cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסה על השירה הדרמטית
ההתרחשות
היצירה כתובה בסגנון סיפורי: ההתרחשות מתארת ארבעה ידידים היוצאים לשיט במורד התמזה, בזמן הפשיטה על נהר מדוויי במהלך המלחמה האנגלית-הולנדית השנייה. את השיט הם מתחילים כשקולות הקרב מרעישים את הנהר, ולסיומו הם מגיעים כשהצי האנגלי מביס את ההולנדים. הדיון הוא בסגנון חופשי ואגבי, כאשר ארבעת הידידים פותחים במונולוגים המתייחסים רק במעט לדברי הדובר שלפניהם. אופי החקירה הוא טנטטיבי, בסגנון ששובח באותם ימים בפי האגודה הממלכתית למדעים ולאמנויות, שדריידן היה מחבריה.
הדמויות
ליסידיוס, יוג'ניוס, קריטס וניאנדר הם ארבעת הידידים. פירוש שמותיהם: ליסידיוס - ללא תרגום, יוג'ניוס - ייחודי, קריטס - מבקר, ניאנדר - איש חדש. למרות העובדה שדריידן כתב את כל ארבע הדמויות, נראה שהוא מזדהה בעיקר עם דבריו של ניאנדר.
נושאים
הנושאים העולים במסה הם הנושאים שבהם עסקו פעמים רבות בעבר, אך מעולם לא מנקודת המבט האנגלית:
נושאי רנסאנס
במסה מתפתח דיון בדילמת הרנסאנס הידועה של העתיקים לעומת המודרניים, ועליית האנושות לעומת שקיעתה. הדיון עוסק בחשיבות שמירת הכללים הקלאסיים, סמכות המדע והספקנות, ודחיית עמדתו של אריסטו.
אנגלים לעומת צרפתים
ההבדל בין הצרפתים לאנגלים ניכר בעיקר בשמירת הכללים החמורה שנתמכה על ידי המחזאים הצרפתים של אותה תקופה (לאו דווקא הגאונים שביניהם, כמו פייר קורניי או מולייר). המחזות הצרפתיים נתפסו כקפואים, חסרי חיות, ושומרים יותר מדי על "התואם", דהיינו ההולמות של המחזה לקהל המכובד בכלל ולנשים האצילות בפרט.
המחזה
מטרת המחזה היא לענג וללמד, ובעיקר: ללמד תוך כדי עינוג. המחזה, לפי ניאנדר, פונה אל הקהל - האפקטיביות שלו על הקהל היא המשמעותית, והרטוריקה היא החשובה. ניאנדר גם דוגל באידיאליזציה של המציאות, תוך שימוש בחרוז הסגור (לעומת החרוז הלבן, הטבעי יותר), ובשילוב בין ה"הולם" (just) וה"חיוני" (lively).
הדמות
הדמות על פי ניאנדר צריכה להיות מעוצבת כאבטיפוס אנושי (למשל: קמצן, קל דעת, חכם, עצבני), אך עיצובה הספציפי צריך להיות ייחודי, מה שמתבטא בעיקר בקשריה עם הדמויות האחרות ובעיצובה המורכב.
חשיבותה של המסה
תפיסותיו של דריידן על המחזאות, כפי שהן מובעות במסה, הן אופייניות לתקופתו ובעיקר לאנגליה בתקופתו. עם זאת, הוא מהווה בסיס ויסוד לתפיסת ביקורת תגובת הקורא, כפי שנוצרה אחריו בביקורת האנגלית, למשל בהקדמה לשייקספיר מאת סמואל ג'ונסון.
דקסיה
דקסיה (בלועזית: Dexia, מכונה לעיתים גם קבוצת דקסיה) הוא תאגיד בלגי-צרפתי, המתמחה במימון ציבורי ועוסק בעיקר בבנקאות ובביטוח. הקונצרן הבנקאי קם ב-1996 כמיזוג של החברות הבלגיות Crédit Communal de Belgique/Gemeentekrediet van België (נוסדה ב-1860) ו-Crédit Local de France הצרפתית (שנוסדה ב-1987). קבוצת דקסיה הוקמה כחברה עם רישום עסקי כפול אך ב-1999 השתלטה הישות הבלגית על זו הצרפתית, ונהפכה לחברה אחת. דקסיה נסחרת במדדים BEL20 (יורונקס בבורסה של בריסל), CAC 40 בבורסת פריז ו-LuxX בבורסה של לוקסמבורג. מטה החברה ממוקם בבריסל.
לקבוצת דקסיה הייתה חברת בת בישראל, בנק דקסיה ישראל, שבה החזיקה דקסיה 65% מהבעלות.
הפסדים
בפברואר 2009 הבנק הכריז על הפסדים בסך 3.3 מיליארד אירו נטו (בקירוב 4.2 מיליארד דולר) עבור שנת 2008. הדו"ח השנתי של דקסיה לשנת 2008 מציין, בין היתר, הפסדים בסך 1.6 מיליארד אירו ממכירת חברת הבת FSA, הפסדים בסך 600 מיליון אירו מניירות ערך והפסדים בסך 800 מיליון אירו משותפים לעסקאות (כגון ליהמן ברדרס, בנקים איסלנדים, ווושינגטון מיוטואל). לפי ספק הנתונים הפיננסיים בלומברג, הפסיד דקסיה 78 מיליון אירו בשל הונאות פונזי שביצע ברני מיידוף.
2011
דקסיה ולה בנק פוסטל (La Banque Postale), חברת הבת הבנקאית של שירות הדואר הצרפתי, הגיעו להסכם בינואר 2011 לגבי עסקת חילופי מזומנים המשלבת אג"ח מגובות בשווי 3 מיליארד אירו. עסקה שהוצגה כהשקעה בתנאי שוק עבור לה בנק פוסטל, וכמקור נזילות נוסף עבור דקסיה. באותה העת, החלו להישמע שמועות לגבי חילוקי דעות בצמרת דקסיה בין הדירקטוריון הבלגי והמנכ"ל הצרפתי, פייר מריאני, בנוגע להשקעות הגרעוניות שביצע הבנק, בעיקר על ידי החטיבה הצרפתית של דקסיה, ומאידך לגבי המשאבים הנזילים של הבנק שנמצאו בעיקר דווקא בחטיבה הבלגית של דקסיה. דקסיה דיווח על הפסדים בסך 4 מיליארד אירו עבור הרבעון השני, הגדולים ביותר בהיסטוריה של הבנק, לאחר שפרסם את היקף מעורבותו בחוב של יוון.
גוגל מוגל
גוֹגֶל מוֹגֶל (בפולנית: Kogel mogel) הוא משקה ביצים המשמש כתרופת סבתא במטבח היהודי וכקינוח במטבחים הפולני והאוקראיני.
המשקה משמש כתרופה לכאב גרון, לשיעול, לצרידות ולהצטננות. מקור המשקה במטבח היהודי בכפרי מרכז אירופה במאה ה-17. המאכל עשוי חלמוני ביצים המוקצפים יחד בתוספת חלב חם וממתיק כלשהו, לרוב דבש, אך גם סוכר. יש המוסיפים לו רכיב אלכוהולי, כגון רום.
עדות לשימוש ברכיבי המשקה לשיפור הקול מופיעה כבר בסוף המאה ה-13 במרכז אירופה: "ועוד יורנו רבינו על מה שראיתי בני אדם אוכלין שרשין מתוקין בשבת להנעים קול ודברים אחרים שאין דרך לאוכלם, וגם גומעים ביצה חיה" (שאלת ר' שמואל בר' ברוך, בתוך שו"ת ר' חיים אור זרוע, סימן נו).
הקינוח הפך פופולרי בפולין במחצית השנייה של המאה ה-20, בתקופת השלטון הקומוניסטי במדינה.
Zorin OS
זורין או אס (באנגלית: Zorin OS) היא הפצת גנו/לינוקס, נגזרת של דביאן, המיועדת בעיקר לשימוש במחשבים אישיים.
היא פותחה על ידי צוות הפיתוח של Zorin ושוחררה בתאריך 1 ביולי 2009 (גרסה 1.0).
אחת מהתכונות המובנות של ההפצה היא האפשרות לשנות את ממשק המשתמש כך שיהיה דומה לזה של מערכת ההפעלה חלונות מבית מיקרוסופט או MacOS מבית אפל.
המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: דפדפן אינטרנט (Google Chrome), חבילת יישומים משרדיים (Libre Office), סביבה להרצת תוכניות של מערכת ההפעלה חלונות (Wine) ועוד.
פארק ריוורסייד
פארק ריוורסייד (באנגלית: Riverside Park - "ריוורסייד פארק" - פארק גדת הנהר) הוא פארק ציבורי באזור האפר וסט סייד של רובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הפארק מתוחזק ומנוהל על ידי רשות הגנים והפנאי של עיריית ניו יורק.
היסטוריה
הקמת הפארק החלה בשנות ה-80 של המאה ה-19 על פי תכנונו של פרדריק לו אולמסטד (אשר תכנן את סנטרל פארק הסמוך). הקמת הפארק בהתאם לתכנונו של אולמסטד הסתיימה בשנת 1910.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 שופץ הפארק על פי תכנונו של רוברט מוס. מצבו של הפארק היה קשה בשל מגורים של חסרי בית רבים בפארק. במסגרת תוכניתו של מוזס הורד קו הרכבת ניו יורק סנטרל אל מתחת לפני הקרקע - בטרם הורדה זו הפרידה מסילת הברזל בין הפארק ליתר חלקי העיר ואפשרה את התדרדרותו. במסגרת הפרויקט הוקמה גם דרך הנרי הדסון. עלות השיקום, הסתרת מסילת הברזל ובניית הדרך הגיעה ל-100 מיליון דולרים
בשנות ה-90 של המאה ה-20, במסגרת תוכנית נדל"ן, הקים דונלד טראמפ ומשקיעים מהונג קונג שכונת מגורים הנקראת טרמפ פלייס בסמוך לפארק, שהורחב דרומה מרחוב 72 ועד רחוב 59. אזור זה מכונה "פארק ריוורסייד דרום" (Riverside Park South) והיה בעבר שייך לחברת הרכבות פן סנטרל.
הרחבת הפארק איפשרה את קישורו לפארק נהר ההדסון שמדרום ולאזור הוסט סייד הייוויי מצפון, וכיום קיימת שדרת ירק לכל אורכה של גדת נהר ההדסון של האי מנהטן.
גאוגרפיה
הפארק ממוקם בין נהר ההדסון לבין דרך ריוורסייד, ובין רחוב 72 ורחוב 125. חלקו הדרומי של הפארק (המכונה "פארק ריוורסייד דרום") ממוקם בין רחוב 72 ורחוב 59, באזור בו היה בעבר מגרשי רכבת פן (וכיום מוצגים באתר קרונות ישנים).
אנדרטאות
בפארק ממוקמות מספר אנדרטאות: כמו כן ממוקם בפארק קבר גרנט - מאוזוליאום לנשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט.
מתקני ספורט
בפארק מגרשי ספורט רבים: טניס, כדורעף, כדורגל, כדורסל וכן מסלולי הליכה ומסלולי רכיבה על אופניים. בשנת 1995 הוקם בפארק, למול רחוב 108 מגרש החלקה על גלגיליות.
כמו כן תוכננה הקמת גן שעשועים לילדים על ידי האדריכל לואי קאהן והפסל איסאמו נאגוצ'י. חמש תוכניות הוגשו בין השנים 1961–1966 אולם בשל התנגדות תושבי הסביבה לתוכניות לא נבנה גן השעשועים.
אזכורים תרבותיים
בשנת 1974 צולמה בפארק סצנת קרב היריות מהסרט "Death Wish". כמו כן הפארק שימש רקע לסצנות בסרט "The Warriors" משנת 1979, ולסרטם של טום הנקס ומג ראיין משנת 1998 "יש לך הודעה". הפארק שימש רקע לפרק "The Frogger" מסדרת הטלוויזיה סיינפלד.
קרן פארק ריוורסייד
תחזוקת הפארק ממומנת בחלקה על ידי קרן פארק ריוורדסייד - קרן שהוקמה בשנת 1970 בשל מצבו הקשה של הפארק. בקרן חברים כ-4,000 חברים האוספים כ-2 מיליון דולרים בשנייה לשיפור הפארק.
יחסי הודו–טורקיה
יחסי הודו–טורקיה (בהינדי: भारत-तुर्की संबंध, באנגלית: India–Turkey relations, בטורקית: Hindistan-Türkiye ilişkileri) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה הטורקית. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים בין הודו לטורקיה בשנת 1948, היחסים הפוליטיים והדו צדדיים התאפיינו בדרך כלל בחום ולבביות, אם כי כמה מתחים ספורדיים נותרו כתוצאה מתמיכת טורקיה בפקיסטן, יריבתה של הודו. הודו מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול. טורקיה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי וקונסוליה כללית במומבאי. החל משנת 2015, הסחר הבילטרלי בין הודו וטורקיה עמד על 6.26 מיליארד דולר.
היסטוריה
טורקיה הכירה בהודו מיד לאחר הכרזת העצמאות ב-15 באוגוסט 1947, וכוננו קשרים דיפלומטיים בין שתי המדינות. מכיוון שטורקיה הייתה חלק מהברית המערבית, והודו הייתה חלק מהמדינות הבלתי-מזדהות בתקופת המלחמה הקרה, היחסים הדו-צדדיים לא התפתחו בקצב רצוי. עם זאת, מאז סוף עידן המלחמה הקרה, שני הצדדים התאמצו לפתח את היחסים הדו-צדדיים שלהם בכל תחום. בתקופה העכשווית, היחסים בין הודו לטורקיה מתוחים בעקבות התמיכה הטורקית בפקיסטן. עד לא מזמן, טורקיה תמכה בעמדת פקיסטן בסכסוך קשמיר. טורקיה הייתה גם אחת המתנגדות הבודדות להצטרפותה של הודו לקבוצת המדינות בעלי יכולת גרעינית. עם זאת, בשנים האחרונות היחסים בין המדינות התחממו בגלל יעדים אסטרטגיים משותפים, וקיים שיתוף פעולה דו צדדי הולך וגובר בתחומי החינוך, הטכנולוגיה והמסחר. טורקיה ריככה את גישתה הפרו-פקיסטנית בנושא קשמיר, במחשבה שחשוב לבנות מערכת יחסים קוהרנטית ומקיפה עם הודו ולפתח מדיניות אסייתית הוליסטית. טורקיה הפכה מאז את תמיכתה בעמדת פקיסטן ביחס לקשמיר, והדגישה את חשיבות השיחות הבילטרליות בין הודו לפקיסטן כדי לפתור את הנושא, שבדרך כלל קרוב יותר לעמדת הודו, קבוצת GMR ההודית היא אחת מבעלי העניין המרכזי בנמל התעופה הבינלאומי החדש באיסטנבול. שתי המדינות הן חברות בקבוצת ה-G20 של כלכלות מרכזיות, שם שתי המדינות שיתפו פעולה באופן הדוק בניהול הכלכלה העולמית. המסחר הדו-צדדי ביולי 2012 עמד על 7.5 מיליארד דולר, נתון שצפוי להכפיל לרמה של 15 מיליארד דולר עד 2015. גם מבחינה אסטרטגית יש תחומים הולכים וגדלים של קונצנזוס. על אפגניסטן טורקיה קיבלה את ההובלה בשנת 2011 להתחיל בתהליך איסטנבול כדי למצוא פתרונות משמעותיים ובר קיימא לבעיות של אפגניסטן. תהליך איסטנבול הגיע לשיאו בוועידה השנתית "לב אסיה" בנושא אפגניסטן שהתקיימה בעיר הבירה לשעבר של קזחסטן, אלמטי, כאשר גם הודו וגם טורקיה מילאו תפקידים חשובים. במסגרת הנסיגה המתוכננת בשנת 2014 של כוחות נאט"ו ושל ארצות הברית מאפגניסטן, הצורך בניו דלהי ואנקרה להעצים את הדיאלוג על אפגניסטן הוא בעל חשיבות מיוחדת.
הודו גינתה את טורקיה בשל המתקפה בצפון-מזרח סוריה בטענה, כי הוא ערער את היציבות באזור ואת המאבק נגד הטרור. הודו גם קראה לטורקיה לנהוג באיפוק ולכבד את הריבונות ואת השלמות הטריטוריאלית של סוריה.
יחסי סחר
יחסי הסחר הדו-צדדיים החלו בשלב חדש, ושני הצדדים הדגישו את החשיבות בפיתוח תוכניות שיתוף פעולה דו-צדדיות, במטרה לשפר את יחסי המסחר שלהם על בסיס מועיל ובר-קיימא הדדית. עם זאת, כמדינה השנייה באוכלוסייה השנייה בעולם, התקדמותה של הודו בקבלת חשיבות בכלכלה העולמית ובפוליטיקה הבינלאומית מאז שנות ה-90, הובילה למאבק של טורקיה לפתח אסטרטגיה חדשה לדרום אסיה. טורקיה החלה גם לתעדף את הודו בפוליטיקת דרום אסיה תוך שמירה על יחסים טובים המסורתי שלה עם פקיסטן לבין בנגלדש. בשנים האחרונות היחסים בין המדינות התחממו בגלל יעדים אסטרטגיים משותפים, וקיים שיתוף פעולה דו-צדדי הולך וגובר בתחומי החינוך, הטכנולוגיה והמסחר.
שיתוף פעולה בטכנולוגיית חלל
לוויין הננו הראשון של טורקיה - "ITUpSAT1", מיוצר באוניברסיטה הטכנית של איסטנבול, בפקולטה לאווירונאוטיקה, ונשלח אל החלל על רקטות PSLV C-14 על ידי הארגון ההודי לחקר החלל (ISRO) ב-23 בספטמבר 2009. הלווין הקיף את כדור הארץ בגובה של 720 ק"מ, והיה לו את היכולת לצלם תמונות יבשתיות. חיי מסלולו היו שישה חודשים. טורקיה להוטה להרחיב את שיתוף הפעולה בטכנולוגיית חלל עם הודו.
שיתוף פעולה ביטחוני
במהלך ביקורו של ראש הממשלה טורגוט אזאל בהודו ב-1986, הוסכם כי שתי השגרירויות יחזיקו נספח צבאי. במהלך ביקורו של ראש הממשלה אטאל ביהארי ואג'פאיי בספטמבר 2003, הוחלט כי צריכים להישאר בקשר הדוק יותר. הודו העבירה את נכונותה להרחיב קשרים צבאיים לצבאיים, והחלפה הדדית של משלחות למתקני אימונים. במהלך ביקורו של ראש ממשלת טורקיה ארדואן בהודו בנובמבר 2008, סיכמו שני ראשי הממשלה להגביר את שיתוף הפעולה בין שני כוחות ההגנה. תרגילים צבאיים בין הודו וטורקיה, התקיימו באופן קבוע, אך היו בעלי פרופיל נמוך, ונערכו בין חילות הים של שתי המדינות.
סמיון יסאקוביץ' גורביץ'
סמיון איסאקוביץ' גורביץ' (ברוסית: Семён Исаакович Гурвич; 3 ביולי 1923, רוסטוב על הדון, ברית המועצות – 20 באוקטובר 2004, רוסטוב על הדון, רוסיה) היה יהודי, שקיבל עיטור גיבור ברית המועצות על פועלו כסגן מפקד טייסת של גדוד התעופה ההתקפי מס' 431 בחטיבת התעופה ההתקפית מס' 299 של ארמיית האוויר ה-16 שפעלה בחזית הבלארוסית הראשונה במלחמת העולם השנייה, בדרגת סגן.
קורות חיים
נולד ב-3 ביולי 1923 ברוסטוב על הדון במשפחת פועלים יהודית. בהמשך המשפחה עברה לוורונז'.
בשנת 1939 סיים את לימודיו ברבפק שהופעל מטעם המכון לטכנולוגיות כימיות של וורונז' והשתתף גם בחוג טייס.
בצבא האדום מאז 1940. בשנת 1942 סיים את לימודיו בבית הספר לטייס צבאי של בלשוב וקיבל דרגת סגן משנה. השתתף במלחמה הפטריוטית הגדולה מאז מרץ 1943 ונלחם בחזית המרכזית, בחזית הבלארוסית ובחזית הבלארוסית הראשונה.
הטיסה המבצעית הראשונה שלו התרחשה ביולי 1943 בקרב קורסק. 2–3 פעמים ביום במטוס איליושין Il-2 תקף את עמדות ה וצבר ניסיון קרבי במהלכו.
עם המעבר להתקפה השתתף בקרבות לשחרור מחוז בריאנסק, ואז הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. הוא הועלה לדרגת סגן ונהיה למפקד הגף. הוביל לתקיפה גף של 4–6 מטוסים.
ב-29 בנובמבר 1943, באזור ז'לובין, למרות הנ"מ החזק עם גף המטוסים שלו חיסל רכבת עם 30 קרונות מטען צבאי ומחסן תחמושת, והדף 7 התקפות מטוסי לופטוואפה במהלך הפעולה.
במהלך הקרבות לשחרור הומל כמפקד גף מטוסי התקיפה, לאחר שהתגבר על ירי נ"מ, שיתק סוללות ארטילריה ומרגמות בגדה המערבית של נהר סוז' והבטיח בכך צליחת הנהר על ידי יחידות הסיור. במהלך ההתקפה הנוספת לכיוון דנייפר, עם שני גפים במהלך שלוש גיחות בשילוב פצצות, טילים, ירי תותחים חיסל טנקים, שיירות כלי רכב עם כוחות חיל רגלים ותותחים של ורמאכט שהתקדמו לעמדות הגנה.
במהלך אחת הגיחות הבאות, למרות כוח נ"מ חזק, הפציץ וחיסל את הגשר ברצ'יצה וחסם אפשרות להביא תגבורת גרמנית לגדה המזרחית של דנייפר. על כך הוענק לו עיטור הדגל האדום.
בקיץ 1944 השתתף בתקיפות אוויריות במהלך שחרורו של בוברויסק. אז גם הפך לסגן מפקד טייסת.
ב-25 ביוני 1944 באזור הלוסק, כחלק מגף, השמיד 40 כלי רכב, רכבת הובלה, מצבר תותחי שדה ולמעלה מ -200 נאצים. בהמשך השתתף בקרבות לכיוון ברסט.
מיולי 1943 עד יולי 1944 ביצע 114 גיחות תקיפת ביצורי כוחות ורמאכט. השמיד 19 טנקים, 40 תותחים, 95 כלי רכב, קטר אדים ו30 קרונות מטען, כמה סוללות נ"מ, והרבה כוח אדם בחיל רגלים. הפיל מטוס תקיפה אחד אישית ושניים כחלק מגף.
בהמשך השתתף בקרבות לשחרור פולין במהלך צליחת אודר.
ב-26 באפריל 1945 הוביל גדוד התעופה ההתקפי מס' 431 בקבוצה של 24 מטוסים מסוג Il-2 לתקיפת מטרות בברלין.
לאחר המלחמה המשיך לשרת בחיל האוויר הסובייטי. בשנת 1955 סיים את לימודיו באקדמיה לחיל האוויר. ב־1966 יצא לגמלאות בדרגת פולקובניק (אלוף-משנה).
המשיך להתגורר ברוסטוב על דון. עבד כמנהל מתחם הספורט בעיר. מאמן מוערך של הרפובליקה הרוסית הפדרטיבית בירי למטרה.
נפטר ב-20 באוקטובר 2004 ונקבר בשדרת הגיבורים בבית העלמין הצפוני.
בתו – לריסה (גורביץ') צורנובה – דוקטור, מאמנת הספורט המוערכת של ברית המועצות אלופת עולם ובעלת שיאים עולמיים, אירופה וברית המועצות בירי למטרה.
בלון תצפית
היסטוריה
השימוש בכלי טיס הקלים מן האוויר החל בתקופת מלחמות המהפכה הצרפתית. תצפיות לצורכי מודיעין צבאי בוצעו לראשונה בידי הכוחות הצרפתיים בשנת 1794 בקרב פלורוס. גם במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית נעשה שימוש בבלוני תצפית צבאיים בידי שני הצדדים היריבים, ולאחריה גם במלחמת צרפת–פרוסיה.
שיא תקופת הפעילות והשימוש בבלונים למטרות צבאיות היה במלחמת העולם הראשונה. בתקופה זו חלה התפתחות משמעותית ביכולת הארטילרית של הצבאות אשר איפשרה לתותחי השדה פגיעה במטרות הנמצאות מעבר לאופק ומחוץ לטווח הראיה. בשל כך התעורר הצורך בהצבת צופים מטווחי מטרות בגבהים גבוהים אשר יאפשרו את הגדלת טווח הצפייה וכיוון מדויק יותר אל המטרות. לצופה הייתה עמדה בתוך סל קלוע מתחת לבלון, והוא היה מצויד בדרך כלל במכשיר אלחוט, במשקפת או במצלמה בעלת טווח ארוך. תפקידו היה לצפות על פעולות בקו החזית ומאחוריו, לאתר תנועות כוחות אויב או כל פעילות חשודה אחרת ולכוון אש ארטילרית לעבר מטרות בעלות ערך.
השימוש בצופים המוצבים על בלונים בגובה רב התפתח גם לצורך איתור מוקדם של כוחות אויב מתקרבים, איתור מקורות של ירי ארטילרי, ואף גילוי מוקדם של צוללות כאשר הופרחו בלב הים תוך כדי שהם עגונים באמצעות כבל אל הספינות.
חשיבות הבלונים כאמצעי התרעה מוקדמת מפני פעילות אויב הייתה גבוהה כל כך עד כי הם זכו להגנה של כוחות נ"מ, וסיורים אוויריים של מטוסי קרב באזור שבו הם פעלו כהגנה מפני התקפות וניסיונות הפלה שלהם בידי כוחות עוינים.
בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה ירדה קרנם של בלוני התצפית כאמצעי להתרעה מוקדמת או לצורכי איסוף מודיעין, וזאת במקביל להתפתחויות הטכנולוגיות באוויר ובחלל אשר תפסו את מקומם כספקיות של המידע הנדרש.
עם זאת, גם במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בידי הצי האמריקני בבלונים המעוגנים לספינות לצורכי התרעה מוקדמת מפני מתקפת צוללות. במהלך המלחמה הקרה ניהלו האמריקנים את פרויקט מוגול להתרעה מוקדמת מפני ניסויים גרעיניים סובייטים, בו נעשה שימוש בבלוני התרעה מגביהי טוס.
שימושים מודרניים
גם כיום עדיין נעשה שימוש בבלוני תצפית בלתי מאוישים, המעוגנים לקרקע או לספינות לצורכי איסוף מידע, וזאת בזכות היתרון המשמעותי הטמון בהם: יכולתם לבצע שהייה ממושכת לאורך זמן מעל נקודה ספציפית, בעלות נמוכה במיוחד יחסית לאפשרויות אלטרנטיביות. כך למשל:
מאפיינים
בראשית ההתפתחות של מערכות איסוף מידע מרחפות נעשה שימוש בגז מימן לצורך מילוי הבלון, אשר היה עשוי מאריג אטום ובעל צורה כדורית. במשך השנים חל שינוי משמעותי בעיצובם של הבלונים והם קיבלו צורה אווירודינמית אשר איפשרה להם להתמודד עם תנאי מזג אוויר קיצוניים יותר ועם שינויים במשטר הרוחות במהלך ההפעלה שלהם, מבלי לפגוע ברציפות תפקודם ומבלי שיהיה צורך לקרקעם.
התלקחויות של המימן והריסת בלונים במהלך הפעילות חייבו את החלפת גז העילוי, ובמשך השנים התרחב השימוש בהליום כגז העילוי של הבלונים, עד שהחליף אותו לחלוטין. גם האריג שממנו עשויה המעטפת של הבלונים השתכלל במשך שנים על מנת להתגבר על הבעיה העיקרית שממנה סבלו הבלונים הישנים, דליפת הגז ובעקבותיה אובדן כושר העילוי. כיום הבלונים עשויים מחומרים מרוכבים המודבקים בחומרי איטום מיוחדים למניעת דליפות.
בלוני תצפית מודרניים מחוברים בדרך כלל למערכת עגינה קרקעית קבועה או ניידת (על גבי רכב או ספינה), באמצעות כבל רב תכליתי. כבל זה משמש הן כהתקן עגינה פיזי בעל קשיחות וכושר אחיזה משמעותי, והן כהתקן העברת מידע ואנרגיה כאשר בתוכו כבלי חשמל לצורך הפעלת המערכות המותקנות על הבלון וכבלי תקשורת להעברת המידע הנקלט לקרקע לצורכי עיבוד. מערכת העיגון של בלוני התצפית כוללת כננת איסוף לכבל המחובר אליו, אשר באמצעותה ניתן לשלוט על גובה הריחוף של הבלון.
נובי קורצ'ין
נובי קורצ'ין (בפולנית: Nowy Korczyn) היא עיירה בדרום פולין, במחוז בוסקו בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה. היא נמצאת כ-20 ק"מ מדרום לבירת המחוז בוסקו-זדרוי וכ-67 ק"מ מדרום לבירת הפרובינציה קיילצה. העיירה סמוכה למפגש הנהרות נידה (Nida) וויסלה. בעיירה נמצאים מבנים ששימשו במאה ה-13 מנזר פרנציסקני, כנסייה בסגנון גותי, חורבות בית כנסת מהמאה ה-18, בית קברות רוסי מהמאה ה-19, בו קבורים חיילים וכן פקידי ממשל רוסים וכן בתים עתיקים מהמאות ה-16, ה-17 וה-18.
תולדות היישוב
בשנת 1258 נוסד היישוב על ידי דוכס סנדומייז' בולסלב, שכונה "הנזיר". היישוב היה מרכז מסחר, מנהל וממשל. מהמאה ה-15 ואילך התכנסה בנובי קורצ'ין האספה הכללית של פולין קטן (אזור שהיה חלק מממלכת פולין (1569-1385), ולימים חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי). בתקופה זו היה היישוב בעל זכויות עיר ונקרא על ידי מייסדו "העיר החדשה קורצ'ין" (Nowe Miasto Korczyn) כדי להבדילו מהיישוב הסמוך סטארי קורצ'ין (Stary Korczyn, קורצ'ין העתיקה).
מלכי פולין שביקרו בעיירה ייסדו בה מנזר פרנציסקני. העיירה התפתחה מהר, הודות למיקומה המרכזי על צומת דרכי המסחר בין קרקוב לרוס של קייב ומקוסיצ'ה (Kosice) לסנדומייז'. הוקמה בה טירת עץ אך זו נשרפה בשנת 1300, בעת פלישות מרוס של קייב. באמצע המאה ה-14 הוקמה בעיירה טירה חדשה, עשוית אבן, על ידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, וסביב העיירה הוקמה חומת מגן. עקב מיקומה המרכזי הייתה נובי קורצ'ין יעד לביקורים רבים של שליטי פולין השונים, כמו גם מקום פגישתם והתכנסותם של בני האצולה, השלכטה, של פולין קטן. בשנת 1404 היה היישוב נקודת מפגש בין המלך ולדיסלב השני יגיילו לבין פקידי ממשלו ואציליו לשם דיון בסוגיות הטלת מיסים וכן קניית אדמה מאבירים טווטונים. בשנת 1439 התכנסו באזור תומכי התנועה ההוסיטית בפולין לקראת קרב גרוטניקי, בו הביסו אותם שליטי פולין.
במהלך המאות הבאות המשיך היישוב להוות מרכז מנהלי, מסחרי וכלכלי. הוא היווה מקום מפגש למלכים, אצילים ואנשי דת נוצריים בכירים רבים, וכן מקום לקיום מפגשים בין מלכי פולין ושליטים אזוריים אחרים. במאה ה-16 ייסד המלך זיגמונט השני אוגוסט בית חולים בעיירה. עוד הוקמו בעיירה תעלה לקישור האגם הסמוך צ'רטוריה (Czartoria) עם נהר נידה, וכן בית עירייה. בתקופה זו התקיימו בעיירה 19 מבשלות קטנות, אסמים לשמירת התבואה שהועברה בדרך הנהרות לגדנסק ובית חרושת לתותחים, לרובים ולתחמושת.
במאה ה-17 היה היישוב זירת קרבות במהלך מרד אצילים מקומיים נגד מלך פולין. במהלך הקרבות נשרפו רוב בתי היישוב. הפלישות השוודיות באמצע המאה השלימו את חורבן היישוב. כתוצאה מכך איבד היישוב את מרכזיותו הכלכלית והפוליטית. עם חלוקת פולין נכלל היישוב בשטח האימפריה הרוסית. היישוב נפגע קשות בהצפות, עם עליית הנהרות על גדותיהם, ובשנת 1869 שללו השליטים הרוסיים מהיישוב את זכויות העיר. בתקופה זו היו ביישוב כ-3,300 תושבים, מהם כ-2,300 יהודים.
בספטמבר 1914, במהלך הקרבות הראשונים של מלחמת העולם הראשונה, הייתה נובי קורצ'ין זירת קרבות ופעולה של כוחות פולניים ושם אף הוצבה באורח זמני מפקדתו של יוזף פילסודסקי. בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה היה היישוב כפר קטן ועני, שרוב תושביו יהודים. בספטמבר 1939, במהלך המערכה בפולין, כבשו הגרמנים את נובי קורצ'ין. בשנת 1944, במהלך "מבצע סופה", פעלו בכפר כוחות של הארמייה קריובה נגד עמדת משטרה של הכובש הגרמני.
יהודי נובי קורצ'ין
בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-2,500 יהודים, כ-80% מתושביה. בתחילת 1941 הובאו לגטו שהוקם ביישוב למעלה מ-1,000 יהודים ממערב פולין. באוקטובר 1942 גרשו אנשי אס-אס ושוטרים גרמנים ואוקראינים את יהודי הגטו ברגל לתחנת רכבת סמוכה, תוך שהם יורים בנחשלים. משם גורשו היהודים למחנה ההשמדה טרבלינקה. מאות יהודים שהושארו ביישוב לשם איסוף חפצי המגורשים, הועברו לאחר כחודש למחנות עבודה באזור.
מריוס ניקולאה
קריירה
ב-17 ביולי 2007, בעקבות מבחנים קצרים הוא חתם על חוזה לשנתיים במועדון הסקוטי אינברנס. בקשתו של מריוס לאישור עבודה על האי הבריטי נדחתה כיוון שלא עמד בדרישות לכך, אבל אחרי קבוצתו החדשה דאגה לכך שאוהדיה יחתמו על עצומה שתדרוש הוצאת אישור עבודה לשחקן הרומני, הוענק לו אישור עבודה רשמי, וכך הפך להיות לשחקן חוקי באינברנס. הוא הבקיע את שערי הליגה הראשונים שלו במדי הקבוצה הסקוטית ב-8 בדצמבר 2007, כאשר כבש שער בכל מחצית, בניצחון 2-0 על היברניאן. ב-10 בינואר 2008, הוא זכה בתואר שחקן החודש מטעם בנק קליידסדייל על הופעותיו בליגת העל הסקוטית בדצמבר.
ניקולאה הפך ליקיר האוהדים של קבוצתו, ב-28 במאי, ניקולאה התראיין לסאן הסקוטי, ואמר שהוא מעוניין לחזור למועדונו לשעבר מפורטוגל, ספורטינג ליסבון, בו בילה כבר 4 שנים.
קריירה בינלאומית
ניקולאה היה שחקן קבע בנבחרת רומניה. הוא צבר עד היום 44 הופעות במדיה, בהן כבש 15 שערים. אחרי היעדרות ארוכה מהנבחרת, הוא נקרא בשנת 2008 לשורות הנבחרת הרומנית למשחק ידידות ב-26 במרץ, בו כבש שער בניצחון רומניה על רוסיה 3-0.
תארים
דינמו בוקרשט:
ספורטינג ליסבון:
סטנדרד ליאז':
נועם אלימלך
נועם אלימלך הוא אוסף דברי תורה של רבי אלימלך מליז'נסק שהיה מראשוני מנהיגיה של החסידות. הספר נדפס לראשונה בשנת ה'תקמ"ח (1787) בעיר למברג בשנה שלאחר פטירת מחברו על ידי בנו רבי אלעזר. הנדפס מאז במהדורות רבות. הספר נחשב כנכס צאן ברזל בתנועת החסידות ורבים קובעים בו לימוד מדי שבת.
תוכן ומבנה הספר
רבי אלימלך עצמו לא הכין את הספר לדפוס. בנו רבי אלעזר ותלמידו רבי זכריה מענדל מירוסלב ליקטו את הדברים שאמר רבי אלימלך בשבתות ובחגים וערכו אותם לדפוס לפי סדר פרשיות השבוע לאחר שקיבל מאביו את ברכתו. בהקדמה לספר כותב בנו, שעל-פי ציוויו של אביו לא הובא הספר לדפוס בחייו "מטעם הכמוס". רבי זאב וולף שהיה אב"ד בליזנסק, כתב בהסכמתו לספר, השערה בנוגע ל"טעם הכמוס" מחמתו ציווה שלא להדפיסו בחייו: בחיבור חומר רב המפרט את האידאולוגיה ואת דרך החיים של החסידות.
ספרו של רבי אלימלך עוסק במיוחד בדמותו של הצדיק ועל כן יש שכינוהו "ספרן של צדיקים".
שמו של הספר נועם אלימלך נגזר משמותם של שני האחים הקדושים הרב המחבר רבי אלימלך ואחיו רבי משולם זושא מאניפולי שזושא תרגומו "נועם".
חלקי הספר
ברוב מהדורות הספר שנדפסו מאוחר יותר ישנן עוד תוספות, והם: א. שתי גרסאות של החיבור הנהגות האדם, הראשונה תחת הכותרת "הנהגות האדם מהרב המגיד, איש אלקי המפורסם מוהר"ר אלימלך זצ"ל, אלה הדברים אשר יעשה האדם וחי בהם", והשנייה נקראת "צעטיל קטן". ב. תפילת רבי אלימלך לפני התפילה תחת הכותרת "תפלה קודם התפלה, תפלה זו יש לאומרה קודם התפלה, יסדה הרב החסיד המפורסם, איש אלהי, מהור"ר אלימלך, בעל המחבר ספר 'נועם אלימלך' זצ"ל".
שבחי הספר ומעלותיו
רבים המזכירים תכופות ספר זה בחיבוריהם, ביניהם: רבי אברהם יהושע השיל מאפטא, רבי קלונימוס בעל ה"מאור ושמש" ואחרים.
רבי נחמן מברסלב אמר: "קדושת מעלת הרב הקדוש רבי אלימלך ז"ל נשגבה למעלה למעלה ממה שנראה ומובן מתוך ספרו".
רבי מנדלי מרימנוב, גדול אדמו"רי גליציה, אמר כי רק אחרי שטובל במקווה בערב שבת הוא מסוגל להבין משהו ב"נועם אלימלך". כן אמר גם האדמו"ר השפע חיים מצאנז בשם זקינו הדברי חיים מצאנז.
רבי השיל אב"ד טלוסט אמר: מי שיכול להבין ספר זה, יש ביכולתו להחיות מתים.
בעל התניא כינה ספר זה ספרן של צדיקים, והוסיף: לא כל מוח סובל זאת.
הרבי ה"ישועות משה" מויז'ניץ אמר כי הלימוד בספר מסוגל לרפואה.
פולקלור
בהווי החסידי בו נטייה רבה לרוחניות מייחסים לסגולות חלק חשוב ונכבד, וביניהם יש הנוהגים כסגולה, להניח את הספר 'נועם אלימלך' [במהדורה הראשונה] תחת מיטתם של חולים לשמירה ולהגנה, וכן תחת מיטתם של יושבת על המשבר ללידה קלה.
Here, There and Everywhere
Here, There and Everywhere הוא שיר שנכתב על ידי פול מקרטני (הקרדיט ניתן גם לג'ון לנון), ובוצע והוקלט על ידי הביטלס באלבום Revolver משנת 1966. בביוגרפיה של מקרטני Many Years From Now, מקרטני טען שזהו אחד מהשירים האהובים עליו. מפיק הלהקה ג'ורג' מרטין גם אמר כי שיר זה הוא אחד מהיצירות האהובות עליו של מקרטני. לנון גם אמר שזהו "הלחן הטוב ביותר באלבום" ואמר במגזין פלייבוי ב-1980, שזהו אחד מהשירים האהובים עליו של הביטלס. בשנת 2000, השיר דורג במקום הרביעי ברשימת השירים הגדולים בכל הזמנים במגזין Mojo.
בהשפעת אלבומם של הביץ' בויז Pet Sounds, מקרטני כתב את השיר בביתו של לנון בזמן שחיכה שהאחרון יתעורר. בראיון אמר מקרטני, "אני ישבתי מול הבריכה עם הגיטרה שלי והתחלתי לפרוט ב-E". לאחר מכן אמר: "ואחר כך היו לי כמה אקורדים, ואני חושב שבזמן שהוא התעורר, היה לי שיר, אני כתבתי את רוב השיר אז לקחנו אותו וסיימנו".
השיר יחסית לשירים האחרים באלבום, הוא יותר שקט ורגוע בלחנו.
השיר נכתב לחברתו של מקרטני דאז, השחקנית ג'יין אשר.
לשיר נעשו גרסאות רבות של אמנים רבים כמו סלין דיון, ג'ון דנוור, פטולה קלארק, פרי קומו, סטפן גרפלי, אריק איינשטיין (באלבומו "יסמין") ורבים אחרים.
ב-1972 הפיק צוות הווי פיקוד מרכז את התוכנית "פרצופים צוחקים". אחד משירי התוכנית הבולטים היה "אין בגני שקדיה", על פי הלחן של הביטלס, בשיר Here, There and Everywhere ולמילים מקוריות של נעמי שמר העוסקות בגעגועים לנוף ילדותה.
בסדרת הטלוויזיה חברים, מתנגן השיר כשפיבי בופה הולכת בחתונתה. זהו השיר השני של מקרטני בו השתמשו לסצנת חתונה. השיר הראשון הוא בחתונתם של צ'נדלר ומוניקה.
רנתיס
רנתיס (בערבית: رنتيس, מקובל גם התעתיק "רנטיס") הוא כפר פלסטיני בצפון מערב נפת רמאללה ואל-בירה, 33 ק"מ צפונית מערבית לרמאללה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, הכפר מנה 3,243 תושבים נכון לאמצע שנת 2016 השטח הבנוי של הכפר שוכן ב"שטח B", שבשליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית ואילו השטחים החקלאיים נמצאים ב"שטח C". אוכלוסיית הכפר מורכבת משבע חמולות: דנון, ווהדן, ח'לף, ע'אבד, דאר אבו סלים, אל-ריאחי וחוואשה.
היסטוריה
לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. בשטח הכפר וסביבתו מספר אתרים ארכאולוגיים. מצפון מערב לכפר ממוקמת חורבת אנושה, בה נסקרו ותועדו שרידי מבנה גדול שנבנה באבנים מסותתות ולו תקרה קמורה, שרידי מבנים נוספים, חלקי בית בד, משטח מרוצף באבני פסיפס, בורות מים וכבשן סיד. במדרון הדרומי-מערבי של הגבעה תועדו שבעה קברי מקמר חצובים בסלע ושתי מערות קבורה שלהן חזית חצובה אנכית שתוארכו לתקופות הרומית והביזנטית. בעת בניית גדר ההפרדה בצידו המערבי של לכפר נחשפו שרידי דרך רומית, חרסים מתקופת הברזל, ובהם קדרות, כלי בישול ופכים, וחרסים מהתקופה הפרסית בארץ ישראל.
בתקופה הביזנטית זיהו כאן את רמתיים, עירו של יוסף הרמתי שהוריד את גוויית ישו מהצלב. בימי הביניים הקימו הצלבנים במקום מנזר על שמו. המנזר מוזכר בכתובים מן השנים 1159–1160. בשנת 1187 נפל הכפר לידי המוסלמים בהנהגתו של צלאח א-דין.
בתקופה העות'מאנית
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 20 בתים בנפת (נהיא) ג'בל קבול במחוז שכם. תושבי הכפר שילמו מס בסך 33% על גידולי חיטה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש, בסכום כולל של 2,500 אקצ'ה
בזמן המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה סללו הבריטים את מסילת הרכבת לכפר א-לובן שעברה מדרום לכפר.
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, ברנתיס הייתה אוכלוסייה של 824 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 213 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 935 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 1,280 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 30,933 דונם. אשר מתוכם הוקצו 457 לחקלאות שלחין, ו-6,838 לגידולי דגנים.
בשליטת ירדן
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית. בעקבות קביעת הגבול בין ירדן וישראל כ-500 מטר ממערב לכפר, איבד רנתיס כ-60% מאדמותיו החקלאיות. כתוצאה מכך עזבו רבים מן התושבים את הכפר.
ב-28 בינואר 1953 ערך צה"ל את מבצע "עפר ואפר", שבו יצא כוח צנחנים מגדוד 890 לפעולת תגמול בכפר, הכוח פוצץ בית בכפר על יושביו והרג 9 אנשים. באותו לילה פעל עוד כוח של חטיבת גבעתי נגד הכפר פלאמה שמצפון לרנתיס. בתגובה ביקשה ירדן להפעיל את חוזה-ההגנה הבריטי-ירדני.
בסקר האוכלוסין הירדני משנת 1961 נמנו בכפר 290 תושבים.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
בעקבות הסכם אוסלו, 12% מאדמות הכפר נמצאות בשטח B, ו-88% הנותרים נמצאים בשטח C.
בשנת 2005 הופקעו כ-1000 דונם מאדמות הכפר לצורך סלילת כביש עוקף עבור ההתנחלות בית אריה-עופרים כך שהתושבים לא יצטרכו לנסוע בכביש 465 בקטע העובר בין רנתיס לכפר השכן א-לובן אל-ע'רבי. ב-2006 החלה סלילת הכביש בעלות של כ־250 מיליון שקלים, אולם בשנת 2007 הופסקה העבודה, לאחר עתירה לבג"ץ, משום שעבר על אדמות פלסטיניות פרטיות ומשום שעל פי התכנון תיאסר הנסיעה בכביש לתושבים הפלסטינים, אף על פי שהוא נסלל על אדמות שהופקעו מהם. אחר כך נמשכה סלילתו בתוואי אחר, שחלקו על שטח שנועד לבניית שכונה חדשה בבית אריה. בנוסף, הופקעו קרקעות לבניית גדר ההפרדה שעוברת לאורך 4 ק"מ על אדמות הכפר רנתיס, 1,815 דונם (16.6%) מאדמות הכפר (בעיקר שטחים חקלאיים) נשארו מאחורי הגדר בצידה המערבי.
בשנת 2012, החל קידוח "מגד 6" כ-500 מטר ממערב לכפר, כחלק מפיתוח שדה הנפט מגד שמבצעת חברת גבעות עולם חיפושי נפט, שחלקו ממוקם מתחת לכפר.
אופי היישוב
לרנתיס שטח קרקע של 11,046 דונם, מתוכם 589 דונם הם שטחים בנויים. המנוע הכלכלי העיקרי של העיר הוא חקלאות, ו-20% משטחי הקרקע שלה הם שטחי חקלאות. ישנם בכפר שני בתי ספר יסודיים ושני גני ילדים. בנוסף קיימות שלוש מרפאות, תחנת אוטובוס, מועדון ושני מסגדים.
מחסום רנתיס
כקילומטר מצפון מערב לכפר ממקום "מחסום רנתיס" על כביש 465, המשמש כנקודת מעבר בין ישראל לגדה ושטחי הרשות הפלסטינית. המחסום מאויש על ידי הצבא וחברות אבטחה פרטיות ופעיל 24 שעות ביממה. מעבר פלסטינים במחסום אסור, למעט בעלי היתרי כניסה מיוחד.
תחנת משטרת רנתיס
בצומת הכניסה לכפר הקימה המשטרה הירדנית בשנות ה-50 של המאה ה-20, תחנת משטרה. מבנה מרובע כשבשתי פינות מנוגדות שלו נבנו מגדלי שמירה. לאחר מלחמת ששת הימים המבנה עבר לרשות צה"ל על בסיס צו תפיסה של אדמות "לצרכים צבאיים", אחר כך הוחכר המבנה ליזם, שהקים במקום תחנת דלק בשם "רננית", המופעלת על ידי "דלק" חברת הדלק הישראלית. בשנת 2013 רכשה חברה לפיתוח מטה בנימין את התחנה ושיפצה את המבנה.
מערת רנתיס
בינואר 2005 נערכה חפירת הצלה על ידי רשות העתיקות במערה שהתגלתה כקילומטר ממערב לרנתיס, במהלך עבודות לבניית גדר ההפרדה. במערה נמצאו מספר כלי צור המעידים על פעילות אנושית ובנוסף עצמות רבות של בעלי חיים. הממצאים מאוחרים לכ-140,000 שנים לפני זמננו. מחקר טפנומי של העצמות העלה שמדובר בבור שאליו נפלו פרסתנים (בעיקר יחמור פרסי), טורפים ומכרסמים בפליסטוקן המאוחר.
שטפן וולה
שְטֶפַן ווֹלֶה (בגרמנית: Stefan Wolle; נולד ב-22 באוקטובר 1950 בהאלה) הוא היסטוריון גרמני המתמחה בחקר גרמניה המזרחית.
וולה למד היסטוריה במזרח ברלין. ב-1972 הביאו סיבות פוליטיות לסילוקו מאוניברסיטת הומבולדט. בין השנים 1976–1989 היה חבר הסגל האקדמי באקדמיה למדעים של גרמניה המזרחית, וממנה קיבל בשנת 1984 תואר דוקטור. אחרי נפילת חומת ברלין הוא הפך מומחה לתיקי השטאזי, חבר הוועדה לפירוק המשרד לביטחון המדינה וראש הנציבות הפדרלית לשמירה על ארכיוני המשרד לביטחון המדינה של מזרח גרמניה (BStU). בין השנים 1991–1996 היה עוזר מחקר באוניברסיטת הומבולדט ולאחר מכן התקבל כחבר מן המניין בחברה הגרמנית למחקר. בין השנים 1998–2000 שימש כדובר הקרן לחקר הדיקטטורה בגרמניה המזרחית, ומאז 2002 הוא חבר רשת המחקר של גרמניה המזרחית של האוניברסיטה החופשית של ברלין. ב-2005 התמנה למנהל המדעי של מוזיאון גרמניה המזרחית. בנוסף משמש היום וולה גם כחבר בוועדה המדעית המייעצת של המוסד להיסטוריה של בון, חבר המועצה המייעצת של מרכז התיעוד של חומת ברלין ברחוב ברנאואר, וחבר המועצה ההיסטורית של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
ירקות ללא חרקים
ירקות ללא חרקים (מוכרים גם כירקות ללא תולעים או ירקות גוש קטיף) הם ירקות (בעיקר ירקות עלים) שמשיקולי כשרות גודלו ונארזו במטרה להקטין את שכיחות החרקים בהם, זאת כדי למנוע אכילת חרקים שהם אסורים באכילה לפי התורה.
רקע
כל החרקים השורצים על הארץ, למעט סוגים מסוימים של ארבה, אסורים באכילה מהתורה. על פי חז"ל, איסור אכילת החרקים חל רק על חרקים ששורצים (מקום חיותם) בקרקע, למעט פגיות ותולעים השורצות בתוך פרי, לאחר שבקעו מביצים שהוחדרו לתוכו (על ידי זבוב הפירות וכדומה), ומעולם לא יצאו ממנו. בנוסף, לפי ההלכה המקובלת, אין איסור באכילת אורגניזמים שבשום מקרה אינם ניתנים לצפייה בעין בלתי מזוינת.
מדין תורה, אם על פי רוב במאכל מסוג מסוים אין חרקים, אין חובה לחשוש להימצאות חרקים במאכל מסוג זה, שכן ההלכה נקבעת לפי הרוב, ואם בכל זאת היה בהם חרק שנאכל, אוכלו נחשב לאנוס. אולם מדברי חכמים, חובה לבדוק גם מאכלים שמיעוט המצוי מתוכם נגוע בחרקים. השיעור המדויק המחייב בבדיקה, אינו ברור ותלוי במחלוקות הפוסקים.
במקרה של פירות וירקות ששכיחות החרקים בהם תלויה במקורם או בתנאי הגידול והאחסון, נהוגה בדיקה מדגמית במטרה לברר את טיב הסחורה שלפני הבודק. תהליך הניקוי בירקות המחייבים בדיקה וניקוי פרטניים, עלול לקחת זמן רב ולהיות כרוך במאמצים, ולכן מעבר להרחקת האיסור, ישנו גם אינטרס כלכלי ליישום פתרונות שיקלו על הצרכנים.
בין הירקות הנחשבים נגועים במיוחד נמצאים בעיקר ירקות עליים, כגון: חסה, כרוב, פטרוזיליה, כוסברה, סלרי ושמיר; צמחי חליטה שונים כגון נענע ומרווה; ירקות עם מבנה של פרחים כגון כרובית וברוקולי.
שיטת הגידול
בסיס השיטה הוא מניעה והדברה סביבתית: לפני הקטיף, מתבצעת בדיקה מיקרוסקופית למדגם שנלקח מרחבי החממה. אם הבדיקות נקיות, מותר לשווק את התוצרת לצרכן. גם אז, תנאי הגידול אינם מבטיחים שלא ימצאו זבובים או כנימות על ירקות העלים. הם אינם חודרים לתוך הירק, אולם מחייבים את הצרכן להשרותו במי סבון למשך דקות אחדות ולשוטפו בזרם מים חזק. לאחר מכן לא נדרשת בדיקה.
בהמשך פותחו שיטות להבטחת נקיות הירקות שהתבססו על ניקוי מיוחד של הירקות ולא על גידולם בחממות מיוחדות.
היסטוריה
שיטה לגידול ירקות עלים ללא חרקים פותחה על ידי שמעון ביטון (היזם) ואלי בן-נעים, חקלאי מגוש קטיף, שהקימו יחד עם המועצה האזורית ומכון התורה והארץ שבכפר דרום חברה בשם חסלט עלי קטיף, כשאחריו קמו חברות מתחרות נוספות בגוש ובאזורים אחרים בישראל ובעולם. בין השאר, הוקמה בארצות הברית ב-1991 חברת "בודק" המתמחה בייצור ירקות טריים וקפואים באמצעות ניקוי תוצרת חקלאית רגילה.
אזור גוש קטיף התאים במיוחד לייצור ירקות ללא תולעים בשל האקלים שבו. שם הוקמו המפעלים הראשונים בתחום, ובשל כך מכונים ירקות הגדלים בשיטה זו גם בשמות גנריים כמו "ירקות גוש קטיף" או "חסה גוש קטיף", גם שנים לאחר השלמת תוכנית ההתנתקות. לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות בה פונה כל גוש קטיף עברה פעילותו של מפעל חסל"ט לנגב המערבי.
כיום קיימים מפעלים נוספים ליצור ירקות ללא חרקים הפועלים באותה שיטה. בקרב שומרי הכשרות ישנם רבים המקפידים לקנות ירקות אך ורק מגידול ללא חרקים, ואף הרבנות הראשית לישראל מחייבת מסעדות שכשרותן תחת פיקוחה להשתמש בירק מסוג זה, הרבנות הראשית הקימה את "הוועדה לירקות עלים" המפקחת על התחום ומפרסמת את ממצאיה מעת לעת.
מספר רב של גופי כשרות עוסקים בתחום זה ועל הרבה מאריזות הירקות ללא תולעים ניתן למצוא מספר הכשרים במקביל. על כך נמתחה ביקורת מפי גורמים בציבור הדתי.
ועדת הבדיקה מטעם הרבנות הראשית
בעקבות טענות לשימוש חריג ובלתי חוקי בחומרי הדברה על ידי חלק ממגדלי הירקות ללא חרקים, שהוצע שהוא עלול לגרום לאי-פוריות ובכך להסביר את הגידול במספר הפניות למכון פועה על רקע זה, החליטה הרבנות הראשית לישראל להקים ועדה בראשות הרב שמואל אליהו לבדיקת ירקות העלים של המגדלים השונים. לקראת חג הפסח ב-2010 נדגמו חסה וסלרי של עשרים מגדלים ונמצאו "בעיות מינוריות רבות לא ברמה מיוחדת". מאידך, בכל הנוגע לניקיון מחרקים, תוצרים רבים המוגדרים (בהכשר רבנות מוסמכת) כיצרניות ירק ללא חרקים, לא עברו את מבחן הסף שהציבה ועדת הבדיקה. תוצאות הבדיקה הוצגו לציבור בטבלה מסכמת. לאחר שנה נערכה בדיקה נוספת ופורסמו גם ממצאי שאריות חומרי הדברה חריגות, וכן שמות מותגים שהוסרה מהם ההשגחה.
נתיחה שלאחר המוות
נתיחה שלאחר המוות (בלטינית: Post-mortem או Autopsia) היא כלי חשוב ברפואה המשמש ללמידה על המבנה האנטומי של גוף האדם. ניתוח המת, היא פעולת ביתור המבוצעת בגופו של נפטר, כדי ללמוד ולחקור נתונים רפואיים שונים. הנתיחה מאפשרת לצפות באופן ישיר כיצד הגוף נראה מבחינה מרחבית, וזאת בשונה מלימודים תאורטיים.
ניתוח המת בראי ההיסטוריה
ניתוח מתים היה אסור אצל היוונים והרומאים העתיקים מטעמים דתיים. הנצרות הקדומה נחשבת כגורם העיקרי למניעת התפתחות מדע האנטומיה, עקב התנגדותה החריפה לכל ביתור של גוויות בני אדם. ניתוחי מתים התחילו בצורה מסודרת רק ב-1238 ונכנס אל האקדמיה האירופאית במהלך המאה ה-17. האיש שנחשב לאבי האנטומיה המודרנית הוא אנדריאס וסאליוס, אשר ביצע נתיחות פומביות של גופות.
בעבר היה נהוג לבצע ניתוחי מחקר גם באנשים חיים. היתרון בזה לעומת נתיחה שלאחר המוות, היא האפשרות לראות כיצד תהליכים שונים מתרחשים בגוף בפועל. לפי עקרונות המוסר המודרני אסור לנתח אדם רק לשם מחקר ומסיבה זו אין מבצעים יותר ניתוחי מחקר באנשים חיים.
סיבות
ניתוחים לאחר המוות מבוצעים משלוש סיבות עיקריות:
ביתור גוויות לצורכי לימוד ומחקר
לפי החוק תימסר גווייתו של אדם שהסכים בכתב כי גופתו תימסר למטרות מדעיות לצורכי לימוד ומחקר.
ברוב בתי הספר ללימוד רפואה בישראל יש מעבדות מיוחדות שבהן מנתחים גופות של אנשים שהביעו את רצונם לפני מותם שגופתם תשמש לצרכים מדעיים. ממצאי הנתיחות שלאחר המוות מספקים נתונים למחקרים רפואיים בתחומים רבים. כמו כן, הנתיחות משמשות לצורכי רפואה מונעת, כגון גילוי פגמים תורשתיים המשותפים לכמה מבני המשפחה.
ניתוח לשם קביעת סיבת המוות
פרט למחקר מדעי, המטרה העיקרית של הנתיחה שלאחר המוות היא קביעה מדויקת ככל האפשר של סיבת המוות. קביעת סיבת המוות דרושה לצרכים חקירתיים במקרים של עבירה פלילית, והנתיחה משמשת לאיתור חפצים או חומרים בגופה כגון קליעים, להב שבור של סכין, שאריות רעלים וכדומה, היכולים לתרום לחקירת המקרה הפלילי (בישראל עוסק בכך המכון הלאומי לרפואה משפטית). בשנת תשמ"א-1980 נוסף לחוק האנטומיה והפתולוגיה סעיף הקובע "מותר לרופא לנתח גווייה לשם קביעת סיבת המוות או כדי להשתמש בחלק ממנה לריפויו של אדם, אם נקבע בתעודה שנחתמה על ידי שלושה רופאים שהוסמכו לכך בהתאם לתקנות, כי הניתוח משמש לאחת המטרות האמורות".
ניתוח לשם נטילת איבר לצורך ריפויו של אדם
ניתוח לשם נטילת איבר צריך להתבצע בסמוך למות האדם. חלק מהאיברים נלקחים מאנשים שעברו מוות מוחי, כאשר הלב ממשיך לפעום ולהזרים דם באופן מלאכותי, ועל ידי זה נשמרים האיברים עד להוצאתם לצורך ההשתלה.
החוק בישראל
בראשית ימי המדינה לא הוסדר נושא ניתוחים לאחר המוות ונטען שאי אישור החוק מנע לימודי רפואה בישראל. בשנת התשי"ג - 1953, חוקק "חוק האנטומיה והפתולוגיה" המסדיר את הטיפול בגוויות במדינת ישראל באופן כללי בהתאם למטרות השונות של הנתיחות. על פי החוק, אין לנתח גווייה אלא ברשות המשפחה, ואם המשפחה לא נותנת את רשותה אז רק בנסיבות מיוחדות ובצו בית משפט מתאים. בפועל, בתי החולים ביצעו ניתוחי מתים רבים מאוד בלא רשות המשפחות. במפלגות הדתיות טענו שהחוק לא כובד ושבפועל מבוצעות נתיחות רבות בניגוד לחוק.
באוגוסט 1959 קבעה ועדת החוקה של הכנסת שקיימת פרקטיקה של ניתוחי מתים בניגוד לחוק. המפלגות הדתיות ניסו במשך שנים לתקן את החוק באופן שאוסר באופן מוחלט ניתוחים ללא אישור המשפחה, אך ללא הצלחה. מקרים של ניתוחים של חרדים שנפטרו, כמו זה של הרבנית רחל נאדל מבני ברק הביאו להפגנות נגד הממשלה בדרישה לאפשר לאנשים זכות מוחלטת לקבוע האם הם או קרובי משפחתם ינותחו לאחר המוות. במספר מקרים, בני משפחה העלימו את גופת קרוביהם מבית החולים מחשש לביצוע ניתוח לאחר המוות בגופה, נגד רצונם.
הממסד הרפואי התנגד למתן זכות וטו למשפחה על ניתוחי מתים בטענה שהניתוחים הכרחיים לרפואה. יש לציין כי נתיחה שלאחר המוות חיונית לעיתים גם בקביעת סוגיות משפטיות שונות: למשל כאשר מטופל נפטר והחשד הוא שהצוות הרפואי התרשל בטיפולו, יש לבדוק בנתיחה מה היו הנסיבות שבעטיין הוא נפטר כדי להכריע בסוגיה וכך להשפיע על גזר הדין או על פיצויים.
נתיחה לאחר המוות בראי היהדות
בשנת 1925 התעוררה בעיית ניתוח המת בראי הרפואה עם פתיחתה של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית, הרבנות הראשית המורחבת לארץ ישראל פסקה "שאין הרבנות הראשית מתנגדת שבגופותיהם של אלה אשר הסכימו לזה מחיים בכתב, חתום על ידיהם מרצונם הטוב, ישתמשו לניתוחים אנטומיים לצורכי לימוד הרפואה בבית הספר לרפואה, בתנאי שישמרו על החלקים המנותחים להביאם לקבורה בכבוד כדין תורה".
בעת חקיקת חוק האנטומיה והפתולוגיה התשי"ג - 1953 נידונה רבות מקודת המבט של המשפט העברי בנושא, לחיוב ולשלילה.
ג'וזפה ויניולה
ג'וזפה ויניולה (באיטלקית: Giuseppe Vignola; 5 בפברואר 1662 – 26 בנובמבר 1712) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי.
ביוגרפיה
ויניולה נולד בנאפולי ולמד שם בקונסרבטוריון. בשנת 1699 נישא לאנטוניה פאלקונה והחל לבסס את מעמדו בנאפולי כמלחין מוזיקה כנסייתית ודרמטית למחצה. בין השנים 1706–1712 עשה לו שם בחיבור תחליפי אריות ותמונות קומיות לאופרות של מלחינים אחרים, בהם פרנצ'סקו גספאריני. כן חיבר שלוש אופרות סריה משלו, הראשונה בהן, "טוליו אוסטיליו", בשנת 1707. באותה שנה התמנה לנגן עוגב בקאפלה המלכותית בנאפולי, עובדה שצוינה על שער הלברית של האופרה "טאודורה אוגוסטה" משנת 1709.
ויניולה נשאר במשרתו זו עד מותו בשנת 1712. החליף אותו בתפקיד פייטרו פיליפו סקרלטי, בנו הבכור של אלסנדרו סקרלטי.
פוראת נסאר
פוראת נסאר (בערבית: فرات نصار, תעתיק: פראת נצאר; נולד ב-8 במרץ 1980) הוא עיתונאי ערבי-ישראלי, המשמש ככתב בחברת החדשות. הוא מגיש מבזקי חדשות וכן את המגזין "השבוע בערבית".
ביוגרפיה
נסאר נולד וגדל בטורעאן שבגליל. הוא למד תקשורת במכללת עמק יזרעאל. בהמשך היה כתב בחדשות HOT בצפון. אחר כך עבד ככתב חוקר בשבועון "א-סינארה", וכן כעורך אתר האינטרנט של העיתון.
בשנת 2008 הצטרף לחברת החדשות.
ב-2013 פרסם בחדשות 2 כתבה על מורות בבית ספר נוצרי בנצרת שכביכול יצאו לחופשה בחו"ל בעיצומה של שנת הלימודים. ב-2016 פסק בית המשפט המחוזי כי הפרסום היה שקרי, וחייב את חברת החדשות, שידורי קשת, מנכ"ל ערוץ 2, המגישה יונית לוי והכתב נסאר בתשלום פיצויים בגובה 360,000 ש"ח.
ב-8 באוקטובר 2015 נשלח לסקר פיגוע דקירה בעפולה, הותקף באלימות על ידי תושבים שהיו באזור, ופונה לבית חולים.
באוגוסט 2016 החל להגיש מבזקי חדשות בחברת החדשות.
חיים אישיים
נסאר נשוי ואב לשלושה. מתגורר בחיפה.
ריכרד קון
רִיכַרְד קוּן (בגרמנית: Richard Kuhn; 3 בדצמבר 1900 – 1 באוגוסט 1967) היה ביוכימאי אוסטרי-גרמני, חתן פרס נובל לכימיה, "על עבודתו בקרוטנואידים וויטמינים".
חייו
ריכרד קון נולד בווינה בשנת 1900. בשנת 1918 החל ללמוד כימיה באוניברסיטת וינה, ובשנת 1922 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת מינכן על עבודה שעסקה באנזימים. קון המשיך במחקר באוניברסיטת מינכן, ולאחר מכן במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH). בשנת 1929 עבר לאוניברסיטת היידלברג, ושם התמנה בשנת 1937 לראש המחלקה לכימיה.
תחומי המחקר של קון כללו קרוטנואידים, סטראוכימיה, ויטמינים ואנזימים. הוא הראשון שהצליח לבודד ויטמין B. הוא הוכרז כחתן פרס נובל לכימיה לשנת 1938, אך עקב העוינות של המשטר הנאצי לפרס זה, נאסר עליו לקבל את הפרס. התעודה והמדליה אך לא המענק הכספי ניתנו לו רק לאחר מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה עמד בראש צוות מחקר שעסק בחקר גז עצבים.
בשנת 1942 זכה בפרס גתה, שבשנות השלטון הנאצי הוענק לאישים שהזדהו עם המשטר הנאצי ותמכו בו.
בנוסף לפעילותו באוניברסיטת היידלברג, היה קשור שנים רבות למכון מקס פלאנק ולאוניברסיטת פנסילבניה.
קון מת בשנת 1967 בהיידלברג שבגרמניה.
מלבסקי
מלבסקי או מילבסקי הוא שם משפחה.
מתיו ברודריק
מתיו ג'ון ברודריק (באנגלית: Matthew John Broderick; נולד ב-21 במרץ 1962) הוא שחקן וזמר אמריקאי-יהודי. זכה לפרסום רב בתפקידיו בסרטים "שמתי ברז למורה", "משחקי מלחמה", "ליידי נץ", "מלך האריות" (בו דיבב את סימבה המבוגר), "גודזילה" ו"המפקח גאדג'ט", וכן בהפקת ברודוויי ובסרט הקולנוע משנת 2005 "המפיקים".
ביוגרפיה
מתיו ברודריק נולד בניו יורק שבארצות הברית, לאם יהודייה ולאב קתולי. הוריו הם פטרישה (לבית ביאו), מחזאית, שחקנית וציירת, וג'יימס ברודריק, שחקן. ברודריק התחנך בבית ספר יסודי מתקדם, ובבית ספר תיכון פרטי לדרמה, שניהם במנהטן.
קריירה
תפקידו הראשון היה במחזה של הורטון פוט - "ביום האהבה" (On Valentine's Day) בו השתתף לצד אביו. בעקבות תפקיד זה התקבל למחזה של הארווי פירסטיין בברודוויי בשם "סיפור אהבה בשלושה פרקים" אשר זכה לביקורות טובות והביא לכך שברודריק השתתף בשני מחזות של ניל סיימון בתפקיד יוג'ין מוריס ג'רום - "יומן חוף ברייטון" ו"טירונות".
הסרט הראשון בו השתתף היה אף הוא סרט של ניל סיימון - "שובו של מקס דוגאן" בשנת 1983, אולם התפקיד הקולנועי הראשון בו זכה להצלחה היה בסרט שובר הקופות מאותה שנה "משחקי מלחמה". בשנת 1985 השתתף בסרט "ליידי נץ" בתפקיד "פיליפ גאסטון (פיליפ העכבר)". באותה שנה הוצע לברודריק לשחק את דמותו של אלכס פ. קיטון בסדרת הטלוויזיה "קשרי משפחה", אך עקב השתתפותו בצילומי סרטים רבים נאלץ לוותר על התפקיד, אשר הועבר למייקל ג'יי פוקס.
ב-1986 ברודריק כיכב בסרט הנעורים "שמתי ברז למורה" אשר זכה להצלחה והפך לסרט קאלט.
בשנת 1989 השתתף בסרט "גלורי" בו גילם את דמותו של גיבור מלחמת האזרחים האמריקנית רוברט גולד שו, לפי תסריט של אמו של ברודריק.
בראשית שנות ה-90 השתתף ברודריק בדיבוב סרט ההנפשה "מלך האריות" בתפקיד סימבה. ולאחריו בשתי קומדיות שחורות: "כייבל גאי" בו שיחק לצד ג'ים קארי, ו"בחירות או לא להיות" בו כיכב לצד ריס וית'רספון.
בשלהי שנות ה-90 שב להופיע בברודוויי והשתתף בהצגה "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" וכן היה מועמד לפרס טוני על משחקו במחזמר של מל ברוקס "המפיקים", ואף השתתף בגרסת הסרט משנת 2005.
ב-2006 כיכב בסרט הקומדיה לחג המולד "להאיר את השכונה", לצד דני דה ויטו.
חיים אישיים
בעת צילומי הסרט "שמתי ברז למורה" בשנת 1986 ברודריק פגש את השחקנית האמריקאית-יהודייה, ג'ניפר גריי, ובמשך זמן קצר היו השניים מאורסים. ב-19 במאי 1997 נישא לשחקנית האמריקאית ממוצא יהודי, שרה ג'סיקה פרקר. הזוג התחתן בטקס במנהטן שנערך על ידי אחותו של ברודריק, ג'נט ברודריק-קראפט, שהיא כומר אפיסקופלית. בנם הראשון ג'יימס וילק ברודריק נולד ב-28 באוקטובר 2002. הוא קרוי על שם סבו מצד אביו. ב-23 במאי 2009, נולדו להם תאומות בעזרת אם פונדקאית. הם מתגוררים בניו יורק, ומבלים את רוב חופשותיהם בביתם הנוסף בעיירה באירלנד.
פרסים
ברודריק זכה בפרס טוני על משחקו ב"איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" ועל משחקו ב"יומן חוף ברייטון".
ליקר ביצים
ליקר ביצים או אג נוג (באנגלית: Eggnog או egg nog) הוא משקה אלכוהולי המבוסס על חלב וביצים. משקה זה מוגש באופן מסורתי בארצות הברית, קנדה בחג המולד, חג ההודיה או בראש השנה האזרחית. המשקה עשוי מחלב, שמנת, סוכר, ביצים מוקצפות ומתובל באגוז מוסקט וליקר אלכוהולי כגון רום, ברנדי או ויסקי.
למשקה יש גרסה ללא אלכוהול.
היסטוריה
מקורו של המשקה אינו ברור ויש הסוברים שהוא התפתחות של הפוסט - משקה חלב מימי הביניים. גם מקור שמו של המשקה אינו ברור. ייתכן שהמילה "נוג" מקורה באנגלית תיכונה (middle English) שמשמעה שיכר, שלו נוספו ביצים ("אג"). משקה זה הוגש חם, והיה משקה של בני האצולה בלבד. מרכיביו היקרים מנעו מתושבי הכפרים לשתות אותו, ואילו בערים לא היה לפשוטי העם חלב, ורק האריסטוקרטיה יכלה להשיגו. במאה ה-17 נהגו לערבב את החלב והביצים המוקצפות ביין מדירה או בשרי. בראשית המאה ה-19 הגיע המשקה לארצות הברית, שם, בשל המיסים על הברנדי והיין, נעשה שימוש ברום מהקריביים. עד מהרה הפך המשקה למשקה חג פופולרי בארצות הברית.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 החלה להימכר גרסה מסחרית של המשקה הכוללת אלכוהול, או גרסה בלא אלכוהול. בתקופה זו החלו להגיש את המשקה קר.
הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה
הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה או אבחזיה אסס"ר הייתה רפובליקה סובייטית אוטונומית של ברית המועצות בתוך גאורגיה הסובייטית. הרפובליקה היא למעשה אבחזיה סס"ר אשר הורדה במעמדה, בשנת 1931, למעמד של רפובליקה אוטונומית, והתקיימה עד להתפוררותה של ברית המועצות וייסודה של הרפובליקה האוטונומית של אבחזיה בסוף 1991 (כיום בגלות בטביליסי). בשנת 1992 פרשו האבחזים מגאורגיה והקימו רפובליקה בדלנית משלהם.
__תוכן_עניינים__