cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריוקו טאני
קריירה פוליטית
טאני הוצגה לפוליטיקה על ידי חבר בית הנבחרים של יפן, איצ'ירו אוזאווה. ב-10 במאי 2010, המפלגה הדמוקרטית של יפן הודיעה שטאני תייצג את המפלגה כמועמדת פרופורציונלית בבחירות לבית היועצים של יפן בקיץ 2010. תחילה טאני ציינה כי היא עדיין מתכוונת להמשיך בקריירת הג'ודו שלה, אך בסופו של דבר פרשה מג'ודו לאחר שזכתה במושב בבחירות.
הענק הירוק (סרט, 2008)
צילומים
מפעל שנועד להריסה בהמילטון, אונטריו שימש כאתר הצילומים למפעל הבקבוקים הברזילאי ולחדר הפיקוד של גנרל רוס (בקומות התחתונות של המפעל מוקמה המפקדה של רוס, בעוד צילומי המפעל הברזילאי נעשו בקומת הקרקע). חלק מהקרב בין הענק הירוק לאבומיניישן צולם גם כן באזור ההסרטה שבהמילטון. אתרי צילום נוספים כללו את בסיס חיל האוויר הקנדי טרנטון, קרחון בבלה קולה, קולומביה הבריטית, ניו יורק ואתרים בריו דה ז'ניירו כמו רוסינה, לפה, יער טיג'וקה וסנטה תרזה. הצילומים הסתיימו בנובמבר 2007, לאחר 88 ימי צילום.
צוות ההפקה של הסרט הצטרף למיזם המסך הירוק של טורונטו, יוזמה שמטרתה לצמצם צריכת פחמן וייצור פסולת. המפיקה גייל אן הורד ציינה את צבעו של הענק הירוק כאנלוגיה לנושא הסביבתנות, ונורטון הוא אקטיביסט ידוע לטובת נושא איכות הסביבה. כחלק ממאמצים אלו נעשה שימוש במכוניות חסכוניות בדלק והיברידיות המונעות על ידי סולר וגופרית כמקור אנרגיה, וכן בחומרי גלם חסכוניים כאורן. "הענק הירוק" הוא שובר הקופות הראשון שקיבל חותם ירוק מטעם הארגון לסביבתנות.
ריוקו טאני
קריירה פוליטית
ביולי 2012, היא עזבה את המפלגה הדמוקרטית ועברה למפלגה החדשה "חיי העם קודמים". מאוחר יותר באותה השנה, הייתה אחד ממייסדי "מפלגת חיי העם", יחד עם איצ'ירו אוזאווה. לקראת בחירות 2016, טאני קיבלה פניות ממספר מפלגות להצטרף אליהן, אך אוזאווה דרש את הישארותה במפלגה מאחר שעזיבתה פירושה שהמפלגה תרד מתחת לדרישת המינימום של חמישה חברי פרלמנט וכתוצאה מכך תאבד את מעמדה כמפלגה רשמית. ביוני 2016 טאני הודיעה על החלטתה להישאר במפלגה עד הבחירות, אך לא להישאר לקדנציה שנייה.
הענק הירוק (סרט, 2008)
פוסט-פרודקשן
לטריה שאב השראה מדמותו של גולום בטרילוגיית סרטי שר הטבעות שגילם השחקן האנגלי אנדי סירקיס. השחקנים נורטון ורות' השתתפו בכ-2,500 צילומים שונים כדי ללכוד את התנועות הממוחשבות, תוך כדי כך שפניהם נצבעו בצבע פוספורסנטי. תאורת בזק עזרה למחשב את המחוות העדינות שבתנועות הפנים של השחקנים, לדמויות הממוחשבות של הענק הירוק ואבומיניישן. שחקנים אחרים כמו אמן הפארקור סיריל רפאלי הצטלמו בסצנות ששילבו פעלולים וקרבות כדי להעביר תנועות גוף בעת לחימה לדמויות.
לטריה שכר את שירותיו של הסטודיו "רית'ם אנד היוז" לעבודת ה-CGI. בסך הכול נוצרו מעל ל-900 אפקטים. לכידת תנועה עזרה בתזמון ובמיקום התנועות, אך אנימציית תמונות מפתח של "רית'ם אנד היוז" הייתה זו שהעניקה את האיכות הסופית.
איוריו של קייל קיאון היו ההשראה לעיצובו של הענק הירוק. לטריה הרגיש שהענק הקודם היה שמן מדי ופרופורציות גופו לא היו מאוזנות. הוא הסביר זאת באומרו: "הענק הוא מעבר למושלם, לכן אין טיפה אחת של שומן בגופו, כולו חטוב ללא דופי, שריריו וכוחו מגדירים את היצור, כך שלמעשה הוא כמו טנק. המעצבים היו מעוניינים שדמותו של הענק לא תהיה חריגה מדי, ולפיכך בחרו שגובהו יהיה שני מטר ו-70 ס"מ בלבד. כדי להגביר את אפקט ההאנשה, תוכנות מחשב נוצרו במיוחד כדי לשלוט על תנודות שריריו ורוויית צבעי העור המשתנים בהתאם למצב וזוויות הצילום. האנימטורים הרגישו שדם ירוק יהפוך את העור לכהה יותר בדומה לצבעי זית או אפילו לאפור כהה דוגמת סלע הלווחה. מודל האנימציה של הענק הירוק הוכן כך שיתחשב גם בצרכים עתידיים של הבמאי, למשל האפשרות שדמות הענק הירוק תופיע בסרט "הנוקמים". שיערו המוארך של הענק עוצב לפי איוריו של מייק דיאודטו כי לטריה חש ששיער מתנפנף יעניק לו יותר אופי.
לטריה שינה את עיצובו של אבומיניישן מהקומיקס כדי שיהיה דומה יותר לאדם-על כמו הענק הירוק, ולא לדג או לזוחל, כדי לענות על טעמי הקהל. מראהו מעורר הפלצות נובע מהזרקה מרובה של חומר משנה צורה לתוך עצמותיו, שריריו ועורו של אמיל בלונסקי. כתוצאה מאלו נוצר יצור עם עמוד שדרה בולט ועצמות דוקרות. עורו הירוק הוא חיוור ומחזיר את האור. מבצעי לכידת התנועה, כולל רות', ניסו לשוות לדמות התנהגות חיננית פחות מזו של הענק הירוק. הם ביססו את עמידתו ואת הדרך שבה סובב את ראשו על פי תנועות הכריש. צוות ההפקה החליט כי גובהו של אבומיניישן יהיה שלושה מטרים ו-30 ס"מ. לטריה שקל להוסיף לאבומיניישן אוזניים מחודדות, אך ויתר על הרעיון כי לטענתו, תוספת זו תזמין סצנת נשיכה של האוזניים מהענק הירוק (כמו בקרב האיגרוף המפורסם בין מייק טייסון לאיוונדר הוליפילד).
לטריה תכנן להשתמש באיפור בולט כדי לחפות על הגרפיקה התלת-ממדית. אמני האיפור שעבדו על "אקס-מן: המפלט האחרון" היו אחראים לשינוי מראהו ההדרגתי של אבומיניישן. זאק פן התייחס לכך באומרו כי. טום וודרף הבן מחברת "אמלגמייטד דיינמיקס" (Amalgamated Dynamics) (אשר יצרו את התחפושות לסרטי "הנוסע השמיני" החל מהסרט השלישי) יצרו שתי תבניות חזה של הענק הירוק ויד תותבת שתהווה תחליף לזו של הדמות. אולם אנימטרוניקה מלאה מעולם לא הייתה בשימוש בגלל קשיי תקציב. חרף זאת, אנימטרוניקה הייתה בשימוש להראות את ראשו של סטרנס, שעבר מוטציה.
סצנות ההרס צולמו תוך השמדה פיזית של חפצים. מודל של מכונת הבקבוקים התנפץ על הקיר כאשר הענק הירוק נמלט מהמפעל. צוות ההפקה השתמש באדים ובקרח יבש כדי לדמות את הגז שבעזרתו משכו החיילים את הענק ממחבואו, וכן הושמד ג'יפ HMMWV על ידי השלכת משקל כבד עליו בזמן הקרב באוניברסיטת קולוור. צינורות נשפו אש בשעה שהענק הירוק הפיל מסוק שנוצר בהדמיה תלת-ממדית. כשבאנר נפל מהמסוק כדי להפעיל את שינוי הצורה לענק הירוק, נורטון חובר למשטח מאובטח שהסתובב 90 מעלות בזמן שהמצלמה נמשכה לתקרה כדי לדמות נפילה.
מוזיקה
קרייג ארמסטרונג היה הבחירה הראשונה של לטריה להפקת המוזיקה לסרט. ארמסטרונג היה המעבד המוזיקלי של חלק מאלבומי להקת Massive Attack, להקה שלטריה אהב ואף עבד איתה בסרטו "ללא מחסום" מ-2005. בחירתו לתפקיד הפתיעה את חברת מארוול, שלא הכירה את ניסיונו המקצועי בהלחנת אלבומי פסקול, שכן עבודותיו היו מוכרות יותר באירופה. ארמסטרונג, שבתור ילד אהב במיוחד את גיבורי העל "הענק הירוק" ו"הגרין לנטרן", הרגיש חיבור מידי לנושא ואף טען ש"אם היו אומרים לי בתור ילד בן 8 שיום אחד אני אעבוד על הסרט של הענק הירוק - לא הייתי מאמין". אף על פי שהוא הכיר היטב את סדרת הטלוויזיה והקומיקסים, ארמסטרונג לא ראה את הסרט הקודם שנעשה על הענק הירוק בידי אנג לי. הוא החל להלחין את המוזיקה לסרט בביתו בגלאזגו שבסקוטלנד. תחילת העבודה הייתה עבור שלוש סצינות - הענק ובטי במערה, הקרב של הענק ואבומיניישן בסמטה, ואיחודם של ברוס ובטי מחדש. רוב הפסקול הולחן בלוס אנג'לס שבקליפורניה במשך שבועות ספורים. לוחות הזמנים הקצרים גרמו לחוויית ההקלטה להיהפך לאינטנסיבית במיוחד עבור הבמאי והמלחין. הפסקול הסופי הוקלט במשך ארבעה ימים בסוף אפריל 2008 בכנסייה שבאוניברסיטת באסטיר בקנמור, וושינגטון.
גם לענק הירוק וגם לאבומיניישן יש שתי נעימות מרכזיות, המייצגות את צורתם האנושית והמפלצתית. נעימתו של הענק הירוק אייקונית ופשוטה, כמו "מלתעות", עם גליסנדו בסולם דו. נעימתו של באנר היא טרגית יותר באופיה, וכוללת חלקים מהנעימה "האדם הבודד", שהייתה נעימת הפתיחה של סדרת הטלוויזיה המקורית של הענק הירוק. לדמותו של אמיל בלונסקי הייתה נעימה אפלה יותר, אשר הופכת לאינטנסיבית יותר כשהוא משנה צורה. ארמסטרונג שילב בין הנעימות של הדמויות בקרב הסופי ביניהן. בעיניו תהליך הלחנת סצנות הקרב המשותפות היה דומה לתהליך של ריקוד משותף.
הביקורות על הפסקול היו חלוקות. דן גולדווסר מהאתר המקוון Soundtrack.Net תיאר את האלבום כ"בומבסטי ומלא אנרגיה", ואילו מבקר ה"שיקגו טריביון", מייקל פיליפס, תיאר את הפסקול כ"פסקול המשעמם ביותר של השנה".
תקציב והכנסות
הסרט נעשה בתקציב של 150 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הוא זכה לסכום הכנסות של 55.4 מיליון דולר ב-3,505 תיאטראות ברחבי קנדה וארצות הברית והגיע למקום הראשון ברשימת שוברי הקופות, עם נפילה של כ-60% בשבוע השני. לשם השוואה, הסרט הקודם הכניס כ-62.1 מיליון דולר, אך נפל בכ-70% בשבוע השני להקרנתו. סכום הכנסותיו הכולל עמד על 263,427,551 דולר, מתוכם 134,806,913 דולר בארצות הברית ו-128,620,638 דולר ברחבי העולם. למרות העובדה שעבר את קודמו בסכום ההכנסות אך במעט (אם מחשיבים את הפער בין עלות ההפקה בין שני הסרטים, ההפרש יורד לכמה מיליונים בודדים), הסרט של לטריה נחשב למצליח יותר מבין השניים.
ביקורות
נכון לינואר 2014, אתר הביקורות Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון 67 מתוך 100 בהתבסס על 219 ביקורות (146 מתוכן "טריות" ו-73 מתוכן "רקובות"). בין המבקרים שאהדו את הסרט ניתן למנות את טוד מקארתי מן המגזין "וראייטי" אשר ציין ש"מה שנראה בתחילה כהחייאה מחודשת הכי פחות מתבקשת, מתברר כסרט קיץ מהוקצע. הכול הרס וחורבן, שמבוים בצורה אפקטיבית עם ניצוץ של התלהבות ונכתב בחוכמה". לגבי האפקטים הוויזואליים, המשיך מקארתי וציין כי הם אפלים וקודרים, ובשורה אחת עם הישגיו החיוביים". רנה רודריגז מן המגזין "מיאמי הראלד" מריעה לסרט, ש"עושה הרבה דברים ש'הענק' של אנג לי לא עשה - הוא קל יותר לצפייה וקצבי, הוא מצחיק יותר, ומאמץ את סדרת הטלוויזיה משנות ה-70 במקום להתעלם ממנה". מארק ראנר מ"סיאטל טיימס" מציין כי "אתחולו המחודש של הגוליית הירוק הוא שיפור מ'הענק' המגושם של אנג לי כמעט בכל דרך, מלבד העובדה שהענק נראה מעט טוב יותר ממשחקי וידאו ועדיין בקושי מדבר". לו לומניק מה"ניו יורק פוסט" מציין כי מה שנשאר בזיכרונו הוא הקרב המכריע והארוך בין הענק הירוק לאבומיניישן ברחובות ועל גגות העיר הארלם וכן העימות הקודם בין הענק לצבא ארצות הברית, המשתמש בטכנולוגיה מתקדמת כולל תותחי גלי-קול. על כך הוא מוסיף: "הכול מבוים במקצועיות בידי הבמאי לואי לטריה, שנפטר מסיפור הרקע במהלך כותרות הפתיחה של הסרט וסוגר את כל הנושא בתוך 24 דקות, פחות ממה שלקח לגרסה של אנג לי".
אזכור בסרטי היקום הקולנועי וסרט המשך
מארק רופאלו, הבחירה הראשונה של לטריה לתפקיד לפני שליהק את נורטון, החליף את נורטון ביקום הקולנועי של מארוול החל מהסרט "הנוקמים" (2012), וזאת מאחר שפייגי בחר שלא להחזיר את נורטון. בהמשך, רופאלו גילם את דמותו של ד"ר ברוס באנר (ואת הענק הירוק באמצעות לכידת תנועה) בסרטים "הנוקמים: עידן אולטרון" (2015), "תור: ראגנארוק" (2017), "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018) ו"הנוקמים: סוף המשחק" (2019), עם הופעות אורח בסרטים "איירון מן 3" (2013), "קפטן מארוול" (2019) ו"שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות" (2021). מארק רופאלו הופיע בתפקיד משני גם בסדרה שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק (2022).
סמואל סטרנס, אותו גילם השחקן טים בלייק נלסון, הוצג כדי לבסס את דמותו כנבל בסרט המשך אפשרי, שבו יהפוך ל"מנהיג". נלסון חתם על חוזה כדי לשוב ולגלם את הדמות. המפיקה גייל אן הורד מציינת שמשום שהמנהיג הוא נבל שקול ומחושב, יש צורך בפרשנות חדשה לענק הירוק כדי שיתאים לדרישות אלו. טיי בארל מעוניין להמשיך ולגלם את דוק סמסון העל-אנושי בצורה שנאמנה לקומיקס. נורטון ציין כי. לטריה יצר את הסצנה האחרונה בסרט כדו-משמעית – אם יהיה סרט המשך, באנר למד להשתלט סוף סוף על המפלצת שבתוכו; אם לא יהיה סרט המשך, הענק הירוק יהווה איום בסרט "הנוקמים". לטריה התכוון גם לצלם סצנת סיום שבה נראה בלונסקי בצורתו האנושית כבול בתוך קופסה.
לטריה ורות' חתמו חוזה לסרט המשך, ובאוקטובר 2008 הורד ציינה כי נורטון חתם גם הוא לסרט המשך. הסרט גרף סכום הכנסות גבוה מקודמו, וסרטי יוניברסל הביעו התעניינות בסרט המשך. אולם ב-21 ביולי לטריה צוטט שהוא מאמין כי לא יהיה סרט המשך לנוכח שווי ההכנסות הנוכחי. לטריה היה בטוח שהדמות תופיע בסרט "הנוקמים" בכל מקרה, גם בתרחיש בו מארוול לא תבקש מנורטון לחדש את החוזה שלו. קווין פייגי, המפיק בפועל של מארוול, ציין שהסרט עמד בציפיות של מארוול ולכן הענק הירוק צפוי לחזור, אם כי רק לאחר הקרוסאובר של צוות גיבורי-העל בסרט "הנוקמים". גייל אן הורד טענה כי אין סיבה לדאגה מהעובדה שסרט נוסף של הענק לא ייצא לפני 2012, בהתייחסה לביקורות הסרט. הורד השוותה בין הפקת סרטי הענק להפקת סרטי "שליחות קטלנית" – אשר פרק הזמן שחלף בין הפקת הסרט השני לשלישי בזיכיון ארך כ-12 שנים.
חברת מארוול הודיעה ב-2012 שהיא החתימה את השחקן מארק רופאלו לגלם את דמותו של באנר/הענק הירוק, לאחר שהתגלעו חילוקי דעות בנוגע להחתמתו של נורטון לסרט "הנוקמים", המאגד יחדיו את גיבורי-העל של מארוול. באפריל 2012 דווח כי למרות נכונותו של רופאלו להמשיך ולגלם את הענק הירוק, אין תכנונים עכשוויים מצד מארוול להפיק סרט המשך לענק הירוק. בהמשך אותו חודש, בעת מפגש עיתונאים לקידום "הנוקמים", המפיק בפועל של מארוול, קווין פייגי, ומארק רופאלו אישרו שהחלו דיונים ראשוניים באשר להפקת סרט חדש לענק הירוק, בעקבות התגובות החיוביות של הקהל למשחקו של רופאלו בדמות הענק הירוק. באוגוסט 2013 חתם רופאלו חוזה לשישה סרטים נוספים עם חברת מארוול, הוא צפוי להמשיך לגלם את דמותו של הענק בסרטי ההמשך של "הנוקמים" וכנראה גם בסרט סולו חדש לדמותו, אך נכון ליולי 2014 הדבר לא אושר רשמית.
תלמי החמישי
תלמי החמישי אפיפנס (ביוונית: Πτολεμαῖος Ἐπιφανής; 210 לפנה"ס – 181 לפנה"ס), מלך מצרים התלמיית, מבני שושלת תלמי.
תולדות חייו
אנטיוכוס הצליח להביס את הכוחות התלמיים בקרב בניאס ליד מקורות נהר הירדן ולהשתלט על לבנון וארץ ישראל, בנוסף הוא כבש מספר ערים בקיליקיה וליקיה שהיו כפופות למצרים. אולם הצלחתו התקרבה לסופה, לפידוס דרש הפסקה על המלחמה וכתוצאה מפחדו מהתערבות רומאית אנטיוכוס הגיע להסכם שלום עם תלמי בשנת 199 לפנה"ס. לפי הסכם השלום תלמי יתחתן עם קלאופטרה בת אנטיוכוס וכחלק מהסדר הנישואים יקבל את ארץ ישראל ולבנון כנדוניה מצד אבי הכלה. הנישואים נערכו בשנת 193 לפנה"ס. מנישואים אלה נולדו תלמי השישי, קלאופטרה השנייה ותלמי השמיני.
בינתיים ממלכת מצרים התחילה להתאושש תחת הנהגתו של אריסטומנס שמונה לעוצר. למרות ההתאוששות אריסטומנס נאלץ לדכא מרד שפרץ במצרים התחתונה ולהוציא להורג את המצביא סקופאס שתכנן הפיכה באלכסנדריה. נראה שחוסר היציבות שכנע את שריו של תלמי ולהכריז עליו כבגיר ואכן בשנת 196 לפנה"ס הוא לקח את מוסרות השלטון לידיו למרות שאריסטומנס עדיין נהנה מהשפעה גדולה בחצר המצרית.
עם פרוץ המלחמה בין רומא לאימפריה הסלאוקית תלמי תמך ברומא כנגד חותנו ואף הציע לה סיוע במלחמתה. אולם למרות תמיכתו של תלמי ברומא הוא לא הרוויח משלום אפאמיאה ואנטיוכוס אף הפר את הבטחתו למסור את ארץ ישראל ולבנון למצרים.
תלמי תכנן מסע מלחמה כנגד סלאוקוס הרביעי יורשו של אנטיוכוס כדי לכבוש מחדש את ארץ ישראל ולבנון אולם הוא הורעל לפני תחילת המסע.
תקופת שלטונו של תלמי סימנה את תחילת שקיעתה של ממלכת תלמי, הממלכה איבדה רבות משטחיה מחוץ למצרים וכמו כן ההשפעה הרומאית התחילה לגדול בה בצורה שסיכנה את עצמאותה.
ג'אז לטיני
ג'אז לטיני הוא סגנון ג'אז המנוגן בארצות דרום אמריקה (בעיקר קובה) ובקהילות היספאניות סגורות בארצות הברית, כגון הגטו ההיספאני בניו יורק (Del Barrio).
בדומה לג'אז רגיל, מדובר במוזיקה אינסטרומנטלית בעיקרה, המאופיינת באלתורים זורמים ומעבר בין סולמות. המאפיינים הייחודיים העיקריים של הג'אז הלטיני הם:
השמות הגדולים
מייסדי הג'אז הלטיני היו רובם מהגרים היספאניים בניו-יורק. בין המוכרים שבהם ניתן למנות את טיטו פואנטה, מונגו סנטה-מריה, להקת Fania Allstars הניו-יורקית ולהקת Irakere הקובנית.
הקמיע
הקמיע הוא ספר פנטזיה אורבנית מאת הסופרים סטיבן קינג ופיטר שטראוב.
הספר מספר את סיפורו של ג'ק סוייר בן ה-12, היוצא למסע במקום הנקרא הטריטוריות, כדי להציל את אימו.
עלילה
כדי להציל את אימו החולה בסרטן, ג'ק סוייר בן ה-12 יוצא למסע כדי למצוא את הקמיע, החפץ היחיד שיכול לרפא אותה.
כדי למצוא את הקמיע, ג'ק חייב לעבור למקום אחר, הנקרא הטריטוריות. הטריטוריות הן מעין עולם מקביל לעולם שלנו (הקשור לעולם בסדרת הספרים המגדל האפל), הקיים בתקופה המזכירה את ימיי הביניים, בהם לא היה חשמל או טכנולוגיה. כמעט לכל אדם החיי בעולם שלנו יש תאום מקביל בטריטוריות, וכל פעולה הנעשית שם משפיעה על כל העולמות. לג'ק עצמו אין תאום.
ג'ק, כמו אביו המנוח, נולד עם היכולת להחליק לטריטוריות באופן טבעי, למרות שהוא לא עשה זאת זמן רב. בעוד הוא יוצא לחפש את הקמיע, מורגן סלואט, שהיה שותפו של אביו, אשר מכונה דודו, מנסה לגרום ללילי, אמו של ג'ק לוותר על חלקה של החברה, אותו ירשה מבעלה.
המקבילה של אימו של ג'ק היא המלכה לאורה דה-לאוסיאן, גם היא חולה. סלואט, אשר יכול להחליק לטריטוריות, רוצה לנצל את המצב כדי להרוויח עוד כסף ושליטה. הוא גם רוצה להניח את ידיו על הקמיע לפני ג'ק, והוא לא חוסך באמצעים כדי לנסות להרוג אותו בדרך.
לספר יצא גם ספר המשך, בית שחור.
עיבודים
רשת הטלוויזיה האמריקאית TNT הודיעה שתעבד את הקמיע למיני סדרה בעלת שישה חלקים, שתשודר ב-2008. ב-2006 הודיעו על ביטול הסדרה עקב בעיות תקציב.
צויקה
צויקה (ברומנית: Ţuica) הוא משקה אלכוהולי רומני מסורתי המופק מתסיסה כוהלית של שזיפים, שלמים או מרוסקים.
הצויקה מיוצרת על ידי התססה של שזיפים בתוך סיר גדול וזיקוק המשקה, עד לחוזק של בין 30% ל-40% אלכוהול.
למשקה כינויים שונים, כתלות באופן ייצורו:
לואנג פרבאנג
לואנג פרבאנג, או לואנגפרבאנג (בלאית: ຫລວງພະບາງ|ຫລວງພະບາງ), היא עיר הנמצאת בצפון מרכז לאוס על גדות נהר מקונג במרחק של כ-425 קילומטרים מוויינטיאן, והיא עיר הבירה של פרובינציית לואנגפרבאנג. העיר שוכנת על חצי אי שנוצר על ידי נהר המקונג ויובלו נאם קהאן ומוקפת בגבעות אבן גיר.
בעבר, העיר הייתה עיר הבירה של ממלכה בעלת אותו שם. עד להשתלטות הקומוניסטים ב-1975, היא הייתה הבירה המלכותית ומושב הממשלה של ממלכת לאוס. בשנת 1995 הכריז אונסק"ו על העיר כעל אתר מורשת עולמית.
היסטוריה
על פי אגדה מקומית, שהה בודהה במקום בעת מסעותיו משך יום בודד וניבא כי ביום מן הימים תהיה העיר לבירתה של ממלכה עשירה. לפי אגדה אחרת, את העיר הקימו שני נזירים שנמשכו אל יופיו הטבעי של האתר.
"מואנג סואה" היה השם העתיק של לואנג פרבאנג לאחר שנכבשה על ידי הנסיך התאילנדי קון לו בשנת 698. קון לו ניצל את ההזדמנות לכבוש את העיר כאשר הצבא של ממלכת נאנז'או נלחם באזור אחר. קון לו קיבל את העיר מאביו, קון בורום, הקשור לאגדה הלאוטית המתייחסת לבריאת העולם. אגדה זו משותפת ללאו ולשאן, וכן לקבוצות אתניות אחרות מהאזור. קון לו ייסד שושלת ש-15 השליטים שנכללים בה שלטו על מואנג סואה במשך רוב המאה.
במחצית השנייה של המאה ה-8 נאנז'או התערבה בענייני הפנים של הערים ששכנו במרכז עמק המקונג, דבר שהסתיים בכיבושה של מואנג סואה ב-709. הנסיכים והפקידים של נאנז'או החליפו את מעמד האצילים התאי. תאריכי הכיבוש לא ידועים, אולם ההשערה היא כי הכיבוש הסתיים זמן מה לפני ההתרחבות צפונה של אימפריית הקמר שהונהגה על ידי אינדראווארמאן הראשון. אימפריית קמר התרחבה עד לסיפסונג פאנה הנמצאת באזור המקונג העליון.
במקביל, הקמר הקימו מוצב חוץ בקסאיי פונג ליד ויינטיאן, וממלכת צ'אמפה המשיכה להתבסס בדרום לאוס ושמרה על נוכחותה על גדות המקונג עד 1070. צ'אנת'אפאניט, השליט המקומי של קסאיי פונג, נדד צפונה למואנג סואה והתקבל בברכה כשליט לאחר עזיבת הפקידים של נאנז'או. צ'אנת'אפאניט ובנו שלטו במשך תקופה ארוכה, שבמהלכה העיר נודעה בשם התאילנדי קסיינג דונג קסיינג ת'ונג. השושלת התמזגה בסופו של דבר עם כמה נסיכויות מקומיות. קון צ'ואנג, שליט לוחמני שככל הנראה היה בא מקרב אנשי הקאמו, הרחיב את הטריטוריה שלו כתוצאה ממאבק בנסיכויות הללו והטענה היא שהוא שלט בין 1128 ל-1169. תחת שלטונו של קון צ'ואנג משפחה יחידה שלטה בטריטוריה נרחבת ויישמה מחדש את מערכת הניהול מסיאם של המאה ה-7. בנקודת זמן מסוימת, הטהרוואדה נכללה בתוך המהיינה.
ב-1353 קסיינג דונג קסיינג ת'ונג נהפכה לעיר הבירה של לאן קסאנג. עיר הבירה הועברה ב-1560 על ידי המלך סת'את'יראת' הראשון לויין צ'אנג, והעיר נותרה במעמד זה עד היום.
ב-1707 לאן קסאנג התפרקה ולואנג פרבאנג הפכה לעיר הבירה של הממלכה העצמאית בעלת אותו השם. כאשר צרפת סיפחה את לאוס, הצרפתים הכירו בלואנג פרבאנג כאתר מקודש. לבסוף, השליט של לואנג פרבאנג הפך לשליט בובה מטעם הצרפתים. כאשר לאוס זכתה בעצמאותה, המלך של לואנג פרבאנג, סיסאוואנג וונג, הפך לראש המדינה של ממלכת לאוס.
בלואנג פרבאנג יש בית חב"ד, נכון ל-2020 זהו הבית חב"ד היחיד במדינת לאוס.
אתרי העיר
אתריה החשובים של העיר ממוקמים על חצי האי שבין נהרות המקונג והנאם קהאן. בסיסו של חצי האי בצד דרום-מערב נחצה על ידי חומה הנמשכת בין גדותיהם של שני הנהרות. רוב מבניה המסורתיים של העיר בנויים מעץ, למעט המקדשים העשויים מאבן. המבנים מהתקופה הקולוניאלית נבנו מלבנים והם בני קומה או שתיים ומתאפיינים במרפסת כניסה. בין האתרים החשובים בעיר:
תחבורה
ליד לואנג פרבאנג נמצא נמל התעופה הבינלאומי על שם העיר שממנו יוצאות טיסות ליעדים הבאים: לואנג פרבאנג מחוברת באמצעות כבישים לערים הבאות: ב-בדצמבר 2021 החל לפעול קו רכבת מהירה מויינטיאן על גבול לאוס-תאילנד לעיירה בוטן שנמצאת בצפון, על הגבול עם סין.
חברובסק (חבל מנהלי)
חבל מנהלי חברובסק (ברוסית: Хабаровский край; בתעתיק: חברובסקי קְרַאי) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
החבל גובל עם סין.
היסטוריה
המתיישבים הרוסים באזור ידועים מהמאה ה-17. בשנת 1647 הוקם מבצר ראשון ובהמשך הוקמו מבצרים נוספים. החל משנות ה-80 של המאה ה-17 החלו התנגשויות מזוינות עם המנצ'ורים. בהתאם להסכם נרצ'ינסק שנחתם ב-1689, פינתה רוסיה את כל השטחים באזור האמור אך קיבלה חלק מהחוף על ים אוחוצק.
בתחילת המאה ה-20 הייתה תנופת התיישבות באזור.
דמוגרפיה
כ-80% מאוכלוסיית החבל מתגוררת בערים. הרוסים מהווים כ-92% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים - כ-2.1%. מספר התושבים בחבל נמצא בירידה מתמדת מרמה של 1,800 אלף תושבים בשנת 1989 לכ-1,300 אלף בשנת 2021.
כלכלה
בשטח החבל נמצאו מרבצי זהב ופלטינה. חלק משמעותי של שטח החבל מכוסה ביערות ולאור כך קיימת תעשיית עיבוד עץ מפותחת. חלק משמעותי של תושבי החבל מתפרנסים מדייג.
אליפות האמריקות בכדורסל 2022
בטורניר השתתפו 12 נבחרות, וזכתה בו, שניצחה בגמר את כדי להבטיח את התואר השלישי שלה. זכתה במדליית הארד עם ניצחון על.
נבחרות שהעפילו
12 נבחרות העפילו לטורניר הגמר: 3 מאמריקה הצפונית, 4 מאמריקה המרכזית והקריביים ו-5 מאמריקה הדרומית.
הגרלה
הגרלת הבתים התקיימה ב-29 במרץ 2022 במיאמי, ארצות הברית.
שלב הבתים
הנבחרות חולקו לשלושה בתים של ארבע נבחרות, ולשלב הנוקאאוט עלו שתי הנבחרות הראשונות מכל בית ושתי הנבחרות הטובות ביותר מהמקומות השלישיים.
שלב נוקאאוט
ההתאמות היו כדלקמן:
פרסים
הפרסים הוכרזו ב-12 בספטמבר 2022.
אוניברסיטת רוהר בוכום
אוניברסיטת רוהר בוכום (בגרמנית: Ruhr-Universität Bochum; ידועה בראשי תיבות: RUB), ממוקמת על הגבעות הדרומיות של מרכז חבל הרוהר בבוכום, גרמניה, נוסדה בשנת 1962 כאוניברסיטה הציבורית הראשונה בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה. האוניברסיטה החלה לפעול בשנת 1965. האוניברסיטה חברה ברשת אוטרכט.
אודות האוניברסיטה
אוניברסיטת רוהר בוכום היא אחת האוניברסיטאות הגדולות בגרמניה ומהווה חלק מארגון קהילת המחקר הגרמנית (בגרמנית: Deutsche Forschungsgemeinschaft), שהוא הארגון הבולט ביותר למימון מחקרים בגרמניה.
אוניברסיטת רוהר בוכום זכתה להצלחה רבה ביוזמת המצוינות של הממשל הפדרלי והמדינות הגרמניות בשנת 2007, תחרות שהתנהלה בין האוניברסיטאות היוקרתיות ביותר בגרמניה. היא נותרה בתחרות על התואר "אוניברסיטת עילית", אך כשלה בסיבוב האחרון של התחרות, בו זכו תשע אוניברסיטאות לתואר היוקרתי.
מתקנים
להבדיל מאוניברסיטאות גרמניות ותיקות רבות, לאוניברסיטת רוהר קמפוס מרכזי הנמצא דרומית לעיר בוכום ובו שוכנים מתקני האוניברסיטה. לפקולטה לרפואה מתקנים רפואיים אוניברסיטאיים הנמצאים בעיר בוכום ובחבל רוהר. בית החולים האוניברסיטאי המרכזי Knappschaftskrankenhaus נמצא בעיר בוכום.
הקמפוס האוניברסיטאי המרכזי בנוי כמעט כולו בסגנון אדריכלי של שנות השישים המכונה ברוטליזם, ומורכב מ-14 בניינים רבי קומות כמעט זהים. אחד המאפיינים הבולטים של בניינים אלה הוא שקו הרקיע של כולם הוא באותו הגובה בעוד שהגבהים המוחלטים של הבניינים משתנים בהתאם למיקומם בנוף ברצועה ירוקה בשולי עמק הרוהר.
בקמפוס נערך שיפוץ מקיף במטרה להרחיבו ולשכללו, כולל הקמה וחידוש מספר מבנים. חלק מהבניינים המקוריים משנות השישים מיועדים להיבנות מחדש (במקום לחדשם) בגלל זיהום PCB. הרעיון הוא להפוך את קמפוס האוניברסיטה למתקן מודרני הממקם את בוכום כ"עיר ידע".
ארגון
אוניברסיטת רוהר ממומנת ומנוהלת על ידי מדינת נורדריין-וסטפאליה. נכון לשנת 2015 למדו באוניברסיטה 42,718 סטודנטים, והועסקו בה כ-5,600 עובדים (411 מהם בדרגת פרופסור), והיא אחת מעשר האוניברסיטאות הגדולות בגרמניה (נכון לשנת 2014). קורט בידקופף, לימים ראש ממשלת מדינת סקסוניה, היה מנכ"ל האוניברסיטה בין השנים 1967 עד 1969.
פקולטות
באוניברסיטה עשרים פקולטות שונות:
ECUE - תוכנית לתרבות וכלכלה אירופאית
מכון סאמיט
מכון סאמיט הוא עמותה שהוקמה לשם טיפול ושיקום פסיכו-סוציאלי בתוך הקהילה למתבגרים ומבוגרים שעברו משבר נפשי.
המכון הוקם בירושלים בשנת 1973, על ידי צבי סטיסקין ודייב שונברון. המכון פועל בשיתוף ובפיקוח משרד הבריאות במסגרת סל שיקום, משרד הרווחה, עיריית ירושלים, המוסד לביטוח לאומי ומשרד הביטחון, הקובעים ומממנים את עלות הטיפול למשתקם.
מאז ינואר 2003 מפעיל מכון סאמיט, במסגרת תוכנית הפרטה של משרד הרווחה, גם את השירות למשפחות אומנה וקלט חירום במחוזות ירושלים והדרום. משפחות האומנה מטפלות בילדים בסיכון, ילדים עם נכות וילדים עם פיגור שכלי.
בשנת 2008 החל המכון להפעיל מרכז הורים למתבגרים בשיתוף עם עיריית ירושלים והמוסד לביטוח לאומי, הנותן מענה טיפולי באמצעות הדרכת הורים או טיפול משפחתי להורים של מתבגרים.
פעילות
שלוש מתוכן הן מסגרות המתבססות על קהילה טיפולית ודירות המשך, המציעות גם גישות התנהגותיות לטיפול במשתקמים עם אישיות גבולית, הפרעות חרדה, טורדנות כפייתית והפרעות נפשיות נוספות. משנת 2015 פועלת ביחידת המתבגרים תוכנית DBT הפתוחה גם בפני משתקמי הדיור המוגן ויחידת המבוגרים. ביחידות המבוגרים והמתבגרים מקבלים המטופלים ליווי פסיכותרפויטי שוטף מצוות עובדים מקצועיים ביניהם חברי ההנהלה, פסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, דיאטנית ומדריכים. עם המעבר משלב לשלב, הולכת וגוברת רמת העצמאות של המשתקמים. זמן השהייה בתוכנית הוא כשלוש שנים, והוא כולל שנה עד שנה וחצי במסגרת אינטנסיבית ולאחריה מגורים עצמאיים יותר בדירות שכורות, לרוב במסגרת הדיור המוגן. במסגרת הדיור המוגן מוצע למשתקמים מפגש שבועי עם מתאמת טיפול ועם מדריכה שיקומית.
התופת (סרט)
התופת (באנגלית: Inferno) הוא סרט קולנוע מסוגת מתח ומסתורין המבוסס על רב-מכר בעל אותו שם מאת דן בראון, בבימויו של רון הווארד ובכיכובו של טום הנקס.
הסרט אמור היה לצאת לאקרנים ב-18 בדצמבר 2015, אך בגלל התנגשות עם יציאת "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר", הסרט ייצא לאקרנים ב-16 באוקטובר 2016 ב-IMAX, ב-3D וב-2D. בסרט מככבים הנקס שחוזר לגלם את דמותו של פרופסור רוברט לנגדון, ולצדו פליסיטי ג'ונס, סידסה באבט קנודסן, בן פוסטר, עומאר סי, ואירפאן קאן. בריאן גרייזר חזר להפיק את הסרט ביחד עם מייקל דה-לוקה ואנדרה גלאנטי, ועקיבא גולדסמן, תסריטאי שני הסרטים הקודמים, פרש מהסרט, ודייוויד קפ, תסריטאי הסרט הקודם מחליף אותו. הסרט הוא השלישי בסרטי "צופן דה וינצ'י", שמבוססים על ספרי רבי-המכר של דן בראון; "צופן דה וינצ'י", "מלאכים ושדים" והסרט הזה. בסרט הנוכחי, רוברט לנגדון יוצא לעימות מול מזימת טרור הרסנית כשהוא נעזר ברופאה כדי לעצור בעד האיש מאחורי הדבר.
עלילת הסרט
הסרט נפתח בקטעים מהרצאה של המיליארדר ברנטנרד זובריסט על הסכנה שבהתפוצצות אוכלוסין לכדור הארץ ולאנושות, ועל כך שחובה לפעול כדי למנוע אותה.
זובריסט נראה בורח מברודר, ראש צוות הפעולה של ארגון הבריאות העולמי, ומתאבד בנפילה מצריח כנסייה בפירנצה כדי שלא למסור לו מידע על מקום הימצאו של משהו שהסתיר במשך שנתיים.
חוקר הסמלים המפורסם רוברט לנגדון (טום הנקס) מתעורר בבית חולים איטלקי בפירנצה ואינו זוכר דבר. הוא מטופל בידי סיינה ברוקס (פליסיטי ג'ונס), רופאה בבית החולים ומעריצה של הרצאותיו על אומנות. היא טוענת שהוא הגיע לפני 3 שעות עם פגיעת קליע בראש ללא ארנק או אמצעי זיהוי אחר. בינתיים, מפתיעה אותם רוצחת שכירה בתחפושת של שוטרת בשם ואיינטה. היא רוצחת את האח שעובד עם סיינה, אך סיינה ולנגדון מצליחים להימלט לדירתה.
בדירה, לנגדון מתחיל לחוות הבזקים מזכרונו על גיהנום עם מגוון חולאים ונגעים, ואמירה מהדהדת "חפש ומצא". סיינה מוסיפה שהוא מלמל עם קבלתו למיון בבית חולים "אני מצטער". לנגדון נכנס לדואר האלקטרוני שלו ומגלה שם הודעה מידידו לשעבר שהוא מקווה שהוא בסדר ושגם אחריו רודפים אבל הדבר שגנבו בטוח ב-"גן עדן 25". הוא עורך חיפוש בבגדיו המגואלים בדם ומוצא מכלית זעירה של ארגון הבריאות העולמי הניתנת לפתיחה רק בזיהוי טביעת אצבע, וטביעת אצבעו אכן פותחת את המכלית. סיינה מתחילה לחשוד בלגנדון אך זה משכנע אותה 'להתפשר' על שיחה לקונסוליה האמריקאית. האיש שעונה טוען שהוא מחפש אותו כבר יומיים והוא שואל אם המכלית עדיין אצלו. לנגדון וסיינה מבינים שאי אפשר לסמוך גם עליו ומוסרים לו כתובת מסולפת. הם מגלים במכלית עצם עם סמל של השטן מימי המוות השחור. העצם מכילה מקרן עם יצירת "הגיהנום" של דנטה, עם רמזים של זובריסט, כולל שמו. הרמזים מובילים ליצירה אחרת של דנטה, "מלחמה". הם מבינים שזובריסט השאיר מפה של רמזים לווירוס שבו הוא ישתמש לדילול המין האנושי. בינתיים, ברודר, מזהה את הכניסה של לנגדון לדוא"ל שלו במיקומו האמיתי, וחש לשם. סיינה ולנגדון רואים אותו ואת צוותו וממהרים לברוח עם מכונית שכורה למוזיאון שמציג את "המלחמה". ברודר מתנצל בפני ד"ר אליזבת סינסקי, ראשת ארגון בריאות העולמי, שהוא איבד את לנגדון והם פותחים במרדף. גם ואיינטה מגיעה למקום בעקבות השיחה עם הקונסוליה וגם היא מתנצלת בפני מפעילה, הארי סימס, שגם היא אבדה את לנגדון, וזה מורה לה להורגו.
לנגדון וסיינה מוצאים את "המלחמה" ואת הכתובת "חפש ומצא". הם מבינים שהרמז הבא נמצא במסכה של דנטה, אשר אף הוא מוצג במוזיאון בהשאלה מבעליו - לא אחר מאשר זובריסט. הם נדהמים לגלות שהתא ריק, ובצילומי האבטחה לנגדון נראה גונב את המסכה עם ידידו, אותו ידיד מההודעה שהחפץ הגנוב בטוח ב-'גן עדן 25'. בינתיים ניידות של ארגון הבריאות מגיעות למקום ולנגדון וסיינה מנצלים את הרגע כדי לברוח. ואיינטה מוצאת אותם בעליית הגג וכמעט שהורגת את לנגדון, אך סיינה מצליחה להפילה ולהורגה והשניים נמלטים. הם נוסעים ל-'גן עדן' שזה הכנסייה שבה דנטה הוטבל.
בכנסייה זו הם אכן מוצאים את המסיכה של דנטה, עם רמז עליה שמוביל לוונציה, המקום בו נמצאים 'הסוסים כרותי הראש', יצירה שה-"הדוג'ה הנצחי" (אנריקו דאנדולו) שדד מאיסטנבול כשכבש אותה במאה ה-13. פתאום, ברודר מפתיע אותם וטוען שהוא ביקש את עזרתו של לנגדון בהרווארד אחרי שמצא את העצם בבגדיו של זובריסט אחרי שהתאבד, ושהוא לא היה יכל לסמוך על סינסקי, שמעוניינת למכור את הווירוס לצד שלישי. בינתיים סינסקי נפגשת עם סימס אשר צפה בסרטון שזובריסט השאיר שבו הוא מסביר למה הוא שחרר את הווירוס הזה, והצפייה בסרטון גרמה לסימס להבין שהוא עזר לרוצח המונים ושהוא חייב לעוצרו. הוא משכנע את סינסקי, שמתגלה כאהובתו לשעבר של לנגדון, לעבוד עמו. לנגדון, סיינה וברודר מגיעים לוונציה, אך רגע לפני לנגדון נזכר שזו הייתה סינסקי שבקשה את עזרתו בהרווארד. הם נפטרים מברודר, שכעת הם מבינים שהוא זה שמעוניין למכור את הווירוס לצד שלישי, ומגיעים למיצג "הסוסים כרותי הראש" שם הם מגלים שהווירוס נמצא בקבר של דאנדולו באיה סופיה באיסטנבול ומתחילים לברוח מברודר שמצא אותם, אך בדיוק אז סיינה חושפת את עצמה כאהובתו של זובריסט ושהיא רוצה להשלים את משימתו. היא בורחת ומניחה לברודר לתפוס את לנגדון.
לנגדון וסינסקי נפרדים למרות אהבתם, עקב עבודתם המרוחקת. לנגדון מופיע שוב במוזיאון בפירנצה ומגלה לשומרים ההמומים שהמסכה של דנטה פתאום "חזרה למקומה", ועוזב את המקום.
הבדלים
בסרט קיימים כמה הבדלים משמעותיים מהספר. בניגוד לספר שבו מתואר כי בסופו של דבר הופץ וירוס שגורם לעקרות, בסרט נמנעה הפצת וירוס שגורם למוות. דמותם של זובריסט וסיינה שותפתו הוכתמה כאנשי רשע בסרט, בעוד שבספר דמותם חיוביות ונראה שמחבר מצדד בהם. בעוד שבספר סיינה מגיעה למאגר הירבאטאן כדי למנוע את הפצת הווירוס, והיא נותרת בחיים ועובדת עם ארגון הבריאות העולמי, בסרט היא טרוריסטית שנהרגת בעת הניסיון להפיץ את הווירוס. כל סיפור ניסיון הפצת הווירוס בירבאטאן עובר דרמטיזציה בסרט, בעוד שבספר מדובר באירוע די מינורי. מנהל ה"קונסורציום" נרצח בעוד בספר הוא נעצר. כמו כן דברים שוליים בספר לסיינה יש פיאה בלונדינית בעוד בסרט שערה שחור, בספר לאליזבת סינסקי יש שיער לבן ובסרט שערה שחור. בספר ונאייטה לא מצליחה לירות בלנגדון בגלל ציפור ואילו בספר כל הסצנה משתנה לסצנת חטיפה.
הפקה
בעקבות הצלחתם של הספר ולאור הצלחת העיבודים הקולנועיים לספריו של דן בראון, הוחלט להפיק סרט קולנוע על בסיס הספר "התופת". באוגוסט 2014, Sony Pictures יצאו בהצהרה כי התאריך המיועד לצאת הסרט לאקרנים הוא דצמבר 2015 וכי צילומי הסרט, שיתרחשו באיטליה, צפויים לצאת לדרך באפריל 2015. בפברואר 2015 נודע על ליהוק כמה שחקנים לדמויות שונות בסרט לקראת תחילת הצילומים באפריל 2015. בנוסף עודכן תאריך-צפי חדש לצאת הסרט לאקרנים: 16 באוקטובר 2016.
ב-10 במרץ 2015 לוהק בן פוסטר לתפקיד הנבל בסרט; ברטנרד זובריסט, מדען טרנס הומניזם שנחוש לפתור את בעיית האוכלוסייה העולמית בעזרת הפצת מגפה הרסנית המבוססת על התופת של דנטה. צילומי הסרט החלו ב-27 באפריל 2015 בוונציה, איטליה. טום הנקס נצפה בצילומי חוץ באתר הצילומים וב-11 במאי נערכו צילומים בפירנצה. הצילומים הושלמו ב-21 ביולי 2015.
שיווק
במאי 2016 סרטי סוני חשפו 2 כרזות רשמיות לסרט ופרסמו קדימון ראשון לסרט.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
ולטר ולר
ולטר ולר (בגרמנית: Walter Weller, נולד ב-30 בנובמבר 1939 - 14 ביוני 2015) הוא מנצח אוסטרי.
חייו
ולר נולד בווינה, אוסטריה, שם התפרסם לראשונה כילד פלא בכינור. אביו היה כנר בתזמורת הפילהרמונית של וינה וולטר הצטרף אליה בגיל שבע-עשרה וכבר בגיל 22, צעיר בהרבה מן המקובל, היה לכנר ראשי יחד עם וילי בוסקובסקי. במשרה זו נשאר למשך 11 שנים.
בתקופה זו של הובלת התזמורת ייסד ולר רביעיית מיתרים משלו וניגן בה ככנר ראשון משנת 1958 עד 1969.
הופעותיו הראשונות של ולר כמנצח היו ב-1966, כשהחליף בהתראה קצרה את קרל בהם בסימפוניה השישית (הפסטורלית) של בטהובן והסימפוניה הגדולה של שוברט, ואת יוזף קריפס בקונצ'רטו הראשון לפסנתר של יוהנס ברהמס עם קלאודיו אראו והסימפוניה השלישית, ארואיקה, של בטהובן.
משנת 1969 ניצח ולר בקביעות בפולקסאופר של וינה ובאופרה של וינה ואחר כך בדואיסבורג. בשנת 1977 עקר את מושבו לבריטניה, לכהן כמנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול. לאחר זאת ניצח על הפילהרמונית המלכותית משנת 1980 עד 1986 ועל התזמורת הסקוטית הלאומית משנת 1991 עד 1996. הבנק של סקוטלנד חלק כבוד לוולר בהדפסת דיוקנו על שטר מיוחד של 50 לירות שטרלינג.
הקלטות הרביעייה של ולר לחברת דקה כוללות את אופוס 33 של היידן במלואו ורביעיות של מוצרט, בטהובן, ברהמס, ברג ושוסטקוביץ'. ההקלטה הראשונה של ולר כמנצח הייתה עם תזמורת שווייץ המערבית, בסימפוניות הראשונה והתשיעית של שוסטקוביץ'. מחזור דקה שלו בסימפוניות של פרוקופייב עם התזמורת הסימפונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית של לונדון ניתן להשגה כיום בתקליטים אריכי נגן ובתקליטורים.
אולפני ההנפשה של וולט דיסני
אולפני ההנפשה של וולט דיסני (באנגלית: Walt Disney Animation Studios) הוא סטודיו אמריקאי להנפשה וחברה בת של קואופרטיב הקולנוע "Walt Disney Motion Pictures Group" של חברת וולט דיסני, האחראי ליצירתם של סרטי הנפשה של החברה. הסטודיו להנפשה החל להתמזג לחברת וולט דיסני כבר בתחילת תהליך ההפקה של שלגיה ושבעת הגמדים בשנת 1937. ב-1986, במהלך ארגון מחדש של החברה, הפך הסטודיו לחברה בת באופן רשמי תחת שם חדש. תחת שמו הנוכחי פועל הסטודיו מאז שנת 2007.
1921-29: אולפני ההנפשה של האחים דיסני
אולפני האחים דיסני נוסדו לראשונה בלוס אנג'לס בשנת 1921. בתחילה יצרו סדרה בת 11 סרטים אילמים קצרים. הסרט ה-11 היה סרט פיילוט לסדרת הסרטים האילמים "אליס וארץ הפלאות", בו השחקנית הצעירה וירג'יניה דייוויס גילמה את הדמויות המצוירות.
הקומדיות של אליס הופצו על ידי מרגרט וינקלר והחל משנת 1927 הפיצה וינקלר גם את הסדרה "אוסוולד הארנב" של דיסני.
עם המעבר לקליפורניה, האחים דיסני החלו לעבוד בתחילה במוסך של דודם רוברט דיסני, ובאוקטובר 1923 השיקו רשמית את הסטודיו שלהם במשרד קטן בצד האחורי של משרד סוכנות נדל"ן.
בפברואר 1924 עבר הסטודיו לחלל פרטי בסמוך לסטודיו הקודם. בשנת 1925, דיסני נתן מקדמה על מיקום חדש ובשנת 1926 עבר הסטודיו למיקום זה ונקרא בשם "אולפני וולט דיסני". בינתיים, ניסה וולט דיסני לחדש את החוזה שלו עם מרגרט וינקלר מכיוון שהחוזה להפצת סרטי אוסוולד הסתיים באמצע 1928. צ'ארלס מינץ, שהשתלט על עסקיה של מרגרט וינקלר לאחר שהתחתן איתה, רצה להכריח את דיסני לקבל תשלום נמוך עבור כל אוסוולד. דיסני סירב וכיוון שיוניברסל החזיקה בזכויות אוסוולד ולא דיסני, מינץ הקים אולפן הנפשה משלו על מנת לייצר סרטי הנפשה של אוסוולד. רוב העובדים של דיסני נשכרו על ידי מינץ.
בשנת 1928, כדי להתאושש מאובדן זכויות היוצרים על אוסוולד הארנב, דיסני הגה רעיון של דמות עכבר בשם מיקי מאוס, אשר את תכנונו הראשוני ביצע האנימטור אב אייוורקס.
סרט הקול הראשון של דיסני, "ספינת הקיטור וילי", סרט מצויר בכיכובו של מיקי, יצא לאור ב-18 בנובמבר 1928 באמצעות חברת ההפצה פט פאוורס. הסרט היה סרט ההנפשה הראשון של מיקי מאוס שנוצר בליווי של קול, אולם הוא היה הסרט השלישי שנוצר על ידי דיסני כאשר הראשונים היו "שיגעון של אווירון" ו"הגאוצ'ו הדוהר" שהיו תחילה סרטים אילמים אולם מספר שנים לאחר יציאת הסרט ספינת הקיטור וילי והפיכתו ללהיט ענק ולהצלחה עצומה, יצאו גם הם בליווי של קול.
1929-40: התאגדות מחדש, שלגיה ושבעת הגמדים
באותה שנה, חתמה דיסני על עסקה בלעדית עם טכניקולור למשך שנתיים אשר אפשרה הנפשות בצבע מלא, באותו הזמן, דיסני יצר את הסרט "פרחים ועצים" באמצעות טכנולוגיה זו.
בשנות ה-30 המוקדמות, הבין דיסני כי ההצלחה של סרטי הנפשה תלויה בסיפורם המרתק מבחינה רגשית, כלומר סיפור שתופס את הקהל כך שלא ניתן יהיה להרפות ממנו, הבנה זו הובילה אותו ליצור בסטודיו "מחלקה סיפורית" נפרדת עם אמנים העוסקים בתכנון סיפור עם דמויות מתפתחות וסיפור מקורי.
סימפוניות מטופשות כמו "אלת האביב" (1934) ונוספים, שימשו כבסיס לניסוי של טכניקות חדשות כגון אנימציה של דמויות אנושיות ריאליסטיות, הנפשה מיוחדת ועוד.
"שלגיה ושבעת הגמדים" העלו את דיסני לסכום יקר של 1.4 מיליון דולר והייתה זו הצלחה חסרת תקדים אשר הופצה בשנת 1938. זה היה הסרט המרוויח ביותר של כל הזמנים באותן השנים.
במהלך יצירת "שלגיה ושבעת הגמדים", העבודה על הדמות של מיקי מאוס נמשכה. מיקי מאוס עבר לטכניקולור בשנת 1935, ועד אז התווספו מספר דמויות מרכזיות ביניהן פלוטו הכלב של מיקי וחבריו דונלד דאק וגופי. דמויות אלו הופיעו בסדרה משלהן בשנת 1940 והסרטים המצוירים של דונלד דאק מאפילות על הסדרה של מיקי מאוס בפופולריות.
1940-48: סרטים חדשים ומלחמת העולם השנייה
ההצלחה של "שלגיה" אפשרה לדיסני לבנות סטודיו חדש וגדול יותר. ההנפקה הראשונה של וולט דיסני הפקות הייתה ב-2 באפריל 1940.
האולפנים המשיכו ליצור סרטי הנפשה באורך מלא, ביניהם פינוקיו (1940), פנטסיה (1940), דמבו הפיל המעופף (1941) ובמבי (1942).
לאחר שמלחמת העולם השנייה החלה, ההכנסות מהסרטים ירדו. כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמה לאחר מתקפת פרל הארבור, רבים מהאנימטורים של דיסני גויסו לצבא ארצות הברית. הממשלות של ארצות הברית וקנדה הוזמנו לאולפני החברה כדי להפיק סרטי הדרכה ותעמולה. עד 1942, 90% מכלל עובדי החברה עבדו על סרטים הקשורים למלחמה. סרטים מסוימים נוצרו כדי להגביר את התמיכה הציבורית במאמץ המלחמתי הרב. גם הדמויות של האולפנים הצטרפו למאבק, כדוגמת דונלד דאק שהופיע במספר סרטי תעמולה קצרים, כולל בסרט זוכה האוסקר – פניו של הפיהרר (1943).
1948-59: לאחר המלחמה, הפקות טלוויזיה ופיטורים
בשנת 1948, חזר דיסני להפיק סרטים באורך מלא, כגון סינדרלה המבוסס על אגדה. סינדרלה הוכיח כי סרט הנפשה באורך מלא עדיין יכול להצליח בשוק. סרטים נוספים שנוצרו באותה התקופה הם - עליסה בארץ הפלאות (1951) ופיטר פן (1953). פיטר פן היה סרט שזכה להצלחה מסחרית והוגדר כסרט המרוויח ביותר בשנה.
באמצע שנות ה-50 כאשר תשומת לבו של דיסני הופנתה בעיקר למאמצים חדשים כגון סרטי פעולה, טלוויזיה ופארק השעשועים של דיסנילנד, הפקת סרטי הנפשה נשארה באחריותה העיקרית של חבורת האנימטורים (או כמו שכונו תשעת הזקנים של דיסני). מצב זה הביא לעיכובים באישורים במהלך ההפקה של הסרט "היפהפייה הנרדמת", אשר יצא בסופו של דבר ב-1959. סרט זה היה הסרט היקר ביותר של דיסני עד היום. עלויות היצור הגבוהות וביצועיו הנמוכים בקופות הביאו את האולפן להפסד הכספים הראשון שלה לשנת 1960, דבר שהוביל לגל פיטורים מסיבי ברחבי האולפן.
עד סוף העשור, הסרטים הקצרים של דיסני כבר לא יוצרו על בסיס קבוע, כאשר רבים מעובדי מחלקת הסרטים הקצרים עזבו את החברה או התחילו לעבוד על תוכניות טלוויזיה של דיסני כגון מועדון מיקי מאוס ודיסנילנד.
1959-66: צמצום סרטי ההנפשה ודיסנילנד
ב-1961 הוציא האולפן את הסרט "101 כלבים דלמטיים", סרט הנפשה אשר זכה להצלחה רבה.
תוכנית ההכשרה של דיסני החלה באולפן לפני יצירת שלגיה בשנת 1932, ובסופו של דבר הובילה לכך שוולט דיסני יסייע להקים את המכון לאומנויות בקליפורניה. אוניברסיטה זו, שהוקמה באמצעות מיזוג של מכון לאומנות והקונסרבטוריון למוזיקה של לוס אנג'לס, כללה תוכנית של הנפשה של דיסני שפותחה במסגרת לימודי התואר שלה.
הסרט "החרב באבן" שפורסם ב-1963, היה לסרט השישי המרוויח ביותר של השנה בצפון אמריקה עם השכרה מוערכת של 4.75 מיליון דולר.
וולט דיסני נפטר בדצמבר 1966, עשרה חודשים לפני שהסרט "ספר הג'ונגל" הושלם ויצא לאור. הסרט זכה להצלחה רבה, והוכתר לסרט הרביעי המרוויח ביותר של שנת 1967.
1967-83: ירידת הפופולריות של הסרטים וההנהלה החדשה
וולט דיסני הפקות המשיכה להוציא לאור סרטי משפחה במהלך שנות השבעים, כדוגמת "הבריחה להר הקוסמים" (1975) ו"יום שישי המפחיד" (1976), אולם סרטים אלו לא צלחו בקופות כפי שהסרטים מהשנים הקודמות צלחו. עם זאת, הסרטים של אולפני האנימציות זכו להצלחה בקופות, ביניהם "רובין הוד" (1973), "הרפתקאות ברנרד וביאנקה" (1977) ו"השועל והכלבלב" (1981).
משנת 1983 עם שחרורו של הסרט "מזמור חג המולד של מיקי" החלה תקופה של סרטים מצליחים.
הסדרה "עולמו המופלא של דיסני" נותרה משודרת בפריים טיים במשך שנים רבות, ולאור הצלחה זו חברת וולט דיסני חזרה לפעילותה בטלוויזיה בשנות השבעים, שבמסגרתה שיתפה פעולה עם חברות הטלוויזיה דאז ויצרה סדרות כגון סדרת האנתולוגיה " עכבר המפעל" וכן החזירה לשידור לתקופה קצרה את "מועדון מיקי מאוס". בשנת 1980 דיסני השיקה את וולט דיסני וידאו ביתי כדי לנצל את שוק קלטות הווידאו החדש.
ב-18 באפריל 1983 הושק לראשונה ערוץ דיסני כערוץ המשודר בכבלים בפריסה ארצית בארצות הברית, הכולל ספריה גדולה של הסרטים הקלאסיים של דיסני, סדרות טלוויזיה, הפקות מקור וכן תוכניות לכל המשפחה שלא נוצרו על ידי דיסני.
הדיסניוורלד קיבל בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 חלק ניכר מתשומת הלב וההשקעה של החברה. ב-1978 מנהלי וולט דיסני הכריזו על קיומן של תוכניות לפארק דיסניוורלד נוסף בשם אפקוט, שייפתח באוקטובר 1982.
בהשראת חלומו של וולט דיסני על עיר עתידנית, פארק אפקוט נבנה כמעין תערוכה עולמית קבועה בחסותם של תאגידים אמריקאיים גדולים.
על פי התוכניות, הפארק כולל בתוכו ביתנים רבים המבוססים על תרבויות של עמים מכל רחבי העולם. למרות ההצלחה הרבה של ערוץ דיסני, וולט דיסני הפקות הייתה פגיעה למדי מבחינת כלכלית.
בתחילת שנות ה-80 ההכנסות מפארקי השעשועים של דיסני היוו 70% מכלל ההכנסות של החברה.
1984-89: תקופת מייקל אייזנר, ארגון מחדש וחזרה לגדולה
ב-1984, הכריזה קבוצת ההחזקות של בעל ההון סול שטיינברג על הצעה להשתלטות עוינת על הפקות וולט דיסני, מתוך רצון למכור חלק מפעילותה. וולט דיסני הפקות קנתה את המניות של חברתו של שטיינברג (11.1% ממניות החברה) כדי למנוע את השתלטותו. עם זאת, בעל מניות אחר הגיש תביעה על ערך המניה של דיסני ועל הניהול של דיסני לשמור על עמדות בעלי המניות. תביעה זו יושבה בשנת 1989 עבור סכום כולל של 45 מיליון דולר מדיסני והחברה של שטיינברג.
סיד בס, איש עסקים אמריקאי, רכש 18.7% מכלל דיסני ב-1984. עם רכישה זו, בס והדירקטוריון הכניסו את מייקל אייזנר שעבד אז בחברת פרמאונט לתפקיד מנכ"ל החברה, ואת פרנק ולס שעבד אז בחברת האחים וורנר לתפקיד נשיא החברה. אייזנר ניצל את הצלחתם של שוקי הכבלים והווידאו הביתי כדי לחתום על עסקאות ארוכות טווח לשיווק סרטי ותוכניות דיסני.
דיסני בהנהגתו של אייזנר רכשה את ערוץ 9, שהייתה תחנת טלוויזיה עצמאית בלוס אנג'לס.
ב-1985 הוסכם כי עסקת השותפות "מסך כסוף 2" תשמש כמקור פיננסי מוגבל בעבור הסרטים של דיסני עם סכום של 193 מיליון דולרים. בינואר 1987 עסקת מסך כסוף 2 החלה לממן את סרטי דיסני בסכום של 300 מיליון דולרים שגויסו, הסכום הגדול ביותר שגויס לשותפות מוגבלת דאז. עסקת השותפות "מסך כסוף" גם כן שמשה כמקור פיננסי מוגבל בעבור אולפני הסרטים של דיסני.
החל מהסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט" בשנת 1988, אולפני ההנפשה של וולט דיסני נכנסו לתקופת הרנסאנס של דיסני, תקופה שכללה שורה של הצלחות מסחריות וביקורתיות עם סרטים כמו "בת הים הקטנה" (1989), "היפה והחיה" (1991), "אלאדין" (1992) ומלך האריות (1994).
בנוסף, החברה זכתה להצלחה גם בתחום הנפשה בטלוויזיה עם מספר סדרות עתירות תקציב ושבחים, ביניהן הגומונים, אגדות ברווזים ומפלצות.
דיסני הייתה במקום הראשון בשנת 1988 מבחינת הכנסות והגדילה את הכנסותיה ב-20% בכל שנה.
תקופה זו מתוארת בסרט התיעודי "היפהפייה הנרדמת מתעוררת" שיצא בשנת 2009.
1989-94: תחילת הרנסאנס של דיסני, שחרורים מוצלחים והשפעת התעשייה על ההנפשה
בשנת 1989, פרסם האולפן את "בת הים הקטנה", סרט זה הפך להישג היסטורי של דיסני וזכה להצלחה הגדולה ביותר מזה עשרות שנים. בת הים הקטנה הכניסה 84 מיליון דולר בקופה של צפון אמריקה, זהו שיא לסטודיו.
הסרט בת הים הקטנה גם זכה בשני פרסי אוסקר. הסרט הוא הסרט הראשון שנוצר דרך מערכת ייצור הנפשה שפותחה עבור דיסני על ידי פיקסאר.
את הסרט הבא של דיסני, "היפה והחיה", החלו להפיק בלונדון, אך הועבר חזרה לברבנק לאחר שדיסני החליטה לסגור את המשרד בלונדון ולהחזיר את הסרט לפורמט הדומה לפורמט של "בת הים הקטנה".
הופעתו הראשונה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים בניו יורק 1991, לפני הפצתו שפורסמה בנובמבר 1991. הסרט היה הצלחה גדולה וחסרת תקדים, כאחד מסרטי האולפן הטובים ביותר. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר.
ההצלחות של "בת הים הקטנה" ו"היפה והחיה" בנו את עתיד דיסני, כל התוכניות תוכננו בקפידה כדי למשוך קהלים מכל הגילאים והסוגים לתיאטראות.
בשנת 1992, יצא הסרט "אלאדין" אשר המשיך את מגמת ההצלחה של סרטי דיסני והרוויח 504 מיליון דולר ברחבי העולם בקופות ושני פרסי אוסקר. "אלאדין" גם הקים את המגמה של שכירת שחקנים ושחקניות מפורסמים כדי לדבב את דמויות דיסני.
ביוני 1994, פרסמה דיסני את הסרט "מלך האריות", סרט זה הרוויח 768 מיליון דולר בקופות ברחבי העולם, עד עצם היום הזה מדובר בשיא של סרט הנפשה.
בשנים שלאחר מכן הוציאה דיסני סרטים רבים נוספים שזכו להצלחה מרובה.
בנוסף, ההצלחות של "אלאדין" ו"מלך האריות" גרמו לעליה משמעותית בהנפשה תוצרת אמריקה בכל שאר האזור, חטיבות הנפשה חדשות קמו כגון האחים וורנר, פוקס ועוד.
1994-99: סוף הרנסאנס של דיסני וירידה בתשואות
חששות התעוררו בדיסני, בייחוד אצל רוי דיסני, על כך שראש הסטודיו ג'פרי קצנברג לוקח יותר מדי קרדיט על ההצלחה של דיסני בתחילת שנות ה-90. נשיא דיסני, פרנק ולס, נהרג בהתרסקות מסוק בשנת 1994 וקצנברג שידל את המנכ"ל מייקל אייזנר שימנה אותו לתפקיד הנשיא שהתפנה. במקום זאת, המתחים בין קצנברג, אייזנר ודיסני גרמו לקצנברג להתפטר מהחברה באוקטובר, כאשר ג'ו רוט תפס את מקומו. קצנברג המשיך להיות אחד ממקימי האולפנים הגדולים שחטיבת ההנפשה שלו הפכה ליריבת המפתח של דיסני.
בניגוד להצלחת ההפקות של דיסני בשנים האחרונות, באמצע 1990 דיסני הציגה מגמה של ירידה בתשואה.
הסרט "פוקהונטס", שיצא לאור בשנת 1995, נחשב לאכזבה בהשוואה לסרטים הקודמים.
הסרט הבא שהוציאה לאור היה "הגיבן מנוטרדם" בשנת 1996. הסרט הופק בחלקו בפריז וגם כן לא זכה להצלחה רבה כמו הסרטים הקודמים.
בחודש אוקטובר 1999, סטודיו לאפקטים מיוחדים שנרכשו בעבר על ידי חברת וולט דיסני (1996) התמזג עם תוכנת הגרפיקה המבצעת את ההנפשה בדיסני כדי ליצור מחלקה שנקראת "המעבדה הסודית". המעבדה הסודית הפיקה סרט עלילתי אחד, "דינוזאור" אשר יצא במאי 2000 והציג יצורים פרהיסטוריים. המעבדה הסודית נסגרה בשנת 2001.
2000-06: מפולת, בעיות ארגוניות וצמצום המרת הנפשה במחשב
פיטר שניידר עזב את תפקידו כנשיא וולט דיסני הנפשות בשנת 1999 כדי להיות נשיא אולפני וולט דיסני תחת ג'ו רוט. תומאס שומאכר, שהיה סגן נשיא ההנפשה של שניידר במשך מספר שנים, הפך לנשיא החדש של וולט דיסני הנפשות.
בשלב זה, תחרות אולפנים אחרים הובילה את הכנסות האנימטורים לשיאים של כל הזמנים, על שומאכר היה לבצע קיצוץ בעלויות ופיטורים מסיביים שיביאו בסופו של דבר ל-1,200 עובדים (מ-2,200).
ההצלחות הגדולות של חברות ענק אחרות כגון פיקסאר ואולפני סקיי סטודיוס, גרמו לנפילתה הגדולה של דיסני, מה שגרם בפעם נוספת לגל פיטורים גדול, מורל החברה צנח לשפל. הסטודיו בברבנק צומצם ליחידה אחת וגם הסטודיו בפריז נסגר בשנת 2003.
בשנת 2003, מונה טום שומאכר לנשיא קבוצת התיאטרון, תיאטרון הבמה של דיסני, דייוויד סטיינטון מונה למחליף של שומאכר.
ב-12 בינואר 2004, דיסני הכריזה על סגירת הסטודיו בפלורידה. בשנת 2005, פרסמה דיסני את הסרט "צ'יקן ליטל", הסרט זכה להצלחה מתונה בקופות והרוויח 315 מיליון דולר ברחבי העולם.
2006-09: קפיצה חזרה, רכישת דיסני של פיקסאר ושינוי שם
ב-24 בינואר 2006 הודיעה דיסני כי היא תרכוש את פיקסאר תמורת 7.4 מיליארד דולר. לאסטר וקטמול עסקו בשיקום המורל של צוות ההנפשה ושכרו מחדש את הכוכבים שעזבו את הסטודיו.