cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המיתולוגיה של האינקה
אגדות האינקה
מייסד השושלת הראשונה של ממלכת קוסקו היה מאנקו קאפאק. באגדה אחת הובא מאנקו קאפאק ממעמקי אגם טיטיקקה בידי אל השמש אינטי או שנולד לאל השמש. אגדה אחרת סיפרה כי היה בנו של טיקי ויראקוצ'ה. עם זאת, לא הותר לפשוטי העם לומר את שמו של ויראקוצ'ה, דבר המסביר את הצורך בשתי אגדות.
במיתוס אחד נולדו מאנקו קאפאק ואחיו פאצ'אקמק לאל השמש אינטי, הידוע גם בשם "אָפּוּ פּוּנְצָ'אוּ". מאנקו קאפאק עצמו נערץ כאל השמש והאש. על פי אגדה זו, מאנקו קאפאק, אחיו ואחיותיו נשלחו לארץ בידי אל השמש והופיעו מתוך מערת פאקאריטמבו, כשהם נושאים מטה זהב הקרוי "טאפאק-יאוּרי". הם הונחו להקים את מקדש השמש לכבודו של אל השמש אביהם, במקום בו ישקע המטה באדמה. כדי להגיע לקוסקו הם פסעו דרך מערות תת-קרקעיות. במהלך המסע אחד הפך אחד מאחיו (וייתכן שמדובר באחת מאחיותיו) לאבן ("ואקה" כינוי לחפץ קדוש בדת האינקה).
בגרסה אחרת של אגדה זו במקום לצאת ממערה בקוסקו הופיעו האחים והאחיות מתוך מימי אגם טיטיקקה.
באגדת טיקי ויראקוצ'ה, היה מאנקו קאפאק בנו של טיקי ויראקוצ'ה מ"פאקרי-טאמפו" הידועה כיום כ"פאקאריטמבו" (25 ק"מ דרומית לקוסקו). הוא ואחיו "אָיָאר אינקה", "איאר קאצ'י" ו"אייאר אוּצ'וּ" ואחיותיו "מאמא אוֹקלוֹ", "מאמא הוּאקוֹ", "מאמא ראאוּה" ו"מאמא קוּרה" חיו בקרבת קוסקו ואיחדו את עמם ואת עשרת ה"איילו" (קהילה המורכבת מכמה משפחות) שפגשם במסעם על מנת לנצח את השבטים של עמק קוסקו. גם באגדה זו מופיע מטה הזהב, שמקובל להניח כי ניתן למאנקו קאפאק בידי אביו. לאגדה כמה תיאורים, אך בהתאם לכמה מהגרסאות קנא מאנקו הצעיר באחיו הבוגרים, בגד בהם והרגם, וכך הפך לשליט יחיד על קוסקו. כדי לקיים את טוהר מוצאו האלוהי נשא מאנקו קאפאק את אחותו הבכורה מאמה אוקלו לאישה. בכך החל מנהג שנמשך עד שהאימפריה הגיעה לקיצה, ולפיו, אף על פי שלקיסר האינקה היו נשים רבות, האישה הרשמית הייתה על פי רוב אחת מאחיות הקיסר.
אלים
בדומה לרומאים התירו האינקה לתרבויות ששולבו בתוך האימפריה שלהם לשמר את דתותיהן, ולכן יש כמה שמות לחלק מהאלים. ברשימה החלקית הבאה מופיעים האלים החשובים ביותר בפנתאון של האינקה.
ג'ון גארנר
ג'ון נאנס גארנר השלישי (באנגלית: John Nance Garner III; 22 בנובמבר 1868 - 7 בנובמבר 1967) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט (1933–1941) וקודם לכן יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית (1931–1933).
ביוגרפיה
גארנר נולד בסמוך לעיר דטרויט שבטקסס לג'ון נאנס גארנר השני ולשרה לבית גסט. הוא החל בלימודים אקדמיים באוניברסיטת ואנדרבילט ולאחר מכן למד משפטים ובשנת 1890 הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בעיר אוּואלד. בשנים 1893–1896 הוא שימש בתפקיד המנהלי הבכיר לארגון מערכת המשפט במחוז. המועמדת המובילה כנגדו לתפקיד, מרייטה ריינר, נישאה לו בשנת 1895. בשנים 1898–1902 כיהן גארנר בבית הנבחרים של טקסס ובתקופה זו הוא זכה לכינוי "קקטוס ג'ק", בשל תמיכתו בקקטוס שהועמד לבחירה כצמח הלאומי של טקסס.
בשנת 1932 התמודד גארנר על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית. מועמדותו הוסרה על ידו לבסוף בתמורה להבטחת המועמד המוביל, פרנקלין דלאנו רוזוולט, לבחור בו כמועמד למשרת סגן הנשיא. כהונתו נמשכה בין השנים 1933–1941, בעקבות בחירתם לתפקיד במערכות הבחירות של 1932 ו-1936. בשנת 1939 היה גארנר פעיל במאבק לביטול האמברגו על משלוח נשק לבריטניה וצרפת. גארנר טען שמשלוח נשק לבעלות הברית תראה לגרמניה שאין לה סיכוי לנצח במלחמת העולם השנייה וכך תמנע את כניסת ארצות הברית למלחמה.
במהלך כהונתם השנייה היו דעותיהם של גארנר ורוזוולט חלוקות במספר נושאים ויחסיהם נפגעו כתוצאה מכך. בין חילוקי הדעות נכללו נכונותו של גארנר להתערב באופן ממלכתי בשביתת איגוד עובדי תעשיית הרכב, התנגדותו למינוי שופטים נוספים לבית המשפט העליון של ארצות הברית והתנגדותו להתערבות הממשל האמריקני בעבודת הקונגרס.
גארנר התמודד בשנת 1940 כנגד רוזוולט על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות. נוסף על חילוקי הדעות המהותיים שנתגלעו ביניהם על עבודת הממשל, יצא גארנר כנגד התקדים שביקש רוזוולט ליצור ולהתמודד בפעם השלישית על משרת הנשיא. רוזוולט ניצח הן בבחירות המפלגתיות והן בבחירות לנשיאות, בעוד גארנר פרש מפעילות פוליטית ושב לטקסס שבה ניהל חברה לאחזקת נדל"ן. בכירים במפלגה הדמוקרטית, דוגמת הארי טרומן וג'ון פיצג'רלד קנדי, המשיכו להיוועץ בו לאורך השנים.
All the Right Reasons
All the Right Reasons (בעברית: כל הסיבות הנכונות) הוא אלבום האולפן החמישי של ניקלבק, להקת הרוק-פוסט גראנג' הקנדית. האלבום יצא לאור ב-4 באוקטובר 2005, והוא הראשון שבו משתתף מתופף "3 דורז דאון" לשעבר, דניאל אדייר, שהחליף את המתופף הקודם של הלהקה- רייאן ויקדל. את כל המילים לשירים כתב סולן ניקלבק צ'אד קרוגר.
האלבום מכר כ-325,000 עותקים בשבוע הראשון, והיה בעשרת הגדולים ברשימת השבועון של הבילבורד האמריקאי. הוא גם שהה ארבעה שבועות במקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי. האלבום מכר כ-7 מיליון עותקים בכל רחבי העולם (מתוכם כ-5 מיליון רק בארצות הברית). באוקטובר 2008 הוכרז כי האלבום מכר מעל ל-8 מיליון עותקים בארצות הברית בלבד.
ב-21 בנובמבר 2006 זכה בפרס "אלבום הפופ-רוק הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה האמריקאים, ובדצמבר של אותה שנה קיבל בארצות הברית את הפלטינה החמישית שלו.
דוריס שרדר-קפף
דוריס שרדר-קפף (בגרמנית: Doris Schröder-Köpf; נולדה ב-5 באוגוסט 1963) היא עיתונאית גרמנייה. הייתה אשתו הרביעית של קנצלר גרמניה לשעבר גרהרד שרדר.
ביוגרפיה
קפף נולדה בעיירה בבוואריה למכונאי ועקרת בית.
בין השנים 1982–1984 עבדה במערכת העיתון "Augsburger Allgemeine" ושם שימשה גם כעורכת.
ב-1987 הצטרפה לצוות העיתון בילד והייתה כתבת בבון. במסגרת עבודתה נשלחה לניו יורק שם הכירה את כתב ARD סוון קונץ וב-1991 נולדה בתם המשותפת קלרה. ב-1992 העתיקה את עבודתה לעיתון "פוקוס" שם עבדה במחלקת הפוליטיקה הפנים מדינתית.
ב-1997 נישאה למושל סקסוניה התחתונה גרהרד שרדר, שהיה מבוגר ממנה ב-19 שנה. כעבור שנה נבחר בעלה לקנצלר גרמניה וקפף הפכה לאשת הקנצלר. במסגרת תפקיד זה הייתה פעילה בארגוני ילדים ונוער רבים. בשנת 2015 בני הזוג נפרדו, ובשנת 2018 הם התגרשו.
מ-2011 ועד 2012 הייתה חברה בצוות ההנהלה של רשת חנויות הכלבו "Karstadt".
מוזיאון הווטרנים נשר
מוזיאון הווטרנים על שם יורי שטרן, הוא מוזיאון בעיר נשר המנציח את מורשת הלוחמים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה. המוזיאון שכן מאז הקמתו בשכונת בן דור ועבר באוגוסט 2022, לשכונת נשר הוותיקה ברחוב המגינים 26, במבנה לשימור ששוכן בו גם המוזיאון ההיסטורי של העיר נשר.
היסטוריה
בשנת 1993 הוקמה בעיר נשר "עמותת הווטרנים נשר", הפועלת במסגרת "העמותה למען הקשיש". עמותת הווטרנים הוקמה כדי לאגד את הלוחמים היהודים במלחמת העולם השנייה אשר עלו לארץ ישראל ונקלטו בעיר. בינואר 2000, החליט מנהל העמותה הראשון, גרגורי דונאייבסקי, להקים את מוזיאון הווטרנים. דונאייבסקי היה פוליטרוק לשעבר בצבא האדום, אשר הגיע לברלין במלחמת העולם השנייה, עלה לישראל והתיישב בעיר נשר. ההנחה הייתה שלווטרנים רבים הגרים בנשר מזכרות רבות והם יהיו מוכנים לתרום אותן למוזיאון. דונאייבסקי פנה למנהל המוזיאון הנוכחי יוסף סיטניקוב בהצעה להקים ביחד את המוזיאון. סיטניקוב הוא צייר ופסל והקים מוזיאונים כאלה בברית המועצות (בערים רוסטוב על הדון ואזוב) וגם הביא איתו בעת עלייתו לישראל חלק מהמוצגים של המוזיאונים אותם הקים בברית המועצות. עיריית נשר העמידה לרשות העמותה מספר חדרים צמודים במתנ"ס המקומי וכן מימון להקמת התצוגות. מימון נוסף התקבל מהמשרד לקליטת העלייה.
"מוזיאון הווטרנים - נשר" נחנך ב-10 במאי 2000. מטרת המוזיאון הייתה שימור מורשת הווטרנים - לוחמים יהודים שלחמו לצד בעלות הברית במלחמת העולם השנייה כנגד הנאצים. הפריטים המוצגים במוזיאון נתרמו בעיקר על ידי וטרנים תושבי נשר, והם כוללים תמונות שצולמו על ידי הלוחמים תוך כדי לחימה, מדים של הלוחמים, עיטורי גיבור ברית המועצות ואותות הצטיינות שונים שקיבלו הווטרנים. אחד הפריטים החשובים במוזיאון הוא מכשיר טלפון מהבונקר של היטלר שנלקח משם על ידי דונאייבסקי. במוזיאון מוקדשת פינה ל-156 לוחמים יהודים אשר קיבלו את עיטור "גיבור ברית המועצות", שהוא האות הגבוה ביותר שניתן בזמנו. מאז פתיחתו ועד חודש פברואר 2010, גדל מספר המוצגים במוזיאון פי ארבעה, סיירו במוזיאון כ-22,000 איש בקבוצות של תלמידים, סטודנטים, חיילים, תיירים מרוסיה ואוקראינה וכן חברי כנסת וקונסולים של רוסיה. בטקס הפתיחה הביא הקונסול הרוסי סאשה מוסיינקו כשי בקבוק וודקה אשר עוצב כפגז. לאחר מותו של חבר הכנסת לשעבר יורי שטרן הוסב שם המוזיאון ל"מוזיאון הווטרנים על שם חבר הכנסת יורי שטרן".
במרץ 2010, חלק מהמוצגים של המוזיאון נמצאו באחסון בגלל צפיפות בשטח המוזיאון והעדר שטח תצוגה מתאים. הפעילות במוזיאון כוללת גם מתן הרצאות לתלמידי בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכוניים על מורשת הווטרנים.
בשנת 2008 זכתה עמותת הווטרנים המפעילה את המוזיאון בפרסים ואותות הצטיינות מטעם המשרד לקליטת עלייה והכנסת על תרומתה לקהילה.
גוטפריד לינדאואר
גוטפריד לינדאואר (בגרמנית:  Gottfried Lindauer; 5 בינואר 1839 - 13 ביוני 1926) היה אמן מבוהמיה וניו זילנד, התפרסם בזכות דיוקנאותיו, כולל רבים מאנשי המאורים.
באירופה
הוא נולד בפלז'ן (פילזן), בוהמיה המערבית, באימפריה האוסטרית (חלק מצ'כיה). משפחתו הייתה גרמנית מאזור הסודטים, ואביו היה גנן. התנסות הציור הראשונה שלו הייתה של צמחים ועצים.
משנת 1855 למד לינדאואר באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. כדי להגדיל את סיכוייו בשוק, החליט לשנות את שמו מצ'כית לתרגום הגרמני של שמו, "גוטפריד". בסטודיו שלו בפילזן יצר ציורים עם נושאים דתיים וציורי קיר לכנסיות של אוסטריה. ציוריו משכו קהל, ובמיוחד את האנשים החשובים שהיו לעיתים קרובות נושאי ציוריו, כולל הבישוף יישק, מבוהמיה. לאחר שהות בווינה במשך שמונה עשרה חודשים, נסע למוראביה במשך שלוש שנים.
בניו זילנד
כדי להימנע מגיוס לצבא האוסטרו-הונגרי הוא עזב לגרמניה בשנת 1873. משם הפליג לניו זילנד בשנת 1874, והגיע לוולינגטון ב־6 באוגוסט.
אנשים מרכזיים מבין המאורים בניו זילנד הזמינו אצלו דיוקנאות, והוא תיעד במדויק את קעקועי הפנים שלהם, לבושם, קישוטיהם וכלי הנשק שלהם. סדרה של דיוקנאות בגודל טבעי של ראשי מאורים ולוחמים שהוצגו על ידי סר וולטר בולר בתערוכה הקולוניאלית וההודית, 1886, היו כולם פרי יצירתו של לינדאואר, שהפך את "המאורי בביתו" לנושא מחקר מיוחד.
ציורי המאורים של לינדאואר קשורים, כמו ציורים של אלן פון מיירן ופרנסיס הודג'קינס, לדיוקנאות סימבוליסטיות של נשים רעות עם או בלי ילד. אחד מאלה, היה רקדן צעיר ללא קעקוע פנים, היה נערץ על ידי הנסיך מוויילס, והוא קיבל את הציור. עבודותיו המפורסמות ביותר הן דיוקנאות של הייני היריני, הידועה גם בשם אנה רופן, הנושאת תינוק על גבה. לינדאואר צייר תמונה זו 30 פעמים.
לאחר שביקר בארץ מולדתו בשנים 1886–1887, התיישב בוודוויל, ליד וולינגטון, והתחתן זמן קצר לפני כן עם רבקה, בתו של בנימין פרנס פטי. נולדו להם שני בנים, הקטור וויקטור, האחרון היה פיקולוג ומורה.
לינדאואר נפטר בשנת 1926 ונקבר בבית העלמין העתיק של ערוץ בוודוויל.
הארקה
הַאֲרָקָה היא חיבור חשמלי מלאכותי בין גוף מוליך, שמבודד חשמלית מכדור הארץ, לבין כדור הארץ. תוצאת ההארקה היא כי הגוף המוארק יימצא באותו פוטנציאל חשמלי בו נמצא כדור הארץ באזור ההארקה, ובחלק ממקרי התקלה הזרם החשמלי יזרום דרך ההארקה ולא דרך גופים אחרים בסביבה. לעיתים תפעיל הארקה אמצעי הגנה אחרים, אם קיימים, במערכת.
מטרות מערכת הארקה
מטרות מערכת הארקה הן:
עקרון פעולה
הארקה היא חיבור חשמלי בין גוף מוליך לכדור הארץ באמצעות מוליך חשמלי בעל התנגדות נמוכה. טיב ההארקה נמדד בהתנגדות הכוללת שבין הגוף לאדמה, וככל שזו קטנה יותר, ההארקה נחשבת לטובה יותר. העוצמה של זרם חשמלי העובר ביותר מנתיב אחד במקביל תלויה בהתנגדות של כל אחד מהנתיבים, כשעוצמת הזרם הגבוהה ביותר מתקבלת בנתיב ההתנגדות הנמוך ביותר ביחס הפוך להתנגדות הנתיב. לכן, אם זרם עובר דרך הארקה וגם דרך תווך בעל התנגדות גבוהה יותר (כמו גוף האדם למשל) אז רוב הזרם יעבור בהארקה ולא בתווך בעל ההתנגדות הגבוהה יותר.
שימושים
להארקה מספר רב של שימושים:
הצטברות חשמל סטטי
כאשר קיים הפרש פוטנציאלים משמעותי בין שני גופים המבודדים זה מזה מבחינה חשמלית, לדוגמה בגלל הצטברות חשמל סטטי, עלולה להתרחש פריצת מתח דרך האוויר בצורת ניצוץ. דוגמה לכך היא ברק, הנובע מהתפרקותו של מטען חשמלי סטטי שהצטבר בין שני עננים או בין ענן לבין כדור הארץ. ככלל, כאשר נוצר שדה חשמלי גדול דיו בין שני גופים, הוא יפרוץ דרך התווך שביניהם במרחק הקצר ביותר האפשרי. כדי למנוע מברק להשתמש במבנים או במתקנים אחרים הבולטים מעל פני הקרקע ולפרוץ דרכם אל כדור הארץ, משתמשים בכליא ברק, התקן הגנה המיועד כביכול ל"כליאת" הברק. כליא הברק הוא גוף מתכתי מוארך הבולט מטרים ספורים מעל המתקן שעליו הוא מיועד להגן, וקצהו התחתון מוארק או טמון בעומק האדמה. ברק שיפגע במבנה או במתקן יקצר את דרכו לאדמה בדרך ה"נוחה" יותר מבחינה חשמלית, ויעביר את מטענו דרך כליא הברק, מבלי לגרום נזק למבנה המוגן על ידו. לעומת זאת אדם הנמצא בשדה חשוף בשעת סערת ברקים עלול להיפגע, בהיותו המקצר את דרכו של הברק אל האדמה.
חיכוך בין צמיגים של כלי-רכב לבין כביש יבש מביא להצטברות של מטען חשמלי בכלי הרכב. ניתן לעיתים להרגיש זאת ביציאה ממכונית, כאשר נוגעים בדלת או בידית הדלת בימים יבשים במיוחד, והמטען החשמלי שהצטבר פורק את עצמו אל כדור הארץ דרך גופו של הנוגע. הדבר איננו נעים כלל וכלל, אך התופעה כשלעצמה מסוכנת מאוד כאשר מדובר בכלי רכב הנושא מטען רגיש כגון חומרי דלק או חומר נפץ. פריקת המטען החשמלי עלולה להתרחש באופן ספונטני תוך כדי נסיעה, ולגרום לדליקה ולפיצוץ. כלי רכב בעלי סיכון מחויבים בסידורי בטיחות מיוחדים על פי תקני-בטיחות שנקבעו לכך, אשר בדרך כלל כוללים בין היתר שרשרת מתכתית או רצועה מחומר מוליך המחוברת בקצה האחד אל גוף כלי הרכב ובקצה השני נגררת על הכביש ובכך מונעת הצטברות מטען חשמלי בגוף כלי הרכב.
מטענים חשמליים אלקטרוסטטיים עלולים להצטבר גם בגופו של אדם כתוצאה מחיכוך בין חלקי לבוש שונים, או בינם לבין הסביבה. בדרך כלל אין סכנה ישירה במטענים כאלה, אך פריקתם עלולה לגרום כאב או אי-נוחות, ועלולה לפגוע ברכיבי אלקטרוניקה עדינים הנמצאים בקרבת מקום.
פתרונות
קיימים פתרונות שונים למניעת נזקי פריצה של מטען חשמלי לפי העניין:
ישנן חברות מיוחדות המספקות ציוד, ריהוט, בגדים, אביזרים, כלים וחומרים שכל ייעודם הוא פריקת החשמל הסטטי.
הסבר מתמטי
כאשר גוף גדול וגוף קטן טעונים במטענים חשמליים שונים, מטענו של הגוף הקטן אינו משפיע משמעותית על הפוטנציאל של הגוף הגדול כתוצאה מהשוואת המטענים ביניהם. הדבר דומה לחפירת בור על שפת הים. כשהבור מתמלא במים עד לגובה פני הים, גובה פני הים מושפע מכך במידה זניחה. לכן מתייחסים לפוטנציאל של הגוף הגדול ביותר שבנמצא (כדור הארץ, ברוב המקרים) כ"אדמה" או כ"פוטנציאל אפס".
הוכחה
הקיבול c של גוף כדורי בעל רדיוס r הוא:.
כמו כן, הפוטנציאל של גוף טעון במטען q ובעל קיבול c נתון לפי הנוסחה:.
נניח מספר הנחות:
כיוון שהפוטנציאלים משתווים לאחר חיבור הגופים (עד שלא יהיה שוויון פוטנציאלים תהיה תנועת מטענים), נוכל לומר כי:
כלומר, הגענו למסקנה כי יחס המטענים הוא כיחס הקיבולים ויחס הרדיוסים. לפי הנוסחה הראשונה אנו יודעים כי ככל שהרדיוס גדול יותר כך קיבול הגוף גדול יותר, ולכן הגוף בעל הרדיוס הגדול יותר יהיה בעל מטען גדול יותר לאחר החיבור.
מכאן הגענו בצורה מתמטית כי לגוף המוארק לכדור הארץ (לאדמה) יהיה מטען של 0, כלומר הוא יהיה חסר מטען. חשוב לציין שבמקרים אחרים, בהם על הגוף המוארק פועלים כוחות חשמליים אחרים, יש לבדוק את השפעתם של אלו על הגוף יחד עם ההארקה. במקרים אלו מטען הגוף המוארק לאחר החיבור לא בהכרח יתאפס.
תרשים מינקובסקי
תרשים מינקובסקי, הידוע גם בתור תרשים חלל-זמן, פותח בידי הרמן מינקובסקי בשנת 1908 ונותן ייצוג ויזואלי של תכונות החלל והזמן בתורת היחסות הפרטית. התרשים נותן הערכה כמותית לתופעות כמו תופעת התארכות הזמן וטרנספורמציות לורנץ ללא שימוש במשוואות המתמטיות המתאימות.
תרשים מינקובסקי הוא גרף דו-ממדי המתאר אירועים שקורים ביקום עם מימד חלל אחד ומימד זמן אחד. יש לשים לב שהציר האופקי בתרשים מינקובסקי מתאר את המיקום התלת־ממדי של גוף והציר האנכי את הזמן, בניגוד לגרף מיקום כתלות בזמן של גוף בתנועה חד־ממדית בו הציר האנכי מתאר את המיקום ואילו הציר האופקי מתאר את הזמן. בנוסף, היחידות על הצירים נבחרו כך שעצם הנע במהירות האור יצור זווית של 45 מעלות עם הצירים, או יהיה בעל שיפוע של 1.
באופן כזה, כל עצם, כגון צופה או כלי רכב, יוצר קו מסוים בתרשים, וקו זה נקרא קו העולם שלו. כל נקודה בתרשים מציינת נקודה מסוימת במרחב החלל והזמן וכל נקודה כזאת נקראת אירוע, ללא קשר אם קורה בה משהו רלוונטי.
לדוגמה, קו העולם של גוף העומד במקומו יהיה מקביל לציר הזמן.
תכונות התרשים
המושג "תרשים מינקובסקי" בא לידי שימוש בשני מצבים, מצב כללי ומצב פרטי. באופן כללי, תרשים מינקובסקי הוא ייצוג גרפי דו־ממדי של חלק של מרחב מינקובסקי, כאשר ברוב המקרים המרחב התלת־ממדי שאנו מכירים מקוצץ לממד אחד בגרף – ציר ה-x. בגרף תלת־ממדי יחידות המידה של התרשים מותאמות כך שקונוס האור באירוע מסוים יוצר שיפוע בגרף ששווה לאחד או מינוס אחד (כלומר, אם ct=mx+n, אז m=\pm 1) דרך אירוע זה. כלומר, כל קרני האור שיכולות להגיע לאירוע מסוים, נכללות בקונוס זה, כפי שמודגם בתרשים.
קו אופקי בתרשים כללי זה ייצג אירועים בו זמניים במקומות שונים, בזמן שקו אנכי ייצג אירועים בו מקומיים בזמנים שונים – כל זה מנקודת מבט של צופה במנוחה בראשית הצירים. תרשים מינקובסקי פרטי מדגים את התוצאה של מקרה של טרנפורמציית לורנץ. טרנפורמציית לורנץ מקשרת בין שתי מערכות ייחוס אינרציאליות, כאשר יש צופה אחד שנמצא במנוחה בראשית הצירים (לצורך הדיון, הצירים מנקודת המבט שלו יסומנו ב-x ו-ct) וצופה שני שמתחיל את תנועתו בראשית הצירים אך נע במהירות הגדולה ממהירות הצופה הנמצא במנוחה (הצירים מנקודת המבט שלו יסומנו ב-x' ו-ct'). ציר הזמן של הצופה השני יוצר זווית α עם ציר הזמן של צופה הראשון כאשר α<π/4 (ברדיאנים; ראו תרשים ראשון). במסגרת ייחוס זו, מצבים בו זמניים מתרחשים לאורך קו המוטה בזווית α יחסית לקו הבו-זמניות של הצירים x ו-ct. קו זה מייצג גם את ציר x'. גם זוג הצירים של הצופה הראשון וגם זוג הצירים של הצופה השני מקיימים את התכונה שהם ניצבים ביחס למכפלה הפנימית של מינקובסקי או מכפלה סקלרית יחסית. בנוסף, הישר ct=x משמש כחוצה זווית אוניברסלי, ללא קשר לגודל הזווית α.
תרשים דרך-זמן בפיזיקה ניוטונית
באיור, הצירים השחורים x ו-ct הם מערכת הקוארדינטות של הצופה שנמצא במנוחה וממוקם בנקודה x=0. קו העולם של צופה זה נמצא על ציר ct. כל קו אחר שמקביל לציר זה נמצא גם הוא במנוחה במיקום אחר. הקו הכחול מייצג תנועה של עצם כלשהו (למשל, צופה אחר) במהירות קבועה v ימינה.
הקו הכחול 'ct יכול להתפרש בתור ציר הזמן של הצופה השני. יחד עם ציר המיקום המסומן ב-x (שזהה עבור שני הצופים), זוהי מערכת הקוארדינטות שלו. שני הצופים מסכימים על ראשית הצירים. הצירים של הצופה שבתנועה אינם מאונכים זה לזה, והמידות בציר הזמן שלו מתארכות. על מנת למצוא את הקוארדינטות של אירוע מסוים צריך להעביר שני קווים, אחד מקביל לכל ציר ולמצוא את נקודת החיתוך אחד עם השני.
באופן כזה, מציאת המיקום והזמן של האירוע A בתרשים מוביל לכך ששני הצופים יראו שהאירוע קורה באותו הזמן. שני הצופים מקבלים תשובות שונות על מיקום האירוע כיוון שהצופה השני הלך לכיוון מיקום האירוע. באופן כללי, כל האירועים המתרחשים על קו מקביל לציר ה-x מתרחשים בו זמנית עבור שני הצופים.
יש רק זמן אחד אוניברסלי 't=t שיוצר ציר מיקום אחד משותף. מצד שני, בעקבות שני צירי הזמן השונים הצופים בדרך כלל ימדדו קואורדינטות דרך שונות עבור אותו האירוע. התרגום הגרפי של x ו-t ל-'x ו-'t מתוארת באופן מתמטי בטרנספורמציית גליליי.
תרשים מינקובסקי ביחסות הפרטית
אלברט איינשטיין גילה בשנת 1905 שהתיאור הניוטוני שגוי, ובשנת 1908 הרמן מינקובסקי הוסיף את התיאור הגרפי. לחלל והזמן יש תכונות אשר מובילות לחוקים שונים בתרגום מערכת הקואורדינטות במקרים של צופים בתנועה. לדוגמה, אירועים המשוערים שהתרחשו בו זמנית מנקודת מבט של צופה אחד התרחשו בזמנים שונים מנוקדת מבטו של צופה אחר.
בתרשים מינקובסקי, היחסיות של הבו-זמניות מתאימה לקיום של ציר מרחק שונה עבור הצופה שבתנועה. בעקבות יחסיות זו, כל צופה מתייחס לכל האירועים על קו המקביל לקו הדרך שלו כאל אירועים המתרחשים בו- זמנית.
אם נשתמש ב-ct במקום t על ציר הזמן, הזווית α בין שני צירי הדרך x ו-'x תהיה שווה לזווית בין שני צירי הזמן ct ו-'ct. זה נובע מההנחה שמהירות האור היא קבועה עבור כל הצופים, ללא קשר למהירותם היחסית.
הזווית α ניתנת בעזרת:
תרגום היחידות מ-x ו-t ל-'x ו-'t מתואר באופן מתמטי בטרנספורמציית לורנץ. המידות על הצירים יהיו כדלקמן: אם U היא יחידת מידה אחת על הצירים ct ו-x אז יחידת מידה אחת ב-'ct ו-'x תהיה:
ציר ה-ct הוא קו העולם של שעון במנוחה בראשית הצירים, ואילו U מייצג את משך הזמן בין שני אירועים, הנקרא גם הזמן העצמי בין שני אירועים אלה. האורך U מייצג את האורך במנוחה, או האורך העצמי של מוט הנמצא בראשית הצירים. אותו פירוש ניתן גם ל-'U עבור הצירים 'ct ו-'x.
דין משמעתי בצה"ל
הדין המשמעתי בצה"ל הוא הליך משמעתי לפי חוק, המשמש כלי מרכזי בידי צה"ל לאכיפת חוק השיפוט הצבאי. בחוק זה מוסדרים הכללים המאפשרים את עריכת הדין המשמעתי. להליך זה אף יוחדה פקודת מטכ"ל.
עבירות הניתנות לשיפוט בדין משמעתי
על פי חוק השיפוט הצבאי חייל עשוי להשפט בדין משמעתי על עבירות אלה:
וזאת בתנאי שהעונש המרבי הקבוע לעבירה לפי החוק אינו חמור משלוש שנות מאסר.
חוץ ממגבלות אלו המפורטות בחוק השיפוט הצבאי, הוטלו בפקודות הצבא מגבלות שונות נוספות על סמכויות קציני השיפוט ולא כל קצין שיפוט רשאי לדון בכל תלונה. בין היתר נאסר השיפוט בעבירה שנפתחה בגינה חקירת מצ"ח או שחובה לפי הפקודות לפתוח בגינה חקירה כזאת. כן נאסר השיפוט בעבירות תנועה חמורות מסוימות. במקרים אלה רשאי פרקליט צבאי לאשר את השיפוט בדין משמעתי.
בעבירות מסוימות נקבעו מגבלות נוספות לגבי זהות קצין השיפוט:
טופס תלונה ודיון – טופס 630
דין משמעתי הוא הליך שבו יש חשיבות רבה לתיעוד ההליכים. בידי קצין השיפוט נתונה, בין השאר, הסמכות לעצור את החייל. מסיבה זו הטופס כולל פרטים רבים הקשורים לדין המשמעתי. במהלך הדיון המשמעתי חייב קצין השיפוט למלא את כל הפרטים הללו על מנת לתאר כדין את מהלך הדיון. מילוי פגום של טופס התלונה עשוי לגרור התערבות של הפרקליטות הצבאית שתבטל את תקפות גזר הדין.
חלקיו העיקריים של הטופס כוללים את פרטיו האישיים של החייל, פרטי קצין השיפוט והחלק של מהלך הדיון (עדויות, ראיות, החלטה לזיכוי או לחיוב והעונש).
טופס הנמקה
בהליכים משפטיים שאינם בצבא, כלומר הליכים פליליים או אזרחיים, השופט שיושב בדין מנמק תמיד את החלטתו. אחד החריגים לכלל זה הוא כאשר נחוצה החלטה מיידית של בית המשפט מפאת הנסיבות (לדוגמה: עורך דין המבקש צו הביאס קורפוס עבור אדם שנכלא מעבר לתקופה הקבועה בחוקי המדינה מבלי ששופט יאשר זאת) אז בית המשפט נותן החלטה מיידית לגופו של עניין ומוסר את נימוקיו במועד מאוחר יותר.
המצב בדין משמעתי שונה באופן מהותי. לפי הנחיותיו של הפרקליט הצבאי הראשי, קצין שיפוט שדן חייל לעונש מחבוש בפועל מחויב למלא טופס הנמקה שבו הוא מסביר מדוע החליט על העונש כפי שהוא. לדוגמה: קצין שיפוט יכול להרשיע חייל על סמך עדות של חייל אחר ולציין זאת כנימוק להרשעה. נימוק לעונש עשוי להיות, לדוגמה, עברו המשמעתי של החייל.
בשנת 2005 עתר לבג"ץ החייל יוסף פילנט. בפסק דינם, מתחו השופטים ביקורת נוקבת על כך שאין הם יכולים לדעת מה היו נימוקיו של קצין השיפוט ורמזו לנציג המדינה כי הפרקליטות הצבאית צריכה לטפל בנושא בדחיפות. זמן קצר לאחר מכן הוציא הפצ"ר את ההוראה שחייבה את קציני השיפוט לנמק כל החלטה של עונש מחבוש, הנמקה שבלעדיה חל איסור לכלוא חייל.
הגשת תלונה
על כל תלונה להיות מוגשת בהקדם ולא יאוחר מ-7 ימים מיום ביצוע העבירה או מהיום בו נודע לראשונה על ביצועה.
הגשת תלונה היא הדרך העיקרית שבה נאכפת המשמעת. בגלל טווח הפעולות הנרחב שמאפשר הדין המשמעתי בצה"ל, נקבעו בחוק סייגים המגבילים את הסמכות להגיש תלונה.
בעלי התפקידים המוסמכים להגיש תלונה:
לפי סעיף 136 (א) בחוק השיפוט הצבאי קצינים בדרגת רב-אלוף (בדרך כלל רלוונטי רק לגבי הרמטכ"ל המכהן) אינם יכולים לעמוד לדין משמעתי. אם קצין בדרגת רב-אלוף עבר עבירה הנתונה לדין משמעתי, שר הביטחון יכול לנזוף בו, לכתוב הערה בתיקו האישי או לפטר אותו מתפקידו; כמו כן ניתן להעמידו, ככל חייל, בפני בית דין צבאי. הוראות דומות קיימות בחוק אף לגבי שופטים צבאיים משפטנים בבתי הדין הצבאיים. נהוג שקצינים בדרגה גבוהה (תת-אלוף ואלוף) אינם נשפטים בדין משמעתי אלא נשפטים בבית דין צבאי במקרה של עבירה חמורה. במקרים חמורים נהוג לזמנם לבירור בפני הרמטכ"ל.
הדיון בתלונה
לאחר שהוגשה תלונה, היא מובאת לדיון בפני קצין שיפוט (שאיננו משפטן). קצין שיפוט, הוא קצין בדרגת סגן, שעבר בהצלחה את מבחן חוק השיפוט הצבאי וקצין בדרגת סרן ומעלה, שעבר בהצלחה מבחן דין משמעתי בבית הספר למשפט צבאי. החל מ־2009, מעבר מבחן כזה הוא תנאי לקבלת כל דרגה מסרן ומעלה.ישנם שלושה סוגים של קציני שיפוט:
בשלב הראשון של הדיון בתלונה קצין השיפוט מוודא את זהותו של החייל ומודיע לו מה ההאשמות נגדו. לאחר מכן ניתנת לחייל אפשרות לסרב להישפט בפני הקצין ולבקש להישפט בפני מפקדו של הקצין או בפני בית דין צבאי במידה והקצין השופט הוא קצין שיפוט בכיר כפי שיוסבר בהמשך.
לעיתים קצין השיפוט סבור שאין מקום לתלונה. כלומר, הוא סבור שבגלל נסיבות העניין אין להאשים את החייל אלא לנקוט באמצעים פחות נוקשים מאשר העמדה לדין (דוגמה למקרה כזה היא כאשר מפקד בטירונות מגיש בתחילת הטירונות תלונה נגד חייל ומפקד בכיר יותר מחליט שבגלל שהחייל חדש ועדיין לא מכיר את מערכת החוקים הצבאית אין טעם להעמיד אותו לדין). במקרה כזה יש סמכות חוקית לקצין השיפוט להורות על ביטול התלונה מבלי לדון בה כלל.
בחוק השיפוט הצבאי יש סעיף מיוחד, 159, הקובע כיצד קצין השיפוט ינהל את הדין המשמעתי:
מסעיף זה נובע שסדר הפעולות בדיון בתלונה הוא:
סירוב להישפט
כאשר חייל נשפט מלכתחילה בפני קצין שיפוט בכיר הוא רשאי לבקש להישפט בפני מפקדו של קצין השיפוט, כמו במקרה של קצין שיפוט זוטר, אך הוא גם רשאי לבקש להישפט בפני בית דין צבאי. במקרה כזה ממונה קצין-בודק מתוך היחידה שתפקידו הוא לבדוק את נסיבות העבירה, לגבות עדויות ולכתוב את טענותיו של הנאשם. את הדו"ח של הקצין שולחים לפרקליט צבאי המחליט האם הסירוב מוצדק. הפרקליט יכול לאשר להחזיר את הדיון בתלונה למפקדו של קצין השיפוט הראשון למרות סירובו של הנאשם אולם כל עוד לא התקבל אישור ההליך מעוכב.
חוות דעת סניגור
בהליכי דין משמעתי, לא קיימת אפשרות ייצוג על ידי עורך דין, אך קיימת האפשרות להציג לקצין השיפוט חוות דעת מאת סנגור, שלעיתים יש בה כדי להציף בפני קצין השיפוט כשלים משפטיים או ראייתיים שעשויים לסייע לנאשם.
הפסק והעונש
לאחר שקצין השיפוט דן בתלונה הוא מחליט מה הפסק. בגלל שמדובר בדין משמעתי יש שתי אפשרויות בלבד: אשם או זכאי.
במקרה שבו החייל נמצא אשם, קצין השיפוט חייב לגזור עליו עונש במגבלות הסמכויות הנתונות לו ובמקרה של חריגה מסמכויות הפסק בטל אלא אם כן אושר על ידי הפצ"ר או סגנו. העונשים המשמעתיים הם לפי סעיפים 152–153 בחוק השיפוט הצבאי:
העונש היחיד שקצין שיפוט יכול לתת על תנאי הוא עונש המחבוש, את כל העונשים האחרים יש לבצע מיד או לאחר תקופת זמן מסוימת במידה וקצין השיפוט החליט לדחות את ביצוע העונש.
למרות האמור בחוק השיפוט הצבאי הפרקליטות הצבאית מטילה מגבלות נוספות על קציני השיפוט ואף מחלקת את סמכויות קציני השיפוט השונים, באופן פרטני יותר מהאמור בחוק, לפי דרגותיהם. למעשה יש לנהוג לפי טבלת העונשים שפרסמה הפרקליטות הצבאית:
קיימות מגבלות על קציני השיפוט השונים בנוגע לצבירת עונשים, כלומר אם קצין שיפוט שופט חייל על שתי עבירות שונות וגוזר עליו שני עונשים נפרדים, אין זה אומר שמספר רב של עונשים יחולו האחד בסמוך לשני. על פי חוק השיפוט הצבאי סעיף 157ז' עונש מחבוש ניתן לצבירה עד 70 ימים, אולם כמו בסמכויות הענישה, גם כאן הטילה הפרקליטות הצבאית מגבלות נוספות:
ערר
בדומה לכל הליך משפטי מינהלי, גם בדין משמעתי חייל יכול להגיש ערר בפני מפקדו של קצין השיפוט על תוצאות הדיון בתלונה. ניתן לערור על תוצאות התלונה פעם אחת בלבד, כך שתוצאת הערר היא תוצאה סופית.
במקרה שהחייל בוחר לערור בפני קצין שיפוט בכיר, על פי הפקודות, עליו לעשות זאת בתוך שלושה ימים ממתן פסק הדין בתלונה, או 15 ימים אם פרקליט צבאי הורה על ההעמדה לדין.
במקרה שבו החייל כבר ריצה את עונשו, הערר התקבל ובוטלה ההרשעה, החייל מקבל פיצוי מסוים על העונש שריצה לשווא.
רק חייל שהורשע בדין יכול לערור על תוצאות הדיון. במקרים חריגים ביותר הפרקליט הצבאי שהורה על העמדה לדין של חייל יכול לערור בעצמו על תוצאות הדיון בתוך 15 ימים.
כאשר קצין השיפוט הוא הרמטכ"ל, אין אפשרות מבחינה חוקית לערור כיוון שהרמטכ"ל הוא הקצין הבכיר ביותר בצבא. במקרה הזה החייל יכול להגיש בקשה לרמטכ"ל לעיון חוזר בדרך שנקבעה בפקודות הצבא.
כאשר קצין דן בערר של חייל הוא יכול לעשות אחד מהדברים הבאים:
בקשת מחילה
אפשרות נוספת שחוק השיפוט הצבאי מאפשר היא להגיש בקשת מחילה על העונש אל האלוף שאליו החייל כפוף מבחינת שרשרת הפיקוד. בניגוד לערעור, הקצין שאליו הוגשה בקשת המחילה יכול רק לקבל אותה באופן חלקי או מלא או לדחות אותה, אך הוא לא יכול להחמיר בעונשו של החייל.
התערבותו של בית המשפט הגבוה לצדק
מספר חיילים הגישו עתירה לבג"ץ בנוגע להליכי דין משמעתי. שניים מפסקי הדין הבולטים הם:
פורד אסקורט (סין)
פורד אסקורט (סין) (באנגלית: Ford Escort (China)) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Changan Automobile (שם מלא:" "Changan Automobile (Group) Co., Ltd", בסינית: 重庆长安汽车股份有限公司)) בשותפות עם Changan Ford Automobile Co., Ltd, חברת בת של קונצרן הרכב פורד, (Ford Motor Company), אשר מיוצרת משנת 2015 במחוז צ'ונגצ'ינג שבסין.
סיפורה של O
סיפורה של O (בצרפתית: Histoire d'O) הוא רומן העוסק בסאדו-מזוכיזם, שיצא לאור בשנת 1954 בצרפת, תחת שם העט פולין רֵיאז'. כעבור יותר מארבעים שנה נחשפה זהות המחברת, אן דקלו, כארבע שנים לפני מותה. הספר מציג התרחשות מינית פרובוקטיבית, הכוללת סאדו-מזוכיזם, ועורר בעת פרסומו ויכוח סוער על זהות המחבר או המחברת. הספר כלל ארבעה חלקים, אולם רק שלושה פורסמו ואילו החלק הרביעי נגנז.
עלילה
הדמות הראשית בספר, המכונה באות O בלבד, היא צלמת אופנה צרפתייה. היא נלקחת על ידי מאהבה לטירה בכפר רואסי (Roissy) הסמוך לפריז, מקום בו גברים סאדיסטים, המשתייכים לאגודת סתרים, משתמשים בה לסיפוק צורכיהם. שם היא צריכה לעבור "חינוך מחדש": היא מקיימת יחסי מין עם כל גבר המעוניין בה; אסור לה להביט בעיניהם ועליה לשרת אותם ככל שירצו. כל מעבר על החוקים גורר עונש פיזי. לאחר שחרורה היא נדרשת לענוד טבעת שתאפשר לחברי האגודה לזהות אותה ולעשות בה כרצונם אם יפגשו בה.
לאורך כל הספר, O היא דמות פאסיבית לחלוטין ואינה מביעה התנגדות לדבר ממה שנעשה בה.
הספקולציות לגבי זהותו (ומינו) של מחבר הספר באו אל קיצן ב-1994, אז נודע כי חיברה אותו העורכת והסופרת דומיניק אורי (ששמה האמיתי אן דֶקלו, Desclos).
עיבוד קולנועי
הספר עובד לסרט בשנת 1975, בבימויו של אנרי-ז'ורז' קלוזו.
תרגום עברי
סיפורה של O ראה אור בעברית בשנת 1999, בהוצאת הקיבוץ המאוחד / הספריה החדשה.
גבעת שוטרז
מקור השם
מקור שמה של הגבעה בשימוש שנעשה בה בימי הביניים - אתר אימון לירי בחץ וקשת.
גאוגרפיה
גבעת שוטרז היא הנקודה הגבוהה ביותר בדרום לונדון (גובהה 131.6 מטרים). יער אוקסליס המצוי בראש הגבעה הוא שריד ליערות העתיקים של לונדון. כמו כן נמצאת על מורדות הגבעה החווה החקלאית האחרונה בשטח העיר לונדון (המשמשת כיום חווה לימודית).
היסטוריה
על הגבעה נוסה מנוע הבעירה הפנימית שפותח על ידי המהנדס סמיואל בראון בשנת 1824 - ומכאן שעל הגבעה נסע אחד מכלי הרכב הראשונים שנסעו אי פעם.
אזכורים בספרות
האזכור הראשון של הגבעה בספרות מופיע בדף מיום 11 באפריל 1661 ביומנו של סמיואל פיפס המתאר גרדום בראש הגבעה. גבעת שוטרז מתוארת בספרו של צ'ארלס דיקנס "בין שתי ערים" והפאב שבראש הגבעה מתואר בספרו "מועדון הפיקוויקים". הגבעה מוזכרת בספרו של ברם סטוקר "דרקולה" וכן בספרו של ה. ג'. ולס "מלחמת העולמות". בספרם של אלן מור ודייוויד לויד "וי פור ונדטה" מתוארת הדמות אייבי אדמונד המתארת את ילדותה על הגבעה.
דוד מור
דוד (דודו) מור (נולד ב-20 בספטמבר 1946) הוא איש עסקים ויהלומן ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-11.
ביוגרפיה
החל בפעילות מפלגתית במסגרת תנועת החרות בשנת 1975, בין פעילויותיו המפלגתיות היה מור יו"ר "דור ההמשך". בבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984 הוצב במקום ה-43 ברשימת הליכוד, אך הליכוד זכה ב-41 מנדטים והוא לא נכנס לכנסת. באותן שנים שימש כגזבר המפלגה. לכנסת האחת עשרה נכנס, בשנת 1988, כמחליפו של מיכאל רייסר. כניסתו לכנסת נערכה בשבוע שקדם לבחירות לכנסת ה-12 וכהונתו נמשכה כחודש, עד להשבעת הכנסת החדשה.
בשנות השמונים היה מעורב בפרשת רמת קדרון, התנחלות שתוכננה לקום כ-6 ק"מ מזרח לבית לחם בשטח העיירה עובידייה, ביוזמה פרטית של אנשי עסקים שהוביל. לאחר שכ-300 בתים ומגרשים ביישוב נמכרו עוד לפני שהחלה הבנייה, התברר כי הקרקעות לא היו שייכות ליזמים, היוזמה הייתה הונאה והפרויקט בוטל.
אחר כך, ב-1985, מונה ליו"ר החברה הממשלתית "שיכון ופיתוח" על ידי שר השיכון דוד לוי. אך הודח כעבור שנתיים.
בפרימרייז לקביעת רשימת הליכוד לכנסת ה-14, התמודד במסגרת הרשימה הארצית והגיע למקום ה-39 עם כ-10,000 קולות. בפרימרייז לקביעת רשימת המפלגה לכנסת ה-18 התמודד על המקום המשובץ למחוז דן, אך הגיע שלישי ולא שובץ במקום ריאלי ברשימת המועמדים. בבחירות לכנסת החמש עשרה התמודד מור ברשימת מפלגת המרכז, בה שובץ במקום ה-19.
חיים אישיים
מור היה נשוי לליאורה יובל, בתו של שלמה יובל, מוותיקי היהלומנים בישראל.
רוג'רו
רוּגֶ'רוֹ (מאיטלקית: Ruggiero) הוא מונח המתייחס לסכימה מוזיקלית, לעיתים הרמונית ולעיתים מלודית. היא מופיעה במוזיקה של המאות ה-16 וה-17, ביצירות ובאלתורים ווקאליים ואינסטרומנטליים כאחד. קרוב לוודאי שמקורה בציטוט נוסחאות ששימשו לביצוע "אורלנדו פוריוזו", פואמה אפית מאת לודוביקו אריוסטו מקור השם כנראה בשיר מס' 61, המולחן ביותר מתוך הפואמה הזו, שמתחיל במילים Ruggier, qual sempre fui, tal esser voglio. כיון שהמלודיה זכתה למספר רב כל כך של אלתורים, והושמעה בשינויים בלתי נמנעים במסורת שאיננה כתובה, קשה להגיע לכלל הסכמה בדבר המלודיה המדויקת. המבנה ההרמוני, לעומת זאת, נשאר קבוע יחסית. מבחינה הרמונית, בס "רוג'רו" הוא בסולם מז'ור, בדרך כלל סול מז'ור, וכולל ארבעה פסוקים קצרים.
הסכימה הזו משמשת לעיתים קרובות לדקלום טקסטים אחרים העושים שימוש בטטרמטר יאמבי, משקל ימבי בן שמונה שורות ( ottava rima), שמקורו בשירה האיטלקית.
התנגדות (פסיכולוגיה)
התנגדות בטיפול היא תופעה בה המטופל מתנהג במהלך פסיכותרפיה באופן שמטרתו להימנע משינוי במצבו, או שהוא מסרב לשוחח עם המטפל על חוויות רלוונטיות לטיפול.
זיגמונד פרויד היה הראשון שדיבר על התנגדויות בטיפול פסיכואנליטי, בו מוגדרת ההתנגדות במונחים של הימנעות מהעלאת תכנים לא מודעים אל המודעות של האדם, מה שמקשה על התקדמות הטיפול. ההתנגדות בטיפול כזה עשויה להתבטא בשימוש עקשני במנגנוני הגנה מודעים ולא מודעים, במטרה להימנע מחשיפת דחפים, רגשות, דפוסי התנהגות וזכרונות של המטופל שמאיימים עליו. במהלך הטיפול עשויה ההתנגדות להתבטא במגוון התנהגויות, כגון חוסר שיתוף פעולה עם המטפל, אי מילוי הנחיותיו, שתיקות, איחורים, הבעת תחושת שיעמום, תוקפנות, וכחנות ועוד.
דרך אפשרית להתמודדות של המטפל עם התנגדויות המטופל, היא הכלה, אמפתיה והבנה כנה של ההתנגדות, החשש מהטיפול, והמניעים לכך (בין השאר יכול המטפל להבין זאת תוך שימוש בתחושות שמתעוררות אצלו בעקבות ההעברה וההעברה הנגדית שמתרחשות בחדר הטיפולים). בהמשך ניתן לעבוד על תחושות אלו בטיפול. שיטה נוספת, ששימשה בעיקר פסיכואנליטיקאים בעבר, היא אסוציאציות חופשיות, בה המטופל מונחה להעלות כל מחשבה שעולה במוחו, כמעט ללא התערבות המטפל, כדי שיוכל לדבר בחופשיות ללא צנזורה עצמית, וכך יחשוף קונפליקטים לא מודעים תוך עקיפת ההגנות וההתנגדות.
גישות שאינן פסיכואנליטיות, כגון פסיכולוגיית האגו, טוענות כי התנגדות והגנות של המטופל הן חלק מהותי בחווייה שלו, שלעיתים דווקא עוזר לו לתפקוד היומיומי. לכן הסרה של כל ההתנגדויות במהלך הטיפול עשויה להשאיר אותו חשוף ופגיע, ללא הגנות, ולאיים על האופן שבו הוא מכיר את עצמו, ללא דרכי התמודדות עם הדחפים והקונפליקטים הלא-מודעים שנחשפו. תומכי גישה זו מציעים, במקום זאת, לעבוד במהלך הטיפול על הבנה מעמיקה יותר של האופן בו ההתנגדויות וההגנות עוזרות למטופל בתפקודו, לעומת מצבים בהם הן מפריעות ומגבילות אותו, וכך לעבוד בדיאלוג משותף על הסרת המגבלות רק במקומות שבהם הן באמת מפריעות.
מוהר
מֹהַר הוא תשלום שניתן באופן מסורתי ממשפחת החתן למשפחת הכלה. נוהג זה נפוץ בחברות מסורתיות, בהן עבודת האישה חיונית למשפחתה.
בדפוס מגורים (האישה עוברת לגור בקרבת משפחת הבעל), מטרתו של המוהר הוא לפצות את משפחת הכלה עבור כוח העבודה שהם מפסידים.
מוהר במקרא
מתן מוהר מוזכר כבר בתורה:
המוהר מוזכר גם בספר שמואל א' (פרק י"ח, פסוק כ"ה) כאשר שאול המלך מציע לדוד להינשא לבתו, הוא אומר לו שהוא אינו זקוק למוהר, אלא למאה עורלות פלשתים. כוונתו שדוד ינסה להרוג מאה פלשתים ויהרג במשימה זו.
רש"י מזהה המוהר כמתן כתובה, אבל רמב"ן ואחרים חולקים עליו וטוענים שעניין הכתובה שונה ממוהר והתפתחה רק בתקופת חז"ל.
מוהר במשנה ובתלמוד
במשנה ובתלמוד מוזכרת המילה סבלונות ככינוי למתנות ששולח החתן לבית אבי הכלה.
אליהו חיים מייזל
הרב אליהו חיים מייזל (ט' בסיוון ה'תקפ"א - י"ד באייר ה'תרע"ב; 9 ביוני 1821–1 במאי 1912) היה רבה של העיר לודז' במשך 35 שנה, ממנהיגי יהדות פולין.
ביוגרפיה
נולד בשנת תקפ"א בעיירה הורודוק הסמוכה לוולוז'ין למשה וחיה מייזל. הוא נקרא על שמם של הגאון מווילנא ותלמידו רבי חיים מוולוז'ין. בגיל 9 התחיל ללמוד בישיבת וולוז'ין. בגיל 13 הוסמך לרבנות וכמה שנים אחר כך כבר נקרא לשמש ברבנות בעירו הורודוק. בהמשך כיהן ברבנות ערים נוספות. בשנת תרל"ז נבחר לרב העיר לודז', העיר התעשייתית המתפתחת, תפקיד שמילא במשך 35 שנה עד לפטירתו. הוא התפרסם ברחמנותו ובטוב לבו והיה ידוע כבעל צדקה.
הרב מייזל נטל חלק פעיל בחיים הציבוריים של יהודי פולין. הוא נלחם בתקיפות נגד המשכילים. יחד עם הרב שמואל מוהליבר והרב יוסף דב סולובצ'יק חתם על ה"קול קורא" הראשון למען ייסוד חברות "ישוב ארץ ישראל". בהמשך הפך לאחד המתנגדים התקיפים לתנועה הציונית החילונית. הוא נמנה עם הרבנים המופיעים בקונטרס "אור לישרים" שיצא בקובנה ב-1900 נגד הציונות.
נפטר ביום י"ד באייר תרע"ב כשהוא קרוב לגיל 91 שנים, ונקבר בבית העלמין בלודז'.
טימי העכברון הגיבור
טימי העכברון הגיבור (באנגלית: The Secret of NIMH 2: Timmy to the Rescue) הוא סרט הנפשה- מוזיקלי של מטרו גולדווין מאייר שיצא ישירות לווידאו ב-1998, זהו סרט ההמשך של הסרט על קסמים ועכברים משנת 1982. לסרט ההמשך אין קשר לספר "רוסקו והעכברושים של נים".
עלילה
הסרט מתחיל בנבואה מהסרט הקודם, אשר מספר את הסיפור בו אחד מבניו של ג'ונתן וגברת בריסבי יציל את עמק הקוצים מ"הסוד של נים". טימותי נבחר ללכת, אולם אחיו הבכור מרטין מאמין שהוא זה שצריך להיות הנבחר. מרטין החליט להוכיח את עצמו, והלך למצוא את ההרפתקה שלו.
מחפשים עזרה, הם הלכו לבקר את הינשוף הגדול אולם במקומו הם מצאו את ג'רמי העורב, אשר מעמיד פנים שהוא הינשוף הגדול. שם הם לומדים שססיל מתחבר עם ג'רמי על מנת לסדר את חיות היער בשביל כסף. ג'רמי וססיל לוקחים את שני העכברים אל נים, שם הם מוצאים שניים מעכברושי עמק הקוצים, ג'סטין וברוטוס. הם גם לומדים שד"ר ג'וזף ולנטיין, המדען הראשי, לכד את מרטין והפך אותו למטורף. לאחר שנהפך למטורף, מרטין השתלט על המעבדה, עשה לד"ר ולנטיין שטיפת מוח כמו שוולנטיין עשה לו, וגרם לו להאמין שהוא כלב. מרטין תכנן להשתמש בצבא של עכברושי מעבדה רכובים על עורבים כדי לשלוט על עמק הקוצים. הוא אפילו הפך שני חתולים בשם מיוריאל ופלויד למשוגעים. ואז הם תפסו את האחרים.
מרטין ביקש מטימי להצטרף אליו, אולם הוא סירב ונלכד בכלוב, ואז מרטין גרר את ג'ני על מנת להפוך אותו למלכתו. טימי ברח עם עזרתו של ססיל והם שחררו את ג'ני. ביחד, הם הדפו את מרטין, כאשר טימי סידר את הצבא של העורבים והעכברושים לעוף לכיוון הלא נכון. טימי וג'ני אז עזבו כדי למצוא את האחרים, כדי למצוא את נים בלהבות. השורדים ברחו, בעוד טימי חזר להציל את מרטין. לפני שעזב, ג'ני מספרת לו שהיא אוהבת אותו והוא מספר לה בדיוק אותו הדבר. בדרך למרטין, טימי הותקף בידי מיוריאל ופלויד, אך הוא דחף אותם אל מעלית גרר.
טימי מצא את מרטין, ויחד הם יצאו מהגג של המעבדה עם עזרתו של ג'רמי. ג'רמי הביא את השורדים בבטחה. העכברים חזרו אל עמק הקוצים, שם מרטין חזר להיות רגיל וטימי הוכתר לגיבור על התושבים של עמק הקוצים וגם על משפחתו.
ﭏ
ﭏ (שם האות: אלף-למד, במסורת יהודי תימן: מעלק פי אלסקף – תלוי בתקרה) היא ליגטורה של האותיות א' ול' באלפבית העברי.
היסטוריה
השימוש בליגטורה זו נפוץ בכתבים יהודיים מימי הביניים, ובספרים מודפסים החל מתקופת ראשית הדפוס. השימוש העיקרי בליגטורה הוא בשמות הקודש המכילים את הצירוף "אל", כדי להימנע מביזוי השמות וצורך בגניזה. האות נפוצה גם בטקסטים שנכתבו בערבית יהודית, משום ש"אל" היא תחילית היידוע בשפה זו.
עיצוב
העיצוב הרגיל של הליגטורה הוא אות א', בהשמטת הרגל השמאלית, ובהוספת ראש הל' בצד שמאל למעלה. אולם, בחלק מכתבי היד מימי הביניים, וכן בכמה גופנים מודרניים, הליגטורה עוצבה כאות א' מלאה, ורק נוסף מעין "קוץ" בראשה השמאלי כדי לסמל את הל'. בדפוסים רבים, שלא הייתה בהם האפשרות להדפיס את הליגטורה כצורתה, השתמשו באות ף הפוכה כדי להדפיס את הליגטורה.
בהלכה
בהלכה נקבע כי כתיבת א-ל מחוברים כשרה בכתיבת גט אך אינה כשרה בכתיבת ספר תורה. הפוסקים דנו בדין הכותב אות זו בשבת האם חייב סקילה כדין הכותב שתי אותיות, או שפטור כדין העושה חצי שיעור. שמות הקודש שנכתבו בליגטורה זו אינם טעונים גניזה, אך אין לנהוג בהם בביזיון.
במחשב
בתוכנות אופיס הוספת התו " ﭏ " נעשית על ידי הקלדת קוד יוניקוד FB4F ולאחריו ALT+X, או הקלדת ALT+64335.
ראו גם
ﻻ
הערות שוליים
ﭏ
אוטו קרנר
אוטו קרנר הבן (באנגלית: .Otto Kerner Jr; ) היה משפטן ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי ה-33 בשנים 1961–1968, וכשופט בבית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית. כשופט הוא ישב בראש הוועדה המייעצת הלאומית לאי-סדרים אזרחיים (ועדת קרנר), אך הוא אולץ לפרוש מכס השיפוט בשל הרשעתו בהונאת דואר.
ראשית חייו
אוטו קרנר נולד בשיקגו כבנם של רוזלי (לבית צ'מליקובה) ואוטו קרנר האב. אביו נולד בשיקגו למהגרים צ'כים, שימש כתובע הכללי של אילינוי וכשופט בבית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית. אמו נולדה בליסוב (כיום בתחומי צ'כיה) וכילדה היגרה עם משפחתה לארצות הברית. קרנר הבן נולד לקהילה הצ'כית של שיקגו ונקרא על שם אביו.
לאחר שסיים לימודי בוגר אוניברסיטה באוניברסיטת בראון ב-1930, המשיך קרנר ללמוד בטריניטי קולג' שבקיימברידג', אנגליה עד 1931. ב-1934 הוא סיים לימודי תואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן והתקבל ללשכת עורכי הדין של אילינוי. באותה שנה הוא נשא לאישה את הלנה סרמק, בתו של ראש עיריית שיקגו לשעבר, אנטון סרמק, שנורה למוות במיאמי ב-1933 על ידי ג'וזפה זנגרה, במה שהיה ככל הנראה ניסיון לרצוח את הנשיא הנבחר פרנקלין דלאנו רוזוולט.
מושל אילינוי
ב-1960 ניצח קרנר את מושל אילינוי המכהן, ויליאם סטרטון בהפרש של יותר מחצי מיליון קולות. ב-1964 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל לאחר שניצח את הרפובליקני המתון צ'ארלס פרסי. כמושל, קידם קרנר את הפיתוח הכלכלי, את החינוך, את שירותי בריאות הנפש, ואת השוויון בנגישות למשרות ולדיור. אחד מצעדי הפיתוח הכלכלי המרכזיים שלו היה כאשר הוא זכה בחוזה לבניית פרמילאב. ב-1965 פרסם קרנר את מאמרו שנקרא "אילינוי פותחת את השערים ליצוא", שבו הוא הסביר את מטרתו ליזום תעסוקה מלאה שנבעה מסחר החוץ בציינו אפשרות של 250,000 מועסקים פוטנציאלים. המטרה המרכזית הייתה יצירת מקומות עבודה, שמבחינתו הושגה באמצעות הסחר. כתוצאה מכך קרנר דאג להקמת הוועדה להרחבת הסחר של אילינוי. משימתו הראשונה באירופה ב-1963 הובילה לתוספת של 5 מיליון דולר עבור חקלאי אילינוי. באותה עת הייתה יפן שותפת הסחר הגדולה ביותר של אילינוי, עם היקף סחר שנתי של 145 מיליון דולר. קרנר ראה ביפן כנכס חיוני, וכך דאג להקמת תנועת אילינוי-המזרח הרחוק, שכללה רבים מנציגי המגזר העסקי במדינה. היחסים עם יפן נותרו טובים. ראש ממשלת יפן אייסאקו סאטו הוזמן קודם לכן ב-1965 לביקור אצל קרנר, וב-1967 נשא נאום מרשים, בו הוא שיבח את הסחר המתמשך של מדינתו עם אילינוי.
קרנר גם הוכיח את עצמו כבעל יכולות בתחום הרווחה. בהמשך, הצעדים בהם הוא קידם את תוכניות בריאות הנפש היו כה מוצלחים, עד שהם היו לדוגמה ולמופת לרפורמה הלאומית בתחום. בשנים 1967–1968 הוא היה חבר בוועד המנהל של אגודת המושלים הלאומית, והיה יושב ראש ועידת המושלים של מדינות המערב התיכון. ביולי 1967 הקים הנשיא לינדון ג'ונסון את הוועדה המייעצת הלאומית לאי-סדרים אזרחיים ובחר בקרנר כיושב הראש שלה. במסגרת תפקידו זה, שלח קרנר לנשיא ג'ונסון מספר מכתבים בהם הוא האיץ בו להגדיל את מספר הקצינים האפרו-אמריקאים בצבא ארצות הברית, שהיה נמוך באופן משמעותי (1.15% בצבא ו-0.6% בחיל האוויר). הוא גם שלח מספר מכתבים לתובע הכללי רמזי קלארק וליושב ראש הוועדה הפדרלית לתקשורת, רוזל ה. הייד, בהם הוא לחץ עליהם לספק ציוד קשר יעיל יותר לכוחות המטרה וכן לשפר את הכשרתם בטיפול במהומות. במכתבים הובע הצורך שלא להתעלם מהנקודות המרכזיות בממצאי הוועדה, אלא לעשות שימוש בלקחים שנלמדו בטיפול במהומות כדי לקדם עוד יותר את החוק והסדר ברחבי ארצות הברית.
כהונתו כשופט
קרנר בחר שלא להתמודד על תקופת כהונה שלישית כמושל, וב-20 במאי 1968 הוא התפטר מכהונתו כמושל כדי לקבל על עצמו מינוי כשופט פדרלי. ב-11 במרץ אותה שנה הציג הנשיא ג'ונסון את מועמדותו למושב בבית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית שהתפנה בעקבות פרישתו של השופט וינפריד ג'ורג' נוץ'. ב-11 באפריל אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית. כהונתו של קרנר על כס השיפוט הסתיימה ב-22 ביולי 1974 בשל התפטרותו.
הרשעתו
ב-1969 הואשמה מרג' לינדהיימר אברט, מנהלת מסלולי מרוצי הסוסים פאר ארלינגטון ופארק וושינגטון, במתן שוחד לקרנר ולמנהל הפיננסים שלו, טד אייזקס, כדי להשיג תאריכי מרוצים עבור פארק ארלינגטון. מעשי השוחד לכאורה היו בצורה של כתבי אופציה ב-1961, שקרנר רכש במחיר מופחת ומכר ב-1968 ברווח. האירועים נחשפו כאשר אברט דווחה על תמורת המניות בבקשתה להחזר מס הכנסה מתוך אמונה שהאופציות היו הוצאה מוכרת באילינוי. במשפט הכחישה אברט שהיא התכוונה לשחד את קרנר, והממשלה מעולם לא זיהתה אותה כגורם נותן השוחד.
אף על פי שקרנר דיווח על הרווחים בדוח המס שלו, הוא הואשם בקבלת שוחד. הוא שכר את שירותיהם של פול קונלי ותומאס פאטון ממשרד עורכי הדין "ויליאמס וקונולי" לייצג אותו. בעקבות המשפט שהתנהל ב-1973, בו התובעים היו מושל אילינוי לעתיד ג'יימס תומפסון וראש סגל הבית הלבן לעתיד סמואל סקינר, הורשע קרנר ב-17 סעיפי אישום של הונאת דואר, קשירת קשר, בשבועת שקר ובהאשמות נוספות. בעקבות ערעור 13 סעיפים מתוכם בוטלו, וארבעת האחרים נותרו על כנם. קרנר נדון לשלוש שנות מאסר בבית כלא פדרלי בשיקגו ונקנס בסכום של 50,000 דולר. בשל הידיעה שהוא יודח באופן כמעט ודאי, התפטר קרנר מכהונתו על כס השיפוט הפדרלי ב-22 ביולי 1974.
קרנר החל לרצות את עונשו בבית החולים בבית הסוהר הפדרלי בלקסינגטון, קנטקי, בעל האבטחה המינימלית. הוא שוחרר לפני תום תקופת מאסרו כאשר אובחן שהוא סובל מסרטן סופני.
מותו
אוטו קרנר נפטר בשיקגו ב-9 במאי 1976. בשל שירותו הצבאי הוא זכה להיטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
רבים, במיוחד החוקרים ברנהרט ושליקמן, האמינו שהרשעותיו של קרנר היו לא הוגנות ושניתן היה להפוך אותן על פיהן אם הוא היה מאריך ימים יותר.
ב-1977 הוענק לקרנר על ידי מושל אילינוי לאחר מותו פרס מסדר לינקולן, שהוא הכבוד הגבוה ביותר באילינוי.
מרלו צ'נדלר
מרלו צ'נדלר (באנגלית: Marlo Chandler) היא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס הענק הירוק ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Incredible Hulk #347 מספטמבר 1988 ונוצרה על ידי הכותב פיטר דייוויד.
מרלו צ'נדלר היא מדריכת אירובי ושחייה אשר הייתה מושא אהבתו של מאבטח הקזינו מר פיקסיט - האלטר אגו של הענק, אשר נחשב למת וחי בזהות בדויה. היא סיימה את מערכת היחסים ביניהם כאשר ראתה אותו הורג יריב באלימות רבה. השניים התפייסו כאשר הענק הירוק הביע כלפיה את רגשותיו, דבר שהיה מחזה נדיר, והם סיימו את הקשר ביניהם ברוח טובה. בהמשך, צ'נדלר הפכה לחברתו ולאשתו לעתיד של ריק ג'ונס - חברו הטוב של ברוס באנר - ולחברתה הטובה של בטי רוס - אשתו של באנר. מרלו נדקרה למוות בידי אישה מטורפת שטענה שהיא אמו הביולוגית של ריק, אשר נטשה אותו בגיל צעיר. בסופו של דבר, ריק השתמש בידע הטכנולוגי של אויבו של הענק - המנהיג - כדי להחיות אותה. אולם, היא לא שבה לאיתנה ונפלה לתרדמת בהתחלה. דמותה הופיעה גם בהופעת אורח בסדרת החוברות של קפטן מארוול, וזאת כאשר ריק ג'ונס התאחד עם ג'ניס-וול כדי להפוך לקפטן מארוול.
מרלו נעדרה למשך זמן ממושך והתגלה שהיא נחטפה בידי המנהיג, ששינה אותה לגרסה חדשה של הרפיה. באמצעות שליטה מוחית, המנהיג שלח אותה להילחם בברוס באנר ובסקאאר. כשהיא נפגשת עם ריק - שנקרא כעת איי בומב - היא מזהה אותו וחוזרת לצורתה האנושית. בתחילת אירועי מלחמת-עולם הענקים, מרלו עוזרת לאיי בומב להביס את טרול הסלעים אוליק ואויבו של תור לאחר שמנעו תאונת רכבת לה גרם. במהלך אירועי "מלחמת הכאוס", דוקטור סטריינג' מגלה לענק ולמכריו שלמרלו צ'נדלר יש תפקיד חשוב במלחמה הקרבה.
מאחר שדמותה של מרלו צ'נדלר הוצגה בעלילה שעסקה בפשע מאורגן, שמה נגזר משמותיהם של הבלש הבדיוני פיליפ מרלו ושל יוצרו, סופר הספרות הבלשית ריימונד צ'נדלר.
המעבדה הלאומית לורנס ברקלי
המעבדה הלאומית לורנס ברקלי (באנגלית: Lawrence Berkeley National Laboratory ובקיצור LBNL, אבל לפעמים ידועה גם כ-Berkeley Lab או LBL) היא מעבדה לאומית אמריקנית המופעלת בידי אוניברסיטת קליפורניה, ונמצאת בסמוך לקמפוס האוניברסיטה בברקלי.
היסטוריה
מקורה של המעבדה ב"מעבדת הקרינה" של ארנסט לורנס, שצמחה בשנות ה-30 של המאה העשרים סביב הציקלוטרון (מאיץ החלקיקים שלורנס המציא ושהיה המתקדם ביותר בזמנו) והשימושים בו - החל ממחקר בסיסי על גרעין האטום, דרך יצירת איזוטופים ואטומים חדשים, וכלה בשימושים ביולוגיים ורפואיים באיזוטופים הרדיואקטיביים שיוצרו על ידי שימוש בציקלוטרונים.
ב-1936 קיבלה המעבדה מעמד עצמאי, וב-1940 עם גדילתה ובייחוד עם בניית ציקלוטרון גדול חדש יצאה המעבדה מחוץ לתחומי הקמפוס, לאתר הסמוך לו בו היא נמצאת עד היום. בזמן מלחמת העולם השנייה לורנס רתם את המעבדה למאמץ המלחמתי, ובפרט לפרויקט פיתוח הפצצה הגרעינית. לורנס ואנשי המעבדה פיתחו את שיטת ההפרדה האלקטרומגנטית להעשרת אורניום. באותה תקופה המעבדה גדלה באופן משמעותי בזכות המימון הממשלתי לפעולותיה, והפכה להתגלמות גישת "המדע הגדול" של פרויקטים הדורשים משאבים רבים וצוותים גדולים של אנשים שבאים מתחומים שונים ומגוונים. אחרי המלחמה לורנס דאג להמשיך את השותפות עם הממסד הביטחוני והממשלתי, והמעבדה הפכה לחלק מרשת המעבדות הלאומיות של הוועדה לאנרגיה אטומית שנוסדה אז.
ב-1952 ייסד לורנס יחד עם אדוארד טלר סניף של המעבדה בליברמור, כ-50 ק"מ ממזרח לברקלי, שהפך למעבדה לאומית עצמאית הנקראת היום המעבדה הלאומית לורנס ליברמור. מעבדה זו הוקמה בשביל להוות מתחרה למעבדה הלאומית לוס אלמוס, ובמשך הזמן היא ריכזה את המחקר הביטחוני המסווג, בעוד המעבדה בברקלי חזרה לעסוק במחקרים בעלי אופי מדעי אזרחי.
הישגים
במעבדת ברקלי התגלו מספר רב של יסודות כימיים מלאכותיים, ובראשם הפלוטוניום. בין יסודות אלה גם הברקליום והלורנציום שנקראו על שם המעבדה ומייסדה. 11 מהחוקרים במעבדה זכו בפרסי נובל לפיזיקה ולכימיה: לורנס עצמו זכה בפרס לפיזיקה בשנת 1939 על המצאת הציקלוטרון; גלן סיבורג ואדווין מקמילן (כימיה, 1951) על גילוי וחקירת היסודות הטרנס אוראניים הראשונים; אמיליו סגרה ואוון צ'מברלין (פיזיקה, 1959) על גילוי האנטי-פרוטון; דונלד גלייזר (פיזיקה, 1960) על המצאת תא הבועות; מלווין קלווין (כימיה, 1961) על גילוי מעגל קלווין בעזרת האיזוטופ הרדיואקטיבי פחמן-14; לואיס אלוורז (פיזיקה, 1968) על גילוי חלקיקים תת-אטומיים קצרי חיים (מצבי תהודה) בעזרת תא הבועות; יואן לי (כימיה, 1986) על חקר הדינמיקה של תהליכים כימיים; סטיבן צ'ו (פיזיקה, 1997) על קירור אטומים בעזרת קרני לייזר; וג'ורג' סמוט (פיזיקה, 2006) על חקר קרינת הרקע הקוסמית.
מנהלה
אוניברסיטת קליפורניה מפעילה את המעבדה עבור משרד האנרגיה. מנהלתית היא מפעילה אותה בנפרד מהקמפוס שלה בברקלי, אולם בפועל יש חפיפה רבה בין שני המוסדות, חוקרים רבים במעבדה מחזיקים במשרה גם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וסטודנטים רבים לתארים מתקדמים בברקלי מבצעים את עבודת המחקר שלהם במעבדה.