cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נתינות
בעבר, במשטרים מונרכיים או דיקטטוריים, היחס אל תושבי הממלכה היה כאל נתינים, החייבים לעשות את רצון הריבון - המלך או הדיקטטור. במשטרים מודרניים יש מצבים המביאים לכך שאדם יהיה נתין אך לא אזרח, מצב ממנו משתמעת כפיפות לחוקי המדינה, ללא קבלת מלוא הזכויות. כך למשל, תושבי ארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי נקראו נתינים, שכן על אף שהיה עליהם לציית לחוקים שחוקק שלטון המנדט, לא הייתה להם זכות הבחירה לפרלמנט הבריטי, והמושל שהיה למעשה הריבון עבורם, הנציב העליון, מונה לתפקידו על ידי גופים ומוסדות שלא הייתה להם זכות בחירה אליהם או השתתפות בהם או כל השפעה דומה אחרת. מצב משפטי היוצר מעמד של נתינות התקיים גם לפי חוקי נירנברג, ששללו את אזרחותם של היהודים תחת שלטון גרמניה הנאצית בשלב הראשון של השואה, והפכו אותם לנתינים החייבים בציות לחוק, אך ללא זכויות כלשהן.
בימינו, המונח "נתינות" משמש בהשאלה לכל מעמד אזרחי של אדם במדינה מסוימת.
רוברט פיירפאקס
רוברט פיירפאקס (באנגלית: Robert Fayrfax; 23 באפריל 1464 - 24 באוקטובר 1521) היה מלחין אנגלי מתקופת הרנסאנס, הנחשב לבולט ולמשפיע ביותר בתקופות המלוכה של הנרי השביעי והנרי השמיני, מלכי אנגליה.
חייו
פיירפאקס נולד בדיפינג גייט, לינקולנשייר. הוא נהנה מחסותה של הדמות החשובה ביותר בתחום התרבות בחצרו של הנרי השביעי, אם המלך ליידי מרגרט בופורט. במהלך השנים כיהן בתפקידים רשמיים שונים מטעם החצר. בשנים 1498 עד 1502 היה נגן העוגב ואחראי על המוזיקה במנזר סנט אלבנס. פיירפאקס למד באוניברסיטת קיימברידג' וקיבל תואר ראשון במוזיקה בשנת 1501 ותואר שני בשנת 1504. בשנת 1511 קיבל דוקטורט במוזיקה מאוניברסיטת אוקספורד.
משנת 1516, במשך ארבע שנים רצופות, הגיש פיירפאקס למלך הנרי השמיני קבצים של יצירותיו ועל כך קיבל תגמולים כספיים. בשנת 1520 הנהיג את הקאפלה המלכותית בביקור ממלכתי בצרפת.
רוברט פיירפאקס מת בשנת 1521, אולי בסנט אלבנס, שם נקבר.
יצירות והשפעה
מיצירותיו של פיירפאקס שרדו שש מיסות, שני מגניפיקאטים, שלושה-עשר מוטטים, שירים בתשעה קולות ושתי יצירות אינסטרומנטליות. המיסות שלו כוללות את ה"תרגיל" שהגיש כעבודת הדוקטורט שלו, המיסה Oh quam glorifica. אחת המיסות, Regali ex progenie, הועתקה בקולג' המלכותי למוזיקה בקיימברידג' ושלוש מיסות (Salve regina,Regali Magnificat ומיסה לא גמורה, Ave lumen gratiae נמצאות ב"ספר המקהלה של אטון". אחת המיסות שלו, O bone Jesu, שנכתבה בהזמנת ליידי מרגרט בופורט, נחשבת למיסה הפרודית הראשונה.
פיירפאקס תואר כדמות ראשונה במעלה בממסד המוזיקלי של זמנו וכמלחין נערץ בדורו. ליצירתו הייתה השפעה רבה על מלחינים מאוחרים יותר, בהם ג'ון טאוורנר ותומאס טאליס.
ססיל מרגו
ססיל סטנלי מרגו (באנגלית: Cecil Stanley Margo; 10 ביולי 1915 – 19 בנובמבר 2000) היה עורך דין דרום אפריקאי יהודי. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש מרגו כטייס מפציץ בשורות חיל האוויר הדרום-אפריקאי, והגיע לדרגת קולונל. עם הקמת צה"ל הוזמן מרגו על ידי דוד בן-גוריון להיות יועצו האישי להקמת חיל האוויר הישראלי, והצעותיו של מרגו הפכו לבסיס לארגונו של החיל ולתפקידו בצה"ל. לאחר שדחה הצעה להתמנות למפקד החיל, שב לדרום אפריקה, בה הגיע במשך השנים לכהונת שופט בבית המשפט העליון במדינה.
קורות חייו
במלחמת העולם השנייה שירת מרגו כטייס מפציצים בינוניים בחיל האוויר הדרום-אפריקאי. הוא נלחם בקרבות בזירת הים התיכון, בצפון אפריקה ובאיטליה. בסך הכל השתתף בכ-190 גיחות מבצעיות, ב-100 מתוכן כמפקד טייסת. הוא קודם לדרגת קולונל ולתפקיד מפקד כנף. בתפקיד זה פיקד על כנף 24 של חיל האוויר הדרום-אפריקאי, שהפעילה מפציצים בינוניים מדגם מרטין B-26 מראודר.
על לחימתו עוטר מרגו באות השירות המצוין ובצלב התעופה המצוינת.
חיל האוויר הישראלי
לאחר מלחמת העולם שב מרגו לדרום אפריקה ולקריירה כעורך דין, וזכה להצלחה רבה. ב-1948 מרגו עשה דרכו לישראל, כדי לשמש כיועצו האישי של דוד בן-גוריון להקמת חיל האוויר הישראלי.
הסיבה לכך הייתה ויכוח פנימי סוער שהתנהל בצמרת צה"ל, שזה עתה נוסד, לגבי מקומו וסמכויותיו של חיל האוויר. הפיקוד העליון של צה"ל ראה בחיל האוויר חיל מסייע, כמו חיל התותחנים. מכיוון שכך, ראה המטכ"ל את חיל האוויר ככפוף לו בכל ההיבטים: על פי תפיסה זו כל ענייני החיל, כמו חימוש, לוגיסטיקה ותחזוקה, קשר, תובלה, כוח אדם ושלישות ואף מודיעין אמורים להגיע מהמעטפת הכלל צה"לית כמו כל חיל אחר. היבט בולט של תפיסה זו הייתה ההנחה שמפקד החיל אינו חייב להיות טייס, אלא קצין בכיר שיידע לנהל את החיל על פי כללי הניהול והפיקוד של כל חיל אחר. כך התמנה ישראל עמיר למפקד הראשון של חיל האוויר, אף על פי שלא היה לו עבר כאיש תעופה.
בניגוד לתפיסה זו עמדו ראשי חיל האוויר על כך שעצמאותו של החיל חייבת להישמר, וכי על החיל להיות כפוף ישירות לרמטכ"ל. לתפיסתם, לחיל האוויר יש משימות ייחודיות, הדורשות שהחיל יהיה עצמאי ברוב התחומים שהוזכרו לעיל, הן בתחומים מבצעיים ומודיעיניים והן בתחומים ארגוניים ולוגיסטיים. ראשי החיל דרשו שמפקדם יהיה טייס, ואף הצביעו על מועמד - אהרן רמז, ששירת כטייס קרב בחיל האוויר המלכותי הבריטי במלחמת העולם השנייה בזירת מערב אירופה. ואולם, רמז היה פלייט סרג'נט בלבד (באנגלית: Flight Sergent, סמל טיס, דרגה המקבילה בערך לדרגת רב-סמל מתקדם בצה"ל), וכך לא נשמעה דעתו מול הפיקוד הבכיר של צה"ל.
בנוסף לוויכוח על המבנה הארגוני חשו אנשי חיל האוויר שוני תרבותי עמוק בינם לבין שאר צה"ל: רוב אנשי צוות האוויר באותו זמן היו מתנדבים מחוץ לארץ (שנקראו מח"ל). בניגוד לרוב המתנדבים, חלק מאלה שהגיעו לחיל האוויר לא היו יהודים, והיו רגילים להתנהגות המקובלת בחילות אוויר זרים:.
המחלוקת יצרה קשיים בתפקוד חיל האוויר, שהגיעו לשיאם לאחר קרבות עשרת הימים, באמצע יולי 1948. הפיקוד העליון האשים את חיל האוויר בכישלונות מבצעיים ובחוסר יעילות. אהרן רמז האשים בתגובה את הפיקוד העליון בכך שאינו מאפשר לחיל האוויר את התנאים הדרושים להצלחתו. היה ברור שיש צורך בצעדים עמוקים, ובעצת מתנדבים מדרום אפריקה פנה בן-גוריון לססיל מרגו וביקש ממנו להגיע לארץ ולסייע בארגון חיל האוויר. מרגו סיפר בזיכרונותיו כי חש חובה אישית להיענות לבקשה, אף על פי שכבר היה נשוי ואב לילד.
מרגו הגיע לארץ ב-12 ביולי, ולאחר כמה שבועות הגיש לבן-גוריון את המלצותיו. מרגו קבע שהיעד העיקרי של חיל האוויר צריך להיות השמדת כוחו האווירי של האויב, ולקראת יעד זה צריך חיל האוויר להתארגן - מבצעית, ארגונית ומקצועית. חיל האוויר, על פי המלצותיו של מרגו, צריך להיות כפוף ישירות לרמטכ"ל, ולהיות בעל עצמאות ארגונית ומבצעית. מרגו הציע דרכים לארגון פנימי של עבודת החיל ולממשק של החיל עם המטכ"ל, ודרש שהשינוי יתרחש בתוך זמן קצר. המלצותיו של מרגו הביאו להתנגדות רבה. אחד הנושאים שעליהם התנהל ויכוח חריף במיוחד היה השליטה במערך המכ"ם בצה"ל. באותה תקופה לא היו כלל מכשירים כאלה בישראל, אך מרגו עמד על כך שהכרחי לרכשם, ושמערך המכ"ם יהיה בשליטת חיל האוויר.
בן-גוריון אימץ מיד את המלצותיו של מרגו. אחת ההמלצות החשובות של מרגו הייתה שחיל האוויר יהיה בפיקוד אנשי צוות אוויר ישראליים, ולא מתנדבים יהודים או לא יהודים שיחזרו לארצותיהם. המלצה זו הייתה מקובלת גם על מתנגדיו, ובן-גוריון אימץ גם אותן. בן-גוריון הציע למרגו עצמו לעמוד בראש החיל, אך הוא סירב. שלושה ימים לאחר הגשת ההמלצות מונה אהרן רמז לתפקיד מפקד החיל.
המלצותיו של מרגו היו דומות בעיקרן להמלצות שהגיש אהרן רמז זמן רב לפני כן. ואולם, רמז היה, כאמור, סמל בלבד, שהסתמך על תאוריה; מרגו, לעומתו, היה קצין בדרגת קולונל שפיקד על יחידה גדולה בצבא מאורגן, והכיר מבפנים את ההתנהלות המעשית של חיל אוויר גדול. משום כך הייתה לו סמכות רבה, ובן-גוריון יכול היה לאמץ את המלצותיו ולגבות אותו מול המתנגדים להן. המבנה שהציע מרגו היווה את הבסיס לארגון חיל האוויר ולפעילותו, למעשה עד היום.
קריירה משפטית
ב-1971 התמנה מרגו לשופט בבית המשפט העליון של דרום אפריקה. אחת מפסיקותיו הראשונות, בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, הייתה צו דחוף נגד משטרת דרום אפריקה, שנועד להגן על עציר הודי שהיה פעיל נגד משטר האפרטהייד.
כעורך דין ומאוחר יותר כשופט נודע מרגו, בין השאר, בתרומתו לחקירת אסונות תעופה. הוא מונה לחקירת כמה אסונות מפורסמים, ובהם התרסקות המטוס שבה נהרג מזכ"ל האו"ם דאג המרשלד, ב-18 בספטמבר 1961; אסון התעופה שבו נהרג סמורה מאשל, נשיא מוזמביק, ב-19 באוקטובר 1986; ועוד.
מקרה אחר אותו חקר מרגו כשופט היה התרסקות מטוס בואינג 747 של חברת סאות' אפריקן איירווייז, בו פרצה שרפה במהלך הטיסה. המטוס התרסק לאוקיינוס ההודי ליד מאוריציוס ב-28 בנובמבר 1987. ועדת החקירה שבראשה עמד מרגו לא הצליחה לקבוע את הסיבה לשרפה, שפרצה בתא המטען של המטוס. היו שטענו שהמטוס נשא חומרים כימיים אסורים, שנועדו לתוכנית הגרעין של דרום אפריקה, וכי מרגו נדרש על ידי הממשלה להסתיר את הדבר ולמנוע משיכת תשומת לב בינלאומית. טענות אלה נסתרות על ידי העובדות שמרגו מינה מומחים בינלאומיים לחקירה, וכי עמד על כך שה"הקופסה השחורה" ובה ההקלטות מתא הטייס תחולץ מן העומק הרב שבו הייתה, 4,900 מטרים מתחת לפני הים (זהו העומק הרב ביותר שממנו חולץ ציוד כלשהו אי פעם). ועדת האמת והפיוס שהוקמה בדרום אפריקה לאחר קריסת משטר האפרטהייד כדי לחקור את פשעי המשטר חקרה ביסודיות את מסקנות הוועדה, אך לא מצאה ממצאים שיצדיקו את סתירת מסקנותיה.
חיים אישיים
כאמור, מרגו סירב להצעתו של בן-גוריון לקבל דרגת אלוף ולהתמנות למפקד חיל האוויר הישראלי. הוא העדיף לשוב לארצו ולחזור לקריירה המשפטית שלו, אם כי נותר תומך נאמן של ישראל וביקר בארץ ובבסיסי חיל האוויר פעמים רבות.
מרגו זכה בחייו לפרסים ועיטורים רבים. הוא היה עמית לשם כבוד של המכון הדרום אפריקאי להנדסה; סגן נשיא לשם כבוד של הארגון הבינלאומי של משפטנים ועורכי דין יהודים (JIAJL); ועמית לשם כבוד של האוניברסיטה העברית בירושלים.
חואן סנטמריה
חואן סנטמריה (בספרדית: Juan Santamaría; 29 באוגוסט 1831 – 11 באפריל 1856) היה מתופף בצבא קוסטה ריקה שהפך לגיבור הלאומי שלה.
ביוגרפיה
סנטמריה נולד מחוץ לנישואין באלחואלה, וגדל במשפחה חד-הורית. לאחר כיבוש ניקרגואה בידי ויליאם ווקר ב-1855, הוא פנה דרומה, לכיוון קוסטה ריקה. לקוסטה ריקה לא היה צבא סדיר, והנשיא, חואן רפאל מורה פוראס, קרא לבני עמו להתגייס ולצעוד צפונה, כדי להדוף את ווקר ואנשיו. כ-9,000 קוסטה ריקנים נענו לקריאה, ובהם סנטמריה, שהצטרף כמתופף.
היסטוריונים שונים הטילו ספק באמיתות הסיפור, ובדיוק פרטיו, וטוענים כי נופח על ידי פוליטיקאים ואינטלקטואלים קוסטה ריקנים מטעמים לאומניים. עם זאת, יש לסיפור עדות בבקשה שהגישה אמו של סנטמריה לפנסיה בנובמבר 1857, ובמסמכים הממשלתיים שאישרו את בקשתה.
פסל בדמותו של סנטמריה מוצב מול בניין האספה המחוקקת בסן חוסה ובכיכר המרכזית של עיר הולדתו, אלחואלה. נמל התעופה הבינלאומי של סן חוסה קרוי על שמו.
KOD
רוב האלבום הופק על ידי קול בעצמו. האלבום כולל אלמנטים של ג'אז ראפ וטראפ. זה אלבום האולפן השלישי ברציפות של ג'יי קול שיצא ללא אמנים אורחים. באלבום ניתן קרדיט לאמן "kiLL edward"; אלטר אגו של קול.
מהאלבום יצאו שני סינגלים: "KOD" ו-"ATM", שניהם הגיעו ל-10 המקומות הראשונים בבילבורד הוט 100. באוגוסט 2018 קול יצא לסיבוב הופעות כדי לקדם את האלבום.
חוק זיף
חוק זיף (באנגלית: Zipf's Law) היא נוסחה אמפירית המתארת את התפלגות שכיחות המילים בטקסט בשפה טבעית. החוק התגלה ונוסח בשנות ה-30 של המאה ה-20, על ידי הבלשן האמריקאי, אבי הבלשנות החישובית. התפלגות זו נקראת "התפלגות זיף". בעקבותיו בדקו חוקרים אחרים תופעות טבעיות ואנושיות אחרות וגילו תופעות נוספות המתפלגות לפי התפלגות זיף.
ניסוח החוק
בהינתן טקסט טבעי, יוצרים טבלת שכיחות של המילים בטקסט, ומעניקים לכל מילה דירוג (rank) לפי מקומה בטבלה. כך נייחס למילה השכיחה ביותר דירוג 1, למילה השנייה בשכיחותה דירוג 2 וכן הלאה.
בהתאם לחוק זיף שכיחותה של מילה כלשהי בטקסט נקבעת על פי הנוסחה הבאה:
כך, לפי חוק זיף, המילה הנפוצה ביותר תופיע בטקסט כפליים מהמילה השנייה (כלומר בעלת דירוג 2), פי שלושה יותר מהמילה השלישית בתפוצתה וכן הלאה. טקסטים ברוב השפות הטבעיות נשמעים לחוק זיף, אם כי אין עדיין הסכמה בקרב הבלשנים לגבי הסיבה.
זיף הדגים את החוק באמצעות מחקר שערך יחד עם הסטודנטים שלו. המחקר בוצע באופן ידני, ובמסגרתו נספרו המופעים של המילים בספר "יוליסס" של ג'יימס ג'ויס.
תופעות נוספות
קיימות תופעות נוספות שאינן קשורות לשפה, הנשמעות לחוק זיף. דירוג במערכות שנוצרו בידי אדם המקיימות ביטוי מתמטי קיימות גם בתופעות כגון דירוג של תווים במוזיקה, גודל אוכלוסייתן של ערים בארצות שונות, גודלן של חברות, התפלגות הכנסה ועוד. מחקר נוסף גילה שחוק זיף יכול לשמש גם למעקב אחר אמינות הדיווחים של רשויות מקומיות על התפשטות של מגפות. המחקר בדק דיווחים ברמת הרשויות המקומיות, במספר מדינות שונות, בנוגע להתפשטות התחלואה של נגיף קורונה, והראה כי ניתן לבצע ניתוח סטטיסטי כדי לזהות אילו רשויות אזוריות מדווחות על מספרי מקרים החורגים באופן משמעותי מחוק הסמכויות שנצפה. לאחר מכן ניתן לסמן אזורים החורגים באופן משמעותי לחקירה נוספת על ידי הרשויות הרלוונטיות.
חוקים קשורים
בהמשך לחוק זיף אשר בדק התפלגות של נתונים באמצעות הנוסחה האמפירית, קיימת הכללה של חוקיות זו הנקראת חוק זיף-מנדלברוט, אשר הוצע על ידי בנואה מנדלברוט. בנוסף קיימות טענות שחוק בנפורד הוא מקרה ספציפי של חוק זיף, שני החוקים קשורים זה לזה בכך שהמקור של שניהם הוא ביחסים פונקציונליים בלתי משתנים. יחסי ההסתברויות בחוק בנפורד אינם קבועים, בשונה מחוק זיף.
אדווין קרבס
אדווין קרבס (6 ביוני 1918 - 21 בדצמבר 2009) היה ביוכימאי אמריקאי, חתן פרס לסקר לשנת 1989 ופרס נובל לשנת 1992 שבו זכה ביחד עם אדמונד פישר. פרס נובל הוענק לו על מחקרו של החלבון ההפוך, שהראה כיצד הוספת זרחה (PO4) לחלבונים מאפשרת ויסות של תהליכים ביולוגיים.
ילדותו
אדווין קרבס נולד ב-6 ביוני 1918 בעיר לאנסינג שבאיווה בארצות הברית לוויליאם קארל וללואיז הלן קרבס. בילדותו, משפחתו העתיקו את מקום מגוריה לעיתים קרובות בגלל עבודתו של אביו, אך כאשר אביו מת בצורה מפתיעה בשנת 1933 התיישבה המשפחה באילינוי.
לימודיו
קרבס החל ללמוד בתיכון אורבנה בשנת 1936. כאשר סיים קרבס ללמוד בתיכון החליט ללמוד באוניברסיטה כימיה אורגנית. קרבס קיבל מלגה ללימודים באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. באוניברסיטה זכה קרבס להתנסות כרופא, וכשסיים את לימודיו הוא התמחה כרופא. לאחר מכן שירת כרופא בצבא עד אשר שוחרר והמשיך לקריירה בביוכימיה. בשנת 1948 התחיל לעבוד כמרצה זוטר באוניברסיטת וושינגטון בסיינט לואיס ולבסוף הפך לפרופסור.
מחקרו ופועלו
בשנת 1953 יחד עם עמיתו אדמונד פישר, החל קרבס לחקור את החלבון ההפוך. הזוג גילה כי הוספת זרחה (PO4) לחלבונים מאפשרת תהליכים ביולוגיים אשר חשובים לתפקוד מערכות הגוף, למטבוליזם, ולחלוקת תאים, מה שהופך אותו לחיוני מאוד לקיום חיים. על כך זכו השניים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1992.
מותו ומורשתו
אדווין קרבס מת כתוצאה מסיבוכים של מחלת לב מתקדמת ב-21 בדצמבר 2009, בגיל 91, והשאיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
יחסי ברזיל–ליטא
יחסי ברזיל–ליטא הם היחסים הבילטרליים בין ברזיל וליטא. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
הליטאי הראשון שדרך על אדמת ברזיל, על פי תיעוד מ-1866, היה קולונל אנדריוס וישטליאוסקאס. משימתו הייתה לסייע לכוחות המזוינים הברזילאים במלחמת פרגוואי שהתחוללה באותה תקופה. ייתכן שחווית וישטליאוסקאס בברזיל השפיעה על אנשים במולדתו, אולי על ידי כתביו או אולי לאחר שנסע הביתה. כעבור כמה שנים הגיעה לברזיל קבוצת מהגרים ליטאים ומשפחותיהם. בשנת 1890 היגרו לברזיל עשרים וחמש משפחות ליטאיות. היעד שלהם היה המושבה שזה עתה הוקמה איג'ואי, הממוקמת על האדמה האדומה והפורייה של החלק הצפון-מערבי של מדינת ריו גרנדה דו סול. בין השנים 1920–1930 התגוררה בברזיל קהילה של 30,000 ליטאים.
ב-1921 הכירה ברזיל בעצמאותה של ליטא, אולם ליטא נכבשה ושולבה בברית המועצות ב-1944. ברזיל הכירה מחדש בעצמאותה של ליטא ב-5 בנובמבר 1991 לאחר פירוק ברית המועצות.
במרץ 1996 ערך ראש ממשלת ליטא, אלגירדס ברזאוסקאס, ביקור רשמי בברזיל. בנובמבר 2002 ביקר שר החוץ הברזילאי, סלסו לאפר, בליטא. ביולי 2008, ערך נשיא ליטא, ולדאס אדמקוס, ביקור רשמי בברזיל וחתם על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי בין שתי המדינות. ביוני 2012, נשיאת ליטא, דליה גריבאוסקאיטה, ביקרה בברזיל כדי להשתתף בוועידת האומות המאוחדות לפיתוח בר קיימא בריו דה ז'ניירו.
בשנת 2011 פתחה ברזיל קונסוליית כבוד בווילנה. בשנת 2012 סגרה ליטא את השגרירות שלה בבואנוס איירס, ארגנטינה (השגרירות היחידה שלה באמריקה הלטינית), ופתחה קונסוליה כללית בסאו פאולו זמן קצר לאחר מכן. סאו פאולו היא הקהילה השנייה בגודלה בפזורה הליטאית באמריקה הלטינית, אחרי בואנוס איירס.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מברזיל לליטא
ביקורים רמי דרג מליטא בברזיל
הגירה
בין 200,000 ל-300,000 ברזילאים הם ממוצא ליטאי, מה שהופך את ברזיל למדינה השנייה עם הקהילה הליטאית הגדולה ביותר בחו"ל (אחרי ארצות הברית).
H•A•M
H•A•M הוא הסינגל הרשמי הראשון מהאלבום Watch the Throne שהוא אלבום שיתוף בין אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט, והראפר האמריקאי ג'יי זי. הוא הגיע בהופעת הבכורה שלו למקום ה-23 במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, והוא הופץ להורדה דיגיטלית ב-iTunes ב-11 בינואר 2011. פירוש ראשי התיבות "H.A.M." הוא "Hard As a Motherfucker", והשיר הופץ לרדיו האורבני שבארצות הברית ב-25 בינואר 2011.
השיר קיבל ביקורות שונות ומעורבבות. חלק ממבקרי המוזיקה שיבחו את השיר, וחלקם הביעו ביקורת שלילית. השיר הגיע למקום ה-10 במצעד המכירות הדיגיטליות של הבילבורד, כשמכר מעל ל-125,000 הורדות דיגיטליות חוקיות ברחבי ארצות הברית. לשיר יצא רמיקס שהראפר באסטה ריימס יצר, והאמנים לופה פיאסקו, ליל קים, צ'ינגי, 40 Cal. ו-XV שרו אותו בסגנון פריסטייל. טראוויס בארקר עשה גם הוא רמיקס לשיר, שהופיע במיקסטייפ שלו בשם "Let the Drummer Get Wicked".
הקונגרס הבין-לאומי של המתמטיקאים
הקונגרס הבין-לאומי של המתמטיקאים (באנגלית: The International Congress of Mathematicians, בראשי תיבות: ICM) הוא הכנס הגדול ביותר של קהילת המתמטיקאים. הכנס נערך לראשונה בציריך בשנת 1897, ומאז 1900 הוא נערך מדי ארבע שנים (מלבד ימי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה), בחסות האיגוד המתמטי הבין-לאומי. בטקס הפתיחה של הקונגרס מוענקים מדליית פילדס, פרס נבנלינה, פרס קרל פרידריך גאוס ומדליית צ'רן, שהם מאותות ההוקרה החשובים ביותר בתחום המתמטיקה.
בין ה-9 ל-11 באוגוסט 1893 התקיים, במסגרת התערוכה העולמית של שיקגו (1893), קונגרס המתמטיקאים הבינלאומי הראשון. במסגרת זו נשא נשיא הקונגרס, פליקס קליין, קריאה ליצירת קונגרס מתמטיקאים קבוע. גוף זה, הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים התכנס לראשונה כעבור ארבע שנים בציריך וממשיך להתכנס מאז באופן קבוע.
בכנס שנערך בשנת 1900 בפריז הציג דויד הילברט רשימה של 23 בעיות פתוחות במתמטיקה, שנודעה מאז בשם 23 הבעיות של הילברט. בכנס שנערך בשנת 1912 בקיימברידג' הציג אדמונד לנדאו רשימה של 4 בעיות בתורת המספרים, הידועות בשם בעיות לנדאו.
בכנס שנערך בשנת 2006 במדריד השתתפו יותר מ-4,500 מתמטיקאים.
אסתר לוריא
אסתר לוריא (24 ביוני 1913 – 14 בפברואר 1998) הייתה ציירת עטורת פרסים ומעצבת במה ותפאורה. זכתה פעמיים בפרס דיזנגוף. בשנת 1939 נסעה לקובנה לבקר את אחותה ועברה את השואה בגטו קובנה ובמחנות. בעקבות הכיבוש הגרמני ביוני 1941, בזמן שביקרה את אחותה בקובנה, גורשה לגטו בעיר. ציוריה היוו עדות למעשי הנאצים במלחמת העולם השנייה.
ציירת בגטו קובנה
עם הקמת גטו קובנה ב-24 ביוני 1941, נמצאה בביקור אצל אחותה. בסוף יולי פורסמה פקודה מטעם השלטון הגרמני שכל יהודי קובנה חייבים לצאת מהעיר ולהתרכז עד 15 באוגוסט בסלובודקה שמעבר לנהר ויליה. רבים נאחזו בתקווה שהמלחמה תיגמר בטרם תבוצע התוכנית, אולם התאריך התקרב והתחילה ההעברה של היהודים לגטו והיא ביניהם. בימיה הראשונים בגטו קובנה המשיכה לצייר. בתחילת בבית הספר "רזרוואט" ברחוב 107 krisciukaicio, בו רוכזו משפחות שלא היה להן היכן לגור. היא נהגה להתיישב באחת הפינות של החצר הגדולה והחלה מציירת. עיסוקה זה עורר עניין רב. כאשר ישבה לצייר, אחד האנשים נהג להתריע מפני הגעתם של גרמנים. היא ציירה דירות, רהיטים הפוכים, ילדים, זקנים, טיפוסים יהודיים למיניהם, עונדי הטלאי הצהוב, קבוצות אנשים העסוקים בכל מיני דברים: שיחות, קריאה, בישול ועוד.
ציור כתיעוד השואה
במשך הזמן היא החלה לראות את הציור כחובה. אנשים זרים הסכימו לתת לה לצייר מבעד לחלון ביתם. עצם הסיוע שקיבלה לוריא והחשש פן יצירותיה לא יישמרו מלמדים על החשיבות הרבה שהקנו ליצירות האמנות שלה בתנאי הגטו, שגם תיעדו את המתרחש סביב. מועצת היהודים קידמה יוזמה בו בברכה. היא נהגה להגיע למקומות שונים בגטו ולצייר את מה שעורר בה עניין. מזכיר בית היתומים אותו הכירה סידר לה תנאי עבודה שם, וכך יצאה מדי יום לעבודה, הצביעה על מקומות שהיה לה עניין לציירם והוא היה מדבר עם אנשים שהיו גרים בדירות סמוכות לאותם מקומות שיאפשרו לה לצייר מבעד לחלון ביתם.
פרופסור ח.נ שפירא, שהיה בזמנו ממונה על החינוך והתרבות בגטו, החליט יחד עם חברי הוועד היהודי, לארגן את כוחות היוצרים בגטו- את הסופרים, הציירים והפסלים ולעודד אותם ליצירה ולאיסוף חומר המתאר את חיי הגטו. באספה שכללה 15 יוצרים ויוצרות, הוצע לערוך תערוכות והקראות מיצירותיהם של משתתפים. היודנראט ידעו על אוסף ציוריה של לוריא ובקשו ממנה לפתוח את פעולת החוג בתערוכת ציוריה המלווה בהרצאה המסבירה את הציורים. ד"ר אלחנן אלקס, ראש היודנראט ואחרים, ציינו את החשיבות הרבה בגטו ליצירה אמנותית, שמטרתה הייתה להשאיר לדורות הבאים מסמכים המתעדים את אשר התרחש בתקופה זו. בתערוכה שערכה הוצגו 50 מוצגים מתוך האוסף שלה שעמד אז על כ-150 רישומים בעט וצבעי מים. מדי פעם נערכו גם הופעות תרבותיות אחרות, בלתי רשמיות. בבתי–החולים ובאולם קבלת החולים התקיימו הרצאות לקהל ולחוגים מצומצמים של חובבי ספרות, אמנות ומוזיקה. למרות תחושת האחריות ושיתוף הפעולה של אנשי הגטו והנהלה, לא עמד לה כוחה של לוריא לצייר כל הזמן בשל מצבה הנפשי שהשפיע על יצירותיה ולכן, למשך תקופה ארוכה, הפסיקה לצייר. אלה היו ימים של פחד מתמיד, של מלחמת קיום קשה ומקשיחה. היא גויסה לעבודות-כפייה ורק בימים החופשיים, ציירו הצייר יעקב ליפשיץ והיא את "טיפוסי הגטו". לוריא הוזמנה לוועד היהודי, שם נמסר לה על ההחלטה לעודד יוזמה בגטו הקשורה באיסוף חומר היסטורי שיש לשמור אותו בסוד. הובטחה לה כל עזרה ובלבד שתמשיך לצייר מחיי הגטו. הושג בשבילה שחרור זמני מחובת עבודת- הכפייה. זה לא היה קל מכיוון שהוכנסה לרשימת "עובדי הגטו". לבסוף קיבלה חופש לחודשיים. היו אלה ימים בהם הייתה נתונה כולה לציור.
תיעוד הגשר בגטו קובנה
באחת מעבודותיה תיעדה את הגשר שקישר בין הגטו הקטן לגטו הגדול בקובנה. העברת חולים דרך גשר זה הייתה כרוכה בקשיים גדולים. מאות אנשים עברו בגשר זה מדי יום. הגשר היווה עבור יושבי הגטו לסמל יגונם וקלונם. כשראתה את הגשר לראשונה מיד רצתה לציירו וחיפשה דרכים שיאפשרו לה זאת. זרים הסכימו לתת לה לצייר מבעד חלון ביתם. היא ישבה במרחק מה מהחלון כדי שלא יבחינו בה מבחוץ. את הגשר ציירה פעמיים, משני עברי הרחוב. ב-17 בספטמבר 1941 התקיימה אקציה בגטו הקטן. בית החולים הועלה באש יחד עם כל החולים והצוות הרפואי שבו. הגטו הקטן נותק משטח הגטו והמקום נשאר מגודר וריק מאדם. לאחר מספר ימים הגשר סולק והורד כאילו לא היה.
הטמנת הציורים
בהיותה בגטו, הסתובבה לוריא בבתי מלאכה שונים. בבית המלאכה לקדרות, ציירה בהסכמתו של המנהל הגרמני, שם בקשה מהקדרים היהודיים שיכינו לה כמה כדים גדולים בהם תוכל לגנוז את ציוריה. אותם קדרים מלאו אחר בקשתה ברצון. היא הטמינה את ציוריה בתוך הכדים ומסרה אותם זמנית לידי היודנראט. ביום האקציה ב-26 באוקטובר 1943, בה גורשו שלושת אלפים יהודים מהגטו למחנות עבודה באסטוניה החליטה להסתיר את הכדים באדמה במחסן קטן סמוך לבית אחותה. המחסן עמד ליד קיר בטון, שהבטיח את שימורם גם אם יעלו הבתים באש. לוריא כתבה מצדו של כל רישום כמה מילים מסבירות, תאריך בו נוצר ואף הוסיפה מכתב למי שימצא כדים אלה. בסך הכול היו אלה כמאתיים רישומים ואקוורלים בגודל 25x 35 ס"מ, השייכים למשפחתה בארץ ישראל והיא ביקשה למסור אותם לרשות מוזיאון תל אביב, אם תישאר בחיים. מזכיר היודנראט דאג להעתקי צילום ממבחר התמונות למקרה שהציורים יאבדו. העתקים נגנזו לחוד ואף הגיעו ארצה.
כציירת במחנות
עם חיסול גטו קובנה גורשה למחנה שטוטהוף, שם הופרדה מאחותה. אחותה ואחיינה הקטן נשלחו לאושוויץ. במחנה כמעט לא יכלה לצייר. אמנות שימשה לה כסחר חליפין, תמורת מזון כפי שהיה הדבר במחנות אחרים במהלך התקופה:
בשטוטהוף נדרשה לצייר את אחת האסירות, שהייתה מקורבת לאסירים ממונים במחנה. היא עשתה זאת אך לא חתמה את שמה על הציור, כך גם עשתה כאשר נאלצה לצייר גרמנים. זאת הייתה דרך ההתנגדות היחידה שיכלה לבטא שעה שנאלצה לתת את יצירותיה לידי האויב. במחנה העבודה ליוביץ אליו נשלחה בסוף 1944, הצליחה להנציח חלק מהאסירות. הנסיבות שאפשרו לה לצייר היה התפקיד שהוטל עליה, חידוש שרוולי סרט עם מספר אסיר וסימן מגן דוד המודפסים על פיסת בד לבן. בחודש האחרון לשהותה במחנה, כשמאות נשים נדרשו לחדש את מספריהן, צורפה ל"שירותי הפנים" והייתה לכותבת מספרים. נתנו לה דיו והיא כתבה בקסמי עץ. היא ניצלה הזדמנות זו וציירה דמויות של נשים במחנה. לצורכי הציור אספה הרופאה בשבילה נייר אריזה לבן מחבילות צמר גפן. עם השחרור הגיעה במרץ 1945 למחנה באיטליה, שם נפגשה עם חיילים ארץ-ישראליים ששירתו בצבא הבריטי. אחד החיילים היה הצייר מנחם שמי, שארגן תערוכה מרישומי המחנות והביא לפרסום את הספרון "יהודיות בשעבוד", בו כלל רישומים של לוריא במסגרת "מועדון החייל העברי" ברומא. כמו כן עיצבה תפאורה ללהקה הצבאית של המחנה שייסדו אליהו גולדברג ומרדכי זעירא.
חזרה לארץ והאפשרות שתעיד במשפט אייכמן
ביולי 1945 שבה לארץ ישראל והתקבלה בהתרגשות רבה. סיפוריה התפרסמו בעיתונות וציוריה הוצגו בתערוכות. בשנת 1946 הוענק לה בשנית פרס דיזנגוף על הרישום "נערה בטלאי הצהוב" שיצרה בגטו קובנה. היא נישאה לד"ר יוסף שפירא (1900–1967), ונולדו להם שני ילדים: יהודית שפירא, ציירת (כאמה), ושאול שפירא, איש קדם-דפוס (כאביו).
נפטרה בישראל ב-14 בפברואר 1998.
אוניברסיטת דמשק
אוניברסיטת דמשק (בערבית: جامعة دمشق) היא האוניברסיטה הגדולה והוותיקה בסוריה, ומהגדולות בעולם הערבי כולו, עם 85,837 סטודנטים. היא ממוקמת בדמשק, בירת המדינה. לאוניברסיטה קמפוסים בערים נוספות בסוריה.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1923 ממיזוג של בית הספר לרפואה (שנוסד ב-1903) ושל בית הספר למשפטים (נוסד ב-1913). עד לשנת 1958 שמה היה "אוניברסיטת סוריה", אולם שמה שונה לאחר ייסוד האוניברסיטה בחלב. בהמשך הוקמו אוניברסיטאות גם בערים חומס, לטקיה, ודיר א-זור. אוניברסיטת דמשק הייתה בין המוסדות האקדמיים המובילים בעולם הערבי, עד לעלייתו לשלטון של חאפז אל-אסד. אולם הזנחת ההשכלה הגבוהה בסוריה בתקופת אל-אסד הביאה להתדרדרות רמת ההוראה באוניברסיטה זו.
באוניברסיטת דמשק 16 פקולטות. בין השאר קיימת בה מחלקה להוראת השפה הערבית לסטודנטים זרים, מהמחלקות הגדולות מסוגה בקרב העולם הערבי. האוניברסיטאות הסוריות מתהדרות בכך שרוב תוכניות הלימודים בהן נלמדות בשפה הערבית, דבר שאינו קיים בחלק מהאוניברסיטאות במדינות ערב.
מכוני מחקר
באוניברסיטת דמשק פועלים מכוני מחקר בתחומים: מחקר ויישומי לייזר, פיתוח מנהלי, מחקרים סייסמולוגיים, המכון לשפות, מכון לתרגום ופרשנות. והמכון לשפה הערבית המוכר כאחד ממרכזי לימוד השפה הערבית הטובים בעולם עבור דוברי שפות אחרות.
סמל האוניברסיטה
הסמל של אוניברסיטת דמשק בא לשקף את חשיבות המדע ואת הרצון האינסופי של האדם לידע כמו גם את תרומתה הייחודית של דמשק בהתפתחות המדע בעולם.
צבע הפטל בא לבטא את הפטל הדמשקני שהוא פרי שנמצא בעיקר בדמשק, ומבטא את הייחודיות של האוניברסיטה ממש כמו הפרי. הצבע קיים גם בחתימתו של נשיא אוניברסיטת דמשק.
המנורה היא סמל הידע בתרבויות שונות, מקרינה את האור של הידע והמדע, עטופה בפסוק מהקוראן (סורה 20:114): "אמור ריבוני, הוסף לי דעת" שהוא המוטו של אוניברסיטת דמשק.
מריה הראשונה, מלכת פורטוגל
מריה הראשונה, מלכת פורטוגל (בפורטוגזית: Maria I de Portugal; 17 בדצמבר 1734 – 20 במרץ 1816) הייתה מלכת פורטוגל, ברזיל ואלגארבה, משנת 1777 ועד מותה.
נעוריה
מריה נולדה בארמון המלוכה בליסבון כבתם הבכורה של ז'וזה הראשון ומריאנה ויקטוריה מספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה.
כאשר אביה עלה על כס המלוכה ב-1750 היא הוכרזה כיורשת המיועדת וקיבלה את התארים נסיכת ברזיל ודוכסית ברגנזה, בתקופת נעוריה האיש החזק בפורטוגל היה סבשטיאאו דה מלו.
בעקבות רעידת האדמה בליסבון של 1755, נמנע אביה המלך ממקומות סגורים עד כדי חשד לקלאוסטרופוביה ודה מלו חיזק את כוחו הפוליטי.
ב-1760 נישאה לדודה (אחיו הצעיר של אביה), פדרו השלישי, מלך פורטוגל ונולדו להם 6 ילדים.
מלכותה
ב-1777 מת המלך ז'וזה הראשון ומריה הראשונה הומלכה למלכה והייתה המלכה הראשונה ששלטה על פורטוגל. השליטה החדשה לא אהדה את דה מלו. היא לא סלחה לו על האכזריות בה נהג כלפי משפחת טאבורה ואחד מצעדיה הראשונים כמלכה היה לפטרו מכל תפקידיו. בנוסף, הוצא נגדו צו הרחקה על פיו דה מלו חייב לשהות במרחק של 20 מייל לפחות מהמלכה, ובמקרה שמריה הגיעה לאזור מגוריו, היה חייב דה מלו לעזוב את ביתו עד שתסיים את ביקורה.
מריה סבלה מדיכאון, אחרי מותו של בעלה במאי 1786 ומותו של בנה הבכור ב-1788 מאבעבועות שחורות, החמיר הדיכאון כך שהפריע לה לתפקד כשליטה, החל ב-1792, אחרי מותו של הכומר המוודה שלה, החמיר הדיכאון עד כדי אי-מסוגלות לשלוט כך שבנה הרביעי, ז'ואאו השישי, שלט בשמה החל ב-1799.
השפעת המלחמות הנפוליאוניות
פורטוגל סירבה ב-1807 להיענות לדרישת נפוליאון לתמוך במצור על בריטניה, כחלק מאמברגו על הממלכה המאוחדת. כתוצאה מכך, כוחות צרפתיים, תחת פיקודו של הגנרל ז'ונו (Junot), פלשו לפורטוגל כחלק ממלחמת חצי האי והשתלטו על הבירה ב-1 בדצמבר 1807.
לאחר הכיבוש עברה חצר המלוכה לברזיל ושם נפטרה מריה ב-20 במרץ 1816. לאחר מותה הובאה גופתה לקבורה בפורטוגל.
משפחתה
מנישואיה לדודה פדרו השלישי, מלך פורטוגל, היו לה 7 ילדים:
יחסי אירלנד–ארמניה
יחסי אירלנד–ארמניה הם יחסי החוץ בין אירלנד וארמניה.
סקירה כללית
אירלנד הכירה בעצמאות ארמניה בדצמבר 1991 זמן קצר לאחר הקמת הרפובליקה של ארמניה בעקבות קריסת ברית המועצות. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-28 ביוני 1996. באפריל 2008 פתחה ארמניה קונסוליית כבוד באירלנד, וביוני 2010 פתחה אירלנד קונסוליית כבוד בארמניה.
יחסים כלכליים
בשנת 2019 הסתכם הסחר הדו-צדדי בין המדינות ב-78.7 מיליון דולר. הייצוא מארמניה לאירלנד הסתכם ב-67.1 מיליון דולר, ואילו היבוא מאירלנד לארמניה הסתכם ב-11.6 מיליון דולר.
2,3-ביספוספוגליצרט
2,3-ביספוספוגליצרט או 2,3-דיפוספוגליצרט (בלועזית: 2,3-Bisphosphoglycerate או 2,3-Diphosphoglycerate ובקיצור 2,3-BPG או 2,3-DPG) היא מולקולה, בעלת שלושה פחמנים הנמצאת בתאי דם אדומים בבני אדם בריכוז של כ-5 מילימול לליטר.
בפעילותה משפיעה על זיקתו של ההמוגלובין לחמצן ומסייעת לשחרור החמצן בגוף.
יצירת מולקולת 2,3DPG
מולקולה זו נוצרת ממולקולת 1,3DPG על ידי האנזים ביספוספוגליצרט מוטאז ועובר שבירה על ידי פוספטאז לצורת ה3-פוספוגליצרט, סינתוז ושבירת המולקולה נעשים כחלק מתהליך הגליקוליזה. את תפקוד מולקולת ה2,3DPG מצאו ב-1967 רינהולד בנאש ורות בנאש.
השפעות הקשירה של 2,3DPG לחמצן
כאשר 2,3BPG נקשרת לדאוקסיהמוגלובין היא פועלת לייצוב המצב עם הזיקה הנמוכה לחמצן של ההמוגלובין, מצב T (ראו מודל KNF ומודל MWC). על ידי ייצוב מצב ה-T קשה יותר להמוגלובין לקשור חמצניים ויהיה מצב מועדף לשחרורם ברקמות הגוף.
המולקולה נכנסת לבקע שיש להמוגלובין במצב הדאוקסי שלו תוך ניצול הסימטריה המולקולרית והפולריות החיובית והקישור נעשה תוך יצירת קשר יוני עם חומצות האמינו ליזין והיסטידין.
מצב ה-R של האוקסיהמוגלובין, עם החמצן, בעל קונפורמציה (מבנה מרחבי) שונה שאינה מאפשרת את הקישור המתואר.
2,3DPG היא חלק ממנגנון היזון חוזר שמטרתו למנוע היפוקסיה- חוסר אספקת חמצן בכמות מספקת לרקמות, במצבים המועדים לכך ברגישות גבוהה כמו: המצאות בגובה רב, בעיות בנתיבי האוויר או חסמים בלב, במצבים אלו בתאי הדם האדומים ייצרו כמות מוגברת של 2,3DPG כך שיתאפשר שחרור מוגבר של חמצן לרקמות.
המוגלובין עוברי
לוויסות קשירת החמצן תפקיד חשוב בהתפתחות העוברית, העובר זקוק לחמצן מהדם של האם ולכן יש צורך בזיקה גבוהה יותר של ההמוגלובין העוברי לחמצן.
בהמוגלובין העוברי מוחלפת החומצה אמינית ה-143 היסטידין בסרין שמורידה את הזיקה ל 2,3DPG ובכך הזיקה לקשירת חמצן עולה ולעובר מתאפשר לצרוך חמצן דרך שילית האם. שחרור החמצן מתאפשר ברקמות העובר הודות לכך שהלחץ החלקי של החמצן ברקמותיו נמוך יותר משל אדם בוגר מה שמאפשר את הצלחת שחרור החמצן.
גוליית (סדרת טלוויזיה)
עלילה
הסדרה עוקבת אחר עורך דין שהתדרדר, לאחר שהיה עורך דין מבריק ומצליח בעבר, וכיום הוא מחפש גאולה. הצלחתו תלויה בהשגת צדק במערכת משפטית שבה האמת הפכה לסחורה ומאזני הצדק נוטים בעיקר לצד החזקים והעשירים; כלומר, ה"גולייתים" למיניהם: תאגיד-נשק בעונה הראשונה של הסדרה, קרטל סמים מקסיקני בעונה השנייה, ותאגיד-מים בשליטת חוואים מושחתים בעונה השלישית.
פיתוח
ב-14 במאי 2015 הוכרז כי אמזון הזמינה פיילוט לסדרה, שאז נקראה "משפט", המבוססת על תסריט של דייוויד א' קלי וג'ונתן שפירו. ב-1 בדצמבר 2015, אמזון הודיעה שהיא מוותרת על הפיילוט של הפרויקט ובמקום זאת מזמינה ישירות סדרה המורכבת מעונה ראשונה של עשרה פרקים שתעלה לראשונה בשנת 2016. העונה הראשונה עלתה בסופו של דבר עם שמונה פרקים בסך הכל. ב-7 באוגוסט 2016 הוכרז כי העונה הראשונה תעלה ב-13 באוקטובר 2016.
ליהוק
ב-25 ביוני 2015 דווח כי קווין קוסטנר מנהל מגעים להצטרף לסדרה בתפקיד הראשי כבילי מקברייד. עד 30 ביוני הוא כבר נטש את הרעיון. ב-23 ביולי 2015 אושר שבילי בוב תורנטון לוהק לתפקיד. באוגוסט הצטרפו אוליביה ת'רבי ומריה בלו לקאסט הראשי. ב-14 בספטמבר לוהקה שרה ווינטר כג'ינה לארסון. בנובמבר הצטרפו מולי פארקר ובריטיין דלטון להפקה. בחודש מרץ שלאחר מכן הוכרזו נינה ארינדה וטניה ריימונד כחלק מהקאסט הראשי. ביוני לוהקו דווייט יואקאם והרולד פרינאו בתפקידים משניים. באוגוסט פורסמו הכרזות הליהוק הסופיות, של דיאנה הופר וג'ייסון ריטר בתפקידים משניים.
אתרי צילומים
הסדרה מתרחשת בסנטה מוניקה, קליפורניה. הבר-מסעדה "אצל ג'יי", שבילי מקברייד מתארח בו ולעיתים קרובות עובד בו, ונפגש שם עם לקוחותיו, הוא בר- מסעדה אמיתי.
שארית סופרנובה
שארית סופרנובה (באנגלית: Supernova remnant) היא ערפילית שנוצרת כתוצאה מסופרנובה. שארית הסופרנובה תחומה בגלי הלם מתפשטים ומכילה חומר הנפלט מהפיצוץ וחומר בין-כוכבי שהיא סוחפת לאורך דרכה.
מהירות החומר המתפשט בתוך שארית הסופרנובה, שמקורו בכוכב שהתפוצץ, יכולה להגיע לסדר גודל של אחוז אחד ממהירות האור (כ-3,000 קילומטר לשנייה). כאשר החומר המתפשט מתנגש בחומר מתוך סביבת הכוכב או בחומר בין-כוכבי הוא יוצר גלי הדף שיכולים לחמם אותו לטמפרטורות גבוהות של כ-10 מיליון קלווין, תוך כדי יצירת פלזמה, וזאת בשונה מיינון גז על ידי קרינת כוכב הנמצא בתוך הערפילית.
כאשר הכוכב מגיע לשלב הסופרנובה הוא יכול להמשיך בכמה דרכים, התלויות בסוג הסופרנובה ובמסת הליבה (אם זו קיימת).
מהירות ההתפשטות של הסופרנובה מאפשרת לחשב בקירוב את מועד התרחשותה, ולנסות למצוא לכך עדויות במקורות היסטוריים. אחת משאריות הסופרנובה שנחקרו לעומק היא השארית של סופרנובה 1987A – סופרנובה שהתרחשה בענן מגלן הגדול והתגלתה ב-1987. שאריות סופרנובה מפורסמות אחרות כוללות את ערפילית הסרטן, ושאריות סופרנובה 1572 וסופרנובה 1604 (הסופרנובה של קפלר). שארית הסופרנובה הצעירה ביותר בשביל החלב שזוהתה בוודאות גבוהה היא שארית סופרנובה G1.9+0.3 שנצפתה בסביבות מרכז הגלקסיה, ולפי ההשערות מקורה בסופרנובה שהתרחשה בערך בשנת 1868.
תמצית שלבים
שארית הסופרנובה עוברת את השלבים הבאים בזמן התפשטותה:
קישורים חיצוניים
超新星
סאץ' סנדרס
תומאס ארנסט "סאץ'" סנדרס (מוכר גם כטום סנדרס. באנגלית: Thomas Ernest "Satch" Sanders; נולד ב-8 בנובמבר 1938) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA בין השנים 1960–1973, וזכה עמה ב-8 אליפויות NBA. לאורך קריירת המשחק ב-NBA העמיד ממוצעים של 9.6 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
לאחר פרישתו אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת הרווארד במשך 4 עונות, וכן את בוסטון סלטיקס ב-62 משחקים. בשנת 2011 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל כ"תורם לכדורסל".
קריירת מכללות
סנדרס נולד וגדל בעיר ניו יורק, ולמד באוניברסיטת ניו יורק בין השנים 1957–1960. בעונת 1960 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לשלב הפיינל פור של טורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בלבד בתולדותיה, עם ממוצעים של 21.4 נקודות ו-15.2 ריבאונדים למשחק. במשחק חצי הגמר הפסידה ניו יורק לאוניברסיטת המדינה של אוהיו בה שיחקו ג'רי לוקאס וג'ון האבליצ'ק, ובמשחק על המקום השלישי היא הפסידה לאוניברסיטת סינסינטי אותה הוביל אוסקר רוברטסון.
קריירת משחק
סנדרס נלקח בבחירה השמינית של דראפט ה-NBA 1960 על ידי בוסטון סלטיקס, אלופת שתי העונות הקודמות. בכל 6 עונותיו הראשונות בליגה זכה עם הסלטיקס באליפות ה-NBA, ובעונותיו השמינית והתשיעית זכה בשתי אליפויות נוספות. בקבוצה עמוסת הכוכבים של הסלטיקס בלט סנדרס כשחקן הגנה מצוין, על כן הופקד לשמור על שחקני המפתח של הקבוצות היריבות. בצד ההתקפי שמר סנדרס על יכולת סולידית ויציבה כמעט לאורך כל הקריירה, כאשר בכל אחת מהעונות – קלע בין 10.2 ל-12.6 נקודות בממוצע למשחק. בשלוש עונותיו האחרונות בקריירה סבל מפציעות וקלע 4.4 נקודות בכ-13.8 דקות למשחק.
8 אליפויות ה-NBA בהן זכה מציבות את סנדרס במקום השלישי בתולדות הליגה, לצד חבריו לקבוצה טום היינסון, קיי. סי. ג'ונס וג'ון האבליצ'ק, בעוד ביל ראסל (11) וסם ג'ונס (10) הם השחקנים היחידים שזכו ביותר אליפויות ממנו. כמו כן, סנדרס הוא אחד משלושה שחקנים בלבד שניצחו בכל 8 סדרות הגמר בהן השתתפו (לצד קיי. סי. ג'ונס והאבליצ'ק). לאחר פרישתו בשנת 1973 הפרישו הסלטיקס את גופייתו, עם המספר "16".
קריירת אימון
מיד בסיום קריירת המשחק מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת הרווארד. בכך הפך סנדרס לאפרו-אמריקאי הראשון שמאמן קבוצת ספורט של אוניברסיטה החברה בליגת הקיסוס.
בינואר 1978, לאחר 4 עונות באוניברסיטת הרווארד, מונה למאמן בוסטון סלטיקס במקומו של טום היינסון. בעת מינויו החזיקה הקבוצה במאזן ניצחונות שלילי 11–23 (32.4%), ועד סיום העונה תחת סנדרס רשמה מאזן 21–27 (43.8%). בכך נותרה בוסטון מחוץ לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 7 עונות. לאחר שפתחה את עונת עם 2 ניצחונות מתוך 14 משחקים פיטרה בוסטון את סנדרס מתפקידו, ומינתה במקומו את דייב קאונס ששימש כשחקן-מאמן.
עופר לוי
עופר יואל לוי (נולד ב־17 ביוני 1964) הוא זמר ישראלי, מלחין ומוזיקאי, מחלוצי הסוגה הטורקית והערבית, בזמר המזרחי.
ביוגרפיה
לוי נולד וגדל בקריית אתא לחנה ולמרדכי, ילד שביעי מתוך תשעה ילדים. הוא החל לשיר לראשונה על במה ומול קהל בגיל 5 וחצי. בגיל 6 הופיע באירוע משפחתי בביצוע שיר בערבית בשם "בהייה", של מוחמד אל-עזבי, שהיה אחד מזמרי מצרים באותה תקופה. בגיל 12 עזב את בית הוריו ועבר להתגורר בקיבוץ אילון. לאחר מספר שנים עזב את הקיבוץ וחזר לבית הוריו, על מנת לעזור לאביו שנקלע לקשיים כלכליים.
בגיל 17 עבר לוי תאונת דרכים בה איבד את אחיו, יצחק. האחים חזרו מבילוי לילי באזור חיפה ובמהלך הנסיעה הדרדרו לתהום. בשנת 1982 התגייס לוי לחטיבת גולני ומילא את תפקיד מאגיסט המחלקה, תפקיד אותו מילא במהלך מלחמת לבנון הראשונה. אחותו, חגית, הייתה נשואה לאבי טולדנו.עופר לוי היה נשוי מספר פעמים, ולו שתי בנות, ציפורה ואמילי לוי.
קריירה
לאחר שחרורו מהצבא, החל להופיע במועדונים בחיפה תחת השם הבדוי פרדי (Ferdi) כמחווה לזמר הטורקי פרדי טייפור. בשנת 1988 הוציא את אלבומו הראשון "הקלפן", שזכה להצלחה בקרב חובבי המוזיקה הטורקית והערבית. באלבום זה בלטו מספר שירים, שהפכו מזוהים עם הזמר: "היכן אמצא לי אהבה", "די נמאס לי", "למה את שותקת" ו"לעולם לא נפרד". יעקב למאי עיבד את שירי האלבום. בינואר 1990 הוציא לוי את האלבום "תפילת אדם", שהוקלט כ"אלבום הופעה" בעת הופעתו בטורקיה.
במאי 1990, זמן קצר לאחר צאת אלבום ההופעה, יצא אלבומו "לא יכול בלעדיה", שזכה להצלחה בקרב חובבי המוזיקה המזרחית. עם השירים באלבום נמנים "אהבה אמיתית", "רוצה בה", ו-"סאווח" (שיר בערבית, במקור של עבד אל-חלים חאפז). ניסים בן חיים ייעץ והפיק מוזיקלית, יעקב למאי עיבד את שירי האלבום ויוסי שמיר עיבד את שיר הנושא.
ב-30 ביולי 2023 הוציא לוי את הסינגל "מקלט בטוח", בביצוע משותף עם עדן בן זקן, שהגיע למקום ה-32 במצעד ההיטליסט.
פלילים
ב-1997 הורשע לוי בעבירות מס ונגזרו עליו 8 חודשי מאסר על תנאי וקנס. ב-2007 הושלך רימון רסס אל פתח ביתו במושב יד רמב"ם.
אלבומי אולפן
{{טורים
סינגלים
}}
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
אלוניאל
אלוניאל בע"מ (הידועה גם בשם הלא רשמי "מקדונלד'ס ישראל") היא חברה פרטית העוסקת בהפעלת מותג המזון המהיר מקדונלד'ס בישראל כזכיינית בלעדית. החברה נמצאת בבעלותו של איש העסקים עמרי פדן ומעסיקה כ-7,000 עובדים ב-204 סניפים מקרית שמונה ועד אילת, נכון לספטמבר 2020.
הקמה
ב-14 באוקטובר 1993 נפתח ברמת גן (קניון איילון) הסניף הראשון של מקדונלד'ס במזרח התיכון. כעבור מספר שנים הפכה מקדונלד'ס לאחת מרשתות הסניפים הגדולות והמצליחות בישראל.
העבדת נערים
בשנת 1999 הרשיע בית הדין האזורי לעבודה בחיפה את החברה ומנהלה בעבירות של העבדת נער במנוחה השבועית, בניגוד להוראות חוק עבודת הנוער. על החברה הוטל קנס בסך 30,000 ש"ח, ועל מנהלה הוטל קנס בסך 50,000 ש"ח. ערעורם לבית הדין הארצי לעבודה נדחה.
הפרסומת של אריאל מקדונלד
בשנת 2000 הוציאה חברת בורגר קינג פרסומת ובה נראה שחקן הכדורסל אריאל מקדונלד מתדפק על דלתות סניף של רשת בורגר קינג, ונאלץ להסיר את חולצתו עם הכיתוב "מקדונלד" על מנת לאכול בסניף. הפרסומת מסתיימת כאשר מקדונלד אוכל מנה של מזון מהיר כשהוא לובש חולצה עם הכיתוב "בורגר קינג", ואומר: ”תקשיבו למקדונלד, רק בורגר קינג!”. בעקבות פרסומת זו, שידרה חברת אלוניאל פרסומת ובה ציטוטים מראיון של אריאל מקדונלד, בו הוא מספר בדרך אגב על כך שהוא נוהג לאכול ב"מקדונלד'ס".
מקדונלד תבע את חברת אלוניאל, בגין השימוש בשמו ללא הסכמתו, ומנגד אלוניאל תבעה אותו על הפרת סימן המסחר שלה. בבית המשפט המחוזי בתל אביב נפסקו פיצויים בסך 300,000 ש"ח לטובתו של מקדונלד. אך בערעור לבית המשפט העליון התקבלה תביעתם של אלוניאל ונפסק שמקדונלד צריך לפצותה ב-20,000 דולר.
סכסוכי עבודה
בשנת 2013 החלו עובדי אלוניאל במהלך להקמת ועד עובדים באמצעות "הרשת" והסתדרות הנוער העובד והלומד. במסגרת הוועד ביקשו העובדים לשפר את תנאי תעסוקתם. ביוני 2014 הכריזו עובדי אלוניאל על סכסוך עבודה בעקבות סירוב של הנהלת אלוניאל לחתום על הסכם קיבוצי. במאי 2015 קבע בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, בהתייחס לטענת העובדים שהנהלת אלוניאל והעומד בראשה עמרי פדן פגעו בהתארגנותם, שמדובר בהפרות חוק בודדות. בית הדין מחק את רוב סעיפי התביעה והרשיע את אלוניאל בסעיף אחד. השופטת קבעה כי לא מדובר בהפרות שיטתיות בחברה, והן אינן חמורות. ההסתדרות תבעה 1.5 מיליון ש"ח מאלוניאל, אך סכום הפיצויים נקבע על 25 אלף ש"ח בלבד. כמו כן, דחתה השופטת את התביעה הכספית האישית שהוגשה נגד פדן. השופטת מתחה ביקורת חריפה על הסתדרות הנוער העובד והלומד, שהפעילה לחץ בלתי הולם על העובדים הצעירים ברשת והפרה את חובת ההגינות כלפיהם.
בשנת 2019 חתמה אוליאל במסגרת הליך משפטי, על הסכם לפיו יוצבו כיסאות עבור העובדים.
בתקופת הקורונה
ב־23 במרץ 2020 בעקבות משבר הקורונה הודיעה החברה על סגירת כל מסעדותיה בישראל עד להודעה חדשה, מלבד 5 מסעדות שיספקו אוכל חינם לבתי חולים, צוות מד"א וכוחות הביטחון. המסעדות שבו לפעילות לאחר כשבוע וחצי במתכונת משלוחים וטייק אוויי בלבד וב-27 במאי שבו לפעילות גם לישיבה בסניפים.
קולינריה
מוצר ייחודי לשוק הישראלי הוא ההמבורגר "על גחלים" במקום בשיטת ההכנה המקורית. החלטה זאת באה בעקבות תפנית במדיניות החברה, אשר דרשה בעבר אחידות בכל הסניפים בעולם. כמו כן, הרחיבה החברה את התפריט והוסיפה מנות בעלות אופי מקומי כגון: "מקשווארמה", "מקקבב", ו"מקפלאפל" (שהוצאו מהתפריט מאז) ו"סלט קצוץ" הנקצץ במקום.
כשרות ואידאולוגיה
62 סניפים בישראל הוכרזו כשומרי כשרות, ולכן סגורים בשבתות וחגים, ונמנעים מהגשת צ'יזבורגר. בפסח רוב סניפי הרשת, לא רק הכשרים, מגישים את הבשר בלחמניות כשרות לפסח.
אל שאטבי
אבו אסחאק אבראהים אבן מוסא אבן מחמד אל-שאטבי (בערבית: أبو اسحاق إبراهيم بن موسى بن محمد اللخمي الشاطبي; 1320 (משוער) – 7 באוגוסט 1388, 3 בשעבאן 790 להיג'רה) היה פוסק מוסלמי-סוני אנדלוסי משפיע מן האסכולה המאלכית שעסק בתחום כוונות ("מקאסד") השריעה.
משנתו
אל-שאטבי סבר שלא ניתן לתת תוקף לחובה דתית בלי שהכלים ליישומו יהלמו את תנאי המציאות המשתנה. לכן צידד בשימוש נרחב של השליט המוסלמי באג'תהאד ובמצלחה, כדי להתאים את הדין הדתי לנסיבות ולתועלת החברה המוסלמית.
השפעתו על האסלאם המודרני
יצירותיו החלו להשפיע על מנהיגי האסלאם רק לאחר שהודפסו בשנת 1884 בתוניסיה. במאה ה-19 שבו מוחמד עבדו ורשיד רידא אל כתביו של אל-שאטבי ונסמכו עליו בתחומים שונים, בעיקר בכל הנוגע לתכליות הדין הדתי והיכולת להתאימו למודרנה. בזמננו, השייח' יוסוף אל קרדאווי נשען על אל-שאטבי כשהוא מנסח את תפיסת זרם הוסטייה לגבי כוונות דיני השריעה. הוא מבחין בעקבות אל-שאטבי בין מעאמלאת (מצוות שבין אדם לחברו), שיש להתחשב בכוונות העומדות מאחוריהן, ובין עבדאדאת (מצוות שבין אדם למקום), שיש לבצען בלי תלות בכוונה.
אביבי
ראו גם
}}
פורמולה 1 עונת 2003
במסגרת פורמולה 1 של שנת 2003 נערכו 16 מרוצים. מיכאל שומאכר זכה באליפות העולם לנהגים כאשר נהג עבור קבוצת פרארי שזכתה באליפות העולם לקבוצות.
בעונה זו נקבעו מספר שינויים בתקנון כאשר העיקריים שבהם היו:
יצחק רפאל אשכנזי
הרב יצחק רפאל אשכנזי (תקפ"ו, 1826 - תרס"ח, 1908) היה רבה של העיר קורפו שביוון, ואחר כך רבה של אנקונה שבאיטליה. נחשב לאחד מגדולי רבני איטליה בתקופתו. מחבר שו"ת ויען יצחק וספר תולדות הקהילות היהודיות באיטליה מחורבן בית שני ועד תקופתו.
ביוגרפיה
הרב יצחק רפאל אשכנזי היה תלמידו של הרב דוד אברהם חי ביבאנטי, רבה של אנקונה לפניו, ומחב שו"ת יד דוד. הרב אשכנזי כיהן שנים רבות כרבה של העיר קורפו ביוון. בהמשך התמנה לרבה של העיר אנקונה שבאיטליה. בשנת תרל"א (1871) ניתנו זכויות אזרחיות מלאות ליהודי אנקונה, ומספר היהודים בעיר הגיע לשיא של 2,336 תושבים. מתחילת המאה ה-20, בשנת תר"ס (1900), לאחר ירידת חשיבותו של נמל העיר, התרחשה הגירה של יהודי העיר לשאר הקהילות היהודיות באיטליה.
הרב אשכנזי היה בקשרי מכתבים עם רבנים מארצות אחרות, כמו הרבנים אליהו בכור חזן ורפאל אהרן בן שמעון ממצרים, הרב בן שמעון אף כינהו כמה פעמים בשם "זקן רבני איטליא". הוא נזכר גם בסוף ספרו של רבי יעקב פראג'י ממצרים.
SMIL
Synchronized Multimedia Integration Language, בקיצור SMIL, הוא פרוטוקול מבוסס XML המאפשר שילוב תכנים ויזואליים ושמיעתיים בצורה סינכרונית ואינטראקטיבית בדפי אינטרנט לצורך יצירת חוויית משתמש עשירה. ניתן להשתמש בפרוטוקול כדי לבצע התאמה מקומית (לוקליזציה) למשתמש ללא צורך לכתוב את אותו הדף בגרסאות שונות.
התפתחות
SMIL פותחה על ידי קבוצת עניין בארגון W3C. הקבוצה כללה נציגים מענפים טכנולוגיים ועסקיים מגוונים. בשנת 1998 הקבוצה פרסמה את הגרסה הראשונה של הפרוטוקול: SMIL 1.0 אשר הגדירה את מבנה המצגת ותזמון האלמנטים השונים.
בשנת 2001 הוכנסה לשימוש גרסה 2 של SMIL. השינויים כללו שיפורים סינטקטיים המאפשרים שילוב של SMIL בתוך מקורות מידע אחרים מבוססי XML, יצירת והגדרת מבנה מודולרי למאפייני השפה השונים כגון: סידור, תזמון ועוד. שינוי נוסף הוא תמיכה בתוכן סטטי ודינמי (אנימציה) בקובצי SVG.
סקירה טכנית
SMIL מגדירה כיצד מספר אלמנטים שונים כגון קובצי אודיו, וידאו, טקסט ותמונה יוצגו יחדיו בדף האינטרנט בתזמונים ובקואורדינטות שנקבעו על ידי המעצב.
נגני SMIL
SMIL תומך במספר נגנים. להלן רשימה חלקית.
חסידות טאש
חסידות טאש (טאהש) היא חצר חסידית שמקורה בעיירה נירטש בצפון מזרח הונגריה. מאז 1962 נמצא מרכז החסידות בקריית טאש שב, פרבר של העיר מונטריאול בקנדה. האדמו"ר הנוכחי הוא רבי אלימלך לאווי.
השושלת
מייסד השושלת הוא רבי משולם פייש סג"ל-לאווי (תקפ"א, 1821 – כ"ח בסיון תרל"ג, 1873), בנם של מרדכי וזעלדע. מצד אביו היה מיוחס לבעל התוספות יום טוב. היה תלמידם בחסידות של רבי יצחק אייזיק מקומרנא, רבי דוד שפירא מדינוב ובתורה של רבי מאיר א"ש ורבי מאיר פרלס. נסע גם לדברי חיים, לישמח משה ועוד. הוא מכונה בקרב חסידיו "השרף".
אחרי פטירתו מילא את מקומו חתנו, רבי יהוסף רוטנברג מקוסון שכן בנו רבי אלימלך (תרכ"ז, 1867 - כ"ג בכסלו תש"ג, 1942) היה עדיין נער. רבי אלימלך גדל והתחנך בבית גיסו ויחד איתו עבר לעיירה מעזא-קוסוני (קוסון) שעל שמה הוא נקרא הרבי מקוסון. נישא לבתו של הרב יצחק אייזיק וייס אב"ד סבליאבה. לאחר נישואיו עבר רבי אלימלך למקום מגורי חותנו במונקאטש ובתרנ"ח (1898) התמנה לשבת על כיסא אביו בטאש בעידוד רבו, רבי אליעזר מקומרנא. היה גם תלמידו של רבי צבי אלימלך שפירא מבלאז'וב. הוא מכונה בקרב חסידיו "הסבא קדישא".
ארבעה מבניו של רבי אלימלך נרצחו בשואה: רבי מרדכי אבד"ק (אביו של רבי משולם פייש), ורבי יצחק אייזיק, שהיה אדמו"ר בקליינווארדיין, ר' אשר שהיה דיין בקאליב, ובנו הצעיר ר' אליעזר שמילא את מקום אביו כאדמו"ר מטאהש במשך שנה וחצי עד לרציחתו בשנת 1944. בן אחד של רבי אלימלך, רבי חיים שלמה (נולד בתר"נ), חתנו של רבי ישראל יעקב מחוסט, שימש כאדמו"ר בחוסט ובשנת תרצ"ח היגר לארצות הברית וכיהן כאדמו"ר מחוסט-טאהש. לאחר שאחיינו (בן אחיו הגדול), רבי משולם פייש, התבסס בקנדה, הפסיק לקרוא לעצמו אדמו"ר מטאהש וכינה את עצמו רק בשם חוסט. נפטר בי"ב בשבט תשמ"א. צאצאיו משמשים גם הם כאדמו"רים.
לאחר מלחמת העולם השנייה
אחר מלחמת העולם השנייה שימש במשך שנים רבות כאדמו"ר נכדו של רבי אלימלך, רבי משולם פייש לאווי (השני). בתשי"א (1951) עבר להתגורר במונטריאול. בתשכ"ב (1962) יזם את הקמת השיכון החסידי 'קריית טאש' בעיר בּוּאַבְּרִיאַן הסמוכה, שבו התגוררו ב-2016 כ-253 משפחות השייכות לחצר (המהוות רק כמחצית האוכלוסייה, כשהקבוצה השנייה בגודלה היא חסידי סאטמר). בקריה רשת מוסדות של טאש. לחסידות מוסדות גם בבורו פארק, ויליאמסבורג, מונרו, מונסי ולונדון.
דברי תורתו
כונסו לסדרת הספרים "עבודת עבודה", עה"ת ז' חלקים, שיחות ג' חלקים, תהלים, מכתבים, זמירות לחנוכה, זמירות לפסח, זכור אב (אשכבתיה דרבי), דער הייליגער פלאם ד' חלקים - קורות ימי חייו וסיפוריו
ממלא מקומו
אחרי פטירתו של הרב משולם פייש ב-2015 הוכתר תחתיו בנו רבי אלימלך. קודם לכן היה הרב של קהילות טאש בעולם.
כנסיית סנט אלפג'
אודות הכנסייה
הכנסייה נבנתה במקום שבו הוצא להורג אלפג' הקדוש, הארכיבישוף מקנטרברי, על ידי פושטים ויקינגים ב-19 באפריל 1012.
הכנסייה המקורית נהרסה ובמקומה נבנתה חדשה בשנת 1290. הנרי השמיני הוטבל בכנסייה בשנת 1491. יסודות הכנסייה נחלשו בשל הקבורה הן בתוכה, מתחת למרצפות, והן סביב לה, והיא התמוטטה במהלך סופה ב-1710, למעט מגדל אחד ששרד.
כנסייה חדשה שנבנתה במקום לפי תוכניתו של האדריכל ניקולס הוקסמור השתמשה במגדל ששרד. היא נבנתה בסגנון הבארוק. מאחר שיסודות המגדל נחלשו, נבנה לכנסייה מגדל חדש ב-1730 לפי תוכנית האדריכל ג'ון ג'יימס.
במהלך הבליץ, ב-19 במרץ 1941 נפגע גג הכנסייה מפצצת תבערה, ולמעט קירותיה החיצוניים עלתה הכנסייה כולה באש. ב-1953 שחזר סר אלברט ריצ'רדסון את פנים הכנסייה וגגה.
לוקאס ליכט
לוקאס מתיאס ליכט (נולד ב-6 באפריל 1981) הוא כדורגלן ארגנטינאי ממוצא יהודי המשחק בסן קרלוס בעמדת המגן שמאלי.
קריירה
ליכט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של חימנסיה לה פלאטה ובשנת עלה לבוגרים. בשנת, הבקיע את שער הבכורה שלו נגד אינדפנדיינטה.
מאחר שליכט הוא יהודי הוא עורר עניין רב בקבוצות ישראליות ביניהן מכבי חיפה, מכבי נתניה ועירוני קריית שמונה, אך ב-17 ביולי 2006 חתם בחטאפה ל-4 שנים. בעונתו הראשונה שימש כמחליף עבור חבייר פארדס, ולאחר שהאחרון עזב לריאל סרגוסה בקיץ הוא הפך לשחקן הרכב פותח. ב-22 בדצמבר 2007 הוא הבקיע את השער הראשון שלו במדי חטאפה בניצחון 0-2 נגד אלמריה והגיע עם קבוצתו לרבע גמר גביע אופ"א, אשר נחשב להישג השיא של המועדון.
ב-13 בדצמבר 2009 שוחרר מחטאפה וחתם בראסינג קלוב. בקיץ חזר לקבוצת נעוריו חימנסיה לה פלאטה במדיה שיחק 10 שנים.
בן-ציון יהושע-רז
בן-ציון יהושע-רז (נולד בה' בסיוון ה'תרצ"ו, 26 במאי 1936) הוא סופר, חוקר עמים ויהודים במרכז אסיה ומוציא לאור עברי. חתן פרס הרי הרשון, פרס נשיא המדינה, פרס אקו"ם ופרס גולדברג של הקרן הקיימת לישראל.
ביוגרפיה
בן-ציון דוד יהושע-רז נולד בירושלים, לבכורה יוכבד לבית אלקלעי, בת 'היישוב הספרדי הישן' ולמולא רפאל יהושע-רז, שעלה מאפגניסטן בילדותו (1898).
במשך שנים כיהן כמנכ"ל הוצאת מאגנס באוניברסיטה העברית בירושלים, וכעורך הראשי שלה. בנוסף שימש כמנהל אגף ההסברה והפרסומים בעיריית ירושלים וראש הרשות להסברה ולמידע בשעת חירום בירושלים, נספח תרבות ומנהל המרכז הישראלי למרכז אסיה הסובייטית בטשקנט מטעם לשכת הקשר ("נתיב"), שכלל חילוץ יהודים מאזורי מצוקה במדינות מוסלמיות והעלאתם לארץ. במסגרת תפקידו זה יצא בשליחות הצלה מטעם הספרייה הלאומית וחילץ והעלה לארץ ספרים וכתבי-יד של יהודי מרכז אסיה הסובייטית לשעבר.
יהושע-רז היה חוקר ומרצה-אורח באוניברסיטאות, במכונים ובגופי חינוך ותרבות בארץ: אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת בן-גוריון, מכון בן-צבי, בית התפוצות, משגב ירושלים, בית אריאלה, בית עגנון, משרד החוץ, משרד החינוך, הקמפוס הגאוגרפי הבינלאומי, מרכז אב"א, אוניברסיטת אריאל, מכון הרצוג ועוד.