cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוזן סונטג
הגותה
סונטג המשיכה לפתח את התאוריה על תפקידו של הצילום בחיים האמיתיים במאמרים ובספרה להתבונן בסבלם של אחרים (2003, 2005). ספר זה אינו המשך או הרחבה של "הצילום בראי התקופה" אלא הוא בעיקר עוסק בצילום מלחמה. באמצעות הדיון בצילום היא מבקשת לענות על אחת משלוש השאלות שהוצגו ב"שלוש הגינאות" ספרה של וירג'יניה וולף, "איך לדעתך ניתן למנוע מלחמה?".
הספר מבקש לעורר את הקורא להרהר באופן שבו אנחנו מתבוננים בתצלומים שמתעדים את פגעי המלחמה. אילו תגובות מתעוררות בנו כאשר אנחנו מתבוננים בתמונות של החורבן, פציעה ומוות. ההתבוננות מביאה, לרוב, לתחושות של אמפתיה כלפי מי שסובל, אולם ההזדהות מניעה מעטים ביותר לפעולה.
להתבונן בסבלם של אחרים היה הספר האחרון שסוזן סונטג פרסמה לפני מותה. הספר זכתה לפרס The National Book Critics Circle Awards לשנת 2013.
מעורבות חברתית-ציבורית
סוזן סונטג הייתה פעילה פוליטית גם לאחר 1960. כסופרת עסקה בנושאים הנוגעים לזכויות אדם, מיעוטים ואקטיביזם. היא נסעה להאנוי בעת ההפצצות האמריקאיות על העיר בעת מלחמת וייטנאם וכתבה באופן אוהד על החברה הצפון וייטנאמית. לדידה, הייתה הבחנה ברורה בין האידאולוגיה הצפון וייטנאמית לבין סין המאואיסטית וכן הקומוניזם המזרח-אירופאי, אותו כינתה בשלב מאוחר יותר בחייה "פשיזם עם פנים אנושיות". ב-1982 היא הזדהתה עם תנועת סולידריות הפולנית.
בין השנים 1987–1989, בזמן שכיהנה סונטג כנשיאה של הסניף האמריקאי של ארגון הסופרים הבינלאומי PEN, איתאללה רוחאללה ח'ומייני קרא למותו של הסופר סלמאן רושדי בגלל הדרך בה הוצגה דמותו של הנביא מוחמד בספר "פסוקי השטן". סונטג הובילה את המחאה בקהילה הספרותית.
בשנות התשעים נסעה סונטג מספר פעמים לסרייבו וקראה לפעולה בינלאומית נגד מלחמת האזרחים המתרחבת באזור. בשנת 1993, היא ביימה והפיקה בסרייבו את המחזה של סמואל בקט "מחכים לגודו".
סונטג זכתה בשנת 2001 בפרס ירושלים לספרות.
סונטג הלכה לעולמה ב-28 בדצמבר 2004, בגיל 71, מלוקמיה. כשלושים שנים קודם למותה קיבלה כימותרפיה והקרנות לטיפול בסרטן השד וסרטן הרחם בהם לקתה. היא נקברה בבית הקברות מונפרנאס בפריז. את תקופת מחלתה האחרונה תיעד בנה דייוויד ריף.
המפסטד שלי
המפסטד שלי (באנגלית: Hampstead) הוא סרט דרמה בריטי משנת 2017 שביים ג'ואל הופקינס וכתב רוברט פסטינגר. הסרט מבוסס על חייו של הארי האלוס (Harry Hallowes) שדרש בעלות על חצי דונם של חלקת אדמה בהמפסטד הית'. מככבים בסרט דיאן קיטון, ברנדן גליסון, ג'יימס נורטון, לזלי מנוויל, ג'ייסון ווטקינס וסיימון קאלו. הסרט יצא לאקרנים ב-23 ביוני 2017 על ידי אנטרטיינמנט ואן Films.
הפקה
ב-20 באוקטובר 2015 צורפו דיאן קיטון וברנדן גליסון לצוות השחקנים. ב-13 במאי 2016 צורפו לקאסט לזלי מנוויל, ג'יימס נורטון, ג'ייסון ווטקינס וסיימון קאלו. שלב הצילומים החל ב-22 במאי 2016.
הסרט יצא לאקרנים ב-23 ביוני 2017 על ידי Entertainment One Films.
אמילי ברינגטון
אמילי ברינגטון (באנגלית: Emily Berrington; נולדה ב-7 בדצמבר 1986) היא שחקנית אנגלייה ששיחקה בתפקיד סימון אל-חרזי בסדרה "24: Live Another Day", ובתפקיד ניסקה בסדרה "אנושיים" של ערוץ 4 ו-AMC.
ביוגרפיה
ברינגטון נולדה בעיר אוקספורד שבאוקספורדשייר. הוריה היו עובדים סוציאליים, שפתחו עסק של הכשרה מקצועית למגזר הציבורי. יש לה שלושה אחאים: איימי שהיא פרופסור בארצות הברית, טום, עובד עבור IMG באבו דאבי, וקייטי כותבת למגזין ווג. ברינגטון למדה בבית הספר צ'ני, ואחר כך למדה פיתוח גאוגרפי בקינגס קולג' לונדון.
קריירה
ברינגטון הייתה מעורבת בתיאטרון לנוער, אבל פנתה לקריירה פוליטית, ועבדה בבית הנבחרים הבריטי עם חברת הפרלמנט שיבון מקדונה ממפלגת הלייבור. היא גילתה שהפוליטיקה היא "מפחידה, גברית מאוד, ולא מעודדת במיוחד נשים בלונדיניות צעירות". היא חשבה ש"זו תעשייה קשה, הייתכן שקריירת משחק יותר מפחידה מזה?"
ב-2009 התקבלה ללימודים בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, וסיימה את התואר ב-2012.
בתקופת הלימודים השתתפה בהפקה "Children's Children" בתיאטרון אלמידה, ושיחקה בסרטו של מייקל וינטרבוטום "מבט של אהבה".
ב-2013 שיחקה בתפקיד ג'יין שור בדרמה התקופתית "מלכה לבנה".
ב-2014 הופיעה בתפקיד סטייסי בסיטקום של ה-BBC "לא ממש סיטקום" (Outnumbered), ובתפקיד סימון אל-חרזי בסדרת המתח. הדמות שגילמה בסדרה תוכננה לשני פרקים בלבד, אבל היא הופיעה לבסוף בשבעה פרקים. תפקידה החשוב הראשון בקולנוע היה בסרט הקומדיה "קרועים 2".
נמל התעופה הבין-לאומי בוריספיל
נמל התעופה הבינלאומי בוריספּיל (באוקראינית: "Міжнародний аеропорт "Бориспіль) הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם כ־6 ק"מ מערבית לבוריספיל וכ־29 ק"מ מזרחית לקייב, בירת אוקראינה. הנמל הוא הגדול באוקראינה. הוא משמש את מרבית הטיסות הבינלאומיות אליה וממנה, והוא אחד משלושת נמלי התעופה המשרתים את קייב, יחד עם נמלי התעופה נמל התעופה הבינלאומי קייב ז'וליאני ואנטונוב.
היסטוריה
ב־22 ביוני 1959 הורתה ממשלת הרפובליקה האוקראינית על הקמת מתקן תעופה אזרחית לשדה התעופה ששכן סמוך לבוריספיל, ושימש עד אז לתעופה צבאית בלבד. ב־7 ביולי באותה שנה נפתח הנמל לטיסות אזרחיות ונקרא "קייב צנטרלני" (מילולית: "קייב מרכז"). הטיסה הסדירה הראשונה הייתה של מטוס טופולב Tu-104 ממוסקבה, שנשא 100 נוסעים וכ־1,600 ק"ג של מטען. קווי הטיסה הסדירים הראשונים שהוקמו אל נמל היו אל וממוסקבה וסנקט פטרבורג (אז לנינגרד).
בנובמבר 1960 הפך הנמל באופן רשמי לבסיסם של מספר מטוסי Tu-104 ו־An-10, בניגוד למטוסים הקודמים שבסיסם היה במוסקבה ובערים אחרות בברית המועצות. בשנת 1963, הקים מינהל התעופה האוקראיני מחלקה שכללה את נמל התעופה בוריספיל ואת קבוצת המטוסים שסופחו אליו. במהלך שנות ה־60 וה־70 קבוצת מטוסים זו גדלה לאין ערוך, ובשנת 1974 כללה ארבעה ציים של מטוסי טורבו־מניפה (טופולב Tu-104, טופולב Tu-134 וטופולב Tu-154) ושני ציים של מטוסי טורבו־פרופ (איליושין Il-18). בשנת 1965 נפתח טרמינל נוסעים חדש, ומאוחר יותר באותה שנה הותקנה בנמל מערכת סיוע נחיתה אוטומטית.
בשנות ה־80 החל הנמל לקבל טיסות בינלאומיות, ולצורך כך הוקמו בו גופי ביקורת הגבולות ומכס. עם זאת, אזרחים סובייטים מן השורה לא הורשו לטוס מקייב אל מחוץ לברית המועצות, ולצורך כך נדרשו לטוס ממוסקבה בלבד. עד שנותיה האחרונות של המלחמה הקרה, הנמל שימש גם את חיל האוויר הסובייטי וחנה בו רגימנט תובלה אווירי שהורכב ממטוסי איליושין Il-76.
בשנת 1993, במסגרת רה־ארגון במשרד התחבורה של אוקראינה, הוקמה מחלקה ייעודית של חברת אייר אוקראינה להפעלת טיסות מהנמל. ההגבלות על היעדים והנוסעים הוסרו, ומאז כמות הטיסות והנוסעים העוברים בנמל נמצאת בנסיקה מתמדת. כיום הנמל הוא אחד העמוסים במזרח אירופה, ובשנת 2008 עברו בו מעל שישה מיליון נוסעים, והוא מחזיק באופן מתמשך בנתח של בין 60% ל־70% משוק התעופה באוקראינה. הנמל משמש כבסיסן של חברות התעופה האוקראיניות Windrose Airlines ואוקראין אינטרנשיונל איירליינס. ומשמש כשער כניסה (האווירית) לאוקראינה לרוב הנוסעים לאומן.
החל מ-2018 מקשרת רכבת מהירה, בוריספיל אקספרס, את שדה התעופה לתחנת קייב פסז'רסקי.
ב-24 בפברואר 2022, ממשלת אוקראינה סגרה את מרחב האווירי לטיסות אזרחיות בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה. נמל התעופה הבינלאומי בוריספיל נפגע מטילים רוסיים שכוונו לתשתיות אוקראינה.
בתי נתיבות
כיום פועלים בנמל ארבעה בתי נתיבות:
המופע של לארי סנדרס
המופע של לארי סנדרס היא קומדיית מצבים סאטירית ששודרה במקור בשנים 1992–1998 ברשת השידור האמריקנית HBO. הסדרה עסקה באחורי הקלעים של תוכנית אירוח, צוות ההפקה שלה ובעיקר במנחה שלה, לארי סנדרס שגולם על ידי הקומיקאי גארי שנדלינג. ההשראה לתוכנית נבעה בחלקה מהשתתפותו של שנדלינג כמנחה אורח ב"תוכנית הלילה". בישראל הסדרה שודרה בערוץ 3 ובערוץ ביפ.
במרכז התוכנית עמדו הבעיות ומערכות היחסים של מנחה תוכנית האירוח, צוות התוכנית ואורחיה. חלקים רבים בסדרה היו מבוססים על תוכניות כמו "לייט שואו עם דייוויד לטרמן", "תוכנית הלילה" (בהנחיית ג'וני קרסון וגם בהנחיית ג'יי לנו) ו"המופע של ארסיניו הול", אם כי היבטים רבים היו מופרזים.
בערוץ 3 הופקה סדרה ישראלית עם רעיון דומה, בשם "שתוק שואו".
אורחים
ברוב הפרקים השתתפו אורחים ידוענים אשר בדרך כלל שיחקו את עצמם כאורחים בתוכנית הפיקטיבית "המופע של לארי סנדרס" והיוו אחד המקורות למתח בין סנדרס לצוות התוכנית. בין השאר התארחו שרון סטון שיצאה עם סנדרס, אלוויס קוסטלו שהסתכסך עם צוות התוכנית, ג'ון לוביץ שהתאהב בדרלין ועוד. בין האורחים שהופיעו מספר פעמים נמצאים רוזאן בר, ג'ון סטיוארט, דייוויד דוכובני, ודיינה קארווי.
צוות ההפקה
חמישים ושניים מפרקי הסדרה בוימו על ידי טוד הולנד והשאר בוימו על ידי קן קוואפיס, אלאן מאיירסון, מייקל לאנג, גארי שנדלינג ועוד. פיטר טולאן, פול סימס, מאיה פורבס וגארי שנדלינג היו בין כותביה.
פרסים
צוות הסדרה והסדרה עצמה היו מועמדים פעמים רבות לפרס אמי, אך זכו רק שלוש פעמים: ריפ טורן זכה ב-1996 בפרס אמי לשחקן משנה בסדרה קומית, גארי שנדלינג ופיטר טולאן זכו ב-1998 בפרס לכתיבה לסדרה קומית על פרק הסיום, ועל אותו פרק זכה טוד הולנד בפרס לבימוי לסדרה קומית. הסדרה הייתה מועמדת פעם אחת לפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר.
בשנת 2007, בחרה מערכת האתר הישראלי וואלה! במופע של לארי סנדרס כקומדיית המצבים הטובה ביותר בכל הזמנים, תוך שהיא מנצחת, בין השאר, את משפחת סימפסון וסיינפלד.
הרמוניה טונאלית
במוזיקה, הרמוניה טונאלית היא הרמוניה בעלת משיכה הרמונית ותחושת יציבות.
ההרמוניה הטונאלית (אשר נבדלת מן ההרמוניה האטונלית) היא בעלת סולם, טוניקה, ודומיננטה, והם אלה שתורמים לתחושת היציבות והמשיכה ההרמונית. בהרמוניה הטונאלית משתמשים לרוב בסולם המז'ורי ובסולם המינורי, שנחשבים לסולמות ה"רגילים". בהרמוניה הטונאלית, ישנם מספר סוגים של אקורדים: אקורד מז'ורי (בעל אופי שמח), אקורד מינורי (בעל אופי עצוב), ספטאקורד (אקורד בעל מתח), אקורד מוקטן ועוד אקורדים, שהם וריאציות של אקורדים אלה, ופותחו עקב צורך גדול יותר במשיכה הרמונית. בדרך כלל האקורד המוגדל לא מופיע בהרמוניה הטונאלית, משום שאין לו כל משיכה טונאלית, כיוון שכאשר עושים לו היפוכי אקורדים (הופכים את סדר צליליו), מרווחיו של האקורד נשארים קבועים.
ברוב היצירות, ההרמוניה היא טונאלית, וכך בכל היצירות מהמאה ה-17 וה-18, אך ישנם מלחינים כמו ליסט (מלחין לפסנתר), למשל, שכתב הרמוניה בלתי טונאלית (אטונאלית). דוגמה להרמוניה טונאלית, היא המוזיקה הקלאסית המוכרת לנו, ודוגמה להרמוניה אטונאלית היא, למשל, מוזיקה מודרנית. מספרן של היצירות בעלות הרמוניה טונאלית גדול יותר, והן נפוצות הרבה יותר, מכיוון שפשוט יותר להלחין הרמוניה טונאלית, והאוזן מורגלת לשמוע יותר את ההרמוניה הטונאלית, ופחות האטונלית. היצירות שנכתבות בהרמוניה הטונאלית הן יצירות מסודרות, בעלות מבנה מסוים ומשקל מסוים. ניתן להגיד שההרמוניה הטונאלית היא "מסודרת", ואילו האטונאלית היא "בלתי-מסודרת". ההרמוניה הטונאלית המסורתית נקראת הרמוניה טונאלית פונקציונלית, והיא נלמדת כיום במגמות המוזיקה ברחבי הארץ.
איילה (אי)
גאוגרפיה
האי ידוע בכינוי "מלכת האיים ההברידיים" והיה מושבו של "מושל האיים" (Lord of the Isles) ראש שבט מקדונלד בפינלאגן שעל האי, עד שנכבשה סקוטלנד על ידי האנגלים והתואר "נגנב" על ידי משפחת המלוכה הבריטית, (בדומה לתואר Prince of Wales). האי שוכן במחוז (Council Area) ארגייל וביוט דרום-מערבית לאי ג'ורה, ומרוחק כ-45 ק"מ מחופי צפון אירלנד. השפה הגאלית הסקוטית נמצאת עדיין בשימוש באי, בעיקר בחלקו המערבי. בירתו היא העיירה באומור (Bowmore) המפורסמת עקב מזקקת הוויסקי השוכנת בה והכנסייה העגולה הייחודית הבנוי בה. היישוב הגדול ביותר באי הוא פורטנהאבן (Portnahaven).
לאיילה היסטוריה אנושית ארוכה ועשירה מאוד. נמצאו עדויות המוכיחות כי האי איילה היה מיושב על ידי מתנחלים מוקדמים מאוד שהגיעו איילה בתקופות שלאחר עידן הקרח האחרון בסביבות 7500 לפני הספירה כדייגים וכציידים. בתקופות מאוחרות יותר של התקופה הנאוליתית ובראשית תקופת הברונזה הונפו אבנים עומדות וגלופות רבות. האי איילה היה בעבר מקור הכוח העיקרי במערב סקוטלנד ונודע כביתם של לורדי האיים. שרידי היישובים שלהם עדיין נראים ב-Finlaggan שהוא אתר ארכאולוגי חשוב מאוד באי איילה, שרידים מההיסטוריה הדתית של איילה ואבנים מגולפות במספר מוקדים באי. הצלב הגבוה של קילדטון הוא הצלב הסלטי מתוארך לסביבות שנת 800 לאחר הספירה ודוגמה יפה להיסטוריה מוקדמת זו. ניתן למצוא צלבים גבוהים אחרים בקילנייב וקילצ'ומן, וניתן לראות לוחות קבר מגולפים בקילצ'ומאן, קילנאכטון, קילס, ברידנדג', פינלגגן וניירבול.
גאוגרפיה של קוריאה הצפונית
קוריאה הצפונית שוכנת במזרח אסיה, בחציו הצפוני של חצי האי הקוריאני.
המדינה חולקת גבול יבשתי עם שלוש מדינות; בצפון נהר יאלו ונהר טומן מפרידים בינה לבין סין, ובצפון מזרח נהר טומן מפריד בינה לבין רוסיה. בדרום שוכנת קוריאה הדרומית, כאשר בין שתי המדינות חוצץ האזור המפורז הקוריאני. הים הצהוב ומפרץ קוריאה שוכנים מעבר לחופה המערבי של המדינה, ומעבר לחוף המזרחי שוכנים מפרץ קוריאה המזרחי וים יפן, אשר כינויו השגור בפי הצפון קוריאנים הוא ים קוריאה המזרחי.
רוב שטחה היבשתי של קוריאה הצפונית הוא סדרה של רכסי הרים בינוניים בשילוב עם גבעות גבוהות, אשר מופרדים האחד מהשני על ידי עמקים צרים ועמוקים. הנקודה הגבוהה ביותר במדינה היא הר פאקטו, הממוקם לאורך גבולה הצפוני של המדינה עם סין ומתנשא לרום של 2,744 מטרים מעל פני הים, בעוד שהנקודה הנמוכה ביותר במדינה היא גובה פני הים הנושק לחצי האי משני עבריו.
תומאס סרג'נט
סרג'נט סיים לימודי בוגר אוניברסיטה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1964. בסיום לימודיו זכה במדליה על היותו התלמיד הטוב ביותר. בשנת 1968 סיים לימודי דוקטור באוניברסיטת הרווארד. שירת כקצין בצבא האמריקאי, בלשכת העוזר למזכיר ההגנה. הוא לימד באוניברסיטת פנסילבניה (1970–1971), באוניברסיטת מינסוטה (1971–1987), באוניברסיטת שיקגו (1991–1998), באוניברסיטת סטנפורד (1998–2002), ובאוניברסיטת פרינסטון בשנת 2009. נכון לשנת 2011 הוא משמש פרופסור לכלכלה ולעסקים באוניברסיטת ניו יורק. ב-1983 נבחר סרג'נט כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וב-1996 זכה בפרס נמרס לכלכלה.
גאוגרפיה של קוריאה הצפונית
בעוד שהחוף המערבי של קוריאה הצפונית מתאפיין באזור מישורי יחסית, החוף המזרחי של המדינה מתאפיין במישורים צרים המסתיימים ברכסי הרים.
בדומה לקוריאה הדרומית, עשרות איים קטנים נושקים לקו החוף המערבי של המדינה.
תומאס סרג'נט
על תלמידיו הרבים נמנה פרופסור צבי אקשטיין, לשעבר המשנה לנגיד בנק ישראל.
גאוגרפיה של קוריאה הצפונית
הנהר הארוך ביותר בקוריאה הצפונית הוא נהר יאלו, המסמן את גבולה עם סין, כאשר נהרות גדולים אחרים כוללים את נהר הטומן, נהר טאדונג ונהר אימג'ין.
טופוגרפיה ושטחי ניקוז
שטחה היבשתי של קוריאה הצפונית מורכב ברובו מהרים וגבעות, המופרדים אחד מהשני על ידי סדרה של עמקים צרים. רובם המוחלט של תושבי המדינה מתגוררים במישורי המערב ובעמקי המדינה.
הר פאקטו, הנקודה הגבוהה ביותר בצפון קוריאה (2,744 מטר מעל פני הים), הוא הר געש שחלקו במנצ'וריה, בגבול הצפוני של קוריאה הצפונית, וקו פרשת המים בין נהרות יאלו וטומן, המסמנים את גבול המדינה הצפוני. החלק הצפוני-מזרחי של חצי האי כולל מספר רב של פסגות גבוהות, לרבות פסגת קוואנמובונג, המתנשאת לגובה של כ-2,541 מטר.
רכסי הרים ארוכים אחרים כוללים את רכס הרי ראנגנים, בחלק הצפון-מרכזי של המדינה, המשתרע בכיווני צפון-דרום, מה שמקשה על הנגישות בין חלקה המזרחי והמערבי של המדינה; ורכס הרי קאנגמאם, אשר משתרע לאורך גבול סין-קוריאה הצפונית.
על פי רוב, האזורים המישורים בקוריאה הצפונית מצומצמים בגודלם. שני המישורים הנרחבים ביותר הם מישור פיונגיאנג ומישור צ'יריונג, אשר כל אחד מהם משתרע על שטח של כ-500 קמ"ר. מאחר שרכסי ההרים נושקים לחוף המזרחי של המדינה, המישורים באזור זה מצומצמים בגודלם ביחס למישורים באזור החוף המערבי.
אקלים
האקלים הצפון קוריאני מתאפיין בקיץ חם בדרום המדינה וממוזג באזור הצפוני, ואילו החורף קר בדרום וקר מאוד בצפון. המשקעים יורדים בעיקר בקיץ. הטמפרטורה של החודש החם ביותר (חודש יולי) היא C° 22–24, ושל החודש הקר ביותר (חודש פברואר) היא C° (4−)–(9−).
בממוצע, כ-60% מכלל המשקעים יורדים בין החודשים יוני וספטמבר. אסונות טבע שכיחים כוללים בין היתר בצורות אביב, המלוות בהמשך בשיטפונות קיצוניים. חופי קוריאה הצפונית מתאפיינים גם בטייפונים, המופיעים בממוצע לפחות פעם אחת בכל קיץ, או בתחילת הסתיו. אסון טבע משמעותי במהלך השנים האחרונות היה הבצורת אשר החלה ביוני 2015, אשר על פי סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית, הייתה הבצורת הקשה ביותר שאירעה במדינה ב-100 השנים האחרונות,, ואף משמעותי הרבה יותר, היה השילוב בין סערות גשם ובצורת בין השנים 1994–1998, שהביאו למותם של 6%–15% מאוכלוסיית המדינה.
הסביבה הטבעית
הסביבה הטבעית בקוריאה הצפונית היא מגוונת, וכוללת טונדרה אלפינית, יערות, אדמות חקלאיות, מאגרי מים מתוקים, ועוד.
במהלך השנים האחרונות, גורמים חיצוניים שונים תיארו כי הסביבה הטבעית במדינה מצויה במצב של "משבר", ואף על סף קריסה.
עיבוד יתר, בשילוב עם אסונות טבע, הובילו להתדרדרות מואצת במצב היערות במדינה. המחסור החמור בדלק בשנות ה-90 הוביל לכריתת יערות מואצת, בשעה שאנשים עשו שימוש בעצים לצורך הסקה, כמו גם לצורכי מאכל. דלדול זה במצב היערות הוביל לסחף קרקעי, דלדול אדמה, וכן להעלאת הסיכון להצפות. בתגובה, הממשלה הצפון קוריאנית מקדמת תוכנית נטיעת עצים. לפי צילומי לוויין, מוערך כי השטח המיוער בקוריאה הצפונית קטן בכ-40% מאז שנת 1985.
גבולות קוריאה הצפונית
קוריאה הצפונית משתרעת על שטח כולל של 120,538 קמ״ר, מתוכם 120,408 קמ"ר הם שטחי יבשה, ועוד 130 קמ״ר הם שטח מים טריטוריאליים בשליטת המדינה. גבולות המדינה היבשתיים משתרעים לאורך 1,671.5 קילומטר, כאשר הגבול עם סין משתרע לאורך 1,416 קילומטר, הגבול עם קוריאה הדרומית משתרע לאורך 238 קילומטר (לאורכו נמצא האזור המפורז בין שתי המדינות), והגבול עם רוסיה משתרע לאורך 17.5 קילומטר.
קו החוף של קוריאה הצפונית נמתח לאורך כ-2,495 קילומטר, בערך שליש מהאורך המלא של קו החוף של חצי האי הקוריאני כולו (8,460 קילומטר).
מים טריטוריאליים ותביעות ריבונות
השליטה על אזור הים צהוב מצויה במחלוקת מתמשכת בין קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית, כאשר קוריאה הצפונית מסרבת להכיר בתוקפו של קו הגבול שנקבע בסיומה של מלחמת קוריאה במהלך שנות ה-50. לאורך השנים, התרחשו באזור זה מספר תקריות בין כלי שיט של שתי המדינות, כאשר בשנת 2009 לבדה, התרחשו 3 תקריות שפורסמו בתקשורת.
משאבים ואוצרות טבע
שטח קוריאה הצפונית כולל מגוון של אוצרות ומשאבי טבע, בהיקף שאינו ברור, לרבות פחם, נפט, עופרת, טונגסטן, אבץ, גרפיט, מגנזיט, עפרות ברזל, נחושת, זהב, פיריט, מלח, פלואוריט, אורניום ונהרות המספקים אנרגיה הידרואלקטרית.
צלייה
צליית בשר
צליית בשר נקראת "צלייה יבשה" משום שהבשר ניצלה בנוזלים המצויים בו באופן טבעי, ללא תוספות (למעט השריה במרינדה, שנעשית, אם בכלל, טרום הצלייה עצמה).
מבחינים בין צלייה בתנור (אנגלית: roasting) לצלייה בגריל (grilling). בצלייה בתנור נצלה נתח שלם, ולכן משך הזמן הנדרש ארוך יותר מאשר צלייה בגריל. נתח בשר בקר הנצלה בתנור נקרא רוסטביף (roastbeef). לאחר הצלייה נפרס הנתח לפרוסות ומוגש חם. ניתן לצלות בתנור גם נתחי בשר עוף ואף עוף שלם. לעיתים מוסיפים לבשר הנצלה גם תוספות כתפוחי אדמה.
יודגש, כי יש הבדל בין צלייה לצלי. צלי הוא תבשיל-בשר המתבשל באיטיות בסיר בתוספת ירקות. שיטת ההכנה הזו מכונה גם צלייה רטובה (braising).
צליית בשר ביהדות
על פי ההלכה היהודית, צלייה היא הדרך היחידה להכשיר כבד (איבר רווי בדם – האסור באכילה – שאינו מסולק על ידי מליחה). צלייה גם נחשבת בעיני חז"ל כאופן בישול של מלכים, ולכן ישנה עדיפות שהכהנים יאכלו את בשר הקודשים וכן את מתנת הזרוע לחיים וקיבה דווקא "צלי ובחרדל". אף שקורבן פסח נאכל רק כאשר הוא צלוי באש כפי הכתוב בתורה.
כימיה של צליית בשר
כאשר בשר נחשף למקור חום גבוה חלבונים עוברים דנטורציה (שינוי של המבנה המרחבי) ויוצרים צברים על פני השטח, נוצר קרום כתוצאה מתגובת מייאר (Maillard reaction) – קישור בין קבוצת אמין של חומצה אמינית לקבוצה אלדהידית של סוכר מחזר, תגובה דומה יוצרת את הקרום הקשה והחום של הלחם. תוצרי תגובת מייאר הם גם שמקנים לבשר צלוי את הארומה האופיינית. החום והמים גורמים לגליקו-פרוטאין קולגן להתפרק לג'לטין: תגובות אלו יוצרות את פני השטח החומים וגורמת לריכוך של הבשר. אם ממשיכים בצלייה מעבר לשלב זה הרי שאידוי נוסף של מים ויצירת צברים של חלבונים אחרים יגרמו להקשיה של הבשר.
דרגות צלייה לבשר
איכותה וטעמה של אומצת-הבקר הנצלית נגזרים הן מאיכות הבשר, הן מצורת הצלייה (גריל פחמים, גריל גז, תנור) והן מזמן הצלייה.
מאכלי בשר מועטים נאכלים ללא צלייה (raw). המפורסם בהם הוא סטייק טרטר, אך אין זו אומצה כי אם בשר בקר שנטחן עד דק, ומוגש קר.
קיימות שש דרגות צלייה לאומצות (ייתכנו שינויים קלים בדרגות הצלייה בין אזורים גאוגרפיים שונים):
הערות שוליים
Torrada Rösten (Garmethode) Roosteren (voedselbereiding) Rostning
תמר סוברן
תמר סוֹבְרָן (נולדה ב-29 בנובמבר 1948) היא פרופסור אמריטה לבלשנות באוניברסיטת תל אביב, חברת סגל החוג ללשון העברית ולבלשנות שמית, לשעבר החוג ללימודי התרבות העברית במגמת הלשון העברית והתוכנית ללימודי תעודה בעריכה.
חייה ופועלה
סוברן היא בתם השנייה של לאה וגרשון מן (מינקוב) שכיהן כראש עיריית ראשון לציון, אחות לנירה ולנעמה. את השכלתה קיבלה בבית הספר בארי ובגימנסיה הריאלית בראשון לציון. לאחר השירות הצבאי סיימה בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בספרות, לשון ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיימה בהצטיינות תואר שני בפילוסופיה של הלשון באוניברסיטה העברית וב-1986 השלימה דוקטורט בפילוסופיה של הלשון באוניברסיטה זו, עם דיסרטציה שנושאה "שדות סמנטיים - היבטים פילוסופיים". את שנת הפוסט-דוקטורט עשתה בשנת 1987 בחוג לבלשנות ובמרכז ללימודים קוגניטיביים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
לימדה ספרות, לשון ופילוסופיה בתיכון ליד האוניברסיטה ובבית חינוך שער הנגב. בין השנים 1972 ל-1994 התגוררה בקיבוץ ארז שבדרום. לימדה בחוגים לפילוסופיה ולבלשנות באוניברסיטת בן-גוריון ובחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית.
כיהנה כפרופסור באוניברסיטת תל אביב, חברת סגל החוג וראש החוג ללימודי התרבות העברית במגמת הלשון העברית ובתוכנית ללימודי תעודה בעריכה של המגמה. בשנים 2007–2010 עמדה בראש המגמה ללשון העברית. הייתה בין מקימיה של מגמת הלימודים הבין-תחומית בתרבות עברית ויהודית, ועמדה בראשה במשך שלוש שנים. בשנים 2015 עד 2017 עד פרישתה עמדה בראש בית הספר למדעי היהדות וארכאולוגיה על שם רוזנברג באוניברסיטת תל אביב. הדריכה למעלה משלושים עבודות מוסמך ודוקטורט. הייתה חברה בוועדת ההיגוי של בית לעברית ראשון לציון.
סוברן נשואה לבנימין סוברן (לשעבר וונסובר), אם לשלושה בנים וסבתא לנכדים. מאז 2005 היא מתגוררת עם משפחתה ברמת גן.
קישורים חיצוניים
https://youtu.be/64rUg4L9V9U בנות החיל במוזאון ראשון לציון מאי 2022.
כיוס
ימי הביניים וראשית העת החדשה
ב-395 לאחר חלוקת האימפריה הרומית עבר האי לשליטת האימפריה הביזנטית וב-1090 נכבש על ידי הסלג'וקים שהחזיקו בו למשך שבע שנים. לאחר מסע הצלב הרביעי, כיבוש קונסטנטינופול והקמת האימפריה הלטינית, עבר כיוס לשליטת הרפובליקה של ונציה. ב-1225 עלה בידי הביזנטים לכבוש מחדש את האי, אך ב-1261 הוא עבר לחזקת הרפובליקה של ג'נובה. בראשית המאה ה-14 סבל כיוס מתקיפות חוזרות ונשנות של שודדי ים ושל צי האימפריה העות'מאנית וב-1566 עלה בידי העות'מאנים לכבוש אותו. במועד הכיבוש מנתה אוכלוסיית האי 14,500 תושבים, רובם יוונים ומיעוטם ג'נובים. העות'מאנים כינו את האי בשם: "אי המסטיק" בגלל פרסומו הרב בהפקת שרף המסטיקא שהיה מכונה גם "הדמעות של כיוס" וזאת בשל דימויו לדמעות ובגלל הסיבה שהיה קשה להפיקו בחודשי הקיץ החמים. האי התפרסם גם בזכות בתיו העתיקים המצופים באריחי שיש בצבעי שחור עם לבן המכונים "סגרפיטו" שנבנו בעיקר בדרומו.
העת החדשה המאוחרת
עם פרוץ מלחמת העצמאות היוונית נמנעו תושבי כיוס מהצטרפות למרד כנגד העות'מאנים, אך במרץ 1822 כמה מאות לוחמים מהאי הסמוך סאמוס נחתו בכיוס ופתחו בהתקפה על הכוחות העות'מאנים באי. בשלב זה הצטרפו תושבי כיוס ללחימה והעות'מאנים הנחיתו כוחות גדולים באי ופעלו לדיכוי המרד. הכוחות העות'מאנים ביצעו את טבח כיוס אשר במהלכו נרצחו 42,000 מתושבי כיוס, 50,000 נמכרו לעבדות ו-23,000 הוגלו ממנו. לאחר דיכוי המרד הוחל בשיקום תשתיות האי וחל גידול מסוים בכמות האוכלוסין, אך ב-1881 אירעה רעידת אדמה בעוצמה של 6.5 בסולם ריכטר אשר גבתה אלפי קורבנות, שמספרם מוערך בין 5,500 ל-10,000 נפשות.
בנובמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבש האי על ידי צבא ממלכת יוון ובמסגרת הסכם לונדון (1913) הכירו העות'מאנים בסיפוחו של האי לממלכה היוונית. במהלך מלחמת יוון–טורקיה התיישבו פליטים יוונים רבים בדרומו של כיוס. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש האי על ידי גרמניה הנאצית והוא נותר בחזקת הגרמנים עד 1943.
בוטניקה
באי גדל שיח, ירוק עד מהסוג של עצי האלה הנקרא בשם אלת המסטיק (Pistacia lentiscus) שהוא נפוץ במיוחד בחורשים באזורים ים תיכוניים נמוכים. במאה ה-21 הוא גדל בעיקר באזור דרום-מערב האי שנקרא "מסטיקוחוריה" ("כפרי המסטיק" ביוונית) ומפיקים ממנו שרף הנקרא "מסטיקא" (מכאן מקור השם "מסטיק" שהוא ביוונית: מסטיכה, Μαστιχα וגם בפיניקית משמעו "לעיסה") ונקרא גם "הדמעות של כיוס" בגלל צורתו וצבעו הדומים לדמעות.
הצמח משמש כסם מרפא ומרכיביו בשימוש גם בתעשיית התרופות וגם כתבלין לממתקים וקינוחים מזרחיים המשמשים בעיקר להכנת גלידה מסטיק ורחת לוקום, כולל התוצרים הייחודיים של האי שהם סוכריות וליקר. שרף אלת המסטיק משמש גם לתעשיית הקוסמטיקה בתהליך ייצורם של בשמים, שמנים וקרמים לגוף. כמו כן מצוי בשימוש התעשייה לציפוי של חומרים שקופים כגון זכוכית ופלסטיק וגם לייצור ציפוי ורנית ודבק, לחניטה גופות. עוד משמש החומר לייצור משחות שיניים. האי מייצא את שרף המסטיקא לכל רחבי תבל ובמיוחד לארצות המזרח התיכון וצפון אפריקה. המסטיקא מתאים גם להכנת קטורת בדומה לשרף הלבונה ויחד שניהם נקראים בשם "מסטיק ערבי" או "מסטיק תימני".
בימי השלטון העות'מאני תבלין המסטיקא היה שווה את משקלו בזהב וכל מי שנתפס בגנבתו הוצא להורג בפקודת הסולטאן. בכפר "פירגי" ישנו אף מוזיאון על נושא המסטיקא. בתקופת הכיבוש הע'ותמני עת נרצחו רוב תושביו היוונים של האי, ניצלו תושבי אזור מסטיקוחוריה הודות לגידולי עץ אלת המסטיק ממנו הפיקו את השרף היקר ואשר שירתו את הסולטאן ונשותיו.
אקלים
בכיוס שורר אקלים ים תיכוני מתון. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 15.3oc וערכי הקיצון נעים מ-8oc בינואר ופברואר ועד 23.5oc ביולי ואוגוסט. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 520 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא דצמבר בו יורדים בממוצע 122 מילימטרים של גשם.
הקהילה היהודית
בתקופת שליטתה של הרפובליקה של ג'נובה על האי, עסקו היהודים במסחר וחלשו על היבוא והיצוא. אוריינותם ורב לשוניותם של בני הקהילה סייעה לפיתוח עסקיהם ולקשריהם עם השלטונות.
במהלך מלחמת העצמאות היוונית עזבו רבים מבני הקהילה את האי והיגרו לאיזמיר שבתחומי האימפריה העות'מאנית. ב-1881 חרב הגטו היהודי במהלך רעידת האדמה החזקה שפקדה את האי ובמהלכה נהרגו 29 מבני הקהילה ו-24 נפצעו. ב-1885 מנתה הקהילה 200 נפשות, בעיר כיוס הוקם בית כנסת חדש ובהמשך הוקמו שני בתי ספר לבני הקהילה במימון ותמיכת רשת אליאנס-כל ישראל חברים. ב-1892 תועד אירוע עלילת דם ופגיעות בבני הקהילה תועדו גם במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית (1897).
בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה כ-350 נפשות, אך לאחר מלחמת הבלקן הראשונה וסיפוח האי לממלכת יוון החל מספר בני הקהילה לרדת בהדרגה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו באי כמה עשרות יהודים, חלקם פליטים שנמלטו לכיוס נעצרו ונכלאו וחלקם בני המקום שלא נפגעו במהלך הכיבוש הנאצי של האי. מראשית שנות ה-60 לא התגוררו עוד יהודים באי ובמקום עדיין קיימים שרידיו של בית הכנסת המרכזי ובית העלמין היהודי.
יהודי כיוס נהגו לחגוג בח' באייר את "פורים כיוס" או "פורים של הגברה הטובה" (Purim de la senora) לזכר אירוע הצלה היסטורי. ישנן כמה גרסאות מה הוא האירוע. גרסה אחת מתייחסת להדיפת התקפה של הצי של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה על האי ב-1595. גרסה אחרת מתייחסת למאורע שקרה ב 1820 בזמן מלחמת העצמאות היוונית .על פי המסורת אישה יהודייה שאפתה לחם הניחה מרדה לוהט על תותח טעון באבקת שרפה, הדבר גרם לפיצוץ שסייע להדוף את האויב.
דנה ויס
דנה ויס (נולדה ב-4 במאי 1969) היא עיתונאית ומגישת טלוויזיה ישראלית. משמשת כפרשנית המדינית ומגישת "חדשות סוף השבוע" בחברת החדשות. בעבר הגישה את התוכנית "פגוש את העיתונות".
ביוגרפיה
ויס נולדה, גדלה והתחנכה בוינדזור, בריטניה, ובירושלים. לאחר שסיימה את שירותה הצבאי כקצינת חינוך, למדה לתואר ראשון במשפטים ובתקשורת באוניברסיטה העברית, הוסמכה כעורכת דין וסיימה תואר שני במשפטים.
קריירה
את דרכה התקשורתית החלה בעיתון "חדשות" וערכה בו את מוסף הסטודנטים "איינשטיין". לאחר סגירת העיתון בשנת 1993, עברה לחברת החדשות של ערוץ 2, שם החליפה את הכתב לענייני משפט, גדעון סער. היא מילאה תפקיד זה במשך כעשר שנים. משנת 2002 הגישה סדרות תחקירים ותוכניות אקטואליה שונות.
בינואר 2006 הגישה את תוכנית התחקירים "אנטי-אנטיביוטיקה" שעסקה בצריכה מסיבית של אנטיביוטיקה, ובסוף אותה שנה הגישה סדרת תחקירי המשך "אנטי-וירוס", שחקרה מה קורה לגוף האדם בשיא עונת החורף, כשהשפעות ומתקפות הווירוסים בעיצומן. בשנת 2007 הגישה ויס תוכנית תחקירים בשם "מישהו עוקב אחריך".
משנת 2009 החלה להגיש את תוכנית האקטואליה "פגוש את העיתונות", באותה שנה גם יצרה והגישה את הסדרה הדוקומנטרית "הפרעת קשב – מדינה באבחון" העוסקת בהפרעות קשב וריכוז. בשנת 2010 יצרה והגישה את סדרת התחקירים "קריירה". במאי 2013 קודמה וייס בחברת החדשות של ערוץ 2 להיות מגישת חדשות סוף השבוע. כתוצאה מכך ב-25 במאי הגישה את התוכנית פגוש את העיתונות בפעם האחרונה. ב-20 ביולי 2017 הגישה ויס לראשונה את מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 2 כמגישה מחליפה. היא השתתפה כמראיינת בכל פרקי העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "צומת מילר".
בעבר לימדה בחוג לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה.
חיים אישיים
ויס נשואה לרפי (רפאל) טופז, נכדו של גדעון שוקן, והיא אם לשלושה בנים. מתגוררת עם משפחתה בשכונת רמת אביב בתל אביב. בשנת 2009 הצטרפה ויס לעמותת "תושבי רמת אביב", היא השתתפה בכנס מטעמה והנחתה בו פאנל.
אחיה הוא היזם והמנהל שי ויס, מנכ"ל חברת התעופה "וירג'ין אטלנטיק".
משאלי העם על סיפוח שטחים אוקראיניים לרוסיה
משאלי העם על סיפוח שטחים אוקראיניים לרוסיה הם משאלי עם שנערכו בסוף ספטמבר 2022 בארבעה מחוזות בשטח אוקראינה, שרובם או חלקם היו תחת שליטת הצבא הרוסי או בדלנים מקומיים פרו-רוסיים. משאלי העם התקיימו על אף התנגדות רוב הקהילה הבינלאומית, ותוצאותיהם לא קיבלו הכרה ולגיטימציה בינלאומית. משאלי העם נוהלו על ידי שלטונות "הרפובליקות העממיות" הפרו-רוסיות (הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק) באזור דונבאס, ועל ידי שלטונות הכיבוש הרוסיים ותומכיהם המקומיים במחוזות חרסון וזפוריז'יה, כדי להעניק לגיטימציה לסיפוח המחוזות לפדרציה הרוסית. בזמן ביצוע משאלי העם, רוסיה לא שלטה באופן מלא באף אחד מארבעת המחוזות, ובנוסף חלק ניכר מהתושבים שלהן התפנו לרוסיה, או לשטח שנותר בשליטת ממשלת אוקראינה, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, ולכן לא יכלו להשתתף במשאלי העם. על פי דיווחים בתקשורת האוקראינית ובכלי התקשורת במערב, התושבים המקומיים אולצו להשתתף במשאלי העם ולהצביע בעד הסיפוח לרוסיה והיו מקרים בהם חיילים חמושים עברו מדלת לדלת, ודרשו מהאזרחים לצאת להצביע בקלפיות ניידות. משאלי העם היו צפויים להסתיים ב-27 בספטמבר, אם כי ככל הנראה התוצאות הסופיות כבר הוחלטו מראש.
רקע כללי
בתנאי הדומיננטיות המוחלטת של התקשורת הרוסית, הובטח לתושבי הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק הכללת האזורים כחלק מרוסיה, בדומה לסיפוח חצי האי קרים. כפי שהציע מנהל מכון דונצק למחקר חברתי וניתוח פוליטי ב-2014, הוחלט לסרב למשאלי הצטרפות בשל תמיכה נמוכה בהצטרפות לרוסיה: רק 35% תמכו בה, בעוד ש-65% ראו את עצמם חלק מאוקראינה.
בהקשר הפלישה הרוסית לאוקראינה, גורמים רוסיים דיברו על הצטרפות עוד לפני הכנסת הכוחות: ב-21 בפברואר, במהלך פגישה של מועצת הביטחון של רוסיה, סרגיי נארישקין תמך ישירות בכניסתן של הישויות הבדלניות לפדרציה הרוסית. ההסתייגות הולידה שמועות רבות על המציאות של תוכנית זו. מאוחר יותר הודיעו ראשי הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק דניס פושילין ולאוניד פסצ'ניק על תוכניות לקיום משאלי עם, אך עם הסתייגות שההצבעה תתקיים לאחר תום המלחמה.
במחוז חרסון הופיעו שמועות על הקמת "הרפובליקה העממית של חרסון" או סיפוח מידי לאחר הכיבוש. תושבי חרסון הגיבו אליהם בעצרות תחת הסיסמה "חרסון היא אוקראינה", שהסתיימו רק לאחר שנחטפו מפגינים ומתנגדים אחרים. העיתונאי המקומי אולג בטורין, שנפל בשבי דומה, דיבר על השימוש בעינויים ובהשפלה נגדו. שלטונות הכיבוש של מחוז חרקוב שללו הצבעה רשמית עד לכיבוש הרוסי של האזור כולו. הרשויות של מחוז זפוריז'יה שמונו על ידי הצבא הרוסי באוגוסט חתמו על צו על הכנות למשאל העם. אולם למעשה, ההחלטה על קיום משאלי עם לא הייתה בסמכותן של הרשויות המקומיות, אלא התקבלה תחת ניהולו של נשיא רוסיה.
נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי הדגיש כי קיום משאלי עם בשטחים הכבושים יסגור את האפשרויות למשא ומתן עבור רוסיה. סגנית ראש ממשלת אוקראינה אירינה ורשצ'וק הוסיפה כי השתתפותם של אזרחים אוקראינים בבחירות הללו תיחשב לשיתוף פעולה, שדינה מאסר של עד 12 שנים עם החרמת רכוש.
על פי המודיעין האוקראיני, לפני מתקפת הנגד האוקראינית, רוסיה תכננה לקיים משאל עם במחוז חרקוב בנובמבר, עם תכנון של כ-75% המצביעים בעד.
במקביל, ב-21 בספטמבר הכריז ולדימיר פוטין על גיוס כללי ברוסיה, מה שהעיד על רצונה של ההנהגה הרוסית להסלים עוד יותר את המלחמה עם אוקראינה.
המחוזות האוקראיניים שרוסיה רצתה לספח הם בעלי חשיבות אסטרטגית וכלכלית עליונה עבור אוקראינה, לדברי אנליסטים. בין היתר, הם אחראים לכ–25% מהתוצר שלה והם מבטיחים לרוסיה גשר יבשתי לחצי האי קרים שסופח בשנת 2014.
אנליסטים צבאיים קושרים את ההחלטה לקיים משאלי עם עם חולשתה של הפדרציה הרוסית בשדה הקרב. ההכרזה על משאלי העם באה בעקבות ההתקדמות המהירה של צבא אוקראינה בשבועות האחרונים, שהביס חיילים רוסים לכיוון מחוז חרקוב ונמצא במתקפה במזרח ובדרום. אנליסטים מעריכים שרוסיה איבדה עשרות אלפי חיילים, הודיעה על גיוס חיילים חדשים, ומתמודדת עם תגובה מתגברת על פלישתה ארוכת הטווח. מקורות כמו "הגרדיאן" כינו את משאלי העם כקבועים מראש והניחו שרוסיה תכתיב תוצאות המעדיפות סיפוח.
התארגנות
הכנת משאלי עם וגיבוש דימוי חדש של רוסיה לאחר סיפוח השטחים האוקראינים הופקדו בידי סגן ראש הממשל הנשיאותי הראשון, סרגיי קיריינקו. בהנהגתו גובשה דימוי לקהל חיצוני – רוסיה כ"יבשת חופש" לתומכי אידאולוגיות ימין מכל העולם.
כפי שדיווחה "מדוזה", ארגון משאלי העם טופל על ידי המנהל להבטחת עניינים של מועצת המדינה הרוסית בהנהגתו של אלכסנדר חריצ'ב, מקורב לקיריינקו. ההצבעה הייתה בפיקוח ישיר של סגנו של חריצ'ב, בוריס רפופורט, הנחשב למנהל משברים ומתמחה במערכות בחירות בעייתיות, ומאז 2014, יחד עם ולדיסלב סורקוב, הוא מעורב בענייני הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק. הטכנולוג הראשי ומתאם משאלי העם היה סגן מושל סבסטופול, סרגיי טולמצ'ב.
כמו כן בחרה רפופורט עובדים וטכנולוגים פוליטיים בעלי ניסיון בעבודה מול האופוזיציה לתפקיד "מדריכים פוליטיים" במנהלי הכיבוש. כפי שציינו המקורות של "מדוזה", למרות משכורות של עד 1–2 מיליון רובל בחודש, מעט אנשים היו מוכנים לצאת לשטחים הכבושים. ותפקידי מפתח בממשלות הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק מונו כהכנה למשאל העם על ידי פקיד משרד התעשייה והמסחר, ויטלי חוצנקו, וסגן מושל מחוז קורגן לשעבר, ולדיסלב קוזנצוב. לפי בן שיחו של הפרסום, השלטונות הרוסיים תכננו להדיח בקרוב את דניס פושילין ואת לאוניד פסצ'ניק ולהחליפם בבעלי תפקידים נשלטים לחלוטין.
לפי האתר "מדוזה", השלטונות הרוסיים תכננו לקיים משאלי עם תחת הסיסמה "יחד עם רוסיה" (היא הופיעה בקמפיין במחוז זפוריז'יה, ופורום בעל אותו שם נערך בחרסון). הסיסמה האלטרנטיבית "רוסיה החדשה", שרמזה על "איכות חדשה" ורוסיה חזקה יותר, לא מצאה חן בעיני ולדימיר פוטין וחברי מועצת הביטחון. קבוצת הייעוץ, הקשורה לסגן ראש הממשל הנשיאותי הראשון, אלכסיי גרומוב, הייתה אחראית על ההכנות לקמפיין למשאלי העם.
הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק
כוחות חמושים בראשות רוסיה ברפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק הכריזו על עצמאות מאוקראינה בשנת 2014. בדלנים פרו-רוסים ערכו משאלי עם לעצמאות במאי 2014. לאחר הפלישה לאוקראינה בפברואר 2022, רוסיה החלה בהכנות לקיום משאלי עם בחלקים הכבושים של דונצק ולוהנסק. ב-19 בספטמבר פנו הלשכות הציבוריות של הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק לראשי מדינותיהם בבקשה לקיים "מיידית" משאל עם על הצטרפות לרוסיה. עד מהרה הודיעה הדומה הממלכתית כי משאל עם על הצטרפות הרפובליקה העממית של לוהנסק לרוסיה יתקיים בסתיו "בעתיד הקרוב".
ב-20 בספטמבר קבעה מועצת העם של הרפובליקה העממית של לוהנסק משאל עם על כניסתה של הרפובליקה לרוסיה כסובייקט פדרלי בתאריכים 23–27 בספטמבר. זמן קצר לאחר מכן, מועצת העם של הרפובליקה העממית של דונצק הודיעה כי משאל העם על כניסת הרפובליקה לפדרציה הרוסית יתקיים באותם תאריכים.
מחוז חרסון
ב-12 במרץ, גורמים רשמיים אוקראינים טענו כי רוסיה מתכננת לערוך משאל עם בחרסון להקמת הרפובליקה העממית של חרסון, בדומה לרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק. סרהי חלאן, סגן מנהיג מועצת מחוז חרסון, טען שהצבא הרוסי התקשר לכל חברי המועצה וביקש מהם לשתף פעולה. לודמילה דניסובה, נציבת תלונות הציבור של אוקראינה, הצהירה כי משאל העם יהיה בלתי חוקי מכיוון ש"על פי החוק האוקראיני ניתן לפתור כל בעיה טריטוריאלית רק על ידי משאל עם כלל ארצי". מאוחר יותר באותו יום קיבלה מועצת מחוז חרסון החלטה הקובעת כי משאל העם המוצע יהיה בלתי חוקי.
ב-11 במאי 2022, קיריל סטרמוסוב, סגן ראש הממשל הצבאי-אזרחי בחרסון, הודיע על נכונותו לשלוח לנשיא ולדימיר פוטין בקשה מטעם מחוז חרסון להצטרף לפדרציה הרוסית, וציין כי לא תהיה הקמת "הרפובליקה העממית של חרסון" או משאלי עם בעניין זה. בהתייחסו להצהרות אלו, אמר מזכיר העיתונות של פוטין דמיטרי פסקוב כי הנושא הזה צריך להיות מוכרע על ידי תושבי האזור וכי "להחלטות גורליות אלו חייב להיות רקע משפטי ברור לחלוטין, הצדקה משפטית, להיות לגיטימי לחלוטין, כפי שהיה במקרה של קרים".
ביוני 2022, סטרמוסוב, בהודעת וידאו בטלגרם, אמר כי אזור חרסון החל להתכונן למשאל עם בנושא הצטרפות לרוסיה. משאל העם היה מוכן על ידי מפלגת רוסיה המאוחדת הידועה בתמיכתה בפוטין, אך החברים נמלטו מהאזור לקראת סוף יולי לאחר שכוחות אוקראינים הפגיזו את גשר הכביש אנטוניבקה. הרשויות באזור מחוז זפוריז'יה הכבוש לא שללו אפשרות של משאל עם משותף.
ב-5 בספטמבר הודיע סטרמוסוב כי משאל העם במחוז חרסון נדחה בשל "סיבות ביטחוניות".
ב-7 בספטמבר, אנדריי טורצ'אק, מזכ"ל מפלגת רוסיה המאוחדת, הצהיר כי זה "יהיה נכון וסמלי" לקיים את משאלי העם באוקראינה הכבושה על ידי הכוחות הרוסיים ב-4 בנובמבר, יום האחדות של רוסיה; סטרמוסוב הצהיר כי יתבצעו הכנות למועד זה, "גם אם אנחנו מוכנים לקיום משאל העם הזה כבר עכשיו".
ב-20 בספטמבר הודיע ראש המינהל הצבאי-אזרחי של מחוז חרסון וולודימיר סלדו כי משאל העם על כניסת מחוז חרסון לרוסיה יתקיים בין ה-23 ל-27 בספטמבר.
מחוז זפוריז'יה
ביולי 2022, חתם יבהן בליצקי, ראש הממשל הצבאי-אזרחי של מחוז זפוריז'יה, האזור שהיה בשליטת רוסיה במחוז, על צו לוועדת הבחירות המרכזית של זפוריז'יה להתחיל בבדיקת האפשרות של משאל עם באזור בנושא הצטרפות לפדרציה הרוסית.
ב-11 באוגוסט 2022, הרשויות באזור הכבוש הביעו את רצונן לקיים את משאל העם ב-11 בספטמבר 2022.
ב-26 באוגוסט 2022 החלה לעבוד ועדת הבחירות להכנת משאל עם במחוז זפוריז'יה.
ב-22 בספטמבר הודיע ראש המינהל הצבאי-אזרחי של מחוז זפוריז'יה, יבגני בליצקי, כי משאל העם על הצטרפות מחוז זפוריז'יה לרוסיה יתקיים בין ה-23 ל-27 בספטמבר
לאחר משאל העם, החלק שבשליטת רוסיה של מחוז זפוריז'יה יהיה עצמאי "דה יורה" ל"זמן מה", אמר ולדימיר רוגוב.
מחוז מיקולאייב
ב-8 באוגוסט 2022, יקטרינה גוברבה, סגנית ראש המינהל האזרחי-צבאי בחרסון הודיעה על סיפוח השטחים הכבושים של מחוז מיקולאייב. היא גם טענה שבכמה ערים כבושות, התקשורת הניידת הרוסית החלה לפעול. לדבריה, החלטה כזו התקבלה על מנת לספק לאוכלוסייה תשלומים סוציאליים בשטחים ה"משוחררים", וכן להקים תקשורת סלולרית ושידורי טלוויזיה.
ב-13 באוגוסט 2022, ראש הממשל הצבאי-אזרחי של מחוז מיקולאייב, יורי ברבשוב, טען כי בסניחוריבקה יתקיים משאל עם להצטרפות לרוסיה. משאל העם יהיה מותאם למשאל העם במחוז חרסון. יתרה מכך, יקטרינה גוברבה, סגנית ראש הממשל הצבאי-אזרחי של חרסון, טענה שחלקים כבושים ממחוז מיקולאייב יסופחו למחוז חרסון. נאמר כי משאל העם יתקיים בספטמבר.
מחוז חרקוב
ב-8 ביולי 2022, ויטאלי גאנצ'ב, ראש הממשל הצבאי-אזרחי של מחוז חרקוב שמונה על ידי רוסיה, אמר כי חרקוב היא חלק 'בלתי ניתן להסרה' מהשטח הרוסי ובכוונת חרקוב להסתפח על ידי הפדרציה הרוסית. אמנם ב-11 באוגוסט, ויטאלי אמר לערוץ הטלוויזיה רוסיה-24 כי שלטונות השטחים של מחוז חרקוב הנשלט על ידי כוחות רוסיים עדיין לא מוכנות לדון במשאל עם על הצטרפות לרוסיה, מכיוון ש"רק 20 אחוז ולא יותר" מהאזור נמצאים בשליטה רוסית. לאחר מכן, בתחילת ספטמבר, נטשה רוסיה את המחוז למעט רצועת אדמה הגובלת במחוז לוהנסק הכבוש.
סקרי דעת קהל
אין סטטיסטיקה ציבורית עצמאית על יחס למשאלי עם בשטחים הכבושים. לפי סקרים סגורים שהוזמנו על ידי השלטונות הרוסיים ביולי 2022, אפילו תחת כיבוש, רק 30% מהנסקרים תמכו בהצטרפות לרוסיה. תושבי השטחים הכבושים, עימם שוחחו עיתונאים של "מדוזה", מכנים את משאלי העם "מם משעמם" וממתינים לשחרור האזורים על ידי הכוחות המזוינים של אוקראינה. אבל בני שיחם של "מדוזה" בהנהגה הרוסית לא ראו שום בעיה עם תמיכה נמוכה ותכננו להשיג את האחוז הנדרש מהקולות בשיטות ניהוליות.
ימי משאלי העם
בין ה-23–27 בספטמבר נערכו משאלי העם בשטחי המחוזות הבאים: חרסון, דונצק, לוהנסק, וזפוריז'יה. לא היה מדובר בכל שטח המחוזות כי חלק היו בשליטת אוקראינה. הפלישה הרוסית לאוקראינה התקיימה במקביל.
ההצבעה התקיימה במרכזי הקלפיות, וגם הרשויות הפרו-רוסיות עברו מדלת לדלת עם קלפיות בליווי חיילים. בימי משאלי העם הרוסים העלו תמונות של אנשים שהולכים להצביע בשמחה ללא שום איום למרות שהערכה שחיילים רוסים איימו לפגוע באזרחים שלא יצביעו בעד הסיפוח.ביום שלישי אחר הצהריים התחילו לזרום התוצאות:
התוצאות:
בנוסף הרוסים פרסמו שאחוזי הצבעה הם בדיוק כמו התוצאות במשאלי העם. כלומר, כל מי שהצביע במשאלי העם הצביע בעד [לפי רוסיה בלבד].
הכרזת הסיפוח של פוטין
ביום חמישי 29.9.22 הקרמלין הודיע שביום שישי ה-30.9.22 במעמד מיוחד נשיא רוסיה ולדימיר פוטין וראשי ארבעת המחוזות הכבושים יכריזו ויחתמו על סיפוח המחוזות.
ביום שישי 30.9.22 שעות לפני הכרזת הסיפוח מתקפה קטלנית בדרום אוקראינה שם נהרגו מפגיעת טיל רוסי 30 בני אדם ולפחות עוד 30 נפצעו.
לקראת הסיפוח הקרמלין הוציא איום ואמר: תקיפות במחוזות המסופחים לרוסיה תהיה כמו תקיפה בשטח רוסיה
בשעה 15:15 נשיא רוסיה פוטין עלה לנאום הכריז על הסיפוח ובנוסף קרא לאוקראינה לשוב לשולחן המשא ומתן בתגובה נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי אמר שינהלו משא ומתן עם רוסיה עם נשיא רוסי אחר ולא עם פוטין.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הכריז על סיפוח מבלי להגדיר בבירור את הגבולות של אותם שטחים אוקראינים. דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב סירב לציין את גבולות השטחים החדשים שסופחו בשיחה עם עיתונאים ב-30 בספטמבר.
תגובות
רוסיה הטילה וטו למנוע את קבלת החלטת מועצת הביטחון של האומות המאוחדות המגנה את סיפוחם של ארבעה אזורים באוקראינה, בעוד שהרפובליקה העממית של סין ושלוש מדינות חברות נוספות נמנעו. הטקסט שהוכן על ידי ארצות הברית ואלבניה קיבל 10 קולות בעד וארבע מדינות נמנעו (סין, הודו, ברזיל וגבון).
ראש העניינים המדיניים באו"ם הדגישה את מחויבותו המלאה של האו"ם לריבונות, לאחדות, לעצמאות ולשלמות הטריטוריאלית של אוקראינה. היא הזכירה לרוסיה את חובתה לכבד את חוקי המדינה בניהול השטחים הכבושים. התרגילים הללו - שנערכו במהלך סכסוך מזוין פעיל, באזורים באוקראינה בשליטה רוסית ומחוץ למסגרת החוקית של אוקראינה - "לא יכולים להיקרא ביטוי אמיתי לרצון העממי", אמרה. כמו כן, נאמר: "פעולות חד-צדדיות שמטרתן לספק ציפוי של לגיטימציה לניסיון הרכישה בכוח על ידי מדינה אחת של שטחה של מדינה אחרת, תוך טענה לייצג את רצון העם, אינן יכולות להיחשב כחוקיות לפי המשפט הבינלאומי".
מדינות שגינו את הצהרת הסיפוח
בתרבות הפופולרית
בשבוע שלאחר הסיפוח המשיך הצבא האוקראיני לשחרר כפרים בחבל חרסון ובחבל לוהנסק, כאשר בהודעות ברשתות החברתיות נכתב על כל כפר ש-"100 אחוז" הצביע בעד חזרתו לאוקראינה, דבר שנהפך לבדיחה.
תזונה מגדרית
תזונה מגדרית היא תחום חדש במדע אשר בוחן את ההבדלים התזונתיים באופן מגדרי. התחום בוחן את ההבדלים בין נשים וגברים בנושאים שונים כגון צריכת מזון, דימוי גוף, אזורי צבירת שומנים, מבנה גוף והשפעה הורמונלית על צריכת מזון.
ההיבט הרעיוני
ההבדלים הפיזיולוגיים, הביולוגיים והאנטומיים בין נשים וגברים משמעותיים כמעט בכל מערכות הגוף. לכן יש טעם לחקור גם התאמה תזונתית לכול מגדר. תפריט אופטימלי צריך להתייחס למאפייניו השונים של האדם, כמו גילו ומצבים פיזיולוגיים אחרים כמו הנקה, הריון או פעילות גופנית עצימה. תחומים חדשים כמו רפואה מגדרית ופרמקולוגיה מגדרית בוחנים מחדש את השפעות הרפואה על פי מינו הביולוגי של האדם. העובדה כי מחקרים נעשים בעיקר על גברים דורשת התייחסות. יש לבחון מחדש את הטיפול כיוון שמערכות הגוף מושפעות ממין האדם.
ההיבט הפיזיולוגי
לנשים יש בממוצע כ- 10% יותר שומן מגברים עבור אותו BMI, (אינדקס מסת הגוף, נוסחה המביאה בחשבון את גובה האדם ומשקלו: חלוקת משקל הגוף בק"ג, בריבוע הגובה במטרים).
שיעור גבוה של רקמות שומן בגוף מגביר את הסיכון לבעיות רפואיות כמו כולסטרול גבוה, בעיות מפרקים, ליקויי יציבה וכאבי גב תחתון בקרב שני המינים. ישנן גם מחלות שקשורות למיקום שונה של הצטברות השומן בגוף. בקרב גברים ההשמנה האופיינית היא בפלג גוף עליון (בטן וחזה), תופעה המכונה השמנת תפוח או השמנה אבדומינלית. נשים צוברות שומן בפלג גוף תחתון (עכוז וירכיים), מה שמכונה השמנת אגס או השמנה גלוטאלית. קיים קשר בין השמנה בפלג גוף עליון למחלות לב וכלי דם וסוכרת מבוגרים. לא ידוע על מחלות שאופייניות להשמנה בפלג גוף תחתון. רמה גבוהה של חומצות שומן רוויות מעלה את הסיכון לשברים על רקע אוסטיאופורוזיס בקרב מבוגרים, בעיקר בנשים לאחר גיל המעבר. פיזור השומנים בגוף מתחיל כבר בגיל ההתבגרות, בבנים- פעולה מוגברת של בלוטת יותרת המוח גורמת ליצור של הורמוני מין כמו טסטוסטרון הנוצר באשכים וסומטוטרופין הנוצר בבלוטת יותרת המוח. שינוי פיזיולוגי זה מוביל לגדילה של הגוף הבאה לידי ביטוי בעליה של מסת שריר ועיבוי עצמות. עם העלייה במשקל עולה גם מסת השריר, העלייה במסה נובעת מהגדלת סיבי השריר (היפרטרופיה) ולא מעליה במספר סיבי השריר (היפרפלזיה). בקרב בנות מסת השריר מגיעה לשיאה בגילאי 16–20, בקרב בנים בגילאי 18–25. ניתן להשפיע על עליה במסת השריר בעזרת תזונה נכונה ופעילות גופנית. להתפתחות הפיזיולוגית ואנטומית השלכות על התזונה כיוון, שהמתבגר נזקק לכמויות גדולות של מזון. בבנות- בלוטת יותרת המוח גורמת ליצור מוגבר של אסטרוגן הנוצר בשחלות והורמון גדילה (GH).
נשים מועדות לפתח הפרעות אכילה יותר מגברים. העיבוד הוויזואלי של מזון שונה בין המינים. נשים מגיבות חזק יותר למראות ויזואליים של מזון ובעיקר לסוג העתיר בשומן. בקרב גברים יש פעילות מוחית מוגברת במצבי רעב. ייתכן וההבדלים נובעים בין השאר מתהליך החיברות של נשים המתעסקות יותר בהיבטים תזונתיים ודימוי גוף.
ההיבט החברתי
ישנם הבדלים מגדריים בנוגע לצריכת מזון, הכנסה קלורית וגישות כלפי מזון כתוצאה מנורמות חברתיות ותרבותיות. על פי הנורמה המקובלת בחברה המערבית, יופי נשי מזוהה לעיתים קרובות עם רזון, כתוצאה מכך נשים מודאגות יותר מגברים לגבי משקלן ומקנות חשיבות רבה יותר לדיאטה בריאה. נשים באופן מסורתי מופקדות על תזונת המשפחה, וגם כיום הן לעיתים קרובות אַמוּנוֹת על קניית ובישול האוכל למשפחה.
מאכלים מסוימים מתוייגים כגבריים או נשיים. לתהליכי החיברות משקל מכריע בבחירת מזון, בהעדפה ייחודית לטעמים ולסוגי מזון שעוברים מדור לדור. גברים שצורכים יותר פחמימות וחלבונים מנשים, מרבים באכילת בשר אדום, תפוחי אדמה, לחם ואלכוהול, ואוכלים פחות פירות, ירקות, דגים, עוף, גבינה ומתוקים לעומת נשים שירבו באכילה מסוג זה. העדפת טעמים מתחילה בילדות, ויש שמקדימים אותה לתקופת ההנקה, כלומר האם המניקה מעצבת דפוסים לוולד. בהמשך הילד מתנסה ומושפע ממאכלים מסורתיים המוגשים לו, ומושפע מן התרבות לה נולד. ילדים מקטלגים מאכלים מסוימים על פי מגדר וגזע.
ההיבט ההיסטורי
ההיסטוריה של המין האנושי החלה באפריקה לפני כ- 7 מיליוני שנים. רוב האנושות עד לפני כ-13,000 שנים התקיימה בחברות ציידים-לקטים. החברות הללו ניזונו מצמחים שאספו וליקטו ומבעלי חיים שצדו. בחברת הציידים-לקטים חלוקה מגדרית של איסוף המזון. הגברים עסקו בעיקר בציד ונעדרו מהבית לתקופות ארוכות. הנשים ליקטו קטניות, ירקות, זרעים ופירות בסביבתן הקרובה, מה שאפשר להן להפנות את תשומת לבן לגידול וטיפוח הילדים. מאוחר יותר התפתחו חברות חקלאיות שבייתו צמחים ובעלי חיים ועברו למגורי קבע. מגורי הקבע של היישובים החקלאיים אפשרו צבירת רכוש וקרקע. המהפכה התעשייתית שהתרחשה לאחר המהפכה החקלאית התאפיינה בהגירה מן הכפר לעיר ובשינויים במבנה המשפחה. בעקבות השינויים החברתיים והכלכליים נשים החלו לצאת לעבוד אך עדיין נתפסו כמטפלות הראשיות בילדים וכאחראיות על משק הבית. כיום ניהול משק הבית כולל גידול ילדים, ניקיון, כביסה ובישול. מטלות אלה בדרך כלל מופקדות בידי האישה. היא דואגת לקניית המזון והיא אחראית על התזונה בביתה. כלומר היא מחליטה על מרכיבי המזון של משפחתה. היא המלקטת העיקרית.
ההיבט הדמוגרפי
באזורים רבים בעולם ניתן לראות כי יש הזנחה תזונתית והפקרת ילדים למוות עקב סיבות מגוונות. בסין למשל יש הגבלת ילודה עקב הסכנה להתפוצצות אוכלוסין וקיימת העדפה ברורה לבנים כדי שיוכלו לסייע בפרנסת המשפחה. התופעה של רצח תינוקות ממין נקבה והפלות מכוונות של תינוקות ממין נקבה, בשילוב הזנחה רפואית ותזונתית גורמת לפער מספרי בין המינים. התופעה קיימת באזורים רבים בעולם: מזרח תיכון, צפון אפריקה, מזרח אסיה ודרום אסיה. שתי מדינות בולטות בהיקף התופעה הן הודו וסין. האפליה נגד הבנות נובעת מתפיסה תרבותית פטריארכלית- מסורתית על פיה בנים תורמים יותר למשק הבית ולכן לבנים כדאיות כלכלית גבוהה יותר. הבנות לעומת זאת הן נטל כלכלי על המשפחה כיוון שצריך לדאוג להן לנדוניה לפני נישואיהן והן עוברות לגור בבית הבעל. עניין זה גורם להזנחת הבנות באופנים שונים הכוללים מניעת טיפול רפואי בעת הצורך וליקויים באספקה תזונתית הולמת. בשנת 2010 דיווח האו"ם כי רצח תינוקות, הפלות והזנחה הובילו למחסור של 96 מיליון נשים באסיה. הפער בין בנים ובנות בלידת תינוקות במזרח אסיה הוא הגדול בעולם, 119 לידות של בנים על כל 100 לידות של בנות. הממוצע העולמי לעומת זאת עומד על 107 לידות של בנים לעומת 100 לידות של בנות.
קוטוז
אל מלִכ אל-מזפר סיף א-דין קֻטֻז (בערבית: الملك المظفر سيف الدين قطز; מת ב-24 באוקטובר 1260) היה הסולטאן השלישי משושלת הממלוכים הבחריים. מנצח קרב עין ג'אלות. שימש כסולטאן בשנים 1259–1260. קוטוז נרצח על ידי ביברס בדרכו חזרה למצרים, לאחר הניצחון בקרב.