cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ייקוב טונסון
ילדותו ולימודיו
לפי פרטים במכתביו זכה טולסון בחינוך טוב. ב-6 ביוני 1670 לקראת מלאת גיל חמש עשר הוא נכנס כשולייה אצל המוציא לאור תומאס באסט. במשך שמונה שנים הוא השתפשף בתחום סחר הספרים ויצר קשרים רבים בקרב המוציאיים לאור וסוחרי הספרים.
פרסומיו של ג'ון דריידן
לא ברור מתי פגש טונסון את ג'ון דריידן אך התחיל לפרסם כתבים פרי עיטו החל משנת 1679 כשיחד עם אייבל סוולי פרסם את "טרוילוס וקרסידה" שלו. הסופר היה לקוחו של טונסון עד שנת מותו, 1700. הקשר בין השניים הועיל לשניהם. בעזרתו של דריידן התחיל טונסון להוציא לאור סדרה פופולרית של Miscellanies - אופסי שירה וטקסטים אחרים שהביאו לו רווחים נאותים.
מחברים אחרים בני זמנו
טונסון גילה חוש במציאת כישרונות. הוא טיפח כישרונם של כמה משוררים בני תקופתו. אחד מהם היה מתיו פריור, ממנו פרסם טונסון בשנת 1692 את ה"אודה המחקה את האודה השנייה שבספר השלישי של הוראטיוס".
על אף קשייו הפוליטיים של פריור בגלל אהדתו של מפלגת טורי, טונסון שהיה קשור לאורך חייו למפלגת ויג לא הפסיק לרגע לפרסם את כתביו.
להבדיל ממו"לים אחרים טונסון פרסם שירה ומחזאות אנגלית כמעט באופן בלעדי. לכן טונסון נחשב לאחד מיוצרי הקאנון הספרותי האנגלי.
הוא שיתף פעולה עם שורה של משוררים אנגלים צעירים, ביניהם ויליאם קונגריב, ג'וזף אדיסון, ריצ'רד סטיל, אלכסנדר פופ וג'ון יוז.
מילטון, שייקספיר ואחרים
טונסון השיג זכויות יוצרים בשם כמה מחברים קלאסיים אנגליים ופרסם גרסאות מאוד פופולריות שלהם ניסה ליצור קשר עם מילטון בשנת 1673 בזמן שהסופר, לקראת סוף ימיו, מכר חלק מספרייתו. שנים אחרי מות המשורר, בשנת 1683 רכש טונסון מברבזון איילמווי חצי מזכויות היוצרים עבור "גן העדן האבוד" מאת ג'ון מילטון וכעבור שבע שנים את המחצית השנייה. בשנת 1688 פרסם את המהדורה הראשונה של היצירהומהדורה מהודרת מאויירת, מלווה בהערות ופירושים ולוח מקורות. "כן העדן האבוד" של מילון הפך לעסק המכניס ביותר בכל הקריירה שלו כמוציא לאור. טונסון רכש גם את הזכוות למרבית יצירות שייקספיר עוד לפני הפעלת התקנון של המלכה אן משנת 1710. תקנון זה הגן על זכותו להיות המפרסם הבלעדי ליצירות אלה. בשנים הבאות פרסם טונסון מהדורות פופולריות של שייקספיר בעריכתם של ניקולס רואו, אלכסנדר פופ וסמואל ג'ונסון. מהדורות אלה כללו גם דיונים על הקשר כתיבת היצירות במהלך חייו של המחבר. טונסון מילא תפקיד חשוב לחקר המפעל הספרותי של שייקספיר ולהפצת מחזותיו של שייקספיר בקשר בקהל הרחב.
סטדרטים גבוהים של הוצאה לאור
שמו של טונסון הלך לפניו כסמל להוצאה לאור מקצועית, להבדיל מכמה מעמיתיו שפרסמו מהדורות עם שגיאות רבות וחמורות ואף בלי הסכמת היוצרים. טונסון התנגד לפרסום חומרים "מגונים" או משמיצים. הוא נתקל בבעיה כשפרסם שירים של רוצ'סטר שהיו חופשיים יותר בתכנים המיניים וניסה לצנזר אותם.
צבי קרלינר
צבי (הרברט) קַרלינֶר (אב ה'תרס"ה, אוגוסט 1905 – ג' בכסלו ה'תשמ"ו, 16 בנובמבר 1985) היה ראש עיריית קריית ביאליק הראשון, במשך 9 שנים. עוד קודם לכן, עמד בראש המועצה המקומית וועד היישוב במשך כארבעה עשורים.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1905 בעיר ביטום שבאזור שלזיה עילית, גרמניה (כיום בפולין). הוריו, ברטה ושלמה קרלינר, היו סוחרים. בנעוריו הצטרף לתנועת הנוער היהודית "בלאו וייס". התנועה הכשירה את חבריה לעבודת כפיים, כהכנה לעלייה לארץ ישראל. בגיל 17 סיים את לימודיו בבית הספר, ופנה לעבוד ככורה פחם. לאחר מכן עבר לבירה ברלין, שם עבד בבית מלאכה ולמד את מקצוע המסגרות.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל עם קבוצת חברים מברלין, והתיישב בתל אביב. בשל חוסר בתעסוקה התפזרה הקבוצה בכל רחבי הארץ. לאחר מכן עבר לחיפה ועבד עם חבריו בעבודות מזדמנות. בשנת 1931 חזר לגרמניה במטרה לשכנע את הוריו לחסל את עסקיהם ולעלות ארצה. ב-1938 נרצח אחיו על ידי הנאצים, אביו נפטר ואמו של קרלינר הצליחה לעלות לארץ ישראל.
ב-1934 חזר לארץ ישראל. עם חזרתו לישראל שב קרלינר לחיפה, ובשנת 1936 התיישב בקריית ביאליק, שנקראה אז "שכונת עולי גרמניה". היה פעיל בארגון ההגנה בשמירה על היישוב מפני התקפות ערביי האזור. בשנת 1938 נבחר לוועד האגודה החקלאית השיתופית של השכונה, ושנה לאחר מכן נבחר לוועד הפועל של האגודה. לפרנסתו עבד כמורה מקצועי למסגרות בבית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ ביגור.
בשנת 1945 נבחר כיו"ר ועד הקריה, תפקיד שאותו מילא בהתנדבות, ובמקביל עבד כמורה למסגרות בבית הספר בסמ"ת בחיפה, עד לשנת 1964.
בשנת 1950 קיבלה קריית ביאליק מעמד של מועצה מקומית, ובשנת 1976, לאחר קבלת מעמד עיר, היה לראש העיר הראשון של קריית ביאליק. קרלינר כיהן בתפקידו כראש סיעת ל', סיעה מקומית על מפלגתית, עניין לא שגרתי בתקופה בה ראשי ערים היו מזוהים עם אחת המפלגות שבכנסת.
ב-1966 כרת ברית ערים תאומות עם שטגליץ (ברלין) שבגרמניה המערבית.
בתקופתו התפתחה קריית ביאליק וגדלה במספר תושביה, נקלטו עולים רבים והישוב החל לשאת אופי עירוני עד הפיכתו לעיר.
בחודש נובמבר 1985 הלך לעולמו בעת שכיהן בתפקידו והיה לזקן ראשי הערים במדינת ישראל באותה עת. בן 80 במותו. הובא לקבורות בבית העלמין צור שלום. הותיר אחריו את אשתו רות (לבית לנגה), בת ונכדים.
הנצחה
עיריית קריית ביאליק מחלקת בכל שנה מלגות לסטודנטים תושבי העיר ע"ש צבי קרלינר. כמו כן מרכז הספורט אפק בעיר נקרא על שמו.
מרי אן שד
ראשית חייה
שד נולדה בווילמינגטון דלאוור בתשעה באוקטובר 1823, הבכורה מבין 13 ילדים. לאביה, אברהם דורס שד, הייתה סנדלריה שפעלה בווילמינגטון, ולאחר מכן בפנסילבניה. בשני המוקדים, הוא פעל במסגרת ארגון מסילת הרכבת המחתרתית, על מנת להסתיר ולהבריח עבדים שחורים ממדינות הדרום למדינות הצפון. כאשר המוסדות להשכלה עבור ילדים אפרו-אמריקאים במדינת דלאוור הוצאו מחוץ לחוק, עברה משפחת שד לפנסילבניה, ומרי נרשמה לבית ספר קווייקרי. בגיל 17, ייסדה שד בית ספר לילדים שחורים בווסט צ'סטר. לימים, היא עסקה בהוראה גם בניו יורק. שלוש שנים לאחר שחוקק חוק העבד הנמלט 1850, משפחת שד עברה לאונטריו שבקנדה.
פעילותה
בשנת 1856, התחתנה עם תומאס קרי, ספר מטורונטו שפעל במסגרת העיתון אותו הוציאה לאור. לזוג נולדו שני ילדים – ילדה בשם שרה וילד בשם לינטון. לאחר מות בעלה, בשנת 1860, שד וילדיה עברו לארצות הברית. במהלך מלחמת האזרחים, בהוראת מרטין דלני, היא שירתה כקצינת גיוס וגייסה שחורים לצבא האיחוד. לאחר המלחמה, היא עסקה בהוראה בבתי ספר בווילמינגטון ובוושינגטון די. סי. ובכתיבת מאמרים לעיתונות. שד נרשמה ללימודי משפטים באוניברסיטת הווארד, סיימה את לימודיה בגיל 60, בשנת 1883, והייתה לאישה השחורה השנייה בארצות הברית שקיבלה תואר במשפטים. בשנת 1880, ארגנה כנס העוסק בזכות בחירה לנשים שחורות. היא הצטרפה לאיגוד הלאומי למען זכות בחירה לנשים, ופעלה לצידן של הסופרג'יסטיות סוזן אנתוני ואליזבת קיידי סטנטון.
שד נפטרה בוושינגטון די. סי. ב-5 ביוני 1893.
זכויות האדם בבהוטן
זכויות האדם בבהוטן מוגדרות בחוקת המדינה, המבוססת על עקרונות הבודהיזם. ממשלת בהוטן חותרת להענקת "אושר לאומי גולמי" לתושבי המדינה.
בעוד הבודהיסטים במדינה זוכים לאושר לאומי גולמי רב, הרוב הבודהיסטי אוסר על מיעוטים בני דתות אחרות לקיים פולחנים דתיים, הם מגורשים מהמדינה ונלקחת מהם האזרחות.
זכויות האדם בחוקת בהוטן
חוקת בהוטן קובעת "זכויות יסוד" רבות, בהן הזכות לחיים, חירות, ביטחון, חופש הביטוי, חופש המחשבה והדת, חופש העיתונות, חופש תנועה ומגורים במדינה, וחופש מאפליה על רקע גזע, מין, שפה, דת, פוליטיקה או מעמד חברתי.
החוקה אוסרת גם עינויים ועונש מוות.
על פי הניסוח בחוקה, אזרחי המדינה זכאים לכל הזכויות הנמנות בחוקה, אך תושבים שאינם אזרחים זכאים רק לחלק מהזכויות. לדוגמה, חופש הביטוי, חופש דת וחופש התנועה אינם חלק מזכויות התושבים.
אמנות בינלאומיות
בהוטן חתומה על מספר אמנות אחרות, בהן האמנה לביעור כל הצורות של אפליה נגד נשים (CEDAW), ואמנת זכויות הילד, כולל שני הפרוטוקולים האופציונליים.
בהוטן חתמה אך לא אשררה את האמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית ואת אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות.
אפליית בני הלוצשאמפה
בני ה היגרו מנפאל לאזורים הדרומיים של בהוטן בסוף המאה ה-19. במפקד אוכלוסין משנת 1988 נמנו 28% מהתושבים כבני לוצשאמפה, ועל פי ההערכות שיעורם כיום כ-40%. לרובם אין אזרחות בהוטנית.
קיימת במדינה מתיחות אתנית רבה בין ילידי בהוטן לבין הלוצשאמפה, שנתפסים בעיניהם כמהגרים ובני מהגרים מנפאל. משנת 1989 נאסר השימוש בשפה הנפאלית בבתי ספר, ונאכף קוד לבוש ציבורי שהוא בהוטני מסורתי, ואוסר בפועל לבוש נפאלי. מי שאינו לובש את הבגדים המסורתיים ברשות הרבים עלול להיכנס לכלא לכמה ימים או לשלם קנס כספי גבוה.
בשנת 1990 החלו מהומות של בני הלוצשאמפה נגד המשטר, בדרישה לדמוקרטיה ושוויון זכויות. הממשלה החלה לאסור פעילים פוליטיים, שללה לחלקם את האזרחות וסגרה 66 בתי ספר. כוחות הביטחון של בהוטן תועדו במספר מקרים מבצעים עינויים ואונס של מפגינים פוליטיים.
משנת 1990 גורשו לנפאל כ-107,000 מבני הלוצשאמפה, כ-35% מתושבי המדינה, והפכו ל. על פי נתוני נציבות האו"ם לפליטים, בשנת 2008 הם התגוררו בתנאי עוני בשבעה מחנות פליטים במזרח נפאל. לאחר מספר שנים חלקם נקלטו באוסטרליה, ארצות הברית, בריטניה, נורווגיה וקנדה במעמד פליט. ארצות הברית קלטה כ-61,000 פליטים.
בשנת 2015 עדיין נותרו כ-10,000 בני לוצשאמפה במחנות הפליטים.
אפליית מיעוטים דתיים
חוקת בהוטן מאפשרת לכאורה חופש דת, אך זוכים לו רק בודהיסטים מזרם המהאיאנה והינדואיסטים. החוקה מאפשרת פעילות דתית פומבית רק לדתות שנרשמו במשרד הפנים, ועד היום נדחו כל בקשות הרישום של בני המיעוט הנוצרי והמוסלמי במדינה, וכן בודהיסטים שאינם מזרם המהאיאנה. כתוצאה מכך הם אינם רשאים לקיים טקסים דתיים בפומבי, וכן להקים בתי תפילה, בתי קברות ולפתוח חנויות ספרים.
במספר מקרים, מנהיגים נוצרים נעצרו, אזרחותם נשללה והם גורשו מהמדינה.
זכויות להט"ב בבהוטן
בשנת 2020 הפכה ההומוסקסואליות לחוקית בבהוטן, עקב החלטת הפרלמנט על ביטול סעיפי ההפללה בחוק העונשין.
אוהד גרינוולד
גרינוולד ידוע בשל סיקורו את קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל במסגרת עבודתו ככתב באתר "וואלה! ספורט", סיקור שהיה שונה בגישתו לקבוצה מזה של עיתונאים אחרים, וייצר חשיפות בקנה מידה גדול, כמו סכסוכים בין בעלי הקבוצה, חשיפת המאזן הכספי שלה ועוד. ב-2012 נבחר ל"עיתונאי הספורט של השנה" על ידי עיתון "מקור ראשון". ב-2017 הוציא את ספרו הראשון, רב-המכר "המועדון: הסודות של מכבי תל אביב", שעוסק באחורי הקלעים של ניהול הקבוצה.
קריירה
גרינוולד נולד בתל אביב למשפחה דתית-לאומית. בשנות העשרה לחייו החל את פעילותו העיתונאית ככותב צעיר באתרי אוהדים של מכבי תל אביב, בהם אתר "המכבי.קום". בשנת 2004 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת דובר צה"ל ככתב צבאי באתר האינטרנט הרשמי של צה"ל, שם סיקר את תוכנית ההתנתקות ואת מלחמת לבנון השנייה בטרם מונה לעורך הראשי של האתר.
בשנת 2006, במקביל לשירותו הצבאי, החל לכתוב באתר וואלה! ספורט, שם שימש ככתב בעיקר בנושאי קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל. בכתבה שפרסם נכלל ציטוט פנימי מבכיר בקבוצה. גרינוולד נשאל על ידי יו"ר הקבוצה, שמעון מזרחי לגבי זהותו של הבכיר. לאחר שלא השיב עקב חיסיון המקור, החלה מערכת יחסים עכורה בינו לבין אנשי המועדון.
גרינוולד חתום על חשיפות רבות שפורסמו תחת ידיו בנושאי מכבי תל אביב בין 2006 ל-2015, שגרמו גם לאנטגוניזם רב נגדו בקרב חלק מאוהדי ומנהלי הקבוצה, גם עקב עברו של גרינוולד כאוהד הקבוצה. בנוסף היה מיוזמי הפורמט "משחק מקדים" של האתר, בו מתדיינים על משחק הערב (במסגרות שונות, אך בדרך כלל משחקיה של מכבי תל אביב ביורוליג), ושימש חבר פאנל קבוע בו, לצד שי האוזמן והילה קובו. להלן רשימה חלקית של כמה מהבולטות שבחשיפותיו וכתבותיו:
ב-2015 פוטר גרינוולד מעבודתו ב"וואלה!" וב-2017 הגיש נגד האתר תביעה על סך 427 אלף ש"ח. לאחר שנתיים נפסק בתיק כי מרבית הטענות נדחו והפיצוי יעמוד על כ-6,000 שקלים.
במרץ 2017 ראה אור ספרו הראשון, המועדון: הסודות של מכבי תל אביב, עליו עבד מאז עזיבתו את וואלה!, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, אשר הפך לרב-מכר.
לאחר פרסום ספרו, גרינוולד הצטרף כעיתונאי חוקר לצוות תוכנית התחקירים "עובדה", בה עבד במשך שלוש עונות (2017-2019).
בשנת 2019 עזב את תחום העיתונות לטובת עסקים פרטיים.
במקביל לעבודתו העיתונאית למד גרינוולד משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. הוא התמחה בפירמת עורכי הדין גורניצקי ושות'.
פורקאן קורקמז
פורקאן קורקמז (בטורקית: Furkan Korkmaz; נולד ב-24 ביולי 1997) הוא כדורסלן טורקי המשחק בקבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA ובנבחרת טורקיה.
אירופה
קורקמז נולד באיסטנבול שבטורקיה. הוא שיחק כדורסל בקבוצת הנוער של אנאדולו אפס. בשנת 2013 הושאל לקבוצת פרטבניאל מהליגה השנייה בטורקיה. ב-2014 שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת של אנאדולו אפס, הוא זכה עם הקבוצה בגביע הטורקי ובסופרקאפ. בדצמבר 2016 הושאל לקבוצת באנוויט מהליגה הראשונה וליגת האלופות בכדורסל. הוא רשם בליגה הטורקית ממוצע של 10.8 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק וזכה עם הקבוצה בגביע הטורקי, לראשונה בתולדותיה. בליגת האלופות סייע לקבוצתו להעפיל למשחק הגמר ורשם ממוצע של 10.4 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק.
פילדלפיה 76'
קורקמז נבחר במקום ה-26 בדראפט ה-NBA 2016 על ידי פילדלפיה 76', וחתם בקבוצה ביולי 2017. במהלך עונת הרוקי נשלח מספר פעמים לקבוצת הפיתוח של פילדלפיה מליגת הפיתוח של ה-NBA, דלאוור 87'.
נבחרת טורקיה
משנת 2013 חבר קורקמז בנבחרות טורקיה. הוא סיים עם הנבחרת במקום השביעי באליפות אירופה עד גיל 16 ב-2013, בה סיים כמלך הסלים עם 25.2 נקודות למשחק. ב-2014 היה שותף לזכיית הנבחרת עד גיל 18 באליפות אירופה שנערכה בטורקיה. ב-2015 זכה עם הנבחרת עד גיל 18 במדליית כסף באליפות שהתקיימה ביוון, הוא קלע 16.1 נקודות למשחק ונבחר לחמישיית הטורניר. באותה שנה סיים עם הנבחרת עד גיל 19 במקום השלישי באליפות העולם שהתקיימה ביוון, באליפות קלע 13.7 נקודות למשחק ונבחר לחמישיית הטורניר.
בספטמבר 2015 שיחק בנבחרת הבוגרת של טורקיה באליפות אירופה שנערכה בגרמניה ובצרפת. הוא שיחק בנבחרת גם בטורניר הקדם אולימפי ב-2016. באליפות אירופה בכדורסל 2017 רשם ממוצע של 10.5 נקודות למשחק.
חשמלאי
חשמלאי הוא אדם שמקצועו הוא חשמלאות - חיווט חשמלי של בניינים, מכונות וציוד נייח. חשמלאי עוסק בהתקנת ציוד חשמלי חדש או בתחזוקת תשתית קיימת. בחשמלאות קיימים תחומי התמחות ספציפיים, כגון חשמלאות רכב או חיווט תעופתי. למקצוע החשמלאי נדרשת הכשרה.
במדינות רבות נדרש רישיון על מנת לעסוק בחשמלאות. בישראל אחראי זרוע העבודה על תחום זה, ומעניק רישיונות לחשמלאים המדורגים בדרגות שונות, בהתאם להכשרתם המקצועית. בהתאם לחוק החשמל, ביצוע עבודות חשמל על ידי מי שאין ברשותו רישיון מהווה עבירה פלילית. החוק בישראל מגדיר "ביצוע עבודות חשמל" כהתקנה, בדיקה, שינוי, תיקון או פירוק של מתקן חשמל כולל השגחה על ביצוע עבודות, ועריכת תוכניות טכניות לביצועה. כמו כן, בהתאם לחוק, בעל רישיון חשמל חייב להציג את רישיונו לפי דרישת מקבל השירות.
סוגי רישיונות חשמל במדינת ישראל
בהתאם לתקנות החשמל (רישיונות) התשמ"ה-1985, קיימים סוגי רישיונות חשמל שונים, עם סמכויות שונות:
סיכונים מקצועיים
מקצוע החשמלאי כרוך בסכנות רבות, כמו התחשמלות (שהיא הסיבה השלישית בשכיחותה לתאונות עבודה) או נפילה מגובה (הסיבה הראשונה בשכיחותה לתאונת עבודה), גורם נפוץ לפציעה בקרב חשמלאים העובדים על עמודי חשמל או בחיבור גופי תאורה בתקרות. יחד עם זה, גורם המוות והפציעות החמורות ביותר בקרב חשמלאים הוא קשת חשמלית שנוצרת בעת עבודה במיתקן אשר לא נותק ממתח חשמלי.
היסטוריה
החשמלאות היא מהמקצועות הנפוצים והמבוקשים בעולם עקב השימוש הנרחב בחשמל. משק החשמל נוצר כבר בסוף המאה ה-19 אך נכנס לתנופה רק במאה ה-20. עם הרצון להשתמש בטכנולוגיה החדשה גבר הצורך במומחים בתחום שיודעים לתכנן, לבנות ולתחזק את רכיבי משק החשמל, החל בייצור החשמל דרך אמצעי הובלתו וכלה במכשירים המופעלים באמצעותו.
דוברי קוד
דוברי קוד (באנגלית: Code talkers) היו אנשים שבמהלך המאה ה-20 עשו שימוש בשפות שהשימוש בהן לא היה נפוץ, כאמצעי להעברת שדרים סודיים בזמן מלחמה. כיום המונח מקושר בדרך כלל לחיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית שבמהלך מלחמות העולם עשו שימוש בידע שלהם בשפות של העמים הילידיים בארצות הברית כבסיס להעברת שדרים סודיים. מדובר בעיקר על קבוצה של כ-400 עד 500 ילידים אמריקאים בחיל הנחתים של ארצות הברית שתפקידם העיקרי היה העברת שדרים טקטיים סודיים. דוברי קוד אלו העבירו את השדרים בטלפון או במכשירי קשר אלחוטיים, תוך שימוש בקודים רשמיים או בלתי רשמיים המבוססים על שפות האם שלהם. פעילותם שיפרה את מהירות ההצפנה של השדרים משני צדי קווי התקשורת במבצעים צבאיים בחזיתות במהלך מלחמת העולם השנייה.
המונח "דוברי קוד" מתקשר במיוחד לדוברי שפת הנאוואחו הדו-לשוניים שגויסו במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי חיל הנחתים לשירות ביחידות הקשר שלהם במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. עם זאת, דוברי הקוד הראשונים היו האינדיאנים משבטי הצ'רוקי והצ'וקטאו ששירתו במלחמת העולם הראשונה.
דוברי קוד נוספים מילידי ארצות הברית הועסקו על ידי צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, כולל חיילים מבני שבטי הלקוטה, המסקוואקי והקומאנצ'י. בנוסף, גויסו לחיל הנחתים חיילים ממוצא בסקי לשמש כדוברי קוד במלחמת העולם השנייה באזורים בהם לא היה צפוי שיפעלו דוברי השפה הבסקית.
דוברי הקוד מבני הצ'ירוקי
השימוש הראשון הידוע בילידים אמריקאים להעברת שדרים צבאיים תחת אש, הייתה פעילותם של קבוצת בני שבט הצ'ירוקי שהאמריקאים גייסו לשירות בדיוויזיית הרגלים ה-30 ששירתה לצד הבריטים בקרב השני על הסום. על פי קצין הקשר של הדיוויזיה, התרחשה פעילות זו בספטמבר 1918 ובאותה עת הם היו תחת פיקוד בריטי.
דוברי הקוד מבני הצ'וקטאו
השימוש בדוברי קוד על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית החל כאשר הוכח שאנשי המודיעין של צבא הקיסרות הגרמנית, לא רק ששלטו באנגלית בצורה מושלמת, אלא גם הצליחו ליירט את הקודים הצבאיים של האמריקאים ולפצח אותם.
קצין בצבא ארצות הברית, קולונל א. וו. בלור, מפקד רגימנט הרגלים ה-142, הבחין בכמה חיילים אינדיאנים ששירתו תחת פיקודו בצרפת. כאשר הוא שמע במקרה שניים מהם משוחחים ביניהם, עלה בדעתו שהוא לא מסוגל להבין מילה אחת מתוך דבריהם. מכאן הוא גם הסיק שאם הוא לא מסוגל להבין את דבריהם, גם הגרמנים לא יוכלו להבין אותם, ללא כל קשר לרמת האנגלית שלהם, מאחר שרבות מהשפות של הילידים האינדיאנים לא הועלו מעולם על הכתב. באמצעות שיתוף הפעולה של החיילים מבני הצ'וקטאו, הוא בחן והכניס לפעולה קוד שעשה שימוש בשפת הצ'וקטאו כתחליף לקוד הצבאי הרגיל.
הניסיון הראשון שבו נעשה שימוש בקוד זה בפעולה קרבית היה ב-26 באוקטובר 1918, כאשר הורה קולונל בלור על נסיגה "מעודנת" של שתי פלוגות מהגדוד השני משופילי לשרדניי. המהלך היה מוצלח. "האויב היה מופתע לחלוטין וכך הוכח שהוא לא היה מסוגל לפענח את השדרים", העיר בלור. קצין גרמני שבוי אישר שהם היו "מבולבלים לחלוטין מהעברת השדרים בשפת הצ'וקטאו ובשום אופן לא עלה בידם להפיק מידע כלשהו" מהאזנות הסתר שלהם.
ילידים אמריקאים כבר שירתו כשליחים וכרצים בין היחידות. על ידי הצבת חייל משבט הצ'וקטאו בכל פלוגה, ניתן היה להעביר הודעות מבלי לחשוש לציתות של הגרמנים לקווי הטלפון או לרשתות האלחוט.
בזיכרונותיו לאחר המלחמה, הביע קולונל בלור את שביעות הרצון שלו. "היה לנו ביטחון באפשרויות השימוש בקווי הטלפון בלי להסתכן בציתות לקווים". עם זאת, שפת הצ'וקטאו כשלעצמה לא הייתה יכולה לספק באופן מלא את אוצר המונחים הצבאיים שהיה אז בשימוש. לדוגמה, לא היו קיימים כלל מילים או משפטים בשפת הצ'וקטאו שאפשר היה לתאר באמצעותם את המונח מקלע. עקב כך השתמשו בני הצ'וקטאו במונחים מאולתרים. למונח תותח הם קראו "רובה גדול" ולמקלע הם קראו "רובה קטן שיורה מהר". "התוצאות היו מאוד משביעות רצון", סיכם בלור.
19 מבני הצ'וקטאו שירתו כדוברי קוד במלחמת העולם הראשונה. כולם היו מבני השבט או בני תערובת. כולם נולדו בטריטוריה האינדיאנית של "אומת הצ'וקטאו" במה שהיום הוא החלק הדרום-מזרחי של אוקלהומה, שבאותה תקופה הייתה רפובליקה בממשל עצמי.
דוברי הקוד מבני הקומאנצ'י
ברשותו של אדולף היטלר היה מידע על השימוש המוצלח בדוברי הקוד במלחמת העולם הראשונה. עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא שלח צוות של כ-30 אנתרופולוגים לארצות הברית כדי ללמוד את השפות של הילידים האמריקאים. משימה זו הוכחה כקשה מדי עבורם, שכן היה עליהם ללמוד שפות וניבים רבים. עקב המאמצים של האנתרופולוגים הגרמנים ללמוד את השפות הללו, הפעיל צבא ארצות הברית את תוכנית דוברי הקוד בזירה האירופית בקנה מידה מצומצם.
ארבעה עשר דוברי קוד מבני הקומאנצ'י לקחו חלק בפלישה לנורמנדי והמשיכו לשרת בדיוויזיית הרגלים הרביעית במבצעים אחרים בזירה האירופית. הקומאנצ'ים של פלוגת הקשר הרביעית יצרו אוצר מילים שכלל מעל מאה מילות קוד תוך שהם עושים שימוש במילים או במשפטים בשפתם. בעשותם שימוש חלופי הדומה לזה של בני הנאוואחו, יצרו הקומאנצ'ים מילת קוד לטנק במונח "צב", מפציץ היה "מטוס בהריון", מקלע היה "מכונת תפירה" ואת אדולף היטלר הם כינו "האיש הלבן המשוגע". בכל רגימנט הוצבו שני דוברי קוד מבני הקומאנצ'י והשאר הוצבו במפקדת הדיוויזיה. זמן קצר לאחר הנחיתה בחוף יוטה ב-6 ביוני 1944 החלו הקומאנצ'ים להעביר שדרים. כמה מהם נפצעו אך אף אחד מהם לא נהרג.
ב-1989 העניקה ממשלת צרפת לדוברי הקוד מבני הקומאנצ'י את אות אביר "מסדר ההצטיינות הלאומי" (Ordre national du Mérite). ב-30 בנובמבר 1999 העניקה מחלקת ההגנה של ארצות הברית לצ'ארלס צ'יביטי, דובר קוד משבט הקומאנצ'י, את "פרס נולטון" (Knowlton Award).
דוברי הקוד מבני המסקוואקי
בני המסקוואקי עשו שימוש בשפתם בפעולות הלחימה נגד הגרמנים שבהם הם השתתפו במערכה בצפון אפריקה. 27 מבני המסקוואקי, אז 16% מאוכלוסיית השבט באיווה, התגייסו לצבא ארצות הברית יחדיו בינואר 1941.
דוברי הקוד הבסקים
במאי 1942, לאחר שקיים פגישה עם כ-60 חיילי חיל הנחתים ממוצא בסקי בבסיס בסן פרנסיסקו, השתכנע קפטן פרנק ד. קרנזה, שהיה בנם של מהגרים בסקים, בישימותו של הרעיון לשימוש בשפה הבסקית ליצירת מערכת קודים. הממונים על קפטן קרנזה היו מודאגים, שכן היה ידוע על יישובים של אנשים ממוצא בסקי באזור האוקיינוס השקט. בהירושימה הייתה קהילה של ישועים ממוצא בסקי בהנהגת פדרו ארופה. בסין ובפיליפינים היו מושבות של שחקני האי לאי ובאסיה היו בסקים תומכי מפלגת ה"פלנחה", מפלגתו של הרודן הספרדי, פרנסיסקו פרנקו. דוברי הקוד הבסקים-אמריקאים הורחקו מזירות אלו. הם הופעלו בעיקר בהעברת שדרים בנושאים לוגיסטיים מהוואי לאוסטרליה. ב-1 באוגוסט 1942 הועברה הודעה באמצעות דוברי קוד בסקים אל האדמירל צ'סטר נימיץ, על דבר המבצע המתוכנן למגר את היפנים מאיי שלמה. הם גם העבירו את התאריך המתוכנן לתחילת קרב גוודלקנל, 7 באוגוסט. עם התרחבות המלחמה באוקיינוס השקט, התגלה מחסור בדוברי בסקית ורשויות הצבא האמריקאים העדיפו לקדם תוכנית מקבילה שהתבססה על דוברי שפת הנאוואחו.
דוברי הקוד מבני הנאוואחו
בראשית מלחמת העולם השנייה הציע פיליפ ג'ונסטון, מהנדס אזרחי שעבד בשירות עיריית לוס אנג'לס, לחיל הנחתים של ארצות הברית את השימוש בשפת הנאוואחו. ג'ונסטון, שלחם במלחמת העולם הראשונה, גדל באומת נאוואחו כבנו של מיסיונר. הוא היה אחד מהמעטים שלא מבני שבט הנאוואחו ששלטו שליטה מלאה בשפת השבט.
בשל העובדה שהדקדוק של שפת הנאוואחו הוא מורכב ולא קיימת הקבלה בינה לבין שפות קרובות, לא ניתן לשאוב ממנה מידע בעל משמעות על ידי יצירת היקשים משפות אחרות. באותה תקופה היא הייתה עדיין שפה בלתי כתובה וג'ונסטון סבר שהנאוואחו תוכל לענות על הדרישות ליצירת קוד בלתי ניתן לפענוח. שפת הנאוואחו הייתה בשימוש רק בשטחים שהיו מיושבים על ידי השבט ששכן בדרום-מערב ארצות הברית. התחביר והתכונות הטונאליות של השפה, שלא לומר הדיאלקטים שלה, עשו אותה בלתי ניתנת להבנה באופן מוחלט עבור מי שלא נחשף לה באופן מקיף ותרגל את השימוש בה. על פי אחת ההערכות, עם פרוץ המלחמה, מספר דוברי הנאוואחו בקרב אנשים שלא היו ילידי השבט, עמד על קצת פחות מ-30 איש.
ב-1942 נפגש ג'ונסטון עם מייג'ור גנרל קלייטון ב. ווגל, מפקד הכוחות האמפיביים בצי האוקיינוס השקט ועם אנשי מטהו. ג'ונסטון ביצע ניסויים בתנאי קרב שבהם הוא הדגים כיצד מסוגלים אנשי הנאוואחו לקודד, להעביר ולפענח מסר של שלוש שורות בשפה האנגלית תוך 20 שניות, מול 30 הדקות שנדרשו באותה תקופה להעברת מסר דומה באמצעי הקידוד הממוכנים. הרעיון התקבל בברכה וווגל המליץ שחיל הנחתים יגייס 200 אנשי נאוואחו. 29 המגויסים הראשונים נקלטו במאי 1942. קבוצה זו יצרה את קוד הנאווחו בבסיס פנדלטון שבאושנסייד, קליפורניה.
קוד הנאווחו פותח ועוצב באופן רשמי על בסיס האלפבית הצלילי המשותף של הצבא והצי של ארצות הברית שעשה שימוש במילים מוסכמות שייצגו אותיות. דוברי הקוד מבני הנאוואחו השתייכו ברובם לחיל הנחתים. בשל העובדה שיצירת מילים באמצעות איות עם מילות קוד, הוא תהליך שגוזל זמן רב, נוצרה רשימה של מונחים בראשי תיבות, מונחים, תורות לחימה וסוגי ציוד שלהם ניתנו שמות רשמיים בשפת הנאוואחו. לדוגמה: המילה "כריש" הייתה המינוח למשחתת. "עלה גרווילאה חסונה" (silver oak) היה הכינוי ללוטננט קולונל. כמה ממטבעות לשון אלו, כמו gofasters ("לך מהר יותר") ביחס לנעלי ריצה, או "מקלות דיו" ביחס לעטים, נכנסו לאוצר המילים של חיל הנחתים ועד היום הם נמצאים בשימוש יומיומי של החיל.
במקביל נכתב ספר קודים כדי ללמד את המונחים החדשים הרבים למתגייסים חדשים. הספר היה לשימוש בכיתות ההדרכה בלבד ומעולם לא נלקח לשדה הקרב. דוברי הקוד שיננו בעל פה את כל המונחים הללו ותרגלו שימוש מהיר בהם בתנאי לחץ. לאנשים שדברו את שפת הנאוואחו, אך לא עברו את ההדרכה בקוד הנאוואחו, לא היו מושג מה הייתה משמעות המסרים של דוברי הקוד. כל מה ששמעו היה מחרוזות קטועות של שמות עצם ופעלים שלא היו קשורים אלה לאלה.
דוברי הקוד מבני הנאוואחו זכו לשבחים על ביצועיהם המיומנים, המהירים והמדויקים לכל אורך המלחמה. בשני ימי הלחימה הראשונים של קרב איוו ג'ימה עמדו לרשותו של מייג'ור הווארד קונור, קצין הקשר של דיוויזיית הנחתים החמישית, שישה דוברי קוד מבני הנאוואחו שעבדו סביב לשעון. צוות זה שלח וקיבל מעל 800 מסרים, כולם ללא שגיאה אחת. "ללא הנאוואחו, הנחתים מעולם לא היו לוקחים את איוו ג'ימה".
עם התקדמות המלחמה הוספו מילות קוד לרשימת הקודים. במקרים מסוימים, נוצרו קיצורים למילות קוד לצורך שימוש בקרבות מסוימים שלא נעשה בהן שימוש בקרבות אחרים. כדי להבטיח שימוש עקבי במילות הקוד בכל רחבי זירת האוקיינוס השקט, נפגשו נציגים של צוותי דוברי הקוד של כל הדיוויזיות של חיל הנחתים בהאוואי כדי לדון בחסרונות של הקוד, להכניס מונחים חדשים לשיטה ולעדכן את ספרי הקודים. נציגים אלה אימנו מאוחר יותר את דוברי הקוד שלא יכלו להיות נוכחים בפגישות. לדוגמה: המילה בשפת הנאוואחו לעקב (jeeshóóʼ) הייתה בשימוש למפציץ, בעוד שמילת הקוד לצוללת הייתה béésh łóóʼ שבשפת הנאווחו משמעותה דג.
תהליך פיתוחו של קוד הנאוואחו נמשך גם במהלך מלחמת קוריאה ולאחריה עד להפסקת השימוש בו בראשית מלחמת וייטנאם. קוד הנאוואחו הוא הקוד הצבאי המדובר היחידי שמעולם לא פוענח.
ב-4 ביוני 2014 הלך לעולמו צ'סטר נז, האחרון מבין חברי הקבוצה המקורית של 29 דוברי הקוד שפיתחו את קוד הנאוואחו.
עקרונות השיטה
קוד הנאוואחו היה מבוסס על אלפבית צלילי תוך המרה של המילים שייצגו את האותיות השונות למילים המקבילות להן בשפת הנאוואחו. לכל אות בשפה האנגלית ניתנה מילה המתחילה בה וייצגה אותה. מילה זו תורגמה לשפת הנאוואחו וכדי לומר את המילה שהיה צורך לקודד, היה דובר הקוד מקריא את רצף המילים בשפת הנאוואחו שייצגו כאמור את האותיות שיצרו את המילה שאותה רצה לקודד.
לדוגמה: כאשר היה צורך לקודד את המילה נחתים (באנגלית: Marines), יצר דובר הקוד בשלב ראשון את רצף המילים שייצגו את האותיות שבמילה. כלומר: Mouse, Ant, Rabbit, Ice, Nut, Elk, Sheep. בשלב השני תורגם רצף מילים אלו לרצף המילים המקבילות בשפת הנאווחו, שהיה השדר המקודד שהועבר בקשר. כל שנותר לדובר הקוד שקיבל את המסר הוא לתרגם בחזרה את רצף המילים בשפתו לאנגלית וללקט את האותיות המתחילות בהן, כך קיבל את המילה המקודדת. בדוגמה זו הועבר למעשה רצף המילים: עכבר, נמלה, ארנב, קרח, אגוז, דישון, כבשה. לדובר שפת הנאווחו שלא הוכשר כדובר קוד היה רצף מילים זה חסר משמעות לחלוטין. הוא הבין את כל אחת מהמילים, אך הוא לא היה מסוגל להבין את משמעות המשפט.
קוד זה הוחלף מעת לעת והיו במקביל כמה קודים ששימשו בהזדמנויות שונות. למושגים שכיחים, כמו כלי נשק, דרגות, ותרגולות לחימה, ניתנו מילות קוד מיוחדות בשפת הנאוואחו, כך שלא היה צורך לקודד אותם.
ניתוח השיטה
שפת הנאוואחו הייתה בחירה מוצלחת לבסס עליה את הקוד בשל העובדה שאנשים מעטים שלא נמנו על עם הנאוואחו למדו לדבר אותה. כמעט ולא פורסם אף ספר בשפה זו. מעבר להיבט השפה, קוד הנאוואחו לא היה מורכב במיוחד בסטנדרטים קריפטוגרפיים. הקוד יכול היה להיות מפוענח ככל הנראה רק אם אדם שדובר את השפה מילדותו היה עובד בשיתוף פעולה עם קריפטוגרף. ליפנים הייתה הזדמנות לעשות זאת כאשר הם שבו את ג'ו קיומיה בפיליפינים ב-1942 במהלך צעדת המוות בבטאן. קיומיה, שהיה סמל בצבא ארצות הברית, בן לעם הנאוואחו, אך לא דובר קוד, הצטווה על ידי היפנים לתרגם את שידורי האלחוט מאוחר יותר. אך מאחר שהוא לא השתתף בתוכנית האימונים של דוברי הקוד, המסרים שנמסרו לו לתרגום לא אמרו לו דבר. כאשר הוא טען שהוא לא מסוגל להבין את המסרים, עינו אותו שוביו. הן הצבא היפני הקיסרי והן הצי הקיסרי היפני לא הצליחו מעולם לפצח את השדרים של דוברי הקוד.
הערכת פועלם
דוברי קוד הנאוואחו לא זכו להכרה על פועלם עד להסרת החיסיון אודותם ב-1968. עד אז נשמר דבר פעולתם בסוד. ב-1982 הוענקו להם תעודות הכרה על ידי נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, שקבע את 14 באוגוסט אותה שנה כ"יום דוברי קוד הנאוואחו".
ב-21 בדצמבר 2000 חתם הנשיא ביל קלינטון על חוק שאושר על ידי הקונגרס של ארצות הברית, על פיו הוענקה ל-29 דוברי קוד הנאוואחו המקוריים מדליית הזהב של הקונגרס. כמו כן הוענקה מדליית הכסף של הקונגרס לכל מי שהוכשר כדובר קוד הנאוואחו (כ-300 איש). ביולי 2001, העניק הנשיא ג'ורג' ווקר בוש באופן אישי את המדליות לארבעה מתוך חמשת דוברי הקוד המקוריים שנותרו בחיים (דובר הקוד החמישי לא היה מסוגל להשתתף בטקס), בטקס שהתקיים בבניין הקפיטול בוושינגטון די. סי.. מדליות זהב הוענקו גם לבני משפחותיהם של 24 דוברי הקוד שהלכו לעולמם.
ב-17 בספטמבר 2007 הוענקה ל-18 דוברי קוד הצ'וקטאו, לאחר מותם, מדליית הגבורה של טקסס על פועלם במלחמת העולם השנייה.
ב-15 בנובמבר 2008 חתם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש על "חוק ההכרה בדוברי הקוד" (The Code Talkers Recognition Act) שאושר על ידי הקונגרס. החוק מכיר בכל יליד אמריקאי ששירת כדובר קוד במסגרת שירות צבאי במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה (למעט דוברי קוד הנאוואחו שכבר הוכרו קודם לכן). על פי החוק הוענקה מדליית הזהב של הקונגרס, לכל אחד מהשבטים בעיצוב מיוחד לכל שבט והעתקים מכסף של המדליות הוענקו לכל דוברי הקוד שנותרו בחיים ולבני משפחותיהם של אלה שהלכו לעולמם. נכון לשנת 2013 זוהו 33 שבטים שבניהם היו דוברי קוד והם כובדו בטקס שנערך בבניין הקפיטול. בטקס נכח אחד מדוברי הקוד שנותר בחיים, אדמונד הרחו.
שימושים בדוברי קוד בצבאות אחרים
הרפובליקה העממית של סין עשתה שימוש בבני הוונג'ואו (Wenzhou) כדוברי קוד במהלך מלחמת סין-וייטנאם ב-1979. במלחמת יום הכיפורים הפעיל צבא מצרים חיילים ממוצא נובי ששימשו כדוברי קוד בשפתם.
דוד אלעזר, הרמטכ"ל במלחמת יום כיפור, וחיים בר-לב, ששימש בפועל כאלוף פיקוד דרום, שוחחו ביניהם בקשר במהלך המלחמה בסרבו-קרואטית, שפה ששניהם הכירו כמי שגדלו ביוגוסלביה והכירו זה את זה שם בצעירותם.
פלאנט 51
פלאנט 51 (באנגלית: Planet 51) הוא סרט אנימציה משנת 2009 בבימויו של חורחה בלאנקו (באנגלית Jorge blanco) ובכיכובם של דוויין ג'ונסון, ג'סיקה בייל, ג'סטין לונג, שון ויליאם סקוט, גארי אולדמן וג'ון קליז.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתמקדת במשפחה של חייזרים אשר חייה בשלווה עד אשר פולש לכוכב שלהם תושב מכוכב אחר: האסטרונאוט האמריקאי קפטן צ'ארלס "צ'אק" בייקר (מדובב על ידי דוויין ג'ונסון). צ'אק סבור בתחילה כי הכוכב איננו מיושב. בהמשך הוא מגלה כי הכוכב מאוכלס בחייזרים קטנים וירוקים המפחדים ממנו ורואים בו פולש אימתני. צ'אק, אשר מתיידד עם משפחת החייזרים, מחפש דרך להימלט מכוחות הצבא של פלאנט 51 ולחזור לכדור הארץ.
Ahora Me Llama
Ahora Me Llama הוא שיר של הזמרת הקולומביאנית קרול ג'י בהשתתפות הראפר הפוארטו ריקני באד באני, שיצא לאור ב-26 במאי 2017.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של "Ahora Me Llama" יצא לאור ב-8 ביוני 2017 בערוץ היוטיוב של קרול ג'י.
נכון ל-13 במאי 2022, לווידאו קליפ של השיר יש יותר מ-947 מיליון צפיות ביוטיוב.
קרקה (נהר)
קרקה (בסלובנית: Krka) הוא נהר באורך 95 ק"מ הזורם בדרום-מזרח סלובניה והמהווה יובל של נהר סאווה.
בתחילת הנהר יש בו מפלי מים רבים. בעבר היו פזורים לאורך הנהר טחנות קמח רבות. עתה פזורים לאורך הנהר אטקציות תיירותיות לרבות מבצר Otočec ליד נובו מסטו שנבנה על האי.
גל החום בהודו (2015)
במאי 2015 חוותה הודו גל חום עוצמתי אשר על פי ההערכות, גרם ל 2,500-2,300 מקרי מוות במקומות שונים. גל החום אירע במהלך תקופת היובש של הודו אשר נמשכת בדרך כלל ממרץ עד יולי עם טמפרטורות שיא באפריל ובמאי. במדינת אנדרה פרדש שבדרום הודו לבדה נרשמו מעל 1,700 הרוגים.
קרקה (נהר)
שם הנהר מופיעה במסמכים משנת 799. מקור הנהר הוא במערה צפונית לכפר קרקה, כ-25 ק"מ דרומית לליובליאנה בגובה של כ-312 מ'. במהלך הנתיבו הנהר עובר מספר יישובים לרבות נובו מסטו וזמשקו. הוא נשפח לסאווה בקרבת הגבול עם קרואטיה.
גל החום בהודו (2015)
למרות דפוס אופייני בו החום נשאר עד אוקטובר, גשמי המונסון מקלים במידה רבה את עומס החום.
מבחינת כמות ההרוגים הוא היה השני (בפער קטן) בהיסטוריה של הודו והעשירי בהיסטוריה העולמית.
ראוטלג'
רַאוּטְלֶג' (Routledge) הוא תאגיד מו"לות בריטי רב-לאומי. ראשיתו בחברה שייסד ג'ורג' ראוטלג' בשנת 1836. החברה מתמחה בספרים ובכתבי עת אקדמיים, וכן במשאבים מקוונים, בתחומי מדעי הרוח, מדעי ההתנהגות, החינוך, המשפטים ומדעי החברה. החברה מוציאה לאור מדי שנה כ־1,800 כתבי עת וכ־5,000 ספרים חדשים; קטלוג החברה כולל למעלה מ־70,000 כותרים. לדברי החברה, היא המו"ל האקדמי הגדול בעולם בתחומי מדעי הרוח והחברה.
בשנת 1998 הפכה ראוטלג' לחטיבה וסדרה של יריבתה לשעבר, טיילור ופרנסיס (T&F), כתוצאה מעסקת רכישה בשווי 90 מיליון ליש"ט מצד חברת Cinven, קבוצת הון סיכון שרכשה את טיילור ופרנסיס שנתיים קודם לכן תמורת 25 מיליון ליש"ט. בעקבות המיזוג של אינפורמה וטיילור ופרנסיס ב־2004, הפכה ראוטלג' ליחידת הוצאה לאור וסדרה מרכזית בחטיבת ההוצאה האקדמית של אינפורמה. מטה ראוטלג' נמצא במשרד הראשי של טיילור ופרנסיס במילטון פארק, אבינגדון, אוקספורדשייר, והחברה פועלת גם ממשרדי טיילור ופרנסיס ברחבי העולם, כולל בפילדלפיה, במלבורן, בניו דלהי, בסינגפור ובבייג'ינג.
תולדות החברה
בשנת 1836 הוציא לאור מוכר הספרים הלונדוני ג'ורג' ראוטלג' מדריך טיולים בשם The Beauties of Gilsland, עם גיסו ויליאם הנרי ווֹרְן. הספר לא נחל הצלחה. בשנת 1848, נכנסו השניים לשוק המשגשג של מהדורות זולות של יצירות סיפורת לנוסעי רכבת, בסגנון שפיתח המו"ל הגרמני טאוכניץ, שזכה לכינוי "ספריית הרכבת".
המיזם זכה להצלחה, עם הגידול בשימוש ברכבת, והוביל בסופו של דבר לייסוד החברה "ג'ורג' ראוטלג' ושות'", יחד עם אחיו של ו"ה וורן, פרדריק וורן, בשנת 1851.
ב־1852, צברה החברה רווחים ממכירת מהדורות של אוהל הדוד תום. בעזרת הרווחים שילמה ראוטלג' לסופר אדוארד בולוור־ליטון 20,000 ליש"ט עבור חוזה בלעדיות להדפסת כל 35 יצירותיו במשך 10 שנים, כולל 19 מהרומנים שלו שנמכרו בזול כחלק מסדרת "ספריית הרכבת" שלה.
בשנת 1858 שינתה החברה את שמה ל"ראוטלג', וורן, וראוטלג'", כאשר בנו של ג'ורג', רוברט, נכנס לשותפות. ב־1859, לאחר מותו של אחיו ו"ה וורן, עזב פרדריק וורן את החברה. הוא לקח איתו את הזכויות על כמה כותרים, ובשנת 1865 הקים הוצאה בשם "פרדריק וורן ושות'", שנודעה לימים בזכות ספריה של ביאטריקס פוטר. ביולי 1865, הצטרף לחברה אדמונד ראוטלג', בן נוסף של ג'ורג' ראוטלג', והחברה שינתה את שמה ל"ג'ורג' ראוטלג' ובניו".
בשנת 1899, הגיעה החברה עד סף פשיטת רגל. אך לאחר ארגון מחדש מוצלח בשנת 1902 על ידי המדען סר ויליאם קרוקס, הבנקאי ארתור אליס פרנקלין, המנכ"ל ויליאם סוואן זוננשיין, ואחרים, הצליחה החברה להתאושש והחלה לרכוש ולהתמזג עם חברות הוצאה לאור אחרות, ובהן J. C. Nimmo Ltd בשנת 1903. בשנת 1912, קיבלה החברה לידיה את ניהול חברת Kegan Paul, Trench, Trübner & Co.
רכישות אלה הביאו איתן קטלוגים של כותרים אקדמיים בולטים, ומשנת 1912 ואילך, התרכזה החברה יותר ויותר בהוצאה לאור אקדמית, אך המשיכה לפרסם גם סיפורת, עיון, ומיסטיקה. בשנת 1947 מוזגה החברה רשמית עם קיגן פול, טרנץ', וטראבנר, תחת השם "ראוטלג' וקיגן פול". צ'ארלס קי אוגדן, ומאוחר יותר קארל מנהיים, שימשו יועצים אקדמיים, ועד מהרה נודעה החברה במיוחד בזכות כותריה בפילוסופיה, פסיכולוגיה ומדעי החברה.
ב־1985, התמזגה "ראוטלג' וקיגן פול" עם Associated Book Publishers (ABP), שנרכשה ב־1987 על ידי International Thomson. תחת בעלות תומסון, נשמרו שמה ופעילותה של ראוטלג', וב־1996, חברת ההשקעות האירופאית Cinven רכשה את ראוטלג' מתומסון והחזירה אותה לעצמאות עסקית. שנתיים לאחר מכן, אישרו הדירקטורים של Cinven ושל ראוטלג' עסקה למכירת ראוטלג' לטיילור ופרנסיס, תוך שמירה על השם ראוטלג' כחטיבה בחברה וכמותג.
בשנת 2004, הפכה טיילור ופרנסיס לחטיבה בתוך Informa plc לאחר מיזוג. ראוטלג' ממשיכה כיחידת הוצאה לאור עיקרית וכמותג בחטיבה האקדמית של אינפורמה, ומפרסמת ספרים אקדמיים במדעי הרוח והחברה, כתבי עת, חיבורים עיוניים, ומוצרים דיגיטליים. ראוטלג' גדלה במידה ניכרת בצמיחה אורגנית וכתוצאה מרכישות של חברות הוצאה לאור אחרות וכותרים של מפרסמים אחרים על ידי חברת האם שלה. כותרים במדעי הרוח והחברה שנרכשו על ידי טיילור ופרנסיס מבעלי אתרים אחרים מותגו מחדש תחת המותג ראוטלג'.
עורכים בולטים
בראשית המאה ה־20 שימש פרדריק ורבורג, מו"ל אנגלי מפורסם, עורך ויזם בראוטלג'. הסופרת נינה סטיבֶּה, מחברת הספר "באהבה, נינה", עבדה בחברה כעורכת ויזמית בשנות ה־90. עורך לימודי התרבות המשפיע, ויליאם ג'רמנו, שימש סגן נשיא ומנהל ההוצאה לאור במשך יותר משני עשורים, ואז הפך לדיקן מדעי הרוח בקופר יוניון.
מחברים ויוצרים ידועים
ראוטלג' פרסמה הוגים וחוקרים בולטים במאה העשרים, כולל תאודור אדורנו, דייוויד בוהם, ג'ודית באטלר, ז'אק דרידה, אלברט איינשטיין, מישל פוקו, זיגמונד פרויד, אל גור, פרידריך האייק, קרל גוסטב יונג, קלוד לוי־שטראוס, מרשל מקלוהן, הרברט מרקוזה, קרל פופר, יוהאן רוקסטרום, ברטראנד ראסל, ז'אן־פול סארטר, ולודוויג ויטגנשטיין. לימים פורסמו מחדש יצירות של חלק מהמחברים הללו בסדרות Routledge Classics ו־Routledge Great Minds. סדרות מתחרות בסדרות הללו הן סדרת ' Radical Thinkers של Verso Books, סדרת Penguin Classics של הוצאת פינגווין, וסדרת Oxford World's Classics של הוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
חיבורים עיוניים
טיילור ופרנסיס סגרה את חטיבת האנציקלופדיות המודפסות של ראוטלג' בשנת 2006. כמה מפרסומיה היו:
רבים מהפרסומים העיוניים של ראוטלג' זמינים בדפוס ובאופן מקוון, בסדרה בשם Routledge Handbooks, ולהם אתר אינטרנט ייעודי משלהם: Routledge Handbooks Online. החברה גם מפרסמת כמה אנציקלופדיות מקוונות, ואוספים של תוכן דיגיטלי, ובהם Routledge Encyclopedia of Philosophy, ו־South Asia Archive.
גישה חופשית
ראוטלג' ספגה ביקורת על מדיניות תמחור ש"מגבילה את קהל הקוראים למיעוט פריווילגי", בניגוד לאפשרויות של "גישה פתוחה ללא דמעות" המוצעות על ידי DOAJ, Unpaywall, ו־DOAB.
בעל ואישה
"בעל ואישה" הוא רומן מאת צרויה שלו שיצא לאור בשנת 2000 בקשת הוצאה לאור, בעריכת יגאל שוורץ. הרומן מתאר את התפוררות הנישואים של אודי ונעמה נוימן. התיאור הוא בקולה ובמחשבותיה של נעמה, שבהם משולבים זכרונות מכאיבים מעברה.
בשנת 2001 נכלל הספר בחמשת המועמדים הסופיים לפרס ספיר. הספר הפך לרב-מכר - הוא תורגם לשפות רבות, עד אמצע שנת 2005 נמכרו 80,000 עותקים שלו בישראל, ועוד 400,000 נמכרו בחו"ל (בעיקר בגרמניה).
תמצית העלילה
אודי ונעמה נוימן הם בעל ואישה, ולהם ילדה בת תשע בשם נוגה. חיי הנישואים של הזוג נמצאים במשבר מתמשך, עליו לומד הקורא כבר בפסקת הפתיחה, שבה אומר אודי לנעמה: "אפילו בשק שינה בערבה ישנתי יותר טוב מאשר כאן איתך". אודי הוא מדריך טיולים ונעמה מטפלת בנערות (ונשים) השוהות במעון לנערות בהריון לא רצוי. הקשר בין נעמה ואודי החל כשנעמה הייתה בת 12 ("השדיים שלי גדלו לו בתוך הידיים", היא חושבת), ובעת התרחשות הסיפור היא כמעט בת 40.
בוקר אחד, לאחר שחזר משבוע של סיור בערבה, מגלה אודי שאינו יכול לקום מהמיטה – הוא אינו מסוגל להזיז את ידיו ואת רגליו. נעמה לוקחת את אודי לבית החולים, ולאחר ימי אשפוז אחדים, במהלכם הצליח אודי ללכת מעט, קובעים הרופאים שלא גילו בו מום כלשהו, והם משערים שמדובר בבעיה נפשית. בעקבות אבחנה זו אודי משוחרר מבית החולים, ונעמה מחזירה אותו לביתם.
בשלב כלשהו של נישואיהם בגדה נעמה באודי עם צייר המצייר אותה, ואודי גילה זאת. אף שהנישואים נמשכו, זכר הבגידה מעיב עליהם. זיכרון נוסף שמעיק על בני הזוג הוא תאונה שבה נשמטה נוגה בת השנתיים מידיו של אודי ונפלה מהמרפסת לחצר. נוגה נפצעה קשה, אך החלימה מפציעתה. אף שהיא יודעת שאושפזה, סיבת האשפוז נשמרת בסוד מפניה. זיכרון נוסף שמעיק על נעמה הוא יום נישואיה, שבו שברה את הברומטר של אביה, ששימש אותו למתן תחזית יומית למשפחה והיה יקר ללבו (בפרט לאחר שאשתו, אמהּ של נעמה, עזבה אותו).
אודי התאושש, והוא ונעמה נוסעים לבילוי בבית מלון בצפון, בניסיון להשתקם. הנסיעה והערב עוברים עליהם בנעימים, אך בבוקר אודי מגלה שאינו רואה, ומגיע למסקנה שהוא צורח לנעמה: "הרי זאת את שמציקה לי כל הזמן, בגללך אני חולה!" הבילוי נפסק, ונעמה מסיעה את אודי חזרה לביתם.
לאחר שבועות שבהם אודי לא מתפקד, מזמינה לו נעמה רופאה טיבטית בשם זוהרה. היא מגיעה עם תינוקת בת חודש, ומטפלת באודי. היא מסבירה לנעמה: "כל מחלה היא הזדמנות, נעמה, בעלך לא התחיל אפילו לממש את ההזדמנות שניתנה לו כאן, אסור לו להחמיץ את המחלה שלו, כי הרבה זמן יעבור עד שיזכה בהזדמנות נוספת", ולאחר פליאתה של נעמה היא מוסיפה: "גם בשבילך וגם בשביל הבת שלך יש כאן הזדמנות להתפתח, גם בשבילכן המחלה הזאת יכולה להפוך למקור של השראה ושחרור מייסורים".
נעמה נוסעת לביקור בבית ילדותה, וכשהיא חוזרת לביתה היא מוצאת את אודי ונוגה מכינים יחדיו תבשיל. נעמה מותחת ביקורת על אופן הכנת התבשיל, והורסת לאודי את מצב הרוח הטוב שבו היו שרויים עד להגעתה.
במשך הזמן אודי מתאושש ממחלתו, וערב אחד הוא מודיע לנעמה על החלטתו לעזוב את הבית: "המסגרת הזאת שלנו חולה, יש בינינו רק מתחים, רק רגשות שליליים, אני לא יכול לחיות יותר באווירה כזאת". נעמה מנסה לשכנעו שלא לעזוב, אך אינה מצליחה, והוא אורז את בגדיו בתרמילו ועוזב את הבית.
מיד עם עזיבתו של אודי חוּמה של נוגה עולה, ובמשך שבוע היא נשארת בבית להחלמה, ונעמה נשארת אתה. גם אמהּ של נעמה מצטרפת אליהן, וזו הזדמנות לנעמה ללבן עם אמה את נסיבות עזיבתה את בעלה, אביה של נעמה, כמו גם נסיבות עזיבתו של אודי. "וביום השמיני אנחנו קמות מן האבל", מתארת נעמה את סיומו של שבוע זה.
בעקבות עזיבתו של אודי נעמה חשה "דחויה, מושפלת, עלובה". בעבודתה היא פוגשת את מיכה, גבר נשוי, שבא לדבר על יעל, נערה בת 20 שהרתה לו ונמצאת במעון. נעמה ניגשת אתו למשרדו, ושם הם שוכבים.
אודי חוזר לפגישה עם נוגה, ופעם נוספת כדי לקחת בגדים נוספים. נעמה חושדת שהוא עבר לחיות עם זוהרה, הרופאה הטיבטית שטיפלה בו, והוא מאשר זאת. נעמה מביטה בו וחושבת, "הוא לא בעלי יותר, הוא לא אביה של נוגה, הוא גבר לא צעיר ולא מאושר המנסה להיטיב את חייו".
לאחר ויכוח עם מנהלת המעון על אופן הטיפול ביעל, לאחר הולדת תינוקה, נעמה מתפטרת מעבודתה. היא מספרת על כך לנוגה, שאצלה החל החופש הגדול, והן מתכננות כיצד יבלו. יום הולדתה העשירי של נוגה מגיע, והיא ואמהּ מכינות מסיבת יום הולדת לחבריה ללימודים של נוגה, תוך שהן מתלבטות האם אודי יזכור את יום ההולדת. לאכזבתן איש מהילדים שהוזמנו אינו מגיע למסיבה, וכשנוגה פורשת בייאוש למיטתה, נשמעות דפיקות בדלת, ובפתח עומד אודי וצרור בלונים בידיו. "זכרת, ידעתי שתזכור", אמרה לו נוגה.
דבר המבקרים
יורם מלצר חלק שבחים חמים לספר:
תרגומים
הספר תורגם ל-18 שפות (להלן לפי סדר כרונולוגי של ההוצאה לאור): גרמנית, צרפתית, איטלקית, אנגלית, הולנדית, טורקית, קוריאנית, ספרדית, נורווגית, פולנית, סלובנית, יוונית, דנית, וייטנאמית, רומנית, רוסית, פורטוגזית, קרואטית.
זיקתם של גיבורי הספר לתנ"ך
לאורך הספר ניכרת זיקתם של גיבורי הספר, אודי ונעמה, לתנ"ך. זיקתו של אודי לתנ"ך הדוקה ביותר – הספר משמש אותו בטיוליו, שבהם הוא מקריא למטיילים קטעים רלוונטיים למקום שבו הם מטיילים. התנ"ך משמש אותו גם בשיחותיו עם נעמה. בעת מחלתו הוא מרגיע אותה: "אני לא הגבר האחרון, הבנות של לוט האמינו שכל הגברים עלי אדמות נכחדו, אבל כאן המצב הפוך, אני אולי איכחד בקרוב אבל הארץ מלאה גברים". כאשר אודי ונעמה נוסעים לנופש, מתקיים ביניהם הדיאלוג הבא: "כאן הערך עבר הגבול, אודי אומר, ואני מתפלאה, איזה גבול, עם ירדן? והוא אומר, לא, מה פתאום, בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל". ומכאן ממשיכה שיחה ביניהם על היחסים בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל, כמשל ליחסים בין בני זוג.
את התנ"ך שקיבל בסיום לימודיו בתיכון, וליווה אותו מאז, לוקח אודי אתו גם לנופש. כאשר נעמה מתמלאת כעס על שעיוורונו הפתאומי של אודי הרס את הבילוי המשותף, היא משאירה את התנ"ך בבית המלון: "מרוב זעם אני משליכה את הספר בכוח על הרצפה, כאילו בו נעוץ שורש השיגעון שהשתלט על חיי, סוגרת במהירות את התיק, לפני שאתחרט, זה יהיה העונש שלו, הספר הזה יישאר כאן לעולם."
לאחר שאודי עזב את הבית, עוברים במוחה של נעמה פסוקי נחמה מהנביאים. פסקת הפתיחה של פרק שישה עשר משלבת פסוקים מספר ישעיהו (פרק נא, פסוקים יז-יט, פרק נד, פסוקים ו-ח): מחשבותיה של נעמה ממשיכות גם לפסוק זעם מספר הושע: "סְבָבוני בכחש אפרים, ובמִרמה בית ישראל", ולדברי תוכחה של ירמיהו: "אל תבכו למת ואל תנודו לו, בְּכו בָכוֹ להולך כי לא ישוב עוד וראה את ארץ מולדתו". כאשר אודי מטלפן, חולף במוחה של נעמה פסוק הנחמה מספר ישעיהו "לא יבוא עוד שִמשךְ וירחך לא ייאסף כי ה' יהיה לך לאור עולם ושָלמו ימי אבלך".
מודלים של זוגיות
עיקר הספר עוסק בהתפוררות נישואיהם של אודי ונעמה, אך בתיאור זה משולבים סיפורי זוגיות נוספים, בעלי אופי אחר:
משבר ותקווה
הספר מתאר את התהליך המייאש והמכאיב של התפוררות נישואיהם של אודי ונעמה. במהלך הלילה מאבדת נעמה את בעלה, את עבודתה ואת גזרתה הנאה, אך סוף הסיפור נותן מקום לתקווה:
נוגה, הסובלת אף היא מהמשבר בחיי הנישואים של הוריה, שמחה לגלות שאביה לא נטש אותה, והוא מגיע כדי לשמח אותה ביום הולדתה. בנוסף, במהלך מחלתה בימים שלאחר עזיבתו של אודי, נפתרת לה חידת אשפוזה בינקותה.
הפרת זכויות יוצרים
הצלחתו הגדולה של הספר, שהיה רב-מכר, הובילה את מנחם חיים להזמין הדפסה, ללא הרשאה מבעלי זכויות היוצרים, של 3,000 עותקים של הספר לשם מכירתם. בית משפט השלום בתל אביב הרשיע את חיים בעבירות על פקודת זכויות יוצרים, וגזר עליו 6 חודשי מאסר בעבודות שירות, 9 חודשי מאסר על תנאי למשך 3 שנים, וקנס בסך 30,000 ש"ח או 6 חודשי מאסר תמורתו. חיים ערער לבית המשפט המחוזי, ובערעור הופחת עונש עבודות השירות ל-4 חודשים.
גוגו אמבתה-רו
גוּגוּלֶטוּ סופיה "גוּגוּ" אְמְבָּתָה-רוֹ, MBE (באנגלית: Gugulethu Sophia Gugu" Mbatha-Raw, MBE"; נולדה ב-21 באפריל 1983) היא שחקנית אנגלייה, חברת מסדר האימפריה הבריטית.
ביוגרפיה
נולדה בשם 'גוּגוּלֶטוּ סופיה אְמְבָּתָה-רוֹ' באוקספורד, אנגליה, בתם של פטריק אמבתה, רופא מדרום אפריקה, ואנני רואו, אחות לבנה ילידת אנגלייה. שמה הפרטי גוגו הוא קיצור של השם Gugulethu שפירושו בשפת זולו "הגאווה שלנו".
קריירה
היא שיחקה במספר סדרות טלוויזיה בריטיות בהן "Vital Signs", "ספוקס", "דוקטור הו", "Bonekickers". במקביל שיחקה בהצגות בתיאטרון המלכותי במנצ'סטר. בשנים 2009–2010 שיחקה בתפקיד אופליה במחזה "המלט" שהוצג בברודוויי.
ב-2010 שיחקה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "סמויים" שיצר ג'יי ג'יי אברהמס לרשת NBC, ב-2011 בסרט הקולנוע "לארי קראון" בבימויו של טום הנקס וב-2012 בתפקיד הנשי הראשי בסדרת המסתורין של רשת FOX, "טאצ'", בתור עובדת הסוציאלית קליאה הופקינס.
ב-2013 שיחקה בתפקיד דיידו אליזבת בל בסרט הקולנוע "בל היפה" וזכתה על תפקידה בפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי ובהוקרות נוספות.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Beyond the Lights" וזכתה בפרס השחקנית המבטיחה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשיקגו והייתה מועמדת לפרס באפט"א לקולנוע בקטגוריית השחקנית המבטיחה ביותר. בהמשך אותה שנה כיכבה במותחן העל-טבעי האמריקאי "אוד תומאס", לצד אנטון ילצ'ין.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "מדינת ג'ונס החופשית", במותחן הפוליטי של ג'ון מאדן "מיס סלואן"', ובמותחן "כל האמת" בכיכובו של קיאנו ריבס ושיחקה בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה "מראה שחורה" ו"איזי"; שתיהן הפקות מקור של ענקית הסטרימינג נטפליקס. בשנת 2017 שיחקה בסרט הלייב-אקשן "היפה והחיה" בדמותה של המשררת פלומט; המהווה רימייק לסרט האנימציה בשם זה של וולט דיסני מ-1991.
בשנת 2018 הופיעה בסרטים "פרדוקס קלוברפילד" שכתב הישראלי לשעבר אורן עוזיאל, "אין לך תחליף" ובסרט הפנטזיה "קמט בזמן", שביימה אווה דוברני וכתבה ג'ניפר לי והוא מבוסס על הספר "קמט בזמן" מאת הסופרת מדלן ל'אנגל. בהמשך השנה היא גם הופיעה בסרט "Farming", סרטו הראשון כבמאי של השחקן אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, בו גם השתתף כשחקן לצדם של קייט בקינסייל, ג'ון דגליש ואמבתה-רו.
בשנת 2019 שיחקה בסרטו של אדוארד נורטון "עיר יתומה", המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'ונתן לת'ם. ב-2019 שיחקה בסדרה "תוכנית הבוקר", לצדן של ג'ניפר אניסטון וריס וית'רספון. בשנת 2020 שיחקה בדרמה הקומית "לא ממושמעות" לצד אנסמבל שחקנים ביניהם ג'סי באקלי, לזלי מנוויל וסוקי ווטרהאוס.
חיים אישיים
ביוני 2017 מונתה אמבתה-רו כחברה במסדר האימפריה הבריטית, לאות הוקרה על תרומתה בתחום הדרמה במדינתה, ולשמה צורף התואר MBE (Member of the Order of the British Empireׂ). המינוי הוענק לה במסגרת חגיגות יום ההולדת לאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
חוסה סנחורחו
לוטננט גנרל חוסה סנחורחו וסאנקל (בספרדית: José Sanjurjo y Sacanell; 28 במרץ 1872 – 20 ביולי 1936) היה מפקד ספרדי. גיבור ספרדי על פועלו במהלך מלחמת הריף וממנהיגי הפלג הלאומני במהלך מלחמת האזרחים בספרד. סנחורנו היה מראשי הארגון של הפיכת יולי 1936 ברפובליקה הספרדית השנייה אשר הביאה לתחילתה של מלחמת האזרחים. סנחורנו נהרג בתאונת מטוס בעת טס מפורטוגל לספרד רק שלושה ימים לאחר שהחלה מלחמת האזרחים. ראשי ההנהגה הלאומנית במלחמת האזרחים שירשו אותו היו אמיליו מולה ופרנסיסקו פרנקו מאוחר יותר.
שנותיו הראשונות
חוסה סנחורחו נולד בנווארה, בשנת 1872 בתקופת הרסטורציה הספרדית. אביו היה מפקד בצבא הספרדי ומשפחתו הייתה מזה מספר דורות בעלת נטייה פוליטית פרו-קרליסטית - פלג פוליטי שטען לנכונותו של האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה לכתר המלוכה הספרדית. הוא הצטרף לצבא ספרד בשנת 1896 ונשלח מיד לאחר גיוסו למאבק על שמירת המושבה הקובנית של ספרד אשר אוימה בידי תסיסה אזרחית פנימית ומעליית ההשפעה של ארצות הברית באזור אשר בסופו של דבר הובילה לפריצת מלחמה בינה לספרד. לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד שב סנחורחו מהקריביים ושירת בצבא אפריקה במרוקו הספרדית שם הועלה לדרגת קולונל. סנחורנו השיג פרסום רב בשורות הצבא על פועלו במהלך מלחמת הריף במרוקו הספרדית. כשחזר לספרד הוא מונה למפקד המשמר האזרחי.
סנחורחו היה מבין מתנגדיו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ותמך בהקמתה של הרפובליקה הספרדית השנייה בשנת 1931. עם זאת, הוא לא זכה לתגמול שציפה לו מן שר המלחמה החדש, מנואל אסאניה, שהוריד אותו לתפקיד ראש משמר המכס. משברים אידאולוגים הפרידו את סנחורנו ופלג ימני נרחב שתמך תחילה בהקמת הרפובליקה, מן הממשלה הספרדית החדשה. בשנת 1932 הוביל סנחורנו ניסיון הפיכה צבאית נגד הממשלה בסביליה. הוא נעצר, נשפט ונידון למוות. מאוחר יותר עונשו הוסב למאסר עולם ובשנת 1934 הוא שוחרר ונשלח לגלות בפורטוגל השכנה, ששנה קודם לכן סיימה את משטר הדיקטטורה הלאומית והייתה באותה העת תחת משטר לאומני דיקטטורי (לעיתים מוגדר גם כפשיסטי) בהנהגתו של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר.
מלחמת האזרחים
בפברואר 1936 עלתה ממשלת החזית העממית לשלטון. הממשלה החדשה הוציאה באופן מיידי סדרת רפורמות סוציאליסטיות מרחיקות לכת שהובילו לתסיסה אזרחית והתנגדות חריפה, בעיקר מצדם של השמרנים אשר זעמו על כך שהממשלה החדשה ששחררה את כל האסירים הפוליטיים הקומוניסטים והאנרכיסטים. הממשלה גם הנהיגה רפורמות חקלאיות שהורידו מכוחה של האצולה ושל בעלי האדמות. צעדים אחרים כללו העברת מנהיגי צבא ימניים כמו פרנסיסקו פרנקו לתפקידים מחוץ לספרד עצמה אלא למושבותיה, הוצאתם מחוץ לחוק מפלגות ימין קיצוניות והענקת אוטונומיה פוליטית ומנהלית בקטלוניה וחבל הבסקים. כתוצאה מאמצעים אלו נוצר משבר כלכלי, רפורמות אלו הובילו רבים לחשוש מקריסת המדינה. עם עליית המחירים דרשו העובדים שכר גבוה יותר, דבר אשר הוביל לסדרת שביתות בספרד. כל הבעיות הללו שכנעו מנהיגי ימין ובהם גם סנחורנו שפעל מן הגלות, כי יש להפיל את ממשלת החזית העממית.