cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחס גובה-רוחב (תמונה)
יחס גובה-רוחב (או לעיתים: יחס רוחב-גובה) של תמונה מתאר את היחס בין גובה התמונה ובין רוחב התמונה. מקובל לסמן את יחס הגובה-רוחב כשני מספרים, המופרדים זה מזה באמצעות נקודתיים. דוגמה: ביחס הגובה-רוחב: 16:9, מציין המספר 16 את רוחבהּ של התמונה (ציר x), ביחידת מידה כלשהי (לדוגמה: סנטימטר, מטר או אינץ'), בעוד שהמספר 9 מציין את גובהה (ציר y) – ביחידת מידה כלשהי. הקשר בין גובה התמונה ובין רוחבה אינם מציינים מידות כלשהן של התמונה, אלא רק את היחס בין גובהה ובין רוחבהּ. למשל: אם נתונה לנו תמונה ביחס הגובה-רוחב: 16:9, אין הדבר מעיד על כך, שרוחבהּ יהיה בהכרח 16 יחידות מידה, וגובהה בהכרח 9 יחידות מידה. האילוץ היחיד ביחס זה, הוא שרוחב התמונה יהיה גדול פי 1.78 לערך מגובהה, שכן:. על כן, אין זה משנה מהו גודלהּ של התמונה ("קטנה" או "גדולה", במונחים איכותניים) – אלא שמתקיים בה בהכרח יחס גובה-רוחב זה. דוגמה לכך:. כלומר, במקרה זה רוחב התמונה יהיה 24 יחידות מידה, בעוד שגובההּ יהיה 13.5 יחידות מידה, ולא בהכרח 16 יחידות מידה ו-9 יחידות מידה.
יחידות המידה, הן של גובה התמונה והן של רוחבהּ חייבות להיות זהות. למשל: אם רוחב התמונה נמדד בסנטימטרים – גובההּ יהיה בהכרח גם כן בסנטימטרים (או כל יחידת מידה אחרת: אינץ', מטר, מילימטר וכדומה). בדוגמה שהובאה לעיל, אם נבחר את הסנטימטר כיחידת מידה, נקבל שמידות התמונה תהיינה: רוחב: 24 סנטימטרים, גובה: 13.5 סנטימטרים.
ישיבת בית שמעיה
ישיבת בית שמעיה (בשמה הרשמי: בית מדרש גבוה לתורה ישיבת בית רבי שמעיה) היא ישיבה גדולה חרדית-ספרדית בבני ברק. בקריית החינוך שסביב הישיבה פועלים מוסדות חינוך נוספים תחת אותו שם: ישיבה קטנה וכולל אברכים. הישיבה נקראת ע"ש שמעיה רייכמן, אבי משפחת רייכמן.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשל"ח (1978) בבית כנסת ברחוב רבי עקיבא, עם 18 בחורים. כיום לומדים בישיבה כ-550 תלמידים. תלמידי הישיבה שומרים עמה על קשר גם לאחר נישואיהם, וקיימות קהילות של "חניכי ישיבת בית שמעיה" במספר ערים בישראל.
5 שנים לאחר ייסודה, נרשמה הישיבה ברשם העמותות, ראשיה הגדירו אז את מטרתה: "לייסד, להקים, לבנות ולנהל ישיבה וספרייה תורנית. להוציא לאור ולהפיץ ספרי קודש, להפיץ תורה ויראת שמים בקרב הנוער, ולעסוק בחינוך הנוער ברוח התורה והמסורת היהודית".
הישיבה הוקמה בידי בוגרי ישיבות ליטאיות ולמרות היותה ישיבה ספרדית היא מזוהה עם תנועת דגל התורה מאז הקמת התנועה בשנות ה-80 של המאה ה-20, והשתייכה לפלג מרביצי תורה. הישיבה מוגדרת בידי ראשיה "ישיבה ליטאית לבני עדות המזרח".
ראש הישיבה הוא הרב שלמה אנגלנדר. בראש הישיבה הקטנה עומד הרב עובדיה פטל. בין הר"מים בישיבה נמצא יהודה בויאר, מתלמידי רבי אברהם ישעיהו קרליץ, ה"חזון איש"
המשגיח בישיבה הוא הרב שמואל פאלי בנו ממשיך דרכו של הרב צבי הירש פאלי.
הבלדה של אולאן
הבלדה של אולן (ברוסית: 1812: Уланская баллада) הוא סרט הרפתקאות היסטורי רוסי משנת 2012, שיצא במלאת 200 שנה לפלישת נפוליאון לרוסיה. הסרט בוים על ידי אולג פסנקו וכיכבו בו סרגיי בזרוקוב, אנה צ'יפובסקאיה, אנטולי בליי, אנטון סוקולוב וולדימיר גוסטיוחין. הסרט יצא לאקרנים ב-1 בנובמבר 2012 בבתי הקולנוע ברוסיה והוא מוקדש לחיילי יחידת אולאן של צבא האימפריה הרוסית בזמן מלחמת רוסיה–צרפת (1812).
הסרט הופק על ידי קרן הקולנוע הרוסי בהפצת חברת סנטרל פרטנרשיפ.
As If It's Your Last
As If It's Your Last (בעברית: כאילו זו האחרונה שלך) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק. השיר יצא לאור ב-22 ביוני 2017, על ידי חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי העולם הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טדי פארק, ברדר סו, צ'ויס37, פיוצ'ר באונס ולידיה פאק והופק על ידי טדי פארק גם כן. השיר נמכר בלמעלה מ-800,000 עותקים בארצות הברית ובכך הפך לאחד מהשירים הקוריאנים הנמכרים ביותר בכל הזמנים במדינה. בקוריאה הדרומית, נמכר בלמעלה משלושה מיליון עותקים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-22 ביוני 2017, ביום צאתו כסינגל. בפחות מ-24 שעות, צבר הקליפ למעלה מ-13 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מהקליפים הבודדים באותה התקופה שהצליחו לעשות זאת. כמו כן, נחשב הקליפ לאחד מהקליפים הקוריאנים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה ממיליארד צפיות.
הבעיה השביעית של הילברט
הילברט מציין שחקר השאלות הללו בפתח המאה ה-20 מתבקש בעקבות ההישגים של שארל הרמיט (שהוכיח את הטרנסצנדנטיות של e) ושל פרדיננד לינדמן (שהוכיח את משפט לינדמן ואת הטרנסצנדנטיות של פאי) בסוף המאה ה-19. הוא מנבא שההוכחה לטענות תהיה קשה מאוד ודרך לפתרון הבעיה יביא לפיתוחן של שיטות חדשות לחלוטין בחקר המספרים האי-רציונליים והמספרים הטרנסצנדנטיים.
הבעיה נפתרה על ידי אלכסנדר גלפונד ב-1934, ובאופן בלתי תלוי על ידי תאודור שניידר ב-1935. התשובה החיובית לבעיה נקראת על שמם משפט גלפונד-שניידר.
קריד (סרט)
קריד (באנגלית: Creed) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמת ספורט משנת 2015 בבימויו של ראיין קוגלר על פי תסריט שכתב קוגלר יחד עם ארון קובינגטון.
בסרט מככבים בתפקידים הראשיים מייקל בי. ג'ורדן בתפקיד אדוניס ג'ונסון קריד, בנו של אפולו קריד מסרטי רוקי וסילבסטר סטאלון שחוזר לגלם את דמותו של רוקי בלבואה לראשונה מאז "רוקי בלבואה", השישי בסדרת סרטי רוקי, משנת 2006. נוסף עליהם מופיעים בסרט טסה תומפסון, פלישיה רשאד, המתאגרף טוני בלוו וגרהאם מקטאביש. הסרט הוא השביעי בזיכיון סרטי רוקי, אך מהווה גם ספין אוף מהסדרה המקורית. הסרט מאחד שוב בין הבמאי/כותב קוגלר לבין ג'ורדן ששיתפו פעולה בעבר בסרט תחנת פרוטווייל, ובין ג'ורדן לווד האריס שעבד איתו בסדרת הטלוויזיה הסמויה.
מעלה זרון
מעלה זרון, המכונה בערבית נקב זוירה, הוא דרך עתיקה העולה משפכו של נחל זוהר ליד חופי ים המלח. זהו המעלה הטופוגרפי הנוח ביותר העולה מים המלח לרמת המדבר, מכיוון שמצוק ההעתקים שבולט לכל אורך ים המלח לא קיים בו. אורך המעלה כ-3.2 ק"מ ושיפועו מתון - כ-10%.
במאה ה-19 עברו נוסעים אירופאים ואמריקאים במעלה. הגרמני אולריך יאספר זטצן טיפס לאורכו בשנים 1806-1807, כאשר הקיף את ים המלח. במפת "Modern Palestine" שפורסמה בשנת 1851 מופיע מעלה זרון כדרך מים המלח לחברון. הבריטי הנרי בייקר טריסטראם עלה במעלה זרון בתחילת ינואר 1864.
בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 סיירו במעלה אגודת המשוטטים הארץ ישראלית. דוד בנבנשתי ירד במעלה בשנת 1929 בדרכו לים המלח, ורשמיו פורסמו בעיתון "הארץ" תחת הכותרת "בנגב מדבריות יהודה". נתן שלם סייר במעלה וסבר שמדובר בדרך שעלתה מים המלח עד באר שבע.
במעלה נמצאים ממזרח למערב שלושה מבנים עתיקים בולטים: מצד זוהר ה"ישראלי" שמתוארך לתקופה ההלניסטית, מצד זוהר "הרומי" שמתוארך לתקופה הצלבנית, ומצד ראש זוהר שמתוארך לתקופה הביזנטית. בנוסף נאספו במקום ממצאים מתקופות רבות (תקופת הברונזה הקדומה 2-3, הלניסטית, רומית, ביזנטית, איסלאמית, צלבנית, ממלוכית ועות'מאנית).
גוסטבו דיאס אורדס
גוסטבו דיאס אורדס בולניוס (בספרדית: Gustavo Díaz Ordaz Bolaños, [נהגה: gusˈtaβo ˈðias orˈðas]; 12 במרץ 1911 – 15 ביולי 1979) היה נשיא מקסיקו ה־56.
דיאס אורדס נולד בסן אנדרס צ'לצ'יקומולה, וקיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת פואבלה בשנת 1937, שם לימים הפך לסגן הרקטור שלה. הוא ייצג את המחוז הראשון של פואבלה בלשכת הצירים בין השנים 1943 ל-1946. לאחר מכן ייצג אותה בלשכת הסנאטורים בין השנים 1946 עד 1952 והכיר מקרוב את הסנטור דאז אדולפו לופז מטאוס.
אורדס הצטרף למפלגה של אדולפו רואיס קורטינס בבחירות 1952, ובהמשך עבד במזכירות הפנים בפיקוחו של אנג'ל קרבחאל ברנאל. הוא הפך למזכיר בעקבות זכייתו של לופז מטאוס בבחירות 1958, והפעיל כוח בהיעדר הנשיא, במיוחד במהלך משבר הטילים בקובה. בשנת 1963 הכריז עליו הPRI כמועמד לנשיאות לבחירות ב-1964, הוא קיבל 88.81% מהקולות העממיים.
לאחר שהעביר את הנשיאות למזכיר הפנים שלו (לואיס אכברריה), דיאס אורדס פרש מהחיים הציבוריים. הוא היה לזמן קצר השגריר בספרד בשנת 1977, תפקיד שהתפטר ממנו לאחר מחאות עזות וביקורת מצד התקשורת. הוא נפטר מסרטן המעי הגס ב-15 ביולי 1979 בגיל 68.
ראשית חייו
דיאס אורדס נולד בסן אנדרס צ'אלצ'יקומולה (כיום סיודאד סרדאן, פואבלה), השני מבין ארבעה ילדים. בשנותיו המאוחרות עבד אביו, רמון דיאס אורדס רדונה, כמנהל חשבונות. עם זאת, במשך עשור הוא שירת במכונה הפוליטית של הנשיא פורפיריו דיאס, והפך למנהל הפוליטיקה והמשטרה של סן אנדרס צ'ילצ'יקומולה. כשדיאס הודח על ידי כוחות מהפכניים במאי 1911 עם פרוץ המהפכה המקסיקנית, הוא איבד את תפקידו הביורוקרטי בשינוי המשטר. לאחר מכן מצבה הכלכלי של המשפחה היה חסר ביטחון, ואביו של דיאס אורדס לקח מספר עבודות והמשפחה עברה לעיתים קרובות. אמו של גוסטבו, סבינה בולאנוס קאצ'ו דה דיאס אורדס, הייתה מורה בבית ספר, שתוארה כ"חמורה ואדוקה ". לגוסטבו, כמו גם לאחיו הבכור רמון, היה סנטר חלש ושיניים בולטות גדולות והיה רזה. "אמו הייתה אומרת בחופשיות לכל אחד, 'אבל איזה בן מכוער יש לי!'" היעדר מראה טוב הפך לדרך ללעוג לו כשהיה לנשיא מקסיקו
כאשר המשפחה גרה זמן מה באואקסקה, דיאס אורדס הצעיר השתתף במכון לאמנויות ומדעים, שבוגריו כללו את בניטו חוארס ופורפיריו דיאס. הוא היה סטודנט רציני, אך בשל הנסיבות הכלכליות של משפחתו, הוא לא תמיד יכול היה לקנות את ספרי הלימוד הדרושים לו. בשלב מסוים, המשפחה חיה כמקרה צדקה אצל דוד מצד האם באואקסקה, שהיה פקיד במדינה באואקסקה. המשפחה נאלצה להיעדר כאשר מבקרים חשובים הגיעו לבית המגורים. בזמן שגוסטבו למד במכון, אחיו הבכור רמון לימד שם לטינית. סטודנט לעג לכעורו של פרופסור רמון דיאס אורדס, וגוסטבו הגן על אחיו בכוח פיזי. דיאס אורדס סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת פואבלה ב-8 בפברואר 1937. הוא הפך לפרופסור באוניברסיטה ושימש כסגן הרקטור בין 1940 ל-1941.
קריירה פוליטית מוקדמת
בתצלום משנת 1938, אורדס עומד מאחורי הנשיא לאזארו קרדנאס. בתצלום נמצאים גם שני נשיאים עתידיים נוספים של מקסיקו, מנואל אבילה קמאצ'ו ומיגל אלמן. הקריירה הפוליטית שלו התחילה צנוע. הוא לא לחם במהפכה ואביו היה חלק ממשטרו של פורפיריו דיאס, ולכן עלייתו הפוליטית לא הייתה פשוטה. הוא כיהן בממשלת פואבלה בשנים 1932 עד 1943. בשנה האחרונה הוא הפך לפוליטיקאי פדרלי, שכיהן בלשכת הצירים במחוז הראשון של מדינת פואבלה, והוא שימש כסנטור באותה מדינה משנת 1946 עד 1952. הוא הגיע לגדולה הלאומית בקבינט של נשיא מקסיקו, אדולפו לופז מטאוס, בין השנים 1958–1964, כשר הפנים (גוברנאציון). ב-18 בנובמבר 1963 הוא הפך למועמד לנשיאות מפלגת המהפכה המוסדית (PRI). למרות שהתמודד רק עם התנגדות סמלית, דיאס אורדס ערך קמפיין כאילו הוא האנדרדוג. הוא זכה בבחירות לנשיאות ב-5 ביולי 1964.
נשיאות
אורדס נכנס לנשיאות ב-1 בדצמבר 1964 בארמון פאלאסיו דה בלאס. שם הוא נשבע לפני קונגרס האיחוד בראשותו של אלפונסו מרטינז דומינגז. הנשיא לשעבר אדולפו לופז מטאוס העביר את אבנט הנשיאות, ודיאס אורדס נשא את נאומו הראשון.
מדיניות פנים
כנשיא, דיאס אורדס היה ידוע בדרך השלטון הסמכותית שלו על הממשלה שלו והמדינה בכלל. הקפדנות שלו ניכרה בטיפול במספר הפגנות במהלך כהונתו, בהן פוטרו עובדי הרכבת, המורים והרופאים בגין נקיטת צעדים תעשייתיים. הפגנה ראשונה של סמכות חדשה זו ניתנה כאשר השתמש בכוח לסיום שביתת חובשים. חובשים של המכון לביטוח לאומי ושירותים לעובדי מדינה, במיוחד תושבים ומתמחים, ארגנו שביתה כדי לדרוש תנאי עבודה טובים יותר ושכר מוגדל. סגנון השלטון הסמכותי שלו ייצר התנגדות כמו הופעתה של תנועת גרילה במדינת גררו. מבחינה כלכלית, עידן אורדס היה זמן צמיחה. הוא הקים את המכון לנפט מקסיקני בשנת 1965, צעד חשוב, שכן הנפט היה אחד הענפים היצרניים ביותר במקסיקו.
תנועת סטודנטים
כאשר סטודנטים באוניברסיטאות במקסיקו סיטי מחו על פעולות הממשלה בסביבות אולימפיאדת הקיץ 1968, דיאס אורדס פיקח על כיבוש האוניברסיטה האוטונומית הלאומית במקסיקו ועל מעצרם של כמה סטודנטים, מה שהוביל לירי של מאות מפגינים לא חמושים. טבח במרכז העיר מקסיקו סיטי ב-2 באוקטובר 1968. צבא מקסיקו ירה ללא רחם מכיוון שקבוצה בשם "הגדוד אולימפיה" החלה את הירי בין הסטודנטים הלא חמושים לבין אנשים רבים אחרים שנתנו לתלמידים לתפוס מחסה בתוך בתיהם. נפגעי האירוע משתנים, לעיתים קרובות מסיבות פוליטיות. יש אנשים שהיו כלואים במשך כמה שנים. בסופו של דבר יוקעו יורשיו של דיאס אורדס, והמקסיקנים הרגילים רואים בהתקפה על סטודנטים לא חמושים זוועה. הכתם יישאר בPRI שנים רבות.
מדי שנה, ביום השנה לטבח טלטלולקו, מושחת פסלו של אורדס בזאפופאן, חליסקו.
ניסיון לדמוקרטיזציה של הPRI
דרך השלטון הסמכותית של אורדס מנעה גם כל ניסיון לדמוקרטיזציה של הPRI. נשיא הPRI, קרלוס מדרזו, עשה ניסיון כזה על ידי הצעת בחירות פנים-מפלגות במטרה לחזק את בסיס המפלגה. לאחר שניסיונו נכשל התפטר מדרזו.
ארצות הברית
במהלך ניהולו של אורדס, היחסים עם ארצות הברית היו ברובם הרמוניים, וכמה חוזים דו-צדדיים נוצרו. לכבודו של אורדס, הנשיא ריצ'רד ניקסון אירח את ארוחת הערב הממלכתית הראשונה בבית הלבן שהתקיימה מחוץ לוושינגטון הבירה במלון דל קורונדו בסן דייגו ב-3 בספטמבר 1970.
עם זאת, היו גם כמה נקודות עימות עם ארצות הברית. האחד היה מבצע יירוט נגד התרופות, שערכה ארצות הברית; בין ספטמבר לאוקטובר 1969 נבדקו כל כלי הרכב שנכנסו לארצות הברית ממקסיקו. מקסיקו אימצה גם את דוקטרינת אי ההתערבות, ואורדס גינה את פלישת ארצות הברית לסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית.
אמנת טלטלולקו
תחת ממשלתו, אמנה טלטלולקו אסרה על ייצור, החזקה או שימוש בנשק גרעיני באמריקה הלטינית. מותר להשתמש רק בשלום באנרגיה גרעינית. האמנה הפכה את אמריקה הלטינית לאזור ללא נשק גרעיני
ירושה נשיאותית
ב-12 באוקטובר 1969, אורדס בחר במזכיר הפנים שלו, לואיס אכברריה, כיורשו, הבחירה השביעית ברצף כזה על ידי נשיא יושב ללא תקריות. מועמדים אפשריים נוספים היו אלפונסו קורונה דה רוזאל, אמיליו מרטינס מאנטו ואנטוניו אורטיז מנה. הוא גם חשב על אנטוניו רושה קורדרו, מושל מדינת סן לואיס פוטוסי והיועץ המשפטי לממשלה לשעבר, שחוסל בגלל גילו (58), ועל חוסוס רייס הרולס, שנפסל בגלל שהורה נולד מחוץ למקסיקו. מקרה ספרד, שנאסר על פי סעיף 82 בחוקה. לפי הערכתו של המדען הפוליטי חורחה ג 'קסטינדה, Echeverría היה הבחירה של דיאס אורדס על ידי חיסול, ולא בחירה.
שנותיו המאוחרות
לאחר תום כהונתו, דיאס אורדס ומשפחתו נעלמו מעין הציבור; מדי פעם הוא הוזכר בעיתונים (בדרך כלל בגנאי), לעיתים רחוקות נתן ראיונות, ובדרך כלל נצפה רק כאשר הצביע בבחירות.
בשנת 1977, הופסקה השתיקה כשהוא מונה לשגריר מקסיקו הראשון בספרד מזה 38 שנה, היחסים בין שתי המדינות נשברו בעבר על ידי ניצחון הפלאנגיזם במלחמת האזרחים בספרד. במהלך תקופת כהונתו הקצרה כשגריר, הוא נתקל בעוינות הן מהתקשורת הספרדית והן מהתקשורת המקסיקנית, מכיוון שנשאל בהתמדה שאלות על פעולותיו כנשיא. הוא התפטר תוך מספר חודשים בגלל זה ובעיותיו הבריאותיות. חוסר שביעות רצון פופולרי הוביל לביטוי: "Al pueblo de España no le manden esa araña" ("לאנשי ספרד, אל תשלחו את העכביש הזה").
מורשת ודעת קהל
דעת הקהל על ממשל אורדס ומורשתו ממשיכה להיות שלילית ברובה, כשהיא קשורה לטבח בטלטלולקו ולהקשחה כללית של סמכותיות שתקיים בממשלות PRI עוקבות. גם במהלך חייו, מינויו לשגריר ספרד בשנת 1977 זכה לדחייה והפגנות כאלה, עד שנאלץ להתפטר זמן קצר לאחר מכן.
בסקר ארצי שנערך בשנת 2012, 27% מהנשאלים סברו כי ממשל אורדס היה "טוב מאוד" או "טוב", 20% השיבו כי מדובר בממשל "ממוצע", ו 45% השיבו כי מדובר ב "ממשל רע."
בשנת 2018 פרשה ממשלת מקסיקו סיטי את כל הלוחות ממערכת הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי שהתייחסו ל אורדס והוצבו במהלך ממשלתו.
צ'יקה, הכלבה בגטו
הספר נכתב בשנות ה-80 המאוחרות, ויצא לאור לראשונה בשנת 1992 על ידי מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ'. מאז הפצתו, תורגם הספר למספר שפות, ביניהן אנגלית, גרמנית, רוסית ופולנית. כמו כן, הספר עובד למערך שיעור לגיל הרך ולסרט קצר בהנפשת סטופ מושן, "צ'יקה, הכלבה בגטו", שהיה מועמד וזכה במספר פרסים.
עלילת הספר
הספר מתחיל בהקדמה קצרה על התקופה, ומתאר את מיכאש - ילד בן חמש, נמוך, רזה, בעל פנים עגולות ועיניים כחולות. למיכאש, שגר בדירה קטנה בגטו יחד עם הוריו, הייתה כלבה בשם צ'יקה, איתה הוא אהב לשחק. באחד הימים הוצאה פקודה שהוכרזה על ידי חייל נאצי ובה נאמר כי "כל הכלבים, מחר עד השעה שלוש - למגרש על יד המשטרה". הרקע לפקודה היה כדי למנוע את שמירת בתי היהודים באמצעות כלבים. מיכאש, שלא רצה להיפרד מכלבתו, ניסה לחשוב על אופן הסתרה נאות לכלבתו, אך לא הצליח בכך. בלילה, אביו של מיכאש לקח את צ'יקה לגברת הנוסיה, אישה פולנית שהכירה את מיכאש מגיל צעיר, בתקווה שתסכים לשמור עליה. גברת הנוסיה הסכימה לשמור על צ'יקה. יום למחרת, אביו של מיכאש סיפר לו שהוא מסר את צ'יקה, דבר שגרם לו לפרוץ בבכי. לאחר שלושה ימים, צ'יקה חזרה לדירתם הקטנה של מיכאש ומשפחתו, ושוב בלילה היא נשלחה לגברת הנוסיה, שהבטיחה שהיא תשמור עליה מכל משמר.
סרט
באפריל 2016, הופץ סרט קצר גרמני בהנפשת סטופ מושן המבוסס על הספר בשם "צ'יקה, הכלבה בגטו". הסרט, שבוים על ידי סנדרה שיסל ונכתב על ידי כרמן בלייז'ייבסקי, הרחיב את עלילת הסיפור והוסיף בו דמויות ואירועים. הסרט הוקרן במספר פסטיבלי קולנוע והיה מועמד וזכה במספר פרסים. בישראל הסרט הופץ לראשונה בתרגום עברי במדיטק חולון, ולאחר מכן, באפריל 2020, שודר בערוץ "כאן חינוכית" בדיבוב עברי לכבוד יום הזיכרון לשואה ולגבורה. דגן אמרה שהיא מאוד התרגשה והתרשמה מהסרט, ושהיא קיבלה הרבה מחמאות עליו.
ביתנו
ביתנו הוא מוסד ילדים ונוער שהוקם ברעננה בשנת 1942 במהלך מלחמת העולם השנייה ופעל כבית לילדים ניצולי שואה ועולים ממדינות ערב. הוא קרוי על שם בית הילדים של יאנוש קורצ'אק בפולין ושימש כמוסד חינוכי דתי עד סגירתו בשנת 1980.
הרקע להקמת "ביתנו"
"ביתנו" נוסד על ידי אלכסנדר בונין (1911–1981) יליד העיירה קלימוביץ' באימפריה הרוסית (כיום בשטח בלארוס) וחסיד חב"ד, ורעייתו צפורה בונין לבית ז'ורק (1914–2007) ילידת לודג' בפולין, בוגרת מחזוריו הראשונים של סמינר בית יעקב בקרקוב, הם בחרו בשם "ביתנו" כשמו של בית הילדים של יאנוש קורצ'אק וגם אימצו את שיטתו החינוכית.
אלכסנדר בונין כונה בפי חניכי מוסד ביתנו "יאנוש קורצ'אק היהודי".
בשנותיו הראשונות קלט "ביתנו" ילדים יתומים שהגיעו לא"י במסגרת עליית הנוער וכן ילדים ארץ-ישראלים שנפלטו מביתם מסיבות שונות.
"ביתנו" קלט ילדים וילדות משלושה גופים שגם תמכו בו תמיכה כלכלית: הוועד למען החייל, משרד הרווחה של ממשלת פלשתינה (א"י) ועריית תל אביב. "ביתנו" פעל ללא שיוך פוליטי או מפלגתי. משכך, גם לא היה למוסד מקור מימון יציב. על מנת להקים את המוסד צפורה בונין מכרה את טבעת הנישואים שלה ושעון זהב שהיה ברשותה על מנת לרכוש מיטות ומזרנים לילדים, ועל אדמות הפרדסים והטרשים של רעננה, ששכרו מיהודי אמריקאי הם הקימו חווה חקלאית שהיוותה את הבסיס להקמתו ותפעולו של המוסד במשך שנים.
השיטה החינוכית של "ביתנו"
"ביתנו" הוקם לפי תפיסתו החינוכית של יאנוש קורצ'אק תוך התאמה לסגנון חיים יהודי-דתי ברוח הציונות הדתית הפועלת. אלכסנדר בונין היה תלמיד מוסדות "תומכי תמימים" של חב"ד ברוסיה, הוא אף היה מקורב לרב מנחם מנדל שניאורסון הרבי מלובביץ' שמינה אותו בשנת 1966 למפקח על מוסדות רשת חינוך חב"ד גוף המאגד את בתי הספר והגנים של חסידות חב"ד בישראל (תפקיד בהתנדבות בנוסף לניהול מוסד "ביתנו") . אלכסנדר בונין עמד בקשר עם הרבי מלובביץ'אשר ייעץ לו בעניין פעילות "ביתנו" . אלכסנדר בונין חיבר את הספר "ילקוט תורת הנפש על פי תורת חב"ד" בה פרש את משנתו החינוכית. הספר ראה אור רק לאחר מותו בשנת 1983. במאמרים פדגוגים רבים שפרסם במהלך שנותיו ניתן למצוא את היסודות המקבילים בשיטת החינוך של קורצ'אק ושל אלכסנדר בונין.
"ביתנו" החל את דרכו כמוסד חינוכי חקלאי דתי. החווה החקלאית כללה בעלי חיים, גידולים חקלאיים, גן בוטאני, לול, רפת וכוורות דבורים. את החווה גידלו וטפחו הילדים בעצמם והיא היוותה עבורם מקור הכשרה ולימוד בנוסף למקור הזנה וכלכלה מרכזי. היה זה למעשה בית ילדים ראשון מסוגו בארץ, וכמוסד חינוך דתי גם ראשון מסוגו בעולם. ב"ביתנו" הילדים הם שניהלו את עצמם, בהשגחת המנהלים. הילדים ישבו ב"ועדות הקבלה" של הילדים החדשים, דנו כיצד להתמודד עם בעיות משמעת, חלוקת מזון, שמירת הרכוש וכדומה.
לאחר הקמת המדינה עם חקיקת חוק לימוד חובה בשנת 1949, נרשם המוסד תחת פיקוחו של זרם החינוך של "המזרחי" (אחד מארבעת זרמי החינוך שהוכרו בחוק חינוך חובה). לאחר פרק זמן נרשם המוסד כזרם ממלכתי והיה בפיקוח משרד החינוך. ממוסד חקלאי הפך עם השנים לבית ספר מקצועי לבנות המתמחה בעיקר במגמות תפירה וספרות.
בוגרות "ביתנו" וסגירתו
בשנותיו הראשונות למדו בו כ-17 תלמידים בלבד בכל שנה והחל משנת 1944 עלה מספרם לכ-30 לשנה. בשנת 1958 במלאת 18 שנה למוסד למדו בו כבר כ-100 תלמידים בשנה ובסה"כ הוציא המוסד עד שנה זו כ-1,000 תלמידים רובם הגדול ניצולי שואה ועולים חדשים בשנות השבעים, בעשור האחרון לקיומו, קלט המוסד תלמידים בעיקר ל"כיתות הכוון" (היום נקראות "כיתות אתגר" באגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך) ומספר מחזוריו של המוסד גדל לכ-150 תלמידות בכל שנה.
על אדמות המוסד ברעננה הוקמה שכונת מגורים.
אף על פי ש"ביתנו" לא זכה להנצחה רשמית רחוב "בית השואבה" הנמצא בסמיכות למקום שבו המוסד החל מכונה באופן לא רשמי גם בשם רחוב "מוסד ביתנו".
דייוויד קופרפילד (סרט, 1913)
דייוויד קופרפילד (באנגלית: David Copperfield) הוא סרט אילם שחור-לבן בריטי משנת 1913. הסרט מבוסס על הרומן "דייוויד קופרפילד" מאת צ'ארלס דיקנס. הוא אחד הסרטים באורך מלא הבריטיים הראשונים שנוצרו בתקופה שתעשיית הקולנוע העולמית החלה לעבור מיצירת סרטים קצרים לעבר יצירות ארוכות ושאפתניות יותר.
הסרט נוצר על ידי חברת Hepworth Manufacturing Corporation, בהפקת ססיל הפוורת'. תומאס בנטלי ביים וכתב את התסריט. בממלכה המאוחדת יצא הסרט לאקרנים באוגוסט 1913, ובארצות הברית ב-1 בדצמבר 1913. אורך הסרט 67 דקות על גבי שבעה סלילים.
בביקורת על הסרט במגזין The Dickensian נכתב:
הליגה הלאומית (בייסבול)
הליגה הלאומית (באנגלית: National League; בתעתיק: הנשיונל ליג) היא הוותיקה מבין שתי הליגות שמרכיבות את ליגת ה-MLB, וליגת הבייסבול המקצוענית הפעילה הוותיקה בעולם. בתום העונה הסדירה והפלייאוף שאחריה, נפגשת אלופת הליגה עם אלופת הליגה האמריקאית לסדרת גמר בשם הוורלד סיריס, שמכריעה מי תהיה אלופת ליגת ה-MLB.
היסטוריה
ב-1876 יזם ויליאם הולברט את הקמת הליגה החדשה, על מנת שתחליף ארגון קיים של קבוצות בייסבול בשם "ההתאחדות הלאומית של שחקני הבייסבול המקצוענים" (NAPBBP). הרקע לצעד זה היה שה-NAPBBP סבלה מקשיי ארגון ושליטה, וכן מתוך אינטרסים אישיים של הולברט, שחשש שמעמד קבוצתו בארגון, השיקגו וייט סטוקינג, עלול היה להפגע בעקבות צעדים ספק חוקיים שנקט על מנת לגייס שחקנים. הולברט ארגן פגישה עם מספר מנהלי קבוצות בערים בולטות בארצות הברית, וב-2 בפברואר 1876, הוכרז על הקמת ליגת הנשיונל ליג בה היו חברות שמונה קבוצות:
כבר בשנת הפעילות הראשונה נתקלה הליגה במכשול שאיים על קיומה, שתי קבוצות, פילדלפיה אתלטיקס וניו יורק מיוטלס סירבו לנסוע למשחקים בערים מערביות יותר והעדיפו משחקים באזור פעילותן נגד קבוצות שלא מהליגה. בתגובה סולקו שתי הקבוצות מהנשיונל ליג, על אף הפופולריות הרבה שלהן, בצעד סמכותי שנועד להגדיר גבולות ברורים לליגה.
במהלך השנים הראשונות הצטרפו ועזבו את הליגה קבוצות רבות, אחד המהלכים המשמעותיים היה צירופן של ארבע קבוצות מההתאחדות האמריקאית ב-1892 שיצר למשך מספר שנים ליגה יציבה של 12 קבוצות. לאחר עונת המשחקים של 1899 הצטמצמה הנשיונל ליג ל-8 קבוצות לאחר שניפתה קבוצות מבולטימור, וושינגטון, קליבלנד ולואיוויל. צעד זה היה אחד הגורמים להקמתה של הליגה המתחרה האמריקן ליג ב-1901. בשנתיים הראשונות לפעילותה של הליגה החדשה לא הכירה בה הנשיונל ליג, אך ב-1903 נחתם הסכם הכרה הדדית בין שתי הליגות שהציב אותן במעמד זהה. החל משנה זו גם התקיימה סדרת הוורלד סיריס בין אלופות שתי הליגות.
במשך יותר מ-60 שנה, שיחקו בליגה שמונה קבוצות, אך בעקבות התרחבות האמריקן ליג ב-1961, צורפו לליגה שתי קבוצות חדשות ב-1962, שתיים ב-1969, שתיים נוספות ב-1993 וב-1998 צורפה קבוצה חדשה אריזונה דיאמונדבקס, וקבוצה נוספת, המילווקי ברוארס הצטרפה מהאמריקן ליג. לקראת עונת 2013 עברה יוסטון אסטרוס לאמריקן ליג.
עד עונת 2022, הנשיונל ליג לא אימצה את חוק החובט הייעודי (Designated hitter) כפי שעשתה האמריקן ליג ב-1973, על כן מספר ההום ראן והנקודות שהושגו במשחקי הליגה נמוך יותר. בהתאם להסכם הקיבוצי ב-2022 נכנס החוק לכל המשחקים ובכלל הליגה.
פרשת ההצבעות הכפולות
האירועים
ב-28 במאי 2003 דנה הכנסת בהצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004), התשס"ג-2003. הצעת חוק זו, שיזם שר האוצר בנימין נתניהו, כללה תיקוני חקיקה רבים, במתכונת של חוק ההסדרים, במטרה לקצץ בהוצאות המדינה עקב המשבר הכלכלי ששרר בישראל באותה תקופה. הדיון בקריאה השנייה של הצעת החוק נמשך זמן רב, עקב פיליבסטר שערכו סיעות האופוזיציה, וההצבעות נגררו לשעות הלילה. בסופו של דבר אישרה הכנסת את החוק, ודחתה את כל ההסתייגויות שהגישו חברי הכנסת מהאופוזיציה.
זמן קצר לאחר אישור החוק, טען חבר הכנסת יעקב ליצמן כי ראה חבר כנסת מצביע במקומה של חברת הכנסת ענבל גבריאלי, שלא נכחה בהצבעה. ליצמן סירב להגיש תלונה במשטרה או בוועדת האתיקה, ואף לגלות במי מדובר, אך עד מהרה נפוצו שמועות שמדובר ביותר מחבר כנסת אחד שהצביע שלא ממקומו.
החקירה
בעקבות התפתחויות אלה, הקים יושב ראש הכנסת, רובי ריבלין, ועדת בדיקה שכללה את קצין הכנסת, יצחק שד"ר, ואת היועצת המשפטית לכנסת, אנה שניידר. בבדיקה הושוו צילומי הטלוויזיה מהמליאה עם מערכת ההצבעות האלקטרונית, והממצאים העלו חשד כי חמישה מחברי הכנסת הצביעו פעמיים (יחיאל חזן, מיכאל גורלובסקי, ואסל טאהא, סגן השר יעקב אדרי והשר אברהם פורז), וכי שלושה אחרים הצביעו לא ממקומם (אלי בן-מנחם, מיכאל איתן ואלי אפללו).
חבר הכנסת גורלובסקי הודה, מיוזמתו, כי הצביע גם במקומו של חבר הכנסת גלעד ארדן. ועדת האתיקה החליטה להשעותו מדיוני המליאה והוועדות לתקופה של 4 חודשים וחצי.
במקביל, הורה היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, על פתיחת חקירה משטרתית. חוקרי המשטרה גבו עדויות מחמשת חברי הכנסת החשודים, מיושב ראש הכנסת, ומחבר הכנסת ליצמן. ליצמן סירב בתחילה לגלות מי היה חבר הכנסת שאותו ראה מצביע במקום חברת הכנסת גבריאלי, אך לאחר שנועץ ברבנים, העיד בסופו של דבר בפני החוקרים כי היה זה חבר הכנסת חזן.
שלושה מחברי הכנסת שנחקרו לא הועמדו לדין בסופו של דבר. השר פורז הודה כי הצביע גם במקומו של השר ישראל כץ, אך טען כי עשה זאת בשוגג וכי ביקש מיושב ראש הכנסת לבטל את הצבעתו מיד לאחר שעשה זאת, והיא אכן בוטלה מיידית. חבר הכנסת טאהא נראה במצלמות הטלוויזיה כשהוא רוכן לעבר לחצני ההצבעה של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אך לא נקלטה הצבעה כפולה במערכת. היועץ המשפטי לממשלה החליט לסגור את התיק נגדם מחוסר אשמה. לגבי סגן השר אדרי, שנראה כשהוא מצביע גם במקומו של חבר הכנסת אהוד יתום, החליט היועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיק מחוסר ראיות מספיקות.
לעומתם, כנגד חבר הכנסת חזן עמדה עדותו של חבר הכנסת ליצמן, ואילו כנגד חבר הכנסת גורלובסקי עמדה הודאתו הוא. ב-3 בדצמבר הודיע היועץ המשפטי לממשלה כי החליט להגיש כתבי אישום נגד השניים, בעבירות של זיוף בכוונה לקבל דבר בנסיבות מחמירות, מרמה והפרת אמונים.
הסרת החסינות
ב-22 בדצמבר דנה ועדת הכנסת בבקשת היועץ המשפטי לממשלה להסיר את חסינותו של חבר הכנסת חזן. חזן עצמו ביקש מהוועדה שתאשר את הבקשה כדי שיוכל להיאבק על חפותו, אך חברי כנסת טענו כי מאחורי הקלעים פעל חזן לסיכול המהלך. הבקשה להסרת החסינות נדחתה ברוב של 8 מול 7. למחרת דחתה הוועדה גם את הבקשה להסיר את חסינותו של גורלובסקי, ברוב של 11 מול 5.
התנועה לאיכות השלטון עתרה לבג"ץ נגד החלטות ועדת הכנסת. במהלך הדיונים הודיע חזן לבית המשפט כי ייזום דיון מחודש בוועדת הכנסת, וב-26 בינואר 2004 הוסרה חסינותו. העתירה כנגד אי הסרת חסינותו של גורלובסקי נותרה בעינה. עמדת המדינה הייתה כי מאחר שגורלובסקי כבר נענש על ידי ועדת האתיקה, החלטת ועדת הכנסת עומדת במתחם הסבירות, ועל כן אל לו לבג"ץ להתערב בהחלטה זו. ב-23 במרץ 2005 קיבל הרכב מורחב של 7 שופטים את עתירתה של התנועה לאיכות השלטון, בהחלטה שנתקבלה פה אחד. בפסק הדין נפסק כי שיקול הדעת של ועדת הכנסת בדיון על הסרת חסינות מוגבל רק לבחינת שיקוליו של היועץ המשפטי לממשלה, ומאחר שהוועדה שקלה שיקולים אחרים שאינם בסמכותה, החלטתה בטלה. בעקבות פסיקת בג"ץ, התכנסה ועדת הכנסת לדון פעם נוספת בהסרת החסינות, אך גם הפעם דחתה את הבקשה, ברוב של 10 מול 6. התנועה לאיכות השלטון עתרה בשנית לבג"ץ, והיועץ המשפטי לממשלה הודיע כי לא יגן הפעם על החלטת ועדת הכנסת. בינתיים, תוקן חוק החסינות, כך שליועץ המשפטי לממשלה הסמכות להגיש כתב אישום כנגד חבר כנסת, שרשאי בתורו להגיש בעקבות כך בקשה לקבלת חסינות מוועדת הכנסת, ועל כן העתירה התייתרה ונדחתה.
יחיאל חזן
מרגע שנחשפה הפרשה ובמהלך כל משפטו טען חזן לחפותו. ב-26 באפריל 2006, זמן קצר לאחר שהסתיימה כהונתו של חזן בכנסת, הרשיע אותו בית משפט השלום בירושלים בעבירות בהן הואשם. בית המשפט פסק שגרסתו של ליצמן אמינה מגרסתו של חזן, תוך שהוא מסתמך על כך שבניגוד לעמדתו הנחרצת בבית המשפט, במספר ראיונות בתקשורת לא שלל חזן באופן מוחלט את האפשרות שהצביע במקומה של חברת הכנסת גבריאלי. בית המשפט גם שלל את טענותיו של חזן, לפיהן ייתכן ואירעה תקלה במערכת ההצבעה, שבשלה נרשמה בטעות הצבעתה של גבריאלי, ופסק, על סמך עדויות מומחים, כי תקלה כזו אינה אפשרית.
ב-20 ביוני נגזרו על חזן 4 חודשי מאסר בפועל, שהומרו בעבודות שירות, ועוד שני חודשי מאסר על תנאי. בית המשפט פסק כי "פגיעה במעשה ההצבעה על ידי הטיית תוצאותיה במירמה, היא פגיעה בציפור נפשו של בית המחוקקים, והפרה ממשית של אמון הציבור בו", אך מנגד התחשב בעברו הנקי של חזן, ובמחיר הציבורי הכבד ששילם מאז נחשפה הפרשה.
חזן ערער על פסק הדין לבית המשפט המחוזי. ב-17 בינואר 2007 דחה בית המשפט את ערעורו, ופסק שאין מקום להתערב בפסק דינו של בית משפט השלום, לא לגבי הכרעת הדין ולא לגבי גזר הדין. ב-18 ביוני אותה שנה, דחה בית המשפט העליון את בקשת רשות הערעור שלו על החלטת בית המשפט המחוזי חזן ביקש מבית המשפט העליון לקיים משפט חוזר בהרשעתו, ובקשתו נדחתה.
תקרית נוספת שליוותה את משפטו של חזן אירעה בנובמבר 2005. חזן צולם כשהוא נכנס למחסן שבו אוחסנו חלקים ממערכת ההצבעה שבה השתמשו בליל ההצבעות הכפולות. מאוחר יותר התברר כי 4 ממערכות ההצבעה נעלמו. חזן מסר מספר גרסאות לנסיבות הימצאותו במחסן. בתחילה טען כי סגן מזכיר הכנסת אישר לו להיכנס למחסן, כדי שיוכל לבדוק את מערכות ההצבעה לצורכי משפטו, וכי הניח את המערכות בפינת המחסן, ולכן לא נמצאו. מאוחר יותר טען כי כלל לא היה במחסן. לאחר שהתברר לו כי מצלמות האבטחה תיעדו אותו נכנס למחסן, הודיע כי לקח רק את ה"פאנל" של מערכות ההצבעה, אך את ה"מוח" השאיר במחסן. לבסוף, החזיר חזן את המערכות ליושב ראש הכנסת. בעקבות אירועים אלה, נפתחה נגד חזן חקירה נוספת, בחשד לשיבוש הליכי משפט. ב-28 בדצמבר המליצה המשטרה על הגשת כתב אישום, אך היועץ המשפטי לכנסת החליט לסגור את התיק מחוסר עניין לציבור.
מיכאל גורלובסקי
בשל התמשכות הליכי הסרת החסינות, החל משפטו של גורלובסקי מאוחר יותר. כתב האישום נגדו הוגש ב-30 באפריל 2006, ימים ספורים לאחר הכרעת הדין במשפטו של חזן וזמן קצר לאחר שחדל מלכהן כחבר הכנסת.
במסגרת עסקת טיעון, הודה גורלובסקי בעבירה של הפרת אמונים, ויתר סעיפי האישום (זיוף בכוונה לקבל דבר בנסיבות מחמירות ומרמה) נמחקו.
כאשר ניתן פסק הדין, ב-12 בינואר 2007, היווה גזר דינו של חזן נקודת מוצא לקביעת עונשו של גורלובסקי. בית המשפט פסק כי יש מקום להקל עם גורלובסקי, בהשוואה לחזן, משום שבניגוד אליו הודה באשמתו ונטל אחריות למעשיו ומשום שכבר נענש על ידי ועדת האתיקה. בית המשפט גזר עליו שני חודשי עבודות שירות בפועל ועוד שניים על תנאי.
השלכות הפרשה
הכנסת ה-16 סבלה מתדמית ירודה, ופרשת ההצבעות הכפולות הייתה לאחד מסממניה. לא רק על עצם הפרשה נמתחה ביקורת, אלא גם על האירועים שנלוו לה - ההחלטה שלא להסיר את חסינותו של חבר הכנסת גורלובסקי, השתלשלות העניינים בעקבות פסיקת בג"ץ בעניין ולקיחת פאנל מערכת ההצבעה על ידי חבר הכנסת חזן.
חברי הכנסת היו ערים לביקורת, ופעלו במספר מישורים למזעור הנזקים, הן במישור הנורמטיבי - באמצעות הקמת ועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת ותיקון חוק החסינות והן במישור הטכני - באמצעות החלפת מערכת ההצבעה.
חברי הכנסת חזן וגורלובסקי לא הצליחו להתברג במקומות ריאליים בבחירות המקדימות שנערכו במרכז הליכוד לקראת הבחירות לכנסת ה-17 ונותרו מחוץ לכנסת.
הקמת ועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת
זמן קצר לאחר חשיפת הפרשה, ב-6 ביולי 2003, החליט יושב ראש הכנסת ריבלין על הקמת ועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת, וב-24 באוגוסט מינה את חבריה, בראשות השופט בדימוס יצחק זמיר. הוועדה הגישה את המלצותיה בראשית 2007, וועדת הכנסת דנה ביישומן הן בכנסת ה-17 והן בכנסת ה-18.
תיקון חוק החסינות
ב-25 ביולי 2005 תיקנה הכנסת את חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, לפי הצעת ועדת הכנסת. עד לאישורו של התיקון, היה על היועץ המשפטי לממשלה לפנות לוועדת הכנסת בבקשה להסיר את חסינותו של חבר הכנסת, לשם הגשת כתב אישום. התיקון הפך, למעשה, את נטל ההוכחה. כיום, רשאי היועץ המשפטי לממשלה להגיש את כתב האישום ולחבר הכנסת הנאשם ניתנים 30 ימים שבהם הוא רשאי לבקש מוועדת הכנסת להעניק לו חסינות.
החוק החדש גם מפרט את רשימת העילות שבהתקיימן רשאי חבר הכנסת לפנות לוועדת הכנסת:
החלפת מערכת ההצבעה
ב-22 ביולי החליטה ועדת הכנסת על החלפת מערכת ההצבעות במערכת ביומטרית, המופעלת באמצעות טביעת אצבע.
תוקפו של חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל
מיד לאחר שנמסרו ממצאי ועדת הבדיקה ליושב ראש הכנסת, אסף חבר הכנסת דוד אזולאי 50 חתימות של חברי כנסת בדרישה לקיים הצבעה חוזרת. ריבלין סירב לעשות כן, משום שההליך אינו מעוגן בתקנון הכנסת ומשום שלא היה בכך כדי לשנות את תוצאות ההצבעה.
ב-31 ביולי 2003, דחה בג"ץ עתירה שהגיש חבר הכנסת ליצמן, שדרש להורות על בטלותו של חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל. בפסק הדין, כתב הנשיא אהרן ברק, כי ההצבעה הפסולה פגעה בערכי היסוד של המשטר הדמוקרטי, כמו עקרון הייצוג והשוויון, וכי חברי הכנסת הפרו את חובת הנאמנות שלהם. עם זאת, מאחר שלהצבעתם לא הייתה השפעה על הרוב הנדרש לאישור החוק, לא נפגע עקרון הכרעת הרוב, ולכן אין צורך בהתערבות דרסטית כמו ביטול החוק, ויש להסתפק בהליכים נגד חברי הכנסת המעורבים בדבר.
התפתחויות נוספות
בנובמבר 2008 פרסם העיתון "ידיעות אחרונות" צילומי וידאו בהם נראה גם חבר הכנסת רוני בר-און כשהוא מצביע במקומה של חברת הכנסת גבריאלי. בר-און טען כי להבדיל מחברי הכנסת האחרים, שהצביעו במקום חברי כנסת שלא נכחו במליאה, הצביע הוא ברשותה של חברת הכנסת גבריאלי, שנכחה במקום אך לא הספיקה להצביע. בעקבות הפרסום, פנה חבר הכנסת צבי הנדל ליועץ המשפטי לממשלה בדרישה להורות על חקירת המקרה.
התפתחות מוקדמת של השד
התפתחות מוקדמת של השד (באנגלית: Premature thelarche או בקיצור PT) היא מחלה רפואית המאופיינת בהתפתחות איבר השד אצל ילדות בגיל מוקדם. המחלה מופיעה אצל ילדות מתחת לגיל 8, כשמופע הגבוה ביותר שלה הוא לפני גיל שנתיים. התופעה הזו נחשבת נדירה, ומופיעה אצל 2.2-4.7% מהתינקות בגילאים 0 עד 2. הגורם המדויק למצב עדיין אינו ידוע, אך הוא נקשר למגוון גורמים גנטיים, תזונתיים ופיזיולוגיים.
תסמינים וסימנים
התפתחות מוקדמת של השד היא תופעה של גיל ההתבגרות המוקדמת, גיל ההתבגרות המוקדמת הוא נוכחות של מאפייני מין משניים אצל תינוק, ללא שינוי ברמות הורמון המין שלהם. אין טיפול להתפתחות מוקדמת של השד, אבל בדיקה קבועה חשובה כדי להבטיח שהיא לא תתפתח להפרעה אנדוקרינית אגרסיבית. מחלת התפתחות שד מוקדמת היא היפרטרופיה של השד לפני גיל ההתבגרות. צורה זו של היפרטרופיה פירושה עלייה ברקמת השד. המחלה מופיעה אצל בנות לפני גיל ההתבגרות (מתחת לגיל 8), בדרך כלל מופיע בשנתיים הראשונות בחייהן. לרוב התפתחות השד היא דו-רוחבית: שני השדיים מראים התפתחות ובמקרים מסוימים ההתפתחות עשויה להיות חד צדדית (שד אחד מתפתח).
CPP ו-PT
CPP – התבגרות מינית מוקדמת הנובעת מסיבה מרכזית היא הפרעה אנדוקרינית אגרסיבית עם השלכות התפתחותיות מזיקות למטופל. הוא מצב חמור יותר מ-התבגרות מוקדמת ומייצג שינוי מאפייני מין משניים, עם שינוי בהורמוני המין עקב שינוי בציר ההיפותלמוס – בלוטת יותרת המוח (HPG)
PT אינו דורש טיפול מכיוון שהמצב מוגבל לרקמת שד מוגדלת שלרוב פוחתת עם הזמן. CPP קשור למגוון רחב יותר של תסמינים כמו צמיחת בשער הערווה, הזדקנות מואצת של העצם, מהירות גדילה מוגברת וצמיחה מוקדמת של אפיפיזה (קצה העצם). אם אדם מושפע מ CPP הוא יצטרך להתחיל טיפול באופן מיידי. CPP מטופל בהורמונים הורמונליים המשחררים אגוניסטים הורמונליים. PT יכול להשפיע מעט על מהירות הצמיחה ועל גיל העצם, אך CPP משפיע על מאפיינים אלה עד כדי פגיעה במעמד המבוגר. חולים עם חשד ל-PT חייבים לעבור בדיקות אבחון כדי להבטיח שזה לא CPP או תאי מוח מוגזמים, שלב הביניים לפני CPP. הבדלי הורמונים בולטים מתרחשים בין חולי CPP ו-PT, ולכן לימוד רמות הורמונים אלו הוא האבחון הביוכימי העיקרי המשמש ב-CPP. אנשים עם CPP בדרך כלל יש רמות הורמונים הורמונליים המשחררים אגוניסטים בסיסיות גבוהות יותר.
מעטים מחולי ה-PT (עד 9-14%) צפויים לפתח CPP. האבחון מאפשר לרופאים לזהות את הצגת הסימפטומים המעידים על CPP בחולי PT. אין בדיקות אבחון שיכולות להצביע אם חולה PT נמצא בסיכון לפתח CPP. במהלך האבחון של PT, נעשה שימוש באבחון כדי להבטיח שזה אינו CPP בשלב מוקדם. ניתן להבדיל בין CPP לבין PT באמצעות בדיקות ביוכימיות, אולטרה סאונד ואבחון שוטף. אבחון CPP חשוב מאחר שהטיפול נחוץ.
דפוסי PT
ישנם ארבעה דפוסים של התפתחות PT, לרוב החולים יש היפרטרופיה ואחריה אובדן מוחלט של רקמת השד העודפת (51% מהמקרים) או אובדן של רוב הרקמות העודפות, אך חלקן נשארות עד גיל ההתבגרות (36% מהמקרים). לעיתים רחוקות יותר יש לחולים דפוסי תיוג: 9.7% סובלים מתבנית מחזורית בה גודל רקמת השד משתנה לאורך זמן, ו-3.2% חווים עלייה מתמדת בגודל הרקמה.
תסמינים קשורים
הסימפטום העיקרי של PT הוא רקמת שד מוגדלת אצל תינוקות. תפקיד האסטרוגן ב-PT מוביל גם לעליית גיל העצם ולצמיחה במקרים מסוימים. ב-PT תסמינים משניים אלו הם מינימליים: גיל העצם משתנה רק מהגיל האמיתי בכמה חודשים ומהירות הצמיחה משתנה רק מעט מהמקובל. בדיקות אבחון יבדילו בין תסמינים משניים אלה של PT לבין הזדקנות העצם והצמיחה החמורה יותר המתרחשת ב CPP מוקדם
פתופיזיולוגיה
הפתופיזיולוגיה הישירה שעומדת מאחורי PT עדיין לא ידועה, אך ישנם סיבות רבות משוערות.
אסטרוגן
PT קשור לרגישות מוגברת של רקמת השד לאסטרדיול, נגזרת אסטרוגן, אצל אנשים מסוימים טרום-פרוברלטיים. ייצור אסטרוגן או אסטרדיול ספורדי בבלוטת יותרת הכליה, בזקיקים או ציסטה שחלתית קשור גם הוא למצב.
הורמון מגרה זקיק
הורמון מגרה זקיק (FSH) מופרש מהיפופיזה הקדמית (בלוטת יותרת המוח הקדמית). (FSH) ממלא תפקיד מפתח בפיתוח, צמיחה והתבגרות, ולכן יש חשד שהוא ממלא תפקיד ב-PT. בדיקת גירוי GnRH הורמון משחרר גונדוטרופינים בקרב חלק מהחולים עם PT הראתה תגובה דומיננטית מ-(FSH). תגובה זו קשורה להפעלת מוטציות בקולטן (FSH) וביחידת משנה Gs-a ב-PT. חקירה גנטית הצביעה על כך שמוטציות אלו מהוות רק כמה מקרים של PT מוקדם. PT עלול להיגרם גם על ידי הפעלה חלקית חולפת של ציר HPG. הפעלה חלקית תשחרר עודף של (FSH) מהיפופיזה הקדמית ללא הפרעה נוספת בציר ה-HPG.
סיבות אחרות
הצריכה או החשיפה לשיבושים אנדוקריניים מסוימים נקשרו גם ל-PT.
אבחון
התפתחות מוקדמת של השד אינה דורשת טיפול. ב PT, היפרטרופיה של השד בדרך כלל תיפסק לחלוטין והחולים יחוו רגרסיה של רקמת השד במשך 3 עד 60 חודשים. פחות נפוץ, חולים עשויים להישאר עם רקמת שד שנותרה או להמשיך במעגלים של היפרטרופיה בשד ורגרסיה עד גיל ההתבגרות.
אבחונים משמשים אצל אנשים עם PT, במיוחד בהצגת מאפייני מין משניים אחרים. מטרת האבחון היא להבטיח שחולי PT אינם סובלים מ CPP.
אולטרסאונד אגן
אולטרסאונד באגן הוא אבחון רצוי שכן הם אינם פולשניים וקל לסקירה מתמדת. אולטרסאונד אגן חשוב באבחון CPP. לחולים עם CPP יש גודל מוגבר של השחלה והרחם. נפח השחלה והרחם של חולי CPP דומה לזה של נשים שעוברות התבגרות. אולטרסאונד האגן בעייתי כאבחון, מכיוון שאין ניתוק ספציפי לנפחי הרחם והשחלה שמעידים על כך שהמטופל סובל מ CPP. חולים עם PT צריכים להיות בעלי נפח הרחם והשחלות בטווח הנורמלי לגילם. אולטרסאונד באגן הוא אבחון רצוי שכן הם אינם פולשניים וקל לסקירה מתמדת. יש להתאים את אולטרסאונד האגן לבדיקות ביוכימיות כדי לקבוע את נוכחות CPP.
בדיקות ביוכימיות
בדיקות ביוכימיות חוקרות את רמות ההורמונים בחולים. לחולי CPP יש רמות LH גבוהות ויחס LH: FSH בשיא לעומת חולי PT. קשה להשתמש ב-LH כאבחון ל-CPP, שכן לבדיקת LH יש רגישות וספציפיות משתנים. בדיקת גירוי ה-GnRH היא המבחן הביוכימי האבחנתי העיקרי המשמש להבחנה בין PT לבין CPP. מבחן ה-GnRH מדגים את היענות יותרת המוח ל-GnRH. GnRH מגרה את שחרורם של LH ו-FSH מהיפופיזה הקדמית. שיא LH: FSH ביחס לחולי CPP דומה ליחס של נשים בגיל ההתבגרות. נקבות עם PT הראו יחס LH: FSH נמוך מנקבות גיל ההתבגרות. החסרונות של בדיקת הגירוי של GnRH הוא שלוקח זמן רב לביצוע ודורש אוספים מרובים מהמטופל, מה שהופך את התהליך לזמן ארוך ולא נוח. הבדיקה היא מאוד ספציפית אך יש לה רגישות נמוכה מכיוון שתגובת ההורמון LH נצפית בדרך כלל בשלבים מאוחרים יותר של CPP. ישנן חפיפות גם בערך הצפוי בתוצאות בדיקת GnRH של אנשים עם CPP ו-PT.
גישה אבחנתית משולבת
גישה אבחנתית משולבת ב-CPP פירושה שיש לשלב שילוב של כל אולטרסאונד האגן והבדיקות הביוכימיות עם תצפית, כדי להבטיח ש-PT לא יתקדם ל CPP.
חשיפה לגורמים סביבתיים
סחורות טבעיות כמו שומר פשוט, לבנדר ושמן עץ התה נקשרו ל-PT. לבנדר ושמן עץ התה הם בעלי פעילויות אסטרוגניות חלשות. תכונות אסטרוגניות אלו עלולות לגרום לחוסר איזון במסלולי האיתות האנדוקריניים, מה שמוביל ל PT אצל משתמשים רגילים במוצרים אלה. תה שומר נחקר כמשבש אנדוקריני הקשור ל-PT. שמן זרעי השומר מכיל אנתול תרכובת עם השפעות אסטרוגניות. התה מכיל שמן זרעי שומר ושימוש קבוע מביא לעלייה ברמות האסטרדיול אצל התינוק. לתינוקות עם PT – שומר הקשורה ל-PT קיבלו את התה כתרופה הומאופתית לחוסר שקט. התה נצרך לפחות ארבעה חודשים לפני הצגת תסמיני PT. PT הנובע מתה שומר שוכך כחצי שנה לאחר הפסקת השימוש בתה שומר.
לפטין
לפטין הוא הורמון אדיפוציטים שיש לו השלכות חשובות על גיל ההתבגרות והפרשת הורמון המין. לפטין מוגבר נקשר להפרשת אסטרוגן ואסטרדיול. ללפטין תפקידים מרכזיים בשמירה על הרכב הגוף המתאים לגיל ומשקל הרצוי. קולטני לפטין נמצאים גם בתאי אפיתל החלב ולפטין נצפה כגורם גדילה ברקמת השד. במקרים מסוימים של PT נצפו רמות מוגברות של לפטין. העלייה ברמות הלפטין גורמת לעלייה ברמות האסטרדיול ולהתפתחות רקמת השד.
מוטציה גנטית GNAS1
צורת ה-PT עם היפרטרופיה משתנה בחולים נקשרה להפעלת מוטציות בגן GNAS1. מוטציה זו מהווה מספר מצומצם של מקרים של PT.
הבית עם השעון המסתורי (סרט)
הבית עם השעון המסתורי (באנגלית: The House with a Clock in Its Walls) הוא סרט פנטזיה אימה גותי לכל המשפחה שבוים על ידי הבמאי אלי רות' על פי תסריט מאת אריק קריפק ומבוסס על רומן באותו השם. בסרט מככבים ג'ק בלאק, קייט בלאנשט וקייל מקלכלן בתפקידים ראשיים.
הסרט יצא לצאת לאקרנים בישראל ב-20 בספטמבר 2018 ובבכורה עולמית יום לאחר מכן, ב-21 בספטמבר 2018.
תקציר העלילה
בשנת 1953, לאיס ברנאוולט, צעיר שזה עתה התייתם מהוריו, עובר לגור בביתו של דודו המשונה, ג'ונתן בראנוולט, קוסם שגר ליד מכשפה טובת-לב בשם גברת צימרמן. עם הזמן, לואיס מבין שבבית מוחבא שעון קסום ומסתורי שנבנה על ידי המכשף המרושע אייזק איזרד, ועוזר לדודו ולגברת צימרמן למצוא את השעון לפני שיביא לאפוקליפסה ולסוף העולם.
הפקה
צילומי הסרט הראשיים החלו ב-10 באוקטובר 2017.
יציאה לאקרנים
הסרט יצא לאקרנים בבכורה עולמית ב-21 בספטמבר 2018; בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-20 בספטמבר 2018, יום קודם לכן. ב-27 במרץ 2018, הטריילר הראשון הופץ, וב-28 ביוני, הטריילר השני הופץ.
קישורים חיצוניים
ביקורות
TRM
TRM (ראשי תיבות של טלרדיו מולדובה) היא רשת שידורי הרדיו והטלוויזיה ציבורית של מולדובה.
שידור הרדיו הראשון במולדובה שודר מאולפני הרדיו הציבוריים בבוקרשט ב-1928, ב-1930 החלו לשדר בטירספול תחנת רדיו סובייטית שמטרתה העיקרית היא לייצר פרופגנדה אנטי-רומנית בין נהר פרוט לדניסטר, ב-1936 נחנכו בעיר אולפני רדיו וסיפקו סיקור על הנעשה באזור של בסרביה.
ב-1939 נחנך רדיו בסרביה ונערכו בו בין היתר שידורים של תזמורות ומוזיקת אופרה, ב-1940 עם הכיבוש הסובייטי הצבא האדום הרס את משרדי המקום.
ב-1958 נחנכו לראשונה שידוריי טלוויזיה במולדובה.
ב-1992 הוקמה המחלקה הבינלאומית של רדיו מולדובה עם שידורים במספר שפות כמו אנגלית וצרפתית.
ב-2011 נחתם הסכם בין הרשת למשרד ההגנה המולדובני.
באי הקסום
באי הקסום (באנגלית: Rimba's Island) היא סדרת טלוויזיה לילדים בת 52 פרקים ששודרה ברשת הטלוויזיה האמריקאית Fox Kids ברצועה "The Fox Cubhouse" בין 1994 ל-1996. הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית ב-1997.
עלילת הסדרה מתמקדת באי אשר גרות בו חבורה של חיות צבעוניות.
שדרים
שדרים (באנגלית: "Dispatches") הוא ספר שנכתב בידי העיתונאי האמריקני מייקל הר אשר יצא לאור בשנת 1977 ובעברית בשנת 1987 בהוצאת תבל. הספר מתאר רשמיו וחוויותיו של הר, כתב המגזין "אסקווייר" אשר שהה בווייטנאם בשנים 1969–1967, מן המלחמה. את הכתבות אשר שלח משם למגזין איגד לספר אשר יצא בארצות הברית בשנת 1977. הר, שהצטרף ככתב למארבים, נילווה לחיילי דיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת) ושהה עם הנחתים הנצורים בקה סאן. במתקפת הטט שהה הר בבסיס קדמי של הכוחות המיוחדים שהותקף, ונאלץ לקחת חלק פעיל בלחימה כאיש חי"ר על מנת לשרוד.
הספר זכה לביקורות נלהבות וביחד עם הספר "לב המאפליה" שימש כבסיס לסרט "אפוקליפסה עכשיו" וכמו כן לסרט "מטאל ג'אקט". הסופר הבריטי ג'ון לה קארה הגדירו כספר המלחמה הטוב ביותר שקרא. גם בספרות העברית זכה הספר לאזכורים, דוגמת הספר גוף שני מאת עפר שלח. בין היתר נזכר בספר דייל דיי, איש הנחתים, שבהמשך הפך לשחקן קולנוע, סופר ויועץ צבאי להפקות קולנועיות דוגמת "להציל את טוראי ראיין".
קאלין רובינסקו
קאלין רובינסקו (באנגלית: Calin Rovinescu; נולד ב-16 בספטמבר 1955) הוא מנכ"ל אייר קנדה.
ביוגרפיה
רובינסקו נולד בבוקרשט לאם מורה ואב אורולוג, בגיל 9 היגרה משפחתו לקנדה.
בשנת 1974 סיים ללמוד באוניברסיטת מקגיל, ב-1978 סיים תואר באוניברסיטת מונטריאול.
ב-1980 סיים תואר באוניברסיטת אוטווה.
הוא עבד בחברת דיני התאגידים "Stikeman Elliott" שם עסק בתחום של מימון תאגידים ורכישות.
בשנת 2000 החל לעבוד באייר קנדה, שם היה במספר תפקידים.
ב-2009 מונה למנכ"ל חברת התעופה וזאת בעקבות התפטרות המנכ"ל הקודם.
הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד ממספר אוניברסיטאות.
הוא גם חבר בארגון יאט"א.
אלכסיי שור
אלכסיי שור (באנגלית:Alexey Shor, ברוסית:, Алексей Шор, נולד ב־20 במאי 1970 בקייב) הוא מלחין יהודי אמריקאי - מלטזי של מוזיקה קלאסית, מתמטיקאי בהכשרתו. בשנים 1991–1994 חי חלק מהזמן בישראל. שור הוא אוטודידקט חובב במיוחד את מוזיקת המאה ה-18 - ה-19 וכונה "נאו-קלאסי" או "נאו-רומנטי" מכיוון שייצירותיו מתאפיינות במלודיות, הרמוניות מסורתיות ובמידה רבה - במוזיקה תוכניתית.
קורות חייו
שור לא קיבל השכלה מוזיקלית פורמלית ולא ניגן. למד כאוטודידקט את תאוריית המוזיקה וההלחנה. בגיל מבוגר למד נגינה בפסנתר בצורה חובבנית. ובגיל 42, ב-2012 עזב את העיסוק במתמטיקה והתחיל לעסוק בהלחנה במחשב, בהתחלה כתרגיל, מתוך סקרנות ואהבה למוזיקה. ידידו, הוויולן דייוויד ארון קרפנטר שכנע אותו להציג את יצירותיו בקונצרטים פומביים. במהלך השנים הן בוצעו על ידי מבצעי מוזיקה כמו מקסים ונגרוב, דמיטרי סיטקובצקי, ריי צ'אן, מיכאיל פלטנב, ניקולאי שפס - זניידר, גיל שחם, סלבטורה אקרדו, בזוד אבדוראימוב, שלמה מינץ, יקון סונוו, דניאל לוזקוביץ', סטיבן איסרליס, דניס קוזוחין, יבגני קיסין, ודים רפין, דניס מצוייב, גיא בראונשטיין, רביעיית פורה, שלישיית ונדרר, שלישיית חצ'טוריאן ואחרים. היצירות הוקלטו בחברות תקליטים כמו Warner Classics, דקה רקורדס, מלודיה, Sony Classics, "דלוס", "מלודיה", נקסוס. כמו כן הושמעו על ידי אולמות כמו קרנגי הול, מרכז קנדי בוושינגטון, ויגמור הול בלונדון, גסטייג במינכן, האולם הגדול של הקונסרבטוריון המוסקבה, תיאטרון מרינסקי בסנקט פטרבורג, ארמון הקרמלין הממלכתי, בקונצרטחבאו באמסטרדם, בתיאטרון ארג'נטינה ברומא, במוזיקפריין בווינה ועל ידי הפילהרמונית של ברלין. שור התאזרח במלטה והתמנה למלחין הבית של האקדמיה הפילהרמונית של מלטה, כמו כן בשנים 2017–2021 כמלחין בית של הפסטיבל למוזיקה הקלאסית InClassic והתחרות לפסנתר במלטה. שור הוא גם מלחין הבית של התזמורת הסימפונית הממלכתית של ירבאן בארמניה ושל הפסטיבל למוזיקה קלאסית InClassic בדובאי. החל מ-2018 התמנה לפרופסור לשם כבוד של הקונסרבטוריון על שם קומיטאס בירבאן.
המלחין הפולני קשישטוף פנדרצקי ראה במוזיקה של שור ובקשר שלה למתמטיקה - "הרמוניית כוכבים".
אלכסיי שור נשוי ואב לשני ילדים.
מוזיקת במה
הפתיחה לבלט - בוצעה בטקס ה-40 - להענקת פרסי "גרמופון קלאסיק" בלונדון
מוזיקת סרטים
לסרטים הבאים:
יחסי אנדורה–שווייץ
יחסי אנדורה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות אנדורה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
נסיכות אנדורה והקונפדרציה השווייצרית כוננו את היחסים הרשמיים והקונסולריים שביניהן במהלך שנות השישים, עם כריתת הסכם המעבר החופשי שבין המדינות ב-30 בנובמבר 1961. ב-1979 האמינה שווייץ את הקונסוליה שלה במרסיי שבצרפת הסמוכה על אנדורה.
ב-1995 כוננו בין שתי המדינות יחסים דיפלומטיים והקונסוליה שבמרסיי הפסיקה לשמש כקונסוליה לאנדורה אלא שגרירות שווייץ במדריד. האזרחים האנדורים יכולים לקבל שירותים קונסולריים גם בקונסוליה הכללית שמחזיקה שווייץ בבירת חבל קטלוניה, ברצלונה.
שווייצרים באנדורה
לפי מפקדי האוכלוסין, בסוף שנת 2016 התגוררו באנדורה 87 אזרחי שווייץ.
קדושת ארץ ישראל
על-פי האמונה היהודית, ארץ ישראל קדושה יותר מכל הארצות. מחמת קדושה זו למשל, ישנם מצוות שחיובם הוא רק בארץ ישראל בלבד.
שתי קדושות
לארץ ישראל, יש שתי קדושות :
קדושה אחת היא קדושה עצמית מחמת השכינה השורה בה, מאז שנתנה הארץ לאברהם אבינו בברית בין הבתרים, מחמת כך השתוקקו האבות להיקבר בארץ ישראל. מחמת קדושה זו יש מצווה לגור בה ולהיקבר בה. קדושה זו היא קדושה עולמית אינה מתבטלת בחרבן הבית וגלות ישראל.
הקדושה השנייה היא קדושה המגיעה על ידי עם ישראל, מאז שכבשוה וחילקוה בימי יהושע, והחזיקו בה בימי עזרא.
הקדושה והמצוות
קדושת ארץ ישראל מחילה על הארץ את חיוב המצוות התלויות בארץ, שהן: תרומות ומעשרות, שביעית יובל וחלה, וכן את כל המצוות התלויות בקיום מצוות אלו (כגון שילוח עבדים התלוי בקיום היובל).
מצוות אלו נוהגות מהתורה בארץ ישראל גם שבטלה קדושה ראשונה, לכן חדש, עומר, שתי הלחם וביכורים נהגו מהתורה בבית שני לכל השיטות. ערלה, כלאי הכרם, לקט שכחה ופאה נוהגים מהתורה גם בזמן הגלות.
מחמת קדושת ארץ ישראל מצווה לגור בה, ולחבבה, ולהיקבר בה. וכן מעלותיה הרוחניות שרק בה ניתן לבנות מקדש, ואין נביאים מתנבאים אלא בה או בשבילה ואין תורה כתורת ארץ ישראל ואין חכמה כחכמת ארץ ישראל, ואוויר ארץ ישראל מחכים קימות בה מחמת קדושתה העצמית.
זמן קידוש ארץ ישראל
ארץ ישראל נתקדשה שתי פעמים, הראשונה בימי יהושע ונקראת בשם קדושה ראשונה, ופעם שנייה בזמן כיבוש עזרא הנקרא קדושה שנייה. ועתידה להתקדש לעתיד לבוא בקדושה שלישית.
קדושה ראשונה
כאמור, בזמן כניסת ישראל לארץ על ידי יהושע נתקדשה הארץ בפעם הראשונה, הקידוש נעשה על ידי הכיבוש, ולא היה צורך בקידוש מיוחד בפירוש.
יש מי שכתב שקדושה זו היא רק בנוגע לחיוב המצוות התלויות בארץ בלבד, אבל קדושת הארץ כולה לגבולותיה שבתורה וטהרתה ומעלתה לחיים ולמתים והיותה נחלת השם לא נגרע ממנה דבר.
מה שלא הספיק יהושע לכבוש, חילק בשילה, כדי שמה שיכבשו אחר כך יהיה לזה דין של כיבוש רבים, ובימי דוד המלך סיימו לכבוש.
קדושה זו, התבטלה בגלות נבוכדנצר, שכיון שהקדושה חלה על ידי הכיבוש, כשבטל הכיבוש בטלה הקדושה.
קדושה שנייה
כשעלו עולי בבל בימי עזרא קדשו את הארץ בקדושה שנייה. קדושה זו באה על ידי החזקה שהחזיקו בה ולא בכיבוש. גם מקומות שכבשו עולי מצרים ולא החזיקו בהם עולי בבל, חיבות במעשרות ושביעית מדרבנן, ורק פטורים מדמאי, ספיחין ונעבד בשביעית.
בביאה שנייה לא הייתה להם חובה לקדש את הארץ, או מחמת שלא כבשו את הארץ שהרי היה עליהם שלטון זר, רק החזיקו בה, או מחמת של היה ביאת כולכם (רמב"ם), לכן השאירו חלק ללא קידוש, כדי שיהיה לעניים להתפרנס בשביעית, שייטלו משם לקט שכחה ופאה.