cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסטיבל רוונה
בעונת פסטיבל טיפוסית מתוכננים כשני תריסרי אירועים, והפקות האופרה כוללות אופרות מן הפחות ידועות של וינצ'נצו בליני וגאטנו דוניצטי לצד יצירות פופולריות יותר והופעות אורח של להקות חשובות, כגון האופרה של וינה ותיאטרון מריאינסקי.
רבות מן ההופעות מתקיימות בתיאטרו קומונאלה אליגיירי מן המאה ה-19, אחרות בבזיליקה סנט'אפולינארה, בבזיליקה סן ויטאלה ובפאלאצו מאורו דה אנדרה.
תאקסין צ'ינוואט
תאקסין צ'ינוואט (בתאית: ทักษิณ ชินวัตร; נולד ב-26 ביולי 1949 בעיר צ'יאנג מאי שבצפון תאילנד), ראש ממשלת תאילנד לשעבר. הוא היה ראש ממשלת תאילנד החל משנת 2001, אחרי שזכה בבחירות לפרלמנט התאילנדי 2005, עד לספטמבר 2006 אז הודח בהפיכה צבאית שנערכה במדינה. הוא האדם העשיר ביותר בתאילנד לאחר המלך ואחד האנשים העשירים במזרח אסיה. כבעלים של תאגיד Shin הוא מנהל ומחזיק בחברות שונות בתחום התקשורת והטלקומוניקציה.
ביוגרפיה
שלא כמו רבים מהפוליטיקאים וראשי המדינה בתאילנד, צ'ינוואט החל את הקריירה שלו במשטרה ולא בצבא. בשנת 1973 סיים את לימודיו בבית הספר לשוטרים. בשנת 1994 הצטרף לממשלה בתור שר חוץ, ובשנת 1998 ייסד את מפלגתו "תאי ראק תאי" ("תאים אוהבים תאים"). צ'ינוואט הואשם לא מעט פעמים בשחיתות וניגוד עניינים בגלל היותו איש עסקים ומיליארדר בנוסף לראש ממשלה.
קרב גרניקוס
קרב גרניקוס היה קרב בין הצבא היווני-מוקדוני, בפיקודו של אלכסנדר הגדול, לבין הצבא הפרסי. הוא היה הקרב הראשון שנערך על אדמת האימפריה הפרסית לאחר פלישתו של אלכסנדר הגדול לשטחיה. המצביאים הפרסים ניסו לבלום את התקדמותו של הצבא הפולש על גדות הנהר גרניקוס בצפון-מערב אסיה הקטנה, אך כשלו בכך. היה זה הניצחון המשמעותי הראשון של אלכסנדר על צבאות האימפריה הפרסית.
תאקסין צ'ינוואט
ביוגרפיה
ב-19 בספטמבר 2006 הודח בהפיכה צבאית, בעודו שוהה במטה האו"ם בניו יורק. ב-2007 רכש את קבוצת הכדורגל מנצ'סטר סיטי אותה מכר שנה לאחר מכן.
קרב גרניקוס
קרב גרניקוס היה הקטן מבין שלושת הקרבות הסדורים שנערכו בין אלכסנדר לכוחותיה של האימפריה הפרסית (השניים האחרים היו קרב איסוס וקרב גאוגמלה). המקורות העתיקים מאפשרים רק שחזור חלקי של הקרב, ופעולותיהן של יחידות רבות אינן ידועות. הקרב מפורסם בעיקר בזכות הצלת חייו של אלכסנדר בידי קלייטוס השחור.
תאקסין צ'ינוואט
ביוגרפיה
צ'ינוואט הוא אחיה של יינגלאק צ'ינוואט, שכיהנה כראשת ממשלת תאילנד בשנים 2011–2014.
קרב גרניקוס
הניצחון בקרב שימש לתעמולה ביוון ובמוקדון למען אלכסנדר ומסע המלחמה שלו לפרס. לאחר תבוסת הצבא הפרסי, כבש אלכסנדר הגדול את מרבית שטחה של אסיה הקטנה ללא מאמץ רב, למעט הליקרנסוס, שכיבושה דרש מצור של ממש. הפרסים ניסו להחזיר לעצמם את השליטה על אסיה הקטנה בהתקפת נגד בחורף 333 - 332, אך ללא הצלחה.
רקע
הלחימה באסיה הקטנה החלה עוד לפני פלישת אלכסנדר אליה, ואף לפני עלייתו למלוכה. כבר בשנת 336 לפנה"ס שלח אביו פיליפוס את פרמניון בראש צבא בן 10,000 חיילים לבסס ראש גשר באזור. הצלחתו של פרמניון הייתה חלקית, וממנון, גנרל יווני בשירות הפרסים, הצליח להביסו בקרב מגנסיה על המאינאדרוס ולבלום את התקדמותו לפנים היבשת. למרות כישלונות אלה הצליח פרמניון במשימתו העיקרית לבסס ראש גשר קטן שהבטיח את הנחיתה העתידה לבוא. סביר שצבאו של פרמניון חזר למוקדון בעקבות רציחת פיליפוס.
פעולתו היעילה של פרמניון מנעה, ככל הנראה חוף ידידותי מהפרסים, ובכך הייתה עיקר הצלחתו. אוניות קרב עתיקות לא יכלו להישאר בים יותר מיממה או שתיים לכל היותר כי לא הייתה להן אפשרות לקחת איתן מים. לכן, חוף ידידותי היה חיוני ביותר לפעילות ימית כלשהי. הנמל הידידותי הקרוב ביותר היה בלמפסקוס (Lampsacus) וזה היה רחוק מדי.
אלכסנדר הגדול, שירש את אביו בשנת 336 לפנה"ס, עסק בשנתיים הראשונות לשלטונו בדיכוי התקוממויות בבלקן וביוון. בשנת 334 לפנה"ס חש בטוח דיו לממש את חזון אביו ולפלוש לאימפריה הפרסית. כשנודע לארסיטס, הסטרפ של פריגיה הלספונטינית, על דבר הפלישה, ביקש עזרה מהסטרפים הנוספים של אסיה הקטנה. הגייסות הפרסיים התכנסו בזליה והמפקדים הפרסים הבכירים קיימו מועצת מלחמה במקום.
ממנון יעץ לנקוט באסטרטגיה של אדמה חרוכה: להשמיד יבולים, לשרוף כפרים ולהימנע מקרב סדור. עצתו התבססה על ידיעות מודיעיניות שמצבו הכלכלי של אלכסנדר בכי רע והוא סובל מהיעדר אספקה, כך שיתקשה להמשיך בפלישה אם לא יצליח לכפות קרב מהיר על הפרסים. לפי עצת ממנון, בעוד אלכסנדר מסתבך בלחימה חסרת תועלת על אדמת אסיה הקטנה, יגייסו הפרסים את ציים החזק ויפלשו ליוון גופא. ואולם הסטרפים וארסיטס בראשם, שאת הטריטוריה שלהם הציע ממנון להשמיד, סירבו לעצתו בטענה שמדובר בפחדנות, ודחו את הסבריו. במקום זאת הם העדיפו לצאת לקראת אלכסנדר בקרב סדור.
הצבא היווני-מוקדוני ופיקודו
לאלכסנדר הגדול היה צבא של 30,000 עד 43,000 רגלים ו-4,000 עד 5,500 פרשים, אם כי סביר להניח שמספר הרגלים לא עלה בהרבה על 30,000 כי כאמור, סביר להניח שצבאו של פרמניון חזר ליוון לסייע לאלכסנדר לבסס את שלטונו לאחר רציחתו של אביו וחיילים אלה כלולים כבר במניין 30,000 הרגלים. הצבא שהשתתף בקרב גרניקוס היה במידה רבה יצירתו של פיליפוס השני, אביו של אלכסנדר, ולא של אלכסנדר עצמו. כתוצאה מכך הוא היה אופייני לצבאות מוקדוניים מהתקופה המאוחרת של שלטון אביו. מלבד הדרג המתמרן, שהורכב מפרשים ומרגלים, כלל הצבא חלקים נוספים, דוגמת חיל הנדסה שתפקידו היה הטלת מצור והרכבת כלי מצור, לוגיסטיקה, רפואה וכדומה. חלקים אלה לא לקחו, בדרך כלל, חלק בקרבות בשדה הפתוח.
הצבא כלל שלושה מרכיבים עיקריים: בני מוקדון, בעלי ברית יוונים ושכירי חרב. המוקדונים שירתו בעיקר בתור פזטיירוי, כרגלים כבדים בפלנקס. הפזטיירוי היו חמושים ברומח הסריסה שאורכו הגיע עד 5.5 מטרים. חרב קצרה שימשה נשק משני, אם הסריסה נשברה בקרב. למיגונו השתמש במגן פלטה קטן. קסדה ולעיתים שריון קל ומוקיים השלימו את מיגונו של החייל. כמו כן, חיילים מוקדונים הרכיבו את חיל ההיפספסטים, חיילי עלית שחימושם אינו ודאי והוא היה ככל הנראה קל יותר מחימוש החיילים ששירתו בפלנקס, אך כבד יותר מזה שהוקצה לפלטסטים. ייתכן שהיו חמושים בדומה להופליטים יוונים בני התקופה במגן גדול ובחנית קצרה. חלק קטן מבני מוקדון שירת בחיל הרגלים הקלים, בעיקר בתור קשתים.
הפרשים המוקדונים שירתו בחיל הפרשים הכבדים האליטיסטי, ההטיירוי, והיו נושאי רומח רכובים. הם היו חמושים ברומח קסיסטון ובחרב מעוקלת מעט בשם קופיס, ששימשה כנשק משני. למיגונם עטו שריון גוף וקסדה טובה, אך לא השתמשו במגן. חלק מההטיירוי שירתו באילה (פלוגה) המלכותי המכונה גם האגמה הרכובה ושימשו שומרי ראשו של המלך בקרב. כמו כן שירתו חלק מהמוקדונים בחיל הפרשים הקלים מסוג פרודומוי (סיירים רכובים) שהיו חמושים ברומח, אך מיגונם היה דל.
בעלי הברית היוונים תרמו בעיקר הופליטים שנלחמו, בדומה לפזטיירוי, במערך הפלנקס הצפוף ופרשים. ההופליטים היוונים נהנו ממיגון טוב יותר מהפזטיירוי, היה להם מגן גדול הרבה יותר ושריון חזק יותר, אך החנית שלהם מסוג דורי הייתה קצרה בהרבה (כשני מטרים בלבד). הפרשים התסלים היו איכותיים לפחות כמו ההטיירוי ומספרם היה דומה (1,800). כמו כן, שירתו בצבאו כמה מאות פרשים יוונים נוספים שאיכותם הייתה פחותה יותר.
שכירי החרב השלימו את מצבת כוח האדם של הצבא. שכירי החרב הגיעו מכל רחבי העולם ההלניסטי, אך בעיקר מתרקיה. בני תרקיה שירתו בעיקר בתור פלטסטים וחיל הפרשים הקלים. האגריאנים מוזכרים פעמים רבות במקורות כפלטסטים מעולים.
הצבא התבסס על תיאום בין חיל רגלים כבד ופרשים כבדים. הרגלים הכבדים היו מסודרים במערך פלנקס צפוף ושימשו בדרך כלל ככוח רתק, שנועד לרתק את האויב לחזיתו, בעוד הפרשים הכבדים שימשו ככוח הלם נייד, שנועד להכריע את הקרב באמצעות הבקעת מערך האויב ומיטוטו. לעיתים, כפי שאירע בקרב גרניקוס, תקפו הפרשים, לאחר הבקעת מערך האויב, את כוחותיו מעורפם, ודחקו אותם לכיוון הפלנקס, ששימש כסדן עליו נחת הפטיש בדמותם של הפרשים הכבדים. תפקיד חיל הרגלים הקל והפרשים הקלים היה להגן על אגפי הכוחות הכבדים ולנצל את מהירותם להטרדת האויב. אף על פי שהצבא כלל יסודות כבדים רבים, הוא היה נייד מאוד ובעל יכולת תמרון גבוהה בשדה הקרב הודות לרבגוניות בין סוגי החיילים השונים שאיפשרה גמישות רבה בהפעלת הצבא.
הפיקוד העליון היה נתון בידיו של אלכסנדר הגדול, שפיקד גם על האגף הימני היוקרתי. בעת הקרב הציב עצמו אלכסנדר בין פרשי ההטיירוי, כך שהפיקוד עליהם היה למעשה בידיו. פרמניון, בדומה לקרב איסוס וקרב גאוגמלה, פיקד על האגף השמאלי.
בקרב עצמו השתתפו רק הפרשים (כ-5,000), הפלנקס המוקדוני (9,000) מסודרים בשש חטיבות, היפספסטים (3,000), קשתים (500) ואגריאנים (500). חיל רגלים שכיר וחיל רגלים של בעלות הברית היווניות לא השתתפו בקרב.
הצבא הפרסי ופיקודו
המקורות המתארים ששרדו עד היום הם יווניים ורומיים. לכן המידע אודות הצבא הפרסי הוא כללי ולא ידוע בוודאות אילו יחידות השתתפו בקרב. יודעים רק את המוצא של חלק מהיחידות הפרסיות שהשתתפו בקרב זה.
בקרב גרניקוס כלל הצבא הפרסי שלושה חלקים עיקריים. החלק החשוב ביותר היו הפרשים, הזרוע החזקה של הצבא הפרסי. 10,000 עד 15,000 - 16,000 פרשים פרסיים השתתפו בקרב. חימושם כלל שתי חניתות: אחת להטלה והשנייה לדקירה, חרב קצרה וכלי נשק אחרים. מיגונם היה בדרך כלל קל מזה של ההיטיירוי. קשתים רכובים שמקורם בחלקים המזרחיים של האימפריה הפרסית לא לקחו חלק בקרב.
המרכיב השלישי של הצבא הפרסי היו הרגלים הקלים. מספרם בשדה הקרב אינו ידוע, אך בהתחשב בכך שהצבא הפרסי מנה כ-30,000 לוחמים, מספרם עמד כנראה על כ-10,000 עד 15,000. המקורות העתיקים לא מוסרים לנו איזה תפקיד, אם בכלל, הם מילאו במהלך הקרב ומה עלה בגורלם אחריו. יש אפשרות שהם כלל לא השתתפו בקרב.
קיימת מחלוקת במחקר לגבי זהות המפקד הפרסי. המקורות לא נוקבים בשמו של מפקד עליון כלשהו, אך ניתן להעריך, שארסיטס היה המפקד העליון משום שהקרב התנהל בשטח הסטרפיה שלו, והוא לקח על עצמו את האחריות לתבוסת הצבא הפרסי, והתאבד לאחר הקרב. כך או כך מדובר בספקולציה וייתכן שהפיקוד היה משותף בין הסטרפים וממנון.
שדה הקרב
גרניקוס (כיום ביגה צ'אי) הוא נהר באורך של כ-80 ק"מ שמתחיל בהר אידה במערב טורקיה של היום ונשפך לים השיש. זיהוי הנהר התאפשר הודות לסטרבון שתיאר בפירוט את הגאוגרפיה של האזור. הטופוגרפיה של האזור היא שטוחה, עם גבעות קטנות שגובהם עד 50 מטר. בקרבת הנהר היה אגם קטן (שיובש בזמנים מודרניים והפך למרעה לבקר). הנהר עצמו אינו עמוק ואפשר לחצות אותו בקלות. ייתכן שנתיב הנהר היה שונה מעט בעת העתיקה וגם ייתכן שהקרב נערך על גדותיו של נהר אחר.
פריסת הכוחות
אלכסנדר פרס את צבאו בהתאם למקובל: פרשים וכוחות קלים באגפים, ופלנקס במרכז. אלכסנדר עצמו הוצב יחד עם ההטיירוי באגף הימני היוקרתי ואילו פרמניון והפרשים התסלים באגף השמאלי. הפרסים פרסו את צבאם באופן שונה. הם הציבו את פרשיהם סמוך לגדת הנהר ואת חיל הרגלים הכבד (שכירי החרב היוונים) מיקמו מאחרי הפרשים. המיקום של הרגלים הפרסים הקלים אינו ידוע. בדיעבד נמתחה ביקורת על דרך הפריסה של הצבא הפרסי, משום שהיא הגבילה את יכולת התמרון של הפרשים, וגרמה לכך שכוחות החי"ר, הניידים פחות, לא מילאו תפקיד פעיל במהלך הקרב. יחד עם זאת, הפריסה הפרסית לא הייתה שגויה בהכרח, בהתחשב ביתרון המספרי הגדול של הפרשים הפרסים על יריביהם בצד המוקדוני.
המקורות חלוקים בעדויותיהם לגבי המהלך הבא של אלכסנדר. לפי אריאנוס, פרמניון הציע לדחות את הקרב בגלל תנאי השטח הנחותים. משלא עזרו טיעוניו הלוגיים גייס לטובתו אף את הפן הדתי בציינו שהמוקדונים לא נוהגים להילחם בחודש דאיסוס (מאי). אלכסנדר קבע חוק אד הוק שחודש דאיסוס חל במועד אחר ובחר להסתער מיד. דיודורוס לעומתו טוען כי אלכסנדר שמע לעצתו של פרמניון, הקים מחנה למשך הלילה ותקף רק למחרת. הגרסה של אריאנוס, שנתמכת גם על ידי פלוטרכוס נחשבת באופן כללי לאמינה יותר ואילו לדיודורוס לא יצא מוניטין טוב כהיסטוריון. לכן, העמדה המקובלת יותר במחקר היא של אריאנוס.
הסתערות הפרשים
הקרב החל בהמתנה על גדות הנהר, כשאף צד לא רצה לקחת את היוזמה, לחצות את הנהר ולתקוף את הגדה הנגדית התלולה. בסופו של דבר, הורה אלכסנדר לאמינטס בנו של ארהבאוס, שפיקד על הכוחות הקלים בצירוף יחידת פרשים כבדים באגפו הימני (הדרומי) לתקוף את הפרסים. הפרסים נכנסו לנהר לקבל את פניהם והתפתח קרב קשה. בקרב זה ספגו פרשיו הקלים של אמינטס אבדות משמעותיות מהפרסים שהיו חמושים טוב יותר וגם קיבלו תגבורות מיחידות שכנות. גם קרקעית הנהר החלקה הפריעה לכוחות המוקדונים בהתקפתם. ההתקפה נבלמה לחלוטין והיחידות המוקדוניות היו במצב קשה. יחד עם זאת, קורבנם לא היה לשווא. יחידות הפרשים הפרסיות באגף השמאלי של צבאם נשאבו לקרב, ובכך פינו מקום להתקפה העיקרית, שהונחתה על ידי הפרשים הכבדים המקדוניים בפיקודו של אלכסנדר.
בשלב זה, כשהפרשים הפרסיים היו עסוקים בהדיפת התקפתו של אמינטס ושורותיהם התבלבלו, הוביל אלכסנדר את עיקר כוח ההטיירוי להתקפה על הפרסים. הפרשים הפרסים הגיבו בהתקפת נגד וספיתרידטס יחד עם כ-40 אצילים פרסיים בכירים ופרשים נוספים התנגשו בעוצמה רבה בכוחו של אלכסנדר. התפתח קרב קשה שבמהלכו הפרסים ניסו להרוג את אלכסנדר, שבלט בגלל קסדתו המעוטרת בנוצות לבנות גדולות. המקורות מוסרים שתי גרסאות שונות לגבי תקרית זו. לפי דיודורוס ספיתרידטס, מפקד הפרשים מהירקניה, הטיל על אלכסנדר כידון שלא חדר את שריונו, ואלכסנדר הרג אותו עם רומחו, אך אחיו, רוסאקס, הצליח להנחית מכה חזקה על קסדתו. הקסדה נשברה ואלכסנדר נפצע קל, אך המכה הממה אותו והוא נפל מהסוס. רוסאקס הרים את ידו כמו להנחית עליו את מכת המוות, אך קלייטוס השחור הצליח לגדוע אותה בטרם הספיק לפגוע באלכסנדר. לפי אריאנוס מיתרידטס, סטראפ איוניה, הוא שהטיל את הכידון באלכסנדר ואילו ספיתרידטס הוא שביקע את קסדתו. לפי פלוטרכוס, ספיתרידטס הוא זה שהלם בקסדתו של אלכסנדר ואילו רוסאקס ניסה להרוג אותו, לפני שקלייטוס הרג אותו. בכל מקרה, התוצאה הייתה זהה: אלכסנדר נפצע קל בלבד וניצל מהנסיונות להורגו.
חרף מותו של מיתרידטס, יחידתו נערכה בצורת טריז וניסתה להדוף את הפרשים המוקדונים. גם יחידות הפרשים האחרות המשיכו במאבק עיקש, אך החימוש הטוב יותר של הפרשים המוקדונים, שריונם הכבד ובעיקר רומחיהם הארוכים הכריעו את הכף לטובתם, והפרשים באגף השמאלי (הדרומי) של הצבא הפרסי החלו לסגת. מותם של רבים מהמפקדים הבכירים של הפרשים, חלקם בהתקפה על אלכסנדר, וחלקם בלחימה נגד יחידות הפרשים האחרות של צבאו, פגע אף הוא בלכידות הכוחות הפרסיים ובמוראל לוחמיהם. בסופו של דבר החל האגף הפרסי השמאלי להתמוטט.
בינתיים נכנס הפלנקס המוקדוני לנהר והחל לחצות אותו. הפרשים הפרסיים במרכז ניסו לעכב אותו עם מטר כידונים וחצים, אך לא הצליחו לבלום את התקדמותו. כשהפלנקס הגיע לגדה השנייה, לא נותרה לפרשים ברירה והם נאלצו לסגת מפניו. תיאורי הלחימה בחלק הצפוני של שדה הקרב לוקים בחסר. ידוע שהייתה לחימה באגף זה, אך אין פרטים מדויקים אודותיה.
ההתמוטטות האגף הפרסי השמאלי ונסיגת הפרשים במרכז השפיעה גם על הפרשים באגף הימני (הצפוני) וכל הפרשים הפרסיים שנותרו בחיים החלו לסגת, כשהם מותירים את שכירי החרב היוונים חשופים להתקפה משולבת של חיל רגלים ופרשים מוקדונים.
השמדת שכירי החרב
שכירי החרב היוונים מצאו עצמם במצב חסר תקווה, ולכן ביקשו להיכנע והציעו לעבור לשירותו של אלכסנדר במקום לשרת את המלך הפרסי, מנהג שהיה מקובל למדי בעת העתיקה, אך אלכסנדר סירב לקבל את הצעת שכירי החרב והורה להסתער עליהם. יש לזכור, שהפלישה לאימפריה הפרסית הוצגה כמלחמת קודש פאן הלנית נגד פרס, שנועדה לנקום בפרסים על פלישתם ליוון 150 שנה קודם לכן ועל החרבת אתונה ודלפי. אלכסנדר ביקש להעביר מסר ברור, שהוא רואה בכל היוונים הנלחמים לצד הפרסים בוגדים, ובכוונתו להתייחס אליהם בהתאם.
שכירי החרב נסוגו לקרקע גבוהה, כדי להיטיב להתגונן, אך גורלם נחרץ. פלנקס מוקדוני תקף אותם מחזיתם, והפרשים תקפו אותם מהאגפים ומהעורף. למרות זאת, המשיכו שכירי החרב להילחם בעוז, והסבו אבדות ניכרות לצבאו של אלכסנדר לפני שהתנגדותם נשברה. רק כ-2,000 מתוך 5,000 או 6,000 שכירי החרב נותרו בחיים בתום הקרב, והם נשלחו לשרת כעבדים במכרות הכסף של מוקדון בתראקיה.
אבדות
לפי המקורות היווניים, אבדות הצבא הפרסי כללו בין 1,000 ל-2,500פרשים הרוגים, 20-10 אחוז מהמספר הכולל של הפרשים הפרסים שהשתתפו בקרב. בהתחשב בעובדה שהפרשים הפרסיים הצליחו לסגת משדה הקרב, ולא התקיים מרדף אחריהם, ייתכן שאבדותיהם היו קלות יותר. עם זאת, אין מחלוקת על כך, שהקצונה הבכירה של הצבא הפרסי ספגה אבדות כבדות מאוד במהלך הקרב. תשעה מתוך 14 הקצינים הבכירים, שהשתתפו בקרב הפרשים, נהרגו וככל הנראה היה זה אחד הגורמים לתבוסה הפרסית.
מתוך 5,000 - 6,000 שכירי חרב יוונים ששירתו בצבא הפרסי, כ-2,000 נפלו בשבי והשאר (4000-3000 איש) נהרגו או נפצעו פצעים קשים. בהתחשב בעובדה שהם כותרו ולא יכלו להימלט משדה הקרב, המספר הזה נראה סביר. אין מידע לגבי אבדות חיל הרגלים הפרסי הקל.
האבדות שספג צבאו של אלכסנדר היו קלות בהשוואה לאבדות הצד הפרסי. אריאנוס שהסתמך על תלמי מדבר על 25 היטיירוי, 60 פרשים נוספים ו-30 רגלים הרוגים. פלוטרכוס, שהסתמך על אריסטובולוס מקסנדריה, הזכיר רק 25 פרשים (ככל הנראה הוא התייחס רק לאבדות ההטיירוי) ו-9 רגלים הרוגים, ואילו יוסטינוס חזר על המספר, שמסר פלוטרכוס לגבי אבדות יחידות הרגלים המקדוניים (9 הרוגים), אך נקב במספר גבוה בהרבה של הרוגים בקרב הפרשים המקדוניים, 120 הרוגים.
קשה להעריך במדויק את האבדות הפרסיות, אם כי ככל הנראה כל שכירי החרב היווניים שהשתתפו בקרב נהרגו או נפלו בשבי. לגבי האבדות המוקדוניות יש לחוקרים הערכה יותר מדויקת. ניקולס האמונד, אחד החוקרים החשובים של התקופה, תמך במאמרו משנת 1989 במספרים שציין אריאנוס, שנחשב בדרך כלל למקור אמין, ביחס לאבדות צבאו של אלכסנדר. האמונד טען שתלמי (אחד המקורות של אריאנוס) הסתמך על יומן המלך, ולכן המספרים בהם הוא נקב מדויקים. יתרה מכך, האמונד טען, שהחימוש והציוד העדיף של החיילים בצבאו של אלכסנדר, הקנה להם יתרון ברור על יריביהם ,הפרסיים שהיו מוגנים בשריון קל יותר וכלי נשקם היו פחות יעילים. לכן, הוא הסיק שהפער הגדול בין אבדות הצדדים היריבים הוא סביר. בנוסף, יצירת פסלים להטיירוי שנהרגו בקרב, מחזקת את הטענה שמספר האבדות המצוין במקורות היווניים לא הוקטן בכוונה. יחד עם זאת, אין להוציא מכלל אפשרות, שיחס האבדות בין הצדדים היריבים היה נמוך יותר ממה שמופיע במקורות הקונטמפורניים.
תעמולה וחלוקת השלל
במסגרת זו נקט אלכסנדר לאחר הקרב במספר יוזמות ייחודיות שנועדו לפאר את ניצחונו הראשון על אדמת האימפריה הפרסית. הוא שלח 300 מערכות נשק פרסיות -שכללו שריונות, מגינים, חרבות, חניתות וכו' - לפרתנון באתונה עם ההקדשה הבאה : "Ἀλέξανδρος Φιλίππου καὶ οἱ Ἕλληνες, πλὴν Λακεδαιμονίων, ἀπὸ τῶν βαρβάρων τῶν τὴν Ἀσίαν κατοικούντων" (מאלכסנדר, בנו של פיליפוס, והיוונים, למעט הלאקדמונים [ספרטנים] מברברים דרי אסיה). בנוסף הורה אלכסנדר להקים 25 פסלי ארד בדיון, מוקדון (כיום ביוון) לכבוד 25 פרשי ההטיירוי שנהרגו בקרב. הוא גם הוסיף פסל בדמותו כדי לציין את תפקידו בקרב. אלכסנדר לא חזר על מעשה זה אחרי ניצחונות אחרים, גדולים בהרבה, שלו במערכה נגד האימפריה הפרסית.
החיילים היווניים שנפצעו בקרב זכו לטיפול נאה, ומשפחות ההרוגים קיבלו פטור ממסים ופטור משירות צבאי. גם הפרסים ההרוגים זכו להלוויה מכובדת. שלל שכלל בדים יקרי ערך, גביעי שתייה יקרים וכיוצא באלה, נשלח לאולימפיאס, אמו של אלכסנדר.
פלאו גואל
תיאור המבנה
המבנה הוקם על ידי גאודי עבור משפחת התעשיין אוסביו דה גואל לאחר שזה ראה עבודות מוקדמות שעשה גאודי במונטסראט. גאודי תכנן עבור משפחת גואל כניסה ייחודית שאפשרה למרכבות להיכנס אל תוך הבית, להוריד את הנוסעים בכניסה הראשית למבנה, ולרדת למרתף הבית שם היו האורוות ושם יכלו לסובב את המרכבות על מנת להעלותן שוב לקומת הכניסה, לצורך העלאת הנוסעים עליהן.
המבנה בנוי בסגנון גאודי – סגנון שהיווה חלק מתנועת המודרניסטה בארכיטקטורה. גאודי בנה כניסה מיוחדת לאורחים שהובילה לחדר קבלת האורחים שבקירותיו ובתקרתו היו חרכי הצצה מוסווים שדרכם יכלו בעלי הבית להציץ ולראות מי הגיע מבלי שנראו בעצמם, וזאת על מנת לאפשר להם להתלבש בהתאם.
החל משנת 2005 נערכים שיפוצים בבניין. החל מפברואר 2008 הבניין נפתח למבקרים – אך רק באופן חלקי ומאוחר יותר באופן מלא.
אנפרז
אנפרז (בגעז: አንፍረዝ) גם אמפרז (አምፍረዝ) הוא מחוז היסטורי בצפון אתיופיה לחופו הצפון-מערבי של אגם טאנה. המחוז גובל בדמביה בצפונו ובפוגרה בדרומו וכיום נכלל בתוך נפת גונדר רבתי.
לפנים יושב אנפרז בידי ביתא ישראל והיה לחלק משטחי גדעון. במאה ה-14 תחת הקיסר עמדה ציון הראשון ניהלו האתיופים מערכה צבאית כנגד יהודי המקום והאזור סופח לאתיופיה והחלו לפעול בו מרכזי מיסיון. במאה ה-16 האזור היה לאחד המקומות המעטים שצבא גארן לא הגיע אליהם, כך שהכנסיות והמנזרים במקום נשארו בשלמותם. במחצית השנייה של המאה ה-16 בשלטונו של הקיסר מינאס נבחר המקום למעון החורף של הקיסר. בנו של מינאס, הקיסר סרצה דנגל הקים באזור את גוזרה ששימשה כבירת האימפריה עד לשנת 1589.
בתחילת המאה ה-17 שימשה דברסן שבמחוז כמקום מושבו של הפטריארך הישועי. ב-1708 הוכתר במקום טאוופלוס לקיסר. במאה ה-19 עם העברת מרכז האימפריה לאדיס אבבה איבד האזור ממעמדו.
באזור עברה דרך מסחר חשובה שקישרה את האזורים דרומית לאגם טאנה לנמלי הים האדום, דבר שהעלה את חשיבותו. כיום עובר באזור הכביש המחבר את הערים בהר דר וגונדר.
יורדן קימט
יורדן קימט (ברומנית: Iordan Chimet; 18 בנובמבר 1924 - 23 במאי 2006) היה סופר, משורר, מסאי, תסריטאי ומתרגם רומני.
ביוגרפיה
קימט נולד בגאלאץ, רומניה, בנם של אאוראל ופאראסקיצה. הוא בוגר בית ספר תיכון בגאלאץ, ב-1944 ובוגר הפקולטה לספרות ב-1948 והפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט ב-1957. הוא היה חבר לעט של מיכאל אנדה, שאפילו כתב את "סיפור הסלטימבקים", המשך לספרו של קימט, "עצום עינייך ותראה את העיר".
סדיליה
הסֶדִילְיָה היא סימן הבחן (סימן דיאקריטי) המשמש באלפבית הלטיני. הסדיליה נכתבת כ-z ויזיגותית (מכונה גם אז') קטנה, בדרך-כלל מתחת לאות שאותה היא מעטרת. הסדיליה הופיעה לראשונה במאה ה-11 במערכת הכתב הספרדית, ומשמעות שמה בספרדית היא: "z קטנה" (שם זה הופיע לראשונה במאה ה-17). בראשיתה עיטרה אך ורק את האות c. כיום היא נפוצה בשפות אירופיות רבות ומעטרת אותיות שונות. ¸ Ç ç
יורדן קימט
ביוגרפיה
בנעוריו בגאלאץ התיידד עם קמיל בצ'יו ושניהם לקחו חלק בהתארגנות האנטי פשיסטית, "מיכאי אמינסקו" בשנים 1945 - 1948. בהמשך התיידדו השניים עם גאורגה אורסו.
סדיליה
קיצור תולדות הסדיליה ושימושה
ספרדית היא אחת משפות רבות שהתפתחו מן הלטינית. האות c הלטינית מציינת תמיד אותו עיצור, זה שמציינת גם האות "כ" במילה העברית "כּלב". מסיבות שונות התפתחה הספרדית באופן כזה, שבחלק מהמילים שבמקורן הלטיני נכתבו ב-c, העיצור c נהגה כבלטינית, אך בשאר המילים הללו העיצור נהגה כ"צ" בעברית של ימינו. הוספת הסדיליה ל-c נועדה לסמן שיש להגותה כ"צ" ולא כ"כ". הסדיליה נכנסה לשימוש במאה ה-11 לערך. תחילה נכתבה כ-z ויזיגותית אחרי ה-c באותה שורה (לדוגמה: lanca, "חנית"), אז לשם קיצור הפכה ה-c לעיטור עילי של ה-z (לדוגמה: lanꝣa) ולבסוף התהפכו היוצרות: ה-c חזרה לממדיה הטבעיים וה-z הוויזיגותית הפכה לעיטור תחתי שלה (lança). עד המאה ה-19 הייתה הסדיליה תמיד עיטור של האות c. אז החלה לשמש כסימן הבחן בלתי-תלוי ולעטר בשפות שונות אותיות שונות. במאה ה-18 נשרה הסדיליה מהספרדית. ה-Ç הוחלפה ב-z או, לפני e ו-i, ב-c פשוטה. כמו כן העיצור שאותו באה הסדיליה מלכתחילה לתאר השתנה: מ-[ts] ל-[s] (בין המאה ה-14 והמאה ה-16) ולבסוף (במאה ה-17) ל-[θ] של ימינו.
מהספרדית התפשטה הסדיליה ראשית לשפות השכנות (גאוגרפית ולשונית): פורטוגזית, קטלאנית וצרפתית. בשפות אלה הסדיליה אינה נכתבת כאשר ה-c קודמת לאחת משתי האותיות e או i, כי במקרים אלה ה-c נהגית תמיד בהגייתה המיוחדת. ההגייה המיוחדת תלויה בשפה. בצרפתית מודרנית, למשל, ה-ç נהגית כ-s. היתרון של השימוש ב-ç הוא שכך כתיב המילה מהווה תזכורת למקור הלטיני שלה. זה עוזר להבין את משמעות המילה, לראות ביתר בהירות את הקשר שלה למילים אחרות וכן לזכור את חוקי ההטייה של המילה.
הסדיליה במערכות הכתב האירופאיות בימינו
(רשימה חלקית)
אנטוניו צ'יפרה
חייו
צ'יפרה נולד בטראצ'ינה. הוא למד אצל ג'ובאני ברנרדינו נאנינו בשנות ה-90' של המאה ה-16. משנת 1605 עד 1607 כיהן כמנהל מוזיקלי בסמינר הרומאי ומשנת 1608 עד 1609 החזיק באותה משרה בקולג' הגרמני ברומא. בשנת 1609 התמנה למאסטרו די קאפלה בבזיליקת הבית הקדוש בלורטו ובמשרה זו התמיד עד יומו האחרון. קשרי התרבות בין לורטו לרומא היו אמיצים (הואיל ולורטו הייתה אתר עלייה לרגל), וצ'יפרה קיים קשר מתמיד עם מלחינים ברומא במשך תקופה זו. סמוך לסוף חייו השתתף בכמה אירועי מוזיקה גדולים ברומא, ביניהם תפילת ערבית חגיגית בכנסיית פטרוס הקדוש, שבה ניצח על אחת המקהלות.
מבחינה סגנונית, המוזיקה של צ'יפרה נעה בין מיסות בסגנון ג'ובאני פלסטרינה, תוך שימוש רב בהומופוניה (כרצון ועידת הקונטרה-רפורמציה של טרנטו, שדרשה לצמצם את השכלולים הפוליפוניים עד למינימום כדי לאפשר ביטוי ברור וצלול של הטקסט), ליצירות מתקדמות יותר בסגנון הוונציאני. הוא השתמש גם בטכניקת המונודיה, שלידתה בצפון איטליה, לכמה מן המדריגלים שלו לקול סולו. כמה מן המדריגלים שלו בסגנון קונצ'רטנטו דומים ולקנטטות קטנות ואפשר לראותם כמבשרי הפיתוח הזה, שהחל להופיע סמוך למועד מותו.
צ'יפרה היה גם אחד המלחינים המעטים מאוד שהושפעו מן הכרומטיות המופלגת של קרלו ג'זואלדו. אף כי צ'יפרה לא אימץ את הטכניקה ליצירות רבות, גם לא לזמן רב, הוא הוציא לאור ספר מדריגלים, הנראים כהעתקים יזומים של סגנון ג'זואלדו ( Madrigali concertati libro quinto משנת 1621). למדריגלים הללו השתמש ב-18 מן הטקסטים של ג'זואלדו עצמו
פאלאצו בארבאריגו
היסטוריה
הארמון הוקם במאה ה-16, בסגנון הרנסאנס. לארמון שלוש קומות, והוא בנוי בסגנון אופייני - מרפסת (לוגיה) פתוחה פונה לעבר התעלה הגדולה, כאשר בקומה השנייה של המבנה (הפיאנו נובילה) מרפסת נוספת מעוטרת בעמודים. בקומה השלישית נבנתה קומת מגורים נוספת (סקונדו פיאנו נובילה).
כיום, הארמון הוא אחד הארמונות המפוארים ביותר לאורך התעלה הגדולה, בזכות פסיפסים העשויים זכוכית מוראנו שהמבנה עוטר בהם בשנת 1886, עת היה בבעלות חברה לייצור זכוכית שמקום מושבה במוראנו. פסיפסים אלה נוצרו בסגנון ביזנטי בהשפעת פסיפסי בזיליקת סן מרקו הסמוכה.
התקנת הפסיפסים עוררה ביקורת ציבורית שכן בכך הפך המבנה למעוטר הרבה יותר מהמבנים האחרים שסביבו, שמצבם באותה עת התדרדר בשל הזנחה. בתגובה טענו בעלי המבנה כי בתקופת הרנסאנס כל הארמונות שלאורך התעלה הגדולה עוטרו בפרסקאות ועיטורי זהב וגבס, שנזקקו לחידוש מעת לעת, ורק בשל הזנחה הם אינם בנמצא כיום.
Lobe den Herrn, meine Seele, רי"ב 143
Lobe den Herrn, meine Seele (בעברית: הללי נפשי את ה'), רי"ב 143, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך לכבוד טקס תחילת שנה חדשה. לא ידוע בוודאות אם הוא הלחין אותה ב-1708 בהיותו במילהאוזן או ב-1714, בהיותו בוויימאר.
היסטוריה ומילים
1 בינואר הוא ראש השנה בלוח הגרגוריאני וכן יום חגיגת ברית המילה של ישו. סדר הקריאה לאותו יום מורכב מפסוקים מתוך האיגרת אל הגלטים, מהפסוקים המתארים את מילתו וקריאת שמו של ישו מתוך הבשורה על-פי לוקאס. טקסט הקנטטה מבוסס על מזמור קמ"ו בתהלים ועל מזמור נוצרי שחיבר יעקב אברט (Jakob Ebert), מזמור שבאך השתמש בו גם בקנטטה רי"ב 116. זהותו של מחבר הטקסטים לקנטטה עצמה לא ידועה והועלו השערות שהיה זה באך עצמו או משורר גרמני בשם כריסטיאן וייס (Christian Weiss) שהתגורר בלייפציג בשנים בהן חי בה באך.
יש המטילים ספק בכך שבאך הוא שהלחין את הקנטטה, בגלל סגנונה המוזיקלי היומרני בחלקים מסוימים ובגלל שילוב הכלים הייחודי בה. הנחה אפשרית היא שבאך הלחין אותה והיא עברה תזמור ועיבוד לאחר מכן על ידי אדם לא ידוע.
מבנה והרכב מבצע
הקנטטה קצרה יחסית לקנטטות אחרות והיא נועדה לביצוע על ידי שלושה סולנים, סופרן, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם שלוש קרנות טבעיות, טימפני, בסון, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שבעה חלקים:
ג'ודי סיל
ג'ודית' לין סיל (באנגלית: Judith Lynn Sill; 7 באוקטובר 1944 - 23 בנובמבר 1979) הייתה זמרת ויוצרת אמריקנית, והאמנית הראשונה שחתמה במיזם ההפצה "Asylum Records" של דייוויד גפן, בו חתמו בין השאר בוב דילן וג'וני מיטשל. סיל הקליטה שני אלבומים לפני שנעלמה ונשכחה, ולבסוף מתה משימוש בסמים ב-1979.
חייה
אחיה ואביה של סיל מתו בתאונות נפרדות כשהייתה צעירה. אמה נישאה לאנימטור של טום וג'רי, קנת' מיוז, וסיל עזבה את הבית אל חיים של פשע ושימוש בסמים כשהייתה נערה. כשנאסרה על כתיבת המחאות ללא כיסוי למדה את נגינת הקלידים בסגנון גוספל האופיינית לה, והחליטה להיגמל מהרואין ולכתוב שירים. קלידנית, פסנתרנית וגיטריסטית מוכשרת, היא חזרה לחוף המערבי, שם פגשה את גרהם נאש ודייוויד קרוסבי, ויצאה איתם לסיבוב הופעות כמופע פותח. היא פגשה גם את דייוויד גפן שהציע לה חוזה בלייבל המתפתח שלו. גרהם נאש, שהפך למעריץ שלה, הפיק את הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, "Jesus Was a Cross Maker". להקת ההוליס הקליטה גרסת כיסוי לשיר ב-1973. אלבום הבכורה שלה, "Judee Sill" יצא ב-1971 וכלל את הלהיט "Lady-O", שיתוף פעולה עם להקת הטרטלז. האלבום זכה לשבחים מרובים. בשנת 1973 יצא אלבומה השני, "Heart Food". האלבומים זכו לביקורות טובות אך לא הצליחו מסחרית. סיל לא הצליחה למשוך קהל אך סירבה לשמש כמופע פותח, המוניטין וההצלחה המתונה שלה דעכו, והיא נעלמה לחלוטין. בעקבות כישלון האלבום השני החליט גפן שלא לחדש את החוזה איתה. ב 1974 נפצעה סיל בתאונת דרכים שגרמה לה לכאבי גב קשים. למרות זאת היא חזרה לאולפן והקליטה כמה דמואים לשירים חדשים. לא ידוע בבירור מה קרה לאחר מכן, אך ידוע בוודאות שהיא חזרה להשתמש בהרואין ואף התמכרה לקוקאין. בשנת 1979 מתה סיל ממנת יתר.
סגנון
המוזיקה של סיל הושפעה עמוקות מהמבנים המטריים והסוויטות של באך, בעוד שמבחינה לירית שיריה שאבו לעיתים קרובות השראה ממוטיבים נוצריים של גאולה. סיל הייתה פרפקציוניסטית, ולפעמים לקח לה שנה לכתוב שיר. הליווי המוזיקלי בשני האלבומים יוצא דופן בהשוואה לאלבומים של זמרות פולק אמריקאיות אחרות מאותה תקופה שבדרך כלל הסתפקו בליווי מינימלי של גיטרות אקוסטיות, פסנתר וכלי הקשה. סיל משלבת בשירים כלי נגינה נוספים (כמו קלרינט וקרן יער). בשני האלבומים של סיל משתתפת תזמורת קאמרית ובאלבום השני סיל אף מנצחת עליה.
אחרי מותה
אמנים רבים שיבחו את סיל, כולל ג'ים או'רורק שעשה את המיקס לאוסף השירים שלא יצאו, "Dreams Come True", שיצא ב-2005 והורכב מהדמואים שסיל הקליטה ב-1974 לאלבום שלישי שלא הושלם מעולם. שני האלבומים הראשונים שלה יצאו מחדש כדיסק הכפול Abracadabra: The Asylum Years, יחד עם הקלטות מהופעות, דמואים ורצועות בונוס.
כשל לודי
כשל לודי הוא סוג של הטיה קוגניטיבית, שהוגדר על ידי נאסים טאלב בספרו הברבור השחור. השם מגיע מהמילה הלטינית לודוס שפירושה משחק. הכשל מוגדר כשימוש שגוי במשחקים בתור מודל למצבים מציאותיים. טאלב קורא לזה: בלבול בין המפה לשטח האמיתי.
הכשל הוא חלק מהטענה המרכזית של הספר נגד ההצעות למודלים מתמטיים שאמורים לנבא את העתיד ונגד היומרה לכפות מודלים סטטיסטיים פשטניים על מצבים מורכבים. טאלב טוען כי, המודלים הסטטיסטיים יכולים לעבוד רק במסגרות מאוד מסוימות כגון קזינו, בהם הסיכויים פשוטים וברורים. הוא מציין מספר בעיות עקרוניות שלמודלים המשמשים לניבוי יש נטייה להתעלם מהן:
טאלב טוען כי הכשל הוא חלק מבעיה גדולה יותר אותה הוא מכנה פלטוניות (על שם האידאות של אפלטון). פלטוניות היא התמקדות באובייקטים דמיוניים מובחנים ומוגדרים היטב כמו משולשים וקווים ישרים, או מושגים חברתיים כגון חברות ואהבה, תוך התעלמות מאובייקטים פחות מוגדרים בעלי אופי מעורפל יותר הקיימים במציאות.
דוגמאות
הכשל הלודי במקרה זה הוא להאמין כי המציאות מתנהגת כמו המודל ההיפותטי אותו מציג ד"ר ג'ון. כל בר דעת לא היה מהמר "שחור" על רולטה שיצאה 99 פעמים "אדום" ברצף, אלא מסיק כי מדובר במשחק מכור.
פרידריך פון אינגנול
גוסטב היינריך ארנסט פרידריך פון אינגנול (בגרמנית: Gustav Heinrich Ernst Friedrich von Ingenohl; 30 ביוני 1857 – 19 בדצמבר 1933) היה אדמירל בצי הקיסרי הגרמני, שנודע בעיקר כמפקד צי הים הפתוח, עיקרו של הצי הגרמני, בתחילת מלחמת העולם הראשונה.
ראשית חייו
אינגנול נולד ב-30 ביוני 1857 בנויוויד, והצטרף לחיל הים הקיסרי כצוער ב-12 באפריל 1874. ב-19 בנובמבר 1878 הוסמך כקצין ימי. לאחר שמילא כמה תפקידים הוא מונה ב-1 במאי 1888 למפקד ספינת הטורפדו S 34. מאוקטובר 1888 עד אפריל 1889 הוא למד באקדמיה הימית, ולאחר מכן מילא תפקידי פיקוד ומטה שונים בצי. לאחר מכן פיקד על סירת התותחים אילטיס במהלך מסעה לשנגחאי, ובמהלך המסע הביתה מהונג קונג הוא הועלה ב-13 באפריל 1896 לדרגת קורבטנקפיטן. לאחר ששירת בפיקוד העליון של הצי וכקצין ראשון באוניית השריון ורת הוא מונה ב-25 בספטמבר 1897 לראש מחלקה במחלקה לשאלות צבאיות הנוגעות לבניית ספינות ואימוני נשק עד 30 בספטמבר 1901. לאחר מכן הוא הועבר בחזרה למזרח אסיה ושימש כמפקד האוניות הקיסרית אוגוסטה והרטה. במהלך שירותו שם הועלה אינגנול לדרגת קפיטן צור זי ב-15 במרץ 1902. הוא חזר לגרמניה בינואר 1904, והתמנה לראש מחלקה במטה האדמירליות. ב-4 באוקטובר 1904 הוא הפך למפקד היאכטה הקיסרית הוהנצולרן וב-30 בספטמבר 1908 הוא הועלה לדרגת קונטרה-אדמירל ומונה לסגן מפקד שייטת הסיירות ה-1 וה-2. ב-18 במאי 1909 מונה למפקד שייטת מזרח אסיה וב-27 בינואר 1910 הועלה לדרגת ויצה-אדמירל. ב-6 ביוני 1910 הוא התחיל את המסע הביתה דרך צינגטאו, וב-25 בספטמבר 1910 מונה למפקד השייטת ה-2. ב-30 בינואר 1913 הוא מונה למפקד צי הים הפתוח, וב-15 בנובמבר 1913 הוא הועלה לדרגת אדמירל.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם תחילת המלחמה שאף אינגנול להגיע במהירות לקרב מכריע מול הצי המלכותי הבריטי, אך הפיקוד העליון הגרמני התנגד לכך. בשל כך החל הצי הגרמני בפיקודו לשאוף ליזום קרבות קטנים, שבהם יגיב הצי הבריטי בפזיזות, יסבול אבדות, וכך ישחק יתרונו המספרי. מטרה זו לא הושגה; ב-29 באוגוסט 1914 התחולל הקרב הראשון במלחמה מול הצי הבריטי, קרב מפרץ הלגולנד. בקרב איבדו הגרמנים שלוש סיירות קלות ומשחתת, לעומת אבדות קלות בהרבה לבריטים.
גם בקרבות הבאים לא הצליח אינגנול להביא לשחיקה הבריטית לה ייחל; בפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-16 בדצמבר 1914 הצליחה שייטת סיירות המערכה של צי הים הפתוח בפיקודו של תת אדמירל פרנץ פון היפר להפגיז ערי חוף באנגליה ולחמוק מסיירות המערכה הבריטיות של תת-אדמירל דייוויד ביטי וחמש אוניות מערכה שנלוו אליהן. ואולם, הגרמנים החמיצו הזדמנות בלתי חוזרת: צי הים הפתוח, בפיקודו של אינגנול, היה סמוך לזירה והיה בעל עדיפות מספרית מכריעה, שיכולה הייתה להביא להשמדת האוניות הבריטיות. השמדת השייטות הללו יכולה הייתה להביא את הגרמנים לשוויון מול הבריטים, אך אינגנול לא ניצל את ההזדמנות: הוא פעל תחת הגבלות כבדות שהוטלו עליו על ידי הפיקוד הגרמני והקיסר עצמו, וחשש להתקדם לכיון השייטת הבריטית. אדמירל אלפרד פון טירפיץ, מפקד הצי הקיסרי הגרמני, העיר שגורלה של גרמניה היה נתון בידיו של אינגנול.
ב-24 בינואר 1915 יצא היפר שוב לתקיפת כוחות בריטיים קלים בים הצפוני. מידע מודיעיני מוקדם שהיה לבריטים איפשר לביטי לארוב לו. בקרב שהתפתח, קרב שרטון דוגר, הוטבעה הסיירת המשוריינת "בליכר", ושאר אוניותיו של היפר חמקו רק בשל טעויות בריטיות. בעקבות כישלון זה ויתר אינגנול על תפקידו, וב-2 בפברואר הוחלף בידי אדמירל הוגו פון פול.
אינגנול נפטר בברלין ב-19 בדצמבר 1933.
סן-ג'אן-די-מרוני
סן-ג'אן-די-מרוני (בצרפתית: Saint-Jean-du-Maroni) הוא כפר בגיאנה הצרפתית, בקומונת סן-לורן-די-מרוני. הכפר מיושב בעיקר על ידי מארונים ונדיוקה.
היסטוריה
סן-ג'אן-די-מרוני הוקם ב-1857, כמחנה משנה של מושבת העונשין סן-לורן-די-מרוני, שבו נאלצו הנידונים לבצע עבודת כפייה. כשהנידונים הראשונים הגיעו למחנה דה לה רלגציה ב-20 ביוני 1887, הם נאלצו לבנות את המחנה בעצמם. רוב הנידונים שכנו בבקתות קש. מחנות העונשין ננטשו ב-1946. בין השנים 1890 ו-1897 נבנתה מסילת רכבת באורך של כ-16 ק"מ בין סן-לורן-די-מרוני לסן-ג'אן-דו-מרוני. מסילת הרכבת ננטשה לאחר סגירת מושבות העונשין.
בשנת 1987, ראש ממשלת צרפת, ז'אק שיראק, הקים את המעמד אזורי זכויות לשימוש קולקטיבי (ZDUC), מעמד שפירושו שליישוב מסוים יש אדמות קהילתיות לציד, דיג, חקלאות ואיסוף. בין היישובים שקיבלו את המעמד ZDUC, נמצא היישוב סן-ג'אן-די-מרוני.
בסן-ג'אן-די-מרוני נמצא המטה הכללי של גדוד השירות הצבאי המותאם (RSMA).
Wake On Lan
היסטוריה
אינטל ו- אי בי אם יצרו באוקטובר 1996 את AMA - Advanced Manageability Alliance .באפריל 1997 הטכנולוגיה הפכה ל wake on lan -WOL.
עקרון הפעולה
חיבורי רשת, פרוטוקולי רשת והאינטרנט עצמו מבוססים על חבילות מידע שנשלחות בין מחשבים. טכנולוגיית ה- WOL מבוססת על חבילת מידע מיוחדת הנקראת "חבילת קסם" (Magic packet) שנשלחת לכל המחשבים ברשת, ביניהם המחשב שרוצים להעיר. המחשב המוער אינו יודע האם הבקשה התקבלה מהרשת הפנימית או מהאינטרנט. חבילת הקסם תעבוד רק אם המחשב המוער תומך בפרוטוקול WOL בהגדרות הBIOS שלו.
אמזון קינדל
אמזון קינדל (באנגלית: Amazon Kindle) הוא קורא ספרים אלקטרוני - מכשיר נייד לקריאת ספרים אלקטרוניים, שהושק על ידי אמזון ב-19 בנובמבר 2007. הוא עושה שימוש בטכנולוגיית תצוגה "נייר אלקטרוני", קורא ספרים בפורמט הקבצים המוגן של אמזון AZW וכן בפורמט המתקדם KF8, ומוריד תכנים בעזרת ה-Amazon Whispernet ללא תשלום נוסף. בעת ההשקה מלאי הקינדל אזל בתוך חמש שעות וחצי בלבד, אולם חברת אמזון לא פרסמה את מספר המוצרים שנמכרו. הקינדל לא תומך בפורמט הסטנדרטי EPUB שנתמך על ידי רוב מתחריו. הגרסאות האחרונות של המכשירים תומכות בעברית.
הקינדל המקורי
הקינדל המקורי כלל צג 6 אינץ' (15 ס"מ) אלקטרופורטי שחור-לבן בעל גוני אפור רבים מתוצרת E Ink, בעל רזולוציה של 800×600 פיקסלים (167 ppi). ממדי המכשיר 19.1 × 13.5 × 1.8 סנטימטרים ומשקלו 292 גרם. יכולת האחסון הפנימית של הקינדל המקורי הייתה 256 מגה-בייט, מתוכם 180 מגה-בייט פנויים לצורכי המשתמש, אך הוא תמך בכרטיסי הרחבה מתוצרת סנדיסק. אורך חיי הסוללה עמד על כיומיים בתצורה אלחוטית וכשבוע בלעדיה. משך טעינת הסוללה - כשעתיים. המכשיר עצמאי, ואין צורך במחשב להפעלתו, אך יציאת USB 2.0 (מחבר mini-b) מאפשרת את חיבורו למחשב (המתייחס אליו כאל זיכרון הבזק נייד). הקינדל כולל גם כניסת אוזניות. התוכנה של המכשיר רצה על מערכת הפעלה מבוססת לינוקס (בעלת קרנל 2.6.10). שטח האחסון הפנימי אפשר לקינדל לאגור עד 200 כותרים ללא איורים.
קינדל 2
קינדל 2 הוכרז בארצות הברית ב-10 בפברואר 2009. הזיכרון הפנימי שלו הורחב ל-2GB (כ-1.4GB פנויים עבור המשתמש). להערכת אמזון, ניתן היה לאחסן במכשיר עד כ-1,500 ספרים ללא איורים.
גרסה בינלאומית
ב-19 באוקטובר 2009 הוכרזה גרסה בינלאומית לקינדל 2, הזמינה ב-100 מדינות נוספות. המכשיר דמה מאוד לקינדל 2 בצורתו החיצונית, אך השתמש בתקן סלולרי שונה.
קינדל DX
הוכרז ב-6 במאי 2009. המכשיר היה בעל מסך גדול יותר של 9.7 אינץ', ותמך בקריאת מסמכי PDF. גם לקינדל DX הוכרזה גרסה בינלאומית ב-19 בינואר 2010.
קינדל 3 (Kindle Keyboard)
ב-28 ביולי 2010 הוכרז קינדל 3 שהוצע בשתי גרסאות. גרסה הכוללת Wi-Fi בלבד, וגרסה הכוללת בנוסף קישוריות 3G. הוא נמוך בחצי אינץ' מהקינדל 2 וגם צר ממנו בחצי אינץ'. כמו כן התווספה בו תמיכה לפונטים ותווי Unicode נוספים. הוא כולל דפדפן נסיוני. הזיכרון הפנימי שלו הורחב וכולל 4GB (כ-3GB פנויים עבור המשתמש).
ב-11 באפריל 2011, הציגה אמזון גרסה מוזלת של הקינדל wi-fi, שנקראה Kindle with special offers. בגרסה זו הציג המכשיר פרסומות במקום שומר המסך המקובל. גרסת הפרסומות נמכרת בארצות הברית.
ב-24 במאי 2011, הציגה אמזון גרסה מוזלת גם למכשיר הכולל קישוריות דור 3. הגרסאות המוזלות נמכרות באתר אמזון במקביל לגרסאות הרגילות. ב-28 בספטמבר 2011 השתנה שמו של הקינדל 3 ל-Kindle Keyboard לאור השקת קו חדש של מוצרי קינדל.
קינדל (דור 4)
ב-28 בספטמבר 2011 השיקה אמזון גרסת קינדל בסיסית ללא מקלדת וללא רמקולים. הגרסה החדשה נמכרת במחיר נמוך מהותית מקודמותיה, וגם בדגם זה ניתן לבחור בין דגם מוזל עם פרסומות לדגם רגיל ללא פרסומות. לדגם זה אין גרסת 3G, אלא גרסת Wi-Fi בלבד.
המכשיר החדש קל מקודמו ב-30% וקטן ממנו ב-18%, אך בעל סוללה חלשה בכמחצית, ומחצית מכמות הזיכרון הפנימי של הקינדל Keyboard. גרסה זו אינה כוללת מקלדת או מסך מגע. הקלדת טקסט מתבצעת באמצעות כפתור ניווט על מקלדת וירטואלית.
גרסה משופרת במעט של המכשיר הושקה ב-6 בספטמבר 2012. השיפור המהותי ביותר היה דפדוף מהיר ב-15%.
קינדל טאץ' (Kindle Touch)
קינדל טאץ' הושק כחלק מקו המוצרים החדש של קינדל ב-28 בספטמבר 2011. תכונותיו דומות לאלו של קינדל Keyboard, אך הוא כולל מסך מגע בטכנולוגיית אינפרה אדום של חברת Neonade. למכשיר שתי גרסאות נפרדות, האחת כוללת Wi-Fi בלבד, והשנייה כוללת בנוסף גם חיבור לרשת ה-3G של אמזון. שתי הגרסאות מוצעות גם בגרסה מוזלת הכוללת פרסומות.
קינדל פייר (Kindle Fire)
המכשיר כבש את שוק טאבלטי האנדרואיד, כשלמעלה מ-50% מטאבלטי האנדרואיד שנמכרו בשנה שלאחר צאתו לשוק היו מכשירי קינדל פייר.
ב-6 בספטמבר 2012 הציגה אמזון את הדור השני של מכשירי הפייר. סדרת הפייר המעודכנת כללה שלושה מכשירים:
תוכן
משתמשי קינדל רשאים להוריד תכנים מאמזון בפורמט המוגן של הקינדל (סיומת AZW), או לרכוש תכנים אחרים מסוג Mobipocket (סיומות PRC MOBI), Fictionwise, ו-webscriptions או קובצי מלל רגילים. אמזון מציעה שירות מבוסס דואר אלקטרוני להמרת קובצי PDF, HTML, DOC, JPEG, GIF, PNG ו-BMP לפורמט AZW. המכשיר אף תומך בקובצי שמע מסוג MP3 וספרי-שמע מסוג אודיבל 2, 3 ו-4, שהדרך היחידה להעבירם אל תוך הקינדל היא באמצעות ה-USB. לא ניתן להמיר קבצים בעברית לפורמט AZW (ניתן להעלות אותם בצורה בסיסית, שלא תומכת באפשרויות שונות לטיפול בטקסט שמציע המכשיר, כמו הגדלה והקטנה מסודרת של פונטים). לעומת זאת, ניתן להמיר קבצים בעברית לפורמט KF8 שהוא התקן החדש של אמזון.
נכון לשנת 2018 מציעה חנות הספרים של קינדל כשישה מיליון כותרים.
המכשיר מגיע לצרכן יחד עם גרסאות אלקטרוניות של מדריך-התפעול והמילון האמריקאי החדש של אוקספורד. ניתן להגדיר "מילון ראשי" עבור הקינדל, המאפשר לקבל הגדרות עבור מילים תוך כדי קריאה, בלי לעזוב את העמוד אותו קוראים. ניתן לרכוש גם מילונים בשפות אחרות עבור הקינדל, ולהשתמש בהם בצורה זו, במידה והם מותאמים למכשיר.
כמו כן, הצרכן זכאי לתמיכה נסיונית בגלישה באינטרנט. על גבי רשת ה-3G ניתן לגלוש אל החנות המקוונת של אמזון, ואל אתר ויקיפדיה. על גבי רשת אלחוטית מקומית (WIFI), ניתן לגלוש אל רוב האתרים הקיימים באינטרנט.
קינדל משתמש בניהול זכויות דיגיטלי (DRM) - כלומר הספרים הנרכשים הם בפורמט סגור ומוצפן שרק מכשיר הקינדל מסוגל לקרוא, ותנאי השימוש אוסרים העברת הקבצים למכשיר אחר. בעקבות זאת, יש שהאשימו את אמזון במוסר כפול, היות שהאתר משמש בין היתר כמתווך למכירת ספרים משומשים ולהשאלת ספרים, זכות עליה הגן בתוקף מנכ"ל אמזון, ג'ף בזוס (בתגובה לביקורות של מוציאים לאור), בעוד שהיא אוסרת פעולה דומה עם ספרים אלקטרונים שהיא מוכרת עבור הקינדל.
המחלוקת בנושא ניהול הזכויות הדיגיטליות חריפה במיוחד בקשר לקינדל, בין השאר מכיוון שלאמזון יש שליטה מרחוק על המכשיר המאפשרת להם למחוק תוכן השמור עליו. יכולת זו הודגמה כאשר אמזון מחקה מהמכשירים של לקוחותיה עותקים דיגיטליים של ספריו של ג'ורג' אורוול. לטענתה של אמזון המחיקה התבצעה מכיוון שהסתבר כי לאמזון לא היו זכויות להפצת הספרים הללו בארצות הברית. אמנם הלקוחות זוכו על כספי הרכישה, אבל זה לא מנע תלונות רבות על פלישה חד צדדית למה שנתפס כרכושם. במקרים רבים פעולת המחיקה התבצעה במהלך קריאת הספר, ובנוסף מחיקת הקבצים גררה מחיקה של הערות שנכתבו על גבי הספר בידי הקוראים. רבים מהמבקרים נהגו להדגיש את האירוניה בכך שאמזון מחקה את הספר 1984, ובכך לכאורה הגשימה משהו מהחזון המפחיד שאותו ספר מציג בדבר תיקון ההיסטוריה על ידי השליטים.
רשת Whispernet
רשת Whispernet של אמזון היא רשת תקשורת סלולרית בארצות הברית, המבוססת על תשתית הסלולר של חברת Sprint, בתקן CDMA2000. היא מאפשרת למכשירי ה-3G של קינדל בארצות הברית גישה להורדת ספרים; המשתמשים משלמים רק עבור התוכן הנצרך, ולא עבור תעבורת הרשת. הרשת מקנה גישה לתוכן ללא תלות בחיבור למחשב או בזמינות של רשת אלחוטית. דרך רשת זו המשתמש יכול לקנות ספרים חדשים ולקבל עיתונים, מגזינים ובלוגים אליהם הוא רשום.
יתרונות הזמינות והנוחות של Whispernet הפכו את הקינדל לפופולרי בארצות הברית אך רשת זו היא גם הסיבה לעיכוב בהפצת הקינדל בשאר העולם. רוב ספקי התקשורת מחוץ לארצות הברית עובדים בתקן סלולרי שונה, ורכיב התקשורת של הקינדל לא מתאים לתקן זה.
Live at Leeds
Live at Leeds הוא אלבומה החמישי של להקת The Who משנת 1970. זוהי הופעת רוק מוקלטת לאלבום שביצעה הלהקה באוניברסיטת לידס שבאנגליה בראשית שנות השבעים. זהו אלבום ההופעה היחיד שהקליטה הלהקה בכל שנות קיומה, ובמשך השנים צבר מוניטין כאחת מן ההופעות הטובות ביותר של הלהקה, ואחד מאלבומי ההופעה הטובים ביותר של עולם הרוק בכלל.
היסטוריה
לאחר שהוציאו לאור את אופרת הרוק טומי בשנת 1969, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי לקידום האלבום וחזרה לאנגליה בסוף השנה, כשבכוונתה להוציא לאור אלבום הופעה מסיבוב ההופעות. חברי הלהקה מצאו עצמם בבעיה, כשמולם ניצבו מאות שעות של האזנה להקלטות מסיבוב ההופעות במטרה להחליט על ההופעה הטובה ביותר לאלבום. בעקבות כך הם העלו באש את כל ההקלטות מסיבוב ההופעות במטרה למנוע אפשרות להעתקה פירטית, ותכננו שתי הופעות באנגליה. האחת באוניברסיטת לידס, והשנייה באוניברסיטת האל, כשהמטרה של שתיהן הייתה להופיע באופן הטוב ביותר בשביל אלבום ההופעה המתוכנן. ההופעות בוצעו יום אחר יום. ההופעה בלידס ב-14 בפברואר 1970, וההופעה בהאל התקיימה יום לאחר מכן, ב-15 בחודש, אך בעיה טכנית בהקלטה של ההופעה השנייה בה לא הוקלטה גיטרת הבס, אילצה את הלהקה להשתמש בהקלטות מההופעה בלידס למען האלבום.
אולי בגלל הנסיבות הנ"ל, אולי בגלל ההצלחה המסחרית סביב אופרת הרוק טומי, או אולי עקב מעמדה של הלהקה שהייתה אז בתקופת השיא שלה, אלבום ההופעה בלידס הפך לפופולרי בקנה מידה עצום. האלבום קיבל ביקורות משבחות, כשהניו- יורק טיימס הכריז כי "זהו אלבום הופעת הרוק הטוב ביותר שנוצר אי פעם". המוניטין של האלבום גבר כאשר המגזין Q מיקם את האלבום בראש רשימת "אלבומי ההופעה של כל הזמנים". בעקבות ערכו הנשגב, המיקום בו הוא הוקלט הפך לנקודת ציון בינלאומית.
עטיפתו של האלבום נראית כמו עטיפה פשוטה של תקליט פירטי המתאים לאותה התקופה: מראהו של צידה החיצוני הוא של קרטון פשוט, עליו מוטבעת חותמת בדיו כחול או אדום, כשהכיתוב על גביו הוא- "The Who - Live At Leeds". התקליט המקורי נפתח כך שמצידו הפנימי היו שני כיסים בכל אחד מן הצדדים. בכיס אחד היה התקליט עצמו בעטיפה הפנימית שלו, ובכיס השני היו עותקים של מסמכים ומזכרות שונות, כולל תמונה מהפקת הצילומים לעטיפה של אלבום הבכורה של הלהקה, "My Genreation", מילות שירים כתובות ביד מטומי, חשבונית על קנייה של פצצות עשן ופוסטר ישן בשחור-לבן המציג את פיט טאונסנד בתנוחת הפריטה המפורסמת שלו על הגיטרה המזכירה טחנת רוח. תווית התקליט עצמה הייתה כתובה בכתב יד, ככל הנראה של טאונסנד, וכללה הוראות לא לנסות ולבטל את הקולות החרוכים שברקע.
התקליט המקורי כלל בתוכו שישה שירים בלבד:
צד ראשון
צד שני
Remasteres 1995 CD
הגרסה המחודשת משנת- 1995, כללה את כל השירים מהתקליט המקורי בנוסף לשירים נוספים מההופעה.
ההוצאה המחודשת כללה מבואות לשירים ועוד הלצות שנחתכו מהעריכה המקורית של התקליט. פורמט זה קיים גם ב-Deluxe Eddition, שכוללת עוד דיבורים בין השירים וגם ביצוע כמעט שלם ל"טומי" בדיסק השני. בהופעה המקורית "טומי" בוצע בין השיר "A Quick One, While He's Away" לבין "Summertime Blues". ההוצאה של הדלוקס העבירה את השיר "Amazing Journey/Sparks" למקום המתאים בביצוע של "טומי", והיא כוללת כמעט את כל מה שבוצע בהופעה.
הביצוע ל"My Generation" נמתחת בהופעה למחרוזת שירים באורך של רבע שעה, שכוללת את השירים: See Me, Feel Me" / "Listening To You", "Naked Eye", "The Seeker," ועוד מספר לחנים לא מוכרים. השיר "Magic Bus" נמתח עד לשבע וחצי דקות. שאר השירים מההופעה בוצעו באופן ישיר ובאורך רגיל עם העוצמה שהייתה ללהקה על הבמות במקום ביצוע יבש כמו באולפן.
צד שני - Tommy
במהלך ההופעה בוצעו השירים "Summertime Blues," "Shakin' All Over," "My Generation," "Magic Bus" לאחר הסט של "טומי", אך למען האזנה נוחה יותר הועברו ארבעת השירים הללו לדיסק הראשון, כשהדיסק השני הוקדש כולו ל"טומי". הופעות הלהקה ב-1970 נערכו לפי הסדר המקורי של ההופעה בלידס, אך לא היה אלבום הופעה נגיש בסדר הזה עד 1996, כשהופעתה של הלהקה בפסטיבל "Isle Of Wight" משנת 1970 שוחררה.
שי מאסטרו
שי מאסטרו (נולד ב-5 בפברואר 1987) הוא פסנתרן ג'אז ישראלי, כיום פועל בברוקלין, ניו יורק.
ביוגרפיה
שי מאסטרו החל לנגן פסנתר בגיל 5 ונחשף לראשונה לג’אז בגיל 8 כאשר הקשיב ל-”Gershwin songbook” של אוסקר פיטרסון. מאסטרו למד בתיכון לאומנויות תלמה ילין. בשנתו הראשונה הוא קיבל מלגה מלאה לשנתיים ללימודי מוזיקה בתוכנית הקיץ של מכללת ברקלי למוזיקה. בזמן שהיה בסיבוב הופעות בארה”ב שכלל הופעה בפני ה-IAJE הוא נבחן לתוכנית 4 שנתית בברקלי ושוב קיבל מלגת לימודים מלאה.
מאסטרו היה חבר בשלישיית אבישי כהן מ-2006 עד 2011.
מאק סנט
מאק סנט (באנגלית: Mack Sennett; 17 בינואר 1880 – 5 בנובמבר 1960) היה מממציאי ומפתחי קומדיית הסלפסטיק וחלוץ הסרטים הקומיים בתחילת המאה ה-20.
שי מאסטרו
ביוגרפיה
ב-2010 הקים את שלישיית שי מאסטרו (Shai Maestro Trio) יחד עם הבסיסט הפרואיני חורחה רודר (Jorge Roeder) ועם המתופף הישראלי זיו רביץ. השלישייה הוציאה עד כה חמישה אלבומים.
מאק סנט
חייו
סנט נולד בקנדה, וגדל והתחנך בארצות הברית.
שי מאסטרו
ביוגרפיה
בשנת 2020 הוציא קליפ בבימוי של גילי עזגד ובהמשך, בתחילת 2021 אלבום חדש "Human" עם אותו שיר.
מאק סנט
חייו
מאק סנט החל את דרכו בקולנוע ב-1908, במקביל לד.וו גריפית'. שניהם עבדו באותה תקופה בחברת ההפקות "ביוגרף". סנט החל את פועלו כשחקן ואף השתתף באחת מהפקותיו של גריפית'.
ב-1910 החל לביים סרטים וב-1912 הקים חברת הפקה משלו בשם "קיסטון". תחת חברת ההפקות גילה וטיפח את צ'ארלי צ'פלין (שהחל את דרכו ויצר ב"קיסטון" כ-70 סרטים קצרים), באסטר קיטון, הארי לנגדון (אנ') ורבים אחרים, שלימים נהיו גדולי הכוכבים בראינוע ובקולנוע.
בפועלו בקולנוע היה סנט מפיק, תסריטאי, שחקן ובמאי.
סנט נפטר מחוסר כל, אף שזכה שנים קודם לכן בפרס אוסקר על מפעל חייו.
סנט אמנם לא המציא את קומדיית הסלפסטיק שמקורה בהקרנות הראשונות של האחים לומייר, אך הוא היה הראשון להרחיב אותה ולהפוך אותה לז'אנר קולנועי.
מנזר סנטה קתרינה
מנזר סנטה קתרינה (יוונית Ιερά Μονή Αγίας Αικατερίνης στο Όρος Σινά ; ערבית دير سانت كاترين) הוא מנזר נוצרי יווני אורתודוקסי במרכזו של חצי האי סיני שבתחומי מצרים, בסמוך למקום הנחשב על פי המסורת הנוצרית כהר סיני, והמכונה בערבית "ג'בל מוסא" (הר משה). המנזר נחשב למוסד הנזירות העתיק ביותר, שפעיל ברציפות מאז הקמתו, והוא הוכר כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו. בתרבות הישראלית התפרסם המנזר כיעד תיירותי בעת השלטון הישראלי בסיני (1967-1980), ושימש כנקודת תחילת מסלול הטיפוס לג'בל מוסא. באותה תקופה גם פעל בסמוך למנזר בית ספר שדה "צוקי דוד".
שמו הרשמי של המנזר הוא "מנזר ההשתנות", אולם הוא ידוע כיום כמנזר קתרינה הקדושה, על שם קתרינה מאלכסנדריה, מרטירית וקדושה נוצרייה שחיה כנראה בראשית המאה ה-4. לפי המסורת הנוצרית, גופה של קתרינה, אשר עונתה וראשה נכרת, נישא על כנפי מלאכים אל הר סיני. מספרים כי בסביבות שנת 800 נמצאו שרידיה של קתרינה על ידי הנזירים בהר.
כתב יד המיוחס לצליינית נוצרייה מן המאה ה-4 לספירה בשם אגריה, מתאר את הביקור בהר סיני, ומציג אותו כאתר צליינות כבר בטרם הוקם שם המנזר.
מבנה המנזר
השלב הראשון של תחילת הבנייה המסודרת במקום היה, לפי המסורת, ב-330 לספירה. הלנה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס הגדול, הקימה כנסייה קטנה (או קפלה) ותאי נזירים, במקום בו נגלה למשה, לפי אמונתה, הסנה הבוער. המבנה הוקדש לבתולה הקדושה, היא מרים, אם ישו.
המנזר עצמו הוקם בין 527–565 לספירה בידי הקיסר יוסטיניאנוס הראשון. הוא נבנה כמבצר בהשגחתו של ארכיטקט בשם סטפאנוס מאיילה, מאבני גרניט גדולות. למבנה צורה מלבנית בעלת צלעות לא שוות, בהתאם לתוואי השטח. אורך חומות המנזר בין 75 מטר ל-89 מטר. גובה החומות בין 8 מטרים בדרום המתחם, ל-35 מטרים בצפון. הכותל הדרומי של חומות המנזר, הפונה לכיוון הר סיני, הוא השמור ביותר ונושא סימנים של צלבים עתיקים שגולפו באבני החומה. תאי הנזירים, ובנוסף להם חדרים נוספים, נבנו לאורך החומות. השטח יושר בעזרת מערכת של קשתות וקמרונות חבית.
חדר האוכל במנזר נבנה בעזרת קשתות מחודדות בסגנון גותי. על אבנים רבות באולם מופיעים כתובות וסמלים המזוהים עם הצלבנים. מבנים נוספים במכלול הם מבנה כנסייה גדול, מגדל פעמונים, גלריית איקונות וחדר אוצר, קפלות שונות, בית חולים, ארכיון, גת לדריכת זיתים ועוד.
כנסיית המנזר
כנסיית המנזר, המכונה קתוליקון, נבנתה ב-557, לאחר מותו של יוסטיניאנוס. על כך מעידות כתובות המפוזרות במקומות שונים בכנסייה שמזכירות את הקיסר ואשתו תיאודורה. אישור נוסף לתאריך בניית הכנסייה נמצא בכתביו של קוסמאס אינדיקופלאוסטס, נזיר יווני יליד אלכסנדריה שחי בסיני, וחיבר סביב שנת 550 חיבור בשם "הטופוגרפיה הנוצרית", בו הזכיר את המנזר הנוצרי בפראן, אך לא את המנזר בהר סיני. מבנה הכנסייה ממוקם בחלק הצפוני של מתחם המנזר. היא נבנתה במתכונת של בזיליקה ואורכה כ-40 מטר. מאחורי האפסיס הוקמו שלוש קפלות ההופכות את הכנסייה למבנה בעל שלושה אפסיסים. מבנה משולש כזה אופייני גם לבזיליקות נוצריות אחרות מאותה תקופה בארץ ישראל, כמו הכנסייה הדרומית בשבטה, או זו בעבדת. לפני הכנסייה הוקם נרתקס. שינויים במבנה נערכו במאה ה-17 ובמאה ה-18 ברצפת הכנסייה ובעיטורים שבה. במאה ה-18 גם כוסה גג הכנסייה המקורי כדי להגן עליו.