cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רון הרפר
שיקגו בולס (1994–1999)
לקראת עונת חתם הרפר על חוזה בשיקגו בולס. הוא היה שותף לעונת השיא של הקבוצה אשר סיימה עם מאזן הניצחונות הטוב בתולדות הליגה עד אז; 72 ניצחונות ו-10 הפסדים בלבד (מאז נשבר השיא על ידי גולדן סטייט ווריורס). בעונתו השנייה עם שיקגו זכה עמה באליפות ה-NBA, לאחר ניצחון בסדרת הגמר מול סיאטל סופרסוניקס, ובשתי העונות הבאות גברה הקבוצה על יוטה ג'אז בדרך לשתי זכיות נוספות באליפות הליגה. ב-5 עונותיו עם הבולס שימש כרכז הפותח של הקבוצה, והעמיד ממוצעים של 7.9 נקודות ו-2.6 אסיסטים למשחק.
שורטר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
רשימת קלעי 3 נקודות המובילים בתולדות ה-NBA
ליגת ה-NBA אימצה את קשת השלוש בעונת 1979/1980 וב-12 באוקטובר 1979 קלע כריס פורד מבוסטון סלטיקס את השלשה הראשונה בתולדות ה-NBA, בניצחון קבוצתו על יוסטון רוקטס. בשנים הראשונות היו שחקנים שהתמחו בקליעה מעבר לקשת השלוש נקודות, אך החדירה לסל עדיין נחשבה ליכולת המשמעותית במשחק. החל מתחילת שנות האלפיים חל שינוי ניכר באופן המשחק וחלה עלייה חדה בחשיבות השלשות, כחלק משיטת המשחק. בין הסיבות לשינוי ניתן למנות את ההסתמכות הנרחבת על סטטיסטיקה מתקדמת ושינויים באופי ההגנה שמקשים על החדירה לסל ומאלצים שחקנים לזרוק ממרחק גדול יותר.
רשימת קלעי השלשות המובילים בתולדות ה-NBA כוללת את 50 השחקנים המובילים במספר הקליעות לשלוש נקודות בעונה הסדירה. סטפן קרי מוביל את הרשימה מאז דצמבר 2021.
יחסי אוסטרליה–קטר
בין הקהילייה של אוסטרליה למדינת קטר מתקיימים יחסים דיפלומטים מלאים. אוסטרליה לא מינתה שגריר היושב בקטר בדרך קבע עד 2018 בה פתחה אוסטרליה שגרירות רשמית בדוחה הבירה.
חברת מסחור ידע
חברת מסחור ידע או חברת מסחור טכנולוגיה היא חברה שמטרתה לנהל את הקניין הרוחני של גוף מחקר אליו היא קשורה, הן מבחינת רישומו והן מבחינת מסחורו.
יחסי אוסטרליה–קטר
ב-2012 פתחה קטר שגרירות חדשה בקנברה שבטריטוריית הבירה האוסטרלית, ואוסטרליה, כמחווה, מינתה את שגרירה באיחוד האמירויות הערביות, היושב באבו דאבי, לשגרירה בקטר, בנוסף למשרתו. זו הייתה הפעם הראשונה שבה מינתה אוסטרליה שגריר לקטר.
חברת מסחור ידע
לעיתים במהלך עבודות מחקר של חוקרים באוניברסיטה, הם ממציאים טכנולוגיות שניתן ליישם בתחומים שונים. חברת מסחור טכנולוגיה היא זרוע של האוניברסיטה אשר מזהה טכנולוגיות אלו ומביאה אותן אל החברות המסחריות. חברה כזו מלווה את התהליך החל משלב המחקר דרך רישום הפטנט ועד פיתוח עסקי על מנת למסחר את הפטנטים.
בישראל
בישראל פועלות כמה חברות מסחור ידע דוגמת יישום - החברה לפיתוח המחקר של האוניברסיטה העברית בירושלים, ידע חברה למחקר ופתוח של מכון ויצמן למדע, רמות של אוניברסיטת תל אביב, ביראד - חברה למחקר ופיתוח של אוניברסיטת בר-אילן ו"סנה" (SNE) שנבחרה על ידי המועצה להשכלה גבוהה לשמש ספקית של שירותי מסחור קניין רוחני עבור כ-40 מכללות אקדמיות, בתי חולים ומכוני מחקר ממשלתיים.
עם המוצרים הבולטים שפותחו ומוסחרו באמצעות חברות מסחור ידע נמנים:
ז'אן מולן
ז'אן מוּלֶן (בצרפתית: Jean Moulin; 20 ביוני 1899 - 8 ביולי 1943) היה לוחם בשורות הרזיסטאנס בתקופת הכיבוש הנאצי בצרפת במלחמת העולם השנייה. כיום הוא אחד מסמלי ההתנגדות הצרפתית לנאציזם, וגבורת הרזיסטאנס, וזאת בשל תפקידו באיחוד ההתנגדות הצרפתית על אדמת צרפת עם אנשיו של שארל דה גול במסגרת צרפת החופשית שמעבר לים, ובזכות גבורתו ומותו בידי הגסטפו.
חייו לפני מלחמת העולם השנייה
מולן נולד בבזייה שבצרפת. הוא התגייס לצבא הצרפתי ב-1918. לאחר מלחמת העולם הראשונה למד משפטים וסיים את לימודיו בשנת 1924. לאחר מכן נשא במשרות שונות בשירות המדינה במישור המוניציפלי. ב-1926 נישא לאישה בשם מרגריט סרוטי, אך הנישואים כשלו, והזוג התגרש בשנת 1928. במקביל לעבודתו בשירות המדינה צייר גם קריקטורות פוליטיות בעיתון בשם "Le Rire" (הצחוק), כשהוא משתמש בשם העט "רומנין".
פעילותו ברזיסטאנס
ב-1939 התמנה מולן למנהל מחוז אר ולואר. לאחר התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה נעצר על ידי הגרמנים, מכיוון שסירב לחתום על מסמך מזויף שהאשים חיילים סנגלים בצבא צרפת בטבח אזרחים. בעודו כלוא ניסה להתאבד באמצעות חיתוך צווארו בשבר זכוכית. ניסיון ההתאבדות נכשל, אך הותיר צלקת בולטת בצווארו, אותה נהג להסתיר באמצעות צעיף שהפך לסימן היכר של מולן.
בנובמבר 1940 הורתה ממשלת צרפת של וישי לפטר את כל ראשי הערים הנבחרים בעלי נטייה פוליטית שמאלית. מולן סירב לפטר את ראשי הערים שבמחוזו, ולכן פוטר בעצמו. הוא עבר לעיירה סן אנדיול במחוז בוש דו רון בדרום צרפת, והצטרף לשורות המחתרת הצרפתית, הרזיסטאנס. ב-1941 נסע בחשאי ללונדון כשהוא מסווה עצמו בשם ז'וזף ז'אן מרסייה, ונפגש שם עם הגנרל שארל דה גול, שעמד בראש תנועת צרפת החופשית שביקשה להתנגד לגרמנים ולמשטר צרפת של וישי. דה גול ביקש ממולן לפעול לאיחוד קבוצות הרזיסטאנס השונות. בינואר 1942 הוצנח מולן בחשאי לצרפת. כשהוא נושא את הכינויים המחתרתיים "רקס" או "מקס" נפגש עם מנהיגי קבוצות הרזיסטאנס השונות ופעל לאיחודן למחתרת לוחמת אחת.
בינואר 1943, הכריזו שלושה מפלגי הרזיסטאנס השונים על איחודם לתנועות ההתנגדות המאוחדות (Mouvements Unis de la Résistance, בראשי תיבות: M.U.R) בפברואר 1943 שב ללונדון, ובמרץ 1943 שב לצרפת עם פקודות להקים מועצה לאומית להתנגדות (Conseil national de la Résistance - CNR) שתאחד את כל פלגי הרזיסטאנס השונים, גם אלו שלא הצטרפו אל ה-M.U.R. גוף זה התכנס לראשונה בפריז ב-27 במאי 1943.
אהרון שיינמן
'''אהרון ל. שיינמן (ברוסית: Арон Львович Шейнман'''; דצמבר 1885 - 22 מאי 1944) - מהפכן בולשביקי יהודי ששימש כיושב ראש הראשון של הבנק המרכזי של רוסיה הסובייטית, גוסבנק. שימש במגוון תפקידים פיננסיים בזמן היווסדה של ברית המועצות, בסקנדינביה ורוסיה הסובייטית ופעמים כיושב ראש של הבנק המרכזי. פעם ראשונה (1921–1924) ולאחר שנתיים שימש שוב בתפקיד (1926-1929).
ז'אן מולן
פעילותו ברזיסטאנס
ביוני 1943 נעצר מולן כשכינס מפגש של מנהיגי הרזיסטאנס בעיר ליון. מולן ומנהיגים רבים אחרים נעצרו. מולן נחקר על ידי איש הגסטפו קלאוס ברבי שכונה "הקצב מליון", ולאחר מכן הועבר לפריז. הוא לא גילה את סודות המחתרת לחוקריו. הוא הועבר להמשך החקירה על אדמת גרמניה, ובדרכו, ברכבת, ליד העיר מץ, מת. אין לדעת אם סיבת המוות הייתה התאבדות או פגיעות שנגרמו במהלך עינויים.
אהרון שיינמן
ביוגרפיה
אהרון שיינמן נולד בסובאלק עיר באימפריה הרוסית (כיום עיר בפולין), למשפחת סוחר יהודית כבן הקטן למשפחה בת 13 ילדים (12 אחיות). בשנת 1903 סיים את לימודיו במכללה המסחרית והצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. בין 1908 ל-1909 שירת בצבא הרוסי. עם שיחרורו מהצבא שימש כפקיד עד למהפכה. לאחר מהפכת פברואר נבחר ליו"ר הדירקטוריון של העיר הלסינקי. ונספח כספי של הממשלה הסובייטית בסטוקהולם. יחד עם אולף אשרברג, בנקאי שוודי שהזדהה עם הסוציאליסטים, ייסד בנק. בינואר 1919, הוא גורש משוודיה יחד עם בולשביקים אחרים. כאשר חזר לברית המועצות מונה כחבר קומיסריאט המזון של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ושנה לאחר מכן - סגן הקומיסר עממי למסחר ותעשייה.
ז'אן מולן
הנצחתו
עם מותו נטמן מולן בבית הקברות פר לשז בפריז. ב-1964 הועברו שרידיו לפנתיאון בו מנציחה האומה הצרפתית את החשובים שבבניה. כיום נחשב ז'אן מולן לדמות מופת בצרפת, ועל שמו נקראו בתי ספר, אוניברסיטה בליון, ומספר רב של רחובות, כיכרות, ותחנת חשמלית בפריז. במפקד של העיתון "לה פריזיין" בשנת 2017 נמצאו בצרפת 389 בתי ספר שנקראו על שמו
אהרון שיינמן
ביוגרפיה
ביוני 1920 שימש כחבר בוועד העממי לסחר חוץ.
תפקידים בברית המועצות
ב 4 באוקטובר 1921 הוצא צו על הקמת הבנק המרכזי של רוסיה הסובייטית (РСФСР) כמה ימים לאחר מכן, מונה שיינמן ליו"ר הדירקטוריון של הבנק הממלכתי של רוסיה הסובייטית (מאז יולי 1923 - הבנק הממלכתי של ברית המועצות). בדצמבר 1924 הוא מונה לקומיסר העם של לסחר פנים.
בשנת 1922, ביוזמתו של שיינמן בנק המדינה הוציא סידרה חדשה של 12 שטרות בעריכים מ 1 רובל ועד 10000 רובל, ומטבעות זהב. בנובמבר 1925, שיינמן הפך לסגן קומיסר החוץ לסחר פנים של ברית המועצות. וחודשיים לאחר מכן, חזר לתפקיד יו"ר הבנק הממלכתי ברית המועצות. שימש גם יו"ר אמטורג, חברה למסחר שעסקה בסחר חוץ של ברית המועצות עם ארצות הברית.
מחוץ לברית המועצות
לאחר תפקידו באמטרג עמד בראש הסניף הלונדוני של סוכנות הנסיעות הרשמית של ברית המועצות אינטוריסט, בין השנים 1937 ל 1939. בשנת 1939 הודח שיינמן מתפקידו וסירב לחזור למוסקבה, ולמעשה היה אחד מהעריקים הסובייטיים הראשונים, ולמרות זאת שמר על יחסים טובים עם ברית המועצות. יותר מאוחר באותה השנה קיבל אזרחות בריטית.
הוא נפטר בלונדון ב-22 במאי 1944.
חייו האישיים
שיינמן היה נשוי לאישה אוסטרלית בשם מריה פיגלבה אשר נפטרה ב 1970, והיה לו בן.
אג'יק - מכון הנגב
אג'יק - מכון הנגב הוא ארגון ערבי-יהודי, הפועל לפיתוח חברתי-כלכלי בקרב החברה הבדואית בנגב וליצירת שותפות בין יהודים וערבים בישראל. מרכז המכון ממוקם בבאר שבע. יו"ר הארגון הוא ח'יר אלבז והמנכ"לים של הארגון הם חיר סלימאן אלעמור ואריאל דלומי.
המחזור הכספי השנתי של מכון הנגב בשנת 2019 עמד על 22,897,144 ש"ח. לפי אתר המכון, ישנם 250 משתתפים בתוכניות ההתנדבות של המכון, כ-1,500 מתנדבים בגילים 25-13 וכ-5,000 חניכים בארגון הנוער.
פעילות המכון זכתה בשנת 2016 לאות הנשיא למתנדב.
היסטוריה
אג'יק - מכון הנגב הוקם בשנת 1998 על ידי ד"ר יהודה פז וד"ר אמל אלסנע אלחג'וג. בשנת 2000 המכון נרשם כעמותה עצמאית והתמקם בבאר שבע. בשנת 2004 הוקמה התכנית לגיל הרך ובשנת 2005 המחלקה לפיתוח כלכלי. בשנת 2010 הוקמה המחלקה לקידום הבריאות. בשנת 2014 המכון הוכר על ידי ברית הקואופרטיבים הבינלאומית כמכון הכשרה. ארגון הנוער של המכון הוכר כארגון נוער עצמאי על ידי משרד החינוך בשנת 2015.
בשר קנגורו
בשר קנגורו הוא בשר לאכילה שהוכן מקנגורו. בשר קנגורו מיוצר באוסטרליה ומיוצא ליותר מ-60 שווקים מעבר לים.
הקנגורו ניצוד בטבע רק באזורי ציד מאושרים ומכסות נקבעות כדי להבטיח את קיימות אוכלוסיות הקנגורו. אם המספרים מתקרבים לסף המינימום, אזורי הציד נסגרים עד שהאוכלוסייה מתאוששת. בנוסף על כך, על מנת להבטיח סטנדרטים גבוהים הן של הומאניות והן של היגיינת מזון, ציידי קנגורו נדרשים לרישיון מיוחד. בשר שמיוצא אל מחוץ לגבולות המדינה נבדק על ידי שירות ההסגר והפיקוח האוסטרלי (AQIS).
בשר קנגורו עשיר מאוד בחלבון ודל מאוד בשומן (כ-2%). לבשר קנגורו יש ריכוז גבוה מאוד של חומצה לינולאית מצומדת (CLA) בהשוואה למזונות אחרים. ל-CLA יוחסו מגוון רחב של יתרונות בריאותיים. בשר קנגורו מעובד גם למזון עבור חיות מחמד. בשל תכולת השומן הנמוכה שלו, לא ניתן לבשל בשר קנגורו באותו אופן כמו בשר של בעלי חיים אחרים, והוא בדרך כלל מבושל לאט או מוקפץ במהירות.
מכסות
מכסות הציד נקבעות בנפרד על ידי הממשלות של המדינות או או הטריטוריות באוסטרליה, אך כל תוכניות הציד המסחרי חייבות להיות מאושרות על ידי ממשלת אוסטרליה. לא כל המינים מותרים לציד, אלא רק אלו שאוכלוסייתם אינה נמצאת בסכנה. המינים המותרים לציד הם: קנגורו אדום, קנגורו אפור מערבי, קנגורו אפור מזרחי ו-וולארו מצוי. המכסות הן בדרך כלל בין 10 ל-20% מאוכלוסיית הקנגורו המוערכת. בפועל, בדרך כלל הציידים מנצלים פחות מחצי מהמכסה המותרת.
ביקורת
ציד ואכילת הקנגורו זכה לביקורת בידי פעילי זכויות בעלי חיים. מנגד, ציד הקנגורו נתמך על ידי מגוון רחב של אקולוגים מקצועיים באוסטרליה. קבוצות כמו האגודה האקולוגית של אוסטרליה, אגודת חיות הבר האוסטרליות ואגודת היונקים האוסטרלית הצהירו על תמיכתן בציד קנגורו. לטענת ארגונים אלו, ביסוס מערכת הייצור החקלאית של אוסטרליה על בעלי חיים מקומיים במקום על בעלי חיים מיובאים כמו כבשים, מציע יתרונות אקולוגיים ניכרים לשטחי המרעה הדלילים בלאו הכי של המדינה, ויכול לחסוך בפליטת גזי חממה.
Stormbringer
Stormbringer (מביא הסערה) הוא אלבומה התשיעי של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל. האלבום יצא לאור בנובמבר 1974.
הפקה
האלבום מכיל השפעות ניכרות של פאנק (Funk) ומוזיקת נשמה, השפעות שכבר החלו להופיע באלבומה הקודם של הלהקה Burn. בעקבות זאת, הסכסוכים בלהקה שכבר התגלעו עוד קודם לכן על רקע חילוקי דעות בנוגע לסגנון, הלכו והחמירו. בלקמור לא אהב את הסגנון החדש אליו צעדה הלהקה, והביע בפני חברי הלהקה את דרישתו לחזור למקורות הרוק הכבד השורשיים. בלקמור גם רצה לבצע גרסת כיסוי לשיר "Black Sheep Of The Family" של להקת קוואטרמאס, וגם רצון זה נדחה על ידי חבריו ללהקה. בלקמור חש שחזונותיו ושאיפותיו אינם מתגשמים כפי שהיה רוצה, והחליט לפרוש. מיד לאחר מכן הקים את להקת ריינבו כשהוא מצרף אליו את חברי להקת Elf לשעבר, ביניהם את הזמר רוני ג'יימס דיו.
עטיפת האלבום מבוססת על תמונה שצולמה בשנת 1972 במינסוטה על ידי הצלמת לוסיל הנדברג.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי ריצ'י בלקמור, דייוויד קוברדייל, גלן יוז, ג'ון לורד ואיאן פייס, למעט היכן שצוין אחרת:
צד ב'
שונו יוריקו
שונו יוריקו (ביפנית: 笙野頼子) היא סופרת יפנית.
קורות חייה
שונו נולדה בעיר איסה שבמחוז מיאה שביפן בשנת 1956. השם שקיבלה בילדותה היה בשם אישיקווה יוריקו (Ishikawa Yoriko). למדה משפטים באוניברסיטת ריטסומיקאן (Ritsumeikan) בקיוטו, אותם סיימה בשנת 1980. בתקופת לימודיה התחילה לכתוב סיפורים קצרים שהתפרסמו בכתבי עת ספרותיים שונים. שנה לאחר תום לימודיה פורסמה נובלת הביכורים שלה 'גן עדן' (גוקוראקו). נובלה זו מבוססת על סיפורו של אקוטגאווה ריונוסקה "ג'יגוקוהן" (מסך גיהנום). באותה שנה זכתה בפרס גונזו (Gunzō) לספרות. למרות הצלחה זו, שונו נעלמה למשך עשר שנים. בשנת 1991 פרסמה את הספר 'לא עושה דבר' (Nanimo Shitenai ). גיבורת הספר שכמעט איננה יוצאת מביתה, חוטפת פריחה מוזרה בידיים, בדיוק בזמן שהיא צופה בטקס הלווייתו של הקיסר היפני בטלוויזיה. ספר זה זיכה אותה בפרס נוֺמָה לסופרים מתחילים (noma bungei shinjinshō). בהמשך פרסמה רומנים, מאסות ומאמרים רבים.
גנרל חיל התותחנים (גרמניה)
גנרל חיל התותחנים (בגרמנית: General der artillerie) היא דרגה בכוחות הקרקע הגרמניים (גרמנית: הר). כיום הדרגה ניתנת לקצינים בדרגת של OF-6, והם אחראים בפרט בעניינים של אימון וציוד כוחות הארטילריה של הבונדסוור.
היסטוריה
כיום, בכוחות המזוינים של גרמניה, הבונדסוור, הדרגה של גנרל-לויטננט היא המקבילה לדרגה המסורתית של גנרל חיל התותחנים. בצבא גרמניה המזרחית לא הייתה מקבילה לדרגת גנרל חיל התותחנים, והיא מוזגה לדרגת גנרל-אוברסט.
דרגות מקבילות
קצינים בדרגה מקבילה בחיל הפרשים נקראו "גנרל חיל הפרשים" ואלו בחיל הרגלים היו "גנרל חיל הרגלים". בשנת 1935 הוורמאכט הוסיף את הדרגות של "גנרל חיל השריון", "גנרל הכוחות ההרריים", "גנרל חיל הצנחנים", "גנרל חיל הקשר". בלופטוואפה, המקבילה לדרגה הייתה "גנרל חיל טייסי הקרב". הדרגה ציינה רק בכללית את הזרוע שבה שירת הגנרל, ולא התייחסה לתפקידו באופן ספציפי.
הדרגה בבונדסוור
בבונדסוור קיים תואר של גנרל חיל התותחנים, האחראי על אימון וציוד כוחות הארטילריה, ונושא בדרך כלל דרגת בריגדיר גנרל. מכיוון שזהו רק תואר ולא דרגה, לפעמים יכול לשאת אותה גם קצין בדרגת אוברסט.
Freedom (אלבום של סנטנה)
Freedom הוא אלבום האולפן ה-15 של להקת סנטנה. אלבום זה לא הצליח מסחרית, והגיע למקום ה-95 במצעד הבילבורד 200 של שנת 1987.
ורדי כהנא
ורדי כהנא (נולדה ב-13 בדצמבר 1959) היא צלמת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב, גדלה בבית דתי ולמדה בבית הספר "צייטלין". למדה במדרשה לאמנות ברמת השרון, אך לא סיימה לימודיה, משום שהחלה לעבוד בירחון מוניטין בתחילה כאסיסטנטית של הצלם הראשי של הירחון, מיכה קירשנר. ב-1983 הצטרפה לעיתון "חדשות" ועבדה בו עד לסגירתו. תצלום מפורסם שלה, מ-10 בפברואר 1983, הוא הפגנת "שלום עכשיו" בירושלים, שבו מופיע אמיל גרינצווייג דקות אחדות לפני הירצחו.
בתחילת 2007 יצא לאור, בהוצאת עם עובד, ספרה "פורטרט ישראלי", וכן השתתפה באותה השנה בתערוכה קבוצתית "במבט חטוף" בגלריה מרכז הקצה. בחודש יוני 2007 נפתחה תערוכה של צילומיה, "משפחה אחת", במוזיאון תל אביב. בתערוכה הציגה תיעוד של משפחתה, אותה צילמה במשך 15 שנה. זהו פורטרט משפחתי אישי המקיף את כל גוני החברה הישראלית, מתוך הבנה שמשפחתה, על גווניה הרבים, מייצגת את הסיפור היהודי-ישראלי שלאחר השואה, ומאגדת את הסיפור היהודי-ישראלי. נקודת המוצא לתערוכה הייתה תמונת אמה של ורדי ושתי אחיותיה שעל אמות ידיהן השמאליות צרובים מספרים עוקבים מאושוויץ. כהנא מספרת שככל שהתקדמה בתיעוד, הבינה כיצד משפחתה מייצגת את ההוויה הישראלית, תובנה אליה הגיעה דרך הנסיעות הארוכות לכל חלקי הארץ, בין קיבוצי השומר הצעיר בצפון, להתנחלויות ביהודה ושומרון. בין סוסיא בדרום הר חברון לסביון, בין ירושלים לתל אביב, בין בני-ברק לקופנהגן בין פתח תקווה לקיסריה. התערוכה הוצגה בניו יורק, ברלין ומילאנו.
עבודותיה של כהנא נמצאות באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים ובאוספים חשובים אחרים. ב-2011 הייתה לזוכה הראשונה בפרס סוקולוב לצילום. ועדת הפרס נימקה: ב-2012 הוענק לה פרס שרת התרבות וב-2018 זכתה בפרס אנריקה קבלין לצילום על מפעל חיים, מטעם מוזיאון ישראל.
חיים פרטיים
נשואה לדני וסלי ולהם שני ילדים. מתגוררת ברמת השרון.
עבודותיה
בשנת 2013 החלה כהנא גם לאצור תערוכות. בין התערוכות שאצרה: "הנוכחות של האין" (2013) בסינמטק תל אביב, "זיכרון צילומי" (2013) בפסטיבל הצילום הבינלאומי בראשון-לציון, ואת תערוכת צילומי העיתונות, עדות מקומית, בשנים 2015–2016.
במרץ 2020 המהלך הסגר שהוכרז בעקבות מגפת הקורונה בישראל, נסגרו כל מוסדות התרבות בישראל. כהנא חברה למוזיאון תל אביב ותיעדה את המוזיאון ללא מבקרים.
חורבת עקד
חורבת עקד יושבת בראש גבעה ממזרח לאמאוס, ונמצאת בשטחו של פארק קנדה. הגבעה מתחברת לגבעות אחרות דרך אוכף ממזרח, אך מורדותיה ממערב, מצפון ומדרום תלולים ומצוקיים. עמידה על ראש הגבעה מספקת תצפית מאוד רחבה - ממזרח על הרי יהודה, מצפון על אזור מודיעין ומעלה בית חורון, במערב על עמק איילון ומדרום על צפון השפלה. תצפית זו היא כנראה הסיבה לכך שבחרו צבאות שונים מתקופות שונות להקים את בסיסם כאן. האתר בוצר בשלהי התקופה הסלאוקית או בימי בית חשמונאי. ישנן שתי הצעות לזיהוי, הראשונה, זו המצודה שהקים בקכידס בתקופה הסלאוקית והשנייה, מרכז מנהלי-ממלכתי שהוקם באזור זה של "הר המלך". יכול להיות ששני הזיהויים נכונים.
הצעות זיהוי
הממצא הארכאולוגי באתר מעיד כי האתר נחרב בימי מלחמת ורוס (4-5 לפנה"ס), בזמן זה היה האזור בסיס של אתרונגאיוס ושל המורדים היהודיים אותם הנהיג או בימי המרד הגדול (70 לספירה). חוקרים אשר חפרו באתר זה, מציעים כי לרגלי הגבעה עבר נתיב ראשי או משני של הדרך העתיקה ירושלים-אמאוס. האתר נבנה שוב ואף שימש כבסיס ללוחמיו של בר כוכבא.
האתר בימי מרד בר כוכבא
לוחמי בר כוכבא, כהכנה למרד, הכשירו בתחתית גבעה זו בין השנים 132–136 לספירה, מערות סתר תת-קרקעיות שנקשרות לבורות מים, מערות קבורה ולשאר חציבות קיימות. הם שיפצו גם את הביצורים שבראש הגבעה. גבעה זו, שעליה נמצאת חורבת עקד, שימשה נקודת תצפית ופשיטה של לוחמיו של בר כוכבא אל הדרכים מיפו לאמאוס וירושלים. מכיוון שמבצר זה קטן וביצוריו חלשים, מסיקים החוקרים שהוא לא שימש כבסיס מרכזי במרד בו כוכבא.
המטבעות שנמצאו במקום
המטבעות שנמצאו במקום, שמתוארכים לשנה ג' ואילך של מרד בר כוכבא, מעידים כי הרומאים שוב כבשו את המקום בשנת 134 לספירה או בשלהי המרד (שנת 136 לספירה). כל מטבעות בר כוכבא אשר נמצאו בחורבת עקד, טבועים על גבי מטבעות אשר הוצאו משימוש. באחת מהמערות נתגלה ריכוז גדול של שברי מטבעות, שהם בלאי של תהליך הכנה לטביעה מחודשת. מכאן למדים שהמטבעות הוטבעו בתוך מערה זו או בסביבתה. הצעה נוספת היא שמערה זו שימשה כמקום אחסון למיטבעה ניידת של בר כוכבא. ההנחה הזו מסבירה את הרעיון של טביעה מחודשת על מטבעות ישנים. כך אנשי בר כוכבא לא נזדקקו לתנור התכה הדרוש לטביעת מטבעות חדשים.
עונת חפירות ראשונה - 1976
בשנת 1976 נערכה חפירת הצלה במערה ליד חורבת עקד בשל פעולות שוד והרס עתיקות. החפירה נערכה במימון אגף העתיקות והקרן הקיימת לישראל. בתוך המערה, ששימשה כנראה למגורים, ניתן לראות שרידי בנייה. הממצא המעורב באתר הכיל קרמיקה מתקופות הברזל, פרסית, ההלניסטית והרומית הקדומה. נתגלו מספר מטבעות, אחד מימי החשמונאים וארבעה מימי מרד בר כוכבא. במערה נתגלתה מחילה שאורכה 15 מ' שמגיעה לבור מים גדול ומטויח.
עונת חפירות שנייה - 1979
עונת החפירות אשר התקיימה בשנת 1979, הייתה במסגרת שיתוף פעולה בין מוסדי בין המגמה לארכאולוגיה קלאסית באוניברסיטת תל אביב עם הפקולטה לאדריכלות של אוניברסיטת פירנצה. בעונה זו, נחשף קטע של החומה באורך 30 מ' בדרום-מערב פסגת הגבעה. החומה נבנתה מאבנים אשר מסותתות סיתות גס וביניהן יש מילוי. עובי החומה הוא כ-2.5 מ' וגובהה נשתמר לכדי 3 מ'. ייתכן שיש בה שני שלבי בנייה, כאשר המאפיין של השלב הראשון הוא טיוח של המישקים בין האבנים הגדולות, אשר מולאו בחצץ ואבנים.
ליד קטע זה של החומה נחשף שער אשר בנוי מאבנים מסותתות. רוחבו של השער הוא כ-2 מ', אורכו כ-4 מ' והוא נשתמר לגובה 1.70 מ'. לאחר המעבר של השער נפתחים שני חדרים צרים וארוכים, שהם חדרי משמר או חדרי מדרגות למגדלי השער. הממצא בקטע זה כלל חרסים, ראשי חצים, קליע עופרת ומטבעות, אשר בעזרתם קובעים את זמן הקמת הביצור בתקופה הסלאוקית ואת חורבנו הסופי בימי מלחמת בר-כוכבא. המטבע הקדום ביותר הוא מימי אנטיוכוס השלישי והמאוחר ביותר של בר כוכבא. ראשי חץ ואבני בליסטראות שנמצאו במקום מעידים על המלחמה שבה נחרב היישוב.
מגדל עגול נחשף ממערב לשער וייתכן שגם ממזרח לו היה מגדל דומה. מגדלים אלה נהרסו כנראה במלחמת החורבן. התיקון של הפריצה בחומה ממזרח לשער והקמת מבנה בולט במקום המגדל המזרחי מייחסים החופרים לתקופת בר כוכבא. ממערב לשער נתגלו ההמשך של החומה וקטעי מבנים סמוכים לחומה מבפנים. בקצה המערבי של הפסגה נחשפו קטעי ביצורים שנשמרו לגובה רב. החומה נחשפה כאן לאורך 20 מ' וממנה בולט החוצה מגדל עגול, ופנימה מגדל רבוע. המבנה שנשתמר לגובה של 3 מ', הוא היסוד המוצק של המגדל. הוא כולל נדבכי אבן, שהונחו בתוך חומר מלכד וצופו בחזית באבנים גדולות ומסותתות. אבני המפולת של בניין העל פזורות סביב ונראה שמגדל זה נהרס עד היסוד, כפי שמעידה שכבת שרפה ובה ראשי חצים, ראשי חנית, רומח, אבני בליסטראות ומטבעות בר כוכבא.
לקראת סוף העונה נחשפו בשטח שמצפון למגדל רצפות, קירות וקטעי חומה בנויים אבני גזית מסותתות. במרכז האתר נתגלו שרידי בנייה דלים והרבה חציבות בסלע ובורות. ייתכן שאבני גזית בשימוש משני בטראסות החקלאיות שבאזור, מקורן בבניינים שבפסגה. בתקופת החיים האחרונה במקום נעשו עבודות שיפוץ במערות ונחפרו מנהרות ופתחי בריחה על ידי לוחמי בר כוכבא. התארוך הוא על פי המטבעות אשר נמצאו שם.
עונת חפירות שלישית - 1980
עונת חפירות נוספת התקיימה ב-1980 בהנהלתו של פרופ' מרדכי גיחון מטעם המגמה לארכאולוגיה קלאסית באוניברסיטת תל אביב.
בחלק התחתון של החומה נתגלו שני פשפשים צרים שבהם התגלו מטבעות רבים מימי אלכסנדר ינאי.
במורד הגבעה נמשכה חשיפת המנהרות המיוחסות לימי מלחמת בר כוכבא. בעונה זו נחפרה באופן חלקי הכניסה למערכת שממנה מתפתלת מנהרה חצובה באורך 20 מ', המוליכה אל בור מים שחלקו העליון היה ארובת אוויר או פתח חירום. הבור נסתם על ידי הרומאים באבני גזית. הכניסה נפתחה גם אל אולם, שעדיין לא נחפר, שהיה קשור במנהרה לבור נוסף. ייתכן שקירות התמך ומחיצה בתוך האולם והגישות אליו גם הם מימי מלחמת בר כוכבא ולפחות חלקם שימשו להסתרת חומר החציבה. יש סימנים לכך שראשיתן של המערכות התת-קרקעיות הייתה בתקופה קדומה יותר. נמצאו מטבעות מן התקופות הסלאוקית, החשמונאית, ימי בית הורדוס ותקופת בר - כוכבא, אך בעיקר מימי אלכסנדר ינאי. במערות ובראש הגבעה נמצאו ראשי חץ, חלקי נשק ואבני בליסטראות וקלע.
עונת חפירות רביעית - 2012
עונת חפירות זו התרחשה לאחר סקר שנעשה באתר בשנת 2011 על ידי בנימין הר-אבן ויבגני אהרונוביץ מיחידת קמ"ט ארכאולוגיה ביהודה ושומרון. החפירות בעונה זו נערכו על ידי חנניה היזמי, מיכל הבר ויבגני אהרונוביץ ממשרד המטה לארכאולוגיה של יהודה ושומרון. עונת 2012 התמקדה בעיקר בחלק הדרומי של האתר. החפירה כללה חשיפת קטעים של קיר האתר הדרומי והמזרחי, הכוללים שישה מגדלים, שמגיעים בסה"כ לאורך של כ-170 מ'. מטרותיה של עונת חפירות זו היו להבין טוב יותר את ההרכב של מערכת המיגון של האתר בכל שלביה השונים, לחשוף ראיות נוספות שיוכיחו או יפריכו את ההנחה שהאתר קשור לבקכידס ולחשוף ראיות נוספות שיוכיחו או יפריכו את ההנחה שהאתר קשור לימיו האחרונים של מרד בר כוכבא.
הצי הרוסי
הצי הרוסי (ברוסית: Военно-Морской Флот, ВМФ России; בתרגום חופשי: "הצי הימי הצבאי של רוסיה") הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית והוא חיל הים של רוסיה. זהו הצי הגדול ביותר באירופה, כשברשותו למעלה מ-200 כלי שיט מתוכם 72 צוללות.
רשמית, הצי הרוסי המודרני הוקם ב-17 בינואר 1992, אולם הצי הרוסי רואה את עצמו כיורש של הצי של הצאר פיוטר הגדול שייסד לראשונה את הצי הרוסי הקיסרי ב-30 באוקטובר 1696.
יום ראשון אחרון של חודש יולי נחשב ל"יום הצי" ונחגג משנת 1939. בצי הרוסי משרתים כ-148 אלף ימאים.
תקופת האימפריה הרוסית
הצי הרוסי הוקם על ידי הצאר פיוטר הראשון, שהצליח להקים צבא וצי מודרניים בעיצומה של המלחמה הצפונית הגדולה בשנים 1700–1721. בתקופה זו גם זכה הצי לניצחונות שביססו את מעמדה של רוסיה כמעצמה אזורית הודות לשליטתה בים הבלטי. לאורך השנים, הצי התעמת עשרות פעמים מול הצי הטורקי, בעיקר בזירת הים השחור ונכשל רק במהלך מלחמת קרים כשאל טורקיה הצטרפו גם אנגליה וצרפת.
התבוסה הגדולה ביותר בתולדות הצי הרוסי הייתה במלחמת רוסיה–יפן, כאשר היפנים הנחילו תבוסה צורבת לצי הרוסי בקרב צושימה וכבשו את הבסיס העיקרי בפורט ארתור.
בסיום מלחמת האזרחים ברוסיה, אוניות הצי עברו לאחריות הצי הלבן והשתתפו בפינוי הכוחות מחצי האי קרים ובמסגרת מבצע זה פונו עשרות אלפי אזרחים ולוחמים של הצבא הלבן.
הצי הסובייטי
הצי הסובייטי שהוקם על שרידי הצי הרוסי הקיסרי היה לצי הגדול ביותר בעולם לצד הצי האמריקני. במהלך מלחמת העולם השנייה הצי הסובייטי שותק על ידי הנאצים ולא השתתף בקרבות ימיים גדולים. ספינות הצי הצפוני השתתפו בהגנת אוניות משא שהביאו אספקת מארצות הברית ובריטניה. צוללות הצי הבלטי הטביעו מספר אוניות גרמניות ושיבשו את מערך האספקה של הנאצים.
בסוף שנות ה-50 החלה הצטיידות הצי בצוללות גרעיניות. במרבית שנות המלחמה הקרה הצי עסק בהתעצמות והסובייטים אף בנו נושאות מטוסים. החל משנת 1956 ועד לשנת 1985 בראש הצי עמד סרגיי גורשקוב. הוא דגל בפיתוח צי הצוללות ואוניות גדולות בשאיפה להגיע לרמה של הצי האמריקאי. יחד עם זאת הוא התנגד לבניית נושאת מטוסים ובתקופת כהונתו פרויקטים מסוג זה לא אושרו לידי מימוש. לעומת זאת, כ-40% מהצי היו צוללות בעיקר גרעיניות.
לצי הסובייטי הייתה נוכחות קבועה בים התיכון ובאוקיינוס ההודי.
הצי הרוסי המתחדש
לאחר התפרקות ברית המועצות רוב אוניות הצי הסובייטי עברו לחזקת רוסיה. הבעיה הגדולה הייתה בצי הים השחור שהבסיס העיקרי שלו היה בסבסטופול שעבר לאוקראינה. בסופו של דבר סוכם עם אוקראינה על חלוקת הצי והסדרת נוכחות הצי הרוסי בחצי האי קרים ובשנת 2014 הבעיה נפתרה סופית כאשר הצי הרוסי השתתף בהשתלטות על חצי האי קרים במסגרת סיפוחו לרוסיה. בשנת 1992 הוחלט שדגל הצי יהיה זהה לדגל הצי בתקופת האימפריה הרוסית.
בינואר 1992, עקב אילוצי תקציב למעשה הופסקה הזמנת אוניות צי חדשות, התקציב נוצל לסיום בניית אוניות שהוזמנו עוד בתקופת ברית המועצות ושיפוץ ושדרוג אוניות קיימות. נושאת מטוסים שהייתה בתהליך בנייה נמכרה לסין. בשנת 2003 דווח שאחת הצוללות נמצאת בבנייה כבר כ-15 שנים. במקביל צומצם היקף התרגולים, הנוכחות באוקיינוס ובים התיכון וננטש בסיס ימי בווייטנאם. אחד משיאי המשבר בצי הייתה טביעת הצוללת הרוסית קורסק בשנת 2000.
בשנת 1997 הוחלט גם על בניית צוללות לא-גרעינית מדגם חדש. צוללת סנקט פטרבורג היא צוללת מובילה מהדגם החדש. לאור בעיות תכנוניות, גם עתה בשנת 2020 הצוללת לא הגיעה לרמה מבצעית ובניית צוללות נוספות מאותו דגם הופסק.
הצי הרוסי השתתף בתרגולים באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט לצד הציים של מדינות אחרות. במלחמת רוסיה-גאורגיה, באוגוסט 2008, הצי הרוסי הטיל מצור על נמל פוטי ולא אפשר הגעת אוניות סיוע כלשהן. המשחתות הרוסיות טיבעו ספינות מלחמה גאורגיות ונשארו בתחומי המים הטריטוריאליים של גאורגיה עד אוקטובר 2008.
כחלק מן המדיניות הרוסית להפגנת נוכחות בנקודות מרוחקות, בשנת 2008 הגיעה משלחת הצי לחופי ונצואלה. באפריל 2009 אוניות הצי הגיעו לאזור סומלי ומאז הם משתתפות באופן קבוע באבטחת אוניות צי הסוחר באזור.
בשנת 2008 החלה רפורמה ארגונית בצי, כמו ביתר היחידות של הכוחות המזוינים של רוסיה. במסגרת הרפורמה מספר יחידות של הצי הוקטן מכ-240 ל-123, בוצע רפורמה במערך החינוך של הכנת קציני הצי תוך ריכוז מספר מוסדות לימוד למוסד מרכזי ויחידות הצי הוכפפו לפיקודים מרחביים.
בשנת 2015, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה נגד המדינה האסלאמית ומיליציות של מורדים הנתמכים על ידי ארצות הברית, החליטה רוסיה להיענות לבקשת סוריה עם סיוע צבאי ושילבה את חיל הים בפעולות נרחבות כולל שיגור טילי 3M-54 Klub ממרחק של 1,500 ק"מ.
המפקד העליון של הצי הרוסי
המפקד העליון של הצי הרוסי הוא מפקד חיל הים הרוסי שנושא דרגת אדמירל הצי.
סדר הכוחות של הצי
בהתאם לנתונים לשנת 2016 הצי הרוסי כולל אוניות הבאות:
יאקוב שטיינר
יאקוב שטיינר (18 במרץ 1796 – 1 באפריל 1863) היה מתמטיקאי שווייצרי שעסק בעיקר בתחום הגאומטריה.
ביוגרפיה
שטיינר נולד בכפר בקנטון של ברן. בגיל 18 הפך לתלמיד של היינריך פסטלוצי ולאחר מכן למד באוניברסיטת היידלברג. בהמשך עבר לברלין והתפרנס ממתן שיעורים פרטיים. שם הוא פגש לראשונה את אוגוסט לאופולד קרול, שבהשראתם של שטיינר ושל נילס הנריק אבל יסד ב-1826 את עיתונו המפורסם Crelle's Journal.
נפטר בברן ב-1 באפריל 1863.
תרומות מתמטיות
עבודתו המתמטית התרכזה בעיקר בגאומטריה. בזאת הוא טיפל באופן סינתטי ללא כל שימוש באנליזה אותה שנא. בתחום שלו הוא עלה על כל בני תקופתו. החקירות שלו יוצאות דופן בכלליות שלהם, בפוריות של הרעיונות שבהם ובריגורוזיות של ההוכחות שלו. הוא נחשב לגאומטרן הטהור הגדול ביותר מאז אפולוניוס מפרגה.
בחיבורו Systematische Entwickelung der Abhängigkeit geometrischer Gestalten von einander הוא הניח את יסודות הגאומטריה הסינתטית המודרנית. הוא מציג לראשונה את מה שכעת נקרא הצורות הגאומטריות (כמו ה"טור" ו"העפרון השטוח") ומבסס את האלמנטים שלהם על בסיס התאמות חד-חד ערכיות או "הופך אותם לפרויקטיביים", בשפתו שלו. בעבודה זו, אשר מתוך חמישה כרכים שהיו אמורים להתפרסם רק אחד יצא לאור, ניתן לראות בפעם הראשונה את עקרון הדואליות ממש בפתיחה, כתוצאה מיידית של התכונות הבסיסיות ביותר של המישור: הקו והנקודה.
בעבודה קטנה שנייה שפרסם ב-1833, Die geometrischen Constructionen ausgeführt mittels der geraden Linie und eines festen Kreises, ושהתפרסמה מחדש ב-1895 על ידי אוטינגן, הוא מוכיח את משפט פונסלה-שטיינר שהוצע כבר קודם על ידי ז'אן-ויקטור פונסלה, לפיו כל הבניות בסרגל ומחוגה יכולות להתבצע באמצעות סרגל בלבד וללא שימוש במחוגות, כל עוד נתון לפחות מעגל אחד על מישור הסרטוט.
הוא כתב גם את "Vorlesungen über synthetische Geometrie" שהתפרסם לאחר מותו בלייפציג ב-1867, וגרסה שלישית נתפרסמה בידי רודולף שטורם במהלך השנים 1887-1889.
תוצאות גאומטריות נוספות של שטיינר הן פיתוח נוסחה לחלוקת המרחב לחלקים על ידי מישורים (מספר החלקים המקסימלי הנוצר על ידי n מישורים), מספר משפטים על שרשרת שטיינר המפורסמת של מעגלים משיקים, והוכחה של משפט האיזופרימטריות (מאוחר יותר נמצא פער לוגי בהוכחה שהושלם על ידי ויירשטראס).
כתביו האחרים של שטיינר מפוזרים במספר מאמרים שרובם פורסמו בעיתון קרל (Crelle's Journal), והכרך הראשון שלו מכיל את ארבעת המאמרים הראשונים שלו. החשובים ביותר במאמריו הם אלו העוסקים בעקומים ומשטחים אלגבריים, ובמיוחד המאמר הקצר Allgemeine Eigenschaften algebraischer Curven. חיבור זה מכיל רק תוצאות ללא שיטה.
שטיינר תרם תרומה קטנה אבל חשובה לקומבינטוריקה. ב-1853, שטיינר פרסם מאמר בן שני עמודים בעיתון קרל על מה שכעת מכונה מערכת שטיינר, סוג בסיסי של Block Design.
נסיכות פינד ומקדוניה
נסיכות פינד ומקדוניה (בארומנית: Printsipatu di la Pind; יוונית Πριγκιπάτο της Πίνδου) הייתה ישות מדינית ארומנית בחצי האי הבלקני, מדינת חסות של הכיבוש האיטלקי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
נסיכות פינד, שהוקמה על ידי כוחות הכיבוש האיטלקיים, כללה טריטוריות מדרום אלבניה ומקדוניה ומצפון מערב יוון, טריטוריות שכללו אוכלוסייה ארומנית, בהרי פינדוס. בראש הנסיכות הועמד המנהיג הארומני אלקיביאדס דיאמנדי די סאמארינה והבירה נקבעה בעיירה מטסובו (השם הארומניה הוא "אמינצ'יו") בחבל אפירוס, אך השלטון ישב למעשה בטריקלה.
למרות היותה מדינת חסות של איטליה וגרמניה, הנסיכות לא הנהיגה מדיניות אנטישמית ויהודים מקומיים שולבו בבירוקרטיה השלטונית.
חצרמוות (חבל ארץ)
חצרמוות (בערבית: حضرموت, בתעתיק: חַצְ'רַמַוְּת, קרוב יותר להגייה חַדְרַמַוּת בעברית; בחצ'רמותית: 𐩢𐩳𐩧𐩣𐩩, בתעתיק: חצ'רמת) הוא חבל ארץ בדרום חצי האי ערב, כיום ברובו נמצא בשטח תימן, ובו מחוז חצרמוות (חצ'רמַוְּת) הנקרא על שמו.
בעבר השתמשו במחוז זה בשפה השמית הדרומית חצרמותית, שהשתמרה בכתב הדרום-ערבי העתיק על חרסים וחריטות אבן. אין עדות לשימוש בשפה זו מאז כיבושה בידי צבאות ממלכת סבא במאה ה-4 לספירה.
מקור השם
מקור השם חצ'רמות לא הובהר. בכתובות שנמצאו באזור, בשפה החצ'רמותית ובכתב הדרום-ערבי העתיק, השם הוא 𐩢𐩳𐩧𐩣𐩩, ובתעתיק "חצ'רמת". המקום זוהה עם "חֲצַרְמָוֶת" המקראי (בעברית), וגם בערבית האטימולוגיה העממית היא חַצַ'ר ("הגיע") + "מוות". מנגד, כיוון שבכתובות בחצ'רמותית שם המקום הוא "חצ'רמת" 𐩢𐩳𐩧𐩣𐩩, ללא ו', ושתושבי המקום דברו שפות שמיות דרומיות ולא עברית (צפון-מערביות) או ערבית (שמיות מרכזיות), ההיסטוריון הלבנוני כמאל סליבי טען כי למעשה הבסיס הוא השם "חצ'רם" 𐩢𐩳𐩧𐩣, ואילו הסופית -וּת (בין אם נכתבה ב"ת" או ב"ות") היא סופית מקום נפוצה, ועל כן "חצ'רמות" הוא למעשה "המקום של חצ'רם". הוא הציע שהשם "חצ'רם" נגזר מהשורש ח-צ'-ר שמשמעותו "ירוק", שכן האזור מלא נאות מדבר לאורך הוואדיות ושפכיהן לאוקיינוס ההודי, ועל כן המשמעות המקבילה תהיה מעין "נוה ירק".
כרישון פלג-שן
כְּרִישׁוֹן פְּלַג-שֵׁן (שם מדעי: Hemipristis elongata) הוא מין של דג סחוס מהמשפחה כרישי סמור שבסדרת הכרישאים החי במימי האזור האינדו-פסיפי, והוא המין הקיים היחיד בסוגו, אך בעבר התקיימו בסוג עוד כרישים לרבות כרישון סרה הענקי. הכריש מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב דיג בעיקר בשביל מרק סנפירי דגים הנפוץ בסין העממית.
מאפיינים
כריש זה מצוי במימי האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט עד לעומק 130 מטר מחופי ים סוף ומזרח אפריקה עד לחופי הפיליפינים, דרום סין ודרום מזרח אוסטרליה. בדרך כלל הוא מצוי לאורך החופים, אך לעיתים יימצא באטולים באמצע האוקיינוס.
אורך כריש זה עד 240 סנטימטרים, והוא בעל קשקשים נוקשים בצבע אפור כהה ולעיתים גם ברונזה. הוא בעל מבנה שיניים מחודדות מאוד על הלסת העליונה בעוד ששיני הלסת התחתונה מעוצבים כקרסים. כרישים אלה ממליטים צאצאים חיים באיבר המזכיר שליה.
הכריש טורף דגי גרם, בטאים, כרישים קטנים יותר, סרטנים וסילוניות. מבנה שיניו עוזר לו להרוג את הטרף ולשסע אותו לחתיכות.
בירקיר סייוורסון
בירקיר מאוּר סייוורסון (באיסלנדית: Birkir Már Sævarsson, נולד ב-11 בנובמבר 1984) הוא כדורגלן איסלנדי המשחק בוואלור האיסלנדית ובנבחרת איסלנד כמגן.
קריירת מועדונים
סייוורסון החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי קבוצת ואלור רייקיאוויק ב-2003. לאחר חמש שנים בקבוצה, בהן זכה במספר תארים, עבר סאוורסון לקבוצת בראן מנורווגיה. לאחר שש עונות בבראן, חתם בדצמבר 2014, בקבוצת האמרבי. על אף שבמקור תופקד כמגן ימני, במהלך הקריירה הקבוצתית שלו סיגל לעצמו יכולות תפקוד גם כמגן שמאלי וגם כבלם.
בטוניה
בטוניה (בהונגרית: Battonya) היא עיר בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבטוניה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 7,385 תושבים ובשנת 2021 רק 5,494 תושבים.
האזור מיושב מסביבות תקופת האבן, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1340. היישוב הפך לעיר רשמית בשנת 1989.
יהודי בטוניה
הקהילה היהודית בבטוניה התפתחה במחצית השנייה של המאה ה-19 ורוב היהודים ביישוב היו סוחרים ותעשיינים.
בתקופת הטרור הלבן הוכו יהודים ברחובות העיר וחנויותיהם נשדדו.
בשנת 1942 נשלחו צעירים יהודים רבים מהעיר לעבודות כפייה והועסקו בהכשרת שדות מטווחים.
בשנת 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, נעצרו מיד ראש הקהל וכמה מנכבדי הקהילה, וב-13 במאי, רוכזו כל יהודי המקום במחסן תבואות ריק בעיר. כעבור שבועיים הועברו למשק סמוך, שם רוכזו יחד עם יהודים נוספים תושבי הכפרים הסמוכים. לאחר שלושה שבועות, הועברו לבקשצ'בה. יושבי המחנה חולקו לשתי קבוצות: האחת, ובה כמאה מיהודי בטוניה, נשלחה לשטראסהוף (STRASSHOF) שבאוסטריה, והשניה הובלה למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה, חזרו שלושה ניצולים מאושוויץ, שישה מעבודות הכפייה ושמונים מאוסטריה. הקהילה התארגנה מחדש, אך רבים התפזרו תוך זמן מה. בשנות השבעים ישבו במקום רק יהודים מעטים.
בדף הקהילה של בטוניה נכתב כי בשנת 1944 יש בקהילה 129 חברים ורב הקהילה הוא ד"ר פינקאס.
טומיהיקו מורימי
ביוגרפיה
מורימי נולד בעיר איקומה במחוז נארה, שביפן. הוא החל לכתוב סיפורים כשלמד בכיתה ג'. מורימי למד חקלאות באוניברסיטת קיוטו, בעל תואר שני בחקלאות. בתקופת לימודיו היה חבר במועדון הקליעה האוניברסיטאי, שבשביל חבריו כתב סיפורים הומוריסטיים. העיר קיוטו שימשה בהמשך כמיקום לעלילה של רבים מספריו. כעת מתגורר בנארה.
ספר הבכורה של מורימי, מגדל השמש (太陽の塔), יצא לאור בשנת 2003 (הספר נכתב בזמן הפסקת לימודים שלקח מורימי), קיבל את פרס ה-Japan Fantasy Novel Award והיה מועמד לפרס הגדול של מדע בדיוני ביפן (日本SF大賞, Nihon SF taishō, 第31回). עד שנת 2011 עבד בספריית הדיאט הלאומית בטוקיו, אז עבר לעיר נארה והתרכז בכתיבה.
מאז הוא מוציא לאור ספר חדש כל שנה או שנתיים. מורימי מספר כי הושפע רבות מסרטיהם של הייאו מיאזאקי ואושיי ממורו.
כתיבתו
בספריו של מורימי מופיעים לעיתים קרובות יצורים על-טבעיים, כגון קִיצוּנֵה (שועל יפני בעל סגולות מיוחדות) וטאנוקי. הטאנוקי, שבפולקלור היפני יכולים ללבוש כל צורה, הם הגיבורים הראשיים בספרו "משפחה תמהונית". מוטיב נוסף שחוזר בספריו הם חיי הסטודנטים התוססים בקיוטו. ניתן למצוא הקבלות בין יצירותיו לספריהם של הרוקי מורקמי וניל גיימן.
הספר "כביש הפינגווינים" מסופר מנקודת מבטו של ילד חקרן, המנסה לפענח אירועים מוזרים הקורים בעירו. הילד פוגש חייזרים ונערה ממימד אחר המייצרת פינגווינים מחפצים שונים. למרות גילו הצעיר, הגיבור הראשי מתקרב להבנת התופעות קרוב יותר מצוות המדענים המגיע לעיר. הספר משלב סיפור התבגרות, מדע בדיוני, רומנטיקה וריאליזם מאגי.
בספרים "גלקסיית הטאטאמי" ו"הלילה קצר, מהרי, בחורה" הגיבור הראשי הוא סטודנט שלא מוזכר בשמו. "גלקסיית הטאטאמי" מספר על נסיונותיו הכושלים של הסטודנט לשנות את חייו לטובה על ידי השתתפות בחוגים שונים באוניברסיטה. הסיפור קורה במעין יקומים מקבילים, כשהסטודנט כל פעם בוחר בחוג אחר, עד שחוזר לנקודת ההתחלה. בספר "הלילה קצר, מהרי, בחורה" הסטודנט מאוהב ב"בחורה שחורת שיער" ומנסה להתקרב אליה. בזמן שיטוטם בקיוטו הלילית הם פוגשים דמויות שונות הכוללות אלכוהוליסט, רוח של יריד הספרים, מנהל היריד האוניברסיטאי הנוהג להתלבש כאיידול ועוד.
ספריו "גלקסיית הטאטאמי", "הלילה קצר, מהרי, בחורה", "משפחה תמהונית" ו"כביש הפינגווינים" עובדו לסרטי וסדרות אנימה. בנוסף, מקצתם עובדו למנגה.
פורד קפרי (אוסטרליה)
פורד קפרי (אוסטרליה) (באנגלית: Ford Capri (Australia היא רודסטר, קבריולה, דו-מושבית, מתוצרת יצרנית הרכב האוסטרלית Ford Australia חברת בת של קונצרן הרכב פורד אשר יוצרה בין השנים 1984–1994.
משנת 1988 יוצרו 66,640 יחידות.
ההשקה של המכונית "פורד קפרי (אוסטרליה)" באוסטרליה סימנה את חידוש שם המותג פורד קפרי שיוצר באירופה בין השנים 1969–1986, אבל מלבד השם "קפרי" לא היה כל דמיון בין הדגמים, גם חיצונית וגם במפרט הטכני.
==דגמים==
שושנת העמקים (צמח)
שושנת העמקים (שם מדעי: Convallaria majalis) הוא מין צמח מהסוג Convallaria ממשפחת האספרגיים (Asparagaceae).
תיאור
שושנת העמקים היא צמח עשבוני רב-שנתי המגיע לגובה 10–30 ס"מ. הוא בעל קנה שורש משריש המגיע לעומק 50 ס"מ המשמש כאיבר אגירה והישרדות ובשל כך משתייך לקני השורש הגאופיטים. קנה השורש הצר יחסית מסתעף באופן חד-קני; כל נצר צומח מאחורי קצה שורש הקנה. באמצעות צורתם הכדורית הראשונית פורצים הנצרים הצעירים מן האדמה החוצה באביב. את הגבעול הניצב והמחודד עוטפים לרוב שני עלים.
לשושנת העמקים שניים עד שלושה עלים הצומחים ישירות מקנה השורש. הם בנויים מנדן דמוי גבעול וטרף. אורך הנרתיק נע בין כ-4 עד 30 ס"מ. העלים דמויי איזמל רחבים, חלקים משערות ושפתם ישרה, אורכם נע בין 12 ל-20 ס"מ ורוחבם נע בין 2.5 ל-5 ס"מ ומסתיימים בחוד קצר. צבע שני צדי העלה ירוק כהה, כשצדו העליון מבריק. העלה הולך וצר לכיוון בסיסו לתוך הגבעול, והנדן דמוי המקל של העלה הנמוך מתכנס אל הגבעול. בנוסף לכך עוטפים עלים תחתיים קרומיים את הגבעול.
פריחה
בין מרץ ליוני מתפתחים בין חמישה לעשרה פרחים לכדי תפרחת רוכנת, פחות או יותר חד-צדדית. כל פרח ניצב מעל חפה קרומי מחודד באורך 4–22 מילימטר. החפה בעוקץ־תפרחת הוא בגודל 5–11 מ"מ, נטוע בבסיס. סימן ההיכר של פרחי שושנת-העמקים הוא ניחוח עז ומתוק אופייני, אליו נמשכים מאביקים פוטנציאליים. מרכיב מרכזי בניחוח הוא אלדהיד ארומטי (Bourgeonal). העטיף הלבן הוא מקשה אחת ולא מתחלק לגביע ונזר. ששת עלי הכותרת באורך 5–9 מ"מ צמודים זה לזה ומקושתים באופן כמעט אחיד עד לבסיסם. בעלי הכותרת יש בלוטות מיקרוסקופיות. עלי הכותרת לרוב לבנים, לעיתים רחוקות יש שישה כתמים סגולים באזור בסיס האבקנים (הווריאציה קרויה picta). הפרח הוא אנדרוגינוס, כלומר כולל גם אבקנים וגם עלי שחלה. מבחינים בשני עיגולים, בתוך כל אחד נמצאים שלושה אבקנים פוריים. הזירים (filaments) קצרים, לרוב אדמדמים, מתפתחים בד בבד עם בסיס עלי העטיף ואינם מתנשאים מעליו. תצורת המאבקים הצהובים ארוכה עד דמוית-איזמל, והם נושאים שני מדפים; חריצים נפתחים משני צדיהם מלמעלה למטה לאורכם, לשחרור האבקה. שלושה עלי שחלה מתפתחים לכדי שחלה עילית עגלגלה בעלת שלושה תאים. צלקת קטנה תלת-אונתית מסיימת את עמוד העלי הקצר, העבה והזקוף. עמוד העלי אינו בולט מעבר לעטיף.
פירות וזרעים
הפרי הבשל ענבה, כדורי, בקוטר 6–12 מ"מ, תלת-תאי ואדום. הוא מכיל בשר פרי ו-1–5 זרעים. הזרעים בצבע צהוב עד חום בהיר, אורכם 3–4 מ"מ וצורתם מכמעט כדורית ועד דמוית איזמל. הם זקוקים לקור כדי להבשיל ונחשבים קצרי חיים.
מספר כרומוזומים
מספר הכרומוזומים הבסיסי הוא x = 19. בצמחי הבר יש כרומוזום דו-סדרתי של 2n = 38.
מנגנוני הפצה
לשושנת העמקים מנגנון האבקה ללא צוף, אך בבסיס השחלה יש רקמה ריחנית חדירה. ההאבקה נעשית באמצעות חרקים, ככל הנראה במיוחד על ידי דבורים. שתי אסטרטגיות משמשות את שושנת העמקים לקידום האבקה בין הצמחים: בראשונה, יוצרים הפרחים בצמחים שונים עמוד עלי באורכים שונים (הטרוסטיליה) כדי למנוע האבקה בין פרחי אותו צמח. בשנייה, מגיע המאבק לבגרות לפני הצלקת של אותו צמח. אסטרטגיה זו (protandry) אינה מונעת לחלוטין האבקה עצמית.
שושנת העמקים נפוצה דרך מספר מנגנונים: הפירות מתפתחים בקיץ, נאכלים על ידי בעלי-חיים, במיוחד השחרור והקכלי, המפרישים מאוחר יותר את זרעיהם הצהובים דמויי האגס. שושנת העמקים משמשת כפרח נוי בגנים ובבתי-קברות ומשם מתפשטת לאזורים סמוכים. כמו כן מתפשטת שושנת העמקים מתחת לפני הקרקע מתוך קנה השורש.
מחלות
שושנת העמקים פגיעה לחילדון.
תפוצה
שושנת העמקים נפוצה כמעט על פני אירופה כולה עד לקווקז, ובצפון אמריקה היא נחשבת למין מתאקלם. בדרום אירופה מוגבלת תפוצתה בדרך כלל לאזורים הרריים. זנים אחרים של מין שושנת העמקים אוקלמו במזרח אסיה וצפון אמריקה, וזנים נוספים, לדוגמה, שושנת העמקים האדומה-בהירה Rosea, מטופחים בעולם כולו.
צמיחת שושנת העמקים במושבות נחשבת למאפיין של יערות האשור והאלונים של אירופה. ביערות נשירים יבשים עד יבשים קלות, מתפתחות לעיתים קרובות מושבות צפופות, בעיקר ביערות אשורים ואלונים בעלי מגוון בינוני של צמחים. עם זאת, היא נמצאת גם במושבות משותפות עם עשב גבוה ועשב קנים למרגלות האלפים. בהרים נמצאת שושנת העמקים עד רום 1900 מטר במשטחי אחו, במדרוני אבנים ובאזורי שיח דלילים.
שושנת העמקים מעדיפה אזורי אקלים בעלי קיץ חם ומוצלים חלקית. היא משגשגת באדמה עשירה בגיר וגם באדמה חומצית. במקומות מיוערים מוצלים מאוד מפתח הצמח לעיתים קרובות רק עלים, ללא פרחים. במקרים אלה נעשית התפוצה בעיקר דרך שלוחות שורשים. שושנת העמקים נובטת על קרקע ספוגית ותלויה לשם כך בפטריות שורש.
היסטוריה בוטנית ורפואית
כצמח מרפא מוזכרת שושנת העמקים לראשונה במאמרו של גבריאל פון לבנשטיין "Von den gebrannten Wässern" שמובאותיו העתיקות ביותר מקורן בתחילת המאה ה-15. לבנשטיין ואנשי מדע אחרים בני זמנו ייחסו לצמח סגולות רפואיות (חיזוק הלב ואיברים אחרים, סתירת רעלים, מזור לדלקות, ריח רע ועוד) ובמקביל גם נזקים (שיתוק, איבוד כושר הדיבור, מַיֶּמֶת ועוד).
מאמצע המאה ה-19 היא מוזכרת שוב, כשמייחסים לה סגולה רפואית לטיפול בחולשת שריר הלב, ומתבצעים ניסויים מדעיים לבדיקת תכונות חומריה הרעילים, כמו גם ניסויים בנוגדי-הרעלים.
בתרבות
שושנת העמקים מופיעה בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה שובר שורות, בה וולטר משתמש בפירותיה כדי להרעיל את ברוק, ובכך לגרום לג'סי לחבור לצידו ולהתנקש בגאס.
להקת קווין הוציאה ב-1974 שיר שנקרא "Lily Of The Valley", המשתמש בצמח כדימוי למשהו יפה אך קטלני.
תטולה
בביולוגיה, תְּטוּלָה היא כלל הביצים בהטלה אחת, לרוב של עופות, אך לפעמים גם של זוחלים, דו-חיים או חרקים. גודל התטולה משתנה בין המינים בשל השינויים הגנטיים והפיזיולוגיים, ואף בתוך המין עצמו, כתוצאה מבית הגידול, בריאות ותזונת הפרט, זמינות המזון המיועד לצאצאים, דחק (כמו מטורפים ואסונות טבע), תקופה בשנה, מרחק הנדידה וכו'. גודל התטולה עלול לשקף גם את אורח חייו של המין: מינים מאריכי חיים נוטים להטיל מספר קטן יותר של ביצים מאשר מינים קצרי חיים, ומינים החיים באזורים הטרופיים נוטים להטיל פחות ביצים מאשר מינים החיים באזורים בעלי אקלים ממוזג. ישנם מינים המטילים יותר ביצים מאשר יוכלו לטפל בהן, כמו העגור האמריקאי, אשר מטיל שתי ביצים אך מטפל לרוב רק בגוזל אחד. ככל הנראה, תופעה זו נובעת ממאמץ קטן ביותר להטלת הביצה השנייה, וכ"ביטוח" מפני אובדן הביצה הראשונה.
תחנת הרדיו הצבאית פייר-סור-אוט
תחנת הרדיו הצבאית פייר-סור-אוט (בצרפתית: Station hertzienne militaire de Pierre-sur-Haute) הוא מתקן קשר של חיל האוויר הצרפתי הממוקם באתר בגודל 300 דונם בחבל אוברן-רון אלפ.
בשנת 1913 נבנה טלגרף סמפור במיקומו של המתקן הצבאי הנוכחי. המבנה המקורי היה בניין אבן קטן, עם סמפור על הגג. בשנת 1961, במהלך המלחמה הקרה, נאט"ו ביקשה מהצבא הצרפתי לבנות את המתקן כחלק מרשת הקשר. ברשת זו התחנה פייר-סור-אוט (או FLYZ) שימשה ממסר בין תחנת (Lachens (FNIZ בדרום ובין תחנת (Mont-Août (FADZ בצפון המתקן של נאט"ו השתמש בציוד זירוי טרופוספירי מתוצרת ארצות הברית כדי להעביר אותות קול וטלגרף ברשת המשתרעת בין טורקיה לחוג הארקטי בנורווגיה.
תפקידים
תחנת פייר-סור-אוט מנוהלת על ידי חיל האוויר הצרפתי. התחנה משמשת לשידורי פיקוד של יחידות מבצעיות, לרבות כחלק ממערך הנשק הגרעיני הצרפתי.
בניינים באתר
באתר שלושה מגדלי תקשורת. הגבוה בהם הוא מגדל תקשורת אזרחי שגובהו 55 מטר. בראש מגדל תקשורת זה ממוקם מכ"ם הפועל מאז 18 באוגוסט 2009 במתחם בניינים המשמשים מוסכים, מבני מגורים, המקושרים זה לזה באמצעות מנהרות שאורכם הכולל 400 מטרים במטרה לאפשר מעבר בין הבניינים בשלג הכבד בחורף.
מתקנים תת-קרקעיים
הבונקר התת-קרקעי של המתקן הוא בונקר אב"ך המוגן מפני פולסים אלקטרומגנטיים באמצעות כלוב פאראדיי וכולל לחץ חיובי כדי למנוע ממזהמים מלהיכנס למתקן. הבונקר משמש לפיענוח התשדורות. הוא כולל אספקת מים וחשמל עצמית.
בקשת המחיקה מוויקיפדיה הצרפתית
באפריל 2013 פנתה המינהלת המרכזית למודיעין פנים של צרפת (DCRI) לקרן ויקימדיה בדרישה להסיר את הערך "תחנת הקשר הצבאית בפייר-סור-אוט" מוויקיפדיה הצרפתית בטענה שהוא חושף מידע מסווג. משתמש ויקיפדיה בעל הרשאה למחוק ערכים זומן לחקירה, אף שלא הוא כתב את הערך, ואולץ למחוק אותו תחת האיום שייעצר אם לא יעשה זאת. הערך נמחק, אך הושב לדפי ויקיפדיה באותו היום. עם היוודע הידיעה, הפך לערך הנצפה ביותר בוויקיפדיה הצרפתית בסוף השבוע של 6–7 באפריל, עם יותר מ-120 אלף צפיות.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 2011
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 2011 נערך ב-13 במרץ 2011 בתיאטרון דרורי ליין שבלונדון.
את התוכנית הנחו מייקל בול ואימלדה סטונטון, בסיקור של פול גמבצ'יני ברדיו 2 של ה-BBC.
בין האורחים בטקס היו סטיבן סונדהיים, אנג'לה לאנסברי, קמרון מקינטוש, בארי מנילו. עוד הופיע ראמין קרימלו, אלפי בו, קרי אליס, אדריאן לסטר, וצוות משתתפי מחזות הזמר "לא רק בלונדינית" ו"אל תוך היער".
זוכים ומועמדים
שמות המועמדים הוכרזו ב-7 בפברואר 2011.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
המרכז הציבורי הטטרי
המרכז הציבורי הטטרי המכונה גם המרכז החברתי הטטרי (טטרית לטינית: Bötentatar İctimağí Üzäge, BTİÜ; קירילית: Бөтентатар Иҗтимагый Үзәге, БТИҮ; רוסית Всетатарский Общественный Центр, ВТОЦ) הוא ארגון חברתי טטרי בעל סדר יום לאומני. מטהו שוכן בקאזאן, טטרסטן.
היסטוריה
הקונגרס הראשון של הלאומנים הטטרים נערך בפברואר 1989. הארגון שזה עתה הוקם נקרא המרכז הציבורי הטטרי (Tatar İctimağí Üzäge). האמנה והתכנית אומצו בקונגרס השני (פברואר 1991). בקונגרס זה שונה שמו של הארגון למרכז הציבורי ונבחרה הנשיאות בת 35 החברים. לאחר מכן, לאחר נפילת ברית המועצות, השם שונה שוב (1992).
בסוף שנות השמונים ובראשית שנות התשעים, הארגון ארגן הפגנות וישיבות ציבוריות רבות בדרישה שממשלת טטרסטן תכריז על רפובליקה עצמאית מרוסיה. הפעם היחידה בה גילויים אלו גרמו לעימותים ולחימה ברחובות הייתה ב-15 באוקטובר 1991, אז לאומנים רוסים ערכו הפגנה נגדית שעוררה עימות אלים.
בשנים שלאחר מכן, ממשלת טטרסטן בראשותו של מינטימר שאימייב קיבלה עמדה נוגדת יותר כלפי מוסקבה, שהחלישה משמעותית את תפקידה הייחודי של התנועה כמגנה על הטטרים האתניים. כתוצאה מכך, הפופולריות ירדה בקרב רוב האוכלוסייה בעוד הפופולריות של הנשיא שאימייב גברה. מעמדו המיוחד של טטרסטן בתוך הפדרציה הרוסית והוויתורים הכלכליים ממוסקבה שהושגו על ידי שאימייב הפכו דרישות רבות של לאומנים טטריים למיותרים.
בשנים האחרונות הארגון לא היה פעיל כבעבר. רוב המשתתפים בהפגנות האחרונות הם גמלאים. היוצא מן הכלל היחיד הוא יום הזיכרון (Xäter Köne) שנערך באוקטובר של כל שנה לציון המצור על קאזאן בשנת 1552. אירוע זה מושך אליו משתתפים רבים, צעירים ומבוגרים כאחד, מכל חלקי אידל אורל ומלווה בצעדת לוויה וקונצרטים של מוזיקת רוק טטרית.
באזורים מסוימים ברוסיה, סניפים מקומיים של המרכז הציבורי משתפים פעולה עם גורמים מקומיים ומתרכזים בעיקר בפעילויות תרבותיות בקהילות טטריוצ מקומיות. עם זאת, בבשקורטוסטן הארגון שיחק תפקיד פוליטי חשוב ככוח אופוזיציה עיקרי נגד המשטר של הנשיא מורטאזה רחימוב.
משימות
המטרות העיקריות הן: השגת עצמאות עבור טטרסטן, כינון יחסים דיפלומטיים עם הפדרציה הרוסית כמו עם מדינה זרה, הגנה על השפה והתרבות הטטרית, הפיכת טטרית לשפה הרשמית היחידה של טטרסטן או שפה רשמית ברוסיה לצד רוסית. הארגון שואף גם להחיות את האסלאם בטטרסטן, לתמוך בפזורות טטריות ולהגן על זכויותיהם של טטרים אתניים בכל רחבי העולם.
יחסי אתיופיה–קטר
היסטוריה
אתיופיה ציננה בפתאומיות את היחסים הדיפלומטיים עם קטר באפריל 2008. משרד החוץ האתיופי הוא הגורם שתקף את הקטרים, בטענה כי הם מסייעים באופן ישיר ועקיף לארגוני טרור דוגמת חמאס, וכי הם יהפכו כל אבן כדי לפגוע בשקט הרגעי באזור קרן אפריקה.
המרכז הציבורי הטטרי
משימות
הפרסומים העיקריים של הארגון הם: Taşqın (זרם), Millät (אומה) וביטחון בשפה הרוסית. גופי השלטון בארגון הם Qorıltay (הקונגרס), Ğäli Mäcles (מליאה), נשיאות והיו"ר.
יחסי אתיופיה–קטר
היסטוריה
בנובמבר של אותה השנה תקפה שוב אתיופיה את קטר, הפעם בטענות כלפי "אל-ג'זירה", ומחתה על כך שמפרסמים שם תוכן שגוי על אתיופיה וסומליה. משרד החוץ בקטר הגיב בהודעה בה הם "הביעו פליאה" על הפעולות שנקטה אתיופיה, הכחישו את כל ההאשמות, "וקראו לממשלת אתיופיה להימנע מלערב את מדינת קטר בצרות שלה". בהודעה שפרסם משרד החוץ הקטרי נאמר כי ממשלת אתיופיה העלתה בעבר טענות דומות לאלה, אך מדינת קטר העדיפה שלא להגיב בתקווה כי ממשלת אתיופיה תפסיק את ההתנהגויות הללו, אשר עושות רע לכל הבריות באזור.
המרכז הציבורי הטטרי
משימות
על פי אמנת הארגון, הארגון רודף להשיג את יעדיו בדרך דמוקרטית. עם זאת, מקורות מסוימים מציינים כי בשנות התשעים ניהלו מנהיגי הארגון קשרים עם הוואהבים באיצ'קריה ועם הטליבאן באפגניסטן. יש שמועות ודיווחים לא מבוססים על כמה מתנדבי הארגון המצטרפים לשורות המיליטנטים בקווקז ובמרכז אסיה. עם זאת, טענות אלה טרם הוכחו. אותם מקורות מציינים גם כי הארגון כולל זרועות צבאיות - אידל ואלטניזאן.
מדגיישג'האזה
מדגיישג'האזה (בהונגרית: Medgyesegyháza) היא עיר בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית. בשנת 1990 חיו בכפר 4,340 תושבים ובשנת 2021 רק 3,417 תושבים.
ראלף אלן
ראלף אלן (אנגלית: Ralph Allen; 1693 - 29 ביוני 1764) היה יזם ופילנתרופ אנגלי, שנודע בזכות הרפורמות שלו במערכת הדואר של הממלכה המאוחדת.