cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גוגל כרום
כרטיסיות
בדומה לדפדפנים אחרים, גם בכרום ישנה אפשרות לפתיחת כרטיסיות. המעבר בין הכרטיסיות מהיר יותר מאשר בדפדפנים אחרים, ואם כרטיסייה אחת "קורסת" (מפסיקה לעבוד), לא כל הכרטיסיות יקרסו איתה, ורק הכרטיסייה שקרסה תיסגר. הסיבה לכך היא שכל כרטיסייה נחשבת כתהליך נפרד (כלומר, כתוכנית שרצה בפני עצמה).בנוסף, אם בטעות נסגרה כרטיסייה, ניתן לשוב אליה בקלות בעזרת הכפתור "נסגר לאחרונה", המופיע בחלון כרטיסייה חדשה.
פרופילים
אחת התכונות הנוחות בדפדפן היא האפשרות לעבוד בכרטיסיות רבות ללא צורך להזדהות שוב ושוב כאשר זהוי המשתמש (Token) משותף על ידי מנוע הדפדפן בין הכרטסיות. כאשר מעוניינים לעבוד עם כמה משתמשים שונים בו זמנית מצב זה אינו נוח ודורש אלתורים כגון גלישה בסתר. שימוש בפרופילים מאפשר עבודה במקביל תחת הזדהות שונה בכל פרופיל.
מנועי חיפוש והשלמת כתובות
כרום תומך בחיפוש במנוע החיפוש "גוגל" (או כל מנוע אחר שנבחר) מתוך שורת הכתובת. כרום גם מציע הצעות לכתובות קיימות ודפים שסומנו כסימניות או שביקרו בהם, תוך כדי הקלדת הכתובות.
אפשרויות פיתוח
גוגל כרום מכיל כלים שימושיים למתכנתים, המאפשרים, בין היתר, צפייה במקור הדף, קונסולה מובנית המאפשרת ניתוח מבנה ה-HTML וה-CSS של כל דף, סימולציה של קטעי קוד שונים, איתור באגים בקלות, בדיקה של כמות הזיכרון שסקריפט מסוים משתמש בו, מיטוב של מרכיבי הדף ועוד.
מצב "גלישה בסתר"
התכונה "גלישה בסתר" (באנגלית: "Incognito Window") מאפשרת גלישה ללא הותרת עקבות במחשב. הדפים בהם גולשים או נתונים אחרים המוזנים תוך כדי גלישה, לא נרשמים בהיסטוריית הגלישה של הדפדפן. במצב זה, כל העוגיות, גם אלו המוגדרות על ידי השרת כעוגיות קבועות, נמחקות עם סגירת הדפדפן.
סרגל הסימניות
לגוגל כרום סרגל סימניות שניתן להוסיף לו כרטיסיות, אליהן ניתן להגיע במהירות. פונקציה זו עוזרת לניווט בין הכרטיסיות שהגולש אוהב או מרבה לגלוש בהן, ומקבילה לפונקציית המועדפים באינטרנט אקספלורר.
דף הפתיחה
בפתיחת כרטיסייה חדשה בכרום מוצגים באופן פשוט וברור האתרים הנצפים ביותר ותמונתם, כרטיסיות אחרונות שנסגרו, סימניות שנוספו, סרגל הסימניות, ואפשרות לחיפוש בהיסטוריית הגלישה.
אפשרות תרגום
כרום מזהה דף אינטרנט הכתוב בשפה שאינה שפתו של המשתמש, ומציע למשתמש לתרגם עבורו את הדף. אם המשתמש בוחר לתרגם (ברירת המחדל היא תרגום לשפת הממשק, אך אפשר לבחור שפת יעד מתוך רשימה נרחבת של שפות), כרום משתמש בשירותי התרגום של "גוגל", ומציג את דף האינטרנט מתורגם לשפת היעד. איכות התרגום תלויה בשפת המקור ובשפת היעד, ובגורמים נוספים. במקרה הטוב, למשל בתרגום בין אנגלית לצרפתית או רוסית לאנגלית, ניתן לקרוא ולהבין כמעט כל דף אינטרנט. במצב "תרגום", הצפת העכבר מעל קטע טקסט מתורגם פותחת "בלון" עם הטקסט המקורי.
חנות אינטרנט ומשחקים
גוגל כרום מיועד להיות פלטפורמה למשחקים בגלל האפשרות להטמיע אל הדפדפן API של ג'ויסטיק. אם אכן יוטמע כזה, תאופשר תקשורת בין בקרי משחק לבין הדפדפן. כך אפשרות זו תאפשר פיתוח משחקי דפדפן מתקדמים גם לגיימרים. הורדה של משחקים כאלו מתאפשרת באמצעות חנות האינטרנט של כרום.
נתח שוק
במאי 2012 הגיע לנתח שוק עולמי של 32.43% ובכך הפך לדפדפן הנפוץ בעולם. מאז היה הדפדפן בצמיחה עקבית בנתח שוק הדפדפנים לעומת הדפדפן של מיקרוסופט - אינטרנט אקספלורר, ונכון לנובמבר 2022 הוא מחזיק בנתח שוק של כ-61.36%.
עיקר התפוצה הגדולה של הדפדפן, נגרמה עקב הפיכתו לרכיב ליבה מובנה במערכת ההפעלה אנדרואיד, הנפוצה במכשירים חכמים, ממש כשם שעשתה מיקרוסופט עם אינטרנט אקספלורר החל מ-Windows 98 ועד Windows 7. באוקטובר 2020 דווח כי משרד המשפטים האמריקני שוקל לאלץ את גוגל למכור את כרום שלה לצד חלקים בעסקי הפרסום, במסגרת החקירה שהוא מנהל נגד החברה, המואשמת כי היא מנצלת את כוחה המונופוליסטי בשוק החיפושים המקוון.
לינוקס
להפצות הלינוקס אובונטו, דביאן, פדורה ו-OpenSUSE, קיימות גרסאות של גוגל כרום. בשונה מדפדפן כרומיום של גוגל, הקוד של כרום סגור, ואינו מופיע במאגרי התוכנה הרשמיים של ההפצות.
בראהמאפוטרה
בראהמאפוטרה (Brahmaputra; שמות נוספים: צונגפו ודיבאנג) הוא נהר גדול וארוך בתת-היבשת ההודית. מקורות הנהר הם בדרום-מערב טיבט, במזרח רכס הרי ההימאליה.
הנהר זורם דרך מדינות ארונאצ'ל פרדש ואסאם שבצפון-מזרח הודו ודרך בנגלדש עד מפרץ בנגל, שם הוא מתאחד בדלתה עם הגנגס.
לאורך הנהר ישנם אתרים קדושים להינדואים, בהם מבוצעים טקסים דתיים שונים מעת לעת.
הנהר עובר בעיר הגדולה גוואהטי ובעיר החשובה טזפור, ולאורכו היו במשך מאות שנים בירות של ממלכות, שהגדולה שבהן היא סיבסגר, בירת ממלכת האחום, ששלטה במישורי צפון מזרח הודו בין המאות ה-13 ל-19.
בשל היותו נהר רדוד ביותר בחלקו ההודי, ובשל רעידות האדמה החזקות ביותר לאורכו, בקו החיבור בין הלוחות הטקטוניים של הודו ואירו-אסיה, הנהר משנה תכופות את מסלולו ונפרש על רוחב ניכר. לכן נוצר בו אי-הנהר מאג'ולי המיושב הגדול בעולם, שחיים בו למעלה מ-150,000 איש. כמה מן הגשרים החוצים את הנהר הם מהארוכים ביותר בהודו.
Next to Me (שיר של Imagine Dragons)
Next to Me הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הפופ רוק האמריקאית Imagine Dragons. נכתב על ידי ארבעת חברי הלהקה והמפיק אלכס דה קיד, הוא יצא לאור באמצעות Kidinakorner ו-Interscope Records ב־21 בפברואר 2018, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השלישי של הלהקה Evolve, והופיע כרצועה הראשונה במהדורה מחודשת של האלבום.
רקע והוצאה
הלהקה פרסמה הצצה לשיר לראשונה ב־14 בפברואר 2018, עם ציוץ המכיל את יצירות העטיפה, הכוללות שני אנשים בקניון. עם כיתוב בנוסף לתמונה: "2/21 האבולוציה מתחילה." הסינגל הוקרן בבכורה בתוכנית הרדיו Beats 1 של Zane Lowe כ- "שיא העולם" של היום, ושוחרר לצד ההכרזה על מועדי הופעות קיץ ממושכים.
"Next to Me" כונה שיר האהבה הראשון של הלהקה. דן ריינולדס, סולן השיר, הודה בראיון שזה היה שינוי נושא בלתי צפוי, ואמר: "כן אני בדרך כלל לא כותב שירי אהבה. התחלתי לכתוב כשהייתי בן 13 בערך וזה היה מקור לברוח מבית הספר מדיכאון מהרגשה אבודה וזה מעולם לא היה רומנטיקה. אז מבחינתי זו כמה מהפעמים הראשונות שבאמת חקרתי צלילה למוחי ולמוזיקליות ולקוליות של רומנטיקה". הוא ראה בכך "משהו שכולם יכולים להתחבר אליו", כלומר "התחושה שאתה נכשל לפעמים בזוגיות והערך האמיתי של מערכת יחסים הוא מה שקורה אז".
וידאו קליפ
וידאו קליפ נלווה לשיר יצא ב־13 במרץ 2018. בסרטון מככבים הזמר הראשי, דן ריינולדס, ואשתו אג'ה וולקמן. בסרטון, אג'ה עוזבת את דן בגלל בעיותיו, מה שמוביל לניסיון למכור את טבעת הנישואין שלו הפקיד (בגילומו של ויין סרמון) אומר לו שהטבעת לא שווה הרבה, ובכעסו דן מנסה לשדוד ובהמשך הורג את הפקיד. בהמשך הקליפ מוצגת סדרת פלאשבקים בזמן שדן מחכה להוצאתו להורג, ואת הוצאתו להורג בסופו של דבר.
קרדיטים
קרדיטים שהותאמו מטיידל.
Imagine Dragons
צוות טכני
איאן גילן
איאן גילן (באנגלית: Ian Gillan; נולד ב-19 באוגוסט 1945) הוא זמר ופזמונאי אנגלי אשר נודע בעיקר כסולן להקת דיפ פרפל.
חייו
גילן נולד וגדל בלונדון. בשנת 1962 הצטרף ללהקה בשם The Javelins בה היה חבר עד לשנת 1964, אז חבר ללהקת Wainwright's Gentlemen בה היה חבר כשנה. בשנת 1965 החל גילן להופיע עם להקת Episode Six אותה ייסד רוג'ר גלובר, אך הלהקה לא נחלה הצלחה מרובה.
בשנת 1969, לאחר שראו אותו בהופעה, פנו אל גילן ריצ'י בלקמור וג'ון לורד בבקשה שייקח על עצמו את תפקיד הזמר בלהקת דיפ פרפל עם עזיבתו של רוד אוונס את הלהקה. הוא הצטרף ללהקה ועימו גם גלובר, לקראת הקלטת אלבום ההופעה Concerto for Group and Orchestra. במהלך שנותיו כסולן הלהקה, לקח גילן חלק גם בהקלטתם של מספר אלבומי אולפן, אשר החלו את הצלחתה הכלכלית של הלהקה. האלבום Deep Purple in Rock, היה לאלבומה הראשון של הלהקה אשר זוכה למעמד של אלבום זהב בארצות הברית, ולאלבום כסף בבריטניה.
באותן השנים, השתתף גילן גם בהקלטות אלבום האולפן של ישו כוכב עליון, כשהוא משחק את תפקיד ישו. לקראת הפקת סרט הקולנוע הוצע לגילן לגלם את דמותו של ישו על המסך הרחב, אך הוא סירב מכיוון שהתפקיד דרש ממנו לבטל סיבוב הופעות מתוכנן עם הלהקה.
בשנת 1973, לאחר הקלטת מספר אלבומי אולפן נוספים עם הלהקה, ולאור עימותים חוזרים ונשנים בין גילן לבלקמור, החליט גילן לעזוב את דיפ פרפל, ובמקומו הובא דייוויד קוברדייל.
לאחר כשנתיים בהן לא עסק במוזיקה, חזר גילן וייסד הרכב חדש בשם Ian Gillan Band. הלהקה ניגנה מוזיקת ג'אז-פיוז'ן אך לא נחלה הצלחה. בשנת 1978 פירק גילן את הלהקה והקים יחד עם הקלידן קולין טאונס להקה נוספת על שמו - Gillan, אשר נטתה לכיוון ההארד רוק. הלהקה פעלה עד שנת 1982, והתפרקה לאחר פגיעה במיתרי הקול של גילן, אשר אילצה אותו לפרוש ולנוח.
בשנת 1983 חבר גילן ללהקת בלאק סבאת' לאחר פרישתו של רוני ג'יימס דיו. הוא הקליט עם ההרכב אלבום בודד, Born Again, בטרם עזב לטובת איחוד עם דיפ פרפל.
הררו
ההררו היא קבוצה אתנית, המהווה חלק מאומת הבנטו המתגוררת באפריקה הדרומית, מרביתה בנמיביה ומיעוטה בבוצואנה ואנגולה. על הקבוצה נמנים כ-250,000 בני אדם, הקבוצה מדברת את שפת ההררו, שהיא חלק משפות בנטו. הקבוצה מתייחדת גם בסגנון לבוש המושפע מהתקופה הוויקטוריאנית ומן המתיישבים הגרמנים שחיו באזור במהלך המאה ה-19.
תיאור כללי
בשונה ממרבית הבנטו היושבים בכפרים חקלאיים ומעבדים את אדמתם, ההררו הם רועים, אומנות אותה רכשו ככל הנראה – יחד עם הבקר המבוית – ממזרח אפריקה. כך גם החליבה ואורח החיים נלמד, על פי עדויות לשוניות שונות, מעמים כושיתיים.
לעיתים המונח הררו כולל בתוכו גם קבוצות אתניות כמו ההימבה, הקרובים אליהם מבחינה לשונית ואורח החיים וכן שבטים אחרים.
היסטוריה
ההררו היגרו אל האזורים שבהם הם מתגוררים כעת בראשית המאה ה-17 ובמהלך המאה שלאחריה. עם הזמן, החל סכסוך מתמשך ביניהם לבין שבטים אחרים שנמשך לאורך מרבית המאה ה-19. עם כניסת סוחרים גרמנים אל האזור, נרכשו אדמות מן ההררו ומושבות נוסדו על ידי המתיישבים, דבר שהוביל לקולוניאליזם גרמני באזור, תחת השם דרום-מערב אפריקה הגרמנית.
סכסוכים רבים נוצרו בין ההררו והמתיישבים הגרמנים, בעיקר על גישה לאדמות ומקורות מים, אך גם על אפליה קבועה נגד ההררו מצד המתיישבים הגרמנים. סדרת קרבות בשם מלחמות ההררו פרצו בראשית המאה ה-20, שהובילו לרצח העם של ההררו והנאמה. מעשי האיבה הסתיימו רק עם כיבוש האזור על ידי כוחות בריטיים מדרום אפריקה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ב-16 באוגוסט 2004, התנצלה ממשלת גרמניה באופן רשמי על מעשיה באזור במאה הקודמת, אך הדברים משכו תשומת לב מועטה של הציבור.
הסרט "Tjiraa" שצולם בשנת 2012 מתאר את ההתנגשות של התרבות המסורתית של הררו עם החיים המודרניים של אנשים שחזרו מאירופה ליישוב המקומי. הסרט צולם בשפת הררו בתמיכת הקרן המקומי והוקרן בפסטיבל לקולנוע בארצות הברית.
קבוצות ההררו
הקבוצה מתחלקת לתתי-קבוצות, שהגדולה והמרכזית שבהם נמצאת במרכז נמיביה. קבוצה זו הושפעה רבות מן התרבות המערבית, בייחוד מן התרבות הגרמנית בעקבות המתיישבים הגרמנים שפעלו באזור. הדבר מתבטא, בין השאר, בתכשיטים ובלבוש ובאורח חיים המושפע מסגנון החיים הקולוניאלי. אך קבוצות אחרות שמרו על אורח חייהם וסגנון לבוש הדומה יותר לאורח חייהם קודם להתיישבות האדם הלבן באזור, אם כי השפעת ההתיישבות הגרמנית מורגשת במידה מסוימת בכל חלקי האוכלוסייה.
מסילת החוף
מסילת החוף היא מסילת רכבת של רכבת ישראל, המתחילה בתחנת הרכבת נהריה ומסתיימת בתחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז. שמה של המסילה נגזר מקרבתה היחסית אל חוף הים התיכון לכל אורכה. המסילה משמשת כחלק מן הקו הראשי של רכבת ישראל.
המסילה מהווה את הדרך הראשית לרכבות נוסעים, בקו העמוס בין נהריה וחיפה ובין חיפה ותל אביב.
היסטוריה
ראשיתו של הקו במסילה קצרה ברוחב צר (105 ס"מ) שנסללה על ידי הטורקים ב־1913 מתחנת בלד א-שייח' של רכבת העמק (בסמוך לנשר), ועד עכו. חלקים מהמסילה פורקו במהלך מלחמת העולם הראשונה על מנת לספק חומרי בנייה למסילה המזרחית ומסילת השומרון. הקו שוקם על ידי הבריטים לאחר כיבושה של ארץ ישראל ב־1918, אך המסילה הקצרה חוברה לאזור חיפה, במקום לאזור נשר, וקשרה את חיפה עם הקריות ועכו.
בשנת 1927 הציעה משפחת סורסוק, משפחה נוצרית עשירה מביירות, להאריך את המסילה לאורך החוף צפונה לעיר טריפולי בצפון לבנון.
במהלך מלחמת העולם השנייה הבריטים החליטו לחבר את מסילת החוף עם רשת הרכבות בלבנון. מהנדסים מדרום אפריקה ואוסטרליה השלימו קו ברוחב סטנדרטי לאורך החוף בין חיפה לביירות ב-24 באוגוסט 1942 והרחיבו אותו לתחנת הרכבת בטריפולי ב-18 בדצמבר 1942. קו רכבת חיפה–ביירות–טריפולי (HBT) הייתה הקישור הראשון שחיבר בין רשת הרכבות של יבשת אירופה עם רשת הרכבות של צפון אפריקה, אך הוא מעולם לא פעל בשימוש אזרחי. הבריטים שמרו עליו בשליטה צבאית. בפברואר 1948, הגשרים ליד מנהרות הרכבת בראש הנקרה פוצצו על ידי חיילי חטיבת כרמלי, וחיבור זה נותק. ניסיון קודם של כוחות ההגנה לתקוף את HBT בשני מקומות ליד נחל כזיב במהלך ליל הגשרים בשנת 1946 לא צלח. בימינו החלק היחיד של ה-HBT שעדיין פועל הוא מסילת החוף בין נהריה לחיפה בצפון ישראל.
במהלך קרבות מלחמת העצמאות בגליל המערבי פוצץ גשר הרכבת שעל נחל נעמן מדרום לעכו ותנועת הרכבת מעכו צפונה שבתה. רק ב־1950 נבנה מחדש הגשר, ונפתח מחדש קו הרכבת חיפה - עכו - נהריה. קטע המסילה שבין נהריה לאכזיב (כולל גשר א-זיב) חודש לפעילות רכבות משא בראשית שנות ה־60. העבודות כללו הקמת שלוחה חדשה לאזור תעשייה סמוך.
ב-1988 הוארכה מסילת החוף לאורך נחל איילון (בין המסלולים של נתיבי איילון) עד לחיבורה של תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז למסילות לכיוון דרום והחלה סלילתה של מסילה נוספת בקטע חיפה - תל אביב, שהושלמה ב-1998 וקיצרה את משך הנסיעה בין שתי הערים ל-45 דקות. באותו הזמן שודרגו חלק מהתחנות לאורך המסילה (הקמת רציפים חדשים, כריית מעברים תת-קרקעיים, בניית אולמות נוסעים). העבודות להכפלת המסילה הושלמו בראשית המאה ה־21, והקו הפך לקו מסילה כפולה בין תחנת תל אביב ההגנה ובין תחנת קריית מוצקין. העדר קו כפול בין קריית מוצקין לנהריה גרם תכופות לשרשרת עיכובים בנסיעת רכבות בשאר הקו. בשל כך, עבודות הכפלה מקרית מוצקין לתחנת הרכבת נהריה החלו בשנת 2007, ועד לקיץ 2012 הוכפל הקו עד עכו. במהלך עבודות אלו נבנה גשר חדש על נחל נעמן, וננטש הגשר הישן. ברבעון הראשון של שנת 2014 הוכפל הקו עד תחנת נהריה ובתחנה נפתח רציף חדש, אך המשך המסילה מצפון לתחנת נהריה נותק ממנה וכיום תחנת נהריה מהווה את הקצה הצפוני של המסילה. בנוסף להכפלת הקו גם נבנו הפרדות מפלסיות במקום מפגשי "כביש-מסילה" בתוואי שמצפון לקריות.
עם סיום בנייתה של מסילת תל אביב – פלשת לצומת פלשת דרך תחנת הרכבת יבנה – מערב ושל מסילת אשקלון - באר שבע, לרכבת ישראל ישנה מסילה פעילה רציפה מנהריה שבצפון עד לבאר שבע שבדרום. כיום מסילת החוף היא המסילה העמוסה ביותר ברשת הרכבות של מדינת ישראל. מבין קטעי המסילה, זה שלאורכו של נחל איילון הוא העמוס ביותר.
בשנת 2020 התבצעו עבודות להצבת תשתית חשמול במקטע תל אביב - מרכז ועד תחנת ההשנאה הרכבתית רשפון, תשתית זו מאפשרת לקטרים חשמליים לנסוע במסילה. עם סיום העבודות בתחנת הרצליה בספטמבר באותה שנה חושמלו 2 התחנות הראשונות במסילה (תל אביב האוניברסיטה והרצליה) וקו הרכבת המהיר לירושלים יחל לפעול בה ולהסיע נוסעים.
בדצמבר 2020 החלה רכבת ישראל בבניית הפרדה מפלסית בין הכביש והמסילה כ-700 מ' מצפון למפגש 13 (המפגש בו התרחש אסון הבונים). הקבלן אולניק בנה גשר באורך 122 מטרים מעל מסילת החוף ועם סיום העבודות יבוטל מפגש 12.
ב-2021 החלו להתבצע עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית בקטע שבין תחנות הרכבת בהרצליה לבנימינה. וב-3 בספטמבר 2022 התבצעה נסיעה ראשונה של רכבת חשמלית בין הרצליה ועד נתניה. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
תחנות
לאורך המסילה נפתחו התחנות: הרצליה, בית יהושע (נקראה אז גם בשם "כפר נטר"), נתניה, חדרה – מערב (כתחליף לתחנת הרכבת חדרה מזרח). התחנות הוותיקות: בנימינה, ועתלית המשיכו בפעילותן.
כמה מהתחנות החדשות שהקימה רכבת ישראל היו זהות – מבנה בטון קטן דמוי תיבה צבוע לבן שהוצמד אליו שלט עם שם התחנה. בתחנות חדרה – מערב, כפר ויתקין ונתניה נבנו רציפים יחידים לצד התחנות ואילו בבית יהושע, שפיים (תחנה לא פעילה) והרצליה לא נבנו רציפים לצד התחנות.
עם השנים הוקמו לאורך הקו מספר תחנות נוספות: תל אביב – ההגנה, תל אביב – השלום, תל אביב – אוניברסיטה, קיסריה – פרדס חנה, חיפה – חוף הכרמל, חיפה – בת גלים, מרכזית המפרץ וחוצות המפרץ. במקביל, נסגרו תחנות קטנות כדוגמת תחנת עין הים, בוסתן הגליל, חצרות יסף, שבי ציון, זכרון יעקב, כפר ויתקין ושפיים.
שלוחות היסטוריות
במהלך שנות המנדט הוקמו והופעלו מספר שלוחות תעשייתיות ושלוחות למחנות צבאים. היום נשארו בשטח רק שרידים בודדים כעדות לקיום השלוחות האלה.
דב צבי קרלנשטיין
הרב דב צבי קרלנשטיין (י"ז בתמוז ה'תרצ"ד, 30 ביוני 1934 – כ"ט בחשוון ה'תשע"ו, 11 בנובמבר 2015) היה ראש ישיבת גרודנא באשדוד.
ביוגרפיה
נולד בירושלים בשכונת שערי חסד לרב ירוחם פישל קרלנשטיין ולעשירה דבורה רייכל לבית פרוש. אבי סבו הרב דב צבי קרלנשטיין, שאת שמו הוא נושא, עלה מפולין לירושלים בתחילת המאה ה-20 ושימש בה אב בית דין. סבו, הרב מנחם מנדל פרוש היה מחסידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ששימש סנדק בברית המילה שלו.
בצעירותו עברה המשפחה להתגורר בבני ברק. אביו ניהל במשך עשרות שנים את תלמוד תורה "רבי עקיבא" בשכונת זיכרון מאיר במרכז בני ברק. בגיל צעיר נכנס ללמוד בישיבת פוניבז' והיה תלמידם של הרב יוסף שלמה כהנמן וראשי הישיבה, הרב אלעזר מנחם מן שך והרב שמואל רוזובסקי, במקביל התקרב לחזון איש ולמד עמו. זכה בפרס משרד הדתות לבני ישיבות מצטיינים לשנת ה'תשי"ג.
באמצע שנות ה-50 נשא את פסיה ורנר, בתו של הרב שמואל ברוך ורנר, שכיהן כאב בית דין בתל אביב, חתנו של הרב יעקב משה חרל"פ. בשנת תשכ"ו (1966) מינהו הרב כהנמן לעמוד בראשות ישיבת גרודנא שאותה הקים באשדוד לצד הרב צבי דרבקין.
בתקופת הנהגתו של הרב שך שמר הרב קרלנשטיין באדיקות על קו ההשקפה שהתווה. לאחר מכן החל להתקרב לרב אלישיב, ולאחריו לרב שמואל אוירבך.
בסוף שנות ה-90, בעקבות חילוקי דעות בינו ובין הרב פינחס שרייבר, רב הקהילה הליטאית באשדוד, נחלק הציבור הליטאי בעיר לשתי קהילות נפרדות. סביב הרב קרלנשטיין התאגדה קהילת אברכים מתלמידיו המונה מאות משפחות. מוסדות הקהילה מונים את בתי הכנסת "אבי עזרי - המרכזי" "חניכי הישיבות-נוסח מרוקו" ו"משכן חנוך" ברובע ג', "זיכרון יוסף" ו"בית שלמה" ברובע ז' באשדוד. תלמוד תורה "מאיר עיני ישראל", ישיבה קטנה "קדוש יעקב" (על שם בנו של הרב מפוניבז' שנספה בשואה), כוללי אברכים, בית ספר יסודי לבנות "חורב", וסמינר בית יעקב "מעלות פסיה" (על שם אשתו פסיה שנהרגה בתאונת דרכים)
נפטר בכ"ט בחשוון ה'תשע"ו לאחר מחלה ממושכת. בהלוויה שהתקיימה באשדוד ובירושלים השתתפו אלפים. בשל הוראתו בצוואתו לא נאמרו הספדים. הנאספים אמרו פרקי תהלים, והרב שמואל אוירבך נשא דברים קצרים והקריא את צוואתו, שבה ביקש למנות את חתנו הרב משה שמידע לראש הישיבה במקומו. נקבר בחלקת פרושים בהר המנוחות בירושלים. לבקשתו, לא נכתבו תארים על מצבתו, למעט הנוסח: "השתתף בהקמת עולה של תורה באשדוד".
לאחר פטירתו התפצלה קהילתו באשדוד בין הרב שמידע, חתנו של הרב קרלנשטיין שמונה על פי צוואתו לראש הישיבה, לבין הרב נחום רוזנבלט, תלמידו של הרב קרלנשטיין, ראש ישיבת מאירת שמועה בעיר, שהתפצלה מישיבת גרודנא.
משפחתו
במשך שנים שימשה אשתו מנהלת בית הספר בית יעקב "חורב" באשדוד. בט"ו בשבט תשנ"ו נהרגה בתאונת דרכים.
אחיו הרב גרשון קרלנשטיין ניהל את ישיבת תפארת ציון בבני ברק ועמד בראש כולל "זיכרון ירוחם". אחיו הרב שלמה קרלנשטיין הוא מנהל תלמוד תורה "יפיק תבונה - זיכרון מאיר" בבני ברק ויושב ראש הסתדרות המורים של אגודת ישראל.
אחד מגיסיו הוא הרב דוד ורנר, רבה של חדרה.
לרב קרלנשטיין, בן וארבעה בנות:
ספריו
בשנת ה'תשכ"ב הוציא הרב קרלנשטיין את ספרו הראשון "מעגלי צדק" על מסכת מגילה ומסכת חלה, הספר קיבל את הסכמתם של הרב מפוניבז' הרב יוסף שלמה כהנמן, הרב מטשעבין, הרב יעקב ישראל קניבסקי, הרב שמואל רוזובסקי, וחותנו הרב שמואל ברוך ורנר. בהסכמתו כתב הרב כהנמן: "ואני רואה בע"ה גדולות ונצורות בעתידו להגדיל תורה ולהאדירה". מאז הוציא לאור ספרים נוספים בסדרה, על מסכתות נוספות ועניינים שונים בהלכה, באגדה ובמוסר.
אורי בנאי
אוריה (אורי) בנאי (נולד ב-4 ביולי 1969) הוא שחקן וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
אורי בנאי הוא נצר למשפחת בנאי – בנו של גברי בנאי מנישואיו הראשונים לאורנה שק, ואחיו של הזמר בועז בנאי מצד אביו.
החל את דרכו בעולם המשחק בגיל צעיר, כששיחק כילד בסדרת הטלוויזיה לילדים "רגע עם דודלי" בפרק "כאשר אנחנו ביחד" ששודר ב-1978. בין השנים 1986–1987 היה חבר בלהקת צעירי תל אביב. בצה"ל שירת בלהקת פיקוד מרכז. בין השנים 1994–1995 למד משחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע בניו יורק.
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1992 גילם את בועז בסרט "ללקק ת'תות" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש. הסרט סיפר על מאחורי הקלעים של להקה צבאית בה מתחרים צעיר עשיר וצעיר עני על מקום בלהקה ועל ליבה של הכוכבת. בין השנים 1992–1996 גילם את תומר בן דוד בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" שביימה יעל גרף. ב-1993 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "תוססס" בערוץ הראשון. ב-1994 גילם את אברם בסרט "שחור" שכתבה חנה אזולאי הספרי וביים שמואל הספרי. ב-1994 גילם תפקיד קטן של נהג משטרה בסרט ההוליוודי "מבוך הגיהנום" (hellbound) שביים אהרון נוריס. ב-1996 גילם את משה בסרט "מי האבא?" שביים אלי קנר. באותה שנה החל לשחק בטלנובלה "קפה פריז" שביים אמנון רובינשטיין ושודרה בהוט. בין השנים 1997–2001 גילם את איגי ההומוסקסואל – ואף השתתף בנשיקה ההומוסקסואלית הטלוויזיונית הראשונה – בסדרת הטלוויזיה "פלורנטין" שביים איתן פוקס. ב-1998 גילם את גידי בסרט הטלוויזיה "חתולות הרעם" שכתבה וביימה עירית לינור.
ב-2001 גילם את לאון בוצ'צ'ו בסדרת הטלוויזיה "דקות של תהילה" שכתבו ליאורה קמינצקי וורד שפירא וביימו ליאורה קמינצקי ונתי אדלר. ב-2004 השתתף בקלטת הילדים "איזה כיף בים" לצידם של שרון שחל, ששון גבאי, ורבקה מיכאלי. ב-2005 דיבב לעברית דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "אגדות אנדרסן". ב-2006 גילם את שימי לוי בסדרת הטלוויזיה "ילדות רעות" שביים עדי בנימינוב. ב-2008 גילם את מורדי דהאן בסדרת הטלוויזיה "רביעיית רן" שביים יריב הורוביץ. ב-2009 גילם את עצמו בסדרת הטלוויזיה "רחוב סומסום" ששודרה בערוץ הופ!. ב-2010 הופיע בסרט התיעודי "שרון עמרני: זכרו את השם" של יאיר רוה, שמתחקה אחר דמותו של עמרני ואחר מקורות ההשראה של יצירתו. ב-2012 השתתף בתוכנית "בקרוב אהבה" של זכיינית ערוץ 2 קשת. ב-2017 גילם את ד"ר ענבר בסדרת הטלוויזיה "מתים לרגע".
ב-2021 השתתף בעונה החדשה של פרפר נחמד אשר עלתה לשידור בחודש ספטמבר בכאן חינוכית.
בתיאטרון
ב-1991 השתתף בהפקת תיאטרון המבוססת על הסרט 999... עליזה מזרחי, בה כיכבה מרגלית צנעני, ובהפקת אברהם דשא (פשנל).
ב-1994 השתתף בקבוצת "המנגבים בשרוול" לצד יורם חטב, אסף אשתר, מירב גרובר וארז בן הרוש שהעלתה מופעי סטנד-אפ קומדי בבית ציוני אמריקה. בנאי גילם שם מספר רב של דמויות קומיות. ב-1997 גילם את אורי במחזמר "הממלכה הקסומה של הוגו" שכתב אוהד אשכנזי ומבוסס על משחק המחשב "הוגו".
בתיאטרון הבימה: מאז 1998 מגלם את בן ציון ואת מאיר במחזמר "בוסתן ספרדי" מאת יצחק נבון שביים צדי צרפתי. באותה שנה השתתף בהצגה "לא בגלל הזכרונות" - הצגה ליום השואה שכתבה וביימה נויה לנצט, ובהצגה "רצח פוליטי" שכתבו גדעון לוי ושלומי משיח ועיבד וביים יגאל עזרתי. ב-1999 גילם את יקי בהצגה "כריש פטיש" מאת פיליפ רידלי שביימה נויה לנצט. החל מ-2005 מגלם את למך בהצגה "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" מאת סמי גרונמן שביים אילן רונן. ב-2013 שיחק בהצגה "ליזיסטרטה" שכתבו אלי ביז'אווי ואודי בן-משה (ע"פ אריסטופאנס) וביים אודי בן-משה. ב-2017 החל להשתתף לצד מיי פיינגולד ומקהלת מורן בהצגה המוזיקלית לילדים "גונבי הנשיקות" מאת נאוה סמל ובבימויו של עודד קוטלר בתיאטרון צוותא.
משנת 2015 מעלה אורי בנאי עם אביו גברי ואחיו בועז את המופע "אלה הם בנאי".
מוזיקה
בשנת 2000 הוציא בנאי את אלבומו "פרפרים", אותו הפיק ניר פרידמן. את רוב שירי האלבום כתב והלחין בנאי בעצמו. השיר "פרפרים" זכה במקום הרביעי במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג', ובנאי זכה בתואר "תגלית השנה". השיר גם הופיע באוסף "Hitman", עוד לפני צאת האלבום. מתוך האלבום הצליחו גם השירים: "בא אלייך משוגע" ו"הזמנה לחתונה".
בספטמבר 2008 הוציא בנאי את אלבומו השני, "מפליג בדמיון".
באוקטובר 2020 הוציא בנאי את הסינגל "ווילגאמה".
חיים אישיים
בשנת 2000 התחתן עם לני שחף, וב-2009 התגרשו, ולהם בת ובן.
ב-2014 התחתן בשנית עם ענת גופמן, וממנה הוא אב לשני בנים.
מתגורר בשיכון בבלי בתל אביב.
מזנון (ארוחה)
ארוחת מִזְנוֹן (מכונה גם "בּוּפֶה", מצרפתית: buffet) היא שיטת הגשת מזון, בה המאכלים אינם מוגשים אל השולחן אלא נבחרים על ידי הסועדים מדלפקי הגשה המכונים "מזנון". השיטה קרויה על שם הרהיט "מזנון" - שידה ארוכה שניתן להגיש על גביה מזון, אם כי בישראל אינה משמשת לכך אלא כרהיט סלוני.
באירוח ביתי ארוחת מזנון מוגשת כאשר אין מקום להושיב את כל האורחים סביב שולחנות או כאשר מוגשת ארוחת מתאבנים. המאכלים מונחים על שולחן יחד עם כלי אוכל וסכו"ם, כך שכל סועד יבחר כרצונו. את הארוחה אוכלים בישיבה עם הצלחת על הברכיים או על שולחנות-צד קטנים.
באירועים כגון חתונות או כנסים, ארוחת מזנון מוגשת על דלפקים ארוכים, כל אורח בוחר כרצונו תוך צעידה לאורך המזנון ולבסוף הוא ניגש עם מנתו לשולחן הערוך לארוחה. אותה שיטה משמשת גם בחלק מבתי הקפה ומסעדות, שם היא מכונה "שירות עצמי", ובסוף המזנון מוצבת קופה לתשלום לפי המנות שבחר הלקוח. ישנן מסעדות בהן מונהגת הגשה בשיטת מזנון לארוחת "אכול כפי יכולתך", בה התשלום קבוע מראש והסועדים יכולים לבחור מבחר וכמות מנות כרצונם.
בבתי מלון בישראל נהוגה לרוב שיטת הגשה זו, בפרט בארוחת הבוקר.
שיטת הגשה זו נחשבת פחות אלגנטית מהגשה אל השולחנות, אולם היא מאפשרת להסעיד מספר רב של סועדים תוך הקטנת צוות המלצרים. יתרונותיה לסועדים הם באפשרות לבחור מתוך מגוון מנות ולבחון את האוכל מקרוב לפני בחירתם, דבר שאינו אפשרי בבחירה מתוך תפריט.
היסטוריה
המזנון המודרני פותח בצרפת במאה ה-18 והתפשט עד מהרה ברחבי אירופה. המונח "מזנון" התייחס במקור לשולחן ההגשה, אך הושאל כשמה של שיטת ההגשה. במדינות דוברות אנגלית נפוצה שיטה זו מאמצע המאה ה-19.
כאשר הבעלות על כסף וזהב סימלה את עושרן של ממלכות, הצגתו באמצעות כלי אוכל ממתכות אלו הייתה פעולה פוליטית יותר מאשר הפגנה של צריכה ראוותנית. במאה ה-16 המונח הצרפתי "buffet" ("מזנון") התייחס הן לתצוגת הכלים והן לרהיט מעוטר לרוב בבד יקר עליו הוצגו הכלים. בהמשך המאה המונח התייחס לרוב לשידה מגולפת מוקפת מדפים. מקורו של מנהג התצוגות השופעות כלי אוכל יוקרתיים היה כנראה בחצר האופנתית של דוכסות בורגונדיה והוא אומץ בצרפת. התצוגות הבארוקיות של כסף וזהב בהשפעת לואי ה-14 הונצחו בציוריהם של אלכסנדר-פרנסואה דפורט (Alexandre-François Desportes) ואחרים, בטרם הוכרח לואי ה-14 לשלוח את כלי הכסף ורהיטי הכסף שלו למטבעה, למימון המלחמות בסוף תקופת שלטונו.
ליליאן לנסדאון מתארת בספר ניהול משק הבית "כיצד להכין ולהגיש ארוחה" משנת 1922 כי מזנון הוא ארוחת צהריים הנאכלת בעמידה או מוגשת לשולחנות קטנים, ללא סכין (מלבד סכין למריחת חמאה), כך שכל המזון צריך להיות ניתן לאכילה באמצעות מזלג או כף. הכלל הוא כי חברותיה של בעלת הבית מגישות את הארוחה. המזון מובא על מגשים וכולל משקאות (קפה, שוקו, פונץ'), מתאבנים - סלטים, בשר, פירות ים וכריכים וקינוחים כגון עוגות אישיות, גלידות ומוס.
המצאת שיטת המזנון "אכול כפי יכולתך" מיוחסת להרב מקדונלד, מנהל מלון בלאס וגאס שהציג את השיטה ב-1946. שיטה זו נהוגה כיום בבתי קזינו רבים, כדי להמריץ את המהמרים להמשיך ולהמר מבלי שיוטרדו על ידי רעב וצמא.
מסורת של ארוחות מזנון נהוגה בשוודיה, שם הארוחה מכונה "סמרגוסבורד", מילולית "שולחן כריכים" אך בפועל מכילה מגוון מנות נוספות.
תמנונאים
תמנונאים או תְּמָנוּנִיאים (שם מדעי: Octopoda) הם סדרה של רכיכות ימיות המשתייכות למחלקת הסילוניות. קיימים בסביבות 300 מינים של תמנונאים, המשתייכים למשפחות ולסוגים שונים. הם נפוצים בכל רחבי האוקיינוסים, ובייחוד באזורי שוניות אלמוגים ובמים רדודים. מקור השם תְּמָנוּן בא לתאר את שמונה זרועותיו, הנקראות גם משושים, והוא הלחם בין שתי מילים בשפה הארמית - "תְּמַנְיָא": שמונה, ו"נון", כלומר: דג.
שמו האנגלי, "Octopus", מזכיר בצליליו את השם הערבי, "أُخْطُبُوط" (אֻחְ'טֻבּוּט). מקור השם ביוונית: Oktōpod. תיבת Oktō פירושה "שמונה", ו־Pod (או Pous) – "רֶגֶל".
אנטומיה
כמו שאר הסילוניות, גופם של התמנונאים מורכב מראש וגוף מרכזי דמוי שק שאליו מחוברות ישירות שמונה הזרועות (ומכאן מקור שמם). זרועות אלו מכוסות פעמים רבות בכריות הצמדה, שמסייעות לתמנון להיאחז באובייקטים שונים. ממחקר חדש עולה כי שתיים מהזרועות הן רגליים, כלומר משמשות לתנועה, בעוד 6 האחרות משמשות לאכילה ולאחיזת אובייקטים. זרועותיו הארוכות והגמישות של התמנון יכולות להתכופף לכל כיוון, להתפתל עם כיוון השעון או נגדו ולשנות אורך בכל נקודה. נוסף על כך, על כל זרוע יש מאות כפתורי הצמדה, כל אחד יכול להיצמד לעצמים על ידי יצירת ריק (ואקום). בניגוד לשאר הרכיכות, למרבית התמנונאים (אלה המשתייכים לתת-הסדרה Incirrina) אין כלל שלד חיצוני, פנימי או קונכייה, וכמעט כל גופם רך; איבר-דמוי-חניכיים, הדומה בצורתו למקור העופות, הוא החלק הקשה היחיד בגופם. עובדת היותם נטולי-שלד הופכת אותם לגמישים מאוד, ומאפשרת להם להשתחל דרך חריצים קטנים ביותר. לתמנונאים שלושה לבבות: שניים מהם מזרימים דם מבעד לזימים, ואחד אחראי למערכת הדם של שאר הגוף. התמנונאים מתניידים על ידי זחילה או שחייה. בשחייה, הם מתקדמים על ידי הזרמת מים דרך מעין משפך בשם סיפּוֹן, המצוי בבסיס הזרועות. מין מצפון אוסטרליה המכונה תמנון מהלך, חי בבריכות סלעים ומסוגל לצאת מהמים ולהלך על היבשה כדי לעבור לבריכות אחרות.
מחקר מ-2009 שנעשה באוסטרליה ובדק מאות זנים של תמנונים ודיונונים, העלה את ההשערה כי כל המינים בסדרת התמנונאים ארסיים במידה כזו אחרת. עם זאת, ידוע רק על סוג אחד של תמנון ארסי המסוכן לאדם: תמנון כחול-טבעות (blue-ringed octopus). תמנון זעיר זה, שגודלו נע בין 12 ל-21 ס"מ, חי בחופי הים של יבשת אוסטרליה.
בתי גידול
התמנונאים נמצאים בכל רחבי האוקיינוסים. בית גידול נדיר של תמנונאים, השלישי בעולם, נמצא ב-2023 בעומק של 3 ק"מ מול חופי הים של קוסטה ריקה.
תוחלת חיים
תוחלת חייהם של התמנונאים קצרה יחסית, ומינים מסוימים לא מאריכים לחיות יותר משישה חודשים. מינים גדולים יותר, כמו Enteroctopus dofleini, יכולים להגיע לגיל חמש שנים, אם התנאים הסביבתיים מיטיבים איתם. הרבייה היא אחת מסיבות המוות העיקריות: הזכרים חיים רק חודשים מספר לאחר ההזדווגות, והנקבות מתות זמן קצר לאחר בקיעת הביצים. הנקבות כמעט ואינן אוכלות במשך התקופה שבין הטלת הביצים לבקיעתן, אך הרעב איננו סיבת המוות. הפרשות הורמונליות משתי בלוטות בגוף התמנון הן הסיבות למוות המתוכנן-גנטית. נקבת התמנון מטילה מספר רב של ביצים (שמשתנה בין המינים השונים), ובמינים מסוימים היא שומרת עליהן עד לבקיעתן.
בינה
התמנונאים הם בעלי חיים אינטליגנטיים - כנראה האינטליגנטים ביותר מבין חסרי החוליות. מידת האינטליגנציה של התמנונאים נתונה במחלוקת בקרב החוקרים, אך מבוכים וניסויי פתרון בעיות הראו שהם בעלי זיכרון לטווח הארוך והקצר. לפי חלק מהחוקרים, התמנונאים גם מפגינים יצירתיות, והם בעלי יכולת למידה. בתנאי מעבדה, ניתן לאמן בקלות יחסית תמנונאים לזיהוי צורות ודוגמאות שונות. נטען אף שהם בעלי יכולת למידה מתוך תצפית, אך טענה זו שנויה במחלוקת. תמנונאים גם הפגינו התנהגות שנראית כמשחק: זריקה ותפיסה של בקבוקים או חפצים אחרים בזרמי האקווריום. תמנונאים לעיתים עוברים מהאקווריום שלהם לאקווריומים אחרים בחיפוש אחר מזון, ולעיתים אף עולים על סירות-דיג בחיפוש אחר שאריות סרטנים. לתמנונאים מערכת עצבים מורכבת, שרק חלקה ממוקם במוח: שני שלישים מתאי העצב של התמנונאים מצויים בזרועותיהם. מינים מסוימים של תמנונאים, כגון Thaumoctopus mimicus, מזיזים את זרועותיהם באופן שמחקה את תנועותיהם של יצורים ימיים אחרים. באופן חריג נמצאו תמנונים שעשו שימוש בכלים.
במחקר שנערך באוניברסיטה העברית בירושלים הגיעו החוקרים למסקנה כי המערכת העצבית המיוחדת מאפשרת לתמנון לשלוט בכל זרוע בנפרד מבלי להפריע זו לזו. בזמן זחילה של התמנון, לכל כיוון קיימת זרוע שתדחוף, ללא צורך בסיבוב הגוף.
במעבדה נצפה שינוי צבע המזכיר טריפה בזמן שינה, מה שיכול להצביע על כך שייתכן שתמנונים חולמים.
בשנת 2021, קבע מחקר שבוצע בבית הספר לכלכלה של לונדון כי דיונונים, לצד תמנונים וסרטנים, הם יצורים בעלי תודעה אשר "מסוגלים להרגיש כאב, עונג, רעב, צמא, חמימות, אושר, נחמה והתרגשות". בעקבות זאת הודיעה ממשלת בריטניה על הכללת דיונונים בחוק לרווחת בעלי חיים בעלי מודעות.
שימושיות אצל בני אדם
מינים רבים של תמנונאים נאכלים על ידי האדם, והם מפֵירות הים הנפוצים ביותר. את הזרועות, וכן חלקים אחרים של הגוף, מבשלים בדרכים שונות, בהתאם למתכון ולמין התמנון. התמנון הוא מרכיב הנמצא בשימוש במטבח הים-תיכוני ובמטבחים מזרח-אסייתים, ובפרט במטבח היפני. אף-על-פי שלא קל להחזיק את התמנונאים בשבייה, יש המגדלים אותם באקווריומים פרטיים. בזכות יכולת הניידות שלהם, האינטליגנציה והגוף הרך, תמנונאים יכולים לברוח לעיתים מהאקווריום, או לעבור לאקווריום שכן.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה היאבקות בתמנונים ענף ספורט פופולרי בארצות הברית.
סרטים
יצרו המתעתע, מסתוריותו, זרועותיו הפתלתלות, וגופו השונה מרוב בעלי החיים, הקנו לנבלים בסרטים שונים דמות או מראה המזכיר תמנון. להלן רשימה חלקית :
בוריס ארציבשף
בוריס ארציבשף (ברוסית: Борис Арцыбашев; באנגלית: Boris Artzybasheff; 25 במאי 1899, חרקוב, האימפריה הרוסית – 16 ביולי 1965, ארצות הברית) היה מאייר אמריקני ממוצא רוסי שהיה פעיל בארצות הברית. עבודותיו זכו לפרסום רב. ההשפעות המוקדמות ביותר על אמנותו היו הירונימוס בוש, פיטר ברויגל הבכור, והאייקונים והמיניאטורות הרוסיות שראה בערך בגיל 12. תשומת הלב המדויקת לפרטים שהיא סימן ההיכר של כל המקורות הללו ניתנים לזיהוי בקלות בעבודתו הבוגרת של ארציזביף.
ארציבשף שהיה בנו של העיתונאי, הסופר והמחזאי הרוסי מיכאיל ארציבשב בעקבות מלחמת האזרחים ברוסיה היגר לארצות הברית בצעירותו, חי ופעל בה עד מותו. עזבונו ובו איוריו הרבים נמצא ברשות אוניברסיטת סירקיוז. בשנת 1934 קיבל ארציבישף משרת צוות במגזין טיים. בתחילה תפקידו היה לבצע סדרת איורים לפרסומת פרסומית. ארציבישף עבד גם עם סניף הלוחמה הפסיכולוגית של משרד החוץ בשנות המלחמה, כמו גם עם משרד המידע למלחמה (OWI), ובשבילם הפיק כרזות מלחמה במטרה לגייס כספים כדי לעזור לממשלה.
יוסף הדר
יוסף (יוסקה) הדר (הדריך) (16 בדצמבר 1926 – 26 באוגוסט 2006) היה מלחין, מנצח מקהלות ומורה למוזיקה ישראלי. יוצר חשוב בזמר העברי, שהלחין עשרות שירים, בהם בולטים במיוחד הם שירי הרועים, שרווחו בשנות ה-50 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
יוסף הדר (במקור: הדריך) נולד בדצמבר 1926 בתל אביב ליפה ויחיאל הדריך, שעלו מפולין. בגיל 7 עבר לגור עם משפחתו בשכונת בורוכוב בגבעתיים, שם החל ללמוד נגינה בכינור. מגיל צעיר התעצב טעמו המוזיקלי, ששילב מוזיקה אירופית קלאסית ושירי ארץ-ישראל. הדר ניחן בכישרון יוצא דופן וביוזמה, וכבר בגיל 14 הקים תזמורת מנדולינות, כינורות ומפוחיות-פה.
בתום לימודיו התיכוניים התנדב לחטיבת הנוטרים בגליל. בשירותו הצבאי היה קצין תרבות ומדריך שירה בחיל השריון, חטיבה 7. השתתף במלחמת השחרור, בקרב לטרון ובמבצע חירם לכיבוש הגליל המערבי.
בסוף מלחמת העצמאות, באפריל 1949, הלחין את שירו הראשון "אל העין" למילותיו של חברו אוריאל אופק. השיר בוצע על ידי הצמד "אילקה ואביבה" ולאחר מכן על ידי חנה אהרוני ויפה ירקוני.
בין שיריו הידועים ביותר של הדר: "ערב של שושנים" ו"תפוח חינני", שאת מילותיהם כתב המשורר משה דור ופורסמו בעיקר על ידי צמד הדודאים, וכן גם "בהר הגלבוע" בביצוע צמד הפרברים ו"שובה אלי" בביצוע צמד הגיטרות. את "ערב של שושנים" ביצעה לראשונה מרים אביגל. הדר הקליט עם אביגל גם שירי ילדים רבים.
הדר ידוע כ"מלחין הצמדים" שהיו פופולריים בשנות החמישים והשישים, כדוגמת "צמד הדודאים", "העמרנים" ו"צלילי צבר". במהלך חייו הקים מספר מקהלות: מקהלת רמת-גן, מקהלת קריית-אונו, מקהלת חולון, מקהלת הסתדרות המורים, מקהלת ערד ומקהלת ילדי תל אביב יפו.
הדר כתב 240 שירים ביניהם שירים המושרים בכל רחבי העולם מפי גדולי זמרי העם, כמו מרים מקבה, הארי בלפונטה, האורגים, פיט סיגר ועוד. רבים משיריו, ובהם גם "שיר הנוקדים", "תפוח חינני", ועוד, נודעים כשירי-עם, וככאלה הפכו לנכסי צאן ברזל של התרבות הישראלית וחלק בלתי נפרד מהז'אנר של שירי ארץ ישראל.
הדר שימש גם כמעבד וכמנצח על מקהלות ילדים ובוגרים, ושימש כמורה למוזיקה במשך שנים רבות. ערך גם קייטנות קיץ לילדים, שרבים מהם הביאו עמם כלי נגינה לקייטנה וניגנו בניצוחו לחוף הים.
הדר נפטר ב-26 באוגוסט 2006 בעקבות מחלה ממושכת, בביתו באבן יהודה, שבה התגורר בחמש השנים האחרונות לחייו. הותיר את אשתו דליה ושלושה ילדים.
פרסים
הדר הוא יקיר העיר רמת גן לשנת תשנ"ח-1998; חתן פרס אקו"ם ("נוצת הזהב") למפעל חיים למלחין לשנת 2000, על מפעל חייו בתחום הזמר העברי והחינוך המוזיקלי בישראל; וחתן אות הוקרה על תרומתו לתרבות הזמר העברי מטעם אוניברסיטת בר-אילן וגלי צה"ל (2006).
יעל מבקרת בקולנוע
יעל מבקרת בקולנוע הוא אתר ביקורת קולנוע עצמאי חלוצי בעברית, שנפתח ב-1998 ופעל במשך עשור עד 2008. זהו ככל הנראה אתר ביקורת הקולנוע הראשון בעברית שקם באינטרנט.
את האתר פתחה כתחביב יעל, יחד עם בן זוגה, אורן איזמירלי, סטודנט למחשבים. הרעיון עלה בעקבות המיומנות שרכש איזמירלי בבניית אתרים, ובעקבות כישרון הכתיבה של יעל. לפי ראיון עימה, העידה כי לאיזמירלי "היה יותר חזון ממני".
הביקורות באתר נשאו נימה אישית מאוד. האתר היווה למעשה שילוב של בלוג עם אתר ביקורות סרטים, וכלל גם חוויות אישיות של הכותבים (בעיקר יעל). בתחילה הוצגה יעל באתר כ"סטודנטית בת 24", אך בעקבות בעיות תצוגה בעברית הוצג שמה לעיתים כ"סטודנטית בת 42", ועל כן קראו לה קוראי האתר בכינוי "הסטודנטית הנצחית".
בשנת 2002 החלה לתחזק את האתר אחותה של יעל, קרן, שכתבה לפני כן את מדור "בלחיצת עכבר" בעכבר העיר בחיפה, אך שם האתר נותר בעינו. לאורך השנים נוספו לאתר מדורים חדשים כמו: כוכבי האתר, מאמרים, ביקורת בתי-קולנוע, פורום ועוד.
ב-20 ביולי 2008 הפסיק האתר את פעילותו, אך התכנים שהועלו אליו עדיין זמינים לקריאה ברשת. בסך הכול נכתבו בו לאורך השנים מאות ביקורות, בידי כותבים שונים.
כאמור, "יעל מבקרת בקולנוע" היה האתר הראשון בעברית שהוקדש לביקורות קולנוע. עוד לפני פתיחתו פורסמו באינטרנט ביקורות קולנוע בעברית, אך לא באתר ייעודי.
קוג'ורי
מקור השם קוג'ורי הוא מהמילה הסוואנית: קוֹג'וֹ ("კოჯო") ופירושו "של אבן" וקוג'ורי פירושו "מאבן" או "מאבנים".
דרומית לעיירה נמצא תל אזאולי, עליו נמצאים שרידי מצודה מימי הביניים הידועה בשם "מצודת אָגָרַני" (აგარანი) או "מצודת אָזֶאוּלי" (აზეულის ციხე) או מצודת קוג'ורי. מבחינה ארכאולוגית מתוארכת השכבה העליונה בתל למאה ה-11, יחד עם זאת, רוב השרידים חדשים יותר יחסית ומתואכים לתקופה שבין המאה ה-16 למאה ה-18.
בתקופת פלישת הצבא האדום לגאורגיה, ב-17 בפברואר התקדמו, דיוויזיות של חיל רגלים וחיל פרשים של הצבא האדום, כשהם נתמכים במטרייה אווירית, כ-15 ק"מ דרום-מערבית לטביליסי. הפסגה האסטרטגית של קוג'ורי וטבחמלה עברה מיד ליד בשלושת הימים שבין 18 בפברואר - 20 בפברואר, כאשר הכוחות הגאורגים, תחת פיקודו של גיאורגי מזניאשווילי, סבבו בסופו של דבר לאחור, ויחידות הצבא האדום, אשר סבלו מאבדות כבדות, החלו להתקבץ במטרה להדק את המעגל העוטף את טביליסי. באתר הקרב הוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20 אנדרטה לזכרם של הקצינים הזוטרים שנפלו בקרב.
מפקדת יחידת עילית של צבא גאורגיה, "הברידגה הקוג'ורית", ממוקמת בסמוך לעיירה.
רינת מטטוב
רינת מטטוב (נולדה ב-6 באוגוסט 1981) היא שחקנית ישראלית. זוכת פרס האקדמיה לתיאטרון.
בראסאי
בראסאי (בצרפתית: Brassaï) בשמו האמיתי דיולה (או גיולה) הלאס הבן (בהונגרית: Halász Gyula jr); 9 בספטמבר 1899 בראשוב - 8 ביולי 1984 אז Èze,Alpes Maritimes) היה צלם, צייר, פסל ואיש קולנוע צרפתי ממוצא הונגרי-ארמני, יליד טרנסילבניה, שהנציח את חיי הלילה של פריז של שנות ה-1930. ידידו, הסופר הנרי מילר, כינה אותו "עיניה של פריז".
ביוגרפיה
נולד ב-9 בספטמבר 1899 בעיר בראשוב בדרום-מזרח טרנסילבניה, אז חלק מהונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. עירו הייתה קרויה אז בהונגרית "בראשו" Brassó ובגרמנית "קרונשטאט". אביו היה הונגרי נוצרי קתולי, מורה לצרפתית בעל אותם השמות, דיולה (או גיולה) הלאס האב, ואילו אמו מטילד הייתה בת למשפחת ורזאר (Verzár), משפחה ארמנית מיוחסת ומתבוללת בתרבות ההונגרית.
רינת מטטוב
ביוגרפיה
את לימודי המשחק הראשונים חוותה מטטוב במגמת תיאטרון בגימנסיה למדעים ואמנויות ע"ש חיים הרצוג בחולון.
בתום לימודיה התגייסה מטטוב לנח"ל כבת גרעין ולאחר סיום הפרק הצבאי החלה בלימודי משחק מקצועיים בבית הספר למשחק מייסודו של יורם לוינשטיין.
בראסאי
ביוגרפיה
כשהיה בן 3, בשנת 1903, עברה המשפחה לגור במשך שנה בפריז, שם האב לימד בסורבון. מאוחר יותר גיולה הצעיר, שאהב ציור ופיסול, למד באקדמיה לאמנויות של בודפשט. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס ליחידת פרשים של הצבא האוסטרו-הונגרי ושרת בו לכל אורך המלחמה. אחרי סיום המלחמה, בדומה להרבה אינטלקטואלים ששאפו לשינוי, הצטרף לכוחות השמאל הרדיקלי שהקימו בהונגריה את הרפובליקה הסובייטית ההונגרית קצרת הימים בהשראת הדוגמה הסובייטית. כלוחם בצבא של הרפובליקה, בעת מלחמת האזרחים נלקח בשבי על ידי הכוחות האנטי-מהפכניים וישב מספר חדשים במאסר. בגלל "כתם" הפעילות הפוליטית הזאת לא יכול היה לקבל אשרת כניסה לצרפת כפי שביקש. בנסיבות אלה בשנת 1920 נסע לברלין ככתב של עיתונים הונגריים מטרנסילבניה וחידש שם את לימודיו באקדמיה לאומנות בשרלוטנבורג. בימים ההם הכיר את הצלם בן ארצו, לאסלו מוהולי-נאג', את אוסקר קוקושקה ואת וסילי קנדינסקי.
רינת מטטוב
ביוגרפיה
בין חבריה לכיתה היו רותם זיסמן-כהן, שני כהן, טלי שרון וטלי רובין.
מיד עם תום לימודי המשחק קיבלה מטטוב את תפקידה הראשון בקולנוע בסרט "מישהו לרוץ איתו" על פי ספרו של דויד גרוסמן.
בראסאי
ביוגרפיה
החל משנת 1924 השתקע בצרפת וחי בה 60 שנה. למד צרפתית תוך כדי קריאה בספריו של מרסל פרוסט ובשיריו של ז'אק פרוור. המשורר פרוור, כמו משורר אחר, לאון פול פארג, והסופר האמריקאי הנרי מילר הפכו לידידיו הקרובים. ביחד נהגו לפקוד את המועדונים, בתי הקפה ומאורות הלילה של הרובע הארבעה - עשר (ה"ארונדיסמאן 14") ב שכונת מונפרנאס של פריז. לאורך השנים בצרפת שמר בראסאי על קשר חם של מפגשים והתכתבויות עם הוריו.
רינת מטטוב
ביוגרפיה
מטטוב זכתה בתואר "שחקנית מבטיחה" לשנת 2009 בטקס פרסי התיאטרון הישראלי על תפקידה בהצגה "משוגעת" בתיאטרון הבימה.
בראסאי
פעילותו האמנותית
לאחר שהתרשם מאוד מעבודות הצלם הצרפתי אז'ן אטז'ה (Eugène Atget), ובהשפעת עבודתו העיתונאית ובעידודו של ידיד, הצלם ממוצא יהודי-הונגרי אנדרה קרטס, משנת 1929 התחיל האמן לצלם במצלמת פויגטלנדר את פריז של הלילה, את וילותיה, גניה, את גדות הסן, ואת סמטאות שכונותיה העתיקות, אף בשעות גשם וערפל. (אחד מצילומיו המרשימים היה למשל זה של פסל המרשל נה בערפל, 1931) כאמן הצילום, שהחשיב עצמו "טרנסילבני", אימץ לעצמו את השם "בראסאי" - מהשם בהונגרית של עיר מולדתו "בראשו". הפסוידונים שבחר, המבוטא בהונגרית "בראשאי" משמעותו "איש בראשו". באותה התקופה פעלו גם שני צלמים יהודים-הונגרים מוערכים נוספים: לסלו מוהולי-נאג' ואימרה קינסקי.
רינת מטטוב
ביוגרפיה
מטטוב זכתה בפרס הבמה לילדים ונוער לשנת 2011 כשחקנית המשנה של השנה על תפקידה בהצגה "ילדה טובה" בתיאטרון השעה.
מטטוב זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של פסטיבל חיפה לשנת 2013 על תפקידה בהצגה "התשמע קולי" בתיאטרון השעה.
בראסאי
פעילותו האמנותית
בסדרתו "טרנסמוטציות" השתמש בתשלילי צילום כחומר גלם לציורים וחשף אותם שנית. זאת לאחר שבשנת 1932 באחד מבקוריו הראשונים בסטודיו של פיקאסו בראסאי שכח תשליל כזה שהפך אחר כך בידי פיקאסו לציור "אשה מול ראי". בראסאי צילם צילומים רבים על שיטות העבודה של פיקאסו צילומים של בראסאי ושל אמני צילום אחרים איירו את ספרו של אנדרה ברטון, "אהבה מטורפת" Amour fou החל משנת 1937 במשך 30 שנה עבד בשביל כתב העת האמריקאי Harper's Bazaar.
בשנות החמישים של המאה ה-20 עסק גם בפיסול פיגורטיבי למחצה של דמויות הדומות לפסלונים הציקלדיים. בראסאי צילם גם "גרפיטי" שעל קירות הבתים בפריז כשהם עוררו בו אסוציאציות לציורי הקיר הקדמוניות שבמערות.
כתביו
בראסאי כתב 17 ספרים וכמו כן מאמרים רבים, בין היתר פרסם רומן , "סיפורה של מרי" (1948) ("Histoire de Marie") עם הקדמה של הנרי מילר. בהוצאה לאור של אוניברסיטת שיקגו פורסם בתרגום "המכתב להורי" ו"שיחות עם פבלו פיקאסו" (1964).
קישורים חיצוניים
(ז'אן-איב קונראד - "פריז, בירת... רומניה", הוצאה לאור "ז'ונימיה", יאשי, 2006. (ברומנית - תרגום מצרפתית מאת אליבנטה באלינט)
תאוות בצע (סרט)
תאוות בצע (באנגלית: Greed) הוא סרט דרמה אילם משנת 1924, בבימויו של אריך פון שטרוהיים. העלילה מתחקה אחר רופא שיניים הגון שרעייתו זוכה בפרס הגדול בלוטו, דבר ההופך אותה לאחוזת דיבוק אחר כסף. ברגע שמאהבה הקודם בוגד ברופא ומציגו כרמאי נחרבים חייהם.
הסרט הוא בכיכובם של גיבסון גווילנד, זאסו פיטס, ז'אן הרשולט, דייל פולר, טמפה פיגו, סילביה אשטון, צסטר קונקלין, ג'ואן סטנדינג, וג'ק קרטיס.
הסרט הוא עיבוד של פון שטרוהיים ושל ג'וזף פרנהאם את הרומן Mcleague, פרי עטו של פרנק נוריס. הקרדיט בגוף הסרט לג'ון מאתיס היה במפורש מחויבות חוזית לחלקה ב-מטרו-גולדוין-מאייר, מכיוון שהיא לא הייתה מעורבת דה פקטו בהפקה.
ההפקה
סיפור עשיית הסרט נהפך להיות אגדה הוליוודית. פון שטרוהיים ניסה תחת חסותם של אולפני גולדווין לצלם גרסה שלמה בכל פרט ופרט של הספר. זאת על מנת לתפוש את הרוח האותנטית של הסיפור. הוא התעקש על אתרי הצילום בסן פרנסיסקו, הרי סיירה נבדה ועמק המוות, זאת חרף תנאים קשים בהם נתקל.
התוצאה הייתה גרסה מדהימה באורכה שחבקה עשר שעות, והופקה בעלות של מעל חצי מיליון דולרים - סכום כסף שלא נשמע עליו עד אותה עת. לאחר שהקרין את הגרסה המלאה של הסרט עמד בפני התחייבות חוזית. מטרו-גולדווין-מאייר, האולפן שרכש את גולדווין במהלך ההפקה, כפו על פון שטרוהיים לערוך את הסרט לאורך סביר יותר. ובעזרת סיועו של עמיתו, הבמאי רקס אינגראם, והעורך גראנט ויטוק, הוא קיצץ את הסרט באי רצון לכדי ארבע שעות. הסרט נלקח מידי פון שטרוהיים ונחתך שוב, חרף מחאותיו. אפילו דמויות מפתח הוסרו מהגרסה הסופית, כך שהוא יכל להיות מוקרן במסגרת זמן סבירה. עותקים קיימים של 'תאוות בצע' מוקרנים במשך שעתיים ועשרים דקות. קטעיו של הסרט שנקטעו נהרסו (למרות שנראה שהרבה מזה שרד לפחות עד לשנות החמישים המאוחרות). הסרט הזה נודע כאחד המפורסמים ביותר שבין 'הסרטים האבודים' בהיסטוריה של הקולנוע. גרסת הסרט שהופצה הייתה כישלון קופתי וגונתה באכזריות על ידי המבקרים. בשנים מאוחרות יותר, אפילו בגרסה הקצרה יותר, נחשב הסרט כאחד הסרטים הריאליסטיים הטובים ביותר שנעשו בתקופתו. ניתן לצפות בתצלומים נדירים של הנעשה מאחורי הקלעים של 'תאוות בצע' בסרט של גולדווין Souls for Sale.
בשנת 1999 החליטו אולפני טרנר (מחזיקי הזכויות כרגע על הסרט) "ליצור מחדש" את הסרט, קרוב ככל האפשר לגרסה המקורית. זאת הם עשו תוך השוואת הצילומים הקיימים עם צילומי סטיל של הסצינות האבודות, בהתאם לקווי המתאר המקוריים שהנחה הבמאי אריך פון שטרוהיים. אורך הסרט המשוחזר הוא כארבע שעות והוא הופק על ידי ריק שמידלין.
סרטים קלאסיים אחרים עם תצלומים חסרים כוללים את סרטו של אורסון וולס האמברסונים המופלאים, סרטו של פרנק קפרה Lost Horizon, סרטו של ג'ורג' קיוקור A Star is Born, וסרטו של פון שטרוהיים המלכה קלי.
הסרט נבחר לשימור על ידי ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
אנדרסון קראבליו סנטוס
אנדרסון דה קרבאליו סנטוס (בפורטוגזית: Anderson de Carvalho Santos; נולד ב-20 במאי 1990, קובטאו, סאו פאולו, ברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק כקשר במועדון "סנטה קלרה".
קריירה
בדצמבר 2011, יחד עם סנטוס נסע לאליפות העולם למועדונים, שנערכה ביפן. סנטוס העפילה עד לגמר הטורניר, אבל אנדרסון לא שיחק אפילו משחק אחד בטורניר. במחזור השביעי באליפות מדינת סאו פאולו 2012 הבקיע את השער הראשון עבור המועדון.
בתחילת אוגוסט 2012 הושאל למועדון "ויסל קובה" היפנית עד דצמבר של אותה שנה. ב-2014 הצטרף לבואבישטה בה שיחק במשך 3 עונות.
ביוני 2017 צורף למחנה אימונים של מועדון "טוסנו", ב-1 ביולי, חתם במועדון לשנתיים. בעונת 2017/2018 הופיע במשחק אחד בלבד, שנערך ב-22 ביולי, במחזור השני נגד "קרסנודאר" (0:2) כשעלה כמחליף בדקה ה-65.
יהדות מקסיקו
יהדות מקסיקו היא הקהילה היהודית השלישית בגודלה באמריקה הלטינית (אחרי יהדות ארגנטינה ויהדות ברזיל), ותחילתה במאה ה-16 באזור מדינת מקסיקו של היום.
היסטוריה
היהודים הראשונים הגיעו למקסיקו מספרד יחד עם הקונקיסטאדור הרנן קורטס ב-1519, ויהודים נוספים המשיכו להגר למלכות המשנה של ספרד החדשה במאה ה-16 כאנוסים. עוד לפני יסוד האינקוויזיציה בספרד החדשה נרדפו בה האנוסים, כמו למשל שניים מקבוצת קורטס (ארננדו אלונסו וגונסאלס דה מורלס) שנאשמו כתומכי היהדות ("Judaizantes") ונשרפו חיים באוטו דה פה ב-1528. האינקוויזיציה, שנוסדה ב-4 בנובמבר 1571, רדפה את האנוסים עד לביטולה עם הכרזת עצמאותה של מקסיקו ב-1821. אחרי מלחמת העצמאות קבעה הממשלה החדשה את הנצרות הקתולית כדת הרשמית והיחידה של המדינה.
לאחר 300 שנות רדיפות ומגבלות, במחצית המאה ה-19 היו רוב תושבי מקסיקו שמוצאם אנוסי בשלבים מתקדמים של התבוללות, כאשר מעטים מהם ממשיכים לקיים מנהגים יהודיים מסוימים כגון הדלקת נרות בערב שבת, מנוחה בשבת, תפילה לאל והימנעות מאכילת חזיר. בשנים 1825–1860 הגיעו למקסיקו, במספרים קטנים, יהודים מגרמניה ומארצות ממזרח אירופה. ב-4 בדצמבר 1860 חתם נשיא המדינה הליברלי בניטו חוארס על חוק "חופש הדת", ולראשונה היו כל הדתות לחוקיות במדינה. רק שנה אחת לאחר מכן שכרו היהודים מאירופה לראשונה אולם במקסיקו סיטי לתפילה ציבורית לימים הנוראים.
בין השנים 1864 ו-1867 שלטה צרפת במקסיקו, ובתקופה זו היגרו למקסיקו יהודים מצרפת, בלגיה ואוסטריה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 סבלה מקסיקו מחוסר יציבות פוליטית, ביטחונית וכלכלית, ולכן לא הייתה יעד אטרקטיבי להגירת יהודים. שלטונו של הדיקטטור פורפיריו דיאס ברבע האחרון של המאה ה-19 הביא יציבות למדינה, ורק אז החלו יהודי העולם להתייחס לרעיון של התיישבות במקסיקו. דיאס גם הזמין בנקאים יהודים מאירופה לבחון אפשרויות כלכליות במקסיקו. ב-1899 החלו להגיע יהודים סורים ראשונים להתיישב במקסיקו, וכעבור שנים אחדות, בשנת 1909, הגיע גל גדול ומשמעותי של יהודים מהעיר חלב שהקימו קהילה במקסיקו סיטי.
בתחילת המאה ה-20 החלה האימפריה העות'מאנית לדעוך, וכתוצאה היגרו יהודים מטורקיה למקסיקו בין השנים 1911–1913. בתקופה זו החלו גם יהודים רבים ממזרח אירופה ומרכזה להגיע למקסיקו, ובכך הגדילו בהרבה את החלק האשכנזי של הקהילה שהייתה עד אותה עת ספרדית כמעט לגמרי.
הארגון הקהילתי הראשון, "התאחדות הר סיני" (Sociedad de Beneficiencia Monte Sinai), נוסד ב-1908 על ידי עשרים יהודים מכל רקע. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמו הקהילות הראשונות במדינה, כולן במקסיקו סיטי. הן נוסדו כמוסדות נפרדים (אשכנזי/ספרדי), וכיום הן ממשיכות בחלוקה זו.
בשנת 1927 נוסד בית הספר היהודי הראשון, ובאותה שנה פורסם העיתון הראשון ביידיש ("מעקסיקאנער אידישן לעבן"). ב-1928 נוסד בית הקברות האשכנזי הראשון.
אחרי מלחמת העולם השנייה הגיעו למקסיקו פליטים יהודים מאירופה. גלי ההגירה הגדילו את מספר היהודים במדינה. מכ-1,000 יהודים במקסיקו בשנת 1900 (מפקד תושבים ממשלתי מציין רק 134 יהודים), היו בשנת 1930 כ-20,000 יהודים וב-1970 כ-30,000.
יהדות מקסיקו כיום
כיום יש במקסיקו כ-50,000 יהודים, רובם מתרכזים בעיר הבירה מקסיקו סיטי וכן ישנן קהילות בפואבלה וקוארנבקה (כ-300 משפחות), גוודלחרה (כ-200 משפחות), מונטריי (כ-200 משפחות), טיחואנה (כ-60 משפחות), קנקון (כ-40 משפחות), קוזומל (כ-40 משפחות), פלאיה דל כרמן (כ-20 משפחות) ואיסלה מוחארס (כ-15 משפחות).
הקהילה במקסיקו מאורגנת מאוד, אך הספרדים והאשכנזים נפרדים לגמרי: לכל קהילה בתי כנסת ובתי ספר משלה. אף על פי כן, קיימים מוסדות משותפים לשתי הקהילות, כגון מרכז הספורט "סה דה אי" (CDI - Centro Deportivo Israelita) שנוסד ב-1950 ונחשב כיום למוסד הספורטיבי-חברתי הגדול ביותר בקרב יהדות התפוצות. גם הספרדים מחולקים לשלוש קהילות: יהודי טורקיה, יוצאי דמשק, וצאצאי יהודי ארם צובא. מאז 1942 פועל ה"וועד המרכזי של הקהילה היהודי של מקסיקו" (Comité Central de la Comunidad Judía de México) כנציגן הרשמי של שתי הקהילות מול השלטונות, והוא עוסק גם בעניינים הנוגעים בביטחון היהודים.
במקסיקו סיטי יש כיום למעלה מ-20 בתי כנסת, כולם אורתודוקסים למעט שניים קונסרבטיבים. אוכל כשר זמין לקנייה במקסיקו סיטי, וישנן גם כמה מסעדות כשרות. ישנן שלוש ישיבות וכמה "כוללים" ללימוד תורה בערבים למבוגרים.
במקסיקו סיטי 15 בתי ספר יהודים, שבהם לומדים כ-85% מילדי הקהילה. כמו כן פועלות כ-10 תנועות נוער יהודיות, מרביתן בגישה ציונית. קיימת גם ה"אוניברסיטה אבראיקה" להכשרת מורים יהודים. כעשרה כתבי עת יהודיים יוצאים לאור באופן קבוע.
משנת 1949 קיים בית זקנים "א.ש.ל." בעיר קוארנבקה. בבניין הקהילה האשכנזית במקסיקו סיטי שוכן "מוזיאון ההיסטוריה היהודית והשואה", והוא פתוח לציבור הכללי.