cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גאוגרפיה של בוטסואנה
דלתת האוקבנגו
דלתת האוקבנגו היא הדלתה הפנים-יבשתית של נהר אוקבנגו. יחודו של הנהר, שאגן ניקוז שלו משתרע באנגולה, נמיביה ובוטסואנה, הוא בכך שהוא מסתיים בדלתה פנים יבשתית במדבר קלהארי המשתרעת על פני שטח של עד 18,000 קמ"ר בצפון-מערבה של בוטסואנה. בשנת 2013 הוכרזה הדלתה כאחד משבעת פלאי הטבע של אפריקה, וב-2014 היא הוכרה כאתר מורשת עולמית.
נהרות
המדינה מחולקת לארבעה אזורי ניקוז, שלעיתים אינם ברורים בשל אופיו הצחיח של האזור והאקלים היבש:
פרט לנהרות קוונדו, צ'ובה, אוקוונגו, בוטטי ולימפופו, רוב הנהרות בבוטסואנה אינם זורמים במהלך העונות היבשות ובתחילת העונות הגשומות.
אקלים
בוטסואנה היא מדינה צחיחה למחצה, בשל עונת הגשמים הקצרה. עם זאת, הגובה הרב יחסית של המדינה על גבי הרמה השולחנית שמעל 1,000 מטרים, ומצבה היבשתי מעניק לה אקלים סובטרופי, אקלים צחיח או אקלים צחיח למחצה על פי סיווג Köppen בהתאם לאזור.
המדינה מרוחקת מזרמי אוויר רוויי לחות במשך רוב ימות השנה. העונה היבשה נמשכת מחודש אפריל עד אוקטובר בדרום המדינה ועד נובמבר בצפון. לעומת זאת בצפון המדינה, סך כמות הגשמים גבוה יותר. דרום המדינה חשוף ביותר לרוחות קרות בתקופת החורף (תחילת מאי עד סוף אוגוסט) כאשר הטמפרטורות הממוצעות נעות סביב 14°C. בכל המדינה יש קיץ חם עם טמפרטורות ממוצעות הנעות סביב 26°C. קרינת השמש גבוה כל השנה ובחורף קרינת השמש הגבוהה ביותר. בעונה היבשה במיוחד בחודש אוגוסט נושבות רוחות ממערב הנושאות חול ואבק בכל המדינה עד כדי טשטוש הראות.
שימור הסביבה
בבוטסואנה קיימות מספר בעיות בתחום שימור הסביבה הנובעות, כתוצאה מרעיית יתר התורמת למדבור ולסחיפת הקרקע וקיומם של משאבי מים מתוקים מוגבלים.
מחקר מצא שהנוהג הנפוץ של גידול עדרי בקר כדי להתמודד עם הבצורת העונתית למעשה מדלדל את ביומסה הטבעית, הנדירה במדינה. דבר שהופך את המערכות האקולוגיות לפגיעות עוד יותר. המחקר צופה שעד שנת 2050 מחזור הבצורת העונתית עשוי להיות קצר יותר עד כדי 18 חודשים במקום שנתיים, עקב שינויי האקלים.
גבולות
נקודות הקצה של בוטסואנה, הן הנקודות הרחוקות ביותר מצפון, דרום, מזרח או מערב מכל מקום אחר.
בית הקברות הגדול במילאנו
בית הקברות הגדול (האנדרטאי) במילאנו (באיטלקית: Cimitero Monumentale di Milano) הוא אחד משני בתי הקברות הגדולים במילאנו שבאיטליה. מלבד גודלו, הוא יוצא דופן בשפע האמנותי של הקברים והמצבות בו, שחלקם מהווים יצירות פאר. בית הקברות הוא נוצרי. באותו מתחם, אך מגודר ונפרד מבחינה הלכתית, נמצא גם בית הקברות היהודי.
בית הקרבות תוכנן על ידי האדריכל קארלו מאצ'אקיני – (1818-1899). על מנת לאחד מספר בתי קברות שהיו פזורים ברחבי העיר מקום יחיד.
מאז פתיחת בית הקברות באופן רשמי 1866, הוצב בו מגוון רחב ביותר של פסלים ועיצובים איטלקיים, תוך שילוב של הפיסול המודרני ושל הפיסול הקלאסי, של פיסול דמוי המקדש היווני, ובפרט אובליסקים, וכן יצירות יצירות מקוריות כגון גרסאות מוקטנות של עמוד טראיאנוס, של עמוד אנטונינוס פיוס ועוד. רבים מן הקברים שייכים לשושלות עשירות ועוצבו על ידי אמנים גדולי שם כגון ג'ו פונטי, ארתורו מרטיני, לוצ'יו פונטנה, מדארדו רוסו, ג'קומו מנצ'ו, פלוריאן בודיני, ג'ו פומודורו, ואחרים. הקברות ממוספרים על מנת להקל את ההתמצאות.
הכניסה הראשית היא דרך קפלת זיכרון (Famedio) מרשימה, הבנויה בצורת מקדש בסגנון ראשית ימי הביניים. קפלת הזיכרון עשויה משיש ואבן, ומכילה את קבריהם של כמה מתושבי העיר והמדינה, כולל לדוגמה את קברו של הסופר אלסנדרו מנצוני.
בית הקברות הוא נוצרי קתולי. עם זאת הוקצתה חלקה מיוחדת עבור אלה השייכים לדת אחרת, וכן חלקה נפרדת ליהודים. המתחם היהודי הוא חלק מהמקום מבחינה גאוגרפית ועיצובית, אך מוקף חומה מפרידה והכניסה אליו נפרדת, על מנת להתאים להלכה היהודית.
ליד הכניסה נמצאת תערוכה קבועה של הדפסים, תצלומים ומפות, המתארים את התפתחות בית הקברות וההיסטוריה שלו.
החלקה היהודית
החלקה היהודית, שתוכננה על ידי קארלו מאצ'אקיני, נפתחה בשנת 1872 כתחליף לבתי הקברות היהודיים הקודמים באותה תקופה.
בבית מונומנטים, נבנה בין 1866 וימינו אנו, ממוקמים לאורך שבילים. יש גבו גם מבנים המוקדשים לקברים משפחתיים, שניים מהם מתוכננים על ידי מקיאצ'יני, columbariums וגלוסקמות על הקירות הצפוני והמערבי לקבורות המרכזי של הבניין. חלק מהמציבות מוקדם לזכרם של אנשים שנהרגו על ידי הנאצים במחנות ריכוז או באגם מאג'ורה (טבח מיינה).
המבנה המרכזי היה מועשר במאי 2015 עם ויטראז' המסמלות את 12 שבטי ישראל על ידי האמן דייגו Pennacchio Ardemagni.
קברים בעלי חשיבות
בין הקבורים בבית העלמין, נמצאים קבריהם של מספר רב של אנשים מפורסמים. ביניהם:
אדריאן סמית'
אדריאן סמית' (באנגלית: Adrian Frederick Smith, נולד ב־27 בפברואר 1957 באנגליה) הוא הגיטריסט של להקת ההבי מטאל המפורסמת איירון מיידן. הוא נחשב לאחד מנגני הגיטרה הטובים בעולם, ומאופיין בסגנון נגינה מאוד מלודי ובסולואים איטיים יחסית, שבהם כל תו ותו נשמע ברור וחזק. הוא היחיד מבין שלושת הגיטריסטים של איירון מיידן שאינו משתמש בגיטרה של פנדר.
זפירוזאורוס
זפירוזאורוס (שם מדעי: Zephyrosaurus; מילולית: "לטאת רוח מערבית") הוא סוג של דינוזאור אורניתופוד קטן ממשפחת הפארקוזאוריים אשר חי בתחילת הקרטיקון לפני 110 מיליון שנה מהיום. הוא התגלה בשנת 1980 בידי החוקר הנס דיטר סואץ בתצורות קולברלי (Cloverly Formation) שבמונטנה. מאובני עקבות שייתכן שהיו שלו נמצאו במרילנד ובוירג'יניה.
מדינוזאור זה נמצאו מעט מאובנים, בעיקר של עצמות הגולגולת שהייתה בעלת מקור קטן ועצמות לחיים בולטות והוא הגיע לאורך 1.8 מטר ולמשקל 25 ק"ג. ייתכן שדמה במראהו לאורודרומיאוס או לתסקילוזאורוס שחיו באותם אזורים אך בקרטיקון העליון. הוא היה כנראה אוכל צמחים דו-רגלי שהיה ניצוד בידי טורפים גדולים ממנו כמו הדיינוניכוס הקטלני.
יעקב יונילוביץ'
יעקב (יָאשָה) יונילוביץ' (בפולנית: Jakub Joniłowicz; ביידיש: יאָנילאָוויטש; 22 בספטמבר 1908 – 11 באפריל 1975) מצלמי הקולנוע הראשונים בישראל.
ביוגרפיה
נולד בכ"ו באלול תרס"ח בעיר וילנה שבאימפריה הרוסית (לאחר מלחמת העולם הראשונה בפולין, כיום בירת ליטא). הוריו היו בעלי בית מרקחת. סיים לימודים תיכוניים בגימנסיה בעיר מגוריו ולמד צילום אמנותי אצל יאן בולהק באוניברסיטת וילנה. בסביבות שנת 1930 יצא לפריז ולמד שם צילום קולנוע, בין השאר עם איליה קאזאן, בוריס קאופמן וסידני לומט. השתלם כעוזר צלם אצל הצלם האמריקני הנרי סטראדלינג, שעבד עבור אולפני סרטי פרמאונט. בשנת 1936 שב לווילנה. יצר מספר סרטי קולנוע וסרטים תיעודיים בפולין בשנים 1936–1940.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה בגטאות בוילנה ובקובנה, מאוחר יותר נשלח למחנות הריכוז שטוטהוף ודכאו. לאחר המלחמה נותר במחנה עקורים באזור מינכן. באותה עת צילם בשנת 1948 במינכן את "ארוכה היא הדרך", הסרט העלילתי הראשון (דוקו-דרמה) בגרמנית, שעסק בשואה ונועד לקהל הגרמני. את הדמות הראשית גילם שחקן התיאטרון הארצישראלי ישראל בקר.
עלה לישראל ב-1949. נמנה עם מייסדי איגוד עובדי ההסרטה בהסתדרות ושימש כיושב הראש שלו במשך תקופה ארוכה. שיתף פעולה שנית עם הצלם הנרי סטראדלינג כעוזרו בסרט האמריקאי חשמלית ושמה תשוקה. הקרנת הבכורה בארצות הברית נערכה בספטמבר 1951. יונילוביץ' השתתף ב-1952 בפגישה בדירתו של יעקב מרקס ברחוב הירקון בתל אביב, שבה הוחלט על הקמת איגוד ההסרטה, על יסוד פסטיבל קולנוע בחיפה ועל חלוקת "פרס צבר". עמו השתתפו בפגישה הצלם נפתלי אבנון (רובינשטיין), מפקד יחידת ההסרטה בצה"ל, הבמאי אלפרד שטיינהרדט והצלם רולף קנלר. נמנה עם מועצת הסרט הישראלי, שמונתה בידי משרד החינוך, לצורך מימוש החוק לעידוד הסרט הישראלי משנת 1954. נמנה עם צוות של ארבעה צלמים (רולף קנלר, מילק קנבל, והבמאי ליאו הורביץ, שעסקו במשך ארבעה חודשים בצילום משפט אייכמן. הורביץ היה במאי סרטי תעודה אמריקאי.
בסרט הטלוויזיה הבריטי "המופע של אייכמן" (2015), העוסק בנושא צילום משפט אייכמן, מגלם השחקן הבריטי ניקולס וודסון את דמותו של יונילוביץ'.
קרן פילנתרופית
קרן פילנתרופית היא סוג של ארגון, אשר משתייך למגזר השלישי, ותורם נכס פרטי כלשהו לטובת קידום מטרה ציבורית מוגדרת. כדי שארגון יהיה מוגדר כקרן פילנתרופיות חייבים להתקיים מספר תנאים:
קרנות פילנתרופיות יכולות להיבדל במטרות אותן הן מקדמות, וכתוצאה מכך לפעול בתחומים ציבוריים וחברתיים שונים. כמו כן, קרנות פילנתרופיות שונות זו מזו לעיתים בגורם שהקימן, שכן הן יכולות להיות מוקמות על ידי אנשים פרטיים, משפחות, עסקים, חברות או תאגידים. ייתכן מצב בו תורם הנכס הוא אדם או חברה פרטית יחידים שאף קובע את מטרותיה, אך בניגוד לתרומה פרטית, קרן פילנתרופית היא מוסד בעל ישות משפטית אשר מחויב לנהלים ותקנות ולפעילות ארוכת טווח.
בישראל פועלות כ-200 קרנות וכ-1,500 קרנות זרות - כ-8 קרנות לכל 100,000 נפש.
להלן רשימת עשר הקרנות הגדולות בישראל והיקף פעילותן:
מלאכת יד
מלאכת יד (handicraft) היא ייצור בעבודת יד, עם או בלי סיוע של כלי עבודה. המונח "מלאכת יד" מתאר אופני ייצור של פריטים וחפצים, בידי אומן (Craftsman) שלמד את המלאכה, או בידי חובב. מלאכת היד נקראת גם אומנות. בשונה מייצור תעשייתי הרבה ממסורות העשייה ביד, הינן קדומות ועברו כמסורת מדור אחד לזה שאחריו, מהורים לילדיהם או מבעלי המלאכה לשוליות שבאו ללמוד אצלם את המלאכה. המהפכה התעשייתית שינתה את אפשרויות הייצור שהפכו המוניות ומהירות יותר, כל מוצר מיוצר בהעתקים רבים. בעלי המלאכה התאגדו בגילדות.
בעברית יש גם את הביטויים 'מעשה ידי אמן' (על יסוד ) מלאכת האמן, מלאכת מחשבת. עבודת כפיים.
כלכלת ייצור
וומאק, ג'ונס ורוס בספר "המכונה ששינתה את העולם" טענו שמכוניות מוקדמות נוצרו במלאכה יד. מכיוון שכל רכב היה ייחודי, חלקי חילוף היו צריכים להיות מיוצרים מאפס או לכל הפחות להיות מותאמים לרכב ספציפי. הופעת הייצור ההמוני וחלקי חילוף סטנדרטיים הבטיחו תאימות של חלקים למגוון דגמי רכב.
לייצור המוני ישנם חסרונות רבים ביחס למלאכת יד, ובפרט שאיכות הייצור יכולה להיות נמוכה יותר מפריט המיוצר באופן ידני. לדוגמה, בחלק ממתקני ייצור כלי רכב התעשייתיים, בעלי מלאכה עובדים מחדש על כלי רכב פגומים כך שיראו כמו מוצר איכותי.
ייצור רזה שואף להחזיר או להתעלות על ההאיכות של ייצור ידני ולתקן את חוסר היעילות של ייצור המוני באמצעות סילוק חלקים מיותרים.
מלאכת יד בקנה מידה קהילתי
מלאכת יד היא חלק מהכלכלה הבלתי פורמלית בערים רבות, כמו איסטנבול, שם כלכלת המלאכה הבלתי פורמלית מהווה מקור הכנסה חיוני לבעלי המלאכה הטורקים. בעלי המלאכה תלויים מאוד באינטראקציות חברתיות, ובהדרכה מילולית אשר מביאה לשינויים בסחורות המיוצרות בהתאם לצורכי הלקוח. לעיתים קרובות, כלכלת המלאכה מורכבת משכונות של בעלי מלאכה, שבאמצעותן נבנית קהילה על בסיס פעילות המלאכה הקיימת באזור.
מוצרי מלאכה ביתיים רבים, כגון כלי חרס מתקופת מומון בקוריאה, נוצרו על ידי סחר חליפין כדי לספק את צורכי הבית. שינויים בכלכלות המלאכה התרחשו לעיתים קרובות במקביל לשינויים בארגון משק הבית ותמורות חברתיות, כמו בקוריאה בתקופת המומון המוקדמת עד תקופת המומון התיכונה.
בהתחשב בכך שייצור מלאכה מצריך ידע מקצועי אישי של שיטות הייצור מאדם מנוסה במלאכה זו, הקשר בין אנשי מקצוע בולט מאוד בקהילות מלאכה. מלאכות יד רבות דורשות ידע טכני מתקדם, ולכן יש צורך בהתמחות במשרה מלאה כדי לרכוש את המיומנויות הנדרשות בצורה של סדנאות, או הדרכה מילולית מעשית. האינטראקציה המילולית בין מורה לתלמיד מעודדת קשרים חברתיים חזקים, מה שמוביל בסופו של דבר לקהילות מלוכדות, האופייניות לקהילות מלאכה מודרניות.
כלכלות מלאכה ומקומיות
כלכלות מלאכה קשורות מאוד לסביבה. ישנם כלכלנים המתחמים במחקר כיצד מוצרים ניידים הם חלק בלתי נפרד מהיחסים החברתיים של קהילה, ומקשרים קבוצות של אנשים יחד באמצעות יצירת פריטים מוחשיים.
מקומות שבהם מתקיימת פעילות כלכלית של מלאכת יד מצביעים על קשר בין ארגון סוציו-פוליטי ומורכבות חברתית. קהילות מסוג זה הן לעיתים קרובות מלוכדות, עם קשרים חזקים לתוצרים המיוצרים ונמכרים, וגם כבוד הדדי לעמיתים סוחרים בשוק.
משה ברומברג
משה ברומברג (ברעם) (1920, פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין – 1982, טורונטו, קנדה) היה צייר יהודי למד ציור בפולין ורוסיה, פעל כצייר וכמדריך לאומנים בישראל משנות החמישים ועד סוף שנות השבעים.
יצירתו הידועה של משה ברומברג היא בתחום ציור המיניאטורות, עבודות אלו עוסקות בעיקר בסצנות מן המסורת היהודית ומן התנ"ך.
בנוסף לכך צייר בציורי שמן שעסקו בעיקר בחוויות שחווה בשואה, בתמונות נוף ישראליות ובנושאים יהודיים.
קורות חייו
משה ברומברג נולד בשנת 1920 בפיוטרקוב טריבונלסקי, פולין. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 למד אמנות בבית ספר לאמנות בסוסנוביץ. לאחר מכן הוא השתלם אצל פרופ' שוחולסקי בקרקוב ובבית ספר לציור בלבוב.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח, יחד עם אחיו, למחנות עבודה בכפייה, בה צייר מהווי המחנה.
משה הצליח יחד עם אחיו להימלט ממחנה העבודה לשטח שנכבש בידי ברית המועצות.
שנים רבות לאחר מכן עיצב בבית הקברות בחולון.
בתקופת המלחמה שהה ארבע שנים בברית-המועצות, שם המשיך בלימודיו והתרכז בלימוד טכניקות של ציור מיניאטורות מאמנים מקומיים.
קבוצת היצירות הראשונה שלו הייתה של ציורי שמן ורישומים, אשר הוצגו בתערוכות שונות ברחבי פולין ותיארו את הזוועות שחווה במלחמה.
בשנת 1950 עלה עם משפחתו לישראל. בתחילה התגורר בתל אביב-יפו ובשנת 1952 עבר להתגורר ברמת-גן.
בישראל החל, בעידודו של נשיא המדינה השני של מדינת ישראל, יצחק בן צבי, בפרויקט חדש וארוך של ציורים מיניאטוריים ייחודיים בצבעי טמפרה, על נושאים מקראיים שונים.
בשנת 2020 במסגרת שיקום ושיחזור "צריף הנשיא" ששימש כאולם קבלת הפנים של נשיא ישראל יצחק בן צבי ורעייתו רחל ינאית התגלתה קורה מעוטרת במיניאטורות שצייר עבור בית הנשיא.
הקורה שוחזרה והושבה למקומה בטכס חגיגי בנוכחות בנו.
מאוחר יותר, החל לעבוד בעיקר בציורי שמן, על נושאים שונים, החל בדיוקנאות של רבנים, פרטיזנים בפעולה או נוף ישראלי.
בשנות ה-70 היה יועץ אמנותי של מוזיאון רמת גן. הוא הודח מתפקידו על ידי ראש העירייה, ישראל פלד, לאחר שהחתים את חותמת העירייה על גוף יצירות יקרות ערך מאוסף צייטלין.
בשנת 1979 עבר להתגורר אצל משפחת בנו בטורונטו, קנדה שם המשיך בעבודתו עד פטירתו בשנת 1982.
ציוריו הוצגו בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות בארץ ובקנדה וזכה בפרסים שונים, כיום מוצגות עבודות האמנות שלו בגלריות ובמוזיאונים שונים בארץ ובשנת 2017 נפתחה תערוכה רטרוספקטיבית של עבודתו בפולין.
זנית אלקטרוניקה
זנית' אלקטרוניקה (באנגלית: Zenith Electronics Corporation) היא חברה אמריקאית העוסקת בייצור טלוויזיות. המרכז שלה נמצא בלינקולנשייר, אילינוי.
החברה נוסדה בשיקגו בשנת 1918 כיצרנית קטנה של ציוד לחובבי רדיו. במשך השנים עסקה החברה בייצור מכשירים אלקטרוניים שונים, כמו מכשירי רדיו, טלוויזיות ומחשבים. כתוצאה מהתחרות עם יצרנים יפניים, נכנסה זנית לקשיים בשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1995 רכש קונצרן LG מקוריאה הדרומית 55% ממניות חברת זנית ומאז 1999 זנית שייכת לה באופן מלא.
בין ההישגים הגדולים של זנית ניתן למנות מספר פיתוחים:
חברת "זניט" בישראל
בשנת 1966 הוקם בישראל מפעל לייצור טלוויזיות Zenith המפעל פעל באזור התעשייה בשכונת גבעת שאול בירושלים בפרסומי החברה בארץ השם היה זניט. המפעל היה בבעלות של חברת "אוברסיז רדיו קואורפוריישן" בה היו שותפים חברת Zenith האמריקנית (26%) והתעשיין ויליאם רובינסון מז'נבה (74%).
נאגרה
נהר הנָאגָרָה (ביפנית: 長良, נאגרה-גאווה), הוא נהר אשר מקורו באזור העיר גיפו שבמחוז גיפו, ושפכו באזור העיר קוואנה. יחד עם נהר קיסו ואייבי, הנאגרה הוא חלק משלושת נהרות קיסו של מישור נובי. בעבר, נקרא הנהר סנומאטה (墨俣). בשל גודלו ואורכו, הממשלה היפנית מסווגת את הנהר כנהר מסוג 1.
דיג קורמורנים בנהר הנאגרה
דיג קורמורנים הוא דיג באמצעות ציפור הקורמורן. בתרבות היפנית העתיקה, הקורמורנים משמשים לתפיסת מיני דגים באגמים ונהרות. כיום, דייג באמצעות קורמורנים מתקיים בשתי ערים - גיפו, בה הדיג נעשה בנהר הנאגרה, ובסאקי. אף על פי שדיג קורמורנים מתרחש ב-11 אתרים ברחבי יפן, רק מומחי הדיג בנאגרה וסאקי הם דייגי קורמורנים מורשים. סוג דיג זה מושך תיירים רבים, המוזמנים לעלות על ספינות ולצפות בדיג מתרחש.
איציק כהן (חלוץ)
יצחק (איציק) כהן (נולד ב-1 בינואר 1990) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה
כהן החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים, וב-17 בנובמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי כפר כנא במסגרת גביע הטוטו. בינואר הושאל למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים במדיה הבקיע עשרה שערים עד לסיום העונה והיה לכובש המצטיין של הקבוצה.
בקיץ חזר להפועל ירושלים וצורף לסגל הקבוע של הקבוצה הבוגרת. ב-24 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית, במשחק מול הפועל מרמורק בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה. עד לסיום העונה, רשם כהן 32 הופעות בהן כבש 5 שערים, אך קבוצתו ירדה לליגה א'.
בקיץ הושאל למועדון ספורט אשדוד מליגת העל. וב-30 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 3–0 על בית"ר ירושלים. בסך הכל רשם כהן חמש הופעות ליגה במדי אשדוד, בנוסף לשלוש הופעות בגביע הטוטו והופעה אחת בגביע המדינה. בקיץ הושאל להכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית, אך לאחר שרשם רק חמש הופעות בכל המסגרות במדי הכח, חזר בספטמבר 2011 להפועל ירושלים. כהן הבקיע 6 שערים במדי הקבוצה עד לסיום העונה, ואת עונת  סיים כמלך השערים של הליגה הלאומית עם 18 שערים.
ב-28 באוגוסט 2013 חתם כהן לחמש שנים בבית"ר ירושלים. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-31 באוגוסט 2013, בניצחון 3–1 על מכבי פתח תקווה, ובאותו משחק גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. את עונת סיים כהן כמלך השערים של בית"ר ירושלים עם שבעה שערים. גם בעונה שלאחר מכן היה כהן מלך השערים של הקבוצה, עם שמונה שערים.
ב-3 בינואר 2016 חתם כהן לשלוש וחצי שנים במכבי נתניה, ובסיום אותה עונה ירד עמה לליגה הלאומית. ב-20 ביולי 2016 חתם כהן לעונה אחת בהפועל קטמון ירושלים, ובמדיה כבש עשרה שערים ב-32 הופעות בליגה הלאומית.
ב-29 בספטמבר 2017 חתם כהן במכבי הרצליה.
לאחר שאת עונת התחיל כשחקן חופשי, בינואר  חתם בהפועל ירושלים מליגה א' צפון, אך לא שיחק בה, ולקראת סוף העונה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
ב-27 באוגוסט 2019 החליט לחזור לשחק וחתם בבני אילת מליגה ב'.
ברונו לאבאדיה
ברונו לאבאדיה (בגרמנית: Bruno Labbadia, נולד ב-8 בפברואר 1966 בדרמשטאדט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר ומאמן גרמני ממוצא איטלקי. כשחקן, שיחק בעמדת החלוץ בקבוצות גרמניות כהמבורג, קייזרסלאוטרן, באיירן מינכן, פ.צ. קלן וורדר ברמן.
דרמשטאדט והמבורג
לאבאדיה החל את קריירת הבוגרים שלו בגיל 17 בדרמשטאדט 98, בה שיחק שלוש שנים בליגת הבונדסליגה השנייה, צבר 105 הופעות והבקיע 44 שערים. הצלחתו בדרמשטאדט הקנתה לו חוזה בהמבורג מהבונדסליגה, בה שיחק עונה וחצי. סך הכל צבר לאבאדיה 41 הופעות בהמבורג והבקיע 11 שערים.
קייזרסלאוטרן
באמצע עונת 1989 עבר לאבאדיה לקייזרסלאוטרן, שם השלים את העונה ושיחק עוד שתי עונות נוספות. לאבאדיה צבר 67 הופעות במדי קייזרסלאוטרן, והבקיע 20 שערים. בעונת 1990 זכה לאבאדיה בגביע הגרמני, ובעונתו האחרונה בקייזרסלאוטרן זכה באליפות הבונדסליגה.
באיירן מינכן
בקיץ 1991, לאור הצלחתו בקייזרסלאוטרן, חתם לאבאדיה בבאיירן מינכן, שם שיחק שלוש עונות. לאבאדיה צבר 82 הופעות במדי הקבוצה, כבש 28 שערים, וזכה באליפות אחת בעונת 1994.
פ.צ. קלן, ורדר ברמן
בתחילת עונת 1995/96 עבר לאבאדיה לפ.צ. קלן, שם שיחק עונה וחצי, צבר 41 הופעות והבקיע 15 שערים. במחצית עונת 1996/97 עבר לאבאדיה לורדר ברמן, שם שיחק שתי עונות וחצי. לאבאדיה צבר 63 הופעות בברמן והבקיע 18 שערים.
ארמיניה בילפלד
בתחילת עונת 1998/99 חתם לאבאדיה בארמיניה בילפלד מהבונדסליגה השנייה. לאבאדיה רשם עונת שיא אישית, הבקיע 29 שערים ב-36 משחקים, ולקח חלק משמעותי בעלייתה של הקבוצה לבונדסליגה, כשהוא מסיים כמלך השערים. בילפלד ירדה בחזרה לליגת המשנה כעבור עונה אחת, ולאבאדיה נשאר בקבוצה לעונה נוספת בליגת המשנה. סך הכל, צבר לאבאדיה בשלוש עונות 98 הופעות בארמיניה בילפלד, והבקיע 50 שערים.
קרלסרוהה
בקיץ 2001 חתם לאבאדיה בקרלסרוהה מליגת המשנה. לאבאדיה שיחק שנתיים בקרלסרוהה, צבר 60 הופעות והבקיע 18 שערים. בתום עונת 2003 פרש לאבאדיה ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
ללאבאדיה שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה, הראשונה בשנת 1992 והשנייה בשנת 1995. לאבאדיה מעולם לא שיחק בטורניר גדול.
דרמשטאדט, גרויטר פירט, לברקוזן והמבורג
לאבאדיה הועסק כמאמן במועדון נעוריו דרמשטאדט 98 עם פרישתו ממשחק פעיל, ואימן שם שלוש עונות. בעונת 2007/08 אימן לאבאדיה בגרויטר פירט, אותה עזב בתום העונה לטובת באייר לברקוזן, שם התנסה לראשונה באימון קבוצת בונדסליגה. לאחר עונה אחת בבאייר לברקוזן, חתם לאבאדיה בהמבורג, ממנה פוטר באפריל 2010 עקב הסתבכות הקבוצה במאבקי התחתית.
שטוטגרט
בקיץ 2010 חתם לאבאדיה בשטוטגרט, שם אימן שלוש עונות. לאבאדיה הצליח להביא את שטוטגרט פעמיים אל הליגה האירופית. בפעם הראשונה בזכות הגעה למקום השישי בטבלה, ובפעם השנייה בזכות הגעה לגמר הגביע הגרמני בעונת 2013, שם הפסידה לבאיירן מינכן, שזכתה בטרבל היסטורי באותה עונה. בתחילת עונת 2013/14, פוטר לאבאדיה משטוטגרט עקב מיקומה בתחתית הטבלה במשחקים הראשונים של העונה.
החזרה להמבורג
באפריל 2015 המבורג הייתה מסובכת בתחתית, והסכנה שבירידת ליגה בפעם הראשונה בהיסטוריית המועדון ריחפה באוויר. לאבאדיה הוזעק לקדנציה שנייה במועדון במקום יוזף צינבאוור שפוטר, ואמנם הצליח בקושי רב לחלץ את המבורג מירידה ישירה, והגיע עמה למשחק פלייאוף מבחני ירידה מול קרלסרוהה. המבורג נשארה בליגה רק בזכות שער בתוספת הזמן של משחק הגומלין, כששני המשחקים הסתיימו בתוצאה 1-1. בהארכה המבורג עלתה ל-2-1, ונשארה בסופו של דבר בבונדסליגה. את עונת 2015/16 העביר לאבאדיה עם המבורג במרכז הטבלה לאחר מספר עונות שהמועדון נלחם נגד הירידה. לאבאדיה החל את עונת 2016/17 בהמבורג, וחיזק את הסגל במספר שחקנים, אך בעקבות פתיחת עונה חלשה בה צברה הקבוצה נקודה אחת בחמישה משחקי ליגה, פוטר לאבאדיה ב-25 בספטמבר 2016.
וולפסבורג
ב-20 בפברואר 2018 מונה לאבאדיה כמאמן וולפסבורג, שנקלעה למאבקי תחתית, במקום המאמן הקודם מרטין שמידט. וולפסבורג ולאבאדיה סיימו את עונת 2017/18 במקום ה-16 ונאלצו להתמודד במשחקי מבחן מול הולשטיין קיל, בהם שרדו ונשארו בליגה. בעונת 2018/19 רשם לאבאדיה עונה טובה מאוד עם וולפסבורג, וסיים עמה במקום השישי בבונדסליגה, לאחר שתי עונות רצופות בהן הקבוצה ניצלה מירידה רק במבחני הישרדות. בתום עונה זו, תם חוזהו של לאבאדיה בוולפסבורג והוא עזב את המועדון.
הרטה ברלין
באפריל 2020 מונה לאבאדיה כמאמן הרטה ברלין, שפתחה את עונת 2019/20 בצורה חלשה. לאבאדיה היה המאמן הרביעי של הרטה בעונה זו, אחרי אנטה צ'וביץ', אלכסנדר נורי ויורגן קלינסמן, והצליח להשאיר את הרטה בליגה. את עונת 2020/21 פתחו הרטה ולאבאדיה בצורה חלשה, ובינואר 2021 פוטר לאבאדיה מאימון הקבוצה.
תארים
עם קייזרסלאוטרן:
עם באיירן מינכן:
עם ארמיניה בילפלד:
מארי אראנה
מארי אראנה (Marie Arana; נולדה ב-15 בספטמבר 1949) היא עורכת, סופרת ומבקרת ספרים אמריקנית.
ביוגרפיה
אראנה נולדה בפרו לאב פרואני ואם אמריקנית. בהיותה בת תשע עברה להתגורר בארצות הברית. לאראנה תואר ראשון בתרבות רוסית ותואר שני בלינגוויסטיקה מאוניברסיטת הונג קונג.
אראנה שימשה כעורכת ראשית וכסגנית מנהלת בשתי הוצאות אמריקניות גדולות, הארקורט ברייס וסיימון ושוסטר, ומאז 1993 עורכת את 'עולם הספרים', מדור הספרות בוושינגטון פוסט. במסגרת זו ערכה אוסף מאמרים של כתבי ה'וושינגטון פוסט' על אמנות הכתיבה, The Writing Life, שראתה אור ב-2002. כמו כן הייתה חברה במועצת המנהלים של האגודה הלאומית למבקרי ספרות ושל האגודה הלאומית של עיתונאים היספניים, וכיהנה בוועדת השופטים לפרס פוליצר.
ספרה הראשון, American Chica: Two Worlds, One Childhood (לא תורגם לעברית), מתעד את זכרונותיה כנערה הגדלה בין התרבות ההיספנית לאמריקנית. הספר נבחר לאחד המועמדים הסופיים לפרס 'ספר השנה (National Book Award) ב-2001. ספרה השני, צלופן, הוא רומן סאטירי המתרחש בעמק ה אמזונאס בפרו. כמו כן פרסמה מספר רב של מאמרים וביקורות ספרים במגוון כתבי עת, בהם USA Today, מגזין הסמית'סוניאן ונשיונל ג'יאוגרפיק.
אבאן בן עותמאן בן עפאן
אבו סעיד אבאן בן עות'מאן בן עפאן האומיי (בערבית:ابان بن عثمان بن عفان) (נפטר בשנת 723 לספירה, שנת 105 ההיג'רית ). חיי באלמדינה, והיה מגדולי א-תאבעון. היה אחד ממוסרי החדית' של הנביא מוחמד, נבחר כמושל על אלמדינה בין השנים 75- 82 לספירה ההיג'רית, בתקופת הח'ליפה עבד אל-מַלִכּ בן מרואן,  והיה הראשון שכתב את הביוגרפיה של הנביא מוחמד.
חייו
אבו סעיד, אבאן בן עות'מאן בן עפאן בן אבי אלעאס בן אומייה, משבט קורייש, נחשב אחד מגדולי א-תאבעון באלמדינה. אביו הוא עות'מאן בן עפאן הח'ליף השלישי של המוסלמים. אמא שלו, אום עמרו, הבת של גונדב. אח שלו, עמרו בן עות'מאן בן עפאן לאביו ואמו. במהלך השנים התגלעה מחלוקת לגבי הכינוי שלו, שכן היו מי שאמרו שהכוניה שלו הייתה אבו סעיד, והיו מי שאמרו שהוא היה מכונה אבו עבדאללה, וגם נאמר שאבו סעד היה הכינוי שלו. אבּאן למד פיקה וחדית', והיה הראשון שהעלה על כתב את הביוגרפיה של הנביא מוחמד, אך לא כנרטיב, אלא כמסורות שמתייחסות לביוגרפיה של הנביא מוחמד שנאספו על ידיו.
אבאן השתתף בקרב הגמל, עם עאישה בנת אבו בכר, זובייר בן אלעואם, וטלחה בן עובייד-אללה. אבאן בן עות'מן, נתמנה כמושל אלמדינה בשנת 75 להג'רה, כמחליפו של יחיא אבן אל-אלחקם אבן אבי אל-אלעאס. אבאן נשאר בתפקיד זה למשך שבע שנים, בשנת 82 ההיג'רית הדיח אותו הח'ליפה, ובמקומו התמנה הישאם בן איסמעיל.
מותו
אבאן בן עות'מאן נפטר בשנת 723 לספירה, שנת 105 ההיג'רית, באלמדינה, כאשר היה הח'ליפה יזיד אבן עבד אל-מאלכ. אבאן סבל ממספר מחלות, כגון ליקויי שמיעה, מוגבלות כללית בהליכה, עד שבסוף חייו קיבל שיתוק מוחי וניפטר.
מסירת החדית
מסר מאביו עות'מאן בן עפאן ו זיד בן תאבית.
ומסרו ממנו: עמרו אבן דינאר, אבן שהאב א-זוהרי,ואבו א-זנאד, ואשעאב בן אום חומידה א-טאמע, ודאוד בן סינאן אל-מדני, וריאח בן עוביידה, וא-זובייר בן מוח'לד, וסעד בן עמאר,וד'ומרה בן סעיד אל-מאזני, ועאמר בן סעד בן אבי אל-ואקאס, ועבדאללה בן אבי בכר בן מוחמד בן עמרו בן חזם, והבן שלו עבד א-רחמאן בן אבאן בן עות'מאן, ועות'מאן בן עמר בן מוסא בן עובייד אללה בן מועמר א-תימי, ועומר בן עבד אלעזיז, ועלאכ בן אבי מוסלם, ומחמד בן אבי אוממה בן סאהל בן חניף, ומחמד בן כעב אל-קורט'י, ומוסא בן דהקאן, ומוסא בן עמראן בן מנאח, ומימון בן מהראן א-רוקי, ונביה בן ואהב, ווליד בן אבי אל-וליד, ויזיד בן עבדאללה בן עאוף, ויזיד בן פיראס, ויזיד בן הורמוז אל-מדני, ויעקוב בן עותבה, ואבו בכר בן עבד א-רחמאן בן אל-מסור בן מוח'רמה.
ז'יד
"זִ'יד" (ברוסית, בלרוסית ואוקראינית: Жид; ברוסינית: Жыд; בפולנית: Żyd; בצ'כית וסלובקית: Žid) הוא כינוי גנאי או שם מקובל ליהודי בשפות סלאביות רבות. בשפות שונות למילה יש קונוטציה שונות, כך לדוגמה ברוסית ואוקראינית של היום המילה נחשבת לכינוי גנאי אנטישמי ובפולנית וצ'כית המילה ז'יד היא תרגום לגיטימי למילה "יהודי". המקבילה הנקבית למילה זי'ד היא "ז'ידובקה". המילה ז'יד מתורגמת לעברית כ"יהודון" לעיתים, ובפרט כשמתקבלת עם קונוטציה שלילית.
רוסית
למילה ז'יד ברוסית של המאה ה-20 וה-21 יש הקשר שלילי מאוד המקושר לסטריאוטיפים אנטישמיים על יהודים של קמצנות. שם הפועל жидится המבוסס על שם העצם ז'יד משמעותו "להתקמצן". כת נוצרית שאימצה חלק מרעיונות היהדות קיבלה את הכינוי Е́ресь жидо́вствующих (בתרגום חופשי: "כפירה בסגנון הז'ידים"). תאוריית הקשר על הבונים החופשיים והיהודים נקראת жидомасонский заговор (בתרגום חופשי: "קנונית ז'ידים-מסונים"). היהודי הנודד מכונה ברוסית Вечный Жид ("הז'יד הנצחי").
עם זאת, היסטורית ניתן למצוא את השורש ז'יד ברוסית גם ללא הקשר שלילי ישיר. הוא הופיע במסמכים רשמיים והופיע רבות בספרות הרוסית ללא קונוטציות אנטישמיות.
אוקראינית
בשפה האוקראינית בת ימנו, המילה ז'יד משמשת ככינוי גנאי גזעני ולא תקין פוליטית. כך לדוגמה ב-2012 פעיל של המפלגה הלאומנית "Свобода" טען כי מילה קוניס אינה אקראינית, אלא ז'ידובקה. טענה זו זכתה לביקורת ציבורית רבה וגינוי בקרב יהדות אוקראינה. משרד המשפטים דחה את הטענה כי מדובר באנטישמיות, אלא מדובר בכינוי ארכאי אך לגיטימי ליהודי.
צ'כית
בשפה הצ'כית ז'יד היא המילה המקובלת ונפוצה ליהודי. כך הרובע היהודי בפראג, יוספוב מכונה "Židovské město" (רובע יהודי) בפי המקומיים והמוזיאון היהודי  נקרא Židovské muzeum.
פולנית
המילה ז'ידי (Żydzi) היא המילה הרשמית ליהודים, ללא הקשר שלילי כלשהו. עם זאת, קימות מילים משורש ז'יד עם קונוטציה של חמדנות וקמצנות. אוהדי מועדן הכדורגל קרקוביה קרקוב אלימים מכונים "Jude Gang".
Call of Duty 4: Modern Warfare
Call Of Duty 4: Modern Warfare הוא משחק וידאו מסוגת פעולה מגוף ראשון שפותח על ידי חברת Infinity Ward והופץ על ידי חברת המשחקים Activision לפלייסטיישן 3, ל-Xbox 360, ל-Wii ולמחשב. המשחק הוא הרביעי בסדרת משחקי Call of Duty. עלילת המשחק סובבת סביב תוכניתו של מהפכן קומוניסט, העומד בראש תנועה לאומנית השואפת להשיב את רוסיה לימיה כמעצמה סובייטית ומביים הפיכה צבאית במזרח התיכון כדי לגרור את ארצות הברית ובעלות בריתה לעימות חזיתי.
אירועי המשחק מתנהלים בשלל אזורים, בהם המזרח התיכון, רוסיה, אזרבייג'ן ואוקראינה, ומוצגים דרך מבטם של נחת אמריקאי וחייל קומנדו בריטי.
זהו המשחק הראשון מסוגו שעלילתו מתרחשת בתקופה המודרנית של תחילת שנות ה-2000, כאשר כל המשחקים הקודמים מסוג זה התרחשו בתקופת מלחמת העולם ה-2. ב-2016 יצאה לו גרסה מחודשת המאפשרת שימוש במשחק בפלטפורמות כגון: PS4 או Xbox One.
מהלך המשחק
המשחק מתחיל כאשר השחקן מגלם את סמל ג'ון "סואפ (סבון)" מק'טאוויש (Sgt. John "Soap" MacTavish) שהתגייס זה עתה ל"כוח המשימה 141", צוות לוחמי עילית ביחידת הקומנדו הבריטית S.A.S. הסמל עובר תדרוך נשק מהיר על ידי חברו ליחידה גאז ולאחר מכן מצטרף לאימון מודל של פשיטה על ספינה תחת פיקודו של מפקד הצוות, סרן ג'ון פרייס. לאחר מכן יוצא הצוות למשימת השתלטות על ספינת משא הנושאת ככל הנראה ראש נפץ גרעיני. חברי היחידה נוחתים על סיפון הספינה מחסלים את החיילים ששוהים בספינה ומשתלטים עליה, ולאחר חיפוש הם מחסלים את אנשיו של זאקייב ששוהים בספינה ו מאתרים את הפצצה בתוך מכולה בבטן האונייה. הרוסים מגלים על דבר הפעולה ושולחים זוג מטוסי מיג-29 שתוקף את הספינה בטילים כדי להיפטר מהראיות. הספינה מתחילה לטבוע והלוחמים ממהרים לברוח אל הסיפון ומחולצים על ידי מסוק דקות לפני שהיא טובעת, כשבידי סואפ מסמכים המעידים על קשר בין זאקייב לבין המהפכה בתימן.
הסצנה מתחלפת לתימן. נשיא תימן יאסיר אל-פולאני נתפס על ידי המורדים, מובל ברחובות עיר הבירה המוצפת במורדים משתוללים ולבסוף מוצא להורג על ידי אל-אסד, מנהיג המרד.
בהמשך, יחידת ה-S.A.S נשלחת להרי הקווקז ביחד עם כוח צבא רוסי נאמן לשלטון, על מנת להציל איש מודיעין רוסי המכונה ניקולאי שנשבה על ידי הרוסים. היחידה מחסלת את חיילי הספאצנז ו מצליחה לחלץ את ניקולאי, אך בדרכה להעבירו לתחקיר בעיר המבורג שבגרמניה נפגע מסוקה מטיל סטינגר ומתרסק במרכז מערב רוסיה. מטוס לוקהיד AC-130 נשלח לחפות על חברי היחידה ומחסל יחד איתה את חיילי הספאצנאז שרודפים אחריהם עד הגעתם לנקודת החילוץ בה מחכה להם מסוק חילוץ.
כמה שעות לאחר המבצע הבריטי, פולשת ארצות הברית לתימן. בשלב זה השחקן עובר לגלם את סמל פול ג'קסון (Sgt. Paul Jackson), חייל מארינס מפלוגת סער בפיקוד סגן ואסקז (First Lt. Vasquez). לאחר קבלת מידע מודיעיני שאל-אסד נמצא באחד מבנייני הארגון שלו, הכוח משתלט על הבניין ומחסל את חייליו של אל אסד אך אל אסד לא נמצא. ואסקז מקבל דיווח כי אל אסד עומד להתראיין לתחנת טלוויזיה סעודית הנמצאת קרוב מאוד אליהם, לאחר חיסול אנשיו של אל אסד מצליח הכוח להשתלט על תחנת הטלוויזיה אך מתברר כי כוחו של אל-אסד הטעה את הכוח האמריקאי ושם הקלטה חוזרת ונשנית של אל-אסד מדבר. כשירד הלילה בזמן שהאמריקאים הצליחו לחסל את אנשיו של אל-אסד ולגרום לכוחו ששרד להידחק אל עבר עיר הבירה נשלחת יחידתו של ואסקז לחלץ טנק M1 אברהמס אמריקאי שהתותח הראשי שלו נתקע, ומחכה ליחידת הנדסה קרבית שתתקן אותו והם מחסלים את אנשיו של אל אסד ומתקנים את הטנק.
לאחר מכן מגיע מידע מודיעיני חדש כי אל-אסד נמצא בעיר הבירה וארצות הברית פותחת במתקפה רחבת היקף צבא ארצות הברית מחסל את חייליו של אל אסד ופולש לעיר הבירה, המטה הכללי של ארצות הברית לוקח בחשבון כי ישנה פצצה גרעינית בעיר הבירה והיא עלולה להתפוצץ, ג'קסון נמצא עם פלוגתו במסוק שחמוש במקל"ר מסוג Mark 19 איתו הוא מחסל את חייליו של אל אסד, המסוק מנחית חצי מהפלוגה במרכז העיר, וג'קסון ממשיך עם חצי הפלוגה השני אל עבר כוח אמריקאי שנתקע במבנה מוקף בחייליו של אל-אסד ומחסלים את אנשיו של אל אסד ועוזרים לחלצם. לאחר שג'קסון ופלוגתו ממריאים, נפגע מסוק AH-1W SuperCobra והטייסת שלו מצליחה לשרוד את התרסקות המסוק אך היא נפצעה קשה וואסקז מבקש רשות להציל אותה. מפקד המבצע מסביר לוואסקז כי הם לא יהיו במרחק בטוח במקרה והפצצה תתפוצץ, ואסקז ופלוגתו מסכימים, לאחר קבלת אישור הם נוחתים קרוב אל המסוק. ג'קסון רץ במהירות אל הטייסת ומצליח לחסל את אנשיו של אל אסד להצילה מתוך המסוק הבוער, זמן קצר לאחר ההמראה הפצצה לפתע מתפוצצת ורוב הכוח האמריקאי שהשתתף במתקפה נהרג (אלפי חיילים, כלי טיס וטנקים). ג'קסון שורד את התרסקות המסוק, ובקושי רב מצליח לזחול החוצה [ מפני ששבר את רגליו    ] רק כדי לגלות שהעיר כולה חרבה מהפיצוץ הגרעיני. רגעים קצרים לאחר מכן עקב החשיפה לכמות הקרינה הרדיואקטיבית הוא נופל ומת.
אל-אסד מצליח לברוח אל מסתור ישן שלו בכפר נידח באזרבייג'ן. בזכות עזרה מניקולאי שחולץ על ידי יחידת ה-S.A.S, מצליח הצוות של פרייס לאתר את אל-אסד וללכוד אותו לאחר חיסול אנשיו של זאקייב וחיסול אנשיו של אל אסד. ואז הם פורצים לאסם בו אל אסד נמצא מחסלים את שומרי ראשו ותופסים אותו לאחר תחקור קצר של אל-אסד נשמע צלצול הטלפון שלו, פרייס מנצל את הרגע על מנת לקבל יותר מידע על המתרחש. הוא מקשיב לצד השני של הטלפון בשתיקה, ומגלה כי את הפצצה קיבל אל-אסד מזקאייב, טרוריסט ממוצא רוסי, ראש ארגון טרור בהסוואה של מפלגה אולטרה-נציאונליסטית. לאחר מכן פרייס מנתק והורג את אל-אסד בירייה בראשו.
פרייס מספר לחייליו כי 15 שנה קודם לכן, עשור לאחר אסון צ'רנוביל, הוא העצמו היה מעורב בניסיון להתנקש בחייו של זקאייב. באותה תקופה זקאייב התעשר ממכירת פלוטוניום שנגנב מהכור ההרוס, וניצל את המצב העגום כדי לפתות חיילים בדימוס מהצבא הרוסי להצטרף אליו בתמורה לשכר גבוה במיוחד. פרייס מספר את סיפור ניסיון ההתנקשות, והשחקן נכנס לנעליו; לפני 15 שנה שירת אז סגן פרייס ביחידת ה-S.A.S. לאחר הוצאת צו חיסול של ממשלת בריטניה על זקאייב, נשלח פרייס ביחד עם קפטן מק'מילאן (Capt. MacMilan) למבצע סודי באוקראינה על מנת להתנקש בחייו של זקאייב. פרייס ומק'מילאן מסתננים אל תוך העיר פריפיאט הצמודה לכור ההרוס מחסלים את חייליו של זאקייב ותופסים עמדה בבית מלון שלא הרחק ממנו זאקייב משתתף בפגישה להברחת נשק. פרייס מכוון לעבר זאקייב ויורה כדור אחד לעברו. זאקייב שורד אך מאבד את זרועו השמאלית. כוחו של זאקייב מאתר את מקום הירי ופותח במרדף אחרי פרייס ומק'מילאן שמחסלים אותם. בזמן הבריחה, מק'מילאן נפגע ברגלו ממסוק שהופל על ידם. פרייס סוחב את מק'מילאן ומצליח לחסל את חייליו של זאקייב ו לחלצו.
לאחר הסיפור המשחק חוזר להווה, צבאו של זקאייב שולח כוח לעבר מקום המסתור של אל-אסד, תחת אש כבדה ובסיוע הפצצה אווירית מצליח צוותו של פרייס לחסל את חייליו של זאקייב ולברוח מהמקום בעזרת כוח אמריקאי בפיקודו של סמ"ר גריגס (SSgt. Griggs) שנלחם לצידו של פול ג'קסון בערב-הסעודית ושרד את הפיצוץ הגרעיני.
מבצע משולב של כוח ה-S.A.S של פרייס ביחד עם כוח הסיור של גריגס ובסיוע כוח רוסי נאמן לשלטון בפיקודו של סמל קאמרוב (Sgt. Kamarov), מנסה הכוח ללכוד את בנו של זאקייב, ויקטור. הכוח מצליח לחסל אנשיו של ויקטור ו לכתר אותו על גג של בניין וקורא לו להשליך את נשקו אך ויקטור, כדי להתחמק מחקירה, יורה לעצמו בראש ומתאבד.
זקאייב מאשים את ארצות הברית ובריטניה במותו של בנו ומתכנן כנקמה לשגר מטח טילים בליסטיים גרעיניים אל עבר החוף המזרחי של ארצות הברית. כוחו של זאקייב משתלט על מרכז הבקרה של בסיס טילים בליסטיים רוסי, ובתגובה מוצנח הכוח המשולב סמוך לבסיס, אך גריגס מפספס את נקודת הצניחה שלו ונתפס בידי כוחו של זקאייב. הכוח מצליח לחסל את חייליו של זאקייב ו לחלץ את גריגס ומתחיל להתקדם אל עבר מרכז הבקרה תוך כדי שהוא מחסל את חייליו של זאקייב. כוחו של זאקייב מצליח לשגר שני טילים שעלולים להרוג מעל ל-40 מיליון איש, כולל תושבי וושינגטון הבירה. הכוח מצליח להשתלט על מרכז הבקרה מחסל את אנשיו של זאקייב ומשמיד את הטילים בעודם באוויר.
כוחותיו של זאקייב מצליחים להקיף את מרכז הבקרה והכוח המשולב נמלט ברכבי שטח (UAZ). בזמן המרדף, מצליח סואפ להרוג רבים מחייליו של זקאייב בכלי הרכב שרדפו אחריהם, אך מסוק קרב Mil Mi-24 של זקאייב מצליח לפוצץ גשר שאותו היה אמור הכוח לעבור. פרייס, סואפ, גאז, גריגס ועוד כמה חיילים, מצליחים להיחלץ מאמצע הגשר שהתמוטט ואז מתחיל קרב בין כוחות הספצנאז ובין כוחותיו של פרייס שבמהלכם הם מצליחים לחסל את אנשיו של זאקייב עד שמסוקו של זקאייב משגר טיל אל עבר משאית דלק שנשארה על הגשר ומפוצץ אותה. כתוצאה מהפיצוץ, נפצע סואפ קשה. תחת אש כבדה, מנסה גריגס לגרור את סואפ הרחק מאזור הירי אל עבר מקום בטוח אך הוא נורה בראשו ונהרג במקום. זקאייב מופיע לפתע מתוך ההרס והעשן ביחד עם שני שומרי הראש שלו. גאז שנפצע עקב משאית הדלק, נורה בראשו על ידי זאקייב ונהרג וחייליו של זקאייב הורגים עוד שני חיילי S.A.S ששרדו. סואפ מסתכל לעברו של פרייס ורואה אותו שוכב על הקרקע מדמם. באותו זמן, זקאייב מתחיל להתקדם לעבר סואפ ופרייס. לפתע מופל מסוקו של זקאייב על ידי מסוק קרב Mi-28 של הצבא הרוסי. זאקייב ושני חייליו נבהלים מהפיצוץ ופותחים באש. פרייס בכוחותיו האחרונים, מצליח להחליק את אקדחו אל סואפ, שיורה בזקאייב ואנשיו ומצליח לחסלם. מייד לאחר מכן מגיע סמל קאמרוב יחד עם אנשיו לחלץ את סואפ. סואפ רואה את אחד החובשים של קאמרוב מנסה נואשות לבצע החייאה בפרייס שמתגלה כי שרד מאחר שהוא אחת מהדמויות הראשיות ב-Call of Duty: Modern Warfare 2 וב-Call of Duty: Modern Warfare 3. קאמרוב מחבר את סואפ לכבל החילוץ ומועלה אל מסוק החילוץ. לאחר מכן שומעים קריינית חדשות מדווחת על ניסויים בטילים גרעיניים במרכז רוסיה, ועל דיווחים מצד ראש ממשלת רוסיה שהניסויים נעשו בהתאם לפרוטוקלים של האו"ם ועל תנועה שנאבקת בהנהגה הרוסית (שרידי הקבוצות הלאומניות). לבסוף היא מודיעה על ביטול החיפושים אחרי אנשי צוות של ספינת משא אסטונית שטבעה בגלל סערה (אותה אונייה שטובעה בתחילת המשחק), רמז לכך שכל המבצע שהתנהל על ידי ארצות הברית ובריטניה ברוסיה היה סודי ואף אחד לא ידע עליו. בנוסף יש אחרי כן משימת צד שבה מחסלים את הפלוגה האחרונה של זאקיב (שאמנם זאקיב נהרג אבל הפלוגה הזאת הצליחה לשרוד) הם מחסלים את כל חיילי הפלוגה האחרונה ומחלצים את נשיאי רוסיה ואוקראינה ושאר המדינות הסלאביות שנחטפו על ידי אותה פלוגה.
משחקיות
שתי הדמויות אותן מגלם שחקן, לוחם S.A.S בריטי שיוצא למשימות ביון באזורי ברית המועצות לשעבר, וחייל מארינס אמריקאי שיוצא להילחם בזירה הסעודית, נתמכות על ידי צוות שלם של חיילים שמשתתף גם הוא בלחימה יחד עם השחקן. כל דמות משחקת בשדה הקרב האופייני לשטח הגאוגרפי בו היא נמצאת, כלומר חיילי המארינס נלחמים בחום הכבד בתוך שטחים עירוניים של עיר מוסלמית, ולעומת זאת חיילי ה-S.A.S במשחק נלחמים בשטחים הכפריים של ברית המועצות לשעבר המלאים שלג ויערות. אחד המאפיינים של המשחק הוא שאין מד בריאות לשחקן, כל פגיעה שהדמות תספוג תיראה כמו סימני דם על המסך, שלאחר פרק זמן מסוים הסימנים נחלשים והדמות נרפאת או מתה.
משחק רשת
המשחק כולל גם אפשרות למשחק רשת, בה ניתן לשחק חייל שנלחם במגוון מפות ומשימות, ישנם 21 סוגי מפות שונים שחלקם מבוססים על שלבים ומגוון של משימות כמו: קרב רגיל, חבלה, "חפש והשמד", מפקדות, כולם נגד כולם, כיבוש עמדות ושליטה עליהן וכו.
במהלך המשחק ברשת מקבל השחקן ניקוד על כל פעולה שהוא עושה, וככל שהוא צובר יותר ניקוד כך דירוגו עולה עד 55, שהוא הדירוג המקסימלי. ככל שהדירוג גבוה יותר כך ניתן לקבל כלי נשק משופרים. בנוסף, שחקנים מצטיינים זוכים לקבל עזרים שונים על הריגות רצופות (Kill streak). לדוגמה, לאחר שלוש הריגות ניתן להפעיל מכ"ם למשך 30 שניות (המשמש בנוסף גם את חברי קבוצתו של השחקן), לאחר חמש הריגות רצופות ניתן לשלוח הפצצה ממטוסי קרב ואחרי שבע הריגות ברציפות ניתן לשלוח מסוק קרב.
תיאטרון נשיונל (וושינגטון די. סי.)
תיאטרון נשיונל הוא אולם תיאטרון בוושינגטון די. סי שבארצות הברית, סמוך לבית הלבן. מנהל התיאטרון הוא דייוויד קיטו.
היסטוריה
התיאטרון נוסד ב-1835 והוא אחד מהתיאטראות הוותיקים בארצות הברית.
ההפקה הראשונה שעלתה בתיאטרון הייתה איש העולם. בשנת 1845 פרצה השריפה הראשונה בתיאטרון, בגלל השמן ששימש לתאורה במקום. במהלך המאה ה-19 אירעו במקום ארבע שריפות נוספות. הבניין עבר מספר שינויים, והחליף את שמו ל"התיאטרון הלאומי של גרובר" ול"תיאטרון גרובר".
הצגות שעלו בתיאטרון
מאז הקמתו הופיעו על במתו למעלה מ-6,000 הפקות שונות, ביניהן:
הפקות שונות
בתחילה שימש התיאטרון להצגות בלבד, אך במהלך השנים אירח הפקות בלט, אופרה, קונצרטים, סמינרים והרצאות שונות.
אריה קרן
אריה קרן (נולד ב-1935 בתל אביב) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת כמפקד חטיבה 500 במהלך מלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
נולד בישראל ב-1935 לשמואל קרן, יליד רוסיה שהגיע לישראל ב-1918 מארצות הברית כחייל בגדודים העבריים, ולאלזה לבית מלר, ילידת גרמניה שעלתה לישראל עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון.
מיד לאחר שהשתחרר מצה"ל בשנת 1978, הוא התמודד בראש רשימה עצמאית בבחירות לראשות העיר אשקלון, לאחר שניסיונו לזכות במועמדות המערך לתפקיד, נכשלה. במהלך מערכת הבחירות הוצגו קרן, ומועמד הליכוד נתן ניר, כמועמדים המרכזיים, והקרב על ראשות העיר כקרב גנרלים. בבחירות, זכה קרן למספר הקולות הרב ביותר (28%) והתמודד בסיבוב שני נגד אלי דיין, שהתמודד גם הוא מטעם רשימה עצמאית. לקראת הסיבוב השני הודיע המערך על תמיכה בקרן והליכוד על תמיכה באלי דיין, ובבחירות הפסיד קרן לדיין לאחר שקיבל 46% מהקולות. קרן לא שותף על ידי דיין בקואליציה העירונית, כיהן כחבר מועצת העיר במשך כ-10 שנים ופעל כאופוזיציה לדיין. בשנת 1981 עמד בראש הוועד הציבורי נגד הקמת תחנת הכוח רוטנברג. ב-2013 זכה לעיטור יקיר העיר אשקלון.
קרן כיהן כמנכ"ל יד לשריון משנת 1990 ועד 1996. בתקופה זו החלו החלו עבודות הפיתוח באתר בלטרון, נבנה אתר ההנצחה ומוזיאון הרק"ם.
פליצ'ה באטו
פֶלִיצֶ'ה בֵּאַטוֹ (ידוע גם בשם פליקס באטו; באיטלקית: Felice Beato; 1832 – 29 בינואר 1909) היה צלם בריטי-איטלקי, אחד מהצלמים הראשונים שצילם במזרח אסיה ואחד מצלמי המלחמה הראשונים. הוא ידוע בתצלומיו שמציגים סצנות מחיי היומיום, פורטרטים, וצילומי פנורמה ונוף באזור אסיה והים התיכון. טיוליו הרבים במקומות שונים אפשרו לו ליצור תמונות חזקות ונצחיות של מדינות, אנשים ואירועים שלא היו מוכרים למרבית תושבי אירופה וצפון אמריקה. עד היום, תמונותיו נחשבות כתמונות החשובות ביותר של אירועים כגון המרד ההודי הגדול ומלחמת האופיום השנייה. צילומיו הם הראשונים בסגנון שייקרא מאוחר יותר "צילום עיתונות". הוא השפיע באופן משמעותי על צלמים אחרים, ותרם רבות לצילום ביפן, שם לימד ועבד עם צלמים מקומיים.
שורשים וזהות
מכיוון שהיו מספר תצלומים שנחתמו בשם "פליצ'ה אנתוניו באטו" ו"פליצ'ה א. באטו", ההנחה הייתה כי בדרך כלשהי הצליח צלם אחד לצלם באותו זמן במקומות רחוקים אחד מהשני כמו מצרים ויפן, אך בשנת 1983 הוכח כי "פליצ'ה אנתוניו באטו" ייצג שני אחים, אחד "פליצ'ה באטו" והשני "אנתוניו באטו", אשר לפעמים עבדו ביחד וחלקו חתימה משותפת. החתימה המשותפת יוצרת עד היום בלבול בזיהוי זהות היוצר של תמונות מסוימות.
הים התיכון, חצי האי קרים והודו
מעט ידוע על תחילת דרכו של באטו כצלם. הוא סיפר שקנה את מצלמתו ועדשתו היחידות בפריז ב-1851. הוא פגש בצלם הבריטי ג'יימס רוברטסון במלטה בשנת 1850 וליווה אותו לקונסטנטינופול בשנת 1851. בשנת 1853 החלו השניים לצלם ביחד ויצרו שותפות בשם "רוברטסון ובאטו". רוברטסון ובאטו הצטרפו אל מסעות הצילום של אנתוניו באטו למלטה בשנת 1854 וליוון וירושלים בשנת 1857.
בשנת 1855 פליצ'ה באטו ורוברטסון נסעו לחצי האי קרים, שם תיעדו את מלחמת קרים במקום רוג'ר פנטון שעזב. הם צילמו את נפילתה של סבסטופול בספטמבר 1855.
בפברואר 1858 באטו הגיע לקולקטה והחל לנסוע ברחבי צפון הודו כדי לתעד את תוצאות המרד ההודי בשנת 1857. במהלך התקופה הזאת היה לצלם המלחמה הראשון אי פעם שצילם גופות. האמונה היא כי לפחות באחד הצילומים שלו, שצולם בארמון סיקנדר באג בלאקנאו, הוא ביים וסידר שלדים של מורדים הודים על מנת להגביר את הדרמטיות בצילום. באטו ביקר גם בדלהי, קאנפור, ורנסי, אמריטסר, אגרה, שימלה ולאהור. הוא הצטרף ביולי 1858 אל אחיו, שמאוחר יותר עזב את הודו, כנראה בעקבות בעיות בריאותיות, בדצמבר 1859. ב-1860 התיישב האח אנתוניו באטו בתבאי, מצרים, שם פתח סטודיו.
סין
בשנת 1860 באטו עזב את השותפות "רוברטסון ובאטו", למרות שרוברטסון המשיך להשתמש בשם השותפות עד 1867. באטו נשלח מהודו אל סין, לצלם את המשלחת הצבאית הצרפתית-בריטית במלחמת האופיום השנייה. הוא הגיע להונג קונג בחודש מרץ ומיד התחיל לצלם את העיר וסביבתה והרחיק עד קנטון. צילומיו של באטו הם מהצילומים המוקדמים ביותר שצולמו בסין.
בזמן שהיה בהונג קונג, נפגש באטו עם צ'ארלס וירגמן, אמן וכתב בעיתון "Illustrated London New". השניים ליוו את הכוחות הבריטים-צרפתים לצפון סין, ולבסוף לבייג'ינג.
מבצר טאקו
צילומיו של באטו ממלחמת האופיום השנייה הם הראשונים שמציגים את פרישת הכוחות הצבאיים באזור, והם מסודרים לפי רצף אירועים ותאריכים. צילומיו ממבצר טאקו הם אמנם תמציתיים, אך מציגים את הנרטיב של כל הסיפור הקרב. רצף הצילומים מראה את הגישה אל המבצר, את ההשפעות של הפצצות על הקירות והביצורים, ולבסוף את ההרס של המבצר, כולל גופות של חיילים סינים. באופן מעניין, התמונות לא צולמו בסדר המקורי הזה: התמונות הראשונות שצולמו היו של הגופות הסיניות, ורק לאחר שהגופות התפנו יכול היה באטו לצלם את שאריות המבנה, אך באותה תקופה היה מקובל לסדר את סדר התמונות לפי רצף האירועים של הקרב, ולאו דווקא לפי הסדר המקורי שבו הן צולמו.
הצילומים של הגופות הסיניות (באטו הקפיד לא לצלם גופות צרפתיות או בריטיות), הראו מעט מהאידאולוגיה הצילומית שלו. ד"ר דוד פ. רני, אחד מחברי המשלחת, ציין בזיכרונותיו: "הלכתי סביב חומות המבצר מצד מערב. הגופות היו מפוזרות בצפיפות. באחת מהפינות הייתה ערימה של גופות מקובצות סביב רובה. סניור באטו התרגש מאוד, ותיאר את הערימה כ"יפהפייה", וביקש כי לא יפריעו לו לצלם את הערימה." התצלומים ייצגו את כוחו הרב של הצבא הבריטי האימפריאליסטי, ותמונותיו של באטו שימשו כהצדקה למלחמת האופיום ולמלחמות בתרבויות אחרות במזרח.
ארמון הקיץ
כשהיה מחוץ לבייג'ינג צילם באטו את ארמון הקיץ של הקיסר הסיני, שכלל גנים פרטיים, מקדשים ואגם מלאכותי. חלק מהתמונות, שצולמו בין ה-6 ל-18 באוקטובר, הן ייחודיות ונדירות מאוד, מכיוון שהארמון נשדד ונבזז על ידי הכוחות הבריטים-צרפתים. הצילומים האחרונים שצילם באטו בסין היו דיוקנאות של הלורד אלגין, שהגיע לבייג'ינג כדי לחתום על ועידת פקין, ואת הנסיך קונג, אשר חתם מטעם הקיסר.
באטו חזר לאנגליה בנובמבר 1861, ובמשך החורף מכר 400 מתמונותיו מהודו וסין להנרי הרינג, צלם מסחרי בלונדון. הרינג שכפל את התצלומים ואז מכר אותם מחדש.
יפן
בשנת 1863 עבר באטו ליוקוהמה, יפן, שם הוא התאחד מחדש עם צ'ארלס וירגמן ששהה שם מ-1861. השניים יסדו שותפות בשם "באטו ווירגמן, אמנים וצלמים" שפעלה במהלך השנים 1867-1864. תצלומיו היפניים של באטו כללו פורטרטים, צילומים מחיי היום יום, נופים, צילום עירוני וסדרת צילומים המתעדים את האתרים לאורך הטואקידו. הייתה זו תקופה משמעותית לצלם בה ביפן, מכיוון שהגישה למדינה ובתוך המדינה הוגבלה מאוד על ידי השוגון. תמונותיו של באטו בלתי נשכחות לא רק בגלל איכותן, אלא גם בזכות נדירותן יחסית לכמות הצילומים שהייתה בזמן תקופת האדו ביפן.
באטו היה פעיל מאוד ביפן. בספטמבר 1864 היה הצלם הרשמי של משלחת צבאית לשימונוסקי. שנה לאחר מכן הוא הפיק מספר תמונות של נאגאסקי וסביבתה. בשריפה שפרצה באוקטובר 1866 נהרסו רבות מעבודותיו, ובאטו איבד את הסטודיו שלו. בשנתיים הבאות הוא ניסה לצלם את כל החומר מחדש. התוצאה הייתה שני כרכים של תמונות, בשם "המין המקומי", שהכיל 100 דיוקנאות ותמונות יומיות, ו"מבט על יפן", שהכיל 98 צילומי נוף ונוף עירוני. תמונות רבות נצבעו ביד בעזרת טכניקה שפיתח באטו. מ-1869 עד 1877, לאחר שהשותפות עם וירגמן הסתיימה, פתח באטו סטודיו משלו ביוקוהמה בשם "פ. באטו ושות', צלמים" עם עוזר בשם ה. וולאט וארבעה צלמים יפנים. במהלך עבודתו בסטודיו היה אחראי להדרכתם של מספר צלמים, שמאוחר יותר היו צלמים מובילים ביפן.
בשנת 1871 באטו שימש הצלם הרשמי של משלחת ארצות הברית לקוריאה. התמונות שצילם שם באטו הן התמונות המוקדמות ביותר של המדינה ותושביה.
באטו החל לעסוק בסחר במניות, ופרש באופן מעשי מצילום. ב-29 בנובמבר 1884 עזב באטו את יפן, ועבר לפורט סעיד, מצרים. בעיתון דווח כי איבד את כל כספו בבורסה ביוקוהמה.
השנים האחרונות
מ-1884 עד 1885 היה הצלם הרשמי של משלחת לח'רטום וסודאן, בהובלתו של הגנרל צ'ארלס גורדון. לא ידוע על צילומים ששרדו מסודאן.
כשחזר לאנגליה ב-1886, הרצה באטו בלונדון, אך תוך זמן קצר חזר לאסיה, הפעם לבורמה, שם משנת 1896 עסק בצילום. אין הרבה מידע על השנים המאוחרות שלו. ידוע כי בשנת 1907 החברה שלו נכנסה לתהליך פשיטת רגל.
כשהתגלתה תעודת הפטירה שלו ב-2009, התברר כי באטו נפטר ב-29 בינואר ב-1909 בפירנצה, איטליה.
מכבי צ'רנוביץ
עם הקמתו ב-1909 המועדון נקרא Wanderbund Blau-Weiß Czernowitz (עוברי דרך כחול-לבן צ'רנוביץ), וב-1910 שונה השם ל"הכח צ'רנוביץ". ב-1914 שינה המועדון את שמו פעם נוספת ל"מכבי צ'רנוביץ".
ב-1923 שיחק בקבוצה במשך עונה אחת הכדורגלן האוסטרו-הונגרי איזידור גנסל, ששיחק בעבר בהכח וינה. גנסל היה הכדורגלן היחיד של מכבי צ'רנוביץ שהגיע לנבחרת רומניה בכדורגל.
ב-25 בפברואר 1932 מועדון הכח צ'רנוביץ התאחד עם מכבי צ'רנוביץ. בשנים 1920, 1922, 1927, 1931 ו-1932 מכבי צרנוביץ הייתה אלופת בוקובינה וב-1932 הגיעה לחצי גמר אליפות רומניה. זכיית הקבוצה בשנת 1932 הובילה להתנפלות של קהל הקבוצה היריבה על אוהדי ושחקני מכבי.
ב-1940, לאחר פלישת ברית המועצות לבוקובינה, פורק המועדון.
ינינה פריי
יאנינה פריי (בפינית: Janina Fry; נולדה ב-12 בנובמבר 1973) היא דוגמנית, זמרת פופ ושחקנית פינית.
ביוגרפיה
פריי נולדה בהלסינקי, ב-1993 זכתה בתחרות היופי "תוצרת פינלנד" וייצגה את פינלנד בתחרות מיס עולם שם עלתה לעשיריית חצי הגמר.
ב-1995 הנחתה את תחרות "מר סקנדינביה", תחרות יופי לגברים מרחבי המדינות הנורדיות. בשנת 1998 שיחקה בסרט "Underbara kvinnor vid vatten" (נשים מדהימות על שפת הים) המבוסס על רומן של הסופרת הפינית מוניקה פגרהולם.
ב-2000 הופיעה בפרק של דרמת הפשע "Kylmäverisesti sinun".
בשנת 2006 הנחתה את משחק הטלוויזיה "בלה".
כזמרת הוציאה שני אלבומים ומספר סינגלים.
ב-2002 לקחה חלק בכתיבת המילים לשיר "Addicted to You" איתו ייצגה את מדינתה הזמרת לאורה ווטילאיינן באירוויזיון 2002.
בשנת 2007 הוציא קו של ביגוד שעיצבה בעצמה, באותה שנה ילדה את בתה.
בסיבוב
בסיבוב הוא סינגל של הראפר הישראלי טונה והזמרת הישראלית צליל דנין, שיצא לאור ב-29 באפריל 2018, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן השני של טונה, "טונהפארק", על ידי חברת התקליטים עננה.
רקע וכתיבה
בדומה למרבית השירים באלבום "טונהפארק", את השיר כתבו והלחינו טונה וניר דנן, הפקת השיר בוצעה על ידי דנן ויקיר בן טוב והעיבוד מוזיקלי שלו בוצע על ידי טונה, דנן ובן טוב. השיר עוסק בילדה החולמת להיות רקדנית, אך כשהיא מתבגרת מוותרת על חלום זה, חייה משתנים והיא מתחילה לעסוק בחשפנות.
הצלחה מסחרית
בסמוך לצאתו כסינגל, נכנס השיר למצעד הרשמי של גלגלצ והגיע בשיאו למקום הרביעי. בשירות הזרמת המדיה ספוטיפיי, השיר צבר למעלה מ-6 מיליון השמעות, והוא נמנה בין השירים המצליחים ביותר של טונה בפלטפורמה, וכן בין השירים העבריים המושמעים ביותר.
איוואן פנייה
איוואן פנייה (בהונגרית: Iván Fenyő; נולד ב-15 ביוני 1979) הוא שחקן הונגרי.
ביוגרפיה
פנייה נולד ב-15 ביוני 1979 בבודפשט. למד באוניברסיטה לדרמה, קולנוע וטלוויזיה בעיר.
בשנת 2001 שיחק בסרט "Csocsó, avagy éljen május elseje" אודות מורה המחזיקה באידאולוגיה אנטי קומוניסטית בתקופת השלטון הקומוניסטי בהונגריה של שנות החמישים.
בשנת 2005 שיחק בסרט "ג'ארהד" לצד פיטר סארסגארד, דבר שהוביל אותו לשחק בתפקיד הראשי במספר סרטים במדינתו וביניהם "Children of Glory" העוסק במרד ההונגרי.
ב-2009 שיחק בקומדיה "תוצרת הונגרייה".
בשנת 2010 שיחק בסרט הצרפתי נקודת איסוף, באותה שנה דיבב את קן של ברבי בדיבוב ההונגרי של צעצוע של סיפור 3.
ב-2011 גילם את ראול ולנברג בסדרת טלוויזיה ספרדית על מלחמת העולם השנייה.