cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לייב אייד
אירועים חריגים בזמן ההופעה
במהלך המופע, התרחשו מספר אירועים חריגים אשר קיבלו התייחסות גם לאחר המופע; מדונה הכריזה וצעקה לעבר הקהל כי היא "לא לוקחת את החרא הזה היום!", בהתייחסותה לתמונות העירום שפורסמו באותה תקופה במגזין פלייבוי. בנוסף, הזמר טום פטי כיוון אצבע משולשת לעבר מישהו מהקהל במהלך שיר הפתיחה שלו "American Girl". כמו כן, במהלך הופעתו של בוב דילן עם להקת הרולינג סטונז הגיטרה שלו נשברה, וכתוצאה מכך רוני ווד (חבר להקת הרולינג סטון) נתן את הגיטרה שלו לדילן וניגן "בכאילו" על גיטרה דמיונית, עד שהביאו לו גיטרה חלופית לבמה. תקרית נוספת במהלך המופע התרחשה כאשר מיק ג'אגר קרע חלק משמלתה של הזמרת טינה טרנר במהלך דואט אותו ביצעו ביחד לשיר "It's Only Rock 'n' Roll" והשאיר אותה לסיים את השיר עם בגד גוף בלבד. הזמר טדי פנדרגראס הופיע בפומבי לראשונה מאז תאונת הדרכים הקשה שעבר בשנת 1982 אשר גרמה לשיתוקו וביצע יחד עם אשפורד וסימפסון את השיר "Reach Out And Touch".
אמנים רבים אשר היו כתובים ברשימת המופיעים בקונצרט ביטלו את השתתפותם; ברוס ספרינגסטין למשל, החליט לא להופיע בקונצרט למרות הפופולריות הבינלאומית העצומה שלו בשנת 1985, ובדיעבד טען כי לא הבין את חשיבות הקונצרט בזמנו. גם הזמר מייקל ג'קסון סירב להופיע, כאשר השמועות לגבי סירובו כללו סיבות פוליטיות, מחויבויות נוספות, עבודה אינטנסיבית וצילום Captain EO כיומיים אחרי המופע. הזמר פרינס גם לא הגיע לקונצרט, אך שלח סרטון שהקליט מראש בו הוא שר את הגרסה האקוסטית לשיר "4 Tears in Your Eyes" והוקרן בקונצרט בפילדלפיה.
מספר זמרים נכללו ברשימת האמנים של הקונצרט אך לבסוף לא הופיעו, כמו בילי ג'ואל, בוי ג'ורג', פול סיימון ועוד. פרנק זאפה גם הוזמן להופיע, אך סירב בטענה כי האמין שגיוס הכספים מהקונצרט לא יועבר לטיפול ברעב באפריקה אלא יעזור לפיתוח וסיפוק סמים.
ביקורות ומחלוקות
ההופעה של בוב דילן בקונצרט יצרה מחלוקות לאחר שאמר ש"אני מקווה שחלק מהכסף... אולי הם יוכלו לקחת רק קצת ממנו, אולי... מיליון או שני מיליון, אולי.. ולהשתמש בזה, בשביל לשלם את המשכנתאות של החוות כאן, שהחקלאים כאן חייבים לבנקים.. ". הוא ציטט לא כהלכה מאתר ה-Farm Aid בו נכתב: "האם זה לא יהיה נהדר אם נעשה משהו עבור החקלאים שלנו פה באמריקה?". באוטוביוגרפיה של גלדוף, Is That It? (פורסמה ב-1986), הוא הביע ביקורת על ההערה הזו ואמר "הוא הציג חוסר הבנה מוחלט של הבעיות בהן עסק הלייב אייד. הלייב אייד בא במטרה לעזור לאנשים שהולכים לאבד את חייהם. יש הבדל קיצוני בין לאבד את הפרנסה שלך לבין לאבד את החיים שלך." על אף שתגובותיו של דילן קיבלו ביקורת, הערתו נתנה השראה למוזיקאים וילי נלסון, ניל יאנג וג'ון מלנקאמפ לארגן את אירוע ההתרמה Farm Aid, אשר קיימו את הקונצרט הראשון שלו בספטמבר 1985. הקונצרט גייס מעל 9 מיליון דולר עבור חקלאיים אמריקאיים ונהפך לאירוע שנתי.
גלדוף לא שמח על כך שלהקת ההוטרס נוספו להיות הלהקה הפותחת בקונצרט בפילדלפיה. הוא הרגיש שהדבר נכפה עליו על ידי גראהם והיזם המקומי לארי מגיד. מגיד, אשר קידם את המופע דרך Electric Factory Concerts, טען כי הלהקה הייתה פופולרית בפילדלפיה, והאלבום הראשון והמצליח שלהם Nervous Night יצא לאור שלושה חודשים קודם לכן והיה להיט גדול. בריאיון למגזין Rolling Stone, גלדוף שאל "מי הם לעזאזל ההוטרס?" עם זאת, בדצמבר 2004, גלדוף הופיע עם ההוטרס בגרמניה בתור הופעת הפתיחה שלהם.
אדם אנט העביר ביקורת על האירוע והביע חרטה על השתתפותו ואמר ש"התבקשתי על ידי גלדוף לקדם את הקונצרט. הם לא ידעו שהם יוכלו למכור אותו. לעשות את ההופעה הזאת הייתה הטעות הכי גדולה בעולם.. זה היה בזבוז זמן.. זה היה בסוף של הרוק אנד רול". גלדוף סיפר באוטוביוגרפיה שלו שמילס קופלנד, המנהל של אדם אנט, וסטינג, שאל את גלדוף אם הוא חשב להציע לאדם לאנט להשתתף לאחר שגלדוף יצר איתו קשר בנוגע להופעה של סטינג. הוא טוען כי הוא לא חשב על כך מכיוון שחשב שהוא מעט מיושן אבל לבסוף הסכים.
אנדי קרשו מה-BBC ביקר את האירוע באוטוביוגרפיה שלו No Off Switch ואמר ש"מבחינה מוזיקלית, הלייב אייד היה צפוי ומשעמם לחלוטין. כשהאמנים הוצאו החוצה או שמא נדרשו על ידי גלדוף להשתתף, זה נעשה ברור שהאירוע הזה הוא למעשה מצעד נוסף של אותו רוק ישן בקונצרט למען אפריקה, שאורגן על ידי מישהו שבזמן שהוא הביע את דאגתו ואת תמיכתו כלפי אפריקה, הוא לא שיתף אף לו אמן אחד אפריקאי בקונצרט". קרשו גם תיאר את הגישה של גלדוף ושותפיו העסקיים כ"מעצבנת, רדודה ומרוצה מעצמה".
מורשת
מופע "לייב איד" גייס בסופו של דבר סיוע בסכום של 127 מיליון דולר לרעב במדינות אפריקה, והיחס הציבורי שיצר עודד מדינות מערביות לתרום את עודפי התבואה שלהם על מנת לפתור את משבר הרעב המידי שהתחולל באתיופיה.
שנים לאחר אירוע "לייב איד" עלו אירועים דומים ושונים כאחד שבאו להילחם בצורה דומה במטרות דומות:
למרות השנים הלא מעטות שעברו מאז אותו אירוע והקדמה הטכנולוגית הרבה שבאה בעקבות, אירוע ה"לייב איד" עדיין מחזיק בתואר "האירוע המוזיקלי הגדול ביותר בהיסטוריה האנושית". אירוע שהציג את הרשימה הארוכה ביותר של כוכבים (70 אמנים) שהופיע בפני הקהל הגדול ביותר במשך הזמן הממושך ביותר אי פעם.
הופעתה של להקת קווין באירוע שוחזרה במלואה בשנת 2018, בנוכחותו של גלדוף על הסט, ושמשה כאירוע מפתח בסרט "רפסודיה בוהמית" ואף שמשה כסצנת הסיום של הסרט. על אף שהגרסה המופיעה בסרט מהווה רק כרבע שעה מכלל המופע, ההופעה המלאה נוספה להוצאת הדי-וי-די והבלו ריי של הסרט.
השימוש בכספי התרומה
ב-1986, מגזין המוזיקה Spin פרסם כתבה נוקבת לגבי שימוש לרעה בכספים שגויסו בלייב אייד.
רופאים ללא גבולות (Médecins Sans Frontières), שגורשו מאתיופיה עקב התנגדותם לזוועות שהתרחשו, הזהירו את בוב גלדוף עוד מלפני אירוע הלייב אייד שלא לשתף פעולה באופן ישיר עם ממשלת אתיופיה, ובראשה מנגיסטו היילה מריאם (Mengistu Haile Mariam), מנהיג החונטה הצבאית האתיופית (Derg). הם טענו שמנגיסטו הוא הגורם הישיר לרעב הכבד באתיופיה, ובהיעדר מערכת מוסדרת להעברת הכספים והמצרכים לנזקקים, עבודה ישירה עם מנגיסטו לא תועיל לפתירת המצב, ואף תחריף אותו. אכן על פי מקורות, מנגיסטו היה אחראי להחרפת הבצורת והרעב על ידי הרס של יבולים ואמצעי ייצור אוכל באופן שיטתי כאמצעי לחימה כנגד המורדים. בנוסף, הוא שיבש אספקת אוכל לאזורים בהם שלטו המורדים.
גלדוף התעלם מדברים אלו, ונתן את הכסף ישירות למנגיסטו ולממשלת אתיופיה. אחד הציטוטים המפורסמים של בוב גלדוף בהקשר זה הוא "אלחץ ידיים עם השטן משמאלי ומימיני כדי להגיע לאנשים שאנו צריכים לעזור להם" (“I’ll shake hands with the Devil on my left and on my right to get to the people we are meant to help.”)
לפי ה-BBC, חלק מהתרומות שימשו גם לקניית נשק לחזית העממית לשחרור תיגראי (Tigray People's Liberation Front), שנלחמה נגד החונטה הצבאית האתיופית. בראש החזית עמד מלס זנאווי (Meles Zenawi), אשר בעתיד כיהן כנשיא וראש ממשלת אתיופיה. מיליוני דולרים הועברו דרך החברה להצלת תיגראי (Relief Societ of Tigray), שהיוותה חלק מהחזית העממית לשחרור תיגראי. מנגיסטו סירב לאפשר לסיוע להגיע לאזורים תחת שלטון המורדים, ולכן זו הייתה הדרך היחידה לסייע לאנשים במקומות אלו. על פי מקורות אחדים רק כ-5 אחוז מכל הכספים הופנו לסיוע הומניטרי, ואילו כל שאר הכספים הופנו לרכישת ציוד צבאי. מקורות אחרים מציינים כי עד 20 אחוז מהתרומות הופנו למימון נשק למורדים.
למרות ניסיונות חוזרים ונשנים, בוב גלדוף סירב להתראיין בקשר לנושאים אלו. עם זאת גלדוף מכחיש כל אפשרות לניצול לרעה של הכספים, וטוען שהם שימשו אך ורק לסיוע הומניטרי. בנוסף, עמותת בנד אייד ניסתה להוריד ולצנזר כתבות הנוגעות לנושא זה בטענה שאין הוכחות חד-משמעיות לטענות שכספים שגויסו נוצלו לרעה.
בטווח הארוך אתיופיה היא עדיין אחת המדינות העניות בעולם, וקשה להגיד האם הכספים שגויסו עזרו או פגעו באתיופיה. על פי מומחים, ייתכן והכסף שגויס עזר להוריד את שיעור התמותה באתיופיה עקב הרעב בכ-25-50 אחוז. עם זאת, קשה לקבוע זאת בוודאות, כיוון שחלק לא מבוטל מהכסף הופנה, במקביל, לאמצעי לחימה שגרמו למוות רב.
אך מנגד, רבים טוענים שאירוע ההתרמה גרם לשינוי תפיסה עולמי, והביא את הרעב באפריקה לחזית תשומת הלב של המערב. על פי מקורות אלו, לא רק שהכספים גרמו להקלה מיידית בטווח הקצר, אלא גם לבניית תוכניות ליצור אוכל בר קיימא על ידי ארגונים כמו Farm Africa. ארגונים אלו הצליחו להוריד את אחוזי העוני בקרב חקלאים באזורי פריפריה באפריקה.
קישורים חיצוניים
לוח הזמנים וסדר ההופעות
עודד ארז
עודד ארז (20 בינואר 1936 – 5 בפברואר 2021) היה נווט קרב, מפקד בכיר בחיל האוויר וראש להק המודיעין, מנהל וחבר בדירקטוריונים רבים בתחומים מגוונים במשק.
ביוגרפיה
ארז גדל בראשון לציון. בשנים 1954–1982 שירת בחיל האוויר. החל את שירותו כחניך בקורס טיס (מס' 18) ולאחר מכן הוכשר כנווט קרב ושירת בטייסות מטאור, ווטור ופנטום, היה לנווט הראשון שהגיע, עוד ב-1956, לתפקיד סגן ומ"מ מפקד טייסת. פיקד על גף מטוסי "מטאור" בטייסת 119 בתל נוף. שימש מפקד טייסת התעופה וסגן מפקד בסיס פלמחים.
בשנת 1964 סיים את לימודיו במגמת בקרה בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון.
במהלך שירותו עסק בפרויקט פיתוח והקמה של מערכת נשק גדולה, החל בשלב הפיתוח הרעיוני ועד לקליטה מבצעית ואף שימש כמפקד המערך (כנף 2). על פעילות זו זכה ב-1972 בפרס ביטחון ישראל יחד עם משה אור-טס, מנהל הפרויקט מאלתא, ויוסף שרוני מאגף הנדסה של התעשייה האווירית.
בשנת 1971 שימש ארז כראש הפרויקט של חיל האוויר לקליטה, הפעלה מבצעית ופיתוח הדורות העתידיים של מערך כלי הטיס הלא מאוישים, הטייסת הראשונה (טייסת 200) הוקמה בבסיס פלמחים. במלחמת יום הכיפורים שימש ראש ענף הגנה במחלקת מבצעים של חיל האוויר, במקביל שימש בהצבת חירום בטייסת 201.
לאחר פרישתו מצה"ל שימש כסמנכ"ל במשרד הביטחון והקים את אגף המקש"ח (לימים - האגף המדיני-צבאי). מאוחר יותר ניהל מספר חברות תעשייתיות. בשנת 2006 שימש כיו"ר חברת אינקוטק בע"מ, מנכ"ל חברת זארקון אנטרפרייזס בע"מ, יו"ר הנהלת העמותה "גל פז", יו"ר דירקטוריון "פז גיל בע"מ", דח"צ ויו"ר ועדת הביקורת של בנק לאומי, דח"צ ב"פלרם תעשיות" בע"מ, וכן חבר הנהלת עמותת חיל האוויר וחבר בדירקטוריונים של מכון פישר למחקר אסטרטגי, בנק ירושלים, חברת בריל תעשיות נעליים, יו"ר ועדת ביקורת בחברת כים ניר שירותי תעופה ויו"ר ועדת השקעות בקרן ההשתלמות של ההסתדרות הרפואית בישראל.
נפטר ב-5 בפברואר 2021.
מונראשה
מונראשה (בצרפתית: Montrachet) הוא כינוי מקור מבוקר ושטח כרמי "גראן קרו" (Grand Cru) ליין לבן שנעשה מענבי שרדונה בתת-האזור קוט דה בון של אזור היין של בורגון. הוא נמצא בגבול שבין שתי הקומונות שסן-מונראשה ופוליני-מונראשה ומייצר את מה שרבים מחשיבים כיין הלבן היבש המשובח ביותר בעולם. הוא מוקף בארבעה שטחי כרמי "גראן קרו" שכולם משתמשים במילה "מונראשה" כחלק משמם. אזור מונראשה עצמו נחשב בדרך-כלל טוב יותר משל ארבעת שכניו בעל סיווג ה"גראן קרו".
כרמי מונראשה מחולקים כמעט שווה בשווה בין פוליני-מונראשה ושסן-מונראשה. היין מצד שסן נודע בדרך-כלל כלה מונראשה בעוד היין מצד פוליני נודע כמונראשה.
התנובה
ב-2008, 7.99 הקטאר של שטח כרמים נכלל בתוך כינוי המקור המבוקר, והופקו ממנו 349 הקטוליטר של יין, שהניב 47,000 בקבוקים בלבד.
תקנות כינוי המקור המבוקר
יינות ממונראשה מורכבים כמעט לגמרי מהעינב שרדונה, שלא כמו יינות בורגון אחרים, להם ניתן להוסיף עד 15% של פינו בלאן. שלא כמו יינות צרפתיים, מתייחסים אליהם כמקום מקור ולא לפי הזן. התנובה המותרת במונראשה היא 40 הקטוליטר להקטאר, ואחוז האלכוהול המינימלי הוא 12%.
יצרנים
נכון לאוקטובר 2007 היו 18 בעלים ו-26 יצרנים (בעלים יכול לשלוט על תתי-אזורים שונים והוא יכול גם להחכירם ליצרנים שונים). הבעלים הגדול ביותר הוא משפחת לאגיש שמחכירה את תת-החלקה שלה לז'וז'ף דרואן. יצרני מונראשה שמייצרים את הבקבוקים היקרים ביותר הם "דומן דה לה רומאנה קונטי", שבבעלותו 0.67 הקטאר ומייצר בסביבות 3,000 בקבוקים בשנה.
המכירה האחרונה של תת-חלקה בוצעה ב-1993 כשבנק קרדי פונסייה דה פראנס (בעליו של שאטו דה פוליני) רכש 428 מטר רבוע בסכום של מעל לחצי מיליון אירו.
יינות מונראשה הם בין היינות הלבנים היקרים ביותר בעולם: המחירים נעים מ-55 אירו ל-1800 אירו לבקבוק של 75 סנטיליטר. המחיר תלוי בכרם (מונראשה בהוא יקר יותר מארבעת האזורים האחרים), שנת הבציר, והיצרן (בבורגון, הכרמים מחולקים בין מגדלים שונים, וקיימת ביניהם שונות גדולה באיכות).
מונראשה ושכניו הגראן קרו
ארבעה כרמי גראן קרו נוספים שוכנים לצד מונראשה וחולקים את שמו. אלו הם: שבליה-מונראשה, שממוקם בדיוק מעל מונראשה במדרון ההר, באטאר-מונראשה, שממוקם בדיוק מתחת למונראשה ומופרד ממנו בדרך הגראן קרו, ביינבנו-באטאר-מונראשה, שממוקם ממש מעבר לבאטאר-מונראשה, בכיוון פוליני-מונראשה, וקריו-באטאר-מונראשה, שממוקם לצד באטאר-מונראשה בכיוון שאסאן-מונראשה. שבליה-מונראשה וביינבנו-באטאר-מונראשה שוכנים בשלמותם בתוך הקומונה של פוליני-מונראשה. קריו-באטאר-מונראשה שוכן כולו בתוך שאסאן-מונראשה. באטאר-מונראשה, כמו מונראשה, מחולק בין שני הכפרים.
אלברטו סנטוס דימון
אלברטו סנטוס דימון (פורטוגזית: Alberto Santos Dumont; 20 ביולי 1873 - 23 ביולי 1932) היה מהנדס (על אף שלא היה בעל השכלה אקדמית רשמית בתחום זה) וחלוץ תעופה ברזילאי חשוב. למרות שגדל ונפטר בברזיל, תרומותיו לתעופה נעשו בזמן שהותו בצרפת.
ביוגרפיה
סנטוס דימון נולד בעיר פלמאירה, הקרויה כיום סנטוס דימון במדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל. אביו היה המהנדס בעבודות בניית מסילת רכבת פדרו השני המקשרת בין ריו דה ז'ניירו לבין מינאס ז'ראיס. בתום עבודת בניית המסילה, רכש אביו מטע קפה בסאו פאולו. בזכות הידע ההנדסי והשקעה בציוד חדיש הפך את המטע לאחד המרשימים ביותר ולמכניס רווחים גדולים מאוד.
במשפחות האמידות של אותה התקופה התבסס חינוך הילדים על שיעורים פרטיים. אביו, שנולד בצרפת הביא מורות מצרפת ללמדו. גם המשפחה, בעיקר אחותו הייתה משתתפת בהענקת ההשכלה. מאוחר יותר למד בבתי-ספר באזורים גדולים יותר וגם בבתי-ספר יוקרתיים במינאס ז'ראיס.
ב-1890 מכר אביו את המטע אחרי תאונה שהותירה אותו משותק. ב-1891 נסע לצרפת יחד עם אביו, שם למד בהדרכה פרטית פיזיקה, כימיה, מכניקה וחשמל.
ספינות אוויר
סנטוס דימון תכנן, בנה והטיס את ספינת האוויר המעשית הראשונה שניתן היה לנווטה. בכך הפך לאדם הראשון שהצליח לבצע טיסה נשלטת שגרתית. "כיבוש" זה של האוויר, וזכייתו בפרס Deutsch de la Meurthe ב-19 באוקטובר 1901 עבור טיסה סביב מגדל אייפל, הפכוהו לאדם מפורסם ביותר בתחילת המאה ה-20.
בנוסף להישגיו החלוציים בספינות אוויר, הטיס סנטוס דימון את הטיסה הפומבית והמתועדת הראשונה במטוס באירופה, בפריז ב-23 באוקטובר 1906. בטיסה זו הוא טס למרחק של כ-60 מטרים בגובה של 2 - 3 מטרים. המטוס בו טס, 14 Bis, שכונה "ציפור טרף" (בצרפתית: Oiseau de proie), נחשב לראשון שהמריא, טס ונחת בכוחות עצמו, ללא שימוש בקלע, רוחות, מסילת שילוח או כל עזרה חיצונית אחרת. כחודש לאחר מכן חזר על הישגו זה בטיסה למרחק של 220 מטרים בגובה של כ-6 מטרים. כתוצאה מכך חלקים בקהילה המדעית והאווירונאוטית, בעיקר בברזיל ארץ מוצאו, מחשיבים את סנטוס דימון ל"אבי התעופה" ולממציא המטוס.
השנים האחרונות
ב-1914, כאשר נכבש צפון צרפת בידי הכוחות הגרמניים במלחמת העולם הראשונה, נכלא סנטוס דימון באשמת ריגול, דבר שהתברר כלא נכון. ב-1915 חלה הידרדרות במצבו הבריאותי וסנטוס דימון שב לברזיל. ב-1926 פנה לחבר הלאומים בבקשה למנוע את השימוש של מטוסים ככלי מלחמה. מצבו הבריאותי החמיר, הוא חזר לצרפת והתאשפז בשווייץ ובצרפת.
בשנת 1931 חזר לברזיל, נבחר כחבר באקדמיה הברזילאית לשפה וספרות (שנוסדה לפי המודל של האקדמיה הצרפתית). ב-1932 הביע התנגדות לשלטון ז'טוליו ורגאס ואת רצונו שלא תהיה מלחמה בין הברזילאים.
המהפכה החוקתית בברזיל השפיע לרעה על מצב רוחו הדיכאוני בו היה שרוי במרוצת השנים האחרונות, וב-23 ביולי אותה השנה שם קץ לחייו. סנטוס דימון לא התחתן מעולם ולא היו לו ילדים.
קופריבשטיצה
קוֹפְּרִיבְשְטִיצָה (בבולגרית: Копривщица, יש לבטא: ku.ˈpriv.ʃti.ʦə) היא עיירה השוכנת על מורדות רכס סרדנה גורה ושייכת למחוז סופיה. 383 בתיה העתיקים שופצו ושוחזרו והם מהווים מעין מוזיאון פתוח לתקופת התחייה הבולגרית. חלק מהבתים הפכו למוזיאון וניתן לבקר בהם ולהתרשם מאורח החיים במאה ה-19, כלי בית שונים, אריגה, רקמה, תלבושות ותכשיטים, וכן אוסף של כלי נשק.
אחת ל-5 שנים מתקיים בה פסטיבל מוזיקה אתנית בולגרית, עובדה ההופכת את העיירה בת 2,486 תושבי קבע למוקד משיכה לתיירים, הן תיירות פנים בולגרית והן תיירים ממדינות אחרות.
שמה של העיירה מגיע מהמילה הבולגרית коприва (קופריבה) שמשמעותה סרפד.
את קופריבשטיצה הקימה במאה ה-14 קבוצת פליטים שנמלטו מפני הכובש העות'מאני. במאה ה-19 הייתה זו עיר גדולה, שהשתוותה במספר תושביה לזה של סופיה והייתה אחת ממרכזי מרד אפריל ב-1876, מרד שהונהג בין היתר על ידי בן העיר תודור קבלשקוב (Todor Kableshkov), והייתה העיר הראשונה שהשתחררה מעול האימפריה העות'מאנית.
ויקטוריה מלכותית
מאפיינים
קוטר עליה הוא שני מטרים, גודל הפרחים 50 ס"מ, ואורך עלי הכותרת 75 ס"מ.
ויקטוריה מלכותית היא שושנת מים ענקית שנתגלתה לראשונה באמאזוניה הבוליביאנית בשנת 1801 ועוררה פליאה בקרב ציבור עצום. במשך חצי מאה ניסו גננים, בוטנאים ואספנים להעבירה לאירופה ושם לנסות ולגדלה אך ללא הועיל. בסופו של דבר הוכתרו המאמצים הרבים בהצלחה דווקא באיים הסמוכים לאירופה, כמו בבריטניה, והפרח הראשון הופיע ברוב הדר בגני קיו (הגנים הבוטניים בלונדון). הפרח הוגש למלכה בטקס רב הוד. מאז ועד היום מקשט הצמח גנים רבים בעולם כולו ומושך מבקרים רבים לחזות בו ולהריח את ניחוח פרחיו, הדומה מעט לזה של האננס.
אוסס איגהודארו
אוסס איגהודארו (באנגלית: Osas Ighodaro; נולדה בשם: אוסרימן מרתה אליזבת איגהודארו ב-26 באוקטובר 1990) היא שחקנית, מפיקה ואשת טלוויזיה אמריקאית ממוצא ניגרי. זוכת תחרות מיס ארצות הברית השחורה לשנת 2010. הקימה קרן בשם The Joyful Joy אשר אוספת כספים ומעלה המודעות למחלת המלריה. הנחתה את טקס פרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" בשנת 2014, כאשר באותה שנה זכתה בפרס ELOY לשחקנית השנה בטלוויזיה על משחקה באופרת הסבון הניגרית "טינסל". איגהודארו הוכרזה כשחקנית הניגרית-אמריקאית המרוויחה ביותר לשנת 2018. עבור משחקה בסרט "ראטלסנייק: הסיפור של אהנה" היא זכתה בפרס שחקנית הדרמה הטובה ביותר בפרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" לשנת 2022.
ביוגרפיה
איגהודארו נולדה בברונקס, ניו יורק, ארצות הברית להורים ממוצא ניגרי שהגיעו ממדינת אדו בניגריה. יש לה תואר ראשון בעיתונאות והפקה עם תואר משני בתיאטרון ויזמות מאוניברסיטת פנסילבניה. יש לה תואר שני באמנות מהסטודיו לדרמה באוניברסיטת פייס. היא עברה לגור בניגריה בשנת 2012 לשישה חודשים, אך קיבלה מספר תפקידי משחק, ביניהם התפקיד של אדאנה באופרת הסבון טינסל ונשארה בניגריה עד היום. בניגריה הקימה קרן לטיפול והעלאת מודעות למחלת המלריה, לאחר שאחותה הגדולה נפטרה מהמחלה בשנת 2006 בבנין, ניגריה.
בשנת 2018 השתתפה בסרט "מלך הבנים" בתפקיד סאדו בלו. הסרט הוא מותחן פוליטי ניגרי בבינומיה של קמי אדטיבה. הסרט עוקב אחר אשת עסקים עם שאיפות פוליטיות הנקשרת לאנשי העולם התחתון. הסרט זכה להצלחה רבה, והיה מועמד לשמונה פרסים בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע בשנת 2019, כאשר הוא זכה בשלושה מהם. לסרט יצאה בשנת 2021 סדרת טלוויזיה הממשיכה את עלילתו בשם "מלך הבנים: השיבה", כאשר גם בה שיחקה.
עבור משחקה בסרט "ראטלסנייק: הסיפור של אהנה" ששודר בנטפליקס היא זכתה בפרס שחקנית הדרמה הטובה ביותר בפרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" לשנת 2022.
חיים אישיים
איגהודארו התחתנה עם גברנו אג'יבהד בשנת 2015. בתם הבכורה נולד בשנת 2016 והשניים התגרשו זמן קצר לאחר מכן, כאשר הוא עזב לארצות הברית. אחותה הגדולה התחתנה ועברה לניגריה ונפטרה ממלריה בעודה בהריון בשנת 2006. אביה ואמה חזרו לגור בניגריה, ושני אחיה הצעירים נשארו לחיות בניו יורק. כיום חיה בניגריה.
מיתולוגיה גרמאנית
מיתולוגיה גרמאנית הוא מושג כולל לכל המיתוסים המקושרים לפגניזם הגרמאני, הכולל בתוכו את המיתולוגיה הנורדית, המיתולוגיה האנגלו-סקסית, וגרסאות אחרות של המיתולוגיה של השבטים הגרמאניים. בסופו של דבר, המיתולוגיה הגרמאנית נבעה מהמיתולוגיה ההודו-אירופית, הידועה גם בכינויה מגרמנית "מיתולוגיה הודו-גרמאנית".
הגרמאנים היו פוליתאיסטים והאמינו במספר רב של אלים, שמשכנם נקבע על–ידיהם במקומות מקודשים כמו חורשות מקודשות, מעיינות, אבנים ועצים. מקדשים פרימיטיביים שבהם פסילי עץ או מתכת התקיימו גם כן, בעיקר בתקופות מאוחרות יותר.
מקורות
המקורות המוקדמים ביותר על מיתולוגיה גרמאנית מגיעים ממקורות רומיים, אך העניין של הרומים בה ובדת היה מוגבל לכמה הן היו רלוונטית לנרטיב שלהם. המקורות הללו כוללים את "מלחמת גאליה" של יוליוס קיסר, שבו הוא השווה מעט בין המיתולוגיה של הגרמאנים לבין זו של הקלטים. לעומת זאת, בעבודתו "גרמניה", טקיטוס תיאר רבות מנהגים דתיים של הגרמאנים, ולעיתים גם תיאר אלים. כאשר האימפריה הרומית שקעה, נכתב פחות על הגרמאניים. מקורות מתחילת ימי הביניים הכתובים בשפה הלטינית כוללים את "גטיקה" של יורדנס, שכולל בין היתר תיעוד של האלים שהגותים סגדו להם, את "מקור שבט הלומברדים" של פאולוס הדיאקון, המתאר את מיתוס מקור הלומברדים, עם גרמאני ששלט בשטחים באיטליה המודרנית, את "תולדות הכנסייה של השפה האנגלית" של בדה ונרביליס, שהתעניין בהמרה של האנגלים ובמנהגים הקודמים שלהם, ואת "מעשי הבישופים של כנסיית המבורג" של אדם מברמן, שהרחיב מאוד על השוודים של זמנו, שהיו פגאניים.
המקורות החשובים ביותר על המיתולוגיה הגרמאנית הם המקורות הכתובים בנורדית עתיקה, בייחוד האדה הפואטית והאדה הפרוזאית, שנכתבו באיסלנד אחרי שכל העמים הגרמאניים הומרו לנצרות. האדה הפואטית היא לקט מהמאה ה-13 של קטעי שירה מוקדמים יותר שנכתבו כאשר איסלנד עוד לא התנצרה, והאדה הפרוזאית נכתבה במאה ה-13 על ידי ההיסטוריון האיסלנדי סנורי סטורלוסון. הסאגות האיסלנדיות המאוחרות יותר גם כן שופכות מעט אור על המיתולוגיה הנורדית. ישנם גם מקורות מועטים על מיתולוגיה גרמאנית הכתובים בשפת הדיבור המקומית מעבר למקורות הנורדים. מקורות אלה כוללים את לחשי מרזבורג הכתוב בגרמנית עתיקה ואת שירת הניבלונגים הכתובה בגרמנית תיכונה, וכן מספר קטעים ספרותיים אנגלו-סקסוניים, החשוב מביניהם ביאוולף.
חוקרים גם משתמשים בכתובות באבני רונות, ממצאים ארכאולוגיים שונים, ושמות מקומות כמקורות על מיתולוגיה גרמאנית.
הוניזן
הוניזן (Hohniesen) (נקרא גם בונדיהורן (Bündihorn)) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,454 מטר, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.
גאוגרפיה
הוניזן הוא ההר האמצעי ברכס ההרים המפריד בין העמקים קנדר (Kandertal) ופרוטיג (Frutigtal) לבין העמקים זימן (Simmental) ודיאמטיג (Diemtigtal), המתחיל בהר ניזן שצופה על העיר שפיץ ואגם תון, וכולל את ההרים פרומברגהורן דרוננגאלם הוניזן מאנליפלואה גסור ואלבריסטהורן.
למרגלותיו בעמק פרוטיג שוכנת העיירה פרוטיגן, ומצדו השני בעמק דיאמטיג נמצא הפארק האזורי דיאמטיג.
בצדו הצפון מערבי של ההר שוכן אגם מיינפאלסילי. (Meienfallseeli)
יורו 1960
אליפות אירופה בכדורגל 1960, הידועה גם בשם גביע אירופה לאומות 1960 היא אליפות אירופה בכדורגל הראשונה שארגנה אופ"א. הטורניר נערך בצרפת בין ה-6 ל-10 ביולי 1960.
טורניר הגמר כלל אז ארבע נבחרות בלבד, שעלו מטורניר המוקדמות, ולכן שוחקו רק משחקי חצי הגמר, המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר. באותו הזמן ההכרזה על המדינה המארחת התקיימה רק לאחר היוודע התוצאות של טורניר המוקדמות, ורק אז נבחרה הנבחרת המארחת.
אל טורניר הגמר העפילה נבחרות, לצד שלוש המדינות הקומוניסטיות - , ו. במשחק הגמר, גברה ברית המועצות, בה הצטיין השוער לב יאשין, על יוגוסלביה בתוצאה 1–2 לאחר הארכה. יוגוסלביה עלתה ליתרון ראשון לקראת סיום המחצית, אך ברית המועצות איזנה עם פתיחת המחצית השנייה, ושבע דקות לסיום ההארכה כבש ויקטור פונדלניק את שער הניצחון שהעניק לנבחרתו את תואר אליפות אירופה הראשון בהיסטוריה.
מוקדמות
טורניר מוקדמות יורו 1960 החל בשנת 1958. שיטת המוקדמות הייתה שיטת בית-חוץ, ללא שימוש בחוק שערי חוץ. במקרה של שוויון בתום שני המפגשים, הוכרעה ההתמודדות במשחק שלישי ומכריע; במהלך מוקדמות יורו 1960 לא היה צורך במשחק שלישי באף אחד מהמפגשים.
17 נבחרות החברות באופ"א נטלו חלק בשלב המוקדמות, אך מן הטורניר נעדרו נבחרות בולטות כגון, , ו. על מנת ליצור שלב שמינית גמר בן 16 קבוצות, נבחרו  ו להתמודד ביניהן בסיבוב מוקדם, בו המנצחת תצטרף לשאר 15 הנבחרות. צ'כוסלובקיה התגברה על הפסד 0–2 בחוץ עם ניצחון ביתי של 0–4 כדי להעפיל לשמינית הגמר. אמנם, חלק ממשחקי שמינית הגמר שוחקו עוד בטרם שלב המוקדמות, כך שהמשחק הראשון בהיסטוריה של מוקדמות אליפות אירופה שוחק ב-28 בספטמבר 1958 במוסקבה, והסתיים בניצחונה של  על  בתוצאה 1–3.
שלב רבע הגמר הגיע לסיומו כחודש לפני פתיחת הטורניר בצרפת. במסגרת שלב זה, הוגרלו להיפגש נבחרות וברית המועצות. ספרד הייתה אז נתונה תחת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו, ולכן סירבה הנבחרת לשחק מול ברית המועצות, התומכת הגדולה ביותר של הרפובליקה הספרדית השנייה, בזמן מלחמת האזרחים בספרד. כתוצאה מכך, העפילה ברית המועצות לטורניר הגמר באופן אוטומטי.
צרפת, שרשמה ניצחון כפול על, ו שרשמה ניצחון כפול על , העפילו גם הן לטורניר. אליהן הצטרפה, שהפכה הפסד ל במשחק הראשון לניצחון בגומלין.
אצטדיונים
טורניר הגמר שוחק בפארק דה פראנס בפריז, שאירח שני משחקים ובהם משחק הגמר, ובסטאד ולודרום במרסיי שאירח את שני המשחקים האחרים.
OEM
בתעשיית הרכב תיתכן משמעות מעט שונה ל-OEM (כקיצור ל-Original equipment from manufacturer). במשמעות זו, הכוונה היא לחלק חילוף שיוצר על ידי היצרן המקורי של הרכב. עם זאת, בתעשייה זו ייתכן תחום אפור בהגדרת המונח כיוון שיצרני חלקים תחליפיים נוטים גם הם לסמן את תוצרתם ב-OEM על מנת לציין שהחלק זהה לחלוטין לחלק שיוצר על ידי היצרן המקורי.
גם בענפי הקמעונאות והמכירות השונים מוכר המונח היצרני, אולם בענפים אלו אין מדובר בציוד או חלקי חילוף, אלא המונח בא לתאר "מוצר מדבקה" (מוצר המיוצר תחת שם המשווק, הקמעונאי, המדביק עליו סימני מותג ושם) או כ"מותג פרטי" (מותג צריכה, ביגוד, מזון או משקאות, הנמכר מטעם ותחת שם החברה, הקמעונאי, המפיץ, היבואן או המשווק - המיוצר למענה ועבורה על ידי חברה יצרנית, בייצור ייעודי לא ממותג).
מחיצת OEM
במחשבים, מחיצת OEM היא מחיצה נסתרת בדיסק הקשיח המתקבלת ביחד עם המחשב מהיצרן, ומכילה את מערכת ההפעלה האמורה להיות מותקנת במחשב, לעיתים קיים יתרון במחיצה זו בשל אפשרויות השחזור הקיימות בה. גישה אל מחיצה זו מבוצעת באמצעות מקשים מיוחדים המשתנים ממחשב למחשב.
איסבל פרון
מריה אסטלה מרטינס דה פרון (בספרדית: María Estela Martínez Cartas de Perón; נולדה ב-4 בפברואר 1931) וידועה יותר כאיסבליטה הייתה נשיאת ארגנטינה בשנים 1974–1976. היא הייתה רעייתו השלישית של נשיא ארגנטינה חואן פרון, "הגברת הראשונה" של ארגנטינה וסגנית הנשיא בתקופת נשיאותו השנייה. היא הייתה האישה הראשונה בעולם שעמדה בראש רפובליקה.
ביוגרפיה
פרון נולדה בעיר לה ריוחה שבארגנטינה, בשם מריה אסטלה מרטינס קרטאס, בתם של מריה ג'וזפה קרטס אולגוין וכרמלו מרטינס. היא נשרה מבית הספר לאחר כיתה ה'. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 אימצה את שם הקדושה איסבל (הצורה הספרדית של זו של איזבלה הקדושה מפורטוגל) שעבדה כרקדנית במועדון לילה.
היא הכירה את חואן פרון בתקופת גלותו בפרגוואי, לאחר שהודח בהפיכה צבאית מכהונתו הראשונה כנשיא ארגנטינה. באותה תקופה הייתה רקדנית במועדון לילה, והוא היה נשיא מודח, גולה, ואלמן. ב-1960 עברה עם פרון לספרד, וב-1961 נישאו תחת לחץ השלטונות הספרדיים, שלא ראו בעין יפה את מגוריו המשותפים של פרון עם בחורה צעירה.
לאחר שהודח בהפיכה ב-1955, נאסר על פרון לחזור לארגנטינה, ולכן משהחל לגלות מחדש מעורבות בפוליטיקה הארגנטינית שימשה עבורו שליחה ובלדרית בין ספרד לדרום אמריקה. ב-1973 שוכנע פרון להציב מחדש את מועמדותו לנשיאות ארגנטינה, והוא החליט לרוץ לנשיאות עם איסבל כסגניתו, אף על פי שחסרה כל ניסיון פוליטי או שאיפות בתחום. היא הייתה אישיות שונה לחלוטין מאשתו הקודמת אוויטה, שניסיונה להציב את עצמה כמועמדת לסגן-נשיא 22 שנה קודם לכן נבלם בתקיפות על ידי ראשי הצבא. פרון ניצח בבחירות עם אשתו איסבל כסגניתו, אך פחות משנה מאוחר יותר, ב-1974, נפטר מהתקף לב במהלך כהונתו. איסבל מונתה לנשיאות.
גם תקופת נשיאותה לא האריכה ימים. היא התקשתה לשלוט בקבוצות הכוח הנדרשות בפוליטיקה הארגנטינית – הצבא וארגוני הפועלים, וב-1976 הופלה בהפיכה צבאית שהביאה לעליית המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983). במשך 5 שנים הוחזקה במעצר בית, וב-1981 נשלחה לגלות במדריד, ספרד. היא הורשתה לחזור לארגנטינה ב-1983, בתקופת נשיאותו של ראול אלפונסין, וחזרה לעמוד בראש המפלגה החוסטיסיאליסטית אולם לאחר שנה חזרה למדריד. היא חזרה שוב לארגנטינה ב-1988 בכדי לטפל בסכסוך ירושה של חואן פרון. אחר כך שבה למדריד ושמרה מאז על פרופיל נמוך.
בנובמבר 2006 נדרשה פרון להתייצב, יחד עם פוליטיקאים פרוניסטים נוספים, בפני בית משפט בארגנטינה למסירת עדות הנוגעת למעורבותה בהיעלמותם של אזרחים בתקופת נשיאותה. פרון הואשמה בארגנטינה בהיעלמותו של האקטיביסט הקטור אלדו פאגטי גאז'גו ב-25 בפברואר 1976, ובאחריות להיעלמותם ורציחתם של מאות אנשים. משלא התייצבה, הוצאה בקשה לאינטרפול למעצרה והסגרתה לארגנטינה, וב-12 בינואר 2007 נעצרה בידי משטרת ספרד. פרון התנגדה לבקשת ההסגרה הארגנטינית, והדיון בבקשת ההסגרה התנהל במשך למעלה משנה. ב-28 במרץ 2008 נדחתה בקשת ההסגרה. בית המשפט הספרדי קבע שהעברות בהן הואשמה אינן בגדר פשע נגד האנושות, ולפיכך חלה עליהן התיישנות.
אין הולכין בממון אחר הרוב
אין הולכין בממון אחר הרוב הוא עיקרון הלכתי, לפיו בהכרעה לגבי עובדות הנוגעות לענייני ממונות אין משמעות לרוב ולמיעוט. הכלל קובע כי לא ניתן לסמוך על קיומו של רוב כדי להכריע בדין ו"להוציא" ממון מחזקתו של אדם.
התלמוד מציג את העיקרון כשנוי במחלוקת בין האמוראים רב ושמואל, כאשר לדעתו של רב הולכים בממון אחר הרוב, אך ההלכה-למעשה נפסקה כדעת שמואל שאין הולכים בממון אחר הרוב.
כלל זה עורר פרשנים רבים לדון בתמיהה מה הסיבה שדווקא בדיני ממונות לא הולכים אחר הרוב למרות שהם אינם החמורים ביותר. כך לדוגמה בעלי התוספות מקשים על דברי התלמוד שאין הולכים בממון אחר הרוב, מהעובדה שבדיני נפשות החמורים פי כמה כן הולכין אחר הרוב. בקרב הפרשנים והפוסקים קיימות גישות שונות באשר להגדרת הכלל, כשחלקם מסייגים אותו מהותית וקובעים כי מדובר רק במקרים מיוחדים בהם הרוב חלש יותר מהרוב הרגיל. בכל מקרה, הנימוק הבסיסי שביסוד הכלל הוא שבדיני ממונות קיימת מוחזקות משפטית של הנתבע בממון או ברכוש, ולכן הכלל הרגיל לפיו יש ללכת אחר הרוב, אינו גובר על הכלל של המוציא מחברו עליו הראיה העומד מולו.
דוגמאות בתלמוד
בתלמוד מובאות שתי דוגמאות אודותיהן נאמר הכלל ש"אין הולכין בממון אחר הרוב". לשתי דוגמאות אלה מאפיינים שונים, ופרשני התלמוד מסיקים מסקנות שונות מההבדלים ביניהן.
דוגמת השור
הדוגמה הקלאסית היא זו שחלקו בה רב ושמואל במסכת בבא בתרא:
על פי דברי התלמוד היו קיימים שני סוגי שוורים: נגחנים (בעלי מזג תוקפני) ובעלי מזג נוח. השוורים רעי המזג לא היו שימושיים לחרישה, והמסחר בהם נעשה בדרך כלל לצורך שחיטה. כך גם נאמר כי עובדתית, בתקופה ההיא, רוב עסקאות השוורים נעשו למטרת חרישה. המחלוקת בין רב ושמואל כפי שבאה לידי ביטוי בסיטואציה הזו, היא במקרה בו הקונה בעסקה של מכירת שור טוען כי קיבל שור רע מזג על אף שהתכוון לקנות שור לחרישה, טענה שהופכת את העסקה למקח טעות וממילא מבטלת את העסקה מכל וכל. לדעת רב טענתו של הקונה מתקבלת גם אם אינו יכול להביא ראיה לדבריו, מכיוון שרוב האנשים קונים שוורים לחרישה. אך לדעת שמואל 'אין הולכין בממון אחר הרוב' ולכן לא ניתן להסתמך על העובדה שרוב העסקאות הן למטרת חרישה, ועל הקונה מוטלת חובת ההוכחה שהתכוון לרכוש שור לחרישה.
דוגמת החבית והכד
במקום אחר בתלמוד מובאת דוגמה אחרת שבה נפסק חד-משמעית כי אין הולכין בממון אחר הרוב: עסקה בה סוכם על מכירת חבית, אך בפועל נמכר כד (שקטן יותר מחבית). עקרונית העסקה הייתה מוגדרת באופן מיידי כבטלה, אלמלא מדובר היה במקום בו מיעוט מן האוכלוסייה לא היו מבחינים בין המונחים "חבית" ו"כד", והיו קוראים גם לכד קטן בשם "חבית". לכן, למרות טענתו של הקונה שבאומרו "חבית" הוא התכוון לחבית גדולה, אין באפשרותו לבטל את העסקה, שכן המוכר יכול לטעון שלמרות שנקט בלשון "חבית", בליבו הוא התכוון ל"כד". מכיוון שאין הולכין בממון אחר הרוב, טענה זו קבילה על אף העובדה שרוב האנשים באותו מקום אינם קוראים לכד "חבית".
עמדת המחקר
לפי ניתוח מנקודת מבט מחקרית של סוגיות התלמוד בנושא זה, רב ושמואל עצמם לא נחלקו בשאלה העקרונית אם הולכים או לא הולכים בממון אחר הרוב, אלא זהו הסבר שניתן למחלוקתם בתקופה מאוחרת יותר על ידי הסתמא דגמרא. בנוסף, על פי ניתוח שכזה יש מקום להבחין בין הביטוי הארמי "בממונא לא אזלינן בתר רובא" (בממון לא הולכים אחר הרוב) שמופיע בתלמוד בעניין דוגמת השור, לבין הביטוי העברי המקביל "אין הולכין בממון אחר הרוב", שמופיע באופן יחידאי בתלמוד בעניין דוגמת החבית והכד. הניסוח הפסקני של הכלל העברי הוא ככל הנראה תוספות מאוחרת בתלמוד השייכת לתקופת הסבוראים.
הנמקות
הנימוק הנפוץ ביותר לכלל לכאורה-תמוה זה, נעוץ בעובדה כי רוב אינו גובר על סטטוס של מוחזקות משפטית ברכוש או בכסף עליהם מתחולל הוויכוח. עיקרון זה אינו מספק, שכן כלל אחר קובע: "רוב וחזקה, רוב עדיף", ואם כן רוב אמור לגבור על המוחזקות המשפטית. מעבר לכך, ההשוואה לנושאים חמורים יותר - כדיני נפשות - מעוררת תמיהה כיצד ייתכן שבהם הולכין אחר הרוב ואילו בדיני ממונות הקלים יחסית לא הולכין אחר הרוב?!
מספר פרשנים התמודדו עם קושיה זו:
בבסיסן של שתי הדעות הראשונות (שהן גם המרכזיות ביותר) עומד הסברו של רבי שמעון שקופ מחבר הספר "שערי ישר". יש לשים לב כי שתי הדעות הללו מנסות לנמק את המנגנון לפיו רוב אינו מתגבר על חזקת ממון, אך על אף כל ההסברים, הם אינם מתיישבים עם העובדה שדיני ממונות לא יכולים להיות חמורים יותר מדיני נפשות, בהם כן הולכים אחר הרוב ובניגוד לחזקה; הרי אין כל היגיון הלכתי לומר שכדי להרוג אדם שחטא סומכים על הכרעה על פי רוב, ואילו כדי להוציא ממון לא ניתן לסמוך על כך. אין מנוס מלקבוע שהמתודה על פיה מתנהגים דיני ממונות שונה מהותית מזו הקובעת את הכללים בדיני נפשות, ועל המתודה הזו כותב הרב שקופ.
הרב שקופ משתמש בכלים לא מקובלים על מנת להסביר את הסיבה לכלל זה; לדעתו, והוא גם מוכיח זאת מכמה מקורות, הכללים על פיהם מתנהג המנגנון ההלכתי בדיני ממונות אינם כפופים לכללים הלכתיים, אלא לכללים משפטיים - גלובליים - אנושיים; כלומר, ההתנהגות ההלכתית בדיני ממונות נגזרת מהיגיון משפטי ולא מציוויים אלוהיים, ולכן היא גם לא כפופה לכללים הלכתיים מקבילים בנושאים אחרים.
כאמור, עיקרון מהותי זה עומד בבסיס ההסברים המובאים לעיל, ולפיו מובנת הקביעה כי דווקא בדיני ממונות, על אף שהם קלים יותר מבחינת המשמעויות שמאחוריהם, הכלים המשפטיים הנדרשים כדי להכריע בהם חמורים יותר מהלכת רוב שבכל ההלכה.
שיטת רב
בדוגמה השנייה ממסכת בבא קמא, רב אינו מובא כחולק על הכלל שאין הולכין בממון אחר הרוב, ומשתמע מכך שאינו חולק על הכלל אלא על פרטיו. למרות זאת, סבור רבי דוד טביל ממינסק כי הוא חלוק על שמואל על עצם הכלל, ובשתי הדוגמאות דעתו היא כי גם בממון הולכים אחר הרוב; אך זוהי דעת יחיד, ורוב הראשונים סבורים כי מכך שדעת רב אינה מוזכרת בדוגמה השנייה ניתן להסיק שהוא מסכים שאין הולכין בממון אחר הרוב בדוגמה זו.
קיימות כמה גישות המסבירות את השוני בין הדוגמאות בדעתו של רב בעניין החלת הכלל:
גם לדעתו של רב שהולכים בממון אחר הרוב, זה תקף במקרים בהם קיים וויכוח נחרץ בין התובע לנתבע אודות העסקה, אך לא כאשר שניהם אינם זוכרים וטוענים טענות שמא; במקרה זה גם 'רב' מודה לשמואל כי לא הולכים בממון אחר הרוב. הסיבה לכך היא, ככל הנראה, שהחזקה בממון ללא טענה נחרצת מאחוריה אינה בעלת עוצמה כזאת שגוברת על רוב.
יישומים
האמירה "אין הולכין בממון אחר הרוב" היא כללית, ומחוסרת הבחנה מדויקת מהו אותו "ממון" שבו לא הולכים אחר הרוב. הפוסקים דנים בווריאציות שונות של יישומים להלכת רוב באשר לדיני ממונות:
במחלוקת בין דיינים
דיון מפתיע בקרב הפוסקים, נסוב אודות רוב בפסיקה של דיינים. בהלכה (כמו גם במשפט הכללי), רוב הדיינים הוא זה המכריע את הדיון, אך אם בממון אין הולכים אחר הרוב, לכאורה לא ניתן להכריע דיונים ממוניים על פי רוב הדיינים. קיימות כמה אפשרויות המסבירות מדוע רוב הדיינים מכריע גם בדיני ממונות:
במחלוקת בין פוסקים
הכלל שאין הולכים בממון אחר הרוב משמש גם בעניין שונה בתחום דיני הממונות - טענת קים לי. במקרה זה טוען אחד מבעלי הדין כי למרות שרוב הדעות ההלכתיות נוטות לרעתו בכל זאת "קים לי" (בארמית, ובעברית: מחזיק אני) כדעת המיעוט. גם עיקרון הלכתי זה נגזר מן הכלל 'אין הולכין בממון אחר הרוב', ונסמך על העיקרון כי בדיני ממונות רוב אינו גובר על מוחזקות, שכן אחרת, אדם לא יכול היה לטעון כי הוא הולך אחר דעת המיעוט.
בקבלת עדות
יישום נוסף בו קיים ספק בקרב הפוסקים, נסוב אודות מקרה בו התגלתה סתירה בדברי שני עדים, אך היא סתירה קלושה מסוג כזה שרבים האנשים שטועים בה; לדוגמה, עד אחד אומר כי המקרה היה ביום א' בחודש ולעומתו השני אומר שהוא היה ביום ב' בחודש. דוגמה כזאת נידונה במשנה הראשונה של פרק חמישי במסכת סנהדרין במסגרת הלכות דרישה וחקירה, שם נפסק להלכה כי העדות כשרה, אך הכרעה זו מבוססת על רוב - רוב בני האדם שטועים לעיתים בימי החודש, ורק בגלל זה העדות כשרה, אך בדיני ממונות אין הולכין אחר הרוב.
בממון של אסופי
בהלכה, אסופי הוא תינוק עזוב שאין לדעת האם נולד להורים יהודים או לא. ההלכה קובעת כי ההכרעה באשר לדתו של התינוק מתקבלת על פי הלכת רוב, ובמקרה זה בודקים את דתם של רוב תושבי העיר בה הוא נמצא; במידה ורובם יהודים התינוק מוחזק כיהודי, ובמידה והם אינם יהודים הוא מוחזק כגוי. קיימת מחלוקת ראשונים לגבי דינו של שור של יהודי שהזיק שור של תינוק שכזה; תוספות קובע להלכה כי אדם שמזיק את ממונו של "אסופי" כזה שהוכרע גורלו להיות יהודי, חייב לשלם כדין כל מזיק. לעומתו כמה ראשונים אחרים כדוגמת רבי וידאל די טולוזא מחבר הספר "מגיד משנה", רבי יעקב בן אשר (הטור) ורבי יוסף קארו מחבר ה"שולחן ערוך", חלוקים על פסיקת התוספות, וסבורים שלהלכה אין לחייב אדם המזיק את ממונו של אסופי. כי כשם שבכל שור של יהודי שמזיק שור של גוי היהודי פטור, כך גם במקרה של אסופי לא ניתן להכריע את יהדותו על סמך רוב - לעניין חיוב ממון, שכן אין הולכים בממון אחר הרוב.
שני הסברים נאמרו אודות שיטת התוספות: הראשון על ידי הרב שמואל מפיורדא מחבר הספר "בית שמואל", לדבריו קיים הבדל מהותי בין הדוגמה בה טען שמואל כי אין הולכין בממון אחר הרוב לבין מקרה של הזקת ממונו של אסופי. שמואל שטען כי אין הולכין בממון אחר הרוב דיבר במקרה בו התבצעה זה מכבר עסקת-מכר של שור בין מוכר וקונה, וכעת הקונה תובע את כספו בחזרה בטענה כי מדובר בטעות. במקרה זה אין הולכין בממון אחר הרוב, והדין הוא שהמקח בעינו עומד שכן הקונה העביר את הכסף מרצונו לידי המוכר, ומוחזקותו של המוכר בממון טובה יותר בעקבות כך. לעומת זאת הזקת ממונות של אסופי היא תביעה ראשונית מצד האסופי כלפי המזיק, במקרה זה האסופי לא העביר כל סכום למזיק, ואין למזיק כל מוחזקות מיוחדת מעבר לעובדה שהממון בידו. במקרה כזה אכן הולכין בממון אחר הרוב, והמזיק חייב לשלם.
הרב אריה לייב הלר מחבר הספר "שב שמעתתא" סבור כי חילוקו של הרב פייבוש הפכי להיגיון. לדעתו העובדה שהממון היה בתחילה בידי הקונה ולאחר מכן עבר למוכר מגביר את כוחו של הקונה, שכן הוא מוגדר כ"מרא קמא" - הבעלים הראשון. לפי היגיון זה במקרה אודותיו דיבר שמואל לקונה כוח חזק יותר, ובכל זאת ההלכה היא שלא הולכין אחר הרוב והכסף נשאר אצל המוכר, על אחת כמה במקרה של הזקת ממון-אסופי שאין להוציא את הממון מידי המזיק שכן הוא מוחזק בו מאז ומעולם. במקום שיטת הרב פייבוש, הרב הלר סבור כי את שיטת תוספות ניתן להסביר על פי דבריו במקום אחר, בו הוא כתב כי עקרונית בממון אכן הולכין אחר הרוב, ורק במקרה של שור לחרישה או לשחיטה סבר שמואל כי אין הולכין אחר הרוב מאחר שמדובר ברוב חלש במיוחד.
גוגול: ההתחלה
גוגול: ההתחלה (ברוסית: Гоголь. Начало) הוא סרט אימה רוסי משנת 2017, אשר בוים על ידי יגור בראנוב והופק על ידי אלכסנדר צקאלו. בסרט מככבים אלכסנדר פטרוב, טאיסיה וילקובה, יבגני סטיצ'קין ואולג מנשיקוב, שזהו שיתוף הפעולה השני שלו עם אלכסנדר פטרוב לאחר הסרט "משיכה". הסרט הוא פנטזיה היסטורית המבוססת על הסיפור "ערבים בחווה ליד דיקאנקה" מאת ניקולאי גוגול והוא הראשון בסדרת טרילוגיית גוגול.
השנה היא 1829. ניקולאי גוגול, רשם צעיר במחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר, הוא אדם מדוכא: ספריו נדמים לו רדודים ובינוניים לכן הוא ממשיך לקנות את כל יצירותיו מחנויות הספרים על מנת לשרוף את כולם. הוא סובל מהתקפים אפילפטיים אלימים מלווים בחזיונות ונאבק בעצמו להמשיך בעבודתו במשרד הפנים. החוקר יאקוב גורו חוזה באחד ההתקפים הללו ומבין שחזיונותיו של גוגול מכילים רמזים שעשויים לסייע בפתרון תיקי פשע. יחד הם יוצאים לחקור מקרה מוזר שמביא אותם אל הכפר הקטן דיקאנקה, היכן שלכל התושבים יש מה להסתיר.
הסרט זכה בפרס המצוינות 2017 במסגרת Accolade Global Film Competiton וזכה בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי של Indie Gathering. בנוסף התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה העניקה לסרט פרס מיוחד על פרויקט טלוויזיוני מוצלח, במסגרת טקס פרס APKiT. בשנת 2018 הוענק לו פרס TEFI בקטגוריית הפריצה הטלוויזיונית של השנה.
פרק 1. רצח בדיקאנקה
שנת 1829. ניקולאי גוגול הצעיר משרת כרשם במחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר בסנקט פטרבורג. בדרך כלל בזירות רצח, גוגול נתקף התקפים וחזיונות שמתוכם באופן לא מודע הוא מקשקש מילים לא ברורות על הקלף. באחת החקירות הוא מתוודא לחוקר יאקוב גורו, שרואה בחזיונות ובקשקושים רמזים שעשויים לפתור את חקירות הרצח. גוגול מדוכא מאוד לאחר שהפואמה "האנס קיכלגארטן" שכתב, ספגה ביקורות רעות. הוא מתקשה להאמין בכישרונו ובזעם ודמעות מחליט לשרוף את כל העותקים של "האנס קיכלגארטן" שהוא רכש בחנויות. בבוקר המחרת, יאקוב גורו דוחק בו לא להיכנס לדיכאון מחוסר ההצלחות הראשוניות ומציע אף לשתף עמו פעולה בעוד הוא עצמו יוצא לחקור את רציחתן המסתורית של נשים באזור מחוז פולטבה של היום, בכפר הקטן דיקאנקה. גוגול, שראה בלילה חיזיון על כך, מבקש מגורו לקחת אותו עמו משום שהוא יליד האזור. גורו מסכים לכך בקלות ויחדיו הם יוצאים לדרך.
בהגיעם לדיקאנקה, הם מתחילים בחקירה. המקומיים מתארים את הרוצח בתור פרש אפל. לשניים מסייע חוקר מפטרבורג, שמציג עצמו בפניהם כשוטר אזורי בשם אלכסנדר בינך. גוגול מכיר אישה בשם יליזבטה דאנישבסקאיה, אשת האציל דאנישבסקי, שמחבבת מאוד את עבודותיו וגוגול חש שיש לה רגשות אפלטוניים. האציל דאנישבסקי ורעייתו חיים באחוזה מבודדת. באחד מחזיונותיו מופיעה אישה בשם אוקסנה (שמתבררת אחר כך כרוסלקה) שמבטיחה לסייע לו בחקירתו. עד מהרה גורו מגלה שרציחות נשים כמו אלה התרחשו בדיוק 30 שנה קודם והמקרים נותרו לא מפוענחים.
בזמן חיזיון נוסף, גוגול מצליח לזהות את אחת הנשים שמקיפות אותו. בבוקר גוגול וגורו מגלים בחורבה נטושה יד כרותה (אחת הגופות הייתה נטול יד). גורו וגוגול מוצאים את הפרש ועד מהרה עולים על הרוצח. נדמה שהתיק נפתר ואפשר לחזור לסנקט פטרבורג. אך בלילה אוקנה מופיעה בחלומו של גוגול ומזהירה אותו שהרוצח עדיין חופשי. באותו זמן הפרש נאבק ביאקוב גורו, במהלך המאבק פורצת שרפה והבקתה קורסת על שניהם. כולם מניחים שהשניים מתו אך אינם מוצאים שרידים של אף אחד מהם.
פרק 2. הגליל האדום
מספר ימים לאחר מכן מתרחש רצח נוסף בכפר. אישה נהרגת בליל כלולותיה. בשל סמל הפרש באפל שנמצא בזירה כולם מניחים שהפרש חזר, אך גוגול מצליח להוכיח שהסמל אויר בצורה שגויה וכאשר הם מוצאים את כלי הרצח בזירה, הבעל מודה ברצח. לכפר נשלח ד"ר לאופולד בומגארט, כדי לסייע לגוגול בחקירתו. עד מהרה מתברר שהאישה נהרגה מהתקף לב ולא מכלי הרצח. גוגול שוב חוזה בחזיונות ליליים, בהם אוקסנה אומרת לו כי עליו להתוודות בפני יליזבטה דאשינסקאיה על תחושותיו כלפיה.
גוגול חוזה באחד מסיוטיו ובהם הוא פוגש את פושקין ואת המבקרים שביקרו לרעה את ספריו. הוא מגלה עד מהרה את הרוצח של האישה בלי לדעת כלולותיה, אך זה בורח ליער. עד מהרה גוגול וד"ר בומגארט מגלים את גופתו סמוך לנהר.
מרחוק, יאקוב גורו, שנדמה היה שמת, עומד על גבעה וצופה על הכפר דיקאנקה.
מוזיקה
את המוזיקה והפסקול לסרט כתב המלחין ריאן אוטר, שזהו שיתוף הפעולה השישי שלו עם הבמאי יגור בראנוב.
On My Way Home
On My Way Home (בעברית: בדרך הביתה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת והמוזיקאית האירית אניה, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, The Memory of Trees. השיר יצא לאור ב-22 בנובמבר 1996, על ידי חברת התקליטים EMI רקורדס (ברחבי העולם) ורפרייז רקורדס (ברחבי ארצות הברית), כסינגל השני מתוך האלבום. הוא הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הברזילאי, וזכה להצלחה כאשר דורג ב-30 העליונים באיטליה ובממלכה המאוחדת. במצעד הסינגלים האוסטרלי דורג בשיאו במקום ה-151.
ATB
ביוגרפיה
טאנברגר נולד ב-26 בפברואר 1973 בעיר פרייברג, גרמניה. את הקריירה המוזיקלית שלו החל כחבר בהרכב Sequential One בין השנים 1993 עד 2002. בשנת 1998 החליט טאנברגר להכין פרויקט סולו, לו הוא קרא ATB. הסינגל הראשון שלו, "" יצא בשנת 1998 והפך ללהיט שנה לאחר מכן. אלבום הבכורה שלו, "Movin Melodies" יצא בשנת 1999. ATB משך תשומת לב בזכות טונים גבוהים של גיטרות שהוא הכניס לשירים שלו, דבר שלא היה נהוג לפני כן. החידוש הזה יחצן את ATB גם באלבום הבא שלו. "Movin Melodies" הוא אלבום טראנס הראשון אי פעם שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי.
הסינגל השני מתוך האלבום, "Don't Stop" הפך גם הוא ללהיט גדול. בראיון בשנת 2007, אמר ATB ש"Don't Stop" היא ההפקה הגרועה שלו אי פעם. למרות טענותיו, השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי ומכר מעל 3 מיליון עותקים.
הסינגל הבא, "Killer" מכר יותר מ 4 מיליון העתקים.
האלבום השני שלו, 'Two Worlds' יצא בשנת 2000 וכלל גם הוא שלושה סינגלים: "The Summer", "The Fields Of Love" ו "Let U Go".
בשנת 2002 יצא לאור האלבום השלישי שלו, "Dedicated" שהוקדש לקורבנות פיגועי 11 בספטמבר. שנה לאחר מכן יצא האלבום "Addicted to Music" באותה שנה יצא גם אלבום האוסף שלו, "The DJ in the Mix" בו כלל יצירות שלו מאלבומים קודמים בגרסאות שונות ויצירות של אומנים אחרים.
בשנת 2004 יצא האלבום, "No Silence" שהיה המצליח ביותר מכל האלבומים שלו עם סינגלים כמו "Marrakech", "Ecstasy" שהוא הסינגל המצליח ביותר של ATB עד היום ו"Here With Me". זמן קצר לאחר צאת האלבום יצא אלבום האוסף "The DJ 2 in the Mix".
בשנת 2007 יצא האלבום השישי שלו, "Trilogy". האלבום יצא בשתי גרסאות: הגרסה המקורית והגרסה המיוחדת שכללה מספר רמיקסים מיוחדים, קטעי DVD מהופעות שלו וקליפים.
ב-9 במאי 2009 יצא לאור האלבום השביעי שלו, "Future Memories".
ב-15 בינואר 2021, הוציא, בשיתוף פעולה עם התקליטן הגרמני, טופיק, והזמר השוודי, A7S, את הסינגל "Your Love (9PM)", שמהווה גרסה מחודשת לסינגל הראשון שלו, "".
קירי (סדרת טלוויזיה)
קירי (באנגלית: Kiri) היא מיני-סדרת טלוויזיה דרמת פשע בריטית בכיכובה של שרה לנקשייר. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ 4 הבריטי מ-10 עד 31 בינואר 2018.
פרק 1
מרים מחליטה לאפשר לטובי ביקור של קירי ללא פיקוח. אחרי שמרים מביאה את קירי אל ביתו של טובי, קירי נעלמת. במהלך חיפוש של המשטרה מתגלה גופתה של קירי בבריסטול דאונס. נתניאל בורח מהמשטרה, שחושדת בו בחטיפה וברצח של הילדה. התקשורת מסקרת את המקרה בצורה בולטת, ואנשי התקשורת ניגשים אל מרים כשהם מגלים מה היה תפקידה בו. הממונים עליה חוקרים אותה ואחר כך היא מושעית מעבודתה. מפקחת בילוש מביאה את טובי לחדר המתים כדי לזהות את הגופה.
פרק 2
טובי מחפש את נתניאל ומוצא אותו בבית בושת. נתניאל אומר לטובי שהוא לא הרג את קירי. טובי אומר לבני הזוג וורנר שהוא רוצה לארגן את הלוויה יחד איתם, ולקבור את הילדה בחצר הכנסייה בטקס נוצרי. הם מתנגדים לכך בשל היותם אתאיסטים. גם סיי הופך להיות חשוד. מרים אומרת לאנשי התקשורת שהיא עשתה את המעשה הנכון בנוגע לקירי.
גמביה במשחקים הפאראלימפיים
גמביה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של שני ספורטאים, גבר ואישה. במשחקי החורף לא נטלה גמביה חלק מעולם.
קירי (סדרת טלוויזיה)
פרק 3
השוטרים עוצרים את נתניאל בביתו של טובי. אבל מתברר שאחרי שנתניאל חטף את קירי, השניים נפרדו. סיי משקר לגבי מקום הימצאו ביום החטיפה, והוריו חושדים בו שהוא הרג את קירי.
גמביה במשחקים הפאראלימפיים
הספורטאים אותם שלחה גמביה למשחקים, התחרו שניהם במרוץ ל-100 מטר והמרוץ ל-800 מטר (שניהם בקטגוריה T54) אך לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
קירי (סדרת טלוויזיה)
פרק 4
נתניאל מואשם ברצח קירי. סיי מאשים את אביו ג'ים בהריגתה. ג'ים מכחיש כל קשר לכך, אבל לבסוף הוא נשבר, ומתוודה על כך שהיה עם קירי באותו היום - היא ברחה ממנו, נפלה וראשה נחבט באבן.
קבלה
הסדרה התקבלה היטב בקרב מבקרי הטלוויזיה. עם זאת היא גררה ביקורת מצד עובדים סוציאליים, שטענו שהתוכנית מציגה את המקצוע באור שלילי, ואמרו שמפירי חוק לא כשירים כמו מרים לא היו נשארים זמן רב בעבודתם.
גבינת שמנת
שימוש
גבינת שמנת משמשת במתכונים רבים. במדינות רבות באירופה, נהוג לאכול גבינת שמנת כגבינה לכל דבר ולא כממרח. נהוג להגישה על גבי מגשי גבינה. באיטליה, גושי גבינת שמנת מוגשים בסלטים טריים. ביפן נהוג למרוח גבינת שמנת על גבי קלי. בארצות הברית נהוג למרוח את הגבינה על גבי בייגלים ולחמים מסוגים שונים.
ייצור
תהליך הייצור של גבינת שמנת הוא מורכב. מולקולות של חלבון בחלב מכילות מטען שפה שלילי אשר שומר על החלב במצב נוזלי. המולקולות מייצרות מיצלות סביב חלקיקי שומן וכך שומרות על התחליב. בקטריות חומצה לקטית מוכנסות לחלב הומוגני מפוסטר. בתהליך התסיסה אשר מתרחש בטמפרטורה של 23 מעלות צלזיוס, דרגת החומציות של החלב פוחתת. חומצות אמיניות בשפה של החלבונים מאבדות ממטענם והופכות לבעלות מטען נייטרלי. בכך הופכות המיצלות של השומן מהידרופיליות להידרופוביות והנוזל מתקרש.
אם הבקטריות נותרות בחלב זמן רב מדי, דרגת החומציות פוחתת עוד, המיצלות מקבלות מטען חיובי והתערובת חוזרת לצורתה הנוזלית. המפתח הוא לחסל את הבקטריות באמצעות חימום התערובת לטמפרטורה של בין 52 ל-63 מעלות צלזיוס ברגע שבו הגבינה הגיעה לנקודה המכונה נקודה איזואלקטרית. תזמון לא מדויק של החימום יוביל למוצר נחות או לא אכיל.
מרזיביט
מרזיביט הוא סגנון של מוזיקת ביט שנוצר והתפתח בקרב הלהקות שהופיעו בצפון-מערב אנגליה, בעיקר בליברפול. הסגנון קרוי על שם נהר מרזי, אחד ממייצגי נופיה של ליברפול. סגנון זה החל להתגבש בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. שלוש הלהקות שהיו הכי מזוהות עם המרזיביט הן: ג'רי והפייסמייקרס, בילי ג'יי קריימר והדקוטות והביטלס. להקות נוספות המזוהות עם סגנון זה הן: המחפשים, מתבודדי הרמן פיטר וגורדון פרדי והחולמים, סווינגינג בלו ג'ינס והזמרת. סגנון המרזיביט הפשוט והקליל לא יכול היה להתמודד עם התפתחות הרוק מסוף 1965 והלאה, ומאז דעך ושקע ולא ענה על ביקוש המאזינים שהחלו להיות מושפעים מהרוק המורכב יותר.
שוודיה באירוויזיון
שוודיה השתתפה באירוויזיון 62 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1958, והיא נעדרה מהתחרות שלוש פעמים, ב-1964, 1970 ו-1976. החל מ-1959 השיר השוודי לתחרות נבחר באמצעות תחרות טלוויזיה שנתית אשר נקראת "מלודיפסטיבלן".
הישגים
שוודיה השתתפה בתחרות 62 פעמים: 7 פעמים מתוכן שוודיה זכתה בתחרות, ועל כן, נכון ל-, היא שיאנית מספר הניצחונות בתחרות יחד עם אירלנד, ומאחוריהן נמצאות לוקסמבורג, צרפת, הממלכה המאוחדת והולנד, עם חמישה ניצחונות בתחרות כל אחת. בניגוד לאירלנד, ספרד, לוקסמבורג וישראל, ועל אף כל ניצחונותיה בתחרות, שוודיה מעולם לא ניצחה בתחרות פעמיים ברציפות ועל כן מעולם לא ניצחה בתחרות שנערכה בשטחה. 24 פעמים מתוכן שוודיה הצליחה להתברג לחמשת המקומות הראשונים בגמר התחרות ו-36 פעמים מתוכן היא התברגה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות. עד שנת 2010 הייתה שוודיה אחת המדינות היחידות שלא החמיצו אף גמר אירוויזיון מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004, אך שיאה נשבר בשנת 2010 כאשר הזמרת אנה בריינדול לא העפילה לגמר משלב חצי-הגמר בתחרות שנערכה באוסלו, נורווגיה. כאשר נחשפו תוצאות חצי-הגמר הסתבר כי בריינדול סיימה במקום ה-11 בחצי-הגמר, בהפרש של 5 נקודות בלבד מהמקום העשירי, שהיה מקנה לה את הזכות לעלות לגמר. הישגה הגרוע ביותר של שוודיה בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-22 עם 9 נקודות אליו היא הגיעה פעם אחת בתולדותיה בתחרות אירוויזיון 1992, אותה אירחה, עם השיר "I morgon är en annan dag" של כריסטר ביורקמן. שוודיה התמקמה במקום האחרון בתחרות רק פעמיים בתולדותיה, בשנים 1963 ו-1977, וקיבלה 0 נקודות רק פעם אחת, בשנת 1963.
שוודיה נחשבת לאחת המדינות המוצלחות ביותר בתחרות האירוויזיון ומראשית ימיה בתחרות ועד ימינו שוודיה כמעט תמיד הצליחה להתברג למקומות גבוהים בתחרות וחוץ מפעם אחת, בשנת 2010, מעולם לא כשלה להעפיל לגמר התחרות משלב חצאי-הגמר והיא המדינה המצליחה ביותר בתחרות בשלב חצאי-הגמר. בשנת 2005 נערכה בקופנהגן, דנמרק, תחרות שיר היובל באירוויזיון, במסגרת חגיגות 50 שנים לקיום התחרות. השיר השוודי שהשתתף בתחרות היובל, "Waterloo" של להקת אבבא, הגיע למקום הראשון עם 329 נקודות בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות האירוויזיון. במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות, שוודיה, יחד עם לטביה, מלטה וקרואטיה, היו המדינות היחידות בתחרות שלא הושפעו מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף אליה. בשנת 2012, שברה שוודיה שיא של כל הזמנים כאשר השיר השוודי הזוכה, "Euphoria", קיבל 12 נקודות מ-18 מדינות, ובכך שברה את שיאה של שכנתה נורווגיה עם השיר "Fairytale", מתחרות אירוויזיון 2009, שקיבלה 12 נקודות מ-16 מדינות.