cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גארודה
במיתולוגיה
בשנת 2004 יצא סרט קולנוע תאילנדי בשם "גארודה" (Garuda) העוסק בעוף המיתי.
זאב בונן
זאב בונן (29 באוקטובר 1926 - 2 במאי 2010) היה מהנדס וממציא ישראלי, מחלוצי הטילאות בישראל וממעצבי התעשייה הביטחונית במדינה זו, מנכ"ל רפא"ל בשנים 1970–1978, ו-1982–1987.
קורות חיים
בונן נולד בירושלים כזאב בוכבינדר. למד בבית הספר הריאלי בחיפה, שירת בנוטרות ובצה"ל, במלחמת העצמאות לחם במסגרת חטיבת כרמלי. בשנת 1950 סיים את לימודיו בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. כעבור כעשור (1961) סיים דוקטורט בתחום בקרה אוטומטית באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה. עבד שנה וחצי במעבדות ג'נרל אלקטריק.
הצטרף לרשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל) בסוף 1952, ב-1968 החליף את יבגני רטנר כראש יחידת החימוש הכללי, ובמרץ 1970 מונה למנכ"ל החברה.
בתקופת כהונתו הראשונה כמנכ"ל הפכה הרשות לארגון המחקר והפיתוח הגדול והמורכב במדינה, שפיתח וייצר אמצעי לחימה רבים ומתוחכמים, הוקמו חטיבות ההנחיה (טילים), אווירו-מכניקה, אלקטרוניקה וטכנולוגיות. בונן פרש ב-1978 וחזר לתפקיד המנכ"ל ב-1982, בתקופת המנכ"לות השנייה שלו התאפיינה הרשות בגידול מרשים בכוח האדם ובפיתוח קווי מוצרים חדשים שכללו טילים, מערכות לוחמה אלקטרונית, מודיעין אלקטרוני, אלקטרו-אופטיקה, חימוש מתוחכם ומיגון מתקדם. בונן היה מהדוחפים הגדולים למעבר לייצור ולא רק פיתוח, וכן תרם רבות לייצוא מוצרי הרשות למדינות רבות בעולם. משנת 1994 שימש בונן כחוקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן. במקביל כיהן במועצה המייעצת של רפאל.
פרסם את הספר "רפא"ל - ממעבדה למערכה", בו הוא מתאר תהליכי עבודה, מחקר ופיתוח שנערכו ברפא"ל.
בונן נפטר בשנת 2010 והובא למנוחות בבית העלמין גן עדן בקיבוץ עין כרמל.
פיל ג'ונס
פיליפ אנתוני "פיל" ג'ונס (באנגלית: Philip Anthony "Phil" Jones; נולד ב-21 בפברואר 1992) הוא שחקן כדורגל אנגלי המשחק בקבוצת מנצ'סטר יונייטד.
קריירה
ג'ונס הצטרף לקבוצת הנוער של בלקברן רוברס בשנת 2002, וחתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון לקראת עונת 2009/2010. הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת הגיעה ב-22 בספטמבר 2009, במשחק גביע הליגה מול נוטינגהאם פורסט, ועד לסיום אותה עונה צבר בסך הכל עשר הופעות. בעונה שלאחר מכן ג'ונס רשם 26 הופעות במדי בלקבורן, והפך לשחקן מפתח בקבוצה. הופעותיו המרשימות של ג'ונס בגילו הצעיר החלו למשוך עניין מקבוצות גדולות באנגליה, וב-13 ביוני 2011 אישר המועדון כי הושג הסכם על העברתו של ג'ונס למנצ'סטר יונייטד תמורת סכום של 16.5 מיליון ליש"ט.
ג'ונס חתם על חוזה לחמש שנים במנצ'סטר יונייטד, וערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק מגן הקהילה מול היריבה העירונית מנצ'סטר סיטי, כשעלה כמחליף במחצית בניצחון 2–3. ג'ונס התאקלם בקבוצתו החדשה במהירות רבה והפך לשחקן הרכב במשחקים הבאים, כולל שלושה בישולים בניצחונות מול טוטנהאם וצ'לסי.
נמל התעופה הבין-לאומי טשקנט
נמל התעופה הבינלאומי טשקנט על שם אסלאם קרימוב (באוזבקית: Toshkent Xalqaro Aeroporti) הוא נמל תעופה הנמצא כ-10 ק"מ דרומית לעיר טשקנט בירת אוזבקיסטן, והוא נמל התעופה הגדול ביותר בה וגם העמוס ביותר בכל מרכז אסיה מבחינת כמות נוסעים. בשנת 2012 עברו דרך הנמל כמעט 3 מיליון נוסעים. הנמל הוא בסיסה של חברת התעופה הלאומית אוזבקיסטן איירווייז.
כיום פועלים בנמל התעופה שני טרמינלים - טרמינל 2 המשמש לטיסות בינלאומיות מכלל חברות התעופה, וטרמינל 3, אשר נחנך בשנת 2011, המשמש לטיסות פנים-ארציות של חברת אוזבקיסטן איירווייז.
נמל התעופה, ובמיוחד טרמינל 2, סובל מבעיות יעילות אשר באות לידי ביטוי בעת נחיתה בו זמנית של מספר טיסות, כשהנוסעים המגיעים בטיסות אלו נאלצים להמתין בתורים ארוכים לביקורת הדרכונים ואיסוף הכבודה עקב כמות מוגבלת של עמדות שירות (4 עמדות ביקורת דרכונים ו-3 מסועי איסוף כבודה בלבד).
לקראת שנת 2030 צפוי נמל התעופה להיסגר ולהיות מועתק למיקום חדש.
מהנמל מופעלות טיסות למגוון יעדים ברוסיה ובחבר המדינות, מזרח אסיה, אירופה, המפרץ הפרסי, וכמו כן טיסות לניו יורק, איראן, טורקיה וישראל. טיסות פנים-ארציות מופעלות מהנמל לכל הערים הגדולות במדינה.
מודולה
מוֹדוּלה (באנגלית: Modula) היא שפת תכנות מערכות מובנת ופרוצדורלית עם טיפוסיות חזקה וסטטית שפותחה על ידי ניקלאוס וירת בין השנים 1973–1976 במכון הטכנולוגי של ציריך. מודולה הורחבה במקור מפסקל, וממנה נולד הפיתוח של מודולה־2. מודולה היא שפת תכנות ניסיונית והפיתוח שלה הופסק לטובת הפיתוח של מודולה־2.
היסטוריה
בשנת 1973 וירת התחיל את הפיתוח של מודולה. המימוש הראשון שלה הושלם על מחשב PDP-11.
בשנת 1976 וירת פרסם את האפיון של השפה במכון הטכנולוגי של ציריך.
בשנת 1977 וירת התחיל את הפיתוח של מודולה־2 כהמשך לפיתוח של מודולה, וכתחליף לפסקל.
עיצוב
וירת תכנן שמודולה תהיה היורשת של פסקל. אך בנוסף לכך, מודולה תוכננה להיות שפת תכנות מערכות. וירת זיהה שבשפות תכנות מערכות יש תלות רבה בין התוכנה לחומרה, וכמעט תמיד הקוד נכתב באופן מותאם לחומרה מסוימת, מה שלא אפשר שימוש חוזר בקוד על מחשבים עם חומרה שונה באותו הזמן. על רקע מצב זה, וירת תכנן את מודולה כך שתאפשר הידור נפרד של יחידות קוד מקור על מנת לבודד את הקוד שתלוי במערכת מן הקוד המופשט שאינו תלוי במערכת. וירת ויתר על חלק מהמאפיינים של פסקל כשתכנן את מודולה. בנוסף, וירת תכנן שמודולה תהיה חוצת ארכיטקטורות וחוצת פלטפורמות ככל הניתן. כפי שמסתמן במודולה־2, חידושיה המרכזיים של מודולה על פני פסקל היו:
טיפוסי נתונים
מודולה הכירה רק בארבע טיפוסי נתונים בסיסיים: מספר שלם, ערך בוליאני (אמת או שקר), תו, ומערך סיביות. לא אופיין מספר ממשי ולא אופיין טיפוס נפרד למחרוזות בשפה, אך היה ניתן ליצור מחרוזת באמצעות מערך תווים. אין גישה למצביעים בשפה.
ריבוי תהליכים
כשפת תכנות מערכות, מודולה הציעה דרך ליישם בצורה נוחה. להכרזת תהליכים בשפה היה תחביר דומה לתחביר של שגרות, אם כי היה ניתן להגדיר תהליכים אך ורק ברמת הקובץ ולא באופן מקונן בתוך רכיבים אחרים. בשונה משגרות, תהליכים לא היו עוצרים את שאר התוכנה בזמן ריצה, אלא רצים באופן מקביל. היה ניתן להריץ תהליכים אך ורק מגוף, ולא בשום מקום אחר בקוד. בנוסף, מודולים ששיתפו נתונים בין התהליכים הוגדרו בעזרת המילה. מודולים מסוג זה יצרו תור לכל משתנה בתוכם כדי למנוע מצב שבו שני תהליכים או יותר היו ניגשים לקרוא או לכתוב באותו משתנה באותו הזמן. וירת המליץ נגד השימוש במשתנים כדי לסנכרן בין תהליכים, במקום זאת הוא עיצב בשפה אותות מיוחדים לניהול תהליכים מכל מקום בקוד. לאותות היה תחביר דומה לזה של קריאת שגרה. היו שני סוגי אותות: לעצירת תהליכים, ולהמשך תהליכים.
תחביר
התחביר של מודולה מורכב מפקודות אימפרטיביות. פקודות מופרדות בעזרת נקודה ופסיק, ולעיתים קרובות הן גם מכילות ביטויים שעוברים חישוב. פקודות וביטויים מורכבים מאסימונים שנוצרים מרצף תווי ASCII. אסימונים מוכרים מייצגים בין היתר מילים שמורות, ערכים, מחרוזות, הערות, מזהים (שמות של משתנים, קבועים, שגרות, ומודולים), פעולות, ופיסוק.
מילים שמורות
למודולה היו 35 מילים שמורות.
פקודות וביטויים
בדומה לשפות תכנות אחרות, פקודות במודולה אפשרו תכנות אימפרטיבי בכך שהן הורו בקרת זרימה והקצאת ביטויים לתוך משתנים, בעוד שהביטויים עצמם היו רצפים של פעולות ואופרנדים שעוברים חישוב לפי סדר פעולות מתמטי, או סדר פעולות שהמתכנת היה מגדיר בעזרת סוגריים עגולים. מודולה הכירה בתשע סוגי פקודות:
קבועים
מודולה אפשרה למתכנת להכריז ערכים קבועים. ערכים אלה אינם משתנים במהלך התוכנית. קבועים הוגדרו בשפה באמצעות מזהה והסימן  ולאחריו הערך (הערך יכול להיות גם מבנה נתונים ולא רק ערך בסיסי).
משתנים
הכרזה של משתנה נעשתה בעזרת הסימן  כשמשמאל שם המשתנה, ומימין טיפוס המשתנה.
בקרת זרימה
מהיותה שפת תכנות מבנית, חלק מסוגי הפקודות היו יכולות להכיל בתוכן תת-פקודות. לדוגמה, תנאי  היה יכול להיות מוכל בתוך תנאי   אחר, שגם הוא היה יכול להיות מוכל בתוך לולאת , וכך בעצם הייתה נוצרת בקרת זרימה. במודולה, הסימן נקודה ופסיק  הפריד בין פקודות והגדיר את סדר הביצוע בתוכנית.
לולאות
מודולה הציעה שלוש סוגי לולאות:,  , ו־. כמו בשפות אחרות, הלולאות  ו־  היו תלויות בתנאי כלשהו. לעומת זאת, בלולאת  נדרשה יציאה ידנית באמצעות הפקודה   בתוכה. בלולאת, כל עוד התנאי מתקיים, הלולאה תמשיך לחזור על עצמה. דוגמה ללולאת : בלולאת , הבדיקה נעשית בסוף המחזור, והמחזור הראשון מתקיים ללא תנאי. התנאי לעצירה צריך להתקיים על מנת שהלולאה תיעצר. דוגמה ללולאת :
תנאים
הפקודה  אפשרה בקרת זרימה לפי תנאים. אם התנאי הראשון נכשל, ניתן לשרשר מספר תנאים נוספים אחריו בעזרת, ומצב ברירת מחדל באמצעות. תחביר של תנאי מלא היה נראה כך:
ניתוב מקרים
הפקודה  הייתה מחשבת ביטוי כלשהו ואז מבצעת קטע פקודות בהתאם לתוצאה. הקטעים סומנו בעזרת ערך קבוע או ערך מפורש.
תחום שדות רשומה
הפקודה  מקבלת רשומה והופכת את השדות שלה לזמינים בתוך הבלוק שלה בלי הצורך להקליד בכל פעם את הכתובת המלאה של השדה עם השם של הרשומה.
מבני נתונים
מודולה הכירה בשני מבני נתונים יסודיים: מערך ורשומה.
מערך
מערך הוגדר בשפה בעזרת המילה השמורה, לאחריו טווח האינדקסים, ולאחר מכן טיפוסיות המערך. לדוגמה, מחרוזת באורך 80 תווים הוגדר כך: בנוסף, מערך רב ממדים הוגדר באמצעות רשימה של טווחים. לדוגמה, עמוד באורך 256 שורות שבכל אחת מהן יש 80 תווים הוגדר כך: גישה לתוך מערך הייתה מתבצעת בעזרת זוג סוגריים מרובעים  ובינם האינדקסים מסודרים ברשימה לכל ממד.
רשומה
רשומה הוגדרה בשפה בעזרת המילה השמורה  ואז רשימת השדות והטיפוסיות שלהם (הסימן נקודה ופסיק   הפריד בין השדות). לדוגמה: גישה לתוך שדות ברשומה הייתה מתבצעת באמצעות נקודה.
טיפוס נמנים
טיפוסי נמנים הוגדרו בשפה בעזרת זוג סוגריים עגולים   ובתוכם רשימת מזהים מופרדים עם פסיק.
מודולים
תוכניות במודולה היו בנויות מרכיבים שעברו הידור נפרד זה אחר זה לפי קשר התלות בינם, רכיבים אלו כונו "מודולים" או בעברית "פירקנים." מבנה המודול הוא גם השלד הבסיסי של כל קובץ קוד מקור בשפה. הקטע הבא מתאר את מבנה המודול במודולה. בסוף מודול תמיד מופיעה נקודה.
תנועת המוסר
תנועת המוסר היא תנועה שייסד הרב ישראל ליפקין מסלנט במזרח-אירופה באמצע המאה ה-19 במטרה לפעול באופן ציבורי למען תיקון המידות. הרב ישראל מסלנט פעל בקרב הציבור הרחב. תלמידיו הפיצו את משנתה בעיקר בישיבות הליטאיות ואף הקימו ישיבות משלהם. בין התלמידים נוצרו מספר זרמים. בעלי המוסר משמשים כמשגיחים בישיבות עד היום.
יסודות ועיקרי התנועה
תנועת המוסר קמה עקב מה שהיא ראתה כצמצום היהדות ונסיגה מדרך מקוריותה השלמה. תנועת המוסר רואה ביהדות תורה המשלימה את האדם בכל תחומי החיים: באמונת היהודי וההכרה באלוה, בהשקפת העולם ובמחשבה, בקווי אופי ותכונות נפש, בתיקון גדרי חוק ומשפט. אולם בפועל, יחס ההמונים אל היהדות היה כאל דת פולחנית, העומדת על מספר מסוים של מצוות עשה ולא תעשה. חלקים גדולים מן התורה העוסקים בתיקון המידות וביחסים שבין אדם לחברו הוזנחו, אף על פי שהם משמשים כבסיס לכל המצוות והמעשים. גם עיקר תלמודו של העם היה נתון ברובו לדינים ה'דתיים' שבתורה, וכמעט ללא התייחסות לחלקים שלמים בתורה, כגון לימוד ספרי היראה, עבודה על מידותיו של האדם ועיסוק לא רק בצד הטכני של קיום המצוות אלא גם בצד המחשבתי-אמוני שלהן. התנועה יצרה שיטות חינוכיות להשתלמות האדם.
שלמות התורה
תנועת המוסר נלחמה במקיימי מצוות היהדות לחצאין, כלומר בשמירת מצוות ידועות בלבד, ובהפליה בין מצווה למצווה ובין עבירה לעבירה. התנועה לימדה שעל היהודי שומר התורה להרחיב ולהשלים את קיום כל התורה, הן מצוות שבין אדם למקום והן שבין אדם לחבירו, הן מצוות שבמעשה והן במחשבה, באיברים ובחושים. כשם שנזהרים מחילול שבת, איסור חמץ ומאכילת טרפות, כך יש להזהר מכעס ולשון הרע, הלבנת פנים ונטירת איבה, גזל וכו'. כמו שמקיימים מצוות קריאת שמע ותפילה, ציצית והנחת תפילין, תקיעת שופר וארבעת המינים, כך יש לקיים מצוות אהבת רעים ורדיפת צדק, הליכה בדרכי ה' ועשיית הישר והטוב, צדקה, גמילות חסדים וכו'. אם מהדרים במצה שמורה, סוכה נאה ואתרוג מהודר, כמו כן יש לדקדק במסחר הגון, בשיחה מכובדת ומנומסת ובהארת פנים לכל אדם.
שלמות המעשים
תנועת המוסר התנגדה לקיום המעשים והמצוות כ'מצוות אנשים מלומדה' מתוך שגרתיות, ללא כוונה ומחשבה. התנועה קראה למעשים מתוך כנות ואמת, בהירות מחשבה ורגש פנימי.
שלמות האדם
תנועת המוסר רואה את מטרתה של התורה ואת תכליתו של האדם בשלימות האישית: שלימות הדעות והמידות, וחינוך האדם למוסריות. מעלות אלה לא נקנות בלימוד או בהסכמה בלב בלבד, אלא בעמל ובהתאמצות מרבה, עד ההגעה לקניינן המוחלט.
את יסודות אלה לא כיוונה תנועת המוסר רק כלפי המון העם הפשוט, אלא גם לתלמידי החכמים, שגם הם אינם חסינים מפני המידות הרעות, וזקוקים גם הם לשפר את מידותיהם תדיר, ולתקן דעות משובשות ומעשים רעים.
הרקע להקמת התנועה
את ראשיתה של התנועה תלה מחוללה הרב ישראל ליפקין מסלנט במורו ורבו רבי יוסף זונדל מסלנט שהיה מגדולי תלמידיו של רבי חיים מוולוז'ין. רבי יוסף זונדל, הייתה דמות נחבאת אל הכלים, שרבים לא הכירוהו אך לפי דברי תלמידיו היה דמות מוסרית משכמה ומעלה. סביבו בישיבת וולוז'ין התקבץ חוג מוסרי שניתן לראות בו גלגול ראשוני של תנועת המוסר. יש הטוענים כי במידה רבה, צמחה 'תנועת המוסר' כתגובה להשכלה ולתנועת החסידות.
הדור הראשון
מחולל התנועה היה תלמידו של רבי יוסף זונדל, רבי ישראל מסלנט. הוא קיבץ סביבו בקובנה קומץ תלמידים והדריכם בעבודת המוסר, והם שהקימו את הדור הבא של ישיבות המוסר ברחבי מזרח אירופה.
כמו אנשי מוסר שקדמו לו, האמין גם הרב ישראל בלימוד ספרי מוסר מסוגים שונים. אולם הוא טען שלא די בכך כדי להניע את האדם לקיים את כל המצוות כראוי, כולל מצוות שישנה נטייה לזלזל בהן, כמו מצוות שבין אדם לחברו. לכן הוא טען שעל האדם לחדור אל מעבר לצד השכלי, אל תוך "הכוחות הכהים" שבנפשו (מושג שנלקח ככל הנראה מכתבי עמנואל קאנט). הדרך לכך היא "לימוד מוסר בהתפעלות", תוך חזרה על משפטי מפתח ובניגון מתאים, עד שיחדרו הדברים לתוך טבעו של האדם. פרקטיקה נוספת שפיתח הרב ישראל היא הקמת "בתי מוסר" המיועדים למטרה זו של לימוד מוסר בהתפעלות.
הדור השני והלאה
תלמידיו של רבי ישראל פיתחו אסכולות שונות בנוגע לדרך החינוך הראויה לבניין הנפש והמידות:
ההתנגדות לתנועת המוסר
בתגובה התפרסם בעיתונות מכתב תמיכה בתנועה שכותרתו "למען האמת!", ובו נאמר שהטענות נגד אנשי תנועות המוסר משוללות יסוד. חתמו עליו רבי יוסף שלופר, רבה של סלונים; רבי אליהו דוד רבינוביץ' תאומים (האדר"ת), רבה של מיר; רבי יצחק יעקב ריינס, רבה של לידא; רבי חיים לייב רוטנברג, רבה של סטאוויסק; רבי יוסף דוד רובינשטיין, רבה של הורודישץ' ורבנים נוספים שהשתתפו בכנס למען התנועה בברנוביץ'. למכתב צורפה גם חתימתם של רבי יחיאל מיכל עפשטיין, מחבר "ערוך השלחן", ושני רבנים נוספים.
הרב דב כץ, מתלמידיו של הסבא מסלובודקה (רבי נתן צבי פינקל) פרסם מונוגרפיה בת חמישה כרכים על התנועה. בכרך נפרד, שאינו כלול בסדרה, מתואר 'פולמוס המוסר'. לפולמוס היו שני שלבים. בשלב הראשון, שהתרחש בעיקר בסוף המאה התשע עשרה, התנהל מאבק סוער עם חדירת לימוד המוסר לישיבות ליטא. מאוחר יותר הותקפה תנועת המוסר באופן עיוני יותר, על ידי רבנים חשובים כמו החזון איש והרב סולובייצ'יק.
כיום אין כמעט זכר לאותה מחלוקת. כמעט בכל הישיבות ישנו סדר מוסר (מלבד ישיבות בריסק).
22 מייל
22 מייל (באנגלית: Mile 22) הוא סרט מתח ופעולה אמריקאי משנת 2018 בכיכובם של מארק וולברג, ג'ון מלקוביץ' ולורן כהן.
עלילה
בתחילת הסרט פשטו ג'יימס סילבה (וולברג), איש מבצעים באגף לפעולות מיוחדות של ה-CIA ששירת קודם לכן בסיירת חיל הנחתים, וצוותו על בית בלב פרבר בארצות הברית ששימש כבסיס מבצעים ליחידה של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי. הצוות של סילבה פועל תחת חדר מבצעים של הסוכנות ששם הצופן שלו הוא תצפית-על" עליו מפקד סוכן בכיר המכונה "אמא" (מלקוביץ'). הצוות של סילבה הרג את כלל הסוכנים הרוסים, ובהם את בנה הצעיר של בכירה בשירות הביטחון הפדרלי.
כעבור שישה-עשר חודשים, במדינה בדרום מזרח אסיה (שזהותה לא מוזכרת בסרט) מוטל על סילבה וצוותו להעביר בבטחה עריק בשם לי נור, שוטר מיחידת העילית למבצעים מיוחדים של משטרת המדינה, שבידיו מידע מסווג וסודי שאותו ימסור רק כאשר יגיע בבטחה למטוס חילוץ שיפנה אותו מהמדינה. מפקד המשטרה החשאית של המדינה ואנשיו מנסים לסכל את בריחתם של נור, סילבה והצוות לאורך 22 המיילים שמפרידים בין שגרירות ארצות הברית למסלול ההמראה שאליו יגיע מטוס הפינוי. עד מהרה מתברר לסילבה ולצוות שהם נקלעו למזימה סבוכה ושהדברים אינם כפי שהם נראים.
דוד קסל
דוד קסל (בגרמנית: David Cassel; 7 במרץ 1818 – 22 בינואר 1893) היה היסטוריון יהודי-גרמני ותאולוג יהודי.
ביוגרפיה
קסל נולד בגרוס גלוגאו, עיר בשלזיה הפרוסית שהייתה בה קהילה יהודית גדולה. אחיו הצעיר, זליג קסל, המיר את דתו לנצרות והתפרסם כחוקר בשמו החדש פאולוס סטפנוס קסל. דוד קסל סיים את לימודי בגימנזיה המקומית.
קסל החל ללמוד באוניברסיטת ברלין שם שמע הרצאות של המזרחן יוליוס היינריך פטרמן, הפילוסוף פרידריך אדולף טרנדלנבורג (Friedrich Adolf Trendelenburg) והפילולוג פיליפ בק (Philip Boeckh) ואחרים. הוא שמר על קשרי ידידות קרובים עם משה שטיינשניידר ופאול דה לגארד. בזמן שלמד באוניברסיטה הוא פרנס את עצמו במתן שיעורים. משום שסבל ממחסור ועוני נעשה מאוחר יותר אחד המייסדים של the Hilfs-Verein für Jüdische Studierende - חברת עזרה לסטודנטים יהודים בברלין.
קסל התחיל את הקריירה האקדמית שלו בחיבור הדוקטורט שלו, "Die Psalmenüberschriften", שפורסם ב-"Literaturblatt des Orients", לייפציג 1840. הוא נסמך לרבנות ב- 1843 מרבי יעקב יוסף אטינגר ומזכריה פרנקל, אבל לא שימש אף פעם כרב בפועל. עם זאת, מסר דרשות על פרשת השבוע בבית הספר לבנים מדי שבת בבוקר. דרשותיו קובצו לספר Sabbath "-Stunden zur Belehrung und Erbauung", ברלין, 1886. ב-1846 מונה קסל למנהל מוסד חינוכי בשם "Dina-Nauen-Stift". בתפקיד זה החזיק עד 1879. בנוסף היה גם מורה לדת בשנים 1850–1851 בבית ספר קהילתי לבנות ומ-1852 עד 1857 בבית ספר יהודי לבנים. ב-1872 כשנוסד בית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין נבחר קסל כאחד המרצים בו. הוא נפטר בברלין.
חיבוריו
קסל כתב ספרים רבים ורבי ערך וכן מאמרים רבים לכתבי עת יהודיים. חלק מחיבוריו נכתב למטרות חינוכיות, כמו הדרשות שנזכרו לעיל.
הוא ערך, הוסיף מבואות והערות לכמה חיבורים מדעיים.
לבסוף יש להזכיר שקסל, עוד בהיותו צעיר, הגה את הרעיון שצריך להוציא לאור אנציקלופדיה יהודית שתכלול כל מה שקשור ליהדות. הוא פרסם, בעזרתו של משה שטיינשניידר תוכנית לאנציקלופדיה כזו (Plan der Real-Encyclopädie des Judenthums), קרוטושין 1844 אבל היות שמדעי היהדות היו רק בתחילת הדרך אי אפשר היה לבצע את התוכנית.
לקריאה נוספת
S. Hochfeld, David Cassel, Gedenk-Rede auf Seinen Heimgang, Berlin, 1894;
נחום לוין
נחום (ניומה) לוין (8 ביוני 1905 - 8 ביוני 1967) היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל.
חייו
לוין נולד ברוסיה, בה למד בגימנסיה מקומית והיה חבר מרכז הסתדרות ”החבר”. לאחר מאסרו על ידי השלטונות הסובייטיים, עלה בשנת 1924 לארץ ישראל. הוא למד הנדסת בניין בטכניון והיה יו"ר אגודת הסטודנטים. של המוסד. בשנים 1924–1931 שימש מפקד פלוגה בארגון ההגנה ובמקביל החלה פעילותו במסגרת התנועה הרוויזיוניסטית.
בשנים 1955–1965 כיהן לוין כחבר הכנסת מטעם התנועה. בכהונותיו, מהכנסת השלישית ועד לתום הכנסת החמישית, היה חבר ועדת הכספים.
לוין עמד בראש אגודת יצרני העץ ונבחר לחבר נשיאות התאחדות בעלי התעשייה בישראל.
יחסי אזרבייג'ן–אנגולה
יחסי אזרבייג'ן–אנגולה כוננו באופן רשמי ב-1 בדצמבר 1994.
ב-31 באוקטובר 1994 מונה אלקסן פולוקוב לשגריר אזרבייג'ן באנגולה. ב-6 בפברואר 2009 ביקר שגריר אנגולה באזרבייג'ן סמואל טיטו ארמנדו באזרבייג'ן על מנת להציג את כתב האמנתו לנשיא אזרבייג'ן.
סיפור מלכותי
סיפור מלכותי (בדנית: En kongelig affære) הוא סרט דרמה היסטורית דני העוסק בסיפורה של קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, אשר נישאה לכריסטיאן השביעי, מלך דנמרק. הסרט סוקר את נישואיהם הכושלים, את הרומן של קרוליין עם רופא החצר יוהאן פרידריך שטרואנזה, ואת הרפורמות הנאורות ששניהם ניסו להעביר בדנמרק.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-85. הוא גם היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-70.
עלילה
בשל מחלת הנפש של כריסטיאן, הממלכה מנוהלת בידי המועצה המלכותית, שנשלטת ללא עוררין בידי הרוזן ברנסטורף, בעוד כריסטיאן משמש כחותמת גומי. שטרואנזה מושפע עמוקות מהוגי הנאורות, ואינו שבע רצון מהמצב הימי ביניימי של דנמרק. קרוליין משכנעת אותו להשתמש בהשפעתו על כריסטיאן כדי להתחיל לשנות את פני הממלכה. שטרואנזה מצליח לגרום לכריסטיאן להוציא כמה צווים חשובים, אולם שליטתו המוחלטת של ברנסטורף במועצה מונעת ממנו לקדם חוקים נוספים. שטרואנזה משכנע את כריסטיאן להעניק לו מקום במועצה, אולם עוד בטרם מצליח כריסטיאן להורות על כך, ברנסטורף מורה לעצור את שטרואנזה ולהגלות אותו מדנמרק. כריסטיאן, שרואה את חברו הטוב ביותר נלקח ממנו, מפטר על אתר את ברנסטורף ואת כל חברי המועצה. הוא מעניק לשטרואנזה עוד ועוד סמכויות, והופך אותו לשליט היחיד בממלכה. שטרואנזה מקדם רפורמות נאורות, ומקצץ בתקציבי האצולה והצבא. השינויים באים מהר מדי, והעם הדני זועם עליו.
קרוליין יולדת בת בשם לואיזה אוגוסטה. אף על פי שכריסטיאן משוכנע שהיא בתו שלו, קרוליין יודעת שהיא למעשה בתו של שטרואנזה. השמועה על יחסיהם של קרוליין שטרואנזה דולפת, וכומר החצר אובה הויג-גילדברג כורת ברית עם המלכה יוליאנה, אמו החורגת של כריסטיאן, במטרה להפיל את שלטונו של שטרואנזה. הם מנצלים את העובדה ששטרואנזה ביטל את הצנזורה כדי להפיץ בדנמרק פמפלטים המגנים את שטרואנזה ומציגים אותו כנבל המנצל את תמימותו של המלך. פושטת השמועה ששטרואנזה רצח את המלך, והמונים צובאים על הארמון בדרישה לראות את כריסטיאן. גילדברג משכנע את מפקד המשמר המלכותי כי שטרואנזה מתכנן קיצוץ נוסף בתקציבי הצבא, והוא מורה על חייליו לפתוח את השערים בפני האספסוף. שטרואנזה מבקש מכריסטיאן לצאת אל ההמונים ולהרגיע אותם, אולם הוא נלחץ ומסתגר בחדרו. בסיוע חיילי המשמר, גילדברג ויוליאנה נכנסים אל החדר ומכריחים את כריסטיאן לחתום על צו המורה להשליך את שטרואנזה למאסר ולגרש את קרוליין מהממלכה.
קרוליין נשלחת לגלות בגרמניה, ונאסר עליה לחזור לדנמרק או לראות את ילדיה עד סוף חייה. שטרואנזה מושלך לכלא ועובר עינויים. הוא נאלץ להודות ביחסיו עם המלכה וב"בגידתו" בכריסטיאן, ונגזר עליו עונש מוות. כריסטיאן רוצה להעניק לו חנינה, אולם גילדברג מרמה אותו ומקדים את יום ההוצאה להורג. ראשו של שטרואנזה נערף, וכריסטיאן נתקף בדיכאון עמוק. בסוף הסרט נאמר שבנה של קרוליין, פרדריק, עלה לשלטון לאחר מות אביו, ובשנות שלטונו הארוכות הצליח להפוך את דנמרק למדינה נאורה, והרחיק לכת בחזונו אפילו יותר משטרואנזה.
דער עמעס
דער עמעס (נהגה "דֶר אֶמֶס"; "האמת" בהברה אשכנזית ובאורתוגרפיה הסובייטית של היידיש) היה עיתון סובייטי ביידיש שיצא לאור במוסקבה משנת 1918 ועד 1938.
היסטוריה
"דער עמעס" הוצא לאור ביוזמת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ונוהל בידי הייבסקציה, הזרוע היהודית של המפלגה. ה"יבסקציה" ראתה ביידיש את לשונם של המוני היהודים (בעוד העברית נתפשה כשפת האליטה הרבנית ומקושרת לדת ולריאקציה), ולכן ביקשה לטפח תרבות פרולטרית-לאומית יהודית ביידיש שתדבוק בתכנים סוציאליסטיים. כחלק מתהליך זה עודדו השלטונות הוצאת עיתונים ביידיש, בהם "דער עמעס" שיצא במוסקבה, ו"דער שטערן" ("הכוכב") שיצא בחרקוב.
מועצות בודהיסטיות
המועצה הבודהיסטית השנייה (383 לפני הספירה)
העדויות ההיסטוריות למה שמכונה "המועצה הבודהיסטית השנייה" נובעות בעיקר מהוינאיה הקוני של זרמים שונים בבודהיזם. ברוב המקרים, הרשומות נמצאות בסוף החלק 'סקאנדהאקא' של הוינאיה. בעוד שאין הסכמה על נקודות שונות, הטקסטים השונים מסכימים באופן כללי על המתואר להלן.
דער עמעס
היסטוריה
העיתון שימש את המפלגה להפצת תעמולה קומוניסטית בקרב יהודי ברית המועצות, כנגד התנועות האידאולוגיות היריבות, כמו הציונות והבונד. הוא האשים את "הציונים הבורגנים" בהפצת רעיון הלאומיות היהודית כפעילות שעוררה תגובות אנטישמיות, ובפסילת ה"מנטליות הגלותית" כדי לעודד יהודים להגר מרוסיה לארץ ישראל. כותבי העיתון פנו לכל מגוון האוכלוסיות היהודיות בברית המועצות בכוונה לחנך ולהפנות אותם לאורח החיים היהודי החדש שאימצו, ולשם כך תקפו את כל מי שעמד בדרכם - מורי עברית, מנהיגים ומוסדות דתיים, והדת היהודית עצמה. בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים הרוסית הקדיש העיתון טור קבוע לתיאור הרעב, האלימות והרדיפות שהיו מנת חלקם של היהודים תושבי העיירות בתחום המושב לשעבר, באשמת כוחות "ריאקציוניים" ו"קונטר-רבולוציוניים", ועודדו אותם לתמוך במפלגה הקומוניסטית כדי לזכות בהגנתה ובסיועה.
מועצות בודהיסטיות
המועצה הבודהיסטית השנייה (383 לפני הספירה)
100 (או 110) שנים לאחר הניבאנה של הבודהה, נזיר בשם יאסה, בזמן ביקורו בואסאלי, הבחין בכמה נוהגים נרפים בקרב הנזירים המקומיים. ניתנת רשימה של 10 נקודות. הראשונה שבהן היא שהנזירים בואסלי, המכונים ואג'יפוטטקאים, הסכימו לקבל כסף. כאשר יאסה סירב ללכת בנוהג זה, התפרצה מחלוקת משמעותית. הואג'יפוטטקאים העמידו אותו לדין, והוא הגן על עצמו על ידי ציטוט בפומבי של מספר פסקאות מהקאנון הפאלי המוקיעות את השימוש בכסף בידי נזירים. כדי ליישב את העניין, הוא אסף את תמיכתם של נזירים מאזורים אחרים, בעיקר מהדרום והמערב. קבוצה של נזירים הסכימה ללכת לואסאלי כדי ליישר את ההדורים. לאחר תמרונים רבים, התקיימה פגישה, בה נכחו 700 נזירים. הוקמה וועדה של 8 נזירים, כדי לשקול את הנושא. הוועדה הורכבה מ-4 נזירים מקומיים ו-4 "מערביים"; אבל חלק מהמקומיים שוכנעו מראש ובסתר לצד ה'מערבי'. הוועדה פסקה כנגד נזירי הואג'יפוטטקא. היא הציגה ממצאים אלו לאספה, אשר הסכימה פה אחד. רשומות האספה נגמרות בנקודה זו.
דער עמעס
היסטוריה
העיתון נאבק נגד אנטישמיות בברית המועצות ומחוץ לה, ועם עליית היטלר לשלטון בגרמניה הוקיע שוב ושוב את משטרו הגזעני.
"דער עמעס" השתמש בכתיב היידי הסובייטי המתוקנן החדש וכל המילים שמקורן בעברית אויתו אחרת, ללא אותיות מנצפ"ך סופיות ועוד. הדבר נעשה הן על מנת להסיר כל זכר לשפה זו, שנחשבה ל"שפה ריאקציונית" מהיותה קשורה לדת ולציונות; והן כדי להקל על דור שלא היה מסוגל לקרוא את המילים העבריות ונזקק לאיות אחיד ותקני עם אותיות אהו"י. כך למשל נכתבו בעיתון מילים כמו "קלייקוידעש" ("כלי קודש"), "קידעשאשעמ" (קידוש השם), "באל-טפילע ומאגיד" (בעל תפילה ומגיד) ועוד. הכתיב "עמעס" עצמו הוא גרסה יידישיסטית של הכתיב העברי התקני, "אמת".
מועצות בודהיסטיות
המועצה הבודהיסטית השלישית (בסביבות 250 לפני הספירה)
בניגוד בולט לתעוד האחיד של המועצה השנייה, ישנם תעודים לגבי כמה 'מועצות שלשיות' אפשריות. הגרסאות השונות משתמשות כדי לתת תוקף רשמי יותר לייסוד של זרם זה או אחר.
דער עמעס
היסטוריה
עורכו הראשון של "דער עמעס", משנת 1918, היה שמעון דימנשטיין. ב-1921 עבר תפקיד העורך לידי משה ליטווקוב, שמילא אותו עד שבתקופת הטיהורים הגדולים סר חינו בעיני הממשל. הוא הודח מהתפקיד באוקטובר 1937, נעצר והוצא להורג שבועות אחדים לאחר מכן. ב-1938 נסגר העיתון בידי השלטונות.
מועצות בודהיסטיות
המועצה הבודהיסטית השלישית (בסביבות 250 לפני הספירה)
לפי הפרשנות והכתבים של זרם הטהרוואדה, המועצה הבודהיסטית השלישית כונסה על ידי המלך המאורי אשוקה (260-218 לפני הספירה) בפאטליפוטרה (כיום פטנה) תחת הנהגתו של הנזיר מוגאליפוטה טיסה. מטרתה הייתה לטהר את התנועה הבודהיסטית, במיוחד מפלגים אופרטוניסטים שנמשכו לחסות המלכותית. המלך שאל את הנזירים החשודים מה לימד הבודהה, והם טענו שהוא לימד נקודות השקפה כמו אטרנליזם (העבר, העתיד וההווה אמיתיים באותה המידה), וכו'. נקודות השקפה אלו הוקעו על ידי הטקסט ברהאמגאלה סוטה. המלך שאל את הנזירים ההגונים, והם אמרו שהבודהה היה 'מורה של אנליזה' (ויבהג'אוואדין), תשובה שקיבלה את אישורו של מוגאליפוטה טיסה. המועצה המשיכה לסקור את הטקסטים פעם נוספת, והוסיפה את הספר של מוגאליפוטה טיסה, הקאטהוטהו, דיון בין כמה נקודות מבט בודהיסטיות מנוגדות שכיום נמצאות באבהידהמה פיטאקה, החלק השלישי של הקאנון הפאלי.
כמו כן, נשלחו שליחים לארצות שונות כדי להפיץ את הבודהיזם. שליחים אלו הגיעו אפילו עד ממלכות יוון במערב (במיוחד הממלכה השכנה היוונית-בקטרינאני, ואולי אפילו רחוק יותר על פי הכיתוב שאשוקה השאיר על עמודי אבן). על פי פראולנר (Frauwallner, 1956) חלק משליחים אלה אחראים לייסודן של אסכולות בכמה חלקים של הודו: מאג'האנטיקה היה המייסד של הסארוואסטיואדינס (Sarvastivādins) הקשמירי; יונאקה דהמאראקהיטה היה אולי המייסד של האסכולת הדהרמהגופטאקה (Dharmaguptaka ); מהאדווה שנשלח לארץ מאהיסה היה אולי המייסד של המהיסאסקאס (Mahisasakas); וכמה מורים אחרים נדדו להימלאיה שם ייסדו את זרם ההימוואטה (Haimavata). שרידים של חלק מהנזירים האלה נחפרו בוודיסה (Willis, 2001). המסיונר המפורסם ביותר ועיקר העניין עבור ההיסטוריונים הטהרוודים האלה הוא מהינדה, שנסע לסרי לנקה שם הוא ייסד את הזרם שמוכר לנו כיום כטהרוואדה.
מועצת הבודהיזם הטהרוואדי ב-1954
המועצה הבודהיסטית השישית התכנסה ביאנגון ב-1954, 83 שנים לאחר המועצות הבודהיסטיות החמישית, שהתקיימה במנדליי. כנס המועצה השישי נפתח ב-17 במאי 1954 ונמשך שנתיים. הכנס נחתם בוסאק, ב-24 במאי 1956. המועצה השישית נתמכה על ידי ממשלת בורמה בראשות ראש הממשלה או נו, בודהיסט אדוק. הוא אישר את בניית פגודת הקאבה איה (Kaba Aye) ואת המהפאסנה גוה (Mahapasana Guha) או "המערה הגדולה" שבה התכנסה המועצה. כנס המועצה הבודהיסטית השישית נועד בין היתר, לזכור ולהזכיר את המערה בה התקיימה, לפי האמונה הרווחת המועצה הבודהיסטית הראשונה, זמן קצר לאחר מותו של הבודהה במאה החמישית לפני הספירה. המערה הגדולה נחצבה בתוך סלע שניבנה באופן מלאכותי. לצורך הבניה השתמשו ב-12,000 טון של מלט וב-380 טון של פלדה. למערה יכלו להיכנס 7,500 צופים, בנוסף על 2,500 נזירים שהגיעו מרחבי העולם הבודהיסטי כדי להשתתף במהלך מושב המועצה ביקר של או נו בישראל, ראש ממשלת החוץ הראשון שעשה זאת, וזכה לביקור של משה דיין. דוד בן-גוריון היה אמור לבקר מאוחר יותר והוא ואו נו פיתחו מערכת יחסים חמה, כאשר בן-גוריון בילה שבוע במדיטציה במקדש בודהיסטי. כמו במועצות הקודמות, מטרתה של המועצה השישית הייתה לאשר ולשמר את הדהאמה והווינאיה האמיתיים. במהלך השנתיים שבהן התכנסה המועצה, נבחנו הטיפיטקה (Tipitaka) והספרות הקשורה אליה בכל השפות בקפידה עם כל חוסר עקביות שצוין ותיקונים. לאחר שהמועצה אישרה רשמית את כתבי הקודש, המכסים 52 חיבורים ב-40 כרכים, הם הוכנו להדפסה בכל שפה בדפוסים מודרניים. עבודתה של מועצה זו הייתה הישג ייחודי בהיסטוריה הבודהיסטית. המועצה הגיעה לסיומה עם עליית הירח המלא בערב ה-24 במאי 1956, יום השנה ה-2500 להשגת ההארה והחופש של הבודהה מהקיום הפיזי ומייסוריו.
זהות (מתמטיקה)
במתמטיקה, זהות היא שוויון בין שני ביטויים שמתקיים לכל הצבה של ערכים במקום המשתנים בכל אחד מהביטויים. מקובל לסמן זהות על ידי סימן שוויון עם שלושה קווים: \equiv.
למשל השוויון הוא דוגמה לזהות ידועה בין מספרים, שכן השוויון מתקיים לכל בחירה של ערכים מספריים שיוצבו במקום x ו-y. זהות זו נכונה גם במבנים אלגבריים כלליים יותר, כגון בחוגים חילופיים, אולם היא למשל אינה נכונה באלגברת הקווטרניונים של המילטון.
חוסני א-זעים
חוסני א-זעים (בערבית: حسني الزعيم, תעתיק מדויק: חסני אלזעים; 1897 – 14 באוגוסט 1949) היה קצין צבא ומדינאי סורי, אשר כיהן כנשיא סוריה במשך 137 ימים בשנת 1949, לאחר שתפס את השלטון בהפיכה צבאית - הראשונה מסוגה בסוריה והשנייה בעולם הערבי לאחר ההפיכה של בכר צדקי בעיראק בשנת 1936.
זהות (מתמטיקה)
זהויות לא חייבות לכלול משתנים; ישנן זהויות המייצגות שוויון בין קבועים. דוגמה לזהות כזו היא זהות אוילר:.
חוסני א-זעים
שנותיו הראשונות
זעים נולד בעיר חלב למשפחה דמשקאית מבוססת ממוצא כורדי. הוא שירת בצבא האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-1918 ערק והצטרף למחתרת הערבית האנטי-טורקית והיה לקצין בצבא הערבי של שריף חוסיין, שליט מכה.
ב-1918 הובסה האימפריה העות'מאנית וזעים פרש מהחיים הציבוריים. הוא שב לזירה בשנית ביולי 1920 בעקבות הכיבוש הצרפתי שהוחל בסוריה, כשהוא משמש כקצין ב"צבא הלבאנט" שהקימו הצרפתים בסוריה ובלבנון. הוא רכש השכלה צבאית בצרפת ובשנת 1939 נמנה עם תומכי המשטר הנאצי בגרמניה. הוא העריץ את אדולף היטלר ובמהלך מלחמת העולם השנייה כרך עצמו בברית עם משטר וישי בצרפת, בראשותו של מרשל אנרי פיליפ פטן. ב-1941 לחם זעים לצד כוחות וישי כנגד תנועת צרפת החופשית בראשות הגנרל שארל דה גול; תפקידו היה לארגן את פעילות הגרילה נגד הכוחות הפולשים.
זהות (מתמטיקה)
המשתנים בזהות לא חייבים לייצג מספרים. למשל כללי דה מורגן הם זהויות בהם המשתנים מייצגים פסוקים לוגיים או קבוצות.
חוסני א-זעים
שנותיו הראשונות
משהובסו אנשי וישי בסוריה הורה דה גול על מעצרו של זעים, בין היתר גם באשמת שחיתות. זעים נותר בכלא עד לשחרורו ביום הכרזת העצמאות הסורית, ב-17 באפריל 1946. בנצלו את קשריו עם ראש הממשלה לשעבר ג'מיל מרדם ביי, הצליח זעים להיכנס לשורות הצבא הסורי ולהתקדם בסולם הדרגות, עד כי בשנת 1947 מונה למפקד המשטרה הסורית. במאי 1948, לאחר כישלונו של הרמטכ"ל הסורי עבדאללה עטפה בקרבות מלחמת העצמאות, החליפו זעים ונטל את הפיקוד על הצבא הסורי. במסגרת הסכמי שביתת הנשק עם ישראל, הציע א-זעים ליישב 300,000 פליטים פלסטינים בצפון סוריה באזור המיועד לפיתוח כלכלי - זאת במסגרת הסכם שלום בין הצדדים.
תפיסת השלטון
הכישלון הסורי במלחמת העצמאות המיט זעזוע כבד על הקצונה הסורית. זעים האשים את נשיא המדינה, שוכרי אל-קוותלי, בניהול כושל של ענייני המדינה והובלת המלחמה, ואילו קוותלי בתורו האשים את זעים בכשלים פיקודיים שהביאו להפסד במלחמה. קוותלי אף האשים קצינים המקורבים לזעים בשחיתות ובשלשול משאבי הצבא לכיסיהם, ועצר לפחות שניים מהם באשמת שחיתות. היה זה ביטוי לחוסר האמון הבסיסי שחשו קוותלי ובכירים סורים רבים כלפי מהימנותו הפוליטית של הצבא. מאידך, כעסו של זעים כלפי קוותלי גבר בעקבות הביקורת הנוקבת שהוטחה בו ובאנשיו על ידי שר ההגנה חאלד אל עזם וסגנו פייצל אל עסלי.
כשהוא נשען על תמיכתם של קציני הצבא, ובסיוע ארגון ה-CIA והנספח הצבאי האמריקני בדמשק סטיבן מיד, חוסני א-זעים ביצע הפיכה צבאית ב-30 במרץ 1949. זעים יידע את הבריטים בדבר כוונתו לבצע הפיכה, וככל הנראה גם את הצרפתים. הללו היו נכונים לסייע לו, מתוך תקווה שייצב את השלטון במדינה, יפעל לסיום הסכסוך הישראלי-ערבי ובסופו של דבר יקרב את סוריה למערב; ככלות הכל, האמריקנים חששו כי חולשת המשטרים הערביים תביא לדריסת רגל סובייטית במזרח התיכון, ולכן ביקשו להחליפם במנהיגים חזקים, חילוניים ולכאורה פרו-מערביים כדוגמת חוסני א-זעים.
כהונתו כנשיא
ממשלות לבנון, ערב הסעודית ומצרים קיימו כולן קשרים הדוקים עם הנשיא לשעבר קוותלי, ונציגיהן סירבו להכיר בהפיכתו של זעים ובתוצאותיה. ואולם משפתח זעים במשא ומתן מדיני עם עיראק, שנתפס כנכונות מצידו לאבד את המדינה הסורית לדעת ולכונן איחוד סורי-עיראקי, עמדותיהן של מצרים וערב הסעודית השתנו באחת: עתה הסכימו להכיר בממשלת זעים בתנאי שקוותלי ישוחרר מכלאו. זעים נענה להצעה זו, שחרר את הנשיא לשעבר והגלה אותו למצרים.
קהיר וריאד הכירו בממשלת זעים, ואף התחייבו לעבות את תמיכתן הפוליטית בה אם תחבור אליהן כנגד שאיפות שליטיהן ההאשמיים של ירדן ועיראק, אשר ביקשו לכונן ממלכה ערבית גדולה ומאוחדת תחת הכתר ההאשמי. זעים הסכים לכך, והורה על הפסקת הקשרים הדיפלומטיים בין סוריה לבין פייצל השני מלך עיראק ועבדאללה הראשון מלך ירדן, בנימוק לפיו שני השליטים מבקשים לקרוע שטחים מסוריה ולספחם לארצותיהם. זאת ועוד, זעים פעל נגד גורמים פרו-האשמים בסוריה, והאשים אותם בניסיון לחתור תחת המשטר הרפובליקני-לכאורה של סוריה ולכונן תחתיו מונרכיה. הוא סגר את הגבול עם ירדן, שינע כוחות צבא לגבול עם עיראק, ואיים במסיבת עיתונאים "לתלות את המלך עבדאללה בכיכר מרג'ה בדמשק!" כשהוזהר זעים על ידי ידידו, פארוק הראשון מלך מצרים, כי ארצות הברית ובריטניה אינן רואות בעין יפה את יחסו כלפי ההאשמים - בני בריתם העיקריים במזרח התיכון - וכי ייתכן שיפעלו נגדו, צחק בהשיבו כי יבקש את עזרת הסובייטים ויפתח במלחמת עולם שלישית שראשיתה בדמשק.
זעים פתח במהלך כהונתו בערוץ דיפלומטי חשאי עם מדינת ישראל ופעל לכינון הסכם שלום עמה. הוא הציע ליישב מחדש אלפי פלסטינים בסוריה (במחוז אל ג'זירה המרוחק שבצפון מזרח המדינה) ולפתוח שגרירות סורית בתל אביב, בתמורה לוויתור על מחצית הכנרת ולסיוע ישראלי בשיפור יחסיהן הכלכליים והמדיניים של סוריה וארצות הברית. הוא אף הציע להיפגש עם ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, אולם הלה סירב לבקשתו זו. אף על פי כן, ספק אם הדיונים היו מובילים לידי הסכמה; גם לו היה בן-גוריון נעתר לבקשתו של זעים, מספר ימים אחר כך תמה כהונתו של הרודן הסורי. זאת ועוד - נכונותו של זעים לפתוח במגעים עם ישראל הייתה מנותקת לחלוטין מהמגמה האנטי-ישראלית העזה בקרב דעת הקהל הסורית והערבית; לפיכך, ישנו קושי להאמין כי הסדר כלשהו ביוזמתו של זעים היה שורד לאורך זמן.
זעים פעל למתן זכות הצבעה לנשים בסוריה וכן שיפר התנאים באוניברסיטת דמשק, הגדול והחשוב במוסדות ההשכלה הגבוהה בסוריה. הוא ראה עצמו כחלוץ המודרנה, בבחינת מוסטפא כמאל אטאטורק סורי, ואסר על חבישת התרבוש (פז) בטענה כי מדובר בסממן עות'מאני מיושן. בנוסף אסר מאות פוליטיקאים והוציא ארבעים ושישה עיתונים סורים מחוץ לחוק.
הנפילה
נפילתו של זעים נגרמה במידה רבה בעקבות ההקצנה ברודניותו ובפער שנוצר בינו לבין הרחוב הסורי. ואולם הזרז העיקרי לאובדן שלטונו היה ככל הנראה אחריותו למותו של אנטון סעאדה, מייסד המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית (פ.פ.ס). ביוני 1949 נמלט סעאדה לסוריה כדי להתחמק מעונש המוות שנגזר עליו בביירות, לאחר שפרסם ברבים את משנתו בדבר חזון "סוריה הגדולה", הכולל סיפוח של לבנון לסוריה. זעים קיבל אותו בזרועות פתוחות והבטיח לתמוך בו במאמציו להפיל את ממשלת לבנון בראשותו של ריאד א-סולח; ככלות הכל, זעים לא סמך כלל על מנהיגי לבנון במשך כל תקופת שלטונו, והיה משוכנע כי סולח חותר תחתיו ונגדו.
סעאדה החל במאמציו לפעול נגד משטרו של סולח, בהאמינו כי הוא נהנה מתמיכתו של זעים. אלא שהרודן הסורי הגיע זה מכבר לידי הסכם חשאי עם סולח, לפיו משטרו יהנה מתמיכה לבנונית בתמורה להסגרתו המיידית של סעאדה. וכך, ב-8 ביולי נחטף סעאדה בהוראתו של זעים והוסגר לרשויות הלבנוניות, שהוציאוהו להורג עוד באותו היום.
מותו של סעאדה עורר את חמתו של סאמי חינאווי, קצין צבא בכיר ואיש המפלגה הלאומית הסורית. חינאווי גייס את תמיכתם של עמיתיו, ובקיץ 1949 ביצע הפיכה צבאית והדיח את זעים מהשלטון. זעים וראש ממשלתו, מוחסין אל ברזי, נעצרו והוצאו להורג בידי כיתת יורים ב-14 באוגוסט 1949.
קרייזלר טורבין קופה
קרייזלר טורבין קופה (באנגלית: Chrysler Turbine Coupe) היא מכונית קופה, אשר הורכב בה מנוע טורבינה מונע על ידי טורבינת גז, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית קרייזלר אשר יוצרה בין אוקטובר 1963 - לאוקטובר 1964.
את מנועי הטורבינה ייצרה קרייזלר משנת 1962.
סך הכול יוצרו 55 יחידות.
Foxy Lady (אלבום)
Foxy Lady (בעברית: ליידי פוקסי) הוא אלבום האולפן השמיני של זמרת הפופ האמריקנית, שר. האלבום יצא לאור ב-10 ביולי 1972, על ידי חברות התקליטים קאפ ו-MCA רקורדס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Living in a House Divided" ו-"Don't Hide Your Love".
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-43 במצעד הבילבורד 200.
ליגת ה-ABA
ליגת ה-ABA (בשמה המלא: American Basketball Association) הייתה ליגת כדורסל מקצוענית בארצות הברית אשר נוסדה ב-1967, ולמעשה חדלה מלהתקיים לאחר שהתאחדה עם ליגת ה-NBA בשנת 1976.
ליגת כדורסל הנושאת שם זהה קמה בשנת 1999, אך זו אינה קשורה לליגה המקורית.
היסטוריה
ליגת הכדורסל המקצועני הבכירה בארצות הברית של שנות ה-60 הייתה ה-NBA. הליגה, שבאותה תקופה מנתה 10 קבוצות, מיאנה לצרף מועדונים חדשים והעמידה דרישות גבוהות בפני מצטרפים פוטנציאלים. מקימי ליגת ה-ABA היו אנשי עסקים שראו בערים בעלות תרבות ספורט ואמצעים לכלכל קבוצת כדורסל מקצועני פוטנציאל עסקי בלתי ממומש. הם חברו יחד והקימו ליגה חדשה שהיוותה אלטרנטיבה לליגת ה-NBA הוותיקה יותר. בעלי הקבוצות בליגת ה-ABA קיוו למשוך צופים ולגרוף רווחים אך גם, בסופו של דבר, לכפות איחוד על ליגת ה-NBA העשירה יותר.
הליגה החדשה קידמה עצמה כגרסה מהירה, צבעונית ונוצצת יותר של הכדורסל הסטנדרטי, וכללי המשחק שרווחו באותה תקופה עודכנו לתועלתה. כדור המשחק הרשמי שנבחר היה אדום-כחול-לבן (במקום החום המסורתי), הוסף קו שקליעה ממנו שווה שלוש נקודות (שלשה) והותרה השחלה של הכדור לסל (הטבעה) שהייתה אסורה עד אז. מלבד העונה האחרונה טרם האיחוד עם ה-NBA, הונהג גם שעון זריקות של 30 שניות במקום 24 שניות ב-NBA. במהלך כל עונה נערך משחק האולסטאר של ה-ABA, שהציג את השחקנים המצטיינים בליגה.
המערב הישן של אמריקה
המערב הישן של אמריקה (באנגלית: American frontier, מילולית: "הסְפר האמריקאי") הוא מונח תרבותי־היסטורי המתייחס לאזור הממוקם במערב אמריקה הצפונית, על פי רוב במערב ארצות הברית. האזור יושב בתקופת הזמן מאמצע המאה ה־19, בייחוד מהתקופה שקדמה למלחמת האזרחים ועד לסופה. הביטויים המערב הישן והמערב הפרוע מתייחסים לחיים מעבר לרצועת הספר, שלא הייתה מיושבת על ידי מתיישבים אירופאים. טרמינולוגיה זו עשויה למקם את הרקע הרבה לאחור, עד לתקופה הקולוניאלית האמריקאית, אך בדרך כלל כוונתה לציין את השנים המאוחרות של המאה ה־19 ואת האזורים שמערבית לרצועה שבין דקוטה הצפונית לטקסס, ועד לאוקיינוס השקט.
ליגת ה-ABA
היסטוריה
בשנותיה הראשונות אומנם סבלה הליגה משיעורי נוכחות נמוכים באולמות אך עם השנים, הודות לסגנון המשחק החופשי של ה-ABA והשיפור המתמיד באיכות הכדורסל, החלה הליגה לצבור פופולריות בקרב הצופים. התחרות בין הליגות על צופים וחוזי שידור הובילה למאבק על גיוס מיטב הכדורסלנים. ליגת ה-ABA אף הסירה את האיסור שטבע ה-NBA על גיוס שחקני תיכון ושחקני מכללות פעילים. מאבק זה סייע להגדלת התחרותיות בענף והוביל בסופו של דבר לשיפור ניכר בתנאי העסקה של הסגל המקצועי בענף, בהם שחקנים ושופטים.
המערב הישן של אמריקה
סקירה
היבטים רבים של חיי המערב הישן תוארו ברומנטיות יתרה. במערבון אופייני, המערב הישן הוא נוף צחיח מיושב בידי ארכיטיפים רבים, ובהם: עימותים נוצרו בדרך כלל ועדיין מתרחשים, על מקורות מים, כיוון שאדמה ללא מים ערכה מועט במדינות המערב הצחיחות. תקופת הבהלה לזהב במערב הישן הובילה לנדידה קדחתנית של עובדים לאזורי הספר בעקבות גילויים של זהב בכמויות מסחריות. בהיסטוריה של ארצות הברית וקנדה, התרחשו מספר גלים של בהלה לזהב בשלהי המאה ה־19, כמו בסיירה נבדה ובפרייזר קניון.
ליגת ה-ABA
היסטוריה
מחסור בחוזי שידור טלוויזיוניים והפסדים כספיים כבדים חרצו את דינה של ליגת ה-ABA כגוף עצמאי, והיא התמזגה סופית לתוך ה-NBA ב-1976.
המערב הישן של אמריקה
היסטוריה – המערב הישן במציאות
דמויות, אירועים ואתרים מסוימים שהתקיימו, הם חלק ממארג ההיסטוריה האמריקאית והפולקלור שלה.
ליגת ה-ABA
פרסים עונתיים
(*) חלקו בפרס.
קבוצת כל הזמנים של ה-ABA
בשנת 1997, במלאת 30 שנה להקמת הליגה, נבחרה "קבוצת כל הזמנים של ה-ABA" שהורכבה מ-30 השחקנים הטובים והמשפיעים ביותר לאורך 10 שנות קיומה. רשימת השחקנים התפרסמה ב-23 באוגוסט 1997, בעיר אינדיאנפוליס, במהלך טקס איחוד יוצאי ליגת ה-ABA. מלבד קבוצת כל הזמנים, נערכו הצבעות לשחקן ולמאמן המצטיינים של ה-ABA בכל הזמנים. בתואר השחקן המצטיין זכה שחקן וירג'יניה סקוויירס וניו יורק נטס ג'וליוס ארווינג, ובתואר המאמן המצטיין זכה בובי "סליק" לאונרד, מאמנה של אינדיאנה פייסרס.
המערב הישן של אמריקה
אזור הספר לפני תחילת המאה ה־19 ורכישת לואיזיאנה
לפני תחילת המאה ה־19, היו האזורים שממערב למיסיסיפי מיושבים בעיקר על ידי אינדיאנים. מגוון השבטים הילידים בצפון אמריקה התפרשו החל מהמערב התיכון ועד לחוף המערבי. התקיימו רשתות סחר שהתמשכו מערבה עד להרי הרוקי, צפונה עד לימות הגדולות ודרומה עד למפרץ מקסיקו. הקיאווה (Kiowa) ושאר שבטי המישורים, יורשי התרבות האמריקאית העתיקה, אכלסו את המישורים הגדולים. הם חיו, נדדו וצדו בין נהר המיסיסיפי להרי הרוקי ומגבולה הצפוני של מקסיקו עד לתוך מחציתה של אלברטה שבקנדה. שבטי המישורים העיקריים היו הדקוטה (Dakota), הבלקפוט, השאיין, הלקוטה והקומאנצ'י. חיות בר היו מצויות בשפע וכללו עדרי באפלו עצומים. בדרום־מערב ארצות הברית אכלסו האפאצ'י והנאוואחו את האדמות הפוריות היבשות.
בשנת 1541 חצה פרנסיסקו וסקס דה קורונדו את הנהר ארקנסו וסייר במרכז שטחה של ארצות הברית לעתיד.
בשנים 1769–1770 יצאה משלחת פורטולה מבאחה קליפורניה, חקרה את שטח צפון קליפורניה עד מפרץ סן פרנסיסקו וייסדה את היישובים הספרדיים הראשונים באזור (סן דייגו ומונטריי), אשר הובילו להקמת פרובינציית אלטה קליפורניה ("קליפורניה עילית)" כחלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה.
ב־1776 שימש שביל חואן באוטיסטה דה אנסה (Juan Bautista de Anza Trail) את אנסה המפקד וקבוצה של כמעט 300 מתיישבים, חיילים ובני משפחותיהם כדי לחצות את מדבריות סונורה וקולורדו בחיפוש אחר חיים טובים יותר לאורך גבולה של האימפריה הספרדית.
רכישת לואיזיאנה ב־1803 הרחיבה את הגבול המערבי של ארצות הברית.
הסיירים והציידים המוקדמים
בין חלוצי המגיעים למערב היו לואיס וקלארק. משלחת לואיס וקלארק (1804–1806) הייתה המסע המסודר הראשון של מתיישבים אירופאים מעבר לגבול המערבי, אל חוף האוקיינוס השקט ובחזרה. אחרים היו ציידים הרפתקנים. פיתוח האזור נעשה במקביל להתפתחות צירים אשר הובילו את המהגרים אליו. במקביל, ארצות הברית הגבילה את שטחי ההתיישבות של שבטי האינדיאנים.
צירים, דרכים ונתיבים
ב־1840 נעשה שימוש בציר אורגון גם כדי לפתח מסלול דרומי יותר, לכיוון קליפורניה. באותן שנים החלה הגירה המונית לקליפורניה: כ־250,000 איש ניסו את מזלם במציאת זהב באזור, או הקימו בו חוות. הבהלה לזהב בקליפורניה (1848–1858) החלה לאחר גילוי של זהב ליד סקרמנטו, קליפורניה. זמן לא מועט לאחר מכן, מהגרים החלו לזרום בהמוניהם לצפון קליפורניה, כששיאה של התופעה ב־1849. הבהלה לזהב בקליפורניה ופיתוח האזור שלחוף האוקיינוס השקט פיתחה ציר נוסף, "הפוני אקספרס" שנסע מסיינט־ג'וזף שבמיזורי לסקרמנטו, דרך יוטה, נברסקה, וקנזס. הציר היה פעיל בין אפריל 1860 ואוקטובר 1861.
טריטוריה אינדיאנית
טריטוריה אינדיאנית הייתה השטח שנקבע לצדה של ארצות הברית לשימושם של האינדיאנים. הגבולות הכלליים נקבעו בשנת 1834 באמצעות חוקי המגע עם האינדיאנים, שהועברו בקונגרס האמריקאי והסדירו את היחסים בין האינדיאנים לשאינם אינדיאנים. אלו היו טריטוריות בלתי מאורגנות שהוקמו עבור הילידים האמריקאים, בניגוד לטריטוריות המאורגנות שיושבו בידי הלבנים, אנשי מזרח אמריקה ואשר הקונגרס האמריקאי החיל עליהן את חוקי היסוד.
חלוצים ומתיישבים אחרים
דייבי קרוקט היה חבר קונגרס מטנסי שתמך בזכויותיהם של הפולשים לקרקעות המערב. ב־1835, לאחר שהובס בבחירות אמר, "אתם יכולים כולכם ללכת לעזאזל ואני אלך לטקסס". הוא הצטרף למהפכה הטקסנית. בנובמבר 1835 עזב את טנסי ועבר לטקסס. ב־14 בינואר 1836 קרוקט ו־65 גברים אחרים הושבעו לממשלה הזמנית של טקסס. כתמורה הובטחו לכל אחד מהם בערך 19 קמ"ר (4,605 אקרים) אדמה. ב־6 בפברואר 1836 קרוקט ובערך 12 גברים שנותרו, הגיעו לסן אנטוניו דה בקסר.
קרוקט השתתף בקרב אלמו (23 בפברואר – 6 במרץ 1836) והיה אחראי על הגנת הגדר המערבית בחזית הקפלה. הכוחות הטקסנים שמנו 180 עד 250 לוחמים, הוכרעו בידי 1,300 עד 1,600 חיילים מקסיקנים. ישנה מסורת שקרוקט נהרג במהלך הקרב עצמו. אך מיומנו השנוי במחלוקת של José Enrique de la Peña שנחשף ב־1955, נראה שייתכן שהיו כששה טקסנים ששרדו את הקרב וביניהם כנראה קרוקט. הם נלקחו כשבויים בידי הגנרל המקסיקני מנואל פרננדז קסטרילון והוצאו להורג בפקודתו של נשיא מקסיקו הגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה. שתי הדעות נהנות מתמיכה בין היסטוריונים.
קייל מקג'י התפרסם בתור "הפתי הזקן והמטורף" של המערב הפרוע. הוא היה מראשוני המתיישבים בקליפורניה ונאהב כדמות אב על ידי כל מי שפגש בו. מקג'י בלה חלק גדול מחייו בחיפוש הזהב של קורטז האגדי, בלי להיות מודע לכך שקורטז שהה בעיקר באזורי אריזונה ומקסיקו. מקג'י מצא באקראי מרבץ זהב שהצית פרץ של מתיישבים למה שנעשה האזור הגדול של סן פרנסיסקו.
1849–1865
הבהלה לזהב של קליפורניה הייתה הבהלה לזהב של 1848–1858, סוג של היסטריה המונית, שהוצתה בעקבות גילוי זהב סמוך לסקרמנטו שבקליפורניה. התקופה מאופיינת בהגירה המונית דרך המערב הישן לעבר צפון קליפורניה. זו הייתה בין תקופות ההגירה החשובות ביותר בהיסטוריה האמריקאית והיא הובילה להפיכתה של קליפורניה למדינה. שיא הבהלה היה בשנת 1849 והמהגרים של אותה תקופה נודעו כאנשי 49 (49ers).
בין אנשי 49 היה ג'ושוע אברהם נורטון (Joshua Abraham Norton), שב־1849 היגר מדרום אפריקה לסן פרנסיסקו, לאחר שקיבל במתנה מאביו 40,000 דולר, כנראה בירושה. במהלך השנים הבאות הוא הספיק לצבור כסף רב ולהפסיד את כספו וב־1859 לאחר שאיבד את יכולתו הכלכלית, הכריז על עצמו כעל "קיסר ארצות הברית ומגינה של מקסיקו" ונודע כהוד מלכותו הקיסר נורטון הראשון. לא היה לו כוח פוליטי והשפעתו התקיימה רק ככל שהסובבים אותו החליטו לרצותו. הוא טופל בסן פרנסיסקו בצורה מכובדת ומטבע שהונפק בשמו כובד על ידי המוסדות שבהם היה רגיל לבקר.
בתקופה זו חיו כמה מגיבורי המערב הפרוע אשר הפכו מאוחר יותר לדמויות היסטוריות, כמו ביל היקוק הפראי. ב־1855 הוא היה נהג כרכרות בצירי סנטה פה ואורגון. כישוריו בקרבות ירי הובילו לכינויו. הוא חי תקופה בחבל ג'ונסון שבקנזס ומאוחר יותר היה שוטר עירוני בנברסקה. הוא התפרסם כאשר לכד לבדו את אנשי כנופיית מק'קנלס תוך שימוש בתחבולה. בכמה אירועים אחרים, היקוק התעמת עם כמה גברים והרג אותם אף על פי שנלחם לבדו.
באותה תקופה השתמשו גם בנתיב הפוני אקספרס מסנט ג'וזף במיזורי לסקרמנטו שבקליפורניה. אורכו של הנתיב היה 1,840 מילים והוא חצה את המדינות מיזורי וקליפורניה ואת אדמות טריטוריית יוטה, טריטוריית נברסקה וטריטוריית קנזס (כיום שוכנות שם המדינות: מיזורי, קנזס, נברסקה, ויומינג, קולורדו, יוטה, נבדה וקליפורניה). ציר זה היה פעיל אך ורק 18 חודשים, בין אפריל 1860 ואוקטובר 1861.
דודג' סיטי
מצודת דודג', קנזס, נוסדה בשנת 1864 ונפתחה בשנת 1865 כסנטה פה טרל קרוב לאתר הנוכחי של דודג' סיטי, קנזס (שנוסדה ביוני 1872). המצודה הציעה הגנה לקרוני רכבת ולשירות הדואר של ארצות הברית, ושירתה כבסיס אספקה לכוחות מזוינים שהועסקו במלחמות האינדיאנים.
The Frisco Shootout
1 בדצמבר 1884. איש החוק האגדי אלפגו בקה, עצר בפריסקו קבוצת בוקרים שיצרה מהומה וירתה בעיירה. לאחר איומים של החברים של הבוקרים שנעצרו, בקה נמלט ומצא מחסה בביתו של ג'רונימו ארמיג'ו. הבוקרים, שגילו את מיקומו, אספו קבוצה של כ־80 בוקרים, ותקפו את הבית. נורו כ־4000 כדורים על ביתו, ובסוף ההתקפה, הבית נראה כמו גבינה שווייצרית. באופן מדהים, אף אחד מהכדורים לא פגע בבקה. במהלך ההתקפה, בקה הצליח להרוג 4 מהבוקרים, ולפצוע 8 נוספים. לאחר 36 שעות, ההתקפה הסתיימה, כשלבוקרים אזלה התחמושת. בקה יצא מהבית ללא נזק. במאי 1885 בקה נאשם ברצח של אחד מאותם בוקרים. בקה נעצר, ושוחרר מהכלא באוגוסט 1885, לאחר שהביאו את הדלת מביתו של ארמיג'ן לאחר ההתקפה כראיה. בדלת היו יותר מ־400 חורים של קליעים.
מערבונים
החיים במערב הפרוע היוו השראה לסוגה (ז'אנר) שלמה של סרטים, מערבונים. סרטים אלה תרמו לא במעט למיתולוגיזציה של המערב הפרוע, בתוארם את מאבקם של אנשי החוק בפורעי החוק, או של המתיישבים הלבנים באינדיאנים, שתוארו במערבונים הקלאסיים כ"פראיים" וחסרי מוסר. במערבונים מאוחרים יותר נעשה שינוי בהצגת המתיישבים הלבנים ואנשי החוק כמסמלי המוסר והצדק. "מערבוני ספגטי", למשל, תיארו בדרך כלל את איש המערב הפרוע כ"מפסידן", כפושע קטן.
המערב הפרוע בתעשיית הגיימינג
סדרת משחקי הקונסולות Red Dead Redemption, מבית היוצר של סדרת המשחקים רוקסטאר מתארת את חייהם של פורעי חוק במערב הפרוע של סוף המאה ה־19 תוך שימוש נרחב בכל המאפיינים של המערב הפרוע שהוצגו גם בקולנוע – פורעי חוק, שריף ונתיניו, עיירות קטנות באמצע המדבר וכדומה. המשחק Red Dead Redemption 2 נחשב להצלחה מסחררת שהחיה את אותה רומנטיקה שגרמה להצלחתם של מערבונים רבים והחזיר אותם לאופנה.
בנוסף במשחק "Brawl stars" ישנם מספר דמויות שמקורן במערב הפרוע כמו Shelly, Colt, Spike, Belle ועוד.
מלחית האשלגנית
אחד מסימני ההיכר הידועים ביותר של המערב הפרוע, בעיקר בקולנוע, הוא שיח קוצני עגול, עף ומתגלגל ברוח, על רקע שממה (השיח המתגלגל ברוח נהפך לסימן ידוע לשממה וצחיחות). ישנן שתי טעויות בנוגע לזה:
זולטן קלוגר
זוֹלטַן (צבי) קלוּגֶר (בהונגרית: Kluger Zoltán; 8 בפברואר 1896 – 16 במאי 1977) היה צלם שפעל בארץ ישראל ובמדינת ישראל, ותיעד בתצלומיו את החיים בהן.
ביוגרפיה
זולטן קלוגר נולד בעיר קצ'קמט שבהונגריה בשנת 1896 להוריו, ברנרד ואמיליה. במלחמת העולם הראשונה שירת כצלם מוטס בחיל האוויר של אוסטריה-הונגריה וזכה במדליות הצטיינות על עבודתו המקצועית והנועזת. בסוף שנות ה-20 היגר לברלין בירת גרמניה, ועבד שם כצלם עיתונות. באפריל 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, הגיע לארץ ישראל כתייר, ואחר כך קיבל סרטיפיקט, בזכות התערבותו של משה שרת. בהמשך אותה שנה הקים נחמן שיפרין, שאותו הכיר קלוגר בברלין, את "החברה המזרחית לצילומים בשביל העיתונות" בתל אביב. בשנת 1934 הצטרף קלוגר לשיפרין, והיה לשותף וצלם ראשי בחברה.
קלוגר נישא לשרה (סרן ציטרום, 1902-1963), ולשניים נולד בן, פאול (8.8.1925-8.4.2009), שנשלח בתחילת שנות ה-50 מטעם חיל האוויר להשתלמות בארצות הברית ונשאר שם. ב-1958 היגרו גם קלוגר ואשתו לארצות הברית בעקבות בנם, וקלוגר פתח חנות צילום בניו יורק. במקביל התפרנס מצילום אירועים, בעיקר של הקהילה ההונגרית בניו יורק. זמן קצר לאחר הגעת הזוג לארצות הברית חלתה רעייתו ונפטרה והוא נישא בשנית לאירמה הגדוס בשנת 1965.
אמו של קלוגר ואחותו אלזה שרדו את השואה בהונגריה. האם נפטרה שם בשנת 1949 ואילו הבת, בעלה, בתם המשותפת, בעלה וילדיהם היגרו לארצות הברית בשנת 1956 והתיישבו בקליפורניה. קלוגר ואחותו חידשו את הקשר ביניהם. קלוגר נותר בארצות הברית עד מותו.