cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוג'ר פדרר
היריבות בין פדרר ונדאל
מומחים רבים מכנים את נדאל הקריפטוניט של פדרר. מכיוון שנדאל שמאלי הוא יכול לחבוט את חבטת גב היד שלו אל חבטת גב היד של פדרר. בנוסף לכך נדאל חובט עם המון טופ ספין מה שגורם לכדורים לקפוץ גבוה כאשר הם פוגעים במשטח, דבר המקשה מאוד על בעלי חבטת גב יד עם יד אחת כמו פדרר. טקטיקה זו עובדת טוב במיוחד על מגרשי החימר, המשטח הטוב ביותר של נדאל, שכן שם הכדורים קופצים יותר גבוה, ולראייה מאזן ה-2–14 לטובת נדאל על משטח זה. בנוסף, אחת החוזקות של פדרר היא חבטת הסלייס, עליה נדאל עונה בקלות יחסית, מה שגורם לפדרר להימנע מחבטה זו מולו.
פדרר ונדאל נפגשו עד 2019 40 פעמים, מתוכם ניצח נדאל 24 משחקים ופדרר 16. 24 מתוך המפגשים התרחשו במשחק גמר, 8 בגמר תחרות גראנד סלאם. ב-4 מפגשים בגמר אליפות צרפת הפתוחה ניצח נדאל, ב-3 גמרים בווימבלדון ניצח פדרר פעמיים ונדאל פעם אחת ובשני מפגשים בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה ניצח כל אחד פעם אחת. המשחקים בין השניים, שמתארכים לעיתים ל-4 או 5 מערכות, מתעלים לרמות גבוהות בדרך כלל ומספקים לקהל משחקי טניס משובחים. גמר וימבלדון 2008, שנמשך 5 מערכות והסתיים בניצחונו של נדאל, נחשב לאחד המשחקים האיכותיים שנראו בתולדות הטניס.
שני השחקנים יחדיו שלטו בעולם הטניס ביד רמה. יחד זכו השניים ב-24 מתוך 28 טורנירי הגראנד סלאם בין השנים 2004 ל-2010. בשנים 2004–2007, בהן שלט פדרר בטניס העולמי כמעט ללא עוררין (זכה ב-11 תוארי גראנד סלאם מתוך 16 אפשריים ורשם מאזן של 315 ניצחונות לעומת 24 הפסדים בלבד) הוא עדיין החזיק במאזן שלילי במשחקיו מול נדאל (6–8 לטובת נדאל). בכך היה נדאל לשחקן היחיד באותה עת שהיה לו מאזן חיובי נגד פדרר.
שני הטניסאים מחזיקים ברצפי הניצחונות הארוכים ביותר על משטחי הטניס. לפדרר שיאים של 65 ניצחונות רצופים על דשא ו-56 ניצחונות על מגרשים קשים. לנדאל 81 ניצחונות על חימר. כל רצפי השיא המוזכרים נקטעו על ידי הפסד לשחקן השני.
באליפות אוסטרליה הפתוחה לשנת 2017, כששניהם הרבה מעבר לשיא שלהם (פדרר דורג 17 בעולם ונדאל דורג תשיעי), הגיעו שניהם אל הגמר. הפעם ידו של פדרר הייתה על העליונה והוא ניצח בחמש מערכות. ההערכות הן שמשחק זה הוא המפגש האחרון בין השניים בגמר טורניר גראנד סלאם. בטורניר אינדיאן וולס במרץ 2017 ניצח פדרר את נדאל בשמינית הגמר 2–6 3-6, בדרך לזכייה בטורניר. באפריל ניצח את נדאל בגמר טורניר מיאמי ובאוקטובר ניצח שוב את נדאל בגמר טורניר שנגחאי, ניצחון חמישי רצוף של פדרר על נדאל ורביעי ב-2017.
היריבות בין פדרר וג'וקוביץ'
היריבות בין פדרר וגיוקוביץ' התחילה ב-2006 בטורניר המאסטרס 1000 על חימר במונטה קרלו כאשר פדרר היה בן 24 והמדורג ראשון בעולם וג'וקוביץ' היה בן 19 בלבד. למרות זאת המשחק היה צמוד, והוכרע במערכה שלישית. פדרר הודה אחרי המשחק שהוקל לו שזה נגמר. המפגש הראשון ביניהם בגראנד סלאם היה באוסטרליה 2007 שם פדרר ניצח בשלוש מערכות. ג'וקוביץ' ניצח את פדרר בפעם הראשונה בגמר טורניר המאסטרס 1000 בקנדה בשנת 2007. השניים שיחקו בגמר טורניר גראנד סלאם ראשון ביניהם באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2007 שם פדרר ניצח בשלוש מערכות. לאחר מכן ג'וקוביץ' ניצח את פדרר בחצי הגמר באוסטרליה הפתוחה 2008 בדרכו לתואר גראנד סלאם ראשון, וקטע לשווייצרי רצף של 10 גמרים רצופים בגראנד סלאם.
בשנים 2010 ו-2011 הם נפגשו בחצי הגמר של אליפות ארצות הברית הפתוחה, ובשניהם ג'וקוביץ' ניצח לאחר שחזר מפיגור במערכות ופדרר החזיק שתי נקודות משחק במערכה החמישית בכל אחד מהמפגשים. סך הכל בשנים 2007–2011 הם נפגשו 5 פעמים רצוף באליפות ארצות הברית הפתוחה, כאשר המפגש הראשון היה בגמר וארבעת האחרים היו בחצי הגמר.
ב-2011 פדרר קטע רצף של 41 ניצחונות מתחילת העונה של ג'וקוביץ', כאשר הוא ניצח בחצי גמר הרולאן גארוס, ובכך מנע ג'וקוביץ' להשוות את שיאו של ג'ון מקנרו למספר הניצחונות הרצופים מתחילת העונה שעומד על 0–42.
שני גמרי הגראנד סלאם הבאים שהם שיחקו היו בווימבלדון ב-2014 ו-2015, כאשר ג'וקוביץ' ניצח את שני המפגשים. הוא גם ניצח את גמר הסלאם הבא שהשניים שיחקו באליפות ארצות הברית ב-2015. הם נפגשו שוב בגמר ווימבלדון 2019 וג'וקוביץ, ניצח במשחק אפי שהוכרע בשובר שוויון במערכה החמישית, והיה גמר ווימבלדון הארוך ביותר אי פעם עם 4:57 שעות.
סך הכל הם נפגשו 50 פעמים, הכמות השנייה בגודלה בעידן הפתוח אחרי ג'וקוביץ-נדאל, כאשר ג'וקוביץ' מוביל 23–27. הם נפגשו 17 פעמים בגראנד סלאם כאשר ג'וקוביץ' מוביל 6–11.
=== היריבות בין פדרר ומארי === המפגש הראשון בין פדרר ואנדי מארי היה בגמר טורניר בנגקוק 2005, ופדרר ניצח את יריבו בן ה-18 5-7 3-6. המפגש הבא היה בסינסינטי 2006 שם מארי ניצח את פדרר בשתי מערכות. המפגש הראשון בגראנד סלאם בין השניים היה בגמר טורניר ארצות הברית הפתוחה 2008, ופדרר ניצח בשלוש מערכות וזכה בגראנד סלאם ה-13 שלו. הם נפגשו בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה 2010 שם שוב פדרר ניצח בשלוש מערכות. בגמר ווימבלדון 2012 פדרר חזר מפיגור מערכה וניצח בארבע מערכות. זמן קצר לאחר מכן הם נפגשו בגמר הטורניר האולימפי שנערך גם בווימבלדון ומארי ניצח את פדרר בשלוש מערכות קלות, ומנע מפדרר את אחד ההישגים שחסרים לו בקריירה - מדליית זהב אולימפית ביחידים.
בחצי גמר אוסטרליה הפתוחה 2013 מארי ניצח את פדרר לראשונה בסלאם, לאחר חמש מערכות. בשנה שלאחר מכן הם שוב נפגשו באוסטרליה, הפעם ברבע הגמר ופדרר ניצח בארבע מערכות. בחצי גמר ווימבלדון 2015 פדרר ניצח 5–7 5-7 4-6 בין השאר בזכות יכולת מצוינת בהגשה.
היריבות בין פדרר ורודיק
פדרר ואנדי רודיק נפגשו 24 פעמים כאשר המאזן הוא 3–21 לטובת פדרר. רודיק התייחס בהומור לכך שהיריבות ביניהם היא חד צדדית, למשל כאשר צחק ואמר "לפדרר יש מזל שפרשתי". באופן כללי, היריבות הייתה חד צדדית מפני שפדרר ידע לקרוא את חבטות ההגשה של רודיק, שהיו הנשק העיקרי שלו.
השניים נפגשו 8 פעמים בגראנד סלאמים, כולל ב-4 גמרים, כאשר פדרר ניצח את כולם. המפגש הראשון בגראנד סלאם היה בחצי גמר ווימבלדון 2003 ופדרר ניצח 6–7 3-6 3-6. בגמר ווימבלדון 2004 פדרר חזר מפיגור מערכה וניצח 4–6 5-7 6-7 4-6, ושנה לאחר מכן הם שוב נפגשו בגמר ווימבלדון ופדרר ניצח 2–6 6-7 4-6. בגמר ארצות הברית הפתוחה ב-2006 פדרר ניצח בארבע מערכות 2–6 6-4 5-7 1-6. בגמר ווימבלדון 2009 פדרר שוב חזר מפיגור מערכה לניצחון בחמש מערכות 5–7 6-7 6-7 6-3 14-16. בכך פדרר זכה בגראנד סלאם מספר 15 ושבר את שיא הזכיות בגראנד סלאם של סמפראס. זה גם היה בזמנו גמר ווימבלדון הארוך ביותר (השיא נשבר ב-2019 בגמר בין פדרר וג׳וקוביץ׳) בשובר השוויון במערכה השנייה לרודיק היו 4 נקודות מערכה, אבל בנקודת המערכה האחרונה הוא פספס וולי בגב היד ופדרר המשיך לזכייה במערכה. פדרר לא שבר את רודיק עד המשחקון האחרון במשחק.
הם גם נפגשו פעמיים בחצי גמר אוסטרליה הפתוחה ב-2007 וב-2009 וברבע גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2007.
היריבות בין פדרר ויואיט
פדרר ולייטון יואיט שיחקו 27 פעמים, כאשר פדרר מוביל 9-18 בתחילת הקריירות שלהם, יואיט שלט ביריבות, וניצח בשבע מבין תשע הפגישות הראשונות שלהם, כולל ניצחון בו חזר מפיגור שתי מערכות בחצי גמר גביע דייוויס 2003, שאיפשר לאוסטרליה להביס את שווייץ. זו הייתה נקודת מפנה ביריבות, כאשר פדרר ניצח 16 מתוך 18 המפגשים הבאים מ-2004 ואילך. זו היריבות הארוכה ביותר של יואיט כאשר השניים שיחקו זה מול זה כשני ג'וניורס ב-1996. גמר הגראנד סלאם הראשון בו נפגשו היה באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2004. פדרר זכה בתוארו הראשון בטורניר, במפגש חד צדדי שבו עשה בייגל במערכה הראשונה והשלישית ואת המערכה השנייה ניצח בשובר שוויון. פדרר פגש את יואיט בשישה טורנירי גראנד סלאם שבהם הוא הרים את הגביע, כולל חמשת הניצחונות שלו בין 2004 ל-2005. הפגישה האחרונה שלהם הייתה ב-2014 בריסביין אינטרנשיונל, שם יואיט ניצח את פדרר בשלוש מערכות וזכה בתוארו הראשון מאז 2010, כאשר גם אז הוא ניצח את פדרר בגמר טורניר האלה.
יואיט ופדרר שיחקו יחדיו בטורניר הזוגות בווימבלדון ב-1999, והפסידו בסיבוב השלישי לג'ונאס ביורקמן ולפט ראפטר.
היריבות בין פדרר ונלבנדיאן
פדרר ודויד נלבנדיאן שיחקו 19 פעמים, ופדרר מוביל 8-11. דויד נלבנדיאן היה היריב הגדול ביותר של פדרר בשלבים המוקדמים בקריירה שלו. נלבנדיאן שלט בתחילת היריבות וניצח חמישה משחקים בין השנים 2002 ו-2003. פדרר הפך את המגמה ב-2003 בטורניר סוף העונה, שם הוא רשם את הניצחון הראשון שלו, והמשיך לנצח 11 מתוך 14 המפגשים הבאים. פדרר מוביל 5–6 על מגרש קשה, 0-1 על דשא, ו-1–3 על חימר, בעוד נלבנדיאן מוביל 1–2 על שטיח. המפגש הזכור ביותר הוא הניצחון של נלבנדיאן בשובר שוויון במערכה החמישית, לאחר שחזר מפיגור שתי מערכות, בגמר טורניר סוף השנה ב-2005. הם נפגשו שש פעמים בטורנירי גראנד סלאם, ופדרר מוביל 2–4.
היריבות בין פדרר וסאפין
מאראט סאפין ופדרר שיחקו 12 פעמים, ופדרר מוביל 2-10. סאפין ופדרר נכנסו לסבב המקצועני בהפרש זמן של שנה אחד מהשני (סאפין ב-1997 ופדרר ב-1998). פדרר מוביל 1–4 על משטחים קשים, 0-3 על דשא ו-0–3 על מגרשי חימר, בעוד סאפין מוביל 0–1 על שטיח. מפגשים בולטים כוללים את ניצחונו של פדרר ב-2002 בגמר טורניר המבורג מאסטרס כדי לזכות בתואר המאסטרס 1000 הראשון בקריירה שלו, כמו גם את ניצחונו של פדרר בחצי הגמר של טורניר סוף השנה ב-2004, לאחר שניצח בשובר שוויון 18–20 בנקודת המשחק השמינית שלו. פדרר גם ניצח את סאפין בגמר של אליפות אוסטרליה הפתוחה ב-2004 וזכה בתוארו הראשון שם והגראנד סלאם השני שלו. עם זאת סאפין ניצח את פדרר בחצי הגמר באוסטרליה ב-2005, לאחר שהצליח להציל נקודת משחק אחת בשובר השוויון במערכה הרביעית, וקטע לפדרר רצף של 26 ניצחונות. סך הכל הם נפגשו חמש פעמים בטורנירי גראנד סלאם, כאשר פדרר מוביל 1–4.
היריבות בין פדרר וואוורינקה
פדרר ובן ארצו סטאן ואוורינקה שיחקו זה מול זה 26 פעמים, ופדרר מוביל 3-23. פדרר מוביל 1–7 בטורנירי גראנד סלאם, 0-17 על מגרשים קשים, 0-1 על מגרשי הדשא ו-3–5 על חימר. המאזן ביניהם במעמדי גמר הוא 1-1, כאשר הפגישה הראשונה שלהם בגמר הגיעה ב-2014 במונטה קרלו רולקס מאסטרס שבו ואוורינקה ניצח בשלוש מערכות 4–6 6-7 2-6 כדי לזכות בתואר מאסטרס 1000 הראשון בקריירה. בכך הוא גם מנע מפדרר זכייה באחד משני טורנירי מאסטרס 1000 בהם לא זכה. פדרר נקם את ההפסד באינדיאן וולס ב-2017 עם ניצחון בגמר 4–6 5-7.
בעוד היריבות היא חד צדדית לטובת פדרר, כמה מהמשחקים היו צמודים מאוד. ברבע גמר ווימבלדון 2014, פדרר ניצח בארבע מערכות, ובטורניר סוף השנה באותה עונה פדרר ניצח בשלוש מערכות לאחר שהציל ארבע נקודות משחק. לקראת סוף המשחק ואוורינקה טען שאשתו של פדרר, מירקה, התגרתה בו במהלך המשחק, וטען כי היא עשתה זאת בגם במפגש בווימבלדון. זה היה מאורע דרמטי בעיקר מכיוון שזמן קצר לאחר מכן שווייץ התמודדה בגמר גביע דייוויס. אך פדרר וואוורינקה יישרו את ההדורים והמשיכו לזכייה בגביע דייוויס כאשר ואוורינקה אמר במסיבת עיתונאים "רוג'ר, אני עדיין אוהב אותך". ואוורינקה ניצח את פדרר ב-2015 ברבע הגמר של אליפות צרפת הפתוחה 4–6 3-6 6-7 בדרכו לזכייה בתואר, אך פדרר רשם ניצחון יוקרתי בחצי גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה באותה שנה. משחקים צמודים אחרים כוללים את 2012 בשאנגחאי מאסטרס ואת אינדיאן וולס ב-2013, בשניהם ניצח פדרר בשלוש מערכות, ואת חצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה ב-2017, בו פדרר ניצח בחמש מערכות. למרות היריבות שלהם על המגרש, הם חברים מחוץ לו, והם שיחקו זוגות יחד בהזדמנויות רבות, כאשר הישגי השיא שלהם הם זכייה בזהב האולימפי הזוגות באולימפיאדת בייג'ינג 2008, ובנוסף במהלך הזכייה של שווייץ בגביע דייוויס 2014 הם שיחקו בזוגות.
שיאים והישגים
מוצגים בזאת מספר שיאים והישגים בעידן התחרויות הפתוחות בהם מחזיק רוג'ר פדרר. המידע מבוסס על המידע באתר ה-ATP.
ביצועים בטורנירים לאורך הקריירה
* נכון ל-9 בספטמבר 2019.
ילדות
פדרר נולד בבזל שבשווייץ. אביו, רוברט פדרר, הוא גרמני-שווייצרי מברנק בקנטון סנט גאלן, ואמו, לינט פדרר (שם נעורים דוראנד), היא אפריקנר מקמפטון פארק, ממחוז חאוטנג שבדרום אפריקה. לפדרר יש אחות גדולה, דיאנה, אם לתאומים. מכיוון שאמו דרום אפריקאית, הוא מחזיק אזרחות שווייצרית ואזרחות דרום אפריקאית. פדרר היה מביא-כדורים בטורניר בזל, "סוויס אינדורס", ב-1992 וב-1993.
כמו כל אזרח שווייצרי, פדרר היה נדרש לשירות חובה בצבא השווייצרי. עם זאת, בשנת 2003 הוחלט לשחררו בשל "חוסר התאמה". במקום זאת, הוא שירת בכוח ההגנה האזרחית והיה חייב לשלם 3% מהכנסתו החייבת במס. הוא אוהד את פ.צ. בזל ואת נבחרת שווייץ בכדורגל. פדרר טוען שקואורדינציית העין-יד היא בין השאר בזכות מגוון רחב של ענפי ספורט ששיחק בילדותו, כולל בדמינטון וכדורסל.
במרץ 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, הודיע כי יתרום 500,000 דולר לרווחת ילדים שהושפעו מהלחימה באוקראינה.
משפחה
באולימפיאדת סידני הכיר פדרר את מירוסלבה (מירקה) פדרר (שם נעורים ואורינק), שחקנית WTA לשעבר שפרשה מהסבב בשנת 2002 בגין פציעה בכף רגלה. ב-11 באפריל 2009 הזוג התחתן באולם נשפים (Villa Wenkenhof) ברייהן שליד בזל, מוקפים בקבוצה קטנה של חברים קרובים ובני משפחה. מירקה משמשת כמנהלת האישית שלו ביחד עם הוריו. ב-23 ביולי 2009 נולדו לזוג שתי בנות תאומות זהות ששמותיהן מילה רוז ושרלין ריבה. ב-6 במאי 2014 נולדו להם שני בנים תאומים זהים ששמותיהם לאו ולנרט.
יחסי אסטוניה–סין
יחסי אסטוניה–סין הם יחסי החוץ בין אסטוניה לרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 בספטמבר 1991. הרפובליקה העממית של סין הקימה שגרירות באסטוניה בשנת 1992 ושלחה את שגרירה למדינה בשנה שלאחר מכן; אסטוניה הקימה שגרירות בסין בשנת 1997 ושלחה את שגרירה בסין לראשונה בשנת 2002.
הדלאי לאמה ה-14 ביקר באסטוניה בשנת 1991. באוגוסט 2011 ביקר הדלאי לאמה שוב באסטוניה ונפגש באופן לא רשמי עם נשיא אסטוניה תומאס הנדריק אילבס; משרד החוץ של סין זימן את שגריר אסטוניה בסין וביקש ממנו להסביר את ביקורו של הדלאי לאמה.
בספטמבר 2014 נפגש סגן שר החוץ הסיני וואנג צ'או עם שגריר אסטוניה בסין תומאס רוקה. במהלך הפגישה אמר רוקה כי היחסים הבילטרליים בין סין לאסטוניה סבלו מכשלים בשנים האחרונות, וכי אסטוניה מכירה בטיבט כחלק מסין ולא תתמוך בעצמאות טיבט ; הרפובליקה העממית של סין אישרה את עמדתה של אסטוניה בנושא טיבט. הוא ציין כי סין מייחסת חשיבות רבה לפיתוח היחסים בין שתי המדינות.
היחסים בין המדינות הדרדרו בשנת 2022 לאור תמיכת סין ברוסיה, ממנה חששו האסטונים לאור הפלישה הרוסית לאוקראינה.
קשרים כלכליים
מינואר עד יוני 2013, בסחר בין שתי המדינות הכולל בין סין לבין אסטוניה היה 470 מיליון דולר, גידול של 14% לעומת התקופה המקבילה בשנה שקדמה לה. הערך הכולל של היצוא הסיני לאסטוניה הוא כ-65 מיליון דולר, והערך הכולל של היצוא של אסטוניה לסין הוא 410 מיליון דולר. הגירעון המסחרי של אסטוניה הוא 340 מיליון דולר, גידול של כ-30% לעומת התקופה המקבילה בשנה שקדמה לה. החל מאמצע שנת 2013, סין הייתה המקור השמיני לייבוא לאסטוניה. הסחורות העיקריות שמייצאת סין לאסטוניה ואסטוניה מייצאת לסין הן מוצרים אלקטרומכניים.
דאגלס DC-4
דאגלס DC-4 (באנגלית: Douglas DC-4) הוא מטוס נוסעים צר-גוף בעל ארבעה מנועי מדחף, תוצרת דאגלס איירקראפט קומפני, המטוס היה בשימוש חברות תעופה רבות משנת 1945 עד שנות השישים.
פיתוח
המטוס פותח על ידי חברת דאגלס לפי מפרט של חברת התעופה יונייטד איירליינס, עבור טיסות ארוכות טווח, אב הטיפוס של המטוס כונה דאגלס DC-4E, ונעשה בו שימוש בזנב משולש שלאחר מכן השתמשה בו חברת לוקהיד במטוס הקונסטליישן שלה. המטוס טס לראשונה ב-7 ביוני 1938, בתקופת מלחמת העולם השנייה הוסב הייצור האזרחי למטוס הצבאי דאגלס C-54 סקיימאסטר. בין השנים 1942 ל-1946 יוצר עבור צבא ארצות הברית 1,163 מטוסי סקיימאסטר. בעקבות המלחמה נפגעו מכירות המטוס, אולם חברות שכר רבות העדיפו אותו. יצור המטוס הופסק באוגוסט 1947.
גרסאות
למטוס שתי גרסאות:
מפעילים
בין חברות התעופה שהפעילו את המטוס: אוויאנקה, איראן אייר, אייסלנדאייר, מקסיקנה, KLM, סאות' אפריקן איירווייז, נורת'ווסט איירליינס, דלתא איירליינס, אל על, סוויסאייר, סקנדינביאן איירליינס, סבנה, וקוריאן אייר.
לואיס ברנשטיין ניימיר
לואיס ברנשטיין ניימיר (באנגלית: Lewis Bernstein Namier; 27 ביוני 1888 - 19 באוגוסט 1960) היה היסטוריון ועסקן ציוני בריטי יהודי מומר.
ביוגרפיה
ניימיר נולד בשם Ludwik Bernstein בפולין הקונגרסאית, באימפריה הרוסית, במשפחה יהודית עשירה, לאביו יוסף ברנשטיין ואימו אני מבית סומרשטיין. בהמשך המשפחה אימצה את שם המשפחה Niemirowski. המשפחה הייתה מתבוללת, מאוד לא דתית, לודוויק לא נימול וההורים הצהירו על עצמם כקתולים-רומיים. רק בגיל 9 נודע ללודוויק שהוא יהודי. לודוויק למד בלביב, באוניברסיטת לבוב ובלוזאן, באוניברסיטת לוזאן, שם הושפע מהרצאותיו של וילפרדו פארטו.
ב-1906 הגיע ברנשטיין לבריטניה וב-1913 קיבל אזרחות בריטית. הוא למד בלונדון, בבית הספר לכלכלה של לונדון ובבייליול קולג' באוקספורד, שם עסק במחקר היסטורי במסגרת לימודיו לתואר שני. בשנים 1913 - 1914 יצא לניויורק, בעזרתו של וולטר רוטשילד, שם המשיך במחקר ההיסטורי.
עם שובו לאנגליה התגייס ולחם במלחמת העולם הראשונה כרובאי. ב-1915 שוחרר מהצבא בגלל בעיות ראייה. הוא קיצר את שם משפחתו ל"ניימיר" והתגייס למחלקת התעמולה, בה שירת בשנים 1915 - 1917. לאחר מכן שירת במחלקת המידע בשנים 1917 - 1918 ובמחלקת המודיעין הפוליטי במשרד החוץ הבריטי בשנים 1918 - 1920. אחרי הניצחון במלחמת העולם ניימיר לקח חלק במשלחת הבריטית לועידת השלום בפריז (1919).
ניימיר היה פעיל ציוני, מתומכיו של חיים ויצמן ובשנים 1929 - 1931 כיהן כמזכיר מדיני של הנהלת הסוכנות היהודית. מ-1931 ועד 1953 כיהן כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר, שם לימד היסטוריה מודרנית.
ניימיר התפרסם בעיקר כהיסטוריון של המונרכיה הבריטית במאה השמונה עשרה, המפלגות הבריטיות והמערכת הפרלמנטרית. הוא התמחה גם בהיסטוריה של הדיפלומטיה, שם, כמעריץ של זיגמונד פרויד, הוא עסק בפסיכוהיסטוריה, ביישום שיטות פסיכואנליזה כדי ללמוד את השפעתם של היבטים פסיכולוגיים על החלטות דיפלומטיות והתנהגות של דיפלומטים ופוליטיקאים. בצעירותו תמך ניימיר בסוציאליזם ובפאן-סלאביות, אך מאוחר יותר זוהה כימני ואפילו ריאקציונר.
ב-1952 קיבל תואר סר.
ניימיר נישא פעמיים, פעם ראשונה, ב-1917, כשנשא לאישה את קלרה פוניאטובסקה, פולנייה-רוסייה, פקידה בוועדה הממשלתית הרוסית בלונדון, נישואים שנכשלה במהרה, אך בני הזוג נפרדו מבלי להתגרש. בשנת 1927 הצליח לארגן את בואה לבריטניה של אהובתו הראשונה, מרי באר, יהודיה אוסטרית, חברתה של אחותו. ב-1945 הלכה לעולמה אשתו בנפרד וב-1947 נשא לאישה את יוליה, אריסטוקרטית רוסייה, אלמנתו של הדיפלומט הרוסי ניקולאי פבלוביץ' דה בוסוסר, שפגש ב-1942. לצורכי נישואיו השניים המיר נייציר את דתו לנצרות אנגליקנית, כי יוליה הייתה נוצרייה אדוקה ודרשה את הטבלתו, מעשה שהביא לצינון יחסיו עם חיים ויצמן ויתר חבריו הציונים. יוליה ניימיר כתבה כמה ספרים ולאחר מות בעלה כתבה ספר על הביוגרפיה שלו, ספר שזכה בפרס ג'יימס טייט בלק לספר ביוגרפיה. לא רק אלמנתו כתבה את הביוגרפיה שלו, גם David Hayton, בעצמו פרופסור להיסטוריה, כתב ספר מקיף בשם Conservative revolutionary: The lives of Lewis Namier.
אורבינו
אורבינו (איטלקית Urbino) היא עיר במחוז מארקה באיטליה השוכנת כ-30 ק"מ דרומית-מזרחית לחופי הים האדריאטי. העיר ידועה בתרבות הרנסאנס העצמאית שהתפתחה בה, במיוחד בחסותו של הדוכס פדריקו דה מונטפלטרו, דוכס אורבינו (Federico da Montefeltro), ובשנת 1998 הוכרזה כאתר מורשת עולמית. בשנת 2004 התגוררו בעיר 15,441 תושבים.
בליין אנדרסון
בליין אנדרסון (באנגלית: Blaine Anderson) הוא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Glee". את דמותו של משחק דארן כריס, והוא הוצג לראשונה בפרקה השישי של עונתה השנייה של הסדרה, במהלכה הוא מוצג כהומוסקסואל מוצהר וסולנה הראשי של מועדון השירה "הוורבלרס" באקדמיית דלטון, המתחרה ב"כיוונים חדשים"; ובהמשך אף כמורו הרוחני של חבר להקת "כיוונים חדשים" - קורט האמל (כריס קולפר). הכימיה בין השניים, בצירוף תמיכת אוהדים לזוג - הובילו את המפיק, ראיין מרפי, ליצור ביניהם מערכת יחסים רומנטית, שהתקבלה בביקורות חיוביות, וכונתה "אחד הזוגות הטלוויזיוניים האהובים ביותר של המילניום" על ידי ג'רט ויסלמן, כתבת ה"ניו יורק פוסט".
אורבינו
היסטוריה
בשנת 755 כבש פפין הגוץ את אורבינו מידי הלומברדים ומסרה לאפיפיור, והעיר הייתה יחד עם שטחים נוספים לגרעין של מדינת האפיפיור. בראשית המאה ה-13 הצליחו אצילי משפחת מונטפלטרו לבסס את כוחם בעיר, ואף שלא שלטו בה באופן ישיר, הם הצליחו להפעיל את השפעתם על תושביה ולהיהפך לראשי העיר החל ב-1213. עם זאת התושבים התמרדו כנגד בני מונטפלטרו ואולם אלה שבו וביססו את שליטתם בעיר ב-1234.
בשנת 1444 החלה תקופת שלטונו של פדריקו דה מונטפלטרו באורבינו. פדריקו הנחשב למפורסם ביותר מבני משפחת מונטפלטרו, היה דיפלומט מוכשר ופטרון נלהב של אומנות וספרות. בתקופתו הייתה העיר למוקד תרבותי, והוא הורה על הקמת ארמון הדוכס בעיר (Palazzo Ducale) והספרייה אשר נחשבה לשנייה רק לזו של קריית הוותיקן. ב-1474 היה פדריקו לדוכס ואורבינו לדוכסות. הוא שלט בעיר עד מותו ב-1482.
בשנת 1502 נישל צ'זארה בורג'ה בנו של האפיפיור אלכסנדר השישי את בני מונטפלטרו משליטתם, ואחריו השתלטה משפחת דלה רוברה (Della Rovere) על העיר. ב-1516 הודח פרנצ'סקו מריה הראשון דלה רוברה על ידי בית מדיצ'י מהשלטון בעיר. סמוך לאחר מכן, ב-23 בינואר 1517, הוא שב אל העיר בראש חיל רגלים בן 5,000 איש ו-1000 חיילים רכובים, וכך פרצה "מלחמת אורבינו" בינו לבין בית מדיצ'י שנתמך על ידי האפיפיור. המלחמה הסתיימה לאחר מספר חודשים בהסכם דיפלומטי ולאחר שדלה רוברה לא הצליח להמשיך ולממן את עלותה. הוא ויתר על השלטון בעיר ושב אליה רק ב-1521. עם שובו לשלטון פיתח דלה רוברה את תעשיית המיוליקה (Maiolica), כלי חרס מזוגגים שיוצרו מחומר שהופק בסביבותיה של אורבינו.
צאצאיו של דלה רוברה שלטו באורבינו עד שנת 1625, מועד בו העניקה אחרון בני המשפחה, לו לא היה יורש, לאפיפיור אורבנוס השמיני וזה סיפח אותה באופן סופי למדינתו. הספרייה העשירה של העיר הועברה אל קריית הוותיקן ב-1657, והעיר המשיכה והייתה חלק ממדינת האפיפיור עד שב-1870 צורפה לאיטליה.
ארמון הדוכס
פדריקו דה מונטפלטרו ציווה על בניית הארמון במחצית המאה ה-15. החזית נדמית לצוק אנכי ומשני צדדיה מגדלים מחודדים. במרכזו של הארמון חצר פנימית מוקפת ארקדה שהושפעה ממבנים שתכנן פיליפו ברונלסקי בפירנצה. לאחר מותו של פדריקו נותר המבנה לא גמור, והקומה השנייה נוספה רק במהלך המאה ה-16.
המבנה ממשיך ומשמש כביניין משרדים גם בהווה, ושוכנים בו, בין היתר, גם הארכיון העירוני והגלריה הלאומית של מרקה (Galleria Nazionale delle Marche) הנחשבת לאחד מאוספי הרנסאנס החשובים בעולם. ב-1985 הסתיימו עבודות שיפוץ נרחבות של הארמון וגם קומותיו התת-קרקעיות נפתחו לקהל הרחב. הארמון ידוע בחדר עבודתו הקטן של הדוכס (Studiolo) שמידותיו 3.60 מטר על 3.35 מטר בלבד, והמעוטר כולן בעבודות עץ.
הדואומו
בניית הדואומו של אורבינו החלה בשנת 1063 על שרידיו של מבנה דתי מהמאה ה-6. הקתדרלה הוקדשה ל"עליית הבתולה מריה לשמים" (Maria Vergine Assunta in cielo) ועבודות הבנייה הסתיימו רק בשנת 1604. ב-1781 נהרסו הכיפה וחזית הבניין ברעידת אדמה.
הוא הוקם בשנית תוך שחזיתו הוסתה בתשעים מעלות והבנייה בסגנון הנאו-קלאסיציזם החלה ב-1789 והסתיימה ב-1801. אורך פנים הקתדרלה הוא 60.5 מטר, רוחבה 36.8 מטר והיא נישאת לגובה של 50 מטר. את הכיפה מעטרים מבפנים ציורים של ארבעת האוונגליסטים.
אתרים נוספים
עוד ידועה העיר בדרך הפנורמית (Camminamento panoramico) המקיפה אותה ומאפשרת תצפית אל אתריה, ובביתו של רפאל שחי בעיר עד שהיה בן 14, וכן בפסל שהוקם לכבודו ב-1897.
בפינה הצפונית של העיר שוכנת מצודת אלבורנוץ (Fortezza Albornoz) שהוקמה במחצית השנייה של המאה ה-14 עת חומות העיר התרחבו וכללו גם את הגבעה עליה היא ניצבת. המצודה הוגדלה בראשית המאה ה-16 בהוראתם של בני רוברה והיא חולשת על העיר ומשמשת נקודת תצפית טובה אל מרכזה ההיסטורי.
בליין אנדרסון
כריס נבחן מספר פעמים באודישנים לגליי לפני שצורף בתור בליין, כולל לתפקיד של פין הדסון. הוא האמין שהוא יתאים באופן מושלם לתפקיד של פין, אך הזדהה עם בליין אשר גדל בחברה גאה. הוא משחק את בליין כדמות כריזמטית ובעלת ביטחון עצמי רב. כריס רואה את ההזדהות העצמית שחווה בגיל ההתבגרות כניגוד הולם להצגה הרווחת של דמויות הומוסקסואליות בתקשורת.
בתור הזמר הראשי של ה"וורבלרז", בליין ביצע מספר שירים בסדרת הטלוויזיה. השיר הראשון, גרסה ל"Teenage Dream" (של קייטי פרי) נחשב במכירותיו לסינגל שנמכר הכי מהר משירי גליי, והגיע למקום שמיני ברשימת "Billboard Hot 100". באופן כללי, שירים של ה"וורבלרז" נמכרו מעל 1.3 מיליון עותקים. השירים הפכו פופולריים מספיק כדי להשיג אלבום משלהם. אפיון דמותו של בליין זכתה לביקורות חיוביות, וכריס נחשב לאחד ה"כוכבים הפורצים" של הסדרה, ובנוסף הוענק לו עיטור מאיגוד מבקרי בידור ההומואים והלסביות בשל גילום דמותו של בליין. בעוד שמערכת היחסים של בליין וקורט זכתה לביקורות חיוביות – פרק בודד בסדרה בו בליין תוהה על מיניותו ספג ביקורות שליליות עקב התחושה שאופיו של בליין נחלש ושהעניין נהיה טריוויאלי.
עונה 2
בליין הופיע לראשונה בפרק "מעולם לא נושק" כסולן הראשי באקדמיית דלטון של ה"וורבלרז", להקת אקפלה המורכבת רק מבנים. הוא פוגש בקורט האמל (כריס קולפר), חבר במועדון הזמר המתחרה "כיוונים חדשים". כאשר קורט שואל אם בליין הומו, בליין עונה כאילו זה מובן מאליו שכן. קורט אומר לבליין שמתבריינים אליו בבית הספר כיוון שהוא הומו, ובליין מספר שגם לו הציקו בבית הספר הקודם שלו, ולכן עבר לאקדמיית דלטון, שם אין סובלנות כלפי בריונות. בליין מתחבר עם קורט, ועוזר לו לעמוד כנגד דייב קארופסקי (מקס אדלר) שמתבריין אליו. כאשר האיומים והאלימות כלפי קורט מגיעה לרמה גבוהה ומסוכנת, הוא עובר לאקדמיית דלטון. קורט מתאהב בבליין אשר בתחילה לא מודע לרגשותיו של קורט, גם לאחר חיזוק הקשר שלהם. בליין מגייס את עזרתו של קורט על מנת לשיר סרנדה לג'רמיה, עוזר-מנהל בחנות גאפ, בו בליין מתאהב. כתוצאה מכך ג'רמיה מפוטר ודוחה את בליין. קורט חושף את רגשותיו כלפי בליין, ובליין אומר לקורט שאכפת לו ממנו - אך הוא נוראי ברומנטיקה ואינו רוצה להסתכן בפגיעה ביחסים שלהם.
קורט ובליין הולכים למסיבה שעורכת רייצ'ל ברי (ליאה מישל), חברה ב"כיוונים חדשים" (משם עבר קורט). הנוכחים, תוך כדי שכרות, משחקים "אמת או חובה". במהלך המשחק מוטלת על בליין החובה לנשק את רייצ'ל. לאחר המשחק בליין תוהה אם יש סיכוי שהוא ביסקסואל, ויוצא לדייט עם רייצ'ל. כאשר היא מנשקת אותו שוב בזמן שהם מפוכחים, הוא מסיק שהוא אכן הומו.
לאחר שמבחין בהתעלמותו של קורט מעִניינים מיניים, מבקר בליין את אבא של קורט, ברט (מייק אומאלי), ומעודד אותו לשוחח עם קורט על ענייני מין. כאשר הוורבלרז מתכוננים להופיע בתחרות האזורית לשירת מקהלות, קורט מתוודה שהוא מקנא בכמות תפקידי הסולו שבליין מקבל. בפגישה קבוצתית לאחר מכן קורט מגיע באיחור ומודיע שקנרית הקמע של הקבוצה מתה; הוא שר "Blackbird" לכבוד הציפור. בזמן שקורט שר, לבליין מגיע לתובנה ומאוחר יותר מספר לקורט שהוא גומל לו על רגשותיו ומנשק אותו. בתחרות האזורית השניים שרים דואט בשם "Candles" (של "הי מונדיי"). הוורבלרז מפסידים ל"כיוונים חדשים", אך בזמן שקורט מאוכזב, בליין אומר לו כי על אף שהפסידו - במציאות הם ניצחו, מה שהופך את ההפסד לבעל ערך. אחרי שקורט חוזר לתיכון מקינלי (בו נמצא "כיוונים חדשים"), הוא מזמין את בליין להיות הדייט שלו בנשף (שנערך בשנת הלימודים הלפני אחרונה). שניהם נדהמים כאשר קורט זוכה בתואר "מלכת הנשף" בעקבות מספר רב של הצבעות חשאיות לבחירת מלך ומלכת הנשף. קארופסקי, שזכה לתואר "מלך הנשף", עוזב כדי להימנע מלרקוד עם בחור בריקוד המסורתי בין מלך ומלכת הנשף, וקורט רוקד עם בליין במקום. לאחר שקורט חוזר מהתחרות הארצית המתקיימת בניו יורק, הוא ובליין מכריזים על אהבתם האחד לשני.
עונה 3
בפרק הראשון של העונה השלישית, "פרויקט הפסנתר הסגול", בליין עובר מאקדמיית דלטון לתיכון מקינלי כדי להיות קרוב יותר לקורט, ומצטרף ל"כיוונים חדשים". מאוחר יותר, הוא נבחן באודישן לתפקיד של ברנרדו במחזמר סיפור הפרברים, כדי לא להתחרות נגד קורט שרוצה לשחק את התפקיד הראשי, טוני, אבל הוא בעצמו לוהק כטוני עצמו. מאוחר יותר, בליין מפותה על ידי סבסטיאן סמית, הקפטן החדש של "הוורבלז". קורט ובליין נפגשים עם סבסטיאן ב"שערורייתי", בר של הומואים, בליין משתכר, ואחר כך מנסה לשכנע את קורט לקיים איתו יחסי מין במכונית. קורט מסרב, והשניים רבים. לאחר ערב פתיחת סיפור הפרברים, הם מתנצלים אחד כלפי השני, ומחליטים ללכת לביתו של בליין, שם הם מקיימים יחסי מין בפעם הראשונה. כאשר "כיוונים חדשים" מתחרים עם "הוורבלז" באופן לא רשמי, סבסטיאן זורק כוס ברד שמכיל גושי מלח על קורט, אבל בליין מתערב והוא נפגע בעינו, אך מאוחר יותר מחלים. מאוחר יותר, אחיו הגדול של בליין, קופר (מאט בומר), שחקן מצליח בפרסומות, מבקר באוהיו, ולאחר היסטוריה של התרחקות וסכסוכים, השניים מתקרבים. היחסים של בליין עם קורט נמתחים כאשר קורט מפלרטט על ידי התכתבות עם נער שפגש בעת ההכנה לאודישן של אקדמיית "ניאד"ה" והוא להוט לצאת לניו יורק מיד לאחר סיום לימודים, מה שיפריד בין השניים לפחות עד שבליין יסיים את הלימודים שלו שנה הבאה. כאשר "כיוונים חדשים" זוכים בתחרות הלאומית, הוא וקורט עדיין נשארים זוג בסוף שנת הלימודים, אם כי בליין עדיין לא מרגיש בנוח כלפי ההתרחקות הפיזית הממושכת ביניהם.
עונה 4
בפרק הראשון, "רייצ'ל החדשה", בליין הופך לסולן הראשי של "כיוונים חדשים" ומבקש מקורט שיעקוב אחרי החלום שלו להיות בניו יורק. בנוסף, בליין נבחר לנשיאות כיתה יחד עם סאם אוונס ולאחר מכן השניים מתקרבים. בניו יורק, קורט מתרחק מבליין בשל ההתמחות שלו באתר "ווג". נסער ובודד, בליין בוגד בקורט עם גבר אחר שהכיר בפייסבוק. בפרק הרביעי, "הפרידה", קורט נפרד מבליין אחרי שנודע לו ממנו על הבגידה שלו בו. לאחר מכן, הגביע הלאומי בו "כיוונים חדשים" זכו בעונה הקודמת, נגנב על ידי האנטר קלרינגטון, הקפטן החדש של "הוורבלז". כאשר בליין הולך לאקדמיית דלטון כדי להחזיר את הגביע, האנטר וסבסטיאן מנסים לפתות את בליין לחזור ל"וורבלז", ובליין מתלבט, מתוך אמונה שהוא לא שייך יותר ל"כיוונים חדשים". סאם משכנע אותו שבסופו של דבר, אף על פי שבגד בקורט, הוא עדיין אדם טוב וחבר חשוב של כיוונים חדשים.
לאחר ש"כיוונים חדשים" הפסידו בתחרות המקומית ל"וורבלז", קורט מתחיל לתקן את מערכת היחסים שלהם בפרק "חג ההודיה", והם מבלים יחד את חג המולד בניו יורק. אף על פי שהוא וקורט ממשיכים לשמור על יחסים טובים, בליין מגלה שהוא נדלק על חברו הטוב ביותר, סאם, למרות הידיעה שסאם אינו הומו. הוא וסאם משתפים פעולה על מנת לאתר ראיות ש"הוורבלז" רימו בתחרות, מה שיתן ל"כיוונים חדשים" ניצחון טכני. בסופו של דבר, בליין הולך לנשף "סיידי הוקינס" יחד עם טינה כהן-צ'אנג כחברים בלבד, אף על פי שהוא שם לב שהיא התאהבה בו. כאשר קורט חוזר ללימה לחתונה של מר שוסטר ואמה, שבו אמה חוטפת רגליים קרות ובורחת, הוא ובליין מתנשקים, ולאחר מכן גם שוכבים, אם כי לא מחדשים את מערכת היחסים ביניהם.
עבד אל-באסט עבד א-סמד
שייח עבד אל-באסט עבד א-סמד או עבד אל-באסט בן מוחמד בן עבד א-סמד בן סלים (בערבית: الشيخ عبد الباسط بن محمد بن عبد الصمد بن سليم, 1927 ארמנת - 30 בנובמבר 1988), היה אחד מגדולי ה"קארי" - המדקלמים של הקוראן (قارئ القرآن), מצרי בלאומו. היה הקארי היחיד שזכה בשלוש תחרויות עולמיות לקריאת הקוראן בשנות ה-1970 המוקדמות.
בליין אנדרסון
עונה 4
בליין בסופו של דבר מתוודה לסאם שיש לו רגשות כלפיו, מה שגורם לסאם להיות מוחמא במידה מסוימת, והוא אומר לו שהעובדה הזו לא תשנה את זה שבליין הוא עדיין החבר הטוב ביותר שלו. למרות זאת, בליין עדיין מאוהב בקורט ושואל את ברט אם הוא יוכל להציע נישואין לקורט, אבל ברט אומר לו שהם עדיין צעירים מכדי להתחתן, ומייעץ לו לחכות. בליין נותר נחוש בדעתו, ומאוחר יותר, בזמן שהוא קונה טבעת, הוא פוגש את ג'ן, תכשיטנית לסבית שנמצאת עם בת הזוג שלה ליז במשך למעלה משלושים שנים. ג'אן מציעה לו להיות המאנטורית שלו. מאוחר יותר, בליין וקורט אוכלים ארוחת ערב משותפת עם ג'ן וליז, בו השתיים מסבירות להם איך מערכת היחסים שלהם התפתחה עם השנים והניסיון שלהם עם קבלת הזרם ההולך וגדל של הומוסקסואלים. "כיוונים חדשים" מנצחים בתחרות האזורית, ומר שוסטר ואמה מתחתנים מיד לאחר מכן, בנוכחות חברי ובוגרי המקהלה. לאחר שטקס החתונה נגמר, המצלמה מציגה את בליין מחזיק טבעת נישואין מאחורי גבו, אותה הוא מתכוון להציע לקורט.
עבד אל-באסט עבד א-סמד
רקע משפחתי ושנות ילדותו
שייח עבד אס-סמד נולד בשנת 1927 בכפר אל אמראזה, הסמוך לעיר ארמנט במחוז קינא במצרים העליונה (דרום מצרים). אביו, שייח מוחמד עבד א-סמד היה בעצמו מדקלם של הקוראן בכפרו וסבורים שהיה ממוצא כורדי. אחיו הגדולים, מחמוד ועבד אל-חמיד נסעו ללמוד לימודים אסלאמיים באוניברסיטת אל אזהר בקהיר. בילדותו היה הולך עבד אל-באסט ברגל עד לכפר השכן כדי להאזין בבית קפה ממקלט רדיו, לשידורי רדיו קהיר עם הקריאות בקוראן של השייח מוחמד רפעת והשייח שאשאעי ברדיו קהיר. סיים את לימוד הקוראן בגיל 10 בבית הספר הקוראני בכפר, כשמורו היו שייח מוחמד אל-אמיר. גם אביו עזר לו עד אז ללמוד את הקוראן בעל פה ולהפוך ל"חאפז" (אדם השולט על קוראן בעל פה, ברבים: חופאז). בראותו מתלהב מאמנות דיקלום הקוראן, שלח אותו אביו ליישוב אחר באזור, אצל המורה מוחמד סלים חמדה, שהגיע לשם ממצרים התחתונה. אצל מוחמד סלים למד עבד אל-באסט את התג'ויד, כולל "שבע הקריאות" הקאנוניות של הקוראן. המורה עודד אותו לדקלם את הקוראן בפומבי, כך שבגיל 14 אמנותו מצאה במה, בייחוד בלילות הרמדאן והתחילה להיות מוכרת ונערצת על ידי המוני המאמינים ברחבי מצרים העליונה. אביו לקח אותו גם לטנטא, מרכז מפורסם ללימודי האסלאם, לרבות בתחום דיקלום הקוראן.
פריצת הקריירה
פריצת הקריירה שלו אירעה לרגל ביקורו בחגיגות במאוזוליאום של סיידה זיינב בקהיר, שאורגנו על ידי ה"קארי" הגדולים, השייחים עבד אל-פתאח אל שעשאעי, מוסטפא אסמעיל, עבד אל-עדים זאהר, אבו ל-עינין שעישע ואחרים. נדרש אז על ידי אימאם המסגד לדקלם את הפסוק מ"ו מסורת "אל-אחזאב". היה אמור לקרוא רק למשך דקות ספורות אבל ריתק כל כך את הקהל שהתבקש להמשיך בקריאת הקוראן עוד ועוד עד שעברה שעה וחצי.
בליין אנדרסון
עונה 5
בפרק הבכורה, "אהבה אהבה אהבה", בליין וקורט חוזרים להיות שוב בני זוג. בליין עדיין רוצה להינשא לקורט, ומתכנן הצעת נישואין מרהיבה באקדמיית דלטון, בו הם נפגשו לראשונה. בסוף ההופעה של "All You Need is Love", הוא מציע את ההצעה לקורט שעונה בתשובה חיובית. מאוחר יותר, הוא נבחן באודישן ל"ניאד"ה" ומתקבל. הוא הופך להיות התלמיד המצטיין לשנת הלימודים האחרונה שלו בתיכון. לאחר שסיים את תיכון מקינלי, בליין הולך לניו יורק, לחיות עם קורט, רייצ'ל וסנטנה (שנמצאת בחופשה עם בריטני) אבל בסוף מבין ששניהם זקוקים למרחב משלהם, אף על פי שהם עדיין ביחד. בהדרגה, בליין נהיה חסר ביטחון ב"ניאד"ה" מפני שהוא מרגיש שהוא כל הזמן נמצא תחת הצל של קורט, אבל קורט מבטיח לו שהוא יהיה בסדר. ג'ון דולוואי, מפיקה גדולה, שומעת אותו שר ומביעה עניין בו. ג'ון מבטיחה לו שהיא תעשה אותו לכוכב, אבל גם מייעצת לו לעזוב את קורט. ג'ון מארגנת מופע ראווה ללילה אחד כדי לקדם אותו ובליין מבקש ממנה לתת לקורט לשיר במופע, אבל היא לא מסכימה. בזמן שבליין שוכב עם קורט, הוא משקר ואומר לו שג'ון הסכימה לתת לו לשיר דואט איתו במופע הראווה. אף על פי שהוא מבקש במשך חודש שלם מג'ון לשקול את זה מחדש עד למופע, אך לצערו, היא עדיין מסרבת. בסוף, בליין מגלה את האמת לקורט שמתרגז וכועס עליו מפני ששיקר לו, אבל מאוחר יותר הם מתפייסים וקורט בא לראות את בליין משתתף במופע הראווה. בליין מזמין את קורט לשיר איתו דואט למורת רוחה של ג'ון. אבל לאור התשואות מהקהל, ג'ון מתרשמת מהדואט ומשבחת אותם. בסוף העונה, בליין עובר לגור פעם נוספת עם קורט, רייצ'ל וסנטנה.
עבד אל-באסט עבד א-סמד
פריצת הקריירה
בשנת 1951 התקבל אחרי מבחן קפדני לעבודה ברדיו קהיר ובכניסתו לתפקיד קרא את הסורה "פאטר". בערבי יום ראשון קולו התחיל לבקוע מן מקלטי הרדיו מדי שבוע ושבוע. כעבור שנה נוספת התמנה עבד אל-באסט למדקלם במסגד אימאם שאפעיי. בשנת 1985 ירש את תפקידו של אחד מהמפורסמים שבמדקלמי הקוראן, שייח מחמוד עלי אל באנא ששרת במסגד אל חוסיין. שייח עבד אל-באסט עבד א-סמד כיהן כיושב ראש הראשון של אגודת מדקלמי הקראן במצרים החל משנת 1984 וזכה בפרסים ואותות כבוד רבים.
הוא נפטר בשנת 1988.
אמנותו
עבד אל-באסט עבד א-סמד השאיר בנים - יאסר, הישאם וטאריק. שלושתם הלכו בעקבותיו והם ידועים באמנותם בדקלום הקוראן.
פרנץ ברוואלד
פרנץ ברוואלד (שוודית: Franz Adolf Berwald; 23 ביולי 1796 - 3 באפריל 1868) היה מלחין שוודי רומנטי, שלא זכה להכרה בחייו ונאלץ להתפרנס למחייתו כמטפל אורתופד ובהמשך כמנהל מנסרה ומפעל זכוכית. כיום רואים בו את המלחין השוודי הטוב ביותר של המאה ה-19, אולי הטוב במלחיני שוודיה בכל הזמנים.
חייו ויצירתו
ברוואלד, יליד סטוקהולם, בא ממשפחת מוזיקאים במשך ארבעה דורות; אביו, כנר בתזמורת האופרה המלכותית השוודית, לימד את פרנץ נגינה בכינור מגיל צעיר. עד מהרה הופיע הנער בקונצרטים. ב-1811 עלה קרל ה-13 (אחיו של גוסטבוס השלישי) לשלטון והחזיר לקדמותה את הקאפלה המלכותית; כעבור שנה החל ברוואלד לעבוד שם. במקביל ניגן בכינור בתזמורת החצר והאופרה וקיבל שיעורים אצל אדואר דופי. כמו כן החל להלחין. בתקופת הקיץ שבתה התזמורת וברוואלד יצא למסעות בסקנדינביה, פינלנד ורוסיה. מבין יצירותיו בשנים אלה, היו שביעייה וסרנדה, שאותן ראה כראויות לביצוע גם בשנותיו המאוחרות.
ב-1818 החל ברוואלד לפרסם את "מוזיקאלסק ז'ורנאל", שאת שמו שינה לאחר זמן ל"ז'ורנאל דה מוזיק", חוברת תקופתית, שהכילה יצירות קלות לפסנתר ושירים מאת מלחינים שונים לצד משהו מיצירותיו הוא. בשנת 1821 בוצע לראשונה הקונצ'רטו שלו לכינור בדו# מז'ור, בידי אחיו אוגוסט. הקונצ'רטו לא התקבל יפה. בקהל היו אף אנשים, שפרצו בצחוק במהלך הפרק האיטי.
מצבה הכלכלי של המשפחה הורע מאוד לאחר מות אביו של ברוואלד ב-1825. ברוואלד ניסה להשיג מלגות שונות, אבל הצליח לקבל רק מלגה אחת מן המלך, שאפשרה לו ללמוד בברלין, שם עבד קשה על אופרות, אף כי לא היה לו סיכוי להביאן לבימה. לפרנסתו פתח מרפאה לאורתופדיה ופיזיותרפיה בברלין בשנת 1835, והוציא ממנה רווחים נאים. כמה מן המכשירים האורתופדיים שהמציא עוד היו בשימוש עשרות שנים לאחר מותו.
ברוואלד חדל להלחין בשנותיו בברלין ושב לחבר מוזיקה רק בשנת 1841, כשעבר לווינה ונשא לאישה את מתילדה שרר. בשנת 1842 התקיים בארמון הופבורג קונצרט של הפואמות הסימפוניות שלו והתקבל בביקורות נלהבות, ובשלוש השנים הבאות כתב ברוואלד ארבע סימפוניות.
המוזיקה של ברוואלד לא זכתה להכרה של ממש בשוודיה במהלך חייו ואפילו קצרה ביקורות עוינות בעיתונות, אך בגרמניה ובאוסטריה הצליחה קצת יותר. ה"מוצרטיאום" של זלצבורג מינה אותו לחבר כבוד ב-1847.
בשובו לשוודיה ב-1849, קיבל עליו ברוואלד משרת ניהול של מפעל לייצור זכוכית, שהיה שייך ללודוויג פטרה, כנר חובב. בתקופה זו התמקד ברוואלד בכתיבת מוזיקה קאמרית.
אחת האופרות הבודדות שעלו על הבימה בתקופת חייו, "Estrella de Soria", התקבלה בחום בביצוע הבכורה שלה בתיאטרון המלכותי באפריל 1862, ועלתה בעוד ארבע הצגות באותו חודש. לאחר הצלחה זו, כתב את Drottningen av Golconda שתוכננה להופעת בכורה ב-1864 אך לא הגיעה לכך בגלל שינוי בהנהלת האופרה המלכותית.
בשנת 1866 קיבל ברוואלד את "מסדר כוכב הצפון", לאות הכרה בפועלו המוזיקלי. בשנה שלאחריה, מינה הקונסרבטוריון של סטוקהולם, סוף סוף, את ברוואלד לפרופסור לקומפוזיציה, לאחר שדחה את פניותיו למשרה זו פעמים אחדות בעבר. בערך באותו זמן קיבל גם מספר רב של הזמנות חשובות, אבל לא הספיק למלא את כולן לפני שחייו הגיעו לסיומם.
ברוואלד מת בסטוקהולם בשנת 1868 מדלקת ריאות ונקבר שם. הפרק השני של הסימפוניה הראשונה בסול מינור נוגן בהלווייתו.
עשר שנים לאחר מות ברוואלד, ב-1878, בוצעה הסימפוניה הרביעית שלו, במי במול מז'ור, "הנאיבית", בביצוע בכורה, לאחר שהבכורה הפריזאית שתוכננה לה במקור בוטלה בגלל אי-השקט הפוליטי ששרר אותו זמן. אבל פער הזמנים בין חיבור היצירה לביצועה הראשון היה קצר יחסית, בהשוואה לקורות את הסימפוניה השנייה ב-רה מז'ור, "הקפריזית" והסימפוניה השלישית בדו מז'ור, "האישית". שתי הסימפוניות האלה זכו לביצוע בכורה רק ב-1914 האחת ו-1905, השנייה.
הערכה ביקורתית
אדוארד הנסליק, בספרו משנת 1869, Geschichte des Concertwesens in Wien חיוה את דעתו על ברוואלד במילים אלה, "אדם מעורר עניין, שנון, נתון למוזרויות, (אשר) כמלחין חסר לו כוח יצירה ודמיון". מצד שני, המלחינים לודוויג נורמן, תור אולין ווילהלם סטנהאמר עמלו לקדם את המוזיקה של ברוואלד, אם כי על אף מאמציהם עבר זמן ניכר עד שברוואלד הוכר כ"מלחין המקורי והמודרני ביותר" של שוודיה (כדברי המלחין-המבקר וילהלם פטרסון-ברגר בעיתון דאגנס ניהטר).
בשנת 1911 כתב קרל נילסן על ברוואלד, "אמצעי תקשורת, כסף או עוצמה, דבר מכל אלה איננו יכול להזיק או להועיל לאמנות טובה. תמיד יימצאו אי-אילו אמנים פשוטים ויישרי-דרך, שיפרצו קדימה, ייצרו ויתייצבו ללא חת לימין יצירותיהם. בשוודיה תמצאו את הדוגמה הטובה ביותר לכך: ברוואלד." בשנים מאוחרות יותר כתב המוזיקולוג הבריטי רוברט לייטון (1959) את הביוגרפיה היחידה עד כה של ברוואלד באנגלית. לייטון גם דן במוזיקה של ברוואלד בהרחבה במקומות אחרים.
ג'יידאקיס
ג'ייסון טרנס פיליפס  (באנגלית: Jason Terrance Phillips; נולד ב-27 במאי 1975), ידוע בשם הבמה ג'יידאקיס (Jadakiss), הוא ראפר אמריקאי, ידוע גם כחבר בהרכב ההיפ-הופ The Lox.
ביוגרפיה
ג'יידאקיס נולד ב-27 במאי 1975 ביונקרס שבניו יורק. היה לו עניין בהיפ הופ מגיל צעיר. הוא החל לעשות פריסטייל ראפ ברחוב עבור כסף, ובמסגרת פעילות זו פגש בסופו של דבר את שיק לוץ' וסטיילס פי, איתם הקים את ההרכב The Lox בשנת 1994, אז נקרא The Warlox. השלישייה פגשה את מרי ג'יי בלייג', שהציגה אותה בפני פאף דאדי, שהחתים אותם בחברת התקליטים שלו באד בוי רקורדס.
לאחר חתימתם עם פאף דאדי, שונה שם ההרכב ל-The Lox. בתחילת פעילותם המוזיקלית שיתפו פעולה עם פאף דאדי, מריה קארי, הנוטוריוס בי. איי. ג'י. ואמנים נוספים. ב-1997 יצא הלהיט הראשון שלהם, "We'll Always Love Big Poppa", שהוקדש לזכרו של הנוטוריוס בי. איי. ג'י., שזכה בתואר הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. הצלחת השיר פתחה להם דלתות לכתיבת שירים נוספים.
בשנת 2001 ג'יידאקיס החל את קריירת הסולו שלו, כשהוציא את אלבום הבכורה שלו, Kiss tha Game Goodbye, באמצעות חברות התקליטים ראף ריידרס ואינטרסקופ רקורדס. האלבום כלל אורחים ומפיקים פופולריים כגון די ג'יי פרמייר, דה אלכימיסט, DMX, סנופ דוג ונאז והיה להצלחה מסחרית גדולה. הוא זכה בתואר אלבום זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ומכר 200,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. ב-2004, יצא אלבומו השני, Kiss of Death, המכיל הופעות אורח של סנופ דוג, אמינם, The Lox, קניה וסט, פארל ויליאמס, נייט דוג ודי ג'יי קוויק. השיר "Why" מתוך האלבום זכה להצלחה רבה והיה לאחד מן השירים הבולטים בשנה זו.
ב-2009, לאחר שחתם בחברת התקליטים של ג'יי-זי רוק-א-פלה רקורדס, יצא אלבומו השלישי, ''The Last Kiss. '' לאחר צאת האלבום, ב-2010, עזב ג'יידאקיס את רוק-א-פלה רקורדס.
בנובמבר 2015, לאחר דחיות רבות, יצא אלבומו הרביעי של ג'יידאקיס, Top 5 Dead or Alive. האלבום מכיל הופעות אורח של אמנים רבים, בהם אייקון, פיוצ'ר, ג'יזי, ליל ויין, ני-יו, נאז וניפסי האסל. האלבום נכנס למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200 והתקבל באופן חיובי על ידי מבקרי המוזיקה.
ב-2017 הוציאו ג'יידאקיס והראפר פאבולוס אלבום משותף בשם Friday on Elm Street. האלבום הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד 200. ב-2020, יצא אלבום הסולו החמישי שלו, Ignatius.
אגס הלנה היפה
בגרסאות פשוטות יותר מחליפים את האגסים העלומים באגסים משומרים ושקדים חתוכים.
היסטוריה
הקינוח הומצא בשנת 1864 לערך, על ידי השף הצרפתי אוגוסט אסקופייה.
המאכל נקרא על שם האופרטה "הלנה היפה" מאת ז'אק אופנבך.
ילדי רב החובל גרנט
ילדי רב החובל גרנט (בצרפתית: Les Enfants du capitaine Grant) הוא רומן הרפתקאות שנכתב על ידי הסופר הצרפתי ז'ול ורן. הרומן פורסם בין השנים 1867 ל-1868. הספר מתאר את מסע משלחת הלורד אדואר גלֶנֶרבָאן, בספינתו דֶנקֶן, לחילוצו של רב החובל הארי גרנט, אשר ספינתו נטרפה במימי האוקיינוס וממתין לבוא המצילים. ילדיו של רב החובל, מרי ורוברט גרנט, מצטרפים למשלחת החיפוש אחרי אביהם.
תחילתה של העלילה בהפלגת הבכורה של ספינתו של הלורד למפרץ מול עיר הנמל גלאזגו שבסקוטלנד. משתתפי ההפלגה צופים בכריש מיוחד במינו השוחה מולם. הכריש ניצוד ובבטנו הם מגלים בקבוק ובו מגילות בשלוש שפות, ובהן מבקש הקפטן גראנט כי יחושו להצילו. המגילות ניזוקו מאוד מהשהייה בים ולכן מתקשים אנשי צוותו של הלורד לפענח את המיקום בו נמצא רב החובל. הנתון הודאי היחיד הוא כי הוא נמצא אי שם בדרום כדור הארץ, בקו הרוחב 37°. הלורד גלנרבאן מרכיב משלחת ויוצא עם ספינתו למרחבי האוקיינוס השקט. הם מסיירים בכדור הארץ בשלושה אזורים:
לאונייה עולה, בטעות, גאוגרף צרפתי, בשם ז'ק אליָכין פרנסואה מארי פָּאגָאנֶל, מזכיר החברה הגאוגרפית של פריז. בכוונתו היה לעלות על אונייה אחרת וליעד אחר, להודו. תפקידו בעלילה הוא לפרש את כתב החידה שהיה בידם (המורכב ממגילות מקוטעות בשלוש שפות) ולתאר בפני קוראי הספר את ההיבטים הגאוגרפיים של הארצות שבהן יבקרו. הצטרפות איש המדע לעלילה הייתה מקובלת בספרות המאה ה-19 בכלל ובכתביו של ז'ול ורן בפרט. כך, אחד הגיבורים הראשיים של מסע אל בטן האדמה הוא פרופסור אוטו לידנברוק, ובספר 20,000 מיל מתחת לפני הים זהו תפקידו של פייר ארונקס, פרופסור מהמוזיאון של פריז. חשיבותו של מדע הגאוגרפיה מודגמת בסיפור בו המשלחת מוצאת בערבה האוסטרלית יליד מקומי, בן שמונה, לבוש בגדים אירופאיים, שלמד בבית הספר של המיסיון מקצועות לימוד כמו מתמטיקה וגאוגרפיה. הפרופסור הצרפתי בוחן את ידיעותיו בגאוגרפיה ומסכם : פרא צעיר זה זכה כבר בהשכלה שרוממה אותו מהמוצא הנחות.
עלילה
7 יוני 1862...הספינה בעלת שלושת התרנים "בריטניה" מגלאזגו...טבעה...(ב)גוניה...האוטרל (יה)...לאדמה (הגיעו)...קפיטן גראנט ושני מלחים...היבשה...אכזרים...ילידים...מסמך זה...נשלח מקו הרוחב 37°11°. חושו לעזרתנו. תודה.
ובצרפתית :
juin 1862...trois-mâts Britannia...Glasgow 7 sombré...gonie ...austral à terre...deux matelots capitaine Gr...abor contin...pr...cruel indijeté ce document ...de longitude et 37° 11′ de latitude.... Portez-leur secours perdus הם מגלים כי בספרי ההפלגות בנמל גלאזגו נרשם, כי האונייה "בריטניה" עם הרב חובל גראנט, יצאה להקים מושבה חדשה "סקוטלנד-חדשה", בדרום האוקיינוס השקט. הקושי העיקר היה העדר המיקום המדויק של הספינה הטרופה ורק קו הרוחב היה ידוע. לכן, מסע החיפושים של המשלחת התבצע לאורך קו רוחב זה ברחבי העולם. לורד גלנרוון פרסם מודעה בעיתון והכריז על מציאת המכתב. בעזרת המודעה שני ילדיו של רב החובל, מרי בת 16 ורוברט בן 12, הגיעו אל הלורד והצטרפו למשלחת החיפושים.
חלק א': בדרום אמריקה
עיון במילים הבאות מתוך המכתב: gonie, terre, cruel indi. מעלה את ההשערה כי רב החובל גראנט ושני המלחים שעימו נמצאים בחלק הדרומי של דרום אמריקה באזור פטגוניה כפי שנגזר מחלק המילה המופיע במכתב - "gonie". לורד גלנרבאן והצוות אשר עמו מחליטים להפליג בספינה דנקן לאוקיינוס האטלנטי. הספינה בנויה היטב למשימה כזאת ומצוידת בכל הדרוש, אפילו הציבו בה קנה של תותח על כל מקרה שיהיה צורך. הם חולפים באוקיינוס על פני על פני איי מדירה (Madeira), האיים הקנריים, ויוצאים דרך מצר מגלן מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט. אחרי 42 יום הם הגיעו לעיר הנמל קונספסיון (Concepción, Chile) שבצ'ילה בדרום אמריקה. כאשר הם חולפים מסביב לחופי דרום אמריקה הם עוקבים אחרי אתרים מועדים לפורענות לאורך קו הרוחב 37° - אולי יימצאו בהם את שרידי האונייה "בריטניה" של רב החובל גראנט - כך הם ייעשו, בהמשך, לאורך כל הדרך. מאוכזבים מתוצאות המסע בים הם מתיעצים עם הגאוגרף הצרפתי, פאגאנל, המגיע למסקנה כי רב החובל גראנט "נפל בשבי" ולא "יפול בשבי". כלומר הוא נמצא במקום שביו ומקום זה לא חייב להיות לחופי האוקיינוס. הוא מעלה את ההשערה כי שוביו העלו אותו ליבשה ואת הבקבוק, כנראה, רב החובל גראנט השליך באחד הנהרות הנשפכים לאוקיינוס. הם מחליטים לחצות את יבשת דרום אמריקה, ממערב למזרח, או כביטוי אחד המקומיים "מהשקיעה עד הזריחה", לאורך קו הרוחב 37°, ולנסות לאתר את רב החובל ליד אחד הנהרות שהם יחצו בדרך.הם יוצאים לדרך עם שיירת פרדות, עולים לפיסגות הרי האנדים ומגיעים למעבר "אנטוקו" (Antuco) בגובה 2985 מטר מעל פני הים ומגלים כי רעידת אדמה הרסה את המעבר ושיירת הפרדות חוזרת לבסיסה. הם נשארים בודדים בפיסגת הרי האנדים. המשלחת יורדת מההרים ורעידת אדמה מדרדרת אותם מההר לתחתית ההר (ראו בתמונה). רוברט בן 12 נעלם והם צופים בציפור הקונדור, המרחף באוויר, ואוחז את הנער בצפורניו. ירייה נשמעת והקונדור מנחית את רוברט בשלום. היורה מתגלה בתור "מורה דרך" במקצועו. הוא מארגן למשלחת שיירה חדשה והם יוצאים בדרך לחוף אוקיינוס האטלנטי, היכן שתמתין להם ספינתם "דנקן". הם נמצאים לרגלי מורדות הרי האנדים המזרחיים, ה"קוריליירה" (Cordillera) ובאים אל שפלת הפמפס של ארגנטינה. האזור המישורי, מזרחית להרי האנדים, כולל שלוש רצועות גאוגרפיות: שטח רציף של צמחייה נמוכה ושיחים, לאחריה שטח שצומח בו רק עשב, המועד לשריפות ורצועה שלישית של שטחים חקלאיים מעובדים על ידי מהגרים מאירופה. בדרך הם עוברים נהרות אחדים, שם הם מצפים למצוא את רב החובל גראנט ומלחיו. בדרך הם מותקפים על ידי להקות זאבים מורעבים, כאשר בעזרת אומץ ליבו של הנער בן 12 הם ניצלים ממוות. הם צופים בשיטפון ענק הגורף כל מה שנמצא בערבות הפמפס. הם מטפסים על עץ אגוז ענק מהמין " l’ombu ", אשר יהיה, לימים אחדים, ביתם. כאשר העץ ה"אומבו" קורס הוא ישמש להם כרפסודה, עימה יגיעו, בתום מסע של חודש ימים, לחוף האוקיינוס האטלנטי. בחוף הם פוגשים את הספינה דנקן עם שאר הצוות, אשר בדרכו לארגנטינה מהאוקיינוס השקט, עובר דרך מסלול אלטרנטיבי, עוקף את כף הורן, תוך בדיקת האפשרות כי ספינתו של רב החובל גראנט, "בריטניה", אכן הגיעה לקצה הדרומי של דרום אמריקה. בסופו של דבר, ההשערה כי מקום הימצאם של הניצולים היא פטגוניה, יורדת מהפרק.
חלק ב': באוסטרליה
חברי המשלחת בוחנים שוב את תוכן המגילה שמצאו במעי הכריש. הגאוגרף הצרפתי נותן פרוש חדש לשתי מילים - "austral" - הכוונה לאוסטרליה ו-"indu"- הכוונה לילידים - "indige'nes" - לא לאינדיאנים. מילה נוספת תומכת בהשערה כי מדובר באוסטרליה היא ה-"contin" - הכוונה ל"יבשת" אוסטרליה, כמובן, ולא לאיי ניו זילנד שגם הם נמצאים על אותו קו רוחב. אשר למילה - "gunia" -, הם מגיעים למסקנה כי מדובר בסיומת של שם לא מוכר. הם מפליגים מאמריקה לאוסטרליה, בדרך הישרה, בהתאם לנתיב לאורך קו-הרוחב 37°. האורך המשוער של הנתיב הוא 15,257 ק"מ. הם עוצרים באחד האיים בדרך וז'ול ורן מתאר את ילדיהם של הזוגות המעורבים, הגרים באי, זוגות של גברים אנגלים ואמריקאים ונשים הוטונטוטיות, כ"תערובת לא נעימה של אופי סקסוני נוקשה וצבע עור אפריקאי שחור". בכף התקוה הטובה הם מעמיסים פחם. עוד עצירה אחת ב"איי אמסטרדם" - מקום מקלט לימאים שספינתם נטרפה. בכל מקום המשלחת מסיירת ומנסה למצוא את עקבות ספינתו של רב החובל גראנט, ללא הצלחה. בינתיים הסופר הצרפתי מפתח עלילה רומנטית בין רב החובל, המסביר את פלאי הנסיעה בים, לעלמה גראנט. הצופים בעלילה מסכמים: "קפיטן גראנט יהיה מרוצה". כעבור ארבעים יום הם מגיעים לחופי דרום-מערב אוסטרליה, סוקרים את החוף במטרה למצוא שרידים לספינה שנטרפה ועולים ליבשה. ההנחה של פאגאנל היא שגראנט שבוי בידי ילידים אוסטרליים. הוא מוסיף כי ילידי אוסטרליה אינם צמאי דם ולניצולים לא נשקפת סכנה. הם מחליטים לחצות את היבשה, שוב לאורך קו הרוחב 37°: 350 ק"מ בחודש ימים. הם מגיעים לחווה חקלאית ומוצאים שם את איירטון, המציג את עצמו כרב מלחים לשעבר של האונייה "בריטניה", ספינתו של רב החובל גראנט. איירטון מספר להם כיצד ניצל מהאונייה "בריטניה" של רב החובל גראנט ומציע להם לקחת אותם למקום התרסקותה של "בריטניה", בחוף המזרחי של אוסטרליה. גם התאריך שבו הוא נוקב כמועד לטביעת האונייה מתאים לכתוב במגילה. רב-סרן מק נאבס חושד בזהותו אבל כאשר הוא מציג את חוזה ההעסקה שלו עם קפטן גראנט החששות נמוגים, מה עוד שהוא מספר להם חויות מימי שהותו עם רב החובל בסקוטלנד. הם מתיעצים על סכנות הדרך והחשש היחידי הוא מפושעים שהוגלו מבריטניה לאוסטרליה ומסתובבים חופשי באזור. איירטון מקבל על עצמו להיות מורה דרך ולהוביל אותם למקום המשוער של טביעת הספינה. המשלחת יוצאת לדרך עם מרכבה, סוסים ושוורים. הם חולפים באזור שומם, הדומה לפמפס הארגנטיני. עוצרים בחוות חקלאיות המצויות בדרך. נפגשים עם החי והצומח האופייניים ליבשת: עץ האקליפטוס, הקנגורו וצופים בהפעלת הבומרנג. במסלול יש גם כמה עיירות של כורי זהב. בשלב מסוים מתחילים להתרחש בדרך שורה של אירועים מוזרים: בינתיים, רב הסרן מגלה לנוכחים כי, לדעתו, איירטון אינו אלא "בן ג'ויס" והוא אחראי לכל האסונות שפקדו אותם. איירטון שומע את דבריו, יורה בלורד ופוצע אותו קל ונמלט. ואז, המשלחת מחליטה כי אחד מאנשי הצוות יוצא עם המכתב לרב המלחים ויורה לו להפליג עם האונייה דנקן לקראתם. האיש נפצע והמכתב נחטף ממנו על ידי הכנופיה הנוטלת, לכאורה, את השליטה על האונייה. המשלחת נשארת ללא רכבים ובהמות רחוק מהחוף האוסטרלי. אחרי שבוע הם מגיעים לחוף ומקבלים מברק כי דנקן הפליגה, לפני עשרה ימים, לכיון בלתי ידוע. עכשיו לא נותר להם אלא לשוב לסקוטלנד, את קפטן גראנט הם כבר לא יימצאו.
ההמשך בספר אי התעלומות
השאלה מה עלה בגורלו של איירטון נענית בספר אחר של ורן - אי התעלומות. באי התעלומות מסופר על קבוצה של אנשים שנתקעים על אי בודד הנמצא בסמוך לאי עליו הושאר איירטון. גיבורי הספר מוצאים את איירטון 13 שנה לאחר שהושאר על האי ומטפלים בו לאחר שמצבו הנפשי הידרדר. איירטון מתוודה על חטאיו ועוזר למציליו להילחם בפיראטים שתקפו אותם. בסוף הספר האי עליו נמצאים הגיבורים מתפוצץ עקב התהליכים הגאולוגיים המתרחשים בו, והגיבורים ניצלים בזכות משלחת של הלורד גלנרוון שבאה לאסוף את איירטון שעונשו הסתיים.
היבטים מדעיים
הספר מוקדש לחקר מדע הגאוגרפיה: מהכרת מפות, תולדות גילויי היבשות והתכונות הפיזיות, הכלכליות והאנושיות של הארצות בהן הן יעברו.
תרגומים לעברית
הספר תורגם פעמים רבות לשפה העברית:
תרגום ליידיש בשם "די קינדער פון קאפיטאן גראנט" יצא בוורשה בשנת 1927 בערך.