cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משחקיות של פוקימון
קרבות פוקימונים
במשחק קיימים שני סוגים בסיסיים של קרב: בשני הסוגים, תחילה, המסך משתנה לסצנת קרב, כאשר בצד השמאלי מופיע הפוקימון הראשון בקבוצה של השחקן, בצד הימני הפוקימון מולו נלחם, סרגל ה-HP (כמות חיים) לכל אחד, ותפריט אפשרויות. בכל עת, השחקן רשאי להחזיק במקסימום שישה פוקימונים בקבוצתו; הפוקימון הראשון בהרכב נשלח אוטומטית לקרב. בתחילת כל סיבוב, שני הצדדים יכולים לבחור לתקוף, להשתמש בפריט, להחליף את הפוקימון לאחר מהקבוצה, או לנסות לברוח מהקרב (נגד פוקימון פרא). אם שני הצדדים בוחרים לתקוף, הראשון שמשתמש במהלך הוא הפוקימון המהיר יותר, אם כי נוכחות מסוימת של פריטים, יכולות או מתקפות יכולים לשנות זאת. אם אחד הצדדים בוחר באפשרות אחרת, פעולה זו מבוצעת לפני המתקפה של האחר.
כל פוקימון משתמש במהלכיו כדי להביא את היריב למצב של חוסר יכולת להמשיך בקרב ("התעלפות"; ひんし; faint) על ידי הפחתת נקודות החיים (HP) של היריב לאפס. אם הפוקימון של השחקן מנצח, הוא זוכה בנקודות ניסיון (XP); כאשר מצטברות מספיק נקודות, רמת הפוקימון עולה. אם הפוקימון של השחקן מתעלף, השחקן רשאי להשתמש בפוקימון אחר מהשישייה; בקרבות נגד פוקימון פראי, השחקן יכול לנסות לברוח במקום זאת. אם כל הפוקימונים של השחקן התעלפו, השחקן מפסיד בקרב, מאבד חלק מכספו ונשלח בחזרה למרכז הפוקימונים האחרון בו ביקר.
משחקי הדור השלישי, פוקימון רובי וספיר היו המשחקים הראשונים שבהם הופיעו קרבות כפולים (ダブルバトル; Double Battles), בהם קבוצות יריבות נלחמות בשני פוקימונים בכל פעם. על אף שהמכניקה הבסיסית נשארת זהה, למהלכים עשויים להיות יעדים שונים, וחלקם משפיעים על הפוקימונים השותפים כמו על היריבים. בנוסף, יכולות מסוימות פועלות רק בקרבות כפולים. מולטי קרבות (マルチバトル; Multi Battles) הופיעו גם הם לראשונה בדור השלישי. משחקי הדור השלישי כללו קרבות כפולים נגד מאמנים אחרים בלבד, אך החל ממשחקי הדור הרביעי, פוקימון יהלום ופנינה, עשויים להתקיים, בנסיבות מסוימות, גם קרבות כפולים עם פוקימונים פראיים.
במשחקי הדור החמישי, פוקימון שחור ולבן, הוצגו גם קרבות משולשים וקרבות רוטציה. בקרבות המשולשים (トリプルバトル; Triple battle), שתי הקבוצות שולחות שלושה פוקימונים בבת אחת, כאשר שלושתם נלחמים בו זמנית. בקרבות רוטציה (ローテーションバトル; Rotation Battle), שני הצדדים שולחים שלושה פוקימונים בבת אחת, אך משתמשים רק באחד בכל פעם, וניתן להחליף את הפוקימון הנלחם באחד מהשניים האחרים מבלי לבזבז תור.
במשחקי הדור השישי, פוקימון X ו-Y, הוצגו שלוש מכניקות לחימה חדשות. קרבות שמיים (スカイバトル, Sky Battle), שמתקיימים מול מאמני שמיים (Sky trainers), וניתן השתתף בהם רק עם פוקימון מסוג תעופה (Flying), או כאלו עם יכולת ריחוף (Levitate). קרבות עם להקות פוקימונים פראיים (群れバトル; Horde encounters) הם קרבות בהם חמישה פוקימונים פראיים נלחמים יחד מול פוקימון אחד של השחקן, ומעודדים את השימוש במהלכים שפוגעים ביותר ממטרה אחת. הקרבות ההפוכים (さかさバトル, Inverse Battles) דומים לקרבות רגילים, אך ההשפעה של המתקפות לפי סוגן מתהפכת. משמעות הדבר היא שמתקפה שבדרך כלל עושה נזק כפול, תסב כעת רק חצי נזק, ולהפך.
במשחקי הדור השביעי, פוקימון שמש וירח, מוצג סוג קרב חדש, קרב SOS. בקרבות אלה עשוי הפוקימון היריב לקרוא לבעלי ברית לסייע לו, מה שהופך את הקרב לשניים מול השחקן.
במשחקי הדור השביעי, פוקימון חרב ומגן, מוצגים לראשנה קרבות מקס רייד, בהם השחקן נלחם לצד שלושה בוטים או שחקנים אחרים מול פוקימון דיינמקס או ג'ייגנטמקס (מוגדל). אם השחקן מפסיד, ניתן להילחם נגד הפוקימון שוב. אם הפוקימון מובס או נתפס, השחקן זוכה בסוכריות exp, רייר קנדי, מתקפות שניתן ללמד באופן חד פעמי (TR) וסוכריות דיינמקס, מה שהופך את הפוקימון לחזק יותר בזמן דיינמקס.
סוגי פוקימונים ומהלכים
סוג (タイプ, taipu; type) – המשוייך הן לפוקימונים והן למהלכים ("מתקפות") – הוא תכונה בסיסית הקובעת את נקודות החוזק והחולשה של כל פוקימון ומהלכיו, באופן שיוסבר בהמשך.
במשחקים הראשונים, פוקימון אדום וכחול, פוקימון ירוק, ופוקימון צהוב, ישנם בסך הכל 15 סוגי פוקימונים: רגיל (Normal), אש (Fire), מים (Water), עשב (Grass), חשמל (Electric), קרח (Ice), לחימה (Fighting), רעל (Poison), אדמה (Ground), מעופף (Flying), על חושי (Psychic), חרק (Bug), סלע (Rock), רוח (Ghost) ודרקון (Dragon). סוגי האופל (Dark) והפלדה (Steel) נוספו במשחקי הדור השני, זהב וכסף, וסוג הפיה (Fairy) נוסף במשחקי הדור השישי, X ו-Y. לסוגים מסוימים יש מאפיינים מיוחדים שאינם קשורים לטבלת החוזקות; לדוגמה, פוקימונים מסוג חשמל חסינים מפני שיתוק (ראו להלן על אודות מצבים פיזיים).
סוגי פוקימון
לכל פוקימון יש לפחות סוג אחד, ולחלקם יש שני סוגים (dual type) – אך לא יותר. סוג הפוקימון משתנה לא רק בין סוגי פוקימונים שונים, אלא גם בין פוקימון אחד להתפתחות שלו, ואפילו בין זנים שונים של אותו פוקימון.
מהלכי פוקימונים
כמו דמויות במשחקי וידאו רבים, פוקימון יכול ללמוד מגוון רחב של מהלכים (技, move). מהלכים אלה עשויים לגרום נזק ליריב, לרפא את המשתמש במהלך או לבצע פעולות שמשפיעות בדרך כלשהי על הקרב. הנזק מהמהלכים נקבע על ידי הסטטיסטיקה השונה שיש לפוקימון מסוים. לכל מהלך יש סוג, כוח (威力), דיוק (命中, Meichū; accuracy) ומספר נקודות כוח (PP). המהלכים שפוקימון אחד עשוי ללמוד שונים מאחרים בהתאם למין הפוקימון; גם פוקימונים שמתפתחים מאחרים לא בהכרח לומדים את כל אותם מהלכים שקודמיהם לומדים. כל פוקימון יכול לדעת בסך הכל ארבעה מהלכים בכל קרב. ניתן ללמוד מהלכים כאשר הפוקימון עולה רמה, או בשימוש ב-TM וב-HM. ישנן דמויות במשחק שמלמדות מהלכים לפוקימונים לבחירתו של השחקן.
סוגי המהלכים
כל מהלך מסווג לפי אחד מ-18 סוגי הפוקימונים. האפקטיביות של המהלך תלויה במידת החולשה או החוזקה של סוג הפוקימון היריב לסוג המהלך: מהלך יכול להיות "יעיל ביותר" (כאשר הנזק גדל פי שניים מהרגיל) (super effective), "לא יעיל במיוחד" (כאשר הנזק קטן פי שניים מהרגיל) (not very effective) ו"לא משפיע" (כאשר הנזק הוא אפס) (has no effect).
לרוב פוקימונים משתמשים במהלכים מאחד מהסוגים שאליהם הם שייכים, ולכן קיים במקרים רבים יחס העדפה מובהק בין זוגות פוקימונים. למשל, מתקפה מסוג על-חושי חזקה ("סופר אפקטיבית") כנגד פוקימון מסוג לחימה, ולכן לפוקימון מסוג על-חושי יש לרוב יתרון משמעותי על פני פוקימון מסוג לחימה. עם זאת, יחסים מסוג זה מתקזזים זה בזה במערכות יחסים בסגנון אבן נייר ומספריים; למשל: כאמור, סוג על-חושי חזק כנגד סוג לחימה, סוג לחימה חזק כנגד סוג אופל, אך סוג אופל חזק כנגד סוג על-חושי. ישנם סוגי פוקימונים שמעניקים חסינות מלאה לסוגי מתקפות מסוימות; למשל, פוקימונים מסוג רוח עמידים לחלוטין מול מתקפות מסוג רגיל או לחימה, ולא סופגים מהם נזק. יכולות מסוימות של פוקימונים עשויות גם הן לשנות את האינטראקציות הללו, כדוגמת ריחוף (Levitate) שהופך פוקימון לחסין מפני מתקפות מסוג אדמה.
המהלכים יכולים להיות מוגדרים כפיזיים או כמיוחדים; לפני משחקי הדור הרביעי, יהלום ופנינה, מעמדם של המהלכים היה תלוי בסוג ולא בכל מהלך בפני עצמו. ישנם גם מהלכי "סטטוס", אשר אינם גורמים נזק, אם כי לעיתים קרובות גורמים לשינויים במצב הפוקימונים המגנים או המתקיפים. מהלכים הגורמים לנזק מפחיתים מספר מסוים של נקודות בריאות (HP) מהפוקימון היריב בהתבסס על סוג המהלך ויעדו ועל פי הסטטיסטיקה של שני הפוקימונים. הנזק יכול להיות מושפע גם מפריטים המוחזקים על ידי פוקימון, או על ידי יכולותיהם.
פוקימון צל
במשחקים פוקימון קולוסיאום ו-XD הוצג סוג מהלך ייחודי המכונה Shadow, אך הוא אינו מופיע מחוץ למשחקים אלה. פוקימון צל יכול להיחשב מסוג זה, אך הם עדיין שומרים על סוגם הרגיל. בפוקימון XD, מהלכי Shadow הם יעילים במיוחד כנגד פוקימונים שאינם צל ולא יעילים במיוחד כנגד פוקימוני צל.
דיוק
לכל מהלך יש דיוק (命中, Meichū), הקובע את הסיכוי לפגוע בפוקימון היעד בהנחה שלא יבוצעו שינויים לרמת הדיוק של הפוקימון המשתמש או לכוח ההתחמקות של המטרה. למהלכים חזקים מאוד יש לעיתים קרובות דיוק מתחת לממוצע. מהלכים עם דיוק סטנדרטי של 100% רגישים לשינויים ברמת הדיוק וההתחמקות, אך ישנם מספר מהלכים שעוקפים זאת, ותמיד פוגעים בפוקימון היריב.
נקודות כוח
מספר נקודות הכוח (PP, קיצור של Power Points; ביפנית: パワーポイント) של מהלך מציין כמה פעמים פוקימון רשאי להשתמש במהלך זה. בדומה לדיוק, למהלך רב עוצמה יש בדרך כלל מספר נמוך של PP. ברגע שפוקימון משתמש בכל ה-PP למהלך מסוים, הוא כבר לא יכול להשתמש במהלך הזה. אם פוקימון משתמש בכל ה-PP עבור כל המהלכים שלו, הוא נוקט בצעד שנקרא Struggle, אשר פוגע גם במשתמש וגם במטרה. ניתן לשחזר את ה-PP של מהלכים באמצעות פריטים מסוימים (למשל "PP Up") או באמצעות ביקור במרכז פוקימון.
מצבים פיזיים
למהלכים רבים יש השפעות מעבר לגרימת נזק. אפקט משני נפוץ הוא סיכוי לשנות את מצבו הפיזי של היריב (状態 異常, jōtai ijō; status effect). המצבים הפיזיים הקיימים הם שיתוק (ま ひ, Mahi; paralysis), שמאט את הפוקימון ולעיתים מונע ממנו לתקוף, הישרפות (や け ど, Yakedo; burn), שמורידה מנקודות הבריאות של הפוקימון בכל סיבוב, קיפאון (こ お り, Kōri; freeze), שמונעת לחלוטין מהפוקימון לתקוף, רעל (ど く, Doku; poison) שמוריד מנקודות הבריאות של הפוקימון בכל סיבוב, ושינה/תרדמת (ねむり, Nemuri; sleep), שמונעת מהפוקימון לתקוף. כל אחד מהם משפיע לרעה על ביצועי הפוקימון בקרב. למספר מהלכים ישנן תופעות לוואי שליליות עבור המשתמש, כדוגמת אילוץ השחקן להמתין סיבוב לפני או אחרי השימוש, או גרימת נזק מהדף המתקפה (recoil). מספר מהלכים, כמו Splash, לא משפיעים כלל, מלבד השימוש בהם כמהלכי Z.
מהלך Z
אחת לקרב, אם פוקימון מחזיק בקריסטל Z, אובייקט רב עוצמה המתקבל מהשלמת אתגרי אי, הוא רשאי להשתמש בגרסה משודרגת של אחד המהלכים שלו, המכונה מהלך Z. מהלכים אלו מבוססים על המהלכים הרגילים, ונוטים להיות בעלי כוח הרבה יותר גבוה מהרגיל.
שימוש במהלכים מחוץ לקרב
מהלכים מסוימים יכולים זמינים לשימוש בעולם גם מחוץ לקרבות הפוקימונים, על מנת כדי לעקוף מכשולים, לנסוע במהירות בין מקומות במפה, להימלט ממקומות וכו'. בדרך כלל, פוקימון ילמד מהלכים אלה באמצעות HM, ויוכל להשתמש בהם בדרכים הנ"ל לאחר קבלת תגים מסוימים.
מאיה עשת
מאיה עשת (נולדה ב-1990) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
עשת נולדה בירושלים. אמה, אילווה עשת, עלתה משוודיה וכיום שחקנית ומדבבת ומורה למשחק. אביה, אריק עשת, הוא מפיק תיאטרון, שחקן, מדבב, מורה למשחק, והיה בין מייסדי הסניף הירושלמי של הסטודיו למשחק ניסן נתיב וניהל אותו במשך שנים, כשבהמשך הקים את תיאטרון האינקובטור, שבו הוא משמש עד היום כמנהל אמנותי. למדה בתיכון לאמנויות בירושלים. אחיותיהן הן השחקנית מילי עשת ונועם עשת, בעלת מותג בגדים.
בישראל
בגיל תשע החלה עשת לעבוד בדיבוב, ודיבבה לעברית את הדמות של אולי בסדרת האנימציה לילדים "רולי פולי אולי". לאחר מכן, דיבבה לעברית גם בסדרת האנימציה לילדים "השלישייה".
בשנת 2003, בגיל 12, קיבלה את תפקידה הראשי הראשון בסרט הקצר "שיעור מולדת: עבדי השם", בו גילמה נערה דתייה שהתכוננה לבת המצווה שלה.
בנוסף, שיחקה בתפקידים זוטרים בסרט "מישהו לרוץ איתו", ובסדרת הדרמה "משמורת".
בארצות הברית
בגיל 18 היגרה לארצות הברית כדי ללמוד בבית ספר למשחק ע"ש סטלה אדלר בניו יורק במשך שלוש שנים, ולאחר מכן עברה ללוס אנג'לס.
בשנת 2013 שיחקה בהצגה "The Outsider - Lovecraft Nightmare Suite" (עיבוד בימתי לסיפורו הקצר של ה.פ. לאבקרפט, "הזר") בתיאטרון לקס שבלוס אנג'לס.
בשנים 2016–2014 שיחקה בעשרה פרקים בתור מרדית' ווקר בסדרת פנטזיית הנעורים האמריקאית "זאב צעיר" מבית MTV.
ב-2017 שיחקה בסרט הדרמה האמריקאי "עד העצם" מבית נטפליקס, בכיכובם של לילי קולינס וקיאנו ריבס. בנוסף באותה שנה, שיחקה בסרט דרמת הפשע האמריקאי של הבמאית הישראלית הגר בן-אשר "נשים מתות מהלכות".
בנוסף ב-2017 שיחקה בסרט הקומדיית-דרמה האמריקאי "פרח", בכיכובה של זואי דויטש.
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד מרכזי בתור לומי ת'ורן בסדרת המדע הבדיוני האמריקאית "נייטפלייר" מבית רשת Syfy ונטפליקס. הסדרה בוטלה לאחר עונתה הראשונה.
בשנת 2023 תשחק עשת בסדרת הדרמה "The Idol"; שיצר הראפר דה ויקנד בשיתוף עם סם לוינסון עבור רשת הטלוויזיה HBO. בנוסף באותה שנה, הצטרפה לקאסט העונה השמינית והאחרונה של "אימת המתים המהלכים".
חיים אישיים
נשואה לקונסטנטין מליקוב, שחקן אמריקאי-יהודי ממוצא רוסי, אותו הכירה במהלך לימודי המשחק בניו יורק.
הקוסם (ספר)
הקוסם הוא רומן פנטזיה משנת 2010. הספר הוא השני בסדרת "הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות" שנכתבה על ידי מייקל סקוט. הספר עוסק בעלילותיהם של התאומים ג'ושי וסופי ניומן בפריז. הספר זכה לביקורות חיוביות כמו הספר הראשון בסדרה, "האלכימאי". הספר הפך לרב מכר לילדים במהרה. שם הספר בא משם הדמות ג'ון די.
בריחת פרנל
התאומים, ניקולס וסקתך עברו מסן פרנסיסקו לפריז דרך שער ליי. דוקטור ג'ון די נעזר בניקולו מקיאבלי, בן אלמוות נוסף שמשרת את האשמנים הקדמונים, כדי ללכוד את תאומי האגדה ולהיפטר סופית מניקולס פלמל ומסקתך. פרנל פלמל תקועה באלקטרז עם ספינקס, יצור מיתולוגי בעל ראש אישה, כנפי נשר וגוף אריה הניזון מהילתה וכך מונע ממנה להשתמש בקסמים. פרנל היא בת שביעית לבת שביעית ולכן היא יכולה לראות ולשוחח עם רוחות רפאים. היא מנצלת את העובדה הזו ומשוחחת עם רוח רפאים בשם חואן מנואל דה איילה. הוא עוזר לה לבלבל את הספינקס ולהימלט מתאה, דבר אשר מסייע להילתה להתאושש ומחזק אותה.
הקרב עם הדיזיר והנידהוג
ניקולס, סקתך והתאומים מוצאים את עצמם בתוך בזיליקת הלב הקדוש בשעה מוקדמת של הבוקר, נחשבים לפורצים אל אתר מורשת לאומי, מותקפים בידי טולפה משעווה, יצור הנשלט בכוח המחשבה בלבד, פרי מוחו של ניקולו מקיאבלי, ראש השירות החשאי של צרפת. סופי פוגשת את ז'אן ד'ארק, אשה נוספת בעלת הילת כסף טהורה שהייתה התלמידה של סקתך ולומדת מהרוזן מסן-ז'רמן, בעלה של ז'אן, את קסם יסוד האש. ניקולו ודי מתקיפים את ביתו של סן ז'רמן בעזרתן של הדיזיר והדרקון (הנחש) נידהוג. נידהוג תוקף את סקתך, וג'וש תוקף אותו בעזרת החרב התאומה של אקסקליבר - קלרנט, נידהוג בורח, משתולל ברחבי פריז וזורע הרס. סופי וז'אן ד'ארק נלחמות בדיזיר ומביסות שתיים מהן, השלישית יוצאת בעקבות ג'וש, נידהוג וסקתך מחוסרת ההכרה שבידי הנידהוג.
הפגישה עם די ומרס אולטור
ג'וש משיג את הנידהוג ונלחם בדיזיר השלישית, הנידהוג כמעט מובס אלא שאז די מציל אותו ולוקח את ג'וש איתו. די מבטיח לג'וש שהוא יעורר אותו כך שג'וש יהיה חזק כמו אחותו וג'וש מוכן לעשות הכל בשביל זה. בינתיים מגיעים ניקולס, סופי, סן ז'רמן וז'אן אל נידהוג וסופי מביסה אותו בקלרנט בזמן שז'אן מצילה את סקתך. סקתך בקושי מתעוררת כשלפתע דגון (איש דג) העוזר של מקיאבלי ששונא את סקתך תופס אותה וגורר אותה לנהר הסן שם הם נלחמים. ניקולס, סן ז'רמן, ז'אן וסופי עוקבים אחרי די וג'וש ומגיעים לקטקומבות של פריז ששם נמצא מרס אולטור הקדמון שנכלא על ידי מכשפת עין דור שהיא גם אשתו. מרס מסכים להעיר את ג'וש ומחליט להוסיף לו גם מתנה - הידע הצבאי שלו.
הלחימה בפסלי האבן
סופי מגיעה לשם ולוקחת את ג'וש. ביחד עם ניקולס, ז'אן וסן ז'רמן מגיעים התאומים לקתדרלת נוטרדאם. די ומקיאבלי מחליטים לשתף פעולה וביחד מעירים את כל פסלי האבן לחיים שנלחמים נגד פלמל והתאומים. בינתיים פרנל מגלה את הקדמונית אריופ אנאפ כלואה באלקטרז, היא משחררת אותה ושתיהן יחד נלחמות במוריגן אלת העורב שבאה לחסל סופית את פרנל. בקתדרלה נלחמים כולם בפסלי האבן אך לפלמל נגמר הכוח. סופי וסן ז'רמן משתפים פעולה סן ז'רמן מחמם את הפסלים וסופי משתמשת בקסם האוויר כדי לקרר אותם וכך הפסלים נשברים, לבסוף כשלסן ז'רמן נגמר הכוח סופי וג'וש מאחדים את הילות הכסף והזהב שלהם ומפוצצים את כל הפסלים.
דמיין (פירושונים)
{{פירושונים|
בישופות וירצבורג
בישופות וירצבורג (גרמנית: Großherzogtum Würzburg) הייתה אחת ממדינות האימפריה הרומית הקדושה, שהוקמה בשטחי פרנקוניה, והתקיימה עד לחילון האימפריה בשנת 1803.
היסטוריה
בשנת 743 הקים בורכארד מווירצבורג בישופות בשטח העיר וירצבורג, ובשנת 1168 קיבל הבישוף הרולד פון הוכהיים את התואר נסיך-בישוף, ובנוסף קיבל מפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר דוכס פרנקוניה. בהמשך הושמט התואר מתארי הבישופים, אולם בשנת 1442 חזרו הבישופים להחזיק בתואר "דוכס פרנקוניה", ובשנת 1500 צורפה הבישופות למעגל הפרנקוני של האימפריה.
בשלום לינוויל בשנת 1801, הפכו שטחי הבישופות לנסיכות חילונית, ובשנת 1803 צורפו לנסיכות הבוחר מבוואריה. באותה שנה קיבל פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה את נסיכות הבוחר מזלצבורג, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות בוחר, ולאחר תקופה קצרה שודרגה נחלתו לדוכסות גדולה.
לאחר פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה הצטרפה הדוכסות הגדולה של וירצבורג לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1810 צורפה לדוכסות העיר שוויינפורט.
ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, ביטל פרדיננד את בריתו עם נפוליאון. ב-3 ביוני 1814 נחתמה אמנה בין אוסטריה לבוואריה, ולפיה צורפו שטחי הדוכסות לממלכת בוואריה, ואילו פרדיננד קיבל בחזרה את השליטה בדוכסות הגדולה של טוסקנה.
The Fat of the Land
The Fat of the Land ("משמני הארץ") הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הפרודיג'י. האלבום יצא לאור ב-30 ביוני 1997, והפך לאלבומם המצליח ביותר עם מכירות של יותר משני מיליון אלבומים בארצות הברית.
האלבום היה מועמד בשנת 1997 לפרס מרקורי.
האלבום נכלל בספר רב המכר "1001 Albums You Must Hear Before You Die" אשר מכיל סקירה של 1001 אלבומי אולפן נבחרים מהשנים 1955 - 2008.
האלבום עורר מחלוקת מסוימת כאשר יצא. הארגון הפמיניסטי האמריקאי "National Organization for Women" הביע את התנגדות לשנאת הנשים אשר לכאורה מוצגת בשיר "Smack My Bitch Up" (בתרגום חופשי: "הכה את הכלבה שלי"), על אף שהלהקה טוענת בתוקף כי הפירוש האמיתי של שם השיר הוא "doing anything intensely" (לבצע דבר מה באופן אינטנסיבי).
צב רך הפרת
צב רך הפרת (שם מדעי: Rafetus euphraticus) הוא מין של צב ענקי החי בנהרות גדולים במזרח התיכון כמו הפרת והחידקל שבעיראק, סוריה מחוז ח'וזסתאן שבאיראן וטורקיה.
זהו צב גדול שאורכו עד 70 ס"מ ומשקלו עד 20 ק"ג. צבע השריון ירוק כהה עם ראש בצבע חום-ירקרק גדול ובעל חוטם דמוי חדק. הוא מותאם לחיים במים ונח על החופים אך מצוי בעיקר בתוך המים.
צב זה מצוי בנהרות הגדולים והאיטיים ושוחה בחיפוש אחר מזון כמו דגים וסרטנים אך גם מצמחי מים. כמו רוב הצבים הוא מתרבה רק על היבשה ומקים קן מבוץ.
הוא מצוי בסכנת הכחדה בגלל זיהום, הרס בתי גידולו והוא נהרג גם בידי דייגים.
אברהם רפאל קורייאט
אברהם רפאל קורייאט (1730 – ספטמבר 1805) היה דיין במוגדור שבמרוקו ובליבורנו שבאיטליה, מחבר הספר "זכות אבות".
ביוגרפיה
אברהם קורייאט נולד בטיטואן שבמרוקו לרבי יהודה, מדייני המקום ונצר לשושלת רבנים שפעלה במרוקו. למד מאביו תורה ואף החשיב אותו למורו ורבו.
נשא לאישה את בתו של רבי משה הכהן, חתנו של רבי כליפא בן מלכא. בשנת ה'תקמ"ז (1787) עבר עם משפחתו אל העיר מוגדור וכיהן שם כדיין. בשנת ה'תקנ"ו (1796) אנו מוצאים אותו בליבורנו שבאיטליה כאחד מדייני ורבני המקום. אחיו יצחק קורייאט כיהן אף הוא כדיין במקום. בליבורנו פגש בו רבי אברהם כלפון והביא בספרו פסקים ודברי תורה ששמע מפיו. סופר עליו ששקד בתורה אף על פי שהיה עני.
רבי אברהם חיבר את הספר "זכות אבות" הכולל: שו"ת בענייני חושן משפט - פרי פעילתו המשפטית כדיין, מעט מחידושי אביו, הערות על ביאורי רבי אליהו מזרחי לרש"י על התורה, ודרשות. רבי שמואל הכהן, אחי אשתו ודיין ומשורר בליבורנו, הגיה את ספרו "זכות אבות" ובראש הספר כתב הקדמה אודות המחבר. בין שאר התארים הוא כינה אותו, כפי שכינוהו גם רבני ליבורנו המסכימים, בתואר "המקובל האלהי", ואף צירף שיר לכבודו. הספר יצא לאור בפיזה תקע"ב.
העידו עליו שהיה מתוודה כל לילה בקול בכיה ובדמע.
כשנה לפני מותו חווה צער כפול בפטירת בנו רבי משה ואחיו רבי יצחק. רבי אברהם נפטר ב-י"א בחשון ה'תקס"ו (ספטמבר 1805).
משפחתו
לרבי אברהם נולדו שני בנים ובת:
תקינת רכש פדרלית
תקינת רכש פדרלית (באנגלית: Federal Acquisition Regulation, בראשי תיבות: FAR) היא מערכת הכללים העיקרית בנוגע לרכש ממשלתי בארצות הברית, והיא מפורטת בפרק 1 של "Title 48" של אסופת התקינה הפדרלית (CFR). הוא מכסה רבים מהחוזים שהונפקו על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית ונאס"א, כמו גם סוכנויות פדרליות אזרחיות אמריקאיות.
החלק הגדול ביותר של FAR הוא "Part 52", המכיל תנאים קדם-חוזיים סטנדרטיים וסעיפי חוזה. תנאים קדם-חוזיים (solicitation provisions) הן דרישות הסמכה, הודעות והוראות שהופנו כלפי חברות שעשויות להיות מעוניינות להתמודד על חוזה ספציפי. הוראות וסעיפים אלה הם משישה סוגים:
אם ה-FAR מחייב לכלול סעיף בחוזה ממשלתי, אך סעיף זה הושמט, הפסיקה עשויה לקבוע כי הסעיף החסר ייחשב כלול. זו ידועה בשם "הדוקטרינה הנוצרית", המבוססת על העיקרון הבסיסי שלתקנות ממשלתיות מסוימות יש תוקף ותוצאה של החוק, ואנשי ממשל אינם רשאים לחרוג מהחוק ללא אישור מתאים. יש להניח כי קבלנים עתידיים מכירים את החוק, כולל גבולות סמכותם של אנשי הממשלה. לפיכך, סעיף חובה המבטא חלק משמעותי או מושרש עמוק של מדיניות הרכש הציבורי, ישולב בחוזה ממשלתי מכוח החוק, גם אם הצדדים השמיטו אותו בכוונה.
ביקורת
יש שהציעו כי המורכבות הגדולה של עמידה בדרישות FAR מרתיעה את התחרות, במיוחד מצד חברות קטנות. ראה, למשל, משרד האחריות הממשלתי, ניהול בסיס הספקים במאה ה-21.
תחנת הרכבת השומרון – טייבה
תחנת הרכבת השומרון - טייבה היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המתוכננת לשרת את אזור השומרון ואת הערים טייבה, קלנסווה והיישובים שסביבן. התחנה צפויה להיות התחנה הראשונה אי פעם שתיבנה בישראל במיוחד עבור המגזר הערבי.
התחנה נמצאת בהליכי הקמה כחלק מפרויקט המסילה המזרחית החדשה. התחנה מקודמת על ידי חברת נתיבי ישראל. מנהל הפרויקט הוא אינג' רן מנובה. התחנה תוכננה על ידי משרד האדריכלים ברחנא אדריכלים. המכרז קודם עי חברת שריסט מהנדסים. החברה המבצעת היא חברת "י. לרר הנדסה" באמצעות קבלן המשנה, "ג. רעם תשתיות ופיתוח", מנהלי הפרויקט מטעם הקבלן הוא אינג' שוקי עגינה.
התחנה עתידה לכלול שני רציפי אי, מגרש חנייה עבור כ-1000 מכוניות ממנו תתאפשר הגעה לרציפים באמצעות מעבר תת-קרקעי, מבנה טרנספורמציה ומשאבות. בסיום הפרויקט תשתרע התחנה על שטח של 10,000 מ"ר.
כדי לאפשר גישה נוחה לתחנה ייבנה בסמוך אליה מחלף ליד המושב שער אפרים.
ונצל הבליק
ונצל הבליק (בגרמנית: Wenzel Hablik; 4 באוגוסט 1881 – 23 במרץ 1934) היה צייר, גרפיקאי ומעצב גרמני.
ביוגרפיה
עוד בבית הספר היסודי, היה הבליק חניך בבית המלאכה של אביו מגיל 8 עד 12. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הקהילתי (1893–1896) הוא הפך לצייר קרמיקה במפעל בעיר מולדתו בריקס, ולאחר מכן היה שרטט במשרדו של אדריכל. 1898–1902 למד במכללה הטכנית לתעשיית חרסינה ולעסקים בטפליץ-שנאו (טפליצה / צ'כיה). בשנים 1902–1905 למד ציור בבית הספר לאמנות שימושית בווינה.
הציורים הראשונים של אדריכלות נעשו משנת 1902/03. בנוסף הוא עיצב בדים למפעל הרהיטים הווינאי של הוגו שמידל, שהציג אותו בפני קבוצת סופרים סביב ארתור שניצלר, יעקב וסרמן ואלכסנדר רודה. בשנים 1905–1907 למד באקדמיה לאמנות בפראג. בשנת 1906 נסע ונצל הבליק לצפון איטליה ושווייץ.
בשנת 1908 התיישב באיצהו, ונסע לטיול של שלושה חודשים בקונסטנטינופול ובאסיה הקטנה בשנת 1910.
מאז שנת 1912 היה לו קשר הדוק עם מבקר האמנות ובעל הגלריה הרווארת ולדן בברלין, דרכו הכיר את הציירים אומברטו בוקיוני וקרל שמידט-רוטלוף. בשנת 1913 נסע לפינלנד. בשנת 1914 הוא השתתף בתערוכת Werkbund הגרמנית בקלן עם אריגי הטקסטיל שתכנן עבור מפעל אריגה של אשתו אליזבת הבליק-לינדמן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנת 1915/16 הוא היה צייר מלחמה בקרפטים.
בשנת 1916 הוא הפך לחבר ב- Werkbund הגרמני.
ארכיפלג מרשל
ארכיפלג מרשל (באנגלית: Marshall Archipelago) הוא קבוצת איים גדולים, המכוסים קרח בתוך מדף הקרח סלצברגר המכסה את מפרץ סלצברגר למול חופי ארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
ונצל הבליק
ביוגרפיה
ונצל הבריק ואליזבת לינדמן נישאו בשנת 1917. סדנת האריגה נקראה "הבריק-לינדמן" בעיר איצהו שם הם גרו. וילה שנרכשה באיצהו ועוצבה מחדש על ידי הבריק הפכה למרכז היצירה האמנותית המשותפת של הזוג בשנים הבאות. [2] זה המקום בו שוכנו הסטודיו של הבריק, אוספי הקריסטלים, המינרלים, הצדפים והחלזונות שלו, חנות חיתוך אבני החן שלו וסדנת המתכת שלו. ערבי ריקוד ומוזיקה אקספרסיוניסטיים הפכו את הבית למקום מפגש עבור אמנים רבים, כולל הרפורמטור פידוס.
בשל שנות עבודתו על ארכיטקטורות אוטופיות, הביק הגיש בקשה בינואר 1919 להשתתף בתערוכה לאדריכלים לא ידועים בברלין, והאדריכל ולטר גרופיוס ביקש ממנו בעניין רב להגיש עבודות. בתערוכה שנפתחה ב־25 במרץ 1919, הבליק היה המשתתף המוצג ביותר אחרי הרמן פינסטרלין. באותה תקופה היה חבר באגודת האמנים "אלטונה". בנובמבר 1919 ביקש ממנו האדריכל ברונו טאוט לקחת חלק עם אדריכלים וציירים אחרים בחילופי מכתבים על רעיונות בנייה אוטופיים, שנמשכה עד דצמבר 1920 ואשר נודעו בשם "שרשרת הזכוכית".
ארכיפלג מרשל
גילוי ומיפוי האיים
כמה מהאיים התגלו ומופו על ידי משלחות בירד לאנטארקטיקה (משלחות שחקרו את אנטארקטיקה בין השנים 1928– 1930 ו- 1933 – 1935), וכן על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית (בין השנים 1939–1941) כל משלחות חקר אלה נערכו בפיקודו של אדמירל ריצ'רד בירד.
הארכיפלג מופה כולו במדויק על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1965.
מקור השם
שמו של הארכיפלג ניתן לו על פי הצעתו של האדמירל בירד.
ונצל הבליק
ביוגרפיה
מאז 1921 התרכז הבריק יותר בעבודות יד והיה מיוצג פעמיים בשנה בעיצוביו לאריגי טקסטיל, כלי שולחן, סכו"ם כסף ופסלי בעלי חיים, בתערוכות האומנות במהלך ירידי המסחר בלייפציג.
ונצל הבריק נפטר בשנת 1934 מסיבוכים מסרטן. קברו נמצא בנורדהסטדט-ווסטרוולד שבשלזוויג-הולשטיין.
עזבונו נמצא במוזיאון ונצל הבריק באיצהו מאז 1995.
יצירה
תמונות ז'אנר שצייר מראות סצינות של בתי קפה בהמבורג ומוטיבים ממראות השוק. במהלך נסיעתו לקושטא בשנת 1910 ולאחריה, הוא יצר אוסף חשוב של עבודות רישומים וציורים של סצינות רחוב מזרחיות, דיוקנאות, נופים ונופים אדריכליים מהעיר הגדולה ומאסיה הקטנה.
מאז 1908 עיצב ריהוט ועיטורי פנים עבור משפחת פטרונו ריכרד ביל וכן עבור חוג לקוחות מהמעמד הגבוה.
מאז 1908 הוא תכנן את הטקסטיל שיוצר במפעל אריגת היד של אליזבת לינדמן, וביניהם התבלטו דפוסים עם מוטיבים גבישיים, שהיו אופנתיים גם מעבר לשנות העשרים.
בהשפעת מהפכת אוקטובר הרוסית, יצר הבריק ציורים אקטיביסטיים-אוטופיים של צורות נעלמות וגבישים ועולמות חדשים. מאז 1919/20 עיצב עבודות יד גם בצורות אוטופיות כמו מנורות, קופסאות ופסלים קטנים, אשר יחד עם הריהוט יוצא הדופן ועיטורי הקיר בגוונים אקספרסיוניסטים יצרו רושם של עיצוב "אוטופי" עבור לקוחותיו.
לאחר נסיעתו של האבליק לדרום אמריקה בשנת 1925 הוא יצר ציורים של נופים אקזוטיים ותמונות קקטוסים, שבעקבותיהם צוירו בעיקר פרחים. עיצובי הטקסטיל שלו משנות העשרים ותחילת שנות השלושים, כמו גם השטיחים שעיצב ונארגו על ידי אליזבת הבריק-לינדמן מאז 1925, הם מהמודרניים והאיכותיים ביותר של התקופה.
כנף תקיפה קרקעית 2 (לופטוואפה)
כנף תקיפה קרקעית 2 "אימלמן" (בגרמנית: Schlachtgeschwader 2, או בקיצור SG 2) הייתה כנף של מטוסי תקיפה קרקעית ומפציצי צלילה בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה. הכנף זכתה מעט לאחר הקמתה לשאת את הכינוי "אימלמאן", על שם מקס אימלמן אלוף ההפלות הראשון של הלופטוואפה במלחמת העולם הראשונה.
הכנף הוקמה במאי 1939 ככנף מפציצי צלילה בשם "Sturzkampfgeschwader 2" ("StG 2") והיא הורכבה מחדש בתור "SG 2" ב-18 באוקטובר 1943 ככנף תקיפה קרקעית אשר המשיכה לכלול מפציצי צלילה, אך כללה גם מטוסי פוקה וולף 190 Fw, Bf 109 ומטוסים נוספים בעלי יכולות תקיפה של מטרות קרקעיות. עם סיום המלחמה באירופה ותבוסת גרמניה הנאצית פורקה הכנף.
היסטוריה
במהלך שנות המלחמה והשנים שקדמו לה, עברה הכנף מספר גלגולים לשמה. היא החלה את דרכה באפריל 1934 ככנף תקיפה קרקעית בעלת שלוש טייסות בשם; כנף הטיסה שוורין (על שם בסיס האם שלה). באפריל 1935 קיבלה הכנף את הכינוי "אימלמאן" כינוי שהכנף נשאה עד לסוף המלחמה. בתקופה זו שונתה שיטת המספור ושמות יחידות האוויר לכדי מספר תלת-ספרתיים; מספר המייצג את מיקום הכנף באזור הפיקוד, מספר מייצג את ייעוד הכנף (מפציצי צלילה סומנו במס' 6) ומספר המייצג את אזור הפיקוד. כנף הטיסה שוורין הפכה כך לכנף 162 (הכנף הראשונה באזור פיקוד 2 (ברלין) של מפציצי צלילה), בשלב זה הכנף כללה להק יחיד עם שלוש טייסות.
במרץ 1937 הוקמו שני להקים נוספים בכנף 162 והחלו להיקלט מטוסי היונקרס Ju 87 החדשים על פני ה-Hs 123, ההיינקל He 51 וה-Ar 65 המיושנים. שני הלהקים התפצלו מהכנף במהלך השנה והועברו להקמת כנפות חדשות (כנף 163 וכנף 168, בהתבסס על מעבר לאזורי פיקוד חדשים). במאי 1939, ארבעה חודשים לפני פרוץ המלחמה, שונתה שוב שיטת המספור תוך איחוד ובניה מחדש של הרבה מיחידות הלופטוואפה. כל צי אווירי של הלופטוואפה כלל ספקטרום של מספרי יחידות שהוענקו לפי סדר בכירות, כך הוקמה כנף תקיפה קרקעית 2 בתור הכנף השנייה של צי האוויר הראשון. היא הורכבה מלהק I (לשעבר להק I מכנף 163), להק II (לשעבר להק I מכנף 162) ולהק III (לשעבר להק II מכנף 163).
מי שעתיד היה לקבל את הפיקוד על הכנף, הנס אולריך רודל, קיבל ביולי 1943 את הפיקוד על להק III. רודל היה כוכב עולה מבין טייסי הכנף, הוא עזר לפתח טקטיקות תקיפה כנגד מטרות משוריינות והוא עצמו הצליח להשמיד מאות מטרות במהלך שירות הכנף בחזית המזרחית. להק III היה היחיד בכנף שהמשיך לעשות שימוש במטוסי ה-Ju 87, בעוד שלהק II עבר למטוסי פוקה וולף 190 Fw (בדגמי תקיפה קרקעית) לקראת סוף 1942 ולהק I עבר אף הוא למטוסים אלו ביוני 1944. מטוסים אלו הגבירו את מידת הגמישות של טייסות הכנף ואיפשרו לעיתים לשלוח את הטייסים למשימות ירות כנגד מטוסי אויב, כך להק II במהלך המערכה על חצי האי קרים ב-1944 מעבר למשימות התקיפה הקרקעית שלו, הצליח להפיל 247 ממטוסי חיל האוויר הסובייטי (לויטננט אוגוסט למברט הפיל בעצמו 70 מטוסים במהלך שלושה ימי לחימה).
בחודשי המלחמה האחרונים הצבא הגרמני היה במנוסה אל מול התקדמות הצבא האדום, יחידות הכנף התקדמו גם הם בהדרגה לכיוון מערב כשהם מסייעים לכוחות הקרקעיים בקרבות הנסיגה. באפריל 1945 עם כניעת גרמניה בפתח, להק I הוצב באוסטריה, להק II במערב צ'כיה ולהק III הוצב בסמוך לפראג. שרידי הכנף תחת פיקודו של רודל העדיפו ליפול לידי צבא ארצות הברית ולא הצבא האדום ולכן יצאו החיילים ברכבים לכיוון מערב בעוד שרודל ומספר טייסים טסו מערבה עם מטוסיהם והסגירו את עצמם לידי האמריקאים בקיטסינגן ב-8 במאי 1945.
Ext
מבנה המערכת וישום המטא-מידע בה, הושפעו ממערכת הקבצים המסורתית של יוניקס - UFS. החל מליבת לינוקס גרסה 0.96c, הייתה הראשונה שהשתמשה בטכנולוגית מערכת קבצים וירטואלית (VFS).
גודל הקבצים במערכת ext מוגבל ל-2 ג"ב.
הוחלפה ב-ext2 וב-xiafs אשר התחרו ביניהן, עד להצלחת מערכת ext2 בשל עמידותה לאורך זמן. יתרונות -ext2, על פני -ext היו בתחום יכולות שינוי ה-inode (מבנה נתונים שמחזיק מידע על הקובץ), והקיטוע.
הייתה הראשונה בסדרת מערכות הקבצים ext, ואחריה באו ext2, ext3, ו-ext4.
המורה (מיני-סדרה, 2020)
המורה (באנגלית: A Teacher) היא מיני סדרת טלוויזיה דרמה אמריקאית, שנוצרה על ידי האנה פידל המבוססת על סרטה בעל אותו השם. בסדרה מככבים קייט מארה וניק רובינסון. הסדרה הופקה על ידי ערוץ הטלוויזיה בכבלים האמריקאי, FX והוקרנה בבכורה בשירות הסטרימינג, הולו ב-10 בנובמבר 2020.
הפקה
בפברואר 2014, פורסם שסרטה של האנה פידל "המורה" יעובד למיני סדרת טלוויזיה על ידי HBO. פידל היא התסריטאית והמפיקה של הסדרה יחד עם דני ברוקלהרסט. קייט מארה שמככבת בסדרה תשמש גם היא כמפיקה בפועל, בעוד שפידל גם תביים את הסדרה, שתשודר ותופק ב- FX במקום ב-HBO. לאחר השלמת רכישת "21st Century Fox" על ידי דיסני במרץ 2019, חברת וולט דיסני הפכה לבעלי העניין העיקריים של Hulu וכאשר FX הפכה לאחד הנכסים שנרכשו באמצעות הרכישה, פורסם בנובמבר 2019 כי הסדרה תוקרן בבכורה בהולו במקום ב-FX, כחלק מ"FX on Hulu". את המוזיקה לסדרה הלחין קיגן דוויט.
ליהוק
באוגוסט 2018, פורסם שקייט מארה וניק רובינסון לוהקו לתפקידים ראשיים לסדרה. בספטמבר 2019, אשלי צוקרמן, מריאל סקוט, שיין הארפר ואדם דייוויד תומפסון, ריאה קיהלסטדט, קמילה פרז, קמרון מולן וסיארה בראבו לוהקו לתפקידים משניים.
צילומים
הצילומים העיקריים החלו בקלגרי, אלברטה, באוגוסט 2019. ונערכו ב-13 באוקטובר 2019.
הפצה והקרנות ראשונות
המיני-סדרה עלתה לראשונה ב-10 בנובמבר 2020, כששלושת הפרקים הראשונים זמינים והשאר יצאו לראשונה על בסיס שבועי ב- FX ב-Hulu. הסדרה גם הוקרנה בבכורה ב- BBC Two בבריטניה ב-3 בינואר 2021. בינלאומית, היא זמינה ב- Disney+ תחת מרכז הסטרימינג הייעודי Star כסדרה מקורית מאז 23 באפריל 2021, ובאמריקה הלטינית הסדרה עלתה לראשונה ב-31 באוגוסט 2021 ב- Star+.
ביקורות
אתר Rotten Tomatoes דיווח על דירוג אישור של 72% על סמך 29 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.26/10, והיא אחת מהסדרות הנצפות ביותר של שירות ההזרמה הולו.
מייקל אשבכר
מייקל ג'ורג' אשבכר (אנגלית: Michael George Aschbacher; נולד ב-8 באפריל 1944) הוא מתמטיקאי אמריקאי. ידוע בשל עבודתו בתחום החבורות הסופיות. חתן פרס וולף במתמטיקה לשנת 2012.
קורות חיים
אשבכר נולד בליטל רוק, ארקנסו, לברנרד פרנסיס אשבכר, פרופסור להנהלת חשבונות ושל אשתו, מורה לאנגלית בתיכון. זמן קצר אחרי לידתו הוא עבר עם משפחתו למדינת אילינוי, בה הוריו מצאו עבודה. בגיל 9 המשפחה התיישבה באיסט לאנסינג, מישיגן וכעבור 6 שנים עברו ללוס אנג'לס. אחרי סיום התיכון למד אשבכר במכון הטכנולוגי של קליפורניה שבפסדינה וסיים שם תואר ראשון ב-1966. ב"Caltech" הושפע במיוחד על ידי שניים ממוריו - מרשל הול ודונלד קנות. בהמשך עשה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון וסיים אותם עם עבודה בתחום הגאומטריה הקומבינטורית ב-1969. בעת לימודיו האקדמיים בפסדינה עבר אשבכר גם ארבעה מבחנים לאקטואריה ובמשך שנים אחדות עבד כאקטואר. אחרי שנה כמדריך באוניברסיטת אילינוי, הוא חזר למכון הטכנולוגי של קליפורניה כחבר סגל, וב-1976 קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
אשבכר היה אחד ממובילי ההוכחה של משפט המיון לחבורות פשוטות סופיות בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20. כשהתחזקה ההכרה בכך שהמיון לא הושלם, בשל המקרה של החבורות הדקות-למחצה, פתרו אשבכר וסטפן סמית' את המקרה הזה בשני ספרים, שהשתרעו על פני 1,300 עמודים.
ב-1990 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. ב-1992 נבחר כחבר גם לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
קהילת יהודי קולדזיאני
קולדזיאני הוא ישוב כפרי במערב אוקראינה של ימינו. ביישוב התקיימה קהילה יהודית קטנה עם מספר מועט של משפחות יהודיות.
גאוגרפיה
הכפר קולדזיאני (בפולנית: Kolędziany, באוקראינית: Kolyndyany) נמצא במערב אוקראינה של היום. לפני מלחמת העולם הראשונה הכפר שכן במזרחה של גליציה, שהיוותה נסיכות כתר אוטונומית באימפריה האוסטרו-הונגרית.
בין מלחמות העולם עבר אזור זה לשליטת פולין, ואילו אחרי מלחמת העולם השנייה עבר לשליטת אוקראינה.
בימינו חיים ביישוב פחות מ-2,000 תושבים.
הקהילה היהודית בקולדזיאני עד מלחמת העולם השנייה
נכון לשנת 1900, חיו ביישוב 13 יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של 1,461 איש (פחות מאחוז).
על פי רשומות ארכיון מהעיירה הסמוכה צ'ורטקוב, בעיירה היה מפעל שמרים בבעלות אציל מקומי, שנוהל על ידי יהודי בשם אהרון שכנר, שעזב את הכפר אחרי מלחמת העולם הראשונה.
בין מלחמות העולם התגוררו בכפר כ-4–5 משפחות יהודיות (ביניהן שכטר, הפטר וגולדברג - שהיה רופא). היהודים היו בעלי חנויות ואף היה פונדק/בית מרזח בבעלות יהודים. בכפר לא היה בית כנסת או בית קברות יהודי, ושרותי הדת היו מתקבלים בעיירה הסמוכה פרוביז'נה, בה הייתה קהילה יהודית גדולה, או בעיירה הגדולה יותר צ'ורטקוב שהייתה מרכז שלטוני וגם הייתה בה קהילה יהודית מבוססת וידועה. בשל המרחק לעיירות הסמוכות נראה שבשבתות היהודים בכפר היו מסתפקים בפעילות דתית מוגבלת בקהילתם הקטנה. ילדי התושבים הנוצרים נהגו לשמש כ"גויים של שבת" בבתי היהודים.
הקהילה היהודית בקולדזיאני בתקופת השואה
על פי סיפורי תושבים המתגוררים בכפר, בזמן המלחמה הגרמנים לקחו את היהודים, ישנם סיפורים על מקומיים שהחביאו יהודים וגם על כאלו שהסגירו יהודים. קיימת עדות ראייה על כך שבשנת 1944 בוצעה על ידי הגרמנים הוצאה להורג של יהודי בשם ישראל שכטר.
על פי עדות של יהודי בשם מאיר גולדברג, במהלך שנת 1943 הגרמנים לקחו משפחות בגטו צ'ורטקוב הסמוך לכפר קולדזיאני, לשם עבודות פרך.
כאשר שמעו שהיהודים עתידים להירצח, הצליחה המשפחה בסיוע של מקומי להתחבא במקום בו היו שובכי יונים, שם התחבאו בתנאים קשים למשך 9 חודשים עד לשחרור הכפר על ידי הצבא האדום בתאריך 23.3.1944.
הבתים שהיו בבעלות יהודים לא קיימים יותר, אך ניתן להצביע על מיקומם לפני המלחמה.
מארק מידלר
מארק מידלר (ברוסית: Марк Мидлер; 24 בספטמבר 1931 – 31 במאי 2012) היה סייף יהודי-סובייטי. אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב וכן אלוף עולם במסגרת קבוצתית בעל 5 מדליות זהב. בנוסף לכך הוא ככה במדליות ארד וכסף אישית באליפויות העולם. כמן כן מידלר זכה באליפות ברית המועצות מספר פעמים.
בשנת 1983 מארק מידלר נכלל באולם התהילה של הספורט היהודי.
אולימפיאדות
מידלר היה חבר נבחרת הסיף של ברית המועצות בשנים 1951–1967. בתקופה זו הנבחרת אלמונית של הסייפים הסובייטים הפכה למובילה בתחום.
באולמפיאדת 1952 הנבחרת הסובייטית לא הצליחה לעבור את השלב המוקדמות אך רכשה ניסיון חשוב.
מארק מידלר נכלל גם בנבחרת האולימפית של ברית המועצות שהשתתפה במשחקי מלבורן. בחצי גמר הנבחרת הפסידה לנבחרת הונגריה ולכן חזרה ללא מדליות.
גם באולימפיאדת טוקיו הנבחרת בהרכב דומה זכתה בתחרות קבוצתית.
באולימפיאדות שנערכו בשנים 1980, 1992, 1996 ו-2000 מארק מידלר היה מאמן ראשי של הנבחרת.
נפטר ב-31 במאי 2012.
ג'ודי לוקוקי
ג'ודי לוקוקי (בצרפתית: Jody Lukoki; 15 בנובמבר 1992 – 9 במאי 2022) היה כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
קריירת מועדונים
לוקוקי גדל במחלקת הנוער של אייאקס מליגת העל ההולנדית. ב-19 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על פיינורד במסגרת הליגה בעונת 2010/2011. בסך הכל ערך לוקוקי 24 הופעות ליגה באייאקס, בהן הבקיע חמישה שערים. הוא זכה עם המועדון בשלוש אליפויות הולנד.
ב-2 באוגוסט 2013 הושאל לוקוקי למשך עונת 2013/2014 לקמבור, העולה החדשה לליגת העל ההולנדית. הוא ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-7 באוגוסט 2014 חתם לוקוקי על חוזה לשלוש עונות בזוולה מליגת העל ההולנדית. ב-21 באוגוסט הוא הבקיע את שערו הראשון במסגרת אירופאית, בתיקו 1-1 נגד ספרטה פראג במסגרת סיבוב הפלייאוף של הליגה האירופית לעונת 2014/2015. הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-26 ביוני 2015 חתם לוקוקי בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית. ב-18 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לליטקס לובץ' במסגרת הליגה לעונת. בסך הכל שיחק לוקוקי במועדון במשך חמש עונות, בהן ערך 102 הופעות ליגה, הבקיע 17 שערים וזכה בארבע אליפויות בלגיה, וכן פעמיים בסופר קאפ הבולגרי.
ב-17 באוגוסט 2020 חתם לוקוקי בייני מלטיהספור מליגת העל הטורקית. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד גזטפה במסגרת הליגה לעונת. בסך הכל ערך לוקוקי עשר הופעות ליגה במדי המועדון. ב-21 באפריל 2021 שוחרר מהמועדון.
ב-1 ביולי 2021 חתם לוקוקי בטוונטה מליגת העל ההולנדית. ב-17 בפברואר 2022 שוחרר מטוונטה, מבלי שערך הופעות במדי המועדון.
קריירה בינלאומית
לוקוקי יצג את הנבחרות הצעירות של הולנד. ב-28 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בהפסד 2-1 לנבחרת עיראק במשחק ידידות. בסך הכל ערך שלוש הופעות בנבחרת, שלושתן במשחקי ידידות.
מותו
ב-9 במאי 2022 מת לוקוקי מהתקף לב לאחר שהוכה על ידי בן משפחתו במהלך ויכוח.
קהילת יהודי נובה מיאסטו (מחוז לבוב)
הכפר נובה מיאסטו  (היו כפרים אחרים באותו שם במקומות אחרים בפולין ובארצות סמוכות), נודע בפי היהודים בשם "ניישטאט". הכפר שכן במערב אוקראינה, ועד תקופת השואה התקיימה בו קהילה יהודית קטנה.
גאוגרפיה
נובה מיאסטו הוא כפר קטן השוכן באוקראינה של ימינו קרוב לגבולה המערבי, במחוז לבוב.
עד מלחמת העולם הראשונה האזור בו שוכן הכפר היה חלק מגליציה המזרחית, שהיוותה נסיכות כתר אוטונומית באימפריה האוסטרו-הונגרית.
בין מלחמות העולם עבר אזור זה לשליטת פולין, ואילו אחרי המלחמה התחלק האזור בין פולין ואוקראינה של ימינו.
בכפר חיה קהילה יהודית קטנה שהגיעה בשיאה (סוף המאה ה-19) לכ-350 יהודים.
הקהילה היהודית במקום התדלדלה עם השנים ושרידיה הושמדו בתקופת השואה.
תחילת ההתיישבות היהודית בנובה מיאסטו
במקור יישוב עירוני (כפי שמציין השם שפרושו "עיר חדשה") בבעלות פרטית של האצולה, אך הוא נחרב פעמיים (בשנים 1498 ו-1648, בין שנים אלו נקרא היישוב שם "ביבלו"), ובמאות ה-18 וה-19 הוא הוקם מחדש ככפר חקלאי.
הקהילה היהודית בנובה מיאסטו מהמאה התשע עשרה
יהודים מוזכרים ביישוב החל משנת 1634, והם התפרנסו בעיקר מחכירה ושרותי מסחר ומלאכה לאחוזות האצולה שבסביבה ולבעלי העיר (במאה ה-19 היו אלה אצילים למשפחת הרוזנים קראשיצקי). במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 התיישבו יהודים נוספים בעיירה ככל הנראה בשל חיבורו של הכפר לקו מסילת הברזל פשמישל-לופקוב בתקופה זו.
במלחמת העולם הראשונה
תוך מספר שבועות מפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ועם כיבוש האזור על ידי הרוסים, הכפר התרוקן מתושביו, לרבות התושבים היהודים. חלק ברחו לעיר הקרובה דוברומיל, ואחרים לאזורים מרוחקים באימפריה האוסטרית כגון הונגריה או צ'כיה. לא ברור באיזו שנה חזרו היהודים לכפר אך ברור שרק חלק מהם חזר.
טחנת הקמח שהייתה בבעלות יהודים, עברה אחרי מלחמת העולם הראשונה לבעלות של פולנים, ונהרסה כליל בזמן מלחמת העולם השנייה.
תקופת השואה
קרוב לוודאי שכלל היהודים שנשארו במקום הושמדו על ידי הנאצים ועוזריהם בין התאריכים 27.7 ל-3.8 בשנת 1942 (במועד זה רוכזו היהודים מכפרי האזור בגטו פשמישל, משם נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ). עם זאת על פי תושב העיירה סטפן ברז'ינסקי, עוד בשנת 1941 הגרמנים לקחו את היהודים על עגלה לעיר הנפה דוברומיל, וחלקם נורו ליד תחנת הרכבת יחד עם כמה פולנים.
לדברי סטפן ברז'ינסקי, אחרי המלחמה חזר לכפר יהודי יחיד, אך הוא עזב שכן לא היה לו מה לעשות במקום ללא בני קהילתו.
רבני הקהילה
משנות ה-70 של המאה ה-19 ועד שנת 1896 כיהן כרב הקהילה הרב שלום הכהן יוללס, בנו של רבי אורי מסאמבור. לאחר מכן עבר לכהן כרב במושציסקה. בשנת 1911 החליף אותו הרב יהושע וידרקר במקור מהעיר בז'ז'ין, שכיהן כרב הכפר עד שנת 1916 ואז עבר לכהן כרב אב בית דין בפשמישל. בשנת 1922 הגיע לעיירה רב חדש בשם הרב מנחם הגר, שכיהן במקום עד שנת 1929, אז הוחלף על ידי הרב יואל אשכנזי שהיה רבה האחרון של הקהילה.
טוד לוסון
טוד לוסון (אנגלית: Todd Lawson) הוא פרופסור אמריטוס להגות אסלאמית באוניברסיטת טורונטו, העוסק במסגרת כתיבתו האקדמית בנושאי דת האסלאם ובמיוחד אסלאם שיעי וכן הדתות הבאבית והבהאית המקיימות קשרי גומלין ביניהן, זאת למרות שהן מוגדרות בתור פלגים דתיים שהתפצלו מן האסלאם בכלל. כן הוא עמד במאמריו על הקשר בין האסכולה השיח'ית, מיסודו של חכם הדת השיעי, שיח' אחמד אחסאא'י, לבין אותן דתות שהוזכרו לעיל, זאת לאור העובדה שמאסכולה שיעית זו, נוצרו דתות אלו, דרך ממשיכו של אח'סאאי, כאט'ם רשתי. כמו כן הוא הרבה להעניק הרצאות בנוגע לפילוסוף והמיסטיקן הסופי אבן ערבי.
מונס מג
מונס מג (אנגלית: Mons Meg, "מג ממונס") הוא תותח ביניימי מסוג בומברד, המוצב כיום בטירת אדינבורו, סקוטלנד. למוצאו של התותח נקשרו אגדות רבות, אך ככל הנראה הוא נוצר בהוראתו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה בשנת 1449, ונשלח כמתנה 8 שנים מאוחר יותר לג'יימס השני, מלך סקוטלנד יחד עם ארטילריה נוספת.
התותח נבנה ונוסה לראשונה במונס, שברוזנות אנו (כיום בדרום בלגיה), ביוני 1449, ומכאן שמו. משקלו עומד על 6.6 טונות ואורכו 4.06 מטרים. אורך הקנה 2.8 מטרים וקוטרו 510 מ"מ. משקל כדורי התותח מגיע עד ל-175 ק"ג, והוא מסוגל לירות עד 8–10 פעמים ביום, בלא להיסדק מהחום. התותח במשך תקופה היה על סיפונה של הספינה "מייקל" (אז הגדולה ביותר בעולם), מה שהופך אותה לספינה עם התותח בעל הקליבר הגדול ביותר בהיסטוריה. מ-1540 התותח לא שימש יותר כנשק, אלא רק למטרות טקסיות. ממיקומו בראש טירת אדינבורו, כדורי התותח יכולים להגיע עד למרחק של 3.2 קילומטר. בעת נישואי מרי, מלכת הסקוטים ירו מטחי כבוד בתותח זה.
ב-1680, בעת הגעתו של ג'יימס השני, מלך אנגליה (אז דוכס אלבני ויורק) הוכן התותח, על ידי תותחנים בריטיים למטח כבוד לכבוד הדוכס. אולם עקב טעינת התותח בכמות גדולה מידי של אבקת שרפה, התותח נסדק. סקוטים רבים מאמינים כי דבר זה נעשה בכוונה, מתוך קנאה בריטית, בגודלו של התותח - בה בשעה שלאנגליה לא היה אף תותח בסדר גודל שכזה. העובדה כי התותח לא ירה, הייתה בעיני רבים סימן למזל רע למלך העתידי.
שמו של התותח "מג", ייתכן ורומז לשמה של מרגרט מדנמרק, מלכת סקוטלנד, אך כינוי זה לתותח לא היה נפוץ בזמן השימוש בתותח.
הפעם האחרונה שתותח זה ירה הייתה בחגיגות השנה החדשה של 2010.
יחסי גאורגיה–מקסיקו
יחסי גאורגיה–מקסיקו הם היחסים הבינלאומיים בין גאורגיה למקסיקו. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין גאורגיה למקסיקו כוננו ב-8 ביוני 1992 זמן קצר לאחר התפרקות ברית המועצות. זמן קצר לאחר העצמאות, שתי המדינות הסמיכו שגרירים זה לזה דרך מדינות שלישיות. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, היחסים הרשמיים בין שתי המדינות היו מוגבלים.
בשנת 2008, במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה; מקסיקו נותרה נייטרלית וביקשה משני הצדדים לחתור לשלום. מקסיקו לא הכירה בעצמאות אבחזיה ודרום אוסטיה ורואה בהן חלקים אינטגרליים מגאורגיה. בספטמבר 2010 נכחה ראש ממשלת גאורגיה, ניקה גילאורי, בחגיגות העצמאות המקסיקנית. מאוחר יותר באותה השנה בדצמבר 2010, נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי השתתף בוועידת האו"ם בנושא שינויי אקלים (COP16) שנערכה בקנקון.
באוגוסט 2011 ביקר שר החוץ הגאורגי גריגול ושאדזה במקסיקו והודיע על פתיחת שגרירות גאורגית במדינה. השגרירות נפתחה מאוחר יותר באותה שנה במקסיקו סיטי. ביולי 2016 ביקרה משלחת מקסיקנית של ועדת קשרי חוץ בגיאורגיה.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מגאורגיה למקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לגאורגיה
הסכם דו צדדי
שתי המדינות הסכימו על מזכר הבנות להקמת התייעצויות פוליטיות בנושאי עניין הדדי.
יחסי סחר
בשנת 2019 הסתכם הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות ב-23 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של גאורגיה למקסיקו כולל: מגנזיום, מסמרים וברגים ומטוסים. הייצוא העיקרי של מקסיקו לגאורגיה כולל: טקילה, בירה ואופרות סבון מקסיקניות.
תחנת הרכבת טירה – כוכב יאיר
תחנת הרכבת טירה-כוכב יאיר היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל שעתידה לשרת את העיר טירה ואת כוכב יאיר-צור יגאל. התחנה היא חלק מפרויקט המסילה המזרחית החדשה.
מיקום התחנה יהיה בכניסה המזרחית לעיר טירה וישולב בה מסוף תחבורה לאוטובוסים, בהתאם לאישור ועדה מחוזית לתכנון ולבנייה של מחוז מרכז באוקטובר 2017. בסוף שנת 2018 הסתיים שלב התכנון של המסילה,בין היתר פורסם מה הייתה הסיבה שגרמה לעיכוב הפרויקט, אשר המרכזית בהם הוא חוסר בתקציב.
ב-2019 החלו העבודות המקדימות בשטח ובמקביל סוכם כי יבוצעו עבודות גם על שבילי אופניים מתחנת הרכבת לטירה ולכוכב יאיר.
זאנסטאט
זאנסטאט (בהולנדית: Zaanstad) היא רשות מקומית שנוסדה ב-1 בינואר 1974, ושממוקמת במחוז צפון הולנד, הולנד.
גאוגרפיה
הרשות המקומית ממוקמת כ-9 ק"מ מבירת הולנד, אמסטרדם, וכ-14 ק"מ מבירת המחוז, הארלם.
היישוב הגדול ברשות המקומית הוא העיר זאנדאם. בינואר 2021 מנתה העיר 78,705 תושבים.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 10 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (18 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (0 מעלות צלזיוס).
בארי המפריז
ג'ון בארי המפריז (באנגלית: John Barry Humphries; 17 בפברואר 1934 – 22 באפריל 2023) היה קומיקאי, שחקן, סופר וסאטיריקן אוסטרלי. עיקר פרסומו הוא על הדמויות שיצר בתוכניות הטלוויזיה שלו, ובראשן דיים עדנה וסר לס פטרסון.
ביוגרפיה
המפריז נולד ב-17 בפברואר 1934 בפרבר מודרני של מלבורן, בנם של מנהל הבנייה אריק המפריז (1905–1972), ואשתו לואיזה אגנס לבית בראון (1907–1984). סבו, ג'ון ג'ורג' המפריז, היגר לאוסטרליה ממנצ'סטר בסוף המאה ה-18.
בנעוריו החל המפריז לגלות חיבה לאומנות, למורת רוחם של הוריו. הוא אסף ספרים נדירים, צייר, ויצר את דמותו הראשונה, "ד"ר אהרון אזימוט", דאדאיסט גנדרן ופרובוקטיבי, שהתהדר בגלימה שחורה, כובע הומבורג שחור ועיניים מאופרות במסקרה.
ב-1959 עבר ללונדון, שם חי ועבד לאורך שנות ה-60. הוא התחבר עם כמה מהשמות הבולטים בקומדיה הבריטית, בהם דאדלי מור, אלן בנט וג'ונתן מילר. בזכות היכרותו עם דאדלי מור קיבל המאפריז בשנת 1967 את תפקידו הקולנועי הראשון, בסרט Bedazzled בכיכובו של מור ובבימויו של סטנלי דונן. שנה לאחר מכן השתתף בסרט The Bliss of Mrs Blossom לצד שירלי מקליין.
בתיאטרון
המפריז כתב וביצע שירים ומערכונים בהופעות באוניברסיטה, ולאחר שעזב את לימודיו הצטרף לקבוצת התיאטרון של מלבורן (MTC). שם, בהופעה ב-13 בדצמבר 1955, גילם לראשונה את דמותה של דיים עדנה. באוטוביוגרפיה שלו שהתפרסמה בשנת 1992 כתב המפריז כי הבסיס לדמותה של עדנה עלה במוחו כשהיה בן 20, כנשסע עם הפקת "הלילה השנים עשר" של ה-MTC ברחבי מדינת ויקטוריה. הוא הוסיף כי ללא העידוד שקיבל מהמנטור שלו, פיטר אושונסי, "דמותה של עדנה אוורג' הייתה נגדעת באיבה לאחר 1956 ולא הייתה זוכה ללבלב לעולם".
לאחר שעבר ללונדון הופיע המפריז בהפקות תיאטרון רבות בתיאטראות וסט אנד, ובראשן המחזמר "אוליבר!" בשנת 1960, שבו לוהק לתפקיד הקברן מר סווורברי. הוא גילם תפקיד זה גם כשההפקה עלתה בתיאטראות ברודוויי ב-1963, ועבר לגלם את פייגין בהפקה המחודשת בתיאטרון פיקדילי שבה השתתף גם פיל קולינס הצעיר בתפקיד דודג'ר. המפריז חזר לדמותו של פייגין גם בהפקה עטורת הפרסים של קמרון מקינטוש בתיאטרון הפלדיום בלונדון ב-1997.
רבים מהמופעים של המפריז שעלו בלונדון הפכו לאחר מכן לסיבובי הופעות בינלאומיים. ההופעות נמשכו בדרך כלל שעתיים וחצי, וכללו מונולוגים סאטיריים מתחלפים, אלתורים והשתתפות של הקהל. המפריז הופיע בעיקר לבדו, אך מדי פעם הצטרפו אליו רקדני ליווי. השחקנית היחידה שחלקה בקביעות את הבמה עם המפריז הייתה אמילי פרי, שגילמה את השושבינה הניו זילנדית של עדנה, מאדג' אלסופ, ודמותה מעולם לא דיברה. המפריז המשיך להעלות את מופעי היחיד שלו, בהם כיכבו דיים עדנה, לס פטרסון וסנדי סטון במשך למעלה מ-60 שנה, עד שהודיע ב-2012 על פרישה מהבמה.
בשנות ה-60 כתב המפריז טקסטים לרצועת הקומיקס The Wonderful World of Barry McKenzie במגזין הסאטירי Private Eye, שהגחיכו התנהגויות של אוסטרלים בחו"ל בליווי איורים של הקריקטוריסט יליד ניו זילנד ניקולס גרלנד. כשאוגדו רצועות הקומיקס לספרים בסוף שנות ה-60 הם נאסרו למכירה באוסטרליה בטענה ש"השתמשו בתועבה לקידום הומור".
בקולנוע ובטלוויזיה
לאחר שהיה חלק מ-The Late Show של ה-BBC בשנים 1966–1967, החליט המפריז להתמקד במופעי היחיד שלו שבהם הופיע כדיים עדנה, סנדי סטון ודמויות אחרות. המבקרים היו חלוקים בדעותיהם לגבי המופעים, אבל ההצלחה שלהם בקרב הקהל הובילה לסדרת טלוויזיה קצרת מועד ב-BBC בשם The Barry Humphries Scandals.
במרץ 2008 הצטרף המפריז הצטרף לפאנל השופטים בתוכנית הכישרונות של ה-BBC I'd Do Anything שבה התחרו מועמדות על תפקידה של ננסי בהפקה מחודשת בווסט אנד של המחזמר "אוליבר!".
חיים אישיים
המפריז היה נשוי ארבע פעמים. הוא נישא לאשתו הראשונה, ברנדה רייט, כשהיה בן 21, והתגרש ממנה לאחר פחות משנתיים. מנישואיו השניים והשלישיים, לרוזלינד טונג ודיאן מילסטד, נולדו לו שתי בנות, טסה ואמילי, ושני בנים, אוסקר ורופרט. בנו אוסקר היה עורך במגזין האמנות אפולו וב-The Spectator. אשתו הרביעית (משנת 1990 ועד מותו ב-2023), ליזי ספנדר, היא בתם של המשורר הבריטי סר סטיבן ספנדר ופסנתרנית הקונצרטים נטשה ספנדר. המפריז וספנדר התגוררו בבית פרטי בווסט המפסטד.