cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תאגיד סינגר
תאגיד סינגר (באנגלית: Singer Corporation) הוא יצרן אמריקאי של מכונות תפירה לצרכן, שהוקם לראשונה בשנת 1851 בשם חברת סינגר (I.M. Singer & Co) על ידי אייזק מריט סינגר (Isaac Merritt Singer) עם עורך הדין הניו יורקי אדוארד קאבוט קלארק. החברה מוכרת בעיקר במכונות התפירה שלה. בשנת 1865 שונה שמה לחברת סינגר לייצור (Singer Manufacturing Company) ובשנת 1963 לחברת סינגר. היא ממוקמת בלה ורן, טנסי, ליד נאשוויל. המפעל הגדול הראשון שלה לייצור המוני נבנה בשנת 1863 באליזבת, ניו ג'רזי.
היסטוריה
העיצוב המקורי של סינגר היה מכונת התפירה המעשית הראשונה לשימוש ביתי כללי. הוא שילב את המחט הבסיסית מחודדת העין ותפר הנעילה, שפותח על ידי אליאס האו, שזכה בתביעת הפרת פטנט נגד סינגר ב-1854.
באוגוסט 1851 רשם סינגר פטנט מס' 8294 עבור מכונת תפירה משופרת, שכללה גלגל הזנה עגול, בקר חוטים וכוח המועבר על ידי גלגלי שיניים.
סינגר ריכז די פטנטים בתחום כדי לאפשר לו לעסוק בייצור המוני, וב-1860 החברה שלו הייתה ליצרנית מכונות התפירה הגדולה בעולם. בשנת 1885 ייצרה סינגר את מכונת התפירה "המחט הרוטטת" הראשונה שלה, שיפור בהשוואה לעיצובי מחט בנות זמנה. חברת סינגר החלה לשווק את מכונותיה בעולם בשנת 1855 וזכתה בפרס הראשון בתערוכה העולמית בפריז באותה שנה. בשנת 1910 הציגה החברה את מכונת התפירה החשמלית הראשונה הניתנת לעבודה. סינגר היה גם חדשן שיווקי וחלוץ בקידום השימוש באפשרויות רכישה בתשלומים.
נתוני מכירות מוקדמים
עד 1876 טען סינגר למכירות מצטברות של שני מיליון מכונות תפירה והציג את המכונה השני מיליון בפילדלפיה.
שיווק
מכונת התפירה של סינגר הייתה הטכנולוגיה הסטנדרטית המורכבת הראשונה ששווקה בצורה המונית. זו לא הייתה מכונת התפירה הראשונה, ורישום הפטנט שלה ב-1851 הוביל לקרב פטנטים עם אליאס האו, ממציא מכונת התפירה. קרב זה הביא בסופו של דבר להסכם שיתוף פטנטים בין החברות הגדולות. אסטרטגיות שיווק כללו התמקדות בתעשיית הייצור, זהות מגדרית, תוכניות אשראי לרכישה, ו"רכישות שכירות".
השיווק של סינגר הדגיש את תפקידן של נשים ויחסיהן לבית, ועורר אידיאלים של מידות טובות, צניעות וחריצות. למרות שמכונת התפירה ייצגה שחרור מתפירה ידנית מפרכת, היא הועילה בעיקר לתפירה למשפחותיהם ולעצמם. אנשי מקצוע שהסתמכו על תפירה כפרנסה עדיין סבלו משכר נמוך, שירד עוד יותר בתגובה לחסכון בזמן שהושגה בתפירה במכונה. סינגר הציעה רכישות אשראי והסדרי השכרה לבעלות, שאיפשרו לאנשים לשכור מכונה עם תשלומי השכירות שיחולו על הרכישה הסופית של המכונה, ונמכרו ברחבי העולם באמצעות שימוש במכירה ישירה מדלת לדלת הדגמה ומכירת המכונות.
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, סינגר נתנה חסות להופעות רוקנרול כדי לסייע בפרסום מגוון מוצרים כולל שורה של נגני תקליטים של סינגר. סדרת הקונצרטים משנת 1971 שודרה על ידי WPLJ ניו יורק מאולפני ההקלטות A&R וכללה את פול באטרפילד בלוז בנד, סיטריין, פרוקול הרום, להקת מיתרים בלתי נשכחת, אמא אדמה ודילייני ובוני וחברים. בשנת 1968, זינגר נתן חסות ל"Singer Presents ... Elvis", המכונה בדרך כלל ספיישל הקאמבק של 68'.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה, השעתה החברה את ייצור מכונות התפירה כדי לחתום על חוזים ממשלתיים לייצור נשק ולעזור במאמץ המלחמתי. מפעלים בארצות הברית סיפקו לכוחות האמריקאים כוונות לפצצות של נורדן ומקלטי רובה M1 קרבין, בעוד שמפעלים בגרמניה סיפקו לכוחותיהם המזוינים נשק.
בשנת 1939, החברה זכתה לבצע מחקר ייצור על ידי הממשלה כדי לשרטט תוכניות ולפתח גדלי חומר גלם סטנדרטיים לבניית אקדחי M1911A1. ב-17 באפריל, קיבלה סינגר צו ייצור חינוכי של 500 יחידות עם המספרים הסידוריים S800001 - S800500. הצו החינוכי היה חלק מתוכנית שהוקמה על ידי מועצת החימושים בארצות הברית כדי ללמד חברות ללא ניסיון בייצור נשק לייצר נשק.
סינגר העבירה 500 יחידות לממשלת ארצות הברית. למרות שסינגר לא הצליחה לייצר 100 רובים ביום, מה שדרש החוזה הממשלתי, משרד המלחמה התרשם מאיכות האקדחים שלהם וביקש מהחברה לייצר רכיבי ציוד ניווט והכוונה מכונות העזר והייצור של האקדח הועברו לרמינגטון ראנד בעוד שחלקן הלכו לחברת האקדחים אית'קה. כ-1.75 מיליון אקדחי 1911A1 יוצרו במהלך מלחמת העולם השנייה, מה שהופך את אקדחי סינגר המקוריים לנדירים יחסית ולמוצרי אספנות. בשנת 2017, נמכר אקדח במכירה פומבית תמורת $414,000.
בדצמבר 1940 זכתה סינגר בחוזה לייצור ה-M5 Anti-aircraft Director, גרסה של Kerrison Predictor שתוכנן בבריטניה. צבא ארצות הברית אימץ בעבר את ה-M7 Computing Sight עבור תותחי 37 מ"מ M1 נגד מטוסים שלהם, אך התותח התגלה כבעל מזג ותאגיד ספרי  היה עסוק מדי בייצור מערכות אחרות כדי לבנות את הכמות הנדרשת של M7. לאחר ניסוי בספטמבר 1940, הצבא קיבל את הקריסון כ-M5, ומאוחר יותר, את התותח בופורס 40 מ"מ  במקום ה-M1.
לאחר מלחמת העולם השנייה
החל מ-1946 חידשה סינגר את פועלה בפיתוח מכונות תפירה. החל מ-1936 החל פיתוחן ש מכונות תפירה התופרות בצורת זיג-זג. לאחר המלחמה החלה חברת סינגר בפיתוח מכונת ה-Singer 206k, שהתבררה כלא כל כך מוצלחת. ב-1957 הציגה החברה את אחת המכונות הפופולריות והאיכותיות ביותר שלה, שכללה את אפשרויות המלאות ביותר שלה, ה-401 Slant-o-Matic. שנת 2011 ציינה את יום השנה ה-160 לחברה. נכון לעכשיו, התאגיד מייצר מכונות תפירה ממוחשבות, כבדות, רקמה, תפירה, סרפינג ותפירה מכניות.
בשנת 2017, הושקה "אפליקציית סינגר סייענית התפירה" (Singer Sewing Assistant App) החדשה שלהם.
אסטרטגיית גיוון עסקי
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החברה החלה בגיוון עסקי ורכשה ב-1965 את חברת המחשבונים פרידן וב-1968 את תאגיד General Precision Equipment. פרידן הפכה ל-Singer Business Machines שייצרה את Singer System 10. GPE כללה את Librascope, The Kearfott Company, Inc, ו-Link Flight Simulation. בשנת 1968, רכשה סינגר גם את מערכות GPS והוסיפה אותה לחטיבת מערכות סימולציות קישור (LSSD). יחידה זו ייצרה סימולטורים של חדרי בקרה של תחנת כוח גרעינית בסילבר ספרינג, מרילנד: Tech Road building for Boiling Water Reactor (BWR), בניין Parkway for Pressurized Water Reactor (PWR) ומאוחר יותר עברה ל-Broken Land Parkway בקולומביה, מרילנד בזמן שסימולטורי טיסה הופקו בבינגהמטון, ניו יורק.
עד 1971 ייצרה סינגר גם ציוד אודיו/ויזואלי נייד/ביתי, כפי שמעידים נגני התקליטים והקלטות ממותג "סינגר" ורצועות סרטים לצפייה שניתן למצוא למשל ב-eBay. על מנת לתמוך במיזם זה, סינגר נתנה חסות לקונצרטים כמו הקונצרטים של A&R Studio משנת 1971 ב-WPLJ-ניו יורק שהוזכרו לעיל.
במשך מספר שנים בשנות ה-70 של המאה ה-20, הקימה סינגר חטיבת מכירות ארצית למכונות צילום CAT (של תהילת Unix troff) מתוצרת חברת מסצ'וסטס אחרת, Graphic Systems Inc. בשנת 1978 חטיבה זו נרכשה על ידי Wang Laboratories.
בשנת 1987, פושט התאגידים פול בילזריאן ביצע רכישת "גרינמייל"  במניות סינגר, ובסופו של דבר היה בעלי החברה כשאף מציל "אביר לבן"  לא הופיע. כדי להחזיר את כספו, מכר בילזריאן חלקים מהחברה. Kearfott פוצלה, Kearfott Guidance & Navigation Corporation נמכרה לתאגיד האסטרונאוטיקה של אמריקה בשנת 1988 וחטיבת המערכות האלקטרוניות נרכשה חברת Plessey בשנת 1988 ושמה שונה ל-Plessey Electronic Systems (ולאחר מכן נרכשה על ידי GEC-Marconi בשנת 1990, שמה שונה ל-GEC -Marconi Electronic Systems, ולאחר מכן שולבו בBAE סיסטמס). ארבע חטיבות ה-Link המפתחות ותומכות בהדמיית תעשייה וטיסה נמכרו ל-Canadian Avionics Electronics (CAE) והפכו ל-CAE-Link. חטיבת סימולטור הכוח הגרעיני הפכה ל-S3 Technologies, ולאחר מכן ל-GSE Systems, והועברה לאלדרסבורג, MD. חטיבת מכונות התפירה נמכרה ב-1989 ל-Semi-Tech Microelectronics, חברה בורסאית בטורונטו.
המאה ה-20
עד שנות ה-40 של המאה ה-20 גדלו המכירות ואיתם גם הרווחים. השוק הושפע במספר דרכים. ראשית, לאחר מלחמת העולם השנייה השוק האמריקאי התבגר ואילו יצרנים יפניים חדרו לשוק עם מכונות תפירה זיגזג. תחת הנהגתו של דונלד פ. קירצ'ר, סינגר להחלה לגוון את עסקיה וחדרה לשווקים חדשים כמו ציוד משרדי, הגנה ותעופה וחלל. ההכנסות של התאגיד ממכונות התפירה ירדו מ-90% ל-35% לאחר הגיוון העסקי.
בשנת 1978 העביר תאגיד סינגר את המטה שלו מרוקפלר פלאזה לסטמפורד, קונטיקט. מעבר זה הניב 430 משרות נוספות במקום החדש.
במהלך שנות ה-80 השליטה של סינגר בשוק מכונות התפירה החלה להצטמצם עקב חדירה של מכונות יפניות ומותגים אירופאים, כולל ברנינה, Pfaff ו-Viking. בשנת 1986, חברת סינגר המקורית הפכה את עסקי מכונות התפירה שלה תחת השם SSMC. בשנת 1989 רכשה Semi-Tech Global את SSMC ושינה את שם SSMC בחזרה לסינגר. Semi-Tech Global שילבה את Singer ב-Singer N.V. שבסיסה באנטיילים ההולנדיים בבעלות חברת האחזקות של הונג קונג.
Singer N.V. הגישה פשיטת רגל ב-1999 ונרכשה על ידי Kohlberg & Company. בשנת 1997, פעילות Singer (Singer N.V.) בארה"ב העבירה את מוצרי הצריכה שלה ל-LaVergne, טנסי. מיקום זה שימש גם את ההפצה הסיטונאית של מכונות תפירה וחלקים. בשנת 2006 רכשה חברת האם של Singer - Kohlberg & Company את מותגי הוסקוורנה ו-Pfaff. זה מיזג את שלושת המותגים לחברה הנוכחית, SVP Group. המתחרים העיקריים שלה הם בייבי לוק, ברנינה, האח, ג'נומה, ג'וקי ואיסין סייקי.
סינגר היה מעורב מאוד בנדל"ן במנהטן בסוף המאה ה-19 באמצעות אדוארד קאבוט קלארק, מייסד החברה. קלארק בנה את הדקוטה ובניינים אחרים במנהטן בשנות ה-80 של המאה ה-19. בשנת 1900, חברת סינגר שכרה את ארנסט פלאג כדי לבנות בניין לופט בן 12 קומות בברודווי וברחוב פרינס במנהטן תחתית. המבנה נחשב כיום לבולט מבחינה ארכיטקטונית, והוא אף שוחזר.
בניין סינגר בן 47 הקומות, שהושלם ב-1908, תוכנן גם הוא על ידי פלאג והיה לבניין הגבוה בעולם. הוא נבנה בתקופת כהונתו של בורן ונהרס ב-1968. היה זה הבניין הגבוה ביותר שנהרס בכוונה עד שמגדלי התאומים של מרכז הסחר העולמי נהרסו בפיגועי 11 בספטמבר.
במפעל Clydebank, בנה סינגר מגדל שעון בגובה 61 מטרים, שניצב מעל האגף המרכזי והיה לו מוניטין של השעון בעל ארבעת הפנים הגדול בעולם. כל צד שקל חמישה טון, ונדרשו לארבעה גברים חמש עשרה דקות פעמיים בשבוע כדי לשמור עליו מכוון. המגדל נהרס ב-1963, 17 שנים לפני סגירת המפעל ב-1980 וכיום נמצא פארק העסקים קליידבנק. תחנת הרכבת סינגר, שנבנתה כדי לשרת את המפעל, היא רק אחת משתי תחנות רכבת בבריטניה, הקרויה על שם מפעל, והיא פועלת עד היום.
בית סינגר המפורסם, שתוכנן על ידי האדריכל פאבל סוזור, נבנה בשנים 1902–1904 בנבסקי פרוספקט בסנט פטרסבורג כמטה הסניף הרוסי של החברה. בניין בסגנון מודרני זה (הממוקם ממש מול קתדרלת קאזאן) מוכר רשמית כמושא של מורשת היסטורית-תרבותית רוסית.
בשנת 2018, שריפה גדולה במפעל הרסה משרד הפצה ומחסן של סינגר בסבן הילס, סידני. סינגר ייצר מכונות תפירה באוסטרליה במפעל ייעודי בפרבר פנרית' שבמערב סידני, מ-1959 עד 1967.
Let's Get It Started
Let's Get It Started (בעברית: בואו נתחיל) הוא שיר של הרכב ההיפ הופ האמריקאי הבלאק אייד פיז, שיצא כסינגל ב-22 ביוני 2004. הרצועה הייתה לסינגל הרביעי שיצא מאלבום האולפן השלישי של ההרכב, Elephunk, משנת 2003, והיא גרסה מחודשת של הרצועה השלישית של האלבום, "Let's Get Retarded". גרסה זו נכללה כרצועת בונוס במהדורה המחודשת של האלבום משנת 2004.
במקור, גרסת האלבום עובדה מחדש לשיווק בפלייאוף של ה-NBA ב-ABC באפריל 2004; עם זאת, בעקבות הפופולריות וההצלחה הרבה לה זכתה ההצלחה, הגרסה נכנסה לאלבום כרצועה עצמאית ויצאה כסינגל.
השיר משלב חלק מהבסיס האינסטרומנטלי של "Wannabe", של להקת הבנות ספייס גירלז. גרסת הרמיקס של השיר נכנסה לאלבום האולפן החמישי של ההרכב, The E.N.D, בתור "Let's Get Re-Started", והוא נכלל גם באלבום הרמיקסים שלהם, The END Summer 2010 Canadian Invasion Tour: Remix Collection.
"Let's Get It Started" זכה בטקס פרסי גראמי לשנת 2005, בקטגוריית ביצועי הראפ הטובים ביותר של צמד או להקה, והיה מועמד גם לשיר השנה ולשיר הראפ הטוב ביותר.
רשימת השמעה
סינגל CD
מהדורת The Urbz - EP
סינגל בריטי
גביע דייוויס 1946
גביע דייוויס 1946 הייתה התחרות ה-35 במניין מאז ייסוד התחרות. זו הייתה התחרות הראשונה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, במהלכה התחרות לא התקיימה. בעקבות פטירת מייסד התחרות דווייט דייוויס בשנת 1945, הוחלט לקרוא את התחרות על שמו.
האזור הכלכלי האירופי
האזור הכלכלי האירופי (European Economic Area - EEA) הוא כינוי למסגרת סחר שנוצרה ב-1 בינואר 1994 בעקבות הסכם בין איגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA) ובין האיחוד האירופי. מטרתו הייתה לאפשר למדינות EFTA להשתתף במסגרות הסחר האירופיות מבלי להצטרף לאיחוד.
גביע דייוויס 1946
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך במלבורן. לתחרות נרשמו 20 נבחרות בלבד שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת שוודיה.
האזור הכלכלי האירופי
חברות
אזרחיה של שווייץ בחרו שלא להצטרף ל-EEA לאחר משאל עם, כפי שמחייבת חוקתם. השווייצרים מקיימים את קשרי הסחר שלהם עם האיחוד האירופי על סמך הסכמים בילטרליים, בעלי תוכן שונה מאלו שבין ה-EEA והאיחוד.
בתוך אדם אחד
בתוך אדם אחד הוא רומן משנת 2012 מאת הסופר האמריקאי ג'ון אירווינג, הרומן ה-13 שלו מאז 1968. הספר יצא לאור ב-8 במאי 2012 בהוצאת סיימון אנד שוסטר, והוא עוסק בהתבגרותו של גבר ביסקסואל ובהתמודדותו עם זהותו המינית.
האזור הכלכלי האירופי
חברות
כיום חברי ה-EEA הן שלוש מדינות EFTA הנותרות - איסלנד, נורווגיה וליכטנשטיין, ו-27 מדינות האיחוד האירופי.
בתוך אדם אחד
הספר תורגם לעברית על ידי ניצן לפידות ויצא לאור ב-2012 בהוצאת מודן.
האזור הכלכלי האירופי
חירויות ה-EEA
ה-EEA מבוסס על ארבע חירויות. התנועה החופשית של סחורות, אנשים, שירותים והון בין חברי ה-EEA. המדינות השותפות ב-EEA, אך לא באיחוד האירופי נהנות מסחר חופשי עם חברי האיחוד האירופי אך אינן צריכות לאמץ את החקיקה האירופית מחד, ואין להן כל השפעה על מדיניות האיחוד מאידך.
בתוך אדם אחד
תקציר
הספר מסופר על ידי הדמות המרכזית בספר - בילי, שהוא סופר דו מיני, מבוגר אשר משחזר את ימי נעוריו. סיפורו של בילי מתמשך לאורך תקופות זמן מרובות, ומראה אותו בתחילה כנער מאוהב ב"אנשים הלא נכונים", ולאחר מכן את התבגרותו.
האזור הכלכלי האירופי
חירויות ה-EEA
מדינות אלו הסכימו לחקיקה פנימית המבוססת על חוקי האיחוד בכל הנוגע למדיניות סוציאלית, הגנת הצרכן, איכות הסביבה, דיני חברות וסטטיסטיקה.
בתוך אדם אחד
רקע כללי
אירווינג הגה את הרעיון לכתוב ספר על דמות דו-מינית תוך שהוא חושב "מה היה אם" הוא היה כזה, אירווינג ציין שהנושא של דו-מיניות מוכר לו מתהליך ההתבגרות שלו עצמו. אירווינג הוסיף שהכיר מקרוב את נושא מגפת האיידס בשנות ה-80 ושהוא וכמה מבני משפחה של גברים הומוסקסואלים גילו את הנטייה המינית של הגברים האלה רק בגלל שאובחנו כנשאים של המחלה ולבסוף אף מתו ממנה, מה שהביא אותו לכתוב על כך בספר.
גביע דייוויס 1946
המשחק על התואר נערך ב-30-26 בדצמבר 1946 במלבורן, אוסטרליה. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת אוסטרליה עם תוצאה 0:5.
דב ליפמן
הרב דב אלן ליפמן (נולד ב-9 בספטמבר 1971, י"ט באלול ה'תשל"א) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת "יש עתיד".
האזור הכלכלי האירופי
מוסדות
במקום להקים מוסדות כוללים ל-EEA, עוסקת "סמכות המעקב" של ה-EFTA ובית הדין של ה-EFTA בבדיקת התאמת מדיניות חברות EFTA החברות ב-EEA להסכמי ה-EEA השונים.
ברכת אשר יצר
ברכת אֲשֶׁר יָצַר היא ברכה הנאמרת, על פי ההלכה, לאחר כל התפנות לעשיית צרכים (הפרשת צואה או נתינת שתן). ברכה זו משולבת גם בברכות השחר הנאמרות בבוקר עם קומו של האדם. סדר הברכה, על פרטיה ודקדוקיה נלמדים מדברי חז"ל המצוינים ב.
בתוך אדם אחד
רקע כללי
אירווינג הצהיר שלמרות שלקח לו שבע עד שמונה שנים לכתוב את הספר, הוא הרגיש שתהליך הכתיבה בפועל של הרומן היה מהיר יחסית וזאת בשל חוויותיו בניו יורק, ולא היה צריך לעשות כל כך הרבה מחקר.
ברכת אשר יצר
משמעות הברכה
בברכה האדם מודה לה' על כך שנקביו תקינים והוא מסוגל להתפנות בכבוד דרך אמצעים מחוכמים שהבורא התקין בגופו של האדם ('אשר יצר את האדם בחכמה'). יש מפרשים שהחכמה מתבטאת בכך שה' ברא את מזונותיו של אדם קודם שברא את האדם עצמו. ויש מפרשים שהחכמה מתבטאת בכך שרוחו של האדם לא יוצאת ממנו למרות שיש בגופו נקבים רבים.
דב ליפמן
קורות חייו
נולד בסילבר ספרינג, מרילנד, ארצות הברית. אביו היה שופט פדרלי. למד בתיכון היהודי המקומי, ולאחר מכן בישיבת מרכז התורה בירושלים במשך שנתיים. הוסמך לרבנות בישיבת נר ישראל בבולטימור על ידי הרב יעקב ויינברג. בעל תואר ראשון בתלמוד מישיבת נר ישראל בבולטימור ותואר שני בחינוך מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. ב-1994 היה ממייסדי הכולל הקהילתי בקליבלנד. מ-1997 לימד בבתי ספר יהודיים בסילבר ספרינג. בשנת 2004 עלה לישראל והתיישב בבית שמש. בישראל שימש כמורה לתורה ומחשבת ישראל במספר ישיבות וסמינרים.
גביע דייוויס 1946
בית אמריקה
בית זה כלל 5 נבחרות כולל הפיליפינים וניו זילנד. לאחר משחק המוקדם בו האמריקאים ניצחו את הפיליפינים החלו משחקי חצי הגמר.
דב ליפמן
קורות חייו
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008 היה יועץ ומנהל הקמפיין של סגן ראש עיריית בית שמש. נמנה עם פעילי המאבק נגד מה שלדעתו היה הקצנה והפליה דתית בבית שמש. ב-2011 תמך בבית הספר "אורות בנות" בעיר, שקבוצת חרדים ביקשו למנוע את פתיחתו במשכנו החדש.
ברכת אשר יצר
משמעות הברכה
הברכה כוללת הודאה על כך שה' ברא את האדם, כלומר האיברים הפתוחים כגון הפה לא נסתמים, ולהפך - האיברים הסתומים כמו הלב והריאה אינם ניקבים, ואם המצב היה שונה - האדם לא היה יכול להתקיים.
בתוך אדם אחד
נושאים
הספר עוסק בנושאים כמו הומוסקסואליות, ביסקסואליות ואיידס. אלמנטים נוספים המוזכרים בספר נוגעים לטרנסג'נדריות ולתהליכי ההתעוררות המינית והתקבלותה בציבור.
ברכת אשר יצר
משמעות הברכה
הברכה נחתמת בכך שה' הוא, שכן אם הפסולת הייתה נשארת בגוף האדם ומתעפשת היא הייתה מזיקה לו וגורמת לו לחלות. כמו כן נאמר בחתימת הברכה שה'. וניתנו כמה פירושים מהו הפלא האמור:
בתוך אדם אחד
ביקורת
הביקרות של הספר הייתה מעורבת אך בעיקר חיובית. הביקורות הרווחות על הספר התרכזו בשימוש בדמותו של בילי כדרך לדיון בנושאים וסוגיות שונות, כך למשל בביקורת של הטלגרף.
ברכת אשר יצר
דיני הברכה
יש מן הראשונים שכתבו שמברכים ברכה בבוקר כחלק מברכות השחר אפילו אם לא עשה צרכיו, וכך פסק הרמ"א. יתירה מזאת, לדעה אחת בראשונים מברכים ברכה זו רק בבוקר ואין מברכים אותה שוב במשך היום. אך רבים חולקים וסוברים שהברכה היא על עשיית צרכים, ואף בבוקר אין לברך אותה אלא אם כן עשה צרכיו, וכך פסק השולחן ערוך.
הראשונים נחלקו אם ברכה זו נאמרת רק אחרי הפרשת צואה או גם אחרי הטלת שתן, ולהלכה נפסק בשולחן ערוך שיש לברך בכל מקרה.
בתוך אדם אחד
ביקורת
ואניטי פייר (המהדורה החדשה) נכתב כי זהו, "ספרו הנועז ביותר של אירווינג... מזה עשור", מגזין טיים כתב כי "(אירווינג) מצליח לכתוב ספרים שגם זוכים לשבחי הביקורת וגם אהובים על כל הקוראים", אחרים ביקרו את הספר ואמרו כי הספר משתפר לקראת סופו, אחרים התלוננו שגם בספר זה אירווינג ממחזר את עצמו ומעלה את אותם נושאים, ואף מגלה אובססיביות למיניות אך בכל זאת שיבחו את הספר.
ברכת אשר יצר
דיני הברכה
פסק נוסף של השולחן ערוך הוא שהעושה צרכיו בפעמיים נפרדות ולא בירך אשר יצר על הפעם הראשונה – עליו לברך את הברכה פעמיים ברציפות. אחרונים רבים נחלקו על פסק זה, ולכן כתבו שראוי לברך מיד כשמסיים לעשות את צרכיו ולא להתמהמה.
בתוך אדם אחד
ביקורת
המבקר של The A.V. Club שיבח את הספר כבעל מספר נקודות חוזק כמו מסקנות הרומן, אך גם הביע ביקורת על הספר. השבחים לרומן התרכזו גם בהומור של הספר ובדמותו של בילי.
ברכת אשר יצר
דיני הברכה
זמן ברכת אשר יצר לדעת רוב הפוסקים הוא שיעור פרסה (72 דקות) לאחר עשיית הצרכים, ולאחר מכן לא ניתן לברך.
בתוך אדם אחד
ביקורת
הספר היה שותף לזכייה עם הספר "My Awesome Place: The Autobiography of Cheryl B" של שריל בורק בקטגוריית הספרות הדו-מינית בפרס למדא לספרות לשנת 2013.
ברכת אשר יצר
נוסחי הברכה
נוסח הברכה דומה אך אינו זהה בעדות ישראל השונות.
נוסח הברכה בתלמוד
התלמוד הבבלי מביא מחלוקת באשר לחתימת הברכה (כלומר מה אומרים בסוף הברכה לאחר המילים "ברוך אתה ה'" [בשורה 8 בנוסח לעיל]). האמורא רב סובר שצריך לחתום "רופא חולים". שמואל חולק עליו בטיעון שלא כל מי שהתחייב לברך את הברכה היה חולה לפיכך לדעתו יש לחתום "רופא כל בשר". רב ששת אומר "מפליא לעשות". רב פפא, כשיטתו גם ביחס לברכות אחרות, סובר "הלכך נמרנהו לתרוייהו" (תרגום: לפיכך נאמר את שניהם) כלומר "רופא כל בשר ומפליא לעשות", וכך נפסק להלכה.
נוסח הברכה עצמה מובא כבר בתלמוד, אך כמו במקומות רבים אחרים לא ניתן לדעת מהו הנוסח המדויק של התלמוד, שכן דרכם של מעתיקי כתבי היד התלמודיים הייתה לשנות את נוסח התפילות והברכות כפי הנהוג לומר במקומם (נכון הדבר גם ביחס לסידורים מתקופת הגאונים כדוגמת סדר רב עמרם גאון).
לשון נקייה
המונח "אשר יצר" משמש כלשון נקייה לציון עשיית צרכים. כך למשל ביידיש "אַשר יצר פּאַפּיר" הוא כינוי לנייר טואלט.
דב ליפמן
קורות חייו
בשנת 2011 הצטרף לתנועת "עם שלם" וב-2012 פרש ממנה והצטרף למפלגת "יש עתיד". לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 שובץ במקום ה-17 ברשימתה, ונבחר. הקים את "השדולה לקידום השתלבות חרדים בשוק העבודה" ועמד בראשה. בבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הוצב במקום ה-17 ברשימת יש עתיד, שקיבלה רק 11 מושבים ולא נכנס לכנסת. במאי 2018 הודיע על פרישה מיש עתיד ומפעילות פוליטית מסיבות אישיות.
גביע דייוויס 1946
בית אירופה
הבית כלל 15 קבוצות, כולל מצרים והרפובליקה הסינית. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
דב ליפמן
קורות חייו
במאי 2021 דווח ב"הארץ" על טענות על התנהגות לא הולמת והטרדה מינית של שתי נשים. בחודש הבא דיווח "הארץ" כי פוטר מתפקידו.
גביע דייוויס 1946
משחק בין מנצחי הבתים
המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בפורסט הילס, ארצות הברית במהלך 15-13 בספטמבר 1946. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת שוודיה עם התוצאה 0:5.
דב ליפמן
חיים אישיים
נשוי לדינה ואב לארבעה, גר בבית שמש.
יונתן הירשפלד
יונתן הירשפלד (נולד ב-1979) הוא צייר ואוצֵר הכותב בנושאי תרבות, אמנות ופילוסופיה, בעיתונים ובכתבי עת.
ביוגרפיה
יונתן הירשפלד נולד, גדל ולמד בירושלים. בוגר התיכון לאמנויות על שם צ'ארלס א. סמית בירושלים (בגרות מלאה במגמת אמנות פלסטית, 1997). בוגר תואר ראשון באמנויות יפות (BFA) מהמחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. בעל תואר שני באמנויות יפות (MFA) בתוכנית הבינתחומית לאמנויות, בשיתוף המכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן, אוניברסיטת תל אביב (2011).
בשנת 2008 הקים הירשפלד ביחד עם יקיר שגב את גלריה חנינא, שכעבור שנה הפכה לגלריה שיתופית, בה שותפים כיום 15 אמנים.
בשנת 2013 צייר את סדרת הציורים "על הארץ", שהוצגה במשכנות שאננים. בסדרה זו התייחס לציורי "צובה" של זריצקי ושל אברמסון ולדיון האתי והאסתטי שמתעורר במפגש בין שלושת הדורות של האמנים. בשנת 2016 הוצגה סדרת ציורים זו במסגרת התערוכה "אופק חדש לאופקים חדשים" במשכן לאמנות בעין חרוד.
זכה בפרס עידוד היצירה של משרד התרבות לשנת 2016. באותה שנה היה אוצר של תערוכת ורד אהרונוביץ'.
פרסם שירים בכתב העת "מטעם" בעריכת יצחק לאור. כתב מאמרים לכתב העת "אודיסאה" ולאתרים "ארטפורטל", "ערב רב" ו"אלכסון". מ-2013 כותב את הטור "תמונה" במוסף "תרבות וספרות" של העיתון "הארץ".
פרסם סדרת מאמרים בהם טען שההגות הפוסט-מודרניסטיסטית מבית מדרשם של דרידה, פוקו, בודריאר ודלז נהנית מהגמוניה מוחלטת בעולם האמנות הישראלית. הירשפלד ניסה להצביע על כשליה ונזקיה של הגות זו.
בשנת 2021 פרסם את הספר ”לדעת ציור“ בהוצאת רסלינג.
קישורים חיצוניים
מאמרים של הירשפלד
אידיאל היופי הנשי באפריקה
אידיאל היופי הנשי במסורת האפריקאית הוא הבניה חברתית, לפיה משיכה פיזית היא אחד הנכסים החשובים ביותר של האישה, אשר כל הנשים צריכות לשאוף להשיג ולתחזק. אידיאל היופי הנשי, המתייחס בין היתר גם לגוף האישה, משתנה מתרבות אחת לאחרת.
רקע
נרטיבים בתקופה הקולוניאליסטית הגדירו את האפריקאים כנחותים במדרג ההיררכי האבולוציוני של ההומו-סאפיינס. בשנת 1798 תיארה האנציקלופדיה "בריטניקה" את דיוקן בני האדם כהי העור כבעלי "לחיים מעוגלות, עצמות לחיים גבוהות, מצח מורם, אף קצר, דחוס ושטוח, שפתיים עבות, אוזניים קטנות, כיעור כללי, צורת גוף בלתי רגילה". אצל נשים הדגישה האנציקלופדיה "אחוריים רחבים בצורת אוכף". כהי העור שאפו לשנות את התדמית שהוצמדה להם על ידי האדם הלבן ולהצגת האישה האפריקאית כיפה, אימהית ודואגת, אך היררכיה גזעית והדרה גזענית בקונטקסט פוליטי, השפיעה על אידיאל הגוף והיופי, והשפעתה נמשכת עד לימים אלו. עם זאת, במהלך השנים השתנה אידיאל היופי הנשי האפריקאי ונמצא עדיין בתהליך שינוי.
במסורת האפריקאית גוף מלא נחשב לאטרקטיבי, ומשפחות רבות מעודדות משקל גוף כבד. נשים בעלות משקל עודף נתפסות כבריאות ופוריות, ובני זוג של נשים מלאות נתפסים ככאלו שדואגים להן ומספקים את צורכיהן. בעבר, ברפובליקה האסלאמית של מאוריטניה (מדינה בצפון מערב יבשת אפריקה), משקל גוף עודף היווה סמל לשגשוג. החל מגיל 7 נשלחו ילדות לחוות השמנה, בהן עודדו אותן לאכול על מנת להעלות במשקל, כך שהגיעו למשקל שבין 60–100 ק"ג.
ביטויים למסורת נמצאים גם בשפה המדוברת. למשל, בקרב אנשי היורובה קיימים ביטויים המבטאים את חשיבותם של אחוריים רחבים אצל נשים, למשל: "Plump rounded beautiful woman" הנחשב לתיאור של אישה יפה ואסתטית. הדמות המסורתית של האישה השופעת והעגולה כמודל יופי, מעידה על קורלציה של יופי נשי עם פונקציות של רבייה בתודעה האפריקאית. שביטוי זה מתקשר גם לכך שהאישה יותר משויכת לטבע. כלומר, אידיאל היופי הנשי האפריקאי מעניק חשיבות למבנה הביולוגי של האישה, כחלק מתפקידה הטבעי להעמיד צאצאים. מקורות אחדים מציינים כי מלבד ההקשר לפוריות ולטבע, ניתן לראות את חשיבות האסתטיקה בדמות האישה במיתוסים מרכזיים במסורת הניגרית האפריקאית, המתארים את האישה האידיאלית כאשה שטרם ילדה, אך בעלת אותו מבנה גוף שופע ועגול.
בעת הנוכחית, בשונה מהמצופה ומהמתואר עד כה, נמצא כי בקרב אפריקאים ישנה העדפה לפרצופים רזים יותר. העדפה זו מרמזת על השפעתו של העולם המערבי ועל אוניברסליות גוברת בקרב מדינות עולם שלישי. עם זאת, הדבר נפוץ יותר בקרב האליטות האפריקאיות, מאחר שהן זוכות לשירותי בריאות טובים יותר, תנאי מחיה טובים יותר, הכנסה גבוהה יותר, ויש להם נגישות גבוהה למדיה המערבית. כלומר, משיכה לתווי פנים צרות יותר אינה קונסיסטנטית עם הערכים והמסורת האפריקאית, אלא מייצגת את אידיאל הגוף האפריקאי החדש, התואם לאידיאל המערבי. בהתאמה, באזורים כפריים יותר של היבשת, אשר נחשפים פחות לשינויים פוליטיים וכלכליים - לא נמצאה העדפה כזו.
בריאות
במספר מחקרים שנעשו בקייפטאון נמצא כי נשים אפריקאיות בעלות עור כהה מאובחנות יותר בהפרעות אכילה מאשר נשים בעלות גוון עור בהיר. במחקר אחר שנערך בעיר זו, עלה כי 18% מקרב הסטודנטיות האפריקאיות בעלות גוון עור כהה, הלומדות בשנתן הראשונה באוניברסיטה מאובחנות בעודף משקל, וכ-6.5% מאופיינות בהשמנת יתר. חשיבות הנושא של הפרעות משקל בקרב צעירות בעלות גוון עור כהה במהלך התבגרותן עלה על סדר היום לאור ריבוי מקרי השמנת יתר, אשר בהדרגה הפכו לבעיית בריאות כללית.
במחקר שנעשה בקרב נשים שחורות מדרום אפריקה ומארצות הברית נמצא כי על אף שנשים היו בעלות משקל עודף ובעלות סיכונים להשמנת יתר, הן החשיבו את עצמן כאטרקטיביות. תפיסה זו נובעת מהשוואה שלהן לחברותיהן יותר מאשר לאידיאלים שונים או סטנדרטים של בריאות. כמו כן, בנות שאופיינו בהשמנת יתר היו שלמות עם מצב זה, עקב האמונה כי שומן מעניק כוח, מהווה סמל לכבוד ומעיד על בריאות תקינה.
מחקר שנערך בגמביה הראה כי דורות שונים תופסים השמנת יתר בצורה שונה. נשים מבוגרות יותר היו פחות מודאגות לגבי משקלן, אלא אם היו במשקל עודף (BMI=27.8). לעומתן, נשים צעירות יותר היו מודאגות לגבי משקלן ללא תלות במשקלן. עוד נמצא כי דורות צעירים יותר מושפעים יותר מהרעיונות המערביים מאשר הדורות הקודמים.
בעיר קאייליטשה ליד קייפטאון נערך סקר בקרב 240 צעירות כהות עור בגילאים 10–18. רוב תושבי העיר כהי עור ומגיעים מאזורים שבטיים. במחקר עלה כי 75% זיהו רזון עם מחלות, בעיקר איידס. כמו כן, ישנה הסתכלות שלילית אודות השמנת יתר אשר עלו מסקר זה. לדוגמה, 75% מהמשתתפות חשו כי אנשים שמנים לא מקובלים על ידי חבריהם וחלק חשבו שהם אף מסריחים. כשליש מההורים של הבנות המוגדרות בעלות עודף משקל חשבו שהן יפספסו הזדמנויות אם יישארו שמנות. במאמר זה לא הוסבר השילוב של התייחסויות שליליות לרזון ולהשמנה באותו הזמן.
השפעת המדיה על תפיסת הגוף
הסברה הרווחת היא כי הפרעות אכילה מיוחסות לתרבויות מסוימות. כלומר, לאור תרבותן, נשים כהות עור נתונות ללחץ מתון יותר לרזון מאשר נשים בעלות עור בהיר. לכן, מקובל לחשוב כי הן חסינות יותר מפני פיתוח הפרעות אכילה. קרי, בקרב קבוצות מיעוט אתניות, שכיחות הפרעות האכילה נמוכה יותר מאשר בקרב האוכלוסייה המערבית. בארצות הברית, נשים בעלות גוון עור בהיר מדווחות יותר על אי שביעות רצון ביחס לגופן, מאשר נשים בעלות גוון עור כהה. מנגד, נמצא כי סטודנטיות אפריקאיות בדרום אפריקה, דיווחו על יותר הפרעות אכילה ודחף לרזות מאשר מקבילותיהן בהירות העור. נתון זה יכול להיות מוסבר על ידי כך שייתכן כי בדרום אפריקה נשים אפריקאיות נתונות ללחץ להיות רזות.
הלחץ להשגת אידיאל היופי המוצג באמצעות המדיה החברתית בשילוב עם לחץ חברתי להרזיה הוא גורם סיכון לפיתוח הפרעות אכילה בקרב צעירות בעלות גוון עור בהיר. המדיה החברתית מציגה רזון בלתי ניתן להשגה עבור בנות אלה.
במחקר שנערך בארצות הברית ובדרום אפריקה, נבחן דימוי הגוף האידיאלי כפי שהוא משתקף בנתוני ה-BMI הממוצע של דוגמנים ודוגמניות המוצגים במדיה. בחישוב מדד מסת גוף של דוגמניות אפריקאיות-אמריקאיות ומדרום אפריקה, נמצא כי בארצות הברית, דוגמניות כהות עור היו בעלות BMI גבוה יותר משל בעלות העור הבהיר. על אף שלא נאמר בפירוש, ה-BMI של הדוגמניות מהווה מצג למה מצופה מהאישה האמריקאית. המדיה יוצרת מצג אידיאלי של יופי ולכן ישנו לחץ רב יותר על נשים בעלות עור בהיר מאשר על נשים אפריקאיות-אמריקאיות. בהתאמה, יש יותר הפרעות אכילה אצל נשים אלה בהשוואה לנשים אפריקאיות.
בסתירה לכך, נמצא במחקר שנערך בדרום אפריקה כי נשים בעלות עור בהיר היו בעלות BMI גבוה יותר משל נשים אפריקאיות כהות. נתון זה הפתיע חוקרים שכן המסורת האפריקאית מעודדת גוף מלא. נראה כי הלחץ של המדיה החברתית משפיע במידה רבה על כלל האוכלוסייה וכי ייתכן כי דווקא כהות העור הן אלה שהושפעו יותר מהמדיה ומאידיאל היופי המערבי.
אטרקטיביות נתפסת וסמלי יופי
בשבט הקארו שבאתיופיה צלקות נחשבות לאטרקטיביות הן בקרב נשים והן בקרב גברים. גברים פוצעים את עצמם ויוצרים צלקות שיעידו על כך שהם הרגו אויבים משבטים אחרים. נשים בעלות צלקות נחשבות לחושניות ואטרקטיביות. הצלקות יכולות לסמל את המעמד החברתי של האישה, את תפקידה הפוליטי או הדתי, את השושלת המשפחתית שלה ואת המעבר מילדות לבגרות אשר בסופו היא רשאית להינשא.
בסנגל ובמדינות במערב אפריקה נשים נוהגות לקעקע או לצבוע את החניכיים כדי לגרום לשיניהן להראות לבנות יותר וליצור חיוך מושך יותר. לעיתים, פרוצדורה זו מלווה בהוספת שיני כסף על מנת להדגיש את צבע החניכיים שלהן. באתיופיה, נשים רבות מסירות חלק משיניהן הקדמיות, מנקבות את השפה התחתונה ומחדירות צלחת עץ או חמר. עם הזמן, גודל הצלחות המוחדרות גדל לשם הרחבת השפה התחתונה. פרקטיקה זו מסמלת את בגרות האישה ואת הגיעה לגיל הפוריות. ככל שהצלחת גדולה יותר כך האישה נתפסת כבוגרת יותר ולסמל לאטרקטיביות בקרב נשים בשבטים אלו.
נשים בשבט המסאי באפריקה נוהגות לענוד תכשיטים כבדים אשר עשויים מאבנים או מניבי פילים, על מנת להרחיב את תנוכי אוזניהן. בשבט זה (כמו בשבטים נוספים באפריקה) תנוכי אוזניים רחבים מעניקים לאישה מעמד גבוה יותר. על מנת להדגיש את תנוכי האוזניים הרחבים, הנשים נוטות לקשט אותם בתכשיטים צבעוניים.
תחרויות יופי
בניגריה, מתקיימות שתי תחרויות יופי כאשר כל אחת מהן יוצרת את המודל האידיאלי ליופי נשי על בסיס אג'נדה לאומית שונה.
נשים אפרו-אמריקאיות בארצות הברית
נשים אפרו אמריקאיות מדווחות על פחות הבדלים בין היופי האידיאלי לעומת היופי האמיתי שלהן בהשוואה למקבילותיהן בעלות גוון עור בהיר, אשר מרגישות שהן יותר רחוקות מהאידיאל שלהן. אמנם, נשים אפרו אמריקאיות כהות עור פחות מוטרדות ממשקלן לעומת בהירות העור אך בהיבטים ספציפיים של נראות, שביעות הרצון היא כמעט באותה המידה ללא הבדל בגוון העור.
בעלי גוון עור בהיר מקבלים ייצוג רב יותר במדיה מאשר בעלי גוון עור כהה. על כן, ניתן להבין מדוע הפער בין המצוי לרצוי בקרב בעלות עור בהיר משמעותי יותר מאשר מקבילותיהן האפרו-אמריקאיות. כאשר נשאלו לגבי הרגלי קריאת מגזינים, ענו האפרו אמריקאיות כי אינן רואות באידיאל היופי המיוצג במגזינים כאידיאל יופי עבורן. הסתכלות מעין זו יכולה להיות מוסברת על ידי כך שהן מעוניינות להפריד את עצמן מבהירי העור כמנגנון הגנה לגזענות ולאפליה.
הסבר נוסף לממצא זה טמון בתאוריית ההשוואה החברתית של פסטינגר. תאוריה זו מציגה אנשים ככאלה השופטים את עצמם לפי מה שהם רואים באחרים, וכן ההשפעה הניכרת היא עקב השוואות לאנשים אליהם הם דומים. עם זאת, יש עדויות לכך שנשים אפרו-אמריקאיות מודעות לכך שאין דוגמניות רבות הדומות להן ולכן מתעלמות מן הסטנדרטיים המקובלים במדיה, ויוצרות סט סטנדרטיים חלופיים שונים מהותית מהדעה הרווחת. הסטנדרטים האלטרנטיביים מקלים על נשים אלו את הלחצים מצד החברה המודרנית.
כיום, ישנו ניסיון ניכר ליצור ייצוג רחב יותר של מגוון גודלי גוף, משקלים וצורות גוף. בהתאם לכך, נשים אפרו-אמריקאיות מרגישות פחות מאוימות מאידיאל היופי המוצג, שכן כעת הוא פחות צר מבעבר וכולל מראות שונים. מחד המראה האידיאלי המקובל כיום מאוזן יותר ביחס לעבר, שכן לא מדובר יותר בדמות אחת. זאת ועוד, הייצוג הנרחב של דמויות אפרו-אמריקאיות מעלה את רמת קבלתן כחלק מהחברה, כדמויות חיוביות, ומסייע בצמצום ההתעסקות במשקלן ובמראן. מאידך, הצגתן במסגרת המדיה גורמת להתקרבותן לעבר אידיאל היופי המערבי. כלומר, כיום אידיאל היופי של נשים אפרו-אמריקאיות מבוסס בחלקו על מסורת, אותנטיות וגאווה ביחד עם היבטים מערביים.
חלק מתפיסת היופי של נשים אפרו-אמריקאיות מגיע מתוך גאוותן בתרבות ובמסורת שנוצרה לאחר השחרור מהעבדות. עקב כך, הן נוטות להגדרת יופי באמצעות תכונות אישיות בנוסף למראה החיצוני, שכן הגדרת יופי זו מאפשרת התמודדות עם הגזענות הנמשכת מהעבר. עדות נוספת לגאוות נשים אפרו-אמריקאיות בתרבותן האתנית מציגה כי 84% מהנשים האפרו-אמריקאיות אוהבות את גוון העור שלהן לעומת פחות משליש בקרב הנשים עם גוון העור הבהיר.
הגירה והשלכות
אנשים מהקבוצה האתנית הגדולה בדרום אפריקה, הזולו מאמינים כי רזון מקושר למחלות ולעוני בהתאם למסורת ולתרבות הנהוגה. בתיעוד הגירתם של חלק מבני הזולו לבריטניה נמצא כי תפיסת הרזון השלילית השתנתה בעקבות המעבר. מכאן, ניתן להבין כי העדפות בתפיסת אטרקטיביות עשויות להשתנות עקב חשיפה לסביבה ותנאים שונים. לא נמצא הבדל בין התפיסות הבסיסיות לגבי משקל גוף בין בעלי גוון עור כהה בבריטניה, לבין מקביליהם בעלי גוון העור הבהיר, ותפיסתם זו הייתה שונה משל אנשי הזולו. בקרב האוכלוסייה המקומית הבריטית, ככל שה-BMI עולה כך יורדת מידת האטרקטיביות הנתפסת. לעומתם, בקרב בני הזולו אין שינוי במידת האטרקטיביות הנתפסת ביחס לשינויי ב-BMI.
רוברטו בניני
רוברטו בניני (באיטלקית: Roberto Benigni; נולד ב-27 באוקטובר 1952) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע איטלקי זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, ופרס אריה הזהב על מפעל חיים בפסטיבל הסרטים של ונציה 2021.
קריירה מוקדמת
בניני נולד בחבל טוסקנה שבאיטליה. הוא החל את הקריירה שלו בשנות השבעים כשחקן בסדרות טלוויזיה. כשחקן בסדרה הקומית "טלוואקה" הורד בניני מן המסך ביחד עם הסדרה לאחר ששר את ההמנון במילים המתייחסות לפעולות גופניות, ויצר מהומה תקשורתית. בשנת 1980, במהלך דיון בטלוויזיה, התייחס בניני אל האפיפיור יוחנן פאולוס השני באופן לא מנומס, ויצר מהומה נוספת.
בניני יצר סטנדרט חדש להתנהגותם של פוליטיקאים איטלקים, כאשר במהלך עצרת תמיכה במפלגה הקומוניסטית האיטלקית (בה הביע את תמיכתו) חיבק את מנהיג המפלגה אנריקו ברלינגר. הייתה זו סטייה מן הפרוטוקול הקפוא של התנהגות הפוליטיקאים האיטלקים, ונקודת שבר שממנה והלאה טרחו הפוליטיקאים האיטלקים להפגין גינונים "עממיים" יותר.
שיתוף הפעולה עם הבמאי ג'ים ג'ארמוש
בניני "התגלה" לקהל הצופים שמחוץ לאיטליה, בסרטו של הבמאי העצמאי האמריקני ג'ים ג'ארמוש, "נרדפי החוק" (Down by Law). בסרט זה שיחק בניני אסיר, המושלך לתא בבית כלא בעוון רצח של אדם באמצעות כדור ביליארד. בבית הסוהר הוא מוצא את עצמו עם שני בריונים קשוחים, בגילומם של טום וייטס (זמר רוק), המשחק אדם שנדון למאסר על שנתפס נוהג במכונית כאשר בתא המטען מצויה גופה, וג'ון לורי (מוזיקאי הג'אז), המשחק סרסור שהופלל על סרסרות לזנות של ילדה בת שתים עשרה. השניים, שכאשר היו לבדם בתא, היו מנוכרים זה לזה, התאחדו אל מול התנהגותו המשונה של בניני שידיעותיו בשפה האנגלית מתמצות במשפט - "I scream, you scream, we all scream, for ice cream". בהנהגתו של בניני הם מצליחים להגות תוכנית בריחה מן הכלא, בורחים אל בית בודד בביצות, שם פוגש בניני את ניקולטה (דמות זו מגולמת על ידי ניקולטה בראסקי, אשתו של בניני ושותפה למרבית סרטיו). בניני מתאהב בה, והשנים חיים באושר ובעושר. הסרט צולם בשחור לבן, והוא יצירת מופת בסגנונו הידוע של ג'ארמוש, מחשובי הבמאים שקמו לקולנוע העצמאי האמריקני בשנות השמונים. משחקם של ווייטס ולורי מעולה (בהתחשב בעובדה שהמדובר במוזיקאים מקצועיים), אך התנהגותו הקפריזית של בניני היא אחד מהאלמנטים שגרמו להצלחתו הגדולה של הסרט.
לאחר סרט זה צילם בניני עם ג'ארמוש סרט קצר בשם "קפה וסיגריות" (1986), שהורחב לאחר מכן לכלל סרט באורך מלא, הכולל עשרה קטעים נוספים פרט לקטע עם בניני, ויצא אל האקרנים בשנת 2003. כן שיחק בניני בשנת 1991 בסרטו של ג'ארמוש "מונית לילה", שהוא סרט המורכב ממספר אפיזודות הסובבות סביב נהיגה במונית, בערים שונות בעולם. בסרט זה שיחק בניני נהג מונית המביך עד מוות כומר שעלה במקרה למונית, כאשר הוא מתוודה בפניו על מגוון מרשים של סטיות מיניות משונות.
הקריירה באיטליה
לאחר "נרדפי החוק" המשיך בניני לשחק בסדרה של קומדיות דוברות איטלקית והפקות בינלאומיות שזכו להצלחה מעבר לגבולות איטליה. בין היתר שיחק בסרט "שטן קטן שלי", לצד וולטר מתאו, "המפלצת" וב"ג'וני סטקינו", אותם ביים בעצמו. המדובר בקומדיות עממיות, הנשענות על משחקו המוגזם של בניני, על חילופי זהויות, ועל הופעתה של ניקולטה בראסקי לצדו. בשנת 2002 יצר בניני גרסה חדשה לספר הילדים הקלאסי מאת קרלו קולודי "הרפתקאותיו של פינוקיו", אשר הייתה לסרט הקופתי ביותר באיטליה בשנה זו עליו זכה בפרס פטל הזהב לשחקן הגרוע ביותר ובהמשך גילם את ג'פטו בסרט משנת 2019 בשם "פינוקיו". בניני מוערך אף כחרזן מאלתר (צורת אומנות מקובלת במולדתו טוסקנה) וכן ידוע כמי שלמד בעל פה את "הקומדיה האלוהית" של דנטה אליגיירי ומסוגל לומר אותה מראשיתה ועד סופה.
בשנת 2012 הופיע בסרטו של וודי אלן, "לרומא באהבה" בתפקיד לאופולדו, פקיד זוטר שהפך לידוען הנמצא במרכז ההתעניינות של אמצעי התקשורת.
החיים יפים
בניני ידוע בעיקר בשל סרטו "החיים יפים" (1997), סרט טרגי-קומי אודות השואה. עלילת הסרט עוסקת בגואידו - יהודי איטלקי, שמנסה לגרום להישרדותו של בנו במחנה השמדה. האב, גואידו, מנסה לשכנע את בנו שהאירועים מסביבם הם רק משחק, ושעליהם לשמור על הכללים על מנת לנצח במשחק. בסרט משחקת גם אשתו של בניני, ניקולטה בראסקי. אביו של בניני שהה שנתיים במחנה הריכוז ברגן-בלזן, והסרט מבוסס במידת מה על התנסויותיו במחנה. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, וזכה בשלושה - פרס הסרט הזר של השנה, פרס השחקן הטוב ביותר של השנה (עבור בניני שכיכב בסרט ואף ביים אותו), ופרס המוזיקה המקורית לסרט דרמה.
פעילות פוליטית
בניני ידוע כמתנגד חריף לראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני. הוא ביקר אותו בחריפות מספר פעמים, ואף הוביל נגדו הפגנה גדולה נגד החלטה לקצץ תמיכה ממשלתית באמנויות. שיא פעילותו נגד ברלוסקוני היה כשהופיע במהדורת החדשות הנצפית ביותר באיטליה לכבוד סרט חדש שלו, וקפץ מאחורי המגיש עם פתיחת המהדורה ומתח את הצופים בהכרזה "ברלוסקוני התפטר". לאחר מכן הותיר את מגיש החדשות פעור פה כשעשה מעין סטריפטיז, פרם את חולצתו במהלך הריאיון, והניח אותה על כתפי המגיש כשהוא מתגלגל מצחוק.
שנג'ואו 13
טיסת החלל היא הראשונה במסגרת משימות שאמורות להימשך שישה חודשים (180 יום). . בפועל, הטיסה נמשכה ונמשכה 182 יום, וקבעה שיא חדש של שהות בחלל לסינים. לאחר מכן, שהות של שישה חודשים על גבי תחנת החלל תהפוך למשך הזמן הרגיל של צוותי הטיסה הסיניים.
משימה
המשימה כוללת ביקור במודול הליבה של טיאנחה לאחר השיגור והעגינה של טיאנגוא'ו 3, הטיסה השלישית של טיל המטען הסיני.
צוות
הצוות הוכרז במסיבת עיתונאים שנערכה ב-14 באוקטובר 2021. מייג'ור גנרל בחיל התמיכה האסטרטגית גָ'אי גְ'ה-גָאנְג הוא טייס חלל ותיק שהיה על טיסת שנג'ואו 7. הקולונל וָאנְג יָאפִּינְג טסה בשנג'ואו 10 והייתה האישה הראשונה שתבקר בתחנת החלל טיאנגונג, בעוד הקולונל יֵה גוָאנְגְפֿוּ מבצע את טיסתו הראשונה לחלל. בעקבות השהות של 182 יום, ואנג קבעה שיא שהייה בחלל מבחינת שהות מצטברת בחלל עבור טייקונאוט או טייקונאוטית סינית. כמו כן הייתה לסינית הראשונה שביצעה הליכת חלל
עאדל עבד אל-מהדי
עאדל עבד אל-מהדי אל-מונתפיכי  (נולד ב-1 בינואר 1942) הוא פוליטיקאי וכלכלן עיראקי שיעי אשר כיהן כראש ממשלת עיראק ה-49 מ-25 באוקטובר 2018 עד מאי 2020. במקביל הוא מכהן גם כשר ההגנה וכשר הפנים. בעבר כיהן גם כסגן הנשיא (בשנים 2011-2005) וכשר הנפט (בשנים 2016-2014).
ביוגרפיה
עבד אל-מהדי נולד בבגדאד למשפחה ממוצא איראני. בשנת 1969 עזב את עיראק לגלות בצרפת, שם עבד בעיתונות הערבית-צרפתית. לאורך צעירותו קיבל עבד אל-מהדי חינוך שיעי אליטיסטי. משנות ה-70 ועד תחילת שנות ה-80 היה פעיל במפלגה הקומוניסטית והחל לגבש לעצמו עמדה "קומוניסטית-אסלאמית". בתקופה זו חזר לעיראק והחל להיות מעורב פוליטית.
ב-26 בפברואר 2007 הוא שרד ניסיון התנקשות בו נהרגו עשרה אנשים. ב-2 באוקטובר 2018 מונה לתפקיד ראש הממשלה - מינוי שנכנס לתוקף כשלושה שבועות לאחר מכן.
באוקטובר 2019 החלו מחאות אלימות נרחבות על תפקוד הממשלה. ב-29 בנובמבר 2019 הודיע על כוונתו להתפטר מראשות הממשלה. הוא צפוי לעמוד למשפט על אשמתו בהריגתם של מפגינים צעירים במהלך ההפגנות נגדו.
האדם הנופל
האדם הנופל (באנגלית: "The Falling Man") הוא תצלום מפורסם שצולם על ידי ריצ'רד דרו, כתב AP, ובו נראה אדם הקופץ אל מותו מהמגדל הצפוני של מגדלי התאומים בניו יורק, בפיגועי 11 בספטמבר.
התצלום
בפיגוע במגדלי התאומים נחטפו ורוסקו שני מטוסי נוסעים אל תוך שני גורדי שחקים, שנשרפו, התמוטטו וגבו את חייהם של אלפי קרבנות שלא הספיקו להימלט על נפשם. לפחות 200 בני אדם בחרו לקפוץ אל מותם מן המגדלים הבוערים ולא למות בעשן ובאש. מבחינה משפטית, כולם הוכרו על ידי ה־OCME (המשרד לחקירת מקרי מוות של ניו יורק) כנרצחים (להבדיל ממתאבדים), מתוך ההגדרה כי "קופץ שבא להתאבד הוא אדם שמגיע למשרד בבוקר מתוך ידיעה שהוא הולך לשים קץ לחייו. אנשים אלו הוכרחו לקפוץ על ידי האש והלהבות, ולא - יישרפו".
תמונת האדם הנופל צולמה על ידי צלם סוכנות AP, ריצ'רד דרו, בשעה 9:41 בבוקר יום 11 בספטמבר 2001. תמונה זו הייתה אחת ממספר תמונות שצילם דרו, שהנציחו את הרגע שבו בחרו אותם אנשים לקפוץ אל מותם מהקומות הגבוהות של שני הבניינים בני מאה ועשר הקומות. זהותו של האדם בתמונה אינה ידועה.
התצלום זכה במקום השלישי לתמונות בודדות בקטגוריית "חדשות נקודתיות" בתחרות "World Press Photo" של שנת 2002.
בשנת 2006 הופק סרט תיעודי על אודות התצלום ועל הסיפור שמאחוריו.
השיר "תצלום מ־11 בספטמבר"
המשוררת הפולנייה, כלת פרס נובל לספרות, ויסלבה שימבורסקה, כתבה בעקבות תצלום זה את השיר "תצלום מ־11 בספטמבר". באחד מבתי השיר עמדה שימבורסקה על ייחודו של התצלום (תרגום: רפי וייכרט):
השיר "סוף טוב"
במאי 2021 יצא האלבום "עובדי נמל" של הראפר ג'ימבו ג'יי, ובו מופיע השיר "סוף טוב" ובו מופיע השורה:
בשורה הזאת מכוון הזמר לשיר שלו, אך גם לשיר "תצלום מ-11 בספטמבר" של המשוררת הפולנייה כלת פרס נובל לספרות ויסלבה שימבורסקה.
הרומן "קרוב להפליא ורועש להחריד"
הרומן "קרוב להפליא ורועש להחריד", מאת ג'ונתן ספרן פויר, מספר על אוסקר בן התשע, שאביו נהרג בפיגוע במגדלי התאומים. במחברת של אוסקר ישנה סדרת תצלומים, שבהם מתועדת נפילתו של אדם שקפץ ממגדלי התאומים. בסוף הרומן אוסקר תולש את התצלומים מהמחברת, והופך את סדרם, כך שהאיש נראה לא נופל אלא ממריא, ואוסקר מתאר:. בהמשך לתיאור זה מופיעים 15 דפים ובהם תצלומים שצילם הצלם לייל אוברקו, ומתעדים את נפילתו של אדם שקפץ ממגדלי התאומים. כמתואר ברומן, התצלומים מוצגים בסדר הפוך, כך שהאיש נראה בהם לא נופל אלא ממריא.
שוביניזם
שוֹבִינִיזְם (מצרפתית: Chauvinism) היא אמונה בעליונות או דומיננטיות של קבוצת ההשתייכות של אדם על קבוצות אחרות. בהקשר הלאומי היא משלבת פטריוטיזם קיצוני ולאומנות. שוביניסט רואה עצמו כייחודי ומיוחד, בעוד האחרים נחשבים בעיניו חלשים או נחותים.
בעבר תיאר המושג במיוחד קנאות לאומנית קיצונית, או פטריוטיזם, תוך גילוי איבה כלפי בני הלאומים אחרים, אך מאז הופעת הפמיניזם בשנות השישים והשבעים, נוספה לו משמעות של עליונות המבנה המשפחתי הפטריארכלי. בשימוש השגור בימינו, שוביניזם גברי הוא מונח שמתאר זלזול, דעות קדומות, סטראוטיפים ואפליה לרעה של נשים. יש הטוענים כי תודעה של שוביניזם נשי התפתחה בקבוצות פמיניסטיות מסוימות.
מקורות המושג
על פי הסיפור, המונח נגזר משמו של ניקולא שוֹבָן (Chauvin), חייל בצבאו של נפוליאון בונפרטה, שהיה ידוע בנאמנותו הגבוהה לנפוליאון, תוך שנאת יריביו. שובן הפך לפופולרי בעקבות תיאורו הסאטירי במחזה "העיטור בעל שלושת הצבעים" (La Cocarde Tricolore) של (Cogniard) מ-1831.
שוביניזם כלאומנות
במאמרה "אימפריאליזם, לאומיות, שוביניזם", כתבה חנה ארנדט כי:
המונח אינו מונח שיפוטי – הוא אינו טוען שהשוביניסט טועה או צודק בהשקפותיו, אלא שאלו אינן מנומקות, נובעות מחוסר הגיון, תוך התעלמות מעובדות אשר עשויות לסתור את תורתו.
שוביניזם נשי
שוביניזם נשי היא האמונה שנשים הן נעלות מוסרית על הגבר והיא מאפיינת זרמים מסוימים של פמיניזם רדיקלי.
המונח אומץ על ידי מבקרים מסוימים - הפמיניסטית מהגל שני בטי פרידן היא דוגמה ראויה לציון. אריאל לוי (Ariel Levy) השתמשה במונח בדומה לבטי פרידמן, אך השתמשה בו בכיוון הפוך בספרה, 'נשים חזירות שוביניסטיות' (Female Chauvinist Pigs) בו היא טוענת שהרבה נשים צעירות בארצות הברית ובעולם בכלל מאמצות את דפוס ההתנהגות של השוביניזם הגברי וסטריאוטיפים מיזוגנים קודמים וישנים יותר.
הסופרת קרן סאלמנסון תיארה את אמונות וערכי השוביניסטיות בפסיכולוגיה המודרנית בספרה כשכתבה, "פמיניסטיות נשיות מאמינות שגברים לא יכולים להתפתח רגשית מספיק כדי לגדול ולתקשר מהנשמה והלב, להתייחס לבת זוגתם או לתת לה תוקף".
רעידות האדמה בטורקיה ובסוריה (2023)
רעידות האדמה בטורקיה ובסוריה הן סדרה של רעשי אדמה הרסניים שהתרחשו בתחילת פברואר 2023 וגרמו למותם של עשרות אלפי בני אדם. האסון החל ב-6 בפברואר עת התרחשה רעידת האדמה הראשונה בשעה 04:17 לפנות בוקר לפי שעון טורקיה, בעוצמה של כ-7.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והייתה רעידת האדמה החזקה ביותר שתועדה בטורקיה מאז רעידת האדמה בארזינג'אן (1939). מוקד הרעידה היה בדרום טורקיה, מערבית לעיר גזיאנטפ, בקצהו הצפוני של הבקע הסורי-אפריקני, בעומק של 17.9 ק"מ. לאחר כ-8 שעות התרחשה רעידת אדמה גדולה נוספת בעוצמה של כ-7.7 בסולם מגניטודה לפי מומנט. בנוסף לשני הרעשים הגדולים, התרחשה סדרה של רעידות אדמה חלשות יותר לאורך קו השבר. כתוצאה מהרעידות נספרו מעל 59,259 הרוגים בטורקיה ובסוריה, מעל 121,704 פצועים ועשרות אלפי נעדרים. הרעידות הורגשו גם בלבנון, בקפריסין, ביוון, ברוסיה, ברומניה, בגאורגיה, בעיראק, בירדן, במצרים ובישראל.
רעידות האדמה
מוקד הרעידה הראשונה, בעוצמה 7.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט, היה באזור העיר גזיאנטפ שבדרום טורקיה. הרעידה הורגשה ברחבי המזרח התיכון לרבות בסוריה, בלבנון, בדרום קפריסין ובישראל, והובילה לרצף של רעידות משנה עוקבות. כמה דקות לאחר הרעש הראשון אירעה רעידת אדמה נוספת בטורקיה בעוצמה 6.2. לאחר מכן, הורגשו לפחות חמש רעידות משנה נוספות בעוצמה 5.6-5. שר הפנים הטורקי סולימאן סוילו טען כי בסך הכל 42 רעשים עוצמתיים ורעשי משנה הורגשו באותו לילה ברחבי טורקיה.
רעידת האדמה הייתה אחת החזקות שנמדדו בתולדות טורקיה מאז החלו המדידות, ומשתווה בעוצמתה לרעידת האדמה שהתרחשה בשנת 1939.
שמונה שעות לאחר שהתרחשה רעידת האדמה הראשונה, בשעה 12:24 בצהריים, פקד את טורקיה רעש חזק נוסף בעוצמה של 7.7, גורמים בטורקיה הדגישו כי הרעש החזק בצהריים לא היה רעש משנה, אלא רעידת אדמה עצמאית, שהמוקד שלה היה בקהרמאנמרש שבדרום טורקיה, כ-80 ק"מ ממוקד הרעש שאירע ליד העיר גזיאנטפ.
ב-17 לפברואר דווח על יותר מ-4,300 רעידות משנה מאז הרעש הראשון.
אבידות ונזקים בסוריה
נכון ל-15 בפברואר מספר ההרוגים בסוריה עומד על 6,680. ולפחות 14,500 פצועים. חלקם באזורים המוחזקים על ידי הממשלה הסורית וחלקם באזורים שבשליטת המורדים הסורים. באזורים שבשליטת ממשלת סוריה דווח על 2,068 הרוגים ו-2950 פצועים. באזורים שבשליטת המורדים לפחות 4,400 הרוגים וכ-2,200 פצועים.
רק ב-10 בפברואר איפשרה ממשלת סוריה להעביר סיוע ואספקה לאזורים שבשליטת המורדים, דבר שפגע באפשרות להציל נפגעים.
אבידות ונזקים בטורקיה
בטורקיה לבדה היו מעל 51,000 הרוגים. כמות ההרוגים הגדולה ביותר כתוצאה מרעש אדמה בטורקיה מזה מאות שנים ולפחות 108,000 פצועים. עד כה 345,000 דירות נהרסו על פי ההערכה ראשונית, כמעט 42,000 בניינים נהרסו או נפגעו קשה. כ-150,000 איש נותרו ללא קורת גג כמיליון מתגוררים במבנים ארעיים. אלפים נלכדו מתחת למבנים שקרסו. חלק מהלכודים שידרו בשידור חי בקשות לעזרה ברשתות החברתיות. הרשויות בטורקיה פרסמו צווי מעצר ל-113 בני אדם, בהם קבלנים, יזמים, אדריכלים ומהנדסים, בחשד למעורבותם בבנייה באיכות ירודה ולא חוקית של מבנים שקרסו ברעידות האדמה.
טירת גזיאנטפ נפגעה קשה מרעידת האדמה.
צונאמי
גלי צונאמי קטנים התרחשו מול חופי קפריסין, ללא גרימת נזק. מחלקת ההגנה האזרחית של איטליה פרסמה התראת צונאמי ולאחר מכן חזרה בה. לתושבי החוף הומלץ לברוח למקומות גבוהים יותר ולפעול על פי הנחיות הרשויות המקומיות. שירותי הרכבות הושבתו זמנית בסיציליה וחודשו בבוקר.
משפיע (תפקיד)
משפיע הוא רב חסידי שעיקר השפעתו היא בענייני עבודת השם, תיקון המידות והתעלות רוחנית. מקור הכינוי הוא בחסידות חב"ד, שבה מכונים כך מוסרי שיעורים בתורת החסידות. לאחר מכן החלו להשתמש בו גם בחסידוית אחרות.
החל משנות ה-2000 החלו להשתמש בכינוי זה עבור מנהיגים רוחניים שאינם משמשים באדמו"רות ומוסרים שיעורים בחסידות ובעבודת השם. בדרך כלל ניתן הכינוי לרבנים שמנהיגים קהילה חסידית שאינה מזוהה עם חצר מסוימת, או לרבנים המזוהים עם חצר חסידית מסוימת אך מוכרים ומשפיעים גם מחוץ לקהילתם. חלק מהמשפיעים החלו להנהיג קהילות, חלקם כחלופה לחסידויות וחלקם במקביל. משפיעים מפורסמים עצמאיים הם הרב משה וולפסון, הרב צבי מאיר זילברברג, הרב מרדכי מנשה זילבר, הרב אלימלך בידרמן והרב בנימין אייזנברגר. משפיעים מפורסמים המשתייכים לחצר הם הרב יצחק משה ארלנגר (חסיד רחמסטריווקא) והרב אהרן טויסיג (חסיד ויז'ניץ, נכדו של רבי ישראל טויסיג). כמו כן, התואר משפיע משמש למשגיחים בישיבות חסידיות, שתפקידם רוחני ולא בפיקוח על הבחורים.
שימוש נפוץ בתואר זה נעשה בחסידות ברסלב, שבה אין אדמו"ר. קודם לכן כונו הנושאים בתפקיד זה "רבני הקהילה".
דורון צברי
דורון צברי (נולד ב-8 במרץ 1964 בחיפה) הוא במאי, עורך, שחקן, תסריטאי ומפיק ישראלי.
ביוגרפיה
צברי החל את דרכו בעיתון חדשות בסוף שנות ה-80, שבו התקדם במהירות מתפקיד עוזר במערכת העיתון לרכז כתבים ועיתונאי. כשפרש, פרסם בעיתון "התקשורת" של יובל סיגלר מסמך נגד התנהלות העיתון שכונה "מסמך צברי", ובכך החל בפעילות שמקשרת בין אקטיביזם לתקשורת. לאחר פרישתו מחדשות עבד במסגרת רשת ידיעות תקשורת בעיתון תל אביב.
במקביל, למד צברי קולנוע באוניברסיטת תל אביב ועבד ב"יומן", מגזין החדשות השבועי של הערוץ הראשון. סרט הגמר שלו "האח של דריקס" (המבוסס על סיפור של אמנון דנקנר) בוים ביחד עם חברו ללימודים - אורי ענבר. צברי שיחק בסרטי קולנוע כגון "שדות ירוקים" (1989), "גמר גביע" (1991), "סיפורי תל אביב" (1992) "זהר" (1993) ו"סוף המשחק" (1997).
כבמאי ויוצר, רוב סרטיו של צברי הם סרטי טלוויזיה, שלמרות תקציבם הנמוך, זכו לכמות צופים (רייטינג) גבוהה, כמו "הבחור של שולי" (1997). סרטיו המוכרים כבמאי הם: "האח של דריקס" (1994), "בית שאן: סרט מלחמה" שעליו זכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (1996), "דרומה" (ערוץ 1) ועוד. ביים ושיחק במיני סדרה "בסימן ונוס". החל מאמצע שנות התשעים תיעד צברי את דודו טופז, אשר זכה להצלחה רבה באותה עת עם תוכניתו "הראשון בבידור", עבור סרט בשם "מלך הרייטינג". הסרט הושלם בשנת 2001 ויועד לשידור במסגרת "שידורי קשת" בערוץ 2, אך לבסוף נגנז מהקרנות פומביות והיה זמין להשאלה בחינם למנויי "האוזן השלישית". הסרט עלה שוב לכותרות בעקבות מעצרו של טופז על הזמנת תקיפת מספר אנשי תקשורת בשנת 2009. הסרט שודר לבסוף בערוץ 10 ב-2013.