cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלמה בן חמו (קריית גת)
ביוגרפיה ופעילות
בשנת תשמ"ג התמנה לרבה של העיר קריית גת. החליף בתפקיד את קודמו הרב מרדכי אלמליח. באותה שנה הקים בקריית גת את ישיבת 'צבי ישראל' על שם הרצי"ה קוק שמנתה כמה עשרות בחורים ופעלה עד לשנת תשמ"ז.
משנת תשמ"ז ועד היום מתקיים כולל במקום שהרב בן חמו משמש כנשיאו ומעביר בו שיעורים באופן קבוע.
מכהן לצד עמיתו האשכנזי הרב משה הבלין. בנוסף מעביר שיעורי תורה בכל רחבי הארץ.
היה חבר בגוף הבוחר של הרבנים הראשים לישראל.
כמו כן, מספר פעמים היה שותף עם חברי תנועת "דרך אמונה".
נשוי ומתגורר בקריית ארבע. אב לשמונה בנות.
קישורים חיצוניים
האתר של הרב שלמה בן חמו
אל-בריה
אל-בריה (בערבית: البريّة) היה כפר ערבי בנפת רמלה, אשר שכן כ-5 קילומטר מדרום-מזרח לעיר רמלה, בסמוך לכפרים אל קובאב ואבו שושה, על הגדה המערבית של נחל גזר. הכפר נכבש ב-10 ביוני 1948, לפני ההפוגה הראשונה במלחמת העצמאות, לאחר שתושביו ברחו ממנו. הכפר נהרס לאחר מכן.
היסטוריה
אל-בריה נוסד בעשור השני של המאה ה-19 (1820) לערך על ידי שתי חמולות שגורשו מן הכפר הסמוך, אבו שושה, על אדמת פלחה ריקה. שטחו כ-2,700 דונם שלא חולקים לתת-חולקו. אולם הייתה חלוקה פנימית בין החמולות. עיבוד האדמה היה לפלחה בלבד ללא מטעים או כרמים. כל משפחה ישבה על מכסת קרקע ממוצעת של 100 דונם בערך, ואחוז קטן מהתושבים היו מחוסרי אדמה וחיו ועבדו כאריסים אצל בעלי האדמות. מרבית בתי הכפר נבנו מלבני טיט, חלקם נבנו מאבן והגגות מעץ. ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1863. ברשימת כפרים עות'מאנית מ-1870 מנה הכפר 20 בתים.
לחלק מאנשי הכפר היו אדמות נוספות שקנו בתחילת שנות הארבעים של המאה ה-20 בכפרים השכנים אל קובאב, ענאבה ורמלה.
דרך הכניסה הראשית לכפר הייתה מכביש יפו-ירושלים (דרך לטרון) אולם בכפר עברה גם דרך עתיקה שחיברה את הכפרים ענאבה ואבו שושה. מרבית התחבורה בכפר נעשתה בעגלות הרתומות לחמורים וגמלים. תושבי הכפר היו כולם פלאחים, אולם בכפר פעלו שלוש חנויות שבעליהן התפרנסו גם מעבודת אדמה. כמו כן פעלו בכפר שתי מדאפות (בתי אירוח), אחת לכל חמולה.
בכפר לא היה מסגד והתושבים התפללו בבית הספר. הכפר היה ידוע ככפר שקט שתושביו אינם מעורבים ואינם מעורים בפעילות לאומית או לאומנית, לתושביו לא היו קשרים עם יהודים, לא עם אנשי הווקף ולא עם אנשי הצבא. בכפר הייתה רמת פשיעה נמוכה, בעיקר סבלו תושביו מחברי כנופיה ערבית שגבתה דמי חסות. כנופיה זו נתפסה על ידי הבריטים
תושבים
בסקר הכפרים משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-510 תושבים. חמולת דאר איברהים מנתה 300 נפשות, בראשה עמד עמר חסן. חמולת דאר יוסף מנתה 200 נפשות, בראשה עמד חסן סלאמה.
מים
תושבי הכפר אגרו את מי הגשמים בבורות ושאבו אותם באמצעות דליים. איכותם הייתה בדרך כלל טובה. בנוסף, בשטח הכפר היו 2 בארות אבן.
חקלאות
לחלק מאנשי הכפר היו אדמות נוספות שקנו בתחילת שנות הארבעים של המאה ה-20 בכפרים השכנים אל קובאב, ענאבה ורמלה. קרקעות הכפר לא פותחו על ידי התושבים והם גם לא קיבלו הלוואות מממשלת המנדט לבצע פיתוח כלשהו. בכפר היו כ-40 ראש בקר, 20 פרידות ו-10 חמורים, לא היו מטעים בכפר (בשנת 1935 היו 17 דונם מטעים). ב-1943 כל הגידולים הם פלחה.
חינוך
בשטח בכפר היה בית ספר קטן אחד שנבנה ב-1940 על ידי ממשלת המנדט ואנשי הכפר. הלימודים החלו בו ב-1941. עם מורה אחד, בשם האשם אל-חאטיב, בוגר מוסד של הווקף במצרים. בבית הספר 50 תלמידים. בכפר לא היו תלמידים במוסדות חינוך של הווקף.
מוחתארים
חסן צאלח נבחר בשנת 1925 כמוחתאר. ב-1939 נבחר עמר חסן סלאמה לתפקיד. בנוסף היה ועד כפרי להערכת התבואות.
אחרית ימיו
במלחמת השחרור היו תושבי הכפר בדרך כלל אדישים לנעשה סביבם, אולם לאחר נפילת קיבוץ גזר השכן לידי הלגיון הירדני ב-10 ביוני 1948, פלשו רבים מתושבי אלבריה לבתי הקיבוץ, בזזו מכל הבא ליד והציתו את הבתים. החגיגה הסתיימה כעבור שעות אחדות כאשר נכבש הקיבוץ מחדש. אולם עם כיבוש גזר, חששן תושבי אלבריה מנקמה, אספו מטלטליהם בחיפזון ונסו על נפשם. שעות לאחר מכן, בערב אותו יום עם כניסת כח חטיבת לכפר, הכפר היה ריק מתושביו ונתפס בלא שנורתה ירייה אחת.
בתי הכפר שופצו על מנת לשכן בהם באופן ארעי את חברי גרעין ההתיישבות ארגון יעזק שהקימו את מושב עזריה, לאחר מכן שימשו הבתים כחומר גלם לבניה וסלילה. השרידים היחידים הקיימים במושב עזריה לכפר הערבי הם שני מבנים, האחד מבנה בטון המשמש כמחסן ועליו עדיין ניתן להבחין בפגיעות ירי, ומבנה עשוי אבן אשר ככל הנראה שימש כבית הספר של הכפר.
אלסנדרו מאנצ'יני
אלסנדרו מאנצ'יני (נולד ב-4 באוקטובר 1975) הוא פוליטיקאי סן מרינזי, הקפיטן העוצר של סן מרינו מחודש אפריל 2020 עד אוקטובר באותה השנה. מאנצ'יני שרת כקפיטן עוצר של סן מרינו יחד עם גרציה צפרני. בנוסף לכך שרת מאנצ'יני כקפיטן המחוז של סן מרינו בתקופה המקבילה בשנת 2007, יחד עם אלסנדרו רוסי.
מאנצ'יני הוא חבר במפלגת הסוציאליסטים והדמוקרטים של סן מרינו.
ימי אור האחרונים
אלתרמן נפטר ב-1970, בטרם סיים לכתוב את המחזה. באפריל 1980, דבורה גילולה הוזמנה למוסדו של נתן אלתרמן בידי הסופר והמתרגם מנחם דורמן, וערערו בשאלה האם ניתן להוציאו לאור. לאחר חודשים של "עבודה רצופה ומאומצת", המחזה יצא לאור בידי עמית בן יהודה, אילנה קדמי, הדסה מירקין ודבורה גילולה, אשר שיפצו ושיפרו את הטקסט, והספר יצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
היסטוריה
דורמן נתן ליצירה ולכל הקשור בה את השם "גלגמש", כי חלק גדול של חומק ההכנה עוסק בעלילות גילגמש, אך למעשה, בשלב מסוים זנח אלתרמן את עיגון היצירה בגילגמש והחליט כי גיבור המחזה יהיה המלך המחוקק אורנמו. אורנאמו, מלך אוּר, מנסה לבנות חברה חילונית, מתקדמת וצודקת. הוא מורד באלים ובכוהניהם ומתמודד עם הבעיות שנוצרו עם סילוק האלים. מפעלו נכשל ונתן אלתרמן מנסה לעמוד על סיבות כישלונה של המדינה החילונית הראשונה בהיסטוריה. הצופה (או הקורא) יבין דבר מתוך דבר, וישלים לעצמו את הנמשל. ״במידה שהדברים משל לזמננו״, כתב אלתרמן, "הרי המשל הוא גם המחשה, אפשרות לומר את הדברים מתוכם, מצד המשמעות שבהם."
אליס קפל
ביוגרפיה
קפל נולדה בקנט כבתו של ברונט. היא הייתה אחת מתוך עשרה ילדים שתשעה מתוכם הגיעו לבגרות. סבה מצד אמה היה מושל האיים היוניים שהיו בשליטה בריטית, היא גם הייתה בעלת קשרי משפחה לבית סטיוארט.
ב-1891 היא נישאה לג'ורג' קפל, בנו של רוזן אשר שירת בצבא הבריטי בזמן נישואיהם, נולדו להם שתי בנות. המחסור בכסף של בעלה הוביל אותה לנהל רומנים עם גברים עשירים יותר וזאת על מנת לשמור על סגנון חיים שהיה נהוג בחברה הלונדונית, חלק מבני משפחתה אף חשבו כי אחד ממאהביה הוא האב הביולוגי של בתה הבכורה.
היא נודעה בתפקידה כמארחת במהלך התקופה האדוארדית, ב-1898 היא פגשה את יורש העצר אדוארד והיא החלה לשמש כפילגשו, במהלך הביקורים של אדוארד בביתה בעלה עזב את הבית, רעייתו של אדוארד אלכסנדרה, נסיכת דנמרק, כיבדה את הקשר ביניהם ואף חיבבה את אליס, היא העדיפה אותה על פני המאהבת הקודמת שלו.
לאחר מותו של המלך היא ובעלה עזבו את בריטניה ושהו שנתיים במזרח הרחוק, במהלך מלחמת העולם הראשונה היא עזרה לחברה שלה לנהל בית חולים בבולון-סור-מר לחיילים שנפצעו. ב-1925 עברה להתגורר באיטליה.
קפל הייתה סבתא רבתא של קמילה, המלכה-רעיה של הממלכה המאוחדת.
הכנסה בעין
בחשבונאות הכנסה בְּעַיִן או הטבה בְּעַיִן היא הכנסה שאינה בכסף, אלא בשירותים או מצרכים. על פי עקרונות חשבונאיים מקובלים יש להכיר בהכנסה בעין על פי שוויה המוערך.
הכנסות בעין נפוצות בגופים הפועלים במגזר השלישי, שבו חלק ניכר מהפעילות נעשית על ידי מתנדבים, שעבודתם נחשבת כהכנסה בעין.
תגמול עובדים נעשה גם באמצעות הטבות בעין, כגון רכב צמוד, ביגוד, מגורים וכו'. הטבות אלה הן חלק מהכנסתו החייבת במס של העובד, ובישראל המס עליהן מחושב לפי הגבוה מבין העלות למעביד או מחיר השוק.
הכנסה בעין בשוק ההון
בשוק ההון הכנסה בעין היא אירוע שבו חברה ציבורית מעבירה לבעלי מניותיה נכס שאינו מזומן.
מיסוי אירוע של דיבידנד בעין זהה בדרך כלל למיסוי אירוע של דיבידנד במזומנים, ברמת בעל המניות. לחברה עצמה נקבעים כללים מיוחדים, מאחר שיש לקבוע את השווי ההוגן של המניות אשר לא חולקו בעין, כתוצאה מניכוי מס במקור, מאחר שהחברה אינה משלמת את מסיה במניות עצמן כי אם במזומן.
אלכסיה פוטיאס
אלכסיה פוטיאס אי סגורה (בקטלאנית: Alexia Putellas i Segura; נולדה ב-4 בפברואר 1994) היא כדורגלנית ספרדייה-קטלאנית המשחקת בעמדת הקשרית והקפטנית בברצלונה שבליגת העל הספרדית ובנבחרת ספרד. פטיאס, המכונה המלכה (La Reina), זכתה פעמיים בליגת האלופות, 7 פעמים באליפות ספרד, 7 פעמים בגביע המלכה הספרדי ובתארים קבוצתיים ואישיים רבים נוספים. בשנים ו- נבחרה לכדורגלנית השנה בעולם, כדורגלנית השנה של אופ"א וזכתה פעמיים בפרס כדור הזהב לנשים.
קריירת מועדונים
פוטיאס נולדה למשפחה אוהדת ברצלונה במולט דה ולס ונהגה ללכת עם אביה למשחקים. החלה לשחק כדורגל בגיל 6 בקבוצה מקומית, בגיל 11 הצטרפה לשנה לאקדמיית הנוער של ברצלונה ומגיל 12 שיחקה 4 שנים עם קבוצות הנוער של אספניול.
בגיל 16, בשנת 2010, ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הבוגרת של אספניול והייתה חלק מסגל הקבוצה שזכה בגביע המלכה הספרדי באותה שנה.
בשנת 2011 עברה לשחק בלבאנטה והרשימה כשכבשה 15 שערים ב-34 משחקים בעודה בת 17 בלבד.
בעונת 2012/2013 עברה לשחק בברצלונה ומאז מהווה את אחת השחקניות המשמעותית בקבוצה. זכתה עם הקבוצה ב-5 אליפויות ספרד, 6 גביעי המלכה בספרד ו-7 גביעי קטלוניה. החל משנת 2019 משמשת כקפטנית הקבוצה. בעונת הובילה את הקבוצה לזכייה הראשונה בתולדותיה בליגת האלופות, נבחרה לשחקנית השנה של אופ"א, זכתה בכדור הזהב לנשים ובתואר שחקנית השנה בעולם. גם בעונת  הובילה את הקבוצה לגמר ליגת האלופות, בו הפסידה לאולימפיק ליון, ובתום העונה זכתה בפעם השנייה ברציפות בתואר שחקנית השנה של אופ"א ובכדור הזהב לנשים.
ב-30 באפריל 2023 חזרה למגרשים כשעלתה כמחליפה בדקה ה-74 במשחק הליגה מול ספורטינג הולבה בו הבטיחה קבוצתה את אליפות הליגה הספרדית. בסיום אותה עונה זכתה עם קבוצתה בליגת האלופות ואף שותפה למספר דקות במשחק הגמר והייתה לזאת שהניפה את הגביע.
בנבחרת
בגיל 15 הצטרפה פוטיאס לנבחרת ספרד עד גיל 17 וזכתה איתה פעמיים ברציפות באליפות אירופה עד גיל 17.
בהמשך שיחקה גם בנבחרת עד גיל 19 ואף שימשה קפטנית הקבוצה כשהובילה אותה בשנת 2012 לגמר באליפות אירופה עד גיל 19, שם הפסידו לשוודיה.
ב-2013 זומנה לראשונה לנבחרת הבוגרת. מאז לקחה חלק באליפויות אירופה בשנים 2013 ו-2017 ואף במשחקי הגביע העולמי ב-2015 ו-2019 כשבאחרון העפילה עם הנבחרת לשמינית הגמר, הישג שיא של הנבחרת עד אותה נקודה. ב-2021 הוגדרה כאחת מ-3 הקפטניות של הקבוצה ובשנה זו גם רשמה את הופעתה ה-91 בנבחרת ובכך הפכה לשיאנית ההופעות בנבחרת ספרד.
ב-1 ביולי 2022 הפכה לשחקנית הראשונה בנבחרת ספרד שמשחקת 100 משחקים בנבחרת.
באימון האחרון של הנבחרת לפני אליפות אירופה בכדורגל נשים 2022, קרעה אלכסיה את הרצועה הצולבת בברך ובשל כך תעדר מהטורניר וכמו כן לפי הערכות תחמיץ את רוב עונת 2022/23.
תארים והישגים אישיים
במהלך השנים זכתה בתארים אישיים רבים כשהבולטים שבהם:
סטטיסטיקות
מקור: BDFutbol - SoccerWay.
יפעת גדות
יפעת גדות (נולדה ב-1963) היא משוררת ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
יפעת נולדה בגבעתיים. מגיל צעיר כתבה שירה. אך שיריה החלו להתפרסם רק בגיל מאוחר יותר בכתבי עת ובשלושה ספרים פרי עטה.
במשך כ-15 שנה סיקרה את תחום בריאות ורפואה באתר החדשות ניוז 1 וכיום משמשת בו כעורכת מאמרים וכתבות.
בעבר עסקה גם בעיצוב פנים ובשותפות עם אחותה ניהלה את "עיצוב בתקצוב", ואת "ריפרש" שעסקו בעיצוב פנים וייעוץ בתחום. בשנת 2022 הוציא המוזיקאי אילן וירצברג אלבום, שנקרא בשם ספרה "בתוך הרעש הגדול", עם שיר הנושא ושירים נוספים הכלולים בו.
גדות היא בתה של האמנית בלהה פרבר. היא חברה באגודת הסופרים, מתגוררת ברמת-גן, ואמא לשני ילדים.
גוד'מונדור קמבן
גוּדְ'מוּנְדוּר קַמְבַּן (באיסלנדית: Guðmundur Kamban; 8 ביוני 1888 – 5 במאי 1945) היה מחזאי וסופר איסלנדי.
ביוגרפיה
הוא נולד בחווה של ליטליבר (Litlibær) בגארד'סוקן (Garðasókn) באיסלנד, בן לסוחר ממשפחה איסלנדית ותיקה וידועה. הוא סיים את לימודיו ב, שם קיבל דוקטור לשם כבוד בספרות ובשפה. עוד במכללה, הוא מונה לעוזר עורך של העיתון הידוע ביותר באיסלנד, בעריכת ביורן יונסון. ב-1906 נחקרו יכולותיו העל-טבעיות על ידי האגודה הנסיינית שנוסדה על ידי : כבעל ראיה מרחוק, הוא הצליח לנחש את תוכנם של ספרים סגורים, וכסופר אוטומטי כתב יצירות כביכול מאת הנס כריסטיאן אנדרסן,, וסנורי סטורלוסון. אבל הוא איבד את יכולותיו כמדיום לאחר מחלה קשה.
בשנת 1908 הוא אימץ את שם המשפחה קמבן במקום שם הולדתו (Guðmundur Jónsson) ודגל בשינוי מוסכמות השמות באיסלנד.
ב-1910 המשיך לאוניברסיטת קופנהגן, שם התמחה בספרות וקיבל תואר שני.
ב-1914 פרסם את המחזה הראשון שלו, Hadda Padda שהומלץ על ידי גאורג ברנדס והוצג ב עם קמבן כעוזר במאי. מאוחר יותר התחתן עם שחקנית מההצגה, אוניטה איבר (Agnete Egeberg), ונולדה להם בת ב-1921.
הוא גם מחברם של רומנים היסטוריים רעננים ומלומדים המבוססים על הסאגות האיסלנדיות, כולל סקאלהולט (Skálholt, 4 כרכים; 1930–32), על בת בישוף שחיה באיסלנד במאה ה-17, ו"אני רואה ארץ גדולה ויפה" (Jeg ser et stort skönt land; 1936) על רקע ההיסטוריה של איסלנד במאה ה-11.
קמבן ביים מחזות, כתב רומנים והפיק סרטי קולנוע בקופנהגן עד 1934, אז עבר ללונדון. לאחר שלא מצא שם הצלחה, הוא עבר לברלין ב-1935 והתגורר שם עד 1938, אז חזר לקופנהגן.
מותו
ב-5 במאי 1945, כשהכוחות הגרמנים בדנמרק נכנעו, נרצח קמבן במסעדה בקופנהגן לעיני אשתו ובתו, על ידי פרטיזנים דנים. גופתו הוחזרה לאיסלנד והוא נקבר בטקס מכובד ברייקיאוויק. אף על פי שהיה ידוע לרשויות הדניות, שמו של הרוצח של קמבן מעולם לא נחשף בפומבי. במהלך הכיבוש הגרמני של דנמרק, קמבן קיבל מימון מחקר גרמני ונראה כמשתף פעולה למרות שחקירת משטרה לא מצאה עדות לכך שהוא בגד במחתרת הדנית.
במלאת 100 שנה להולדתו, הופק מחזהו שיש (Marmari), על ידי.
ב-1990 הוצבה לוחית לזכרו על קיר הבניין שבו נרצח ביוזמת אחותו, אבל ב-2021 היא הוסרה עקב דרישת דיירי הבניין.
יחסי ספרד–קנדה
יחסי ספרד–קנדה מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים בין קנדה לממלכת ספרד. שתי המדינות הן חברות הדדיות בנאט"ו, הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי והאו"ם.
היסטוריה
ביולי 1774, קצין הצי הספרדי חואן חוסה פרז הרננדס היה האירופי הראשון שנתקל בארכיפלג של היידה גוואי (שהיה ידוע בעבר כ"איי המלכה שארלוט") כשהיה בדרכו לאלסקה. לאחר ההפלגה הראשונית היו אמורים להתקיים מספר הפלגות ספרדיות נוספות לאורך חוף קולומביה הבריטית. בשנת 1789, ספרד הקימה שני יישובים בסנטה קרוז דה נוקה ופורט סן מיגל, שניהם ממוקמים בסאונד נוטקה. בתקופת האימפריה הספרדית ביבשת אמריקה שלטה ספרד בשטחים מהקצה הרחוק ביותר של אמריקה הדרומית ועד אלברטה וססקצ'ואן של ימינו. ביולי 1935 כוננו קנדה וספרד יחסים דיפלומטיים. בשנים 1936–1939 הסתבכה ספרד במלחמת אזרחים בין הפלג הרפובליקני לסיעה הלאומנית. קנדה, הייתה נייטרלית באופן רשמי במהלך הסכסוך, עם זאת, למעלה מ-1,700 קנדים התנדבו ונלחמו למען הסיעה הרפובליקנית בספרד. תחילה הצטרפו המתנדבים הקנדיים לגדוד לינקולן האמריקני (המכונה גם חטיבת אברהם לינקולן) ולגדוד ג'ורג' וושינגטון לפני שיצרו חטיבה קנדית בעיקר שכונתה גדוד מקנזי-פפינו (Mac-Paps). באותה תקופה, הפרלמנט הקנדי העביר את "חוק הגיוס הזר בשנת 1937", שאסר על השתתפותם של הקנדים במלחמות זרות. במהלך מלחמת האזרחים, כ-700 קנדים איבדו את חייהם בלחימה. בשנת 1938 הסיעה הרפובליקנית החלה להפסיד במלחמה. כמה לוחמים קנדים עזבו את ספרד וחזרו לקנדה לפני שהגנרל פרנסיסקו פרנקו נכנס למדריד וסיים את המלחמה באפריל 1939.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רשמיים מקנדה בספרד
ביקורים רשמיים מספרד בקנדה
יחסי סחר
בשנת 2014 הסתכם המסחר הכולל בין קנדה לספרד ביותר משני מיליארד דולר. היצוא של קנדה לספרד כולל: מטוסים וחלקים, עפרות ואפר, דגנים, ציוד מכונות ומוצרים הקשורים לאנרגיה. הייצוא של ספרד לקנדה כולל: מוצרים פרמצבטיים, דליקים, נפט ומינרלים, משקאות וציוד אלקטרוני. חברות רב-לאומיות קנדיות כמו בומברדיה בע"מ, בלקברי ותומסון רויטרס פועלות בספרד ואילו חברה רב-לאומית ספרדית זארה פועלת בקנדה. בשנת 2014 סיכמו קנדה והאיחוד האירופי (כולל ספרד) הסכם על הסכם סחר חופשי המכונה "הסכם כלכלה ומסחר מקיף (CETA)".
נציגויות דיפלומטיות
ספרד מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה ו-7 קונסוליות בהליפקס, מונטריאול, קוויבק, סנט ג'ונס, טורונטו, ונקובר וויניפג. מאידך, קנדה מחזיקה שגרירות במדריד ו-2 קונסוליות בברצלונה ומלאגה.
רונאן פארו
רונאן פארו (באנגלית: Satchel Ronan O'Sullivan Farrow; נולד ב-19 בדצמבר 1987) הוא עיתונאי אמריקאי, עורך דין, ויועץ ממשלתי לשעבר. הוא בנה של השחקנית מיה פארו והקולנוען והשחקן וודי אלן.
תחילת דרכו
פארו נולד בניו-יורק לשחקנית מיה פארו ולבמאי וודי אלן. משפחת אביו היא יהודית, ואילו מוצא אמו ממשפחה קתולית. אחד משמותיו הפרטיים, סאטצ'ל, הוא על שמו של שחקן הבייסבול הידוע סאטצ'ל פייג', שם נוסף, או'סאליבן, הוא לכבודה של השחקנית מורין או'סאליבן, סבתו מצד אימו. הוא ידוע באחד משמותיו, רונאן. הוא קיבל את שם משפחתה "פארו" כדי שלא לשאת שם חריג, שעה שגדל בביתה. ב-2013, מיה פארו, העלתה אפשרות כי הזמר והשחקן פרנק סינטרה יכול להיות אביו הביולוגי של רונאן.
כילד, פארו קפץ כיתות בבית הספר ועשה חלק מלימודיו בתוכנית לילדים מחוננים. כנער צעיר, בן 12, הוא החל לימודיו בקמפוס סיימונס רוק של מכללת בארד וסיים לימודיו בקמפוס המרכזי של המכללה עם תואר ראשון בפילוסופיה בגיל 15, בכך היה לבוגר הצעיר ביותר של מוסד לימודים זה. ב-2009, הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת ייל, ולאחר מכן התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק.
שירות ציבורי
בין 2001 ל-2009, הוא שימש דובר נוער ל-UNICEF, כשהוא משמש מעין פרקליטם של נשים וילדים במשבר מתמשך בדארפור שבסודאן. הוא מסייע באיסוף תרומות והופיע בפני ארגונים שונים בארצות הברית המסייעים לאומות המאוחדות. במהלך עבודתו זו, הוא גם נסע יחד עם אמו לדרפור. אמו, מיה פארו, המשמשת שגריר של רצון טוב של UNICEF. אף לאחר סיום עבודתו באומות המאוחדות הוא תמך בהגנה מיוחדת לפליטי דרפור. בעקבות ניסיונו בעבודה בסודאן, פארו פעל במסגרת ארגון "רשת התערבות ברצח עם".
במהלך היותו תלמיד בבית הספר למשפטים של ייל, פארו התמחה במשרד עורכי הדין Davis Polk & Wardwell, אחד ממשרדי עורכי הדין הבינלאומיים הידועים בעולם, ובמשרדו של היועץ המשפטי של ועדת החוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית, תוך התמקדות במשפט בינלאומי בתחום זכויות האדם.
בשנת 2009, פארו הצטרף לצוות ממשלו של הנשיא ברק אובמה כיועץ מיוחד לעניינים הומניטאריים וארגונים ללא כוונות רווח במשרדו של הנציג המיוחד לאפגניסטן ופקיסטן. הוא היה חלק מקבוצה של אנשי ממשל אשר גויסו על ידי דיפלומט ריצ'רד הולברוק, עבורו עבד בתקופות קודמות ככותב הנאומים. במשך שנתיים פארו היה אחראי על "פיקוח יחסי ממשלת ארה" ב עם החברה האזרחית וגורמי ממשל" באפגניסטן ובפקיסטן.
ב-2011, פארו מונה על ידי מזכירת המדינה, הילרי קלינטון כיועץ מיוחד לנושאים המעסיקים נוער בעולם וכמנהל נושאי נוער בינלאומי במחלקת המדינה של ארצות הברית. המשרד נוצר כתוצאה ממסקנות כוח משימה אשר מונה על ידי קלינטון כדי לבחון את השפעת המדיניות הכלכלית והחברתית של ארצות הברית על נוער, אשר בראשה עמד פארו יחד בכיר בסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי, דייוויד בארת', זאת החל משנת 2010. מינויו של פארו הוכרז על ידי קלינטון כחלק מן ההתמקדות המחודשת בנוער בעקבות האביב הערבי. פארו היה אחראי על מדיניות ותכנון בנושאי נוער בארצות הברית במטרה להעצים בני נוער כגורמים בעלי השפעה כלכלית וחברתית. פארו סיים את כהונתו כיועץ מיוחד ב-2012, המדיניות ותוכניות שיזם המשיכו תחת מחליפו בתפקיד.
עיתונאי
לאחר שעזב את עבודתו בממשל האמריקאי, פארו קיבל מלגת רודס והחל לימודיו במגדלן קולג', באוניברסיטת אוקספורד, לקראת דוקטור בפילוסופיה. הוא חקר ניצול עניים במדינות מתפתחות, אולם לא השלים את הדרישות לתואר.
פארו היה אף המארח בפינה המשודרת "במשימת כיסוי עם רונאן פארו" בתוכנית Today של NBC. הפינה הושקה ביוני 2015, ושווקה כהתבוננות של פארו בסיפורים אותם לא רואים בכותרות העיתונים, כך למשל עסקה התוכנית בזכויות עובדים בתחום בניית ציפורניים, זכויות עובדים במערכת בריאות הנפש ובעיות תקיפה מינית בקמפוסים של אוניברסיטאות.
ב-10 באוקטובר 2017, הניו יורקר  פרסם כתבת תחקיר של פארו המפרטת התנהגות מינית בלתי הולמת של מפיק הסרטים, הארווי ויינסטין, זאת חמישה ימים לאחר ש הניו-יורק טיימס  פרסם ממצאי משלו בעניין ויינסטין. בשנת 2016, NBC החליטה שלא לשדר את ממצאיו הראשוניים של פארו. על התחקיר זכה הניו יורקר בפרס פוליצר לשנת 2018 על שירות ציבורי, הפרס הוענק גם לג'ודי קנטור ומייגן טוואהי בניו-יורק טיימס על חלקם בחשיפת התנהגותו של ויינסטין. פארו היה ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם" בשנת 2018 של מגזין הטיים מגזין.
ב-7 במאי 2018, הניו יורקר פרסם מאמר של פארו והעיתונאי ג'יין מאייר, לפיו התובע הכללי של ניו יורק אריק שניידרמן פגע מינית לפחות בארבע נשים בתקופת כהונתו וכי הוא שותה לשוכרה ומשתמש לרעה בתרופות מרשם. בתוך שעות לאחר הפרסום, שניידרמן התפטר מתפקידו. בעקבות החשיפה החליט המושל אנדרו קואומו על פתיחה בחקירה נגד שניידרמן כדי לשקול הליכים פליליים.
ב-27 ביולי 2018, הניו יורקר פרסם מאמר של פארו בו טען כי שש נשים מאשימות את מנכ"ל CBS, לס מונבז, בהטרדה והפחדה, וכי עשרות נשים נוספות תיארו תארו התנהגות מתעללת בעת עבודתו בחברה.
ב-14 בספטמבר 2018, פארו וג'יין מאייר פרסמו מידע הנוגע לטענות על תקיפה מינית על ידי מועמד לבית המשפט העליון של ארצות הברית, ברט קוואנו.
קריין בפסקול של סרטים
פארו תרם את קולו לדמויות משנה בגרסה האנגלית של שני סרטי אנימציה יפנית, תצפית על גבעת הפרגים (2011) והרוח העולה (2013).
חייו האישיים
פארו הזדהה כחלק מקהילת להט"ב. בשנת 2018 הוכרה תרומתו על ידי קרן המלגות של הקהילה הלהט"בית האמריקאית Point Foundation. שותפו לחיים הוא שדרן פודקאסט וכותב נאומים נשיאותי לשעבר ג'ון לובט. הם חיים יחדיו מאז 2011.
יחסיו עם אביו וודי אלן
בראיון שהעניקה למגזין Vanity Fair, מיה פארו טענה כי רונאן יכול "אולי" להיות בנו הביולוגי של פרנק סינטרה, ביחס אליו טענה כי "מעולם לא באמת נפרדו". ב-2015 בתו של סינטרה, ננסי, דחתה את הרעיון שאביה הוא גם אביו הביולוגי של רונאן פארו כ"שטויות". היא אמרה כי ילדיה נפגעו מחרושת השמועות כי הם נשאלים על כך.
בדיקת אבהות לקביעת אביו של פארו לא התבצעה. פארו סירב לדון בכך וציין כי למרות הניכור ביניהם "וודי אלן היה אבא במשפחתנו, מבחינה חוקית, מוסרית ואישית." בריאיון לניו יורק מגזין אמר וודי אלן כי רונאן אכן עשוי להיות בנו של סינטרה.
יובאן ולאלוקין
יובאן ולאלוקין (בסרבית: Јован Влалукин; נולד ב-21 במאי 1999 בנובי סאד שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ריגה פוטבולה סקולה מליגת העל הלטבית ובנבחרת סרביה.
קריירת מועדונים
ולאלוקין גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד. ב-2 ביולי 2018 הושאל לטלאופטיק מהליגה הסרבית השנייה. בסך הכל ערך 43 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-1 ביולי 2019 חתם במטלאץ גורני מילאנובץ מהליגה הסרבית השנייה. בתום עונת העפיל עם המועדון לליגת העל הסרבית.
ב-6 ביוני 2022 חתם ולאלוקין בריגה פוטבולה סקולה מליגת העל הלטבית.
קריירה בינלאומית
ב-25 בינואר 2021 ערך ולאלוקין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית במשחק ידידות.
אנטילופת ביירה
השם המדעי של הביירה נגזר מיוונית כדלהלן: "Dorcas" = צבי, "tragus" = תיש; מתייחס לכך שהיא דומה בפרוותה לצבי, ובמידות גופה לעז. "mega" = גדול, "lotis" = אוזן; מתייחס לאוזניה של הביירה הגדולות מאוד ביחס לגופה. השם הרשמי "ביירה" מגיע מהמילה "בארה" - כינוי סומלי לאנטילופה זאת. בדומה לפרסתנים נוספים האנדמיים לקרן אפריקה כצבי ספיקי וצבי קלארק, הביירה נתונה תחת לחץ חמור של ציד ואובדן בית גידולה, בשל סכסוכים צבאיים מתמשכים על פני ה-20 שנה האחרונות בתחומי תפוצתה.
תיאור
הפרווה של אנטילופת הביירה מורכבת משערות קצרות ומבריקות המותאמות לבית גידולה הצחיח. צבע הפרווה הכללי של הביירה נע בין אפרפר דהוי וכסוף לאפרפר צפחה כחלחל עם גוונים סגלגלים מעט, ובכך ניתן לזהות את הביירה בקלות משאר אנטילופות הסבך. צבעי פרווה דומים נמצאים גם אצל דיקדיק כסוף החי אף הוא בקרן אפריקה, אך הם בהירים הרבה יותר משל הביירה. צבע הפרווה האפרפר שולט בעיקר בגוף ובצוואר, כאשר סמוך לרגליים הוא משתנה בהדרגה לחום חולי דהוי עד לחום בהיר ברור עם גוון כתמתם. הצד הפנימי של הרגליים בצבע לבנבן או אפרפר, ועל פני הצד החיצוני של הרגליים הקדמיות יש לפעמים פס חום כהה. בדומה למיני צבאיים כצבי תומסון, צבי אדום חזית, צבי קיוויה ועוד, לביירה יש כתם גדול בצבע לבן-קרמי המשתרע על המותניים והגחון ומעליו פס או כתם שחרחר דהוי המפריד בין המותניים הלבנים לשאר הפרווה האפרפרה - כך שהיא נראית ממש כגרסה מוקטנת של צבי. הפס השחרחר ממשיך גם עד לאזור החזה, ומתחתיו יש גם פס חום דקיק. הזנב בצבע אפרפר או חום בהיר, וסופו לבנבן או שחרחר.
צבע הפנים של הביירה בדרך כלל זהה לזה של הרגליים, ונע בין גוונים של חום אדמדם בהיר במצח ובלחיים לגוונים של חום צהבהב בחוטם ובלוע. השפתיים והסנטר נוטים יותר לצבע לבנבן\חום קרמי, וסביב האף נוטה לאפרפר עם זיפים קטנים בהירים. סביב כל אחת מהעיניים יש כתם לבן גדול שיוצר יחד מראה של "משקפיים", בניגוד מובהק לעפעפיים השחורים והבולטים. לנקבות הביירה יש כתמים שחורים במצח, במקום שבו נמצאות הקרניים אצל הזכרים. אוזניה של הביירה מתחלקות בין צבע בז' וחום כהה בצד החיצוני, לבין שילוב של שערות שחרחרות ולבנבנות בצד הפנימי; קצוות האוזניים בצבע שחור בולט, ומתחתם שערות דקיקות בצבע חום בהיר.
גופה וצווארה של הביירה ארוכים ודקיקים, וראשה קצר ועגלגל עם חרטום קטן מן הרגיל. האוזניים שלה גדולות מאוד בהשוואה לגופה - כמעט בגודל של הראש, והם מקור שמה המדעי; המבנה שלהם עגול ורחב כשל אייל פרדי. הרגליים דקיקות וארוכות ביחס לגוף, ובדומה לפרסתנים ננסיים נוספים כאיילונים או צביונים, הרגליים האחוריות ארוכות יותר מהקדמיות וגורמות לפלג הגוף האחורי להיות גבוה מעט מהקדמי. אורכם של הרגליים האחוריות מסייע לביירה לתת זינוקים גדולים. הזנב קצרצר ביותר ונראה כאילו הוא חתוך באמצעו. העיניים גדולות ועגולות בצבע כתמתם או צהבהב עם אישונים מורחבים. האף דק ומחורץ בצורת "U" כשל הצבי, בניגוד לרוב המינים בשבט אנטילופות הסבך שלהם אף גדול ועגלגל כשל האייל; הפה דק גם הוא, עם לסת, לוע, ושיניים קטנים למדי; שניהם בצבע שחרחר. הפרסות קצרות ודקות בצבע שחרחר או אפרפר. מלבד הקרניים אין שום הבדל ניכר בין הזכרים לנקבות בצבע הפרווה או במידות גוף. מידות הגוף של אנטילופת ביירה: גובה הכתפיים: 65-50 ס"מ. אורך הראש והגוף: 86-80 ס"מ. אורך הקרניים: 13-7.5 ס"מ. אורך האוזניים: עד 15 ס"מ. אורך הזנב: 7.5-6 ס"מ. משקל: 11.5-9 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה
אנטילופת הביירה אנדמית לצפון קרן אפריקה. תפוצתה כיום היא באוכלוסיות מבודדות בצפון מזרח אתיופיה (מדינת סומאלי), דרום ג'יבוטי (מחוז אלי סביח), ובעיקר בישויות הבלתי מוכרות בסומליה: סומלילנד (מחוזות: נוגאל, אבדל, סאנאג, טוגדייר, ובוגו גאלבייד) ופונטלנד (מחוז ברי).
בית גידולה של הביירה האופייני לקרן אפריקה צחיח ויבש יחסית - בדרך כלל אזורים הרריים בגבהים של 2,500-1,000 מטר מעל פני הים, עם פסיפס של סלעים, סוואנות שיחים דוקרניות, אזורים מדבריים למחצה, מישורים וגבעות קטנות, שבהם הצמחייה הדומיננטית היא עצי שיטה ושיחים. למרות הנטייה לחיות באזורים הררים וסלעיים המוגנים מפני טורפים, הם נמצאים במדרונות תלולים רק לעיתים נדירות. הטמפרטורות בתחומי מחייתם 20–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת נמוכה למדי ובסביבות 25–500 מילימטר לשנה.
בדומה לאנטילופות רבות גם הביירה היא בעל חיים יומי - עם שיא פעילות בשעות הבוקר והערב הקרירות; בשעות הצהריים החמות היא נחה באזור מוגן ומוצל כסלעים ושיחים. הביירה היא חששנית וזהירה במיוחד, וכל תנועה שקטה בשטח שמסביבה נקלטת על ידי חוש השמיעה המפותח שלה הנובע מהגודל היוצא דופן של אוזניה. האוזניים מספקות לה התראה הרבה לפני שהסכנה נראית לעין, וכך היא יכולה להיעלם במהירות. כאשר הביירה נבהלת היא פותחת בריצת-ניתורים זריזה, ונמלטת בקפיצות מסלע לסלע בדומה לעזים, עד שהיא מגיעה לאזור בטוח בין הסלעים והשיחים. משקלה הנמוך מסייע לה לדלג גם על אבנים רופפות מבלי לגרום להם להתדרדר, והפרסות הקצרות מאפשרות לה לנוע בקלות על סלעים וצוקים חלקים. הפרווה האפרפרה-חומה של הביירה מספקת לה הסוואה מעולה בבית הגידול המחוספס והסלעי שלה, וגורמת לה להיות בלתי נראית. הטורפים העיקריים של הביירה הם קרקל, תן, צבוע נקוד וצבוע מפוספס, ובמידה פחותה גם נמר ואריה שנדירים מאוד כיום בקרן אפריקה.
הביירה פעילה בזוגות או בקבוצות קטנות של 5–7 נקבות וזכר אחד, וקבוצות גדולות מזה של 12 ביירות ומעלה נובעות ממפגש בין קבוצות והם מתפזרות לאחר שעות המרעה לאזורים אחרים. לכל זוג או עדר יש שטח ביתי קבוע שבו הם נמצאים ברוב הזמן, וגם כאשר הם נרדפים על ידי טורפים או אנשים, הם חוזרים לאחר זמן קצר לשטחם. תזונתה של הביירה מבוססת על עשבי תיבול ושיחים ובמידה פחותה יותר גם על עשבים, והיא אינה בררנית כל כך ואוכלת גם עשבים וגבעולים גסים. גופה מותאם במיוחד לבית הגידול היבש שלה, ואת כל המים הנדרשים לקיומה היא מקבלת ממזונה - כך שהיא שותה לעיתים רחוקות מאוד.
ההריון נמשך כ-6 חודשים, לאחריהם נולד עופר יחיד - בדרך כלל בחודש אפריל שאז שיא הגשמים בקרן אפריקה. כבר בשעת הלידה העופר זהה לחלוטין להוריו בצבעי הפרווה. מעבר לכך מעט מאוד ידוע על הרבייה ומחזור החיים של הביירה, וייתכן שהיא דומה לדוקרנים: העופר שוהה בשבועיים הראשונים לחייו מוסתר בצמחייה, נגמל לאחר 3 חודשים ומגיע לבגרות עד 9 חודשים. תוחלת חייו כנראה גם זהה לאנטילופות ננסיות אחרות, בסביבות 7–10 שנים.
איומים ושימור
אנטילופת ביירה מסווגת על ידי IUCN במצב השימור "פגיע" (VU), בשל ירידה במפרים המוערכת בלפחות 10% מהאוכלוסייה על פני תקופה של 16 שנים, ומגמת אוכלוסייה בירידה. האיומים העיקריים עליה הם בצורת, ציד, הבערת שיחים וחורשים לצורכי יצוא פחם למדינות המפרץ, ותחרות עם בעלי חיים מקומיים על מקורות מחייה. הטווח הרציף שלה על פני צפון מזרח קרן אפריקה, התחלק לכיסים מבודדים זה מזה, והיא מצויה כיום בעיקר במקומות הבאים: סומליה - גבעות שייח אסי לאהאן, אזור ג'ארווה, אזור ג'ובאן, אזור בוראהה, אזור וואג'אר, הרי אראוינה, הרי ג'וליס, הרי עלי האידה; אתיופיה - הרי מרמר הנמצאים לאורך הגבול הצפון מערבי הסומלי. בג'יבוטי הקיום של המין אושר רק ב-1933 לאחר תצפיות בגבהות הסמוכות לאתיופיה וסומליה, וסקרים לאחרונה עולה כי הטווח הכולל שלה במדינה זאת הוא 250 קמ"ר הממוקמים סביב הרי עלי ואזור אסאמו.
הן בג'יבוטי והן באתיופיה הנוכחות שלה הופכת לנדירה יותר ויותר, בשל מספר גדול של רועי צאן חמושים באזורי ההרים. בסומליה האוכלוסייה גם מושפעת החל משנת 1960 מעשרות סכסוכים צבאיים חיצוניים ופנימיים שגרמו למלחמת האזרחים הסומלית מלחמת אוגדן, המאבק בין סומליה לסומלילנד ופוטלנד ובינם לבין עצמם על עצמאות ואוטונומיה, וחלק מהם גלשו גם לג'יבוטי ואתיופיה. מלבד הכנסת נשק חם בכמויות בעקבות הסכסוכים, המאבקים גרמו למאות פליטים להתיישב באזורים שהיו בית הגידול העיקרי של הביירה ויונקים נוספים. עשרות ביירות גם נספו ב-1975 בעקבות בצורת חמורה בקרן אפריקה. אך גודלה הקטן של הביירה, כמו גם הזהירות המופלגת שלה ובית גידולה הקשה לנגישות עוזר לה לשרוד במספרים משמעותיים בסומליה. אין בסומליה אזורים מוגנים או פעילויות שימור לביירה בשל המצב הפוליטי הרעוע במדינה, אך ישנה אוכלוסייה שבויה מוצלחת במרכז הרבייה אל וואבראה שבקטר.
הטווח הנוכחי של הביירה בסביבות 35,000 קמ"ר. אומדן האוכלוסייה העולמי הוא 10,000-7,000 פרטים.
ג'רלד לנקסטר הרדינג
ג'רלד ויליאם לנקסטר הרדינג (Gerald William Lankester Harding; 1901, טיינג'ין, סין – 11 בפברואר 1979, לונדון, בריטניה) היה ארכאולוג בריטי. בשנים 1936–1956 היה הממונה על עתיקות ירדן, ובמסגרת תפקידו היה מעורב בגילוי ובחקר מגילות מדבר יהודה. התמחה בכתובות קדם-אסלאמיות.
קורות חייו ופועלו
לנקסטר הרדינג לא זכה לחינוך פורמלי מיוחס, ובגיל נעורים עבד למחייתו. הרדינג השתלם בלימודי ערב בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL) והיה תלמידהּ של הארכאולוגית והאגיפטולוגית מרגרט מורי. מורי הבחינה ביכולותיו ועודדה אותו לפנות לפלינדרס פיטרי, שעמד בראש בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים בו הוצעה לארכאולוגים תוכנית התמחות. ב-1926 הגיע הרדינג לארץ ישראל והסתפח למשלחת החפירות של פיטרי בתל ג'מה. לצידו עבדו ג'יימס לסלי סטרקי ואולגה טפנל, שדבק בהם הכינוי "הגוּרים של פיטרי" (Petrie's pups). הרדינג המשיך לעבוד במחיצת פיטרי בתל אל-פארעה (תל שרוחן) ובתל אל-עג'ול עד שנת 1931. ב-1932 הצטרף, יחד עם אולגה טפנל, למשלחת בראשות סטרקי שחפרה בתל א-דֻוֵיר (תל לכיש).
ב-1936 מונה הרדינג מטעם ממשלת המנדט הבריטית, בהמלצתו החמה של פיטרי, לאוצֵר הראשי של עתיקות ירדן המנדטורית, תואר שהוחלף לימים בתואר מנַהל העתיקות של ממלכת ירדן. משלחתו של סטרקי המשיכה בעבודתה בלכיש, אך בינואר 1938 נרצח סטרקי (בדרכו לחנוכת מוזיאון רוקפלר בירושלים). אולגה טפנל החליטה לסיים את החפירות בלכיש וחזרה ללונדון, והרדינג המשיך בעבודתו בירדן. שניהם חברו בהמשך דרכם לעיבוד הממצאים ולפרסום דו"ח החפירות. הרדינג היה שותף לפרסום מ-1938 של מכתבי לכיש.
הרדינג עורר לחיים את מחלקת העתיקות הירדנית. בסיוע עוזרו, הארכאולוג הבדואי חסן עוואד, סקר, צילם וקיטלג את אתרי העתיקות וממצאי החפירות בירדן, וביוזמתו הופקה שורת מפות של האתרים הארכאולוגיים בירדן. בצד כל אלה ניהל הרדינג חפירות בראשותו. הרדינג פעל להקמת המוזיאון לארכאולוגיה של ירדן שנפתח במצודה של עמאן ב-1951. מ-1948 ועד 1956 פיקח הרדינג במסגרת תפקידו גם על מוזיאון רוקפלר בירושלים. ב-1951 ייסד הרדינג את שנתון מחלקת העתיקות של ירדן (The Annual of the Department of Antiquities of Jordan – ADAJ). בעקבות תגלית מגילות מדבר יהודה, ארגן הרדינג את משלחות הסקר והחפירות באזור קומראן (שהיה עד 1967 בשטחה של ממלכת ירדן), בראשות האב הדומיניקני רולאן דה ווֹ מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים ובהשתתפות בית הספר האמריקאי לחקר המזרח. בתקופתו של הרדינג החלה עבודת פענוח קטעי המגילות במוזיאון רוקפלר בירושלים על ידי הצוות הראשון של החוקרים, בהם ז'וזף מיליק, פרנק מור קרוס וג'ון סטרגנל.
במסגרת מהלכי ההתנתקות של ירדן מן התלות בבריטניה פוטר הרדינג ממשרתו ב-1956, כפקידים בריטים אחרים בממשלת ירדן (החל במפקד הלגיון הירדני, גלאב פחה). הרדינג עבר ללבנון, שם התגורר בשני העשורים הבאים. ב-1959 פרסם את ספרו "עתיקות ירדן", שבו סקר את האתרים הארכאולוגיים השונים של הממלכה, ובכללם קומראן ופטרה. באותה שנה התבקש על ידי ממשלת בריטניה לבצע סקר ארכאולוגי מקיף בשטחי החסות שלה בעדן וסביבתה, ואת תוצאות הסקר פרסם בספרו מ-1964, "הארכאולוגיה בפרוטקטורט של עדן". כחלק ממטלות הסקר שקד על הרישום והצילום של פריטי העתיקות הקדם-אסלאמיות מדרום ערב שבאוסף מוּנצֶ'רג'י (Muncherjee), ובכך יצר הרדינג בסיס מסודר למוזיאון הלאומי של תימן בעדן.
מתחילת עבודותיו באזורנו למד הרדינג את השפה הערבית, ובהמשך דרכו התמקד בחקר הכתובות הקדומות הקדם-אסלאמיות (שנמצאו באלפיהן בירדן וכן בדרום סוריה ובצפון ערב). הרדינג נודע בהתמחותו בכתובות צַפֿאיות ות'מודיות. ב-1971 ראו אור מפתח (אינדקס) וקונקורדנציה שיצר הרדינג לכתובות הללו. ב-1975, בפרוץ מלחמת האזרחים בלבנון, חזר הרדינג לירדן ושימש שם יועץ הממשלה לענייני עתיקות.
הרדינג נפטר ב-1979 בלונדון במהלך טיפול רפואי. אפרו נטמן בבית עלמין המשקיף על עתיקות ג'רש, שבה התגורר בשהותו בירדן.
ב-1951 הוענק להרדינג עיטור הכוכב הירדני (وسام الكوكب الأردني) - דרגת קצין. ב-1957 כובד בדרגת מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE).
הרדינג היה חובב צילום והותיר תצלומים וסרטונים האצורים במכון לארכאולוגיה של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL). חלקם זמינים לצפייה במרשתת במסגרת מיזם Filming Antiquity.
שולי דברים
הרדינג שימש השראה לדמותו של האב לנקסטר מֶרין בספר "מגרש השדים" ובסרט שנעשה בעקבותיו. מחבר הספר, ויליאם פיטר בְּלאטי, הִתראה עם הרדינג בביירות והתרשם מעיסוקו ומחזוּתו שתאמו את הדמות שברא בדמיונו. משום כך העניק לאב מֶרין הבדיוני את השם הפרטי לנקסטר, ככתיבו (Lankester) בשמו של הרדינג, ואת מקצועו – ארכאולוג. גם השחקן מקס פון סידוב, שנבחר לגלם את האב מֶרין בסרט מגרש השדים, מזכיר במראהו את הרדינג.
נתן ליניאל
נתן (נתי) ליניאל (נולד ב-1953 בחיפה) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור בבית הספר להנדסה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית. מחקריו עוסקים בעיקר בקשרים שבין מתמטיקה ולבין מדעי המחשב וכן בקומבינטוריקה, זוכה פרס רוטשילד לשנת 2016.
קורות חייו
ליניאל הוא בוגר בית הספר הריאלי העברי בחיפה בשנת 1970, סיים תואר ראשון בטכניון וקיבל דוקטורט במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית, בשנת 1978, בהנחיית פרופסור מיכה פרלס. עבודת הדוקטורט שלו עוסקת בתורת הגרפים. ליניאל למד לימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ואחריהם קיבל משרת מרצה בכיר באוניברסיטה העברית.
בשנת 2008 קיבל יחד עם אבי ויגדרזון ושלמה חורי את פרס לוי קוננט של האגודה האמריקאית למתמטיקה. בשנת 2013 זכה בפרס דייקסטרה על מאמרו משנת 1992 בנושא לוקליות באלגוריתמים מבוזרים על גרפים. בשנת 2016 זכה בפרס רוטשילד.
תחומי העניין שלו כוללים קומבינטוריקה, מתמטיקה דיסקרטית, תורת הגרפים, אלגוריתמיקה ותאוריה של מדעי המחשב. בנוסף, שותף למספר מחקרים בביואינפורמטיקה, יחד עם אשתו, פרופ' מיכל ליניאל, ראש החוג לביולוגיה חישובית באוניברסיטה העברית. לליניאל מספר ארדש 1.
בטינה ויגמן
בטינה ויגמן (גרמנית: Bettina Wiegmann; נולדה ב-7 באוקטובר 1971) היא כדורגלנית עבר גרמנייה ששיחקה בעמדת הקישור. ויגמן כבשה 51 שערים ב-154 משחקים בנבחרת גרמניה, ואף הייתה קפטנית הנבחרת בזכייה בגביע העולם ב-2003.
קריירה
בטינה ויגמן נולדה ב-1971 בעיר אוסקירכן שהייתה אז תחת שלטון גרמניה המערבית. ב-1978 היא החלה לשחק כדורגל במספר קבוצות נוער מקומיות ועשר שנים לאחר מכן, היא חתמה בבראוויילר פולהיים, ששיחקה אז בליגה השנייה בגרמניה. זמן קצר לאחר שהצטרפה לפולהיים, ב-1 באוקטובר 1989, ערכה ויגמן את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת של גרמניה.
ב-1991 השתתפה ויגמן עם גרמניה בשני טורנירים בינלאומיים: אליפות אירופה שנערכה ביולי בדנמרק וגביע העולם שנערך בנובמבר בסין. באליפות אירופה זכו הגרמניות בתואר פעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון 1-3 על נורווגיה בגמר. באותו משחק פתחה ויגמן בשלישיית החוד של הנבחרת, לצידן של היידי מוהר (שכבשה צמד) ומרטינה ווס. בגביע העולם, פתחה ויגמן בהרכב הראשון בכל ששת משחקיה של גרמניה, ואף כבשה שלושה שערים. בטורניר עצמו, הודחה גרמניה בחצי הגמר על ידי ארצות הברית, והפסידה במשחק על המקום השלישי 4-0 לשוודיה.
בעונת 1991/92 העפילה ויגמן עם פולהיים לבונדסליגה, וכבר בעונה הראשונה של הקבוצה בליגה היא הגיעה לגמר האליפות, אך הפסידה. שנתיים לאחר מכן, במאי 1994, הובילה ויגמן את פולהיים לזכייה בגביע הגרמני. בגמר הטורניר, שנערך מול קהל של 30,000 צופים באצטדיון האולימפי של ברלין, ניצחה פולהיים 1-2 את ספורטפראונד זיגן, ואילו ויגמן זכתה לכבוש את שער הניצחון בדקה ה-50.
באליפות אירופה שנערכה ב-1995 בגרמניה, כבר הייתה ויגמן אחת משחקניות המפתח של הנבחרת. במשחק הגמר נגד שוודיה, שנערך באצטדיון פריץ ואלטר, כבשה ויגמן את שער הניצחון וגרמניה זכתה להניף את התואר בפעם השלישית בתולדותיה. מספר חודשים לאחר מכן, בגביע העולם שנערך בשוודיה, כבשה ויגמן את שער הניצחון בחצי הגמר מול סין, אולם גרמניה הפסידה 2-0 בגמר לנורווגיה.
עונת 1996/97 הייתה עונת השיא של ויגמן בפולהיים, שזכתה באותה שנה בדאבל. בגמר הגביע היא ניצחה 1-3 את הייקה ריין, ובגמר האליפות היא ניצחה 4-5 בבעיטות הכרעה (ויגמן כבשה את הפנדל הראשון). באותה שנה, אף זכתה ויגמן עם גרמניה בפעם השנייה ברציפות באליפות אירופה, לאחר ניצחון 0-1 בחצי הגמר על שוודיה (שער ניצחון לוויגמן) ו-0-2 בגמר על איטליה. בעקבות הצלחותיה הרבות באותה שנה, זכתה ויגמן בפרס כדורגלנית השנה בגרמניה.
בגביע העולמי שנערך ב-1999 בארצות הברית, כבשה ויגמן שלושה שערים ואף נבחרה לקבוצת המצטיינות של האליפות, לצד שחקניות כמו מיה האם ומישל אקרס. בטורניר עצמו, הודחה גרמניה כבר ברבע הגמר לאחר הפסד 3-2 לארצות הברית, שבסופו של דבר זכתה בתואר. בשנים הבאות לא הצליחה ויגמן לזכות בהצלחה רבה עם פולהיים, וב-2001 החליטה להצטרף לליגה המקצוענית החדשה שקמה בארצות הברית - WUSA. באותה שנה, היא זכתה שוב פעם עם גרמניה באליפות אירופה, תוך כדי שהיא כובשת שני שערים במהלך הטורניר.
ב-WUSA, שיחקה ויגמן שנתיים בקבוצת בוסטון בריקרס, ולאחר מכן החליטה לחזור לבראוויילר פולהיים. היא שיחקה בפולהיים עוד עונה אחת, ואז החליטה לפרוש מכדורגל. עונה לאחר שעזבה את פולהיים, ירדה הקבוצה בחזרה לליגה השנייה, לאחר 11 עונות בבונדסליגה.
הטורניר הבינלאומי האחרון של ויגמן היה גביע העולם 2003 שנערך בארצות הברית. אל הטורניר עצמו נסעה ויגמן כקפטנית הנבחרת, כשלצידה כוכבות כמו בירגיט פרינץ וקרסטין גרפרקס. את שלב הבתים של הטורניר, סיימה גרמניה במאזן מושלם של תשע נקודות, כשויגמן כובשת שני שערים (אחד מול קנדה ואחד מול ארגנטינה). ברבע הגמר הביסו הגרמניות 0-7 את רוסיה, ובחצי הגמר סוף סוף גברו על יריבתן המסורתית - ארצות הברית. במשחקה האחרון בקריירה - גמר הטורניר נגד שוודיה, זכתה ויגמן לתהילה הגדולה ביותר של כדורגלן. גרמניה ניצחה 1-2 בהארכה, וויגמן זכתה להניף את התואר החשוב ביותר בכדורגל העולמי, אל מול קהל של 26,137 צופים.
מיד לאחר פרישתה, החלה ויגמן בקריירת אימון. בהתחלה היא שימשה כעוזרת של מארן מיינרט באימון הנבחרת הצעירה של גרמניה, ומשם עברה ב-2007 לאימון נבחרת גרמניה עד גיל 15 - תפקיד בו היא מחזיקה עד היום.
ABC (רפואה)
ABC הוא סדר פעולות בטיפול בחולה הנעשית לרוב על ידי שני אנשי מקצוע רפואיים. הצורה הרגילה של ABC היא Airway (נתיב אוויר), Breathing (נשימה) ו-Circulation (מחזור הדם). שיטת ה־ABC הומצאה לראשונה ככלי לזכירת סכמת הטיפול בהחייאה (CAB) וכיום משמשת לטיפולים באנשים מחוסרי הכרה או באנשים שאינם מגיבים. שיטת ה־ABC עלולה להשתנות בהתאם למקום בו מבצעים אותה, למשל האות C יכולה לשמש כ-Compression (לחיצות) במקום המילה Circulation (מחזור הדם). ל-ABC עלולות גם להיווסף אותיות אחרות, כמו האות D שיכולה לשמש כ-Defibrillator (מכשיר שנועד להחזרת סדירות קצב לב על ידי שוק חשמלי) או Disability (נכות).
בשנת 2010, יצא האיגוד האמריקני למחלות לב בהנחיות חדשות שלפיהן בהחייאות במקרים של דום לב יש לבצע תחילה את עיסויי הלב, ורק לאחר מכן לפתוח נתיב אוויר ולבצע הנשמות - כלומר לפעול לפי סכמת הטיפול CAB.
היסטוריה
שיטת ה־ABC לזכירת רצף ביצוע ההחייאה הומצאה באותה התקופה בה הומצא ההליך עצמו, ומהווה חלק חשוב בהחייאות הלב-ריאה. לאורך ההיסטוריה, היו מספר שיטות לביצוע החייאה, אך הן הניבו תוצאות לא יעילות. בשנת 1957, פיטר סאפאר כתב את הספר "ABC של החייאה", שהקים את הבסיס להחייאה. מושג חדש זה הופץ בווידאו הכשרה ונקרא "דופק החיים", שנוצר על ידי ג'יימס ג'וד, גיא ניקרבוקר ופיטר סאפאר. ג'וד וניקרבוקר, יחד עם ויליאם קאוונאובן פיתחו את שיטת לחיצות החזה החיצוניות, ואילו סאפאר עבד עם ג'יימס עילם כדי להוכיח את יעילות ההנשמה המלאכותית. הממצאים המשולבים הוצגו בכנס השנתי של האגודה הרפואית מרילנד ב-16 בספטמבר 1960 באושן סיטי, וזכו להכרה מהירה ונרחבת בעשור שלאחר מכן, בעזרת הווידאו והסיורים להם התחייבו הגברים. שיטת ה־ABC לאימוני ההחייאה אומצה מאוחר יותר על ידי איגוד הלב האמריקאי, שפרסם באופן רשמי תקנים להחייאה בשנת 1973. החל משנת 2010, איגוד הלב האמריקאי בחר להתמקד בהחייאה על נושא צמצום ההפרעות ללחיצות, ושינה את הסדר בהנחיותיו ל־CAB - עיסויי לב לפני פתיחת נתיב אוויר והנשמות.
חשיבות
בכל רמות הטיפול, שיטת ה־ABC נועדה כדי להזכיר לאדם את אופן הטיפול ואת החשיבות של נתיב האוויר, נשימה וזרימת הדם. איבוד של אחד מהפריטים הללו יוביל במהירות למותו של המטופל. שלוש הנקודות הללו כה חשובות לטיפול מוצלח בחולה כך שהן מהוות את הבסיס של הכשרת מגישי עזרה ראשונה וגם כאלה שמשתתפים בתוכניות הכשרה רפואית מתקדמות רבות. היפוקסיה, מצב שבו אין מספיק חמצן בדם, עלולה להיות קטלנית והיא אחת הגורמים הנפוצים לדום לב. דום לב הוא הסיבה האולטימטיבית של מוות קליני בכל בעלי החיים, והוא קשור להיעדר זרימת הדם בגוף. מסיבה זו, שמירה על זרימת הדם היא חיונית להעברת חמצן לרקמות ופחמן דו-חמצני אל מחוץ לגוף. לכן הסדר הוא נתיב אוויר, נשימה, ומחזור דם: אם דרכי הנשימה של החולה חסום, נשימה לא תהיה אפשרית, וחמצן לא יכול להגיע לריאות ולהיות מועבר סביב הגוף בדם, אשר יגרום לחוסר חמצן ודום לב. לכן הצעד הראשון בטיפול בכל חולה הוא וידוא שנתיב האוויר פתוח; לאחר שנקבע שנתיב האוויר של המטופל פתוח, חייבים להעריך את מצב הנשימה של המטופל, מכיוון שקיימים דברים רבים אחרים שעלולים להוביל להיעדרות של נשימה, חוץ מנתיב אוויר חסום.
יישום בהחייאה
היישום הבסיסי של עיקרון ABC הוא בעזרה ראשונה, ומשמש במקרים של חולים חסרי הכרה להתחלת טיפול או להערכת צורך בטיפול. בשימוש זה, נדרש המטפל לפתוח את נתיב האוויר ולבדוק את מצב הנשימה. שתי פעולות אלה אמורות לספק ההערכה הראשונית האם החולה דורש החייאה או לא. במקרה שהמטופל לא נושם בדרך כלל, ההנחיות הבינלאומיות הנוכחיות מצביעות על כך שיש להתחיל לחיצות חזה. בעבר, ההנחיות הצביעו על כך שאת בדיקת הדופק יש לבצע לאחר הערכת הנשימה, כלומר לפי ה־ABC, אך בדיקת דופק זה כבר לא מומלצת למטפלים ללא ציוד רפואי.
מטופלים מחוסרי הכרה
בחולה מחוסר ההכרה, העדיפות היא ניהול נתיב אוויר, כדי למנוע היפוקסיה. דוגמאות לבעיות נפוצות בנתיב האוויר של חולה הן חסימה של הלוע על ידי הלשון, גוף זר, או קיא. ברמה בסיסית, פתיחה של דרכי הנשימה מושגת באמצעות תנועה ידנית של הראש תוך שימוש בטכניקות שונות, שהנפוצה ביותר היא הטיית ראש והרמת סנטר, אם כי ישנן שיטות אחרות כגון דחיקת הלסת (במצב של טראומה לרוב), אשר יכולה לשמש במיוחד כאשר חושדים לפגיעה בעמוד השדרה, אם כי בחלק מהמדינות, השימוש בו אינו מומלץ מטעמי בטיחות. אנשים שמתרגלים ברמה ובתדירות גבוהה, כגון אנשי שירות חירום רפואי, יכולים להשתמש בטכניקות מתקדמות יותר, כמו למשל צנרור קנה, לפי שיקולם.
מטופלים בהכרה
במטופל בהכרה, ניתן להבחין בחסימה בנתיב האוויר כאשר ישנן תנועות חזה עם סתירה פנימית, כאשר האדם משתמש בשרירי עזר כדי לנשום, כאשר יש היסט של קנה הנשימה, כאשר כניסת או יציאת האוויר רועשת, וכאשר האדם מציג כיחלון.
מטופל מחוסר הכרה
במטופל מחוסר ההכרה, לאחר שנתיב האוויר נפתח, מעריכים את מצב הנשימה של המטופל, בעיקר כדי לבחון האם המטופל נושם בצורה תקינה - נשימה תקינה היא בכמות של בין 12–20 נשימות לדקה (במבוגר) אך מספר זה עלול להשתנות בהתאם לגילאים. אם מטופל נושם מתחת למספר הנשימות המינימלי, יש לשקול ביצוע החייאה (על פי האיגוד האמריקני למחלות לב). ישנם מטפלים מקצועיים שעשויים להשתמש בפרוטוקולים משלהם, כגון הנשמה מלאכותית. מטפלים נזהרים מפני טעויות בהבדל בין נשימות אגונאליות, שהן סדרה של התנשפויות קולניות המתרחשות בכ -40% מקורבנות דום לב, לבין נשימה רגילה. אם המטופל נושם, המטפל ימשיך עם הטיפול למטופל מחוסר ההכרה הנושם, שעשוי לכלול התערבויות כגון עמדת ההתאוששות וזימון אמבולנס.
מטופל בהכרה / נושם
במטופל בהכרה, או מטופל שיש לו דופק ונושם באופן ברור, המטפל בתחילה ינסה לאבחן תנאים מסכני חיים כגון אסתמה חמורה, בצקת ריאות וכו'. המטפל יאבחן מצבים אלו, בהתאם למיומנותו בצעדים אלו:
מחזור הדם
ברגע שהחמצן יכול לעבור לריאות על ידי נתיב אוויר פתוח ונשימה יעילה, יש צורך בזרימת דם כדי להעבירו לשאר הגוף.
מטופלים שאינם נושמים
יש צורך בהערכת נוכחות או היעדר זרימת מחזור הדם, שנעשית בדרך כלל על ידי לקיחת דופק מהעורק התרדמני (עורק הצוואר). בפרוטוקולים מודרניים שלב זה הושמט עבור אנשים שאינם מנוסים עקב העובדה שלמטפלים עלול להיות קושי במציאת הדופק, וכי יש פחות סיכון של פגיעה בלב פועם על ידי לחיצות בחזה מאשר שלא לבצע אותן כלל כאשר הלב לא פועם. מסיבה זו, מטפלים ממשיכים ישירות להחייאה, ומתחילים בלחיצות חזה, אשר יעילות בהזרמה מלאכותית של הדם. על מנת לפשט את ההוראה הזו לכמה קבוצות, במיוחד ברמת העזרה הראשונה הבסיסית, C של Circulation (מחזור הדם) מוחלף ל־CPR (החייאת לב-ריאה) או ל־Compressions (לחיצות). יש לזכור, עם זאת, כי אנשי מקצוע בתחום הבריאות לעיתים קרובות עדיין עלולים לכלול בדיקת דופק בסימון ABC, אשר עשויה להיות כרוכה בצעדים נוספים כגון אק"ג מיידי כאשר יש חשד לדום לב - על מנת להעריך את קצב לב.
מטופלים נושמים
במטופלים שנושמים, יש הזדמנות לבצע אבחון נוסף, בהתאם לרמת המיומנות של המטפל. ישנן מספר אפשרויות הערכה אפשריות, כמו:
מוזיקת דריל
מוזיקת דריל (באנגלית: Drill) היא תת-ז'אנר של מוזיקת היפ הופ שמקורה בצפון שיקגו בתחילת העשור השני של המאה ה-21. הסגנון מאופיין בתוכנו הלירי האפל, האלים והניהליסטי שלו והקצב המושפע ממוזיקת טראפ.
דריל התקדם למיינסטרים האמריקאי באמצע 2012, בעקבות הצלחתם של ראפרים ומפיקים כגון יאנג צ'ופ, צ'יף קיף , ליל דורק, פרדו סנטנה , SD וליל ריס , להם היו מעריצים מקומיים רבים ונוכחות משמעותית באינטרנט. תשומת הלב התקשורתית והחתמתם של מוזיקאי דריל בחברות תקליטים קרו לאחר מכן. אמנים מהז'אנר צוינו לשבח בזכות סגנון הליריקה שלהם וההתאגדות שלהם עם תוכן לירי על פשע בשיקגו.
תת-ז'אנר אזורי, דריל בריטי, התפתח בלונדון, במיוחד באזור בריקסטון, החל משנת 2012. הדריל הבריטי עלה לגדולה באמצע העשור השני של המאה ה-21 והשפיע על התפתחות סצנות אזוריות אחרות באזורים שונים, כגון אוסטרליה, צרפת, אירלנד וניו יורק.
פסטיבל הזמר והפזמון 1977
פסטיבל הזמר והפזמון 1977 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
התחרות התקיימה במוצאי שבת, ט"ו באדר, 5 במרץ 1977, בבנייני האומה בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי. המנצח על התזמורת היה יצחק גרציאני והמפיק היה חנוך חסון.
השיר שזכה בתחרות הוא "רקפת" בביצוע של רוחמה רז. באותו ערב ירד שלג בירושלים והדרכים לבירה נחסמו. רק תושבי העיר הצליחו להגיע לפסטיבל והם גילו לוקאל פטריוטיזם ובחרו בשיר אותו פיזמה המקומית רוחמה.
בתחרות בלטה הזמרת אילנה אביטל, שהייתה אז בגיל 17, וזכתה במקום השלישי עם השיר "אותך", שזכה לאחר מכן להצלחה.
לאון השני, קיסר האימפריה הביזנטית
לאון השני (באיטלקית: Λέων Β΄; 467 - 17 בנובמבר 474) היה קיסר האימפריה הביזנטית למשך תקופה בת פחות משנה במהלך שנת 474.
ביוגרפיה
לאון נולד בתאריך לא וודאי בשנת 467 באימפריה הביזנטית. אביו היה זנון, ואמו הייתה אריאדנה, בתם של לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית ושל הקיסרית ורינה. ב-18 בינואר 474, מת לאון הראשון ללא בנים. לאון השני היה הצאצא הזכר היחיד שלו, ועל כן הוא ירש את התואר קיסר האימפריה הביזנטית בעודו בן 7 בלבד. במשך שלושה שבועות הוא שלט לבדו, ואז אביו זנון מונה לקיסר עמית והם שלטו במשותף.
Safe & Sound
Safe & Sound (בעברית: בטוחה ומוגנת או בריאה ושלמה) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, בהשתתפות דה סיביל וורס, מתוך פסקול הסרט "משחקי הרעב" (2012). השיר יצא לאור ב-26 בדצמבר 2011, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל שיווקי רשמי מתוך הפסקול. השיר נכתב על ידי סוויפט עצמה, ג'וי ויליאמס, ג'ון פול וייט וטי בון ברנט, אותו כתבו במשך שעתיים והוא הופק על ידי ברנט גם כן. מבחינה מוזיקלית הוא משלב סוגות מוזיקליות כמו פולק וקאנטרי אלטרנטיבי.
לאחר שיצא בפורמט של הורדה דיגיטלית, הוא נשלח לרדיו להיטים עכשוויים בבריטניה. הוא זכה לשבחים רבים מטעם מבקרי המוזיקה, שציינו לשבח את "קולה העוצמתי של סוויפט, את פשטות המוזיקה ואת מילות השיר", וחלקם כינו אותו כ"קאמבק מבורך" של הזמרת. השיר הגיע למקום ה-30 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע
השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט, ג'וי ויליאמס, ג'ון פול וייט וטי בון ברנט. בקיץ 2011, חברת ההפקות ליונס גייט אנטרטיינמנט דרשה מברנט לכתוב שירים עבור הפסקול, The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond, ובעקבות כך ברנט החל לחשוב על אמנים שישתתפו בפסקול וביניהם חשב על סוויפט ודה סיביל וורס עצמם. בסתיו 2011, ברנט וצוות ההפקה, כמו גם סוויפט ודה סיביל וורס, הגיעו לביתו של ברנט בלוס אנג'לס כדי לכתוב את המילים לשיר. אחרי שעתיים כתיבת השיר הסתיימה. סוופט דיברה על היום של כתיבת השיר והצהירה כי: "דה סיביל וורס היו בהופעה באותו הלילה בלוס אנג'לס, אז הם רצו ממש להיפגש בבית של ברנט. יש כל כך הרבה דברים שהוא יכול היה לעשות בהפקה כדי להפוך את השיר הזה לגדול יותר ווקאלית, אבל אני חושבת שייתכן שזו הייתה טעות. מבחינתי להשאיר את השיר כשיר ערש זה מבריק".
ב-22 בדצמבר סוויפט פרסמה את מילות השיר בחשבון הטוויטר שלה וארבעה ימים לאחר מכן השיר הופץ באופן רשמי.
הרכב
השיר נחשב לשינוי מוזיקלי של סוויפט מכיוון שהוא לא מכיל מוזיקת קאנטרי פופ בדומה לשירים קודמים שלה. מבחינה מוזיקלית, "Safe & Sound" הוא שיר פולק וקאנטרי אלטרנטיבי. ברולינג סטון דובר על סוגת הקאנטרי האלטרנטיבי שהשיר לטענתם מכיל. הוא נכתב בסולם סול מז'ור והולחן בקצב של 72 פעימות בדקה. קולה של סוויפט משתרע בין סולם G3 ל-D5.
בשיר יש שילוב של גיטרה אקוסטית ומבחינה לירית על פי סוויפט, הנושא של "Safe & Sound" מייצג את "האמפתיה והחמלה שקטניס אוורדין חשה כלפי רו, פיטה מלארק ופרימרוז "פְּרִים" אוורדין בחלקים שונים של משחקי הרעב". מילותיו לפי Genius עוסקות בקטעים מתוך הסרט, תוך ששתי השורות הראשונות בו, עוסקות באחת מהסצנות הראשונות בספר של "משחקי הרעב".