cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג
ראשית חייו
יוהאן קזימיר נולד בטירת גרימנשטיין בגותה ב-12 ביוני 1564 כאמצעי מבין שלושת בניו של יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה ואשתו אליזבת, רוזנת פפאלץ-זימרן-שפונהיים. בגלל הסנקציות של האימפריה הרומית הקדושה (Reichsexekution) נגד גותה, אביו איבד ב-15 באפריל 1567 את נחלותיו וחירותו. אחר כך התגורר יוהאן קזימיר עם אחיו, פרידריך היינריך (שנפטר ב-1572 בגיל 11) ויוהאן ארנסט ואמם, תחילה באייזנך, אחר כך בחצרו של דודו יוהאן וילהלם, האפוטרופוס של הילדים, בוויימאר, ולבסוף באייזנברג, תורינגיה. בשנת 1570 החזירה דיאטת שפייר לאחים את הזכויות והפריבילגיות של אביהם. שנתיים לאחר מכן, בקיץ 1572, עברה אמם לאוסטריה כדי להצטרף לבעלה בשבי. כמה חודשים לאחר מכן, ב-6 בנובמבר 1572, זכו שני בניה על ידי חלוקת ארפורט בדוכסות סקסוניה-קובורג-אייזנך. הנסיכות כללה אזורים דרומיים ומערביים של תורינגיה, כולל הערים אייזנך, גותה והילדבורגהאוזן. האפוטרופוסים הנוספים של הילדים היו יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (מאז 1578 גאורג פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך) והסב מצד האם, פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, וגם אויבו של אביו, אוגוסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה, שפיקח על חינוכו של יוהאן קזימיר וכן על העוצרות של הנסיכות החדשה בקובורג. יוהאן קזימיר ואחיו עברו לקובורג ב-5 בדצמבר 1572. שומריו חתמו בשם יוהאן קזימיר על נוסחת הקונקורד (Konkordienformel) משנת 1577 ועל ספר הקונקורד (Konkordienbuch) משנת 1580, שתי ההצהרות המוסמכות של האמונה הלותרנית. בין 1578 ל-1581 למד יוהאן קזימיר באוניברסיטת לייפציג. ב-6 במאי 1584 הוא התארס, ללא הסכמת אביו, עם אנה, בתו של אוגוסט מסקסוניה, לה נישא ב-16 בינואר 1586 בדרזדן. רק לאחר מותו של אוגוסט מסקסוניה ב-11 בפברואר 1586, היה הדוכס יוהאן קזימיר בגיל 22 מסוגל לקבל על עצמו עם אחיו יוהאן ארנסט את ממשלת נסיכותו.
שלטונו
בשנת 1596 חילקו האחים את נסיכותם לשניים. יוהאן ארנסט קיבל את דוכסות סקסוניה-אייזנך ויוהאן קזימיר המשיך לשלוט לבדו בקובורג. המחוזות שלו הורכבו מהמחוזות של קובורג עם תת-המחוזות לאוטר, רודך וגסטונגהאוזן ביי זוננפלד, הלדבורג עם תת-מחוז של הילדבורגהאוזן, רמהילד, אייספלד, שאלקאו, זונברג, נוישטאדט, נויהאוס, מונשרדן וזונפלד. תחת יוהאן קזימיר, לעיר מגוריו, קובורג, הייתה פסגה תרבותית ראשונה עם דחיפה לבנייה. שלוס ארנבורג נבנה מחדש בסגנון הרנסאנס כ-Stadtschloss (טירת העיר). שלוס קלנברג לשעבר, הורחב לבקתת ציד; הקפלה שלו נחנכה בשנת 1618 כהקדש הפרוטסטנטי הראשון בקובורג. ה-Veste Coburg הוסבה למצודה דוכסית, והארסנל וכן מבני הממשלה (Stadthaus) נבנו מחדש ב-Marktplatz (כיכר השוק). בנוסף, הוא הקים את הגימנסיה Casimirianum, הרחיב את ספריית הטירה כך שתכלול את ירושת אוספי הספרים שלו ובשנת 1603 שכר את המלחין מלכיאור פרנק כמנהל המוזיקה של הופקפלמייסטר. משק הבית של חצר הדוכסות החזיק לזמן מה 213 אנשים ו-130 סוסים.
מבחינה פוליטית הצליח יוהאן קזימיר לגרום ל-Reichsritterschaft (קהילת האבירים הקיסריים) להיכנע לריבונותו על ידי הבטחת סמכות השיפוט על אחוזות המדינה שלהם. הוא הוציא את הפקודה להקים את הכנסייה הלותרנית הממלכתית עם הדוכס בתור summus episcopus (בלטינית, "הבישוף העליון"), הטקטיקה שאומצה מאוחר יותר על ידי רבות ממדינות תורינגיה. כסמכות העליונה היחידה של צדק ודת בנסיכות, הוא בנה בקובורג בשנת 1589 בית משפט מיוחד לאצילים, בית משפט לערעורים), שופנשטול (בית משפט לצדק) ובשנת 1593 הוסיף עבור הכנסייה הלותרנית, קונסיסטוריה, שכיסתה גם את סקסוניה-ויימאר אך נשארה בינה.
מעל לכל, הוא בנה, בתור הליבה של ממשלתו של קובורג, מנגנון אדמיניסטרטיבי, שהתקיים לאחר מותו ושרד תהפוכות פוליטיות רבות. יוהאן קזימיר הצליח להישאר נייטרלי במלחמת שלושים השנים עד 1631. לאחר שהצטרף לצד הפרוטסטנטי תחת שוודיה, ביצעו הכוחות הקיסריים והבוואריים בפיקודו של ולנשטיין את כיבוש קובורג ואת המצור הלא מוצלח של הוסט בשנת 1632.
בתקופת שלטונו, משפטי המכשפות והשריפות היו בשיאם. הוא אפשר ל-178 משפטי מכשפות להמשיך. בשנת 1593 התגרש הדוכס יוהאן קזימיר מאשתו הראשונה בשל ניאוף ולאחר מכן הוא החזיק אותה בשבי עד מותה ב"ווסטה". בשנת 1599, הוא התחתן עם מרגרט, בתו של וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג. יוהאן קזימיר מת בקובורג ב-16 ביולי 1633. מכיוון שהיה ערירי, נחלתו נפלה לאחיו יוהאן ארנסט, דוכס סקסוני-אייזנך.
תרגום התורה ליוונית
תרגום התורה ליוונית הוא סיפור המוזכר בתלמוד לפיו תלמי השני מלך מצרים העתיקה ציווה על שבעים ושנים מחכמי ישראל שיתרגמו עבורו את התורה ליוונית, על מנת שיוכל להבין את הכתוב בה. תרגום זה מוכר כיום בשם 'תרגום השבעים'.
במגילת תענית בתרא מצוין כי המעשה אירע ביום ח' בטבת ובעקבותיו תיקנו לצום ביום זה תענית צדיקים, משום שבעקבות תרגום התורה "החושך בא לעולם שלשה ימים". עובדה זו מצוינת גם בסליחות שהתחברו לעשרה בטבת.
הסיפור התלמודי
בגרסה המופיעה בתלמוד הבבלי תלמי כינס שבעים ושנים מזקני ישראל על מנת לתרגם את התורה ליוונית. אותם חכמים שינו בתרגום כמה שינויים, שנעשו על מנת למנוע לזות שפתים וטענות כפירה - וכל אותן 72 זקנים שינו בצורה זהה, על אף שלא ידעו זה מזה:
על אף שכאמור בתלמוד מופיעה רשימה של 15 שינויים, אך בתרגום השבעים שלפנינו נמצאים רק ארבעה מאותם שינויים מתוארים.
מלבד איגרת אריסטיאס והמקורות התלמודיים, מופיע הסיפור גם בחיבור של אפיפניוס מסלמיס (320–403 לספירה), "על מידות ומשקלות".
תענית צדיקים
כאמור, על פי חז"ל היום בו אירע מעשה זה היה ביום ח' טבת ובעקבותיו תיקנו חז"ל תענית צדיקים באותו יום וכפי שמופיע במגילת תענית בתרא:
בסליחות לעשרה בטבת מזכיר הפייטן בפיוט 'אזכרה מצוק':
השינויים
כאמור, התלמוד מונה רשימת שינויים ששינו החכמים, על מנת להימנע מתרגום שיעלה קושיות אמוניות וכן לזות שפתים על בני ישראל. רשימת השינויים המופיעים בתלמוד הן:
בהלכה
התפשטות התרגום השפיעה גם בעולם ההלכה, עד כדי שרבן שמעון בן גמליאל מתיר לכתוב את התנ"ך רק בעברית או ביוונית, ודרש עליו את הפסוק "יפת אלהים ליפת וישכון באהלי שם" - יפיפותו של יפת (השפה היוונית) תשכון באהלי שם (עם ישראל).
הכוחות המזוינים של מונגוליה
הכוחות המונגוליה של מונגוליה (במונגולית: Монгол Улсын Зэвсэгт Хүчин) הם הכוחות הצבאיים של מונגוליה הם האחראים להגנה על שלמותה ועל ריבונותה של מונגוליה, המורכבים משני ענפים עיקריים: ענף הצבא וחיל האוויר. נשיא מונגוליה בטולגה קלטמה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של מונגוליה.
נכון לשנת 2019 חל במונגוליה גיוס חובה. וכוח האדם הסדיר מונה 35,000 איש, בנוסף לכוח מילואים של 150,000, מהתקציב שלהם הוא 210 מיליון דולר אמריקאי שהוא 1.5% מהתוצר.
ענף היבשה
ענף היבשה נוסד בשנת 1912. משרתים בו כ־30,000 והוא מכיל מעל 470 טנקים, 650 נגמ"שים, 700 קני ארטילריה, רובם הכלים ישנים ומתוצר סובייטית.
חיל הפנים של מונגוליה
חיל הפנים של מונגוליה הוא ז'נדרמריה – כח משטרה צבאי למחצה – האחראי על תפקידי שמירה. בנוסף, לצד גופים דומים נוספים, הוא מהווה עתודת מילואים לצבא מונגוליה. הוא מגן על מבנים ממשלתיים ומוסדות כמו גוף השידור הלאומי המונגולי ובית הקברות הלאומי אלטאן-אלגיי. במהלך המלחמה הקרה היה החיל אחראי על סיור גבולות, שמירה ובקרה על הגירה. בסוף שנות ה־80 מנה החיל כ־15,000 חיילים.
בנוסף לחילות אלו קיים גם ענף הנדסה והבניה, ענף הסייבר שהוקם בשנת 2021, ויחידה למשימות מיוחדות.
היסטוריה
הכוחות המזוינים של מונגוליה הוקמו בשנת 1912 (כפי שהוא מוכר היום), ובעבר היה בהם ענף של חיל ים קטן (חיל האגם) אבל הוא נסגר בעקבות קיצוצים.
חיילים מונגוליים השתתפו בקרב חלקין גול בקיץ 1939 ובפלישה הסובייטית למנצ'וריה באוגוסט 1945, כששני המקרים היו חלק קטן בפעולות שהובילו את הכוחות הסובייטיים לפעול נגד הכוחות היפנים ובעלי בריתם. דבר שבין היתר הוביל את סין להכיר בעצמאות מסין
לאסלו קמני
לאסלו קמני (בהונגרית: Kemény László; אוקאן, 1 בינואר 1899 – בודפשט, 8 במאי 1970) היה שחקן יהודי-הונגרי, זוכה פרס האמן המצטיין (1965). קמני היה אחד השחקנים בסרט המפורסם אי שם באירופה.
ביוגרפיה
לאסלו קמני נולד במשפחה יהודית בכפר הגדול אוקאן במחוז בקש כבנם של ינה (יעקב) קמני, רופא כללי, ושל מריאן לז'נסקי. לאסלו קמני היה חבר בתיאטרון אנגלס בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הוא סיים את לימודיו באקדמיה לדרמה ב-1921, שיחק בקולוז'וואר מ-1922 עד 1930 ועבר לעיר מישקולץ בצפון הונגריה ב-1930. שם הפך לשחקן ולבמאי הראשי של הלהקה של מיהאי שבשטין. משנת 1933 שיחק בתיאטרון העיר סגד ואחר כך שוב במישקולץ. לאחר מכן הגיע לבודפשט בחוזה עם "התיאטרון ההונגרי".
משנת 1938 לא הורשה לעלות על הבמה עקב החוקים ה(אנטי) יהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) ושרד את תקופת השואה במשך כשש שנים. לאחר מלחמת העולם השנייה משנת 1945 שיחק בלהקות שונות בבודפשט, ואז ב-1955 הצטרף לתיאטרון הלאומי של בודפשט. הוא גם שיחק לעיתים קרובות ברדיו ובטלוויזיה. קמני שיחק בקביעות בסרטי קולנוע אחרי 1945. מ-1951 עד 1952 היה מרצה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. ב-1965 קיבל את פרס האמן המצטיין.
מערכת ניהול רשת
מערכת ניהול רשת (באנגלית: Network Management System, ובראשי תיבות: NMS) היא מערכת משולבת תוכנה-חומרה המיועדת לניהול וניטור רכיבים ברשת מחשבים ופועלת בתצורת שרת-לקוח.
ניהול רכיב בודד מתבצע על ידי Element Management System (EMS).
תפקידי המערכת
המערכת מנהלת את רכיבי הרשת הנקראים גם הרכיבים המנוהלים. למערכת משימות שונות; הן משימות ניהול רכיבים והן משימות ניהול. משימות ניהול הרכיבים על פי FCAPS הן: איתור תקלות ברכיבים, קביעת תצורת הרכיבים, הנפקת דוחות מלאי, ניטור ביצועי הרכיבים ותיעוד התוצאות ואבטחת הרכיבים באמצעות שימוש בפרוטוקולים וערוצים מאובטחים וכן באמצעות בקרת גישה למשתמשים. משימות הניהול כוללות את גילוי רכיבי הרשת, ניטור רכיבי הרשת ומצבם, התרעה כאשר מתמלאים תנאים מסוימים המשפיעים על ביצועי הרשת, זיהוי בעיות, מקורן והצעת פתרונות אפשריים.
פרוטוקלי תקשורת
מערכת ניהול רשת משתמשת בפרוטוקולי תקשורת מגוונים על מנת לבצע את תפקידיה השונים.
סטטיסטיקות רשת
המערכת אוספת סטטיסטיקות על רכיבי הרשת ומתחזקת ומארכבת סטטיסטיקות קודמות על רכיבי הרשת, כולל בעיות ופתרונות שהצליחו בעבר. במקרה של תקלה חוזרת, המערכת תוכל לחפש בארכיון אחר פתרונות אפשריים.
אדם הגון (סרט תיעודי)
אדם הגון (בגרמנית: Der Anständige ובאנגלית The Decent One) הוא סרט תיעודי ישראלי-גרמני-אוסטרי משנת 2014 שביימה ונסה לאפה על היינריך הימלר. הסרט התבסס על מטמון של מכתבים ויומנים שנרכשו על ידי אביה של לאפה. הוא הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, וזכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, והיה מועמד אחד מתוך חמישה לפרס אופיר של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
תקציר העלילה
הסרט בוחן את חייו של היינריך הימלר באמצעות קריאת יומניו, מכתבים ומסמכים אחרים. בתחילת חייו, הימלר רושם ביומנו כי הוא רוצה להילחם במלחמת העולם הראשונה ומצר על כך שהוא צעיר מכדי להיות שותף בפעילות המלחמתית. מאוחר יותר, כשהוא לומד במכללה, הוא מביע דעות אנטישמיות ומתלונן שאף אחד לא אוהב אותו. בשנות העשרים לחייו הוא מצטרף ל-אס אס. בסופו של דבר הוא מתאהב במרגרט הימלר, והחלפת המכתבים ביניהם ממוספרים ברצף. כמו כן מוצגים חילופי דברים עם בתו גודרון, וכן רשומות מיומנה.
כאשר מתחילה מלחמת העולם השנייה, הימלר כותב לאשתו ומתייחס במעורפל לחובותיו, והשניים מתלוננים על כך שאין להם כמעט זמן להיפגש. מכתבים מאוחרים יותר דנים ברומן של הימלר עם הדוויג פוטת'סט, מזכירתו. מסמכים פנימיים של הנאצים חושפים חלקים מהפילוסופיה של הימלר, כולל כותרת הסרט התיעודי עצמו - התייחסות לאמונתו של הימלר כי האס -אס מורכב מ"גברים הגונים". הימלר קובע כי ההתלבטויות המוסריות שחשים קציני האס אס בנוגע לחובותיהם, מוכיחים שהם מוסריים יותר מהיהודים, והם ייזכרו בשל הגינותם.
ההפקה
חיילי צבא ארצות הברית תפסו את המסמכים, ששימשו את הסרט, בבית הימלר ב-6 מאי, 1945. בניגוד להוראות אז, הם לא מסרו את החומר לממונים עליהם וחילקו אותו לשתי קבוצות: חיים מוקדמים ומסמכים עכשוויים. מסמכי החיים המוקדמים נמכרו בסופו של דבר למכון הובר שבקליפורניה, אך למסמכים האחרים אין עקבות רשומים עד שחיים רוזנטל, אספן אומנות ודיפלומט ישראלי, רכש אותם. בשנת 2006 אביה של התסריטאית והבמאית ונסה לאפא רכש את המסמכים הללו מבנו של רוזנטל. היא עבדה במשך 7 שנים על היומנים והמסמכים האלה, ותרה בארכיונים בכל רחבי העולם אחרי סרטונים אותנטיים שבהם הימלר מופיע, תוך הפעלת טכניקות וטכנולוגיות שנועדו לנקות את הלכלוך שדבק בסרטי הצילום, ולשחזר את פס הקול המקורי שלהם כדי ליצור את הסרט. הממשלה הפדרלית הגרמנית אישרה, לאחר בחינה מדוקדקת, שכל החומר המדובר הוא אותנטי, והוא הוצג במשך 8 ימים באחד מעיתוניה החשובים של גרמניה. כמעט כל השחקנים שמגלמים את הדמויות בסרט הם אוסטרים.
ביקורות
Rotten Tomatoes, אתר האינטרנט האמריקאי שמתרכז באיסוף וסטטיסטיקה על ביקורות סרטים ועוד, דיווח כי 67% מתוך 18 המבקרים שנבדקו העניקו לסרט ביקורת חיובית; הדירוג הממוצע היה 6.8. Metacritic, אתר אמריקאי דומה, דירג את הסרט 55/100 בהתבסס על 11 ביקורות. בכתבה בכתב העת וריאטי, ג'ו ליידון, כינה את הסרט "דיוקן מרתק" המבדיל את עצמו בזכות ערך החידוש שלו. ליידון הוסיף כי הבחירה להוסיף אפקטים קוליים לצילומי הארכיון הופכת את השימוש בהם לכבד. ג'ורדן מינצר מ"הוליווד ריפורטר "כתב כי הסרט יעניין היסטוריונים וחובבי התקופה, אם כי "האנקדוטות הביתיות עלולות להיות מעייפות", וכינה את השימוש באפקטים קוליים "הגזמה קולנועית". ניקולאס רפולד, מבקר הקולנוע של ה-"ניו יורק טיימס" כתב גם הוא ביקורת שלילית על האפקטים הקוליים שצורפו לסרט. רוברט אַבֶּל מה"לוס אנג'לס טיימס" מתח גם הוא ביקורת על השימוש באפקטים קוליים לצילומי הארכיון, אך כתב שהסרט חושף דיוקן פסיכולוגי של אדם המסור ביותר למשפחתו אך עדיין מופעל על ידי נשמה שחורה, ומהווה גורם הרסני להחריד. אנדרו אוה'יר, שכתב ב Salon.com, כינה אותו כ-סרט התיעודי הרודף ביותר שראה. ליסה ברנרד מ"הכוכב טורונטו"  דירגה את הסרט כ-2.5/4 כוכבים וכתבה שלאפה משאירה לנו לקבוע כיצד אדם יכול להיות כל כך לא מודע לכישלונות המוסריים שלו, אבל נקודת מבט מסוימת של יוצרת הסרט הייתה מועילה. בראד וילר מ"גלובוס ומייל" גם דירג אותו כ-2.5/4 כוכבים, וכתב שהבמאית מייפה לפעמים את קריאות המכתבים שכתבו הימלר, אשתו, פילגשו ובתו במוזיקה ואפקטים קוליים, אבל הסרט עובד הכי טוב כשהוא הכי מצומצם. חנה בראון מה"ג'רוזלם פוסט כתבה שמדובר בהישג וירטואוזי של יצירת סרטים דוקומנטריים, אך מטריד ותובעני כאחד . אורי קליין ב"הארץ" מוצא גם בעייתיות באפקטים הקוליים של הסרט, אך מציין שבעייתיות זו לא הפחיתה את התעניינותו בסרט ושהיומיומיות הסנטימנטלית המשפחתית המתוארת בסרט "מייצגת טוב יותר את מפלצתיותו של הימלר מכל דיוקן תיעודי שעוסק אך ורק בפועלו" . ביקורות נוספות בעברית בעיקר משבחות את הסרט ואת עבודת הבמאית, כמו למשל נחום מוכיח ב"הבמה" ועוד.
סגן ראש ממשלת אוסטרליה
סגן ראש הממשלה הנוכחי הוא ריצ'רד מארלס שהחל את כהונתו ב-23 במאי 2022.
היסטוריה
במקור, תפקידו של סגן ראש הממשלה היה בעיקרו מעמד כבוד בעל סמכויות ייצוגיות. תפקיד זה רכש משמעות לאחר הבחירות הפדרליות 1922, כאשר ראתה המפלגה הלאומית של אוסטרליה כי היא עתידה לאבד את הרוב הפרלמנטרי שלה. הלאומנים הגיעו בסופו של דבר להסכם קואליציוני עם מפלגת השלטון, שבמסגרתו, מנהיג המפלגה הלאומית ארל פייג' קביל את הדרגה השנייה בממשלה של סטנלי ברוס. בעוד שהתואר הרשמי היחיד של פייג' היה שר האוצר, הוא נחשב לסגנו ברוס. לכל עניין ודבר היה פייג' סגן ראש ממשלת אוסטרליה הראשון (תפקיד שלא היה קיים באופן רשמי עד ל-1968). מאז, היה מנהיג מפלגת הכפר או המפלגה הלאומית לחבר הממשלה השני בחשיבותו כמעט בכל הממשלות שהוקמו מאז מטעם קואליציית האנטי-לייבור. ב-1923 דרש ארל פייג' שהמפלגה הלאומית, קודמתה של המפלגה הליברלית, תדיח את בילי יוז מתפקידו כמנהיג כתנאי לכניסתה של מפלגת הכפר למשא ומתן קואליציני. ג'ון גורטון יצר באופן רשמי עבור ג'ון מקיואן את התפקיד של סגן ראש הממשלה ובכך אישר את מעמדו כאיש מספר שתיים בממשלה.
ב-19 בדצמבר 1967, ג'ון מקיואן, המנהיג המכהן של מפלגת הכפר (שבעתיד תקרא בשם המפלגה הלאומית) בממשלת הקואליציה, הושבע כראש ממשלה זמני בעקבות מותו הפתאומי של ראש הממשלה הרולד הולט. (היה אז דיון שמנהיג המפלגה הליברלית ושר האוצר ויליאם מקמהון ימלא את מקומו של הולט. מקמהון תכנן ישיבת סיעה של מפלגתו ב-20 בדצמבר כדי לבחור מנהיג חדש, מתוך כוונה לזקוף את התפקיד הנחשב לעצמו, אבל ניסיון זה נכשל כאשר מקיואן הכריז בפומבי ב-18 בדצמבר כי הוא לא יכהן בממשלת מקמהון.) מקיואן נשבע אמונים לתפקיד ראש הממשלה בהנחה שהממשלה תמשיך לכהן רק כל עוד יידרשו הליברלים לבחור מנהיג חדש. ההצבעה למנהיגות הליברלית נקבעה מחדש ל-9 בינואר 1968. כפי שהתברר, מקמהון לא ניצח בבחירות לראשות המפלגה, והסנאטור ג'ון גורטון נבחר והחליף את מקיואן כראש הממשלה ב-10 בינואר 1968. מקיואן חזר למעמדו כאיש מספר שתיים בממשלה, על פי הסכם הקואליציה. הוא היה באופן בלתי רשמי סגן ראש הממשלה מאז שהפך למנהיג מפלגת הכפר ב-1958, ומאז 1966 הפעיל וטו על מדיניות הממשלה מכוח היותו החבר השני בחשיבותו בממשלה.
מאז 1968, רק שני סגני ראש הממשלה המשיכו לתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה מתפקידם כסגנים: פול קיטינג וג'וליה גילארד. בשני המקרים, הם נכנסו לתפקיד זה לאחר שניצחו בבחירות על ראשות מפלגותיהם לאחר שראש הממשלה והמפלגה המכהן איבד את תמיכתו במפלגתו.
התפקיד
חובתו של סגן ראש הממשלה לפעול בשם ראש הממשלה בהיעדרו כאשר הוא מחוץ לגבולות לאוסטרליה או בחופשה. סגן ראש הממשלה תמיד יהיה חבר בממשלה ותמיד יחזיק לפחות בתיק ממשלתי אחד מהותי (זה יהיה אפשרי מבחינה טכנית שיכהן שר שתפקידו הוא רק סגן ראש הממשלה, אך מקרה מסוג זה מעולם לא קרה בהיסטוריה של אוסטרליה).
אם ראש הממשלה נפטר, מודח או מתפטר במהלך כהונתו, ישביע המושל הכללי האוסטרלי את סגן ראש הממשלה כראש ממשלת ביניים עד שהמפלגה השולטת תבחר מנהיג חדש, למרות שהיא אינה מחויבת לעשות כן. זה לא קרה מאז שהמשרה נוסדה בשנת 1968.
ראלף מונקלאר
גנרל ראלף מונקלאר (בצרפתית: Ralph Monclar) הוא כינויו של ראול מרז'ן ורנרי (Raoul Magrin-Vernerey), איש לגיון הזרים הצרפתי שלחם במלחמת העולם הראשונה, במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה. מונקלאר היה ממייסדי צבא צרפת החופשית, ועמד בראש "חטיבת המזרח" (Brigade d'Orient) של צבא זה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה.
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה המשיך בשירות בצבא הצרפתי במושבות במרוקו ובסוריה. כן עבר קורס טיס. ב-1924 הוצב לראשונה ללגיון הזרים, ושירות במסגרתו במרוקו עד שנת 1927. לאחר מכן המשיך בשירות במסגרות שונות בצבא הצרפתי ובלגיון, במושבות צרפת במזרח התיכון ובמזרח הרחוק. עם תחילת מלחמת העולם השנייה שירת בלגיון בדרגת לייטננט קולונל.
נארוויק
בינואר 1940 החליטו הבריטים והצרפתים לשלוח חיל משלוח לפינלנד על מנת שיסייע לפינים במלחמת החורף כנגד ברית המועצות. לשם כך נוצרה הדמי בריגדה (יחידה צבאית גדולה מעט מחטיבה הכוללת שני רגימנטים) ה-13 של לגיון הזרים, שקובצה מיחידות שונות של לגיון הזרים, וכללה כאלפיים חיילים וקצינים. בראש היחידה החדשה הועמד מונקלאר. אך בטרם הספיקה היחידה החדשה להתארגן חתמה פינלנד על הסכם לסיום המלחמה, והפיקוד העליון הצרפתי מצא ליחידה ייעוד חדש, ושלח אותה להילחם במסגרת המערכה בנורווגיה. היחידה הגיעה לביירוויק, 13 קילומטרים צפונית לנרוויק. עם נחיתתם על החוף, ב-13 במאי 1940 הצליחו חייליו של מונקלאר להניס את המשמר הגרמני ששמר על העיירה, ולהחזיק בגיזרה המיועדת להם. ב-28 במאי תקפו הלגיונרים בראשות מונקלאר את נרוויק. במשך עשרה ימים נמשכה הלחימה באזור נרוויק, אך עם התמוטטות הצבא הצרפתי בצרפת גופא לאחר הפלישה הגרמנית, הוחלט להשיב את הכוחות מנרוויק. ב-7 ביוני נשלחו הלגיונרים בחזרה לאנגליה.
הקמת צבא צרפת החופשית
ב-30 באוגוסט הפליגו אנשיו של מונקלאר מליברפול לאפריקה.
המערכה במזרח אפריקה
אנשיו של מונקלאר שימשו כגרעין להקמת חטיבה חדשה, שנקראה "חטיבת המזרח" (Brigade d'Orient), שקובצה מחיילים שהגיעו ממקומות שונים, וממושבות אפריקה. חטיבה זו נשלחה בשנת 1941 להילחם תחת פיקודו של הגנרל ויליאם פלאט במסגרת המערכה במזרח אפריקה. במסגרת זו סופחו הליגיונרים לכוח בפיקודו של בריגדיר בריגס, אשר התקדם מצפון אל תוך אריתריאה, המוחזקת בידי האיטלקים.
כוח בריגס התקדם דרומה, מגבול סודאן אריתריאה לאורך ים סוף, תוך שהוא מסתייע באסדות וכלי שיט קטנים. ההתנגדות היחידה שעמדה בפניו הייתה בעיירה בשם קוב קוב, שם הצטיינו הצרפתים בלחימה. המטרה הייתה חבירה מצפון לכוחות צבא הודו הבריטית שהגיעו לאזור העיר קרן ממערב, לקראת המתקפה על העיר קרן עצמה, בה התרכזו עתה כוחות איטלקים רבים שנסוגו מאזורי הגבול עם סודאן. ב-1 במרץ עמדו אנשיו של בריגס כ-20 קילומטרים מצפון לקרן. והתקרבו לעיר מצפון מזרח, דבר שריתק אליו חלק משמעותי מהכוח המגן ותרם להצלחת ההתקפה המתוכננת. כוח בריגס איים גם על מאסאווה שהייתה מפקדתה של שייטת הים האדום של הצי המלכותי האיטלקי, וחייב השארת כוחות משמעותיים באזור החוף, מקום בו השפעתם על הגנת קרן תהיה אפסית.
לאחר נפילת קרן, ולאחריה בירת אריתריאה אסמרה המשיכו יחידות של הדיוויזיה החמישית ההודית, ואנשי כוח בריגס וחטיבת המזרח של צבא צרפת החופשית, במסע לעבר עיר הנמל מאסאווה, שהייתה היעד החשוב האחרון עליו הגנו האיטלקים באריתריאה. מגיני מאסאווה מנו למעלה מעשרת אלפים חיילים, ולרשותם עמדו תותחי חוף כבדים, אותם כיוונו אל הכוח התוקף, אך הם היו מנותקים ומבודדים וסבלו ממחסור בדלק, תחמושת ואספקה. בטרם תותקף העיר, הוכרזה הפסקת אש בת 18 שעות וניתנה למגני העיר הזדמנות להיכנע, אך המפקד האיטלקי ציית לפקודתו של מוסוליני, להגן על העיר עד הסוף, והחליט שלא להיכנע.
ערב הקרב ביקר הגנרל שארל דה גול את אנשי צבא צרפת החופשית המסתערים על מאסאווה. למחרת, ב-7 באפריל הסתערו אנשי לגיון הזרים המסופחים לחטיבת המזרח של הקולונל מונקלאר על העיר, כבשו את בית האדמירליות ואת הנמל בהסתערות מהירה, ומונקלאר קיבל את כניעתו של מפקד שייטת ים סוף, ועמו את כניעת עשרת אלפים מגיניה של מאסאווה.
סוריה ולבנון
ביוני 1941 נשלחה "חטיבת המזרח" להצטרף אל כוחותיו של הגנרל פול לואי לז'נטיום שהתארגנו בצריפין לקראת המערכה בסוריה ובלבנון. מונקלאר סירב להצטרף אל הלוחמים בשל כך שלא רצה לשאת נשק כנגד אחיו הצרפתים. הוא הוחלף בתפקיד מפקד החטיבה בנסיך הגאורגי דמיטרי אמילחווארי. לאחר כיבוש סוריה ולבנון החזיק במספר עמדות פיקוד ומנהלה בלבאנט, תוך שהוא ממשיך ועולה בסולם הדרגות.
לאחר מלחמת העולם השנייה
ב-1946 מונה להיות סגן מפקד הצבא הצרפתי באלג'יריה וב-1948 אחראי על פיקוח על הלגיון. בתפקיד זה בילה שנתיים במחנות הלגיון באלג'יריה, מרוקו, מדגסקר והודו סין.
מלחמת קוריאה ולאחריה
ב-1950 הגיע לדרגת Général de corps d'armée המקבילה לדרגת לויטננט ג'נרל בצבא ארצות הברית. בשלב זה הגיע לגיל הפרישה החוקי, אך ביקש לשרת כמפקד הכוח הצרפתי במסגרת כוחות האו"ם במלחמת קוריאה. על מנת לעשות זאת היה עליו לוותר על דרגתו, והוא הורד לדרגת לייטננט קולונל. הוא שירת בקוריאה בהצטיינות, ושב לצרפת ב-1951. על אף פרישתו מהצבא המשיך בפעולה ציבורית במסגרת אגודות של ותיקי המלחמות. ב-1964 מת בפריז בגיל 72.
עיטורים
מונקלאר היה בין החיילים המעוטרים ביותר בצבא הצרפתי. בין היתר נשא את העיטורים הבאים:
סיימון קאדל
סיימון ג'ון קאדל (באנגלית: Simon John Cadell; 19 ביולי 1950 – 6 במרץ 1996) היה שחקן אנגלי הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ג'פרי פיירברת'ר בקומדיית המצבים של ה-BBC "היי-די-היי!" .
ביוגרפיה
קאדל נולד בלונדון. הוא היה בנו של סוכן התיאטרון ג'ון קאדל, ונכד של שחקנית האופי ג'ין קאדל. אחותו היא השחקנית סלינה קאדל, ואחיו במאי הפרסומות פטריק קאדל. בן דודו הוא השחקן גאי סינר, והוא היה החתן של מפיק הטלוויזיה דייוויד קרופט. קאדל למד בבית הספר "The Hall School" בהמפסטד ובבית הספר בידלס בפיסטרספילד. בין חבריו הטובים בבית הספר היה השחקן והפוליטיקאי ג'יילס ברנדרת' שנשאר חבר קרוב עד למותו של קאדל.
קאדל בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק". לקראת סוף שנות השבעים של המאה העשרים זכה להצלחה בהופעות תיאטרון. ב-1978 דיבב את הדמות בלקברי בסרט האנימציה "גבעת ווטרשיפ" המבוסס על הספר באותו שם מאת ריצ'רד אדמס. בטלוויזיה שיחק בשנים 1978 עד 1980 בסדרת הדרמה "אויב על סף ביתי". ב-1979 הופיע בסרט האסונות "מטאור" בתפקיד כתב חדשות בטלוויזיה.
תפקידו המוכר ביותר היה של מנהל כפר הנופש ג'פרי פיירברת'ר בקומדיית המצבים של ה-BBC "היי-די-היי" ששודרה בין 1980 ל-1984. עוד שיחק בדמות עובד מדינה דאנדרידג' בעיבוד הטלוויזיוני לספר "Blott on the Landscape" מאת טום שארפ משנת 1985.
ברדיו שיחק קאדל בדמות מלך האלפים סלבורן בעיבוד לספר "שר הטבעות" (1981). בין 1987 ל-1989 כיכב במשך שלוש עונות בסיטקום של ה-BBC "החיים בלי ג'ורג'" לצדה של קרול רויל בתפקיד הראשי.
ב-1991 הופיע קאדל בסדרה הקומית הבריטית "Singles". עוד בטלוויזיה השתתף בסדרות "Minder", "ברז'ראק", "מופע הטלוויזיה של קני אוורט" ובסדרה "סיפורי הבלתי-צפוי" מאת רואלד דאל. בנוסף היה קריין בפרסומות טלוויזיה.
הוא היה המספר בסדרת הטלוויזיה לילדים "Bump" של ה-BBC על אודות גור פילים (שתמיד נתקל בחפצים) וחברו ברדי.
חיים אישיים
ב-1985 התחתן קאדל עם השחקנית רבקה קרופט, בתו של השחקן דייוויד קרופט, מיוצרי הסדרה "הצבא של אבא". לבני הזוג נולדו שני בנים.
בינואר 1993 לקה קאדל בהתקף לב חמור אחרי הופעה יחד עם ג'ואנה למליי ב-"Queen Elizabeth Hall" בלונדון. לדברי הרופאים הסיבה להתקף הייתה העישון - קאדל עישן אז 80 סיגריות ביום. אבל הוא התאושש וארבעה חודשים אחרי שעבר ניתוח מעקפים חזר לשחק במחזה "מסעותי עם דודתי" (עליו זכה בפרס אוליבייה להופעה הקומית הטובה ביותר). ב-11 בספטמבר אותה שנה אובחנה אצלו מחלת סרטן הריאות.
קאדל נפטר ב-6 במרץ 1996 בגיל 45. הוא מת 12 שבועות לפני חברו הטוב ג'רמי סינדן שאף הוא נפטר מסרטן הריאות.
ניריברון
ניריברון (בהונגרית: Nyíribrony) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בניריברון מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,128 ובשנת 2020 רק 1,111 תושבים.
יהודי ניריברון
בניריברון חיו יהודים בתקופות זמן שונות ומשנת 1885 היו יהודי הכפר משויכים לקהילת קמצ'ה. רבים מיהודי ניריברון נרצחו בשואה.
רות בורשטיין
רות בורשטיין (נולדה ב-9 בספטמבר 1945) היא בלשנית עברית. עוסקת בתחביר עברית המקרא והעברית החדשה; בחקר השיח; בחקר הדיאלוג; בלשון, תרבות וחברה; בניסוח ועריכה; בחינוך לשוני ובפיתוח החשיבה באמצעות הוראת הלשון.
ביוגרפיה
בורשטיין נולדה בתל אביב, דור שביעי בארץ, בת למנוחה (לבית סלונים; ילידת חברון) ואברהם אפשטיין, ממייסדי חברת 'הכרם' בת"א. למדה בתיכון עירוני ד' במגמה מתמטית-פיזיקלית. קיבלה תואר ראשון בהצטיינות בלשון העברית ובמקרא, ותואר שני בהצטיינות בלשון העברית מאוניברסיטת תל אביב. בורשטיין עשתה את הדוקטורט שלה באוניברסיטת בר-אילן, בהנחיית פרופ' מאיה אגמון-פרוכטמן.
בעת לימודיה לתואר שני ואף אחרי כן, לימדה בחוג ללשון עברית בסמינר הקיבוצים.
בשנים 1975–1984 עבדה ברשות השידור עם אבא בנדויד ורות אלמגור-רמון בקורסי הדרכה בעברית לקריינים, שדרים, עורכים וכתבים.
משנת 1976 עד 2017 לימדה במכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין. בשנת 1984 הייתה יו"ר הוועדה להתוויית הנחיות לכתיבת 'עבודה סמינריונית בחינוך' במכללה. בשנים 1995 – 2008 הייתה ראש החוג ללשון העברית. משנת 1997 עד שנת 2005 הייתה חברה בוועד המנהל של עמותת המכללה. משנת 1997 חברה בעמותה של המכללה.
בשנים שניהל איתי זמרן את המכללה (1988–2003) הייתה שותפה לכמה תוכניות לימוד חדשניות, ניסוין וגיבושן: (א) השיעור הפתוח – ניסוי בדידקטיקה חלופית; (ב) טיפ"ה בים (טיפוח פרחי הוראה בירושלים) – למידת חקר שבבסיסה העניין האישי; (ג) סמינריון רפלקטיבי בגישה מחקרית. על תוצאות ניסויים אלו כתבו ב-2003 איתי זמרן, נתן גובר, רות בורשטיין, חוה גיא ודורון נידרלנד את "אפשר גם אחרת – פדגוגיה ביקורתית ופדגוגיה המחנכת לביקורת", סדרת ניירות דיון בעריכת ורדה שרוני, מכון מופ"ת, תל אביב.
בשנים 2001–2011 הייתה יועצת מדעית של האתר "לשונט" של משרד החינוך באינטרנט.
בשנים 2003 - 2006 הייתה יו"ר פורום רכזי הלשון במכללות במכון מופ"ת של משרד החינוך. במסגרת פעילות זו ייסדה מסורת של ימי עיון בלשון העברית של המרצים במכללות להכשרת מורים. מסורת זו נשמרת עד היום.
בשנים 2005 - 2013 הייתה חברה במערכת האתר 'אוריינות ושפה' במרשתת.
בשנים 2005 - 2011 ערכה את כתב העת 'חלקת לשון' לבלשנות עיונית ושימושית מטעם האגודה הישראלית לבלשנות שימושית בשיתוף המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין.
בשנים 2007–2010 הייתה מזכירה-גזברית של החוג הישראלי לבלשנות ע"ש חיים רוזן.
משנת 2014 חברת מערכת בעיתון JOKOPOST ומובילת תחום החינוך בו.
כתבה עשרות מאמרים שפורסמו בכתבי עת מוכרים ובספרי יובל לחוקרי לשון וחינוך וחיברה שני ערכים (אחד על משפטי שאלע ואחד על כינויי שאלה)  the Encyclopedia of Hebrew Language and Linguistics.
חברה במערכת כתבי העת "חלקת לשון" ו"ספרות ילדים ונוער".
נשואה לאברהם בורשטיין ואם לשתי בנות.
רשימת פרסומיה
באוקטובר 2021 יצא לאור ספרה "משפטי השאלה ומשפטי התשובה בעברית בת־ימינו" בהוצאת מכון מופ"ת. הספר הוא המשך לעבודת הד"ר, 460 עמודים.
קרקס ניקולין המוסקבאי על שדרת טצבטנוי
קרקס ניקולין המוסקבאי על שדרת טצבטנוי (ברוסית: Московский цирк Никулина на Цветном бульваре) הוא אחד מהקרקסים הסטציונריים העתיקים ביותר ברוסיה, ממוקם בשדרות טצבטנוי במוסקבה. תכולת האולם היא 2000 מקומות ישיבה, גובה הכיפה 25 מטר, קוטר הזירה 13 מטר.
בשנים 1880 עד 1913 נקרא קרקס זה על שמו של המייסד אלברט סלמונסקי, לאחר מהפכת אוקטובר וההלאמה שונה שמו לקרקס הממלכתי הראשון. מאז 1996 הוא נקרא על שם האמן יורי ניקולין, שעמד בראשו בשנים 1983-1997.
ב-19 בנובמבר 1939 הקרקס קיבל את עיטור לנין על תרומה יוצאת דופן בפיתוח אמנות הקרקס הסובייטית וחינוך אמני קרקס סובייטים.
בינת השכוי
בינת השֶׂכְוִי (בצ'כית: Kuropění, באנגלית: The Cock's Crow) הוא הרומן השני של אביגדור דגן. הספר נכתב במקור בצ'כית, ויצא לאור לראשונה בשווייץ בשנת 1975. הרומן דורג במקום הראשון במשאל של רדיו אירופה החופשית. הספר תורגם לעברית מן הגרסה האנגלית על ידי צבי ארד ויצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1978. פרסום הספר בארץ הביא את דגן אל תודעת הקוראים הישראלים.
במרכזו של הספר שתי דמויות: פראן, הרופא הכפרי הזקן המתבונן בחיים, בטבע ובבני האדם ותרנגולו "פדרו" המשוחח עמו ומציג לו נקודות ראייה אחרות ובדרך כלל אופטימיות על החיים. הספר מעלה נושאים כיחסו של האדם אל עצמו ואל סביבתו, אל משמעות החיים ואל אלוהים. הוא דן ביכולתו של האדם ליהנות מהחיים על אף האסונות והסבל. דרך השיח בין פדרו ופראן מעלה דגן נושאים כמו היחס לחכמה ויכולתו של האדם להבין את מהותם הבסיסית של החיים בהתגלמויות היומיומיות כגון זריחת השמש או ליל כוכבים.
שמו של הספר שאוב מפסוק בתפילת השחר: “אשר נתן לשכוי בינה להבחין בין יום ובין לילה”.
משפחת פרנג'יפאני
משפחת פרנג'יפאני (נכתב גם כ - Frangipane, Freiapane, Fricapane או Fresapane) הייתה שבט פטריציאני רומאי רב עוצמה בימי הביניים.
היסטוריה
משפחת פרנג'יפאני טוענת שמוצאה הוא ממשפחת הפלבאים הרומית של אניצ'י, אולם האזכור הראשון של המשפחה הוא רק משנת 1014, במסמך המתייחס למנזר פרפה. תעודת קלף של אוטו הראשון בארכיון פרנג'יפאני בקסטלו די פורפטו, בפריולי, מתוארכת ל-10 בינואר 973.
משפחת פרנג'יפאני נטלה חלק משמעותי במאבק בין האפיפיור גרגוריוס השביעי לקיסר האימפריה הרומית הקדושה היינריך הרביעי, ושלטו ברומא לזמן קצר בין 1107 ל-1108. בסכסוך בין משפחות אורסיני וקולונה הם תמכו באורסיני. הם הגיעו לשיא כוחם כשהצליחו לגרום לבחירתו של האפיפיור הונוריוס השני בשנת 1124. החל מ-1130 החזיקו בני משפחת פרנג'יפאני בקולוסיאום של רומא, אותו ביצרו ושהקנה להם שליטה אסטרטגית על הגישות לארמון הלטראנו, מעון האפיפיור, מצפון וממערב; המשפחה איבדה את השליטה בקולוסיאום למשפחת אניבלדי (Annibaldi) באמצע המאה השלוש עשרה.
בשנת 1268 בגד ג'ובאני פרנג'יפאני, אדון אסטורה, בקונראדין, הדוכס המתבגר משוואביה ואחרון שושלת הוהנשטאופן, שמצא מקלט במצודת טורה אסטורה לאחר תבוסתו בקרב טאגליאקוזו. פרנג'יפאני עצר אותו ומסר אותו לשארל הראשון שערף את ראשו.
שני ענפי המשפחה, צאצאי הרוזנים Damiani di Vergada Gliubavaz Frangipani (Frankopan) Detrico בדלמטיה וקרואטיה וצאצאי הרוזנים Frangipani (Frankopan) של Vegle, Modrussa ו- Vinodol בקרואטיה, והרוזנים פרנג'יפאני באיטליה, עדיין קיימים.
מילאן (ניו מקסיקו)
מילאן (באנגלית: Milan) הוא כפר במחוז סיבולה שבניו מקסיקו. בכפר מתגוררים כ-3,245 תושבים (2010).
גאוגרפיה
מילאן ממוקמת ב-35°10′37 צפון, 107°53′43″W מערב. לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחו של הכפר הוא 7.5 קמ"ר.
דמוגרפיה
במפקד אוכלוסין שהתקיים בשנת 2000, התגוררו בכפר 1,891 אזרחים, 673 משקי בית ו-475 משפחות. צפיפות האוכלוסייה בכפר הייתה 250.9 נפש לקמ"ר.
יפה זילברשץ
יפה זילברשץ (נולדה ב-21 בספטמבר 1953) היא פרופסור חבר למשפטים. כיהנה כדיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן וכמשנה לנשיא האוניברסיטה, וכיו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב. סיימה ב-1977 את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. ב-1980 סיימה את לימודי התואר השני (International Legal Studies) באוניברסיטת ניו יורק. ב-1992 סיימה את לימודי הדוקטורט במשפטים באוניברסיטת בר-אילן, בהנחיית פרופ' אהרן ברק ופרופ' יצחק-הנס קלינגהופר.
מתמחה במשפט בינלאומי, משפט חוקתי, הגנה על זכויות האדם (בדגש על הגירה ואזרחות).
כיהנה כחברת הוועדה הציבורית שבחרה את רשימת הבית היהודי לבחירות 2009.
חברת הנהלת הסוכנות היהודית בשנים 2004–2009. חברת הנהלת המכון הישראלי לדמוקרטיה בשנים 2005–2015. סגנית נשיא הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים בשנים 2004–2011.
כיהנה במספר ועדות ציבוריות, כולל הוועדה להכנת חוק אזרחות, ועדת רובינשטיין לבחינת מדיניות הגירה למדינת ישראל, ועדת נאמן להשלמת ניסוח חוקה לישראל וועדת פלסנר לקידום השוויון בנטל.
באוגוסט 2015 מונתה ליושבת ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה, האישה הראשונה בתפקיד זה. ועדה הפועלת במסגרת המועצה להשכלה גבוהה בישראל, ואחראית על חלוקת תקציב המדינה המוקדש להשכלה גבוהה לאוניברסיטאות ולמכללות הפועלות בישראל. בדצמבר 2021 הסתיימה כהונתה בתפקיד זה.
נשואה ליעקב זילברשץ, אם לשלושה, מתגוררת בגבעתיים.
עמדותיה
בראיון בשנת 2017 הגדירה את חזונה בנוגע להשכלה הגבוהה בישראל:
בנוגע ללימודי המדעים אמרה:
בראיון שבו הגנה על אחד מעמיתיה שהורשע בהטרדה מינית אמרה: "אני טוענת שלנשים יש חלק במה שקורה. כמעט תמיד. למה לי זה לא קרה מעולם? אני אמנם לא גרייס קלי, אבל אני נראית לא רע לגילי. ועובדה, אף פעם זה לא קרה לי", והוסיפה: "זה נושא עדין ומורכב, רב גוני, ואני לא סבורה שהדרך הנכונה לטפל בו היא בהכרח הזירה המשפטית הפלילית. מקרים רבים זקוקים למסגרת טיפול גמישה יותר, שיכולה להכיל את המורכבות שלהם ולא לחרוץ דין בשחור לבן". בראיון מאוחר יותר התבטאה בנושא קידום נשים לתפקידי סגל בכיר באקדמיה, ציינה כי תוכנית העבודה הרב־שנתית של מערכת ההשכלה הגבוהה הציבה את קידום הנשים באקדמיה, בדגש על סגל בכיר, כיעד מרכזי. לדבריה: "האקדמיה בהובלת מל"ג וות"ת, חייבת לפעול להתרת החסמים התרבותיים, החברתיים והארגוניים אשר מונעים מנשים לעשות את קפיצת המדרגה המתבקשת ולעלות בסולם הדרגות הבכירות. מערכת ההשכלה הגבוהה בנויה על גיוס כוח אדם איכותי להוראה ולמחקר וככל שיותר נשים ישתלבו בתפקידים בכירים, כך אפשר יהיה להרחיב את המעגל ולמקסם את ההון האנושי הישראלי, לתועלת המשק בכלל והאקדמיה הפרט."
בנוגע ליחס בין לימודי המדע ללימודי הרוח, אמרה:
הקמפוס החדש
״הקמפוס החדש״ הוא תוכנית של המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ותקצוב לפיתוח והתאמת המוסדות האקדמיים בישראל למאה ה-21. את התוכנית ייסדה ומובילה פרופ׳ זילברשץ. התוכנית הושקה ב-6 בנובמבר 2018, במסגרת כנס ההשכלה הגבוהה ה-7.
יישום התוכנית מבטא ראייה ביקורתית של כלל המערכת והבנה כי לצד הישגים במחקר ובהוראה, המערכת חייבת להתמודד עם השינויים הגלובליים בעולמות ההשכלה הגבוהה, ולעשות את ההתאמות הנדרשות. השינוי המרכזי מקורו במהפכת האינטרנט שיש לה השפעה עצומה על עולם הלמידה בכל שלב שהוא, על מתודות המחקר, על עולם התעסוקה ובעקבות כך על היעלמותם של מקצועות מסוימים והתפתותם של חדשים, על גילאי הלמידה, וכן על העברה קלה יותר של ידע בין דיסציפלינות, בין מוסדות במדינה ומחוצה לה ועוד.
חזון "הקמפוס החדש" יוצא מנקודת הנחה שכעבור עשר שנים מערכת ההשכלה הגבוהה תראה אחרת. גם בהיבטים המבניים של הקמפוס, אבל עיקר השינוי יבוא לידי ביטוי ב"שבירת המחיצות", תוך הסתכלות אחרת על מהות העשייה האקדמית על כל היבטיה במחקר ובהוראה. לדברי זילברשץ:
זילברשץ הבהירה כי אין כוונה להחליף את כל הלימודים בקורסים מקוונים, שכן לנוכחות בקמפוס ולמפגש האנושי יש "חשיבות עצומה". עם זאת, היא הוסיפה,
==פרסומים אקדמיים (רשימה חלקית) ==
קרחון קנדה
קנדה קרחון (באנגלית: Canada Glacier) הוא קרחון הזורם לכיוון דרום-מזרח לתוך צידו הצפוני של עמק טיילור בשטח חסות רוס, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
תיאור
הקרחון הנמס מידי קיץ, מזין את אגם הואייר, הנמצא ממערב לו, ואת אגם פרייקסל הנמצא ממזרח לו. מצפון לקרחון מצויים צוקי הות'ם.
היסטוריה
הקרחון התגלה על ידי משלחת טרה נובה (1910–1913).
רוברט פלקון סקוט וצ'ארלס רייט שעמדו בראש המשלחת נתנו לקרחון את שמו (רייט היה פיזיקאי קנדי, ומכאן שם הקרחון).
אזור מוגן מיוחד אנטארקטי
שטח של 1 קמ"ר בצידו המזרחי של הקרחון הוא אזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA מספר 131) תחת אמנת אנטארקטיקה  מאחר שאזור זה מכיל את הכמות הרבה ביותר של צמחים (טחבים ואצות) באזור העמקים היבשים מקמרדו; וכן האתר נשמר כאתר דוגמה למערכת אקולוגית מסוג זה.
האתר מיוחד מאחר שבחודשי הקיץ הוא אינו מכוסה קרח, ויש בו אגמי קיץ קטנים וזרמי נחלי מי קרחון נמסים, וכן הוא מוגן יחסית מהרוחות החזקות (בשל גובהו של הקרחון מצידו של האזור - 20 מטרים, החוסם את הרוחות) - דבר המאפשר לצמחייה לגדול בו.
לקריאה נוספת
• Antarctic Specially Protected Area No. 131 (Site of Special Scientific Interest No. 12)
• Elizabeth A. Bagshaw, Martyn Tranter, Andrew G. Fountain, Kathleen A. Welch, Hassan J. Basagic, Biogeochemical Evolution of Cryoconite Holes on Canada Glacier, Taylor Valley, Antarctica, J. Geophys. Res., 112, G04S35
• Johanna Laybourn-Parry, Jemma Wadham, Antarctic Lakes
• Matthew J. HOFFMAN, Andrew G. FOUNTAIN, Glen E. LISTON, Near-surface internal melting: a substantial mass loss on Antarctic Dry Valley glaciers, Journal of Glaciology, Vol. 60, No. 220, 2014 doi: 10.3189/2014JoG13J095
• Jeannie Meekins, The Bleeding Glacier of Antarctica: A Strange But True Tale
• Alex D. Rogers, Nadine M. Johnston, Eugene J. Murphy, Andrew Clarke, Antarctic Ecosystems: An Extreme Environment in a Changing World, P 72
וול סטריט (בית ספר לאנגלית)
בית הספר לאנגלית וול סטריט (באנגלית: Wall Street Institution) הוא אחד מבתי הספר הגדולים בעולם, העוסק בהוראת אנגלית לילדים, למבוגרים וללקוחות עסקיים. בית הספר מונה למעלה מ-450 מרכזי לימודים, המפוזרים בכ-30 מדינות ברחבי העולם. מדי שנה לומדים בבית הספר וול סטריט למעלה מ-200 אלף תלמידים, ועד כה בית הספר סייע ל-2 מיליון תלמידים בעולם ללמוד אנגלית.
שיטת הלימוד של וול סטריט משלבת תוכני לימוד קלאסיים לצד חוויות מחיי היומיום ומעולם העסקים, והיא כוללת שיעורי מולטימדיה, שיעורים בכיתות קטנות, ופעילויות העשרה מחוץ לכיתה. הלמידה מותאמת להתקדמות האישית של כל תלמיד, כשהמורים והצוות בכל מרכזי הלימוד של וול סטריט בעולם מדברים אך ורק באנגלית, כחלק משיטת הלימוד אשר מכוונת את התלמידים לחשוב באנגלית.
החל מ-2010, בית הספר וול סטריט הוא חלק מקבוצת Pearson, חברת ההשכלה הגדולה בעולם.
היסטוריה
חברת וול סטריט ללימודי אנגלית נוסדה ב-1972 במילאנו שבאיטליה, על ידי לואיג'י טיציאנו פצ'ניני (Luigi Tiziano Peccenini), ושמו ניתן לו על ידי פרסומאי איטלקי בשם אנג'לו אדריצי, על מנת לקשור את אזור ההשקעות המפורסם בניו יורק: וול סטריט, בהשקעה המבורכת שבלימוד השפה האנגלית.
בעת הקמת בית הספר הוא הפעיל 4 מרכזי לימוד באיטליה, לאחר שנתיים נפתחו 24 סניפים נוספים ברחבי המדינה, וב-1983 התרחב בית הספר ברחבי אירופה. במהלך שנות ה-90 התרחבה פעילות בית ספר גם לדרום אמריקה, המזרח התיכון ואסיה.
ב-2007 שיטת הלימוד של וול סטריט: "השיטה הטבעית" הוכרה על ידי אוניברסיטת קיימברידג' כשיטה הטובה ביותר בעולם ללימוד שפה חדשה. השיטה נותנת דגש רב לכישורי השפה השונים: דיבור, שמיעה, קריאה וכתיבה, לצד סט נרחב של כלים ותכנים נוספים.
וול סטריט בישראל
וול סטריט החל לפעול בישראל בשנת 1998, וכיום מונה 11 מרכזי לימוד המפוזרים בקניונים ברחבי הארץ. ב - 19 במאי 2020 נכנס לקשיים כלכליים, וביקש מבית המשפט להגיע להסדר עם נושיו.
ג'רי פררה
ג'רי צ'ארלס פררה (באנגלית: Jerry Charles Ferrara; נולד ב-25 בנובמבר 1979) הוא שחקן ומסעדן אמריקאי, המוכר בעיקר מגילום דמותו של טרטל בסדרה הקומית של HBO "הפמליה", והוא שב לגלם את דמותו גם בסרט ההמשך שלה.
חייו
פררה נולד בברוקלין, ניו יורק וגדל בשכונת בנסונהרסט שברובע, להורים ממוצא איטלקי. אביו, גנארו פררה נולד וגדל בנאפולי, איטליה ועבר לברוקלין שהיה נער, ואימו, מריאנה לאוטאטו, היא נולדה וגדלה בברוקלין להורים איטלקיים מאיסקיה, איטליה. אביו של ג'רי נפטר כשהיה בן 5 והוא גדל ים אמו ואביו החורג, מישל לאוטאטו. יש לו אח אחד גדול בשם אנתוני, שעובד כמתווך בסטטן איילנד. הוא סיים את בית הספר "תיכון ניו אוטרכט". פרארה החל ללמוד תיאטרון בקולג', שם קיבל השראה ממורה להמשיך בקריירת משחק.
קריירה
סוכן שפגש בתוכנית כישרונות עודד אותו לעבור ללוס אנג'לס, שם הוא קיבל במהרה את תפקידו הראשון בסדרה "מלך השכונה". ועד מהרה קיבל תפקידים נוספים בטלוויזיה. לאחר מכן לוהק ג'רי לסרט העצמאי "לחצות את הברונקס", שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים טרייבקה בשנת 2004.
בשנת 2004 קיבל את הפריצה הגדולה שלו כאשר לוהק לאחד התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה-קומית "הפמליה" של רשת HBO, ששודרה במשך שמונה עונות, בין ה-18 ביולי 2004 לבין ה-11 בספטמבר 2011. בנוסף, הוא השתתף בפרסומת בדמותו מהסדרה "הפמליה", טרטל, עבור חברת הלווין DirecTV מקליפורניה.
בשנת 2007 שיחק בסרט "הגיבור מגן עדן" שביים חברו קווין קונולי, בתפקיד של ג'ורג היווני.
בשנת 2012 שיחק בסרט המדע בדיוני "באטלשיפ" בבימויו של פיטר ברג, בהשתתפות ריהאנה וליאם ניסן. בשנת 2013 שיחק בסרט "אמפייר סטייט" לצד דוויין ג'ונסון, שיחק בסרט "סוף סוף וגאס" לצד רוברט דה נירו ומורגן פרימן, ושיחק בסרט המלחמה "השורד האחרון" שביים וכתב פיטר ברג על בסיס ספרם של מרקוס לוטרל ופטריק רובינסון.
בשנת 2015 הצטרף ג'רי לעונה השנייה של סדרת הדרמה פשע של רשת Starz "כוח" בתפקיד של ג'וזף "ג'ו" פרוקטור, עורך דין פלילי. החל מהעונה השלישית ג'רי נמנה כחלק מצוות השחקנים הראשי עד לעונה השישית והאחרונה שהסתיימה בפברואר 2020.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד קטן בסרטו של קלינט איסטווד "סאלי: נס על ההדסון" על טיסה 1549 של יו אס איירווייז ועל הטייס צ'סלי סאלנברגר. בשנת 2017 גילם את דמותו של קירק זנדר בעונה השנייה של הסדרה על הכוונת" ברשת הטלוויזיה USA.
חיים אישיים
בשנת 2010 ערך שינוי בולט בגופו לאחר שנים שבהן היה שרוי בעודף משקל, והשיל ממשקלו כמעט 30 קילוגרמים. בשנה זו, הקים פררה מעדנייה במערב הוליווד, קליפורניה.
בשנת 2017 נישא לבת זוגו בשנים האחרונות, השחקנית בריאן רקאנו. במאי 2019 נולד בנם הראשון של הזוג, ג'ייקוב מייקל. בדצמבר 2020 פרסמו הזוג כי הם מצפים לילד שני.
יהב
{{פירושונים| {{מיזמים|ויקימילון=יהב}}
אישים:
ראו גם
}}
האסטרונום המלכותי
האסטרונום המלכותי הוא נושא משרה בחצר של אנגליה והממלכה המאוחדת. התפקיד ניתן לראשונה ב-22 ביוני 1675. בשנת 1834 מונה לראשונה "האסטרונום המלכותי של סקוטלנד".
היסטוריה
מאז ייסוד מצפה הכוכבים המלכותי, ועד שנת 1972 שימש האסטרונום המלכותי כמנהל מצפה הכוכבים, אך גם כנושא משרה של בית המלוכה, וקיבל מבית המלוכה מענק שנתי (סטיפנדיה) של 100 לירות שטרלינג.
לאחר שנת 1972 הפך התפקיד לתואר כבוד בלבד, והופרד מהניהול בפועל של מצפה הכוכבים.
מונגס
מוֹנַגַס (בספרדית: Monagas) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון-מזרח ונצואלה, גובלת בסוקרה ובמפרץ פריה בצפון, בדלטה אמקורו במזרח ובדרום, בבוליבר בדרום ובאנסואטגי במערב.
המדינה משתרעת על שטח של 28,900 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 905,443 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא מטורין.
היסטוריה
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך להיות חלק מפרובינציית קומנה. ב-1856 האזור הפך לפרובינציה נפרדת בשם מטורין.
ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והאזור הפך למדינת מטורין. ב-1881 המדינה אוחדה עם מדינות קומנה וברצלונה (כיום המדינות סוקרה ואנסואטגי בהתאמה) ליצירת "מדינת המזרח" (Estado de Oriente). ב-1891 שם המדינה שונה לברמודס.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, התרחש תהליך שבסופו מטורין חזרה להיות מדינה נפרדת. שמה שונה למונגס, על שמם של האחים חוסה טדאו וחוסה גרגוריו מונגס, אשר שניהם כיהנו כנשיאי ונצואלה.
כלכלה
כלכלת מונגס מתבססת בעיקר על הפקת נפט וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול קפה, קנה סוכר, קקאו, תירס וכותנה.
דיק ברונה
דיק ברונה (נולד הנדריק מגדלנוס ברונה; בהולנדית: Dick Bruna; 23 באוגוסט 1927 – 16 בפברואר 2017) היה סופר, אמן, מאייר ומעצב גרפי הולנדי.
ברונה ידוע בעיקר בזכות ספרי הפעוטות שחיבר ואייר, שמספרם עולה על 200. היצירה הבולטת ביותר שלו הייתה סדרת הספרים על הארנבת Nijntje (בעברית נינה, ובהמשך מיפי, בעקבות התרגום לאנגלית), שצוירה בקווים גרפיים כבדים, צורות פשוטות וצבעי יסוד. דמותה של נינה נולדה בשנת 1955 בעקבות חופשה משפחתית, בה ראה ברונה ארנבת וניסה לצייר אותה.
מלבד ספרי הילדים שלו, ברונה אייר ועיצב גם כריכות ספרים וכרזות עבור חברת ההוצאה לאור של אביו. על העיצובים הידועים שלו נמנים ספרי המפקח מגרה של ז'ורז' סימנון.
ברונה נפטר בשנתו ב־16 בפברואר 2017 בגיל 89.
אנדי ייאדום
קריירת מועדונים
ייאדום נולד בהולווי, לונדון רבתי להורים ממוצא גנאי. הוא התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ווטפורד. בקיץ חתם בהייס אנד יידינג יונייטד מהליגה החמישית. באוגוסט, ייאדום חתם בבריינטרי טאון.
ב-31 בינואר 2012 ייאדום חתם בבארנט מהפוטבול ליג השנייה. ב-18 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לשרוסברי טאון. ב-10 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד פורט וייל.
במאי, ייאדום חתם לשנתיים בבארנסלי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-10 באוגוסט 2017 סיכם בהארדספילד טאון אך כעבור שבוע העסקה בוטלה. ב-31 באוגוסט סיכם בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג, אך החוזה לא עבר בזמן ולכן נשאר בבארנסלי. באותה עונה שימש כקפטן המועדון.
ב-17 במאי 2018, ייאדום חתם לארבע שנים ברדינג.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, שיחק בנבחרת אנגליה ג' במדיה רשם 4 הופעות וכבש 2 שערים.
בנובמבר זומן לראשונה לסגל נבחרת גאנה. ב-25 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה בהפסד 0–1 ל במסגרת גביע אפריקה לאומות 2017.
סאוסן נאטור-חסון
ביוגרפיה
סאוסן נאטור-חסון נולדה בדלית אל-כרמל, להורים גאליה חלבי ושחאדה נאטור. את לימודיה התיכוניים סיימה בבית הספר נזירות כרמלית בחיפה, המוכר גם כבית הספר האיטלקי.
חסון למדה באוניברסיטת חיפה לימודי סטטיסטיקה (1997-1998) ולאחר מכן המשיכה ללימודי משפטים, קיבלה רישיון עו"ד (2002) וסיימה כמצטיינת דיקן תואר LL.M מוסמך במשפטים באוניברסיטת חיפה (2007).
בראשית דרכה התנדבה והייתה בין מקימי עמותת "ניצני סובלנות" בדלית אל כרמל, עמותה אשר פעלה לקידום סובלנות ודו-קיום בקרב צעירים ובבתי ספר באזור. במהלך הקריירה האקדמית שלה, כיהנה כעוזרת מחקר לפרופ' יונתן יובל בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
חסון נשואה לרני ואם לשניים.
קריירה משפטית
את התמחותה עשתה חסון במשרד עורכי הדין הוד-סוקול ושות' בחיפה, בתחומי דיני נזיקין, דיני ביטוח ועוד.
לאחר שקיבלה את רישיון העו"ד (2002), עבדה חסון כעו"ד במשרד עורכי הדין יובל ריימונד ביוקנעם עילית, שם עסקה בדיני נזיקין, דיני משפחה, חוזים, ביטוח לאומי ודיני עבודה. במקביל, עסקה כעו״ד עצמאית בעיקר בתחומי דיני נזיקין ומשפט אזרחי.
בתום שלוש שנים, מונתה (2005-2010) לתובעת בתחום דיני עבודה במשרד הכלכלה, במחוז חיפה והצפון. במסגרת זו הנחתה צוותי חוקרים של המשרד, הגישה כתבי אישום והטילה קנסות כנגד מעסיקים שהפרו חוקי עבודה לרבות בטיחות בעבודה ועסקה רבות בליטיגציה, תוך טיפול בתיקים תקדימיים.
קריירה דיפלומטית
חסון הצטרפה לקורס הצוערים של משרד החוץ בשנת 2010, ובכך הייתה האשה הדרוזית הראשונה שכיהנה כדיפלומטית ישראלית.
בשירותה הראשון כיהנה כסגנית השגריר בשגרירות ישראל בבולגריה (2011-2015). במסגרת זו עסקה בחיזוק הקשרים בין מדינת ישראל לבין בולגריה בפן המדיני, בדגש על הפן המשפטי. חסון ניהלה את חדר המצב בשגרירות בעת הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס, בו נהרגו 6 בני אדם, חמישה מהם ישראלים ומעל ל-30 נפצעו.
לאחר חזרתה לארץ שימשה חסון כעוזרת משפטית באגף היועץ המשפטי למשרד החוץ, במחלקת משפט דיפלומטי ואזרחי. תפקידה כלל בין השאר ייעוץ לאגפי המשרד ולנציגויות ישראל בעולם, הכנת חוות דעת משפטיות והשתתפות בוועדת המכרזים במשרד.
בשנים 2016-2020 כיהנה חסון כסגנית שגרירת ישראל באתונה שביוון.
הוקרה ופרסים
במהלך ובתום שירותה כסגנית השגריר בסופיה, בולגריה, קיבלה חסון תעודות הוקרה ומדליות מראש ארגון העל של הקהילה היהודית בבולגריה, מקסים בנבנישתי, על פועלה למאבק באנטישמיות ושנאת זרים; מהתובע הראשי של בולגריה, סוטיר צאצארוב, על מאמציה לקידום השת"פ המשפטי בין גופי התביעה; ומנשיא הצלב האדום הבולגרי, ד"ר הריסטו גריגורוב, על השת"פ ועל חלקה בקידום הקמפיין ההומניטרי ("לב חם") בהובלת השגרירות והצלב האדום.
עונת 2004/2005 בליגת העל ההולנדית
עונת 2004/2005 הייתה העונה ה-49 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה פ.ס.וו. איינדהובן באליפות הליגה. דה חראפסחאפ ודן בוס ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (16 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו דה חראפסחאפ ודן בוס שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצה במקום ה-18 ירדה לליגת המשנה. הקבוצות במקומות 16 ו-17 התמודדו בפלייאוף ירידה בן שני בתים נגד הקבוצות שסיימו במקומות 2–7 בליגת המשנה, כאשר בכל בית שובצה קבוצה אחת מליגת העל ושלוש קבוצות מליגת המשנה. בבית פלייאוף הירידה שיחקה כל קבוצה צמד משחקים נגד כל קבוצה, בסך הכל 6 משחקים לכל קבוצה. בסיום בית פלייאוף הירידה, המנצחת בכל בית זכתה במקום בליגת העל בעונה הבאה, בעוד 6 הקבוצות הנותרות שיחקו בעונה הבאה בליגת המשנה.
Google Voice
Google Voice הוא שירות VoIP מבית חברת גוגל, הנותן מספר טלפון מיוחד, המשתלב עם הטלפונים הניידים והקוויים של המשתמשים. כמו כן, ניתן להוציא ולקבל שיחות דרך המחשב. השירות מציע בנוסף הודעות טקסט ותא קולי.
ניתן להתקשר כמעט לכל מקום בעולם, אם כי לא ניתן לחייג למספרי חירום. נכון ל-2012, שיחות לארצות הברית מוצעות בחינם ומספר הטלפון לקבלת שיחות הוא אמריקאי בלבד.
השירות במתכונתו הנוכחית הושק ב-11 במרץ 2009. קודם לכן פעל במשך כמה שנים השירות בחברה אחרת. גוגל רכשה את החברה, ב-2 ביולי 2007 תמורת 95 מיליון דולר; הפסיקה את השירות ופתחה אותו מחדש אצלה.
מתחילת אוגוסט 2011, חלק מהשירות (החלק שבאימייל) זמין בישראל ובמדינות נוספות.
האחים קרמזוב (סרט, 1958)
האחים קרמזוב (באנגלית: The Brothers Karamazov) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1958 המבוסס על רומן בשם זה מאת פיודור דוסטויבסקי בבימויו של ריצ'רד ברוקס.
סרטים נוספים על אותו רומן היו: סרט אילם גרמני ב-1922, סרט איטלקי ב-1947 וסרט סובייטי ב-1969.
התסריט שונה מהספר ולמרות אורכו לא מופיעים בו כל הגיבורים. העלילה מתרחשת בעיירה ריבסק באימפריה הרוסית ב-1870 ומתארת את היחסים הקשים במשפחת קרמזוב, האב פיודור וארבעת בניו. ליחסים קשים אלה נכנסות שתי נשים ויחסי אהבה-שנאה מובילים לבסוף לרצח.
השחקן לי ג'יי. קוב היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.