cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גנרל-אוברסט
צבא העם הלאומי
בכוחות היבשה ובחיל האוויר של צבא העם הלאומי, וכן במשמר הגבול של גרמניה המזרחית גנרל-אוברסט הייתה הדרגה השלישית בצבא, והיא הייתה מקבילה לדרגת שלושה כוכבים (OF-8) בנאט"ו. הדרגה המקבילה לדרגת גנרל-אוברסט בפולקסמרינה, הייתה דרגת אדמירל.
מפל מים מלאכותי
מפל מים מלאכותי הוא אלמנט מים או מזרקה אשר מחקה מפל מים טבעי, ומשמש בעיצוב גנים ובאדריכלות נוף.
היסטוריה
מפלי מים מלאכותיים נבנו החל מהעת העתיקה. מפלי מרמורה, שנבנו בתקופת רומא העתיקה, הם כיום מפלי המים המלאכותיים הגבוהים בעולם.
מפלי מים מלאכותיים נבנים מאות שנים כחלק מגנים יפניים. המדריך לבניית גנים יפניים "סאקוטייקי", שנכתב באמצע המאה ה-11, מתאר תשעה סוגים של מפלי מים מלאכותיים.
מפלים מלאכותיים היו פופולרים בגנים שנבנו באירופה החל מתקופת הרנסאנס (בגנים פרטיים ומלכותיים) ועד סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 (בפארקים ציבוריים). דוגמה למפל מים שנבנה בפארק ציבורי, הוא המפל שנבנה בשנת 1888 בפארק ויקטוריה שבברלין, והמפל שנבנה בפארק שער הזהב בסן פרנסיסקו במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
מפלי מים מלאכותיים בתוך מבנים
מפלים מלאכותיים מותקנים בתוך בניינים ממספר סיבות: יצירת אלמנטי נוי מרשימים, יצירת רעש לבן, לחות (על מנת לנגוד מיזוג אוויר המייבש את האוויר, או ליצור סביבה לחה באזור יבש), וכן הם מיצרים רגשות שלווה במתבונן במפל.
לקריאה נוספת
• Maggie Hiufu Wong, New skyscraper in China features 108-meter-tall waterfall, CNN 26th July 2018
קבוצת יפעת
קבוצת יפעת הידועה גם כ"יפעת מידע לעסקים" (לשעבר: "סלע - סוכנות לקטעי עיתונות") היא קבוצת חברות פרטיות רב לאומיות שנוסדה בשנת 1947 על ידי אריאל אליצדק ועוסקות ב, מחקר ובקרת המדיה המודפסת, האלקטרונית, המשודרת והדיגיטלית. החברות פועלות בישראל ומחוצה לה בשוק בו להן נתח גדול מאוד ומיעוט מתחרים, אך מספר ניסיונות להכרזת החברה כמונופול נדחו בעיקר מסיבות טכניות.
נכון ל-2020, חברת יפעת נמצאת בבעלותה המלאה של משפחת בגס, והיא פועלת מסביב לשעון ב-3 משמרות שונות ובמתכונת של 24 שעות, לאורך כל ימות השבוע, למעט יום אחד בשנה. את שירותיה היא מספקת בזמן אמת לכ-10,000 לקוחות במגוון שפות ובהן עברית, אנגלית, רוסית, ערבית, ספרדית וקטלאנית.
יפעת מידע תקשורתי
"יפעת המרכז למידע תקשורתי בע"מ" המוכרת בשם המקוצר "יפעת מידע תקשורתי" היא חברה פרטית שנוסדה בשנת 1947 במרכז ירושלים על ידי אריאל אליצדק. לחברה שהקים קרא במקור "סוכנות לקטעי עיתונות".
בתקופת אריאל אליצדק
בתחילת דרכה הסוכנות עסקה בעיקר בליקוט עיתונות עברית וציונית. אך לאחר זמן קצר שינתה גישה זו והחלה ללקט גם עיתונות יהודית ואידית. בהמשך החלה ללקט גם עיתונות אנגלית, גרמנית וצרפתית אשר היו שם דבר בעולם באותו העת. במקביל לכך ליקטה גם עיתונות בולגרית, פולנית, רומנית, הונגרית וצ'כית אשר שימשו בעיקר את אוכלוסיית העולים החדשים שהיגרו לארץ ישראל ממדינות אירופה. בתחילת שנות ה-70 הביקוש לעיתונות בשפות אלו פחתה עד שנפסקה ובמקומם הסוכנות החלה ללקט גם עיתונות רוסית, ערבית וספרדית. את קטעי העיתון שהסוכנות הייתה גוזרת מתוכם, קיבלו לקוחותיה מדי בוקר בדואר או באמצעות שליח. כיום יפעת בין היתר מלקטת גם עיתונים מסוגים שונים כגון: נשים, ספורט, כלכלה, משפטים, חרדית, דתית, תיירות, מקומונים, עלוני קיבוצים, ועוד.
עם לקוחותיה הראשונים של הסוכנות נמנו: משרדי ממשלת ישראל, לשכת נשיא המדינה, חברי כנסת, בתי חרושת, קרן היסוד, המגבית היהודית המאוחדת, נציבות המנגנון, קייזר פרייזר, שוהם שירות הים, מפעלי ים המלח, נשר מפעלי מלט ישראליים, מקורות, חברת הדלק הישראלית, החברה הישראלית לסיגריות, ק.ל.מ - נתיבי אוויר הולנדים, ועוד.
בזמן מלחמת העצמאות החברה הפסיקה את פעילותה. באוקטובר 1949 דניאל בן יעקב נכנס כשותף בסוכנות לקטעי עיתונות ובינואר 1952 הוא נפרד ממנה.
ביולי 1955 הסוכנות פתחה נציגות בצרפת תחת השם "Israel's Press Clipping Service" והיא הצטרפה כחברה בארגון הבינלאומי FIBEP, המאגד את חברות ניטור המדיה מכל העולם. במרץ 1957 הסוכנות התאגדה כחברה פרטית תחת השם החברה הישראלית לעיתונות ולהוצאה לאור. ביוני 1969 הסוכנות נקלעה לקשיים כלכליים ואריאל החל לחפש אחר משקיע שייכנס כשותף בחברה.
בתקופת קרלוס בגס
בנובמבר 1972 אריאל אליצדק מכר חברה זו לאיש העסקים קרלוס בגס, שהתחייב להמשיך להעסיקו כמנכ"ל החברה למשך 20 שנה הבאות. בתום תקופה זו אליצדק פוטר מתפקידו והוחלף על ידי אפרים לפיד. לאחר פיטוריו הקים עם בנו את החברה המתחרה "ארגוס". ב-1979 משרדי החברה הועברו לרחוב הנביאים 23 בירושלים ושמה קוצר ל"סלע" (כראשי תיבות של סוכנות לקטעי עיתונות).
ב-1982 החברה החלה לספק קטעי תמלול ותרגום של שידורי הרדיו. בסוף שנות ה-80 קרלוס מיזג את שלושת סניפי הסוכנות תחת חברת אם אחת שמרכזה בתל אביב והיא החלה להיקרא "יפעת המרכז לקטעי עיתונות רדיו וטלוויזיה". את השם יפעת הוא נתן לה על שם חברת "יפעת מכרזים" שהייתה בבעלותו. מאז תחום אספקת קטעי העיתונות, הרדיו והטלוויזיה היה ונשאר האחראי לרוב הכנסות קבוצת יפעת ואף התרחב למדינות אמריקה הלטינית, כגון: ארגנטינה, צ'ילה ומקסיקו.
באוקטובר 2011 השיקה יפעת מידע תקשורתי את מערכת "On Air", המאפשרת למשתמשיה לעקוב אחר מידע תקשורתי המשודר ברדיו ובטלוויזיה בזמן אמת. נכון ל-2018, המתחרות היחידות שנותרו ליפעת בתחום המידע התקשורתי המשודר ברדיו ובטלוויזיה הן חברת מדיה פורסט וחברת "מקס דאטה מוניטורינג" שלה נתח שוק קטן מאוד והיא פועלת בעיקר במגזר הרוסי. מנכ"ל החברה הוא מני אברהמי.
מצב התחרות בשוק
מסוף המאה ה-19 ועד שנת 1947 לא היו חברות בארץ ישראל שפעלו בתחום אספקת קטעי עיתונות, ועיקר עבודה זו בוצעה באופן עצמאי על ידי העובדים המשרדים הממשלתיים, שליקטו קטעי עיתונות בעברית אנגלית וערבית. בשנת 1947 אריאל, שראה הזדמנות עסקית זאת, הקים את ה"סוכנות לקטעי עיתונות" ובתחילת שנות ה-50 החלו משרדי ממשלת ישראל להשתמש בשירותיו.
משנת 1947 ועד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20, יפעת פעלה כחברה היחידה בתחומה מיום הקמתה. בסוף שנות ה-50 הוקמו מספר מצומצם של סוכנויות שעסקו באספקת קטעי עיתונות, בעיקר בידי אנשים שעסקו בתחום התקשורת, פרסום ושיווק, וביחסי ציבור ודוברות. אף אחת מהסוכניות שהוקמו לא הצליחה להגיע לרמתה של קבוצת יפעת ולנגוס בנתח שוק משמעותי, כולן נסגרו במהרה למעט חברת "הוצאת עכשיו" שנוסדה על ידי ברוך חפץ והיא המשיכה לשרת מספר לקוחות בודדים עד לסוף שנת 1996.
ביולי 1991 נוסדה חברת "אקטיביטי קטעי עיתונות". עם הקמתה, היא זכתה במספר מכרזים ממשלתיים והחלה לספק למשרדי הממשלה קטעי עיתונות במחירים הוגנים. בנובמבר 1992 נוסדה חברת "ארגוס מידע קטעי עיתונות" על ידי יואב אליצדק ואביו אריאל אליצדק שפוטר זמן קצר לפני כן מיפעת. לחברה הם קראו על שם חברת L'Argus de la presse הצרפתית ועם הקמתה, הם העבירו אליה מספר לקוחות בודדים וקבועים של יפעת. עד סוף שנות ה-90 שתי החברות היו למתחרות העיקריות של "יפעת". במשך השנים לקוחות רבים נטשו את שירותיהם ועברו למתחרה יפעת, עד שבשנת 2004 שתי החברות הפסיקו את פעילותיהם.
יצחק בן אליעזר
יצחק בן אליעזר היה רב גרמני שחי בוורמס בערך בשנים 1460–1480, מתלמידי רבי משה בן אליעזר הדרשן, ומחבר "ספר הגן".
קבוצת יפעת
מצב התחרות בשוק
בשנת 2004 אייל כהן ורן קהת הקימו את חברת "צפנת מידע תקשורתי ממוקד" בניסיון להתחרות ביפעת. באוקטובר 2008 הם מכרו את פעילות צפנת לחברת "סיקור מחקרי תקשורת" שהוקמה באוגוסט 2007 וזו ניסתה להמשיך את דרכה. במאי 2009 סיקור פיטרה את כל עובדיה והפסיקה את פעילותה עקב מצוקה תזרימית וקשיים כלכליים. בספטמבר 2009 הממונה על ההגבלים העסקיים, רונית קן, אישרה ליפעת לרכוש מסיקור את מוצר הדגל שפיתחה והפעילה, "מערכת סיקור אונליין", בנימוק כי אין "חשש סביר לפגיעה משמעותית בתחרות" מרכישה זו. כמו כן צוין בדו"ח כי יפעת היא גורם דומיננטי בשוק זה והיחידה העוסקת בניתוח תקשורתי יחד עם בליקוט המידע מכלל אפשרויות המדיה. באוקטובר 2009 יפעת גייסה אליה את מייסד סיקור מור לביא.
יצחק בן אליעזר
ספר הגן
רבי יצחק חיבר בגרמנית ספר מוסר בשם "ספר הגן" (קרקוב, ה'של"ט בערך). הספר מחולק לשבעה חלקים לפי ימות השבוע. הספר תורגם לעברית על ידי רבי משה שערטילש ב"ר יששכר, ונדפס לאחר מכן יחד עם "ספר הדרכה" של רבי יוחנן לוריא, בפראג (ה'שנ"ז, ה'שע"ב) ובאמסטרדם (ה'תכ"ג, ה'תע"ג). הספר תורגם שוב מעברית לגרמנית ("Das Hochgelobte Sefer ha-Gan", האנווא, בערך ה'ש"פ; "Das Ist der Teutsch Sefer ha-Gan", פיורדא, ה'תנ"ב).
קבוצת יפעת
מצב התחרות בשוק
בפברואר 2006, רונית קן, הממונה על ההגבלים העסקיים, ניהלה בדיקה שמטרתה לבחון האם יש להכריז על חברת יפעת כמונופול. עם זאת, הליכי הבדיקה הוקפאו בטענה שהבדיקה דורשת משאבים רבים, והמצב נותר ללא שינוי.
נכון ל-2018 לא קיימת ליפעת שום מתחרה בתחום הליקוט קטעי העיתונות הכתובה, והיא החברה היחידה במשק שמספקת שירות זה משנת 2009 ללא תחרות. בין חסמי הכניסה לשוק זה ניתן למנות כשכל פעם נכנסה מתחרה חדשה לשוק, יפעת חתכה את מחיריה באופן מיידי למחיר טורפני וכך שמרה על מעגל לקוחותיה ואף הגדילה אותו. חסם נוסף הוא התשלומים הגבוהים שאותם דורשים מוציאי לאור העיתונות הכתובה מחברות לקטי העיתונות, וזאת עבור הזכות לשימוש במידע המפורסם על ידם, שמוגן כולו בחוק זכויות יוצרים.
עם לקוחות הקבוצה נמנים גופי שלטון כגון: עיריות, רשויות, מדינת ישראל באמצעות משרדיה הממשלתיים וחברותיה הממשלתיות, ומדינות זרות שלהן שגרירות בישראל. ארגונים גדולים ובינוניים כגון: בנקים, חברות ביטוח, בתי השקעות, משרדי יח"צ ופרסום, משרדי עורכי דין, משרדי רואי חשבון ואישים כגון: פוליטיקאים, מנכ"לים, אנשי עסקים וסלבריטאים. את כולם משרתת יפעת כספק יחיד והגופים הציבוריים מתקשרים עימה ללא מכרז.
רובם הגדול של לקוחות יפעת הם משרדים מתחום היח"צ. יפעת היא גם נותנת החסות והמממנת העיקרית והגדולה של איגוד יועצי התקשורת ויחסי הציבור בישראל לרבות כנסיו השנתיים ותחרות "האריה השואג" הנערך על ידו.
לעומת איגוד היח"צ, איגוד חברות הפרסום, אינו ממומן על ידי יפעת ומנהל קו תקיף נגדה.
בעלי עניין
נכון לעשור השני של המאה ה-21, יפעת היא חברת משפחתית שנמצאת בבעלותה המלאה של משפחת בגס.
הקבוצה אינה מפרסמת את הדוחות הכספיים שלה ואת נתוני הרווחים וההכנסות השנתיות שלה עקב היותה חברה פרטית. עם זאת, בשנת 2004 בתביעה שהגישה ביאטריס בגס לבית המשפט כנגד בן זוגה לשעבר קרלוס בגס, היא חשפה כי "הכנסותיה של קבוצת יפעת הן פי 4 מהכנסות החברה הציבורית קו מנחה". עם זאת, בריאיון לדה מרקר בשנת 2010 טען גבי בגס כי הרווחיות של יפעת פחותה מזו של קו מנחה, אך סירב לספק נתונים. סמנכ"ל הכספים בקבוצה הוא אילן וסרמן.
יפעת בקרת פרסום
יפעת בקרת פרסום בע"מ (לשעבר: סוכנות לקטעי עיתונות ופרסומות) היא חברה פרטית מקבוצת יפעת שנוסדה בשנת 1947 על ידי אריאל אליצדק ועוסקת בניטור, ניתוח, מעקב ובקרה אחר הפרסום בכלי התקשורת בישראל.
יפעת בקרת פרסום נוסדה בשנת 1947 על ידי אריאל אליצדק כחטיבה נפרדת בסוכנות לקטעי עיתונות ועם הקמתה החלה לנטר את הפרסום בעיתונות. ב-1982 החלה לנטר את הפרסום ברדיו. ב-1993 החלה לנטר את הפרסום בטלוויזיה. עד שנת 2004 הייתה לחברה היחידה בישראל הפועלת בתחום בקרת המדיה.
באוגוסט 2006, "ביזפורטל" בשיתוף חברת "יפעת בקרת פרסום", השיקו אתר העוסק בתחום הפרסום והשיווק. בנובמבר 2009 "קו מנחה" רכשה את האתר המתחרה "אייס" מסיגלר תקשורת, ומיזגה אליו את האתר של ביזפורטל בנושא הפרסום. בפברואר 2007 יפעת בקרת פרסום החלה לנטר גם את הפרסום באינטרנט ובמסגרתו החלה לספק דוח אינטראקטיבי יומי למשרדי פרסום ולמפרסמים שונים.
ביולי 2009 יפעת בקרת פרסום רכשה את הפעילות של חברת Effect-TV העוסקת בניתוח אפקטיביות של תוכן שיווקי. סכום העסקה לא פורסם, אך הוערך בכ-700 אלף שקלים. בדצמבר 2011 רכשה יפעת בקרת פרסום מאיאן גודריץ' 50% ממניותיו בחברת "מדיה צ'ק".
באפריל 2015 השיק אתר הפרסום אייס שבבעלות קו מנחה את תוכנית הווידאו השבועית "מצעד הפרסומות" בהנחייתו של ליאור נאור. ביולי 2016 עברה תוכנית זו לאתר המתחרה וואלה ברנז'ה, ומשודרת בשיתופה של חברת יפעת בקרת פרסום כאשר ליאור ממשיך לשמש כמנחה שלה.
חברת יפעת בקרת פרסום מפעילה מערכת העוקבת אחר קמפיינים פרסומיים בזמן אמת, ממגוון סוגי מדיה, כגון: טלוויזיה, רדיו, עיתונים, שילוט חוצות, אינטרנט וקולנוע. מערכת זו כוללת בתוכה כלים ושירותים נוספים כגון: יפעת מדיה צ'ק בע"מ היא חברה פרטית שנוסדה בשנת 2004 על ידי איאן גודריץ ופועלת בתחום בקרת מדיה בו היא מספקת שירותי בקרה וייעוץ במכרזי פרסום.
נכון ל-2019, שוק בקרת המדיה בישראל הוא שוק דואו-פולי הנשלט על ידי חברת "בקרה" שהוקמה בשנת 2005 על ידי גלית ליבר וחברת יפעת בקרת פרסום שמנכ"לה הוא מני אברהמי. לצד דואופול זה פועלות שלוש חברות קטנות יותר המספקות שירותים דומים ובהן: Media Forest, womenmedia ו-Objectivemedia.
יפעת מכרזים
יפעת מכרזים בע"מ (לשעבר: יפעת ספרא בית הוצאה לאור) היא חברה פרטית מקבוצת יפעת העוסקת בהפצת מידע אודות מכרזים ממגוון תחומים באמצעות אתר אינטרנט ואפליקציה בעלות אותו שם.
חברת יפעת מכרזים נוסדה בשנת 1965 בתל אביב. עם הקמתה היא החלה לעסוק בהוצאה לאור של ספרים, חוברות ועיתון המפרסם מכרזים פומביים. עיקר לקוחות העיתון היו קבלנים, ספקים ויצרנים. בשנת 1966 הוציאה לאור את הספר "שיר וזמר לפועלי הבניין". בשנת 1968 הוציאה לאור את הספרים "הנדון: אורי אבנרי" ו-"יומנו של גאון". בשנת 1969 החברה נרכשה על ידי קרלוס בגס. בסוף שנות ה-70 יפעת הפסיקה להוציא ספרים לאור ושמה שונה ל"מכרזים".
בסוף שנות ה-80 קרלוס בגס מיזג את מכרזים ביחד עם כל שלושת חברות קטעי העיתונות שבבעלותו לקבוצה אחת והן החלו להקרא יפעת. עד לשנת 1995 המתחרים העיקריים של עיתון מכרזים היו עיתון מעריב ועיתון הארץ אשר לצד ידיעות אקטואליות ומודעות אבל פרסמו גם מכרזים באחד מעמודיהם.
משנות ה-90 לחברה שיתוף פעולה עם קבוצת דקל, והן מחזיקות במשותף במניות חברת דקל יפעת העוסקת בהפצת מידע אודות מכרזים בענף הבנייה והנדלן. ביוני 1999 יפעת הון דיסק, חברת אחות של החברה, רכשה את השליטה בחברת קו מנחה הציבורית שעסקה גם היא באספקת מידע אודות מכרזים באמצעות אתר אינטרנט. בשנת 2000 יפעת מכרזים החלה להפעיל אתר אינטרנט המספק מידע אודות מכרזים. בשנת 2004 קו מנחה סגרה את אתר המכרזים שבבעלותה, ויפעת הפסיקה להוציא לאור את עיתון המכרזים תוך כדי שהיא ממשיכה להפעיל את הגרסה המקוונת שלו.
בינואר 2016 חברת גלובס פבלישר עיתונות, המוציאה לאור את עיתון גלובס, ניסתה להיכנס לתחום המכרזים, אך לאחר כשנתיים מכרה את פעילותה זו לחברת יפעת מכרזים. בעקבות המכירה פוטרו מרבית העובדים ומנכל גלובס מכרזים היוצא עירן בן משה, הקים את חברת "מכרזי ישראל" המתחרה שגייסה אליה כמה מהעובדים המפוטרים. מאוגוסט 2016 יפעת בשיתוף אתר כלכליסט מפעילות את ערוץ החדשות והווידאו "מכרז zone". נכון לשנת 2020 ענף המכרזים בישראל נשלט על ידי חברת govo, ולצידה פועלות חברות קטנות יותר כגון jobiz, ו- wizbiz המספקות שירותים דומים. מנכ"לית חברת יפעת מכרזים היא דיאנה לברן.
יפעת הון דיסק
יפעת הון דיסק בע"מ (לשעבר: יפעת תקליט הון) היא חברה פרטית מקבוצת יפעת שנוסדה בשנת 1991 על ידי אבי בגס ועוסקת באספקת מידע בורסאי על שוק ההון הישראלי באמצעות אתר אינטרנט בעל אותו שם.
חברת יפעת תקליט הון נוסדה בשנת 1991 על ידי אבי בגס כאשר קבוצת יפעת נכנסה לפעילות תוכן בשוק ההון. עם הקמתה, החלה החברה למכור תשקיפי חברות ודו"חות בורסאיים שהועתקו על גבי תקליטונים. בשנת 1993 שם החברה שונה ליפעת הון דיסק ובהתאם לכך החלה להפיץ דו"חות אלו על גבי דיסקים. מתחרתה העיקרית בתחום אספקת המידע הבורסאי הייתה חברת קו מנחה.
בסוף שנת 1997 ובמהלך שנת 1998 קבוצת יפעת ניהלה משא ומתן עם חלק מבעלי מניותיה של קו מנחה במטרה לרכישת חלק ממניותיהם או את השליטה בקו מנחה. מגעים אלו לא נשאו פרי ובהמשך אותה שנה חברות שונות מקבוצת יפעת רכשו מניות של קו מנחה באמצעות הון עצמי. ביולי 1998 יפעת הון דיסק רכשה 6.8% ממניות קו מנחה והפכה לבעלת עניין בחברה. חלק ממניות אלו נרכשו מקבוצת דנבאר טכנולוגיות.
לקראת סוף 1998 מכרו החברות בקבוצה מניות אלו לחברת קרלוס בגס בע"מ. ביוני 1999 יפעת הון דיסק רכשה את מניותיו של עדי אביר בחברת "קו מנחה" והפכה לבעלת השליטה בה. ביולי 1999 יפעת מכרה 28.8% ממניות קו מנחה לחברת כלל טכנולוגיות מידע מקונצרן כלל, וזו נכנסה כשותפה בחברה.
בנובמבר 1999 יפעת וכלל רכשו כ-5.5% ממניות קו מנחה אשר הוחזקו על ידי חברת תוכנה לעניין.
לאחר רכישת השליטה בקו מנחה מונה גבי בגס למנכ"ל קבוצת יפעת, ואבי בגס שעזב תפקיד זה עבר לנהל את קו מנחה שהפעילה את אתר ביזנס פורטל באותה העת. בנובמבר 2000 רכשה קו מנחה את השליטה בחברת HPS. ביולי 2006 התמזגה חברה זו עם חברת חשבים מידע עסקי שקיבלה את שמה החדש חשבים ה.פ.ס מידע עסקי, ומאז פועלת בתחום מתן שירותי מידע מקצועי בנושאי משפט, פנסיה וגמל, פיננסים, שכר ומיסוי.
Vigo
יפעת ויגו בע"מ (לשעבר: יפעת סושיאל) המוכרת באמצעות שם המותג הספרדי Vigo היא חברה ישראלית פרטית מקבוצת יפעת שנוסדה בשנת 2010 ועוסקת בניטור השיח ברשתות חברתיות כגון פייסבוק, אינסטגרם, טוויטר ויוטיוב.
יפעת סושיאל נוסדה בשנת 2010 על ידי מור לביא. ביולי 2012 החברה ניסתה לרכוש ללא הצלחה את פעילותה של "באזילה" בישראל, העוסקת בניטור וניתוח מידע מרשתות חברתיות. עסקה זו הותנתה באישורו של הממונה על ההגבלים העסקיים, דיויד גילה, וזה התנגד לה בנימוק של חשש לפגיעה בתחרות. באפריל 2014 יפעת סושיאל מותגה מחדש בשם "יפעת vigo" במטרה להבראת פעילות זו. באוגוסט 2018 אתר האינטרנט של ויגו מוזג עם אתר קבוצת יפעת.
לויגו מספר חברות אחיות, שכל אחת מהן קרויה על שם תחום הפעילות בה היא עוסקת, בתוספת השם "יפעת". ויגו היא יוצאת הדופן שמביניהן היות שהיא אינה ממותגת תחת השם יפעת כמו שאר חברות הקבוצה. כמו כן היא גם החברה היחידה בקבוצה שמיום הקמתה מתקשה לגדול ומחזיקה בנתח שוק קטן בתחום פעילותה.
Grupo Ifat
Grupo Ifat הוא שמה של קבוצת יפעת בספרדית, והוא מייצג אותה לעיתים לתיאור פעילותה בחו"ל.
בדומה לישראל גם בחו"ל יפעת היא שחקנית דומיננטית שמחזיקה בנתחי שוק גדולים עם מיעוט מתחרים. אך בשונה ממנה, החברות בחו"ל לא ממותגות תחת השם "יפעת" כמו שאר חברות האחיות שלהן בישראל, וזאת לדברי החברה מסיבות לשוניות בלבד. בנוסף לכך, החברות בחו"ל לא חושפות שחברת האם שלהן היא חברה ישראלית ושבעליה הם ישראלים אף הם. בעבר יפעת אף הפעילה אתר לגרופו יפעת שפנה לשוק בחו"ל הדובר ספרדית, אך הוא נסגר. ומאז הקשר הישראלי לחברות אלה אינו גלוי.
בשנת 2015 יפעת ניסתה להרחיב את פעילותה גם לפרו וקולומביה, אך ללא הצלחה. במרץ 2017 איגוד עובדי litoralpress פתחו במחאה נגד הנהלת החברה בדבר גובה שכרם ותנאי תעסוקתם. במאי 2017 שני הצדדים החלו לנהל משא ומתן עד שביולי 2017 הוא התפוצץ וחברי האיגוד פתחו בשביתת עבודה שנמשכה כחמישה ימים ובסיומה הגיעו להסכם פשרה מול מנכ"ל החברה ראול סגל. בשונה מצ'ילה, עובדי קבוצת יפעת בישראל אינם מאוגדים, ומספר עובדים שפוטרו מהחברה בעבר תבעו אותה בבית הדין לעבודה. את הפעילות של יפעת בחו"ל מנהלים קרלוס בגס ומשה כהן עמאר במשותף והיא אחראית לרוב הכנסות הקבוצה. על הכנסות הקבוצה בחו"ל החברה משלמת את מיסיה בחו"ל ולא בישראל.
סילביה סליי
סילביה סליי (באנגלית: ; 8 במאי 1916 - 24 באוקטובר 2010) הייתה אומנית ריאליסטית וולשית - אמריקאית, שפעלה בתנועת האמנות הפמיניסטית. יצירותיה של סליי, אשר ביטאו את האג'נדה הפמיניסטית שלה, צברו פופולריות רבה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. המפורסמות מבין יצירותיה הן "פיליפ גולב שכוב״ (1971), ״המרחץ הטורקי״ (1973) ו״הזמנה למסע״ (1979 -1999). סליי זכתה בפרס מפעל החיים - ועידת הנשים לאומנות (2011), פרס האמן הנכבד למפעל חיים - ארגון מכללת האומנות של אמריקה (2008), מענק קרן פולוק - קרסנר (1985) ומענק האומנות הלאומי - עמותת האמנים הוויזואלים (1982).
קורות חיים
סליי נולדה בווילס, גדלה באנגליה ולמדה ציור באוניברסיטת ברייטון לאמנות. סליי עסקה בציור כבר מגיל צעיר. בילדותה, העניקה לה אמה קתרין במתנה צבעי מים וצבעי שמן. סליי, אשר הוקסמה על ידי יופיו של הטבע, ציירה לרוב פרחי בר.
סליי, שהתעניינה באופנה ובטקסטיל, התקבלה למשרת מלבישה בחנות בגדים בלונדון לאחר סיום לימודיה. מאוחר יותר, פתחה בעצמה חנות לבגדי נשים בברייטון. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, סגרה סליי את החנות ונישאה לצייר מייקל גרינווד. היא עברה להתגורר איתו בלונדון ושם התחילה את קריירת האומנות שלה. בשנת 1953, הוצגו ציוריה בתצוגת היחיד הראשונה שלה, בגלריית האמנות קנסינגטון. התערוכה כללה דיוקנאות של עמיתיה הסטודנטים והאמנים וציורי נוף וטבע דומם. אולם, כאומנית אישה, היא התקשתה למשוך תשומת לב מקצועית. התערוכה לא זכתה להדים ולא נחלה הצלחה. לאחר גירושיה מבן זוגה הראשון בתחילת שנות החמישים, התחתנה סליי עם לורנס אלווי, מבקר אמנות ואוצר מוכר ובעל השפעה. יחד, היגרו לארצות הברית בשנות השישים המוקדמות, שם עבד אלווי בתור אוצר במוזיאון סולומון ר. גוגנהיים.
במהלך שנות השבעים המוקדמות, סליי הייתה חברה ב: A.I.D וב: SOHO20, שתיהן גלריות שהוקדשו להצגת יצירות של אמניות. במשך כמה עשורים סליי אספה יצירות של נשים. בשנת 1999 היא תרמה אוסף שכלל מעל ל-100 פריטים לגלריית SOHO20. אוסף זה כלל בין היתר יצירות של הלן אילון, לואיז בורז'ואה, אודרי פלאק ואמניות נוספות.
פעילות מקצועית
לאחר מעברה לארצות הברית עבודתה החלה לצבור הכרה.
מוטיב מרכזי ביצירותיה הידועות של סליי, הוא היפוך תמות סטריאוטיפיות אומנותיות; היא ערערה את דינמיקת הכוח בין המבט הגברי - ההשקפה הפטריארכלית - לבין הגוף הנשי המחופצן על ידיו, בכך שהציגה ביצירותיה גברים ערומים בתנוחות אשר באופן מסורתי, מפורשות כנשיות.
דוגמה נוספת, היא ״המרחץ הטורקי״ (1973), המאזכרת את יצירתו של ז'אן אוגוסט אינגרס ״המרחץ הטורקי״ (1862). ביצירתו האירוטית של אינגרס, מוצגות למעלה מעשרים נשים עירומות מבוסמות, הנחות בבית מרחץ טורקי. ביצירתה של סליי, מוצגים שישה גברים עירומים (אחד מתוך השישה הוא בן זוגה הראשון של סליי), הנחים, כמו בדוגמה הקודמת, בתנוחות הדומות לתנוחותיהן של הדמויות ביצירה אותה סליי מאזכרת. חמישה מהם, מביטים היישר לצופה. לעומת אינגרס, המציג את דמויותיו כנשים אוריינטליות סטריאוטיפיות, סליי מאתגרת לא את איקונוגרפית העירום הנשי בלבד, אלא גם את התפיסות הקונבנציונליות של מושג הגבריות.
ברם, יצירותיה של סליי אינן מוגבלות לעירום גברי ולאזכור יצירות קודמות; ייחודה נטוע בדיוקנאות האנורמלים שציירה. בין אם הדיוקן תיאר דמות אחת או קבוצה נרחבת, כל אינדיבידואל הוצג בגופו המלא. מהבעות הפנים ושפת הגוף האופייניות לדמויות המוצגות ביצירה ועד לביגוד שלהן, הדיוקנאות שסליי יצרה היו רוויי פרטים. דוגמה הולמת, היא היצירה ״סוהו 20 דיוקן קבוצתי״, בה מוצגות חברות גלריית הנשים הקואופרטיבית, אליה סליי הייתה שייכת.
למרות שלא קשרה את עצמה לזרם האוונגרד, לאחר הגירתה של סליי לארצות הברית, בהחלט ניתן להבחין באספקטים ביצירותיה שהושפעו מזרם זה; ֿהאטמוספירה המעורפלת שאפפה רבות מיצירותיה המוקדמות, פינתה מקום לפלטה מחודשת של צבעים בהירים ועזים שאפיינה את יצירותיה המאוחרות.
אזכורים
בשנת 1977 העניקה אוניברסיטת נורת'ווסטרן תואר פרופסור לשם כבוד לסליי. במהלך שני העשורים האחרונים של חייה, רכשה וצברה סליי אוסף מרשים שכלל למעלה ממאה יצירות של אמניות, אותו הציגה בגלריית סוהו 20 בשנת 1999. לאחר פטירתה בשנת 2011, האוסף נתרם לגלריית אוניברסיטת האומנות רואן. תערוכתה האחרונה של סליי הייתה לאחר מותה, בשנת 2013 במוזיאון טייט ליברפול בלונדון.
בשנת 2010, סליי נפטרה מאירוע מוחי במנהטן, ניו יורק.
תקורה (מחשבים)
תקורה (באנגלית: Overhead) היא שימוש במשאבים באופן שאינו תורם באופן ישיר לביצוע משימה. במערכות מחשב המונח תקורה מתייחס לניצול   משאבים כמו: מעבד, זיכרון, רוחב פס ומשאבים אחרים. כך למשל, מערכת הפעלה היא תקורה, משום שהיא אינה מבצעת עבודת יישום. המטרה היא להפחית את התקורה ככל שניתן. לפעמים הפחתת תקורה באה על חשבון דברים אחרים, כגון: זמן פיתוח יישום. במקרים כאלה מנסים למצוא את נקודות האיזון בה מפחיתים את התקורה במשאבי מחשב ומפחיתים למינימום את הפגיעה בהיבטים אחרים.
תקורה בתקשורת נתונים
בתקשורת נתונים, תקורה (לעיתים נקראת כותרת; באנגלית: Header) היא רצף הבתים הפותח חבילת נתונים העוברת בין שתי תחנות. התקורה אינה מכילה בתוכה את תוכן המסר המועבר אלא את נתוני התקשורת הנוגעים לחבילה, ובהם סוג הפרוטוקול שהיא שייכת אליו, כתובות תחנות המקור והיעד, גודל חלק המסר המצורף, עדיפות, המספר הסידורי ומידע לצורך בדיקת שגיאות שתבוצע בתחנת היעד למסר המתקבל יחד איתה.
לפרוטוקולים שונים במודל השכבות ברשת תקשורת קיימות תקורות שונות. בפרוטוקול UDP כוללת התקורה 8 בתים ומכילה את פורט המקור והיעד, גודל המסר ומידע לבדיקת שגיאות, התקורה בפרוטוקול TCP המקביל מכילה גם את המספר הסידורי של ההודעה, את האישור על קבלת ההודעה הקודמת, גודל חלון השליחה ופרטים נוספים וגודלה 20 בתים.
בחבילת IP כוללת התקורה מידע על גרסת הפרוטוקול (IPv6/IPv4), "זמן החיים" שנותר לחבילה (TTL), מידע האם החבילה מהווה חלק מפיצול שנעשה במהלך השליחה ופרמטרים נוספים. בסך הכל מכילה התקורה בין 20 ל-60 בתים. התקורה המרבית האפשרית בפרוטוקול זה היא כ-10% (במקרה של חבילה בגודל מינימלי של 576 בתים אך עם תקורה בגודל המרבי של 60 בתים).
בחבילת Ethernet מכילה התקורה בנוסף לכתובות ה-MAC של המקור והיעד גם את השדה - Preamble (סדרה של 7+1 בתים שיוצרים את הרצף 10101011....1010110 הפותח את ההודעה ומשמש לסנכרון בין התחנות).
תקורה במעבד
תקורה במעבד היא זמן המעבד שמנצלות תוכנות תשתית, כגון: מערכות הפעלה, מוניטור ניהול טרנזקציות, תקשורת נתונים. מקרה קיצוני של תקורה גבוהה הוא לולאה אינסופית בתוכנת תשתית. במקרה זה לא תבוצע שום עבודת יישום. גם לולאה אינסופית בתוכנת יישום, עלולה לגרום לתקורה גבוהה. תקורת המעבד תלויה בתקורת רכיבים אחרים. במצב של עומס גבוה על הזיכרון (Thrashing), עלולה תקורת המעבד לגדול באופן משמעותי, משום שמנגנון הדפדוף של מערכת ההפעלה, עלול לנצל את מרבית זמן המעבד.
תקורה בזיכרון
תקורה בזיכרון הוא החלק ממנו המנוצל על ידי רכיבי תשתית. למשל כל מקטע זיכרון מוקצה בערימה בדרך כלל מכיל מצביע לסגמנט הבא, כמו כן קיטוע (פרגמנטציה) גורם פעמים רבות לתקורה גבוהה של הזיכרון.
מרכז הצעירים (באר שבע)
מרכז הצעירים לתרבות, אמנות ותקשורת ע"ש קרן היסוד שווייץ הוא מתחם בעיר העתיקה בבאר שבע שבו אולם מרכזי, חדרי הקלטות, חדרי הלבשה, אמפיתיאטרון בגג המבנה ומסעדה.
מטרתו של המרכז לספק במה להופעות עבור ילדים ונוער. לאחרונה החלה פועלת בו תוכנית המאפשרת לכותבים, מלחינים וזמרים צעירים להופיע שם אל מול קהל נוער.
ברחבת הכניסה למרכז וב"גן הנשיא" הנמצא בחזית הדרומית שלו, נערכים פסטיבלים ואירועי תרבות רבים כגון, ועידת הנגב, פסטיבל סמילנסקי, לילה לבן, אירועי הגאווה של באר שבע ועוד.
לצידו בית הנגבי ומועדון הנוער כפית, וממולו בית המושל.
הקמה
בנייתו החלה בתקופת ראש העיר יעקב טרנר, והסתיימה בכהונתו של רוביק דנילוביץ'. תכנון המרכז בעיר העתיקה של באר שבע, היה מהישגיו הבולטים של דנילוביץ', בשנים בהן כיהן כסגן ראש העיר ומחזיק תיק החינוך ואגף הצעירים.
בשנת 1999 סגן ראש העיר רוביק דנילוביץ' (לשעבר), שכיום מכהן בתפקיד ראש עיריית באר שבע, החליט לגייס אנשים המתעסקים באומנות במטרה להביא לשיפור העיר באר שבע. דנילוביץ' פנה לאנשים צעירים כדי לבדוק מהם החוסרים עבור צעירי באר שבע. חלק מהצעירים בחרו להציג בפני דנילוביץ' את החוסרים בבאר שבע באולפן הקלטות, מקום להופעות ואמפיתיאטרון בעיר, לאחר הצגת טענותיהם החליט דנילוביץ לקחת יוזמה כמנהל "אגף הצעירים" להקים מרכז המשלב את כל בקשותיהם במקום אחד, בעזרת אדריכלים (האדריכל הראשי- רמי מרש) ומהנדסים שעבדו לצידו. כדי לגייס את הכסף למרכז ראש העיר בזמנו יעקוב טרנר נסע עם משלחת לשווייץ כדי לגייס תרומות להקמת המרכז, קרן היסודות בשווייץ תרמה שלושה מיליון דולר ובנוסף ממשלת ישראל הוסיפה כסף למען בניית המרכז.
מרכז הצעירים כיום פועל בשני מישורים: בקומה התחתונה, אולם מופעים - הנקרא בשם היכל שווייץ (על שם התרומה מקרן היסודות בשווייץ), האולם מארח מופעים. בקומה העליונה, הבית לאומנות עצמאית- עשיית פרויקטים שהם פרי יצירתם של אומנים עצמאים. מרכז הצעירים הוא בן שתי קומות, בחזיתו באכסדרה בעלת קשתות רבות, באופן המדמה את הבניה בבאר שבע בתקופה העות'מאנית, כדוגמת בית המושל, ובית עארף אל-עארף. המקום יצר השראה להיווצרות מקומות ואולפני הקלטה באזור.
המרכז נחנך ביוני 2005.
מטרות המרכז
מטרות המרכז הם:
פעילויות במרכז
כמרכז האירועים הגדול בבאר שבע, בזמן בנייתו, שימש כביתו של תיאטרון באר שבע, עד לבניית משכן אמנויות הבמה באר שבע. כיום משמש כאולם למופעים, לכינוסים ולאירועי תרבות. בנוסף מתקיימים במקום חוגים ואולפני הקלטה, סדנאות יצירה וכתיבה, וכן חלוקת פרסים כספיים כמלגות ליוצרים צעירים בבאר שבע. משנת 2013 פועלת במרכז הוועדה לעידוד יצירה שמטרתה למשוך אמנים צעירים על ידי כך שהיא מחלקת 200 אלף שקלים בין אמנים צעירים ופרויקטים שעובדים עליהם. הוועדה בוחנת את הפרויקטים, מראיינת את היוצרים ובוחרת האם לעזור ליוצרים להתקדם ביצירת הפרויקט ובאיזה סכום לסייע. בשנים 2015-2010 התקיימו אירועי הגאווה בבאר שבע ברחבת מרכז הצעירים.
קבוצת ארמיות הארכידוכס קרל
קבוצת ארמיות הארכידוכס קרל (בגרמנית: Heeresgruppe "Erzherzog Karl") הייתה קבוצת ארמיות של אוסטריה-הונגריה במלחמת העולם הראשונה, שהוקמה ביוני 1916 כדי להילחם נגד האימפריה הרוסית בחזית המזרחית ובהמשך במערכה נגד ממלכת רומניה. היא נקראה על שם מפקדה, גנרלפלדמרשל הארכידוכס קרל פרנץ יוזף, שפיקד עליה עד אוקטובר 1916. בחודש שלאחר מכן הוא הפך לקיסר האחרון של אוסטריה-הונגריה. קבוצת הארמיות כללה את הארמייה הראשונה והארמייה השביעית.
היסטוריה
במהלך הקיץ הוקצו כוחותיו של הארכידוכס להצטרף להארמייה הגרמנית התשיעית ברומניה, שהכריזה מלחמה על מעצמות המרכז באוגוסט. קבוצת הארמיות לקחה חלק בהדיפת הכוחות הרומניים מהנהר סרת לצפון מולדביה. הארמייה הראשונה, שהייתה חלק מפיקודו של הארכידוכס קרל, הגנה על הגבול הצפון-מזרחי של טרנסילבניה עם מולדביה שבשליטת רומניה, ושם התבססה ממשלת רומניה.
קבוצת הארמיות אורגנה מחדש כקבוצת ארמיות הארכידוכס יוזף באוקטובר – נובמבר 1916, אז הוכתר קרל כקיסר אוסטרו-הונגריה. הפיקוד על הקבוצה החדשה ניתן ליוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה והוא הועבר לחזית האיטלקית, כאשר זקט נותר כראש המטה של הקבוצה שאורגנה מחדש בשנת 1917.
רוז מארי
רוז מארי (באנגלית: Rose Marie; 15 באוגוסט 1923 - 28 בדצמבר 2017) הייתה שחקנית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה
מארי נולדה בניו יורק סיטי במדינת ניו יורק, היא החלה להופיע בתיאטרון בגיל שלוש, והשתתפה בתסכיתי רדיו ובסרטי קולנוע. בנוסף מארי הופיעה גם בטלוויזיה ובמועדני לילה, שנחשבו לאתרי בילוי מכובדים. בין היתר שיתפה פעולה עם סרטי פרמאונט והאחים וורנר.
קריירה
בשנת 2000 הופיעה בסרט הפרודיה "Shriek If You Know What I Did Last Friday the 13th".
גם בעשור השני של המאה ה-21, היא הופיעה בתיאטרון.
מותה
נפטרה ב-28 בדצמבר 2017.
הזויים
הזויים (באנגלית: Have a good trip: Adventures in Psychedelics) הוא סרט דוקומנטרי אמריקאי של נטפליקס. הסרט עלה לשירות ההזרמה של נטפליקס ב-11 במאי 2020.
עלילה
הסרט עוקב אחר ידוענים רבים המספרים על חוויותיהם ועל ההזיות שנגרמו להם לאחר שהשתמשו בסמים פסיכואקטיביים מקבוצת הלוצינוגן, כגון LSD ודומיו.
הסרט בוחן את היתרונות, החסרונות, המדע, ההיסטוריה, העתיד ואת ההשפעה של הסמים על תרבות הפופ בעזרת שילוב של קומדיה ומחקר מעמיק בנושא.
מורן קורס
מורן קורס (נולדה ב-17 בדצמבר 1983 ; י"א בטבת ה'תשמ"ג) היא אשת תקשורת, סופרת ומנחת טלוויזיה ודיגיטל בערוץ הידברות, מרצה, מנחת כנסים וסדנאות, מטפלת רגשית ויועצת זוגית.
קורות חיים
מורן קורס נולדה ברמת גן למשה ותקווה חקק, וגדלה כחילונית. כשהייתה בת 7 התגרשו הוריה והיא עברה לקריית אונו, שם למדה בתיכון בן צבי במגמת אמנות. בזמן שירותה הצבאי בחיל האוויר חזרה בתשובה, וסיפורה התפרסם באתר האינטרנט של הידברות. למורן תואר ראשון בחינוך ממכללת בית וגן ותואר שני ותעודה בהנחיית קבוצות מטעם מכללת אסא (לסלי קולג') והקריה האקדמית אונו. היא למדה פסיכותרפיה במכללת ירושלים, טיפול באמצעות CBT באוניברסיטה הפתוחה, הדרכת מחול מודרני במכללה האקדמית בוינגייט, הגשת רדיו וטלוויזיה וכתיבה עיתונאית באוניברסיטה הפתוחה, ותורת הרטוריקה והנאום ועמידה מול קהל באוניברסיטת בר-אילן. בנוסף, למדה הדרכת כלות במכללת בית רבקה - אשכילה בכפר חב"ד, וייעוץ זוגי ומיני במכון פנימה בירושלים.
בסיום לימודיה השתלמה בשיטות טיפול נוספות, בהן: ביבליותרפיה, פסיכודרמה, דמיון מודרך ותרפיה באמנות, טיפול זוגי ומיני, וכן בשיטות טיפול משלימות, בהן: NLP, אית"ן, קואוצ'ינג, שלושת הממדים, EMP ושיטות נוספות.
בשנת 2008 החלה לעסוק בהוראה, ושימשה כרכזת מעורבות חברתית וכמדריכת נערות בתיכון "אור חנה" באור יהודה. במסגרת עבודתה ניהלה פרויקטים התנדבותיים בעמותות עזר מציון ומע"ש. במקביל, שימשה כמדריכת כלות וכמרצה בנושאי מודעות יהודית, הבית היהודי, טהרת המשפחה, נשיות, זוגיות וחיי משפחה, לימדה שיעורי תורה והנחתה את פרשת השבוע לקהילות נשים ברחבי הארץ.
בשנת 2012 הקימה קליניקה בסביון, ובה היא מטפלת בנשים, נערות ומשפחות.
בשנת 2013 החלה לכתוב במגזינים שונים, בהם: "עטרת חיה", "אשת", "קרוב אליך".
משנת 2017 משמשת כמנחה בכנסים מקצועיים, הרצאות ואירועים ציבוריים, פאנלים וימי עיון. מקיימת הרצאות וסדנאות ברחבי הארץ בנושאים: חשיבה חיובית ואמונות מגבילות, תקשורת מקרבת, העצמה נשית, זוגיות, הורות בגיל הרך, גיל ההתבגרות, ניהול זמן ועוד. מורן קורס מופיעה עם סיפורה האישי ברחבי הארץ, ומשלבות אנקודטות ותובנות מהקליניקה הפרטית ומאחורי הקלעים של עולם התקשורת.
בשנת 2018 הוציאה לאור את ספרה הראשון :"דבי, קיבלת מתנה" שהודפס בארבע מהדורות.
בשנת 2019 הוציאה לאור את ספר הילדים: "הילד שהאיר את העולם" ופיתחה שלוש ערכות קלפים טיפוליים: "עומקים", "שיח והתבוננות" ו"כיוון ועוצמה". בשנה זו הופיעה עם עדן הראל ועודד מנשה בכנס בנושא משפחה וזוגיות בחולון.
משנת 2020 מרצה במכללת "בית רבקה - אשכילה" בכפר חב"ד ובבית הספר לקולנוע יהודי ביד בנימין.
משנת 2021 משמשת ככתבת שטח, וכמגישה ועורכת תוכניות לנשים, נערות וילדים בערוצי הטלוויזיה והדיגיטל של "הידברות", כותבת באתר האינטרנט ובעלון "הידברות", כותבת ומגישה טור אישי במסגרת תוכנית הרשת "רגע של חוכמה".
בין התוכניות בהגשתה של קורס
מאז 2021, התארחו בתוכניותיה של מורן קורס יותר מ-200 נשים מובילות דעה בישראל, בהן: מרים פרץ, מירי רגב, סיון רהב-מאיר, הרבנית ימימה מזרחי, יובל דיין, עדן הראל, ד"ר חנה קטן, שולי מועלם-רפאלי, לאה שבת, ח"כ לימור סון הר-מלך, קורין גדעון, מור ממן, דין דין אביב, מורן אייזנשטיין, שרון רוטר נטלי דדון ועוד.
בשנת 2023 הוציאה לאור את ספרה השלישי "המסע הנשי", ומתארחת בתוכניות שונות בערוץ 14, ברדיו קול חי, ברדיו קול ברמה ובכיכר השבת.
חיים אישיים
בשנת 2004 נישאה לשי קורס. לזוג 6 ילדים והם מתגוררים באור יהודה.
אמנות האהבה
אמנות האהבה (בלטינית: Ars Amatoria) היא סדרה בת שלושה ספרים, שנכתבה בחרוזים על ידי המשורר הרומי אובידיוס. נושאה המרכזי הוא אמנות הפיתוי. שני הכרכים הראשונים, שנכתבו בעבור גברים בשנים 1 לפנה"ס - 1 לספירה, לערך, עוסקים ב"כיבוש לבבות הנשים" וב"שמירה על אהובתך לצדך", בהתאמה. השלישי, הפונה לנשים ומורה להן כיצד למשוך גברים, נכתב בתקופה מאוחרת יותר.
ההוצאה לאור של אמנות האהבה הייתה גורם, ולו חלקי, להגלייתו של אובידיוס לפרובינציות על ידי אוגוסטוס, קיסר רומא. הילולו של אובידיוס את האהבה מחוץ-לנישואין נתפש ככל הנראה כבלתי-נסבל על ידי משטר שחתר לקדם את "ערכי המשפחה". בשנת 8 לספירה, כאשר מעמדו של אובידיוס ברומא התערער סופית, היה זה מחמת פרסום יצירותיו "השגיאה", שעל טבעה נבנו השערות מעורפלות רבות, ו"הפואמה", שהיא ככל הנראה "אמנות האהבה" (מתוך ה׳תוגות׳, 2.207: "Perdiderint... me duo crimina, carmen et error").
ביצירה זו ישנן גם שתי התייחסויות לשבת היהודית (I, 76, 415-416).
על היצירה
פואמה זו היא מעין מדריך מעשי לגברים ולנשים בהלכות החיזור. הפואמה נחלקת לשלושה ספרים, שהם סוג של שיעורים בקשר לאהבה. בספר הראשון מסופר היכן וכיצד אפשר לקשור קשרי-אהבים ולשמור עליהם. הספר השני הוא מדריך לגברים המייעץ כיצד לשמור על נאמנות האישה. הספר השלישי מייעץ לנשים כיצד עליהן למצוא את הדרך הקלה והבטוחה ביותר אל לבו של גבר. חוקרים רבים טוענים שחיבור זה הוא ה"שיר" (carmen) שאובידיוס מזכיר כאשר הוא מדבר על הסיבות לגלותו בכך שהוא מהלל את האהבה מחוץ לנישואים שנתפש על ידי שלטון אוגוסטוס כבלתי נסבל לאחר "חוקי יוליה" (בלטינית Lex Julia). שני הספרים הראשונים נכתבו כנראה בשנת 2 לספירה, והספר השלישי יצא כשנתיים לאחר יציאת השניים הראשונים.
הספר הראשון
בהמשך, הדובר עצמו שהוא המורה כבר פועל לפי העצות שלו עצמו. הוא טוען שכל אישה תיכנע מכיוון שהיצר המיני אצל הנשים חזק מאשר אצל הגברים. הוא מוכיח את טענתו בכך שהוא נותן רשימה של נשים מיתולוגיות שפעלו לפי יצר זה. הוא נותן כדוגמה מפורטת את סיפורה של פאסיפאה, שהתאהבה בשור. הליבידו החזק של פאסיפאה אמור להוכיח את היצר המיני החזק אצל כל הנשים, והדובר טוען שהנשים ברומא של אותה תקופה הן לא יוצאות דופן. הוא עוד מייעץ לתלמיד שלו, לאוהב, לפנות אל אהובתו בדמעות ובכך להפציר בה להקשיב לו. בסוף הספר הראשון הדובר מלמד שהאוהב יכול להשתמש בכוח כדי לזכות בנערה. הדובר טוען שהנשים בעצם רוצות להיאנס, וכדי להוכיח זאת הוא שוב נותן דוגמה מהמיתולוגיה; האונס של אכילס את דאידאמיה.
הספר השני
בספר השני הדובר מצהיר שהאהבה, ובכך חיבור זה של אובידיוס, יותר חשובה מהיצירות של הסיודוס והומרוס. הספר הזה, כאמור, מתמקד בשאלה כיצד לשמור על נאמנותה של האישה, לאחר שהאוהב השיג אותה. הדובר מסביר לאוהב כיצד לחזק ולבסס את הקשר עם נערה. בסוף הספר יש הצעה לתרחיש שבה הנערה תחלה. במקרה כזה, על האוהב לדאוג ולטפל בה היטב, כדי שאחר כך יוכל לקבל ממנה תגמול למעשיו. הדובר מייעץ לו לטפל בה באמצעות נשיקות, ולא באמצעות תרופות, וטוען שהתרופה המרה תגרום לה לשנוא אותו. בהמשך עולה נושא חוסר הנאמנות של האוהב, והדובר מייעץ לו להשתיק את כל העניין הזה ולא לדבר על כך. לאחר מכן הוא מלמד אותו כיצד עליו להתנהג במיטה. בסוף הספר הזה הדובר מצהיר שעכשיו גם הנשים רוצות שהוא ייעץ להן, ושהוא יתייחס לכך בספר הבא שלו.
הספר השלישי
הספר השלישי הוא ספר עצות לנשים שהנושא העיקרי שלו זה לענות לשאלה- כיצד לעסוק בענייני האהבה, ולמעשה מתייחס יותר לאינטרס הגברי ופחות לנשי. לפי אובידיוס, הנשים ללא שום ספק רוצות עצה כיצד להיראות מושכות, והדובר מייעץ להן כיצד להשתמש במוצרי יופי. הוא מייעץ תחילה כיצד אישה צריכה להציג עצמה בפומבי. הוא ממשיך ומדבר על התסרוקות האפנתיות ביותר, הבגדים, והקוסמטיקה. בהמשך העצות שלו מגיעות אפילו לתנוחות שהאישה צריכה להיות בהן במיטה כדי להיראות מושכת. לאחר מכן הדובר מייעץ לנערה, כמו שהוא מייעץ לגברים בספרים הקודמים, היכן היא יכולה למצוא פרטנר ליחסי מין, כיצד לפתות אותו ולזכות בו, ולבסוף כיצד לשמור עליו מעוניין. לבסוף ישנם הסברים כיצד נערה צריכה להתנהג במשתה וכשהיא מתנה אהבים.
יינגלאק צ'ינוואט
ביוגרפיה
סבא רבא שלה, סקהו, היה מהגר סיני ממחוז גואנגדונג שהיגר לתאילנד בשנות ה-1860, ומשנת 1908 במחוז צ'יאנג מאי. בנו הבכור, צ'אנג סקהו, נולד בשנת 1890 במחוז צ'נתבורי ונשא לאישה תאילנדית בשם סנג סומנה. הוא אימץ את שם המשפחה התאילנדי "צ'ינוואט" (תרגום חופשי: "מעשה כמו שצריך"). משפחת צ'ינוואט הקימה את חברת צ'ינוואט למשי, ובהמשך הרחיבה עסקיה לתחום הפיננסי, הבנייה ותיווך נדל"ן.
בתום לימודי התיכון למדה יינגלאק צ'נוואט מדע המדינה ומנהל עסקים באוניברסיטת צ'יאנג מאי וסיימה תואר ראשון ב-1988. בשנת 1990 למדה מדעי המדינה לתואר שני באוניברסיטת המדינה של קנטקי שבארצות הברית.
בשובה לתאילנד עבדה בחברות שונות שבבעלות משפחתה. היא התמנתה למנהלת בעסקים של אחיה הבכור, איל ההון תאקסין צ'ינוואט, ומאוחר יותר הייתה יושבת ראש החברה "SC Asset" לפיתוח נכסים ומנהלת ה-Advanced Info Service. תאקסין צ'ינוואט נבחר לראש ממשלה ולאחר מכן הודח בהפיכה צבאית וגלה אחרי שבית משפט הרשיע אותו בגין הפרת אמונים.
בחירתה לראשות ממשלה
במאי 2011, המפלגה החדשה פאו תאי, הנמצאת בקשרים הדוקים עם תאקסין צ'ינוואט הגולה, בחרה ביינגלאק כמועמדת מטעמה לתפקיד ראש הממשלה. במערכת הבחירות שלה דגלה יינגלאק צ'ינוואט בפיוס לאומי, מאבק בעוני והורדת מס הכנסה לחברות. המפלגה היריבה שהייתה בשלטון, המפלגה הדמוקרטית, האשימה את צ'ינוואט כי היא משרתת את האינטרסים של אחיה, תאקסין. מפלגתה זכתה בבחירות משנת 2011 בניצחון כשהשיגה 265 מתוך 500 המושבים של בית הנבחרים של תאילנד. בכך שחזרה את ההישג של אחיה, אשר כראש מפלגת פאו תאי הצליח לקבל לראשונה רוב פרלמנטרי מוחלט למפלגה אחת.
דייצ'י קמאדה
דייצ'י קמאדה (ביפנית: 鎌田 大地; נולד ב-5 באוגוסט 1996 באהימה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בלאציו ובנבחרת יפן.
יינגלאק צ'ינוואט
תנועת המחאה בשנת 2013
בנובמבר 2013 החלו הפגנות מחאה המוניות של האופוזיציה העירונית והמלוכנית, שדרשה את התפטרותה של צ'ינוואט בטענה שהיא למעשה "בובת קש" ועושת דברו של אחיה, תאקסין. זאת לאחר שהיא ניסתה לקדם הצעת חוק להענקת חנינה לכל המעורבים במשבר הפוליטי בשנים 2006–2011, דבר שהיה מאפשר גם לאחיה תאקסין לחזור לתאילנד. אלפי מפגינים שיתקו לזמן ארוך חלקים גדולים בעיר הבירה בנגקוק, ואף הצליחו לפרוץ לבניין הממשלה. בדצמבר 2013 החליטה צ'ינוואט לפזר את הפרלמנט, והכריזה על בחירות מוקדמות בפברואר 2014. היא נשארה בראש ממשלה זמנית. ההפגנות נמשכו שבעה חדשים (והגיעו לשיאן בהפיכה צבאית), למעט הפסקה בעת חגיגות יום ההולדת ה-86 של המלך. במהומות נהרגו 24 אנשים וכ-700 נפצעו. בבחירות שהתקיימו ב-2 בפברואר 2014 הופרעה ההצבעה ב-69 מתוך 375 אזורי הבחירות על ידי האופוזיציה שקראה להחרמת הבחירות. נקבע תאריך להצבעה מחודשת באזורים אלה ב-2 במרץ 2014. בסופו של דבר, ב-21 במרץ 2014, הכריז בית המשפט החוקתי של תאילנד כי הבחירות לא היו תקפות מפני שההצבעה לא הושלמה ביום אחד בכל הארץ.
דייצ'י קמאדה
קריירת מועדונים
קמאדה החל את הקריירה המקצוענית שלו בסגאן טוסו מליגת העל היפנית. הוא ערך 65 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 13 שערים.
יינגלאק צ'ינוואט
תנועת המחאה בשנת 2013
באותה תקופה הועלו נגד יינגלוק צ'ינוואט טענות שהזניחה את חובותיה כיושבת ראש הוועד הלאומי למדיניות בענף האורז.
דייצ'י קמאדה
קריירת מועדונים
ב-29 ביוני 2017 חתם קמאדה על חוזה לארבע עונות באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה. ב-20 באוגוסט ערך קמאדה את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0-0 נגד פרייבורג במסגרת המחזור הראשון לעונת 2017/2018. בסך הכל ערך שלוש הופעות ליגה בעונה זו.
יינגלאק צ'ינוואט
תנועת המחאה בשנת 2013
ב-7 במאי 2014 הורה בית המשפט החוקתי של תאילנד ליינגלאק צ'ינוואט להתפטר. הוא האשים אותה ב"הפרת אמונים לצרכים אישיים" על כך שהחליטה בשנת 2011 להעביר מתפקידו את ראש מועצת שירותי הביטחון הלאומי תאוויל פלינסרי והחליפה אותו בקרוב משפחתה. כך נאלצה צ'ינוואט להתפטר, כמו במקרי הדחה דומים של ראשי ממשלת תאילנד סאמאק סונדאראבג' וסומצ'אי וונגסוואט.
דייצ'י קמאדה
קריירת מועדונים
ב-31 באוגוסט 2018 הושאל קמאדה למשך עונה אחת לסנט טרוידן מליגת העל הבלגית. ב-16 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על גנט במסגרת המחזור השביעי לעונת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. בסך הכל ערך קמאדה 34 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע 15 שערים.
יינגלאק צ'ינוואט
תנועת המחאה בשנת 2013
צ'ינוואט הואשמה ברשלנות בתפקודה בתוכנית ממשלתית לקביעת מחירי האורז, ובמאי 2015 החל משפטה. באוגוסט 2017, לפני מתן פסק הדין במשפטה, נמלטה מתאילנד.
דייצ'י קמאדה
קריירת מועדונים
בתום תקופת ההשאלה חזר קמאדה לאיינטרכט פרנקפורט, והפך לשחקן הרכב קבוע. בשלוש העונות הראשונות לאחר חזרתו ערך 95 הופעות בבונדסליגה, בהן הבקיע 11 שערים. בעונת 2021/2022 זכה עם איינטרכט פרנקפורט בליגה האירופית.
יינגלאק צ'ינוואט
תנועת המחאה בשנת 2013
צ'ינוואט חיה עם בן זוג, אנוסון אמורנצ'אט, מנהל בחברת "M Link Asia Corporation". לזוג בן משותף.
דייצ'י קמאדה
קריירת מועדונים
ב-4 באוגוסט 2023 חתם לשנתיים בלאציו.
קריירה בינלאומית
ב-22 במרץ 2019 ערך קמאדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בהפסד 0–1 לנבחרת קולומביה במשחק ידידות. ב-10 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–6 על נבחרת מונגוליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
אות הנשיא להתנדבות
אות הנשיא להתנדבות (נקרא אות הנשיא למתנדב עד 2020) הוא אות המוענק מדי שנה על ידי נשיא המדינה לגופים, מוסדות וארגונים, ליחידים או קבוצות מתנדבים הפועלים במצוינות יוצאת דופן בתרומתה לחברה. מטרת האות לעודד את הפעילות ההתנדבותית, תוך שאיפה לטיפוח ערכים של נתינה לזולת, מעורבות חברתית, אחריות הדדית וגיבוש לאומי המבוסס על ערכי ההומניזם ואהבת האדם.
קריטריונים
האות ניתן לראשונה בשנת ה'תשל"ה, ומאז אחת לשנה לכ-12 זוכים בטקס רשמי המתקיים בגינת משכן הנשיא. בנוסף, לבקשת נשיא המדינה יוענק בנפרד אות מופת על מעשה יוצא דופן למען החברה.
תהליך הבחירה מתחיל במינוי של הנשיא לחברי ועדה מייעצת בת 13 משתתפים, המשתנה מדי שנה ובין חבריה נציגים מן התקשורת, האקדמיה, אנשי ציבור וחברי ארגונים התנדבותיים. הוועדה בוחרת את מקבלי הפרס מתוך כשלושים מועמדים שמוגשים לה על ידי ועדות המשנה. לאחר שהנשיא מאשר את המומלצים מתקיים טקס במעמד של כ-1000 מוזמנים בהשתתפות הנשיא ויושב ראש הוועדה.
אות הנשיא להתנדבות מתבצע בשיתוף המועצה הלאומית להתנדבות בישראל ונבחרים בו מתנדבים בתחומי הביטחון, הבריאות, הקהילה, איכות החיים ואיכות הסביבה, קליטת עליה, חינוך לתרבות ולספורט או על אורח חיים של התנדבות ועשייה.
האות מוענק רק למתנדבים שעסקו בהתנדבות בשנת הענקתו בשלוש קטגוריות: נוער שפעל לפחות 18 חודשים, בוגרים שפעלו לפחות שלוש שנים, וקבוצות שפעלו לפחות שנתיים. האות מוענק רק פעם אחת לאדם או ארגון, גם אם התבצעו שינויים ונוספה עשייה.
סמן (אקלים)
בפלאוקלימטולוגיה, סמן (באנגלית: Proxy) הוא מאפיין אקלים פיזיקלי שהשתמר לאורך תקופה ממושכת, שניתן להתחקות אחר אופני השינוי בו לאורך תקופה, וזאת באמצעות אמצעי מדידה מטאורולוגיים. סמנים מאשרים למדענים להתחקות אחר תנאי אקלים ששררו על פני תקופה ממושכת של תולדות כדור הארץ. תיעוד אקלים אמין בממדים עולמיים החל רק בשנות ה-1880, וסמנים הם האמצעים היחידים העומדים לרשות מדענים על מנת להתחקות אחר דפוסי אקלים שהתקיימו לפני שהחל התיעוד הישיר של נתוני אקלים.
דוגמאות של סמנים כוללות ליבות קרח, תיארוך באמצעות טבעות עצים, פלינולוגיה, קידוחים, אלמוגים, משקעים והתחקות אחר עקבות פחמן בתצורות סלעי מערה. אופי הגריעה או שיעור הגדילה וההצטברות של חומרי הסמן מושפעים מתנאי האקלים שהתקיימו בעת היווצרותם של החומרים או גדילתם. סמנים יכולים לאפשר התחקות אחר שרידים כימיים שנוצרו על ידי שינויי אקלים, כגון כמויות של איזוטופים מסוימים.
סמנים מסוימים, כגון בועות גז שנלכדו בקרח, מאפשרות לגלות שרידים לאטמוספירות קדומות ולמדוד שרידים אלה באופן ישיר, וכך לספק היסטוריה של התנודות העונתיות והרב-שנתיות באטמוספירה של כדור הארץ. כדי לספק תוצאות מדויקות יותר, לוודא את דיוק הקריאה ואימות הנתונים ההיסטוריים, מתבצע תהליך מתמשך של השוואת נתונים צולבת בין מספר סמנים שונים.
חוקרים משתמשים בסמנים כדי להבנות מסדי נתונים לגבי טמפרטורות, מסדי נתונים שמשתרעים על תקופה ממושכת ומוקדמת יותר ממסדי הנתונים המסורתיים, המתבססים על תיעוד טמפרטורה ישיר. כך מאפשרים הסמנים דיון מושכל יותר בסוגיית ההתחממות העולמית. אופי הפיזור של תיעוד הסמנים אינו אחיד, ובחצי הכדור הצפוני יש תיעוד רב יותר.
זכויות להט"ב בסאבא
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) ברשות המוניציפלית כחלק מממלכת ארצות השפלה של האי סאבא תחת שלטון הולנד מעבר לים, מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים ובין המתקדמות ביותר בקריביים. פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים היא חוקית בשטחי האי, בעוד זוגות חד מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד מיניים זכאים לאותן ההכרות המשפטיות הזמינות לבני זוג הטרוסקסואלים. אימוץ ונישואים חד-מיניים מוכרים מאז 2012. עם זאת, אין הכרה בשינוי מגדר בשטחי האי.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים היא חוקית בשטחי סאבא, וגיל ההסכמה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים מוגדר כזהה.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
נישואים חד מיניים בסאבא הפכו לחוקיים ב-10 באוקטובר 2012 בעקבות כניסתו לתוקף של חוק המאפשר לזוגות חד מיניים להינשא ברחבי הולנד הקריבית שנחקק על ידי הפרלמנט של הולנד.
הנישואים החד-מיניים הראשונים התרחשו חודשיים לאחר מכן ב-4 בדצמבר 2012 בין זוג הומוסקסואלי מארובה וונצואלה. זוג שני מקוראסאו התחתן מאוחר יותר באותו החודש.
הגנה מפני אפליה
הקוד הפלילי BES (בהולנדית: Wetboek van Strafrecht BES), החל על סאבא והאיים בונייר וסנט אוסטטיוס, מפליל אפליה על בסיס "נטייה הטרוסקסואלית והומוסקסואלית" בעוד סעיף 144 קובע עונשים הנעים מקנסות ועד שנתיים מאסר על הפרתו.
סעיף 1 של חוקת הולנד חל על סאבא בו נאמר כי "כל האנשים בהולנד יטופלו באופן שווה בנסיבות שוות. לא תותר אפליה על רקע דת, אמונה, דעה פוליטית, גזע או מין או מכל סיבה אחרת שהיא".
תנאי מחיה
בשל אוכלוסייתה המצומצמת של סאבא (1,933 תושבים נכון לינואר 2020), לא יודעים מקומות הכוללים תוכני להט"ב או ברים הומוסקסואלים. עם זאת, עסקים, בתי מלון ומסעדות רבים באי מפורסמים כיעד תיירותי עבור חברי הקהילה.
סאבא מתואר לעיתים קרובות כ-"האי הגאה ביותר בכל האיים הקריביים". האי ידוע במנטליות "חיה ותן לחיות", בה אפליה נגד להט"ב כמעט ולא ידועה אם בכלל. ב-2012, זוג חד מיני המתגורר בסבא הצהיר כי האי "מושלם למטיילים הומוסקסואלים שלא מחפשים אווירה של מסיבות". ישנם מספר פקידים הומוסקסואלים מוצהרים בסאבא, בהם קארל בונקאפר, חבר במועצת האי, וגלן הולם, מנהל לשכת התיירות של סאבא.
אדוארד אבדיסיאן
אדוארד אבדיסיאן (באנגלית: Edward Avedisian; 15 ביוני 1936 – 17 באוגוסט 2007) היה צייר אבסטרקטי אמריקאי.
קורות חיים
אבדיסיאן נולד בעיירה לוול שבמדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית, ב-15 ביוני 1936, להורים ממוצא ארמני. הוא למד אמנות בבית הספר של המוזיאון לאמנות יפה בבוסטון. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 עבר להתגורר בעיר ניו יורק.
בין השנים 1958–1963 הציג אבדיסיאן שש תערוכות יחיד בניו יורק. בשנת 1958 הציג תערוכה בגלריית הנסה (Hansa Gallery) ולאחר מכן הציג שלוש תערוכות בגלריית טיבור דה נאגי, ובשנים 1962 ו-1963 הציג שתי תערוכות בגלריית רוברט אלקון (Robert Elkon Gallery).
אבדיסיאן שב והציג יצירות בתערוכות רבות בגלריית רוברט אלקון, מדי שנה, עד שנת 1975.
בשנת 1965 הוצגה יצירתו בתערוכה במומה (המוזיאון לאמנות מודרנית של ניו יורק).
אבדיסיאן זכה לפופולריות רבה בשנות ה-60 של המאה ה-20, ואחת מיצירותיו הופיעה בשער המגזין ארטפורום בשנת 1969.
כמו כן יצירותיו הוצגו במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית.
אבדיסיאן היה הומוסקסואל. נישואיו של אבדיסיאן הסתיימו בגירושין. לאבדיסיאן בן אחד.
אבדיסיאן נפטר ממחלה בגיל 71 בביתו בפילמונט שבמדינת ניו יורק.
יצירותיו מוצגות במומה, במוזיאון גוגנהיים, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, בוודסוורת' אתנאום, במוזיאון אולדריץ' לאמנות בת זמננו, במוזיאון מחוז לוס אנג'לס לאמנות, במוזיאון לאמנות פסדינה, במוזיאון קרייזלר, במוזיאון ניוברגר לאמנות ובגלריית אולברייט נוקס.
Paradise (שיר של מדוזה)
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר, שביום על ידי ג'ס קוהל וצולם בקראקו, עיירת רפאים בבזיליקטה, איטליה, יצא בערוץ היוטיוב של מדוזה ב-30 באוקטובר 2020. נכון למרץ 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-57 מיליון פעמים.
וידאו קליפ נוסף, שצולם במילאנו וניו יורק, יצא בערוץ היוטיוב של מדוזה ב-31 בדצמבר 2020. נכון למרץ 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-15 מיליון פעמים.
Younger
Younger הוא סינגל של התקליטן האנגלי, ג'ונאס בלו, והזמר האנגלי, HRVY, שיצא, על ידי וירג'ין EMI רקורדס ופוזיטיביה רקורדס, ב-6 בספטמבר 2019.
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-90 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הלירי של השיר יצא, בערוץ היוטיוב של ג'ונאס בלו, ב-6 בספטמבר 2019. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ הלירי נצפה למעלה מ-1.7 מיליון פעמים.
הווידאו קליפ של השיר, שצולם במאליבו, קליפורניה, בבימויו של דניאל קארברי, יצא, בערוץ היוטיוב של ג'ונאס בלו, ב-22 בספטמבר 2019. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-14 מיליון פעמים.
קונסטנטין ארנסט
קונסטנטין לבוביץ' ארנסט  (ברוסית: Константин Львович Эрнст; נולד ב-6 בפברואר 1961 במוסקבה) הוא עסקן מדיה, מפיק ומנחה טלוויזיה רוסי. מנכ"ל הערוץ הראשון ברוסיה מ־3 באוקטובר 1999.
שנים ראשונות וחינוך
אביו לב קונסטנטינוביץ' ארנסט, ממוצא גרמני, היה ביולוג סובייטי וסגן נשיא האקדמיה הרוסית למדעי החקלאות. הוא ביצע מחקר בנושא גנטיקה, ביוטכנולוגיה, בחירת בעלי חיים חקלאיים ושיבוט.
אמו של קונסטנטין ארנסט היא סבטלנה נילובנה גולבינובה, בכירה במגזר הפיננסי.
ארנסט בילה את ילדותו ונעוריו בלנינגרד, שם מונה אביו לראש מרכז מחקר חדש. קונסטנטין סיים את לימודיו בבית הספר התיכון מס' 35 הממוקם באי וסילי ובשנת 1983 השלים תואר במחלקה לביולוגיה מאוניברסיטת לנינגרד.