cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנייק (משחק וידאו)
היסטוריה
מקורן של מגוון גרסאותיו של הסנייק באות ממשחק הארקייד Hustle ("עוין") שהופץ על ידי חברת "גרמלין" בשנת 1977. גרסה מוקדמת של המשחק סנייק שתוכננה למחשבים אישיים, פותחה על ידי המתכנת הגרמני סאגר בשנת 1979 על מחשב מדגם TRS-80. לאחר מכן נוצרו גרסאות נוספות שפעלו על שנים מדגמי המחשבים האישיים הראשונים קומודור VIC-20 ו-TI-99/4A. בשנת 1994 יצא המשחק תולעת הפיצה שכלל מספר שינויים כגון אי יכולת של הנחש לפנות ב-90 מעלות. בשנת 1997 נוקיה החלה לצרף גרסה של המשחק לטלפונים הסלולריים שלה, מה שהעלה מאוד את הפופולריות שלו (ובמקביל גם את מכירות הטלפונים הסלולריים של נוקיה) ברחבי העולם והקנה למשחק את שמו המוכר כיום "סנייק". הגרסה של נוקיה תוכנתה בידי טאנלי ארמאנטו והמכשיר הראשון שלה שהכיל את משחק הוא הנוקיה 6110.
יחסי סורינאם–קנדה
יחסי סורינאם–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סורינאם לבין קנדה.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סורינאם לבין קנדה כוננו בנובמבר 1975 מיד לאחר קבלת עצמאותה של סורינאם. קנדה הפקידה את היחסים על נציבותה הגבוהה בג'ורג'טאון, בירת גיאנה וסורינאם הפקידה את היחסים על שגרירותה בוושינגטון די סי, בירת ארצות הברית.
הייצוא הקנדי לסורינאם בשנת 2017 הגיע לשווי 29.5 מיליון דולר קנדי והוא כלל בעיקר מכונות וחלקי חילוף למכונות. הייצוא הסורינאמי לקנדה באותה השנה הגיע לשווי 12 מיליון דולר קנדי והוא כלל בעיקר מתכות בסיס, פירות ופירות ים.
קנדה תומכת באינטרסים של סורינאם בקהילייה הקריבית אף על פי שאינה חברה בה, היא מרבה לתמוך בעמדות סורינאם גם בהצבעות מליאת האומות המאוחדות. קנדה תומכת בביטחון הפנים של סורינאם - במיגור הסחר באיברים והסחר בסמים קשים. הכוחות המזוינים של קנדה והכוחות המזוינים של סורינאם התאמנו יחד במסגרת תוכנית מיוחדת.
יוסף שווינגר
יוסף (יוסי) נחמיה שווינגר (נולד ב-15 בפברואר 1961, כ"ט בשבט ה'תשכ"א) הוא מנכ"ל המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים בישראל. בין השנים 1996–2000 שימש כראש המועצה הראשון של מודיעין עילית.
ביוגרפיה
נולד ב-1961 למרים ונפתלי שווינגר. בצעירותו למד בישיבת עטרת ישראל. נישא למלכה בתו של הרב יצחק זילבר ולהם ארבעה ילדים. התאלמן בספטמבר 2007. לאחר תקופה נישא בשנית למינדי גולובנציץ, אלמנתו של יזם הנדל"ן חיים גולובנציץ, ומתגוררים בשכונת בית וגן בירושלים.
קריירה
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עבד ככתב בעיתון יתד נאמן. במסגרת עבודתו הכיר את אריה דרעי ולאחר מכן שימש כעוזרו. בחודש מאי 1996 מונה על ידי שר הפנים לראש מועצת מודיעין עילית, עם הכרזתה כמועצה מקומית. ב-2000 הוחלף על ידי יעקב גוטרמן. מ-2001 משמש כמנכ"ל המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים מטעם משרד התיירות ולאחר מכן מטעם המשרד לשירותי דת.
פלילים
בחודש מאי 2021 נחקר שווינגר בחשד להמתה בקלות דעת, בעקבות האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי (2021).
ליבק נגד מסעדות מקדונלד'ס
ליבק נגד מסעדות מקדונלד'ס (באנגלית: Liebeck v. McDonald's Restaurants; ידוע גם כתביעת הקפה החם נגד מקדונלד'ס) הייתה תביעה משנת 1994 בארצות הברית אשר הסעירה את הדיון הציבורי בעניין תביעות נזיקין.
פרטי המקרה
בשנת 1992, סטלה ליבק, בת 79 מאלבקרקי שבניו מקסיקו, קנתה כוס קפה בסניף מקדרייב של מקדונלד'ס. היא שהתה במכונית חונה במושב שליד הנהג בזמן שניסתה להוסיף לקפה סוכר, אך הקפה הרותח, שהוחזק בין ברכיה, נשפך עליה. היא סבלה מכוויות מדרגה שלישית, ואושפזה למשך שמונה ימים. כתוצאה מהכוויות והטיפולים היא הייתה מוגבלת בתנועה במשך שנתיים.
לא הוגש ערעור, היות שמקדונלד'ס הגיעו להסכם סודי עם התובעת וההליך המשפטי הופסק, כך שלא ידוע מה הסכום ששולם בסופו של דבר.
לאחר המשפט
המקרה מצוטט לעיתים כדוגמה לתביעות נזיקין מוגזמות.
סרט תיעודי בנושא תביעות מסוג זה, בשם Hot Coffee נעשה ב-2011 על ידי חברת HBO, ובו פירוט רב על המקרה והשלכותיו.
תאוריית המנהיגות המצבית
תאוריית המנהיגות המצבית היא תאוריה בתחום המנהיגות, לפיה המנהיגות האפקטיבית ביותר אינה יחידה וקבועה, אלא עליה להיות מותאמת למצב ולהקשר בו היא פועלת, וכן למידת הבשלות של המונהגים. לפי התאוריה, כל סוג של מנהיגות יכול להיות מתאים ויעיל יותר במצבים אחרים, ולכן כל מנהיג צריך לזהות את מידת הבשלות של מונהגיו ואת השינויים במצב או במשימה שלפניו, ולהתאים את סגנון מנהיגותו כך שיוכל להשיג את התוצאות הטובות ביותר ממונהגיו. התאוריה פותחה על ידי חוקרי המנהיגות פול הרשי וקן בלנצ'רד בשנות ה-70 של המאה ה-20.
על פי התאוריה, מידת המעורבות של המונהגים בקבלת ההחלטות בארגון, יכולה להתקיים על פי שני ממדים: מידת ההכוונה של המנהיג והתמקדותו במשימה, ומידת ההתייחסות שלו לאנשים והתמיכה החברתית-רגשית בהם. לפיכך עשויים להתקיים ארבעה סגנונות מנהיגות אפשריים:
אחת הביקורות על התאוריה היא כי היא דורשת מהמנהיגים יכולות אבחון גבוהות מאוד של המצב והמונהגים, וכן יכולת גמישות והסתגלות רבה לשינויים במצב. בפועל, מנהיגים נוטים לעיתים קרובות לדבוק בסגנון מנהיגות אחד עיקרי, כאשר מטרת כולם לרוב היא ביצוע המשימה, גם אם בדרכים שונות.
Reifegradmodell (Führungslehre)
אריך פון גינדל
אריך פון גינדל (בגרמנית: Erich von Gündell; 13 באפריל 1854 – 23 בדצמבר 1924) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוסים ואחר כך על פלגת ארמייה בחזית המערבית.
תחילת הקריירה
פון גינדל נולד ב-13 באפריל 1854 בגוסלאר שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1910 מונה למפקד הדיוויזיה ה-20, ובשנת 1913 פרש לביתו.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון גינדל למפקד קורפוס המילואים ה-5, שהיה חלק מהארמייה החמישית בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. בפברואר 1916 לחם פון גינדל עם הקורפוס שבפיקודו בקרב ורדן, ועל הצלחתו בקרבות קיבל פון גינדל ב-28 באוגוסט 1916 את העיטור פור לה מריט. ב-3 בספטמבר 1916 מונה פון גינדל למפקד פלגת הארמייה B, ופיקד עליה עד סוף המלחמה.
כושר קרבי
כושר קרבי הוא רמת הכשירות הגופנית והמיומנויות הצבאיות הנדרשת לחייל הלוחם בשדה הקרב. מוגדר לעיתים כ"יכולתו של החייל לבצע את משימותיו הצבאיות בצורה היעילה ביותר".
הכושר הקרבי נבנה על בסיס הכושר הגופני. המיומנויות הצבאיות הנדרשות כוללות נשיאת ציוד כבד, הליכה למרחקים גדולים, גם בתנאי שטח קשים, נשיאת פצועים, ניווט והתמצאות בלחץ זמן, וירי לאחר מאמץ. מרכיב נוסף הוא איתנותו של הלוחם - חוסן פיזי ונפשי, ביטחון עצמי, והיכולת לתפקד בתנאי אי-ודאות, עייפות, רעב ולחץ.
לפיתוח ושימור רמת הכושר הקרבי נדרשים אימון יומיומי לאורך זמן, וידע מקצועי. תוכניות אימונים מסודרות והדרגתיות, לפי סרגל מאמצים, מונעות נזקים רפואיים, כמו שברי הליכה, העלולים להיגרם עקב אימון יתר.
היסטוריה
מערך הכושר הקרבי הוא הסמכות העליונה בתחומי הכושר הגופני והקרבי בצה"ל. ראשיתו ב"שרות אימון גופני" שהוקם בתקופת מלחמת העצמאות, כהמשך לפעילויות הספורט השימושי והחינוך הגופני המורחב (חג"ם) בהגנה. מדריכי ספורט (מד"סים), ומאוחר יותר מדריכי אימון גופני (מדא"גים), שולבו ביחידות צה"ל מראשיתו. השימוש בשם "כושר קרבי", מאז שנות ה-90, מסמן מעבר לתפיסה רחבה יותר ומקצועית יותר של התחום.
המערך כפוף למפקדת קצין חיל רגלים וצנחנים ראשי בזרוע היבשה. בין תפקידיו, לאשר תוכניות אימונים להגברת הכושר, ולבצע בקרה על רמת הכושר הקרבי. כלקח ממלחמת לבנון השנייה ב-2006 הוגברה הפעילות. בין הרמ"חים הבולטים לאורך השנים היו יוסי היימן ואבי מויאל. הרמ"ח הנוכחי הוא אל"ם אורן גיל, בעברו מפקד היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים. בית הספר לכושר קרבי (בה"ד 8) צמוד למכון וינגייט. מפקד בית הספר לכושר קרבי הוא סא"ל תומר יעקב. מאז 2002 מתקיימת אחת לשנה אליפות צה"ל למפקדים, שהתפתחה ל-18 מקצועות תחרותיים ו-16 מקצועות עממיים.
אף שרוב הפעילות מתנהלת ביחידות קרביות, במהלך הכשרות ואימונים, עוסק מערך הכושר הקרבי גם באנשי הקבע. תוכנית "אורח חיים בריא", שהתגבשה ב-2008, מסייעת למשתתפיה בתחומי התזונה, הכושר הגופני, והפסקת עישון.
לפני הגיוס
צבאות רבים עורכים למתגייסים, בפרט למועמדים לשירות בכוחות מיוחדים, מבחני מיון. בישראל מתקיימים קורסים פרטיים להכנה לצה"ל, הכוללים פיתוח של הכושר הקרבי, והם מוצעים לבני נוער לפני גיוסם, במיוחד לקראת גיבושים של יחידות מובחרות. עמדת צה"ל כלפי חוגים אלה השתנתה, מביקורת ואף התנגדות בעבר, לתמיכה וקשר ממוסד עיריות, מתנ"סים ובתי ספר מקיימים קורסים דומים ללא תשלום.
כנסיית בית פטרוס
כנסיית בית פטרוס היא כנסייה נוצרית קתולית בגן הלאומי כפר נחום שבצפון-מערב הכנרת. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום התגלתה כנסייה מתומנת מהמאה ה-5, שנבנתה מסביב למבנה קדום יותר בעל חדר יחיד, ואשר התגלה ב-1968. מבנה זה נקבע במסורת הנוצרית כביתו של השליח פטרוס הקדוש, ככל הנראה כבר באמצע המאה ה-1, והוא נחשב ל"בית הכנסייה" הראשון בעולם (domus-ecclesia). מעל האתר נבנתה כנסייה חדשה בשנת 1990 המגוננת עליו. הכנסייה שוכנת בלב רובע מגורים עתיק שבו כמה מבנים מתקופות שונות, ואשר זכה לכינוי "אינסולה סאקרה" ("Insula Sacra" - "הרובע הקדוש"). הרובע שוכן בין שרידי בית הכנסת העתיק שנמצא כשלושים מטרים מצפון לכנסייה ובין חוף הכנרת מדרום.
בברית החדשה
ביתו של פטרוס נזכר בברית החדשה במספר הזדמנויות:
מצירוף שני המקורות ניתן ללמוד כי בבית פטרוס התגוררו גם חמותו ואחיו אנדראס הקדוש, דבר העשוי לרמוז לממדיו, וכי הוא ניצב ליד חצר גדולה בה יכלו כל תושבי כפר נחום להתכנס. הברית החדשה מאזכרת את בית הכנסת בכפר נחום בו התפלל ישו ומספר בתי מגורים נוספים כמו זה של מתי ושל הקנטוריון הרומי.
הבית עד המאה ה-5
במאה ה-4 הוקמה חומה עבה באורך של 112.50 מטר סביב מתחם המבנה הייחודי, אשר בודדה אותו מיתר בתי היישוב. החומה העניקה לו צורה של טרפז שאורכו 27 מטר בצד המערבי ו-30 מטר בצד המזרחי. גובה החומה הגיע בצידה הצפוני ל-2.3 מטר, ונקבעו בה שני פתחים - האחד בצידה הדרום-מערבי והאחר בצד הצפון-מזרחי. החדר הייחודי הפך למוקד המתחם - קשת שהוקמה בו בכיוון צפון-דרום חילקה אותו לשני חללים נפרדים, והיא מעידה כי היה מקורה. קירו הצפוני של החדר נבנה מחדש ובצידו הצפון-מזרחי נבנתה מבואה. אורכו של החדר המערבי (המרוחק מהמבואה) עמד על 6.45 מטר ורוחבו הגיע ל-5.8 מטר. רצפתו חודשה וכוסתה בטיח צבעוני, וקירותיו כוסו בטיח לבן. נטען כי מראהו החדש של המבנה ועיטוריו של החדר הפנימי, הבדלת המתחם מיתר בתי הכפר באמצעות חומה ומיקום המבואה בצידו מזרחי, נועדו לחקות את צורתו של בית המקדש בירושלים. האתר שמר על מראהו עד אמצע המאה ה-5, מועד בו נהרס, ותחתיו הוקמה כנסייה חדשה.
הכנסייה המתומנת
במקום הוקמה כנסייה הביזנטית במאה ה-5, והיא נזכרה בשנת 570 בדברי אנטונינוס מפיאצ'נצה:
הכנסייה הנוכחית
ההכנסייה הנוכחית נבנתה עבור הפרנציסקנים על ידי חברת סולל בונה בפיקוחם של מומחים מהטכניון, והוקדשה לפטרוס הקדוש ב-29 ביוני 1990. היא בנויה מיחידות בטון טרומיות גדולות שהוצמדו באמצעות כבלי פלדה פנימיים ונסתרים, בטכניקה האופיינית לביצוע גשרים. צורתה כשל מתומן המשמר את צורת הכנסייה הביזנטית, והיא נצבת על עמודי בטון מעל לשרידים הארכאולוגים. היא תוכננה על ידי האדריכל האיטלקי אילדו אווטה (Ildo Avetta) שביקש להעניק לה מראה של סירת דייגים, ועל קירות המבנה דוגמאות של דגים, גלים ורשתות דייגים. במרכזה של הכנסייה קבוע חלון גדול דרכו ניתן לראות את השרידים הארכאולוגיים שמתחתיה. על חזית המזבח שצורתו כשל חצי עיגול קבוע פסיפס הנחלק לשלושה חלקים - במרכז נראה ישו בגווני אדום וורוד, ומשני צדדיו בירוק ההמונים האוכלים את המן במדבר משמאל, ואת הלחם בנס הלחם והדגים מימין. על שמונת העמודים התומכים את המבנה קבועים לוחות עץ שבהם מתוארים אירועים שרובם נוגעים לשהותו של ישו בכפר נחום. הסצינות הן: צליבת ישו, ישו בחברת השליחים בבית פטרוס, ישו מרפא את הנכה, ישו מקים לתחייה את בת יאיר ואשה זבת דם נוגעת בכנף בגדו, מרים מגיעה לבית פטרוס, פטרוס ניצב על סירה ואוחז במפתחות השמיים, ישו מרפא את חמותו של פטרוס וישו אוכל בחברת המוכסים וקורא למתי להצטרף אליו. משני צדדי הכניסה למבנה חקוקה ברכתו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני לרגל חנוכת הכנסייה. יוחנן פאולוס השני אף ביקר בכנסייה בעת ביקורו בישראל בשנת 2000. ליד האתר שוכן מנזר פרנציסקני, שנזיריו מפעילים ומתחזקים את המקום.
פסל פטרוס
לפי המסורת הדג שהעלה פטרוס בחכתו היה דג אמנון.
את הפסל יצר צ'ארלס מאדן.
סקרמנטו קינגס
סקרמנטו קינגס (באנגלית: Sacramento Kings) היא קבוצת כדורסל מהעיר סקרמנטו שבקליפורניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית הפסיפי שבאזור המערב, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם גולדן ואן סנטר. בעונת, בעת שנקראה רוצ'סטר רויאלס, זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA היחידה בתולדותיה.
לאורך שנות פעילותו שינה המועדון את שמו מספר פעמים, עקב מעברי בעלויות והחלפה של מושבו העירוני. מאז הקמתה שיחקה הקבוצה בערים רוצ'סטר (1923–1957), סינסינטי (1957–1972), קנזס סיטי (1972–1985) וסקרמנטו (מאז 1985 ועד היום).
הקמה ושנותיה ברוצ'סטר
פעילות המועדון החלה בשנות העשרים במאה העשרים כקבוצת כדורסל ברוצ'סטר (מינסוטה), כקבוצה עצמאית וחצי-מקצוענית שנשאה את השם רוצ'סטר סיגרמס. ב-1944 אימצה הקבוצה את היכל הספורט "אדגרטון-פארק" כאולמה הביתי והכינוי "סיגרמס", שמה של חברה לממכר משקאות חריפים שנתנה חסות לקבוצה, הוחלף ל"פְּרוֹס".
ב-1945 ליגת ה-NBL הציעה לקבוצה להצטרף למפעל בסירוב נותני החסות, מה שהוביל את לס האריסון, מנהל הקבוצה ומאמנה, לקחת על עצמו את הבעלות. תחתיו חברה הקבוצה לליגה כמועדון "רוצ'סטר רויאלס", כאשר השם שנבחר במשאל תושבים.
בשנת 1948, לאחר שלוש שנים מוצלחות במפעל בהן שלוש סדרות גמר ואליפות ליגה בודדת ב-1946, עבר המועדון לליגת ה-BAA המתחרה. עם סיום שנת פעילותה הראשונה של הקבוצה במסגרת הליגה, ליגות ה-BAA וה-NBL התאחדו להקמת ה-NBA והרויאלס חברו לליגה החדשה. בששת שנותיה הראשונות במסגרת החדשה (1950–1956) הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף פעם אחר פעם ואף לזכות באליפות בעונת. ב-1955 העביר המועדון את משחקיו הביתיים לרוצ'סטר וור ממוריאל.
קנזס סיטי / אומהה
בשנת 1974 הועבר מושבה העירוני בקנזס סיטי להיכל קמפר ארנה, וב-1975 החלה הקבוצה לקיים את משחקיה הביתיים בלעדית שם. בתקופה בה ישב המועדון בקנזס היו הקינגס קבוצה בינונית וטור הניצחונות שלהם נע בין 48 בעונת השיא לבין 30 בעונת השפל, כשהם מעפילים חמש פעמים לפלייאוף.
שנות ה-80
עונת נרשמה כעונה מוצלחת למועדון. הקבוצה אומנם חתמה את העונה הסדירה במאזן שלילי (40–42), אך השכילה להעפיל לגמר המערב שם הודחו על ידי היוסטון רוקטס. ב-1983 נרכש המועדון על ידי קבוצת משקיעים מקליפורניה ובתחילת עונת עברה הקבוצה לשחק בעיר סקרמנטו שבקליפורניה.
שנות ה-90
הקינגס במושבם החדש סקרמנטו דשדשו בליגה ובמשך תשע שנים רצופות, מזמן המעבר עד לעונת, נעדרו כלל ממשחקי הפלייאוף. בפרק זמן זה הצליחה הקבוצה לצבור למעלה משלושים ניצחונות במסגרת העונה הרגילה פעם אחת בלבד. בשנת 1996 הקבוצה בהנהגת מיץ' ריצ'מונד הצליחה אומנם להעפיל לשלב הפלייאוף אך כשלה במשחקי הפלייאוף. באותה העונה והחליפה בעלות פעם נוספת, משפחת מעלוף רכשה את הקבוצה בשנות התשעים והייתה הבעלים שלה עד 2013. בשתי העונות העוקבות לאחר חילופי הבעלות נדמה היה כי הקבוצה חזרה לסורה כאשר כשלה פעמיים נוספות בהעפלה לשלבי הפלייאוף, אך ההצלחה לא אחרה לבוא. סדרה של חיזוקים בסגל הקבוצה עם צירוף בחירת הדראפט, הרכז ג'ייסון ויליאמס, החתמתו של הסנטר ולאדה דיבאץ וצירופם של הפורוורד כריס ובר, בטרייד ששלח את כוכב הקבוצה מיץ' ריצ'מונד לוושינגטון ויזארדס, והחתמה של פג'ה סטויאקוביץ' הסרבי הביאה לתפנית. הסגל החדש החל קוצר הצלחות כבר בעונת המקוצרת, אשר בסיומה חזר המועדון להשתתף בפלייאוף.
שנות ה-2000
מ-1999 ואילך צלח המועדון להעפיל לפלייאוף עונה אחר עונה. במהלך שתי עונות עוקבות, לאחר הבאת מייק ביבי במקומו של ג'ייסון ויליאמס, אף הצליחה הקבוצה להגיע לגמר המערב בעונת 2001/2002 שם הודחו לאלופה המכהנת לוס אנג'לס לייקרס בסדרה צמודה שארכה שבעה משחקים. סדרה של פציעות בקרב שחקני מפתח הביאה לירידה ביכולת הקבוצה בשנים הבאות. שנת 2006 הייתה העונה האחרונה בה העפילה הקבוצה לפלייאוף.
בדראפט ה-NBA 2009 בחרה סקרמנטו בבחירה ה-23 את עומרי כספי, אשר באותו הקיץ חתם על חוזה בקבוצה ובכך הפך לשחקן הישראלי הראשון בתולדות ה-NBA. כספי שיחק בסקרמנטו בין השנים 2009–2011, ולאחר מכן בין השנים 2014–2017. בשנה לאחר מכן הקבוצה בחרה בדמרקוס קאזינס בדראפט והוא כיכב במדיה 7 עונות עד 2017, אך כשל ולא הצליח להוביל אותה לפלייאוף.
את עונת סיימו הקינגס במקום התשיעי באזור המערבי, עם מאזן ניצחונות שלילי 39–43, ובכך נותרו מחוץ לפלייאוף ה-NBA בפעם ה-13 ברציפות. באותה עונה בלטו בקבוצה השחקנים באדי הילד, דיארון פוקס, מרווין באגלי והריסון בארנס.
בדראפט 2020 ב-NBA בחרו הקינגס בבחירה ה-12 בטייריס הליברטון, ובסיום עונת 20-21 הפך הליברטון לאחד השחקנים הטובים בקבוצה ולאחת מהשחקנים הטובים והמועילים שיצאו מהדראפט לאחר שסיים עם ממוצעים של 13.0 למשחק, עונה לאחר מכן בעונת 21-22 פתח את העונה בצורה מצוינת והעמיד 14.4 נקודות למשחק אך בפברואר 2022 באחד מהמהלכים המפתיעים שבוצעו על ידי הקבוצה הועבר הליברטון לאינדיאנה פייסרס תמורת דומנטאס סאבוניס. מהלך זה זכה לביקורת תחילה, אך עם הזמן הוכיח את עצמו והצליח להביא את סקרמנטו קינגס לפלייאוף, לראשונה מזה 16 שנה.
מאמני הקבוצה
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :
שיאים למשחק בודד
נקודות: 59, ג'ק טוויימן מול מיניאפוליס לייקרס, 15 בינואר 1960.
ריבאונדים: 40, ג'רי לוקאס מול פילדלפיה 76', 29 בפברואר 1964.
אסיסטים: 22, אוסקר רוברטסון מול סירקיוז נשיונלס (1961) ומול ניו יורק ניקס (1966).
חטיפות: 8, סם לייסי (1975), דני איינג' (1989), כריס ובר (2001) ודאג כריסטי (2002).
חסימות: 9, דוויין קוסוול (1991), מייקל סטיוארט (1998) וכריס ובר (1999).
שלשות: 11, באדי הילד מול בוסטון סלטיקס, 25 בנובמבר 2019. (השיא הקודם היה של 9 שלשות, עומרי כספי מול גולדן סטייט ווריירס ב-29 בדצמבר 2015).
שיאי קריירה בקבוצה
הנתונים מעודכנים לסוף עונת, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת.
בואלם סנסל
בוּאלם סַנסָל (בערבית: بوعلام صنصال, באנגלית: Boualem Sansal, נולד ב-15 בספטמבר 1949 באלג'יר) הוא סופר אלג'ירי עטור פרסים שספריו זכו לצאת לאור בהוצאת גלימר בצרפת. בשנת 2012, זכה בפרס הרומן הערבי על כתיבת ספרו "רחוב דרווין", המכיל אלמנטים אוטוביוגרפיים המתארים את החיים ברובע בו נולד. מאז שנת 2006, הוא מוחרם באלג'יר בעקבות הביקורת החריפה שהוא נוהג למתוח בכתיבתו ובפורומים שונים, כלפי הממשל והעומד בראשו, כלפי השחיתות הציבורית והחברה האלג'ירית ובשל קריאתו לקיים דיאלוג בין אלג'יר לישראל.
חייו
בואלם סנסל נולד בכפר קטן באלג'יריה הצרפתית, שהייתה בעת ההיא קולוניה צרפתית. כאשר היה בן שנה, התייתם מאביו, שנהרג בתאונת דרכים. בילדותו חווה את המאורעות הקשים שליוו את מלחמת העצמאות של אלג'ריה שהסתיימה בשנת 1962.
סנסל הוא דוקטור לכלכלה ומהנדס במקצועו שעבד במשך שנים כמהנדס בכיר בממשלת אלג'יר. תוך כדי עבודתו בשירות הציבורי, החל לעסוק בכתיבה בעידודו של הסופר האלג'ירי ראשיד מימוני, חברו ללימודים שהלך לעולמו בגלות בצרפת בשנת 1995. ההתנקשות בחייו של נשיא אלג'יריה מוחמד בודיאף ועלייתו של האסלאם הפונדמנטליסטי באלג'יריה, השפיעו עליו לכתוב אודות ארצו. בשנת 1996 בעת שהיה בגיל 47, החל לכתוב את רומן הביכורים שלו, 'שבועת הברברים' (Le Serment de barbares), שיצא לאור בהוצאת גלימר בשנת 1999, בו שזר ביקורת גלויה על המתחולל בארצו. בספר זה שרטט סנסל את קורותיה של אלג’יריה בסוף המאה ה–20 דרך סיפור תעלומת רצח של אלג’ירי שחזר לארצו לאחר שהות של 30 שנה בצרפת.
על הביקורת שהטיח כלפי הממשל בעודו עובד בשירות הציבורי, אמר: "כשכתבתי את הרומן הראשון שלי 'שבועת הברברים' שראה אור בצרפת בשנת 1999, התחלתי לשאול את עצמי מה אעשה כעת. המצב הפך למורכב. אני עובד מדינה באלג’יריה אבל כתיבתי מותחת ביקורת חריפה על המדינה ועל החברה האלג’ירית. והדבר רק החריף עם פרסום הרומן השני שלי... רציתי להישאר עובד מדינה, כי אהבתי את עבודתי כמהנדס. בשנים ההן הייתי בלב הרפורמות התעשייתיות שבוצעו באלג’יריה. זה מאוד עניין אותי. גם לא חשתי עדיין סופר, הייתי בעיני עצמי עובד מדינה שכותב. לא התכוונתי להפוך את הספרות למקצוע שלי... אמרו לי אתה מבקר יותר מדי את הממשלה. בספרים זה לא נורא, זו ספרות המתפרסמת בחו”ל, אבל בראיונות שאתה מעניק ל’לה מונד’ או ל’נובל אובזרבאטר’ או בטלוויזיה הצרפתית - תיזהר”.
לאחר שפרסם מאמר בעיתון צרפתי, בו תקף את המדיניות של נשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז בותפליקה, פוטר בשנת 2003 ממשרתו והמשיך לעסוק בכתיבה בלבד. "בסופו של דבר זה היה טוב. מאותו רגע אני מקדיש את עצמי אך ורק לספרות וכל השתלשלות האירועים, הפכה אותי ליותר עקשן".
חרף המחלוקות שעוררו ספריו בארצו וחרף החשש לחייו, המשיך סנסל להתגורר במולדתו עם אשתו ושתי בנותיו. בשנת 2007, הוכרז סנסל בפסטיבל הספרים הבינלאומי שנערך בברלין, כגולה בתוך ארצו. לדבריו אלג'יריה הפכה למקום מבצר של האסלאם הקיצוני ובעקבות כך, היא מאבדת את המוסר האינטלקטואלי החיוני לאושיות הדמוקרטיה.
בשנת 2008 יצא לאור ספרו השני "הכפר של הגרמני או יומנם של האחים שילר", המגולל את סיפורם של שני אחים ילידי אלג'יריה, רשל ומלריך שהתחנכו בצרפת. שניהם למדים כי בעקבות המהומות שפרצו באלג'יריה בשנת 1944, נטבחו הוריהם על ידי איסלמיסטים קיצוניים, וכי האב הנס שילר היה מהנדס כימי שהיה שותף ביצור הגז ציקלון בי, ששימש להשמדת היהודים בתאי הגאזים. בריאיון שנערך עם עיתון הארץ, אמר סנסל כי בספר זה ניסה להתריע על הגבול הדק העובר בין האסלאם הקיצוני והנאציזם. הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2010.
בשנת 2012 זכה ב'פרס הרומן הערבי' (Prix du Roman Arabe) על כתיבת ספרו "רחוב דרווין", המכיל אלמנטים אוטוביוגרפיים המתארים את החיים ברובע בו נולד. הפרס הכספי נשלל ממנו על ידי השגרירים הערבים – נותני החסות, בשל היענותו להזמנה להתארח כאורח כבוד בפסטיבל הסופרים שנערך במשכנות שאננים בירושלים בחודש מאי 2012. שלושה שבועות לפני שהגיע לכנס, הואשם על ידי החמאס ב"פשע נגד מיליון וחצי קדושים מעונים אלג’ירים שהקריבו את חייהם עבור החירות”.
התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית
התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית (באנגלית: National Symphony Orchestra ובראשי תיבות: NSO) נוסדה בשנת 1931. היא תזמורת סימפונית אמריקאית חשובה, הפועלת במרכז קנדי לאמנויות הבימה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית. מאז 2017 המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא המנצח האיטלקי ג'נאנדראה נוזדה.
היסטוריה
בתקופה הראשונה בתולדותיה, הופיעה התזמורת בקונסטיטושן הול. בזמן כהונתו של מנהלה מוזיקלי הראשון, הנס קינדלר, קיבלו הנגנים $40 לשבוע לשלוש חזרות וקונצרט אחד, במשך חמישה חודשים בשנה.
קינדלר והתזמורת הקליטו כמה תקליטי 78 לחברת RCA ויקטור, ביניהם תשתי הרפסודיות הרומניות של ג'ורג'ה אנסקו. אחת ההקלטות יוצאות הדופן של RCA עם התזמורת הייתה של כל המוזיקה לבלט מתוך האופרה "המלך הנרי השמיני" מאת קאמי סן-סנס, אחת ההקלטות הספורות בניצוח וולטר דאמרוש. כעבור שנים, ערך הווארד מיצ'ל סדרה של הקלטות סטראופוניות עם התזמורת בשביל RCA. אנטל דוראטי הקליט עם התזמורת לחברת דקה. מסטיסלב רוסטרופוביץ' הקליט לחברות טלדק, סוני ואראטו. התזמורת חזרה אל חברת RCA בתקופתו של ליאונרד סלטקין, עד שהחברה הפסיקה לעסוק בהקלטות חדשות של מוזיקה קלאסית.
מאז 1986 התזמורת מסונפת למרכז קנדי, המרכז המחוזי לאמנויות הבימה, שם היא מגישה עונת קונצרטים שנתית מאז פתיחת המרכז ב-1971.
פעילויות
התזמורת הסימפונית הלאומית משתתפת דרך קבע באירועים בעלי חשיבות לאומית ובינלאומית, כולל הופעות בטקסים של הממשל, טקסי השבעה נשיאותיים ואירועי חג רשמיים.
התזמורת עצמה מונה 100 נגנים ומגישה עונה בת 52 שבועות של כ-175 קונצרטים בשנה. עונת הקונצרטים כוללת סדרה קלאסית למנויים, קונצרטים של מוזיקה קלה ותוכנית חינוכית, מן היקרות ביותר בארצות הברית. נוסף לפעילויות אלה, קבוצות קטנות של נגנים מן התזמורת מפתחים תוכניות חינוך המיועדות לרמות גיל מן הגיל הרך עד התיכון. בסך הכול מציגים כל ההרכבים הללו, יחד עם תוכנית "מחוזות אמריקה", כ-100 מופעים נוספים בשנה.
התזמורת מזמינה יצירות חדשות ומטפחת דורות חדשים של מנצחים באמצעות מכון לאומי לניצוח, שסלטקין ייסד בשנת 2000. במרכז קנדי מתקיים מדי קיץ מכון מוזיקה וזה יותר מעשר שנים מאפשרת קרן המלגות של התזמורת לתלמידי תיכון מרחבי ארצות הברית לבוא לשבועות אחדים לוושינגטון ללימודים עם נגני התזמורת.
בנובמבר 2004 הודיעה התזמורת על סיום כהונתו של סלטקין כמנהל מוזיקלי בשנת 2008. אחד הדיווחים דיבר על מתחים בין המנצח לתזמורת והזכיר ביקורת על קביעת התוכניות של סלטקין ועל סגנון החזרות שהנהיג.
החל בעונת 2006–2007 המנצח הראשי האורח של התזמורת הוא איוון פישר. הכנרת הראשית כיום היא נורית בר-יוסף. ב-13 באפריל 2007 הודיעה התזמורת על מינויו של פישר כמנצח הראשי של התזמורת החל ב-2008, אחרי שסלטקין יפנה את מקומו כמנהל מוזיקלי.
בשנת 2011 הופיע ג'נאנדראה נוזדה לראשונה כמנצח-אורח עם התזמורת, ובנובמבר 2015 חזר להופעת אורח נוספת. בינואר 2016 הודיעה התזמורת הסימפונית הלאומית על מינוי נוזדה למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל בעונת 2018-2017. הוא יכהן כמנהל מוזיקלי מיועד בעונת 2017-2016, והחוזה הראשוני שלו עם התזמורת הוא ל-4 עונות.
אולדהאם
אולדהאם (באנגלית: Oldham) היא עיר באנגליה השייכת למנצ'סטר רבתי. אולדהאם ממוקמת 11 קילומטר צפון-מזרחית ממנצ'סטר, ומסביבה עיירות קטנות רבות אשר נחשבות למטרופולין של אולדהאם - ובכך זהו בעצם מטרופולין בתוך מטרופולין. העיר מונה כ-100,000 תושבים והיא משתרעת על שטח של 67 קילומטרים רבועים. העיר נקראת על שמו של הבישופ של אקסטר, האג אולדהאם (1450-1512), שהיה תושב המקום.
היסטוריה
אולדהאם נוסדה במאה ה-9 כעיירה קטנה על הדרך בין מנצ'סטר ליורק. רק בתקופת המהפכה התעשייתית הפכה אולדהאם לעיר משגשגת, בזכות מפעלים רבים ליצור טקסטיל שנוסדו בה, והייתה לעיר מובילה בתחום יצור הטקסטיל והכותנה בכל אנגליה.
במאה ה-20 החלה ירידה בתעשיית הטקסטיל המקומית ומפעלים החלו להיסגר. בשנת 1998 נסגר המפעל האחרון. בעקבות סגירת המפעלים פוטרו העובדים וגל גדול של אבטלה פקד את העיר.
בנוסף לתעשיית הכותנה העיר התהדרה בכריית פחם. בשיא הכרייה היו 150 מכרות פחם ליד אולדהאם.
תחבורה
מנצ'סטר מטרו-לינק, חברה המפעילה את הרכבת הקלה של מנצ'סטר מתכוונת לבנות קו שיחבר את מנצ'סטר עם אולדהאם ויעבור דרך פרברים נוספים בדרך. בעבר הייתה רכבת קלה בין אולדהאם למנצ'סטר בשנים 1990-1946.
מתחנת האוטובוסים המרכזית של אולדהאם ישנם אוטובוסים של חברת נשיונל אקספרס למנצ'סטר, לערים ועיירות מסביב ולמערב יורקשייר דרך הרי פנינס.
כביש M60 ו-A627 מחברים בין אולדהאם לכביש המהיר M62 העובר 6 קילומטרים מצפון לעיר. כביש זה הוא כביש מהיר העובר ממזרח למערב ומחבר את האל וליברפול.
ספורט
לאולדהאם אין כיום אף קבוצה בליגה הבכירה באף ענף ספורט.
בשנת 1876 הוקמה קבוצת ראגבי אולדהאם רוגיידס.
בשנת 1895 הוקמה קבוצת הכדורגל אולדהאם אתלטיק תחת השם פיין וילה. הקבוצה משחקת כיום בליגה האנגלית השלישית. בשנת 1964 הוקמה קבוצת כדורגל נוספת, אולדהאם טאון. הקבוצה משחקת כיום ב"ליגת המחוזות הצפון-מערבים של אנגליה" (באנגלית: North West Counties Football League) בדרג התשיעי.
חינוך ותרבות
בית הספר הראשון שנבנה באולדהאם הוקם ב-1834. עד היום הוא נחשב לבית הספר התיכון הטוב ביותר בעיר.
העיר היא גם ביתה של מכללת אולדהאם אשר הוקמה בשנת 1839. כ-14,000 תלמידים לומדים במכללה. תחומי הלימוד מתמקדים בכלכלה, הנדסה, עבודה סוציאלית, ספרות, ספורט, תיירות, אמנות, אמנות ויזואלית ואמנות מודרנית, מחשבים, ועוד.
בעיר קיים גם סניף של אוניברסיטת האדרספילד.
במרכז אולדהאם ממוקם תיאטרון הקוליסאום של אולדהאם אשר הוקם בשנת 1887.
לושיוס ריצ'רד אובראיין
לושיוס ריצ'רד אובראיין (באנגלית: Lucius Richard O'Brien: 15 באוגוסט 1832 – 13 בדצמבר 1899) היה אמן נוף קנדי של צבעי שמן וצבעי מים מהמאה ה -19.
ביוגרפיה וקריירה
לושיוס אובראיין נולד במפרץ שאנטי, קנדה, כפר שאביו ייסד על שפת אגם סימקו.
הוא סיים את לימודיו במכללת קנדה בשנת 1847, וכנראה התחיל לעבוד ישירות במשרד אדריכלים. בשנת 1852 הוא זכה בשני פרסים לציור בתערוכה המחוזית באונטריו. בשנת 1856 הוא נרשם כאמן במדריך הערים של טורונטו.
בשנת 1872 החל לוציוס בציור נוף, והצטיין במהרה בז'אנר. שנתיים לאחר מכן, לאחר סכסוך עם האמן ג'ון ארתור פרייזר, נכנס אובראיין לתפקידו של פרייזר כסגן נשיא אגודת האמנים באונטריו, תפקיד אותו מילא עד 1880, אז הפך לנשיא מייסד האקדמיה המלכותית לאמנויות.
הוא נודע בעיקר בזכות ציורי נוף מכל רחבי קנדה בצבעי שמן ובצבעי מים, כגון, Sunrise on the Saguenay משנת 1880, שהייתה היצירה הראשונה בתערוכה השנתית הראשונה של האקדמיה המלכותית.
ב־1880 החל אובראיין לעבוד על הספר "קנדה הציורית" (1882–1884), אותו ערך. אובראיין סייר ברחבי קנדה, נפגש עם אמני המדינה והזמין אמנים לייצר הדפסי עץ להמחשת הטקסט. האמנות של אובראיין, ובמיוחד קנדה הציורית, כוונה לחגוג את הנוף הטבעי של קנדה המאוחדת תחת הקונפדרציה.
אובראיין היה אחד האמנים הראשונים שהוזמנו לנסוע ולצייר את הרי הרוקי ברכבת הפסיפית הקנדית שהושלמה בשנת 1886.
פלורנס הלנה מקגיליברי הייתה בין תלמידיו.
הוא נפטר בטורונטו, אונטריו בגיל 67.
גווילי אש
שמאל|ממוזער|עטיפת כרך ו "גווילי אש" הוא מפעל להנצחת חללי מערכות ישראל, הכולל איסוף, ריכוז והוצאה לאור של יצירות שהותירו אחריהם הנופלים. אסופות אלו מכילות סיפורת, שירה, מוזיקה, ציור ורישום, פיסול וצילום, דפי יומן, מכתבים, רשימות וביוגרפיות קצרות של הנופלים. את המפעל מוביל משרד הביטחון.
מקור השם
מקור השם הוא בדברי התנא רבי חנינא בן תרדיון, מעשרת הרוגי מלכות, שכאשר שרפו אותו הרומאים עטוף בספר תורה, בעקבות גזירות אדריאנוס, שאלו אותו תלמידיו: "מה אתה רואה?" אמר להם:. כלומר, האויב יכול לשרוף את הגווילים (שעליהם נכתב ספר התורה) אך לא את תוכנה של התורה.
היסטוריה
תחילתו של מפעל ההנצחה בתקופת כהונתו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שראה בו אמצעי ספרותי ואמנותי לשיקוף דמותם של הנופלים ולהנצחתם בשפתם ובלשונם, והחייאת דמותם עבור הדורות הבאים. באמצע שנת 1949, בתום מלחמת העצמאות, פנה הסופר והמשורר ראובן אבינועם (גרוסמן) (1905–1974), ששכל את בנו בקרב בעטרות שבצפון ירושלים, לבן-גוריון בהצעה לאסוף ולהוציא לאור את עזבונותיהם של הנופלים. העבודה נמשכה כשלוש שנים: הקובץ הראשון של "גווילי אש" ("ילקוט כולל מבחר עיזבונם הספרותי־אמנותי של הבנים שנפלו במלחמת הקוממיות לישראל"), בעריכתו של אבינועם, יצא לאור בשנת 1952 (תשי"ב). חלק נכבד מהקובץ התבסס על אוסף שריכזה המשוררת אנדה עמיר-פינקרפלד לאחר המלחמה עבור המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון. החלק האמנותי בספר נערך על ידי המלחין אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' והאמן־סופר נחום גוטמן.
בשנת 1965 תורגם לאנגלית מבחר משלושת הכרכים שיצאו עד אז.
בשנת 1970 הופק תקליט משירי הקבצים.
עד היום יצאו לאור שבעה קבצים, האחרון בהם ראה אור ב-2005.
הקבצים
תרגום מבחר משלושת הכרכים הראשונים לאנגלית:
Y: האיש האחרון
Y: האיש האחרון (באנגלית Y: The Last Man) היא סדרת קומיקס בכתיבתו של בריאן ק. ווהן ואיורה של פיה גוארה, אשר פורסמה על ידי חותם ורטיגו מבית DC קומיקס. הסדרה ראתה אור מספטמבר 2002 עד מרץ 2008 למשך 60 חוברות, ונאספה מאוחר יותר בעשרה אוגדנים. הסדרה מספרת את קורותיו של יוריק בראון, הגבר האחרון עלי אדמות אחרי שכל יצור עם כרומוזום Y מת.
דמותו של יוריק בראון מדורגת במקום ה-24 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי IGN. הסדרה זכתה בשלושה פרסי אייזנר לשנים 2008 ו-2005 בקטגוריות הסדרה הרצה הטובה ביותר, צוות האיור/דיו הטוב ביותר (פיה גוארה, חוסה מרזן ג'וניור) והכותב הטוב ביותר (בריאן ק. ווהן).
חנות הספרים "Forbidden Planet" מיקמה את הכרך הראשון של הסדרה במקום ה-26 ברשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה.
ב-13 בספטמבר 2021 עלה לשידור בערוץ FX עיבוד טלוויזיוני של הקומיקס.
תקציר עלילה
ב-17 ביולי 2002, מגפה מסתורית הורגת בבת אחת כל יצור חי בעל כרומוזום Y, פרט לאמן הימלטות ניו יורקי בשם יוריק בראון וקוף הקפוצ'ין שלו אמפרסנד. בנוסף, נשים רבות נהרגות מהאסונות שנגרמים בעקבות מותם של הגברים.
החברה הדרדרה למצב של כאוס, השירותים האזרחיים לא זמינים והתשתית מתמוטטת, הנשים ששרדו צריכות להתמודד עם העולם החדש, רגשות האשמה שלהן מכיוון שהן שרדו, ועצם הידיעה שללא כל פריצת דרך מדעית, האנושות נועדה להיכחד. במהלך המסע שלהם יוריק וחבורתו מגלים איך החברה התמודדה עם המגפה.
מצב פוליטי
למרות שהקומיקס מתמקד בקורותיו של יוריק וחבריו, מתגלה מעט על המצב הפוליטי בעולם שאחרי המגפה.
ארנסט מנגנול
ג'יימס ארנסט מנגנול (באנגלית: James Ernest Mangnall: 18 בינואר 1866, בולטון – ינואר 1932) היה מאמן כדורגל אנגלי.
מנגנול התחיל את קריירת האימון שלו בברנלי בשנת 1900, אך ללא הצלחה. הוא הוחתם כמאמן במנצ'סטר יונייטד בשנת 1903. הקבוצה, ששיחקה בליגה השנייה, עלתה בשנת 1906 לליגה הבכירה בהנהגתו של מנגנול. בעונת 1907/1908 הקבוצה זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. בעונה הבאה סיימה חמישית, אך זכתה בגביע הראשון שלה ועברה לאצטדיון אולד טראפורד. בעונה שלאחר מכן זכתה באליפות השנייה שלה. בשנת 1912 עבר מנגנול למנצ'סטר סיטי, היריבה העירונית, עמה לא זכה באף תואר במשך 12 השנים בהן אימן את הקבוצה.
ארנסט מנגנול נפטר ב-13 בינואר 1932 בגיל 66. מנגנול זכור בתור הראשון שהוביל את מנצ'סטר יונייטד הן לאליפות, הן לגביע והן למגן הקהילה.
ASP.NET AJAX
ASP.NET AJAX, אשר בעבר הוכרה כ-Atlas (בשלב הפיתוח), היא חבילת הרחבות ל-ASP.NET מבית מיקרוסופט אשר מאפשרת יישום פונקציונליות Ajax ביישומי ASP.NET.
החבילה שוחררה בינואר 2007. בעזרת החבילה ניתן ליצור יישומי ווב ב-ASP.Net 2.0, אשר יכולים לעדכן מידע בדף ללא צורך ברענון מלא של דף הווב.
יחד עם ASP.NET AJAX יצא לאור בפרויקט הקוד הפתוח CodePlex סט של פקדים בשם AJAX Control Toolkit.
על הקרח (סרט)
על הקֶרַח (ברוסית: Лёд) הוא סרט קולנוע רוסי, שובר קופות מסוגת הדרמה שיצא לאקרנים ב-14 בפברואר 2018 והופק בתמיכת קרן הקולנוע הרוסי ותאגיד VGTRK. בסרט מככבים אלכסנדר פטרוב, אגליה טראסובה והשחקן הסרבי מילוש ביקוביץ'. בבימויו של אולג טרופים (Trofim) ובהפקת פיודור בונדרצ'וק, בשיתוף פעולה עם ערוץ רוסיה-1.
הסרט זכה להצלחה מסחרית רבה, על רקע הצלחתן של מחליקות הקרח הרוסיות אלינה זגיטובה ויבגניה מדבדבה שזכו במדליות זהב וכסף באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) שהצלחתן תרמה להתעניינות בסרט, שעלילתו מתמקדת בסיפור הצלחתה של מחליקה אומנותית על הקרח. הסרט הכניס למעלה ממיליארד רובלים בתוך 12 יום מאז עלייתו לאקרנים.
בינואר 2019 הסרט זכה בפרס נשר הזהב בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר (אגליה טראסובה).
תקציר עלילת הסרט
נדיה היא מחליקה אומנותית על הקרח שאושפזה עקב טעות בן זוגה שהביאה לכך שהיא מרותקת לכסא גלגלים ומאבדת את יכולתה להגשים את חלומה, אך היא פוגשת בסשה, שחקן הוקי קרח שמאלץ אותה לשוב ולחלום ולשאוף לחזור לקרח..
הפקה
צילומי הסרט נערכו בהיכלי הקרח השונים במוסקבה, בעוד צילומי החוץ נערכו באירקוטסק ובסמוך לאגם הבאיקל.
סרט המשך
זמן קצר לאחר צאת הסרט המפיק פיודור בונדרצ'וק הודיע כי ז'ורה קריז'ובניקוב יביים סרט המשך בשם "על הקרח 2" עם השחקנים הראשיים שישובו לגלם את דמויותיהם גם בסרט ההמשך, שמתוכנן לצאת לאקרנים ב-14 בפברואר 2020.
סיימון (משחק)
סיימון (Simon) הוא משחק אלקטרוני קצבי שהומצא בארצות הברית (פטנט מספר 4207087) המיועד לפתח את הזיכרון. המשחק הופיע לראשונה בדיסקוטק בניו יורק בשנת 1978 ונחל הצלחה מיידית. כמו כן המשחק נהפך לסמל פופ תרבותי של שנות השמונים.
המשחק קרוי על שמו של משחק הילדים סיימון אמר (הרצל אמר או המלך אמר בעברית), ומתבסס על משחק של חברת אטארי משנת 1974 שנכשל בשוק.
במשחק של חברת אטארי ("גע בי") לכל הלחצנים היה צבע שחור והיה קשה יותר להבחין בין הצלילים שלהם. במשחק סיימון לעומת זאת, ישנם על קונסולת המשחק ארבעה לחצנים גדולים ולכל אחד צבע משלו: אדום, צהוב, ירוק או כחול, כשמתחת לכל לחצן ישנה נורה המשמשת להאיר אותו. בנוסף, הצלילים תוכננו להיות הרמוניים ללא תלות בסדר הלחיצה. לחצן מסוים מקבל צליל מסוים, זה המופעל אחריו מקבל אוקטבה אחת גבוהה יותר, הבא אחריו מקבל קוורטה מוגדלת והרביעי מקבל קוורטה מוקטנת.
מהלך המשחק
הקונסולה בוחרת באופן אקראי לחצן מסוים ומאירה אותו. עם הארת הלחצן מושמע גם צליל ייחודי ללחצן. המשחק מתחיל כאשר הקונסולה מאירה לחצן כלשהו. השחקן צריך ללחוץ על הלחצן שהקונסולה הראתה לו, כאשר בכל סיבוב נוסף מתווסף עוד צבע (עוד לחצן). זוהי צורה של למידה באמצעות חיקוי. המשחק מסתיים כאשר השחקן טועה ולוחץ על לחצן שלא הופיע ברצף, או כאשר הוא מצליח לחזור על הרצף הארוך ביותר שהוגדר למערכת (בדרך כלל 8 לחצנים).
למשחק ישנן שלוש גרסאות שונות, אותן ניתן לבחור לפני תחילת המשחק, וכן ניתן לקבוע את דרגת הקושי:
גרסאות נוספות
ניתן למצוא גרסאות ממוחשבות של המשחק באתרים רבים באינטרנט. בחלק מהגרסאות לחיצה על כל לחצן משמיעה מנגינה קצרה או אפילו קול של גבר או אישה האומרים מילה כלשהי. קיימות גם גרסאות מתוחכמות של סיימון בהן הצבע של כל לחצן משתנה בכל סיבוב, והשחקן צריך לא להתבלבל ולזכור את מיקום הלחצנים ולא את צבעם. יש גרסה ממוחשבת סאטירית שבה הצלילים הם קללות שונות בשפות שונות, לפי בחירת השחקן. הגרסה נקראת Simon Swears.
נויפלד
נויפלד הוא שם משפחה ממקור גרמני, שפירושו "שדה חדש".
אנדרה קרייו
אנדרה מרטין קרייו דיאס (בספרדית: André Martín Carrillo Díaz; נולד ב-14 ביוני 1991) הוא כדורגלן פרואני המשחק באל-קאדסיה בעמדת הקיצוני.
קריירת מועדונים
ב-6 במאי 2011 קרייו חתם לחמש שנים בספורטינג ליסבון. ב-19 בספטמבר 2011 קרייו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד ריו אבה. את שער הבכורה שלו בקבוצה הבקיע בהפסד 2-1 לספורטינג בראגה.
ב-1 ביולי 2016 הצטרף ליריבה העירונית, בנפיקה ליסבון בה חתם לחמש עונות.
ב-24 באוגוסט 2017 הושאל לווטפורד מהפרמייר ליג, בה התאחד עם מרקו סילבה שאימן אותו בספורטינג. ב-20 ביולי 2018 הושאל לאל-הילאל מליגת העל הסעודית. ב-23 ביולי 2019 חתם באופן קבוע באל–הילאל לארבע שנים.
ב-13 באוגוסט 2023 חתם באל-קאדסיה.
קריירה בינלאומית
ב-12 ביולי 2011 קרייו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1-0 ל במסגרת שלב הבתים של הקופה אמריקה 2011. ב-15 באוגוסט 2012 קרייו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד.
הומינינים
הומינינים (שם מדעי: Hominina) הם תת-שבט של הומיניניים אשר כולל את הסוג אדם ואת קרוביו הנכחדים - הסוגים אוסטרלופיתקוס, פראנתרופוס וארדיפיתקוס הידועים מממצאי המאובנים. תת-שבט ההומינינים הוא קבוצה טקסונומית שנועדה להבדיל את השושלת המוליכה לאדם בן-ימינו מתת-שבט הפאנינים (Panina), השושלת המוליכה לשימפנזה בן-ימינו.
התכונה הגופנית המאפיינת את ההומינינים, חיים ונכחדים, ומבדילה אותם משאר קרוביהם היא הליכתם הזקופה על שתי רגליהם האחוריות. שינויים מקיפים באנטומיית השלד שלהם מתאימים אותם לאופן תנועה ייחודי זה.
אטימולוגיה
השם המדעי "הומינינים" נגזר מן המילה הלטינית Homo שפירושה "אדם" או "בן-אנוש". במילה זו בחר אבי תחום הטקסונומיה קארולוס ליניאוס לשם המדעי של סוג האדם בן-ימינו, הומו ספיינס.
בראשית המחקר הפלאואנתרופולוגי באבולוציה של האדם בסוף המאה ה-19 נגזר ממילה זו גם שמה של משפחת ההומינידיים, שכללה אז את האדם ואבותיו הקדומים, והבדילה אותם מקופי האדם.
עם התפתחות המחקר בתחומי הגנטיקה והביולוגיה המולקולרית במחצית השנייה של המאה ה-20, התברר שיש לכלול את קופי האדם הגדולים במשפחת ההומינידיים. כתוצאה מכך התעורר הצורך בתת-חלוקות טקסונומיות של ההומינידיים, אשר יפרידו בין ענף האדם ואבותיו לענפים של קופי האדם השונים. השמות המדעיים שנבחרו לשם כך משמרים את המסורת לגזור את שמות הקבוצות הכוללות את האדם בן-ימינו מן השורש "הומו". בנוסף, בכל רמה טקסונומית מקובל להטות שמות בצורה דקדוקית לטינית ייחודית לה. ברמת תת-השבט מקובלות הסיומת הדקדוקית na, ולכן תת-השבט הכולל את האדם בן ימינו נקרא Hominina. בדומה לכך, תת-השבט הכולל את השימפנזה בן ימינו נקרא Panina, וגזור באותו אופן מ-Pan, השם המדעי של הסוג שימפנזה.
המונח הומוסקסואליות (ובוודאי הקיצור העממי "הומו") עדיין לא היו בשימוש כשטבע לינאוס את שם הסוג של האדם, והם גזורים משורש אחר, המילה היוונית ὁμός (תעתיק: "הומוס") שמשמעותה "זהה".
הגדרה וסיווג
על-פי רצפי הגנומים שלהם, הסוג הקרוב ביותר לאדם מבין כל בעלי החיים בני ימינו הוא השימפנזה. על-פי מידת הדמיון בין הרצפים ניתן להעריך, באמצעות שיטות שעון מולקולרי, שהאב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה חי לפני כ-8 מיליון עד 4 מיליון שנה. מבין כל צאצאיו הנכחדים של אב קדמון זה, אלו הקרובים יותר לאדם מאשר לשימפנזה מוגדרים כתת-שבט ההומינינים, ואלו הקרובים יותר לשימפנזה מאשר לאדם מוגדרים כתת-שבט הפאנינים.
ניתן לחשוב על ההומינינים כעל "שושלת האדם" או "ענף האדם", ועל הפאנינים כעל "ענף השימפנזה". אך יש לזכור שענפים אלו קרוב לוודאי היו מסועפים אף הם, והכילו "תתי-ענפים" שונים, שבהם מינים שלא היו אבות קדמונים של האדם או של השימפנזה בני-ימינו. למשל, מיני הסוג פראנתרופוס השתייכו ככל הנראה לתת-ענף של ענף ההומינינים שאין לו צאצאים החיים בימינו.
תת-שבט ההומינינים כולל מספר סוגים. מתוכם שרד עד ימינו רק סוג אחד - סוג האדם - שמתוכו שרד עד ימינו מין אחד - האדם הנבון. בתת-שבט הפאנינים שרד סוג אחד - השימפנזה - ובו שרדו שני מינים - השימפנזה המצוי והשימפנזה הננסי.
הומינידיים והומינינים
הסיווג של האדם וקופי האדם הגדולים עבר שינויים רבים בחצי המאה האחרונה. בתחילת שנות ה-60 עדיין היה מקובל לייחד את משפחת ההומינידים אך ורק לאדם ולאבותיו הנכחדים, בעוד קופי-האדם הגדולים הופרדו למשפחה אחרת אם כי קרובה, הפונגידיים (Pongidae על שמו של Pongo, השם המדעי של האורנגאוטן). הדעה השלטת באותה תקופה ראתה בפרוקונסול, קוף-אדם מאובן מלפני כ-20 מיליון שנה, את האב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה.
ואולם כתוצאה מן ההתקדמות בחקר הגנום הוברר שהאב הקדמון המשותף חי בתקופה הרבה יותר מאוחרת, בין 4 ל-8 מיליון שנה. היינו, השימפנזה קרוב לאדם הרבה יותר ממה שהיה מקובל לחשוב, ואין כל הצדקה להפרידו למשפחה אחרת. יתר-על-כן, חקר הגנום גם הראה שהשימפנזה קרוב לאדם יותר מאשר לגורילה, ושהגורילה קרוב לאדם ולשימפנזה יותר מאשר לאורנגאוטן. מכך נובע שכל יחידה טקסונומית שתכלול את הסוגים שימפנזה, גורילה ואורנגאוטן, אבל לא את האדם עצמו תהיה בהכרח פראפילטית - היא תכלול שלושה ענפים נפרדים, בניגוד למוסכמה לכלול בכל יחידה טקסונומית ענף מונופילטי יחיד.
התוצאה הסופית של סיבוך זו הייתה שמשפחת הפונגידיים בוטלה לחלוטין, וקופי האדם הגדולים הוכנסו אחר כבוד למשפחת ההומינידיים עם האדם. על מנת לייחד את ענף האדם מענף השימפנזה נדרש איפוא להוסיף רמה טקסונומית נוספת מתחת לרמת המשפחה ומעל רמת הסוג: ה"שבט" (tribe). הטקסונומים עדיין חלוקים בדעותיהם לגבי הסיווג הראוי ברמת השבט ותת-השבט, אך כולם מייחדים כעת לענף האדם את הכינוי "הומינינים" (hominins או homininan). למרות (או אולי בגלל) המורכבות הזו, בשפה לא-רשמית אפילו פלאואנתרופולוגים רבים עדיין משתמשים במונח "הומינידים" (באנגלית hominids) לציון האדם וקרוביו הנכחדים השייכים לאותו ענף, ובמונח "קופי-אדם" (באנגלית apes) לציון שאר הענפים.
סוגים ומינים
תת-שבט ההומינינים מונה כיום לפחות שלושה סוגים (תלוי באופן הסיווג) הידועים מרשומות המאובנים, שכל אחד מהם כולל מין אחד או מספר מינים:
הסיווג של כמה מסוגים ומינים אלו שנוי במחלוקת. המחלוקות נובעות בעיקר מנטייתם של פלאואנתרופולוגים מסוימים (splitters או "פצלנים") לייחד מין נפרד ואף סוג נפרד לכל מאובן או קבוצת מאובנים שונה במקצת, ולעומתם פלאואנתרופולוגים אחרים (lumpers או "אחדנים") מעדיפים לאחד את אותם מאובנים למספר קטן יותר של סוגים ומינים, שבתוך כל אחד מהם שונות גדולה יותר בין הפרטים. המחלוקות העיקריות הן כלהלן:
בהתאם להסתייגויות אלו, סיווג מאוד מצומצם ואחדני של ההומינינים עשוי להראות כך:
שלד
התכונה העיקרית המייחדת את ההומינינים מקופי-אדם אחרים היא הליכתם הזקופה על רגליהם האחוריות. התאמות אבולוציוניות לצורת תנועה ייחודית זו התבטאו בשינויים מקיפים בתצורת השלד שלהם, וניכרים היטב בממצאי המאובנים:
תכונות נוספות האופייניות להומינינים מתבטאות במבנה שיניהם. הניבים של ההומינינים קטנים וקצרים משל קופי-אדם אחרים, בייחוד בזכרים, וזגוגית השן לרוב עבה יותר.
תכונות נוספות
מכיוון שרקמות רכות לרוב אינן משתמרות בממצאי המאובנים, קשה לדעת באיזו מידה התכונות המבדילות את האדם בן ימינו מקופי האדם אכן היו אופייניות גם לשאר ההומינינים. את מבנה השרירים ניתן לרוב להסיק מתצורת השלד, אבל לא ברור למשל באיזו מידה היו מרבית ההומינינים בעלי פרווה בדומה לקופי אדם או עירומים משער במרבית גופם בדומה לבני-אדם.
תפוצה, בית גידול ואורח חיים
ככל הידוע הופיעו ההומינינים ביבשת אפריקה, ובדומה לקופי האדם שמהם התפתחו, נראה כי היו בתחילה שוכני יערות. ואולם במהלך תקופת הפליוקן, הפך האקלים הגלובלי קר ויבש יותר, וגרם להצטמצמות שטחי היער באפריקה. בתקופה זו ניצלו הומינינים מן הסוגים אוסטרלופיתקוס ופראנתרופוס את יכולתם להליכה זקופה על-מנת להתפשט לבתי גידול פתוחים יותר של סוואנה וחורש. ככל הידוע, מכל ההומינינים התפשטו רק מספר מינים של סוג האדם גם ליבשות נוספות, וזאת במשך 1.8 מיליון השנים האחרונות בלבד. מינים אלו ניצלו את יכולתם לייצר כלים ולהשתמש באש על מנת להשתלט על מספר רב של בתי-גידול נוספים.
במחקר שבדק את ה-DNA שהשאירו חיידקים בפלאק של השיניים של מספר מאובני הומינינים מתקופות שונות, נמצאו ראיות המצביעות על שאריות עמילנים, ומהממצאים הסיקו החוקרים שבמשך מאות שנים, עוד טרם המהפכה החקלאית, כללה תזונתם - או לכל הפחות זו של הומו ספייאנסים והניאנדרטלים - כמות משמעותית של צמחים עתירי עמילן, כמו שורשים, גרעיני דגנים ועוד. החוקרים העריכו שהצמחים בושלו לפני האכילה, מכיוון שכבר בתקופה זו השתמשו ההומנינים באש.
בדומה למרבית קופי האדם בני ימינו, ההומינינים היו ככל הנראה מינים חברתיים, וחיו במשפחות ובלהקות. אך בניגוד לקופי האדם הגדולים ובדומה לאדם בן ימינו, נראה כי הארגון הזוויגי של רוב ההומינינים נטה יותר למונוגמיה, והזכרים דאגו לבנות-זוגם ולצאצאיהם. הרמזים לכך הם ההקטנה של הניבים בזכרי ההומינינים, ודו צורתיות זוויגית פחות מודגשת בגודל הגוף.
במשך תקופות ארוכות, מספר מיני הומינינים חיו ככל הנראה זה לצד זה באותו זמן ובאותו המקום. למשל, באתרי מאובנים במזרח אפריקה, בעיקר בערוץ אולדובאי ובאגם טורקאנה, מאובני הומינינים המתוארכים לתקופה של כ-1.6 מיליון שנה לפני זמננו משתייכים לשלושה מינים לפחות: הומו ארקטוס (לפי סיווג אחר הומו ארגסטר), הומו הביליס ופראנתרופוס בויזאי. לא ידוע מה בדיוק היו היחסים בין מינים אלו, אך יש לשער שבדומה למינים סימפטריים בני ימינו כל אחד מהם חי בגומחה אקולוגית משלו, כך שהתחרות ביניהם הייתה מועטה יחסית. השערה נפוצה היא שהומו ארקטוס גדל המוח היה צייד ומסתת כלי-אבן אשליים, וייתכן שצד למאכל גם את פראנתרופוס בויזאי קטן המוח, שהיה צמחוני. ייתכן גם שבדומה לכמה מיני קופים שוכני סוואנה בני ימינו, מיני הומינינים שהו לעיתים בחבורות מעורבות והזהירו זה את זה מפני טורפים.
אבולוציה
מוצא ההומינינים הוא מקופי-אדם קדומים בתקופת המיוקן והפליוקן, בין 8 ל-4 מיליון שנה לפני זמננו, ככל הנראה ביבשת אפריקה. תיארוך זה מתבסס בעיקר על הערכות שעון מולקולרי, על פי ההבדל בין רצפי הגנום של האדם והשימפנזה. בין הגנומים האלו קיים הבדל של כמה עשרות מיליוני זוגות נוקלאוטידים, שהם כ-1% מגודלו של גנום האדם, ובערך פי עשרה מן ההבדל שבין הגנומים של בני-אדם שונים בימינו. על פי מספר מדידות מופיע סדר גודל של כמאה מוטציות חדשות בכל אדם, רובן הגדול מוטציות "נייטרליות" אשר אינן משפיעות כלל על הפנוטיפ (למשל מוטציות שקטות), או משפיעות עליו באופן שאינו גורם נזק או תועלת. על פי הכלל המקובל כיום בגנטיקה של אוכלוסיות, מספר דומה של מוטציות נייטרליות משתלט על האוכלוסייה כולה בכל דור בסחף גנטי, ללא תלות בגודל האוכלוסייה (כלל זה נובע מכך שמספר המוטציות הכללי גדל ביחס ישר לגודל האוכלוסייה, בעוד שהסיכוי של מוטציה ספציפית להשתלט על האוכלוסייה קטן ביחס הפוך לגודל האוכלוסייה, כך ששתי המגמות מבטלות זו את זו). מכאן נובע שבמשך כמאה אלף דורות, או כמה מיליוני שנים, יצטברו כמה עשרות מיליוני מוטציות. ניתן איפוא להסיק שלפני תקופה זו חלה ספציאציה של אוכלוסיית האב הקדמון לשני מינים נפרדים. המין אשר הוביל בסופו של דבר גם להתפתחות האדם בן-ימינו מוגדר כמין ההומיניני הראשון.
זהותו של מין ההומיניני הראשון ונסיבות הופעתו עדיין אינן ברורות, עקב נדירותם היחסית של מאובנים מתקופה זו באפריקה. ארבעה מינים שהוגדרו הם סהלאנתרופוס צ'אדנסיס, אורורין טוגננסיס ארדיפיתקוס קדבה, וארדיפיתקוס רמידוס, אך רק מן האחרון נמצא עד עתה מאובן מפורט, השלד הידוע בכינוי הפופולרי "ארדי". שלד זה מפגין סימני התאמה ראשונים להליכה על שתיים - אגן בעל "צורת קערה" ונקב גדול תחתי יותר בבסיס הגולגולת. עם זאת השתמרו בו עדיין מאפיינים ברורים של קופי-אדם, כמו כפות רגליים עם בוהן לופתת, המעידים שבעליו בילה את רוב זמנו בטיפוס על עצים. הממצא של רמידוס מעיד שבניגוד להשערה מקובלת, ההליכה הזקופה הופיעה לראשונה ביער ולא בסוואנה.
שלושה מיני הומינינים - אתיופיקוס ובויזיאיי במזרח אפריקה ורובוסטוס בדרום אפריקה - מופרדים על ידי טקסונומים מסוימים לסוג פראנתרופוס, שהתפצל ככל הנראה מאחד ממיני אוסטרלופיתקוס לפני כ-2.5 מיליון שנה. מינים אלו התאפיינו בלסתות מפותחות ושיניים טוחנות גדולות, המרמזות על התמחות בלעיסת מזון צמחי גס שטיבו אינו ברור עדיין. על פי הסברה הנפוצה מיני הסוג פראנתרופוס מייצגים ענף אבולוציוני צדדי, שנכחד כולו לפני כ-1.2 מיליון שנים.
במקביל להתפתחות הסוג פראנתרופוס התפתח סוג האדם ממין כלשהו של אוסטלופיתקוס, לפני קצת יותר משני מיליון שנה. במין זה התקיימו לפחות שני מינים שונים - הביליס וארקטוס - שפיתחו את נפח המוח במקום את מערכת הלעיסה. בתקופה זו של הפלייסטוקן המוקדם התקיימו איפוא מספר מינים וסוגים שונים של הומינינים זה לצד זה, גם במזרח-אפריקה וגם בדרום-אפריקה.
בני-אדם זהים אנטומית לבני-אדם מודרניים הופיעו באפריקה לפני כ-200 אלף שנה, ולפני כ-100 אלף שנה החלו להתפשט לרחבי העולם הישן, ובסופו של דבר גם לאוסטרליה, אוקיאניה ואמריקה, שעד אז לא חיו בהם הומינינים. הצלחתם גרמה כנראה להכחדתם של כל שאר מיני סוג האדם, ולהופעתה של האנושות המודרנית.
לקריאה נוספת
, PNAS, Vol. 107, pp. 8902-8909.
Philodendron gigas
Philodendron gigas הוא מין צמח, מסוג פילודנדרון, בעל עלי ענק קטיפתיים (הטרף מגיע עד ל-1.25 מטר), אנדמי לפנמה. הוא מסוגל לטפס על עצים עד לגובה של 20 מטר. הצמח פורח בעונת הגשמים של פנמה המתחילה בחודש יולי ונמשכת כארבעה חודשים. הפרחים לבנים ונוטים לאדום בקצותם. החלק הפנימי של המתחל מתחלף בין אדום כהה לסגול.
יחסי גרמניה–ספרד
היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין ממלכת ספרד הם יחסים היסטוריים שתחילתם עוד בימי קדם, והם נמשכו במהלך ימי הביניים, ולאחר מכן במהלך העת החדשה עד ימינו.
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
מהשלטון הרומי ועד סוף ימי הביניים
האימפריה הרומית בשיאה שלטה הן בספרד (היספניה), והן בחלקים נרחבים בדרום ומערב גרמניה, והתרבות הלטינית השפיעה רבות בשתי המדינות. במהלך נדידת העמים פלשו שבטים גרמאניים לחצי האי האיברי, ובהם הסואבים והוויזיגותים, שאף הקימו בו את ממלכתם. בשנת 722 הביס קרל מרטל את הפולשים המוסלמים בקרב טור, ובכך מנע מהם להשתלט על שאר אירופה הנוצרית.
לאחר מותו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1250, החלה תקופת אינטרגנום, שבמהלכה נבחר אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה על ידי חלק מהנסיכים הבוחרים למלך גרמניה, אולם הוא לא הצליח לבסס בה את שלטונו, ובשנת 1273 נבחר רודולף מהבסבורג למלך גרמניה.
בית הבסבורג
בשנת 1516 מת פרננדו השני, מלך אראגון, ובמקומו נבחר למלך ספרד נכדו קרל מאוסטריה. בשנת 1519 מת מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר תקופה קצרה נבחר קרל, אשר היה נכדו, למלך גרמניה במקומו. במהלך שלטונו, נאבקו ספרד ההבסבורגית והאימפריה הרומית הקדושה בממלכת צרפת, אשר ניסתה בכל מאודה לשבור את כוחם של בית הבסבורג.
בשנת 1556 חילק קרל את נחלותיו, ומסר לבנו פליפה השני, מלך ספרד את ספרד, בעוד לאחיו פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הוא מסר את כתר הקיסרות, ואת נחלותיו באוסטריה. במהלך המלחמה השמלקלדית ומלחמת שלושים השנים סייעו כוחות ספרדים לכוחות הקיסריים, אולם בעקבות התבוסה הספרדית במלחמת צרפת-ספרד (1635-59), שהייתה חלק ממלחמת שלושים השנים, נחלש כוחה של ספרד, והיא איבדה בהדרגה את מעמדה כמעצמה.