cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רצח השבויים הגרמנים ביוטה
לאחר הרצח
פסל אנדרטה לחללים הגרמנים הוצב בבית הקברות של הבסיס הצבאי בפרט דאגלס. בשנת 2016 נפתח במבנים ששרדו באתר מחנה סלינה מוזיאון המוקדש לרצח.
הגשר (סדרת טלוויזיה, 2019)
הגשר (באנגלית: The Rook) היא מיני-סדרת טלוויזיה אמריקאית של רשת השידור "Starz", ששודרה מ-30 ביוני 2019 עד ל-18 באוגוסט 2019.
תקציר העלילה
מיפאנווי תומאס (אמה גרינוול) מתעוררת במבנה בגשר המילניום שבלונדון. היא רואה מסביבה גופות, אך לא זוכרת כיצד הגיעה לשם. במהלך הסדרה מתברר לה שהיא סוכנת מיוחדת בעלת כוחות על-טבעיים בשירות חשאי בריטי בשם "Checquy".
הפקה
ביולי 2017 הוזמנה הסדרה על ידי רשת השידור האמריקאית "Starz". סטפני מאייר הייתה המפיקה הראשונה של הסדרה, אך היא עזבה בתחילת הצילומים בשל חילוקי דעות מקצועיים. הסדרה עלתה בארצות הברית ב-30 ביוני 2019, וב-1 ביולי בבריטניה.
When the Tigers Broke Free
When the Tigers Broke Free הוא סינגל מאת פינק פלויד שיצא ב-1982, בסרט של הלהקה החומה. השיר מתאר את מות אביו של רוג'ר ווטרס בקרב אנציו. השורה הראשונה של השיר נמצאת בסרט. כל המילים מזכירות בכמה אירועים שהתרחשו, כשהתקיפו את קומפאני Z בגדוד הרובאים השמיני של הצבא הבריטי. השיר מסתיים בשורה: "וכך הם לקחו את אבי ממני". השיר יצא לאור כסינגל ב-1982 ומשכו 3 דקות ו-17 שניות. השיר יצא לאור מחדש באלבום The Final Cut.
קבוצת אוניברסיטת פריז (כדורסל)
גם קבוצת הנשים נתקלה באותה בעיה ומשנת 2007 היא נמצא בליגה האזורית הבכירה.
סויוז 11
סויוז 11 (ברוסית: Союз 11, "ברית 11") היא חללית סויוז שהמריאה ב־6 ביוני 1971 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה שלושת הקוסמונאוטים - ולדיסלב וולקוב, ויקטור פצאייב וגאורגי דוברובולסקי.
ב־7 ביוני 1971 עגנה בתחנת החלל סאליוט. סויוז 11 הצליחה במה שנכשלה סויוז 10 - הבאת קוסמונאוטים לתחנת חלל. השלושה שהו בחלל 25 יום וביצעו סדרת ניסויים. בשעה 01:35 ב־30 ביוני, בשלב חזרת החללית לכדור הארץ, נתגלתה תקלה באחד משסתומי האוויר שלה (שקוטרו כ־1 מ"מ בלבד), וכתוצאה מכך נפתח שסתום זה מוקדם מדי תוך שהוא משחרר את האוויר שבחללית. החללית נחתה בשלום, אך משנפתחה, התגלו שלושת הקוסמונאוטים כשהם מתים.
כתוצאה מאסון זה תוכננה מחדש חללית הסויוז, מספר הקוסמונאוטים הוקטן לשניים תוך שהמרווח המשופר מאפשר לבישת חליפת חלל בזמן ההמראה והנחיתה על מנת למנוע הישנות של מקרה כזה.
הצוות המקורי של סויוז 11 היה ואלרי קובסוב, אלכסיי ליאונוב ופיוטר קולודין. בדיקת רנטגן שנערכה ארבעה ימים טרם השיגור עוררה את החשד כי קובסוב חולה בשחפת, ולכן החללית אוישה בצוות הגיבוי. זו הייתה טיסתם הראשונה לחלל של דוברובולסקי ופצאייב.
יחסי ארצות הברית–עומאן
יחסי ארצות הברית–עומאן הם היחסים הדו-צדדיים שבין ארצות הברית לעומאן. היחסים בין שתי המדינות החלו לפני יותר מ-200 שנה, כספינות סחר אמריקאיות עגנו בחופי עומאן, בשנת 1790. עומאן הייתה המדינה הערבית הראשונה להכיר בארצות הברית, בשנת 1841.
היסטוריה
ארצות הברית הקימה קשרי מסחר עם עומאן עוד בראשית ימיה. ארצות הברית ועומאן חתמו על אמנת מסחר במסקט ב-21 בספטמבר 1833. זהו ההסכם הראשון של ארצות הברית עם מדינה ערבית ועם מדינה במפרץ הפרסי. לארצות הברית הייתה קונסוליה במסקט משנת 1880 עד שנת 1915. בשנת 1972, שגריר ארצות הברית בכווית היה גם שגריר שאינו תושב בעומאן. עומאן פתחה את השגרירות הרשמית שלה בוושינגטון די. סי. בשנת 1973, וארה״ב פתחה את השגרירות שלה בעומאן ביולי 1974.
גיורא צחור
גיורא צחור (וייס) (27 באוקטובר 1941 - 16 ביולי 2012) היה בכיר ב"מוסד" ובעל עיטור העוז. פיקד על היחידה שהבריחה לישראל את מרדכי ואנונו ב-1986.
ביוגרפיה
צחור נולד בסנט אטיין שבצרפת בשם ג'ורג' וייס. בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה הוחבא וגדל במנזר. עלה בגפו לישראל, התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים והיה מפקד מחלקת טנקים. השתחרר בדרגת סגן לאחר ששימש סגן מפקד פלוגה בגדוד 46. במלחמת ששת הימים גויס לשירות מילואים במסגרת חטיבה 37, ולחם עימה בקרבות בצפון השומרון בעמק דותן ושכם. על חלקו בקרב בו השמידה מחלקתו שבעה טנקי פטון של צבא ירדן זכה בצל"ש שהומר לעיטור העוז. במהלך הקרבות נפצע באורח קשה ונכווה בכל חלקי גופו.
ב-1968 גויס ל"מוסד" וסיים בהצלחה את הקורס המבצעי, זכה בארגון לכינוי "רובר". שירת כלוחם ומפקד ביחידות המבצעיות של הארגון, ולאורך השנים השתתף ופיקד על מבצעים מיוחדים. בסוף שנות ה-70 מונה לסגן מפקד יחידת כידון וב-1984 מונה למפקדה. פיקד על החוליה שהבריחה לישראל את מרדכי ואנונו. ב-1992 פרש משירות קבע ב"מוסד", אך המשיך לשרת במשימות שונות מחוץ לישראל גם לאחר מכן, על שירותו זכה ב-1992 בצל"ש מראש המוסד, שבתאי שביט.
צחור נהרג בתאונת דרכים ביולי 2012 לאחר שנדרס בעת שרכב על אופניו. תמונתו נאסרה לפרסום. על שמו נקרא רחוב בחדרה, העיר בה התגורר, כמו כן, נערכת לזכרו מדי שנה תחרות אופני הרים אשר נמשכת מספר ימים.
חברון (נפה)
נפת חברון היא אחת מ-16 נפות הרשות הפלסטינית. הנפה מקומות בדרום יהודה ושומרון. בירת הנפה היא העיר חברון.
על פי מרשם האוכלסין של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2007, בנפה התגוררו כ-552,164 נפשות, שחיו ב-89,919 משקי בית. מתוכם, 240,732 תושבים (או כ-43.5%) היו מתחת לגיל 15 וכ-88,461 (או 16%) היו פליטים רשומים.
נפת חברון היא הגדולה מבין נפות הרשות הרשות הפלסטינית גם בשטחה וגם באוכלוסייתה.
כפרים
הרשימה הבאה מציגה כפרים בנפה בהם חיים למעלה מ-1,000 תושבים
אקואלומורפה
אקואלומורפה (שם מדעי: Acoelomorpha) היא תת-מערכה של בעלי חיים חסרי חוליות הכוללת כ-400 מינים. האקואלומורפיים חיים בעיקר בים, אך שני מינים חיים גם במים מליחים. המינים בתת-מערכה זו הם חסרי מערכת עיכול ומכאן נובע שמם.
מאפיינים
האקואלומורפיים דומים מאוד לתולעים שטוחות, אך בעלי אנטומיה פשוטה יותר: הם חסרי מערכות מחזור הדם ומערכת הנשימה וכן חסרי מערכת השתן, חלל כללי, מעיים, פי הטבעת ומערכת העיכול. הם צפים במים ומהווים חלק מן הפלנקטון. האקואלומורפיים שוחים גם בקרבת אצות במים רדודים עד לעומק של 200 מטרים. חלק מהמינים הם טפילים של מספר מיני אלמוגים.
מיון
האקואלומורפיים בעבר תוארו כתת-מערכה של תולעים שטוחות, אך בשנת 2004 הם הוכרו כתת-מערכה של Xenacoelomorpha.
תת-מערכה זו מחולקת לשתי קבוצות ובהן שתים עשרה משפחות וכ-400 מינים.
ועידות גלובס
ועידות גלובס הן כנסים המאורגנים על ידי העיתון הישראלי "גלובס", אשר מתקיימים מאז היווסדו של העיתון. ועידות אלו מוקדשות לנושאים מרכזיים על סדר היום הישראלי, ובין היתר, הן מארחות אישים בעלי השפעה מתחומי הממשל, הכלכלה, האקדמיה והמגזר העסקי בישראל. השיח הנוצר בעקבות הוועידות יוצר לעיתים תהודה תקשורתית בינלאומית בשל יכולת ההשפעה של הדוברים על סדר היום המדיני, הפוליטי, הכלכלי והחברתי בישראל.מדי שנה נערכות 4 ועידות מרכזיות: ועידת ישראל לעסקים, ועידת ישראל לנדל"ן ותשתיות, ועידת שוק ההון של ישראל, וכן ועידת MAD - פרסום, דיגיטל ותקשורת.
ועידת ישראל לעסקים
הוועידה ידועה כאירוע כלכלי מרכזי ובולט ביותר בישראל,המפגיש בין ראשי הצמרת הפוליטית, העסקית, האקדמית והחברתית בישראל, אשר אליהם מתווספים נציגים ומשלחות מרחבי העולם. הוועידה מתרחשת במשך יומיים המוקדשים לדיונים, הרצאות ומפגשים להצגת הנושאים והמגמות בעלי השפעה על הכלכלה המקומית והבינלאומית לטווח הקרוב והרחוק. בין משתתפי הוועידה לאורך השנים: ראשי ממשלת ישראל, נשיאי מדינת ישראל, שרים בכירים בממשלה, בכירים במגזר הכלכלי, העסקי, החברתי, האקדמי התקשורת וההייטק בעולם.
לוקחים חלק בוועידה: הפורום הכלכלי העולמי (WEF), עיתונאים בכירים ממערכות תקשורת בינלאומיות, בהן: CNN; Bloomberg Television; The Financial Times;The Economist; Newsweek; Daily Beast; Advertising Age; מרצים מאוניברסיטאות מהשורה הראשונה: INSEAD; Harvard; Stanford; ; חוקרים ממכוני מחקר מובילים:
ועידת ישראל 2012
בין המשתתפים ראש הממשלה בנימין נתניהו, הנשיא שמעון פרס, נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר, מנחה כלכלי מוביל ריצ'רד קווסט. במסגרת הוועידה הועלתה סוגיית חשיבות פיתוח ענף הניו מדיה כאמצעי לפיתוח צמיחה כלכלית בישראל, עליה דיברו בן אליעזר וסגן נשיא גוגל העולמי מאיר ברנד, כמו כן, סטנלי פישר ביטא את עמדתו ומדיניותו הכלכלית לטווח הקרוב והרחוק בישראל, הזכיר את תמיכתו בועדת ששינסקי והציע פתרון לבועת הנדל"ן. מנכ"ל בנק הפועלים דאז ציון קינן לקח חלק בדיון בנושא "הערכת סיכונים והזדמנויות ל-2013", ראש מפלגת העבודה דאז שלי יחימוביץ' הובילה בפאנל שעסק בחברה וכלכלה, בו השתתף גם שר האוצר דאז יובל שטייניץ.
ועידת ישראל 2016
בין הנושאים בהם עסקה הוועידה: בנקאות פיננסית, הערכת סיכונים, תמורות בנדל"ן ובניית צמיחה. מנחה הוועידה: ריצ'רד קווסט, דוברים: נשיא ישראל ראובן (רובי) ריבלין, שר האוצר משה כחלון, שרת המשפטים איילת שקד, נגידת בנק ישראל קרנית פלוג, עורך הדין מהמפורסמים בעולם אלן דרשוביץ, הממונה על שוק ההון והביטוח דורית סלינגר, שר המדע והטכנולוגיה אופיר אקוניס ועוד רבים נוספים.
אזכורים בתקשורת עולמית
ניתן להעריך את חשיבותה של הוועידה על פי הסיקור התקשורתי הבינלאומי לה היא זוכה בעיתונות הזרה לאורך השנים. ישנן דוגמאות רבות לידיעות בתקשורת העולמית בעקבות הדיונים המתנהלים בוועידה והכרזות משתתפיה. להלן מבחר מצומצם מתוך רשימת ידיעות ארוכה.
ועידת פסגת הנדל"ן
ועידת ישראל לנדל"ן ותשתיות עוסקת בנושאים המקצועיים שבליבת ענף הנדל"ן. בוועידה משתתפים בכירי ענף הנדל"ן ומקבלי ההחלטות בתחום כגון נציגי הממשל, שרים, ראשי ערים, מנהלי רשויות וראשי בנקים, וכן יזמים, חברות קבלניות, מהנדסים, אדריכלים, שמאים, משקיעים ועוד. מדי שנה הוועידה מתמקדת בנושאים שונים כמו: תכנון, מימון, תחום הבנייה והביצוע, תשתיות, המתח בין השלטון המקומי למרכזי, התחדשות עירונית, נדל"ן מסחרי, דיור ציבורי, ועוד.
ועידת שוק ההון
ועידת שוק ההון השנתית של גלובס דנה בנושאים שישפיעו על ענף הפיננסים, על שוק ההון, הביטוח והבנקאות ועל כלכלת ישראל בשנים הבאות. מדי שנה הוועידה מתרכזת בנושאים העומדים בראש סדרי העדיפות הכלכליים של ישראל, על פי העולה מהתקציב הדו-שנתי, מרפורמות של משרד האוצר ומתמורות גלובליות. הוועידה מפגישה את מקבלי החלטות עם מנהלי השקעות, מנהלים בכירים, מנהלי כספים, בעלי שליטה בחברות, וכן יזמים ומשקיעים בתחומי החדשנות הפיננסית הטכנולוגית.
יואל הלוי מבונא
רבי יואל הלוי בן יצחק מבונא (נתכנה גם מורי"ה; נפטר בערך בד'תתק"ס, 1200) היה מבעלי התוספות באשכנז, פרשן תלמוד, פוסק הלכה ופייטן, שפעל בבונא. הוא היה חתנו של הראב"ן ואביו של הראבי"ה, המביא פסקים רבים בשמו.
ביוגרפיה
לא רבות ידוע על תולדות חייו. לפי השערת אביגדור אפטוביצר, אביו הוא רבי יצחק בן יואל הלוי ממגנצא שנהרג בגזירות מסע הצלב השני בקיץ ד'תתק"ו בשפיירא, ואבי סבו הוא יצחק בן יואל הלוי שהיה אחד ההרוגים בגזירות תתנ"ו בוורמייזא. אחרים, וביניהם א"א אורבך, חולקים על זיהוי זה, משום שרבי יואל חיבר קינות וסליחות על מאורעות תתק"ו ולא הזכיר שגם אביו בין ההרוגים, וכן לא נזכר בשום מקום התואר 'הקדוש' על אביו, כפי שהיה מצופה אילו היה מן ההרוגים על קידוש השם.
על פי פסקה אחת בספר ראבי"ה, כתבו כמה חוקרים כי אמו של רבי שמואל בן נטרונאי (רשב"ט) הייתה אחותו או אחות אמו של רבי יואל, כלומר שרבי יואל היה דודו או בן דודו של רשב"ט. אולם, שמחה עמנואל הוכיח כי רשב"ט נולד בבארי שבאיטליה, והיגר לגרמניה בבגרותו. לכן, הוא סבור כי הפסקה בספר ראבי"ה משובשת, ובנוסחתה המקורית היא התייחסה לרשב"ט כגיסו של רבי יואל, בשל נישואיהם לשתי אחיות (ראו להלן).
למד ברגנשבורג מפי חברי בית הדין המקומי: רבי יצחק בן מרדכי (ריב"ם), רבי אפרים בן יצחק ורבי משה בן יואל. ככל הנראה המשיך ללמוד ברגנשבורג גם לאחר נישואיו, משום שהוא העביר תשובות מחכמי רגנשבורג לחותנו הראב"ן ולגיסו רשב"ט ולהפך. הוא מכנה גם רבי שמואל בן נטרונאי 'מורי', וכנראה למד גם אצלו לזמן מה. רבו המובהק הוא רבי אפרים מרגנסבורג, והוא מרבה להביא שמועות בשמו. לימים, נעשה רבי יואל תלמיד חבר לרבי אפרים, והתנהלו ביניהם פולמוסים הלכתיים חריפים.
מקום מושבו העיקרי היה העיר בון, ועל שמה נקרא. בבון ככל הנראה הייתה לו ישיבה. מלבד בנו ראבי"ה, לא ידוע בוודאות מי היו תלמידיו, אך אפטוביצר משער שביניהם היו רבי אפרים מבונא ורבי אביגדור כהן צדק. יש משערים שגם מחבר התוספות הנדפסות למסכת סוטה למד בישיבתו, שכן הוא מכנהו "מורי"ה", אך אחרים חולקים על כך.
חיבוריו
ידוע שחיבר תוספות לכמה מסכתות: הראבי"ה מצטט תוספות של אביו למסכת בבא מציעא. בבית מדרשו של מהר"ם מרוטנבורג היו מצויים אוטוגרפים של תוספות רבי יואל למסכת בבא בתרא ולמסכת סנהדרין, והם מצוטטים בחיבורי תלמידיו רבי מרדכי בן הלל ורבי מאיר הכהן מרוטנבורג. אורבך משער כי בנוסף חיבר גם תוספות למסכתות שבת, סוטה וגיטין. בכתבי יד של ספר המרדכי, מצוטטים עשרות קטעים מתוספותיו של רבי יואל למסכת בבא בתרא, והם מכונים שם 'פרישת רבינו יואל' או 'פרי"ו'. על בסיס קטעים אלה ניסה שמחה עמנואל לאפיין את סגנון פירושיו של רבי יואל. לדבריו, כפי שמלמד הכינוי 'פרישה', חיבוריו אצנם כללו גם דיונים, קושיות ותירוצים בסגנון בעלי התוספות, אולם גם פירושי פשט. הוא מרבה להסתמך על תוספותיהם של שלשה רבותיו שברגנשבורג, ולעיתים מעתיק אותם בלשונם, וכן על תוספות רבי יעב"ץ הלוי.
פירושים ופסקי הלכה שחיבר, כמו גם שאלות ותשובות ששאל או נשאל, מצוטטים לרוב בספר אבי העזרי שחיבר בנו ראבי"ה. כמה משאלותיו ומפירושיו מצויים גם בספר אבן העזר שחיבר חותנו ראב"ן, ובספר יחוסי תנאים ואמוראים שחיבר בן דורו רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא.
מצויות בידינו שש סליחות שחיבר רבי יואל, וכן קינה אחת, המתארת את גזירות מסע הצלב השני בשנים תתק"ו–תתק"ז (1146–1147). חלק מסליחותיו נכנסו למחזורי הסליחות הממוסדים ונאמרות עד היום.
משפחתו
רבי יואל נשא לאשה את בתו של רבי אליעזר בן נתן (הראב"ן). אחות אשתו נישאה לרבי שמואל בן נטרונאי. ידועים שנים מבניו. בן אחד, שנקרא על שם סבו, הוא רבי אליעזר בן יואל (ראבי"ה) מחבר ספרי אבי העזרי ואביאסף ופוסק מפורסם. הוא מרבה להביא בספרו מפסקי אביו. בן נוסף, רבי אורי הלוי, נשרף על קידוש השם בשנת ד'תתקע"ו. על מאורע זה נכתבה סליחה בידי ר' מרדכי בן אליעזר, אך נפוצה אגדה שרבי אורי עצמו חיבר את הקינה על עצמו, ולימד אותה לר' מרדכי בחלום. אישים שונים שייתכן שהם צאצאיו של רבי אורי נזכרים בשטרות ומסמכים של קהילת קולוניא.
הטבח בנמל התעופה לוד
הטבח בנמל התעופה לוד הוא פיגוע שבוצע ב-30 במאי 1972 בידי שלושה מחבלים יפניים (קוזו אוקמוטו, צויושי אוקודיירה ויאסויוקי יאסודה) באולם הנוסעים של נמל התעופה לוד שבישראל (כיום נתב"ג), ובו נרצחו 24 אנשים (מתוכם 8 ישראלים, היתר צליינים מפוארטו ריקו) ו-71 אנשים נפצעו.
הפיגוע
המחבלים היו חברי ארגון קומוניסטי קיצוני, "הצבא האדום היפני", שפעל בהשראתן ובתמיכתן של קוריאה הצפונית וסין העממית. הם ביצעו את המתקפה בשליחות של ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - מבצעים חיצוניים (ארגון טרור שהוקם על ידי ודיע חדאד לאחר שסולק מעמדות הכוח בחזית העממית לשחרור פלסטין), לאחר שאומנו על-ידו בלבנון. המחבלים היפנים, שהחזיקו בדרכונים מזויפים ויצאו מרומא, איטליה ירדו בנמל התעופה לוד ממטוס אייר פראנס שהגיע מפריז, צרפת המתינו באולם הנוסעים למזוודותיהם, וכאשר הגיעו שלפו מהן רובי VZ.58 ורימוני יד והחלו פוגעים ללא הבחנה בנוסעים, בסבלים ובפקידי המכס שמילאו אותה שעה את האולם.
יאסודה נהרג על ידי אנשי הביטחון באולם לאחר שנגמרה לו התחמושת (אך לפי גרסה אחרת נורה על ידי אחד המחבלים), אוקודיירה התאבד על ידי פיצוץ רימון יד זמן קצר לאחר מכן, והשלישי, קוזו אוקמוטו, נמלט לרחבת חניית המטוסים וניסה לפגוע בנוסעי אל על, אך נפצע קשה ונלכד. הוא נשפט ביוני 1972 למאסר עולם, אך שוחרר ללבנון בשנת 1985, במסגרת עסקת ג'יבריל, שבה שוחררו שלושה שבויי צה"ל תמורת 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים.
אחרית דבר
בשנת 2010 הגישו קרובי קורבנות הטבח וארגון שורת הדין תביעה נגד ממשלת קוריאה הצפונית, שהשתתפה באימון המחבלים. התביעה הוגשה בפוארטו ריקו, לבית משפט פדרלי של ממשלת ארצות הברית. בית המשפט קיבל את טענות התביעה, וקבע כי על קוריאה הצפונית לשלם פיצויים בסך 378 מיליון דולרים למשפחות ההרוגים.
אנדרטה לזכר הנרצחים הוקמה בטרמינל 1 של שדה התעופה.
טטיאנה צ'רנובה
ביוגרפיה
צ'רנובה נולדה בקרסנודאר. אמה, לודמילה, זכתה במדליית זהב אולימפית (מוסקבה 1980) בריצת שליחות 4x400 מטר לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות ובעלת שיאים אישים בריצת 200 מטר (22.9 שניות) ובריצת 400 מטר (50.91 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה לנוער (עד גיל 19) שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2006 זכתה צ'רנובה במדליית זהב בקרב שבע 6227 נק'.
בשנת 2007 קבעה צ'רנובה בקרב שבע שיא אישי חדש של 6768 נק', התוצאה הטובה ביותר בעולם לנוער עד גיל 19. אך, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 היא לא הצליחה לסיים את התחרות בקרב שבע, לאחר שהשתתפה בארבעת הענפים ביום הראשון, אך לא התייצבה ליומה השני של התחרות.
מדליית ארד אולימפית
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה, ספרד במרץ 2008 סיימה צ'רנובה במקום שביעי בקרב חמש בתוצאה של 4543 נק'. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6591 נק', אחרי נטליה דוברינסקה מאוקראינה (6733 נק') ואלייס פאונטיין ארצות הברית (6619 נק'). למעשה היא סיימה במקום רביעי אך לאחר פסילתה של לודמילה בלונסקה מאוקראינה, כתוצאה מאימרוץ, שסיימה שנייה היא עלתה למקום השלישי וזכתה במדליה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיימה צ'רנובה במקום שמיני בקרב שבע בתוצאה של 6288 נק'.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר בשנת 2010 זכתה צ'רנובה במדליית ארד בקרב חמש בתוצאה של 4762 נק', אחרי ג'סיקה אניס מבריטניה שקבעה שיא אליפות חדש של 4937 נק' ונטליה דוברינסקה (4851 נק') באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף יולי אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בקרב שבע בתוצאה של 6512 נק'.
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה צ'רנובה במדליית זהב בקרב שבע בשיא אישי חדש של 6880 נק', לפני ג'סיקה אניס (6751 נק') וג'ניפר אוזר מגרמניה (6572 נק').
התוצאות שקבעה באליפות
ריצת 110 מטר משוכות: 13.32 שניות (מקום שישי) קפיצה לגובה: 1.83 מטר (מקום שמיני) הדיפת כדור ברזל: 14.52 מטר (מקום תשיעי) ריצת 200 מטר: 23.50 שניות (מקום שני) קפיצה לרוחק: 6.61 מטר (מקום ראשון) הטלת כידון: 52.95 מטר (מקום שלישי) ריצת 800 מטר: 2:08.04 דקות (מקום שלישי)
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה צ'רנובה פעם נוספת במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6628 נק', אחרי ג'סיקה אניס (6955 נק') ולילי שוורצקוף מגרמניה (6649 נק').
אמרוץ
לאחר בדיקה חוזרת של דגימות השתן שנתנה באליפות העולם באתלטיקה 2009, נימצא כי צ'רנובה השתמשה בסמים. התוצאות שלה שנקבעו מה-15 באוגוסט 2009 ועד 14 באוגוסט 2011 נפסלו והיא הושעתה לשנתיים מ-22 ביולי 2013.
810-819 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 819 - 810 לפנה"ס
עופר לוי (קצין)
עופר לוי (נולד ב-31 במרץ 1972) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. שימש כראש מטה פיקוד הדרום, ראש מחלקת תכנון מבצעי באמ"ץ, מפקד חטיבת גבעתי ומפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה.
ביוגרפיה
לוי התגייס לצה"ל בשנת 1990, ושובץ ביחידת דוכיפת, ששימשה באותה העת כיחידת נ"ט. ביחידה עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידת דוכיפת ושימש כמפקד מחלקה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה. בשנת 1996 עבר לחטיבת גבעתי ומונה למפקד פלוגה מסייעת בגדוד צבר. לאחר מכן מונה למפקד פלנ"ט גבעתי. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד צבר. לאחר מכן מונה למפקד מחזור האימון המתקדם בבא"ח גבעתי.
בשנת 2004 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שקד, ושימש בתפקיד עד שנת 2006. הוא פיקד על הגדוד במבצעים מורכבים כנגד תשתיות הטרור הפלסטיני במהלך האינתיפאדה השנייה. ב-16 בנובמבר 2004, החליט הרמטכ"ל, משה יעלון, על הערה פיקודית ללוי, בגין תפקודו באירוע חדירת מחבלים למוצב "מורג" בספטמבר 2004. בהמשך הוביל את הגדוד במהלך הנסיגה מהרצועה במסגרת תוכנית ההתנתקות. בשנת 2006 מונה למפקד בא"ח גבעתי, ושימש בתפקיד עד שנת 2008. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גבעתי בין השנים 2008–2009, ושירת בתפקיד בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה.
ב-22 באפריל 2009 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, ושימש בתפקיד עד 18 במאי 2011. ב-15 ביוני 2011 מונה למפקד חטיבת גבעתי, וכיהן בתפקיד זה עד 22 באוגוסט 2013. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"א (2014-2013).לוי לא סיים את הקורס ונרשמה לו הערה פיקודית בשל היענותו לבקשת רח"ט מבצעים אהרון חליווה בפרוץ מבצע צוק איתן להתייצב בתפקידו החדש ולסייע בלחימה.בשנת 2014 מונה לראש מחלקת תכנון מבצעי באמ"ץ, ושימש בתפקיד עד שנת 2016. במאי 2016 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש מטה פיקוד הדרום, ושימש בתפקיד עד 31 ביולי 2019. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
חיים אישיים
לוי נשוי למורין ואב לילדים.
כאבים ברצפת האגן
כאבים ברצפת האגן (באנגלית: Pelvic Girdle Pain) הם תחושת אי-נוחות בהיריון שגורמת לכאב, חוסר יציבות והגבלה של ניידות ותפקוד בכל אחד ממפרקי האגן. לכאבים ברצפת האגן יש הכרה היסטורית ארוכה, צוינה על ידי היפוקרטס, ולאחר מכן תוארה בספרות רפואית על ידי סנלינג: "ההשפעה מורכבת מרלקסציה של מפרקי האגן, והופכת להיות נראית בפתאומיות לאחר לידה, או בהדרגתיות במהלך היריון ומגבילה באופן מסוים את הניידות של עצמות האגן אשר משפיעה על תזוזה ומעוררת את התחושות המשונות והמרתיעותן" (1870).
סוגים
לפני המאה ה-20, מומחים של כאבי רצפת האגן אשר משויכים לתקופת משכב הלידה השתמשו במגוון שמות למצב זה. כיום מתייחסים לכך ככאבים ברצפת האגן אשר קשורים להיריון שיכולים להיות חלק מהמצבים הבאים:
"כבר לא יוצרים הבדלה בין אי יציבות מכנית או הורמונלית במפרקי האגן. בשביל טיפול/אבחנה אין זה משנה אם התלונות החלו בזמן הריון או לאחריו."
סימנים ותסמינים
שילוב של שינויים ביציבה, עובר, מפרקי אגן לא יציבים בשל הורמונים המופרשים בתקופת ההריון ושינויים במרכז הכובד יכולים להשפיע על רמות הכאב וחוסר הנוחות שחשים בזמן ההריון. לעיתים זה יכול לקרות פתאום ובמקרים מסוימים זה יכול להיגרם עקב נפילה, תנועה מהירה של פתיחת ירכיים או תנועה שגרמה למתיחה במפרק.
כאבים ברצפת האגן עלולים להתחיל כבר בתחילת השליש הראשון להריון. לרוב הכאב מורגש בסחוס המחבר בין עצמות האגן אשר נקרא סמפיזיס פיוביס, אזור זה יכול להיות רגיש מאוד למגע. בנוסף, הכאב יכול להיות מורגש גם באזור הירכיים, מפשעה והבטן התחתונה ואף יכול להקרין כאב מטה לשוקיים. נשים הסובלות מסימפליוזיס עלולות להתחיל לחוות בעיות יציבות ואף לשמוע קול של קליק המגיע מאזור המפשעה. סימפליוזיס יכול להתפתח באופן הדרגתי במהלך ההריון ולהחמיר ככל שההירון מתקדם. בזמן ההריון ולאחר הלידה ניתן להרגיש את המרווח הסימפיזיאלי בזמן שהולכים, מטפסים במדרגות או מתהפכים במיטה. משימות אלה אף יכולות להיות קשות עד בלתי אפשריות.
הכאב יכול להישאר במקום אחד, לדוגמה כאב בחלק הקדמי של המפשעה המדמה תחושה שלאחר בעיטה. במקרים אחרים הכאב יכול להתחיל במקום אחד ולנוע לאזורים נוספים, ישנה אפשרות שאישה תחווה שילוב של מספר סימפטומים. פעילויות הכוללות סחיבת משקלים עלולות להחמיר את התופעה ולגרום לסימפטומים אשר יגבילו את האישה גם בפעילויות יומיות. ייתכן שהיא תחוש כאב בזמן פעולות פשוטות כגון התלבשות, כניסה ויציאה מהאמבטיה, התהפכות במיטה, עלייה במדרגות ובעת פעילות מינית. פעולות של הרמה, סחיבה, דחיפה ומשיכה יכולות להיות מלוות בכאב גם כן.
חומרה
חומרת המצב של האגן נמדדת על סקלה בעלת שלוש דרגות.
דרגה 1: רצועות האגן תומכות באגן. כאב לא יורגש בעת ביצוע פעילויות יומיות גם כאשר נעשה שימוש שגוי בשרירים. מצב זה הוא השכיח ביותר אצל נשים שלא חוו הריון ונשים שלא היו בתאונת דרכים.
דרגה 2: הרצועות לבד אינן מצליחות לתמוך במפרקים בצורה מספקת. עבודה מתואמת של מספר שרירים סביב המפרק יפצו על הרצועות החלשות. אם השרירים סביב המפרקים אינם עובדים, המטופלת תחווה כאב וחולשה בעת ביצוע פעיליות יומיומיות. דרגה 2 לרוב מתרחשת אצל נשים שילדו תינוק מעל 3 קילוגרם, נשים מאוד פעילות ולעיתים אחרי תאונה בה נפגע אזור האגן. זוהי הדרגה הכי שכיחה של חוסר יציבות באגן. הטיפול מבוסס על למידה כיצד להשתמש בשרירים סביב האגן בצורה יעילה יותר.
דרגה 3: הרצועות לא תומכות במפרק. זהו מצב חמור בו השרירים אינם מסוגלים לפצות על הרצועות החלשות. לרוב דרגה כזאת של חוסר יציבות באגן מופיעה לאחר תאונה או שילוב של לידה ותאונה. לעיתים מדובר בתאונה קטנה אשר לא זוכרים והתופעה מופיעה לאחר הלידה ומיוחסת ללידה בלבד. קשה להבדיל בין דרגה 2 לדרגה 3 אך כאשר המטופלת אובחנה עם דרגה 3 הטיפול הוא פולשני: במקרה זה חלקים רבים מהאגן צמודים ומעוכים.
השפעה פסיכוסוציאלית
סימפליוזיס (PGP) בזמן ההריון מקשה על הנשים להשתתף באירועי חברה ולבצע פעילויות יומיומיות; ממוצע ימי מחלה במהלך הריון עקב כאבים באגן הוא בין 7–12 שבועות.
ישנם מקרים בהם נשים עם סימפליוזיס עלולות לחוות חרדה, כעס, טינה, חוסר הערכה עצמית, תסכול ודיכאון; לנשים אלה סיכוי גבוה פי שלושה לסבול מסימפטומים של דיכאון אחרי לידה.
גורמי סיכון פסיכוסוציאליים נוספים יכולים להיות רמות גבוהות של לחץ, חוסר סיפוק מהעבודה ובעיות במערכת היחסים עם בן הזוג.
גורמים
לעיתים אין גורם ברור להופעה של כאבים ברצפת האגן, אך בדרך כלל הכאבים נגרמים משילוב של מספר גורמים כגון:
אנטומיה
האגן הוא החלק הגרמי הגדול ביותר של השלד ומכיל את שתי עצמות האגן, ושלושה מפרקים: שני מפרקים בין עצמות האגן לעצם העצה (Sacroiliac joints), ומפרק סחוסי בין שתי עצמות האגן (Pubic Symphysis). כל שלושת המפרקים מוקפים רשת של רצועות המחברות בין שתי העצמות משני צידי המפרק, מעניקות למפרק יציבות וחוזק רב.
ה-Pubic Symphysis הוא מפרק סחוסי המכיל סחוס סיבי ומעט נוזל. הסחוס עצמו אינו מקבל אספקת דם ותפקידו לחבר בין שתי העצמות ולאפשר להן תנועה מוגבלת. הסחוס נתמך על ידי רצועות עליונות ותחתונות שמספקות את מירב התמיכה, וכן על ידי רצועות קדמיות ואחוריות שמספקות תמיכה מועטה יחסית.
המפרקים בין עצמות האגן לעצם העצה הם מפרקים סינוביאליים (Synovial Joints), אך למרות זאת תנועתם מוגבלת יחסית. תנועת המפרקים הולכת ופוחתת עם השנים, על ידי רקמת חיבור שנוצרת עם השנים ומקבעת אותם למקומם.
מטבעם של מפרקי האגן ומהמבנה האנטומי שלהם נגזר כי אף מפרק לא ינוע עצמאית, אלא הם תמיד ינועו שלושתם ביחד.
הורמון הרלקסין
הורמון הרלקסין (Relaxin Hormone) מופק על ידי בלוטות בשחלה ובשד, בנשים הרות ושאינן הרות. במהלך ההריון ההורמון מיוצר גם על ידי השלייה, ורקמות נוספות ברחם ומסביב לעובר. גוף האישה מייצר רלקסין ברמות משתנות במהלך המחזור החודשי, כאשר השיא מגיע בערך לאחר 14 יום מהביוץ. במהלך הריון הפרשת הרלקסין אינה דועכת לאחר הביוץ אלא ממשיכה לעלות לאורך כל השליש הראשון להריון, ולאחר מכן שוב עולה במהלך השבועות האחרונים להריון.
במהלך ההריון לרלקסין השפעות רבות, למשל ייצור וארגון מחדש של סיבי קולגן, ולכן גורם לגמישות רבה יותר בשרירים, בגידים וברצועות. גמישות זו חשובה על מנת לאפשר מעבר של התינוק בתעלת הלידה בבוא העת.
שינויים תנועתיים
במהלך ההריון ניתן לראות שינויים פיזיולוגיים רבים באופן שבו גוף האישה נע במרחב. אחד השינויים שניתן לראות הוא התארכות של צעד האישה במהלך הליכה. ככל שמתקדם ההריון העלייה במשקל והשינויים בתנוחת העמידה שנובעים ממנו גורמים לצעד ממוצע ארוך יותר. עם זאת, כאבים ברצפת האגן יכולים לגרום לקיצור של הצעד בשל כאב במהלך התנועה.
בנוסף, אי יציבות במפרקי האגן עקב גמישות יתר במהלך ההריון יכולה לגרום לסיבוב פנימה של מפרק הירך, ובהתאם גם של מנח כף הרגל. בממוצע, כף רגל האישה תגדל בכחצי מידה במהלך ההריון, ותקטן חזרה לאחר הלידה. גם אגירת הנוזלים והעלייה במשקל הגוף במהלך ההריון משפיעים על גובה הקשת בכף הרגל ומרחיבים את כף הרגל. כתוצאה מהשינוי במנח כף הרגל וכתוצאה מהמשקל הרב המופעל עליה יש עומס מוגבר על החלק הצידי של כף הרגל, ולכן עלולים להיגרם כאבים.
השינויים הפיזיולוגיים שהוזכרו משפיעים גם על מפרק האגן ועל התנועתיות שלו. מפרקי האגן נדרשים לנוע צד זה אחר זה ולאפשר לרגל להתרומם. במצב רגיל האגן מייצב את הגוף ושומר את מרכז הכובד סביב קו האמצע, אך במהלך ההריון מרכז הכובד משתנה ולכן הלחץ המופעל על כל אחד מצדדי האגן בתורו גדל. הלחץ הגדול גם הוא עם הזמן יכול להביא לשחיקה ולכאב ברצפת האגן.
טיפול
הטיפול מתחלק לטיפול תרופתי נגד כאב וטיפול על מנת למנוע את הכאב.
פראצטמול נחשב בטוח לשימוש, אך לא הוכח כיעיל במניעת כאבים ברצפת האגן. שאר נוגדי הדלקת שאינם סטרואידים (NSAID's) נמצאו כיעילים לסירוגין, אך אינם מומלצים לשימוש לאחר השבוע ה-30 להריון בשל חשש לבריאות העובר. בנוסף, קיימות גם מספר עבודות שתומכות בדיקור סיני כאמצעי להקל על הכאב.
קיימות עדויות לכך שפעילות גופנית וביצוע תרגילים לחיזוק רצפת האגן ייכולים להקל על הכאבים.
עם זאת, ייתכן והכאב לא יגיב לטיפול שמרני, ואז יישקל הצורך בביצוע ניתוח אורתופדי על מנת לייצב את המפרקים.
פרוגנוזה ואפידמיולוגיה
עבור מרבית הנשים הכאב יחלוף מספר שבועות לאחר הלידה, אך עבור חלק הכאב עלול להימשך שנים. מצב זה יתבטא בסבל רב לאישה, וחוסר יכולת לבצע פעילות המערבת נשיאת משקל. כאבי רצפת אגן יכולים לקחת בין 11 שבועות ועד לשנתיים לאחר הלידה כדי להיעלם לגמרי. קיימים גם מחקרים שטוענים כי הזמן עד להחלמה מלאה יכול להימשך אפילו יותר משנתיים ועד 6 שנים לאחר הלידה כאשר המוסכמה היא שככל שהכאבים חמורים יותר במהלך ההריון כך משך ההחלמה יהיה ארוך יותר.
בממוצע 45% מכלל הנשים בהריון, וכ-25% מהנשים לאחר לידה סובלות מכאבים ברצפת האגן. ב-25% מההריונות מופיעים כאבים המוגדרים "חמורים" ויתר המקרים מוגדרים קלים יותר. ב-8% מהמקרים הכאבים חמורים כל כך שהם גורמים למוגבלות משמעותית בתפקוד היום יומי של האישה.
אין עדות ברורה למתאם בין גיל, תרבות, מוצא או מספר ההריונות לבין הסיכוי לחוות כאבים ברצפת האגן.
מנגד, כאבים ברצפת האגן בהריון אחד קשורים בסיכוי גבוה יותר לחוות כאבים ברצפת האגן בהריונות הבאים. עם זאת, חומרת המקרה בהריון אחד לא בהכרח מעידה על החומרה הצפויה בהריון חוזר.
קישורים חיצוניים
כאב אגן כרוני- מועדון Be Well- איכילוב
מאפיית הצבי
מאפיית הצבי היא מאפייה ישראלית, הגדולה ביותר בבני ברק.
היסטוריה
בראשית שנות השישים פרצה שריפת ענק שכילתה את כל תכולת המאפייה. כהן נאלץ לבנות את המאפייה מחדש, ובנה תנור כפי שהיה במאפייה הקודמת.
המאפייה הייתה הראשונה בארץ שייבאה מכשור מודרני למאפייה, כשעד אז נעשה הכול באופן ידני.
בשנות התשעים, לאחר פטירתו נסגרה המאפייה, ובנו צבי פתח אותה שוב בשם "מאפיית הצבי" על שמו ברחוב השומר בבני ברק.
בנוסף לחלות וללחמניות במקום, יש במאפייה גם סלטים ומעדנים, פוקאצ'ה, בורקס, עוגיות ומאפים חלביים, עוגות שמרים, עוגות קרם, עוגות לאירועים וימי הולדת ועוד. כחלק ממגמת הבריאות במאפייה גם מגוון מאפים ללא סוכר, קמח מלא, קמח סובין וקמח שיפון.
"מאפית הצבי" מייצרת גם חלות בצורות ייחודיות ובגדלים שונים, לשמחות ולאירועים ועוד.
למאפייה 10 סניפים בבני ברק וסניף ברמת גן בשילוב בית קפה.
"מאפיית הצבי" עומדת תחת הכשרות של הכשר הרב לנדא.
דומנק בלמניה
דומנק בלמניה אי פררה (בקטלאנית: Domènec Balmanya i Perera, נודע גם בשם הספרדי דומינגו בלמניה ("Domingo Balmaña"); נולד ב-29 בדצמבר 1914 בז'ירונה שבספרד, נפטר ב-14 בפברואר 2002 בברצלונה שבספרד) היה כדורגלן ומאמן ספרדי-קטלאני. כשחקן, שיחק בלמניה כקשר בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 והוא נודע בזכות תקופתו בברצלונה. לאחר פרישתו ממשחק החל בקריירת אימון שנמשכה עשרות שנים. הוא זכה עם ברצלונה בגביע הספרדי ובגביע ערי הירידים הראשון בתולדותיה ועם אתלטיקו מדריד באליפות ספרד. בין תפקידי האימון הנוספים שמילא ניתן למנות את הקבוצות ולנסיה, ריאל בטיס ומאלגה ואת נבחרת ספרד. לאחר פרישתו מאימון עסק בניהול ספורטיבי.
קריירה כשחקן
בלמניה נולד וגדל בז'ירונה שבקטלוניה, שם החל לשחק כדורגל בצעירותו. את תחילת דרכו המקצועית עשה בקבוצה הבכירה בעיר, ז'ירונה. בעונת 1933/1934 עזר לקבוצה לעלות מהליגה השלישית לליגה השנייה, ובעונה הבאה המשיך לבסס את מעמדו בקבוצה. ב-1935 עבר לברצלונה, מהבכירות שבכדורגל בספרד ואותה אימן פטריק אוקונל. מבין חבריו לקבוצה באותה עת ניתן למנות את חואן חוסה נוגס, ז'וזפ אסקולה, אנריקה פרננדס וז'וזפ ראיק. את הבכורה בליגה הראשונה עם ברצלונה ערך ב-10 בנובמבר 1935, בהפסד בדרבי לאספניול. הוא ערך 22 הופעות בליגה בעונת 1935/1936 וברצלונה הגיעה למקום ה-5. במקביל, עזר לברצלונה לזכות באליפות קטלוניה וכן להגיע לגמר הגביע הספרדי, שם פגשה ברצלונה את ריאל מדריד. בלמניה פתח במשחק הגמר אך קבוצתו הפסידה 2-1.
ב-1936 פרצה מלחמת האזרחים הספרדית שהשביתה את פעילות הכדורגל במדינה. ברצלונה המשיכה לפעול וזכתה בטורניר הליגה הים-תיכונית. מצבה הכלכלי של הקבוצה היה קשה, ולכן, בהדרכתו של אוקונל, היא יצאה במסע גיוס כספים בארצות הברית ובמקסיקו. הקבוצה ערכה 14 משחקים מול יריבות כגון קלוב אמריקה, אטלנטה, קלוב נקחה ונבחרת מקסיקו. כמו כן השתתפה בטורניר מול מספר קבוצות מאזור ניו יורק. מבחינה כספית המועדון ניצל, אך רוב אנשי הקבוצה העדיפו להימנע מחזרה לספרד. אוקונל שב עם ארבעה שחקנים בלבד, והיתר נותרו בגלות. בלמניה ואסקולה הצטרפו לסט הצרפתית. לאחר סיום מלחמת האזרחים ב-1939 החל השלטון הפשיסטי של הגנרל פרנקו בספרד, וחל איסור על חזרתם של גולים. כך בלמניה נשאר בצרפת. בעונת 1938/1939 אף היה שותף לזכיית הקבוצה באליפות צרפת, השנייה בתולדותיה, והוא המשיך לשחק בקבוצה עד 1941.
ב-1941 פעל נשיא ברצלונה אנריקה פיניירו להחזרתם של מספר שחקנים, וכך בלמניה ואסקולה סיימו את גלותם וחזרו לקבוצה. עונת 1941/1942 הייתה עונה קשה במיוחד עבור ברצלונה, שנאבקה בתחתית הטבלה במשך העונה. המאמן רמון גוסמאן הוחלף בחואן חוסה נוגס באמצע העונה בשל המצב. ב-16 בנובמבר 1941 הבקיע בלמניה הבקיע שער ראשון בליגה הספרדית, בהפסד 6-3 לאתלטיק בילבאו. נוגס הצליח להרים את הקבוצה ולעזור לה להימנע מירידה לליגה השנייה בעזרת מספר ניצחונות במחזורים המכריעים: אחד מהם, ב-22 במרץ 1942, היה ניצחון 6-2 על סביליה, בו הבקיע בלמניה שניים משערי קבוצתו. לבסוף עלתה ברצלונה למקום ה-12, אחד מעל המקום ה-13 שמביא לירידת ליגה. בלמניה הופיע ב-17 משחקי ליגה במהלך העונה. למרות חוסר ההצלחה בליגה, הצליחה ברצלונה לזכות בגביע הספרדי הודות לניצחון 4-3 בהארכה על אתלטיק בילבאו במשחק הגמר, בו בלמניה פתח בהרכב. בעונה הבאה התאוששה ברצלונה והיא הגיעה למקום ה-3, אך בלמניה שותף ב-8 משחקי ליגה בלבד, מבלי להבקיע שער.
בעונת 1943/1944 שיחק בלמניה בתדירות גבוהה בהרכב הקבוצה, שעדיין אומנה על ידי נוגס. הוא ערך 22 הופעות בליגה והבקיע שני שערים, הראשון נגד אספניול בהפסד 3-1 ב-12 במרץ 1944 והשני שבוע לאחר מכן, בתיקו עם סלטה ויגו. ברצלונה סיימה את העונה במקום ה-6. ז'וזפ סמיטייר תפס את מקומו של נוגס, שעזב לז'ימנסטיק טרגונה. בלמניה חבר אליו והשניים עזרו לקבוצה לעלות מהליגה השנייה לליגה הראשונה ב-1947. עוד באותה שנה, הצליחה הקבוצה להגיע עד לחצי גמר הגביע הספרדי, לאחר שהדיחה ברבע הגמר את קבוצתם הקודמת של נוגס ובלמניה, ברצלונה. בחצי הגמר הודחה ז'ימנסטיק על ידי אספניול. בעונת 1947/1948, העונה הראשונה בהיסטוריה של ז'ימנסטיק בליגה הראשונה, השתתף בלמניה ב-3 משחקים בלבד. בעונת 1948/1949 שיחק בלמניה בסנט אנדראו הצנועה, שהייתה אז בליגה השלישית. בדצמבר 1949 פוטר נוגס מאימון ז'ימנסטיק לאחר שהקבוצה הייתה במקום ה-12 מתוך 14 קבוצות. בלמניה החליפו בתור שחקן-מאמן. הוא השתתף ב-6 משחקים ואף הבקיע שער, אך הקבוצה ירדה לליגה השנייה בתום העונה, ובלמניה פרש ממשחק, בהיותו בן 35.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו ממשחק, הפך בלמניה למאמן באופן מלא. תחילה אימן לזמן קצר את קבוצת נעוריו, ז'ירונה. לאחר מכן אימן את ריאל סרגוסה, עמה ירד מהליגה הראשונה לליגה השנייה ואף פוטר באמצע עונת 1953/1954. בעונת 1954/1955 אימן את ריאל אוביידו, שם זכה לטעם ראשון של הצלחה. הוא הדריך את הקבוצה למקום השני בביתה בליגה השנייה, וכך היא השתתפה בפלייאוף העפלה לליגה הראשונה, בו היא סיימה במקום השלישי ולבסוף נשארה בליגה השנייה. ב-1956 התמנה למאמן ברצלונה במקומו של פרנץ פלאטקו. תחתיו שיחקו מספר שחקנים כגון חואן ולסקו, ז'ואן סגרה, אנטוני רמלייטס, לאסלו קובאלה, לואיס סוארס ואבריסטו. בעונת 1956/1957 הדריך את הקבוצה לזכייה בגביע הספרדי לאחר ניצחון 1-0 בגמר על היריבה העירונית אספניול. בעונה שלאחר מכן זכתה ברצלונה בגביע ערי הירידים לראשונה בתולדותיה, כשהיא גוברת בדרך לתואר על ברמינגהאם סיטי ועל קבוצה מלונדון. אולם, מכיוון שברצלונה סיימה בשתי עונותיו של בלמניה כמאמן במקום השלישי, הוא הוחלף על ידי הלניו הררה.
ב-1958 החל בלמניה בתפקיד האימון היחיד שלו מחוץ לספרד, והוא שב לקבוצה בה שיחק בצרפת, סט, שהייתה אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה שם סיימה הקבוצה במקום ה-8. בסוף העונה הבאה, בה הגיעה סט למקום ה-14, התפרקה הקבוצה מבחינה מקצועית ומשום כך הורדה לליגה האזורית. בלמניה עזב את סט וחזר לספרד. הוא מונה למאמנה של ולנסיה, ובעונת 1960/1961 היא הגיעה למקום ה-5 בליגה הראשונה. בעונה הבאה הוא הדריך את הקבוצה למקום ה-7 בליגה ולגמר גביע ערי הירידים. הגמר נדחה מהתאריך המקורי בתחילת קיץ 1962 בשל המונדיאל עד לספטמבר, ובפרק זמן זה בלמניה כבר עזב את הקבוצה והצטרף לריאל בטיס. ולנסיה ניצחה את ברצלונה בתוצאה המצטברת 7-3 וזכתה בתואר. בבטיס שיחק באותם ימים לואיס אראגונס, ועם בלמניה כמאמן הגיעה הקבוצה עד למקום ה-3 בעונת 1963/1964. בלמניה לא נותר בקבוצה אלא עבר למאלגה שמהליגה השנייה. הוא הובילה למקום השני בביתה בליגה השנייה, ובפלייאוף ההעפלה היא גברה על לבאנטה. בכך היא חזרה לליגה הראשונה לאחר היעדרות של שנתיים.
בקיץ 1965 מונה לתפקיד מאמנה של אתלטיקו מדריד. בסגל הקבוצה נמצאו שחקנים כגון ארגונס, אותו בלמניה הכיר מבטיס, אנריקה קויאר, מיגל חונס ואדלרדו רודריגס. בלמניה זכה עם אתלטיקו באליפות ספרד לעונת 1965/1966, כשהקבוצה מנצחת ברציפות את 7 המחזורים האחרונים לעונה זו. היה זה תואר האליפות היחיד בו זכה כמאמן וכשחקן בספרד. לאור הצלחתו מונה בלמניה למאמנה של נבחרת ספרד בקיץ 1966, לקראת מוקדמות יורו 1968. בשלב הבתים של המוקדמות סיימה ספרד במקום הראשון בבית שכלל את נבחרות, ו. בשמינית גמר המוקדמות פגשה ספרד את, שהדיחה את ספרד לאחר שניצחה אותה בשני המפגשים ביניהן. באוקטובר 1970, לאחר שריאל סרגוסה צברה 3 נקודות ב-6 המשחקים הראשונים לעונת 1970/1971, החליף בלמניה את מאמנה חוסה מריה מרין. גם בלמניה התקשה עם הקבוצה והוא עזב אותה בינואר. בסוף העונה היא ירדה לליגה השנייה. ב-1972 החל לאמן את קדיס שמהליגה השנייה. בעונת 1972/1973 היא הגיעה למקום ה-7, ובעונה שלאחריה למקום ה-5. לאחר מכן עבר לסנט אנדראו שהייתה גם היא בליגה השנייה. בעונת 1974/1975 הדריכה למקום ה-7, אך בעונה הבאה הידרדר מצבה והוא סיים את תפקידו לאחר שהגיעה במחזור ה-22 למקום ה-18, שמוביל לליגה השלישית. מחליפו ססאר הצליח להשאיר את הקבוצה בליגה השנייה.
תפקידו של בלמניה בסנט אנדראו היה האחרון כמאמן. לאחר פרישתו מאימון החל לעבוד כמנהל טכני, באספניול ובברצלונה. כמו כן עבד כמנהל בבית הספר הקטלאני האזורי למאמני כדורגל. בנוסף, במהלך שנות ה-80 ועד זמן קצר לפני מותו, עבד כפרשן ספורט ברדיו, לצד העיתונאי ספורט חוסה מריה גרסיה. ב-14 בפברואר 2002 נפטר בלמניה, בהיותו בן 87.
מלכות הצעקה
מלכות הצעקה (באנגלית: Scream Queens) היא סדרת אימה קומית שיצרו ריאן מרפי, בראד פלצ'וק ואיאן ברנן. שידור הסדרה החל ב-22 בספטמבר 2015. העונה הראשונה עוסקת במסע רציחות מסתורי בקולג' המקומי, ובאופן בלתי צפוי, חברות אחוות הבנות קאפה קאפה טאו בראשות שאנל אוברלין, מעורבות בעניין.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ יס דרמה החל מאוקטובר 2015.
ב-2017 מנהלי פוקס הודיעו על ביטול הסדרה.
עונה 1
בשנת 1995, באוניברסיטת וואלאס, בזמן הופעה בבית אחוות הנשים "קאפה קאפה טאו", סטודנטית בשם סופיה דוייל יולדת תינוקת באמבטיה ולאחר מכן מתה מזיהום בשל חוסר מתן עזרה רפואית מצידן של שלוש מתוך ארבע חברותיה הטובות.
עשרים שנה אחרי, גרייס גרדנר, בחורה צעירה, מתחילה את לימודיה באוניברסיטת וואלאס. ביומה הראשון גרייס מספרת לשותפתה לחדר, זיידיי וויליאמס, על רצונה להצטרף לאחוות קאפה קאפה טאו כדי לכבד את אימה שמתה בשריפה כאשר גרייס הייתה קטנה (שכן אימה גם הייתה חלק מאותה האחווה) והיא מצליחה לשכנע את זיידיי גם להצטרף.
האחווה מנוהלת על ידי שאנל אוברלין, נשיאת האחווה האכזרית, ועל ידי הקליקה שלה: השאנליות (קרויות כך כי לשאנל אין עניין לדעת את שמותיהן). ביום הראשון של הלימודים שאנל לומדת מהדיקנית קאת'י מאנץ' שהיא מעוניינת לסגור את האחווה. עורכת דינה של שאנל, ג'יג'י, מתערבת ומציעה לדיקנית לאשר הצטרפות אוטומטית לכל סטודנטית המעוניינת להצטרף. כתוצאה מהודעה זו זו כל הסטודנטיות הפופולריות והעשירות בנות המעמד הגבוהה מבטלות את ההרשמה שלהן וכך האחווה עכשיו כוללת בנות מוזרות ודחויות. הימצאותן של אותן בנות באחווה מערערת את המעמד הפופולרי של שאנל באוניברסיטה וכך זה מביא את בן זוגה של שאנל, צ'אד ראדוול, להפרד ממנה בחשש שזוגיות איתה תפגע בפופולריות שלו.
על מנת לגרום לכל הבנות החדשות לפרוש מהאחווה ולהחזיר את הבנות המקובלות, שאנל מתכננת מתיחה עליהן יחד עם המשרתת גברת בין. המתיחה נועדה לגרום לבנות לחשוב שהיא הורגת את גברת בין על ידי הטבעת פניה בסיר טיגון של שמן רותח (בעוד בפועל הוא יהיה קר). בזמן המתיחה מסתבר שמישהו הדליק את סיר הטיגון, וכתוצאה מכך, שאנל בטעות מביאה למותה של גברת בין. היא מצליחה לשחד את כל בנות האחווה החדשות (למעט גרייס וזיידיי) לשמור על תקרית זו בסוד בעוד היא סוחטת את גרייס וזיידיי שלא יספרו למשטרה את מה שקרה. הבנות מחביאות את הגופה של גברת בין במקפיא הבשר של בית האחווה. פיט מרטינז, כתב עיתון האוניברסיטה, היה העד היחיד לתקרית הזו. גרייס, יחד עם פיט, מחליטים לחשוף את הסיפור הזה על מנת לגרום לסילוקה של שאנל מהאחווה וכך גרייס וזיידיי יוכלו להתחיל אחווה חדשה המבוססת על ערכים טובים.
תוכניתם של גרייס ופיט נקטעת כאשר סטודנטים רבים מתחילים להירצח אחד אחרי השני על ידי רוצח סדרתי הלובש את תחפושת "השטן האדום". אוזלת היד של המשטרה ואי לקיחת אחריות מצד הנהלת האוניברסיטה מאלצים את גרייס, פיט וזיידיי לקחת על עצמם את אחריות גילוי הרוצח ומציאת הקשר שבין הרציחות שמתחרות היום למותה של סופיה בשנת 1995 בעוד שאנל מנסה בצורה נואשת לשמור על מעמדה הפופולרי בכל מחיר.
עונה 2
שנה עברה מאז הרציחות באוניברסיטת וואלאס. דניס המפיל מקבלת קידום והופכת לסוכנת FBI לאחר שהצליחה לגרום להסטר להודות שהיא הייתה אחת הרוצחים בעונה הקודמת וכך מצליחה לגרום לכליאתה של הסטר ושחרורן של השאנליות מהכלא. כעת השאנליות גרות לבד בבית מבודד לאחר שהמשפחות שלהן ניתקו איתן קשרים ונישלו אותן. מאנץ' התפטרה מהאוניברסיטה ופתחה בית חולים בשם קיור, שמטרתו למצוא תרופות למחלות שעוד לא נמצאו אליהן הסברים. היא שוכרת את שירותיהם של המנתח דוקטור ברוק הולט ושל הרופא קאסידי קסקד, וכן גם שוכרת את שירותיה של זיידיי כרופאה בהתמחות לאחר שסיימה את לימודיה.
פיתוח
ב-20 באוקטובר 2014, חברת השידור "FOX" הודיעה כי היא הזמינה עונה עם 13 פרקים של "מלכות הצעקה", שתיוצר על ידי ריאן מרפי, בראד פלצ'וק ואיאן ברנן, שגם יצרו ביחד את הסדרה "Glee", ותופק בפועל על ידי מרפי, פלצ'וק, ברנן, ודנטה די לורטו. מאוחר יותר, פורסם שבכורת הסדרה תהיה בספטמבר 2015. מרפי הצהיר כי בכל פרק חבר מצוות שחקנים ייהרג, באומרו: ריאן הצהיר גם כי:
ליהוק
בדצמבר 2014, דווח כי אמה רוברטס וג'יימי לי קרטיס ישתתפו באופן קבוע בסדרה. בחודש ינואר 2015, ליאה מישל, ג'ו מגנילו, קיקי פאלמר, ואביגייל ברסלין הצטרפו לצוות השחקנים הראשי של הסדרה; כך גם השחקנית אריאנה גרנדה. מאוחר יותר באותו החודש, אושר כי ניק ג'ונאס יצטרף בתפקיד חוזר לאורך כל העונה הראשונה. בחודש פברואר 2015, דווח כי בילי לורד וסקיילר סמואלס הצטרפו לסדרה. בהמשך החודש, ניסי נאש הצטרפה לצוות הדמויות החוזרות כדניס, כמאבטחת של אחוות קאפה קאפה טאו ; והשחקן הבריטי לוסיאן לביסקאונט, דייגו בונטה וגלן פאוול אושרו כחלק מהקאסט. בחודש מרץ, נסים פדרד לוהקה כקבוע לסדרה. ב-13 במרץ 2015, ג'ון מנגילו נאלץ לעזוב את הסדרה, בשל חובות פרסום לסרט הקרוב "מג'יק מייק XXL". אוליבר הדסון לוהק במקומו.
צילום
למרות שדווח בתחילה שהצילומים יחלו בחודש אפריל. הצילומים לסדרה החלו ב-12 במרץ 2015, בניו אורלינס, לואיזיאנה. סצנות הקמפוס צולמו באוניברסיטת טוליין ב-29 במרץ. צילומי פרק הפיילוט הושלמו ב-24 באפריל; ושאר הצילומים שנותרו לעונה הראשונה החלו בתחילת יוני.
שיווק
ב-13 בפברואר 2015, פרסמה FOX את הטריילר הראשון לסדרה ב-YouTube; וטריילר שכלל את רוברטס ב-13 במרץ. טריילר נוסף שודר במהלך פרק סיום העונה הראשונה של "אימפריה", וכלל את פאלמר. ב-9 באפריל 2015, טריילר נוסף פורסם. מאוחר יותר באותו חודש, האתר "בידור שבועי", פרסם סדרה של פוסטרים בלעדיים. בחודש אפריל 2015, פורסם סט נוסף של פוסטרים בלעדיים. ב-19 במאי 2015, פורסם טריילר ראשון באורך מלא.
פאקרואוייס (מחוז משנה)
מחוז-משנה פאקרוייס משתרע על פני 1,316 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, קרוב ל-22,000 תושבים. הוא גובל במזרחו במחוז פוניבז'. העיירה פאקרואוייס היא היישוב הגדול ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
רדווילישקיס (מחוז משנה)
רדווילישקיס (בליטאית: Radviliškio rajono savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, הוא ממוקם בצפון המדינה, ובחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז שאולאי.
מחוז-המשנה גובל במחוזות משנה של מחוזות אחרים: במזרח הוא גובל במחוז-משנה פוניבז' שבמחוז פוניבז'; ובדרום הוא גובל במחוזות-המשנה ראסייני וקדאייני שבמחוז קובנה.
מחוז-משנה רדווילישקיס משתרע על פני 1,635 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, קרוב ל-40,000 תושבים. העיירה רדווילישקיס היא היישוב הגדול ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
ענת בגר
ענת בגר (נולדה ב-2 בפברואר 1961) היא ציירת ופסלת ישראלית.
ביוגרפיה
ענת בגר נולדה לאב קדר ולאם מורה, במושב דור, שבו התנסתה בחימר וצבע ובהשראת יצירתם של הוריה.
אחר שירותה הצבאי למדה קדרות מאביה אביק לווסון, שהיה מראשוני הקדרים בישראל, ועבדה איתו בסטודיו במשך מספר שנים, במקביל למדה שנה במדרשה למורים לאמנות ברמת השרון ולאחר מכן נסעה ללמוד אמנות בThe Fine Art Museum School אשר בבוסטון. היא למדה תולדות האמנות באונברסיטת תל אביב ואצל הציירים יאן ראוכוורגר, אלימה, יאיר גרבוז, מוטי מזרחי, איציק לבנה ורפי מינץ ופיסול באבן אצל ג'וק -משה שק.
ב-1992 חזרה לישראל אחרי שהות של 3 שנים.
ב־1995 הקימה בגר סטודיו במושב דור, בו היא יוצרת בחומרים מגוונים - בדים, נייר, עץ, חימר וכן הלאה.
ענת בגר היא אשתו של המוזיקאי אלברט בגר ואמא ל־3 בנים, ביניהם המעבד והמפיק המוזיקלי סתיו בגר.
מערב ירושלים
המונח מערב ירושלים (או ירושלים המערבית, ובפי ירושלמים: "העיר המערבית") מתייחס לחלקה של העיר ירושלים אשר נותר בשליטה ישראלית בעקבות מלחמת העצמאות, להבדיל ממזרח ירושלים שהוא שטח העיר שבין 1948 לבין 1967 היה בשליטת ממלכת ירדן.
רקע
בעקבות מלחמת העצמאות ירושלים חולקה לשני חלקים – החלק המערבי, אשר היו מאוכלסים בעיקר באוכלוסייה יהודית נותר לאחר המלחמה תחת שלטון ישראלי, ואילו שטחי מזרח ירושלים (בהם העיר העתיקה), אשר היו מאוכלסים בעיקר באוכלוסייה מוסלמית וערבית-נוצרית, נותרו תחת השלטון הירדני.
בפברואר 1949 הוכרז על סיום הממשל הצבאי בעיר והעיר ירושלים הפכה, למעשה, לחלק ממדינת ישראל. ממשלת ישראל החלה ליישם את החלטתה להפוך את העיר לבירת המדינה, ולכן בין החודשים אפריל-יוני 1949 החל מעברם של משרדי הממשלה מתל אביב לירושלים, והועברו לעיר משרד הדתות, המשרד לנפגעי מלחמה, משרד האוצר ומשרד המשפטים. באותה עת הועברו אל העיר גם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ודואר ישראל.
ב-13 בדצמבר 1949 הכריזה ממשלת ישראל באופן רשמי כי ירושלים היא בירת המדינה, וזאת בתגובה להחלטת האומות המאוחדות שהעיר תבונאם. החלטה זו האיצה את מעבר משרדי הממשלה לעיר, וזה נעשה באופן חפוז והסתיים עד יולי 1950. משרד ראש הממשלה עבר לירושלים שלושה ימים לאחר ההכרזה (והשתמש בבניין המוסדות הלאומיים כמשכן זמני). הכנסת עברה לבית פרומין ב-26 בדצמבר 1949, אולם כבר ב-14 בדצמבר התכנסה לראשונה בירושלים על מנת להשביע את חיים ויצמן כנשיא המדינה.
מוסדות השלטון
בשנת 1951 החל האדריכל אריה שרון בתכנון קריית הממשלה בגבעת רם. על פי התכנון, הוקמה קריית עיר גנים, שבנייניה מרוחקים זה מזה וביניהם שטחים ירוקים ומגרשי חניה. המתכנן הראשי של המבנים היה האדריכל יוסף קלארווין, אשר תכנן שבעה בנייני ממשלה. בשל קשיי תקציב המבנה היחיד שהושלם עד שנת 1954 היה מבנה משרד האוצר. באמצע שנות ה-50 הושלמה בניית שני משרדי ממשלה נוספים בגבעת רם – משרד הפנים ומשרד ראש הממשלה,
מבנה מרכזי נוסף שהחל בנייתו בתקופה זו היה משכן הכנסת. בתחרות שנפתחה בשנת 1956 זכה האדריכל קלארווין בשנת 1957, ועבודות הבנייה החלו בשנת 1961 במימונו של הברון ג'יימס דה רוטשילד, והסתיימו בשנת 1966.
ב-1958 נחנך היכל שלמה - מושב הרבנות הראשית, אשר תוכנן אף הוא כמבנה שלטוני על ידי האדריכלים מאיר רובין ואלכסנדר פרידמן.
האתרים הממלכתיים
ב-10 באוגוסט 1949 חוקקה הכנסת את חוק העלאת עצמותיו של הרצל. כעבור שלושה ימים יצאה משלחת רשמית מטעם המדינה למקום קבורתו של בנימין זאב הרצל בווינה שבאוסטריה על מנת להסדיר את העלאת עצמותיו ועצמות אחותו והוריו. ועדה מיוחדת אשר הוקמה על ידי ממשלת ישראל בחרה עוד קודם לכן, ב-7 בינואר 1949, את אתר הקבר, שנקרא על שמו (הר הרצל), ובכ"ב באב בנוכחות משמר כבוד ונציגי כל יישובי מדינת ישראל החדשה, בהתאם לצוואתו של הרצל, נערך הטקס הרשמי הראשון בעיר, אשר כלל הנחת אדמה שהובאה מכל אחד מהיישובים באתר הקבר. בסמוך הוחלט להקים את בית הקברות הצבאי על מורדותיו הצפוניים של הר הרצל, ובטקס שנערך במקום נקברו בו מאות חללי מלחמת העצמאות וביניהם חללי הקרב על גוש עציון.
בהיעדר גישה לעיר העתיקה ולכותל המערבי, בניגוד להסכמי שביתת הנשק אשר קבעו שתותר גישה כזו, האתר הקדוש ביותר בירושלים המערבית היה הר ציון, בו ממוקם קבר דוד המלך שמגגו ניתן היה לראות את הכותל המערבי. האתר הועבר לידי משרד הדתות והוקמה ועדה מיוחדת על מנת לטפל בהר. הוועדה הורתה על שיפוץ מבנה הקבר, והקבר כוסה בדגל ישראל ובפרוכת, וכן הוצבו עליו 22 כתרי תורה, כמספר מלכי בית דוד. בגג המבנה נבנה חדר עבור נשיא המדינה שנקרא "חדר הנשיא", ובסמוך הוקם מבנה ההנצחה הראשון לזכר השואה - מרתף השואה, אשר נחנך ביום הקדיש הכללי בינואר 1950. מיקום מרתף השואה נבחר בשל קרבתו לקבר דוד וסמיכותו היחסית לכותל המערבי, ולכן היה באותה עת המקום המקודש ביותר במדינת ישראל.
לקראת ביקורו של האפיפיור פאולוס השישי בשנת 1964 בירושלים נסלל "כביש האפיפיור", אשר קישר את הר ציון עם העיר המערבית.
בשנת 1953 הוחלט על הקמת יד ושם - רשות מחקר והנצחת השואה, והוחלט שהרשות תפעל מהר הרצל. בשנת 1959 הסתיימה בניית המבנים המרכזיים של יד ושם ובהם בניין המנהלה של המוסד, הספרייה, הארכיון ורחבת הזיכרון.
רפואה, אקדמיה ותרבות
הגבולות החדשים שנוצרו דרשו בנייה של מוסדות חדשים. בנייה זו, אשר בוצעה על ידי עובדי סולל בונה, כללה התאמת מבנים רבים בעיר לשימושים חדשים. העובדה כי בניין בית החולים הדסה ומבני האוניברסיטה העברית נותרו מנותקים על הר הצופים דרשה התאמת מבנים חדשים עבור בית החולים והאוניברסיטה. מרפאות הדסה וחדרי האשפוז הועברו לבית החולים האנגלי, בית החולים הגרמני ולבית הספר לאחיות ששכן במנזר סן ג'וזף. מבנים אלה, שהיו ממוקמים ברחוב הנביאים היו סמוכים זה לזה ואפשרו תפעול יעיל של בית החולים. האוניברסיטה העברית התמקמה בבניין טרה סנטה, במנזר רטיסבון ובמבנים במגרש הרוסים אשר שימשו קודם לכן את שלטונות המנדט הבריטי. מספר התלמידים באוניברסיטה בשנת 1950 הגיע ל-2,000 תלמידים.
בשנת 1956 החלה בניית קריית בית החולים הדסה עין כרם, לפי תוכניתו של האדריכל יוסף נויפלד, וזו הסתיימה בשנת 1960. בית החולים נפתח בשנת 1961. בין השנים 1956–1961 נבנו גם מכון ון ליר (בנייתו הסתיימה בשנת 1965), האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ההיברו יוניון קולג' ובית החינוך על שם ארלוזורוב.
באותה תקופה נבנה בסמוך לקריית הממשלה מוזיאון ישראל. מבנה היכל הספר נבנה בין השנים 1962–1965 והיה ראשון ממבני המוזיאון. במקביל, הוקם גן הפסלים על שם בילי רוז. המוזיאון עצמו, אשר תוכנן על ידי אלפרד מנספלד ודורה גד נחנך בשנת 1965. תכנונו של תיאטרון ירושלים על ידי האדריכלים שולמית נדלר, מיכאל נדלר ושמואל ביקסון החל בשנת 1958, אולם אבן הפינה הונחה רק בשנת 1964 והמבנה הושלם רק בשנת 1971.
שלטון מקומי
דניאל אוסטר, שכיהן כממלא-מקום ראש העירייה בשנותיו האחרונות של המנדט הבריטי, היה לראש העיר הראשון של בירת ישראל וכיהן בתפקידו עד 1950. ב-14 בנובמבר 1950 נערכו בחירות מוניציפליות, ומועצת העיר הנבחרת הראשונה התכנסה ב-14 בנובמבר 1950. קשיים קואליציוניים הביאו לבחירת שלמה זלמן שרגאי, ממנהיגי תנועת הפועל המזרחי, כראש העיר, אולם הוא התפטר ב-22 באוגוסט 1952 ובמקומו נבחר יצחק קריב, שכיהן כראש העיר עד 3 באפריל 1955.
משברים פוליטיים רבים מנעו את תפקודה של עיריית ירושלים. בשל העדר התפקוד והקריסה המוניציפלית הוקמה באפריל 1955, בהוראת שר הפנים דאז ישראל בר יהודה, ועדה קרואה לעיר. בראש הוועדה עמד הממונה על מחוז ירושלים במשרד הפנים, ש. ב. ישעיה, והיא ניהלה את העיר עד ה-22 באוגוסט 1955. בעקבות בחירות שנערכו ב-26 ביולי נבחר גרשון אגרון לתפקיד ראש העיר, תפקיד אותו מילא עד פטירתו ב-2 בנובמבר 1959. לצדו פעל סגנו, מרדכי איש שלום.