cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סולה פרואנית
מאפיינים
בעבר היה ציד גדול של עופות אלה ועד שנת 1997–1998 היו ירידות בכמותם ואחרים נדדו צפונה יותר בחורף. כיום ישנם כ-5 מילון עופות והם מבוססים באזור הדיג שלהם.
בכל מושבה הסולות מקננות בכל ימות השנה. הנקבות מטילות 1–4 ביצים שבוקעות לאחר 4 עד 5 שבועות. הצלחת הצעירים להגיע לבגרות תלויה בכמות המזון, גודל המושבה וכמות הטורפים באזור. טורפים יבשתיים מתרחקים מאזורי הקינון הצוקיים, אבל עופות ימיים עלולים לחטוף אפרוח שאין עליו השגחה טובה.
ריק ומורטי
ריק ומורטי (באנגלית: Rick and Morty) היא סדרת טלוויזיה קומית-סאטירית מונפשת למבוגרים שנוצרה על ידי דן הרמון וג'סטין רוילנד ומשודרת בערוץ Adult Swim. הסדרה עוסקת בסיפורם של מדען אלכוהוליסט בשם ריק סנצ'ז ושל נכדו מורטי סמית', במסעותיהם בין יקומים, ובמערכות היחסים המשפחתיות שלהם. רוילנד מדבב את זוג הדמויות הראשיות, והשחקנים כריס פרנל, ספנסר גרמר ושרה צ'וק מגלמים את בני משפחתם (ג'רי, סאמר ובת', בהתאמה).
היסטוריה
הרעיון לסדרה נוצר בעקבות סרטון פרודיה מונפש על "בחזרה לעתיד" שיצר רוילנד ב-2006 עבור פסטיבל "Channel 101", שם נפגש צמד היוצרים לראשונה. ב-2012, פנו נציגי Adult Swim אל דן הרמון במטרה לפתח איתו תוכנית טלוויזיה מונפשת, והוא שוחח עם רוילנד, שהציע להרחיב סרטון זה לסדרה. ההומור בסדרה והקונספט שלה מושפעים מסדרות האנימציה "משפחת סימפסון" ו"פיוצ'רמה", וכן מהסדרות הבריטיות "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" ו"דוקטור הו", כך על פי דברי היוצר דן הרמון. בסדרה ניכרת גם השפעתו של קורט וונגוט על כתיבתו של הרמון, שעתיד לעבד את ספרו "הסירנות של טיטאן".
הסדרה שודרה לראשונה ב-2 בדצמבר 2013, וזכתה לביקורות משבחות. בינואר 2014 היא חודשה לעונה שנייה, שהחלה ב-26 ביולי 2015. הפרק הראשון של העונה השלישית שוחרר ב-1 באפריל 2017, ללא הודעה מוקדמת. שאר פרקי העונה שודרו מ-30 ביולי 2017 ועד 1 באוקטובר 2017. במאי 2018 נודע כי ערוץ Adult Swim הזמין 70 פרקים נוספים של הסדרה, למספר לא ידוע של עונות. במאי 2019 נודע כי צפויה לעלות עונה רביעית בנובמבר 2019. ב-20 ביוני 2021 חזרה הסדרה לעונה חמישית. הסדרה מדורגת במקום הראשון מהדירוג של הסדרות המצוירת הטובה בכל הזמנים על פי האתר IMDb. היא זכתה גם בפרס אמי לסדרת האנימציה הטובה ביותר בשנים 2018 ו-2020.
פיטור ג'סטין רוילנד
בינואר 2023, התקבלו דיווחים רבים על כך שרוילנד, יוצר הסדרה, ביצע אלימות במשפחה, וכן גם ביצע מעשים מגונים עם קטינים. בשל כך פוטר רוילנד מהפקת הסדרה. לאחר זמן מה התבטלו האישומים בשל חוסר ראיות, אך רוילנד לא הוחזר לסדרה.
תקציר עלילה
ריק סנצ'ז הוא מדען מחונן, אקסצנטרי ושתיין, שעובר לגור אצל בתו, בת' סמית, מנתחת סוסים במקצועה. בבית גרים גם ג'רי, פרסומאי (שבהמשך הסדרה הופך למובטל) חסר ביטחון ובעלה של בת', וילדיהם: סאמר, מתבגרת טיפוסית אך חכמה, ומורטי, נער תמים ונוח-להתרשם. מורטי, ומאוחר יותר גם סאמר, מבלים זמן רב במחיצת סבם, שלוקח אותם להרפתקאות מסוכנות ומוזרות בעולמות מרוחקים וביקומים מקבילים. לעיתים קרובות, האירועים הקיצוניים הללו מערערים את חייהם, ויוצרים דרמה במשפחה ובלימודים.
הופעות אורח
שחקנים וקומיקאים מפורסמים רבים התארחו בסדרה בדיבוב דמויות המשנה, בהם: כריסטינה הנדריקס, ורנר הרצוג, סטיבן קולבר, ג'ון אוליבר, ג'מיין קלמנט, טום קני, טרה סטרונג, דייוויד קרוס, אלכס הירש, אלפרד מולינה, דיינה קארווי, צ'לסי סטאוב, נייתן פילדר ואילון מאסק.
פילוסופיה
הסדרה תוארה כ"סדרה מורכבת [...] קומדיה ערמומית שמציגה גם מאבק אותנטי בדיכאון. בדיחת פלוצים בלתי נגמרת עטופה במבט ביקורתי על ניהיליזם". הסדרה יוצאת מתוך נקודת מבט שניתן לכנות אקזיסטנציאליסטית. היא מציגה את אפסיות הקיום האנושי נוכח גודל היקום, בעולם ללא אלוהים, באופן המרפרר גם לספרות האימה ה"קוסמית" של לאבקרפט. דמויות הסדרה מתמודדות בדרכים שונות עם האימה הקוסמית והחרדה הקיומית, אם על ידי טענת התועלת של המדע על פני קסם או על ידי בחירת חיים באושר. עם זאת, כפי שמציין יואכים היינדרמנס מ"Geeks", אף אחד מהם לא מצליח להתמודד עם הטבע האבסורדי והכאוטי של העולם, ג'רי מצוי בתודעה כוזבת, וריק מתוסבך ומדוכא, אלכוהוליסט ואובדני. יוצר הסדרה, דן הרמון תיאר את ריק כ"אנרכיסט אינדיבידואליסט", שלא אוהב שאומרים לו מה לעשות.
בסדרה קיים עיסוק רב ב"יוצר" ו"יצירה" גם בהיבט ארס-פואטי, עם ריבוי התייחסויות מטא-קולנועיות לתהליך הכתיבה, ומחוות והתייחסות אינטרטקסטואליות ליצירות רבות. וגם, בעיסוק בנושא זה מן ההיבט הקיומי והתאולוגי, בדבר קיום בעולם ללא יוצר, עולם של אחרי מות האלוהים למשל: כשריק משתמש בהכרזה הניטשאנית "אלוהים מת" בסיום הפרק הראשון של העונה השנייה כדי לחגוג את הצלחתו ובדמויות שריק יצר כמו מיסטר מיסיקס, שרוצה למות ברגע שהוא ממלא את תכליתו.
בראיון נוסף שהתקיים בAdult Swim תחת הכותרת "The Search For Meaning" הרמון שבבהשפעת ג'וזף קמפבל (שגם השפיע רבות על סגנון כתיבתו) הוא משתעשע ברעיון שגם אם האל קיים, הוא אדיש כלפינו וא-פרסונלי לחלוטין. כשהעולם גדול מכדי שנוכל לתפוס אותו. הרמון טוען שאינו מצדד בגישה הניהיליסטית הפסימית של ריק, "הידיעה לבדה ששום דבר לא משנה (בזמן שהיא מצומצמת) לא מובילה אותך לשום מקום. כדור הארץ גוסס, השמש מתפוצצת, היקום קופא, לדבר לא הולכת להיות משמעות, ככל שתחשוב על זה כך האמת הזו תתבהר. אבל כשעורכים "זום-אין" לכדור הארץ, משפחה, מוח אנושי וחוויית הילדות, רואים את כל אותם דברים שמשנים. יש לנו הזדמנות חולפת להשתתף באשליה שנקראת אני אוהב את החברה שלי, אני אוהב את הכלב שלי... איך זה לא טוב יותר? ברגע שחוצים את הגבול המאיים ומקבלים את זה, אז כל מקום הוא מרכז היקום, וכל רגע הוא הרגע החשוב ביותר, והכל בגדר משמעות החיים".
אזכורים בתרבות הפופולרית ובמדיה אחרות
ב-2015 התארחו הדמויות של ריק ומורטי בפתיחת אחד הפרקים של הסדרה "משפחת סימפסון". ב-2015 נוצר משחק באינסטגרם הסדרה לקידום העונה השנייה.
ב-10 באוגוסט 2015, יצאה גרסת הרחבה למשחק Dota 2 מלווה בקולותיהם של ריק ומורטי, בדיבובו של ג'סטין רוילנד.
ב-2016 שוחרר המשחק "פוקט מורטיס", פרודיה על סדרת משחקי הווידאו של פוקימון, עבור מערכות ההפעלה IOS ואנדרואיד, ויצא קומיקס המבוסס על הסדרה.
ב-2021 התארחו הדמויות של ריק ומורטי בסרט "ספייס ג'אם: אגדה חדשה", כשבסרט מרומז שטאז עבר לגור בממד שלהם ושהם משיבים אותו אל ממד ה"לוני טונס".
סדרת אנימה
במאי 2022 ערוץ Adult Swim הזמין את הפקתה של "ריק ומורטי: האנימה" (באנגלית: Rick and Morty: The Anime); הרפתקה בת 10 פרקים שתעבד נושאים ואירועים מהסדרה המקורית אך תהיה נפרדת ממנה, בהובלת טאקאשי סאנו.
קוניור זהוב
קוניור זהוב (שם מדעי: Guaruba guarouba) הוא מין של תוכי יחידי בסוגו החי בטבע ביערות הגשם של צפון ברזיל באגן האמזונאס והוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע. הוא משויך לתת-משפחת האריים שאליה משויכים גם תוכי הארה.
הוא חי בברזיל במדינת פארה וגם בצפון מרניאו, בשטח מחיה של 174,000 קמ"ר ובין הנהרות: טוקנטינס, שינגו וטפז'וס.
תוכי זה הוא בעל נוצות זהובות-צהובות על גופו מה שנתן לו את שמו, אך קצה הכנפיים בצבע ירוק והמקור אפור-לבן. אורכו הממוצע 34 ס"מ ומשקלו עד 250 גרם. הוא בעל זנב ארוך וצהוב. העיניים חסרות טבעות מקיפות והרגליים ורודות.
התוכים מעופפים בטבע בחבורות גדולות והם אוכלים, נחים ואף ישנים יחדיו.
מזונותיהם העיקריים הם פירות שונים, פרחים, פלחי תירס וזרעים שונים. בין מיני הצמחים שהם אוכלים מפירותיהם מצויים הקיקיון, המנגו, האסאי וה-Byrsonima crassifolia (ממשפחת המלפיגאים).
שימור
הקוניור הזהוב מצוי בסכנת הכחדה ומספר הפרטים בטבע עומד בין 20,000-10,000. הוא מופץ כחיית מחמד ונלקח לשם כך מאזורי תפוצתו בטבע. כמו כן הוא מאוים על ידי כריתת היערות בהם הוא חי.
סיכון נוסף הוא סכר טוקורוי שגרם לחלקים שונים ביער להיות מוצפים ופגיעים יותר לשיטפונות.
בגדי ילדים
היסטוריה
בימי הביניים נהוג היה לעטוף את התינוקות ברצועות בד ארוכות, מעין כותונת כפייה שהגבילה את תנועתם. התפיסה הרווחת גרסה שרק כך יגדלו בצורה ישרה ובריאה. כשגדלו מעט הולבשו התינוקות בגלימה ארוכה. כאשר החלו ללכת ולמדו לשלוט בצרכיהם קוצרה הגלימה. הבגד היה זהה לבני שני המינים. לאחר מכן הולבשו הילדים בבגדים הדומים לאלו של הבוגרים ולא הייתה התאמה של הלבוש לצרכיהם כילדים. הבגדים שיקפו את התפיסה האירופית שראתה בילד איש קטן, והאופנה לא הבחינה בין מבוגרים בגילאים שונים. במהלך המאה ה-18 התחולל שינוי רעיוני מהותי באנגליה שהעלה את חשיבותן של זכויות האזרח. התהליך פשט לצרפת ולארצות אחרות והגיע לשיאו במהפכה הצרפתית. העיסוק בזכויות האזרח מיקד את ההבחנה בשלבים השונים של חיי האדם והעלה את המודעות גם לילדים ולצורכיהם המיוחדים. הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק שעבודתו הדגישה את השפעתו הכמעט-מוחלטת של החינוך על התפתחות האדם, טען כי תשע עשיריות מאופיו של האדם ומיכולותיו מעוצבות על ידי החינוך שלו. הפילוסוף הצרפתי ז'אן-ז'אק רוסו שעסק בפילוסופיה של החינוך ונחשב להוגה הדעות הראשון שהציג מתווה לחינוך של ילדים בגישה טבעית, הביע את דעותיו על החינוך בספרו "אמיל, או על החינוך" וטען כי אם יחונכו הילדים לפי צורכיהם הם יגדלו ויהפכו לאזרחים טובים יותר. בעקבות שינויים אלו החלו בתחילת המאה ה-19 לעצב בגדי ילדים מגבילים פחות שאפשרו תנועה רבה יותר אך עדיין שיקפו את בגדי המבוגרים. במהלך המאה התשע עשרה התגברה מאוד השפעתה של הבורגנות וערכיה המשפחתיים. השפעה זו ומיקוד תשומת הלב בערכי המשפחה שינו את הגישות הרווחות לחינוך הילדים והאיצו גם את תהליך שינוי בגדי הילדים. הגזרות הפכו נוחות ומאווררות יותר, הבדים פשוטים ונעימים יותר למגע והצבעים כהים יותר. את הבגדים קל היה יותר ללבוש ולפשוט והחלו להתחדד ההבדלים בין בגדי הבנים לבגדי הבנות. בשלב זה התפיסה המבחינה בין ילד למבוגר הופנמה לחלוטין.
חצאית או מכנסיים
במהלך המאה ה-20 הפכו בגדי ילדים בעלי עיצוב גברי כמו מכנסיים, מקובלים יותר על בנות ונשים אך בנים הלובשים שמלה או חצאית אינם מראה שכיח ומקובל. בסביבות 1940 יכלו בנות בכל גיל ללבוש מכנסיים בבית או באירועים בלתי רשמיים, אך נדרשו ללבוש שמלות וחצאיות בבית הספר ובאירועים רשמיים. כיום נוהגות הבנות ללבוש מכנס ארוך או קצר כדבר שבשגרה. חלק מן המכנסיים, כגון ג'ינס "יוניסקס", מעוצבים כדי להתאים לשני המינים אך מכנסיים רבים אחרים מאופיינים לפי מגדר על ידי צבעים ודקורציה.
בגדי ילדים והבניה מגדרית
הבניה מגדרית היא תהליך חברתי מתמשך של למידת התנהגויות, ציפיות, תפיסות וזהויות שבאמצעותו בני האדם מגדירים את המשמעות של גבריות ושל נשיות ברגע נתון. ההנחה הבסיסית בתפיסות אלה היא כי הסדר התרבותי, המציג הבדלים מגדריים כקבועים באופן ביולוגי ולפיכך טבעיים ואינם ניתנים לשינוי, מסווה את האידאולוגיה הפטריארכלית שעל פיה מרבית החברות האנושיות מאורגנות סביב האמונה והפרקטיקה בדבר עליונותם של גברים ביחס לנשים.
ורוד וכחול
בעולם המערבי, נראה שמגיל צעיר בנים מעדיפים או מכוונים להעדיף צבע כחול, בעוד בנות מעדיפות, או מנותבות להעדיף צבעים ורודים. השאלה האם ישנם הבדלים מולדים בין המינים בהעדפות צבע העלתה ויכוח ער באקדמיה ומחוצה לה וישנם מחקרים בנושא שמנסים להבין מהו מקור העדפת הצבעים. ההסבר האבולוציוני להפרדה בצבעים מתבסס על אורח החיים השונה של גברים ונשים בתקופה שבה בני אדם התפתחו אבולוציונית וחיו כציידים לקטים. על פי התאוריה האבולוציונית, נשים לקטיות פיתחו אסטרטגיות לחיפוש מזון השונות מאלו של הגברים, אסטרטגיות שבין השאר היו רגישות יותר לצבעים. בניגוד לטענה הרווחת, הפרדת הצבעים המגדרית מעולם לא עברה "היפוך" באמצע המאה העשרים, וישנן עדויות ליחוס הצבע הורוד לנשים והכחול לגברים (בממוצע) החל בשנת 1890. עם זאת, העובדה שישנן אנקדוטות המעידות על העדפות הפוכות, והעובדה שהיחוס הפך קיצוני יותר עם השנים, מחזקת את הסברה שגם אם קיים בסיס ביולוגי להעדפת הצבעים, חברות שונות מסוגלות להקצין או למתן אותו.
לקשרים הסימבולים בין צבע הבגד למין הילד יש משמעות אוניברסלית ובתרבות האירופאית מקושר הצבע הוורוד לבנות בעוד הבגד הכחול מזוהה עם הבנים. אך זוהי מוסכמה חברתית ותרבותית שלא תמיד הייתה תקפה. בתחילת המאה העשרים ועד סיום מלחמת העולם השנייה מקובל היה להלביש דווקא ורוד לילד וכחול לילדה. הוורוד נתפס כגוון חיוור של אדום, צבעו של אל המלחמה מארס, המתאים יותר לבנים, בעוד הכחול המזוהה עם ונוס ועם המדונה נחשב לצבע נשי המתאים לבנות. בפועל שימשו שני הצבעים לבגדי בנים ובנות לסירוגין עד לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, כתוצאה ממגמות בדעת הקהל ותכתיבי תעשיות הבגדים נקבע הצבע הוורוד כצבע נשי השייך לבנות והכחול היה לצבע גברי, ההולם את הבנים. קשר הדוק זה בין המין הביולוגי לצבעם הוורוד והכחול של בגדי הילדים מתקיים זה שנים רבות. אך למרות קיומו של הקשר הדיכוטומי בין המין לצבע יכלו תמיד הילדות ללבוש גם בגדים בצבע כחול בעוד שהבנים לא הורשו לעטות בגד וורוד. במהלך המאה העשרים הפכו בגדי הבנים נשיים וקישוטיים פחות, בגדי הבנות הפכו גבריים יותר והמכנסיים הפכו ללבוש המקובל על ילדות ונשים כאחת. בנות שמעדיפות משחקים או אפילו לבוש של בנים אינן נחשבות בדרך כלל לחריגות, בניגוד להעדפה של בנים למשחק בבובות או ללבישת שמלות ואיפור הפנים. אחוז גובר והולך של נשים אומרות שהיו "טום־בויז" בילדותן, ובחירה זו אינה נושאת עימה סטיגמה, בדרך כלל.
בגדי ילדים כסמני מגדר
פרטי לבוש משמשים כסמנים לא-מילוליים של מגדר. בחברה האמריקאית מזוהים פרטי לבוש ורודים ושמלות מקושטות עם ילדות ועם בנות, בעוד שפרטי לבוש בצבע כחול ובגדים עם סמלים גבריים כגון מכוניות וסירות מזוהים עם הבנים. התיוג הלא-מילולי תורם לסיווג התינוקות לפי מין מגיל צעיר מאוד. סיווג זה מאפשר לשייך לקבוצות הבנות והבנים סטריאוטיפים מגדריים שונים ולהתייחס אליהם בהתאם לסכמה המגדרית הקיימת. עם עליית הפמיניזם בעולם המערבי, נבדק הקשר בין בגדי הילדים להבניה המגדרית. הוגות פמיניסטיות טוענות כי בגדי הבנים והבנות הפכו לשונים ומובדלים כאשר הבנות במיוחד אמורות ללבוש ורוד. בגדים ורודים המזוהים עם נסיכות ובנות מלך ממלאים את חנויות הבגדים והמסרים הנשקפים מחלונות הראווה מעודדים את הילדות להתעסק בגוף וביופי. הבגד הוא המסר והילדות נקראות להזדהות עם הסטריאוטיפים הנשיים המסורתיים ועם המוסכמות החברתיות המגדירות כיצד צפויים נשים וגברים להתנהג ולהראות בחברה. סמלים מסוימים בתרבות הוויזואלית הכוללת פרסומות, כמו גם צבעים מסוימים כמו גוני הוורוד והפסטלים למיניהם, מסומנים במובהק כנשיים, ואילו תחומים אחרים כמו טכנולוגיה, פעלתנות ומלחמה, כמו גם צבעים כהים ולוהטים, מתויגים כמעט תמיד כתחום גברי.
תגובות לסיווג הסטריאוטיפי של בגדי הילדים
כתגובה לסיווג הסטריאוטיפי של בגדי הילדים ולשיווק האגרסיבי המקבע ומעצים את המסרים הפטריארכליים המועברים באמצעות הבגד, החלו להתארגן קבוצות המתנגדות לדיכוטומיה המקובלת. אחת הקבוצות היא Pinkstinks היוצאת נגד השימוש, הפרסום והרכישה של מוצרים המקדמים ראיה סטריאוטיפית ומגבילה של בנות ובנים ומציעה כאלטרנטיבה רכישה של מוצרים שאינם מובחנים על פי מגדר. יוזמה דומה המבקשת לבטל הפרדות מגדריות בעולם האופנה היא זו של הכולבו הבריטי סלפרידג׳ס, שהשיק חנות פופ-אפ נייטרלית מבחינה מגדרית. אנשי סלפרידג׳ס מתכננים לפתוח חנות בת שלוש קומות שתאגד את כל פריטי היוניסקס של המעצבים והמותגים אשר נמכרים בה ולהשתמש בתצלומים, במוזיקה ובסרטונים נטולי שייכות מגדרית מקום בבובות ראווה של גברים או של נשים. יוזמות אלה ואחרות, המקדמות מגמה הדוגלת בטשטוש כל הנוגע למה נחשב ללבוש גברי ונשי ודרישה למבחר פלורליסטי אמיתי בהצע הבגדים, משפיעות גם על אופנת הלבוש לילדים.
מיחזור משביח לבגדי ילדים
ילדים גדלים מהר יותר מאשר התבלות בגדיהם, לכן בגד לרוב מועבר בין ילדי המשפחה, עד שיבלה, כפי שמסופר בשירה של קדיה מולודובסקי 'גלגוליו של מעיל'. כאשר יש למשפחה בן ובת החלוקה המגדרית של בגדים מונעת העברת בגדים מסוימים, לכן יש הורים המעדיפים להלביש את ילדיהם בצבעים ולעיתים גם בגיזרות שאינם מגדריים. בגדי ילדים לעיתים נקרעים, או מוכתמים בכתם שלא נעלם בכביסה, במקרה כזה יש הורים שירקמו, יטליאו או יצירו בצבעי טקסטיל על הקרע או הכתם.
כאשר מכינים לילדים בגדים סרוגים ביד, יש הנוהגים לסרוג אותם מהצווארון כלפי מטה, מה שמאפשר להאריך את תחתית הסריג ואת השרוולים עם גדילת הילד והתארכות זרועותיו. כמו כן קל מאוד להוסיף פסים בצדי הסריג וכך להרחיבו. אפשר גם לפרום כמה סוודרים ולסרוג מהם סוודר אחר גדול יותר.
בתקופות קודמות נהגו לתפור בגדי ילדים מבגדי מבוגרים שיצאו מהאופנה, או מחלקי בגד למבוגרים שהתבלה. במרבית המאה ה-20, בעיקר לאחר שתי מלחמות העולם הרבו לתפור, לתקן ולמחזר בגדי ילדים בבית. גם במאה ה-21 ישנן אמהות וסבתות שתופרות בגדים לילדים מהבגדים המשומשים של בני המשפחה הבוגרים.
בספר לגיל העשרה 'לבת וגם לבן לא יזיק לדעת ' מאת אסתר קל,בפרק 'השמלה הירוקה', היא מספרת על ילדה שנאלצת ללבוש את שמלת אמה, שגם אחותה הגדולה לבשה, היא מואסת בשמלה אך בעזרת חברה היא עושה מיחזור משביח לשמלה. בפרק 'בגדי חורף' יש תיאור על מדידת בגדים ועל השינויים שיעשו בכל בגד כדי שיתאים לאח או אחות הבאים בתור.
הצעות למחיזור בגדים לילדים, אפשר למצוא גם בספר 'בוטיק בבית' מאת שולמית הרטל. בפרק 'גם אני באופנה' היא נותנת רעיונות לקישוט, שינוי ומיחזור בגד למשהו חדש.
מבגדים שכבר סיימו את תפקידם אפשר ליצור צעצועים לילדים, כשגם הצעצוע וגם המילוי עשויים ממה שנותר ללא שימוש. מגרביים יוצרים בובות יד. מכפפה בודדה אפר לעשות 'משפחת בובות רוקמים פנים על כל אצבע.
נוטרייה
נוּטְרִיָּה (שם מדעי: Myocastor coypus) היא מכרסם שוכן במִקווי מַים מתוקים ממשפחת הנוטריים.
מאפיינים
בישראל הנוטרייה היא מין פולש. משפחות של נוטרייה מצויות באגמון החולה, בכנרת, בפארק הירקון ובבריכה של נחל עין זהב בחורשת קק"ל באזור קריית שמונה.
הנוטרייה מסתגלת בהצלחה לאזורי מחיה מגוונים בזכות הסתפקותה במועט. לצורך קיומה היא זקוקה למקווה מים קטן ולמזון צמחי הגדל במים או על הגדה הסמוכה. מרבית פעילותה מתרחשת בלילה. הנקבה ממליטה את גוריה כשהם מכוסי פרווה ועיניהם פקוחות. בתום חודשיים של טיפול האם, הם נעשים עצמאים.
האדם עושה שימוש רב בפרוותה היפה של הנוטרייה, והיא הובאה על ידיו למקומות שונים בעולם וגם לישראל. נוטריות רבות נמלטו מהשבי והתרבו בטבע בכמויות גדולות. סברה שגויה היא כי בישראל הופסק גידולה בשל התפתחות לא טובה של הפרווה במזג האוויר הארצישראלי, אך קיים מכתב לחברי קיבוץ חולתה מחברת פרוות אירופאית המעיד כי טיב הפרווה הוא מהאיכות המעולה ביותר, אולם מכיוון שבכל אירופה החלו מגדלים נוטריות לפרווה, קנייה מישראל הייתה לא כלכלית. הנוטרייה חופרת מחילות בגדת המים הגורמות נזק רב לבריכות הדגים. בשנים בהן נפגעה אוכלוסיית הטורפים בארץ עקב הרעלות, גדלה מאוד אוכלוסיית הנוטריות ונגרם נזק רב גם לגידולי ירק.
יהודה רובינשטיין (ביבליוגרף)
יהודה רובינשטיין (תרנ"ט, קרקוב – א' בסיוון תשל"ז, ניו יורק), היה ביבליוגרף עברי, חוקר תולדות חכמי ישראל, ביוגרף, סופר ועורך ספרים.
ביוגרפיה
נולד בקרקוב לרב מרדכי רובינשטיין (תר"ד-תרע"ז) ששימש למעלה משלושים שנה כ"מגיד משרים" בעיר. ר' מרדכי חיבר ספר "דורש לפרקים", פירוש על פרקי אבות, ו"נטעי נאמנה" בו פירט את יחוס המשפחה, דור אחר דור, עד הרמ"א, מהר"ם מפאדווא ועוד (עד לרש"י) אשר "יחוסם נמשך עד דוד המלך". לעת זקנתו, בשנת תרס"ז, התיישב בירושלים.
יהודה, בן זקוניו, גדל בעיר הקודש, למד בישיבת עץ חיים בירושלים אצל רבי יעקב משה חרל"פ ורבי צבי פסח פרנק. בשנת 1918 התחתן עם אסתר פרייז. הוא עבד כמורה, ומאוחר יותר עבד במוסד חסד בירושלים, בשעות הפנאי, ביקר בספריות, אצל אספנים פרטיים ובחנויות ספרים ורכש את ידיעותיו בתחום הספר ותולדות עם ישראל.
בשנת 1922 היגר לפילדלפיה, ארצות הברית לעבוד כמזכירו של הרב דוב אריה לוינטל, נשיא אגודת הרבנים, וכמורה בישיבת "משכן ישראל". לאחר מכן עבר לשיקגו ומשם ללוס אנג'לס, בה לימד בשנת תרפ"ה (1925) בישיבה הראשונה בעיר, שנוסדה על ידי הרב משה שרירא. בשנת 1928 התיישב בניו יורק בה חי עד מותו. הוא נקבר בירושלים. רוב כתביו נותרו בכתב יד.
פעילותו הספרותית
לאחר מלחמת העולם השנייה, חיבר הרב רובינשטיין את הביבליוגרפיות הגדולות והמוערכות:
רובינשטיין חיבר גם מונוגרפיות על רבנים, אדמו"רים ושושלות חסידיות. ביניהם:
ספרים שערך
בקבוק תבערה
בקבוק תבערה (בראשי תיבות בקת"ב), המכונה גם בקבוק מולוטוב, או קוקטייל מולוטוב (על שם ויאצ'סלב מולוטוב) הוא נשק מאולתר פשוט וקל להכנה, הנמצא בעיקר בשימושם של לוחמי גרילה, ובעבר היה גם בשימוש צבאות סדירים בזמן מלחמה.
מבנה
בקבוק תבערה מורכב מבקבוק זכוכית ממולא בנוזל דליק, על פי רוב דלק או כוהל (בדרך כלל מתנול או אתנול), וסמרטוט התחוב בפיית הבקבוק. הנשק מופעל על ידי הצתת הסמרטוט וזריקת הבקבוק על המטרה. עם הפגיעה מתנפץ הבקבוק, וכאשר הנוזל נשפך על המטרה ונוגע בסמרטוט הבוער, נוצרת תבערה.
לפעמים, אם הם בנמצא, חומרים מתלקחים-מעצמם (כגון זרחן לבן) יכולים לשמש אף הם כדי להבטיח את התפוצצות הבקבוק כשהוא פוגע בפני המטרה. זפת, שמן דקלים, סוכר או חומרים אחרים, מוספים אף הם לעיתים לבקבוק, כדי לגרום לנוזל הבוער להידבק למטרה במקום לנזול. לפעמים מוסיפים לתערובת חומצה כדי להגדיל את פוטנציאל הנזק של הנוזל ואת סיכוייו לחדור משטחים חסיני-אש.
שימוש
בקבוקי תבערה נקראים גם "בקבוקי מולוטוב", על שם ויאצ'סלב מולוטוב, שהיה שר החוץ ומזכיר המלחמה של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. לאחר שמולוטוב טען כי אינו מפציץ את הפינים אלא מנחית להם חבילות מזון, הפינים כינו את הפצצות "סלסלות הלחם של מולוטוב". לאחר מכן, בפרפרזה על כינוי זה, כינו הפינים את בקבוקי התבערה בהם השתמשו בשם "קוקטייל מולוטוב". חיילי צבא פינלנד השתמשו בבקבוקי תבערה בהצלחה נגד טנקים של הצבא האדום בשני העימותים הצבאיים שנערכו בין פינלנד לברית המועצות, מלחמת החורף ומלחמת ההמשך, והם שטבעו את המונח. הצבא הפיני ייצר בקבוקי תבערה בהליך ייצור סדרתי, בצירוף גפרורים להצתתם. בפצצות דלק נעשה שימוש כבר במהלך מלחמת האזרחים בספרד, ולפעמים הושלכו פצצות כאלה באמצעות קלע. בקבוקי מולוטוב היו בשימוש גם בקרבות בעמק הירדן. בקרב על דגניה א' נעשה שימוש בבקבוקי מולוטוב אשר יוצרו בבית הספר המקומי על ידי המורה לכימיה ועד לפני כמה שנים הייתה סברה שאחד הבקבוקים שזרק אחד מהמגנים פגע במכל הדלק של הטנק וגרם לסורים לסגת (בפועל הוכח על ידי חיל החימוש כי מדובר בפגיעה של מטען חלול ממטול הפיא"ט).
כלי נשק אלה היו בשימוש נפוץ על ידי כל הצדדים במלחמת העולם השנייה. הם היו יעילים מאוד כנגד טנקים קלים, ופגעו קשות במורל האויב. להלן תיאור מכלי ראשון של תוצאות השימוש בהם, שנכתב במהלך מרד גטו ורשה ב-1943:
שימוש בסכסוך ישראלי-פלסטיני
בקבוקי התבערה נמצאים בשימוש נרחב בהסכסוך הישראלי-פלסטיני, בעיקר על ידי מפגינים ומחבלים פלסטינים. בקבוקי התבערה משמשים הן נגד מטרות צבאיות והן נגד אזרחיות. טנקים ונגמ"שים וצמ"ה מודרניים ממוגנים לרוב מפני פגיעה רגילה של בקבוקי תבערה, בשל היותם חסיני אש. יידוי בקבוקי תבערה במהלך מהומות לעיתים משלוב עם יידוי אבנים.
בית המשפט העליון הדגיש את החומרה שביידוי בקבוק תבערה לעבר כלי רכב:
במקרים בהם בקבוק תבערה לא גרם לנפגעים, נקבע מתחם ענישה על ייצור ויידוי בקבוקי תבערה של 12 חודשים ל-40 חודשי מאסר למבצע העיקרי, ובין 8 חודשים ל-30 חודשי מאסר למסייע. לקטינים נקבעו עונשים קלים יותר, אך גם אלו כללו לעיתים מאסר בפועל.
דלון ויקס
דלון ג'יימס וויקס (באנגלית: Dallon James Weekes; נולד ב-4 במאי 1981) הוא מוזיקאי, זמר וכותב שירים אמריקאי, הידוע בעיקר בשל היותו הבסיסט לשעבר של הלהקה פאניק! אט דה דיסקו. וויקס הוא גם הסולן והבסיסט של הלהקה I Don't Know How But They Found Me.
ביוגרפיה
וויקס נולד במיזורי שבארצות הברית למשפחה מורמונית. וויקס גדל ביוטה ולמד בבית הספר של קלירפילד, שם הכיר את רוב חברי להקת "The Brobecks". בשנת 1999, לאחר שסיים את לימודיו, הצטרף וויקס לתנועה המיסיונרית המורמונית באוקלהומה לשנתיים. לאחר מכן החל וויקס ללמוד באוניברסיטת וובר סטייט, ממנה נשר זמן קצר לאחר מכן, והחל לעסוק במוזיקה.
בשנת 2009 הצטרף וויקס כחבר זמני ללהקה פאניק! אט דה דיסקו כבסיסט וזמר רקע בהופעותיה. באמצע שנת 2010 הצטרף וויקס ללהקה כחבר רשמי. וויקס הודיע על הצטרפותו ללהקה בשנת 2012, והודיע כי הקלטת אלבומה הרביעי של הלהקה, בו לקח חלק, צפויה להסתיים בסוף שנת 2012. האלבום יצא לאור ב-8 באוקטובר 2013, ובנוסף לעבודתו כבסיסט הלהקה, השתתף וויקס בכתיבת חלק משירי האלבום.
בשנת 2016 הקים יחד עם חברו מהתיכון, המתופף ריאן סימן (שגם ניגן יחד עם וויקס ב-The Brobecks) את הפרויקט המוזיקלי "I Don't Know How But They Found Me" ("IDKHow" בקיצור). במשך מעל לשנה, הופיעו השניים בברים מקומיים ללא רצון להשתמש במוניטין המוזיקלי שלהם כדי למשוך קהל ואף הכחישו שמדובר בהם כששאלו אותם על ההרכב ברשתות החברתיות.
מתוך רצון להתמקד בפרויקט החדש, עזב וויקס את פאניק! אט דה דיסקו ב-28 בדצמבר 2017, ובכך הפך את ברנדון יורי לחבר היחיד שנותר בלהקה- באותה התקופה גם הכריז רשמית על קיום ההרכב החדש שלו ושל סימן.
לאחר יותר משלוש שנים החל מהקמת הפרויקט IDKHow, שבמהלכן וויקס וסימן הספיקו לצאת יחדיו למספר סיבובי הופעות ולהוציא שני תקליטים, הוציאו השניים את אלבום הבכורה שלהם, "RAZZMATAZZ", ב-23 באוקטובר 2020.
חיים אישיים
ב-18 במרץ 2006, נישא וויקס לבת זוגו מעל לשנה, הדוגמנית והשחקנית בריזי דאגלס. ב-1 ביוני 2008, נולדה בתם הראשונה, אמלי אוליביה וויקס. ב-23 ביוני 2010, נולד בנם השני, נוקס אוליבר וויקס. וויקס הוא נוצרי מורמוני.
נחום קוק (רופא)
נחום הכהן קוק (דצמבר 1902 – 16 באוגוסט 1990) היה רופא ותיק בתקופת היישוב ובמלחמות ישראל, מנתח בבית החולים האוניברסיטאי - הדסה בירושלים. מוזכר לעיתים כחלק מאירועים בסיפורת, על אישים תורניים שפקדו אותו לשם רפואתם.
קורות חיים
נחום קוק נולד בלטביה בדצמבר 1902 לרב דב בער הכהן קוק ולרבקה שאכן. אביו, אחיו של הרב הראשי לארץ ישראל הרב קוק, כיהן כרב בעפולה וניהל את מכון הארי פישל לדרישת התלמוד. אחיו של נחום הם, הלל קוק, רפאל הכהן קוק, סוניה מאירי, בתיה כלאב, נחמה ליפשיץ, ד"ר הרצל הכהן קוק וצילה הלוי. הוא למד בישיבה, שירת בצבא האדום ולמד רפואה באוניברסיטת חרקוב.
על הבחירה שלו כיהודי בחור ישיבה, בלימודי רפואה סיפר כי כשהיה בגיל 17 הוא הלך ברחוב ולפתע צעיר אנטישמי ירה בו בחזה. הוא הובהל פצוע לטיפול דחוף, ואז שמע את הרופא שמטפל בו אומר לאביו: "הבחור הזה לא יחיה". באותו רגע, סיפר, גמלה בלבו ההחלטה, "לא רק שאני אחיה, אני גם אהיה רופא. רופא מסוג אחר, כזה שנלחם על חיי החולים שלו" ואכן הוא המשיך לחיות והיה לרופא.
אחרי לימודי הרפואה עלה לארץ ישראל, והתקבל למשרה בבית החולים הדסה. בתחילה לא היו עמו התעודות ולשם כך העיד הרב קוק עליו וקיבלהו לעבודה כרופא עוד בטרם הגיעו המסמכים לארץ ישראל.
קוק היה מתלמידיו הבולטים של פרופ' פליקס מנדל.
קוק נישא לקלרה ונולדו להם שלושה ילדים (שני בנים ובת).
מאד מפורסם הסיפור בו פנו אליו הצדיק הירושלמי הרב אריה לוין ואשתו. סיפור המשמש באופן תדיר כדוגמה למימרא אשתו כגופו וכסיפור מופת בחינוך לשלום בית.
ד"ר קוק עבד כמנתח בבית החולים הדסה במשך כחמישים שנה. ובנוסף עסק ברפואה כל הזמן, בכל מקום. בימים שלפני הקמת המדינה ניתח את פצועי האצ"ל בבית חולים מחתרתי, במצור על ירושלים טיפל בפצועים בכל העיר, ובמלחמת ששת הימים ניהל בתוך בית החולים ביקור חולים, בית חולים צבאי מאולתר.
קוק נפטר בכ"ה באב תש"ן, 16 באוגוסט 1990, ונקבר בבית העלמין סנהדריה. על המצבה שלו בבית העלמין בסנהדריה כתבה המשפחה "הקדיש חייו לחוליו, יקיר ירושלים".
URL
URL (ראשי תיבות באנגלית: Uniform Resource Locator; בעברית: מַעַן מַשְׁאַבִּים אָחִיד), הוא רצף של תווים במבנה אחיד המשמש לייצוג המיקום של דפי אינטרנט וקבצים ברשת האינטרנט. באופן עממי ה־URL מכונה כתובת האתר, כתובת רשת או כתובת הדף. למעשה, URL הוא מקרה פרטי של URI, שהוא המונח הנכון, הכולל את כל הכתובות בהן נעשה שימוש, אך בשל סיבות היסטוריות, המונח URL נמצא בשימוש נרחב.
מבנה כתובת URL
כתובת URL בנויה באופן כללי בצורה: scheme://authority/path?query כאשר:
מבנה כתובת HTTP
רוב כתובות ה־URL בהן נעשה שימוש באינטרנט מיועדות לשימוש על ידי פרוטוקול HTTP ובנויות בצורה - כאשר החלקים שבסוגריים מרובעים הם אופציונליים. לדוגמה - זהו ה-URL של ערך זה, ה-schema היא https, ה-server הוא שרת ויקיפדיה העברית - he.wikipedia.org, וה-path הוא הנתיב של מסמך זה בשרת - wiki/URL זוהי למעשה הכתובת לאותו משאב (דף), בתוספת הזדהות כ־anonymous, וציון פתחת (port) ברירת המחדל - 443. זהו ה־URL של דף העריכה של ערך זה, ה־path השתנה ל־w/index.php שהוא הדף המאפשר עריכה של עמודים בוויקיפדיה, וכמו כן נוספה שאילתה - query בת שני פרמטרים, כותרת הערך אותו יש לערוך - title=URL, וכן הפעולה אותה יש לבצע - action=submit.
URI
שימוש דומה לזה של URL קיים במבנה של URI, Uniform Resource Identifier. במקרה זה, מדובר בביטוי המזהה נתיב למקור מידע (Resource) באופן חד חד ערכי. ה-URI מהווה בפועל הרחבה של URL, כך שניתן לזהות כל מקור מידע בעזרתו ולא רק דפי אינטרנט.
ניסויים בבעלי חיים
ניסויים בבעלי חיים הם שיטות מחקר ניסוייות המתבצעות בבעלי חיים. ניסויים בבעלי חיים מתבצעים במסגרת מחקרים בביולוגיה, במדעי הרפואה, בפסיכולוגיה, באיכות הסביבה (כולל פיתוח חומרי הדברה, בדיקת יעילותם ורעילותם) ובטכנולוגיה (כולל פיתוח כלי נשק, ניסויים בשימוש בבעלי חיים כאמצעי לחימה), מוצרי ותוספי מזון, קוסמטיקה וחומרי ניקוי. ניסויים בבעלי חיים משמשים בין היתר כאמצעי לביצוע מחקר רפואי בסיסי והבנת תהליכים ביולוגים כלל-מערכתיים אשר לא ניתן לבצע בבני אדם מסיבות מוסריות. ניסויים בבעלי חיים למטרות שאינן רפואיות ובכלל זאת למטרות קוסמטיות אסורים על פי חוק בישראל ובאירופה. קיימות קבוצות המתנגדות לביצוע ניסויים בבעלי חיים מטעמים של אי-יעילות מדעית או מטעמים מוסריים הטוענים לסוגנות.
מאפייני שיטת הניסויים בבעלי חיים
בעל חיים המשתתף בניסוי עשוי לייצג בניסוי בעלי חיים מהמין הטקסונומי שלו (למשל פרה המשתתפת בניסוי לשיפור תנאי הגידול של הפרות) או להשתתף בו כאורגניזם מודל (למשל עכבר המשתתף בניסוי לחיפוש תרופה לבני-אדם או לפרות). ניסויים המשתמשים ביצור חי אחד כמודל ליצור חי אחר חייבים להיעשות לאחר העלאת טיעון משכנע שעל פיו המודל אכן דומה בתכונות הרלוונטיות למה שהוא מייצג. פעמים רבות טיעון כזה נשען על מחקר קודם, אך יש קבוצה גדולה של מחלות שאינן נחקרות ביצורים חיים כי טרם נמצא להן מודל מתאים.
מהלך הניסוי וגודל המדגם
בניסוי בבעלי חיים יש על פי רוב קבוצת ניסוי וקבוצת ביקורת, הדומות ככל האפשר זו לזו בפרמטרים חיצוניים (כגון מין, גיל ומשקל). החוקר משנה ביוזמתו ובאופן דרסטי אצל קבוצת הניסוי גורם אחד הקשור בתופעה הנחקרת, כששאר הגורמים נותרים ללא שינוי. בעקבות זאת, אם נצפה הבדל בין שתי הקבוצות, ניתן לומר שיש סבירות גבוהה שסיבת השוני היא הפעולה שאותה עשה החוקר. ההבדל בין התוצאה הנצפית בין שתי הקבוצות צריך להיות בעל מובהקות סטטיסטית, ולכן הגודל הדרוש לקבוצות תלוי בהבדל שהניסוי צפוי לחולל בהן. אם, למשל, המדד על פיו מוערכת התוצאה הוא משקל החיה, ניתן להשתמש במדגם קטן יותר בניסוי שבו צפוי הבדל משקל ממוצע של חמישים אחוז בין קבוצות, מאשר בניסוי שבו צפוי הבדל משקל של עשרה אחוז.
מיני בעלי החיים שבמעבדות
מכלל החולייתנים המשמשים כאורגניזם מודל למחקר מדעי, מעל ל-50% הם עכברים. חולייתן המודל השני בתפוצתו הוא החולדה. שאר מני החולייתנים מהווים ביחד כרבע מחולייתני המודל. בניסויים בתחום הביו-רפואי, החולייתן הנפוץ ביותר הוא העכבר. במחקרים הנעשים בפסיכולוגיה, נעשה שימוש רב בחולדות אם כי גם ביונקים רבים אחרים. ניסויים בפסיכולוגיה הנעשים ביונקים אחרים עשויים להיות ניסויים בתפיסה הכוללים ניתוחים עדינים ודורשים יונק עם מוח גדול יותר משל החולדה וניסויים הדורשים יונק שדומה לאדם יותר מאשר החולדה. ניסויים בקופי רזוס נעשים כאשר מבקשים לחקור תכונות או חלקים של מערכת העצבים האנושית שאינם דומים לאילו של המכרסמים. זאת משום שמערכת העצבים של הקופים דומה יותר לזו של האדם. הדבר נכון גם לגבי התנהגות אנושית, למשל, במחקרים רבים על חסכים בהורות הנעשים על גורי קופים שנותקו מאימםובמחקרים על התנהגות הורית לא נאותה. קופים אף משמשים את המחקרים בנושאים של יחסים חברתיים.
נושאי המחקרים
מחקרים בהביוריסטים בבעלי חיים נערכים מזה מעל מאה שנים, למטרות שונות כגון בדיקת יכולות קוגניטיביות של בעלי חיים, דרכי התקשרות ביניהם, וכן לצורך הקשה מהתנהגות בעלי חיים להתנהגות אנושית. דוגמה בולטת למחקר שלווה בניסויים הוא מקרה הנס החכם, אשר הוביל לפריצת דרך בהבנת ההתנהגות האנושית והתנהגות בני אדם, וכן קבע סטנדרטים לביצוע ניסויים בכלל ושיטות כגון סמיות כפולה.
שחזור ניסויים לצורך הוראה ותרגול
לימודי רפואה וטרינרית כוללים ניסויים רבים בבעלי חיים בצד תרגול פרוצדורות רפואיות עליהם. ניסויים נעשים גם בלימודי פיזיולוגיה, בלימודי אנטומיה, ביולוגיה ועוד.
הביקורת על התקפות המדעית
מרבית הביקורת נגד התקפות הרפואית של ניסויים בבעלי חיים מופנית נגד ניסויים לחיפוש תופעות לוואי של תרופות. במחקרים אלו יש שלב או שלבים של ניסוי בבעלי חיים ואחרי כן שלבים של ניסוי בבני אדם. בניגוד לשאר הניסויים באורגניזם מודל, שבהם בחירת המודל מנומקת היטב, רבים מהניסויים לחיפוש תופעות לוואי של תרופות נערכים בעכברים בלבד מתוך הנחה שמה שרעיל ליונק אחד רעיל על פי רוב גם ליונקים אחרים.
תופעת לוואי של תרופה יכולה להתרחש בדרכים רבות. למשל, תרופה שמועילה כשהיא נקשרת לקולטן מסוים בתאים של רקמה מסוימת, יכולה להזיק כאשר היא נקשרת לאותו קולטן בתאים של רקמה אחרת או כשהיא נקשרת לקולטנים אחרים. אצל שני אורגניזמים מאותו מין טקסונומי, אצל אדם בריא ואדם עם מחלה כרונית מסוימת או אצל שני אורגניזמים ממינים שונים לא יהיו בהכרח אותן תופעות לוואי לאותן תרופות משום שעשוי להיות שוני בין הקולטנים או בין אפשרות חשיפתם לתרופה. לכן, ניסוי לאיתור תופעות לוואי של תרופות בחיית מודל לא רלוונטית עשוי לפסול תרופות מוצלחות בשל ממצא לא תקף על תופעות לוואי חמורות או לאשר ניסויים בבני אדם בתרופה מסוכנת. פתרונות אפשריים לשתי בעיות אלה הן השקעה במחקר לאיתור אורגניזם מודל רלוונטי יותר לבדיקת תופעות לוואי אפשריות לכל תרופה (למשל בעזרת סריקת מאגרי מידע על קולטנים וחשיפתם לתרופות) והשקעה במחקר פתולוגי לבירור רלוונטיות תופעות הלוואי שנתגלו בניסוי.
רופאים ומדענים רבים מודים שניתן למצוא דמיון אנטומי, פיזיולוגי וגנטי בין יונקים ממינים שונים, אך מדגישים את העובדה שיש ביניהם הבדלים, שהחשובים שבהם מתבטאים ברמת התא שהוא החזית המשמעותית ביותר שבה מחלות מתבטאות והמקום בו תרופות אמורות להתמודד עם מחלות אלו. הטענה המרכזית היא שבעלי החיים הנפוצים במעבדות המחקר נבדלים מהאדם בצורה עמוקה ומשמעותית בהרבה, גם ברצפי ה-DNA, וגם בכל הרמות של הבקרה על ביטויים, ולכן לא ניתן להסתמך על ניסויים בבעלי חיים להסקה מדעית על בני אדם.
בהליכי האישור המורכבים של תרופות חדשות לשימוש בבני-אדם, מבוצעת דרך קבע בדיקה ראשונית של רעילות בניסויים בבעלי חיים, לפני שהתרופה עוברת לשלב הניסוי בבני-אדם. סינון ראשוני זה מצליח ללכוד רק חלק מהחומרים המזיקים לבני-אדם. מאידך, ישנן תרופות שידוע כי הן מועילות לאדם, אולם הן גורמות נזקים לבעלי חיים מסוימים.
שיקולי אתיקה
ניסויים בבעלי חיים מבוצעים כחלק מן הפעילות המחקרית במדע ובתעשייה ולכן הם אמורים להיות כפופים לכללי האתיקה הנוהגים בקהילות אלה. כללי האתיקה עוסקים בעיקר ביושר מקצועי, בחשיפת הנתונים בפני עמיתים למקצוע ובשמירה על זכויות אנשים ובעלי חיים המשתתפים בניסויים. כתוצאה משאלות שהתעוררו בנושא יחס לבעלי חיים התפתח תחום מדעי בשם ביואתיקה העוסק בהיבטים האתיים של הביולוגיה והרפואה ומכאן גם באתיקה של ניסויים בבעלי חיים. המודעות לנושא האתיקה של הניסוי המדעי עלתה באמצע המאה העשרים בעקבות אירועים שונים כמו משפטי הרופאים הנאצים בנירנברג והמודעות לאתיקה ניסויית בבעלי חיים בפרט עלתה בין היתר בעקבות כתבי פילוסופים כגון פיטר סינגר.
מטרות ניסוי בבעלי חיים עשויות להיות:
בעלי חיים שעליהם נערך הניסוי חשים בו לרוב סבל גופני, נפשי או שניהם כאחד.
הצדקת סבלם של בעלי חיים בניסוי תלויה, בין השאר, בחשיבות השאלה המחקרית אותה בודק הניסוי. נחיצותו של ניסוי אינה תלויה רק בתחום הכללי בו הוא נעשה, לכן, ניסויים דומים שעונים על שאלות דומות עשויים להיתפס כבעלי חשיבות שונה. לדוגמה, קל יחסית, להצדיק ניסוי הבודק רעילות של תוסף מזון המצוי כבר בשימוש, מאשר להצדיק ניסוי דומה בתוסף מזון שטרם החל שיווקו.
כאשר ניסוי צפוי לגרום סבל לבעלי חיים, יש נטייה לחפש במקומו ניסוי הגורם פחות סבל ומספק תוצאות דומות בתקפות מדעית דומה. לעיתים יש לניסוי חלופה שפוטרת את החוקר מהצורך לגרום סבל לבעלי חיים. יש מקרים שבהם החלופות יקרות מדי, מסובכות או לא קיימות. כאשר אין חלופות סבירות נוצרת דילמה מוסרית, משום שלעומת סבלם של בעלי החיים ניצבות מטרות הניסוי. במקרה של דילמה כזו, על ועדת האתיקה לשקול את דרך המשך המחקר. כאשר ועדת האתיקה דנה בדילמה מוסרית כזו, היא יכולה להורות על עריכת פשרה בין תקפותו המדעית של הניסוי לבין מוסריותו (למשל להקטין את מדגם חיות הניסוי גם בהיעדר אפשרות לפצות על כך בשיטות ניתוח סטטיסטיות מתקדמות), להעדיף את ביצוע הניסוי כפי שתוכנן, או להורות על אי ביצוע המחקר.
ההתנגדות לניסויים בקרב הציבור עולה ככל שעולה הדמיון בין בעל החיים המשמש בניסוי לבין בני האדם. גם כאשר מבחינה מדעית טהורה יש עדיפות לעבודה עם אורגניזם מודל דומה לאדם, שיקולים מעשיים מחייבים התפשרות על בעלי חיים קטנים ורחוקים מן האדם. מסיבה זו, מעדיפים לבצע ניסויים בצפרדעים מאשר בעכברים, בעכברים מאשר בכלבים, בכלבים מאשר בקופים, ובקופים מאשר בקופי אדם.
במהלך סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 הונהג כי יש להשיג אישור מוועדת האתיקה לכל ניסוי בחולייתנים וניסויים הגורמים סבל לפרימטים מוגבלים יותר מבעבר.
הסדרת הניסויים בבעלי חיים בישראל
מקובלים בישראל ניסויים בבעלי חיים בסקטור האקדמי למטרות מחקר רפואי ובמגזר התעשייתי בעיקר בתעשיית הקוסמטיקה ומוצרי הגיינה.
ממחקר ישראלי המשווה בין ישראל לאירופה בנוגע לשימוש בבעלי חיים לניסויים עולה תמונה כי בישראל נעשה שימוש נמוך מהמקובל במדינות מערביות בניסויים בבעלי חיים. בישראל מספר מטרות לשמן נערכים ניסויים בבעלי חיים המנוסחות בחוק קידום המחקר המדעי: קידום הבריאות, מניעת סבל אנושי, בדיקה או ייצור של חומרים או אביזרים חינוך והוראה.
בישראל ובעולם המערבי התפתחו כללים הנחשבים הומאנים לטיפול בחיות מעבדה  שלושה אלמנטים בודדים המכונים שלושת ה- R: צמצום השימוש בחיות מעבדה, עידון הניסוי באופן שיסב סבל מינימלי לחיות והחלפת שיטות הניסוי בהדמיית מחשב כשאין חובה להשתמש בבעלי חיים.
תחקירים שנעשו בארץ מצביעים על תמונת מצב לפיה ניסויים בבעלי חיים כוללים ניתוחים ללא הרדמה ,גרימת מחלות קשות, הרעבה, חישמול, גרימת כוויות, הלעטה ברעלים, הטלת מומים (כמו שיתוק, פציעה ועיוורון), נתיחות ללא הרדמה, בניגוד לכללי שלושת ה-R.
בקרב מדענים קיים ספק באשר לחשיבותם של ניסויים בבעלי חיים לאור התפתחות הטכנולוגיה המציעה חלופות הדמיה מתקדמות המשמשות אלטרנטיבה לניסויים בבעלי חיים. אחד הנימוקים לחוסר הנחיצות בניסויים נובע מההבדל הביולוגי בין המינים השונים והעדר היכולת להשליך תוצאות ניסויים במין ביולוגי אחד על מין אחר. לחיזוק טענה זו מדענים מסתמכים על אסונות שנגרמו לבני אדם בעקבות הסתמכות על ניסויים בבעלי חיים שלא הניבו חיזוי אמין לתגובה פיזית בבני אדם.
על אף הכשל המדעי והעוול המוסרי, כפי שהוצג על ידי המדענים עדיין נמשכים הניסויים בבעלי חיים בארץ ובעולם. בישראל אין פיקוח ממשי על ניסויים אלה, כפי שנחשף בדוחות מבקר המדינה.
לשם הסדרת הניסויים בבעלי חיים, בצורה שתמזער את הסבל הנגרם לחיות המעבדה, נחקק בישראל חוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים), התשנ"ד-1994. מטרתו של החוק מוצגת בדברי ההסבר להצעת החוק: "למצוא את האיזון המתאים בין הצורך להמשיך ולבצע ניסויים בבעלי חיים כדי לקדם את המחקר והרפואה, ובין הצורך למנוע ניסויים מיותרים ומזעור הסבל הנגרם לבעלי חיים במהלכם".
עיקרי החוק:
לשם פיקוח על ביצוע הוראות החוק הוקמה המועצה לניסויים בבעלי חיים. רוב הניסויים מאושרים על ידי ועדות פנימיות של הגופים העורכים אותם - מוסדות להשכלה גבוהה וחברות פרטיות. הוועדות הפנימיות מדווחות למועצה בדיעבד על הניסויים שביצעו, אחת לחצי שנה. עם זאת, ניסויים בתולעים נימיות וחרקים מבוצעים ללא אישור וללא דיווח.
בשנת 2004 דיווחה המועצה ניסויים ב-318,449 בעלי חיים. בדו"ח מבקר המדינה שהוגש ביוני 2004 נמתחה ביקורת קשה על תפקודה של מועצה זו. בשנת 2017 דווח על שימוש ב-1,238,178 בעלי חיים לניסויים, רובם (886,852) דגים וכ-317,000 מכרסמים, זאת לעומת שימוש ב-178,000 דגים וכ-298,000 מכרסמים בשנת 2016 (כ-64% מתוכם הומתו במהלך הניסויים או אחריהם).
טיעונים להצדקת הניסויים בבעלי חיים
ב-40 השנים האחרונות, כל זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ביססו את מחקרם על ניסויים בבעלי חיים (למעט מחקרה של ברברה מק'קלינטוק, שנערך על צמחים). האנושות הגיעה להישגיה הרפואיים הודות לניסויים אלה. מפירות הניסויים: תרכיבי חיסון נגד מחלות (גם זריקת החיסון שפיתח יונה סאלק כנגד פוליו וגם החיסון נגד חצבת שפותח על ידי ג'ון אנדרס נוסו לראשונה על קופים), תרופות (נסיוב האינסולין, הוזרק לראשונה לכלבים סוכרתיים), מחקר רפואי (הארכת תוחלת החיים הבריאים בעכברים על ידי דייוויד סינקלייר ושיבוט גנטי בכבשה דולי), חקר התנהגות (למשל הניסוי של פבלוב) והשתלת איברים (הניסויים הראשונים בהשתלת כליה בוצעו בין השנים 1930–1940 בבעלי חיים, רובם שרדו).
המצדדים בניסויים בבעלי-חיים טוענים כי האנושות הגיעה להישגיה הרפואיים הודות לניסויים אלה. מפירות הניסויים: תרכיבי חיסון נגד מחלות (פוליו, חצבת), תרופות, חקר מחלות והשתלת איברים.
באוקטובר 2014, כתבו 6 חתני פרס נובל ישראלים ונשיאי האוניברסיטאות, מכתב לראש הממשלה המדגיש את חשיבות הניסויים בבעלי חיים למחקר, מתריע מפני ניסיונות שנעשים כדי לסכלו, וקובע שכבר נגרמה פגיעה קשה ביכולת האקדמיה לקיים מחקר מתקדם.
עיקר טיעוני המצדדים בניסויים, הם:
טיעונים לשלילת הניסויים בבעלי חיים
כנגד הסברה המקובלת לגבי נחיצות הניסויים בבעלי חיים, יוצאים מתנגדי ניסויים אלו בטענות שונות. ההתנגדות לניסויים בבעלי חיים מבוססת על טיעונים משני כיוונים: מהכיוון המדעי (טענות לפיהן השיטה המדעית אינה מועילה, ראו סעיף התקפות המדעית) ומהכיוון המוסרי.
במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20 התארגנו מתנגדי הניסויים במספר ארגונים השונים זה מזה במהות ובטקטיקת הפעולה המקובלת. אחד הארגונים המרכזיים בעולם בנושא זה הוא אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים (PETA), ובישראל אנימלס והאגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים.
הטיעונים המרכזיים של קבוצה זו מהכיוון המוסרי-אתי:
ניסויים מדעיים בבעלי חיים בהלכה
ניסויים בבעלי חיים נדונים בהלכה היהודית במסגרת איסור צער בעלי חיים. על פי ההלכה, האיסור לצער בעלי חיים קיים כל זמן שאין התנגשות משמעותית בין צורכי האדם לצורכי בעלי החיים, אבל כאשר הצורך בניסוי חיוני מאוד לאדם, הואיל ומבחינת היהדות האדם ניצב בדרגה גבוהה יותר מבעלי החיים, ותפקידו חשוב ומרכזי יותר בבריאה, אזי מותר לו להשתמש בבעלי החיים לצורכו. ומקבילים את שימוש האדם בבעלי החיים לשימוש בעלי החיים בצומח. והשימוש מותר כל זמן שהדבר נעשה לצורך חיוני ולא מתוך אכזריות.
אך גם בהלכה היהודית כיוון שיש איסור כללי לצער בעלי חיים, יש לבדוק היטב האם הניסוי הוא הכרחי וכן האם יש ניסוי בעל ערך דומה שיגרום פחות צער לבעלי חיים או לבעל חיים ברמה "ירודה" יותר. כגון ניסוי שניתן לערוך על כלבים או עכברים, עדיף לערוך על עכברים, שכן מערכת העצבים והמוח שלהם פחות מפותחים, וממילא הם פחות מבינים את הנעשה איתם, וככל הנראה מרגישים פחות כאב. לעומתם הכלבים מפותחים עד כדי כך שהם יכולים להכיר אנשים ולהבין את רצונם, וכן ניכר עליהם שלפעמים הם שמחים ומאושרים, ולפעמים עצובים וכואבים. ולכן הזהירות שלא לצערם צריכה להיות רבה יותר. בנוסף לכך עיקר איסור צער בעלי חיים, חל על המינים המבויתים המשמשים את האדם, ועל זה כתב רבי יעקב עמדין (בספרו שאלת יעב"ץ ח"א ק"י) שיש להשתדל שלא לערוך ניסויים על כלבים.
הרב אליעזר מלמד בספרו פניני הלכה פסק כי גם לאחר שהוחלט שיש צורך חיוני לערוך את המחקר על בעלי חיים, יש להתאמץ למעט את סבלם. למשל, אם מדובר בניתוח, יש לעורכו בהרדמה. ואם בעקבות המחקר נפגע גופם, יש להמיתם במיתה קלה כדי לחסוך מהם צער.
השימוש בבעלי חיים בשלבי פיתוח חיסונים (חיסון הקורונה)
חיסונים בבעלי חיים הוא תנאי מקדים להיכנס לניסויים בבני אדם, שלב זה חיוני בקידום פיתוח תרופות חיסונים וטכנולוגיות רפואיות אשר עשויות להיות להם השלכות מרחיקות לכת בתחום מיגור המגפות, בריאות הציבור, ריפוי והארכת חיים.
תהליך פיתוח של חיסון, מתחיל לרוב ממחקר בבעלי חיים, בהם נבדק האם החיסון בטוח ואינו גורם לפגיעה בבריאותם, האם הוא גורם ליצירת נוגדנים כנגד הוירוס והאם הוא מגן עליהם בפני הדבקה יזומה בווירוס.
בהקשר לפיתוח חיסון הקורונה תחילה נוסה על מכרסמים, ואחר כך על קופים. במקרה החיסון למחלת הקורונה, כבר אחרי קבלת הממצאים מהניסוי במכרסמים, חוסנו 12 מטופלים ראשונים בגרמניה.
הוחלט שלאור הצורך הבוער בחיסון, התירו לחברות להיכנס לניסויים בבעלי חיים במקביל לשלב הניסוי בבני אדם. עד השלמת תהליך קבלת האישור לחיסון התבצעו כל הניסויים בבעלי חיים שהיו דרושים להם גם אם היו הולכים במסלול הקלאסי.
פיתוח, ניסויים בבעלי חיים והניסויים בבני אדם: השלבים שצריך לעבור
כדי להבין כיצד נוצר מצד שבו הוקפאו ניסויים מתקדמים של חברות שכבר עברו בהצלחה ניסויים ראשוניים יותר, ומה המשמעות לעתיד, נפרט מהם השלבים שמוצר כזה צריך לעבור.
תחילה ישנו תהליך הפיתוח של החיסון, לאחר מכן וילדציה במעבדה, אחרי כן ניסויים בבעלי חיים (השלב ה"פרה קליני"). לאחר מכן מתחילים הניסויים בבני אדם שגודלם ומורכבותם הולכת ועולה. במקרה של פיתוח חיסונים לקורונה, כל החברות שעברו את שלב הניסויים בבעלי חיים, נכנסו לאחר מכן לניסוי ראשון בבני אדם, בו הראו במספר קטן של מתנדבים (כמה עשרות עד כמה מאות) כי המוצר מצליח להעלות את כמות הנוגדנים נגד קורונה בדם של המטופל.
הסטטיסטיקה בפיתוח תרופות חדשות וחיסונים חדשים היא פחות או יותר כזו: מבין המוצרים שנכנסים לניסויים בבעלי חיים, בערך אחד מכל 1,000 יגיע לשוק. מבין אלה שנכנסים לניסויים בבני אדם, בערך 7% יגיעו לשוק.
מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין
מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (פרנצ'סקה יוזפה לואיזה אוגוסטה מריה כריסטינה הלנה, באנגלית: Princess Marie Louise of Schleswig-Holstein; 12 באוגוסט 1872 – 8 בדצמבר 1956), הייתה נכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ראשית חייה
הנסיכה מריה לואיזה נולדה באכסניית קמברלנד שבוינדזור גרייט פארק, לכריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין, בנם השלישי של כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ולואיזה סופיה פון דנסקאולד-סמסו, ולהלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת, ילדתם החמישית ובתם השלישית של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ושל אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. היא הוטבלה ב-18 בספטמבר 1872. הסנדקים שלה היו פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומריה, מלכת הנובר.
הוריה של מריה לואיזה התגוררו בבריטניה והנסיכה נחשבה כחברה במשפחת המלוכה הבריטית. על פי צו מלכותי מה-15 במאי 1867 הוענק לילדיו של הנסיך כריסטיאן התואר "הוד מעלתו". לפיכך, מלידתה נקראה הנסיכה מריה לואיזה בבריטניה, בתואר "הוד מעלתה הנסיכה מריה לואיזה משלזוויג-הולשטיין".
ב-1885 היא הייתה השושבינה בטקס הנישואין של דודתה מצד אמה, ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת עם הנרי, נסיך בטנברג.
נישואין
ב-6 ביולי 1891 נישאה הנסיכה מריה לואיזה לאריברט, נסיך אנהלט בקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור. הנסיך אריברט היה בנם השלישי של פרידריך הראשון, דוכס אנהלט ושל אשתו אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. בן דודה של מריה לואיזה, וילהלם השני, קיסר גרמניה, היה פעיל מאוד בהסדרת השידוך.
עם זאת, הנישואין היו בלתי מאושרים ולא הניבו צאצאים. שנים לאחר מכן נטען שאריברט היה למעשה הומוסקסואל ואף נתפס במיטה עם משרת, על ידי מריה לואיזה או על ידי אביו. בדצמבר 1900 עשה חמיה של מריה לואיזה שימוש בזכותו כדוכס אנהלט, לבטל את הנישואין. הנסיכה מריה לואיזה, ששהתה אז בביקור רשמי בקנדה, שבה מיד לבריטניה. בזיכרונותיה היה התייחסה לשבועות הנישואין שלה כמחייבות והיא מעולם לא נישאה שנית. עם זאת, היא מתייחסת בזיכרונותיה בזעם לנישואיה וברור שהיא סלדה מבעלה לשעבר.
תפקידים מלכותיים
לאחר ביטול הנישואין, הקדישה הנסיכה מריה לואיזה את עצמה לארגוני צדקה ושמשה כפטרונית של האומנויות. היא השפיעה על בנייתו של בית הבובות של המלכה מרי. היא ייסדה את מועדון הנערות של ברמונדזי שפעל כבית חולים במהלך מלחמת העולם הראשונה. היא גם הייתה פעילה בעבודה של בית החולים של הנסיך כריסטיאן בווינדזור. היא לקחה חלק באירועים הרשמיים של המשפחה המלכותית, כגון טקסי הכתרה והלוויות, בכלל זה בטקסי ההכתרה של ג'ורג' השישי ושל אליזבת השנייה.
פעילות בצופים
ב-1919, קיימה הנסיכה מריה לואיזה פגישה עם קבוצת צופים מסטרייטהאם, שבדרום לונדון. הקבוצה מינתה אותה כמנהיגת הכבוד שלה. הנסיכה התרשמה מאוד מהקבוצה ומאמות המידה הגבוהות שלה, שהיא הכריזה על הקבוצה כעל שלה ומאז הקבוצה מכונה "קבוצת צופי הים הרביעית של סרייטהאם של הנסיכה מרי לואיז".
מלחמת העולם הראשונה
ביולי 1917, כאשר שינה ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת את שם בית המלוכה הבריטי מבית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור, הוא גם הורה למספר רב של בני דודים שלו וקרוביו מקשרי נישואין, שהיו נתינים בריטים, להפסיק להשתמש בתואריהם ובשמות המשפחה הגרמנים שלהם. מאחר שמעולם הן לא נשאו תארים או שמות משפחה אחרים, החלו הנסיכה מרי לואיז ואחותה הרווקה, הלנה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, להיקרא פשוט בשמות "הוד מעלתה הנסיכה מרי לואיז" ו"הוד מעלתה הנסיכה הלנה ויקטוריה" ובכך הן קיבלו את ההבחנה המוזרה שהן למעשה לא חברות בשום משפחה מלכותית כל שהיא. גישה זו הייתה שונה מזו שהתקבלה על ידי קרובי משפחתו האחרים של המלך, שוויתרו על כל תואריהם, לא רק אלה הגרמנים, וקיבלו תוארי אצולה בריטים. למרות שתואריהן נגזרו ממוצאו של אביהן, ואת התואר "הוד מעלתה" הן קיבלו על פי צו מלכותי של המלכה ויקטוריה, הן לא נחשבו רשמית נסיכות של הממלכה המאוחדת. יחד עם זאת, רווקותן של הנסיכות והזכות להיקרא בתואר "הוד מעלתה" גרמו להן למצבים מביכים, כך שהיה זה קל יותר לאפשר להן לשמור על מעמדן כנסיכות ולהתחמק מהשאלות של המשפחה הקרובה.
שנותיה האחרונות
הנסיכה מרי לואיז נכחה בארבעה טקסי הכתרה של מלכי בריטניה. טקס ההכתרה של אדוארד השביעי והמלכה אלכסנדרה ב-1901, טקס ההכתרה של ג'ורג' החמישי והמלכה מרי ב-1911, טקס ההכתרה של ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת וטקס ההכתרה של אליזבת השנייה ב-1953. ב-1956 היא פרסמה את זכרונותיה, "זכרונותי משישה מלכים". היא מתה בביתה שבלונדון כמה חודשים לאחר מכן ונקברה בבית הקברות המלכותי פרוגמור בווינדזור גרייט פארק.
קירגיזסטן
הרפובליקה הקירגיזית (בקירגיזית: Кыргыз Республикасы, ברוסית: Кыргызская Республика) היא מדינה הררית מוקפת יבשה השוכנת במרכז אסיה. בעברה היא הייתה חלק מברית המועצות והפכה למדינה עצמאית ב-31 באוגוסט 1991. למדינה גבולות עם הרפובליקה העממית של סין במזרח, קזחסטן בצפון, אוזבקיסטן במערב וטג'יקיסטן בדרום.
רוב אוכלוסיית המדינה (כ-90 אחוזים) הוא מוסלמי סוני, והיא אף חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה
בעברה הקדום התגוררו בשטח המדינה שבטים נודדים שהתפרנסו ממרעה וגרו באוהלי יורטה המתאימים למזג האוויר באזור וניתנים להעברה ממקום למקום.
העידן המודרני חולל שינויים נרחבים באזור. שטחה של קירגיזסטן סופח לאימפריה הרוסית בשנים 1855–1876 כחלק של כיבוש ח'אנות קוקנד. תחת שלטון ברית המועצות היא נהפכה לרפובליקה סובייטית בשנת 1937 ושמה המלא היה "הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית", כמו כן שמותיה הנוספים היו "SSR הקירגיזית" ו"קירגיזיה". היא זכתה בעצמאות מברית המועצות בשנת 1991.
פוליטיקה
בשנותיה הראשונות לאחר קבלת עצמאות מלאה (בשנת 1991), הנשיא אסקר אקייב נתפס בציבור כמי שמעוניין לבצע תהליך של רפורמות כמו ההפרטה של הקרקע ומשאביה הכלכליים של המדינה. אולם, למרות התמיכה של התורמות המערביות, כולל קרן המטבע הבינלאומית, הכלכלה של קירגיזסטן סבלה מנקודת פתיחה חלשה — בעיקר כתוצאה מפירוק גוש הסחר של ברית המועצות, אשר מנע מהמדינה את המעבר החלק לכלכלה חופשית.