cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדריכלות הבארוק
לונדון
המונומט שבנה סר כריסטופר רן בלונדון הוא דוגמה לבארוק האנגלי. האדריכל האנגלי ניקולאס האקסמור בנה כנסיות מרובות בלונדון וגם הן מהוות דוגמה לסגנון זה. רחבת המפטון בלונדון ארמון קנזינגטון המפורסם וגניו גם מהווים דוגמה מצוינת לכך. החזית המערבית של כנסיית סנט אבי המפורסמת נבנתה ותוכננה על ידי ניקולאס האקסמור בנוסף, וגם היא מביעה את הסגנון.
בארוק רוסי
עיר הבארוק של רוסיה היא ללא כל ספק סנט פטרסבורג, שנבנתה ברובה על ידי פיוטר הגדול ויקטרינה הגדולה. שני מנהיגים גדולים אלו עצבו את העיר כל אחד בדרכו שלו. פיוטר הגדול הקים את התשתיות לעיר החדשה (שגבו את חייהם של עשרות אלפי רוסים) ויקטרינה את רוב הארמונות הגדולים בעיר. דוגמה לבארוק הפיוטריני הוא אולם קיקין בסנט פטרסבורג (אנ').
תופעת הבארוק ברחבי האימפריה הרוסית (רוסיה הצארית) מתחלקת ל-3 סוגים עיקריים:
תקופת הבארוק במוסקבה
היה נפוץ במאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 במוסקבה, האימפריה הרוסית. המונח בארוק מוסקבי (רוסית: moskovskoe barokko) החל להיות בשימוש לקראת תחילת המאה ה-20. פיוטר הגדול ביצע מגוון רחב מאוד של עבודות בנייה של כנסיות שזכו לכינוי בארוק נארישקין (Naryshkin Baroque)- שם נרדף לאדריכלות הבארוק של מוסקבה. הבארוק המוסקבי היה מאופיין בצבע אחיד- והוא אדום. לבנים אדומות עוטרו בעיטורים לבנים ובצבעים מרובים. דוגמה לסגנון זה אפשר לראות בקתדרלת השינוי הקדושה של מוסקבה (אנ'). דוגמה נוספת לאדריכלות הבארוק המוסקבי נוכל לראות ב-Vysokopetrovsky Monastery במוסקבה. במבנים לא דתיים גם נראתה השפעת הבארוק המוסקבי- כך למשל הייתה קיימת גם בבית המרקחת של הכיכר האדומה ובאחוזות ברחבי מוסקבה.
ארמון החורף
ארמון החורף- הארמון הגדול הראשון שהוקם בסנט פטרסבורג הוא ארמון החורף העצום (משכנו של המוזיאון הגדול בעולם- מוזיאון הארמיטאז'). הארמון נבנה במשך 8 שנים (בין 1754–1762) לכבודה של הקיסרית אליזבת' (שהייתה אשתו של פיוטר הגדול). חלקים נרחבים מעיצוב הפנים עצמו הם משוחזרים עקב שרפה שפרצה בארמון בשנת 1837. שמו ארמון החורף נובע עקב שימושו בעבר במשכן החורף של שליטי ממשפחת רומונוב. אל הארמון המכיל כיכר עצומה, התווסף במהלך השנים 1830–1834 עמוד עצום במרכז המנציח את ההישג הצבאי של רוסיה הצארית וכיבושו הכושל של נפוליאון בשנים 1810–1814. הוא שימש במקור כשמשכנה של יקטרינה הגדולה, והיא הראשונה שעשתה בו שימוש מעולם. הארמון עצמו מכיל אוספי אומנות עצומים שנאספו על ידי פיוטר הגדול ונשמרו במהלך שנות חיוו.
ארמון יקטרינה
ארמון יקטרינה (או כפי שנודע בעבר Tsarskoye Selo) הוא ביתו של אחד החדרים הכי מפורסמים בכל רוסיה- חדר הענבר. הוא ניתן במתנה לאימפריה הרוסית על ידי ממלכת פרוסיה, כמחווה ולחיזוק הקשר בין 2 המדינות. הוא ארמון עצום בגודלו, והוא כולל בתוכו את "האולם הגדול" שמשמש כאולם הראשי של כל הארמון. את הארמון תכנן האדריכל ברתומילאו פרנצ'סקו ראסטרלי Bartolomeo Francesco Rastrelli.
ארמון פיוטרהוף
ארמון פיוטרהוף נבנה על ידי פיוטר הגדול, ומכיל גנים מרהיבים כולל את המזרקה המפורסמת של הארמון ונבנה כתשובה הרוסית לארמון ורסאי בצרפת. הארמון שימש כמשכן הקיץ של פיוטר. בתחילה הוא אסף מקבץ רחב של אדריכלים ומהנדסים למיזם. הפרויקט כלל אלפי בני אדם שלקחו בכך חלק.
בצרפת
יצירותו הגדולה של אנדרה לה נוטר בגני ורסאי הכתיבה את צורת תכנון הגנים האירופאי לעד. חלק זה יתמקד בחשיבותם ותרומתם המרובה. השקפת עולמו של אנדרה לה נוטר הצביעה כי חשיבות הגנים לא פחותה מחשיבות הארמון, ובמבחן המציאות נראה כי הוא צדק וגם להם השפעה בלתי מבוטלת. עם אנדראה לה נוטר עבד האדריכל זאן בפטיסט קולברט (Jean-Baptiste Colbert) והצייר קרל לה ברון (Charles Le Brun) יצר את ההדגמות המתוכננות לגנים העומדים להיבנות. לכל אלו הצטרף יולס הרודיון מנסראט שתכנן את האורנז'ורי. תפקידם של גנים אלו היה לנוי באופן מוחלט ולתענוגותיו של המלך לואי הארבעה עשר בנוסף לדרך הצגה של כוחו הרב של המלך ושל צרפת כולה. מכאן הפכה צרפת למובילה באירופה בתחום אדריכלות הנוף בסגנון הבארוק.
התכנון הנופי התבצע על ידי חישובים מתמטיים מרובים. השאיפה הגדולה של כל אדריכל נוף הייתה למזג את היערות, הנהרות והנופים המקיפים את המבנה בגנים עצמם. הגנים כללו בדרך כלל מספר רב של מזרקות מפוארות ודרך ראשית המובילה אל הבניין במיקום מרכזי בפארק. כך גם הצמחים פוסלו לצורות גאומטריות מרשימות, ותעלות שררו מפינה אל פינה בגן. אל כל אלו תנאי חשוב בקיום הגנים היה מאגר מים זמין.
אולי אחד התפקידים החשובים של הגן היה להראות לציבור, כשבזמן שהארמון של לואי הארבעה עשר כבש את שיא הפאר העולמי, הוא גם כבש את הטבע בגניו. בין הגנים שנבנו בהשראת גני ורסאי היו גני Herrenhausen וגני ארמון פיוטרהוף ברוסיה הצארית.
בהולנד
המלך צ'ארלס השני ששלט באותה התקופה בהולנד העריץ את גני ורסאי של לואי הארבעה עשר וקינא בהם באותו הזמן. הוא החליט להקים גנים משלו, בסגנון מיוחד שהוא פיתח. הוא לקח את המאפיינים העיקריים של הסגנון הצרפתי והוסיף להם שדרות ענקיות ורחבות (נטולות פרחים ועצמים) שהוזילו את ההליך. בעת שנות מלכותו של ויליאם השלישי של אורנג' ומארי סטיוארט (הזוג המלכותי של אנגליה) הם חדשו את גני ארמון המפטון שבנה צ'ארלס השני ופיתחו אותם מאוד. הסגנון שפתחו אומנם היה קטן מהסגנון הצרפתי בממדי הגנים אך הכיל יותר גינון וצמחים. לארמון המפטון הוסף גם מבוך מפואר מצמחים. הם גם ייבאו צמחים אקזוטיים ממקומות רחוקים מאירופה כמו סרי לנקה.
דוגמה איכותית לבארוק ההולנדי באדריכלות הנוף אפשר למצוא בארמון הט לו (Het Loo).
באנגליה
באנגליה נוכחות הסגנון ההולנדי הייתה גדולה אפילו מזאת של סגנון הגינון הבארוקי הצרפתי, בעיקר עקב מחירם הנמוך יחסית לאחיו הצרפתי. גני ארמונות באנגליה כללו שדרה רחבה (שבמקור מאפיין זה הוא בצרפת) וצמחים אקזוטיים כמו שכניהם ההולנדיים.
בגרמניה
שחקנית גני הבארוק המובילה בתחום בגרמניה וודאי הייתה פרוסיה, במיוחד בעת הנהגתו של פרידריך השני. הוא תכנן את האובייקט המפורסם ביותר בגני סנסוסי והוא הטראסות המפוארות המלאות בכרמים לייצור יין. בניגוד לשליטים אחרים בני זמנו הוא לא הכליל בגניו יער לאזור צייד, בעיקר מפני שראה בפעולה זאת אכזריות. גני סנסוסי נכללים כדוגמת מופת לעיצוב הרוקוקו הפרדיכסיאני שהנהיג פרידריך הגדול בפרוסיה בתקופת שלטונו. בשטח הפארק נמצא בית התה הסיני שמכיל מאפיינים בארוקיים אוריינטאלים. לפרידריך השני הייתה חיבה מיוחדת לאומנות רומא העתיקה, ולכן נהג לפזר פסלים ממנה בפארק. גני סנסוסי נחשבים לשיא באדריכלות הנוף של תקופת הבארוק. בנוסף הפארק כולל בתוכו דרך סלולה ענקית באורך של שני קילומטרים וכמה וכמה ארמונות, שנוספו במהלך השנים, על ידי פרידריך ועל ידי מלכי פרוסיה שבאו אחריו,
כבאית
כבאית היא כלי רכב המתוכנן לסייע בכיבוי אש על ידי הסעת הכבאים לאזור שרפה, מתן אמצעי גישה אל האש ואחסון מים וחומרי כיבוי אחרים. בשגרה ממוקמות הכבאיות בתחנות כיבוי האש.
כבאית מודרנית היא רכב רב תכליתי, הנושא אנשי מקצוע וציוד למגוון מטלות כיבוי אש והצלה. מרבית הכבאיות נושאות ציוד כגון סולמות, גרזנים, מטפים, זרנוקים, מערכות נשימה ומגוון כלי עבודה כגון קומבי (קוצץ ברזלים עד 30 טון). על הכבאית מצוי דוחף עשן אשר מפלס נתיב אוויר נקי עבור כוחות המחלצים לכודים. כמו כן, קיימת מצלמה תרמית המזהה עצמים בטמפרטורה העולה על 36 מעלות.
כבאיות עושות שימוש במים מברזי שרפה באמצעות צינורות או במים ממאגר הנמצא על המשאית. לחלק מהכבאיות סולמות המאפשרים גישה למקומות גבוהים, ציוד לשבירת קירות וחלונות או ציוד להתמודדות עם חומרים מסוכנים.
פיפ"א מנג'ר
פיפ"א מנג'ר היא סדרת משחקי אימון וניהול קבוצות כדורגל של חברת EA Sports, הזמינה למחשב האישי, ולקונסולות פלייסטיישן 2, פלייסטיישן 3, ול-Xbox 360. המשחק נקרא בתחילה "טוטאל קלאב מנג'ר" עד 2006. פיפ"א מנג'ר הוא לא משחק אימון הכדורגל הראשון שהוציאה חברת EA, אך המצליח ביותר.
בתחילת דרכה, פיפ"א מנג'ר נחשבה לאנדרדוג במשחקי המנג'ר אך לאורך השנים היא מצליחה להתחרות בסדרה פוטבול מנג'ר אל עבר המקום הראשון במשחקי האימון.
ניקולס פארחה
ניקולס מרטין פארֶחה (בספרדית: Nicolás Martín Pareja; נולד ב-19 בינואר 1984 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
ביוגרפיה
פארחה החל לשחק בארחנטינוס ג'וניורס. שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת בשנת 2004 ושיחק בה עד שנת 2006 אז עבר לשחק בקבוצת אנדרלכט כמחליפו של וינסנט קומפני שעזב את הקבוצה. פארחה היה שותף לזכייתה של אנדרלכט באליפות כבר בעונתו הראשונה בה, וכן לזכייה בסופר קאפ הבלגי.
ב-30 באוגוסט 2008 עבר פארחה לאספניול הספרדית תמורת 4.5 מיליון אירו.
בקיץ 2008 זומן פארחה לסגל ארגנטינה למשחקים האולימפיים באולימפיאדת בייג'ינג (2008) והיה אחד מהמצטיינים בדרך לזכייה במדליית הזהב.
ב-2010 חתם בספרטק מוסקבה. ב-2013 הושאל לסביליה, עמה זכה בליגה האירופית לאחר שפתח בהרכב בניצחון במשחק הגמר על בנפיקה ליסבון. ב-23 ביוני 2014 חתם באופן קבוע בסביליה לשלוש שנים.
חיים חייקל מאמדור
רבי חיים חייקא מאמדור (ר' חייקיל אמדורר, ? - כ"ג באדר תקמ"ז, 1787) היה אדמו"ר חסידי בדור השלישי לחסידות.
תולדותיו
נולד לרבי שמואל. לפי המסורת במשפחה, אבותיו היו מספר דורות של צדיקים נסתרים.
לפי המסורת החסידית היה מלמד תלמידים ועוסק בצומות וסיגופים כמה פעמים משבת לשבת והיה ער אלף לילות לעסוק בתורה. באחד ממסעותיו של רבי אהרן הגדול מקרלין בליטא הגיע לאמדור וראה את רבי חיים חייקל לומד. שאל אותו רבי אהרן במה הוא עוסק. השיב לו רבי חיים: בתורה לשמה. שאלו רבי אהרן: והיכן ה'דברים הרבה?' ומבלי לחכות לתשובה הוא פנה מיד ויצא מבית המדרש ועלה על העגלה והחל לנסוע. רבי חיים חייקל רץ אחרי העגלה והתחנן לפני רבי אהרן שיעצור אותה, אך הוא ציווה על העגלון להמשיך בנסיעה עד שראה שלא נשאר כח לרבי חיים להמשיך לרוץ ואז עצר את העגלה והעלהו. שאלו רבי חיים איפה מקבלים את ה"דברים הרבה" ענה לו רבי אהרן שיסע למזריטש. כשהגיע למזריטש אמר המגיד ממזריטש לרבי אהרן: "הבאת מנורת זהב מלאה בשמן שרק צריך להדליק אותה".
התייחד בתפילתו שהייתה בהתלהבות ובמרירות. צדיקי דורו שיבחו את עבודת תפילתו, ביניהם רבי פנחס מקוריץ ורבי ברוך ממז'יבוז'. באופן שונה מהמקובל אצל חבריו תלמידי המגיד ממזריטש, תמך בעשיית סיגופים ותעניות, וכאמור, אף הוא התנהג כך. עקב מגוריו והשפעתו בליטא, חלק גדול מההתנגדות לחסידות הופנה אליו ופעם אף הלקו אותו בגלל עדות שקר שאכל חלב אחר בשר. ספרו "חיים וחסד" היה מונח בכתב יד אצל אדמו"רי קרלין ובשנת תרנ"א הודפס לראשונה בוורשה.
וסלי האנט
וסלי פאריש האנט (באנגלית: Wesley Parish Hunt; נולד ב-13 בנובמבר 1981) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-38 של מדינת טקסס. האנט, חבר המפלגה הרפובליקנית, הוא הנציג הראשון בהיסטוריה של מחוז זה החולש על חלקים ממחוז האריס ובהם פרוורים שונים של העיר יוסטון כגון טומבול, ג'רזי ויליג', סייפרס, קייטי וקליין.
ביוגרפיה
האנט נולד וגדל ביוסטון, במשפחה צבאית. שניים מחבריו לכיתה בווסט פוינט הם חברי הקונגרס פט ראיין וג'ון ג'יימס. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר סנט ג'ון החל ללמוד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שם השלים לימודי תואר ראשון בהנדסת מכונות ב-2004. חבריו לספסל הלימודים במחזור 2004 של האקדימה בווסט פוינט יהיו לימים גם עמיתיו לקונגרס – פט ראיין וג'ון ג'יימס. בשירותו בצבא ארצות הברית הטיס האנט מסוקי אפאצ'י AH-64. לאחר שהשתחרר מהצבא בכבוד, הוא למד באוניברסיטת קורנל וקיבל תואר שני במנהל עסקים, תואר שני נוסף במנהל ציבורי ותואר שני ביחסי תעשייה ועבודה.
בבחירות 2020 התמודד האנט לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השביעי של טקסס. בבחירות מקדימות מול שישה מתמודדים אחרים, האנט ניצח בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית עם 61% מהקולות. עם זאת, בבחירות הכלליות הוא הפסיד לנציגת המחוז המכהנת ליזי פלטשר. יום לאחר הבחירות הודה האנט בהפסדו לפלטשר.
יממה לאחר שנחשפו מפת מחוזות הקונגרס החדשה בטקסס, הודיע האנט על כוונתו להתמודד בשנית לבית הנבחרים האמריקאי במחוז ה-38 שנוסד זה עתה ושדריסת הרגל הרפובליקנית בו הייתה איתנה. העיתונאי אנדרו שניידר מתחנת הטלוויזיה "KUHT" שביוסטון כתב כי "המחוקקים המדינתיים בטקסס יצרו את מחוז הקונגרס ה-38 החדש במיוחד מתוך מחשבה על האנט", והוא אכן גבר על תשעה מתמודדים בפריימריז עם 55% מהקולות. בבחירות 2022 גבר על דאנקן קלוסמן, מועמד המפלגה הדמוקרטית, וגרף 63% מקולות הבוחרים.
בראשית ינואר 2023, בשבוע הראשון לפעילות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית, תמך האנט במועמדותו של קווין מקארתי ליושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. במהלך היום הרביעי של הקונגרס נאלץ האנט לעזוב את גבעת הקפיטול בסיבובים ה-12 וה-13 להצבעה לאחר שרעייתו אמילי ילדה את בנם וילי שאושפז ביחידה לטיפול נמרץ בילוד.
אופל K 180
אופל K 180 (בגרמנית : Opel K 180) היא מכונית משפחתית, מתוצרת General Motors de Argentina, חברת-בת של ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בארגנטינה בין השנים 1978–1974
דגם "אופל K 180" יוצר בשיתוף פעולה עם אופל, לפי פלטפורמה "GM T platform (1973)" של ג'נרל מוטורס, פלטפורמה משותפת לדגמי : שברולט שבט, "Opel Kadett", GMC שבט ו-"Isuzu Gemini".
זליגמן
זֶליגמן (בהגייה אנגלית: סֶליגמן; Seeligmann או Seligman) הוא שם משפחה שמשמעותו "מבורך".
ירמיה לעוו
הרב ירמיה לעוו (בגרמנית: Jeremias Löw; תקע"א, 1811 – י"ז בניסן תרל"ד, 4 באפריל 1874) היה מחשובי רבני הונגריה במאה ה-19, מתנגד נחרץ לחסידות שדחה גם את ההתאגדות בקהילות אורתודוקסיות נפרדות ודבק בעמדת "הסטטוס קוו".
ביוגרפיה
ירמיה למד תחת ידי אביו והיה אחד המעטים מבין רבני הונגריה הבכירים שלא יצאו מישיבת פרשבורג של החת"ם סופר. בנוסף לידיעותיו התורניות, רכש גם השכלה כללית ושלט בגרמנית תקנית. ב-1844 קיבל את משרת הרבנות הראשונה שלו כשהחליף את הרב אליעזר ליפמן נייזאץ החולה כאב"ד מאגנדורף, וב-1851 ירש את אביו בוורבוי כשהלה נפטר. כעבור שנה קיבל את הזמנת הקהילה הגדולה באויהל לבוא ולכהן שם. הוא נטל עמו את ישיבתו, השנייה בגודלה בארץ, שלמדו בה לפרקים בין 100 ל-150 תלמידים. הוא נודע כבר אז כאויב מושבע לחסידות, וכנראה שיחק המוניטין שלו תפקיד מרכזי בהחלטת הפרנסים לבקשו לבוא; חמש שנים קודם לכן גורש מהקהילה הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים לאחר שסירב להתנער ממנהגי החסידות של סבו רבי משה טייטלבוים. באויהל פעלה סיעה חסידית, כשמונים משפחות מתוך אלף בתי-אב יהודיים, והיא שכנה על ספה של אונטרלנד, בה הייתה השפעת התנועה החדשה רבה. הרב לעוו רדף אותם במרץ: הוא איים לעזוב את העיר עד שבית-הדין קיבל את דרישתו לאסור על החסידים להיכנס לבית המדרש, ובראשית שנות ה-60 התלונן הדברי חיים מצאנז כי אלה לא יכולים לצאת מביתם מבלי שייסקלו אותם באבנים. אב"ד אויהל כינה אותם שבתאים לעיתים קרובות והצהיר כי הם גרועים מהנאולוגים. ב-1862 פרץ סכסוך קשה בינו לרבי צבי הירש פרידמן, האדמו"ר מליסקא, שלווה בהשמצות הדדיות והיה העימות החריף ביותר נגד החסידות בהונגריה, בה אימצה הרבנות בדרך כלל קו של הסתייגות לצד קבלה שקטה.
ייחוסו, מעמדו הרם וידיעותיו בגרמנית הובילו לכך שנקרא לעמדות הנהגה בעת המאבק האורתודוקסי בנאולוגים באותו עשור. ב-1864 עמד בראש המשלחת אל הקיסר פרנץ יוזף ששכנעה אותו לדחות את היוזמה להקים מוסד מודרני להכשרת רבנים, שהשמרנים תפשו כאיום חמור. במרץ 1868, לאחר שהנאולוגים שכנעו את שר הדתות יוז'ף אטווש לכנס קונגרס יהודי כללי בו יוקם ארגון קהילות ארצי שהיה צפוי להיות בשליטתם, התבקש אב"ד אויהל לשבת בוועדה הרבנית המפקחת על מפלגת "שומרי הדת", שריכזה את ההתנגדות ליוזמה. בין היתר חתם על מצעה, שביקש לרצות את השלטונות באמצעות קריאה נלהבת לאימוץ השפה והלאומיות ההונגרית, לאחר שהדתיים השמרנים תמכו לרוב בבית הבסבורג ונטו לגרמנית במאבק לעצמאות בשני העשורים קודם לכן, בטרם הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867. בנובמבר 1868 שימש כסגן יושב-הראש באספת הרבנים שנערכה לרגל המאורעות; זו פוצצה על רקע המתיחויות בתוך המחנה השמרני. בעת הקונגרס עצמו, שנפתח בבירה פשט ב-10 בדצמבר, נבחר לעוו ליושב-ראש סיעת המיעוט האורתודוקסית (98 מתוך 220). ב-5 בפברואר 1869, כשדחתה נשיאות האספה את האולטימטום שהגישו אנשיו לקבוע כי ההחלטות יהיו כפופות בעקרון לשולחן ערוך ואחרי מספר נאומים עולבים מצירי הרוב, דווח כי זינק על השולחן במליאה וזעק "ארור האיש אשר ישב במושב החטאים האלה." 48 אורתודוקסים עזבו לצמיתות את האספה.
עם זאת, לאחר הקונגרס התרחק לעוו מ"שומרי הדת". דווקא לאחר הצלחתם להשיג את אישור הממשלה להקים ארגון קהילות ארצי אורתודוקסי ומיסוד הקרע ביהדות הונגריה, הוא החרים את הכינוס שערכו בעיר הבירה באוגוסט 1870 וטען כי פילוג הציבור היהודי על פי השתייכות לגופים אלה אינו רצוי. הוא היה הבולט מבין הרבנים שעמדו על הותרת העדות מאוחדות ומחוץ לשליטה מרכזית, כפי שהיה בעבר. אלה שהלכו בדרך זו נודעו כקהילות הסטטוס קוו אנטה. בנוסף, היו רסיסי עדות שהתפצלו מתוך קהילות-האם שלהן בבוקה ומבולקה שהשתררה לאחר הקמת שני הארגונים הגדולים וסירבו להשתייך לאחד מהם. העצמאים, שחבקו את כל קשת העמדות ביהדות הארץ, השתייכו למחנה קטן זה. "שומרי הדת" והממסד האורתודוקסי הארצי ניהלו נגדם מלחמה שערה וב-1872, על רקע פסיקתו של מהר"ם שיק כי המסרב להצטרף לארגון הקהילות עובר על "לא תעמוד על דם רעך", הוכרז חרם על כל בעלי התפקידים הדתיים מבין הסטטוס קוו. לבסוף, רק כ-5% מיהודי הונגריה נותרו מחוץ לגופים הגדולים. לעוו סירב לצרף את קהילתו עד יומו האחרון, והיא נותרה מאוחדת בראשותו. על אף ההתנגדות הרשמית לקו שהוביל, הגיעו חשובי רבני הארץ להלווייתו, כולל אויבו המר האדמו"ר מליסקא.
זמן קצר לאחר פטירתו פרשו החסידים וגורמים שמרניים שהתחברו עמם והקימו קהילה נפרדת קטנה שהצטרפה לוועד האורתודוקסי. ב-1886 פילג בנו ויורשו, הרב אלעזר לעוו, את יתרת הציבור בעיר וצירף את תומכיו, כעדה שלישית ונבדלת, לאותו הגוף. באופן חריג, התקיימו מאז והלאה שתי קהילות המסופחות ללשכה האורתודוקסית באותה עיר לצד קהילת הסטטוס קוו.
חיבר את סדרת הספרים "דברי ירמיהו" על הרמב"ם ומספר סוגיות.
דהידרוגנציה
דֶּהִידְרוֹגֶנַצְיָה (באנגלית: Dehydrogenation) היא סדרה של תגובות חמצון כימיות הכוללות החסרה של מימן (H2) ממולקולה מסוימת. תגובת הדהידרוגנציה היא התגובה ההפוכה לתגובת ההידרוגנציה. סדר הגודל של תגובות הדהידרוגנציה יכול לנוע מסדר גודל ביתי לתגובות בסדר גודל תעשייתי.
בריאקציית החמצון על שם אופנאיור (חמצון אופנאיור, חמצון תרכובת אלכוהול מסוימת עם אצטון ליצירת 2-פרופנול) עובר אטום מימן מהאלכוהול המסוים שהשתתף לתרכובת האצטון.
מועצת הרפובליקה של בלארוס
מועצת הרפובליקה של האספה הלאומית של בלארוס הוא הבית העליון של הפרלמנט של הרפובליקה של בלארוס, שהחל את עבודתו ב-13 בינואר 1997. זהו גוף מייצג אזורי המונה 64 חברים (סנאטורים). מועצות מקומיות בוחרות 56 חברים: 8 מכל מחוז ו-8 מהעיר מינסק. עוד 8 "סנאטורים" ממונים על ידי נשיא בלארוס. המועמדים לחברות במועצת הרפובליקה חייבים להיות בין גיל 30 ולגור בבלארוס למשך חמש שנים לפחות.
תפקידה העיקרי של מועצת הרפובליקה הוא אימוץ או דחיית טיוטת חוקים שאומצו על ידי בית הנבחרים. פעילות מועצת הרפובליקה מכוונת להבטיח אימוץ חוקים טובים ומעוצבים בקפידה. כל הצעת חוק, אלא אם כן נקבעה אחרת על ידי החוקה, נשקלת תחילה בבית הנבחרים ואחר כך במועצת הרפובליקה. הצעת החוק הופכת לחוק לאחר אימוץ בית הנבחרים ואישור מועצת הרפובליקה ברוב קולות בהרכב המלא של כל בית.
בניין המועצה ממוקם במבנה ברחוב הצבא האדום 9, במינסק.
סמכויות
מועצת הרפובליקה:
מועצת הרפובליקה רשאית להחליט בסוגיות אחרות, אם נקבע כך בחוקה.
חסינות
הסנאטורים נהנים מחסינות בהבעת דעותיהם ובהפעלת סמכויותיהם. זה לא חל על האשמתם בהוצאת דיבה ועלבון.
במהלך תקופת כהונם, חברי מועצת הרפובליקה עשויים להיעצר, ולשלול מהם חירות אישית רק בהסכמתו מראש של הבית, למעט ביצוע בגידה או פשע חמור אחר, וכן מעצר בזירת הפשע.
תיק פלילי נגד חבר מועצת הרפובליקה נפתח על ידי בית המשפט העליון.
תאונת כרייה
תאונת כרייה היא תאונה המתרחשת במהלך תהליך כריית מינרלים או מתכות. מדי שנה מתים בתאונות כרייה אלפי כורים, בענפי כריית הפחם, אם כי תאונות מתרחשות גם בכריית סלעים קשים. רוב מקרי המוות בימינו מתרחשים במדינות מתפתחות, ובחלקים הכפריים של מדינות מפותחות, בהן אין הקפדה על יישום כל אמצעי הבטיחות הנחוצים. אסון כרייה הוא נחשב לכזה כאשר ישנם חמישה הרוגים או יותר באירוע.
הסיבות העיקריות לתאונות הכרייה
תאונות כרייה עלולות להתרחש ממגוון סיבות, כולל דליפות של גזים רעילים כגון מימן גופרתי או גזים טבעיים נפיצים, במיוחד מתאן, רעידות אדמה מושרות שנגרמו במהלך תהליך הכרייה, הצפות, או שגיאות מכניות כלליות, כתוצאה מציוד כרייה שלא נעשה בו שימוש נכון או שהיה פגום. שימוש בחומרי הנפץ הלא נכונים באזורים תת-קרקעיים עלול גם לגרום לפיצוצי גז מתאן.
אסון הכרייה החמור בהיסטוריה
האסון התרחש באזור בו נמצאת כיום סין, אך באותה העת מיקום זה הייתה במדינה שנמצאה תחת שליטת ממשלת הבובות מנצ'וקוו אשר שהוקמה על ידי האימפריה היפנית, לאחר שזו פלשה וכבשה את אזור צפון-מזרח סין בשנות ה-30 של המאה ה-20. המנהלים היפנים של המכרה אילצו פועלים סינים לבצע את עבודת כרייה בתנאים קשים. האסון החל כאשר פרצה שרפה במכרה. על מנת לכבות את השריפה חסמו היפנים את פתחי האוורור של המכרה, על מנת לוודא שהלהבות לא יקבלו חמצן. אף על פי כן, רוב העובדים לא פונו לפני שהוחלט לנקוט בצעד זה, ובשל כך הם נלכדו באזור הסגור של המכרה, ונחנקו למוות מהרעלת פחמן חד-חמצני. לאחר שהשריפה כובתה והמכרה נפתח מחדש, העובדים היו צריכים לעבוד במשך עשרה ימים על מנת להוציא מהמכרה פסולת, בכדי להגיע לגופותיהם של הכורים שנלכדו בתוך המכרה. מניין ההרוגים כלל 1,518 סינים ו-31 יפנים. רוב הגופות נקברו מאוחר יותר בקבר אחים. האסון נחקר היטב לאחר המלחמה, וכיבוש האזור על ידי ברית המועצות. הדו"ח הסובייטי הגיע למסקנה שרוב מקרי המוות לא נגרמו ישירות מהשריפה הראשונית, אלא היו תוצאה של הרעלת פחמן חד-חמצני וחנק, שנגרמו כתוצאה מהחלטות של היפנים.
תאונות לפי שנה
זוהי רשימה חלקית של תאונות כרייה בולטות:
גזה אנדה
ילדות ונעורים
אנדה נולד בשנת 1921 בבודפשט. אחרי שנות לימודיו הראשונות היה לתלמידם של ארנסט פון דוהנאני וזולטאן קודאי באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. בשנת 1940 זכה בפרס ליסט וכעבור שנה יצא לו שם בינלאומי בביצוע הקונצ'רטו השני לפסנתר של ברהמס. בשנת 1941 גם הופיע לראשונה עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח וילהלם פורטוונגלר, שהכתירו בתואר ""טרובאדור של הפסנתר". ב-1943 השתקע בשווייץ.
שנות הביניים
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 הגיש אנדה כיתות אמן באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג וב-1960 התמנה למנהל כיתות האמן בלוצרן כמחליפו של אדווין פישר. אנדה נודע ביותר בפרשנותו ליצירות הפסנתר של שומאן. מילון גרוב החדש מציין לשבח את "הגרסאות הכריזמטיות של אנדה לבארטוק ושומן. אנדה נחשב באמת לפרשן ברטוק העיקרי בדורו, גם אם לפסנתרנים אחרים מאז מותו היו הקלטות מלהיבות יותר בעליל לקונצ'רטי של מלחין זה. אף כי אנדה ניגן מעט מאוד מוצרט בראשית הקריירה שלו, הרי ככל שהתבגר והבשיל היה לפרשן מוצרט מכובד ולמעשה, היה הפסנתרן הראשון שהקליט את כל מחזור הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט; הוא הקליט אותם בין 1961 ל-1969 ואף ניצח בעצמו על התזמורת מן הפסנתר. "מראשית הקריירה שלו אפשר היה להגדיר את גזה אנדה כווירטואוז-פילוסוף. במסע החיפושים שלו, שאורכו כאורך חייו, אחר האיזון המושלם בין ראש ללב, בין אינטלקט לאינסטינקט, בחן פנים רבות של יצירת מוזיקה".
מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה
ככל שהמלחמה נמשכה, ארמניה ואזרבייג'ן, שהיו בתחילתה חלק מברית המועצות, שקעו במלחמה מתמשכת, בלתי מוכרזת, ברכס ההררי של נגורנו-קרבאך בעוד אזרבייג'ן מנסה לרסן ולדכא את הבדלנים הפורשים בנגורנו-קרבאך. הפרלמנט של המובלעת בנגורנו-קרבאך קיים הצבעה בעד התלכדות של החבל עם ארמניה, משאל עם התקיים בנושא, וההחלטה הייתה שעל החבל להתקיים תחת ריבונות עצמאית, כלומר עצמאות. הדרישה להתלכד עם ארמניה, ששגשגה בשנות ה-80 המאוחרות, החלה בדרך שקטה ושלווה, אך בחודשים הבאים של העשור, כשפירוקה המתקרב של ברית המועצות נראה באופק, הרעיון הפך במהרה למאבק אלים בלתי מרוסן בין שתי הקבוצות האתניות, דבר שהביא לתוצאות של שפיכות דמים וטיהורים אתניים על ידי שני הצדדים.
הקרבות הפנים-אתניים החלו זמן קצר לאחר שהפרלמנט של נגורנו-קרבאך, החליט לקיים הצבעה בעניין האיחוד עם ארמניה ב-20 בפברואר 1988.
הודעת הפרישה של החבל מאזרבייג'ן הייתה התוצאה הסופית של "כעס נושן בתוך הקהילה הארמנית של נגורנו-קרבאך נגד ההגבלות החמורות שנגזרו עליה במישורי התרבות וחופש הדת, הן על ידי השלטון הסובייטי המרכזי והן על ידי הרשויות באזרבייג'ן". כמו כן, הסכסוך התפתח בגלל המאבק הטריטוריאלי על האזור בשל רגישותו גם לארמניה וגם לאזרבייג'ן. ביחד עם התנועות הבדלניות ברפובליקות הבלטיות כגון: אסטוניה, לטביה וליטא, התנועות הבדלניות של הקווקז שיחקו תפקיד חשוב וגדול בהבאה להתפרקותה של ברית המועצות והסרת הכוחות של הפרלמנט במובלעת. הרוב הארמני הצביע בעד פירוד מאזרבייג'ן ובעקבות כך חל תהליך שהביא לעצמאותה של המובלעת ויצירתה של הרפובליקה של נגורונו-קרבאך. במהלך שנת 1991, כבר לאחר הכרזת עצמאות על ידי ארמניה ואזרבייג'ן הסכסוך בחבל התרחב בהתמדה. כוחות משרד הפנים האזרי ניסו לשמור על הסדר, אך הרוב הארמני של החבל לא קיבל את מרותו והמשיך בפעילות בדלנית במטרה להסתפח לארמניה הסמוכה.
לחימה במישור הצבאי התפרצה במהלך ינואר 1992. תוך פרק זמן קצר יחסית הכוחות הארמנים הצליחו לייצר פרוזדור יבשתי בין החבל לשטח הארמני. הדבר הבטיח אפשרות להזרמת אספקה וכוחות צבא לחבל. ניסיונות תיווך בינלאומי על ידי קבוצות שונות כמו "הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה" כשלו ולא הניבו פירות ליישוב הסכסוך. באביב 1993, כוחות ארמניים כבשו אזורים מחוץ למובלעת עצמה, ובכך הביאו לאיום של התערבות צבאית של מדינות אחרות באזור.
ב-5 במאי 1994 נחתם פרוטוקול בישקק, הוכרזה הפסקת אש באזור וזאת הודות לתיווך רוסי, בנוסף, החלו שיחות שלום בתיווכו של "הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה".
רקע
השליטה על נגרונו-קרבאך הוא נושא ששנוי במחלוקת בין ארמניה ובין אזרבייג'ן. נגורנו-קרבאך נקראת בארמנית ארטסח, וההיסטוריה שלה נמתחת על פני מאות שנים שבמהלכן היא הייתה תחת שליטה של כמה אימפריות. בשנת 1917, שלושת הלאומים של הקווקז: הארמנים, האזרים והגאורגים שהיו תחת שליטה רוסית, הכריזו על עצמאות ויצרו את הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז, שהתפרקה כעבור שלושה חודשים בלבד וממנה נוצרו הרפובליקות של ארמניה, אזרבייג'ן וגאורגיה.
מלחמת אזרבייג'ן-ארמניה (1920-1918)
לחימה פרצה בין הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה והרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן בשלושה אזורים: נחיצ'יבאן, זנגזור (היום החבל הארמני – סיוניק) ונגורנו-קרבאך. אזרבייג'ן וארמניה חלקו על מיקומו של הגבול בשטחיהם של שלושת האזורים. הארמנים בנגורנו-קרבאך ניסו להכריז עצמאות אך נכשלו. לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם תבוסתה של האימפריה העות'מאנית, הכוחות המזוינים של בריטניה כבשו את עבר הקווקז ב-1919. הפיקוד הבריטי באזור מינה באופן זמני את חורסוב ביי סולטאנוב (אחד מנבחרי הציבור בפרלמנט של אזרבייג'ן) כמושל-גנרל (גנרלגוברנטור) של נגורנו-קרבאך וזנגזור, עד שיתנהל דיון סופי בעתיד האזור בוועידת השלום בפריז.
התערבות סובייטית
בשנת 1920, הארמייה ה-11 של הצבא האדום פלשה לקווקז ותוך שלוש שנים כבשה את הרפובליקות הדמוקרטיות שהתקיימו שם, ואיחדה אותן תחת דגל אחד – מדינה אחת - שנקראה: הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז, שהייתה נתונה למרות רוסיה הסובייטית ונכנסה לברית המועצות עם הקמתו.
לאחר כיבושיהם בקווקז, הקימו הבולשביקים וועדה המונה שבעה חברים, "הקווקז ביורו" (לעיתים מקוצר לקווברו), שהייתה תחת פיקוחו של העריץ הסובייטי לעתיד – יוסיף סטלין, אז בתפקיד של הקומיסר של העם לענייני לאום, שעליו היה מופקד לקדם עניינים סובייטיים בקווקז. אף על פי שהוועדה הצביעה בחיוב, ברוב זעום של 4 מול 3, להעביר את נגורנו-קרבאך לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית הצעה זו לבסוף בוטלה ונגורנו-קרבאך הועבר לידי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית וזאת משום שהפגנות התקיימו ברחבי אזרבייג'ן נגד החלטתה הראשונה של הוועדה. בין המפגינים היה יושב ראש המפלגה הקומוניסטית של אזרבייג'ן, ניירמן ניירמנוב. כמו כן, המרד האנטי-סובייטי בבירת ארמניה ירוואן ב-1921, פגע ביחסים בין ארמניה לברית המועצות והשפיע אף הוא על קבלת ההחלטה להעביר את נגורנו-קרבאך לידי אזרבייג'ן. מאוחר יותר, בשנת 1923, אף החליטו להכליל את החבל האוטונומי של נגורנו-קרבאך בתוך שטחה של הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של אזרבייג'ן, כשרוב האוכלוסייה, כ-94% - ארמנים. הבירה הועברה משושה לחאנקנדי, לימים - סטפנקרט.
מלומדים ארמנים ואזרים הסיקו כי המניע הנוסף להחלטה היה העיקרון של "הפרד ומשול" בו נקטה ברית המועצות. מקומה המוזר של מובלעת נחיצ'בן, שמופרדת על ידי ארמניה, אך שייכת לאזרבייג'ן, יכולה להוות דוגמה לכך. דעה אחרת הייתה כי הסובייטים עשו זאת מתוך מחווה של כדי לשמור על "יחסים טובים עם טורקיה של אטאטורק" (שכן העם האזרי נמנה עם קבוצת העמים הטורקיים).
1992
בעקבות פירוק ברית המועצות החלו קרבות בין צבאות ארמניה ואזרבייג'ן על השליטה בחבל.
תוצאות
לאחר הלחימה בשליטה ארמנית נמצאים כ-11.7 אלף קמ"ר המהווים 13.4% משטח אזרבייג'ן וכ-92.5% משטח החבל כולו ושטחים סמוכים. לעומת זאת, כ-15% משטח שבמקור הוכרז כמסופח לארמניה נמצא בשליטת אזרבייג'ן.
כ-230,000 ארמנים מאזרבייג'ן וכ-800,000 אזרים מארמניה ומנגורנו-קרבאך נעקרו ממקום מושבם עקב המאבק שהדרדר למלחמה.
צליעה
צליעה היא מצב של הליכה א-סימטרית של אדם או חיה.
מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה
תוצאות
במהלך השנים 1995-1997 הושלמו החלפות כל השבויים, חטופים ועצורים.
צליעה
צליעה, המתבטאת באי יכולת לדרוך כשורה על כף הרגל, עשויה לנבוע מפגיעה ברגל או משינוי ביכולת לייצר יציבה רגילה עקב הפרעה נוירולוגית או פיזית במפרקים, בשרירים, בעצמות או בעצבים הנדרשים להליכה תקינה. ישנו מספר רב של גורמים העלולים לגרום לצליעה, בהם אף בעיות נוירולוגיות הפוגעות בעִצבוב (יצירת עצב) מערכת התנועה, אך לרוב מדובר בתופעה חולפת הנגרמת בעקבות פגיעה בשלמות הרצועה המפרקית ברגל.
מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה
נשק
שני הצדדים ניצלו במהלך המלחמה נשק סובייטי שהיה בשטח המדינות עוד לפני פירוק ברית המועצות. בנוסף לכך, לצבאות הנלחמים הועבר נשק נוסף גם על ידי רוסיה במסגרת ההסכמים השונים וגם על ידי מדינות אחרות.
צליעה
תסמינים
פגיעות גופניות ומצבי טראומה גופנית המתבטאות בחבלות שונות לאזורים שונים בגפיים התחתונות עלולות לגרום לנזקים היכולים להתבטא בצליעה. לעיתים הדבר נובע מזיהום של הרגל, או חבלה כלשהי שאינה מאפשרת דריכה תקינה, תחת כובד משקלו של הגוף, על האזור הפגוע בכף הרגל, ובכך, מונעת הליכה תקינה ומובילה לצליעה (כך, למשל, קורה לאדם הסובל מנקע בקרסול). גם יבלת בכף הרגל עשויה להוביל לצליעה עקב הלחץ והכאב על האזור הפגוע. בנוסף לכך, ישנם גורמים רבים לצליעה כמו: גורמים התפתחותיים, בעיה מולדת, דלקת פרקים חמורה, מחלה ממאירה וכדומה.
מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה
נשק
האזרים הפעילו לחץ כבד על העיר סטפנקרט על ידי הפצצות האוויר ובאמצעות הפצצות של מערכות גראד.
צליעה
תסמינים
השבר השכיח ביותר המתואר בהקשר של צליעה מכונה: Toddlers fracture – שבר ספירלי בעל תזוזה מינימלית בין שני חלקי השבר המתרחש לעיתים קרובות בחלק התחתון של עצם השוק. פגיעות טראומה שכיחות אחרות הן נקיעה של מפרקים כגון מפרק הקרסול ואחרים.
זיהומים
ישנם מספר סוגים של זיהומים היכולים להביא לצליעה:
זיהומים הגורמים לצליעה דורשים לרוב אשפוז וטיפול מיידי ללא דיחוי.
פריקה של מפרק הירך
במפרק הירך (Developmental Dysplasia of the Hip), ישנה תופעה שכיחה של נקע או פריקה המתרחשת לרוב בלידה. מדובר בפריקה מלאה או חלקית של המפרק, או פיגור בהתפתחות גג המפרק בתקופה שלאחר הלידה.
טיפול
קיומו של חום במקביל לצליעה הוא סימן מכוון למקור זיהומי העומד בבסיסה של התופעה. הפתרון הטוב ביותר (לצליעה שאינה נגרמת מפגיעה נוירולוגית או ממחלה) לשיפור מצב הרגל עד להעלמת התופעה הוא מניעת מאמץ מרובה מהרגל הצולעת ומתן אפשרות לרגל להשתקם ולהתאחות בטבעיות על ידי הגוף עצמו.
במצבים של צליעה חמורה או במצבים שאינם מאפשרים הליכה כלל, יש לפנות לבית חולים בהקדם האפשרי לאחר הופעת התסמינים, על מנת לקבל טיפול מחשש לזיהום או לשבר (ישנם שברים שאינם מתגלים על ידי מישוש אזור פגוע בעת פגיעה פיזית, אלא רק על ידי בדיקת רנטגן או CT).
יחסי אוזבקיסטן–איחוד האמירויות הערביות
יחסי אוזבקיסטן–איחוד האמירויות הערביות (באוזבקית: Birlashgan Arab Amirliklari munosabatlari, בערבית: العلاقات الأوزبكستانية الإماراتية) הם יחסי החוץ בין רפובליקת אוזבקיסטן ובין איחוד האמירויות הערביות.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-25 באוקטובר 1992. לאחר שאוזבקיסטן הכריזה על עצמאותה, ראשי איחוד האמירויות הערביות ערכו מספר ביקורים מדרג גבוה רשמיים באוקטובר 2017. כמו כן, שרי החוץ, האוצר, האנרגיה, הסחר, החוץ והכלכלה האוזבקים ערכו מספר ביקורים רשמיים באיחוד האמירויות הערביות. נשיא אוזבקיסטן ביקר באיחוד האמירויות הערביות ב-17 עד 18 במרץ 2008, במהלך הביקור נחתמו 28 מזכרי הבנות ואמנות ממשלתיים ומחלקתיים. ביקור זה תרם לפיתוח היחסים הדו-צדדיים בין המדינות.
בשנת 1992, נפתחה הקונסוליה הכללית של אוזבקיסטן בדובאי, ובשנת 2007 נפתחה השגרירות האוזבקית באבו דאבי. איחוד האמירויות הערביות מחזיקה שגרירות בטשקנט. בחודש יוני 2004, ממשלת איחוד האמירויות הערביות החליטה לפתוח קונסוליה כללית באוזבקיסטן, ביוני 2010, הקונסוליה הכללית בטשקנט הוסבה לשגרירות של איחוד האמירויות הערביות באוזבקיסטן.
יחסים כלכליים
בשנת 2014, היקף מחזור הסחר בין אוזבקיסטן לבין איחוד האמירויות הערביות הסתכם ב-120.2 מיליון דולר אמריקאי (72.4 מיליון דולר אמריקאי ייצוא אוזבקי ו-47.8 מיליון דולר אמריקאי יצוא מאיחוד האמירויות הערביות). היצוא העיקרי של אוזבקיסטן מורכב מסיבי כותנה גולמית, משי, מוצרים חקלאיים ושירותים. היצוא העיקרי של איחוד האמירויות הערביות מורכב ממכונות חשמל, מזון, ריהוט, כלי רכב, ביגוד וספורט.
מעל 80 חברות שמקורן באיחוד האמירויות הערביות פועלות ברחבי אוזבקיסטן, שמתוכם 35 חברות בבעלות מלאה של מדינת האמירויות. בחודש מאי 2008, השר לשיתוף פעולה ופיתוח הבינלאומי של איחוד האמירויות הערביות ביקר בטשקנט, במהלכו התקיימה הוועדה הראשונה הבין-ממשלתית האוזבקית-האמירויות.
בית הפחה
בית הפחה הוא מבנה עתיק בירושלים (מתחילת המאה ה-18), ברחוב הנביאים 61, אשר שימש למגורי הפחה הטורקי.
המבנה הוא בן שתי קומות, מלבני ומאורך, והוא שימש את הפחה בירושלים ומשפחתו. חזיתו פונה כלפי רחוב הנביאים, מול בית החולים של המיסיון האנגלי, והכניסה אליו היא מצידו השני, מכיוון רחוב יפו. הבניין נמצא בסמוך לבית נבון ביי ובית אשל ירושלים.
בקומה התחתונה של המבנה הייתה אורווה מחופה בקמרונות. האכסדרה עם הקשתות של חזית האורוות מתקופת הפחה נסתמה בבטון בתקופה הבריטית. כיום משמש הבניין דירת מגורים המחולקת לכמה חללים ולגלריית אמנים. המבנה עצמו ישן, והוא נתון בסכנת הריסה.
היסטוריה
בית הפחה הוא אחד המבנים העתיקים בירושלים שמחוץ לחומות. את הבניין בנתה הכנסייה היוונית אורתודוקסית בתחילת המאה ה-18, והיא השכירה אותו למושל ירושלים הטורקי - הפחה. הראשון מבין המושלים שגר בו היה ראשיד פחה, ואחריו התגוררו בו אברהים פחה ואחרים. בקבלות הפנים שערך המושל לנכבדי העיר בימי חג ומועד ניגנה תזמורת צבאית טורקית ברחבה מיוחדת שהייתה בחזית הבניין מדרומו. הבית עבר מיד ליד במהלך השנים, ובשנות ה-30 של המאה העשרים רכש אותו הסוחר היהודי יליד עדן, בֶּנִין, שהיה סוחר בהודו ובמצרים ולאחר מכן השתקע בישראל. הוא רכש את הבית, ואת חצר הכניסה הפך למשתלת פרחים. משפחת בנין רכשה גם את הבית המפואר הסמוך, בית נבון ביי, אחרי שנבון ירד מנכסיו. שנים לאחר מכן נעקרו העצים והשתילים מן המקום, וכיום המתחם משמש מגרש חניה.
בתחתית המבנה פועל כיום בית הכנסת עולי בורסה, המשמש את עולי העיר בורסה שבטורקיה, דוברי שפת הלאדינו. הוא נוסד בשנת ה'תרצ"ג.
בשנת 2007 החלו עבודות להקמת קניון במתחם שבו שכנה הקונסוליה הגרמנית (הנביאים 57 פינת ראול ולנברג), ובמגרשי החנייה שבאזור, ובית הפחה שנמצא באזור בסכנת הריסה. בית נבון ביי ישומר כחלק מפרויקט זה.
אדריכלות
בית הפחה בנוי בשיטה עתיקה בה היו בונים מלבנים וממלאים בפנים עפר. שיטת הבניה מאפשרת לשמור על קור הבניין במהלך ימי הקיץ החמים, מה שהיה רצוי על נכבדי העיר שגרו במקום, אך במהלך החורף הקור בלילה מקפיא עצמות.
הבה נעצב את שערנו בהתאם לאורח החיים הסוציאליסטי
הבה נעצב את שׂערנו בהתאם לאורח החיים הסוציאליסטי (בקוריאנית: 사회주의적생활양식에 맞게 머리단장을 하자) היא תוכנית ששודרה בתחנת הטלוויזיה הצפון קוריאנית KCTV בשנים 2004–2005, כחלק מהתעמולה שמנהלת ממשלת קוריאה הצפונית במטרה להנהיג במדינה קוד הופעה ולבוש.
כחלק ממאבקה של ממשלת קוריאה הצפונית נגד חדירת סממנים של תרבות המערב לתחומי המדינה, הנהיגה המדינה לאורך השנים איסורים שונים על פריטי לבוש המזוהים עם המערב (כגון ג'ינס) ותסרוקות שנתפסו כמערביות. גברים ששׂערם היה ארוך מדי לדעת המשטרה, נעצרו וסופרו בכוח. בשנת 2004 פתחה הממשלה בקמפיין שהורה על תספורות קצרות לגברים. נקבע כי אורך השׂער לגברים צריך להיות בין 1 ל-5 סנטימטרים, ועליהם להסתפר אחת ל-15 ימים. לגברים מקריחים הותר להאריך את שערם עד 7 סנטימטרים, כדי שיוכלו להסתרק בסגנון "הלוואה וחיסכון". כהצדקה למהלך נטען כי שׂער ארוך מפריע להתפתחות המוח הסוציאליסטי, משום שהוא מפריע להגעת חמצן למוח (אם כי הממשלה לא סיפקה הסבר לכך שנשים רשאיות לגדל את שׂערן).
כחלק מהקמפיין הוחל בשידור תוכנית הטלוויזיה, שכללה הצגתם של גברים בעלי תספורת תקינה וגברים שתספורתם אינה תקינה. הן אלה והן אלה הוצגו בשידור בשמותיהם, וכן צוין מקום מגוריהם או עבודתם. כך, למשל, הוצג בינואר 2005 אזרח ששׂערו כיסה את אוזניו, ועליו נאמר "הטעם התרבותי של החבר הזה אינו יכול שלא לעורר שאלות, כאשר הוא אינו מסוגל לחוש בושה בתסרוקתו. האם אנחנו יכולים לצפות מאדם בעל הלך מחשבה כל כך לא מסודר לבצע את חובותיו כהלכה?".
פעולה נוספת שננקטה כללה הצבת מצלמות נסתרות ברחובות פיונגיאנג, שתיעדו עוברי אורח. מנחה התוכנית ניגש למי שתועד כשתספורתו אינה הולמת, ונזף בו. לעיתים בא המנחה בטענות גם לאשתו של אותו אדם או לעמיתיו לעבודה, על שלא עשו די כדי שיסתפר.
התוכנית כללה חמישה פרקים.
מוחמד שאה
נאסר א-דין מוחמד שאה (בפרסית: ناصرالدین محمد شاه; 7 באוגוסט 1702 – 26 באפריל 1748) היה פאדישאה (קיסר) האימפריה המוגולית בין השנים 1719–1748. עלייתו לשלטון סימנה את סופו של משבר ירושה עמוק אשר נמשך מאז פטירתו של בהאדור שאה הראשון, סבו של מוחמד שאה. עם הפיכתו של המדינאי ניזאם אל-מולכ, אסף ג'א הראשון לשליט סמי-ריבוני על היידראבאד החלה התפרקות מלאה של ההגמוניה האימפריאלית ברחבי תת-היבשת ההודית. מוחמד שאה היה פטרון של פיתוח האומנויות ושלטונו ראה פיתוח מוזיקלי, מנהלי ותרבותי נרחב.
בשנת 1738 פלש שאה האימפריה האפשארית, נאדיר שאה, לתוך האימפריה המוגולית, כבש ובזז את דלהי. בתמורה להשבת השטחים היה על מוחמד שאה לשלם סכומי עתק לכתר הפרסי של נאדיר, מה שפגע קשות בכוחה של האימפריה המוגולית שהייתה בתקופה של היחלשות עוד קודם לכן. מוחמד שאה נפטר בשנת 1748 לאחר קרב מנופור נגד כוחותיו של אחמד שאה דוראני.
שנותיו הראשונות
נאסר א-דין מוחמד שאה נולד בעיר ע'זני (כיום באפגניסטן) בשנת 1702 בשם רושאן אחתאר והיה נכדו של קיסר האימפריה המוגולית, בהאדור שאה הראשון ובנו של ג'האן שאה, בנו הצעיר של בהאדור שאה. ג'אהן שאה נהרג בשנת 1712, בתחילת מאבק הירושה שהחל בעקבות מותו של בהאדור שאה בו ניצח בסופו של דבר פארוק-שיר שאה, בן דודו של רושאן אחתאר.
בתחילת 1719 נכלא פארוק-שיר שאה ומאוחר יותר נהרג בידי האחים סעיד (שני אחים בעלי השפעה רבה על חצר המלוכה המוגולי אשר טענו כי הם יורשיו של עלי בן אבי טאלב), ובספטמבר, לאחר מותם המהיר (ממחלה) של שני שליטי בובות מהשושלת המוגולית אשר הועלו לכס בידי האחים סעיד, הפכו השניים את רושאן אחתאר לפאדישאה (קיסר) החדש בתואר מוחמד שאה. מוחמד שאה הוכתר רשמית ב-29 בספטמבר בתוך המצודה האדומה בדלהי שנבנתה בידי שאה ג'האן (סב סבו).
קיסר מוגולי
בשנת 1720 חיסולו של האח לוסיין עלי ותבוסתו של האח עבדאללה בקרב הסנפור (דרום-מערב לדלהי) שחררו את מוחמד שאה משליטת האחים סעיד. בשנת 1721 נישא לבתו של פארוק-שיר שאה. לאחר שניזאם אל-מולכ, אסף ג'א הראשון, שהיה הוזיר הגדול בחצר המלוכה המוגולי, עזב את משרתו בשאט נפש בשנת 1724, והקים נסיכות ריבונית בהיידראבאד, החלו מחוזות האימפריה להילחם לעצמאות ויצאו ללא הרף משליטתה וסמכותה של האימפריה.
סאדאת ח'אן, המושל של אודה (כיום איודהיה באוטר פרדש), הפך לעצמאי בכל מלבד שם; בני שבטי הרוהילה האפגניים הפכו את עצמם לאדונים ברוהילקהאנד (דרום מזרח לדלהי); מושל בנגל שילם רק מחווה שנתית לקיסרות בדלהי; ומנהיגי האימפריה המראטהית, תחת פיקודו של הפשווה (ראש ממשלה) באג'י ראו הראשון, הפכו לעצמם לשליטים בפועל של חבלי הארץ גוג'ראט, מאדהיה פרדש, ראג'סטאן ועוד. בשנת 1737 הגיעו המראטהים לשיאם כאשר פשטו על העיר דלהי. גם לאחר נפילת האחים סייד בשנתיים הראשונות לשלטונו, מוחמד שאה העביר במידה רבה את סמכויות השלטון לשריו, שתחתם התפרקה האימפריה. מוחמד שאה הנהיג מספר מלחמות נגד המראטהית, במסגרתם עליונותם של האחרונים על המוגולים בחזית ההשפעה על מרכז תת-היבשת הפכה ברורה.
פטרון אומנות
בעודו משרת בתפקיד ריבון עם שקיעת הכוח הפוליטי המוגולי, מוחמד שאה התגלה גם כפטרון נבון, כאשר הוא העסיק אמני ציור כגון נידה מל וצ'יטרמן, שעבודות הציור שלהם כללו איורים של דיוני חצר המלוכה, פעולות של הקיסר וחיי החברה בבירה דלהי. בנוסף להקמתו של מוסד האיור האימפריאלי, ניהל מוחמד שאה רנסאנס תרבותי ואינטלקטואלי יוצא דופן. משורריה וצייריה של דלהי גדלו בתהילתם במהירות ככל שיוקרת הצבא פחת. מוחמד שאה נהג ליצור מפגשי תרבות של חוקרים, תאולוגים ומיסטיקנים מהוללים, ושלל משוררים, מוזיקאים, רקדנים וציירים, החברה של דלהי התרחבה בתרבות של בתי קפה ומכוני ספרות. דלהי הייתה עשירה ותרבותית כשהייתה, אך נותרה חשופה בפני פלישותיהם של המראטהים והפרסים.
קארס
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
נטשה אטלס
נטשה אטלס (בצרפתית: Natacha Atlas, בערבית: نتاشا أطلس; נולדה ב-20 במרץ 1964) זמרת בלגית הידועה בשל סגנונה הממזג מוזיקה צפון אפריקאית ומוזיקה ערבית עם השפעות מערביות כגון מוזיקת היפ הופ ומוזיקת רגאיי.
מוצא, ילדות ונעורים
אטלס נולדה בבלגיה וגדלה בפרבר של בריסל בו גרו מהגרים רבים מצפון אפריקה. מוצאה מעורב: סבה היה מצרי, ואביה נולד וגדל בירושלים. אמה היא אנגלייה שהמירה דתה לאסלאם. נטשה עצמה היא מוסלמית. בתגובה לשמועה כי אביה הוא יהודי ספרדי, ענתה כי היא "אולי 10% יהודית". עוד אמרה כי "סבא של סבי היה יהודי. אבל יהודים תמיד היו חלק מהחברה הערבית, כך שאין זה נדיר לגלות שורשים יהודיים. בסופו של יום אנחנו כל כך מחוברים". באלבומה "גלות" מופיע שיר בשם "לייש נתעארק" (למה נילחם) המביע תקווה לפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי בדרכי שלום.
אטלס טוענת כי אביה אמר לה שמשמעות שם משפחתה הוא הקשר להרי האטלס. אטלס התייחסה לעצמה כ"רצועת עזה" אנושית, וכי "הקונפליקטים בין שורשי האירופיים והערביים ימשיכו – הקוד הגנטי שלי הפך אותי לנוודית".
קלמנס נון פאפה
חייו
אין כל ידיעות על שנותיו הראשונות של קלמנס, ואפילו הפרטים הנוגעים לשנות בגרותו האמנותית מעטים וקלושים. ייתכן שנולד במידלבורך, זילנד, אם כי הראיות לכך מנוגדות; ודאי שמוצאו מאי-שם בבלגיה או הולנד של ימינו. האזכור החד-משמעי הראשון לקיומו הוא מסוף שנות ה-30' של המאה ה-16, כשפייר אטניין הוציא לאור קובץ שאנסונים פרי עטו בפריז. בין מרץ 1544 ליוני 1545 עבד כסגן לאחראי על המוזיקה בקתדרלת סן סלבטורה בברוז', וזמן קצר לאחר מכן החל בקשרי עסקים עם טילמן סוזאטו, מוציא לאור באנטוורפן, קשר שנמשך עד סוף חייו. מ-1545 עד 1549 כיהן כנראה כמנצח המקהלה בחצרו של פיליפ השני דה קרוי, דוכס ארשוט, מגדולי המצביאים של קארל החמישי, קודמו של ניקולאס גומברט בתפקיד. ב-1550 הועסק כזמר ומלחין (sanger ende componist) מטעם "האחווה הנישאה של גבירתנו הברוכה" בהרטוחנבוש. יש גם ראיות לכך, שהוא חי ועבד באיפר ובליידן. יש השערות, מגובות בראיה קלושה, לכך שעבד גם בדורדרכט.
נטשה אטלס
מוצא, ילדות ונעורים
בפרבר של בריסל בו גדלה התוודעה אטלס לאומנות ריקודי הבטן ולמוזיקת פופ מצרית המכונה "שעבי". היא למדה מספר שפות – אנגלית, צרפתית, ספרדית וערבית, והיא שרה בכולן (בשיר "סרנגטי" שהוקלט בתקופת "טראנסגלובל אנדרגראונד" שרה אטלס גם בעברית, אם כי ניכר שאינה דוברת את השפה). לאחר שהוריה התגרשו, עברה לנורתהמפטון עם אמה. לאחר מכן, משבגרה, שבה לבריסל שם שרה במועדוני לילה ובמסעדות בעלות אופי מזרח תיכוני. היא נדדה בעולם, וגרה בין היתר ביוון ובמצרים.
בשנת 1991 שבה לאנגליה והקליטה שיר בשם "טימבל" עם להקה בשם "בליאריק ביט". כן עבדה עם הגיטריסט ג'אה וובל, והלחינה חמישה שירים בתקליטו "Rising above Bedlam.". בתקופה זו פגשה את אנשי להקת "טראנסגלובל אנדרגראונד" אשר הביאו לפריחת הקריירה שלה.
קלמנס נון פאפה
חייו
יש כמה תאוריות ביחס למקור הכינוי "נון פאפה". לפי אחת מהן, הכינוי הוסף לו בבדיחות הדעת על ידי המוציא לאור שלו, סוזאטו, כדי להבדיל בינו לבין האפיפיור קלמנס השביעי - "יאקוב קלמנס - אבל לא האפיפיור." תאוריה אחרת גורסת, שהוא נועד להבדיל בינו לבין יאקובוס פאפה, משורר שגם מוצאו מאיפר. עם זאת, בהתחשב בכך, שהאפיפיור קלמנט השביעי מת בשנת 1534, לפני פרסום משהו מן המוזיקה של קלמנס, ושהבלבול בינו לבין המשורר היה בלתי סביר כיון ששמות המשפחה היו שונים לגמרי, נראה שהיה זה כינוי, שנוצר רק כמהתלה ולא מסיבות מעשיות. אף על פי כן, התוספת עומדת בעינה לאורך השנים. פרטים על מותו אינם ידועים, אבל סביר להניח שהלך לעולמו בשנת 1555 או 1556. מן הטקסט משנת 1558 ב-Continuo lacrimas של יאקובוס וט, קינה על מות קלמנס, אפשר להסיק שמת מוות אלים, אף כי אם אמנם כך היה, הנסיבות אינן מפורטות. לפי מקור משנת 1644, קלמנס נקבר סמוך לאיפר, בבלגיה של ימינו.
נטשה אטלס
טראנסגלובל אנדרגראונד
טראנסגלובל אנדרגראונד היה קולקטיב מוזיקלי רב אתני, שבסיסו בלונדון ששילב מוזיקה אלקטרונית עם מקצבים אתניים. בשנת 1991 הקליטה עמם כאורחת, אך בשנת 1993 הייתה כבר לחלק מן ההרכב, כזמרת המובילה, ורקדנית בטן בהופעותיהם.
קלמנס נון פאפה
יצירות והשפעה
בשונה מרבים מבני תקופתו, נראה שקלמנס לא נסע מעולם לאיטליה, וכתוצאה מכך, ההשפעה האיטלקית איננה קיימת במוזיקה שלו. הוא מייצג את הניב הצפון-אירופי של האסכולה הפרנקו-פלמית.
קלמנס היה אחד ממייצגיו העיקריים של הדור שבין ז'וסקן ופלסטרינה לבין אורלנדו לאסוס. בראש ובראשונה היה מלחין של מוזיקת קודש. למעשה, מכלול יצירותיו היה מורכב בקירוב מ-80 אחוז מוזיקת קודש, אם ליטורגית ואם לשימוש פרטי. מבין 233 המוטטים שלו, פחות או יותר, רק שלושה מכילים טקסטים חילוניים, בצורת מזמורי שבח והלל למוזיקה. עם זאת, הוא חיבר קצת יותר מ-100 יצירות חילוניות, המקיפות את מכלול הסוגות הפיוטיות שהיו מקובלות על מלחינים בני דורו. בהתחשב בכך, שהקריירה שלו כמלחין נמשכה בקושי שני עשורים, הרי שקלמנס היה מלחין פורה ביותר.
נטשה אטלס
קריירת סולו
בשנת 1995 הקליטה אטלס את אלבומה הראשון בקריירת הסולו "גלות" "Diaspora", אשר הופק על ידי אנשי טראנסגלובל אנדרגראונד. האלבום התמקד בצד הערבי של המוזיקה של אטלס, בניגוד להעדפותיהם של אנשי טראנסגלובל אנדרגראונד למוזיקה אפריקאית ובינלאומית יותר. האלבום היה להצלחה, ובעקבותיו באו "חלים" (1997) (על שם המלחין המצרי עבד-אל-חלים חאפז) אשר הוקלט בלונדון ובקהיר, "ג'דידה" (1999), אשר כלל לראשונה שיר באנגלית, ו"עיישתני" (2001) אשר כלל גם ביצוע לשיר "I Put a Spell on You" ולשירו של ז'אק ברל "אל תעזביני", כמו גם חומרים מקוריים משל אטלס.
בשנת 2002 הקליטה אטלס את האלבום "נבואה בשדה החלומות" עם מרק איגלטון אשר היה שונה מאוד מאלבומיה הקודמים. הדגש על הקצב המזרחי השתנה לטובת שירים בהשפעת השירה הערבית, הכתיבה של פאולו קואלו והפילוסופיה של גיאורג איבאנוביץ' גורדייף. באלבום "משהו מסוכן" משנת 2003 שבה ושילבה מוזיקת פופ מערבית עם מוזיקה ערבית. לאחר יציאת אלבום אוסף בשנת 2005 יצא בשנת 2006 אלבום בשם "מישמאעול", ובשנת 2008 אלבום נוסף בשם "אנא חינה".
קלמנס נון פאפה
יצירות והשפעה
מבין כל היצירות האלה, ה"Souterliedekens" היו אולי המוכרים והמשפיעים ביותר. סוזאטו הוציא אותם לאור בשנת 1557-1556 ב"ספרי המוזיקה" (Musyck Boexken) שלו, IV-VII, והם מהווים את המוזיקה הפרוטסטנטית היחידה לקולות בהולנדית בתקופת הרנסאנס. ה-Souterliedekens, שהתבססו על כרך קודם של Souterliedekens שהדפיס סיימון קוק והכיל מוזיקה מונופונית למזמורי תהילים בהולנדית, היו לספר המוזיקה הפוליפונית הראשון השלם של כל 150 מזמורי התהילים בהולנדית. משערים, שתרגום מזמורי התהילים להולנדית הושלם על ידי וילם ואן ניפלט מוויטנברג. הכתיבה לקולות של קלמנס פשוטה בדרך כלל, ונועדה לשירה בבית. הם עושים שימוש בנעימות החילוניות המוכרות שהודפסו במהדורה של קוק, לרבות שירי יין, שירי אהבה, באלאדות ושאר שירים שהיו פופולריים באותה תקופה, כקנטוס פירמוס. רובם נכתבו לשלושה קולות, ויש 26 צירופים שונים של הקולות הללו. כמה מן ה-Souterliedekens מבוססים על שירי-מחול והם הומופוניים וחד-קצביים בבירור, ואילו אחרים משתמשים באימיטציה. ראוי לציון, שיצירות אלה שרדו את האיסור שהוטל ב-1569, כשהממשלה בראשות הדוכס השלישי מאלבה צנזרה את כל הספרים שהוקעו כדברי כפירה.
לאחר מות קלמנס, הופצו יצירותיו בגרמניה, צרפת, ספרד, ואפילו בקרב חוגים שונים באנגליה. השפעתו של קלמנס ניכרה בעיקר בגרמניה. המלחין הפרנקו-פלמי לאסוס היה בקי במיוחד במוזיקה שלו ושילב יסודות שלה בסגנונו.
נטשה אטלס
שירתה של אטלס
בריאיון לעיתון הצרפתי "ל'אפיש" אטלס הצהירה כי היא מגלה עניין רב בשורשיה, וזו הסיבה שהיא שרה בערבית, על מנת לגלות את זהותה ולהתחבר לשורשיה. עם זאת היא אוהבת מוזיקה מודרנית כסלסה או רגאיי. השירים שהיא שרה בצרפתית, ובמיוחד ביצועה לשיר של פרנסואז ארדי "Mon ami la rose" הפכו אותה לפופולרית בצרפת. באנגליה לא הצליחה עדיין לפרוץ לתודעה, והיא טוענת כי המוזיקה שלה אינה מתקבלת שם יפה. בישראל ידועה אטלס בעיקר בשל ביצועה לשיר "I Put a Spell on You” ששימש כרקע לפרסומת לחברת "קסטרו".
אטלס תרמה שירים למספר סרטים מצליחים, ביניהם הסרט "הענק" (2003) של הבמאי אנג לי, "למות ביום אחר", סרט ג'יימס בונד משנת 2002 ו"סטארגייט" משנת 1994. בסרט "האמת על צ'ארלי" של ג'ונתן דמי משנת 2002, תרמה את קולה, המופיע ברקע כ"קולה של רוח". בשנת 2001 הלחינה את מוזיקת הרקע לסרט בשם "סנאפשוטס".
עונת 1969/1970 בבונדסליגה
עונת 1969/1970 הייתה העונה השביעית של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-16 באוגוסט 1969 והסתיימה ב-7 ביוני 1970.
רוט-וייס אסן ורוט-וייס אוברהאוזן עלו מהליגות האזוריות.
בורוסיה מנשנגלדבך זכתה בתואר האליפות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, קבוצה עם הפרש שערים הייתה מקבלת יתרון.
מינכן 1860 ואלמניה אאכן ירדו לליגות אזוריות.
כדורגלנים מצטיינים
גרד מילר באיירן מינכן כבש 38 שערים, והיה מלך השערים של הליגה העונה השנייה ברציפות ובפעם השלישית בקריירה.
הנדריק וילם מסדאך
הנדריק וילם מסדאך (בהולנדית: Hendrik Willem Mesdag; 23 בפברואר 1831 – 10 ביולי 1915) היה צייר ימי הולנדי.
ביוגרפיה
מסדאך נולד בחרונינגן שבהולנד והיה בנו של הבנקאי קלאס מסדאך (בהולנדית: Klaas Mesdag) ושל יוהנה וילהלמינה ואן גיפן (בהולנדית: Johanna Wilhelmina van Giffen).
הוא למד אמנות בבריסל עם וילם רולופס, ובשנת 1868 עבר להאג, לצייר את הים. בשנת 1870 מסדאך הציג את עבודותיו בגלריה בשם "סלון פריז" (באנגלית: Paris Salon) בפריז, וזכה במדליית זהב על אחת מיצירותיו.
בשנת 1880 קיבל מסדאך בקשה מחברה בלגית לצייר פנורמה המשקיפה על הכפר סכוונינגן ליד קו החוף של הים הצפוני ליד האג. עם עזרה מאשתו ותלמידיו, הוא סיים את הציור הענק (פנורמת מסדאך), שגובהו 14 מטרים והיקפו 120 מטרים, כעבור שנה אחת בלבד. אך הפופולריות של פנורמות דעכה באותה תקופה ובשנת 1886, החברה הבלגית פשטה רגל. מסדאך רכש את הציור במכירה פומבית, והפסיד את עלויות התחזוקה מכספו האישי.
מסדאך הצטרף לקהילת האומנות של האג ובשנת 1889 התמנה לנשיא הקהילה. בשנת 1903 הוא נתן את כל רכושו, ביתו, והפנורמה שלו להולנד. כיום ביתו משמש כמוזיאון מסדאך, שמציג את יצירותיו ואת הפנורמה.
דורניה דו 228
מטוס דורניה דו 228 (בגרמנית: Dornier Do 228) הוא מטוס נוסעים המראה ונחיתה קצרה שפותח על ידי חברת דורניה שהחלה לייצר אותו בשנת 1981. בהמשך ייצור המטוס עבר לחברות אחרות.
פיתוח
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 חברת דורנייה בתמיכת ממשלת גרמניה פיתחה דגם כנף חדש. תחילה נערכו טיסות ניסוי במטוס Do 28D-2 ובסוף פותח דגם מטוס חדש עם מנועים של חברת "האניוול" האמריקאת. המטוס קיבל כל האישורים בדצמבר 1981 וביולי 1982 החל את השרות. בשנת 1983 נבנו שלושה מטוסים בכל חודש. בשנת 1985 נחתמה חוזה לפיו ידע לייצור המטוס עבר להודו. עד לשנת 2014 בהודו נבנו 125 מטוסים מדגם זה וזאת בנוסף ל-245 מטוסים שנבנו בגרמניה.
בשנת 2002 בגרמניה החלו לייצר דגם חדש Do 228NG.
נכון ליולי 2018 בניצול היו 57 מטוסים. בנוסף לחברות אזרחיות המטוס נמצא בשרות בחיילות אוויר של מספר מדינות.
תאונות ותקריות
לאורך השנים התרחשו כ-54 תאונות ותקריות במטוסים מדגם זה. התאונה הקטלנית ביותר התרחשה ב-24 בנובמבר 2019 בהמראה משדה תעופה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו כאשר נהרגו 20 אנשים במטוס ו-6 אנשים בקרקע. בשנת 1997 מטוס מדגם זה אבד במהלך נחיתה של טיסה 7601 של פורמוסה איירליינס.
האספה הלאומית של בלארוס
האספה הלאומית של הרפובליקה של בלארוס (Nacyjanalny schod Respubliki Biełaruś) הוא הפרלמנט הדו-ביתי של בלארוס. שני בתי האספה הלאומית הם:
בעוד שלכל בית יש תפקידים ספציפיים, לשניהם יש את היכולת להטיל וטו על צווי הממשלות המקומיות החורגות מחוקת בלארוס.