cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bossanova
רובם הגדול של השירים היו מופנמים יותר, מלודיים והרמוניים יותר וארוכים יחסית לאלבומים קודמים. במהלך סיבוב ההופעות של הלהקה לקידום האלבום כמעט פרשה דיל מהלהקה, אך החליטה להישאר בעקבות הופעות מוצלחות ותגובות אוהדות מהמעריצים. לעומת אלבומם הקודם "Doolittle" שעוסק בשלל נושאים שליליים כמו זנות, אלכוהוליזם, מוות וסמים, אלבום זה עוסק כולו במחשבות קיומיות על החלל החיצון, חייזרים ועב"מים.
רקע
לאחר שחברי הלהקה סיימו את הופעותיהם בהתאם להתחייבות לאלבומם השני 'Doolittle' בינואר 1990, חברי הלהקה צ'ארלס תומפסון הידוע בכינויו פרנסיס (גיטרה ושירה), ג'ואי סנטיאגו (גיטרה ראשית) ודייוויד לאברינג (תופים) עברו מהעיר בוסטון שם הקליטו את אלבומם הקודם ללוס אנג'לס, בעוד שבסיסטית הלהקה, קים דיל, נשארה בינתיים בבריטניה כדי להקליט את האלבום הראשון של להקתה החדשה "הברידרז" עם המפיק סטיב אלביני. לאחר זמן מה החליטה דיל בסופו של דבר לנסוע ללוס אנג'לס עם שאר חברי הקבוצה. לימים העיד לאברינג כי הוא, סנטיאגו ופרנסיס עברו ללוס אנג'לס מכיוון ששם התכוונו להקליט את אלבומם החדש, משיקולים כלכליים. שלושת חברי הלהקה התגוררו בדירות אוקווד (דירות מגורים לאמנים), יחד עם הקומיקאי גארט מוריס וחברי הלהקה האמריקאית "The White Lion". המפיק גיל נורטון עבר גם הוא למתחם הדירות כדי לעבוד עם הלהקה.
בשלב זה החלה הלהקה להקליט חומר עבור האלבום "Bossanova" באולפני 'Cherokee' בפברואר 1990, שם הם נתקלו במספר בעיות. המפיק נורטון טען כי לא ניתן להקליט דבר לאחר שש אחה"צ מכיוון שבשעות אלה האולפן סבל מהשתלטות של תחנות רדיו פיראטיות על קווי הרדיו. על כן, הוא החליט לעבוד גם בימי שבת במקום אחר במשך כמה ימים עד לתיקון הבעיה, אך מכשחזר לאולפן גילה בעיה אחרת; בכל פעם שהגיטרה חוברה לאחד המגברים נוצר רעש בלתי פוסק של "המהום" מה שמנע את ההקלטה של השירים. נורטון סירב לספר לבעלים של חברת ההקלטות '4AD', איבו ווטס-ראסל, על הבעיה עד שהרגיש כי הוא אינו מסוגל לטפל בבעיות בעצמו.
באחת הפעמים בהן יצאו הגיטריסט ג'ואי סנטיאגו ונורטון אל פאב מקומי בין ההקלטות הם פגשו את המפיק המוזיקלי ריק רובין, ובשיחה שהתפתחה ביניהם הם סיפרו לו על המצב הבעייתי באולפן. רובין החליט לקחת על עצמו את המשימה למצוא אולפן אחר לקבוצה, ובאמת בתוך כמה ימים עברה הלהקה אל אולפני 'מאסטר קונטרול' שם הקליטו את שאר האלבום.
אחד משירי האלבום הוא "Blown Away", אשר נכתב בספרד בתחילת יוני 1989 במהלך סיבוב הופעות. למעשה, השיר הוקלט כהקלטת דמו לאחר הופעתם בברלין ב-19 ביוני 1989 עם המפיק גיל נורטון שהוטס במיוחד לסשן הבודד. בהקשר זה, ובניגוד לתקליטים קודמים, שירים רבים ב-"Bossanova" נכתבו באולפן עצמו מעט לפני הקלטתם. סנטיאגו אף סיפר כי הלהקה התאמנה במשך שבועיים בלבד לקראת ההקלטות, בניגוד לאלבום הקודם שהוקלט בבוסטון שם קיימו חברי הלהקה עשרות חזרות לפני הכניסה לאולפן.
יציאה לאור
האלבום יצא ב-13 באוגוסט 1990 והופץ על ידי חברת התקליטים "Elektra Records", לצד חברת ההקלטות המיתולוגית של הלהקה "4AD", אשר נתנה את התקציבים והקליטה את האלבומים הקודמים של הלהקה. עם זאת, חוסר הפעילות והפופולריות של "4AD" הוביל לכך שזו הפיצה את האלבום רק בארצות הברית ובקנה מידה קטן; מי שהפיצה אותו בשאר העולם הייתה חברת "Elektra Records".
ביקורות
בשנה בה פורסם לראשונה האלבום הייתה להקת הפקיסיז מפורסמת כבר בעולם כולו, ואלבומיה הקודמים זכו לתשואות; על כן, גם אלבום זה זכה להצלחה ניכרת בשוק התקליטים האנגלו-סקסי. האלבום הגיע למקום 70 במצעד הבילבורד 200 לשנת 1990, מעט אחרי יציאתו. במצעד האלבומים הבריטי הגיע האלבום למקום השלישי. שני הסינגלים שיצאו מהאלבום, "Velouria" ו- "Dig for Fire", הגיעו לצמרת טבלת הבילבורד הוט 100 במקומות 4 ו-11 בהתאמה.
הביקורות על האלבום בבריטניה היו ברובן הגדול חיוביות. מאט סנואו, כתב מגזין Q, סיקר את האלבום בספטמבר 1990 וכתב כי "הפיקסיז הם האדונים של אי-האחידות המחושבת [...] הם נותנים לרוקרים אחרים שיעור אובייקטיבי בעקרונות הראשונים של כיצד לעשות זאת". בסיקור של מגזין NME צוין כי מבחינה מוזיקלית האלבום "מתקדם לעבר הגראנג' הכבד שאפיין את 'Surfer Rosa', אם כי השירים עדיין שומרים על הלחנים החזקים של 'Doolittle'".
מגזין הרולינג סטון העניק לאלבום שלושה מתוך חמישה כוכבים בביקורת שפרסם. תוך השוואה לאלבומיהם הקודמים של הלהקה, מבקרת המוזיקה מבית הרולינג סטון, מוירה מק'קורמיק, תיארה את האלבום כ"יותר מרק אלבום רוק ישר-קדימה לפי אמות המידה של הפיקסיז. כלומר, הוא עדיין שמור בבטחה מחוץ למיינסטרים". המגזין הבריטי 'סלקט' העניק לאלבום את תואר "אלבום השנה" לשנת 1990. כאות הערכה הוא אף נכלל בספר 1001 האלבומים שאתה חייב לשמוע לפני מותך.
המרכז הלאומי למחקר מדעי
צרפת הפקידה את המרכז הלאומי למחקר מדעי בתפקיד קידום הידע לטובת החברה. הארגון מבקש לממש משימה לאומית זו תוך כיבוד כללים אתיים והפגנת מחויבות לשוויון מקצועי. המרכז הלאומי מתמקד במשימה בת חמש דרגות: 1. עריכת מחקר מדעי; 2. העברת תוצאות המחקר; 3. חלוקת ידע; 4. הכשרה דרך מחקר; 5. תרומה למדיניות מדעית.
המרכז הלאומי דורג במקום ה־3 בשנת 2015 ובמקום ה־4 בשנת 2019 על ידי Nature Index, המודד את התורמים הגדולים ביותר למאמרי מחקר שפורסמו ב־82 כתבי עת מובילים.
היסטוריה
המרכז הלאומי למחקר מדעי נוסד בעקבות עצומה של ז'אן-בטיסט פרן עליה חתמו למעלה מ־80 מדענים, ביניהם שמונה חתני פרס נובל שבעקבותיה, הקים שר החינוך הצרפתי את "המועצה הלאומית הצרפתית למחקר" (בצרפתית: Conseil Supérieur de la Recherche Scientifique, באנגלית: The French National Research Council), באפריל 1933. בשנת 1936, פרן, כמזכיר משנה למחקר, הקים את "הסוכנות המרכזית הצרפתית למחקר מדעי" (בצרפתית: Service Central de la Recherche Scientifique, באנגלית: The French Central Agency for Scientific Research). ב־19 באוקטובר 1939, על פי צו הנשיא הצרפתי, אלבר לברן, שני המוסדות אוחדו תחת מטרייה אחת והוקם המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי.
החל משנת 1954 העניק המרכז מספר סוגי מדליות מדי שנה למדענים צרפתים וחוקרים זוטרים בתחומי המחקר השונים על תרומתם הבולטת לחיוניות ולמוניטין של הארגון: מדליית זהב, מדליית כסף, מדליית ארד, מדליית החדשנות ומדליית הקריסטל. בשנת 1966 עבר הארגון שינויים מבניים, שהביאו להקמתם של שני מכונים מיוחדים: המכון הלאומי לאסטרונומיה וגיאופיזיקה בשנת 1967 (שהפך למכון הלאומי למדעי היקום בשנת 1985) והמכון הלאומי לפיזיקה גרעינית וחלקיקים בשנת 1971.
המרכז הצרפתי למחקר בירושלים (CRFJ) שהיה בראשיתו מכון למחקר ארכאולוגי (נוסד בשנת 1952), הוקם ביוזמתו של המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי. בשנת 1985 קיבל המרכז את שמו הנוכחי והפך למרכז מחקר רב־תחומי לכל תחומי מדעי הרוח והחברה. המרכז הוא אחד מ־27 מרכזי המחקר של רשת מוסדות המחקר הצרפתיים מחוץ לצרפת (UMIFRE).
ארגון
מעבדות המרכז הלאומי הן "אבני הבניין" של הארגון. הצוותים שלהם, המורכבים מחוקרים, מהנדסים וטכנאים, עומדים מאחורי ייצור והעברת הידע. מרבית המעבדות הן יחידות מחקר משותפות, המאגדות שותפים מהאקדמיה (אוניברסיטאות, בתי ספר וארגוני מחקר) וגורמים תעשייתיים. 30% ממעבדות האוניברסיטאות בצרפת הן יחידות מחקר משותפות עם המרכז הלאומי למחקר מדעי (UMIFRE). יש כ־1,100 מעבדות הפזורות בצרפת כשרובם הן יחידות מחקר משותפות (UMR) ובנוסף יש מעל 36 יחידות משותפות בין־לאומיות (UMIׂ). נכון לשנת 2020, תקציב הארגון הוא 3.3 מיליארד אירו.
מכוני המרכז הלאומי למחקר מדעי הם המבנים הארגוניים המיישמים את המדיניות המדעית של המוסד, ומפקחים ומתאמים את פעילות המעבדות. המרכז מחולק ל־10 מכוני מחקר לאומיים:
למטרות מנהליות, הארגון מחולק בצרפת ל־18 משרדים אזוריים המופקדים על ניהול ישיר ומקומי של מעבדות בתחומי משאבי אנוש, ניהול פיננסי, שותפויות והעברת טכנולוגיה, מערכות מידע, היגיינה וביטחון, מתקשרים עם שותפים ורשויות מקומיות. המשרדים מאורגנים בחמישה אזורים גאוגרפיים: 5 בפריז, 2 בגראנד אסט, 4 בצפון מערב, 4 בדרום מזרח ו־3 בדרום מערב.
סיר (נפת טולכרם)
ח'רבת סיר, או בתעתיק מדויק: ח'רבת ציר (בערבית: خربة صير) הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם שבמערב השומרון, הממוקם כ-8 ק"מ מזרחית לקלקיליה.
חשמונאים (יישוב)
חַשְׁמוֹנָאִים או רמת מודיעים היא התנחלות עירונית דתית השייכת למועצה אזורית מטה בנימין ושוכנת בדרום-מערב בנימין מצפון לעיר מודיעין.
סיר (נפת טולכרם)
קרמיקה מהתקופה הביזנטית נמצאה בשטח הכפר.
חשמונאים (יישוב)
גאוגרפיה
את היישוב תוחמים שני נחלים: נחל מודיעים העמוק (ואדי אל מאלאקי) מדרום, וואדי קריקע מצפון. מדרום לחשמונאים נמצא אזור התעשייה שילת, שמשרת את תושבי מערב בנימין וחבל מודיעין. ממערב - הכפר הערבי מידיא מצפון: הכפר הערבי ניעלין, וממזרח לחשמונאים היישוב מתתיהו והעיר מודיעין עילית.
כמו מרבית יישובי מערב בנימין, היישוב ממוקם על גבעה בגובה 280-220 מטר שחולשת על אזור גוש דן. היישוב ממוקם על כביש 446, במרחק 10 דקות נסיעה ממודיעין מכבים רעות, בית אריה-עופרים וגוש דולב-טלמונים, ו-30 דקות מאריאל, בית אל, ירושלים וגוש דן.
סיר (נפת טולכרם)
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882 תוארו ״שני קברים חצובים בסלע, תל גדול עם טרסות שנחתכו בצדדים, והרבה בארות מים מתחתיו. נראה כאתר קדום."
חשמונאים (יישוב)
רמת מודיעים
קבוצת יזמים אחרת שכללה את עורכי הדין שמואל אפל ודוד זעירא, רכשה בצמוד לגני מודיעין שטח קרקע אותו ייעדה ליישוב בשם "רמת מודיעים" עבור הציבור הדתי לאומי, שהוקם גם הוא דרך מכירת מגרשים ובנייה פרטית. בחודש אוגוסט 1987 אכלסו עשר המשפחות הראשונות את בתיהן. המשפחות הראשונות גרו במקום ללא חשמל (שחובר ביוני-יולי 1988), טלפון (יוני 1989) וכבישים.
בשנת 1988 הוכרז המקום בצו מושל כיישוב עצמאי בשם חשמונאים, הכולל את "גני מודיעין" ואת "רמת מודיעים". ליישוב חשמונאים הוקם ועד מקומי ממונה שכלל שלושה נציגים: נציג של גני מודיעין, נציג של רמת מודיעים ונציג חיצוני.
סיר (נפת טולכרם)
במפקד האוכלוסין הירדני בשנת 1961 אותרו 235 תושבים בסיר.
חשמונאים (יישוב)
רמת מודיעים
לקראת הבחירות במועצה אזורית מטה בנימין במאי 1993, לא התכוון הממונה על היישובים היהודים ביהודה ושומרון לקיים בחירות לוועד מקומי בחשמונאים, בגלל שהיישוב היה בשלבי אכלוס וטרם הוחלט לגבי הכללת גני מודיעין בתוך מודיעין עילית שהייתה אמורה לקום. אולם בעקבות פנייה לבג"ץ הוסכם על קיום בחירות גם לוועד המקומי.
פיתוח שטחים נוספים
כבר בשנת 1982 מכרה החברה המקימה של גני מודיעין 243 מגרשים בגבעה המערבית. בעקבות סכסוך על הפיתוח הוסכם בשנת 1985 להעביר את האחריות על הפיתוח של הגבעה המערבית לכונס נכסים. כונס הנכסים קידם הגשת תוכנית מתאר חדשה עם פחות מגרשים עבור הגבעה המערבית, בטענה שלא ריאלי להכניס 243 מגרשים על הגבעה. שינוי זה במספר המגרשים אושר באפריל 2004 על ידי בית המשפט.
גדר ההפרדה, שהוקמה צפונית לחשמונאים ודרומית לנעלין, מפרידה בין היישוב לבין שטח אדמה עליו תוכנן להקים שכונה נוספת בשם "גני מודיעין עילית".
אוכלוסייה
ביישוב כ-650 משפחות, כולל זוגות צעירים, דור שני ושלישי ביישוב, שהצטרפו אליו לאחרונה. לפחות 40% מתושבי היישוב הם עולים שהגיעו לארץ במהלך העשור האחרון. 35% מהתושבים הם עולים מארצות הברית ומדינות אנגלוסקסיות נוספות.
דימיטרי קיפיאני
דימיטרי קיפּיאני (בגאורגית: დიმიტრი ყიფიანი; 26 באפריל 1814 - 5 בנובמבר 1886) היה מתרגם, פובליציסט ואיש ציבור גאורגי. בשנת 2007 הכריזה הפטריארכיה של גאורגיה על קיפיאני כקדוש.
ביוגרפיה
דימיטרי קיפיאני נולד בשנת 1814 למשפחת אצילים בכפר מרתי (נפת גורי) שבחבל כארתלי, גאורגיה (שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית). בשנת 1830 קיפיאני סיים את לימודיו בבית הספר לבני אצולה וזכה במשרת הוראה במקום.
אחרי שסוד הקשר נחשף, קיפיאני נאסר ואחר כך נידון למוות עם שותפיו. כדי לזכות באהדת הציבור הגאורגי, וגם משום שהאצולה הגאורגית בכל זאת נחשבה למשענת השלטון הרוסי בגאורגיה, עונשם של הקושרים הומר בגירוש לפלכים מרוחקים של רוסיה; דימיטרי קיפיאני עצמו הוגלה לוולוגדה. בשנת 1835 הוא הוצב כפקיד במשרד המושל של פלך וולוגדה.
בשנת 1886 נרצח הרקטור של הסמינר הרוחני של טביליסי - פאבל צ'ודצקי, שאסר את ההוראה בשפה הגאורגית במוסד זה וכינה אותה "שפת כלבים". הראש הממונה של הכנסייה הגאורגית, האקזרך פאוול לבדב, הטיל בתגובה קללה על העם הגאורגי. דימיטרי קיפיאני שלח לאקסארך מכתב מחאה, שבו דרש ממנו לעזוב את גאורגיה. על-פי הצו של הצאר אלכסנדר השלישי מ-6 באוגוסט של שנת 1886, קיפיאני הודח מתפקידו כיו"ר אספת האצילים של פלך כותאיסי והוגלה לסטברופול שבדרום רוסיה.
ב-5 בנובמבר של שנת 1886 דימיטרי קיפיאני נרצח בסטברופול בשנתו בנסיבות מסתוריות. כעבור יומיים הוא נקבר בפנתאון מתאצמינדה שבטביליסי. בשנת 2007 קיפיאני הוכרז כקדוש על ידי הפטריארכיה של הכנסייה הגאורגית.
פעילות ספרותית
משנת 1857 דימיטרי קיפיאני שיתף פעולה עם כתב העת "ציסקַרי", שפרסם את תרגומיו ליצירותיהם של אוקטב פלייה, מולייר, ויליאם שייקספיר, פייר בומרשה ואחרים.
בשנת 1882 דימיטרי קיפיאני פרסם בסנקט פטרבורג את הספר "הדקדוק הגאורגי החדש"; בזמן שלימוד השפה הגאורגית וההוראה בשפה זו נאסרו במערכת החינוך הממלכתית, לפרסום זה הייתה גם משמעות פוליטית.
בשנת 1883 בכתב העת "דרוֹאֵבַּה" הודפס שירו של דימיטרי קיפיאני (תחת שם העט בַּכַּר כּארתלֵלי) "תשובה לחבר ותיק" - כתגובה לשירו של וחטנג אורבליאני. בשנים 1885-1884 התפרסמו זיכרונותיו של דימיטרי קיפיאני בשפה הרוסית.
פעילות ציבורית
בזמן הרפורמה לביטול הצמיתות ברחבי האימפריה הרוסית בשנת 1861, כאשר דימיטרי קיפיאני עוד שירת במִנהל מלכות המשנה של הקווקז, הוטל עליו לנהל משא ומתן עם האצולה הגאורגית ולגבש המלצות לגבי אופן ביטול הצמיתות בגאורגיה. על-פי תוכניתו של קיפיאני משנת 1862, האדמות לא היו אמורות לעבור מידי האדונים לאיכרים, אלא להיחכר על ידם מבעליהן האצילים.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 דימיטרי קיפיאני התנגד בחריפות לפגיעה במעמדה של השפה הגאורגית בבתי הספר הממלכתיים. באוקטובר של שנת 1885 הוא נפגש בבורג'ומי עם הדוכס הגדול מיכאיל ניקולאייביץ'; במפגש, קיפיאני ביקר בחריפות את רדיפת התרבות הגאורגית על-פי מדיניותו של המשנה למלך בקווקז - הדוכס אלכסנדר דונדוקוב-קורסקוב.
ישראל שחק
ישראל שחק (28 באפריל 1933 ורשה, פולין - 2 ביולי 2001 ירושלים, ישראל) היה כימאי ישראלי, שהתפרסם כאיש השמאל הרדיקלי, פעיל אנטי-ציוני ופעיל זכויות אדם. כיהן כפרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1990-1970 היה נשיא "הליגה הישראלית לזכויות אדם" עד לסגירתה.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1933 בשם ישראל הימלשטאוב, בוורשה, פולין, הבן הצעיר למשפחה יהודית משכילה, דתית וציונית. לאחר הכיבוש הגרמני של פולין, הועברה משפחתו לגטו ורשה. אחיו הגדול נמלט והצליח להצטרף לחיל האוויר הבריטי. אמו שילמה למשפחה פולנית ענייה שתחביא אותו, אך כשכספה אזל הוא הוחזר אליה. בשנת 1943 ברח יחד עם חבר מהאומשלגפלאץ בגטו ורשה, אבל מאוחר יותר נעצר על ידי הנאצים ונשלח יחד עם הוריו למחנה הריכוז פוניאטובה באזור לובלין, שם נספה אביו. בהמשך הצליח לברוח מהמחנה יחד עם אמו ולחזור לוורשה. אחרי שנעצרו שוב הם נשלחו למחנה הריכוז ברגן-בלזן. לאחר שחרור המחנה ב-1945 עלה שחק לארץ ישראל שם ביקש להיקלט בקיבוץ אך סורב כי היה "רזה מדי". מגיל 12 נדרש לפרנס את אמו שמצב בריאותה לא אפשר לה לעבוד. אחרי שלמד בפנימיה דתית בכפר חסידים עבר עם אמו לתל אביב.
לאחר התיכון שירת בצה"ל ביחידה מובחרת ואחר כך למד לתואר דוקטור לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית בירושלים, אותו קיבל ב-1962. שם היה, בין השאר, תלמידו של ארנסט דוד ברגמן. לאחר מכן שימש עוזר ראש הוועדה לאנרגיה אטומית ויועץ למפעלים ביטחוניים. ב-1961 עזב את ישראל ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד. שב שנתיים אחר כך והפך למרצה וחוקר כימיה באוניברסיטה העברית עד יציאתו לגמלאות ב-1990. היה מרצה פופולרי, והשקיע זמן ומאמץ רב בחיפוש אחרי מרפא למחלת הסרטן.
לאחר מלחמת ששת הימים הפך ביקורתי כלפי הציונות ומדינת ישראל. הוא יצא נגד מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים ותמך בהקמת מדינה פלסטינית. הוא כתב מאמרים רבים ומספר ספרים שהציגו את עמדותיו על החברה הישראלית והיהדות. כתביו על היהדות עוררו מחלוקות וויכוחים רבים. לזמן מסוים היה חבר ב"חד"ש".
שחק לא נישא מעולם. בשנותיו האחרונות התגורר בשכונת רחביה בירושלים. בשנת 2001 נפטר בירושלים בעקבות סיבוכי סוכרת, ונקבר בהר המנוחות בעיר.
בהספד עליו כתב כריסטופר היטצ'נס:
הוצאת הספרים "הוצאת ידידי פרופסור ישראל שחק" מיוחדת לפרסומים למשנתו בנושא דת ומדינה.
עמדות ועבודות
שחק סיפר כי עמדותיו הוקצנו לראשונה בעקבות מלחמת סיני והתחושה כי נבגד על ידי דוד בן-גוריון שדחף לכבוש את חצי האי סיני, ולאחר מכן בעקבות חוויותיו בארצות הברית.
פעיל נגד כפייה דתית
בשנות ה-60 החל להיות מעורב בליגה ישראלית נגד כפייה דתית. בשנת 1961 כתב נגד הקמת אוניברסיטת בר-אילן כאוניברסיטה דתית, המחייבת את המרצים והסטודנטים להצהיר שהם חיים אורח חיים דתי (כפי שהייתה מדיניות האוניברסיטה אז), שחק כתב:
בפברואר 1966 עורר דיון ציבורי סביב פסק הלכה שניתן לו לטענתו, שאסר על רופא יהודי לחלל שבת כדי להציל גוי. הרבנות בירושלים הגיבה שמעולם לא נתנה פסק הלכה כזה ואף הועלו ספקות לגבי טענותיו של שחק שהיה ידוע כפעיל הליגה נגד כפייה דתית. בעקבות הפרסום דווח על מקרה בחיפה בו רוקח סירב לתת תרופות ליהודי דתי בשבת בנימוק ש"גם הדתיים לא נותנים לרפא כושי בשבת". היו שדרשו לצנזר פרסום טענותיו של שחק מפני שהן גורמות נזק למדינה. בהמשך שנת 1966 פרסם ספר בשם "למען יהדות של אמת וצדק" בו אסף ציטוטים רבים מארון הספרים היהודי המעידים על יחס עוין של היהדות לגויים.
פעיל למען זכויות הפלסטינים
החל לפרסם תרגומים של העיתונות הישראלית לאנגלית, בתוספות הערות שלו, בטענה שפעילים מערביים זקוקים למידע טוב יותר על המצב בישראל וכי המהדורות האנגליות של העיתונים מעוותות במתכוון לצורכי דעת הקהל המערבית. מנהג זה, לצד מכתבים למערכת שהרבה לכתוב, היו סימן ההיכר שלו במשך שנים רבות. במשך שנות השבעים-שמונים של המאה ה-20 דבריו היו מצוטטים תכופות בתעמולה הערבית והפלסטינית נגד ישראל והציונות, בכתבי עת, לוחות שנה וכו', על יד דברי הרב הרפורמי אלמר ברגר ופעילים יהודים אנטי-ציונים אחרים.
שחק הפך לפעיל נודע בחוגים בינלאומיים, השתתף בכתיבת מאמרים והרצאות יחד עם האינטלקטואל האמריקני פרופ' נועם חומסקי וזכה לשבחים מפי אנשי הגות ואקדמיה אחרים ובהם ז'אן-פול סארטר, כריסטופר היטצ'נס ואדוארד סעיד. לדעת שחק הציונות הייתה כניעה בפני האנטישמיות, כי בדיוק כמוה היא סברה שהיהודים לעולם יהיו זרים בכל מקום וטוב יותר אם יחיו מבודדים משאר העולם.
ב-1994 פרסם את ספרו "Jewish History, Jewish Religion: The Weight of Three Thousand Years" ("היסטוריה יהודית, יהדות: משקלן של שלושת אלפים שנה"). את ההקדמות לספר כתבו גור וידאל ואדוארד סעיד. ב-1997 פרסם את "סודות גלויים: מדיניות הגרעין של ישראל" וב-1999 את "פונדמנטליזם בישראל" יחד עם נורטון מֶזְוִינְסְקִי. בהקדמה לספרו האחרון הכותבים הסבירו כי "אנו מודעים לכך כי בביקורתנו כלפי הפונדמנטליזם היהודי אנו מבקרים חלק של העבר אותו אנו אוהבים. אנו מקווים כי כל חברה אנושית תחל בביקורת העבר שלה לפני ביקורת אחרים".
בשנותיו האחרונות הביע שחק דאגה רבה לגבי סכנת הפונדמנטליזם המוסלמי בשביל החברה הערבית. בכתביו ובראיונות שחק גינה היבטים קסנופוביים או גזעניים הקשורים לתאולוגיה היהודית והמוסלמית.
עדי לייבה
עדי לייבה הוא רופא פנימאי, נפרולוג ישראלי ומנהל ישראלי, יו"ר החברה הישראלית ליתר לחץ דם, מנהל המכון לנפרולוגיה ויתר לחץ דם ויחידת הדיאליזה בבית החולים הציבורי אסותא אשדוד . סמנכ״ל בית החולים הציבורי אסותא אשדוד ופרופ' לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון.
במקביל לפועלו בישראל משמש פרופסור משנה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ורופא בכיר בבית החולים Beth Israel Lahey Health Mount Auburn Hospital שבבוסטון, ארצות הברית.
ביוגרפיה
השלים את לימודי ד"ר לרפואה (MD) בהצטיינות ראויה לשבח (Summa Cum Laude) בשנת 1995 מהפקולטה לרפואה בטכניון.
השתחרר משירות קבע בשנת 2018 בדרגת סגן אלוף. בתפקידו האחרון שימש המדען הראשי, ראש ענף אקדמיה בחיל הרפואה והמפקד הצבאי של מסלול העילית צמרת.
במקביל לשירותו הצבאי השלים התמחות ברפואה פנימית במרכז הרפואי שיבא תל השומר (2004) והתמחות נוספת ברפואה פנימית בבית החולים Mount Auburn Hospital של אוניברסיטת הרווארד (2008).
בשנת 2013 השלים התמחות נוספת בנפרולוגיה ויתר לחץ דם במרכז הרפואי שיבא.
מחזיק גם בתואר מוסמך בניהול מערכות בריאות (M.H.A) מטעם אוניברסיטת בן-גוריון (2006) ובתואר עמית כבוד של איגוד הרופאים האמריקני (FACP).
היה שותף לכ-65 מחקרים שפורסמו בספרות המדעית- בעיקר בתחום לחץ הדם, הכליות והרפואה הפנימית.
נשוי לפרופסור מרב לייבה, מנהלת מחלקה המטולוגית, בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד, הפקולטה למדעי הבריאות אוניברסיטת בן גוריון שבנגב.
פעילות בתחום לחץ הדם והכליות
פרופ' לייבה משמש החל משנת 2016 יו"ר החברה הישראלית ליתר לחץ דם. במסגרת זו מוביל פרופ' לייבה את קביעת ההנחיות הלאומיות לאבחנה, טיפול ואיזון יתר לחץ בישראל.
בשנת 2018 מונה למנהל המכון לנפרולוגיה ויתר לחץ דם ויחידת הדיאליזה בבית החולים הציבורי אסותא אשדוד.
עלי קולי-זאדה
קריירת מועדונים
קולי-זאדה גדל במחלקת הנוער של סאיפא. בשנת 2013 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של סאיפא במסגרת ליגת העל האיראנית. הוא ערך 67 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
קריירה בינלאומית
ב-17 במרץ 2018 ערך קולי-זאדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 4-0 על נבחרת סיירה לאון במשחק ידידות. הוא הבקיע שני שערים במשחק זה.
גוראן ברגוביץ'
גוראן ברגוביץ' (בסרבו-קרואטית: Goran Bregović; נולד ב-22 במרץ 1950) הוא מלחין ומוזיקאי יוגוסלבי. תחילה התפרסם בארצות הבלקן ולאחר מכן, בעקבות כתיבת פסקולים לסרטים מצליחים, נודע בכל העולם.
ילדות ונעורים
גוראן ברגוביץ' נולד למשפחה בת שלושה ילדים בסרייבו (יוגוסלביה לשעבר, ובירת בוסניה והרצגובינה כיום), לאם סרבית ואב קרואטי, קצין בצבא יוגוסלביה. בילדותו התגרשו הוריו והוא נותר עם אמו.
תחילת דרכו המוזיקלית הייתה בבית ספר למוזיקה בסרייבו, שם למד עד כיתה ב' לנגן על כינור. ברגוביץ' הושעה מבית הספר בטענה שאינו מוכשר מספיק. אמו רשמה אותו לבית ספר טכני, שם ניגן בלהקתו "איזוהיפסה" על גיטרה בס. גם את בית הספר הטכני לא סיים, הפעם בגלל בעיות משמעת. הוא נרשם לבית ספר חדש, שגם בו ניגן על גיטרה בס בלהקת בית הספר - "בשטייה" (Beštije). בגיל 16 אמו עזבה את הבית והוא נאלץ לפרנס את עצמו על ידי מכירת עיתונים, עבודה באתרי בנייה ונגינת מוזיקה אתנית בפאב בעיר קוניץ שבבוסניה.
קריירה מוזיקלית
בראשית דרכו ניגן ברגוביץ' ביחד עם ז'ליקו בבק (Željko Bebek, זמר בוסני ממוצא קרואטי) מוזיקה אתנית ורוק כבד בהרכב "קודלסקי" בדוברובניק ומאוחר יותר גם בנאפולי שבאיטליה.
ברגוביץ' הקים את להקת הרוק הפופולרית "כפתור לבן" (Bijelo dugme) ביוגוסלביה בשנת 1974 והוביל אותה עד להתפרקותה ב-1989. הלהקה שילבה במוזיקה שיצרה את רוק הרועים, שהיה פופולרי מאוד ביוגוסלביה של שנות ה-70 וה-80. ייחודה של הלהקה היה בכך שהיא מורכבת מכל הקבוצות האתניות שהיו בבוסניה: מוסלמים, קרואטים וסרבים.
ב-1988 החל הקשר המקצועי שלו עם במאי הסרטים הבוסני אמיר קוסטוריצה, כאשר חיבר את פסקול הסרט "שעת הצוענים" (בסרבית: Дом за вешање, באנגלית: Time of the Gypsies). את קוסטוריצה הכיר ברגוביץ' דרך המוזיקה, שכן גם הוא לקח חלק בסצנת הרוק היוגוסלבית כשניגן על גיטרה בס בלהקת פאנק מקומית. ב-1991 חיבר את הפסקול לסרטו של קוסטוריצה "חלום אריזונה" (באנגלית: Arizona Dream) וב-1995 את פסקול הסרט "אנדרגראונד" (בסרבית: Подземље). בפסקול הסרט "המלכה מרגו" (בצרפתית: La Reine Margot) משנת 1994 שיתף פעולה עם עופרה חזה.
בשנים 2003–2008 הופיע ברגוביץ' בסדרת קונצרטים בשם "My Heart has become Tolerant", שהועלתה ברחבי אירופה. במופע שילב ברגוביץ' שלוש סולניות משלוש הדתות: אמינה - זמרת מוסלמית (צרפת); ואסקה יאנקובסקה - זמרת נוצרייה (מקדוניה) - המבצעת המקורית של השיר Ederlezi מתוך הסרט "שעת הצוענים"; ויעל בדש - זמרת יהודיה (ישראל), יחד עם "תזמורת החתונות והלוויות" שלו, הרכב נגנים ממרוקו והמקהלה האורתודוקסית של מוסקבה.
ברגוביץ' הופיע מספר פעמים בישראל בקונצרטים ובפסטיבלים, בהם פסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת, פסטיבל "שומעים עולם" ומופע "כרמן עם סוף טוב" בהיכל התרבות בתל אביב.
חיים פרטיים
בשנת 1993 נישא לחברתו דז'אנה סודז'וקה בפריז, שושבינו היה הבמאי אמיר קוסטוריצה. מאז מתגוררת המשפחה בפריז, ברגוביץ' מתגורר חלק מן הזמן בביתו בבלגרד ויש לו עוד כמה בתים ברחבי העולם. לברגוביץ' ולרעייתו שלוש בנות. בנוסף יש לו עוד בת בוגרת מיחסים קודמים. אחיו מתגורר בניו יורק ואחותו בספליט שבקרואטיה.
סגנונו
ברגוביץ' משלב מוזיקה אתנית צוענית שמקורה בבלקן, ביחד עם מוזיקת רוק מודרנית. שורשיהם הסלאביים של יצירותיו מעניקות לצליליו קוסמופוליטיות ייחודית, הזוכה להערכה בעולם כולו. ברגוביץ' משלב סגנונות רבים ביצירותיו, בהם: מוזיקה אתנית מהבלקן, רגאיי, רוק לסוגיו, טנגו, פוליפוניה בולגרית אותנטית, תזמורות כלי הקשה ונקישה ומקהלות.
קפטן פלאנט
קפטן פלאנט (אנגלית: Captain Planet and the Planeteers) היא סדרת אנימציה אשר נוצרה כדי לקדם את נושאי איכות הסביבה. הסדרה בת 113 פרקים הופקה לטלוויזיה בתחילה בין השנים 1990 ל-1993 על ידי TBS Productions ו- DiC ולאחר מכן בין השנים 1993 ל-1996 על ידי Hanna-Barbera. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בערוץ הראשון בשנות התשעים. הסדרה עוסקת גם בנושאים פחות פופולרים בתוכניות ילדים כגון איידס וגזענות.
עלילה
גאיה, אלת האדמה, מתעוררת מתרדמת ארוכה כתוצאה מהפעילות האנושית ההורסת את כוכב הלכת. מתוך ההבנה שהנזק כבר נרחב, יוצרת גאיה חמש טבעות קסם, לכל אחת מהן הכוח לשלוט ביסוד מסוים של הטבע. גאיה שולחת את הטבעות לחמישה בני נוער מרחבי כדור הארץ: קוואמי (מיבשת אפריקה) עם כוח האדמה, ווילר (מאמריקה הצפונית) עם כוח האש, לינקה (מאירופה) עם כוח הרוח, ג'י (מאסיה) עם כוח המים ומאטי (דרום אמריקה) עם כוח הלב.
חמשת בני הנוער הללו מכונים "הפלאנטירס" והם קיבלו על עצמם את המשימה להגן על כדור הארץ מאסונות אקולוגים. בעזרת החזיונות של גאיה, החבורה מסוגלת לדעת היכן עומד להתרחש האסון האקולוגי הבא ולהגיע לשם בזמן על מנת למנוע זאת. החמישה עובדים היטב כצוות, ולומדים להכיר אחד את עולמו של השני.
במצבים בהם הפלאנטירס לא יכולים לטפל בבעיה בעצם, הם מסוגלים בעזרת טבעות הקסם שלהם לזמן את קפטן פלאנט. קפטן פלאנט הוא גיבור-על בעל עור כחול מוכסף ושיער בצבע ירוק. הוא לובש כפפות אדומות, מגפיים אדומים, מכנסונים קצרים אדומים, וכתפייה אדומה, עם סמל של גלובוס בצבע צהוב על חזהו. כמו גיבורי-על רבים, יש לו חוזק על-אנושי והוא מסוגל לעוף. לאחר שהוא מציל את היום, קפטן פלאנט חוזר אל תוך חמש טבעות הקסם של הפלאנטירס, לא לפני שהוא מזכיר לצופים את המסר של הפרק ואת משפט המפתח שלו, "הכוח בידכם!"
מול החמישה וקפטן פלאנט עומדים אויבים שמזהמים את הסביבה, לא רק לשם רווח אלא גם מתוך רצון לעשות מעשים רעים. לאחר שמובסים על ידי הילדים הם מנסים לחבל בהם על ידי תחבולות שונות. ולאחר שהם מובסים פעם אחר פעם על ידי קפטן פלאנט חמשת האויבים המובילים של החבורה יוצרים "נבל על" משלהם- קפטן זיהום להילחם בקפטן פלאנט. למרות האויבים החזקים שלהם הילדים וקפטן פלאנט מצליחים להביס את אויבם ולהציל את העולם מזיהום.
רויטלינגן
רויטלינגן היא העיר התשיעית בגודלה במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה.
אודות העיר
רויטלינגן שוכנת במרכז המדינה, כ-15 קילומטרים מזרחית לטיבינגן, 31 קילומטרים דרומית לשטוטגרט ו-57 קילומטרים מערבית לאולם. העיר שוכנת בקצה הצפוני של אזור גאוגרפי הנקרא היורה השוואבית (בגרמנית: Schwäbische Alb), והעיר מכונה "השער ליורה השוואבית". נהר קטן - אחץ (Echaz) - עובר בעיר ונשפך בקרבת מקום אל נהר הנקר.
בשנת 2013 חיו בעיר יותר מ-111,000 תושבים; את קו ה-100,000 עברה העיר ב-1989, אז הפכה ל"עיר גדולה" רשמית בגרמניה, החדשה מבין תשע הערים הגדולות בבאדן-וירטמברג. שטחה של העיר הוא 87 קמ"ר. 15.2% מתושבי העיר אינם בעלי אזרחות גרמנית. ברויטלינגן חמישה מוזיאונים ומכללה, בה לומדים כ-4,000 סטודנטים.
נמליים
נמליים (בשם המדעי: Formicidae; בשם השגור: נמלים) היא משפחה בסדרת הדבוראים. במשפחה זו הוגדרו יותר מ-13,800 מינים ומעריכים שיש כ-22,000.
תפוצה ושונות
הנמלים חיות בכל היבשות פרט לאנטארקטיקה. רק במספר מועט של איים גדולים, כמו גרינלנד, איסלנד, חלק מפולינזיה ואיי הוואי, אין אוכלוסייה מקומית של נמלים. הנמלים ממלאות תחום רחב של נישות אקולוגיות, ומסוגלות לנצל תחום רחב של מזונות. רוב מיני הנמלים הם אוכלי-כל, אך לא כולם.
ההצלחה של הנמלים מתבטאת גם בביומסה שלהן – המסה הכוללת של חומר שנמצא בנמלים חיות. לפי הערכות שבוצעו בסביבות שונות, הביומסה הכוללת של הנמלים מהווה 10% עד 30% מהביומסה הכוללת של כל החיות היבשתיות, שיעור שעולה על זה של כל החולייתנים יחד. מספר הפרטים של הנמלים הוערך כ-20 קואדריליון (20,000 טריליון). ההצלחה של הנמלים מיוחסת לארגון החברתי המפותח שלהן, וכן ליכולתן לשנות את מקום המגורים שלהן, לנצל משאבים מסוגים שונים, ולהגן על עצמן. חברות של נמלים מתאפיינות בחלוקת עבודה, תקשורת בין פרטים, ויכולת לפתור בעיות מורכבות.
גודלן של הנמלים נע בין 0.75 ל-52 מילימטר. המינים הגדולים ביותר הם של פועלות מהסוג Dorylus ששייכות לנמלי הגדוד הציידות. הגדולה שבכל הנמלים מעולם הייתה הטיטאנומירמה שהגיעה לאורך 6 ס"מ ולמוטת כנפיים באורך 15 ס"מ. צבעיהן משתנים: רובן אדומות, חומות או שחורות, יש גם כמה מינים ירוקים או צהובים, וכמה מינים טרופיים מתאפיינים בברק כמו מתכתי. בימינו ידועים יותר מ-12,000 מינים (הערכה גבוהה יותר אומרת שישנם כ-14,000), כאשר הגיוון הגדול ביותר נמצא באזורים טרופיים.
קיימים מאגרי מידע מקוונים על מיני נמלים, המסייעים לחוקרים לעקוב אחרי המינים הידועים והמינים החדשים שמתגלים מפעם לפעם. הקלות היחסית שבה ניתן ליצור מנמלים קבוצות-דגימה גרמה לכך שהן משמשות כמין מייצג במחקרים על שונות ביולוגית.
אחד הסוגים הבולטים בארץ ישראל הוא נמלת קציר, שבארץ מצויים כ-15 מינים ותת-מינים שלה.
נמליים בארץ ישראל
נכון ל-2020 ידועים בישראל 398 מינים ותת-מינים ב-46 סוגים שונים.
מבנה גוף
לנמליים גוף המורכב משלושה חלקים: ראש, חזה ובטן. לנמליים שלושה זוגות רגליים. זוג רגליים היוצא מהחלק העליון של החזה, ושני זוגות רגליים היוצאות מהחלק התחתון של החזה. בראשן ישנו זוג מחושים המאפשרים להן:
בנוסף למחושים יש לנמליים גם זוג צבתות (מנדיבולות) המשמשות אותן לאחיזת מזון וללחימה. נמליים הן מיוחדות בצורתן המורפולוגית מחרקים אחרים בכך שיש להן מחושים "בעלי מרפקים", בלוטות מטאפלאורליות, ומפרק שנוצר מהחלק השני של הבטן שלהן, הקרוי גבעולון. הגבעולון יוצר מותניים צרים בין המסוסומה (החזה ופרק הבטן הראשון, שהולחם אליו) והגסטר  (הבטן חוץ מהפרקים שבגבעולון). הגבעולון יכול להיווצר מפרק אחד בלבד, (רק פרק הבטן השני), או משני פרקים – גבעולון וגבעולית (הפרק השני והפרק השלישי של הבטן).
הראש
הראש של הנמלה מכיל הרבה אברי חישה. כמו רוב חרקים, לנמלים יש עיניים מורכבות שעשויות מהרבה עדשות זעירות שמחוברות ביחד. עיני הנמלה טובות בזיהוי תנועה חדה, אך אינן מאפשרות רזולוציית תמונה גבוהה. יש לנמלים גם שלוש עיניות קטנות על החלק העליון של הראש לגילוי רמת האור והקוטביות. לעומת בעלי החוליות, לרוב הנמלים ראייה נמוכה עד בינונית וחלק מהמינים התת-קרקעיים עיוורים לחלוטין. עם זאת, לכמה מהנמלים, כגון נמלת הבולדוג האוסטרלית, יש ראייה מצוינת והן יכולות לזהות את המרחק והגודל של אובייקטים שזזים מטר מהן.
שני מחושים מחוברים לראש; איברים אלו מזהים כימיקלים, זרמי אוויר ותנודות; הם גם משמשים כדי לשדר ולקלוט אותות באמצעות מגע. בראש יש שתי לסתות חזקות. הלסתות משמשות לנשיאת מזון, לתפעול אובייקטים, לבניית קינים, ולהגנה. במינים מסוימים, כיס קטן (החדר האינפרבוכלי) בתוך הפה משמש לאחסון מזון, ומאפשר לנמלה להעביר מזון לנמלים אחרות או לזחלי הנמלים.
הרגליים
כל שש הרגליים מחוברות לחזה ומסתיימות מכופפות לצבתות.
כנפיים
רק לנמלים שמתרבות – המלכות והזכרים – יש כנפיים. המלכות משילות את הכנפיים לאחר מעוף הכלולות, ומשאירות צלקות ברורות, תכונה ייחודית של מלכות. בכמה מינים, נוצרות מלכות בלי כנפיים ( מלכה שכזו נקראת ארגטואיד ) וזכרים.
הבטן
בתוך הבטן של הנמלה יש איברים פנימיים חשובים, כולל אלו של מערכת הרבייה, הנשימה (טרכיאות), ועל מערכות ההפרשה. בפועלות של מינים רבים השתנה תפקידו של איבר הטלת הביצים לעוקץ המשמש להכרעת טרף והגנה על הקן.
פולימורפיזם (רב-צורתיות)
במושבות של כמה מיני נמלים, ישנן כתות פיזיות – פועלות המחולקות לפי גודל מובהק, הנקראות פועלות קטנות, בינוניות וגדולות. לעיתים קרובות, לנמלים הגדולות יותר יש ראשים גדולים באופן לא פרופורציונלי, ולסתות חזקות יותר. נמלים כאלו נקראות לפעמים "חיילות" משום שהלסתות החזקות יותר הופכות אותן ליעילות יותר בלחימה, אף על פי שהן עדיין פועלות שה"חובות" שלהן לא מאוד שונות משל הפועלות הקטנות והבינוניות. בכמה מינים, אין פועלות בינוניות, מה שיוצר פיצול חד בין קטנות לגדולות. בנמלים אורגות, למשל, יש חלוקת גודל דו-מצבית מובהקת. בכמה מינים אחרים יש גיוון רציף בגודל הפועלות. בנמלת הקציר ההודית המזרחית יש הבדל של כמעט פי-500 במשקל היבש בין הקטנות ביותר והגדולות ביותר. הפועלות לא יכולות להזדווג; עם זאת, בגלל מערכת קביעת המין ההפלודיפלואידית בנמלים, פועלות של מספר מינים יכולות להטיל ביצים לא מופרות ההופכות לזכרים הפלואידים פוריים. תפקיד הפועלות עשוי להשתנות עם הגיל וגם בכמה מינים, המכונים נמלי דבש, חלק מהפועלות הצעירות מוזנות עד שהגסטר שלהן מתנפח, והן משמשות כמיכל לאחסון מזון. פועלות אחסון מזון כאלה מכונות רפלטיות (repletes). פועלות רפלטיות כאלה מתפתחות למשל בנמלי דבש מהמין Myrmecocystus mexicanus בצפון אמריקה. בדרך כלל הפועלות הגדולות ביותר במושבה מתפתחות לרפלטיות; ואם אלה יוסרו מן המושבה, יהפכו פועלות אחרות לרפלטיות. זה מדגים את הגמישות של הפולימורפיזם הזה. בעבר חשבו שפולימורפיזם במורפולוגיה והתנהגותן של הפועלות נקבעים על ידי גורמים סביבתיים כגון תזונה והורמונים שמובילים לנתיבי התפתחות שונים; עם זאת, נמצאו הבדלים גנטיים בין עובדי הכתות שונות ב-Acromyrmex (מין של נמלים גוזרות עלים). הפולימורפיזם הזה נגרם על ידי שינוי גנטי קטן יחסית; הבדל ברמת גן יחיד של נמלת האש האדומה יכול לקבוע אם במושבה תהיה מלכה אחת או מספר מלכות. למין של נמלת הבולדוג (Myrmecia pilosula) יש רק זוג אחד של כרומוזומים (לזכרים יש רק כרומוזום אחד מכיוון שהם הפלואידים), המספר הנמוך ביותר הידוע עבור כל חיה כלשהי, מה שהופך אותו לנושא מעניין ללימודי גנטיקה והתפתחות ביולוגית של חרקים חברתיים.
מחזור החיים
הנמלה מתפתחת בגלגול מלא: מביצה לזחל, ההופכת לגולם ואחר כך לנמלה בוגרת.
הנמלה מתחילה את חייה כביצה. אם הביצה מופרית, הצאצא יהיה נקבה; אחרת, הוא יהיה זכר (ראו פלואידיות).
בשלב הזחל, הנמלה אינה יכולה לזוז, ונמלים אחרות ("פועלות" במושבה) דואגות להאכיל אותה: הנמלה הפועלת פולטת מזון מהזפק ("הקיבה החברתית") שלה לתוך הפה של הזחל. במינים מסוימים מאכילים את הזחלים גם במזון מוצק שהובא מבחוץ, או בביצים לא-מופרות שהוטלו במיוחד למאכל, ולפעמים גם מוציאים אותן מהקן כדי שיוכלו לאכול טרף שנלכד בחוץ.
סוג התזונה שנותנים לזחלים הוא שיקבע אם הזחל יתפתח, בסופו של דבר, למלכה או לפועלת, ובאיזו כת תהיה הפועלת.
הזחל משיר את עורו ארבע פעמים או חמש בתהליך הגדילה שלו, עד שהוא הופך לגולם.
זחלים וגלמים צריכים להיות בטמפרטורה קבועה כדי להתפתח כראוי, ולכן הנמלים הפועלות מעבירות אותם לעיתים קרובות מתא לתא בקן.
נמלה הבוקעת מהגולם כפועלת, מתחילה שלב זה של חייה בטיפול במלכה ובזחלים. לאחר מכן היא עוברת לעבוד בחפירה ובעבודות אחרות הקשורות לתחזוקת הקן. לאחר מכן היא עוברת לעבוד בהגנה ובחיפוש מזון. החלפת ה"מקצוע" נעשית במהירות רבה. הסבר אפשרי לסדר זה של עבודות הוא שהגנה וחיפוש מזון הן פעולות מסוכנות עם סיכוי גבוה להיפגע ולמות, ולכן משתלם יותר שדווקא הנמלים הזקנות יותר, שממילא עומדות לסיים את חייהן, יעבדו בעבודות אלו.
תוחלת החיים של נמלים נקבות נעה בין שנה אחת לשלוש. לעומתן המלכה יכולה לחיות כ-30 שנה. הזכרים, לעומתן, חיים רק מספר שבועות בודדים. אורך החיים הממוצע של מלכת נמלים הוא פי 100 מזה של חרקים אחרים באותו גודל החיים לבד.
באזורים טרופיים הנמלים פעילות במשך כל ימות השנה, אולם באזורים קרירים יותר הן אינן פעילות במהלך החורף אלא נכנסות לתרדמת חורף. יש מינים שבהם רק הנמלים הבוגרות נכנסות לתרדמה, ויש מינים שבהם גם הזחלים נכנסים למצב של הפסקה בהתפתחות (דיאפאוזה).
מושבות ומבנה הקן
הנמלים חיות במושבות, כל מושבה עם קן משלה. התנהלותן של המושבות מורכבת מאוד וגם מגוונת מאוד במינים וסוגים שונים. גם מבנה הקן וצורת הבנייה שלו שונים בין מינים שונים. לדוגמה: נמלת הקציר השחורה חופרת את הקן שלה מתחת לאדמה, ואילו הבנאית הישראלית בונה את הקן כתלולית אדמה. הכידן הצהוב בכלל נודד מקן לקן בתכיפות גבוהה.
בכל מושבה יש בעלי תפקידים שונים: מלכה, זכרים, ופועלות, ומבנה גופן מותאם לתפקידן.
המלכה היא הנמלה היחידה בקן המסוגלת להתרבות. כל הנמלים בקן הם צאצאים שלה. בדרך כלל יש בכל קן מלכה אחת בלבד, אך יש מיני נמלים שבקן שלהן יש כמה מלכות, או שאין אף מלכה. מושבות שיש בהן מלכה נקראות "queen-right colonies", ומושבות שאין בהן מלכה נקראות "gamergate colonies". הזכרים הם בעלי כנפיים, ונקראים "בטלנים" (drones). ברוב ימי חייהם הם לא עושים שום דבר פרט לאכילה. תפקידם היחידי בקן הוא להפרות את המלכה, על מנת להמשיך את הדור. אצל מינים רבים הזכרים אינם חיים בקן דרך קבע. הם בוקעים לקראת עונת הזיווג, ומתים זמן קצר אחריה.
הפועלות מבצעות את כל מטלות המושבה, כולל איסוף מזון, הרחבה וחפירה של הקן, טיפול במלכה, בזחלים, ובגלמים, ואיסוף מים. מרבית הנמלים הנראות בחוץ הן פועלות. אצל מינים מסוימים יש "חלוקת תפקידים" גם בקרב הפועלות, כאשר חלק מהפועלות אחראיות על עבודה בתוך הקן, וחלק על עבודה מחוץ לקן.
הפועלות הנקראות חיילות קיימות רק בחלק ממיני הנמלים, לרוב במינים גדולים. תפקידן להגן על הפועלות ועל המלכה מאויבים ומנמלים אחרות.
שק הביציות של הפועלות מנוון, ולכן הן אינן מסוגלות להתרבות. ניוון זה נגרם באמצעות פרומון שהמלכה מפרישה. פרומון זה, המכונה "פרומון המלכה", גורם גם לזיהוי המלכה על ידי הנמלים האחרות, וכך משמר את מבנה הקן כפי שהוא.
רבייה ומעוף הכלולות
לכל נמלה תקופת הזדווגות אחרת. לפני תקופת ההזדווגות מולידה המלכה נקבות שלא יהפכו לפועלות או חיילות, אלא יוכלו להזדווג ולהתרבות. נמלים אלה יהפכו אחר כך למלכות בקינים אחרים. לעיתים המלכה מולידה גם זכרים לקראת עונת ההזדווגות. בעונת ההזדווגות הזכרים והמלכות לעתיד יוצאים החוצה מהקן. הם מתחילים לעופף ומזדווגים תוך כדי תעופה. הזכרים מתים זמן קצר לאחר מכן. תופעה זו מכונה "מעוף כלולות". יש נקבות שמזדווגות עם כמה זכרים. לנקבות ישנן שחלות וכיס שבו נאגרים תאי הזרע למשך שנים ספורות, וכך מתאפשרות הפריות חוזרות ללא נוכחות זכרים.
לאחר סיום מעוף ההזדווגות, הנקבות המופרות מחפשות מקום להקים בו קן חדש, שבו הן יהיו המלכות. הן משירות את שני זוגות הכנפיים שלהן, ומתחילות להטיל ביצים ולטפל בהן. הפועלות הראשונות הבוקעות מהביצים הן חלשות יחסית, ובכל זאת הן מתחילות מייד לעבוד – הן מרחיבות את הקן, מחפשות מזון ומטפלות בביצים האחרות.
במינים שבהם ישנן כמה מלכות בקן, ייתכן שמלכה אחת תעזוב את הקן עם כמה פועלות, והן ילכו להקים קן חדש. תהליך זה דומה לתהליך הרבייה המקובל אצל דבורים.
ישנם מינים של נמלים שבהם הנקבות מסוגלות להתרבות על ידי רביית בתולים. באחד ממיני הנמלים, הנקרא Mycocepurus smithii, יש רק נקבות.
הזכרים של נמלים מהסוג קרדיוקונדילה אלגנס (Cardiocondyla elegans) אינם יכולים לעוף. כדי למנוע הזדווגות בין קרובים, הפועלות העקרות נושאות על גבן את המלכות, שפוגשות זכרים שמצפים להן בחדרי הזדווגות מיוחדים בקינים מרוחקים.
התנהגות
anternet הוא כינוי לאופי הפעולה הכולל של קן נמלים, הכינוי נגזר מהמילה אינטרנט, כיוון שישנו דמיון בין אופן תעבורת המידע באינטרנט לאופי ההתנהגותי של הנמלים.
תקשורת
נמלים מתקשרות ביניהן בעזרת פרומונים – חלקיקי ריח. צורה זו של איתות כימי מפותחת יותר בנמלים מאשר במשפחות אחרות של דבוראים. כמו חרקים אחרים, הנמלים קולטות ריחות בעזרת זוג מחושים ארוכים, צרים וניידים. המחושים מספקים מידע על הכיוון והעוצמה של הריח. מכיוון שרוב הנמלים חיות על הקרקע, הן נוהגות להשאיר פרומונים על הקרקע כדי להעביר מסרים לנמלים אחרות. במינים הנוהגים לחפש מזון בקבוצות, נמלה שמוצאת מזון מסמנת בעזרת פרומונים את המסלול מהמזון שמצאה אל הקן. נמלים אחרות צועדות על המסלול אל מקום המזון. אם גם הן מצאו שם מזון, הן מחזקות את עוצמת הסימון כאשר הן חוזרות לקן, אך אם הן גילו שהמזון נגמר, הן חוזרות לקן מבלי לחזק את הסימון, וכך במשך הזמן הסימון ייעלם. תקשורת כזו, המשפיעה על האחר, אך שלא תוך פנייה ישירה אליו נקראת Stigmergy.
התנהגות זו עוזרת לנמלים להתמודד עם שינויים בסביבתן. לדוגמה, כשהמסלול המוכר אל מקור המזון נחסם על ידי מכשול, הפועלות יוצאות מהמסלול כדי לחפש מעקף. נמלה שהצליחה למצוא מעקף, מסמנת את המסלול הקצר ביותר בדרכה חזרה. ככל שהמסלול מוצלח יותר, כך יהיו יותר נמלים שילכו בו ויחזקו את הסימון, וכך בהדרגה מצליחה קבוצת הנמלים למצוא את המסלול הטוב ביותר.
חוקרים בפקולטה למדעי המחשב בטכניון פיתחו אלגוריתמים מבוזרים לחקירת רשת האינטרנט, המדמים את אופן פעולתן של הנמלים המחפשות מזון.
פרומונים מיוצרים על ידי בלוטות שנמצאות במקומות שונים בגוף הנמלה – על הגב, החזה, השוקיים, האחוריים ועוד.
לפעמים הפרומונים מעורבבים עם האוכל ומועברים על ידי האכלה מפה לפה, וכך מעבירים מידע ו"חדשות" תוך כדי האכילה. זה גם מאפשר לנמלים לדעת מה תפקידן של נמלים אחרות במושבה. במיני נמלים עם מלכה, הפועלות מתחילות לגדל מלכות חדשות במושבה ברגע שהמלכה הנוכחית מפסיקה לייצר פרומון מסוים, דבר שמראה שהיא כבר זקנה ויש למצוא לה מחליפה.
יש נמלים שמייצרות צלילים על ידי צרצור – חיכוך איברי גוף זה בזה. צלילים אלה משמשים לתקשורת עם נמלים במושבה, או עם מינים אחרים.
התגוננות מטורפים
נמלים תוקפות ומגינות על עצמן על ידי נשיכות, ובמינים רבים גם על ידי עקיצות. בדרך-כלל הן מזריקות או מרססות חומרים כימיים כמו חומצה פורמית.
העקיצה הכואבת ביותר, מבין כל העקיצות של החרקים מסדרת הדבוראים, מיוחסת לנמלה מסוג "נמלת הקליע" (Bullet ant, Paraponera clavata), הנפוצה במרכז אמריקה ובדרומה. עקיצתה אומנם כואבת אך אינה קטלנית לבני אדם. לעקיצה שלה מיוחס הדירוג הגבוה ביותר במדד שמידט לדירוג כאב מעקיצות, לצד כמה צרעות.
נמלה אחרת, "הנמלה הקופצת" (Jack jumper ant), עוקצת באופן שעלול להיות קטלני, אך ישנו נסיוב המנטרל אותה.
נמלי אש מתייחדות בכך שיש להן שק-ארס המכיל אלקלואידים של פיפרידין. העקיצות שלהן כואבות, ועלולות להיות מסוכנות לאנשים רגישים במיוחד.
לסתות-מלכודת מסוג זה נצפו גם במינים אחרים: "Anochetus", "Orectognathus", "Strumigenys", וכן בכמה פרטים השייכים לשבט "Dacetini", שהמדענים רואים בהם דוגמה לאבולוציה מתכנסת.
התגוננות מפגעי טבע
בנוסף להגנה מפני טורפים, נמלים צריכות להגן על מושבותיהן מפני גורמי מחלה.
קן הנמלים מתוכנן ובנוי כך שיהיה עמיד בפני איומים פיזיים כמו שיטפונות וחום כבד.
נמלים פועלות מהסוג "Cataulacus muticus", מין שחי בחללים בתוך עצים וצמחים, מגיבות לשיטפונות בשתיית מים מתוך הקן ופליטתם החוצה.
למידה
ישנם בעלי חיים רבים שיכולים ללמוד התנהגויות על ידי חיקוי, אבל רק אצל נמלים (מלבד היונקים) נצפתה הוראה אינטראקטיבית.
אצל נמלים ממין Temnothorax albipennis, פועלת שמצאה מזון מובילה לשם את חברתה בתהליך ארוך ומייגע של ריצה משותפת (tandem running) - ה"מורה" רצה קדימה ומוודאת שה"תלמידה" עוקבת אחריה; יש חוקרים הרואים בכך מעין "שיעור פרטי". ה"מורה" מאטה כשהיא רואה שה"תלמידה" מתעכבת מאחור, ומאיצה כשה"תלמידה" מצליחה להדביק אותה.
בניית הקן
ישנם מינים רבים של נמלים הבונים קינים מורכבים, אך יש גם מינים אחרים החיים חיי נדודים ואינם בונים מבני קבע. נמלים יכולות ליצור קינים תת-קרקעיים, או לבנות קינים על עצים. אפשר למצוא קיני נמלים על הקרקע, מתחת לאבנים או בולי עץ, בתוך בולי עץ, גזעים חלולים או בלוטים. החומרים המשמשים לבניית הקן כוללים אדמה וחומרים צמחיים. הנמלים מקדישות תשומת לב לבחירת המקום המתאים לקן: נמלים מהמין Temnothorax albipennis יימנעו מהקמת קן במקום שיש בו נמלים מתות, מחשש שמא הדבר מרמז על הימצאותם של טורפים או מחלות במקום. הן מסוגלות לנטוש במהירות את הקן שבנו מייד כשהן מזהות איום מתקרב.
נמלי הגדוד מדרום אמריקה ומאפריקה אינן בונות קינים של קבע, אלא מחליפות בין חיי נוודות לבין מגורים בקן זמני שהן בונות מהגוף שלהן עצמן: מאות אלפי נמלים פועלות נצמדות זו לזו כדי להקים מחסה למלכה ולפגיות.
פועלות ממין "אורגת האשלים" בונות קינים על עצים על ידי הדבקת עלים: הן גוררות עלים רבים למקום אחד על-גבי "גשר" של פועלות, ואז מביאות את הפגיות כדי שיזחלו על העלים וייצרו חוטי משי. דרכים דומות לבניית הקן נצפו גם במינים מסוימים של Polyrhachis.
חקלאות
רוב מיני הנמלים מוצאות את מזונן בטבע – בין אם זה טרף חי, נבלות או מזון מן הצומח. אולם יש מינים שפיתחו דרכים מיוחדות להשיג מזון. נמלים חותכות-עלים (מהסוגים Atta ו-Acromyrmex) ניזונות רק מפטרייה מסוימת, שגדלה רק בתחומי המושבה שלהן. הן אוספות עלים ומביאות אותם למושבה, חותכות אותם לחתיכות זעירות ומניחות אותן ב"גני פטריות". פועלות מבצעות משימות בהתאם לגודלן: הגדולות חותכות גבעולים, הבינוניות לועסות את העלים והקטנות מטפלות בפטריות. הנמלים הללו מסוגלות לזהות את התגובה של הפטרייה לחומרים צמחיים שונים, כנראה על ידי רגישות לאיתותים כימיים מהפטרייה. אם עלה מסוג מסוים הוא רעיל לפטרייה, הנמלים יזהו עובדה זו ולא יאספו אותו. הנמלים ניזונות ממבנים המיוצרים על ידי הפטרייה, הנקראים "gongylidia". חיידקים סימביוטיים על הצד החיצוני של הנמלים מייצרים אנטיביוטיקה שהורגת חיידקים שעלולים לפגוע בפטרייה.
ניווט
נמלים שתפקידן לחפש מזון הולכות למרחק של עד 200 מטר מהקן. לשם המחשה, אם נניח שפסיעה של אדם ממוצע היא בערך פי 120 מאורכה של נמלה, נוכל להשוות את הנמלה לאדם שהולך ברגל למרחק של כ-24 קילומטר מביתו, וצריך למצוא את הדרך חזרה.
בדרך-כלל, הנמלים מנווטות על ידי פרומונים, בפרט כשהן מחפשות מזון בלילה.
אך יש גם נמלים שנוהגות לחפש מזון ביום, ובאזורים חמים ויבשים, הימצאות ממושכת בשמש עלולה לגרום להתייבשות, ולכן יש חשיבות רבה למציאת המסלול הקצר ביותר מהמזון אל הקן. נמלים ממין "Cataglyphis fortis", הפועלות באזורים מדבריים במשך היום, משתמשות גם בנקודות-ציון חזותיות על-מנת לנווט.
כשאין נקודות ציון חזותיות, הנמלים מהסוג נווטת מנווטות באמצעות השמש. הן בודקות את הזווית שאור השמש יוצר עם הקן, ועוקבות אחרי תנועת השמש כדי לחשב את הזווית החדשה. בעין של נמלה ישנם תאים מיוחדים שמזהים אור מקוטב מהשמש, המאפשר לזהות כיוון במרחב. התאים המזהים את קיטוב האור רגישים לאור על סגול.
נמלים מסוגים מסוימים מסוגלות לחוש את השדה המגנטי של כדור הארץ ולהשתמש בו לצורך ניווט.
תנועה
לנמלים פועלות אין כנפיים, ונמלים שיכולות להוליד מאבדות את כנפיהן אחרי מעוף הכלולות שלהן כאשר הן מקימות את המושבה שלהן. לכן, בניגוד לחרקים אחרים מאותה משפחה, רוב הנמלים מתקדמות ממקום למקום בהליכה.
ישנם מינים המסוגלים לקפוץ. לדוגמה, הנמלה הקופצת שגילה Jerdon (מהסוג Harpegnathos saltator) מסוגלת לקפוץ על ידי הפעלה משותפת של הרגליים האמצעיות והאחוריות.
ישנם כמה מינים של נמלים, במיוחד נמלים החיות על עצים, המסוגלות לגלוש, כלומר לשלוט בכיוון התנועה שלהן כשהן נופלות. מין אחד של נמלים גולשות הוא Cephalotes atratus.
נמלים ממינים שונים מסוגלות ליצור שרשראות חיות כגשר מעל מים, בור או חלל אחר במסלול התנועה שלהן. יש מינים המסוגלים ליצור "רפסודות" חיות (ביניהם נמלי אש), המאפשרות להן לשרוד במקרה של שיטפון. ייתכן שהרפסודות הללו הן שאפשרו לנמלים להקים מושבות על איים.
נמלים מסוג Polyrhachis sokolova, החיות בביצות המנגרובים באוסטרליה, יכולות לשחות ולחיות במושבות מתחת לפני המים. אין להן זימים, והן נושמות בתוך כיסי אוויר שנלכד בקן השקוע במים.
שיתוף פעולה ותחרות
כל הנמלים חיות בחברה שיתופית ברמה גבוהה יחסית לבעלי חיים אחרים (ארגון חברתי אאוסוציאלי), אולם לסוגים שונים של נמלים יש סוגים שונים של חיי חברה.
נמלת הבולדוג מאוסטרליה, נמלה גדולה ופרימיטיבית, חיה בחברה עם שיתוף מועט יחסית – כל נמלה צדה את מזונה לבד, ומשתמשת רק בעיניה הגדולות על-מנת למצוא מזון, ולא בסימנים כימיים שנוצרו על ידי נמלים אחרות.
ישנם מינים (כמו Tetramorium caespitum) שבהם נמלים ממושבה אחת תוקפים ומשתלטים על מושבות שכנות.
מינים אחרים הם פחות אימפריאליסטיים, אך עדיין תוקפניים – נמלים ממושבה אחת פולשות למושבות אחרות כדי לגזול ביצים וזחלים, שהן אוכלות או מגדלות כפועלות/שפחות.
ישנם מיני נמלים שמתמחים בניצול של מינים אחרים. הנמלים-האמזונות אינן מסוגלות להשיג את מזונן בעצמן, והן צריכות "נמלים-שפחות" כדי לשרוד. כדי להשיג את ה"שפחות" הן פולשות לקן של נמלים ממין אחר, לוכדות ביצים וזחלים ומביאות לקן שלהן, וכאשר בוקעות מהן נמלים-פועלות הן משרתות את גזע ה"אדונים".
אחד המינים של "נמלים-שפחות" הוא המין Temnothorax. נמלים ממין זה פיתחו אסטרטגיה נגדית: כשהן משמשות כשפחות אצל "גזע האדונים" Protomognathus americanus, הן הורגות את כל הזחלים הנקביים של "האדונים", ומשאירות בחיים רק את הזכרים (שאינם משתתפים בפשיטות ללכידת שפחות).
נמלים מזהות את קרובות משפחתן ושותפותיהן לקן בעזרת הריח. לכל מושבה יש ריח אופייני, המגיע מהפרשות מועשרות בפחמימן, המכסות את השלד החיצוני שלהן. אם מפרידים נמלה מהמושבה המקורית שלה, במשך הזמן היא תאבד את הריח האופייני למושבה. כל נמלה שנכנסת למושבה, ואינה מדיפה את הריח של המושבה, תותקף על ידי שאר הנמלים במושבה. מבחינה זו. מושבה של נמלים מתנהגת כמו גוף עם מערכת חיסון המגינה עליו מחדירת גופים זרים.
ישנם מינים רבים של נמלים החיים כטפילים במושבות של נמלים ממינים אחרים. במינים כמו Strumigenys xenos אין בכלל נמלים פועלות – הנמלים ממין זה ניזונות ממזון שאוספות הפועלות של המושבה הפונדקאית, מהמין Strumigenys perplexa. ישנם עוד מינים רבים של נמלים טפילות, אך בדרך כלל ישנה קרבה גנטית רבה בין הטפילות לבין הפונדקאיות.
נמלים טפילות משתמשות במגוון של שיטות לצורך חדירה לקן הפונדקאי:
ישנם זנים של נמלים שנצפתה בהם מלחמת מינים – מלחמה בין זכרים לנקבות. כל מין רוצה שהצאצאים יהיו כמה שיותר קרובים אליו מבחינה גנטית. בנמלים מהמין Wasmannia auropunctata, המלכות מייצרות בנות דיפלואידיות על ידי רביית בתולים, והזכרים מייצרים בנים דומים להם בתהליך שבו ביצה דיפלואידית מאבדת את התרומה האימהית שלה ונוצרים זכרים הפלואידיים שהם שכפול גנטי של האב.
יחסים עם יצורים אחרים
נמלים חיות בסימביוזה עם מינים רבים, בהם מינים אחרים של נמלים, חרקים אחרים, צמחים ופטריות.
נמלים נטרפות על ידי מינים רבים של חיות, ואפילו על ידי כמה פטריות.
כמה מינים של חרקים גרים חלק מחייהם בתוך קינים של נמלים, למטרות שונות, כגון: אכילת נמלים, זחלים וביצים, אכילת מאגרי המזון של הנמלים, או הסתתרות מפני טורפים.
דיירי משנה אלו דומים בצורתם החיצונית לנמלים, תופעה שנקראת "התחזות לנמלה". ישנם חרקים שמתחזים לנמלים מזיקות על-מנת להפחיד טורפים (חקיינות בטסיאנית). ישנם חרקים שמתחזים לנמלים שאיתן הם גרים (Wasmannian mimicry).
כנימות עלה ופשפשאים אחרים מפרישים נוזל מתוק שנקרא טל דבש כאשר הם אוכלים מֹהַל של צמחים. הסוכרים בטל דבש הם מקורות מזון עשירים באנרגיה, ולכן החומר אהוב מאוד על נמלים. לפעמים, הכנימות מתחילות להפריש טל דבש רק לאחר שהנמלים טופחות על גבן בעזרת המחושים שלהן. הנמלים אוכלות את טל הדבש, וב"תמורה" מרחיקות טורפים, וגם נותנות לכנימות "טרמפ" לצמחים אחרים שהן יכולות לאכול מהם. במקרים רבים, כשמושבה של נמלים צריכה לנדוד לאתר חדש, הנמלים לוקחות את הכנימות יחד איתן, כדי שימשיכו לייצר עבורן טל דבש.
ישנן נמלים שמגדלות כנימות קמח כדי לאכול את טל הדבש שהן מייצרות. כנימות אלו גורמות נזק לצמחי אננס, וקיומן של נמלים מגדיל בעקיפין את הנזק בכך שהנמלים מגינות על הכנימות מפני טורפים.
ישנם זחלי-פרפרים אוהבי-נמלים מהמשפחה Lycaenidae. במשך היום הנמלים "רועות" אותם, כלומר מביאות אותם לאזורים שבהם הם יכולים לאכול; בלילה הנמלים מביאות אותם לקן ו"חולבות" אותם – מעסות אותם עד שהם פולטים טל דבש. חלק ממיני הזחלים מסוגלים גם ליצור קשר עם הנמלים על ידי צלילים ותנודות.
יש זחלים שהיו פעם אוהבי-נמלים, והפכו לאוכלי-נמלים: הם מפרישים פרומון שגורם לנמלים לחשוב שהם זחלי נמלים, וכשהנמלים מביאות אותם לקן, הם אוכלים את זחלי הנמלים.
נמלת הלימון (Myrmelachista schumanni) לא רק גרה בתוך עצים, היא גם דואגת שהעצים המספקים לה מחסה – עצים מסוג Duroia hirsuta – יהיו העצים היחידים בשטח. היא הורגת את כל שאר העצים על ידי הזרקת רעל לבסיסי העלים שלהם. כך הופך היער ל"גן העדן של השטן" – יער שיש בו צמחים מסוג אחד בלבד.
יהדות אנקונה
יהדות אנקונה היא קהילה יהודית קטנה יחסית שהתקיימה במשך מאות שנים בעיר הנמל אנקונה שבאיטליה ותרמה רבות לכלכלה ולחיי התרבות של העיר.
נמליים
יחסים עם יצורים אחרים
יש עצים שמספקים לנמלים צוף, ובתמורה הנמלים מגינות עליהם מפני החרקים המזיקים להם.