cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלונה סער
קריירה
במרץ 2023 החלה להשתתף בתוכנית האירוח הסאטירית "מה שתגידו" של כאן 11. ביוני באותה שנה גילמה את טילי קצינת מודעין בדרמה של רשת 13 שמיים אדומים לצד יעקב זדה-דניאל מאור שויצר וליהי קורנובסקי.
חיים אישיים
משנת 2018 הייתה סער בזוגיות עם השחקן אמיר ח'ורי. באוגוסט 2020 פורסם כי הם נפרדו.
משנת 2022 אלונה נמצאת בזוגיות עם הראפר הישראלי, יותם (וודו דאדי) רבינו.
מלאווח
מַלַאוַוח (בערבית: ملوح; תעתיק מדויק: מלוח) הוא מאכל תימני מסורתי העשוי מבצק עלים, על בסיס קמח דורה, סאמנה, קורט מלח וסוכר.
לאחר הכנת הבצק ישנן מספר דרכים לסיים את הכנת המנה: הדרך הנפוצה ביותר היא טיגון במחבת עם מעט שמן או מרגרינה. ניתן גם לאפות את המלאווח בתנור אפייה או בטוסטר.
בצק המלאווח זהה לזה של הג'חנון, אלא שהם נבדלים באופן פתיחת הבצק ובאופן ההכנה.
המלאווח, שהובא לישראל על ידי עולים מתימן, הפך בשנות השמונים למאכל נפוץ, והוא מצוי כיום בתפריטיהן של מסעדות ורשתות מזון מהיר.
חברות רבות מציעות למכירה בצק מלאווח מוכן קפוא, שאותו יש לטגן או לאפות קודם האכילה.
ניין אינץ' ניילז
ההרכב נוסד בשנת 1988 על ידי טרנט רזנור. רזנור משמש כמפיק מוזיקלי, זמר וכותב שירים, ולרוב הוא הנגן היחיד בשירי הלהקה. בסיבובי ההופעות נגנים אחרים מצטרפים אליו בתור להקת ליווי, אך בפועל ניין אינץ' ניילז הוא פרויקט סולו של רזנור.
Nine Inch Nails דורגה במקום ה-94 בקטגוריית "האומנים הגדולים בכל הזמנים" במגזין הרולינג סטון.
תחילת הדרך
טרנט רזנור נולד ב-17 במאי בשנת 1965. הוא אומץ בגיל צעיר על ידי הורי אמו וגדל בעיירה חקלאית קטנה בפנסילבניה. הוא ניגן בטובה במסגרת התזמורת של בית ספרו, ובנוסף נחשב ילד פלא עקב נגינתו המיומנת בפסנתר וסקספון.
בשנת 1987 עבר לקליבלנד כדי לנגן בקלידים בהרכב הסינת'פופ Exotic Birds. בתקופה זו עבד רזנור בתור מנקה ושרת באולפן הקלטות קטן בשם "Right Track Studios", ומנהלי האולפן נתנו לו רשות להקליט מדי פעם גרסאות דמו של שיריו כשהאולפן לא היה בשימוש (לרוב מחצות עד שעות הבוקר המוקדמות). הקלטות אלה למעשה הפכו לאלבום הבכורה של ניין אינץ' ניילז - "Pretty Hate Machine", אותו הוציאה TVT (חברת תקליטים עצמאית) בשנת 1989. רזנור היה ביחסים עגומים עם חברי להקת ה-Exotic Birds עקב עזיבתו ממנה והוא לא הצליח למצוא נגנים עם טעם מוזיקלי דומה (שילוב של רוק כבד ומוזיקה אלקטרונית). לכן, בהשראת פרינס והלהקה הבריטית The The (בה יש רק חבר רשמי אחד), החליט להיות הנגן היחיד באלבום. באמצעות תהליך מורכב של אובר-דאבינג אנלוגי ביצע את כל התפקידים (שירה, תופים, גיטרה חשמלית, גיטרה בס, סינתיסייזר ופסנתר). דפוס זה חוזר ברוב אלבומי הלהקה.
שירי האלבום התאפיינו בצליל אינדסטריאל מטאל ובמילים אפלות מאוד, אך בניגוד ללהקות מאותו ז'אנר (למשל סקיני פאפי ומיניסטרי) הלחין רזנור מנגינות פופ קליטות והדבר עזר לאלבום להגיע למעמד פלטינה. הקליפ לסינגל "Head Like a Hole" שודר ב-MTV, והסינגל השני "Down in It" הפך ללהיט מועדונים. למעשה, כשנתיים לפני הפריצה של להקות כגון נירוונה, רד הוט צ'ילי פפרס ואינספור אחרות, ניין אינץ' ניילז - יחד עם ואר.אי.אם. ופיית' נו מור - היו מהלהקות האלטרנטיביות הבודדות במיינסטרים.
הלהקה הופיעה באירופה יחד עם ג'יינז אדיקשן ורזנור סומן על ידי מבקרי מוזיקה רבים כווירטואוז חדשני. לצד ההצלחה הביקורתית והמסחרית המוקדמת, שימוש קיצוני בקוקאין ומתחים בין הלהקה לאנשי חברת התקליטים TVT גרמו לסיבוב ההופעות הראשון להיות כאוטי - רוב ההופעות כללו ריסוק מוחלט של כלי הנגינה וציוד ההגברה והתאורה.
שנות ה-90: הצלחה מסביב לעולם
בשנת 1991, ללא כל מעורבות של רזנור, חברת אינטרסקופ רקורדס שיתפה פעולה עם TVT והחתימה את ניין אינץ' ניילז. רזנור התנגד בחריפות למהלך זה, ודרש שאינטרסקופ תעניק לו חופש יצירתי מוחלט ותוציא את אלבומיו במסגרת חברת-בת שהיא תממן בשם "Nothing Records".
לאחר סיבוב הופעות כושל עם גאנז אנד רוזס, החל רזנור להקליט את האלבום השני של ניין אינץ' ניילז בווילה יוקרתית בלוס אנג'לס. באותה וילה, בשנת 1969, נרצחה השחקנית שרון טייט וארבעה מחבריה על ידי הכנופיה של צ'ארלס מנסון. הלהקה קיבלה חשיפה תקשורתית שלילית, אם כי רזנור טען כי בעת רכישת הווילה לא ידע שאותו אירוע טרגי התרחש בה.
"Broken", מיני אלבום שביחס לאלבום הבכורה התבסס פחות על כלים אלקטרונים, יצא בספטמבר של שנת 1992. הסינגל "Wish" זכה בפרס גראמי והלהקה יצאה לסיבוב הופעות בינלאומי נוסף, כולל הופעה בפסטיבל וודסטוק 94' בשנת 1994.
באותה שנה הוציאה הלהקה את "The Downward Spiral", שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד. זהו אלבום קונספט המתאר קריסה נפשית של בן אדם, ומבקרי מוזיקה רבים הכתירו אותו מיד בתור יצירת מופת. הסינגל "Closer", שיר פאנק פרובוקטיבי ברוח הלהיטים המוקדמים של פרינס, זכה להצלחה בינונית במצעדי הפזמונים, אך בערוץ MTV הקליפ השנוי במחלוקת לשיר זכה להצלחה חסרת תקדים. קליפ זה, הכולל אפקטים ביזאריים ודימויים מעולם ה-BDSM, הגיע למקום הראשון ברשימת 100 הקליפים הטובים בכל הזמנים של ערוץ VH1.
הסינגל השני שיצא היה Hurt, בלדת רוק מינימלסטית. בשנת 2002 ביצע ג'וני קאש לשיר זה גרסת כיסוי מצליחה מאוד.
בעקבות הצלחת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות עולמי בשם "Self Destruct Tour". הופעות אלה אופיינו ברקדנים, פירוטכניקה ואפקטים ויזואליים יוקרתיים - טרנט רזנור העיד כי האומנים קיס ופינק פלויד השפיעו על הסגנון המרהיב של ההופעות. מופע החימום היה מרלין מנסון, אותו גילה רזנור (וגם הפיק את אלבום הבכורה של להקתו Portrait of an American Family).
באותה תקופה רזנור העיד בראיונות כי האלבום האהוב עליו הוא Low. לכן, בשנת 1995 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות משותף עם דייוויד בואי, אשר בעצמו היה מעריץ של ניין אינץ' ניילז והופתע לגלות כי הדבר הדדי. רזנור הוזמן על ידי בואי לשתף עמו פעולה בשיר "I'm Afraid of Americans" שהופיע באלבום Earthling. רזנור השתתף גם בקליפ שליווה את השיר, ובו הוא נראה רודף אחרי בואי ברחובות ניו יורק.
אחרי צאת האלבום, יצאו אלבום הרמיקסים "Things Falling Apart", וכן אלבום ההופעה "And All that Could Have Been" בפורמט CD ובפורמט DVD. למהדורה המוגבלת של גרסת ה-CD צורף מיני אלבום בשם Still, הכולל ביצועים מיוחדים למספר שירים ישנים של הלהקה, וכן 5 שירים חדשים.
המאה ה-21
במשך מספר שנים רזנור התבודד בביתו בניו אורלינס, לא הוציא לאור מוזיקה חדשה ונמנע מכל כיסוי תקשורתי. ההנחה הרווחת (שאומתה מאוחר יותר כשביצע קאמבק והסכים להתראיין) היא שסבל מדיכאון קשה והתמכר להרואין. סולן להקת רייג' אגיינסט דה משין זאק דה לה רוחה שכר את שירותיו של רזנור בתור מפיק לאלבום סולו אך פרויקט זה לא הניב פרי.
בשנת 2005, הוציא רזנור את האלבום "With Teeth". לראשונה הסכים רזנור להקליט את כל האלבום עם נגנים אחרים (המתופף בחלק מהאלבום הוא דייב גרוהל). אלבום זה היה השני של הלהקה ברצף להגיע למקום הראשון מצעד הבילבורד וכלל את הלהיטים "The Hand that Feeds", "Only" ו-"Every Day is Exactly the Same" (אשר הופיע בסרט מבוקש).
שנתיים לאחר צאת האלבום, הוציאה הלהקה את "Beside You in Time", סרט DVD אשר מתעד את הופעותיה בסיבוב שליווה את האלבום. בהמשך אותה השנה, ב-17 באפריל 2007, יצא האלבום המוערך "Year Zero", אלבום קונספט המבקר את המדיניות של הנשיא ג'ורג' בוש הבן ומתאר אפוקליפסה. טרם צאתו של האלבום, פתח רזנור במשחק מציאות חלופית (alternate reality game), שבמסגרתו הוקמו אתרי אינטרנט רבים לצורך קידום הרעיון שעמד מאחורי האלבום, ופוזרו רמזים לאתרים אלה באמצעים שונים (אותיות מודגשות על חולצות של סיבוב הופעות, קוד מורס המושמע בסוף של שיר שנמצא על גבי התקן אחסון נייד בתא שירותים לאחר הופעה של הלהקה, ומוביל לכתובת אינטרנט, וכן הלאה). אחד משיאי המשחק היה הופעה אליה הוזמנו מעריצים אשר נרשמו לרשימת התפוצה של אחד מאתרי המשחק (Open Source Resistance). מספר ימים לפני ההופעה הונחו המעריצים להגיע לנקודת מפגש, שם נלקחו מהם מכשירי הסלולר שלהם, והם הוסעו באוטובוסים למקום ההופעה. במהלך השיר השישי להופעה, האורות כבו, וקבוצת שוטרי ימ"מ עלו לבמה תוך השמעת צעקות וקולות נפץ. לאחר צאת האלבום, יצא אלבום הרמיקסים Y34RZ3R0R3MIX3D, והוקם האתר remix.nin.com בו מוזמנים המעריצים להוריד, לערוך ולהעלות מיקסים שלהם לשירי הלהקה.
ב-13 במרץ 2007, הלהקה הוציאה את הסינגל "Survivalism".
ב-5 בספטמבר 2007 הופיעה הלהקה בישראל.
בשנת 2008, לאחר שהשתחרר מן החוזה שלו בחברת התקליטים Interscope Records, יצא רזנור לדרך עצמאית. האלבום הראשון שהוציא כאמן עצמאי היה "Ghosts", הכולל 36 רצועות אינסטרומנטליות. אלבום זה הופץ באמצעות האינטרנט תחת רישיון Creative Commons, המאפשר הפצה חופשית שלו, ושימוש בחומריו עבור יצירות נוספות. ב-5 במאי 2008 יצא אלבומה השביעי של הלהקה, "The Slip" להורדה חופשית מהאתר של הלהקה.
ב-2013, לאחר מספר שנים בהן רזנור עבד בהפקה מוזיקלית של אומנים אחרים והלחנת פסי-קול, יצא האלבום "Hesitation Marks" בחברת קולומביה רקורדס. הוא זכה להצלחה והלהקה יצאה לסיבובי הופעות עולמיים עם סאונדגארדן וקווינס אוף דה סטון אייג'.
בספטמבר 2020 נכנסו רזנור ו-5 חברים נוספים ב-NIN (אלסנדרו קורטיני, רובין פינק, דני לוהנר, כריס ורנה, אילן רובין ואטיקוס רוס) להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
פרויקטים נוספים
בשנת 1994 הפיק רזנור את הפסקול של רוצחים מלידה, סרט הפשע של אוליבר סטון. בשנת 2010 זכה רזנור בפרס אוסקר עבור הפסקול שהלחין לסרט הרשת החברתית.
בשנת 1996 חברת id Software הוציאה לאור את משחק היריות המצליח "Quake". פסקול המשחק וצלילי הרקע תוכנתו על ידי רזנור, והשפעתו הייתה כה רבה עד שאחד מהנשקים במשחק נקרא "Nailgun" על שם הלהקה, וכן לוגו הלהקה "NIИ" מופיע על קופסאות התחמושת של נשק זה, הפזורות במשחק.
דוד סמסון
הרב דוד סמסון (נולד ב-1956) הוא ראש ישיבה לדוברי אנגלית השייכת לישיבת נתיב מאיר. בעבר ייסד ועמד בראש כמה ישיבות ומוסדות. מחבר ספרים.
ביוגרפיה
נולד בבולטימור שבארצות הברית. סבו היה הרב חיים אליעזר סמסון, תלמיד ישיבת לומז'ה וראש ישיבה באקדמיה התלמודית של בולטימור בה גם למד.
עלה לבדו מארצות הברית לישראל בגיל 16. למד בבית המדרש לתורה B.M.T. אצל הרב דוד חי הכהן, הרב יצחק שטיינר וראש הישיבה הרב משה הורוביץ.
כ-7 שנים היה מורה דרך בישיבת שעלבים, שימש כאחראי על לימודי אמונה ב"מכון מאיר" ובמשך שנים העביר שיעור יומי בתנ"ך.
לאחר מכן פתח מקום לקירוב ליהדות ברוח הציונות הדתית שנקרא Israel connection. יחד עם במאי הקולנוע צבי פישמן.
שימש כאחראי על בחורי חו"ל בישיבת עטרת כהנים, ובמקביל למד בכולל האידרא של הרב שלמה גורן.
לימד בישיבת ירושלים לצעירים כ-15 שנה. במקביל שימש הרב סמסון ראש כולל לדיינות בישיבת ניר בקריית ארבע, כתב מספר ספרים באנגלית במשנת הראי"ה קוק ובנו הרצי"ה (בשיתוף עם צבי פישמן), שימש כמרצה במכללת ליפשיץ והיה חבר במכון "הלכה ברורה".
שימש כרב קהילה דתית לאומית בשכונת הר נוף, ירושלים.
שימש כדיקן בית הספר העירוני הדתי 'מעלה' המטפל באוכלוסייה על סף נשירה ונוער בסיכון. ייסד קבוצה של בתי ספר תיכוניים לבני נוער בסיכון. שימש מספר שנים כראש ישיבת "לך לך", בית ספר נייד לנוער בסיכון. בשנת 2008 ייסד והתחיל ללמד ב YTA, ישיבה תיכונית לדוברי אנגלית הממוקמת בירושלים. בנוסף ייסד את YTA לנערות, תוכנית דומה לנערות שבקריית יובל. בחודש ספטמבר 2011 יסד ישיבה תיכונית שלישית לדוברי אנגלית הנמצאת בכפר סבא.
כיום עומד בראש ישיבה לדוברי אנגלית המסופחת לישיבת נתיב מאיר.
מתגורר בירושלים ונשוי לעדי בתו של הרב מאיר אליטוב, מייסדת ומנכ"לית ארגון עשה לך רב, אב לשבעה.
ספרים תורניים באנגלית שפרסם יחד עם הרב צבי פישמן
פרסם ביחד עם צבי פישמן ספרים באנגלית המבוססים על תורתם של הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב צבי יהודה הכהן קוק
ראבסנטאנדראש
ראבסנטאנדראש (בהונגרית: Rábaszentandrás) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בראבסנטאנדראש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 578 תושבים, ובשנת 2019 רק 458 תושבים.
יהודי ראבסנטאנדראש
בראבסנטאנדראש חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
הוצאת ספר תורה
הוצאת ספר תורה (נקרא גם הוצאה והכנסה, פתיחה או פתיחת ההיכל) הוא טקס ההוצאה של ספר התורה מארון הקודש בזמנים מיוחדים, על פי רוב הוצאת הספר תורה הוא על מנת לקרוא בו. אך לעיתים מוציאים את הספר תורה לצרכים אחרים.
בשעת הוצאתו נהגו העם לעמוד, וכן לומר או לשורר פזמונים ומזמורים שונים.
חלק מטקס הוצאת הספר תורה, הוא פתיחת ארון הקודש, אשר נעשה לעיתים שלא על מנת להוציא את הספר תורה כגון בעת אמירת קטעי תפילה שונים כגון בעת אמירת שיר הכבוד בשבת, שנהגו לפתוח את הארון בעת אמירתו, וכן בקהילות שונות נוהגים לפתוח את הארון בתפילת אבינו מלכנו, אמירת שמע קולנו בתפילת הסליחות, ובקטעים שונים מתפילות הימים הנוראים.
מהותו
הוצאת ספר התורה מארון הקודש נחשבת כטקס בעל חשיבות, וברבים מבתי הכנסת אף נמכרת זכות ההוצאה לכל המרבה במחיר, יחד עם שאר העליות. בחלק מהמקומות (בעיקר בקרב עדות המזרח) מוכרים את זכות פתיחת הארון וזכות הוצאת הספר תורה בנפרד.
בספר אור זרוע כותב מחברו רבי יצחק מויינה, שאף במקומו נהגו למכור את הוצאת הספר תורה, וממליץ בעד מנהג זה:
בהקשר לכך, מובא במרדכי בשם האור זרוע מעשה באדם שעיכב את מכירת 'פתיחת הארון', מאחר שלטענתו הוצאת הספר תורה שייכת לשליח ציבור:
.
סגולותיו
בשנים האחרונות נפוץ מנהג ליתן למי שאשתו בחודש התשיעי לעיבורה לפתוח את ארון הקודש, מקורו של מנהג זה הוא מדברי החיד"א:
רבי חיים פלאגי העיר בספרו שהיה מי שנהג במקרה כזה - כהמשך לסגולה, שלא לסגור אחריו את הארון לאחר שהוציא את הספר תורה, וכתב שאינו נכון לעשות כן:
פתיחת הארון בזמנים שונים
מלבד פתיחת הארון לצורך הוצאת ספר תורה על מנת לקרוא בו, נהגו לפותח את הארון גם בזמנים נוספים כגון:
אל ארך אפים
מנהג אשכנז ופיהם ופולין קטן: אֵל אֶרֶךְ אַפַּיִם וְרַב חֶסֶד וֶאֱמֶת. אַל בְּאַפְּךָ תוֹכִיחֵנוּ. חוּסָה יְהֹוָה עַל עַמֶּךָ. וְהוֹשִׁיעֵנוּ מִכָּל רָע. חָטָאנוּ לְךָ אָדוֹן סְלַח נָא כְּרוֹב רַחֲמֶיךָ אֵל:
מנהג פולין גדול: אֵל אֶרֶךְ אַפַּיִם וְרַב חֶסֶד וֶאֱמֶת. אַל תַּסְתֵּר פָּנֶיךָ מִמֶּנּוּ. חוּסָה יְהֹוָה עַל יִשְׂרָאֵל עַמֶּךָ: וְהַצִּילֵנוּ מִכָּל רָע. חָטָאנוּ לְךָ אָדוֹן סְלַח נָא כְּרוֹב רַחֲמֶיךָ אֵל:
ויש נוהגים לומר את שתי הנוסחאות.
בנוסח הספרדים, בנוסח פרובאנס ובתכלאל אומרים בנוסח זה: אֵל אֶרֶךְ אַפַּיִם וְרַב חֶסֶד וֶאֱמֶת. אַל בְּאַפְּךָ תוֹכִיחֵנוּ. חוּסָה ה' עַל יִשְׂרָאֵל עַמֶּךָ וְהושִׁיעֵנוּ מִכָּל רָע. חָטָאנוּ לְךָ. אָדון סְלַח נָא. כְּרוב רַחֲמֶיךָ אֵל: אֵל אֶרֶךְ אַפַּיִם וּמָלֵא רַחֲמִים. אַל תַּסְתֵּר פָּנֶיךָ מִמֶּנּוּ. חוּסָה ה' עַל (שְׁאֵרִית) יִשְׂרָאֵל עַמֶּךָ. וְהַצִּילֵנוּ מִכָּל רָע. חָטָאנוּ לְךָ. אָדון סְלַח נָא. כְּרוב רַחֲמֶיךָ אֵל:
בנוסח הספרדים, ביום שאין אומרים תחנון, אומרים במקומו את נוסח זה: יְהִי ה' אֱלהֵינוּ עִמָּנוּ כַּאֲשֶׁר הָיָה עִם אֲבותֵינוּ אַל יַעַזְבֵנוּ וְאַל יִטְּשֵׁנוּ: הושִׁיעָה אֶת עַמֶּךָ וּבָרֵךְ אֶת נַחֲלָתֶךָ וּרְעֵם וְנַשְּׂאֵם עַד הָעוֹלָם: בַּעֲבוּר דָּוִד עַבְדֶּךָ אַל תָּשֵׁב פְּנֵי מְשִׁיחֶךָ: בָּרוּךְ הַמָּקום שֶׁנָּתַן תּורָה לְעַמּו יִשְׂרָאֵל בָּרוּךְ הוּא: אַשְׁרֵי הָעָם שֶׁכָּכָה לּו אַשְׁרֵי הָעָם שֶׁה' אֱלהָיו:
ובתכלאל, ביום שאין אומרים תחנון, אומרים את נוסח זה: יְהִי ה' אֱלהֵינוּ עִמָּנוּ כַּאֲשֶׁר הָיָה עִם אֲבותֵינוּ אַל יַעַזְבֵנוּ וְאַל יִטְּשֵׁנוּ: הושִׁיעָה אֶת עַמֶּךָ וּבָרֵךְ אֶת נַחֲלָתֶךָ וּרְעֵם וְנַשְּׂאֵם עַד הָעוֹלָם: ( הוֹשַׁע ה' אֶת עַמְּךָ אֵת שְׁאֵרִית יִשְׂרָאֵל:) בַּעֲבוּר דָּוִד עַבְדֶּךָ אַל תָּשֵׁב פְּנֵי מְשִׁיחֶךָ:
בנוסח איטליה לא נהוג תוספת זו כלל, אלא מתחילים "ויהי בנסוע הארון", וכן הוא בנוסח רומניא אלא שגם נוסח "והיה בנסוע" לא אומרים.
ויהי בנסוע
כאשר פותחים את הארון נהגו בנוסח אשכנז, נוסח ספרד, נוסח איטליה ובתכלאל לומר את פרשת 'ויהי בנסוע הארון' - המתארת את מסע ארון הברית בעת נידודי בני ישראל במדבר לאחר יציאתם ממצרים, ולאחר מתן תורה. קיימים חילוקי מנהגים לגבי בדיוק איזה פסוקים לומר.
בנוסח הספרדים, נוסח פרובאנס ובנוסח רומניא לא נהוג לומר קטע זה, ובנוסח פרובאנס ובנוסח רומניא אומרים במקומו לקט פסוקים אחר (כל נוסח נוסח שונה).
בנוסח איטליה, נהוג לומר אחרי קטע זה פרק תהלים: בשני ושני רגיל אומרים תהילים קכ"א, בראש חודש אומרים תהילים ח', וכו'.
בריך שמיה
ברוב קהילות ישראל נהגו לומר בשעת הוצאת הספר תורה מאמר המתחיל במילים 'בריך שמיה'. מאמר זה מקורו בספר הזוהר, שם נכתב שיש לאומרו בשעת הוצאת ספר תורה. בקהילות אשכנז המזרחי נהגו לאומרו בכל הוצאת ספר תורה. בקרב קהילות הספרדים והתימנים, יש נהגו בכל פעם שקוראים בתורה, ויש נוהגים לאומרו רק בשבתות. ברוב קהילות אשכנז המערבי, וכן בנוסח איטליה ובנוסח רומניא, אין אומרים פיסקה זו כלל, לא בחול ולא בשבת.
גדלו לה' איתי
לאחר הוצאת הספר תורה מהארון, נותן המוציא את הספר - לשליח ציבור, שמחזיקו ואומר בקול את הפסוק 'גדלו לה' איתי ונרוממה שמו יחדיו'.
לאחר אמירת החזן פסוק זה עונה אחריו כל הציבור באמירת פסוקים, המשתנים לפי מנהגים השונים. לפי נוסח אשכנז ונוסח ספרד אומרים 'לך ה' הגדולה והגבורה... כי קדוש ה' אלוקינו". לאחר מכן אומרים הציבור 'אב הרחמים'.
בימים שמוצאים בהם שני ספרי תורה, אזי לאחר שנתן את הספר תורה הראשון לשליח ציבור, מוציא עוד ספר תורה ומחזיקו בידיו, וכן באותם ימים שיש להוציא ג' ספרים, מעביר אף ספר זה לאדם אחר, ומוציא את הספר השלישי.
לאחר מכן מוליכו השליח ציבור לבמה, (וכשיש יותר מספר אחד, מוליכים אותם אחרי השליח ציבור) ונהגו שכל מי שהספר תורה עובר לידו, מנשקו ומלווה אותו עד מקומו.
בשבת ויום טוב
קודם להוצאת הספר נאמרים בהרבה קהילות פסוקים מיוחדים, כגון בנוסח ספרד "אתה הראת", ובנוסח אשכנז המזרחי "אין כמוך", הפיסקה "ויהי בנסוע הארון" ובריך שמיה (אפילו בקצת קהילות שלא אומרים אותה ביום חול). לאחר מכן, מגיש אדם מיוחד את ספר התורה לשליח הציבור וסוגר את ארון הקודש, ולפי נוסח אשכנז המזרחי ונוסח ספרד שליח הציבור קורא שמע ישראל 'אחד אלוהינו' המיוחדים לשבת, ו'גדלו' כמו ביום חול ואומרים "על הכל", והשליח ציבור מוליך את ספר התורה אל הבימה. בנוסח אשכנז המערבי, סדר הוצאת ספר תורה בשבת זהה לשל חול, חוץ מהוספת הקטע "על הכל יתגדל ויתקדש" בשעה שמוליכים את ספר התורה לבימה, ולא מוסיפים לא "אין כמוך" ולא "שמע ישראל", ואף פעם לא אומרים "בריך שמיה".
בנוסח הספרדים אומרים "אתה הראת", בריך שמיה, וסדרת פסוקים המתחיל "גדלו לה' אתי".
בנוסח איטליה אומרים סדרת פסוקים המתחיל ב"ויהי בנסוע", ואז אומרים פרק תהלים מיוחד לכל פרשה או שבת מיוחדת. בסוף אומרים "גדלו" וסדרת פסוקים כשמלווים את ספר התורה.
בנוסח רומניא אומרים נוסח מורחב בשבת. בנוסח פרובאנס, מוסיפים בשבת פיוט להוצאת התורה, ויש גם ליקוטי פסוקים מיוחדים לשבתות מיוחדות.
ואני תפלתי
בשבת במנחה נהגו להוסיף בעת הוצאת הספר תורה הפסוק:. בקרב קהילות גאורגיה נהוג שהחזן מקדים ואומר "הכון לקראת אלוקיך ישראל". ולאחר אמירת בריך שמיה, מוסיפים קטע תפילה מיוחד כפי המופיע בסידור תפלת החדש. ברוב הקהילות הוא נאמר קודם "ויהי בנסוע", ואילו בנוסח הספרדים לא נוהגים לומר ויהי בנסוע, אלא אומרים אחריו פסוק "כי מציון תצא תורה וגו'". בנוסח איטליה ובנוסח רומניא, מוסיפים אחרי פסוק זה, לפני "ויהי בנסוע", עוד כמה פסוקים (ובנוסח רומניא לא אומרים ויהי בנסוע, וכנ"ל).
בטעם להוספת פסוק זה אמרו במדרש:
בתשובות הרשב"א לאחר שהביא את טעם מהדרש כתב טעם נוסף:
יג מידות
יש מקומות שנהגו ע"פ האר"י שמראש השנה ועד יום הכיפורים וכן ב'הושענא רבה' וכן בשלושת הרגלים, לאחר פתיחת הארון וקודם הוצאת הספר תורה, אומרים י"ג מידות של רחמים, כחלק מההוספות שנהגו להוסיף בימים נוראים, ימי הרחמים. ויש נוהגים הוספות אלו רק בחלק מהימים הנ"ל או שלא לאומרם כלל. לאחר מכן נהגו להוסיף תפילה מיוחדת של בקשות.
אתה הראת
בשמחת תורה, קודם שמוציאים את ספרי התורה על מנת לרקוד איתם, נוהגים לומר מספר פסוקים שמתחילים בפסוק 'אתה הראת לדעת', כאשר כל פסוק נאמר על ידי אחד מהקהל והציבור חוזרים אחריו.
יש סדרים שונים לפסוקים במנהגי אשכנז המערבי והמזרחי, ובכתבי יד יש המון סדרים שונים.
סדר הכנסת הספר תורה לארון
בימות החול, נחלקו המנהגים מתי להחזיר את ספר התורה. בנוסח אשכנז ובתכלאל (וכן נהגו בנוסח רומניא ובנוסח קטלוניה), מחזירים את ספר התורה מיד, קודם אשרי השני. בנוסח ספרד ובנוסח הספרדים, מחזירים את ספר התורה רק אחרי קדיש תתקבל, ובראש חודש ובחול המועד מחזירים אחרי ובא לציון קודם הקדיש שלפני מוסף. בנוסח איטליה, מחזורים את ספר התורה בין אשרי השני לבין ובא לציון. בשבת, נוהגים בכל הקהילות להחזיר את ספר התורה אחרי אשרי, מיד לפני תפילת מוסף.
נהגו שהפותח את הארון ומוציא את ספר התורה הוא מחזירו לארון לאחר הקריאה. החזן (ויש הנוהגים שהמגביה) מוליך את הספר מהבימה לכיוון ארון הקודש, ואומר את הפסוק 'יהללו את שם ה' כי נשגב לבדו, והקהל אומרים אחריו 'הודו על ארץ ושמים' וגו'. בשעת הולכת הספר ביום חול וביום טוב, נוהגים בנוסח אשכנז ונוסח ספרד לומר את מזמור 'לדוד מזמור', ובשבת נוהגים בנוסח אשכנז, נוסח ספרד ונוסח הספרדים לומר את המזמור 'הבו לה' בני אלים'.
כשמגיע סמוך לארון הקודש מוסר המוליך את הספר לידי המוציא שמחזירו למקומו בארון.
בעת הכנסת הספר לארון נהגו בקהילות האשכנזים לומר את הפסוקים:
בנוסח הספרדים, נוסח איטליה, נוסח רומניא ובתכלאל אומרים לקט פסוקים אחר, כאשר כל נוסח שונה מחברו.
קייזר (פירושונים)
קייזר (Kayser, Keyser, Keiser) הוא תואר אצולה גרמני ושם משפחה גרמני. בגרמניה נפוץ שם המשפחה בלמעלה מ-30,000 משפחות. {{פירושונים|
כלי תעבורה:
אישים:
ראו גם
}}
אניטה טיגפן פרי
אניטה טיגפן פרי (באנגלית: Anita Thigpen Perry; נולדה ב-5 במאי 1952) היא רעייתו של ריק פרי, מזכיר האנרגיה של ארצות הברית. הייתה הגברת הראשונה של טקסס, כאשר פרי היה מושל טקסס בשנים 2000–2015, תקופת הכהונה הארוכה ביותר של "הגברת הראשונה של טקסס".
ביוגרפיה
פרי נולדה בעיר האסקל שבטקסס כצעירה מבין ארבעה ילדים של רופא משפחה ועקרת בית, אביה לחם במלחמת העולם השנייה וזכה במספר מדליות כולל כוכב הארד.
היא למדה שנה באוניברסיטת טקסס טק אך מכיוון שלא היה באוניברסיטה חוג לסיעוד עברה ללמוד באוניברסיטת מערב טקסס (A&M West Texas A&M University), שם עשתה תואר בסיעוד והוסמכה כאחות.
ב-1982 נישאה לריק פרי איתו למדה יחד מבית הספר היסודי, לזוג נולדו שני ילדים.
היא עבדה כאחות במשך שבע עשרה שנה במספר מחלקות וביניהן כירורגיה, רפואת ילדים וטיפול נמרץ.
באוקטובר 2000 אותה שנה אירחו היא ובעלה את כנס טקסס לנשים (Texas Conference for Women) הראשון העוסק בפיתוח נשים בתחום המקצועי, הבריאותי והאישי.
בדצמבר 2000 נבחר בעלה למושל טקסס ועם התחלת כהונתה כגברת בראשונה של טקסס עזבה את עבודתה.
ב-2011 כשבעלה הודיע על התמודדתו לנשיאות ארצות הברית היא לקחה חלק פעיל בקמפיין הבחירות שלו.
אלפרד גרינפלד
אלפרד גרינפלד (בגרמנית: Alfred Grünfeld; 4 ביולי 1852, פראג – 4 בינואר 1924, וינה) היה פסנתרן, מלחין ומורה למוזיקה יהודי-אוסטרי.
קורות חיים
גרינפלד נולד בפראג. למד בקונסרבטוריון בפראג אצל יוזף קרייצ'י (Josef Krejčí) ובהמשך באקדמיה החדשה לאמנויות הצליל (Neue Akademie der Tonkunst) בברלין אצל תיאודור קולאק (Kullak). בשנת 1873 השתקע בווינה, שם קיבל את התואר "וירטואוז הלשכה" (Kammervirtuose). גרינפלד יצא למסעות קונצרטים ברחבי אירופה ובארצות הברית.
במהלך ביקור בגרמניה התמנה גרינפלד לפסנתרן החצר של הקיסר וילהלם הראשון. משנת 1897 כיהן כפרופסור בקונסרבטוריון של וינה.
גרינפלד היה הפסנתרן הראשון שהקליט את נגינתו; תקליטור המציג רבות מהקלטותיו מוצע למכירה.
אחיו של אלפרד היה הצ'לן היינריך גרינפלד.
יצירותיו
מבין יצירותיו ראויות להזכר היצירות הבאות לפסנתר:
1935 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1935.
טלפון ציבורי
טלפון ציבורי הוא מכשיר טלפון המוצב במקום ציבורי כשירות הניתן לציבור על ידי חברות הטלפונים. בדרך כלל השיחה מתאפשרת לאחר תשלום באמצעות מטבעות, אסימונים, כרטיסי חיוג או כרטיס אשראי.
מכשירי טלפון אלה ממוקמים במקומות ציבוריים עיקריים כגון שדות תעופה, תחנות רכבת או בכיכרות, אולם חשיבותם פוחתת והולכת בשל השימוש בטלפונים סלולריים.
היסטוריה
הטלפון הציבורי המופעל במטבעות הומצא על ידי ויליאם גריי ונרשם כפטנט בשנת 1891.
המעבר מטלפונים בהם משלמים במטבעות לטלפוני אשראי, או כרטיסי חיוג, החל בעיקר בשל הגנבות הרבות של המטבעות והאסימונים, והפגיעה במכשיר הנלוית להן.
לאחר המצאת האינטרנט החלו להופיע במקומות ציבוריים טלפונים המאפשרים גלישה באינטרנט לאחר תשלום בגין הגלישה באמצעות כרטיס אשראי.
טלפונים ציבוריים בישראל
טלפונים ציבוריים נמצאים בישראל בכל יישוב, בהתאם לכמות התושבים. ניתן להשתמש בהם לשיחות פנים ארציות ובינלאומיות.
מכשירי הטלפון הציבורי בישראל מופעלים באמצעות כרטיס מגנטי שנקרא טלכרט, שניתנים לרכישה בסניפי רשות הדואר, ברשתות שיווק ובקיוסקים. ניתן להפעילם גם באמצעות כרטיסי חיוג קבועים של מנויים כגון בזקכרט, שניתנים לרכישה בחנויות בזקסטור. בעסקים שונים ובמסעדות קיימים לעיתים טלפונים ציבוריים שמופעלים באמצעות מטבעות, אך עלותם גבוהה מזו שבכרטיסי החיוג.
למתקן הטלפון הציבורי מוצמד לעיתים ספר טלפונים, אך בשל השחתת הספרים וכן הגידול הרב בכמות מנויי הטלפון בארץ, שיצר ספרי טלפונים עבי כרס שאין להם מספיק מקום בתא הטלפון, קיימים כיום פחות טלפונים ציבוריים המחזיקים ספר טלפונים.
התפתחות הטלפונים הציבוריים בישראל
ב-1921 הותקנו במוסדות שונים בישראל מכשירי הטלפון הראשונים, אך רק לאחר הקמת המדינה הותקנו טלפונים ציבוריים מוסדרים ביישובים הגדולים בארץ, עם הקמת משרד התחבורה, הדואר, הטלגרף והרדיו. טלפונים אלו היו מכשירי CCB מתוצרת בריטניה, והם הופעלו באמצעות מטבעות. ב-1953 הוחלט על מעבר לשימוש באסימונים, בעקבות שחיקת ערך המטבעות בשל האינפלציה והשינויים בסוגי המטבעות. בתקופה זו גם החל השימוש בטלפונים ציבוריים מתוצרת הארץ, שיועדו לשיחות מקומיות בלבד, במקביל למכשירי ה-CCB שהמשיכו לשמש לשיחות מקומיות ובינלאומיות כאחד.
ב-1984 הוקמה חברת בזק, ובחנה מספר הצעות להפעלת טלפונים ציבוריים מופעלי כרטיס בטכנולוגיות שונות. ב-1990 החלה החלפת רוב מכשירי הטלפון הציבורי בארץ במתקנים מבוססי כרטיס הולוגרמי (אופטי) של החברה השווייצרית LANDIS & GYR, באמצעות חברת תעש הישראלית. כרטיסים אלו כונו טלכרט, והקלו על השימוש בטלפון הציבורי, בשל משקלם הקל יחסית לאסימונים, נוחות השימוש, ומניעת זיופי אסימונים ופריצות לקופות המכשירים.
בעקבות השינוי והעלייה בביקוש לשימוש בטלפונים הציבוריים, עלה מספר המכשירים ברחבי הארץ מ-14,000 בשנת 1990 לשיא של כ-27,000 בשנת 1996. מאז חלה ירידה בשימוש במכשירים, עם כניסת הטלפונים הסלולריים לשוק התקשורת בישראל, ולפיכך ירדה גם כמות מתקני הטלפונים הציבוריים. כיום נותרו ברחבי ישראל כ-9,500 מכשירים. מספר רשויות מקומיות בישראל החלו במהלך לביטול מלא של תאי הטלפון הציבוריים.
ב-2004 ביקשה חברת בזק להקטין את כמות הטלפונים הציבוריים הפזורים בארץ, בשל ההפחתה בשימוש בהם ועלות אחזקתם, אך ועדת הכלכלה של הכנסת דחתה את הבקשה, על מנת למנוע פגיעה ביישובי הפריפריה ובמוסדות החינוך. מאז נערכו דיונים נוספים ומשרד התקשורת אישר לבזק להפחית את מספר הטלפונים הציבוריים, ועם זאת דרש ממנה להותיר טלפונים ציבוריים במקומות בעלי חשיבות ציבורית כמו בתי ספר ובתי חולים.
בשנות העשרים של המאה ה-21 משמשים הטלפונים הציבוריים בישראל בעיקר קבוצות אוכלוסייה שלרוב לא משתמשות בטלפונים סלולריים, בעיקר מהקהילה החרדית (עבורה אף הושקו "כרטיסי חיוג כשרים", שמאפשרים חיוג מטלפון ציבורי תוך חסימת תכנים לא הולמים, כפי שאושר על ידי "ועדת הרבנים לענייני תקשורת"); כמו כן, משתמשים בטלפון הציבורי אנשים ששוהים במוסדות סגורים שונים שלא מאפשרים החזקת מכשירים סלולריים, בעיקר בבתי סוהר. אך גם בישיבות חרדיות בהן אסור על הלומדים בהם להחזיק טלפון סלולרי.
ב-2021 אישרו משרד התקשורת וועדת הכלכלה לחברת בזק להסיר, החל מ-2022, חלק גדול מהטלפונים הציבורים וקבעו כי לא יוצבו טלפונים ציבוריים חדשים במרחב הציבורי, וזאת מפי שברובם היקף השימוש מועט, או לא קיים כלל. כאשר למנכ"ל המשרד תהיה הסמכות להורות על הסרה או תפעול בעת שיידרש.
החברים של אלכס
החברים של אלכס (באנגלית: The Big Chill) הוא סרט אמריקאי מ-1983 המספר את סיפורם של כמה חברי קולג' שנפגשים שוב בהלוויה של אחד מחבריהם, לאחר שלא ראו זה את זה במשך שנים. השיחות שמתנהלות במהלך הסרט עוסקות בהתמודדות עם מוות ומנגד עם החיים כמבוגרים, ועל משמעות קשרי חברות ומשפחה.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר עבור פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (גלן קלוז), לסרט הטוב ביותר, כתיבה הטובה ביותר, לתסריט שנכתב ישירות למסך.
עלילה
הסרט נפתח כשהארולד קופר (קווין קליין) רוחץ את בנו ובמקביל אשתו, ד"ר שרה קופר (גלן קלוז) מקבלת שיחה טלפון ומתבשרת שידידם המשותף אלכס התאבד.
בלוויה פוגשים הארולד ושרה מספר מכרים ותיקים מימיהם באוניברסיטת מישיגן: סם ובר (טום ברנג'ר), שחקן טלוויזיה; מג ג'ונס (מרי קיי פאלאס) עורכת דין בתחום המקרקעין; מייקל גולד (ג'ף גולדבלום), עיתונאי הכותב עבור השבועון פיפל; ניק קרלטון (ויליאם הארט) חייל שלחם במלחמת וייטנאם ומנחה תוכנית רדיו לשעבר; קרן בוואנס (ג'ובת' ויליאמס) עקרת בית מפרברי דטרויט ובעלה ריצ'רד (דון גאלוואי), מנהל בענף הפרסום. כמו כן נוכחת שם קלואי (מג טילי), בת זוגו הצעירה של אלכס.
לאחר הקבורה מצטרפים כולם להארולד ולשרה אל בית הנופש שלהם, במטרה לשהות שם במשך סוף השבוע.
בבוקר שלמחרת הארולד וניק יוצאים לרוץ, והארולד מספר שהחברה שלו עתידה להימכר לחברה גדולה יותר בעסקה רווחית, ואומר שהוא מגלה לו פרטים על כך בניגוד לתקנות מתוך תקווה שניק ישתמש במידע כדי לחזור לשוק העסקים בעצמו. כמו כן הארולד מתוודה על כך ששרה ואלכס ניהלו רומן לפני כמה שנים.
ריצ'רד חוזר הביתה לטפל בילדים, בעוד שקרן מחליטה להישאר. ניק, הארולד, מייקל וקלואי יוצאים יחד במכונית ומייקל מספר להארולד על תוכניותיו לקנות מועדון לילה בעוד שקלואי לוקחת את ניק לבית הנטוש שהיא ואלכס התכוונו לשפץ. סם וקרן עורכים קניות. מג מגלה לשרה שהיא רוצה ילד, ומתכוונת לבקש מסם שיהיה האב.
במהלך ארוחת הערב שרה אומרת שאלכס היה צריך לשבת יחד איתם ופורצת בבכי, והם מדברים על השלכות ההתרחקות מהחברים הישנים. הארולד שם תקליט ובני החבורה רוקדים בזמן שהם מנקים ומסדרים. בזמן שהשאר יושבים יחד ומעשנים מריחואנה, מג מציגה בפני סם את בקשתה, אך הוא מסרב.
בבוקר הבא מתגלה הפתעה שתכנן הארולד עבור בני החבורה: זוג נעלי ספורט לכל אחד, וכולם (למעט אלכס) נועלים אותן בזמן שהם צופים במשחק פוטבול. שרה מספרת לקרן על הרומן הקצר שלה עם אלכס ועל האופן שבו הוא השפיע על החברות ביניהם. במהלך המשחק מציע מייקל להיות האב לתינוקה של מג, ומתייחס לכך שהם שכבו בעבר בקולג', אך מג דוחה את ההצעה כי היא מרגישה שיש ביניהם יותר מדי היסטוריה לשם כך.
בזמן המחצית יוצאים חלק מבני החבורה לשחק פוטבול בחצר, כשניק חוזר מלווה בניידת משטרה. השוטר טוען שניק התעלם מרמזור אדום, אך הוא יהיה מוכן לוותר על ההאשמה בתנאי שסם ידגים כיצד הוא קופץ למכונית הפורשה שלו כפי שהוא עושה בתוכנית הטלוויזיה. סם מנסה ונכשל, נפצע בתהליך, אך השוטר מוותר לניק בכל מקרה.
קרן מספרת לסם שהיא אוהבת אותו ורוצה לעבור לגור איתו יחד עם שני ילדיה, אך בזמן שהם מתנשקים סם עוצר ואומר לה שלא תוותר על נישואיה עם ריצ'רד ומספר שחיי הנישואים שלו הסתיימו גם כן מתוך "שעמום" והוא לא היה רוצה שתעשה את אותה הטעות. קרן מרגישה מרומה ועוזבת בסערה. הארולד מדבר בטלפון עם בתו מולי ונותן למג לדבר איתה. שרה צופה באינטראקציה ביניהם ומאוחר יותר מבקשת מהארולד שיעזור למג עם רצונה לילד, והוא ומג שוכבים.
הפקה
קווין קוסטנר שיחק את התפקיד של אלכס המת, אשר נראה במקור הופיע בסצינות פלאשבק רבות, אך בסופו של דבר, כל הקטעים הללו נחתכו בחדר עריכה.
יובל בן נריה
יובל בן נריה (נולד ב- 8 במרץ 1982) הוא שף ובעל המסעדות a, טאיזו ומיאזאקי שבתל אביב.
ביוגרפיה
בן נריה נולד בגדרה לפרופ' ינון בן נריה, חוקר סרטן, וזיוה בן נריה, גנטיקאית. את ילדותו העביר במבשרת ציון וב-2006 עבר לתל אביב. שירת בתור חצוצרן בתזמורת צה"ל.
הוא עבד כשנה וחצי כטבח ברסטו בר בירושלים, בהמשך כשנה במסעדת רפאל התל אביבית של השף רפי כהן, ובין 2006–2012, חמש וחצי שנים בהרברט סמואל של השף יונתן רושפלד. בהרברט סמואל הגיע עד לתפקיד השף הראשי שמוביל את המסעדה.
במרץ 2013 לאחר שנה של עבודת הקמה יצא בן נריה לדרך עצמאית ופתח את מסעדת טאיזו. המסעדה השנייה שלו, מיאזאקי נפתחה בפברואר 2016 והביסטרו היפני "יא-פאן" נפתח באפריל 2017. בקיץ 2019 יפתח בן נריה מסעדת דגל חדשה על טהרת המטבח היפני, בהשקעת ענק בבניין עזריאלי החדש.
נריה פרוד ואב לשני ילדים.
סלע טת'ר
סלע ת'טר (באנגלית: Tether Rock; מילולית: "סלע הקולר" או "הסלע הקשור") הוא צוק סלע בולט המצוי 1.9 קילומטרים צפונית לרכס לינדסטרום בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
הצוק מסמל את קצהו הצפוני של מדרון הקרח אקסס, המשמש מעבר דרך מפל הקרח סירקל לקרחון דרווין העליון.
מקור השם
הסלע נקרא בשם זה, בשל היותו מחובר או קשור לרכס לינדסטרום במתלול קרח, דמוי קולר.
גוסטבו איון
גוסטבו אלפונסו איון אגירה (בספרדית: Gustavo Alfonso Ayón Aguirre; נולד ב-1 באפריל 1985 בטפיק, נאיאריט, מקסיקו) הוא כדורסלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד באסטרוס דה ג'ליסקו מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת מקסיקו.
ראשית הקריירה: דרום אמריקה וספרד
איון החל את הקריירה בקבוצת אלקונס דה חלפה מליגת העל המקסיקנית בכדורסל, המשוחקת בחורף ובעונתו הראשונה סיימה הקבוצה במקום השני בליגה. בעונות ו- זכה עם הקבוצה באליפות, כשהוא פותח בחמישייה ומעמיד ממוצעים של 10.2 נקודות ו-8.1 ריבאונדים ושל 13.2 נקודות ו-7.8 ריבאונדים בשתי העונות בהתאמה. בתקופתו בדרום אמריקה שיחק גם בליגות החורף המקומיות במדי שלוש קבוצות שונות ממקסיקו ומוונצואלה. ב-2007 העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA, אך לא נבחר בו.
אחרי שלוש עונות באלקונס, עבר איון לקבוצת פואנלברדה מליגת ה-ACB, הליגה הספרדית הבכירה בכדורסל. בעונתו הראשונה בקבוצה הושאל פעמיים, תחילה לקבוצת הבת של פואנלברדה, אילסקאס, ולאחר מכן לטנריפה. בעונתו השנייה בקבוצה היווה פקטור משמעותי יותר, כשהעמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 6.5 ריבאונדים, 1.5 חטיפות, 1.4 חסימות ו-1.3 אסיסטים. בעונה זו שיחק עם פואנלברדה גם ביורוצ'לנג'.
2011–2014: NBA
בדצמבר 2011 חתם איון על חוזה בקבוצת ניו אורלינס הורנטס מהליגת ה-NBA לשתי עונות עם אופציית קבוצה לשלישית, תמורת 1.5 מיליון דולרים ששולמו לפואנלברדה. בעונתו הראשונה בליגה קלע 5.9 נקודות, הוריד 4.9 ריבאונדים, מסר 1.4 אסיסטים, חטף פעם אחת וחסם 0.9 פעמים למשחק. אחרי עונה אחת עבר בטרייד לאורלנדו מג'יק תמורת ראיין אנדרסון.
בעונת שיחק פחות והעמיד ממוצעים נמוכים יותר. לקראת סיום העונה עבר יחד עם איש סמית' וג'יי. ג'יי. רדיק למילווקי באקס תמורת בנו אודריך, דורון למב וטוביאס האריס. ביולי 2013, לאחר סיום העונה, נופה איון מסגל הבאקס, והוחתם מרשימת המנופים על ידי אטלנטה הוקס. הוא הספיק לשחק באטלנטה 26 משחקים, מתוכם ב-14 פתח בחמישייה, עד שנותח עקב פציעה בכתף ימין והושבת מפעילות עד סיום העונה.
בסך הכל שיחק איון בליגת ה-NBA 138 משחקים על פני ארבע שנים, מתוכם שלושה בפלייאוף, בארבע קבוצות שונות.
2014–2019: ריאל מדריד
בסיום העונה ולאחר קמפיין מוצלח בקיץ עם נבחרת מקסיקו, עבר איון לריאל מדריד מליגת ה-ACB והיורוליג. בעונתו הראשונה בקבוצה,, זכה איתה בכתר המשולש של ספרד ואירופה, שנחשב ליוקרתי ביותר בכדורסל האירופי. בגמרים ניצחה ריאל מדריד את ברצלונה בגביע ובפלייאוף הליגה, ואת אולימפיאקוס בגמר פיינל פור היורוליג. ממוצעיו בעונה זו היו 7.4 נקודות, 5 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים ב-39 משחקים בליגה, ומדד ה-PIR הממוצע שלו ביורוליג היה 11.7. בעונה הבאה חווה איון קפיצה משמעותית בכמות הדקות שקיבל - 7.4 יותר ביורוליג, וכתוצאה מכך גם בתרומתו המדידה - 3.5 נקודות יותר בממוצע למשחק בליגה. בסיום העונה נבחר לחמישיית העונה השנייה של היורוליג, ובמהלכה פעם אחת לשחקן החודש בליגה הספרדית ופעם נוספת לשחקן החודש ביורוליג, ועם קבוצתו בדאבל מקומי.
בעונת שיחק איון ב-36 משחקים ביורוליג, שבכולם פתח בחמישייה, ונבחר שנית לחמישיית העונה השנייה, כשמדד היעילות שלו עומד על 13.7 נקודות מדד למשחק. בזירה המקומית זכתה קבוצתו רק בגביע המלך הספרדי באותה שנה, והודחה בפעם השנייה ברציפות בחצי גמר פיינל פור היורוליג.
2019–2020: זניט
ביולי 2019 חתם בזניט סנקט פטרבורג הרוסית, אך בתום עונה אחת עזב.
קריירה בינלאומית
איון שיחק בנבחרת מקסיקו בכדורסל במסגרות רשמיות מאז היותו בן 22, אז זכה איתה במקום השביעי באליפות אמריקה בכדורסל 2007. שנה לאחר מכן זכה עם נבחרתו במקום החמישי בסנטרובאסקט (אליפות מרכז אמריקה בכדורסל) 2008. באליפות אמריקה בכדורסל 2013 הוביל איון את נבחרתו לזכייה במדליית הזהב, תוך שהוא נבחר ל-MVP של הטורניר. שנה לאחר מכן שחזר את ההישג הכפול בסנטרובאסקט 2014. בקיץ 2014 שיחק איון עם מקסיקו גם במונדובאסקט 2014, שם הפסידו המקסיקנים בשמינית הגמר לאלופת הטורניר, נבחרת ארצות הברית. באליפות אמריקה בכדורסל 2015, שהתקיימה במקסיקו, נבחר איון לחמישיית הטורניר אחרי שהפסיד עם נבחרתו לנבחרת ארגנטינה בחצי הגמר.
באוגוסט 2022 הודיע איון על פרישה ממשחק פעיל.
סטארגרד
סטארגרד (בפולנית: Stargard; בגרמנית: Stargard; בקשובית: Stôrgard; בלטינית: Stargardia) היא עיר, שנמצאת בגמינת סטארגרד, שבמחוז סטארגרד , שבפרובינציית פומרניה המערבית שבפולין.
גאוגרפיה
העיירה נמצאת כ-11 ק"מ משצ'צ'ין וכ-405 ק"מ מורשה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 8 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (20 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס).
תנועה ותחבורה
העיירה ממוקמת ליד הכבישים 10/S10, 20 ו-106.
זמיר בן-ארי
זמיר בן-ארי (1950 – 31 במרץ 2021) היה ראש המועצה המקומית (ומשנת 2007 ראש העיר) גבעת שמואל, בין השנים 1996–2008.
תחילת הקריירה הפוליטית
את הקריירה הפוליטית שלו התחיל כחבר מפלגת הליכוד. בשנת 1983 נבחר למקום השני ברשימת הליכוד למליאת המועצה המקומית גבעת שמואל. רשימת הליכוד קיבלה שני מנדטים ובן-ארי נבחר למועצה. בבחירות 1989 נבחר ליו"ר סניף הליכוד במועצה והתמודד מטעם הליכוד לראשות המועצה. הוא זכה ל-44% מקולות הבוחרים והפסיד לראש המועצה הוותיק, יעקב ויסמונסקי.
בבחירות 1993 הוצב במקום השני ברשימת הליכוד למועצה אחרי המועמד לראשות העיר, ירמי אולמרט. אולמרט זכה בראשות המועצה ובן ארי מונה לסגנו וממלא מקומו. אולמרט החליט להתפטר בשנת 1996 אולמרט החליט להתפטר ובן-ארי נבחר להחליפו עד הבחירות ב-1998.
ראש המועצה המקומית
בבחירות 1998 נבחר לכהונה מלאה לראשות המועצה עם 49.54% מקולות הבוחרים. רשימת הליכוד בראשותו קיבלה 3 מנדטים. במהלך הקדנציה התמודד בן-ארי עם אתגרים כמו התחלת בנייה של שתי שכונות חדשות וגידול במספר התושבים.
בבחירות 2003 התמודד פעם נוספת לראשות המועצה, הפעם מטעם תנועה עצמאית בשם "גבעת שמואל מאוחדת". בבחירות למועצת העיר סיעתו החדשה נחלה כישלון והפכה לסיעה הקטנה ביותר במועצה עם 3 מנדטים מתוך 11. בבחירות לראשות המועצה בן-ארי זכה ברוב דחוק של 41.4% מקולות הבוחרים. בקדנציה זו בן-ארי שם דגש על ענייני חינוך, תרבות וספורט ועסק בהקמת מתנ"ס שנחנך לקראת סוף הקדנציה. באוקטובר 2007 גבעת שמואל הוכרזה כעיר ובן-ארי הפך לראש העיר הראשון.
בבחירות 2008 זכה ל-44.76% מקולות הבוחרים, אך הפסיד ליוסי ברודני שזכה ל-52.06%. סיעתו זכתה ל-2 מנדטים ובן ארי פרש מהחיים הפוליטיים.
חיים אישיים
בן-ארי היה נשוי פעמיים ואב לילדים משתי נשותיו. נפטר ב-31 במרץ 2021 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
בוריס ילצין
בוריס ניקולאייביץ' ילצין (ברוסית: Борис Николаевич Ельцин, ; 1 בפברואר 1931 – 23 באפריל 2007) היה מדינאי רוסי, אשר נבחר למשרת נשיא הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של רוסיה זמן קצר לפני התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 והמשיך לכהן בתפקיד נשיא רוסיה לאחר פירוק מעצמת העל עד שנת 1999. הוא היה בין הגורמים העיקריים לנטישת הקומוניזם ברוסיה והיה הנשיא הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות במדינה. הוא כיהן כנשיא במשך שתי קדנציות רצופות עד שהגיש את התפטרותו ערב פתיחת המאה ה-21.
בתקופת נשיאותו בעזרת רפורמות של יגור גאידר, בוצע מעבר לכלכלת שוק תוך ניסיון לפתור את הבעיה של מחסור בסחורות ותורים ואנשים החלו לקבל נכסי מדינה בהיקף גדול בבעלות פרטית, המערכת הסובייטית הוחלפה בעקרונות האידאולוגיה הליברלית-דמוקרטית. נוצרה מערכת של פרלמנטריזם ושלטון עצמי מקומי, נקבע נוהג הבחירות לרשויות, לראשונה, ניתנה לאזרחים הזדמנות אמיתית לטוס לחוץ לארץ, הוענקו להם חופש הדת, חופש הביטוי וזכויות אחרות שעוגנו בחוקה החדשה שאומצה והכנסייה הרוסית האורתודוקסית שוקמה; רוסיה התקבלה לארגון G8 והצטרפה למועצת אירופה. אך עם זאת, על ילצין, כנשיא, נמתחה ביקורת על המצב הלא יציב של הכלכלה, על ירידת רמת החיים של האזרחים, על החמרת הבעיות החברתיות וצמצום האוכלוסייה.
השנים הראשונות
ילצין נולד למשפחת איכרים במחוז סברדלובסק, אזור נידח בברית המועצות. יש הטוענים כי הוא נולד בכפר בוטקה, אך יש החולקים על כך וטוענים כי הוא נולד בכפר בסמאנוב. על פי הביוגרף של ילצין, בוריס מינאייב, ילצין חי למעשה בכפר בסמאנוב, השוכן בסמיכות לבוטקה, אך בית החולים שבו נולד נמצא בכפר בוטקה, ולכן זהו הכפר הנחשב למקום הולדתו.
ילצין עצמו נזכר מאוחר יותר בזכרונותיו: "... משפחת ילצין, הייתה נתונה למרדף מטעם השלטונות, ששלחו מאבטחים, ותבעו את הקרקע שבה חיינו. לפני המהפכה, בחווה של אבי הייתה טחנת מים ורוח, הייתה מכונת דישה והיו פועלים קבועים, היבול היה פורה, והיו חמישה סוסים וארבע פרות ... הייתה הרבה עבודה, ואבי נהג הרבה לקחת על עצמו. אבל השלטונות הסובייטיים אהבו להטריד אדם צנוע, בלתי נראה, חזק, חכם, אנשים מבריקים שהם אוהבים ולא מוצאים להם תחליף. בשנות ה-30 המשפחה פונתה. סבא היה משולל זכויות אזרחיות והוטל מס חקלאי על החקלאים הבודדים. בקיצור, הם ניסו "לשים כידון בגרון" [מונח שמשמעותו להטריד], כמיטב יכולתם לעשות זאת. אך סבי המשיך לנהל את החווה בעצמו..."
אביו של בוריס ילצין היה ניקולאי ילצין, בנאי, שריצה מאסר בעת בניית תעלת הוולגה-דון (מאחר שהואשם והורשע בפעילות אנטי סובייטית וכתוצאה מכך נשלח לגולאג לשלוש שנים), לאחר שחרורו, ב-1937, עבד כמנהל עבודה במפעל כימי באתר הבנייה ברזניקי. כמה שנים מאוחר יותר הפך לראש יחידת הבנייה במפעל.
אמו של ילצין, קלאבדיה ואסילייבנה, תופרת במקצועה, טיפלה בו עת שאביו של ילצין היה במאסר. ילצין בילה את ילדותו בעיר ברזניקי במחוז פרם, שם סיים את בית הספר התיכון (כיום בית הספר מס' 1 על שם אלכסנדר פושקין). על פי הביוגרפיה של בוריס ילצין וכלי תקשורת שונים הוא היה תלמיד מוצלח בכיתתו, אך תוקפני. עם זאת, במאמרו של יורי בוריסנקו וי. ירליחמאן נטען כי ילצין היה תלמיד ממוצע לגמרי, שלא קיבל תמיד ציונים טובים. לאחר שסיים את כיתה ז', ילצין השתלח במחנכת שלו, על שהכתה תלמידים וגרמה להם לעבוד מהבית. בשל כך הוא גורש מבית הספר באזהרה. בתגובה, הוא פנה לסניף העירוני של המפלגה והצליח לקבל הזדמנות להמשיך את לימודיו בבית ספר אחר. כילד, איבד ילצין שתיים מאצבעות ידו השמאלית בעת שניסה לפתוח רימון יד, ולכן לא שירת בצבא.
ילצין למד בבית ספר על-שם פושקין. לאחר סיום לימודיו התקבל בשנת 1950 לפּוליטכניון באורל. במהלך לימודיו הכיר את נאינה יאוסיפנה גרינה, אותה נשא לאישה ב-1956. לזוג נולדו שתי בנות, טטיאנה יומשבה ואלנה אוקולובה. הוא סיים את לימודיו בפוליטכניון שנה לפני כן וקיבל תואר בהנדסת בניין, כאשר נושא התזה שלו היה "מגדל טלוויזיה". בתור תלמיד היה מעורב במשחקי כדורעף והיה שחקן כדורעף בקבוצה העירונית.
החל מ-1955 החל לעבוד בחברת בנייה (אוראלטיאז'טרובסטרוי, Уралтяжтрубстрой) והיה אחראי על כמה פרויקטים של בנייה. ב-1963 היה מהנדס ראשי וב-1966 הפך למנהל חברת הבנייה של סברדלובסק.
העלייה לשלטון
ב-1961, בזמן הרפורמות של ניקיטה חרושצ'וב, הצטרף בוריס ילצין למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. ב-1968 היה לראש מחלקת הבנייה של הוועד המחוזי בסברדלובסק, של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
חמש עשרה שנה אחר כך, ב-1976, הוא מונה ליושב ראש הוועדה הקומוניסטית בסברדולבסק (הלכה למעשה, היה מושל מחוז סברדלובסק וראש העיר סברדלוסק), תפקיד שמילא עד שנת 1985. ב-1977 הוא קיבל הוראה שהגיעה ישירות מהקרמלין להרוס את בית יפטייב, שבו נרצחו הצאר ניקולאי השני ומשפחתו. בתקופתו כמושל המחוז הוא הביא לבנייתו של בניין הסניף המחוזי של המפלגה בסברדלובסק, שנודע כבית הסובייטים, היום ידוע כ"הבית הלבן" ומשמש כבניין ממשלת מחוז סברדלובסק והיה ממקדמי המהלך להקמת הרכבת התחתית של סברדלובסק. ב-1981 יזם את הקמת בניין המגורים לנוער.
ב-1978 היה לחבר הסובייט העליון, ב-1981 נבחר לוועדה המרכזית של המפלגה וב-1985 מינה אותו מיכאיל גורבצ'וב למזכיר המפלגה בסניף מוסקבה (במקום ויקטור גרישין שכיהן בתפקיד כבר 18 שנים והיה היריב של גורבצ'וב במאבק הירושה לאחר מות קונסטנטין צ'רניינקו). שנה לאחר מכן הוא התקבל כמועמד לפוליטביורו. בתקופת עבודתו במוסקבה התפרסם כמי שהביא לפיטוריהם של פקידים רבים מהעירייה וכמי שביצע בדיקות בעצמו בחנויות ובתחבורה הציבורית בעיר, כדי לוודא כי כולם מבצעים את עבודתם כראוי. הוא הנהיג חג מיוחד לעיר מוסקבה וחתם על צו האוסר על הריסת מבנים היסטוריים. לפני עזיבת תפקידו הוא החל לבקר באופן נוקב את מנהיגות המדינה והמפלגה.
בחושיו הפוליטיים המחודדים הוא הבחין שסופו של המשטר קרב, ומתח ביקורת על השמרנים במפלגה ואף על גורבצ'וב עצמו. הוא התפטר מהנהגת המפלגה (1987) ומהחברות בפוליטביורו (1988). הקריאה שלו לרפורמות בממשל הביאה לעלייה בפופולריות שלו, והוא ניצח בבחירות הסמי-דמוקרטיות הראשונות והאחרונות בברית המועצות בשנת 1989 ונבחר לוועידת נציגי העם. בהמשך הוא קיבל מושב בסובייט העליון, הבית העליון של הפרלמנט של ברית המועצות. זמן קצר לאחר מכן הוא מונה לנשיא הפרלמנט הרוסי חרף התנגדותו של גורבצ'וב. ב-1991 סייע ילצין להכשיל את הפיכת ינאייב, שהייתה ניסיונם האחרון של הקומוניסטים השמרנים להחזיר את הגלגל לאחור.
עוד קודם לכן, ביולי 1990, ילצין חתם על הצהרת הריבונות הממלכתית של רוסיה הסובייטית ופרש מהמפלגה הקומוניסטית. שנה וחצי לאחר מכן התפרקה ברית המועצות, גורבצ'וב נאלץ להתפטר וילצין הפך ב-25 בדצמבר 1991 לנשיא הראשון של רוסיה העצמאית, בתוקף היותו נשיא הפדרציה הרוסית, משרה אליה נבחר בבחירות הדמוקרטיות הראשונות בפדרציה שנערכו ב-12 ביוני 1991.
נשיאותו
ב-12 ביוני 1991 נבחר ילצין לנשיא הרפובליקה הרוסית כשקיבל 45,552,041 קולות, שהסתכמו ב-57.30 אחוזי תמיכה ממספר המצביעים ובכך הקדים משמעותית את ניקולאי ריז'קוב, שלמרות תמיכת המפלגה הקומוניסטית קיבל רק 16.85 אחוזים מהקולות. יחד עם בוריס ילצין נבחר סגן הנשיא אלכסנדר רוצקוי. הסיסמאות העיקריות של קמפיין הבחירות של ילצין היו "מאבק בזכויות היתר של הפקידות הבכירה" ו"שמירה על ריבונותה של רוסיה". היו אלה הבחירות הנשיאותיות הארציות הראשונות בתולדות רוסיה (נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב נכנס לתפקידו כתוצאה מהצבעה בקונגרס צירי העם של ברית המועצות).
ב-10 ביולי נשא בוריס ילצין את שבועת האמונים בטקס ההשבעה לתושבי רוסיה ולחוקה הרוסית ונכנס רשמית לתפקידו כנשיא רוסיה. לאחר שנשבע, הוא נשא נאום מרכזי, אותו התחיל אנרגטית ורגשית, מתוך הבנה של חגיגיות הרגע: "אי אפשר להעביר במילים את המצב הנפשי שאני חווה בדקות אלו. לראשונה בהיסטוריה בת אלף השנים של רוסיה, נשיא נשבע חגיגית אמונים לאזרחיו. אין כבוד גבוה יותר מזה שאדם מקבל מהעם, אין משרה גבוהה יותר שאזרחי המדינה בוחרים.<...> אני אופטימי לגבי העתיד ומוכן לפעול אנרגטית. רוסיה הגדולה קמה מברכיה! אנחנו בהחלט נהפוך אותה למדינה משגשגת, דמוקרטית, שלווה, חוקית וריבונית. העבודה הקשה לכולנו כבר החלה. לאחר שעברנו כל כך הרבה ניסויים, תוך הבנה ברורה של מטרותינו, אנו יכולים להיות משוכנעים בתוקף: רוסיה תיוולד מחדש!"
במקביל למינויו לנשיא, קונגרס צירי העם שחרר אותו מתפקידו כיו"ר הסובייט העליון והפסיק את סמכויותיו הפרלמנטריות והוא נותר רשמית כחבר הפרלמנט של ברית המועצות עד קריסת המדינה והקמת הפדרציה הרוסית. הצו הראשון עליו חתם ילצין כנשיא היה הצו "אודות אמצעי עדיפות לפיתוח החינוך ברפובליקה הרוסית". המסמך, שהוכן בהשתתפות פעילה של משרד החינוך בראשות י. דנייפרוב, שהתווה מספר צעדים לתמיכה (בעיקר כספית) במערכת החינוך, שהיו הצהרתיים בבירור. חלק גדול מהאמור בצו מעולם לא קיים, למשל ההבטחה "לשלוח מדי שנה לחו"ל להכשרה, התמחות, השתלמויות לפחות 10 אלף סטודנטים, סטודנטים לתארים מתקדמים, מורים ועובדים מדעיים ופדגוגיים".
הפוטש של אוגוסט והשלכותיו
15 באוגוסט פורסמה הצהרה בדבר ריבונות חבר המדינות העצמאיות. המדינות החברות היו בלארוס, קזחסטן, רוסיה, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, אזרבייג'ן, קירגיזסטן, טורקמניסטן ואוקראינה. אך חתימת ההסכם נבלמה על ידי הוועדה הממלכתית למצב חירום. ב-19 באוגוסט הוכרז כי מיכאיל גורבצ'וב נכלא במעונו בחצי האי קרים וילצין עמד בראש המתנגדים לקושרים כשהוא הופך את ברית המועצות למרכזו. כבר ביום הראשון לפוטש עלה ילצין על טנק שניצב מול המבנה, קרא לפעילויות הוועדה הממלכתית הפיכה מדינית וקרא נגד הלגיטימיות של מארגני הפוטש, שהיו קומוניסטים שמרניים ובכירי ק.ג.ב. שניסו לשמר את ברית המועצות ולמנוע את קריסתה.
ניסיון ההפיכה הוביל לכך שכמעט כל רפובליקות ברית המועצות שנותרו וכמה אוטונומיות הכריזו על עצמאותן. לאחר כישלונה של ועדת החירום הממלכתית, נמשכה העבודה על חוזה איחוד חדש, אך כעת כבר היה מדובר ביצירת איחוד מדינות ריבוניות כקונפדרציה. ב-6 בנובמבר ילצין חתם על צו להקפאת פעילויות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והוציאה אל מחוץ לחוק.
ב-5 בספטמבר אימץ הקונגרס החמישי של צירי העם בברית המועצות את "הצהרת זכויות האדם וחירויותיו" והודיע על תקופת מעבר להקמת מערכת מדינית חדשה, הכנה וחתימה על האמנה של חבר המדינות העצמאיות. על פי הצעתו של גורבאצ'וב, הקונגרס למעשה פורק ואימץ את החוק "אודות גופי הביצוע והממשל של ברית המועצות בתקופת המעבר" כשטיוטת החוק הציעה לקבל החלטה בדבר חוסר היעילות של קיום קונגרסים סדירים של צירי העם של ברית המועצות במהלך תקופת המעבר, אף שבעת ההצבעה דחו צירי העם את ההצעה זו.
ב-6 בספטמבר, מועצת המדינה של ברית המועצות הכירה בפרישתן של שלוש הרפובליקות הבלטיות (לטביה, ליטא ואסטוניה) מברית המועצות.
התפרקות ברית המועצות
ב-14 בנובמבר הודיעו מנהיגי שבע מתוך שתים עשרה רפובליקות ברית המועצות (רוסיה, בלארוס, קזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן) ונשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב כי הם מתכוונים לסכם על הקמת חבר המדינות העצמאיות, כאשר חתימת ההסכם נקבעה ל-9 בדצמבר.
בינתיים, ב-1 בדצמבר התקיים משאל עם על עצמאות אוקראינה, שמשתתפיו תמכו בחוק הצהרת העצמאות של אוקראינה מ-24 באוגוסט 1991. בוריס ילצין הצהיר מיד על ההכרה בעצמאות אוקראינה באומרו: "<...> אנו משוכנעים באפשרות ובצורך בהקמה המוקדמת ביותר האפשרית של יחסים בין-מדיניים חדשים בין רוסיה לאוקראינה, תוך אמון בשמירה על המסורות הקבועות של ידידות, שכנות טובה וכבוד הדדי בין שני העמים, שמירה קפדנית על התחייבויות, כולל אלה בנושא אי-הפצת נשק גרעיני והגבלתם, זכויות אדם ונורמות מוכרות בחוק הבינלאומי. <...> שיתוף פעולה מועיל, הדדי ומאוזן בין רוסיה לאוקראינה יכול וצריך להפוך לדוגמה ליחסים דו-צדדיים בין הרפובליקות של הברית הישנה. הזדמנויות חדשות נפתחות לשיתוף פעולה הדוק עם רפובליקות אחרות, להיווצרות קהילה שווה באמת של מדינות ריבוניות <...>". ילצין הודיע על כוונתו לכונן יחסים דיפלומטיים עם אוקראינה ולסכם עמה הסכם דו-צדדי מקיף. ב-5 בדצמבר נפגש ילצין עם גורבצ'וב כדי לדון בסיכויים לקיומו של חבר המדינות, בקשר להכרזת העצמאות של אוקראינה. לאחר הפגישה הוא אמר לעיתונאים כי "ללא אוקראינה אמנת החבר מאבדת כל משמעות."