cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המהומות בעכו (2021)
בעקבות המתיחות הותר לחיילים שהגיעו לעכו לנוע בלבוש אזרחי. נכון ל-9 ביוני 2021 המשטרה עצרה 184 ערבים אשר לקחו חלק במהומות, חלק מכתבי האישום שהוגשו כללו מניעים גזעניים ושנאת יהודים. בניגוד לטענה כי מדובר בפורעים בעלי עבר פלילי, מתוך שמונים ערבים במחוז הצפון נגדם הוגש כתב אישום, נכון ל-13 באוגוסט 2021, לשישה בלבד היה עבר פלילי.
ביקורת הופנתה נגד המשטרה ומכבי האש שלא מנעו את ההצתות והביזה של העסקים והרכוש היהודיים. כוחות ההצלה קיבלו לכאורה הנחיה שאין להיכנס לעתיקה אלא אם יש "סכנת חיים ממשית", בהקשר לכך תושבים יהודים ובעלי עסקים טענו כי הם נאלצו להתמודד בעצמם אל מול ההמון הערבי וכוחות המשטרה סירבו להגיע.
היו אלו המהומות השלישיות בעיר, והראשונות בעשור זה, אחרי אירועי אוקטובר 2000 והאחרונה בשנת 2008 הידועה בשם "המהומות בעכו" או "מהומות יום כיפור". המהומות בעכו בשנת 2008 היו גדולות גם הן בהיקפן ונמשכו מספר שבועות, וזכו לעידוד מארגוני טרור שיעים וסונים בהם חזבאללה, הג'יאהד האיסלאמי ואף מהמשטר הסורי, ובניגוד למהומות בשנת 2021 לא היו בהם אבדות בנפש, זאת ככל הנראה הודות לכוחות השיטור הגדולים שפקדו את העיר. החל מאותה שנה נרשמה מתיחות רבה בשנים שלאחר מכן וכוחות שיטור הגיעו לתגבר את העיר בימי כיפור.
11 במאי
ב-11 במאי התארגנו מחאות של ערבים, בהודעה שפורסמה לכאורה על ידי אגף הביטחון מועצת משגב והופצה ברשתות החברתיות ובתוכנת המסרים 'וואטסאפ' נראית רשימה של עשרות הפגנות מתוכננות בעשרות יישובים, רובם המוחלט ערביים וצמתים מרכזיים בין יישובים אשר חלקם יהודים. ביישובים ערביים בצפון הוגשו כתבי אישום נגד תושבים בגין מעשי טרור ולקיחת חלק בלינצ'ים בסמוך לכפרים. הודות לתושייתם של מספר תושבים ערבים בכפר כנא נמנע לינץ' קשה יותר על יהודי.
גם הוועדה העממית בעכו קראה להגיע להפגנה בעיר תחת הכותרת "ירושלים קוראת לך" בה נכתב: "אנחנו מזמינים אתכם להפגנה המונית בעכו לתמיכה באנשינו בירושלים, אנחנו לא שותקים וסולחים על מה שקורה בירושלים ובגדה המערבית על הפרות והתקפות אכזריות על אחינו ואחיותינו ועל קדושותינו, הנכבה הייתה ועודנה ממשיכה".
בתוך כך, בצפון עכו ברחוב ויצמן (בסמוך לעיר העתיקה) מאות ערבים תושבי העיר והסביבה פתחו במחאות הזדהות עם אירועי הימים האחרונים, חלק מהמפגינים בעלי חזות חיצונית פלסטינית נשאו שלטי הזדהות עם תושבי שכונת שייח' ג'ראח ומסגד אל אקצ'ה. המחאות גלשו במהרה למחאות אלימות תוך כדי שהמפגינים קוראים קריאות מסיתות "בדם ואש נפדה את אל אקצ'ה" ו"איד'בח אל יהוד", מיידים אבנים וזיקוקים לעבר אזרחים יהודים ושוטרים ומשחיתים רכוש אזרחי וציבורי. במהלך הערב עצרה המשטרה לפחות מספר חשודים בחשד ליידוי אבנים. בהפגנה בעכו השתתפו חברי מועצת העיר מהמפלגות הערביות, ח"כ לשעבר והשייח עבאס זכור ובהובלת חה"כ עאידה תומא סלימאן ממפלגת חד"ש. סלימאן טענה שהיא וערבי עכו חילצו את אל"ם אבי הר-אבן מבית המלון הבוער, מה שהתברר בהמשך כלא נכון עובדתית.
במהלך הערב הוצתו שתי תחנות משטרה בעיר העתיקה, תחנת משטרה שבנמל וזו שבכניסה למתחם אולמות האבירים. נכון לסוף אוגוסט 2021 הן לא חזרו לפעילות עדיין. סביב מלון האפנדי התקבצו עשרות ערבים אשר כיתרו את המקום ואיימו על הדיירים היהודים, במהלך האלימות הוצת בית המלון. בבית המלון שהה אבי הר-אבן שנפצע אנושות מהשריפה ושאיפת העשן, ולאחר מספר שבועות נפטר מהכוויות החמורות בגופו וקריסת ריאותיו. בנוסף לאבי הר-אבן נפצעו קל עוד מספר בני אדם.
הדיירים באכסניית האבירים שהוצתה גם היא פונו על ידי המשטרה והכניסה לעיר העתיקה נסגרה.
בסרטונים מהרשתות החברתיות נראים ערבים בעיר העתיקה צוהלים בזמן השריפה באכסניית האבירים. בתיעוד אחר שעלה נראה ערבי מתגרה בשוטר מג"ב ושואל אותו מה הוא חושב על השוטר שהם דרסו.
כשבועיים לאחר פרוץ המהומות נודע כי ערבים הציתו שש סירות ויאכטות של יהודים שעגנו בנמל ועל מנת למנוע שריפה של רכוש ערבי הם העבירו את הספינות רחוק מהנמל, שם הציתו אותם. עם זאת, היאכטות והסירות של היהודים בעיקר נבזזו בשל הקושי להעביר אותם מחוץ לנמל.
12 במאי
בצהריים ביקר ראש הממשלה בנימין נתניהו יחד עם שר הפנים אמיר אוחנה והורה לתגבר שתי פלוגות של מג"ב בעיר.
בערב, הוועדה העממית של העיר פרסמה הודעה לקריאה לסדר. ההודעה הופצה בעברית וערבית בנוסחים שאינם זהים. כך נכתב בהודעה בערבית:
בהודעה בעברית הושמט המשפט "זה הזמן להתאחד מול הכובש והמדכא" והוחלף במשפט "זה הזמן לשאת באחריות ולכבד אחד את השני" וכן בהודעה בערבית לא הוזכר המשפט "שמירה על חיים משותפים". ההודעה עוררה תגובות זועמות בחלק מהציבור היהודי שראו בה כהודעה שעלולה לעודד אלימות נוספת ושמטפחת את הזהות הפלסטינית והאלימות של החברה הערבית ("איש אינו יכול לשדוד את זהותנו"), אחרים זעמו על ההשמטות וההבדלים בין ההודעות בשפה העברית והערבית וכן עלו טענות שההודעה שקרית כמו הטענה שערביי עכו ניסו לעצור את האירועים.
כתגובה לפעולות האלימות בעיר שבוצעו על ידי ערבים והאירועים במדינה בכלל, במהלך הצהריים החלו להתארגן לקראת הפגנה של יהודים בבית העם, שם התרכזו לפחות עשרות יהודים אשר שרו שירים כגון "עם ישראל חי" קראו קריאות "שמע ישראל" ופתחו בריקודים תוך ליווי משטרתי. ההפגנה המשיכה בשכונות שיכוני המזרח עד לכיכר שטראוס המעורב. עשרות מתושבי העיר נשאו דגלי ישראל, חלקם קראו קריאות גזעניות ומסיתות כמו "מוות לערבים". בהמשך תועדו חלק מהיהודים מתעמתים עם כוחות המשטרה וחלק מהם ככל הנראה יידו אבנים לעברם.
על פי דיווח בגל"צ השר אוחנה שקל להכריז על העיר עכו מצב חירום.
ככל הנראה במהלך הערב התארגנו קבוצות ערביות ופעולות יחידות של ערבים לפגיע ברכוש ואזרחים יהודים, חלקם התקבצו בשכונות מעורבות עם רוב ערבי כגון שכונת 'וולפסון' והאחר בעיר העתיקה. באותם פעולות הוצתו עסקים נוספים של יהודים בעיר העתיקה שלא הוצתו עוד יום קודם לכן. יצוין כי הפעולות לא בוצעו על ידי עבריינים או כנופיות ידועות למשטרה, מתוך שמונים ערבים במחוז הצפון נגדם הוגש כתב אישום נכון ל-13 באוגוסט 2021, לשישה בלבד היה עבר פלילי. חלק מבעלי העסקים היהודים התלוננו שהפורעים היו אנשים שהם מכירים וכי שכניהם התעלמו. תחנת הרכבת בעיר הושחתה ומכוניות שחנו בסמוך הועלו באש.
מרדכי כץ תושב העיר נתקל בחבורה של ערבים שהחלו לבצע בו לינץ', להכות ולבעוט בו בזמן שהם משתמשים באבנים גדולות ובמוטות ברזל, בהמשך הוא איבד את הכרתו ונראה כמת. רב פקד משה שלי ששהה כמאה מטרים מהאירוע רץ לכיוונו של מרדכי תוך כדי שהוא חוטף אבנים מהגגות והחצרות. על מנת לעצור את ההמון הוא ירה באוויר. למרדכי היו סדקים בגולגולת ובעמוד השדרה ובנוסף שבר את ידיו. אלעד ברזילי, מחנך בתיכון דתי אמית קנדי בעכו, פיקח על חלק מתלמידיו מכיתה י"ב שיצאו להפגנה שיצאה משיכוני המזרח, רץ לסייע גם הוא למרדכי, הותקף על ידי ההמון, חטף אבנים ונפצע אנושות מסלע שפגע בראשו ושככל הנראה הושלך ממרפסת גבוהה. לאחר שיקום ארוך שנמשך מספר חודשים, נותר אלעד עם אפאזיה (שתקת) בדיבור בשל פגיעה מוחית.
בהמשך הערב סמוך לשעה 21:00 הותקף קשות מור ג'נשווילי בסמוך לבית אימו שם התגודדו לטענתו מאות ערבים במחסום שעשה סלקציה בין ערבים ליהודים, כאשר הם זיהו דגל ישראל ברכבו הם החלו לרגום את הרכב באבנים. לבסוף, הוא איבד שליטה על הרכב ויצא ממנו ואז התחיל הלינץ' במהלכו הוא הותקף ונדקר בסכינים והושלכו לעברו בלוקים. בנובמבר 2022, גזר בית המשפט על אחד ממבצעי הלינץ', אדהם בשיר, 10 שנות מאסר ופיצוי כספי בסך 150 אלף ש"ח.
קיריל רבינוביץ', פקח עירוני בעכו האחראי על מחוז העתיקה גונן בגופו על עסקי יהודים בבזאר הטורקי וניסה למנוע את הביזה כשעשרות ערבים החלו לתקוף אותו.
חלק מחלונות בניין העירייה נופצו על ידי לפחות עשרות ערבים. ברמקול המואזין של מסגד אל ג'זאר נשמעו קריאות אלימות להתעמת אל מול ה"מתנחלים".
בשל המצב הביטחוני הרגיש, הוחלט להשבית את הלימודים למחרת.
במהלך הלילה נעצרו לפחות 85 ערבים.
13 במאי
במהלך הבוקר הוצת כליל בעתיקה מרכז השימור הבינלאומי על ידי ערבים השייך לרשות העתיקות אשר בסיוע עיריית רומא, המבנה היה מתקופת המאה ה-19. כוחות כיבוי אש סירבו בתחילה להגיע למקום מחשש לביטחונם האישי.
חבורה של עשרות נערים יהודים התקרבה לישיבת ההסדר בשיכוני המזרח, בישיבה חששו שמדובר בחדירה של ערבים וירו. האירוע הסתיים ללא נפגעים בנפש או רכוש. ייתכן כי חלק מהנערים הם יהודים מארגון "לה פמיליה".
כמו כן פעילי "לה פמיליה" השליכו אבנים על חנויות בבעלות תושבים ערבים, באזור הקניון הישן בעיר. משהבחינו בעיתונאים, ניסו להשליך לעברם אבנים גם כן. מוקדם יותר שיגרו ערבים זיקוקים בשכונת וולפסון, ושוטרים הגיבו ברימוני הלם, בירי כדורי ספוג ובגז מדמיע. בד בבד התפרעו יהודים במכולת של ערבים ונבלמו כעבור זמן קצר.
במהלך הלילה תושב ערבי מהעיר העתיקה ביצע ירי לעבר כוחות מג"ב בזמן פעילות מבצעית, השוטרים השיבו בירי ופצעו את החשוד באורח בינוני.
ראש העיר שמעון לנקרי קרא לתושבי העיר שלא לאפשר לילדיהם לצאת מהבית בימים הקרובים עד להחזרת השקט לעיר. במקביל, פלוגה נוספת ושלישית של מג"ב הגיעה לתגבר את העיר.
בהשחתה של תחנת הרכבת בעיר אמש נפגעו תשתיות וכבלי התקשורת לניהול תנועת הרכבות וככל הנראה בנוסף לסיבה זו המצב הביטחוני בעיר היה רגיש וזה גם השפיע על ההחלטה להפסיק את תנועת הרכבות בעכו החל מהבוקר.
בשל המצב הביטחוני הרגיש, הוחלט להשבית את הלימודים גם למחרת.
14 במאי
נשיא המדינה, ראובן ריבלין הגיע לביקור בעיר עכו במהלך כינוס של מנהיגי הציבור בעכו, רב העיר יוסף ישר ואנשי דת מוסלמים ונוצרים, במהלך הביקור אמר כי "עכו היא סמל לחיים משותפים עבור כל המדינה".
חלקים מהמרכז לתיאטרון בעכו אשר מנוהל על ידי יהודי וערבי נשרפו על ידי ערבים.
במהלך הצהריים של יום שישי היו עימותים בכניסה לעיר העתיקה בין כוחות מגב לתושבים הערבים. ייתכן כי העימותים היו בשל הודעה שהופצה לפיה המשטרה מתכוונת להיכנס למסגד אל ג'זאר שבעיר העתיקה, לא ברור עד כה אם להודעה זו היה תוקף.
15 במאי
במהלך סוף השבוע המשיכה הביזה על ידי תושבי העתיקה המקומיים בסחורה שנותרה בחנויות הפרוצות. בתיעוד שעלו לרשתות החברתיות באותם ימים נראים ערבים ניגשים לחנויות הפרוצות ולוקחים את השלל. מתברר כי חלק מתושבי המקום ניצלו את הביזה וגנבו רכוש ממתנ"ס ערבי.
עשרות תושבי העיר העתיקה השתתפו במבצע ניקיון ברחובות העיר העתיקה, בין התושבים היו יהודים.
אירועים נקודתיים אחרים
ב-16 במאי הסירה המשטרה את המחסומים בכניסה לעיר. באותו יום נערכה הפגנת תמיכה במדינת ישראל על ידי עשרות נערים ונערות יהודים בצומת מזרח עכו.
ב-17 במאי תחת הכותרת "מחבקים את כוחות הביטחון" חולקו דברי מתיקה ופינוקים לכוחות המתוגברים הפרושים ברחבי העיר עכו, זאת ביוזמה משותפת של עיריית עכו, גרעין אומץ עכו, גרעין ברכת אליהו, החברה למרכזים קהילתיים ופעילים חברתיים.
ב-18 במאי בשכונת וולפסון עשרות מטרים מהמקום בו בוצע הלינץ' על מור ג'נשווילי הונף דגל של הרשות הפלסטינית על אחד הבתים, האירוע גרר תגובות זועמות ברשתות החברתיות בעיר וכן בתוכנת המסרים וואטסאפ. מאוחר יותר פורסם כי הדגל הוסר על ידי שוטרים מתחנת עכו. באותו יום הצטרפו חלק מערביי עכו לשביתת הזעם וכלל העסקים בעתיקה נסגרו.
ב-19 במאי התקיימה פעילות בעיר העתיקה במסגרתה הביעו הזדהות עם העם הפלסטיני ועם תושבי עזה, מסגד אל אקצ'ה, שייח' ג'ראח ופלסטין, במהלכה המשתתפים הכינו יצירות הקשורות לזהות הפלסטינית והפריחו בלונים. הפעילות התקיימה גם באחד מבתי הספר בעיר. גם פעילות זו גררה ביקורת מתושבי העיר היהודים.
ב-20 במאי במהלך ביקורה של שרת התחבורה מירי רגב, אמר ראש העיר שמעון לנקרי כי בנמל עכו צריך פלוגה קבועה של מג"ב על מנת שהתושבים ירגישו בטוחים.
ב-25 במאי מספר תלמידים בני 11 באחד מבתי הספר היהודים בעיר הותקפו בצאתם מבית הספר על ידי שני ערבים רכובים על אופניים חשמליים. התוקפים, תושבי העיר, בהם בגיר בן 18 וקטין בן 16 נעצרו לאחר מספר שעות.
ב-31 במאי הושלכו סלעים ונופצו חלונות בתיכון 'אורט דרסקי', על פי הערכת המשטרה הרקע לאירוע לאומני.
מחאות לשחרור העצורים הערבים
ב-5 ביוני הפגינו עשרות ערבים מול תחנת המשטרה בעכו לשחרור העצורים הערבים.
ב-11 ביוני, כחודש לאחר פרוץ המהומות, התקיימה הפגנה בעיר העתיקה בקריאה לשחרור העצורים הערבים.
ב-16 באוגוסט התקיים מפגש תמיכה בין תושבים ומשפחות העצורים מהמהומות. הוועד למעקב אחר העצורים בעכו דרש לשחרר את העצורים ממבצע "שומר החומות", במהלך מפגש התמיכה נמסר כי בכלא יש עדיין 29 עצורים.
ב-21 באוגוסט התקיימה הפגנה נגד המשטרה ומשטרת ישראל לשחרור הנאשמים באירועי ההצתות, הביזה, ונדילזם, הלינץ' וההצתה בו נרצח אל"ם אבי הר אבן במהלך המהומות, בין הדוברים היה חה"כ סעיד אלחרומי ממפלגת רע"מ. אוהל מחאה הוקם על ידי 21 משפחות העצורים.
רוב הנאשמים נחקרו בשב"כ והם מצויים במעצר עד תום ההליכים כאסירים ביטחוניים בכלא מגידו בהמתנה למשפטם. המשפחות העבירו ביקורת על ועדת המעקב של ערביי ישראל, שלטענתם לא עושה מספיק כדי לתמוך בעצורים ולהביא לשחרורם. אחד מעורכי הדין סיפר במהלך העצרת כי פנה אל הרשות הפלסטינית ואל פלגים נוספים נוספים במאבק נגד מדינת ישראל ודרש מהם לפעול כדי שבכל עסקת שבויים עם ישראל, תהיינה דרישה לשחרור העצורים בעכו. לטענת עורך דינם, העצורים מימשו את זכותם להתנגד למדינה וכי הוא מצפה שהרשות הפלסטינית תראה בהם אסירים ביטחוניים שביצעו מעשי טרור נגד המדינה היהודית.
אחד מנפגעי הלינץ' טען כי קיבל איומים על חייו על ידי המשפחה של אחד העצורים שאמרה לו "נרצח אותך, מחבל". בתיעוד בבית המשפט נראה אחד מקרובי המשפחה של אחד העצורים צועק לעברו של מור "מחבל".
ב-3 בספטמבר התקיימה הפגנה בעכו במהלכה המפגינים נשאו דגלי פלסטין ואת תמונות העצורים.
חרם נגד ערבים, ויזמות נגדיות
במהלך ימי המהומות התנהל חרם מצד יהודים על עסקים של ערבים ובפרט על רשתות המזון בעיר ומחוצה לה, זאת בדומה להתנהלות התושבים במהומות בעכו בשנת 2008 אשר גרמו לפגיעה כלכלית קשה בסוחרים הערביים למשך תקופה ארוכה במהלכה הם פעלו רבות להחזרת התושבים היהודים. הודעות הופצו בפייסבוק ובווטסאפ וכללו את רשימות העסקים הערביים אותם יש להחרים כגון רשת דבאח ומאי מרקט.
החרם נמשך מספר חודשים ונכון לסוף אוגוסט 2021 רבים מהתושבים היהודים מעידים כי עדיין אינם רוכשים מערבים בעקבות האירועים או משתדלים להימנע מכך. הרעיון מאחורי אידיאל החרם הוא רצון להרתיע את הערבים כדי שישקלו מחדש האם לפתוח במהומות לאומניות נוספות, ואילו רכישה מהסוחרים הערבים תעודד אותם לא למנוע מהומות נוספת בעתיד.
במקביל, בימים שלאחר האירועים הופצו הודעות במגזר הערבי בעיר והסביבה הקוראות לחיזוק עסקים ערביים וכן פורסמו שמות עסקים שנותנים שירות בהם מוסכים של ערבים. התנועה האסלאמית פעלה לחיזוק הסוחרים הערביים על ידי הבאת תושבי חוץ. בהקשר לכך, במהלך תקופת הקורונה החליטה עיריית עכו ובתוכם ראש העיר שמעון לנקרי לסגור את החופים לתושבי חוץ, בהחלטה נאמר כי "עקב הזינוק שחל לאחרונה בשיעור תחלואת הקורונה במדינה בכלל ובעיר עכו בפרט, החליטה הערב מועצת העיר עכו פה אחד להחיל את תנאי התו הירוק על חופי הרחצה" ובהמשך נכתב "כמו כן, לא תתאפשר כניסת אוטובוסים של תושבים לא מחוסנים לחופי העיר". ההחלטה גררה ביקורת רבה מצד התושבים והסוחרים הערבים על גזענות וכן משני חברי מועצת מסיעת חד"ש שאיימו לפרוש מהקואליציה בטענה שההחלטה נובעת מהרצון למנוע מתושבי השטחים להגיע לעכו. לאחר שבמועצת העיר טענו כי יש ירידה בנתוני התחלואה הוחלט להסיר את הגדרות, אולם זמן קצר לאחר מכן הירידה התבררה כנקודתית ומהר חלה עלייה משמעותית בתחלואה ולכן ההחלטה נדחתה. בעקבות כך שני חברי המועצה מסיעת חד"ש מימשו את איומם ופרשו מהקואליציה של מועצת העיר.
פסטיבל עכו
בדומה למהומות בעיר בשנת 2008 אשר הוביל לדחיית הפסטיבל במספר חודשים, עלתה השאלה מה עתידו של פסטיבל עכו. הנושא עלה לדיון סוער בקבוצת הפייסבוק המקומית. חלק מהתושבים השיבו כי יש לבטל את הפסטיבל, חלק אחר טען כי יש להתנות את קיומו של הפסטיבל בכך שהוא לא יתקיים בעיר העתיקה כמו בכל שנה מחשש לביטחונם של המשתתפים וכחלק מיוזמת החרם על העיר העתיקה, ואחרים טענו כי יש לקיים את הפסטיבל כרגיל. הפסטיבל התקיים לבסוף כמתוכנן במתכונת רגילה.
יוזמות סיוע מקומיות
קמפיינים של תרומות נפתחו עבור שניים מנפגעי הלינץ' בעכו וזכו להצלחה רבה. למעלה מ-400 ספרי תהילים משותפים באינטרנט נקראו לרפואתו של אלעד. בנוסף נפתחו קמפיינים עבור חלק מבעלי העסקים היהודים.
נוריקבה
נוריקבה (בהיראגאנה ぬりかべ; בתעתיק לטיני Nurikabe) הוא תשבץ מספרים בינארי הקרוי על שם קיר בלתי-נראה בפולקלור היפני שחוסם דרכים ומעכב תנועה ברגל. ככל הנראה, נוריקבה הומצא על ידי הוצאת החידות היפנית ניקולי, שגם נתנה לו את שמו. שמות אחרים (וניסיונות ללוקליזציה של השם) שניתנו לחידה הם ”Cell Structure“ (בעברית: ”מבנה תאי“) ו-”Islands in the Stream“ (בעברית ”איים בזרם“).
חוקי המשחק
את החידה משחקים בדרך-כלל על סורג מלבני של תאים, שחלקם מכילים מספרים. התאים האחרים הם בהתחלה בצבע לא ידוע, אבל יכולים להכיל רק את הצבעים שחור ולבן. שני תאים מאותו הצבע נחשבים ל”מחוברים“ אם הם סמוכים זה לזה אופקית או אנכית, אבל לא באלכסון. תאים לבנים המחוברים ביניהם יוצרים ”קירות“, בעוד שהתאים השחורים יוצרים ”זרם“.
המטרה היא לצבוע כל תא בשחור או בלבן, על-סמך החוקים הבאים:
פותרים אנושיים לרוב יסמנו בנקודה את התאים הלא ממוספרים שהם הסיקו ששייכים לתאים בקיר, בזמן שהם מנסים לפתור את החידה.
כמו רוב חידות ההגיון הצרוף האחרות, מצפים שיהיה פתרון יחיד, ולכן סורג המכיל מספרים אקראיים יספק חידת נוריקבה בעלת פתרון יחיד בסיכוי נמוך מאוד.
היסטוריה
המשחק נוריקבה פותח לראשונה על ידי ”רנין (れーにん)“, ששם העט שלו הוא ההגייה היפנית של ”לנין“, בגיליון ה-33 של עיתון החידות של ניקולי במרץ 1991. הוא עד מהרה יצר סנסציה, והופיע בכל הגליונות של ההוצאה הזאת החל מה-38 עד היום.
נכון ל-2005, שבעה ספרים המכילים חידות נוריקבה בשלמותם, פורסמו על ידי ניקולי.
שיטות הפתירה
הטעות הגדולה ביותר שעושים פותרים מתחילים היא להתרכז באבחון תאים כלבנים או כשחורים בלבד, ולא לחלופין; מרבית חידות הנוריקבה דורשות ללכת הלוך וחזור בין אבחנת תאים כלבנים וכשחורים. סימון תאים כלבנים עשוי להכריח תאים אחרים להיות שחורים, כדי שקבוצה של תאים שחורים לא תהיה מבודדת, ולהפך. (הקוראים המכירים את המשחק גו יכולים לחשוב על תאים לא מובחנים בסמוך לאזורים מובחנים שונים כעל "תאים חופשיים" וליישם אסטרטגיה של "אטארי" כדי להסיק כיצד הם צריכים לגדול.)
רוסיניה
רוסיניה (בפורטוגזית: Rocinha; באופן מילולי: חווה קטנה) היא הפאבלה הגדולה ביותר בברזיל, שנמצאת באזור הדרומי של ריו דה ז'ניירו בין המחוזות סאו קונרדו וגאוויה. רוסיניה בנויה על צלע תלול המשקיף על ריו דה ז'ניירו והיא ממוקמת כקילומטר מחוף הים הסמוך. רוב הפאבלה נמצאת על גבעה תלולה מאוד, עם עצים רבים המקיפים אותה. מתגוררים בה כמעט 70,000 איש, מה שהופך אותה לפאבלה המאוכלסת ביותר בברזיל.
אף שרוסיניה מסווגת רשמית כשכונה, רבים עדיין מתייחסים אליה כאל פאבלה. היא התפתחה מעיירה לשכונת עוני עירונית. כיום כמעט כל הבתים ברוסיניה עשויים מבטון ולבנים. חלק מהבניינים בגובה של שלוש וארבע קומות וכמעט בכל הבתים יש תברואה, אינסטלציה וחשמל בסיסיים. בהשוואה לעיירות או שכונות עוני פשוטות, לרוסיניה יש תשתית מפותחת יותר ומאות עסקים כמו בנקים, חנויות רפואה, נתיבי אוטובוס, טלוויזיה בכבלים, כולל ערוץ מקומי בשם TV ROC ולזמן קצר גם זיכיון של מקדונלד'ס. גורמים אלה עוזרים לסווג את רוסיניה כפאבלה.
הקהילה
בשנים האחרונות, בשל בטיחותה היחסית בהשוואה לפאבלות אחרות, פיתחה רוסיניה פעילויות מוכוונות לתיירות כמו אכסניות, מועדוני לילה וסיורים מודרכים. בספטמבר 2017 העריכו כי בין 150 ל-600 תיירים יבקרו בשכונת העוני ביום, למרות אזהרות הבטיחות של ממשלות זרות ומשטרת ריו שהמליצו להימנע מלבקר בה. כך למשל באוקטובר 2017 מת תייר ספרדי לאחר שנורה על ידי המשטרה בעת ביקור ברוסיניה במהלך עימות.
שכונת העוני נשלטת על ידי ארגון אמיגוס דוס אמיגוס, שידוע כארגון פשיעה וקרטל סמים, שלעיתים קרובות נקלע לסכסוכים אלימים בין ארגוני פשע שונים.
מבצעי משטרה וצבא
בנובמבר 2011 בוצע מבצע ביטחוני בו סיירו מאות שוטרים וצבא ברחובות רוסיניה כדי לעצור סוחרי סמים משתוללים ולהביא תחת שליטת הממשלה את השכונה.
בדצמבר 2017 נעצר ברוסיניה, סוחר סמים בשם רוג'ריו דה סילבה, המכונה רוג'ריו 157, בפעולה בה השתתפו 3,000 אנשי צבא ומשטרת ברזיל. רוג'ריו היה מבוקש באשמת רצח, סחיטה וסחר בסמים.
כאמור, רוסיניה היא הפאבלה הגדולה ביותר בברזיל ואחת המפותחות ביותר. אוכלוסיית רוסיניה נאמדה בשנות האלפיים בין 150,000 ל-300,000 תושבים; אך מפקד IBGE משנת 2010 מנה רק 69,161 איש. בשנת 2017 דיווח עיתון ה-The Economist על אוכלוסייה של 100,000 באזור של קמ"ר אחד (250 דונם).
ידוענים רבים ביקרו ברוסיניה, כולל מיכאיל גורבצ'וב (במהלך פסגת כדור הארץ בשנת 1992) והשחקן כריסטופר למברט. במקום צולמו כמה פרקים מסדרת הטלוויזיה הברזילאית "עיר הגברים" (Cidade dos Homens).
מוזיקה
בשנת 1998 כתב פיליפ גלאס קטע תזמורת שכותרתו "ימים ולילות ברוסיניה", שנועד כהתייחסות של הבולרו ראוול, שנכתב עבור דניס ראסל דייוויס, כדי להודות לו על הצבת יצירות של גלאס על הבמה. הוא קיבל השראה ממוזיקת ריקודים ששמע במהלך הקרנבל, והביא למבנה קצבי דמוי סמבה.
הקורפוס ה-23 (בריטניה)
הקורפוס ה-23 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר פעל בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם בבריטניה בפברואר 1918, וכלל יחידות אימונים לפני שנשלחו להילחם בצרפת. הקורפוס היה תחת פיקודו של אדוארד פאנשווה, ופורק עם תום המלחמה.
קומדיית מבוכה
מאפייני הז'אנר
בקומדיות מבוכה ההומור נובע מסיטואציות חברתיות מביכות, לרוב כאשר דמות ראשית שוברת נורמות חברתיות או לא מקפידה על תקינות פוליטית. ברוב המקרים הדמות הראשית אינה מודעת לעצמה ואינה יכולה לראות כיצד היא נתפשת בעיני הדמויות האחרות ובעיני הצופה, דבר המונע מהדמות להשתנות ומוסיף לאלמנט הקומי שבסיטואציה. לעיתים רבות, קומדיית מבוכה תהיה מוקומנטרית ותציג סיטואציות מציאותיות, למשל משרד או מקום עבודה אחר, וללא צחוק מוקלט.
פיאט ברקטה
פיאט ברקטה (באיטלקית: Fiat Barchetta) היא מכונית ספורט, בתצורת רודסטר, 2 מושבים, אשר יוצרה ידי חברת פיאט בין השנים 1995–2002 ו- 2004–2005.
ישראל משה אולבסקי
ביוגרפיה
נולד ליהודה אריה ולהענא רבקה. אמו הייתה בתו של הרב דוד שלמה זלמן ניימן, רבה של אושנצ'ין. אביו נפטר בהיותו בן שש, והוא נשלח ללמוד ב"חדר" בעיר ולוצלאווק. לאחר מכן למד במתיבתא בוורשה ואחר כך בישיבת חכמי לובלין הוא הוסמך לרבנות על ידי הרב מנחם זמבה. לאחר חתונתו גר אצל חמיו באיזביצה קויאווסקה. ולאחר מכן כיהן כרב העיר ראדזיוב.
במהלך השואה, היה אסיר במחנה הכפייה פלצרי בצ'נסטוחובה ובמחנה הריכוז אושוויץ במהלכה איבד את כל משפחתו, אמו אשתו וילדיו למעט אחיו. לאחר צעדת המוות ומעבר בכמה מחנות ריכוז פגש את אחיו הבכור רפאל אולבסקי, במחנה ברגן-בלזן, שם התברר להם ששניהם היו אסירים באושוויץ באותו זמן בבלוקים סמוכים מבלי לדעת זאת.
אבינועם הורביץ (רב)
הרב אבינועם הורביץ הוא ראש הישיבה התיכונית קריית ארבע וראש כולל האברכים בה.
ישראל משה אולבסקי
פעילותו בגרמניה לאחר השואה
ב-1945 התקיים הקונגרס הראשון לשארית הפליטה באזור הכיבוש הבריטי, ובו נבחר הרב אולבסקי לאחד משלושת נציגי אגודת ישראל בוועד מחנה העקורים ברגן-בלזן שהיה בתחילה מחנה העקורים היהודים היחיד באזור הכיבוש הבריטי בגרמניה. הוועד לקח אחריות ציבורית על כל היהודים באזור הכיבוש הבריטי שבגרמניה.
אבינועם הורביץ (רב)
ביוגרפיה
אבינועם הורביץ נולד בשנת תשי"ט בקיבוץ שלוחות, להוריו שלום וזלדה הורביץ אשר עלו ארצה מארצות הברית מיד לאחר נישואיהם.
ישראל משה אולבסקי
פעילותו בגרמניה לאחר השואה
הרב אולבסקי היה "מסדר קידושין" במאות חתונות ויחד עם הרבנים האחרים בברגן-בלזן התיר לעגונות להינשא מחדש. גם אחיו רפאל אולבסקי היה מחברי הוועד אליו נבחר כנציג אחת המפלגות הציוניות.
אבינועם הורביץ (רב)
ביוגרפיה
החל דרכו בישיבת אור עציון בה למד תורה מהרב חיים דרוקמן ראש הישיבה ומהרב בנימין אייזנר שבעקבות השפעתו עבר ללמוד תורה בישיבה לצעירים ואחר כך בשנת תשל"ד בישיבת מרכז הרב אצל הרצי"ה קוק שממנו קיבל את המטען הרוחני וההשראה לחיים של שליחות תורנית חינוכית יחד עם השליחות לבניין הארץ. מה שבא לידי ביטוי בשנת תש"מ בהקמת ישיבת שבי חברון שהיוותה שלב חשוב בתקומת היישוב היהודי בחברון.
ישראל משה אולבסקי
פעילותו בגרמניה לאחר השואה
הרב אולבסקי הקים בעיר צלה הסמוכה לברגן-בלזן, קהילת עקורים של יהודים פולנים, וכיהן בראשה, והקים בה את הישיבה "אור המאיר" להקמת הקהילה בצלה היה משנה חשיבות מאחר שבכוונת הבריטים הייתה להחזירם לפולין תוך הסתמכות על אי קליטתם ומעמדם כפליטים עקורים. כמו כן סייע להקמת ישיבה לצעירים ניצולי שואה בלנדסברג שנמצאה אז בדרום אזור השיפוט האמריקאי בגרמניה. גם בלנדסברג היה מחנה ריכוז ולאחר מכן מחנה עקורים. במקביל המשיך בפעולותיו הציבוריות והרבניות בוועד האזורי הבריטי ובמחנה העקורים.
אבינועם הורביץ (רב)
ביוגרפיה
בשנת תשמ"ט ייסד את הישיבה התיכונית בקריית ארבע וממשיך לעמוד בראשה. הישיבה מתאפיינת בשאיפתה ליצירת חידושים חינוכיים מתוך עשייה של קהילת התלמידים.
ישראל משה אולבסקי
פעילותו בארצות הברית במסגרת חסידות גור ואגודת ישראל
הרב אולבסקי עבר לאמריקה ב-1950, המשיך לפעול במסגרת אגודת ישראל ולקח חלק פעיל בהנהגת שיקום חסידות גור בארצות הברית לאחר השואה. שם ייסד מספר מוסדות תורניים של חסידות גור בהם "דרכי נעם", "ישיבת מחזיקי הדת" ו"מתיבתא בית ישראל" והיה חבר הוועד הפועל והמוסדות המרכזיים של אגודת ישראל.
אבינועם הורביץ (רב)
ביוגרפיה
בשנת תשנ"ח ייסד יחד עם תלמידיו את תנועת ההתנדבות הגדולה 'שמיניסטים עם הפנים לכלל ישראל' המנציחה את הרב משה צבי נריה ונקראה לזכרו 'לאורו נלך'. בשנת תשס"ט נוסדה בישיבה תוכנית אליה חוזרים הבוגרים לאחר נישואיהם ומשלבים לימוד תורה ואקדמיה. אבינעם נשוי לשני שושנה, ואב לעשרה ילדים. אחיו הוא הרב הלל הורוביץ המתגורר בצפון תל אביב.
ישראל משה אולבסקי
פעילותו בארצות הברית במסגרת חסידות גור ואגודת ישראל
הרב אולבסקי שאף לעלות לא"י. בשנת 1950 היה בין הנואמים בטקס העלייה לקרקע של המושב גמזו. בשל צורכי הציבור בארצות הברית נשאר שם עד שנפטר בגיל מוקדם יחסית בארצות הברית בז' בסיון ה'תשכ"ו, (1966). לאחר מסע הלוויה גדול בניו-יורק בו נשאו דברים, רבנים ונציגי שארית הפליטה הועלו עצמותיו לישראל, כאשר המשיך מסע ההלוויה בירושלים בהשתתפות רבני חסידות גור. הרב אולבסקי נקבר בסמיכות לרבו הרב מנחם זמבה בבית הקברות הר המנוחות, בירושלים.
לבן סגינשווילי
לֶבַן סַגִינַשווילי (בגאורגית: ლევან საგინაშვილი, נולד ב-15 בספטמבר 1988), המכונה הענק הגיאורגי, הוא ספורטאי גאורגי מקצועי, ומבכירי אלופי העולם בהורדת ידיים. מאז שניצח את דוון לראט, האלוף הקנדי האגדי ביוני 2022, הוא נחשב למתאבק היד החזק ביותר של העידן המודרני וככל הנראה בכל הזמנים. לבן זכה שבע פעמים באליפות העולם בהורדת ידיים (WAF), שש פעמים באליפות אירופה, והיה ב-8 המובילים ב-2019, ובגביע העולמי ב-2017.
לאחר שזכה במדליית הזהב של משחקי המשטרה ומכבי האש העולמית בהורדת ידיים בשנת 2013 בבלפסט, צפון אירלנד, בריטניה, הוא זכה בתואר כבוד הגבוה ביותר על ידי משרד הפנים של גאורגיה, 2013.
יבהן דיידיי
יֶבְהֶן סרהייוביץ' דיידיי (באוקראינית: Євген Сергійович Дейдей; נולד ב-12 ביולי 1987; נעלם ב-10 במרץ 2022) היה פוליטיקאי אוקראיני.
ביוגרפיה
בשנת 2012 נשפט דיידיי לחמש שנות מאסר בשל מעורבותו בשוד, אך בהמשך בוטל עונשו.
בין נובמבר 2014 לאוגוסט 2019 היה חבר במועצה העליונה של אוקראינה.
ב-10 במרץ 2022, נעלמו עקבותיו של דיידיי.
זליג רוסצקי
זליג רוסצקי (1891 - 14 במרץ 1960) היה חבר המפקדה הארצית של ההגנה, סגן יו"ר הוועד למען החייל ומראשי מכבי.
ביוגרפיה
רוסצקי נולד למשפחה אמידה בוורשה. אביו, בן ציון רוסצקי היה ספורטאי חובב. בעת שלמד באוניברסיטה בוורשה, עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, הקים יחד עם מ. גורדון וח. קרונגולד תנועת ספורט יהודית ראשונה בפולין. בהמשך היה חבר הנהלת מכבי ועמד בראש תנועת מכבי בפולין. הוא גם ייסד את השבועון "ספורט צייטונג". בתחילת 1932 הוא הגיע לארץ ישראל כדי להכין את המכביה הראשונה ולאחר המכביה שב לפולין לחסל את ענייניו שם ועלה לארץ ישראל. הוא עבד תחילה עבור חברת ווסטינגהאוז ואז היה מזכיר כללי ומנהל הספורט בהסתדרות מכבי. הוא היה חבר הנהלת מכבי ויו"ר מפקדת מכבי הצעיר. הוא היה חבר המפקדה הארצית של ההגנה משנת 1940 עד פיזורה לאחר הקמת מדינת ישראל.
לאחר הקמת מדינת ישראל היה למנהל אגף הנכסים במשרד הביטחון וסגן יושב ראש הוועד למען החייל, בה פעל לארגון אימוץ יחידות צה"ל על ידי עיריות ברחבי ישראל. במקביל המשיך להיות פעיל במכבי, היה ממארגני המכביה החמישית ומקימי כפר המכביה.
ניקולאי נובוסילצב
ניקולאי נובוסילצב, (ברוסית: Николай Николаевич Новосильцев; 1761 - 20 באפריל 1838 סנקט פטרבורג) היה רוזן מדינאי רוסי, ראש הממשלה בשנים 1834–1838.
זליג רוסצקי
ביוגרפיה
בתחילת 1960 רוסצקי אובחן כחולה בסרטן ונסע לבוסטון לניתוח. אולם הוא נפטר בבית החולים בבוסטון ב-14 במרץ 1960 ונקבר בבית העלמין קריית שאול ב-21 במרץ 1960.
ניקולאי נובוסילצב
ניקולאי נובוסילצב התחנך בביתו של רוזן סטרוגנוב בהיותו בן אחותו מחוץ לנישואים. בשנת 1783 קיבל דרגת קצין זוטר. בשנת 1786 החל לשרת במשרד החוץ. השתתף בדיכוי מרד בפולין בשנת 1794. בשנת 1796 עזב את השרות ועבר להתגורר בלונדון.
זליג רוסצקי
ביוגרפיה
האמפיתיאטרון במחנה הנופש לחיילים בגבעת אולגה נקרא על שמו.
ניקולאי נובוסילצב
עוד בשנת 1790 התקרב לאלכסנדר הראשון. עם עליית אלכסנדר לשלטון חזר לרוסיה והיה בין יועציו הקרובים. בשנת 1806 התקבל כחבר באקדמיה הרוסית למדעים ובהמשך נבחר להיות הנשיא שלה.
בשנת 1804 התמנה לסגן שר המשפטים. בתקופת 1809–1812 התגורר בווינה וביצע מספר שליחויות דיפלומטיות. עם פלישת נפולאון לרוסיה חזר לחצר הקיסר.
Zeit (אלבום של רמשטיין)
Zeit (בתרגום מגרמנית: זמן) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הרוק הגרמנית רמשטיין. האלבום יצא ב-29 באפריל 2022.
ניקולאי נובוסילצב
בשנים 1813–1815 היה סגן נשיא של המועצה השלטת בפולין. בשנת 1821 התמנה ליועץ של קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה שהיה נציג הקיסר בפולין. תוך הפעלת לחץ בשנת 1824 הדיח את אדם ייז'י צ'ארטוריסקי מתפקידיו באוניברסיטת וילנה ופיטר ממנה מספר פרופסורים פולנים כולל יוזף גולוחובסקי.
בשנת 1820 סיים את עבודתו על הכנת חוקה לאימפריה הרוסית. הצעת החוקה כללה הקמת פרלמנט בעל שני בתים, הגבלת שליטת הקיסר במדינה, עצמאות המערכת המשפטית, שוויון כל אזרחי המדינה מפני המערכת המשפטית וכו'. הצעה זו לא התקבלה על ידי הקיסר.
Zeit (אלבום של רמשטיין)
האלבום הופק על ידי אולסן אינבולטיני והוקלט באולפני La Fabrique שבסן רמי דה פרובנס, בצרפת. את האלבום עיבד המוזיקאי האיסלנדי אולפור ארנלדס. רובוט קוך עיבד את הרמיקסים שיופצו כצד ב'.
לאלבום צורפה חוברת שתכלול צילומים של חברי הלהקה. את התמונות בחוברת צילם מוזיקאי הרוק הקנדי בריאן אדמס.
הפצה ושיווק
האלבום היה הראשון שהפצת סינגל ראשון מתוכו התרחשה מחוץ לכדור הארץ. כריסטוף "דום" שניידר, מתופף הלהקה, עדכן בחשבון האינסטגרם שלו שבמהלך שיחה עם האסטרונאוט הצרפתי תומא פסקה הוא השמיע לו שיר חדש שטרם הופץ, מתוך האלבום.
ב-10 במרץ 2022 הפיצה הלהקה את סינגל המוביל מתוך האלבום, ששמו "Zeit" כשם האלבום. השיר הופץ יחד עם וידאו קליפ.
ניקולאי נובוסילצב
בשנת 1834 התמנה לראש הממשלה.
נפטר בסנקט פטרבורג בשנת 1838 והוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי.
הדיוויזיה ה-31 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-31 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה באפריל 1915 כחלק מצבא קיצ'נר, ובדצמבר אותה שנה נשלחה למצרים, שם נפרסה באזור קנטרה, על מנת להגן על תעלת סואץ. במרץ 1916 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, והיא לחמה בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום כחלק מהקורפוס ה-8, וספגה אבדות כבדות. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב אנקר בקרב אראס, ובשל אבדותיה הכבדות היא לא לחמה בקרב פשנדל. בשנת 1918 לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב איפר הרביעי, ובמתקפת מאה הימים, כולל בקרב איפר החמישי. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.
מרשל כללי של צרפת
התואר מרשל כללי של צרפת, או בצורתו המקורית והמלאה המרשל הכללי של מחנות המלך וצבאותיו (בצרפתית: maréchal général des camps et armées du roi) הוא תואר שנועד להבדיל בין מרשל צרפת (שהופקד על צבא אחד מצבאות המלך) לבין מפקד כל צבאות צרפת. תואר זה ניתן כאשר תפקיד הגרנד-קונטאבל של צרפת (Grand Connétable de France) לא היה קיים.
בעלי התואר
במשך השנים החזיקו בתואר שישה אנשים:
בתקופה טרום המהפכה
חמשה נשאו בתואר תחת בית בורבון:
לאחר המהפכה
מפקד אחד קיבל את התואר, תחת שלטונו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים:
מחרוזן דו-גוני
מחרוזן דו-גוני, נְחַשׁ הַמַּחֲרֹזֶת או מחרוזן הטבעות (שם מדעי: Micrelaps muelleri) הוא נחש תת-ארסי האנדמי למזרח התיכון.
מידע כללי
המחרוזן הדו-גוני אנדמי למזרח התיכון והוא מצוי בסוריה, ירדן, לבנון וישראל. בישראל הנחש מצוי באזורים מיושבים מצפון הארץ עד באר שבע, בבקעת הירדן או באזורים מזרחיים לארץ. במשך היום הוא מבלה את זמנו מתחת לסלעים ופעיל יותר בלילה.
ניתן למצוא אותו במקווי מים שם שותה ואורב לטרף. נחש זה ניזון בעיקר מבעלי חיים קטנים כמו פרוקי-רגליים, עכברים ולטאות, אך תזונתו העיקרית היא טריפת נחשים אחרים הקטנים ממנו. הוא ניזון בעיקר בלילה. הנחש עשוי להגיע לאורך של כ-60 ס"מ, אך לרוב מגיע לאורך של כ-45 ס"מ. מראהו פסים בצבעי שחור וצהוב עד לבן.
נחש זה מוגדר כתת-ארסי בעל שיני ארס אחוריות, אך במגע עם אדם הוא אינו תוקף או נושך במטרה להכיש. הכשה מלאה נדירה ואילו ברוב הפעמים מדובר בהכשה חלקית שאינה מתבטאת ביותר מנפיחות באזור המוכש. לרוב כאשר רוצה במרחק מבני אדם הוא מתנשף להרחקתם.
ב-2006 פוצל מין זה לשני מינים, כאשר השני נקרא "מחרוזן אוכפים" (שם מדעי: Micrelaps tchernovi), אולם ב-2020 אוחדו שני המינים בחזרה.
פסגת פודם
פסגת פודם (באנגלית: Podem Peak; בבולגרית: връх Подем) היא פסגה המכוסה קרח בחלק הדרום-מזרחי של רכס באסארבובו בהרי סטריבוג שבאי ברבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 800 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון מאלפיגי שמדרום מערב לה, ומעל קרחון סבטובראצ'נה שמצפון מזרח לה.
הפסגה ממוקמת 3.23 קילומטרים דרומית-מזרחית מפסגת מדיאולאנה; 4.54 קילומטרים דרומית-מערבית מגבעת איינטהובן; 2.7 קילומטרים מערבית - צפונית-מערבית מנקודת בוו - הנקודת יוצאת משלוחה של הפסגה.
גילוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980 ובשנית בשנת 2008.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם הכפר פודם שבצפון בולגריה.
יוקי נגאסאטו
יוקי נגאסאטו (ביפנית: 永里 優季; נולדה ב-15 ביולי 1987; בין השנים 2012–2016 – יוקי אוגימי, 大儀見 優季) היא כדורגלנית יפנית המשחקת כחלוצה. שיחקה 12 שנים בנבחרת יפן, ואיתה היא אף זכתה בגביע העולם 2011.
מועדונים
יוקי נגאסאטו נולדה ביולי 1987 במחוז קנאגאווה שבאי הונשו. כבר בגיל 14 היא החלה את הקריירה המקצוענית שלה, כשחתמה בקבוצת ניפון בלזה מליגת העל היפנית, אך בשנים הראשונות לא זכתה לשחק יותר מדי עקב לימודיה בתיכון. בעונתה הרביעית בקבוצה כבר התבססה נגאסאטו בהרכב, וב-2006 סיימה כמלכת השערים של הליגה היפנית, לאחר שכבשה 18 שערים ב-16 משחקים בלבד. באותה שנה היא גם נבחרה להרכב המצטיינות של הליגה.
בינואר 2010, לאחר תשע שנים בניפון, עזבה נגאסאטו את יפן ועברה לטורבינה פוטסדאם מהבונדסליגה הגרמנית. כבר בעונתה הראשונה בפוטסדאם, זכתה נגאסאטו באליפות גרמניה ובליגת האלופות. עונה לאחר מכן היא כבר הפכה לשחקנית הרכב קבועה, והובילה את קבוצתה לזכייה באליפות שלישית ברציפות. בעונת 2012/13 היא כבשה 18 שערי ליגה, וזכתה בתואר מלכת השערים של הליגה הגרמנית. בכך הפכה לכדורגלנית הלא-גרמנייה השנייה שזוכה בתואר זה, אחרי חברתה לקבוצה – ג'נובבה אנונמה שזכתה בפרס שנה לפני כן. באותה שנה היא אף הייתה אחת מעשר המועמדות לפרס כדורגלנית השנה בעולם מטעם פיפ"א.
לאחר עונת השיא בבונדסליגה, עזבה נגאסאטו (או אוגימי לאחר נישואיה) את גרמניה והצטרפה לצ'לסי ליידיס מהסופר ליג האנגלית. היא שיחקה בקבוצה במשך עונה וחצי, ולאחר מכן חזרה לגרמניה, אך הפעם לאלופת אירופה המכהנת, וולפסבורג. בעונתה היחידה בוולפסבורג, זכתה נגאסאטו עם הקבוצה בגביע הגרמני, ובמשחק הגמר נגד טורבינה פוטסדאם אף שיחקה נגד אחותה, אסאנו. לאחר עונה אחת בלבד, החליטה נגאסאטו לעזוב את וולפסבורג, וחתמה ביריבתה לליגה – פרנקפורט.
נבחרת יפן
ב-22 באפריל 2004, כשהיא בת 16 בלבד, ערכה נגאסאטו את הופעת הבכורה שלה בנבחרת יפן במשחק מוקדמות אולימפיאדת אתונה 2004 נגד תאילנד. 13 חודשים לאחר מכן, ב-21 במאי 2005, היא כבשה את שערי הבכורה שלה בנבחרת, בניצחון 0-6 על ניו זילנד.
בקיץ 2007 שיחקה נגאסאטו בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה – גביע העולם שנערך בסין. בטורניר זה היא שימשה בעיקר כשחקנית מחליפה, אך זכתה לשחק בכל שלושת משחקיה של הנבחרת. אף על פי כן, היפניות השיגו רק ארבע נקודות, שלא הספיקו להן לעבור את שלב הבתים. שנה לאחר מכן נבחרת נגאסאטו לסגל הנבחרת לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג, ובו כבר פתחה בהרכב הראשון בכל משחקיה של יפן. היא אף כבשה שער אחד במהלך שלב הבתים, וסיימה עם הנבחרת במקום הרביעי.
לפני גביע העולם ב-2011 נחשבו היפניות לנבחרת בינונית ובעלת סיכויים לא גבוהים לזכייה. למרות זאת, הוגרלה הנבחרת לבית קל, סיימה במקום השני והעפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר פגשו היפניות את נבחרת גרמניה, שנחשבה למועמדת הבולטת לזכייה. לאחר משחק צמוד, ההכרעה עברה להארכה, בה ניצחה יפן 0-1. את חצי הגמר, צלחו היפניות בהצלחה כאשר ניצחו את שוודיה 1-3. ב-17 ביולי, במשחק הגמר, פגשה יפן את הנבחרת הטובה בעולם על פי דירוג פיפ"א – ארצות הברית. שלוש דקות לסיום ההארכה, כשארצות הברית מובילה 1-2, כבשה הומארה סאווה את שער השוויון לאחר בעיטת קרן, והמשחק הלך לדו-קרב פנדלים. בפנדלים, החטיאה נגאסאטו את הבעיטה שלה, אך למרות זאת הצליחו היפניות לנצח 1-3 ולזכות בגביע ההיסטורי.
שנה לאחר הזכייה בגביע העולם, הייתה נגאסאטו, הרשומה כבר תחת השם אוגימי, חלק מסגל הנבחרת היפנית שזכה במדליית הכסף באולימפיאדת לונדון, לאחר הפסד 2-1 בגמר נגד ארצות הברית. בטורניר עצמו, כבשה אוגימי שלושה שערים מכריעים – ברבע הגמר מול ברזיל, בחצי הגמר נגד צרפת ואת שער הכבוד בגמר מול האמריקאיות, והייתה אחת משחקניות המפתח בזכייה במדליית הכסף.
לגביע העולם 2015 שנערך בקנדה, הגיעה אוגימי כאחת מהכוכבות הבולטות של הנבחרת היפנית. היא לא החמיצה אף דקת משחק במהלך הטורניר, כבשה שער אחד נגד אקוודור בשלב הבתים והובילה את הנבחרת לגמר הגביע. משחק הגמר, שנערך מול 53,341 צופים בבי סי פלייס בוונקובר, היה שיחזור של גמר גביע העולם 2011 ובו נפגשו יפן וארצות הברית. הפעם ידן של האמריקאיות הייתה על העליונה, והן ניצחו 2-5 (אוגימי כבשה את השער הראשון ליפן).
חיים אישיים
בקיץ 2012, מעט לפני אולימפיאדת לונדון, נישאה נגאסאטו לאיש העסקים קוסוקה אוגימי. באפריל 2016 הודיעו השניים על גירושיהם והיא חזרה לשם נעוריה.
קורל (זמרת)
קורל (בצרפתית: Coral) (נולדה ב-1992) הוא שם הבמה של קורל מלכא, זמרת ויוצרת ישראלית-צרפתייה.
ביוגרפיה
קורל נולדה וגדלה בתל אביב-יפו ובמשך ילדותה בילתה זמן רב אצל משפחתה בפריז בה היא מתגוררת היום. בנעוריה שיחקה, שרה ורקדה בלהקת השכנים של צ'יץ' ולאחר מכן בלהקת צופי תל אביב, אשר במסגרתה לקחה חלק בהופעות בישראל וברחבי העולם ושיחקה במחזות זמר בבימויים של ירון כפכפי ואמיר פרישר גוטמן. במקביל, למדה בלט קלאסי ומודרני בבית הספר למחול "בת דור" ובמגמת המחול בתיכון בו למדה. שירתה בלהקת חיל החינוך של צה"ל.
בשנת 2013 החלה קורל להקליט את המיני אלבום הראשון שלה "CORAL", אשר מנה חמישה שירים בצרפתית. המיני אלבום הוקלט בשיתוף עם הצוות האומנותי שלה בישראל, המנהל האישי אמיר פרישר גוטמן והמפיקים המוזיקליים שי להב ואורן עמנואל. בסוף שנת 2014 הקליטה קורל יחד עם הדי-ג'יי הבלגי רג'י את השיר "Tu Danses" אשר יצא כחלק מאלבומו "Voices" שנה לאחר מכן. בשנת 2015 הקליטה קורל בשיתוף עם צמד מפיקים מוזיקליים מהולנד בשם Scaramouche, את הסינגל "Je Voyage" אשר דורג במצעדי פזמונים של מדינות אירופה ודרום אמריקה של אותה שנה.
לקליפ שיצא עבור השיר "Je Voyage" בגרסאות שונות נרשמו למעלה מ-4 מיליון השמעות ביוטיוב והוא הופץ באלבומי אוסף שונים
בשנת 2016 החלה קורל לעבוד על אלבומה הראשון בשיתוף עם המפיק האיטלקי Paolo Dughero, שיצא ב-2020.
קול אנושי
הקול האנושי הוא הקול שמפיקים בני האדם כאשר הם עושים שימוש במערכת הקול, כגון במהלך שיחה, שירה, צחוק, בכי, צרחה או צעקה. תדר הקול האנושי הוא חלק מתהליך ההפקה של הצלילים האנושיים, כאשר שפתות הקול הם המקור העיקרי לצלילים. מנגנוני הפקת צליל נוספים מאותו האזור בגוף כוללים הפקה של עיצורים ללא קול, הפקת עיצורים מצוצים, שריקות ולחישות.
ניתן לחלק את מנגנון הפקת הקול האנושי לשלושה חלקים - הריאות, בית הקול וה-Articulators (החלקים של מערכת הקול שנמצאים מעל לגרון, כולל הלשון, החיך, הלחי, השפתיים וכו'). על הריאות לייצר זרימת אוויר מספקת ולחץ אוויר מספק כדי לגרום למיתרי הקול לרטוט. בעקבות כך מיתרי הקול רוטטים ומפיקים את מקור הצליל שיוצא מאזור הגרון. שרירי הגרון מכווננים גם הם את הצליל המופק. ה-Articulators מפרקים ומסננים את הצליל המגיע מהגרון ומסוגלים לחזק או להחליש את הצליל.
מיתרי הקול, בשילוב עם ה-Articulators, מסוגלים להפיק צלילים מורכבים במיוחד. ניתן לשנות את הטון של הקול על מנת להדגיש את הרגשות שאדם חווה כמו כעס, הפתעה, פחד, אושר, עצב, וכו'. הקול האנושי משמש להבעת רגש, אך גם יכול לחשוף את גילו ומינו של הדובר. זמרים משתמשים בקולם ככלי ליצירת מוזיקה. התדר של הקול האנושי נע בין 50 ל-3,400 הרץ.
כשמדברים על זיהוי קול - מחקרים בנושא משווים יכולת זו לתהליכים אחרים שאינם מילוליים, כגון תפיסה אנושית של פנים או תפיסות קוליות של חיות לא אנושיות ואחת המטרות החשובות של חקר הקול היא להבין כיצד מערכת הקול מייצרת קול ממגוון מאפיינים המגיעים ממקורות שונים ואיך אנשים מקשרים את תפיסותיהם למאפיינים אלה.
נטלי מוראלס (עיתונאית)
נטלי מוראלס-רודס (באנגלית: Natalie Morales-Rhodes; נולדה ב-6 ביוני 1972) היא עיתונאית ומנחת טלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה
מוראלס נולדה בטאיפיי שבטאיוואן לאם ברזילאית ולאב פוארטו ריקני. היא בוגרת תואר בעיתונאות ולימודי אמריקה הלטינית מאוניברסיטת ראטגרס.
קריירה
מוראלס החלה לעבוד ככתבת של תחנת חדשות בקונטיקט ושם סיקרה בין היתר את הבחירות לנשיאות ארצות הברית לשנת 2000.
היא הגישה את הסרט התיעודי "Save Our Sound" שהיה מועמד לפרס אמי, בין השנים 2002–2006 שימשה חלק מצוות ערוץ MSNBC ושם סיקרה בין היתר את אולימפיאדת אתונה.
ב-2006 החלה להנחות את תוכנית הבוקר הידועה "Today".
ב-2010 הנחתה את תחרות מיס ארצות הברית וב-2010 ו-2011 הנחתה את תחרות מיס תבל.
מוזיקה טרופית
מוזיקה טרופית (בספרדית: Música tropical) הוא מונח בתעשיית המוזיקה הלטינית, המתייחסת לסוגות המוזיקליות המושפעים מהאיים הקריביים, הכוללים, בין היתר, את קובה, פוארטו ריקו, הרפובליקה הדומיניקנית, ואזורי החוף הקריביים של קולומביה וונצואלה.
בשנות ה-40 ושנות ה-50 של המאה ה-20, המונח "מוזיקה טרופית" כיסה את כל המוזיקה שנוצרה באיים הקריביים, למעט מוזיקה קובנית, שהייתה לה קטגוריה משלה בשוק המוזיקה האמריקאי (ובמידה פחותה, גם בשוק המוזיקה האירופי). לאחר המהפכה הקובנית, המונח "מוזיקה טרופית" כלל גם מוזיקה קובנית.
מאפיינים
בשל השורשים הגאוגרפיים שלה, מוזיקה טרופית משלבת בדרך כלל עם אלמנטים ממסורות אירופאיות ואפריקניות. דוגמה לכך היא תהליך הבינאריזציה של מקצבים משולשים שהובאו מאפריקה, שהתרחש במקור בקובה, ולאחר מכן התפשט בכל שאר האיים הקריביים ואמריקה הלטינית. בשל הנוכחות של ריבוי קצבים מסונכרנים ממוצא אפריקאי, המוזיקה הטרופית נחשבת כמכונת ריקודים באופן טבעי. נגינה בז'אנר מוזיקלי זה כולל גם נגינה בכלי נגינה אירופאיים (טרס, פסנתר, חצוצרה וטימבלס) וכלי נגינה אפריקאיים (תופי קונגה, תופי בונגו ומרימבה). במהלך סוף המאה ה-20, שולבו בז'אנר זה גם כלים עכשוויים, כמו סינתיסייזרים ומכונות תופים.
יעקב צ'רביצ'נקו
יעקב טימופביץ' צ'רביצ'נקו (12 באוקטובר 1894 - 4 ביולי 1976) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
צ'רביצ'נבקו נולד ב-12 באוקטובר 1894 למשפחת איכרים במחוז רוסטוב. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, התגייס לצבא האימפריה הרוסית ולחם בשורותיו בחזית המזרחית. עד מהפכת אוקטובר ב-1917, כבר היה מש"ק בכיר. ב-1918 התגייס לצבא האדום, וארגן קבוצות פרטיזנים אשר לחמו כנגד הצבא הלבן. ב-1919 הצטרף למפלגה הבולשביקית ולחם במלחמת האזרחים ברוסיה כחלק מארמיית הפרשים הראשונה. ב-1924 למד בבית הספר הגבוה לפרשים של הצבא האדום. באוגוסט 1927 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-91, ובנובמבר 1930 הועבר לרגימנט הפרשים ה-76. עד 1933 הספיק גם לפקד על רגימנט הפרשים ה-63. ב-1935 סיים את הלימודים באקדמיה הצבאית פרונזה, ובאפריל 1936 מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפרשים ה-31. ביוני 1937 מונה למפקד הדיוויזיה. ב-17 בפברואר 1938 הוענקה לו דרגת פודפולקובניק, וב-8 במרץ של אותה שנה הוא מונה למפקד קורפוס הפרשים השלישי. ב-3 באוגוסט 1938 הועלה לדרגת פולקובניק, וב-4 בנובמבר 1939 לדרגת גנרל מיור. באפריל 1940 מונה למפקד קבוצת הפרשים הממונעת קייב, ב-4 ביוני של אותה שנה הועלה לדרגת לייטננט מיור, וב-11 ביולי מונה למפקד המחוז הצבאי אודסה. ב-22 בפברואר 1941 הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק.
מלחמת העולם השנייה
עם פתיחת הפלישה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, מונה צ'רביצ'נקו למפקד הארמייה התשיעית אשר פעלה כחלק מהחזית הדרומית בפיקודו של איוואן טיולנב. ב-29 בספטמבר של אותה שנה הועבר לפקד על הארמייה השנייה, וב-4 באוקטובר הועבר לפקד על החזית הדרומית. עקב ההצלחות הגרמניות, החזית הייתה במצב של נסיגה, וחלק מיחידותיה נותרו בעורף והגנו על אודסה הנצורה וחצי האי קרים סביב סבסטופול. ב-5 באוקטובר ארמיית הפאנצר הראשונה הגיע לחופי ים אזוב וכיתרה את הארמייה ה-18 הסובייטית. כ-100 אלף חיילים נפלו לשבי. יחידות החזית המשיכו לסגת וב-20 בנובמבר 1941 עזבו את רוסטוב על דון. אומנם כבר ב-28 בנובמבר העיר שוחררה מהגרמנים, וזה היה אחד הניצחונות היחידים של הצבא האדום במהלך אותה שנה. ב-30 בנובמבר פרסם הפראבדה תמונה של צ'רביצ'נבקו לצד נאום של סטלין על מגיני רוסטוב. ב-2 בדצמבר נסוגו הגרמנים חזרה לנהר המיוס. ב-24 בדצמבר מונה צ'רביצ'נקו למפקד חזית בריאנסק, והשתתף עמה בשלב האחרון של הקרב על מוסקבה.
באפריל 1942 מונה צ'רביצ'נקו לסגן מפקד חזית קרים, ומאוחר יותר שימש באותו תפקיד בחזית צפון הקווקז. במהלך יולי של אותה שנה, שימש במשך ארבעה ימים כמפקד הארמייה ה-51, וב-4 בספטמבר מונה למפקד קבוצת כוחות הים השחור, תפקיד אשר במסגרתו היה אחראי בין היתר על בסיסי צי הים השחור. ב-15 באוקטובר 1942 הועבר לפקד על הארמייה החמישית אשר הייתה חלק מהחזית המערבית, באפריל 1943 הוחזר להיות סגן מפקד בחזית צפון הקווקז, וב-25 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד המחוז הצבאי חרקוב, והחזיק בתפקיד עד 27 בינואר 1944. במשך למעלה משנה הוא נותר ללא תפקיד פיקודי, וב-27 באפריל 1945 מונה למפקד הקורפוס השביעי והשתתף עמו בקרב על ברלין.
אחריתו
ב-6 ביוני 1946 מונה למפקד הקורפוס ה-79, ושנתיים לאחר מכן מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי "טאבריה". באפריל 1950 הוא פרש מהצבא, ונפטר ב-4 ביולי 1976 בגיל 81.
צ'רבונוהראד
צֶ'רְבוֹנוֹהְרַאד (באוקראינית: Червоноград, בפולנית: Czerwonogród, ביידיש: קריסניפאָליע; שמה של העיר עד 1951 קריסטינופול (אוקראינית: Кристинопіль, Кристинополь)) היא עיר במחוז לבוב אוקראינה.
היסטוריה
העיר הוקמה ב-1692 בשם קריסטינופול על ידי פליקס-קאזימיר פוטוצקי, הוא קראה לה כך על שם אשתו קריסטינה.
ב-1772 קריסטינופול יחד עם כל גליציה אחרי חלוקת פולין עברה לידיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחרי זמן קצר משפחת פוטוצקי עזבה את העיר והיא עברה לבעלות מלאה של האימפריה. ב-1878 בעיר נבנה כביש, ב-1884 נבנתה מסילת רכבת.
אחרי מלחמת העולם הראשונה העיר חזרה לידיה של פולין. ב-15 בפברואר 1951 פולין מסרה את קריסטינופול וסביבתה לברית המועצות, אז שונה שמה לצ'רבונוהראד. בתמורה קיבלה פולין את אוסצ'יקי דולנה וסביבתה. מהלך זה נעשה כתוצאה מהימצאות מצבורי פחם בסביבת צ'רבונוהראד ונפט בסביבת אוסצ'יקי.
ב-1990 צ'רבונוהראד הפכה לעיר הראשונה בברית המועצות שבה הרסו את פסלו של ולדימיר לנין.
יהודי העיר
יהודים ישבו בעיר עם היווסדה, ובאמצע המאה ה-18 נמנו בה 759 משלמי מס יהודים. בשנת 1880 נמנו בעיר 2,747 יהודים, רוב מוחלט בקרב תושביה. רוב יהודי העיר נמנו בתקופה זו על חסידות בלז.
בתחילת מלחמת העולם השנייה עברה העיר מיד ליד בין הפולנים, הרוסים והגרמנים, ובזמן זה נרצחו בה כ-20 יהודים. בהתאם להסכם ריבנטרופ מולטוב נקבעה העיר בתחום הכיבוש הגרמני בפולין, וכמעט כל יהודיה נמלטו ממנה בשלב זה לשטח השליטה הסובייטי.
אוכלוסייה
אוכלוסיית צ'רבונוהראד לפי שנים:
השושלת הפלאבית
השושלת הפְלאבִית הייתה השושלת השנייה של קיסרי רומא, שליטי האימפריה הרומית מ-69 ועד 96 לספירה. מקור השם הוא באחד משמותיו של אבי השושלת: טיטוס פלביוס אספסיאנוס. שושלת זו לא האריכה ימים ומנתה שלושה קיסרים בלבד: אספסיאנוס, טיטוס ודומיטיאנוס. אספסיאנוס עלה לשלטון לאחר מלחמת האזרחים ב-69, שנה הידועה בשם "שנת ארבעת הקיסרים". לאחר כ-10 שנות שלטון ירש אותו בנו טיטוס, שמת כעבור שנתיים ממחלה קשה, בעודו ערירי. את טיטוס ירש אחיו דומיטיאנוס, ששלט כ-15 שנים עד שנרצח בידי מתנקשים, ובכך נסתיימה השושלת הפלאבית. אחריה עלתה שושלת "הקיסרים הנאורים", שהראשון בהם היה נרווה.
היסטוריה משפחתית
שנים ארוכות של מלחמות אזרחים במהלך המאה ה-1 לפנה"ס גרמו לסילוקה של האצולה הוותיקה ברומא, שהוחלפה על ידי האצולה האיטלקית החדשה בתקופת המאה ה-1 לספירה. משפחה כזו הייתה המשפחה הפלאבית, שהחלה לעלות לגדולה רק בזמן השושלת היוליו-קלאודית. סבו של אספסיאנוס, טיטוס פלאביוס פטרו, שימש כסנטוריון תחת פומפיוס, בעת מלחמת האזרחים שלו נגד יוליוס קיסר. הקריירה הצבאית שלו הסתיימה בבושה רבתי כשנטש את שדה הקרב ב-48 לפנה"ס בקרב פארסאלוס. עם זאת, מעמדו של פטרו לא נפגע בעיקר בשל נישואיו לטרטולה שהייתה בת למשפחה עשירה ביותר – דבר שעזר לו לקדם את בנו, טיטוס פלאביוס סאבינוס הראשון (אביו של אספסיאנוס).
סאבינוס עצמו צבר רכוש רב אגב כהונתו כגובה מיסים באסיה, וכבנקאי בהלבטיה (שווייץ של ימינו). על ידי נישואיו לווספסיה פולה הוא שייך את עצמו למעמד אציל עוד יותר והבטיח את מעמד בניו, סבינוס השני ואספסיאנוס, למעמד סנאטורי.
בסביבות שנת 38 לספירה נישא אספיאנוס לדומיטילה "הזקנה" ונולדו להם שני בנים ובת: טיטוס ב-39, דומיטיאנוס ב-51 ודומיטילה ב-45. ואולם, דומיטילה "הזקנה" לא זכתה לראות את בעלה מוכתר לקיסר כי נפטרה זמן מה לפני שנת 69, וכך הפכה פילגשו, סיאניס, לאישה הראשונה בקיסרות הרומית עד מותה ב-74. אספסיאנוס התקדם בפוליטיקה הרומית וזכה למוניטין רב כמצביא, בפלישה לבריטניה ב-43.
במהלך שנות ה-50 לספירה מילא אספסיאנוס תפקידים ציבוריים תחת הנהגתו של הקיסר נירון: הוא שירת כפרו-קונסול בפרובינקיה אפריקה וכמלווהו הרשמי של הקיסר ב-66, במהלך הביקור הרשמי ביוון.
בין השנים 57-59 שימש בנו של אספסיאנוס, טיטוס, כטריבון הצבאי בגרמניה ולאחר מכן בבריטניה. אשתו הראשונה, ארסינה טרטולה, נפטרה שנתיים לאחר נישואיהם ב-65 וטיטוס נשא אשה נוספת ממשפחה מכובדת יותר – מארסיה פורניליה. ברם, משפחתה של פורניליה הייתה קשורה מאוד לאופוזיציה כנגד הקיסר נירון, וטיטוס נאלץ להתגרש ממנה. טיטוס מעולם לא נישא שוב, אך ידועים קשריו הרומנטיים עם ברניקי היהודיה מבית הורדוס.
ב-66 מרדו יהודי הפרובינקיה יודיאה באימפריה הרומית והלגיון הסורי נאלץ לסגת מירושלים בקרב בית חורון. המלך הפרו-רומי אגריפס השני ואחותו ברניקי נסוגו לגליל, ותמכו ברומאים להחזרת שלטונם ביהודה. הקיסר נירון מינה את אספסיאנוס לדיכוי המרד הגדול ביהודה בראש הלגיון החמישי והלגיון העשירי. בעזרת סיוע נוסף של הלגיון החמישה-עשר כבש אספסיאנוס את הגליל ושם פעמיו לכיוון ירושלים, אך המלחמה על ירושת הקיסרות שהתרחשה ברומא ב-69 ("שנת ארבעת הקיסרים") הביאה להפסקה זמנית בלחימה ולמסעו של אספסיאנוס בחזרה לרומא.
אספסיאנוס
טיטוס פלביוס אספסיאנוס (בלטינית: Titus Flavius Vespasianus; 18 בנובמבר 9-23 ביוני 79) היה קיסר רומא מ-69 עד 79, וייסד את השושלת הפלאבית. הוא שירת בצבא בתראקיה, שימש כקווסטור בכרתים ובקירניה, השתתף בפלישה הרומית לבריטניה והפך לקונסול אפריקה. אספסיאנוס היה המצביא שדיכא את המרד הגדול במרבית האזורים בארץ ישראל. במקורות היהודיים הוא מוזכר לצד בנו טיטוס כאחד מגדולי הצוררים שקמו לעם היהודי. לאחר מותו העלה אותו הסנאט הרומאי לדרגת אל, ובנו טיטוס ירש אותו.