cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ק הולדמן
קורות חיים
הולדמן נולד ב-1941, בהופקינסוויל שבקנטקי, למשפחה יהודית אמריקאית. המשפחה נדדה ברחבי ארצות הברית והולדמן גדל בפוארטו ריקו, בניו אורלינס, בוושינגטון הבירה, באלסקה ובמרילנד. למד הנדסת הסביבה וביולוגיה באוניברסיטת אוקלהומה והשלים את התואר הראשון באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בעבודתו כביולוג התמחה בפרזיטולוגיה והשרשור Hymenolepis haldemani נקרא על שמו. היה נשוי במשך עשר שנים לאליס ואב לבת אחת. נישא בשנית לסופרת המדע הבדיוני הקנדית ברברה דלפלייס, לה נשאר נשוי עד פטירתו. החל משנות השבעים ועד פטירתו גר בפלורידה, ליד אחיו ג'ו.
רצח שולמית רחל עובדיה
רצח שולמית רחל עובדיה הוא פיגוע שאירע ב־20 בספטמבר 2022, סמוך לשעה 16:30 אחר הצהריים ברחוב החשמונאים בחולון, כשפלסטיני מקלקיליה בן 28, בעל היתר כניסה לישראל שעבד בבנייה בעיר, הכה למוות במוט ברזל את שולמית רחל עובדיה בת 84, ולאחר מכן נמלט והתאבד בתלייה בתל אביב. לאחר הרצח התברר שהפלסטיני לקה בנפשו.
הפיגוע
בבוקר יום שלישי, 20 בספטמבר 2022, נכנס המחבל מוסא סרסור לישראל עם היתר כניסה לצורכי עבודה, דרך מעבר אייל הסמוך לקלקיליה. אחר הצהריים, בחולון, הוא תקף בעזרת חפץ כבד את שולמית רחל עובדיה, כבת 84, שהתגוררה בבניין הנמצא מטרים בודדים מאתר בנייה בו עבד, ואז נמלט מהמקום.
במהלך הלילה נערך מצוד אחר המחבל, ובבוקר שלמחרת (רביעי) אותרה גופתו כשהיא תלויה בבניין נטוש ברחוב בר כוכבא, בתל אביב, וההנחה היא שהוא התאבד בתלייה.
מחקירת הפיגוע עולה כי בשבועיים שקדמו לו הרוצח עורר פעמיים את חשדו של פקח עירוני, שהזמין את המשטרה, והפלסטיני שוחרר לדרכו לאחר שהציג אישור עבודה בתוקף. החקירה העלתה כי אין לו רקע ביטחוני או השתייכות לאחד מארגוני הטרור וגם לא התבטאויות פומביות לאומניות מצידו, ולא עלו סימנים שאדם אחר סייע לו בביצוע הרצח או במנוסה.
בעקבות הרצח פורסם שהרוצח, מוסא סרסור, אובחן בבית חולים פלסטיני כמתמודד עם סכיזופרניה וניתנה המלצה לאשפזו.
אנטישמיות מודרנית
אנטישמיות היא מושג שנקבע בשנת 1879 על ידי המשכיל הגרמני וילהלם מאר. אף שיש במושג זה כדי להצביע על הגזע השמי כולו, הרי שהשימוש שנעשה בו היה נגד היהודים. האנטישמיות, שנאת העם היהודי, התקיימה מדורי דורות, דבר שהביא להיבדלות חברתית ותרבותית של היהודים מיתר העמים. האנטישמיות המודרנית החלה במאה ה–19 והיא כוונה בעיקר נגד האנשים היהודים, ולא ספציפית נגד היהדות. במילים אחרות, השנאה לדת היהודית המירה עצמה בשנאה לעם היהודי כולו.
אנטישמיות מודרנית היא אנטישמיות הקיימת מהמאה ה-18 ועד לימינו אנו. האנטישמיות המודרנית, שהתפתחה באירופה ומשם חלחלה לכל העולם שונה מהאנטישמיות המסורתית בסיבותיה, מטרותיה ואופיה, והיא מתבססת על שיטות מודרניות (מדע, תקשורת המונים, פוליטיקה מפלגתית וכו').
האנטישמיות המודרנית הגיעה לשיאה בתקופת השואה, בה נרצחו מיליוני יהודים בשל יהדותם.
"שנאה ישנה"
שנאת ישראל המסורתית התקיימה כבר בתקופות קדומות, בעת העתיקה ובימי הביניים, וזאת מכמה סיבות:
הגורמים לאנטישמיות המודרנית
המהפכה הצרפתית (1789) הכירה ביהודים כבני הלאום הצרפתי. הדגש בתפיסה הלאומית של ה"מהפכה הצרפתית" הושם על אפשרות הבחירה של היחיד את לאומיותו, בתנאי שיציית לחוק המדינה ויהיה אזרח נאמן לה.אולם, מגמה אחרת של הלאומיות האירופאית הייתה המגמה הרומנטית, אשר הגדירה את "הלאום" אחרת: אדם נולד לתוך לאום. הלאום מוגדר על פי מוצא, היסטוריה ושפה. אדם אינו יכול לאמץ לעצמו לאומיות. האנטישמים מהזרם הרומנטי טענו, כי אין לקבל את היהודים כאזרחים, בהיותם גוף זר, מבחינה לאומית.היהודי נתפס כגורם אנטי-לאומי, כפי שכתב וילמנס בספרו "אינטרנציונל הזהב" ב-1876: "…כל ניסיון למיזוג לאומי ייכשל, משום שיהודי מסתייג ממנו - מרובים היהודים בשורות המפלגות, החותרות לערער הארגונים הקיימים."
אנטישמיות כעקרון פוליטי
מימי ניסיון ההפיכה של ז'ורז' בולנז'ה בצרפת של שנות ה-80 של המאה ה-19 ועקב פרשת דרייפוס נעשה, מצד קיצונים מהפכנים מימין ומשמאל, ניסיון לאחד את האומה ואת ההמון נגד הליברליזם, הקפיטליזם (כולל הסוציאל-דמוקרטיה המתונה שהסכינה עמו) והבורגנות שגיבשו את השלטון הדמוקרטי. יסוד האנטישמיות ב"סינתזה" הלאומנית של ההמון, כפי שביטאו למשל גוסטב לה בון, מוריס בארס, שארל מוראס, פייר-ז'וזף פרודון, ז'ורז' סורל ואחרים לא היה שנאת יהודים סתם, אלא עקרון פוליטי ונוסחה לאיחוד שדרות הלאום. בכוחה של התעמולה האנטישמית היה לגשר על פערים חברתיים ומעמדיים, ניגודי אינטרסים וסתירות אידאולוגיות בקרב הקבוצות הלאומניות השונות שהרכיבו את הסינתזה. היהודי (הקפיטליסט, העקור הנצחי, הקוסמופוליטי, "הסוחר שאינו מכיר במולדת ובמעמד ואינו מבין טיבו של כבוד כי זהו ערך שאינו ננקב בבורסה") נתפס כמי שמתסיס, זורע פירוד ומפלג את ההמון הלאומי הפטריוטי. האנטישמיות הייתה הגרעין סביבו יכל להתגבש הרגש הלאומי. האנטישמיות הייתה הגרעין המשותף הבסיסי לתנועות לאומניות, סינדיקליסטיות ופשיסטיות בצרפת, הן ששאבו את האידאולוגיה שלהן מימין והן כאלה ששאבוה משמאל כגון "אקסיון פראנסז", "חוג פרודון" ותנועת הצהובים.
ביטויי האנטישמיות המודרנית
לדוגמה: האנטישמיות, שרווחה באירופה, באה לידי ביטוי גם בהקמת מסגרות ארגוניות שונות כמו מפלגות אנטישמיות, עיתונות אנטישמית, הקמת ליגות אנטישמיות ועוד. לדוגמה:
חסרי זנב
חסרי זנב (שם מדעי: Anura; מילולית: חסרי-זנב; מיוונית: an - בלי, oura - זנב) היא סדרת דו-חיים מודרניים מפותחים בעלי רגליים חזקות איתן הם מקפצים. בסדרת חסרי הזנב ישנם שתי קבוצות לא-טקסונומיות של יצורים: צפרדעים וקרפדות; חלוקה זו בין הצפרדעים לקרפדות אינה נחשבת לטקסונומית והן נבדלות זו מזו במאפיינים חיצוניים ובדפוסי התנהגות. מבין המשפחות הרבות שבסדרת חסרי הזנב, ישנן שתיים הנקראות צפרדעיים וקרפדיים, אך גם מיני חסרי זנב שאינם במשפחת הקרפדיים מכונים "קרפדות", וכך גם לגבי הצפרדעיים. בקרב הציבור הרחב מכונות לרוב כל חברות סדרת חסרי הזנב "צפרדעים".
המאפיינים של חסרי זנב בוגרים הם רגליים אחוריות ארוכות, גוף קצר, רחב ונמוך יחסית, אצבעות שקרומי-שחייה מתוחים ביניהן, עיניים בולטות וגדולות יחסית והיעדר זנב. לרוב חסרי הזנב אורח חיים מימי-למחצה, אך הם מתניידים בקלות על היבשה בעזרת ניתור או טיפוס. הנקבה מטילה כמות גדולה מאוד של ביצים, לרוב במקווי מים - בשלוליות, באגמים או בבריכות. לאחר בקיעת הביצים, מגיעים חסרי הזנב לשלב הלרווה - ראשנים בעלי זימים החיים במים בלבד. בשלב הבא בהתפתחותם הם מפתחים ריאות ומסוגלים לחיות הן במים והן ביבשה, אך הזנב עדיין קיים. בשלב האחרון הזנב מתכנס אל תוך הגוף וחסר הזנב מגיע לבגרות. חסרי הזנב הבוגרים הם טורפים, ותזונתם מתבססת על פי רוב על פרוקי-רגליים, תולעים טבעתיות וחלזונות.
חסרי הזנב נפוצים מאוד ברוב שטחי כדור הארץ, החל מאזורי אקלים טרופיים ועד לסוב-ארקטיים, אך רוב המינים חיים ביערות גשם טרופיים. עם למעלה מ-5,000 מינים ידועים, חסרי הזנב הם בין הקבוצות הגדולות ביותר בקרב בעלי החוליות, אף על פי שאוכלוסיות של מיני חסרי זנב מסוימים מצטמצמות בצורה מדאיגה ואף מגיעות לסף הכחדה.
טקסונומיה
סדרת חסרי הזנב כוללת כ-5,250 מינים ידועים, המחולקים ל-33 משפחות. שלוש המשפחות הגדולות ביותר הן הלפטודקטיליים (leptodactylidae; כוללת כ-1,100 מינים), האילניתיים (hylidae; כוללת כ-800 מינים) והצפרדעיים (ranidae; 750). חסרי הזנב הם הקבוצה הגדולה ביותר מבין הדו-חיים: כ-88% אחוז מכלל מיני הדו-חיים הם חסרי זנב.
חלוקת חסרי הזנב ל"צפרדעים" ו"קרפדות" אינה נעשית על בסיס טקסונומי. מנקודת מבט טקסונומית, כל חברי סדרת חסרי הזנב הם צפרדעים ורק חברי משפחת הקרפדיים נחשבים ל"קרפדות אמיתיות". השימוש הרווח במילה "צפרדע" מתייחס לרוב למינים מימיים או מימיים-למחצה בעלי עור חלק או לח; לעומתו, השימוש במילה "קרפדה" מתייחס למינים הנוטים להיות יבשתיים בעלי עור יבש ומכוסה יבלות. יוצאת דופן היא הצפרדע Bombina bombina, אשר עורה דומה אמנם לעור קרפדה, אולם היא מעדיפה סביבה מימית.
צפרדעים וקרפדות מסווגות לשלוש תת-סדרות: ארכאובטרכיה (Archaeobatrachia), המכילה 4 משפחות של צפרדעים קדומות; מזובטרכיה (Mesobatrachia), המכילה 5 משפחות של צפרדעים מפותחות יותר אבולוציונית; וניאובטרכיה (Neobatrachia), תת-הסדרה הגדולה ביותר, המכילה את 24 משפחות הצפרדעים הנותרות של צפרדעים "מודרניות". האחרונה כוללת את המינים הנפוצים ביותר של צפרדעים בתבל. תת-הסדרה Neobatrachia מחולקת לאילנתאים (hylidae) ולצפרדעים (ranidae) חלוקה זו מתבססת על מאפיינים מורפולוגיים, כמו מספר החוליות, מבנה חגורת החזה ואנטומיה של הראשנים. אמנם חלוקה זו היא המקובלת בדרך כלל, אך טיב היחסים בין משפחות חסרי הזנב עדיין אינו ברור. מחקרים עתידיים בתחום הגנטיקה המולקולרית צפויים לשפוך אור על קשרים אלו.
מורפולוגיה ופיזיולוגיה
בהשוואה לשתי הסדרות האחרות במחלקת הדו-חיים, חסרי הרגליים ובעלי הזנב, המורפולוגיה של חסרי הזנב ייחודית בכך שהם חסרים את אחד מהמאפיינים הבולטים של יתר הדו-חיים, הוא הזנב, ורגליהם מותאמות לניתור יותר מאשר להליכה. מבחינה פיזיולוגית חסרי הזנב דומים לשאר הדו-חיים (אך שונים מבעלי החוליות) מפני שחמצן יכול לעבור בקלות דרך עורם החדיר והם יכולים לנשום דרכו. מכיוון שהחמצן מתמוסס בקרום מימי על עור חסר-הזנב ומשם עובר לדם, עורם חייב להישאר לח כל הזמן. תכונה זו לא מביאה לחסרי הזנב תועלת בלבד, אלא גם מספר חסרונות. כך, למשל, הם רגישים מאוד לרעלים בסביבתם כי גם הם, כמו החמצן, יכולים להתמוסס דרך העור ולעבור לזרם הדם. דבר זה יכול להביא להדלדלות אוכלוסיית חסרי הזנב.
לא כל המאפיינים הפיזיולוגיים והאנטומיים משותפים לכל 5,250 מיני חסרי הזנב הקיימים. אף על פי כן, ניתן להבחין בבירור במאפיינים אחדים שמייחדים אותם משאר הדו-חיים. חסרי הזנב מותאמים היטב לקפיצה ולכן יש להם רגליים אחוריות ארוכות עם עצמות קרסול מוארכות. עמוד השדרה שלהם קצר וקיימות בו לכל היותר 10 חוליות חופשיות. בסופו של עמוד השדרה ממוקמת עצם הזנב (urostyle או coccyx - עצם העוקץ), שבסופה, על פי רוב, לא קיים זנב.
ממדי גופם של חסרי הזנב יכולים להשתנות מאוד ממין למין: בעוד שאורכה של ה-Paedophryne amauensis מפפואה גינאה החדשה אינו עולה על 7 מילימטרים, וגודלן של ה-Brachycepahlus didactylus הברזילאית וה-Eleutherodactylus iberia הקובנית אינו עולה על 10 מילימטרים, הרי שצפרדע גוליית (Conraua goliath) הקמרונית מגיעה לאורך של 30 סנטימטרים. עורם תלוי ברפיון על גופם בשל היעדרה של רקמת חיבור. מרקם עורם משתנה גם הוא: הוא יכול להיות חלק, בעל יבלות או מקופל. לחסרי הזנב שלושה קרומים המכסים על עיניהם: אחד שקוף, שנועד להגן על העיניים מתחת למים, ושניים אחרים אשר נעים בין רמת שקיפות בינונית לבין אטימות. יש להם אוזן אחת בכל צד של הראש, ולעיתים אלו מכוסות בעור.
רגליים וכפות רגליים
מבנה הרגליים וכפות הרגליים של חסרי הזנב משתנה ממין למין ולרוב תלוי בסביבת החיים של המין - ביבשה, במים או על עצים. לחסרי הזנב נחוצה יכולת לנוע בזריזות בסביבת המחיה שלהם על מנת לתפוס את טרפם וכן להתחמק מטורפיהם. מספר תכונות פיזיולוגיות עוזרות להם בכך.
חסרי זנב בני משפחת האילניתיים מפתחים רפידות בכף הרגל, המסייעות להם באחיזת משטחים אנכיים. רפידות אלו, הממוקמות בקצות האצבעות, אינן עובדות לפי עקרון הוואקום. במקום זאת, הרפידות מורכבות מתאים בעלי יכולת נעילה, שהמרווחים ביניהם קטנים ביותר. כאשר חסר הזנב מפעיל לחץ על הרפידות, הרווחים בין התאים מצטמצמים אף יותר ומותירים צינורות דקיקים המלאים ריר שאוחז במשטח האנכי בכוח ה.
מינים רבים במשפחת האילניתיים מפתחים בליטה קטנה בכל אצבע ובכך מגדילים את שטח המגע שלהם עם העץ. בנוסף, כיוון שניתור בין ענפי העצים עלול להיות מסוכן, מינים מסוימים מפתחים מפרק ירך ייחודי, המאפשר הן ניתור והן הליכה. חסרי הזנב החיים על העצים הגבוהים נוטים אף לפתח קרומים בין אצבעותיהם, בדיוק כמו חסרי הזנב המימיים. אף על פי כן, מטרתם של אלו שונה - הם מתפתחים על מנת לאפשר לחסרי הזנב לצנוח, ואף לנווט את הדאייה, בזמן הניתור בצמרות העצים.
בניגוד לחסרי הזנב המימיים והעציים, חסרי הזנב היבשתיים אינם מפתחים התאמות ייחודיות. רק מעטים מהם, אשר נוהגים לחפור באדמה לעיתים קרובות, נוטים לפתח גבשושית קטנה בסוף האצבעות על מנת שתעזור להם בחפירה. הרגליים האחוריות שלהם שריריות יותר מאשר אלו של חסרי הזנב המימיים והעציים.
עור
תפקיד נוסף של העור קשור להסוואה, שהיא שיטת הגנה רווחת אצל חסרי הזנב. מרבית חסרי הזנב המשתמשים בהסוואה פעילים במהלך הלילה, דבר המסייע להסוואתם. במשך היום מוצאים חסרי זנב אלו את המיקום המיטבי לשם הסוואה. חסרי זנב מסוימים אף בעלי יכולת לשנות את צבע עורם, אך יכולת זו מוגבלת לרוב לגוון אחד או שניים של אותו צבע (האילנית האוסטרלית הלבנה, לדוגמה, יכולה לשנות את צבעה מירוק לחום). סממנים הסוואתיים נוספים, כמו יבלות וקמטים, מאפיינים את מרבית חסרי הזנב היבשתיים, שכן עור חלק לא יסתירם היטב מפני טורפיהם. לעומתם, חסרי הזנב העציים נוטים לפתח עור חלק, היכול להסוות אותם בתור עלים.
מינים מסוימים משנים את צבע עורם ביום ובלילה, בזכות השפעתם של האור והלחות על גודל התאים המכילים פיגמנטים.
רעל
מינים רבים של חסרי זנב מייצרים רעל היכול להפוך אותם לטורפים. לכל הקרפדות, לדוגמה, יש בלוטות רעל גדולות, הממוקמות בחלק העליון של הראש מאחורי העיניים. חסרי זנב מסוימים, כמו צפרדע חץ רעילה, הם רעילים במיוחד. המבנה הכימי של הרעלים של חסרי הזנב משתנה והוא יכול להיות חומר הגורם לגירוי, הלוצינוגן, חומרים שגורמים לעוויתות, רעלן עצבי ואף חומר המצר את כלי הדם. טורפי חסרי זנב רבים הסתגלו והפכו עמידים לרמות הרעל שקיימות אצל חסרי הזנב אותם הם טורפים. בעלי חיים אחרים, כולל האדם, עלולים להיפגע חמורות.
אופן ייצור הרעל משתנה. חלקם לא מייצרים אותו, אלא מקבלים אותו מנמלים ופרוקי-רגליים אחרים אותם הם אוכלים; מינים אחרים, כמו ה-Pseudophryne האוסטרלי, יכולים לייצר את הרעל מאלקלואידים שאינם מופקים מתזונתם. חסרי זנב רעילים נוטים "לפרסם" את רעילותם בעזרת צבעים זוהרים או בוהקים, המשמשים כצבעי אזהרה. קיימים לפחות שני מינים לא רעילים של חסרי זנב באמריקה הטרופית, שמחקים את צבעם של מינים רעילים על מנת לנצל את הרתיעה של הטורפים הפוטנציאלים מצבעי האזהרה (חקיינות בטסיאנית).
מכיוון שהרעלנים של חסרי הזנב מגוונים למדי, הם עוררו את התעניינותם של ביוכימאים, שהגדירו אותם כ"בית מרקחת טבעי". האלקלואיד אפיבדיטין, משכך כאבים החזק פי 200 ממורפיום, הוא אחד המרכיבים של הרעלנים של כמה חסרי זנב. כימיקלים אחרים שבודדו מעורם של חסרי הזנב גילו התנגדות לנגיף האיידס. בשל כך נבדקת השפעתם הרפואית של מרכיבים מסוימים ברעלי חסרי הזנב.
הפרשות העור של מספר קרפדות, כמו Bufo alvarius וקרפדת קנים, מכילות רעלים מיוחדים, שחלקם משפיעים על המוח, ובשל כך שימשו כסמי הנאה. בדרך כלל מייבשים ומעשנים את ההפרשות הללו. מסוכן ביותר ללקק את העור, ואף נוצרה על כך אגדה אורבנית.
נשימה ומערכת הדם
עורו של חסר הזנב חדיר לחמצן ולפחמן דו-חמצני, כמו גם למים. מספר כלי דם ממוקמים בסמוך לעור באופן המאפשר לחסר הזנב לנשום גם כאשר הוא נמצא מתחת למים, שכן החמצן עובר מהמים ישירות לזרם הדם. על פני היבשה, חסרי זנב בוגרים משתמשים בריאותיהם על מנת לנשום. אלו דומות לריאות האדם, אך בכל זאת שונות מהן: שרירי החזה אינם מעורבים בתהליך הנשימה, והסרעפת והצלעות אינן קיימות כלל. במקום אלו, תהליך הנשימה שלהן מורכב מלקיחת אוויר דרך הנחיריים (מה שגורם להתרחבות הגרון וללחיצת קרקעית הפה. עקב כך נכנס האוויר לריאות בשל הפרשי הלחצים.
לחסרי הזנב לב בעל שלושה חללים בלבד (לשם השוואה, לב האדם מורכב מארבעה חללים), מבנה אותו הם חולקים עם בעלי ארבע רגליים, אך לא עם עופות ויונקים. דם עשיר בחמצן, המגיע מהריאות, ודם עשיר בפחמן דו-חמצני, המגיע מיתר התאים בגוף, נכנסים ללב מעליות שונות. משם, דרך שסתום מיוחד, הם מובלים לכלי הדם המתאים - אבי העורקים לדם העשיר בחמצן, ועורק הריאה לדם העשיר בפחמן דו-חמצני. מנגנון ייחודי זה חיוני לשם הפרדה טובה ככל הניתן בין הדם העשיר בחמצן לבין הדם העשיר בפחמן דו-חמצני. הפרדה זו הכרחית, שכן היא מאפשרת לחסרי הזנב קצב חילוף חומרים גבוה יותר, וכך הם יכולים להיות פעילים יותר.
מחזור חיים ותקשורת
מחזור החיים של חסרי הזנב, בדומה לזה של שאר הדו-חיים, מורכב מארבעה שלבים עיקריים: ביצה, ראשן, שלב ביניים בין ראשן לבוגר, וחסר-זנב בוגר. בשני השלבים הראשונים: ביצה וראשן, נחוצה לחסרי הזנב סביבה מימית. צורך זה מוביל למגוון מנהגים הקשורים לרבייה, כמו הקול המיוחד שמשמיע הזכר על מנת למשוך את הנקבה לאזור שהוא בחר לעצמו לרבייה. חסרי זנב אחדים אף שומרים על ביציהם, ובמקרים מסוימים גם על הראשנים.
מביצה לבגרות
חסר הזנב מתחיל את חייו כביצה. הביצים מוטלות בדרך כלל במים, ונקבת חסר זנב בודדת יכולה להטיל גושי ביצים המכילים מאות ואף אלפי ביצים. גושים אלו נקראים צברי ביצים. הביצים חשופות במידה גבוהה לטורפים, ולכן חסרי הזנב פיתחו שיטות להבטחת הישרדותו של הדור הבא. הנפוצה שבהן היא הטלה סינכרונית של הביצים, כלומר חסרי זנב רבים מטילים את ביציהם בו-זמנית. עקב כמות הביצים העצומה נבצר מן הטורפים לטרוף את כולן. אמנם מרבית הביצים ייטרפו על ידי טורפים, אולם סביר שביצים רבות יותר ישרדו. שיטה נוספת לשמירה על הביצים היא הטלתן על עלים הנמצאים על פני המים. בשיטה זו חסר הזנב מטיל את הביצים על עלים, כאשר קרום דביק ולח עוטף אותן ושומר על הלחות. בחלק מהמינים המשתמשים בשיטה זו יכולות הביצים לזהות תנודות של צרעות או נחשים קרובים, ובמצב כזה הן יבקעו מוקדם מהצפוי על מנת להתחמק מטריפה. מינים אחרים, כמו קרפדת קנים (Bufo marinus), מטילים ביצים רעילות על מנת לצמצם במידת האפשר את כמות הביצים הנטרפות. אף על פי שמשך שלב הביצה תלוי במין המסוים ובתנאים סביבתיים, ביציהם של חסרי זנב מימיים בוקעות כעבור שבוע ימים.
לאחר המטמורפוזה יכולים חסרי זנב צעירים לעזוב את הסביבה המימית ולהתפזר בסביבות גידול יבשתיות, או להמשיך לחיות בסביבה המימית כבוגרים. רובם המוחלט של מיני חסרי הזנב ניזונים בבגרותם ממזון מן החי: הם אוכלים חסרי חוליות כגון פרוקי-רגליים וחלזונות. מינים גדולים יותר יאכלו אף דגים וחסרי זנב קטנים יותר. חסרי זנב אחדים משתמשים בלשונם הדביקה על מנת ללכוד טרף מהיר תנועה, בעוד אחרים תופסים את הטרף ומכניסים אותו לפיהם בעזרת הגפיים הקדמיות. אף על פי כן, מינים מועטים בלבד אוכלים בעיקר צמחים. חסרי זנב בוגרים מהווים טרף לציפורים, דגים גדולים, נחשים, שועלים, גיריות, חוטמנים ובעלי חיים אחרים. חסרי זנב אף נאכלים על ידי בני אדם.
רבייה
לאחר מכן הזכר והנקבה מתחילים בחיבוק הכלולות. הם שוחים יחדיו ובמהלך השחייה הנקבה מטילה את ביציה, והזכר מפרה אותן בהפריה חיצונית - תא הביצה ותא הזרע נפגשים במים (ולא בתוך גופו של חסר-הזנב). הביצים הולכות וגדלות ומפתחות כיסוי המגן עליהן. צבען של הביצים הוא בדרך כלל חום או שחור, והן עטופות בחומר דמוי ג'לטין.
מרבית מיני חסרי הזנב מתרבים בין סוף הסתיו ובין תחילת האביב. טמפרטורת המים בתקופות אלו נמוכה יחסית, בממוצע בין 4 ל-10 מעלות צלזיוס. ההתרבות בתקופה זו עוזרת לראשנים הקטנים והמתפתחים, שכן ריכוז החמצן במים הוא הגבוה ביותר כשהמים קרים. בנוסף לכך, המזון שיכולים הראשנים לאכול נמצא בעיקר בעונה זו.
טיפול בראשנים
על אף שאין ידע רב על הדרך שבה מטפלים חסרי הזנב בצאצאיהם, מעריכים כי למעלה מ-20% ממיני הדו-חיים דואגים לצאצאיהם, וצורת הטיפול והדאגה ההורית שונות ומגוונות. מינים אחדים של צפרדע חץ רעילה מטילים את ביציהם בין העצים ומגינים עליהן מפני טרף ושומרים על לחותן. חסר הזנב יטיל את מימיו על הביצים במקרה שאלה יתייבשו במידה מסוכנת. לאחר בקיעתן, אחד ההורים ישא את הביצים על גבו ויעביר אותן לברומליה אוגרת מים. לאחר מכן ההורה אף יטיל ביצים לא מופרות לתוך הברומליה, על מנת לספק לראשנים מזון עד שיעברו מטמורפוזה. חסרי זנב אחרים נושאים את הביצים על גבי רגליהם האחוריות או על גבם, אחרים מגינים על הראשנים בתוך גופם שלהם. כך, לדוגמה, לזכר של המין Assa darlingtoni יש כיסים בצד גופו, ובהם הוא שם את הראשנים עד אשר יעברו מטמורפוזה. נקבת הצפרדע האוסטרלית (Rheobatrachus silus), שהוא מין שכנראה נכחד, פעלה באופן דומה, בבולעה את הביצים מיד לאחר הטלתן. ראשני הצפרדע האוסטרלית גדלו בקיבתה החומצית (לקיבה מופרשות חומצות כמו חומצת מימן כלורי) הודות לחומר מיוחד שמפרישים הראשנים, המנטרל את הפרשת החומצות. בשל אכסון צאצאיה בבטנה, הצפרדע האוסטרלית אינה אוכלת בתקופה זו ובסיומה היא "מקיאה" את הצאצאים.
קרקור
קול הקרקור של חסר הזנב ייחודי למין שלו. חסרי הזנב מקרקרים על ידי הזרמה של אוויר דרך בית הקול שבגרון. ברוב המינים המקרקרים עוצמת הקרקור מוגברת באמצעות שקי קול, קרומי עור בגרון ובפינת הפה המתנפחים בזמן השמעת קול על מנת להגבירו.
למינים אחדים, כמו המינים מהסוגים Heleioporus ו-Neobatrachus, אין שקי קול, אך הם עדיין יכולים לקרקר בעוצמות גבוהות. במינים אלו חלל הפה גדול יחסית ומעוצב בצורת כיפה, וכך הפה מתפקד בתור תיבת תהודה המגבירה את הקרקור. מינים ללא שקי קול וחסרי יכולת להפיק קרקורים רמים נוטים להתיישב ולאכלס אזורים הסמוכים למים זורמים. רעש המים גובר על כל הקולות והקריאות, ולכן הם חייבים לפתח אמצעי תקשורת חלופיים.
לקרקור של חסרי הזנב מספר תפקידים, המרכזי שבהם הוא קריאת הזכרים לנקבות בעת תקופת החיזור. הזכרים מקרקרים לנקבותיהן הן באופן אישי והן באופן קבוצתי. נקבות ממינים רבים מפיקות קרקורים הדדיים לזכרים, עובדה שלעיתים מגבירה את פעילות הרבייה באזור ההתרבות. מינים מסוימים של חסרי זנב החיים באזורים טרופיים מפיקים קולות מיוחדים המזהירים מבוא הגשם, בהסתמך על שינויים בלחות הקודמים לממטרי הגשם. בנוסף, מינים רבים משמיעים קרקורים "טריטוריאליים", שמטרתם להבריח זכרים אחרים שפלשו לנחלתם. הקרקורים הללו מופקים כאשר פיהם של חסרי הזנב סגור.
מינים מסוימים משמיעים קריאות מצוקה בעת סכנה, אותן הם מפיקים כשפיהם פתוח ויוצרים כך טון צורם גבוה יותר. יעילותה של קריאה זו אינה ידועה; עם זאת, הדעה הרווחת היא שקריאות אלו נועדו למשוך טורפים אחרים לאזור, ובכך להסיח את דעתם לזמן המספיק להימלטות.
חסרי הזנב בישראל
ארץ ישראל היא אזור בעל אקלים צחיח יחסית לאזורים אחרים שבהם המגוון הביולוגי של הדו-חיים רב יותר. מקורות המים בארץ דלים באופן יחסי. מסיבה זו, לא התפתחו בארץ ישראל מיני דו-חיים רבים, ועבור חלקם זהו גבול תפוצתם הדרומי. בישראל חיים חמישה מיני חסרי זנב: חפרית מצויה (Pelobates syriacus), אילנית מצויה (Hyla arborea), צפרדע הנחלים (Rana ridibunda), קרפדה ירוקה (Bufo viridis) ועגולשון שחור-גחון (Discoglossus nigriventer).
אוכלוסיית חסרי הזנב (והדו-חיים בכלל) בישראל נמצאת בירידה חדה ובימינו מוגדרים כלל מיני הדו-חיים בארץ כנמצאים בסכנת הכחדה מסוימת. עגולשון שחור-גחון הוא מין אנדמי לארץ הנמצא בסכנה קריטית (ונחשב למין שנכחד מאז ייבוש אגם החולה ועד לגילויו מחדש בשנת 2011). כמו כן, נמצאת חפרית מצויה בסכנה קריטית. רק צפרדע הנחלים, המראה הסתגלות רבה למקווי-מים מלאכותיים (מאגרים, בריכות דגים ואפילו בריכות חימצון), נמצאת בסכנה פחותה יחסית.
הסיבות העיקריות המסכנות את דו החיים (וחסרי הזנב בפרט) בארץ הם:
אבולוציה
מאובן נוסף של חסר זנב שנמצא באריזונה הוא פרוסאלירוס; מאובן זה נחשף בשנת 1985 ותוארך באופן גס לתקופה דומה של הטריאדובטרצ'וס. כמו זה האחרון, לחסר זנב זה לא היו רגליים גדולות, אך לו כבר היה מבנה אגן האופייני לחסרי הזנב של ימינו. בניגוד למין הקדום יותר, הפרוסאלירוס היה חסר זנב.
מין חסר הזנב הקדום ביותר ממשפחת הצפרדעים הוא ויאראלה (Vieraella herbsti) מתקופת היורה (לפני 213 - 188 מיליון שנה). המידע על מין זה לקוח ממאובן של פרט אחד בלבד; לפי מאובן זה, מעריכים כי אורכו של המין היה 33 מילימטרים בלבד. כמו כן, ידוע על המין Notobatrachus degiustoi מאמצע תקופת היורה, לפני 155–170 מיליוני שנים. מעריכים כי תהליך האבולוציה של חסרי הזנב המודרניים הושלם בזמן עידן היורה. השינויים האבולוציוניים העיקריים כללו את התקצרותו של הגוף והיעלמות הזנב.
התיעוד הראשון של חסר זנב בצורתו המודרנית הוא של ה-Sanyanlichan, אשר חי לפני 125 מיליוני שנים. היו לו את כל המאפיינים המודרניים של חסרי הזנב, אך הוא נולד עם תשע חוליות, בעוד חסר הזנב המודרני הוא בעל שמונה חוליות בלבד. משמעות עובדה זו היא שמין זה עדיין היה מין מעבר, אך זהו היה כבר שלב סופי בהתפתחות.
בנוסף, מינים מסוימים של חסרי הזנב היו נתונים באבולוציה מתכנסת. במקרה אחד שני מינים של חסרי זנב, האחד ממדגסקר והשני מאזור מדינת פלורידה, למדו לאכול פרוקי-רגליים מסוימים אשר הכילו רעלן זהה, אותו שילבו חסרי הזנב במערכות ההגנה שלהן. במקרה אחר מספר חסרי זנב בדרום אמריקה פיתחו כיסים על הגב שנועדו לסחוב את הוולדות, בדומה ליונקי כיס.
תגלית 2021
מין חדש של צפרדע, ליטוריה מירה, שכונתה גם "צפרדע השוקולד" בגלל צבעה החום, התגלה בביצות יער גשם ליד גינאה החדשה, שנמצא צפונית לאוסטרליה ומזרחית לאינדונזיה. חוקר הצפרדעים האוסטרלי סטיב ריצ'רדס, ממוזיאון דרום אוסטרליה, זיהה לראשונה את הצפרדע ב-2016, אך נדרשו כמה שנים נוספות, כדי לאסוף דגימות, לערוך מחקר מדוקדק וניתוח גנטי, עד להכרזה וההכרה שזהו מין חדש.
המדען פול אוליבר וצוותו, ממוזיאון קווינסלנד ואוניברסיטת גריפית, הוכיחו, שהצפרדע אינה צפרדע עץ ירוקה אוסטרלית שחיה בגינאה החדשה ושצבעה חום, אלא מין חדש עם הבדלים פיזיים נוספים, בהם כתמים בצבע סגול מתחת לעיני צפרדע השוקולד, וגודל, כ-7 עד 8 ס"מ, מעט קטן יותר מקרובת המשפחה.
ליטוריה מירה נקראה כך בשמה, כי לדברי החוקרים, המילה מירה משמעותה "הפתעה" בלטינית, וזו הייתה תגלית מפתיעה למצוא מין חדש זה.
המחקר פורסם ב-מאי 2021, במגזין Australian Journal of Zoology.
שימושים בחקלאות ובמחקר
גידול חסרי זנב בשבי נעשה מסיבות רבות:
לאורך ההיסטוריה של המדע התגלו מספר תגליות משמעותיות בזכות מחקר אודות חסרי הזנב:
נמצא כי כמה מהחומרים שנמצאים בפפטידים שמופרשים מהעור של האילנית האוסטרלית הלבנה הרסו את נגיף האיידס (HIV) בלי להרוס תאי לימפוציט T בריאים.
חרזי
חרזי או חראזי, הוא שם משפחה של יהדות-תימן, שמקורו ב"הרי חראז".
'''
יגאל סרנה
יגאל סַרְנָה (נולד ב-15 במאי 1952 בתל אביב) הוא סופר, עיתונאי ופובליציסט ישראלי. זוכה פרס סוקולוב לשנת 2011. זוכה פרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת 2015.
ביוגרפיה
סרנה נולד בתל אביב לזוג הורים יוצאי פולין. אביו היה מורה ואמו פקידה במלון. בוגר תיכון עירוני ה' בתל אביב. בשנים 1970–1973 שירת בגדוד 46 של חיל השריון. השתחרר כחודשיים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, במהלכה גויס למילואים ושירת כמפקד טנק בגזרת רמת הגולן. לאחר שחרורו למד מדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1978 נמנה עם מייסדי שלום עכשיו.
קריירה
בשנת 1984 הוא חשף את פרשת הנוסע הסמוי.
בשנת 1986 החל לעבוד ככתב ב"ידיעות אחרונות". עד יולי 2017 כתב יגאל סרנה בעיקר למוסף "שבעה ימים". עבודתו בעיתון הופסקה בעקבות הפסדו בתביעת הדיבה שהגישו בני הזוג נתניהו (ראו להלן).
כתיבתו של סרנה הייתה דוקומנטרית. הוא סיקר את היום-יום הישראלי מנקודת המבט של הפריפריה ושל אנשים הנמצאים בשוליים.
בשנת 2011 זכה בפרס סוקולוב לעיתונות כתובה. בנימוקי חבר השופטים נאמר:
תביעות דיבה
במרץ 2016 פרסם סרנה סטטוס בפייסבוק שבו טען כי שיירת ראש הממשלה נעצרה בכביש 1, וראש הממשלה בנימין נתניהו יצא ממכוניתו בהוראת אשתו שרה. בתגובה הגישו בני הזוג נתניהו תביעת דיבה על סך 279 אלף ש"ח. ב-11 ביוני 2017 קבע בית המשפט שאמיתות הסיפור שהפיץ סרנה לא הוכחה ולכן מדובר בלשון הרע שפורסם במטרה לפגוע, וחייב את סרנה לשלם לבני הזוג נתניהו מאה אלף ש"ח כפיצויים, ועוד 15 אלף ש"ח הוצאות משפט. סרנה גייס בתוך 36 שעות את מלוא הסכום באמצעות קמפיין מימון המונים באינטרנט. בעקבות תוצאות המשפט פוטר סרנה מידיעות אחרונות. ב-11 באוגוסט 2017 פרסם סרנה את טורו האחרון ב"ידיעות אחרונות". בספטמבר 2017 הגיש סרנה ערעור על פסק הדין לבית המשפט המחוזי בתל אביב. בית המשפט דחה את ערעורו וחייב אותו בהוצאות משפט ושכר טרחת עורך דין בסך 20 אלף ש"ח. בקשת רשות ערעור שהגיש סרנה לבית המשפט העליון נדחתה.
ביולי 2018 חייב בית משפט השלום בירושלים את סרנה לפצות את קמב"ץ היישוב היהודי בחברון, אשי הורוביץ, ב-20 אלף ש"ח והוצאות משפט בסך 5,000 ש"ח, על כך שפרסם צילום של הורוביץ בסמוך לגופת מחבל שנורה בחברון, וכתב: "מישהו יודע מי החלאה החייכנית מימין, מין קוזאק פוגרומצ'יק יהודי שמתעד בחיוך גופת אדם שזה עתה נורה?" כשבהמשך השתמש במילים: "בין חלאה לנאצי". בפסק הדין נקבע גם שהיה על סרנה לציין שמדובר בגופה של מי שניסה זה עתה לרצוח יהודים. סרנה ערער על הפסיקה לבית משפט המחוזי, כשמנגד הורוביץ תבע להגדיל את סכום הפיצוי. בפברואר 2019 דחה בית המשפט המחוזי את שני הערעורים והותיר את הפיצוי המקורי. בפסק הדין ביקרו השופטים את סרנה על שהשתמש במילה "נאצי".
חיים אישיים
סרנה גרוש ואב לבן ובת. מתגורר בפורטוגל.
מיצובישי קולט 600
מיצובישי קולט 600 (באנגלית: Mitsubishi Colt 600) היא מכונית מיני מתוצרת Mitsubishi Heavy Industries (משנת 1970 התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס) היפני, אשר יוצרה בין השנים 1962–1965.
איתי לוי
איתי לוי (נולד ב-25 בינואר 1988) הוא זמר מוזיקה ים-תיכונית ישראלי.
ביוגרפיה
איתי לוי נולד ביישוב גן יבנה וגדל בשכונת שעריים שברחובות במשפחה ממוצא תימני. לוי בן זקונים ולו שני אחים גדולים. כשהיה בן 16, אביו שהיה מכור לסמים נפטר מסרטן הריאות. אמו לקתה בחמישה אירועים מוחיים, שהותירו אותה מאז בעלת מוגבלות סיעודית. את שירותו בצה"ל עשה כעובד רס"ר בבית הספר לצניחה.
לוי רווק ומתגורר בנס ציונה.
2013–2015: מה עובר עלייך
בראשית דרכו עבד לוי כזמר סקיצות לצד הכותבים והמלחינים אבי אוחיון ואלעד טרבלסי וכן לצד הכותב, המלחין, המעבד והמפיק המוזיקלי אסף צרויה. כאשר שמע לראשונה את השיר "כמעט שיר אהבה" - ביקש לוי מיוצרי השיר אלעד טרבלסי ואסף צרויה לבצע את השיר בעצמו. לאחר שנתיים וחצי של בקשות הסכימו אלעד טרבלסי ואסף צרויה לתת לו את השיר ללא תשלום. ביולי 2013 הוציא לוי את "כמעט שיר אהבה" כסינגל הבכורה שלו, והשיר זכה להצלחה.
בשנת 2014 יצא אלבום הבכורה, "מה עובר עלייך". מהאלבום בלטו השירים "כמעט שיר אהבה", "מה עובר עלייך", "אף אחת אחרת", "נשב ונדבר", "ילדות של פעם" ו"בלילות קרים". נוסף לכך הוא ביצע גרסת כיסוי לשירו של יהודה פוליקר - "הצל ואני".
בינואר 2015 קיבל לוי מגן הוקרה מחברת ההפצה והניו מדיה "סינגולד" על למעלה מ-250,000 שימושים והורדות בסלולר ובניו מדיה בישראל, משירי האלבום "מה עובר עלייך".
2015–2016: כל העיר יודעת ו-פרויקטים נוספים
בתחילת 2015 הוציא לוי את השיר "יום שני", אשר היה לסינגל הראשון מתוך אלבומו החדש, והגיע בערוץ הרשמי של לוי ביוטיוב למיליון צפיות. במהלך אותה שנה, לכבוד יום הזיכרון לחללי צה"ל, הוא הוציא את השיר "גיבורים" לזכרו של אורון שאול; השיר לקח חלק בפרויקט "שיר וזיכרון" של חברת "לינקטון". בהמשך הוא חתם בחברת ההפקות "ליאם הפקות" של אייל גולן המנוהלת על ידי מנהלו האישי של גולן, בני פרץ. לאחר החתימה המתוקשרת, הוציא לוי את הסינגל "חוטים ומיקרופונים", ולאחריו את הסינגל "5 מילים" מתוך האלבום השני.
ב-12 בינואר 2016 הוציא את אלבומו השני "כל העיר יודעת".
2017–2018: שורדים אהבה
ב-17 ביולי 2017 הוציא לוי אלבום "שורדים אהבה", מן האלבום יצא הסינגל "מסיבה בחיפה", בו שיתף פעולה עם "האולטראס" ודי ג'יי אילון מתנה, השיר הפך לשיר הכי מושמע לשנת 2016. באלבום זה שיתף פעולה עם אייל גולן בשיר "חתונת השנה". כמו כן, חידש את השיר "רציתי" של יהודה לוי.
ב-2017 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "מחוברים" ב-HOT, שתיעדה, בין היתר, את שגרת חייו של לוי כזמר ים-תיכוני.
ב-4 בדצמבר 2017 הוציא את השיר הראשון "שתישרף האהבה" מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו הנושא את אותו שם.
ב-25 בפברואר 2018 הוציא איתי את השיר "מאמו", בשיתוף פעולה עם הזמר והרקדן סטפן. באותה שנה הוציא סינגל יחד עם שלישיית מה קשור ונועה קירל.
2019–2020: שתישרף האהבה והולכת יחפה
בשנת 2019, הוציא ביחד עם עדן בן זקן את שיר הפסטיגל הרשמי "הזמן שלנו".
במהלך 2019 החל לדגמן עבור חברת האופנה "לי קופר". בעקבות כך השיקה החברה קולקציית קפסולה שעוצבה בשיתוף ובהשראת לוי. בנוסף, לוי וחברת האופנה הוציאו בשנת 2019 שיר חדש בשם "ניו יורק סיטי - NYC", שנכלל באלבומו הרביעי "שתישרף האהבה".
בתחילת חודש נובמבר 2019 זכה איתי לוי במקום הראשון בתוכנית "מאסטר שף ספיישל VIP" ששודרה בערוץ קשת 12.
ב-20 בנובמבר 2019, החל לוי לשפוט בעונה השביעית של תוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" באופן קבוע, במקומו של הראל סקעת. באותו החודש הוציא לוי חידוש לשיר "תודה לך".
ב-22 במרץ 2020 הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, שהוא אלבומו החמישי במספר, "הולכת יחפה". באותה השנה, הגיש את התוכנית "מסיבה בערוץ 24 עם איתי לוי" ששודרה בערוץ 24.
2020-הווה: סופה של חול, מחכה שתבואי, אחת לדקה
ב-24 במרץ 2021 הוציא את המיני-אלבום השני שלו, שהוא אלבומו השישי במספר, סופה של חול בהוצאת "רות הפקות". מה שהפך לאלבום הראשון שלו היוצא לאחר עזיבת ליאם הפקות. ב-19 בדצמבר 2021 הוציא את השיר "אני כבר לא בך".
ב-4 במאי 2022 הוציא איתי את השיר "חינמים". באותו חודש הוציא איתי את השיר "בארכה" יחד עם עידו שוהם.
ב-13 ביוני 2022 הוציא איתי את השיר "בגלל הרוח" יחד עם חיילי המילואים. באותו חודש הוציא את השירים "אפטר אמאלה" ו-"אום כ'ולתום" יחד עם סטפן לגר.
ב-30 ביוני 2022 הוציא את אלבום האולפן החמישי, שהוא אלבומו השביעי במספר, מחכה שתבואי.
ב-12 ביולי הוציא את השירים "קרקסים", "תרימו" ו-"12 בלילה". בספטמבר 2022 הוציא את השיר "לא עושה לך כלום".
ב-8 בנובמבר 2022 החל לשחק במחזמר "קזבלן" בתפקיד קזבלן עצמו לסירוגין עם עופר חיון, בבימויו של אלדר גוהר גרויסמן, ובהפקת תיאטרון הבימה, ותיאטרון השעה הישראלי.
הר וימפר (הרי הרוקי הקנדיים)
הר וימפר (באנגלית: Mount Whymper) הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי קוטניי, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,844 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה 263 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם בסמוך למעבר ורמיליון.
מקור השם
(בקולומביה הבריטית הר נוסף (הר וימפר), הקרוי על שם אחיו של אדוארד - פרדריק וימפר.)
הטיפוס על ההר
בשנת 1901, וימפר ועימו ארבעה מדריכי טיפוס: ג'וזף בוסוני (Joseph Bossoney), כריסטיאן קאופמן (Christian Kaufmann), כריסטיאן קלוקר (Christian Klucker), וג'יימס פולינגר (James Pollinger) היו הראשונים שהעפילו לפסגת ההר (באותה עת נקרא ההר "הר לפרוי" (Mount Lefroy)- שם שניתן להר על ידי משלחת פאליסר; השם שונה על מנת לכבד את המטפסים). הטיפוס בוצע במימון חברת הרכבת הקנדית-פסיפית, במטרה לעודד תיירות טיפוס הרים באזור.
לקריאה נוספת
• Gerry Shea, Mountain Treks in British Columbia, PP 188 - 189
• Emerson Sanford, Janice Sanford Beck, Historic Hikes in Northern Yoho National Park, P 102
כברה קסאי
כברה קסאי (נולדה ב-3 באוגוסט 1982) היא זמרת ישראלית.
קורות חייה
כברה קסאי נולדה במחנה פליטים בסודאן בשנת 1982, להורים יוצאי אתיופיה. כשנולדה הייתה משפחתה בדרך מאתיופיה לישראל במסגרת מבצע משה. כשהגיעה המשפחה לארץ, היא התגוררה זמן מה במעלות, וכעבור שנתיים עברה לגור בקריית מלאכי שם התגוררה עם משפחתה עד לנישואיה.
כבר מילדותה גילתה קסאי כישורים מוזיקליים וב-1995 בגיל 13 היא הצטרפה ללהקת הנוער הייצוגית של קריית מלאכי - להקת דור שני - אותה עזבה בעקבות גיוסה לצה"ל ללהקה הצבאית של חיל החינוך.
עם פתיחת העונה הראשונה של התוכנית כוכב נולד הצטרפה קסאי לתוכנית אך נשרה ממנה בדו-קרב הראשון, מול בוריס סולטנוב, והפכה להיות המודחת הראשונה בתולדות כוכב נולד. עם ההודעה על נשירתה עורר מנחה התוכנית צביקה הדר הד תקשורתי כשאמר לקסאי ש"מרוב בכי היא לבנה", הערה שספגה ביקורת כגזענית. עם זאת לדברי קסאי, היא לא נפגעה מההערה.
את שיתוף הפעולה עם עידן רייכל החלה קסאי תוך כדי שלבי הסיום שלה ב"כוכב נולד". את רייכל היא הכירה עוד בימיו כמפיק מוזיקלי של להקת החיילים "רוק בירוק". קסאי השתתפה באלבום השני של הפרויקט של עידן רייכל, "ממעמקים", והשיר "מילים יפות מאלה" ששרה, זכה להצלחה והשמעות מרובות ברדיו. השיר הגיע למקום 1 במצעדים השבועיים של רשת ג' ומקום 8 במצעד השנתי של אותה הרשת. קסאי ושאר חברי הפרויקט של עידן רייכל זכו בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של שנת ה'תשס"ה הן ברשת ג' והן בגלגלצ. קסאי השתתפה גם בקולות הרקע באלבום "ממעמקים".
בינואר 2006 הופיע הרכב הפרויקט של עידן רייכל באתיופיה. עבור קסאי היה זה הביקור הראשון במדינה. בעקבות המסע הוקרן בשנת 2007 הסרט התיעודי "שחור על לבן", שהתמקד במסע השורשים של קסאי ואבי וואסה. עבור הסרט כתב רייכל את השיר "הביתה, הלוך חזור", אותו הקליטה קסאי בהמשך, בביצוע שיצא כסינגל בספטמבר 2007.
אף על פי שלא השתתפה באלבום השלישי של הפרויקט של עידן רייכל ("בין קירות ביתי"), המשיכה קסאי לקחת חלק פעיל בהופעות ההרכב. סיבוב ההופעות שליווה את האלבום "בין קירות ביתי" תועד על גבי האלבום "הביתה, הלוך חזור", שיצא ב-2011. בשנת 2012 התארחה באלבומם של רייכל וויו פארקה טורה "The Tel Aviv Session", שבו שרה את השיר "Ane Nahatka".
ב-24 באוקטובר 2012 התחתנה עם מיכאל מימוני, איש עסקים צרפתי-יהודי. הם גרים בפריז שבצרפת.
יחסי ארגנטינה–גרמניה
1870–1939
עיר המדינה של המבורג הייתה המדינה הגרמנית הראשונה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם ארגנטינה בשנת 1829. השגריר הראשון של גרמניה לארגנטינה נשלח ב-7 במאי 1871. המסחר התפתח בין גרמניה וארגנטינה כבר מתקופת איחוד גרמניה ב-1871.
ההגירה הגרמנית לארגנטינה הייתה הגדולה ביותר לאמריקה הספרדית, ומעל 3,000,000 מתושבי ארגנטינה הם ממוצא גרמני. הייתה להם השפעה רבה במערכת החינוך הארגנטינאית, ובתי ספר גרמנים רבים הוקמו ברחבי המדינה. למעשה, צבא ארגנטינה תכנן לגייס מספר גדול של מדענים גרמנים וטכנאים לתעשייה, ואכן התיעוש הארגנטינאי נעזר במידה רבה בטכנולוגיה גרמנית. בנוסף, הודפסו עיתונים בגרמנית כ"Argentinisches Tageblatt, שפירושו "עיתון ארגנטינה", אשר הוצאתם ממשיכה עד עצם היום הזה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה השתמשו המעצמות הגדולות בתעמולה כדי להשיג תמיכה בארגנטינה. גרמניה השתמשה בעיתון היומי "לה יוניון". היא ניסתה לסתור את הלך הרוח של בעלות הברית ששרר בדעת הקהל, בגלל גורמים דמוגרפיים, כלכליים, תרבותיים ומידעיים. זה הצליח להניע את הקהילה הגרמנית, אך עם השליטה הבריטית ברחבי האוקיינוס האטלנטי היחסים הכלכליים העדיפו את בעלות הברית.
היוקרה של גרמניה והתרבות הגרמנית בארגנטינה נותרה ברמה גבוהה גם לאחר מלחמת העולם הראשונה, אך לא התאושש מהרמות שלה מלפני המלחמה.
ב-26 במאי 1928 נקשר קשר טלפוני אלחוטי בין המדינות.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, הייתה בארגנטינה אוכלוסייה משמעותית של גרמנים אתניים, והם התרכזו במיוחד בפרובינציית מיסיונס, השוכנת בקצה הצפון מזרחי של ארגנטינה על גבול פרגוואי וברזיל. ההערכה היא כי בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20, היו בערך 10,000 גרמנים אתניים במחוז, מתוך אוכלוסיית המחוז הכוללת שכללה 190,000 איש. עם עליית הנאציזם בגרמניה, סוכנים נאצים החלו בעבודת תעמולה פעילה בקרב הגרמנים האתניים המתגוררים בארגנטינה, כאשר על פי הדיווחים נערכו פגישות מאורגנות על ידי הנאצים כבר בשנת 1933. האווירה הפרו-נאצית-גרמניה בכמה קהילות קטנות, בעיקר בצפון מזרח ארגנטינה, הייתה כה אינטנסיבית במהלך מלחמת העולם השנייה, שכמה פקידים ארגנטינאים שביקרו בעיירות כאלה דיווחו כי רק בקושי הם יכלו להרגיש שהם עדיין נמצאים בארגנטינה. לנאצים התנגדו נמרצות הפולנים-ארגנטינאים המקומיים, כמו גם המיעוט היהודי-גרמני האנטי-נאצי. ארגנטינה נותרה נייטרלית במהלך כל מלחמת העולם השנייה והכריזה מלחמה על גרמניה רק לפני כניעתה. עבור הגרמנים לאחר המלחמה, ארגנטינה הייתה היעד הנחשק ביותר עבור יוצאי המעמד הבינוני והגבוה לאחר שווייץ. רבים חזרו לגרמניה לאחר נפילתו של פרון. עם זאת, באופן מסורתי, הגרמנים רואים עצמם כמי שמקיימים יחסים מיוחדים עם ארגנטינה וצ'ילה, שתי מדינות המקיימות מצב ידידות ללא הפוגה בימים טובים כמו בזמנים רעים.
תחת הנשיא חואן פרון לאחר 1945, כמה פקידים נאצים היגרו לדרום אמריקה כדי להימנע מהעמדה לדין. אלו מהם שחיו בארגנטינה כללו את אדולף אייכמן, יוזף מנגלה, אריברט היים, אדוארד רושמן ולודולף פון אלפנסלבן.
מאז 1960
ב-2007, הייתה גרמניה שותפת הסחר של ארגנטינה הרביעית בגודלה בייבוא ב-5%, לאחר ברזיל, ארצות הברית וסין.
יחסים דיפלומטיים
ארגנטינה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-3 קונסוליות בבון, פרנקפורט והמבורג. מאידך, גרמניה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירסו-10 קונסוליות בבארילוצ'ה, קורדובה, אלדוראדו, מאר דל פלאטה, מנדוסה, פוסאדאס, סלטה, סנטה פה, טוקומאן ואושואיה.
Live! The Farewell Tour
'''Live! The Farewell Tour (בעברית: בהופעה חיה! מופע הפרידה''') הוא אלבום הופעה הראשון של זמרת הפופ האמריקנית, שר. האלבום יצא לאור ב-26 באוגוסט 2003 על ידי חברת התקליטים האחים וורנר.
האלבום הקולט במהלך סבב הפרידה של שר "Living Proof: The Farewell Tour", שהתחיל ב-14 ביוני 2002 והסתיים ב-30 באפריל 2005.
פלאונטולוגיה
פָּלֵאוֹנְטוֹלוֹגִיה (באנגלית: Paleontology) היא המדע העוסק בחקר המאובנים, שהם סימנים שהשאירו בעלי חיים וצמחים מתקופות קודמות, בשכבות האדמה השונות, בהם גם בעלי חיים שנכחדו כגון הדינוזאורים. מקור המילה מיוונית: פלאו (παλαιός) פירושו ישן, און (ὄν) פירושו "קיים, יצור", לוגיה (λογία) פירושו "תורה".
בניגוד לפלאונטולוגיה, עוסקת הנאונטולוגיה בחקר היצורים בני זמננו או בכאלו שנכחדו בעת החדשה. לעיתים נעזרים חוקרים בשיטות משני הענפים גם יחד.
לפלאונטולוגיה מספר ענפי משנה, בהם:
בקרב הציבור הרחב ידועה בעיקר הפלאוזואולוגיה ובפרט הפלאונטולוגיה של בעלי חוליות. תחום הפלאונטולוגיה של בעלי החוליות מפותח ביותר מכיוון שהשלדים והעצמות של בעלי חוליות הם עצמים קשים הנוטים להתאבן. הדינוזאורים הם אולי נושא המחקר המפורסם והמזוהה ביותר של הפלאונטולוגיה.
המחקר הפלאונטולוגי משלב בין מספר תחומי ידע, העיקריים שבהם הם ביולוגיה, אנטומיה (ובפרט אוסטאולוגיה - חקר מבנה העצם - כאשר חוקרים מאובני בעלי חוליות), טפונומיה, מדעי כדור הארץ וגאולוגיה.
במחקר הפלאונטולוגי יש מספר סוגי התמחות ומחקר:
לאורנטיוס מרומא
לאורנטיוס (31 בדצמבר 225 – 10 באוגוסט 258) היה אחד משבעה דיאקונים בתקופת רומא העתיקה, שפעלו תחת האפיפיור סיקסטוס השני ואשר הוצאו להורג על אמונתם הנוצרית ברדיפות הדתיות של קיסר האימפריה הרומית ולריאנוס נגד הנוצרים בשנת 258. הוא נחשב לקדוש נוצרי. על פי המסורת הנוצרית כשהאפיפיור סיקסטוס השני נידון למוות על ידי הקיסר הרומי ולריאנוס, קרא סיקסטוס ללאורנטיוס וציווה עליו לחלק את אוצרות הכנסייה לעניים, לפני שאלה יפלו לידי הרומאים. לאורנטיוס אסף קהל רב של פשוטי העם החולים, הנכים והקבצנים ובמשך שלושה ימים חילק להם את הכסף והזהב וכל דבר בעל ערך. משהופיע המושל הרומי וראה את ההמון הנאסף, קרא אליו לאורנטיוס: "אלה הם אוצרותיה האמיתיים של הכנסייה הנוצרית". משנודע הדבר לקיסר ולריאנוס בערה בו חמתו והוא ציווה להוציא להורג את לאורנטיוס בשריפה על המוקד. בציור פרסקו של האמן הרנסאנסי פרה אנג'ליקו משנת 1447 הנמצא בקפלה ניקולינה בוותיקן, נראה הקדוש לאורנטיוס בפתח הכנסייה כשהוא מחלק את אוצרות הכנסייה לעניים. גלימתו האדומה המעוטרת שלהבות זהב מסמלת את מותו מות קדושים על המוקד. האטריביוט שלו הוא רשת מוטות ברזל שעליה הוא נצלה ע"פ המסורת.
פירוש שמו בלטינית: Laurentius, הוא "הנושא זר ער אציל", אך גם, "זה אשר מוצאו מלאורנטיום", עיר רומית עתיקה שהייתה מצויה בקרבת רומא. על פי גרסה אחרת להגיוגרפיה שלו, מוצאו מאואסקה שבקטלוניה.
בעיבוד לשפות אירופיות, שמו הוא אחד השמות הפרטיים הנפוצים ומשמש אף כשם משפחה: Lawrence (לורנס) באנגלית, Lars (לארס) ו-Lasse (לאסה) בשפות נורדיות, לורנץ בגרמנית, לורנצו/רנצו באיטלקית, ועוד.
הוא נחשב לפטרון של הספרנים, הבורסקאים, והטבחים ויום חגו הוא ה-10 באוגוסט.
ערבית פלסטינית
ערבית פלסטינית (בערבית: اللهجات الفلسطينية) או ערבית ירדנית היא כינוי למספר להגים ערביים, תת-קבוצה של השפות הערביות הלבנטיניות, המדוברות באזור המנדט הבריטי.
השפה הערבית היומיומית המדוברת בקרב הפלסטינים, הירדנים וערביי ישראל מגוונת וכוללת מספר להגים. כל הלהגים משתייכים לענף המזרחי של הלהגים הערביים, והם נחלקים לשתי קבוצות עיקריות: להגים דרום-סוריים שמדוברים בקרב מיעוט מהפלסטינים, בקרב חלק מערביי ישראל ובעיקר הדרוזים, ולהגים בדואיים, שמדוברים בקרב הבדואים. אפשר להבחין בהבדלים בשפה המדוברת בין אזורים גאוגרפיים שונים בישראל, ב וברצועת עזה, וכן בין קבוצות שונות: הערבית המדוברת בפי תושבי הערים (מַדַנית) שונה מזו המדוברת בפי תושבי הכפרים, הפלאחים (פַלאחית). לערבית הפלסטינית יש מאפיינים לשוניים ייחודיים המבדילים אותה מהסוגים האחרים של הלהגים הערביים המודרניים, אך הערבית הפלסטינית העירונית קרובה יותר ללהגים הצפון-לבנטיניים שמדוברים בסוריה ובלבנון.
במשך השנים וכתוצאה מחשיפה לחברה הישראלית העברית חדרו מילים עבריות לערבית הפלסטינית כגון: פלאפון, רמזור (המשובש לעיתים ל"רמזוּן"), מחסום, אזעקה, משטח, שמנת, עסיס, מזגן, בסדר, מים ועוד. חלק מן המילים האלו אף קיבלו ריבוי שבור (לדוגמה: מחסום - מחאסים; משטח - משאטיח) ולא ריבוי שלם נקבה (ات), שמצורף בדרך כלל למילים הזרות (לדוגמה: מזגן - מזגנאת). חדירה של מילים עבריות לערבית מתקיימת בעיקר אצל ערביי ישראל.
אוצר מילים
אוצר המילים של הערבית הפלסטינית, בחלק מהמקרים, שונה מזה שבערבית הספרותית, בעיקר במילות יחס ושאלה.
טבלה המשווה בין מילות שאלה בערבית ספרותית לבין מקבילותיהן הפלסטיניות:
הגיית עיצורים
ישנם מספר עיצורים הנהגים בערבית הפלסטינית בצורה שונה מהערבית הספרותית. רוב צורות ההגייה משותפות לקבוצת הערביות הלבנטיניות. צורות ההגייה הנפוצות בדרום ישראל וברשות הפלסטינית משותפות ללהגים הבדואים.
הגיית מילים
דיפתונג פַתְחַה-סֻכּוּן על و|ואו הקיים בערבית הספרותית יהפוך לצָ'מַּה הפוכה שנהגית כחולם. לדוגמה: ثَوْر->ثٝور
דיפתונג פתחה-סכון על ي|יא (צליל אַי) הקיים בערבית הספרותית יהפוך לכַּסְרַה הפוכה שנהגית כצירי. פתחה לפני תא מרבוטה על אותיות בערבית הספרותית תהפוך לכַּסְרַה הפוכה חוץ מאותיות נחציות או גרוניות והאות רא. במילה שהיא בסמיכות תהפוך הפתחה לכסרה הפוכה על כל האותיות.
כלל אצבע אומר שכאשר יש שני עיצורים בראש מילה, אחד מהם ינוקד בסכון. כלל זה אינו מתקיים כאשר האות השנייה דגושה, שכן אין בערבית סכון לפני אות דגושה. מיקומן של אמות קריאה לאחר העיצור השני מחייב את הגיית הסכון על האות הראשונה, שכן לא ייתכן סכון לפני אם קריאה.
דקדוק
בערבית המדוברת, ובכללה הפלסטינית, ההתייחסות בפעלים לנוכחות ונסתרות הן לנוכחים ונסתרים, בהתאמה. הדבר מקביל למגמות בעברית, לפיהן צורות פעלים ייחודיות לעבר נסתרות כבר אינן קיימות יותר והשימוש בצורות העתיד לנוכחות ונסתרות הולך ופוחת.
צורת ההתייחסות לריבוי שאינו מציין בני אדם (רשמב"א) היא בשלוש צורות: כנקבה יחידה — בדומה לערבית הספרותית, כזכרים רבים וכנקבות רבות. שלוש הצורות קבילות ובשימוש, כאשר האחרונה שימושית רק כאשר היחיד הוא נקבה.
בניגוד לערבית הספרותית שבה הפועל מקדים את הנושא, בערבית המדוברת הצורה הנפוצה היא שהנושא קודם לפועל, בדומה לעברית.
צורת שלילה הנפוצה בערבית המדוברת היא הוספת ش|שין בסוף הפועל.
גלוסאטור
גלוֹסָאטוֹריִם (מן היוונית: γλῶσσα (glossa) - ניב, שפה; במקור - הסבר למילה שאינה מובנת) היו משפטנים (דוקטורים למשפטים או הלומדים באוניברסיטה) שעסקו במשפט הרומי לפי המסורת שפותחה באוניברסיטת בולוניה. האסכולה הזאת הייתה נפוצה באיטליה, צרפת וגרמניה בין המאות ה-11 ו ה-13.
סך כל העבודות של האסכולה אוחדו על ידי אקורסיוס ל"Glossa ordinaria": פרשנות כוללת לאינסטיטוציות יוסטיניאנוס.
היסטוריית האסכולה
ראשון הגלוסאטורים היה אירנריוס שחקר את קורפוס יוריס קיוויליס כשהוא היה החוקר הראשון של חלקו העיקרי: הדיגסטה - אוסף דעות והפסיקות של משפטנים רומיים ב-50 כרכים.
גלוסאטורים הביאו את כלל מקורותיו של יוסטיניאנוס לצורה הנוחה לקריאה באותה העת למחקר. הם אלו שקבעו קריאה אחידה של מקורות (lectio vulgata) ועסקו בהסדרת תוכנם. העבודה הזאת שימשה משפטנים עד למאה ה-19.
הגלוסאטורים היו סכולסטים והתייחסו לקורפוס יוריס קיוויליס וראו בו ratio scripta. הדבר היה זהה למבט תאולוגים על תנ"ך והתבוססות פילוסופים באותה העת על כתביו של אריסטו. הם ניסו לפתח את תוכן הקורפוס בעזרת דיאלקטיקה מימי הביניים ללא התייחסות להקשר ההיסטורי שבו וניסו לקרב מושגים ותופעות רומא העתיקה לאלו של ימיהם.
הר וימפר (האי ונקובר)
הר וימפר (באנגלית: Mount Whymper) הוא הר הממוקם על האי ונקובר, ברכסי האי ונקובר, במערב פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 1,539 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 889 מטרים מעל סביבתו.
ההר הוא הנקודה הגבוהה ביותר בקנדה, מדרום לקו הרוחב 49.
ההר ממוקם בין מוצאו של נהר צ'מאינוס ונהר נאנאימו הדרומי, כ-14 קילומטרים צפונית למפרץ האנימון.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1864 והוא נקרא על שם פרדריק וימפר, אשר יחד עם רוברט בראון, השתתף במשלחת החקר של האי ונקובר. השם אומץ רשמית ב-6 במאי 1910.
יסעור בולוור
יסעור בולוור (שם מדעי: Bulweria) הוא סוג של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים, ונקרא על שם החוקר האנגלי ג'יימס בולוור.
הסוג כלל שלושה מינים:
מוסכמת סימן (פיזיקה)
בפיזיקה, מוסכמת סימן היא בחירה שרירותית בין סימן פלוס ומינוס של גדלים פיזיקליים. בחירה שכזו נתונה רק כאשר שתי התצורות שקולות מבחינת משמעותן - כלומר ניתן לתאר אותה מערכת פיזיקלית בדיוק, באמצעות שני הסימנים ובלבד שהבחירה תהא עקבית. מאחר שהבחירה במוסכמה נתונה בידי המשתמש, מחברים שונים עשויים לעשות שימוש בסימן שונה להתייחסות לאותן מערכות או נושאים. מחלוקות הנוגעות למוסכמות סימן הן לעיתים מקור לבלבול, ואי הבנה, ועשויות אף להוביל לטעויות בעבודות מדעיות. לכן מקובל להקדים ולהצהיר מפורשות על מוסכמת הסימן בה משתמשים. באופן כללי, מוסכמת סימן היא מקרה מיוחד של בחירת מערכת קואורדינטות עבור ממד אחד. המושג מוסכמת סימן משמש לעיתים במובן רחב יותר, המתייחס גם לגורמים של i ושל 2π, ולא רק לבחירת סימן פלוס ומינוס.
חותמת מטרית
במרחב-זמן של תורת היחסות, חותמת (סיגנטורה) המטריקה עשויה להיות (- - - +) או (+ + + -). מוסכמה דומה משמשת בתאוריות יחסותיות ממדים גבוהים יותר. לחותמת שמות שונים:
החותמת + − − − תואמת את הטנזור המטרי הבא:
והחותמת − + + + תואמת את מטריצת הטנזור המטרי הזו:
עקמומיות
טנזור ריצ'י מוגדר כצמצום של טנזור העקמומיות של רימן. חלק מהמחברים משתמשים בצמצום, בעוד אחרים ב-. הודות לסימטרייה של טנזור רימן, הגדרות אלו נבדלות בסימן מינוס יחיד. למעשה, ההגדרה השנייה של טנזור ריצ'י היא, כך שהסימן של טנזור ריצ'י אינו משתנה, דבר זה אפשרי שכן שתי המוסכמות מתייחסות לסימן של טנזור רימן. ההגדרה השנייה פשוט מקזזת את הסימן, ומתאימה לעבודה עם ההגדרה השנייה של טנזור רימן.
ראו גם
אוריינטציה (אלגברה ליניארית)
רכס באטלר (קולומביה הבריטית)
רכס באלטר (באנגלית: Butler Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי פינליי בהרי אומינקה, בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
רעידות האדמה בשוף (1956)
רעידות האדמה בנפת שוף בלבנון בשנת 1956 היו שתי רעידות אדמה אשר התרחשו באזור בנפת שוף שבלבנון ב-16 במרץ 1956. 136 בני אדם נהרגו ברעידות האדמה. ששת אלפים בתים נחרבו ונגרם נזק לכ-17,000 בתים נוספים.
רכס באטלר (קולומביה הבריטית)
שטחו של הרכס 1,800 קמ"ר. הרכס ממוקם בשטח הפארק הפרובינציאלי רכס באטלר.
מקור השם
לא ידוע מי נתן לרכס את שמו, ועל שם מי הרכס קרוי. שם הרכס אומץ רשמית ב-6 במרץ 1928.
רעידות האדמה בשוף (1956)
רעידות האדמה התרחשו במרווח זמן של פחות מ-15 דקות זה מזה, כאשר רעידת האדמה הראשונה התרחשה ב-19:32 ורעידת האדמה השנייה התרחשה ב-19:43. ההערכה היא שרעידת האדמה הראשונה הייתה בעוצמה 5.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט ורעידת האדמה השנייה הייתה בעוצמה 5.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
אריה פרייברגר
אריה פרייברגר (נולד בלבוב, פולין, ב-1931) הוא אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה
פרייברגר נולד למשפחה יהודית-חילונית משכילה בלבוב, כיום במערב אוקראינה ובשעתו בתחום פולין. בהיותו בן ארבע היגר עם הוריו לארץ ישראל המנדטורית. תחילה התיישבה המשפחה בתל אביב, ולאחר זמן קצר עברה להתגורר בשכונת גבעת רמב"ם בגבעתיים בבית שאותו האדריכל מאיר הורמן, אף הוא יליד לבוב וידיד המשפחה. בנערותו למד ציור אצל הצייר אהרן אבני ב"סטודיה" (כיום מכון אבני) וכן למד לנגן בצ'לו. במקביל פעל במסגרת ההגנה בתליית כרוזי החומה. לאחר שירותו הצבאי כקצין בחי״ר פנה ללימודי אדריכלות בטכניון בחיפה, אותם סיים בהצטיינות יתרה. יחד עמו במחזור למדו גם אלדר שרון, גרשון צפור, סעדיה מנדל, ישעיהו אילן ואילנה אלרוד.
את ראשית דרכו המקצועית כאדריכל החל במשרדו של האדריכל נחום זולוטוב, הוא המשיך ועבד בראשית שנות ה-60 במשרדם המשותף של האדריכלים אריה שרון ובנימין אידלסון ולאחר מכן פתח משרד עצמאי שפעל בתל אביב, הרצליה ובצרה.
לאורך למעלה משישה עשורי פעילות תכנן פרייברגר מאות בתי מידות ללקוחות פרטיים אמידים ובמקביל תכנן גם שורה של בנייני משרדים, תעשייה ואקדמיה. לרבים מהמבנים שתכנן שמור מקום מרכזי בהתפתחות האדריכלות והבנייה לגובה בישראל במחצית השנייה של המאה שעברה, וחלקם אף היו לנקודות ציון בערים הגדולות בישראל.