cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נשק מוט
יארי
היארי (יפנית: "槍") היא נשק יפני הדומה לחנית המערבית. את היארי מפיין להב ישר שאורכו נע בין מספר ס"מ בודדים, עד לאורך של כמעט מטר. הלהב היארי היסטורית יוצר מאותה הפלדה האיכותית ממנה היו עשויים שאר ארסנל כלי הנשק של הסמוראי (כמו הקטאנה) והיה עמידים ביותר. במהלך ההיסטוריה הופיעו סוגים שונים של להבי יארי ישרים שהותקנו על מוטות באורכים, צורות ועוביים שונים. כלי נשק זה שימש בעיקר את הפרשים היפנים. הלהב של היארי בא במגוון צורות וגדלים, כשהיארי הפשוט (בעל הלהב היחיד והישר) נקרא "סוּ יארי". טכניקת הלחימה ביארי נקראת "סוֹג'וטסו" ואמנות הלחימה היחידה שעדיין עושה בו שימוש קבוע, אם כי מצומצם, היא בוג'ינקאן, ארגון הנינג'יטסו הגדול ביותר.
נאגינאטה
הנאגינאטָה (יפנית: "薙刀") היא נשק מוט שמקורו ביפן המזוהה עם נשות הלוחמים. הכלי עשוי ממוט עץ ארוך שבקצהו להב מעוקל צר, הדומה לגואן דאו הסיני או לפכארד האירופאי, אם כי צר מהם על פי רוב, בדומה לחרב היפנית. בגלל צורתו המעוקלת, ניתן להשתמש בנשק זה ביעילות גם בלי לרכב על גב סוס במיוחד כנגד פרשים, זאת בניגוד ליארי. לכן התקבע מעמדו כנשק הגנה עצמית של נשים ונזירים בזמני מלחמה.
כבר במאה ה-10 היו עדויות לשימוש נרחב בנאגינאטה בשדות הקרב. במהלך מלחמת גאמפיי (1180 לספירה) בין שבט טאירה ושבט מינאמוטו שימשה הנאגינאטה כנשק עיקרי. יעילותה כנגד פרשים הייתה גבוהה, ואף הובילה לצירוף הסוּנֵה אטֵה (sune ate), פריט שריון לרגליים, לשריון הסמוראים הסטנדרטי. בניגוד לתרבות האירופית, הנשים היפניות ממעמד הלוחמים נלחמו לעיתים קרובות לצד הגברים, והנאגינאטה שימשה כנשק מועדף על ידיהן. בנוסף ללחימה בקרב, נשים ונזירים נדרשו להגן על עצמן ועל בית המשפחה או המנזר כשהגברים יצאו לקרב, והנאגינטה היא הכלי היעיל ביותר כאשר היא משמשת לוחם רגלי נגד יריב רכוב, כפי שלרוב נראו סיטואציות של הגנה על בית ורכוש נגד כוח פושט.
במאה ה-17 החלה לגבור המודעות לכלי ירי שהגיעו במקור מהספרדים וטקטיקות שדה הקרב החלו להשתנות בהתאם. הנאגינאטה חזרה למעמדה כנשק להגנה עצמית אשר היה מיועד לנשים ולנזירים. במהלך תקופת האדו נשות יפן ממעמד הלוחמים היו מחויבות להתאמן בנאגינאטה ועד היום מרבית המורים הגדולים ביפן בתחום הן נשים.
שיטת הלחימה העתיקה בנאגינאטה נקראת ביפנית נאגינאטג'וטסו, אך בניגוד לשיטות לחימה אחרות, זו כמעט אינה מתורגלת היום. ב-1950 הוקם ארגון הספורט "אטרשי נאגינאטה" (נאגינאטה חדשה). הארגון פיתח ענף ספורט לחימה כחלק מתופעת הגנדאי בודו, התרגום של שיטות לחימה יפניות מסורתיות לספורט מודרני, בדומה לג'ודו. בעזרת שריון אימונים (בוגו) הדומה לזה שמשתמשים בו בקנדו ונאגינאטות שהלהב שלהן הוחלף במקלות במבוק גמישים, ניתן לנהל קרב כיום מלא ללא סכנת חיים או פגיעה פיזית משמעותית. בדומה לקנדו, הנאגינאטה תופסת תאוצה גם במערב. כיום מתקיימות אליפויות מקומיות באסיה, אירופה ואמריקה, ומדי כמה שנים מתקיימת גם אליפות עולם.
ישנן מספר שיטות מוכרות של נאגינאטה:
נאגַמאקי
הנאגמאקי הוא חרב יפנית מסורתית (קטאנה) המולבשת על ניצב ארוך במיוחד. ישנם שני הבדלים בין הנאגמאקי לנגינאטה- הראשון הוא שלהב הנאגמאקי זהה באורכו ובצורתו ללהב הקטאנה, ולכן הוא ארוך וצר יותר מלהב הנאגינטה, והשני הוא שהוא אינו מולבש על מוט פשוט כמו הנאגינאטה אלא על ניצב חרב מוארך. אורך הניצב שווה בדרך כלל לאורך הלהב, ולכן האורך הכולל של הנשק הוא בין 120 ס"מ ל-160 ס"מ, קצר יותר ממרבית נשקי המוט.
גואן דאו
גואן דאו או יאן יוּאֵה דאו (סינית: "偃月刀"; "להב הירח הנח" או "להבו של גואן יו", על שם גנרל בצבאו של ליו ביי) הוא נשק סיני המקביל לפכארד האירופי. נשק זה מורכב מלהב מעוקל כבד ורחב בעל חוד בגבו. להב זה הוא מעוקל ביותר וכתוצאה מכך משמש לשיסוף, בדומה לנשקים מעוקלים אחרים.
נשק מוט דמוי חנית
המונח "נשק מוט" משמש לציין גם במשמעות רחבה יותר את כל כלי הנשק דמויי החנית.
ישרא-בלוג
ישרא-בלוג הוא אתר אינטרנט ישראלי קהילתי של בלוגים. במרבית שנות פעילותו, חסה תחת המותג נענע 10. זאת, לאחר שב-2006 נרכש ממייסדו, יריב חבוט. ב-2019 הועבר האתר לידי עמותת ישראבלוג, המפעילה אותו ללא כוונת רווח.
היסטוריה
באתר נפתחו כ-870,000 בלוגים, נכון למאי 2020. על פי נתונים שנמסרו בעבר על ידי נענע 10, היו מבקרים באתר למעלה מחצי מיליון גולשים מדי חודש.
ייחודיותו של ישראבלוג על פני אתרים אחרים בני דורו הייתה שהכתיבה בו נעשתה ללא סינון וללא דרישת ניסיון כתיבה מוקדם. זאת, להבדיל מאתרים אחרים כגון "רשימות", במה חדשה ו"מה וזה", שהכותבים היו צריכים להתקבל כדי לכתוב בהם.
ישראבלוג מספק לכותבים מגוון אפשרויות, כגון עיצוב בלוג (לרבות עיצוב מתקדם על בסיס CSS), יצירת רשימות המופיעות בצדי הבלוג, שאלונים לבלוגרים, עריכה גרפית של פוסטים (בנוסף לעריכה טקסטואלית רגילה), העלאת תמונות, מנויים לבלוגים, תמיכה ב-RSS ועוד. בשנותיו הראשונות של האתר, חלק מהאפשרויות היו זמינות רק לכותבים שרכשו "מנוי פרו", אשר פתח לפניהם אפשרויות אלו.
בישראבלוג מתקיימת קהילה וירטואלית מסועפת. אף שהכותבים הקבועים לרוב אינם מזדהים בשמם האמיתי, רבים מהם יוצרים חברויות המתנהלות באינטרנט ומחוצה לו עם כותבים אחרים. ישנם בישראבלוג מנגנונים המלכדים את הקהילה ויוצרים תתי קבוצות, כגון מערכת ה"טבעות" באתר. בעבר התקיימו מפגשי ישראבלוג, בהם התאספו בלוגרים רבים.
ב-4 באוקטובר 2006 נמכר האתר ל"נענע", וניהולו עבר לידיה של אילנה תמיר, עד אז כתבת מחשבים בפורטל "נענע". פרישתו של יריב חבוט הייתה הדרגתית, ובמשך שנה מיום המכירה, שימש יועץ ומתכנת במשרה חלקית באתר.
בנובמבר 2007 נפתחו אפשרויות ה"פרו" לכל כותבי הבלוגים באתר, אם קיבלו הזמנה מבעל מנוי "פרו". ב-24 בדצמבר 2007 נפתחה אפשרות הפרו לכל המשתמשים ונכנסה אוטומטית לכל בלוג.
באוקטובר 2014 עזבה כהן-אואנקה את ניהול האתר ואחריה מונה לתפקיד אביהוא שאלתיאל. ב-2017 עזב שאלתיאל את ערוץ 10, ולא דווח על מחליף בתפקידו. לימים, ערן סורוקה, מעובדי חדשות 10, פרסם הצהרה בישראבלוג לגבי עתידו אך לא ברור האם סורוקה שימש כמחליף של שאלתיאל באופן מוחלט, או זמני.
כוכבי רשת ואנשים ידועים רבים צמחו במהלך השנים בפלטפורמה של ישראבלוג, שהיוותה עבורם במה לכתיבה ולמציאת קהל עוקבים. בין אלו נכללים סניה ולדברג, עידו קינן ועוד.
האתר ידע גם איומי סגירה רבים לאורך השנים. אחד הראשונים שבהם היה במרץ 2014. בלוגרים ותיקים ופעילים החלו במגעים עם הנהלת נענע10 למניעת סגירתו. כשנה לאחר מכן, פורסם שוב כי באוגוסט 2015 האתר עתיד להיסגר סופית עקב בעיות תקציביות, אך הוא לא נסגר.
בדצמבר 2017 הצהיר ערוץ 10 כי ביום האחרון של החודש ייסגר האתר וזאת בעקבות סגירת נענע10, כחלק מהמעבר לאתר חדש (שלימים אף הוא נסגר והפך לאתר "החדשות 13"), בשם "10.tv", שגם שימש כדומיין של האתר החדש. ההודעה על הסגירה הופיעה בשטחי הפרסומות, דבר שגרם למשתמשים רבים שהשתמשו בחוסם פרסומות שלא לדעת על קיומה. פורטל נענע10, בעודו באוויר, החל את המעבר לאתר ערוץ 10 ב-11 בדצמבר 2017, ואתר ישראבלוג הפנה לאתר החדש - מה שגרר כעס רב בקרב הבלוגרים בפלטפורמה, שביקשו לכל הפחות לגבות את הבלוגים שלהם עד ה-31 באותו חודש, כפי שהובטח. במערכת ישראבלוג הבהירו כי מדובר בתקלה, ויום למחרת הוחזרה הגישה לישראבלוג, זאת לאחר הורדת שאר פורטל נענע10 מהאוויר ושינוי הדומיין לכתובת החדשה. למרות ההכרזה, האתר לא נסגר ב-31 בדצמבר. מספר בלוגרים דיווחו כי ערוץ עשר הסכים להשאיר את שרתי ישראבלוג באוויר ולהעביר את השרתים לידי קבוצת בלוגרים מתנדבים, שתמשיך לתחזק את האתר ולהפעילו.
באוקטובר 2019 פורסמה באתר ההודעה: "בהתאם לתנאי השימוש באתר, בעלת האתר מודיעה כי החל מיום 01/11/2019 ייפסקו השירותים הניתנים באתר ישראבלוג והאתר יירד מהאוויר, או כי הבעלות בו ותכניו תועבר לגורם שלישי שפרטיו יעודכנו באתר." מנובמבר 2019 עד מאי 2020 האתר לא היה זמין, וכתובתו הפנתה לאתר של רשת 13.
במהלך 2019 ו-2020, התקיים משא ומתן בין רשת לבין עמותה שהוקמה לשם הפעלת האתר, כפרויקט שלא למטרת רווח. כתוצאה מכך, הועבר האתר לידי העמותה. ב-27 במאי 2020 שב האתר לפעול ומשתמשי האתר היו יכולים לגשת מחדש אל בלוגים ישנים שכתבו ולעדכן בהם פוסטים חדשים.
אקציה
אקציה (בגרמנית: Aktion, בעברית: "מבצע") היא כינוי של סדרת פעולות אלימות של הכוחות הנאציים באזורי מגורים או ריכוז של יהודים, כגון הגטאות. האקציה, נועדה לשם טרנספורט – איסוף ושילוח כפויים ממקומות הימצאם (מגוריהם הקבועים) אל מחנות ריכוז והשמדה, אשר נוהלה על ידי כוחות גרמניה הנאצית: הגסטאפו, האס אס ואחרים בסיוע כוחות שיטור מקומיים, בתקופת מלחמת העולם השנייה. אקציה אופיינית כללה קריאה ליהודים, המלווה בצו של שלטונות האזור, להיאסף באתר מרכזי (כיכר העיר או צומת דרכים מרכזי) במועד מסוים. לעיתים נאמר ליהודים או לנציגיהם, שביקשו לדעת לאן השילוח, כי יוסעו אל "מחנות עבודה" ב"מזרח אירופה", והם אף נתבקשו לשלוח איגרת על כך לקרובי משפחה אחרים. נאמר ליהודים שיוכלו לקחת עמם כסף ודברי ערך במטלטליהם.
הגרמנים הקפידו על ניהול מפורט ומלא של האקציה. יהודים שלא צייתו לצו המורה על איסופם ושילוחם, נרדפו על ידי השלטונות המקומיים ושלטונות הכיבוש הנאציים, שפיקחו עליהם. בודדים ובעלי ממון או קשרים הצליחו להימלט מהאקציה ולהתחבא עד קץ השלטון הנאצי באזורם.
כאשר נאספו היהודים באתר השילוח, הם כותרו על ידי כוחות חמושים, הובלו והועלו לאמצעי תחבורה אל מחנה הריכוז וההשמדה המיועד. באקציות נהגו השוטרים והתושבים המקומיים בדרך כלל באלימות רבה כלפי היהודים, ויהודים רבים נרצחו באכזריות עוד בטרם התבצע השילוח עצמו.
האקציות נוהלו בסדר ובארגון רב, ועד השלבים האחרונים של המלחמה (הגם שלקחו משאבים בכוח אדם, דלק, אמצעי הובלה וכדומה מגרמניה הנאצית). שכן, ארגונן הצריך לוגיסטיקה מסועפת כדי לבצע את שילוחן למחנות של קהילות רבות, חלקן קטנות ונידחות, בכלי תחבורה שונים: רכבות, משאיות, אסדות וספינות.
ניקו מאניון
ניקולו "ניקו" מאניון (באיטלקית: Niccolò "Nico" Mannion; נולד ב-14 במרץ 2001) הוא כדורסלן אמריקאי-איטלקי, המשחק בעמדת הרכז בקבוצת וירטוס בולוניה מליגת העל האיטלקית. על אף שגדל בעיקר בארצות הברית, מאניון מייצג את מדינת הולדתו איטליה בתחרויות בינלאומיות.
ראשית חייו וקריירת תיכונים
מאניון נולד בעיר סיינה שבאיטליה, לכדורסלן האמריקאי פייס מאניון אשר שיחק אז בליגה האיטלקית. שם בילה את ילדותו המוקדמת לפני שמשפחתו עברה לסולט לייק סיטי, יוטה, ולאחר מכן לפיניקס, אריזונה.
כבר בשנתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של "תיכון פינאקל" הצטיין מאניון, עם ממוצעים של 20.2 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-4.7 אסיסטים למשחק. במהלך אותה עונה הופיע במאמר של מגזין ספורטס אילוסטרייטד, תחת הכותרת "עילוי כדורסל בן 15 (בערך-אולי)". בעונתו האחרונה בתיכון רשם ממוצעים של 30.4 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-6.2 אסיסטים למשחק, ובסיומה זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של אריזונה. כמו כן נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ובנייקי הופ סאמיט לשנת 2019.
קריירה מקצועית
מאניון נבחר על ידי גולדן סטייט ווריורס בבחירה ה-48 של דראפט ה-NBA 2020, בדומה לאביו פייס מאניון אשר נבחר על ידי הווריורס בבחירה ה-43 של דראפט 1983. ב־27 בנובמבר 2020 חתם בקבוצה על "חוזה כפול", במסגרתו שיחק לסירוגין עבור גולדן סטייט ב-NBA, ועבור קבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח של ה-NBA – סנטה קרוז ווריורס.
באוגוסט 2021 חתם על חוזה בקבוצת וירטוס בולוניה מליגת העל האיטלקית.
ארבעת הספרים וחמש הקלאסיקות
ארבעת הספרים וחמש הקלאסיקות (בסינית מסורתית: 四書五經; בסינית מפושטת: 四书五经; בפין-יין: Sìshū wǔjīng) הם הכתבים הרשמיים בבסיס הקונפוציאניזם בסין. כולם נכתבו לפני שנת 300 לפנה"ס.
ארבעת הספרים
ארבעת הספרים הם טקסטים סיניים קלאסיים המציגים את מערכת האמונות והערכים של הקונפוציאניזם. הם הוגדרו בתקופת שושלת סונג על ידי ג'וּ שִׂי בתור ארבעה חלקים של מבוא כללי למחשבת הקונפוציאניזם, ובשושלות מינג וצ'ינג שימשו הגרעין המרכזי של החומר לבחינות לשירות המדינה. אלו הם ארבעת הספרים:
חמש הקלאסיקות
חמש הקלאסיקות הן חמישה ספרים מתקופת טרום שושלת צ'ין, אשר מהוות חלק מהקאנון הקונפוציאני. חלק מהספרים היו ידועים כבר בתקופת המדינות הלוחמות, ואף ידוע כי מנציוס, המלומד הקונפוציאני המוביל באותה תקופה, ראה ב"רשומות אביבים והסתוים" ספר בעל חשיבות זהה לרשומות האגדיות-למחצה של תקופות עתיקות יותר. במהלך שושלת האן המערבית, אשר אימצה את הקונפוציאניזם כאידאולוגיה רשמית, הפכו הספרים הללו לחלק מתוכנית לימודים במימון ממשלתי. החל מאותה תקופה הם החלו להיחשב כחלק מאוסף ספרים אחד, אשר קיבל את השם "חמש הקלאסיקות". אלו הן חמש הקלאסיקות:
קלאסיקה נוספת "הקלאסיקה של המנגינות" לא שרדה את שיני הזמן, ואבדה כבר בתקופות קדומות. ייתכן שישנם פרקים ב"קלאסיקה של הטקסים" אשר לקוחים ממנה.
ייחוס הקלאסיקות
על פי המסורת, חמש הקלאסיקות נערכו על ידי קונפוציוס עצמו. במהלך ההיסטוריה היו חוקרים שתמכו בגישה זו, והיו שטענו כי עריכה זו הייתה בגדר תיקונים בלבד ביצירות שהיו קיימות בזמנו, ולא ממש ליקוט לכדי יצירות חדשות. חלק מהקלאסיקות אף אבדו עם "שריפת הספרים" עם עליית הקיסר הראשון ב-221 לפנה"ס, ושרדו בשתי תצורות: האחת בזכרונם של חסידי קונפוציוס אשר שיננו אותן, והקימו על בסיסן את "אסכולת הטקסט החדש", והשנייה כטקסטים אשר שרדו במחבוא את הזמנים הקשים, ועל בסיסם הוקמה אסכולת "הטקסט הישנים" (כי היו כתובים באותיות העתיקות).
בין האסכולות שררה חוסר הסכמה באשר לנוסח הקלאסיקות, מספר הפרקים, תוכן פרקים, ואף בנוגע לשאלה האם קונפוציוס ערך אותן, כאשר האסכולה של "הטקסט הישן" טוענת שהגרסאות שבידה שרדו מתקופות שקדמו לקונפוציוס, והן אמינות יותר מזכרונם של המשננים, בעוד אסכולת "הטקסט החדש" טוענת כי הגרסאות שלה הן שחזור מדויק של טקסטים שנלמדו טרם שריפת הספרים, וכי הטקסטים של "אסכולת הטקסט הישן" הם זיוף.
לפחות במקרה של "הקלאסיקה של המסמכים" הנושא נבדק לעומק בידי חוקרים: מחקרים במאות ה16 וה17 שביצעו מחקר טקסטואלי מקיף הגיעו למסקנה כי "הטקסט הישן" נראה כזיוף מן המאות ה3 וה4 לספירה. עותקים של הטקסט שנמצאו בקברים שקדמו לתקופת שריפת הספרים ונרכשו על ידי אוניברסיטאות בשנים 1993 ו-2008 אף חשפו את הטקסט המקורי של כמה פרקים, ואלו הוכיחו חד משמעות כי ב"טקסט הישן" הפרקים הללו זויפו, ואלו של "הטקסט החדש" הם המקוריים.
באשר לשאלת עריכת הטקסט, בהתבסס על טכניקות מודרניות של מחקר טקסטואלי, חוקרים רבים כיום אינם רואים בקונפוציוס גורם קשור לעריכת הקלאסיקות, ובטח שלא רואים קשר בינו לבין הכותבים. ועם זאת אין ספק כי לקונפוציאנים חלק נכבד בשימור הקלאסיקות, בין אם הייתה או לא הייתה כוונה של קונפוציוס ותלמידיו ליצור סידרה כזו של ספרים קאנוניים.
רנה בלום
רנה בלום (בצרפתית: René Blum; 13 במרץ 1878, פריז – 30 באפריל 1943, אושוויץ) היה מפיק בלט, יהודי-צרפתי, עורך ספרותי, ומבקר אמנותי. אחיו של לאון בלום.
בלום ייסד את הבלט רוס דה מונטה קרלו ביחד עם קולונל דה בזיל, זמן קצר לאחר מותו של סרגיי דיאגילב, תוך ניסיון למלא את החלל שהוא השאיר אחריו. אליהם הצטרפו ג'ורג' בלנשין, ליאוניד מאסין אלכסנדרה דנילובה וסרז' ליפר. סרגיי דנהם סיפק תמיכה כלכלית. עקב חילוקי דעות בין רנה בלום ובין קולונל דה בזיל נפרדו דרכיהם.
קרניאל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
איידי רוש
איידי רוש (באנגלית: Adi Roche; נולדה ב-1955) היא פעילה אירית למען שלום, סיוע הומניטרי וחינוך, אשר התמקדה בפרט בסיוע לילדים שנפגעו בעקבות אסון צ'רנוביל ב-1986.
היא משמשת כמנכ"לית מתנדבת בעמותה האירית Chernobyl Children International.
ביוגרפיה
איידי רוש נולדה בקלומנל, שבמחוז טיפררי באירלנד, ב-1955. לאחר שסיימה לימודי בית ספר תיכון, היא הלכה לעבוד באייר לינגוס. היא עזבה בשנת 1984 כדי לעבוד כמתנדבת אירית במסע לפירוק נשק גרעיני. היא יזמה תוכנית חינוך לשלום אותה העבירה בעשרות בתי ספר ברחבי אירלנד. ב-1990 היא הייתה לאישה האירית הראשונה שנבחרה למועצת המנהלים של לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ בז'נבה.
Chernobyl Children International
ב-1991 ייסדה רוש את ארגון הצדקה Chernobyl Children International (CCI), כדי לספק סיוע לילדים בבלארוס, מערב רוסיה ואוקראינה, אשר נפגעו באסון.
תחת מנהיגותה, שלחה CCI מעל ל-€105 מיליון לאזורים שהושפעו ביותר בתקרית הגרעינית, והביאה יותר מ-25 אלף ילדים לאירלנד במסגרת תוכנית לטיפול רפואי והתאוששות. CCI הוא ארגון בינלאומי למען פיתוח, רפואה, וסיוע הומניטרי אשר עובד עם ילדים ומשפחות אשר ממשיכים להיות מושפעים מן האסון הגרעיני בצ'רנוביל ב-1986.
תוכנית "בתים של תקווה" של CCI מספקת אלטרנטיבה למוסדות מטעם המדינה, כמו בתי יתומים. באמצעות רכישת 30 בתים ושיפוצם, מאות ילדים זכו לבית משלהם.
CCI הקימה את הוספיס התינוקות הראשון בבלארוס. CCI אף סיפקה הכשרה לצוות הרפואי. בנוסף, CCI הביאה להסכם בין אירלנד ובלארוס בנושא אימוצים, אשר איפשר למאות יתומים להיות מאומצים באירלנד.
אחד הנושאים החשובים על סדר היום של העמותה הוא העלייה הניכרת מאז 1986 בילדים שנולדים עם מוגבלויות פיזיות ונפשיות. כתוצאה, ילדים ומבוגרים רבים מוצאים עצמם סגורים במוסדות שהיסטורית לא תמיד דאגו לזכויות הבסיסיות שלהם, ו-CCI עושה עבודה רבה בתחום זכויות האדם של כל הכלואים במוסדות טיפול ואחרים.
במסגרת הנגשת טיפול רפואי לנפגעים, יוצרת CCI שיתופי פעולה עם רופאים ומוסדות רפואיים, וכך, בין היתר, בוצעו 3,950 ניתוחי לב במשך כעשור וחצי בשיתוף המרכז הקרדיולוגי של ד"ר ויליאם נוביק.
עבודה עם האו"ם
ב-8 בדצמבר 2016, כתוצאה ישירה מנאומה של רוש, אישר האו"ם את "תוכנית מורשת אסון צ'רנוביל", אשר חלק מהותי ממנה הוא יום הזיכרון הבינלאומי לאסון צ'רנוביל.
ב-2001, לכבוד יום השנה ה-15 של האסון הגרעיני, השיקה רוש תערוכה של אסון צ'רנוביל במטה האומות המאוחדות בניו יורק. בשם "Black Wind, White Land". מורשת צ'רנוביל יוצגה באמצעות הדמיה דיגיטלית, צילומים, ופיסול של אמנים ממגוון מדינות. התערוכה הרב-תרבותית ארכה חודש, וב-2002 פתחה את הסבב האירופי שלה בדבלין.
בנוסף, רוש משתתפת ותורמת לוועידות וכנסים של האו"ם, ונואמת ומרצה בפני ארגוני סיוע בינלאומיים, דוגמת אונסק"ו, ומייעצת לפרויקטים ארוכי טווח כיצד להעביר סיוע הומניטרי לאזורי אסון, בעיקר בבלארוס, אוקראינה ומערב רוסיה. ביולי 2003 הייתה רוש הנואמת המרכזית בהשקת ICRIN - הרשת הבינלאומית לחקר ומידע על צ'רנוביל, מיזם משותף של האו"ם והרשות השווייצרית לפיתוח ושיתוף, ואף מונתה לוועדת ההיגוי של הארגון.
לציון יום השנה ה-18 של האסון באפריל 2004, נאמה רוש שוב בפני עצרת האו"ם, והקרינה את הסרט הדוקומנטרי זוכה פרס אוסקר Chernobyl Heart.
פרסים והכרה
ב-1990 יצרה רוש סרט דוקומנטרי בשם Black Wind, White Land, אשר תיעד את סבלם של ילדי צ'רנוביל. שנה שלאחר מכן הוענק לה פרס האישה האירופאית, ובאירלנד היא הוכתרה כאדם השנה של הרפובליקה.
ב-1997 זכתה רוש בפרס השלום הבינלאומי של טיפררי, המוענק "לאירים המצטיינים בעבודה הומניטרית". ב-2001, הוענק לה תואר דוקטור למשפטים לשם כבוד על ידי אוניברסיטת אלברטה שבקנדה. ב-2007 זכתה רוש בפרס ההומניטרי על שם רוברט ברנס.
בשנת 2010 זכתה רוש בפרס עולם בריאות הילדים. היא זכתה גם בפרס מטעם הארגון ב-2015, עבור "ההשפעה המדהימה המתמשכת שלה על חיי ילדים מאזור צ'רנוביל". באותה השנה זכתה רוש בפרס ההומניטרי על שם הנסיכה גרייס.
הוקרות נוספות שזכתה בהן רואץ כוללות:
תארים של כבוד
פוליטיקה
רוש הייתה מועמדת לתפקיד נשיאת אירלנד כמועמדת קואליציונית של מפלגת העבודה, השמאל הדמוקרטי, ומפלגת הירוקים בבחירות לנשיאות של 1997. כשהוכרזה כמועמדת, היא דורגה בראש הרשימה, אך במהלך הקמפיינים לבחירות מועמדים אחרים עקפו אותה, ובבחירות היא הגיעה למקום רביעי מתוך חמישה, עם כמעט 7% מהקולות.
הרכב (בלשנות)
הרכב (באנגלית: Compound) הוא מונח בבלשנות לציון מילה המורכבת מ אחת או יותר. למשל, בעברית: בית ספר, טלפון נייד, שעון חול. באנגלית: doghouse, white-collar, must-have. בגרמנית: krankenhaus, kindergarten.
הרכב אנדוצנטרי (Endocentric) הוא הרכב אשר מובנו נובע ישירות מתוך מובנם הנפרד של מרכיביו. למשל: "מטוס קרב", "שעון חול". לרוב, הרכבים אנדוצנטריים מורכבים מלקסמות המהוות את אותן חלקי דיבור. למשל, ב- "מטוס קרב", גם "מטוס" וגם "קרב" הם שמות עצם. באנגלית, ההרכב האנדוצנטרי doghouse מורכב משני שמות עצם: dog ו- house. הלקסמה המגלמת את מובנו הבסיסי של ההרכב מכונה הראש (head); הלקסמה השנייה מתאימה את הראשונה (modifier). בדוגמה לעיל, "מטוס" הוא הראש ו- "קרב" מתאימה אותו.
בהרכב אקסוצנטרי (Exocentric) המובן נובע מחוץ למובנן הנפרד של מרכיביו. למשל: "בית ספר", "תעודת בגרות". באנגלית: white-collar (ובהשאלה גם בעברית: "צווארון לבן"). להרכב אקסוצנטרי לא תמיד יש ראש, כמו למשל במקרה "צווארון לבן".
בשפות אנליטיות, הלקסמות המרכיבות את ההרכב אינן מסומנות. למשל, באנגלית המילה doghouse מורכבת משתי לקסמות בלתי מסומנות. בסינית, המילה 汉语 (האן-יו, "השפה הסינית") מורכבת גם היא משתי לקסמות בלתי מסומנות. לעומת זאת, בשפות סינתטיות יותר, לעיתים אחת הלקסמות תהא מסומנת. למשל בגרמנית: Kapitänspatent ("רישיון רב-חובל") מורכבת מהלקסמה Kapitän ("רב-חובל") בתוספת סמן הקניין -s, ומהלקסמה הבלתי-מסומנת Patent ("רישיון"), המהווה את הראש. לעומת זאת, בשפות השמיות ההרכבים השמניים (noun-noun compound, בניגוד להרכבים אשר כוללים גם חלקי דיבר אחרים) מתממשים באמצעות צורת הסמיכות, המשמשת גם עבור יַחֲסַת הקניין. בצורת הסמיכות הלקסמה המסומנת היא הראש; למשל: בֵּית סֵפֶר מורכב מהלקסמה (המהווה את הראש) בַּיִת, המסומנת באמצעות צורת הנסמך בֵּית (שימו לב להבדלים בניקוד) ומהלקסמה הבלתי מסומנת סֵפֶר.
סנט שאפל
סנט שאפל (בצרפתית: Sainte-Chapelle) היא כנסייה גותית הנמצאת באיל דה לה סיטה שבפריז. היא נבנתה בידי לואי התשיעי, מלך צרפת, לאחר שובו ממסע הצלב השביעי. לואי התשיעי רכש מבלדווין השני, קיסר קונסטנטינופול, את כתר הקוצים של ישו, והחליט לבנות קפלה מלכותית מיוחדת לאחסנתו, היא כנסיית סנט שאפל. הכנסייה נבנתה בשנים 1242–1248, ונחנכה ב-26 באפריל 1248. סנט שאפל היא דוגמה מובהקת לארכיטקטורה בסגנון גותי קורן שהתפתחה בפריז בתקופת בנייתה.
היסטוריה
הכנסייה תוכננה ב-1241, לאחר שובו של לואי התשיעי ממסע הצלב וקניית כתר הקוצים של ישו והרומח הקדוש משליט קונסטנטינופול. הכנסייה הושלמה ב-1248 ונחנכה ב-26 באפריל. הכנסייה נבנתה כקפלה עבור הארמון המלכותי. בעוד שהארמון עצמו נהרס במהלך השנים, הקפלה וארמון הצדק (המקום בו האצילים שטחו את טענותיהם למשפט בפני המלך) שרדו.
סנט שאפל נבנתה על מנת לאחסן שרידי קודש חשובים: כתר הקוצים של ישו, תמונת אדסה ועוד כ-22 שרידי קודש של ישו, שהגיעו לידיו של לואי התשיעי, מלך צרפת, מאז אוגוסט 1239, באמצעות שני נזירים דומיניקנים מוונציה. בעוד אצילים אחרים גנבו שרידי קודש, רכש לואי התשיעי את שרידיו שלו תמורת סכום מלא מבלדווין השני, קיסר קונסטנטינופול. על שרידי הקודש שילם לואי 135,000 ליברות, בעוד שעל בניית הקפלה שילם 40,000 ליברות. ב-1241 נוסף גם חלק מהצלב האמיתי לרשימת שרידי הקודש. כך הפכה הקפלה לאוצר יקר של שרידי קודש. פיתוחי האבן נצבעו ועליהם צוירו מדליונים ובהם קדושים נוצריים וקדושים מעונים בתוך קווטרפוילים, בחלק התחתון של קיר הארקדה שעליו נתלו אריחים עשירים.
בניית הקפלה חושפת את שאיפותיו של לואי התשיעי להפוך את צרפת לממלכה הנוצרית החשובה בזמנה, על רקע דעיכת כוחן של קונסטנטינופול, בה שלט רוזן פלנדריה, ושל האימפריה הרומית הקדושה. כשם שהקיסר יכול היה לעבור בפרטיות מארמונו לאיה סופיה, כך יכול היה לואי לעבור ישירות מארמונו לסנט שאפל. ב-1297, העניקה הכנסייה ללואי התשיעי מעמד של קדוש נוצרי.
הקפלה המלכותית ניצבת מעל קפלה תחתית ששימשה ככנסייה הקהילתית עבור דיירי הארמון המלכותי, שהיה מושב הממשלה באותה תקופה.
למרות שהיא נחשבת לכנסייה קטנה ואינטימית, בלטה סנט שאפל מעל גגות הארמון המלכותי. ההיבט היפה והבולט ביותר בקפלה הוא חלונות הויטראז' מזכוכית צבעונית, הנחשבים למובחרים ביותר מסוגם בעולם. החלונות מותקנים בתוך עבודת אבן עדינה. רוב הקפלה בנויה בסגנון גותי קורן אך במהלך המאה ה-15 נוסף חלון רוזטה בסגנון הלהבות (Flamboyant) לחזית המערבית.
במאה ה-19 שיחזר ויולה לה דוק את סנט שאפל ובנה מחדש את הצריח בתכנונו הוא. החל מ-1862 נחשבת סנט שאפל למונומנט היסטורי לאומי.
העתק של סנט שאפל נמצא בשיקגו, אילינוי. קפלת סנט ג'יימס של Archbishop Quigley Preparatory Seminary הממוקמת ב-103 מזרח ברחוב שסטנט (Chestnut), שנבנתה בסביבות 1900 של ג'ורג' קרדינל מנדלין (George Cardinal Mundelein).
בשנת 1991 עת הוכרזו גדות הסן בפריז כאתר מורשת עולמית נכללה גם סנט שאפל בתיחום האזור המוכרז.
המבנה
אף כי היא נחשבת לכנסייה קטנה ואינטימית, בלטה סנט שאפל מעל גגות הארמון המלכותי.
הכנסייה קטנה יחסית, ובה חלונות הזכוכית (ויטראז'ים) הנחשבים ליפים ביותר בפריז. מדרגות מובילות מן האולם התחתון לעליון. רצפת האולם התחתון עשויה ממצבות לקברים שמתחת לה. באולם העליון חלונות זכוכית מהמאה ה-13, העתיקים ביותר בפריז, המציגים 1,134 תמונות תנ"כיות שונות על שטח של 618 מ"ר. סדר התמונות - מלמטה למעלה בכל חלון ומימין לשמאל פרט לחלונות 9 ,7 ,6 ו-11.
בקומה העליונה מצוי מקדש דו-קומתי. בחלק העליון נמצא המזבח ומעליו חופה עם גמלון, ובחלק התחתון חופה מקומרת מבפנים שבה הוצגו השרידים הקדושים.
הנס גייגר
יוהאן (הנס) וילהלם גייגר (גרמנית: Johannes (Hans) Wilhelm Geiger; 30 בספטמבר 1882 – 24 בספטמבר 1945) היה פיזיקאי גרמני, חוקר הרדיואקטיביות.
חייו
בשנת 1902 החל ללמוד פיזיקה ומתמטיקה בארלנגן (Erlangen) וקיבל דוקטורט ב-1906. בשנת 1907 התחיל לעבוד אצל ארנסט רתרפורד במנצ'סטר שהעריכו כאחד מתלמידיו הטובים ביותר. ב-1912 עבר לברלין וניהל את מעבדת הרדיואקטיביות החדשה (Physikalisch-Technische Reichsanstalt). בשנת 1925 עבר לאוניברסיטת קיל ושם בשנת 1928 פיתח יחד עם תלמידו וולטר מילר את המכשיר למדידת עצמת קרינה שנקרא על שמו - מונה גייגר.
גייגר היה גם בין אלו שעבדו תחת הנהגתו של ורנר הייזנברג על פרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית בעת מלחמת העולם השנייה.
אורי אלון (סופר)
אוֹרי אֵלון (נולד ב-8 באפריל 1981, תשמ"א) הוא סופר, מאייר, תסריטאי ויוצר קולנוע וטלוויזיה ישראלי. זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה כיוצר ותסריטאי הסדרה "שטיסל".
ביוגרפיה
אורי אלון נולד בקיבוץ שלוחות וגדל בבית אל. למד בישיבת שיח שבאפרת אצל הרב שג"ר ושירת בצה"ל כחובש קרבי. בהמשך למד תסריטאות במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות, שם כתב את התסריט לסרט הקצר "טופו" בבימויה של אורית בן-חור רז. בנוסף למד ציור אצל הצייר ליאוניד בלקלב.
אלון שימש כתסריטאי בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "סרוגים" (עונות שנייה ושלישית, ששודרה ב-YES) שיצרו לייזי שפירא וחוה דיבון, העוסקת בעולם הפנויים-פנויות של המגזר הדתי לאומי בירושלים.
ב-2018 יצר יחד עם יהונתן אינדורסקי את המיני-סדרה "אוטונומיות" (עבור HOT). בהמשך השנה עלתה הסדרה "המנצח", אותה יצר אלון עבור YES.
ב-2020 הוכרזה זכייתו בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום הקולנוע.
כתיבה ספרותית
אלון פרסם סיפורים קצרים בעיתונים וכתבי עת שונים, ובשנת 1998 זכה עם סיפורו "אומרים עכשיו התור שלך, אייר" בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "הארץ" (הסיפור נכלל גם באנתולוגיה "אוטוטו"). בשנת 2008 פרסם את ספרו הראשון, "המופע הנסתר", שזכה בפרס שר המדע, התרבות והספורט לספר ביכורים, ומאז שנת 2010 פרסם ארבעה ספרי ילדים.
חיים אישיים
אורי אלון הוא בנם של הסופרת אמונה אלון והשר והח"כ לשעבר הרב בני אלון. נכדם של השופט פרופ' מנחם אלון והרב פרופ' פינחס פלאי. שניים מגיסיו הם העורך והמשורר אלחנן ניר והמשורר והקולנוען עמיחי חסון.
אלון נשוי ומתגורר עם משפחתו ביישוב תקוע.
קישורים חיצוניים
על "המופע הנסתר":
צוותי התערבות במשבר
צוותי התערבות במשבר הם צוותים ייעודיים, שמטרתם לתת תמיכה בזמן משבר לאנשים עם מוגבלות נפשית, ולשפר את ההתמודדות של רשויות אכיפת החוק והביטחון בממשק עם אנשים עם מוגבלויות.
רקע
אנשים עם מגבלה נפשית מעורבים לפי הערכה בשישה עד עשרה אחוזים מהמקרים שהמשטרה מטפלת בהם, וכ-25% מאנשים המאובחנים עם מחלה נפשית ייעצרו על ידי המשטרה לפחות פעם בחיים. ממצאי מחקר שחקר את מאפייני האנשים שנהרגו על ידי משטרת ארצות הברית בשנת 2015, גילה כי קרוב לרבע מהם אובחנו בעברם כחולי נפש.בנוסף מצביעים מחקרים שונים כי אנשים המאובחנים עם מחלה נפשית יש להם ייצוג יתר בבתי מאסר ומעצר, ואנשים המאובחנים עם אבחנה נפשית וצורכים חומרים פסיכואקטיביים (סמים ואלכוהול) נתקלים בקשיים לא שגרתיים מול מערכות אכיפת החוק, כך שהם נכלאים לתקופות ארוכות יותר והם מתויגים ביתר קלות כאנשים שאינם ברי שיקום. בהתאם לכך, במחקר שבדק את תפיסת המאובחנים כחולי נפש ביחס למערכות אכיפת החוק ב-27 מדינות שונות, 17 אחוזים מהנשאלים שהיו מאובחנים כחולים בסכיזופרניה דיווחו שהמשטרה התנהגה אליהם בצורה גרועה יותר משהיא מתנהגת לשאר האוכלוסייה.
הקשיים של מערכות אכיפת החוק בהתמודדות עם אנשים המתמודדים עם משברים נפשיים, הנמצאים בהליך הפלילי, מאפיינים את כל שלבי ההליך החל מהמעצר, דרך השפיטה עד לגזר דין וריצוי העונש או הליך השיקום, כאשר מערכות אלה אינן מצליחות להתמודד עם אוכלוסיית המתמודדים עם משברים נפשיים ומשכך נכשלות בהתייחסות אליהם. לפיכך, מוסדות לאכיפת החוק במדינות רבות מאמצים אסטרטגיות לשפר תגובותיהם של שוטרים עת הם עונים לקריאה אשר מתייחסת לאדם עם מגבלה נפשית, או אדם החווה משבר נפשי.
מודלים להפעלת צוותי משבר ברחבי העולם
לאורך השנים פיתחו מדינות שונות מודלים שונים שמטרתם להקל או למנוע את המפגש בין אנשים עם מוגבלות לבין כוחות הביטחון ואכיפת החוק. המודל הראשון והמוכר ביותר הוא צוותי התערבות במשבר (Crisis Intervention Teams – CIT). המודל פותח בעיר ממפיס בארצות הברית בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 בעקבות אירוע בו שוטר מקומי ירה והרג אדם המאובחן עם סכיזופרניה אשר החזיק בסכין ואיים לפגוע בעצמו. בעקבות דרישה ציבורית כינס המושל צוות משימה שכללה נציגי מערכות אכיפת החוק, מערכות בריאות הנפש, ארגוני זכויות אדם ונציגי אקדמיה. מטרת הוועדה הייתה להגביר את הביטחון במפגש שבין כוחות הביטחון לאנשים החווים משברים נפשיים, מניעת מצבים בהם אנשים נעצרים בעת משבר נפשי, והפניה לטיפול פסיכיאטרי מתאים. צוות המשימה יצר את מודל צוותי התערבות במשבר.
למודל צוותי התערבות במשבר מספר דרכי פעולה, השלב הראשון הוא הכשרת שוטרים בסוגיות הקשורות לבריאות הנפש והתמכרות. בנוסף קיים דגש רב על שיתוף פעולה בין כוחות המשטרה לנציגי משרדים ממשלתיים שונים ונציגים שונים של הקהילה, במטרה לספק מענה מתאים בעת מפגש בין השוטר לאדם החווה משבר נפשי. דגש מיוחד מושם על שיתוף פעולה עם ארגוני חירום שונים, שירותי רווחה, בתי חולים פסיכיאטריים ושירותים רפואיים אחרים, כך שלשוטרים תהיה אפשרות להפנות את האדם החווה משבר נפשי לשירות המתאים. במשך השנים הוטמע המודל ברוב מדינות ארצות הברית, ובמספר רב של ארצות נוספות. מחקרים מצביעים כי שוטרים שעברו הכשרה לתוכנית מגלים פחות סטיגמות (סטריאוטיפיים שליליים) ביחס לאנשים עם מוגבלות נפשית, מפעילים פחות כוח פיזי, גילו יותר מיומנויות להפחתת הסלמתן של אירועים, הפנו יותר אנשים למחלקות פסיכיאטריות (ביחס לשוטרים שלא עברו הכשרה). לפי הערכה על מנת שבכל משמרת יהיו מספיק שוטרים המוכשרים לטפל באנשים הנמצאים במשבר נפשי אקוטי, יש צורך לוודא שכ-20 אחוזים מכוח השיטור הכללי יעברו הכשרה מלאה.
קבוצת הייעוץ של צוותי התערבות במשבר המליצה על יוזמות נוספות במטרה להתמודד עם האתגרים שבמפגש בין אנשים עם קשיים נפשיים למערכות אכיפת החוק. יוזמות אלה כללו הקמת בתי משפט לבריאות הנפש המאפשרים לנאשמים הסובלים מקשיים נפשיים, לקבל טיפול בבריאות הנפש כחלופה לענישה פלילית, קבוצת הדרכה למשפחות של אנשים עם מחלות נפש קשות. העוסקת בין היתר בדרכי פתרון בעיות, הקניית ידע מקצועי בבריאות הנפש, כלים לתמיכת עמיתים, אפשרויות טיפול שונות ומידע על שירותי קהילה שונים, הצבת פסיכיאטרים וצוותים פרא רפואיים בבתי כלא, והכשרת צוותי בית כלא בתכנים הקשורים לבריאות הנפש.
מודל נוסף להתערבות במשבר פותח במדינת ניו יורק שבארצות הברית והוא מפעיל צוות משברי נייד (Mobile Crises Team). השירות מיועד למנוע אשפוזים פסיכיאטריים מאנשים שאינם נמצאים במצב סיכון לפגוע בעצמם או בסביבתם. השירות מפעיל מוקד שניתן לפנות אליו בנוגע למשבר נפשי התנהגותי שהפונה חווה או שהוא סבור שאדם אחר חווה. במצב משבר יגיע צוות מקצועי לביתו או למקום עבודתו של הנמען ויספק לו תמיכה מתאימה. הצוות כולל מגוון אנשי מקצוע כמו אחיות, עובדים סוציאליים ורופאים פסיכיאטריים, אשר מוכשרים לספק טיפולים בבריאות הנפש בסביבתו הטבעית של האדם. הטיפולים כוללים, הערכת המצב, התערבות במשבר, ייעוץ ותמיכה ומידע בנוגע לשירותים מתאימים אחרים. ככל וצוות הנייד יתרשם שהאדם נמצא במשבר שלא ניתן לטפל בו בסביבתו הטבעית, הם יכולים להציע לו להתלוות אליהם למרפאה או בית חולים פסיכיאטרי. רק במקרי חירום שבהם הצוות יחשוש שהאדם החווה משבר נפשי עלול לפגוע בעצמו או בסביבה הם יזמינו משטרה או שירותי הצלה על מנת שהם יפנו את האדם למחלקה פסיכיאטרית גם אם זה בניגוד לרצונו.
מודל דומה פותח באנגליה והחל לפעול כפיילוט בשנת 2014. המודל ששמו טריאז' רחוב (Street Triage) בנוי על חיבור בין גורמי אכיפת החוק לשירותי בריאות הנפש, במטרה שאלה יפעלו בשיתוף פעולה בעת מפגש בין אדם החווה משבר נפשי למערכות אכיפת החוק. כאשר שוטר מגיע לזירה בה נמצא אדם החווה משבר נפש, השוטר יכול להתקשר למוקד ולהתייעץ עם איש מקצוע בבריאות הנפש, או להזמין את איש המקצוע לזירת האירוע.
באוסטרליה פותח מודל דומה למודל האנגלי והוא נקרא צוות התערבות בבריאות הנפש. המודל בנוי על שיתוף פעולה בין המשטרה לאנשי מקצוע בבריאות הנפש, על מנת שאלה יעבדו ביחד באירוע המעורב בו אדם החווה משבר נפשי ויפעלו ביחד על מנת לספק לו טיפול מתאים בסביבה בטוחה.
בישראל
בינואר 2019 פנו עשרה ארגוני החברה האזרחית לשמירה על זכויות אנשים עם מוגבלויות לסגן שר הבריאות ולשר לביטחון פנים, בקריאה למשרד הבריאות ולמשטרת ישראל לשלב כוחות, ולהקים בדחיפות מערך של צוותי משבר אשר ייתן מענה למצבי משבר של אנשים עם מוגבלות. הפנייה נעשתה על רקע מותו של יהודה ביאדגה, אדם עם מוגבלות נפשית שנהרג מידי ירי של שוטר שהגיע לאירוע לאחר קריאה של בן משפחתו. בעקבות הפנייה במהלך שנת 2019 הקימו במחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים שולחן עגול במסגרתו נערכו מספר מפגשים, בהשתתפות מספר גורמי ממשלה – משרד הבריאות, משרד הרווחה, הסיוע המשפטי, משטרת ישראל, המשרד לביטחון פנים, פרקליטות המדינה, הסניגוריה הציבורית ועמותות שעוסקות באנשים עם מוגבלויות. בעקבות משבר הקורונה הופסקו השיחות בעניין. בחודש מאי 2020 נהרג איאד אל-חלאק, צעיר על הרצף האוטיסטי, על ידי כוחות הביטחון. אירוע זה, יחד עם שורת מקרים נוספים בהם נפגעו ואף מצאו את מותם אנשים עם מוגבלויות שונות, לרבות מוגבלויות נפשיות  על ידי נציגי כוחות הביטחון ואכיפת החוק, הובילו את נשיא המדינה מר ראובן ריבלין להקים ועדה ייעודית שתעסוק במציאת פתרונות למניעת התנגשות בין כוחות הביטחון ואכיפת החוק לאנשים עם מוגבלות.
תפקידי הוועדה היו לבחון את הגורמים שהובילו לתקריות הללו ולהמליץ על צעדים שיש לנקוט במטרה שתקריות מהסוג לא יחזרו על עצמן, לבחון מודלים הנהוגים בעולם, ברמה המקצועית והמשפטית-חקיקתית ואם ניתן לאמץ חלק מהם, לבחון את הפרקטיקה הנהוגה בישראל ולהמליץ על שורה של צעדים, ביניהם הכשרת גורמי האכיפה ושיפור שיתופי פעולה ביניהם. הוועדה המליצה לפעול בשלושה מישורים עיקריים:
מיפוי סטנדרטי
המיפוי הסטנדרטי (באנגלית: Standard Map; מכונה גם מיפוי Chirikov-Taylor) הוא מיפוי כאוטי משמר-שטח מריבוע בעל צד באורך של 2\pi לעצמו. הוא מוגדר על ידי: כאשר p_n ו-\theta_n מחושבים מודולו 2\pi. המיפוי הסטנדרטי מתאר בצורה מדויקת מערכת פיזיקלית של סביבון מוכה (Kicked Rotor). מערכת זאת מורכבת ממוט המוחזק בקצהו האחד על ידי ציר חסר חיכוך, ומקבל מכות בקצהו השני באופן מחזורי. המשתנים \theta_n ו-p_n מייצגים, בהתאמה, את המיקום הזוויתי של המוט ואת התנע הזוויתי לאחר המכה ה-n-ית. הקבוע K מייצג את עוצמת המכות.
מיפוי זה הוא מן הנחקרים ביותר בכאוס הקלאסי, ומהווה את אחד המודלים החשובים והשימושיים ביותר. הוא משמש לבחינת שיטות לתיאור מעברים מתנועה מסודרת לתנועה כאוטית, ולתיאור התכונות הסטטיסטיות של מצבי כאוס גלובלי. המיפוי הסטנדרטי נותן תיאור מדויק או מקורב של מערכות פיזיקליות רבות, ולמרות פשטותו הוא שומר על התכונות המורכבות הטיפוסיות למערכות כאוטיות. בין השאר, המיפוי הסטנדרטי משמש לתיאור מערכות פיזיקליות בתחומי הפיזיקה של מאיצי חלקיקים, פיזיקה של פלסמה, ופיזיקת מצב מוצק.
מיפוי זה הוצע לראשונה על ידי בריאן טיילור (Bryan Taylor) ופותח באופן בלתי תלוי על ידי בוריס צ'יריקוב (Boris Chirikov) לצורך תיאור הדינמיקה של קווי שדה מגנטי. בשנות ה-70 הראה הפיזיקאי שמואל פישמן כי הגבלת הפיזור שחל בתנע עם הגדלת הכאוטיות של הסביבון המוכה הקוונטי, ואשר מנוגדת בטבעה לפיזור התנע שחל בתמונה הקלאסית, היא תופעת לוקליזציה דינמית הזהה במהות לתופעת לוקליזציית אנדרסון.
קבלת המיפוי הסטנדרטי
בסעיף זה נראה כיצד מתקבל המיפוי הסטנדרטי מתוך ההמילטוניאן של מערכת סביבון מוכה. נניח, ללא הגבלת הכלליות, כי מומנט האינרציה של המוט הוא 1. קצה אחד של המוט מוחזק על ידי ציר חסר חיכוך, ואילו הצד השני מקבל מכות בעוצמה של בצורה מחזורית. ההמילטוניאן של המערכת נתון על ידי: אם נפעיל את משוואות המילטון על ההמילטוניאן, נקבל את משוואות התנועה של המערכת: בין מכה למכה המערכת נעה בצורה חופשית. נבצע אינטגרציה על מחזור אחד בין המכות ונקבל את משוואות המיפוי: המיפוי מספק למעשה צילום סטרובוסקופי של תנועת המוט במרחב הפאזה. המיקום (הזווית) מקבל ערכים בתחום 0 עד 2\pi והתנע אינו חסום, לכן מרחב הפאזה מוגבל לצילינדר. מרחב הפאזה מחזורי בציר התנע, עם מחזור 2\pi (תוספת של 2\pi לתנע לא משנה את המיקום), ולכן אפשר להציג את המיפוי, ללא הגבלת הכלליות, בתוך טורוס בגודל.
מרחב הפאזה של המיפוי הסטנדרטי
עבור K=0 משוואות המיפוי מקבלות את הצורה: הדינמיקה במקרה זה היא אינטגרבילית, שכן p הוא קבוע תנועה. אם התנע של נקודת ההתחלה הוא מספר רציונלי, (n ו-m הם מספרים שלמים ללא גורם משותף), אז נקבל מסלול מחזורי בעל מחזור n. כלומר, אחרי n צעדים המסלול יחזור על עצמו מודולו 2\pi. אם התנע ההתחלתי, p_0, הוא מספר אי-רציונלי, אז \theta_n לא יחזור על עצמו לעולם והמעגל האינווריאנטי יתכסה באופן צפוף (ארגודי). צורת המסלולים במרחב הפאזה תלויה בגודל של פרמטר ההפרעה K. עבור K קטן התנועה ברוב מרחב הפאזה היא יציבה, וככל ש-K גדל, מופיעים אזורים הולכים וגדלים של תנועה כאוטית. כל אחד מהמסלולים המחזוריים המסודרים ב-K=0 (שכאמור מתאים לנקודת התחלה בעלת תנע רציונלי) הופך לשרשרת של איים. שרשרת של איים מטיפוס \frac{m}{n} היא "שרשרת" של n איים המתוחמים מלמעלה ולמטה על ידי שכבות כאוטיות. בכל איטרציה, אי מועתק לאי המופרד ממנו על ידי m-1 פערים של המסלול המסודר המתאים. השכבה הכאוטית העליונה והתחתונה מוגבלות על ידי מסלולים קוואזימחזוריים עם מספר רוטציה אי-רציונלי הנקראים מסלולים רוטציוניים אינוואריאנטים (Rotational Invariant Circles – RIC). המסלולים האלה משתרעים מ-0 עד 2\pi באופן רציף ומונעים את התפשטות הכאוס, לכן הכאוס בשכבות הכאוטיות הוא כאוס לוקלי. כאשר מגדילים את K עוד יותר ה-RICs נשברים ומוחלפים על ידי קווים מחוררים הנקראים קנטורים (כי יש להם מבנה טופולוגי דומה לזה של קבוצת קנטור). המסלולים באזורים הכאוטיים יכולים לחצות את הקנטורים דרך החורים שלהם. אחרי שכל ה-RICs נשברים, כל האזורים הכאוטיים מתחברים לאזור אחד גדול, ומתקבל כאוס גלובלי. ה-K הקריטי, שבו מתרחש המעבר לכאוס גלובלי במיפוי הסטנדרטי, הוא K\sim0.9716. עבור K שגדול מהערך הזה, התנע והאנרגיה של מסלולים באזור הכאוטי יכולים לגדול עד אינסוף. עבור ערכים גדולים של K, לא קיימים איים ברי הבחנה וכל מרחב הפאזה מתמלא בצורה ארגודית צפופה על ידי מסלול אחד.
יהודית קציר
יהודית קציר (נולדה ב-19 באוגוסט 1963) היא סופרת ישראלית. ספריה תורגמו לשפות רבות.
ביוגרפיה
נולדה בחיפה. סבה הוא נין ליואל משה סלומון. למדה בתיכון חוגים בחיפה. בהמשך למדה ספרות וקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בשנות ה-80 החלה לפרסם סיפורים קצרים בעיתונות הישראלית. קובץ הסיפורים הראשון שלה, "סוגרים את הים", שאותו פרסמה בשנות העשרים לחייה, זכה לתשומת לב רבה והעניק לה פרסום מיידי.
בשנים 1996 ו-2007 זכתה בפרס ראש הממשלה ליצירה על-שם לוי אשכול. ב 2004 זכתה בפרס ויצו הצרפתי על הרומן 'למאטיס יש את השמש בבטן'. ספרה האחרון 'צילה' זכה בפרס היצירה הציונית ב-2014 ונכלל ברשימה הקצרה לפרס ספיר 2013.
קציר מתגוררת בתל אביב, עובדת כעורכת בהוצאת הקיבוץ המאוחד וכמרצה במכללה האקדמית אורנים, ואם לשתי בנות.
ספריה
כל הספרים ראו אור בהוצאת הספריה החדשה, בעריכת מנחם פרי.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
לילי זלוף
לילי זלוף (1932 – 4 במאי 2014) הייתה משוררת ישראלית.
ביוגרפיה
לילי זלוף נולדה בבצרה שבעיראק בשנת 1932. מנעוריה הייתה פעילה בהתארגנויות ציוניות בבצרה שפעלו באופן מחתרתי, ובהן למדה עברית. בשנת 1949 עזבה את עיראק ועלתה לישראל דרך טהרן עם אחיה ואחותה. אביהם הגיע בשנת 1951. לאחר הגעתה לישראל נשלחה לקיבוץ רמת יוחנן. בזכות ידיעתה את השפה העברית, השתלבה במהירות והייתה בוועדת התרבות של הקיבוץ. בשנת 1950 נשלחה מטעם הקיבוץ לשער העלייה כדי לסייע בקליטת עולים חדשים מעיראק, ובשנת 1951 התגייסה לצה"ל ושירתה בנח"ל. ב-1953 נישאה ועברה לגור בבני ברק ולזוג שני ילדים.
למדה ספרות באוניברסיטת בר-אילן. הייתה חברה פעילה באגודת הסופרים העבריים, חברה בפא"ן ובאקו"ם. השתתפה בחוגים לספרות והופיעה בבמות שונות.
זלוף פרסמה את קובץ שיריה הראשון, "צלילה", בשנת 1986, והוציאה לאור עוד ארבעה קובצי שירה במהלך חייה. רבים משיריה מתארים את אישיותה החצויה בין תרבויות. לשון כתיבתה שאובה מעולם הרוח היהודי-בבלי.
אפרים שרגא
אפרים (פרד) שרגא (ברומנית: Fred Șaraga; 16 באוקטובר 1891 – 20 באוקטובר 1961) היה פעיל ציבור יהודי, שעיקר תרומתו היא עזרה ליהודי רומניה שהוגלו לטרנסניסטריה בתקופת השואה והשבתם לרומניה. רבים מהמגורשים, ובייחוד הילדים, ראו בו מלאך מושיע ועל כן כונה "אבי יתומי טרנסניסטריה".
חייו
שרגא נולד ביאשי בבית יהודי דתי מתון, בנם הבכור של מנדל-נפתלי ועמליה מלכה. לאחר לימודים בגימנסיה נשלח על ידי הוריו לווינה ללמוד נושאי מסחר ונהול חשבונות באקדמיה מסחרית שם. שב לרומניה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. ב-1914 נשא לאישה את הנרייטה (ריטה) סופרין, בת למשפחה יהודית מבוקרשט והזוג הטרי התיישב ביאשי. שרגא גויס לצבא רומניה ושירת במהלך מלחמת העולם הראשונה בתפקיד מנהלי. לאחר המלחמה, ב-1929, יזם יחד עם אחיו יוסף שרגא הקמת מפעל טקסטיל קטן.
בשנות השלושים הקים, עם אחרים, בנק למתן הלוואות לסוחרים ובעלי מלאכה זעירים יהודים שלא יכלו לקבל הלוואות מבנקים רגילים ושימש נשיא אגודת הקואופרטיבים להלוואה וחסכון (.A.J.R.F) שבחסות הג'וינט. כבר בשנות ה-30, כאשר פעלה הכנופיה האנטישמית האלימה "משמר הברזל" הוטלו על שרגא משימות סיוע דחוף לקורבנות היהודיים. כך לאחר השתוללות רצחנית ביאסי חש להעניק סיוע ראשוני למותקפים. ביוני 1941 התרחש הפוגרום הגדול ביאשי. בנוסף לנרצחים מאות יהודים הוסעו הלוך וחזור בקרונות רכבת חתומים. המטרה היחידה הייתה להמיתם בדרך ואמנם רבים מתו ברעב וצמא, חנק ותשישות. כאשר "רכבת המוות" עצרה בקאלאראש והזוועה נודעה לארגונים היהודיים, הוחש שרגא עם סיוע הצלה לשורדים.
במהלך מלחמת העולם השנייה מונה על ידי מרכז היהודים (רומניה) לעמוד בראש משלחות יהודיות שיצאו לטרנסניסטריה, תחילה כדי לברר לאשורו את המצב שם ובהמשך כדי לארגן, לעזור ולהשיב לרומניה את היהודים שהוגלו לשם ובמיוחד את היתומים.
יהודי רומניה עשו מאמצים ליצור קשר עם היהודים שהוגלו לטרנסניסטריה, ביקשו שוב ושוב לאפשר להם לשלוח משלחת לטרנסניסטריה שתעמוד על מצבם של היהודים שם. למרות התנגדותו של המושל גאורגה אלכסיאנו, בדצמבר 1942 אישר ראש הממשלה יון אנטונסקו יציאת משלחת כזו. המשלחת הראשונה יצאה לדרך ב-31 בדצמבר 1942. היא הייתה מורכבת מאפרים שרגא, יוסף אברכהן, יעקב שכטר ויחיאל מרקוביץ' והם לוו על ידי היועץ של ראש הממשלה, יוליו מומויאנו. לקראת היציאה נפגשו חברי המשלחת עם הרב הראשי ד"ר אלכסנדר שפרן. הוא קיבל את פניהם בהתרגשות רבה והקריא ותרגם מכתב ששיגר בזמנו הרמב"ם למשלחת יהודי ספרד, אשר יצאה לתימן לעודד את יהודיה ולתמוך בהם בזמן שסבלו מרדיפות.
המשלחת סיירה במספר מחנות ובבתי יתומים, ארגנה כנסים של נציגי המגורשים, והצליחה לחזור בשלום (הדבר לא הובטח מראש) ב-14 בינואר 1943. עם חזרת המשלחת לבוקרשט מסר שרגא דווח למועצה היהודית בדבר המצב בטרנסניסטריה, ולאחר מספר ימים אורגן כינוס בבית הכנסת הגדול היכל קורל של בוקרשט שם נקרא הדו"ח של המשלחת ונעשתה פניה נרגשת אל המתכנסים להושיט עזרה לגולי טרנסניסטריה. לבקשת הרב הראשי שפרן שרגא חזר אחריו על ברכת הגומל ובמקום התארגנו לאיסוף תרומות לצורך משלוחים דחופים של כסף, מזון, תרופות ובגדים.
מתחילת 1943 ועד אביב 1944, כאשר השטח נכבש בידי הצבא האדום, ביקרו משלחות בטרנסניסטריה עוד שלוש פעמים. בראש כל המשלחות עמד פרד שרגא שהיה ממונה על הגשת הסיוע למחנות מטעם "המרכז היהודי" והיה אחראי לקשרים עם המינהל הרומני ועם המפקדים הממונים על הגיטאות. בכל פעם שעמד להגיע היו תושבי הגיטו מבשרים בחרוזים "אווגה אווגה (הקשב הקשב) מגיע שרגא".
ב-16 בדצמבר 1943 יצאו בפעם השנייה שתי משלחות לגטאות טרנסניסטריה. בראש אחת מהמשלחות עמד שרגא, ובראשות המשלחת השנייה עמד עורך דין דוד רוזנקרנץ. שרגא עמד בראש המבצע להחזרת למעלה מ-6,000 יהודים לרומניה. הוא צייד אותם בלבוש ובמזון, שילם עבורם את הוצאות הדרך והחזירם לרומניה בין ה-19 ל-25 בדצמבר 1943.
לאחר סיום הפעולה קציני הג'נדרמריה עזבו. שאגת שמחה והקלה פרצה מגרונותיהם של כ-1,500 ילדים. זו הייתה שמחה מהולה בזכרונות טראגיים, החל ברגע הגירוש מהבית, בדרך האין-סופית הזרועה במחלות, רעב ומוות. בעיני רוחם ראו את הוריהם. פה ושם, גבר או אישה עמדו במקומם כמאובנים. הם הביטו בעיניים דומעות בקרונות, והתאמצו לא לגלות את רגשותיהם. אלו היו הורים אשר הצליחו להציג את ילדם היחיד כיתום.
הרכבות עברו את הגשרים מעל לדנייסטר, והתקבלו על ידי נציגי הקהילות. אלה סיפקו להם מזון, לבוש וטיפול רפואי".
היתומים רצו להגיע לארץ ישראל, והם כתבו שירי תהילה ("שרגא לידער") ביידיש ועברית בהם השוו את שרגא ל"משה רבנו" שהוציא את ישראל מעבדות מצרים והעלה אותם לארץ ישראל. אחד השירים ששרו ביידיש היה "סיז גישיין דיז גרוייסע ווינדר, שרגא פירט אין ארץ (ישראל) קינדר" ("קרה נס גדול, שרגא מסיע ילדים לארץ-ישראל"). בברכה שהגישו לו, של שיר בעברית שהבתים בו יצרו אקרוסטיכון של השם ש.ר.ג.א., הבית האחרון היה:
אלפי תודות לך מנודדים הלכים נפשם לראשך עונדה כראותך לחלץ ממיצר נדחים – כן תראה בבנותם מולדת!
בסיום ביקור זה, שבמקביל אליו פעלה משלחת נוספת בראשותו של עו"ד דדו רוזנקרנץ, הצליחו להחזיר לרומניה כ-2000 ילדים ונערים יתומים אשר רובם הגיעו בסופו-של-דבר לארץ-ישראל באוניות בהן הוקצבו מקומות לילדים יתומים ניצולי טרנסניסטריה. כאשר התקדם הצבא האדום לכיוון רומניה נשלח שרגא בפעם הרביעית לטרנסניסטריה (ב-17 במרס 1944), כדי להחזיר את שרידי הגטאות לרומניה. 11 מראשי גטאות טרנסניסטריה כתבו לד"ר ננדור גינגולד, ראש "מרכז היהודים", על הצלחת המשלחות בראשותו של שרגא, להחזיר 60,000 נפש (מתוך 150,000) לרומניה.
פרד וריטה היו בין המלווים של אחת מקבוצות הילדים והגיעו עימם לארץ לארץ ביולי 1944 בספינה קזבק. עם הגיעם ארצה התאחדו עם שני ילדיהם שנשלחו ארצה לפני שרומניה נכנסה למלחמת העולם השנייה.
בכנס ארצי של חברות הנוער של יוצאי טרנסניסטריה שהתקיים בארץ נמסרה לו תעודת הרשמה בספר הזהב של הקרן הקיימת, "על הצלת נפשות רבות בישראל". ניצולים רבים ציינו את פועלו בזכרונותיהם. ביניהם הגב' Felicia Carmelly אשר הקימה את Transnistria Survivors Association בקנדה והוציאה לאור ספר בו ציינה כי ''Dedicated Jewish people made enormous efforts and personal sacrifices to rescue orphans from Transnistria. Many children owe them their lives. Fred Saraga was one of the driving forces on behalf of the orphans, working relentlessly under desparately difficult conditions'' והגב' רות גלסברג-גולד, שבספר זכרונותיה "אתמולים אבודים" כתבה על מבצע ההצלה כי "מי שהיו אחראים על המבצע הזה, פרד שרגא, דדו רוזנקרנץ ואיצו הרציג (יצחק ארצי) סיכנו את חייהם במשימת הצלתנו, ואנו חבים להם תודת נצח".
שרגא נקלט בשורות ארגון הסיוע הבינלאומי היאס והקים שלוחה בתל אביב שעסקה בעיקר בחיפוש קרובים ובסיוע לעולים. כמו כן פעל גם במסגרת ארגוני "עלית הנוער" ו"ארגון עולי רומניה". הקים את לשכת "בני ברית" על שם הרב ד"ר יעקב נימירובר בת"א ושימש נשיאה הראשון. היה בין מייסדי היישוב גבעת שמואל ב־1944 ושימש כראש הוועד הראשון של הישוב.
נמנה עם רשימה מטעם ארגון "בני ברית" של יהודים, גיבורי השואה, שסכנו את חייהם במלחמת העולם השנייה כדי להציל יהודים מהשמדה.
נפטר בגיל 70 בדרכו לעבודה. ארכיונו הפרטי נמסר ליד ושם.
ברטהולד החמישי, דוכס צרינגן
ביוגרפיה
ברטהולד החמישי נולד בשנת 1160 לברטהולד הרביעי, דוכס צרינגן ולהלוויג מפרוהבורג. בשנת 1186 מת אביו ברטהולד הרביעי, וברטהולד החמישי עלה לשלטון במקומו. בראשית כהונתו הוא הרחיב את שטחיה של הדוכסות אשר השתרעה בשפלה השווייצרית המערבית לכיוון דרום, ויישב את האלפים הברנינים ואת אזור העיר לוצרן. הוא הרחיב את העיר תון וייסד את ברן ב-1191. עם זאת נסיונותיו להרחיב את שטחי הדוכסות דרומה לעבר ואלה נכשלו בשנת 1221.
ב-1198 הוא נבחר ליורש העצר של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך ויתר על התפקיד, ובתמורה זכה לשטחים נוספים בצפון שווייץ ובדרומה של גרמניה של ימינו.
ב-1200 החל בהרחבת הכנסייה בפרייבורג שהייתה לאחר מכן לקתדרלת פרייבורג ובה, לפי המסורת, נקבר לאחר מותו ב-1218. ברטהולד החמישי היה האחרון בשושלת דוכסי צרינגן.
זיסי סתוי
זיסי סתוי (13 באפריל 1939 – 1 בדצמבר 2021) היה עורך ספרותי ומנחה מפגשי ספרות ומוזיקה ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב ב-13 באפריל 1939 בשם זיסי זסטבקר. החל את דרכו כעורך בקול ישראל, בעריכת תוכניות ספרותיות. ערך בין השאר, גם את עיתון התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והיה בין עורכי ירחון אגודת הסופרים "מאזנים". סתוי שימש כעורך מדור הספרות של עיתון "הבוקר" עד סגירתו, ולאחר מכן חבר מערכת העיתון "היום".
במשך כ-30 שנה היה עורך מדור הספרות של ידיעות אחרונות. במהלך השנים נתן במה ליוצרים חדשים ובלתי מוכרים, בצד טיפוח יוצרים ותיקים. המשורר אבות ישורון לדוגמה, היה מן הבולטים במשוררי הדור הקודם, ששיריהם נדפסו במוסף; סתוי נתן לישורון במה כמעט חופשית. לאחר שפרש מתפקידו זה בעיתון, החליפה אותו הסופרת שולמית גלבוע.
נפטר ב-1 בדצמבר 2021.
האחווה (סרט)
תקציר עלילת הסרט
שנת 1988. מלחמת אפגניסטן מגיעה לקצה, אבל כדי לחזור הביתה על החיילים לעבור בשטח הנמצא בשליטת המוג'הדין. לויטננט וסילי ז'לזניאקוב מוביל את חייליו במעבר צפוף הנמצא בשליטת כנופיה צמאת דם אלא שהוא ייאלץ להיכנע בפני מנהיגי הכנופיה על מנת להציל את חיי חייליו.
הפקה
הסרט מתבסס על זיכרונותיהם של קציני מודיעין בכירים בסוכנות הביון הרוסית. הסרט מבוסס על אירועים הקשורים למבצע פינויה של חטיבת הרובאים הממונעת ה-108 ממישור צ'ריקר אל מעבר סאלאנג. בחודש מאי 2016, דיבר לונגין על הסרט באירוע גיוס כספים של קרן הקולנוע הרוסי באומרו: "הנושא המרכזי של הסרט הוא להפשיט את הגבורה, כמו בסרט "הם נלחמו למען המולדת". צופים יראו כיצד מתוך קרבות המלחמה הקשים נולד משהו הירואי, ידידות ועולות שאלות מוסריות גדולות מאוד". לונגין גם ציין כי הסרט לא יהיה דומה לעבודתו הקודמת: "אני תמיד משנה ז'אנרים, והפעם החלטתי לצלם דרמה צבאית עם אלמנטים של קומדיה. זה תמיד קורה במלחמה: בזמנים קשים אנשים מנסים נפשית להקל על חייך באמצעות צחוק".. בתחילה הונח כי בנו של הבמאי אלכסנדר לונגין יביים ושהסרט יצולם בטג'יקיסטן.
בשל המצב הבלתי יציב באפגניסטן הסרט צולם בדאגסטן, טג'יקיסטן וקירגיזסטן. הצילומים הושלמו באוקטובר 2017 ובמהלכם הובא ציוד צבאי אמיתי לצורך סצנות הקרב.
שיווק
בפברואר 2018 הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים בברלין, בו חתם לונגין על חוזה עם חברת לוקו פילמס הצרפתית, שתעסוק בהפצה הבינלאומית. קדימון הסרט הראשון הופץ בפברואר 2019.
רכס פריקלי (אנטארקטיקה)
רכס פריקלי או מצוק פריקלי (באנגלית: Prickly Ridge; מילולית: הרכס הדוקרני) הוא רכס מעוגל מכוסה קרח, בדרום האי ת'רסטון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הרכס מצוי 6.4 קילומטרים ממערב לראש שלטון.
מעל הרכס המכוסה קרח בולטים נונאטקים קטנים, שהגדול בהם הוא נונאטאק בלקנאפ.
גילוי ומיפוי הרכס
הרכס מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1966.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
שמו של הרכס תיאורי (מראה הנונאטאקים הבולטים ממנו דומה לקיפוד דוקרני).
גביע הפדרציה 1997
גביע הפדרציה 1997 הייתה התחרות ה-35 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
תחרויות אזוריות החלו במרץ 1996 ומשחק הגמר התקיים ב-4 באוקטובר 1997.
נבחרת צרפת ניצחה במשחק הגמר את נבחרת הולנד וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות
בית עולמי א' כלל 8 קבוצות.
בית עולמי ב' כלל 8 קבוצות.
ארבע קבוצות של בית עולמי א' שהפסדיו בסיבוב הראשון התחרו עם ארבע קבוצות של בית עולמי ב' שניצחו בסיבוב הראשון התחרו על השתתפות בבית עולמי א' בשנת 1998.
יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה).