cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אחיזה טיפולית מרסנת
השימוש בטכניקה
הספרות המקצועית מתארת טכניקות שונות לאחיזה הטיפולית. ככלל, ניתן להבחין בין טכניקות אחיזה המיועדת לטיפול בילדים קטנים מול טכניקות המיועדות לשימוש בילדים גדולים ובמבוגרים שהסכנה שנשקפת מהם גדולה יותר.
עם ילדים קטנים האחיזה מתבצעת בישיבה על הרצפה, כאשר המבוגר אוחז בילד כשגבו של הילד צמוד לבטנו של המבוגר, והרגליים והידיים של המבוגר מונעים את תנועת הילד. אחיזה של ילדים גדולים או מבוגרים מתבצעת בכמה שלבים ואפשרויות. יש שיטות בהן המטפל אוחז את המטופל תוך כדי עמידה יציבה ובטוחה, כאשר גבו של המטופל צמוד לבטנו של המטפל, ידיו של המטפל מקיפות את ידי המטופל, וראשו כפוף מאחורי כתפו של המטופל (כדי למנוע פגיעת ראש בראש). יש שיטות הכוללות הפלה זהירה של המטופל על הארץ ואחיזת ידיו מאחורי גבו כשפניו מופנות למטה. לעיתים יש צורך בשניים או שלושה אנשים כדי לבצע את האחיזה. במהלך כל סוגי האחיזה, קיימת חשיבות רבה לנשימה רגועה של המטפל, שבהדרגה "עוברת" אל המטופל, לצד העברת מסר של ביטחון, יציבות וסמכות. כן קיימת חשיבות לכך שלא תהיה מניעה טוטאלית של כל תנועה של המטופל, אלא אפשור תנועה חלקית, במיוחד של כפות הידיים והרגליים ושל הצוואר והראש; האחיזה באזורי הגוף האחרים מונעת פגיעה אפשרית של תנועות חלקיות אלו.
לאחר תחילת האחיזה לריסון המטופל, האחיזה יכולה להימשך בין מספר דקות ועד מספר שעות, והיא מסתיימת כאשר המטופל מראה סימנים של רגיעה ושליטה עצמית. יש חשיבות רבה לכך שהאחיזה לא תיעשה ממקום של כוחניות או מרגשות של כעס או פגיעה. האחיזה אינה אמורה להוות עונש.
ביקורת
בתחילת המאה ה-21 ספגה השיטה ביקורת רבה ויעילותה כשיטת טיפול מצויה במחלוקת. בנוסף, האחיזה עלולה לסכן את המטופל והמטפל, וידועים מקרים בהם ילדים ומבוגרים נפגעו מטיפול זה. פורסמו אף מקרי מוות והפרעת דחק פוסט-טראומטית בילדים בעקבות טיפול בהחזקה. בהיעדר פיקוח, ייתכן אף שימוש מופרז בכוח בעת שימוש בשיטה זו.
מעבר לאפשרות לפגיעה פיזית, השימוש באחיזה עלול לפגוע בביטחון העצמי של המטופל. מטופלים שנפגעו בעבר מאלימות אף עלולים לחוות את האחיזה כשחזור של הטראומה.
המחלוקת לגבי הגדרת מטרת השיטה יכולה להביא לשימוש לא הולם באחיזה. באופן טבעי, הורה או איש מקצוע שמתמודד מול זעם ואלימות שמופנה אליו, עלול להשתמש באחיזה באופן בלתי מבוקר וללא התאמה לצורכי המטופל.
ספריית JavaScript
ספריית JavaScript היא ספרייה של קוד JavaScript המציעה פקדים או התנהגויות מוכנות המאפשרת פיתוח קל יותר של אפליקציות JavaScript ובפרט AJAX וטכנולוגיות מבוססות רשת נוספות.
JavaScript שפותחה במקור על ידי Netscape (ובהמשך Mozilla) מאפשרת להריץ סקריפטים בצד הלקוח ובה נעשה שימוש באתרי אינטרנט רבים זמן רב. עם עליית הווב 2.0, תופסת JavaScript מקום מרכזי יחד עם XML במסגרת פיתוח ממשקי משתמש. JavaScript בשילוב עם CSS מאפשרת יצירת דפי אינטרנט דינמיים שמציעים תחליף נגיש לאתרים מבוססי Flash.
עם עליית הדרישות ליכולות חדשות ב-JavaScript, גבר הצורך באמצעים פשוטים לפיתוח ממשקי משתמש דינמיים. בעקבות זאת פותחו ספריות JavaScript שונות בהן Prototype, script.aculo.us, ו-jQuery וכן ספריות פקדים כגון Ext ו-Dojo Toolkit, המאפשרות למתכנתים להתרכז באפליקציות המיוחדות של AJAX.
כמעט כל ספריות ה-JavaScript מופצות תחת רישיונות copycenter או copyleft המאפשרים הפצה, שימוש וביצוע שינויים בצורה חופשית.
ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה
ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה (ברוסית: Центральная избирательная комиссия Российской Федерации) היא גוף ממלכתי רוסי, שהוקם בהתאם לחוק הבחירות ואחראי לארגון הבחירות לרשויות המקומיות והגופים הפדרליים (כמו הפרלמנט והנשיא). מאז 1995 הוועדה כוללת 15 חברים שחמישה מהם ממונים על ידי נשיא רוסיה, 5 על ידי מועצת הפדרציה ו-5 נוספים מטעם הדומה הממלכתית.
ועדת הבחירות המרכזית כגוף ציבורי אינה שייכת לאף אחת משלוש הרשויות במדינה (הרשות השופטת, הרשות המבצעת, והרשות המחוקקת). לוועדת הבחירות המרכזית יש שירות פיקוח וביקורת ומנגנון מייעץ. כאשר ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה מנהלת את מרכז המידע הפדרלי (Федеральный центр информатизации) שמספק פיתוח והפעלה של מערכת האוטומציה הממלכתית "בחירות" (ГАС «Выборы»), שאחראית לתפעול כל מערכות התקשורת השונות של עמדות הבחירה ברוסיה, שכיום עוברות הליך להפיכתן לממוחשבות (ונחנך אתר הבחירות הפדרלי https://vybory.gov.ru/ המאפשר הצבעה ממוחשבת מרחוק בכפוף לרישום בפורטל השירותים הציבוריים של הפדרציה הרוסית). הוועדה מפקחת גם על הליך הפריימריז במפלגות הפוליטיות ברוסיה.
הוועדה מקבלת החלטות באמצעות הצבעת הרוב, היא מארגנת ומנהלת את משאלי העם, הבחירות הפדרליות (הבחירות לנשיאות והבחירות לדומה) והיא משתתפת בארגון הבחירות, רישום מועמדים וקביעת תוצאות הבחירות. חברי הוועדה הנוכחיים נבחרו במרץ 2016.
מטה הוועדה ממוקם בסמטת צ'רקסי 9, במוסקבה.
אוניברסיטת זמביה
אוניברסיטת זמביה (University of Zambia; ידועה בראשי תיבות UNZA ) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בלוסקה, זמביה. זהו מוסד ההשכלה הגדול ביותר בזמביה. UNZA הוקמה בשנת 1965 והוראה במוסד החלה רשמית ב-12 ביולי 1966. זוהי גם האוניברסיטה הציבורית הוותיקה ביותר בזמביה. שפת ההוראה במוסד היא אנגלית.
היסטוריה
את שורשי אוניברסיטת זמביה ניתן לאתר לפני מלחמת העולם השנייה, אז נהגה לראשונה הרעיון להקים אוניברסיטה בצפון רודזיה. עם זאת, יישום הרעיון הופסק עם פרוץ המלחמה וחודש רק לאחריה. הממשלה הקולוניאלית קבעה תוכניות להקמת המכללה האוניברסיטאית של מרכז אפריקה, זאת לצד התפתחות מוסדות להשכלה גבוהה ברוב חלקי אפריקה.
מועצת מרכז אפריקה (CAC) מינתה ועדה לבחינת הדרישות למכללה להשכלה גבוהה, ובהמשך המליצה להקים מכללה להשכלה גבוהה. מחקר נוסף על הצורך בהשכלה גבוהה לאפריקאים במרכז אפריקה נערך על ידי סר אלכסנדר קאר-סונדרס בשנת 1952, ודוח המשך למחקר זה הוגש במרץ 1953. ממשלת רודזיה הדרומית קיבלה החלטה על הקמת מכללה אוניברסיטאית רב-גזעית, ובעקבות זאת המליצה הוועדה להקים את המוסד בסליסבורי. עם זאת, דו"ח מיעוט שנכתב על ידי אלכסנדר קר, טען כי הקמת מוסד להשכלה גבוהה על בסיס שוויון בין גזעים אינה ניתנת לביצוע, ולכן המליץ על הקמת אוניברסיטה ללא-אירופאים בלוסקה.
האקלים הפוליטי, כתוצאה ממאבק העצמאות בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים, הפך את הרעיון של הקמת מכללה אוניברסיטאית כוללנית ברודזיה לאטרקטיבית פחות. כתוצאה מכך החלו בגיוס תמיכה בתוכנית להקמת מוסד להשכלה גבוהה בלוסקה. במרץ 1963 מינתה הממשלה החדשה בצפון רודזיה את ועדת לוקווד, בהובלת סר ג'ון לוקווד, כדי להעריך מחדש היתכנות הקמתה של אוניברסיטה לצפון רודזיה. הוועדה שמה דגש רב על אוטונומיה מוסדית ולכן המליצה על הקמת אוניברסיטה ללא קשרים עם אוניברסיטאות הפועלות בבריטניה. הדו"ח המליץ גם על הקמת אוניברסיטת זמביה כאוניברסיטה מלאה כבר מעת היווסדה.
המועצה הזמנית של אוניברסיטת זמביה הוקמה לאחר חקיקת חוק אוניברסיטת זמביה משנת 1965. ביולי 1965 מונה דגלאס ג' אנגלין לסגן נשיא האוניברסיטה, ובאוקטובר 1965 אשרר נשיא זמביה קנת קאונדה לחוק הקובע את הקמת המוסד.
אוניברסיטת זמביה נחנכה ב-13 ביולי 1966 מיד לאחר מינויו של הנשיא קנת דייוויד קאונדה לנשיא האוניברסיטה הראשון ב-12 ביולי 1966.
קמפוס האוניברסיטה
הקמפוס הראשי של האוניברסיטה נמצא כ-7 ק"מ מעיר לוסאקה. לאוניברסיטה קמפוס נוסף בתחומי העיר לוסקה, קמפוס רידגוויי הנמצא בבית החולים האוניברסיטאי; בקמפוס זה לומדים תלמידי רפואה ורוקחות.
יחידות אקדמיות
בית הספר למדעי החקלאות
בית הספר להנדסה
בית הספר לחינוך
בית הספר למדעי הרוח והחברה
בית הספר למשפטים
בית הספר למכרות
בית הספר לרפואה
בית הספר למדעי הטבע
בית הספר לרפואה וטרינרית
בית הספר למנהל עסקים
כרזת מבוקש
כרזת מבוקש היא כרזה המופצת במקומות ציבוריים, כדי להיעזר בציבור למציאת פושע נמלט או חשוד שהרשויות רוצות לעצור. הכרזה בדרך כלל תכלול תמונה עדכנית של המבוקש או קלסתרון שיוצר על ידי המשטרה, את שמו המלא ופרטי התקשרות עם הרשות לשם דווח.
שלטי חוצות אלקטרוניים
בשנת 2007, החלה ה-FBI לפרסם כרזות מבוקשים בשלטי חוצות אלקטרוניים ב-23 ערים, ובהמשך פעלה להרחבת מערכת זו במקומות אחרים. השיטה מאפשרת לחשוף מבוקשים לעיני הציבור ברחבי ארצות הברית סמוך מאוד לאירוע. בשנת 2010, טענה ה-FBI כי לפחות 30 מקרים נפתרו כתוצאה ישירה של פרסום שלטי חוצות אלקטרוניים, ורבים אחרים נפתרו באמצעות מאמצי הפרסום הכוללים של הלשכה, בהם שלטי חוצות.
שימושים מושאלים
במדינות שונות נעשה שימוש בפרפרזה על כרזת מבוקש, לרוב לצורכי גיוס לצבא ולצורכי תעמולה נוספים. דוגמאות מפורסמות הן כרזת לורד קיצ'נר רוצה אותך מבריטניה ממלחמת העולם הראשונה וכרזת הדוד סם מארצות הברית.
מסילת לוד–אשקלון
מסילת לוד–אשקלון היא מסילת רכבת של רכבת ישראל, המתפצלת מהקו הראשי של רכבת ישראל בלוד ומסתיימת באזור יד מרדכי. מן המסילה מתפצלות חמש מסילות משנה: בסופה מתחברת המסילה אל מסילת אשקלון - באר שבע העוברת דרך שדרות, נתיבות ואופקים ומתחברת אל מסילת הנגב מעט לפני באר שבע. המסילה משמשת לרכבות נוסעים בקו הפרברי בנימינה - רחובות - אשקלון ובקו אשקלון - תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים - תל אביב - הרצליה, וכן לרכבות משא בין מסילת חלץ ובין נמל אשדוד ונמל חיפה.
המסילה היא מסילה כפולה בין לוד לרחובות ובין צומת פלשת לאשקלון. באמצע שנת 2021 החלו עבודות להכפלת המסילה במקטע רחובות - התחנה התפעולית יבנה צפון. המסילה מחושמלת לכל אורכה.
היסטוריה
במהלך 1921 נבנתה שלוחה באורך כ-4 ק"מ מלוד למחנה צבאי הבריטי סרפנד.
בתקופת המנדט הבריטי הוקמו לאורך הקו התחנות:
במלחמת העצמאות נותקה המסילה בגבול עם רצועת עזה ושרות רכבות הנוסעים פסק לפעול במסילה, למעט באירועים מיוחדים כדוגמת שביתת אוטובוסים ב־1956. רכבות משא המשיכו לפעול על קו זה.
בנובמבר 1961 נבנתה שלוחת הרכבת מצומת פלשת לנמל אשדוד והקו החל לשמש רכבות משא שהובילו מטענים לנמל. אחרי מלחמת ששת הימים ב-1972 נעשה שימוש בקו להסעת פועלים מרצועת עזה לתל אביב ברכבת יומית מיוחדת, שיצאה בחמש בבוקר מעזה ויצאה בחזרה מתל אביב בשלוש אחה"צ. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים הופסקה פעילותה של רכבת זו ולא חודשה יותר.
ב-17 בנובמבר 1982 נפתחה מסילת חלץ שהביאה לשימוש בקטע ממבקיעים לצומת פלשת על ידי רכבות משא מהנגב. בשנת 1990 נוספה השלוחה ממבקיעים אל תחנת הכוח רוטנברג ששימשה רכבות משא להובלת פחם מנמל אשדוד לתחנת הכוח. השימוש בשלוחה הופסק בשנת 2000 עם השלמת המזח לפריקת פחם בתחנת הכוח.
בשנת 1990 נפתח מחדש קו הנוסעים רחובות – באר יעקב – לוד – תל אביב וב-1992 הוארך הקו ליבנה ולאשדוד. בשנת 1999 החלו עבודות להכפלת המסילה בקטע רחובות - לוד שכללו את שדרוג תחנת הרכבת באר יעקב והסתיימו באוגוסט 2001. באותה שנה גם הורחבה ושודרגה תחנת רחובות.
בשנת 2002 החלו העבודות להקמת תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים ושלוחת הרכבת באורך של כ-3 קילומטרים מבאר יעקב אל התחנה החדשה. התחנה והמסילה נחנכו ב-13 בספטמבר 2003. בשנת 2002 גם החלו עבודות להכפלת המסילה בקטע אשקלון – צומת פלשת, הקמת תחנת הרכבת אשקלון ושדרוג תחנת הרכבת אשדוד עד הלום. עם סיום העבודות, הוארך הקו עד לתחנת הרכבת אשקלון שנחנכה ב-9 באפריל 2005.
נכון לשנת 2013 הקו מוכפל לכל אורכו, למעט קטע באורך של עשרה קילומטרים, בין תחנת הרכבת רחובות לצומת פלשת. פרויקט הכפלת הקטע נמצא בהכנה לביצוע, וכחלק ממנו הושלמו שדרוגה של תחנת הרכבת יבנה מזרח והפרדה מפלסית במפגש עם כביש 411.
באמצע שנת 2020 החלו להתבצע במסילה עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית, בין אשקלון לבין צומת פלשת, והן הסתיימו בסוף שנת 2021. בינואר 2023 צפויה להסתיים חשמולה של כל המסילה. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול במסילה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן, וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
ב-28 בינואר 2023 הושלם חשמול המקטע האחרון במסילה עם ביצוע נסיעת מבחן מכיוון רחובות לצומת פלשת
שמוליק ברנר
שמואל (שמוליק) ברנר (נולד ב-8 במרץ 1981 בקריית ביאליק) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז במספר קבוצות מליגת העל הישראלית וכיום משמש כמאמן מכבי רמת גן מליגת העל בכדורסל
קריירה
בצעירותו שיחק ברנר בנבחרת בית ספרו, אורט ביאליק ואף זכה עימה באליפות ליגת התיכונים בעונת. לאחר עונה זו, עלה לבוגרים וחתם בהפועל גליל עליון, בה שיחק במשך שנתיים והיה שותף גם למשחקיה בגביע קוראץ' ובגביע ספורטה, אך לא הצליח לבלוט, בעיקר בגלל מיעוט דקות המשחק שקיבל.
בעונת חתם בעירוני קריית אתא, בה החל לקבל דקות משחק בהדרגה ויכולתו השתפרה בהתאם. עונתו השנייה בקבוצה הייתה מהטובות שלו בליגת העל. הוא קלע 6.3 נקודות, הוריד 2.6 ריבאונדים ומסר 4.4 אסיסטים שלא סייעו לקבוצתו שירדה לליגה הלאומית בסיום העונה. ברנר המשיך לשחק בקריית אתא עד לאמצע עונת ועבר למכבי חיפה, אך גם עימה ירד ללאומית.
בקיץ 2005 חתם בהפועל עפולה, במסגרתה הציג ממוצעים של 10.5 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-4 אסיסטים ב-7 דקות למשחק בלבד שהקנו לו את תואר שחקן העונה של הליגה הלאומית יחד עם דורון קרמר. לאחר מכן שיחק במשך שלוש עונות בעירוני רמת גן, בחלקן שימש אף כקפטן הקבוצה.
ב-5 באוקטובר 2009 חתם בברק נתניה. בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל אותה עד לפיינל פור ונבחר לחמישיית העונה בליגת העל, ובעונה השנייה סיים כמלך האסיסטים של הליגה עם 6.2 אסיסטים למשחק. בעונת 2010/2011 היה שותף ברנר להפסד של הקבוצה בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב, תוך שהוא קולע בגמר 6 נקודות.
ב-23 ביוני 2011 חתם במועדון כדורסל הבקעה, העולה החדשה לליגת העל.
באוקטובר 2012 חתם בהפועל גלבוע גליל מליגת העל בכדורסל.
בקיץ 2013 פרש, והחל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן מכבי ראשון לציון.
במהלך עונת 2016/17, לאחר פיטורי אריק שיבק, קודם לעמדת מאמן הקבוצה.
ב-10 באפריל 2018 הודיע מועדון הכדורסל מכבי ראשון לציון כי החליט להיפרד ממאמן הקבוצה שמוליק ברנר לאור תוצאות הקבוצה. במקומו מונה לתפקיד צביקה שרף שיאמן את הקבוצה עד סוף עונת 2018/19. ב1/1/19 החל את תפקידו כמנהל המקצועי של אגודת עירוני ״דור העתיד״ קריית אונו במקומו של ברק פלג.
במרץ 2021 מונה למאמנה של מכבי רמת גן מהליגה הלאומית במהלך העונה הוביל את הקבוצה לגמר הפלייאוף בו הפסידה לעירוני קריית אתא, לאחר העונה המוצלחת לא חודש חוזהו והוא הוחלף ביניב בורגר.
בינואר 2023 מונה פעם נוספת למאמנה של רמת גן במקומו של יניב בורגר.
ג'ון ארנה ריסה
קריירה
ג'ון ארנה ריסה החל את הקריירה שלו בקבוצת אולסון, ועד מהרה הפך לשחקן הרכב בקבוצה, ששיחקה באותה התקופה בליגת המשנה בנורווגיה. בשנת 1998 השחקן נרכש על ידי מועדון הפאר הצרפתי מונקו והפך כבר בעונתו השנייה לשחקן הרכב מרכזי בקבוצה ושיחק 21 משחקי ליגה ועזר לקבוצה לזכות באליפות צרפת בעונה זו. בעונה שלאחר מכן, החל ריסה את העונה בהרכב הפותח אך מעמדו נחלש בקבוצה לאחר שהביע את רצונו לעזוב את הקבוצה לפרמייר ליג. מספר קבוצות אנגליות, ביניהן בלקברן רוברס, פולהאם ולידס יונייטד, שהגישה את ההצעה הגבוהה ביותר מבין הקבוצות - 6 מיליון לירות שטרלינג, רצו את ריסה בשורותיהן אך לבסוף חתם הנורווגי בקבוצת ליברפול, שהציעה על השחקן 4 מיליון לירות שטרלינג.
ריסה עבר לשורות ליברפול בעונת ועד מהרה הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה והגיע עמה למעמדי סגנות הפרמייר ליג ב-2002, זכייה בגביע ה-FA ב-2006, זכייה בליגת האלופות ב-2005 וסגנות ליגת האלופות ב-2007.
במהלך עונת חלה ירידה משמעותית ביכולתו של ריסה ובעקבות זאת שותף במספר מועט של משחקים. בסיום העונה עבר לשחק ברומא.
ביולי 2011 חתם ריסה במועדון הכדורגל פולהאם, שם משחק אחיו הצעיר בירון הלגה ריסה. ב-21 ביולי 2011 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה נגד קרוסדרס הצפון אירית במסגרת הליגה האירופית.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם בקבוצת אפואל ניקוסיה הקפריסאית לשנתיים. ב-25 במאי 2015 עזב את הקבוצה.
ב-25 באוגוסט 2015 חתם בדלהי דינאמוס ההודית. ב-11 במרץ 2016 חזר לקבוצת נעוריו אולסון לאחר 18 שנה. ב-14 ביוני 2016 הודיע על פרישה בגיל 35.
סטו
היסטוריה
עד המאה ה-7 לספירה היה כל אזור סטומאה בשליטת שבטים פינו-אוגריים. לאחר מכן החלו שבטים סלאביים להגר לתוך האזור ולהיטמע באוכלוסייה המקומית. במאה ה-13 נפרדו לראשונה הסטו מן האסטונים כאשר האחרונים נכבשו על ידי המסדר הטבטוני ואולצו להתנצר בעוד הסטו נשארו חלק מרפובליקת נובגורוד והיו עדיין פגאנים. במאה ה-15 הפכו בני הסטו לנוצרים אורתודוקסים, אולם חלק ניכר שמרו על מנהגיהם הפגאניים. אלמנטים קתוליים הובאו לסטומאה על ידי מתיישבים אסטונים, בעוד אלמנטים אלה נעלמו מאסטוניה עם השתלטות הלותרניזם שם.
תרבות הסטו זכתה לפריחה ושגשגה בתחילת המאה ה-20, בזכות פעילותם של ארגונים לאומיים רבים של הסטו. בשנת 1905 הגיעה אוכלוסיית הסטו לשיאה.
עם תום מלחמת העצמאות של אסטוניה בשנת 1920, נחתם בינה ובין רוסיה הבולשביקית חוזה טרטו, שבו החילה אסטוניה את ריבונותה על מחוז פטסרימאה (העיר פטסרי והאזור סביבה) ובכך נותרה כל אוכלוסיית סטומאה בתחום אסטוניה. לאחר מכן החלה הממשלה האסטונית בתהליך אסטוניזציה בסטומאה שכתוצאה ממנו החלו הילדים ללכת לבתי ספר אסטוניים ומספר נישואי התערובת עלה משמעותית. תהליך זה צמצם משמעותית את סך דוברי הסטו. לאחר מלחמת העולם השנייה וסיפוח אסטוניה לברית המועצות הוחלט ב-1945 על העברת מחוז פטסרי האסטוני למחוז פסקוב של רוסיה. מחוז פטסרי הפך לנפת פצ'ורסקי ובני הסטו התחילו להגר ממנו לאסטוניה.
בשנת 1991 חידשה אסטוניה את עצמאותה, אולם מחוז פטסרי ההיסטורי נותר בידי רוסיה. בפעם הראשונה בהיסטוריה חילק גבול מדיני את סטומאה ורבים מבני הסטו היגרו לאסטוניה. בשנת 1999 התגוררו פחות מ-200 בני הסטו בכ-50 יישובים בנפת פצ'ורסקי של מחוז פסקוב ברוסיה וכיום הם נהנים שם ממעמד של מיעוט אתני מוגן.
בני הסטו ברוסיה
ישנם שני אזורים גאוגרפיים עיקריים שנמצאים בנפת פצ'ורסקי של מחוז פסקוב, בהם מתגוררים בני הסטו:
הערות שוליים
Setu, Tangerang Selatan
אסטי
אַסְטִי (באיטלקית: Asti; בפימונטזית Ast) היא עיר במחוז פיימונטה בצפון-מערב איטליה, 55 ק"מ מזרחית מהעיר טורינו במישור נהר טנרו. היא בירת חבל הארץ אסטי.
המבנים המפורסמים של העיר כוללים ארמונות וכנסיות. בין השאר, הקתדרלה 1309–1348, הקתדרלה "סאן סקונדו" בסגנון רומנסקי ועל בסיס מבנה מהתקופה הרומית, מגדל מהמאה ה-13 וארמון אלפיירי 1749- 1803, מקום הולדתו של מחבר הטרגדיות הידוע. בעיר בית כנסת עתיק ומוזיאון ליהדות במבנה מהמאה ה-18.
ב"אסטי" שוק מפורסם ליינות משובחים - אדומים בעיקר אך גם לבנים - יש בה תעשיות לשימורי מזון, לייצור מתכות, לייצור זכוכית, ללבני בנייה ולייצור כימיקליים. תושבי אסטי מקיימים בחודשים אוקטובר עד דצמבר את עונת הכמהין (סוג פטריות) לבנות. אף על פי שהערים השכנות ידועות בטיב תצוגות הפטריות, עדיין הפטריות המצויות בגבעות מסביב לעיר ידועות בטיבן. בשנים 1948 ו-1994, הנהרות טנרו ו"ברבורה" הציפו חלקים גדולים של העיר וגרמו לה נזקים ניכרים.
תולדות העיר
אסטי הגיע לשיא השפעתה במאה ה-13 כאשר הייתה עצמאית. משנת 1575 עברה לשליטת בית סבויה, ובשנת 1861 הצטרפה לאיטליה המאוחדת.
מאז התקופה הנאוליתית גרו בני אדם באסטי וסביבותיה, בטרם נכבשה בידי הרומאיים בשנת 174 לפנה"ס. שמה ניתן לה על ידי הליגורים. אסטי פרושה "גבעה" בשפה הליגורית. בשנת 124 לפנה"ס בנו בה מחנה מבוצר (castra), אשר הפך להיות לעיר בשם "הסטה" או בשמה המלא Hasta Pompeia. בשנת 89 לפנה"ס היא קיבלה מעמד של קולוניה ובשנת 49 לפנה"ס היא הפכה ל-municipium. אסטי הפכה להיות עיר חשובה בתקופת אוגוסטוס, כחלק מהאזור התשיעי (Regio IX) של איטליה, כיום ליגוריה, עקב מיקומה האסטרטגי על נהר טנרו ועל ויה פלמיניה - הדרך הראשית של רומא העתיקה מצפון איטליה לרומא, אשר חיברה בין טורינו אז (Augusta Taurinorum) לבין "טורטונה" אז (Derthona). הדרכים הראשיות מובילות היום לצרפת ולשווייץ.
בשנת 402 נפלה העיר בפני הפולשים הברבריים שהציפו את איטליה, אחרי חורבן ה"אימפריה הרומית המערבית" ופחתה חשיבותה כלכלית. במאה ה-6 היא נבחרה לאחת מ-36 מקומות המושב של הדוכסים הלומברדים, אשר חילקו ביניהם את איטליה. שטחה התרחב והגיע עד לאלפים הימיים. בשנת 774 נכבשה העיר על ידי הפרנקים. עד המאה ה-11 היא הייתה תחת שלטון ה"בישופים". בשנת 1140 היא הייתה אחת מהערים הראשונות שהורשו על ידי הקיסרות הרומית הקדושה להטביע מטבעות. העיר החלה לכרסם בשטח הקרקעות שהיו ביד הבישופים ושאר הפאודלים. אלו פנו לפרידריך ברברוסה לסיוע. הוא כבש את העיר והעלה אותה באש בשנת 1151. לאחר מכן היא הצטרפה לליגה הלומברדית בלחימה נגד השליט הגרמני ושוב ניגפה. למרות זאת בשנת 1183 הוחזרו לה זכויותיה. במאה ה-13 הגיעה העיר לידי תפארתה. אמנם היא ראתה מלחמות קלות, אך היא שלטה על נתיבי הסחר המובילים מהנמלים השוכנים לחוף הים הליגורי צפונה. אחרי שורה של מלחמות, בשנת 1290 אסטי הפכה להיות לעיר החזקה בפיימונטה. מחלקות פנימיות על השליטה במסחר ובבנקאות של העיר הביאו לחלוקתה. החלק הגדול היה בשליטת משפחת הבנקאיים "סולרו", אשר מסרו אותה בשנת 1314 למלך נאפולי. בשנת 1342 עברה השליטה לידי שליט מילאנו אשר בנה בה מצודה ומגדל פעמונים להגנה על העיר.
מלבד תקופות קצרות, אסטי הייתה בשליטה צרפתית ישירה. במאה ה-16 היא עברה לשליטה גרמנית, ממנו למשנה למלך נאפולי ואחרי מותו עברה לשליטת בית סבויה. אסטי הייתה שותפה למלחמות שליטי סבויה והשתתפה בטלת מצור על השליט הספרדי של מילאנו. היא נחלה מפלה לספרד. בשנת 1703 עברה לשליטה צרפתית ובשנת 1705 חזרה שוב לבית סבויה. בשנת 1745 שוב חזרה לשליטת צרפת. בשנת 1797 אחרי מרד ומצב כלכלי גרוע העיר הכריזה על היותה רפובליקה. במצב זה היא הייתה רק יומיים. יצאה משליטה צרפתית בשנת 1814 אחרי מפלת נפוליאון. בשנת 1861 הצטרפה לאיטליה המאוחדת.
יהדות אסטי
בית הכנסת של יהודי אסטי יחד עם המוזיאון ליהדות (Museo Ebraico) מצוי במבנה מהמאה ה-18.
קיים נוסח תפילה מיוחד, נוסח "אסטיג'יאנו" (astigiano) או "Appam", שהם ראשי התיבות של הקהילות: אסטי, פוססנו ומונקוולו. הנוסח מורכב מנוסחי התפילה:המקומי, האשכנזי והצרפתי עתיק, אשר הונהג עם בואם של יהודים מצרפת בשנת 1394
אירועים
אחד האירועים החשובים הנערכים בעיר הוא ה"פליו של אסטי" (Palio d'Asti) אשר נערך על ידי רובעי העיר המסורתיים: ריוני "Rioni" ובורג'י "Borghi" יחד עם הערים השכנות מתחרים בתחרות רכיבה על סוסים ללא אוכפים. התחרות היא לזכר ניצחונה של "אסטי" על העיר השכנה "אלבה" בימי הביניים. המרוץ נחשב לעתיק ביותר באיטליה. המרוץ נערך בככר אלפיירי (Piazza Alfieri) ביום הראשון, השלישי, בחודש ספטמבר. אסטי מקיימת את פסטיבל בחודש ספטמבר, שבוע לפני הפליו. בשבוע זה מתכנסים תושבי החבל ומציעים לקהל את מזונם הטיפוסי ואת יינם. ביום הראשון של החגיגה הם מקיימים תהלוכה ממקומות מגוריהם אל העיר אסטי ובמהלך צעדם הם מתארים את מלאכת העבודה החקלאית שהם עוסקים בה במהלך השנה.
הרמן פוראס
הרמן פוראס (פורת) (בגרמנית:Hermann Poras; 1 במאי 1835 צ'רנוביץ – 14 במאי 1899) היה רופא ואיש ציבור יהודי-אוסטרי, שנודע כמייסד ומנהל בית ההבראה והמכון להידרותרפיה בעיירה סולקה בבוקובינה (בימינו עיירה - ברומניה).
קורות חיים
הרמן פוראס (פורת) נולד בשנת 1835 בעיר צ'רנוביץ, בחבל בוקובינה, באימפריה האוסטרית כבנם הבכור מבין שני בניהם של ישראל פוראס, יהודי ליטאי ממרימפול ושל חנה לבית פרנקייל. הוא התייתם מאביו בנעוריו. למד בגימנסיה בעיר הולדתו ואחר כך למד רפואה באוניברסיטת וינה בה סיים עם תואר דוקטור לרפואה ב-23 בדצמבר 1859. בשובו לצ'רנוביץ עבד כרופא ברובע ב' של העיר.
פעילותו ברדאוץ
פוראס היה נשוי החל משנת 1865 עם הנרייטה וייס, ילידת לבוב (למברג). בשנת 1869 שנת נישואיו להנרייטה וייס מלבוב, נכנס פוראס לפוליטיקה ובשנים 1870–1871 נבחר כנציג של צ'רנוביץ בפרלמנט האוסטרי בווינה. פוראס ומשפתחו עבר לגור עם משפחתו לעיר רדאוץ, שם נולדו ארבעה מילדיו. ברדאוץ היה פוראס פעיל בחיי העיר כיועץ רפואי ואחר כך כרופא מחוזי. תרם תרומה חשובה להקמת יחידות לטיפול ואשפוז בחבל בוקובינה, ביניהן בית החולים העירוני של רדאוץ. פוראס כיהן גם כן למשך 20 שנה בחבר בפרלמנט של דוכסות בוקובינה בצ'רנוביץ. ד"ר פוראס היה מעורב בסכסוך בין היהודים המודרניים ליהודים האדוקים על השליטה על בית הכנסת הגדול של רדאוץ (ה"טמפל"). באמצע מאמציו לחזק את הפעילות בבית ההבראה בסולקה, אחרי שהשיג מלווה מהשלטונות, נפטר הרמן פוראס בצ'רנוביץ באופן פתאומי מאירוע מוחי בשנת 1899. הובא לקבורה בעיר צ'רנוביץ.
חייו הפרטיים
אחיו יוזף פוראס היה קצין בצבא האוסטרו-הונגרי ובגיל 41 נהרג בסרייבו בעת מילוי תפקידו במבצע לכיבוש בוסניה בשנת 1878. מנישואיו עם הנרייטה לבית וייס נולדו לו חמישה ילדים: רוזה ברדך, שנספתה בשנת 1942 בגטו טרזין, אדוארד, ריכרד, יוזף ופרדריקה וולינגר.
אחריות
אחריות היא ערך מוסרי, שמשמעותו היא שהאדם בהיותו בוגר, נושא בתוצאות של מעשיו ופעולותיו שלו כלפי עצמו וכלפי חברתו וסביבתו, אם הוא בחר בהם מרצונו החופשי. כמו כן, אחריות טמונה בכל תפקיד שאדם לוקח על עצמו, ונותן דין וחשבון על פעולותיו במסגרתו. אחריות היא ערך חיובי, הקשורה קשר הדוק בחירות הפרט ובאושרו.
הגדרה בסיסית
אחריות כערך מוסרי משמעותה בראש ובראשונה שהאדם שחי בחברה, אינו יכול להתעלם מההשפעה של פעולותיו על בני אדם החיים בסביבתו. אחריות מהווה תשתית התפתחותית פסיכולוגית וחברתית שאדם אמור לרכוש בעזרת הוריו, מחנכיו ותרבותו. ההורים והמחנכים מאפשרים לצעיר לרכוש ידע ריאלי כדי להסתגל למציאות ולהשתלב בה ולהפוך לאדם עצמאי וחופשי.
בפילוסופיה, אחריות מוסרית היא מצב שבו לאדם מגיע שבח, אשמה, גמול או עונש על התנהגותו או העדרה, בהלימה עם התחייבויותיו המוסריות. ההחלטה מה (אם בכלל) נחשב "מחייב מבחינה מוסרית" היא עיסוק בסיסי באתיקה.
פילוסופים מתייחסים לבעלי אחריות מוסרית כ"סוכנים מוסריים". לסוכנים יש היכולת להתבונן על מצבם, להתכוון לנהוג באופן מסוים, ואז לנהוג בהתאם. הרעיון של רצון חופשי הפך לנושא חשוב בדיון העוסק בשאלה האם בני אדם אי-פעם אחראים מוסרית למעשיהם, ואם כן, באיזה מובן. הפילוסופים חלוקים לגבי השאלה האם רצון חופשי ודטרמיניזם יכולים להתקיים זה עם זה במקביל, ללא סתירה (קומפטיבליזם).
אחריות מוסרית אינה זהה בהכרח לאחריות חוקית. אדם נחשב אחראי חוקית לאירוע, כאשר מערכת חוקית מחויבת לשפוט אותו על אירוע זה. על אף שלעיתים קרובות כשאדם אחראי מוסרית למעשה מסוים, הוא גם אחראי לו מבחינה חוקית, שני המצבים לא תמיד מתלכדים, כיוון שהחוק לא יכול ולא מעוניין לכסות את כל תחומי המוסר האישי. לדוגמה, אם אדם מקלל את חברו והאחרון נפגע מכך רגשית, הוא לא ייחשב כאחראי מבחינת החוק למרות שרבים יחשיבו אותו כאחראי מבחינה מוסרית.
היות שהיחס הערכי הניתן לאחריות קשור במקרים רבים לנורמות חברתיות, הגדרת האחריות ומה שנכלל בה יכולה להשתנות בין תקופות, תרבויות, חברות, הקשרים ואנשים שונים.
תנאים ללקיחת אחריות
אחריות כרוכה ביכולות הבאות:
אחריות כלפי עצמי
לפי זרם המחשבה האקזיסטנציאליסטי, האדם חופשי באופן מהותי (זו המהות היחידה הקודמת לקיומו; הוא "נידון לחופש" על פי ז'אן פול סארטר), יכול וחייב לבחור ולעצב את חייו, גם אם הוא מעדיף לברוח מן החופש ולקבל על עצמו את עול החברה רק כדי להשתחרר מן הצורך לקבל אחריות על החלטותיו.
אחריות כלפי עצמי קשורה בתפיסתנו את השליטה בחיינו. האם אנו עצמנו שולטים בהם, או שמא הסביבה והתרבות שולטות בהם? אחריות משמעותה שהאדם הוא האדון לחייו ואינו משועבד לתכתיבים חיצוניים. אחריות זו מצריכה שתהיה לאדם חופש בחירה ויכולת לבחור בין אפשרויות בהתאם לתפיסת עולמו, בנוסף האדם צריך לקבל על עצמו את מלוא האחריות לתפיסת עולמו.
דן ענבר מגדיר אחריות כמימוש של חופש הבחירה, "מכאן, שפעילויות חופשיות הן הפעילויות היחידות שאדם יכול להיות 'אחראי' להן, משמע, לשאת באחריות. אם אכן, מודעות לחופש פירושה שהדברים 'יכלו להיות אחרת' בניגוד ל'היו חייבים להתרחש בדרך זו', כלומר, האדם יכול היה לעשות אחרת אילו רק בחר בכך, הרי שאחריות במשמעותה המוסרית, קשורה במהותה למימוש יכולת הבחירה. כאן באה לידי ביטוי משמעותה של אחריות האדם בפני עצמו. אחריות בפני הזולת, או בפני הרשות אין לה בהכרח קשר לבחירה חופשית."
גישתו של ז'אן פול סארטר
סארטר רואה באחריות רכיב מרכזי של האישיות החברתית הבוגרת. "האדם אחראי לחלוטין" "האדם הוא פרי מעשיו", ובהיותו אדון לעצמו, מכלול האחריות לחייו נופל על כתפיו. האחריות נובעת בחלקה מכך שיש לפעולותיו השפעה על העתיד, לא רק עתידו שלו אלא גם של אחרים. הוא טוען שהאדם תמיד חופשי ותמיד מחויב לקחת אחריות גם על מה שאינו בשליטתו. הוא נבחן במעשיו, ולא בהזיות או ברעיונות שלו. כלומר, התירוצים שאנו מספקים לאי-עשייה אינם תקפים על פי סארטר.
ויקטור פראנקל רואה בקבלת עול האחריות את מהות הקיום של האדם. "אין תשובה לחיים אלא בקבלת עול אחריות". הציווי של הלוגותרפיה הוא "חיה כאילו חיית את חייך בפעם השנייה וכאילו קלקלת מעשיך בפעם הראשונה, כשם שאתה עומד לקלקלם עכשיו". ציווי כזה מעורר את האחריות משום שהוא מכריח אותנו לשקול שנית את תוצאות פעולותינו הפוטנציאליות.
אחריות כלפי האחר
אחריות כלפי האחר היא עמדה מוסרית הנובעת ממחויבות כלפי האחר, ומנקודת מבט זו קבלת אחריות פירושה שהאדם המוסרי מעדיף לסבול עוול ולא לגרום עוול. כדברי סוקרטס. עמנואל לוינס העמיד את תורת המוסר על מושג האחריות כלפי האחר, וההיענות לקריאתו של האחר היא מה שעושה אותנו אנושיים. זוהי התחייבות להיענות לצרכיו של האחר, התחייבות שאינה הדדית ואינה מבוססת על יחסי גומלין. על פי לוינס האחריות קודמת לחירות ואין משמעות לחירות בלא האחריות כלפי הזולת. האחר הוא שמכתיב לנו אחריות מכוח נוכחותו מולנו. "זו אחריות הקודמת לחירות. אחריות הקודמת לכל התחייבות חופשית". "הזולת מטיל עליו אחריות שאין להתכחש לה, אחריות שלא החליט לקבל עליו, אבל אינו יכול להתחמק ממנה". "אני יכול לבוא במקום כל אדם, אבל אף אדם לא יכול לבוא במקומי". כלומר, על הסובייקט מוטלת אחריות על כל מה שאין מי שימלא את התפקיד במקומו.
לעומת לוינס טוען זברובסקי "להיות אחראי באופן אין סופי לכל דבר, משמע לא להיות אחראי על דבר" כלומר, זו דרישה בלתי אפשרית, מה גם שההתמסרות המלאה שנדרשת מאדם כלפי האחר, מבטלת את האנושיות שלו עצמו, כאילו הוא אמצעי לשמירת חיי האחר.
אחריות ותפקיד
"אחריות היא מרכיב הכרחי בכל תפקיד שאנו נוטלים על עצמנו, בין אם מדובר בתפקידים במעגל החיים, כמו נישואים, הוֹרוּת וחברוּת, ובין אם מדובר בתפקיד שממלאים בהיותנו חלק מחברה, כמו מקצוע, עיסוק, אזרחות ומנהיגות. למעשה כל חיינו החברתיים מעוגנים בתפקידים, משום שאנו פועלים במסגרת העולם האנושי ומעורבים בו, ולפיכך נושאים בתפקיד שמקנה אחריות על פעולותינו." אדם אחראי לוקח בחשבון את סביבתו ובעל יכולת לבצע שיפוט הולם. כך, אי-ידיעה של כללי המציאות אינה פוטרת מאחריות. זהירות היא חלק מהותי מאחריות, והיא כוללות חיזוי אירועים מקריים והגנה מפניהם. אחריות כוללת גם דברים שנגרמו עקב חוסר זהירות. מעשים שנעשים שלא במתכוון עלולים להביא לתוצאות חמורות, למשל תאונות דרכים. יש להניח כי לנהג הפוגע אין כוונה ממשית לפגוע בזולת, אבל בנהיגתו הוא לא התחשב בסביבה ובאנשים אחרים, ועובדה זו מטילה עליו את האחריות. עדיין אין מאשימים אותו בזדון, אבל חלה עליו אחריות מלאה.
סטפן קרשנר טוען שאי-אפשר להפריד בין האדם כבעל אישיות פרטית ומוסרית לבין המעשים שהוא עושה במסגרת התפקיד שהוא נושא. לכן הוא אינו יכול להתנער מן האחריות שבה הוא נושא כממלא תפקיד כלשהו בחברה.
תפקידים מסוימים מלווים בסמכות לקבל החלטות ולפעול, אך בשל כך היא יוצרת גם גבול לאחריות. דן ענבר בחן את הקשר שבין סמכות הקשורה בתפקיד לבין אחריות, וטוען: "כאשר הקשר בין פעולה לתוצאה אינו ידוע במלואו ואינו ניתן לשליטה, היכולת לקבל ולשאת באחריות, (הן לפעולה והן לתוצאה), תיגזר מממדים מוסריים שהם מעבר להגדרות התפקיד הפורמליות." יתר על כן, זיגמונט באומן טוען שאחריות עומדת בניגוד למחויבות, ומתעוררת רק כאשר המחויבות החוזית או הסמכות פוחתת או אינה קיימת, וככל שיש יותר אחריות מוסרית כן אנו שרויים בחרדה ובדאגה. "רק חרדת קודש, אהבה ואמביוולנטיות פנימית מאפשרות אחריות אמיתית, והיא הקרקע למוסריות ולקולו הלא נשמע של האחר, ולא אחריות בלתי מותנית בנוסח של לוינס".
חינוך לאחריות
בחינוך לאחריות, תפקיד ההורים והמחנכים מתמצה במתן אפשרות לצעיר לרכוש ידע ריאלי כדי להסתגל למציאות ולהשתלב בה. ג'ון דיואי טען שהתכלית העיקרית של החינוך היא להכשיר את הצעירים לקבלת אחריות בעתיד ולהצלחה בחיים. ז'ידו קרישנמוּרטי מציב אהבה כנגד חובה ואחריות, וטוען כי בחובה לא יכולה להיות אהבה, ובהימצא אהבה אין צורך בחובה ובאחריות. "כאשר אוהבים מישהו מטפלים בו ברוך ובעדינות. לעומת זאת, כאשר מכינים אותו, מכינים אותו להיהרג למען אידיאלים. לוּ אהבתם את ילדיכם לא היו מלחמות". "אהבה היא הגורם היחיד שיכול לחולל מהפכה יסודית, אך היא אינה מכשיר תעמולתי. רק כאשר הדגל, האמונה, המנהיג והרעיון כתוכנית פעולה, נושרים, תוכל להופיע האהבה". בעקבות סארטר התפתחה פסיכולוגיה אקזיסטנציאלית שהחשיבה את האחריות כחלק מהותי בחינוכו והתפתחותו של אדם בוגר, יצרני ועצמאי. יואב יגאל טוען כי אחריות היא אחד ממבני הנפש היסודיים ביותר של התינוק, וכאשר אין נענים לצרכיו עליו לקחת על עצמו את האחריות אף שהוא חסר אונים ואינו מסוגל להגיב ולשאת בנטל האחריות, ומכאן גם נובעות תסמונות נפשיות. כאשר על הצעיר לקבל אחריות זו על עצמו, הוא חווה אותה כאי-קבלה של אהבה מהוריו ואי-סיפוק של צרכיו ושל הערכתו. האחריות, טוען יגאל, מוכרחה להיכנס אל חדר הטיפולים כמבנה יסוד של הנפש. הצירוף של חוסר אונים ואחריות הוא צירוף פתולוגי. רפאלה בילסקי, כוללת באהבה גם דאגה וגם אחריות. אֵם שאינה דואגת אינה אוהבת, ו"אין דאגה ללא תחושת אחריות פנימית שנחווית כעניין רצוני לחלוטין, ולא כחובה".
אחריות מול דטרמיניזם
אימוץ של תפיסה דטרמיניסטית מובילה על פי האקזיסטנציאליזם להונאה עצמית ולהכחשת האחריות. האמונה בגורל כתוב מראש מפחיתה את שיקול הדעת ומצמצמת את האחריות. דבקות בערכי החברה ובדרישה לנאמנות לה מוצבים פעמים רבות אל מול האחריות האישית. הקיום המוסדי והנאמנות לו מעודדים חיים נטולי אחריות, והפרט הופך לאמצעי בשרות החברה. כך מוצדקת הבריחה מאחריות אישית אל קיום בתוך הסדר החברתי, המשמש לדיכוי זכויות הפרט, והעלמת האחריות האישית והחופש.בספרו "בסוד שיח" מזהיר מרטין בובר מפני העריצות והדטרמיניזם של ההמון והחברה: "משבאה ההצטרפות אל הציבור מתבטלת ההכרעה האישית שמבלעדיה אין מה לדבר על אחריות [...] אך יש אחריות שאין בידי הציבור ליטול מאתנו, זו האחריות בפני האל שאינה ניתנת להתנערות גם בפני הציבור." ב"מחברות על אתיקה" טוען סארטר שהמעבר מאני לאנחנו והאיחוד של אוסף 'אניים' מאפשר להימנע מן הדאגה ומן האחריות כלפי עצמי. ב"החופש מהידוע" כותב ז'ידו קרישנמורטי: "כל הצורות החיצוניות של שינוי שהביאו מלחמות ומהפכות לא שינו את הטבע הבסיסי של האדם החי בעולם מכוער עד מאוד. והשינוי אפשרי רק אם נבין לעומק ובאופן קונקרטי שאנו אחראים ללא עוררין למצב העולם. לכל מלחמה, לכל עוני ואומללות, בשל האלימות והתחרות, בשל הלאומנות, האנוכיות והאלוהים שלנו, בשל דעותינו הקדומות והאידיאלים שלנו ובשל היותנו חלק מחברה זוועתית ידועת מלחמות."
ניאסוויז'
ניאסוויז' (בבלארוסית: Нясві́ж, בליטאית: Nesvyžius, ברוסית: Не́свиж, בפולנית: Nieśwież, ביידיש: נעשוויז; ניעסוויז) היא עיר בבלארוס והמרכז המנהלי של מחוז ניאסוויז' בפרובינציית מינסק. בעיר מצויה אתר המורשת העולמית טירת ניאסוויז'.
היסטוריה
מהמאה ה-13 הייתה ניאסוויז' חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא. במאה ה-15, בעודה עיר קטנה, עברה לבעלותה של משפחת אצילים מקומית, ובמעמד זה נותרה עד 1813. הספר הראשון בשפה הבלארוסית פורסם בניאסוויז' בשנת 1562. טירת ניאסוויז' הוקמה בשנת 1583, ועד סוף המאה ה-16 נוסדו בה מנזרים שהשתייכו לבנדיקטינים והישועים. לפי המסורת במנזר הבנדיקטי פתוח מתכן מקורי למשקה קרופניק שהיה פופולרי בין האצולה הפולנית-ליטאית. בשנת 1586 הוענקו לעיר זכויות עיר.
בתחילת המאה ה-17 פקדו את העיר מגפות, וכמו כן ניזוקה העיר בפלישת השוודים בעת המלחמה הצפונית הגדולה אך שוקמה עד מחצית המאה, וכן נוסדו בה תעשיות משי וטקסטיל, בית ספר לטירוני צבא, תיאטרון, מקהלה ואף בית ספר לבלט. באמצע המאה ה-18 כבשו כוחות האימפריה הרוסית את האזור, ובשנת 1772 הועברה ספריית העיר, ובה כ-10,000 ספרים וחפצי אמנות, לסנט פטרסבורג. ספרים מספרייה זו נמסרו לאקדמיה הרוסית למדעים. בשנת 1812 כבשו כוחותיו של נפולאון את ניאסוויז', אך האימפריה הרוסית שבה והשתלטה על העיר עוד באותה שנה.
יהודי ניאסוויז'
הרב חיים זונדל מכבי הקים בעיר אגודה של חובבי ציון.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-3,400 יהודים מתוך כ-7,500 תושבים. לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא האדום בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הגיעו לעיר כ-1000 פליטים יהודים.
ז'וזפ ראיק
ז'וזפ ראיק אי גריגה (בקטלאנית: Josep Raich i Garriga, לעיתים נקרא בשם הספרדי "חוסה" (José); נולד ב-28 באוגוסט 1913 במולינס דה ריי שבספרד, נפטר ב-25 ביולי 1988 בברצלונה שבספרד) היה כדורגלן קטלאני-ספרדי ששיחק בעמדת הקשר. את רוב הקריירה שלו בילה ראיק בברצלונה, שם שיחק במשך שתי קדנציות - הראשונה בין 1934 ל-1936 והשנייה בין 1940 ל-1945. לתקופה קצרה במהלך מלחמת האזרחים הספרדית שיחק בקבוצות בצרפת. כמו כן, ערך ראיק הופעה אחת במדי נבחרת ספרד.
קריירה
ראיק נולד וגדל במולינס דה ריי, עיירה בקטלוניה, שם שיחק במערכת הנוער של מועדון קטן ומקומי. ראיק החל את הקריירה שלו כחלוץ. ב-1934 הצטרף לברצלונה, הקבוצה הבכירה בקטלוניה, ואת הופעת הבכורה שלו ערך ב-2 בדצמבר, בניצחון הליגה 4-0 על ארנס דה גצ'ו. במשחקו השני במדיה כבש שער בכורה, בהפסד 2-1 לריאל בטיס ב-9 בדצמבר. עונתו הראשונה הייתה מוצלחת ברמה האישית - ב-19 משחקים בהם פתח הבקיע 11 פעמים, כולל צמדים במשחקים מול ריאל אוביידו, אתלטיק בילבאו וראסינג סנטנדר, אולם ברמה הקבוצתית, ברצלונה כשלה בליגה וסיימה במקום ה-6 בלבד.
בהמשך הקריירה הוסט ראיק לעמדת הקשר, ועם זה ירד קצב הבקעת השערים שלו. בעונת 1935/1936 השתתף ב-21 מתוך 22 משחקי ליגה, בהם כבש פעמיים. ברצלונה, אותה אימן פטריק אוקונל האירי, הגיעה למקום ה-2 בליגה ולגמר הגביע הספרדי, בו הפסידה לריאל מדריד 2-1. לאחר תום העונה פרצה מלחמת האזרחים הספרדית. ברצלונה ערכה סבב משחקים באמריקה, ובשל חשש לחייהם כשיחזרו לספרד, ברחו רוב שחקני הקבוצה, למקסיקו ולצרפת. ראיק עצמו עבר לצרפת, שם שיחק לתקופות קצרות בסטה ובטרואה.
המלחמה תמה ב-1939, ראיק שב לספרד אך הושעה ממשחק עד 1940 על ידי התאחדות הכדורגל הספרדית. בסוף השנה שב לשחק במדי ברצלונה, והחל מהקלאסיקו ב-1 בדצמבר בו ניצחה קבוצתו 3-0 את ריאל מדריד, פתח בכל 13 המשחקים עד סוף העונה, מבלי להבקיע שער. עונת 1941/1942 הייתה עונת שפל עבור ברצלונה בליגה, שהצליחה להישאר בליגה הראשונה הודות לניצחון במחזור האחרון. ראיק פתח ב-23 מחזורי ליגה וכבש שני שערים, שניהם בבעיטות עונשין, הראשונה מהן בקלאסיקו בו הפסידה ברצלונה 4-3 למדריד. למרות חוסר ההצלחה בליגה, זכתה ברצלונה בגביע הספרדי הודות לניצחון 4-3 בהארכה על אתלטיק בילבאו, בו פתח ראיק. בעונה לאחר מכן התאוששה ברצלונה, היא הגיעה למקום ה-3 בליגה, כשראיק משתתף ב-24 משחקים ותורם שער אחד לזכות קבוצתו.
ראיק הוסיף לפתוח בעקביות בהרכב ברצלונה גם בעונת 1943/1944. הוא פתח ב-21 משחקים מתוך 26, בהם הבקיע שער אחד, בניצחון 4-3 על ולנסיה ב-3 באוקטובר 1943, וברצלונה סיימה במקום ה-6 בלבד בליגה. בעונה הבאה, עם ז'וזפ סמיטייר כמאמן, הצליחה ברצלונה לזכות באליפות השנייה בתולדותיה. ראיק אמנם פתח את העונה עם הבקעת שער עצמי לרשת קבוצתו בתיקו 1-1 עם אתלטיקו אביאסיון, אך הוא המשיך להופיע בעקביות במדי הקבוצה והוא שותף ב-17 משחקים במשך העונה. לאחר סוף העונה פרש ראיק משחק, בהיותו בן 31. במשחקה הראשון של ברצלונה לעונת 1945/1946 נערך לכבודו טקס פרידה. בסך הכול הופיע ראיק ב-138 משחקי ליגה במדי ברצלונה, בהם הבקיע 17 שערים.
ראיק ערך הופעה בודדת במדי נבחרת ספרד, במשחק ידידות מול ב-28 בדצמבר 1941, אז ניצחה ספרד את יריבתה 3-2. בנוסף לכך, הוא זומן לסגל הנבחרת על ידי מאמנה גארסיה דה סלסאר למשחק ידידות נוסף ב-1936, נגד נבחרת גרמניה, אך הוא לא שותף בו. כקטלאני, השתתף ראיק גם במשחקיה של נבחרת קטלוניה. בין 1934 ל-1944 שיחק ב-12 משחקים, בהם הבקיע פעמיים.
בשנת 1950 הוא שיחק מספר משחקים בקבוצת "מולינזה" מליגה הקטלונית השנייה לצד פרנססק בטנקורט איתו שיחק גם בברצלונה.
לרדת מהעץ
לרדת מהעץ הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2013 בבימויו של גור בנטביץ', עם גל תורן, שרה אדלר ומאיה קניג בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי גור בנטביץ' בהשראת המאבק הממושך שניהלו תושבים נגד תוכניות להקמת מגדלי מגורים וחניון במתחם קרית ספר בתל אביב.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2012:
תקציר העלילה
ניצן "ניצ" (גל תורן) חוזר משהייה ממושכת באוסטרליה בתקווה להשיב אליו את חברתו קסם (שרה אדלר) וכלבו האהוב "זורבה". קסם לא רוצה לפגוש אותו לאחר שעזב אותה בפתאומיות. ניצ מתמקם במגרש מול ביתה של קסם ופוגש שם את להב (גור בנטביץ') פעיל חברתי שמנהיג את תושבי המקום למנוע את הפיכת המגרש לחניון במקום לפארק לרווחת התושבים. ניצ מתנגד להצטרף למאבק. בעזרת חברו ערן (יובל שפרמן) הוא מקבל את מפתחות דירתה של קסם, נפגש עם כלבו האהוב זורבה ומוציא אותו מידי בוקר וערב. קסם מסכימה למצב בתנאי שלא ישכון בדירה.
עם הזמן נפגש ניצ עם הבלוגרית תדי (מאיה קניג) שמצלמת סרטונים על מאבק התושבים. הוא נפגש גם עם השכנה גברת נחומי (טליה פישמן) שמתמחה בגלגול נשמות ונשואה לעו"ד נחומי (נתן ברנד) שמלווה משפטית את המאבק. הזוג נחומי רבים כל הזמן וצעקותיהם נשמעות למרחוק.
ניצ נפגש עם השומר זוהר (זוהר דינר) ששומר על המקום מטעם כריש הנדל"ן צמח (דורון צברי). היחסים עם קסם משתפרים לאחר ששניהם מטפלים בכלב החולה ומביאים אותו לווטרינר להמתת חסד. לאחר מכן הם רבים והיא מנתקת איתו את היחסים למרות כל הפצרותיו.
המאבק הציבורי נכשל, כולם עוזבים, רק ניצ נשאר בשטח ומתגורר על עץ. מדי פעם הוא יורד לאכול במזנון של שם טוב (סשה אבשלום אגרונוב) שנמצא בתהליך חזרה בתשובה.
למגרש מגיע צמח עם דחפורים ושוטרי יס"מ כדי לפנות את ניצ שמתמקם על עץ פיקוס ומאיים להתאבד.
לבסוף רואים שבמקום יש חניון עם בודקה, המאבק נכשל.
שליו קשקשים
תת-מינים
לשליו הקשקשים 4 תת-מינים.
חופשה בבית
חופשה בבית היא חופשה בה אדם, בני זוג או חברי משפחה בוחרים לקחת חופשה באזור בו נמצא הבית ובמקביל לקחת חלק בפעילויות פנאי שונות הנמצאות במרחק של יום טיול לכל היותר מהבית ואינו מצריך לינה מחוץ לבית.
באנגלית סוג חופשה זה מכונה Staycation (הלחם בסיסים של המילים "Stay", "שהייה", ו-"Vacation", "נופש"). באנגלית בריטית המונח "Staycation" מתייחס יותר לכל סוג של תיירות פנים במדינת המגורים, כחלופה לחופשה מחוץ למדינת המוצא.
פעילויות נפוצות במסגרת סוג חופשה זה יכולות לכלול שימוש מרובה בבריכה בחצר האחורית, ביקור בפארקים מקומיים, מוזיאונים מקומיים, בפסטיבלים מקומיים ובפארקי שעשועים מקומיים. יש אנשים שמקפידים להיצמד לסט של כללים עבור חופשות מסוג זה, כגון קביעת תאריך התחלה וסיום לחופשה, תכנון של לוח זמן מבעוד מועד, והימנעות מלקיחת חלק בפעילויות שמבצעים בדרך כלל בשגרה, במטרה ליצור תחושה של חופשה מסורתית.
חופשות מסוג זה לפופולריות רבה במיוחד ברחבי העולם בשנים 2020 ו-2021 בעקבות ההתפרצות העולמית של מגפת הקורונה כאשר הגבולות נסגרו ואנשים רבים נאלצו לתכנן את החופשה השנתית במדינתם או בקרבת מקום לביתם.
רב-קו
רב-קו הוא כרטיס חכם המשמש כאמצעי תשלום במערכת התחבורה הציבורית בישראל. הכרטיס הונהג לראשונה בשנת 2008. כרטיס זה החליף את השימוש בכרטיס נסיעה שהיה נהוג קודם לכן.
טכנולוגיה
כרטיס רב-קו הוא כרטיס חכם בעל שבב מעבד, רכיב זיכרון בגודל KB2, מערכת הפעלה וממשק ללא מגע, המשתמש בתקן קליפסו, תקן שנבחר לשימוש על ידי משרד התחבורה.
סוגי כרטיסים של רב-קו
קיימים ארבעה סוגים של כרטיסי רב-קו: בכרטיס זה ניתן לממש הנחות לזכאים (נוער, אזרח ותיק, סטודנט, נכה, זכאי) וכן חופשי חודשי. הכרטיס מבטיח החזר היתרות במקרה שבו הוא נפגם או אבד. הכרטיס אינו מאפשר קבלת הנחות לזכאים, אלא רק הנחות כלליות: ערך צבור, נסיעת המשך, חופשי יומי או שבועי. הכרטיס האנונימי אינו מבוטח מפני אובדן או תקלה של הכרטיס. כרטיס זה מאפשר קבלת הנחות לזכאים. המידע נשמר רק על גבי הכרטיס, ולכן אינו ניתן לשחזור במקרה אובדן או גנבה.
מ-1 באוגוסט 2022 החליטה שרת התחבורה מרב מיכאלי כי כרטיס חדש זה, זהב קו, מאפשר נסיעה חינם בכל סוגי התחבורה הציבורית, בכל הארץ. הזהב קו, בשונה משאר הרב-קו, מגיע בצבע זהב לעומת ירוק זית של שאר כרטיסי הרב-קו, דבר האמור לשמש להדגשה כי כרטיס זה מאפשר נסיעה חינם.
הטמעת הכרטיס באמצעי התחבורה השונים
הנפקת כרטיסי הרב-קו החלה ב-2008. באותה שנה חברת דן הכניסה את הרב-קו לשימוש בקווי אוטובוס נבחרים.
בחברת אגד החל השימוש בכרטיס הרב-קו בקווים עירוניים ופרבריים באזור רחובות, החל מקיץ 2011 בגוש דן (במקביל לרפורמה שבוצעה במערך הקווים), והחל מסתיו 2011 באזור חיפה וירושלים. לאחר מכן נמשכה פריסת הכרטיס באזורים נוספים, לרבות בקווים בין עירוניים. בכל האזורים מתאפשרת נסיעת מעבר אך ורק באמצעות כרטיס הרב-קו.
רכבת ישראל הודיעה על מעבר להפעלה מלאה של הרב-קו החל מספטמבר 2012. החל מיולי 2015 גם הכרמלית שבחיפה מאפשרת שימוש בכרטיס הרב-קו.
באוגוסט 2019 הודיע משרד התחבורה על הפעלת קווי מונית שירות אשר יאפשרו תשלום ברב-קו.
מערך הסליקה הארצי
החל מ-2015 החלה לפעול מסלקה משותפת של כל מפעילי התחבורה הציבורית. הקמתה איפשרה שימוש בערך כספי צבור או בכרטיסיית נסיעה הטעונה בכרטיס החכם בחברות תחבורה שונות, בלי תלות במפעיל. הפעלתה איפשרה גם שחזור של חוזי נסיעה מכרטיסים אבודים בכל עמדה מתאימה. ב-1 בינואר 2017 החל שילוב זה בהסדרי הנסיעה גם ברכבת הקלה בירושלים.
יהודה ושומרון
מינואר 2020 החל השימוש בערך צבור ביהודה ושומרון. קודם לכן הנסיעה בתחבורה הציבורית באזור זה התאפשרה אך ורק באמצעות כרטיסיות, מזומן וחוזים תקופתיים. נוסעים בקווי יהודה ושומרון הקונים כרטיס בודד במזומן נהנים ממילא מהנחה, בסובסידיה ממשלתית, בגובה חצי ממחיר הנסיעה המלא ("הנחת מיגון"). ההנחה גבוהה מזו המגולמת במחיר ערך צבור, מה שהופך את השימוש בהסדר בקווים אלה לבלתי כדאי.
הפסקת השימוש בכרטיסי נייר
חברת דן הפסיקה למכור כרטיסי נסיעה מנייר במרץ 2010. אגד הפסיקה למכור כרטיסיות ניקוב מנייר ביולי 2012, ורכבת ישראל הודיעה על מעבר להפעלה מלאה של הרב-קו החל מספטמבר 2012.
חברות התחבורה הציבורית טענו כי המעבר לשימוש בכרטיס הרב-קו במקום כרטיסי נסיעה מנייר תורם לאיכות הסביבה. רכבת ישראל הדפיסה מדי שנה כרטיסי נסיעה במשקל של כ-400 טון עד לתחילת השימוש בכרטיס החכם. עם זאת, השימוש בנייר לא הופסק לחלוטין במסגרת התחבורה הציבורית. גם לאחר הפסקת השימוש בכרטיסי נסיעה מנייר, בעת טעינת הכרטיס החכם מונפקת קבלה, וכן מונפק "אישור נסיעה" בכל נסיעה בה מופחת הסכום הצבור או מבוצע ניקוב בכרטיסייה.
חברת "אגד" הפסיקה ביולי 2012 להנפיק "אישורי נסיעה" על ניקוב בכרטיסייה, אך חזרה להנפיקם החל מיולי 2013.
סיום התהליך
ב-8 במרץ 2018 החל השלב האחרון בהטמעת הרב-קו. הטענה עצמית מראש ותיקוף באוטובוס. באוטובוסים הותקנו מכשירי תיקוף בשירות עצמי ובאוטובוס אין אפשרות לטעון אצל הנהג. החל מתאריך זה לא מתאפשרת רכישת כרטיסי נסיעה או טעינת רב-קו אצל נהגי האוטובוסים בירושלים. החל מינואר 2019 בגוש דן. אבל באוטובוסים של חברת מטרופולין בתל אביב יש מכשירי טעינת רב-קו. במכשירים באלה אפשר גם לשלם על נסיעה אחת.
תהליך זה זכה לתרומה משמעותית בתקופת משבר הקורונה בישראל שבה נאסר במסגרת התקנות לשעת חירום על תשלום מזומן אצל הנהגים.
החל מ-15 בדצמבר 2020 הציבור היה יכול לשלם גם דרך האפליקציות פרטיות Moovit, הופאון רב-פס, ANY WAY והאפליקציה הממשלתית התחנה. לצד האפליקציות, הותר להמשיך להשתמש בכרטיס החכם.
טעינת רב-קו באמצעות יישומון למחשב ולטלפון סלולרי
באוקטובר 2019 נודע כי בתחילת 2020 (לפי משרד התחבורה), בתחבורה ציבורית (אוטובוסים, רכבות, מוניות שירות והרכבת הקלה) תהיה אפשרות לסרוק ברקוד באמצעות טלפון חכם או להצמיד אותו למכונת התיקוף, ובסוף החודש כרטיס האשראי (שאת נתוניו יש להזין מראש) יחויב עבור חוזה הנסיעה המשתלם ביותר לאותו החודש, בהתאם לכמות הנסיעות שנעשתה באותו החודש (לדוגמה, אם עד סוף החודש היו 2 נסיעות בלבד, התשלום יהיה על הנסיעות בנפרד; אם היו עד סוף החודש נסיעות רבות, התשלום יהיה על "חופשי חודשי" או חוזה אחר שיתאים). את זה יהיה ניתן לעשות דרך אפליקציות חדשות שיפתחו ויפעילו בנק דיסקונט (בשיתוף חברות סלופארק ו־HopOn), ישראכרט, וחברה חדשה בשם תסת"צ - שיתוף פעולה של Moovit, פנגו ו־Bit של בנק הפועלים (שדרכה יתבצע התשלום). חברות אלו נבחרו במכרז של הרשות הארצית לתחבורה ציבורית. שלוש החברות יהיו חייבות גם להעמיד מרכז שירות לפניות הציבור. שימוש בכרטיסי רב־קו בתחבורה הציבורית יהיה אפשרי גם אחרי השקת האפשרות הזו, זאת כדי לאפשר לאנשים שאין להם טלפון חכם (כמו קשישים, ילדים, חרדים וכו') לשלם עבור נסיעות. בינואר 2020, נודע כי אפליקציות התשלומים תחל לפעול באפריל, בזמן שהקבוצה של Moovit ופנגו תהיה הראשונה בפיילוט שהתחיל אז.
אחרי עיכובים, אפליקציות התשלומים החלו לפעול בדצמבר 2020. בנוסף אליה, הופעלה אפליקציות התחנה. בתחילה, התשלום יתאפשר רק באוטובוסים ובמטרונית בחיפה. בהמשך יתאפשר באחרים. במרץ 2021, נוספו רכבות.
הסדר נסיעה
ההבדל בין האפליקציות אינו בתעריף אלא בכלים נוספים שיש בהן, בחוויית המשתמש ובמידת הנגישות ופשטות ההפעלה. בכל האפליקציות יוענקו כל ההנחות הנהוגות - לנוער, אזרחים ותיקים וסטודנטים. האפליקציות אמורות לחשב את מסלול התשלום המשתלם ביותר עבור הנוסע.
ב-3 האפליקציות הפרטיות החיוב יתבצע על פי חישוב נסיעות חודשי בתאריך ה-25 בכל חודש. החיוב בפועל יתבצע במועד חיוב כרטיס האשראי שיוזן אליהן.
עלות הנסיעה באמצעות האפליקציה תחושב על פי מרחקי הנסיעה שבוצעו בפועל על פי ״שיטת הטבעות״, המחלקת את המדינה ל-6 טבעות חיוב. הלקוח יימצא "במרכז הטבעת", כך שהמרחק שהוא עובר בין "טבעות החיוב" יהיה הבסיס לחישוב החיוב תמורת הנסיעה. זאת, בשונה משיטת התעריפים הוותיקה יותר המחשבת תעריפי נסיעה לפי טבעות גאוגרפיות קבועות ומוגדרות מראש, מבלי להתחשב בנקודת המוצא של הנוסע.
הסדר נסיעה ערך צבור
מאפשר טעינה של כסף מזומן על הכרטיס, כאשר במעמד הטעינה מתווסף בונוס כספי המגלם הנחה במחיר הנסיעה. בכל נסיעה שתבוצע מחויב הערך הצבור בעלות המלאה של כרטיס הנסיעה. לכסף הנטען בכרטיס אין תאריך תפוגה, ולא ניתן לרכוש בעזרת הערך הצבור כרטיסי מנוי.
בכל הטענה מזוכה הכרטיס בכסף, בהתאם לפרופיל האישי שברב-קו, בערך כספי גבוה יותר מזה ששולם בפועל. על פי הפרופיל המוטען בכרטיס. לדוגמה: בעת הטענת 30 ש"ח:
הסדר נסיעה תקופתי
מנוי המקנה אפשרות לנסיעה חופשית בין כלל אמצעי התחבורה הציבורית באזור הנבחר: אוטובוסים, רכבת, רכבת קלה ומטרונית. המנוי תקף מהשעה 4:00 בבוקר בתחילת היום / שבוע / חודש קלנדרי ועד לסיומו בשעה 4:00.
חופשי יומי ארצי
לראשונה בישראל אפשר לנסוע עם כרטיס חופשי בכלל אמצעי התחבורה מהצפון ועד הערבה.
מעבר 90 דקות
באזורים המטרופוליניים (ירושלים, ת"א, חיפה וב"ש) מקנה הנסיעה הראשונה גם זכות מעבר במשך 90 דקות לאמצעי תחבורה עירוניים אחרים. חובת התיקוף קיימת גם בנסיעות אלה, במהלך 90 הדקות לא יגרעו נסיעה נוספת או חיוב נוסף על הנסיעה.
השוואה לכרטיסים דומים במדינות העולם
OV-chipkaart הוא כרטיס דומה המופעל הדרגתית בכל אמצעי התחבורה הציבורית בהולנד, כולל רכבות. חסרונו לעומת הכרטיס הישראלי הוא מחיר רכישתו – 7.50 אירו, ותוקפו המוגבל ל-4–5 שנים. כמו הכרטיס הישראלי גם את הכרטיס ההולנדי ניתן להנפיק במקום, יש צורך במילוי טופס והמתנה עד להכנת הכרטיס הנמשכת מספר דקות. קיים כרטיס חד-פעמי מיוחד לתיירים. מאחר שכל המדינה מחולקת לאזורי כרטוס, על הנוסע להעביר את הכרטיס בכל נסיעה גם ליד מכשיר תיקוף בתחילת הנסיעה וגם בסופה. באוטובוסים נמצאים מכשירי תיקוף ליד דלתות הכניסה והיציאה. בגין נסיעה ברכבת על הנוסע להעביר את כרטיסו ליד מכשיר תיקוף בהיותו בתוך תחנת המוצא ופעם נוספת עם יציאתו מתחנת היעד. אם הנוסע שוכח להעביר את כרטיסו בגמר הנסיעה, תחויב יתרת חשבונו ב-4 אירו. נוסע ששכח לתקף את כרטיסו בגמר הנסיעה וחויב בסכום זה יכול לבקש החזר, אך הדבר כרוך בהליך בירוקרטי.
בעיר ניו יורק פועל מאז 1993 ה-MetroCard, אשר רכישתו במכונות המכירה היא קלה ואינה דורשת הוספת תמונה או פרטים אישיים. מערכת דומה קיימת גם בשיקגו.
Play (אלבום של נמיאה אמורו)
Play הוא אלבום האולפן השביעי של נמיאה אמורו. האלבום יצא לאור ב-27 ביוני 2007. הוא מציג את הסגנון החדש של נמיאה אמורו, יש בו שיר עם נגיעות של רוק, "It's all about you". האלבום שהה במקום הראשון בשבוע הראשון לצאתו. הוא נקרא כך משום שלהקליט אותו, היה כמו "משחק".
יוסף עטאונה
יוסף עטאונה (לעיתים: אלעטאונה; נולד ב-25 באוקטובר 1966) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי ופעיל במאבקים שונים של החברה הבדואית בנגב. במהלך כהונת הכנסת העשרים כיהן למשך חודשים בודדים כחבר כנסת מטעם מפלגת חד"ש בסיעת הרשימה המשותפת, ובבחירות לכנסת העשרים וחמש נבחר מחדש ברשימת חד"ש-תע"ל.