cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הידרוניום
חומצות וחומציות
הידרוניום הוא היון שנוצר ממים בנוכחות יוני מימן. יוני מימן אלה אינם מתקיימים במצב חופשי; הם ריאקטיביים מאוד, ומסולבטים (מוקפים מולקולות ממס) על ידי המים. מקורם בדרך כלל בחומצה, אולם, מכיוון שמים יכולים להגיב כחומצה, יוני הידרוניום מתקיימים אפילו במים טהורים, וזאת עקב תגובה בין מולקולות המים עצמן:
יוני ההידרוניום הללו מעטים, וזמן חייהם קצר. במים טהורים, ריכוזם שווה לזה של יוני ההידרוקסיד - כ-. על כן לפי סולם ה-pH, למים טהורים pH 7.
ההידרוניום חומצי מאוד. ב-25°C, ערך ה-pKa שלו הוא 1.7-. הוא גם הצורון החומצי ביותר המסוגל להתקיים במים (חומר חומצי יותר יגרום ליינון ופרוטונציה של מולקולת מים ליצירת הידרוניום). ככל שריכוז חומצה במים גדול יותר, כך גדל ריכוז יוני ההידרוניום, ולפי ריכוזם ניתן לקבוע את חומציות התמיסה, ואת חוזק החומצה.
המסה
המסה של יון או מולקולה בנוזל היא תהליך שבו מספר מולקולות של הממס משנות את סידורן כך שיקיפו את מולקולות המומס. המולקולות הראשונות שמקיפות את המומס נקראות השכבה הראשונה, המולקולות שמקיפות אותן נקראות השכבה השנייה, וכן הלאה. ישנם מומסים אשר גורמים לכך שמספר שכבות של ממס מסתדרות סביבן ואילו מומסים אחרים יכולים להשפיע רק על שכבה אחת. תיאור יון ההידרונום עצמו עדיין בדיון בקהילה המדעית; ניתן לתאר שתי צורות עיקריות שלו, ביניהן מתקיים שיווי משקל, הנוטה לכיוון הצורון הראשון: למרות חשיבותו הרבה בראקציות כימיות וביולוגיות והעובדה שמים הם אולי הממס הנפוץ ביותר בכדור הארץ, תיאור שכבות הסולבציה של יון ההידרוניום לוקה בחסר.
בשנת 2007, פרסמו צמד החוקרים עומר מרקוביץ ונועם אגמון עבודה בנוגע לשכבות הסולבציה של יון ההידרוניום. בעזרת שימוש בסימולציות מחשב הראו החוקרים כי חוזק קשרי המימן בין ההידרוניום לשכבת הסולבציה הראשונה שלו הוא כ-4.4 קק"ל (קילו-קלוריות למול), לעומת כ-1.9 קק"ל של קשר מימן במולקולת מים בטמפרטורת החדר (זהו ערך נמוך מהערך הנסיוני של כ-2.6 קק"ל; ההבדל של 0.7 קק"ל נובע מההבדלים בין הסימולציה למציאות, כמקובל בסימולציות מחשב). אחד הדברים העיקריים הנובעים מכך שקשר מימני בשכבה הראשונה של יון ההדירוניום חזק יותר מפי 2 מהרגיל הוא שכעת כבר לא ניתן לדבר רק על יון ההידרוניום, אלא יש לדבר על הקומפלקס הגדול יותר של H9O4+.
עיצומים (יחסים בין-לאומיים)
ביחסים בין-לאומיים, עיצומים (בלועזית: סנקציות) הם בדרך כלל הגבלות על מדינה.
סוגי העיצומים העיקריים הם:
היסטוריה
הפעלת לחץ בדרכים שונות בין גורמים שונים הייתה גם בימי קדם, אולם שימוש בעיצומים כפרקטיקה רשמית לניהול סכסוך מתועדת היטב בעיקר בעת החדשה. החל ממלחמת תשע השנים, דרך מלחמת האזרחים האמריקאית או מלחמות העולם, ועד שימוש הולך והגדל במפנה המאה ה־21. מכיוון שבמאה ה־20 התפתחו שיתופי פעולה כלכליים ודיפלומטיים חסרי תקדים, והוקמו מוסדות כמו הבנק העולמי והאו"ם, ניתן היה לקיים עיצומים בינלאומיים ביעילות שלא הייתה קודם לכן.
ניתן לראות בהתנהלות ארצות הברית לאחר פיגועי 11 בספטמבר כאבן דרך בשימוש בעיצומים כלכליים. העולם היה אז בנקודה היסטורית, בה לאחר המלחמה הקרה הייתה ארצות הברית מעצמת העל העולמית היחידה, ולפיכך יכלה לגייס תמיכה שהיא אולי חסרת תקדים. תמיכה זו זכתה ללגיטימיות רבה עקב אופיים של הפיגועים, שאיים על מספר מדינות ברחבי העולם. לפיכך ארצות הברית הובילה להטלת עיצומים מרחיקי לכת על גופים, אישים ומוסדות הקשורים לדעתה לפיגועים, והצליחה לרתום לשם כך את המערכת הכלכלית הבינלאומית, שאימצה רגולציה חדשה בנושא "מלחמה במימון טרור" והקפידה על אכיפה מחמירה של העיצומים. חרף כל זאת, יעילותם של העיצומים הוגבלו על ידי שחקניות רבות בזירה הבינלאומי, ביניהן מדינות שונות במזרח התיכון המעורבות בקשרים עסקיים עם גורמי טרור מצד אחד, ומצד שני בעלות ברית של ארצות הבריתהמאה ה-21.
עם הפיכתה של סין לשחקן משמעותי בזירה הבינלאומית, התנגדה באופן מסורתי לעיצומים המוטלים על ידי קואליציה בינלאומית בראשות ארצות הברית, והפכה עקב כך למעין "מקלט" מדיני וכלכלי עבור אותם גורמים עליהם מופעלים עיצומים נרחבים. חסימת דרכן של מדינות שונות למערכות הכלכלה הבינלאומית הובילה לניסיונות לייצר אלטרנטיבות למערכות אלוהמאה ה-21.
פלישת רוסיה לאוקראינה בשנת 2022 גרמה להטלה החמורה ביותר של עיצומים שהוטלה אי פעם על מדינה, עם הטלתם של למעלה מ־6,000 עיצומים נכון לשנת 2023המאה ה-21.
סיבות להטלת עיצומים
הסיבות העיקריות להטלת עיצומים על מדינה הן:
יעילות והשפעה של עיצומים
לעיצומים שמטרתם אינה סמלית, אלא פגיעה ממשית באינטרסים של מדינה, השפעות רבות. למשל, עיצומים כלכליים יכולים לגרום להשפעות שליליות על המדינות עליהן מוטלים העיצומים, אולם מנגד יכולים לגרום גם השפעות שליליות על הכלכלה העולמית, ולעיתים אף פוגעות במידה מסוימת במדינות המטילות את העיצומים.
השלכות כלכליות ישירות
לצד ההשלכות הכלכליות והדיפלומטיות על מטילות העיצומים, ההשלכות המרכזיות הן על הגורמים שהעיצומים מופעלים כלפיהם. גורמים כמו איראן, רוסיה, וארגוני טרור – כלפיהם הופעלו עיצומים בתמיכה בינלאומית רחבה בראשית המאה ה־21 – ספגו מחיר כבד מאוד. נכון לשנת 2023 "מדינות המערב" – בהקשר הדיפלומטי של קואליציות עיצומים – הוא גוש כלכלי משמעותי של 55 טריליון דולר. לשם השוואה, רוסיה, שבין המדינות שהוטלו עליהן עיצומים נרחבים, הייתה מדינה חזקה יחסית כלכלית – עם נפח כלכלי של פחות מ־2 טריליון. לפיכך, הפגיעה הכלכלית היא לחלוטין לא סימטרית. מכיוון שמרבית החוב הבינלאומי הוא בדולר (בחלקו גם באירו), הגבלת גישתן של מדינות למטבעות אלו מציב אותן בבעיה משמעותית בתשלום חובות, גיוס אשראי, והשגת מטבע חוץ, ועלול להביא אותן למצב של חדלות פרעון. קושי לקיום מסחר בינלאומי גורם לא פעם גם לעזיבה מרצון של חברות בינלאומית – אפילו כאלו שאינן בהכרח מגיעות ממדינות הקואליציה – ולקושי בהשגה של חומרי גלם וחלקי חילוף, מה שמגביר אבטלה, וגורם למחסור חמור במוצרים בסיסיים רבים. לצד זאת, הגבלת הגישה לטכנולוגיות מערביות ולעסקאות ושיתופי פעולה שהיו צפויות לשפר את כלכלת המדינות בשנים הבאות, גורמות לפגיעה ארוכת טווח.
על אף הפגיעה המשמעותית בגורמים עליהם מוטלים עיצומים בינלאומיים, במקרים רבים לא די בכך כדי לגרום לשינוי המדיניות באותו ניסו העיצומים להשיג. כך לדוגמה, על אף העיצומים המשמעותיים, איראן המשיכה בתוכנית הגרעין שלה ובמימון טרור, רוסיה המשיכה לקדם את פלישתה לאוקראינה, קוריאה הצפונית ממשיכה במדיניותה הטוטליטרית ובפיתוח יכולותיה הגרעיניות, ארגוני טרור ממשיכים בפעילותם, ועוד. תאורטית, ייתכנו הטלת עיצומים חמורים בעוצמה רבה הרבה יותר, אשר ייתכן שביכולתכם להכריע את המדינות ביעילות דומה לזו של פלישה צבאית, אולם צעדים אלו לא ננקטו עדיין, נכון לשנת 2023, מסיבות שלא נומקו באופן רשמי.
השלכות עקיפות
עיצומים כלכליים של עיצומים על גורמים שונים, כמו איראן, רוסיה, סוריה וארגוני טרור, מגבירים את פנייתם של גורמים אלו לפשיעה בינלאומית כאמצעי הכנסה, דוגמת סחר בסמים ובתרופות מזויפות – המגיעים בסופו של דבר גם למדינות שהטילו את העיצומים.
לובורגראד
מחנה הריכוז לוֹבּוֹרְגְרָאד (בסרבו-קרואטית: Koncentracioni logor Loborgrad, בסרבית קירילית: Концентрациони логор Лоборград), היה מחנה ריכוז ועבודה אשר הוקם על ידי שלטון האוסטאשה במדינת קרואטיה העצמאית ופעל בין ספטמבר 1941 לאוקטובר 1942. המחנה אשר נוהל על ידי בני הפולקסדויטשה מאזור קרואטיה, נועד לקלוט נשים ובכלל זה נשים בהריון, ילדים ותינוקות, רובם בני יהדות יוגוסלביה וכן מקרב האוכלוסייה הסרבית. באוגוסט 1942 גורשו מרבית העצירים היהודים למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הוקמה מדינת קרואטיה החופשית בשלטון האוסטאשה שהייתה למעשה מדינת בובות של הגרמנים. עם הקמתה הוחל במבצע ל"טיהור קרואטיה מיסודות זרים", בתחילה הסרבים ובהמשך יהודי המדינה.
המחנה הוקם במימון כפוי של יהודי זאגרב ועלות ההקמה הייתה 1.3 מיליון קונות. ביוני 1941 הוחל במעצרם של יהודי זאגרב. באוגוסט הוחל באקציות בכל רחבי בוסניה ובראשית ספטמבר בסרייבו עצמה. ב-4 בספטמבר 1941 לפנות בוקר נעצרו 500 מיהודי העיר וגורשו למחנה הריכוז קרושצ'יצה. משם הועברו הגברים ליאסנובאץ, והילדים והנשים למחנה לובורגראד. יורה פראנצטיץ' פיקד על האקציה אשר בוצעה על ידי מיליציית "הלגיון השחור". ב-6 באוקטובר 1941 הגיעו הנשים והילדים שגורשו מסרייבו ללובוגראד והיה זה הטרנספורט הראשון למחנה.
מפקד המחנה היה קרל הגר וסגנו היה אחיו ולאדו הגר בני הפולקסדויטשה בקרואטיה. לפי העדויות התעללו מפקדי המחנה בעצירים ותועדו מעשי הרג ואונס. בדצמבר 1941 נמנו במחנה 1,700 עצורים, אשר חלקם גורשו בהמשך למחנה ההשמדה יאסנובאץ. באוגוסט 1942 גורשו מרבית האסירים היהודים לאושוויץ ועד אוקטובר גורשו השאר לסטארה גרדישקה והמחנה נסגר.
אליפות אירופה בכדורסל 2025
אליפות אירופה בכדורסל 2025, המכונה גם יורובאסקט 2025, תהיה האליפות היבשתית ה־42 שמאורגנת על ידי פיב"א אירופה. באליפות ישתתפו 24 נבחרות לאומיות בכדורסל ממדינות אירופה.
אריאן קאוילי
קריירת שחמט
קאוילי נולדה במנילה שבפיליפינים והחלה לשחק שחמט בגיל 6. ב-22 בדצמבר 2000 היא זכתה באליפות אסיה מתחת לגיל 16 בתחרות שהתקיימה בבגאק, שבפיליפינים. בשנה לאחר מכן, צברה 5.5 נקודות מ-9 אפשריות בתחרות "קונקה דלה פרסולה" שבאיטליה. ברשימת הדירוג של פיד"ה באוקטובר 2002, השיגה קאוילי את ניקוד השיא שלה - מד כושר של 2309.
אליפות אירופה בכדורסל 2025
בדומה לשלוש המהדורות הקודמות, הטורניר יתארח במשותף במספר מדינות: לטביה, קפריסין, פינלנד ופולין.
אריאן קאוילי
קריירת שחמט
בשנת 2004 עברה קאוילי להתגורר באוסטרליה, והחלה לייצג אותה בתחרויות השחמט. בשנת 2009, היא זכתה בתחרות השחמט הקלאסית של לונדון לנשים לאחר שצברה 8 נקודות מ-9 אפשריות, שתי נקודות לפני המקום השני. באותה שנה, זכתה קאוילי באליפות שחמט לנשים באוקיאניה וכתוצאה מזכייה זו העפילה לאליפות העולם לנשים בשנת 2010. עם זאת, בחרה שלא להשתתף בתחרות זו.
הפסיקה להיות שחמטאית פעילה בספטמבר 2015.
אליפות אירופה בכדורסל 2025
בחירת מארחות
שש מדינות הגישו מועמדות נפרדת לארח את יורובאסקט 2025:
אריאן קאוילי
באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1984 ל-2014 השתתפה אריאן קאוילי ב-7 אולימפיאדות שחמט:
הופעות בטלוויזיה
קאוילי הייתה אחת המשתתפות בעונה החמישית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" האוסטרלית. שותפה המקצועי בריקודים היה הרקדן קרמלו פיזינו, הזוג סיים במקום השני.
באחד הפרקים של תוכנית הטלוויזיה "דיל או לא דיל" ניצחה קאוילי באחת התחרויות וזכתה במכונית.
אליפות אירופה בכדורסל 2025
מוקדמות
תהליך המוקדמות החל בנובמבר 2021, עם עשר נבחרות שהשתתפו בטרום המוקדמות, כולל שמונה הנבחרות שהודחו ממוקדמות גביע העולם 2023. המארחות ישתתפו במוקדמות, למרות ההעפלה אוטומטית ליורובאסקט 2025.
אריאן קאוילי
חיים אישיים
בן זוגה של קאוילי מאז 2008 היה לבון ארוניאן, מהשחמטאים המובילים בעולם. הם נפגשו לראשונה בשנת 1996, באליפות העולם לנוער בלאס פאלמאס, והכירו ב-2006 על ידי חברם המשותף אלכס ווהל. ב-2015 השניים התארסו וב-30 בספטמבר 2017 התחתנו בארמניה במנזר סאגמוסקאנק בן המאה ה-13, בהשתתפותם של נשיא ארמניה סרז' סרקזיאן ואשתו ריטה סרקזיאן.
קאוילי דיברה מספר שפות באופן שוטף, ולמדה לתואר דוקטור באוניברסיטה גרמנית. עבודת הדוקטורט שלה עסקה ב"מדיניות החוץ הרוסית, ובמיוחד קשריה הכלכליים והעסקיים עם ארמניה ברמת המדינה וברמה הפרטית". היא עבדה כיועצת בחברת ייעוץ עולמית. משנת 2013 ועד מותה בשנת 2020 קאוילי התגוררה ועבדה בארמניה.
קאוילי נפטרה ב-30 במרץ 2020, לאחר שנפצעה באורח קשה בתאונת דרכים כשבועיים קודם לכן.
גאנינג בדפורד ג'וניור
גאנינג בדפורד ג'וניור (.Gunning Bedford Jr; 13 באפריל 1747 - 30 במרץ 1812) היה שופט אמריקאי, ששימש נציג לקונגרס הקונפדרציה (הקונגרס הקונטיננטלי) והיועץ המשפטי לממשלת דלאוור; נציג לוועידת החוקה של ארצות הברית בשנת 1787 אשר ניסחה את חוקת ארצות הברית. הוא אחד מהחותמים על חוקת ארצות הברית.
ביוגרפיה
בדפורד נולד בשנת 1747, בפילדלפיה, מחוז פנסילבניה, אמריקה הבריטית, החמישי מתוך אחד עשר ילדים למשפחה עשירה.
הוא סיים לימודי המשפטים בקולג' 'ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון) ב־25 בספטמבר 1771 בהצטיינות, והיה בן כיתתו של ג'יימס מדיסון.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור ונכנס לפרקטיקה פרטית בעיר דובר בדלאוור, בין השנים 1779 ל־1783. הוא היה נציג לקונגרס הקונפדרציה בין השנים 1783 ל־1785, והיה התובע הכללי של דלאוור מ־26 באפריל 1784 ועד ל־26 בספטמבר 1789.
הוא מונה לנציב ב"ועידת אנאפוליס" בספטמבר 1786, אך לא השתתף בה. הוא היה נציג בוועידת החוקה בשנת 1787, אשר ניסחה את חוקת ארצות הברית והיה אחד מהחותמים עליה. היה חבר בוועידת דלאוור שאשררה את החוקה בשנת 1787. החל משנת 1788, היה חבר במועצה המחוקקת של דלאוור (שהפך אחר כך לסנאט של דלאוור).
ב־17 ביולי 1775, הקונגרס הקונטיננטלי השני החליט לבחור את בדפורד לסגן המפקד הכללי בניו יורק לצבא הקונטיננטלי, במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. ב־28 בפברואר 1776 הוא הוצב בקנדה כדי לגייס שם חיילים. ב־18 ביוני 1776 הועלה לתפקיד אלוף והועבר לניו יורק. הוא שימש זמן קצר כעוזר לגנרל ג'ורג 'וושינגטון.
במדינת מולדתו דלאוור, בדפורד היה תומך מוביל לביטול העבדות.
בדפורד מונה על ידי הנשיא ג'ורג 'וושינגטון ב־24 בספטמבר 1789 לנציג בית המשפט המחוזי של ארצות הברית עבור מחוז דלאוור. הוא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב־26 בספטמבר 1789, וקיבל את מינוי עוד באותו יום. שירותו הסתיים ב־30 במרץ 1812 עקב מותו בווילמינגטון, דלאוור.
מותו ומורשתו
בדפורד האמין גם בחשיבות החינוך. הוא קבע כי חינוך "הוא, מכל דבר אחר, מוכר בצדק כבעל חשיבות ראשונה במעלה". הוא פעל לשיפור החינוך בווילמינגטון. היה נשיא מועצת המנהלים של האקדמיה בווילמינגטון ומאוחר יותר, כשהפכה ל"מכללת וילמינגטון" הוא מונה לנשיא המכללה.
בדפורד היה אח במסדר הבונים החופשיים. כיהן כנשיא הגדול הראשון של הלשכה הגדולה בדלאוור משנת 1806 עד 1808.
הוא נקבר בתחילה בבית העלמין הפרסביטריאני בווילמינגטון. בבית קברות זה נמצאת כיום הספרייה של מכון ווילמינגטון ולכן שרידיו הועברו לאחר מכן לבית העלמין של הבונים החופשיים בכריסטיאנה, דלאוור.
עומר אל-אברש
עומר אל-אברש (בערבית: عمر الأبرش; ? – 8 או 9 באוקטובר 1973) היה קצין בדרגת עמיד (בריגדיר גנרל) בצבא הסורי ומפקד הדיוויזיה השביעית. אל-אברש היה גם בוגר בית הספר למנהיגות של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת'. אל-אברש נהרג במהלך ימיה הראשונים של מלחמת יום כיפור, אך על נסיבות מותו קיימות גרסאות סותרות.
ערב מלחמת יום הכיפורים הוצבה הדיוויזיה השביעית בפיקודו של אל-אברש בגזרה הצפונית של רמת הגולן. במהלך המלחמה ניהלה מספר התקפות לכיוון פתחת קוניטרה הצפונית ורכס הבוסטר. מול הדיוויזיה ניצבו בעיקר כוחות חטיבה 7, ובפרט כוחות גדוד 77 בפיקוד אביגדור קהלני אשר הצליחו להיאחז בקו ההגנה הישראלי בצפון הרמה. בערב ה-8 באוקטובר, הוביל אל-אברש התקפת שריון אחרונה עם שאריות כוחות השריון של הדיוויזיה בחסות הלילה, שנכשלה.
ישנם מקורות סותרים באשר לסיבת מותו של אל-אברש, בעוד לפי מקור אחד נפל בקרב עם כוחות צה"ל, במהלך הקרב שהוביל בערב ה־8 באוקטובר, לאחר שהטנק עליו פיקד נפגע, על פי מקורות אחרים אל-אברש נרצח בידי קצין סורי שנשלח אליו על ידי חאפז אל-אסד, לאחר שאל-אברש מתח ביקורת חריפה על פקודת תנועה לקרב שהגיעה מהמפקדה העליונה לחטיבה 81 הסורית, והובילה להשמדתה בבוקר ה־9 באוקטובר, פקודה שהועברה באופן ישיר וללא ידיעת אל-אברש. לפי מקור אחר רצח אל-אברש אירע בעקבות קבלת הפקודה קודם שהחטיבה החלה לנוע, והשמדתה בקרב אירעה לאחר מכן. גרסת המשטר הסורי הייתה כי אל-אברש התאבד.
לאחר מותו של אל-אברש הייתה חסרה לדיוויזיה מנהיגותו הדינמית של אל-אברש והמומנטום של הדיוויזיה דעך. מותו של אל-אברש היה מאירועים המשפיעים על כישלון מאמץ הלחימה וההבקעה בגזרה הצפונית. בסוריה שלאחר המלחמה, נתפס אל-אברש כגיבור לאומי ואף נקראה על שמו כיכר בדמשק (כיכר עומר אל-אברש) ובסמוך גם בית ספר, שניהם בשכונת אשרקסיה (צפון-מערב דמשק).
Dreamin' (מיני-אלבום)
(בעברית: חולמת) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת הישראלית עדי אולמנסקי. הוא מונה חמש רצועות, שבוצעו בשפה האנגלית והופקו על ידי אולמנסקי. האלבום יצא באופן עצמאי בפורמט תקליטור בלבד, ואף פורסם בשירותי הזרמות המוזיקה השונים, כמו ספוטיפיי ואפל מיוזיק. הסינגל המוביל מתוכו, "", הוא שיתוף פעולה עם KDC.
ג'קלין בארטון
ג'קלין בארטון (באנגלית: Jacqueline Barton; 7 במאי 1952, ניו יורק) היא כימאית יהודיה אמריקאית, פרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
קורות חייה
אביה היה שופט בבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק. אמה הייתה יהודייה ילידת בלגיה.בארטון נשואה לפיטר דרבן, גם הוא פרופסור לכימיה במכון הטכנולוגי של קליפורניה. לזוג בת אחת.
השכלה ומסלול מקצועי
סיימה תואר ראשון, בהצטיינות יתרה, במכללת בארנארד, המסונפת לאוניברסיטת קולומביה. סיימה דוקטורט בכימיה אורגנית באוניברסיטת קולומביה ב-1978. בשנים 1979 -1980 עשתה פוסט דוקטורט במעבדות בל ובאוניברסיטת ייל. הייתה פרופסור לכימיה במכללת האנטר בשנים 1980 - 1982. פרופסור לכימיה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1983 -1989. מאז ועד היום (נכון לאוגוסט 2014) היא פרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה. בארטון הינחתה מעל 100 דוקטורנטים ופוסטדוקטורנטים (נכון לקיץ 2014).בארטון חברה בדירקטוריונים של דאו כימיקלים ומעבדות בל.
פעילותה המדעית
עיקר מחקרה הוא במשמעות הולכת אלקטרונים הופכית (transverse electron transport) לאורך סליל DNA דו גדילי. נזקי DNA ותיקונם.
מלזיה במשחקים האולימפיים
מלזיה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964). במשחקים שקדמו להם שלחו חלקים ממלזיה, שהיו אז במעמד נפרד, משלחות עצמאיות: מאז אולימפיאדת טוקיו, השתתפה מלזיה בכל המשחקים, למעט אולימפיאדת מוסקבה (1980), אותם החרימה בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
במהלך השנים צברו הספורטאים המלזים 13 מדליות, שמונה מדליות כסף וחמש מדליות ארד, רובן בבדמינטון.
המלזים הראשונים שזכו במדליות אולימפיות היו האחים ראזיף וג'לאני סידק, שזכו במדליית ארד באולימפיאדת ברצלונה (1992). באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה צמד מלזי אחר, צ'אה סון קיט ויאפ קים הוק, במדליית כסף, בעוד ראשיד סידק, אחיהם הצעיר של ראזיף וג'לאני, זכה במדליית ארד בתחרות היחידים. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה לי צ'ונג ויי במדליית הכסף. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה לי צ'ונג ויי במדליית כסף נוספת. פנדללה רינונג הייתה לאישה המלזית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, ולראשונה היה זה בענף שאינו בדמינטון - רינונג זכתה במדליית הארד בקפיצה למים מ-10 מטרים.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה האולימפיאדה הפורייה ביותר עבור מלזיה, שצברה בה 5 מדליות, לעומת 6 מדליות בכל האולימפיאדות שקדמו לה גם יחד. לי צ'ונג ויי זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית הכסף בטורניר היחידים בבדמינטון. בטורניר הזוגות זכו גו ו. שם וטאן וי קיונג במדליית כסף, ובמדליית כסף נוספת זכו צ'אן פנג סון וגו ליו יינג בטורניר הזוגות המעורבים. בטורניר הזוגות לנשים העפילו וון חה ויי וויויאן הו קה מון לשלב רבע הגמר. צמד הקופצות למים צ'אונג ג'ון הוונג ופנדללה רינונג זכו במדליית כסף בקפיצות הסינכרוניות מ-10 מטר. בקפיצות הסינכרוניות מ-3 מטר סיימה הונג במקום החמישי, יחד עם נור דאביטה סאברי. במדליה החמישית, מדליית ארד, זכה רוכב האופניים עזיזולחסני אוואנג, בקיירין, והיה למלזי הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף זה.
מלזיה השתתפה לראשונה באולימפיאדת חורף בשנת 2018 באולימפיאדת פיונגצ'אנג.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
עמי גדליה
עמי גדליה (נולדה ב-22 ביוני 1952) היא סופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בקריית אונו. בשירותה הצבאי הצטרפה לגרעין נח"ל שהתיישב בקיבוץ מרום גולן. בתום השירות הצבאי למדה לימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה.
מאז תחילת שנות ה-80 היא עובדת כספרנית בספריית הילדים העירונית ברמת גן. עוסקת בכתיבת ספרות ילדים ונוער, מתמקדת בנושאים חברתיים ואישיים כגון: הכחשת השואה, גזענות, קשר בין ילדים ממקומות שונים ורקעים שונים, אלימות במשפחה, צ'אטים באינטרנט ועוד. כתבה 36 ספרים וזכתה בשני פרסי זאב, בעיטור אנדרסן ובמספר פרסים אחרים.
ב-2003 יצא לאור ספרה של גדליה שנקרא "נעמת לי מאוד", ובו מסופר על התאהבות של שתי נערות הנקראות טליה ונעמה, והוא נחשב לספר היחיד של גדליה בנושא של הקהילה הגאה. בשנת 2005 זכתה גדליה בפרס הדסה על הספר הזה.
גדליה נשואה, אם לשני בנים ומתגוררת בנווה מונוסון.
עקרת בית
עקרת בית היא אישה העובדת במשק ביתה, ואינה מועסקת, כשכירה או כעצמאית, מחוץ לו. במשך דורות רבים זה נחשב תפקיד המיועד לנשים. הגדרת האישה כ'עקרת בית' היא גם הגדרה פוליטית או כלכלית. מקור המושג בספר תהילים, שבו נאמר, אם כי בפסוק זה מקובל לפרש את הצירוף "עקרת הבית" כמתייחס לאישה עקרה.
היסטוריה
בחברות הציידים-לקטים נשים ליקטו פירות שונים, המעבר להתיישבות קבע בתקופה הנאוליתית והתחלת צבירת רכוש וגידול מזון בכוחות עצמם, הצריכו יותר ידיים עובדות - יותר ילודה וטיפול בילדים שנותרו בחיים וגדלו.
בחוות נשים חלבו פרות, בערים נשים ארגו, זו הייתה צורת החיים בכל רחבי אירופה ויותר מאוחר באמריקה הצפונית מאז תקופת יוון העתיקה ועד 1800.
ברוב הבניינים היווניים היה מרכז סודי שבו היה קמין שבו 'שלטה' האלה הסטיה, וסימל כי מרכז הבית הוא מקומה הטבעי של האישה.
בימי הביניים באנגליה, ענייות ובנות איכרים, נישאו והפכו לחלק מהידיים העובדות במשפחה. נערות אצילות ועשירות שנישאו לאצילים או עשירים, קיבלו השפעה גדולה על חיי אנשים רבים וניהלו משק אחוזה, מורכב ומסובך, וככאלו קיבלו גם השפעה גדולה על בעליהן הן עבדו קשה בניהול אספקת מזון והלבשה לכל אנשי המשפחה והצוותים. הייתה להן אחריות כמו מנכ"ל בימינו. הן היו צריכות לדעת איזה מזון אפשר להשיג מהשדות שלהן או של האריסים שלהם. מזון שלא גודל במקום היה צריך להזמין חודשים מראש, והוא היה צריך להיות משומר, בשרים, דגים, דגנים, יינות וכול מחסור, הם ייצרו גם סבוני כביסה, מספוא ומזון אחר לחיות האחוזה השונות. כמו כן היה עליהן לדאוג לכל המלבושים, הווילונות והריפודים . חלק ניכר מהם נארגו באחוזה או בסביבה. אחר נתפרו באחוזה או בסביבה. הן ארגנו את ימי הכביסה. הקירות אז היו מכוסים בהרבה אריגים ושטיחים, בעיקר לשמור על חום הבית וגם שיהיה נעים.
במאה ה-19 התחילו שינויים ראשונים, עד המהפכה התעשייתית היה מקובל לחיות במשפחות רב-דוריות. אך כשאנשים התחילו לנהור לערים לחפש עבודה, הם התחילו לחיות במשפחות גרעיניות. לאמהות הייתה פתאום אחריות בלעדית על ניהול משק בית במקום לחלוק את העבודה עם קרובותיהן. מבול העוברים לתוך הערים גרם לכך שעבודת משק הבית הפכה זולה מאוד כך שהרבה משפחות מילאו את החסר בשכירת עוזרת שתעשה הכל.
האנה קולוויק (Hannah Cullwick), עוזרת בית בתקופה הוויקטוריאנית, ניהלה יומן בין השנים 1860 ל-1870, שבו היא תיארה את פעולותיה היומיומיות: "פתחתי תריסים, הדלקתי את האש בכירת המטבח, ניערתי את הדברים המפויחים שלי בחור האבק ורוקנתי את הפיח משם. טאטאתי ואיבקתי את החדרים והפרוזדור, הכנתי את הקמין ואת ארוחת, ניקיתי שני זוגות של מגפיים סידרתי מיטות... "וככה היא ממשיכה יום של סידור, איבוק ניקוי בלתי פוסקים. מבוקר עד ערב".
עד תחילת מלחמת העולם הראשונה המשיכו משפחות גרעיניות מהמעמד הבינוני להיעזר בעובדים בשכר - טבחית, אומנת, כובסת שוער וכדומה. כשהגברים גויסו למלחמה, קראו התעשיינים לנשים לבוא ולמלא את מקומם במשכורות שעלו על משכורת העבודה במשק הבית, כך גרמו למחסור בעובדות בית. עם זאת מתחילים באותן שנים לראות פרסומות שמראות עקרות בית לבושות בשמלות נשף, מחטאות ומנקות את ביתן בכל מיני חומרי ניקיון.
לקראת מלחמת העולם השנייה מקצועות עובדי הבית כבר פסקו מלהיות מקצוע. בזמן מלחמת העולם השנייה נשים מכל המעמדות נדרשו למלא את מקום הגברים בתעשיות השונות. עם תום מלחמת העולם ועם שחרור מיליוני גברים לשוק האזרחי התחילו הממשלות לדחוק את הנשים בחזרה למשקי הבית שלהן כדי לפנות את המשרות בתעשייה לגברים. ללא משכורות וללא עובדי בית לעזור להן במשק הבית, האמהות של שנות ה-1950 לא בילו יותר זמן עם ילדיהן מאשר האמהות העובדות המודרניות, כיוון שתחזוקת משק הבית הניקיון הבישול הקניות וכל יתר העיסוקים היו משרה מלאה. נשים שהיו במעמד ניהולי גבוה בזמן המלחמה מצאו עצמן לפתע תקועות בבית. באותה תקופה נחשבה אישה עובדת כמישהי שבעלה אינו יכול לפרנס אותה. נשים עניות עדיין נאלצו לעבוד, אבל שמעו כל מיני הערות גנאי על 'ילדי המפתח' שלהן.
בשנות ה-1960 וה-1970 החל גל שני של פמיניזם ושנות ה-1980 היו העשור של נשות הקרירה, ובשנות ה-1990 נולד 'הגבר החדש' שחולק עם בת זוגו את האחריות ההורית.
מאפיינים
עבודתה של עקרת הבית כוללת שלל משימות, ובהן טיפול בילדים, בישול, כביסה, ניקיון ועוד. לעיתים שוכרת עקרת הבית עוזר או עוזרת המסייעים לה במשימותיה.
עקרת הבית איננה מקבלת שכר על עבודתה, ופרנסתה היא, בדרך כלל, על הכנסתו של בן זוגה (אם כי לעיתים יש לה הכנסה מפנסיה או מרכוש). לפי מחקר שפרסם אתר Salary.com, מתן תשלום לעקרת הבית בארצות הברית על עבודתה במשק ביתה היה מזכה אותה בשכר של 138,000 דולר בשנה. שכר גבוה זה נובע מכך ששעות עבודתה של עקרת הבית עולות במידה רבה על היקפה של משרה אחת. סימולציות המבוססות על סקר הוצאות משקי בית של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה העלו כי עבודת עקרות הבית תורמת 2.2–4.8 אחוזים מהתמ"ג בישראל (הערך התחתון מבטא ערך שעת עבודת עקרת בית לפי שכר המינימום והעליון על פי התשלום המקובל לעוזרת בית עבור אותו זמן. על-פי נתוני סקר תקצוב זמן שנעשה בשנים 1991–1992 נשים נשואות השקיעו בממוצע 268 דקות ביום בעבודות בית וטיפול בילדים נתון דומה לזה שנמצא במחקרים עדכניים יותר במדינות ה-OECD - כ-4.5 שעות עבודה ביום. הזמן המוקדש לעבודות הבית אצל נשים נשואות עם ילדים ארוך פי 3.3 בערך מהזמן אותו משקיעים גברים בעבודות הבית. במחקר שנערך בשנת 2017 נמצא כי 70% מהמשפחות בהן האישה היא עקרת בית משתייכות לארבעת העשירונים התחתונים בשכר. בקרב משפחות שיש בהן עקרת בית בגיל העבודה כ-49% היו עניות והכנסתן הייתה רחוקה ב-39% מהכנסת קו העוני לעומת כ-35% אצל כלל המשפחות העניות בישראל. בקרב הציבור היהודי בישראל ב-9.7% מהמשפחות הייתה עקרת בית, אצל חרדים כ-21% ואצל ערבים 49%.
עקרות הבית הן קהל צופים עיקרי בתוכניות טלוויזיה המשודרות בבוקר, ולוח השידורים בנוי במידה רבה בהתאם לכך. ברשת ב' של "קול ישראל" שודרה בשעות הבוקר תוכנית ששמה אמר זאת במפורש - "התוכנית לעקרת הבית".
בחוקי מדינת ישראל
השאלה האם יש להקל במיסוי על משפחה שבה האישה היא עקרת בית קיבלה בישראל תשובות שונות במהלך השנים. בחוק הביטוח הלאומי ניתן לעקרת הבית, הנשואה לתושב ישראל, פטור מדמי ביטוח לאומי, ופטור דומה ניתן לה מדמי ביטוח בריאות. בתחילת כהונתו של בנימין נתניהו כשר האוצר נקבע, בחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל, חיוב של עקרות הבית בדמי ביטוח בריאות, בסכום קבוע. החלטה זו ספגה ביקורת, ובסופו של דבר לא מומשה ובוטלה. בפרק העוסק בביטוח נכות בחוק הביטוח הלאומי ובתקנות שהותקנו מכוחו נקבעו הוראות מיוחדות לעניין עקרת בית.
במשך שנים רבות ניתנה בפקודת מס הכנסה נקודת זיכוי בגין בן זוג שאין לו הכנסה, הקלה שמרבית הנהנות ממנה היו משפחות שבהן האישה היא עקרת בית. הקלה זו צומצמה מאוד בתחילת שנת 2005, והיא ניתנת רק במקרים חריגים. לפי דברי ההסבר להצעת החוק, ביטול נקודת הזיכוי נועד להוות תחליף לגביית מס בריאות מעקרות בית, אך הוא פוגע גם במשפחות שבהן הגבר הוא בן הזוג שאין לו הכנסה.
חילופי תפקידים
ישנם זוגות בהם הגבר הוא שעוסק בעבודות הבית, והאישה מפרנסת אותו, אך מצב זה פחות נפוץ. גם החוק בישראל מערים קשיים על חילופי תפקידים אלה. כאמור, לעקרת בית, הנשואה לתושב ישראל, ניתן פטור מדמי ביטוח לאומי וביטוח בריאות. פטור כזה אינו ניתן לגבר שהוא עקר בית. לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב הוגשה תביעה, לפיה מצב זה הוא בגדר הפליה פסולה, אך בית הדין דחה את התביעה. החלטה זו אושרה בבית הדין הארצי לעבודה, בעתירה לבג"ץ ובעתירה לדיון נוסף. עם זאת, בהחלטתה לדחות את הבקשה לדיון נוסף העירה נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש:
פקודת מס הכנסה אינה מתייחסת במפורש לעקרת הבית, אך במשך שנים רבות נקבע בה שהנציג בפני פקיד השומה של בני זוג נשואים הוא הגבר. בשנת 1993 בוטלה קביעה זו, והנציג הוא אחד מבני-הזוג, המכונה בפקודה "בן-זוג רשום".
האקדמיה ללשון העברית עסקה בסוגיה מהי צורת הזכר של "עקרת הבית", והחליטה, באוקטובר 2007, על הצורה (עי"ן וקו"ף בסגול), וברבים, שבה המילה "עקר" מרמזת לעיקר, ולא לעקרות.
ספרות הדרכה עברית על תפקיד עקרת הבית
בעברית יש ספרות הדרכה מעטה לתפקידי עקרת הבית. לעיתים הנושא מופיע כנספח לספר בישול. בספר הבישול "כך נבשל" שחובר על ידי מדריכות של ויצו בשנת תש"ח, והודפס מאז בעוד ועוד מהדורות, יש פרק "מדריך למשק הבית" המתחיל בפסקת "היעילות - וחשיבותה במשק הבית" ועובר דרך כל מה שיש לעשות יום יום, פרקים על מה ואיך מנקים כל דבר ועד "כיצד מארגנים קניות" כמו כן יש פרק על תורת התזונה, שני הפרקים משתרעים על פני 47 עמודים מכלל 288 עמודי הספר. ב"ספר הבישול" של אביבה גולדמן יש פרק קצר בשם "אביזרי שולחן" המפרט את כמות "לבני השולחן" (כך במקור), כלי חרסינה, סכו"ם וכלי זכוכית, צריכים להיות בכל משק בית, "אביזרי מטבח" מפרט את כל ציוד המטבח הנחוץ ממקרר חשמלי ועד כלים וחומרים לניקוי.
בספר לבני הנעורים "לבת וגם לבן לא יזיק לדעת" שכתבה אסתר קל יש פרקים העוסקים בעזרה במלאכות הבית כביסה, ניקיון, קניות, בישול, גיהוץ וכדומה.
בספר "בוטיק בבית - 100 עבודות-יד נוספות לבנות הנעורים" של שולמית הרטל, יש פרק "דירה נאה או לעקרת הבית הקטנה" ובו הדרכה לקישוט הבית, פרק על תחזוקה נאותה של הבגדים, הכנת כיבוד למסיבה, סידור פרחים, הצעות של הכנת אוכל וניקוי הבית ליום האם. את הספר ציירה ואיירה אלישבע נדל-לנדאו.
היבט תרבותי חברתי
במשך מאות שנים חונכו נשים לקראת היותן עקרות בית ולמידת מקצוע לא נחשבה ראויה לבנות. מה שהותיר נשים גרושות או אלמנות בחוסר אפשרות להתפרנס.
בספר הרקמה "Creative Embroidery" שכתבה ג'ואן ניקולסון בשנת 1960, היא מציעה לרקום סינר לילדה קטנה כמתנה "שתתקבל בשמחה, ותתן לילדה הרגשה שהיא כבר מבוגרת כאשר היא תעזור בעריכת שולחן ארוחת הערב".
היחס להיותה של אישה עקרת בית שעובדת אך ורק במשק ביתה, שונה מתקופה אחת לשנייה, נתפס בצורה אחרת בקהילות שונות מסיבות דת או מסורת. בקהילות דתיות יש הגורסים שמקומה של האישה בבית, ויש חלקים של הקהילות שבהן מכובד שהאישה תצא לעבוד לפרנסת המשפחה בעוד הגבר לומד תורה.
נתן אלתרמן כתב סיפור בשם "עקרת הבית" שבו מסופר על "שיר לעקרת הבית" שנמצא בעזבונו של ישראל זמורה. השיר מופיע בקובץ ספרותי לזכרה של עדה זמורה "בשם האחת" הוצאת "מחברות לספרות", תל אביב, תשכ"ח.
בגניזת קהיר נמצאו תעודות שמהן אנו למדים שהציפייה מכלה צעירה הייתה שהיא תשעתק את ביתה של אם הבעל, עם זאת נראה שבערים הגדולות חלק ממלאכות הבית טחינת קמח, אפית לחם שנלוש בבית, הוצאו אל מחוץ לבית. בגלל חוסר בחומרי בעירה העדיפו לקנות מזון מבושל בשוק בימי החול. אריגים כבדים נמסרו לכובסות מקצועיות. עם זאת מבנות ציפו שתעזרנה במלאכת הבית.
הלנה ירלובה
הלנה ירלובה (במקור: ילנה יראלובה, ברוסית: Елена Яралова; נולדה ב-9 בדצמבר 1964) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
ירלובה נולדה בקייב, בירת אוקראינה הסובייטית דאז. הוריה וסביה היו רופאים. חלמה להיות שחקנית מאז היותה בת חמש, כאשר ראתה אישה המופיעה על גבי במה גבוהה בטלוויזיה. סיימה את בית הספר התיכון במגמת פיזיקה-מתמטיקה, אחרי סיום בית הספר למדה במשך שנתיים באוניברסיטה למשחק בקייב, אחרי כן למדה במכון הגבוה שליד התיאטרון המוסקבאי הלאומי במשך שלוש שנים נוספות וסיימה עם תואר שני. בתום לימודיה, החל משנת 1987, שיחקה בתיאטרון המפורסם "סוברמניק". עלתה לישראל ב-1993, ובאותה שנה הצטרפה לתיאטרון "יידישפיל", בו שיחקה עד לשנת 2006 בעשרות מחזות בין היתר בתפקידים הראשיים, ואז הצטרפה לתיאטרון הקאמרי. במקביל ייסדה בשנת 1997 את תיאטרון "מלנקי" ביחד עם השחקן מיכאל טפליצקי והבמאי איגור ברזין. ב"מלנקי" שיחקה בהצגות "השד האחרון", "הצגה גנרלית", ו"אי העזים". ב-1999 השתתפה בהצגה "דון קישוט", אשר שולבה במסגרת הפרויקט הבינלאומי של התיאטרון הגרמני "בוכום שאושפילהאוס".
בקולנוע שיחקה בתפקיד הראשי ב"קדמה", סרטו של עמוס גיתאי, שהוצג לראשונה ב-2003 במסגרת פסטיבל קאן. כמו כן, שיחקה בשנת 2003 בסרט של איתן גרין "חלומו של הנרי". ב-2005 שיחקה בסרטו של לאון פרודובסקי "לילה אפל", שזכה בפרסים בפסטיבלים רבים (ביניהם ציונים לשבח בפסטיבל ירושלים ובפסטיבל ונציה) והיה מועמד לאוסקר האמריקאי בקטגוריית הסרטים הקצרים. ב-2007 שיחקה בסרטו הנוסף של לאון פרודובסקי "בשנה הבאה בטורונטו".
ב-21 באוקטובר 2009 נפצעה באורח קשה בתאונת דרכים שבה היה מעורב רכב ההסעות שהסיע את שחקני הקאמרי מהופעה בטבריה של ההצגה "היה או לא היה". יתר השחקנים נפצעו באורח קל ושני בני אדם נהרגו בתאונה זו. בסוף 2010, אחרי התאוששות מהתאונה, שבה ירלובה לשחק בתיאטרון, במחזה "האריסטוקרטים". היא מגלמת את דמותה של ורה, ניצולת שואה. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2010.
היא זוכת פרס השרה לקליטת העלייה ע"ש יורי שטרן לשנת 2010.
בשנים 2010–2013 שיחקה בסדרה הקומית "המשרד" ב-yes, עיבוד ישראלי לקומדיה הבריטית המצליחה.
משמשת הפרזנטורית של קטלוג אקסטרא-סטטוס.
בשנת 2012 החלה לשחק בהצגה "אנשים קשים" פרי עטו של יוסף בר-יוסף, בבימויו של משה נאור, בתיאטרון חיפה, ביחד עם משה איבגי, ח'ליפה נאטור וסלים דאו. באותה שנה החלה גם לשחק בהצגות השייקספיריות "ריצ'רד השני" (בתפקיד המלכה איזבל) "ריצ'רד השלישי" (בתפקיד המלכה אליזבת) בקאמרי. בטלוויזיה שיחקה ירלובה גם בסדרה של yes "תא גורדין", בתפקיד דיאנה גורדין, לצד רן דנקר, נטע ריסקין ומוני מושונוב.
בפברואר 2013 זכתה בפרס אנשי העשור מטעם ערוץ 9.
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרה "בתולות" בתפקיד תמרה.
ב-2019 החלה לשחק במחזה "הריון" מאת עדנה מזי"א ובבימויו של עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2022 שיחקה בסדרה "שעת אפס" של כאן 11. כמו כן, משחקת בסדרת המתח ילדים "הבאר" המשודרת בערוץ "כאן חינוכית", וכן בסדרה "שלי הכובשת" המשודרת גם היא בערוץ זה.
פרוטון
פְּרוֹטוֹן (מיוונית: פרוטון, ראשון) הוא חלקיק הנמצא בגרעין של כל אטום. הוא נושא יחידה יסודית אחת של מטען חשמלי חיובי. מסתו היא כ-1.00728 יחידות מסה אטומית מאוחדת. מאחר ששניהם נמצאים בגרעין האטום, הפרוטון והנייטרון מכונים יחד נוקליאונים.
הפרוטון אינו חלקיק יסודי, אלא מורכב משלושה קווארקים, שני קווארקי למעלה וקווארק למטה אחד, המוחזקים יחד על ידי הכוח החזק. הפרוטון הוא חלקיק יציב, שעד כה לא נצפתה דעיכה ספונטנית שלו לחלקיקים אחרים. עם זאת, פרוטון יכול לדעוך לחלקיקים אחרים כאשר הוא נמצא בגרעין של אטום לא-יציב, כלומר, רדיואקטיבי. בפרט, פרוטון יכול לעבור דעיכת בטא פלוס, במהלכה הוא הופך לנייטרון. דעיכת בטא פלוס מתרחשת כאשר אחד הקווארקים בתוך הפרוטון הופך מקווארק למעלה לקווארק למטה, אירוע המשנה חלק מהמספרים הקואנטיים של החלקיק והופך אותו מפרוטון לנייטרון.
גרעין האיזוטופ השכיח של היסוד מימן הוא פרוטון בודד. לכן, גם היון החיובי של מימן הוא פרוטון בודד. לפיכך, בכימיה, בביולוגיה ובתחומים קשורים, נהוג לכנות את יון המימן "פרוטון".
תכונות
תכונותיו העיקריות של הפרוטון הן:
מלבד האיזוטופ הקל ביותר של אטום המימן שגרעינו הוא פרוטון יחיד, גרעיני האטומים של כל היסודות הכימיים מורכבים מפרוטונים ונייטרונים המוחזקים יחד על ידי הכוח הגרעיני. מספר הפרוטונים בגרעין קובע את תכונותיו החשמליות של האטום, וכתוצאה מכך את תכונותיו הכימיות. משום כך מספר הפרוטונים בגרעין האטום הוא הקובע לאיזה יסוד כימי משויך אותו אטום.
כאשר מספר הפרוטונים בגרעין אטום שווה למספר האלקטרונים המקיפים אותו, האטום נייטרלי מבחינה חשמלית. גריעה או הוספה של אלקטרונים הופכת את האטום ליון, חיובי או שלילי, בהתאמה.
היסטוריה
ג'יי ג'יי תומסון גילה כי משקלם של האלקטרונים באטום הוא זניח, הבין תומסון כי חייב להיות משקל נוסף, חיובי, באטום שהוא המשקל העיקרי באטום, מכאן התחיל תומסון להבין את הפרוטון.
הפרוטון התגלה על ידי ארנסט רתרפורד ב-1918 בניסויים בהם הופצצו אטומי חנקן בחלקיקי אלפא (שהם למעשה גרעיני הליום) והפכו לאטומי חמצן. רתרפורד היה גם זה שטבע את שמו.
יציבות
הפרוטון הוא חלקיק יציב. לא נצפתה עד כה דעיכה ספונטנית של פרוטון חופשי לחלקיקים אחרים. גם אם פרוטון מסוגל לדעוך, אורך החיים שלו נחשב לגדול מאוד ומוערך על פי ניסויים ביותר מ- שנים.
הסיבה העיקרית ליציבות הפרוטון היא היותו הבאריון הקל ביותר. לכן, אין חלקיק קל יותר אליו יכול הפרוטון לדעוך, מבלי שתתרחש שבירה של המספר הבאריוני. אולם, שבירה כזו אינה אפשרית לפי אף מודל פיזיקלי מוכח המוכר כיום, מכיוון שהמספר הבאריוני מציית לחוק שימור חזק (exact conservation). שבירה של המספר הבאריוני נקראת באריוגנזה (baryogenesis), או יצירת באריונים. לפי ההבנה המדעית הנוכחית, תהליך של באריוגנזה התרחש בראשית היקום, זמן קצר מאוד לאחר תחילת המפץ הגדול, במנגנון שאינו מובן כיום ואינו מוסבר על פי המודל הסטנדרטי. משום כך, חקר דעיכת הפרוטון קשור ישירות לחקר הבאריוגנזה והיווצרות החומר ביקום, והוא תחום מחקר בולט בפיזיקת החלקיקים.
התגובה ההפוכה מתרחשת באופן ספונטני: נייטרון בודד (כזה שאינו נמצא בגרעין אטום) הוא בעל אורך חיים של כ-15 דקות, אחריהן הוא דועך לפרוטון, אלקטרון ואנטינייטרינו.
היפותטית, הפרוטון עשוי לדעוך. זאת, לפי תאוריות שלא זכו לביסוס ניסויי, דוגמת תאוריה מאוחדת גדולה, החוזה את תהליך הדעיכה הבא:
בתהליך היפותטי זה, נשבר המספר הבאריוני: בצד שמאל, נמצא פרוטון, שהמספר הבאריוני שלו הוא 1. לעומת זאת, בצד ימין נמצא פאיון, שהמספר הבאריוני שלו הוא 0. בנוסף, נשבר גם המספר הלפטוני: 0 בצד שמאל, לעומת מינוס 1 של הפוזיטרון בצד ימין. ההפרש בין המספר הבאריוני למספר הלפטוני (B-L) נשמר, כלומר, מתקיים חוק שימור המכונה B-L conservation, שהוא אחד המאפיינים של התאוריה המאוחדת הגדולה.
גם גרסאות מסוימות של תורת המיתרים מנבאות אפשרות של התפרקות הפרוטון.
פסץ' דה גראסיה
פסץ' דה גראסיה (בקטלאנית: Passeig de Gràcia; בספרדית: Paseo de Gracia) היא אחת השדרות המרכזית בברצלונה, וגם אחד מאזורי העסקים ומרכזי הקניות החשובים בעיר. בשדרה מספר אתרי אדריכלות מהידועים בעיר. השדרה ממוקמת בחלקו המרכזי של האישמפלה, ומשתרעת מכיכר קטלוניה עד לרחוב קרר גראן דה גראסיה (Carrer Gran de Gràcia). במונחים של קנייה או השכרת נדל"ן בשדרה, פסץ' דה גראסיה נחשב כיום לרחוב היקר ביותר בברצלונה ובספרד בכלל, אף יותר מרחוב סראנו (Calle Serrano) במדריד.
היסטוריה
השדרה, שנודעה בשמה הקודם כ-קאמי דה חסוס ("רחוב ישו"), הייתה נתיב מוקף גנים שחיבר בין ברצלונה לגראסיה (אז עדיין עיירה קטנה ונפרדת), עד לתוכנית העיור בשנת 1821 שהוצעה על ידי מועצת העיר הליברלית ובראשה ראמון פלאנה. לאחר סופה של הממשלה הליברלית ועם חזרתו של האבסולוטיזם בשנת 1824 התוכנית קמה לתחייה מחדש על ידי גנרל חוסה ברנלדו דה קירוס, המרקיז של קאמפו סגרדו. השדרה החדשה הייתה ברוחב 42 מטר, ובשנת 1827 שימשה כמקום המועדף של האריסטוקרטים להפגין את כישורי הרכיבה שלהם ולהציג את הכרכרות שלהם, דבר שנמשך לאורך כל המאה ה-19.
בשנת 1906 תוכננו הספסלים המקושטים ומנורות הצד המפורסמות. בתקופה ההיא השדרה כבר הייתה הרחוב האופנתי הידוע ביותר בברצלונה, עם בניינים שתוכננו בסגנון המודרניסטה על ידי אדריכלים מוכרים כגון אנטוני גאודי, ג'וסף פואיג' אי קאדפלך ועוד.
הממשלה של ארץ הבסקים הייתה ממוקמת בפסץ' דה גראסיה 60 במהלך מלחמת האזרחים בספרד. המשורר הקטלוני סלוודור אספריו התגורר בקאזה פוסטר (פסץ' דה גראסיה 132).
מבנים ידועים
בשדרה מספר מבנים ידועים בהם:
The World We Knew
The World We Knew הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-50 של סינטרה וה-23 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1967.
הפקה
האלבום הוא יותר אוסף של סינגלים מאשר אלבום היוצא בצורה המוכרת של סינטרה. אין נושא המאגד את השירים ואין קו מוזיקלי אחיד ביניהם. The World We Knew מוכיח עד כמה שלט סינטרה במצעדי הפופ של אותן השנים. בפעם הראשונה הכניס סינטרה אלמנטים שניתן לשייכם למוזיקת הרוק בשיריו, אמנם הגיטרות החשמליות עומעמו בשירים ונבלעו בכלים האחרים, מפוחית הפה, גיטרות אקוסטיות, מערכות התופים, כלי המיתר וכלי הנשיפה. הצלילים באלבום לא הובילו את השירים אלא רק חידדו את השירה עצמה.
באלבום שיתף פעולה סינטרה עם בתו ננסי בשיר, "Somethin' Stupid", השיר היה ללהיט והגיע לראש מצעד הבילבורד, באביב שנת 1967. ריבוי המעבדים המוזיקליים לשירים השונים באלבום גרם לחוסר האחידות שבו וזאת בניגוד לרבים מאלבומיו בעבר שהיו סביב נושא אחד.
כתב יד אסקוריאל
כתב יד אֶסקוריאל (זיהוי ספרני G1.3.1|1150) הוא כתב יד של מסכת נזיקין, שנמצא בספריית האסקוריאל שבספרד, המורכב משלושת ה'בבות': בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא. בכתב יד זה מצוי כתב יד ייחודי של התלמוד הירושלמי על מסכת נזיקין, שנחשב למשתייך לענף שונה מכתב יד ליידן, ומשובח ממנו בהרבה. כתב היד יצא לאור במהדורה מדעית בשנת תשמ"ד, לאחר שנערך על ידי א"ש רוזנטל ושאול ליברמן.
על כתב היד
כתב היד נמצא בספריית 'אל אסקוריאל' שליד מדריד, ומכאן שמו. הוא נכתב על 140 דפי קלף בכתב יד ספרדי קשה לפענוח, ומכיל את מסכת נזיקין כולה, מלבד כמה דפים בתחילת המסכת וחוסרים קטנים במהלכה. עקב תלישת הדפים בתחילת המסכת, מתחיל כתב היד מאמצע פרק ב' של מסכת בבא קמא.
מבנה כתב היד ייחודי מאוד. הוא התרכז בתלמוד הבבלי, ובכל דף הובא הירושלמי מעל לדברי הבבלי. כתב היד הכיל, חוץ מהבבלי והירושלמי שמעליו, גם את הלכות הרי"ף בתחתית העמוד, ומימין ומשמאל לבבלי הובאו פסקי הרמב"ם. כתב יד זה הוא כתב היד היחיד של מסכת נזיקין כולה, מלבד כתב יד ליידן, שמקיף את התלמוד הירושלמי כולו, ונחשב לכתב יד משובח יותר מכתב יד ליידן, ואף מכתבי יד על מסכתות אחרות בירושלמי שהגיעו לידינו. כתבי היד של מסכת נזיקין היו משופעים במיוחד בטעויות, שיבושים והשמטות. על פי רוזנטל, כתב יד זה משתייך לענף שונה מכתב יד ליידן, ומקורו במסורת נפרדת. חלק מראשי העמודים, בהם היה ממוקם הירושלמי, נראו כאילו נחתכו במספריים, ועל פי השערת א"ש רוזנטל ייתכן שמדובר בכורך לא זהיר.
מהדורה מדעית
כתב היד הוזכר לראשונה במספר קטלוגים של כתבי יד עבריים, אך עקב צורתו הייחודית לא הבחינו שהוא מכיל כתב יד עקבי ושלם של הירושלמי על מסכת נזיקין. לאחר שפרופ' א"ש רוזנטל עמד על קנקנו, נשלח יעקב בוקסנבוים, לספרד כדי לפענח מכתב היד את הדברים שנשמטו מהצילום. לאחר מכן נסע גם א"ש רוזנטל עצמו לספרד כדי לצלם מחדש את כתב היד, ועל פי עדותו פיענח בוקסנבוים היטב את החסר. רוזנטל התכוון להקדיש את שנת תש"מ לעבודה מרוכזת על הוצאת מהדורת הירושלמי, אך נפטר לפני שהספיק לגמור את העבודה. על מנת להוסיף למהדורה פירוש על הירושלמי וניתוח ההבדלים בין כתבי היד ומשמעויותיהם, מסרו בניו של רוזנטל את החומר שהצטבר אצלו לפרופ' שאול ליברמן, וזה כתב את ההערות על הספר אך נפטר אף הוא מעט לפני יציאת הספר לאור. לבסוף יצאה המהדורה המדעית והמפורשת של התלמוד הירושלמי על מסכת נזיקין בשנת תשמ"ד.
דבשה (צמח)
דבשה (שם מדעי: Melilotus, מנוקד: דִּבְשָׁה) הוא סוג של צמחים עשבוניים בתת-משפחת הפרפרניים, מהם נפוץ במיוחד המין דבשה מחורצת.
תיאור הסוג
תחת סוג זה נכללים 25 מינים של צמחים עשבוניים, לרוב חד-שנתיים, ולעיתים דו או רב-שנתיים. תפוצתם במזרח יבשת אסיה ובאירופה, והם גדלים בעיקר בבתי גידול לחים ומקומות שהופרעו על ידי האדם. בישראל מיוצג הסוג על ידי 6 מינים.
שמו העברי של הצמח מרמז על הריח המתקתק הנידף מחלקי הצמח השונים, וכך גם השם האנגלי העממי - 'sweet clover'- "התלתן המתוק". כמו כן הצבע הצהוב האופייני לרוב מיני הדבשה הולם שם זה. השם הלטיני של הסוג, Melilotus, הוא הלחם של meli- דבש, ו-lotus- כשם הסוג לוטוס ששייך גם הוא למשפחת הפרפרניים, אך באופן יחסי אינו קרוב לו- הסוגים הקרובים לדבשה במשפחה הם תלתן ואספסת.
מיני סוג זה משמשים באופן שולי בחקלאות כמקבעי חנקן. המין דבשה לבנה מהווה 'צמח דבש' חשוב לרעיית דבורי דבש. למספר מינים חשיבות כלכלית שלילית בשל היותם עשבים טורדניים.
תיאור מורפולוגי
פרח הדבשה קטן באופן יחסי למשפחה. הפרחים ערוכים באשכול, והם יוצאים מחיק העלים. צבע הכותרת צהוב לרוב, ובמספר מינים לבן. פרי הדבשה הוא מטיפוס תרמיל והוא נשאר סגור זמן רב לאחר חניטת הזרעים. כל פרי מכיל 1-3 זרעים. צורת התרמיל האופיינית היא כדור, ובצידו החיצוני אינה חלקה- היא בעלת בליטות ושקעים. צורת הבליטות והשקעים חשובה בהגדרת המין.
משה פינקל
משה פינקל (ביידיש: משה פינקעל; ידוע גם כמוריס, ביידיש: מאָריס; 1850–7 ביוני 1904) היה דמות חשובה בראשית ימיו של תיאטרון יידיש. הוא היה שותף עסקי, בתחילה של אברהם גולדפדן ואחרי כן של זיגמונד מוגולסקו. במשך כמה שנים היה נשוי לפרימדונה אנטה שוורץ. ביחד הם שלטו בתיאטרון יידיש בבוקרשט בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19 ובניו יורק בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 של אותה מאה. הרפרטואר שלהם התבסס על יצירותיהם של יוסף לטיינר ומשה הורביץ.
אחרי שהתגרש משוורץ שחזרה לאירופה התחתן פינקל, שהיה אז בשנות ה-40 שלו עם אֶמה טומשבסקי בת ה-16, אחותו של אחד מבעלי התפקידים רבי העוצמה בתיאטרון יידיש, בוריס טומשבסקי. נולדו להם שני ילדים אבל יחסיהם עלו על שרטון, ובסופו של דבר עזבה אמה את בעלה והתחילה בהליכי גירושים. התביעה שלה לגט הזכירה דוגמאות של התאכזרות כולל אלימות. היא התחילה ביחסים עם שחקן אחר, דוד לוינסון. באותו זמן השותפות העסקית של פינקל עם יעקב אדלר שניהל איתו יחד את הגרנד ת'יאטר (Grand Theatre) הסתיימה בריב קשה ובמאבק משפטי על שליטה בתיאטרון. המחלוקת יושבה לבסוף לטובתו של אדלר. אמה פינקל והמאהב שלה המשיכו לעבוד אצל אדלר. ב-7 ביוני 1904 כאשר שהו אמה, הילדים ולוינסון בבית נופש בניו ג'רזי הופיע פינקל בפתאומיות וירה באשתו, בלוינסון ובעצמו. הוא נהרג ואשתו נפצעה קשה. לוינסון לא נפגע.
יעקב אדלר כתב עליו שהוא מיעט לדבר וכאשר עשה זאת כולם פחדו ממנו. מה שהוא ציווה נעשה. אדם אחר שחי בתקופתו תיאר אותו כאדם בעל אישיות קשה.
בנו של פינקל מנישואיו הראשונים, אייבם פינקל, נעשה תסריטאי בהוליווד. בנותיו מאמה, בלה ולוסי פינקל, היו שחקניות בתיאטרון יידיש.
ורה פיגנר
נעורים
פיגנר נולדה ב-7 ביולי (על פי הלוח הגרגוריאני, 25 ביוני על פי הלוח היוליאני) 1852. האחות הבכורה מששת ילדיהם של ניקולאי אלכסנדרוביץ' פיגנר ואיקטרינה קריסטופורבנה קופריאנובה, שניהם בני אצולה. בבעלות המשפחה היו למעלה מאלף דונם של קרקע שעובדה על ידי צמיתים במעמד של עבדים-למחצה עד לרפורמה של 1861. אביה שירת בשירות הייעור הממשלתי, ולאחר מכן התפטר מתפקידו ועמד בראש מנהל מקומי שכונה 'מתווך שלום', בשנים שלאחר שחרור האיכרים. גם אחותה לידיה הצטרפה מאוחר יותר לשורות הנרודניקים.
ב-1863, בגיל 11 נשלחה פינגר למוסד רודיאונובסקי לנערות אצולה בעיר קאזאן שם למדה שש שנים. בימי לימודיה החלה לפקפק ולבסוף לכפור בייעוד אליו התחנכה במוסד רודיאונובסקי, לנשיות כנועה וצייתנית. על אף שהדבר היה אסור במוסד בו למדה הרחיבה פינגר את אופקיה האינטלקטואליים באמצעות קריאה בחשאי בספרים שהיו אסורים עליה, אותם השיגה בעת ביקוריה בביתה. היא הצטיינה בלימודיה, והתעניינה במיוחד בהיסטוריה ובספרות, וקיבלה את הפרס לאקדמיה הבכירה עם סיום לימודיה בשנת 1869.
פיגנר השתוקקה ללמוד רפואה, דבר שנבצר ממנה ברוסיה לאחר שהאקדמיה הרפואית-כירורגית של סנט-פטרבורג סגרה שעריה בפני נשים. לפיכך נשאה פיגנר עיניה ללימודים באוניברסיטת ציריך, אשר קיבלה נשים רוסיות, על אף שלא היו בידיהן תעודות בגרות עיוניות. אולם אביה אסר עליה את הנסיעה - על כן נישאה לבחור בשם אלכסיי פיליפוב, חסכה כסף ומכרה את הנדוניה שקיבלה - ונסעה לציריך, שם הייתה סטודנטית בפקולטה לרפואה ב-1872–1875. ב-1873 הצטרפה לקבוצה של כ-13 נשים רוסיות רדיקליות שכונתה 'מעגל פריצ'ה', שרבות מחברותיו נעשו בהמשך לפעילות בולטות בתנועה המהפכנית. תקופה זו עיצבה את עמדותיה כמו גם את יחסה למעמד האצולה ממנו הגיעה. ב-1873 גורשו רבות מהסטודנטיות הרוסיות מציריך, בטענה כי ניצלו את הידע הרפואי שרכשו במטרה לבצע בעצמן הפלות.
פעילות מהפכנית
מרבית נשות מעגל פריצ'ה החליטו לשוב לרוסיה ולפעול להפיץ תעמולה סוציאליסטית בקרב בני מעמד האיכרים בה, אולם פיגנר נשארה עוד תקופת מה בשווייץ להשלים את לימודיה. ב-1875 נמסר לה על ידי מארק נתנסון כי יתר חברות הקבוצה זקוקות מאוד לעזרתה. היא שבה לרוסיה מבלי לסיים את התואר, אך מצאה כי אינה יכולה לסייע לחברותיה ולכן השיגה רישיון כפרמדיק. היא התגרשה מבעלה והחלה להיות פעילה בקרב האינטליגנציה המהפכנית ותנועת זמליה אי ווליה. היא לקחה חלק בהפגנה הפוליטית הראשונה שהתקיימה ברוסיה בדצמבר 1876 בסנט פטרבורג - בה נשא גיאורגי פלחנוב נאום, הונף דגל אדום והתקיים עימות עם המשטרה. ב-1877–1879 עבדה כסייעת של רופא, והפיצה תעמולה מהפכנית בכפרים שבאזור סמרה וסראטוב.
באביב 1879 נתפלגה תנועת זמליה אי ווליה על רקע המחלוקת בשאלת הטרור הפוליטי - כשפלג אחד דוגל בפעולת תעמולה בקרב הכפרים, ואילו האחר דוגל בירידה למחתרת ונקיטת טרור אישי והתנקשויות כנגד דמויות מפתח במשטר הצאריסטי המלוכני. ביוני אותה שנה נעשה ניסיון אחרון לגשר על המחלוקות, והצדדים לא הגיעו לעמק השווה. בסתיו התפצל הארגון לשתיים - הסיעה המתנגדת לטרור בהנהגת פלחנוב, שכונתה צ'רני פרדייל (החלוקה מחדש השחורה) שכללה את פאבל אקסלרוד, לב דייטש, ורה זסוליץ' ואחרים - והסיעה אשר דגלה בטרור אשר נקראה נרודניה ווליה (רצון העם) - אליה השתייכה פיגנר.
פיגנר נתמנתה לחברת הוועד הפועל של נרודניה ווליה, אשר קרא מאוחר יותר באותה שנה להוצאתו להורג של הצאר אלכסנדר השני בגין פשעים שביצע כנגד בני העם הרוסי. חברי הנרודניה ווליה הקימו מעגלי לימוד לפועלים בסנט פטרסבורג, מוסקבה, אודסה, קייב, וקרקוב, ותעמולה מתואמת בקרב סטודנטים באוניברסיטאות ברחבי רוסיה. כמו כן השיגו מכונות דפוס לכרוזים ולהוצאת עיתון לגיוס תמיכה לפעולתם.
כחברת הוועד הפועל פיגנר נטלה חלק גם ביצירת הזרוע המעין צבאית של נרודניה ווליה ובתאום פעולותיה, ובתכנון רצח הצאר - ניסיון הנפל ב-1880, וההתנקשות שצלחה לבסוף במרץ 1881 בסנט פטרסבורג.
המשטרה החשאית הייתה חסרת רחמים בחיפושיה אחר חברי ארגון הטרור שהיה אחראי לרציחתו של אלכסנדר השני, ובאביב 1882 הייתה פיגנר החברה היחידה שנותרה בחופשי ברוסיה מבין חברי הוועד המנהל הוותיק של 1879–1880, ולמעשה היוותה את מוקד ההנהגה של התנועה. במהלך תקופה זו בוצעה התנקשות אחת נוספת - ירי באחד מאנשי המשטרה החשאית באודסה במרץ 1882. למעשה מרבית פעילתה של פיגנר בתור מנהיגת הנרודניה ווליה בתקופה זו התמקדה בשיקום הארגון לאחר גל המעצרים והחרמות הציוד, והתנועה הצליחה לכונן מחדש מערך תעמולה באוניברסיטאות.
פיגנר מקמה את בסיסה באודסה, ואחר כך עברה לקרקוב, שם נבגדה לבסוף על ידי אחד מהועד המנהל, סרגי דגייב. שהפך סוכן כפול עבור המשטרה במטרה לזכות בהקלת עונשו לאחר שנעצר בדצמבר 1882. היא נעצרה בדירתה ב-10 בפברואר 1883. בעקבות מעצרה כתב הצאר החדש אלכסנדר ה-3 ביומנו "בשעה טובה היא נעצרה".
אסירה פוליטית
טרם תחילת משפטה ריצתה פיגנר 20 חודשי מעצר בבידוד במבצר פטרופבלובסקיה. היא נשפטה לצד 13 חברי נרודניה ווליה נוספים ב-1884 ודינה ניגזר למוות, אולם הומתק - והיא נכלאה למשך 20 שנים במבצר בשלוסלבורג. ב-1904 נשלחה פיגנר לגלות פנימית למחוז ארכנגלסק, משם למחוז קאזאן, ולבסוף לניז'ני נובגורוד. ב-1906 הורשתה לצאת אל מחוץ לארץ, ופתחה בקמפיין למען האסירים הפוליטיים ברוסיה. היא פרסמה חוברת על בתי הכלא הרוסיים, ואספה למען האסירים כסף. ב-1907 הצטרפה למפלגת הסוציאל-רבולוציונרים, אך פרשה ממנה ב-1909 לאחר שנתגלתה בגידתו של יונה אזף. היא שבה לרוסיה ב-1915.
לאחר המהפכה
פיגנר זכתה למעמד של גיבורה לאומית לאחר מהפכת פברואר 1917 והייתה לנואמת פופולרית במהלך אותה שנה. לאחר מכן הוציאה לאור את ספרה 'זכרונותיה של מהפכנית', שתורגם לשפות רבות, והעניק לה פרסום בינלאומי. הייתה בולטת באגודת האסירים הפוליטיים והגולים המשוחררים בברית המועצות עד לפירוקה ב-1935. כתבה את הביוגרפיות של מספר נארודניקים וספרים על ההיסטוריה של תנועת המהפכה ברוסיה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19. ב-1932 יצא פרסום מאוגד של כתביה לאור על ידי בברית המועצות על ידי בית ההוצאה לאור של אגודת האסירים הפוליטיים.
הצליחה לשרוד את 'הטיהורים הגדולים' של 1937 ומתה מוות טבעי במוסקבה ב-1942 בגיל 89.
וייב איש
אור שושנה (נולד ב-1992 בתל אביב; ידוע בשם הבמה וייב איש) הוא ראפר ישראלי.
ביוגרפיה
אור שושנה נולד ב-1992 בדרום תל אביב.
קריירה
ב-2017, החל את דרכו המוזיקלית בשיתוף פעולה עם הראפר רון עשהאל. השניים הקימו את ההרכב "תלא מובב". באותה השנה הוציאו את אלבומם הראשון הנושא את שמם. האלבום נבחר על ידי מגזין "הספוג" כאלבום הראפ הטוב ביותר של 2017.
ב-2019 התארח באלבומם של צמד ההיפ הופ הישראלי שרק וצוקוש, "בראש שלי" בשיר "עדיין".
ב-2020 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "העלייה". האלבום כולל הופעות אורח של עדן דרסו, מיכאל סוויסה, טדי נגוסה ויסמין מועלם, בין היתר, והופק על ידי די ג'יי מש, בשיתוף עם מפיקים שונים. בהמשך אותה השנה, הוציא לאור את הסינגל הראשון מתוך האלבום "ג'ולי" המסמפל את גרסת הכיסוי של אביגייל רוז לשירה של עפרה חזה, "עוד מחכה לאחד", שנכלל באלבום המחווה לחזה "קול הנשמה - שרים עפרה חזה". השיר זכה להצלחה רבה ואף נכנס לפלייליסט של תחנת הרדיו גלגלצ.
ביוני 2021 הוציא את המיקסטייפ "תזמון מושלם" ביחד עם צוקוש. אלבום הסולו השני שלו, "איזה מזל", יצא לאור ב-16 במרץ 2023.