cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניקולס קרוז
מעצר
בהמשך סיפר קרוז לחוקריו כי תכנן לבצע טבח נוסף אשר אמור היה להתקיים בפארק ציבורי כשבוע לפני כן. אחיו הקטן, זכרי, הגיע למקום כעבור זמן-מה והורשה להיכנס לחדר בו שהה קרוז, והשניים אף שוחחו על תקרית הירי. כאשר נותר לבדו בחדר החקירות החל קרוז להכות את עצמו בראשו תוך כדי פליטת אמירות שונות כגון או, בטרם נאלצו השוטרים לאזוק את ידיו מאחורי גבו מחשש כי יפגע בעצמו.
כחצי שעה לאחר תחילת החקירה הודה קרוז בחשדות שיוחסו עבורו, ושחזר כיצד נכנס לשטח בית הספר כשהוא חמוש ברובה והחל לירות לעבר התלמידים בהם נתקל במסדרונות המוסד הלימודי. כמו כן תיאר כיצד תכנן את תוכנית הבריחה בראשו לראשונה כאשר צפה בתלמידים המבוהלים רצים לכל עבר, וחשב כי יצליח להימלט אם ישליך את כלי הנשק והמחסניות שהביא וישתלב ביניהם.
משפט
שימוע מקדים בעניינו של קרוז נערך כיום לאחר הטבח, ב-15 בפברואר 2018, בו הואשם קרוז בשבעה עשר אישומים של רצח בכוונה תחילה, ללא אפשרות לשחרור בערבות. מיד לאחר מכן הושב לבית המעצר, בו הושם בתא בידוד בטרם הוצבה עליו משמורת התאבדות, מחשש כי ינסה לפגוע בעצמו. עורך דינו, גורדון ויקס, ביקש מהשופטת לפסול את עצמה מהתיק, מאחר שלטענתו כמה מהמחלטותיה המשפטיות הקודמות תמכו באופן גלוי וברור בצד הפרקליטות, דבר אשר עשוי היה למנוע מקרוז משפט הוגן. שרר חלקה על דעתו ודחתה את בקשתו ב-26 בפברואר.
מספר האישומים הסופי שהועלו נגד קרוז נקבע באופן סופי ב-7 במרץ 2018, כאשר חבר המושבעים האשים אותו בשלושים וארבעה סעיפים שונים, אחד עבור כל קורבן, מתוכם שבעה עשר אישומי רצח מדרגה ראשונה עבור כלל הנרצחים, ושבעה עשר אישומי ניסיון לרצח מדרגה ראשונה עבור כלל הפצועים. הפרקליטות הודיעה כי תדרוש את עונש המוות בעניינו של קרוז ב-13 במרץ, ונציגיה טענו כי ביכולתם לבסס לפחות חמישה מתוך שישה עשר הגורמים הנחוצים כדי לגזור על נאשם עונש מוות במדינת פלורידה. קרוז סירב להגיב לאישומים, כך שהשופטת, שרר, נאלצה לטעון לחפות מפשע בשמו. קודם לכן הציע צוות ההגנה הודאה באשמה מפיו של קרוז במידה והדרישה לגזר דין המוות תבוטל, אך נציגיו ביטלו אותה זמן קצר לפני שהפרקליטות עמדה לסרב לה.
לאורך החודש הבא התקבלו עשרות מכתבים אשר הביעו הזדהות וחמלה כלפי המצב אליו נקלע קרוז, כאשר באחד מהם, אשר נמען לידי השופטת שרר והוכנס בידיה לתיקי התיעוד הרשמיים של המשפט, נטען כי מחקר שנערך בדבר עברו של קרוז קבע כי הלה סבל מקשיים התפתחותיים שהובילו לקיומה של נכות אמיתית שהגבילה אותו.
שימוע נוסף בעניין צוות הגנתו של קרוז אשר התקיים ב-11 באפריל נועד לקבוע האם היה זכאי לייצוג משפטי מטעם הסניגוריה הציבורית. עורך דינו באותה העת,, אשר מונה עבורו בידי בית המשפט, פנה לשופטת מתוך בקשה כי הליכי המשפט ימתינו במשך זמן-מה עד לקביעת סכום הונה של אמו המנוחה של קרוז, אשר נפטרה כשלושה חודשים לפני הטבח, כדי לדעת האם יכולותיו הכלכליות עשויות היו לממן עבורו עורך דין פרטי, דבר שהיה שולל ממנו את המימון הכספי לשם מטרה זו מטעם בית המשפט. החלטה סופית בעניין התקבלה לבסוף ב-24 באפריל 2019, כאשר הסכום המוערך של ביטוח החיים שרכשה אמם המאמצת של קרוז וזכרי עבור עצמה עמד על כ-864,929 דולרים, אותו יחלקו ביניהם. לפיכך, זכאותו של קרוז לייצוג משפטי מטעם הסניגוריה הציבורית נשללה.
בשלהי שנת 2018 נקלע קרוז לתקרית אלימה בתא המעצר בו שהה, כאשר ב-13 בנובמבר התבקש בידי אחד הסוהרים שלא לגרור את סנדליו על הרצפה, ובתגובה הפנה לעברו אצבע משולשת והכה אותו בפניו בטרם חטף ממנו את הטייזר שהחזיק, אולם לבסוף הצליח הסוהר להשתלט על קרוז ולהכניעו. למחרת היום הואשם קרוז בתקיפה, גרימת חבלה ושימוש בנשק חשמלי או כימי כנגד סוהר, ונקבעה לו ערבות בסך של כמאתיים אלף דולרים, אף על פי שממילא לא יכל לעזוב בשל אישומי הרצח שעדיין עמדו נגדו.
תאריך המשפט נקבע ל-27 בינואר 2020, אולם נדחה כדי להעניק זמן הכנה נוסף לעורכי הדין של שני הצדדים. המשפט נדחה בשנית בשל מגפת הקורונה והיה אמור להתקיים בסביבות ספטמבר 2021 על אף שתאריך מדויק לא נקבע. קודם לתחילת המשפט אסרה השופטת הן על ההגנה והן על התביעה להשתמש במילים מסוימות בעלות אופי שעשוי היה להיתפש כפוגעני בעת תיאורם את קרוז, אולם התירה להם לכנותו כרוצח או כמפגע, מאחר שלדבריה היו הכינויים הללו. המשפט החל לבסוף ב-15 באוקטובר, ובמהלך יומו הראשון הודה קרוז באישומי התקיפה כנגד הסוהר בתא המעצר. שרר קבעה שימוע נוסף ל-20 באוקטובר, במהלכו תכנן קרוז להודות באשמה בגין כל שאר אישומי הרצח, זאת בניסיון להימנע מעונש המוות. כך אכן עשה, ואף מסר הצהרה בה הביע חרטה על מעשיו וביקש ממשפחות הקורבנות לקבוע את גורלו. על אף שהמשפט עדיין לא תם, באותו היום נידון לעשרים ושש שנות מאסר עבור תקיפת הסוהר.
על אף שהודה באשמת כל הסעיפים שהועלו נגדו דרשה הפרקליטות את עונש המוות עבור קרוז, וב-18 ביולי 2022 החלו הליכי המשפט בעניין זה. נציגי התביעה הציגו בפני חבר המושבעים ב-27 ביולי תמליל בן שמונה עשר עמודים שהכיל את תוכן הטלפון הסלולרי של קרוז, בנוסף לחיפושים האחרונים שערך במנוע החיפוש של גוגל, ביניהם,, , , , ועוד. בנוסף חיפש מידע רב אודות אירועי ירי שהתרחשו בבתי ספר בארצות הברית, שמר תמונות מסוימות בהן נראה מחזיק בנשק ולבוש במדי קרב, ורשם לעצמו עצות שונות בנוגע לתוכניותיו העתידיות:. התביעה סיימה להציג את דבריה בפני חבר המושבעים ובית המשפט ב-4 באוגוסט.
צוות ההגנה, מנגד, התרכז בהצגת עדים וראיות אשר ביקשו להוכיח כי קרוז סבל מנזק מוחי, חולי נפשי ונכויות שונות שנגרמו בעיקר, אך לא רק, בעקבות אורח חייה הבעייתי של אמו לאחר שהרתה אותו, ובייחוד הרגלי צריכת הסמים והאלכוהול בהם נודעה היטב. כמו כן הצביעו עורכי דינו על כישלונותיהם של כל מוסדות הלימוד הרבים בהם שהה לאורך ילדותו בדבר זיהוי הבעיות ההתנהגותיות השונות מהן סבל, ומציאת עזרה ופיתרונות מתאימים עבורן. בתגובה העלתה התביעה עד מומחה לדוכן העדים, אשר טען כי קרוז זייף את מצבו הנפשי הרעוע במהלך האבחנה הפסיכיאטרית שעבר, והלכה למעשה סבל רק מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית והפרעת אישיות גבולית. ההגנה סיימה להציג את דבריה בפני חבר המושבעים ובית המשפט ב-14 בספטמבר, והתביעה סיימה להציג את תגובת הנגד שלה לדברי ההגנה ב-29 בספטמבר. טיעוני הסיום של שני הצדדים נמסרו ב-11 באוקטובר.
חבר המושבעים התכנס ב-13 באוקטובר והמליץ להטיל על קרוז מאסר עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם. אף על פי שטען כי התביעה אכן הצליחה להוכיח את הנסיבות המחמירות בהן בוצעו האישומים וזאת מעבר לכל ספק סביר, לא הצליח חבר המושבעים להגיע להסכמה פה אחד בנוגע למתן עונש המוות. בני משפחותיהם של הקורבנות הביעו את כעסם ואכזבתם בשל החלטת המושבעים, והצהירו יחדיו כי לקרוז הגיע למות. הלה נידון לשלושים וארבעה מאסרי עולם רצופים ללא אפשרות לשחרור מוקדם ב-2 בנובמבר אותה שנה, כלומר מאסר עולם עבור כל אחד מהאישומים בהם הורשע.
השופטת שרר ננזפה באופן רשמי בידי בית המשפט העליון של פלורידה ב-25 ביולי 2023 בגין התנהלותה בתום המשפט. הלה ירדה מדוכנה לאחר שגזרה את עונשו של קרוז וחיבקה כמה מנציגי הפרקליטות, למרות שלהגנתה טענה כי הציעה לחבק גם את עורכי הדין של הנאשם. היה זה התיק המשפטי הראשון של שרר בו יכלה לגזור את עונש המוות בהינתן התנאים המתאימים, וכתוצאה ישירה של התנהלותה הלקויה נפסל מינויה בחודש אפריל מתיק משפטי נוסף אשר טמן בחובו עונש זהה.
מריה אנה מספרד
מריה אנה מספרד (María Ana de Austria, 18 באוגוסט 1606 - 13 במאי 1646), הייתה בתו של פליפה השלישי, מלך ספרד ואשתו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ראשית חייה
מריה אנה נולדה ב-18 באוגוסט 1606 בעיר אל אסקוריאל, לפליפה השלישי, מלך ספרד ולמרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד, בתם של קרל השני, ארכידוכס אוסטריה ומריה אנה מבוואריה.
בצעירותה הייתה מריה אנה מאורסת ליוהאן קרל, ארכידוכס אוסטריה, בנו של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם הוא מת בצעירותו בשנת 1619.
בשנת 1622 הועלתה הצעה לחתן את מריה אנה עם צ'ארלס, נסיך ויילס, על מנת לחזק את היחסים בין שתי המדינות, ובשנת 1623 אף ביקר צ'ארלס בליווי דוכס בקינגהאם במדריד כדי לפגוש את כלתו המיועדת. עם זאת, ההצעה לא יצאה אל הפועל, עקב התנגדותה של מריה אנה להתחתן עם פרוטסטנטי, ובעקבות כך התחתן צ'ארלס לבסוף עם הנרייט מארי, נסיכת צרפת.
נישואיה
לאחר משא ומתן שנמשך לאורך שנת 1625, התארסה מריה אנה בשנת 1626 עם פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, שהיה אחיו של ארוסה הראשון. באותה שנה הוכתר ארוסה למלך הונגריה, ובשנת 1627 הוכתר למלך בוהמיה. בחוזה הנישואין שנערך בשנת 1628 הוחלט כי מריה אנה תוכל לשמור על זכויותיה לרשת את כס המלוכה הספרדי, למרות שאחותה אן, מלכת צרפת נאלצה לוותר על כך.
בדצמבר 1629 עזבה מריה אנה את מדריד בדרכה לווינה, אולם הנסיעה נמשכה למעלה משנה. בשל מגפה שפרצה בחצי האי האיטלקי לא יכלה האונייה לעגון בג'נובה, ובעקבות כך גם לא עברה מריה אנה בבולוניה, שם חיכה לה הקרדינל אנטוניו ברבריני (אחיינו של האפיפיור אורבנוס השמיני) על מנת לתת לה את עיטור ורד הזהב. הפמליה פנתה לנאפולי, ושם קיבלה לבסוף מריה אנה את העיטור. לאחר מכן עזבה השיירה את ממלכת נאפולי וחצתה את מדינת האפיפיור, שם עשתה מריה אנה עלייה לרגל אל בזיליקת הבית הקדוש. לאחר מכן המשיכה מריה אנה במסעה, תוך שהיא מלווה באצולה הרומאית בראשות טדאו ברבריני, נסיך פלסטרינה. ב-26 בינואר 1631 הגיעה מריה אנה לטריאסטה, שם פגשה את לאופולד וילהלם, ארכידוכס אוסטריה, ובאותו יום נערך טקס הנישואים, כשלאפולד וילהלם משמש כשליחו של פרדיננד.
קודם שנערך טקס החתונה הרשמי, החליט פרדיננד כי עליו לראות בחשאי את מריה אנה, והוא בא לראותה. משראה את יופייה הרב גילה לה את זהותו, והחל לדבר עמה בספרדית. ב-20 בפברואר 1631] 1631 נערך טקס החתונה הרשמי בווינה, והוא נמשך כחודש ימים. פרדיננד אהב מאוד את מריה אנה, ומשום כך לא בגד בה ולא היו לו ילדים לא חוקיים. מריה אנה הייתה אף היא מאושרת, ונולדו לה 6 ילדים.
מלכת גרמניה וקיסרית האימפריה
ב-22 בדצמבר 1636 נבחר בעלה פרדיננד ברגנסבורג למלך הרומאים, ושבוע לאחר מכן הוא הוכתר על ידי הארכיבישוף של מיינץ. כעבור חודש, ב-21 בינואר 1637 הוכתרה מריה אנה אף היא כמלכת גרמניה. ב-15 בפברואר 1637 מת חמיה פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך הפך בעלה פרדיננד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמלך הונגריה ובוהמיה.
מריה אנה ששימשה כיועצת של בן זוגה, הייתה מתווכת חשובה בין פרדיננד לבין קרוביהם הספרדים. למרות שתמיד הגנה על האינטרסים של בעלה, היא לא שכחה את האינטרסים של אחיה - פליפה הרביעי, מלך ספרד, והאורחים השכיחים ביותר בביתה היו שגריר ספרד ודיפלומטים ספרדים. במהלך היעדרויותיו של פרדיננד מן החצר הקיסרית בווינה, הוא מינה את מריה אנה כעוצרת, כמו למשל בשנת 1645 במהלך מלחמת שלושים השנים, כשפרדיננד היה בממלכת בוהמיה.
מותה
במרץ 1645 עזבה מריה אנה וילדיה את לינץ, עקב בואו של הצבא השוודי, ועברה לווינה. באפריל התכוננו השוודים לחצות את הדנובה ולכבוש את העיר, ומשום כך ברחה המשפחה באופן זמני לגראץ. לאחר שחזרו לווינה, הם נאלצו לעבור שוב ללינץ בעקבות מגפה שפרצה בעיר. ב-12 במאי 1646 נתקפה מריה אנה, שהייתה במהלך הריונה השישי, בחום גבוה ובדימום כבד, ולמחרת בבוקר היא מתה. לאחר מותה הוציאו את בתה מהרחם בעודה בחיים, והיא נקראה מריה, אולם כעבור כמה שעות גם היא מתה, והיא נקברה יחד עם מריה אנה בקריפטה הקיסרית בווינה.
משפחתה
ב-20 בפברואר 1631 התחתנה מריה אנה עם פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
מוכרת הפרחים
מוכרת הפרחים (בספרדית: La Violetera) הוא סרט קולנוע בהפקה ספרדית - איטלקית משנת 1958, עם שרה מונטייל וראף ואלונה בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בהשפעת השיר "מוכרת הסיגליות" ("La Violetera") משנת 1914.
הסרט זכה להצלחה גדולה בעולם ובעיקר בספרד והזניק את הקריירה וההערצה לשרה מונטייל. העלילה היא על מוכרת סיגליות ממעמד חברתי נמוך שמתאהבת בגבר ממעמד חברתי גבוה והופכת לזמרת נערצת.
תקציר העלילה
31 בדצמבר 1899, על סף המאה ה-20. ליד בית האופרה של מדריד עומדות מוכרות סיגליות. רק סולדאד (שרה מונטייל) מצליחה למכור וזה מעלה את חמתן של המוכרות שמתחילות להתקוטט אתה. במהלך הקטטה היא זורקת עליהן סיגליות שפוגעות בפניו של פרננדו (ראף ואלונה), גבר נאה ממשפחה מיוחסת שמגיע למקום עם חברו קרלוס (פסטור סרדור). סולדאד מושכת את תשומת ליבו של פרננדו והוא הולך עם חברו לסלון "בולרו" שם עובדת סולדאד כעוזרת ומנקה.
הזמרת שצריכה להופיע שם מסרבת ובמקומה מתנדבת סולדאד ששרה עם בובה על חוט את השיר "פולצ'ינלה" והקהל ובתוכם פרננדו מתלהבים.
פרננדו מאורס למגדלנה (אנה מריסקל) שהיא ממשפחה מיוחסת כמוהו ואחיו אלפונסו (תומאס בלאנקו) מצפה שיודיע על חתונתו אך פרננדו מתאהב בסולדאד וזונח את מגדלנה. פרננדו מתכוון להתחתן עם סולדאד. הוא מביא אותה להופעת בלט שם נמצאת החברה הגבוהה של מדריד. כולם מתלחשים ומרכלים על סולדאד שהיא ממעמד נמוך ובזוי בעיניהם. אחד מהם מעיר לאלפונסו וזה סוטר לו וכתוצאה מזה הוא מוזמן לדו-קרב.
לפני כן כותב אלפונסו צוואה לפרננדו ומבקש עליו להיות ראש המשפחה במקומו ולהגן על כבודה. אלפונסו נהרג בדו-קרב ופרננדו בעקבות זה מנתק את קשריו עם סולדאד ומתחתן עם מגדלנה שאינו אוהב. הוא מתמנה לשגריר בברזיל והקשר בינו לסולדאד מנותק.
סולדאד השבורה ממשיכה לעבוד ב"בולרו" ושם שומע אותה האמרגן אנרי גרנל (פרנק וילארד) מתאהב בה, לוקח אותה לפריז שם היא מתחילה להופיע ומתפרסמת בצרפת ובכל אירופה. הקהל מקבל אותו בתשואות כשהיא שרה את "מוכרת הסיגליות".
השנים עוברות וגרנל משיג לסולדאד מסע הופעות בארצות הברית. הם שטים בספינה טיטניק. גרנל טובע וסולדאד נמשית במצב קשה ומתאוששת לאחר טיפול אך אינה מסוגלת לשיר. היא חוזרת לפריז ומגיעה לפת לחם. מחוסר ברירה היא מגיעה שוב לסלון "בולרו".
פרננדו פוגש אותה, הוא כעת אלמן ורוצה לחדש את היחסים אתה אך היא נרתעת.
סולדאד רוצה לחדש את הופעותיה בסלון "בולרו". היא רוצה לשיר את "מוכרת הסיגליות" בעל המקום מפעיל תקליט כדי שתשיר בשפתיה אבל גם זה לא עוזר. הקהל מכין חפצים לזרוק עליה. היא מבחינה בפרננדו ולפתע חוזר אליה הביטחון והקול והיא שרה את "מוכרת הסיגליות" לכל תשואות הקהל ופרננדו מחבק אותה בהתלהבות.
אין יותר מועדונים
אין יותר מועדונים הוא פזמון עברי שבוצע על ידי הזמר-יוצר הישראלי עדן חסון, מתוך האלבום הראשון שלו שמישהו יעצור אותי. השיר זכה במקום ה-8 במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשע"ט של גלגלצ ובמקום ה-33 במצעד העשור של כאן גימל.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי עדן חסון, הולחן על ידי חסון וסתיו בגר והופק על ידי בגר. השיר הוא בסגנון פופ ים-תיכוני אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום. בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ של השיר, העלה חסון לערוץ היוטיוב שלה את האודיו המלא של השיר. כמו כן, האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל, ולאורכו ניתן לראות את עטיפת הסינגל. האודיו של השיר זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-22 מיליון צפיות.
פיטר אדמסון
פיטר סקוט אדמסון (באנגלית: Peter Scott Adamson; נולד ב-10 באוגוסט 1972) הוא פילוסוף, היסטורין של הרעיונות ופודקאסטר אמריקאי. הוא מכהן במקביל כפרופסור לפילוסופיה של שלהי העת העתיקה ולפילוסופיה של העולם האסלאמי באוניברסיטת מינכן וכן כפרופסור לפילוסופיה עתיקה ולפילוסופיית ימי הביניים בקינגס קולג' בלונדון.
משנת 2010 אדמסון ידוע גם בשל היותו היוצר והמנחה של הפודקאסט השבועי History of Philosophy without any gaps (היסטוריה של הפילוסופיה ללא פערים), שזכה ללמעלה מ-25 מיליון הורדות. הפודקסט מהווה ניסיון להנגיש את ההיסטוריה העולמית של הפילוסופיה בכל התרבויות, וללא חוסרים ופערים. עד כה הוא עסק בפילוסופיה יוונית, בפילוסופיה האסלאמית ובפילוסופיה האירופית של עד ראשית העת החדשה. במקבל אדמסון פרסם גם סדרות פרקים העוסקות בפילוסופיה הודית (עם ג'ונרדו גנרי ), בפילוסופיה אפריקנית (עם צ'יק ג'פרס), ובפילוסופיה סינית (עם קארין לאי). אדמסון הפך את הפודקאסט גם לסדרת ספרים בשם זה.
ביוגרפיה
בשנת 1994 אדמסון קיבל את התואר הראשון שלו מויליאמס קולג' בהצטיינות "בכבוד רב ביותר" (summa cum laude). בשנת 2000 קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת נוטרדאם. משנת 2000 לימד בקינגס קולג' לונדון, שם הפך ב-2009 לפרופסור לפילוסופיה עתיקה ולפילוסופיה ימי הביניים. בשנת 2012, הוא קיבל מינוי משותף כפרופסור לפילוסופיה עתיקה ולפילוסופיה של העולם הערבי באוניברסיטת מינכן.
חיים אישיים
אדמסון מתגורר במינכן עם אשתו וילדיו. הוא דובר אנגלית וגרמנית באופן שוטף, וחוקר טקסטים גם ביוונית עתיקה, ערבית, לטינית, צרפתית, ספרדית, איטלקית ופרסית. הוא דוגל בגישה הרואה בדת תחום עיסוק בלתי נפרד מהפילוסופיה.
History of Philosophy without any gaps
אדמסון הוא המנחה של הפודקאסט History of Philosophy Without Any Gaps, שהחל ב-2010 ונמשך עד היום, נכון לשנת 2023. הפודקאסט בוחן פילוסופים ומסורות פילוסופיות לאורך ההיסטוריה. עד 2014 היו לו יותר מארבעה מיליון הורדות ואלפי עוקבים.
הפודקאסט הוביל לפרסום סדרה של ספרים החופפת לפרקי הפודקסט. הכרך הראשון נקרא "פילוסופיה קלאסית" יצא לאור בשנת 2014, והוא עוסק בפילוסופיה היוונית עד למותו של אריסטו. הכרך השני, "פילוסופיה בעולם ההלניסטי והרומי", יצא לאור בשנת 2015, וסקר את התקופה שאחרי אריסטו ועד למותו של אוגוסטינוס. הכרך השלישי, פילוסופיה בעולם האסלאמי התייחס למסורות פילוסופיות בעולם האסלאמי, כולל פילוסופים מוסלמים, יהודים ונוצרים. ב-2019 פורסם הכרך העוסק בפילוסופיה של ימי הביניים, וב-2020 כרך העוסק בפילוסופיה הודית.
אדמסון אמר כי מטרת הסדרה הייתה לספר את ההיסטוריה של הפילוסופיה ב"דרך מבדרת אך לא פשוטה מדי". העיתונאי הישראלי דניאל ג'יי לוי מ-The Times of Israel הגדיר את הפודקאסט כ"פופולרי", "מהנה" ו"קל להאזנה". לוי גם סקר את הספר השלישי, פילוסופיה בעולם האסלאם, ושיבח אותו.
פרויקטים אחרים
מלבד סדרת תולדות הפילוסופיה, אדמסון כתב ב-2002 את הספר he Arabic Plotinus: a Philosophical Study of the 'Theology of Aristotle' (הפלוטינוס הערבי: מחקר פילוסופי של 'התאולוגיה של אריסטו'), תוך התמקדות בחיבור "התאולוגיה של אריסטו". ב-2007 פרסם את הספר Great Medieval Thinkers: al-Kindi על הפילוסוף המוסלמי אל-כנדי. הוא פרסם עשרות מאמרים וערך וערך במשותך כמה ספרים, רובם אודות פילוסופיה העולם המוסלמי ובעולם העתיק.
אדמסון התאריך גם הופיע ברדיו ה-BBC, כולל מספר פרקים בפודקסט In Our Time, וכן בתאגיד השידור האוסטרלי, כדי לדון בתחומי עבודתו בהיסטוריה של הפילוסופיה.
פרסים
ב-2003 אדמסון זכה בפרס פיליפ לבורהולמה בשנת 2010, הוא קיבל מענק על סך כ-250,000 פאונד מאותו מוסד. בשנת 2020 הוא קיבל את פרס שלינג מהאקדמיה הבווארית למדעים על עבודה על רב-תרבותיות בפרספקטיבה היסטורית.
מוחמד אל-כורד
מוחמד אל-כורד (בערבית: محمد الكرد; נולד ב-15 במאי 1998) הוא משורר ועיתונאי פלסטיני, מתושבי שייח' ג'ראח שבמזרח ירושלים. עד למהומות בישראל ב-2021 למד לתואר שני בארצות הברית, אך שב לשכונה כדי ליטול חלק במאבק נגד פינוי פלסטינים מבתיהם במזרח ירושלים. הוא החל להתפרסם בזכות סיקור חייהם של פלסטינים בשטחים תחת השלטון הישראלי בהם.
ראשית חייו והשכלה
אל-כורד נולד ב-15 במאי 1998 למשפחה פלסטינית מוסלמית המתגוררת בשכונת שייח' ג'ראח שבמזרח ירושלים. בשנת 2009, הבית של משפחתו בשכונה הופקע על ידי מתנחלים. בשנת 2013 הוא הופיע כדמות הראשית בסרט הדוקומנטרי "השכנים שלי" שלי, שבוים על ידי רבקה וינגרט-ג'אבי וג'וליה באשה, המגולל את סיפור הפקעת ביתו ואת חוויותיו בשכונה. הוא היגר לארצות הברית, שם התגורר בניו יורק לשם לימודיו האקדמיים, אך בשנת 2021 חזר למזרח ירושלים על רקע המהומות בישראל.
פעילות פוליטית
מאז שובו לשכונת שייח' ג'ראח שבליבה עומדים מאבקים משפטיים בין פלסטינים לישראלים, אל-כורד החל לתעד את גירושם של הפלסטינים במזרח ירושלים, ולהתבטא נגדו. יחד עם אחותו התאומה, מונא אל-כורד, הוא החל בקמפיין להעלאת המודעות בעולם למדיניותה של ישראל במזרח ירושלים דרך הרשתות החברתיות. השניים צברו יחדיו מאות אלפי עוקבים ברשת החברתית טוויטר ומיליוני עוקבים באינסטגרם. בעוד שפרסומיה של מונא הם בדרך כלל בשפה הערבית, מוחמד מרבה לפרסם באנגלית כדי לפנות לקהל ממדינות המערב.
ב-6 ביוני 2021, מוחמד ומונא נעצרו על ידי משטרת ישראל; הם שוחררו באותו היום, לאחר מספר שעות. במהלך המהומות בישראל באותה שנה, מוחמד התראיין לכלי תקשורת אמריקאיים כדוגמת CNN, MSNBC ו-CSBN.
בשנת 2021, מוחמד הופיע, יחד עם אחותו מונא, ברשימת טיים 100.
מיצירותיו
בשנת 2021 החל אל-כורד לשמש ככתב לענייני פלסטין עבור כתב העת האמרקיאי The Nation.
בין כתביו נמנים:
רצ'א צארום
מארי רצ'א (רצון) צארום (במקור: צַארֻם; ה' בחשוון ה'תר"ם – ו' באדר א' ה'תש"ל, 22 באוקטובר 1879 – 12 בפברואר 1970) היה רב תימני, מתלמידיהם המובהקים של מארי יחיא קאפח ומארי יחיא אלאביץ', וממשיך דרכם.
ביוגרפיה
נולד לסאלם בן סאלם צארום ברובע היהודי בעיר צנעא בירת תימן. בקטנותו לא נשלח ללמוד אצל מלמד תינוקות, אלא נשאר עם אביו ללמוד בבית מלאכתו. כשהגיע לגיל 8 בערך החל ללמוד לפני מארי אברהם קארה בחברת המבוגרים, ולאחר פטירתו בשנת ה'תר"נ (1890) עבר ללמוד לפני מארי אברהם עזירי, מגדולי חכמי הישיבה הגדולה.
בשנת ה'תרמ"ח (1888) נפטר אביו. בגיל 11 למד סנדלרות, היה נחשב סנדלר מומחה, וממקצוע זה התפרנס.
לאחר מכן למד אצל מארי חיים בן סלימאן כסאר, מתלמידי מארי יחיא קאפח. שם למד בנוסף לתלמוד ומשנה תורה להרמב"ם גם ספרי רב סעדיה גאון, הכוזרי, ותורת חובות הלבבות. בשנת ה'תר"ע (1910) החל ללמוד אצל מארי יחיא קאפח בבית מדרשו, ואצל מארי יחיא אביץ' בבית הכנסת בית אלמסורי. למד דקדוק אצל דוד קאפח.
עלה לארץ בעלייה הגדולה בתאריך כ"ד בתשרי ה'תש"י (17 באוקטובר 1949), והתיישב בירושלים. בירושלים עמד בראש בית הכנסת "חברת אחים" בשכונת בית ישראל.
נפטר בירושלים בו' באדר א' ה'תש"ל (12 בפברואר 1970), בגיל 90.
נכדו הוא הרב שלמה צדוק, מפרש משנה תורה להרמב"ם.
תורתו
היה חלק מחבורת לומדים המזוהה עם הפלג הדרדעי. חברי הקבוצה היו: דוד קאפח, יחיא קארה, הרב שלום יצחק הלוי (מקריית אונו), שמואל הכהן, סאלם אלג'מאל (בן מארי סאלם אלג'מאל), דוד נדאף, חיים בדיחי, מנחם הלוי, יחיא צאלח, יהודה ד'הבאני, ישראל אביץ', מארי יחיא מנצורה, אבשלום משרקי, יוסף צאלח, אהרן צאלח, יצחק יצחק, ועוד. החבורה הייתה מתכנסת בבית אחד הלומדים מחצות הלילה עד עלות השחר ותפילת שחרית, והיו לומדים בעיקר בכתבי הרמב"ם.
בשנת ה'תרע"ג (1913) ייסד יחד עם דוד קאפח אגודת צדקה בשם "חברת פקוחי עין", שעוזרת לעניים במתן בסתר ובהלוואות. פעילות האגודה בטלה בשנת ה'תרע"ט (1919) עם פטירת דוד קאפח.
בשנת ה'תרצ"ב (1932), הצטרף ליוזמת מארי יחיא אביץ' לחדש את פעילות הישיבה הכללית, שבטלה עקב הרעב והמצור המכונה חוזת אלנפר. חברי הישיבה החדשה היו מארי אברהם בדיחי, מארי עמרם קורח, מארי שלום קורח, מארי משה צארום, מארי חיים משרקי, מארי יחיא גיאת, מארי סעיד צאלח, מארי יחיא מנצורה, הרב שלום יצחק הלוי (מקרית אונו), מארי סאלם צאלח, ועוד. לאחר פטירת מארי יחיא אביץ' בשנת ה'תרצ"ה פסקה פעילות הישיבה.
לאחר פטירת מארי יחיא אביץ' החל למסור שיעורי תלמוד והרמב"ם בבית הכנסת מסורי, יחד עם מארי משה אביץ'.
כתב עליו הרב יוסף קאפח:
שמועות מתורתו התפרסמו על ידי תלמידו המובהק הרב שלום רדאעי בספר האסיף. מארי חיים כסאר תיאר אותו בתואר "זכרן".
בשנת ה'תשל"ג (1973) תורגם ויצא לאור לזכרו הספר תורת חובות הלבבות לרבנו בחיי אבן פקודה, על ידי הרב יוסף קאפח.
מידותיו
היה בעל חסד גדול, ומראשי גבאי הצדקה המתרימים לנישואי יתומים. היה בעל קול ערב ויכולת חיבור הספדים, ונשא דרשות מרגשות אחר מיטות הנפטרים. היה משורר מומחה, במסיבות מצווה היה שר שירי קודש, ומדי פעם היה עוצר ומסביר את תוכן השיר.
למרות היותו מגדולי חכמי דורו, לא נתכנה "מארי", וכאשר כינו אותו כך היה מוחה.
השקפתו
היה פעיל נלהב ומראשי תנועת הדרדעים, אשר כפרו באמיתות ספר הזוהר ויחוסו לרבי שמעון בר יוחאי. היה מוביל משלחות לוויכוחים עם פלג העיקשים בראשות מארי יחיא יצחק הלוי.
אריה פולונסקי
אריה פולונסקי (1910 – 30 במאי 1939) היה חבר בארגון ההגנה ששירת במשטרת המנדט ושימש כמקשר בין הסוכנות היהודית לבולשת הבריטית. נרצח על ידי האצ"ל בחשד של הלשנה על חברי האצ"ל.
קורות חייו
אריה פולונסקי נולד בקוֹבְּרִין שבפולין (היום בבלארוס), לזיסל ולאפרים, במשפחה בת שני ילדים. אביו היה יושב ראש ההסתדרות הציונית בעיר והילד חונך לאהבת ארץ ישראל ולשאיפה לעלות לארץ. כילד למד בחדר ולאחר מכן בגימנסיה תרבות והצטרף לתנועת השומר הצעיר. כהכנה לעלייתו לארץ ישראל הפסיק את לימודיו, למד נגרות. ויצא להכשרה מטעם תנועת החלוץ.
בארץ ישראל
אריה פולונסקי עלה לארץ ישראל בשנת 1929 לאחר מאורעות תרפ"ט. הוא החל את דרכו בארץ ישראל בקיבוצה של אחותו, רמת הכובש, ובהמשך היה לחבר גדוד העבודה ברמת רחל ועבד כחלוץ בפרדסים ובסלילת כבישים. הוא הצטרף לארגון ההגנה ועל פי קריאת המוסדות הלאומיים וביוזמת ארגון ההגנה, במטרה שינצל את תפקידו להעברת מידע על הבולשת הבריטית ובמיוחד על פעולותיה כנגד מעפילים, הצטרף בשנת 1931 למשטרת המנדט. יצחק בן-צבי, יו"ר הוועד הלאומי ולימים נשיא מדינת ישראל היה האיש ששלח את אריה פולונסקי להצטרף לשורות המשטרה וכדי לעזור לו להקלט בתפקידו במשטרה שרוב שוטריה היו אנגלים וערבים מינה לו שני מורים, האחד לאנגלית והאחר לערבית. בשנת 1932 היה בין עדי התביעה במשפט של מספר נאשמים מחוגי בית"ר, בראשות אב"א אחימאיר, על הפרעה להרצאה של נורמן בנטוויץ' ב. במשפט של סטאבסקי על רצח ארלוזורוב העיד אריה ורובל שפולונסקי איים עליו שהוא ישב במאסר יחד עם סטאבסקי.
אריה פולונסקי הצליח בתפקידו והגיע לדרגת רב-טוראי – קורפורל, ועם זאת שימש כמקשר בין הסוכנות היהודית לבולשת הבריטית. מלבד העברת מידע על פעולות הבולשת נגד המעפילים יהודים, עזר אריה פולונסקי לאסירים יהודיים חברי הגנה וגם לאסירים אחרים שנכלאו בבתי הכלא אותם פקד במסגרת תפקידו במשטרה. הוא ראה בתפקידו משימה לאומית והתמיד בו במשך שמונה שנים.
הרצח
כאיש משטרת המנדט, הקשור אף עם הבולשת הבריטית, נראה אריה פולונסקי בעיני האצ"ל כמשתף פעולה וכחשוד בהסגרת חבריהם לבריטים והאצ"ל החליט להוציאו להורג.
בשעות הערב של ה-29 במאי 1939, ליד "בית המעלות" בירושלים בו התגורר, נורה אריה פולונסקי על ידי אנשי האצ"ל. ארבעה קליעים פגעו בו והוא נפצע אנושות ולמחרת מת מפצעיו בבית החולים שערי צדק. עובר אורח תמים, עולה חדש צעיר ממשהד בשם אשר נאמדאר, שהזדמן למקום האירוע, נהרג גם הוא מאש התוקפים. הותיר אחריו אשה.
תגובת היישוב
רצח אריה פולונסקי עורר זעם רב ביישוב. בהלווייתו, שנערכה בבית העלמין בהר הצופים, השתתפו נציגי המוסדות הלאומיים ובראשם יושב ראש הוועד הלאומי יצחק בן-צבי וכן קציני משטרה יהודים ואנגלים ואף קצין ערבי אחד. ד"ר יעקב טהון מנשיאות ועד הקהילה של ירושלים ספד לו:
מספר ראשוני מאוזן
בתורת המספרים, מספר ראשוני מאוזן הוא מספר ראשוני עם רווחים שווים בגודלם מעליו ומתחתיו, כך שהוא שווה למעשה לממוצע החשבוני של שני המספרים הראשוניים הקרובים אליו (הקרוב מתחתיו והקרוב מעליו). בכתיב אלגברי, בהינתן מספר ראשוני p_n, כאשר n הוא האינדקס שלו בקבוצת המספרים הראשוניים המסודרים,
אריה פולונסקי
תגובת היישוב
רצח פולנסקי היה השני בסדרה של שלוש רציחות שנעשו על ידי האצ"ל. קדם לו רצח יוסף ברוורמן, איש אצ"ל לשעבר שהצטרף למשטרת המנדט ונורה על ידי אנשי האצ"ל ברחוב בן-יהודה בתל אביב ב-3 במאי 1939, ולאחריו נרצח ולנטין בק, מתורגמן שעבד בשירות משטרת המנדט שנרצח על ידי האצ"ל שלושה שבועות לאחר הריגתו של אריה פולונסקי.
לאחר שלושת מעשי הרצח של יהודים שנרצחו על ידי האצ"ל בחודשים מאי ויוני 1939, יוסף ברוורמן, אריה פולונסקי וולנטיו בק, החליטה הנהגת היישוב שלא להגרר למלחמת אחים והסתפקה בגילוי דעת שפורסם בעיתון דבר ב-7 ביולי 1939, תחת הכותרת "לא תרצח". בראש החתומים על גילוי הדעת היו הנריטה סאלד, פרופסור אברהם הלוי פרנקל, ברל כצנלסון וש"י עגנון. ולאחריהם הופיעו שמותיהם של כמאה אנשים מהצמרת המדינית והתרבותית של היישוב, אנשי רוח ואמנים. בגילוי הדעת נאמר בין היתר:
מספר ראשוני מאוזן
דוגמאות
הראשוניים המאוזנים הראשונים הם
אריה פולונסקי
תגובת היישוב
בפגישה שנערכה בלונדון יומיים לאחר מכן, ב-9 ביולי 1939 בין ראש בית"ר זאב ז'בוטינסקי לבין אליהו גולומב מראשי ארגון ההגנה, הועלתה בין שאר נושאים פרשת הרצחו של אריה פולונסקי. גולומב הזהיר את ז'בוטינסקי כי מעשים כאלה יכולים להוביל למלחמת אחים.
תגובת האצ"ל
ב-17 ביוני 1939 פרסם אפרים פולונסקי, אביו של אריה, מכתב גלוי המופנה אל האצ"ל ובו דרש להסביר לו בשל מה נרצח בנו. האצ"ל השיב לו כי בנו היה מלשין שהלשין לבריטים על חברי האצ"ל ויעץ לו להפנות את טענותיו לסוכנות היהודית ששלחה את בנו לבצע את עבודתה המלוכלכת. האצ"ל הוסיף כי על אבות אחרים למנוע מבניהם לבצע שליחויות למען הסוכנות היהודית בהלשנה על חברי האצ"ל.
מספר ראשוני מאוזן
דוגמאות
5, 53, 157, 173, 211, 257, 263, 373, 563, 593, 607, 653, 733, 947, 977, 1103.
אריה פולונסקי
תגובת האצ"ל
בתגובה לגילוי הדעת של הנהגת היישוב בכותרת "לא תרצח", פרסם האצ"ל כרוז האומר:
בכרוז נוסף ציטט האצ"ל את "דין רודף", שבו התיר הרמב"ם להרוג יהודי שמסר אדם לידי עכו"ם.
מספר ראשוני מאוזן
אינסופיות של ראשוניים מאוזנים
ישנה השערה תאורטית כי יש אינסוף מספרים ראשוניים מאוזנים.
אריה פולונסקי
טיהור שמו והנצחתו
רק בתקופת מדינת ישראל, עשרות שנים לאחר הרצח, ועדה מיוחדת של וותיקי המחתרות : יצחק אבינועם, מי שהיה מפקד האצ"ל בירושלים, שייצג את האצ"ל; אל"ם במיל' גרשון ריבלין, מבכירי ארגון ה"הגנה" ואנשל שפילמן, יו"ר האגודה להנצחת חללי לח"י, טיהרה את שמו והוא נכלל בין חללי מערכות ישראל והונצח בספר "יזכור: פרשיות חייהם ומותם של הנופלים במערכות צה"ל" שבהוצאת משרד הביטחון. שמו ותמונתו מונצחים גם באתר "יזכור", אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל.
מספר ראשוני מאוזן
אינסופיות של ראשוניים מאוזנים
שלושה ראשוניים רצופים המהווים סדרה חשבונית, נקראים לפעמים CPAP-3. ראשוני מאוזן הוא בהגדרה האמצעי בכל קבוצת CPAP-3. נכון ל-2014, בקבוצת CPAP-3 הגדולה ביותר הידוע יש ראשוניים בעלי 10546 ספרות והיא נמצאה על ידי דייוויד ברודהרסט. ערכי הקבוצה הם:
אריה פולונסקי
טיהור שמו והנצחתו
אחייניתו של פולונסקי, מיכל ברזילי, נישאה באוגוסט 1962 לאבי לניר, אחיינו של אליהו לנקין, מפקד אוניית הנשק "אלטלנה". לניר נפל במלחמת יום הכיפורים, בשבי הסורי, לאחר שעונה למוות בחקירות. לאחר מותו הוענק לו עיטור העוז.
מספר ראשוני מאוזן
אינסופיות של ראשוניים מאוזנים
הערך של n (דרגתו ברצף כל הראשוניים) אינו ידוע.
הכללה
ניתן להכליל את הגדרת הראשוניים המאוזנים ל"ראשוניים המאוזנים מסדר n". ראשוני מאוזן מסדר n הוא מספר ראשוני השווה לממוצע האריתמטי של n הראשוניים הקרובים ביותר מעל ומתחת (וההגדרה של ראשוני מאוזן לעיל היא מקרה פרטי בו n=1). אלגברית, בהינתן ראשוני p_k, כאשר k הוא המיקום שלו בקבוצת המספרים הראשוניים המסודרים,
לפיכך, כאמור ראשוני מאוזן "רגיל" הוא ראשוני מאוזן מסדר 1. רצפי הפריימים המאוזנים של צו 2, 3 ו-4 ניתנים כרצף ב-OEIS, רצף  ב-OEIS ורצף  ב-OEIS בהתאמה.
Sheela-Na-Gig
Sheela-Na-Gig (בעברית: שילה-נה-גיג) הוא שיר שנכתב והולחן על ידי הזמרת והמוזיקאית האנגלייה פי ג'יי הארווי. השיר יצא כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלה, "Dry", בפברואר 1992. זהו הסינגל האחרון שיצא מהאלבום, והיחידי שנכנס למצעד הפזמונים גם בבריטניה וגם בארצות הברית.
מקור והקלטה
השיר נכתב ב-1990. כותרת השיר מתייחסת לפסלי שילה נה גיג: דמויות מפוסלות של נשים ערומות עם פות מודגש, שמצויות על פני מבנים שונים, במיוחד באירלנד ובבריטניה. גרסת האלבום של השיר הופקה על ידי המתופף רוב אליס. גרסה נוספת של השיר הוקלטה לתוכנית של ג'ון פיל  ונכללה באלבום The Peel Sessions 1991-2004 שיצא ב-2006.
מילים וקומפוזיציה
מילות השיר מתייחסות במספר אזכורים לפסלי שילה נה גיג בביטויים כגון "תסתכל עליהן, על ירכיי הפוריות", "את אקסהיביציוניסטית" ו"שימי כסף בחור העקר שלך". מצד שני, המילים מתארות "דרישות גבריות יהירות ושנאה עצמית נשית" וכן "רוקרית במעיל עור שמספקת הומור שחור לחבר'ה בגניחה מאנפפת". הגבר בשיר לא מעוניין בה בגלל אותו אקסהיביציוניזם, וכי הוא לא רוצה להיות "טמא". הביטוי "כריות מלוכלכות" מתייחס לרומן קארי של סטיבן קינג, בו הדמות מרגרט וייט משתמשת במונח לתאר שדיים. המילים החוזרות "אני הולכת לשטוף את הגבר ההוא מהשיער שלי" הן הכותרת של שיר ממחזמר מ-1949, דרום האוקיינוס השקט.
מבחינה מוזיקלית, השיר מולחן בכוונון סטנדרטי ומנוגן עם קאפו על השריג הראשון. הפתיחה כוללת ארבע תוים המנוגנים לסירוגין. הבית והפזמון בנויים משני אקורדים (E5-G5). במהלך הגשר של השיר ("שימי כסף בחור העקר שלך"), משתנים האקורדים (A5-F#5-A5-B5). השימוש באקורדי כוח עולה בקנה אחד עם סצנת הרוק האלטרנטיבי של שנות ה-90, כאשר להקות אחרות, כגון נירוונה, היו ידועות בשימוש באקורדים אלה.
הצלחה מסחרית וביקורות
הסינגל "שילה נה גיג" יצא לאור בשלוש גרסאות. הסינגל הופץ לראשונה בפברואר 1992, ארבעה חודשים לפני שחרורו של האלבום. בסינגל נכללו עוד שני שירים מהאלבום, "שיער" ו-"ג'ו". הסינגל הצליח מאוד בארצות הברית, והגיע למקום 9 במצעד הבילבורד האלטרנטיבי. בבריטניה הסינגל הצליח פחות - נכנס למצעד הסינגלים הבריטי במספר 69, ויצא מהמצעד בשבוע לאחר מכן.
השיר, כמו גם האלבום Dry, עורר באופן גורף תגובה חזקה מצד המבקרים. מגזין Z התייחס לשיר כ"מחשמל ביותר" ו-"יוצר פניה מינית סרקסטית ואגרסיבית." בביקורת ב"אנטרטיינמנט ויקלי" נאמר כי השיר "גואל את נושא השיר המטריד בעזרת קול מזכך וגיטרה חורכת". האתר Allmusic הילל את השיר, בתארו את הדינמיקה של כתיבת השיר כ"יוצאת מן הכלל, משנה כיוון מהמתח בבית שנלחש, לפזמון שדוהר במצערת פתוחה לרווחה, והשיא בחלק האמצעי שמתפוצץ (פעמיים) בזעם קדוש". התוכן הלירי של השיר גם קיבל שבחים, ותואר כ"מבהיל; במסווה של סמל פוריות קלטי, הארווי מתארת דמות שמתערטלת מול מאהב פוטנציאלי, אך נדחית באופן מרושע וברוטלי". על הבית האחרון בשיר נכתב "כאילו סכין גילוח רשלנית חתכה את השיר בטרם עת", ומסכם כי "שילה נה גיג" הן "שלוש דקות מדהימות, עדיין כנראה ההופעה הטובה ביותר שלה". בגיליון של המגזין ספין מספטמבר 1999 הגיע השיר למקום השני ברשימת "20 הסינגלים הטובים של 1990".
חמאד אבו דעאבס
השייח' חמאד אבו דעאבס (בערבית: حماد ابو دعابس) (נולד ב-דצמבר 1961) הוא לשעבר יושב ראש הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית ויו"ר מועצת השורא של הרשימה הערבית המאוחדת.
סגנו של דעאבס כיושב ראש הפלג הוא מנסור עבאס, סיו"ר הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית ויו"ר רע"מ.
תומאס דקר
תומאס דקר (באנגלית: Thomas Dekker; נולד ב-28 בדצמבר 1987) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי. דקר כתב והפיק שני אלבומי מוזיקה. הוא ידוע על תפקידיו כג'ון קונור בסדרת הטלוויזיה "שליחות קטלנית: יומני שרה קונור" וכזאק ב"גיבורים". כיכב בתפקיד אדם קוננט בסדרה "המעגל הסודי".
ביוגרפיה
דקר נולד בלאס וגאס, נבדה. אמו, הילרי, היא שחקנית, זמרת ונגנית פסנתר. אביו, דייוויד ג'ון אליס דקר, הוא שחקן, מעצב תפאורה, זמר אופרה ואמן. המשפחה התגוררה בילדותו במקומות רבים בארצות הברית, קנדה ואירופה.
דקר החל לכתוב מוזיקה מגיל 10, כשחי בקנדה. בגיל 16 החל להופיע ולכתוב מוזיקה קלאסית שהושפעה ממוזיקה אלקטרונית. האלבום הראשון שלו, "Psyanotic", יצא ב-2008. אלבומו השני, "You Are a Liar", צפוי לצאת בקרוב.
משחק
דקר התחיל את קריירת המשחק שלו בגיל שש. כילד הופיע באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" וב"מסע בין כוכבים". ב-1997 הצטרף לסדרת הסיטקום "מותק, הילדים התכווצו" בערוץ דיסני, ולאחר סיומה בשנת 2000, הופיע בסדרות "CSI" ו"האוס" ודיבב בסרט האנימציה "פייבל ואוצרות מנהטן" (1998). זכה ארבע פעמים בפרס האמן הצעיר על עבודתו.
בשנת 2005 שיחק בקומדיית הנעורים "מה חדש בתיכון" לצידה של קייטי סגל. בשנת 2006 גילם את זאק בסדרה "גיבורים" למשך 11 פרקים. בהמשך גילם את ג'וש קונור ב"שליחות קטלנית: יומני שרה קונור". בנוסף שיחק בסדרות מדע בדיוני.
ב-2008 שיחק בסרט האימה "מבפנים" לצד בריט רוברטסון. ב-2009 שיחק בסרט "שומרת אחותי" לצד קמרון דיאז. ב-2010 שיחק בסרטים "סיוט ברחוב אלם" ו"קאבום". שנה לאחר מכן כיכב בסדרה "המעגל הסודי" של רשת הטלוויזיה CW, בתפקיד אדם קוננט.
בשנת 2013 שיחק בדרמה האירוטית של קתרין הארדוויק, "פלאש" בכיכובם של אמילי בראונינג וקאם ג'יגנדה. בשנת 2015 שיחק בסרט "אבודים בעיר הלבנה" לצד היילי בנט ובוב מורלי, ושיחק בסדרה "בקסטרום" של רשת פוקס.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה "אתה לוקח את האיש הזה?" לצד אלונה טל. בשנת 2019 שיחק במותחן "גברת בלה" בכיכובה של ג'ינה רודריגז.
בימוי
בשנת 2008 ביים, הפיק, כתב, ערך ואף כיכב בסרט הדרמה "‏Whore‏" בו גם השתתפו רון ג'רמי, לנה הידי ומייגן פוקס.
בשנת 2016 ביים וכתב את סרט האימה "ג'ק הולך הביתה" (Jack Goes Home), בהשתתפותם של ניקי ריד, בריט רוברטסון ונטשה ליון.
חיים אישיים
דקר הצהיר שלאורך ילדותו היה קורבן להתעללות מינית, וכי כנער היה חלק מכת מטאליסטית, במסגרתה פעל לעיתים בניגוד לחוק, ונעצר כחמש-שש פעמים.
דקר היה מעורב בתאונת דרכים ב-2009, כשפגע ברוכב אופנים; האישום הופחת לעבירה של נהיגה פרועה והוא נידון לקנס של 300 דולר, שתי שנות מאסר על תנאי, והשתתפות בקבוצת תמיכה לגמילה מאלכוהול.
דקר הוא צמחוני.
ב-2011 טען דקר בריאיון לגבי נטיותיו המיניות, שהיו נושא לספקולציות, כי עד אז היו לו מערכות יחסים רק עם נשים, אך הוא לא סוגר אופציות. ב-13 ביולי 2017 יצא דקר מהארון וסיפר שבאפריל התחתן עם בן זוגו.
בראק קפיטל פרופרטיז
בראק קפיטל פרופרטיז אן וי (Brack Capital Properties NV) היא קרן נדל״ן וחברה ציבורית הרשומה בהולנד, העוסקת בנדל"ן מניב למסחר ולמגורים בגרמניה. החברה כלולה במדד תל אביב 125.
היסטוריה
בראק קפיטל הוקמה בשנת 2006, על ידי שמעון וינטרוב ורונן פלד, כחלק ממהלך של ארגון מחדש בקבוצת בראק קפיטל הולדינגס, בית השקעות ישראלי העוסק בהשקעות בתחומי הנדל"ן והפיננסים. עם הקמתה, הועברו אליה ארבעה נכסים מניבים בגרמניה שהוחזקו על ידי הקבוצה. ואחר כך רכשה נכסים נוספים בגרמניה.
במהלך 2010, השלימה החברה גיוס של 30 מיליון יורו לפי שווי של 100 מיליון יורו, ממספר משקיעים פרטיים. בנובמבר 2010 נרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי של 115 מיליון יורו. במהלך 2011 גייסה מאות מיליוני שקלים בהנפקת איגרות חוב, ורכשה עוד נכסים בגרמניה, בעיקר מרכזים מסחריים, דירות להשכרה ודיור מוגן.
במאי 2017, רכש איש העסקים טדי שגיא את השליטה בבראק תמורת כ-1.1 מיליארד שקל, בפברואר 2018 מכר אותה תמורת 1.4 מיליארד שקל.
נכסים בבעלות החברה
בין הנכסים שבבעלות (חלקית או מלאה) של החברה:
ברק קפיטל
ברק קפיטל היא חברה בעלת שם דומה אך אינה קושרה לבראק קפיטל. ברק קפיטל היא חברה למסחר בניירות ערך, בבעלות איש הפיננסים אייל בקשי, מומחה לנגזרים. בחברה היה שותף יצחק תשובה בין השנים 2007 ל-2014.
פדרו ברוגדה
פדרו ברוגדה טראדליאס (בקטלאנית וספרדית: Pedro Brugada Terradellas , נולד ב-11 באוגוסט 1952 בז'ירונה) הוא רופא קרדיולוג ספרדי קטלאני החי ופועל בבלגיה. הוא הצטיין בתחום האלקטרופיזיולוגיה הקרדיולוגית. יחד עם אחיו ז'וזפ ברוגדה תיאר את תסמונת ברוגדה, הפרעה לרוב מולדת של תעלות היון בלב הגורמת לדום לב פתאומי אצל אנשים בריאים לכאורה, לעיתים קרובות בגיל צעיר.
ביוגרפיה
פדרו ברוגדה נולד בשנת 1952 בעיר ז'ירונה בקטלוניה בממלכת ספרד בבן הבכור מבין 4 ילדיהם של רמון ברוגדה (1999-1925), בעל חווה לגידול עופות, ושל פפיטה לבית טראדליאס. בשנים 1975-1969 הוא למד בהצטיינות רפואה באוניברסיטת ברצלונה והתמחה ברפואה פנימית בבית החולים בן פבלו אי סנטה טקלה בטרגונה, אחר כך עבד במסגרת הרפואה הציבורית והתמחה בקרדיולוגית בבית החולים הקליני (Hospital Clinico) של אוניברסיטת ברצלונה. בשנים 1980-1979 עבד כחוקר אורח בתחום האלקטרופיזיולוגיה קרדיולוגית באוניברסיטת לימבורג במאסטריכט בהולנד. בשנת 1982 סיים שם דוקטורט באלקטרופיזיולוגיה קרדיולוגית. בשנים 1990-1982 ניהל ברוגדה את המעבדה לאלקטרופיזיולוגיה של בית החולים האוניברסיטאי במאסטריכט. ב-1991 הוא עבר לעבוד באלסט בבלגיה וניהל שם עד שנת 2006 את המחלקה לאלקטרופיזיולוגיה של בית החולים הקתולי "גבירתנו" (Onze-Lieve-Vrouwziekenhuis) החל משנת 2006 הוא מנהל את המרכז לטיפול בהפרעות קצב הלב של בית החולים האוניברסיטאי בבריסל, ללא סימנים קליניים אחרים של מחלת לב.
פעילותו . תסמונת ברוגדה
בשנת 1992 תיארו האחים ברוגדה שמונה מטופלים שאחרי דום לב עברו החייאה בהצלחה ושלכולם נתגלה תרשים אלקטרוקרדיוגרפי אופייני של חסם צרור הולכה ימני. פדרו ברוגדה פרסם בעיתון New England Journal of Medicine מחקר שבו איתר לראשונה את מיקום היווצרות פרפור פרוזדורים. יחד עם שני אחיו, ז'וזפ ורמון וחוקרים אחרים גילו את האופי הגנטי של תסמונת ברוגדה במאמר שפורסם בכתב העת Nature.
ברוגדה פעיל במפלגה הליברלית הדמוקרטית הפלמית.
יחסי לסוטו–צרפת
יחסי לסוטו–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת לסוטו לבין הרפובליקה הצרפתית.
היסטוריה
היחסית בין לסוטו וצרפת החלו במשלחות המיסיונריות של צרפת לאזור בשנת 1820. בשנת 1868 ייעצו המיסיונרים הצרפתים למלך מושואשואה הראשון שממלכתו הייתה מאוימת על ידי האפריקאנרים ההולנדים לקרוא לממלכה המאוחדת להשתלט על לסוטו ולהפוך אותה לפרוטוקרט שלה. בכך, לסוטו עברה את המאה העשרים ללא שלטון אפרטהייד.
היחסים הפוליטיים של לסוטו עם צרפת הם יחסים מוגבלים יחסית. בניין האליאנס פרנסייז במסרו מאכלס שתי קונסוליות כבוד - הגרמנית והצרפתית. ללסוטו אין שגרירות או שגריר המיועד במיוחד לצרפת. היחסים בין שתי המדינות מתמקדים בעזרה ובתמיכה בארגונים בינלאומיים. צרפת תרמה ללסוטו מיליוני אירו דרך הקרן האירופית לפיתוח.
ב-11 בספטמבר 2007 ביקרה שרת שיתוף הפעולה והפרנקופוני ז'אן-מרי בוקל בלסוטו. ביקור זה היה הביקור הרשמי הצרפתי הראשון מאז שלסוטו קיבלה את עצמאותה והראשון ביחסים הבילטרליים.
Surrealistic Pillow
האלבום קיבל ביקורות חיוביות רבות ונחשב בעיני מבקרים רבים כפורץ דרך בזרם של הרוק הפסיכדלי. האלבום דורג במקום ה-146 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון, ובמקום 174 בספרו של קולין לרקין, "All Time Top 1000 Albums".
לאחר יציאתו לאור של האלבום שניים משיריו, "Somebody to Love" ו-"White Rabbit", יצאו כסינגלים והצליחו להגיע במצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי למקום החמישי והשמיני, בהתאמה. יתרה מזאת, לסינגל "Somebody to Love" הוענק מעמד של זהב ולסינגל "White Rabbit" מעמד של פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
מתקפת הטרור של "התנועה החנפית" בוושינגטון (1977)
מתקפת הטרור של "התנועה החנפית" בוושינגטון התרחשה בימים 9 עד 11 במרץ 1977. חוליה בת 12 חמושים מארגון טרור מוסלמי-חנפי השתלטה על שלושה מבנים בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית, לקחה 149 בני ערובה והרגה שני אנשים. לאחר משא ומתן ארוך, החמושים נכנעו ובני הערובה שוחררו.
רקע
בשנת 1958 פרש חאליס מ"אומת האסלאם" וייסד ארגון אסלאמי יריב בשם "התנועה החנפית", על שם האסכולה החנפית, הנחשבת לאסכולה הליברלית והמקלה מבין ארבע האסכולות הפרשניות של האסלאם הסוני.
בשנת 1968 הוא נעצר באשמת ניסיון סחיטה, אך שוחרר על רקע מחלת נפש.
בשנת 1972 פרסם חאליס מכתב פתוח שבו תקף את ההנהגה והאמונות של "אומת האסלאם", וכן השמיץ את מנהיג הארגון, אלייז'ה מוחמד.
בשנת 1973 שמונה גברים חמושים פרצו לביתו של חאליס בוושינגטון, ורצחו שבעה אנשים: חמישה מילדיו, נכדו (שהיה אז בן תשעה ימים) ואדם נוסף. הם פצעו את אשתו ובתו של חאליס, שזיהו חמישה מהתוקפים. הרוצחים נעצרו ונידונו למאסר עולם. חאליס טען שהרוצחים קשורים ל"אומת האסלאם", וכי בית המשפט לא מיצה איתם את הדין.
המצור והפיגוע
ב-9 במרץ 1977 בשעה 11:00 בבוקר, שבעה מחברי הארגון של חאליס פרצו למבנה ההנהלה של ארגון "בני ברית" בוושינגטון די. סי., ולקחו מעל 100 בני ערובה.
באותו יום בשעה 2:20 בצהריים, נכנסו שניים מחברי הארגון לבניין וילסון, הסמוך לבית הלבן ולעיריית וושינגטון די. סי. הם עלו לקומה החמישית, בה שכנו משרדי ראש העיר ומועצת העירייה, על מנת למצוא אנשים ידועים ולקחת אותם כבני ערובה. כאשר דלת המעלית נפתחה, החוטפים ירו למוות בכתב רדיו בשם מוריס וויליאמס, בן 24. בנוסף, ארבעה אנשים נפצעו, ביניהם, שהיה אז חבר במועצת העיר, ולימים הפך לראש העיר בעצמו. אחד הפצועים, שוטר בשם מק קאנטרל, מת לאחר מספר ימים בבית החולים.
החוטפים הטילו מצור על המבנים במשך יום וחצי, שבמהלכם ניהלו שיחות טלפון רבות. בשיחות הטלפון חאליס גינה את השופט היהודי שניהל את המשפט של רוצחי משפחתו. "היהודים שולטים בבתי המשפט ובעיתונות", הוא טען שוב ושוב.
במהלך המצור הוצבו שומרים בבנייני הממשלה, וחברי הקונגרס קיבלו ליווי משטרתי. אנדרטת וושינגטון נסגרה באופן זמני למבקרים, עקב קרבתה לחברי הארגון החמושים. יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל, סיים את פגישותיו עם הנשיא ג'ימי קרטר וחזר בשקט לישראל.
דרישות החוטפים
חאליס ואנשיו דרשו להעביר לידיהם את חמשת האנשים שהורשעו ברצח בני משפחתו של חאליס בשנת 1973, כנראה על מנת להרגם.
חאליס דרש גם שיוחזרו לו 750 דולר ששילם על הוצאות משפטיות עקב ביזיון בית משפט בזמן המשפט של רוצחי משפחתו.
כמו כן דרשו אנשי הארגון להיפגש עם מוחמד עלי, ולבטל את הקרנת הבכורה של הסרט "המסר", בטענה שהוא מהווה חילול הקודש. ככל הנראה, סרט זה היה הגורם העיקרי שהניע את חאליס לבצע את הפיגוע.
משא ומתן
עם היוודע דבר החטיפה, התנדבו שלושה שגרירים ממדינות מוסלמיות לנהל משא ומתן עם החוטפים. אשרף גורבאל (מצרים), ארדשיר זאהדי (איראן) וסהבזדה יעקוב-חאן (פקיסטן) שוחחו בטלפון במשך שעות עם חאליס ועם החוטפים החמושים, הקריאו להם קטעים מהקוראן המתארים את החמלה והרחמים של האסלאם, וקראו להם להיכנע.
בערב ה-11 במרץ נפגשו לבסוף שלושת השגרירים, יחד עם מספר אנשי ממשל, עם חאליס. השיחה נמשכה כשלוש שעות, ובמהלכה הובטח לחוטפים שרובם ישוחררו אם לא יפגעו בבני הערובה.
ב-12 במרץ לפנות בוקר הודיעו חאליס ואנשיו על כניעתם ועל שחרור החטופים.
בעיתון טיים נכתב:
כל החוטפים נשפטו והורשעו. חאליס קיבל גזר דין של 120 שנים בכלא, עם אפשרות לשחרור מוקדם לאחר 21 שנים, בתנאים מסוימים (שלא מולאו).
אחרית דבר
האירוע גרם לקירוב לבבות בין הקהילה היהודית והקהילה המוסלמית של וושינגטון. לאחר שחרור בני הערובה אמרו מנהיגי המרכז האסלאמי של וושינגטון למנהיגי "בני ברית": "עכשיו אנחנו קהילה אחת."
מריון בארי החלים מפציעתו, ומאוחר יותר נבחר לראשות העיר וושינגטון די. סי.
בשנת 2007 שונה שמו של חדר העיתונות בקומה החמישית בבניין וילסון על שם כתב הרדיו שנרצח בפיגוע, מוריס וויליאמס.
מירמקיאפילה ניליאנגי
בונד ופלטניק תיארו זכר (הולוטייפ ) ונקבה (פאראטייפ ), שנאספו ממחוז ג'פרסון באלבמה ב-1998. פרטים מהמין נאספו תדיר כבר משנת 1940, אך רק בשנת 2007 הוכר המין והשניים כתבו מאמר המתאר את המין כמין נפרד יחד עם מספר מינים נוספים.
העכביש נפוץ מאוד בכל אלבמה, וכן בנקודה מסוימת בצפון מערב פלורידה.
בונד קיבל מענקים בסך של 750,000 דולר מהקרן הלאומית למדע בשנים 2005 ו-2006 במטרה לסווג עכבישי מלכודת ולתרום בכך לפרויקט עץ החיים.
ההחלטה של בונד לקרוא לעכביש על שם הזמר האהוב עליו, ניל יאנג, נבעה מהערכתו לפעילותו של יאנג למען שלום וצדק.
יעקב גודארד
יעקב גודארד (1911 – 16 באפריל 2009) היה שחיין ארץ ישראלי, אלוף ארץ ישראל וזוכה מדליית ארד במכביה הראשונה (1932). המציל המיתולוגי של בת ים.
ביוגרפיה
גודארד נולד בירושלים בנם של נחמה לבית שפירא ומרדכי זאב גודארד וגדל בתל אביב. הוא סיים במחזור הראשון של בית הספר תל נורדוי ולמד במקוה ישראל. הוא התאמן בקבוצת מכבי תל אביב ובהמשך עבר לקבוצת הפועל בת ים.
1932
בתחרויות השחייה של המכביה הראשונה שנערכו בישראל בתחית אפריל 1932 זכה גודארד במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:28.9 דקות, אחרי פ. האי מצ'כוסלובקיה (1:13.8 דקות) והאל קרמר מארצות הברית (1:22.8 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה.
1934
גודארד אמור היה להשתתף באולימפיאדת אסיה (הודו, פרס, אפגניסטן, ציילון וארץ ישראל) שנערכה בניו דלהי בתחילת מרץ 1934, אך בשל מצוקת תקציב הוא נופה מהנבחרת ברגע האחרון. הוא לא ויתר ובעזרת חברו אורי נדב מצא נהג ערבי, שהובילו לבגדד תמורת לירה וחצי, ומשם המשיך באונייה לקראצ'י ולבסוף הפתיע את חבריו בניו דלהי. לאכזבתו, תחרויות השחייה כבר נערכו, אך בארמונו של המהרג'ה מפטיאלה - שם התכבד במנה היוקרתית, לב אריה - הוא ניצח בתחרות פרטית את אלוף האולימפיאדה. אחר כך ארגן תחרות שחייה בבומביי כדי לממן את הדרך חזרה.
באליפות ארץ ישראל שנערכה בשבועות בסוף מאי 1934 זכה גודארד בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:26 דקות, לפני טויסטר ממכבי חיפה (3:35 דקות) ובן עמי ממכבי תל אביב (3:35.1 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:28.4 דקות, אחרי בן עמי (1:27 דקות) ולפני שיין ממכבי חיפה (1:30.1 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה בחוף נתניה באוקטובר אותה שנה הוא זכה במקום הראשון במשחה ל-1500 מטר לפני משה גרינברג.
1935
באליפות ארץ ישראל שנערכה בבריכת השחייה בימק"א ירושלים ב-1 במרץ 1935 זכה גודארד במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:26.3 דקות, אחרי וילהיים ארצי ממכבי חיפה שקבע שיא ארץ ישראל חדש של 3:04.8 דקות ולפני שיין מחיפה (3:35.4 דקות).
חודש לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה השנייה שנערכו בישראל בתחילת אפריל 1935 סיים גודארד במקום חמישי, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:27.6 דקות.
באליפות לודז', פולין שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:18 דקות.
שחיית ותיקים
במשחה מים פתוחים למרחק של 3 ק"מ משבי ציון לנהריה בשנת 1969 ניצח גודאד את המשחה לוותיקים בתוצאה של 61 דקות.
חיים אישיים
ב-1943 עבר גודארד לבת ים והפך למציל המקומי הראשון. אחרי שנים רבות כמציל עזב את סוכת המציל ועבד כמנהל מחלקת הגננות בעיריית בת ים. על תרומתו לעיר זכה בפרסים רבים.
היה נשוי לסוניה ולהם חמישה ילדים. סיפורו מופיע בספר המרוץ אחר המדליה ההודית שנכתב על ידי בנו יוסי גודארד.
הנצחה
בשנת 2017 נערך משחה לזכרו של יעקב גודארד.
הציפור הכחולה (אופרה)
הציפור הכחולה (בצרפתית: L'oiseau bleu) היא אופרת חג מולד צרפתית מאת אלברט וולף על פי המחזה בשם זה מאת מוריס מטרלינק (1908), לליברית פרי עטו. בכורת האופרה התקיימה ב-27 בדצמבר 1919 במטרופוליטן אופרה בניו יורק. את התפאורה והתלבושות עיצב בוריס אניספלד. האופרה הועלתה בבלגיה ב-1920, וב-1956 הועלתה שנית בתיאטרון לה מונה, בניצוחו של המחבר.
עלילה
המחזה מספר על שני ילדים, הבן טילטיל (Tyltyl) והבת מיטיל (Mytyl), בחיפושם אחר האושר, המיוצג על ידי ציפור כחולה. הילדים הם בני-עניים, ובליל חג המולד הם מאוכזבים שאין להם עץ חג מולד ומקנאים בעשירים. הם מחליטים לצאת ממיטותיהם ולבלות את ערב החג בבית השכן העשיר, אולם הם פוגשים שכנה ענייה (שהיא למעשה פיה) שמבקשת מהם שישיגו עבור בתה החולה ציפור כחולה שתסייע לה להבריא. היא מציידת אותם בכובע קסמים עם יהלום שבכוחו להחיות כל חי ודומם. כך כל הסובבים אותם – הכלב טיילו (Tylo), החתולה טיילט (Tylette), אור המנורה, אש האח, הלחם, המים והחלב – הופכים לדמויות אנושית. הילדים עורכים את החיפוש אחר הציפור הכחולה במקומות רבים ושונים, ביניהם בארץ העבר, ביער (שעציו מפצירים בילדים לנטוש את ההרפתקה), בחיי עושר ובקרב תינוקות שטרם נולדו.
לבסוף, אחרי שהם לא מוצאים את הציפור, מתברר שהציפור הייתה כל הזמן בביתם הדל. הם מציעים את הציפור לשכנה הענייה.
Sparks Fly
"Sparks Fly" זכה בעיקר לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, ששיבחו את על הקצב החיובי שלו. אחרים שיבחו את כתיבתה של סוויפט, וטענו כי השיר הוא שילוב בין קאנטרי לפופ. לאחר יציאתו של "Speak Now", השיר נחת במקום ה-17 במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, ובמקום ה-28 בקנדה הוט 100, הודות להצלחתו המסחרית. לאחר שיצא השיר כסינגל, הוא נכנס מחדש לבילבורד הוט 100 האמריקאי במקום 84. בנוסף, הגיע השיר למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי, והוסמך לתואר פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), לאחר שנמכרו 1,000,000 עותקים. "Sparks Fly" שימש כשיר הפתיחה לסיבוב ההופעות "Speak Now World Tour", שנערך בין השנים 2011–2012. הקליפ הנלווה לשיר בנוי מקטעים של הופעות שונות במהלך סיבוב ההופעות.
רקע וכתיבה
כמו כן, זכה השיר בפרסי בחירת הנוער בקטגוריית "בחירת מוזיקה – שיר קאנטרי".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי כריסטיאן למב, והועלה לערוץ היוטיוב של טיילור סוויפט ב-11 באוגוסט 2011. בדומה לקליפ של "Fearless", הקליפ מכיל בתוכו קטעים מתוך מופעים שונים של סוויפט.
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-81 מיליון צפיות.
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-41 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".