cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חגית רוזנבאום
כעיתונאית
בשנותיה ככתבת התמחתה בהבאת סיפורים אנושיים מיוחדים, כמו: נועה אסתר שוורץ, לימור הר-מלך - אותה ראיינה בעודה בבית החולים סמוך לפיגוע בה נרצח בעלה שולי, ועוד. כמו כן כתבות מגזין בנושאים תורניים והתיישבותיים. בהמשך מונתה לסגנית עורך בשבע, עמנואל שילה. בשנים האחרונות משמשת גם עורכת מגזין אתנחתא של העיתון.
בשנת תשע"ט החלה בכתיבת טור אקטואליה קבוע בעיתון, העוסק בנושאי ארץ ישראל, זהות יהודית, לאומיות, וסיפורים חיוביים מהמגזר הדתי והתורני. בולטת בכתיבתה בקידום החיבור עם הציבור החרדי, יחס אוהד לנוער הגבעות, והזהות היהודית. לאחר הרג אהוביה סנדק סיקרה את קיומם של מפגשים שנערכו בעקבות האירוע בין אנשי הגבעות וחוגים שונים בחברה הישראלית, כגון הארגון בית הלל - הנהגה תורנית קשובה וחברי "פורום קפה שפירא". חשפה בשנת תשפ"א את הכנסת הכתיב הרב מגדרי לשימוש במועצה אזורית גזר וסיקרה את הנושא.
עוסקת בהתנגדות לתופעות פמיניזם קיצוני ו"פמיניזם דתי". במסגרת כך כתבה רבות על גיוס נשים לצבא והתנהלות הצבא כלפיהן, התנהלות שדולות הנשים מול הצבא ופעילותה של תנועת אלומה בנושא, וחשפה לראשונה את העובדה שאלומה מעודדת בנות דתיות להתגייס לצבא, על אף שהיא מצהירה שאינה עושה זאת. כך גם ערכה ראיון נרחב עם הרב חיים מרקוביץ - מחברי ועדת הדת של יחידת מיטב, שבו עלתה התייחסות ביקורתית לשירות נשים בצה"ל.
תוכנית ההתנתקות
עבודתה הגיעה לשיא בתקופת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות, אז התבלטה כשסיקרה בהרחבה את פעולות המחאה השונות, וכן את נושא הסירוב לפקודת הפנוי. בנוסף לכתבות, ערכה מדור נרחב בשם "על משמר ארצנו" בו רוכזו כלל הידיעות השבועיות אודות "המחאה הכתומה". בהמשך גם סיקרה את ההתנתקות עצמו ממקום מושבה ביישוב כפר דרום, בו שהתה החל משבוע לפני הפינוי ועד תום פינוי התושבים ממנו.
בעקבות ראיון שערכה עם נעם לבנת, ראש מטה יהודי לא מגרש יהודי שפעל לעידוד סרבנות, זומנה לחקירה משטרתית. החקירה עוררה הדים בקרב אנשי תקשורת בגין הפגיעה בחופש העיתונות שמתבצעת בכך, ובפרט בעקבות דרישת המשטרה לחשוף חומרים חסויים מתוך הראיון, בניגוד לכללי האתיקה ושלא כחוק, ואף הועלתה לדיון במליאת הכנסת
בעקבות הפרשה רואיינה במספר תוכניות רדיו וטלוויזיה, בין השאר אצל לונדון וקירשנבאום, שם חוללה סערה שזכתה לשם "לכו לשטוף את הפה במים וסבון" כאשר נטשה את האולפן במהלך השידור החי מחמת שעלה בו נושא לא צנוע שלא תאם את עמדותיה הדתיות, תוך שהיא מסבירה את סיבת יציאתה במענה לשאלתו של לונדון
חיים אישיים
נשואה לאברך בישיבת עוד יוסף חי שביצהר, ולהם בן אחד. תושבת יצהר שבשומרון. אחיה יוני רוטנברג הוא עיתונאי.
ג'ייסי סאלס
ג'ייסי סאלס (במקור: Jacey Sallés; נולדה באוקטובר 1965) היא שחקנית אנגלייה, הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד רמונה רמירז בסדרת הטלוויזיה של רשת ITV "רגליים קרות". היא שיחקה בסדרה המקורית, וחזרה לגלם את הדמות בפרק הסיום בסדרה המחודשת משנת 2016. עוד בשנת 2016 כיכבה בסדרה "הוליאוקס" בתפקיד חואניטה סלוודור מרטינז הרננדז דה לה קרוז.
סאלס היא ספרדייה למחצה. בנוסף לעבודתה כשחקנית היא מורה ללימודי תקשורת, אנגלית ודרמה.
המערכה הימית בין ישראל לאיראן
המערכה הימית בין ישראל לאיראן מתנהלת מאז 2019 במסגרת הסכסוך האיראני-ישראלי על רקע ההתעצמות הצבאית של איראן ושלוחותיה ו"המערכה בין המלחמות" שמנהלת ישראל.
היסטוריה
ממקורות אמריקאים נודע כי ספינות קומנדו ישראליות תקפו בשנתיים האחרונות לפחות עשר ספינות איראניות. גורם במשרד הנפט האיראני טוען כי אף מדובר ביותר מ-20 ספינות שנפגעו בניהם אפילו מיכליות נפט.
פרויקט יער סהרה
פרויקט יער סהרה הוא תוכנית שנועדה לספק מי שתיה, מזון ואנרגיה מתחדשת באזורים מדבריים, כמו גם צמיחה מחודשת באזורי מדבר לא מיושבים. הצעה זו משלבת את רעיון חממת מי ים עם אנרגיה סולרית מרוכזת (CSP). האנרגיה הסולרית המרוכזת הוא צורה של אנרגיה מתחדשת שמייצרת חשמל מאור השמש באמצעות אנרגיה תרמית, בדרך כלל טורבינות קיטור קונבנציונליות. הטענה היא כי טכנולוגיות אלה יחד תיצורנה מקור קיימא ורווחי של אנרגיה, מזון, צמחייה ומים. הצוות המייסד מאחורי פרויקט יער סהרה היה מורכב ממומחים מחממת מי ים בע"מ, אקספלוריישן אדריכלות, מקס פורדהם ייעוץ הנדסי וקרן בלונה. התוכנית כוללת איוד נרחב של מי ים. באמצעות בחירת מקומות מתחת לפני הים, לא תהיינה עלויות שאיבה. בין הפרויקטים המתוכננים הם חממות פיילוט בירדן וקטר.
נכון לפברואר 2012, חברת חממת מי ים כבר אינה חלק מפרויקט יער סהרה.
קאסר אל-יהוד
קאסר אל-יהוד (בערבית: قصر اليهود, תעתיק מדויק: קצר אליהוד; מילולית: "ארמון היהודים") הוא המקום שבו, על פי המסורת היהודית, חצו בני ישראל את נהר הירדן בכניסתם לארץ כנען. בבית עברה השוכנת מול קאסר אל-יהוד, על הגדה המזרחית של נהר הירדן, הטביל, על פי המסורת הנוצרית, יוחנן המטביל את ישו ואת מאמיניו, ואתר הטבילה נחשב כשלישי בקדושתו בעולם הנוצרי, לאחר כנסיית המולד בבית לחם וכנסיית הקבר הקדוש בירושלים. עוד מקובל לזהות באתר את המקום בו נפרד אליהו מאלישע ועלה במרכבות האש השמיימה.
קאסר אל-יהוד שוכן בחלקו הדרומי של נהר הירדן, 10 ק"מ מזרחית ליריחו ודרומית לגשר אלנבי. השם "קאסר אל-יהוד" הוא אחד השמות שניתנו לכנסיית יוחנן המטביל שבאתר, על שום צורתה המפוארת, אך הוא משמש את המתחם כולו. המתחם משתרע על פני שטח של 329 דונם השייכים לכנסייה היוונית אורתודוקסית.
היסטוריה
הכנסייה הראשונה שהוקמה בקאסר אל-יהוד, כנסיית יוחנן המטביל, נבנתה בתקופה הביזנטית (ככל הנראה בסוף המאה החמישית או בראשית המאה השישית). יסודותיו של המבנה המשמש אותה כיום נבנו במאה ה-12, והוא שופץ על ידי הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשל המבנה המבוצר שלה ומיקומה הגבוה, נהנתה הכנסייה מביטחון יחסי, ולכן שימשה גם כבית הארחה לצליינים.
בתקופה העות'מאנית, כאשר הצטמצם מנהג הטבילה בירדן לכנסיות המזרחיות והשלטונות העניקו את חסותם לטקסי טבילה על הגדה המזרחית של הנהר, ננטשו המנזרים בהדרגה.
בתקופת המנדט הבריטי, מכרו הבריטים לכנסיות השונות חלקות אדמה לאורך הירדן תמורת 10 ליש"ט ובעקבות זאת התחדשה התיירות ליריחו ולאתר, ומנזרים חדשים הוקמו במקום. בין כנסיית יוחנן המטביל לבין אתר הטבילה עצמו הוקמו קפלות פרנציסקניות, ומדרום לאתר הטבילה, לאורך הנהר, נבנו מנזרים וכנסיות נוספים, ובהם מנזר סורי, מנזר קופטי, קפלה רוסית, מנזר חבשי ("דיר אל-חבש") וכנסייה רומנית.
מצבם של המבנים הידרדר בעקבות רעידת אדמה ב-1956, ובמלחמת ששת הימים, כאשר השתלטה ישראל על אזור המנזרים, הם ננטשו מיושביהם. האזור הוגדר כשטח צבאי סגור והגישה אליו לא התאפשרה עוד, בעקבות פיגועים רבים שאירעו בו ובעקבות מרדפים רבים של כוחות צה"ל אחרי מחבלים שחדרו לישראל מירדן, האזור כונה ארץ המרדפים. גדר מערכת נמתחה ממערב למתחם, ולאורכה הוטמנו מוקשים.
האתר שהיה שוקק חיים התרוקן ממבקרים. כחלופה למקום, הוקם ב-1981 אתר הטבילה ירדנית מדרום לכנרת.
בשנות השמונים של המאה ה-20 חודשו טקסי הטבילה באתר בעקבות בקשת הפטריארכיה היוונית, ועם הזמן חידשו עדות נוצריות אחרות את הנוהג. מדי שנה ב-18 בינואר חוגגת הכנסייה היוונית אורתודוקסית את חג ההתגלות במקום. מיסה יוונית-אורתודוקסית נוספת מתקיימת בקאסר אל-יהוד מספר ימים לפני הפסחא.
בבית עברה שמצדו המזרחי של הנהר, הנמצא בריבונות ירדנית, נבנו מספר כנסיות החל בשלהי המאה ה-20. האזור פותח באופן משמעותי והוקמה בו תשתית תיירותית נרחבת.
בשנת 2011 נפתחה למבקרים גישה לאתר הטבילה ולנהר ללא צורך בתיאום מראש.
בקרבת האתר נמצא מוצב נטוש שעבר הסבה ומשמש בית לעטלפים אוכלי חרקים. לנוחיות המבקרים הוצבה מצלמה בתוך המוצב ומסך מציג את המתחולל בפנים ללא הפרעה לעטלפים.
בשנת 2017 הגיעה לראשונה קבוצת מתנדבים בהנהגת עוזי דיין ל"ארמון היהודים" והציעה לקרוא למקום מעברות הירדן. בשנת 2018 בתאריך י' בניסן הגיעו למקום כ-1000 איש.
פינוי המוקשים
ב-2016 החל תהליך פינוי המוקשים בשיתוף פעולה של הרשות לפינוי מוקשים וקרן HALO.
בדצמבר 2018 דווח שהסתיים פינוי המוקשים בשלושה מתוך שבעת המנזרים שמוקשו לאחר מלחמת ששת הימים. לאחר סיום העבודות צפויים המנזרים לחזור לידי הכנסיות, ולחזור לפעול לאחר שיפוץ.
במאי 2019 נערך פינוי שדה מוקשים נוסף במקום וביוני אותה שנה נפתח גם המנזר הרומני למבקרים.
פעם בשנה, נערכת צעדת "ראשוני ים המלח" והאתר נפתח לכניסת מבקרים ללא צורך בתיאום. בשאר ימות השנה, למעט כנסיית יוחנן המטביל, הדרך למנזרים עצמם סגורה למבקרים כי למרות פעולות הפינוי הנרחבות עדיין לא נוקו כל שדות המוקשים ועדיין קיים חשש לפגיעה מהם. ניתן להגיע לאתר רק בתיאום עם הרשות, כשהביקור כרוך בחציית גדר המערכת.
פיזור הכנסיות באתר
השלטון הבריטי מכר לכנסיות השונות, לאחר הקמת המנדט, 8 חלקות להקמת הכנסיות (בנוסף לכנסיית יוחנן המטביל שהייתה קיימת זמן רב לפני כן). החלקות נפרשו ממערב לירדן לאורך שביל שמתפצל דרומה מהכביש הראשי היורד לירדן:
ג'יימס קליס
ג'יימס קליס (באנגלית: James Callis; נולד ב-4 ביוני 1971) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע בריטי יהודי. ידוע בעיקר בשל הדמות אותה גילם בסדרת המדע הבדיוני "בטלסטאר גלקטיקה" - ד"ר גאיוס באלטר. כמו כן, קליס שיחק בסרט הקולנוע "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" בתפקיד טום - החבר הטוב ביותר של ברידג'ט. בשנת 2010 לוהק לסדרת הטלוויזיה אאוריקה.
ילדותו ולימודיו
קליס נולד וגדל בלונדון ב-4 ביוני 1971, שם הוריו ניהלו אכסניה. קליס הוא יהודי, נצר למהגרים מרוסיה ופולין. קליס למד באוניברסיטת יורק בה רכש תואר בספרות בשנת 1993. בזמן לימודיו היה שחקן רוגבי נלהב בד בבד עם משחק, תסריטאות ובימוי. קליס היה חבר באגודת גילברט וסאליבן ואפילו הופיע בהפקות של אוניברסיטת קיימברידג' כולל מחזה של הרולד פינטר - מסיבת יום הולדת.
קריירה
קליס למד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון אותה סיים בשנת 1996. באותה השנה הוא זכה בפרס ג'ייק טינקר בתואר השחקן העולה המבטיח ביותר במחזה "Old Wicked Songs" לצד בוב הוסקינס.
קליס הופיע במגוון הפקות תיאטרון, רדיו וטלוויזיה. הוא גם היה מעורב בכתיבה ובימוי. בכורתו בבימוי הייתה בסרט מזל של מתחילים, בו היה גם שותף בכתיבה. לצד ניק כהן. קליס גם כיכב בסרט לצד כוכבים רבים כגון: ג'ולי דלפי, סטיבן בקרוף וכריסטופר קזנובה. הביקורות קטלו את הסרט, אך למרות זאת זכה להצלחה קטנה.
קליס הופיע בסרט יומנה של ברידג'ט ג'ונס לצד רנה זלווגר ויו גרנט בקיץ 2001. עד דצמבר 2002 השתתף במחזות בתיאטרון סוהו והופיע במספר תפקידים בטלוויזיה. בשנת 2003, השתתף קליס במיני סדרה בטלסטאר גלקטיקה ובסדרה בטלסטאר גלקטיקה שמהוות רימייק לסדרה מ 1978 - בטלסטאר גלקטיקה בתור ד"ר גאיוס בלאטר - מדען מבריק ומפורסם המנוצל על ידי הסיילונים כדי לעזור להם לפרוץ את הגנות 12 הקולוניות של קובול. על משחקו בסדרה הוא זכה בשנת 2006 בפרס סטורן עבור שחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס מכון הסרטים האמריקאי.
אסמאעיל אבן ג'עפר
אסמעאיל אבן ג'עפר (בערבית: إسماعيل بن جعفر, בין 719 ל-721–755) בנו של האימאם השישי של השיעה, ג'עפר א-צאדק, יורשו על פי פלג האסמאעיליה והאימאם השיעי השביעי והאחרון על פי תת-הפלג האסמעיליים הטהורים.
ביוגרפיה
אסמאעיל נולד בשעוול כבנו הבכור של האימאם השישי של השיעה, ג'עפר א-צאדק. כבנו הבכור של האימאם הוא יועד להיות יורשו של אביו, אולם בשנת 755, עוד בחיי אביו, הוא הוכרז כמת ואביו אף הביא עדים שיעידו שבנו מת. אחד מהעדים היה המושל של מדינה.
לאחר מותו של ג'עפר א-צאדק, התפתח קרב ירושה על תפקיד האימאם והצדדים נחלקו לגבי סיפור מותו של אסמאעיל. חלק מהשיעים, האסמאעיליים הטהורים, גורסים שאסמאעיל לא מת, אלא הוא האימאם השביעי והאחרון שנעלם ועתיד לשוב כמהדי. אחרים בחרו לאימאם את בנו של אסמאעיל, מוחמד, אך הם נחלקו בתוכם לגבי הדרך בה הועברה הירושה. היו שטענו שאסמאעיל כלל לא מת בחיי אביו אלא רק התחבא ושסיפור המוות הופץ כדי להגן על אסמאעיל מרדיפות אל-מנסור הח'ליפה של אבסיד. קבוצות אחרות טענו שהוא אכן מת בחיי אביו, אך למרות זאת הוא ירש את תפקיד האימאם, בגלל הוראה מפורשת של אביו, והעביר אותו לבנו מוחמד. היו אף שטענו שההוראה של ג'עפר א-צאדק שאסמאעיל יירש אותו נועדה במיוחד לדאוג לכך שבנו מוחמד יירש אותו.
הזרם המרכזי של השיעה, המכונה גם התריסריים סובר שאסמאעיל לא ירש את תפקיד האימאם, אלא אחיו מוסא אל-כאט'ם, מכיוון שהלך לעולמו בחיי אביו או מכיוון שחטא בשתיית יין.
יחסי בנגלדש–פיג'י
יחסי בנגלדש–פיג'י הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הרפובליקה של איי פיג'י.
היסטוריה
פיג'י הכירה בבנגלדש ב-31 בינואר 1972. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו באופן רשמי ב-2003.
שתי המדינות הן חברות בחבר העמים הבריטי. בשנת 2013 קרא שר החוץ של בנגלדש לממשלת פיג'י להכין את המדינה לתהליך של החלת דמוקרטיה מחדש.
חקלאות
בנגלדש ופיג'י חתמו על מזכר הבנות בנוגע לפיתוח חקלאי. במסגרת ההסכם שתי המדינות יחליפו טכנולוגיות חקלאיות חדשות ויתמכו זו בכלכלתה של זו במגזר החקלאות.
כלכלה
הן בנגלדש והן פיג'י גילו התעניינות עמוקה בהרחבת הפעילות הכלכלית הדו-צדדית בין שתי המדינות. משקיעים בנגלים רבים מתעדפים השקעה בחברות פיג'יאניות ובממשלת פיג'י על השקעות במדינות אחרות משום שהיא קלה, לא מסוכנת ולא צורכת ביורוקרטיה רבה. תעשיות הטקסטיל זוהו כמגזר הפוטנציאלי ביותר להשקעות בפיג'י עבור משקיעים בנגלים. משקיעים בנגלים משקיעים גם ברפואה ובתקשורת ההמונים הפיג'יאנית.
1954 בישראל
1954 הייתה השנה השישית לעצמאותה של מדינת ישראל.
ממשלת ישראל החמישית תחת משה שרת
לאחר שדוד בן-גוריון פרש מראשות הממשלה בדצמבר 1953, קיבל משה שרת על עצמו את משרת ראש הממשלה השני של ישראל. ב-26 בינואר הציג את ממשלתו בפני הכנסת. עם זאת, בן-גוריון המשיך לפעול מאחורי הקלעים ולהפעיל את נאמניו - לבון, דיין ופרס, נגד מדיניותו המוצהרת של שרת בנושאי חוץ וביטחון.
חוץ וביטחון
ב-17 במרץ התרחש טבח מעלה עקרבים, אחד מאירועי הטרור הקשים הראשונים בתולדות מדינת ישראל, בו נרצחו 11 אזרחים. כשבועיים לאחר הטבח מבצע כוח צנחנים בפיקודו של אריאל שרון פשיטה על הכפר נחאלין שבאזור בית לחם.
מבצע ברן - מבצע של המוסד לחטיפתו ולהבאתו לישראל של קצין צה"ל שעמד להעביר ידיעות למצרים. המבצע הסתיים במותו של החטוף ובהשלכת גופתו לים.
ב-31 במאי נפתחת המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל.
כלכלה ותשתיות
מתחיל שיפור במצב הכלכלי בישראל. המשק יוצא ממדיניות הקיצוב ומתחילה תקופה של צמיחה מהירה ומרשימה, שמתבטאת בגידול של כ-10% לשנה בתוצר הלאומי, וכ-5% בתוצר לנפש (בהתחשב בעובדה שגם אוכלוסיית המדינה גדלה בשיעורים ניכרים על פני התקופה). להתפתחות זו סייעה הזרמת הון מסיבית מחו"ל, שהושקע בצורה מוצלחת ונשא פירות כלכליים.
משפט
ב-1 בינואר החל משפט קסטנר. המשפט, שהחל כמשפט דיבה נגד העיתונאי מלכיאל גרינוולד, הפך בשל פעילותו של עורך הדין שמואל תמיר לכתב האשמה נגד קסטנר והנהגת היישוב בתקופת השואה.
אמנון זכרוני מבקש משר הביטחון לשחררו משירות צבאי עקב פציפיזם. בקשתו נדחית בתחילה אך לאחר מכן מאושרת.
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1954)
מחוז בחירה
מחוז בחירה, במדינות שבהן נהוגות בחירות אזוריות, הוא אזור גאוגרפי, שתושביו בוחרים נציג או נציגים מטעמם למוסד פוליטי ארצי. בשם מחוז בחירה מכונות לעיתים גם קבוצות אחרות של בוחרים, שמוקצה להן ייצוג במערכת פוליטית. כך למשל קיים מחוז בחירה של הקיבוצים ברחבי הארץ בבחירות המקדימות שנערכות במפלגת העבודה הישראלית לקביעת מועמדי המפלגה לכנסת.
מספר הנציגים שנבחר בכל מחוז בחירה משתנה בהתאם לשיטת הבחירות. במערכות רבות יש לכל מחוז נציג יחיד (כך למשל בבחירות לפרלמנט הבריטי או בפרלמנט הקנדי). לעיתים שולח כל מחוז שני נציגים (כמו בבחירות לבונדסטאג), ובמקרים מסוימים מיוצגים מחוזות שונים על ידי מספר שונה של נציגים, לפי מספר הבוחרים. כך למשל מחוזות הבחירה לדאל אירן האירי שולחים בין שלושה נציגים לחמישה נציגים, וששת מחוזות הבחירה של איסלנד שולחים לאלת'ינגי תשעה עד שלושה-עשר נציגים כל אחד.
מחוז הבחירה יכול לשמש גם כיחידה מִנהלית.
קביעת מחוזות הבחירה נעשית בדרך כלל בידי גוף בלתי תלוי האחראי על ארגון הבחירות. כדי לשמור על עקרון השוויון, רצוי שהיחס בין בוחרים לנציגים יהיה שווה בכל מחוז, לכן שינויים דמוגרפיים מחייבים שרטוט מחדש של מחוזות הבחירה מעת לעת. לעיתים נעשה שינוי הגבולות באופן מוטה, תוך ניצול העובדה שמידת התמיכה במפלגות שונות משתנה מאזור לאזור. במדינות שבהן לא קיים מנגנון מוסכם וברור לשינוי גבולות המחוזות, מתפתחים לעיתים עיוותים הפוגעים בייצוגיות, כאשר שינויים דמוגרפיים גורמים לכך שהיחס בין הנבחרים לתושבי המחוז משתנה מאוד בין המחוזות.
באופן טיפוסי, בחלק ממחוזות הבחירה יש תמיכה ברורה במפלגה מסוימת. כך למשל מחוזות בחירה בבריטניה שרוב המצביעים בהם הם בני מעמד הפועלים מצביעים באופן קבוע עבור מפלגת הלייבור. המפלגות מרכזות את עיקר מאמציהן במחוזות שאינם נוטים באופן מובהק למפלגה מסוימת.
בעבר, חפפו מחוזות הבחירה במדינות רבות לגבולות של נחלות פאודליות, דבר שיצר עיוותים גדולים במידת הייצוג. בבריטניה של המאה ה-18 התקיימו מחוזות היסטוריים (שכונו "מחוזות כיס" ו"מחוזות רקובים") שבהם חיו רק מאות אנשים, ולעיתים רק עשרות, ומנגד יוצגו ערים גדולות של רבבות תושבים בידי נציג יחיד.
דודו ארז
רקע
נולד בשם דוד יעקב בנתניה. בנעוריו למד בבית הספר ביאליק בעיר הולדתו, בבית הספר התיכון טשרניחובסקי, ובבית הספר לאומנויות "הבוסתן". את שירותו בצה"ל עשה ביחידת הפטריוט שבמערך ההגנה האווירית והיה אחד מהחיילים שנשלחו להביא את המערכת מארצות הברית בזמן מלחמת המפרץ הראשונה.
לאחר השירות הצבאי היה לשוטר במשטרת ישראל. למד לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ת"א, הוסמך כעורך דין והועסק בפרקליטות מחוז תל אביב. הוא משרת במילואים בבית הספר למשפט צבאי שבפרקליטות הצבאית, כקצין בדרגת סרן.
קריירה
בנוסף, השתתף בשידורי ליגת האלופות בערוץ הספורט, בעונה הראשונה של התוכנית Y בעשר בערוץ Yes Y, וב"אחרי הכל" עם טל ברמן בערוץ 2, שם הופיע בכינוי "דודו מהטלוויזיה".
בשנים 2007–2009 הנחה את תוכנית ההומור והסאטירה "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ, וכן היה שותף לכתיבת התוכנית. בשנת 2008 השתתף בסרט מוקומנטרי אודות סרטי הפורנוגרפיה המצולמים בישראל, הקרוי "זהירות, פורנו", אשר שודר אף הוא בערוץ ביפ, כשארז הוא המנחה המתעד את התופעה, וחוברים אליו שחר חסון ואבי אטינגר. הוא השתתף בכתיבת התסריט לסרט, כשההומור בסרט הוא תולדה של ההומור בתוכנית "מהדורה מוגבלת", וביטויים חוזרים רבים משותפים לשתי ההפקות.
החל מ-2010 ארז מופיע ברחבי הארץ, במסגרת הופעות סטנדאפ. כאמן סטנדאפ התארח בתוכניות "מחוץ לחוק" בערוץ קומדי סנטרל (עונה 3), ובתוכנית "מלחמת המינים", ששודרה בערוץ 2.
בליל הסילבסטר של שנת 2010 הגיש לצד אבי אטינגר את הספיישל "ביפ פארטי באס" בערוץ ביפ, שכלל שידור חי של 4 שעות רצופות, מתוך אוטובוס נוסע. בהמשך אותה שנה הופיע גם בתוכניות "חומר טוב", "יאללה, נקסט!" ו"המעבדה של ביפ", אף הן בערוץ ביפ.
בינואר 2011 הנחה את התוכנית "טלוויזיה במיטבה", במסגרת שידורי קשת בערוץ 2, ואף שימש אחד הכותבים. באותה שנה השתתף ושימש ככותב, במיני-סדרה הקומית "זהירות טלוויזיה", ששודרה בערוץ 2, וכן הוביל את קמפיין הפרסום של חברת המזגנים "טורנדו".
בשנת 2012 הגיש את התוכנית "זה מהטלוויזיה" בערוץ 2, השתתף בתוכנית הלייט-נייט היומית "איזה יום", באותו ערוץ, ובסדרת האינטרנט הקומית "סנאי סנאי", יחד עם ירון ברלד.
בשנת 2013 יצר את תוכנית הלייט נייט "חיות לילה" בערוץ הוט קומדי סנטרל, אותה הגיש יחד עם ירון ברלד, וכן הגיש את התוכנית "הורדה חוקית" בערוץ 24, יחד עם עדי נוימן.
בשנת 2014 השתתף בסדרה "איטי ועצבני", שמשודרת בערוץ זום, ושימש פרזנטור של המשקה "דנונה".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים, ערך משאלי רחוב הומוריסטיים ברחבי ישראל במסגרת התוכנית "אנשים" בערוץ 2. באותה השנה הגיש תוכנית רדיו אקטואלית-קומית לילית בגלי צה"ל יחד עם אבי אטינגר.
משנת 2015 ועד אמצע 2017 חברו ארז ואטינגר להגשת תוכנית נוספת בגלי צה"ל, מדי חמישי בצהריים, בצורת משדר קומי לסיכום השבוע.
החל מספטמבר 2014 הוא מגיש ושותף לכתיבת "החפרנים", תוכנית לילדים העוסקת במדע בטלוויזיה החינוכית, בהשתתפות מירב פלדמן, יובל סגל ורחלי רוטנר. התוכנית זכתה בשנת 2018 בתואר התוכנית הטובה ביותר בקטגוריית מגזין ילדים ונוער על ידי האקדמיה לטלוויזיה.
בשנת 2016 החל לשמש כמנחה פינת משימות במשחק הטלוויזיה "הטוב מכולם" בערוץ 2. יחד עם עדי שילון, הגיש גם את עונת הספיישל של התוכנית "פיצוחים" לציון יובל לטלוויזיה החינוכית לצד מיכאל הנגבי המשמש בתפקיד היועץ, והשתתף בתוכנית "רשות הדיבוב", ששודרה בערוץ הראשון.
ב-2019 ארז השתתף בסדרה מטומטמת בהוט, בתפקיד 'אשר בוארון', עוה"ד של מוריס, ובסדרה "כפולה" בתפקיד עצמו. בנוסף, הצטרף לצוות הכתבים הקומים של שי בשידור ברשת 13, ובדצמבר 2019 שודר ספיישל הסטנדאפ של דודו ארז "צוחקים אתכם" ברשת 13.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 גילם את גדעון סער בתוכנית "ארץ נהדרת", בה הגיש פינה בעבר.
בשנת 2022 החל להגיש את תוכנית סיכום היום של ynet radio יחד עם יואב רבינוביץ'.
בתאגיד השידור הציבורי
במאי 2017, עם פתיחת שידורי תאגיד השידור הישראלי "כאן", החל להגיש את תוכנית הבוקר היומית "שלושה שיודעים" ברשת "כאן תרבות". התוכנית עוסקת בנושאי מדע, ידע ותרבות בשילוב נימה הומוריסטית. התוכנית זכתה בפרס אגודת העיתונאים לשנת 2021, בקטגוריית תוכניות המלל. באותה שנה גם יצא לאקרנים סרט קולנוע בו שיחק: "ג'סטה", בבימויו של קובי מחט.
ב-2020 הגיש את ספיישל החפרנים ביום הבחירות, ששודר בכאן חינוכית. בנוסף, השתתף כפאנליסט קומי בתוכנית "חכמים בלילה" שבכאן 11, השתתף בסדרה "קופה ראשית" המשודרת באותו ערוץ, והגיש את נגזרת "המרדף" לימי הקורונה: "המרדף עד בית" בכאן 11.
חיים אישיים
ארז מתגורר בתל אביב. לפני עיסוקיו הנוכחיים הוסמך כעורך דין. בעבר סבל מדלקת קרום הלב.
ארז גרוש פעמיים.
בפברואר 2019 נולד בנו הבכור, מבת זוגו ענת רחל עורי, אותה הכיר בצוות ההפקה של "שלושה שיודעים". באפריל 2021 נולד בנו השני.
ארז צמחוני.
מרי ואולדריך אוהרה
אולדריך ומרי אוהרה (בצ'כית: Marie Oherová; 20 בדצמבר 1907 – 24 באוגוסט 1984, Oldřich Ohera; 5 בינואר 1908 – 21 באפריל 1945) היו זוג אזרחים צ'כים, אשר הצילו יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי החבאתם מפני הנאצים והוכרו כחסידי אומות העולם.
חץ 3
מכ"ם המערכת הוא "אורן אדיר" מתוצרת "אלתא מערכות".
מרי ואולדריך אוהרה
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנים 1942– 1945, התגוררו מרי ואולדריך אוהרה בכפר בשם זקרוב, קילומטר מהכפר טרשיצה במחוז אולומוץ אשר בצ'כיה.
חץ 3
ב-18 בינואר 2017 נמסרה המערכת הראשונה למערך ההגנה האווירית של חיל האוויר הישראלי.
מרי ואולדריך אוהרה
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
כמעט כל טרשיצה ידעה על משפחת וולף היהודית, שהסתתרה במקום, אך איש לא דיווח עליהם. ביוני 1942 קיבלו בני משפחת וולף - ברתולד, רוזאלי, בתם פליסיטאס והבן אוטו, הודעה להתייצב בבירת המחוז אולומוץ לצורך שילוח לגטו טרזיינשטט. משפחת וולף שלחה את מזוודותיה למקום האיסוף, אך הם עצמם חיפשו מקלט במקום מסתור, אותו הכינו מראש ביער הסמוך לכפר. ירוסלב זדריל, גנן צ'כי, שהיה מאוהב בפליסיטאס וולף בת ה-22, דאג לשלומם ולאספקת המזון. באוקטובר 1942, עם הופעת החורף, העביר זדריל את המשפחה לבקתה קטנה בגן הירק שלו, שם הם נשארו עד האביב שלאחר מכן. מאוחר יותר עברה משפחת וולף לצריף בבעלות פרנטישק ומארי זבוריל בכפר. זדריל, שלא הצליח לספק מזון לארבעה אנשים לבדו, גייס את עזרתם של כפריים אחרים, ובמיוחד לודמילה טיכא, רופאת שיניים צעירה, שסיפקה למשפחה - אוכל, ספרים, סיגריות לברתולד, ונייר לאוטו הצעיר אשר ניהל יומן מהיום הראשון שלהם במסתור.
חץ 3
באוגוסט 2023 חתמו התעשייה האווירית וגרמניה על עסקה למכירת מערכת חץ 3 בסכום של 3.5 מיליארד דולר. עסקה זו היא העסקה הביטחונית הגדולה בתולדות מדינת ישראל.
מרי ואולדריך אוהרה
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
כשהחמיר המצב, בגלל נוכחותם של חיילים גרמנים בכפר, טיכא העבירה את המשפחה לכפר זקרוב, שם אכסנו אותם אולדריך ומארי אוהרה בביתם, משנת 1943 עד אביב 1945, מבלי לבקש תמורה.
הנרי בסטיאן
הנרי בסטיאן (באנגלית: Henri Bastian; 17 במאי 1891 – 1 בינואר 1971) היה תעשיין צרפתי, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה יהודים ממוות בידי הנאצים.
קורות חיים
הנרי בסטיאן נולד ב-17 במאי 1891 בגרנובל, צרפת. לאחר סיום לימודיו בבית הספר, למד באוניברסיטה "Arts et Métiers ParisTech", שנחשבת לאחת האוניברסיטאות היוקרתיות ביותר בצרפת, וסיים לימודי הנדסה.
חץ 3
מימון אמריקאי לפיתוח
הגנרל פטריק אוריילי, ראש התוכנית האמריקנית להגנה מפני טילים, אמר בעדותו בקונגרס כך: ב-20 במאי 2009 דיווחו כלי תקשורת בישראל על הסכמה של ממשל ארצות הברית לממן את פיתוח הטיל חץ 3. הסכום המדויק לא נמסר, אך הערכות מדברות על מאות מיליוני דולרים. בחודש אפריל 2013 פרסם צבא ארצות הברית מכרז לבניית בסיס למערכת הגנה מטילים בליסטיים בישראל. על פי התוכנית תושלם בניית הבסיס עד סוף שנת 2014, בעלות הנעה בין 10–25 מיליון דולר. על פי פרסום בירחון ג'יינס הבסיס, אשר יוקם בבסיס הטילים של חיל האוויר בטל שחר, נועד לטילי חץ 3 ובנייתו תושלם לקראת השלמת פיתוח הטיל.
מרי ואולדריך אוהרה
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
ב-18 באפריל 1945, ימים ספורים לפני תום המלחמה, נכבש הכפר בידי כוחות הוולאסוב הפרו-נאצים. כל תושבי הכפר נעצרו אך לאחר מכן שוחררו, מלבד 19 צעירים שנורו ונשרפו למוות, ביניהם היה אוטו וולף, וכן אולדריך אוהרה אשר נרצח ב-21 באפריל 1945 כשהוא בן 37.
הנרי בסטיאן
קורות חיים
בין השנים 1909–1911 עבד הנרי בחברה "PLM Network" כנהג קטר ומכונאי, עבודות שכיחות למהנדסים צעירים שבקשו לרכוש ניסיון. לאחר מכן, התגייס לצבא, שם שירת שבע שנים- ארבע מהן בזמן מלחמת העולם הראשונה. במהלך שירותו הצבאי הנרי לקח חלק בקרב ורדן. הנרי עזר בתחזוקת הדרך שנקראה "הדרך הקדושה", שהייתה הדרך היחידה שחיברה בין שדה הקרב לבין העיר הקרובה, ודרכה הובלו מזון ותחמושת לחיילים הצרפתים תחת הפגזות הגרמנים. לאחר שביתת הנשק ב-1918, הנרי לקח חלק במשימת איסוף ושיקום כלי הנשק הצרפתים משטח גרמניה.
מרי ואולדריך אוהרה
לאחר המלחמה
מרי אוהרה שרדה את המלחמה ונפטרה ב-24 באוגוסט 1984 בגיל 76.
הנרי בסטיאן
קורות חיים
בשנת 1921, הוא עבר ל יחד עם ידידו ג'ורג' מנגין, אותו הכיר במהלך שירותו הצבאי. הנרי פגש את אחותה של ארוסתו של ג'ורג', והשניים נישאו. ג'ורג' והנרי החלו לעבוד במפעלי כותנה של חברת מרדואל (MARDUEL) והנרי חווה שם הצלחה. השניים המשיכו לעבוד ולפתח את החברה בארבעים השנים הבאות. בשנת 1928, הנרי חבר לצ'ארלס סיב, מנהל C.G.C.E.M "Titan", והשניים הקימו ארגון פרטי בוילפראנש בשם "קרן הקצאה למשפחות ועובדים סוציאליים". הקרן נהייתה למרכז רווחה והיוותה מאוחר יותר השראה למייסדי הביטוח הלאומי בצרפת בשנת 1946 כשהשניים כוננו את המערכת הלאומית לקצבאות משפחתיות. בין השנים 1939–1940, הנרי שירת כקצין מילואים באזור קוברי בצרפת. ביוני 1940, הכוחות הצרפתים באזור התבקשו להיכנע לחיילים הגרמנים. הנרי וכמה מחבריו התנגדו לפקודה והחבורה החלה לצעוד לכיוון הגבול השווייצרי. הם הצליחו להימלט מהחיילים הגרמנים והגיעו לשטחים הלא כבושים, ביניהם וילפראנש. לאחר ששוחרר מהצבא, הנרי המשיך לעבוד במפעלי הכותנה של MERDUEL.
מרי ואולדריך אוהרה
הכרה והנצחה
ב-1 בינואר 2000, התקיים טקס בפראג ובו יד ושם הכירו במרי ואולדריך אוהרה כחסידי אומות עולם. ב-5 ביוני 2001 הוחלט להעניק להם מדליה לחסידי אומות עולם ושמם הונצח על קיר כבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
הנרי בסטיאן
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
עם החלת חוקי הגזע על היהודים הזרים והצרפתים בצרפת ועם היוודע להנרי דבר קיומו של מחנה המעצר גירס, הנרי הצטרף לפעולות ההצלה של פייר שאייה ואלכסנדר גלסברג. כאשר איבה גלסברג חיפש אחר מקום למסתור ליהודים שפנו לעזרתו, הנרי הציע פונדק לשעבר שעמד לרשותו. הפונדק הפך לנקודת עצירת ביניים ליהודים נמלטים, בדרכם למקלט בטוח בו זמנית שהו בפונדק כחמישים יהודים למשך מספר חודשים.
הנרי גם פעל להצלת ילדים יהודים ממחנה בוינסיו קישור, צרפת. בשנת 1943, הנרי פעל להקים מעון לילדים של עובדי עבודת כפייה שנשלחו לגרמניה על ידי שירות עבודת כפייה (STO). הנרי מינה לניהול הפעוטון את רופאת הילדים היהודיה ד"ר סילבי קרלין, שרישיונה נשלל ממנה בעקבות החלת חוקי הגזע על ידי ממשלת וישי. הנרי השיג לסילבי מסמכים מזויפים עם זהות צרפתית ומינה אותה כאחראית על ההתייעצויות הרפואיות הנוגעות לתינוקות במחוז. תפקיד זה כלל גם מתן טיפול רפואי לילדים. קבוצה זו כללה את הילדים היהודים שהנרי החביא.
הנרי סייע לסילבי למצוא מקום מסתור למשפחתה ולמכרים יהודים נוספים ובעדותה סילבי כתבה כי מצילה הנרי, הקדיש את כל חייו למען שירות האחר.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הנרי המשיך לפעול למען החברה באופן נמרץ. כאשר ממשלת צרפת הקימה את המערכת הלאומית לקצבאות משפחתיות בשנת 1946, הנרי מונה כנשיאה וכיהן בתפקיד זה במשך כ- 15 שנים. במהלך תפקידו הוא הקים חמישה מוסדות סוציאליים בערים המרכזיות בצפון צרפת, באזור העיר רואן. בנוסף, הקים בית תמחוי למבוגרים בני 65 ומעלה, בו חולקו מאות מנות חמות לנזקקים מדי יום. בנוסף הוא הקים חברה לרפואה תעסוקתית הקרויה כיום על שמו - "מרכז הנרי בסטיאן". עם מותו של חברו דובור, הנרי מונה לנשיא איגוד הסיוע לקשישים, ובמסגרת התפקיד הוא סיים את בנייתם של בתי אבות - "Residence Dubure". הוא היה גם מייסד פעיל בעמותה PACTE שעזרה בשיפוץ ובניית בתים. בזכותו נבנה מרכז לילדים ונוער ברואן.
הנרי בסטיאן נפטר בגיל 80 ממחלת לב. בשנת 1995, נקרא על שמו רחוב בוילפראנש.
הכרה והנצחה
ב-25 באוגוסט 2003, יד ושם הכירה בהנרי בסטיאן כחסיד אומות העולם.
מודל מערכת השמש בשוודיה
מודל מערכת השמש בשוודיה הוא המודל הגדול ביותר בקנה מידה אמיתי של מערכת השמש, והוא פרוש לאורכה של שוודיה באופן הממחיש את ממדיהם האמיתיים של כוכבי הלכת וגרמי השמים ואת המרחקים ביניהם.
השמש מיוצגת במודל על ידי אריקסון גלוב, היכל הספורט הלאומי של שוודיה, הממוקם בסטוקהולם. ארבעת כוכבי הלכת הפנימיים (כוכב חמה, נוגה, כדור הארץ ומאדים) ממוקמים אף הם בסטוקהולם, אך כוכבי הלכת החיצוניים (צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון) וכן גרמי שמים אחרים המהווים חלק ממערכת השמש, פרושים צפונית לסטוקהולם, בערים שונות לאורך חופו של הים הבלטי.
קנה המידה של המודל הוא 1 ל-20 מיליון.
המודל
גרמי השמים המיוצגים במודל כוללים את השמש, כוכבי הלכת (ובחלק מהמקרים הירחים שלהם), כוכבי הלכת הננסיים וסוגים שונים של גופים אחרים, כגון שביטים, אסטרואידים וגופים טרנס-נפטוניים. רכיביו השונים של המודל עוצבו ומוקמו במרוצת הזמן על ידי אמנים שונים. כיוון שמערכת השמש כוללת גרמי שמים קטנים רבים מאוד, המודל ממשיך להתרחב ככל שנוספים אליו דגמים של גופים שמימיים אחרים.
השמש מיוצגת במודל על ידי "אריקסון גלוב", המבנה הכיפתי הגדול בעולם, שקוטרו 110 מטרים. על מנת להתאים לקנה המידה שנבחר, המבנה מייצג את השמש וכן את העטרה שלה.
עמירם ניר
עמירם ניר (8 בדצמבר 1950 – 30 בנובמבר 1988) היה איש צבא, עיתונאי, יועץ ראש הממשלה לענייני טרור בינלאומי, מהמעורבים העיקריים בפרשת איראן-קונטראס.
תולדות חייו
בנם של יצחק ומרים ניסקר. שירת בצה"ל במלחמת יום כיפור ובמלחמת לבנון הראשונה, הגיע לדרגת סגן-אלוף ופיקד על גדוד טנקים. נפצע מספר פעמים במהלך שירותו. נפצע בתאונת דרכים ואיבד את עינו.
במהלך פציעתו הארוכה שירת ככתב בגלי צה"ל. לאחר שחרורו שימש כתב ב"ידיעות אחרונות" והיה גם כתב הערוץ הראשון.
הוא היה חוקר במרכז למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב.
ב-1982 נישא לג'ודי מוזס, עיתונאית וממשפחת בעלי העיתון "ידיעות אחרונות", ולזוג נולדו שני בנים.
בתקופת הבחירות לכנסת העשירית שימש כראש אגף הסקרים והמחקר של המערך.
ב-1982, עם פתיחת מבצע של"ג, כתב מאמר ב"ידיעות אחרונות" בשם "שקט יורים", ובו קרא לאחדות השורות בזמן מלחמה.
לאחר הקמת ממשלת ישראל העשרים ואחת בראשותו של שמעון פרס, עזב ניר את העיתונות והמרכז למחקרים אסטרטגיים והפך ליועץ ראש הממשלה לענייני טרור בינלאומי. בתפקיד זה נקשר שמו בעיקר בפרשת איראן-קונטראס, שעסקה ביוזמה לעסקה סיבובית בה בתמורה לאספקת נשק לאיראן דרך ישראל שחרר חזבאללה בלבנון בני ערובה אמריקאים שהחזיק. התשלום שהתקבל מאיראן תמורת הנשק הועבר לממשל האמריקאי מבלי שנרשם בספרים. כך יכול היה הממשל להשתמש בכסף זה ללא פיקוח או ידיעה של הקונגרס למימון המורדים במשטר הסנדיניסטי בניקרגואה (הקונטראס). הפרשה נחשפה על ידי גורמים איראניים, אשר הדליפו את פרטיה לעיתון הלבנוני "א-שראע". נשיא ארצות הברית דאז, רונלד רייגן, וסגנו, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, טענו שלא היו מודעים לפרשה זו, אך נאלצו להקים ועדת חקירה בנושא. ועדה זו קבעה שאף אם אכן לא היו מודעים לכל פרטי הפרשה, הייתה להם אחריות מנהלית להתרחשותה.
עמירם ניר נהרג לאחר סיום הפרשה, בשנת 1988, כאשר לא נשא עוד בתפקיד ממלכתי, בהתרסקות מטוס פרטי שכור על שם ישראלי פט ובר במקסיקו. נסיבות מותו נותרו עלומות, וחשדות על מעורבות אפשרית של גורמים אמריקאיים בתאונה לא הוכחו. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
אופרת בלדה
אופרת בלדה מתייחס לז'אנר של בידור במה אנגלי שפעל בעיקר במאה ה-18 והשפיע גם על צורות בידור אחרות במאה ה-19 וה-20. בדומה לוודוויל שקדם לו ולזינגשפיל שהופיע מאוחר יותר, המאפיין הייחודי שלו הוא השימוש בלחנים פופולריים (בין אם לחנים קיימים או לחנים חדשים) עם דיאלוג מדובר. מחזות אנגליים אלה היו 'אופרות' בעיקר בגלל שהם היוו סאטירה על האופרות סריה המיובאות.
אופרות בלדה ראשונות
אופרת בלדה מכונה "מחאת המאה ה-18 נגד הכיבוש האיטלקי של סצנת האופרה של לונדון". הוא הורכב מדיאלוגים עסיסיים ולעיתים קרובות דיאלוגים סאטיריים מדוברים (באנגלית), שזורים בשירים שהיו קצרים מאוד במכוון (בעיקר בית קצר אחד ופזמון) על מנת למזער את ההפרעות לזרימה של הסיפור. העלילה עסקה לרוב באנשי המעמד הנמוך, לעיתים קרובות בפושעים ותמהונים, שלא תאמה או אף הייתה מנוגדת לערכי המוסר הגבוהים של האופרה האיטלקית של התקופה.
מקובל לראות כאופרת בלדה הראשונה, שהוכחה גם כמוצלחת ביותר, את "אופרת הקבצנים" משנת 1728, מאת ג'ון גיי עם מוזיקה של יוהאן כריסטוף פפוש, ששניהם חוו כנראה את תיאטרון הוודביל בפריז, וייתכן שהייתה להם מוטיבציה לשחזר זאת בגרסה אנגלית. הם הושפעו כנראה גם ממופעי הבורלסקה והמחזות המוזיקליים של תומאס דאורפי, שהיו לו מוניטין של התאמת מילים חדשות לשירים קיימים. אנתולוגיה פופולרית של התאמות כאלה יצאה לאור בשנת 1700 ולעיתים קרובות הונפקה מחדש. מספר מנגינות מתוך האנתולוגיה הזו הופיעו ב"אופרת הקבצנים".
גיי יצר הפקה נוספת, כהמשך לאופרת הקבצנים ובאותו הסגנון בשם "פולי", ויוצרים כמו הנרי פילדינג, קולי סיבר ורבים אחרים יצרו אופרות בלדה שנהנו מפופולריות רבה. יחד עם זאת, עד אמצע המאה ה-18 הז'אנר כבר היה בירידה.
למרות שעלילת אופרות הבלדה הציגה לרוב את הדרגים הנמוכים של החברה, הקהל להפקות אלה היו בדרך כלל אנשי הבורגנות הלונדונית. כתגובה לאופרה הרצינית (שבשלב זה בוצעה כמעט תמיד באיטלקית), המוזיקה לאופרות אלה הייתה סאטירית בדרכה, כמו מילות המחזה. המחזות עצמם הכילו אזכור של הפוליטיקה העכשווית, כך למשל גיבור "אופרת הקבצנים", פיצ'ם, היווה סאטירה על ראש הממשלה רוברט וולפול. בהכנסת אלמנט סאטירי, רבים מהמפיקים הסתכנו בצנזורה ומאסר - כפי שהיה במקרה של אופרת-הבלדה "פולי", יורשו של גיי ל"אופרת הקבצנים".
המנגינות של אופרות הבלדה לא נכתבו במיוחד, אלא נלקחו ברובן ממגוון רחב של מקורות קיימים, כולל ממוזיקת פולק, אריות פופולריות של מלחינים קלאסיים (כגון פרסל) ואף משירי ילדים. מקור משמעותי שממנו המוזיקה נלקחה היה כרוזי מוזיקה, גיליונות נייר שהכילו בלדות, חריזה, חדשות ולעיתים איורים, שהיו נפוצים בלונדון של המאה ה-18.
בשנת 1736, יזם שגריר פרוסיה באנגליה הצגת אופרת בלדה פופולרית בגרמניה בשם "תשלום השטן" מאת צ'ארלס קופי. הוא בוצע בהצלחה בהמבורג, לייפציג ובמקומות אחר בגרמניה. גרסה חדשה הופקה על ידי יוהאן אדם הילר ב-1766. ההצלחה של גרסה זו הייתה הראשונה של מי שנקראו בהמשך "אבות הזינגשפיל הגרמני".
אופרות בלדה פסטורליות
פיתוח מאוחר יותר, שגם הוא מכונה לעיתים קרובות אופרת בלדה, היה בעל מימד פסטורלי יותר. אופרות בלדה אלה היו מנוגדות בנושאיהן לגרסאות הסאטיריות המוקדמות. במקום חידושים למוזיקה קיימת כמו שהיה למשל ב"אופרת הקבצנים", עשרות רבות של הפקות כאלו כללו בעיקר מוזיקה מקורית, למרות שהן ציטטו לא אחת ממנגינות עממיות, או היוו חיקוי שלהן. מעניין לציין, כי רבים מעבודות אלה הוצגו לאחר מכן כחלקים של אופרות איטלקיות.
מאוחר יותר באותה מאה, קומדיות נרחבות יותר כגון "האומנת" של שרידן ויצירות רבות של דיבדין חזרו לכיוון הסגנון המקורי, אבל כבר לא נותר הרבה מהתנופה של אופרות-בלדה הסאטיריות.
במאות ה-19 וה-20
האופרות האנגליות של המאה ה-19 נמשכו חזק לסגנון ה"פסטורלי" של אופרת הבלדה. עקבות לכך ניתן למצוא בסגנון הסאטירי בעבודתם של יוצרים "רציניים" כמו ברנט. הרבה מהרוח הסאטירית של אופרת הבלדה המקורית ניתן למצוא (אם כי בצורה מעודנת מאוד) בתרומתו של גילברט לאופרות סבוי של גילברט וסאליבן. ב"הקוסם", אחת מהיצירות המוקדמות של גילברט וסאליבן, הוא חיקה, או לפחות קיבל השראה, מהסגנון הפסטורלי יותר של אופרת הבלדה.
"אופרה בגרוש" של קורט וייל וברטולט ברכט מ-1928 הוא עיבוד של "אופרת הקבצנים". העלילה דומה עם אותם הדמויות, ומכילה הרבה מאותה סאטירה נושכת. מצד שני, כל המוזיקה השתנתה והפכה להיות מורכבת במיוחד, ובכך השמיטו את אחד המאפיינים הבולטים ביותר של אופרת הבלדה המקורית. ברוח שונה לחלוטין, "יוג הרועה", אופרה בשתי מערכות של רייף וון ויליאמס שהועלתה לראשונה ב-1924, מכונה לעיתים "אופרת בלדה".
זמרי פולק מהמאה העשרים יצרו מחזות פולק מוזיקליים או דמויי פולק שנקראו "אופרות בלדה". אלן לומקס, פיט סיגר, ברל אייבס ואחרים הקליטו את "Martins and the Coys" ב-1944 ופיטר בלאמי ואחרים הקליטו את "המשלוחים" ב-1977. הראשון מחובר יותר לצורה ה"פסטורלית" של אופרת הבלדה, וזה האחרון מחובר לסוג של האופרה-סאטירה, אך כולם הציגו פרשנות מחודשת נוספת של המונח.
דווקא מחזות הזמר של קנדר ואב, במיוחד "שיקגו" ו"קברט", מייצגים היטב את סוג הסאטירה הגלומה ב"אופרת הקבצנים" ויורשיו, והם כנראה הייצוגים הטובים ביותר שהשתמרו לאופרות הבלדה, אם כי כאן, כמו בגרסתו של וייל ב"אופרה בגרוש", המוזיקה מורכבת במיוחד, בניגוד לאופרות הבלדה של המאה ה-18.
פאש
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חממת מי ים
חממת מי ים היא מבנה של חממה שמאפשר הצמחת גידולים באזורים צחיחים, באמצעות מי ים ואנרגיה סולארית. הטכניקה כרוכה בשאיבת מי ים (או הזרמה, במקרה של מיקום מתחת לגובה פני הים) למיקום צחיח ולאחר מכן חשיפתו לשני תהליכים: ראשית, הוא משמש כדי ללחלח ולקרר את האוויר, ושנית, הוא מתאדה על ידי חימום בחום השמש והתפלתו לייצור מים מתוקים. לבסוף, אוויר הלח הנותר משוחרר מהחממה ומשמש לשיפור תנאי הגידול לצמחים באוויר הפתוח. הטכנולוגיה הוצגה על ידי הממציא הבריטי צ'רלי פאטון בתחילת 1990 והוא פותחה על ידי חברתו בבריטניה חממת מי ים בע"מ . למלח הנוצר מהתהליך, כמו גם חומרים נוספים, ישנם שימושים נוספים. חממת מי-ים היא פתרון למשבר המים העולמי.
היסטוריה
רעיון חממת מי ים נחקר לראשונה ופותח בשנת 1991 על ידי חברתו של צ'ארלי פאטון Light Works בע"מ, פרויקט הפיילוט הראשון החל בשנת 1992 עם חיפוש אחר אתר מבחן שנמצא לבסוף באי הקנרי טנריפה. אבטיפוס של חממת מי ים הורכב בבריטניה ונבנה באתר בטנריפה. התוצאות מפיילוט זה אישרו את הרעיון והוכיחו פוטנציאל לאזורים צחיחים אחרים.
העיצוב המקורי של הפיילוט התפתח לדגם בעלות נמוכה באמצעות שימוש במבנים קלים ובשימוש בחומרים חכמים. מבנה זה נועד להיות חסכוני ומתאים לחומרים הזמינים במקום הבנייה. העיצוב נבדק לראשונה ואומת באמצעות חממת מי ים שנייה שנבנתה בחופי האי אל איירם, אבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בשנת 2000. בשנת 2004 הושלמה בניית חממת מי ים שלישית ליד מוסקט, עומאן בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת סולטאן קאבוס. פרויקטים אלה אפשרו אימות של מודל סימולציה תרמודינמית, שבהתחשב בנתונים מטאורולוגיים מתאימים, יחזה במדויק ולכמת את ביצועי חממת מי הים בחלקים אחרים של העולם.
בשנת 2010, חממת מי ים נבנתה לצרכים מסחריים באוסטרליה. המפעל כעת פועל באופן עצמאי כחוות Sundrop Pty בע"מ.
תהליך
חממת מי ים משתמש בשמש, ים והאטמוספירה כדי לייצר מי שתייה ואוויר קריר. התהליך משחזר את המחזור ההידרולוגי הטבעי בסביבה מבוקרת. קיר החזית של הבניין מאייד את מי הים. הוא מורכב מסורג העשוי בצורת חלת דבש ופונה לכיוון הרוח הנושבת. מאווררים שולטים בתנועות הרוח. מי הים מחלחלים מבעד לסורג, מקררים וממלאים את האוויר בלחות, שעובר לאזור הנטיעות. אור השמש מסונן דרך גג שנבנה במיוחד כשהוא לוכד אור אינפרא אדום, ובמקביל מאפשר לאור הנראה לעין לעבור, ליצירת פוטוסינתזה. דבר זה יוצר תנאים אופטימליים לגדילה – קרירות ולחות יחד עם אור בעצמה גבוהה. מי ים שחוממו בגג עוברים דרך מאייד שני ליצירת אוויר חם ורווי, אשר לאחר מכן זורם דרך מעבה המקורר על ידי מי ים הנכנסים. הפרש הטמפרטורות גורם למים מתוקים להתעבות על זרם האוויר. כמות המים המתוקים נקבע על ידי טמפרטורת אוויר, הלחות היחסית, קרינת השמש ושיעור זרימת האוויר. תנאים אלה יכולים להימדד עם נתונים מטאורולוגיים מתאימים, המאפשרים לתכנן מראש כדי להתאים את המודל לכל מקום בהתאמה.
חממת מי ים מאדה הרבה יותר מים מאשר היא מעבה בחזרה למים מתוקים. אוויר לח זה אובד בגלל שיעור גבוה של אוורור כדי לשמור על היבולים קרירים ולספק להם חמצן. פליטת האוויר הלח הגבוהה מספקת תועלת מסוימת לטיפוח גידולים בסמיכות לחממה.
פרסים
התהליך זכה למספר פרסים, ביניהם:
פרדריק דיליוס
פרדריק דיליוס (Frederick Delius; 29 בינואר 1862 – 10 ביוני 1934) היה מלחין בריטי.
הוריו של דיליוס היגרו מגרמניה לבריטניה בשנת 1850 והתיישבו בעיר ברדפורד ופתחו עסק למסחר צמר. הוא היה הילד הרביעי מבין 14 ילדים ובצעירותו נקרא פריץ. אביו ייעד אותו לעסוק בעסק המשפחתי אך לא מנע ממנו חינוך מוזיקלי. לאחר סיום לימודיו החל דיליוס לעסוק בעסק המשפחתי ונשלח לפריז ונורווגיה שם יצר קשרים שהשפיעו על כתיבת המוזיקה שלו.
דיליוס באמריקה
כדי להשתחרר מהשפעת אביו ביקש ממנו דיליוס לנסוע לפלורידה ולהתבסס שם כמגדל תפוזים. בשנת 1884 התיישב דיליוס בחווה לגידול תפוזים ליד העיר ג'קסונוויל. באותה תקופה מצא את הזמן להלחנה ונעזר בשיעורים לקומפוזיציה שקיבל מתומס וורד, מוזיקאי מוכשר מפלורידה. את רישומיו מהחווה בפלורידה ובתוך זה שיריהם של העובדים השחורים העלה בסוויטה לתזמורת פלורידה. בשנת 1961 הועבר בית החווה בו התגורר דיליוס לאוניברסיטת ג'קסונוויל ומאז נערך שם מדי שנה פסטיבל מיצירות דיליוס. בסוף התקופה בארצות הברית עבר דיליוס לניו יורק שם לימד מוזיקה. לאחר שאביו הסכים שימשיך בדרכו המוזיקלית חזר דיליוס לאירופה.
בחזרה לאירופה
בשנת 1886 שב דיליוס לאירופה ובתמיכת אביו נכנס לקונסרבטוריון של לייפציג שם יצר קשר עם אדוארד גריג. דיליוס חזר לפריז ושם נהל אורח חיים בוהמי והרבה להלחין. בין ידידיו היו גוגן, סטרינדברג ואדוורד מונק. בתקופה זו נדבק בעגבת, מחלה שהעכירה את שנותיו האחרונות.
ב-1897 נישא לציירת ילקה רוזן והזוג עבר להתגורר בכפר גרז-סור-לואן במרכז צרפת שם התגורר עד מותו למעט בתקופת מלחמת העולם הראשונה שבה שהו בבריטניה.
שנותיו האחרונות
בשנותיו האחרונות החל דיליוס לסבול מסיבוכי העגבת שבה לקה בצעירותו (עגבת שלישונית הפוגעת במערכת העצבים). הופיע שיתוק מתקדם וירידה בראייה עד כדי עיוורון. הוא הפסיק להלחין. אחד המעריצים שלו, מלחין צעיר בשם אריק פנבי התנדב לעזור לו ולרשום בשבילו את התווים. דיליוס הצליח להכתיב לו מספר יצירות ובתוכם שיר קיץ. פנבי כתב ספר על תקופתו עם דיליוס ואף הופקה על כך סידרה ב-BBC בבימויו של קן ראסל. דיליוס נפטר ב-1934 ממחלת העגבת. אשתו נפטרה שנה לאחר מכן והם הועברו לקבורה בבריטניה.
יצירותיו של דיליוס
דיליוס חיבר 6 אופרות, סוויטות לתזמורת, יצירות ווקליות וקאמריות. מבין יצירותיו הידועות ישנם:
אברהם קריב
אברהם קָרִיב (1 באפריל 1900 – 8 במרץ 1976) היה מסאי, משורר, מבקר ספרות, עורך, ומתרגם עברי.
ביוגרפיה
קריב נולד בעיירה סלובודקה שבליטא (אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית) ליעקב קריב. בנערותו למד בישיבות טלז ומיר. למד בבית מדרש למורים עבריים באודסה, ולאחר מכן התגורר במוסקבה, שבה עסק בהוראת עברית ובכתיבה. בשנת 1929 סיים ללמוד מתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטת מוסקבה. את צעדיו הראשונים בעולם הספרות עשה כמתרגם של ספרות ושירה רוסית לעברית, בהם טולסטוי ודוסטויבסקי. התפרסם בעיקר בזכות חיבור מסות וכתיבה ביקורתית.
בשנת 1934 עלה קריב לארץ ישראל, ועסק ובעריכת עיתונים, בכתיבה ובתרגום בעיקר של הספרות הרוסית הקלאסית, אך גם מספרות היידיש. לאחר השואה חל מפנה בגישתו לספרות הכללית האירופית, והוא התמסר לכתיבת מסות על ספרות ישראל, חכמיה ושורשיה. אחת מעבודותיו החשובות היא עריכת כתבי מהר"ל מפראג, תקצורם ועיבודם.
קריב התפלמס רבות עם סופרי ההשכלה והציונות, על יחסם המתנכר למסורת דורות הגלות, ובשל כך הרב צבי יהודה קוק הגדירו כ"אברהם מנפץ אלילי הספרות העברית החדשה".
שימש כעורך המדור הספרותי של העיתונים "דבר" ו"מאזנים", וספרי הוצאת עם עובד.
בשנת 1961 זכה בפרס מילוא, בשנת 1969 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, ובשנת 1973 זכה בפרס ביאליק, על קובצי כתביו בשני כרכים: "מיתרים ומערכות" ו-"משלשום ועד הנה".
אברהם קריב נפטר בשנת 1976, בו' באדר ב' תשל"ו, ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
על שמו "פרס אברהם קריב לביקורת הספרות" ורחוב בחיפה.
רייקסמוזיאום
הרייקסמוזיאום (בהולנדית: Rijksmuseum) הוא המוזיאון הלאומי של הולנד, ואחד המוזיאונים החשובים בעולם. המוזיאון שוכן במוזאומפליין (כיכר המוזיאון) של אמסטרדם.
היסטוריה
המוזיאון נוסד בשנת 1800 בהאג במטרה להציג את האמנות ההולנדית ונקרא לאחר היווסדו "הגלריה הלאומית לאמנות" (Nationale Kunst-Gallerij).
בשנת 1808 עבר המוזיאון לאמסטרדם במצוות המלך לואי בונפרטה, אחיו של נפולאון בונפרטה. לאחר העברתו לאמסטרדם נוספו למוזיאון הציורים שהיו בבעלות העיר, ובהם משמר הלילה וירמיהו מבכה את חורבן ירושלים של רמברנדט.
בשנת 1885 עבר המוזיאון למשכנו הנוכחי, אשר תוכנן על ידי האדריכל ההולנדי פייר קויפרס. סגנון הבנייה של המוזיאון הוא שילוב בין הסגנון הגותי לסגנון רנסאנס.
במוזיאון מוצגות בין השאר עבודות של יאקוב ואן רויסדאל, פרנס האלס, יוהנס ורמיר ורמברנדט.
ב-13 באפריל 2013 נפתח המוזיאון מחדש לאחר שיפוץ שארך 10 שנים.
חומץ תפוחים
חומץ תפוחים הוא חומץ, העשוי ממיץ תפוחים מותסס, המשמש ברטבים לסלט, מרינדות, ויניגרט, שימור מזון וצ'אטני. החומץ נוצר על ידי ריסוק תפוחים וסחיטת המיץ מתוכם. חיידקים ושמרים נוספים לנוזל כדי לאתחל את תהליך התסיסה האלכוהולי, הממיר את הסוכרים לאלכוהול. בשלב תסיסה נוסף, האלכוהול מומר לחומץ בעזרת חיידקים מזן אצטובקטר שיוצרים חומצה אצטית, זו, יחד עם חומצה מאלית נותנות לו את הטעם החמוץ האופייני שלו.
אין הוכחות קליניות באיכות גבוהה שצריכה קבועה של חומץ תפוחים עוזרת לשמור או להוריד במשקל גוף, או יעילה בשמירה על רמת הסוכר בדם או היפרליפידמיה.
תזונה
חומץ תפוחים מורכב מ-94% מים, אחוז אחד של פחמימות ואפס שומן וחלבון. בכמות של 100 גרם (מ"ל) הוא מספק 22 קלוריות, והערכים התזונתיים בו זניחים (כך על פי הטבלה התזונתית של ה-USDA).
רפואה עממית
למרות ההיסטוריה של שימוש בחומץ תפוחים כמרכיב ברפואה המסורתית, לא נמצאו ראיות קליניות מוכחות התומכות בהשפעות רפואיות כלשהן (למשל, ירידה במשקל או טיפול בזיהומי עור) והשימוש בו אינו מומלץ כחלק מההנחיות הרפואיות של ארגון בריאות הציבור. כמו כן, אין ראיות מבוססות היטב לגבי השפעה חיובית שיש לחומץ תפוחים על רמת הסוכר בדם ועל רמת הכולסטרול.
בטיחות
בליעה של חומץ תפוחים בתצורתו הנוזלית או בטבלייה כוללת סיכון לפגיעה ברקמות הרכות של הפה, הגרון, הבטן והכליות. גירוי ואדמומיות נפוצים כאשר העיניים באות במגע עם החומץ ועלול להיגרם נזק לקרנית במקרה כזה. שימוש בחומץ כתרופה לניקוי אוזניים או עיניים מסוכן מסיבה זו. בשל חומציותו, חשיפת השיניים לצריכת חומץ תפוחים לא-מזוקק עלולה לגרום לנזק לאמייל השן. על אף שכמות קטנה של חומץ תפוחים עשויה לשמש חומרי טעם וריח ייתכן שהיא איננה בטוחה לשימוש על ידי נשים בהריון או מיניקות וכן עבור ילדים. כאשר עושים שימוש בחומץ תפוחים כחומר ניקוי ביתי, יש לשים לב שלא לערבב אותו עם אקונומיקה. שילוב זה אשר עשוי לשחרר גז כלור הפוגע בדרכי הנשימה, בעיניים, באף ובגרון.
שלילת התארים
בהגות המערבית, שלילת התארים מצויה כטכניקה בסיסית בפילוסופיה היהודית, בפילוסופיה היוונית, בתאולוגיה האסלאמית (בעיקר אצל האסכולה המתעזלית) ומאוחר יותר שוב בחיבוריהם של הוגים יהודים רציונליסטיים בימי הביניים: רס"ג, רבנו בחיי אבן פקודה ובעיקר הרמב"ם. כמו כן נעשה שימוש בשלילת תארים בפילסופיות מזרחיות בבודהיזם וכן בהינדואיזם.
עקרונות
הגות שלילת התארים יוצאת מהנחה אונטולוגית כי האל קיים, אולם אפיסטמולוגית ההכרה בו מופשטת ועל כן איננו יכולים לתפוס אותו באמצעות מילים. הגדרתה של חוויית האל סותרת במהותה כל הגדרה ספציפית. בני אדם לא יכולים לתאר במילים את חווייתם האישית את האל, וכמו כן אין באפשרות השפה האנושית להכיל את נשגבותו המורכבת. כתוצאה מכך כל ניסיונות התיאור יובילו להטעיות, ויש לנסות להימנע מהם.
כתוצאה מכך, שלילת התארים היא פיתוח פילוסופי לאמונת אחדות האל, שעומדת בבסיס המונותאיזם. אמונה זו מבטלת כל ניסיון להגיד על האל דבר שיגרע מפשטותו ("אלוהים הוא אחד"). אין להבין את האל במושגים של קיום או ריקות, כפי שאנו מבינים אותם מהעולם הפיזי. על האדם להימנע מלומר על האל שהוא קיים או ריק במובן המתקבל על הדעת לכל מושג אחר. האל גם אינו נתפס במושגי חלל, מקום או זמן, ועל כן אין לומר עליו כי הוא "נמצא" או "קדום". כמו כן אין לאדם אפשרות להבין את החכמה האלוהית, ועל כן אין לתאר את האל בתכונות כגון "חכם" או "יודע".
שלילת התארים בעת העתיקה
מקורות תורת השלילה בהפרדה שנעשתה בפילוסופיה של אריסטו בין עצם לבין מקרה. בפיזיקה של אריסטו כל דבר בעולם מופרד מבחינה מחשבתית לחלק המהותי שבו - העצם, לבין התכונות המשניות שלו - המקרה. כיוון שהאל מיוחד מכול הדברים הגשמיים באי היכולת שלו להתפרד לשניים, הרי שאין לו מקרים או תארים.
הרמב"ם, שהיה מפתח מרכזי של תורת השלילה בפילוסופיה היהודית, מצא את מקורותיה בהגות אריסטו, ובמקביל במקרא, בפיוט ובספרות החז"לית. ההתמודדות עם הגשמת האל אמנם מצויה בחלק מהתרגומים והפרשנויות למקרא, אולם ההוגה היהודי הראשון שאימץ כמתודה את ההוכחה דרך השלילה היה פילון האלכסנדרוני, באפולוגטיקה על קיומו הפשוט של האל. פילון יצא מנקודת הנחה שייחוס תארים לאל ועצם הגדרתו סותרים את העיקרון המקראי של אי הידמות האל לכל שאר הנמצאים. משמעות פירושו של פילון הייתה כי אין לקרוא את השמות הניתנים לאל במקרא (כגון "רחום", "גיבור") כפשטם, אחרת הם באים בסתירה עם אותו עיקרון עצמו. החוקר הארי אוסטרין וולפסון מצא כי דרך השלילה בה נהג פילון הייתה למעשה אב-טיפוס לשיטותיהם של הפילוסופים היוונים הנאואפלטונים, דוגמת פלוטינוס ממנו הגיעה תורת שלילת תוארי האל אל הכלאם ההמועתזילי ואל ההוגים היהודים בימי הביניים.
שלילת התארים בפילוסופיה של פלוטינוס נובעת מפרשנותו למושג ה"אחד" בדיאלוג פרמנידיס לאפלטון. בהתייחסו להיפותזה הראשונה המובאת שם, המתארת את המושג לפי שאינו ניתן לחלוקה, לתפיסה (גשמית או שכלית), להזזה או להבסה, פלוטינוס מדגיש בכתביו את האחד הזה כסיבת כל הצורות האחרות. באופן זה הוא מחבר בין ההגדרות השוללות להתייחסות של פילון לאלוהים. קשר זה בקובץ כתביו אניאדס, כאשר פלוטינוס מתייחס לשאיפת האדם ביחס לאחד: "מחשבתנו אינה יכולה לתפוס את האחד, כל עוד גורמים נוספים מוסיפים להתקיים בהפש... להשגת האחד עלייך לשחרר את הנפש מכול דבר חיצוני ולפנות בשלמות פנימה, ללא הישענות על המונח מחוץ, תוך חשיפת השכל לצורה אידיאלית הקודמת לתפיסות החוש, ושכח גם את עצמך כדי להתקרב להבנת האחד". התייחסות זו ל"אחד" המופשט, כאל מושא שאיפת האדם והסיבה הראשונה להיווצרות, הביאו את פלוטינוס להיחשב לראשון שהציע תאולוגיה סדורה בשיטת שלילת התארים.
שלילת התארים בתאולוגיה ובכלאם המוסלמי
תורת השלילה בגרסתו של פלוטינוס הגיעה לתאולוגים המוסלמים דרך ההתעניינות בכתבי אריסטו. חלק מכתבי פלטינוס תורגמו לערבית יחד עם פרשנויות הפילוסוף הנאופלטוני פורפוריוס, ונקראו בטעות "התאולוגיה של אריסטו". לקובץ זה הייתה השפעה גדולה על הוגים מרכזיים כגון אל-כנדי, על זרם המועתזילה בכלאם ועל אבן סינא, שהחלו להשתמש גם בתורת השלילה להצדקת אמונת האסלאם. דרך תרגום הכתבים הנאופלטוניים לערבית ודרך כתבי ההוגים המוסלמים הגיעה מתודה זו גם אל הפילוסופים היהודיים בימי הביניים.
לדברי שלמה פינס, אבן סינא היה הראשון שיצא מחוץ להבחנות האריסטוטליות שבין עצם ומקרה, וטען כי האל הוא עצם שמקרים אינם חלים עליו כלל. גם "המציאות אינה מקרה שחלה עליו" ועל כן הוא "מחויב המציאות" היחיד. האפשרות שישנו עצם שאינו מתואר על ידי מקרים הייתה תרומה גדולה של אבן סינא לצורת הוכחה זו, והיא שאפשרה לטעון שהעולם הגשמי כולו הוא מקרה נתון לרצון האל, ופתחה את הצהר הראשון לרמב"ם לנקוט בה באופן שיטתי.
שלילת התארים בפילוסופיה היהודית בימי הביניים
שיטת ההוכחה בדרך שלילת התארים השפיעה על רבים מקרב ההוגים היהודים, בניסיונם לגשר על הפער שבין הפילוסופיה לאמונה היהודית. הראשון שהשתמש בה מקרב הוגים אלה היה רבי סעדיה גאון, ששלל כל תיאור עצמי של האל פרט לתואר "בורא". לטענת הרס"ג בתוך תואר זה כלולים התארים "חי", "יכול" ו"חכם" המצויים בו באופן מהותי, ורק בלתי ניתנים לביטוי. פרט לכך, כינה הרס"ג את האל בתוארי פעולה כיוון שגם הם אינם אומרים דבר על האל באופן מהותי.