cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליפות וימבלדון 1886
תחרות הגברים
המנצח של השלב הראשון היה טניסאי בריטי הרברט לאופורד (בפעם השלישית ברציפות). ויליאם רנשו ניצח משחק הסיום בארבע מערכות. בכך הוא זכה באליפות השישית ברציפות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו שמנוה טניסאיות. כמו בתחרות גברים, הטניסאיות התחרו על הזכות להיפגש במשחק האחרון עם מנצחת אליפות וימבלדון 1885. בלאנש בינגלי הצליחה לנצח בגמר מתמודדות. במשחק עם מוד ווטסון היא ניצחה אותה בשתי מערכות ובכך זכתה בתואר.
תחרות הזוגות
בתחרות הזוגות השתתפו 7 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד מול האחים רנשו על תואר האלוף. במשחק הגמר האחים רנשו ניצחו זוג בריטי אקלוד פרר/ארטור סטנלי בארבע מערכות. בכך ויליאם רנשו זכה במקום הראשון בתחרות נוספת לתחרות גברים, ובסך הכול הוא זכה בפעם השמינית במקום ראשון בתחרות וימבלדון.
תלי דלת
שימושים
מקום נפוץ אחד שבו משתמשים בשלטי "נא לא להפריע" ("Do not disturb") הוא במקומות הלינה. האורחים יכולים להציב את השלט על הדלת, על מנת ליידע את הצוות של מקום הלינה, שיש לכבד את פרטיותם של האורחים, ולא להיכנס לחדר. ישנם מקומות לינה שמספקים גם שלטי "נא לסדר את החדר" ("make up room"), שבעצם מספקים את ההוראות ההפוכות של שלט "נא לא להפריע" ("Do not disturb").
ניתן לראות שלטים אלו גם בבתי הספר. שלטים אלו מודיעים לאנשי הצוות ולתמידי בית הספר כי מתקיימת בחינה באותה כיתה.
ניתן להשתמש בשלטי "נא לא להפריע" ("Do not disturb") בחדרים שמאכסנים דברים חפצי ערך, בשביל להרתיע גנבים אפשריים מגניבה.
בעיות
במקרים מסוימים, הצבת שלט "נא לא להפריע" ("Do not disturb") בדלת חדר בית המלון, יכול להסתיר רצח, התאבדות או פעילות פלילית אחרת.
ב-2009, השלט "נא לא להפריע" ("Do not disturb") היה אחראי להסתרת היעלמותם של זוג קשישים באוניית תענוגות.
ב-2017, רוצח ההמונים האמריקאי, סטיבן פאדוק, השאיר שלט "נא לא להפריע" ("Do not disturb") על ידית הדלת בחדר המלון שבו שהה, כשהוא מסתיר 10 מזוודות מלאות ברובים ותחמושת ששימש לביצוע הטבח בסטריפ של לאס וגאס.
אלטרנטיבות
ישנם בתי מלון שמשתמשים באמצעים טכנולוגיים חדישים, ולא משתמשים בשלטים הרגילים, כמו שימוש בכפתור פרטיות, שבו ניתן ללחוץ מתוך החדר.
פרסום
בתי מלון משתמשים בשלטי "נא לא להפריע" ("Do not disturb") כדרך למתג את עצמם ולספק פרסום זול.
ב-2007, רשת המלונות Embassy Suites by Hilton ערכה תחרות שאיפשרה לציבור לעצב את שלטי "נא לא להפריע" ("Do not disturb"), שיוצגו בכל חדרי בתי המלון. הזוכה בתחרות הוכרז ב-2008.
ניתן לראות שלטים אלו ככלי פרסום להפצת פרסומת מודפסת לבתי מגורים. אחד מהיתרונות של פרסום מסוג זה על פני דיוור ישיר מסורתי הוא שהפרסומת מקבלת, בדרך כלל, יותר חשיפה פרסומית.
צורת פרסום זו מהווה סיכון ביטחוני עבור התושבים מפני שהיא מסמנת דלת כבלתי מנוצלת. בחלק מהערים בעולם, צורת פרסום זו מפרה את התקנון, והחברה עלולה לספוג קנס. צורת פרסום זו עלולה גם לפגוע במוניטין החברה.
משמעויות נוספות
בתכנון ממשק משתמש למחשב, הודעת "doorhanger" היא מעין פופ אפ ש-"נתלה", בדרך כלל בסרגל הכלים, מרכיב ממשק משתמש אחר.
מישקובה
נהר מישקובה (ברוסית:  Мышкова) הוא נהר בדרום רוסיה, היובל השמאלי של דון. הנהר זורם בשטח של מחוז וולגוגרד תחילה לכיוון צפון-מערב ולאחר מכן לכיוון דרום-מערב.
ירחוני מלכותי
מאפיינים
הירחוני הוא דג גדול שדומה לדג השמש אך קטן יותר ובעל סנפירים קצרים יותר. הדג יכול להגיע להיקף של 2 מטר ולשקול מעל 270 ק"ג. הוא בעל מבנה עגלגל וסנפירים ופיו צבועים באדום עם גוף מנוקד בלבן, פלג גוף עליון כחול ופלג גוף תחתון כחול בהיר יותר. העיניים גדולות וצהובות. דג זה בעל יכולת לא רגילה לדגים לשמור על חום גוף קבוע.
מישקובה
שלגים מהווים את מקור המים העיקרי של הנהר. לאורך הנהר נבנו מספר סכרים.
ירחוני מלכותי
מאפיינים
הדג שוחה באוקיינוס והוא בעל תפוצה גלובלית, אך מעדיף את הימים הטרופיים ונפוץ הרחק מהחוף. ידוע על תפוצתו בעיקר בהוואי ובמערב אפריקה, בהם הוא מצוי במסעדות. הוא חי בעומק 50–500 מטר בחיפושים אחר דיונונים וקריל ולעיתים גם אחרי דגים קטנים.
מישקובה
הנהר נשפך למאגר מים "צימליאנסקי" שנבנה בשנת 1948 במסגרת בניית תחנת כוח הידרואלקטרית, 730 ק"מ במעלה נהר דון.
רחוב בולדווין
ברחוב יש קטע מישורי בודד, אשר אורכו 350 מטרים. שיא התלילות ברחוב מגיעה (בקירוב) לזווית של 19 מעלות, ולרמת שיפוע של כ-35%.
הרחוב קרוי על שמו של ויליאם בולדווין, תושב חבל אוטגו וחבר מועצה בו. הרחוב משמש למגורים אך גם כאטרקציה תיירותית קטנה. כיוון שהוא תלול, לרוב אורכו יש מדרגות במקום מדרכה.
הוויכוח על הטענה
ויכוח התעורר לגבי טעות טיפוגרפית בספר השיאים של גינס שאובחנה בשיא הקיים דאז. בספר היה כתוב שהשיפוע המוגדר התלול ביותר שקיים הוא בזווית של 38 מעלות (בספר צוינה המידה 1:1:266). דבר שלמעשה נוגד את ההיגיון. לא ניתן לעמוד על שיפוע מסוג זה, או לחיות עליו באיזושהי צורה. לאחר זמן מה, החלה לעלות השערה כי בספר כתובה בטעות המידה 1:1:266, במקום 1:2:266, מידה שלעצמה תלולה מאוד. לאחר מדידה של רחוב בולדווין, גילו כי תלילותו עומדת על המידה 1:2:86, אשר מעט יותר תלולה מן השיא הקיים. ככל הנראה, הטעות נבעה מהבלבול בין מדידה במעלות, לבין מדידה באחוזים. כך שהפכו רמת שיפוע של 38% לשיפוע המוטה ב-38 מעלות – מידות המתארות שיפוע שונה לגמרי זו מזו.
ספר השיאים של גינס נאלץ להודות בטעות המביכה, והכריז על רחוב בולדווין באופן רשמי כרחוב התלול ביותר בעולם.
ג'סיקה ווטקינס
ג'סיקה ווטסקינס (באנגלית: Jessica Andrea Watkins; נולדה ב-14 במאי 1988) היא טייסת חלל אמריקאית בנאס"א, דוקטור לגאולוגיה, אקוונאוטית ושחקנית רוגבי בינלאומית.
ב-2022 ווטקינס הוכרזה כאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שתסיים הכשרת של נאס"א לטיסה לתחנת החלל הבין-לאומית. הטיסה הראשונה שלה לחלל כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית המריאה ב-27 באפריל 2022.
ראשית חייה
ג'סיקה אנדראה "ווטי" ווטקינס נולדה ב־1988 בגייטרסבורג, מרילנד למייקל וקרוליין ווטקינס. משפחתה עברה ללאפייט, קולורדו, שם היא סיימה את תיכון פיירוויו.
קריירה ברוגבי
ווטקינס החלה לשחק רוגבי במהלך שנת הלימודים הראשונה שלה בסטנפורד ונשארה בקבוצה במשך ארבע שנים. בשנת 2008, במהלך השנה השנייה ללימודיה, היא הייתה חברה בנבחרת אלופת המדינה של חטיבה א'. גם ב-2008 וגם ב-2010, ווטקינס הפכה לחברה בצוות הרוגבי הראשון של הקולג'ים באמריקה. ווטקינס היא שחקנית רוגבי של נבחרת אמריקה לנשים לשעבר בשביעיות, ושיחקה עבור האיגלס במקום השלישי שלה בגביע העולם ברוגבי שביעיות ב-2009. במהלך משחקי הגביע העולמי היא הייתה כובשת הניסיונות המובילה בנבחרת ארצות הברית.
קריירה בנאס"א
כבוגרת תואר ראשון, ווטקינס עבדה במרכז המחקר של איימס כדי לתמוך בגשושית המאדים פניקס ובבדיקת אב-טיפוס של מקדחה עבור מאדים. בשנת 2009 היא הייתה גאולוגית ראשית של צוות 86 של נאס"א בחלל בתחנת המחקר של מאדים. כסטודנטית לתואר שני, היא עבדה במעבדת הנעת סילון בפרויקט NEOWISE לסקר אסטרואידים קרובים לכדור הארץ. ווטקינס עבדה גם על תכנון עבור רובר המאדים Curiosity. בשנת 2011, ווטקינס שימשה כחברת צוות תפעול מדעי עבור משימה אנלוגית.
היא שימשה כמתכננת של רובר מאדים 2020 ומשימת החזרת דגימה של מאדים, והייתה חברת צוות מדעי במשימה אנלוגית של מחקר וטכנולוגיה במדבר. כעמיתת פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגית של קליפורניה (קלטק), וכמשתפת פעולה בצוות המדע של מעבדת המדע של מאדים, היא השתתפה בתכנון יומי של פעילויות רובר מאדים והשתמשה בנתוני התמונה שלו בשילוב עם נתוני מסלול כדי לחקור את הסטרטיגרפיה, הגאולוגיה והגיאומורפולוגיה של מאדים.
ביוני 2017, נבחרה ווטקינס לאחת מ-12 אסטרונאוטים בכיתה ה-22 של נאס"א. התמקדות לימודי החלל הייתה על תחזוקת מערכות שונות, לימודי רוסית ועוד, מתוך מטרה לטוס לתחנת החלל ובעתיד לטוס לירח ולמאדים. היא סיימה את הכשרתה ב-2020 במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, טקסס.
בשנת 2019 הפכה לאקוונאוטית כאשר שהתה 12 ימים במעבדה התת-ימית אקווריוס (המעבדה התת-ימית היחידה בעולם) במהלך משימת NEEMO 23 (משימה של נאס"א בתנאים סביבתיים קיצוניים). המשימה, שהתרחשה בין התאריכים 10 ל-22 ביוני 2019, כללה בחינה של טכנולוגיות ויעדים על קרקעית הים עבור משימות חלל וחקר. משימת ה-NEEMO של ווטקינס הייתה הראשונה מסוגה שהציגה צוות מחקר שכולל נשים בלבד בראשות האסטרונאוטית האיטלקייה סמנתה כריסטופורטי.
בדצמבר 2020, היא נבחרה להיות חלק מצוות של תוכנית ארטמיס להחזיר בני אדם לירח בשנת 2025.
בנובמבר 2021, היא הפכה לאסטרונאוטית הרביעית בקבוצה 22, ולאישה האפרו-אמריקאית הראשונה, שהוטלה עליה משימה ארוכת שנים לתחנת החלל הבינלאומית לאחר שנבחרה כחברה האחרונה בצוות SpaceX Crew-4 כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית שהיא שיתוף פעולה בין חברת SpaceX לבין נאס"א.
הטיסה הראשונה שלה לחלל המריאה באפריל 2022. זו הפעם הראשונה של ווטקינס בחלל. תפקידה כולל התבוננות וצילום שינויים גאולוגיים על פני כדור הארץ, כמו גם חקירות אחרות על מדעי כדור הארץ והחלל, ביולוגיה והשפעות של טיסה ארוכת שנים בחלל על בני אדם.
חיים אישיים
ווטקינס חיה עם הוריה בלפאייט קולורדו, תחביביה הם כדורגל, טיפוס הרים, סקי וכתיבה יוצרת.
פינלנד המרכזית
מרכז פינלנד (בפינית: Keski-Suomi, בשוודית: Mellersta Finland) הוא אחד מ-19 אזורי פינלנד, והוא מחולק ל-23 מועצות, בירת האזור והעיר הגדולה ביותר היא יובסקילה. האזור הוא חלק מהמחוז-לשעבר פינלנד-המערבית (פינית: Länsi-Suomen lääni, שוודית: Västra Finlands län) אולם ב-1 באוקטובר 2010 נכנסה לתוקף רפורמה שחילקה את המדינה מחדש ממחוזות ואזורים. אוכלוסיית האזור מונה נכון ל-29 בפברואר 2020, 274,891 תושבים. האזורים הגובלים במרכז-פינלנד הם אוסטרובוטניה הצפונית, ואוסטרובוטניה המרכזית בצפון, אוסטרובוטניה הדרומית ופירקאנמה במערב, פאייט-המה בדרום, וסאבו הצפונית וסאבו הדרומית במזרח. שטח האזור הוא 16,703.02 קמ"ר ו-3,245.65 קמ"ר גופי מים, סה"כ שטח האזור הוא 19,948.48 קמ"ר והוא זהה לשטחו בחלוקת המדינה שהתקיימה בין השנים 1960–1997.
התיישבות וכלכלה מוקדמת
ההתיישבות הראשונה במרכז-פינלנד מתוארכת לסביבות 7000–8000 לפני הספירה כלומר בתקופת האבן; שבה עיסוקם העיקרי של התושבים היה ציד ודיג. אף כי התקופות הפרה-היסטוריות בפינלנד מסתיימות בדרך כלל ב עם כיבוש פינלנד על ידי אריק התשיעי, מלך שוודיה במסע השוודי הראשון מתוך מסעי הצלב הצפוניים, קיים תיעוד ממרכז-פינלנד רק משנת 1540 במסמכי ארנונה ומס של הכתר-השוודי בקשר להסדר חקלאי קבוע.
במהלך המאה ה-16 עם התבססות הנצרות וההשפעה השוודית, התפתחו גם ענפי החקלאות והדיג, ובמקביל פחתה חשיבות הציד אף שהיא נותרה ענף משני חשוב, הצטרפו לאזור תושבים נוספים ממזרח וההערכות הן שבסוף המאה ה-16 חיו באזור מרכז-פינלנד 15,000 תושבים.
עם חתימת הסכם פרדריקסהאמן בתום המלחמה הפינית בשנת 1809, נכבש אזור מרכז-פינלנד כמו שאר אזורי המדינה בידי אלכסנדר הראשון, והיה למעשה חלק מהדוכסות הגדולה של פינלנד שהייתה אוטונומיה של הקיסרות הרוסית, בשנת 1837 חתם ניקולאי הראשון, אחיו של אלכסנדר הראשון ויורשו, שהיה גם דוכס פינלנד על ייסוד העיר יובסקולה, בעקבות הקמת העיר ובניית תעלה שחיברה בין האגמים קייטלה ופאיאנה, התפתחה יותר כלכלת האזור, בשנת 1858 הוקם ביובסקולה בית-הספר הראשון בהיסטוריה שההוראה בו הייתה בשפה הפינית, לאחר מכן בשנת 1863 הוקם גם בית-הוראה למורים, וב-1864 הוקם בית-הספר לבנות, אירועים אלו השפיעו משמעותית על אזור מרכז-פינלנד שהפך למרכז חינוך בשפה הפינית שנדחתה לטובת השוודית בכ-700 שנות השלטון השוודי, עד שבשנת 1892 שבה הפינית ותפסה את מקומה כשפה הרשמית של פינלנד (לצד שוודית). וכמו כן הייתה להם השפעה מרחיקת-לכת על החינוך הפיני.
בנוסף לתרבות ולחינוך, כלכלה האזור החלה אף היא להתפתח כחלק מהמהפכה התעשייתית לקראת סוף המאה ה-19, התושבים החלו בניצול משאבי היער ובכך אפשרו השקעות פיננסיות ויכולות תעשייה שלא היו קודם, תהליכים אלו עזרו להטמיע באזור רמת חיים גבוהה יותר, נפרסו קווים חדשים לטלגרף ששימושו נעשה נפוץ יותר, ומצב התחבורה והכבישים השתפר.
חלוקה מנהלית
23 מועצות מקומיות (kuntaa) מתוכם 6 ערים (מודגשות)
יחסי אוסטריה–אלג'יריה
יחסי אוסטריה–אלג'יריה הם יחסי החוץ בין אוסטריה לאלג'יריה.
סקירה כללית
בנוסף להרחבת היחסים הפוליטיים והכלכליים עם מדינות צפון אפריקה, ובכלל זה אלג'יריה, אוסטריה מייחסת חשיבות רבה למחויבות ושיתוף הפעולה של האיחוד האירופי עם מדינות אלו. האיחוד האירופי תומך במדינות צפון אפריקה במסגרת מדיניות השכנות האירופית כלפי השכנים מדרום, כלומר במסגרת "השותפות עם דרום הים התיכון לדמוקרטיה ושגשוג משותף".
בשנת 2018 הסתכם סך המסחר בין המדינות ב-258 מיליון אירו.
קתדרלת פלמה דה מיורקה
קתדרלת פלמה דה מיורקה, הידועה בשם Le Seu היא קתדרלה רומית-קתולית בפלמה דה מיורקה, ספרד. הקתדרלה נבנתה בסגנון גותי צרפתי והושלמה ב-1601. היא בנויה על אתר בו שכן פעם מסגד ערבי.
הספינה הראשית מתנשאת לגובה 44 מטר, ובכך היא בעלת הקמרונות הגבוהים ביותר בספרד. היא מוקפת בתמיכות דואות בעלות 2 קומות, התומכים בקמרונות הגבוהים. החזית מורכבת מ-2 מגדלים עגולים וקטנים, ועליהם צריחים מחודדים. במרכז החזית רוזטה ומשני צידיה ניתן לראות תמיכות דואות עבות ומקושטות בקרוקטים (זיזים חדים הבולטים מהן).
כ-50 שנה אחרי שהחל שיפוץ הקתדרלה הוזמן ב-1901 האדריכל אנטוני גאודי כדי להשגיח על הפרויקט. בעוד שמספר מרעיונותיו אומצו - כגון הזזת ספסלי המקהלה קרוב יותר למזבח, והוספת חופה גדולה - גאודי נטש את המיזם ב-1914 אחרי ויכוח עם הקבלן. הפרויקט בוטל זמן קצר לאחר מכן.
ארמון אלמודיינה נמצא סמוך לקתדרלה. ארמון זה היה ארמון מוסלמי של בנו ע'אניה, בקצה הנמל. הבניין נהפך לארמון בתחילת המאה ה-14.
פסקול
טכנולוגיה
בסרט קולנוע הקול מוקלט כרצועה צרה לאורך שוליו של הסרט. הפסקול נקרא על ידי תא פוטואלקטרי המכיל נורה משלו, בתוך מקרן הקולנוע. עם המעבר לסרטים בסטריאו הוכפל הפסקול והוא מכיל שתי רצועות. ניתן לעיתים להבחין בפסקול של סרט הקולנוע על המרקע לצד התמונות אם המקרין אינו מיומן ושוכח להחזיר אל המקרן חלק שלו שנועד להסתיר פס זה מעיני הצופים. נוהגים להוציא חלק זה מהמקרן בעת שמנקים אותו (התקלה שבה מופיעה מעין שערה שחוצה את המסך נובעת מאי ניקוי חלק זה).
הפסקול אומנם נקרא על ידי המקרן, אך החלק הקורא אותו שונה מהחלק המקרין את התמונות על המסך. ככלל, מקרן קולנוע מכיל ארבעה חלקים. גלגל עליון (או קטע ממגש, בהקרנה במגשים) שעליו אסוף חלק הסרט שטרם הוקרן, מערכת הקרנת התמונה, מערכת קריאת הקול והגלגל התחתון (או קטע ממגש, בהקרנה במגשים) שאוסף את חלק הסרט שכבר הוקרן. אי אפשר לשלב את קורא הקול במערכת הקרנת התמונה משום שהפילם עובר בפולסים על פני העדשה, אך עובר באופן רציף על פני קורא הקול.
גם בסרטי וידאו אותות הקול נקראים על ידי חלק שונה של מכשיר הווידאו מזה הקורא את אותות התמונה. אך הדבר נעשה באופן שונה מזה שבמקרן קולנוע.
תכולת הפסקול
כיום, כמעט לכל סרט יש פסקול הכולל שלושה מרכיבים: הדיאלוג (קולות השחקנים), המוזיקה, והאפקטים הקוליים. חלוקה שונה מפרידה בין החלק הדיאגטי והחלק הלא-דיאגטי (או: חוץ-דיאגטי) של הפסקול. החלק הדיאגטי הוא זה הנובע מתוך המתרחש על המסך: קולות השחקנים, מוזיקה הבוקעת מכלי נגינה המוצגים על המסך וקולות של חפצים שהם חלק מהעלילה. החלק הלא-דיאגטי כולל הערות של קריין, מוזיקת רקע ואפקטים קוליים.
הפסקול "משתתף" בסיפור העלילה וביצירת חוויית הצפייה. הצופה, המרוכז בעלילה ובמתרחש על המסך, אינו מבחין בפסקול ולכן עושים בו שימוש להעברת מסרים רגשיים ולא-ישירים: בניית מתח (מרכיב מרכזי בסרטיו של ה'יצקוק); שימוש במוזיקה קצבית ליצירת "אקשן" בסרטי פעולה; אמצעי להסביר את רגשות השחקן וליצור הזדהות, ועוד.
ישנם סרטים בהם הפסקול הוא "השחקן הראשי" והציר סביבו נוצר הסרט. במקרים אלה הסרט "משרת" את הפסקול ולא להפך. דוגמאות לכך הם "פנטזיה" מבית היוצר של חברת וולט דיסני ו"אלגרו נון-טרופו" מבית היוצר של חברת Bozzetto Film.
הנרי אונגר הדגים את מקומו של הפסקול בסרט:
בעוד שבדוגמה זו נעימת הפסקול מדבר אל חושיו של הצופה, באחדים מסרטיו של פדרו אלמודובר שזורים בפסקול שירים ישנים, שמילותיהם משקפות את הרגשות של גיבורי הסרט. דוגמאות:
פסקול כמוצר עצמאי
כשהפסקול של סרט קולנוע כולל שירים או יצירות מוזיקליות רבות, נהוג להדפיסו על-גבי תקליטורים ולמכרו בחנויות מוזיקה. אלבומי פסקול הנמכרים בחנויות מסומנים לרוב בראשי התיבות OST (באנגלית: Original soundtrack).
מלחינים בולטים
במקרים רבים בתולדות הקולנוע זכו פסקולים להצלחה גדולה מזו של הסרט עצמו. שירים ונעימות רבים מתוך פסקולים הפכו ללהיטים, ולעיתים היוו את נקודת הזינוק של מוזיקאים מתחילים. הפסקול הנמכר ביותר בכל הזמנים שייך לסרט "טיטאניק" (1997). הפסקול הולחן על ידי ג'יימס הורנר, שבמהלך הקריירה שלו הלחין פסקולים מצליחים רבים: "טרויה" (2004), "נפלאות התבונה" (2001), "איש המאתיים" (1999), "המסכה של זורו" (1998), "כופר" (1996), "ג'ומנג'י", "לב אמיץ", "קספר" ו"אפולו 13" (כולם ב-1995), "סכנה ברורה ומיידית" (1994), "תיק שקנאי" (1993), "סניקרס" ו"משחקים פטריוטיים" (1992), "מותק, הילדים התכווצו" (1989), "שם הוורד" ו"הנוסע השמיני" (1986), "48 שעות" (1982) ורבים אחרים (בסך הכול 150 סרטים מ-1978 ועד 2005).
אלטון ג'ון הלחין את פסקול סרט האנימציה "מלך האריות" (1994). זהו פסקול סרט האנימציה הנמכר ביותר בכל הזמנים. ג'ון הלחין פסקולים גם למספר סרטים נוספים.
תופעה זו, של מלחין בודד האחראי לפסקולים של מספר כה רב של סרטים מצליחים, אינה נדירה. בהוליווד קיימת שורה של מלחינים כאלו, אותם ניתן למנות על אצבעות היד, אשר אחראים לפסקולים של רוב הלהיטים המופקים במקום זה:
גזר לבן
גזר לבן (שם מדעי: Pastinaca sativa; פַּסטרנק במזרח אירופה ובשם פארסניפ באנגלית) הוא ירק שורש ממשפחת הסוככיים שגידולו החקלאי באירופה דו-שנתי. במטבח של רומא העתיקה השימוש בו היה נפוץ ביותר. השימוש בו פחת לאחר שתפוח האדמה הפך לירק מאכל נפוץ באירופה.
מאפיינים
גזר לבן מגדלים בעיקר במערב אירופה ובקנדה. בישראל מגדלים את הירק ביישובי חבל מעון שבנגב הצפון מערבי, שבו תנאי האקלים והאדמה אידיאליים לגידול ירקות שורש.
עונת הגידול של הגזר הלבן היא סוף החורף והאביב, והוא בעל חיי מדף ארוכים. גזר לבן טרי ומוצק יכול להישמר במקרר, בתוך שקית פלסטיק מחוררת, כשבועיים-שלושה, וטעמו אף ילך וישתפר בעקבות הפיכת חלק מהעמילן שבו לסוכר.
בעבר יוחסו לגזר הלבן סגולות מרפא והוא שימש להורדת חום, לטיפול בבעיות עיכול וגם נגד צהבת ואבנים בכליות. הערך התזונתי של הגזר הלבן גבוה במיוחד: יש בו ויטמין C, אשלגן, מגנזיום, סידן, חלבון, נגזרות של חומצה פולית וכן סיבים תזונתיים ופחמימות. הוא אינו מכיל שומן ויש בו 80 קלוריות ל-100 גרם.
הגזר הלבן מתאים לכל צורות ההכנה. ניתן להכין ממנו פירה וגם צ'יפס, תבשילי קדירה, מרקים ואף קינוחים, ריבה, מוס וגלידה. באירופה ניתן גם למצוא וודקה ובירה המופקות מגזר לבן.
למרות סגולותיו הרפואיות, לגזר לבן אינדקס גליקמי של 97 (קרוב לזה של סוכר) ועלול להעלות את רמות הגלוקוז בדם. לכן הוא לא מומלץ לחולי סוכרת.
ירד
יֶרֶד היה השישי מבין עשרת הדורות מאדם עד נח. ירד היה בנו של מהללאל ואביו של חנוך.
בנו, חנוך, נולד לו בהיותו בגיל 162, ולאחר מכן נולדו לו בנים ובנות נוספים.
שם חיצוני לאשתו הוא בכה בת רצוצאל, ברכיה בת דיצא, או ברכה בת רצויה.
קרפיון סיאמי ענק
קרפיון סיאמי ענק (שם מדעי: Catlocarpio siamensis) הוא מין של דג גדול השייך למשפחת הקרפיוניים שבסדרת הקרפיונאים והוא מהווה את הגדול שבדגי הסדרה. הוא המין היחידי בסוגו.
דג זה נדיר מאוד בטבע ומצוי רק בנהרות האסייתיים של הודו-סין: מיי קלונג (Mae Klong), מקונג וצ'או פראיה. דג זה הגיע לרמה של סכנת הכחדה גבוהה עקב ציד בלתי חוקי ופגיעה בבית גידולו.
זהו הגדול שבקרפיונים והוא מגיע לאורך מקסימלי של 3 מטר ולמשקל מרבי של 300 ק"ג. ואולם עקב ציד ונדירות מעטים הפרטים הגדולים שנתפסים. רוב הדגים מגיעים לאורך 1.8 מטר ולמשקל של עד 150 ק"ג. הדג בעל קשקשים עבים בצבע שחור וראש מגודל. הוא נע לאיטו בזוגות וזולל עם פיו העגול אצות, פלנקטון, פירות שנפלו וצמחייה מימית ואולי גם יצורים קטנים.
הדגים הגדולים חיים בעומק הנהרות אך בתקופות שונות מגיעים לאזורים רדודים יותר כמו שפלי נהר, מפלים ואף יערות מוצפים. הצעירים גדלים בבריכות קטנות ובביצות עד שהם נעשים גדולים מדי להם.
מעייני ישראל
מעייני ישראל היא רשת בתי מדרש וכוללים לאברכים, המהווה קהילה פנים חב"דית, המורכבת מחסידי ואוהדי חב"ד שמוצאם בחצרות חסידיות אחרות ועם הזמן הגיע לחסידות חב"ד. הקהילה מתאפיינת בניסיון לשמירת מאפייני החצרות מהן הגיעו, לצד היותם חסידי או אוהדי חב"ד.
היסטוריה
בשנת תשס"ב הקים הרב מרדכי לוסטיג את כולל "צדקת ישראל" ששילב בסדרי הלימוד את תורת חסידות חב"ד. הכולל נוהל בידי הרב יואל שוורץ ורבו הרוחני היה הרב פישל וינגרטן, חסיד ביאלא ומקורב לחב"ד. בהמשך נכנס לכולל הרב מנדל פויגל שהחל לערוך התוועדויות עם האברכים מחוץ לשעות הכולל בבתי האברכים. במקביל היו קבוצת אברכים באשדוד ובבית שמש ועוד, שהיו לומדים חסידות בעיקר במתכונת 'כוללי ערב', באלול תשס"ט נערך לראשונה שבת אחדות במימון הנגיד חיים יעקב לייבוביץ בהשתתפות כ-200 אברכים, בסוף שנת תש"ע עבר הכולל הירושלמי לבית כנסת בשכונת גוש 80, בשנת תשע"ב עברו לבית מדרש בשכונת מחניים שבו שכן הכולל ויארגנו שם את ההתוועדויות והכולל והבית מדרש החלו להיקרא "מעייני ישראל" והתאחדו לפעילות גם הסניפים מאשדוד ובית שמש. לארגון מונו כמשפיעים הרב חיים שלום דייטש, הרב זלמן גופין והרב יקותיאל פרקש. הנגידים החב"דיים חיים יעקב לייבוביץ, ודוד פישר הם המממנים הראשיים שלה, בעבר היה גם אליהו שלוסברג.
בסוף שנת תשפ"ב עבר בית הכנסת והיכל הלימוד שבירושלים למשכנו החדש ברחוב אלעזר המכבי 3 בירושלים. הרב דייטש הוא המשפיע של בית הכנסת והרב יקותיאל פרקש משמש כרב בית הכנסת.
בין רבני הכולל בירושלים מלבד האמורים: הרב מנדל פויגל (מחסידות ויז'ניץ מונסי), הרב יעקב הלפרין (נכדו של הרב אלחנן), הרב חיים ליברמן (מקהל חסידי ירושלים), הרב דוד שלאמע (מחסידות גור), הרב יהושע רוזנבוים (מחסידות גור) הרב ישעי יוסף הלוי בעק (מחסידות ויז'ניץ מונסי). הרב מרדכי אורגל (מחסידות בעלזא - מכנובקא).
בבני ברק מכהנים כראשי הכולל הרב יואל פרידמן (מחסידות אמשינוב) והרב יוסף יצחק רבינוביץ. ומנהלי הקהילה הם הרב מרדכי כהן והרב יוסף יצחק רבינוביץ.
פעילות כיום
כיום, מחזיקה קהילת מעייני ישראל בסניפים פעילים בערים ירושלים, בני ברק, אשדוד, בית שמש, ביתר עילית, אלעד, חיפה, מודיעין עילית, קריית גת, ערד, פתח תקווה, נתניה, צפת, טבריה, עמנואל ורכסים. בערים אלו מתקיימים כוללים לאברכים במשך שעות היום ופעילויות שונות להפצת ולימוד תורת החסידות.
הקהילה מארגנת פעילויות שונות: שבת התאחדות שנתית - בה משתתפים מדי שנה קרוב ל-1200 איש, התוועדויות עונתיות בימים מיוחדים (כמו י"ט בכסלו וי"ח באלול) ושיעורים במשנת חב"ד.
עם השנים, נפתחו בתי כנסת לאנשי הקהילה בערים רבות ברחבי הארץ.
הבריגדה הממוכנת ה-43 (הולנד)
הבריגדה הממוכנת ה-43 (בהולנדית: 43 Gemechaniseerde Brigade) היא בריגדת חיל רגלים ממוכן של צבא הולנד.
הבריגדה הוקמה ב-1949 כיחידת משטרה שהוצבה באיי הודו המזרחית ההולנדיים, ומאז עברה גלגולים רבים. ב-1992 היא עברה ארגון מחדש במתכונת הנוכחית. ב-1994 הועברה הבריגדה למילואים, אולם ב-1998 הוחזרה לשירות פעיל. כיום היא אחת משלוש הבריגדות היחידות של צבא הולנד, והיחידה שכוללת כלי רכב משוריינים. מטה הבריגדה נמצא בעיר האוולטה, ואנשיה ידועים בכינוי "הביזונים". הבריגדה מטפלת בעיקר במשברים מקומיים.
ב-2016 הוכפפה הבריגדה לדיוויזיית הפאנצר הראשונה של הבונדסוור. במקביל, גדוד הפאנצר ה-414 הוכפף תחת הבריגדה, ופלוגה הולנדית הוכפפה בתורה תחת הגדוד הנזכר.
טד דרייק
אדוארד ג'וזף "טד" דרייק (באנגלית: Edward Joseph "Ted" Drake; 16 באוגוסט 1912, סאות'המפטון - 30 במאי 1995, ריינס פארק) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי. דרייק התפרסם בזכות התקופה שבה שיחק בארסנל בשנות ה-30, וזכה בשתי אליפויות ופעם אחת בגביע ה-FA, בנוסף לחמש הופעות במדי נבחרת אנגליה. דרייק היה גם שחקן קריקט, אך לא התבלט בתחום זה כמו בכדורגלן. לאחר שפרש ממשחק פעיל הוא החל לעבוד כמאמן, והוביל את צ'לסי לאליפות היחידה במאה ה-20.
קריירת הכדורגל
דרייק החל את הקריירה שלו בווינצ'סטר סיטי במקביל לעבודתו כקורא של מוני גז. בתקופת לימודיו בבית הספר הוא היה על סף הצטרפות לטוטנהאם הוטספר, אך החמיץ את משחק המבחן המכריע כתוצאה מפציעה. ביוני 1931 הוא קיבל את הצעתו של ג'ורג' קיי להצטרף לסאות'המפטון, ששיחק בליגה השנייה. ב-14 בנובמבר 1931 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק נגד סוונסי טאון, ובנובמבר שלאחר מכן חתם על חוזה של שחקן מקצועי. לקראת סיום עונת 1931/1932 הוא הפך לשחקן המועדף על המאמן בעמדת החלוץ המרכזי.
בעונת 1932/1933 הוא השתתף ב-33 משחקי ליגה והבקיע בהם 20 שערים. דרייק הפגין כישרון ואומץ משחק רבים בעונה זו, ומשך את תשומת לבו של המאמן הרברט צ'פמן מארסנל, שניסה לשכנעו לעבור לארסנל. דרייק דחה את ההצעה והחליט להישאר בסאות'המפטון. במשחק הפתיחה של עונת 1933/1934 הוא הבקיע שלושער נגד ברדפורד סיטי, ובארבעת המשחקים הבאים הבקיע שער אחד בכל משחק. במרץ הוא היה בראש טבלת המבקיעים של הליגה עם 22 שערים.
כתוצאה מיכולתו הטובה בארסנל הוא זומן לנבחרת אנגליה, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד נבחרת איטליה ב-14 בנובמבר 1934, משחק שלימים ייקרא "הקרב על הייבורי"; דרייק היה אחד משבעת שחקני ארסנל בהרכב הנבחרת, והבקיע את השער השני בניצחון 3 - 2. בנוסף לכך כבר בדקה השנייה למשחק שבר השחקן האיטלקי לואיס מונטי את רגלו עקב היתקלות עימו. בסך הכל הוא השתתף בחמישה משחקי נבחרת שבהם הבקיע שישה שערים.
בעונת 1935/1936 דרייק הבקיע שבעה שערים במשחק נגד אסטון וילה ב-14 בדצמבר 1935, ומספר זה הוא שיא מועדון שטרם נשבר. דרייק טען כי הוא הצליח להבקיע שער שמיני, אך שופט המשחק דחה את טענתו. בסיום העונה הוא זכה עם ארסנל בגביע ה-FA כאשר הוא כובש את השער היחיד במשחק, ובעונת 1937/1938 הוא זכה פעם נוספת באליפות.
דרייק היה השחקן המועדף בעמדת החלוץ המרכזי לאורך כל שנות ה-30 למרות הפציעות שסבל מהן, ובין עונת 1934/1935 לעונת 1938/1939 הוא היה מלך השערים של המועדון בכל עונה. הקריירה שלו בארסנל נקטעה בגלל מלחמת העולם השנייה, למרות שהשתתף במספר משחקים לא רשמיים במדי ארסנל במקביל לשירותו בחיל האוויר המלכותי. דרייק לא הרבה לשחק לאחר המלחמה; הוא נפצע בעמוד השדרה במשחק נגד רדינג ב-1945, ונאלץ לפרוש כליל מכדורגל. בסך הכל השתתף דרייק ב-184 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 139 שערים (כמו ג'ימי בריין).
קריירת הקריקט
דרייק ערך את הופעת הבכורה שלו בהמפשייר קאונטי ב-1931. אולם, בשש השנים שלאחר מכן הוא השתתף ב-15 משחקים בלבד, בהתחלה כשחקן חובב ולאחר מכן כמקצוען.
קריירת האימון
דרייק החל לעבוד במועדון הנדון ב-1946, וב-1947 אימן את רדינג. הוא הוביל את רדינג למקום השני בליגה השלישית בעונת 1951/1952, אך באותה תקופה רק האלופה העפילה ליגה.
דרייק החל לעבוד כמאמן צ'לסי ב-1952. עם הגעתו למועדון הוא ביצע מספר שינויים, ופעל להחלפת סמל המועדון ששיווה לו תדמית לא טובה, והסמל שאומץ במקום עדיין משמש את המועדון. דרייק התבסס על דוחות סקאוטינג, והנהיג משטר אימונים חדש וקשוח המבוסס על עבודה עם הכדור, שהיה נדיר בכדורגל האנגלי באותה תקופה. דרייק הפסיק את מדיניות המועדון להחתים שחקנים ידועים אך לא אמינים; הוא ניצל את הידע שלו על הליגות הנמוכות ועל משחקי החובבים וגייס שחקנים לא ידועים אך אמינים כגון ג'ון מקניקול, פרנק בלנסטון, דרק סונדרס, ג'ים לואיס ופיטר סילט.
בעונת 1954/1955 הוביל דרייק את צ'לסי לאליפות היחידה של המועדון במאה ה-20, והפך לראשון שזוכה באליפות כשחקן וכמאמן. דרייק לא הצליח לשחזר את ההצלחה הזו. סגל האליפות התפרק בהדרגה, והוחלף על ידי שחקנים שעלו מקבוצת הנוער של המועדון, כגון ג'ימי גריבס, פיטר ברברוק ובובי טמבלינג. שחקני צ'לסי החדשים לא היטיבו לשחק, והמועדון סיים בדרך כלל באמצע הטבלה; מעמדו של דרייק נחלש לאחר ההפסד בגביע ה-FA לקרו אלכסנדרה מהליגה הרביעית, והוא פוטר בתחילת עונת 1961/1962.
The Marshall Mathers LP
The Marshall Mathers LP הוא אלבומו השלישי של הראפר אמינם. הוא יצא בשנת 2000 וזכה להצלחה רבה ברחבי העולם ונחשב לאלבום הסולו הנמכר במהירות הרבה יותר בכל הזמנים. נכון ל-2014, האלבום מכר 32 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ב-5 בנובמבר 2013 יצא לאור אלבום המשך בשם The Marshall Mathers LP 2.
תוכן המילים ותגובות
תוכן המילים באלבום זה היה גס ובוטה, כיאה לסגנונו החריף של אמינם ושל מוזיקת הראפ בכלל. השירים עסקו בעיקר ב"עלייתו לגדולה" ופגעו באלו שביקרו את אלבומו הקודם. עצם העובדה שקרא לאלבום בשמו האמיתי, מרשל מאת'רס, מלמדת על התנערותו של אמינם מהתדמית של "סלים שיידי", שם הבמה השני שלו שהשימוש בו היה נפוץ מאוד באלבומו הקודם (שאף נקרא על שמו - The Slim Shady LP), והצגת עצמו בצורה טבעית, כבן אדם מן השורה. כמו כן עסקו השירים גם במשפחתו, בעיקר בשנאה לאשתו קים.
משמר הלילה (ציור)
משמר הלילה (בהולנדית: De Nachtwacht) הוא הכינוי של ציור שמן בשם המיליציה של קפטן פרנס באנינג קוך, מאת הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין. הציור, שאורכו 363 ס"מ ורוחבו 473 ס"מ מוצג כיום ברייקסמוזיאום שבאמסטרדם.
The Marshall Mathers LP
תוכן המילים ותגובות
סביב האלבום היו מחאות רבות, וכשהאלבום היה מועמד לארבעה פרסי גראמי (ביניהם אלבום השנה, ובכך היה לאלבום הראפ הראשון שמועמד לקטגוריה זו) החריפו המחאות. הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה ארגנה חרם על טקס גראמי, בעקבות הרושם המתקבל משיריו על שנאה כלפי הומוסקסואלים, ואמינם הגיב בכך ששר בטקס גראמי את הלהיט Stan ביחד עם אלטון ג'ון תוך שהוא מתחבק איתו בסיום השיר בניסיון להראות כי אינו שונא הומוסקסואלים. האלבום קיבל ביקורות טובות ממבקרי מוזיקה כגון All Music Guide ומגזין המוזיקה הבריטי New Musical Express.
מכירות והישגים
בשבוע הראשון ליציאתו מכר האלבום 1.7 מיליון עותקים, ובכך הפך לאלבום הראפ שנמכר בקצב המהיר ביותר בהיסטוריה. אלבום זה היה האלבום השני הכי נמכר באותה שנה, כשמכר 8 מיליון עותקים בארצות הברית ועוד כ־21 מיליון עותקים ברחבי העולם. נכון למאי 2019 האלבום מכר בארצות הברית 11 מיליון עותקים, ויותר מ-35 מיליון בעולם כולו.
משמר הלילה (ציור)
זהו אחד מציוריו המפורסמים ביותר של רמברנדט. הוא הושלם בשנת 1642 ומתאר את המיליציה של קפטן קוך (לבוש בשחור ואדום) וסגנו וילם ואן רויטנבורך.
The Marshall Mathers LP
מכירות והישגים
מגזין הרולינג סטון מיקם את האלבום במקום ה-298 מתוך 500 האלבומים הטובים בהיסטוריה. בשנת 2019, מגזין הגרדיאן דירג את האלבום במקום ה-67 ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של המאה ה-21". מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-145 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שני מהדורות שנוצרו בעבר. בשנת 2022 האלבום דורג במקום ה-25 ברשימת 200 אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון. מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-50 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985–2014), שנערך בשנת 2019.
משמר הלילה (ציור)
הציור שונה מציורי המיליציה בני תקופתו באמסטרדם, שבהם כל חברי המיליציה ישבו או עמדו בשורה וראו את פני כולם. בתמונה שצייר רמברנדט יש תנועה רבה וכמה מחברי המיליציה מוסתרים; הפנים המוסתרות גרמו לבעליהן עוגמת נפש ומזמיני התמונה דחו אותה. כחלופה נתלתה התמונה בארמון העירייה של אמסטרדם, וחלקים ממנה הורדו כדי להתאים את גודלה לקיר בין שתי דלתות. העתק מוקטן של התמונה המקורית שרד והוא מראה את הסצנה במלואה.
The Marshall Mathers LP
מכירות והישגים
האלבום היה מועמד לארבעה פרסי גראמי וזכה בשלושה: אלבום הראפ של השנה, הופעת הראפ הטובה ביותר בסולו, והופעת הראפ הטובה ביותר בהרכב.
משמר הלילה (ציור)
ציפוי לכה כהה על התמונה היכהה אותה, וכך זכתה לכינוי "משמר הלילה" - אף שאין מדובר בסצנה לילית.
Ms. Kelly: Diva Deluxe
Ms. Kelly: Diva Deluxe (בעברית: גברת קלי: דיווה דלוקס) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית קלי רולנד. המיני-אלבום יצא לאור ב-18 במרץ 2008 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. מתוך המיני-אלבום יצא סינגל אחד.
ארתור אדמס
ארתור אדמס (ברוסית: Адамс, Артур Александрович, בשוודית: Arthur Adams; 25 באוקטובר 1885 – 14 בינואר 1969) היה קולונל בצבא הסובייטי ומייג'ור בצבא ארצות הברית, מהנדס במקצועו, מרגל יהודי-סובייטי-שוודי, שחשף את סודות האטום האמריקאי, פרויקט מנהטן, לברית המועצות. ב-1999 העניק לו נשיא רוסיה בוריס ילצין את אות גיבור הפדרציה הרוסית, שלושים שנה לאחר מותו.
קורות חיים
נולד ב-1885 באסקילסטונה, שוודיה, בן שלישי של אב סקוטי ואם יהודיה ילידת סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית. האב, אלכסנדר אדמס, מהנדס נפטר ב-1891, כשאדמס היה בן שש בלבד. האם, מורה במקצועה חזרה עם שלושת ילדיה לרוסיה. האם נפטרה גם היא, כשאדמס היה רק בן עשר ושלושת הילדים פוזרו בין קרובי משפחה שונים. הצעיר שבהם, אדמס, נשלח לכפר צ'ודובו, מחוז נובגורוד, אל קרוביה של האם, שם העביר עוד שלוש שנים מילדותו. ב-1898, בן 13 הוכנס לבית ספר צבאי של הצי הרוסי וכעבור שנה הועבר לבית ספר להנדסת מכרות ליד סנקט פטרבורג, שם למד עד גיל 18 והפך גם למהפכן.
החל לעבוד במפעלים שונים באוקראינה, תחילה בעיר ניקולייב (כיום מיקולייב) ואחר כך בשכנתה חרסון ואז גם הצטרף ל. במסגרת זו לקח חלק פעיל בהכנות לקראת מהפכת 1905. הוא נאסר באוגוסט 1904 על ידי האוכרנה, משטרת הצאר הרוסי באשמת פעילות תעמולתית מהפכנית, הוכה כמעט למוות וישב בכלא כשנה עד שבספטמבר 1905 נשפט סוף סוף ונידון לעשרים שנות מאסר. העונש הכבד הומתק תחילה לשש שנים בלבד וכעבור חודש הוא קיבל חנינה ושוחרר מכלאו. זכר לעינוייו בתקופה זו הוא נשא על גופו עד יומו האחרון, צליעה, קושי בראיה, צלקות ועוד.
מיד עם שחרורו הוא חזר לפעילות תעמולתית מהפכנית וביוני 1906 נאסר שוב. נידון לגלות בקרליה, שבגבול פינלנד. נמלט ממקום גלותו, דרומה, אך נתפש באודסה על ידי האוכרנה, שוב ונידון הפעם לגלות בסיביר. בדרך למקום גלותו החדש הצליח לברוח, והפעם כבר ברח לחלוטין מרוסיה. הוא הגיע תחילה לפינלנד ומשם, אחרי שעבר בכמה וכמה מדינות ברחבי העולם הגיע לקנדה.
בינואר 1909 התקבל אדמס ללימודי הנדסה באוניברסיטת טורונטו ובסיומם הפך למהנדס. בשנים 1913 - 1919 עבד במקומות שונים בקנדה ובארצות הברית, כמהנדס. ב-1916, עוד לפני שנכנסה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה הוא הצטרף לצבא ארצות הברית במסגרת טכנית, כמהנדס ובמסגרת זו אף התקדם והגיע עד לדרגת מייג'ור סמוך לפני שחרורו, ב-1919. באותה שנה, מיד כשהשתחרר מהצבא היה אחד ממייסדי הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית האמריקאית. עוד באותה שנה, כשהגיעה לארצות הברית משלחת סחר סובייטית הוא הצטרף אליה.
במשך כארבע שנים מילא תפקידי ניהול בגופים רשמיים שונים עד שב-1925 מונה לסגן יו"ר מועצת המנהלים של התעשייה האווירית הסובייטית, תפקיד בו כיהן במשך 10 שנים. בתקופה זו הירבה לנסוע במסגרת תפקידו לארצות הברית ולאירופה ויצר שם קשרים רבים עם מדעני צמרת. המידע המדעי והתעשייתי שהשיג בקשריו אלה הועבר למודיעין הצבאי הסובייטי והיה מועיל עד כדי כך, שב-1935 צורף לג.ר.או. באופן רשמי.
מרגל
מיד עם גיוסו הפורמלי ולאחר אימון קצר בלבד נשלח אדמס לרגל בארצות הברית, כשהוא מתחזה לאזרח קנדי. שם הקוד שניתן לו - "אכילס". הוא הקים בארצות הברית חברת הנדסה והפעיל רשת ריגול סובייטית שהצליחה לחדור למפעלים תעשייתיים צבאיים אמריקאיים שונים. פעילות הריגול שלו סבלה ממעצור קל בשנת 1938, כשנמצא מי שהטיל בו רפש כלשהו בפני השלטונות הסובייטיים. היות שהייתה זו תקופת שלטון האימים הרצחני של סטלין, הוא זומן לחקירה במוסקבה (מי שהחליף אותו זמנית, אז, היה ג'ורג' קובאל, מרגל יהודי סובייטי מפורסם בזכות עצמו), אך בניגוד לרבים אחרים באותה תקופה, אדמס לא נרצח אלא הצליח להפיג את החשדות נגדו. ב-1939 הוא חזר לארצות הברית והמשיך במעשי הריגול שלו ושל הרשת שטווה, כאילו לא עמד כחוט השערה בפני "טיהור".
רשת הריגול של אדמס בארצות הברית הגיעה לשיא הצלחתה בשלביה המאוחרים של מלחמת העולם השנייה, כאשר סוכנים אחדים שלה הצליחו להסתנן לשלוחות שונות של פרויקט מנהטן. ידוע כיום שלאדמס היה החל מ-1943, לפחות סוכן אחד בתוך המעבדה המטלורגית של אוניברסיטת שיקגו, קלרנס היסקי. כמו כן, היו לו מקורות בתוך מעבדת פצצת האטום שבאוק רידג', טנסי. וכגולת הכותרת, סוכן אחר, בלתי ידוע עד היום, המכונה בשם "Eskulap" הצליח למסור לאדמס וממנו לברית המועצות, במהלך 1943–1944 אלפי מסמכים חיוניים וסודיים ביותר הקשורים לפרויקט. כל הפרויקט היה חשוף לחלוטין לידיעת הסובייטים כתוצאה מפעילותו של אדמס, כולל רשימת כל רכיבי פצצות האטום שהוטלו על הירושימה ונגסקי ואף דגימות פיזיות של אורניום מועשר ומים כבדים.
ה-FBI האמריקאי החל לעקוב אחר אדמס רק בנובמבר 1944, אף על פי שידיעות על פעילותו ופגישותיו עם מדענים הקשורים לפרויקט מנהטן החלו להגיע למודיעין הצבאי האמריקאי כבר ב-1943. כתב אישום חתום כבר היה מוכן להפעלה כנגד אדמס. משום מה מחלקת המדינה מנעה ממשרד המשפטים לעוצרו ולהעמידו לדין במשך כל התקופה שעד לסיום מלחמת העולם השנייה. ההסבר שניתן מאוחר יותר היה "חשש מתקרית דיפלומטית". שנים לאחר מעשה הסתבר שמרגל סובייטי אחר, קים פילבי, שפעל בבריטניה הוא שהצליח למנוע את מאסרו של אדמס.
בסוף 1946, אחרי כשנה בה הסתתר מה-FBI בבתי מסתור שונים ברחבי ארצות הברית וקנדה הצליח אדמס להמלט חזרה לברית המועצות.
סוף הדרך
אדמס המשיך לשרת ב-GRU עוד כשנתיים לאחר חזרתו לברית המועצות ואז, בן 63 פרש מעסקי הריגול, במסגרת טיהור שבוצע בג.ר.או כנגד "קוסמופוליטיים חסרי שורשים". בעשרים השנים הבאות הוא הועסק בסוכנות הידיעות הסובייטית TASS, כפרשן פוליטי. הוא נפטר ב-1969. שלושים שנה לאחר מותו, ביוני 1999 הכריז נשיא רוסיה בוריס ילצין על הענקת אות גיבור הפדרציה הרוסית, למרגל החשוב ביותר של ברית המועצות בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
מסיניאה
מֶסִינִיאָה (ביוונית: Μεσσηνία, ביוונית עתיקה נהגה מֶסֶנִיאָה, בלטינית: Messenia - מֶסֶנְיָה) היא יחידה אזורית וחבל ארץ היסטורי של יוון. מסיניאה המודרנית שייכת מנהלתית למחוז פלופונסוס, וממוקמת בדרום מערב הפלופונסוס שבדרום יוון, על כול שטחו של חצי האי המסיניאי, ועל חלקו הצפון מערבי של חצי האי מאני. מסיניאה נתחמת על ידי היחידות האזוריות של ארקאדיה ולאקוניה במזרח, מפרץ מסיניאה והים התיכון בדרום, הים היוני במזרח, ואליס בצפון. היחידה האזורית כוללת גם בשטחה את איי אינוסס, קבוצת איים הצמודים לקו החוף של חצי האי המסיניאי, בחלקו הדרום מערבי.
ההתיישבות במסיניאה הייתה קדומה מאוד, ובכפר איקלנה שבתחומה נתגלתה ב-2011 העדות הכתובה הקדומה ביותר באירופה. בתקופת יוון העתיקה, למסיניאה היה חשיבות פוליטית מעטה. החבל, שגבולותיו חופפים במידה רבה את גבולות היחידה האזורית המודרנית, נשלט ונכבש על ידי כוחות חזקים יותר בפלופונסוס, ובראשם ספרטה, ששלטה על מסיניאה לאורך שנים רבות.
שטחה של מסיניאה עומד על 2,991 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה, נכון ל-2011, 159,954 נפשות. יותר משליש האוכלוסייה מתגוררת בתחומי הרשות המוניציפלית של קלמטה, העיר השנייה בגודלה בחצי אי הפלופונסוס, והעיר הגדולה ביותר במחוז פלופונסוס וביחידה האזורית. קלמטה משמשת גם כבירתה המנהלתית של מסיניאה, ומהווה את נמלה הראשי.
1981 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1981.
יחסי בלגיה–ונצואלה
יחסי בלגיה–ונצואלה הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בלגיה לבין ונצואלה.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1884. בלגיה מייבאת יהלומים מוונצואלה, עם זאת, ממשלת בלגיה מודאגת מהמצב הנוכחי בוונצואלה. לדעתו של שר החוץ הבלגי דידייה ריינדרס, הוא מביע דאגה רבה מזכויות האדם בוונצואלה.
אקסאי
נהר אקסאי (ברוסית: Аксай) הוא נהר בדרום רוסיה, המהווה ערוץ משני של נהר הדון. הנהר זורם לאורך 79 קילומטרים בשטחו של מחוז רוסטוב.
מקור השם הוא במילה הטורקית "אקסאי", שפירושה "זרם לבן".
מקור המים העיקרי של הנהר הוא מי שלגים. על שפת הנהר נבנו הערים נובוצ'רקסק ואקסאי (במקום בו חובר הנהר אל הדון).
השטח בין אקסאי לבין הדון מנוצל לגידולים חקלאים ובמיוחד ירקות ואבטיחים.
גן האם
גן האם הוא גן ציבורי ובו מדשאה גדולה ומולה במה להופעות ציבוריות, וכן דוכני מזון, הנמצא במרכז הכרמל בחיפה. במהלך השנה מתקיימות בגן הופעות שונות וקונצרטים בתרומת עיריית חיפה.
הגן ממוקם בשדרות הנשיא, ליד התחנה העליונה של הכרמלית. בסמוך אליו נמצאים גן החיות של חיפה והמכון הביולוגי, ובהמשך הגן נמצא נחל לוטם.
היסטוריה
מרטין שניידר, איש מסיון הכרמל בנה את ביתו ב-1913, ברחוב התשבי (של היום). לבית צורפה גינה שהיוותה לימים בסיס לגן האם.
עם הקמת מרכז הכרמל בשנות ה-40 של המאה ה-20 הפך הגן למקום נופש והתרועעות ושמו "גן הצנובר" נגזר מרחוב הצנובר הסמוך, שנקרא על שם עצי האורן שנשתלו בכל הכרמל.
הגן היה הבסיס לתוכנית ריכרד קאופמן לתכנון גן גדול בנחל לוטם (ואדי טאטר).
לאחר מלחמת העולם השנייה הפקיעו שלטונות המנדט את השטח ועם הקמת המדינה הגן נמסר לידי עיריית חיפה.
בשנת 1951 הציע ראש עיריית חיפה, אבא חושי, לטעת את "גן האם והילד" לכבוד יום האם, אותו בקש לקבוע בחנוכה 1951. שטח הגן היה 51 דונם. שנה לאחר מכן ניטע בהמשך הגן פארק לאומי שכלל 200 דונם יער. ביוני 1954 הוצב הפסל "ילד מחלל בחליל" של הפסל אריה רזניק בגן האם. בפברואר 1955 הוצב פסל נוסף, "ציפייה לציון" של הפסל וולפונג מאיר-מיכאל.
גן האם שימש לקונצרטים והופעות שונות לקהל הרחב ולקבלות פנים.
בגן האם, שגודלו היה 400 דונם, תוכנן להיבנות פוניקולר, אך הוא לא נבנה לבסוף מטעמים תקציביים. הגן שולב עם גן החיות ונבנתה בו במה אקוסטית שמשמשת להופעות חיות (בעיקר בתקופת הקיץ). שמו ניתן לו על ידי אבא חושי כחלק מתפיסת עולמו שדגלה בסולידריות חברתית ומיקומה של האם במשפחה. בתחילה הותקנו משאבות ובריכה קטנה על מנת להזרים מים לנחל לוטם, אך לאחר זמן מה הופסקה פעילות המשאבות, מחמת חיסכון במים, והמבנה נשאר בשיממנו עד היום.
בתקופה בה שימש אריה גוראל ראש העיר, נבנתה במקום שדרת בתי קפה, שפגמה, לדעת חלק מהתושבים, ביופיו של הגן.
על שם הגן נקראה התחנה העליונה של הכרמלית הסמוכה אליו. ב-2018 שונה שמה לתחנת "מרכז הכרמל".
שילה בנסון
שילה בנסון (באנגלית: Sheila Benson; 4 בדצמבר 1930 - 23 בפברואר 2022) הייתה עיתונאית ומבקרת קולנוע אמריקאית.
בנסון הייתה מבקרת קולנוע ומראיינת בעיתון "פסיפיק סאן" המקומי בקליפורניה, ותרמה למוסף "Good Movies" ברבעון "CoEvolution Quarterly" של סטיוארט בראנד, בשנים 1979–1981. היא הייתה מבקרת הקולנוע הראשית של "לוס אנג'לס טיימס" בין השנים 1981–1991, ולאחר מכן מבקרת כללית לבידור ואמנות (1991). היא הייתה מבקרת קולנוע עבור Microsoft Cinemania, סדרת תקליטורים לקריאה בנושא קולנוע של מיקרוסופט, מאז הקמת הפרויקט בשנת 1995 ועד שהוא בוטל, ביוני 1998.
בנסון, שהייתה חברה באיגוד המבקרים האמריקני ובברית עיתונאיות הקולנוע, לימדה כתיבה ביקורתית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. היא הייתה חברה בחבר השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-35 בשנת 1985, ובחבר השופטים בפסטיבלי הקולנוע של שיקגו, מונטריאול, מנילה, הוואי, סיאטל, אספן, טאוס ובפסטיבל סאנדנס בפארק סיטי שביוטה.
בנסון זכתה בפרס וסטה על תרומתה לאמנויות בדרום קליפורניה, והייתה המחברת והמארחת של אירוע המחווה של האקדמיה האמריקאית לקולנוע במלאת 100 שנה ליום הולדתה של מרי פיקפורד בשנת 1993.
מאז שעברה לסיאטל בשנת 2006, היא הייתה סוקרת של סרטים וספרים עבור "Seattle Weekly". בנוסף, היא כתבה ב-Critic Quality Feed.
נפטרה ב-23 בפברואר 2022.
אות שירות (ישראל)
בישראל אות שירות הוא אות לציון השתתפותו של אדם בפעולות הקשורות בלחימה ומאבק למען תקומת המדינה, במסגרת ארגוני לוחמים במחתרת וביחידות צבאיות מאז תקופת השומר ועד קום המדינה.
"אותות השירות" ועיטורים מוענקים מכוח החלטות ממשלה ועדת שרים לענייני סמלים וטקסים, פרט לאות הלוחם בנאצים שמוענק על פי תקנון יד ושם בחוק הזיכרון והשואה, ובנוסף על פי חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה התש"ס 2000.
עיצוב האות
האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. האות עשוי מבד.
אות בר גיורא
האות מוענק לכל מי שהיה חבר בארגון בר גיורא.
אות השומר
האות מוענק לכל מי שהיה חבר בארגון השומר בתקופה שמשנת 1909 עד שנת 1920. חלוקת האות החלה בשנת 1981.
אות ההתנדבות
האות מוענק למי שהתנדב לשירות בגדודים העבריים או לצבא הטורקי בעת מלחמת העולם הראשונה, וכן למי שהתנדב לשירות בצבא הבריטי בעת מלחמת העולם השנייה. חלוקת האות החלה בשנת 1961.
אות הלוחם בנאצים
אות הלוחם בנאצים הוא עיטור צבאי ישראלי שמוענק לוותיקי מלחמת העולם השנייה. חלוקת האות החלה בשנת 1967.
אות המשמר
אות המשמר מוענק למי שבתקופה הקובעת שבין 1936 ל-1939, השלים שירות בן חצי שנה לפחות באחד מהגופים הבאים: משטרת היישובים העבריים, פלוגות הלילה המיוחדות, יחידות הנוטרות השונות, משטרת ארץ ישראל, הז'נדרמריה הארץ-ישראלית או חיל הספר העבר-ירדני.
אות ההגנה
האות מוענק לכל מי שהיה חבר ארגון ההגנה והפלמ"ח תקופה של שישה חודשים לפחות בתקופה שמשנת 1920 עד קום המדינה. חלוקת האות החלה בשנת 1958.
אות האצ"ל
האות מוענק לכל מי שהיה חבר בארגון הצבאי הלאומי תקופה של שישה חודשים לפחות, בתקופה שמשנת 1937 עד קום המדינה. חלוקת האות החלה בשנת 1979.
אות הלח"י
האות מוענק לכל מי שהיה חבר בלח"י תקופה של שישה חודשים לפחות בתקופה שמשנת 1940 עד קום המדינה. חלוקת האות החלה בשנת 1980.
אובה רסלר
אובה רסלר (בגרמנית: Uwe Rösler; נולד ב-15 בנובמבר 1968 באלטנבורג שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ, ומאמן בהווה. מוכר בעיקר בזכות תקופתו כשחקן במנצ'סטר סיטי.
גרמניה
רסלר גדל בנוער של לוקומוטיב לייפציג, ובשנת 1987 העפיל לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגת העל המזרח-גרמנית. רסלר שיחק במספר קבוצות נוספות, רובן בגרמניה המזרחית, כמו כמי לייפציג, פ.צ. מגדבורג ודינמו דרזדן, בה החל לשחק בשנת 1990, ונשאר בה גם כאשר המועדון עבר מליגת העל המזרח-גרמנית אל הבונדסליגה בעונת 1991/92. בעונת 1992/93 חתם רסלר בנירנברג, שהייתה המועדון הראשון שאינו בשטח שהיה בגרמניה המזרחית בו שיחק רסלר, אך הוא לא הבקיע ולו שער אחד ב-28 הופעות, וחזר בתום העונה בהשאלה לדינמו דרזדן. רסלר טען בעתיד שהתקשה להסתגל לפוליטיקה ולסגנון המשחק בגרמניה המערבית לאחר איחוד גרמניה, ככדורגלן המגיע מהליגה המזרח-גרמנית, שבה חלק גדול מהשחקנים היו חובבים.
מנצ'סטר סיטי
את שנותיו היפות ביותר בקריירה העביר רסלר במועדון מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג, אליה עבר מנירנברג במרץ 1994 לתקופת ניסיון. כבר במשחק הראשון שלו בקבוצת המילואים נגד ברנלי, הבקיע רסלר צמד, וכבר במחזור העוקב שיחק רסלר בקבוצה הבכירה של מנצ'סטר סיטי, והמשיך להרשים, והחתמתו הסופית במנצ'סטר סיטי בסוף עונת 1994 הפכה עובדה מוגמרת, תמורת סכום של כחצי מיליון לירה שטרלינג.
במחזור הראשון של עונת 1994/95 רסלר ספג כרטיס אדום בהפסד 0–3 לארסנל, אך המשך העונה היה מוצלח יותר מבחינתו האישית. רסלר שיתף פעולה בחוד הקבוצה עם פול וולש, וכבש 22 שערים בליגה ובגביע. במשחק הגביע מול נוטס קאונטי הבקיע רסלר ארבעה שערים, והיה לשחקן מנצ'סטר סיטי הראשון להבקיע רביעייה בגביע האנגלי מאז ג'וני הארט בשנת 1953. את עונה זו סיים רסלר כמלך השערים של מנצ'סטר סיטי, ונבחר למצטיין העונה של הקבוצה.
בעונת 1995/96 השתנתה שיטת המשחק של מנצ'סטר סיטי עם הגעתו של מאמן חדש, אלן בול. רסלר לא היה מרוצה מהשינויים הטקטיים שבוצעו בקבוצה על ידי המאמן החדש, והיו ביניהם חיכוכים רבים בעניין זה. רסלר היה חוגג את שעריו בעונה זו בהתרסה כלפי הספסל. מנצ'סטר סיטי ירדה באותה עונה לליגת המשנה, אך רסלר, למרות המצב החדש, סיים שוב כמלך השערים של הקבוצה, ונשאר עמה גם בליגה השנייה. בעונה העוקבת סיטי חזרה למערך הקודם, ורסלר היה מרוצה מכך, אך כעבור שנה נוספת, מנצ'סטר סיטי ירדה ליגה נוספת, ורסלר בחר לעזוב את המועדון בהעברה חופשית, לאחר שכבש 64 שערים ב-176 הופעות במדי הסיטי, במהלך ארבע עונות וחצי.
בשנת 2009 נכנס רסלר להיכל התהילה של מנצ'סטר סיטי.
החזרה לגרמניה
בעונת 1998/99 שיחק רסלר בקייזרלסאוטרן, שזכתה באליפות הבונדסליגה בעונה הקודמת, והיווה תוספת כוח משמעותית לאולף מארשל, יורגן רישה וצ'יריאקו ספורצה בהתקפת הקבוצה. במחזור האחרון בשלב הבתים של ליגת האלופות, הבקיע רסלר שלושער מול ה.י.ק. הלסינקי, שסייע לקייזרסלאוטרן לסיים את הבית במקום הראשון בפער של חמש נקודות מבנפיקה ליסבון שסיימה במקום השני. ברבע הגמר פגשה קייזרסלאוטרן את באיירן מינכן, והודחה לאחר שהפסידה 0–2 במשחק הראשון ו-0–4 בגומלין. בתום עונה זו רסלר עזב את קייזרסלאוטרן לאחר עונה אחת בלבד, בה כבש שמונה שערים ב-28 הופעות בבונדסליגה, וחתם בטניס בורוסיה ברלין, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, שם שיחק רסלר עונה אחת, והבקיע שישה שערים ב-28 הופעות, אך הקבוצה פשטה את הרגל בתום עונה זו, וגלן הודל, מאמן סאות'המפטון, ניצל זאת על מנת להעבירו לקבוצתו בהעברה חופשית.
שלהי הקריירה
רסלר חווה ירידה ביכולתו בתקופתו בסאות'המפטון, על אף שהציג משחק הקרבה בכל תקופתו בקבוצה. הוא סבל מפציעות רבות ואיבד את מקומו בהרכב לג'יימס ביטי, שהיה בכושר מצוין והבקיע עשרה שערים בחודשיים. עובדה זו גרמה להשאלתו של רסלר לווסט ברומיץ' אלביון, שם לא הצליח להשתלב, ובהמשך לאונטרהאכינג ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. ביולי 2002 חתם רסלר בלילסטרום מליגת העל הנורווגית, שם הבקיע עשרה שערים ב-11 משחקים. עם זאת, נקטעה הקריירה של רסלר בתחילת עונת 2003, כאשר אובחן אצלו סרטן ריאות. רסלר נאלץ לפרוש בכדורגל, ועבר טיפולי כימותרפיה שהובילו להחלמה מלאה.
קריירה בין-לאומית
רסלר שיחק בנבחרת גרמניה המזרחית לפני איחוד גרמניה, וצבר חמש הופעות, בהן לא הבקיע. לאחר האיחוד, רסלר לא שיחק בנבחרת גרמניה.
קריירת אימון
לאחר החלמתו מהסרטן, רסלר עבר לאמן בשנת 2004 את קבוצתו האחרונה כשחקן, לילסטרום. הוא סיים עם הקבוצה פעמיים במקום הרביעי, והוביל את הקבוצה לגמר הגביע הנורווגי ולגמר הרויאל ליג, אך הפסיד בשניהם, ופוטר מהקבוצה בשנת 2006. אחר כך אימן רסלר בקבוצות הנורווגיות ויקינג, אותה הוביל למקום השלישי, ומולדה, אותה הציל מירידה. אחר כך עבר רסלר לאנגליה, ואימן את ברנטפורד, ויגאן אתלטיק ולידס יונייטד. רסלר ידוע כמאמן הדוגל במשחק התקפי, יציאות מהירות להתקפה ולחץ על שחקני היריבה, ועל כן מושווה לעיתים ליורגן קלופ.
בשנת 2016 החל לאמן את פליטווד טאון מהפוטבול ליג הראשונה. בינואר 2018 פוטר רסלר לאחר שהקבוצה צברה שבעה הפסדים ברציפות.
ביוני 2018 מונה רסלר למאמן מאלמה מהליגה השוודית. רסלר אימן שתי עונות במאלמה, והצליח מאוד במועדון זה, כשבאחת העונות סיים במקום השני, מרחק נקודה מזכייה באליפות, ובעונה השנייה הגיע עם הקבוצה לשלבי הנוק אאוט של הליגה האירופית. בינואר 2020 התפטר מאימון הקבוצה.
בינואר 2020, קצת לאחר עזיבתו את מאלמה, חתם רסלר כמאמן בפורטונה דיסלדורף, שבאותו זמן הייתה במקום האחרון בבונדסליגה, לאחר פיטורי המאמן פרידהלם פונקל. תחת רסלר השתפרה הקבוצה, אך לא הצליחה להימנע מנשירה לבונדסליגה השנייה בתום עונת 2019/2020.
חיים אישיים
רסלר גדל בגרמניה המזרחית, וכאשר שיחק בלוקומוטיב לייפציג, נדרש על ידי השטאזי למסור שמות של שחקנים מהקבוצה המעוניינים לערוק לגרמניה המערבית, על מנת שיוכל להמשיך לשחק כדורגל, ורק התערבות מאמנו מנעה את הצורך להלשין.
בשנת 2013 הוציא ספר אוטוביוגרפי.
איבר (מתמטיקה)
בתורת הקבוצות, איבר הוא פריט מתוך קבוצה. קבוצה מוגדרת באמצעות האיברים השייכים אליה. כל אובייקט מתמטי יכול להיות איבר בקבוצה. נהוג להציג קבוצה באמצעות סוגריים מסולסלים, שבתוכם מפורטים כל איברי הקבוצה או כלל לפיו נוצרים כל איברי הקבוצה.
היחס היחיד הקיים בין איבר לקבוצה הוא השייכות ביניהם. כאשר איבר \ x שייך לקבוצה \ A נסמן זאת בצורה x\in A ונאמר ש-\ A כוללת את \ x או ש-\ x שייך ל-\ A, אם אינו שייך נסמן זאת x\not\in A. לא קיימים יחסים נוספים בין איברים לקבוצות, ולכן אין חשיבות למספר המופעים או לסדר ההופעה.
מקובל לחלק קבוצות לפי מספר איבריהן: מספר האיברים בקבוצה הוא העוצמה שלה.
קישורים חיצוניים
Множество
שתי אצבעות מצידון
שתי אצבעות מצידון הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1986, בבימויו של אלי כהן, המתרחש על רקע מלחמת לבנון הראשונה. היה זה הסרט הישראלי הרביעי הנצפה ביותר בכל הזמנים עד שנת 2021, בה עקף אותו הסרט "לשחרר את שולי".
עלילה
הסרט סובב סביב דמותו של גדי (רוני פינקוביץ'), קצין צעיר וחניך מצטיין בקורס הקצינים מחטיבת גולני, שזה עתה סיים את קורס הקצינים ומחליט לשרת כמפקד מחלקה בגדוד 13 של חטיבת גולני המוצבת בלבנון, כשתמונת עולמו המאורגנת מתנפצת אל מול הכאוס הלבנוני.
גדי מגיע ללבנון ומחליף את מפקד המחלקה הקודם בועז (אלדד רפאלי) שנהרג מידי מחבלים. הסרט מראה תמונה של חיי היום-יום של מחלקת חי"ר צה"לית בתוך לבנון, תוך התייחסות למורכבות העדתית והדתית ששררה בלבנון בתקופת מלחמת לבנון הראשונה ותוך התייחסות לדילמות המתעוררות בעת לחימה בשטח בו נמצאת אוכלוסייה אזרחית. בסרט בלטה דמותו של החייל הפשוט, ג'ורג'י, אותו גילם אלון אבוטבול, שזכה בעקבות הסרט לפרסום נרחב ובפרס "מנורת הכסף" בקטגוריית "שחקן המשנה של השנה".
הפקה
מעורבותו של הבמאי, אלי כהן בנושא החלה עוד בשלב הראשון של המלחמה, כשערך ראיון מצולם מטעם דובר צה"ל עם פלוגת צנחני מילואים ששהתה באזור בחמדון. הלוחמים מתחו ביקורת נוקבת על צורת הלחימה ועל הפיקוד הצה"לי. כהן מסר את החומר המצולם לדובר צה"ל באותה עת, יעקב אבן, והחומר לא פורסם.