cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת בלגרד
במאה ה-20
בשנת 1914 אישה ראשונה סיימה לימודים באוניברסיטה - לימודי משפטים. אוניברסיטת בלגרד ידעה התפתחות והתרחבות משמעותית בשנים שבין מלחמות העולם ובמיוחד אחרי הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בראשות טיטו. בשנים 1960–1970 נרשמו ללימודים בה גם סטודנטים רבים מארצות אחרות. עם זאת, בימי המשטר הקומוניסטי המוסד הושפע על ידי האידאולוגיה של המשטר. באותה תקופה אוניברסיטת בלגרד תרמה להקמת כל יתר האוניברסיטאות בסרביה, מונטנגרו ומקדוניה ושל כמה אוניברסיטאות בבוסניה והרצגובינה. אחרי מותו של טיטו סבל המוסד, כתוצאה מחוסר יציבות הפוליטית ומלחמות שפרצו ביוגוסלביה, מירידה גדולה מאוד במשאבים הפיננסיים שלה ובכך נפגעה איכות הלימודים. בימי משטרו של סלובודן מילושביץ', האוניברסיטה עמדה בפני מדיניות אל לחצים פוליטיים וחוסר אוטונומיה אקדמית ומנהלית. האוניברסיטה הפכה למרכז ידוע של האופוזיציה הפוליטית בסרביה. סטודנטים ופרופסורים בבלגרד ארגנו הפגנות המוניות נגד הממשלה. ארגוני סטודנטים כמו "אוטפור" תרמו בצורה משמעותית להדחת הממשלה.
Shooting Stars (שיר)
גרסאות כיסוי
השיר כוסה לראשונה על ידי Hidden Cat בשנת 2009. השיר כוסה מאוחר יותר על ידי מפיק ההאוס המתקדם האמריקאי Elephante בשנת 2014. בשנת 2020, המפיק האוסטרלי POOLCLVB והזמרת MARSHES הוציאו רשמית קאבר לשיר, אם כי קאבר זה הועלה לראשונה ליוטיוב בשנת 2015.
במדיה
השיר הוצג במהלך הקרדיטים של עונה 1, פרק 6 של סדרת איך להצליח באמריקה. בשנת 2011, מדיאון הציג את השיר ב-mashup שלו, "Pop Culture". השיר הופיע גם בפסקול של NBA 2K16, ברשימת ההשמעה "Around the World".
גליצראלדהיד 3-פוספט
גליצראלדהיד 3-פוספט (באנגלית: Glyceraldehyde 3-phosphate או triose phosphate או 3-phosphoglyceraldehyde, או בצורה המקוצרת G3P, GADP, GAP או PGAL) היא תרכובת כימית אשר מופיעה במספר תגובות מרכזיות כדוגמת הגליקוליזה והגלוקונאוגנזה.
GAP בתהליך הגליקוליזה והגלוקונאוגנזה
GAP נוצר בשלוש התרכובות הבאות באופן הפיך.
1,3 ביספוספוגליצראט (1,3BPG) מקוטלז על ידי האנזים גליצראלדהיד 3-פוספט דהידרוגנאז.
הראקציה לייצור של 1,3BPG בגליקוליזה
D-GAP מקבל חשיבות נוספת כיוון שזו הדרך של גליצרול להיכנס אל תוך תהליך הגליקוליזה והגלוקונאוגנזה על ידי פירוק לדהידרוקסיאצטון פוספט ובנוסף משתתף במסלול הפנטוז פוספט-מסלול מטבולי המתרחש בתאיהם של יצורים רבים, ובמסגרתו נוצרים סוכרים בעלי חמישה אטומי פחמן מגלוקוז- סוכר בעל שישה אטומי פחמן.
גליצראלדהיד 3-פוספט בתהליך יצירת טריפטופאן-GAP מהווה תוצר משני בתהליך סינתזת הטריפטופאן. גליצראלדהיד 3-פוספט בתהליך יצירת תיאמין (ויטמין B1) משמש כמגיב בתהליך הסינתזה של טיאמין סובסטרט אשר אינו מיוצר על ידי גוף האדם.
אבי רט
אבי רט (נולד ב-17 ביולי 1959, י"א בתמוז תשי"ט) הוא סופר, איש חינוך ותקשורת ישראלי. מרצה לתחומי יהדות, היסטוריה, חינוך, תנ"ך ותקשורת במסגרות אקדמאיות ואחרות ברחבי הארץ והעולם. עורך התלמוד הישראלי, וראש מכון ש"י באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
רט הוא בן לניצולי שואה. נולד ברחובות, לשרה ומשה רט (במקור ראטה).
למד בצעירותו בבית ספר תחכמוני בעיר זו ובישיבה התיכונית קריית הרצוג בבני ברק. לאחר מכן למד בישיבת הכותל, במסגרת ה'הסדר'. את שירותו הצבאי עשה בחיל השריון, ושימש בתפקידי מפקד טנק וכסמל מבצעים. לאחר שחרורו מצה"ל עסק בחינוך, ושימש, בין היתר, כמחנך כיתה בחטיבת ביניים אדר"ת בבת ים. רט היה נשוי לחגית (ביתו של צבי קמיל) עד לפטירתה ב-2023. רט מתגורר בגבעת שמואל החל משנת 1984. בעל תואר ראשון בעבודה סוציאלית, תואר שני בלימודי יהדות והיסטוריה והחל לימודי דוקטורט בנושא תקשורת והיסטוריה.
בנו של רט הוא משה רט - רב ודוקטור לפילוסופיה כללית. ב-8 בספטמבר 2005, ד' באלול ה'תשס"ה, נפטר בנו השני, חנן רט, מסרטן.
פעילות חינוכית
רט הקים ב-1982 את מכון ש"י באוניברסיטת בר-אילן, מכון העוסק בהעברה של מגוון פעילויות חינוכיות-ימי עיון, סדרות חינוך והשתלמויות לבני נוער, מורים, סטודנטים, מפקדים, קצינים ומבוגרים ברחבי הארץ והעולם. במלחמת לבנון הראשונה השתתף כמפקד טנק בקרב סולטאן יעקב, חוויה אותה תיאר לא אחת כמשמעותית וכמשפיעה על עבודתו וערכיו. בעקבות זאת רט פעיל בנושא השבויים והנעדרים במסגרת העמותה ובמסגרת פעילות ציבורית בעניין.
רט מוכר לציבור רחב כאישיות חינוכית ותקשורתית בזכות ספריו ופעילותו הציבורית והתקשורתית. בשלבי הקמתו של ערוץ הטלוויזיה תכלת היה רט העורך הראשי של תכניו, ובשנים 2002–2006 שימש כעורך הראשי והמנהל החינוכי של תנועת מבראשית, שהיה שותף להקמתה. לאחר מכן, החל בשנת 2006, התמנה למנהל החינוכי של מפעל תרי"ג, שמרכזו בארצות הברית ועניינו הוצאה לאור של אנציקלופדיית תרי"ג וכתיבת תוכניות לימוד לבתי ספר יהודיים ברחבי העולם.
רט משמש כמרצה לתקשורת, יהדות, היסטוריה וחינוך במסגרות אקדמאיות, חינוכיות וציבוריות שונות בישראל ומחוצה לה. בשנת 2011 הפעיל פרויקט תקשורת ייחודי להורים ומורים בנהריה, צפת, כרמיאל, מעלות ובית שאן.
במשך שנים רבות עובד רט עם גורמי צה"ל והביטחון השונים בארץ, בהפעלת פרויקטים וסדרות חינוך לחיילים ומפקדים בנושאי הכנה לגיוס, שירות משמעותי וחיזוק הזהות היהודית הישראלית והציונית.
פרסומו בקרב הציבור הרחב נוצר בעקבות מכלול ומגוון פעילויות תקשורתיות וחברתיות ובהן תוכנית הטלוויזיה הוותיקה "מבראשית" אותה הגיש בימי שישי החל משנת 1996 ועד שנת 2014 בערוץ הראשון, לצד הרב מרדכי אלון. כמו כן הגיש רט במשך שנים רבות בקול ישראל ובערוץ 7 תוכניות שונות בנושאי חינוך, תרבות ואקטואליה, וכן הנחה אירועים רבים ומגוונים דוגמת חוג התנ"ך של נשיא המדינה.
בספטמבר 2012 התמנה רט להיות העורך הראשי של 'תלמוד ישראלי' - שבעה כרכים המקיפים את כל התלמוד הבבלי, מעובדים וערוכים לילדים ונוער, ויוצאים לאור על ידי הוצאת ידיעות אחרונות. במקביל מונה רט למנהל אסטרטגיה ערכית וקהילתית בחברת התרופות 'מדיסון', הנותנת את החסות לפרויקט התלמוד הישראלי.
כעובד סוציאלי עסק רט בפרויקטים הקשורים לתחום הקשישים והסיעוד, שיקום אסירים, ובשנים האחרונות בתחום הכנה לחיי משפחה וייעוץ נישואין. רט הקים ומפעיל את מרכז 'קריאת כיוון' - להכוונה וייעוץ אישי חינוכי ומשפחתי. בתחום החינוך והתקשורת הוא כותב ומפעיל תוכניות לימודים חדשניות וייחודיות בנושאי זהות יהודית, תקשורת המונים ותקשורת משפחתית בבתי ספר יהודיים בישראל ובעולם. השואה היא מרכיב חשוב בתוכניות הלימוד שאותן הוא מעביר ועיקר הביטוי לכך ניתן בהנחייתו לקבוצות ומשלחות לפולין. רט משמש כמדריך הראשי במסעות לפולין מטעם התאחדות הסטודנטים הארצית, וכן שימש כחבר הצוות ההקמה וההיגוי של פרויקט 'מסע ישראלי' בו נוטלים מדי חלק אלפי בני נוער ישראלים.
משמש כחבר בארגון רבני צוהר, ועורך חופות לזוגות ישראליים, חופות הכוללות מפגשי הכנה והמשך שמירה על קשר ישיר בין הרב לזוגות. היה מקורב לרב נתן בוקובזה מנתיבות.
ב-2014 נבחר לשמש כיו"ר ארגון 'דיבור טוב', העוסק בפעילות חינוכית וציבורית לפיתוח מודעות לכוח הדיבור והשפעותיו, להגברת הדיבור החיובי וכבוד האדם, ומניעת רכילות ולשון הרע ופגיעה באדם ובחברה.
ב-2015 נבחר לשמש כאחד הדירקטורים של תאגיד השידור הישראלי.
זירו מוסטל
ביוגרפיה
מוסטל נולד בשם שמואל יואל מוסטל להורים יהודים, מהגרים ממזרח אירופה: ישראל מוסטל וסינה "סיליה" דרוקס. זירו גדל תחילה ברובע ברוקלין בניו יורק עד שמשפחתו עקרה לכפר קטן במדינת קונטיקט, שם קנו חווה חקלאית. עיקר הכנסת משפחתו הייתה מכרם ענבים וממשחטה אותה הפעילו. אולם הוריו נקלעו לקשיים כלכליים ולאחר שהבנק עיקל את החווה נאלצו לשוב לניו יורק והתיישבו בלואר איסט סייד, שם למד בבית ספר ציבורי, בעוד אביו עבד כיינן. כבר בילדותו בלט חוש ההומור של מוסטל. בזכות תפיסתו המהירה וחדות מחשבתו רצה אביו שיהיה לרב, אולם מוסטל העדיף לעסוק בציור ובאיור, תחביב שליווה אותו לכל חייו.
כבר בגיל צעיר בלטו הניגודים באישיותו, ניגודים אשר העסיקו את מבקריו מאוחר יותר, כאשר היה לבדו הוא היה שקדן ושקט, אולם כאשר צפו בו חש שהוא צריך להיות למרכז תשומת הלב, דבר שעשה כמעט תמיד בדרך של הומור. בזכות הוריו שלט בשפות אנגלית, יידיש, איטלקית וגרמנית, עובדה שסייעה לו להגיע לקהלים מגוונים בניו יורק. הוא הצטיין בלימודיו בבית הספר (זאת בניגוד לטענות מאוחרות יותר שכינויו "זירו", אפס באנגלית, בא לו בזכות ממוצע ציוניו). הוא למד ציור במרכז קהילתי יהודי במנהטן. בספר המחזור, בסיום לימודי התיכון, נכתבה עליו התחזית: "רמברנדט עתידי... או אולי קומיקאי". מוסטל למד במכללת הסיטי קולג' של ניו יורק והתרכז בלימודי אומנות וציור. הוא סיים לימודי תואר ראשון בשנת 1935, המשיך ללימודי תואר שני ואף זכה במלגת להוראת אומנות. בשנת 1939 התחתן עם קלרה סוורד ועקר לדירה בברוקלין, אולם הזוג נפרד בשנת 1941 ובשנת 1944 התגרש מאשתו, לאחר שהסכימה לגירושים בתנאי שיפריש לה אחוז מהכנסותיו לשארית חייו.
תחילת דרכו כקומיקאי
אחת ממטלותיו של מוסטל במסגרת מלגת ההוראה שקיבל, הייתה לתת הרצאות באולמות המוזיאונים של ניו יורק, תוך שהוא מוביל תלמידים בסיור בין הציורים השונים המוצגים שם. באירועים אלה לא הצליח מוסטל לעצור בעד רצונו להצחיק ושמען של הרצאותיו יצא למרחוק בזכות ההומור שלהן. ככל שהתפרסם, הוזמן להופיע במסיבות ובאירועים חברתיים, כשהוא מרוויח שלושה עד חמישה דולר להופעה. לאחר מכן החל להופיע במועדונים, שם שילב בהופעתו הומור יחד עם ביקורת חברתית. מאוחר יותר זכו הופעות אלה לתשומת לבה של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית.
בשנת 1941 פנה אל מוסטל מועדון "קפה סוסאטי" (Café Society) במנהטן, בהצעה להפוך קומיקאי מקצועי ולהופיע במקום באופן קבוע. מוסטל קיבל את ההצעה ובמשך מספר חודשים היה לבדרן המרכזי של המועדון. במועדון זה אימץ את הכינוי "זירו". איש יחסי הציבור של המועדון הוא שדחק במוסטל לאמץ את הכינוי. בגיל 27 עזב מוסטל את שאר עיסוקיו והתמקד בעבודתו כבדרן.
עלייתו לדרגת כוכב בידור
עלייתו של מוסטל, מעת שהחל מקדיש את כל זמנו לבידור, הייתה מהירה. בשנת 1942 לבדה עלתה משכורתו בקפה סוסאטי, שם הופיע, מ-40 דולר לשבוע בתחילת השנה, ל-450 דולר לשבוע בסופה. הוא אף הופיע באותה שנה בתוכניות רדיו, בשני מופעים בתיאטראות ברודוויי, בסרט של אולפני MGM וגם במועדון הלילה "לה מרטיניק" בברודוויי תמורת 4,000 דולר לשבוע. מוסטל אף הופיע בהופעת אורח בתיאטרון יידיש, אשר מסגנונו הושפע רבות בהופעותיו. בשנת 1943 תיאר את מוסטל המגזין לייף במילים "כנראה האמריקאי המצחיק ביותר בעת הזו". בחודש מרץ 1943 מוסטל גויס לצבא ארצות הברית. קיימים דיווחים סותרים על משך שירותו הצבאי, יש המדווחים כי שירת שישה חודשים בלבד ושוחרר עקב מחלת מעיים, על פי דיווחים אחרים שירת עד לסיום מלחמת העולם השנייה. את שרותו עשה בהופעות קומיות לפני חיילים.
לאחר שחרורו מן הצבא החל מוסטל מצליח שוב בהופעותיו. הוא הופיע בשורת מחזות, מחזות זמר, אופרות וסרטים. בשנת 1946 הוא ניסה להופיע כזמר אופרה באופרת הקבצנים, אולם זכה לביקורות פושרות. הופעותיו המקצועיות היו מגוונות ביותר, מחזות רציניים מחד ומופעים קומיים במועדוני לילה מאידך. יחד עם זאת, בגלל דעותיו החברתיות זכה למעקב של ה-FBI ועל פי דיווחי המעקב נכח בפגישות רבות של המפלגה הקומוניסטית בשנת 1941.
הכללתו ברשימה השחורה של הוליווד
הצלחתו המקצועית של מוסטל נקטעה באחת בשנות ה-50. מוסטל לא הופתע לאחר שחלק מחבריו למקצוע הצביעו עליו בחקירותיהם ב-FBI כמי שמזדהה עם המפלגה הקומוניסטית. ב-29 בינואר 1952 העיד מרטין ברקלי בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית כי מוסטל הוא חבר במפלגה הקומוניסטית (זאת בין 160 אחרים שאותם זיהה כקומוניסטים בעדותו). עדות זו פגעה קשות בעבודתו של מוסטל, עוד בטרם הוזמן להעיד בפני הוועדה, עדות אשר נשמעה ב-14 באוגוסט 1955.
יושב ראש הישיבה שבה העיד מוסטל היה קלייד דויל. מוסטל הופיע ללא עורך דין כיוון שנקלע לקשיים כלכליים. לאחר שהשיב בבדיחות לשאלות חברי הוועדה במשך 20 דקות, הודיע מוסטל כי הוא שומר על זכות השתיקה על פי התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית, ומכוח זכותו זו הוא סירב לנקוב בשמות כלשהם של חבריו למקצוע כמי שהם בעלי נטייה קומוניסטית. עדותו זכתה להערכת רבים שנכללו ברשימה השחורה של הוליווד. הכללתו ברשימה השחורה הותירה אותו כמעט מחוסר הכנסה ברוב שנות ה-50, דבר שאיפשר לו לבלות שעות רבות בציור. שנים אחר כך טען שתקופה זו יקרה בעיניו כי הוא עסק במה שאהב יותר מכל.
שיבתו לבמה
בשנת 1957 חתם מוסטל חוזה עם סוכן השחקנים טובי קול אשר התנגד לרשימה השחורה. בזכות סוכנו קיבל מוסטל את תפקיד לאופולד בלום במחזה Ulysses in Nighttown, המבוסס על הרומן יוליסס. ההצגה עלתה בתיאטרון קטן בניו יורק, אולם הופעתו של מוסטל זכתה לבקורות נלהבות. על הופעתו זכה מוסטל בפרס אובי לעונת 59–1958. הצלחתו זו הביאה למוסטל הצעות רבות. אולם, עקב מחלוקות על שכר ועל אופי ההצגות, הוא לא הסכים לאף אחת מהן. בשנת 1959, משפחת כוחה של הרשימה השחורה, הופיע מוסטל פעמיים בתוכנית הטלוויזיה "מחזה השבוע".
ב-13 בינואר 1960, בעודו עושה דרכו לביתו מחזרה למחזה, נפגע מוסטל בתאונת דרכים כאשר נדרס על ידי אוטובוס ורגלו רוסקה. הרופאים בקשו לכרות את הרגל הפגועה, אולם מוסטל סירב והעדיף להסתכן בנמק של הרגל למען הסיכוי להצילה. הוא אושפז במשך ארבעה חודשים, אולם רגלו ניצלה. בזכות הכספים שקיבל בתביעת הפיצויים שהגיש לאחר התאונה, קנה דירה בבניין הדקוטה ולשם עבר להתגורר. בסוף שנת 1960 שיחק מוסטל בתפקיד אסטרגון במחזה מחכים לגודו. בשנת 1961 שיחק בתפקיד ז'אן במחזה קרנפים וזכה לביקורות אוהדות. על תפקידו במחזה זה זכה לראשונה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר, אף שלא שיחק בתפקיד הראשי במחזה.
בשנת 1962 החל משחק בתפקיד פסאודולוס במחזמר "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" אשר הועלה בברודוויי, אחד מתפקידיו הבולטים ביותר. המחזמר הוצג ב-964 הצגות. מוסטל זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר, על תפקידו במחזמר. בשנת 1966 הופק סרט על פי המחזה ואף בו שיחק מוסטל.
ב-22 בספטמבר 1964 החל מוסטל מופיע בתפקיד טוביה במחזמר "כנר על הגג". מוסטל, שהוקיר את יצירותיו של שלום עליכם, התעקש כי יעשה מאמץ לשלב במחזמר את רוחו וסגנונו של שלום עליכם. מוסטל אף הוסיף לשירתו סלסולי חזנות, כך למשל בשיר "אם הייתי איש עשיר". ניתן לראות כי שחקנים אשר שיחקו את תפקיד טוביה בתקופות מאוחרות יותר, אימצו את סגנונו של מוסטל בגילום התפקיד. ההצגה כנר על הגג זכתה לביקורות נלהבות ועלתה 3242 הופעות בברודוויי. על משחקו במחזמר זכה מוסטל בפרס טוני ואף הוזמן לקבלת פנים בבית הלבן, אירוע שחתם את תקופת נידויו בידי הממסד.
בשנת 1968 הופיע מוסטל בתפקיד פוטמקין בסרט הקומדי "קתרינה הגדולה" לצידו של פיטר או'טול וכן בתפקיד מקס ביאליסטוק בסרט "המפיקים" בבימויו של מל ברוקס.
שנותיו האחרונות
בעשור האחרון לחייו שככה התלהבותו של מוסטל להמשיך ולשחק בתפקידים מעוררי אתגר אמנותי, תחת זאת העדיף לבחור בתפקידים שבהם ישתכר היטב. שורה של סרטים בהם הופיע בשלהי שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 זכו לביקורות פושרות, בהם "שוד הבנק הגדול" (1969), "המלאך לוין" (1970), ועוד. יחד עם זאת אף בתקופה זו היו למוסטל מספר הופעות יוצאות דופן, כך בסרט "שם בהשאלה", לצידו של וודי אלן, על תקופת הרשימה השחורה של הוליווד. הוא אף שב והופיע על הבמה בהצגות מחודשות של כנר על הגג. מוסטל אף הופיע כאורח בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "רחוב סומסום" ונתן קולו לסרט המצויר Watership Down. בקיץ 1977, זמן קצר לפני מותו, הופיע מוסטל בעונתה השנייה של תוכנית החבובות, התוכנית בכיכובו שודרה רק לאחר מותו.
בעת חזרות למחזה "הסוחר" (של ארנולד וסקר) בפילדלפיה, התמוטט מוסטל על הבמה והובהל לבית חולים. הוא אובחן כסובל מקשיי נשימה והכל ציפו כי ישתחרר במהרה. אולם, ב-8 בספטמבר 1977 התלונן מוסטל על סחרחורת ואיבד את הכרתו. הניסיונות להחיותו כשלו. לבקשתו, לא נערכה לו הלוויה פומבית, גופתו נשרפה ואפרו הושם באתר שלא פורסם.
הנחיית מרדף
הנחיית מרדף (באנגלית: Pursuit guidance) היא שיטת הנחיה שנעשה בה שימוש נרחב בטילי תקיפה קרקעיים ישנים.
בהנחיית מרדף הטיל מונחה כך שווקטור המהירות שלו תמיד מצביע ישירות על המטרה, כלומר יש לו את הכיוון של קו הראייה למטרה. באיור מתוארת הנחיית טיל בשיטה זו אל מטרה שנעה בקו ישר, כאשר הנקודות המודגשות על מסלול המטרה מציינות מרווחי זמן שווים.
החסרון הבולט בשיטה זו הוא שברוב התרחישים הטיל מחמיץ את המטרה בפעם הראשונה, ומובל למצב של רדיפה אחר זנב המטרה לקראת סיום מעוף הטיל. זה נובע מכך שבקרבת המטרה נדרשת מהטיל תאוצה גבוהה מאוד, שלעיתים קרובות עולה על יכולת התמרון הנכללת במעטפת הביצועים של הטיל. הדבר מוביל את הטיל לעוף למרחק רב יותר, ומגביר את הסבירות שלטיל יאזל הדלק או לא יגיע למטרה.
לעומת זאת, מרדף אחר זנב עשוי להיות טוב יותר בעבור טילי אוויר-אוויר מונחי חום, כיוון שהחלק החם ביותר במטוס הוא החלק האחורי של צינור פליטת הסילון.
כיוון שמחשבים מודרניים מאפשרים את היישום של חוקי הנחיה מורכבים יותר, בהנחיית מרדף כמעט ולא נעשה שימוש בטילים מודרניים.
היסטוריה
במשך יותר ממאתיים שנה, הנושא של הנחיית מרדף היה מקור השראה ומקור עניין למתמטיקאים, ובמיוחד למתמטיקאים חובבים בתחום שעשועי המתמטיקה. המחקר המתמטי על הנחיית מרדף החל במאמר שהציג ההידרוגרף והגאומטרן הצרפתי פייר בוגה, המוכר כ"אבי האדריכלות הימית", לאקדמיה המלכותית הצרפתית למדעים ב-1732. הוא ניסח את החוק של הנחיית מרדף בצורה של ספינת פיראטים המנסה ליירט ספינת מסחר. בוגה הציג פתרון לעקום אשר מתווה ספינת הפיראטים במערכת קואורדינטות אבסולוטית, למשל במערכת הייחוס של נמל המרותק למקומו.
המונח "מרדף-כלב" לציון מעקב הנעשה בשיטת הנחיית מרדף הופיע מאוחר יותר ונטבע על ידי החוקר הצרפתי ז'אן-מארי דיבואה-איימה (Dubois-Aymé), שצפה בעקבות בחול שהותיר אחריו כלבו שרדף אחריו בחוף הים. לעומת זאת, טורפים רבים ובייחוד חתולים, לא רודפים אחרי הטרף שלהם בשיטת הנחיית מרדף.
היישום של הכלל הזה לכלי נשק החל במלחמת העולם השנייה. קרבות אוויר התנהלו בשיטת הנחיית מרדף - מטוס עקב אחרי הזנב של מטוס האויב עד להגעה למרחק מתאים לירי. היישום השני לגישה זו היה בפיתוח הטילים המונחים הראשונים על ידי הלופטוואפה הגרמני. באחת הפצצות המונחות הראשונות, ה-HS-293D, הותקנה בפצצה מצלמת טלוויזיה. באמצעות קשר רדיו, מפעיל הפצצה ראה את המטרה במרחקים הולכים וקטנים, ושידר פקודות הנחיה לפצצה, כך שהדמות של המטרה תישאר במרכז שדה הראייה של מצלמת הטלוויזיה. הסכמה הזאת הגדילה בצורה בלתי רגילה את הדיוק של הפצצות.
בתוכניות פיתוח מאוחרות יותר של צבא ארצות הברית, גלאים לגילוי המטרה היו מבוססים על גילוי קרינה אינפרה-אדומה (קרינת חום) המוקרנת על ידי עצמים חמים, או על ידי התבייתות על קרינת המכ"ם של תחנות מכ"ם של האויב. כלל ההנחיה בכל התוכניות הללו היה הכלל הגאומטרי של הנחיית מרדף. למעשה, היסטוריונים אחדים הבחינו ש"ביות" (homing) היה מילה נרדפת להנחיה בשיטת הנחיית מרדף בשנות ה-50, גם בארצות הברית וגם בברית המועצות.
בסופו של דבר, מרבית ה"פצצות החכמות" (פצצות וטילים) שנעשה בהם שימוש מסיבי במלחמת וייטנאם ובמלחמת המפרץ היו מבוססות על הכלל הגאומטרי של הנחיית מרדף, והיו מתבייתות על מטרות קרקעיות מוארות בלייזר. לאחרונה, הוצעו אף קליעים חכמים לפי אותם העקרונות.
פיתוח מתמטי - הגדרת המסלול המתקבל וחישוב זמן הפגיעה במטרה שנעה בקו ישר
נכתוב את המשוואות הדיפרנציאליות שמתארות את התנועה בקואורדינטות פולריות ממערכת הייחוס של הטיל המיירט. נניח שמהירות הבורח היא U ומהירות הרודף היא V. נסמן ב- (r(t את המרחק הרגעי וב-θ את הזווית שיוצר וקטור המהירות של המטרה עם (r(t כוקטור. מכיוון שהטיל נע תמיד בכיוון (r(t מהירות ההתקרבות היחסית כתלות בזווית θ היא: ואילו השינוי בזווית θ במשך הזמן dt הוא  (שכן המטרה נעה בקו ישר). נחלק את dr/dt ב-dθ/dt ונקבל: כאשר  הוא יחס המהירויות, שאפשר להניח כי הוא גדול מ-1. מכאן נקבל על ידי אינטגרציה.
לכן, כאשר C קבוע התלוי בתנאי ההתחלה.
ניתן לראות ש-r = 0 כאשר θ = 0 או θ = π, דהיינו בהתנגשות חזיתית או במרדף-זנב.
משך הזמן שעובר עד שהטיל פוגע במטרה מתקבל באמצעות הצבת r(θ) בקשר :  ואינטגרציה בין הגבולות 0 = θ ו-θ0.
נציב ונקבל  ומתקיים הצבה באינטגרל נותנת:
. התוצאה לזמן הפגיעה היא:
נחפש כעת את כל אותם צירופים עבורם זמן המעוף עד לפגיעה T שווה. המשוואה האחרונה היא משוואה של אליפסה בקואורדינטות פולריות, כאשר המוקד שלה בראשית הצירים הוא המיקום ההתחלתי של המטרה. לפיכך העקומות האיזוכרוניות (עקומות שוות זמן) במישור XY הן אליפסות לא קונצנטריות אשר אחד ממוקדיהן הוא מיקומה ההתחלתי של המטרה. חסמים על זמן המעוף הדרוש של הטיל מלמטה ומלמעלה, מאפשרים לקבוע תחומים - אזורי שיגור (Launch Zones) מהם יש לשגר את הטיל כך שזמן המעוף יפול בין החסמים. אזור שיגור (Launch Zone) הוא קונספט מפתח בטילאות מודרנית. באיור מופיע באפור אזור שיגור המתאים למיקום המטרה T. אזור השיגור תחום על ידי שתי אליפסות המתאימות לחסמים על זמן המעוף של הטיל.
בחוקי הנחיה מתקדמים יותר, נוסף לטיל רכיב מהירות שמקביל למהירות המטרה, כך שהתנועה המשוקללת של המטרה והטיל יוצרת מצב בו הרכיב הרדיאלי של המהירות היחסית לאחר זמן קצר גדול יותר מאשר בחוק ההנחיה הקלאסי. תנועה אופטימלית של הטיל היא כזו שמאזנת באופן הטוב ביותר בין התנועה בכיוון הרדיוס וקטור לתנועה בכיוון מאונך לרדיוס וקטור (ראו טיל). בתנועה בזוויות אופטימליות כאלה הטיל למעשה מתקדם ביעילות רבה יותר אל עבר המטרה, ולמעשה חוק הנחיה כזה מקצר את הדרך שהוא צריך לעשות לעומת חוק ההנחיה הקלאסי.
תאוצות אופייניות
חוק הנחיית מרדף הוא חוק שבאופן כללי דורש מהטיל הרודף תאוצות רדיאליות (lateral acceleration) גבוהות. ניתן למצוא את התאוצה המקסימלית שטיל מבוסס הנחיית מרדף צריך לעמוד בה מן הקשר הבסיסי: כאשר V מהירות הטיל ו-\omega הוא קצב הרוטציה (מהירות זוויתית) הרגעי של הרדיוס וקטור שמחבר בין הטיל והמטרה (וקטור מהירות הטיל תמיד מצביע בכיוון הרדיוס וקטור). מתקיים:. לפיכך יש למצוא מקסימום לפונקציה:
.
כדוגמה מספרית ניקח למשל \beta = 1.5 - הצבה בנוסחה נותנת. תאוצה מקסימלית זאת היא פרמטר חשוב בקביעת המאפיינים המבניים של טיל, כמו למשל שטח הכנפיים שלו.
עבור \beta>2 בנקודה \theta = 0 מתקבל ערך אינסופי של התאוצה, כלומר זוהי נקודת סינגולריות - במצב שבו יחס המהירויות גדול מ-2 קצב הקיטון במרחק בין הטיל למטרה מתגבר על הפיחות ברכיב המאונך לרדיוס וקטור של מהירות המטרה ונוצר למעשה קצב רוטציה של הרדיוס וקטור ששואף לאינסוף בנקודות הסינגולריות. בתרחיש כזה, הטיל לעולם לא יוכל לפגוע במטרה בהזדמנות הראשונה אלא רק לחלוף במרחק קטן ממנה, בהתאם ליכולות הטיל. כאן טמון היתרון שיש לשיטת הנחיה אחרות, כמו למשל ניווט יחסי על פני שיטת הנחית מרדף - ניווט יחסי מאפשר פגיעה בזוויות התנגשות שונות מ-\theta = 0 או ובכך אין לו נקודות סינגולריות.
שאיפה לאינסוף מתקיימת גם כש-2\ge \beta אולם משנים את קבוע ההתחלה C - הגודל 1/C שואף לאינסוף כאשר זווית הפתיחה \theta_0 שואפת ל-π, כלומר התאוצה המקסימלית עולה עבור תרחישים חצי-חזיתיים.
גרסה שונה במקצת של הנחיית מרדף היא הנחיית מרדף מוסטת (DPP - Deviated Pure Pursuit) - בשיטת הנחיה זו וקטור מהירות הטיל שומר על זווית קבועה מסוימת \delta שונה מאפס עם קו הראייה למטרה. הזווית היא כזו שסיבוב קו הראייה מנסה להקטין אותה, ולא להפך. היתרון המרכזי בגרסה זו לעומת הגרסה הרגילה של הנחיית מרדף הוא בהפחתת התאוצות הרדיאליות הנדרשות מהטיל; כאשר הטיל לא מרכז את כל מהירותו לעבר המטרה ולמהירותו יש רכיב ניצב לקו הראייה הרגעי קצב הסיבוב של קו הראייה פוחת ולכן גם קצב הסיבוב של וקטור מהירות הטיל פוחת - והתאוצה הנדרשת ממנו פוחתת (עבור זווית מיוחדת מסוימת הנחיה זו הופכת לניווט מקבילי, ולא נדרשת כלל תאוצה מהטיל).
אדלייד
אדלייד (באנגלית: Adelaide) היא בירת מדינת אוסטרליה הדרומית. העיר שוכנת לחוף האוקיינוס הדרומי וקרויה על שמה של המלכה אדלייד מסקסה-מיינינגן, רעייתו של מלך הממלכה המאוחדת ויליאם הרביעי.
נכון ל-2020, בעיר מתגוררים כ-1,300,000 תושבים, והיא העיר החמישית בגודלה באוסטרליה.
גאוגרפיה
אדלייד היא בירת מדינת אוסטרליה הדרומית. העיר שוכנת לחוף האוקיינוס הדרומי על חצי האי פלוריו לחוף מפרץ סנט וינסנט.
היסטוריה
אוסטרליה הדרומית יושבה רשמית כמושבה בריטית ב-28 בדצמבר 1836. אזור העיר נסקר לצורך בניית עיר על ידי קולונל ויליאם לייט, העיר תוכננה מראש להיות מושבה של מתיישבים חופשיים, ולא כמושבת עונשים כמו סידני והובארט.
מבנה העיר
מרכז העיר בנוי בצורת שתי וערב כאשר הוא מוקף בפארק אותו חוצה נהר.
אקלים
האקלים של אדלייד ים תיכוני - קיצים חמים ויבשים וחורפים גשומים וממוזגים.
ממשל
מועצת העיר הוקמה בשנת 1840 והיא המועצה העירונית הוותיקה ביותר באוסטרליה.
כלכלה
באדלייד נמצאים מפעלי ייצור מכוניות של חברות הולדן ומיצובישי, וכן מפעלי מחקר של צבא אוסטרליה ושל חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
תרבות
אחד הכינויים של אדלייד הוא "עיר הכנסיות"- בשל מספר הכנסיות הרב בעיר.
בעיר שוכנים הגלריה לאמנות של דרום אוסטרליה והספרייה של דרום אוסטרליה.
בעיר נערכים מספר רב של פסטיבלים כגון פסטיבל המוזיקה ברוסה, פסטיבל אדלייד לאומניות, פסטיבל הסרטים אדלייד ופסטיבל הפרינג' אדלייד.
ספורט
באדלייד נערכו מרוצי הפורמולה 1 של הגרנד פרי האוסטרלי בין השנים 1985 1995. החל משנת 1995 נערך המרוץ במלבורן. באדלייד נערך במקומו מרוץ האדלייד 500 על מסלול דומה.
באדלייד שתי קבוצות השייכות לליגת הפוטבול האוסטרלי: עורבי אדלייד (Adelaide Crows) ומועדון הפוטבול פורט אדלייד (Port Adelaide Football Club) המכונה גם "הכוח אדלייד" (Adelaide Power). אדלייד 36ers היא קבוצת הכדורסל שמייצגת את העיר בליגת העל האוסטרלית בכדורסל. לעיר גם יש קבוצת כדורגל בשם אדלייד יונייטד אשר משחקת בליגת העל האוסטרלית בכדורגל. מאז שנת 1999 נערך באדלייד מרוץ האופניים טור דאון אנדר.
באדלייד מיוצרת מכונית המרוץ ברהבם BT62 המיועדת לימי מסלול (Track day ), ומוגדרת כמכונית ספורט בעלת תכונות של מכונית על המיוצרת על ידי יצרנית הרכב האנגלו-אוסטרלית "Brabham Automotive"  אשר מיוצרת משנת 2018.
השכלה
באדלייד נמצאות אוניברסיטת אוסטרליה הדרומית, אוניברסיטת אדלייד ואוניברסיטת פלינדרס. כמו כן נמצאת בעיר שלוחה של האוניברסיטה האמריקאית הפרטית אוניברסיטת קרנגי מלון.
בתחילת המאה ה-21 ליד אוניברסיטת פלינדרס הוקם המרכז הרפואי פלינדרס שמשמש גם בית ספר לרפואה.
תחבורה
מערך התחבורה הציבורית של אדלייד, המכונה המטרו של אדלייד מורכב משילוב של מערכת אוטובוסים ומערכת רכבות קלות, וכן חשמלית אחת - חשמלית גלנלג. באדלייד מערכת ייחודית של אוטובוסים מונחים הנקראת האו באן של אדלייד (Adelaide O-Bahn).
אדלייד נמצאת בנקודת האמצע של הרכבת ההודית פאסיפית העוברת בין פרת' וסידני.
שדה התעופה של העיר הוא שדה התעופה הבינלאומי אדלייד - שנבנה מחדש בשנת 2005.
עיתונות
באדלייד מספר עיתונים יומיים ובהם "האדוורטייזר" (The Advertiser), "המסנג'ר" (The Messenger), "האוסטרליאן" וכן מספר שבועונים, כגון "האדלייד ריוויו".
טלוויזיה
באדלייד משדרות חמש תחנות טלוויזיה עיקריות: רשות השידור האוסטרלית, אס בי אס, רשת שבע, רשת תשע, ורשת עשר, וכן תחנה מקומית בשם 44 Adelaide.
ערים תאומות
לאדלייד מספר ערים תאומות:
נסים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אריק איינשטיין
אריק איינשטיין (3 בינואר 1939, י"ב בטבת ה'תרצ"ט – 26 בנובמבר 2013, כ"ד בכסלו ה'תשע"ד) היה זמר-יוצר, שחקן, קומיקאי ותסריטאי ישראלי מהחשובים ביותר בישראל, מחלוצי הרוק הישראלי. שיתופי הפעולה שלו היו אינטגרליים לעיצוב התרבות הישראלית. היה חבר בלהקות הנח"ל, בצל ירוק, שלישיית גשר הירקון והחלונות הגבוהים, וחלק מחבורת לול. שיתופי הפעולה שלו עם שלום חנוך ולהקת הצ'רצ'ילים הניבו את אלבומי הרוק הראשונים בישראל.
איינשטיין נחשב לאחד הזמרים הישראלים המשפיעים ביותר. מבקר המוזיקה יואב קוטנר תיאר אותו כך:. בשנת 2013 יזמה שרת התרבות והספורט לימור לבנת פרס בשם פרס אריק איינשטיין.
נעוריו ותחילת דרכו
איינשטיין נולד, גדל והתחנך בתל אביב בשם אריה לייב איינשטיין. בן יחיד לדבורה ולשחקן תיאטרון ה"אהל" יעקב איינשטיין, הילד נקרא על שמו של סבו. המשורר אברהם חלפי, שלימים יהיה לדמות משמעותית בקריירה המוזיקלית של איינשטיין, היה לחברם הטוב של הוריו ואף שימש כסנדק בברית המילה שלו. משפחת איינשטיין התגוררה תחילה ברחוב גורדון בעיר כדיירי משנה בדירת מגורים. בילדותו למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון (ששמו היה אז "בית החינוך בצפון") ובנעוריו למד בבית הספר תיכון עירוני ד' בתל אביב. בנעוריו היה גם חניך בתנועת "השומר הצעיר" וספורטאי באגודת הפועל תל אביב. איינשטיין היה אלוף ישראל לנוער בהדיפת כדור ברזל ובקפיצה לגובה ובשנת 1956 זכה גם באליפות ישראל לבוגרים בקפיצה לגובה (1.80 מטר). הוא החזיק בשיא הישראלי לנוער בקפיצה לגובה (1.84 מטר) במשך כ-10 שנים. במכביה החמישית שנערכה בשנת 1957 זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר. כמו כן, היה כדורסלן בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב ובשל יכולתו הטכנית הגבוהה כונה "אריות". בשנת 1955 שיחק במדי קבוצת הבוגרים של הפועל תל אביב.
לקראת שירותו הצבאי עודד אותו אביו לנסות להתקבל ללהקה צבאית, אף על פי ששאיפתו הייתה להיות מדריך ספורט (מד"ס). בשל קוצר ראייה לא התקבל איינשטיין לתפקיד זה, ולכן נבחן ללהקת הנח"ל (בפני חיים טופול, נחמה הנדל ואורי זוהר) והתקבל ללהקה בתפקיד שחקן. בלהקה השתתף בתוכניות "עד מאה ועשרים", "צריך לחיות" ו"לא לצאת מן הכלים". בשתי התוכניות הראשונות התבלט בעיקר בקטעי משחק, אם כי בתוכנית השנייה בלט קולו בשיר "יא ירח". בתוכנית "לא לצאת מן הכלים" הופיע לראשונה כסולן, בשיר "רוח סתיו". שיר מפורסם נוסף מתוכנית זו הוא "דינה ברזילי", ששר איינשטיין עם יהורם גאון ויוסי פרוסט. במהלך שירותו הצבאי דבק בו הכינוי "אריק", שבו נודע מאז.
לאחר שירותו הצבאי
בשנת 1959 השתחרר מצה"ל והצטרף לתיאטרון הסאטירי "תיאטרון סמבטיון" בהצגת "השד יודע", במקומו של שמעון ישראלי ולצידם של רחל אטאס ויוסי פרוסט. אחד ממערכוניו בתוכנית התיאטרון שביים גדעון שמר היה פרודיה על להקת הנח"ל. משחקו של איינשטיין זכה לשבחים בעיתונות.
בשנת 1960 הוציא איינשטיין מיני אלבום סולו ראשון, שכלל ארבעה שירים: "השעות הקטנות של הלילה" (יוסי גמזו / יוחנן זראי), "פונדק במדבר" (אהרן שבתאי / אריה לבנון), "היא הייתה בת 17" (עמוס אטינגר / אדוארד אולארצ'יק) ו"עיר לבנה" (נעמי שמר). את השירים עיבד אריה לבנון.
באותה שנה הצטרף ללהקת בצל ירוק, שבה היו חברים גם אורי זוהר, חיים טופול, גבי עמרני, אילנה רובינא, זהרירה חריפאי ואחרים. איינשטיין השתתף בתפקיד משני בתוכניתה של הלהקה "חתול בשק", שעלתה ב־1960. בין היתר בלט קולו בשיר "ליפא העגלון". התוכנית זכתה להצלחה, עד שב־18 ביוני נהרג אחד משחקניה, אליהו ברקאי, בתאונת דרכים. ההצגות נמשכו עוד זמן קצר לאחר מכן, אך חברי הלהקה חשו שאין עוד טעם להמשיך בלעדיו, וכעבור שלושה שבועות קטעו את התוכנית.
בסוף 1960 שיחק בהצגה "הבוגד" מאת הנרי דנקר ב"תיאטרון האהל". הצגת הבכורה של המחזה נערכה ב־20 בנובמבר באותה שנה. לאחר מכן שר ב"להקת הצעירים" עם נחמה הנדל, שייקה לוי ויוסי פרוסט. ארבעה שירים של הלהקה ראו אור בתקליטון בשם "שירי נעמי שמר", שבו ניתן לאיינשטיין קרדיט בשם הבדוי "ארי גורן".
ביוני 1961 הופיע ב"מועדון החמאם" ביפו, בהצגות "משלי ערב" ו"תל אביב הקטנה". בספטמבר באותה שנה השתתף בצילומי הסרט "ניני" בתפקיד הדמות הגברית הראשית. אביו, יעקב איינשטיין, השתתף אף הוא בסרט כאביה של הדמות שגילם איינשטיין. הסרט לא זכה להצלחה רבה, ולימים סיפר איינשטיין שהוא מתחרט על שהשתתף בו.
במקביל חבר בסוף 1963 לזמרים יהורם גאון ובני אמדורסקי להקמת להקה חדשה, "שלישיית גשר הירקון". עוד לפני שהחלה הלהקה להופיע השתתפו חבריה בפברואר 1964 בצילומי הסרט "דליה והמלחים". באפריל 1964 עלתה תוכניתה הראשונה של הלהקה, "אהבה ראשונה". המופע לא זכה להצלחה רבה בתחילת דרכו, אך תוך זמן קצר קצר תשואות רבות. אלבומה הראשון של הלהקה, "אהבה ראשונה", יצא בתחילת 1965. רבים משיריו הפכו להיטים, ובהם "אל תעברי לבד", "לילה בחוף אכזיב", "איילת אהבים", "אם רק תבואי בחמש", "אהבת פועלי הבניין", "כשאור דולק בחלונך", "סרנדה לך" ו"איזה יום יפה".
איינשטיין השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1964, שבו שר לבדו את השיר "הרחק בלילה", ועם "שלישיית גשר הירקון" את השיר "אותך". בפסטיבל הזמר והפזמון 1965 שב לתחרות, וזכה במקום הראשון עם השיר "איילת החן", שאותו ביצעה גם יפה ירקוני בביצוע נפרד, למילים של עודד בצר, ללחן של נתן שחר ולעיבוד של יצחק גרציאני. לאחר התוכנית הראשונה של "שלישיית גשר הירקון" עזב גאון את הלהקה והוחלף בישראל גוריון. השלישייה המחודשת העלתה תוכנית בשם "התוכנית החדשה", והתקליט שליווה אותה יצא ב־1966 ונמכר היטב. בין שיריו המוכרים היו "סימן שאתה צעיר", "כחולה כחלום" ו"הכל בגלל האהבה".
אלבומי סולו ראשונים ו"החלונות הגבוהים"
אלבום הסולו המלא הראשון של איינשטיין, "שר בשבילך", יצא במרץ 1966. כמעט את כל שירי האלבום כתבה המוזיקאית דפנה אילת, ששיחקה קודם לכן לצידו של איינשטיין בהצגה "בילי בדאי". חלק מהשירים שכתבה הלחינה בעצמה, וחלק היו תרגומים לשירים לועזיים. שיר אחד כתבה המשוררת תרצה אתר. על העיבודים הופקד סטו הכהן. בין השירים הבולטים באלבום היו "הלילה הזה", "אל תבכי ילדה" ו"הגשם מתופף". באותה שנה הקליט איינשטיין שיר נוסף שלא נכלל באלבום, "בתי עינת", שכתבה הפזמונאית לאה לופנפלד ללחן של משה וילנסקי.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1966 זכה איינשטיין שוב, הפעם עם השיר "ליל סתיו", למילים של חיה כהן, ללחן של חיים צור ולעיבוד של שמעון כהן. בפסטיבל זה שר איינשטיין עם שלישיית גשר הירקון את השיר "ריח תפוח אודם שני", שהגיע למקום השני בתחרות, וכן שר לבדו את השיר "לא פעם, בקיץ" ועם השלישייה את "בואי ילדה". את השיר "ליל סתיו" שרה בפסטיבל גם יפה ירקוני, ולאחר הפסטיבל הוציאו השניים תקליטון משותף ובו ארבעה שירים: "ליל סתיו", "קרה זה רק הפעם", "לו הייתי" וגרסתם לשירם של הביטלס "Yesterday", שבתרגומו העברי של חיים חפר נקרא "רק אתמול".
לאחת ההופעות של המופע "ערב של שושנים" הגיעו שמוליק קראוס וג'וזי כץ, ולאחר ההופעה נפגשו עם איינשטיין והשמיעו לו שירים אחדים ששרו בהופעותיהם המשותפות. איינשטיין אהב את השירים, והשלושה החליטו על הקמת להקה חדשה, "החלונות הגבוהים". השלושה החלו מייד לאחר מכן בחזרות ובעבודה על שירים חדשים, כולם על פי לחנים של קראוס. אנשים אחדים שהיו מקורבים לאיינשטיין טענו שהצטרפות ללהקה חדשה לאחר שכבר הוציא אלבום סולו תהיה נסיגה לאחור מבחינתו, אך הוא החליט להתעלם מדעות אלו ולהתמקד בפעילותה של הלהקה. בפברואר 1967 החלה הלהקה בסיבוב הופעות, והופעותיה זכו לשבחים רבים בכלי התקשורת. באפריל באותה שנה יצא אלבומה היחיד של הלהקה. איינשטיין כתב שניים משירי האלבום: "כל השבוע לך" ו"אז מה". שירים רבים אחרים מהאלבום הפכו ללהיטים, ובהם "זמר נוגה" ("התשמע קולי..."), "יחזקאל" ו"אינך יכולה".
לאחר יציאת האלבום המשיכה להקת "החלונות הגבוהים" בהופעות רבות, וביולי 1967 הצטרפה ללהקת המחול של יונתן כרמון למופע ברחבי העולם. הלהקה הופיעה תחילה בבלגיה ולאחר מכן באולימפיה שבפריז ובאולם הסיסטינה ברומא, והופעותיה זכו לאהדה רבה. בספטמבר באותה שנה חש איינשטיין געגועים לישראל, והחליט לעזוב את המופע ולשוב לארץ. מייד עם שובו החל בעבודה על שירים חדשים עם שלום חנוך, שאותו פגש לראשונה כמה חודשים קודם לכן. המפגש הראשון ביניהם חל במועדון בשם "החלונות הגבוהים", ששמוליק קראוס היה אחד מבעליו, ובו הרבתה הלהקה להופיע. לאחר אחת מהופעות הלהקה פגש חנוך את חבריה, והציג להם את יכולות נגינתו בגיטרה. איינשטיין התרשם עמוקות מחנוך ובסוף אותה שנה הוציא תקליטון ובו ארבעה מלחניו של חנוך: "הגר" (מילים: חנוך), "ריסים" (מילים: מאיר אריאל), "שבת המלכה" (מילים: איינשטיין) ו"פתאום בלעדיו" (מילים: מאיר אריאל). תקליטון נוסף שהוציא באותה שנה נקרא "אני מרגיש כמו מלך", ובו גרסה עברית לשיר "Mellow Yellow" בשם "אני מרגיש כמו מלך" ושלושה שירים בגרסאות מחודשות: "לא פעם בקיץ", "הכאב הזה" ו"ירושלים של זהב".
באותה תקופה השיג קראוס חוזה בלונדון עם חברת התקליטים CBS, ולבקשתו שב איינשטיין להופיע עם "החלונות הגבוהים". הלהקה הקליטה בלונדון שני שירים באנגלית: "Maybe Someday" ו־"Your Eyes", שאת שניהם כתב ראלף מרפי. שניהם הוקלטו גם בעברית, במילים שחיבר איינשטיין, והם ראו אור על גבי תקליטון שיצא בישראל בפברואר 1968 בשמות "כמה נעים" ו"בואו ונרים כוסית". לאורך 1968 הופיעה הלהקה כמה פעמים בתוכניות טלוויזיה שונות באנגליה, עד שאיינשטיין חש בשנית געגועים לישראל, והחליט לעזוב את הלהקה סופית.
לאחר שעזב את החלונות הגבוהים ושב לישראל המשיך איינשטיין בעבודתו עם שלום חנוך, הפעם על אלבום שלם. ביולי 1968 התפרסם השיר הראשון מאלבום זה, "הימים הארוכים העצובים", שכתב איינשטיין בזמן שהייתו בלונדון מתוך געגועים לבתו. בספטמבר התפרסם השיר "מכופף הבננות", שהלחין חנוך על פי מילים של מאיר אריאל, ובאוקטובר יצא לאור האלבום השלם, "מזל גדי". היה זה אלבומו הראשון של איינשטיין בחברת סי.בי.אס. את כל שירי האלבום, רבים מהם שירי ילדים, הלחין חנוך. הם עוטרו בעיבוד תזמורתי עשיר של אלכס וייס ותזמורת סי.בי.אס. על אף שחנוך הביע לא אחת מורת רוח מהעידון שכפו עיבודיו של וייס על הלחנים שלו, שכבר נטו בבירור לרוק, הציבור היה מרוצה מהאלבום, והביקורות שהוא קיבל היו חיוביות ברובן. "מזל גדי" קידם משמעותית את הקריירה של איינשטיין, וכולל כמה מהמוכרים שבלהיטיו, בהם "רוח רוח" (מילים: מרים ילן-שטקליס), "האדון הרופא" (מילים: חנוך), "מה שהיה היה" (מילים: חנוך) ו"כהה כהה" (מילים: חנוך).
בספטמבר 1968 יצא איינשטיין לסיבוב הופעות שליווה את האלבום "מזל גדי" עם להקת ליווי חדשה: "הברנשים של פיאמנטה". היא כללה את אלברט פיאמנטה בסקסופון, אהרלה קמינסקי בתופים, שמוליק ארוך בגיטרה בס, יעקב נגר בקלידים, עוזי מלמד בחצוצרה וזאב דיקוורט בסקסופון. בהופעות אלו הציג איינשטיין שני שירים חדשים: "בית הערבה" (חיים חפר ועמוס קינן / שמוליק קראוס) וגרסה עברית לשירם של הביטלס "Ob-La-Di, Ob-La-Da". השיר "בית הערבה" נועד במקור לשלישיית "החלונות הגבוהים", אך עם התפרקותה וגניזת אלבומה השני הוא הועבר לאיינשטיין.
עם מעברו של איינשטיין מ"הד ארצי" ל"סי.בי.אס" הוציאה חברת "הד ארצי" באוקטובר באותה שנה אלבום אוסף בשם "ישן וגם חדש", שריכז חלק מהקלטותיו בחברה במהלך שנות ה-60. נכללו בו כל שירי התקליטון "הגר" לצד הקלטות מוקדמות יותר כמו "עיר לבנה", "השעות הקטנות של הלילה" ו"אני מרגיש כמו מלך", שהופיעו בתקליטונים השונים שהקליט איינשטיין בהד ארצי, וכן שירים מתקופת שלישיית גשר הירקון והחלונות הגבוהים.
באפריל 1969 הוציא איינשטיין תקליטון ובו השירים "בית הערבה" ו"אוב־לה־די אוב־לה־דה". את השירים עיבד אלברט פיאמנטה, ולהקת "הברנשים של פיאמנטה" ליוותה את איינשטיין בהקלטות. שני השירים זכו לביקורת אוהדת בעיתונות.
חבורת לול ויצירת רוק
באותה תקופה החל איינשטיין בעבודה על אלבום חדש עם המוזיקאי מישה סגל. בעת העבודה על האלבום הוחלט להגיש לפסטיבל הזמר והפזמון את השיר "פראג" מתוכו, שכתב והלחין שלום חנוך כמחאה על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ודיכוי "האביב של פראג". השיר הגיע למקום השביעי בפסטיבל. כחלק מהעבודה על האלבום הקים איינשטיין עם צבי שיסל ובועז דוידזון חברת הפקות עצמאית בשם "הגר", שבה הופקו אלבומיו הבאים. במקביל הפסיק להופיע עם להקת "הברנשים של פיאמנטה", בטענה שסגנונם המתאפיין בכלי נשיפה אינו מתאים לו יותר. בעקבות התפתחויות בעולם הזמר מחוץ לישראל ותחילת חדירת מוזיקת הרוק, חיפש גם איינשטיין צליל חדש ו"חשמלי" יותר, דבר שהביא אותו לחפש שותף במועדוני רחוב המסגר בתל אביב, שנחשב למעוזן של להקות קצב לא־ממסדיות. ברחוב המסגר הכיר את להקת "הצ'רצ'ילים", בהמלצת אמרגנם יהודה טלית. חברי הצ'רצ'ילים אז היו חיים רומנו בגיטרה, מיקי גבריאלוב בבס, רוב האקסלי בגיטרה, עמי טרייבטש בתופים והסולן סטן סולומון. במבחן שערך ללהקה התרשם ממנה איינשטיין עמוקות, והחליט לשלב אותה בהופעותיו ובעבודה על אלבומו הבא.
באמצע העבודה על האלבום, לאחר סכסוך עם אורי זוהר, עזב מישה סגל את ההפקה. המשך העבודה על האלבום נעשה עם חברי הצ'רצ'ילים ושלום חנוך. האלבום המלא, "פוזי", יצא לאור בתחילת דצמבר 1969. חציו של האלבום הופק על ידי מישה סגל, ואת החצי השני הקליט איינשטיין עם "הצ'רצ'ילים". נכלל בו השיר "פראג", וכן להיטים כ"ארץ ישראל" (איינשטיין/שמוליק קראוס), "כמה חם" (איינשטיין/סגל), "ילדה ציור" (יהונתן גפן/סגל), "כשאת בוכה את לא יפה" (גפן/קראוס) וגרסה עברית לשירם של הביטלס "The Ballad of John and Yoko", שבמילותיו העבריות של איינשטיין נקרא "היה לנו טוב, נהיה לנו רע". האלבום זכה לביקורות מפרגנות בעיתונות, ונחשב לאלבום הרוק העברי הראשון.
איינשטיין וחברו אורי זוהר ריכזו סביבם אומנים רבים שלימים הפכו ידועים בעצמם: שלום חנוך, יענקל'ה רוטבליט, צבי שיסל, יהונתן גפן ואחרים. הפרויקטים הגדולים של חברת "הגר" היו הסרט "שבלול" בבימויו של בועז דוידזון ותוכניות הטלוויזיה "לול" בהפקתו של צבי שיסל.
בסוף 1969 החלה חברת "הגר" בעבודה על הסרט "שבלול", שבשלבי הפקתו המוקדמים נקרא "אישר" (כלומר "איש שר"). השם "שבלול" נובע מאחת הסצנות בסרט, שבה מכנה שלום חנוך את איינשטיין "שבלול" בגלל אופיו המסתגר. הסרט מורכב ממערכונים שונים, רובם מאולתרים, ומשירים חדשים שיצרו איינשטיין וחנוך. השירים שנוצרו עבור הסרט התגבשו לאלבומם המשותף של איינשטיין וחנוך "שבלול", שהופק במקביל לסרט. השיר הראשון מתוכו, "אבשלום", התפרסם כבר בסוף 1969. במרץ 1970 התפרסם השיר "מה אתה עושה כשאתה קם בבוקר", ובתחילת אפריל יצא לאור תקליטון ובו השיר "קח לך אישה", בפתיחה שונה מן הגרסה שהופיעה לבסוף באלבום "שבלול".
האלבום "שבלול" יצא ביולי 1970. הוא נחשב לאחד האלבומים המשפיעים ביותר ברוק הישראלי, ובסקרים רבים הוא נבחר כאלבום העברי הטוב בכל הזמנים. חנוך הלחין את כל שיריו וכתב כמעט את כולם. רבים מהשירים הפכו ללהיטים, ובהם "למה לי לקחת ללב" (מילים: איינשטיין וחנוך), "מה אתה עושה כשאתה קם בבוקר", "אבשלום" (מילים: חבורת לול), "קח לך אישה", "אל תוותרי עלי", "מה שיותר עמוק יותר כחול" ו"הבלדה על יואל משה סלומון" (מילים: יורם טהרלב). השיר "למה לי לקחת ללב" זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל באותה שנה, ואיינשטיין נבחר כ"זמר השנה".
ב־17 ביולי 1970 שודר הפרק הראשון של תוכנית הטלוויזיה "לול". התוכנית קיבלה ביקורות שליליות רבות בעיתונים בימים שלאחר שידורה, שהופנו בעיקר כלפי ההופעה הפרועה של משתתפיה. באותה תקופה הופיע איינשטיין רבות עם להקת "הצ'רצ'ילים", ובחודשים ספטמבר–אוקטובר אף הופיע כמה פעמים עם הרב שלמה קרליבך במופע שכונה "איש חסיד ואיש פופ". ב־3 באוקטובר 1970 נערכה הקרנת הבכורה של הסרט "שבלול". הביקורות לסרט היו פושרות ברובן, ומבקרים אחדים ציינו שהוא מחוויר בהשוואה לאלבום "שבלול". בסוף אותה שנה זכה איינשטיין בפרס כינור דוד, אך סירב לקבלו, בטענה שאומנות אינה ניתנת לתחרות ולמדידה.
במקביל המשיכו אריק איינשטיין, אורי זוהר וצבי שיסל בעבודתם הענפה. ב־4 בדצמבר 1970 שודר הפרק השני של תוכנית הטלוויזיה "לול", ובהמשך אותו חודש יצא לאור אלבום משותף נוסף של איינשטיין וחנוך, "פלסטלינה". חלק משיריו הוצגו לראשונה בתוכנית הטלוויזיה "לול". גם באלבום זה כתב והלחין חנוך את רוב השירים. בין להיטיו היו הדואט של איינשטיין עם ג'וזי כץ "מה איתי", "אמא שלי", "כתבו עליו בעיתון", וכן שיר שאיינשטיין כתב והלחין, "אבישג". גם אלבום זה זכה לביקורות מפרגנות בכלי התקשורת.
עם עזיבתו של חנוך לאנגליה בתחילת 1971 חיפש איינשטיין שותפים מוזיקליים חדשים. הוא פנה לרוב האקסלי, שהופיע איתו כגיטריסט להקת "הצ'רצ'ילים", והציע לו ליצור אלבום משותף. האקסלי השמיע לאיינשטיין כמה לחנים חדשים שחיבר, ואיינשטיין חש שהלחנים מתאימים לשירי ילדים והציע ליצור אלבום שלם בסגנון הזה. האלבום נקרא "שירי ילדים" ויצא לאור באפריל 1971. האקסלי הלחין את רוב שיריו, ואחדים מהם הלחין איינשטיין. נכלל בו גם השיר "ברלה צא", שאת מילותיו כתב איינשטיין על פי המנגינה "שבלול" שנכללה באלבום "שבלול". שיר אחד באלבום, "אני מבין", הלחין מיקי גבריאלוב, גם הוא מלהקת "הצ'רצ'ילים". היה זה תחילתו של שיתוף פעולה פורה בין איינשטיין לגבריאלוב, ומייד לאחר מכן החלו איינשטיין וגבריאלוב בעבודה על אלבום משותף שלם. במאי 1971 התפרסם שיר ראשון מהאלבום, "אני ואתה". השיר זכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים, ונחשב לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר של איינשטיין.
זמן קצר לפני יציאת האלבום, ב־7 ביוני 1971, נעצרו איינשטיין וכמה אנשים אחרים מ"חבורת לול" באשמת ביקורים במקום לעישון חשיש. הרשעתם הגיעה ב־3 אפריל 1972, לאחר משפט שנמשך כמה חודשים.
אלבומם המשותף של איינשטיין וגבריאלוב נקרא "בדשא אצל אביגדור" ויצא ביולי 1971. את רוב השירים כתב יענקל'ה רוטבליט, ואת השאר כתב איינשטיין. את כולם הלחין ועיבד גבריאלוב, ועל עיבוד כלי המיתר הופקד דוד קריבושי. שירים רבים באלבום הפכו ללהיטים, ובהם "אני ואתה", "קפה טורקי", "אני אוהב לישון", "אני רואה אותה בדרך לגימנסיה", "שיר מספר שמונה", "היא תבוא", "צא מזה" ("שוב לא שקט") ו"לשרוק בחושך". לסיבוב ההופעות שליווה את האלבום הרכיב איינשטיין להקת נגנים חדשה, וקרא לה "להקת הפלטינה". ניגנו בה רומן קונסמן בכלי נשיפה, יצחק קלפטר בגיטרה, פול סילבר בבס ואהרלה קמינסקי בתופים.
שיריו של איינשטיין זכו בתקופה זו להצלחה רבה, ובששת המקומות הראשונים במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תשל"א דורגו שלושה שירים שלו: "אני ואתה", "צא מזה" ו"מה איתי". איינשטיין זכה במצעד זה בתואר "זמר השנה".
ב־18 באוקטובר 1971 שודר הפרק השלישי של התוכנית "לול", ובו נכלל המערכון הידוע "חידון התנ"ך" והשיר "חמוץ חמוץ", כפרודיה על שירה של להקת פיקוד הצפון "מתוק מתוק". שיר זה, בהשתתפותה של תיקי דיין, יצא באותו חודש על גבי תקליטון שבצידו השני נכללה גרסה אנגלית לשיר "אני ואתה" בשם "Waiting for a Better Day". בנובמבר 1971 יצא על גבי תקליטון פסקול הסרט "חצי חצי", ובו שני שירים ששר איינשטיין: "לא על החצי לבדו" ו"ליאו הטוב". את שניהם כתב יענקל'ה רוטבליט והלחין דוד קריבושי. באותו חודש הוציא לאור את תקליט השדרים "כמה טוב שבאת הביתה", שהלחין שלום חנוך על פי מילים של יענקל'ה רוטבליט."לול 3" כבר קיבל ביקורות טובות בזמן אמת ואף זכה לפרס רשות השידור בתחום הבידור לשנת תשל"ג.
בנובמבר 1972 יצא אלבומו של איינשטיין "יסמין". להבדיל מאלבומיו הקודמים, לא שיתף איינשטיין פעולה באלבום זה עם מוזיקאי אחד, והאלבום מורכב משירים של כותבים שונים ובסגנונות שונים. למרות זאת זכה האלבום לביקורות חיוביות בעיתונות, והניב מספר רב של להיטים בולטים: "כמה טוב שבאת הביתה" (רוטבליט/חנוך), "דון קישוט" (גפן/שם טוב לוי), "שיר של אחרי מלחמה" (איינשטיין/לוי) ו"אמא אדמה" (רוטבליט/גבריאלוב). חלק מהשירים באלבום הם גרסאות כיסוי לשירים באנגלית: "I Need You To Turn To" – במקור שיר משנת 1970 של אלטון ג'ון, "Reason To Believe" – במקור של טים הרדין, ו־"Here There And Everywhere" – במקור של להקת הביטלס. "יסמין" מסתיים בהקלטה של מערכון "חידון התנ"ך" שהוקרן בתוכנית הטלוויזיה "לול", ובו השתתפו גם אורי זוהר, דורי בן זאב ואורי גרוס.
בדצמבר 1972 נערכה הקרנת הבכורה לסרטם של איינשטיין ואורי זוהר "מציצים". העבודה על הסרט התחילה כבר בסוף 1971, וצילומיו נערכו ביולי–אוגוסט 1972. הסרט "מציצים" היה מועמד לפרס דב הזהב בפסטיבל ברלין בשנת 1973.
המשך שנות השבעים
לאחר יציאת האלבום "יסמין" העלה איינשטיין מופע בשם "ישן וגם חדש", ובו שר לצד שיריו המוכרים שירים עבריים ישנים כ"לילה לילה", "רותי" ו"יצאנו אט". בעקבות המופע פנה להקלטה מקצועית של שירים עבריים שנכתבו ברובם במחצית הראשונה של המאה ה-20. עד אמצע שנות ה-90 הקליט במקביל לאלבומיו המקוריים סדרת אלבומים בשם "ארץ ישראל הישנה והטובה", שבה ביצע שירים אלה – משירי מולדת מימי ראשית היישוב העברי ועד פזמונים "סלוניים" משנות ה-50 – בעיבודים מודרניים של מוזיקאים כשם טוב לוי, יוני רכטר ואבנר קנר. לדבריו, לא עשה זאת למען הנצחת השירים, אלא פשוט כי אהב לשיר אותם. האלבום הראשון בסדרה זו נקרא "ארץ ישראל הישנה והטובה" ויצא לאור בתחילת 1973. את השירים בו עיבד שם טוב לוי, בשיתוף הפעולה המלא הראשון שלו עם איינשטיין. בהקלטות ניגנו חברי הצ'רצ'ילים החדשים. האלבום כלל בעיקר שירי פלמ"ח מתקופת מלחמת העצמאות ("דודו", "הן אפשר", "רותי"), וכן שיר אחד חדש: "יכול להיות שזה נגמר" (יהונתן גפן / שם טוב לוי). עוד נכללה באלבום גרסה מחודשת לשירו של איינשטיין "הבלדה על יואל משה סלומון", במקור מהאלבום "שבלול".
ב־18 במרץ 1973, יום חג הפורים, שודר הפרק הרביעי והאחרון של תוכנית הטלוויזיה "לול". בין מערכוניו הבולטים של הפרק היו "העולים החדשים" ו"האופרה לה מרמור". באמצע 1973 חזר שלום חנוך מאנגליה, והעלה מופע משותף עם איינשטיין בשם "שנינו ביחד וכל אחד לחוד". המופע נקטע עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, ובמהלך המלחמה הופיע איינשטיין בבסיסים צבאיים שונים.
ב־1975 יצא אלבומו של איינשטיין "שירים", שהורכב כמעט כולו מגרסאות מחודשות לשירים ישנים. את השירים עיבד שם טוב לוי, ובאחדים מהשירים השתתפו מיקי גבריאלוב וחיים קריו בעיבודי הגיטרות. בין השירים באלבום היו "איריסים" (חפר/עממי), "בית הערבה" (חפר ועמוס קינן/קראוס) ו"עץ הרימון" (אורלנד/בוכארי). גבריאלוב הלחין עבור האלבום את שירה של לאה גולדברג "ערב מול הגלעד". שיר זה זכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים.
באותה שנה הוציא איינשטיין אלבום של שירי ילדים במשותף עם שם טוב לוי בשם "ילדים". נכללו בו לחניו של לוי לשירים "יש לי אח קטן" ו"תנין זקן", לצד גרסאות מחודשות של איינשטיין לשירי ילדים ישנים, ובהם "במדינת הגמדים" ו"פזמון ליקינטון". האלבום כלל את "מה עושות האיילות", שכבר נכלל ב"האהבה פנים רבות לה", ומחרוזת שכללה את השירים "אצא לי אל היער", "לרותי יום הולדת" ו"אני עומדת במעגל".
אלבומו השלישי של איינשטיין שיצא ב־1976 היה "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ב'", שבו שיתף פעולה עם המוזיקאי אבנר קנר. האלבום הכיל עשרה שירים, שניים מהם חדשים שהלחין קנר למילים של המשוררת לאה גולדברג ("משורר זקן" ו"האווזים"), וכל השאר שירים ישנים בעיבוד קלאסי של קנר. בין השירים הבולטים באלבום: "פרח הלילך" (אורי אסף/נורית הירש), "שיר העמק" (נתן אלתרמן/דניאל סמבורסקי), "דוגית נוסעת" (נתן יונתן/עממי), "הוא לא ידע את שמה" (חיים חפר/סשה ארגוב) ו"פגישה לאין קץ" (נתן אלתרמן/נעמי שמר). זהו האלבום היחיד של איינשטיין שבו השתתף המוזיקאי מתי כספי, בנגינת גיטרה בחלק מן השירים.
בעקבות האלבום "האהבה פנים רבות לה" יצא איינשטיין למסע הופעות ברחבי הארץ בשם "אנשים אוהבים לשיר". יוני רכטר עיבד את שירי ההופעות, והתארחו בהן הזמרים אסתר שמיר, אפרים שמיר ושלמה יידוב. בעקבות המופע יצא ב־1977 אלבום ההופעה הראשון של איינשטיין, "אנשים אוהבים לשיר". האלבום תיעד שתי הופעות שנערכו במרץ באותה שנה, בהיכל התרבות בתל אביב ובקיבוץ גבעת חיים. בין השירים הבולטים באלבום היו "דמעות של מלאכים" (דן מינסטר/יוני רכטר), "בלילות הקיץ החמים" (דן מינסטר/מתי כספי) ו"אני רואה אותה בדרך לגימנסיה" (יענקל'ה רוטבליט/מיקי גבריאלוב). שיר אחד באלבום, "הימים חולפים", שר רכטר.
בתחילת 1978 הקליט איינשטיין את השיר "סוס עץ" (יענקל'ה רוטבליט/שמוליק קראוס) עבור סרטו של יקי יושע "סוסעץ". השיר הופיע בשנת 1981 באלבום האוסף "שבעים שמונים". באותה שנה הוציא איינשטיין אלבום נוסף של שירי ילדים, "ילדודס", מתוכו הצליח השיר "גמד שרצה להיות ענק".
בשנת 1979 יצאו איינשטיין ושלום חנוך למסע הופעות משותף בהפקה מושקעת ויקרה. המופע הוקלט בהיכל התרבות, ויצא על גבי האלבום "אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת". אלבום זה כולל שירים חדשים של איינשטיין וחנוך, וכן שתי מחרוזות, שכל אחת מהן אורכה מעל 18 דקות, שכללו את מיטב השירים מאלבומיהם המשותפים בראשית שנות ה-70. בהופעה זו התפרסם לראשונה שירו של איינשטיין "סן פרנסיסקו על המים".
שנות השמונים
ב־1980 יצא אלבומו של איינשטיין "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב". ביצירתו השתתפו המוזיקאים אילן מוכיח כמעבד ושלום חנוך כמפיק מוזיקלי. האלבום מורכב כולו משיריו של המלחין סשה ארגוב, ובהם "אדוני השופט" ו"שיר אהבה חיילי".
בשנת 1982 הקליט את האלבום "יושב על הגדר" בשיתוף המוזיקאי יצחק קלפטר, שהלחין ועיבד את כל שיריו. קלפטר גם כתב את המילים לשירים "בשבחי הסמבה" ו"טירוף במה", שאותו הקליטה קודם לכן גלי עטרי. בין השירים שכתב איינשטיין לאלבום התפרסמו "יושב על הגדר", "בוקר טוב אמיר" ו"רק איתך". שיר נוסף מהאלבום שזכה להצלחה היה "מבלי להפריע", שהלחין קלפטר על פי שירו של נתן אלתרמן.
האלבום "יושב על הגדר" יצא באוגוסט 1982. בשבוע שבו יצא עבר איינשטיין תאונת דרכים קשה. ידידתו נהרגה בתאונה, זוגתו סימה אליהו נפצעה קשה, והוא נפצע וכבדות הראייה שלו הלכה והחמירה. מאז התאונה מיעט איינשטיין להיראות בציבור או להתראיין בתקשורת.