cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליזבת וורן
כהונתה בסנאט
בפעם הראשונה שוורן השתתפה בשימוע בוועדת הבנקאות של הסנאט, ב-14 בפברואר 2013, לחצה הסנאטורית הטרייה מספר רגולטורים מתחום הבנקאות לענות על השאלה מתי לקחו בפעם האחרונה בנק מוול סטריט למשפט והצהירה: "אני מאוד מודאגת מפני האפשרות ש'גדולים מכדי ליפול' הפך ל'גדולים מכדי לעמוד למשפט'". סרטי וידאו של התשאול שקיימה וורן הפכו פופולריים באינטרנט וצברו למעלה ממיליון צפיות בתוך מספר ימים. בשימוע של ועדת הבנקאות שהתקיים במרץ 2013, תישאלה וורן פקידים ממחלקת האוצר של ארצות הברית ביחס לשאלה מדוע לא הוגשו כתבי אישום פליליים כנגד HSCB בגין פרקטיקות הלבנות ההון שאפיינו את פעילותו. בהינתן העובדה שהנשאלים התחמקו בעקביות משאלותיה, ובהיותה נסערת בעליל, השוותה וורן באותו מעמד הלבנת הון להחזקת סמים באומרה: "אם נתפסת עם אונקיה של קוקאין, יש סיכויים טובים שתלך לבית סוהר, אך ברור, שאם הלבנת מיליארד דולר אמריקני בקירוב עבור קרטלי סמים והפרת את הסנקציות הבינלאומיות שלנו, החברה שלך משלמת קנס ואתה הולך הביתה וישן במיטה שלך בלילה".
במאי 2013 שלחה וורן מכתבים למחלקת המשפטים של ארצות הברית, לוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית) ולפדרל ריזרב והטילה ספק ביחס להחלטותיהם לפיהן יישוב העניין בצורה של קנסות יהיה פורה יותר מהליכה לבית משפט. באותו החודש גם הציגה וורן את הצעת החוק הראשונה שלה, the Bank on Student Loans Fairness Act, אשר יאפשר לסטודנטים לקחת הלוואות לימודים ממשלתיות באותו שיעור שבנקים דוגמת גולדמן זקס וג'יי פי מורגן צ'ייס ישלמו על מנת ללוות מהממשל הפדרלי של ארצות הברית. כשהיא טוענת ש"סטודנטים צריכים לקבל את אותן עסקאות נהדרות שבנקים מקבלים", הציעה וורן שסטודנטים שהם לווים חדשים, יוכלו לקחת הלוואה מסובסדת עם ריבית של 0.75%, השיעור שמשולם על ידי הבנקים, בהשוואה לשיעור הריבית הרגיל על הלוואות סטודנטים שעומד על 3.4%. כשהוא מאמץ את הצעתה של וורן מספר ימים לאחר שהוצגה, הצהיר הסנאטור העצמאי מוורמונט, ברני סנדרס, בתוכניתו של תום הארטמן: "הדבר היחיד שלא בסדר בהצעת החוק הזאת הוא ש[היא] חשבה על זה ולא אני".
במרץ 2015 נמנתה עם הסנאטורים הבודדים שלא נכחו בנאום ראש הממשלה בנימין נתניהו בקונגרס כנגד עסקת הגרעין עם איראן.
בשנת 2017 הביעה וורן התנגדות לחוק נגד ה-BDS אשר על פיו אזרחים או חברות שיואשמו בשיתוף פעולה עם ה-BDS יוכלו לקבל קנס של עד מיליון דולר ועונש של עד 20 שנות מאסר. וורן טענה שהחוק נגד תנועת ה-BDS משמעו "הוצאה מחוץ לחוק של חופש הדיבור ופגיעה בעקרונות החוקה האמריקנית".
באפריל 2019 קראה לקונגרס לפעול להדחת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ עקב ממצאי דו"ח מולר.
היא חברה בוועדה המיוחדת של הסנאט לענייני הזדקנות, כחברה בוועדת הסנאט של ארצות הברית לבנקאות, דיור ועניינים עירוניים, וכחברה בוועדת הסנאט של ארצות הברית לבריאות, חינוך, עבודה ופנסיה. בנובמבר 2018 נבחרה לכהונה שנייה בסנאט.
המירוץ לנשיאות (2020)
ב-9 בפברואר 2019 הכריזה רשמית על מועמדותה לנשיאות ארצות הברית. ואולם במרץ 2020 החליטה לפרוש מהמירוץ בלי לתמוך באחד המועמדים האחרים.
עמדתה הכלכלית
וורן קוראת לחזק את השווקים הפתוחים באמצעות החזרת התחרות אליהם. וורן היא מהפוליטיקאים הבודדים בארה״ב שהצטרפו לאבחנה שמספר השווקים הפתוחים בארה״ב לתחרות הולך ומצטמצם.
על פי תוכניתה יש לבצע כמה דברים שבראשיתה היא קוראת להחזיר את האכיפה החזקה על ההגבלים העסקיים (דבר שלא נעשה בארה״ב מזה שלושה עשורים) ולבחון בזכוכית מגדלת כל סוג של מיזוג. בנוסף, היא קוראת לעצור לא רק מיזוגים אופקיים בין מתחרים, אלא גם מיזוגים אנכיים, כמו התוכנית של ענקית התקשורת AT&T לרכוש את טיים וורנר (מיזוג שהנשיא דאז, טראמפ, התנגד לו), והמיזוג של רשת הדראגסטורים CVS עם חברת ביטוחי הבריאות אתנה.
הכרה
ב-2009 נקב הבוסטון גלוב בשמה של וורן כ"הבוסטונית של השנה" וה-Women's Bar Association of Massachusetts כיבדה אותה בהעניקה לה את פרס ליליה ג'יי רובינסון. וורן הוכתרה, הן ב-2009, הן ב-2010, כ"אחת ממאה האנשים המשפיעים בעולם" של טיים מגזין. ה-The National Law Journal הכתיר את וורן שוב ושוב כאחת מחמישים הפרקליטות המשפיעות באמריקה וב-2010 כיבד אותה כשכלל אותה ברשימת 40 עורכי הדין המשפיעים של העשור. ב-2011 נבחרה וורן להיכל התהילה של אוקלהומה. ב-2012 הוכתרה וורן כ-"Top-20 U.S. Progressive" על ידי הניו סטייטסמן (כתב עת שבסיסו בבריטניה).
ב-2009 הפכה וורן לפרופסור הראשון בתולדות אוניברסיטת הרווארד לזכות ב-The Sacks-Freund Teaching Award של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, בפעם השנייה. היא נשאה את נאום ה-commencement address במאי 2011 ב-Rutgers School of Law–Newark, שם הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים, כמו גם חברות ב-the Order of the Coif.
דני מגן
דניאל מגן (1919 – 12 באוגוסט 1996; כ"ז באב תשנ"ו) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (קַמצָ"ר) הראשון של צה"ל (1948–1950).
ביוגרפיה
התנדב לצבא הבריטי (1941) ושירת כקצין. נפצע בעת שירותו ולאחר שלושה חודשי אשפוז, השתחרר מבית החולים, כדי להצטרף לבריגדה היהודית, שהייתה בשלבי התארגנות במצרים כמפקד פלוגת המשטרה הצבאית (בצבא הבריטי היה נהוג להעביר קצינים שנפצעו לחיל המשטרה הצבאית).
עם שחרורו מהבריגדה בשנת 1945 הצטרף למנגנון הקבע של ההגנה ושירת כקצין הקשר לענייני ביטחון בין מוסדות הביטחון לשלטונות המנדט, ישב בטבריה והכינוי המחתרתי שלו היה "גלעד". היה אחראי על הנוטרים בצפון. בשנת 1947 (בגיל 28) נקרא מגן למטה ההגנה והתבקש להקים את המשטרה הצבאית. חוברת ההדרכה שחיבר, הייתה הראשונה שחוברה בצה"ל.
מגן פרש מהמשטרה הצבאית בסוף 1950. סיים קורס מג"דים (מחזור ג'). בשנת 1951 פשט את מדיו. במלחמת ששת הימים נקרא לשמש כמושל חברון.
לאחר מספר שנים בדרום אפריקה (1951-3) דני מגן חזר ארצה למד הנדסת ייצור והיה למומחה ייעול שקיצץ בשכבות השומן בגופים גדולים כגון אל על, צים, הסוכנות היהודית ועוד. מגן היה סמנכ"ל מפעלי "כימיקלים ופוספטים" בנגב ובהמשך סמנכ"ל משרד הפיתוח תחת השר יוסף אלמוגי ואחראי על רשימת חברות ממשלתיות בהן מפעלי תובלה, כימיקלים, מכרות נחושת תמנע ועוד.
בסוף שנות ה-70 מגן רכש את "מבריק תעשייה כימית ישראלית" - מפעל שייצר משחות נעליים וחומרי הברקה וניקוי, פיתח את המפעל והעבירו למישור אדומים כמפעל מאושר תחת השם "מבריק תעשיות".
מגן נפטר בשנת 1996 בביתו בכפר שמריהו.
ארדיה (מחוז)
ארדיה (בספרדית: Heredia) הוא מחוז בקוסטה ריקה. המחוז, הנמצא בצפון קוסטה ריקה, גובל בניקרגואה בצפון, בלימון במערב, בסן חוסה בדרום ובאלחואלה במערב.
במחוז מתגוררים 433,677 תושבים (נכון ל-2011). בירת המחוז היא ארדיה.
קנטונים
מבחינה מנהלית מחוז ארדיה מחולק ל-10 קנטונים.
ויצ'נצה (כדורגל)
מועדון כדורגל ויצ'נצה (איטלקית: Vicenza Calcio) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר ויצ'נצה ממחוז ונטו שבאיטליה, נכון לעונת המועדון משחק בסרייה ב' שהיא הליגה האיטלקית השנייה בחשיבותה.
כינויו של המועדון הוא ביאנקורוסי (באיטלקית: Biancorossi, לבן-אדום), כינוי שנובע מצבע החולצות של הקבוצה. הוא נוסד בשנת 1902, ונחשב למועדון הוותיק ביותר במחוז ונטו.
המועדון שיחק בסרייה א' לאורך כל שנות ה-60, ולאורך חלקים גדולים משנות ה-70 ושנות ה-90, וזכה בקופה איטליה בעונת.
השנים המוקדמות
מועדון הכדורגל ויצ'נצה נוסד באופן רשמי ב-9 במרץ 1902. הקבוצה השתתפה לראשונה באליפות איטליה בשנת 2011, ואף הגיעה למשחקי הגמר על התואר, אך הפסידה אותו לקבוצת פרו ורצ'לי, מהקבוצות הטובות באיטליה.
בשנות ה-20 שיחקה הקבוצה בליגות הנמוכות באיטליה, עד שהעפילה לסרייה ב' ב-1933. ב-1935 עברה הקבוצה לאצטדיון חדש, המשמש אותה עד היום, אצטדיון רומאו מנטי. האצטדיון נקרא במקור סטאדיו קומונאלה (האצטדיון העירוני), ומשחק הבכורה באצטדיון היה גם משחק הבכורה של שחקנה של ויצ'נצה ויליד העיר, רומאו מנטי. מנטי נספה בתאונת מטוס ב-1949, ומאז האצטדיון נושא את שמו.
ב-1953 לאחר שנים קשות מבחינה מקצועית וכלכלית, נרכשה הקבוצה על ידי חברת הצמר לאנרוסי מהעיר סקיו, ושמה של הקבוצה שונה רשמית ללאנרוסי ויצ'נצה. השיפור ביכולתה של הקבוצה לאחר הרכישה היה ניכר, ובין השנים 1955 ל-1975 שיחקה הקבוצה ברציפות בליגה הבכירה. לאחר שירדה לליגת המשנה בעונת, ועונה אחר כך כמעט וירדה לליגה השלישית, הצליחה הקבוצה לסיים ראשונה בסרייה ב' ולהעפיל לליגה הבכירה.
סוף המאה ה-20
עם חזרתה של הקבוצה לליגה הבכירה בעונת, הצליחה הקבוצה לסיים במקום השני בטבלה, שנייה רק לאלופה יובנטוס, כשפאולו רוסי מוביל אותה עם 24 שערי ליגה שזיכו אותו בתואר מלך השערים של הליגה. היה זה מיקום הליגה הגבוה בהיסטוריה של המועדון. למרות ההצלחה, עונה אחת בלבד אחר כך ירדה הקבוצה לליגת המשנה, ולאחר שתי עונות נוספות הידרדרה עד לליגה השלישית.
בעונת, עם החלוץ המקומי רוברטו באג'ו בשנותיו הראשונות, הצליחה הקבוצה להעפיל חזרה לליגת המשנה. כעבור עונה אחת נוספת סיימה הקבוצה במקום השלישי והעפילה דרך הפלייאוף חזרה לליגה הבכירה. אמנם, בעקבות פרשת הטיית משחקים שנחשפה בקיץ שלאחר ההעפלה, נמצאה ויצ'נצה אשמה ונשללה ממנה ההעפלה לליגה הבכירה. עונה אחר כך, ואף על פי שלא ספגה קנס של הפחתת נקודות, הקבוצה לא הצליחה להתאושש משלילת ההעפלה וירדה בסיום העונה לליגה השלישית.
בעונת, עונת החזרה שלה לליגה הבכירה, סיימה הקבוצה במקום התשיעי. עונה אחר כך הפכה לבלתי נשכחת עבור המועדון, שזכה לראשונה בתולדותיו בקופה איטליה. לאחר שהדיחה את גנואה, מילאן ובולוניה, פגשה ויצ'נצה למשחק גמר כפול את נאפולי. לאחר שהפסידה 0–1 במשחק הראשון באצטדיון סאן פאולו בנאפולי, אירחה ויצ'נצה באצטדיון רומאו מנטי את משחק הגומלין. לאחר ניצחון 0–1 בתום הזמן החוקי, עבר המשחק להכרעה בהארכה. ויצ'נצה כבשה פעמיים בשתי הדקות האחרונות של ההארכה, ניצחה 0–3 (3-1 בסיכום שני המשחקים) וחגגה את התואר הראשון בתולדותיה.
בעונת ויצ'נצה ניצלה מירידה כשסיימה נקודה בלבד מעל הקו האדום, אך במקביל רשמה עונה מוצלחת באירופה. הקבוצה השתתפה באותה עונה, בזכות זכייתה בקופה איטליה, בגביע אירופה למחזיקות גביע. ויצ'נצה ניצחה ועברה את לגיה ורשה מפולין בסיבוב הראשון, שחטאר דונצק מאוקראינה בשמינית הגמר ורודה מהולנד ברבע הגמר, ונעצרה רק בשלב חצי הגמר מול צ'לסי האנגלית. ויצ'נצה ניצחה בכל משחקי הבית שלה במפעל, כולל 0–1 במשחק הראשון מול צ'לסי. בגומלין ויצ'נצה עוד הובילה 0–1, אך הפסידה בסיום 1–3, ו-2–3 בסיכום שני המשחקים. צ'לסי המשיכה עד לזכייה בתואר לאחר ניצחון בגמר על שטוטגרט.
עונה אחת אחר כך ויצ'נצה כבר לא הצליחה לשרוד בליגה, ונשרה לליגת המשנה. שהות של עונה אחת בסרייה ב' הספיקה לה כדי לסיים במקום הראשון ולחזור לאחר היעדרות קצרה לסרייה א'.
תחילת המאה ה-21
ויצ'נצה שרדה רק עונה אחת בליגה הבכירה, וירדה בתום עונת בחזרה לסרייה ב'. הייתה זו עונתה האחרונה בליגה הבכירה עד כה. הקבוצה המשיכה בירידה ביכולתה ואף רשמה ירידה לליגה השלישית בסיום עונת, אך בעקבות הורדת הליגה של גנואה בשל פרשת שחיתות, היא זכתה לשמור על מקומה בליגת המשנה. סיפור דומה התרחש בעונת, אז נשרה הקבוצה לליגה השלישית לאחר הפסד בפלייאוף נגד הירידה מול אמפולי, אך נותרה בליגת המשנה לאחר שלצ'ה נענשה בהורדת ליגה עקב פרשת שחיתות. עונה אחר כך היא כבר לא הצליחה לשמור על מקומה, סיימה במקום ה-19 שלא מקנה את הזכות לשחק בפלייאוף וירדה ישירות לליגה השלישית.
בעונת סיימה הקבוצה במקום החמישי בלבד בליגה השלישית, ונכשלה בפלייאוף על ההפעלה לסרייה ב'. למרות זאת, זכתה הקבוצה להפעיל לליגת המשנה בעקבות פשיטת הרגל של סיינה, ובכך נמנעה ממשחק דרבי מול המועדון שנוסד ב-2010, ריאל ויצ'נצה.
עונת הייתה הטובה ביותר של ויצ'נצה מאז ירדה לליגת המשנה בתחילת המאה. היא סיימה את העונה במקום השלישי, רק שלוש נקודות מהמקום השני המוביל אוטומטית לסרייה א', אך כשלה בפלייאוף ההעפלה מול פסקארה.
בסיום עונת 17–2016 סיימה וינצנזה במקום ה-20 וירדה לליגה האיטלקית השלישית.
בעונת 2019–2020 המועדון סיים במקום הראשון בליגה השלישית ועלה חזרה לליגה השנייה.
פח (מתכת)
פח הוא מתכת שעובדה ליריעות דקות על ידי ריקוע או ערגול.
פחים היו בשימוש מאז העת העתיקה. הם מיוצרים ממגוון מתכות: פלדה, אלומיניום, בדיל ואבץ לצורכי בניין בתים, דקורציה של משטחים גדולים, וליצירת מכשירים לתעשייה ולבתי מגורים. פחים מכסף, זהב ופלטינה הם חומר גלם בעבודות צורפות.
בתורה מצאנו את השימוש בפחים העשויים זהב ונחושת בבגדי הכהונה ובמשכן:
פירוק נשק ביולוגי
פירוק נשק ביולוגי היא פעולת עיקור המתבצעת על ידי השמדה או דנטורציה של פתוגנים ורעלנים. בסיומה, לא ניתן להשתמש בנשק ונגזרותיו לצורך הפצת מחלות.
דרכי פירוק מקובלות הן:
ארצות הברית השתמשה בטיפול בקיטור חם בשילוב עם פורמלדהיד.
ברית המועצות השתמשה בסידן היפוכלוריט לריסוס קירות ובערבוב עם אדמה כדי לטהר ציוד וחומרים אחרים. באופן זה נקברו באדמה טונות של בקטריות אנתרקס אשר מאוחר יותר עורבבו עם סידן כלורי וצמנט.
בריטניה השתמשה בתמיסת פורמאלדהיד מדוללת במי ים כדי לטהר את האי גריניארד (אשר שימש כאתר ניסוי נשק ביולוגי) בריסוס אווירי. באזורים מזוהמים במיוחד, הוסרה השכבה העליונה של האדמה.
אוייזד
אוּייֶזְד, לפעמים נפה (ברוסית: уе́зд), או פוביט באוקראינה (באוקראינית: повіт, בפולין הקונגרסאית: פוביאט powjat) הייתה יחידה במסגרת החלוקה המנהלית-טריטוריאלית בימי הנסיכות הגדולה של מוסקבה (או הדוכסות הגדולה של מוסקבה), בימי האימפריה הרוסית ובהתחלת רוסיה הסובייטית (הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית) וברית המועצות. השם היה בשימוש עוד בזמן רוס של קייב החל מן המאה ה-13. האוייזד נוצר מהתאחדותן של כמה יחידות הקרויות וולוסט (волость) שהיו התארגנויות מנהליות של מספר יישובים מסביב לכפר חשוב או עיר. בימי הביניים היחידות המנהליות-צבאיות הכלולות בתוך האוייזדים נקראו "אוסאדה" (אוסאדות). במאה ה-18 היו האוייזדים ליחידות שניות בחלוקה המנהלית אחרי הפלך או הגוברניה. הרפורמה המנהלית בימי השלטון הסובייטי בשנים 1923–1929 הפכה את מרבית האוייזדים לראיונים. באוקראינה הסובייטית הם הפכו ל-40 אוקרוגים אשר לתקופה קצרה, בשנים 1930-1925,היו היחידות הראשונות של החלוקה המנהלית.
היסטוריה
במקור ה"אוייזדים" היו קבוצות של כמה וולוסט, כשכל וולוסט כללו כמה יישובים שהקיפו כפר חשוב או עיר חשובה. בראש האוייזד עמד "נמסטיניק" ממונה על ידי קניאז והחל מהמאה ה-17 על ידי מושל הקרוי ווייבודה. במאות 16–17 התחילו אוייזדים להתאחד ליחידות קרויות "רזריאד" שהוחלפו במאה ה-18 על ידי פלכים המכונים ברוסית "גוברניות".
בימי האימפריה הרוסית
בשנת 1708 הנהיג הקיסר פיוטר הגדול רפורמה של החלוקה המנהלית, לפיה חולקה האימפריה הרוסית לפלכים או גוברניות. החלוקה לאוייזדים בוטלה זמנית והוחזרה בשנת 1728 על ידי רפורמה של הקיסרית יקטרינה הראשונה. הפלכים חולקו הפעם לאוייזדים, מעין תת-פלכים או נפות היסטוריות. באותה תקופה הוקמו 14 פלכים עם 250 אוייזדים. חלוקת הפלכים לאוייזדים אושרה על ידי הקיסרית יקטרינה הגדולה בשנת1775 ושוב על ידי החלטת הסנאט ב-13 בדצמבר 1796. במהלך עשור קמו אחרי 1775 40 פלכים, שנקראו תחילה "נאמסטניצ'סטבו" ואחר כך "גוברניות" והם כללו 483 אוייזדים. בכל אוייזד חיו כ-30-20,000 תושבים. באזורי מרכז אסיה וסיביר ואצל הקוזקים במקום אוייזדים הוקמו יידות קרויות "אוקרוג". האוייזד הייתה יחידה מנהלית, משפטית ופיסקלית. המרכז המנהלי של האוייזד הייתה עיר, "סטניצה קוזקית" או "פורפוסט". בראש האוייזד עמד אציל מקומי תקפידו נקרא "איספראבניק שנבחר כל פעם לשלוש שנים. בין השנים 1775–1862 הוא נקרא " קפיטן איספרבניק". האיספרבניק עמד גם בראש בית משפט קולגיאלי - "זמסקי סוד". החל משנת 1862 האיספרבניק לא נבחר יותר אלא התמנה על ידי השלטון. מאותו רגע הוא הפסיק לעמוד בראש בית המשפט או המשטרה. אחרי ביטול הצמיתות של האיכרים ב-1861 בשנת 1864 התחיל השלטון של אלכסנדר השני להנהיג השלטון מקומי בעל אוטונומיה מוגבלת הקרוי "זמסטבו". ה"זמסטבה" כללו אספות (סובראניה) ברמת האוייזד והפלך ורשויות של האוייזד ושל הפלך (אופראווה).
בברית המועצות
ברפורמה המנהלית בברית המועצות בשנים 1929-1923 רוב האוייזדים הפכו ל"ראיונים". באוקראינה הם הפכו לאוקרוגים (אוקרוה) שהיו יחידות מנהליות טריטוריאליות ראשונות בשנים 1925–1930. בשנים 1941-1940 ו-1944–1949 באסטוניה, לטביה ובמולדובה ההונהגה זמנית החלוקה ל"אוייזדים".
נמל התעופה אינסברוק
נמל התעופה אינסברוק הוא שדה תעופה בין-לאומי, הממוקם בעיר אינסברוק, בירת מדינת טירול שבאוסטריה. עקב מיקומו בעמק בלב רכס הרי האלפים הוא ידוע בנוף המרהיב הנשקף סביבו ובקשיי הטיסה אליו וממנו.
נמל התעופה
נמל התעופה נפתח ב-1925. הוא שוכן בפאתיה המערביים של אינסברוק, על גדת הנהר אין, בגובה של 581 מטר מעל פני הים.
ההרים המקיפים את הנמל ומשטר הרוחות ביניהם יוצרים קשיים משמעותיים בגישה אל הנמל ובהמראה ממנו. עקב כך הוא מוגדר כנמל תעופה בקטגוריה C וטייסים נדרשים לעבור הכשרה מיוחדת לקראת הפעולה בו. כמו כן דגמי המטוסים המורשים לפעול בנמל הוא מוגבל. בשנת 1972 התרסק מטוס מנהלים שווייצרי שהגיע מבריטניה במהלך גישה לנחיתה בנמל ושני יושביו נספו.
הטרמינל בנמל נחנך לקראת אולימפיאדת החורף 1964 שנערכה באינסברוק. בשנת 2017 הוכרז על כוונה להחליפו בטרמינל חדש ומודרני.
פעילות
כ-15 חברות תעופה פועלות בנמל. פועלים אליו וממנו קווי טיסה קבועים אל בירת אוסטריה וינה ולגרמניה, בריטניה והולנד. בנוסף נערכות אליו טיסות עונתיות רבות מהמדינות שנזכרו וכן מפינלנד, שוודיה, דנמרק, בלגיה, לוקסמבורג, איטליה, יוון, ספרד וישראל. בחודשי החורף מתגברת הפעילות בנמל לרגל בואם של תיירים רבים המבקשים לעסוק בספורט חורף באזור.
מספר הנוסעים העוברים בנמל נמצא בעלייה עקבית מאז 2005 ובשנת 2019 הגיע לשיא שנתי של 1,144,471. לאחר מכן צנח מספר הנוסעים עקב מגפת הקורונה.
איתי לב (סופר)
איתי לב (נולד ב-1976) הוא סופר ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
איתי לב נולד בירושלים. בצבא שירת בלהקת פיקוד מרכז כזמר ושחקן. לאחר שהקים אולפן יחד עם אלון פרימן, הפיקו השניים אלבום שנגנז לבסוף. בשנת 2012 הפיקו השניים אלבום בשם "נקודות" ובו שרו זמרים שונים, ביניהם גורי אלפי, אמיר דדון ואלרן דקל. כיום מתגורר לב במודיעין עם אשתו וארבעת ילדיהם.
Run (שיר של בקי היל וגלנטיס)
נכון ליוני 2022, השיר הושמע למעלה מ-6.5 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-30 מיליון פעמים בספוטיפיי.
היום הבין-לאומי לשפה הערבית באו"ם
היסטוריה
מאז שנות ה-50 של המאה ה-20, נעשו מאמצים רבים על ידי מדינות דוברות ערבית להפוך את הערבית לשפה רשמית של האו"ם. ב-4 בדצמבר 1954, קיבלה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה 878 לתרגום מסמכים בלבד לשפה הערבית, והגבילה את מספר העמודים שניתן לתרגם ל-4000 עמודים בשנה. התנאי שנקבע הוא שהמדינה המזמינה את התרגום גם תשלם עבורו, וכי מסמכים אלה יהיו בעלי אופי פוליטי או משפטי בעל זיקה לעולם הערבי. בשנת 1960 התקבלה באונסק"ו החלטה לפיה יעשה שימוש בשפה הערבית גם בכנסים האזוריים שיקיים הארגון במדינות דוברות ערבית וכן יתורגמו מסמכים ופרסומים בסיסיים של הארגון לערבית. בשנת 1966 התקבלה החלטה על הגברת השימוש בשפה הערבית באונסק"ו, כמו כן, מתן שירותי תרגום סימולטני לערבית ומערבית לשפות אחרות במסגרת ישיבות המליאה. משנת 1968, הפכה השפה הערבית בהדרגה לשפת עבודה בארגון, החל מתרגום מילולי של מסמכי העבודה והנאומים וכלה בשירותי תרגום סימולטני לערבית.
יחסי הפיליפינים–עומאן
היחסים הדיפלומטיים בין הפיליפינים לבין עומאן כוננו ב-6 באוקטובר 1980. השגרירות הפיליפינית הראשונה שהייתה אמונה על עומאן הוקמה בריאד, עד שהוקמה שגרירות פיליפינית בעומאן במרץ 1992 במסקט. לעומאן הייתה שגרירות האמונה על הפיליפינים בקואלה לומפור עד לפתיחת השגרירות העומאנית במנילה ביולי 2013.
נכון לשנת 2013, יש כ-40,000 פיליפינים העובדים בעומאן.
מוטי בירן
מוטי בירן (בורנשטיין) (נולד שנת 1946) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) הארבעה-עשר של צה"ל (1991–1995) וראש מטה פיקוד המרכז.
ביוגרפיה
בירן נולד בחנוכה בשנת 1946 במחנה פליטים באיטליה להורים ניצולי השואה. גדל בתל אביב והיה פעיל בתנועת הצופים. התגייס בשנת 1964 לחיל ההנדסה הקרבית. השתתף כסמ"פ בגדוד 601 בפעולת כראמה, במהלכה נפצע ברגלו מקליע שנורה ממקלע שהוצב על טנק פטון ירדני. רגלו נקטעה, אך הוא החלים תוך זמן קצר ועל אף נכותו חזר לפעילות מבצעית מלאה והתמנה למפקד פלוגה א' בגדוד. השתתף במבצעים רבים בבקעה ובעמק הירדן ובאחד מהם נפצע פעם נוספת. באוקטובר 1968 נקרא להצטרף לגרעין מצומצם של קצינים שהקימו את גדוד הצליחה 605, שהפך ליחידה מובילה בחיל ההנדסה הקרבית ושימש בסיס להקמת מערך הצליחה של צה"ל. בהמשך ביצע תפקידים נוספים במקהנ"ר ובבית הספר להנדסה צבאית. השתתף במלחמת לבנון כקצין ההנדסה של עוצבת הפלדה. לאחר ההתארגנות בלבנון התמנה למפקד מרכז ההנדסה של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה וזכה להקימו במיקומו החדש בצאלים. בהמשך שירת כראש מטה אוגדת העמקים וכראש מחלקת תקינה באגף התכנון.
בשנת 1991 מונה לקמצ"ר. פיקד על החיל בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בתקופתו הוקמו פלוגות המשטרה הצבאית שהתמחו בטיפול בהפרות סדר מצד יהודים ביש"ע ("סחלב" בחטמ"ר יהודה, "סייפן" בחטמ"ר בנימין ו"סירפד" באזח"ע). בשנת 1995 סיים את תפקידו ומונה לראש מטה פיקוד המרכז.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש מנהל בכיר במוטורולה.
חקר ים המלח
חקר ים המלח בעת החדשה החל במאה ה-18.
היסטוריה
האנליזה הכימית הראשונה של מים מים המלח מיוחסת לאנטואן לבואזיה, ב-1772. הנוסע הראשון שערך תצפיות מדעיות על ים המלח היה הנוסע הגרמני אולריך יאספר זטצן ששהה באזור בין 1806 ל-1807 והיה הראשון שידוע עליו כי הקיף את ים המלח. זטצן ציין כי יש מעבר יבשתי ליד הלשון וכי משני צידי הימה נמצאים "גלי אבנים" המסייעים לחוצים את ים המלח. הוא היה הראשון שצייר את מפת הימה ואיתר את מצדה. ב-1818 הקיפו את דרום ים המלח שני נוסעים אנגלים: אירבי ומנגלס (C. I. Irby & J. Mangles) ואימתו את קיום המעבר היבשתי בין ה"לשון" ובין החוף המערבי של הימה.
ביולי 1835 הגיע לים המלח כריסטופר קוסטיגן, אירי בן 25, בסירה קטנה מים כנרת דרך הירדן. הוא ביצע מדידות, כולל מדידות עומק שלא נשתמרו, של אזור "הלשון" אך סבל ממחסור במים ומת מסבלות האקלים. מאוחר יותר קרא החוקר לינץ' את הכף הצפונית של הלשון על שמו: "כף קוסטיגן".
במרץ 1837 חקרו במשותף ג'ורג' הנרי מור וצ'ארלס ביק  את אזור ים המלח ואת גובה פני ים המלח. הם עשו זאת באמצעות מדידת טמפרטורת רתיחת מים והשוואתה לטמפרטורת הרתיחה בחוף הים התיכון. הם היו הראשונים שקבעו כי פני ים המלח נמוכים באופן משמעותי מפני הים. מסקנה זו דווחה על ידי עורך בטאון החברה הגאוגרפית המלכותית. באותו חודש ממש מצא החוקר הגרמני גוטהילף פון שוברט כי קריאת הברומטר שבו הייתה מצוידת המשלחת שלו, גבוהה מאוד באזור ים המלח ומעידה על עומק שהוא מתחת לפני הים.
ב-1848 יצאה משלחת של הצי האמריקאי למפות את האזור. המשלחת, בת 14 חברים בראשות לויטננט קומנדר ויליאם פרנסיס לינץ', ערכה סקר מקיף ומיפוי מדויק של קרקעית ים המלח. את רשמיו מהמסע פרסם לינץ' בספר "מסע מחקר אל הירדן וים המלח". המשלחת מצאה כי קרקעית הימה שטוחה. האגן הצפוני הוא בעל דפנות תלולות בצדו המזרחי וקרקעיתו עמוקה ולעומתו - קרקעית האגן הדרומי הייתה רדודה בעומק של חמישה מטרים בממוצע בלבד. במיפוי, שנערך בעזרת מד-תהודה, זוהתה בקרקעית המדרונות הדרומיים של האגן מערכת ניקוז מסועפת ותלולה, שנוצרה כנראה על ידי תהליכי ביתור של נחלים. החוקרים ראו בכך עדות לכך שהאגן הדרומי של ים המלח התייבש והוצף מספר פעמים במהלך ההיסטוריה. לזכר פועלו של לינץ', נקרא המצר שהיה קיים בין הלשון לחוף המערבי של ים המלח "מצר לינץ'".
ב-1863 וב-1864 ערך הנוסע הבריטי הנרי בייקר טריסטרם מסעות סביב לים המלח ותיעד בצורה מפורטת את החי והצומח באזור. ב-1864 חקרה את אזור ים המלח משלחת צרפתית בראשות ארכאולוג חובב, הדוכס אונורה תאודוריק ד'אלבר דה לואין. מלבדו כללה המשלחת גם מומחים לגאולוגיה ולמדידה גאופיזית ואספה חומר רב, אך מסיבות שונות נדחה פרסום החומר שנאסף במסע עד כעשור לאחר שוב המשלחת. חבר המשלחת, ל' ויגנס (L. Vignes), קבע את רום ים המלח באותה תקופה כ-392 מטר מתחת פני הים.
בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-19 עסקו משלחות מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל - PEF בסקר ובמדידות באזור ים המלח. תחילה היה זה צ'ארלס וורן ב-1865 שערך סקר של בקעת הירדן. קלוד קונדר, קצין בריטי, ערך ב-1873 מדידות באזור הצפוני מערבי של ים המלח וב-1882 - מדידות בחלק הצפון מזרחי. ב-1884 וב-1885 ערכו הגאולוג אדוארד האל (Edward Hull) והוריישו קיצ'נר, אז רב-סרן, מדידות נוספות. האל סבר כי בקעת הירדן והערבה הן תוצאה של פעילות טקטונית בתקופת המיוקן, שבה הציפו מי האוקיינוסים את השקע, ורק מיליוני שנים מאוחר יותר נותק הקשר וים המלח נותק מהים התיכון.
בסוף 1918 נשלח גאולוג קנדי, מייג'ור ברוק שהיה מוצב בצבא הבריטי במצרים, לבדוק התכנות הפקת אשלג מים המלח. המייג'ור ברוק ניסה לחשב את כמויות המים והמלחים בים-המלח, הסתמך על מידותיו של הקצין לינץ'. ברוק מצא כי נפחם הכללי של מי הים הוא כ-158,9 קילומטרים מעוקבים, או כ-159 מיליארד מטרים מעוקבים. כן, הוכיח ברוק שעם התעמקות הים גובר אחוז המלחים במים. על סמך אחוזי המלחים במעמקי הים השונים ונפחו הכללי של הים, חישב ברוק את כמויות המלחים הטוטליות. (מנגיון כלורי - 22 אלף מיליון טון, נתרן כלורי - 11 אלף מיליון טון, סידן כלורי - 6 אלף מיליון טון, אשלגן כלורי - 2 אלף מיליון טון, מגניון ברומי - 980 אלף מיליון טון), בסך הכל כ-42 מיליארד טון בקירוב.
בשנת 1942 עמד פיקרד עם מהנדס המים אברהם דה ליאו בראש משלחת מדעית מטעם חברת אשלג ארץ-ישראלית לבדוק ולברר את שפיעת מימיו של נחל זרד הנשפך לים המלח, לצורכי המפעל בים המלח. משלחת זו הייתה הראשונה בתולדות ארץ ישראל שחקרה את הנחל ביסודיות לכל אורכו.
ב-1958 בוצעו סקרים הנדסיים נרחבים ביוזמתם של מנהל מפעלי ים המלח דאז, מרדכי מקלף, והמדען מ. כהנר. על פי סקרים אלו נקבעו מגמות הפיתוח העסקי של המפעלים. בין 1959 ל-1961 כתבו דוד ניב וקנת א. אמרי (Kenneth O. Emery) מחקר מקיף על הימה שהביא להכרה יסודית של התהליכים הפועלים בו.
חיים בים המלח
הפרופ' בנימין אלעזרי-וולקני היה הראשון לגלות חיים בים המלח, בשנת 1936. תחילה גילה את החיידקים שחיים בים המלח, הוא כינה אותם לובקטריה (חיידקים אוהבי מלח). במהלך מחקרו גילה עוד סוג חיים בים המלח בדמות אצה חד-תאית. בשנת 1990 הצליח לזהות עוד מינים חדשים כגון Bacillus Marismortui,.
איוואן פופוב
איוואן ולדימירוב פופוב (בבולגרית: Иван Владимиров Попов; 16 באפריל 1890, סבישטוב, נסיכות בולגריה – 29 באוקטובר 1944, בוקרשט, ממלכת רומניה) היה משפטן, דיפלומט ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין 1940–1942 כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלתו של בוגדאן פילוב.
קורות חייו
איוואן פופוב נולד בסבישטוב למשפחה עם אוריינטציה דתית לאומית. סבו כיהן כסגן הבישוף של סבישטוב. הוא רכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטת סופיה. בין השנים 1924–1933 כיהן כמזכיר העיתונות במשרד החוץ של בולגריה. ב-1935 כיהן כשגריר בולגריה לממלכת רומניה, בין השנים 1936–1937 כיהן כשגריר בולגריה לצ'כוסלובקיה, ובין 1937 - 1940 כיהן כשגריר בולגריה לממלכת יוגוסלביה. בפברואר 1940 מונה לשר החוץ של בולגריה בממשלתו של בוגדאן פילוב. פופוב התנגד להצטרפות בולגריה להסכם התלת-צדדי ולא הגיע למעמד החתימה. בינואר 1944 מונה שוב לשגריר בולגריה לממלכת רומניה, ובספטמבר 1944 עם הקמת ממשלתו של קונסטנטין מוראבייב התפטר מתפקידו. ב-29 באוקטובר 1944 שם קץ לחייו בבוקרשט.
בשלהי 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה הועמד לדין לאחר מותו במסגרת "משפטי העם" בבית הדין העממי שהוקם לשפיטת בכירי הממשל הקודם ומשתפי פעולה עם הנאצים. הוא נמצא אשם, הוטל עליו עונש מוות ורכושו הוחרם. ב-1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את פסק הדין של בית המשפט העממי בשל אי סדרים בהליכים המשפטיים, וזיכה את פופוב מכל אשמה.
יוקסטה
יוקסטה (ביוונית עתיקה: Ἰοκάστη ) המוכרת גם כאפיקסטה (ביוונית עתיקה: Ἐπικάστη) היא דמות מהמחזה "אדיפוס המלך" מאת סופוקלס. הייתה בתו של מנוקיאוס, צאצא של הספרטוי אכיון, ומלכת תבאי. היא הייתה אשתו של לאיוס, ואחר כך של בנם אדיפוס, וגם האם והסבתא של אנטיגונה, אטאוקלס, פוליניקס ואיסמנה. היא הייתה גם אחותו של קריאון וחמותו של היימון.
מהלך חייה
לאחר נישואיהם של לאיוס ויוקסטה הזהירה אותם האורקל מדלפי שאם יביאו ילד לעולם, הילד ירצח את אביו וישכב עם אמו, וניבאה גם כי תהיה מלחמת אחים בין שניו בניו. באחד הערבים, השתכר לאיוס, ויוקסטה נכנסה להיריון. לאחר הולדת התינוק, לאיוס ציווה לקשור את רגליו ושלח את אחד מעבדיו, הרועה, לנטוש את התינוק בהר מרוחק.
לאחר הירצחו של בעלה, נכנס אדיפות לתבאי - העיר שבה התגוררה יוקסטה. אדיפוס הצליח לענות על כל שאלותיו של הספינקס, והרשים את יוקסטה האלמנה. היא התחתנה איתו ואדיפוס הומלך למלך תבאי, אף שהיא לא ידעה כי בעלה הטרי הוא בנה וכי הוא היה זה שרצח את לאיוס בדרכו לעיר תבאי. לזוג נולדו ארבעה ילדים: שתי בנות - אנטיגונה ואיסמנה, ושני בנים - אטאוקלס ופוליניקס. בכך למעשה התגשמה נבואתה של האורקל במלואה: אדיפוס, בנה של יוקסטה שהוגלה מהעיר תבאי, רצח את אביו והתחתן עם אמו. בשל כך, פשטה מגפת דבר בעיר, כיוון שהאלים ביקשו להעניש את תושבי המקום על חטא זה. כשהבינה יוקסטה את פשעהּ, החליטה לשלוח יד בנפשה.
מותה
קיימות גרסאות שונות בנוגע למותה. בגרסתו של סופוקלס, אדיפוס הבין מהמגפה שהתחוללה בעירו כי זהו עונש על רצח אביו וגילוי העריות שביצע. כשיוקסטה שמעה את מסקנתו, היא תלתה את עצמה. בגרסתו של אוריפידס, היא המשיכה לשאת על עצמה את החרפה וחיה בתבאי, עד שהתאבדה לאחר ששני בניה הרגו זה את זה במאבקם על הכתר.
בשתי הגרסאות, בעקבות ההבנה של חטאו אדיפוס עוקר את עיניו. סופוקלס גוזר גלות על אדיפוס ועל בתו, אנטיגונה. מאוחר יותר, במהלך המלחמה בין אטאוקלס לפוליניקס, אוריפידס וסטטיוס מתירים לו ולאנטיגונה לשהות בין חומותיה של תבאי.
MOEMS
מערכות מיקרו אופטו-אלקטרו-מכניות (MOEMS) הן מערכות הנדסיות ממוזערות בקנה מידה של מיקרונים בודדים, הקולטות ומעבדות אותות אופטיים. מערכות אלו הם התקנים המשלבים פונקציות מכניות, אלקטרוניות ואופטיות על שבבים של מוליך למחצה (בעיקר צורן). התקנים אלו מיוצרים בדומה לייצורם של רכיבי מיקרואלקטרוניקה בתעשיית המוליכים למחצה המיוצרים בייצור המוני.
היסטוריה
בשנת 1993, ד"ר מוטמדי הציג באופן רשמי MOEMS בפעם הראשונה, כשילוב רב עצמה של MEMS ומיקרו אופטיקה בכנס SPIE של טכנולוגיה בסן דייגו.
רקע
מערכת מיקרו-אופטו-אלקטרו-מכניות (MOEMS) היא MEMS המשולב מיקרו אופטיקה. למעשה MOEMS הוא התקן או מערכת משובצי מערכות מיקרו מכניות, אופטיות, וחשמליות הפועלות באופן אינטגרטיבי (דבר זה לא נכון, ברוב המקרים, עבור MEMS האופטי שיכול לכלול אופטיקה בתפזורת) התקני MOEMS הם בדרך כלל חיישנים אופטיים או מעבדי אותות אופטיים המיוצרים באמצעות טכנולוגיות ייצור סטנדרטיות של תעשיית המיקרואלקטרוניקה תוך שימוש בחומרים כגון צורן (סיליקון), דו תחמוצת הצורן, סיליקון ניטריד וגליום ארסניד.
רכיבי MOEMS הם מבנים תלת-ממדיים עם קורות תלויות או ממברנות חופשיות. באמצעות תנועותיהן ניתן לבצע מדידות פיזיקליות או פונקציות מכניות מגוונות. בנוסף, צמוד אליהן שבב עיבוד מיקרואלקטרוני מקובל (כמו ASIC). הרכיב המאוחד יכול להתמיר תנועה או גודל פיזיקלי מסוים לאות חשמלי, או בכיוון ההפוך – להתמיר אות חשמלי לתנועה. בדרך זו ניתן לקבל מערכת מורכבת שלמה, כשהשאיפה האולטימטיבית היא "מערכת על שבב" הכוללת אינטגרציה של פונקציות חישה, הנעה, חישוב, אופטיקה ותקשורת במיקרו-מערכת אחת. כדי לייצר רכיבים אלו פותחו מספר טכנולוגיות ייחודיות לייצור, וכן שיטות תכן ייחודיות. טכנולוגיות אלו צעירות הרבה יותר מטכנולוגיות המיקרואלקטרוניקה, ורובן הגיעו לבשלות רק לפני עשור ופחות. כיום ניתן למצוא את רכיבי ה-MOEMS בטכנולוגיה כדוגמת תקשורת, טלפונים חכמים, סורקים, ג'יירוסקופים ועוד.
מיקרו-מראות
אחד מרכיבי MOEM השימושיים ביותר הוא מראת הבוכנה הממונעת אלקטרוסטטית. מכשיר זה מנצל את עקרון הייצור הפלאנרי של תעשיית המוליכים למחצה כדי ליצור מבני לוחות מקביליים. הלוח העליון של המבנה ניתן לציפוי במתכת כדי ליצור מראה. כאשר מתח חשמלי מופעל בין שני הלוחות, כוח משיכה אלקטרוסטטי המנוגד לכוח המכני של החומר ממנו עשויים הלוחות מתפתח בין הלוחות. בתהליך זה ניתן לשלוט על כיפוף המראה אשר בלוח העליון. הפאזה של האור הנכנס המאופנן על ידי הסטת הראי יכולה להישלט על ידי מתח המופעל בין שתי אלקטרודות. תפקודי המראה כוללים תיקון עיוותים אופטיים בעקבות טורבולנציות באטמוספירה או בחלל החופשי ומיושמים במערכות תקשורת אופטיות.
סריג אופטי
אורכי גל ארוכים יותר (אדום) עוברים יותר דיפרקציה (עקיפה) אך נשברים פחות מאשר אורכי גל קצרים יותר (סגול). סריג אופטי הוא אלמנט אופטי נוסף שיכול להיות מיוצר בקלות במשטח פוליסיליקון. הסריג האופטי הוא רכיב המשמש לאפנון מחזורי של פאזה או משרעת של הגל הפוגע. מבנה הסריג גורם לתופעת העקיפה באורך גל בזווית מסוימת. הסריג מוזז בניצב למישור המצע כדי לשנות יחס הפאזה בין האור המוחזר מהסריג למצע. הסריג מתוכנן כך שיוכל לאפנן עצמה אופטית מסדרי העקיפה 0 ל-1± התקן ה-MOEMS שולט באור על ידי תהליך העקיפה. בדרך כלל התקן כזה מורכב ממערך של קרניים מקבילות שבו מאפייני העקיפה תלויים בצורה, במרווח והמיקום של הקרניים. ההבדל בין סריג אשר ב-MOEMS וסריג סטנדרטי הוא שאלמנטי העקיפה (קרני האור) ניתנים לעירור בנפרד או כקבוצה. משמעות דבר היא שכל מאפייני סריג העקיפה – תלות באורך גל, יעילות זוויתית – ניתנים לכוונון כרצוננו.
עדשות פרנל
עדשת פרנל מורכבת ממערך של טבעות מעגליות פוליסיליקון הגדלות בקוטר ובמרווח לכיוון המרכז. עדשת פרנל על מצע יכולה לשמש לרכז אור לייזר מדיודת לייזר. עקב השימוש בחומרים עם עובי שכבה אחיד, קשה לייצר עדשות בעלות עקמומיות: לעומת זאת, ניתן לייצר עדשות פרנל בקלות. . ..
קישורים חיצוניים
http://www.nectec.or.th/NTJ/No6/papers/No6_tutor_1.pdf
http://www.kodak.com/ek/US/en/Science_Technology/Nano_Micro_Scale_Devices/MEMS_amp_MOEMS.htm
http://www.lboro.ac.uk/microsites/mechman/research/ipm-ktn/pdf/Technology_review/an-introduction-to-mems.pdf
http://www.youtube.com/watch?v=OBw7K1bxeik
https://www.youtube.com/watch?v=dkrbR_6_Jx4
הוועדה לבחינת תקציב הביטחון
הוועדה לבחינת תקציב הביטחון, שנודעה בשם ועדת לוקר, על שם העומד בראשה, אלוף (מיל') יוחנן לוקר, מונתה במאי 2014 על ידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו, בהמשך להחלטת הקבינט הביטחוני, לשם בחינת תקציב הביטחון של מדינת ישראל.
קדמו לוועדה שתי ועדות: ועדת ברודט שהגישה המלצותיה במאי 2007 וועדת טישלר שהגישה המלצותיה ביולי 2012.
הוועדה הגישה את המלצותיה בחודש יוני 2015, ואלה נתקלו בהתנגדות חריפה של מערכת הביטחון.
חברי הוועדה
חברי הוועדה הם: מזכיר הוועדה היה ד"ר שוקי פרידמן ויועץ כלכלי לוועדה היה ד"ר רון מלכא, בכיר לשעבר באגף התקציבים במשרד הביטחון
משקיפים שליוו את הוועדה:
תוכנית "גדעון"
יממה לפני פרסום דו"ח לוקר פרסם צה"ל תוכנית רב-שנתית שלו, בשם "גדעון", שכוללת פעולות התייעלות אחדות:
תגובות להמלצות הוועדה
לעומתם, השרים נפתלי בנט ויואב גלנט הביעו תמיכה בהמלצות הוועדה.
ב-20 באפריל 2016 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני תוכנית רב-שנתית לצה"ל לשנים 2016-2020.
ברוך יצחק ליפשיץ
הרב ברוך יצחק ליפשיץ (י"ח באב ה'תקע"ב, 27 ביולי 1812 – י"ב בטבת ה'תרל"ח, 18 בדצמבר 1877) היה רב ופרשן המשנה, רבן של בוסקוביצה ולנדסברג, רבה הראשי של הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין ודרשן בהמבורג. בנו של רבי ישראל ליפשיץ ומדפיס ספרו הנודע "תפארת ישראל", אליו צירף מחידושיו.
ביוגרפיה
נולד בוורונקי (וורניק) הסמוכה לפוזנן בשנת 1812 לרב ישראל ליפשיץ שכיהן אז כרב העיר.
ניסיונו של אביו להביא למינויו עוד בהיותו בחור רווק כרבה של וורניק, נתקל בהתנגדות עזה של גדול הדור דאז, רבי עקיבא איגר, שהיה מקורב ומיודד עם משפחת ליפשיץ. רע"א התנגד לעצם מינוים של רווקים לתפקידי רבנות, בהם מתקיים מגע יומיומי עם כל שכבות האוכלוסייה היהודית ללא הבדלי מגדר, ומקרה זה היה בעייתי עוד יותר, מאחר שהרב ליפשיץ הצעיר היה מילידי העיירה וורניק ומוכר בה היטב. למרות היכרותו המוקדמת והטובה של רע"א עם בני משפחת ליפשיץ, הוא התנגד לרעיון מתוך חשש כי ייווצר בכך תקדים, ובהתחשב במצב הדתי הכללי ששרר באותה עת באירופה, נוצר לדעתו חשש נוסף שתקדים כזה עלול לשרת את מצדדי הרפורמה לתבוע מינויים של צעירים מוכשרים, שאינם מומחים ומנוסים בתחומי פסיקת ההלכה היהודית. רבי עקיבא איגר הטיל למערכה את כל כובד משקלו הציבורי, במכתבו מג' בתמוז (20 ביוני) פנה לרב ליפשיץ האב, שהיה באותה תקופה רבה של חודז'ייץ' (חודז'ז' ), ודורש ממנו להפסיק את מסע השתדלנות ולמשוך את הצעת המועמדות של בנו. בהיעדר כניעה מרצון של הרבנים ליפשיץ, הוא כותב,. תשובתו של הרב ליפשיץ אינה בידינו, אך ממכתב התגובה של רע"א מי"ד בתמוז (1 ביולי) ניתן לעמוד על רוח הדברים, במכתב זה חוזר רע"א על עמדתו ומדגיש כי לא יאפשר לרב ליפשיץ הצעיר להורות בוורניק כלל, גם לא זמנית וגם לא בשאלות פשוטות. יומיים קודם לכן הפנה מכתב אישי לרב ליפשיץ הצעיר, ובפתיחתו שלל ממנו את תואר הרבנות, והורה לו שלא להורות בוורניק אף לא בדברים קלים, ומדגיש כי סידור חופה וקידושין נחשב כהוראת הלכה לעניין זה, ואף הוא אסור עליו. במקביל כתב לשוחט העיירה שלא להביא שאלות על כשרות הבהמות והעופות, לפני "הבחור ברוך יצחק" וכן שלא לתת לו לבדוק את סכין השחיטה, או להיבחן בפניו על הלכות שחיטה. במכתבים נוספים לחברי ועד הקהילה בוורניק ולרבני ערי הסביבה, כתב והדגיש שהוא חף מאינטרסים בעניין זה, וכל כוונתו לשם שמים, והוא מבקש מרבני האזור להצטרף עמו לפסק שכל עוד לא עמד הרב החדש למבחן בפני רבני הסביבה והוא בכללם, אינו רשאי להורות ואין לאכול בשר בקהילתו. לא נותרו משקעים ביחסי האישים, הרב ליפשיץ הוכיח את עצמו באדיקותו בהמשך דרכו, ואת הערכת הדורות הבאים לבית איגר ניתן לראות במכתבו של נכד רע"א, הרב שמעון סופר הכותב על בנו של ר' ברוך יצחק, ר' זכריה,.
תקופה מסוימת עשה בקראקא ואף היה מועמד לכהן כרב העיר, אולם בבחירות שנערכו הפסיד את המינוי לטובת הרב שמעון סופר, ועזב את העיר לטובת רבנות בוסקוביץ. אהרן מרקוס, מגדולי חוקרי תנועת החסידות, סופר וחוקר הלשון העברית, היה מתלמידיו בקראקא ונסע עמו לבוסקוביץ לתקופה קצרה, אך שב לקראקא.
בחורף האחרון לחייו ניסה הרב אלעזר הכהן, רבה של פולטוסק ומחבר "חידושי מהרא"ך", חתנו של רבי יעקב לורברבוים, לשדל אותו לשבור את לוח הדפוס בחיבורו של אביו "תפארת ישראל" שכלל את "דרוש אור החיים" שבו הכיר בידיעות על גילוי שכבות קדומות לתקופת בריאת העולם המסורתית, והסביר זאת בכך שהעולם נברא וחרב פעמים אחדות לפני בריאתו במצבו הנוכחי. הרב הכהן ראה בדעות אלו כפירה וביקש מר' ברוך יצחק להציל את כבודו האמיתי של אביו בכך שיכיר בטעותו ויפסיק להדפיס דברים אלו במהדורות הרבות של ספרו. הרב ליפשיץ סירב לבקשה. בקרב חוגים חסידיים אחדים קיימת ביקורת עליו ועל דעותיו, חלקה בשל דרוש זה של אביו. הרב חיים אלעזר שפירא ממונקאטש כתב כי כל הדרוש הוא זיוף ומעשה ידיו של ר' ברוך יצחק שהיה חשוד בדעותיו בעיניו. הלצה חסידית בשם אחד מגדולי האדמו"רים, מבטאת הלך רוח ביקורתי זה כלפי ר' ברוך יצחק: כאשר נשאל אותו אדמו"ר אם כדאי ללמוד בפירוש "תפארת ישראל" למשנה, השיב בלשון דו-משמעית: "האותיות הקטנות עלולות לפגום בעיניים".
ר' ברוך יצחק השלים לימודים אקדמיים ונשא בתואר דוקטור, הוא התמנה כרבה הראשי של הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין. בשלב מסוים עזב את הרבנות והשתקע בהמבורג בה היה מעביר מדי יום שיעור בתלמוד בבלי שמשך אליו את למדני העיר. הוא היה יושב ולומד כל היום כשהוא עטוף בטלית תחת מעילו העליון וכשתפילין לראשו.
בסוף ימיו התגורר בברלין. בעת פולמוס אתרוגי קורפו ציטטו המתירים את אתרוגי קורפו מכתב בשמו ש"דעתו הק'[דושה] גם כן להכשיר אתרוגי קורפו", ושהעיד כך גם בשם אביו.
כתביו
הביא לבית הדפוס את פירושו הגדול של אביו "תפארת ישראל" על ששה סדרי משנה. חיבורו "מסגרת זהב" נספח לפירושו של אביו "תפארת ישראל" ונדפס בכל מהדורות המשניות מרובות הפירושים שמדפוס וילנא ואילך. זהו חיבורו הבולט והוא מסודר כהערות ו"הגהות" בתוך פירושו של אביו, על כל הערה הוא חתום: אב"י, שפתרונו "אמר ברוך יצחק".
בשנת 1867 הוציא לאור בהמבורג את ספרו תורת שמואל ובו דרשות לשבתות וחגים ולאירועים שונים בחיי הקהילה היהודית. הספר כתוב כולו גרמנית ורק השער והמבוא כתובים עברית.
דוד תאודור אולמן
דוד תאודור אולמן (1908– 11 באוקטובר 1975 ) היה פרופסור לרפואה פנימית, מנהל השירות הנפרולוגי בבית החולים הדסה ירושלים, ממקימי ענף הנפרולוגיה במדינת ישראל.
קורות חיים
אולמן נולד בווירצבורג שבגרמניה. סיים את לימודי הרפואה בשנת 1933. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. ב-1941 התגייס לצבא הבריטי. בהמשך התחיל לעבוד במחלקה פנימית בבית החולים הדסה, ירושלים. בשנת 1944 נשלח על ידי הג'וינט להיות המנהל הרפואי של מחנה פליטים בעדן. השליחות נמשכה 6 חודשים. בשנת 1945 התחתן עם ליזה לבית פינדלר. תחילה גרו בשייח ג'ראח, ומאוחר יותר עברו לשכונת רחביה. בשנת 1946 נולדה בתם עדנה, ובשנת 1948 בנם שמעון. ב-13 באפריל 1948 היה בשיירת הדסה שהותקפה בהר הצופים והיה מהבודדים שניצלו. בתחילת שנות החמישים יצא לארצות הברית להשתלם בנפרולוגיה. משנות החמישים ניהל את המחלקה הנפרולוגית, ושימש כפרופסור לרפואה פנימית. במחלקתו הפעילו את ההמודיאליזה לראשונה בישראל. בין תלמידיו נמנה פרופ' ראובן ויסקופר.
משפחתו
רעייתו ליזה לבית פינדלר, ילידת וינה הייתה אחות מוסמכת בהדסה הר-הצופים. בהמשך סיימה בהצטיינות תואר שני בלטינית וביוונית. בגיל 87 סיימה את תרגום "מלחמת היהודים ברומאים" של יוספוס פלביוס, לאחר עבודה של 10 שנים. בתו פרופ' עדנה אולמן מרגלית הייתה חוקרת פילוסופיה ומדעי החברה, באוניברסיטה העברית בירושלים, הייתה נשואה לפרופ' לפילוסופיה אבישי מרגלית. בנו פרופ' שמעון אולמן, פרופסור למדעי המוח במכון ויצמן וטייס קרב לשעבר, נשוי לפסיכולוגית ד"ר חנה אולמן.
שלמה לניאדו
שלמה לניאדו (נולד ב-1936) הוא קרדיולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס לקרדיולוגיה בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מייסד המערך הקרדיולוגי בבית החולים איכילוב.
ביוגרפיה
פרופסור לניאדו היה רופאו האישי של ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין, כיהן כנשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל, ועמד בראש ועדה של משרד הבריאות לענייני קרדיולוגיה.
לניאדו פרסם כ-200 מאמרים בתחום התמחותו, וכתב שלושה ספרי פרוזה וספר עיון אחד.
לניאדו מתגורר בתל אביב ובשנת 2019 הוענקו לו הוענק לו אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
ברק (פירושונים)
{{פירושונים|* ברק – פריקה של חשמל סטטי הנמצא בעננים בצורת פרץ אור עז, המלווה ברעם, ובהשאלה - כישרון גדול, גאונות
אישים:
אמצעי לחימה:
בצה"ל:
ראו גם
}}
אמבולנס
אמבולנס הוא רכב חירום או כלי טיס (לרוב מסוק) שהוכשר לכך, המצויד באביזרים הנדרשים לשמר את מצבו של החולה או הפצוע ולספק לו עזרה ראשונה בסיסית עד הגעה לבית חולים.
האמבולנס מיועד להעביר חולים, יולדות ונפגעים במהירות האפשרית לבית חולים לצורך מתן טיפול רפואי מתאים. לכל אמבולנס נלווה צוות שהוסמך להעניק את הטיפול הראשוני, לו זקוק החולה או הנפגע, עד להגעתו לבית-החולים.
טיפול באמבולנס
באמבולנס ניתן להעניק טיפול רפואי ראשוני, במספר תחומים: מערכת הנשימה, מערכת הדם ומערכת הלב:
אמבולנסים בישראל
במגן דוד אדום קיימים מספר סוגים של ניידות:
ניידות שהוצאו משירות במגן דוד אדום
כל האמבולנסים של מד"א מצוידים במיטת גלגלים מתקפלת, כיסא מתקפל להורדת חולה, לוח גב, מכשיר דפיברילטור חצי אוטומטי, מוניטור, אלונקה מתקפלת וערכות הגנה לאירועים טוקסולוגיים המוניים.
בישראל ניתנים שירותי אמבולנס ציבוריים על ידי מגן דוד אדום. בנוסף, קיימות כמה חברות המפעילות שירותי אמבולנס פרטיים הניתנים בתשלום. חברות אלה מיועדות בדרך כלל לשינוע חולים, אך מספר חברות פרטיות מעניקות גם שירותי אמבולנס ונט"ן ציבורי, כמו מד"א, בעיקר בקרב המגזר הערבי.
טקס פרסי אופיר לשנת 2016
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-27 על-שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-22 בספטמבר 2016 באשדוד. הפרסים הוענקו מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
הטקס, בהנחיית גורי אלפי, שודר בשידור ישיר בערוץ 24 ומאוחר יותר באותו ערב בערוץ 2 (קשת). הטקס נערך במשכן לאמנויות הבמה שבאשדוד.
פרס על מפעל חיים הוענק לבמאי, המפיק והתסריטאי דן וולמן.
בובי גיב
רוברטה לואיז "בובי" גיב (באנגלית: Roberta Louise "Bobbi" Gibb; נולדה ב-2 בנובמבר 1942) היא האישה הראשונה שרצה את כל המסלול במרתון בוסטון, ב-1966. היא מוכרת על ידי האגודה לאתלטיקה של בוסטון כמנצחת תחרות נשים לשנים 1966, 1967, ו-1968, בתקופה שהשתתפות נשים בריצת מרתון עוד לא אושרה. תקופת "קדם-האישור", כפי שהיא נקראת על ידי האגודה, חלה בשנים 1966–1971, והמתחרות בשנים אלו, והישגיהן, הוכרו רשמית רק ב-1996.
טקס פרסי אופיר לשנת 2016
הטקס
במהלך הטקס עזבה שרת התרבות מירי רגב את האולם כיוון שתאמר נפאר ויוסי צברי ביצעו בו את השיר "אני לא פוליטי", שבו שולב קטע משיריו של מחמוד דרוויש משום שלדבריה, "יש לי הרבה כבוד וסבלנות לאחר, אבל אין בי שמץ סבלנות לדרוויש ולכל מי שרוצה לחסל את עמי או מדינתי". במהלך נאומה נטשו חלק מהנוכחים את האולם. בתגובה על דבריה סרבה השחקנית רובא בלאל-עספור לעלות לבמה כשזכה הסרט "סופת חול" בפרס הסרט הטוב ביותר ואמרה שהיא אינה מוכנה לחלוק במה עם רגב בשל דבריה.
בובי גיב
ביוגרפיה
בובי גיב גדלה בפרברי בוסטון, מסצ'וסטס בשנות ה-40 וה-50. היא למדה אמנות, אך אהבה ריצה, ונהגה לרוץ ביער סמוך למגוריה עם כלבי השכונה. בשנת 1962, היא פגשה אצן מאוניברסיטת טאפטס בשם ויליאם בינגיי, לו נישאה ב-1966 בקליפורניה, שם התגוררו. היא המשיכה לפתח את כושר הריצה שלה, ואף הייתה רצה כ-13 ק"מ כל כיוון ללימודים וחזרה. היא הייתה רצה בנעלי אחות לבנות של הצלב האדום, מכיוון שבאותה תקופה לא היו נעלי ריצה לנשים.
טקס פרסי אופיר לשנת 2016
זכיות מרובות
להלן הסרטים אשר זכו בשני פרסים או יותר:
בובי גיב
מרתון בוסטון
לפני 1966, המירוץ הארוך ביותר המאושר על ידי איגוד האתלטים החובבנים (AAU) היה 1.5 מייל (כ-2.4 ק"מ). ועד 1972, מרתון בוסטון היה באופן רשמי מרוץ גברים. בין 1966 ל-1972, כאשר דיוויזיית הנשים אושרה לראשונה, רצו מספר נשים במרתון כמשתתפות לא מוכרות, ובינן בובי גיב.
גיב התאמנה במשך שנתיים כדי לרוץ במרתון בוסטון, כשהיא רצה עד 40 ק"מ ביום. בתגובה לבקשת ההשתתפות שהגישה למרתון בפברואר 1966, היא קיבלה מכתב ממנהל המירוץ, ויל קלוני, שהודיע לה שלנשים אין את היכולת הפיזיולוגית לרוץ מרחקים של מרתון, וכי על פי הכללים שנקבעו על ידי ה-AAU, אין אישור לנשים לרוץ באירועים תחרותיים מרחק העולה על מייל וחצי. לאור הצהרות אלו, היא החליטה כי החשיבות שבריצתה במרתון אינה טמונה רק בהישגיה האישיים, אלא שיש להשתתפותה משמעות חברתית.
גיב הגיעה לבוסטון לקראת המרתון בנסיעה של ארבעה ימים באוטובוס מקליפורניה. ביום התחרות, 19 באפריל 1966, אמה הסיעה אותה לנקודת ההתחלה. היא לבשה למירוץ שורטס ברמודה של אחיה וקפוצ'ון טרנינג, מעל גופיית רחצה, והתחבאה בין השיחים סמוך לקו הזינוק. כשנורתה יריית הפתיחה, היא חיכתה עד שכמחצית המתחרים עברו על פניה, ואז זינקה לתוך התחרות, ביניהם.
הגברים סביבה הבינו עד מהרה שהיא אישה, והביעו את תמיכתם. מעודדת מכך, היא הסירה את האימונית שלה, ולהפתעתה, זכתה לתרועות מאנשים בקהל שהתלהבו למראה אישה מתחרה. התקשורת התחילה לדווח על התקדמותה בתחרות.
דיאנה צ'פמן וולש, לימים נשיאת מכללת ולסלי, כתבה את זכרונותיה מיום זה:
כשהגיעה גיב לקו הסיום בבוסטון, מושל מסצ'וסטס, ג'ון וולפי, חיכה שם כדי ללחוץ את ידה. היא סיימה את המסלול בשלוש שעות, עשרים ואחת דקות וארבעים שניות, בשליש העליון מבין הרצים. למחרת בבוקר, כיכב ההישג שלה בעמוד הראשי של העיתון. בכתבה בגוף אותו עיתון, Record American, כינה הכתב ג'ק קנדל את הריצה של גיב "מהפך" וצפה שבזכותה החוקים לגבי השתתפות נשים באתלטיקה ישונו, ואף ציטט פקיד מהאיגוד האתלטי שהצהיר שייקח על עצמו לבדוק כיצד אפשר להתיר השתתפות נשים תחת הכללים.
במהדורת מאי 1966 של ספורטס אילוסטרייטד נכלל מאמר שציין לשבח את העובדה שלא רק שגיב סיימה את מסלול התחרות, אלא שגם סיימה לפני 290 מתוך 415 מתחרים במירוץ.
ב-1967, גיב שוב השתתפה במרתון, ללא אישור. היא סיימה תוך שלוש שעות, עשרים ושבע דקות ושבע עשרה שניות, כמעט שעה לפני המתחרה האישה הנוספת, קתרין שוויצר. שוויצר התפרסמה בשל ניסיונה לרוץ במרתון, בגלל ניסיון כושל של מארגן המירוץ להסיר אותה בכוח. שוויצר הצליחה, לכאורה דרך טעות בירוקרטית, להירשם לתחרות ולקבל מספר. כשהפקיד ראה אותה רצה עם מספרים, הוא נדחף משולי המסלול אל בין הרצים כדי למשוך אותה משם. המתחרים סביבה הפריעו לו, ושוויצר הצליחה לסיים את המסלול. גיב, לעומת זאת, רצה מלכתחילה באופן לא רשמי, ללא מספרים, ועשתה זאת באין מפריע. ב-1968, גיב רצה במרתון פעם שלישית, הפעם בזמן סיום של שלוש שעות ושלושים דקות, שוב הראשונה מבין מספר הולך וגדל של נשים, אשר בשנה זו כלל בין היתר את קרול אן פנקו, איליין פדרסון ומרג'ורי פיש. בשנים 1969, 1970 ו-1971, שרה מיי ברמן הייתה הזוכה מבין המתחרות, וב-1972, נינה קוסצ'יק היה הזוכה הרשמית הראשונה, במרתון הראשון שכלל דיוויזיית נשים באישור ה-AAU.
ב-1996, באירועי 100 שנה למרתון בוסטון ויום השנה ה-30 לריצתה הראשונה של גיב במרתון, האגודה האתלטית של בוסטון הכירה באופן רשמי בריצותיה בשנים 1966, 1967, ו-1968, ואף העניקה לה מדליה. שמה נחרט יחד עם שמות המנצחים האחרים באנדרטה של המרתון הממוקם בכיכר קופלי בבוסטון.
ב-2016, גיב שימשה כמרשל המרתון. המתחרה הזוכה של 2016 בדיוויזיית הנשים, אטסד באיסה, נתנה לגיב את הגביע שלה. גיב הצהירה שהיא תבקר באתיופיה, מולדתה של באיסה, כדי להחזירו.
השכלה וקריירה
גיב סיימה תואר B.sc. ב-1969 באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, שם השלימה את כל הדרישות לתואר קדם-רפואה, עם התרכזות בפילוסופיה ומתמטיקה. לטענתה, היא לא התקבלה לבית הספר לרפואה מסיבות של אפליה מגדרית. גיב אז שינתה כיוון, ונרשמה ללימודי משפטים ב-1974, ועבדה עם פרופסור ג'רום לטווין בתחום אפיסטמולוגיה וראיית צבעים במשך לימודיה. היא סיימה תואר JD ב-1978. היא עבדה כעוזרת פרלמנטרית בבית המחוקקים של מסצ'וסטס, ועסקה במשך תקופה זו גם בציור ופיסול. היא פיתחה קריירה משפטית עם התמחות בנדל"ן וקניין רוחני, חלק מהזמן במשרד בשיתוף עם עורך הדין ג'רי כהן, בחוק פטנטים.
גיב פיסלה דמות ברונזה של ילדה רצה עם שיער מתנופף שהוענקה כגביע לשלוש רצות המרתון המהירות ביותר במבחנים האולימפיים של ארצות הברית לשנת 1984 - ג'ואן בנואה סמואלסון, ג'ולי בראון, וג'ולי איספורדינג.
גיב כתבה את ספר זיכרונותיה בכותרת Wind in the Fire: A Personal Journey (הרוח באש: מסע אישי) שיצא ב-2011. ב-2017 ייצא הסרט המבוסס על הספר, באותו השם. היא נכללה ברשימות "מי ומי של נשים אמריקאיות", "מי ומי באמריקה", ו"מי ומי בעולם". ב-1982 היא הוכנסה להיכל התהילה לריצה למרחק, וראיונות איתה שודרו ברשתות ABC, CBS, NBC, ESPN, and HBO. סיפורה נכלל בסרט הדוקומנטרי של HBO Dare to Compete: The Struggle of Women in Sports. בשנת 2000, היא הפיקה סרט דוקומנטרי משלה, בנושא האמנות והריצה שלה, בשם Where the Spirit Leads. ב-2009 הוענק לה פרס הצטיינות באתלטיקה מטעם אוניברסיטת טאפטס. היא הוכנסה להיכל התהילה של המוזיאון לספורט של ניו אינגלנד ב-2011. בין יתר עיסוקיה, היא גם כותבת לעיתונים ומגזינים בנושאים מגוונים, כולל כלכלה, רוחניות, וחוויית התודעה הסובייקטיבית. היא גם עובדת כעמיתה במעבדה עצבית-שרירית על שם ססיל ב. דיי שם היא חוקרת ריפוי למחלות ניווניות של מערכת העצבים, ספציפית טרשת אמיוטרופית צידית.
ויל הארדי
ויל הארדי' (באנגלית: Will Hardy; נולד ב-1988) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי המאמן את יוטה ג'אז מליגת ה-NBA.
קריירה
הארדי שיחק כדורסל בוויליאמס קולג', אך בשנת 2010 הפסיק לשחק והצטרף לסגל האימון של סן אנטוניו ספרס. בשנת 2015 מונה לעוזר מאמן, ובהיותו חלק ממערכת האימון של גרג פופוביץ', היה מאמן הקבוצה בליגת הקיץ של ה-NBA בשנים 2015–2018.
בעונת 2021/2022 הצטרף כעוזר מאמן לבוסטון סלטיקס, והשתתף בהגעתה עד לגמר ה-NBA, בו הפסידה הקבוצה 2–4 לגולדן סטייט ווריורס. אימה יודוקה, מאמן הקבוצה, שימש כעוזר מאמן לצד הארדי בשנים 2015–2019 בסן אנטוניו ספרס, ואף הכיר אותו כשחקן בעת שהארדי שימש כאנליסט בקבוצה.
הארדי גם שימש בצוות האימון של נבחרת ארצות הברית בכדורסל בגביע העולם בכדורסל 2019 ובאולימפיאדת טוקיו.
מבצע אריאל
מבצע אריאל (באנגלית: Operation Ariel) נערך בעיקרו מ-15 עד 25 ביוני 1940, אם כי ספיחיו נמשכו גם בשבועות הקיץ הבאים. במבצע זה פונו קרוב ל-200,000 חיילים ואזרחים של בריטניה ושל בעלות הברית ממערב צרפת לנמלי דרום אנגליה. הפינוי, אשר בוצע בעיקרו בהצלחה, נדרש בשל כיבושה המהיר של צרפת בידי כוחות גרמניה הנאצית בעת מלחמת העולם השנייה. בד בבד עם הצלחת המבצע, ספגו בעלות הברית במהלכו אבדות ניכרות. כמעט כל אותן אבדות נגרמו עת הטביע הלופטוופה את אוניית הנוסעים לנקסטריה, וגרם בכך לאלפי הרוגים, באסון הימי הגדול ביותר שחוותה בריטניה מעולם. המבצע נערך בהמשך למבצע דינמו, בו פונו יותר מ-300,000 חיילי בעלות הברית, בעיקר בריטים, מדנקרק, ובהמשך למבצע אופן (Operation Cycle), הקטן יותר בהיקפו (10 עד 13 ביוני), בו פונו יותר מ-10,000 חיילי בעלות הברית מלה הבר.
רקע
פלישתה של גרמניה לצרפת ולארצות השפלה במלחמת העולם השנייה החלה ב-10 במאי 1940. פלישה זו סיימה את תקופת המלחמה המדומה, שבה עמדו הצבאות בחזית המערב זה מול זה כמעט ללא לוחמה יבשתית פעילה, כשהם מחופרים מאחורי שני קווי ביצורים - קו מאז'ינו בצד הצרפתי וקו זיגפריד בצד הגרמני.