cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אה"מ איירון דיוק (1912)
מלחמת העולם הראשונה
הצי הגדול ביצע סריקה במרכז הים הצפוני ב-17–19 במאי מבלי להיתקל בכלי שיט גרמני. ב-25 במאי, איירון דיוק נשאה את ג'ליקו לרוסית' כדי להיפגש עם האדמירל הנרי ג'קסון, לורד הים הראשון החדש. איירון דיוק חזרה לסקפה פלו ב-28 במאי, בזמן כדי להשתתף בסריקה נוספת לים הצפוני ב-29–31 במאי. לאחר שחזרה לסקפה פלו, איירון דיוק עזבה מיד לקרומארטי. הצי ערך אימוני ירי באמצע יוני. איירון דיוק, שייטת אוניות המערכה השנייה ושייטת הסיירות הראשונה ערכו אימוני ירי בקרומארטי ב-2 באוגוסט; לאחר השלמת התרגילים, הספינות חזרו לסקפה פלו. ב-7 באוגוסט, הספינה שוב לקחה את ג'ליקו לקרומארטי לפגישה נוספת, הפעם עם ראש הממשלה, הרברט הנרי אסקווית'. איירון דיוק חזרה לסקפה פלו ב-16 באוגוסט.
ב-2–5 בספטמבר יצא הצי לשייט נוסף בקצה הצפוני של הים הצפוני וערך תרגילי ירי. במהלך שאר החודש, הצי הגדול ערך אימונים רבים. איירון דיוק הפליגה לאינברגורדון ב-1 באוקטובר לתקופה נוספת של שיפוץ – העבודה נמשכה עד 11 באוקטובר. יומיים לאחר מכן, רוב הצי ביצע סריקה נוספת לים הצפוני, וחזר לנמל ב-15 באוקטובר. ב-2–5 בנובמבר, איירון דיוק השתתפה במבצע אימון צי נוסף ממערב לאורקני. הפלגה נוספת כזו התקיימה ב-1–4 בדצמבר. בהמשך החודש השתתפה איירון דיוק בתרגילי ירי, ובמהלכם ערך ניסוי מסוגים לקביעת הדיוק של התותחנים של הספינה. ג'ליקו סיכם כי "התוצאה הייתה משביעת רצון מאוד".
איירון דיוק התנגשה במכלית Prudentia ב-12 בינואר 1916 במהלך שהותה בסקפה פלו, והאחרונה טבעה. המכלית השתחררה במהלך סערה חזקה, שהיו בה רוחות של עד. איירון דיוק לא נפגעה בתאונה. השגרה האופיינית של תרגילי ירי ותרגילי שייטת התרחשה בינואר. הצי יצא לשייט בים הצפוני ב-26 בפברואר; ג'ליקו התכוון להשתמש בכוח הארוויץ' כדי לטאטא את מפרץ הלגולנד, אך מזג אוויר גרוע מנע פעולות בדרום הים הצפוני. כתוצאה מכך, הפעילות מוגבלת לקצה הצפוני של הים. בליל 25 במרץ, איירון דיוק ושאר הצי הפליגו מסקפה פלו כדי לתמוך בצי סיירות המערכה ובכוחות קלים אחרים שפשטו על בסיס הצפלין הגרמני בטונדרן. כשהצי הגדול התקרב לאזור ב-26 במרץ, הכוחות הבריטיים והגרמנים כבר התנתקו וסערה קשה איימה על כלי השיט הקלים. איירון דיוק הדריכה את המשחתות בחזרה לסקפה פלו בזמן ששאר הצי פרשו באופן עצמאי.
ב-21 באפריל, הצי הגדול ערך הפגנה מול שונית הורנס כדי להסיח את דעתם של הגרמנים בזמן שהצי הרוסי שיקם את שדות המוקשים ההגנתיים שלו בים הבלטי. הצי חזר לסקפה פלו ב-24 באפריל ותדלק לפני שהמשיך דרומה בתגובה לדיווחים מודיעיניים לפיהם הגרמנים עומדים לפתוח בפשיטה על לואוסטופט. אולם הצי הגדול לא הגיע לאזור אלא לאחר שהגרמנים נסוגו. ב-2–4 במאי, הצי ערכה הפגנה נוספת מול שונית הורנס כדי לשמור על תשומת הלב הגרמנית ממוקדת בים הצפוני.
קרב יוטלנד
בניסיון לפתות ולהשמיד חלק מהצי הגדול, צי הים הפתוח הגרמני, המורכב מ-16 דרדנוטים, שש פרה-דרדנוטים, שש סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו, עזב את בסיס הצי מוקדם בבוקר 31 במאי. הצי הפליג בשיתוף פעולה עם חמשת סיירות המערכה והסיירות התומכות וסירות הטורפדו של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. חדר 40 של הצי המלכותי יירט ופענח את תעבורת הרדיו הגרמנית שהכילה תוכניות של המבצע. האדמירליות הורתה על הצי הגדול, הכולל כ-28 אניות דרדנוט ו-9 סיירות מערכה, להתייצב בלילה הקודם כדי לנתק ולהשמיד את צי הים הפתוח. ביום הקרב, איירון דיוק הפליגה עם שייטת אוניות המערכה הרביעית, והייתה הספינה התשיעית בטור הבריטי.
הפעולה הראשונית התרחשה בעיקר על ידי סיירות המערכה הבריטיות והגרמניות בשעות אחר הצהריים, אך עד השעה 18:00, הצי הגדול התקרב למקום. בסביבות השעה 18:14 נפלו שני פגזים בקליבר גדול ליד איירון דיוק אך לא גרמו נזק. 15 דקות לאחר מכן, איירון דיוק הגיעה לטווח ירי יעיל – כ – מהצי הגרמני, והמטירה אש על SMS קניג. המטח הראשון פספס, אבל השלושה הבאים היו על המטרה; התותחן של הספינה טען כי לפחות שש פגיעות פגעו באוניית המערכה הגרמנית. למעשה, הם קלעו שבעה פגזים על קניג וגרמו נזק משמעותי.
מעט אחרי השעה 19:00, קרבות סביב הסיירת הגרמנית הנכה SMS ויסבאדן – שנפגעה קשות קודם לכן בקרב – התחדשו. איירון דיוק פתחה באש על הסיירת הנכה ועל המשחתות הסמוכות עם הסוללה המשנית שלה בשעה 19:11 בטווח של. התותחנים של איירון דיוק טענו שהטביעו את אחת המשחתות ופגעו בשנייה, אבל הם למעשה החמיצו את המטרות שלהם לחלוטין. זמן קצר לאחר מכן, ניסו המשחתות הגרמניות לפתוח במתקפת טורפדו על הטור הבריטי; איירון דיוק החלה לירות ב-19:24. טביעת המשחתת SMS S35 נזקפה לזכותה של איירון דיוק, אך קשה לקבוע איזו ספינה ירתה אילו פגזים בתגרה, לפי ההיסטוריון הימי ג'ון קמפבל.
בעקבות מתקפת המשחתת הגרמנית, צי הים הפתוח התנתק, ואיירון דיוק ושאר הצי הגדול לא ראו פעולה נוספת בקרב. הדבר נבע, בין השאר, מבלבול על סיפונה של "איירון דיוק" בנוגע למיקומו המדויק ולמסלולו של הצי הגרמני; ללא המידע הזה, ג'ליקו לא יכול היה להביא את הצי שלו לפעולה. בשעה 21:30, הצי הגדול החל להתארגן מחדש למערך השיוט הלילי שלו. מוקדם בבוקר 1 ביוני, הצי הגדול סרק את האזור בחיפוש אחר ספינות גרמניות פגועות, אך לאחר שבילה מספר שעות בחיפושים, הם לא מצאו כלום. איירון דיוק חזרה לסקפה פלו, והגיעה ב-11:30. במהלך הקרב, איירון דיוק ירתה תשעים פגזים מהסוללה הראשית שלה, יחד עם חמישים פגזים מהתותחים המשניים שלה.
הפעולות הבאות בים הצפוני
ב-18 באוגוסט שוב יצאו הגרמנים לפעולה, הפעם כדי להפגיז את סנדרלנד; שר קיווה למשוך את מטוסי הקרב של ביטי ולהשמיד אותם. מודיעין האותות הבריטי פיענח שידורים אלחוטיים גרמניים, מה שאפשר לג'ליקו מספיק זמן לפרוס את הצי הגדול בניסיון להשתתף בקרב מכריע. עם זאת, שני הצדדים נסוגו לאחר שצוללות יריביהם גרמו אבדות בפעולה של 19 באוגוסט 1916: הסיירות הבריטיות נוטינגהאם ופאלמות' הוטבעו על ידי צוללות גרמניות, וספינת הקרב הגרמנית SMS וסטפאלן ניזוקה מהצוללת הבריטית E23. לאחר שחזר לנמל, הוציא ג'ליקו צו שאוסר על סיכון הצי בחציו הדרומי של הים הצפוני בשל הסיכון המכריע ממוקשים וצוללות, אלא אם כן הסיכויים להביס את צי הים הפתוח בהתערבות מכרעת היו גבוהים.
בעקבות יוטלנד, הצי המלכותי קבע שהגנה אופקית, במיוחד על מחסני תחמושת, אינה מספקת. כתוצאה מכך, לספינות רבות בצי הגדול הותקן שריון נוסף; איירון דיוק נכנסה לרציף לעבודה זו באוקטובר. העבודה, שהביאה להוספת למעלה מ של שריון שנוספו לספינה, הושלמה עד דצמבר. ב-28 בנובמבר 1916, כשהיא עדיין ברציף היבש, החליף אדמירל ביטי את ג'ליקו כמפקד הצי הגדול; איירון דיוק שימש כספינת הדגל שלו עד ינואר 1917, אז עבר לאה"מ קווין אליזבת. בשנת 1918, הותקנו מעוטים למטוסים על צריחי "B" ו-"Q" של איירון דיוק.
קריירה שלאחר המלחמה
במרץ 1919 הועברה איירון דיוק לצי הים התיכון, שם שוב שימשה כספינת דגל. הספינה יצאה לים השחור באפריל כדי להשתתף בהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה. בעודה בדרך, הספינה עצרה בקונסטנטינופול ב-7 באפריל. שם, איירון דיוק הייתה מעורבת בהשמדת ספינות מלחמה וכלי חילוף אחרים שהיו עלולים לשמש את הבולשביקים. ב-12 במאי נסעה איירון דיוק מקונסטנטינופול לסמירנה, שם סיפקה פלוגת נחיתה לכיבוש חלק מהמבצרים החיצוניים של העיר. היא חזרה לים השחור, שם שהתה עד יוני, אז שבה לים התיכון.
איירון דיוק חזרה לים השחור בסוף 1919. היא הגיעה לנובורוסיסק ב-12 באוקטובר, שם פגשה את הסיירת המוגנת הלבנה גנרל קורנילוב. ב-14 באוקטובר הספינה עצרה בסבסטופול. איירון דיוק חזרה לנובורוסיסק ב-19 בינואר 1920. ב-25 בינואר היא עצרה בנמלי יאלטה וסבסטופול כדי לבדוק את מצב הרוסים הלבנים שם. ב-17 ביוני השמידו פלוגות נחתים של איירון דיוק והמשחתת שארק תותחים טורקיים במבצרים המגינים על הבוספורוס בים השחור.
ב-2 בספטמבר 1922, איירון דיוק יצאה לחוף הדלמטי לשייט אימונים, כאשר קיבלה ידיעות על התבוסה היוונית בטורקיה. אדמירל אוסמונד ברוק, מפקד צי הים התיכון, הורה לאיירון דיוק להמשיך לסמירנה, שם ציפה להפרעות. היא שימשה שם כספינת הדגל של כוחות הצי הבריטי המשתתפים בפינוי הפליטים היוונים מהעיר. היא נכחה במהלך השריפה הגדולה שהחריבה את העיר. במהלך הכאוס, הצליחו מספר פליטים לבוא לצד איירון דיוק בסירות קטנות, והועלו על סיפונה של אוניית המערכה. בחודש שלאחר מכן קיימו בעלות הברית ועידה על סיפונה של איירון דיוק במודניה כדי לתווך בסכסוך היווני-טורקי. לאחר מכן המשיכה הספינה לקונסטנטינופול. בנובמבר 1924, קווין אליזבת החליפה את איירון דיוק כספינת הדגל של צי הים התיכון; לאחר מכן הועברה איירון דיוק לשייטת אוניות המערכה השלישית, צי הים התיכון, שם הפכה לספינת הדגל של השייטת. השייטת השלישית הועברה לצי האטלנטי במרץ 1926, שם שימשה כטייסת אימונים. איירון דיוק נותרה ספינת הדגל של השייטת בתקופה זו, עד 30 במאי 1928, כאשר היא הוחלפה על ידי אחותה בנבואו. בשנת 1927, הצי שקל להוסיף בליטות נגד טורפדו לאיירון דיוק ולספינות האחיות שלה, אך התוכנית בוטלה מכיוון שהספינות היו אמורות להיות מוחלפות בשנים 1931–1932 על פי תנאי הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 והתוכנית הייתה לא חסכונית. באותה שנה הוסרה פלטפורמת השיגור של המטוס שהותקנה על צריח "B" של איירון דיוק. הספינה נכנסה למעגן יבש במאי 1928 לצורך שיפוץ תקופתי; העבודה נמשכה עד מאי 1929. שני תותחים נגד מטוסים הותקנו על המבנה הקדמי. גם המעוט בצריח "Q" הוסר בתקופה זו.
איירון דיוק חזרה לשירות ב-30 במאי 1929, כאשר הוזמנה מחדש כספינת אימונים לתותחנים. עם זאת, היא שירתה בתפקיד זה רק שנה וחצי. בנובמבר 1931, על פי תנאי האמנה הימית של לונדון, פורקה איירון דיוק מנשקה והוסבה לכלי אימון ירי. העבודה נמשכה עד 21 בספטמבר 1932, אז הוזמנה לניסויים חדשים בים. כמו כן הוסרו צריחי "B" ו-"Y" של הספינה, וכמה תותחים קטנים מסוגים שונים הותקנו על גבי הברבט "B". הותקנו גם שני תותחים נגד מטוסים, אך אלה הוסרו מאוחר יותר ב-1935. במקומו של מד הטווח האחורי נוסף גם מנהל זווית גבוהה עבור תותחי הנ"מ. מעל מפלדה מחגורת השריון שלה הוסר במהלך הפירוז; בסך הכל,  הוסרו מהספינה ו נוספו. הספינה הופעלה מחדש ב-4 באוקטובר 1932 בדבונפורט, שוב כספינת אימונים לתותחנים. היא הופיעה בסרט "בראון על רזולושן", שיצא לאקרנים במאי 1935. ב-16 ביולי 1935, היא נכחה בביקורת הצי של יובל הכסף בספיטהד עבור המלך ג'ורג' החמישי. היא השתתפה בביקורת הצי נוספת, בסקירת ההכתרה של ג'ורג' השישי, ב-20 במאי 1937. בשנת 1939 הותקן תותח דו-תכליתי מסוג QF 5.25 אינץ', מאחורי הברבט "Y".
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה, היא שימשה כספינת בסיס וכפלטפורמה צפה נגד מטוסים בסקפה פלו. התותחים המשניים שלה הוסרו ושימשו להגנת החוף סביב הבסיס. ב-17 באוקטובר 1939, ארבעה מפציצים בינוניים יונקרס Ju 88 תקפו את סקפה פלו, ופגעו באיירון דיוק במספר פצצות שנפלו קרוב אליה. כדי למנוע ממנה לטבוע, הצוות שלה נאלץ להעלות את הספינה על שרטון. ב-16 במרץ 1940 הספינה, שעדיין הייתה על חוף הים, הותקפה שוב על ידי מטוסי הלופטוואפה. הפעם, שמונה עשר מטוסי Ju 88 תקפו את הנמל ואת המתקנים שמסביב. איירון דיוק שוב ניזוקה קשות, וכך גם הסיירת הכבדה נורפוק.
ייתכן שנוכחות הספינה בסקפה פלו השפיעה על תוכניותיהם של הגרמנים במהלך מבצע Rheinübung, הגיחה האטלנטית של ספינת המערכה ביסמרק במאי 1941. סיור אווירי גרמני הבחין בנמל באיירון דיוק ושתי אוניות מערכה, ספינות סוחר שהוסוו בעץ ובבד כדי להיראות כמו אוניות המערכה מסדרת רוונג', וזיהה אותן בטעות כיחידות פעילות של צי הבית. תחת הרושם המוטעה שהיחידות הכבדות של צי הבית עדיין היו בנמל, החליט מפקד הצי הגרמני, גינתר ליטיינס, לפרוץ לאוקיינוס האטלנטי דרך מצר דנמרק, מה שהביא לקרב מצר דנמרק.
מאוחר יותר תוקנה הספינה והוחזרה לשירות כספינת נמל למשך המלחמה, אם כי היא נותרה על חוף הים. איירון דיוק נשארה ברשימות הצי המלכותי עד מרץ 1946, אז היא נמכרה לגריטה לתעשיות מתכת, שעדיין הייתה על חוף הים בסקפה פלו. הספינה הוצפה מחדש ב-19 באפריל 1946 והועברה לפסלנה ב-19 באוגוסט. בספטמבר 1948, היא נמכרה מחדש ועברה לגלאזגו, כשהיא הגיעה ב-30 בנובמבר 1948, היא פורקה לגרוטאות. הפעמון של איירון דיוק מוצג בקתדרלת וינצ'סטר. חלק מהעצים של הספינה שימשו ליצירת מזכרות הנצחה, ולעיתים קרובות נשאו לוח המתאר את מקורן.
הרולד ברוקלף
מייג'ור גנרל סר הרולד אריק ברוקלף (באנגלית: Harold Eric Barrowclough; 23 ביוני 1894 – 4 במרץ 1972) היה איש צבא ועורך דין ניו זילנדי שכיהן כנשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד בין השנים 1953 – 1966.
הוא נולד במסטרטון שבדרום האי הצפוני. ב-1913 הוא החל בלימודי משפטים ובאותה שנה הצטרף לכוחות המילואים של צבא ניו זילנד. ב-1915, במקביל ללימודי המשפטים שלו, הוא התנדב לשירות בחיל המשלוח של ניו זילנד ולחם בחזית המערבית. את מלחמת העולם הראשונה הוא סיים כמפקד גדוד בבריגדת הרובאים הניו זילנדית. לאחר המלחמה הוא סיים את לימודיו והיה לעורך דין מצליח. הוא גם חידש את שירותו בכוחות המילואים ושירת שם עד 1931, אז הוא עבר לאוקלנד כדי להצטרף למשרד עורכי דין מקומי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב ברוקלף לשרת בחיל המשלוח השני של ניו זילנד. הוא פיקד על בריגדת רגלים במסגרת הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה במהלך המערכה על יוון ובמבצע צלבן. ב-1942 הוא הומלץ לתפקיד פיקוד על דיוויזיה על ידי מפקדו, מייג'ור גנרל ברנרד פרייברג והוא מונה להיות מפקד הדיוויזיה השלישית של ניו זילנד, שעליה הוא פיקד במהלך המערכה באיי שלמה. עם פירוק הדיוויזיה ב-1944 הוא נותר ללא תפקיד פיקודי ובסופו של דבר הוא השתחרר מהצבא. הוא שב למקצוע עריכת הדין וב-1953 הוא מונה להיות נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד. הוא ייסד בית משפט קבוע לערעורים ולזמן מה הוא היה חבר במועצה המלכותית. ב-1966 הוא פרש מתפקידו. סר הרולד ברוקלף מת באוקלנד ב-1972 בגיל 77.
ראשית חייו
הרולד אריק ברוקלף נולד במסטרטון שבדרום האי הצפוני של ניו זילנד. הוא היה בנו של אלפרד ברוקלף, מהנדס אזרחי, ובהמשך ימיו מורה בבית ספר. הרולד התחנך בבית הספר התיכון לבנים שבפלמרסטון נורת', שם הוא הצטיין הן בלימודיו והן בפעילות הספורט של בית הספר. בשל הצטיינותו הוא זכה למלגת לימודים באוניברסיטה בשנת 1912. בשנה שלאחר מכן הוא החל את לימודי המשפטים באוניברסיטת אוטגו ובמקביל הוא הצטרף לכוחות המילואים של צבא ניו זילנד.
מלחמת העולם הראשונה
בשלבים הראשונים של מלחמת העולם הראשונה התנדב ברוקלף לשירות בחיל המשלוח הניו זילנדי (New Zealand Expeditionary Force – NZEF) ובינואר 1915 הוא גויס כטוראי. הוא הפגין פוטנציאל פיקודי ותוך ארבעה חודשים הוא הועלה לדרגת לוטננט משנה. באוקטובר אותה שנה הוא יצא לשירות מעבר לים, קודם לדרגת לוטננט והוצב בבריגדת הרובאים הניו זילנדית. לזמן קצר הוא שירת במסגרת המערכה נגד הסנוסים עם הגדוד השני של בריגדת הרובאים.
ב-1916, כשבריגדת הרובאים שירתה בחזית המערבית כחלק מהדיוויזיה הניו זילנדית, נחשב ברוקלף כקצין מצטיין ובמרץ הוא הועלה לדרגת קפטן. שלושה חודשים לאחר מכן הוא מונה להיות מפקד פלוגה במסגרת הגדוד שלו. בספטמבר 1916 הוא עוטר בצלב הצבאי כאות הערכה לפעולתו בקרב על הסום, שם הוא הוביל כוח שתקף מוצב גרמני חזק וחבר לכוח של הדיוויזיה ה-47 הבריטית השכנה. בנוסף הוענק לו צלב המלחמה הצרפתי עבור אותה פעולה.
בין המלחמות
עם שובו מהמלחמה המשיך ברוקלף את לימודי המשפטים באוטגו וב-1921 הוא סיים את לימודי התואר במשפטים והחל בהתמחות בדנידין. מאוחר יותר הוא עסק במשרה חלקית בהוראת משפטים. ב-1924 הוא הצטרף שוב לכוחות המילואים ועד שנת 1929 הוא פיקד על הגדוד הראשון של כוחות המילואים. ב-1931 הוא קיבל הצעה לשותפות במשרד עורכי דין באוקלנד בשם "ראסל, מק'ווף, בנגל ומקיי". עד מהרה הוא זכה למוניטין בחוגים המשפטיים של אוקלנד.
באמצע שנות השלושים החל ברוקלף לחוש אכזבה ממצבם של כוחות ההגנה של ניו זילנד, שהיו אז בשקיעה בשל מחסור במשאבים ובשל הפסקת גיוס החובה לאימונים. ב-1936 הוא דחף לביצוע רפורמה ב"ליגת ההגנה הלאומית של ניו זילנד", שהייתה שדולה שמטרתה לעודד ולחדש את מוכנותה של ניו זילנד למלחמה. מצב כוחות ההגנה של המדינה היה גרוע באותה עת, אך ליגת ההגנה זכתה לאהדה מצידה של ממשלת הלייבור.
יוון וצפון אפריקה
עוד קודם לפרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב ברוקלף לשרת בכוחות ההגנה של ניו זילנד והצעתו התקבלה כאשר הוקם "חיל המשלוח הניו זילנדי השני" (Second New Zealand Expeditionary Force - 2NZEF), בפיקוד של ברנרד פרייברג. כאשר הוקמה הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה ב-1940 קודם ברוקלף לדרגת בריגדיר ומונה להיות מפקד בריגדת הרגלים השישית שלה. לאחר שהפליג מניו זילנד במאי אותה שנה, הוא בילה את ארבעת החודשים הבאים באנגליה, שם הוא פיקד על יחידות שונות של הדיוויזיה שהועברו לשם בדרך אל המזרח התיכון והבריגדה שלו המשיכה למצרים כמתוכנן.
באוקטובר הצטרף ברוקלף לחיילי הבריגדה השישית ועקב אכזבתו מרמתה המקצועית הוא שם דגש חזק על פעילות האימונים שלה. בזכות גישתו זו תפקדה הבריגדה כיאות במהלך המערכה על יוון באפריל 1941. לאחר סיום המערכה על יוון הוא סירב להצטרף לביקורת שהוטחה על ידי כמה קצינים בכירים על תפקודה של הדיוויזיה בפיקודו של פרייברג. בהמשך הוא השתתף במבצע צלבן, שנועד להסיר את המצור על טוברוק. בנקודת זמן מסוימת של הקרב לכדה הבריגדה של ברוקלף יחידות של המפקדה של קורפוס אפריקה. עם זאת, הוא היה פזיז מדי במאמציו לכבוש את נקודה 175, גבעה בעלת חשיבות אסטרטגית מדרום לטוברוק ומהלך זה גרם לאבדות כבדות בקרב אחד הגדודים של הבריגדה. אף על פי שנקודה 175 נכבשה, עלה בידי הבריגדה של ברוקלף להחזיק בה למשך מספר ימים בלבד, עד שאולצה לסגת ממנה בשל מתקפה גרמנית. על פועלו במסגרת מבצע צלבן עוטר ברוקלף פעם נוספת באות השירות המצוין וזאת לאחר שכבר עוטר בצלב המלחמה של ממשלת יוון וצוין לשבח על פעולתו בקרב על יוון.
זירת האוקיינוס השקט
בעקבות בקשתה של ממשלת ניו זילנד מונה ברוקלף על ידי פרייברג לפקד על גזרת האוקיינוס השקט של חיל המשלוח הניו זילנדי השני שמפקדתה הייתה בפיג'י. עם כניסתה של האימפריה היפנית למלחמה, הייתה זו עמדת פיקוד חשובה, שכן פיג'י הייתה קו ההגנה האחרון לפני ניו זילנד עצמה. בראשית 1942 הפליג ברוקלף לניו זילנד, אך במהלך מסעו חלה מפקד גזרת האוקיינוס השקט של חיל המשלוח, הוא פונה לניו זילנד להחלמה והוחלף מיידית במייג'ור גנרל אוון מיד. עם הגעתו לניו זילנד, חש ברוקלף אכזבה כאשר גילה התפקיד הפיקודי שהובטח לו לא היה כבר פנוי. בסופו של דבר הוא מונה להיות מפקד הדיוויזיה הצפונית בדרגת מייג'ור גנרל. בתוקף תפקידו זה הוא היה אחראי על הגנת חלקו הצפוני של האי הצפוני ובחדשים הבאים הוא דאג לארגון מחדש ולאימון של הכוח שבפיקודו.
ההזדמנות של ברוקלף לקבל פיקוד על כוח מעבר לים שבה ביולי 1942 לאחר שמיד נהרג בהתרסקות מטוס. באותה עת הוחזר כוח גזרת האוקיינוס השקט של חיל המשלוח לניו זילנד לטובת ארגון הדיוויזיה להערכות להגנת גזרת דרום האוקיינוס השקט. באוגוסט מונה ברוקלף לפקד על הדיוויזה הניו זילנדית השלישית. מיד עם כניסתו לתפקיד הוא ערך שינויים במבנה שלה והעביר מתפקידם קצינים רבים שנחשבו מבוגרים מדי כדי לשרת בקו החזית והחליף אותם עם קצינים שרכשו ניסיון רב עם חיל המשלוח ביוון, בכרתים ובצפון אפריקה. הוא גם יישם תוכניות אימונים לסגל הפיקוד החדש שלו. רוב חיילי הדיוויזיה היו מעורבים בבניית ביצורים בעת שהותם בפיג'י, כך שנותר להם זמן מועט מדי לאימונים טקטיים אינטנסיביים.
אף על פי שבנובמבר 1942 הגיע ברוקלף לקלדוניה החדשה עם מפקדת הדיוויזיה שלו, הגוף העיקרי של הדיוויזיה לא הגיע לשם אלא רק בינואר 1943. עם הגעת הדיוויזיה לאי, היא החלה באימונים לקראת נחיתות אמפיביות ובלוחמת ג'ונגלים כהכנה למבצעים ההתקפיים שהיו צפויים לה וברוקלף עסק בהיבטים המנהליים והלוגיסטיים של שילוב הדיוויזיה במבנה הפיקודי האמריקאי. הדיוויזיה השלישית הייתה דיוויזיה בשמה בלבד והיא כללה שתי בריגדות רגלים בלבד, הבריגדה ה-8 והבריגדה ה-14, במקום שלוש בריגדות כמקובל בדיוויזיה וניסיונותיו לתגבר את הדיוויזיה עלו בתוהו. ניו זילנד לא הייתה מסוגלת להקצות מספיק כוח אדם כדי לאייש שתי בריגדות וסדר העדיפויות של הממשלה היה לתגבר את הדיוויזיה השנייה, שהייתה עדיין בצפון אפריקה בכוח אדם מלא. ברוקלף לא היה שבע רצון מהחלטה זו והיחסים שלו עם הפיקוד בוולינגטון ועם מפקד הצבא, לוטננט גנרל אדוארד פוטיק, היו מתוחים. המבנה של שתי הבריגדות של הדיוויזיה הגביל אותה גם בפעילויות ההתקפיות שלה, שכן היא לא יכלה להוות תחליף לשום דיוויזיה אמריקאית בשל סדר הכוחות המצומצם שלה. בהיותה הכוח היחיד בגזרה מחוץ לשרשרת האספקה האמריקאית נגרמו לדיוויזיה בעיות לוגיסטיות בשל העובדה שהיא עשתה שימוש בציוד בריטי.
באוגוסט 1943 קיבל ברוקלף הוראה שהדיוויזיה שלו תשתתף במערכה באיי שלמה. בסופו של דבר היא לקחה חלק בשלוש פעולות אמפיביות עיקריות. הראשון מבין אלה התקיים בספטמבר אותה שנה, כאשר הבריגדה ה-14 ניהלה סידרה של נחיתות במסגרת הקרב על וולה לוולה. תפקודם של הניו זילנדים בקרב היה משביע רצון וברוקלף זכה לתשבחות מפיהם של המפקדים האמריקאים על פעולתם של חייליו.
באוקטובר, במהלך הקרב על איי האוצר (Treasury Islands), הייתה הבריגדה השמינית הכוח הניו זילנדי הראשון שהיה מעורב בנחיתות אמפיביות תחת אש מאז מערכת גליפולי ב-1915. קרב זה, כמו הקרב על וולה לוולה, היה מוצלח מבחינת חייליו של ברוקלף, שכן התנגדותם של היפנים דוכאה עד מהרה. בראשית 1944 פיקד ברוקלף על כוח של כמעט 16,500 חיילים במהלך הקרב על איי גרין, כשרק שליש מכוח זה היה מורכב מיחידות מקוריות של הדיוויזיה שלו, שאר היחידות היו אמריקאיות.
כבר מהקמתה של הדיוויזיה השלישית, היה ברוקלף מודע לכך שיכולתה של ניו זילנד להמשיך ולקיים אותה הייתה מוגבלת. אף על פי כן, כל עוד היוו היפנים איום על ביטחונה של ניו זילנד, זכתה הדיוויזיה לגיבוי פוליטי להמשך פעילותה. מרגע שהיפנים חדלו להוות סכנה משמעותית לביטחונה של ניו זילנד, גרם המחסור בכוח אדם לפירוקה של הדיוויזיה השלישית. בנוסף לתגבור הדיוויזיה השנייה, שהייתה מעורבת אז בלחימה באיטליה, אפשר פירוקה של הדיוויזיה השלישית לשחרר חיילים לטובת תגבור התעשיות החיוניות בניו זילנד.
על אף מחאותיו של ברוקלף, החל תהליך פירוק הדיוויזיה באפריל 1944 כשכוח של כמעט 1,900 חיילים שבו למולדת ורבים נוספים בעקבותיהם בחודשים הבאים. ביוני אותה שנה ישב כל הכוח שנותר מהדיוויזיה בקלדוניה החדשה, לאחר שעבר לשם עם תום הקרב על איי גרין. בספטמבר הפך פירוק הדיוויזיה לרשמי והוא הושלם חודש לאחר מכן. בשלב זה נותר ברוקלף ללא כוח לפקד עליו ומצב רוחו היה ירוד. הוא קיווה לקבל תפקיד ראוי במסגרת הדיוויזיה השנייה, אולי אפילו להחליף את פרייברג. תקוותו נגוזה ותחת זאת הוא נשלח כמשקיף בקבוצת הארמיות ה-21 של הצבא הבריטי. בסוף 1945 הוא שוחרר מהצבא. שירותו בזירת האוקיינוס השקט זיכה אותו בכמה עיטורים, כולל עיטור לגיון ההצטיינות האמריקאי והתואר עמית מסדר האמבט שהוענקו לו.
שנותיו האחרונות
עם שחרורו מהשירות הצבאי, שב ברוקלף לקריירה המשפטית שלו. משרד עורכי הדין שלו סבל ממחסור בכוח אדם במהלך שנות המלחמה ושיקום המשרד גזל חלק ניכר מזמנו. ב-1953 הוא עבר לוולינגטון כדי לקבל את תפקיד נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד. בשנה שלאחר מכן הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת אוטגו. בנוסף, הוא מונה להיות חבר במועצה המלכותית והוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש על ידי המלכה אליזבת השנייה במהלך ביקורה בניו זילנד ב-1954. במהלך כהונתו כנשיא בית המשפט העליון, הוא הקים בית משפט קבוע לערעורים. לאחר פרישתו בינואר 1966 שב ברוקלף לאוקלנד, שם הוא הלך לעולמו ב-4 במרץ 1972 בגיל 77. הוא הניח אחריו שלושה ילדים. אשתו, מרי, שאותה הוא נשא לאישה ב-1921, מתה לפניו ב-1964.
בצוואתו הוריש ברוקלף סכום כסף לאוניברסיטת אוטגו לטובת ייסוד קרן מלגות לסטודנטים למשפטים. ב-2009 הקים בית הספר התיכון לבנים של פלמרסטון נורת', בית הספר בו הוא למד, תוכנית מנהיגות והישגים על שמו.
דיוויזיית השריון החמישית (ארצות הברית)
דיוויזיית השריון ה-5 של צבא ארצות הברית (באנגלית: 5th Armored Division) הייתה דיוויזיית שריון אמריקאית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.
היסטוריה
דיוויזיית "ניצחון" המשוריינת ה-5 הופעלה ב-10 באוקטובר 1941, והגיעה לבריטניה בפברואר 1944.
לאחר העברת ארז'נטן לדיוויזיית הרגלים ה-90, דיוויזיית השריון ה-5 התקדמה 80 מייל כדי לכבוש את קו נהר ה-Eure ב-Dreux ב-16 באוגוסט. קרבות מרים אירעו בפינוי מסדרון Eure - סן, המלכודת הגדולה השנייה בצרפת. הדיוויזיה עברה בפריז ב-30 באוגוסט כדי להוביל את התקדמות הקורפוס ה-5 דרך יער קומפיין, על פני נהרות אואז, אן וסום, והגיעה לגבול הבלגי בקונדה, ב-2 בספטמבר.
באוקטובר היא החזיקה בעמדות הגנה בגזרת מונשאו-אופן. הדיוויזיה נכנסה לאזור יער הירטגן בסוף נובמבר ודחקה את האויב בחזרה לגדות נהר רור בקרבות קשים מאוד. ב-22 בדצמבר היא הועברה לעתודת קבוצת הארמיות ה-12.
חציית הרור ב-25 בפברואר 1945 הובילה את התקדמות הקורפוס ה-13 אל הריין, וחצתה את הריין בווזל ב-30 במרץ. הדיוויזיה הגיעה לגדות האלבה בטנגרמונדה ב-12 באפריל - 45 מיילים מברלין. ב-16 באפריל, הדיוויזיה עברה לקלצה כדי לחסל את דיוויזיית הפאנצר קלאוזביץ ושוב התקדמה לאלבה, הפעם בסביבת דננברג. הדיוויזיה נותרה בגזרת הארמייה התשיעית עד ליום ה-VE. במהלך המלחמה נהרגו 833 מחיילי הדיוויזיה ו-2,442 נפצעו.
גמר קופה אמריקה 2016
גמר קופה אמריקה 2016 התקיים באצטדיון מטלייף, מזרח רד'רפורד, שבניו ג'רזי, ארצות הברית ב-26 ביוני 2016, ובו ניצחה נבחרת צ'ילה את נבחרת ארגנטינה בבעיטות עונשין בתוצאה 2–4 לאחר 0-0 בתום הארכה וזכתה במהדורת 2016 של טורניר קופה אמריקה. משחק זה היה שחזור של גמר קופה אמריקה 2015, שגם בו ניצחה צ'ילה את ארגנטינה לאחר בעיטות עונשין.
זו הייתה הופעתה השישית של נבחרת צ'ילה בגמר וזכייתה השנייה ברציפות בקופה אמריקה. נבחרת ארגנטינה השתתפה בגמר עשרים ושבע פעמים לפני כן. זכייתה האחרונה בטורניר (ובכל המסגרות הבינלאומיות) התרחשה בשנת 1993, כאשר גברה בגמר על נבחרת מקסיקו.
ליונל מסי שהחטיא את הבעיטה הראשונה של ארגנטינה, הודיע לאחר ההפסד על פרישתו מהנבחרת, לאחר שזה היה הפסדו הרביעי ברציפות עם הנבחרת בגמר של טורניר בינלאומי. בעקבות מסי פרשו מהנבחרת גם סרחיו אגוארו, אנחל די מריה, לוקאס ביגליה, אסקיאל לאבצי ואבר באנגה.
מהלך המשחק
שופט: הבר לופז קוונים: קלבר לוסיו חיל,  ברונו בוסקוילצ'ה שופט רביעי: רוברטו גרסיה קרדוסו שופט חמישי: חוסה לואיס קמרגו
I'm a King
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי AJRuinedMyRecord, BL$$D, מייגן די סטליון, צ'לסיה ל. ריבס ובובי סשנס והופק על ידי AJRuinedMyRecord ו-BL$$D. בשנת 2021 יצא הסרט "מגלה את אמריקה 2"; הסרט היה אמור לצאת לאקרנים על ידי סרטי פרמאונט ב-7 באוגוסט 2020 ואז הועבר אל 18 בדצמבר 2020, אולם עקב מגפת הקורונה זכויות הסרט נמכרו לאולפני אמזון ב-125 מיליון דולר אשר עומדים להפיץ את הסרט באופן דיגיטלי ב-5 במרץ 2021 בפריים וידאו, מלבד ארצות אחרות שם פרמאונט יפיצו את הסרט בקולנוע.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-2.2 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
קליפ המילים הרשמי של השיר פורסם ב-5 בפברואר 2021. בהמשך, האודיו הרשמי של השיר הועלה ליוטיוב גם כן.
מילי המודרנית והמתוקה
מילי המודרנית והמתוקה (באנגלית: Thoroughly Modern Millie) הוא סרט מוזיקלי, קומדיה רומנטית משנת 1967 בבימויו של ג'ורג' רוי היל, עם ג'ולי אנדרוז בתפקיד הראשי ולצידה מרי טיילר מור, ג'יימס פוקס, קרול צ'אנינג ג'ון גאווין וביאטריס לילי.
ב-2002 הופק מחזמר בשם זה שהוצג בברודוויי.
תקציר העלילה
ניו יורק, 1922, מילי דרימונט (ג'ולי אנדרוז) מגיעה לעיר הגדולה חדורת מטרה - לפגוש גבר עשיר ולהתחתן אתו. לשם כך היא מחליפה את בגדיה וכובעה ומשנה את הליכתה ותנועותיה כדי לקבל מראה של פלאפרית מודרנית ותוך כדי כך היא שרה את "מילי המודרנית והמתוקה".
היא מתאכסנת במלון "פרסילה" לנשים צעירות בודדות. בעלת המלון היא גב' מירס (ביאטריס לילי), שמנהלת, בעזרת שני עובדים סינים, רשת לחטיפת בחורות צעירות יתומות לשם עבדות מין. היא מכסה את פניהן בבד עם אתר ושני הסינים מעבירים אותן לכלא בצ'יינה טאון משם הן נשלחות לסין.
למלון מגיעה בחורה בשם דורותי בראון (מרי טיילר מור) שרוצה להיות שחקנית ומודיעה לגב' מירס שהיא בודדה ואין לה אף אחד בעולם. מירס מנסה לחטוף אותה על ידי הוספת סם לכוס מיץ, החדרת סם לתפוח עץ וריסוס החדר שלה בסמים, אך הניסיונות האלה נכשלים. מילי מתיידדת עם דורותי שמשתפת אותה בתסכוליה להיות שחקנית.
בנשף ריקודים במלון פוגשת מילי את ג'ימי סמית' (ג'יימס פוקס), סוכן של מהדקי ניירות. הוא רוקד יפה ומוצא חן בעיניה אך אינו עשיר. בערב אחר היא מוזמנת לחתונה יהודית ושרה שם ביידיש.
לבסוף מתקבלת מילי כעובדת בקצרנות בחברת השקעות שבראשה עומד טרבור גרדיון (ג'ון גאווין), גבר נאה ועשיר, משאת נפשה של מילי, אבל הוא לא מעוניין בה.
ג'ימי לוקח במטוס קל את מילי ודורותי לנשף באחוזתה של מוזי ון הוסמיר (קרול צ'אנינג), אלמנת מיליונר שאביו של ג'ימי היה הגנן שלהם. מוזי היא רב כישרונית בזמרה, ריקודים ואקרובטיקה. לצערה של מילי היא מבחינה שג'ימי מזמין את דורותי לבילוי ומנתקת את הקשר אתו.
בינתיים דורותי נעלמת והם חושדים בגברת מירס שאכן חטפה אותה. ג'ימי מתחפש לבחורה יתומה שרוצה לשכור חדר במלון. מירס מקבלת אותה ומארגנת את חטיפתה על ידי זוג הסינים. טרבור מחכה בחוץ במכוניתו אך מירס חושדת בו ויורה בצוארו חץ הרדמה. מילי קופצת לרכב ועוקבת אחרי רכב הסינים שעושה דרכו לצ'יינהטאון (מנהטן) שם היא מאבדת אותם. היא מדליקה סיגריה ומשליכה אותה לחדר שבו זיקוקים שמתלקחים וגורמים לפיצוצים ושריפה. בקיר נפער חור והיא מגלה את הכלא בו נאסרו הנשים לקראת שילוחן. היא משחררת את ג'ימי ודולורס וכולם נמלטים משם לעבר הווילה של מוזי, כשמירס והסינים אחריהם. בווילה של מוזי מצליחה מוזי בעזרת להטוטיה לנטרל אותם.
מוזי מגלה למילי כי למעשה ג'ימי ודורותי הם אחים, והיא אמם החורגת. היא שלחה אותם להתנסות בעולם האמיתי בזהות אחרת, כדי שיסתדרו בעצמם ולא בעזרת כספם.
כעת מתברר שג'ימי ודולורס הם עשירים. חלומה של מילי מתגשם והיא מתחתנת עם ג'ימי העשיר. דורותי מתחתנת עם טרבור - סוף שמח.
פרסי אוסקר
הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (אלמר ברנסטיין) והיה מועמד לפרס אוסקר על העיצוב האמנותי, התלבושות, הסאונד, תזמור הפסקול, השיר הטוב ביותר (מילי המודרנית והמתוקה) ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (קרול צ'אנינג).
גלובוס הזהב
קרול צ'אנינג זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע, ג'ולי אנדרוז הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי, כן היה הסרט מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, לפסקול המקורי ולשיר המקורי (מילי המודרנית והמתוקה).
נסים פילוסוף
נסים פילוסוף הוא ספורטאי ספורט נכים וקלע פאראלימפי לשעבר.
פילוסוף שירת כנהג טנק. ב-5 ביוני 1967 עלה על מוקש באזור אל-קובה שברצועת עזה וכף רגלו נקטעה. במשך 14 שעות זחל בשעות הלילה למרחק שלושה קילומטר והגיע לקיבוץ נחל עוז, שם התריע על האירוע וביקש שליחת חילוץ לחבר צוות שנשאר במקום. על גילוי אומץ הלב הוא עוטר בעיטור המופת.
באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכה במדליית ארד בתחרות קליעה עם 525 נקודות במצב ירי מעורב.
אנפית סוף מלגשית
האנפה מגיעה לאורך 45 עד 50 סנטימטרים ולמשקל 250 עד 350 גרם בממוצע, ללא הבדלים גדולים בין הזכרים והנקבות. היא בעלת נוצות חומות-אדמדמות מסורטטות על גופה כשהראש והכיפה חומים-שחורים והמקור הארוך אפור-צהוב ובסיסו עירום מנוצות. בעונת הרבייה משנה האנפה את גווניה ללבן לאורך הגוף, כשהפנים כחולות וגם תחילת המקור בעוד העיניים צהובות. הרגליים גם צהובות וקצרות יחסית והצוואר לבן בעל נוצות זקורות רבות לאורכו בעת הרבייה.
האנפה מצויה ברחבי ביצות, בריכות, גדות נהר, אגמים ושדות אורז ובמספר מקומות גם לאורך חופי ים, יערות מנגרובים ולגונות עד לגובה 1,800 מטרים. האנפות החיות במדגסקר נוהגות לנדוד צפונה עד למזרח אפריקה וחזרה כשהפרטים הלא-בוגרים אינם נודדים. זוהי אנפה החיה לבדה ותתקוף פולשים, אף שבעת הרבייה היא מתקהלת עם אנפות נוספות. היא מחפשת מזון סמוך למים או בין הצמחים הנמוכים ומהם חוטפת דגים, סרטנים וחרקים מימיים.
בתורה היא עלולה להיטרף בידי נחשים גדולים ותנינים. עם זאת האיום העיקרי שלה כיום הוא פגיעה מצד האדם, אשר הורס את בתי גידולה לטובת פעילות חקלאית, הורס ביצות ופוגע בתהליך הרבייה. בנוסף האנפה נמצאת בתחרות גוברת עם אנפית סוף, המצליחה להסתגל בהצלחה ומתחרה איתה על משאבים משותפים.
גברת פאף
גברת פאף (באנגלית: Mrs. Puff) היא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הטלוויזיה בובספוג מכנסמרובע ובשלושת סרטי הסדרה. היא נוצרה ועוצבה על ידי האנימטור והביולוג הימי סטיבן הילנבורג, אשר פיתח אותה כתגובה לבקשתם של ניקלודיאון להוסיף דמות של מורת בית ספר לסדרה, אך הוא לא רצה לכתוב את דמותו של בובספוג מכנסמרובע כילד הלומד בבית ספר, ולכן הציגו את גברת פאף כמורה בבית ספר לנהיגה ולא כמורה בבית ספר יסודי. גברת פאף מופיעה לראשונה בעונה אחת בפרק "בית הספר לשייט".
דמותה בסדרה
גברת פאף גרה בבית ורוד עם חצר.
גברת פאף היא המורה לנהיגה של בובספוג, היא שונאת אותו מכיוון שהוא נכשל שוב ושוב במחני הנהיגה, ומבצע עבירות תנועה הגורמות מספר פעמים לגברת פאף להיכנס לכלא או להיפצע ולהגיע לבית החולים.
גברת פאף היא בת זוגו של מר קראב. בהמשך הסדרה היא מנהלת רומן עם דמות משנה נוספת.
באחד הפרקים בסדרה, לגברת פאף נמאס מבובספוג עד כדי כך שהיא נותנת לו רישיון נהיגה, רק כדי שהוא ייצא מחייה.
בן זוגה של גברת פאף מוזכר בסדרה כדג אבו נפחא אשר נהפך למנורה.
עברה של גברת פאף
במספר פרקים נרמז כי גברת פאף ניהלה בעבר בית ספר לשייט במקום אחר ונאלצה לעבור עיר ולשנות את שמה.
באחד הפרקים שבו גברת פאף גונבת את סירתו של בובספוג (לאחר שנתנה לו רישיון נהיגה על מנת שהוא ייצא מחייה) היא אומרת ומתלבטת לעצמה שעלייה לעבור לעיר חדשה ולשנות את זהותה, אך מיד אחרי היא מכריזה "לא, לא שוב פעם" מה שאומר שהיא משתמשת בזהות בדויה, ושהיא הגיעה מעיר אחרת. לאחר מכן בפרק, כשהיא גונבת את סירתו של בובספוג היא אומרת "אני מקווה שאני זוכרת איך עושים את זה" בזמן שהיא מפריחה בלון ומקפלת אותו בצורה של כלב. בפרק אחר ניתן לראות עיתון בבית הספר לשייט של גברת פאף, שעליו יש את הכתבה: "deranged boat teacher makes gataway distract authorities with balloon animals"("מורת שייט מופרעת בורחת ממשמורת, על-ידי הטעיית הרשויות באמצעות בלונים בצורת חיות"), ועליה מופיעה תמונתה.
השיטפונות באירופה (2016)
השיטפונות באירופה בשנת 2016 התרחשו בסוף מאי ותחילת יוני 2016 לאחר מספר ימים של גשמים עזים החלו הצפות ושיטפונות באירופה, בעיקר בגרמניה ובצרפת, אך גם באוסטריה, בלגיה, רומניה, מולדובה, הולנד ובריטניה. הנהרות נקר, הדנובה, הריין, הסיין ויובליהם עלו על גדותיהם והציפו שטחים שבסביבותיהם. לפחות 21 בני אדם נהרגו בשיטפונות.
גרמניה
הכפר בראונסבאך בבאדן-וירטמברג, שבגרמניה, נפגע בצורה הקשה ביותר מהשיטפונות. לאחר שיטפונות בזק שהתרחשו ב-29 במאי 2016, בשעה שיובלים של הנהר קוצ'ר הציפו את רחובות הכפר תוך דקות ספורות, הכבישים כוסו בסלעים, עצים והריסות של מכוניות. למרות הפגיעה הקשה בתשתיות, איש לא נהרג בבראונסבאך. ארבעה בני אדם נהרגו במדינת בבאדן-וירטמברג, שלושה מהם בשיטפונות, והקורבן הרביעי, ילדה בת 13, נהרגה כשחיפשה מחסה מהגשם מתחת לגשר רכבת ליד שטוטגרט. בין ההרוגים היו צעיר בן 21 וכבאי בן 38, שניסו לחלץ לצעיר ונהרגו יחד אתו, במעבר תת-קרקעי מוצף, כשנבלעו לתוך בור ביוב פתוח.
לפחות שבעה בני אדם נהרגו בבוואריה, במדינה זו שבגרמניה השלטונות הכריזו על מחוזות שלמים כ"אזורי אסון". העיירות טריפטרן וסימבאך שעל נהר אין הוצפו בשיטפונות. שלוש נשים נמצאו מתות במרתף בית שהוצף בסימבך, אישה שטבעה נמצאה צפה על בול עץ ליד הכפר ג'ולבאך, לאחר שביתה התמוטט.
ב-2 ביוני דווח בבוואריה, ששני גברים בני 75 ו-65, נמצאו מתים בסימבך. בנוסף, דווח על ארבעה נעדרים. רחובות נסחפו וגשרים נהרסו. מפלס מי נחל סימבך עלה תוך שעות מגובה חצי מטר למפלס בגובה של 5 מטרים. שני בני אדם נעצרו באשמת ביזה. קורבן שביעי, גבר בן 72, מת בבית החולים לאחר שחולץ מהשיטפונות.
ב-3 וב-4 ביוני דווח שוב על סופות גשמים עזות בדרום גרמניה. 81 בני אדם נפצעו בפסטיבל רוק אם רינג, 15 מהם באורח קשה, לאחר שברק פגע בקהל ב-3 ביוני, בערב. פרמדיקים בצעו החייאה בשני בני אדם; עם זאת, אף אחד מהם לא היה בסכנת חיים. מאות עזבו את הפסטיבל ב-4 ביוני, הוא הופסק זמנית למשך מספר שעות אך לאחר שסופות הברקים והרעמים חלפו, נמשך הפסטיבל, מאוחר יותר, עוד באותו הערב. הפסטיבל לא התקיים ב-5 ביוני, משום שהרשויות שללו את רישיונות הפסטיבל להמשך קיומו. 90,000 המבקרים נאלצו לעזוב.
ב-4 ביוני, באזור בון, השיטפונות נגרמו מעליית מפלס המים ביובלים של נהר הריין. בבוואריה עילית הוכרז על "מצב אסון", על ידי השלטונות, בבוואריה התחתונה היו יותר מ-140 פעולות חילוץ.
הערכות הראשוניות של הנזקים הסתכמו במיליארד אירו, בבוואריה בלבד. השטח המוצף שם היה גדול פי שניים מאגם Chiemsee.
צרפת
בצרפת, נהר הסיין עלה על גדותיו, עיירה אחת פונתה וארבעה אנשים נהרגו בשיטפונות. אישה בת 86 נמצאה מתה לאחר שביתה הוצף. גבר בן 74 נמצא מת כשהוא רכוב על סוס דרומית לפריז.
בברטאן ובקורסיקה, לעומת זאת, הייתה בצורת במהלך חודש מאי.
בלגיה
דווח על הצפות בכמה אזורים בבלגיה שהתרחשו בעקבות ארבעה ימים של גשם זלעפות. ההצפות גבו לפחות שלושה הרוגים ברחבי המדינה. גבר בן 60 מת בין חרסין להרג'ימונט לאחר שנסחף בנהר בניסיון להזיז את הכוורות שלו. בוולקנראדט נמצאה גופתה של אישה בת 80, לאחר שנחל באיון עלה על גדותיו. הגשמים הרבים גבו את חייו של גבר בן 83 בעיריית מומיניס בולוניה.
רומניה
ביום שישי, 3 ביוני דיווחו הרשויות ששני בני אדם נהרגו ו-200 בני אדם פונו מבתיהם בשעה שהשיטפונות שטפו חלקים ממזרח רומניה. משרד הפנים דיווח כי 7,000 כבאים, שוטרים ואחרים נשלחו במהלך הלילה של יום שישי לסייע במאמצי החילוץ בהצפות. המשרד הודיע שאדם אחד נהרג במזרח המדינה. במחוז בקאו, במזרח רומניה, נמצא אדם נוסף שטבע.
תגובות
שר הפנים של בוואריה, יואכים הרמן, הכריז על סיוע כספי לנפגעים. נשיא צרפת פרנסואה הולנד הצהיר "כשיש תופעות מזג אוויר קשות כל כך, שעלינו להבין שאנחנו צריכים לפעול ברמה הגלובלית". הוא אמר בפגישה שהוא השתתף בה "מה שקורה כעת, במיוחד בפריז ובאזורים מסוימים, הוא יוצא דופן". קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל הביעה את תנחומיה לקרובי הקורבנות.
גרמניה
ב-7 ביוני בערב, סופת טורנדו, מלווה בסופות ברקים ורעמים, גרמה לנזק חמור בחלקים הצפון מזרחיים של העיר המבורג. עצים נעקרו והועפו גגות. דווח על 254 פעולות חילוץ של צוותי כיבוי והצלה באותו ערב. מצב חירום הוכרז זמנית בעיר. גם במדינת שלזוויג-הולשטיין הסמוכה דווח על טורנדו. המטאורולוג אדריאן לייזר דיווח על הצטברות תופעות "מפתיעות בחלקן" ו"על תנאים מטאורולוגיים מיוחדים".
הממלכה המאוחדת
גשם כבד גרם לסדרה של שיטפונות בזק בחלקים נרחבים של הממלכה המאוחדת החל מה- 7 ביוני 2016; עם זאת, אירוע זה נגרם ממערכת מזג אוויר שונה מאשר זו שגרמה להצפות במרכז היבשת האירופית.
ג'וני יבזן
יוהאן-נילסן יבזן, (באנגלית: Johnny Jebsen חיי בין השנים 1917–1945) שכונה "ג'וני", היה קצין במודיעין הנגדי, הגרמני הנאצי וסוכן כפול בריטי (תחת שם הקוד ARTIST - אמן) במהלך מלחמת העולם השנייה. יבזן גייס את דושקו פופוב (שהפך לסוכן הבריטי בעל שם הקוד Tricycle - תלת-אופן) לאבווהר ובאמצעות פופוב, יבזן הצטרף מאוחר יותר גם למודיעין הבריטי ה-MI6 והופעל על ידי ועדת XX בשרות בעלות הברית. יבזן נחטף מליסבון על ידי הגרמנים זמן קצר לפני הפלישה לנורמנדי, עונה בכלא ונכלא במחנה הריכוז זקסנהאוזן לפני שנעלם; יש להניח שנרצח על ידי הגסטפו לקראת סוף המלחמה.
בשנת 2012 בעלות הברית הוקירו את הסוכנים הכפולים שפעלו במלחמת העולם השנייה בשורותיהם וההיסטוריון בן מקנטייר כינה את יבזן גיבור.
ביוגרפיה
יבזן נולד בהמבורג בשנת 1917, וירש את חברת הספנות Jebsen & Jebsen. שני הוריו היו דנים, ומתו כשהיה ילד. הם קבלו אזרחות גרמנית לאחר שהעבירו את החברה לגרמניה. בצעירותו, יבזן ראה באזרחותו הגרמנית דבר נח, אך היו לו שורשים עמוקים במוצאו הדני. במהלך ילדותו, הוא ביקר באנגליה ואימץ את הגינונים הבריטים ואת השפה האנגלית.
יבזן למד באוניברסיטת פרייבורג הגרמנית במהלך שנות ה-30, שם התיידד עם דושקו פופוב. במהלך תקופת הלימודים, שניהם גילו סלידה מהמשטר הנאצי שצמח בגרמניה. לאחר סיום לימודיו, עבר יבזן לאנגליה, כדי ללמוד באוניברסיטת אוקספורד. במהלך השנים הבאות הוא התערה בחברה הלונדונית, והתיידד בין היתר עם הסופר והמחזאי האנגלי הקומי סר פ. ג'. וודהאוס.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה ג'וני יבזן הצטרף לסוכנות הביון הצבאי הגרמנית, אבווהר, בעיקר כדי להימנע משירות חובה בצבא (בוורמאכט). הוא קיבל תפקיד כ"חוקר" עצמאי והוענקה לו דרגת טוראי. למעשה, כסוכן מודיעין הוא היה יכול להמשיך בפעילותו האזרחית הרגילה כאיש עסקים בינלאומי, כל עוד הוא היה זמין לעזור לאבווהר כאשר הוא נדרש.
בשנת 1940 יבזן הפגיש בין קצין מהאבווהר בבלגרד ודושקו פופוב, שהגרמנים רצו לגייס כסוכן. הפגישה הובילה לגיוס של פופוב. כתוצאה מכך דושקו הציע מיד את שירותיו לבעלות הברית כסוכן כפול. סביר להניח שיבזן ידע שדושקו הפך לסכן כפול של בנות הברית כבר בשלב מוקדם. לעיתים קרובות יבזן העביר מידע לפופוב, שסבר שהוא נועד לידיים של בעלות הברית. כגון אודות המתקפה היפנית על פרל הארבור.
במהלך מלחמת העולם השנייה, יבזן נסע בחופשיות ברחבי אירופה לצורכי עסקיו אף על פי שלא היה ברור לאבווהר מה עשה. הוא התחתן עם לאונורה בוטילדה פיטרסון, שחקנית מפרנקפורט, אבל היו לו שורה של פילגשים ברחבי אירופה. עמדתו האנטי-נאצית של יבזן הובילה אותו להתנגשויות עם האס אס ומשרד הביון אליו השתייך האס דה, ה- Sicherheitsdienst (אֵס דֵה (SD) סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית).
עד 1943, יבזן, פופוב ואחיו של פופוב, איבן (ששם הנעורים שלו היה "איבו", גם הוא היה סוכן כפול, בשם הקוד DREADNOUGHT) ניהלו מבצע לגיוס סוכנים כפולים ביוגוסלביה. איבו פופוב זיהה מועמדים פוטנציאליים שנאמר להם שהם יעבדו עבור הבריטים. ראשית, הם נשלחו לברלין, תחת השגחתו של יבזן, להכשרה בבית הספר לריגול של המודיעין הגרמני ובסופו של דבר הם הגיעו לבריטניה (דרך ספרד ופורטוגל) לעבוד עבור MI5 וועדת XX.
חטיפה ועינויים
ב־29 באפריל 1944 יבזן נחטף מליסבון, פורטוגל, והובל במשך לילה אחד לצרפת (שהייתה בחלקה תחת ממשלת וישי בת ברית של הנאצים). אלויס שרייבר, ראש המודיעין הנגדי הגרמני בליסבון, הזמין את יבזן ללשכתו באמתלה לדיון איתו על מדליית ההצטיינות במלחמה שלו. לאחר מאבק קצר, יבזן וחברו (היינץ מולדנהאואר) הוכרעו ונדחקו לתוך מכונית.
היעלמותו של יבזן גרמה לדאגה רצינית לבעלות הברית. היה לו מידע רב, כולל הידע על תפקידו של חברו הקרוב פופוב שהיה סוכן כפול ועל רשת סוכני המשנה של הסוכן הכפול חואן פויול גארסיה (ששם הקוד שלו GARBO), היה בידיו. הוא גם ידע פרטים רבים על מבצע פורטיטיוד. אם הוא היה מדבר, כל תוכנית ההונאה של בעלות הברית על הנחיתה בנורמנדי הייתה עומדת בסיכון. לאחר ניתוחים רבים, שירותי המודיעין הבריטים החליטו שיבזן נחטף משום שבאבווהר האמינו שהוא מתכנן לערוק. או לחלופין ייתכן שיבזן נחטף כדי להגן על פופוב, שהגרמנים ראו בו אחד הסוכנים החשובים ביותר שלהם. כאמצעי זהירות, השעו בעלות הברית את רשת סוכני המשנה של פופוב שפעלו במסגרת מבצע פורטיטיוד וגם את שידורי הרשת לנמענים הגרמנים.
בתחילה יבזן נלקח למטה הגסטפו בברלין שם החלו עינויו וחקירתו. לאחר מספר שבועות, בעלות הברית יירוטו תקשורת גרמנית שהראתה שהגרמנים מתעניינים בכספו של יבזן (משום שהוא הונה מספר קציני SS), ולא היה כל אזכור לפעילותו כסוכן. ככל שהזמן התקדם, נראה היה שהסוכן ARTIST לא נשבר תחת לחץ עינויו ומבצע ההונאה פורטיטיוד נשאר בטוח וחזר לפעולה.
ביולי 1944 הועבר יבזן למחנה הריכוז זקסנהאוזן. כשהוא הגיע היו לו צלעות שבורות והוא סבל מתת תזונה ועדיין טיפח מחשבות על בריחה. הוא אמר לחיילי בעלות הברית, שהיו גם הם מוחזקים במחנה, שהוא הואשם בסיוע לבריטים וכשסירב לדבר, נחקרה ההונאה הכספית שלו. בסופו של דבר, הוא העביר הודעה ללונדון באמצעות קצין הקומנדו הבריטי ג'ק צ'רצ'יל שברח ממחנה הריכוז. אבל מאחר שלמשרד המלחמה הבריטי לא היה כל תיעוד על שמו של יבזן בקשתו לעזרה לא נענתה. בפברואר 1945, סוכני הגסטפו הוציאו את יבזן ממחנה הריכוז זקסנהאוזן. זו הייתה הפעם האחרונה שהוא נראה במחנה. הוא נרצח זמן קצר לאחר מכן על ידי הגסטפו. נעשו מספר ניסיונות למצוא אותו לאחר המלחמה אך הן לא צלחו והוא הוכרז כמת על פי החוק ב-17 בפברואר 1950. לאחר שהוכרז רשמית על מותו של ג'וני יבזן, קרובי משפחתו יכלו לקרוא יותר מ-1,000 עמודים של קובצי MI5 אודות פועלו במלחמת העולם השנייה, בארכיון הלאומי הבריטי.
ראמה השישי, מלך תאילנד
שנותיו הראשונות
בתור הבכור בין שורדי בניו של ראמה החמישי, מלך תאילנד, ומכאן גם יורשו, ואג'ירבוד התחנך באוניברסיטת אוקספורד, שם קרא ולמד היסטוריה ומשפטים; הוא גם קיבל הכשרה צבאית בסנדהרסט ושירת זמן קצר בצבא הבריטי. לאחר שהוכרז רשמית כי נבחר להיות ליורש העצר בשנת 1895, הוא חזר לסיאם בשנת 1903 וירש את אביו ראמה החמישי, בשנת 1910.
רפורמות
אף שאינו משתווה לאביו כרפורמר, מנהלי ופוליטי, קאי הוא קידם רפורמות חברתיות רבות, כולל תיקון מחדש של החוק הסיאמי להפוך את המוסד החילוני למנהל הצורה המשפטית היחידה של נישואין, אימוץ לוח השנה הגרגוריאני, יישום חיסון אוניברסלי נגד אבעבועות שחורות, הקמת הצלב האדום התאילנדי, וחקיקת חוק המחייב את כל בני הארץ לקחת על עצמם שמות משפחה.
אוטוקרט
השכלתו הגדולה של ראמה השישי אשר השיג מעבר לים בודדה אותו מחיי בני עמו; יתר על כן, אהבתו הבלתי נלאית למסורות אנגליות הובילה למעשים כייסוד הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד, צבא סדיר שהיה כפוף לו ורק לו. חיל הנמר הבר, יחידת עילית תחת המלך אשר הייתה אל מחוץ לכוחות המזוינים הרגילים. פועלו הסמי-אוטוקרטי הביא לניסיון הפיכה בשנת 1912 שלאחריו שלט על הצבא ביד ברזל.
מדיניות חוץ
ראמה השישי זכה להצלחה ניכרת במדיניות החוץ. הוא נכנס למלחמת העולם הראשונה בצד בעלות הברית בשנת 1917 והצטרף לחבר הלאומים. הוא השתמש בנכונותם המוגברת של מעצמות המערב להתייחס לסיאם כמדינה שווה ועצמאית לחלוטין כדי להשיג משא ומתן מחדש על חוזים לא שוויוניים קודמים וויתור על זכויות יתר למבקרים, תיירים ועובדים מערביים בסיאם.
חיים אישיים
ברמת חיים הפרטיים ראמה השישי היה סופר ומתרגם פורה. הוא הכניס צורות מערביות לספרות התאילנדית, במיוחד דרמת הדיאלוג. תוך שימוש בכמה עשרות שמות בדויים, הוא חיבר כ-50 מחזות מקוריים, עיבד יותר מ-100 סיפורי דרמה אנגלים וצרפתיים, ותרגם כמה מאלה של ויליאם שייקספיר, אותו חיבב במיוחד.
לראמה השישי לא היו בנים אלא רק בת אחת, משמע כי לפי סדר המלוכה היה על אחיו הצעיר לרשת את הכס לאחר מותו של ראמה השישי מחולי בשנת 1925 תור ראמה השביעי, מלך תאילנד.
אנדראה דלה רוביה
אנדראה דלה רוביה (באיטלקית: Andrea della Robbia; 1435, פירנצה- 1525, פירנצה) היה פסל רנסאנס איטלקי שעבד בעיקר עם חומר קרמי.
התמחה אצל דודו לוקה דלה רוביה שיצר טכניקה של שימוש בטרקוטה מזוגגת (גלזורה).
אנדראה השתמש בטכניקה שלמד מדודו עבור פסליו אותם הביא לדרגה גבוהה של ריאליזם.
יפעת זליקוביץ'
יפעת זליקוביץ' (נולדה ב-19 בדצמבר 1992), היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל (2015) ואלופת המכביה התשע-עשרה (2013) בקפיצה לרוחק. היא שיאנית ישראל הנוכחית בקפיצה לרוחק באולם ובעבר שותפה לשיא הישראלי בריצת שליחות 4x100 מטר.
ביוגרפיה
זליקוביץ' נולדה בבאר שבע וגדלה בירושלים. היא בוגרת תיכון לאומנויות. היא התאמנה בעירוני ירושלים בהדרכתם של רומן פלדמן ואריה קורצאק. כיום, היא מתאמנת בקבוצת מכבי השגים ראשון לציון בהדרכת ברוך קריצשטיין.
2009
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמונה-עשרה שנערכו ביולי 2009 זכתה זליקוביץ' במדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.13 מטר, אחרי רותם בטאט (5.94 מטר) וניבה זיו (5.74 מטר).
2012
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2012 זכתה זליקוביץ' במדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.64 מטר, אחרי טל בן ארצי ממכבי חיפה כרמל (5.64 מטר) וג'ומאן ג'ובראן עירוני אחי נצרת (5.63 מטר).
אלופת המכביה
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2013 זכתה זליקוביץ' במדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.62 מטר, אחרי חברתה לקבוצה יוליה פושקריוב (5.68 מטר) ולפני ג'ומאן ג'ובראן (5.60 מטר). בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשע-עשרה שנערכו ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.61 מטר, לפני יוליה פושקריוב (5.51 מטר) וג'ומאן ג'ובראן (5.42 מטר).
2014
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2014 זכתה זליקוביץ' במדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.95 מטר, אחרי חנה קנייזבה-מיננקו שקבעה שיא ישראלי חדש של 6.52 מטר ולפני יוליה פושקריוב (5.87 מטר).
אלופת ישראל
באליפות מולדובה באולם שנערכה בפברואר 2015 זכתה זליקוביץ' במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 6.10 מטר. בתחרות גראן פרי נעורים ביוני אותה שנה היא ירדה לראשונה בחייה מגבול 12 שניות בריצה ל-100 מטר כשקבעה תוצאה של 11.98 שניות, שיפור של 11 מאיות לשיאה ובכך היא מדורגת במקום תשיעי בכל הזמנים בישראל ושיפרה את שיאה בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.14 מטר ובכך עלתה למקום שמיני בכל הזמנים בישראל. ב-21 ביוני, במסגרת המשחקים האירופיים שנערכו בבאקו אזרבייג'ן היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם דקלה גולדנטל, דיאנה ויסמן ואולגה לנסקי בשיא ישראלי חדש של 45.23 שניות, שיפור לשיא בן ה-15 שנים. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.89 מטר, לפני ג'ומאן ג'ובראן (5.46 מטר) ואמינה מסעוד מעירוני אחי נצרת (5.16 מטר) ומדליית ארד, בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.90 שניות, אחרי חברותיה לאגודה אולגה לנסקי (11.57 שניות) ודיאנה ויסמן (11.75 שניות). שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות הזמנה היא קבעה בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 6.15 מטר.
2016
בתחרות "גביע איסטנבול" באולם שנערכה בסוף פברואר 2016 זכתה זליקוביץ' במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.95 מטר.
ראש ממשלת איסלנד
ראש ממשלת איסלנד (באיסלנדית: Forsætisráðherra Íslands) הוא ראש הממשלה של הרפובליקה של איסלנד. ראש הממשלה מתמנה באופן רשמי על ידי נשיא איסלנד ועומד בראש הרשות המבצעת יחד עם חברי הקבינט בכפוף לתמיכת האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי, שהוא הקדום ביותר בעולם).
בסיס חוקתי
ראש הממשלה ממונה על ידי נשיא איסלנד על פי פרק 2 סעיף 17 לחוקת איסלנד והוא יושב בראש הקבינט.
משרדים ומעונות
משרד ראש הממשלה שוכן במבנה הקרוי Stjórnarráðið שברייקיאוויק ובו שוכנת מזכירות הממשלה ונערכות ישיבותיה. לרשות ראש הממשלה עומד בית קיץ, "בית החווה" (ת'ינגווטלאבאייר, באיסלנדית: Þingvallabær) בפארק הלאומי ת'ינגווליר. כמו כן מחזיק ראש הממשלה מעון לקבלות פנים בטיארנגטה שברייקיאוויק שהיה מעון ראש הממשלה עד 1943.
השר לענייני איסלנד – שלטון הבית
השר לענייני איסלנד (בדנית: Minister for Island, באיסלנדית: Ráðherra Íslands) היה שר בממשלת דנמרק שמונה על ידי מלך דנמרק ועסק בענייניה של איסלנד בעת שזו הייתה חלק מדנמרק.
התפקיד נוצר ב-5 בינואר 1874 כאשר על פי חוקת איסלנד הסמכות הניהולית באי ניתנה למלך דנמרק באמצעות ממשלת דנמרק. עד 1904 היה תפקיד השר לענייני איסלנד חלק מתפקידו של שר המשפטים של דנמרק, כאשר ב-3 באוקטובר 1903 הוכרז בחוק החוקה של איסלנד שעל השר לענייני איסלנד להיות תושב רייקיאוויק, לדעת קרוא וכתוב בשפה האיסלנדית ושהוא אחראי כלפי האלת'ינגי. היה זה תחילתו של "שלטון הבית" של איסלנד.
ב-1918 הכירה דנמרק באיסלנד כמדינה עצמאית וריבונית באיחוד פרסונלי עם דנמרק, ממלכת איסלנד וב-30 בנובמבר אותה שנה סיים את תפקידו אחרון השרים לענייני איסלנד.
ממלכה
ממלכת איסלנד (בדנית: Konungsríkið Ísland, באיסלנדית: Kongeriget Island) הייתה מונרכיה חוקתית שהתקיימה על פי חוק האיחוד בין דנמרק לבין איסלנד ונחתמה ב-1 בדצמבר 1918. הממלכה התקיימה עד 17 ביוני 1944 כאשר בעקבות משאל עם הוקמה הרפובליקה של איסלנד.
רפובליקה
הרפובליקה של איסלנד נוסדה ב-25 בפברואר 1944 לאחר שהאלת'ינגי החליט לנתק את הקשרים בין איסלנד לבין המלוכה הדנית בהתאם להתניות בחוק האיחוד הדני-איסלנדי של 1918. חוק זה העניק לאיסלנד עצמאות, אך שתי המדינות נותרו באיחוד פרסונלי, כשמלך דנמרק היה גם מלך איסלנד.
האלת'ינגי העביר חוק שעל פיו בין ה-20 ל-23 במאי 1944 נערך משאל עם לאישור או לדחייה של החלטת האלת'ינגי. לאחר שההחלטה על הקמת הרפובליקה עברה ברוב מכריע של 99% והחוקה החדשה אושרה ברוב של 95%, נערכו חגיגות העצמאות ב-17 ביוני 1944 והפרלמנט ניתק את הקשרים עם המלוכה הדנית, הכריז על הקמת הרפובליקה של איסלנד ובחר את נשיאו הראשון, סוון ביירנסון.
יפה בוורוד
יפה בורוד (באנגלית: Pretty in Pink) הוא סרט קומדיה רומנטית נעורים אמריקאי משנת 1986.
עלילה
אנדי וולש היא תלמידת תיכון הגרה עם אביה המובטל ג'ק בפרוורי שיקגו. דאקי, חברה הטוב ביותר, הנחשב כלא מקובל ו"אאוטסיידר" בחברה, מאוהב בה בסתר, אך מפחד להגיד לה מה הוא מרגיש כלפיה. אנדי ודאקי סובלים מבריונות בבית הספר על ידי ילדים עשירים ושחצנים, ובייחוד על ידי בני האנסון והחבר שלה סטף מקי, אשר נמשך לאנדי ואף מתאכזב בתוכו על כך שהיא דוחה אותו.