cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוג'ר פריי
סגנון אמנותי
פריי היה צייר ניסיוני (עבודתו כללה גם כמה ציורים מופשטים), אך התמונות הטובות ביותר שלו היו דיוקנאות נטורליסטיות פשוטות, אם כי הוא לא העמיד פנים שהוא צייר פורטרטים מקצועי. באומנותו הוא חקר את תחושותיו שלו ובהדרגה את חזונותיו ועמדותיו האישיות. פריי לא ראה את עצמו כאמן גדול, "רק אמן רציני עם רגישות וטעם מסוים". הוא החשיב את "פארק קאודריי" לציור הטוב ביותר שלו.
קריירה
בשנות העשרים של המאה העשרים, פריי החל ללמד היסטוריה של אמנות בבית הספר סלייד לאמנות, ביוניברסיטי קולג' בלונדון.
בשנת 1903 היה פריי מעורב בהקמת מגזין "ברלינגטון", כתב העת המקצועי הראשון שהוקדש לתולדות האמנות בבריטניה. פריי היה העורך השותף שלו בין השנים 1909–1919, אך השפעתו על כתב העת נמשכה עד מותו: פריי היה בוועדה המייעצת של "ברלינגטון" מאז ראשיתו. הוא עזב את העריכה, בעקבות סכסוך בנוגע למדיניות ביחס לאמנות המודרנית. הוא הצליח להשתמש בהשפעתו כדי שיבחר היורש שנראה לו מתאים. פריי כתב ל"ברלינגטון" משנת 1903 ועד מותו: הוא פרסם למעלה ממאתיים מאמרים בנושאים אקלקטיים - מציורי ילדים ועד אמנות בושמנית. מדפי הברלינגטון ניתן גם לעקוב אחר התעניינותו הגוברת של פריי בפוסט-אימפרסיוניזם.
המוניטין המאוחר של פריי כמבקר נשען על מאמרים שכתב על ציירים פוסט-אימפרסיוניסטים, וההצהרה התאורטית החשובה שלו נחשבת לחיבור קלסי באסתטיקה. שם טען רוג׳ר פריי שהתגובה הרגשית מהתבוננות ביצירת אמנות מגיעה מצורת היצירה, כלומר, השימוש בקו, במסה, בצבע ובקומפוזיציה שמעוררים את התגובה הרגשית.
בשנת 1906 מונה פריי לאוצר הציורים במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. זו הייתה גם השנה בה הוא "גילה" את גדולתו של פול סזאן, השנה בה נפטר האמן. רוג'ר פריי החל בכך את המעבר מתחומי העניין שלו מהמאסטרים הקלסיים מאיטליה לעבר האמנות הצרפתית המודרנית.
בנובמבר 1910 ארגן פריי את התערוכה "מאנה והפוסט-אימפרסיוניסטים" (מונח אותו המציא) בגלריית גרפטון, לונדון. תערוכה זו הייתה הראשונה שהציגה באנגליה את גוגן, מאנה, מאטיס וואן גוך והביאה את אמנותם לציבור. אף שבסופו של דבר התערוכה הייתה חשובה, התחושות באותה תקופה היו הרבה פחות נלהבות. הדבר נבע מכך שהציבור לא היה רגיל אל יצירות כאלה באותה תקופה.
פריי לא היה חסין מפני התגובה הציבורית העוינת, ויש שכינו אותו "מטורף", בכך שהציג יצירות כאלה והדבר פגע במוניטין שלו כמבקר אמנות. עם זאת, הזרות של "פוסט-אימפרסיוניזם" תיעלם במהלך השנים, ובסופו של דבר התערוכה תיחשב כרגע קריטי בהיסטוריה של האמנות והתרבות בבריטניה.
בשנת 1913 הקים פריי את סדנת "האומגה", שהייתה סדנת עיצוב שבסיסה בכיכר פיצרוי בלונדון, שבין חבריה היו ואנסה בל ודאנקן גרנט. בשנת 1933 הוא מונה לפרופסור בקיימברידג', תפקיד אותו רצה מאוד.
בין השנים 1929–1934 פרסם ה-BBC סדרה של שנים עשר שידורים שבהם פריי מעביר את רעיונותיו בנושא אמנות, והדגיש שאמנות צריכה להתחיל ברגישות, זאת לעומת הנטייה לשבח את האמנות הגבוהה. פריי טען גם שפסל אפריקאי או אגרטל סיני ראויים למחקר בדיוק כמו פסל יווני.
מכבי רמת גן
מכבי רמת גן היא אגודת ספורט ישראלית, השייכת למרכז מכבי וממוקמת בעיר רמת גן. האגודה הוקמה בשנת 1927 ומשחקת לרוב בצבעים כחול ולבן.
קבוצת הכדורסל (נשים)
בקיץ 2019 הודיעה עיריית רמת גן כי הקבוצה תאוחד עם עירוני רמת גן ושמה ישונה למכבי עירוני רמת גן.
בקיץ 2021 החתימה הקבוצה שחקנית זרה הראשונה, אליסיה ג'נקינס (27, 1.85 מ') המשחקת בעמדת הפורוורדית.
קבוצת הכדורגל
הקבוצה משחקת כיום בליגה ב'. הקבוצה הוקמה ב-1962, לאחר איחוד בין הקבוצה ההיסטורית מכבי רמת גן להכח תל אביב. המועדון זכה בעברו פעמיים באליפות המדינה ופעמיים בגביע המדינה בכדורגל. אצטדיונה הביתי הוא אצטדיון וינטר.
קבוצות הכדוריד
כיום, קבוצת הנשים משחקת בליגה הלאומית והיא האלופה הנוכחית. קבוצת הגברים משחקת בליגה הארצית. קבוצת הנשים זכתה בכ-14 אליפויות הליגה הלאומית ובכ-7 גביעי המדינה. קבוצת הגברים זכתה פעם אחת בגביע המדינה. שתי הקבוצות חולקות את אותו אולם ביתי - אולם אהל שם.
קבוצות כדורגל מליגות נמוכות
הקבוצה הוקמה בשנת 1989 ומשחקת כיום בליגה ג. ביתה הוא אצטדיון השקמה (על יד אצטדיון וינטר).
קבוצות עבר
מכבי רמת גן - קבוצת עבר בכדורגל שנוסדה עוד לפני קום המדינה ב-1939, שיחקה בעיקר בליגות נמוכות, והתאחדה עם הכח תל אביב ליצירת קבוצת הכח מכבי רמת גן.
מכבי רמת עמידר - קבוצת עבר בכדורגל שנוסדה ב-1957 והתאחדה בשנת 2005 עם הכח רמת גן תחת השם הכח מכבי עמידר רמת גן.
פבלו נרודה
פבלו נרודה הוא שם העט של ריקרדו אליעזר נפתלי רייס בסואלטו (בספרדית: Ricardo Eliécer Neftalí Reyes Basoalto; 12 ביולי 1904 – 23 בספטמבר 1973) שהיה משורר צ'יליאני, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1971.
ביוגרפיה
ריקרדו אליעזר נפתלי רייס בסואלטו נולד בעיר פראל, בפרובינציית לינרס שבאזור מאול, כ-400 ק"מ דרומית לבירת צ'ילה, סנטיאגו. אביו, חוסה דל כארמן רייס מוראלס, היה עובד רכבת ואימו, רוסה נפתלי באסואלטו הייתה מורה בבית ספר ונפטרה חודשיים בלבד לאחר לידתו. נרודה ואביו עקרו זמן קצר אחר כך לעיר טמוקו, שם התחתן אביו עם טרינידד קנדיאה מארברדה, אשר הייתה כבר אם לבנו תשע שנים קודם לכן. נרודה גדל עם אחיו למחצה רודולפו ואחותו למחצה לאורה, אשר נולדה לאביו מאם אחרת.
משוואת שרדינגר ואינטגרלי פיינמן
במכניקת הקוונטים נפוצות כמה שיטות לתיאור ההתפתחות בזמן של מערכת. השתיים ה"קלאסיות", מראשית תורת הקוונטים, הן תמונת הייזנברג ותמונת שרדינגר, אשר מבוססות שתיהן על משוואת שרדינגר. שיטה מאוחרת יותר היא פורמליזם אינטגרלי המסלול שהגה ריצ'רד פיינמן בשנת 1948. בשיטה זו, במקום לתהות איך תשתנה התפלגות המיקום של חלקיק (פונקציית הגל שלו) או איך ישתנו האופרטורים הפועלים עליו, יש לסכום על כל המסלולים האפשריים עבור חלקיק שעבר מנקודה א' לנקודה ב', והסכימה הזו – עם פונקציית משקל מסוימת – נותנת את אמפליטודת ההסתברות שהחלקיק יגיע מנקודה לנקודה. המונח היסודי בפורמליזם זה הוא הפרופגטור, המסומן לרוב ב-K, שמסמן את אמפליטודת ההסתברות למעבר.
פבלו נרודה
ביוגרפיה
נרודה היה שגריר צ'ילה בארצות שונות בשנים 1927–1943. בשנת 1936 היה קונסול צ'ילה במדריד וחזה בפתיחת מלחמת האזרחים בספרד. בעקבות זאת, ובעיקר לאחר הירצחו של המשורר פדריקו גארסיה לורקה, אליו התוודע בברצלונה, החל נרודה לפעול נגד הפשיזם ולכתוב שירי מחאה פוליטיים. בשנת 1942 היה קונסול במקסיקו. בשובו לארצו בשנת 1943 התקבל בטקס פומבי מתוקשר בתיאטרון קאופוליקן, יחד עם חברו פרופסור אלחנדרו ליפשוץ פרידמן, כחבר במפלגה הקומוניסטית הצ'יליאנית. לאחר מכן הוא נבחר לסנטור מטעם המפלגה הקומוניסטית. בתחילת 1948, לאחר שהמפלגה הקומוניסטית הוצאה אל מחוץ לחוק בצ'ילה, על ידי הנשיא הצ'יליאני גבריאל וידלה, נשא נרודה נאום חריף נגד הנשיא, אותו הוא כינה "בוגד שמכר את ענייני עמו", ולאחר מכן נמלט והתחבא בבתי אזרחים שונים בצ'ילה. בשנת 1949 הצליח לצאת מארצו ולהגיע לכנס קומוניסטי בפריז. במשך מספר שנים הוא נדד בין ארצות שונות ושב בשנת 1952 לצ'ילה. בשנת 1953 קיבל את פרס סטלין לשלום.
משוואת שרדינגר ואינטגרלי פיינמן
כפי שהתמונות המוזכרות לעיל שקולות בתוצרים שהן מייצרות ובניבויים הפיזיקליים שלהן, כך גם פורמליזם אינטגרלי המסלול נותן תוצאות זהות לאלה שתיתן משוואת שרדינגר. בפרט, עבור ניסוי שני הסדקים (שהיווה מוטיבציה ומקור רעיוני לשיטת אינטגרלי המסלול) מתקבלת תוצאה זהה. כוחו המרכזי של פורמליזם אינטגרלי המסלול הוא הפשטות בה ניתן לעבור למערכות רבות חלקיקים בלי שינוי עקרוני במתודות, בעוד שבמשוואת שרדינגר יש צורך לעסוק בקוונטיזציה שנייה. אינטגרלי המסלול הם גם הכללה של עקרון הפעולה המינימלית למכניקה הקוונטית, כפי שיוזכר גם בהמשך. בעזרת הכללות פשוטות יחסית של שיטת אינטגרלי המסלול ניתן לעסוק בחישובים מתחום המכניקה הסטטיסטית ולחשב פונקציית חלוקה באופן קוונטי. מאמר זה מציג את היסוד לפורמליזם זה, באמצעות הצגת הקשר הישיר בין משוואת שרדינגר לבין פורמליזם אינטגרלי המסלול של פיינמן, וזאת באמצעות שימוש בהמילטוניאן לא-רלטביסטי חד-חלקיקי המורכב מאנרגיה קינטית ואנרגיה פוטנציאלית, המקרה הכי בסיסי בו ניתן לעסוק באינטגרלי מסלול. את הפיתוח שמופיע בהמשך ניתן למצוא בספרים ובמקורות רבים, עם הבדלים מועטים, דוגמת Altland & Simons או Lancaster & Blundell.
משוואת שרדינגר
כאשר משתמשים בסימון דיראק ניתן לכתוב את משוואת שרדינגר כך:
פבלו נרודה
ביוגרפיה
בשנת 1969 קיבל נרודה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הקתולית בארצו. באוקטובר 1969 הוא נבחר למועמד המפלגה הקומוניסטית למשרת נשיא צ'ילה, אך הסיר מועמדותו ותמך בסלבדור איינדה. לאחר שאיינדה נבחר לנשיאות מונה נרודה לשגריר צ'ילה בפריז, תפקיד בו החזיק עד שנת 1972.
משוואת שרדינגר ואינטגרלי פיינמן
משוואת שרדינגר
כאשר \hat H הוא אופרטור ההמילטוניאן.
את אופרטור ההמילטוניאן אפשר לכתוב כך:
פבלו נרודה
ביוגרפיה
את שם העט בחר המשורר כמחוות כבוד למשורר הצ'כי יאן נרודה, בין השאר כדי להסתיר את שירתו מאביו, אשר שאף כי בנו יבחר במקצוע מעשי יותר לחייו. בשלב מאוחר יותר בחייו אימץ נרודה את שם העט שבחר אף כשמו הרשמי.
משוואת שרדינגר ואינטגרלי פיינמן
משוואת שרדינגר
כאשר V(\hat q ) היא אנרגיה פוטנציאלית, m היא המסה ואנחנו מניחים שיש רק מימד מרחבי אחד, q.
פבלו נרודה
ביוגרפיה
במשך מספר שנים היה נרודה מועמד לפרס נובל לספרות ואף נעשו בצ'ילה מאמצים לקדמו בפני ועדת הפרס, עד שזכה בו לבסוף ב-1971.
לאחר מותו
נרודה נפטר מסרטן הערמונית בשנת 1973. טרם מותו הספיק לחזות בהפיכה הצבאית שידעה ארצו, ובהשתלטותו של הגנרל פינושה על הממשל בצ'ילה.
משוואת שרדינגר ואינטגרלי פיינמן
משוואת שרדינגר
ולכן סיכוי המעבר מהמצב ההתחלתי למצב סופי כלשהו F הוא
פורמליזם אינטגרלי המסלול
פורמליזם אינטגרלי המסלול טוען שהסתברות המעבר נתונה על ידי אינטגרל על הגודל
פבלו נרודה
לאחר מותו
ביולי 2008, גילוי 14 שירים לא נודעים של נרודה, אישרו כי ניהל בשנותיו האחרונות רומן עם אחייניתה הצעירה של אשתו.
משוואת שרדינגר ואינטגרלי פיינמן
פורמליזם אינטגרלי המסלול
על כל המסלולים האפשריים מהמצב ההתחלתי למצב הסופי, כאשר S מסמל את הפעולה הקלאסית.
פבלו נרודה
לאחר מותו
בקיץ 2011 הודיעו הרשויות בצ'ילה כי יחקרו את מותו מחדש, לבדוק אם נרצח בידי המשטר של אוגוסטו פינושה. שופט חוקר מונה לבחון את הטענות, לפיהן סוכנים הזריקו רעל לקיבה של נרודה, בעת שקיבל טיפולים במרפאת סנטה מריה בסנטיאגו נגד סרטן הערמונית, שנחשב לגורם לכשל בלבו ולמותו. ב-8 באפריל 2013 אושר להוציא את גופתו של נרודה מהקבר כדי לבדוק את סיבת המוות שלו. צוות זיהוי פלילי בן 15 חברים פרסם את תוצאות הבדיקה ב-8 בנובמבר 2013, בהן נאמר: "בבדיקה לא נמצאו חומרים כימיים שיכולים להיות קשורים למותו של מר נרודה". בסוף 2017 צוות בינלאומי של מומחים לרפואה משפטית שבדק את שרידי גופתו שוב, מצא ממצאים המחזקים את ההשערה שלפיה נרודה נרצח.
משוואת שרדינגר ואינטגרלי פיינמן
ממשוואת שרדינגר לפורמליזם אינטגרלי המסלול
הגזירה שלהלן עושה שימוש בנוסחת המכפלה של טרוטר, שקובעת שעבור כל שני אופרטורים הרמיטיים A ו-B (המקיימים תנאים מסוימים) מתקיים
אפילו אם A ו-B אינם מתחלפים.
פבלו נרודה
קישורים חיצוניים
מיצירתו:
משוואת שרדינגר ואינטגרלי פיינמן
ממשוואת שרדינגר לפורמליזם אינטגרלי המסלול
ניתן לחלק את מרווח הזמן [T,0] ל-N מקטעים מאורך
ולכן אפשר לכתוב את אמפליטודת המעבר כך:
ניתן להכניס את מטריצת הזהות
N-1 פעמים (בין כל זוג אקספוננטים) ונקבל את השוויון
אף על פי שהאנרגיה הקינטית והאנרגיה הפוטנציאלית אינן מתחלפות (ולכן, אי אפשר לפרק את האקספוננט של ההמילטוניאן למכפלת אקספוננט של האנרגיה הקינטית ואקספוננט של הפוטנציאלית), נוסחת טרוטר מאפשרת להתעלם מהאי-התחלפות ולכתוב בכל מקטע זמן קטן
ולכן לאחר שימוש בנוסחה נקבל:
עכשיו ניעזר בזהות נוספת למטריצת הזהות:
ולאחר הכנסה של הזהות לתוך האמפליטודה נקבל:
כאשר נעזרנו בעובדה שהפונקציות העצמיות של המקום ושל התנע מקיימות
ניתן לבצע אינטגרציה על התנע p, מכיוון שזהו אינטגרל גאוסיאני ולכן הוא פתיר ולקבל:
ולכן נקבל שאמפליטודת המעבר עבור כל תקופת הזמן (לאחר הצבה של הנוסחה האחרונה באמפליטודה) היא:
כאשר N שואף לאינסוף, נקבל שאת הביטוי בסוגריים הקטנים ניתן להחליף בנגזרת של q לפי הזמן, ולכן נקבל בתוך הסוגריים העגולים הגדולים את הלגרנז'יאן. בגבול הסכום נהפך לאינטגרל, ולכן נקבל
כאשר S היא הפעולה הקלאסית, שמוגדרת כך:
ו-L הוא הלגראנז'יאן הקלאסי שמוגדר כך:
עבור כל נתיב אפשרי של החלקיק, שמגיע מהמצב ההתחלתי למצב הסופי, מחשבים את התרומה שלו על ידי הגבול שסימנו בסימון הקומפקטי Dq:
על אף הצורה הקומפקטית שיש למשוואה האחרונה למעלה, בפועל הביטוי הזה הוא הדרך בה מחשבים דברים בשיטת אינטגרלי המסלול – על ידי לקיחת גבול של אינטגרל על מקטעים. המקדם דואג ליחידות, אך אין לו משמעות אמיתית בשימושים פיזיקליים.
הפיתוח הנ"ל מכסה את הפיתוח של פורמליזם אינטגרלי המסלול (החד-חלקיקי) של מכניקת הקוונטים כאשר מתחילים ממשוואת שרדינגר. ניתן להעיר שהפורמליזם מכליל את עקרון הפעולה המינימלית, שכן שיטת הפאזה הסטציונרית גורסת שהתרומה המרכזית לאינטגרל בגבול בו קבוע פלאנק שואף לאפס נובעת מהמצב בו הפעולה מינימלית, ולכן זהו המסלול שיתקבל בסבירות הכי גבוהה.
כנסיית ההשתנות
כנסיית ההִשְׁתַּנוּת (באיטלקית: Basilica della Trasfigurazione) היא כנסייה פרנציסקנית קתולית הניצבת על פסגת הר תבור. על פי מסורת שהחלה במאה ה-4, חלה ההשתנות של ישו במקום זה, אירוע שבמהלכו הוא דיבר עם משה ואליהו, ואושר מעמדו כבן האלוהים. הכנסייה הנוכחית נבנתה על ידי האדריכל אנטוניו ברלוצי בשנים 1919–1924. על ההר ניצב גם מנזר יווני-אורתודוקסי המוקדש גם הוא להשתנות.
ההשתנות
אף שבברית החדשה נאמר שמעמד ההשתנות התרחש על "הר גבוה", רוב העדות ממקמות אותו על התבור, אשר נזכר בתנ"ך מספר פעמים כנקודה רמה ואסטרטגית החולשת על דרך הים, וכאתר פולחן קדום (לדוגמה:, , ו).
היסטוריה
בשל חשיבותו של הר תבור במסורת הנוצרית, הוא הפך למוקד עלייה לרגל החל מהמאה ה-4. על פי תיאורי נוסעים, שכנו על פסגתו שלוש כנסיות בסוף המאה ה-6 והוא שימש כמקום מושבו של בישוף. עדויות מהמאה ה-8 ציינו ארבע כנסיות ומנזר במקום. בראשית תקופה הצלבנית, ולכל המאוחר בשנת 1101, הקים טנקרד נסיך הגליל מנזר בנדיקטיני על ההר, וביצר את פסגתו. אולם הביצורים לא הועילו לנזירים שחוסלו בידי המוסלמים בשנת 1113. זמן קצר לאחר מכן שוקמו המבנים על ההר, והנוכחות הבנדיקטינית במקום התחדשה.
במהלך המאה ה-12 פונו שרידי הכנסייה הביזנטית באופן יזום, ובמקומם הוקמה כנסייה צלבנית בסגנון רומנסקי, אשר שימרה את מסורת ההשתנות, בכך שחולקה לשלושה חלקים - שתי קפלות עבור משה ואליהו במקום בו ניצבות קפלות דומות גם כיום, וקריפטה שסמלה את מעמד ההשתנות עצמו. ההר נכבש בידי סלאח א-דין ב-1187, וב-1212 הקים עליו הסולטאן האיובי אל-מלכ אל-עאדל מבצר; אולם האיובים הרסו את שבנו ב-1218 מתוך חשש כי אלה ישמשו את הצלבנים במסע הצלב החמישי. השליטים המוסלמים אפשרו את המשך הפולחן הנוצרי במקום, ואף מסרו לידי הנוצרים את החזקה בו. ב-1263 כבש השליט הממלוכי ביברס את ההר, החריב את המבנים על פסגתו והפקיעו מידי הנוצרים.
באמצע המאה ה-17 הותר לפרנציסקנים לשוב אל האתר, ובמאה ה-18 הם הקימו בו קפלה קטנה. כנסיית ההשתנות הנוכחית תוכננה בידי האדריכל האיטלקי אנטוניו ברלוצי, והוקמה בין השנים 1919–1924. הכנסייה החדשה קמה מעל שרידי הכנסייה הצלבנית, ושרידים מהכנסייה העתיקה שולבו בה.
חזית המבנה
הכנסייה נבנתה בהשראת כנסיית שמעון סטיליטס, כנסייה ביזנטית בצפון סוריה שהוקדשה לשמעון סטיליטס, ושולבו בה יסודות רומנסקים. החזית נחלקת לשלושה אגפים: בתווך קבוע פורטיקו ובו כניסה בודדת אל הכנסייה, עטורה בקשת הנצבת על שני עמודים הנושאים כותרת קורינתית ומעליה גמלון. מעל דלת הכניסה חקוק מעשה ההשתנות בלטינית, כפי שהוא מתואר בפרק 17 בבשורה על-פי מתי. מעל לפורטיקו קבוע חלון טריפורי הנושא גם הוא גמלון. שני אגפי הצד מתנשאים לגובה של שלוש קומות ונושאים גמלונים. בקומה השלישית של כל אחד מהם קבוע חדר הנפתח מזרחה ומערבה באמצעות חלונות ביפוריים. פעמוני הכנסייה תלויים בחדר שבמגדל הדרומי.
פנים הכנסייה
חלל הכנסייה נחלק לשלוש ספינות וביניהן שתי שורות עמודים מסיוויים בסגנון רומנסקי, הנושאים קשתות ותומכים בקומת האור. תקרת הכנסייה עשויה עץ אורן, ומזכירה את תקרותיהן של כנסיות ביזנטיות. במקור היה גג הכנסייה עשוי מלוחות בהט שקופים אשר נועדו להמחיש את האור השמיימי שקרן מפניו של ישו בעת מעמד ההשתנות, אולם בשל פגעי האקלים כוסה הגג בשכבת נחושת. בקצה המזרחי של המבנה נחלקת הספינה המרכזית לשתי קומות - בתחתונה שוכנת הקריפטה, ומעליה משתרע הפרסביטריום המסתיים באפסיס. בכיפת האפסיס פסיפס המתאר את מעמד ההשתנות: שלושת השליחים ניצבים על הקרקע במישור הארצי: פטרוס הקדוש נראה משמאל וכתפו חשופה, יעקב בן זבדי כורע ברך מימין, ואחיו הצעיר, יוחנן בן זבדי, בעל תווי פנים עדינות, ניצב לצדדו. ישו נראה בתווך במישור השמימי, כשהוא לבוש בלבן וראשו עטור הילה לבנה. משה האוחז בלוחות הברית נראה לשמאלו, ואליהו משליך את אדרתו בצידה הימני של הסצנה. הרקע להתרחשות הוא אור שמימי זהוב. מתחת לפסיפס רשום הפסוק: "וישתנה לעינהם", וסביב שיאה של הכיפה מופיע הפסוק: "זה-בני ידידי, אליו תשמעון". בקשת שבחזית האפסיס נראים סמליהם של ארבעת המבשרים וסמלו של המסדר הפרנציסקני. בחג ההשתנות החל ב-6 באוגוסט, מואר הפסיפס על ידי קרני השמש המוחזרות מלוח זכוכית שנקבע ברצפת החלל.
מדרגות צלבניות מוליכות מטה אל הקריפטה החשופה לחלוטין אל חלל הכנסייה, וברצפתה נראה סלע האם מבעד לחלונות זכוכית. בחלקם התחתון של קירות הקריפטה משולבים שרידים מהכנסיות הקדומות. בתווך שרידיו של אפסיס קדום, וגם המזבח המודרני עשוי מאבנים מקומיות גסות. חלון הוויטראז' בקריפטה מציג טווסים המסמלים בנצרות את הנצח, על רקע עלי גפן בגווני סגול, שכן יין נמנה עם סמליו של ישו. בקשת החובקת את הוויטראז' מופיעים דברי פטרוס: "אדוני טוב לנו להיות פה", ואלה נועדו להעמיד את הצופה בנעליו של פטרוס ולמקם בו את תחושותיו. בתקרת קמרון החבית של הקריפטה, קבוע פסיפס רציף שבו מתוארות ארבע סצינות המופרדות בצלבים מוזהבים. בכל סצנה נראים שלושה מלאכים והאמצעי בהם מצביע על פרט כלשהו למרגלותיו ומעניק לסצנה את משמעותה (משמאל לימין):
שני האפסיסים הצדדיים שוכנים במפלס האולם: הימני מוקדש לרוח הקודש המיוצגת באמצעות יונה, והשמאלי לאל האב (עין על רקע משולש). שני אלה יחד עם הקריפטה המוקדשת לישו (הבן), משלימים את השילוש הקדוש.
קפלות משה ואליהו
בקדמת הכנסייה, משני צדדיה של הכניסה, שוכנות שתי קפלות מעל שרידי שתי הקפלות הצלבניות. שתי הקפלות פונות מערבה: הצפונית מוקדשת למשה והדרומית לאליהו, והן משולות לשתי הסוכות הנזכרות במעמד ההשתנות, אשר יועדו, לפי הצעת פטרוס, עבור משה ואליהו. בקפלת משה נראה משה כשקרניים קורנות מפניו, והוא אוחז בלוחות הברית. מימינו הסנה הבוער, משמאלו מים בוקעים מן הסלע וברקע נראה הר סיני. סביב הקפלה מופיע ייצוג לתחנות הצלב, וברצפתה פסיפס מודרני המחקה את הפסיפס הביזנטי שהובא מקפלת אליהו. בקפלת אליהו נראה מאבק אליהו בנביאי הבעל על הכרמל. הרצפה משלבת פסיפס ביזנטי מקורי שהועבר ממקום אחר, ובקפלה הונח מבנה צלבני ששימש לקבורה, אולי של קדוש (נמצא בו שלד). בקירות הקפלה שולבו פיסות אלבסטר.
מבנים נוספים במכלול הקתולי
פסגת התבור מוקפת בחומה שהוקמה על תוואי החומה האיובית מ-1212, אך נהרסה בידי המוסלמים עצמם ב-1218. השטח התחום על ידי החומה נחלק בין המתחם הפרנציסקני בצידו הדרומי, לבין מנזר ההשתנות היווני-אורתודוקסי התופס את חלקו הצפוני. בשטח הפרנציסקני שוכן, נוסף על הכנסייה, מנזר פרנציסקני שבנייתו החלה ב-1873 ובחזיתו מגדל שעון. בגינת המנזר ניצב פסלו של האפיפיור פאולוס השישי אשר ביקר בהר ב-1964 ועליו הכיתוב: ("פאולוס השישי פונטיפקס מקסימוס, צליין, עלה להר זה ביום 5 בינואר 1964"). בצידו המערבי של המנזר שוכנת אכסניית קאזה נובה בניהולה של משמורת ארץ הקודש, המשרתת צליינים קתולים. מצפון לכנסייה נתגלו שרידיו של המנזר הבנדיקטיני, אשר נבנה באתר בראשית המאה ה-12, ובו נחשפו שרידיו של אולם גדול אשר זוהה כרפקטוריום של המנזר (6 בתרשים). באולם זה נתגלתה מערה אשר שמשה, כנראה, כמערת קבורה עבור הנזירים שהתגוררו במקום בתקופה הביזנטית, ועל קירותיה כתובות ביוונית וסמלים ובהם צלבים. מדרום לכנסייה נחשפו שרידים מהביצורים המוסלמים (7 בתרשים).
במורד הדרך המובילה אל "שער הרוחות" שוכן בית קברות פרנציסקני, ולידו קפלה ששופצה בידי אנטוניו ברלוצי. הקפלה מזוהה עם המקום בו הורה ישו לשלושת השליחים שלא לספר את דבר ההשתנות לאיש, ועל כן היא מכונה בשם ("לא תגידו לאיש את-דבר המראה"), או בשם  ("היורדים"), שכן השליחים היו בדרכם מטה מן ההר. ברלוצי הוסיף למבנה כניסה מסודרת וקבע בו גומחת תפילה, אך ספק אם זהו המבנה המקורי אשר תואר בתקופה הצלבנית, ואשר לפי העדויות שכן במערה.
ג'אן מריה וולונטה
ביוגרפיה
וולונטה נולד ב-9 באפריל 1933 במילאנו. סיים את לימודיו בשנת 1957 ברומא. לאחר סיום לימודיו שיחק וולונטה למשך תקופה קצרה בטלוויזיה ובתיאטרון. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרט "Sotto dieci bandiere" שיצא ב-1960 בבימויו של דואיליו קולטי. ב-1964 גילם וולונטה את רָמוֹן רוֹחוֹ (Ramón Rojo) בסרט "בעבור חופן דולרים" וב-1965 ואת אינדיו בסרט ההמשך "הצלפים". שני הסרטים בוימו על ידי סרג'ו ליאונה, אז במאי לא ידוע. ההצלחה הבלתי צפויה שלה זכו הסרטים הקנתה לוולונטה פרסום בינלאומי. בשנת 1968 הוא גילם את אלדו צ'רווי מאחים צ'רווי בסרט על המשפחה.
במהלך הקריירה שלו שיחק וולונטה גם במספר קומדיות כדוגמת "רכיבה על נמר" (1961), אבל הממד העיקרי במשחקו היה בסרטי דרמה.
ב-1970 שיחק בסרט הפשע המעגל האדום בבימויו של זאן פייר מלוויל.
בשנת 1983 זכה וולונטה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן על השתתפותו בסרט "מותו של מריו ריצ'י" (La mort de Mario Ricci), ובשנת 1987 זכה שוב בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין על משחקו בסרט "ll caso moro". בשנת 1990 הוא הוכתר כשחקן הטוב ביותר באירופה על משחקו בסרט "דלתות פתוחות", ובשנת 1991 זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה עבור תרומתו לקולנוע.
א-נבטיה
אַ-נַּבַּטִיַּה (בערבית: النبطية) היא עיר בדרום לבנון ובירת מחוז א-נבטיה. באזור העיר מתגוררים כ-85,000 תושבים, ובעיר עצמה – כ-40,000 תושבים. היא משמשת מרכז עירוני לשירותים שונים ליישובים סביב, ובהם השוק העירוני.
היסטוריה
יש עדויות לקיום כפר במקום זה כבר במאה ה-8 לפנה"ס. מקור שם העיירה הוא במילה פיניקית שמשמעותה לצפות.
מדרום לעיירה עומד מבצר הבופור, שעל פי חלק מהחוקרים, נבנה על ידי הצלבנים, בעוד אחרים טוענים כי הוא קיים כבר מהתקופה הרומית מאות שנים לפני כן, וכי הצלבנים שהגיעו למקום רק שיפצו אותו. בתקופה הצלבנית הבופור היה המבצר המבוצר והחשוב ביותר באזור לבנון.
בנבטיה שני מסגדים עתיקים, האחד נבנה במאה ה-16 ונמצא במרכז העיר, והשני נבנה בתקופה הממלוכית.
בשנת 1860 ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בעיירה, וכתב:.
בעת מאורעות תל חי מצאו מקלט בנבטיה מספר משפחות של תושבי מטולה אצל השיעים שאיתם היו ביחסים טובים באותן שנים.
ביולי 1941 כבשו כוחות הצבא הבריטי את העיירה, כחלק ממבצע שנועד להחליף את משטר צרפת של וישי, ששלט בלבנון, בכוחות צרפת החופשית של שארל דה גול.
תקופת ה"פתחלנד"
לאחר מלחמת העצמאות התיישבו פליטים פלסטינים במחנה פליטים, שהוקם בסמוך לעיר. במחנה פעלה מפקדה של הפת"ח החל מסוף שנות ה-60. ב-15 בספטמבר 1972, פשט כוח צה"ל על המחנה, כתגובה על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. במבצע נהרגו כ-40 לוחמי פת"ח ושלושה חיילי צה"ל, נהרסו 150 בתים ופוצצו שני גשרים על הליטני.
שער גן העדן
"שער גן העדן" (באיטלקית: Porta del Paradiso) הוא הכינוי לדלתות המזרחיות של הבפטיסטריום של פירנצה, הניצב לצד הקתדרלה הידועה בכינויה "סנטה מריה דל פיורה".
היסטוריה
את הדלתות, המעוטרות בתבליטי ברונזה מוזהבת, יצר הפסל האיטלקי לורנצו גיברטי ב-1452 והן נחשבות לאחת היצירות הידועות של תקופת הרנסאנס.
א-נבטיה
תקופת ה"פתחלנד"
בינואר 1977, בזמן מלחמת האזרחים בלבנון, נכנס לעיירה גדוד של הצבא הסורי ובו 500 חיילים, לאחר שהצבא הסורי שכבר השתלט כמעט על כל שטח לבנון שמצפון. מדינת ישראל התנגדה למהלך ולאחר מגעים דיפלומטיים נסוג הצבא הסורי. בתקופה זו התושבים השיעיים פעלו במסגרת ארגון אמל שלחם על זכויותיהם בתוך לבנון. אזור נבטייה היה ברובו בשליטת כוחות של הארגונים הפלסטיניים, בעיקר הפת"ח, שגם השתלטו על רכס עלי טהר (רמת ארנון) החולש על העיירה ממערב (כולל מבצר הבופור בקצה הרכס), ומשם גם נהגו לשגר קטיושות לעבר ישראל. ממערב על רכס מרג' עיון שלט צבא לבנון החופשית שפעל בשיתוף פעולה עם ישראל החל מ-1977. בין צבא לבנון החופשית והארגונים הפלסטיניים התנהלו חילופי אש בקביעות בתקופה זו. במקביל ניהלו קרבות נגד המליציות השיעיות.
שער גן העדן
היסטוריה
את ההזמנה לעיצוב הדלתות קיבל גיברטי ב-2 בינואר 1425, לאחר הצלחתו בעיצוב הדלתות הצפוניות בבפטיסטריום. נושא התבליטים נבחר, כנראה, בהנחייתו של תאולוג פלורנטיני, אמברוג'יו טרוארסאר (Ambrogio Traversari), שנועץ בפילוסופים יהודיים.
א-נבטיה
תקופת ה"פתחלנד"
במאי 1980, גירשה מדינת ישראל את ראשי הערים של חברון וחלחול לנבטייה.
שער גן העדן
היסטוריה
בשנת 1990 הוחלט להעתיק את הדלתות, וההעתקים הותקנו בבפטיסטריום. התבליטים המקוריים הוצגו במוזיאון הדואומו. שם הם עברו שחזור, לאחר שסבלו מפגעי הזמן ומזיהום האוויר. עבודת השחזור המורכבת ארכה כמעט 22 שנים, ובספטמבר 2012 חלקם החזרו לתצוגה
הכינוי "שער גן העדן" דבק ביצירה בעקבות התפעלותו של מיכלאנג'לו בואונרוטי מן היצירה, אשר קשר בין הדלתות אל אזור ה"פרדיסו" (Paradiso) שבמבנה בית הטבילה.
א-נבטיה
תקופת ה"פתחלנד"
בפברואר 1981, פוצץ כוח של חטיבת גולני את מפקדת ארגון חזית השחרור הערבית, שהייתה ממוקמת כ-2 ק"מ מדרום לעיירה. בפיצוץ נהרגו 14 אנשים.
שער גן העדן
עיצוב
השער מורכב מעשרה תבליטים ריבועיים המתארים סיפורים מהברית הישנה (הכינוי הנוצרי לתנ"ך). התבליטים מסודרים בשני טורים. נושאי התבליטים וסידורם במערך (ראו תרשים משמאל) ומתארים את סיפור הבריאה, סיפור קין, נח, אברהם, יצחק, יוסף, משה, יהושע בן נון, דוד ושלמה ומלכת שבא. גודל רוב התבליטים הוא כ-82 ס"מ, אולם ישנם תבליטים בגודל דומה. סביב התבליטים עיצב גיברטי רצועות או מעין משקופים ועליהם 20 דמויות ו-24 ראשים של דמויות, אף הן מן התנ"ך.
א-נבטיה
במלחמת לבנון הראשונה
במלחמת לבנון הראשונה נערך קרב קשה על מבצר הבופור, שבסופו נכבש בידי חטיבת גולני, למחרת, ב-7 ביוני 1982, התקדמה חטיבה 769 יחד עם כוח בפיקוד סמח"ט גולני גבי אשכנזי לכיוון נבטיה, ועם ערב נכבשה העיר והייתה בשליטת ישראל במשך שלוש שנים. תחילה התושבים השיעיים קיבלו באהדה את כוחות צה"ל, חיילי צה"ל אף נכחו בטקסי יום העשוראא בעיירה באוקטובר 1982 (שנה אחר כך כבר תקפו את חיילי צה"ל בנבטיה בעת יום העשוראא). נוכחות צה"ל בעיירה חיזקה את השליטה השיעית בעיר לאחר שמוסלמים סונים (פלסטיניים ומקומיים ברחו במהלך הקרבות) ורוב הנוצרים ברחו לאזורים שבשליטה נוצרית כבר בזמן מלחמת האזרחים. תוך פחות משנה, בעידוד כוהני דת ופעילים שהגיעו מאיראן, הפכה האוכלוסייה השיעית המקומית לעוינת את ישראל והחלו לבצע פיגועים נגד כוחות צה"ל (הפיגוע הגדול הראשון של השיעיים היה אסון צור השני שהתרחש ב-4 בנובמבר 1983). בין השנים 1983 ו-1985 ביצעו עשרות פיגועים נגד כוחות צה"ל ששהו באזור.
שער גן העדן
עיצוב
השימוש בנושאים אלו הוא עדות לפרשנות שהעניקו בני הרנסאנס לשער. הדמויות התנ"כיות שימשו כ"רמז מקדים" (פרה פיגורציה) לסיפורי הברית החדשה והמערך כולו מסמל את ניצחונו של ישו על המוות. נושא זה מקבל משנה תוקף בשל מיקום הדלתות בבפטיסטריום, המשמש כמקום הטבילה לנצרות, פעולה סמלית המקבילה לניצחונו של ישו על המוות.
א-נבטיה
במלחמת לבנון הראשונה
ביולי 1984 החל צבא דרום לבנון להתפרס בנבטיה במקום צה"ל, וב-11 באפריל 1985 פינה סופית את האזור והתפרס מחדש ברכס עלי טהר שמעל העיירה.
שער גן העדן
עיצוב
כל תבליט מכיל כמה אירועים הקשורים לנושא או, כמו בתבליט "שלמה ומלכת שבא", מערך המכיל דמויות רבות. גיברטי השתמש בשיטות שונות לעיצוב הקומפוזיציות מרובות המשתתפים והאירועים. האלמנט המרכזי המאחד את אותם אירועים שונים הוא תיאור המרחב. חלק מהאירועים מתרחשים בנוף פתוח. אולם, שלא כמו באמנות ימי הביניים, הנוף המתואר אינו נוף סמלי, כי אם מכיל אלמנטים שונים של תיאורי נוף כגון עצים, הרים, נהר וכדומה. בתיאור חללים ארכיטקטוניים בולט השימוש בפרספקטיבה קווית לשם יצירת עומק תיאורי. גם הדמויות השונות בתיאורים אלו מוכפפות לאותו קנה מידה ובכך תורמות לתחושת העומק. אלמנט נוסף המאחד את הדמויות הוא השימוש בצבע זהב לכיסוי התבליט, שימוש אשר יוצר האחדה של החלל.
א-נבטיה
בשליטת חזבאללה
לאחר שנסוג צה"ל לרצועת הביטחון החל חזבאללה במאבק להשתלט על האזור נגד הארגונים הפלסטיניים ותנועת אמל. בינואר 1989 ערכו פעילי חזבאללה טבח בכפרים תומכי אמל באזור נבטיה והרגו לפחות 50 איש. הפלסטינים ואמל, שנלחמו זה בזה בעת מלחמת האזרחים, החלו לשתף פעולה במאבק נגד חזבאללה ואף הצליחו לכבוש בחזרה מספר נקודות באזור. עד תחילת שנות ה-2000 כבר שלט חזבאללה באופן מוחלט באזור.
שער גן העדן
עיצוב
משני עברי הדלתות ניצבים שלני עמודים עשויים אבן פורפיר אשר נבזזו על ידי כוחות פיזה במיורקה. העמודים ניתנו בשנת 1114כמתנה לעיר פירנצה, על עזרתה במאבק של פיזה בעיר לוקה (Lucca). מעל הדלתות הוצבה קבוצת פסלים המתארת את הטבלתו של ישו על ידי יוחנן. את הפיסול החל הפסל אנדרה סנסויאו (Andrea Sansovino) אשר נטש את העבודה. בשנת 1569 המשיך את הפיסול וינצ'נסו דנטי (Vincenzo Danti), אשר המשיך בעבודה עד למותו בשנת 1576. את העבודה סיים הפסל אינוסנזו ספינאצי (Innocenzo Spinazzi) אשר השלים את הפיסול על ידי הוספת דמותו של מלאך, לצד דמויות ישו ויוחנן.
א-נבטיה
בשליטת חזבאללה
במלחמת לבנון השנייה, בעקבות מידע על מאגרי כספים של חזבאללה בעיר, נפגעה העיר וסביבותיה מהפצצות חיל האוויר הישראלי.
שער גן העדן
הערות שוליים
San Joan bataiotegia (Florentzia)
וודוורד
וודוורד (באנגלית: Woodward) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו יערן.
אור ברוך
אור ברוך (נולד ב-29 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קאל מליגת ה-USASA האמריקאית.
קריירה
ברוך נולד בחיפה ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לארצות הברית, שם למד והתחנך בבית ספר תיכון בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הוא שיחק במחלקת הנוער של צ'יבאס ארצות הברית, ולאחר שהתאמן בקלאב ברוז' הבלגית חתם בסופו של דבר בטיגרס המקסיקנית, וזכה עם קבוצת הנוער באליפות האפרטורה.
ב-10 במרץ 2011 הושאל ברוך לשיקגו פייר מליגת ה-MLS, עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו. ב-19 במרץ 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1–1 נגד דאלאס. ב-24 במאי הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2–2 נגד טורונטו. ב-2 בדצמבר 2011 רכשה שיקגו את כרטיס השחקן שלו.
ב-13 בספטמבר 2012 הושאל ברוך לקבוצת בני יהודה תל אביב מליגת העל הישראלית. ב-22 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הישראלית, כשפתח בהרכב בניצחון 3–1 על הפועל חיפה. שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו, במשחק מול הפועל רמת השרון שהסתיים בתיקו 2–2, ואת עונת 2012/2013 הוא סיים עם שער אחד ב-18 הופעות בליגת העל. בתחילת עונת 2013/2014 כבש שני שערים ב-12 הופעות, וב-14 בפברואר 2014 חזר לשיקגו לאחר עונה וחצי בישראל.
ב-11 ביוני 2014 עזב ברוך את שיקגו לאחר שלא זכה לדקות משחק, ולקראת עונת 2014/2015 חזר לישראל וחתם במכבי נתניה. את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש בתיקו 1–1 מול הפועל פתח תקווה במחזור ה-20 של ליגת העל, ובסך הכל כבש בעונה זו שני שערים ב-25 הופעות.
בסוף חלון ההעברות של ינואר 2018 חתם בהפועל רמת גן, במדיה כבש שבעה שערים בליגה הלאומית עד תום עונת 2017/2018, ובסופה שוחרר מהמועדון.
יהדות סרדיניה
קהילת יהדות סרדיניה מתקיימת ברציפות מאז המאה הראשונה לספירה, אולם מאז גירוש ספרד הנוכחות היהודית באי סרדיניה הצטמצמה.
שרידים ארכאולוגיים במאות הראשונות לספירה
העדויות היחידות לקיום יהודים בסרדיניה במאות הראשונות לספירה הם ממצאים ארכאולוגיים. במקומות שונים באי נמצאו פעמוני ברונזה עם כיתוב עברי, קמעות בעברית עם שמות מהקבלה, ביניהם גם כאלה העשויים מזהב.
ימי הביניים והכיבוש הספרדי
סרדיניה הייתה תחת שלטון ביזנטיון, עברה לשליטת פיזה בתחילת ימי הביניים הייתה תחת שלטון ג'נובה, עד שנכבשה ב-1326 על ידי ממלכת אראגון מקטלוניה, ספרד.
כאשר פלש הנסיך הספרדי אלפונזו לסרדיניה הוא הביא עמו סוחרים יהודים. סוחרי האי עסקו במסחר עם איטליה, סיציליה וספרד. היה גם רופא בשם "חיים מקפריסין" שחקר צמחים רפואיים באי. רופא מפורסם אחר היה "שלמה אברונקוס" שהתפרסם כמנתח. קהילת אלג'רו שילמה סכום גדול תמורת הזכות לכרות את הכסף באי. היהודים שכבר היו באי עסקו ברוכלות ונפחות, ניתן היה להכיר במשכנות היהודים לפי נקישות הפח שנשמעו מהם. בסרדיניה הוקמו קהילות יהודיות. חבריהן היו סוחרים, בעלי מלאכה ורופאים. אחדים מהם הגיעו לעושר רב. הם התיישבו בערים קליארי (Cagliari), ססארי (Sassari), אוריסטנו (Oristano) ואלגרו (Alghero). בערים אלה הם היו מרוכזים ברובע מיוחד והיו להם מוסדות שיפוט אוטונומיים וכן הזכות לגבות מיסים מכל יהודי שהתגורר בעיר למעלה מ-30 יום.
אישיות שבלטה בין יהודי סרדיניה הייתה: יהודה בן דויד הרופא. הוא היה רופא המלכה בצרפת, צורף לשיירת המלך בביקורו בסרדיניה. קנה לו ידיעה בספרות התלמוד ומונה לרבה של קהילת קאליארי. המינוי אושר על ידי המלך שהרחיב סמכותו על כל יהודי האי. משנת 1430 חלה הרעה במצבם של היהודים בסרדיניה: היה ניסיון לרכז אותם ברובע מיוחד, נקבע כי יהודי אשר יבזה את הנצרות יכרתו את שתי ידיו ונאסר עליהם לעזוב את האי ללא רשות המלך.
בתחילת המאה ה-15, אוכלוסיית העיר הגדולה בסרדיניה, קאליארי, נאמדה ב-10,000, מתוכם היו כ 1,000 יהודים; באלג'רו היו כ- 800, בססארי כ- 300 ובאוריסטנו כמה עשרות. הרחוב שבו גרו היהודים באורסנו נקרא "ruga de sos Judeos". היהודים נטלו חלק במימון הכיבוש של האי ובבנית מערכת ההגנה עליו. הם בנו את המגדל המכונה "מגדל היהודים" באלגרו (ראו תמונה).
היהודים נשארו בסרדיניה עד 1492, מועד בו גורשו מכל השטחים שהיו בשליטה ספרדית. אחדים מהיהודים המירו את דתם והיו לקתולים. הם המשיכו להחזיק בשמות המשפחה הקודמים שלהם כגון: קומפרט (Comprat), בונפיל (Bonfill) וקרקאסונה (Carcasona). שמות משפחה אחרים שונו במעט לעומת המקור העברי: נתן הפך להיות נייתנה (Naitana), מנחם הפך להיות מנאי (Manai) ופרסיס - לפרסי (Farci).
קהילת קאליארי
יהודים מפורסמים שהיו בעיר היו:
בשנת 1258 הרפובליקה הימית של פיזה שלטה באי ונתנה רשות ליהודים להתגורר בחלק המבוצר של העיר. בהמשך, תחת שליטתו של "אלפונסו דה בנינגו" (Alfonso de Beningo) בשנים 1327–1336 חיו היהודים בתחום שנקבע להם באזור "סנטה קרוצ'ה" והיה להם בית קברות משלהם. היו להם גם זכויות אחדות: הם הורשו לעבוד ביום ראשון ולהימנע מכריעת ברך כאשר עברה תהלוכה דתית.
בשנת 1335 ניתנו לקהילת יהודי קליארי כל הזכויות מהן נהנו יהודי ברצלונה שבספרד. הקהילה הורשתה לגבות מיסים גם מיהודים המצויים זמנית בעיר. השלטון הארגוני ציווה על מועצת העיר לבטל את החוקים נגד יהודים. בשנת 1381 הם הורשו להקים בית כנסת ברחוב המוביל למצודה הקרוי היום via santa croce. כאשר הורחב בית הכנסת אחרי חמישים שנה הותר ליהודים לפאר את הקירות הפנימיים בסמל המלוכה. בית כנסת שהוקם במאה ה-13 על ידי יהודים מפיזה נמצא במקום בו נמצאת היום הקתדרלה: Basilica di Santa Croce. בשלט ההסברה של עירית קליארי ליד הכנסייה כתוב שהיא נבנתה על יסודות בית כנסת. הריכוז היהודי בעיר קליארי היה באזור זה שהוא החלק הנמוך של המצודה שכונה אז : vicus Iudeorum.
מרכז החיים היהודיים היה מסביב לנמל. היהודים היו סוחרים, רוכלים נודדים וחלפני כספים. היו גם רופאים. בשנת 1459 כתב "אברמו די צ'יפרו" (Abramo di Cipro) ספר רפואה באמצעות צמחי מרפא. היהודים העניים יותר סחרו בגרוטאות מתכת, בבגדים משומשים ואפילו יצרו גבינות.
במחצית השנייה של המאה ה-15 גברו הגזרות נגד היהודים: הם חויבו לשאת טלאי מיוחד, לגור בתחום שנקבע להם ולנעול נעליים שחורות. המהגרים שהגיע לעיר מספרד ומפורטוגל לא הורשו לקבל עבודה ללא רשות מרב הקהילה ואישור הבישוף המקומי. עונש מוות הוטל על העבריינים. בשנת 1492 גורשו היהודים מהאי. בית הכנסת הפך ל"Basilica di Santa Croce ". ברחוב היהודים vico del Giudei, לפי אחד המקורות, היה תבליט של מנורה.
לקראת סוף המאה ה-15 הגיעה סופה של הקהילה. בשנת 1488 פורסמו חוקים אנטי-יהודיים: נאסרו מגעים ויחסים כל שהם עם נוצרים, הם בודדו באזור מיוחד, הוטל עליהם לחבוש כובע אופייני, לשאת אות קלון. בתחום המסחרי נאסר על יהודים להעמיד דוכנים בשוק במקומות שבהן יתחרו בבעלי דוכנים נוצרים וכן נאסרה פתיחת העסקים בימי ראשון ובשאר המועדים הנוצריים. כמו כן, היה עליהם להימנע מהעסקת עבדים ושפחות נוצרים. הרב קליארי נדרש להודיע מיד לארכיבישוף על כל יהודי שבא מחו"ל "כדי שיהיה אפשר לאחוז באמצעי זהירות לשמירת המאמינים "מפני הטומאה". הפרתו היה כרוכה בעונש מוות.
בשנת 1493 הוקמה אינקויזיציה. כרוניקן סארדי כותב כי יהודי קליארי התאספו ביום 31 ביולי 1492 והפליגו יחדיו לאפריקה "בנשאם עימם את ספרי הקודש". חלק המשיך לקונסטנטינופול. אוניות עמוסות מיהודי קליארי עגנו בנאפולי. יש ידיעות כי רבים נהרגו בדרך. יש להניח כי חלק מהם השתקעו בטורקיה בה שם משפחה מקובל בקרב היהודים הוא "סרדי", כלומר שמוצאו מסרדיניה.
במאה ה-18 הוקם ב-via santa croce בסיס צבאי בשם Caserma San Carlo, שננטש במאה ה-20 והיה למקלט למשפחות עניות. פליטים נוספים ברחו למבנה במלחמת העולם השנייה, כאשר העיר הופצצה על ידי בעלות הברית. ולימים הוא מכונה בשם המושאל הגטו של היהודים Ghetto degli Ebrei. אמנם הוא מצוי ברחוב היהודים לשעבר אבל אין לו כל קשר ליהודים. היום יש במקום מוזאון. כיום יש יהודים בודדים בעיר, המקבלים שירותים דתיים מקהילת יהודי רומא.
קהילת אלגרו
במהלך המאה ה-15 עלתה חשיבותם של יהודי העיר, והקהילה אספה 1,600 דוּקָטים לצורך פיתוח המכרות באי. שני יהודים אחרים מימנו את חיזוק חומות העיר בשנת 1423. ב-1467 מונה משה די קרקאסוני על ידי המשנה למלך לממונה הראשי על "בית המשפטים" של העיר. יחד עם אחיו, נינו קרקאסוני, עסק במתן הלוואות ששימשו לבניית אוניות מלחמה ואספקה לצבא. שמואל קרקאסוני ויעקב הכהן היו ראשי הקהילה, ובנו את בית הכנסת הגדול בשנת 1454. לפי סברה אחת בני משפחת קרקאסוני, אשר לא רצו לאבד את ממונם, המירו את דתם עת גורשו יהודי סרדיניה ב-1492.
אחת הסימטאות היוצאות מרחוב ארזמוס, מול הקתדרלה, מכונה בשם "קררו דלס הבראוס ("Carrero' dels Hebreus"), היינו, רחוב היהודים. היום אין בעיר קהילה יהודית.
עקבות השפה העברית
מחקר הלשון הסרדינית הביא למסקנה כי 38% מכלל השמות של המקומות מקורם מן השפות השמיות. נמצאו 750 שמות ממקור שמי. הדוגמה הבולטת היא השימוש במילה סיני. בסרדיניה ההטעמה של מילה זו הוא כמו בשפה העברית. נוהגים לציין שיש טריטוריה שבה שולטת המילה סיני, בדרום האי. המילה הזאת מופיעה ברישומים כבר משנת 1089, דהיינו לפני בוא אנשי ג'נובה וספרד לאי.
השם סיני מופיע ב-"Carta volgare di Marsiglia" שנכתבה בשנים 1089-1103 באותיות יווניות הנקראות במבטא העברי "Sìnnai". מאתיים וחמישים שנה לאחר מכן, בשנת 1341, נמצא הבטוי "Sinay" המופיע במסמכים רשמיים ולכן ההשערה היא שמקור הביטוי אינו אחר מאשר המקרא. למרות אלפיים השנה שחלפו מאז דרכה רגלם של היהודים על אדמת סרדיניה לראשונה, נשמר המבטא של שם זה. כך מציינים כי בדיאלקט לטיני צריך היה לבטא סיני כך "Sìn (n) to i" אך התושבים המקומיים מבטאים "Sinnái" כמו שמקובל בעברית.
נוהגים בסרדיניה להשתמש באותיות כפולות כמו: "Galilla" המיושמת בסרדיניה ל "Villasalto". יש גם השימוש במילה: "Noè" - נח, בהקשר ליין ומונח ל"יין נקי" הוא :"nasqu " כלומר נסך.
קישור (פירושונים)
{{פירושונים|
קורן
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
נזורה במדבר יהודה
מנזרי מדבר יהודה הוקמו במאה ה-4 והגיעו לשיא פעולתם במאה ה-6, תקופה בה חיו מאות נזירים במנזרים שייסד חריטון וכ-600 נזירים במנזר שייסד תיאודוסיוס וזאת לעומת נזירים בודדים שחיו במנזרים אלו בעת הקמתם.
לנזירים אלו הייתה השפעה פוליטית ורוחנית והם אלו שהכריעו במאבק הכריסטולוגי בין הגישה המונופיזיטית לבין הגישה הכלקדונית לטובת הגישה הדיפיזיטית הכלקדונית.
אחרי הכיבוש המוסלמי נשאר במדבר גרעין מנזרים ונזירים, וכך בתקופת מסעי הצלב, בסיוע המנזרים ששרדו, הוקמו מחדש חלק מהמנזרים שחרבו או ננטשו.
רקע דתי והיסטורי
תנועת הנזירות הנוצרית התפתחה במצרים. ראשוני הנזירים הידועים היו פאולוס מתבי ואנטוניוס הגדול, נזירים הרמיטים שיצאו להתבודד במדבר המזרחי של מצרים בסוף המאה השלישית. הנזירים הנוצרים הראשונים שפרשו לחיי בדידות במדבר נהגו כך, מעבר לסיבות הדתיות האידאולוגיות, גם בשל רדיפות הדת. מבחינה דתית, ראו הנזירים את החיים במדבר כמופת של צניעות ופרישות, חזרה לאורח חייהם של יוחנן המטביל ושל ישו עצמו, כלומר חיקוי המושיע.
בשנות ה-30 של המאה ה-4 היו במצרים כבר אלפי נזירים, שחיו בשתי צורות התארגנות, הרמיטים (מתבודדים) וקוינוביטים (שיתופיים). רוב המתבודדים חיו בריכוזים במדבריות המערביים: ניטיריה, קליה וסקטיס. התנועה הנזירית במצרים הגיעה לשיא כוחה בסוף המאה ה-4.
סוגי הנזורה
נזרים מצאו לעצמם סוגים שונים של התבודדות מהסביבה והיו אף כאלו שאחרי תקופה בה חיו כנזירים מתבודדים קיבלו על עצמם משרות בהיררכיה הכנסייתית ועברו לגור במרכזי אוכלוסין.
רקע היסטורי למנזרי ארץ ישראל
ממצרים יצא רעיון התנועה הנזירית לעזה, מדבר יהודה, סוריה ואסיה הקטנה. ומשם התפשט הרעיון לשאר העולם של אותה עת. נזירים מתבודדים היו במדבר יהודה כבר במאה ה-2, אולם הם לא היו מאוגדים כקהילה נזירית. הכתבים "חיי חריטון" (Vita Charitonis) מתארים מתבודדים שחיו במערות של קלמון לפני זמנו של חריטון ואבסביוס מספר כי נרקיסוס, בישוף ירושלים בסוף המאה ה-2 פרש למדבר עקב עלילות שהועללו עליו.
תנועת הנזירות במדבר יהודה היא חלק מתנועת "ההליכה אל המדבר" שהייתה נפוצה במצרים, בסוריה ובאסיה הקטנה. בעוד שבמצרים התאפשרה התיישבות רק באזורים הצמודים לנילוס ויובליו, אופי ההתיישבות היה של מנזרים משותפים, שכן התנאים הקשים דרשו שיתוף והתגייסות ברמת קהילה על מנת לגדל גידולים חקלאיים או לכל ענף צריכה אחר. במדבריות סוריה בהן, יחסית למדבר במצרים, כמות הצמחייה גדולה בהרבה וניתן למצוא מעיינות ואף לחפור בורות מים התפתחה תופעת האנכרוטים, נזירים שפרשו לחלוטין ולא היו חלק מקהילה כלשהי.
מדבר יהודה מוזכר בכתבים שונים בשמות שונים בהם "המדבר של העיר הקדושה" (היא ירושלים), "מדבר ירושלים", "השממה הקדושה". חשיבותו הרבה לשואפי ההתבודדות הנוצרים נובעת מהכתוב בכתבי הקודש (הן התנ"ך והן הברית החדשה), על אליהו הנביא נאמר "ויהי דבר ה' אליו לאמר לך מזה ופנית לך קדמה ונסתרת בנחל כרית אשר על פני הירדן" ובהמשך נכתב האידיאל הנזירי – הנזיר אינו צריך לדאוג למזונו כי אלוהים יעשה זאת עבורו – " והעורבים מביאים לו לחם ובשר בבקר ולחם ובשר בערב ומן הנחל ישתה". אולם זו לא הייתה התנסותו היחידה במדבר " ויבא באר שבע אשר ליהודה וינח את נערו שם והוא הלך במדבר דרך יום ויבא וישב תחת רתם"מלכים א פרק יט פסוקים ג-ד. ספר מלכים מתאר גם קבוצות מאורגנות של "בני נביאים" החיים על סף המדבר (בית אל ויריחו). דוד המלך וישו נולדו שניהם בבית לחם שעל סף המדבר. יוחנן המטביל פעל אף הוא במדבר ובנהר הירדן הסמוך וכאשר הטביל את ישו " הובילה הרוח את ישוע אל המדבר להתנסות על ידי השטן," ושם צם ארבעים יום וארבעים לילה.
התנאים הגאוגרפיים במדבר יהודה אינם מגבילים כמו במצרים אך נוחים פחות מאשר תנאיו של המדבר הסורי. בהתאם התפתחו קהילות שאורח חייהם היה בין השיתוף המלא כמו במצרים ובין חיי הבדידות של הנזירים בסוריה. הלאורות במדבר יהודה בהן חיו הנזרים תחת מסגרת משותפת (המנזר), אך למעט יום אחד בשבוע (יום א', בו התכנסו כל הנזירים לתפילות משותפות), חי כל נזיר בתא משלו, מבודד משאר הנזירים האחרים במנזר.
המנזר הראשון בתחומי ארץ ישראל היה זה שהוקם סמוך לעזה ב-330 על ידי הילריון, תלמידו של אנטוניוס הקדוש. והוא הוקם כמנזר מתבודדים. גם מנזריו של חריטון שהוקמו במדבר יהודה באותה תקופה היו בהתחלה מנזרי מתבודדים והתפתחו לצורת חיים חדשה – הלאורה, שילוב של התבודדות בחיי היום-יום עם פעילות שיתופית בסוף השבוע. בתקופת השיא היו במדבר יהודה (מדבר ירושלים) כ-60 מנזרים ומנזרים נוספים הוקמו בכל ארץ ישראל, גם בסמוך לערים. נזירים הגיעו לארץ ישראל גם מארצות אחרות, בהם חריטון וגרסימוס מאסיה הקטנה, אותימיוס מארמניה והירונימוס מאיליריה.
רקע גאוגרפי
מדבר יהודה מאופיין ביובש וטמפרטורות גבוהות במשך היום. הגשמים בו מועטים: 100-150 מ"מ בממוצע לשנה, ויש שנים שבהן עשרות בודדות של מ"מ - שנות בצורת. קרינת השמש החזקה מעלה את טמפרטורת הקרקע עד ל-70 מעלות.
תנאי השטח והאקלים הקיצוניים של מדבר יהודה, מנעו התיישבות קבע בו בימי קדם. בתקופת הבית השני, חיו במדבר האיסיים - כת יהודית סגפנית שהתרחקה מחברת אנשים שלא היו מחבריה. החיים של בודדים וקבוצות קטנות התאפשרו בשל העובדה שגם רמת המדבר וגם מדרגת הכפיפה עשירות במאגרי מים מלאכותיים - בורות, בריכות ומאגורות (בריכות תת-קרקעיות). רוב הבורות נמצאים ברמת המדבר, שכן המסלע הרך מקל על הכרייה והוא אטום למים.
מנזרי מדבר יהודה
תחילת תנועת הנזירות במדבר יהודה קדמה להיווסדות ממלכת ביזנטיון. שלושת המנזרים הראשונים: מנזר פרן, דוקה וסוקה נוסדו כלאורות על ידי חריטון במאה ה-3. פריחת הנזורה הנוצרית במדבר יהודה התרחשה במאות ה-4 עד ה-7.
הנזירים לא היו רק תושבי ארץ ישראל ושכנותיה, אלא אף יוצאי ארצות רחוקות יותר (בעיקר משטחי האימפריה הביזנטית). חלקם החליטו עוד בארצות מוצאם על רצונם להיות נזירים ולעשות זאת בארץ הקודש וחלקם עלו לרגל לארץ ישראל וכאן החליטו להצטרף ללאורה ההרמיטית או למנזר שיתופי (קוינוביטי).
בחירתם של נזירים להתגורר במדבר יהודה נבעה ממספר סיבות, בהן: הקרבה לירושלים ולבית לחם, העובדה שזה היה המדבר בו התבודד ישו ופעל יוחנן מטביל והעובדה שזה היה אזור מאוכלס בדלילות והתאפשר להם להתבודד (להיות הרמיטים). הקרבה לירושלים והיכולת להגיע לכינוסים האקומניים אפשרה להם להשפיע על החלטות הכנסייה.
דמויות מפתח
ראשון מייסדי המנזרים במדבר יהודה נחשב חריטון בן המאה הרביעית.
הפלישה הפרסית
בשנת 614 פלשו הפרסים לארץ ישראל, שלטו באזור לתקופה קצרה ונסוגו ממנו. על פי פרופסור מאיר בן דב החריב הצבא הפרסי באופן שיטתי את מנזרי מדבר יהודה למעט בודדים. במחקר מאוחר יותר של פרופסור יזהר הירשפלד נטען כי לקביעתו של פרופסור בן דב אין ביסוס, והרס המנזרים לא בוצע על ידי הצבא הפרסי עצמו אלא על ידי שבטים נודדים שנעו עמו, או על ידי אוכלוסיות מקומיות, ששדדו את המנזרים ויושביהם. פשיטות שבחלק מהמנזרים אף הגיעו לידי טבח יושביהם.
עדות להתרחשות במנזר מרסבא נמצאה במכתב שנשלח בשנת 620 על ידי אחד מיושבי הלאורה, אנטיוכוס מונוכוס, ובו הוא מתאר טבח של 44 נזירים תוך פשיטה שערכו "הישמעאלים" תוך שהם שודדים את המנזר.
עדויות ממנזר חוזיבה מספרות כי הפולשים שרצחו ובזזו במנזר חסו על גאורגיוס הזקן, ובמקום להורגו לקחו אותו בשבי ושחררוהו לאחר זמן קצר.
הכיבוש המוסלמי
תהליך זה גרם לנטישה של חלק מהמנזרים, בעיקר כאלו שהיו רחוקים ממקומות יישוב גדולים ונזקקו לתמיכה שוטפת לשם הישרדותם. מנזרים גדולים, שהיו קרובים ליישובים מרכזיים ולמקור מים, ושהיו להם מקורות הכנסה מספיקים על מנת לממן רכישת מזון שרדו. בהם מנזר חריטון ומנזר סבאס.
התחדשות במאה ה-19
במהלך המאה ה-19, כחלק משקיעת האימפריה העות'מאנית, היחלשות השלטון המרכזי בארץ ישראל, וכחלק מהתערבות המעצמות בארץ ישראל שוקמו חלק מהמנזרים במדבר יהודה ואוכלסו בנזירים שהגיעו מאירופה, בעיקר ממזרח היבשת. שוקמו והורחבו מנזרים אחדים בהם מנזר מר סבא, מנזר סנט תיאודוסיוס (דיר דוסי), מנזר גרסימוס שליד הירדן, דיר אל-קרנטל, מנזר סנט ג'ורג' ולאורת קלמון.
מנזרים
בסקרים ארכאולוגים מקיפים אותרו שרידיהם של כ-60 מנזרים נוצרים שפעלו בתקופה הביזנטית במדבר יהודה. למעט בודדים, רובם ככולם נחרבו בפלישת הפרסים בשנת 614 או בתקופה המוסלמית.
בין המנזרים הידועים שנוסדו על ידי בני הדור הראשון:
הדור השני:
השפעה וכח פוליטי
ראשי מנזרים קיבלו תפקידי מפתח בכנסייה, כמו אליאס, או כמו סבאס שנשלח לחצר קיסר ביזנטיון פעמיים על מנת לייצג את הכנסייה.
פונקציית הסימן
במתמטיקה, פונקציית הסימן (באנגלית: Sign Function או Signum Function) היא פונקציה אי זוגית מתמטית אשר נותנת את הסימן ("-" או "+") של מספר ממשי. בייצוג מתמטי היא מסומנת בדרך כלל ב-"sgn".
ניתן להרחיב את הגדרת פונקציית הסימן גם למספרים מרוכבים שונים מאפס על ידי: הסימן של מספר מרוכב z היא הנקודה על מעגל היחידה הקרובה ביותר לנקודה z במישור המרוכב. כלומר: אם אזי \ |z|=R ו-
הוצאת קורן ירושלים
הוצאת קורן ירושלים בע"מ היא הוצאת ספרים ירושלמית, שאותה ייסד אליהו קורן (קורנגולד), הידועה בעיקר בזכות מהדורת התנ"ך שלה.
ההוצאה נוסדה בשנת 1962 לשם הוצאתו לאור של תנ"ך קורן, שמאז הפך לאחד התנ"כים הפופולריים ביותר, ובהמשך הוציאה לאור גם סידור. עם השנים התרחבה פעילות ההוצאה ואף נרכשו ונוסדו כמה הוצאות בת. כיום ספרי הוצאת קורן רואים אור תחת ארבע הוצאות: קורן, מגיד, טובי ואופק.
התנ"ך
אחת מן המטרות העיקריות בהדפסת התנ"ך הייתה להדפיס מחדש את התנ"ך בארץ ישראל, בידי יהודים ועל פי המסורה היהודית, כאשר המציאות עד אז הייתה שרוב מהדורות התנ"ך נדפסו בידי מדפיסים נוצרים בחוץ לארץ. נוסחו הוגה בדקדקנות, חידושים גרפיים רבים נעשו. בסוף שנת תשכ"ג (1963) הוצאה המהדורה הראשונה של התנ"ך השלם.
הגופן
למטרת הוצאת התנ"ך עיצבה ההוצאה גופן ייחודי, אשר נועד לאפשר קריאה נוחה ככל האפשר מדגישה את ההבדלים השונים בין האותיות. לשם זאת נעזר מר אליהו קורן בפרופ' פייגנבוים ובניסיונם של מדעני האופטיקה. גם בעיצוב הגופן הודגש נושא "החזרת העטרה ליושנה", בכך שהושבה לאות ל צורתה המקורית עם צווארה הזקוף, במקום מנהגם של מדפיסים "להשכיב" אותה או אף "לערוף" את ראשה.
הושקע מאמץ מיוחד גם בשילוב הטעמים עם הניקוד והאותיות, זאת בתקופה שבה לא היו כל עזרי מחשוב בנמצא. בתחום הטעמים חידשה ההוצאה גם כן, וחודדו הבדלים בין טעמים דומים, וגם בין הטעמים לניקוד (סימני הניקוד עובו, וסימני הטעמים עוצבו דקים יותר). דוגמה לתיקון שהתגאו בו אנשי ההוצאה היה עיצוב סימן הש השמאלית והימנית במובדל מעיצוב החולם, וכך סימן החולם לא נבלע בנקודות אלו כאשר ה-ש' צמודה אליו (היבלעות זו שנפוצה בגופנים ישנים, אף גרמה לאחד מחוקרי הלשון העברית לחדש כלל, שחולם לא ייכתב בצמוד לסימן ש' שמאלית או ש' ימנית).
לאחר הוצאת התנ"ך עוצבה גרסה שונה מעט של הגופן, אשר בה הודפסו שאר ספרי ההוצאה.
סידורים
פרויקט נוסף של אליהו קורן והוצאתו היה הוצאת סידור, אשר עוצב בצורה שעוזרת למתפלל להבין את אשר הוא אומר על ידי שבירת המשפטים במקומות הראויים. הסידור עוצב בגופן מיוחד של ההוצאה, דומה לגופן התנ"ך אך שונה במעט. לאחר הוצאת הסידור והצלחתו הדפיסה ההוצאה גם מחזורים באופן דומה, עם ביאורי הפיוטים על ידי חוקר התפילה דניאל גולדשמידט (אשר נלקחו ממהדורת המחזורים שלו, שהדפיס דרך ההוצאה). ספרי יהדות נוספים בהוצאת קורן כוללים חומש עם הפטרות וסדר התפילה בשבת, וגרסה אנגלית של התנ"ך בתרגומו של פרופ' הרולד פיש.
בחודש אפריל 2009 הושק סידור חדש שכולל תרגום ופירוש לאנגלית שערך הרב יונתן זקס, רבה של בריטניה. הסידור מעוצב בעיצוב המסורתי של הוצאת קורן ומצטיין בפרשנות פואטית על הסידור ועל מעגל השנה היהודי. הסידור כולל את התפילות לשלום המדינה ולשלום החיילים.
בשנת 2013 יצא לאור לראשונה סידור ליום העצמאות וליום ירושלים, בעריכתם של בנימין לאו ויואל רפל.
ספרים נוספים בהוצאת קורן
בשנת ה'תשמ"ט יצא לראשונה בהוצאה ספר שאינו סידור או תנ"ך - דע מה שתשיב לעצמך, על ענייני אמונה והשקפה המיועד לבני נוער, מאת הרב זאב קרוב, נכדו של מייסד ההוצאה אליהו קורן. כיום יוצאים לאור תחת המותג "קורן" רק ספרי קודש קאנוניים, וספרי עיון תורניים יוצאים תחת המותג של הוצאת הבת "ספרי מגיד".
בשנת 2010 עברה להוצאת קורן הוצאתו לאור של תלמוד שטיינזלץ בגרסאות שונות, ובהמשך פרסמה ההוצאה גם את מפעלי הפירוש המקיפים הנוספים של הרב עדין שטיינזלץ, על התנ"ך, על משנה תורה לרמב"ם ועל ספר התניא.
הוצאת שקמונה
בשנת 1973 נקלעה הוצאת שקמונה החיפאית לקשיים וצברה חובות, עקב כך העביר מנהלה והרוח החיה בה, ראובן הכט, את הניהול האדמיניסטרטיבי של ההוצאה לידי הוצאת קורן.