וירה בו ארבע פעמים נוספות, עד שמת. לאחר מכן החביא ג'ונסון את האקדח בתיקו ופנה ללכת. פועל בניין עקב אחריו, והתריע על האירוע לשוטרים שעמדו בפתחו של האמפייר סטייט בילדינג בשדרה החמישית.
כשהשוטרים הגיעו לג'ונסון הוא הרים את נשקו, אך לא ירה. השוטרים ירו 16 פעמים, הרגו את ג'ונסון ופצעו קל תשעה אנשים נוספים שהיו באזור (שלושה נפגעו מירי ישיר של השוטרים ושישה נפצעו מנתזים). עדי ראייה סיפרו כי הירי ארך כ-15 שניות. במחסנית באקדחו של ג'ונסון נותרו שני כדורים, ובתיקו נמצאה תחמושת נוספת.
המפגע והקרבן
הוא האשים את הקרבן, סטיבן ארקולינו (41, עבד כסגן הנשיא באותה חברה), בכך שלא קידם את קו החולצות שעיצב ג'ונסון, מה שהוביל לפיטוריו. השניים הגישו בעבר תלונות הדדיות על הטרדה, וג'ונסון אף איים על ארקולינו כי הוא יהרוג אותו. אף על פי שכבר פוטר מהחברה, היה ג'ונסון מבקר בה בקביעות ומתעמת עם ארקולינו. המשטרה טענה כי ג'ונסון היה במצב כלכלי קשה, והתעתד להיות מסולק מביתו, מה שכנראה היה הטריגר לירי.
האקדח אותו נשא ג'ונסון נקנה ברישיון בסרסוטה בשנת 1991, אך לא היה לו רישיון לנשיאת נשק בניו יורק.
סיכום האירוע
הקורבנות, חמש נשים וארבעה גברים, טופלו בבתי החולים הסמוכים, ושישה מתוכם שוחררו כבר באותו ערב.
במסיבת עיתונאים זמן קצר לאחר הירי דיווחו ראש העיר מייקל בלומברג ומפקד המשטרה ריימונד קלי כי ייתכן שחלק מהקרבנות נפגעו מירי השוטרים, ולמחרת הירי אישר קלי את הדבר.
כשנה לאחר האירוע הגישו חמישה מנפגעי ירי השוטרים תביעה נגד המשטרה והעיר לבית המשפט העליון של מנהטן.
פועה שלו-תורן
פועה שלו תורן (מרץ 1930 - 4 בנובמבר 2017) הייתה משוררת, מתרגמת ומאיירת ישראלית.
ביוגרפיה
פועה שלו תורן נולדה בתל אביב להורים יוצאי רוסיה הלבנה. היא למדה בגימנסיה הרצליה ובעלת תואר דוקטור בספרות עברית באוניברסיטה העברית. שלו החלה לכתוב עוד כשהייתה תלמידה ביסודי. ב-1954 זכתה בתואר "מיס ירושלים" והשתתפה בתחרות מלכת היופי של ישראל. הייתה חברה באגודת הסופרים, באקו"ם, בפא"ן ישראל, שם היא שימשה יו"ר סניף ירושלים וחברת הנהלה והייתה חברה באקדמיה העולמית לאמנות ולתרבות (W.A.A.C). שיריה תורגמו לשפות רבות. כמה משיריה הולחנו והוקלטו.
איגורה דרייב
איגורה דרייב (ברוסית: Игора Драйв) הוא קומפלקס מרוצים בעיר הנופש איגורה במחוז המשנה פריאוזרסק שבמחוז לנינגרד, רוסיה. ממוקם במרחק 54 ק"מ מהעיר סנקט פטרבורג. נבנה על פי פרויקט של הרמן טילקה בשנים 2017–2019.
מאפיינים
המתחם כולל עשרה מסלולים מקצועיים למרוצי מכוניות, דריפטים, ראלי-קרוס ומוטוקרוס, קארטינג, מרוצי זוגות וכן מרכז לאימוני תגובה לחירום.
הטריבונה העיקרית של המעגל הראשי למרוצי כבישים מסוגלת להכיל 5,000 איש, עם קיבולת כוללת של 50,000 איש. אורכו של המסלול 4,086 מטר ורוחבו 12 מטרים. מספר פניות: תשע לשמאל, שבע ימינה. הפרש הגובה במסלול הראשי הוא 17 מטר. קטגוריית מסלול FIA - רמה 1.
תחרויות
תחרויות פורמולה 1 מתוכננות להתקיים בו החל משנת 2023 כאשר יארח את גרנד פרי רוסיה.
רינה עזרוני
רינה עזרוני (ניר לפני נישואיה; נולדה ב-8 בנובמבר 1955) היא ציירת ואמנית. בעבר הייתה צלמת-עיתונות ומורה לצילום בבתי ספר לחינוך מיוחד.
ביוגרפיה
עזרוני נולדה בקיבוץ סאסא בגליל המערבי. אביה, שלמה ניר (נודלמן במקור), עלה עם הוריו מצ'כיה ב-1939, התגורר בתל אביב, ובבגרותו עבר לקיבוץ מסיבות אידאולוגיות ועבד בענף הבקר שם. אמה יעל לבית ברקוביץ' נולדה בארץ ישראל להורים שעלו ב-1932 מברלין. בהיותה של רינה עזרוני בת שלוש, עברה המשפחה לירושלים והתגוררה בשכונת קטמון. אביה למד מתמטיקה באוניברסיטה העברית ובהמשך סיים דוקטורט בפיזיקה תאורטית באותו מוסד. לאחר סיום לימודיו, עבר לעבוד באוניברסיטת באפלו בארצות הברית, וכשחזר לארץ התמנה לפרופסור בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית. אמה עסקה בעבודה סוציאלית. היה לה אח אחד, דוד (דידי), צעיר ממנה, שלמד בחוג לסטטיסטיקה, סיים תואר שני בחקר ביצועים ונפטר ב-1992, בהיותו כבן 30.
עזרוני למדה בבית הספר היסודי על שם יוסף לוריא (סיימה ב-1969). בתקופת התיכון, מכיוון שאביה קיבל, כאמור, משרה אקדמית בארצות הברית, היא סיימה תיכון בבאפלו, ניו יורק. בשנים 1974–1976 שירתה בצבא ביחידה 8200 בחיל המודיעין, ואף עברה במהלך שירותה קורס צניחה (קורס, שמעט נשים עברו בראשית שנות ה-70). בשנים 1977–1980 למדה תואר ראשון (B.Sc) בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית, וסיימה את לימודיה בהצטיינות. בהמשך קיבלה גם תעודת הוראה.
בשנים 1984–1988 למדה לימודי תעודה בצילום במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה. ב-1986 קיבלה את פרס קרן שרת לצילום. את הפרס קיבלה עזרוני, בין היתר, על סדרת צילומים שצילמה בכפר תקווה (סמוך לקריית טבעון), כפר לאנשים בעלי צרכים מיוחדים, שיכולים לעבוד באופן עצמאי.
בשנים 1988–1992 עבדה כצלמת-עיתונות בעיתונים היומיים הארץ וחדשות, בירחון מוניטין ובמקומון העיר.
בשנים 1993–2005 עבדה כמורה לצילום בבתי ספר של החינוך המיוחד ברושים ובית ספר עירוני כ' בתל אביב. עזרוני עבדה, במשך שתים עשרה שנים, בבתי ספר אלה עם ילדים ובני-נוער בעלי קשיי התנהגות, ליקויי למידה ובעיות תקשורת, והמשיכה לעבוד בתחום, באופן פרטי, במשך שמונה שנים נוספות. היא הקימה מגמות צילום וגיבשה תוכניות לימודים בצילום, המותאמות לצרכיהם של התלמידים, בשני בתי הספר לחינוך מיוחד שבהם עבדה.
בשנים 2008–2011 חזרה ללימודי תואר שני באמנות בחוג הבינתחומי בפקולטה לאמנות באוניברסיטת תל אביב, אותו סיימה בהצטיינות.
יצירתה האמנותית
ב-2006, במקביל ללימודי התואר השני, למדה עזרוני ציור באופן פרטי אצל הצייר הירושלמי פסח סלבוסקי. הקשר עם סלבוסקי, שהשפיע רבות על התפתחותה האמנותית, התמיד לאורך שנים, עד למותו ב-2019.
מתחילת שנות ה-90, במקביל לעיסוקה כצלמת עיתונות, עבודתה האמנותית מתמקדת בעיקר בציור.
נושאי ציוריה הם דיוקנאות ודיוקנאות-עצמיים. עזרוני חוקרת בציוריה, כבר שנים רבות, את נושא הפורטרט, הן באמצעות מודלים מהחיים, והן באמצעות המצאה של דמויות.
בשנים האחרונות מציירת עזרוני בעיקר בצבעי אקריליק, גואש, דיו ומים על נייר. סגנון הציור שלה הוא ספונטני, אסוציאטיבי ופיגורטיבי, אך לא תמיד נאמן למציאות. סגנונה נותן מקום לשרבוט, לחוסר השלמות ולילדיות, שהם מאפיינים של שפתה האמנותית.
מ-2019 חברה בגלריה מרי, גלריה ירושלמית שיתופית לאמנות, שבה חברים כ-15 אמנים מתחומים שונים.
משפחתה
עזרוני נשואה לאודי (בנו של ינון עזרוני), שהיה טייס-קרב, למד הנדסה, וכיום הוא מהנדס ומורה לטיס בבית ספר לטיסה מגידו תעופה. להם שתי בנות ובן. מתגוררת בתל אביב.
עיסוקים נוספים
עזרוני פעילה בארגון רופאים לזכויות האדם. היא מתנדבת במרפאה שבה מטפלים במהגרי עבודה ובפליטים שאינם מבוטחים בביטוח הבריאות הממלכתי.
רמי ורד
רמי ורד (נולד ב-9 בדצמבר 1963) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי, מחזאי, במאי, סטנדאפיסט ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בשם רמי ברדוגו ברחובות להורים שעלו ממרוקו וגדל בשכונת קריית משה בעיר.
ורד שירת בצה"ל במערך ההגנה האווירית והשתתף כלוחם במלחמת לבנון הראשונה.
עם סיום שירותו הצבאי למד כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב, והחל לעבוד תחילה כטכנאי אלקטרוניקה.
ורד בוגר תואר ראשון בחוג לאמנות התיאטרון מאוניברסיטת תל אביב, והתפקיד הראשון שלו כשחקן היה בתיאטרון הבימה ב-1991 במחזה "בחורים טובים". ורד שיחק בתיאטרון הבימה עד 1992.
ורד החל את דרכו כסטנדאפיסט ב-1993 בקאמל קומדי קלאב בהשראתו של שמואל וילוז'ני ולאחר מכן גם במועדון הדומינו גרוס.
את דרכו כשחקן בטלוויזיה החל ורד ב-1997 בתוכנית של אלי יצפאן שנקראה "הערב עם אלי יצפאן" ששודרה בערוץ 2 כשכתב והשתתף לצד יצפאן במערכונים של "עזרא ונעים" חברים מבוגרים עיראקים.
בשנות התשעים היה ורד מכותבי התוכניות "זהו זה!" ו"לילה גוב".
בשנים 2001–2002 השתתף בפינה קומית בתוכניתו של יאיר לפיד בערוץ 2.
בשנים 2002–2003 הגיש תוכנית אירוח בערוץ 10 בשם "רמי ורד".
בשנים 2003–2004 הגיש עם מירי בוהדנה את התוכנית "מלך הכורסה" בערוץ 2.
בשנת 2007 השתתף ורד בתוכנית "גלגל החדשות" ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2009–2010 הגיש פינה קומית בתוכנית האירוח של אברי גלעד בערוץ 2.
בשנים 2014–2015 הגיש פינה בתוכנית "מדברים על זה" בערוץ 2.
בשנים 2014–2016 השתתף בסיטקום "משפחה שולטת".
בשנת 2017 יצר וכתב לצד רובי דואניאס את הסדרה "שמחות" ששודרה בערוץ 2 והשתתף בה.
הוא שיחק בתיאטרון הקאמרי. כמו כן כתב הצגות לאמנים כציפי שביט ("שביט 2000" ו"ספונג'ה והעיר הגדולה"), אבי קושניר, אלי יצפאן ומאיר סויסה.
בשנת 2018 הועלה בתיאטרון הבימה מחזה פרי עטו של ורד, "קח את אבא שלך ולך לעזאזל" בכיכובם של אבי קושניר וריקי בליך.
בשנת 2019 הועלתה בתיאטרון בית ליסין ההצגה "עבדאללה שוורץ" מפרי עטו של ורד, בכיכובם של אבי קושניר וענת וקסמן.
ורד השתתף בעונה ה-11 של תוכנית הריאליטי "האח הגדול" והודח לפני הגמר של העונה.
בשנת 2022 הועלה בתיאטרון בית ליסין מחזה נוסף שכתב ורד, "ברוכים הבאים לגיהנום", אותו ביימה דפנה זילברג. באותה השנה ביים ושיחק בהצגה "תירה כבר וזהו" מאת עופר קניספל, במסגרת "פסטיבל הקומדיה על שם אפרים קישון".
מ-2023 ורד הוא חלק מפאנל התוכנית "שומרי הסף".
חיים אישיים
בשנת 2018 התפרסם בתקשורת מאבקו בעיריית פתח תקווה שהביא לפתיחת מרכז תעסוקה לאוטיסטים, שמקור הקמתו היה עבור בנו אסף.
ורד מתגורר בשכונת נווה עוז בפתח תקווה.
אודט ואדואר בלד
אודט בלד (שם בלידה:אודט ברני) (בצרפתית: Odette Bled; 18 ביוני 1907 - 31 באוגוסט 1991) ואדואר בלד (בצרפתית: Édouard Bled; 18 בינואר 1899 - 29 בדצמבר 1996) היו זוג מורים צרפתים, מחברי ספר מפורסם לתרגילי כתיב ודקדוק צרפתיים ששימש תקופה ארוכה את בתי הספר בצרפת. הספר נודע בקיצור בשם "בלד" (Bled).
ביוגרפיה
אדואר אלבר בלד נולד בשנת 1899 ביישוב סן-מור-דה פוסה (Saint-Maur-des-Fossés) במחוז ואל-דה-מארן כבנו של מנהל עבודה במפעל לטבק שהפך מאוחר יותר למנהל מחלקה במנהל הכספים. גדל בדת הרומית-קתולית. בגיל 15 בשנת 1914 עבר את מבחן הכניסה לחטיבת הביניים בבית הספר "אראגו" בפריז. בגיל 17 בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה נרשם ללימודי חינוך ב סמינר למורים (École normale) ביישוב אוטיי (Auteuil). ב-1918 גויס לצבא ביחידת תותחנים ושירת גם בשטח הכבוש בגרמניה. בעקבות ניסיונו ומראות המלחמה גיבש בהמשך השקפות פציפיסטיות. רק בשנת 1921 יכול לחדש את לימודיו בסמינר למורים שעבר בינתיים לשארטר. בשנת 1922 התחיל לעבוד כמורה בבתי ספר יסודיים בכפרים מורו (Moureaux), מורסר (Morcerf), קולומייה (Coulommiers) במחוז סן ומארן, אחר כך ב-1924 במזון-אלפור (Maisons-Alfort) (סן, ואל-דה-מארן והחל משנת 1926 התחיל לעבוד כמורה בפריז - בבית הספר של האיל סן לואי. בשנת 1930 פגש את ז'אן-מרגריט-אודט ברני (Berny), סטודנטית לחינוך ממוצא ברטוני שנולדה בשנת 1907 ביישוב קארה (Carhaix) במחוז פיניסטר. הם התחתנו ב-12 באוגוסט 1933 בפריז. ביחד הם לימדו בבתי ספר עד לפרישתם לגמלאות. אדואר בלד כיהן אחרי שנת 1938 כמנהל בית הספר באיל סן לואי, אחר כך כמנהל "החטיבה המשלימה" (cours complémentaire) . אחרי שנת 1949 עבד כמנהל בית הספר לבנים ברחוב גרנייה -סור ל'או בשכונת המארה ברובע הרביעי של פריז. ב-1959 פרש לגמלאות כמנהל המכללה לחינוך כללי. בין השנים 1926–1991 היה בלד פעיל בסניף סן ואחר כך בסניף פריז של ה Syndicat national des instituteurs (SNI), ההסתדרות הלאומית של המורים, האיגוד המקצועי הראשי של המורים בבתי הספר היסודיים בצרפת. מבחינה פוליטית השתייך אדואר בלד לזרם הרוב באיגוד המורים - "הרוב האוטונומי" המכונה "אחדות-עצמאות-דמוקרטיה". בשנת 1940 גויס לצבא במבצר איוורי אך ביולי 1940 בעקבות כניעת צרפת לגרמניה, שוחרר מהשירות במון-דור, וחזר לניהול בית הספר שלו בפריז. היה אחראי גם על הספרייה העירונית ברובע. נשאר במגע עם ראשי האיגוד המורים שבינתיים נאסר והשתתף בשחזורו בתנאי מחתרת.
על בסיס ניסיונם והסתכלותם בקשיי תלמידיהם בקליטת הכתיב והדקדוק הצרפתי, חיברו אודט ואדואר בלד ביחד, ספר לימוד קטן לתרגילים פשוטים ומוצגים בצורה בהירה, תוך כדי שימוש בשיטת "מילוי חורים בטקסט" כשנושאי הטקסטים לקוחים מחיי היום יום. המהדורה הראשונה הופיעה בשנת 1946 בהוצאה לאור אשט. ההצלחה הייתה מידית וממושכת, הספר נמכר ב 20 מיליון עותקים וידע מהדורות רבות. עד היום הוא עדיין בשימוש בבתי ספר רבים ויחד עם ספרי הלימוד "בשרל" (Bescherelle) הפכו ל"קלאסיקה" בהוראת השפה הצרפתית. אחרי פרישתם לגמלאות, הזוג נשאר פעיל במאבקם להגנת השפה הצרפתית. הם התנגדו לרפורמת הכתיב ופרסמו קורס לכתיב ומילון אורתוגרפי.
אודט בלד מתה בשנת 1991 בגיל 84 בסן-נאזר, במחוז הלואר האטלנטי ובעלה אדואר מת בשנת 1996 בגיל 97 בעיר ניס.
חיים פרטיים
לזוג בלד נולדו שני ילדים -בן - ז'אן-פול בלד, לימים היסטוריון, ובת - אני.
ספרים
קורס לכתיב (ה"בלד")- זכה בשנת 1971 בפרס פול-קומיאן של האקדמיה הצרפתית - זכה ב-1977 בפרס סנטור של האקדמיה הצרפתית זכה בפרס פביין של האקדמיה הצרפתית (1979) ברשת זכה בפרס מונטיון של האקדמיה הצרפתית (1988)
יחסי בנגלדש–ישראל
בין מדינת ישראל והרפובליקה העממית של בנגלדש לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים או יחסי סחר רשמיים, נכון ל-2023.
בנגלדש היא אחת מתוך 28 מדינות החברות באו"ם שאינן מכירות במדינת ישראל.
היסטוריה
בתאריך 4 בפברואר 1972, כשנה לאחר הכרזת העצמאות של בנגלדש מפקיסטן במהלך חודש מרץ 1971, ישראל הכירה רשמית בעצמאותה של המדינה החדשה, ובכך הייתה המדינה הראשונה בעולם שהכירה בבנגלדש. הדבר נבע במידה רבה מנטייתה החיובית של דעת הקהל בישראל ביחס למאבק הבנגלדשי לעצמאות, וזאת במסגרת ההשוואה המתבקשת למאבק העם היהודי לעצמאות מדינית במדינת ישראל. עם זאת, בשל זהותה האסלאמית המובהקת של המדינה החדשה, ושאיפתה לכינון יחסים קרובים עם מדינות ערב והעולם המוסלמי, ממשלת בנגלדש דחתה באופן רשמי את ההכרה הישראלית, כאשר שר החוץ של בנגלדש דאז, קהונדוקר מושטק אהמד, שלח מכתב לממשלת ישראל בשם ממשלת בנגלדש, בו מסר כי בנגלדש אינה יכולה לקבל את ההכרה הישראלית בה.
באופן הצהרתי ועקבי, בנגלדש תומכת לאורך השנים בסופו של "הכיבוש הבלתי חוקי של פלסטין", וכן בהקמת מדינה פלסטינית ריבונית.
במהלך המחצית הראשונה של שנת 2000, החלו מגעים חשאיים ראשונים בין שתי המדינות לקראת כינונם של יחסים דיפלומטיים. עם זאת, מגעים אלו לא נשאו פרי.
במהלך חודש נובמבר 2003, העיתונאי הבנגלדשי הפרו-ציוני סלאה צ'ודהורי נעצר בשל ניסיונו לטוס לתל אביב, והועמד לדין בגין "המרדה, בגידה, וחילול השם". בסופו של דבר צ'ודהורי נידון למאסר של שבע שנים.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006, בנגלדש הציעה לשלוח כוחות צבא לאזור דרום לבנון כחלק ממשימתו של כוח האו"ם המופקד על שמירת השקט באזור. עם זאת, הצעה זו נדחתה על ידי ישראל, וזאת עקב חוסר נכונותה של בנגלדש להכיר רשמית במדינת ישראל. חרף אי ההסכמה הישראלית, בנגלדש ונפאל היו המדינות הראשונות שכוחותיהם הגיעו לחופי דרום לבנון, וזאת בשעה ששאר מדינות המערב, וביניהן התורמת העיקרית לכוח האו"ם, צרפת, התעכבו בפריסת חייליהם. בהמשך, ומיד לאחר ששאר כוחות האו"ם הגיעו לאזור, הכוחות הבנגלדשים נאלצו לעזוב באופן מיידי, מתוקף ההכרה בבנגלדש כצד שאינו נייטרלי בסכסוך, וזאת גם בשל הצהרתו של שר חוץ הבנגלדשי מורשד קהאן, שתיאר את המתקפה הישראלית בשטח לבנון כ"טרור מדיני", והכריז בדבר העברת סיוע הומניטרי לעם הלבנוני ולעם הפלסטיני בעקבות תקיפות צה"ל.
בהצהרה שפורסמה בג'רוזלם פוסט בתאריך 2 בספטמבר 2011, מסר דובר מטעם ממשלת ישראל כי.
ב-22 במאי 2021 הודיעה ממשלת בנגלדש על הסרת הכיתוב בדרכון המדינה שאסר לבקר בישראל.
יחסי מסחר
לאורך השנים, בנגלדש הקפידה בדבר הטלת חרם כלכלי מלא על מדינת ישראל, וזאת חרף העובדה ששתי המדינות חברות בארגון הסחר העולמי. בנגלדש גם אוסרת על כל מגעים כלכליים בין אזרחיה ואזרחי ישראל.
עם זאת, במהלך בשנת 2014, ולאחר פרסום סטטיסטיקה רשמית מטעם הלשכה לקידום הייצוא בבנגלדש, התגלה כי בנגלדש ייצאה כמות קטנה של סחורה, בשווי של כ-2,577 דולר, לישראל במהלך השנה הפיסקלית 2013-14.
על פי נתוני OEC, בשנת 2016 היקף הייצוא הישראלי לבנגלדש הסתכם ב-752 אלף דולר אמריקאי; הסחורה כללה בעיקר טלפונים, כלים רפואיים ומוצרים כימיים. באותה השנה, ישראל ייבאה מבנגלדש סחורה בשווי 45 מיליון דולר אמריקאי; הסחורה כללה בעיקר מוצרי טקסטיל (99%).
Origin (אלבום של אוונסנס)
Origin מכיל גרסאות מוקדמות יותר של השירים "My Immortal", "Imaginary" ו-"Whisper", שירים שהוקלטו מאוחר יותר בגרסה חדשה לאלבום האולפן הראשון של הלהקה, Fallen. סגנון המוזיקה של האלבום שונה בצורה ניכרת משאר האלבומים של הלהקה.
שירים שלא נכנסו לאלבום
בגרסה המקורית של Origin ישנו שיר חבוי שנמצא בתחילת האלבום. השיר החבוי הוא גרסת אאוט-טייק (outtake) לשיר "Anywhere", אותו ניתן לשמוע על ידי לחיצה על הכפתור "השיר הקודם" כאשר נמצאים בשיר הראשון.
באאוט-טייק ניתן לשמוע את דייוויד הודג'ס שר בקול גבוה. לאחר מכן הוא אומר לאדם שמקליט: "אתה לא שומר את זה". מיד אחר כך ניתן לשמוע את בן מודי אומר: "יש הרבה דעות קדומות נגד זומבים" [בתרגום חופשי], שורה שלקוחה מהסרט "My Boyfriend's Back".
נחתכו מהאלבום
שני שירים נחתכו מהאלבום: "Listen to the Rain" (שנכתב על ידי איימי לי לסיום בית הספר שלה, בו מופיעה גם מקהלת בית הספר), והשיר "Demise" (קטע אינסטרומנטלי שנלקח מתוך השיר "Field of Innocence"). תחילה תוכנן שהשיר "Eternal" יהיה שיר מספר 11, "Listen to the Rain" שיר מספר 12 ו-"Demise" שיר מספר 13, אולם מאוחר יותר הוחלט למזג את "Eternal" עם "Demise".
שני שירים נוספים שלא נכנסו לאלבום הם "Catherine", שנכתב על ידי איימי לי ובן מודי איתו הם הופיעו בבית קפה מול מספר מצומצם של אנשים, כמו גם השיר "Spanish".
עיצוב האלבום
החלק הקדמי של עטיפת האלבום עוצב על ידי המתופף רוקי גריי. בעטיפה ניתן לראות רקע בצבעים אדום ושחור, עליו כתובה המילה Evanescence לאורך ולרוחב. ניתן גם להבחין בדמות של אישה ברקע.
החלק האחורי של עטיפת האלבום הוא באותם צבעים, עליו יש שלוש תמונות שונות של הפסל "Angel of Grief", אותה תמונת פסל שמופיעה על עטיפת האלבום Evanescence EP. כמו כן, בחלק האחורי כתובות מילים מתוך השיר "My Immortal".
הוצאה מחודשת
כחלק מהאוסף, The Ultimate Collection, האלבום Origin ישוחרר מחדש בפורמט תקליט.
ברברה רוברטס
ברברה קיי רוברטס (באנגלית: Barbara Kay Roberts; ) היא פוליטיקאית אמריקאית מאורגון, אשת המפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כמושלת אורגון ה-34 בשנים 1991–1995. רוברטס נולדה באורגון, והיא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד מושלת אורגון, והיחידה שכיהנה בתפקיד לאחר שנבחרה אליו בבחירות עד 2016, עת נבחרה אליו קייט בראון, שהושבעה לראשונה כמושלת שנה קודם לכן בעקבות התפטרות קודמה בתפקיד. רוברטס גם הייתה האישה הראשונה ששימשה כמנהיגת הרוב בבית הנבחרים של אורגון. הוא גם כיהנה שתי תקופות כהונה כמזכירת המדינה של אורגון, ושימשה בתפקידים בממשל המקומי והמחוזי של פורטלנד. רוברטס הייתה נשואה לחבר הסנאט המדינתי של אורגון, פרנק ל. רוברטס מ-1974 ועד לפטירתו ב-1993. בשנים 2011–2013 הייתה רוברטס חברה במועצת האזור המטרופוליני של פורטלנד.
קורות חייה
רוברטס נולדה בעיר קורוואליס שבאורגון בשם ברברה קיי יוהי (Hughey), לבוב וכרמן (לבית מאורי) יוהי. אביה, שהיה עובד מנסרה, היה צאצא לחלוצי שביל אורגון. שנים מספר לאחר לידתה של רוברטס נולדה פט, הבת השנייה במשפחה, והם עברו ב-1940 ללוס אנג'לס, שם אביהם עבד כמכונאי. לאחר מלחמת העולם השנייה שבה משפחת יוהי לאורגון והתיישבה ב-1945 בגולד קריק שבמחוז יאמהיל, ולבסוף בעיר שרידן.
ב-1954 נישאה רוברטס לחברה מבית הספר התיכון, ניל סנדרס, ובשנה שלאחר מכן סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון בשרידן. הזוג עבר לטקסס, שם נולדו להם שני בנים, מייק ומארק, וכמה שנים לאחר מכן הם שבו לאורגון, והתיישבו בפורטלנד, שם למדה רוברטס באוניברסיטת המדינה של פורטלנד בשנים 1961–1964.
כמי שבנה הבכור מייק, אובחן ב-1962 כסובל מלקות שמאוחר יותר הוגדרה כאוטיזם, הפכה רוברטס למי שקידמה את צורכיהם של ילדים עם צרכים מיוחדים. ב-1971 היא ביצעה פעולת שדלנות מוצלחת בבית המחוקקים של אורגון, שחייב את בתי הספר הציבוריים להבטיח את זכויותיהם החינוכיות של ילדים אלו. ב-1972 הסתיימו נישואיה לניל סנדרס בגירושין.
מזכירת המדינה של אורגון
ב-1984 נבחרה רוברטס כמזכירת המדינה של אורגון, האישה השנייה בתפקיד והראשונה שנבחרה אליו מטעם הדמוקרטים. ב-1988 היא נבחרה לכהונה שנייה בתפקיד. הישגיה המשמעותיים בתפקיד כללו חקיקה שהנהיגה רפורמה במערכת הבחירות, הקמתו של בניין חדש לארכיב המדינה, וסמכויות ביקורת רחבות יותר לנושאים במשרה זו. בטקס השבעתה שרה מקהלת הגברים הגאים של פורטלנד. מקובל להניח שהייתה זו הפעם הראשונה שמקהלה המזוהה עם קהילת הלהט"ב שרה בטקס השבעה של נושא משרה מדינתית בכל אחת ממדינות ארצות הברית. במהלך תקופת כהונתה השנייה השתתפה רוברטס בתוכנית למנהלים בבית הספר לממשל על שם ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד.
מושלת אורגון
ב-1990 הודיע מושל אורגון מטעם הדמוקרטים, ניל גולדשמידט, שהוא לא יתמודד על תקופת כהונה נוספת. רוברטס, שהייתה אז באמצע תקופת כהונתה השנייה כמזכירת המדינה, הודיעה על התמודדותה למשרה. היא נבחרה בבחירות המקדימות של מפלגתה ללא מתמודדים נוספים, ולאחר מכן הביסה בבחירות הכלליות את מועמד הרפובליקנים, התובע הכללי של אורגון, דייוויד ב. פרוהנמאייר, ואת המועמד העצמאי אל מובלי. בכך הייתה רוברטס לאישה הראשונה שנבחרה כמושלת אורגון.
באותה מערכת בחירות עברה במשאל עם תקנה 5, שקבעה מגבולות חוקתיות למס הרכוש.
במהלך תקופת כהונתה כמושלת, פעלה רוברטס בשיתוף פעולה עם ממשל הנשיא ביל קלינטון להטבות ומימון לטובת תוכנית הבריאות של אורגון. היא גם סייעה להגדיל את מספר הילדים בתוכנית היתרון, הבטיחה מימון ליחידות דיור בר השגה נוספות, ופיתחה תוכניות להעברת תושבי אורגון ממערכת הסעד למערכת העבודה. ממשלה של רוברטס נודע בשל תמיכתו החזקה בזכויות הלהט"ב, ומונו בו נשים לתפקידים בממשל המדינתי.
ב-1993 בעת שכיהנה עדיין כמושלת, הלך לעולמו בן זוגה פרנק רוברטס כתוצאה מסרטן הערמונית. לאחר מותו כתבה רוברטס את הספר "מוות ללא הכחשה, צער ללא התנצלות: המדריך להתמודדות עם מוות ואובדן" (Death Without Denial Grief Without Apology: A Guide for Facing Death and Loss).
לאחר הפרישה
זמן קצר לאחר סיום כהונתה כמושלת, קיבלה רוברטס על עצמה משרה כמנהלת התוכנית למנהלים בכירים בממשל המדינתי והמקומי של בית הספר לממשל על שם ג'ון פ. קנדי של אוניברסיטת הרווארד, ומאוחר יותר כעמיתה בכירה בתוכנית לנשים ומדיניות ציבורית. ב-1998 היא הצטרפה למכון למנהיגות ניהולית של בית הספר לממשל על שם הטפילד של אוניברסיטת המדינה של פורטלנד כמנהלת שותפה לפיתוח מנהיגות.
רוברטס המשיכה בפעילותה הקהילתית, והייתה חבר במועצת הנאמנים של כמה ארגונים מרכזיים ללא כוונת רווח, כולל אגודת ההוספיס של אורגון, הקמפיין לזכויות אדם, והמועצה המייעצת של אורגון לחמלה בעת גסיסה. היא גם הייתה פעילה כנואמת ציבורית, ודיברה על סוגיות כמו מוות ואבל, מנהיגות, נשים בפוליטיקה, ושמירת איכות הסביבה.
ב-1996 נקרא על שמה בית ספר תיכון בסיילם.
חברת מועצת האזור המטרופוליני של פורטלנד
בראשית 2011 שבה רוברטס לשירות הציבורי כחברת מועצת האזור המטרופוליני של פורטלנד, שהיא גוף נבחר המונה שישה אנשים. היא מונתה לתפקיד לאחר שרוברט ליברטי, שייצג את המחוז השישי של המטרופולין, התפטר. בפברואר אותה שנה מונתה רוברטס לכהן את שארית תקופת כהונתו בת ארבע השנים של ליברטי במועצה, כ-22 חודשים. אף על פי שחברי המועצה נבחרים בבחירות, לא נדרשת עריכת בחירות כאשר מתפנה משרתו של אחד מחברי המועצה באמצע תקופת כהונתו. רוברטס נכנסה לתפקיד זה ב-24 בפברואר 2011. המחוז השישי של המטרופולין כולל חלקים של צפון-מזרח, דרום-מזרח ודרום-מערב העיר פורטלנד. רוברטס הודיעה שלא תתמודד בבחירות הבאות לתפקיד שנערכו במאי 2012. במקומה נבחר מטעם המחוז השישי בוב סטייסי. בינואר 2013 תמה תקופת כהונתה של רוברטס כחברת המועצה.
שמיים (סרט)
שמיים (ברוסית: Небо) הוא סרט דרמה ומלחמה רוסי בבימויו של איגור קופילוב, המבוסס על אירועים אמיתיים שהתרחשו בסוריה. הפקת הסרט נעשתה בתמיכת משרד ההגנה של רוסיה. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-7 באוקטובר 2021, אך בשל מגפת הקורונה ברוסיה ועליית התחלואה מאוקטובר 2021 יציאתו נדחתה ל-18 בנובמבר 2021.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו הסרט הכניס למעלה מ-50 מיליון רובל רוסי.
רקע
הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים שהתרחשו ברפובליקה הערבית הסורית, כאשר מטוס קרב רוסי מסוג סוחוי Su-24 הופל על ידי מפציץ טורקי בצפון המדינה ב-24 בנובמבר 2015. הנווט קונסטנטין מורחטין פלט והצליח לשרוד ולהינצל, אך הטייס אולג פשקוב, שצנח, נורה באוויר על ידי חמושים. מאוחר יותר נהרגו כל המחבלים המעורבים במות הטייס הרוסי והטייס קיבל לאחר מותו את עיטור גיבור רוסיה.
עלילה
במרכז הסיפור שלוש דמויות ראשיות - סגן אלוף סושניקוב, סרן מוראביוב ורס"ן זכארוב. שלושה גילאים, שלוש דמויות שונות, שלושה גורלות שונים, שנועדו להיפגש בבסיס הצבאי חמיימים, בלב סוריה המדממת.
הדמויות הראשיות פוגשות זו את זו לראשונה בחצי האי קרים במחנה אימוני הישרדות לטייסים. מוראביוב הצעיר, הנועז וחד הלשון, בניגוד לחברו הבכיר המאוזן והמיושב יותר בגדוד התעופה סושניקוב, שלא אהב מיד את הקצין זכארוב, שמעצבן את הקפטן הצעיר. החייל מגיב לו ב"הדדיות". אך השלישייה תיפגש בפעם השנייה ברפובליקה הסורית.
הסרט מגולל את שהות הכוחות המזוינים הרוסיים בסוריה, מתאר את המלחמה עם דאעש והמבצע לחילוץ הנווט, אשר, כתוצאה מהתקפה על המטוס שלו, נחת בשטח אויב.
הפקה
צילומי הסרט החלו בחצי האי קרים באוקטובר 2020, מאוחר יותר נערכו גם בסוריה, סנקט פטרבורג ובליפצק.
שנות ה-70 של המאה ה-16
שנות ה-70 של המאה ה-16 היו העשור השמיני של המאה ה-16, החלו ב-1 בינואר 1570 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1579.
אנדי באקלי
'''אנדי פ. באקלי (באנגלית: Andy Buckley'''; נולד ב-13 בפברואר 1965) הוא שחקן קולנוע, תסריטאי וסוכן בורסה אמריקאי. תפקידו המוכר ביותר הוא כדייוויד וואלאס בסדרה המשרד, לצד סטיב קארל.
ביוגרפיה
הוא נולד בפברואר 1965 בסיילם, מסצ'וסטס לברברה ג' ולאנדרו פ. באקלי. יש לו שני אחים ואחות אחת. הוא למד בבית הספר פיין קרסט שבפלורידה ואחר כך למד לתואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת סטנפורד, שבעמק הסיליקון, קליפורניה. לצד לימודי התואר הוא למד משחק קומי והצטרף לקבוצת הקומיקאים "The Groundlings", לצד מליסה מקארתי ודקס שפרד.
באקלי נשוי למאמנת השחקנים ננסי בנקס ולהם 2 ילדים. הם מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
משחק
לאורך השנים הוא הופיע במגוון סרטים ותוכניות טלוויזיה וכן שימש כתסריטאי, מאז 1990. סרטו הראשון היה Body Wave מ-1992, בו שיחק בדמות שנקראה בשמו (באקלי).
בשנת 1997 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מלרוז פלייס" בתור טוני. לאחר שנתיים שיחק בסרט "היום הגדול", בו שימש גם כתסריטאי. ושיחק סדרה הקומית "ג'ק וג'יל", בסדרת הדרמה "הבית הלבן" וגם בסדרת המשטרה "זירת הפשע".
בשנת 2002 שיחק בסדרה "NYPD Blue" בדמותו של מייק.
בין 2006 ל-2013 שיחק בסדרה הקומית "המשרד" בתור דייוויד וואלאס, הבוס של מייקל (סטיב קארל) עד לרכישת "דאנדר מיפלין" על ידי "סייבר". תפקיד זה הפך למזוהה ביותר עמו.
ב-2009 שיחק בסדרת המתח "CSI: מיאמי". שנה לאחר מכן שיחק בסרט "החבר'ה האחרים" של הבמאי אדם מקיי.
ב-2011 שיחק בסרט אלווין והצ'יפמאנקס 3 בתור קפטן קורלי. באותה שנה החל לשחק למשך שלוש עונות בסדרה משחק השקרים בתור הרופא טד מרסר. בשנה שאחריה הופיע בסדרה ויפ בתפקיד אורח.
ב-2013 הופיע בסרט עצבניות אש. באותה שנה שיחק במשפחה בהפרעה ובסדרת הקומדיה הליגה. ב-014 הופיע בסרט הקומי "איך להיפטר מהבוס 2", בסרט "תשאלו כל דבר", וגם בפרק אחד בסדרה "עמק הסיליקון" בתור קארל פלמינג.
ב-2015 שיחק בסרט המדע הבדיוני של קולין טרוורו "עולם היורה" את סקוט מיטשל, בעלה של קרן מיטשל (ג'ודי גריר). ושיחק בסרט העצמאי "לשרוף את בודהי" לצד וירג'יניה מדסן. באותה שנה דיבב את ד"ר מילר בסדרה "אבא אמריקאי, ושיחק בסדרה "קז'ואל" בתור פול שמידט. והחל לשחק בסדרה הקומית "אמא יוצאת דופן" ברשת בראבו, למשך 3 עונות, ושיחק בתפקיד חוזר של ריצ'רד אליה בסדרת האקשן "צוות עקרב" ברשת CBS.
ב-2016 שיחק בסדרה "פילדלפיה זורחת" בתור אנדי. שנה לאחר מכן הופיע בסרט "ליידי בירד" של גרטה גרוויג והופיע כסוכן FBI בסדרה "תרגיע".
ב-2018 הופיע בסרט הקומדיה "אפטר פרטי" וגם בסדרה הקומית "ויל וגרייס" ובסדרת הדרמה "מוקד 911". באותה השנה השתתף גם בסדרה "חסרי בושה", בתפקיד רנדי, בעלה של ד"ר אינגריד ג'ונס, פסיכותרפיסטית הסובלת מהפרעות נפש קשות (מגולמת על ידי קייטי סגל).
ב-2019 שיחק בתפקיד קטן בסרט הדרמה "פצצה", בכיכובן של ניקול קידמן ושרליז ת'רון. בנוסף, שיחק בסרט "מיליון רסיסים קטנים" שמבוסס על הספר באותו שם מאת ג'יימס פריי.
בשנת 2020 השתתף בתפקיד הראשי בסרט "Most Guys Are Losers", המבוסס על ספרו באותו שם מאת מארק ברזינס.
בשנת 2023 שיחק בסדרה "פובאר" של נטפליקס.
פסח בן-עמרם
פסח בן-עמרם (לִיפּוֹבֶצְקי) (14 במאי 1902 – 25 באוגוסט 1962) היה סופר, מתרגם, מורה ופעיל בציונות הסוציאליסטית.
קורות חייו
נולד כפסח ליפובצקי במריופול אשר על חוף הים האזובי, בפלך טאורידה (קרים) של האימפריה הרוסית. בהיותו בן שלוש ניצל עם משפחתו מהפרעות ביהודים בעיר זו. מגיל שמונה למד בחדר מתוקן. המלמד בחדר זה החדיר לליבות תלמידיו את הכמיהה לארץ ישראל ואהבת השפה העברית. בגיל תשע כתב מכתב למערכת העיתון לילדים "פרחים" (בעריכת י"ב לבנר) שבו סיפר כי קיימת ב"חדר" שלהם "אגודת חובבי שפת עבר" צעירה, שחבריה מתחייבים לדבר ביניהם תמיד עברית.
ב-1919 היה ממקימי הסתדרות הצופים העבריים בא"י, שמנהיגהּ צבי נשרי (אז אורלב) היה המורה להתעמלות בגימנסיה. על כך פרסם את מאמרו הראשון בעיתונות, "לתנועת הצופים בארץ-ישראל".
יון סוק-יאול
יון סוק-יאול (בקוריאנית: 윤석열; נולד ב-18 בדצמבר 1960) הוא נשיא קוריאה הדרומית. פוליטיקאי, משפטן ותובע ציבורי לשעבר, התובע הכללי של קוריאה תחת הנשיא מון ג'יאה-אין בין 2019 ל-2021. ב-2022 היה למועמד מפלגת כוח העם בבחירות לנשיאות ב-2022, וזכה בבחירות כשגבר על יריבו, לי ג'יאה-מיונג.
פאנדבוקס
פאנדבוקס בע"מ (באנגלית: Fundbox) היא חברת פינטק ישראלית, המציעה אשראי ותשלומים לעסקים קטנים ובינוניים בארצות הברית.
יון סוק-יאול
ביוגרפיה
יון למד באוניברסיטה הלאומית של סיאול, וקיבל תעודת הסמכה לתובע ציבורי ב-1994. הוא התפרסם בציבור ב-2016 לאחר שהוביל את החקירות נגד הנשיאה המודחת פאק גון-הייה בגין שחיתות וניצול לרעה של סמכות. הוא גם חקר את קודמה של פאק, לי מיונג-באק, בגין חשדות לשחיתות.
פסח בן-עמרם
קורות חייו
ב-1920 עזב את ספסל הלימודים ועלה לגליל העליון בעקבות קריאתו של יוסף טרומפלדור למגינים (הוא עשה זאת נגד דעתה של הנהלת הגימנסיה, והדבר הוביל לכך שלא השלים את לימודיו בה). הוא פגש את טרומפלדור, אך הצטרף למגיני מטולה. ב-1921 הצטרף לגדוד העבודה, עבד בסלילת מסילת הברזל ראש העין–פתח תקווה, היה מורה לפועלים וערך את עלון הגדוד "מחיינו".
פאנדבוקס
היסטוריה
החברה שהוקמה בינואר 2013 על ידי אייל שנער (יו"ר החברה, לאחר שכיהן כמנכ"ל עד 2020), יובל אריאב ותומר מיכאלי. מנכ"ל החברה מאז יולי 2020 הוא פראשנט פולוריה, שהצטרף לחברה ב-2016 וכיהן בה כ-COO ו-CPO. מנהל הפעילות בישראל הוא דרור יוסף. המשרד הראשי של החברה שוכן בסן פרנסיסקו, ולה משרד נוסף בדאלאס.
יון סוק-יאול
ביוגרפיה
יון הועלה למשרת התובע כללי של קוריאה בממשל הנשיא מון ביוני 2019 אך התפטר מתפקידו ב-2021 כאות מחאה על ניסיון הממשל להפחית מסמכויות המשרד. הוא פנה נגד הממשל והתמנה למועמד מפלגת האופוזיציה הגדולה לקראת הבחירות לנשיאות, כאשר במהלך מערכת הבחירות הפנה אצבע מאשימה כלפי הממשלה על התמודדות כושלת עם משבר התפרצות מגפת הקורונה ולנוכח משבר כלכלי גובר.
פאנדבוקס
היסטוריה
החברה מספקת אשראי לעסקים קטנים אל מול חשבוניות בין עסקים (B2B) לפירעון עתידי (כלומר מאפשרת קבלת תשלום מיידי כאשר החשבונית היא, כמקובל, שוטף+30 או שוטף+60 וכדומה), וגובה עמלה וריבית תמורת שירות זה. התוכנה של החברה מתחברת למערכת הנהלת חשבונות של העסק, ובכך מאפשרת הזנה קלה של החשבונית וגם הערכה של הסיכון הכרוך בהעמדת אשראי לפיה. לפי דיווחיה, בשנת 2021 שירתה החברה יותר מ-325 אלף עסקים קטנים ובינוניים בארצות הברית.
פסח בן-עמרם
קורות חייו
עוד ב-1921 יצא לליטא, בה שהה ארבע שנים, היה חבר מרכז "החלוץ" וערך את עיתון "החלוץ" "על המשמר". בן עשרים ואחת נישא לרחל שַבָּשֶביץ', שפגש בפעילות של "החלוץ". בליטא גם התנסה לראשונה בעבודה כמורה, בבית ספר יסודי עברי בפרינאי (בליטאית: Prienai), ואחר כך בגימנסיה עברית בווירבלן (Virbalis) ובווילקומיר. ב-1925, לאחר מות אביו, חזר לא"י.
יון סוק-יאול
נשיא קוריאה הדרומית
ב-29 ביוני 2021, הכריז יון על מועמדותו בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-2022.
פאנדבוקס
היסטוריה
במהלך משבר הקורונה פיטרה החברה 15% מעובדיה וקיצצה בשכר מנהלים, אך בהמשך התאוששה. בנובמבר 2021 חצתה החברה לראשונה את רף 100 מיליון הדולר בהכנסות שנתיות חוזרות. בנובמבר 2021 העסיקה החברה יותר מ-310 עובדים, מתוכם יותר מ-150 במרכז הפיתוח בתל אביב. באוקטובר 2022 פיטרה החברה כ-40% מעובדיה.
פסח בן-עמרם
קורות חייו
בשנים 1930–1931 שהה בארצות הברית (ניו יורק) לשם השתלמות בהוראה, תוך כדי כך שימש כעוזרה של הנרייטה סאלד.
יון סוק-יאול
נשיא קוריאה הדרומית
ב-30 ביולי 2021, הצטרף רשמית למפלגת הכח השמרנית, עת הייתה באופוזיציה. לפני כן היה יון פוליטיקאי עצמאי.
פסח בן-עמרם
קורות חייו
ב-1942 התנדב לצבא הבריטי ושירת בסוללה הארצישראלית הראשונה לתותחנות נגד-מטוסית שהורכבה ממתנדבים מארץ-ישראל. הוא ערך את עלון היחידה, עד ששוחרר בשל מחלת עיניים.
פאנדבוקס
גיוס הון
באפריל 2014 גייסה החברה 17.5 מיליון דולר.
יון סוק-יאול
נשיא קוריאה הדרומית
ב-5 בנובמבר 2021, זכה יון באופן רשמי להיות מועמד מפלגת כח העם לבחירות לנשיאות ב-2022. הוא זכה ב-47.85% מהקולות.
פסח בן-עמרם
קורות חייו
ב-1948 עברתו פסח ליפובצקי ובני משפחתו את שמם ל"בן-עמרם".
פאנדבוקס
גיוס הון
במרץ 2015 גייסה החברה 40 מיליון דולר.
יון סוק-יאול
נשיא קוריאה הדרומית
בבחירות לנשיאות שהתקיימו במרץ 2022 ניצח יון בבחירות בפער קטן את יריבו, לי ג'יאה-מיונג מטעם המפלגה הדמוקרטית של קוריאה, והוא יחליף את הנשיא המכהן, מון ג'יאה-אין. הוא נכנס לתפקידו ב-10 במאי 2022.
פסח בן-עמרם
קורות חייו
בן-עמרם היה חבר בהסתדרות המורים ובאגודת הסופרים העבריים. למן שנות העשרים עסק בכתיבה ספרותית, כתיבה עיתונאית ותרגום, והופיע על בימות רבות כמרצה ונואם.
פאנדבוקס
גיוס הון
בספטמבר 2015 גייסה החברה 50 מיליון דולר.
יון סוק-יאול
עמדות פוליטיות
יון הצהיר טרם נבחר לנשיאות כי ידרוש מארצות הברית לפרוס מחדש נשק גרעיני טקטי בדרום קוריאה. נשק גרעיני לא הוצב על ידי ארצות הברית בקוריאה הדרומית מאז תחילת שנות ה-90, לאחר הסכם עם רוסיה ובמאמץ להקל על המתיחות בין צפון ודרום קוריאה.