cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברירת דין
הגישה הכלכלית
על פי הגישה הכלכלית (Comparative impairment) צריך לבחור בדין שיביא לתוצאה היעילה ביותר. על כן, יש לבחון איזו שיטת משפט תגרום למינימום נזק, תוך שקילת האינטרסים של שני הצדדים. גישה זו ננקטת על ידי בתי המשפט במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
גישת הדין הטוב ביותר
על פי גישת הדין הטוב ביותר (Better rule of law) שהתפתחה בארצות הברית באמצע המאה ה-20, יש להעדיף את הדין הפרוגרסיבי והטוב ביותר. גישה זו מזכירה במקצת את הגישה הכלכלית, שכן היא מכריעה לפי תוכן הדין והתוצאה המשפטית הצפויה, במקום להתבסס אך על כללי ברירת הדין (הגישה המסורתית) או על המסכת העובדתית של אותו עניין (גישת מרב הזיקות).
גישת ניתוח האינטרסים
על פי גישת ניתוח האינטרסים, שהתפתחה בארצות הברית באמצע המאה ה-20, יש לבדוק על איזה אינטרס כל חוק רוצה להגין ולראות אם יש סתירה בין האינטרסים. בדרך כלל לא תהיה סתירה ולכן יש להחיל את החוק שמגן בצורה הטובה ביותר על אותו אינטרס. גישה זו מבוססת על פרשנות של מספר שיטות משפט והיא מחפשת את הדין הראוי ביותר, בדומה לגישת הדין הטוב ביותר.
גישת המשפט העברי
על פי גישת המשפט העברי גם כאשר ממון נמצא בארץ אחרת דנים לפי הארץ של בעלי הדין ודברים, להוציא קרקעות כשהמנהג לדון בהם כדיני ארץ הקרקע. אך כאשר הדין ודברים בין תושבי שתי ארצות שונות, והממון נמצא באחת מן הארצות, דנים לפי מקום הממון. כאשר הממון לא נמצא בארץ של אחת מהם, המוחזק בנכסים יכול להיאחז בכל אחת משיטות המשפט לטובתו. כאשר תושב של ארץ אחת נמצא בארץ אחרת באופן קבוע בארץ אחרת, הוא כפוף לדיני ארץ המגורים שלו.
פרוצדורה מול מהות
הכלל הוא שברירת הדין של סוגיות פרוצדורליות נקבעות לפי הדין המקומי (ה- Lex Fori). דוגמה: אם סכסוך בין שני אזרחים בריטיים מגיע לבין משפט ישראל, המשפט לעולם לא יתקיים בפני חבר מושבעים בשל כלל זה, כיוון שזו שאלה של פרוצדורה.
השאלה מהו נושא פרוצדורלי ומהו נושא מהותי נקבעת אף היא על פי השיטה המקומית. לדוגמה – סוגיית סדר פטירות (Comevientes): במצב בו נפטרות בישראל בפיגוע שתי תיירות מגרמניה – אם ובתה. בהקשר של דיני ירושה חשוב לקבוע מי נפטרה קודם (שכן סדר ההורשה משתנה). הבעיה מתעוררת אם מועד המות לא ידוע. לשיטות משפט שונות יש כללים שונים כדי לקבוע משפטית את זמן הפטירה. לכן, לפני קביעת זמן הפטירה, יש להכריע לפי איזה דין ייקבע זמן הפטירה. לפי סעיף 137 לחוק הירושה הישראלי, הדין החל בשאלות ירושה הוא דין מקום מושב הנפטר בעת מותו (דין ה-Domicile). משמעות הדבר היא כי בדוגמה שלעיל, אם קביעת מועד המוות היא שאלה מהותית, יש לפנות לדין הגרמני כדי לבדוק את סוגיית הירושה. אולם, אם קביעת מועד המוות המשפטי היא שאלה פרוצדורלית - יחול הדין הישראלי. ההכרעה אם סוגיה היא מהותית או פרוצדורלית צריכה להיעשות לפי הדין המקומי.
ישנם מספר מבחנים המסייעים לבית המשפט לקבוע אם מדובר בנושא פרוצדורלי או מהותי:
מבחן הסעד
אחד המבחנים בהם נוקט בית המשפט לבדוק אם נושא מסוים הוא פרוצדורלי או מהותי הוא מבחן הסעד. על פי מבחן זה בודקים אם קיים בדין המקומי סעד כפי שנתבקש בתביעה.
דוגמה למקרה מסוג זה הוא מקרה פרנסיס נ' ארג'נטי בו הוגשה תביעה של אישה צעירה יוונייה באנגליה כנגד אביה. הבת דרשה מאביה, בהתאם לדין היווני, נדוניה לרגל נישואיה. לפי הדין היווני, ישנה זכות לבת או לחתנה לקבל נדוניה לרגל הנישואין. האב התגונן בפני התביעה וטען כי על פי הדין האנגלי לא ניתן לתבוע נדוניה. על פי כללי ברירת הדין האנגליים יש להפנות לדין היווני, אבל לא ניתן לתבוע בדין האנגלי סעד שלא קיים במסגרת דין זה. הלורד פרקר דחה את התביעה וקבע שבעוד שביוון יש מנגנון מיוחד המוודא ביצוע של הסכמי נדוניה, באנגליה אינן מנגנון כזה ואפשר לתבוע רק סעד כספי. מאחר שסעד כספי נוגד את הדין היווני, הרי שלא יכול לחול הדין היווני באנגליה בשאלה זו ועל כן מדובר בשאלה פרוצדורלית ולא בשאלה מהותית ויש להחיל את הדין האנגלי ולא את הדין היווני.
מבחן התוצאה
בפסק דין חברת מצות ישראל קבע בית המשפט בישראל (השופט מאיר שמגר) כי:
פיצויים - מהות או פרוצדורה?
בפ"ד צ'פלין נ' בוייז נקבע כי זה פיצויים זה שאלה שבמהות ולכן צריך להחיל את הדין בהתאם לכללי ברירת הדין (הדין הזר או הדין המקומי). בהתאם – ייפסקו פיצויים בהתאם לדין המהותי, ואזרח אמריקאי הנפגע בתאונת דרכים במדינת ישראל יקבל (על פי הדין הישראלי הבודק את יוקר המחיה המקומי) פיצויים גבוהים הרבה יותר מאזרח ישראלי הנפגע בדיוק באותן נסיבות ונגרם לו בדיוק אותו נזק. לעומת הדין הישראלי הקובע כי זו שאלה במהות, קובע הדין האנגלי שזו שאלה שבפרוצדורה, ומחיל תמיד את הדין האנגלי המקומי.
סיווג הנושא המשפטי
אחת משאלות הבסיס בתחום ברירת הדין היא לפי אילו סוגיות יש לקבוע את הדין החל על העניין. הקושי מתעורר כיוון שעצם הסיווג המשפטי של סוגיות משפטיות משתנה ממדינה למדינה. לדוגמה שאלה של "הבטחת נישואים" מוגדרת כסוגיה נזיקית בצרפת, אך נחשבת לסוגיה חוזית באנגליה ובארצות הברית.
סיווג על פי הדין המקומי
אחד הפתרונות לכך ששיטות משפט שונות מסווגות אחרת, הוא הכלל שהסיווג יעשה על פי הדין המקומי (אולם יש לבחור בפרשנות מרחיבה ביותר).
לדוגמה: בפסק דין Re Bonacina שנדון באנגליה, נדונה שאלה של הסכם שנעשה על פי הדין האיטלקי. באותו מקרה לא קיבל הנתבע (שהפר את החוזה) תמורה (Consideration). על פי הדין האנגלי הסכם בלא תמורה אינו חוזה (בניגוד לדין הישראלי המכיר בחוזה מתנה). על פי הדין האיטלקי לא נדרשת תמורה כדי שיתגבש חוזה. משכך – השאלה הייתה אם מדובר בדיני חוזים או בדיני נזיקין. על פי הדין האנגלי אי אפשר לומר שמדובר בדיני חוזים, אבל בית המשפט האנגלי קבע שצריך להביט בשאלה בכללותה ולא על פי הסיווג המצומצם. לכן, בית המשפט קבע שמדובר בשאלה חוזית אף שלפי הדין האנגלי לא מדובר בחוזה.
היעדר סיווג
ישנם מקרים בהם הדין המקומי אינו מכיל מסגרת משפטית עבור מקרה מסוים ואז לא ניתן לדון בתביעה בבית משפט של אותה מדינה. לדוגמה, ראובן ושמעון מסכימים כי שמעון יגיע לארוחת ערב בגרמניה וההסכם הופר (ראובן לא הגיע). שמעון מגיש תביעה בישראל. על פי הדין הגרמני מדובר בהפרת חוזה וצריכים לדון לפי דיני החוזים. לפי הדין הישראלי אין עילת תביעה (לא מדובר בחוזה מחייב ולא נגרם נזק) ולכן מדובר ב"היעדר סיווג" - Nudum Factum. במקרים לכן, שמעון אינו יכול לתבוע את ראובן בבית משפט ישראלי בגין אירוע זה.
תתי-סיווגים
שאלה נוספת היא איזו סוגיה או נושא יש לסווג. לעיתים מתעוררות מספר שאלות משפטיות, אשר כל אחת מהן מפנה לכלל אחר של ברירת דין. בנוסף, לכל כלל משפטי (למשל, דיני נזיקין) יש תתי-כללים (למשל עוולת הרשלנות, אשר מורכבת בעצמה מיסודות הפרת החובה, הנזק והקשר הסיבתי). במצבים אלו ייתכן שנסווג את תתי-הסוגיות ואז יחולו על העניין מספר דינים, כאשר כל דין שולט על סוגיה אחרת.
לדוגמה: תאונת דרכים שאירעה בישראל ובה נפגע תייר צרפתי. במשפט הישראלי חל כלל אחריות מוחלטת, ולכן קיימת תקרת פיצוי. מנגד, במשפט הצרפתי חל כלל של רשלנות ולכן אין תקרת פיצוי. עשוי להיות קושי לקבוע איזה דין יחול (ישראלי או צרפתי) ולעיתים הוא יחולו יחדיו. למשל, בשל מקום קרות התאונה יחול משטר האחריות הישראלי; אך בשל זהות הנפגע, תקנת הפיצוי תקבע לפי הדין הצרפתי. במצב כזה, ייתכן שבית המשפט יחיל את כלל האחריות הישראלי ואת כלל הפיצוי הצרפתי. בכך נוצר שילוב של כללים משפטיים, שלא קיים באף אחת מהשיטות: אחריות מוחלטת ללא תקרת פיצוי.
גאוגרפיה היסטורית
גאוגרפיה היסטורית היא ענף מתוך תחום הגאוגרפיה של האדם. בתחום זה נראה שיש קשר ישיר של השפעת הגאוגרפיה על ההיסטוריה, ולהפך, השפעת ההיסטוריה על הגאוגרפיה.
הגאוגרפיה ההיסטורית נחלקת לארבעה תחומים עיקריים:
שינויים בהגדרה
ההגדרה המודרנית של התחום, היא שהוא עוסק "בשחזור ובניתוח של מגוון נרחב של תופעות ותהליכים שיש להם חשיבות להבנתנו את הדינמיקה של נושאים אנושיים מנקודת ראות גאוגרפית... האתגר של הגאוגרפיה ההיסטורית הוא בלימוד השינויים הגאוגרפיים שהתרחשו לאורך הזמן ובגיבושו של הסבר היסטורי לתהליכים שהשפיעו על התפתחות הנוף הפיזי והתרבותי" כלומר שני הצירים הם דינאמיים ומשפיעים זה על זה. הגדרה נוספת קובעת כי זהו תחום מחקר רב-תחומי אשר בו מוצגת "שאלת מחקר בעלת אופי גאוגרפי מובהק (כלומר שאלה הדנה בעיצוב המרחב והנוף הטבעי והאנושי) בתקופת עבר, והמשיב עליה בגישה היסטורית ובאמצעים שונים ומגוונים, הכוללים גם את כלי הניתוח הגאוגרפיים... בנוסף לארכאולוגיה, תולדות האדריכלות והאמנות, חקר הלשונות העתיקות ותחומים נוספים".
יסודות מתודולוגיים
היסוד החשוב ביותר בתחום הוא השילוב בין קריאה ביקורתית של מקורות ראשוניים בד בבד עם עבודת שטח, בה נסקרות ראיות המצויות בשדה כגון תצורות נוף, שיקולים גאוגרפיים ושרידים, והתאמתם או עימותם זה עם זה. זאת בניגוד להיסטוריון המבסס את מחקרו על מקורות גרידא. לפיכך, תוכנית הלימודים בתחום כוללת סמינר מחקר או מחנה מחקר בו יוצאים הסטודנטים לשטח ורוכשים כלים לניתוח, התבוננות והשוואה עם מקורות כתובים. אחד המקורות הראשוניים החשובים והייחודיים בתחום, בנוסף לתעודות, הוא מפות.
חתך רוחב מיועד לתיאור גאוגרפי (נוף, גבולות, שמות גאוגרפיים) של תקופה מסוימת (למשל ארץ ישראל בתקופה הביזנטית). חתך רוחב לרוב איננו "צילום רגע" אלא כולל שינויים בתוך התקופה הנסקרת. חתך אורך הוא מחקר של מקום מסוים לאורך ההיסטוריה (למשל בית גוברין לאורך הדורות).
תורת התנודות
בפיזיקה ובניתוח מערכות, תנודה היא שינוי במצב של מערכת לאורך זמן. בדרך כלל המונח מתאר שינוי מחזורי בקירוב. המונחים "ויברציה", "רעידה" או "רטט" משמשים כדי לתאר תנודה מכנית ולעיתים אף משמשים כשם נרדף לתנודה. תנודה מתרחשת לא רק במערכות פיזיקליות אלא גם במערכות ביולוגיות ובמערכות חברתיות.
ניתן לראות דוגמאות לתנודות בתחומים רבים מאוד. החל מתנודות הגלים בים ועד לתנודות מיתרי הגיטרה. תנודות אלה הן תנודות מרוסנות - כלומר דועכות עם הזמן, ומעבירות את האנרגיה שלהם לאנרגיה תרמית, כלומר לחום. משוואת הגלים היא אחת המשוואות הפשוטות המתארות התקדמות של תנודה במרחב.
אחת התופעות המוכרות בתורת התנודות היא התהודה, שבה מופעל כוח בתדירות השווה לתדירות הטבעית של המערכת. ללא ריסון כלשהו (חיכוך למשל), המערכת מתנודדת יותר ויותר חזק עד להתמוטטות.
תנודות חופשיות - ריסון ויסקוזי
במערכת בעלת דרגת חופש אחת, כאשר הכוח F שווה לאפס, ניתן לתאר את משוואת התנועה של המערכת בצד שמאל כך: .
בתורת התנודות נהוג להגדיר שלושה ערכים המבטאים את השפעת התנודה על המערכת:
1. התדירות הטבעית של המערכת המתוארת על ידי \omega_n ושווה ל-. 2. ריסון קריטי המתואר על ידי C_{cr} ושווה ל-2\sqrt{KM}. 3. יחס הריסון המתואר על ידי \zeta ושווה ליחס בין C ל-C_{cr}.
למשוואת התנועה, אם כן, ישנם שלושה פתרונות המבטאים התנהגות שונה של המערכת מבחינת תנודות:
3. כאשר 0<\zeta<1 - ריסון תת-קריטי - כלומר יש תנודות.
הערות שוליים
Trilling Vibração
בית הכנסת בית אל ישראל הצעיר
בית הכנסת ישראל הצעיר בית אל (באנגלית: Temple Young Israel Beth El of Borough Park) הוא מבנה המשמש קהילה אורתודוקסית המשתייכת לתנועת ישראל הצעיר, וממוקם בשכונת בורו פארק ברובע ברוקלין בניו יורק.
היסטוריה
בית הכנסת הוקם בשנת 1902, לשמש מבנה ל"קהילת בית אל", שחבריה היו מהגרים יוצאי מזרח אירופה. בית הכנסת ממוקם בשדרה ה-15 פינת רחוב 48, בשכונת בורו פארק בברוקלין. בבית הכנסת כיהן הרב ד"ר ישראל שור במשך 62 שנים. כיום מכהן בתפקיד הרב משה סנואו.
בית הכנסת התפרסם בזכות החזנים המפורסמים שכיהנו בו, ובכך היווה מוקד משיכה לחובבי החזנות בניו יורק. ברשימת החזנים המכובדת נמנים מרדכי הרשמן, ברהלה חגי, משה קוסביצקי, משה שטרן ובן ציון מילר, המכהן בתפקיד עד היום.
שיעור כללי
שיעור כללי הוא שיעור המיועד לכלל תלמידי הישיבה ונמסר לרוב על ידי ראש הישיבה, להבדיל משיעור יומי אותו מוסר הר"מ לתלמידיו.
השיעור הכללי מועבר לרוב פעם בשבוע, והוא נועד להעניק ראייה כוללת ומקיפה על הסוגיה הנלמדת, יותר מאשר השיעור היומי.
מהותו
חשיבותו של השיעור הכללי ביחס לשיעור היומי משתנה מישיבה לישיבה. כך למשל, קיימות ישיבות (בעבר היה נהוג כך בישיבת חברון כנסת ישראל ובישיבת מרכז הרב, לדוגמה) שבהן ראש הישיבה מוסר רק שיעורים כלליים, ולעומתן קיימות ישיבות שבהן ראש הישיבה מוסר גם שיעור יומי, אף שבחלקן (כמו ישיבת פוניבז' ובנותיה) הוא מוסר את השיעור היומי רק במשך חלק מהשנה.
דוגמה נוספת ניתן לראות בפער בין הרב אלעזר מנחם מן שך לבין רבי נחום פרצוביץ: בעוד הרב שך היה מסתגר ביום שהיה אומר את השיעור כללי ולא היה מדבר עם איש בשעת הכנת השיעור הכללי, הרב פרצוביץ היה מייחס חשיבות יתר לשיעור היומי על פני השיעור הכללי, מכיוון שלפי שיטתו המיוחדת עיקר הלימוד הוא ההיצמדות לדברי הגמרא והראשונים, ולא סיכום הסוגיה.
בישיבות רבות נהוג שבתחילת כל זמן, מוסר ראש הישיבה שיעור כללי המכונה "שיעור פתיחה", על הנושאים העיקריים במסכת אותה עומדים ללמוד או על הסוגיה הראשונה במסכת.
מפלגת העבודה (מלטה)
מפלגת העבודה (במלטית: Partit Laburista) היא אחת משתי המפלגות הדומיננטיות במלטה, וכיום (מאז מרץ 2013) היא מהווה את מפלגת השלטון. המפלגה חברה במפלגת הסוציאליסטים האירופאים והייתה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי עד דצמבר 2013.
היסטוריה
המפלגה נוסדה בשנת 1921 על ידי כמה איגודים מקצועיים.
המפלגה הייתה מפלגת השלטון במשך השנים 1945–1950, 1955-1962, 1971-1987, 1996-1998, ומאז שנת 2013.
בשנת 1993 המפלגה החלה להוציא לאור עיתון "קולחד".
מאז שנת 2004 המפלגה היא הדומיננטית בייצוג מלטה בפרלמנט האירופי ולאורך השנים איישה לפחות מחצית ממושבי מלטה בפרלמנט.
דגל וושינגטון
דגל וושינגטון הוא הדגל היחיד של מדינה בארצות הברית עם רקע ירוק, והיחיד בו מוצגת תמונה של אדם מסוים.
הרברט ווסט – מחיה המתים
הרברט ווסט – מחיה המתים (באנגלית: Herbert West – Reanimator) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה. פ. לאבקרפט, אשר נכתב בין אוקטובר 1921 ליוני 1922 ופורסם בשישה חלקים בין החודשים פברואר ויולי 1922 בכתב העת "הכנה ביתית" (Home Brew).
עלילה
שני החברים הצעירים גונבים ציוד רפואי מהאוניברסיטה ומקימים מעבדה מאולתרת משלהם באסם נטוש. תחילה הם משלמים למספר אנשים לשדוד עבורם קברים, אך משניסוייו של ווסט נכשלים, כספם אוזל והם במהרה מתחילים לשדוד את הקברים בעצמם.
לילה אחד הם גונבים את גופתו של עובד בניין שמת באותו הבוקר בתאונת עבודה ולוקחים אותה חזרה איתם לאסם הנטוש. ווסט מזריק לגופה את הנסיוב שפיתח, אך שום דבר לא קורה. מאוחר יותר נשמעת לפתע צרחה לא אנושית מתוך החדר בו הגופה נמצאת. ללא מחשבה ומתוך אינסטינקט, בורחים השניים אל תוך הלילה, אך ווסט מועד בטעות על עששית בדרכו החוצה ושריפה פורצת במקום.
למחרת מופיע דיווח בעיתון על הקבר ששניהם השחיתו ועל סימני חפירה בצורת "טפרים" בסמוך אליו. פרט זה נשגב מבינתם, שכן לאחר הוצאת הגופה הם השיבו את האדמה למקומה וכיסו את עקבותיהם.
הפרק השני "שד המגפה" מציג את עצירתם המיידית של מחקריו של ווסט בגין התערבותו של דוקטור אלן האלסי, דקאן האוניברסיטה, המסרב לאפשר לו גישה לפגרים אנושיים או למעבדת הניתוחים של הפקולטה. אולם המזל משחק לטובתו של ווסט כאשר התפרצות טיפואיד חריפה פוקדת את העיר והוא וחברו נקראים לעזור במתן עזרה לחולים גוססים.
ווסט מזריק לגופות את הנסיוב החדש שפיתח, אך לא מסתמנת השפעה משמעותית כלשהי פרט לכך שהן פוקחות את עיניהן למספר שניות. בסופו של דבר נדבק גם דוקטור האלסי בנגיף וכאקט ניצחון סופי, גונב ווסט את גופתו בניסיון להחיותה. השניים לוקחים את הגופה לאכסניה בה הקימו את מעבדתם החדשה ומזריקים לה את הנסיוב החדש.
הגופה מתעוררת לחיים אך מתגלה כאלימה ביותר וחסרת אינטלקט. האלסי מכה את הסטודנטים עד לאובדן הכרה ונמלט מהמקום. הוא פותח במסע הרג קטלני הגוזל את חייהם של למעלה מתריסר קורבנות לפני שהוא נעצר בידי המשטרה. "הרוצח-הקניבל" מאושפז במהרה במוסד לחולי נפש. ווסט מאשים את תוצאות הניסוי בכך שחלף זמן רב מדי מאז שהאלסי מת וש"מוחו נרקב".
ווסט וחברו לוקחים במהרה את הגופה חזרה למעבדתם ומזריקים לה נסיוב משופר, אך משלא קורה דבר הם נפטרים ממנה בשדה אקראי. מספר אירועים מוזרים מתרחשים בימים הבאים, החל בהיעלמותו המסתורית של ילד מקומי, מותו של אמו ההיסטרית מהתקף לב, וכלה בנקישות אגרסיביות על דלת חדרם של ווסט וחברו בשעת לילה מאוחרת.
משפותחים השניים את הדלת בזהירות, הם מוצאים את עצמם עומדים פנים אל פנים מול גופתו של המתאגרף המכוסה כולה בטל ואדמה רטובה, עם ידו של הילד הנעלם תלויה מפיה מלא הדם. ווסט שולף את אקדחו בקור רוח ויורה בה שש פעמים.
הפרק הרביעי "צרחות המתים" מתחיל זמן-מה לאחר פטירתו (השנייה) של המתאגרף. המספר חוזר מחופשה לביתו המשותף עם ווסט ומגלה גופה אשר נשמרה במצב כמעט מושלם. ווסט מסביר כי הוא פיתח נוזל המסוגל למנוע ריקבון וזאת על ידי הזרקתו הישירה למחזור הדם ברגעי המוות הראשונים. הגופה שייכת, לדבריו, לאיש עסקים שמת מהתקף לב במרפאתו במהלך בדיקה רפואית שגרתית.
הם מזריקים את הנסיוב וסימני חיים קלושים מתחילים להופיע על פני הגופה. המספר מנסה לדבר עמה והיא פולטת כמה מילים לא מובנות בניסיון ברור לתקשר. רגעים ספורים לפני שהיא שבה חזרה לעולם המתים, מתחילה הגופה לצרוח ולהתעוות, וחושפת בצרחה נוראית שהלכה למעשה, היא נרצחה בידי ווסט.
הפרק החמישי "האימה מהצללים" מתקיים תחת התופת של מלחמת העולם הראשונה, כעבור חמש שנים, בעוד ווסט וחברו משתמשים במלחמה כאמצעי להשגת גופות. לאחר שנשלחו לפלנדריה לשרת כחובשים, וויתר ווסט על רעיון החייאת הגופות והחל להתנסות בהחייאת איברים בודדים.
בשדה הקרב מתיידד ווסט עם מפקדו הישיר סר מייג'ור אריק מורלנד קלפהאם לי, ומספר לו על חזונו. כעבור זמן-מה מתרסק מטוסו של מורלנד וגופתו נמצאת בידי ווסט אשר עורף את ראשה ומזריק לגוף המנותק את הנסיוב. הגוף מתעורר וחובט באלימות בכל הנקרה בדרכו, בעוד שהראש הערוף צורח מצדו השני של החדר. הבניין בו הקים ווסט את מעבדתו מופצץ בידי מרגמה ונהרס, ולא נותר אף זכר לגופו של מורלנד או לראשו.
הפרק השישי "לגיונות הקברים" לוקח חלק כעבור שנה מתום המלחמה. ווסט עובר לגור בבית המחובר ישירות למערכת תת-קרקעית של קטקומבות מזמני המתיישבים. לילה אחד הוא נתקל בכתבה בעיתון המתארת סדרה של אירועים מוזרים אשר התרחשו במוסד לחולי נפש. אדם בעל "ראש שעווה" (מייג'ור מורלנד) מוקף בחבורת אנשים מוזרה וסוחב בידיו קופסה שתכולתה לא ברורה, הופיע בפתח המוסד ודרש מצוות העובדים לשחרר לידיו את אחד המטופלים הידוע בתור "הרוצח-הקניבל" (דוקטור האלסי). משסורב בתוקף, לקחו אותו הוא ושותפיו בכוח.
המספר נותר בריא ושלם, בגופו לפחות, ומאותר חסר הכרה בבוקר למחרת בידי המשרתים. השוטרים המגיעים לזירת המקום צוחקים ופוטרים אותו כמשוגע או כרוצח, ככל הנראה האפשרות הראשונה, ובכך הוא נותר רדוף לנצח בידי הזוועות שראה, נתפש בידי כולם כמטורף.
השראה
מכתביו של לאבקרפט חושפים כי הוא כתב את הסיפור כפרודיה על סיפורה של מרי שלי "פרנקנשטיין" מ-1818. מספר רמיזות לספרה של שלי אף מופיעות בסיפור.
ביקורת
לאבקרפט לא היה מרוצה מהסיפור הסופי, וטען כי כתב אותו רק כי קיבל תשלום בסך חמישה דולרים עבור כל פרק שפרסם. בנוסף לכך לא היה מרוצה מהדרישה שקיבל כי כל פרק יסתיים ב"קליף האנגר", קרי בצורה מותחת אשר תעורר בקוראים את הרצון העז לקרוא את הפרק הבא. טכניקה זו אכן אינה אופיינית לסגנונו הספרותי. מבקר סיפוריו של לאבקראפט, אס. טי. ג'ושי, טוען כי "הרברט ווסט – מחיה המתים" מוכר באופן אוניברסלי כ"סיפורו הגרוע ביותר של לאבקרפט".
עיבודים
הסרט מחיה המתים (Re-Animator) מ-1985 של הבמאי סטיוארט גורדון הוכח כעיבוד המוצלח ביותר של הסיפור עד היום, ולוקח את עלילתו משני הפרקים הראשונים. סרט המשך בשם "כלתו של מחיה המתים" מ-1990 ממשיך את שני הפרקים הבאים, וסרט נוסף בשם "מעבר למחיה המתים" מ-2003 מתאר את שהותו של הרברט ווסט בכלא ושומר על קשר קלוש עם עלילתו המקורית של לאבקרפט.
הבמאי דילן מארס הפיק וביים סרט בשם "דוקטור ווסט: פרודיה על מחיה המתים".
יוצר הסרטים האיטלקי איוון זוקון ביים את הסרט "הרברט ווסט: מחיה המתים" מ-2017 בו מככב עמנואל קרמן כהרברט ווסט ואלסיו כרוביני כבנו של ווסט.
Sorry I'm Late
Sorry I'm Late (בעברית: סליחה שאיחרתי) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הבריטית שר לויד. האלבום יצא לאור ב-27 במאי 2014 על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ואפיק רקורדס.
האלבום הגיע למקום ה-12 במצעד הבילבורד 200.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי רמי יאקוב, בני בלנקו, קארל פולק, סוון גוטצ'ה, איליה סלמנזאדה ומאט סקוויר. ב-AllMusic זכה האלבום לסיקור חיובי, תוך שקיבל דירוג של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל. גם ה-ABC העניקו לאלבום דירוג חיובי.
ב-Time קיבל האלבום סיקור חיובי, בדומה לשאר הסיקורים שהופנו כלפיו.
תסחיף ריאתי
תסחיף ריאתי (באנגלית: pulmonary embolism, ובראשי תיבות: PE), הוא מצב שבו נחסם עורק ראשי של הריאה או אחד מסעיפיו, על ידי חומר (למשל, קריש דם או תסחיף שומני) שזרם בדם דרך מחזור הדם. לרוב מדובר בקריש דם שהגיע לריאה מוורידי הרגליים (ואז נקרא תהליך מסוג זה בשם Venous ThromboEmbolism או VTE). בחלק קטן יותר מן המקרים, מדובר בתסחיף שומני, תסחיף אוויר, או תסחיף מי שפיר. החסימה של זרם הדם לריאה, והלחץ הנוצר כתוצאה מכך על החדר הימני בלב, מביא לתסמינים קליניים האופייניים ל-PE. הסיכון לתסחיף ריאתי עולה במצבים מסוימים, כמו סיבות תורשתיות, היריון (בעיקר בתקופת משכב הלידה), לקיחת גלולות למניעת היריון, משקל יתר, עישון, יתר לחץ דם, וכן סרטן, או מצבים של אשפוז ממושך בהם מרותק המטופל למיטתו.
אבחנה
האבחנה מבוססת על התסמינים הקליניים, יחד עם בדיקות מעבדה (כגון בדיקת די-דימר), ובדיקות דימות, לרוב טומוגרפיה ממוחשבת (CT). הטיפול הניתן במרבית המקרים הוא מתן נוגדי קרישה, לרבות הפרין וקומדין. במקרים חמורים ניתנות תרופות הממיסות את הקריש כגון tPA, ולעיתים נדרשת התערבות כירורגית (thrombectomy, פעולה ניתוחית להסרת החסימה מכלי הדם עצמו). בבדיקה פיזית ניתן לעיתים לשמוע בסטטוסקופ חיכוך פלאורלי באזורים הפגועים בריאה. לחץ מוגדל על החדר הימני של הלב ניתן לשמיעה כקול לב רביעי, וכן קיים לעיתים יתר לחץ דם בוורידי הצוואר (raised jugular venous pressure). לעיתים ניתן להבחין גם בבצקת ברגליים, ואצל כ-14% מהחולים קיים גם חום נמוך.
בישראל
כאשר תסחיף ריאתי אינו מאובחן בזמן, שיעור התמותה מוערך ב-30%. כאשר האבחנה נעשית בזמן והחולה מטופל, שיעור התמותה הוא 10% בשנה הראשונה. מבין האנשים ששרדו באירוע הראשון, 30% ימותו מתסחיף חוזר אם לא יטופלו.
באירופה
שכיחות מקרי תסחיף ריאתי מוערכת ב-60-70 איש מכל 100,000. תסחיף ריאתי הוא גורם התמותה השלישי בשכיחותו, אחרי מחלות לב כליליות ושבץ, מבין כלל מחלות הלב וכלי הדם.
בארצות הברית
כ-600,000 מקרים תסמיניים מדווחים בכל שנה. 11% מהם מסתיימים במוות תוך שעה לאחר המאורע. אם האבחנה אינה מתבצעת, כ-30% מהחולים הלא מטופלים עקב אי ביצוע האבחנה - ימותו, רובם עקב זריעת תסחיפים חוזרים. חולים שמצליחים לעבור את התקופה הקריטית של 14 ימים תוך כדי טיפול - סיכוייהם לחיות מצוינים, אפילו אם קודם לכן סבלו מיתר לחץ דם ריאתי חריף. בארצות הברית קרישי דם הוכרזו כבר ב-2008 כאיום על בריאות הציבור כאשר שר הבריאות האמריקאי (Surgeon General) הוציא מסמך קריאה לפעולה (Call For Action) ובו הנחיות למערכת הבריאות בדבר התגייסות למניעת היווצרות קרישי דם מסוכנים באוכלוסייה.
נוגדי קרישה
על מנת למנוע היווצרות קריש דם, ובמידת הצורך לטפל בקרישי דם על ידי פירוקם והמסתם, הטיפול הסטנדרטי הוא מתן נוגדי קרישה. אלו קבוצה רחבה של תרופות שנקראות לעיתים "מדללי דם", הרשומות לטיפול בפקקת ורידים עמוקים ובתסחיף ריאתי; למניעת הישנות פקקת ורידים עמוקים ותסחיף ריאתי בחולים בוגרים; למניעת פקקת ורידים עמוקים ותסחיף ריאתי (DVT) בחולים לאחר ניתוח אלקטיבי להחלפת פרק ירך או ברך. לא בכל נוגדי הקרישה ניתן לטפל בכל ההתוויות הללו. תרופות נוגדות קרישה פועלות למניעת תהליך הקרישה, באנשים שאובחנו כבעלי סיכון להיווצרות קרישי דם באופן שאינו תקין, שעלול לסכן את חייהם. בקבוצת סיכון לתסחיף ריאתי נמנים חולים הלוקים במחלות לב; חולים הלוקים בפקקת ורידים עמוקה; חולים שפיתחו בעבר תסחיפים ריאתיים; חולים המרותקים למיטה זמן רב; נשים בהריון ובמיוחד בשמירת הריון ומשכב לידה. את נוגדי הקרישה מקובל לחלק לשתי קבוצות עיקריות, "נוגדי קרישה חדשים" ובהם קסרלטו (ריברוקסבאן), אפיקסבן (אליקויס), ופראדקסה (דביגטראן) ו"נוגדי קרישה ותיקים", בהם הפרין, קלקסן, וקומדין (וארפרין).
בדיקות דם
במצבים בהם הסיכון לתסחיף ריאתי, על פי שיטת ההערכה דלעיל, נמוך, נמדדת רמת די-דימר בדם. רמה זו מבטאת את תוצאת הפירוק הפיזיולוגי של קריש הדם. רמות נורמליות בבדיקה זו מספיקות על מנת לשלול קיומו של תסחיף ריאתי. בכל מקרה בו קיים חשד בינוני או גבוה לקיומו של תסחיף ריאתי, גם אם רמתו של די-דימר תקינה, מבוצעות בדיקות דם נוספות, כדי לשלול סיבות משניות המביאות לתסחיף ריאתי- בדיקות אלו כוללות ספירת דם מלאה, בדיקת תפקודי קרישת דם, וכן קצב שקיעת הדם, תפקודי כליה, אנזימי כבד ועוד. אם אחד או יותר מערכים אלו הם אבנורמליים, נערכות בדיקות נוספות.
בדיקות דימות
מדד הזהב לאבחון תסחיף ריאתי היא אנגיוגרפיה ריאתית (pulmonary angiography). עם זאת, מאחר שמדובר בבדיקה פולשנית, נהוג במרבית המקרים לבצע בדיקות הדמיה מסוג CT angiography שאינן פולשניות. הדמיה שאינה פולשנית
ממצאי אק"ג
בדיקת אק"ג נעשית באופן שגרתי אצל מטופלים המתלוננים על כאבים בחזה, במטרה לאבחן אוטם בשריר הלב או פתולוגיות אחרות. כאשר קיים תסחיף ריאתי, נוצר לחץ על החדר הימני, המתבטא בתרשים האק"ג בסימנים הקלאסיים הבאים: שילוב זה ידוע גם כ- S1Q3T3. ממצא זה אינו קיים תמיד, ולעיתים מתרחש בפתולוגיות ריאה אחרות, ולפיכך הדיאגנוסטיות שבו מוגבלת. הממצא השכיח באק"ג הוא סינוס טכיקרדיה (קצב לב מהיר), סטיית ציר ימנית, וחסם צרור הולכה ימני.
ממצאי אקוקרדיוגרפיה (אקו-לב)
בתסחיף ריאתי מסיבי (וסאב-מסיבי), יורד תפקודו של חדר ימין- המרמז על כך שהעורקים הריאתיים חסומים באופן המפריע מהותית לתפקוד הלב. המראה הספציפי של החדר הימני כפי שהוא נראה בתסחיף ריאתי באקו לב נקרא גם McConnell sign.
חומרים טרומבוליטיים
במקרים בהם יש תסחיף ריאתי נרחב (מסיבי), המביא לשוק או לתת לחץ דם, ניתן טיפול טרומבוליטי, הממיס את קריש הדם. אם התסחיף אינו מסיבי, האינדיקציה לטיפול בתרופות טרומבוליטיות שנויה במחלוקת, היות שטיפול בתרופות כאלו יכול להגביר את החשש לדימומים או לשבץ- האינדיקציה העיקרית במצבים אלו למתן תרופות ממיסות קריש היא כאשר מודגמת פעילות פגומה של החדר הימני וכאשר ניתן לראות קריש דם בעליה.
טיפול כירורגי
טיפול כירורגי במצבים של תסחיף ריאתי נעשה בתדירות נמוכה. תסחיף ריאתי כרוני המביא ליתר לחץ דם ריאתי מטופל בהליכים כירורגיים (pulmonary thromboendarterectomy).
פרוגנוזה
הסיכון לתמותה במקרים של תסחיף ריאתי שלא טופל, עומד על כ- 26% (אחוז זה הוא ממחקר שפורסם בשנת 1960 ואשר השווה בין טיפול בנוגדי קרישה לבין טיפול בפלצבו אצל חולים עם תסחיף ריאתי). הפרוגנוזה תלויה בגודל חלק הריאה שנפגע ובקיומם של מצבים רפואיים נוספים. קיים ויכוח האם יש לטפל בתסחיפי ריאה קטנים סאב-סגמנטליים, וישנן מספר עדויות לכך שאין צורך במתן טיפול לחולים בעלי תסחיפי ריאה קטנים כאמור. אם מתחוללים תסחיפי ריאה נשנים, במיוחד כאשר המטופל נמצא עדיין תחת טיפול בנוגדי קרישה, נבדקות סיבות נוספות שעלולות להביא לקיום ההישנות- כגון, קרישיות יתר הנובעת ממוטציה בפקטור 5, נוגדני APLA, רמות נמוכות של פרוטאין C או S וכו'. באופן כללי, לאחר שנפסק מתן טיפול בנוגדי קרישה, הסיכון להתפתחות של תסחיף ריאתי פטאלי עומד על כ- 0.5% לשנה.
אפידמיולוגיה
הסיבה הנפוצה ביותר לתסחיף ריאתי היא פקקת ורידים עמוקים או פקקת ורידי האגן. כל גורם סיכון לפקקת וורידים עמוקים מעלה את הסיכון לתסחיף ריאתי (בכ- 15% מהמקרים, נודד קריש הדם מוורידי הרגליים אל הריאה וגורם לתסחיף ריאתי). הסיכון להיווצרות קריש משויך למספר סיבות הקרויות יחדיו בשם Virchow's triad (שינויים בזרימת הדם, שינויים בכלי הדם ושינויים המשפיעים על תכולת הדם עצמו). לרוב, יותר מגורם סיכון אחד קיים אצל החולה.
נטלי פרוז
קריירה
על הישגיה כנגנית מסור זכתה פרוז באותות הוקרה מעיריית העיר ניו יורק, מהסנאט של מדינת ניו יורק, ומראש עיריית "Maisons Alfort" בצרפת.
פרוז ידועה כנגנית המסור מספר אחת בעולם וזכתה לכינוי "גברת מסור". מחקריה על ההיסטוריה של הכלי והמנגנים בו מתפרסמים כמדור קבוע בעיתון של איגוד נגני המסור הבינלאומי בארצות הברית. היא גם משמשת כשופטת בתחרויות הנגינה במסור בצרפת והיא המארגנת של פסטיבלי נגני המסור בניו יורק ובישראל.
פרוז הופיעה עם תזמורות רבות, כגון התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה, התזמורת הפילהרמונית של וסטצ'סטר, התזמורת הסימפונית המלכותית של מרוקו, אנסמבל סולני תל אביב, ועוד. היא הופיעה בקונצרטים בלינקולן סנטר עם המלחין פיטר שיקלי, הידוע בכינויו "PDQ Bach", כמו גם עם "אגודת התזמורת הקטנה" בניו יורק. כמו כן הופיעה כסולנית בקרנגי הול ובמדיסון סקוור גרדן.
פרוז נכללה ברשימות "הטובים בניו יורק" של העיתונים "טיים אאוט ניו יורק", "וילג' וויס", "ניו יורק פרס" ו"ניו יורק רזידנט". נגינתה נשמעת בפסקולים של סרטים רבים ובפרסומות טלוויזיה.
פרוז תומכת בנגינת רחוב ובכל מקום בעולם אליו היא מגיעה היא מקפידה לנגן גם ברחובות. היא משמשת כשופטת באודיציות לקבלת רישיון הופעה ברחוב בניו יורק. היא נבחרה לייצג את המקצוע "נגן רחוב" בספר "120 מקצועות שלא יכבלו אותך למשרד". כמו כן הספר "צלילים מהרכבת התחתית" הקדיש לה פרק. שמה מוזכר בעשרים ושניים ספרים באנגלית ובצ'כית.
מלבד נגינה במסור מתמחה פרוז גם בנגינה על פעמוני פרות אירופאים ואמריקאים, פעמוני יד אנגלים, פעמוני ארבע ביד, בנבל זכוכית ובטרמין.
כיום מתגוררת לסירוגין בניו יורק ובגבעתיים.
Angels
Angels הוא שיר של הזמר הבריטי רובי ויליאמס, מתוך אלבום הבכורה שלו כאמן סולו, Life thru a Lens. השיר יצא לאור כסינגל הרביעי מהאלבום ב-1 בדצמבר 1997. השיר נכתב על ידי ויליאמס עצמו ועל ידי גאי צ'יימברס שגם הפיק אותו. השיר היה לשיר המצליח ביותר של ויליאמס באותה תקופה לאחר ששלושת הסינגלים הקודמים שלו, נחלו כישלון יחסי במצעדים. בנוסף, ובשנת 2005 זכה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לתואר "השיר הטוב ביותר ב-25 השנים האחרונות". בבריטניה, הגיע השיר למעמד פלטינה כפולה.
כתיבה
ישנן מספר טענות לגבי כתיבתו של השיר. ויליאמס עצמו אמר שהוא מתעצבן על כך שאנשים רבים חושבים ש-Angels, ו-Let Me Entertain You הם שירים שכתב צ'יימברס, אך הם בעצם שירים שלו. צ'יימברס לעומתו, טען שוויליאמס היה אחראי על המילים והמנגינה, והוא היה אחראי על המוזיקה.
הכותב האירי ראי הפרנן סיפר שהשיר נכתב תחילה על ידו ועל ידי רובי ויליאמס. הפרנן סיפר שהיה לו שיר שנקרא "An Angel Instead". ויליאמס די אהב אותו, והם הקליטו גרסת דמו לשיר. לאחר ההקלטה, הם לא נפגשו שוב, ואז, הוא שמע את השיר Angels. על פי האתר הרשמי של רובי ויליאמס, השיר נכתב על ידי צ'יימברס ויליאמס ב-30 דקות.
הצלחת השיר
השיר נחל הצלחה רבה יחסית לקודמיו במצעדים ובמכירות. במצעד הסינגלים הבריטי, הגיע השיר למקום הרביעי, אך הגיע למעמד פלטינה כפולה. בארצות הברית, הגיע השיר למקום ה-41 במצעד הבילבורד הוט 100, והיה לשיר היחיד שנכנס אל מאה הגדולים פרט ל-Millenium. בסך הכל, השיר מכר כשני מיליון עותקים בכל רחבי העולם.
גרסאות כיסוי
לשיר יצאו מספר גרסאות כיסוי. הזמרת והשחקנית האמריקאית ג'סיקה סימפסון הוציאה בשנת 2004 גרסת כיסוי לשיר שנכללה באלבום In This Skin שלה. הזמר האמריקאי דייוויד ארצ'ולטה הוציא גם הוא גרסת כיסוי לשיר. לשיר יצאו מספר גרסאות כיסוי נוספות.
מרדכי שוורץ
מרדכי שוורץ (שורץ) (16 בדצמבר 1913, י"ז בכסלו ה'תרע"ד – 16 באוגוסט 1938, י"ט באב ה'תרצ"ח) היה שוטר יהודי במשטרת המנדט אשר בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט רצח שוטר ערבי, כנקמה על רצח חבריו היהודים על ידי פורעים ערבים יומיים קודם לכן. נידון למוות והוצא להורג על ידי הבריטים בגיל 24.
קורות חייו
מרדכי שוורץ (Schwarcz) נולד בשנת 1913 בעיר קומרום, שבחלק ההונגרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית, אחר כך צ'כוסלובקיה וכיום בדרום-מערב סלובקיה. בן למשפחה אורתודוקסית מרובת ילדים. אביו יעקב (יֶנו) היה חוואי (כמו יהודים רבים באזור זה), ובמשפחתו דיברו רק הונגרית וגרמנית. שוורץ למד בעיר ברטיסלאבה, ובעת לימודיו הצטרף לקיבוץ הכשרה. לאחר מכן למד בשירני, ועם תום לימודיו עבד זמן-מה בעסק המשפחתי. בשנת 1933, כשהיה בן 19, עלה שוורץ לארץ ישראל, למגינת לבם של הוריו. בארץ התיישב בבני ברק ועבד שם במשק הפועלות של "הפועל המזרחי". במקום עבודתו הכיר את חנה פינקלשטיין, עולה חדשה מגלובוקי שבפולין, בתו של אליעזר פינקלשטיין, רב ושוחט העיירה. לאחר מכן הצטרף ל"הסתדרות הכללית" ועבד כפועל בפרדסים ובבניין. בשנת 1935 הצטרף לארגון "ההגנה". בעקבות פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936 נענה שוורץ לקריאת מנהיגי היישוב והתגייס בינואר 1937 למשטרת המנדט. הוא שירת בתחילה בחיפה, ולאחר מכן ביקש העברה, כי התכוון להנשא לארוסתו. הקק"ל אישרה לו גם חלקת אדמה בחדרה, להקים שם את ביתו לאחר נישואיו. ב-31 באוגוסט 1937 הועבר לשרת במחנה הנופש של הנציב העליון, ארתור ווקופ, בעתלית יחד עם שוטר ערבי בשם מוסטפא חורי. השניים חלקו אוהל אחד. הימים ימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, והשוטר הערבי הקניט אותו והביע באוזניו שמחה על מקרי הרצח של יהודים בידי ערבים. ב-30 באוגוסט 1937 רצחה כנופיה ערבית את ו מכרכור, חבריו של שוורץ, שיצאו לבדוק מכון-מים ליד היישוב. שוורץ למד על כך יומיים לאחר מכן, ב-2 בספטמבר 1937, כשיצא לעתלית להחליף שם ספרים. שוורץ היה המום מן הידיעות, וכששב לאוהל שבתחומי מחנה הנופש שעליו שמרו, ירה בשוטר הערבי בשנתו והרגו.
שוורץ הכחיש את המעשה, אך הוּכח כי הכדורים נורו מרובהו. ב-29 בינואר 1938 הרשיע השופט טראסטד את שוורץ ברצח ודן אותו למוות. שוורץ הועבר לכלא עכו כשהוא לבוש במדי אסיר אדומים, כנהוג לגבי נידונים למוות בתקופת המנדט. שם חלק את תאו עם יצחק חנקין. עורכי הדין חוטר-ישי, יווני-נוצרי בשם אבקריוס ביי (מטעם המוסדות), מרדכי עליאש וקייזרמן (מטעם המשפחה) הגישו ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון המנדטורי בירושלים. הערעור החל להישמע ב-28 בפברואר 1938 בפני שלושה שופטים - שני אנגלים: קופלנד וגרין והיהודי גד פרומקין. ב-1 באפריל 1938 נדחה הערעור, כאשר פרומקין, בדעת מיעוט, זיכה את הנאשם מרצח בכוונה תחילה.
בעקבות דחיית הערעור נפגשו שנים מאחיו של שוורץ יחד עם הרב הראשי של וינה בלונדון עם שר המושבות הבריטי. נציגי המשפחה נפגשו עם מדינאי צ'כי, שנשא בתפקיד בכיר בצלב האדום הבינלאומי והעלו בפניו את עניין שוורץ. בארצות הברית יצאו 11 איגודים יהודים ונוצרים, בהם אגודת הרבנים החרדים באמריקה, אגודת ישראל, תנועת המזרחי, ההסתדרות הציונית החדשה מיסודה של התנועה הרוויזיוניסטית וההתאחדות האמריקאית-נוצרית למען ארץ ישראל, בקריאה לשר המושבות הבריטי לחון את שוורץ, אך קריאתם לא נענתה. הנהלת הסוכנות והמרכז העולמי של ה"מזרחי" ארגנו עצומה, שעליה חתמו למעלה 70,000 מאנשי היישוב. העצומה דרשה לחון את שוורץ ונשלחה לנציב העליון. אפילו משה שרתוק, אז מנהל המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, שיזם את גיוס היהודים למשטרה הבריטית, פנה ב-28 ביולי במכתב אישי לנציב העליון וביקש חנינה לשוורץ. הנציב העליון החדש, סיר הרולד מקמייקל (שנחשב עוין לתנועה הציונית), סירב. ערעור נוסף שהגיש שוורץ למועצת המלך נדחה בראשית אוגוסט 1938 הערעור מטעמים פורמליים, והנציב העליון אישר את גזר דין המוות. מספר ימים לפני ביצוע גזר הדין, החליט שוורץ להודות בביצוע הרצח ומסר את הודאתו בפני הרב יהושע קניאל מחיפה, שבא לשם כך לבקרו. הרב נסע מיד לירושלים והעביר את ההודאה, בניסיון להציל את חייו של שוורץ, לרב הראשי לארץ-ישראל, יצחק אייזיק הלוי הרצוג. הרב הרצוג העביר את ההודאה למזכירות הממשלה שפנתה לנציב העליון, שעיין שוב בתיק וזימן את המועצה להתייעצות. בסוף יולי 1938 טען הנציב בהודעתו לרב הרצוג שאין בכוחו לשנות את גזר הדין.
יום לפני המועד שנקבע להוצאתו להורג, ב-15 באוגוסט, ביקרו את שוורץ בכלא עכו ארוסתו וחבריו. שוורץ שוחח עמם בשלווה ומתוך השלמה עם העונש שנגזר עליו. בפגישה נכח כתב העיתון "דבר", ושוורץ אמר לו כי הוא הולך למות בגלל שגיאתו הפרטית ופונה בבקשה לכל המפלגות לא לנצל את מותו לצרכים פוליטיים ולא לעשותו "קדוש" כפי שנעשה לשלמה בן-יוסף. בלילה האחרון שלו ביקש שיצחק חנקין יבוא לתאו וממנו ביקש שיספר לו בדיחות.
מרדכי שוורץ הוצא להורג בתלייה ב-16 באוגוסט 1938 ב-8 בבוקר, לאחר שערך וידוי בפני הרב קניאל. הוא נקבר בבית העלמין חוף הכרמל (בית העלמין הישן) בחיפה. במותו הותיר ארוסה.
הערכה
לאחר הוצאתו להורג התפרסם בעיתון "דבר" מכתב שכתב מרדכי שוורץ למערכת העיתון, יום לפני תלייתו, ב-15 באוגוסט 1938. את מכתבו מסר למפקד הכלא, שהעבירו לשלטונות המנדט בירושלים, אשר אישרו את שיגורו לעיתון. במכתב כתב:
עם זאת, לפני מותו כתב שוורץ:
מרדכי שוורץ לא נמנה בדרך-כלל עם עולי הגרדום: הוא רצח כעניין אישי, ולא כנציג של מחתרת הפועֵל בשליחותה ("ההגנה" התנערה ממנו לחלוטין, גם בזמן המשפט וגם אחרי התלייה, ועד היום, מעולם לא ראתה במעשהו מעשה שלה). גם במשפטו לא ניסה שוורץ להציג את הרצח כפעולה לאומית או כפעולה של ארגון "ההגנה", אלא טען שמדובר בתאונה (בית-המשפט קבע שהרצח היה תוצאה של נקמה), זאת בניגוד לעולי הגרדום, אשר פעלו בשליחות ארגוניהם, מעולם לא התכחשו למעשיהם, ואף הפכו את אולם המשפט עצמו לזירת מאבק מדיני. שוורץ נשפט (מרצונו) בבית המשפט לפשעים חמורים (ולא בבית דין צבאי) כרוצח פלילי רגיל (הוא קיווה שכך יוכל לזכות להקלה בעונש).
הסופרת וחוקרת היישוב, רות בקי-קולודני, הזכירה את שוורץ בספרה "להתחיל מבראשית". תמונתו נמצאת כיום במוזיאון אסירי המחתרות - עכו, ובמוזיאון אסירי המחתרות - ירושלים.
הרצאות פיינמן על פיזיקה
הרצאות פיינמן על פיזיקה (באנגלית: The Feynman Lectures on Physics) הן מבוא לפיזיקה מודרנית מאת ריצ'רד פיינמן, רוברט לייטון ומתיו סנדס. זוהי יצירתו הטכנית הנגישה ביותר של פיינמן, ובה הרצאות על מתמטיקה, על חשמל ומגנטיות, על מכניקה ניוטונית, על מכניקת הקוונטים וכן על היחס בין פיזיקה למדעים אחרים. ההרצאות ראו אור בשלושה כרכים, שנאספו מחומר של קורס מבוא בן שנתיים שהעביר פיינמן בתחילת שנות השישים במכון הטכנולוגי של קליפורניה. בהמשך נאספו שישה פרקים נגישים במיוחד לספר שנקרא "שישה קטעים קלים: יסודות הפיזיקה מוסברים בידי גדול המורים" (Six Easy Pieces), ושישה פרקים נוספים לספר "שישה קטעים לא כל כך קלים: היחסות של איינשטיין, סימטריה ומרחב-זמן" (Six Not So Easy Pieces).
הכרך הראשון עוסק במכניקה, בקרינה ובחום. השני בעיקר בחשמל ומגנטיות ובחומר. השלישי, על מכניקת הקוונטים, מראה לדוגמה כיצד ניסוי שני הסדקים מכיל את כל המאפיינים היסודיים של מכניקת הקוונטים.
סדרת הספרים לא תורגמה לעברית, אך למרות זאת נמצאת לעיתים בשימוש על ידי תלמידי תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטאות בישראל המבקשים העשרה נוספת מעבר לספרי הלימוד המקובלים.
רקע
ב-1960 כבר זכה ריצ'רד פיינמן לפרסום רב; בגיל 42 הסדירו מחקריו ותגליותיו בפיזיקה מספר מקרים של חוסר עקביות בתאוריות יסודיות. ב-1965 הוענק לפיינמן פרס נובל לפיזיקה בזכות עבודתו על אלקטרודינמיקה קוונטית. בזמן שפיינמן היה בשיא תהילתו, סגל ההוראה במכון הטכנולוגי של קליפורניה היה מודאג מאיכות קורסי המבוא בפיזיקה שהוצעו לתלמידי התואר הראשון. התחושה הייתה שהם הכילו סילבוס מיושן וכבד, והתגליות המלהיבות של השנים האחרונות, רבות מהן במכון הטכנולוגי עצמו, לא הועברו כלל לתלמידים.
אי לכך, הוחלט לשנות את מתכונת קורסי המבוא, במטרה להלהיב ולרתק את התלמידים. פיינמן, שהיה המרצה המפורסם ביותר לפיזיקה בקמפוס, היה האיש המתאים ביותר למלאכה, ולמרבה ההפתעה הוא הסכים מיד להעביר את הקורס, אך רק באופן חד-פעמי. ביודעם שמדובר באירוע היסטורי, החליטו אנשי המכון להקליט כל הרצאה ולצלם כל תרשים שצייר פיינמן על הלוח.
בהתבסס על ההרצאות המוקלטות הרכיב צוות של פיזיקאים ותלמידי תואר שני את כתב-היד שהפך לאחר מכן ל"הרצאות פיינמן על פיזיקה". על אף שתרומתו השימושית והחשובה ביותר לתחום הפיזיקה הייתה כנראה בתחום האלקטרודינמיקה הקוונטית, הרצאותיו הפכו לעבודתו הפופולרית ביותר.
במהלך הקורס בן השנתיים (1961–1963) פשטה השמועה אודותיו בקהילת הפיזיקאים. בהקדמה מיוחדת למהדורה מ-1989 כתבו דייוויד גולדשטיין וגרי נוג'באוור שבחלוף הזמן, מידת הנוכחות של התלמידים הרשומים ירדה באופן חד, אך אוזנה בגידול במספר אנשי הסגל ותלמידי התואר השני שבאו לצפות בהרצאות. סנס, במאמרו המלווה את מהדורת 2005, מערער על טענה זו. גולדשטיין ונוג'באוור טוענים בנוסף כי "עמיתיו של פיינמן - מדענים, פיזיקאים ופרופסורים - היו הנהנים העיקריים מהישגו המרשים, שהיה לא פחות מאשר לראות את הפיזיקה מנקודת המבט הרעננה והנמרצת של ריצ'רד פיינמן", וכי "כישרונו התבטא בהיותו מורה של מורים ויוצא מן הכלל בתפקידו זה".
הוצאת Addison-Wesley פרסמה אוסף של שאלות המלוות את ההרצאות. את השאלות אסף רוברט לייטון, והן היו בשימוש לראשונה בשנה האקדמית 1962 - 1963. חלק מהבעיות מורכבות ופתרונן דורש הבנה בנושאים מתקדמים כגון חוק האפס-אחד של קולמוגורוב. ההוצאה פרסמה בפורמט תקליטור את כל הקלטות השמע של ההרצאות, מעל 103 שעות, לאחר שיפור איכות הצליל וניקוי ההקלטות. סדר ההרצאות בתקליטורים שונה מזה שבספר.
במרץ 1964 הופיע פיינמן בפני תלמידי השנה הראשונה כמרצה אורח, אך הרשימות מההרצאה אבדו למשך מספר שנים. לבסוף הן נמצאו, שוחזרו וכעת הן זמינות כ"הרצאתו האבודה של פיינמן: תנועתם של כוכבי הלכת סביב השמש" (Feynman's Lost Lecture).
ב-2005 ערכו מייקל גוטליב ורלף לייטון את "הטיפים של פיינמן על פיזיקה" (Feynman's Tips on Physics), שכללו ארבע מהרצאותיו של פיינמן בפני תלמידי השנה הראשונה שלא נכללו בהוצאה הראשית: שלוש על פתירת בעיות ואחת על ניווט אינרציאלי, מאמר ביוגרפי מאת מאט סנדס על מקור ההרצאות, ותרגילים (עם פתרונות) שניתנו לתלמידים על ידי רוברט לייטון ורוקוס ווט במפגשי התרגול של הקורס המקורי במכון הטכנולוגי של קליפורניה. באותה שנה ראתה אור גם "המהדורה הסופית" של ההרצאות, שכללה תיקונים לטקסט המקורי.
המנון קרואטיה
מולדתנו האהובה (בקרואטית: Lijepa naša domovino) הוא ההמנון הלאומי של קרואטיה. השיר היה ההמנון של הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה, שהיוותה חלק מיוגוסלביה, ונקבע ההמנון הרשמי של קרואטיה העצמאית לאחר הכרזת העצמאות של קרואטיה ב-1991.
המילים המקוריות נכתבו בידי אנטון מיחנוביץ' ופורסמו לראשונה תחת השם "המולדת הקרואטית" ("Horvatska domovina") בשנת 1835. הלחן נכתב בידי יוסיפ רוניאנין ב-1846.
העיבוד וההרמוניה המלאה כפי שהיא מוכרת כיום בוצעה בידי וטרוסלאב ליכטנגר בשנת 1891, וכבר באותה שנה השיר בוצע כהמנון הקרואטי תחת השם "האהובה שלנו" ("Lijepa naša"). מאז השיר מוכר כהמנון הקרואטי, כשבוצעו בו מספר שינויים בשם השיר ובמילותיו.
בין השנים 1918 עד 1941 חלקים מההמנון הקרואטי נלקחו להמנון של ממלכת יוגוסלביה.
סוונטה ארניוס
סוונטה אוגוסט ארניוס (בשוודית: Svante August Arrhenius; 19 בפברואר 1859 – 2 באוקטובר 1927) היה כימאי שוודי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1903, "על התאוריה האלקטרוליטית של דיסוציאציה". ארניוס היה ממייסדי מדע הכימיה הפיזיקלית. משוואת ארניוס, המקשרת בין טמפרטורה לקצב תגובה כימית, ומכתש על הירח, קרויים על שמו.
ביוגרפיה
ארניוס נולד ב-19 בפברואר 1859 ובהיותו בן שנה עברה משפחתו להתגורר באופסלה. מסופר עליו שכבר מגיל צעיר גילה חיבה למתמטיקה ולפיזיקה. בשנת 1876 החל ללמוד מתמטיקה, פיזיקה וכימיה באוניברסיטת אופסלה. בשנת 1881 עבר לאקדמיה למדעים בסטוקהולם, שם עבד תחת פרופסור אדלונד במדידת הכוח האלקטרומגנטי של ניצוצות. בהמשך עבר למחקרים עצמאיים משלו בנושא המוליכות של אלקטרוליטים. בשנת 1891 סירב להצעה לכהן כפרופסור בגרמניה ובמקום זאת קיבל משרת מרצה לפיזיקה בסטוקהולם וקודם בשנת 1895 לדרגת פרופסור. בתפקיד זה כיהן עד 1905, כאשר במהלך חלק מהתקופה שימש כרקטור.
באחרית ימיו פיתח את המודל של אפקט החממה, המסביר את מחזוריות תקופות הקרח על פי רמת הפחמן דו-חמצני הכלוא באטמוספירה.
חוואר
חוואר הוא סלע משקע כימי וביוכימי המושקע בסביבה מימית, דק־גרגיר, רך וסופח מים. צבעו בדרך כלל צהבהב.
החוואר הוא סלע מעורב המורכב מכמויות משתנות (בין 25% ל-75% מכלל הסלע) של חרסית וקירטון. שכבות של חוואר שעוביין מסנטימטר אחד ועד מטרים אחדים מצויות בין שכבות סלעי־משקע ימיים (גיר ודולומיט). החוואר מופיע בדרך כלל בגוונים של לבן, צהבהב, אפרפר, ואף בגוונים הנוטים לחום. קיימים אף סלעי חוואר בגוונים של אדום ושחור. על חוף האוקיינוס האטלנטי של ארצות הברית ובאירופה קיים סוג ירקרק של חוואר הקרוי "חול ירוק" (Greensand) המכיל את המינרל גלאוקוניט העשיר באשלגן. החוואר שוקע בסביבה מימית (הן במים מתוקים והן במי ים) ולעיתים מוצאים בחוואר קונכיות המעידות על מקורו הימי.
למרות שמו, סלע המשקע המכונה חוואר הלשון איננו עשוי מחוואר.
תצורת החוואר ביהודה ובשומרון
תצורת בית מאיר : שכבות חוואר קיימות בין שכבות הדולומיט.
תצורת החוואר בנגב
תצורת טקייה: תצורה מגיל פליאוקן. חרסית ירקרקה אפורה עשירה בעורקי גבס שבתוכם פיריט וגתית.
תצורת ע'רב: תצורה מגיל מסטריכט. קירטון לבן רב ומסיבי שחלקו התחתון שכבות רבות של חוואר.
תצורת חצרה: בפרטים חביון, עין ירקעם, אבנון ותמר יש שכבות חוואר.
פרידריך זיברט
פרידריך זיברט (בגרמנית: Friedrich Siebert; 7 ביולי 1888 – 13 במאי 1950) היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
זיברט נולד ב-7 ביולי 1888 בלודוויגסהאפן, ובשנת 1907 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-20 (הנסיך פרנץ), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל זיברט את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף זיברט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בספטמבר 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-55, וב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה פיקד זיברט על רגימנט הרגלים ה-55, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-17, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין. ב-1 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-44, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית, וב-1 באפריל 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-29 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון, וב-18 בנובמבר 1941 הוא עוטר על פעולותיו בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 באוקטובר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-57 באזור וורונז', וב-20 בפברואר 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-13. ב-1 במאי 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ב-1 באוקטובר 1943 הוא מונה לראש כוחות הסיור של הוורמאכט עד תום המלחמה, וב-13 במאי 1944 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה התגורר זיברט בווירצבורג, עד מותו ב-13 במאי 1950.
דרכך אלוקינו
דרכך אלוקינו הוא ניגון חב"די אוקראיני ישן, מהניגונים שלימד הרבי מלובביץ'. הניגון נחשב לאחד מהשירים המוכרים של הימים הנוראים ומושר בקהילות רבות כחלק מתפילת יום הכיפורים. הוא בוצע בין היתר על ידי הרב שלמה קרליבך.
על פי המקובל, כששרים את הניגון שלא בעת התפילה, המילה אלוהינו מבוטאת "אלוקינו", כדי להימנע מהוצאת שם שמים לבטלה. אבל כששרים את השיר בעת התפילה בחגים מבטאים את השם במפורש.
אודות הניגון
מילות הניגון לקוחות מהסליחות הנאמרות במהלך תפילת ערבית של יום הכיפורים, מהפיוט "אמנם אֲשָׁמֵינוּ", המיוחס ליוסי בן יוסי:
משמעות התפילה היא שבח ובקשה לה' שיסלח על פשעי עמו ויקבל את תשובתם אף על פי שאינם ראויים לכך ואף על פי שהם דלים ורקים ממצוות, משום שדרכו היא אורך רוח וסלחנות.
הרבי מלובביץ' לימד את הניגון בשמחת תורה ה'תשט"ז (1955). מאז הניגון היה מושר בחצרו ובקהילות חב"ד והתפשט בהדרגה לקהילות נוספות. הניגון מושר בבתי כנסת רבים בקטע בו הפיוט מופיע בתפילת יום הכיפורים, ובאירועים המתקיימים בעשרת ימי תשובה.
הניגון מופיע בספר הניגונים – חב"ד מספר קצ"ג (193). קיימת גרסה שנייה בלחן, מוכרת פחות, לבית הראשון בניגון כאשר הוא מושר בפעם הראשונה. בגרסה זאת, הבית מושר תחילה בתווים דומים אך בעלי מקצב רציני יותר עם שינויים קלים, ובפעם השנייה הבית מושר בצורה המוכרת והשמחה יותר.
עיבודים מוזיקליים
בשנת 1960 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח, ב־1969 הופיע השיר באלבומם של נירה רבינוביץ' ושלמה ניצן, "לכו נרננה". ב-1995 הופיע באלבום "ניגוני הרבי" של אבי פיאמנטה. ב־2012 הופיע באלבום "חדווא דניגונא" של גיל עקיביוב, ב־2015 הופיע השיר באלבום "צמאה 1" בביצוע ישי ריבו ועוד.
השיר בוצע במהלך השנים גם על ידי שלמה קרליבך (אחד מביצועיו הבודדים לשירים שלא הולחנו על ידו), אביתר בנאי, בני פרידמן, חיליק פרנק ועוד.
קרולין בורדו
ביוגרפיה
בורדו נולדה בעיר רואנוק שבמדינת וירג'יניה. הוריה היו שניהם מורים, אך המשפחה הכריזה על פשיטת רגל כשהייתה תלמידה בבית ספר. בסיוע מלגות פל ותוכנית ההלוואות לסטודנטים ע"ש רוברט סטאפורד, השלימה בורדו לימודי תואר ראשון בהיסטוריה ובכלכלה באוניברסיטת ייל. לבורדו תואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת דרום קליפורניה. באוניברסיטת סירקיוז השלימה דוקטורט במנהל ציבורי.
במשך ארבע שנים עבדה בורדו כעוזרת פרלמנטרית עבור רון ויידן, כששירת בבית הנבחרים של ארצות הברית ולאחר מכן בסנאט של ארצות הברית. בשנת 2003 הייתה לפרופסור חבר באוניברסיטת המדינה של ג'ורג'יה. בין השנים 2007–2010, כיהנה כמנהלת משרד התקציב וההערכה של הסנאט בג'ורג'יה. לאחר שהותה שם שבה לבית הספר ע"ש אנדרו יאנג והקימה את המרכז למימון מדינתי ומקומי.
בבחירות 2018 התמודדה בורדו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של ג'ורג'יה. היא ניצבה בפני שישה יריבים בבחירות המקדימות שהתקיימו ב. היא הגיעה למקום הראשון בפריימריז במאי והעפילה לסיבוב שני בחודש יולי, שכן לפי חוקי ג'ורג'יה אם אף מועמד לא גרף למעלה מ-50% מקולות הבוחרים עליו להתמודד בסיבוב שני (Runoff). לאחר מכן היא זכתה בסיבוב המכריע ב-24 ביולי וזכתה במועמדות הדמוקרטית. לאחר מכן ניצבה בפני רוב וודול, מועמד המפלגה הרפובליקנית. ב-14 בספטמבר 2018 נוספה בורדו לתוכנית "מאדום לכחול" של ועדת הקמפיין הדמוקרטית לקונגרס. היא זכתה לתמיכה של מספר ארגונים מובילים בהם מועדון סיירה, רשימת אמילי והורות מתוכננת, וגם בזו של הנשיא לשעבר ברק אובמה.
המירוץ נחשב למירוץ מנומנם, אך הוא זכה לתשומת לב רבה יותר בהמשך בחירות אמצע הכהונה, כאשר בורדו היוותה אתגר רציני מול וודול הרפובליקני בשעה שהדמוקרטים תפסו תאוצה רצינית ברחבי המדינה. ברבעון השלישי של 2018, עקפה בורדו את וודול מבחינת כספים, וגייסה למעלה ממיליון דולר אמריקני. הבחירות המשיכו להיות צמודות לאורך כל יום הבחירות. בליל הבחירות המירוץ היה צמוד מכדי להיות מוכרע, וזהות המנצח נותרה לוטה בערפל. שעות ספורות בלבד לאחר שהוגש ב-15 בנובמבר, שופטת בבית משפט מחוזי בג'ורג'יה דחתה הצעת חירום לאלץ את מחוז גווינט לספור הצבעות מרחוק שנדחו בעבר במחוז הקונגרס השביעי. ב-21 בנובמבר, לאחר ספירה מחדש של הקולות, הודתה בורדו בהפסדה לוודול.
ב-7 בפברואר 2019, בורדו הודיעה כי תתמודד שוב על אותו מושב בבחירות 2020. חיש מהר זכתה לתמיכתם של פוליטיקאים בולטים בג'ורג'יה, בהם חבר הקונגרס ג'ון לואיס. בשבוע הראשון לקמפיין היא הודיעה על גיוס של למעלה מ-100,000 דולר. ברבעון הראשון של 2019 היא גייסה כספים יותר מכל מתמודד אחר בג'ורג'יה לקונגרס, עם סכום כולל של מעל 350,000 דולר. וודול לא התמודד בבחירות אלה, ובורדו גברה על יריבה הרפובליקני ריץ' מקורמיק בבחירות הכלליות ברוב קולות. בורדו נשבעה לתפקידה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
ב-24 במאי 2022 הפסידה בורדו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לעמיתתה לוסי מקבת' ממחוז הקונגרס השישי, שעברה למחוז השביעי לאחר איחוד מחוזות בג'ורג'יה. כהונתה נחתמה בינואר 2023.
קופואסו
קופואסו (שם מדעי: Theobroma grandiflorum), הוא עץ ממשפחת החלמיתיים שצומח ביער האמזונאס בצפון ברזיל ובגיאנה הצרפתית. הקופואסו, בתפוצתו הטבעית, משתייך בעץ לשכבת הצימוח השנייה, כלומר לעצים הצומחים בצילם של עצים גבוהים ממנו. הקופואסו הוא קרוב משפחה של עץ הקקאו.
מאפיינים
העץ מגיע בדרך כלל לגבהים של 10 עד 15 מטר, למרות שמתועדים מקרים נדירים של פריטים שהגיעו לגובה של 25 מטר. הקליפה קשה וחלקה. העלים גדולים, מגיעים עד לאורך של 60 סנטימטר, וגדלים על הענפים, צבע החלק התחתון של העלה מזכיר חלודה. הפרחים גדולים, בצבע אדום כהה, צומחים ישירות מהגזע. הפרי גדול בצורה אליפטית, באורך משתנה. אורך אופייני של הפרי כ- 25 ס"מ, וקוטר אופייני כ-15 ס"מ. צבע הקליפה חום. קיימים 4 זנים של העץ הנבדלים בצורת הפרי ובגודלו. משקל הפרי נע מ-1.5 עד 4 ק"ג. פתיחת הפרי מתבצעת על ידי הקשה על מצע קשה, או על ידי שימוש במוט ברזל. ציפת הפרי צהובה בהירה, טעמה מתוק חמצמץ, והיא מתאפיינת בניחוח אופייני. הזרעים גדולים בצבע חום בהיר. העץ נותן פרות בתקופת החורף, מינואר עד מאי.
אזורי צמיחה
בכול האזור האמזוני טרופי. קרקעות כבדות בעלות pH חומצי קרוב לנייטרלי (6-7) נחשבות אידיאליות לשתילה של קופואסו, אבל ניתן לגדלו גם בקרקעות שנחשבות לא פוריות.
מרבית הגידול החקלאי מתבצע באזורים המזרחיים של פארה.
יצוא של זרעים לא מעובדים אל מחוץ לאזור האמזוני אסורה על פי חוק, וזאת על מנת למנוע את התפשטות המזיק "מטאטא המכשפה" אל אזורים בהם מגדלים קקאו.
מקור השם
מקור השם (Cupuaçu) בטופי (ברזיל): קופו - פרי, אסו - גדול.
חשיבות כלכלית
ציפת הקופואסו משמשת להכנת מגוון מוצרי מזון, ביניהם: מיץ, ריבה, קריש, סוכריות, מילוי לשוקולדים, עוגות ועוד.
עיירות רבות מתפרנסות מגידול חקלאי של קופואסו, הבולטות מביניהן הן טומה אסו ואבאטטובה.