cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וולקנים
המאה ה-4
בסביבות המאה הרביעית, הוולקנים זנחו את נטיותיהם האלימות ומלחמות האזרחים בהשפעת פילוסוף בשם סוראק, שדגל בדיכוי הרגשות לטובת ההיגיון. תקופה זו הייתה ידועה כתקופת ההתעוררות הגדולה, והרבה מפילוסופיית וולקן היום יצאה מתקופה זו. על פי סדרת הספרים Star Trek: New Frontier (אשר, כמו כל הרומנים, איננה נחשבת לחלק מהקאנון הרשמי של "מסע בין כוכבים"), ההתעוררות הגדולה גרמה להרבה מלחמות וסכסוכים שהתרחשו בין שבטים וולקניים שונים; מי שתמכו בסוראק היו מופרדים מחבריהם שלא תמכו בו, ואפילו מבני-משפחה קרובים. למקרים שבהם זוג הורים הופרדו זה מזה, נוצר טקס הנקרא ku'nit ka'fa'ar, קרב כדי לקבוע איזה הורה יהיה זה שיגדל את הילד. למרות הקבלה של תורתו של סוראק, דורות של העתקים לא מושלמים של כתביו, בשילוב עם שינויים בשפה הוולקנית לאורך הזמן, הביאו לצורה מדוללת את התרבות שהנהיג.
השקפות העולם ואורח החיים של סוראק לא היו מקובלים על ידי כלל החברה וולקנית. קבוצה אחת מסוימת של הוולקנים הייתה כל כך נחושה בהתנגדותה לסארק, שהביא למלחמה גרעינית, שסוראק היה אחד מקורבנותיה. לאחר זמן מה, החלק בחברה הוולקנית אשר דחה את תורתו של סוראק עזב את וולקן, כוכב הבית של הוולקנים, לטובת כוכבי לכת אחרים. הבדלנים הוולקנים האלו, בסופו של דבר, הפכו למוכרים כרומולאנים. הידע אודות המוצא המשותף של הרומולאנים ושל הוולקנים הפך למיתוס במשך אלף שנים, ואף על פי שלוולקנים היו קשרים ישירים עם הרומולאנים כבר במאה ה-22, הידע אודות המוצא המשותף לא יהפוך לנחלת הכלל עד לאמצע המאה ה-23.
ספרות ספין אוף רבה של "מסע בין כוכבים" שאיננה קאנונית, בפרט הרומן The Romulan Way מאת דיאן דוויין ופיטר מורווד, קובעת כי המנהיג של ההגירה הוולקנית/רומולאנית היה ס'טאסק, מחסידיו הקרובים של סוראק. ס'טאסק היה למייסד של האימפריה הרומולאנית, אולם נהרג על ידי סיעות פוליטיות זמן קצר לאחר מכן.
הוולקנים התאוששו מההשפעות של הברבריות ומיקדו את רוב תשומת הלב שלהם במשך 1,500 השנים הבאות למסע בחלל. מה שהפך למוכר, מאוחר יותר, כפיקוד העליון של וולקן, הוקם, בתחילה, על מנת לנהל את מחקר החלל, אולם בסופו של דבר גוף זה השתלט על הממשלה הוולקנית.
המאה ה-20
החל משנת 1944 לערך, הוולקנים נלחמו ברומולאנים במלחמה שנמשכה כמאה שנים.
ספוק היה אחד משלושה קציני צי הכוכבים מהמאה ה-23 שחזרו בזמן לעיר ניו יורק של שנות ה-30, בפרק של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" בשם "The City on the Edge of Forever". כמו כן, הוא שהה במשך זמן קצר על כדור הארץ של שנת 1968 במהלך משימה, המתוארת בפרק "Assignment: Earth"; ועשה זאת שוב, בטעות, בשנת 1969 (הפרק "Tomorrow Is Yesterday"); ושוב בשנת 1986 (סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה"). מבחינה טכנית, שלושת אירועים אלו התרחשו לאחר ייסודה של הפדרציה, אך הם מובאים כאן משום שהם מהווים מפגשים שקדמו למפגש הראשון הרשמי בין וולקנים לבין בני אדם בני זמננו.
בשנת 1957, השיגור של ספוטניק 1, הלוויין המלאכותי הראשון של כדור הארץ, נצפה על ידי כלי טיס וולקני, שלאחר מכן התרסק על פני כדור הארץ, והותיר מספר אנשי צוות, למספר חודשים, בקרבון קריק, פנסילבניה; אירוע זה היווה את המגע הראשון האמיתי בין בני אדם לבין וולקנים, אבל זה מעולם לא תועד ככזה משום שבני האדם לא היו מודעים להיות אורחיהם חייזרים.
המאה ה-21
ב-5 באפריל 2063, הוולקנים ובני האדם יצרו קשר ראשון באופן רשמי, בסמוך לעיירה בוזמן, מונטנה בעקבות ניסוי מוצלח של ספינת חלל, הראשונה שנוצרה על כדור הארץ עם מהירות עיוות, על ידי המדען זפרם קוקרן, כפי שמתואר בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש".
בשנת 2097, הוולקנים סיפחו לשטחם את כוכב הלכת האנדורי ווייטאהן (Weytahn), הסמוך למערכת הכוכבים שלהם, ושינו את שמו לפאאן מוקאר (Pan Mokar).
המאה ה-22
בחודש מאי 2154, הפיקוד העליון של וולקן שקל הצעה כי הוולקנים ובני האדם ינהלו במשותף משימות חקר חלל. ו'לאס, ראש הפיקוד העליון וסוכן רומולאני סמוי, פוצץ את שגרירות כדור הארץ על וולקן וניסה לפלוש לאנדוריה. ניסיונותיו סוכלו על ידי הצוות של האנטרפרייז. במהלך אירועים אלה, קיר'שארה, מכשיר המכיל את הכתבים המקוריים של סוראק, התגלה על ידי ג'ונתן ארצ'ר. זה הוביל לפיזור המהיר של הפיקוד העליון ולבחינה מחודשת של הערכים המסורתיים. כמו כן, זה הוביל לכך שוולקן הסכימה להפסיק "להסתכל מעבר לכתפו של כדור הארץ" בענייני חקר החלל.
ב-12 באוגוסט 2161, וולקן הפכה לאחת מארבעת המייסדים של פדרציית הכוכבים המאוחדת. שלושת המייסדים האחרים הם בני האדם, האנדוריאנים והטלרייטים.
במהלך זמנה של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", הוולקנים נראים לעיתים קרובות יהירים למדי וקרים בהתנהגותם כלפי בני אדם. ההסבר שניתן לכך הוא שלאחר המגע הראשון, הוולקנים שיתפו טכנולוגיה עם כדור הארץ, אבל בני אדם רבים, כגון ג'ונתן ארצ'ר, במידה רבה התרעמו על כך שנראה כי הוולקנים בולמים את המאמצים של האנושות במסע בחלל. סובאל, שגריר וולקן לכדור הארץ, הפגין בעיקר חוסר אמון בבני האדם, ולעיתים קרובות הביע דעות המנוגדות לאלו של ארצ'ר. מאוחר יותר, סובאל הצדיק את ההתנהגות הזו (בפרק "The Forge", עונה 4):
סובאל גם מסביר כי כדור הארץ התאושש ממלחמת העולם השלישית הרבה יותר מהר מאשר התאוששו הוולקנים ממקבילתה (בפרק "The Forge" ובפרקי ההמשך לו, הוא אומר כי לוולקנים לקח כמעט אלף שנים כדי לבנות מחדש את החברה שלהם, אחרי האסון המלחמתי האחרון שלהם); בכך הוא הבהיל רבים מהוולקנים, שהיו מבולבלים לגבי איך להתמודד עם חברה רגשית הגדלה במהירות כמו זו של כדור הארץ.
לואיג'י פרושי
גנרל לואיג'י פרושי (באיטלקית - Luigi Frusci; 16 ביוני 1879–1949) היה איש צבא איטלקי במלחמת העולם השנייה.
וולקנים
הפיקוד העליון
במהלכה של הסדרה, קפטן ג'ונתן ארצ'ר מתעמת לעיתים קרובות עם הפיקוד העליון - גם אחרי שארצ'ר מוכיח חד משמעית שהוא נסע בזמן, מספר פעמים, הפיקוד העליון סירב בעקשנות להכיר באפשרות שמסע בזמן יכול בכלל להיות אפשרי (אף על פי שט'פול ניסתה לשמור על ראש פתוח). הפיקוד העליון, לפחות במקרה אחד, שולח חלליות וולקניות על מנת לרגל אחר ספינת החלל אנטרפרייז ולדווח על פעילויותיה של הספינה (הפרק "Breaking the Ice"), מעשה שהרתיח את ארצ'ר לאין קץ.
עם זאת, בכך לא תמו הפעילויות המפוקפקות של הפיקוד העליון. הם נראו כמשתתפים במעשים גלויים של רדיפה כלפי וולקנים אחרים, כגון הבידוד וההסגר של קורבנות תסמונת פא'נאר, במקום לטפל בהם; מעשים פוגעים נגד כל הוולקנים שהוכח כי ביצעו מיזוג מוחות; מצוד ולכידה, לעיתים קרובות אף הרג, של חברי קבוצת מחתרת. בעזרתו של ארצ'ר, התגלה כי מעשים לא הגיוניים, ולעיתים קרובות מבוססי רגש, של הפיקוד העליון היו, במציאות, תוצאה של השפעה רומולאנית סמויה. אחרי שהמנהל של הפיקוד העליון, ו'לאס, נחשף כסוכן רומולאני, הפיקוד העליון פוזר, וממשלה וולקנית, מסורתית יותר, וידידותית יותר כלפי בני האנוש, הוקמה.
לאחר פירוק הפיקוד העליון, צי החלל הוולקני חווה מחסור חמור בכוח האדם, רבים מהם היו עדיין אוהדים את הגוורדיה הוותיקה. המנהלת ט'פאו, שכעת מפקחת על פעולות הצי, מנסה לשקם אותו.
סטאטרק (2009) ציר זמן חלופי
במציאות חלופית, המוצגת בסרטו של ג'יי ג'יי אברהמס משנת 2009 "סטארטרק", כוכב הלכת וולקן נהרס בשנת 2258 על ידי חור שחור מלאכותי שנוצר על ידי נאראדה, ספינת חלל רומולאנית עתידנית, המשמשת לצורכי כרייה. ששת מיליארד תושבי וולקן נהרגים. קפטן הנאראדה, נירו, רואה בספוק אחראי באופן אישי לאסון ברומולוס יותר ממאה שנים מאוחר יותר. ספוק מעריך כי לא יותר מ-10,000 וולקנים שרדו את רצח העם (שאולי עשויים לכלול וולקנים שהיו בסדרה המקורית). עם זאת, הכותבים של הסרט, ציינו שזה לא כולל את הוולקנים שבאותה העת חיו על כוכבי לכת אחרים.
לואיג'י פרושי
ביוגרפיה
לאחר מכן שירת כמפקד גיס בלוב, כמושל אמהרה וכמושל אריתריאה שהיו אז חלק ממזרח אפריקה האיטלקית. עם תחילת מלחמת העולם השנייה, לקראת תחילת המערכה במזרח אפריקה שימש כמושל צבאי של אריתריאה בדרגת לויטננט גנרל, ופיקד על הכוחות האיטלקים באריתריאה. בתחילה פיקד על המבצעים האיטלקים בסודאן ועל הקרבות באזור העיירה קסאלה בשנת 1940, ועל הקרבות שנמשכו לאחר מכן עם הבריטים בקסאלה ובגלבאט, עיירות על גבול אתיופיה וסודאן, שהיו מוקד להתנגשויות עם הבריטים במהלך 1940, והצליח להגן על האזורים שכבש.
וולקנים
עתיד כוכב הלכת והגזע
במהלך התקופה שבין המאה ה-24 למאה ה-31 נשאו מאמציו של השגריר ספוק פרי, והוולקנים והרומולאנים התאחדו. הרומולאנים, שכוכב הבית שלהם הושמד, עברו להתגורר על וולקן, ושמו של הכוכב שונה לני'וואר (Ni'Var). על ני'וואר מתקיימת תרבות משותפת שבה משתלבות תורתו של סוראק ודרכן של הקוואט מילאט.
לואיג'י פרושי
ביוגרפיה
בינואר 1941 הורה על נסיגה מקסאלה, ולאור התפתחות זו החל הכוח הבריטי בפיקודו של הגנרל ויליאם פלאט במתקפה שנועדה לכבוש את אריתריאה, ולחבור לכוחותיו של הגנרל אלן קנינגהם שנעו מקניה לתוככי סומליה ואתיופיה לכיבוש אפריקה המזרחית האיטלקית כולה. בקרבות אגורדאט וקרן בפברואר עד אפריל 1941 לחמו כוחותיו של פרושי לחימה עזה כנגד הכוחות הבריטים המתקדמים, אך בסופו של דבר נסוגו מאריתריאה כולה. פרושי נפל בשבי, ביחד עם אנשיו, ומפקדו הנסיך אמדאו הדוכס השלישי מאאוסטה, לאחר סיום קרב אמבה אלגי במאי 1941.
וולקנים
פיתוח דמויות
לנרד נימוי דן במקורה של ההצדעה הוולקנית בספרו האוטוביוגרפי "I Am Spock". לדבריו, הוא המציא את ההצדעה בהתבסס על סמל יד בו עושים שימוש הכוהנים היהודים בברכת הכהנים. המחווה, למעשה, מחקה את האות ש', האות הראשונה במילה "שמע" (נימוי גם ציין כי האות ש' יכולה להיות ציון של "שדי" או של "שכינה"). במקרים רבים, למשל בתוכנית הטלוויזיה המיוחדת משנת 1983 "Star Trek Memories", נימוי מספר איך כילד, הוא הציץ במהלך הברכה והיה עד למחווה, אף על פי שבני הקהילה אמורים לשים את ידיהם על העיניים או להפנות את מבטם ברגע זה של הכרה בנוכחותו של הקב"ה.
לואיג'י פרושי
ביוגרפיה
עם נפילת אריתריאה לידי בעלות הברית נלקח פרושי בשבי. את יתר המלחמה הוא בילה כשבוי מלחמה. לאחר שהסתיימה המלחמה שב לאיטליה, ושם מת בשנת 1949.
וולקנים
פיתוח דמויות
צביטת העצב הוולקנית נוצרה עבור הפרק "The Enemy Within" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית". על פי התסריט המקורי, על ספוק היה להלום עם קת של אקדח פייזר בקירק "הרשע", כך שיאבד את הכרתו. לנרד נימוי הרגיש שהמעשה מזכיר יותר מדי סדרות מערבון (יש המספרים כי הוא התנגד לכך שהוולקני הפציפיסט ינקוט בפעולה אלימה בצורה כל כך גלויה ועוינת שכזו), ועל כן נוצר המהלך הלא-קטלני המפורסם.
וולטר אייזקסון
וולטר אייזקסון (באנגלית: Walter Isaacson; נולד ב-20 במאי 1952) הוא סופר וביוגרף יהודי-אמריקאי. היה היו"ר והמנכ"ל של רשת CNN ועורך המשנה של המגזין טיים. מכהן כיום כנשיא ומנכ"ל מכון המדיניות אספן (Aspen) בוושינגטון. כתב ביוגרפיות על הנרי קיסינג'ר, בנג'מין פרנקלין, אלברט איינשטיין, לאונרדו דה וינצ'י וסטיב ג'ובס. זוכה אות הרצאת ג'פרסון לשנת 2014.
קורות חיים
אייזקסון נולד בניו-אורלינס שבלואיזיאנה, בן בכור מתוך שניים, למשפחה יהודית. אביו, ארווין אייזקסון היה מהנדס ואמו בטסי מתווכת מקרקעין. לאחר סיום לימודיו בבית הספר הפרטי "איזידור ניומן" בעירו החל את לימודיו באוניברסיטת הרווארד אותם סיים בשנת 1974 כאשר קיבל תואר בהיסטוריה ובספרות. לאחר מכן למד מטעם קרן רודז באוניברסיטת אוקספורד פילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה.
הוא החל את קריירת הכתיבה שלו בעיתון הבריטי סאנדיי טיימס ובעיתון המקומי The Times-Picayune. בשנת 1978 הצטרף למגזין טיים ככתב פוליטי ואחר כך בתפקידי עריכה, ובשנת 1996 מונה לעורך הראשי של המגזין. בשנת 2001 מונה ליושב ראש ומנכ"ל של רשת הטלוויזיה CNN, ובשנת 2003 מונה לנשיא ומנכ"ל של מכון אספן בוושינגטון. הוא מכהן כחבר בכמה מועצות מנהלים של חברות וקרנות בארצות הברית.
אייזקסון פרסם במשך השנים מספר ספרים בהם הביוגרפיות של אלברט איינשטיין, הנרי קיסינג'ר ובנג'מין פרנקלין. בשנת 2011 פרסם את ספרו "סטיב ג'ובס" שהפך במהרה לרב-מכר בינלאומי ושבר את שיאי המכירות של ספרי ביוגרפיה. הספר, המספר את סיפורו של מייסד אפל, סטיב ג'ובס בהתבסס על שיחות עם ג'ובס עצמו ועם בני משפחה וחברים.
בשנת 2012 נבחר על ידי טיים מגזין לרשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
ספריו
ארבעה מספריו תורגמו לעברית:
Soldiers of Love
Soldiers of Love (בעברית: חיילים של אהבה) הוא השיר שייצג את דנמרק באירוויזיון 2016. השיר בוצע על ידי להקת הבנים הדנית לייטהאוס טן, ונכתב על ידי חברי הלהקה לצד סבסטיאן פ. אוונס, דניאל לונד יורגנסן וקלית אנדרסן. השיר יצא לאור ב-8 בינואר 2016 כהורדה דיגיטלית על ידי חברת התקליטים ליטל ג'יג רקורדס.
אירוויזיון 2016
השתתפותם של להקת הבנים לייטהאוס טן (Lighthouse X) בתחרות הזמר Dansk Melodi Grand Prix ("תחרות השירים הדנית הגדולה") נחשפה לאחר שהאמנים והשירים הודלפו ב-10 בינואר 2016 דרך ספוטיפיי. בגמר התחרות, חברי הלהקה התקדמו לשלב הסופר-גמר יחד עם הזמרות סימון ואניה ניסן, והוכרזו כמנצחים לאחר שזכו ל-42% מהצבעות הצופים. הם ייצגו את דנמרק באירוויזיון 2016 שנערך בסטוקהולם, והשתתפו בחצי הגמר השני, שנערך ב-12 במאי 2016, אך לא הצליחו להעפיל לגמר שנערך ב-14 במאי.
1830 בארצות הברית
1830 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 54 שנה מיום היווסדה.
אן ווג
אן ווג (En Vogue) היא להקת R&B/פופ, שבמקור כללה את טרי אליס, דון רובינסון, סינדי הרון ומקסין ג'ונס.
היסטוריה
הלהקה הוקמה באוקלנד, קליפורניה, בשנת 1989, והגיעה למקום השישי במצעד US Hot 100 עם הסינגל "Hold On", מאלבום הבכורה שלהן מ-1990 Born to Sing. ב-1992 יצא אלבום שני, Funky Divas, שהעפיל לטופ-10 בארצות הברית ובבריטניה, וכלל שלושה להיטים - ."My Lovin' (You're Never Gonna Get It)", שהגיע גם הוא למקום שני, וכן את "Giving Him Something He Can Feel" ו-"Free Your Mind" שהיו בעשרת הראשונים.
ב-1996, "Don't Let Go (Love)" היה ללהיט מקום-שני השלישי של הקבוצה במצעד הפופ, ולסינגל השישי שהגיע למספר אחד במצעד ה-R&B. רובינסון עזבה את הקבוצה ב-1997, זמן קצר לפני שיצא האלבום השלישי, EV3, אשר גם הגיע בארצות הברית ובבריטניה לראש המצעדים. ג'ונס עזבה את הקבוצה ב-2001, והוחלפה על ידי אמנדה קול; אך בשנת 2003, קול עזבה והוחלפה על ידי רונה בנט, במשך ההקלטות של האלבום Soul Flower. ההרכב המקורי התאחד מחדש לשם הופעות, פעם ב-2005, ושוב לסבב ההופעות לכבוד 20 שנה ל-En Vogue, "En Vogue: 20th Anniversary". זמן קצר לאחר הסיום ההופעות, רובינסון וג'ונס עזבו כדי להתמקד בקריירות סולו, ובנט חזרה להופיע עם הקבוצה כשלישייה.
En Vogue מכרו יותר מ-30 מיליון אלבומים ברחבי העולם, והן מדורגות כמספר 18 ברשימת האמנים והלהקות המצליחות של שנות התשעים של מגזין בילבורד. הקבוצה זכתה בשבעה פרסי MTV, שלושה פרסי Soul Train, שני פרסי המוזיקה האמריקאיים, וקיבלו שבע מועמדויות לפרס גראמי.
חברות הלהקה
חברות לשעבר
יעקב מילגרום
יעקב מילגרום (באנגלית: Jacob Milgrom; 1923 - 5 ביוני 2010) היה חוקר מקרא יהודי אמריקני ורב קונסרבטיבי. תרומתו העיקרית של מילגרום לחקר המקרא הייתה בתחום הפולחן. למרות שהוא קיבל את השערת התעודות, בניגוד למיסדי ביקורת המקרא, מילגרום סבר כי המקורות הללו היו חלק מהתפתחות רצופה מן המקור הכהני (P), לספר הקדושה (H), לתורתו הפולחנית של הנביא יחזקאל, לתפיסות של כת קומראן ולגישות שבמשנה ובתלמודים. הוא גם הקדים את המקור הכהני וספר הקדושה וסבר שהם נכתבו כבר בימי בית ראשון. מסקנה זו נובעת, לדעתו, מניתוח לשון המקורות; גם בכך הוא חלק על מייסדי ביקורת המקרא - ובמיוחד על ולהאוזן - שביססו את תיארוך המקורות על הנחות של התפיסה ההיסטורית של הגל.
ביוגרפיה
את רוב שנות המחקר שלו עשה במחלקה ללימודי המזרח הקרוב של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי. נודע עבור פירושו לספר ויקרא בסדרת Anchor Bible ומחקר דיני הטומאה והטהרה שבתורה ובמגילות מדבר יהודה. בשנת 1994 פרש לגמלאות ועלה לישראל יחד עם אשתו ג'ו.
Love Me Anyway
Love Me Anyway הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, פינק, בשיתוף עם זמר הקאנטרי האמריקאי, כריס סטייפלטון, שנמצא באלבום האולפן השמיני של פינק, Hurts 2B Human. השיר יצא, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס, ב-17 בספטמבר 2019.
נכון למרץ 2022, השיר הושמע למעלה מ-11 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-45 מיליון פעמים בספוטיפיי.
אגם ויניפג
אגם ויניפג (באנגלית: Lake Winnipeg) הוא אגם בגודל 24,514 קילומטרים רבועים במניטובה, קנדה והוא שארית של ימת אגאסי הקדומה. קצהו הדרומי נמצא כ-55 קילומטרים צפונית לעיר ויניפג. הוא האגם הגדול ביותר בקנדה הדרומית. הוא רדוד יחסית לאגמים אחרים, עם עומק ממוצע של כ-12 מטרים. הוא בעל צורה מאורכת עם 416 קילומטרים מקצהו הצפוני לקצהו הדרומי.
הוא אגם המים המתוקים ה-11 בגודלו בעולם והשישי בגודלו בקנדה.
תחנת הכוח והגז "Manitoba Hydro" המספקת חשמל וגז טבעי, משתמשת באגם.
איי CpG
בגנומיקה, איי CpG (באנגלית: CpG islands) אלו אזורים גנומיים בעלי שכיחות גבוהה של אתרי CpG. ה"p" ב-CpG מייצג את הקשר הפוספודיאסטרי שבין ציטוזין (C) לגואנין (G), הנוצר בעת פילמור חומצת הגרעין. ה-C וה-G מצויים זה לצד זה ברצף ה-DNA או ה-RNA עקב קישורם הכימי בקשר הפוספודיאסטרי שהוא קשר קוולנטי, להבדיל מקשרי המימן הנוצרים בעת זיווג בסיסים בין ציטוזין וגואנין המצויים זה מול זה בחומצת גרעין בעלת מבנה דו-גדילי, כדוגמת DNA המצוי בתאים. אין הגדרה אובייקטיבית לאיי CpG וההגדרה הפורמלית הרווחת של אי CpG היא - אזור בעל לפחות 200 זוגות בסיסים, בעל שכיחות C ו-G הגבוהה מ-50% ובעל יחס observed-to-expected של CpG (המחושב על ידי הנוסחה - ((Num of CpG/(Num of C × Num of G)) × Total number of nucleotides in the sequence)) הגבוה מ-60%.
איי CpG ביונקים
בגנומים של יונקים, איי CpG הם לרוב באורך של 300-3,000 זוגות בסיסים, ונמצאים בתוך או בסמיכות ל-40% מהפרומוטורים של הגנים. אצל בני אדם - כ-70% מהפרומוטורים מכילים ריכוז CpG גבוה ועקב כך איי CpG הם דרך נוחה לזיהוי מיקומם של גנים. מחקר שנערך ב-2002, המבוסס על סקירה נרחבת של רצף הכרומוזומים ההומניים 21 ו-22 מצא כי בניגוד לאזורים גנומיים העשירים ב-GC כגון חזרות מסוג Alu, איי CpG "אמיתיים", המקושרים לאזורי ה5' של גנים, הם אזורים באורך של יותר מ-500 זוגות בסיסים, בעלי לפחות 55% של GC ובעלי יחס observed-to-expected של CpG הגבוה מ-65%.
מאפיינים
איי CpG מאופיינים בשכיחות CpG של לפחות 60% מהשכיחות המצופה, שהיא בערך 4-5% (בגנום האנושי כ-42% מהנוקליאוטידים הם G או C ולכן ההסתברות לקבל אתר CpG צריכה להיות 0.21*0.21=4.41%), כלומר שכיחות של לפחות 2.6% (0.6*0.0441=0.02646), בעוד שבשאר הגנום שכיחות ה-CpG נמוכה יותר - פחות מ-1%. בניגוד לאתרי CpG באזורים המקודדים בתוך גנים, ברוב המקרים אתרי CpG באיי CpG שבתוך פרומוטורים אינם ממותלים במידה והגן מתבטא. ההבחנה בתופעה זו הובילה להבנה כי מתילציה של אתרי CpG בפרומוטורים יכולה להוביל להשתקה של ביטוי הגן. בגנים שמתבטאים - רוב המתילציות מתבצעות במרחק קצר מאיי ה-CpG (באזורים הנקראים "חופי CpG") ולא באיים עצמם.
הרצף CpG הוא רצף פלינדרום ולכן לאחר ההכפלה האנזימים שיוצרים את המתילצייה מזהים את ה-C הממותל מה-CpG בגדיל המקורי וממתלים את ה-C החדש, המשלים ל-G המקורי. הסיבה לנדירות היחסית של אתרי CpG בDNA של חולייתנים היא שציטוזין בסידור כזה נוטה לעבור מתילציה וציטוזין ממותל נוטה לעבור דה-אמינציה (הסרת קבוצת אמין) ספונטנית ולהפוך כתוצאה מכך לתימין. בבני אדם אמנם קיים אנזים בשם Thymine-DNA glycosylase היודע לתקן תימינים ממוטציות T/G אך הוא אינו יעיל מספיק כדי למנוע את קצב המוטציות הגבוה יחסית בדינוקלאוטיד CpG. כתוצאה מכך הדינוקלאוטיד CpG הולך ונעלם במהלך האבולוציה וקיומם של צברי CpG הוא לא דבר מובן מאליו. איי CpG לרוב נמצאים באזורי תחילת השעתוק של גנים (במיוחד ליד housekeeping genes, בחולייתנים). קיומם של איי CpG מוסבר לרוב על ידי כוחות סלקטיביים המובילים לרמות מתילציה נמוכות באזורים גנומיים אלו. היות שמתילציות באזור זה מעלות את ההסתברות לדה-אמינציות ספונטניות של הציטוזינים, שיכולות להוביל להרס הפונקציה או הבקרה של הגן קיימת סלקציה אבולוציונית חזקה נגד אותן מתילציות.
אליאב ליבליך
אליאב ליבליך הוא משפטן, פרופסור חבר בפקולטה למשפטים ע"ש בוכמן באוניברסיטת תל אביב, חוקר בתחום המשפט הבין-לאומי הפומבי וזכויות אדם.
ביוגרפיה
ליבליך נולד וגדל בירושלים. אימו היא הפסיכולוגית והסופרת פרופסור עמיה ליבליך, ואביו היה הפרופסור לפסיכולוגיה ישראל ליבליך. ב-2006 סיים את לימודי התואר הראשון במשפטים ובלימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 2007 סיים התמחות בבית המשפט העליון בלשכתו של השופט (בפועל) דוד חשין. בשנת 2009 סיים (בהצטיינות) את לימודי התואר השני במשפטים באוניברסיטת קולומביה, בה סיים גם את הדוקטורט בשנת 2012.
משנת 2012 עד 2016 היה ליבליך חבר סגל בבית הספר רדזינר למשפטים באוניברסיטת רייכמן, ובשנת 2016 הצטרף לפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב. ליבליך שימש כפרופסור אורח בבתי הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ואוניברסיטת קולומביה.
מחקריו
תחום התמחותו של ליבליך הוא משפט בין-לאומי פומבי, בדגש על דיני השימוש בכוח, הלחימה ודיני זכויות האדם. מחקריו בנושאים אלה מתמקדים, בין היתר, בקשר שבין המשפט הבין-לאומי לאתיקה של מלחמה, וכן בהיסטוריה של המשפט הבין-לאומי.
בגין מחקריו, זכה ליבליך במלגת אלון בשנת תשע"ט, ובפרס צגלה לחוקר צעיר, וכן בשני מענקי מחקר מטעם הקרן הלאומית למדע (ישראל).
פעילות ציבורית
ליבליך הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד השינויים שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
פומה ארגנטינאית
פומה ארגנטינאית (שם מדעי: Puma concolor cabrerae) היא תת-מין של פומת ההרים שתחום מחייתו במערב ובמרכז ארגנטינה. משקל הפומה ארגנטינאית הוא בין 32–82 ק"ג. בפארק הלאומי של סן גיירמו, 80% מהתזונה שלהם הם ויקוניות, 11% עכברים ו9% ארנבות. הם טורפים גם גואנקו. כאשר קונדורי האנדים מטריד אותם, הם עשויים לנטוש את הטרף שלהם, דבר שגורם להם להרוג 50% טרף יותר מאשר פומה צפון אמריקאית.
אבא (סרט)
אבא (באנגלית: Dad) הוא סרט דרמה משפחתית אמריקאי משנת 1989 בבימויו של גארי דייוויד גולדברג, עם ג'ק למון, טד דנסון ואולימפיה דוקאקיס בתפקידים הראשיים.
התסריט של גארי דייוויד גולדברג מבוסס על הרומן "אבא" של ויליאם וורטון משנת 1981.
ג'ק למון היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר.
תקציר העלילה
ג'ון טרמונט (טד דנסון), איש עסקים מבוסטון, טס ללוס אנג'לס כדי לבקר את אמו בטי (אולימפיה דוקאקיס) שמאושפזת בבית חולים לאחר שלקתה בהתקף לב. בבית נשאר בעלה ג'ייק (ג'ק למון) בן ה-78 וג'ון נשאר כדי להשגיח עליו ולעזור לו בעבודות הבית. הוא מבלה עם אביו זמן איכות, לוקח אותו למשחק בינגו, לישיבת עסקים ועוד, לפגישה עם בטי בבית החולים ועוד.
בטי משתחררת לביתה ובארוחה בבית משתתפים גם הבת אנני (קתי בייקר), בעלה מריו (קווין ספייסי) ובנו של גון, ביל (איתן הוק). ג'ייק מאושר וברקע יש פלאשבקים מהעבר הרחוק בו הייתה להם חווה בניו ג'רזי.
לג'ייק מופיע דם בשתן. בבית החולים מתגלה שיש לו סרטן בשלפוחית השתן. ג'ון מבקש מד"ר סנטנה (ג'יימס וולש) שלא יגלה זאת לאביו אך ד"ר סנטנה מגלה וג'ייק נכנס למצב קטטוני. ג'ון לוקח אותו על דעת עצמו הביתה.
מחוסר ברירה הוא מחזיר אותו לבית החולים לטיפולו של ד"ר צ'אד (זק מוקה) רופא יותר סימפתי ונשאר ללון בחדרו כל הזמן.
ג'ון מוצא זמן לשוחח עם ביל לאחר שהרגיש שהזניח אותו ומשכנע אותו שימשיך בלימודיו בקולג' על מנת להצליח בחיים.
לבסוף חוזר הסרטן וג'ייק שוב מאושפז. ג'ון שוכב לידו כל האשפוז עד מותו.
העולמות הקסומים של הארי פוטר
העולמות הקסומים של הארי פוטר (באנגלית: The Magical Worlds of Harry Potter) הוא ספר שכתב הסופר דייוויד קולברט, הספר מקשר שמות וכשפים מסדרת הספרים "הארי פוטר", למשמעויות בשפה הארמית, במיתולוגיות, ובאגדות.
קולבר הגה את הרעיון ל"העולמות הקסומים של הארי פוטר", בעודו בוחן את אחיינו ואחייניותיו על ההתייחסויות המיתולוגיות ברומנים. מאוחר יותר הוא כתב את הספר בעת הוראה לסטודנטים לתואר שני באוניברסיטת צפון קרוליינה.
הספר פורסם במרץ 2001, ללא אישורה של ג'יי קיי רולינג, הספר קיבל ביקורות חיוביות ממבקריו. וגרסה מעודכנת שלו פורסמה בשנת 2004 על ידי הוצאת ברקלי ספרים.
תוכן
הספר בוחן את ההתייחסות להיסטוריה ולאגדות בספרותה של ג'יי קיי רולינג בסדרת הספרים "הארי פוטר". קולברט טוען שעל אף שנדמה שהמקומות והשמות הם מומצאים, וללא אחיזה או רקע בעולם האמיתי, יש להם בסיס במיתוסים ואגדות שהיו קיימים מכבר. לדבריו של קולברט, לכל שם, כשף או כינוי ב"הארי פוטר", יש משמעות עמוקה הקשורה לעבר: "אחד מן התענוגות הרבים המזומנים לקוראיה של ג'יי קיי רולינג, כרוך בגילוי האזכורים ההיסטוריים והספרותיים החבויים בספרייה". קולברט מביא דוגמאות ליצורים, למשל: בסיליסק, היפוגריף, טרולים וגובלינים, שמות (למשל: סיריוס בלק, ניקולא פלאמל, קסנדרה בלבלצקי), ואף הכישוף הממית, אבדה קדברה. כך למשל משתמע משמו של סיריוס בלק העובדה שהוא כלב שחור, מקורו של הבסיליסק הוא ביצור אגדי שהאמינו בו אנשי ימי הביניים, וקסנדרה בלבלצקי הם שני שמות שונים - אך בעלי אותו משמעות.
הספר בן 220 הדפים מכיל 53 פרקים. קולבר כותב על הקשרים בין ספרי רולינג לבין הפולקלור, המיתולוגיה היוונית, והתרבויות של מצרים העתיקה, רומא העתיקה, והאצטקים.
חזקיה שבתי
הרב חזקיהו שבתי (יהושע) (ה'תרכ"ב, 1862 – כ"ג באב ה'תשט"ו, 1955) היה שד"ר, אב בית דין העדה הספרדית בירושלים, ממלא מקום החכם באשי ביפו, וחכם באשי בטריפולי שבלוב ובחלב שבסוריה. חבר מועצת הרבנות הראשית.
ביוגרפיה
נולד בסלוניקי, לרחל בת הרב משה מילו ולרב שבתי בן גבריאל יהושע. בשנת 1867 (ה'תרכ"ח) בהיותו כבן שש, עלו עמו הוריו לארץ ישראל והתיישבו בירושלים. בצעירותו למד בבית הספר דורש ציון עד שנת 1873 (ה'תרל"ג). החל מגיל 13 למד בישיבה פרטית עם הרב יצחק מולכו, ובמקביל, בין השנים 1874–1881 (ה'תרל"ד - ה'תרמ"א) למד בישיבת "חסד אל" בעיר העתיקה בירושלים, שם למד תורה מפי אביו שהיה מראשי הישיבה.
בשנת 1879 (ה'תרל"ט) נישא לחנה יעל, בת הרב אלעזר מזרחי. לאחר פטירת אביו בסוף שנת 1881 (ה'תרמ"ב), המשיך ללמוד בישיבת חסד אל, אך לאחר תקופה חש צורך במקור פרנסה, והחל לשמש כמורה פרטי בתלמוד.
במשך שנים רבות שימש כשד"ר מטעם כוללות ירושלים וחברון, בית היתומים הספרדי ומוסדות נוספים. בשנת 1888 (ה'תרמ"ח) יצא כשד"ר לערי המערב הפנימי, בשנת 1889 (ה'תרמ"ט) לערי המערב החיצוני, בשנת 1891 (ה'תרנ"א) לערי בוכרה, בשנת 1919 (ה'תרע"ט) למצרים, בשנת 1920 (ה'תר"ף) לאנגליה וצרפת, ובשנת 1929 (ה'תרפ"ט) לעיראק והודו.
בין השנים 1896–1900 (ה'תרנ"ו - ה'תר"ס) שימש כחבר הרבנות הספרדית בירושלים.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 הוציא יחד עם הרב נחמן בטיטו את הספר מעם לועז על ספר שמות.
בחורף של שנת 1900 ה'תר"ס הוזמן לשמש כסגן וכממלא מקום החכם באשי ביפו, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1904 (סוף ה'תרס"ד). עם סיום כהונתו ביפו, עבר להתגורר בטריפולי שבלוב, שם נבחר לשמש כחכם באשי המקומי, וכיהן בתפקיד עד לשנת 1908 (ה'תרס"ח).
לאחר כיבוש טריפולי בידי איטליה, בשנת 1908 (ה'תרס"ח) מונה לכהן כחכם באשי בחלב שבסוריה, וכיהן בתפקידו שמונה עשרה שנים. בתקופת כהונתו תיקן לטובת הקהילה תקנות רבות, שיפר את המצב התרבותי והכלכלי, הציל בית קברות מהריסה, וייסד בעיר בית יתומים. אף יצא לארצות אירופה וגייס עבור בית היתומים כ-4,000 ליש"ט.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה רצה הממשל המקומי לעשות שימוש עבור הצבא בבית כנסת יהודי עתיק, ולהעתיק למקום אחר את בית הקברות היהודי, שקיים לפי המסורת מזמן בית המקדש בשני. הודות להשתדלותו של הרב שבתי, לא נעשה שימוש בבית הכנסת, ובית הקברות לא הועתק.
בשנת 1921 יצא לבואנוס איירס ואמריקה הצפונית בשליחות גיוס כספים עבור בית היתומים בחלב, והרב שבתי בחבוט מונה לכהן כממלא מקומו. בשנת 1924 חזר משליחותו, ודרש את תפקידו בחזרה. בעקבות חילוקי דעות עם נציגי הקהילה שהסיקו כי לא יחזור, נערכו בחירות למשרה, אך הוא לא נבחר. בתקופה זו שב לירושלים, שם התמנה כראב"ד לעדת הספרדים בעיר.
בשנת 1940 (ה'ת"ש) נבחר לשמש כחבר מועצת הרבנות הראשית. בשנות ה-40 נכלל בהרכבי בית הדין הרבני הגדול, וכן שימש כאב בית דין בירושלים. בשנת 1943 (ה'תש"ג) ייסד בירושלים את ישיבת "שערי אורה".
בתו רחל הייתה אשתו של המו"ל והעיתונאי הירושלמי שלמה ישראל שיריזלי, אחיו היה הרב גבריאל שבתי, ובן אחיו היה הרב חנניה גבריאל.
רחוב מרכזי בשכונת רמות בירושלים נקרא על שמו.
ניקולאי מלאדנוב
ניקולאי אֶבְטִימוֹב מְלָאדֶנוֹב (בבולגרית: Николай Евтимов Младенов; נולד ב-5 במאי 1972 בסופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר בשנים 2009–2010 כיהן כשר ההגנה של בולגריה, ובשנים 2010–2013 כיהן כשר החוץ של בולגריה, בממשלו הראשון של בויקו בוריסוב. בהמשך, מונה לנציג האו"ם לעיראק. בשנים 2015–2020 כיהן כמתאם המיוחד מטעם האומות המאוחדות לתהליך השלום במזרח התיכון.
קורות חייו
ניקולאי מלאדנוב נולד בסופיה. הוא רכש השכלה אקדמית בסופיה ובלונדון. ב-2001 נבחר לפרלמנט הבולגרי מטעם "איחוד הכוחות הדמוקרטיים" בהנהגת איוואן קוסטוב. ב-2005 פרש מהמפלגה. ב-2007 הצטרף למפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה" ונבחר מטעמה לפרלמנט האירופי. בהמשך כיהן כשר ההגנה בממשלו הראשון של בויקו בוריסוב, וב-2010 התמנה לשר החוץ של בולגריה. בתקופת כהונתו כשר החוץ חלה התקרבות נוספת ביחסי ישראל ובולגריה. בספטמבר 2011, בעת ביקור באנקרה, הביע ניקולאי מלאדנוב הסתייגות מקווי מדיניותה של טורקיה כלפי ישראל בעקבות אירועי המשט לעזה.
במרץ 2013 התפטרה ממשלתו של בוריסוב. ב-2 באוגוסט 2013 מונה מלאדנוב לשליח האו"ם לעיראק.
ב-5 בפברואר 2015 מונה לשליח האו"ם למזרח התיכון במקום רוברט סרי. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2020 כאשר הוחלף על ידי תור ונסלן.
קאסם א-רימאווי
ד"ר קאסם א-רימאווי (בערבית: قاسم الريماوي; 1918 - 29 באפריל 1982) היה פוליטיקאי ירדני ממוצא פלסטיני ששימש לתקופה קצרה כראש ממשלת ירדן.
1829 בארצות הברית
1829 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 53 שנה מיום היווסדה.
קאסם א-רימאווי
ביוגרפיה
קאסם א-רימאווי נולד בבית רימה שבארץ ישראל המנדטורית בשנת 1918. למד סוציולוגיה בקהיר ולאחר מכן משפטים בלונדון. המשיך ללימודי דוקטורט בכלכלה וחינוך באוניברסיטת קולומביה, וסיים את לימודיו בשנת 1956.
בשנות ה-60 החל את דרכו הפוליטית ושימש בשני העשורים שלאחר מכן בתפקידים שונים בצמרת הפוליטיקה הירדנית, בין היתר כשר הפנים וכשר החקלאות. כיהן גם כיושב ראש הפרלמנט. מונה לשר בממשלתו של עבד אלחמיד שרף, שהחלה לכהן בדצמבר 1979. אולם חצי שנה בלבד לאחר שהחלה כהונתו מת במפתיע ראש הממשלה הצעיר כתוצאה מהתקף לב. א-רימאווי התמנה לראש הממשלה באופן זמני ב-3 ביולי 1980 והוא שימש בתפקיד עד למינויו של מודר בדראן ב-28 באוגוסט 1980. א-רימאווי הוא מראשי הממשלה הירדנים הבודדים למן שנות ה-60 שהיו ממוצא פלסטיני.
נפטר ב-29 באפריל 1982 בעמאן בירת ירדן.
1983 במוזיקה
בערך זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך שנת 1983 ונוגעים לעולם המוזיקה.
מרי אן טלבוט
מרי אן טלבוט (1778- 1808) הידועה גם בשם ג'ון טיילור הייתה אישה אנגלייה, שעבדה במסווה כחייל ומלח בעת המהפכה הצרפתית.
ביוגרפיה
מרי אן טלבוט נולדה בלונדון. במהלך חייה, הכריזה טלבוט כי הייתה אחד מה-16 ילדיו הלא חוקיים של הלורד,. בגיל 4 מתה אמה בעת לידה, ומרי אן בילתה את ילדותה תחת חסותם של אפוטרופוסים שונים. מגיל 5 עד גיל 14 שהתה בפנימייה פרטית בצ'סטר. לאחר מכן, נלקחה לחסותו של אדם אשר כינתה אדון סוקר (Sucker או Shuker), שהיה אחראי על ירושתה מאחותה.
בשנת 1792 נעשתה טלבוט לפילגשו של קפטן אסקס בואן, אשר גייס אותה כנער שירותיו בשם "גון טיילור" להפלגה לסנטו דומינגו. , הופנה לשירות בפלנדריה נגד הצרפתים והיא שימשה כנער מתופף ב, שם נהרג קפטן בואן. בקרב היא נפצעה מדקירת חרב וטיפלה בעצמה בפצעיה. ממכתביו של בואן גילתה טלבוט כי אדון סוקר בזבז את מה שנשאר מירושתה ולכן היא החליטה להמשיך לעבוד כמלח ולהתחזות כגבר. היא ברחה, נמלטה דרך לוקסמבורג לחבל הריין הגרמני והפכה ל (Cabin boy, נער אשר תפקידו להראות לנוסעים את מקומם ולבצע מטלות עבור הקפטן) על ספינה צרפתית. כאשר הצי המלכותי הבריטי כבש את הספינה היא הועברה לברונסוויק שם שימשה כ""-נער אשר תפקידו להעביר אבקת שרפה לתותחנים.
במהלך קרב שאירע באחד ביוני 1794 נגד צי הים של נפצעה טלבוט בפעם השנייה כאשר קלע אשכול כמעט כרת את רגלה. למרות זאת, לאחר זמן מה החליטה להצטרף שוב לצוות. טלבוט מעולם לא החלימה באופן מלא מפציעה זו. טלבוט נחטפה על ידי הצרפתים וישבה בשבי בדנקרק כ-18 חודשים. בשנת 1797 הצליחה טלבוט לחזור ללונדון. לאחר מכן הלכה טלבוט לעבוד כפקידה בספינה אמריקנית על מנת להגיע לארצות הברית, אך היא נאלצה לחזור ללונדון על מנת להימנע מתשומת לבו של האחיין של רב החובל שרצה להתחתן איתה.
בשנת 1797 נתפסה טלבוט על ידי אנשים שרצו לגייסה לצי, ומגדרה האמיתי נחשף. הפצע ברגלה טלבוט החמיר, אך היא המשיכה ללבוש בגדי גבר. טלבוט גם ביקרה אצל אדון סאקר שבישר לה שהירושה שלה אבדה. שלושה ימים לאחר מכן אדון סאקר חווה התקף לב ומת.
טלבוט המשיכה להתחפש לגבר באמצעות בגדי מלח, עבדה בעבודות בזויות ואף ניסתה את מזלה על הבמה בדרורי ליין, אך בסופו של דבר היא נעצרה ונלקחה לכלא דבט בניוגייט בשל התחזות. כאשר השתחררה היא הפכה לעובדת משק הבית של המו"ל רוברט ס. קירבי בביתו בכנסיית סנט פול, לונדון, ועבדה אצלו שלוש שנים עד שבריאותה הדרדרה. היא עברה לגור עם חבריה בשרופשיר ומתה כמה שבועות לאחר מכן בגיל 34, בתאריך 4 בפברואר 1808.
אמיתות סיפורה של טלבוט הוטל בספק, בגלל הסתירות שנמצאו בין תיעודיה לבין תיעודים היסטוריים אחרים. בין אלה, אין שום תיעוד של ימאים על סיפונן של הספינות בהן טענה ששירתה בשם טיילור. חוסר הסבירות של כמה מתיעודיה מוצג גם עם טענתה שהייתה על הספינה "ווזובי" כאשר זו נכבשה על ידי הצרפתים בתעלת לאמנש מפני שהספינה המדוברת שירתה בעת לכידתה באיי הודו המערבית.
סיפורה של טלבוט עורר הזדהות מסוימת ואפילו התרחש מקרה בהשראתה בו אישה במדי פרש ניסתה להתחפש לגבר בשם ג'ון טיילור כדי לגייס כסף בלונדון.
הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו
בהלכה, הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו הוא כלל המתייחס לאדם שפורע חוב של אדם אחר לנושה שלא מדעתו והסכמתו של החייב (הלווה או הקונה).
במשנה
מדברי המשנה ניתן ללמוד לכאורה שהפורע חובו של חבירו שלא מדעתו - פטור מלשלם לו, שהרי כך פוסק חנן בקשר למי שפרע את חיוב המזונות המוטל על הבעל, ובתלמוד בבלי נראה כי אכן כך הוא הדין בכל פורע חובו שלא מדעתו, שאינו חייב לשלם לו (כי לפי דברי רבי אושעיא שם ההסבר למשנה בה נאמר שהמודר הנאה מחבירו מותר לפרוע לו חובו הוא לפי שיטת חנן במשנתינו).
אם כי רבינו תם קובע שיש חילוק בין המקרים; במקרה שאדם פורע את חיוב המזונות שהיה חייב להביא לאשתו, מדובר בחוב שייתכן שלא היה מתפתח ובכל אופן לא לסכום הנוכחי, שהרי אם לאישה שנותרה לבדה לא היה כסף לקנות אוכל, היא הייתה מצמצמת את מזונותיה ואוכלת אוכל בזול ובדוחק, מה שלא ניתן לומר על הפורע חוב רגיל שחייב לאדם אחר. לפי דבריו, כאשר הגמרא מסבירה ש"הפורע את חובו" היא משנה שנאמרה על ידי חנן, היא מתכוונת להסביר שמדובר במי שעזב את אשתו והלך למדינת הים, אך לא במקרה רגיל. עם זאת הריב"א חלוק על רבינו תם, ומביא ראיה כי גם בפורע חובו של חבירו הדין כך, והוא מביא ראיה מדברי הירושלמי (ראו בקטע הבא), אך רבינו תם דוחה זאת והוא סובר שאין להביא ראיה מדברי הירושלמי, מכיוון שהיא שיטה המנוגדת לתלמוד הבבלי.
בירושלמי
המקור הראשוני לשאלה זו בה השאלה מוזכרת באופן מפורש, הוא בתלמוד הירושלמי, רבי אבא בר ממל רצה להשוות את ההלכה למחלוקתם של חנן ובני כהנים גדולים במי שפרע את חיוב המזונות של אדם לאשתו ששם נחלקו התנאים האם חייב הבעל לשלם את הסכום למי שפרנס את אשתו. על כך הגיב רבי אסי כי במקרה רגיל של הפורע חובו של חבירו, לפי כל הדעות אין הלווה חייב לשלם למי ששילם את חובו, כי ו - כלומר - בניגוד למי ששילם את חובו של אשתו, ששם ללא ספק בסופו של דבר הבעל היה חייב לשלם את מזונות אשתו ולא הייתה לו ברירה אחרת, הרי שכאן הוא היה יכול לפייס את המלווה ולהפטר מתשלום החוב. גם כאשר היה למלווה משכון, יכול לטעון הלווה שהוא היה יכול לפייס אותו ולבקש ממנו שיחזיר לו את המשכון ללא תמורה.
שאלתו השנייה של רבי אבא בר ממל הייתה מה ההלכה בבעל חוב שמפעיל לחץ על הלווה שישלם לו את החוב, האם גם במקרה כזה יכול הלווה לטעון שמא היה מתחמק מתשלום החוב? על כך השיב רבי אסי כי קיימת ראיה ממשנה מפורשת הקובעת כי המודר הנאה מחבירו, ומכיוון ששם מדובר ב"בעל חוב דוחק", שהרי בכל מקרה אין סיכוי להפטר מחיוב קרבן המוטל על האדם, אך הגמרא משיבה כי אין להביא ראיה משם מפני ש -.
להלכה
להלכה נחלקו הפוסקים, הן בדין הכללי של הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו, והן באופן פרטי - האם קיימת חובה לפרוע באופן שהמלווה דוחק את הלווה לפרוע.
למרות זאת, הסמ"ע חלוק על פסק השולחן ערוך, והוא קובע שהטור צודק בכך שדעת הרא"ש (שאותה פירש המחבר - לדעתו - באופן מוטעה) היא כדעת רבינו תם הסובר שלהלכה נפסק ש"הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו חייב לשלם", ומכיוון שהתרומת הדשן פוסק גם כך, והלכה כבתראי, כך ההלכה.
השפתי כהן חולק רק על החלק האחרון שמובא בשולחן ערוך, לפיו. הוא מסביר את דעת הבית יוסף, וחולק עליו. לפי הסברו, הבית יוסף פסק כך מכיוון שהוא סובר שמכך שלא הוזכר ברי"ף וברמב"ם ובסמ"ג שאם המלווה דוחקו לשלם - חייב לשלם לפורע חובו שלא מדעתו, נראה שהם סבורים שאין חילוק להלכה וגם במקרה כזה שהמלווה דוחקו לשלם, ובהתאם לכך גם הוא פסק כך בשולחן ערוך. אך הש"ך עצמו חלוק על כך, והוא סבור שמכיוון שבתלמוד הירושלמי הסתפקו בכך החכמים, והדבר אינו פשוט להלכה מסברא, היה לראשונים להזכיר הלכה זו, ומכיוון שלא הוזכרה הוספה זו בראשונים, שגם אם המלווה דוחק את הלווה לשלם הפורע חובו פטור, נראה שהראשונים אינם מסכימים להלכה זו, והם סוברים שהפורע חובו של חבירו שלא מדעתו חייב לשלם לו. בנוסף לפי פרשנותו של הש"ך (מובאת לעיל) גם בתלמוד הירושלמי נראה כך. הלכה למעשה הוא קובע, שמכיוון שיש דעות בראשונים שבמקרה של "בעל חוב דוחק" קיים חיוב על הלווה לשלם לפורע חובו, ובצירוף דעת הרבינו חננאל ורבינו תם והרא"ש והבית חדש והסמ"ע שפוסקים שבכל מקרה הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו חייב לשלם, הרי מדובר בספיקא דדינא, מכיוון שמדובר במחלוקת פוסקים רחבה.
לעומת זאת, הוא מסכים עם דברי השולחן ערוך ש"הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו פטור מלשלם", והוא מסביר זאת בכך שישנם ראשונים בודדים החולקים על דעה זו שבה תומכים שלושים מהראשונים, אך הוא מסכים שאם ביד הפורע את חובו של חבירו יש משכון שהגיע לידו על ידי המלווה שנתן לו זאת תמורת תשלום החוב, ומכיוון שלא פורש בתלמוד ובראשונים שגם במקרה זה על הפורע להחזיר את החוב ליד הלווה ולעומת זאת רבים מהפוסקים סוברים שבמקרה כזה מותר לפורע את החוב להחזיק ביד המשכון עד שישלמו לו את החוב, מספק אין מוציאין מידו.
ProMUNers – בית הספר הרב-תחומי למנהיגות וניהול
ProMUNers – בית הספר הרב-תחומי למנהיגות וניהול פועל בישראל ועוסק בהקמת קבוצות מנהיגות עירוניות וארציות, ובבנייה והעברה של סדנאות והכשרות מקצועיות בתחומי המנהיגות והניהול לכל שכבות הגיל (מתלמידי בית ספר יסודי ועד למנהלים בכירים).
בית הספר הוקם בשנת 2009 ומאז הכשיר מאות חניכים. התוכנית הראשונה של בית הספר למנהיגות וניהול, אשר מהווה את פרויקט הדגל שלו, היא מועדון מודל האו"ם, תוכנית אשר החלה את דרכה באקדמיה ומשם התפתחה לבתי ספר תיכוניים. כיום פועל בית הספר בפריסה ארצית בעשרות רשויות מקומיות ומכשיר חניכים בכל שכבות הגיל: החל מקבוצות מנהיגות וסדנאות לכיתות ה'-ו', דרך קבוצות עירוניות וסדנאות לתלמידי תיכון ולסטודנטים ועד הכשרות ספציפיות למנהלים בכירים.
תוכנית מועדון מודל האו"ם
בית הספר מתמחה בהקמה וניהול של קבוצות נוער אשר לוקחת חלק פעיל בפעילויות הרשות המקומית (מועדוני מודל או"ם) לתלמידי תיכון (כיתות י'-י"ב) ולתלמידי יסודי (כיתות ה'-ו').. ההקמה של הקבוצות מתבצעת בשיתוף פעולה עם הרשות המקומית ומתאפשרת במתווה של תוכנית שנתית, סדנה מקוצרת של 15 מפגשים או סדנה מקוצרת של 5 מפגשים.
מודל האו"ם הוא הדמיה של האו"ם שמשקף את דרכי הפעולה של הוועדות והגורמים השונים באו"ם. במהלכו של מודל האו"ם, כל תלמיד לוקח על עצמו תפקיד של דיפלומט זר, ובכובע זה מייצג את ארצו בגופי האו"ם השונים. התוכנית נערכת בשפה האנגלית ובמסגרתה עוסקים התלמידים בסדנאות בתחומים שונים (כגון: סדנת רטוריקה ועמידה מול קהל, סדנת עבודה עם גורמי תקשורת, סדנה לכתיבת מסמכים רשמיים), נחשפים להרצאות אורח של מיטב המומחים בארץ בתחום ולסיורים מקצועיים ברשויות ממשלתיות ובמוסדות האו"ם בארץ.
באמצעות שימוש בכישורים דיפלומטיים ויכולות תקשורתיות שונות, מודל האו"ם מציע התמודדות חזיתית עם בעיות אקטואליות שונות שעולות בעולם. פתרון אותן בעיות נעשה במקביל לשמירה על האינטרסים של המדינה אותה התלמיד מייצג. על-מנת להתמודד באופן הטוב ביותר עם אתגרים אלו, החניכים נדרשים לערוך מחקר על המדינה אותה הם מייצגים, ולהיות מוכנים להתווכח, לשכנע ולדון בכך, תוך כדי חשיבה מחוץ לקופסה והגיית רעיונות יצירתיים להתמודדות עם הבעיה המונחת לפתחם.
בשנת 2012 הוקם מועדון מודל האו"ם העירוני הראשון לתלמידי תיכון בראשון לציון.
בשנת 2013 נפתחו 3 מועדוני מועדוני מודל או"ם נוספים של ProMUNers: במועצה אזורית עמק חפר, במועצה אזורית חוף השרון ובמועצה אזורית גזר.
בשנת 2014, נפתחו מועדוני מודל או"ם עירוניים נוספים של ProMUNers ברשויות מקומיות נוספות, לרבות: קריית אונו, הוד השרון, פתח תקווה, נס ציונה ואריאל. בשנה זו אף נפתח בפעם הראשונה בארץ, מועדון מודל או"ם לתלמידי יסודי המיועד לתלמידי כיתות ה'-ו'
בעקבות ההצלחה של מועדוני מודל האו"ם העירוניים של ProMUNers הוקמו אף מועדוני מודל או"ם של ProMUNers הפועלים ברמת התיכון הבודד: בתיכון רוטברג למדעים ולאומנויות ובתיכון אחד-העם בפתח תקווה.
ארגון הבוגרים של ProMUNers
לבית הספר ארגון בוגרים פעיל אשר נוסד על ידי בוגרי בית הספר בשנת 2013. בנוסף ליושב ראש הארגון ולסגנו, הארגון מחולק לנציגים של כל הקבוצות ברחבי הארץ אשר סיימו את שנת הפעילות ומיוצגים כל אחד על ידי יו”ר וסיו”ר. מטרת הארגון היא לייצר ולשמור על קשרים אישיים ומקצועיים בקרב חברי הארגון כדי לעזור אחד לשני בהמשך דרכם המקצועית של החברים. בנוסף, ארגון הבוגרים מאמין בערך ההתנדבות והתרומה לקהילה ומקדם פעילויות במישור זה הן ברמה הארגונים והן ברמה האישית של כל בוגר. הבוגרים לוקחים חלק פעיל בפעילויות של הקבוצות החדשות, משתתפים בסימולציות, לוקחים חלק בפגישות עם דיפלומטים ואף מגיעים לסיורים הלימודיים השונים שנערכים מטעם בית הספר.
חיים טוקצ'ינסקי
חיים זמרא טוקצ'ינסקי (באנגלית: Haim Tukachinsky) (י"ח חשוון התשמ"ח, 10 בנובמבר 1987 - ט"ו בתשרי תשע"ט, 24 בספטמבר 2018) היה פסנתרן, מלחין, מנצח ומנהל מוזיקלי חרדי.
ביוגרפיה
טוקצ'ינסקי נולד בחיפה ואת ילדותו העביר בקריית מוצקין. למד במוסדות של חב"ד בתלמוד תורה, ולאחר מכן, בישיבה קטנה בקריות. במקביל, למד בקונסרבטוריון קריית מוצקין.
לאחר ישיבה קטנה עשה בחינות בגרות (אקסטרני) והתקבל לאקדמיה למוזיקה בירושלים. הוא בוגר האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים עם התמחות בפסנתר, הלחנה וניצוח. מוריו היו המלחין ד"ר מיכאל וולפה בקומפוזיציה ופרופ' יצחק כ"ץ ופרופ' אדים מונוסטירסקי ופרופ' איתן גלוברזון בפסנתר.
אצל פרופ' גלוברזון הוא גם עשה תעודת ההוראה בפסנתר.
מגיל 16 החל חיים לעבוד כנגן עצמאי, הוא היה ידוע בכך שלצד קריירה כפסנתרן סולו, ליווה זמרים וחזנים, לימד נגינה בקונסרבטוריון, שימש כמנצח, ליווה כיתות אמן שונות, ערך חידונים מוזיקליים והפיק וניהל את הצד המוזיקלי של מגוון הפקות ומחזות זמר שונים.
זכה למלגת קרן וולף.
בקיץ 2008 השתתף בפסטיבל הפסנתר באוקספורד.
בשנת 2010 זכה במקום שני בתחרות הפסנתר ה-11 על שם קרלו טוואסאני, וזכה במקום שני גם בתחרות למוזיקה קאמרית על שם רוז חורון.
הלחין יצירות רבות לזמרים, לכלי נגינה שונים ולצוותים מוזיקליים שונים. חלק מיצירותיו בוצעו בידי אנסמבלים ישראלים מרכזיים כמו הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
ערך סבב הופעות כסולן באנגליה, צרפת ובנורווגיה.
ניגן ביצירות רבות לצדם של אמנים ידועי שם מרחבי העולם.
מאז סיום לימודיו התגורר בירושלים ובה חי ופעל.
טוקצ'ינסקי נהרג בתאונת פגע וברח שהתרחשה בערב חג הסוכות 2018. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
חיה אסתר
חיה אסתר (נולדה ב-9 ביולי 1941) היא משוררת, ציירת ואמנית מיצב ישראלית.
ביוגרפיה
אסתר נולדה בשנת 1941 למשפחה חרדית בירושלים בשם חיה אסתר גודלבסקי. במלחמת העצמאות הופגז בית מגוריה, והמשפחה עברה לשכונת קטמון. היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ובשנת 1979 קיבלה תואר שני בחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1983 יצא לאור ספרה הראשון, "אבנים רכות", ובעקבות זאת פוטרה מעבודתה כמורה בבית ספר חרדי לבנות. ומאז פרסמה 18 ספרי שירה.
חברה באגודת האמנים והפסלים (מ-1989), באגודת הסופרים העברים (מ-1992) ובמרכז פא"ן ישראל (מ-1997).
אם לארבעה - הרב משה גודלבסקי, מנהל בית ספר, הרב אהד טהרלב, ראש מדרשת לינדנבאום, נעמה שני ועדיה גודלבסקי, אמנית.
ספריה
שני קובצי שירה שלה יצאו לאור בתרגום לצרפתית:
משיריה
על שירתה:
מא בופאנג
מָא בּוּפַאנְג (במנדרינית: 马步芳; פין-יין: Mǎbùfāng, אויגורית: ما بوفنگ; 1903 – 31 ביולי 1975) היה מצביא מוסלמי בעת תקופת המצביאים, אשר שלט על קליקת משפחתו במחוז צ'ינגהאי תחילה בנאמנות לממשלת בייאנג ומאוחר יותר לקוומינטנג. בעת שלטונו אירעו מלחמת האזרחים הסינית, מלחמת סין–יפן השנייה ועוד.
לאחר נסיגת הרפובליקה הסינית לטאיוואן הפך מא לשגריר מטעם הרפובליקה הסינית בערב הסעודית. בעת שלטונו על צ'ינגהאי, מא פיתח את מערכת החינוך, הרפואה וההתקדמות התעשייתית, על כן הפך לבין המפורסמים באילי המלחמה הסינים.
שנותיו הראשונות
מא בופאנג נולד בשנת 1903 במוניגו (כיום במחוז נינגשיה), דאז מחוז גאנסו, בשושלת צ'ינג במקור היה יליד למשפחת חווי אתנית מוסלמים מאמיני זרם הסופים; מה בו-קינג, (אשר גם הוא מילא תפקיד בזירה הצבאית והפוליטית במהלך תקופת המצביאים), היה אחיו הגדול. אביו היה מא צ'י, אשר לאחר מהפכת שינהאי, הקמת הרפובליקה הסינית ופירוק סין לידי פלגיה של ממשלת בייאנג הקים את צבא נינגהאי האזורי אשר המקומיים כינו אותו "צבא משפחת מא".
בופאנג קיבל חינוך דתי לקראת קריירה כאימאם. בשנת 1922 הוא החליט להצטרף לצבא במקום זאת, וסיים את הכשרתו הצבאית בחיל הכשרת הקצינים במחוז צ'ינגהאי, מערב סין אך בו בזמן הוא המשיך להוביל את מסגד דונגג'וואן הגדול. בשנת 1928 הוטל עליו הפיקוד על הגדוד ה-9 של נינגהאי. במהלך מלחמת המישורים המרכזיים של 1930, במקור הוא התייצב לצד איל המלחמה פנג יו-שיאנג אשר כונה "הגנרל הנוצרי" אך עד מהרה החליף צד להצטרפות אל תמיכת המפלגה הלאומית (קוומינטנג) במאבקה לאיחוד סין תחת צ'יאנג קאי שק.
קריירה צבאית
בשנת 1931 נפטר אביו, ודודו מה לין ירש את הכוח בברכת ממשלת צ'יאנג. בסוף שנות העשרים ובתחילת שנות השלושים של המאה העשרים, מה בופאנג פתח בשבע משלחות צבאיות לאזור גולוג בגבול טיבט-צ'ינגהאי נגד דרישותיו הטריטוריאליות של טובטן גיאטסו (הדלאי לאמה ה-13) בתוך מסגרת מלחמת סין-טיבט.
בשנת 1932, הטיבטים פתחו במתקפת נגד לתוך סין, כשהם מכוונים להשמיד את צבא נינגהאי, כוחות נינגהאי בפיקוד מא וכוחות לאומניים בפיקודו של ליו וונהוי הביסו את הכוחות הטיבטיים, וסיימו את המלחמה באמנה שהעבירה שטחים למשפחת מא כמו גם סין הלאומנית. בשנת 1936 הוביל מא כוחות לאומניים כנגד כוחות המפלגה הקומוניסטית של סין באזור נינגשיה במהלך המצעד הארוך ובמסגרת מלחמת האזרחים הסינית, וגרם לאבדות קשות לכוחות הקומוניסטים. בשנת 1936 הצבא האדום של ברית המועצות פלש לשינג'יאנג ומא הורה על עצירת כל הפליטים משינג'יאנג מלהיכנס אל צ'ינגהאי, על אף היות רובם מוסלמים.
שלטון בצ'ינגהאי
הוא סיפק מעט מאוד מידע על עצמו והטיל צנזורה על התקשורת. בניהולו של המחוז המגוון מבחינה אתנית, מדיניותו בזירה זו הייתה שנויה במחלוקת, מכיוון שהוא אילץ מיעוטים אתניים כמו טיבטים, מונגולים וקירגיזים, לעזוב את שפת האם שלהם ולאמץ את המנדרינית של בני ההאן הסינים.
ברמה האישית, היה ידוע שמא בופאנג היה רודף שמלות, עובדה שהוא התגאה בה רבות ולעיתים קרובות דיבר על הנשים איתן הוא היה בקשר.
בשנת 1938 לחמו כוחותיו נגד היפנים במחוז חנאן, מזרח סין. בספטמבר 1940 חייליו נלחמו בהצלחה במתקפה יפנית, אך הם גם זכו למוניטין ברברי מכיוון שסירבו לקחת אסירים כלשהם. לאורך כל שנות הארבעים נותרו כוחותיו על מערך התמיכה של האזורים המערביים של סין, והפעילו לחץ על טיבט בזמן שכוחות הלאומים התגוננו נגד היפנים. בשנת 1943 הוא הפך לקצין הפיקוד של החיל ה-40 הסיני. בשנים 1944 ו-1945, כפי שהורו עליו בממשלה הלאומית, הוא פיקד על כוחות הפרשים נגד הבדלנים תומכי עצמאות הרפובליקה האסלאמית של טורקסטן הנתמכים על ידי ברית המועצות במחוז שינג'יאנג במהלך מרד עילי.
במאי 1945 נבחר מא לוועדה המרכזית השישית של המפלגה הלאומנית. ב-7 באפריל 1949 הודיעו מא בופאנג ובן דודו מא הונג-קוי כי ימשיכו להילחם נגד הקומוניסטים למרות שורת הניצחונות שהקומוניסטים השיגו במלחמת האזרחים בסין בידי פנג דה-חואי, ז'ו דה ולין ביאו. הוא מונה למפקד כל העניינים הצבאיים והפוליטיים של צפון מערב סין על ידי הממשלה הלאומית כדי להמשיך במאבק באזור. באוגוסט 1949 הוא נסע לגואנגג'ואו, מחוז גואנגדונג, כדי לבקש אספקה ​​מהממשלה הלאומית; במהלך היעדרותו שימש בנו מא ג'יואן כקצין הפיקוד בפועל באזור צפון-מערב.
גלות
בספטמבר 1949, עם התקרבות הכוחות הקומוניסטיים, מא בופאנג נטש את שטחו בהבינו כי זו מלחמה בלתי אפשרית וברח לצ'ונגצ'ינג שבמחוז סצ'ואן ואז המשיך להונג קונג.
באוקטובר 1949 הורה לו צ'יאנג קאי שק לחזור לאזור הצפון מערבי של סין כדי להתגונן מפני ההתקדמות הקומוניסטית, אך במקום זאת, בליווי 200 קרובי משפחה וכפופים, מא נמלט למכה, אשר בערב הסעודית בתחילת 1950, בתירוץ כי זאת עלייה לרגל מענייני דת. במאי 1950, באישורו של המלך פארוק, מלך מצרים, הוא עבר להתגורר במצרים, והתיישב בבית מגורים מפואר בפריפריה של הבירה קהיר. בהיותו במצרים הכריז על כוונתו לארגן התקוממות אנטי-קומוניסטית בקרב מוסלמים סינים.
הוא שימש כנציג הרפובליקה הסינית במצרים עד שנת 1957, כאשר ניתקה מצרים את היחסים עם הרפובליקה הסינית (ובמקום זאת הכירה במדינה הקומוניסטית ברפובליקה העממית של סין). והועבר לכהן כשגריר בערב הסעודית; הוא התפטר מתפקידו בשנת 1961 כשפרצה שערורייה שכללה שדרשה את שובו לטאיוואן, הוא סירב לעמוד לדין ולבסוף השיג אזרחות סעודית בה חי עד למותו בעיר ג'דה לחופי ים סוף, בשנת 1975.
מקס פביאן
מקס פביאן (בגרמנית: Max Fabian; 3 במרץ 1873 – 26 במרץ 1926) היה צייר וגרפיקאי יהודי-גרמני.
ביוגרפיה
על פי הצעתו של צייר ההיסטוריה אנטון פון ורנר, למד בשנים 1891 עד 1900 באקדמיה לאמנות בברלין בהנהלת פרנץ סקרבינה, פאול מאירהיים ויוזף שוירנברג. במהלך לימודיו קיבל מספר מלגות ופרסים.
בין השנים 1900 ל־1904/05 היה סטודנט לתואר שני אצל ארתור פון קמפף. משנת 1898 הציג מקס פביאן באופן קבוע בתערוכות האמנות הגדולות בברלין, במינכן, בדרזדן ובדיסלדורף. משנת 1903 ניהל בית ספר משלו לציור בברלין.
בשנת 1914 הגיע לפולין ולרוסיה כצייר מלחמה מתנדב, שם נקשר עם יהדות מזרח אירופה, ונפתח עבורו עולם חדש של מראות לציור. במהלך תקופה זו עשה את רישום הרובע היהודי של לודז'. משנת 1915 הועבר לחזית הצרפתית כחייל. הוא תיעד את חוויות המלחמה שלו בציורים רבים.
בשנת 1918 חזר פצוע מהמלחמה לברלין, שם לימד בין השנים 1919–1922 כמורה בבית הספר לציור ורישום של התאחדות האומניות בברלין. מבחינה סגנונית ניתן לייחס אותו לנציגי האימפרסיוניזם הגרמני. למרות זיקה מסוימת למגמות מודרניות, פביאן שמר על מרחק מסוים מקיצוניות של המודרניזם והיה חבר בעמותות שמרניות יותר.
הוא צייר שכמעט נשכח, של האימפרסיוניזם הברלינאי, שהיה בקשר עם אמנים כגון מקס ליברמן, ודומה לו בתפיסתו המודרנית. הוא הציג עם הזצסיון הברלינאי, אף שמעולם לא הצטרף אליו. אמן, ללא ספק, שנשכח בטעות, שנמחק ביסודיות מהזיכרון בתקופת השלטון הנאצי בשל מוצאו היהודי.
אלמנתו של פביאן, בהיותה יהודייה, נאלצה להגר מגרמניה בשנת 1939. היא לקחה איתה את הציורים של בעלה ללונדון, שם האוסף נהרס בהפצצות גרמניות ב 1940/41. מסיבה זו שרדו רק יצירות בודדות של האמן.
בשנת 2000 הקדישה קרן Stadtmuseum Berlin תערוכה לצייר מקס פביאן ובנו, שעבד גם כאמן, הפסל האוסטרלי ארווין פביאן.
יעקב חי זריהן
הרב יעקב חי זריהן (סיוון ה'תרכ"ט - ה'תשי"ג; 1869 – 2 באוגוסט 1953) היה רב, ראש ישיבה, ואב בית דין בטבריה, ממנהיגי הקהילה היהודית בעיר.
ביוגרפיה
נולד בטבריה לשמחה (לבית סוסאן) וברוך זריהן. אביו היה סוחר שעלה לארץ ישראל בסביבות שנת 1840 (ה'ת"ר) והשתכן בטבריה, ולפי המסורת, משפחתו היא ענף של משפחת אבודרהם מסביליה שבספרד, ואשר רבי דוד אבודרהם הוא אחד מבניה. לפי מסורת זו, שם המשפחה זריהן הוא שיבוש של השם אבודרהם.
בצעירותו למד אצל הרב דוד עבו שהיה ראש ישיבה מפורסם בטבריה, ותקופה מסוימת אצל הרב חביב חיים דוד סתהון, ואצל הרב רפאל משה בן נאים (לימים אב בית הדין של גיברלטר), שאף הסמיכו להוראה. נשא לאישה את לאה בת הרב בנימין חמוי, מחבר הספר "אמתחת בנימין". לפי דבריה, נישאה לאה לרב זריהן למורת רוחם של בני משפחתה, למרות שידעה כי בצעירותו פגע בו ערבי ופצע אותו כך שלא יוכל להביא ילדים לעולם. בני הזוג התגוררו בשכונת "קריית שמואל" בעיר.