cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המסדרון
ביקורת
עם פרסום הגיליון הראשון של כתב-העת 'המסדרון', כתב העיתונאי שלמה בן־דוד רשימה בעיתון "מעריב" אותה סיכם כך: "יש פה משהו חדש, מעניין, רענן, משיב הרוח ומוריד הגשם. והכי חשוב, רב־גוני. בן־חיים פותח את 'המסדרון' תרתי משמע. הפנורמה שבחר רחבה ולא מגמתית במובן האליטיסטי, ועיקר התמקדותה בשירה ואמנות במיטבה. ועל כך תבוא עליו הברכה".
בחודש יוני 2017 פרסם העיתונאי אלי אשד באתר 'יקום תרבות' רשימה "השילוח והמסדרון" בה הוא מציין:
בחודש ספטמבר 2019 יצא לאור ספר המחקר 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה' - כרך ז' של פרופ' נורית גוברין ובו רשימת מחקר על כתב-העת 'המסדרון'.
מריה אינוקנטיה הומל
מריה אינוקנטיה הומל (בגרמנית: Maria Innocentia Hummel; 21 במאי 1909 – 6 בנובמבר 1946) הייתה נזירה ואמנית פרנציסקנית גרמנייה מפורסמת. היא ידועה בציוריה שהיו הבסיס לפסלוני הומל.
ראשית חייה
נולדה בבוואריה, גרמניה, בתור ברטה הומל, אחת מששת ילדיהם של אדולף וויקטוריה הומל, שגרו מעל חנות המוצרים היבשים של אביה. בילדותה הפגינה ברטה כישרון יצירתי, ופיתחה מוניטין בכפר כאמנית מקומית. היא הייתה ילדה עליזה ופעילה, שאהבה להיות בחיק הטבע ולעשות ספורט בחורף. אביה עודד את כישרונותיה האמנותיים ובגיל 12 רשם אותה לפנימייה של האחיות מלורטו בסימבאך, במרחק של כ-30 ק"מ מביתם. הומל המשיכה לפתח את יכולותיה, ולאחר סיום הלימודים בשנת 1927 נרשמה לאקדמיה היוקרתית לאמנות שימושית במינכן, שם התפתחו כישרונה וכישוריה.
הומל הייתה קתולית אדוקה ובמקום דיור הסטודנטים הסטנדרטי, היא בחרה לגור בבית מגורים קתולי המנוהל על ידי נזירות דתיות. כשגרה שם התיידדה עם שתי חברות קהילת האחיות הפרנציסקניות של סיסן (סיסן) בבאד סולגאו שלמדו גם הן באקדמיה. הקהילה הדתית התמקדה בהוראה, והעניקה דגש רב על תפקיד האמנות בחינוך. לאחר שברטה סיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1931, היא בחרה להמשיך במסלול הדתי וביקשה להיכנס לאותה קהילה והתקבלה אליהם באפריל 1931. ברטה ערכה ביקור אחרון בבית משפחתה בסוף מאי, ובילתה איתם שבועיים. ב-22 באוגוסט היא התקבלה כחניכה וקיבלה את מנהגי הקהילה ואת השם הדתי שלה "האחות מריה אינוקנטיה".
חייה במנזר
זמן קצר לאחר מכן, פרנץ גובל, הבעלים של חברת חרסינה, חיפש קו יצירות אמנות חדש, ובמקרה ראה כמה מהגלויות הללו בחנות במינכן. הומל הסכימה, בעיקר בזכות העובדה כי הצילה כך את העסקתם של עובדים רבים, והמנזר העניק למפעל את הזכויות הבלעדיות להכין פסלונים. העניין בדמויות גבר לאחר שהוצגו בשנת 1935 ביריד המסחרי בלייפציג, תערוכת סחר בינלאומית גדולה. עשור לאחר מכן, הפסלונים יצברו פופולריות בארצות הברית כאשר חיילים אמריקאים שחזרו מאירופה הביאו אותם הביתה.
בשנת 1937, שני אירועים התרחשו בחייה של הומל שסימנו את עתידה. ב-30 באוגוסט עשתה את תפקידה האחרון כחברה קבועה בקהילה. כמו כן, היא שחררה ציור שכותרתו "המתנדבים", שגרר את שנאתו המתמשכת של אדולף היטלר, שתקף את האמנות, והוקיע את תיאור הילדים הגרמנים עם ראשים גדולים. אף שהרשויות הנאציות אפשרו להומל לעבוד, הן אסרו על הפצת עבודותיה בגרמניה. כתב עת נאצי אחד "איש האס אס" (גיליון 23 במרץ 1937) כתב על עבודתה: אין מקום בשורות האמנים הגרמנים לאנשים כמוה. 'המולדת האהובה' לא יכולה להישאר רגועה כאשר צעירי גרמניה מצטיירים כאנשים חסרי מוח. באופן ברור, הומל ציירה גם רישומים שהכילו את סמל מגן דוד, שהיה נושא ציור מסוכן באותם זמנים. היא תיארה מלאכים בשמלות מכוסות כוכבים מחודדים בעלי שישה קצוות. היא עיצבה גם סדרת סמלי הברית הישנה והחדשה לקפלת המנזר בשנים 1938–1939.
סבלה ומותה
בשנת 1940, הממשלה הנאצית סגרה את כל בתי הספר הדתיים, כולל אלה של סיסן. מאוחר יותר באותה שנה היא תפסה את המנזר עצמו, ואילצה את רוב הקהילה לעזוב. מתוך קהילה של כ-250 אחיות, 40 האחיות הורשו להישאר והיו מרותקות לחלק קטן במנזר. הן גרו שם ללא חימום וללא כל אמצעי לפרנס את עצמן. הומל חזרה למשפחתה בשלב זה, אך תוך שלושה חודשים התגעגעה לחיי הקהילה והיא ביקשה לאפשר לה לחזור.
הומל קיבלה תא קטן ששימש גם כמגורי שינה וגם כסטודיו שלה. הנאצים לקחו מחצית מהכסף שקיבלה מעבודתה, אך הכספים הנותרים היו מקור ההכנסה העיקרי של האחיות שם. האוכל היה מועט והיה קר מאוד בחורף. מאוחר יותר כתב סטין על אותה תקופה, "אי אפשר לתאר את מה שסבלנו".
מורשתה
פרנץ גובל, וצוות האמנים שלו, והאחיות מהמנזר המשיך את מורשתה דרך הפסלונים, שכולם התבססו על יצירות האמנות שלה. המפעל הפסיקה את היצור בגרמניה באוקטובר 2008.
אחותה של מריה, סנטה הומל, הקימה מוזיאון ברטה הומל בבית המשפחה במאסינג. סנטה נפטרה בספטמבר 2011, רגע לפני יום הולדתה ה-100, והנהלת המוזיאון עברה לבנה.
ראש העיר הראשון של רוזמונט, אילינוי, ארצות הברית, דונלד א. סטפנס, צבר את אחד מאוספי הפסלונים הגדולים בעולם. עם מותו, הוא הוריש את כל האוסף לעיר רוזמונט. כדי לשכן אותו, הקימה העיר את מוזיאון דונלד א. סטפנס להומלס, שנפתח ב-13 במרץ 2011.
גולגולת עם סיגריה בוערת
גולגולת עם סיגריה בוערת הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך שנוצר כנראה בשנת 1885 או 1886. ביצירה מתואר שלד עם סיגריה דלוקה בפיו, והיא מוצגת כיום כחלק מהאוסף הקבוע במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם. ככל הנראה היצירה נעשתה כדי ללעוג לשמרנותה של האקדמיה בנושאי אמנות. לפני שנעשה שימוש בדוגמנים, ציירים נהגו ללמוד אנטומיה משלדים. בזמנו, ואן גוך פקד את האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן בבלגיה, ומאוחר יותר הוא תיאר את חוויותיו משם באופן שלילי.
בתקופת שהותו באנטוורפן ואן גוך יצר עוד שלושה ציורים שכללו שלדים, כשהראשון מהם היה "שלד תלוי וחתול". היצירה, שגודלה הוא 24.5X32 סנטימטר, נכללת בסגנון הואניטאס והממנטו מורי. ייתכן כי הצייר הושפע מיצירותיו של הרקולס סגרס, צייר הולנדי מהמאה ה-17, או מ, צייר בלגי מתקופתו של ואן גוך. אף על פי שכיום הסיגריה הדלוקה בפיו של השלד יכולה להתפרש כביקורת על מנהג העישון, ואן גוך היה מעשן כבד במשך כל חייו.
בשנת 2008, יצא ספרו של דייוויד סדאריס, "כשאתה אפוף בלהבות". על המהדורה הראשונה של הספר הופיע הציור של ואן גוך. סדאריס אמר שהוא התרשם מהיצירה, אותה ראה על גלויה בעת ביקור באמסטרדם.
הציור הוחזק על ידי אחיו של ואן גוך, תאו. לאחר מותו בשנת 1891 הוא הועבר לאלמנתו של תיאו, יוהאנה, שהחזיקה בציור עד למותה בשנת 1925. לאחר מכן, בנם של המנוחים ירש את הציור. בשנת 1962 קרן ואן גוך רכשה ממנו את הציור, והוא הושאל למוזיאון סטיידלק עד לשנת 1973. כיום, היצירה מוצגת במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם.
אלו מאטר
המאכל מורכב מתפוחי אדמה, אפונה, עגבניות, שום, ג'ינג'ר, בצל, עגבניות, כוסברה, וזרעי כמון שאותם מערבבים ומבשלים.
שם המאכל נגזר משמות המרכיבים העיקריים שלו תפוח אדמה (Aloo) ואפונה (Mattar).
נהוג להגיש את המאכל בארוחת הצהריים כשהוא חם ובליווי דוסה, ניתן לרכוש את המאכל במארזים מוכנה לאכילה.
החלוצים (סרט, 2018)
החלוצים (ברוסית: Первые) הוא סרט דרמה והרפתקאות רוסי בבימויו של דמיטרי סובורוב.
הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה התקיימה ב-7 ביוני 2018.
עלילה
הסרט מגולל את מערכת היחסים וגבורתם של בני הזוג וסילי וטטיאנה פרונצ'ישצ'ב — חוקרי קוטב בחוג הארקטי שנשלחו כחלק ממשלחת מחקר אל הצפון הקפוא בתקופת מסעות המחקר במאה ה-18.
פיתוח
הסרט מבוסס על המחזה "הכוכבים של מריה", שהוצג ביאקוטסק על בסיס עבודתו של ולדימיר פיודורוב.
במיוחד עבור הסרט במספנת "וריאג" שבפטרוזבודסק, נבנה עותק של אוניית המפרשים "יאקוטסק" (Якуцкъ) ששימשה בפועל את המשלחת הגדולה לצפון, 20 מטר אורכה, 5 רוחבה וכ-20 טון עומק דחיקה.
צילומים
הצילומים התקיימו בערים סנט פטרסבורג, מוסקבה, יאקוצק, פטרוזבודסק ובסורטאוולה שעל האי ריקלנאסאארי (Riekkalansaari).
הסרט הופק בסיוע שלל אולפני סרטים כ"קארו הפקות", "סאחה פילם", "לנפילם" ובהפצת רשת "קארו". התסריט נבחר על ידי ועדת מומחים וקיבל מענק ממשרד התרבות של הפדרציה הרוסית. במימון ההפקה הייתה מעורבת גם החברה הגאוגרפית הרוסית וממשלת יקוטיה. הפרויקט נתמך על ידי השלטונות וראש הרפובליקה יגור בוריסוב.
המרגל שחזר מן הכפור (סרט)
המרגל שחזר מן הכפור (באנגלית: The Spy Who Came in from the Cold) הוא סרט ריגול בריטי משנת 1965 על תקופת המלחמה הקרה בבימויו של מרטין ריט עם ריצ'רד ברטון, קלייר בלום ואוסקר ורנר בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה
אלק לימאס (ריצ'רד ברטון), מנהל רשת הריגול הבריטית במערב ברלין ממתין בצ'ק פוינט צ'ארלי לסוכן שלו שאמור להגיע מברלין המזרחית. הסוכן עובר את המחסום המזרחי באופנים אך מחוסל לפני שמגיע למעבר הגבול.
לימאס נקרא ללונדון על ידי ראש הריגול הבריטי המכונה "קונטרול" (סיריל קיוזאק). הוא מאוכזב מכך שרוב סוכניו נתגלו ו"קונטרול" מציע לו להתפטר ולמצוא עבודה כספרן. לימאס אינו יודע כי הכל מבוים על ידי "קונטרול". הוא לא מוצא עניין בעבודתו אף שהוא פוגש בספריה את הספרנית הצעירה והנאה נאן פרי (קלייר בלום) שהיא חברת המפלגה הקומוניסטית בבריטניה והיא מתאהבת בו.
לימאס מדוכא ומתחיל לצרוך אלכוהול. לאחר שהוא מתקיף בעל מכולת הוא נכלא לשלושה חדשים. בצאתו מהכלא פוגש אותו "במקרה" סוכן מזרח גרמני בשם אש (מייקל הורדרן), מזמין אותו לארוחת צהרים דשנה ומציע לו לערוק למזרח ברלין.
בלום נפגש עם "קונטרול" ועוזרו ג'ורג' סמיילי (רופרט דייוויס) ושם נמסר לו כי למעשה ישמש מרגל כפול שמטרתו להפליל את הנס פטר מונדט (פטר ואן אייק) דרך סגנו היהודי פידלר (אוסקר ורנר). לימאס טס להולנד ושם נחקר על ידי סוכן נוסף בשם פיטרס (סם וונמייקר) שמחליט שיש לו עדות נגד מונדט ועובר איתו למזרח גרמניה. לימאס נפגש עם פידלר וזה משתכנע שמונדט הוא סוכן כפול. בינתיים אוסר מונדט את לימאס אך המצב מתהפך כשפידלר מזמן בית משפט פנימי נגד מונדט באשמה של סוכן כפול.
לימאס שומע בתאו כי מפתח הדלת מסתובב הוא פותח את הדלת ופוגש בחוץ את מונדט שמתוודה לפני כי הוא סוכן בריטי וכל מטרת המבצע בו נלכד לימאס הייתה לטהר אותו ולסלק את פידלר.
למקום מובאת נאן ומונדט מספק להם מכונית. הם מוסעים לכיוון חומת ברלין שם מחכה להם איש של מונדט המדריך אותם איך להגיע לחומה ולעלות עליה. מצד שני מחכה להם סמיילי. לימאס לא יודע שמונדט ירצה לחסל אותם. לימאס מטפס על החומה ומושך את נאן. המלווה יורה קודם בה והיא צונחת. לימאס נמצא בראש החומה וסמיילי מפציר בו לרדת לצד המערבי אך לימאס חוזר לנאן ונורה גם הוא.
פרסים
ריצ'רד ברטון היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
ריצ'רד ברטון זכה לפרס באפטא לשחקן הבריטי הטוב ביותר בתפקיד ראשי, אוסקר ורנר היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר. כן זכה הסרט לפרס באפט"א על העיצוב האמנותי, הצילום והבימוי.
רשימת זוכי פרס גורני למשפט ציבורי
פרס גורני למשפט ציבורי הוא פרס הניתן בשלוש קטגוריות מדי שנה, בכל קטגוריה יכול לזכות אדם או עמותה. לעיתים יש יותר מזוכה אחד בקטגוריה.
פרידריך בורן
פרידריך בורן (בגרמנית: Friedrich Born; 10 ביוני 1903, לנגנטל, קנטון ברן – 14 בינואר 1963) היה נציג שווייצרי של הוועד הבינלאומי של הצלב האדום (ICRC) בבודפשט וחסיד אומות העולם.
בורן חי בבודפשט עוד לפני מינויו לתפקיד על ידי הצלב האדום. במקור הגיע לבודפשט כחבר המחלקה השווייצרית הפדרלית לסחר חוץ. בנוסף לתפקידו הרשמי, עבד בבודפשט במסחר. מהר מאוד התוודע לגירושם של יהודי הונגריה, אשר החל לאחר הכיבוש הגרמני באביב 1944. בעקבות האסטרטגיה של קרל לוץ (סגן-קונסול שווייץ), גייס עד 3,000 יהודים כעובדי משרדיו, העניק להם הגנה, וייעד מספר בניינים לשימוש כבניינים המוגנים על ידי הצלב האדום. הוא גם הצליח להפיץ כ-15,000 Schutzbriefe, תעודות חסות שהונפקו על ידי הצלב האדום. כך מנע גירושם ומותם של יהודים הונגרים רבים.
בתחילת שנת 1944 כתב ארכבוט קלמן קריזוסטום לוועד הבינלאומי של הצלב האדום בהצעה כי מנזר פאנונהאלמה, הממוקם בצפון מערב הונגריה, יעמוד לרשות הצלב האדום. בורן ניצל את ההזדמנות הזו גם כדי לסייע בהגנה על הבניינים ההיסטוריים בני 800 השנה ובמקביל לעשות בהם שימוש כדי לספק מחסה לפליטים. בורן הגיע להסכם עם ממשלת הונגריה והצבא הגרמני לפיו יש לראות את שטחי המנזר כנייטרליים מבחינה צבאית, למרות העובדה שהם נמצאים ישירות על קו ההגנה בין הצבא האדום לבין הכוחות הגרמניים. באוקטובר 1944 מינה בורן את אדוארד בנדק בורנשווילר ולימים חסיד אומות העולם, אזרח שווייצרי שהתגורר בבודפשט, שייקח את האחריות על המבצע מטעם ההצלב האדום. ברונשוויילר הצליח לארגן פגישה עם נציג הרייך הגרמני בהונגריה, אדמונד וויזנמאייר, בנוגע לסידורי מקלט של הפליטים שם. על פי מחקריו של אריה בן-טוב, וויזמאייר קיבל את העובדה כי ילדים יהודים יקבלו הגנה במנזר, אך עמד על כך שאחוז הפליטים היהודים לא יעלה על חצי. (אריה בן-טוב, עמ '333).
לזכותו נזקפת הצלתם של בין 11,000 ו-15,000 יהודים בבודפשט. זאת עשה בין מאי 1944 עד ינואר 1945, אז נאלץ לעזוב את הונגריה בעקבות הוראות הצבא האדום הכובש.
אחרי המלחמה, כמו רוב מצילי היהודים מבודפשט, כגון קרל לוץ וג'ורג'ו פרלסקה, שב בורן לחייו הרגילים ושמר את זכר מעשיו לעצמו. 24 שנים לאחר מותו, ב-1987, הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. עוד שני עובדי הצלב האדום, רוזלי נף וולדמר לנלה, קיבלו תואר זה על הצלת חיי יהודים בזמן המלחמה.
באסטיון הדייגים
באסטיון הדייגים (בהונגרית: Halászbástya) הוא באסטיון בסגנון נאו-גותי ונאו-קלאסי הממוקם סביב כנסיית מתיאש, בגבעת הטירה בבודפשט שבבודה. זהו מבנה ראווה שמטרתו נוי בלבד ואין לו שום תפקיד הגנתי. הוא תוכנן ונבנה בין השנים 1895–1902 לפי התוכניות של פרידיש שולק (Frigyes Schulek). בין השנים 1947–1948, ניהל בנו של שולק, יאנוש שולק, את פרויקט השיקום והשחזור של המבנה, לאחר שכמעט נהרס לחלוטין במלחמת העולם השנייה.
מהצריחים והבאסטיון נגלה נוף פנורמי של הדנובה, האי מרגיט, פשט וגבעת גלרט. שבעת הצריחים של הבאסטיון מסמלים את שבעת השבטים המדיארים שהתיישבו במישור הפאנוני בשנת 896.
ה"מצודה" קיבלה את שמה מגילדת הדייגים שהייתה אחראית על הגנת צידה זה של המצודה בימי הביניים. זוהי טרסת תצפית, בעלת מדרגות ושבילי הליכה רבים.
פסל ברונזה של אישטוון הראשון, מלך הונגריה, רכוב על סוסו הוקם במקום בשנת 1906. הפסל ממוקם בין הבאסטיון לכנסיית מתיאש. הכן שעליו ניצב הפסל נבנה על בסיס תוכניתו של פרידיש שולק, בסגנון נאו-קלאסי, עם ציורים המתארים פרקים בחיי המלך.
סאב זירו (מורטל קומבט)
סאב זירו (באנגלית: Sub Zero, מתחת לאפס) הוא דמות בדיונית בזיכיון משחקי המכות מורטל קומבט, שפותחו בידי חברת Midway Games (ולאחר מכן NetherRealm Studios). סאב זירו המרכזי של זיכיון המשחקים הופיע לראשונה במשחק השני משנת 1993. הוא אחיו הצעיר של סאב זירו המקורי מהמשחק הראשון משנת 1992, שנהרג בידי סקורפיון במהלך האירועים שהתרחשו בין שני המשחקים; נוב סאיבוט, רוח רפאים אל-מת שהוצג לראשונה במשחק השני, נכתב מחדש מאוחר יותר בתור סאב זירו המקורי, שהוחזר לחיים בידי המכשף המרושע קואן-צ'י. בהמשכיות המחודשת שלאחר משחק האתחול משנת 2011, שם הלידה של סאב זירו המקורי נחשף כבי-האן, ושמו של האח הצעיר התגלה כקוואי ליאנג.
שתי הדמויות אשר נטלו את זהותו של סאב זירו הם לוחמים משבט הלין קוויי הבדיוני, שמחזיקים ביכולות קריומנסר של שליטה בקרח על כל צורותיו. השניים מחזיקים גם ביריבות מרה עם אויבם המשותף סקורפיון מאחר שבי-האן הרג אותו ואת משפחתו, ומאוחר יותר קוואי ליאנג ניסה לנקום את מותו של אחיו מידיו של סקורפיון. בניגוד לגישתו האנטי-גיבורה (ולאחר מכן הרעה) של האח הבכור, לסאב זירו הצעיר יש נטייה לטוב והוא מצטרף ללוחמי ממלכת הארץ בהגנה על איומים מבחוץ. בהמשכיות המאותחלת, הוא הופך בסופו של דבר לבן בריתו של אויבו המושבע סקורפיון.
בתור אחת מדמויות המפתח של זיכיון משחקי מורטל קומבט, סאב זירו בגרסתו של קוואי ליאנג הופיעה במוצרי אספנות מרצ'נדייזינג רבים כמו אקשן פיגרז ופסלים, וכן עיבודים למדיות אחרות כמו סדרות טלוויזיה ואנימציה וסרטי קולנוע בלייב אקשן. הדמות היא הפופולרית ביותר בזיכיון המשחקים לצד סקורפיון ולו קאנג, אשר קיבלה ביקורות חיוביות וניתן היה לשחק בה בכל משחק מאז הופעת הבכורה שלה.
הטרילוגיה המקורית
סאב זירו המקורי (כפי שנחשף בהמשך כבי-האן) הופיע במשחק "מורטל קומבט" הראשון משנת 1992 וכן במשחק הספין אוף/פריקוול "מיתולוגיות מורטל קומבט: סאב זירו" משנת 1997.
במשחק "מורטל קומבט 3" משנת 1995, סאב זירו וחברו לשבט הלין קוויי סמוק מנסים להימלט מהשבט שלהם אחרי שהשבט הופך את הלוחמים שלו לסייבורגים. אולם, סמוק נשבה ונהפך בעצמו לסייבורג לצד סיירקס וסקטור, כשזה האחרון ביקש להפיל את סאב זירו ממעמדו לתועלתו הפרטית. שלושת הסייבר-נינג'ות של הלין קוויי מתוכנתים לרדוף אחר סאב זירו ולחסל אותו, וסאב זירו מקבל חיזיון מריידן ומסכים להצטרף לכוחות המרד של ממלכת הארץ כדי לסכל את האיום החדש. בנוסף לדמותו של סאב זירו, המשחקים "אולטימייט מורטל קומבט 3" (1995) ו"מורטל קומבט טרילוגי" (1996) הציגו דמות הניתנת למשחק שנודעה כסאב זירו הקלאסי. בסעיף הביוגרפיה שלו נחשף כי אף על פי שהאמונה רווחה שהוא מת בטורניר מורטל קומבט הראשון, הוא חזר כדי להתנקש בחייו של שאנג טסונג. אולם, הסיומת של הדמות מציינת כי לא מדובר בסאב זירו אלא בלוחם בלתי מזוהה שלא השתתף בתחרות הקודמת.
משחקי התלת-ממד
במשחק "מורטל קומבט 4" משנת 1997, ריידן מזמן את סאב זירו פעם נוספת לעזור ולהגן על ממלכת הארץ, הפעם נגד המכשף שינוק. בינתיים, סאב זירו נלחם נגד סקורפיון - ששינוק הערים עליו להאמין ששבט הלין קוויי הרג את משפחתו.
במשחק "מורטל קומבט: ברית קטלנית" משנת 2002, סאב זירו מביס את סקטור בקרב על מנהיגות שבט הלין קוויי. הוא פוגש גם בחניכתו פרוסט ולוקח אותה להילחם יחד עם גיבורי ממלכת הארץ נגד הברית המשותפת בין שאנג טסונג וקואן צ'י.
במשחק "מורטל קומבט: הטעיה" משנת 2004, סאב זירו מצטרף לקבוצתו של הלוחם שוג'ינקו כדי להביס איום חדש בדמותו של אונאגה מלך הדרקון וכמו כן כדי להתעמת עם נוב סאיבוט המרושע. גם במשחק "ברית קטלנית" וגם ב"מורטל קומבט: ללא מעצורים" (2006), סאב זירו נלחם בפרוסט על מנהיגות שבט הלין קוויי ויוצא מנצח.
במצב הקווסט של "מורטל קומבט: ארמגדון" משנת 2007, סאב זירו מתמודד מול הלוחם טייבן, אם כי השניים מסכימים לשתף פעולה נגד פלישתם של נוב סאיבוט וסמוק. לאחר שהם מביסים אותם, סאב זירו נשאר עם נוב סאיבוט מחוסר ההכרה כדי למצוא דרך להציל אותו.
משחקי האתחול
שני גלגוליו של סאב זירו מופיעים במשחק האתחול "מורטל קומבט" משנת 2011. בשעה שבי-האן עדיין נהרג בידי סקורפיון והופך לנוב סאיבוט, גורלו של קוואי ליאנג משתנה בטורניר מורטל קומבט השני בעקבות התערבותו של ריידן בניסיון למנוע את הארמגדון. אחרי שסאב זירו מביס את סקורפיון, הוא נלכד ונהפך לסייבורג במקומו של סמוק ונאלץ לשרת את ממלכת העולם החיצון ואת הקיסר הרודן שלה, שאו קאהן. אולם, הוא מצליח להשיב לעצמו את שפיותו ומצטרף ללוחמיו של ריידן על מנת לעצור את שאו קאהן. האיחוד שלו עם בי-האן בתור נוב סאיבוט מגיע בשלב מוקדם של המשחק כשהוא מנסה למנוע מטורנדו הנשמות של קואן צ'י להתהוות. אחרי שהביס את אחיו, סאב זירו מתבקש בידי השמאן האינדיאני נייטוולף לנסוג לאחור בזמן שהוא משבש את טורנדו הנשמות. אולם, סינדל מלכתו של שאו קאהן מחשמלת את סאב זירו למוות וקואן צ'י מחייה אותו מחדש כרוח רפאים המשועבדת לממלכת העולם החיצון. סיפור הרקע של סאב זירו נחקר יותר לעומק במשחק זה, ומתגלה כי שני האחים נחטפו בידי שבט הלין קוויי כשרק נולדו, אחרי שהשבט רצח את הוריהם.
במשחק "מורטל קומבט אקס" משנת 2015, אשר מתרחש כשנתיים לאחר מאורעות המשחק הקודם, סאב זירו ממשיך לשרת את קואן צ'י. בקומיקס שפורסם בצמוד למשחק התגלה שקואן צ'י השתמש בקסם כדי לשחזר את גופו המקורי של קוואי ליאנג ושחרר אותו מגופו הסייבורגי. בזמן התקפת כוחותיו של קואן צ'י על ממלכת הארץ, גם סאב זירו וגם סקורפיון מוחזרים לחיים בידי ריידן. במהלך הזמן המשתרע על פני 25 השנים הבאות, קוואי ליאנג הופך לגראנדמסטר החדש של שבט הלין קוויי אחרי שהביס את סקטור בעזרת וירוס מחשבים שניתן לו בעזרתם של קונג ג'ין ובו-ראי-צ'ו. מעשה זה שחרר את סיירקס ואת שאר לוחמי הלין קוויי שהפכו לסייבורגים. הוא גם מגלה את תפקידו של קואן צ'י במפלתו של בי-האן והתפייס עם סקורפיון - שלאחר 25 שנה שב לזהותו האנושית כהנזו הסאשי - אחרי שחשף את מעורבותם של קואן צ'י וסקטור בטבח שבט השיראי-ריו, כולל רצח משפחתו של הנזו. סאב זירו מגיע לעזרת צוותה של קאסי קייג' אחרי שנקלעו למארב של כוחות העולם החיצון בזמן שניסו לעצור את שינוק. בזמן שניתן לשחק בדמותו של סאב זירו בצורתו האנושית, ניתן להשתמש שוב בצורתו כסייבורג הידועה בשם טרייבורג.
במשחק "מורטל קומבט 11" משנת 2019, שמתרחש כשנתיים נוספות לאחר "מורטל קומבט אקס", קרוניקה שומרת הזמן מביאה את גרסת העבר של סקטור לזמן ההווה, שחוטפת את אנשי שבטו של סאב זירו כדי להמיר אותם בכוח לסייבר-נינג'ות ולהעצים את כוחות צבאותיה של קרוניקה. בתגובה, סאב זירו עובד לצד הסאשי והשניים מסתננים למפעל הייצור של סקטור כדי לנקום את מותם של אנשי שבט הלין קוויי וכדי לגייס את סיירקס מזמן העבר שיעזור להם. בדרך הם נתקלים בנוב סאיבוט ובפרוסט, שננטשה בידי הלין קוויי מאחר שנמנעה ממנה המנהיגות על השבט ושינתה את עצמה לסייבורג אחרי שהפכה לסגניתו של סקטור. סאב זירו והנזו הסאשי מביסים יחדיו את אויביהם ומאלצים אותם לסגת מהמקום לפני שסיירקס משבית את מפעל הייצור. מפני שבסיס הלין קוויי נמצא בסכנה מכוחותיה של קרוניקה, כמו מקומות אחרים, סאב זירו מצטרף לבני בריתו מממלכת הארץ בגני האש של השיראי ריו כדי לתכס תוכנית להביס את קרוניקה. בעצתו של הסאשי, הוא וסאב זירו ייצאו לכיוון ממלכת השאול כדי לגייס את כארון משיט המעבורת, אותו פגשו בזמן ששירתו את קואן צ'י כרפאים. אולם, הסאשי שולח את סאב זירו בחזרה לספר לריידן שכארון יעזור להם בזמן שהוא מחלץ אותו מזרועותיה של ד'בורה. כאשר סקורפיון מזמן העבר מגיע כדי לגלות להם את דבר מותו של הסאשי בידיה של ד'בורה, סאב זירו מניח בתחילה שהוא משקר ונלחם איתו בקצרה לפני שמבין את האמת בעזרתו של לו קאנג. בהמשך, סאב זירו משתתף בקרב האחרון במצודתה של קרוניקה לצד כוחות משולבים של גיבורי ממלכת הארץ ואויבי ממלכת העולם החיצון. בסיומת הלא-קאנונית של הדמות לאחר שהביס את קרוניקה והפך לאל בכיר, סאב זירו חושב על בי-האן ועל הזמן שהעביר בתור נוב סאיבוט ויוצר קו זמן חדש שבו הוא משקם את אחיו ונלחם שוב לצידו.
תכנון, עיצוב ופיתוח הדמות
לסאב זירו יש כוחות קרח והוא נוצר בידי מפתח המשחק "מורטל קומבט" ג'ון טוביאס כדמות מסתורית שנקראת בפשטות "נינג'ה". לפי אמן הלחימה ריצ'רד דיוויזיו, שבט הלין קוויי היה הצעה שלו בתחילת שלבי הפיתוח של פרויקט אשר בוטל בידי מידוויי גיימס בטרם הותחל שוב והיו בו עיצובי נינג'ה יפניים של טוביאס. טוביאס ציין שההשראה שלו הגיעה מספרו מעורר המחלוקת של במאי הסרטים הטאיוואני לי שינג, The Chinese Ninja Connection, שמביא הוכחות היסטוריות לקיומו של שבט הלין קוויי והשפעתו על הנינג'ה היפני. בבואם ליצור את הנינג'ות מפלטת צבעים מתחלפת, הם הרגישו שיהיה זה מתאים אם אחד מהם יהיה במקורו סיני והשני יפני. לדבריו של טוביאס, "הבסיס לסאב זירו מהמשחק 'מורטל קומבט 3' היה רעיון הצייד והניצוד, שאמור להיות על נינג'ה שנמלטת מהשבט שלה וניצודה על ידי חבר נוסף מהשבט". אמן הלחימה דניאל פסינה נזכר ברעיון של טוביאס לגבי שני אחים נינג'ות, שאחד מהם רוצה להנהיג את השבט ולכן הורג את אביהם, שהיה המורה שלהם. השם הראשוני של סאב זירו היה טונדרה אך הוא שונה לאחר שחבר בצוות היצירתי צפה בסרט "הנרדף" משנת 1987, שבו המתנקש הראשון שנלחם בארנולד שוורצנגר היה קרוי בשם זה.
הדמות גולמה ודובבה במקור בידי שחקנים שאינם אסייתיים. חברת מידווי גיימס הסבירה שמראהו המערבי של סאב זירו יחסית למתנקש ממוצא סיני הוא משום שאמו הייתה לבנת עור. לפי סיפור הרקע של הדמות, לאביו הייתה אישה, שני בנים ובת בזמן שחי באמריקה כדי להסתיר את תפקידו כמתנקש עבור הלין קוויי. דמותו של סאב זירו גולמה במקור בידי דניאל פסינה, שקנה תחפושת זולה של נינג'ה שבגלל מידתה הקטנה גרמה לבעיות בשלב הצילומים. המתכנת ג'ון טסואי גילם את דמותו של סאב זירו ללא מסיכה בסיומת המשחק השני.
משחקיות
כאשר סאב זירו הופיע לראשונה במשחק הראשון, היו לו רק שני מהלכים מיוחדים - פיצוץ קרח ובעיטת החלקה. מהלכים אלה הפכו למהלכי היסוד של הדמות, שהופיעו בכל משחקי הסדרה מאז. המשחק השני הוסיף את מהלך הקפאת האדמה, וגם כלל שני מהלכי סיום (Fatality) שאחד מהם הפך לידוע ביותר של הדמות - הקפאת היריב וניפוצו לרסיסים. בנוסף, הפטליטי שלו שנוצר בהשראת סרט "הטורף" (קריעת עמוד השדרה) היה לחביב ביותר על אד בון, אך גם היה מעורר המחלוקת הרבה ביותר. עקב כך, כמה גרסאות של המשחק הראשון החליפו את מהלך הפטליטי האלים למדי הזה באחר בשל תוכנו הגרפי. שלא כמו מהלכי פטליטי של דמויות אחרות שחזרו בשני המשחקים הבאים, מהלך זה נעדר מהם וחזר רק ב"אולטימייט מורטל קומבט 3", הפעם כמהלך הפטליטי של סאב זירו הקלאסי שגם צונזר הפעם בידי מידוויי גיימס מסיבות טכניות - מיד לאחר שסאב זירו תפס את יריבו, המסך השחיר ונשמעו רק האפקטים הקוליים. גרסת נינטנדו 64 של המשחק "מורטל קומבט טרילוגי" העניקה את כל הטכניקות המיוחדות ומהלכי הסיום של סאב זירו הצעיר לסאב זירו הקלאסי המכוסה ברדס מפאת מגבלות זיכרון שלא איפשרו משחק בשתי הדמויות. המפתחים נאלצו להסיר את מהלך הסיום של קריעת עמוד שדרה מהמשחק "מורטל קומבט נגד יקום DC" מכיוון שהוא היה מיועד לקהל יעד צעיר יותר. הדמות קיבלה במשחק זה מהלך מיוחד של טלפורטציה שבו הוא מקפיא את עצמו ונופל לקרקע, רק כדי להופיע מאחורי יריבו.
אזכור במדיות אחרות
גרסת "מורטל קומבט 3" של סאב זירו הצעיר הופיעה בהופעת קמע באפילוג של מיני סדרת הקומיקס "מורטל קומבט: גל קרב", שבו הקפיא קבוצת לוחמי לין קוויי והכריז שהשבט הושחת ואינו ראוי יותר לשירותיו. תת-עלילה זו לא התפתחה מעבר לאפילוג זה בקומיקסים הבאים. סאב זירו הבוגר הופיע בקומיקס "מורטל קומבט: דם ורעם".
אב קדמון של סאב זירו הופיע בשני הפרקים "מציאות קרה" ו"הנחש והקרח" בסדרת הטלוויזיה "מורטל קומבט: כיבוש", והוא גולם בידי ג'יי ג'יי פרי. בסדרה זו, סאב זירו היה מתנקש הלין קוויי שגויס בידי שאנג טסונג להביס את קונג לאו הדגול ולהשיב קריסטל קסמים מביתו, המאפשר לנושא אותו להשתגר בין הממדים. בסדרה הוצגה גם יריבותו של סאב זירו עם סקורפיון, לפיה סקורפיון רצח את אחותו של סאב זירו וסאב זירו הרג את אהובתו של סקורפיון כתגמול. השניים נלחמו ביניהם עד למצב שוויון, וסקורפיון נמלט כאשר קונג לאו הגיע עם חבריו לעזרתו של סאב זירו. בהמשך, הגראנדמסטר של הלין קוויי גער בסאב זירו על חולשתו, מה שגרם לסאב זירו להרוג אותו.
סאב זירו הבוגר מופיע בפרק השביעי של סדרת הרשת "מורטל קומבט: מורשת" בגילומו של קוואן אוטסג'י. בפרק זה, סאב זירו מתנקש בחייו של שוגון שהנזו הסאשי היה אמור להגן עליו, והשניים נלחמו ביניהם בסיומו של החלק הראשון. בחלק השני מתגלה שקואן צ'י התחזה אליו כדי להערים על סקורפיון ולגרום לו להאמין שסאב זירו רצח את משפחתו ואת השבט שלו מתוך מטרה להחדיר בו תחושת נקמה נגד בי-האן ולהרוויח את אמונו לקראת טורניר מורטל קומבט המתקרב. בעונה השנייה של "מורטל קומבט: מורשת", השחקן אריק שטיינברג גילם את דמותו של בי-האן בזמן שאת דמותו של אחיו קוואי ליאנג גילם הארי שום ג'וניור. מערכת היחסים בין בי-האן להנזו נחקרת יותר לעומק, שהם היו חברי ילדות שהתרחקו אחד מהשני עקב יריבות בין שני השבטים, וגם משום תחושת הקנאות אותה הרגיש קוואי ליאנג. בהתבגרותם, קוואי ליאנג מאיים על הנזו ועל משפחתו, והנזו נאלץ להרוג את קוואי ליאנג. בי-האן האמין שהנזו הגן על משפחתו והחליט לסיים את היריבות בין שני השבטים מתוך כבוד לחברו. הוא מתעצב ונמלא זעם לאחר שחשב שהשבט שלו חיסל כביכול את הנזו, את משפחתו ואת השבט שלו. בהמשך הוא מגלה שקואן צ'י התחזה אליו. הוא נבחר לייצג את ממלכת הארץ בטורניר מורטל קומבט ומתעמת עם הנזו בשדה הקרב. מאמציו להסביר להנזו את שהתרחש עולים בתוהו, מאחר שהנזו הוא כעת נינג'ה רפאים מאיים שעונה לשם סקורפיון. סקורפיון הורג את בי-האן על ידי קריעת עמוד השדרה שלו.
בסרט האנימציה "אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון", סאב זירו הבוגר מתואר כרוצח אכזרי שאחראי למות אשתו ובנו של הנזו. הוא נהרג בידי סקורפיון בטורניר מורטל קומבט באי של שאנג טסונג. בסוף הסרט מתגלה שקואן צ'י התחזה לסאב זירו המקורי באמצעות כישוף, הצליח לשכנע את הלין קוויי לתקוף את שבט השיראי ריו, והרג את אשתו ובנו של הנזו כדי להפעיל מניפולציה על סקורפיון שיהפוך לאלוף שלו בטורניר.
השחקן ג'ו טסלים מגלם את דמותו של סאב זירו הבוגר (בי-האן) בסרט האתחול "מורטל קומבט", שיצא לשירות הסטרימינג HBO Max ב-23 באפריל 2021. השחקן ואמן הלחימה חתם על השתתפות דמותו בארבעה סרטי מורטל קומבט נוספים. בסרט משמש בי-האן כמתנקש בשירות שאנג טסונג, שמנסה לחסל את אלופי ממלכת הארץ לפני טורניר ה"מורטל קומבט" ושבעברו רצח את משפחת הסאשי, כולל האם הבן והאב הנזו הסאשי, שנשבע לנקום בסאב-זירו. בקרב הסופי סקורפיון שורף את בי-האן למוות אחרי שגבר עליו בסיוע צאצאו קול יאנג.
קבלה וביקורות
יחד עם דמותו של סקורפיון, סאב זירו נחשב לדמות הפופולרית, האייקונית והמזוהה ביותר עם זיכיון משחקי מורטל קומבט בפרט ועם ז'אנר משחקי המכות ככלל. ניתן לו פרס הלוחם הטוב ביותר לשנת 1997 ממגזין SuperGamePower. עיצוב הדמות למשחק "מורטל קומבט 3" זכה לביקורות קוטלות בידי מגזין GamePro, במיוחד הכתפות שלו והצלקת האדומה לכל אורכה של העין. אולם, עיצוב הדמות במשחק "מורטל קומבט: ברית קטלנית" זכה לביקורת חיובית בידי מגזין Gaming Age, בטענה ש"סאב זירו מעולם לא נראה טוב יותר". המגזין GameDaily ציין את הופעתו של סאב זירו במשחק "מיתולוגיות מורטל קומבט: סאב זירו" כאחת מרגעיו הגרועים ביותר. אולם, צוות האתר IGN אהב שניתן לסאב זירו משחק מחשב משל עצמו, בציינם את מידת הפופולריות שלו, ושהמשחק נותן מראה חדש לסאב זירו. מאמר משנת 2011 של מגזין GamesRadar דן באבולוציה של סאב זירו ושל סקורפיון במהלך כל משחקי הסדרה, בהיותם הפופולריים ביותר. היריבות בין סאב זירו לבין באטמן במשחק "מורטל קומבט נגד יקום DC" עמדה במרכזו של מאמר ממגזין IGN שציין ששתי הדמויות חזקות ביותר, ויכולות ההקפאה של סאב זירו היו מבדרות הרבה יותר מיכולותיו של באטמן. המגזין Den of Geek מיקם את סאב זירו המקורי במקום השמיני ברשימת דמויות מורטל קומבט הטובות ביותר ושיבח את תפקידו במשחק "מיתולוגיות מורטל קומבט: סאב זירו", בעוד הוא מיקם את סאב זירו השני במקום הראשון כאחת הדמויות הטובות ביותר בהתאם לביצועיו ותפקידו בסדרת המשחקים כמו היריבות עם שבט הלין קוויי.
דמותו של סאב זירו זכתה להכרה בזכות כך שהיא הדמות היחידה שניתן היה לשחק בה בכל משחקי הסדרה הראשיים. המשחק היחיד שנשא את השם "מורטל קומבט" ולא כלל את סאב זירו היה "מורטל קומבט: כוחות מיוחדים", שעמד ברשות עצמו.
יעקב כהן (רב)
יעקב יוסף כהן (21 במרץ 1919 – 16 באפריל 2012) באנגלית: (Jack J. Cohen) היה רב מודרני, מחנך, סופר והוגה דעות יהודי-רקונסטרוקציוניסטי. בהשכלתו היה ד"ר לפילוסופיה של החינוך באוניברסיטת קולומביה, מוסמך לרבנות ומורה בבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS). ניהל את "ארגון הלל" באוניברסיטה העברית במשך 23 שנים. אחד מתלמידיו הבולטים של מייסד הזרם הרקונסטרוקציוניסטי מרדכי קפלן, וממקימי קהילת "מבקשי דרך" בירושלים.
ביוגרפיה
כהן נולד בברוקלין לאיזידור והלן, כבכור מבין 3 ילדים. בגיל 17, בעודו עובד בבית כנסת, פגש לראשונה את רחל (רודה) שהייתה אז בת 11. בחלוף 9 שנים, בשנת 1945, השניים נישאו. כהן היה תלמיד מצטיין וסיים את לימודי התיכון בגיל 15, ומיד לאחר מכן החל ללמוד לתואר ראשון. לאחר מספר חודשים פרש מאחר שלא הסתדר עם חבריו לספסל הלימודים שהיו בוגרים ממנו בכמה שנים. בחלוף שנתיים שבהם עבד, נרשם ללימודי תואר ראשון במכללה העירונית של ברוקלין. במהלך לימודיו הרבה לעסוק בלימודי יהדות (במסגרת JTS) וכמו כן היה מעורב בפעילות פוליטית והיה כתב לענייני ספורט של המכללה. ב-1940 סיים את לימודיו במכללה והחל ללמוד במסלול לרבנות של ה-JTS. את ההסמכה לרבנות קיבל שנה לפני המועד המתוכנן, בשנת 1943, לאור הכוונה לשלבו בתור רב צבאי במלחמת העולם השנייה, אולם מסיבות רפואיות הצבא פטר אותו.
ב-1959 השלים את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת קולומביה, בשם "הדילמה של הדת בחינוך הציבורי" (מאוחר יותר אף קיבל תואר ד"ר לשם כבוד מטעם הקולג' לרבנות רקונסטרוקציוניסטית (RRC), פנסילבניה ארצות הברית)
באוגוסט 1947 כהן ואשתו עברו לישראל והתגוררו בשכונת טלביה בירושלים, בשכנות למשפחות ערביות ויהודיות. באפריל 1948, כחודש לפני הכרזת המדינה, חזרו לארצות הברית ויעקב התמנה למנהל המשרד של התנועה ליהדות מתחדשת בארצות הברית. ב-1961 עלה כהן עם משפחתו לישראל ובאופן טבעי השתקעו בירושלים. לשניים 3 ילדים.
פועלו
בתחילת דרכו שימש כמנהל של ה-Jewish Reconstructionist Federation. הוא התחיל את התפקיד ב-1945, ומלבד 8 החודשים שבילה בישראל, אייש עמדה זו עד ל-1952, אז התמנה למנהל החינוכי של ה-SAJ. לאחר זמן מה בתפקיד התמנה לרב הקהילה במקום הרב מרדכי קפלן. באותן שנים העביר קורסים בנושאי פילוסופיה של הדת ופילוסופיה של החינוך ב-JTS.
עם עלייתו לארץ ב-1961, החל לכהן כמנהל "בית הלל" באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת התפקיד, פעל לקירוב בין סטודנטים ערבים ויהודים, ויזם פרויקטים לקידום העניין. כחלק מתפיסת עולם זו, סייע ביסוד עמותת "שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם", והיה פעיל בה לאורך השנים. כהן פעל רבות לקרוב לבבות בין אנשי רוח ודת יהודים, מוסלמים ונוצרים. ב-1984 פרש לגמלאות.
כמו כן, בשיתוף עם הקהילה פועל "מרכז קפלן", שכהן היה מיוזמיו. "מרכז קפלן" פועל להנחלת מורשתו של הרב מרדכי קפלן והיהדות הרקונסטרוקציוניסטית, בעיקר באמצעות חוגים ופעילויות שונות.
ספריו
כהן כתב 10 ספרים, ופרסם מאמרים בכתבי עת בישראל, ארצות הברית ובמדינות נוספות.
לקה הראשון, נסיך הכתר של אלבניה
ביוגרפיה
לקה נולד בטירנה ב-5 באפריל 1939. אביו היה זוגו הראשון, מלך אלבניה ואמו הייתה הרוזנת ההונגרייה ג'ראלדין אפוני. הוא היה בנם היחיד. יומיים לאחר לידתו פלשו האיטלקים לאלבניה וכבשו אותה תוך כמה ימים. המשפחה המלכותית נמלטה מאלבניה דרך יוון וטורקיה והתיישבה בצרפת ולאחר מכן בבריטניה. ב-29 בספטמבר 1944 שוחררה אלבניה מהכיבוש, אולם הקומוניסטים של אנוור הודג'ה תפסו את השלטון וסירבו לאפשר למשפחת המלוכה לחזור לארץ. ב-1946 עזבה המשפחה למצרים, וב-1952 חזרה לצרפת. ב-1961 מת המלך זוגו בסירן, והנסיך לקה הוכרז בידי המלוכנים האלבנים כ"לקה הראשון, מלך אלבניה" במלון בריסטול בפריז.
לקה התחנך בבתי ספר בבריטניה, במצרים ובשווייץ. בנדודיו הרבים הוא למד שפות רבות. הוא למד כלכלה בסורבון ולאחר מכן למד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והתגייס לצבא בריטניה בדרגת לוטננט שני. הוא פרש מהצבא כעבור זמן קצר והפך לאיש עסקים מצליח. ב-1975 נישא לקה לסוזן קאלן-וורד מורה אוסטרלית. החתונה נערכה בביאריץ ולאחריה עזבו בני הזוג למדריד. לקה התיידד עם חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, אולם כעבור זמן קצר הם נאלצו לעזוב את ספרד לאחר שמשטרת ספרד מצאה בביתם מצבור נשק לא חוקי. לקה וסוזן עקרו לרודזיה, אולם עזבו אותה לאחר שרוברט מוגאבה תפס את השלטון ועקרו ליוהנסבורג. ב-1982 נולד בנם היחיד הנסיך לקה השני. הייתה להם עוד בת שנולדה מתה בזמן ששהו ברודזיה.
ב-1993, זמן קצר לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, הותר ללקה לחזור לאלבניה לביקור קצר. הוא נשא עמו דרכון שהנפיק בעצמו כ"שליט בגלות", ובו נכתב כי מקצועו הוא "מלך". ב-1997, בעקבות מלחמת האזרחים האלבנית שב לקה בשנית לאלבניה. באותה שנה נערך משאל עם בשאלה האם להחזיר את המשטר המלוכני למדינה. ההצעה נדחתה ברוב של שני שלישים מהבוחרים. לקה טען כי התוצאות זויפו, מה שגרר הפגנות ברחבי המדינה שבמהלכן נהרג אדם אחד. לקה עזב את הארץ, ונידון שלא בפניו לשלוש שנות מאר בגין המרדה. ב-2002 הוא קיבל חנינה ושב לאלבניה לבקשת 72 חברי פרלמנט. הוא המשיך לטעון לכתר אלבניה, ונתמך בטענתו זו בידי מפלגת תנועת החוקיות. הוא עצמו מעולם לא הצביע בבחירות בטענה ש"אני מעל כל המפלגות הפוליטיות, אפילו שלי". ב-2006 הוא הודיע כי הוא מוותר על כל שאיפותיו הפוליטיות ופורש מהחיים הציבוריים. הוא נפטר בטירנה ב-30 בנובמבר 2011.
טמפר
טמפר (באנגלית: Thumper) הוא דמות ארנב בדיונית המופיעה בספרי ובסרטי במבי. טמפר הוא חברו הטוב ביותר של במבי.
תיאור
טמפר הוא ארנבון מצוי בעל פרווה בצבעי אפור ולבן. הוא גר ביער יחד עם במבי וחברים נוספים. טמפר שובב, פיקח ואוהב לעזור לזולת.
עם היוולדו של במבי, טמפר מדריך אותו ועוזר לו להסתגל לחיי היער, ועם הזמן הוא הופך לחברו הטוב ביותר.
מקור שמו של טמפר הוא על שם מנהגו לדפוק על הרצפה ברגלו השמאלית בזמן של התרגשות, שמחה או פחד.
הארמייה ה-46 (ברית המועצות)
הארמייה ה-46 (ברוסית: армия я-46) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה באוגוסט 1941 לפי פקודת מפקד מחוז צבאי "עבר הקווקז" על בסיס היחידות שהיו במחוז. מטרת הארמייה הייתה שמירת הגבול עם טורקיה. ביולי 1942 הארמייה ה-46 השתלבה בקרב על קווקז. לאחר ההצבא האדום עברה למתקפה, יחידות הארמייה השתתפו בשחרור מייקופ וקרסנודר.
במהלך שנת 1943 יחידות הארמייה ה-46 לחמו במרחב דונבס ובהמשך עברו לגדה המערבית של הדנייפר. הם השתתפו בשחרור ערי אוקראינה הסובייטית ובסוף 1944 השתתפו במבצע יאשי-קישינב. בהמשך הם נכנסו לשטח רומניה, בולגריה והונגריה. מסוף 1944 הם השתתפו במצור בודפשט. באביב 1945 הארמייה ה-46 השתתפה במתקפת וינה ולאחר מכך בקרב על פראג.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה יחידות הארמייה ה-46 הועברו למרחב אודסה וארמייה פורקה בספטמבר 1945.
מריה, דוכסית וירטמברג
מריה, דוכסית וירטמברג (17 בספטמבר 1799 – 24 בספטמבר 1860) הייתה בתם של אלכסנדר, דוכס וירטמברג ואשתו אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד. היא הייתה דוכסית סקסוניה-קובורג-גותה משנת 1832 עד 1844 כאשתו השנייה של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה. היא הייתה אמו החורגת של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, בן זוגה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ראשית חיים
מריה נולדה ב-17 בספטמבר 1799, בתם הבכורה של אלכסנדר, דוכס וירטמברג (1771–1833) ואשתו אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד. היו לה שני אחים צעירים יותר ששרדו, הדוכס אלכסנדר והדוכס ארנסט. ממלכת וירטמברג, כפי שהייתה ידועה משנת 1806 ואילך, הייתה ישות בולטת בגרמניה עם קשרים למשפחות המלוכה הבריטיות והרוסיות.
מריה גדלה בשלוס פנטאיסי בביירוית. מכיוון שאביה היה גנרל בצבא הרוסי, ומאוחר יותר מושל בלארוס, מריה חיה בין 1802 ל-1832 בג'לגבה (לטביה של ימינו) ובארמון סנט פטרסבורג.
נישואין
בקובורג ב-23 בדצמבר 1832 הפכה מריה לאשתו השנייה של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה בן ה-48, דוכס סקסה-קובורג וגותה. ארנסט היה להוט למצוא כלה חדשה לאחר מותה של אשתו הראשונה, לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג. בעוד ארנסט חיפש בתחילה אישה במעמד גבוה, הוא גילה שגילו והמוניטין הלקוי הגבילו את בחירותיו. הוא הסתפק במריה, שהייתה בת שלושים ושלוש ואחייניתו. מריה הייתה בתה של אנטוינטה, אחותו של ארנסט.
כתוצאה מנישואין אלו, מריה הפכה לאמו החורגת של ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה ואלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, בעלה העתידי של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. מריה הייתה למעשה גם בת דודתם הראשונה. היא שמרה על מערכת יחסים מאושרת עד מותה עם שני בניה החורגים, והפכה לסנדקית של ויקטוריה ובנו הראשון של אלברט, אלברט אדוארד, (המלך אדוארד השביעי) בשנת 1841.
ההיסטוריונית ג'יליאן גיל מתארת את מריה כ"גברת חמורה ומלנכולית". למריה ולארנסט לא היו ילדים, והשניים נפרדו במהרה זו מזה, וחיו בעיקר באחוזות נפרדות. עד 1843 מריה אימצה ילד, אם כי אלברט הזהיר אותה להימנע מלתת לו שאיפות חסרות תקווה לתואר מלכותי.
בעוד שאלברט כינה אותה "אמא יקרה" במכתביו אליה, מריה בחרה שלא להשתתף בכמה אירועים חשובים בחייהם של בניה החורגים, כגון הכתרתה של המלכה ויקטוריה. אלברט ומריה שמרו על התכתבות לאורך חייהם, אשר סייעה להיסטוריונים להבין טוב יותר את מערכת היחסים שלהם.
מריה התעניינה בספרות, מוזיקה, תיאטרון ואמנות. לנדסתאטר קובורג החדשה נפתחה ביום הולדתה ה-41. משנת 1842 ביקר אותה פרנץ ליסט לעיתים קרובות. בשנת 1836 קיבלה על עצמה את ניהול מכון גות'ר מארין, מוסד חינוכי פרטי לבנות. ב-3 במאי 1842 היא תרמה 2,000 תלרים להקמת מקלט לילדים קטנים בקובורג, שעוצב על פי מודל של מכון דומה בבירה גותה. "Marienschulstiftung" (קרן בית הספר מריה) החלה לפעול באותה שנה ומאז היא מפעילה גן ילדים, ומאוחר יותר גם "Kinderkrippe" (לילדים קטנים יותר), כקרן עצמאית. המוסד שוכן מאז 1869 בבניין שבבעלות מריה, "פארק 1", בקובורג.
אלמנות
ארנסט הראשון נפטר בשנת 1844, והדוכסית האלמנה בחרה כמגוריה את שלוס ריינהרדסברון, שלוס פרידריכשטאל ושלוס פרידנשטיין, כולם בגותה. היא בחרה לחזור לקובורג בעיקר כדי להיפגש עם קרובי משפחתה האנגלים המבקרים. מריה מתה בשלוס פרידנשטיין ב-24 בספטמבר 1860, שנה לפני מותו של אלברט. היא קבורה במאוזוליאום הדוקל של פרידהוף אם גלוקנברג בקובורג.
נמל התעופה הבין-לאומי עדן
נמל התעופה הבין-לאומי עדן (בערבית: مطار عدن الدولي) הוא נמל תעופה בינלאומי בעיר עדן, שבתימן. בנוסף לשימושו האזרחי שימש הנמל כבסיס אווירי של חילות אוויר שונים. בין השנים 1917-1967 שימש כנמל תעופה של חיל האוויר המלכותי הבריטי בשם RAF Khormaksar. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 שימש הנמל כבסיס אווירי של חיל האוויר הסובייטי, וגם כיום משתמש חיל האוויר התימני בנמל לצרכיו.
היסטוריה
נמל התעופה הוקם על שדה תעופה ח'ורמקסאר ששימש את חיל האוויר המלכותי בין השנים 1917 ו-1967. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 שימש כבסיס של חיל האוויר הסובייטי. בין השנים 1971 ו-1996 תפקד נמל התעופה כנמל המרכזי של חברת התעופה התימנית אלימדה. זהו שדה התעופה השני בגודלו בתימן אחרי נמל התעופה הבינלאומי "א-רחאבה" שבצנעא. בין השנים 1983–1985 הוקם בנמל טרמינל חדש עם קיבולת של מיליון נוסעים בשנה ובשנת 2000 הושלמה הבניה של מגדל פיקוח חדש ובבנייני מנהלה.
במהלך מלחמת האזרחים בתימן בעקבות השתלטות החות'ים על אזורים בתימן, העיר עדן ובכללה נמל התעופה הפכו לשדה קרב. בקרב על שדה התעופה אדן שהתרחש ב-19 במרץ 2015, הכוחות החות'ים ניסו לתקוף את נמל התעופה אך נהדפו בידי הכוחות הנאמנים לנשיא עבד רבו מנסור האדי. לאחר התקיפה פעילות נמל התעופה הופסקה למשך מספר חודשים בעקבות הפצצות של חיל האוויר הסעודי כחלק ממבצע סופה נחרצת.
ב-22 ביולי 2015, נמל התעופה הופעל מחדש ומטוס סיוע סעודי היה למטוס הראשון שנחת בעדן לאחר ארבעה חודשים שבהם נמל התעופה היה סגור. כעבור יומיים נחתו שני מטוסים סעודים נוספים שנשאו ציוד שנדרש לחידוש הפעילות של הנמל.
ב-26 בנובמבר 2015, נפתח נמל התעופה נפתח מחדש לתעופה אזרחית לאחר שהיה סגור במשך עשרה חודשים, המטוס האזרחי הראשון שנחת היה של חברת התעופה התימנית ימנייה שהגיעה מנמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה שבירדן. במהלך שלושת החודשים הבאים הטיסות לנמל התעופה הושבתו, אך בסוף פברואר 2016 דווח כי נמל התעופה נפתח מחדש לשירות מסחרי רגיל לאחר מספר שבועות של עבודות תחזוקה.
השירות בנמל הושבת שוב ב-21 בפברואר 2016 למשך מספר חודשים וחודש שוב ב-14 בנובמבר 2017. השבתה נוספת של השירות התרחשה בשלהי ינואר 2018 וחודשה לאחר מספר ימים.
שימוש צבאי
נמל התעופה משמש גם כבסיס של חיל האוויר התימני. בבסיס מוצבת טייסת 128 המפעילה מסוקי תובלה ותקיפה (Ka27 / 28, Mi-8, Mi-14, Mi-17, Mi-24, Mi-171Sh).
לודוויג מינקוס
לודוויג מינקוס (ידוע גם כלאון פיודורוביץ' מינקוס) (23 במרץ 1826 - 17 בדצמבר 1917), היה כנר ומלחין אוסטרי, מוכר בעיקר בשל המוזיקה שחיבר לבלט בשנות שהותו ברוסיה.
מינקוס נולד בווינה. הוריו היו יהודים שהתנצרו לפני חתונתם. בגיל ארבע החל ללמוד לנגן בכינור. בשנים 1838–1842 למד מוזיקה בבית הספר של החברה לידידי המוזיקה (Gesellschaft der Musikfreunde) בווינה. לאחר מכן הופיע ככנר ומנצח בארצות שונות ובשנת 1852 נתמנה לכנר ראשי בתזמורת האופרה של וינה.
ב-1853 עבר לסנקט פטרבורג ברוסיה כמנצח התזמורת של הנסיך יוסופוב, משרה בה החזיק עד 1855. אז שינה את שמו הפרטי ללאון פיודורוביץ'.
בשנים 1856–1861 שימש ככנר ראשי בתזמורת הבולשוי במוסקבה. הוא שימש גם כפרופסור לכינור בקונסרבטוריום במוסקבה שזה אך נפתח.
מינקוס שיתף פעולה עם שניים מגדולי הכוראוגרפים ברוסיה דאז: ארתור סנט-לאון (1821-1910) ומריוס פטיפה.
מהבלטים שלו יש לציין:
מינקוס גם הוסיף מוזיקה לבלטים של מחברים אחרים כמו לז'יזל של אדולף אדם.
בשנת 1886 פרש מינקוס מתפקידו ובשנת 1891 חזר עם אשתו לווינה. מספר בלטים שחיבר לא הצליחו. לאחר מות אשתו ב-1895 נשאר בודד והתקיים מפנסיה צנועה שקיבל מרוסיה. במלחמת העולם הראשונה הופסקה הפנסיה הזאת והוא נשאר בחוסר כל. בחורף 1917 לקה בדלקת ריאות קשה ונפטר בגיל 91.
בשנת 1939 הוצאה גופתו על ידי הנאצים בגלל מוצאו היהודי והועברה לקבר אחים אנונימי.
הבלטים של מינקוס עדיין מבוצעים בתכיפות על ידי טובי להקות ורקדני בלט בעולם.
דון קיחוטה הועלה בישראל ב-2005 על ידי להקת הבלט הישראלי וב-2011 על ידי להקת בוריס אייפמן מרוסיה.
המוזיקה של מינקוס היא קלה ונעימה לאוזן. אין בה תזמור מיוחד כמו בבלטים של צ'ייקובסקי שנכתבו באותה תקופה. הוא היה ידוע בעיקר ברוסיה אבל עם עריקת רקדנים כמו רודולף נורייב ומיכאיל ברישניקוב למערב, הוא התחיל להיות פופולרי גם שם.
All Eyes on You
All Eyes on You (בעברית: כל העיניים עלייך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי מיק מיל, בשיתוף הזמר האמריקאי כריס בראון והראפרית הטרינידדית ניקי מינאז'. השיר יצא לאור ב-26 ביוני 2015, על ידי חברות התקליטים מייבאך מיוזיק גרופ, דרים צ'ייסרס רקורדס ואטלנטיק רקורדס, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השני של מיק מיל, Dreams Worth More Than Money.
השיר הגיע למקום ה-21 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מיק מיל, כריס בראון, ניקי מינאז', אלכס דליקטה, אנדרה דייווידסון, שון דייווידסון, קווין קוסום, דייוויד מוריס והנוטוריוס בי. איי. ג'י. והופק על ידי מוריס ודליקטה, בעזרתם של המונארץ', קוסום ודי ג'יי חאלד. השיר מכיל בתוכו את סגנונות ההיפ הופ והרית'ם אנד בלוז העכשווי.
יחד עם צאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר למעלה מ-250 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של מיק מיל ב-27 ביולי 2015, חודש לאחר צאת הסינגל. הקליפ צולם בסוף יוני 2015 ובוים על ידי בני בום.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-407 מיליון צפיות.
קלייטון האטמצ'ר
ביוגרפיה
האטמצ'ר נולד בוונאטצ'י שבוושינגטון. הוא התגייס בינואר 1978 לחיל הנחתים של ארצות הברית. במאי 1984 עבר לשרת בצבא ארצות הברית לאחר שהתקבל לתוכנית הכשרת מש"קים לאנשי צוות אוויר והוכשר כטייס מסוקים. הוא שירת כטייס פינוי רפואי בחטיבה האווירית של הדיוויזיה המוטסת ה-101.
ב-1987 סיים קורס קצינים, הוא התקבל ל ושירת במטה הרגימנט וכמפקד מחלקת פשיטה אווירית כטייס MH-60 נייט הוק. הוא סיים קורס קציני תעופה מתקדם והוצב במסגרת תוכנית חילופי קצינים בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר, בו שירת כמדריך טיסה ומוביל מבנה בטייסת המבצעים המיוחדים ה-55. לאחר מכן שימש מפקד פלגה וקצין מבצעים ביחידה חשאית למבצעים מיוחדים של כוח דלתא וה-CIA.
ביוני 2002 חזר לחטיבה האווירית למבצעים מיוחדים 160 ושירת כסגן מפקד הגדוד הראשון. בתקופה זו השתתף במלחמת עיראק ובמרדף אחר סאדאם חוסיין.
ביוני 2004 מונה למפקד הגדוד החמישי ברגימנט האווירי ה-158 של הצבא המוצב בגרמניה. ביולי 2006 מונה למפקד הגדוד בחטיבה האווירית למבצעים מיוחדים 160 ובמאי 2008 מונה למפקד החטיבה. בהמשך שירותו שימש עוזר לענייני מבצעים מיוחדים בפיקוד ארצות הברית ונאט"ו לאימון כוחות הביטחון של אפגניסטן.
ביוני 2012 מונה למפקדו השני של פיקוד מבצעי אוויר מיוחדים של צבא ארצות הברית. ביוני 2014 מונה לסגן מפקד דיוויזיית חיל הרגלים השנייה וב-2015 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית. ביולי 2017 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית. הוא פרש מהשירות הצבאי ב-2018.
האטמצ'ר בעל תואר ראשון בניהול מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל, בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה מהמכללה לפיקוד ומטה של הצי, ותואר שני באסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא.
סויוז 23
סויוז 23 (ברוסית: Союз-23) היא חללית סויוז שהמריאה ב-14 באוקטובר 1976 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה זוג קוסמונאוטים: ויאצ'סלב זודוב, ואלרי רוז'דסטבנסקי. המטרה של הטיסה היה ביצוע התחברות לתחנת חלל סאליוט 5 ועריכת ניסויים ומחקרים שונים בהמשך. במהלך התקרבות לתחנת החלל התרחש כשל במערכת האוטומטית. ביצוע התחברות בצורה ידנית ניתן רק ממרחק של 1200 מ' ובאותו עת המרחק בין החלליות היה כ-2 ק"מ. הניסיון בכל זאת להמשיך בתהליך ולסיימו לא הצליח. לאחר שהתברר שמלאי הדלק הולך ואוזל סוכם על סיום המשימה. לאור כך שעברו כבר כ-48 שעות מתחילת הטיסה ויכולת החללית לאפשר תנאי מחיה לקוסמונאוטים הייתה ל-3 יממות בלבד היה צורך לבצע נחיתת חירום. הנחיתה בוצע בלילה והקוסמונאוטים נחתו באגם. הדבר אומנם היה אפשרי אך לאור מזג האוויר הקשה באזור (סופת שלגים עזה) והפעלה לא מתוכננת של מערכת המצנחים פתחי מערכת האוורור כוסו במים. כתוצאה מכך הופסקה אספקת אוויר טרי לתא הנחיתה. לקראת בוקר קוסמונאוט ויאצ'סלב זודוב איבד את הכרתו. בסופו של דבר אחד ממסוקי של צוות חילוץ הצליח להתחבר לתא הנחיתה ולגרור אותה לשפת האגם.
פטריק קארלגרן
פטריק אולף אנדרס קארלגרן (בשוודית: Patrik Ulf Anders Carlgren; נולד ב-8 בינואר 1992) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ראנס.
קריירת מועדונים
בגיל 17 התחיל קארלגרן לשחק ב-FK פאלו מהליגות הנמוכות בשוודיה. בשנת 2011 החל לשחק ב-IK בראיה מליגת המשנה השוודית. ב-9 ביוני 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על אומאו במסגרת המחזור ה-11. באמצע עונת עבר קארלגרן לא.י.ק סולנה מליגת העל השוודית. ב-8 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 נגד האלמסטד במסגרת המחזור השמיני.
קריירה בינלאומית
קארלגרן היה חלק מהסגל השוודי שזכה באליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2015.
ב-10 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, כששיחק 62 דקות בניצחון 0–3 על נבחרת פינלנד במשחק ידידות. הוא זומן לסגל נבחרת שוודיה לקראת יורו 2016.
יגואר (X260) XF
יגואר (X260) XF (באנגלית: Jaguar XF (X260)) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב Jaguar Land Rover בבעלות טאטא מוטורס, אשר מיוצרת משנת 2015 בבריטניה, ומשנת 2016 ב-הודו וסין.
בסין דגמי יגואר (X260) XF מיוצרים על ידי Chery Jaguar Land Rover, מיזם משותף של "Jaguar Land Rover" ושל יצרנית הרכב הסינית "Chery Automobile Co. Ltd".
פרוטון טיארה
פרוטון טיארה (במלאית: Proton Tiara, באנגלית: Proton Tiara) - היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב המלזית PROTON Holdings אשר יוצרה במלזיה בין השנים 2000 – 1996.
דגם "פרוטון טיארה" מבוסס על דגם סיטרואן AX מתוצרת סיטרואן.
אדוארדו קרבאליו
אדוארדו דוס רייס קרבאליו (בפורטוגזית: Eduardo dos Reis Carvalho, נולד ב-19 בספטמבר 1982; ידוע גם כאדוארדו) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת השוער בספורטינג בראגה.
קריירת מועדונים
בצעירותו, נדד אדוארדו בין מספר מחלקות נוער עד שבגיל 16 הגיע למחלקת הנוער של בראגה. כאשר סיים את גיל הנוער שיחק בקבוצת המילואים של המועדון עד שבינואר הושאל לביירה מאר עד לסיום העונה על מנת לצבור ניסיון בליגת העל הפורטוגזית. עונה לאחר מכן הושאל לויטוריה סטובאל עימה זכה בגביע הליגה הפורטוגזי ואף נבחר לאיש המשחק בגמר המפעל לאחר שהדף שלושה פנדלים של שלושה משחקני ספורטינג ליסבון. בעונת חזר לבראגה כשוער ראשון וספג בה 20 שערים (הכי מעט בליגה) וסיים עם הקבוצה במקום השני בטבלה, הישג שיא של המועדון.
ב-7 ביולי 2010 חתם בגנואה מהסרייה א' תמורת 4 מיליון אירו ו-25% מסכום העברה עתידית של השחקן. אף על פי ששיחק ברוב משחקי הקבוצה, הוא הושאל לבנפיקה ליסבון עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן שלו לאחר עונה אחת בלבד באיטליה. ב-26 ביוני 2012 חתם באיסטנבול בשאקשהיר מליגת העל הטורקית. לאחר עונה אחת חזר לבראגה כמושאל מגנואה.
ב-27 ביוני 2014 חתם בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית ל-3 שנים.
ב-25 באוגוסט 2016 חתם בצ'לסי מהפרמייר ליג לעונה אחת.
ב-6 ביולי 2018 הושאל לויטסה ארנהם ההולנדית לעונה אחת.
ב-1 ביולי 2019 שוחרר מצ'לסי וכעבור זמן קצר חתם בספורטינג בראגה.
קריירה בינלאומית
בספטמבר זומן אדוארדו לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל לאחר פרישתו של קים מהנבחרת. ב-11 בפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד. לאחר שאיבד את מקומו בהרכב גנואה, איבד אדוארדו גם את מקומו בהרכב הנבחרת לרוי פטריסיו. אדוארדו השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010, יורו 2012, מונדיאל 2014 ויורו 2016.
קרל מרלנטס
קרל מרלנטס (באנגלית: Karl Marlantes; 24 בדצמבר 1944) הוא סופר אמריקאי, מחבר הספר "מטרהורן".