cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצר קיפרוס
החפירה הארכאולוגית באתר
הממצאים מימי הורדוס רבים ומרשימים. עם בנייתו מחדש של הבניין בימי הורדוס, נעשה מאמץ רב להגדיל את שטח הפסגה באמצעות הקמת קירות-תמך גבוהים (שיטה בה השתמש הורדוס גם ברחבת הר-הבית). חלקים ניכרים מהמבנה בפסגת ההר נמצאו הרוסים כתוצאה מהתמוטטות קירות התמך הללו, אך החוקרים הצליחו להעריך את גובהו בכ-12 מ'. אחד הממצאים המרשימים במבנה הוא בית מרחץ מפואר, בתוכו נמצאה אמבטיה מאבן בהט, עשויה גוש אבן אחד ומשקלה כטון וחצי. כמו כן, במבנה נמצאו עקבות שרפה בחדרים רבים, עדות לחורבנו בידי הקנאים. במשטח הנמוך נערכו חפירות בדיקה ספורות בלבד, אך הן הספיקו כדי לחשוף חדרי ארמון (בהם קירות מכוסים פרסקו צבעוני, גילופי אבן, טיח צבוע) ובית מרחץ מפואר נוסף - אחד מהגדולים ביותר שנתגלו עד כה מתקופת הורדוס - רצפתו עשויה אבני-פסיפס לבנות עם עיטורים גאומטריים.
הממצא המאוחר ביותר הוא מהתקופה הביזנטית - במשטח התחתון נחשף מבנה רבוע של 20 על 20 מ', ובמרכזו חדר אחד הפונה מזרחה - ככל הנראה מנזר קטן ששימש נזירים נוצרים (שרידים דומים נמצאו בנוסייב אל אוישירה הסמוכה).
אספקת המים לקיפרוס
את מערכות המים שהזינו את קיפרוס חקרו זאב משל ודוד עמית בשנים 1970-74. התגלו שתי אמות מים הרלוונטיות לקיפרוס - חשמונאית והרודיאנית. האמה החשמונאית הייתה קצרה - אספה מי נגר עילי מהאזור והובילה אותם אל ארבעה בורות גדולים שנחצבו במדרון המזרחי של ההר. ניכר כי הורדוס הכיר את האמה המוקדמת ואף שילב את הבורות בתכנונו, שהיה שאפתני יותר ונועד לספק את תצרוכת בתי המרחץ שבנה. אורך האמה ההרודיאנית כ-20 ק"מ והיא מביאה לקיפרוס את מי מעיינות ואדי קלט - עין-פארה ועין-פואר. זו אמה מתקדמת המשלבת מנהרות וגשרי אבן בשיטות ההרודיאניות המוכרות.
ג'ני מקארתי
ג'ניפר אן "ג'ני" מקארתי וולברג (באנגלית:  Jennifer Ann "Jenny" McCarthy Wahlberg; נולדה ב-1 בנובמבר 1972) היא דוגמנית, שחקנית, מנחת טלוויזיה, סופרת ופעילה חברתית אמריקאית.
ביוגרפיה
מקארתי נולדה בשיקגו שבאילינוי, הבת השנייה מתוך ארבע בנות שנולדו למשפחה קתולית מהמעמד הבינוני (עובד מפעל פלדה ועקרת בית) שהתגוררה בשכונה וסט הלסדון בדרום-מערב שיקגו.
היא למדה בבית הספר "סנט טוריביוס" שבצדה הדרומי של שיקגו. כנערה, למדה ב"בית הספר התיכון לאמנויות ליברליות" ע"ש אמא מק'אולי, והייתה המעודדת הראשית בקבוצת המעודדות של תיכון "סנט לורנס" הסמוך. אחרי שסיימה את חוק לימודיה, למדה בבית ספר לאחיות. לצורך מימון לימודיה בקולג' שלחה את תמונתה למגזין "פלייבוי".
קריירה
מקארתי הופיעה לראשונה ב"פלייבוי" באוקטובר 1993, תמורת 30,000 דולר. היא הוכתרה כ"נערת פלייבוי השנתית" בגיליון יוני 1994 של המגזין, תואר שהקנה לה חשיפה. מאוחר יותר החלה בקריירת משחק בטלוויזיה ובקולנוע, ולאחרונה החלה לכתוב ספרים. היא מפרסמת מעת לעת טור במגזין הגברים FHM.
ב-1994 עברה להתגורר בלוס אנג'לס. במשך זמן מה הנחתה את "אבנים חמות", תוכנית בערוץ פלייבוי שהציגה וידאו קליפים בלתי-מצונזרים. בשנת 1995 פרשה מהתוכנית לאחר שערוץ MTV בחר בה להנחיית "סינגלד אאוט", תוכנית הכרויות חדשה. מקארתי זכתה להצלחה כמנחה, וקיבלה פניות לצילומים נוספים בפלייבוי.
ב-1996 גילמה תפקיד משני בקומדיה הקולנועית "הטיפשים". ב-1997 השיקה שתי תוכניות טלוויזיה - הקומדיה "המופע של ג'ני מקארתי", שהצלחתה הביאה לכך שרשת NBC ליהקה אותה בקומדיית מצבים בשם "ג'ני" שעלתה לאוויר במשך השנה. "ג'ני" הייתה אכזבה גדולה ובוטלה במהירות.
מקארתי פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "ג'ן-איקס". ב-1998 כיכבה בסרט הקולנוע "הכדור מת מצחוק". ב-1999 כיכבה ב"יהלומים", בבימויו של בעלה, ג'ון מלורי אשר. בשנת 2000 שיחקה מקארתי בסרט האימה הפופולרי "צעקה 3" בתפקיד משנה. החל משנת 2001 הרבתה מקארתי להתארח בסדרות רבות, בהן "מכושפות", "המופע של דרו קארי", ו"תהרוג אותי וזהו". ב-2003 שיחקה בסרט "מת לצעוק 3". ב-2005, מקארתי הפיקה, כתבה וכיכבה בסרט "אהבה מלוכלכת" לצידה של כרמן אלקטרה. באותה שנה הנחתה מקארתי תוכנית מציאות בשם "מסיבה בדקלים" בערוץ הבידור E!. התוכנית, שצולמה ב"מלון הדקלים" בלאס וגאס, הציגה בליינים, אורחים וידוענים בהתנהגות משולחת רסן. בשנת 2006 הוענק לה פרס פטל הזהב בקטגוריות "השחקנית הגרועה", "התסריט הגרוע" ו"הסרט הגרוע", על סרטה "אהבה מלוכלכת" שזיכה גם את בעלה, ג'ון אשר, בפרס "הבמאי הגרוע".
בשנת 2007 דיבבה את קולה הסקסי של "שש" בסדרת האנימציה למבוגרים "Tripping the Rift" ושיחקה בתפקיד משנה בקומדיית המצבים בעונה החמישית של "שני גברים וחצי" בפרקים 9, 16 ו-17 לצד רוברט וגנר. בעשור השני של המאה ה-21 חזרה לסיטקום הידוע לאותו התפקיד בפרקים 10–12 של עונה 8 ב-2010 ובפרקים 1 ו-4 של עונה 9 ב-2011.
בשנת 2019 עלתה תוכנית המציאות "הזמר במסכה" ברשת FOX שהיא מבוססת על פורמט קוריאני באותו שם, בו משתתפים ידוענים ששרים קאברים לשירים מפורסמים כשהם לבושים בתחפושות מכף רגל ועד ראש ובמסכות פנים שמסתירות את זהויותיהם. מקארתי משמשת כחברת פאנל ושופטת בתוכנית לצדם של ניקול שרזינגר, רובין ת'יק וקן ג'ונג.
חיים אישיים
בשנת 1993 עברה מקארתי ניתוח להגדלת חזה, כדי "לשדרג" את גופה עבור "פלייבוי" אך ב-1998 החליטה להסיר את שתלי הסיליקון שבחזה. בינואר 1999 התארסה לשחקן והבמאי ג'ון מלורי אשר, ובני הזוג נישאו ב-11 בספטמבר 1999. ב-18 במאי 2002 נולד בנם, אשר נמצא על הרצף האוטיסטי. באוגוסט 2005 החלו בהליכי גירושין.
מקארתי הייתה במערכת יחסים עם הקומיקאי ג'ים קארי משנת 2005 ועד שנת 2010, אז נפרדו.
ביולי 2013 החלה בזוגיות עם השחקן דוני וולברג, אחיו של השחקן מארק וולברג, ובאוגוסט 2014 השניים נישאו. מקארתי מנהלת אורח חיים טבעוני.
בת דודתה היא השחקנית מליסה מקארתי.
אירוויזיון 1970
תחרות האירוויזיון של 1970, התחרות החמש עשרה במספר, נערכה ב-21 במרץ 1970 באמסטרדם, הולנד, בהנחיית מגישת הטלוויזיה וילי דובה. בתחרות ניצחה הזמרת דנה רוזמרי סקאלון אשר ייצגה את אירלנד עם השיר "All Kinds of Everything". היה זה הניצחון הראשון של אירלנד אשר מאז צברה 7 ניצחונות והיא מחזיקה כיום בשיא הניצחונות באירוויזיון ביחד עם שוודיה. תחרות זו מיוחדת במספר מובנים:
פינלנד, נורווגיה, פורטוגל ושוודיה בצירוף אוסטריה החליטו להחרים את התחרות באותה שנה בגלל התוצאה של האירוויזיון שנה קודם לכן, ובגלל שיטת ההצבעה שלדעתם הייתה צריכה להשתנות. כדי להימנע מתוצאה כזו נקבע חוק שובר השוויון, לפיו אם שתי מדינות או יותר יגיעו למקום הראשון בסיום ההצבעה הכללית, הזמרים יצטרכו לעלות ולהציג שוב. לאחר מכן השופטים יתייעצו וינסו להגיע להחלטה. במקרה שלא תהיה הכרעה, כל מי שהגיע למקום הראשון בסיום ההצבעה הראשונה יהיה המנצח. החוק לא הופעל מעולם, כיוון שכל הצבעה הסתיימה בהכרעה, וב-1971 שונו כללי ההצבעה לחלוטין.
בשנה זו שודרה התחרות לראשונה גם לארצות הגוש המזרחי - ברית המועצות, הונגריה וצ'כוסלובקיה. עצם השידור לארצות אלו לא היה מובן מאליו, נוכח המלחמה הקרה ומדיניות מסך הברזל במזרח אירופה. התחרות לא שודרה פעמים רבות לארצות הגוש עד התפרקותו בשלהי שנות ה-80. כמו כן, התחרות שודרה באמצעות לוויין לצ'ילה וברזיל (אולם שידור התחרות בלוויין מחוץ לאירופה החל כבר בשנה הקודמת).
המעצב רונלד דה גריט בנה את הבמה בצורה של חצי גורן עם כמה שורות של מוטות ברזל מעוקמים מסביב, ובאמצע הוצב כדור מתכת גדול שיכול להסתובב לכמה כיוונים.
רקע
התחרות של 1969 נגמרה בשוויון מרובע, ולכן נערכה הגרלה לקבוע מי תהיה המדינה המארחת מבין ארבע המדינות המנצחות של השנה הקודמת. בהגרלה נקבע שהולנד תארח את תחרות האירוויזיון באותה שנה.
לאור ההחרמה התמודדו באירוויזיון זה רק 12 מדינות, והמפיקים ההולנדים נאלצו למתוח את קטע הפתיחה וקטעי הקישור. הדבר נעשה באמצעות סרטונים קצרים ששודרו בין השירים. הרעיון הזה זכה להצלחה, ושיטת סרטוני המעבר חזרה מאז כמעט בכל שנה. שיטת סרטוני המעבר יצרה בפעם הראשונה יתרון ניכר לצופי הטלוויזיה על פני מאזיני הרדיו. סרטוני המעבר הללו זכו במשך השנים לכינוי 'גלויות', כיוון שהן מציגות את נופי המדינה המתמודדת (לדוגמה: 1979) או כל מאפיין שקשור למדינה שתעלה על הבמה בסופם (לדוגמה: 2009).
התחרות הציגה זמרים מפורסמים כמו מרי הופקין מבריטניה, אנרי דס משווייץ ודייוויד אלכסנדר וינטר מלוקסמבורג, ולצידם הופיעו זמרים אלמונים עד אז כמו חוליו איגלסיאס מספרד והמנצחת עצמה, דנה. הניצחון הפך אותה לכוכבת בינלאומית גדולה, והשיר שלה, "All Kinds of Everything", היה ללהיט.
העסקת ילדים
העסקת ילדים או עבודת ילדים היא עבודה המוטלת על ילדים ונוער (מי שטרם מלאו להם 18 שנים). העסקת ילדים בעולם המערבי בזמן המהפכה התעשייתית הייתה דבר שבשגרה. במהלך השנים קמה התנגדות לכך, ונוצרו אמנות וחוקים המגבילים העסקת ילדים ומסדירים אותה. בישראל עוסק בכך חוק עבודת הנוער.
סוגי עבודות לילדים כוללים עזרה בעסק המשפחתי וכן ניקוי חלונות של מכוניות, צחצוח נעליים, מכירת פריטים קטנים כגון סיגריות וכדומה. ישנם ילדים העובדים כמדריכי תיירים ולעיתים יחד עם בעלי חנויות ומסעדות, על מנת להביא לקוחות לעסק. כמו כן, ישנו סחר בילדים, שימוש צבאי בילדים, זנות של ילדים, סחר בסמים, סחר לא חוקי המעורב בהפרת זכויות יוצרים וילדים שחקנים וזמרים.
היסטוריה
העסקת ילדים בעולם המערבי בזמן המהפכה התעשייתית הייתה דבר שבשגרה. ילדים הועסקו גם במפעלים. באנגליה וסקוטלנד בשנת 1788, כשני שלישים מהעובדים במנפטות הכותנה היו ילדים. הילדים שיכלו להתמודד עם העבודה במפעלים הפכו בבגרותם לעובדי מפעל מן המניין, כך שהרכב כוח העבודה במפעלים החל לסטות לכיוון פועלים בוגרים לפני שהופיעה התערבות חוקתית משמעותית.
בין הראשונים שהתנגדו להעסקת ילדים היה הסוציאליסט האוטופיסט האנגלי רוברט אואן, שפעל להגבלת הגיל המינימלי להעסקת ילדים לגיל 10 ומעלה. לאחר מכן, כחלק מהרגולציה של עבודת ילדים, התקבלו מספר חוקי עבודה שמטרתם הסדרת מספר שעות העבודה של ילדים ושיפור תנאי הבטיחות במפעלים.
במאה ה-19 העסקת ילדים הייתה נפוצה באירופה. עם התפתחות שיח הזכויות, עבודת ילדים קיבלה משמעות לוואי של ניצול שיטתי של ילדים בתחום העבודה, עם מעט פיצוי והתחשבות בהתפתחות האישית ובהיבטי בטיחות, בריאות והחיים בכלליות.
סוגיית עבודת ילדים עמדה למבחן בשיח זכויות העובדים שהתפתח במאה ה-20. שיח זה אופיין בהצבת העובד במרכז, ושאלת עבודת הילדים והנוער נבחנה בבחינת השפעת העבודה על ההתפתחות של הילדים והנוער. עם התפתחות שיח זכויות העובד מחד, וזכויות הילד מאידך, עבודת ילדים ונוער הוגבלה לגילאים ועבודות מסוימות וכן נקבע שכר מינימום ותנאים מקלים נוספים.
הרציונל בבסיס הגבלות אלה הוא ההכרה בזכות הילדים לקבל השכלה נאותה, וזכותם לשעות פנאי על מנת לאפשר מנוחה לצורך עירנותם בזמן שעות הלימודים. כמו כן הכיר שיח הזכויות בזכותם של ילדים לפנאי וחופשות מלימודים. עם זאת, בגילאים מסוימים הותרה עבודה ילדים בימי החופשה.
על פי דו"ח ארגון העבודה הבינלאומי, בשנת 2016 הועסקו 218 מיליון קטינים בגילאי 5–17 ברחבי העולם, מתוכם 152 מיליון במה שמוגדר כ'עבודת ילדים'. 73 מיליון מהילדים העובדים, הועסקו במקצועות שהוגדרו מסוכנים. 48% מהילדים העובדים היו בגילאי 5–11, 28% בגילאי 12–14 ו- 24% בגילאי 15–17. 71% מעבודת הילדים הוא בענפי החקלאות, 17% בתעשייה ו-12% בשירותים.
רגולציה של עבודת ילדים
במדינות מערביות מסוימות, העסקת ילדים מתחת לגיל מסוים היא אסורה ונחשבת לניצול. עצרת האו"ם הכריזה על שנת 2021 כשנה הבינלאומית למיגור התופעה, וביקשה מארגון העבודה הבינלאומי להוביל מאבק זה. על פי החלטת האו"ם, על המדינות החברות בארגון לפעול למיגורה של עבודת ועבדות ילדים בעבודות סיכון גבוה, כחיילים-ילדים, בזנות, בבלדרות סמים ובמקצועות בסיכון גבוה, עוד בשנת 2021 עצמה. היעד שהציב האו"ם הוא מיגור כולל של תופעת העסקת הילדים עד לשנת 2025. ארגון העבודה הבינלאומי קבע ב-1973 אמנה לקביעת גיל מינימלי לעבודה (שיעמוד לפחות על 15, או על 14 בתנאים מסוימים), ובשנת 1999 אמנה נוספת באשר למיגור 'הצורות הגרועות ביותר של עבודת ילדים'. האחרונה, אושרה על ידי 187 המדינות החברות בארגון. שתי האמנות נתמכות גם על ידי האו"ם.
השימוש בילדים קטנים כעובדים, תוך מניעת לימודים ורכישת השכלה, נחשב כיום להפרה של זכויות האדם ועל כן הוצא מחוץ לחוק במדינות רבות. מדינות מתפתחות רבות אינן אוסרות עבודות ילדים, שכן משפחות שלמות תלויות בהעסקת ילדי המשפחה, ובמקרים מסוימים זהו מקור ההכנסה היחיד של משק הבית.
לאחרונה, כחלק מהשיח סביב אחריות תאגידית, הורגשה דאגה בינלאומית ביחס לרכישה של מוצרים אשר יוצרו באמצעות העסקת ילדים. יש החוששים כי הטלת חרם על מוצרים המיוצרים על ידי ילדים תגרום לילדים אלו לפנות לעיסוקים מסוכנים יותר, כגון זנות או חקלאות. במחקר של יוניצף, ארגון האו"ם למען הילד, נמצא כי בין 5,000 ל-7,000 ילדי נפאל פנו לזנות לאחר שארצות הברית הטילה חרם על השטיחים תוצרת נפאל, שיוצרו על ידי ילדים, בסוף המאה ה-20. כמו כן, לאחר שחוק "הרתעת העסקת ילדים" הוצג לראשונה בארצות הברית, כ-50,000 ילדים פוטרו מעבודתם בתעשיית ההלבשה בבנגלדש. עקב כך פנו ילדים רבים ל"שבירת סלעים, רוכלות רחוב ואיסוף סמרטוטים", כאשר "עבודתם החדשה מסוכנת ומזיקה אף יותר מעבודתם בתעשיית ההלבשה".
העסקת ילדים בישראל
בשנות ה-20 של המאה ה-20, הובילו שביתות של בני הנוער חברי הנוער העובד לחקיקת חוק ההגנה על נערים במקומות העבודה על ידי המנדט הבריטי. משנת 1953 מוסדרת העסקת ילדים ונוער בישראל בחוק עבודת הנוער. בחוק נקבעו גיל מינימלי להעסקת ילדים, ימי עבודה של ילדים, איסור עבודה בלילה, עבודות אסורות, ועוד. "הסתדרות הנוער העובד והלומד" היא הארגון היציג של בני הנוער העובדים בישראל. היא מסייעת לבני נוער בחלוקת דפי מידע וזכותונים, בייצוג משפטי ובאכיפה אזרחית נגד מעסיקים הפועלים שלא על פי החוק.
בכנס באר שבע לשלום הילד 2009, שארגנה המועצה הלאומית לשלום הילד, הוצגו על ידי משרד התמ"ת נתונים בנושא העסקת ילדים בארץ: 12% מהילדים בגיל 11–15 עובדים, כאשר שיעורם במגזר החרדי דומה (12.8%) ושיעור הילדים העולים החדשים גבוה מכך (13.8%). בגילאים צעירים יותר, עד גיל 11, מועסקים 3.1% מהילדים. זאת אף על פי שגיל העבודה החוקי במדינת ישראל עומד כיום על גיל 15 ומעלה. מנתונים של המועצה לשלום הילד עולה כי רוב הילדים הצעירים מתחת לגיל 15 מועסקים שלא כחוק בעבודות בשווקים: מכירה, סבלות, ניקיון, שטיפת כלים במסעדות, רוכלות, חקלאות ועוד.
יחסי ברוניי–גרמניה
יחסי ברוניי–גרמניה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין ברוניי לגרמניה. לברוניי שגרירות בברלין, ולגרמניה שגרירות בבנדר סרי בגוואן.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-1 במאי 1984. בשנת 1985 ערך הסולטאן חסן אל-בולקיה ביקור פרטי ראשון בגרמניה, ובשנת 1998 ערך ביקור ממלכתי. ביקורים רשמיים נוספים נערכו בשנים 2002 ו-2011. מאידך, הקנצלר הלמוט קוהל ערך ביקור רשמי בברוניי בשנת 1997.
יחסים כלכליים
ברוניי רואה בגרמניה שותפה כלכלית חשובה, והסחר הדו-צדדי עלה בשנת 2011 לכ-346 מיליון אירו. היצוא מגרמניה לברוניי כולל בעיקר מכוניות, מכונות, כימיקלים וציוד כבד. ישנו גם הסכם לעידוד והגנה הדדית של השקעות בין שתי המדינות.
יחסי חינוך
קיימת גם תוכנית חילופי סטודנטים בין ברוניי לגרמניה שהוקמה בשנת 2008, כאשר קבוצה של סטודנטים מברוניי נסעה ללמוד באוניברסיטאות בגרמניה.
ממנטו מורי (אלבום)
"ממנטו מורי" הוא אלבומו העשירי (כולל האוסף "ירח מלא") של הזמר אביב גפן.
הפקה
האלבום יצא לאור לחנויות באמצע יוני 2002, ושמו לקוח מהמשפט בלטינית, "ממנטו מורי", שפירושו "זכור את המוות", שנעשה בו שימוש בימי רומא העתיקה.
האלבום שהוקלט ובושל באולפני Puk Studio שבדנמרק הוקדש לזכרה של סבתו גאולה מקובר שנפטרה לפני צאת האלבום. כעבור כחודשיים הוכתר "ממנטו מורי" כאלבום זהב עם מכירות של למעלה מ-20,000 עותקים.
הסינגל הראשון שליווה את צאת האלבום היה "שיר עצוב", שהפך ללהיט גדול, שהה 10 שבועות רצופים במקום הראשון במצעד העברי של גלגלצ ו-7 שבועות במצעד השבועי של רשת ג' שם גם סיים במקום ה-9 במצעד השנתי תשס"ב של התחנה. בהמשך יצאו הסינגלים "הולך קדימה" ו"קרן אור".
לשיר "זיגוטה" הוקלטה גרסת כיסוי באנגלית אשר נכללת באלבום Welcome to My DNA, אלבומה השלישי של להקת Blackfield, בה משתפים פעולה גפן וסטיבן וילסון.
השתתפו באלבום
אביב גפן - שירה, פסנתר, גיטרה אקוסטית, גיטרת 12 מיתרים, גיטרה קלאסית, גיטרה חשמלית, קלידים, קסילופון, טמבורין, קולות, מגפון
בוטיק
בוטיק (מצרפתית:  Boutique, מילולי: חנות קטנה) היא חנות מציאות קטנה, המתמחה בפריטים ייחודיים ואופנתיים, כגון בגדים ותכשיטים.
המונח מתייחס גם למגוון רחב של תחומים מלבד אופנה, ומשמשת לעיתים קרובות לתיאור מלון עצמאי, על מנת ליצור הבדלה מהרשתות הגדולות. השימוש במילה מעביר את הרעיון שהמקום ביתי, מתמחה בעיסוקו, ובעל ייחודיות. לאחרונה, המונח "בוטיק" משמש גם לתיאור פריטים בשווקים או בחנויות גדולות, אשר מהווים מוצרי נישה או מיוצרים במספרים קטנים ונמכרים במחירים גבוהים. לדוגמה, לפני שחרור קונסולת המשחקים Wii, מאמר במגזין הטיימס הציע שנינטנדו יכולה להיות "חברת בוטיק משחקי וידאו", בייצור משחקים לקהלי נישה, ומבלי לנסות להתחרות באופן ישיר עם מיקרוסופט וסוני.
המונח נכנס לשימוש יומיומי בשנות ה-60 המאוחרות, כאשר לתקופה קצרה, לונדון הייתה מרכז סחר האופנה. רחוב קארנבי וקינגס רוד היו במוקד תשומת לב תקשורתי רבה והיוו בית לבוטיקים האופנתיים ביותר של התקופה.
בסוף שנות ה-90 סוחרים קמעונאיים מאירופה פיתחו את הרעיון של התאמת חנות לנושא אורח חיים, בצורה של "חנויות קונספט". חנויות אלו היוו חנויות בוטיק כיוון שעסקו בנושאי נישה צרים, ויצרו מוצרים אשר נעשו לעיתים בעבודת יד, וללא שני פריטים זהים.
סייקו טוראי
סייקו טוראי (באנגלית: Seikou Touray; נולד ב-6 ביוני 2000) הוא כדורגלן גמביאני, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בגרנובל מהליגה הצרפתית השנייה בכדורגל.
קריירה
טוראי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת נוער של סופרסטארס המקומית. בגיל 18, הצטרף לקבוצת הנוער של בית"ר טוברוק מליגת העל לנוער, במדיה כבש 7 שערים בליגה ועוד שניים בגביע.
ב-12 במאי 2019, חתם לחמש עונות במכבי חיפה מליגת העל. בקיץ נבחן בסקציה נס ציונה וב-12 באוגוסט הצטרף לקבוצה. ב-24 באוגוסט, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 0–2 למכבי תל אביב. ב-14 בספטמבר, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד הפועל תל אביב. בסיום העונה, נס ציונה חזרה לליגה הלאומית וטוראי עזב את המועדון.
את עונת 2020/2021 התחיל כשחקן מכבי חיפה ואף רשם שתי הופעות בליגה במדיה, אך ב-27 בספטמבר הושאל לעירוני קריית שמונה.
ב-19 ביולי 2021, טוראי הושאל להפועל חיפה.
טוראי משמש כקפטן נבחרת גמביה בכדורגל עד גיל 20.
מרכז למחקרי יהדות מתקדמים
המרכז למחקרי יהדות מתקדמים (באנגלית: Center for Advanced Judaic Studies) באוניברסיטת פנסילבניה הוא המוסד היחיד בעולם המוקדש למחקר פוסט-דוקטורט בתרבות יהודית. הוא נמצא ברובע העתיק של פילדלפיה. מנהל המרכז הוא פרופ' סטיב ויצמן (בעבר עמד בראשו פרופ' דוד רודרמן).
דרופסי קולג'
המכון הידוע היום בשם מרכז ללימודי יהדות מתקדמים נוסד ב-1907 כדרופסי קולג' ללימודי עברית ונושאים קרובים ולבסוף כאוניברסיטת דרופסי. היא נקראה על שם התורם, משה אהרן דרופסי (1821–1905) שהיה גֵר שציווה את כל הונו לקידום הוראת העברית והשפות הקרובות ובספרויות שלהן.
דרופסי העניקה יותר מ-200 תוארי דוקטור בין הקמתה עד סגירתה כמוסד המעניק תארים ב- 1986. היא גם המו"ל של Jewish Quarterly Review שנחשב בזמנו ככתב העת היוקרתי ביותר בתחום מדעי היהדות.
אחרי סגירתה ב-1986 כמוסד מעניק תארים היא נעשתה לאחד המוסדות החשובים בארצות הברית בהם יש תוכנית פוסט דוקטורט בין תחומית. היא התאחדה עם אוניברסיטת פנסילבניה ב- 1993 ואחרי כן שונה שם המוסד למרכז למחקרי יהדות מתקדמים. הוא ממשיך לפרסם את Jewish Quarterly Review שהוא כתב העת הוותיק ביותר היוצא לאור בתחום מדעי היהדות באנגלית.
עמיתים
כיום תומך המרכז ב-24 עמיתים בכל שנה המנהלים את המחקרים שלהם באוניברסיטת פנסילבניה. כל עמית מקבל משרד משלו במרכז העיר פילדלפיה והעמיתים נפגשים לסמינר פעם בשבוע. החיבורים שהם כותבים מתפרסמים בתום שהותם בתוכנית על ידי הוצאת אוניברסיטת פנסילבניה.
בכל שנה יש נושא מיוחד. החוקרים פונים אם נושא מחקרם העכשווי מתאים לנושא של אותה שנה. כך למשל, הנושא עבור השנה האקדמית 2005-6 היה "הספר היהודי: טקסטים והקשרים השוואתיים". הנושא לשנה 2006-7 היה "חייהם של יהודים, נוצרים ומוסלמים תחת שלטון החליפים והסולטאנים".
ספרייה
צירוף ספריית דרופסי/אננברג עם זו של אוניברסיטת פנסילבניה יצר אוסף של 350,000 כרכים ביודאיקה הכולל יותר מ-8,000 ספרים נדירים ומבחר של לוחות בכתב היתדות. הטקסטים הזמינים לחוקרים הם בעברית, אנגלית, גרמנית, יידיש, לדינו, ערבית ולטינית.
כמו כן יש 451 קודקסים ב-11 סוגי אלפבית ב-24 שפות ודיאלקטים. בין השפות והדיאלקטים נכללים ערבית יהודית, ארמנית, טלוגו וסורית. משלימים את האוסף קטעים מגניזת קהיר וקטעים אחרים הכתובים בקופטית ובכתב דמוטי על פפירוסים.
יש ברשות הספרייה, גם, מכתבים של יותר מ-50 מנהיגים יהודים אמריקאים מן המאה ה-19 והמאה ה-20. ביניהם מכתבים של יצחק ליסר, אברהם נוימן, כורש אדלר (שהיה נשיא של דרופסי קולג'), שבתאי מוראיס ואחרים.
הית'רו אקספרס
הית'רו אקספרס (באנגלית: Heathrow Express) הוא קו רכבת המקשר בין נמל התעופה לונדון הית'רו לתחנת הרכבת פדינגטון בלונדון. הקו נפתח בשנת 1998 ומפעילה אותו "חברת התפעול הית'רו אקספרס", השייכת לנמל התעופה הית'רו. הית'רו אקספרס פועל באופן עצמאי ואיננו כפוף לחוקים של זיכיונות רכבות בבריטניה.
היסטוריה
הית'רו אקספרס תוכנן כמיזם משותף בין נמל תעופה הית'רו לחברת הרכבות הבריטית, אך עבר במלואו לידי המחזיק הראשון בעקבות ההפרטה.
בניית הקו החלה בשנת 1993. העבודות העיקריות כללו 8 ק"מ של מנהרות של נתיב יחיד (לרבות שמונה ארובות חילוץ) ותחנות תת-קרקעיות בהית'רו מרכז ובטרמינל 4 של הית'רו. היה צורך גם בחישמול המסילות של הקו הראשי המערבי (GWML) בין פדינגטון לצומת נמל התעופה, שם התפצל הקו החדש מן הקו הראשי. צומת מרחף, שנודע בשם "סטוקלי פלייאובר" נבנה לשם חיבור המנהרה לקווים המהירים של GWML.
החל בינואר 1998 החל לפעול קו שירות פנימי בשם "הרכבת המהירה של הית'רו" (Heathrow Fasttrain) אל תחנה זמנית, שנקראה "צומת הית'רו", משם הסיע אוטובוס מיוחד את הנוסעים בשארית הדרך. השירות המלא החל לפעול ב-23 ביוני 1998, עם ארבע רכבות לשעה בכל כיוון.
בשנת 2005 החל לפעול שירות שנקרא "קשר הית'רו" (Heathrow Connectֻׂׂ), שירות שעצר פעמיים בשעה בתחנות לאורך המסלול. ב-2008 הוסט הית'רו אקספרס לשרת את טרמינל 5 במקום את טרמינל 4.
קדיר
קדיר (בפרסית: موشک قدیر) הוא טיל שיוט איראני נגד מטרות ימיות לטווח של 300 ק"מ. הטיל מפותח ומיוצר בתעשיות משרד ההגנה האיראני.
הטיל נחשף לראשונה ב-24 באוגוסט 2014 על ידי שר ההגנה האיראני חוסיין דהקאן ונשיא איראן חסן רוחאני.
ב-30 בנובמבר 2015 קיבל חיל הים של משה"מ טילי קדיר לרגל "יום חיל הים האיראני".
מאפיינים
במהלך טקס פתיחת קו הייצור טען חוסיין דקהאן כי "לטיל יכולת לבצע הרס באופן משמעותי, להתמודד מול לוחמה אלקטרונית באמצעות המכ"מים המתקדמים שבו, אפשרויות להיות משוגר מספינות ומסוקים שמאפשר לו להגדיל את הטווח".
הטיל ניתן לשיגור מספינה כאשר היא במהירות של מעל 30 קשר ימי.
שירה אפית
שירה אפית (או אֶפּוֹס, וכן שירת עלילה בעברית) היא סוגה (ז'אנר) של שירה נרטיבית, אשר מגוללת סיפור על חיים ומעשים של גיבור או של קבוצת גיבורים, היסטוריים או אגדיים. האפוסים הקדומים קשורים קשר הדוק למסורת השירה שבעל-פה; במקרים רבים העתיקו חברות אורייניות את הצורה האפית. "עלילות גילגמש" הוא האפוס הענק הראשון בתולדות הציוויליזציה. דוגמאות קלאסיות לשירה אפית הן ה"איליאדה" וה"אודיסיאה" מאת הומרוס, וה"איניאיס" מאת ורגיליוס (שחיבר את יצירתו בעקבות הומרוס כמתחרה ולא כמחקה), הנחשבים לפסגת השירה הקלאסית (היוונית והרומאית). בימי הביניים חוברו האפוסים "ביאוולף" האנגלי, "שיר אודות סיד שלי" הספרדי, "שירת רולאן" הצרפתי, ו-"שירת הניבלוגים" הגרמני, יצירות מרכזיות בספרות האירופאית עד לרנסאנס. בתקופת הרנסאנס חוברו אפוסים שצירפו את המסורת הקלאסית ומסורת הרומנסה, ביניהם "אורלנדו המטורף" מאת אריוסטו, "ירושלים המשוחררת" מאת טאסו, "הלוזיאדות" מאת קמואש, ו-"מלכת הפיות" מאת אדמונד ספנסר, שהיו נכסי צאן וברזל של הספרות האירופאית עד לאמצע המאה ה-19. במאה ה-17 חובר האפוס הדתי הנשגב "גן העדן האבוד" מאת המשורר האנגלי ג'ון מילטון, שנחשב למיצוי הז'אנר ולפסגתו. סוגת האפוס נחשבה במערב, הן על ידי גדולי המשוררים והן על ידי מבקרים, לסוגת השירה הנעלה ביותר, ולמסורת המעבירה מוסר נעלה. מהמאה ה-18 ואילך, עם מהפיכת הנאורות, ככל שאנשים התרחקו ממסורתם, כן חוברו פחות אפוסים חדשים, והשפעתם הלכה ופחתה.
גם במקרא ישנם קטעים המזוהים בחקר המקרא כשירה אפית כמו ספר שמואל, ספר איוב ושירת דבורה. לטענת הפרופ' משה דוד קאסוטו, דוגמאות אלו וכן רסיסי שירות נוספות במקרא גופו מעידים על קיומה של שירת עלילה (שירה אפית) קדומה שהתקיימה בישראל קודם העלאת המקרא על הכתב.
בתקופה ההשכלה חוברו אפוסים תנכיים רבים על ידי משוררים עבריים, ביניהם "שירי תפארת" מאת נפתלי הרץ וייזל, "ניר דוד" מאת שלום הכהן, ו-"אהבת דוד ומיכל" מאת יל"ג, יצירות דידקטיות למדי.
כיום המונח אפוס משמש עדיין לתיאור יצירות ספרותיות או קולנועיות עצומות ממדים המתארות מעשי גבורה ואירועים היסטוריים רחבי היקף.
קרצינומת תאי קשקש
קרצינומת תאי קשקש (באנגלית: Squamous cell carcinoma או SCC) הוא סוג של סרטן ממקור אפיתליאלי מתפתח בשכבת האפיתל של העור או הרקמות הריריות השונות של הגוף. רוב הגידולים של תאי קשקש נוצרים על העור, צוואר הרחם והגרון.
אופי הטיפול ויעילותו תלוי בשלב שבו מאובחן הגידול לראשונה ובאיבר שבו הוא מתגלה. ככלל, כאשר הגידול מופיע על העור הוא קל ביותר לגילוי מוקדם ולטיפול מוצלח, לעומת זאת גידולי הגרון מתגלים בדרך כלל בשלבים מתקדמים שאינם מאפשרים כריתה מלאה ולכן לחולים אלו פרוגנוזה רעה. בדרך כלל קרצינומת תאי קשקש מתגלה כפצע שאינו מגליד, לעיתים הפצע מדמם או נקרוטי. בבדיקה מיקרוסקופית ניתן לאבחן את מידת החודרנות של התאים ואת מצב בלוטות הלימפה של האזור הנגוע.
ללא התערבות כירורגית עלול הנגע לשלוח גרורות לבלוטות הלימפה ומשם להגיע לאיברים מרוחקים. במקרה שאין אפשרות להוצאת הגידול בניתוח, כמו במקרה של גידול נרחב בגרון, ניתן לטפל בגידול ברדיותרפיה. במקרה שהגידול התפשט לבלוטות הלימפה או לאיברים מרוחקים יש לשקול טיפול כימותרפי למרות שהתועלת בו מוגבלת.
במקרים רבים התפתחות של קרצינומת תאי קשקש נובעת מחשיפה לגורמים קרצינוגנים כמו חשיפה לקרינת UV, עישון, ואלכוהול.
האייק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תה צהוב
תה צהוב (בסינית: 黄 茶; בפין-יין: huángchá) הוא בדרך כלל תה מיוחד המעובד באופן דומה לעיבוד תה ירוק, אך עם אופן הכנה הכולל שלב ייבוש איטי וארוך יותר, שבו עלי התה הלח מיובשים וצבעם נהיה צהוב. לתה בדרך כלל יש מראה מאוד צהוב, וריח שונה מתה לבן ומתה ירוק. לפעמים הריח נחשב בטעות לתה שחור.
המושג "תה צהוב" לתאר את סוגי התה האיכותיים המוגשים בבית משפט הקיסרי, בד בבד עם כך שהוא יכול להיווצר מכל סוג של תה על גבי אדניות שמש.
טום וג'רי: ההרפתקה הענקית
טום וג'רי: ההרפתקה הענקית (באנגלית: Tom and Jerry's Giant Adventure) הוא סרט אנימציה אמריקאי לילדים מסוגת קומדיה, פנטזיה והרפתקאות. הסרט בוים על ידי ספייק ברנדט וטוני סרוון ונכתב על ידי ג'ין גרילו. הסרט מספר על טום החתול וג'רי העכבר שעוזרים לג'ק להציל את פארק השעשועים מפשיטת רגל ועולים אל ארץ האגדות.
תקציר העלילה
טום החתול וג'רי העכבר גרים עם ג'ק ואמו בעיר הסיפורים, פארק שעשועים מבוסס על סיפורי האגדות. לאחר מותו של מייסד הפארק, אביו של ג'ק, הפארק נהיה בפשיטת רגל. ג'ק נאלץ להציל את הפארק מפי המיליונר המרושע מר ביגלי, ומכר את פרתו לאיכר חביב ומסתורי עבור אפוני קסמים. כשאפוני הקסמים גדלו, ג'ק, טום וג'רי גילו עולם קסום שבו חיים הגיבורים מהאגדות, הנשלט מידי ענק מרושע וחמדן. חלק מגיבורי האגדות גולמו בידי מצוירי MGM הקלאסיים ביניהם: דרופי בתפקיד המלך קול והסנאי המטורלל בתפקיד סיימון מוכר העוגות. כעת טום וג'רי חייבים לשים סוף להשתלטות הענק ולהציל את ארץ האגדות ואת עיר הסיפורים.
יחסי אפגניסטן–גרמניה
היחסים בין אפגניסטן לגרמניה היו הדוקים. 100 שנות "ידידות" נחגגו בשנת 2016, כשנשיא אפגניסטן כינה אותן "מערכת יחסים היסטורית".
חוזה גנדומק (26 או 30 במאי 1879) וחוזה קו דורנד ביטלו הסכם קודם משנת 1893 בדבר הסדר הגבול בין הודו (כיום בין פקיסטן) לאפגניסטן. כתוצאה מהסכם זה השיגה בריטניה שליטה מלאה על מדיניות החוץ של אפגניסטן ממלך אפגניסטן. גרמניה, כמתחרה לבריטניה, הצליחה רק באמצעות משלחות להקטין את ההשפעה הבריטית באפגניסטן.
המהנדס גבהארד פליישר, שכונה ג'יימס בונד הגרמני בקאבול, היה מהנדס של חברת קרופ, יצרנית נשק גרמנית. בשנת 1893 הוא נסע לקאבול ונפגש באופן פרטי עם המלך עבדור רחמן חאן. תחת הוראות המלכים הוא הרחיב את חברות הנשק האפגניות מאשין חנא (בית המכונות) ואת טופחנה (בית תותחים). לא בטוח אם הממשלה בהודו הבריטית ידעה על מסע זה. מאוחר יותר, בשנת 1904, חוסלו מהנדסי קרופ באופן מסתורי. אדמק כותב:
הסכם סחר וחברות משנת 1916
היחסים בין גרמניה לאפגניסטן החלו לפני מלחמת העולם הראשונה. היחסים בין שתי המדינות הללו היו באופן היסטורי ידידותיים.
הפגישה הגרמנית-אפגנית השנייה בין חביבאללה חאן לבין משלחת גרמנית בת 23 חברים התקיימה בשנת 1915. כוונותיה העיקריות של משלחת זו היו להחליש את ההשפעה הבריטית באפגניסטן כחלק ממסע הנידרמייר-הנטיג. עם זאת, במהלך משלחת זו בשנת 1916 נחתם הסכם סחר ידידותי. הסכם הסחר שנחתם הסתיים אף על פי שהיו יחסים דיפלומטיים קודמים בין מדינות אלה. על פי אמנת ה-24 בינואר 1916 הובטחה לממשלת אפגניסטן מהמשלחת הגרמנית 100,000 רובים ו-300 תותחים.
הסכם ידידות נערך ב-3 במרץ 1926. מתוך הכרה בשגרירים בשתי המדינות הללו. בשנת 1926 אושר הסכם הידידות והסחר הקיים הקודם מ-24 בינואר 1916.
יחסים דיפלומטיים והסמכת קונסול
המשלחת האפגנית הראשונה לגרמניה התרחשה בשנת 1922, והיא נסעה לברלין לשיחות על דיפלומטיה, סחר ויחסי תרבות. בתגובה שלחה גרמניה את ד"ר פריץ גרובא לאפגניסטן בשנת 1923. בשנה הראשונה הוא שירת כקונסול בקאבול, והתנהג כשגריר גרמניה דה פקטו. במהלך התקופה בה שהה באפגניסטן ניסה גרובה לקדם את האינטרסים הכלכליים של גרמניה באפגניסטן, היה מעורב ביוזמות פיתוח, נפגש מספר פעמים עם המלך אמנאללה ח'אן, וניסה לקדם הסכם ידידות ושיתוף פעולה בין גרמניה ואפגניסטן. פעולות אלו היו פעולות קשות ומורכבות, שכן כל פעולה שביצע גרובה נתפסה בידי הבריטים והרוסים כניסיון לדחוק אותם מהאזור, ונתפסה בחשדנות על ידי האפגנים שראו בפעולות אלו ניסיון נוסף של מעצמה מערבית להתערב בענייניהם. מכיוון שכך היה על גרובה לנהוג בזהירות המרבית, ולפעול במתינות ובסבלנות. המלך האפגני, אמנאללה ח'אן, ביקר בגרמניה ב-22 בפברואר 1928, שם נפגש עם נשיא רפובליקת ויימאר, פאול פון הינדנבורג.
שנות השלושים ותקופת המלחמה
אפגניסטן כוננה קשרים הדוקים עם גרמניה הנאצית, תחת אדולף היטלר, בשנת 1935 - ונוצרו קשרים כלכליים וטכניים חשובים, בשל מאמציה לחפש אלטרנטיבה למקומה ההיסטורי כטריטוריה מעורערת בין ברית המועצות לבריטניה. גרמניה הגדילה את העסקאות המסחריות באפגניסטן בתקופה זו, ואף הוקם קו תעופה ברלין-קאבול שבועי, וארגון טודט פיקח על פרויקטי תשתית גדולים במדינה.
אפגניסטן התנגדה לקריאות ממוסקבה ולונדון לגרש את המשלחות הדיפלומטיות האיטלקיות והגרמניות בתחילת מלחמת העולם השנייה. במהלך 1940 ו-1941 היו תוכניות שיזם שר הכלכלה האפגני עבדול מג'יד זבולי שאפגניסטן תצטרף למדינות הציר בתמורה לאספקת סיוע צבאי נוסף מגרמניה וגישה לנמל קראצ'י על ידי סיפוח שטחים מהודו הבריטית. בנוסף, זבולי דיבר על "שחרור" של 15 מיליון פתאנים מהאוכלוסייה מעבר לגבול. אולם בעקבות שינוי נאמנותה של ברית המועצות לבריטניה, ופלישתם המשותפת לאיראן, אפגניסטן הוקפה לפתע על ידי כוחות בעלות הברית. בסופו של דבר באוקטובר 1941 היא נענתה לדרישתם לגרש את האיטלקים והגרמנים, אם כי נותר בה צוות דיפלומטי קטן. אפגניסטן הייתה ממש בקו התיחום בין חלוקת אסיה המוצעת בין גרמניה ליפן. בתום מלחמת העולם השנייה תרם הצבא הגרמני את הארסנל שנותר לאפגניסטן כאות לעמדתה הנייטרלית במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה
אפגניסטן הפכה לאחת המדינות הראשונות שהכירו ברפובליקה הפדרלית של גרמניה כיורשת הרייך השלישי. שיתוף הפעולה שלפני המלחמה קם לתחייה בשנת 1950 (עם גרמניה המערבית), אם כי היחסים הרשמיים המלאים לא התחדשו עד דצמבר 1954. גולאם מוחמד פרהאד, שכיהן כראש עיריית קאבול משנת 1948, שכר והביא מהנדסים ומוצרים מערב-גרמניים עבור חברת החשמל בקאבול. משרד התרבות האפגני נפתח במינכן בשנת 1952. הסכם לשיתוף פעולה כלכלי וטכני נחתם בין הרפובליקה הפדרלית לממלכה ב-31 בינואר 1958. היחסים הוקפאו באופן זמני בעקבות ההפיכה הרפובליקנית באפגניסטן, אך הוחזרו בשנת 1976.
בעקבות מלחמת ברית המועצות-אפגניסטן, החיילים המערב-גרמנים שהוצבו באפגניסטן עזבו את המדינה. אישים מערביים ויועצים מוסמכים עזבו את המדינה בשנת 1980, ואילו אנשי צוות ההוראה עזבו בשנת 1984. בינתיים, מזרח גרמניה תמכה בתפקיד הסובייטי במדינה וסייעה לממשלת אפגניסטן. לאפגניסטן ומזרח גרמניה לא היו הרבה קשרים מאז שהוכרה האחרונה ב-1973, אך כל זה השתנה במהלך המשטר הקומוניסטי האפגני. הסכמים תרבותיים וכלכליים נערכו, וסוכנויות התקשורת של שתי המדינות שיתפו פעולה. הבסיס נוצר בעקבות ביקור של מנהיג אפגניסטן, בבראק כרמל, במזרח גרמניה, ואחריו נחתם הסכם ידידות ושיתוף פעולה ב-21 במאי 1982. שיתוף הפעולה ביניהם התמקד במיוחד בתחום החינוך.
לאחר איחוד גרמני
כוחות הצבא הגרמניים היו חלק ממשימת ISAF באפגניסטן מדצמבר 2001. גרמניה אירחה את ועידת בון, שבחרה את חאמיד כרזאי כמנהיג הביניים של אפגניסטן בשנת 2001. נכון לשנת 2020, עוסקת גרמניה במשימה ביטחונית במאמציה הצבאיים והשחזור באזורים הצפוניים של אפגניסטן, והיא הייתה אחת התורמות העיקריות לאפגניסטן.
דוקאט (מסע בין כוכבים)
דוקאט (באנגלית: Dukat; שמו המלא: Skrain Dukat) הוא דמות בדיונית של חייזר המשתייך לגזע הקרדאסי ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", ואשר משמש כאנטגוניסט העיקרי בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". בתחילה, הוא מוצג כמפקדה לשעבר של תחנת החלל טרוק נור (שלימים שינתה את שמה לחלל עמוק 9), שם הוצב כמשגיח על באג'ור, מטעם צבא האיחוד הקרדאסי, במהלך עשר השנים האחרונות של כיבוש באג'ור על ידי צבא קרדאסיה. במהלך הסדרה הוא ממשיך לשמש בתפקידים בכירים בגופים השלטוניים המתחלפים של האיחוד הקרדאסי. דוקאט מופיע ב-35 מתוך 176 פרקי הסדרה - לרבות פרק הפיילוט "Emissary" ופרק סיום הסדרה "What You Leave Behind". בחלק מהפרקים הוא מוצג כאויב, אך לעיתים משמש כבן-בריתו של הפרוטגוניסט של הסדרה - קפטן בנג'מין סיסקו. את דמותו של דוקאט מגלם השחקן.
פיתוח הדמות והתפקיד
גזע הקרדאסים הוצגו לראשונה ביקום של מסע בין כוכבים בפרק "הפצוע" של הסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא". בפרק זה, גילם דמות של קרדאסי בשם "מאסט". בעוד הדמיון החיצוני בין מאסט לבין דוקאט לא הוסבר מעולם בסדרת הטלוויזיה, ברומן מאוחר יותר - "שדים של אוויר וחשיכה" - מאסט מספר לקירה נריס כי דוקאט הוא בן-דוד שלו.
הופעות
בטרם התחילה עלילת הסדרה, דוקאט - איש צבא קרדאסי - החזיק בדרגה הצבאית "לגאט" (המקבילה לאדמירל), ועמד בראש הכוח הצבאי הכובש של כוכב הלכת באג'ור, וכמו כן שימש כמפקד תחנת החלל חלל עמוק 9 (שאז כונתה בשמה הקרדאסי "טרוק נור"). כאשר הקרדאסים נאלצו לסגת מבאג'ור, דוקאט הורד בדרגה ל"גול" (המקבילה לקפטן). בשל הרקע שלו כקצין הבכיר ביותר בצבא הכיבוש האכזרי, הופעותיו המוקדמות של דוקאט נעו בין תפקיד של אנטי-גיבור לבין תפקיד של אנטגוניסט. בהופעת הבכורה שלו בפרק הפיילוט "Emissary", הוא מגיע עם ספינת מלחמה קרדאסית אל חלל עמוק 9, ודורש מהמפקד הטרי של תחנת החלל מטעם צי הכוכבים בנג'מין סיסקו כי יעביר לרשותו את אחד מכדורי הנבואה הבאג'וריים שנתגלו לאחרונה. בפרק "Cardassians" דוקאט נמצא במרכזה של מזימה הנחשפת על ידי אויבו, הגולה הקרדאסי אילם גארק וד"ר ג'וליאן באשיר. בפרק "Civil Defense" הוא מנסה לסחוט את הצוות של חלל עמוק 9, כאשר תוכנת מחשב מתקופת הכיבוש, המיועדת לדכא מרד של עובדי כפייה באג'ורניים, מופעלת בטעות. דוקאט משתף פעולה עם דמויות קציני צי הכוכבים העיקריות של חלל עמוק 9, כנגד קבוצת המורדים "המאקי" בפרקים "The Maquis" ו-"Defiant", וכן נגד הקלינגונים, בפרק "The Way of the Warrior", הפותח את עונה 4.
בעונת 4, בפרק "Indiscretion", דוקאט מתלווה אל קירה נריס בחיפוש אחר ספינת חלל קרדאסית אבודה. במהלך הפרק מתגלה כי בכוונתו לעלות על עקבותיה של טורה זיאל, בת שנולדה לו מחוץ לנישואיו מפילגש באג'ורנית, במטרה להרוג אותה. בסופו של דבר, קירה משכנעת אותו לחוס על חייה, והוא לוקח אותה איתו הביתה לקרדאסיה. בפרק "Return to Grace" מתגלה כי אות קלון דבק בדוקאט, בעקבות השבתה של ביתו הלא חוקית לקרדאסיה, והוא נענש בכך שהוצב לשרת על ספינת משא, ביחד עם זיאל ועם דמאר, סגנו. בעזרתה של קירה הוא משתלט על ספינת חלל קלינגונית מסוג "ציפור טרף", וחושף בפני השלטון הקרדאסי את התוכניות של האימפריה הקלינגונית. כאשר הוא מגלה כי למרות כל זאת, הממשלה הקרדאסית עדיין מעוניינת לנהל משא ומתן עם האימפריה הקלינגונית, הוא עורק מן הצבא הקרדאסי ופותח במלחמה של איש אחד כנגד האימפריה הקלינגונית, בהשאירו את זיאל מאחור, על תחנת החלל, תחת השגחתה של קירה. כ"פורע חוק", דוקאט מסייע לסיסקו, או'בריאן, אודו ווורף לחדור אל האימפריה הקלינגונית, בפרק הפתיחה של עונה 5 - "Apocalypse Rising".
דמותו של דוקאט הופכת לדמות של נבל-על בפרק "By Inferno's Light" מהעונה החמישית, כאשר מתגלה כי דוקאט ניהל משא ומתן על הצטרפותה של קרדאסיה לדומיניון, ותוך כדי כך - הופך למנהיג האיחוד הקרדאסי. הוא מוביל כוח פלישה משולב של קרדאסים וג'מהדאר, שתופש שליטה על חלל עמוק 9 בפרק סיום העונה - "Call to Arms", ובכך מתחיל בפועל מלחמה בין הפדרציה לבין הדומיניון ומחזיר אותו לתפקידו הקודם, כמפקדה של תחנת החלל. במהלך העונה השישית, בפרק "Sacrifice of Angels", דוקאט מאבד שוב את הפיקוד על תחנת החלל, ובעוד הקרדאסים נסוגים - טורה זיאל נהרגת לנגד עיניו. דוקאט עובר משבר נפשי (התמוטטות עצבים), ונשבה בקלות על ידי כוחות צי הכוכבים. הוא מצליח לברוח ממעצר בפרק "Waltz", כאשר הוא וסיסקו מוצאים עצקמם לבד על כוכב נטוש, לאחר שספינה המובילה אותו למשפט מתרסת. בטרם הוא נמלט מהמקום, דוקאט נשבע בפני סיסקו כי הוא שונא את כל הבאג'ורנים וכי ינקום בהם. לצורך כך, דוקאט משתף פעולה עם "רוחות הפא" - אויביהם של נביאי הבאג'ורנים. הוא מוציא משימוש את "כדורי הנבואה" בהם משתמשים כוהני דת הבאג'ורנים (שרואים בנביאים כאלוהיהם), ובפרק סיום עונה 6, "Tears of the Prophets", הוא הורג את ג'דזיה דקס.
בעונה 7 חוזר דוקאט כראש כת דתית המאמינה ב"רוחות הפא", והוא חוטף את קירה אל מקום מושב הכת. לאחר שמתגלה שאחת מהמאמינות (הבאג'ורניות) הולידה ילד קרדאסי, דוקאט מנסה לגרום להתאבדות המונית של אנשי הכת, בכדי שהם לא יקומו נגדו, אך קירה חושפת לאנשי הכת שדוקאט לא התכוון להתאבד יחד איתם והוא נמלט ויורד למסתור שוב (בפרק "Covenant"). בפרק "Penumbra" הוא פונה אל דמאר, שיעזור לו למצוא מנתח פלסטי, שיגרום לו להיראות כמו באג'ורני. תחת מסווה זה, דוקאט מצליח לשכנע את קאי ווין לחבור אליו, על מנת לשחרר את "רוחות הפא" ממאסרם במערות האש של באג'ור (בפרק "Strange Bedfellows"). קאי ווין מסכימה, ומשתפת איתו פעולה, גם כאשר היא מגלה את זהותו האמיתית, בפרק "The Changing Face of Evil".
השניים מוציאים לפועל את מזימתם בפרק הסיום של הסדרה "What You Leave Behind", שבו "רוחות הפא" בוחרות בדוקאט להיות השליח שלהם, ולא בקאי ווין. סיסקו, השליח של הנביאים, מגיע למערות על מנת לעצור את דוקאט, ובעצתה של ווין - הוא דוחף את עצמו אל עבר דוקאט, המושלך ביחד עם הספר הקדוש של "רוחות הפא" אל תוך מערות האש הבוערות, ובכך - דוקאט נאטם בתוך המערות, עם "רוחות הפא", לנצח.
ציר זמן חלופי
בעונה השנייה של מסע בין כוכבים: פיקארד מוצג ציר זמן חלופי בו גנרל ז'אן-לוק פיקארד מהקונפדרציה של כדור הארץ הרג את דוקאט בקרב ביערות אית'יה בתאריך לא ידוע לפני 2401 ולימים הציג לראווה את גולגולתו ופגיונו של דוקאט בחדר המזכרות בביתו.
ויטמין B6
ויטמין B6 הוא אחד הוויטמינים המרכיבים את קבוצת ויטמין B. הוא מופיע בשלוש תרכובות דומות (ויטמרים): פירידוקסל, פירידוקסין ופירידוקסאמין, הכוללת כולן טבעת פירידין.
ויטמין B6 (פירידוקסין) מסייע בחילוף החומרים של החלבון, בייצור תאי דם אדומים ופעילות העצבים. נמצא בקטניות, אורז, תפוח אדמה, עגבנייה, בשר, דגים, ביצים, אגוזים, בננות, נבטים ושמרים. בכבד האדם ויטמינים אלה מפורקים לחומרים המזרזים תגובות של חומצות אמינו בתאי הגוף.
מחסור בוויטמין B6 עלול לגרום לאנמיה, לעייפות ולהפרעות נוירולוגיות. צריכת כמות גדולה מאוד של הוויטמין (עשרות או מאות מיליגרם ביום) עשויה לגרום לבעיות עצביות.
תפקיד
נוסף על כך הוא משמש כנוגד חמצון חזק ויעיל כנגד רדיקלים חופשיים ובכך משמש תרכובת מגן.
ויטמין B6 ומחלות
ויטמין B6 קיים בצורות שונות בתזונת האדם. עם זאת, רק הצורה הפעילה הנקראת pyridoxal 5'-phosphate (PLP) יכולה לשמש קו-פקטור לאנזימים. כאשר צורכים ויטמרים של B6 בצורתם הלא-מזרחנת, המעי סופג אותם, ואנזימים ספציפיים בגוף הופכים אותם לצורת PLP הפעילה. חוסרים ב-PLP יכולים להוביל לאפילפסיה (מהסוג המגיב ל-B6) המתרחשת בדרך כלל בשלב מוקדם בחיים. חולים עם הפרעות אלו חווים לעיתים קרובות שיפור בשליטה על ההתקפים כאשר הם מקבלים פירידוקסין (צורה של B6) ו/או תוספת PLP.
לשכת העיתונות הממשלתית
לשכת העיתונות הממשלתית (בראשי תיבות: לע"מ) בישראל פועלת במסגרת משרד ראש הממשלה ואחראית על תיאום התקשורת בין ממשלת ישראל ובין קהילת העיתונאים ואנשי התקשורת הפועלים בישראל. עבור העיתונאים הזרים מהווה לע"מ ממשק מרכזי להתנהלות מול מוסדות המדינה והצבא. לע"מ פועלת לאפשר סיקור תקשורתי נאות של גורמי מפתח בישראל, של ביקורים ממלכתיים ושל אישים זרים המבקרים בארץ, ומנסה לרתום את הקשר השוטף עם התקשורת הזרה לצורכי ההסברה של מדינת ישראל.
בתקופת המנדט
עם תחילת המנדט הבריטי הקים הממשל הבריטי את "לשכת המודיעין והעיתונות הממשלתית", שמטרתה הייתה בעיקר לפרסם הודעות מטעם ממשלת המנדט, כגון פרסום חוקים ותקנות, הודעות על מכרזים והפקעות. במקביל הבינו מנהיגי היישוב את הצורך להסביר את העניין הציוני לדעת הקהל בעולם. וב-1920 הקימה בירושלים ההסתדרות הציונית העולמית, את "לשכת העיתונות היהודית" שמטרתה הייתה לפרסם הודעות לעיתונות מטעם התנועה הציונית. בשנת 1924 מונה גרשון אגרונסקי (אגרון) במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית לממונה על קשרים עם העיתונות, טיפול בתיירים וענייני הסברה. גוף זה הוציאו בולטין שבועי משותף של ההנהלה הציונית והקרן הקיימת לישראל ושמו 'ידיעות מארץ ישראל'. הבולטין יצא לאור בעברית, אנגלית, גרמנית, צרפתית וספרדית. בשנת 1934 הוקמה סוכנות הידיעות של הסוכנות היהודית בירושלים. ליו"ר הסוכנות מונה העיתונאי יוסף גרביצקי, וכסגנו שימש יהושע יוסטמן. זמן-מה לאחר מכן נפרדה הסוכנות ממחלקת העיתונות של הסוכנות-היהודית והייתה למחלקה עצמאית בראשות ישעיהו קלינוב. שתי המחלקות של הסוכנות-היהודית, מחלקת העיתונות וסוכנות הידיעות, נוהלו על ידי משה שרת (לשעבר שרתוק). סוכנות הידיעות הזינה עיתונים יהודיים ברחבי העולם בידיעות מהנעשה בעולם היהודי. במקביל הזינה הסוכנות עיתונים בישראל בידיעות מהנעשה בארץ. גופים נוספים אשר עסקו כבר אז בהסברה הישראלית היו בקרן היסוד, הקרן הקיימת והמגבית היהודית.
לאחר הקמת המדינה
בשנת 1951 מונה משה פרלמן למנהל הראשון של לשכת העיתונות הממשלתית.
בשנת 2000 מונה דני סימן לראש לשכת העיתונות. אחת ההחלטות הראשונות שקיבל עם כניסתו לתפקיד הייתה להפסיק להנפיק תעודות עיתונאי לעיתונאים פלסטינים. החלטה זו נפסלה על ידי בג"ץ.
החל משת 2003 החליטה לשכת העיתונות להעביר כל בקשה לתעודת עיתונאי לאבחון ביטחוני של השב"כ. בשנת 2007 החליטה גם לא להכיר יותר בתעודות העיתונאי שמנפיקות אגודות העיתונאים בירושלים ובתל אביב.
בשנת 2010 מונה אורן הלמן לראש לשכת העיתונות, הוא הוחלף בשנת 2012 בידי ניצן חן.
פעילות לשכת העיתונות הממשלתית
לע"מ פועלת לאפשר כיסוי תקשורתי נאות של גורמי מפתח ישראליים, של ביקורים ממלכתיים ושל אישים זרים המבקרים בארץ. הלשכה מפעילה מערך הנפקת תעודות עיתונאי קבועות וזמניות, מסייעת לזרים בהסדרת אשרות עבודה ושהייה להם ולמשפחותיהם ומעמידה לרשות נציגי התקשורת חדר תדרוכים משוכלל, אולפן טלוויזיה וחומרי עזר מקצועיים. לע"מ אחראית להקמת מרכזי תקשורת בזמן אירועים חדשותיים משמעותיים, לדוגמה: ביקור האפיפיור, ביקור נשיא ארצות הברית ועוד. לע"מ מקיימת תדרוכים במספר שפות לעיתונאים זרים הנמצאים בישראל. תדרוכים אלו מועברים בשידור חי ברשת האינטרנט. בנוסף, לע"מ אחראית בנוסף על תיאום צילומי הווידאו והסטילס הזרים באירועים הרשמיים. לע"מ נותנת מענה מלא בשפות עברית, ערבית, אנגלית ורוסית, על ידי צוות שפות מקצועי במחלקות ייעודיות. מחלקה נפרדת מטפלת בעיתונות הכלכלית ועוסקת בהסברה של ישראל שמעבר לסכסוך. הלשכה עוקבת ואוספת מדי יום פרסומים זרים בעיתונות בחו"ל הנוגעים למדינת ישראל, הן באנגלית והן בערבית, ומעבירה את הלקט למשרדי הממשלה הרלוונטיים. במקביל, עיקרי החדשות בעיתונות היומית העברית מופצים בשפה האנגלית לכתבי חוץ המוצבים בישראל.
מחלקת הצילומים של לע"מ אחראית על צילום נשיא המדינה וראש הממשלה באירועים רשמיים ובמסיבות עיתונאים, בישראל ומחוצה לה, וכן מפעילה את אוסף התצלומים הלאומי הכולל רבבות רבות של תמונות החל מימי טרום הקמת המדינה ועד ימינו. מתוקף החלטת ממשלה, אוסף התצלומים נפתח בשנת 2011 לשימושם החופשי של הגולשים. זהו צעד משמעותי להנגשת ההיסטוריה המצולמת של המדינה לכלל הציבור. בשנת 2013 לע"מ הקימה מחלקת ניו מדיה האחראית להפעלת מערך התקשורת ברשת האינטרנט וברשתות החברתיות. לע"מ מעניקה שירותי Video Streaming לתדרוכים ומסיבות עיתונאים מקוונות. לע"מ עוסקת בהקמת אתר חדשות ממשלתי בטכנולוגיה החדשה ביותר עם קידומה של אפליקציה מיועדת. אחת מפעולות ההסברה העיקריות של לשכת העיתונות הממשלתית היא ייזום סיורים ברחבי הארץ לעיתונאים הזרים. בין היתר נערכים סיורים בכלא "עופר" לאסירים ביטחוניים, בפארק התעשייה היהודי-ערבי בנצרת, במקומות הקדושים לנצרות בירושלים, במכון וולקני למחקר ופיתוח חקלאי, באוניברסיטת אריאל ובאזור התעשייה ברק ועוד. פעילויות נוספות שיזמה לשכת העיתונות הממשלתית הן הקמת פורום מיוחד לדוברים ממשלתיים, ובאמצעותו נוסח הקוד האתי לדובר הממשלתי. במקביל נוסד פורום לנספחי עיתונות בשגרירויות הזרות בישראל, במטרה לשמור על קשר ולהשפיע על עמדות ממשלות זרות גם באמצעות אפיק זה. כמו כן אישים בכירים עוברים סדנאות תקשורת עם גב' מישל טיר העוסקים בהופעה מול קהל והופעה מול מצלמה, ואף זוכים לתצלומי פורטרט מקצועיים.
הענקת תעודות ואישורים
הלשכה עוסקת בהענקה של תעודות לעובדי העתונות בישראל. בעבר, התעודות היו "תעודת עיתונאי", אולם בשנת 2013 החליטה לשנות את שם התעודות, ואלה נקראות "תעודות לע"מ". השינוי בא בעקבות המלצות ועדה ציבורית בראשות השופטת בדימוס שרה פריש, וזאת כדי להימנע מהסדרה עקיפה של מקצוע העיתונות.
תעודות לע"מ מוענקות לישראלים ולזרים לפי תנאים מסוימים, מאפשרות כניסה לאירועים ממשלתיים הפתוחים רק לאנשי תקשורת, ויש בהן יתרונות נוספים מבחינתו של העוסק בתקשורת המונים. נוסף לתעודות העיתונאי, קבועות וזמניות, מוענקות תעודות לבעלי עיסוקים נוספים בענף התקשורת (תעודת טכנאי שידור, תעודת יוצר סרטי תעודה, תעודת עוזר תקשורת ועוד). ללשכת העיתונות הממשלתית יש סמכויות בהתאם להחלטות ממשלה שונות, אף כי תעודת לע"מ אינה מהווה תנאי לעיסוק בעיתונאות בישראל. פעילות הלשכה אינה מוסדרת בחוק ספציפי, אך הלשכה קבעה כללים שונים לקבלת התעודה, כללים אותם היא מעדכנת מדי פעם. העדכון האחרון היה בשנת 2019, בקשר לאנשי תקשורת עצמאיים, פרילנסרים וכאלה שפעילותם במדיה דיגיטליים. עדכון זה בא בעקבות המלצות של ועדה ציבורית.
בפברואר 1991 נשללה תעודת העיתונאי (כפי שנקראה בשעתה) של ראש משרד שבועון החדשות האמריקני ניוזוויק בישראל, לאחר שצילם סוללת טילי פטריוט שהוצבה ליד תל אביב בזמן מלחמת המפרץ.
בסוף שנת 2000 החליטה לשכת העיתונות הממשלתית שלא להוציא יותר תעודות עיתונאי לאנשי תקשורת פלסטינים ולא להאריך את תוקפן של תעודות שהוצאו. כנגד החלטה זו הוגשה עתירה לבג"ץ, ששלל את ההחלטה הגורפת, וקבע:
בתחילת שנת 2004 לשכת העיתונות הממשלתית פרסמה כללים חדשים לקבלת תעודת עיתונאי, שמטרתם להביא לצמצום במספר העיתונאים מקבלי התעודה מ-8,000 לאלף בלבד. כל בקשה לתעודת עיתונאי מועברת מאז לאבחון ביטחוני של השב"כ. בין היתר נדרש תשלום אגרה.
בתחילת אפריל 2002, בהנחיית משרד ראש הממשלה ופרקליטות המדינה, שללה לשכת העיתונות הממשלתית את תעודת העיתונאי של שני כתבים של רשת הטלוויזיה של אבו דאבי, וממשרד הפנים בקשה את גירושו מהארץ של אחד מהם. המניע לכך היה דיווחים שחשפו תנועות צה"ל בשטחים והפרת חוק הצנזורה.
בספטמבר 2010 עיתונאית אמריקאית עתרה לבג"ץ נגד לשכת העיתונות ומשרד הפנים, בגין סירוב הלשכה לחדש לה את תעודת העיתונאי שקיבלה מאז מאי 2007. הלשכה סירבה לחדש את התעודה בטענה שלאתר החדשות שהיא כותבת לו אין מספיק גולשים. בעקבות עתירה זו ועתירת האתר "סקופ" הודיע מנהל הלשכה כי יחל להנפיק תעודות לבלוגרים ואתרי חדשות, אך בפועל הדבר לא בוצע.
באפריל 2017 פעלה לשכת העיתונות הממשלתית לגירושו של כתב עיתון הולנדי שכתב מאמרים בהם מתח ביקורת על ישראל. לדברי הלשכה, תוקף אשרת העבודה של הכתב לא הוארך בגלל שעבד ללא היתר עבודה במשך מספר חודשים. באוגוסט 2017 נשללה תעודת לע"מ מכתב רשת אל-ג'זירה אליאס כראם.
בינואר 2018 סירבה הלשכה להעניק תעודת לע"מ לעורכות אתר החדשות "המקום הכי חם בגיהנום", בטענה שהאתר לא הגיעה לרף של 10,000 מבקרים ביום. בעקבות זאת, מונתה ועדה ציבורית בראשות פרופסור מיכאל בירנהק, שהמליצה לשנות את הכללים כך שגם עיתונאים פרילנסרים ובלוגרים יוכלו לקבל תעודה של לע"מ, בתנאים מסוימים. באפריל 2019 החליטה הלשכה להרחיב את מעגל מקבלי תעודות הלשכה, ולהקל על עיתונאים מאתרי עיתונות מקוונת עצמאיים לקבל תעודות מטעמה. השינוי חל בעקבות קמפיין רשת שהוביל אתר "המקום הכי חם בגיהנום". הוועדה המייעצת שהוקמה בעקבות הקמפיין, המליצה לאפשר לעיתונאים שפועלים בפלטפורמות דיגיטליות לקבל תעודות בלי קשר להיקף החשיפה שלהם.
באפריל 2020 דחתה לשכת העיתונות את בקשתה של היבא מסאלחה, עיתונאית בחברת ההפקות "אל-ארז" מנצרת, לקבל תעודת לע"מ מסיבות ביטחוניות שלא נומקו.
שלמה פורמשטכר
הרב שלמה (סלומון) פוֹרמשטֶכֶר (בגרמנית: Salomon Formstecher; 26 ביולי 1808 – 24 באפריל 1889) היה פילוסוף ותאולוג יהודי גרמני, מחשובי ההוגים היהודיים במאה ה-19 וממייסדי היהדות הרפורמית.
ביוגרפיה
פורמשטכר היה ילדם השישי של אברהם משה ושנכן (שיינע) לבית כאהן. הוא נולד באופנבך שעל נהר המיין, שהייתה אז בירת נסיכות איזֶנבורג, מדינת חסות זעירה קצרת ימים של צרפת של נפוליאון וחברת הקונפדרציה של הריין (בדרום-מזרח הסן של ימינו). אביו היה דפס עץ, ומכאן שם המשפחה. שלמה קיבל חינוך מסורתי מאביו ומהרב המקומי אנשיל מץ, ובמקביל למד בבית ספר. ב-1828 יצא ללמוד באוניברסיטת גיסן, שם השתלם בפילוסופיה, בלשנות, תאולוגיה ועוד. הוא עצמו שאף תמיד להיות איש אקדמיה ולעסוק ביהדות, אך אף אוניברסיטה גרמנית לא הייתה מוכנה להקים פקולטה בתחום זה. ב-19 באוקטובר 1831 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. ב-22 בספטמבר 1832 הציעו לו שלטונות ויסבאדן לתפוס את מקומו של הרב המקומי המנוח חיים טֶנדלאו, אך הוא סירב מאחר שתכנן לקבל משרה דומה באופנבאך. ב-1 באוקטובר מונה לדרשן בבית הכנסת בעירו, תחת הרב גוטליב מֶץ, שהעדיף שלא לשאת דרשות בגרמנית. ב-1835 הצטרף ל"חוג המלומדים היהודים" של אברהם גייגר, שעסק בחכמת ישראל, ובאותה שנה נסמך לרבנות על ידי הרב קֶהלֶר (Köhler) מדרמשטאדט. ב-25 ביולי 1836 נישא להנרייטֶה לבית הוֹמברגר (1809–1871). באפריל 1842 ירש את מץ לאחר שזה נפטר, ונותר לכהן כרבה של אופנבאך עד מותו.