cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמת העולם השנייה לפי מדינה
קישור=%D7%94%D7%95%D7%A0%D7%92%D7%A8%D7%99%D7%94|25x25 פיקסלים הונגריה
בדצמבר 1941 הכריזה הונגריה מלחמה על ארצות הברית. צעד זה תרם לבידודה הבינלאומי, ולהידוק לפיתתו של היטלר כלפי ההונגרים. הונגריה נראתה יותר כגרורה מאשר כבעלת ברית. מאה וחמישים אלף הונגרים לחמו את מלחמתו של היטלר ברוסים, בהם אנשי שירות העבודה. בשלב זה החלו הבקיעים הראשונים בחומת ההצלחות של היטלר להיות גלויים לעין. כישלון הכוחות הגרמנים בקרב על מוסקבה הביא למחשבות שניות בהנהגה ההונגרית באשר לטיב בעל הברית שבחרו להילחם לצדו.
במרס 1942 הוחלף ברדושי במיקלוש קאלאי, שמרן זהיר, בעל מחויבות פחותה למטרה הגרמנית, משרידי ממשלתו השמרנית של בתלן.
קאלאי המשיך את מדיניותו של ברדושי, וחיילי הונגריה המשיכו להילחם בברית המועצות, אך במקביל החל קאלאי במגעים חשאיים עם בעלות הברית על מנת לחפש דרך מוצא מן הברית ההרסנית אליה נקלעה הונגריה. בינואר 1943, לאחר התבוסה בקרב על סטלינגרד סבלו הכוחות ההונגרים אבדות כבדות בפריצה רוסית של הקו שהוחזק על ידי ההונגרים על הנהר דון. קאלאי ניהל מגעים עם ממשלות בריטניה וארצות הברית, אך לא יצר כל קשר עם הרוסים, כפי שדרשו מעצמות המערב.
הגרמנים לא ראו התפתחויות אלו בעין יפה, וככל שהסתבכו במלחמתם ברוסיה, כן הלכה חשיבותה האסטרטגית של הונגריה וגברה, וכן גברו מאמצי הונגריה לפרוש מן הברית.
הונגריה נכבשה באפריל 1945 והורטי ברח לגלות, והונגריה הצטרפה לגוש הקומוניסטי למשך כארבעה וחצי עשורים.
קישור=הונדורס|25px הונדורס
הונדורס שמרה בתחילה על נייטרליות במהלך מלחמת העולם השנייה, אך לאחר המתקפה על פרל הארבור, בצל ההשפעה האמריקאית העזה על מדינות מרכז אמריקה, הכריזה מלחמה על יפן ב-8 בדצמבר ועל גרמניה ואיטליה 5 ימים לאחר מכן, והצטרפה למלחמה לצד בעלות הברית בכך שתרמה מזון וביגוד לבעלות הברית. בנוסף, היא שלחה כמה מאות חיילים, שמתוכם מתו 150 במלחמה.
הונדורס הטיסה טייסים מעל מדינתה נגד מדינות הציר, וכן, יחד עם ארצות הברית ועוד מספר מדינות מאמריקה, מעל מפרץ מקסיקו, כדי להגן על ספינות.
במהלך המלחמה, הטביעו הגרמנים להונדורס 3 ספינות, ואחת נלקחה על ידי היפנים.
25px|קישור=הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
הממלכה המאוחדת הייתה אחת מבעלות הברית הגדולות, ובין הראשונות שנכנסו למלחמה ב-1939, בשל ערבותה לשלמות פולין. לאחר נפילת צרפת, עד פלישת גרמניה לברית המועצות, בריטניה הייתה היחידה שנלחמה נגד גרמניה הנאצית, תקופה שהגיעה לשיאה עם הקרב על בריטניה. בריטניה השתתפה בעיקר במערכות במערב אירופה, האוקיינוס האטלנטי, הים התיכון, אפריקה ודרום מזרח אסיה, וכפועל יוצא השתתפה כאחת משלוש בעלות הברית המובילות, בוועידותיהן במהלך המלחמה. בריטניה קיימה קשרים הדוקים עם האומות שחיו בשטחי האימפריה הבריטית ולעיתים קרובות שילבה אותן בצבאה, וביניהן היישוב היהודי בארץ ישראל. לעומת זאת, בצפון אירלנד, טריטוריה של בריטניה, לא בוצע גיוס חיילים בשל התנגדות לאומנית אירית, שהדהדה את התסיסה נגד גיוס חובה, התנגדות שהחלה עוד במלחמת העולם הראשונה.
בכל אופן, המלחמה גבתה קורבנות רבים מבריטניה, שעם סיום המלחמה החלה לרדת מכוחה הפוליטי והצבאי הרב שהיה לה לפני המלחמה לצד תהליכים גלובליים נוספים דוגמת הדה-קולוניזציה. כיום היא בעלת בריתה של ארצות הברית, שסייעה לה רבות במהלך התקופה בה לחמה לבד, ולאחריה.
25px|קישור=המנדט הבריטי ארץ ישראל
ארץ ישראל נשלטה במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי בריטניה, כחלק מהמנדט הבריטי. במהלך המלחמה, התרחשו בארץ פעולות איבה, וביולי 1940 הפציצה איטליה את תל אביב, חיפה וערי החוף.
מאחר שגרמניה הנאצית נתפסה כאיום גדול יותר, קבע דוד בן-גוריון כי "נילחם בספר הלבן כאילו אין מלחמה בהיטלר ונילחם בהיטלר כאילו אין ספר לבן". האצ"ל, אף על פי שלא היה תחת הנהגתו של בן-גוריון, גם פעל כך ורבים ממנהיגיו שוחררו מהכלא. תנועה קיצונית יותר התפצלה מהאצ"ל ב-17 ביולי 1940, תחת הנהגתו של אברהם שטרן, ושינתה את שמה לאחר מכן ללוחמי חרות ישראל (לח"י).
במהלך המערכה בסוריה ובלבנון שהחלה ב-8 ביוני 1941, השתתפו בה מתנדבים יהודים רבים מארץ ישראל, ובהם יחידות פלמ"ח ולחמו לצד הבריטים.
על מנת לשמור על הסטטוס קוו, קבעו הבריטים מדיניות של גיוס שווה של חיילים בין היהודים לערבים, אולם בשל אירועי המרד הערבי הגדול בין השנים 1936–1939, ובריתו של אמין אל-חוסייני עם אדולף היטלר, התגייס רק ערבי אחד על כל שלושה יהודים. ב-6 באוגוסט 1942 ננטשה המדיניות.
ב-3 ביולי 1944 ניאותה בריטניה לאפשר ליהודים להילחם ישירות בנאצים ולא רק לשמש כתומכי לחימה. כך אורגנו מחדש שלושה גדודים יהודיים אשר לחמו באיטליה.
בתחילת המלחמה, כאלף אזרחים גרמנים שהתגוררו בארץ ישראל וכונו טמפלרים, גורשו על ידי בריטניה לאוסטרליה, שם הוחזקו במחנות מעצר עד 1946–1947. אף שכמה מהם היו חברים במפלגה הנאצית ואף היה קיים סניף של המפלגה בארץ ישראל, לא הוצגו עד 2007 עדויות לכך שרובם תמכו בהיטלר. על אף שרכושם הוחרם על ידי השלטונות הבריטיים, מדינת ישראל בחרה לפצות את הטמפלרים בשנת 1962.
בורניאו הבריטית
בורניאו חולקה לחמישה אזורים: ארבעה בצפון תחת השלטון הבריטי- סראוואק, ברוניי, לבואן (אי) וצפון בורנאו הבריטי. (כיום סבאח); וחלק הארי של האי מדרום היה תחת השלטון ההולנדי כחלק מאיי הודו המזרחית ההולנדית (כיום אינדונזיה).
תוכנית הפלישה היפנית תוכננה כך שהשטח הבריטי ייכבש על ידי צבא האימפריה היפנית והשטח ההולנדי ייכבש בידי הצי היפני. הכוחות היפניים התכוונו לכבוש את מירי וסריה, כאשר יתר הכוחות יועדו ללכוד את קוצ'ינג ושדות תעופה בסמוך. ב-8 בדצמבר 1941, ממשלת ברוק הורתה להרוס את בתי הזיקוק בלוטונג. ב-16 בדצמבר לוטונג נכבשה.
25px|קישור=גיברלטר גיברלטר
הטריטוריה הבריטית בגיברלטר נשלטה בידי בריטניה במשך 300 שנים כשפרצה מלחמת העולם השנייה. כבר מימיה הראשונים של מלחמת העולם השנייה היה צוק גיברלטר נקודה אסטרטגית בים התיכון. מבצע לפיד, פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה הצרפתית תואמה מהצוק. במהלך המלחמה תוכנן מבצע טרקר, מבצע חשאי, בו שישה גברים אמורים היו להיקבר בחיים בצוק באם האויב יכבוש אותו, כדי לדעת מהן פעולות האויב. במהלך המלחמה הופצצה הטריטוריה הבריטית בידי מטוסים צרפתיים של וישי, כנקמה על הטבעת האניות הצרפתיות במרס אל כביר כדי למנוע את נפילתן לידי הגרמנים.
25px|קישור=הונג קונג הונג קונג
הונג קונג הייתה במהלך מלחמת העולם השנייה תחת שליטה בריטית, ונכבשה על ידי האימפריה היפנית בשנת 1941. היא שוחררה בשנת 1945, לאחר כניעת היפנים.
25px|קישור=הראג' הבריטי הראג' הבריטי
האימפריה ההודית (שכללה את הודו, פקיסטן, בנגלדש ובורמה כיום), נשלטה בידי בריטניה במהלך המלחמה ונכנסה למלחמה כאשר בריטניה הכריזה על מלחמה בספטמבר 1939. ב-12 בספטמבר, שלח הבית העליון של בית המחוקקים של הודו הודעת תמיכה בפולין שהותקפה בידי גרמניה הנאצית. באותו יום, הציב אגא חאן, שליט הודו את שירותיו לידי ממשלת הודו.
חטיבת החי"ר החמישית של הודו לחמה בסודאן באיטלקים טרם הועברו להילחם בלוב נגד הגרמנים. לאחר מכן עברה החטיבה לעיראק על מנת להגן על שדות הנפט. לאחר מכן הועברה לחזית בורמה יחד עם שמונה חטיבות הודיות נוספות וכבשה את מלאיה. אחר כך עברה לג'אווה שבאינדונזיה כדי להילחם בחיל המצב היפני ששלט באי. חטיבת החי"ר הרביעית של הודו נלחמה בצפון אפריקה, סוריה, ארץ ישראל וקפריסין טרם נשלחה לאיטליה. יחד עם החטיבות השמינית והעשירית. באיטליה השתתפה החטיבה בקרב על מונטה קאסינו, ולאחריו הועברה ליוון. הודו גם סיפקה לבעלות הברית בסיסי תקיפה והכשרה וגם כמויות גדולות של מזון וחומרים אחרים ואנשים לעורף הבריטי.
למעלה מ-6.8 מיליון הודים נלחמו במסגרת הצבא ההודי, חיל האוויר המלכותי ההודי והצי המלכותי ההודי, וכוח זה היה הכוח הגדול ביותר שנוצר באמצעות התנדבות לצבא. חלק מהודו נכבש במהלך המלחמה, ו-400,000 עד 1,500,000 הודים סבלו מרעב באזור בנגל, שנכבש בידי היפנים. בנוסף במהלך המלחמה 96,000 הודים ששירתו בכוחות המזוינים של הודו הבריטית נהרגו או נעלמו ונפצעו 74,354 הודים. 2,000 הודים קיבלו עיטורים על פעולותיהם במלחמה, 31 מהם זכו בצלב ויקטוריה.
בתקופת המלחמה ניסו לאומנים הודים להילחם בבריטים, והדבר הוביל הודים רבים להילחם לצד מדינות הציר במלחמה. 40,000 הודים לחמו במסגרת הצבא ההודי הלאומי שפעל מטעם הודו החופשית שאורגן על ידי היפנים ו-1,000 הודים לחמו בלגיון ההודי הפרו-גרמני.
25px|קישור=פיג'י פיג'י
פיג'י הייתה מושבה בריטית במהלך מלחמת העולם השנייה. צבא פיג'י שירת יחד עם צבא ניו זילנד בפיקוד המפקדה של בעלות הברית לאוקיינוס השקט. חטיבת רגלים מפיג'י לחמה במבצע איי שלמה.
25px|קישור=מלטה מלטה
מלטה הייתה מושבה בריטית במהלך מלחמת העולם השנייה. המועצה המחוקקת של מלטה אשררה את נאמנותם של אנשי האי לבריטניה ב-6 בספטמבר 1939.
בין יוני 1940 לדצמבר 1942 הייתה מלטה לאחד המקומות המופצצים ביותר בעולם. מלטה הפכה לאחת הזירות החשובות ביותר של המלחמה ואף היה עליה מצור. ישנם כמה היסטורינים הקוראים למלטה "סטלינגרד של הים התיכון".
כוח הסבל של האוכלוסייה תחת ההפצצות האוויריות המתמשכות והמצור הימי שכמעט והרעיבה את האי, זכה להערצה בבריטניה ומדינות אחרות. בפינת הדגל של מלטה כיום, מתנוסס צלב ג'ורג', העיטור האזרחי הגבוה ביותר בבריטניה, שהוענק לכל תושבי האי.
25px|קישור=ניופאונדלנד ניופאונדלנד
ממשלת ניופאונדלנד עודדה גיוס לכוחות המזוינים של בריטניה וקנדה. מעל 3,200 נתיני ניופאונדלנד התגייסו לצי המלכותי. ב-14 בספטמבר 1939 הצי המלכותי ביקש 625 דייגים מנוסים או ימאים לשמירה על נתיבי המשלוח באוקיינוס האטלנטי. בסך הכול התגייסו 15,000 אזרחי ניופאונדלנד לשירות פעיל, ואלפים נוספים עסקו בהגנה על הצי הסוחר. כ-900 (מתוכם לפחות 257 סוחרים) איבדו את חייהם במהלך המלחמה.
25px|קישור=קניה קניה
במהלך המלחמה הייתה קניה אחת מארצות הגיוס החשובות ביותר לצבא הבריטי באפריקה. במהלך המלחמה התגייסו 98,240 קניאתים לכוח הרובאים האפריקנים המלכותי (KAR), והיוו 30% מכלל היחידה. בשל ההפרדה הגזעית בצבא הבריטי ובשל העובדה כי רוב החיילים היו בעלי צבע שחור, הם היו בפיקודם של קצינים לבנים, ואילו השחורים לא יכלו להתעלות על דרגה של מעל לפקיד.
חיילים קניאתים השתתפו במערכה במזרח אפריקה האיטלקית, בפלישה למדגסקר שנשלטה בידי משטר וישי והמערכה בבורמה נגד היפנים, לצד חיילים ממערב אפריקה. קניאתים גם שירתו בצי המלכותי ובחיל האוויר המלכותי.
קפריסין
הגדוד הקפריסאי נוסד ב-12 באפריל 1940 והיה חלק מהצבא הבריטי. הגדוד כלל בעיקר מתנדבים משני חלקי האי - טורקים ויוונים, אם כי כלל גם מתנדבים נוספים מחבר העמים הבריטי. כ-30,000 קפריסאים שירתו בגדוד. הגדוד כלל חיל רגלים, ציוד מכונות, תחבורה וחברות תובלה. נהגי הפרדות הקפריסאים היו החיילים הקפריסאים הראשונים אשר השתתפו בקרבות בחזית המערבית. הם לחמו בצרפת, אתיופיה ואיטליה ונשאו ציוד באזורים חסרי גישה לכלי רכב. הגדוד הקפריסאי שירת במערכה ביוון, צפון אפריקה ("מבצע מצפן") וכמו כן בצרפת, המזרח התיכון ואיטליה. לאחר מלחמת העולם השנייה שירת הגדוד במזרח התיכון ובכלל זה ארץ ישראל בשנים 1945–1948, עת פינו הבריטים את ארץ ישראל. הגדוד פורק ב-31 במרץ 1950.
25px|קישור=רודזיה הדרומית רודזיה הדרומית (זימבבואה)
רודזיה הדרומית (כיום זימבבואה) הייתה מושבה בריטית עצמאית מאז 1923. למרות זאת, הכרזת המלחמה הבריטית כללה גם את המושבה, ולצד זאת הממשלה המקומית פרסמה הכרזת מלחמה סמלית. הכוחות הלבנים ברודזיה הדרומית לא שירתו ביחידות מלוכדות (שלא כמו עמיתיהם האוסטרלים, הקנדים או הדרום אפריקאים) משום שהם היוו חלק ניכר מאוכלוסיית הלבנים שהתיישבו במקום; והיה קיים חשש לעתיד המושבה אם כל יחידה מהמקום תסבול מאבדות כבדות ומרוכזות בשדה הקרב. כוחות מרודזיה הדרומית שירתו ביחידות במזרח אפריקה, אירופה, צפון אפריקה, המזרח התיכון ובמערכה על בורמה. מספר לא מבוטל של חיילים מדרום רודזיה, ובמיוחד הרובאים הרודזיים האפריקאים היו שחורים או מעורבים. השירות שלהם למען מולדתם מעולם לא זכה להכרה מהממשלה. איאן סמית, ראש ממשלת רודזיה הדרומית לעתיד, שירת גם הוא תחת פיקוד בריטי כטייס קרב בחיל האוויר המלכותי.
25px|קישור=רודזיה הצפונית רודזיה הצפונית (זמביה)
רודזיה הצפונית (כיום זמביה) הייתה מושבה בריטית. ככזו, היא פעלה בהתאם להכרזת המלחמה הבריטית. יחידות מרודזיה הצפונית שירתו בחזית במזרח אפריקה (שנשלטה על ידי איטליה), מדגסקר (שנשלטה על ידי צרפת) ובורמה (בה התנהלו קרבות נגד היפנים).
25px|קישור=הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
הרפובליקה הדומיניקנית הכריזה מלחמה על גרמניה ויפן לאחר המתקפה על פרל הארבור ולאחר הכרזת המלחמה הגרמנית על ארצות הברית. המדינה לא תרמה באופן ישיר למלחמה במטוסים, חיילים או ספינות אולם 112 אזרחי המדינה שולבו בצבא ארצות הברית ונלחמו במלחמה. בנוסף 27 דומיניקנים נהרגו לאחר שצוללת גרמנית הטביעה ארבע ספינות דומיניקניות מאוישות בים הקריבי.
25px|קישור=טאיוואן הרפובליקה הסינית
הרפובליקה הסינית הייתה במלחמה עם האימפריה היפנית לסירוגין מאז תקרית מוקדן ב-1931, כאשר יפן סיפחה את מנצ'וריה. ב-7 ביולי 1937 תקרית גשר מרקו פולו הובילה למלחמה בהיקף מלא בין הצדדים. סין עסקה כבר במלחמה עם יפן, יחד עם המאבק האזרחי בין המפלגה הלאומנית הסינית (KMT) אל מול המפלגה הקומוניסטית הסינית. למרות זאת, עיקר תשומת הלב של ממשלת הגואמנידנג הייתה במלחמה עם יפן ולא בסכסוך עם הקומוניסטים. המלחמה בין סין ליפן גרמה ל-1.5 מיליון חיילים יפנים "להיתקע" בסין והאבדות היפניות במלחמה מול סין מוערכות בין 1.1 ל-1.9 מיליון הרוגים ופצועים.
לסין היו יחסים טובים עם גרמניה הנאצית, אולם לאחר המתקפה על פרל הארבור הכריזה סין מלחמה על גרמניה ב-9 בדצמבר 1941.
רבים מהמרכזים העירוניים של סין, משאבים תעשייתיים ואזורי חוף נכבשו על ידי יפן במשך רוב המלחמה. סין סבלה ממניין הרוגים גדול מהמלחמה, הן צבאיים והן אזרחיים. הצבא הסיני הלאומני סבל כ-3.2 מיליון הרוגים ו-17 מיליון אזרחים סינים מתו באש הצולבת. למרות זאת, לאחר המלחמה סין הייתה חלק מהמדינות המנצחות הראשיות וזכתה במושב קבע במועצת הביטחון של האו"ם שהוקם לאחר המלחמה.
לאחר תום המלחמה נפתחה מלחמת אזרחים חדשה בסין בין הלאומנים לקומוניסטים. הממשלה הלאומנית אשר כוחה הצבאי פחת וכלכלתה ניזוקה מאוד בימי המלחמה עם יפן, הובסה על ידי הקומוניסטים ב-1949. הרפובליקה של סין הוקמה בטאיוואן והרפובליקה העממית של סין הוקמה ביבשת.
25px|קישור=מנצ'וקוו מנצ'וקוו
האימפריה של מנצ'וקוו הייתה מדינת בובות של יפן במנצ'וריה שבאותה תקופה כבשה חלקים גדולים מסין, והונהגה בידי פויי, הקיסר האחרון של סין. המדינה תרמה מעט למלחמה, אם כי נותרה בעלת ברית נאמנה של יפן עד 1945, אז פלשה ברית המועצות לשטחי מנצ'וקוו והמדינה הובסה.
עם תום המלחמה הוחזרה המדינה לסין.
קישור=|25x25 פיקסלים ונצואלה
לאחר ההתקפה על פרל הארבור, ניתקה ונצואלה את היחסים הדיפלומטיים שלה עם איטליה, גרמניה ויפן, והחלה לספק לבעלות הברית נפט בכמויות גדולות. עם זאת, המדינה שמרה על נייטרליות, עד השנים האחרונות של המלחמה, כשוונצואלה הכריזה מלחמה על גרמניה ויתר מדינות הציר.
25px|קישור=טונגה טונגה
מלכת טונגה, סאלוטה טופו השלישית, העמידה לידי בריטניה את משאבי מדינתה והייתה תומכת נאמנה של בעלות הברית לאורך כל המלחמה.
25px|קישור=טורקיה= טורקיה
במשך רוב תקופת המלחמה, שמרה טורקיה על נייטרליות, עד שב-23 בפברואר 1945 הכריזה טורקיה מלחמה על מדינות הציר, והצטרפה בכך לבעלות הברית. עוד טרם פרוץ המלחמה, ב-1939 חתמה טורקיה על הסכם סיוע הדדי עם צרפת ובריטניה, אולם למרות זאת טורקיה נותרה נייטרלית לאחר פרוץ המלחמה מתוקף סעיף שקבע כי ההסכם לא תקף במקרה ופעולה צבאית עשויה להביא לעימות עם ברית המועצות, דבר שייתכן שהיה מתרחש, לאחר חלוקת פולין והסכם ריבנטרופ–מולוטוב. מאוחר יותר, ביוני 1941, אחרי שבולגריה השכנה הצטרפה למדינות הציר, חתמה טורקיה על הסכם ידידות עם גרמניה.
טורקיה הייתה יצרנית חשובה של כרומיט, שהוא מרכיב חיוני בתעשיית המלחמה, ומשום שלגרמניה הייתה גישה מוגבלת לעופרות הכרומיט, חשיבותה של טורקיה עלתה. אף על פי כן, בעלות הברית הקדימו וקנו את הכרומיט מטורקיה, בעיקר במטרה למנוע את העברתן לגרמניה, משום שלהן כבר הייתה גישה למשאב זה. טורקיה עצרה את המכירות לגרמניה באפריל 1944, וכמה חודשים לאחר מכן, באוגוסט, ניתקה את היחסים עם גרמניה. בפברואר 1945 הכריזה טורקיה מלחמה על גרמניה, לאחר שבעלות הברית הזמינו את טורקיה לאו"ם. אף חייל טורקי מעולם לא השתתף בקרבות.
לאחר המלחמה נהנתה טורקיה מהשקעות אמריקאיות כחלק מתוכנית מרשל, והושקעו בה 274 מיליון דולר.
25px|קישור=יוגוסלביה יוגוסלביה
בתחילת מלחמת העולם השנייה הופעל לחץ כבד על פאבלה, נסיך יוגוסלביה ששלט במדינה, להצטרף לצד מדינות הציר. ב-25 במרץ 1941 חתם הנסיך על ההסכם התלת-צדדי בתקווה שיוגוסלביה תוכל להימנע מהשתתפות במלחמה. בעקבות החתימה התרחשה במדינה הפיכה צבאית בתמיכה בריטית, ועלה לשלטון בנו של אלכסנדר הראשון, פטר השני. ימים אחדים לאחר ההפיכה פלשו גרמניה ובעלות בריתה לממלכה היוגוסלבית, דבר שהביא לעיכוב של ארבעה שבועות במבצע ברברוסה, שהתברר כמכריע. לאחר כיבוש הממלכה, הקימו הגרמנים כמה מדינות בובות: המדינה העצמאית של קרואטיה, ממשלת הישועה הלאומית והנפה האיטלקית של מונטנגרו. חלקים אחרים מיוגוסלביה היו תחת כיבוש ישיר של מדינות הציר. לאחר הכיבוש, החלו מעטים להתארגן בתנועות התנגדות, הפרטיזנים, שהתחלקו לשתיים: צבא השחרור העממי של יוגוסלביה שבראשה עמד יוסיפ ברוז טיטו והמפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, והצ'טניקים תומכי המונרכיה, בהנהגת דארז'ה מיכאילוביץ'. לשתי התנועות היו מטרות סותרות, והצ'טניקים החלו לשתף פעולה עם כוחות מדינות הציר כדי להילחם נגד כוחותיו של טיטו. לקראת סוף המלחמה ניסו ממשלות המערב ליישב את ההדורים בין שתי התנועות, ניסיון שהביא לחתימת הסכם טיטו-סובשיץ' ביוני 1944. לאחר שפיכות דמים ומלחמה קשה, יוגוסלביה הוקמה מחדש ב-1945, וכללה אזורים שנשלטו בעבר על ידי ממלכת איטליה (איסטריה וחלקים מדלמטיה). לאחר המלחמה הצליחה המפלגה הקומוניסטית לתפוס את השליטה על יוגוסלביה, ומיכאילוביץ' יחד עם רבים מהמלוכנים, הוצאו להורג. לאחר מותו הוענק למיכאילוביץ' אות לגיון ההצטיינות מנשיא ארצות הברית הארי טרומן על מאמצי ההתנגדות שלו לאורך כל המלחמה ועל תפקודו במבצע הליארד.
25px|קישור=יוון יוון
יוון הייתה המדינה הראשונה מצד בעלות הברית שהצליחה לנצח את כוחות מדינות הציר, כשהסיגה את הכוחות האיטלקיים לאלבניה ב-28 באוקטובר 1940. הדבר אילץ את גרמניה לשלוח כוחות צבא להכנעת יוון (מבצע מריטה), באפריל 1941 ובכך נדחתה הפלישה לברית המועצות בשישה שבועות. המהלומות הגדולות שספגו הצנחנים הגרמניים בכיבוש כרתים שמו קץ לשימוש בצנחנים גרמנים במהלך המלחמה, אם כי בעלות הברית הכניסו צנחנים לשימוש צבאי בהמשך המלחמה.
המדינה נכבשה בידי איטליה, בולגריה וגרמניה והמלך וממשלתו ברחו למצרים, שם ייסדו ממשלה גולה שעמדה לצד בעלות הברית. ביוון ייסדו מדינות הציר כמה ממשלות בובה, אם כי רוב האוכלוסייה לא תמכה בהן. התנגדות נמרצת לשלטון הכיבוש החלה ב-1942, בעיקר על ידי ה-EAM, חזית השחרור הלאומית.
במהלך 1943 הצליחה הגרילה היוונית לשחרר שטחים נרחבים מהאזורים ההרריים של המדינה והוקם אזור סחר חופשי בשם "יוון החופשית". לאחר כניעת איטליה בספטמבר 1943, הגרמנים השתלטו על האזור האיטלקי, בליווי שפיכות דמים ומעשי זוועה, למשל כאשר האיטלקים ניסו להתנגד בקאפלוניה, או כאשר בעלות הברית ניסו לכבוש שטחים איטלקיים הדודקאנס. כאשר השחרור התקרב, נחלקו הקווים הפוליטיים ונוצרה מלחמת אזרחים בין קבוצות מימין ל-EAM לבין גדודי הביטחון של ממשלות הבובה. במאי 1944 הושג הסכם בכנס לבנון, הסכם שהרגיע מעט את המצב בחודשים האחרונים של הכיבוש הגרמני.
עם התקדמות הצבא האדום דרך מזרח אירופה בקיץ 1944, נסוגו הכוחות הגרמניים מהיבשת היוונית בחודשי אוקטובר-נובמבר 1944, אם כי כוחות מצב נותרו מאחור באיים רבים, לדוגמה בכרתים, שם נכנעו הכוחות הגרמניים לאחר הכניעה הגרמנית הכללית ב-8 במאי 1945. לאחר שהממשלה שבה מהגלות, בגיבוי כוחות בריטיים, היא התעמתה עם כוחות ה-EAM באתונה, בפרק הראשון של מלחמת האזרחים ביוון; מלחמה שנמשכה עד 1949 והשאירה מורשת ומחלוקת בפוליטיקה ובחברה היוונית עד 1970.
25px|קישור=לוקסמבורג לוקסמבורג
כשפרצה מלחמת העולם השנייה שמרה לוקסמבורג על נייטרליות, אולם ב-10 במאי 1940, כחלק מהמערכה במערב אירופה, פלשה גרמניה לשטח הדוכסות וכבשה אותה במהירות, על אף ניסיונות הממשלה להאט את התקדמות הכוחות הגרמניים, נכנעה לוקסמבורג לאחר התנגדות מעטה. ממשלת לוקסמבורג אמנם ברחה לגלות, אך מעולם לא הכריזה מלחמה על גרמניה.
באוגוסט 1942 סופחה לוקסמבורג לגרמניה, ונותרה תחת שליטתה עד ששוחררה על ידי בעלות הברית בסוף שנת 1944.
ממשלת לוקסמבורג הגולה תרמה לצבא הבריטי מספר עשרות חיילים מתנדבים שהרכיבו את סוללת לוקסמבורג.
25px|קישור=לטביה לטביה
על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נכללה לטביה בשטחי ההשפעה הסובייטים, ועל כן נאלצה המדינה לקבל חיל מצב סובייטי. ב-16 ביוני 1940 פרסמה ברית המועצות אולטימטום ללטביה, שדרש את החלפת הממשלה והיתר לכניסת מספר בלתי מוגבל של חיילים סובייטים. ממשלת לטביה נענתה לדרישות, ויום לאחר מכן נכבשה לטביה בידי ברית המועצות. ב-5 באוגוסט 1940 סופחה לטביה לברית המועצות. בשנה שלאחר מכן החלו לפעול סוכנויות הביטחון הסובייטיות בלטביה, וכתוצאה מפעולותיהן נהרגו בין 35,000 ל-50,000 תושבי לטביה.
לאחר פרוץ המלחמה בין הגרמנים לסובייטים, כבשו הגרמנים את לטביה במהירות והם נחשבו כמשחררים כמעט על דעת כולם, אם כי בהמשך מדיניות הכיבוש הנאצית השתנתה. המצב השתנה כאשר ריגה שוחררה מידי הגרמנים ב-13 באוקטובר 1944, וחלק גדול מהכוחות הגרמניים (כ-200,000 חיילים) כותרו בקורלנד. בחצי האי גויסו יחידות לטביות מקומיות. חצי האי לא נכבש בידי הסובייטים והכוחות הגרמניים בו נכנעו רק ב-8 במאי 1945, עם כניעתה הכללית של גרמניה.
25px|קישור=ליבריה ליבריה
ליבריה העניקה לכוחות בעלות הברית אישור לשימוש בשטחה מעת פרוץ המלחמה. היא שימשה נקודת מעבר לחיילים ומשאבים בדרכם לצפון אפריקה, ובעיקר לאספקה מלחמתית שהוטסה מברזיל, מאזור ליד נאטאל. חשוב מכך, היא שימשה כאחת ממקורות הגומי היחידים של בעלות הברית, לאחר שהיפנים השתלטו על דרום מזרח אסיה.
חשיבותו של משאב זה הביאה לשיפור משמעותי בתשתיות התחבורה של ליבריה ובמודרניזציה של כלכלתה. חשיבותה האסטרטגית של ליבריה הודגשה כאשר פרנקלין דלאנו רוזוולט, נשיא ארצות הברית, לאחר שהשתתף בוועידת קזבלנקה ביקר בליבריה ונפגש עם הנשיא אדווין בארקלי. למרות סיועה המשמעותי לבעלות הברית, ליבריה לא רצתה לבטל את הנייטרליות שלה ולא הכריזה מלחמה על גרמניה, עד ה-27 בינואר 1944.
25px|קישור=ליכטנשטיין ליכטנשטיין
זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, חתמה ליכטנשטיין על הסכם מכס עם שווייץ השכנה. ב-1919 התחזק הקשר בין שתי המדינות כאשר ליכטנשטיין הפקידה את ניהול יחסי החוץ שלה בידי שווייץ. עם פרוץ המלחמה הבטיח הנסיך פרנץ יוזף השני להרחיק את הנסיכות מהמלחמה והסתמך על קשריה ההדוקים עם שווייץ להגנתה.
ניסיונות להניע את הממשלה למלחמה התרחשו. לאחר ניסיון הפיכה במרץ 1939, בנסיכות התקיימה תנועה גרמנית לאומנית פעילה אך קטנה. הארגון כמו כל האהדה לנאצים, נעלמו עם פרוץ המלחמה.
25px|קישור=מונגוליה מונגוליה
במהלך המלחמה, מונגוליה החיצונית - השם הרשמי של הרפובליקה העממית המונגולית - נשלטה על ידי הממשלה הקומוניסטית בהנהגת הורלוגין צ'ויבלסאן שהייתה קשורה קשר הדוק לברית המועצות. היחסים הסובייטיים-מונגוליים פורסמו בהסכם סיוע הדדי ב-12 במרץ 1936. ב-13 באוגוסט 1937, כחלק ממאמציהם לתמוך בסין במלחמתה ביפן, החליטו הסובייטים להציב חיילים לאורך הגבולות הדרומיים של מונגוליה. הגעתו של הצבא הסובייטי עלתה בקנה אחד עם שורה של חרדות וטיהורים מוגברים ("הטרור הגדול"). בנאומו בפני המושב השלישי של הסובייט העליון ב-31 במאי 1939 הצהיר הקומיסר הזר, ויאצ'סלב מולוטוב כי "נגן על גבולות הרפובליקה העממית המונגולית באותה נחישות כמו על הגבולות שלנו".
ברית הנייטרליות הסובייטית-יפנית מ-13 באפריל 1941 הכיר בנייטרליות של מונגוליה ובהיותה כחלק משטח ההשפעה הסובייטי.
בנוסף לשמירה של כ-10% מהאוכלוסייה תחת נשק, סיפקה מונגוליה חומרי גלם לצבא הסובייטי, ומימנה חצי מיליון סוסי צבא.
חיילים מונגוליים השתתפו בקרב חלקין גול בקיץ 1939 ובפלישה הסובייטית למנצ'וריה באוגוסט 1945, כששני המקרים היו חלק קטן בפעולות שהובילו את הכוחות הסובייטיים לפעול נגד הכוחות היפנים ובעלי בריתם.
ב-10 באוגוסט 1945 פרסם, הפרלמנט המונגולי, הכרזת מלחמה רשמית נגד יפן.
עבור מונגוליה, ההישג הגדול ביותר ממלחמת העולם השנייה היה העובדה שהרפובליקה הסינית הכירה בעצמאות שלה, כפי שגם נקבע בהסכם יאלטה.
25px|קישור=מונקו מונקו
על אף שאהדתו של נסיך מונקו לואי השני הייתה פרו-צרפתית, הוא ניסה לשמור על המדינה נייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה ואף תמך, לאחר הקמתו, בממשל וישי בראשות עמיתו, פיליפ פטן. על אף מאמציו של לואי השני, ב-1943 פלש צבא איטליה לנסיכות והקים ממשל פשיסטי. זמן קצר לאחר מכן, עקב קריסתו של מוסוליני באיטליה, כבש הצבא הגרמני את מונקו והחל בגירוש האוכלוסייה היהודית למחנות ההשמדה. בין הנרצחים היה רנה בלום, מייסד הבלט רוס דה מונטה קרלו ואחיו של ראש ממשלת צרפת בעבר, לאון בלום.
מלאיה
מלאיה הייתה תחת השלטון הבריטי לפני פרוץ המלחמה. היא נכבשה בידי יפן ב-1942 ושוחררה ב-1945. המפלגה הקומוניסטית של מלאיה הפכה לעמוד השדרה של הכוחות האנטי-יפנים במלאיה.
25px|קישור=ממלכת איטליה ממלכת איטליה
במהלך מלחמת העולם השנייה השתתפה איטליה בלחימה לצד מדינות הציר. טרם המלחמה אף עסקה איטליה בהתפשטות טריטוריאלית, בין היתר בכיבוש אתיופיה, וממלכת אלבניה, כחלק ממטרתו של בניטו מוסוליני להקים "אימפריה רומית חדשה". לאחר מסעות הכיבושים המוצלחים הראשוניים של גרמניה הנאצית, בפולין וצרפת, הצטרפה איטליה למלחמה ביוני 1940, במטרה לזכות בנתחים מצרפת. המאמץ המלחמתי האיטלקי והצבא שלה היה חלש מאוד, וניתן לראות זאת בבירור בתבוסותיה המהדהדות ביוון וצפון אפריקה. בעלות הברית פלשו לאיטליה בקיץ 1943, וממשלתו של מוסוליני התמוטטה. ממשלתו החדשה של מרשל פייטרו באדוליו חתמה על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית, אך רוב המדינה נכבשה במהירות על ידי הגרמנים שפלשו מצפון והקימו ממשלת בובות בראשותו של מוסוליני שנקראה הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית או הרפובליקה של סאלו, על שם עיר הבירה בפועל שלה. מפחד הגרמנים, ברחו באדוליו והמלך ויטוריו אמנואלה השלישי, ברחו לברינדיזי ללא נתינת פקודה לצבא, שנותר מפולג בתוהו ובוהו וחסר הנהגה; על כן בעוד כמה אוגדות איטלקיות נכנעו לגרמנים, אחרות לחמו בהם לבדן. ממשלת המלוכה המשיכה לשלוט על הדרום, שנכבש על ידי בעלות הברית, הכריזה מלחמה על הגרמנים; הכוחות הצבאיים שעדיין שלטו הצטרפו לבעלות הברית ושיתפו איתן פעולה. לאחר המלחמה הוקמה ממשלה איטלקית ששלטה בכל איטליה באביב 1945. איטליה הייתה חברה בנאט"ו לאחר המלחמה, אך איבדה את אזור איסטריה ואת העיר זאדאר ליוגוסלביה, ואת כל מושבותיה מלבד סומליה. בשנת 1946 החליטו אזרחי איטליה במשאל עם להדיח את משפחת המלוכה ואיטליה הפכה לרפובליקה.
לוב
בשנת 1912 כבשה איטליה את לוב. ביוני 1940 הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה לצידה של גרמניה. בעקבות כך, הפכה לוב לחזית במערכה בצפון אפריקה נגד הבריטים במצרים, שהסתיימה ב-1943 עם תבוסת איטליה וגרמניה בחזית זו. בלוב פעלו בתחילה כוחות איטלקיים שנלחמו נגד הבריטים בהצלחה מועטה, ובהמשך הצטרף אליהם גם קורפוס אפריקה בפיקודו של ארווין רומל. בקרב אל-עלמיין השני נתון היה השלטון הבריטי במצרים ובארץ ישראל בסכנה, שחלפה עם הפסדה של איטליה בקרב זה.
לאחר נסיגת האיטלקים, בין השנים 1943–1951 הייתה לוב תחת כיבוש בעלות הברית. הצבא הבריטי ניהל את מחוזות טריפוליטניה וקירנאיקה, ואילו הצרפתים ניהלו את מחוז פזאן. ב-1944 שב אידריס הראשון, מלך לוב מהגלות, אך סירב לקבל תושבות קבע בקירנאיקה עד לשינוי עניינים מסוימים בנושא השלטון הזר ב-1947. על פי הסכם השלום עם בעלות הברית מ-1947, ויתרה איטליה על כל טענותיה על לוב.
מנג'ינג
מנג'ינג הוקמה במונגוליה הפנימית כמדינת חסות של יפן, ותרמה כוחות שלחמו לצד החיילים היפנים בסין. לאחר הפלישה הסובייטית ב-1945, חדלה המדינה מלהתקיים.
25px|קישור=מצרים מצרים
בריטניה הכירה בעצמאותה של מצרים בשנת 1922 אולם המשיכה לכבוש את המדינה מבחינה צבאית, פוליטית וכלכלית. לאחר ההסכם האנגלו-מצרי ב-1936 הכיבוש הבריטי היה מוגבל לאזור תעלת סואץ; עם זאת ההסכם אפשר לבריטים לכבוש מחדש את כל מצרים בעת מלחמה. הנוכחות המתמשכת של כוחות בריטיים במצרים- כחלק מהמאמצים הבריטיים לשלול ממצרים את שליטתה בסודאן גרמו לרגש אנטי-בריטי במצרים.
מצרים נתפסה על ידי שני הצדדים במלחמת העולם השנייה כבעלת חשיבות אסטרטגית בשל תעלת סואץ והמיקום הגאוגרפי של מצרים בעולם הערבי. ממשלת מצרים ניהלה משא ומתן חשאי עם הגרמנים למקרה שבריטניה תובס במדבר המערבי. רבים מהפוליטיקאים המצרים וקציני צבא, כולל אנואר סאדאת, נשיא מצרים לעתיד תמכו בברית עם מדינות הציר במטרה להסיר את השליטה הבריטית במצרים. המלך פארוק התכתבו ישירות עם ברלין למטרה זו.
לאחר שהכוחות הבריטיים במצרים תחת פיקודו של גנרל וייוול גרמו לתבוסה קשה של הכוחות האיטלקיים שפלשו למצרים, גרמניה נאלצה להזין את חזית צפון אפריקה בחיילים כדי להפוך את ההצלחות הבריטיות ולמנוע את התפוררות הצבא האיטלקי בלוב. סדרת ניצחונות של הגנרל הגרמני ארווין רומל הביאו את הגרמנים למרחק 160 ק"מ (99 מיילים) מקהיר יצרה ציפיות של הלאומנים המצרים כי הבריטים יובסו. בסופו של דבר, למרות הניצחון של ברנרד מונטגומרי בקרב אל עלמיין שבישר את סוף התקדמות מדינות הציר במצרים בפרט ובצפון אפריקה בכלל, המלך פארוק המשיך להתנגד ללחץ הבריטי להכריז מלחמה על מדינות הציר עד 1945. לאחר מכן סיפר פארוק כי הכריז מלחמה על גרמניה אך ורק כדי להבטיח למצרים מושב בדיונים לאחר המלחמה.
25px|קישור=מקסיקו מקסיקו
מקסיקו הייתה פעילה במהלך מלחמת העולם השנייה החל משנת 1942, אשר עד אז הייתה נייטרלית. מעורבותה היחידה של מקסיקו עד אז הייתה סחר עם מדינות הציר, שנקטע לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין.
ארצות הברית, שכבר קיבלה החלטה להכריז מלחמה על מדינות הציר, השתתפה במלחמה ומקסיקו סייעה לה. במאי 1942 הטביעו צוללות של חיל הים הגרמני שתי מיכליות נפט מקסיקניות, "שומרת המישור" (Portero de Llano) ו"חגורת הזהב" (Faja de Oro), שהעבירו דלק מנמל טמפיקו במקסיקו לנמל פילדלפיה בארצות הברית. בעקבות האירוע במפרץ מקסיקו החליט נשיא מקסיקו, מנואל אווילה קמאצ'ו, להצטרף לארצות הברית ולהכריז מלחמה על מדינות הציר.
מקסיקו, בצוותא עם אתיופיה והפיליפינים, הצטרפה ב-22 במאי ל"הכרזת האומות המאוחדות" שהכריז נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט בינואר אותה שנה.
בתחילה סייעה מקסיקו לארצות הברית במאמץ המלחמתי. מקסיקנים רבים עבדו בארצות הברית בתשתיות כגון הרכבת מסילות ברזל וחקלאות, ואילו הצבא האמריקני לקח על עצמו לאמן גדודים מקסיקנים בנואבו לאדרו, מקסיקו, ולאחר מכן בארצות הברית, שיישלחו מאוחר יותר לשדה הקרב. טייסת 201 של חיל האוויר המקסיקני בסופו של דבר לקחה חלק במערכה נגד הצבא היפני הקיסרי בפיליפינים במרץ 1945, זמן קצר בלבד לפני סיום המלחמה. המערכה הוכרעה לטובת בעלות הברית, הרבה בזכות הטייסים המקסיקנים. 20 טייסים מקסיקנים זכו באותות גבורה מחיל האוויר האמריקני. שבעה מטייסי טייסת 201 נהרגו בקרב, ונבנתה אנדרטה לזכרם.
25px|קישור=מרוקו מרוקו
מרבית שטחה של מרוקו היה מדינת חסות של צרפת עד יוני 1940, כשחלק קטן מהשטח נשלט בידי ספרד. כאשר הובסה צרפת, הפכה מרוקו למדינה תחת חסות משטר וישי, ולפיכך הייתה לצד מדינות הציר, אם כי פעלה במדינה תנועת התנגדות משמעותית. בנובמבר 1942 כבשו בעלות הברית את מרוקו במסגרת מבצע לפיד לשחרור כל צפון אפריקה. החל מכיבושה של מרוקו נלחמו מתנדבים מרוקאים (גומיאר) לצד בעלות הברית.
25px|קישור=נורווגיה נורווגיה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שמרה נורווגיה על נייטרליות, ונמנעה מלהביע תמיכה בצדדים הלוחמים, אולם היא סחרה עמם וניהלה קשרים דיפלומטיים עם כל המדינות. נורווגיה אף מכרה (כמו גם שוודיה) עפרות ברזל, שהיו חיוניות לתעשיית המלחמה הגרמנית.
ב-9 באפריל 1940 פלשה גרמניה לדנמרק ולנורווגיה. זאת משום שגרמניה חששה שבריטניה וצרפת יכבשו את נורווגיה וינתקו את גרמניה מעפרות הברזל, חששות שקיבלו ביסוס לאחר שבריטניה וצרפת הציעו לשלוח חיילים לפינלנד דרך נורווגיה, הצעה שלא יצאה לפועל בסופו של דבר. נוסף על כך, בצי הגרמני לחצו לכבוש את נורווגיה, כדי למנוע מצור ימי על גרמניה, בדומה למלחמת העולם הראשונה. ב-14 בפברואר 1940 ספינה גרמנית שייטה במים הטריטוריאליים של נורווגיה, כשהיא נושאת מאות שבויים בריטים. משחתת בריטית תקפה את הספינה ושחררה את השבויים, ונורווגיה הגישה מחאה בלבד, דבר שהביא את היטלר למסקנה כי נורווגיה לא תתנגד אם בריטניה תפגע בריבונותה.
גרמניה הצליחה לכבוש את נורווגיה לאחר מערכה של כחודשיים, עד 7 ביוני, בעת שהמלך וממשלתו ברחו. לאחר הכיבוש מונה וידקון קוויזלינג, פוליטיקאי נורווגי ששיתף פעולה עם הגרמנים, לראש ממשלת הבובות הגרמנית. במהלך כל תקופת הכיבוש הגרמנית, סבלה נורווגיה מעול הגרמנים, דבר שהתגבר ככל שהתקרב השחרור ופעולות המחתרת הנורווגית גברו. כמו כן, גם יהודי נורווגיה סבלו, ומאות מהם נרצחו. ב-8 במאי 1945 נסתיים הכיבוש הגרמני, עם כניעת גרמניה.
25px|קישור=ניו זילנד ניו זילנד
ניו זילנד הכריזה מלחמה על גרמניה ב-3 בספטמבר 1939, תוך חזרה על ההכרזה הבריטית:
ניו זילנד שלחה חטיבת צבא אחת, שנלחמה ביוון, צפון אפריקה ואיטליה, והיא תרמה מספר לא מבוטל של טייסים ואנשי צוות לחיל האוויר המלכותי של בריטניה. ספינות חיל הים המלכותי של ניו זילנד נלחמו בדרום האוקיינוס האטלנטי, כולל בקרב בריו דה לה פלטה במהלך שנת 1939, עד שהן נקראו בחזרה להגן על מדינתן.
ניו זילנד נטלה חלק במלחמה באוקיינוס השקט באמצעות חיל הים וחיל האוויר שלה, לצד חטיבות צבאיות עצמאיות. בעוד שאיי המדינה לא הותקפו, שיעור הנפגעים לנפש שספגה המדינה, היה הגבוה ביותר, מלבד הממלכה המאוחדת.
בחזית דרום מערב האוקיינוס השקט, השתתף חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד (RNSAF) בכוח מיוחד באיי שלמה, לצד חיל הנחתים האמריקאי, הצי האמריקאי, ומדי פעם גם בסיוע של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
25px|קישור=ניקרגואה ניקרגואה
במהלך המלחמה שלט בניקרגואה אנסטסיו סומוסה גרסיה, שקיבל על עצמו את הנשיאות לאחר הפיכה צבאית ב-1937. סומוסה היה בעל בריתה של ארצות הברית, ומיד לאחר המתקפה על פרל הארבור הכריזה ניקרגואה מלחמה על יפן. שלושה ימים מאוחר יותר, ב-11 בדצמבר 1941, הכריזה ניקרגואה מלחמה גם על גרמניה ואיטליה וב-19 בדצמבר גם על בולגריה, רומניה והונגריה. מתוך שש המדינות הללו, רק בולגריה הכריזה בתגובה מלחמה על ניקרגואה.
25px|קישור=נפאל נפאל
נפאל הכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית ב-4 בספטמבר 1939, ובמהלך המלחמה השתתפו כוחות צבא שלה בלחימה בחזית הבורמזית. מעבר לסיוע הצבאי, תרמה נפאל אקדחים, ציוד צבאי וכן תה, סוכר ועץ בשווי מאות אלפי פאונד למאמץ המלחמתי של בעלות הברית.
25px|קישור=סינגפור סינגפור
ערב מלחמת העולם השנייה, סינגפור הייתה מושבה בבעלות בריטניה ששלטה באזור במלואו כבר מ-1824. המושבה שכנה במיקום אסטרטגי עבור נתיבי הספנות שחיברו בין אסיה ואירופה. מסיבות אלה, פלשה יפן למושבה ופתחה בקרב על סינגפור, שנמשך שבוע בין ה-7 ל-14 בפברואר 1942. במהלך הכיבוש היפני, שנמשך עד ספטמבר 1945, שם העיר היה סיונאן. הכיבוש היפני התאפיין בהמשך הניסיון היפני לטהר את השטחים שנכבשו מכל מי שנחשד כעוין לאימפריה, בדגש על תושבים ממוצא סיני. היפנים הקימו גם מערכת משטרה חשאית שהטילה טרור על האזרחים. עוד הקימו היפנים רשת של בתי ספר שלימדו יפנית וחייבו את הילדים בהם לשיר מדי בוקר את ההמנון היפני תוך שפניהם פונות לכיוון יפן. הורגש בשנים אלו גם מחסור במזון, בשל הצורך בשליחת משאבים רבים לצבא היפני.
25px|קישור= סלובקיה
לאחר חלוקת צ'כוסלובקיה, הוקמה ממשלת בובות פרו-נאצית בסלובקיה בראשותו של יוזף טיסו. דרום סלובקיה, לרבות רותניה סופח על ידי ההונגרים. זאולז'ה סופחה על ידי הפולנים שאיבדו שטח זה לאחר כיבוש פולין כמעט שנה מאוחר יותר. ב-1940 הוכרה ממשלת צ'כוסלובקית גולה בראשות הנשיא לשעבר אדווארד בנש. מרידה סלובקית באוגוסט 1944 דוכאה באוקטובר אותה שנה; לחימה פרטיזנית בהרים נמשכה לעומת זאת עד סוף המלחמה. לאחר שהביס את הגרמנים באפריל 1945, סיפח הצבא האדום את קרפטיה רותניה לברית המועצות.
25px|קישור=סמואה סמואה
סמואה הכריזה מלחמה על גרמניה יחד עם ניו זילנד, אשר במלחמת העולם הראשונה כבשה את קבוצת האיים מידי גרמניה, וניהלה את השטח באמצעות מנדט שקיבלה מחבר הלאומים. על פי הסכם ורסאי, גרמניה ויתרה על דרישותיה לאיים.
סמואה שלחה חיילים רבים שנלחמו יחד עם כוחות ניו זילנד במהלך המלחמה. כאשר הכוחות האמריקאים נכנסו לסמואה והשתמשו בה כנמל, אותרו ארבע צוללות בעת כניסתן לעיר הבירה של סמואה, אפיה. הכוחות הסמואיים הגיבו בירי והטביעו את הצוללות הירוג'ימי ושיג'ומקי.
25px|קישור=ספרד המדינה הספרדית
בתקופת מלחמת האזרחים בספרד, התערבו איטליה וגרמניה במלחמה וסייעו לפרנסיסקו פרנקו, מפקד הצבא הספרדי, לעלות לשלטון. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשעה שספרד הייתה הרוסה, לא הסכימו פרנקו והיטלר על הצטרפות ספרד למלחמה לצד גרמניה. עם זאת, ספרד הסכימה למכור לגרמניה, כמו גם לבעלות הברית, טונגסטן, שחיוני לתעשיית המטוסים. בנוסף, אף על פי שספרד לא השתתפה באופן פעיל במלחמה, היא הסכימה לשלוח לברית המועצות שכמה שנים קודם סייעה לכוחות הרפובליקה במלחמת האזרחים, את הדיוויזיה הכחולה, שהורכבה ממתנדבים. לאחר כיבוש צרפת ועליית הסיכוי שגרמניה תנצח, שינתה ספרד את מצבה ל"אי-לוחמה", ופרנקו פתח במשא ומתן מתיש עם היטלר. בהמשך, כשהמטוטלת נעה לכיוון השני, ובעלות הברית התחזקו, הכריז המשטר על נייטרליות ביולי 1943. הסגת הכוחות הספרדיים מהחזית הסובייטית הושלמה במרץ 1944.
במקביל, ספרד הכינה תוכניות מגירה להגנה על המדינה. בתחילה כוחות רבים הוצבו בדרום ספרד, בהיערכות לתרחיש בו בעלות הברית יתקפו מגיברלטר במהלך 1940 ו-1941. נוסף על כך, פרנקו הורה על העברת כוחות להרי הפירנאים בגבול עם צרפת, ככל שעלתה מידת העניין של מדינות הציר בגיברלטר. כשהתחוור לו שידן של בעלות הברית על העליונה, העביר פרנקו את כוחותיו לגבול הצרפתי והובטח לו שבעלות הברית לא מעוניינות לפלוש לספרד.
25px|קישור=עומאן עומאן
הסולטאן העומאני הכריז מלחמה על גרמניה ב-10 בספטמבר 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה, בריטניה הכירה בחשיבות האסטרטגית של עומאן, בשל מיקומה הגאוגרפי, וכתוצאה מכך הורחבו המתקנים הבריטיים ברחבי המדינה. שדה תעופה חדש נבנה על אדמת האי מסירה, והן מסירה והן ראס אל-האד הפכו לתחנות של חיל האוויר המלכותי. יחידות של טייסת מס' 2925 של רגימנט ה-RAF שמרו על בסיסים אלו, בעוד שכלי השיט היו בעומאן גופא על מנת לבצע את משימותיהם.
25px|קישור=עיראק עיראק
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה לעיראק חשיבות רבה לבריטניה בשל מיקומה הגאוגרפי בנתיב להודו והנפט. לאחר גירוש העות'מאנים ממסופוטמיה בסוף מלחמת העולם הראשונה, הוגנה עיראק על ידי בסיס חיל האוויר המלכותי הבריטי בחבניה בפרט, והחסות הבריטית בכלל. בשל חולשתה של בריטניה בתחילת המלחמה, נסוגה עיראק מההסכם האנגלו-עיראקי משנת 1930. כאשר הפיקוד העליון הבריטי ביקש לשלוח תגבורות לעיראק, אישר ראש ממשלת עיראק, נורי א-סעיד לכוח בריטי מצומצם בלבד להגיע. בהמשך, נערכה הפיכה בעיראק בה תפסו את השלטון תומכי מדינות הציר, בראשות רשיד עאלי אל-כילאני. מאוחר יותר, בקשות בריטיות לתגבר את כוחות בריטניה בעיראק נדחו.
המשטר החדש פתח בחשאי במשא ומתן עם מעצמות הציר, ששלטו באותה העת בסוריה ולבנון דרך צרפת של וישי. הנאצים הגיבו במהירות ושלחו סיוע צבאי באמצעות מטוסי הלופטוואפה לבגדאד דרך סוריה.
בסופו של דבר, פלשו חיילים הודים בסוף אפריל 1941 לעיראק והגיעו לבגדאד במאי. הצבא העיראקי, לאחר ניסיונו הכושל לכבוש את חבניה, נכנע במהירות וראשיד עאלי אל-כילאני ברח מעיראק. לאחר הכניעה העיראקית, הוכרחו העיראקים להכריז מלחמה על מדינות הציר ב-1942. בנוסף, הכוחות הבריטיים נשארו כדי להגן על מקורות הנפט החיוניים למאמץ המלחמתי הבריטי. המלחמה בעיראק נחשבת כיום לחלק ממערכה כוללת יותר במזרח התיכון, והיוותה חלק מכיבוש איראן הפרו-נאצית בשלטון השאה, וסוריה ולבנון משלטון וישי.
25px|קישור=ערב הסעודית ערב הסעודית
ערב הסעודית ניתקה את היחסים הדיפלומטיים שלה עם גרמניה ב-11 בספטמבר 1939 ועם יפן באוקטובר 1941. אף על פי שהסעודים הכריזו על נייטרליות, הם סיפקו לבעלות הברית נפט בכמויות גדולות. היחסים הדיפלומטיים של המדינה עם ארצות הברית נוסדו ב-1943. המלך אבן סעוד היה ידיד אישי של נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט; מאוחר יותר הורשו האמריקאים לבנות בסיס חיל אוויר ליד דהראן. ב-28 בפברואר 1945 הכריזה סעודיה מלחמה על גרמניה ויפן, אך ההכרזה לא לוותה בפעולות צבאיות.
25px|קישור=פולין פולין
מלחמת העולם השנייה פרצה ב-1 בספטמבר 1939, כשפולין נאלצה להתמודד בתחילה עם פלישת גרמניה הנאצית ולאחר מכן גם עם פלישת ברית המועצות. חיילים פולנים רבים נמלטו בשל כיבוש המדינה, והם התארגנו מחדש והשתתפו במערכה בצרפת. מאוחר יותר חיילים פולנים שולבו בכוחות המזוינים של בריטניה וטייסים פולנים נלחמו בקרב על בריטניה. פולין היא המדינה הכבושה היחידה באירופה שלא שיתפה פעולה באופן רשמי עם גרמניה. תנועת ההתנגדות הפולנית הייתה התנועה הגדולה ביותר באירופה הכבושה, והיחידה הלא-קומוניסטית מבין הארצות הסלאביות.
קהילת יהדות פולין, שהייתה מהקהילות הגדולות ביותר בעולם עד השואה, עם 3.4 מיליון יהודים. רבים מבני הקהילה נרצחו בשואה, ואף היו פולנים ששיתפו פעולה עם הנאצים ברצח יהודים, בחלק מהמקרים גם ללא שנדרשו לכך. פולין הייתה היחידה מבין הטריטוריות שנכבשו על ידי גרמניה, שבה כל סוג של עזרה ליהודים הביאה לעונש מוות על העוזר ועל כל משפחתו. אולם רבים סיכנו את חייהם כדי להציל יהודים, ואף הוקם ארגון ז'גוטה אשר כל משימתו הייתה לעזור ליהודים.
דנציג
הסכסוך בדבר מעמדה של דנציג, בין גרמניה הנאצית ובין פולין, היה אחת העילות שהציגו הנאצים לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה רוב אוכלוסייתה (גרמנים) של העיר ברחה אל מעבר לגבול הגרמני, כדי להימלט מנקמה של פולין שהייתה אמורה להיות מדינה נותנת החסות ועכשיו יראו את האוכלוסייה כמשתפי פעולה עם הגרמנים, כל שאר הפולנים שנשארו בשטח העיר התבצרו בחצי האי ובבית הדואר כניסיון התנגדותו לגרמנים שבסופו הוצאו להורג. לאחר הפלישה הגרמנית, ב־2 בספטמבר 1939 הצביעה ממשלת העיר החופשית על סיפוחה של העיר לגרמניה, וכך תם פרק "העיר החופשית דנציג" בהיסטוריה של העיר.
25px|קישור=פורטוגל פורטוגל
במשך מלחמת העולם השנייה, נשלטה פורטוגל על ידי הרודן אנטוניו דה אוליביירה סלזאר. בתחילת ספטמבר 1939 הכריזה פורטוגל על נייטרליות כדי להימנע מפעולה צבאית בשטחי פורטוגל. צעד זה התקבל בברכה על ידי בריטניה.
בהמשך, פלישת גרמניה לצרפת וכיבושה הביאה את הנאצים עד להרי הפירנאים, בגבול ספרד-צרפת, דבר שהגביר את יכולתו של היטלר ללחוץ על פורטוגל וספרד.
בעקבות מבצע ברברוסה, ופלישת גרמניה לברית המועצות, נותקה אספקת מתכת הטונגסטן לגרמניה, שחיפשה כעת אספקה זהה מפורטוגל. סלזאר ניסה להגביל את רכישותיהם של הגרמנים במדינה, ולאחר מכן, בשלהי 1941 תקפו ספינות גרמניות ספינות פורטוגליות. מאוחר יותר, בינואר 1942 חתם סלזאר על הסכם למכירת טונגסטן לגרמניה. במהלך המלחמה הפעילה בריטניה את הסכם וינדזור משנת 1386 בדרישה מפורטוגל שלא לתמוך במדינות הציר, ולא רק זאת, אלא שסלזאר פעל על מנת למנוע מפרנסיסקו פרנקו הספרדי לתמוך באויבי בריטניה. ביוני 1943 בעקבות בקשת בריטניה להשתמש באיים האזוריים כדי להקים בסיסי חיל אוויר ובסיס לצי הבריטי, פורטוגל נענתה מיידית והחכירה לבריטניה את השטח המבוקש, בתמורה להבטחה מצד בעלות הברית כי יעניקו כל סיוע אפשרי במקרה של תקיפה גרמנית בפורטוגל. ב-1944 הכריז סלזאר על אמברגו מוחלט במכירת טונגסטן לגרמניה, שמחתה אך לא הגיבה.
מהזווית היהודית, ליסבון היוותה מקלט בטוח ליהודים מכל רחבי אירופה, ופליטים יהודים קיבלו מעמד תושבות בפורטוגל. מאוחר יותר, לאחר פלישת גרמניה לצרפת, אפשרה פורטוגל לאלפי יהודים להיכנס. עם התקדמות המלחמה, נתנה פורטוגל אשרות כניסה ליהודים ששרדו בזכות פעולות הצלה, בתנאי שפורטוגל תשמש רק נקודת מעבר. יותר מ-100 אלף יהודים הצליחו להימלט כך מציפורני הנאצים באמצעות מעבר בליסבון. בחלק מהמקרים אלפי יהודים הגיעו לליסבון ועזבו אותה שבועות אחדים מאוחר יותר למדינות אחרות.
טימור הפורטוגזית (מזרח טימור)
בתחילת 1942 המשיכו שלטונות פורטוגל לשמור על נייטרליות, למרות האזהרות מצד ממשלות הודו ואיי הודו המזרחיים ההולנדיים לפיהן יפן צפויה לפלוש למושבה הפורטוגזית. על מנת להגן על העמדות ההולנדיות ששכנו בסמוך, נחתו כוחות אוסטרליים והולנדיים וכבשו את האזור. הם לא נתקלו בהתנגדות מצד הכוחות הפורטוגזיים או מצד האוכלוסייה האזרחית. כעבור מספר שבועות, נחתו באי כוחות יפניים, אולם הם נתקלו בהתנגדות עיקשת מצד האוכלוסייה, שניהלה מלחמת גרילה נגד הפולשים, ונהנתה גם מתמיכה של בעלות הברית. חרף ההתנגדות העזה, היפנים הצליחו ב-10 בפברואר 1943 להכניע את ההתנגדות, והכוחות האוסטרליים נסוגו. ההערכה היא כי בין 40 ל-70 אלף מקומיים נהרגו על ידי הכוחות היפנים בין השנים 1942-1945.
מקאו הפורטוגזית
אף על פי שהצבא היפני כבש את המושבה הבריטית השכנה, הונג קונג ב-1941, הוא נמנע בתחילה מהתערבות ישירה בענייני מקאו, והיא נותרה שטח נייטרלי. עם זאת, לשלטונות פורטוגל חסרה היכולת למנוע פעילות יפנית במושבה. ב-1943 פנתה יפן לממשלת מקאו בבקשה שתארח יועצים יפנים. בעקבות כך, הכוחות הצבאיים בפורטוגל פורקו מנשקם, אם כי מקאו מעולם לא נכבשה על ידי היפנים.
25px|קישור=פינלנד פינלנד
פינלנד נקבעה כחלק מהשטח הסובייטי בהסכם ריבנטרופ מולוטוב והותקפה בידי כוחות סובייטים במלחמת החורף (30 בנובמבר 1939- 13 במארס 1940) לאחר שסירבה לאפשר בניית בסיסים סובייטים בשטחה. לאחר המלחמה ניסתה פינלנד לשווא להשיג הגנה מידי שוודיה ובריטניה כדי להתמודד עם הלחצים הסובייטים המתמשכים, טרם פנתה לשיפור היחסים עם גרמניה הנאצית. שיתוף הפעולה בין המדינות גרם למתקפה אווירית סובייטית על פינלנד שלושה ימים לאחר תחילת מבצע ברברוסה, דבר שהוביל לפרוץ מלחמת ההמשך (25 ביוני 1941- 4 בספטמבר 1944), שבמהלכה פינלנד שיתפה פעולה עם גרמניה. בריטניה הכריזה מלחמה על פינלנד ב-6 בדצמבר 1941, אולם ארצות הברית מעולם לא עשתה כן. קנדה וניו זילנד הכריזו מלחמה על פינלנד ב-7 בדצמבר 1941, בעוד אוסטרליה ודרום אפריקה הכריזו מלחמה למחרת.
הסכם השלום שנחתם בין שתי המדינות דרש מפינלנד לגרש את החיילים הגרמנים משטחה, דבר שגרם למלחמת לפלנד (15 בספטמבר 1944- 25 באפריל 1945), כמו גם לשלם פיצויים לברית המועצות ולשפוט פשעי מלחמה שנערכו נגד הרוסים.
25px|קישור=פנמה פנמה
אזור תעלת פנמה היה בשליטת ארצות הברית, וכוחות אמריקאיים מהצי האמריקאי, צבא ארצות הברית וכוחות קולומביאניים סייעו לשמור על התעלה משתי גדותיה. תעלה זו סיפקה לארצות הברית ולבעלות בריתה את היכולת להעביר ספינות מלחמה וחיילים במהירות מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט. מאחר שרוב תעשיית הספנות האמריקאית הייתה על החוף המזרחי של ארצות הברית ובמפרץ מקסיקו, התעלה הייתה חיונית על מנת להעביר ספינות מלחמה כדי להילחם בצי היפני.
25px|קישור=פרו פרו
פרו ניתקה את יחסיה עם מדינות הציר ב-24 בינואר 1942. בשל יכולתה של פרו לייצר דלק לתעופה וקרבתה לנמל פנמה, הפכו בית הזיקוק ונמל התעופה טלארה, בצפון מערב פרו, לבסיס חיל אוויר אמריקאי. אף על פי שפרו לא הכריזה מלחמה על גרמניה ויפן עד 1945 (פרו הכריזה על "מצב מלחמה"), חיל הים הפרואני סייר באזור תעלת פנמה. כמו כן, כ-2,000 אזרחים פרואנים נעצרו ונשלחו לארצות הברית כחלק ממדיניות כליאת היפנים.
25px|קישור=פרגוואי פרגוואי
הממשלה הסמכותנית של פרגוואי תחת שלטונו של היגניו מורינו הייתה אוהדת כלפי מדינות הציר בתחילת המלחמה; הקהילה הגרמנית הגדולה במדינה הייתה גם היא תומכת של הנאציזם, כמו גם רוב אוכלוסיית פרגוואי. בממשלת פרגוואי שקלו ברצינות הצטרפות למלחמה לצד גרמניה, אולם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט מנע זאת על ידי משלוח סיוע ומשאבים צבאיים ב-1942. פרגוואי הכריזה מלחמה על גרמניה ב-2 בפברואר 1945, זמן קצר בטרם המלחמה הסתיימה, ורבים מאזרחי פרגוואי הצטרפו לחיל האוויר הברזילאי על מנת להילחם במדינות הציר.
25px צ'ילה
בתחילה צ'ילה נשארה נייטרלית אך כמו שאר מדינות אמריקה הדרומית, היא קיימה מסחר הדוק עם גרמניה. לעומת זאת, בהמשך המלחמה צ'ילה התרחקה ממדינות הציר וניתקה את יחסיה איתן ב-1943 והממשלה פיטרה קציני צבא פרו-נאצים. ב-1945 הכריזה צ'ילה מלחמה על יפן.
25px|קישור=צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה (הרפובליקה הצ'כית)
צ'כוסלובקיה בותרה בידי גרמניה הנאצית. בתחילה בהסכם מינכן כאשר נקבע כי עליה לתת את חבל הסודטים לגרמניה מאחר שגרו בו 3.5 מיליון גרמנים. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה במרץ 1939 הפכה גרמניה למה שנקרא "הפרוטקטרוט של בוהמיה ומורביה" תחת כביכול נשיא המדינה אמיל האכה. דרום סלובקיה, כמו גם רותניה סופח להונגריה בשנת 1938. פולין סיפחה את זאולז'ה אך איבדה שטח זה לאחר 11 חודשים בלבד.
ב-1945 כבשו בעלות הברית את צ'כוסלובקיה. המרד הסלובקי באוגוסט 1944 דוכא על ידי הגרמנים בסוף אוקטובר; לחימת פרטיזנים נמשכה עד סוף המלחמה. באפריל 1945 הביס הצבא האדום את הגרמנים ואת סלובקיה וסיפח את רותניה לברית המועצות.
25px|קישור=צרפת צרפת
צרפת הייתה ערבה לביטחונה של פולין והייתה מבין הראשונות להכריז מלחמה על גרמניה. בשנת 1940, עקב כיבושה של צרפת בידי גרמניה חתמה ממשלת צרפת על הסכם כניעה (במקום בו חתמה גרמניה על כניעתה במלחמת העולם הראשונה, יער קומפיין) על פיו הוקמה צרפת של וישי והוקם צבא צרפת החופשית בראשותו של שארל דה גול. לאחר הפלישה לנורמנדי שוחררה צרפת שהשתתפה בוועידת השלום בפריז ב-1947.
25px|קישור=צרפת החופשית צרפת החופשית
צרפת החופשית (בצרפתית - "France libre") הם כוחות הצרפתיים שלחמו נגד גרמניה הנאצית ומדינות הציר במלחמת העולם השנייה, כצבא מאורגן בראשות הגנרל שארל דה גול בין 1940 ו-1945. עד שנת 1944 הם פעלו מחוץ לגבולות צרפת, והחל מקיץ 1944 גם בצרפת עצמה. כוחות צרפת החופשית פעלו גם נגד משטר צרפת של וישי ששיתף פעולה עם מדינות הציר והוכר על ידן כשלטון הצרפתי הלגיטימי בצרפת ובמושבותיה, ובשלבים מסוימים אף הוכר כך גם על ידי מדינות כארצות הברית.