cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דנה אולמרט
ביוגרפיה
עבודתה לתואר מאסטר, שנעשתה באוניברסיטה העברית בירושלים בהדרכתו של דן מירון, נושאת את השם "מרחב ומיניות ביצירתו המוקדמת של ברנר".
במסגרת כתיבת הדוקטורט שלה באוניברסיטה העברית, בנושא "ראשית צמיחתה של שירת המשוררות העברית בשנות העשרים של המאה העשרים – מבט פסיכואנליטי ופמיניסטי", מצאה מחזה קצר מפרי עטה של רחל המשוררת בשם "סיפוק נפשי", שהוצג ככל הנראה בדגניה בשנים 1921-1920.
בשנת 2009 זכתה ב"פרס בהט" לספרי עיון, על הספר "בתנועת שפה עיקשת: כתיבה ואהבה בשירת המשוררות העבריות הראשונות" העוסק בשירתן של רחל, אסתר ראב, יוכבד בת-מרים ואלישבע.
אולמרט מרצה בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב. ב-2016 הקימה את "תחנת כתיבה" לייעוץ לסופרים יחד עם ארנה קזין ודפנה בן צבי, זוגתה לשעבר שאיתה היא מגדלת שתי ילדות.
פעילות פוליטית
ב-10 ביוני 2006 השתתפה בהפגנה מול ביתו של הרמטכ"ל דן חלוץ במחאה על תקרית ברצועת עזה שבמהלכה נהרגו שמונה אזרחים פלסטינים. בהפגנה נשמעו קריאות "חלוץ רוצח – האינתיפדה תנצח". אביה, ראש הממשלה דאז אהוד אולמרט, התייחס לאירוע ואמר ש"לכל אחד מאיתנו יש זכות להביע את דעותיו ולהגן עליהן".
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
יוטה אוסטרלה-שוורין
יוטה אוסטרלה-שוורין (בגרמנית: Jutta Oesterle-Schwerin; נולדה ב-25 בפברואר 1941) היא פוליטיקאית גרמניה ממוצא יהודי. בין השנים 1987–1990 הייתה חברת הבונדסטאג הגרמני.
חייה
יוטה שוורין היא בתם של (1910–1948) וריקרדה מלצר, ואחותו הגדולה של ההיסטוריון הישראלי תום שגב. אביה היה יהודי קומוניסט שהיגר מגרמניה לישראל בשנת 1935.
שוורין נולדה בירושלים ובילתה את ילדותה בישראל. ב-1948 נהרג אביה במלחמת העצמאות. בערך בהיותה בת 10, הייתה לחברת תנועת השומר הצעיר. לאחר מכן הצטרפה לתנועת הנוער הקומוניסטית. בשנת 1958, בהיותה בת 17, סירבה לשרת בצבא. העילה שסיפקה לסירוב הייתה שהיא בת לאם לא יהודיה. בהקשר זה, הגיעה גם לשיחה אישית עם דוד בן-גוריון.
בשנת 1960, לאחר לימודיה בבית הספר, עזבה את ישראל. למשך זמן מה, עבדה בבית ילדים יהודי בשווייץ. ב-1962 החלה ללמוד באקדמיה לאמנויות בשטוטגרט . באותה שנה החלה את עיסוקה בפוליטיקה בגרמניה בתנועת אוסטרמארש, הפציפיסטית והאנטי-מיליטריסטית. בתקופה זו באה גם בקשר עם אגודת הסטודנטים הסוציאליסטית הגרמנית (SDS).
ב-1987 נבחרה דרך הרשימה הארצית לבונדסטאג, וב-1989/90 הייתה אחת משלושת חברי הנהלת סיעת הירוקים, ומלבד זאת הייתה גם חברת ועדות התכנון האזורי, תעשיית הבנייה והתכנון העירוני. היא הפכה ידועה כפוליטיקאית מסורה שהציגה שאילתות רבות בבונדסטאג. הפעולה המפורסמת ביותר שלה הייתה מחאתה נגד נאום הזיכרון מעורר המחלוקת של נשיא הבונדסטאג, פיליפ ינינגר, ביום השנה ה-50 לפוגרומים של נובמבר 1938 (ליל הבדולח). ב-9 בנובמבר 1989 הייתה שוורין בין שלושת הצירים שעזבו את אולם המליאה בשל שירת ההמנון הגרמני על ידי חלקים מסיעת CDU/CSU.
לאחר כישלון הירוקים לעבור את אחוז החסימה (5%) בבחירות הפדרליות של 1990, היא התפטרה מהבונדסטאג והפכה לעמיתתה של הצירה כריסטינה שנק בקבוצת הבונדסטאג "ברית 90 / הירוקים". ב-1990 הייתה דוברת הארגון הלסבי "לסבנרינג" ועסקה בשנים הבאות בהכללת אורח החיים הלסבי בפוליטיקה של הנשים. לפני הבחירות הפדרליות של 1994, היא נכשלה בהקמה מחדש של הירוקים. בפברואר 1994 עזבה את המפלגה והתמודדה בעיר בון מטעם מפלגת הנשים הפמיניסטית.
עד 2008 עבדה יוטה שוורין כאדריכלית עצמאית בברלין.
בשנת 2012 הופיע סיפורה האוטוביוגרפי בהוצאת "ספרי ספקטור לייפציג" (Spector Books Leipzig) תחת השם "הבת של ריקרדה – חיים בין גרמניה וישראל" (Ricardas Tochter – Leben zwischen Deutschland und Israel).
מועדון ה-50-40-90
מועדון 50 - 40 - 90 הוא כינוי בלתי רשמי לקבוצה של שחקנים בליגת ה-NBA שהשיגו לפחות 50% קליעה מהשדה, 40% קליעה מהשלוש ו-90% קליעה מקו העונשין במהלך עונה שלמה. על מנת להיכלל ברשימה יש לעמוד במינימום עונתי הכולל לפחות 300 קליעות מהשדה, 82 קליעות מעבר לקו השלוש ו-125 זריקות עונשין. דרישות אלה נמצאות בתוקף מאז עונת עונת 1999/2000, למעט עונת עונת 2011/12, שהייתה קצרה עקב שביתת השחקנים.
במועדון 50-40-90 חברים תשעה שחקנים: סטיב נאש, לארי בירד, מארק פרייס, רג'י מילר, דירק נוביצקי, קווין דוראנט, סטפן קרי, מלקולם ברוגדון וקיירי אירווינג. נאש ובירד הם היחידים שהגיעו להישג זה ביותר מעונה אחת; בירד בשתי עונות שונות ונאש בארבע עונות שונות.
חברים
מאז שהליגה הכניסה למשחק את קו השלוש בעונת 1979/80 נכנסו למועדון 50-40-90 רק תשעה שחקנים: סטיב נאש, לארי בירד, מארק פרייס, רג'י מילר, דירק נוביצקי, קווין דוראנט, סטפן קרי, מלקולם ברוגדון וקיירי אירווינג. בירד ונאש הם 2 השחקנים היחידים שהגיעו להישג יותר מפעם אחת: בירד עשה זאת פעמיים (1986/87, 1987/88) ונאש 4 פעמים (2005/06, 2007/08, 2008/09, 2009/10). בעונת 2006/07, היה נאש קרוב להגיע להישג פעם נוספת, כאשר סיים את העונה עם 89.9% קליעות מהעונשין, כאשר הייתה חסרה לו קליעה אחת בלבד על מנת להגיע ל-90%. סטפן קרי הוא השחקן היחיד ב"מועדון" שהגיע להישג ובאותה עונה קלע לפחות 30 נקודות למשחק. בירד החמיץ את ההישג של קרי כשממוצעיו היו 29.93 ב-. נאש וקרי הם היחידים שנכנסו למועדון כשאחוזיהם מהשלוש עמדו על יותר מ-45.
בעונת 2007/08 השיג חוסה קלדרון 52–43–91 (אחוזים בהתאמה), אך לא נכלל ברשימה, משום שקלע רק 109 זריקות עונשין במהלך העונה – 16 זריקות פחות מהמינימום הנדרש.
סטיב קר הוא השחקן היחיד בתולדות הליגה שהשיג 90-50-50 (אחוזים בהתאמה) במהלך עונת 1995/96, אך לא עמד בקריטריון המינימום לקליעות מהשדה ומהעונשין. קייל קורבר היה קרוב להשיג 50 – 50 – 90, כשסיים את העונה עם 49 – 49 – 90 אחוזים (לאחר עיגול הנתונים), אך הוא לא עמד בקריטריון המינימום של זריקות עונשין.
שיטת החישוב
אחוזי הקליעה בליגת ה-NBA מחושבים עד שלוש ספרות אחרי הנקודה העשרונית, אך כאשר הם נכתבים כאחוזים מופיעה רק ספרה אחת אחרי הנקודה והמספר מעוגל כלפי מעלה או כלפי מטה בהתאם לספרה השלישית. לדוגמה: 0.899 יוצג כ-90% ואילו 0.891 יוצג כ-89%.
50 - 40 - 90
על מנת שעונה תחשב ל-"50 - 40 - 90" על השחקן להשיג אחוזי קליעה הגבוהים מאחוזי המינימום ללא עיגול כלפי מעלה. בנוסף, עליהם לעמוד בדרישות המינימום של זריקות, כפי שנקבע בכללים.
50- 40 - 90 לאחר עיגול
ישנם מספר שחקנים שלא השיגו את אחוזי הקליעה הנדרשים בחישוב האחוזים על פי 3 מקומות לאחר הנקודה העשרונית, אך כאשר מעגלים את האחוזים כלפי מעלה (2 ספרות לאחר הנקודה) נראה כי השיגו את המינימום הנדרש.
כמעט 50 - 40 - 90 (אחוזים חסרים)
ישנם מספר שחקנים שהיו קרובים מאוד להשגת האחוזים הנדרשים, אך החמיצו את הקריטריון באחוז אחד (גם לאחר עיגול). סטיב נאש הוא השחקן המוביל את הרשימה עם 3 עונות בהן היה קרוב להשגת אחוזי המינימום הנדרשים. בעונת 2014/15 היו 3 שחקנים שהיו קרובים להשגת הקריטריון: סטף קרי, כריס פול וקייל קורבר.
כמעט 50 - 40 - 90 (אי עמידה בקריטריון מינימום)
מלבד האחוזים קיים קריטריון מינימום של לפחות 300 זריקות מהשדה, 82 זריקות מעבר לקו השלוש ו-125 זריקות עונשין במהלך העונה. ישנם מספר שחקנים שהשיגו את האחוזים הנדרשים, אך לא עמדו בקריטריוני המינימום בקטגוריות השונות. רוב השחקנים ברשימה לא עמדו בקריטריונים גם בזריקות מהשדה וגם בזריקות עונשין. בנוסף, רוב השחקנים עומדים בקריטריון האחוזים רק לאחר עיגול כלפי מעלה - סטיב קר, חוסה קלדרון ומאיירס לאונרד הם היחידים שעומדים בקריטריון האחוזים המינימלי, גם ללא עיגול (3 ספרות אחרי הנקודה).
אורי סיון (במאי קולנוע)
ביוגרפיה
סיון נולד בקיץ 1963 בסן פרנסיסקו, הבכור מארבעת ילדיהם של אילנה פטקי (בתה של הנבלאית קלרי סָרְבַש) ורפאל (רפי) סיון (זוסמן), מומחה לבקרה אוטומטית, לימים פרופסור בטכניון. המשפחה שהתה באותה עת בארצות הברית במסגרת פוסט-דוקטורט של האב.
לאחר שירותו הצבאי למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב בין השנים 1985–1991. לאחר שסיים את לימודיו, ביים עם סטודנט נוסף מהמגמה, ארי פולמן, סרט קולנוע דוקומנטרי בשם שאנן שיא, שהנציח את אירועי מלחמת המפרץ הראשונה, ובמיוחד את השתלשלות העניינים באולפני הרדיו המאוחדים של קול ישראל וגלי צה"ל בעת שנפלו הטילים הראשונים. באותה שנה השתתף הסרט בטקס פרס אופיר, והשניים קיבלו את הפרס בקטגוריית הסרט הדוקומנטרי.
בשנת 1996 ביים וכתב, יחד עם ארי פולמן, סרט נוסף בשם "קלרה הקדושה", בכיכובם של לוסי דובינצ'יק, חליל אלוהב, מאיה מרון וג'וני פיטרסון. הסרט זכה לשבחי הביקורת ולאהדת הקהל. בטקס פרסי אופיר לאותה שנה זכה בשש קטגוריות, ביניהם: הפרס לשחקנית הראשית (דובינצ'ק), לסרט וכן לשני הבמאים, פולמן וסיון. לאחר מכן השתתף הסרט בפסטיבל ארצות הברית לקולנוע ואף זכה בפרס מיוחד בפסטיבל קרלובי וארי שבצ'כיה.
בשנת 1997 פנה סיון לעבר קריירה טלוויזיונית, וכתב וביים, יחד עם איתן פוקס, את סדרת הטלוויזיה המצליחה "פלורנטין", בה השתתפו איילת זורר וקארין אופיר. "פלורנטין" זכתה להצלחה בקרב קהל הצופים, ושודרה במשך שלוש עונות בערוץ השני. ב-1998 השתתף סיון בפרויקט "סיפורים קצרים על אהבה" של שידורי קשת, כשכתב וביים את הסרט הקצר "דומינו" שזכה בפרס הסרט הקצר של השנה בפסטיבל הקולנוע בבריטניה, ובפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל אתונה לקולנוע. לאחר מכן השתתף וזכה בפרסים מיוחדים בפסטיבלים בניו יורק, סלובקיה ופלרמו.
בשנת 2001 החל לכתוב את עונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה המצליחה של הוט 3 "שבתות וחגים", בכיכובם של אלון אבוטבול וליאור אשכנזי. "שבתות וחגים" זכתה להצלחה הן בקרב הקהל והן בקרב המבקרים, זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה ובפרס מסך הזהב. בשנת 2003 כתב וביים את סרט הטלוויזיה "הייתה לי ילדות מאושרת".
בשנת 2005 השתתף, ביחד עם צוות נוסף של כותבים ובמאים, שכלל, בין היתר, את ניר ברגמן ועוזי וייל בכתיבת התסריט, הבימוי והעריכה של סדרת הדרמה "בטיפול", בכיכובם של אסי דיין, איילת זורר ומאיה מרון. "בטיפול" הייתה להצלחה ואף זכתה לאדפטציה אמריקאית משלה. כיום היא נחשבת לאבן דרך ול"סדרת מופת" בתעשיית הטלוויזיה המקומית. כמו כן, סיוון החל ללמד קולנוע במכללת ספיר.
בשנת 2008 הופיע בתפקיד עצמו בסרט הקולנוע המונפש "ואלס עם באשיר", שביים חברו ליצירה ארי פולמן.
בשנת 2011 ביים את מיני-סדרת הדרמה "יחפים". הסדרה שודרה ב הוט. שיחקו בה בין השאר מוקי, קרן ברגר, אוהד קנולר, שרה אדלר, מריאנה מקסימיליאן, עופר שכטר וורד פלדמן. הסדרה עסקה בשלוש דורות של בני קיבוץ, משנות השלושים עד שנות האלפיים.
בשנת 2016 ביים את סרטו העלילתי השני - "הרמוניה", אשר עלה לאקרנים בשנת 2018. הסרט, בכיכובם של אלון אבוטבול, טלי שרון ויאנה יוסף, הוא מעין גרסה מודרנית לסיפור התנ"כי של אברהם, שרה והגר.
בשנת 2019 ביים את סדרת הדרמה מונא ששודרה בערוץ כאן 11 וביוטיוב. הסדרה עוקבת אחר חייה של מונא עבוד, צלמת ערביה המתגוררת בתל אביב.
סיון נשוי לגלית ולהם חמישה ילדים. המשפחה מתגוררת בקיבוץ בית ניר.
יחסי ארצות הברית–תימן
יחסי ארצות הברית–תימן הם היחסים הדיפלומטים בין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה של תימן.
לפני הקמת תימן המאוחדת
ב-16 במרץ 1959, ארצות הברית פתחה נציגות בתימן וב-1966, הנציגות שודרגה לשגרירות רשמית. זאת, לאחר שב-12 בדצמבר 1962, הכירה ארצות הברית ברפובליקה התימנית הערבית.
ב-1967, תימן בהשפעת מצרים, ניתקה את יחסיה עם ארצות הברית בעקבות הסכסוך הישראלי-ערבי.
ב-7 בדצמבר 1967, הכירה ארצות הברית בדרום תימן ושדרגה את הקונסוליה שלה בעדן למעמד של שגרירות, אך כבר ב-1969, היחסים בין ארצות הברית לדרום תימן נותקו.
במהלך הסכסוך בין דרום תימן לצפון תימן, ארצות הברית שיתפה פעולה עם ערב הסעודית וסייעה צבאית לצפון תימן.
ב-1990, בעקבות פעולותיה של תימן באומות המאוחדות, ארצות הברית צמצמה באופן דרסטי את נוכחותה בתימן וביטלה את שיתוף הפעולה הצבאי עם מדינה זו.
מאז תימן המאוחדת
בנובמבר 2001, כחודשיים לאחר פיגועי 11 בספטמבר, ביקר נשיא תימן עלי עבדאללה סאלח בוושינגטון די. סי.. ב-2004, שוב ביקר סלאח בוושינגטון די. סי. וכך גם בנובמבר 2005 ובמאי 2007.
היחסים הביטחוניים בין תימן לארצות הברית השתפרו במהירות וצבא תימן קיבל ב-2006, 8.42 מיליון דולר. בנוסף לכך קיבלה תימן 7.9 מיליון דולר בקרנות תמיכה כלכלית.
ב-29 ביולי 2011, בתגובה להפגנות אלימות ברחבי תימן, הבנק העולמי השהה את תשלומי הכספים לתימן שהובטחו על ידי תורמים בינלאומיים ב-2006. במסגרת תוכנית של המועצה לשיתוף פעולה במפרץ הנתמכת על ידי ארצות הברית, הנשיא סלאח הסכים לתוכנית מעבר ונשיא חדש נבחר לתימן: עבד רבו מנסור האדי.
בתחילת 2015, השתלטו המורדים החות'ים על החלק הצפוני של תימן והממשלה התמוטטה. שגרירות ארצות הברית נסגרה בפברואר 2015 ואנשיה פונו.
הסיוע האמריקאי לתימן
עד שנת 2009, תימן קיבלה בממוצע מארצות הברית בין 20–25 מיליון דולרים בשנה מסיוע החוץ של ארצות הברית. החל משנת 2009 תימן מקבלת סיוע של כ-28.2 מיליון דולר מארצות הברית. בנוסף, בשנת 2006, קיבלה תימן נוסף של כ-31.5 מיליון דולר ממחלקת ההגנה האמריקאית.
כלב מוסבכנסיס
כלב מוסבכנסיס או זאב מוסבך (שם מדעי: Canis mosbachensis) הוא מין טורף נכחד, שהשתייך לסוג כלב, והיה קרובו של הזאב המצוי ואולי אף היה אביו הקדמון. הוא חי במשך הפליסטוקן התיכון של אירואסיה שלפני 660,000 עד 300,000 שנה מימינו. הוא תואר לראשונה ב-1925 מממצאים בשטחי ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. לעיתים הוא נכלל יחד עם מיני הכלבים קסנוקיון שאולי משויכים לסוג נפרד. חלק מהחוקרים רואים בו אף תת-מין קדום של הזאב האפור, אך אין הסכמה על כך.
כלב זה דמה במראהו לזאב, אך היה קטן יותר, בגודל של זאב הודי או של קויוט, ובמשקל של עד 20 עד 35 קילוגרם. המבנה הדומה לזאב הודי מרמז על קשר בין שני המינים ואולי הוא גדל לאורך הזמן והיגר לאמריקה דרך מעבר יבשתי קדום. עם זאת הזאבים האמיתיים הראשונים הופיעו לפני 0.5-0.3 מיליון שנה מהיום, כך שהתאריכים חופפים.
ממצאים נוספים מרפובליקת סאחה-יקוטיה הרוסית ומסין כנראה השתייכו למין זה, אך אולי שייכים למין נפרד - Canis variabilis. ההבדל העיקרי בינו לזאבים הוא מבנה המלתעות והטוחנות שהיו בעלי צורות רכסים שונות מספיק על מנת להגדירו כמין נפרד.
אשליית גלגל העגלה
אשליית גלגל העגלה היא אשליה אופטית הגורמת לצופה לחשוב שגלגל של כלי רכב הנע קדימה מסתובב לאחור, כאשר הגלגל מגיע למהירות מסוימת.
דגימה מחזורית
סיבוב מהופך של גלגלים מופיע בהקלטת סרטים (לקולנוע או לטלוויזיה). הוא נגרם כתוצאה מאפקט סטרובוסקופ. מצלמת קולנוע מצלמת 24 מסגרות (פריימים) לשנייה. נניח שלגלגל 6 חישורים; אם הגלגל מסתובב בכפולה מסוימת של 4 סיבובים לשנייה, החישורים של הגלגל יהיו באותו מקום בדיוק כל פעם שהסגר נפתח. הגלגל ייראה כאילו הוא חסר תנועה (אם כי ייתכן שהוא יופיע מטושטש) בזמן צפייה בסרט. אם הגלגל מאט קמעה, הוא "מפגר" אחר מהירות פתיחת הסגר. לכן הוא ייראה כאילו הוא מסתובב לאחור. אפקט דומה עשוי להתקבל מרוטור של מסוק ומדחפים של מטוס.
תופעת הסיבוב המהופך נראית גם כאשר גלגלים עם חישורים מוארים באור מלאכותי שפועל בזרם חילופין, אור שמופק ממנורות מבוססות גז טעון (כמו נורות ניאון, אדי כספית, ושפופרות פלואורסצנט), שמהבהבות בקצב כפול מתדירות קו המתח (למשל, 100 פעם בשנייה על קו שנד ב־50 הרץ). דבר זה קורה כי בכל מחזור של הזרם, המתח מגיע לשיא פעמיים (פעם בערך מתח חיובי ופעם בערך מתח שלילי), ופעמיים מתאפס, והאור משתנה בהתאם. אף על פי ש-100 הבהובים בשנייה מהירים מדי כדי שעין האדם תקלוט אותם, עדיין יכולות מנורות כאלה ליצור אפקטי סטרובוסקופ. תוצאה אפשרית נוספת של תדר זהה בין תאורה לבין מנועים חשמליים היא אשליה שהמנוע "עומד". על מנת למנוע תופעה זו, מטעמי בטיחות בעבודה, מקובל להתקין במקומות בהם יש מנועים חשמליים נגישים תאורה המחוברת לזרם חילופין תלת מופעי.
התופעה היא דוגמה ראשית למדרוג עקומות, כאשר אירוע מחזורי נדגם בתדירות הנמוכה מתדירות ניקוויסט.
תחת תאורה רציפה
תופעה דומה מצויה גם בצפייה אנושית בסביבה עם תאורה רציפה, כמו תחת אור השמש. בעבר הוצע כי התופעה מלמדת על כך שמערכת הראייה דוגמת את הסביבה מספר מוגבל של פעמים בשנייה. מחקרים מאוחרים יותר העלו כי ייתכן ואין הדבר כך. והציעו שהתופעה נגרמת מעימות בין פרשנויות חלופיות לאותו קלט חושי בשלבים מתקדמים של מערכת הראייה. .
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)
הרב יצחק יעקב רבינוביץ (י"ד בטבת ה'תר"ז, 2 בינואר 1847 – כ"ג באדר ב' ה'תרס"ה, 28 בפברואר 1905), היה האדמו"ר הראשון לשושלת חסידות ביאלא, דור רביעי בן אחר בן ליהודי הקדוש מפשיסחא ומחבר הספרים "דברי בינה" ו"ישרי לב".
תולדות חייו
נולד בשידלובצא שבפולין כצעיר בניהם של דבורה פעריל והרב נתן דוד רבינוביץ, האדמו"ר משידלובצא.
אחר פטירת חותנו, רבי יהושע מאוסטרובא בכ"ח בניסן ה'תרל"ג, שהיה אדמו"ר לאלפי חסידים, התמנה לממלא מקומו והעתיק את משכנו לעיר ביאלא פודולסק. בערים רבות בפולין נפתחו שטיבלך של חסידי ביאלא, בפטירתו מנתה החסידות כחמשת אלפים בתי אב.
נפטר בכ"ג באדר ב' ה'תרס"ה ונקבר לצד חותנו בבית הקברות היהודי בוורשה.
הישרדות: גואטמלה
הישרדות: גואטמלה — אימפריית המאיה (באנגלית: Survivor: Guatemala — The Maya Empire), ידועה גם כהישרדות: גואטמלה, היא העונה האחת עשרה של תוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות". העונה צולמה מ-27 ביוני עד 4 באוגוסט 2005, ושודרה לראשונה ב-15 בפברואר בספטמבר ברשת השידור האמריקאית CBS. העונה צולמה בפארק הלאומי יאשה-נאקום-נרנחו ליד הפארק הלאומי הפופולרי יותר טיקאל, הממוקם בצפון גואטמלה. במקור, העונה הייתה אמורה להצטלם במקיום על האוקיינוס ההודי, כאשר הצופים יתקיימו במדגסקר, דרום הודו וסרי לנקה. אמנם, לאחר רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי בשנת 2004, התוכניות בוטלו.
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)
דרכיו
הרב רבינוביץ היה כותב פורה, הוא השאיר אחריו ארבעים ארגזי כתבי יד, והייתה לו התכתבות ענפה עם רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה.
אף שהנהיג עדה גדולה, נוהג היה לנסוע להסתופף בצילם של אדמו"רים.
הישרדות: גואטמלה
מאפייני העונה
בעונה זו הוצגה גם חזרתם של מתמודדי "הישרדות: פלאו" סטפני לה-גרוסה ובובי-ג'ון דרינקרד. מלבד ה"טוויסטים" העיקריים כמו מועצת השבט הכפולה וחילופי השבטים, הוצג טוויסט חדש בשם פסלון חסינות. השבטים התאחדו כאשר נשארו עשרה מתמודדים במשחק, אשר קראו לשבט שאקום. לאחר האיחוד, המתמודדים קיבלו חדשות כי פסלון חסינות מוסתר איפשהו במחנה. מי שמחזיק בפסלון עליו להשתמש בו לפני קריאת הקולות. לאחר השימוש, הפסלון יושלך. הפסלון היה תקף לשימוש עד שנשארו ארבעה מתמודדים במשחק. דני בואטרייט זכתה בתואר "השורדת האחרונה" לאחר שניצחה את לה-גרוסה בהצבעה של 1–6 מחברי המושבעים.
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)
דרכיו
הרב רבינוביץ היה מתנגד חריף לציונות.
הישרדות: גואטמלה
ליהוק
בעוד שהתוכניות לעונה תמיד כללו את חזרתם של שני מתמודדים ששיחקו בעבר בשביל הזדמנות שנייה, היו כמה מושגים ותמות מושלכים עבור מתמודדים אלו. רודג'ר בינגהאם ומייקל סקופין מ"הישרדות: האאוטבק האוסטרלי" היו בשיחות להיות החוזרים, כמו גם ג'ונתן ליבי ו-וונדה שירק, אשר שניהם הודחו ביום השני של "הישרדות: פלאו" לאחר שלא נבחרו לשבט. סקופין לבסוף חזר אל "הישרדות: הפיליפינים". בנוסף, האנטר אליס מ"הישרדות: מרקיז" דחה לכאורה הצעה לחזור.
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)
דרכיו
נודע בקשר המיוחד שלו לשבת קודש. על מעשים רבים שעשה במשך השבוע, היה דן הלכתית אם הדבר מותר בשבת. הוא גם חיבר ספר מיוחד על שבת בשם "ישרי לב".
הישרדות: גואטמלה
מתמודדים
מתמודדים בולטים כללו את המתמודדים לשעבר מ"הישרדות: פלאו", סטפני לה-גרוסה ובובי-ג'ון דרינקרד, מלכת יופי לשעבר ודוגמנית שהפכה לקריינית רדיו דני בואטרייט, שחקן קוורטרבק לשעבר בNFL גארי הוגבום וכותב קולנוע וטלוויזיה רייף ג׳דקינס.
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)
סיפורים על דמותו
מסופר שאביו חפץ מאוד שיהיה לו בן הקרוי על שם זקנו, רבי יעקב יצחק מפשיסחה. שלושה בנים נולדו לו קודם שנולד רבי יצחק יעקב, ובכל פעם שנולד לו בן ניגש לעריסתו, הסתכל בפניו ואמר: "עדיין לא נולד". כשנולד לו בנו הקטן הסתכל בפניו ואמר "זהו" וקרא את שמו "יצחק יעקב".
הישרדות: גואטמלה
סיכום עונה
16 מתוך 18 המתמודדים במשחק כבר פוצלו לשני שבטים, נאקום ויאשה; שני השבטים קיבלו חבר שבט נוסף, בובי-ג'ון וסטפני, בסדר זה, אשר שניהם השתתפו בעבר ב"הישרדות: פלאו"; פרובסט תיאר את שחקנים אלו כמקורות לעזרה לכל שבט, אך לא היו חסינים מהדחה. המשימה הראשונה התחילה במידית, מחייבת את שני השבטים לבצע טרק 11 מיילים בן לילה דרך הג'ונגל אל אחד המחנות ליד חורבות המאיה, יחד עם כל הציוד הזמין שרצו לשאת. הטרק השאיר מתמודדים רבים מותשים ומיובשים במשך מספר ימים לאחר מכן.
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)
סיפורים על דמותו
מסופר כי רבי יהודה אריה ליב אלתר, בעל ה"שפת אמת" מגור, שלח אליו קויטל ורבי יצחק מנשכיז פירש את מאמר חז"ל "השותה מים לצמאו מברך שהכל נהיה בדברו" כך: השותה מים - "אין מים אלא תורה" ר' יצחק יעקב הלומד תורה לשמה, אומר - הקדוש ברוך הוא: שהכל נהיה בדברו - על פי דברו יעשה כל דבר".
הישרדות: גואטמלה
סיכום עונה
במהלך תשעת הימים הראשונים במשחק, שבט נאקום הוכיח להיות מוצלח יותר במשימות אשר הפסידו רק במשימת חסינות אחת, ושלחו את יאשה למועצת השבט פעמיים. במהלך אחת המשימות, דני, שדרנית ספורט, זיהתה את גארי כשחקן קוורטרבק מקצועי לשעבר, אף על פי שגארי טען לאורך כל המשחק שהוא רק עוסק בגינון. חילופי שבטים חל ביום העשירי למשחק אשר השאיר את בובי-ג'ון, בלייק, ברנדון ודני ברוב מספרי ביאשה על-פני איימי, בריאן וגארי. בנאקום, השבט היה מחולק 4-4 עם ברוק, ג'אד, מרגרט וסינדי מנאקום המקורי וג'יימי, לידיה, סטפני ורייף מיאשה המקורי. מיד לאחר החילוף, ג'יימי וסטפני כרתו ברית עם ג'אד כדי לקחת שליטה בנאקום, אשר כללה מאוחר יותר את לידיה, סינדי ורייף. אף כי הופעות שני השבטים היו די שוויוניות וניצחונות והפסדים, משימת חסינות קריטית שבה זכו נאקום הביא אותם ליתרון מספרי של 4–6 לקראת האיחוד לשבט שאקום. באיחוד, הודיעו לשבט החדש לגבי פסלון חסינות מוסתר אשר ממוקם בג'ונגל, אשר ניתן לשימוש לפני ההצבעה במועצת השבט כדי להציל את עצמם. ברית יאשה אמנם, אשר מורכבת משישה מתמודדים, נשארו חזקים יחדיו כאשר הדיחו את ברנדון.
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)
ספריו
לאחר פטירתו הוציאו בניו לאור את ספריו דברי בינה על התורה והמועדים, וישרי לב על ענייני שבת. הספרים הם מכתב ידו ומכתבי החסיד רבי משה הערש ממזריטש. בשנת תשנ"ח הוציא "מכון גנזי מהרי"ץ" את הספרים בהדפסה חדשה עם הקדמה ארוכה בשם "ספר מלחמות ה'" מאת נינו, האדמו"ר בן ציון רבינוביץ מביאלא, ובה ביאור לשיטתו.
הישרדות: גואטמלה
סיכום עונה
כפרס לאחר שניצח במשימת הפרס, ג'אד קיבל רמז לפסלון החסינות. כדי להסיח את דעתם של המתמודדים האחרים, ג'אד שיקר לגבי תוכן הרמז, אשר גארי הצליח לעלות על שקר זה ולמצוא את הפסלון ולהשתמש בו לעצמו כדי להציל את עצמו מהדחה במועצת השבט הבאה, אשר בובי-ג'ון הודח במקומו. השקר של ג'אד הפך למוקד עבור גארי בניסיון לשבור את בלוק ההצבעה של שבט נאקום המקורי; אמנם גארי הודח מיד לאחר מכן, סטפני וחברי השבט נאקום לשעבר הרגישו כי ג'אד כבר לא אמין והדיחו אותו. במשימת הפרס בשביל החמישייה האחרונה, הוצגה מכונית כפרס. סידני זכתה במשימה, אך קיבלה אפשרות מפרובסט כאמצעי לשבור את "קללת המכונית" (שאף מתמודד שזכה במכונית לא ניצח את המשחק) של הישרדות, על ידי החלפת הפרס שלה כדי לתת מכונית לכל אחד מארבעת המתמודדים האחרים. סינדי בסוף דחתה את אפשרות זאת והודחה במועצת השבט הבאה.
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)
ספריו
בספריו הוא מדגיש שההתעלות מעל ההנאות החומריות איננה מידת חסידות אלא יסוד התורה, המצוות והתקרבות לעבודת ה'.
הישרדות: גואטמלה
סיכום עונה
לאחר הדחתה של לידיה, סטפני התחילה להיות מודאגת מעסקה מוקדמת של רייף ודני לקחת את אחד השנייה למועצת השבט האחרונה; אף על פי שהיא נאבקה להישאר במשימת החסינות האחרונה ליותר זמן מדני, היא לבסוף הפסידה והפכה לרגשית בשל כישלונה. רייף הודיע לדני שהיא לא צריכה לדבוק בעסקה הקודמת שלהם, ובמועצת השבט הבאה, דני הדיחה את רייף. חברי המושבעים במועצת השבט האחרונה חשבו שסטפני שיחקה משחק ערמומי יותר מדני ודקרה סכין בגב כמה מהם, ולבסוף העניקו את הניצחון למשחק החברתי של דני בהצעה של שישה קולות לעומת אחד.
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)
ספריו
מרבית כתביו נעלמו בשנות השואה.
חיים אישיים
נישא לרחל לביאה בתו היחידה של רבי יהושע מאוסטרובא מחבר הספר "תולדות אדם", הנקרא בפי חסידי פולין ה"נועם אלימלך הקטן", ונכדת רבי שלמה לייב מלענטשענא.
איגואנודונטידים
איגואנודונטידים (שם מדעי: Iguanodontidae; משמעות השם: "שיני איגואנה") היא משפחה של דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף שחיו בעידן המזוזואיקון בתקופת הקרטיקון התחתון.
האיגואנודוניים היו אוכלי צמחים בעלי גוף מגודל שנעו לאיטם והיו מסוגלים להרים את פלג גופם העליון ואת רגליהם הקדמיות. חלקם נעו בקבוצות גדולות, כגון האיגואנודון.
סאנקסגיביקה
סאנקסגיביקה (מאנגלית: Thanksgivukkah) הוא שם חג הכולל הלחם בסיסים תחדישי שניתן להתכנסות של חג ההודיה האמריקאי והיום הראשון (והלילה השני) של החג היהודי חנוכה ביום חמישי, 28 בנובמבר 2013. זה היה תוצאה של צירוף מקרים נדיר בין הלוח העברי הירחוני לבין הלוח הגרגוריאני. מכיוון שהלוחות אינם מחושבים באותו אופן, חג החנוכה יוצא בתאריכים שונים בלוח הגרגוריאני, החל מסוף נובמבר ועד תחילת ינואר.
המונח "סאנקסגיביקה" הוטבע על ידי דנה גיטל, תושבת אזור בוסטון, אשר יחד עם גיסתה, דבורה גיטל, יצרה עמוד פייסבוק וחשבון טוויטר המוקדש לתופעה.
הייתה חילוקי דעות לגבי השם: חברת מנישביץ, יצרנית המזון הכשר המובילה, כתבה את החג הכפול עם "k" אחד, והארץ העלו את השאלה: "מדוע 'הודיה'? למה לא 'חגיגה?'.
היסטוריה
חג ההודיה חל במהלך חנוכה לפחות פעמיים בין 1863 (כאשר חג ההודיה הוכרז כחג פדרלי בארצות הברית על ידי אברהם לינקולן) לבין 2013: בשנת 1888 חג ההודיה היה היום הראשון של חנוכה, ובשנת 1899 היה ביום הרביעי. צירוף המקרים של חג ההודיה וחג החנוכה ב-1888 משך אז תשומת לב תקשורתית, כאשר ה"ניו יורק הראלד" דיווח על שירותי חג ההודיה-חנוכה המשותפים שנערכו ב"בתי כנסת שונים" ודרשה שנשא הרב פרדריק דה סולה מנדס.
חגיגות
ראש עיריית בוסטון אמר כי ה-28 בנובמבר 2013, "סאנקסגיביקה", "זה עניין גדול, אירוע של פעם בחיים". לואי קפקא והרב המקומי דייוויד פסקין תכננו לארח מפגש בין דתי, שיכלול חנוכייה בצורת הודו. נשיא ארצות הברית ברק אובמה נשא נאום שהשווה את מאבקי המכבים לאלו של האבות העולים.
מייסיס כללה סביבון ענק במצעד חג ההודיה בניו יורק.
פסטיבל בלוס אנג'לס בהפקה משותפת של דבורה גיטל והזמר קרייג טאובמן נערך ב-29 בנובמבר 2013, בבניין פיקו יוניון, בהשתתפות להקת המושב וראפר ההיפ הופ קושה דילז. הפסטיבל מומן על ידי מימון המונים. קהילת בית תפילה בפיקסוויל הציתה זיקוקים כדי לחגוג את סאנקסגיביקה.
הנשיא אובמה חגג את סאנקסגיביקה בקבלת הפנים הרשמית של החנוכה בבית הלבן ב-5 בדצמבר.
מחוץ לארצות הברית, בלונדון, אנגליה, אירח בית הכנסת סאצ'י ארוחת ערב בסאנקסגיביקה. בתל אביב נפש בנפש אירחה ארוחת ערב שישי בסאנקסגיביקה.
הייתה התנגדות לסאנקסגיביקה בטענה שחגיגתו מסיט את תשומת הלב משני החגים. המנון נגד סאנקסגיביקה הוצג ב-Heeb ובהפורוורד.
קבוצת הזמר היהודית א-קפלה Six13 פרסמה ב-25 בנובמבר 2013 קליפ מוזיקה בשם "המנון סאנקסגיביקה", שמספר את ההיסטוריה של שני החגים ואת העובדה שהם התרחשו באותו יום.
מזון
הצעות רבות הועלו לשילובים של מנות מסורתיות של שני החגים. BuzzFeed פרסם "איך לחגוג את סאנקסגיביקה, החג הטוב ביותר בכל הזמנים", עם מתכונים להודו במלח עם מלית תפוחי חלה ולטקס עם רסק תפוחי חמוציות. אחרים התמקדו בלאטקה בטטה, קציצות הודו בבצק לאטקה, מלית הודו עם לחם חלה, רוגלך פאי פקאן, סופגניות הודו, קוגל דלעת, סופגניות במילוי או בתוספת לפתן חמוציות מתוק או תפוחים או דלעת משומר, ובטטה, שזיפים מיובשים. וצימס גזר.
חברת מנישביץ השיקה קמפיין מולטימדיה של מיליוני דולרים לתמיכה בחג הסאנקסגיביקה.
מראית עין
מראית עין הוא דין הלכתי המסתעף מהכלל והייתם נקיים מה' ומישראל, האוסר לעשות פעולות מסוימות שבהן כשלעצמן אין כל חטא, אך הן עלולות להיראות כאילו יש בהן חטא, או ליצור את הרושם שפעולות אחרות, שיש בהן איסור, הן מותרות. בכלל זה, החיוב שלא להיחשד בעיני אנשים בעשיית מעשים בלתי ראויים.
בעברית חדשה המונח מבטא מה שנראה בהתרשמות ראשונה ממבט שטחי.
מקור האיסור
דין מראית העין מופיע בתלמוד, ומקורו במשמעות הפסוק: "והייתם נקיים מהשם ומישראל" ובפסוקים נוספים. דין זה משפיע על תחומים שונים בהלכה, כגון: עשיית איסור באמצעות גוי; שימוש בכספים ציבוריים; בדיני עבודה זרה, נישואין, שחיטה, מאכלים אסורים, מצוות התלויות בארץ ועוד.
ב, נאסרה שתיית דם דגים (שאינה אסורה כשלעצמה, משום שבהלכה דגים אינם בגדר בשר) משום מראית עין, אך הותרה אם יש בדם קשקשים, המלמדים שמקורו בדג. בדומה לכך פסק הרמ"א, שבעת בישול בשר בקר בחלב שקדים, "יש להניח אצל החלב שקדים, משום מראית העין". הרמ"א פוסק כך על איסור מדאורייתא של בשר בחלב, אך מקל כאשר מדובר באיסור מדרבנן, של בישול בשר עוף בחלב.
רש"י נותן שני מניעים לאיסור על אדם לשתות דם דגים:
בשולחן ערוך (סימן רמג א) נאמר "לא ישכיר אדם מרחץ שלו לאינו יהודי מפני שנקרא על שמו, ואינו יהודי זה עושה בו מלאכה בשבת", והמשנה ברורה מסביר זאת: "אלא שאסור בכל זה מפני מראית עין".
כל דבר שאסרו חכמים משום מראית העין
אף שהאיסור על מראית עין נובע מחשש מה יחשוב חברו שיראה זאת, האיסור תקף גם כאשר אין חשש כזה: "אמר רב יהודה אמר רב: כל מקום שאסרו חכמים מפני מראית העין - אפילו בחדרי חדרים אסור".
הדוגמה הקלאסית המובאת במסכת שבת היא אדם שנרטבו בגדיו בשבת, לפי דעה אחת המובאת במשנה, הוא יכול לשטוח את הבגדים על חבל לייבשם רק בסתר, במקום שאינו נראה לעיני העם, אבל לא בגלוי, ולפי הדעה השנייה במשנה אסור לו לשוטחם גם במקום מוסתר, מפני שכל דבר שאסור לעשות מפני מראית העין אסור אף בסתר. לפי פרשנות הגמרא במסכת ביצה, תנאי המשנה נחלקו בסברתו של רב, והיא שנויה במחלוקת, ולפי גרסה אחת נחלקו בכך אף בית שמאי ובית הלל.
הרי"ף פוסק כרב, אבל רבינו ניסים גאון פוסק שההלכה איננה כרב. ראייתו היא ממשניות רבות מהן מוכח כי תנאי המשנה לא סברו כרב.
הרשב"א מגן על הרי"ף, ומוכיח כי מאותן משניות מהן הוכיח רבינו ניסים גאון כדעתו, אין כל סתירה לדברי רב. על חלקן הוא מתרץ, שההיתר לעשות בסתר הוא במקום שהחשד מעיקרו קיים היה רק בפרהסיא, למשל אדם השוחט בהמה באופן שדמה ישפך לתוך גומה, כדרך הזובחים לשדים, שאסור לעשות זאת בפרהסיא שאז קיים חשש שיראה בעיני הצופים כאדם העובר על איסור חמור זה, אבל בחצרו מותר לעשות זאת, שכן בחצרו כאשר הוא שחוט לתוך בור ניכר הדבר שהסיבה היא מפני שהוא לא רוצה לטנף את חצרו, ולא משום שהוא זובח לשדים, ונמצא שהחילוק בין רשות הרבים לרשות היחיד במקרה זה אינו משום שבסתר מותר לעשות דברים החשודים, אלא מפני שדברים אלו עצמם אינם חשודים כאשר הם ברשות היחיד.
על שתי משניות אחרות, הנראות לכאורה כסתירה לדברי רב, מיישב הרשב"א שאינן אלא במקום שהחשד הוא בטעות; כאשר אדם עושה דבר מסוים שניתן לטעות ולחשוב שהוא אסור, ועל כך נאמר שאסור לעשות דברים אלו דווקא בפרהסיא, אבל לא בסתר. הסיבה לכך היא, מפני שיש שגם בפרהסיא החשש הוא מופרך ואינו נכון. ואילו האיסור לעשות אף בסתר דברים שנאסרו בגלוי משום חשד, הם דברים שהם אכן אסורים, והחשד מבוסס על הלכה קיימת, אלא שלמעשה הוא עושה דבר מותר, ובאופן כזה אסור לעשות אף בסתר.
חילול השם
אדם חשוב או גדול במעשים, עובר על חילול השם גם בפעולות מותרות הנראות כאסורות או שגורמות לצופים בו להעלות השערות לא כשרות לגביו, כדברי ספר החינוך: הרמב"ם מביא הנחיות לתלמיד חכם שנראה שלפחות חלקן הן בהקשר זה:
מפלגת האזורים (אוקראינה)
מפלגת המחוזות או מפלגת האזורים (באוקראינית: Партія регіонів) היא מפלגה באוקראינה שהייתה המפלגה הגדולה ביותר משנת 2006, לאחר שזכתה במירב המושבים בראדה העליונה ועד 2014 עת פורקה. ראש ממשלת אוקראינה לשעבר, מיקולה אזארוב היה מנהיג המפלגה האחרון.
המפלגה הוקמה ב-26 באוקטובר 1997, זמן קצר לפני הבחירות לפרלמנט האוקראיני ב-1998 תחת השם מפלגת התחייה האזורית של אוקראינה. בשנת 2001 המפלגה התאחדה עם כמה מפלגות אחרות ועד סוף 2001 מספר חבריה קפץ מ-30,000 ל-500,000.
המפלגה תמכה בנשיא ליאוניד קוצ'מה והייתה חלק מברית של תומכי הממשלה באוקראינה במהלך הבחירות לפרלמנט ב-30 במרץ 2002. הבסיס האלקטורלי והפיננסי של המפלגה נמצא בעיקר במזרח ובדרום מזרח אוקראינה, שם היא נהנית מתמיכה עממית רחבה. המחוז שבו המפלגה נהנית מתמיכה מובהקת הוא מחוז דונצק, ששם המפלגה נחשבת למפלגה השלטת בכל זרועות הממשל במחוז.
מפלגת התחייה האזורית של אוקראינה
הקונגרס המייסד של מפלגת התחייה האזורית של אוקראינה התקיים ב-26 באוקטובר 1997 בקייב. המנהיג הראשון של המפלגה היה ראש עיריית דונצק ווֹלוֹדימיר ריבק. ב-6 בנובמבר 1997, המפלגה נרשמה במשרד המשפטים האוקראיני.
במהלך 1998 המפלגה זכתה ב-0.9% מהקולות בבחירות לפרלמנט. בקיץ 1999, המפלגה נכנסה לגוש אלקטורלי "הבחירה שלנו – ליאוניד קוצ'מה", שתמכה בנשיא המכהן ליאוניד קוצ'מה לבחירות הנשיאותיות של שנת 1999.
הקמת מפלגת האזורים
מפלגת האזורים נוצרה במרס 2001 מתוך איחוד של חמש מפלגות. ב-18 ביולי 2000, מנהיגי חמש מפלגות פוליטיות, בהשראת פטרו פורושנקו, מנהיג תנועת סולידריות, הכריזו על נכונותם לאחד את מפלגותיהם לתוך מפלגת אחת. ב-18 בנובמבר 2000, חמש מפלגות פוליטיות: מפלגת התחייה האזורית של אוקראינה, תנועת סולידריות, מפלגת העבודה האוקראינית, המפלגה לאוקראינה יפה והמפלגה הלאומית של הגמלאים, מוזגו לתוך המפלגה החדשה ונבחרו שלושה יושבי ראש: וולודימיר ריבק, ממפלגת התחייה האזורית של אוקראינה, פטרו פורושנקו וולנטין לאנדיק, מנהיג מפלגת העבודה האוקראינית.
אל המפלגה הצטרפו ראש העיר העתידי של קייב, ליאוניד צ'רנובצקי ומיקולה אזארוב, בעל ברית ותיק של הנשיא דאז ליאוניד קוצ'מה, שנבחר למנהיג המפלגה במרס 2001, אך התפטר בדצמבר אותה שנה. יורשו היה סגן ראש הממשלה וולודימיר סמיונז'נקו. בדצמבר 2001 חבר מפלגת האזורים, איגור יושצ'קו, מונה לשר האוצר של אוקראינה.
בכינוס שנערך ב-19 באפריל 2003, ויקטור ינוקוביץ' נבחר למנהיג המפלגה, כשבאותה תקופה היו למפלגה 20 מושבים בפרלמנט. בין 21 בנובמבר 2002 ו-7 בדצמבר 2004, היה ויקטור ינוקוביץ' לראש ממשלת אוקראינה.
המפלגה שינתה את האידאולוגיה המדינית ונטתה שמאלה והייתה הרבה יותר פופוליסטית, זאת לקראת הבחירות לנשיאות אוקראינה ב-2004, וכתוצאה מכך, זכה ינוקוביץ' לתמיכת חלק גדול מציבור הבוחרים של המפלגה הקומוניסטית במזרח אוקראינה. המפלגה הודיעה על תמיכתה בהכנת השפה הרוסית, כשפה רשמית שנייה באוקראינה, כחלק מהמדיניות הפרו-רוסית שלה, והמפלגה הבטיחה להגדיל את ההוצאות על שירותים חברתיים.
מפלגת האזורים הייתה למפלגת אופוזיציה לאחר שהמועמד שלה, ויקטור ינוקוביץ', הפסיד בבחירות לנשיאות. מנהיגי המפלגה אומנם טענו לניצחון אבל טענות חזקות להונאה בבחירות עוררו סדרת אירועים הידועים בכינוי המהפכה הכתומה. ובהחלטת בית המשפט העליון הוענק הניצחון לוויקטור יושצ'נקו.
המפלגה טענה להיותה קורבן למסע רדיפה פוליטי שאורגן על ידי הממשלה החדשה. כמו כן, כיוון שבוריס קולסניקוב, ראש סניף המפלגה האזורי במועצה האזורית של דונייצק, נעצר באפריל 2005 והואשם בסחיטה פלילית. מפלגת האזורים טענה שזהו מעשה של דיכוי פוליטי, בעוד שהשלטונות הודיעו כי לקולסניקוב קשרים לפשע המאורגן ומעצרו הוא עניין פלילי גרידא. המועצה האירופית כינתה את החקירה כ"מצייתת במלואה לסטנדרטים האירופיים". בינתיים, קולסניקוב זוכה ושוחרר ממעצר.
הבחירות לפרלמנט האוקראיני, 2006
בבחירות לפרלמנט ב-26 במרץ 2006, המפלגה זכתה ב-32.14% מהקולות וב-186 (מתוך 450) מושבים בראדה העליונה (הפרלמנט האוקראיני), והיא הרכיבה את המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. ב-6 ביולי 2006, המפלגה הסוציאליסטית נטשה את "הקואליציה הכתומה" בין אוקראינה שלנו, וגוש יוליה טימושנקו, בעקבות כישלון הגוש להגיע להסכמה על הקמת קואליציה שלטונית.
ב-10 ביולי 2006, הוקם רוב פרלמנטרי חדש תחת הכותרת "משבר נגד הקואליציה", בראשות מפלגת האזורים, שאליה חברו המפלגה הסוציאליסטית של אוקראינה המפלגה הקומוניסטית של אוקראינה ואלה דחפו את ויקטור ינוקוביץ' לתפקיד ראש הממשלה. הקואליציה נשארה בתפקידה עד הבחירות לפרלמנט שנערכו בספטמבר 2007. בבחירות לפרלמנט המחוזי של קרים ב-2006 המפלגה הייתה זכתה לתמיכה רבה.
הבחירות לפרלמנט האוקראיני, 2007
בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-30 בספטמבר 2007, זכתה המפלגה ב-175 מושבים (מתוך 450 מושבים) עם 34.37% מהקולות. בעקבות הקמתה של קואליציה שלטונית בין אוקראינה שלנו וגוש יוליה טימושנקו ובחירתה של יוליה טימושנקו לראש הממשלה, ב-18 בדצמבר 2007, הפכה מפלגת האזורים לחלק מהאופוזיציה הפרלמנטרית.
הבחירות לנשיאות אוקראינה, 2010
מפלגת האזורים הציבה את ויקטור ינוקוביץ' כמועמד מטעמה בבחירות לנשיאות 2010. ינוקוביץ' נבחר לנשיא אוקראינה ב-7 בפברואר 2010. ב-3 במרץ הושעה נשיא אוקראינה ינוקוביץ', מחברותו במפלגה (על ינוקוביץ' נאסר על פי החוקה לעמוד בראש מפלגה פוליטית) והנהגת המפלגה בסיעה הפרלמנטרית נמסרה לידי מיקולה אזארוב, שימים לאחר מכן מינה את אולכסנדר יפרמוב למחליפו. ב-11 במרץ 2010, יחד עם גוש ליטווין והמפלגה הקומוניסטית של אוקראינה - הוקמה קואליציה שלטונית, כממשלתו של אזארוב, לאחר שמונה לראש הממשלה.
המפלגה בחרה במיקולה אזארוב כמנהיגה חדש בקונגרס ה-12 שלה, ב-23 באפריל 2010.
במהלך הבחירות המקומיות ב-2010 זכתה המפלגה ברוב במועצות האזוריות, וברוב העיריות (למעט בשטחי מערב אוקראינה), וכן בבחירות לפרלמנט המחוזי בקרים ב-2010 (שם היא זכתה מעל 70% מהמושבים). מפלגת האזורים הייתה למפלגה היחידה שזכתה להציב נציגים בכל המחוזות באוקראינה.
בספטמבר 2010, המפלגה חתמה על מזכר לשיתוף פעולה עם המפלגה הקומוניסטית של סין. ב-14 באוקטובר 2010, מפלגת האזורים יצרה הסדר לשיתוף פעולה עם הסוציאליסטים הדמוקרטים בפרלמנט האירופי.
הנשיא ינוקוביץ' ומפלגת האזורים הואשמו בניסיון ליצור "דמוקרטיה מבוקרת" באוקראינה כאמצעי להרוס את מפלגת האופוזיציה העיקרית – גוש יוליה טימושנקו (על רקע מעצרה של טימושנקו באוגוסט 2011 בשל האשמות בדבר שחיתות הסכם הגז עם רוסיה), אך הם הכחישו את ההאשמות. באוגוסט 2011, מפלגת אוקראינה חזקה ומפלגת העם האוקראינית הודיעו כי הן יתמזגו עם מפלגת האזורים.
עיתון המפלגה: זמן האזורים
מפלגת האזורים מפרסמת עיתון בתפוצה ארצית בשם "זמן האזורים" (Время Регионов). העיתון מופץ בקייב ומודפס אחת לשבוע, בכל יום חמישי, באוקראינית וברוסית. העיתון הושק ב-24 באוגוסט 2008 וזמין גם באופן מקוון בפורמט PDF.
יברומאידאן
כמפלגת השלטון, המפלגה היוותה מוקד לביקורת מצד ארגוני האופוזיציה באוקראינה. בעת אירועי יברומאידאן, מטה המפלגה בקייב הותקף על ידי פעילים לאומניים וכצעד חסר תקדים, בפברואר 2014, אף הודיע ראש עיריית קייב, ולדימיר מאקיינקו, על פרישתו מחברות במפלגה. במהלך חודש פברואר, 70 חברי הפרלמנט האוקראיני הודיעו שיעזבו את המפלגה. כמו כן, ראש המפלגה, שכיהן כראש ממשלה, מיקולה אזארוב, הודח מתפקידו כראש ממשלה והנשיא המכהן, ויקטור ינוקוביץ', שנתמך על ידי המפלגה הודח אף הוא ונשללו סמכויותיו כנשיא.
בעקבות האירועים הללו חדלה המפלגה מלתפקד ועד סוף שנת 2014 פורקה וחברי המפלגה התמודדו בבחירות אזוריות תחת מפלגות אחרות.
אלוברוגים
האלוברוגים היו שבט גאלי שחי בעת העתיקה באזור שבין נהר הרון ואגם ז'נבה וכן בהרי האלפים. בירתם הייתה ויין בדרום מזרח צרפת.
היסטוריה
האזכור הראשון של האלוברוגים מגיע מההיסטוריון היווני פוליביוס. הוא מתאר כיצד בספטמבר של שנת 218 לפנה"ס, החל המצביא הקרתגי חניבעל ברקה להעפיל על הרי האלפים, האלוברוגים הבחינו בו, והחלו לתכנן התקפה על השיירה שלו. הציוד הרב שחניבעל נשא עמו סנוור את עיניהם, וכאשר חניבעל הגיע לאזור קשה שאותו הם הכירו טוב ממנו, מיהרו ראשי השבטים וגייסו צבא גדול מכל הכפרים. הם תפסו עמדות אסטרטגיות שחניבעל היה מוכרח לעבור בהן, אולם הם לא טרחו להסתיר את כוונותיהם וכך ראה אותם חניבעל וזמם תחבולה.
הוא המתין לרגלי המעבר, ושלח מרגלים לבדוק את הביצורים האלוברוגים. הוא גילה שביום ישנה שמירה הדוקה, אולם בלילה נותרת שמירה קלושה ומרבית החיילים חוזרים לכפריהם. על כן הוא המתין ללילה הבא, והורה להבעיר את המדורות במחנה כרגיל. לאחר מכן עם כוח מובחר שעליו פיקד בעצמו, השתלט על העמדות והורה לשאר השיירה להתחיל להתקדם. עם אור השחר הבחינו האלוברוגים שעמדותיהם נכבשו, אולם הם הבחינו בסרבול הרב של השיירה שהעפילה אל המעבר. הם תקפו בבת אחת במקומות רבים, ויצרו אנדרלמוסיה. חיילים ובהמות מסע צנחו לתהום, מבהילים בכך את הבהמות האחרות ואת פילי הקרב. חניבעל מיהר ועם הכוח המובחר שלו תקף את התוקפים, שנאלצו לסגת באבדות כבדות. לאחר מכן אסף את חייליו והתקיף את כפריהם העיקריים של האלוברוגים, הוא מצא בהם אספקה בשפע וכן סוסים ושאר בהמות מסע. וגם הטיל מורא בליבות השבטים האחרים.
בשנת 123 לפנה"ס העניקו האלוברוגים מקלט לראש שבט הסאלים, שנמלט מפני הרפובליקה הרומית. הם סירבו להסגיר אותו ושנתיים לאחר מכן צבא רומאי בפיקודו של קווינטוס פאביוס מאקסימוס כבש את ארצם. על הישג זה הוענק למאקסימוס התואר "אלוברוגיקוס". מאקסימוס שבה אלוברוגים רבים, שנמכרו כעבדים ברומא, אחד מהם קריקסוס, הנהיג בשנת 73 לפנה"ס יחד עם ספרטקוס ואנומאנוס את מרד העבדים השלישי נגד רומא. האלוברוגים היו אלו שהצילו את רומא, מקשר קטילינה המפורסם. בשנת 63 לפנה"ס, הציע לוקיוס סרגיוס קטילינה שזמם קשר להפלת המשטר הרומאי, למנהיגי האלוברוגים הקלה מהעול הרומאי, אם ישתפו עמו פעולה. האלוברוגים פעלו בדיוק ההפך והסגירו את המכתבים לידי אויבו של קטילינה קיקרו שהקריא אותם למחרת בסנאט וכך עצר את המזימה.
האלוברוגים מרדו פעם נוספת בשנת 61 לפנה"ס, אולם גם מרידה זו דוכאה באכזריות. הם הצטרפו אל יוליוס קיסר במהלך מלחמת גאליה, וקיסר הכיר להם תודה ונתן לכמה ממנהיגיהם תפקידים בכירים בצבאו. אוגוסטוס כלל את ארצם בתוך הפרובינקיה גאליה נארבוננסיס. הם נטמעו בהדרגה בשבטים האחרים.
הלב של מידלות'יאן
הלב של מידלות'יאן (באנגלית: The Heart of Midlothian) הוא הרומן השביעי מבין "רומני וייברלי" (Waverley Novels) שנכתב על ידי הסופר הסקוטי סר וולטר סקוט, ולדעתם של רבים גם המשובח ביותר מבין יצירותיו. הסיפור יצא לאור ב-25 ביולי 1818 בשם "סיפורי אדון אדמותיי - סדרה שנייה" ושם הסופר שהופיע על הכריכה היה "Jedediah Cleishbotham, Schoolmaster and Parish-clerk of Gandercleugh". אף על פי שזהותו של כותב רומני וייברלי הייתה ידועה באותה התקופה, סר וולטר סקוט עדיין העדיף לכתוב את הספר תחת שמו הספרותי. הספר יצא לאור רק שבעה חודשים לאחר הצלחתו המסחררת של הספר "רוב רוי". בעת כתיבת הספר, סקוט החלים ממחלה, וסגנון הספר הוא בנימה "עצבנית" מבדרך כלל. כשהספר יצא הוא גרף הצלחה רבה יותר אפילו מספרו הקודם של סקוט.
כאות הוקרה לספרו, בעיר מגוריו, אדינבורו, בנו במרכזה של העיר את סמל "הלב של מידלות'יאן" (כמתואר בתמונה בתבנית). כמו כן, קבוצת הכדורגל המקומית של אדינבורו, הארטס, קיבלה את שמה כהשראה מן הספר.
עלילת הסיפור
שמו של הספר מתייחס לבית הכלא "בית תא האגרה הישן" באדינבורו, סקוטלנד, שבאותה תקופה היה בליבו של מחוז מידלות'יאן. האירוע ההיסטורי שמתקשר למקום זה ידוע בשם "מהומות פרוטאוס". בשנת 1736, פרצו מהומות בעיר אדינבורו בעקבות הוצאתם להורג של שני מבריחים. מפקד המשמר העירוני, קפטן ג'ון פרוטאוס, הורה לחייליו לירות אל תוך ההמון הזועם, וגרם למותם של מספר אזרחים. פרוטאוס נהרג זמן מה אחר כך, בלינץ' שביצעו בו האנשים שתקפו את בית האגרה.
האלמנט השני (והעיקרי) של הסיפור, מבוסס על פי טענתו של סקוט על מכתב לא חתום אותו הוא קיבל. במכתב נכתב על אחת, הלן ווקר שמה, אשר הלכה ברגל עד ללונדון על מנת לבקש לחון את אחותה הכלואה במגדל, שלטענת הלן, הואשמה על לא עוול בכפה. במקומה של הלן ווקר, סקוט נתן לדמות בספרו את השם ג'ני דינס, בחורה ממשפחה נוצרית קנאית. ג'ני הולכת ללונדון במטרה לנסות להשפיע על המלכה לשחרר את אחותה הכלואה, בעזרתו של הדוכס מארגייל.
ג'ני דינס היא האישה הראשונה בסיפוריו של סקוט המופיעה כדמות ראשית, וגם הראשונה המגיעה ממעמד חברתי נמוך. מרכיב מרכזי נוסף בסיפור הוא החיים בסקוטלנד של תחילת המאה ה-18 (מאה שנה לפני כתיבת הסיפור) ודגש על "יעקוביזם", דבר הנהוג ברוב יצירותיו של סקוט.
עיבודים
עיבוד קולנועי לספר יצא בשנת 1914 ובשנת 1966 הופקה סדרת טלוויזיה המבוססת על הסיפור. בין השנים 1868–1916, הועלתה אופרה על פי הספר בשם "ג'ני דינס", שהולחנה על ידי המלחין הסקוטי הקלאסי, המיש מק'קאן.
שאול זינגר
שאול זינגר (באנגלית: Saul Singer, נולד בארצות הברית, ב-1961) הוא סופר, עיתונאי, עורך, פובליציסט ובעל טור ישראלי אמריקאי, נאו-קונסרבטיבי, שחיבר בין השאר, יחד עם גיסו דן סינור, את הספר רב המכר Start-up Nation: The Story of Israel's Economic Miracle. הספר תורגם ל-20 שפות לפחות, ביניהן סינית, יפנית, בולגרית, מונגולית ועוד. בתרגום לעברית הוא קרוי "מדינת הסטארט אפ".
ביוגרפיה
זינגר נולד בניו יורק, ארצות הברית ב-1961, בן בכור מתוך ארבעה בנים לזוג יהודים אמריקאים, סוזן ומקס זינגר. כשהיה בן 12 הגיעה המשפחה כולה לישראל, גרה בירושלים, אך חזרה כעבור זמן קצר לארצות הברית. זינגר ואחיו הצעיר ממנו בשנה אלכס, נשארו עוד כמה שנים בישראל וגרו בקיבוץ כיסופים, אך כשהיה זינגר בן 16 חזרו גם שני האחים הגדולים לארצות הברית. במשך השנים שלאחר מכן שבה ועלתה כל המשפחה לישראל, בהדרגה.
זינגר עצמו סיים בית ספר תיכון ותואר ראשון בביולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטת טאפט, שליד בוסטון, מסצ'וסטס. הוא היה במשך עשר שנים יועץ למספר חברי קונגרס אמריקאים ובצוות המחקר של ועדת הבנקאות של הסנאט ובוועדה לענייני חוץ של הקונגרס. כתב למספר רב של עיתונים בארצות הברית, לרבות הוול סטריט ג'ורנל, וושינגטון פוסט, קומנטרי, מומנט, ניוזוויק, CNN-Opinion ,The Wilson Quarterly, The New Leader, ועוד.
ב-1987 נהרג אחיו, סגן אלכס זינגר, באחת מפעולות צה"ל בלבנון. הוא היה מפקד מחלקה בחטיבת גבעתי ונפל בדיוק ביום הולדתו ה-25.
זינגר עלה לישראל כעבור שבע שנים, ב-1994. בישראל הוא היה במשך שנים רבות עיתונאי ופובליציסט בג'רוזלם פוסט ושימש גם כעורך מאמרי המערכת של העיתון. היה מראשוני העיתונאים שכתבו כנגד הסכמי אוסלו.
ב-2003 יצא לאור בארצות הברית, בהוצאת Cold Spring Press, ספרו - Confronting Jihad: Israel's Struggle and the World After 9/11, שהוא אוסף מאמרים שזינגר כתב בין השנים 1997 - 2003, בג'רוזלם פוסט ובעיתונים אחרים. ההקדמה לספר זה נכתבה על ידי ויליאם קריסטול, מראשי הנאו-קונסרבטיבים בארצות הברית כיום.
זינגר הוא עד היום בעל טור קבוע בג'רוזלם פוסט. מכהן כיום כחבר בוועדת הפרס של פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות וכמו כן כעמית מחקר בכיר במסגרת המכון הישראלי לדמוקרטיה (IDI).
נשוי לוונדי, אחותו של דן סינור, אב לשלוש בנות וגר כיום בירושלים.
"מדינת הסטארט אפ"
הספר Start-up Nation: The Story of Israel's Economic Miracle יצא לאור בנובמבר 2009 בהוצאת Twelve, השייכת לקבוצת האצ'ט, הוצאת הספרים השנייה בגודלה בעולם. הוא נכתב על ידי זינגר, יחד עם דן סינור גיסו, סופר, עיתונאי ויועצו לענייני מדיניות חוץ וביטחון של מועמד הרפובליקנים לנשיאות ארצות הברית ב-2012 מיט רומני. השניים מנסים לענות בספרם על השאלה, איך ייתכן שמדינת ישראל, בת ששים בלבד ובה כשבעה מיליון נפש, בלא משאבי טבע של ממש, מוקפת באויבים ונמצאת במצב מלחמה תמידי מאז היווסדה, מצליחה לייצר יותר חברות סטארט אפ מאשר מדינות גדולות, מבוססות ושלוות בהרבה ממנה, כמו יפן, סין, קוריאה, בריטניה, הודו וקנדה, ולרשום בנאסד"ק האמריקאית יותר חברות מאשר כל מדינה אחרת שמחוץ לארצות הברית.
הספר היה במקום החמישי ברשימת רבי המכר העסקיים של הניו יורק טיימס לשנת 2010 וגם ברשימת רבי המכר של הוול סטריט ג'ורנל. הוא תורגם לעברית תחת השם "מדינת הסטארט אפ" ויצא לאור ב-2011, בהוצאת מטר וזמורה ביתן. פרסומו הוביל לכתיבת מספר ספרים נוספים, אשר עסקו בנושא הישראלי ובכלכלה הישראלית.
2019 בארצות הברית
2019 בארצות הברית היא השנה בה חגגה ארצות הברית 243 שנה מיום היווסדה.
נפטרו
(קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019)
ניקולא גרנו
ניקולא גרנו (בצרפתית: Nicolas Grenon; סביבות 1375 – 17 באוקטובר 1456) היה מלחין צרפתי מראשית תקופת הרנסאנס. גרנו כתב בכל הצורות המוזיקליות שהיו מקובלות בתקופתו והיה מקרה נדיר של מלחין מאריך-ימים, שלמד את אומנותו בשלהי המאה ה-14 אך עסק בה בעיקר בתקופת התגבשותם של סגנונות הרנסאנס.
קורות חייו
מעבודתו זו פרש לקמבריי, שם עבד בשנות ה-40' של המאה ה-15 עם גיום דופאי על שכתוב מלא של המוזיקה הליטורגית הפוליפונית של הקתדרלה. הוא הלך לעולמו בקמבריי, אחרי חיים יוצאי-דופן באריכותם.
מוזיקה והשפעה
במוזיקה של גרנו ניכרים היבטים של נוהלי כתיבה הן מימי הביניים והן מראשית הרנסאנס. המוזיקה החילונית שלו היא המעודכנת ביותר וכוללת דוגמאות מכל אחת מן הצורות הקבועות (formes fixes) שהיו מקובלות בימיו - הבלדה, הווירלאי והרונדו. המלודיה נמצאת תמיד בקול העליון וכולם כתובים בשלושה קולות.
המוטטים של גרנו יוצאי דופן בשימוש שהם עושים בטכניקה איזותרמית, בדרך כלל בכל הקולות. מכמה בחינות הם דומים למוטטים של גיום דופאי, מלבד בחומרת העיקרון האיזותרמי. אחד מהם אפשר לתארך ל-1414, כיון שהוא מהלל את מתנגד האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה ונכתב כנראה במועד פתיחתה של מועצת קונסטאנץ. גרנו כתב גם מיסות, אבל אף לא אחת מהן שרדה בשלמותה; רק קטע מן הגלוריה נשאר ולא די בו כדי לעמוד על הטכניקה הסגנונית שלו לסוג זה של יצירה.
סירקוזה
סירקוזה (באיטלקית:, בסיציליאנית: Sarausa) היא עיר נמל בדרום-מזרח סיציליה שבאיטליה, ומשמשת כבירת נפת סירקוזה (Provincia di Siracusa). בעיר מתגוררים כ-121,600 תושבים לפי נתוני שנת 2018.
היסטוריה
מקור שם העיר הוא, ככל הנראה, פיניקי, בשם "צור הכוסים" (סלע השחפים). סירקוזה נוסדה בשנת 733 או 734 לפנה"ס על ידי יוונים דורים מקורינתוס, ובתקופת הטיראנים הייתה אחת הערים הגדולות באגן הים התיכון. לפי הערכות התגוררו בה כ-300,000 תושבים. סירקוזה הקדומה הייתה מרכז תרבות ומדע, ובין בניה נמנה גם ארכימדס. במהלך המלחמה הפונית השנייה, בשנת 212 לפנה"ס, לאחר מצור ממושך נכבשה סירקוזה על ידי הרומאים.
ב-878 כבשו המוסלמים את סירקוזה, וב-9 בינואר 1693 נהרסה סירקוזה ברעידת אדמה, בה נהרגו 5,000 נפשות ונהרסו מעל 85% מהעיר. לאחר רעידת האדמה נבנתה העיר מחדש לפי תוכניותיו של לוצ'אנו קאראצ'ולו (Luciano Caracciolo). ג'ובאני ורמקסיו (Giovanni Vermexio) תכנן מספר כנסיות, וילות וארמונות.
אורטיג'ה
אורטיג'ה (באיטלקית: Ortigia) הוא אי בסירקוזה, המופרד מהיבשה על ידי תעלה צרה. האי מהווה חלק מהעיר העתיקה של סירקוזה, ונמצאים בו אתרים היסטוריים רבים. שמו של האי נגזר מהמילה היוונית Ortux (שליו), וגודלו כקילומטר רבוע.
במזמור ההומרי לאל אפולו, מצוין אי בשם אורטיגיה (Ὀρτυγία) כמקום לידתה של ארטמיס, אחותו התאומה של אפולו. לאחר הלידה, עזרה ארטמיס לאימם לטו לחצות את הים ולהגיע לאי דלוס, שם נולד אפולו. אולם לפי מקורות אחרים, אורטיגיה היה שמו הקדום של דלוס, ושני התאומים נולדו, בעצם, באותו המקום. זאת ועוד, בתקופה העתיקה היו כחצי תריסר מקומות שנקראו אורטיגיה ולפיכך הזיהוי הגאוגרפי אינו ברור.
יהודי סירקוזה
בסירקוזה התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית. בשנת 440 הרסו הוונדלים את בית הכנסת המקומי, ובעיר התרחשה עלילה נגד היהודים בה נטען שהם צלבו איל כדי ללעוג לצליבת ישו. בשנת 1493 גורשו כל יהודי העיר שהתגוררו עד אז בגטו (Giudecca). עד היום קיים בסירקוזה רחוב הקרוי בשם "רחוב היהודים" (ויה דל ג'ודקה).
אסמאעיל אבו סעד
חייו ופועלו
אבו סעד נולד באוהל באזור הנגב וגדל במשפחה בת אחד עשר ילדים. אביו היה נהג משאית. בית הספר היסודי בו למד מכיתה א' עד ד' כלל חדר אחד קטן ששכן בצריף רעוע ובו למדו יחד תלמידים משכבות א' עד ד'. המורה היה גם המנהל המזכיר והשרת. אבו סעד היה צועד כל יום ארבעה קילומטרים עד בית הספר. בכיתות ה' עד ט' היה המרחק לבית הספר תשעה קילומטרים והוא רכב על חמור בהיעדר תחבורה ציבורית. רוב התלמידים באזור זנחו בשלב זה את לימודיהם, כי לא היה בית ספר תיכון באזור מגוריהם. אולם אביו של אבו סעד הכיר בחשיבות ההשכלה ושלח את בנו לבית ספר במרכז הארץ. בגיל 13 שכר חדר ביישוב טירה, שם למד כל התיכון.
הוא עשה תואר ראשון בהיסטוריה וחינוך באוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני במדיניות ומנהל חינוכי, אותו קיבל ב-1985. נושא התזה היה: "הקשר בין אקלים ארגוני ושביעות רצון המורים מהעבודה במגזר הבדואי באזור הנגב". הוא היה עשר שנים מורה ומנהל בית ספר במספר כפרים בנגב, אולם לבסוף החליט שבלתי אפשרי לשנות את המערכת הערבית מבפנים והחליט לעסוק במחקר ולעשות דוקטורט במנהל ובמדיניות החינוך. סיים את הדוקטורט בשנת 1989 באוניברסיטת מינסוטה שבמיניאפוליס בתחום מדיניות ומנהל חינוכי. נושא הדיסרטציה היה: "אקלים ארגוני ושביעות רצון המורים בעבודה בבתי הספר היסודיים של הבדואים בנגב בדרומה של ישראל". הוא הבדואי-הישראלי הראשון בנגב שקיבל דוקטורט.