cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית–קוריאה הצפונית
היסטוריה
אף על פי שרוב העוינות בין המדינות היא תוצר של המלחמה הקרה, אף טרם המלחמה היו קונפליקטים אחרים בין קוריאה לארצות הברית. באמצע המאה ה-19 סגרה קוריאה את גבולותיה לסחר מערבי. בתקרית גנרל שרמן תקפו כוחות קוריאנים ספינת קרב אמריקנית שנשלחה לשאת ולתת על הסכם הסחר בין המדינות, כל אנשי הצוות האמריקנים נהרגו.
בסופו של דבר קשרו שתי המדינות קשרי מסחר ב-1882. היחסים בין שתי המדינות נותקו מחדש בשנת 1905, כאשר ארצות הברית סייעה במשא ומתן לשלום לאחר מלחמת רוסיה–יפן. יפן שכנעה את ארצות הברית שקוריאה תהפוך לשטח השפעה של האימפריה היפנית, וחמש שנים מאוחר יותר כאשר יפן סיפחה את קוריאה ארצות הברית לא מחתה. לאומנים קוריאנים ניסו ללא הצלחה לשכנע את האמריקנים בזכותם להגדרה העצמית של העם הקוריאני במסגרת חוזה ורסאי ועל פי נאום 14 הנקודות שהכתיבו את עקרון ההגדרה העצמית של וודרו וילסון.
לאחר מלחמת העולם השנייה: 1945 - 1948
לאחר מלחמת העולם השנייה ועזיבת הכוחות היפניים, חולקה קוריאה באופן זמני לשני אזורי חסות שגבולם קו רוחב 38 צפון, אך סירוב ברית המועצות להחלטת האו"ם לקיום בחירות חופשיות כחלק מניצני המלחמה הקרה מנע את איחוד קוריאה, שהייתה חצויה בין הצפון, שהיה תחת השפעת ברית המועצות, והדרום, שהיה בהשפעה אמריקנית. במהלך תקופת השלטון של צבא ארצות הברית בקוריאה הדרומית, התנהלו היחסים בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית באמצעות הממשל הצבאי הסובייטי בצפון; אולם בהמשך, בשל כניעתה של קוריאה הצפונית ללחץ הסובייטי ובשל ההתנגדות ההמונית לשלטון האמריקאי ביפן, החלו בקוריאה הצפונית להוקיע את ארצות הברית ולפתח כלפיה יחס שלילי. עם זאת, כמה שרים אמריקאים ציינו באוזני הקוריאנים כי ארצות הברית יכולה לסייע מאוד בעצמאות קוריאה.
ב-15 באוגוסט 1948 ירדו לטמיון התקוות הקוריאניות לאיחוד, כאשר הוקמה ממשלה בחלקו הדרומי של חצי האי וב-9 בספטמבר 1948 הכריז קים איל-סונג על הקמת הרפובליקה העממית של קוריאה; מיד לאחר ההכרזה הוא קיבל הכרה דיפלומטית מצידה של ברית המועצות, אולם לא מצידה של ארצות הברית. ארצות הברית מעולם לא הרחיבה את הכרתה הדיפלומטית בקוריאה הצפונית.
טרם מלחמת קוריאה: 1948 - 1950
לאחר יסוד המדינות הנבדלות ב-1948, עם נסיגת רוב הכוחות האמריקניים מחצי האי קוריאה, קים איל-סונג הרחיב את הרטוריקה האנטי-אמריקנית וטען כי ארצות הברית היא היורשת האימפריאליסטית של יפן, השקפה בה מחזיקה קוריאה הצפונית גם כיום.
אוקטובר-דצמבר 1950
עם פרוץ מלחמת קוריאה וכיבוש מרבית הדרום בידי הצפון, הקימה ארצות הברית כוח של מדינות בחסות האו"ם ובהובלת גנרל דאגלס מקארתור, שפרץ את כיתור מובלעת פוסאן וכבש את מרבית חצי האי עד נובמבר 1950. בדצמבר הקפוא פרצו כוחות סינים למתקפת נגד שדחקה את כוחות האו"ם חזרה דרומה.
החיכוך הקרוב ביותר בין קוריאה הצפונית לבין ארצות הברית, היה במהלך הכיבוש האמריקני במהלך החודשיים שלאחר הנחיתה באינצ'ון. בעזרת צבא קוריאה הדרומית, צבא ארצות הברית, בפיקודו של הגנרל דאגלס מקארתור, החל לחתור להקמת ממשל אזרחי עבור קוריאה הצפונית לאחר שקוריאה הצפונית הרשתה לעצמה לפתח נשק להשמדה המונית במטרה לאיים על קוריאה הדרומית. מקארתור תכנן למצוא גנרלים צפון קוריאנים, במיוחד קים איל-סונג, להביא אותם למשפט ולהאשים אותם בפשעי מלחמה.
בדצמבר 1950 יזמה ארצות הברית סנקציות כלכליות על קוריאה הצפונית, במסגרת חוק נגד מסחר עם האויב, שהיו תקפות עד לשנת 2008.
המלחמה הקרה
בימי המלחמה הקרה קוריאה הצפונית תמכה בברית המועצות, שתי המדינות נשלטו בצורה קומוניסטית, שתי המדינות היו מסוכסכות עם ארצות הברית, ובזכות ברית המועצות קוריאה הצפונית קיבלה את עצמאותה. אם כי לאחר תחילת הקרע בין סין לברית המועצות, מצאה לעצמה קוריאה הצפונית דרך אידאולוגית משלה.
מספר אירועים קרביים היו בין קוריאה הצפונית לכוחות ארצות הברית, והבולטים בהם הם פרשת פואבלו (1968) בה נחטפה אונית ביון אמריקנית על הלוחמים שבה, והחזקת החיילים בשבי. ומבצע פול באניין (1976) לאחר "תקרית הגרזן" בה נרצחו שני קצינים אמריקנים שעמדו בראש כוח שכרת עץ בשטח הביטחון המשותף.
ימי ג'ורג' ווקר בוש
היחסים בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית תחת ממשלו של ג'ורג' ווקר בוש היו בדרך כלל מתוחים למדי. בתחילת הממשל היחס היה דווקא טוב, עם חנוכת תחנת הרכבת דורה שקישרה בין הקוריאות, ובתקופת "אור השמש" שיזמה קוריאה הדרומית וממשלתה השמאלנית אולם מספר תקריות העיבו על היחסים. ממשל בוש ביקר לעיתים תכופות את המשטר הצפון קוריאני על הפרות זכויות אדם, פיתוח מערכות טילים מאיימות וערעור היציבות והביטחון במזרח אסיה. בשנת 2002 החמירה המתיחות בין המדינות, לאחר שבוש האשים את קוריאה הצפונית בפיתוח תשתית להעשרת אורניום לצורך ייצור נשק גרעיני. באותה השנה גם הגדיר בוש את קוריאה הצפונית כשותפה ב"ציר הרשע". בחודשים הבאים נכנסה ארצות הברית למשא ומתן עם קוריאה הצפונית במטרה להניא אותה מהתוכנית הגרעינית שלה, אך ניסיון זה לא צלח. לקראת שלהי הקדנציה הראשונה של בוש, הידרדרו מחדש היחסים עם קוריאה הצפונית, לאחר שזו גירשה את פקחי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית משטחה, וחזרה לפתח נשק גרעיני. ב-9 באוקטובר 2006 ערכה קוריאה הצפונית ניסוי גרעיני מצומצם. ג'ורג' בוש הגיב בחריפות, גינה את המעשה, והורה על הגברת הסנקציות הכלכליות כאשר הוא מצהיר שלא יהסס להשתמש באמצעים צבאיים. תחת הלחצים הבינלאומיים הסכימה לבסוף קוריאה הצפונית לחדש את המשא ומתן עם ארצות הברית, וב-11 באוקטובר 2008 קיבלה קוריאה הצפונית את הדרישות האמריקניות לפרק את הכור הגרעיני שלה, ובתגובה בוש הודיע על הסרת הסנקציות ועל צעדים ראשונים להסדרה ביחסים בין המדינות. בסיום כהונתו של בוש היה נראה שאף על פי שקוריאה הצפונית רכשה יכולת גרעינית מינימלית, ארצות הברית הצליחה לבסוף להניא אותה מדרכה, והחל תהליך מדיני לפירוקה מנשק גרעיני.
בתקופת הנשיא טראמפ
מזכר ההבנות כלל ארבעה סעיפים מרכזיים:
אסתר דרומי
אסתר (אתי) דרומי היא קלינאית תקשורת, חוקרת ומרצה בתחום הפרעות התקשורת ופרופסור מן המניין בחוג להיבטים התפתחותיים של החינוך (המסלול לחינוך תלמידים לקויי שמיעה) באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
דרומי סיימה לימודי תואר ראשון (1973) ושני (1977) בתחום הפרעות בתקשורת באוניברסיטת תל אביב. קיבלה תואר דוקטור באוניברסיטת קנזס בארצות הברית (1982); במהלכו התמקדה בנושא ההתפתחות התקינה של השפה העברית ולקות שפה אצל ילדים דוברי עברית. בשנים 1997-1994 הייתה חוקרת ומרצה אורחת באוניברסיטת דאלאס, טקסס, בה לימדה ב"מרכז קלייר להפרעות בתקשורת", ופעלה במסגרת צוות שהקים שם תוכנית ללימודי דוקטורט.
מ-1980 מכהנת כחוקרת ומרצה באוניברסיטת תל אביב בחוג להיבטים התפתחותיים של החינוך, במסלול לחינוך תלמידים לקויי שמיעה. בשנים 2004-2000 כיהנה גם כראש החוג. בשנים 2005-2000 מונתה גם ליועצת מדעית של המועצה להשכלה גבוהה בבניית תוכניות לימודים בתחום הפרעות בתקשורת באוניברסיטת חיפה ובמכללת הדסה בירושלים.
כקלינאית תקשורת, היא מפעילה גם קליניקה פרטית, בה היא מאבחנת ומטפלת בילדים עם לקויות תקשורת, שפה ודיבור.
נושאי המחקר של פרופ' דרומי: התפתחות המשמעות הלקסיקאלית - מעבר מתקשורת לשפה מוסכמת, לקות שפה ספציפית (SLI) אצל ילדים דוברי עברית, שיתופי פעולה בין הורים לאנשי מקצוע, הנחיית שילוב יחידני של ילדים עם לקות על הרצף האוטיסטי. בנוסף היא מפתחת תוכניות להקניית שפה לילדים עם לקויות תקשורת, שפה ודיבור, וכן בונה תוכניות התערבות ייחודיות בתחום השפה בגישה התפתחותית-טבעית.
פרסמה שלושה ספרים, מספר מונוגרפיות, וכתבה עשרות פרקים בספרים ומאמרים בכתבי עת מדעיים, בנושא התפתחות תקינה ולקויות ותקשורת.
כלב ים ודל
כלב ים ודל (שם מדעי: Leptonychotes weddellii) הוא מין יחיד בסוגו של כלב ים החי באנטארקטיקה, היונק היחיד החי בים גם באמצע החורף בניגוד לרוב כלבי הים השוהים על היבשה בתקופה הזאת.
מאפיינים
כלב הים חי רק באנטארקטיקה, ומצליח לשרוד את החורף המקפיא שם בתוך המים החמימים יותר ונושם על ידי כרסום פתחי השחייה בעזרת שיניו. עם זאת פעילות זו הורסת את שיניו וגורמת לכלבי הים לא להגיע לגילאים ארוכים כמו של שאר כלבי הים.
כלב הים קרוי ע"ש הקפטן הבריטי שגילה אותו ג'יימס ודל והים הקרוי ים ודל בו הוא מצוי (שאף הוא קרוי ע"ש הקפטן).
כלב ים ודל גדול יחסית: אורכו עד 2.5-3.5 מ' בממוצע ומשקלו 400–600 ק"ג בממוצע. הזכרים שוקלים פחות מהנקבות.
הנקבה ממליטה גור אחד והוא יונק מאמו חלב עשיר בשומן כך שהוא נגמל תוך 3–4 שבועות מלידתו, אם כי נמצא עם האם עד לגיל שלוש.
מזונו של כלב הים דגים, דיונונים, קריל ורכיכות ימיות. בעתות רעב אפילו ינסה לטרוף פינגווינים. כלב ים בוגר יכול לאכול עד 10 ק"ג ביום ולעיתים עד 50 ק"ג.
לכלב ים ודל אין אויבים על הקרח המוצק, אך במים יש לו שני טורפים: האורקה וכלב ים נמרי אשר מעדיפים להתמקד בצעירים וחלשים.
אור החיים
אור החיים הוא ספרו המפורסם של פרשן המקרא חיים בן עטר משנת 1741, משמש כאחד מכינוייו, ועל שמו נקראים מספר מקומות ומוסדות. ספר מפורסם אחר בשם זה נכתב למעלה מ-200 שנים לפני כן על ידי הרב יוסף יעבץ. כמו כן נכתב לקסיקון רבני בשם זה על ידי חיים מיכל, שיצא בשנת 1891.
דויד מונסונגו
דויד מונסונגו (נולד ב-23 באוגוסט 1957) הוא אמן רב תחומי ישראלי.
ביוגרפיה
מונסונגו נולד וגדל בצפת.
חלק ניכר מזמנו השקיע בכתיבה, ציור ובצילום, מסעותיו מתועדים ביומני מסע, אותם כתב במהלך המסעות, בהמתנות לבעלי החיים, ובהתכוונות. כמו כן הוא כתב מספר ספרי שירה.
כמו כן, שיריו הולחנו ויצאו לאור בשני פרויקטים מוזיקליים: "עקבות בחול" ו"קולות תשובה".
הוא צלם אוטודידקט, מאז ומעולם אהב להתבונן בעולם דרך העדשה. בתחילת דרכו חיפש את הדימויים המופשטים שבטבע, אולם עם השנים הלך והתמקצע בצילום טבע והוא שואף לתעד בעלי חיים וצמחים בסביבתם הטבעית. לאורך השנים רכש ניסיון כשהשתתף בסדנאות צילום טבע עם הצלמים המובילים בתחום. הוא מצלם רבות בשמורות הגדולות באפריקה, בארצות מזרח אסיה, ביערות הגשם של מרכז אמריקה ובאנטארקטיקה.
חיים אישיים
מונסונגו תושב היישוב גן נר, נשוי ואב לשלושה ילדים, הוא עוסק גם בתחום ההייטק.
מורה דראם
מורה דראם (באירית: Máire Drumm; 22 באוקטובר 1919 – 28 באוקטובר 1976) הייתה סגנית נשיא שין פיין ומפקדת בקומן נה מאן. היא נרצחה על ידי מתנקשים נאמני אלסטר, בעת שהחלימה מניתוח בבית חולים בבלפסט.
ביוגרפיה
דראם נולדה בשם מורה מקאטיר בניורי, במחוז דאון שבצפון אירלנד, וגדלה בכפר השכן קלין, במחוז ארמה. היא הייתה הבכורה מבין ארבעה ילדים. הוריה היו רפובליקנים אירים מיליטנטיים, ואמה של דראם הייתה פעילה במלחמת העצמאות ובמלחמת האזרחים האירית בשנות ה-20. היא התגוררה בדבלין ובליברפול לפני שעברה לבלפסט בעת מלחמת העולם השנייה. היא שיחקה קמוג'י (ספורט קבוצות אירי, גרסת הנשים של הרלינג), ואף הייתה מנהלת קבוצה.
ב-1946 היא נישאה לג'ימי דראם, שהיה אסיר רפובליקני, אותו פגשה בעת ביקור אסירים. הם היו נשואים למשך 30 השנים הבאות, כאשר במהלך 13 מהן היה ג'ימי כלוא ללא משפט. לזוג נולדו חמישה ילדים, שכולם נהיו לפעילים בתנועה הרפובליקנית. בתה, ששמה גם מיירה, ישבה מספר שנים בכלא ארמה.
כשפרצו המהומות ב-1969, דראם נהייתה לדמות מובילה בתנועה, והייתה לפעילה באגודה לזכויות האזרח של צפון אירלנד, וסייעה למצוא דיור לקתולים שהוצאו בכפייה מבתיהם דרך הפחדה ואיומים מצד כנופיות נאמני אלסטר. כשכוחות צבאיים בריטים נשלחו לצפון אירלנד, היא התחילה לנאום בפורומים ציבוריים נגד נוכחותם, והזהירה קתולים פן יראו בהם מושיעים. התקשורת הבריטית כינתה אותה "גברת ארס" בשל הבוטות בה התבטאה, והמיליטנטיות שלה. היא גם הייתה מפקדת בקומן נה מאן, זרוע הנשים המיליטריסטית שפעלה לצד ה-IRA. ביולי 1970 היא הובילה כמה מאות נשים, כל אחת דוחפת עגלת תינוקות מלאה באוכל ואספקה, לתוך אזור רחוב פולס, בהפרת הסגר שהוטל על ידי הבריטים. היא נעצרה, ואף ישבה בכלא בשל מחאותיה. ב-1972 היא נבחרה לתפקיד סגנית נשיא שין פיין, תפקיד בו החזיקה עד מותה.
לאחר ששוחררה מבית הכלא בארמה, פשיטות כוחות הביטחון על ביתה החריפו, והבריאות שלה החלה להתדרדר. היא ביקשה לנסוע לארצות הברית לקבל טיפול רפואי, אך סירבו להנפיק לה ויזה בשל פעילותה הפוליטית. היא התאשפזה בבית החולים מאטר בבלפסט לניתוח בעין.
ב-28 באוקטובר 1976, בעת התאוששותה, נורתה למוות במיטתה בבית החולים במבצע של קומנדו היד האדומה, קבוצה לויאליסטית. המתנקשים התחזו לרופאים, נכנסו לחדרה וירו בה בחזה.
משפחתה ותומכיה דרשו חקירת פנים לגבי השתתפות גורמים משטרתיים ברצח, אך רק אדם אחד הורשע בגין ההתנקשות, והוא שומר מטעם בית החולים סמואל מאתרס.
פייטון פלייס
פייטון פלייס הוא רומן משנת 1956 מאת גרייס מטאליוס. הרומן מתאר כיצד שלוש נשים נאלצות להשלים עם זהותן, הן כנשים והן כיצורים מיניים, בעיירה קטנה, שמרנית, ורכלנית בניו-אינגלנד.
מורה דראם
ביוגרפיה
ההתנקשות בחייה עוררה זעזוע ציבורי, ואפילו פעילים רפובליקנים ותיקים שהיו חלק מהמהומות הקשות ביותר בשנים שקדמו לכך הגיבו באופן קשה, והפכו אותה לסמל של המאבק לעצמאות. להלווייתה הגיעו יותר מ-15,000 אנשים.
פייטון פלייס
הרומן הוליד זיכיון שנמשך במשך ארבעה עשורים. פוקס המאה ה-20 עיבדה אותה כסרט קולנוע בשם דומה בשנת 1957, ומטאליוס כתבה אף ספר המשך שיצא לאור בשנת 1959, בשם "בחזרה לפייטון פלייס", שצולם גם הוא בשנת 1961 באותה הכותרת.
הרומן המקורי משנת 1956 עובד שוב בשנת 1964, במה שהפך לסדרת טלוויזיה בפריים טיים מוצלחת להפליא לפוקס המאה העשרים TV עד 1969, והמונח "פייטון פלייס" - הרמז לכל עיר קטנה או קבוצה המחזיקה סודות שערורייתיים - נכנס ללקסיקון האמריקאי.
רקע
הפצת הספר החלה במסע פרסום ב-ספטמבר 1956. המבקרים קטלו אותו אבל הקהל חשב ההפך. תוך זמן קצר הוא הפך לרב-מכר, היה במשך 59 שבועות ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ונמכר ב-20 מיליון עותקים בכריכה קשה ו-12 מיליון עותקים בכריכה דקה, כן תורגם ללשונות רבים (כולל עברית) והופץ בכל העולם.
מטאליוס כונתה תיבת פנדורה בג'ינס כחולים. השם "פייטון פלייס" הפך למושג של מקום בו יש רכילות וסודות אפלים.
הוליווד קפצה על המציאה וכבר ב-1957 הופק הסרט המצליח "פייטון פלייס" בכיכובה של לנה טרנר.
חברת הטלוויזיה ABC הפיקה אופרת סבון "פייטון פלייס" בשנים 1964 -1969.
צבי הירש רוזנבוים
הרב צבי הירש רוזנבוים (י"ד בחשוון ה'תר"פ, 7 בנובמבר 1919 – ט"ז באייר ה'תשס"ו, 14 במאי 2006) היה האדמו"ר מקרעטשניף-סיגט.
קורות חייו
נולד בעיר סיגוט שברומניה לאביו רבי ניסן חיים מבראדשין בנו של רבי אליעזר זאב מקרעטשניף ולרבנית ראצה. בשנת תרפ"ד התמנה אביו כאב"ד בראדשין ועבר לגור שם.
בשנת ה'תרפ"ט (בגיל 9) נשלח לגור אצל סבו רבי אליעזר זאב מקרעטשניף בסיגוט שגדלו וחנכו עד הבר מצווה בשנת תרצ"ג.
לאחר הבר מצווה נסע ללמוד בישיבת סטניסלוב בראשות האב"ד רבי דוד הורביץ בעל שו"ת אמרי דוד ולמד בחברותא שם עם רבי אלימלך אשכנזי אב"ד מלבורן שם כינוהו חבריו "העובד". בחורף ה'תרצ"ז נסע ללמוד בסאטמאר אצל דודו רבי בערצי לייפער אשר שימש כדיין במקום, בקיץ שב לחצר סבו בסיגוט שם נשאר עד השואה.
עבר את השואה במחנות ההשמדה אושוויץ ובוכנוואלד. אחרי השואה עלה לארץ ישראל ובכ"ח בתמוז תש"ה הגיע לירושלים, למד בישיבתו של המהרי"ץ דושינסקי, וערך טישים בעודו בחור. נשא לאשה את הרבנית שפרה בת דודו רבי חיים מרדכי מנדבורנה חתן סבו רבי אליעזר זאב מקרעטשניף, לאחר חתונתו, בעצת רבי אהרן מבעלז עבר לכפר אתא והקים קריה את "שיכון סיגט" עם ישיבה ותלמוד תורה. בשנת ה'תשמ"ב עבר לירושלים והקים בית מדרש ברחוב אבינועם ילין.
כמו כן הקים בתי מדרש בבית שמש ובבני ברק וגם בויליאמסבורג ובלונדון.
רבי צבי הירש קירב וכיבד כל יהודי. היה אנטי ציוני ואסר להשתתף בבחירות וללכת לכותל המערבי (עוד קודם שאסר זאת רבי יואל מסאטמאר). כן התפרסם בעבודת ה' בעיקר בשבת שבה התפלל בהתלהבות גדולה, וערך טישים שארכו שעות, בהם הלהיב את המשתתפים לקדושת שבת.
נפטר בט"ז באייר ה'תשס"ו, 14 במאי 2006 ונטמן במרומי הר הזיתים.
מדי (דמות מקראית)
מָדַי הוא בנו החמישי מתוך שבעה של יפת בנו של נח במקרא, אחיהם של גומר, תירס, יוון, תובל, משך ומגוג.
נחשב כאבי עם מדי, אשר נחשב בין העמים הגדולים בימי קדם.
צאצאי מדי
ממלכת מָדַי הייתה ממלכה חזקה באסיה שהתקיימה במחצית הראשונה של האלף הראשון לפני הספירה. מדי הייתה יריבה מרה של אשור ובמאה ה-7 לפנה"ס, כרתה ברית עם בבל ויחדיו עלה בידם להביס את אשור. היא שמרה על עצמאותה כ-100 שנה עד אשר נכבשה על ידי כורש הפרסי בשנת 550 לפנה"ס.
הכורדים של היום רואים עצמם כממשיכי וכצאצאי אנשי מדי, שכן הם שוכנים באזור הגאוגרפי בו הייתה קיימת אימפריית מדי.
ברנרד ואן אורלי
ברנארד ואן אורלי (פלמית: Bernard van Orley; סביבות 1487 – 6 בינואר 1541) היה צייר ומעצב שטיחים פלמי בן תקופת הרנסאנס. עבודתו הושפעה מן האמנות האיטלקית בת תקופתו.
ביוגרפיה
ואן אורלי נולד בבריסל בין שנת 1487 לשנת 1491. אביו, ולנטין, היה צייר בעצמו והכשיר את בנו במלאכת הציור. לאחר שובו מאיטליה, התמנה לצייר החצר של מרגרטה לבית הבסבורג וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1527.
בהתאם לאיכות העבודה בסדנה, חלק מיצירותיו נשמרו במצב טוב מאחרות כציורים ומחקרים שביצע לעיצוב טפטין וזכוכית צבועה.
פרדוקס החתול המרוח בחמאה
פרדוקס החתול המרוח בחמאה הוא בדיחה נפוצה המבוססת על שילוב של שני פתגמים: הפרדוקס נוצר כשחושבים מה יקרה אם מחברים חתיכת טוסט עם חמאה (כשהצד המרוח בחמאה כלפי מעלה) לגב החתול, ואז מפילים את החתול מגובה רב. הפרדוקס, שהוגש על ידי האמן ג'ון פרייזי מקינגסטון מניו יורק, זכה ב-1993 בתחרות פרדוקסים של מגזין Omni.
פתרונות אפשריים
יש אנשים שטוענים בצחוק שהניסוי יפיק אפקט אנטי-גרביטציה וכאשר החתול נופל לכיוון הקרקע, הוא יאט ויתחיל להסתובב, ובסופו של דבר יגיע למצב יציב של ריחוף במרחק קצר מהקרקע תוך סיבוב במהירות גבוהה. ביוני 2003, קימברלי מינר זכתה בפרס אוסקר לסטודנטים על סרטה Perpetual Motion. מינר ביססה את סרטה על מאמר שנכתב על ידי חברה לתיכון שחקר את ההשלכות הפוטנציאליות של רעיון החתול והחמאה.
בהומור
הפרדוקס המדומה כבש את דמיונם של הומוריסטים בעלי אוריינטציה מדעית. במאי 1992, (Digest #441) כלל שאלה על הפרדוקס. ישנו פרק בקומיקס שמוקדש לפרדוקס. הדמות הראשית מבקשת לבחון את התיאוריה הזו, מה שמוביל לכך שהחתול מרחף מעל הקרקע וזנבו המכשכש מספק הנעה.
מותג משקאות האנרגיה הברזילאי "Flying Horse" פרסם פרסומת עטורת פרסים לשנת 2012 המדמה את השחזור של תופעה זו, המשמשת לאחר מכן ליצירת אנרגיה תמידית.
במציאות
לחתולים יש את היכולת להתיישר חזרה כך שרגליהם יהיו מטה וגבם מעלה, אם הם נופלים הפוך באוויר, במה שמכונה רפלקס ההתיישרות של חתולים. רפלקס זה מאפשר להם לנחות על רגליהם אם הם נופלים מגובה מספיק.
ללחם, בהיותו אובייקט דומם, אין את היכולת לתקן את עצמו. מחקר שנערך באוניברסיטת מנצ'סטר שכלל הפלה של 100 פרוסות בתנאי מעבדה, קבע שהלחם נוחת בדרך כלל על הרצפה עם צד החמאה כלפי מטה כתוצאה מהאופן שבו הוא נפל בדרך כלל מהשולחן, ומהגרר האווירודינמי הנגרם מהאוויר והכיסים בתוך הלחם. הלחם בדרך כלל עם צד החמאה כלפי מעלה כאשר הוא נופל. תוך כדי הנפילה הוא מסתובב. בהינתן מהירות סיבוב האופיינית וגובה טיפוסי של שולחן, פרוסת לחם שהחלה עם צד החמאה כלפי מעלה על השולחן תנחת עם צד החמאה כלפי מטה על הרצפה ב-81% מהמקרים.
הגביע הארץ-ישראלי 1946
הגביע הארץ ישראלי 1946 הייתה התחרות ה-16 מאז היווסדה. המשחקים הסתיימו ב-14 ביולי 1946. בתחרות השתתפו 32 קבוצות, כולם מהיישוב. לאחר הפסקה של שנה, קבוצות בית"ר חזרו להשתתף בתחרות. השנה הוחלט שכל המפגשים בין הקבוצות יכללו שני סיבובים.
מכבי תל אביב זכתה בגביע בפעם החמישית.
השלב הראשון
בשלב זה נערכו 16 משחקים.
מכתב למערכת
מכתב למערכת הוא מכתב הנשלח למערכת של כתב עת או עיתון, לשם פרסומו בכתב העת. המכתב נשלח פעמים רבות כתגובה לידיעה, מאמר או מכתב קודם שפורסמו בכתב העת, ולעיתים כדרך להעלאה של נושא מסוים לסדר היום, מבלי שנדון קודם לכן באותו כתב עת.
מכתבים למערכת מקובלים ביותר בעיתונות היומית ובשבועוני חדשות, אך נהוגים גם בכתבי עת בעלי תדירות פרסום נמוכה יותר.
מאפיינים של מכתבים למערכת
מכתבים למערכת עוסקים במגוון רחב של נושאים, וניתן לסווגם לתחומים הבאים:
מכתבים למערכת הם בדרך כלל קצרים יחסית, עקב מגבלות המקום בעיתון. לעיתים העיתון מציין מראש מגבלה לגודל המכתב. "ידיעות אחרונות", למשל, מגביל את קוראיו למכתבים שאורכם עד 150 מילים. "הניו יורק טיימס" מטיל הגבלה דומה, ומוסיף עוד שתי דרישות: על המכתב להישלח באופן בלעדי ל"ניו יורק טיימס" ולא לעיתון אחר, ועליו להתייחס למאמר שהתפרסם בעיתון בשבוע החולף.
פרסום המכתב נתון לשיקול דעתו של העורך, ובדרך כלל יפסלו מכתבי השמצה והסתה. לעיתים יושמטו חלקים מהמכתב או ישונה ניסוחם, לפי שיקול דעתו של העורך. בדרך כלל מתפרסם המכתב עם שם כותבו ויישוב מגוריו. לעיתים מצוין כי "פרטי השולח שמורים במערכת" - ציון זה ניתן למכתב לפי בקשת כותבו, החושש שפרסום זהותו עלול לפגוע בו.
יש המגבילים את תדירות הפרסום של מכתבים מאת כותב מסוים (למשל: פרסום מכתב אחד בחודש), כדי לאפשר לקוראים רבים להביע את דעתם מעל דפי העיתון. בעיתונים שבהם אין מגבלה כזו, ניתן לזהות כותבים פעילים במיוחד, שמכתביהם מתפרסמים בתדירות גבוהה.
המכתבים למערכת משקפים את קול העם, כלומר נועדו לבטא את דעותיהם של המוני הקוראים, אך לעיתים משמש מדור זה גם כאלה שבפניהם פתוחות דרכים נוספות אל התקשורת, כגון חברי כנסת, יחצ"נים ודוברים המגיבים בשם שולחיהם על ידיעות ומכתבים העוסקים בהם ועוד.
לעיתים, בפרט בכתבי עת המופיעים בתדירות נמוכה, מועבר המכתב למערכת לתגובתו של כותב המאמר שאליו מתייחס המכתב, והמכתב מתפרסם יחד עם התגובה לו. במקרים אחרים הופך מדור המכתבים למערכת לרב שיח בהמשכים, בדמות מכתבים המתפרסמים במשך גליונות אחדים וכל אחד מהם מגיב לקודמיו.
בדרך כלל מסתפקים כותבי המכתבים למערכת בהופעת המכתב בעיתון, אך לעיתים הם (או מוקירי זכרם) מקבצים מכתבים אלה לספר. דוגמה בולטת לכך הוא הספר "מכתבים למערכת: מבחר מכתבים שפורסמו בעיתונות הישראלית 1997-2006", שבו קיבץ אודי בוך 462 ממכתביו שפורסמו בעיתונים במשך עשור.
היסטוריה
מכתבים למערכת הופיעו בעיתונות האמריקאית כמעט מראשיתה, ובאמצע המאה ה-18 הפכו המכתבים למערכת למרכיב חשוב בשיח הפוליטי והחברתי. במהלך המאה ה-19 התגבשה המגמה להדפיס את המכתבים למערכת בעמודי הדעות שבעיתונים. אחדים מכותבי המכתבים זכו לפרסום ניכר בזכותם, ובולט בכך לאיוש קושוט, לימים נשיא הונגריה, שרכש חלק מפרסומו באמצעות מכתביו למערכת.
עד לאמצע המאה ה-20 פרסום מכתבים אנונימיים היה מקובל למדי, ואף נחשב כמתבקש במסגרת עקרון חופש הביטוי. גישה זו השתנתה בהדרגה מאמצע המאה העשרים, וכיום מאוד לא מקובל לפרסם מכתבים שהגיעו באופן אנונימי. עורך "המגיד", אליעזר ליפמן זילברמן, פנה בשנת 1856 לקוראיו בבקשה: "האיש אשר ישלח מכתבו אלי להדפיסו בל יכחיד ממני שמו ושם עירו וארצו ויודיעני אם רצונו שיקרא שמו על דבריו אם לא".
מכתבים למערכת נשלחו במשך שנים רבות בדואר, ועם התפתחות התקשורת האלקטרונית ניתן לשגרם גם בפקס ובדואר אלקטרוני. לאחר שעיתונים אחדים בארצות הברית קיבלו מכתבים החשודים כמכילים אנתרקס, היו שהודיעו שיקבלו מכתבים למערכת רק בצורה אלקטרונית.
עם פתיחתם של אתרי החדשות באינטרנט, משמש בהם הטוקבק כמקביל של המכתבים למערכת - גם בו מתפרסמות תגובות הקוראים. בעוד שבמדורי המכתבים למערכת מתקיימת סלקציה חמורה, עקב המקום המוגבל המוקצה להם, אין מגבלה כזו בטוקבק, אם כי גם בהם נהוג שלא לפרסם תגובות שיש בהם לשון הרע או הסתה. ד"ר יחיעם שורק, המרבה לכתוב מכתבים למערכת, מציע הבחנה חדה בין המכתב למערכת ובין הטוקבק:
שילוב ייחודי בין הטוקבק ובין העיתון המודפס מתבצע במוסף TheMarker של עיתון "הארץ", שבו מודפסים מדי יום קטעי טוקבק אחדים שהופיעו ביום הקודם באתר האינטרנט המקביל למוסף זה. העיתון הגדיל לעשות בגיליונו מיום 20 בפברואר 2007, שבו פרסם שני עמודים של תגובות הגולשים למאמר שהתפרסם שבוע קודם לכן במוסף המודפס ובאתר המקביל לו.
בתרבות
ב-1975 העלו יהונתן גפן ודני ליטני את המופע "מכתבים למערכת", בו השתתפו חיים רומנו (תופים וגיטרה חשמלית) דני פאר (קלידים) ומיקי גבריאלוב (בס וקולות רקע). בין השירים שהרכיבו את המופע היו קטעי מעבר אשר נקראו "מכתבים למערכת", אשר במסגרתם גפן וליטני הקריאו מכתבים פיקטיביים שכוונו לעורך עיתון. אלבום המופע יצא ב-1976.
ראש צורים
רֹאשׁ צוּרִים הוא התנחלות וקיבוץ בגוש עציון המשתייך לתנועת הקיבוץ הדתי.
היסטוריה
קיבוץ ראש צורים נוסד בשנת 1969 על חורבות קיבוץ עין צורים אשר נפל במלחמת העצמאות. ראש צורים הוא היישוב השני בגוש עציון המתחדש שלאחר מלחמת ששת הימים. המקום הוקם על קרקעות שחלקן נרכשו על ידי קק"ל וחלקן נתפסו על ידי הצבא. ליד הקיבוץ שוכן כפר ערבי חרבת זכריה ולצדו אתר מוסלמי מקודש.
השם ראש צורים, המזכיר את שמו של קיבוץ עין צורים (שהוקם מחדש בחבל לכיש), ניתן לו על פי הפסוק מדברי בלעם: "כִּי-מֵרֹאש צֻרִים אֶרְאֶנּוּ וּמִגְבָעוֹת אֲשוּרֶנוּ הֶן-עָם לְבָדָד יִשְכֹּן וּבַגוֹיִם לֹא יִתְחַשָּב" (במדבר כ"ג ט').
טקס העלייה לקרקע התקיים בט"ו באב תשכ"ט, 31 ביולי 1969, אך העלייה הממשית למקום התבצעה בג' בתשרי תש"ל, ולכן עד היום מציינים תושבי המקום את שני התאריכים. מייסדי הקיבוץ היו חברי גרעין נח"ל של הצופים הדתיים, והצטרפו אליהם בני הקיבוץ הדתי שגויסו לשנת שירות שלישית לצורך חיזוק היישוב.
פרנסה
בראשית דרכו, התבסס הקיבוץ על חקלאות, אולם מפאת מחסור בקרקעות רבות מהאדמות שיועדו לעיבוד היו בשפלה בתחומי הקו הירוק. לצד החקלאות התפתחה תעשייה: מפעל לפנסי רכב "אור צורים", ומשנסגר המפעל, הוקם תחתיו מפעל "מי צורים" לטיהור מים. בשנים הראשונות להתיישבות התעוררה בעיית תעסוקה לנשות הקיבוץ ולגרעין בני עקיבא (יחדיו) שחיזק את המקום, ועל כן הוקם במקום מפעל תפירה לייצור תחתונים שעבד בקבלנות משנה עבור "עדין נויפלד".
בשנות התשעים סבל הקיבוץ מגל עזיבה גדול שאיים על המשך קיומו (במקום נותרו 25 משפחות בלבד), כדי לחזק את המקום הוקמה בקיבוץ שכונת הרחבה.
כיום
במקום מספר מוסדות חינוך, בהם אולפנת "בני עקיבא" לבנות בראשות הרב יהודה פלס ובית ספר "תלמוד תורה". רב הקיבוץ הוא הרב מרדכי ורדי המכהן גם כמלווה בקרן קולנוע שומרון.
בחודש אלול תשע"ח (2018) הוקמה בקיבוץ ישיבת דרישה, ישיבה גבוהה לנשים, שבשנת תשפ"א (2021) עברה לקיבוץ כפר עציון.
נכון ל-2022, הקיבוץ מונה כ-350 בתי אב.
קארין מגנוסן
קארין מגנוסן (בגרמנית: Karin Magnussen; 9 בפברואר 1908 – 19 בפברואר 1997) הייתה ביולוגית, מורה וחוקרת גרמנייה במכון קייזר וילהלם לאנתרופולוגיה, תורשה אנושית ואאוגניקה בתקופת הרייך השלישי. בשנת 1936 פרסמה את המחקר "גזע ומדיניות אוכלוסין". לאחר מכן פרסמה מחקר על הטרוכרומיה אירידיס (עיניים בצבעים שונים) באמצעות דגימות קשתית שסיפק יוזף מנגלה, אותן לקח מקורבנות אושוויץ.
ראשית חייה וחינוכה
קארין מגנוסן, בתו של צייר הנוף ויוצר הקרמיקה ולטר מגנוסן, גדלה עם אחותה בבית ממעמד הביניים. היא השלימה את לימודיה בברמן. לאחר מכן למדה ביולוגיה, גאולוגיה, כימיה ופיזיקה באוניברסיטת גטינגן. מגנוסן הצטרפה לליגת הסטודנטים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית (NSDStB) כשהייתה תלמידה לתואר ראשון. ב-1931, בגיל 23, הייתה חברה במפלגה הנאצית. מאוחר יותר הייתה מנהיגה באגודת הנערות הגרמניות (BDM) וחברה באגודת המורים הנאצים. כמנהיגת BDM, הרצתה על פוליטיקה של גזע ואוכלוסייה. היא סיימה את לימודיה ב-1932 במקצועות בוטניקה, זואולוגיה וגאולוגיה. ביולי 1932 התקבלה התזה שלה: "מחקרים על הפיזיולוגיה של כנף הפרפר".
דעות נאציות
מגנוסן הצטרפה לליגת הסטודנטים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית (NSDStB) במהלך לימודיה. ב-1931 הצטרפה למפלגה הנאצית. מאוחר יותר הפכה למנהיגת BDM בגאו והייתה חברה בליגת המורים הנאצית (NSLB). בברמן הרצתה על גזענות ודמוגרפיה. ב-1935 הועסקה בגאו (מחוז) של הנובר במשרד לפוליטיקה גזעית. מחקרה "גזע ומדיניות אוכלוסין" הופיע ב-1936. בשנת 1939 פורסם מחקר זה על ידי בית ההוצאה לאור להמן במינכן. לאחר מלחמת העולם השנייה, באזור הכיבוש הסובייטי, הוא הופיע ברשימת הספרות האסורה.
במהדורה השלישית, שפורסמה ב-1943, כתבה מגנוסן: "מלחמה זו אינה רק על שימור העם הגרמני, אלא על השאלה אילו גזעים ועמים צריכים לחיות בעתיד על אדמת אירופה. ... לאנגליה לא היה עניין במלחמה זו, אבל זה עם שונה מאוד, שעובד באופן טפילי מאחורי הקלעים ומפחד להפסיד הכל. בכל מדינות האויב יש ליהדות השפעה משמעותית. ובדיוק כפי שהיהדות הייתה כנראה הנקודה הברורה ביותר במאבק, יש להכריע בשאלת [מדינות אלה]. המלחמה הנוכחית חייבת אפוא להיות גם על דיכוי הסכנה השחורה במערב וחיסול האיום הבולשביקי במזרח, מלחמה שפותרת בעיה גזעית באירופה, בעיה שכל המדינות מעוניינות בה, פחות או יותר: השאלה היהודית. גם היהודי שנהנה מהחיים כאורח בארצנו, הוא האויב שלנו, גם אם אינו אוחז באופן פעיל בנשק במאבק זה. ... מנקודת המבט האירופית, השאלה היהודית נפתרת בכך שהיהודים המהגרים פותרים את הנושא עבור המנהיגים במדינות האחרות. ראינו שהמהגרים הללו רק מטרידים ומקימים את העמים זה על זה."
מכון קייזר וילהלם
לאחר שקיבלה מלגה, מגנוסן עזבה בסתיו 1941 את מקצוע ההוראה ועברה למכון קייזר וילהלם לאנתרופולוגיה, תורשה אנושית ואאוגניקה (KWI-A), בברלין-דהלם. היא עבדה במחלקה לפתולוגיה ניסיונית של תורשה תחת ראש המחלקה, הנס נכטסהיים. מחקריה התמקדו בהורשה של צבע עיניים בארנבות ובבני אדם. העניין המיוחד שלה היה הקשתית ההטרוכרומית, אותה בדקה מאז 1938. מגנוסן השתמשה בשיטה המדעית כדי להוביל אותה למסקנה שהעין נוצרת בתהליך שכולל לא רק השפעה גנטית אלא גם הורמונלית. היא ביצעה מחקרים על עיני ארנב. ביולי 1943 הייתה עוזרת המחקר של אוטמר פרייהר פון פרשואר ב-KWI-A, שם פגשה את מנגלה, שעבד שם באופן זמני.
קרן המחקר הגרמנית, ה-Deutsche Forschungsgemeinschaft (DFG), קידמה את המחקר של מגנוסן ב-1943, כדי לחקור את תפקיד התורשה בהתפתחות צבע עיניים כבסיס למחקרי גזע ואתניות, בנוסף לשמונה פרויקטי מחקר נוספים ב-KWI-A. פרויקט זה היה בפיקוח והפרסום נערך על ידי מגנוסן.
אושוויץ-בירקנאו
בעקבות מידע שקיבלה מגנוסן, לפיו יש תאומים ובני משפחה עם קשתיות הטרוכרומיות במשפחת צוענים במכאו (Mechau) מצפון גרמניה, ארגנה מגנוסן את לקיחת בני המשפחה באביב 1943 ל-KWI-A, שם צולמו. במרץ 1943 גורשה משפחת צוענים לאושוויץ, שם עבד מנגלה בסוף מאי 1943 כרופא המחנה. ניסויים שמגנוסן ביצעה על ארנבות, עשה מנגלה באנשים. לדברי מגנוסן, מנגלה טיפל בעיני צוענים באמצעות חומרים הורמונליים. לעיתים קרובות, טיפול כואב זה הוביל להפרעות ראיה ולעיוורון של הקורבנות. ניסויים אלה נועדו לחקור ולהכחיד את החריגות אצל אנשים עם קשתיות הטרוכרומיות. במקרה של מות האסירים, מנגלה התחייב בפני מגנוסן לתת לה את עיני הקורבנות להמשך מחקר. במחצית השנייה של 1944 קיבלה מגנוסן את עיניהם של קורבנות ניסוי מאושוויץ-בירקנאו במספר משלוחים. משם קיבלה לפחות 40 זוגות עיניים. הפתולוג ההונגרי מיקלוש ניסלי שהיה אסיר, ציין לאחר נתיחת הגופה של תאומי צוענים שהם נהרגו בהזרקת כלורופורם ללב ולא מתו ממחלה. ניסלי אולץ להכין את עיניהם ולשלוח אותם ל-KWI-A.
אחרי המלחמה
לפחות עד אביב 1945 עבדה מגנוסן בברלין. לאחר תום מלחמת העולם השנייה שבה לברמן והמשיכה במחקריה. המחקר פורסם בשנת 1949, תחת הכותרת "על הקשר בין הפצה היסטולוגית של פיגמנט, צבע איריס ופיגמנטציה של גלגל העין של העין האנושית". מאוחר יותר היא עברה דה-נאציפיקציה בברמן.
בשנת 1950 לימדה מגנוסן בבית ספר תיכון לבנות בברמן. היא עבדה כיועצת לימודים וכפקידה, והייתה מורה לביולוגיה. היא נחשבה למורה פופולרית. תלמידיה יכלו לבחון ארנבים לאורך כל תקופת חייהם ועד מותם. עד 1964 פורסמו בכתבי עת מאמרים מדעיים שכתבה. היא פרשה לפנסיה באוגוסט 1970. גם בגיל מבוגר הצדיקה את האידאולוגיה הגזענית הנאצית. מחד, היא ציינה ב-1980, בשיחה עם הגנטיקאי בנו מולר-היל, שחוקי נירנברג לא היו הוגנים מספיק. מאידך, היא הכחישה עד הרגע האחרון שמנגלה הרג ילדים לצורך מחקריו המדעיים. היא הסתבכה בשיתוף הפעולה שלה עם מנגלה ובאספקת "חומר אנושי", והייתה קשורה בפשעי מחנות הריכוז, אך היא טענה שאינה יודעת עליהם דבר.
בשנת 1990 עברה מגנוסן לבית אבות. היא מתה בפברואר 1997 בברמן.
אדה דונאט
אדה דונאט (בהונגרית: Donáth Ede; באנסקה ביסטריצה, 5 במאי 1865 – בודפשט, 30 באפריל 1945) היה מנצח, מלחין יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
אדה דונאט נולד במשפחה יהודית שמוצאה במורביה. אביו מוריץ דונאט (בשמו העברי משה שמואל דונאט, 1824–1909) היה רב ואמו הייתה תרזיה (רֶזִי) שכטר. כישרונו המוזיקלי נתגלה כבר בגיל שתים עשרה, אך אביו רצה שיבחר קריירה של סוחר. הוא למד בסוף בקונסרבטוריון של וינה. תחילה עבד כנגן עוגב בברטיסלאבה ונתן שיעורי פסנתר. משנת 1897 העסיק אותו לאיוש שרלי כמנצח בתיאטרון קישפלודי באובודה. משנת 1910 הפך למנצח "תיאטרון פלד" בווארושליגט (הפארק העירוני של בודפשט). בשנת 1911 יצא לסיור במזרח התיכון, במהלכו אסף שירים בפרסית, בעברית ושירה נוצרית מוקדמת. משנת 1925 ועד מותו היה מנצח על המקהלה בבית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני. הוא כתב מוזיקה נלווית למספר יצירות במה. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה עם האופרטה "שולמית", יצירה מחודשת מאת אברהם גולדפאדן (1899), שהוצגה כמעט חמש מאות פעמים. היצירה היא סיפור אהבה רומנטי המתרחש במסגרת תנ"כית שמשלב את עולם הצליל האופייני של מחזה עממי הונגרי מסורתי ושל אופרטה עם מוטיבים עבריים. את לברית האופרטה כתב אלברט קבשי. דונאט שרד את הרדיפה הנאצית ההונגרית ושל אנשי מפלגת צלב החץ בגטו בודפשט ומת זמן קצר לאחר שחרור הונגריה במלחמת העולם השנייה, ב-30 באפריל 1945, חמישה ימים לפני יום הולדתו ה-80. אדה דונאט הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
כתבי היד שלו נשמרים על ידי מחלקת המוזיקה של הספרייה הלאומית על שם סצ'ני.
משפחתו
אשתו הראשונה הייתה האני קרמר (1872–1908) שנפטרה בגיל 36. אשתו השנייה הייתה סלמה ורנר (1871–1929), שאותה נשא ב-15 באפריל 1909, בבודפשט. אחרי שהתאלמן בפעם השנייה, אשתו השלישית הייתה רוזה וגנר (1879–1970), עמה התחתן ב-31 בינואר 1932.
ברונו פיגלהיין
אלימר אולריך ברונו פיגליין (בגרמנית: Elimar Ulrich Bruno Piglhein; 19 בפברואר 1848 – 15 ביולי 1894) היה פסל וצייר גרמני. הוא היה המייסד והנשיא הראשון של הזצסיון במינכן.
קורות חייו
אביו היה מעצב. עם סיום לימודיו בגימנסיה, למד אצל הפסל יוליוס ליפלט. לאחר מותו של ליפלט משחפת, פיגלהיין הלך לאקדמיה לאמנויות בדרזדן, אך נאלץ לעזוב לאחר שנתיים מחוסר כישרון לכאורה. הפסל יוהנס שילינג ראה שיש לו פוטנציאל מסוים, ולקח אותו לסטודיו שלו. לאחר שהות קצרה באיטליה, החליט פיגלהיין להתחיל לצייר במקום זאת, ובהמלצתו של שילינג, החל בלימודים אצל פרדיננד פאוולס בבית הספר לאמנות. בשנת 1871 עבר למינכן, שם הפך למקורבו של וילהלם פון דיץ. למרות תשומת הלב שניתנה לציור "הצליבה" שלו בתערוכת מינכן ולקבלת הפנים החיובית שניתנה לדיוקנאות הילדים שלו, הוא לא הצליח במיוחד.
על פי הצעת סוכנו, הוא פנה לדיוקנאות פסטל של נשים, בהעדפה גם על רקדנים ספרדיים ופנטומימאים, לאחר מכן קרנו עלתה והוא נכנס לאופנה, אך גם מצא את עצמו זוכה לביקורת כבעל השפעה מוסרית רעה.
הצליבה
בשנת 1885 הוא מצא הזדמנות להחזיר את המוניטין הרציני שלו. יוזף הלדר, איש עסקים ממינכן, הגה תוכניות לציור מעגלי ופנורמי המתאר את צליבתו של ישו, ונזכר בעבודתו של פיגלהיין בתערוכת מינכן, המשימה ניתנה לו. משנת 1885 עד 1886 הוא ערך נסיעה לירושלים, שם הכין רישומים למה שיהפוך למגנום אופוס שלו. בהנחייתו ציירי הנוף יוזף בלוק, יוהאן אדלברט היינה (1850–1905) ויוזף קריגר (1848–1914) הם יצרו את הרקע, בעוד שפיגליין ביצע את הדמויות. העבודה הוצגה במינכן, בברלין ובווינה, שם נהרסה בשריפה בשנת 1892. עשרה תצלומים של העבודה צולמו ביום הפתיחה. לפחות 15 עותקים של היצירה נוצרו (חלקם נעשו על ידי עוזריו, מאחר שפיגליין לא התחייב להפיק אלא פנורמה אחת). הפנורמות הקיימות ממוקמות באינסיידלן שבשווייץ ובסנט אן-דה-בופרה, בקוויבק שבקנדה.
שנותיו המאוחרות
בשנת 1886 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנות יפה במינכן. כשהמוניטין שלו עלה מחדש, הוא החל לייצר בדים גדולים על נושאים ודיוקנאות דתיים.
בשנת 1892 הוא הפך לאחד המייסדים והנשיא הראשון של הזצסיון במינכן, אם כי כבר סבל ממחלות גופניות שעיכבו את יכולתו לעבוד.
צדק פרטי
צדק פרטי (באנגלית: Justified) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת הדרמת פשע המשכית שעלתה לשידור ב-16 במרץ 2010 ברשת FX והסתיימה לאחר 6 עונות באפריל 2015. הסדרה פותחה על ידי גרהם יוסט ומבוססת על ספריו של אלמור לנארד, "פרונטו" ו"Riding the Rap", ועל הסיפור הקצר שכתב "Fire in the Hole". הסדרה מתמקדת בעיקר במרשל ריילן גיבנס, בגילומו של טימותי אוליפנט, ומתרחשת בעיר לקסינגטון שבמדינת קנטקי בארצות הברית ובמחוז הארלן באזור ההררי של מזרח קנטקי.
בישראל הסדרה עלתה לשידור בערוץ HOT3 של הוט.
תקציר העלילה
הסדרה מתמקדת בריילן גיבנס, מרשל אמריקאי, שנולד במחוז הארלן שבמזרח קנטקי, אזור שידוע בכריית פחם. אביו היה פושע והכה את אשתו. ריילן עזב את הבית בגיל צעיר לאחר מות אמו והצטרף לשירות המרשלים.
כאשר התוכנית נפתחת ריילן משרת בפלורידה, הוא יורה במאפיונר ותקרית הירי מוגדרת כירי מוצדק (מכאן שם התוכנית באנגלית) אך שנויה במחלוקת. כתוצאה מכך ריילן נאלץ לעבור למשרד המרשלים בלקסינגטון קנטקי שהוא היחיד המוכן לקבל אותו. ריילן אינו מרוצה מההעברה הזו מפני שאשתו לשעבר וינונה (נטלי זי) גרה בלקסינגטון עם בעלה החדש גארי ומפני שהוא נאלץ להתמודד עם בויד קראודר, חבר שלו מנערותו ופושע בהווה.
עונה ראשונה
העלילה הראשית של העונה הראשונה עוסקת בהתמודדות ריילן עם משפחת קראודר. הוא יורה בבויד קראודר, שלאחר מכן משנה את דרכיו ומתחיל להנהיג קבוצה דתית, אך ריילן מסרב להאמין שהוא השתנה. ריילן גם מתחיל קשר רומנטי עם אווה קראודר (ג'ואל קרטר), גיסתו של בויד שרצחה את בעלה כי הכה אותה.
אב המשפחה בו קראודר יוצא מהכלא ומתחיל בקשר עסקי בסחר בסמים עם משפחת המאפיה ממיאמי שרודפת אחרי ריילן על כך שהוא הרג את אחד מחבריה. בו מערב את אביו של ריילן, ארלו גיבנס, במזימה למכור את ריילן למאפיה.
בסוף העונה בו הורג את כל חברי הקהילה הדתית של בויד כנקמה על כך שבויד פעל נגד סחר הסמים שלו. לאחר מכן בו נהרג על ידי מתנקשים ממיאמי שמעוניינים לרצוח את ריילן. ריילן עוזב את אווה ומתחיל במערכת יחסים עם אשתו לשעבר.
עונה שנייה
העונה השנייה עוסקת בעיקר בעסקי הפשע של משפחת בנט, בהנהגת אם המשפחה מגס בנט (מרגו מרטינדל). משפחת בנט התחזקה עקב נפילת משפחת קראודר. הם עוסקים בעיקר בסחר בסמים אך גם עוסקים בסחר קרקעות על מנת לסחוט מחברת כריית הפחם סכומי כסף גדולים.
ריילן נעשה מעורב בגלל יריבות משפחתית ישנה בין משפחתו למשפחת בנט ובגלל נערה צעירה שבאה לידיעת משרד השריף לאחר שהוטרדה מינית. אביה של הנערה נרצח על ידי מגס בנט ומגס מאמצת את הנערה אשר אינה יודעת את האמת.
במהלך העונה בויד מנסה להימנע מלחזור לעסקי פשע למרות פיתויים רבים. הוא מתחיל בקשר רומנטי עם אווה גיסתו ומתחיל לעבוד עבור חברת כריית הפחם המקומית. העבודה עם חברת הפחם מביאה אותו להתמודדות מול משפחת בנט. לבסוף בויד מנצל עסקה עם משפחת בנט כדי להקים חזרה את עסקי הפשע של משפחת קראודר ומגייס לארגונו את ארלו, אביו של ריילן.
לאחר שבויד שודד את דיקי בנט (ג'רמי דייוויס), אחד מבניה של מגס, דיקי מנסה לנקום בארלו והורג את דודתו של ריילן.
בסוף העונה משפחת בנט מצליחה לסחוט סכום כסף גדול מחברת כריית הפחם, אך מגס ושניים משלושת בניה מתים בעוד דיקי בנט בכלא.
עונה שלישית
בעונה השלישית ריילן נאלץ להתמודד עם רוברט קווארלס (ניל מקדונה), מאפיונר מהמאפיה של פרנקפורט אשר הוגלה למחוז הארלן ומנסה בכוח לחסל שם כל עסקי סחר בסמים מלבד אלו שלו ובכך נעשה אויב של ריילן ובויד.
אלסטין ליימהאוס, מנהיג ישוב של אפרו-אמריקאים במחוז הארלן, מתפקד כבנק עבור הפושעים באזור ודואג להיות מיודע בכל הנעשה במחוז במטרה לזהות הזדמנויות עסקיות ולהגן על אנשיו. הוא נעשה מעורב בעלילה כאשר דיקי בנט שבורח מהכלא מנסה להשיג את הירושה שלו, שאותה אלסטין מחזיק. בויד מנסה להיעזר באלסטין במאבקו נגד קווארלס.
במהלך העונה וינונה מגלה שהיא בהריון מריילן, אך מחליטה לעזוב אותו. אווה קראודר נעשית מנהלת בית הזונות של בויד. ארלו מתחיל להראות סימנים של דמנציה רוצח שוטר ונכלא.
עונה רביעית
העלילה המרכזית בעונה הרביעית עוסקת בתעלומה בת 30 שנה של אדם שנפל מהשמיים עם שק מלא סמים. התעלומה קשורה בדרך כלשהי לארלו גיבנס ולמאפיה של פרנקפורט. בתחילת העונה ריילן מנסה להשיג כסף על מנת לעזור לווינונה עם התינוק שלו. בויד מתמודד עם כנסייה נודדת חדשה במחוז הארלן שגורמת למכורי סמים להיגמל.
גביע המדינה בכדורגל 2015/2016
גביע המדינה בכדורגל לעונת 2015/2016 הייתה התחרות ה-77 מאז היווסדה וה-63 מאז קום מדינת ישראל. משחקי התחרות החלו ב-4 בספטמבר 2015 והסתיימו ב-24 במאי 2016.
מכבי חיפה ניצחה בגמר את מכבי תל אביב וזכתה בגביע השישי בתולדותיה. בעקבות כך העפילה לליגה האירופית.
צדק פרטי
הפקה
הפורמט של הסדרה השתנה מאוד במהלך העונה הראשונה. דמותו של בויד קראודר הייתה אמורה למות בסוף הפרק הראשון. אך לבסוף הוא הושאר בחיים ונעשה דמות חוזרת בהמשך העונה. החל מהעונה השנייה דמותו נעשתה דמות ראשית וחלק גדול מהעלילה של הסדרה התחיל לסוב אך ורק עליו.
טונה זהובה
טונה זהובה או טונה זהובת סנפיר (שם מדעי: Thunnus albacares) הוא מין של דג ממשפחת הקולייסיים הנפוץ ברחבי האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים.
גביע המדינה בכדורגל 2015/2016
סיבוב ראשון עד רביעי
בסיבוב הראשון עד הרביעי השתתפו קבוצות של ליגה ב' וליגה ג'.
צדק פרטי
ביקורות ופרסים
הסדרה קיבלה תשבחות קבועות ממבקרים במהלך ארבע עונותיה עד כה.
טונה זהובה
מאפיינים
הטונה בעלת סנפירים בולטים וצהובים כשמה, עם סנפיר גב ישר, 2 סנפירים ארוכים המתעקלים כסהר בתחילת הזנב מלמעלה ומלמטה ועל הגב יש שורה של קוצים צהובים. הזנב גדול ומחודד והוא עוזר לטונה להאיץ לעבר טרפה במהירות עצומה. הראש קטן ואפור-כחול והעיניים יכולים לנוע אחורה בעת הצורך. הצידיים כחולים-לבנים והבטן לבנה.
גביע המדינה בכדורגל 2015/2016
רבע הגמר
המשחק הראשון נערך ב-9 וב-10 בפברואר, הגומלין נערך ב-1 וב-2 במרץ.
צדק פרטי
ביקורות ופרסים
הסדרה, כותביה ושחקניה היו מועמדים להרבה פרסים עד כה, בין היתר לשבעה פרסי אמי, מתוכם הם זכו בשניים אחד למרגו מרטינדל על גילום הדמות של מגס בנט בעונה השנייה, ושני לג'רמי דייוויס על גילום דמותו של דיקי בנט בעונה השלישית.
סדרת המשך
במרץ 2021 רשת FX החלה לפתח סדרת המשך שנקראת "Justified: City Primeval" שתתבסס על ספרו של אלמור לנארד, "City Primeval". היא תתרחש שמונה שנים אחרי תום הסדרה המקורית וטימותי אוליפנט ישוב לגלם בה את דמותו של ריילן גיבנס.
גביע המדינה בכדורגל 2015/2016
חצי הגמר
המשחקים נערכו ב-20 וב-21 באפריל.
טונה זהובה
מאפיינים
הטונה שוחה ברחבי האוקיינוסים הפתוחים באזור הטרופי. רוב הטונות שוחות בתחום של ה-100 מטר העליונים. תיעוד של טונה מהאוקיינוס ההודי גילה כי 85% מזמנה במים העליונים, אך היא צוללת בשאר הזמן עד לעומק 1,160 מטר. להקות של טונות שוחות ומחפשות אתרי הזנה טובים, כמו בסמוך לאיים ולמדף היבשתי. הטונה בעלת דם חם, מה שעוזר לה לשחות במים קרים יותר משאר הדגים.
הטונה היא טורפת שבשל גודלה יכולה לצוד את מרבית הדגים הקטנים ממנה. לעיתים ללהקות הטונות מתלווים אוכלי דגים נוספים כמו דולפינים, פוקנות, אריות ים, כרישים ואף כריש לווייתני. הטונה מעדיפה בעיקר דגים קטנים המצויים בלהקות עצומות באוקיינוס כמו סרדין, מקרל, אנשובי, דגים מעופפים ודגים נוספים מסדרת החניתאים, פנסאים ואף מיני טונות קטנות מהסוג Auxis. הטונה נעה במהירות לעבר טרפה ובולעת אותו בשלמותו.
קבוצת אינטרקונטיננטל
קבוצת אינטרקונטיננטל (באנגלית: InterContinental Hotels Group PLC-קבוצת המלונאות אינטרקונטיננטל), היא רשת המלונאות הרביעית בגודלה בעולם. החברה, שמרכזה בממלכה המאוחדת, מפעילה (נכון לשנת 2019) כ-5,400 בתי מלון שבהם יותר מ-800,000 חדרים וסוויטות ביותר מ-100 מדינות ברחבי העולם.
מלונות קבוצת אינטרקונטיננטל פועלים תחת מספר מותגי מלונאות ידועים אשר הגדול והמוכר ביניהם הוא הולידיי אין. כ-85% ממלונות הקבוצה פועלים באמצעות הסכמי זכיינות והשאר מנוהלים ישירות על ידה. הרשת מחזיקה בבעלותה באופן ישיר בעשרה בתי מלון בלבד.
היסטוריה
מקורה של רשת מלונות אינטרקונטיננטל במבשלת בירה בשם "בס" (Bass Brewery) שהוקמה בשנת 1777 בעיירה הבריטית ברטון שעל הטרנט. בשנת 1876 הפך המשולש האדום, סמל המבשלה, לסימן הרשום הראשון שהוכר בבריטניה. בשנת 1989 הוגבל על פי החוק הבריטי מספר הפאבים שיכול להיות בבעלותה של מבשלה אחת, ומבשלת בס החלה לפעול להרחבת רשת המלונאות הקטנה שהחזיקה בבעלותה. בשנת 1990 רכשה את רשת הולידי אין ונכנסה לפעילות בשוק של צפון אמריקה.
בשנת 1946 הקימה חברת התעופה האמריקנית "פן אמריקן" את רשת מלונות אינטרקונטיננטל ופתחה את המלון הראשון שלה בברזיל. בשנת 1981 נמכרה רשת אינטרקונטיננטל לחברה הבריטית "גרנד מטרופוליטן". אולם, הבריטים העדיפו למקד את פעילותם בעסקי הליבה של מזון מהיר, רכשו את חברת ברגר קינג ומכרו בשנת 1988 את רשת המלונאות לחברה יפנית.
בשנת 1998 נמכרה הרשת שוב. הפעם מכרו אותה היפנים למבשלת בס הבריטית אשר שילבה אותה ברשת המלונאות הולידיי אין שבבעלותה. בשנת 2000 חיסלה חברת בס את פעילות המבשלה הוותיקה שלה ומכרה גם את המותג הוותיק בן 223 השנים. במקביל שינתה את שמה לחברת "שש היבשות". בשנת 2003 התפצלה חברת שש היבשות לשתי חברות. האחת עוסקת בניהול רשת הפאבים הרביעית בגודלה בבריטניה, וחברת אינטרקונטיננטל התרכזה בעסקי המלונאות תחת שם חדש "קבוצת מלונות אינטרקונטיננטל". בשנת 2005 נמכרה פעילות המשקאות הקלים, וקבוצת אינטרקונטיננטל חזרה להתרכז בעסקי תחום המלונאות בלבד.
פעילות
קבוצת אינטרקונטיננטל עוסקת בניהול מלונות הנמצאים בבעלות אחרים, באמצעות זכיינות בתמורה למותג הבינלאומי שלה. החברה נמנעת מעיסוק בנכסי הנדל"ן המלונאיים עצמם, ומתרכזת בתחומי התפעול והשיווק של שירותי האירוח בלבד. זאת לאחר שמכרה בהדרגה את מבני בתי המלון שהיו בבעלותה למשקיעים שונים.
בין מותגי המלונאות הידועים הפועלים בקבוצה ניתן למצוא את מלונות הולידי אין, קראון פלאזה, אינטרקונטיננטל ואחרים.
קבוצת המלונאות אינטרקונטיננטל מעסיקה כ-120,000 עובדים ברחבי העולם. בשנת 2013 הסתכמו הכנסות החברה ב-1.9 מיליארד דולר והרווח הנקי עמד על 374 מיליון דולר. מניות החברה נסחרות בבורסות של לונדון וניו יורק.
בישראל
פעילות הרשת בישראל מתנהלת במרכזי התיירות והעסקים המובילים:
בעבר הפעילה גם את מלון אואסיס בקזינו יריחו, ואת מלון שבע הקשתות שבהר הזיתים בירושלים.
דברי הימים של משה רבנו
דברי הימים של משה רבנו הוא סיפור מסוגת שכתוב המקרא (כתיבת סיפורי המקרא עם תוספות), העוסק בחיי משה רבנו.
היסטוריה
הספר נכתב כנראה בסביבות המאה ה-11 או המאה העשירית זאת בשל העובדה שהספר מצוטט בספר הערוך, וחיבורים בסגנון זה נכתבו באותה תקופה.
אביגדור שנאן הגדיר את דברי הימים של משה כ"סיפור" ולא כמדרש מכמה סיבות, לשון החיבור היא פסאודו - מקראית ולא ארמית, צורת הספר אינה מפרשת את הפסוקים אלא עורכת אותם מחדש, בספר לא מוזכרים חכמים, לא מוזכרים המילים "שנאמר" "הדא הוא דכתיב" הרגיל במדרש, לספר אין מגמה מוסרית אלא להנאת הקורא.
מנחם מנדל כשר טען שהספר מתבסס על ספר הישר אהרון ילינק טען הפוך - שספר הישר הסתמך על דברי הימים של משה, שנאן צידד בדברי ילינק בעקבות גילויים בכתבי יד.
הספר הוכנס לתוך ספר "דברי הימים לירחמיאל" שהתחבר ב-1325, כמו כן הספר צוטט על ידי רבי נתן מרומי בספר הערוך, בספר ילקוט שמעוני, ועל ידי פרשני המקרא אבן עזרא, רשב"ם, ורבים אחרים.
מהדורות
הסיפור נדפס לראשונה בקושטא רע"ז, ולאחריו פעמים רבות, על ידי אהרון ילינק, על ידי יהודה דוד אייזנשטיין, על ידי אביגדור שנאן, על ידי עידן דשא, ועל ידי זיכרון אהרן.
הספר
שנאן תיאר את הספר כ"סיפור עלילה רדוד שלא הושקעה בו כל מחשבה לא מצד המבנה ולא מצד הדמויות, לא מצד הסגנון ולא מצד העלילה.
בשונה מסיפור התורה הספר מתאר את משה כגיבור וחכם, הלוחם את מלחמותיו בעיקר בזכות כוחו וקישוריו, ופותר את בעיותיו האישיות, בתורה, משה הוא נביא שליח ה' מייסד דת ומחוקק.
ג'ף קונאוויי
ג'פרי צ'ארלס ויליאם מייקל קונאוויי (באנגלית: Jeffrey Charles William Michael Conaway; 5 באוקטובר 1950 - 27 במאי 2011) היה שחקן וזמר אמריקני, שנודע בזכות גילום דמותו של קניקי בסרט המוזיקלי "גריז" ושני תפקידים טלוויזיוניים - השחקן המתחיל בובי ווילר בסדרה "מונית" וקצין האבטחה זאק אלן בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5".
קונאוויי השתתף גם בסרטים "הנשר נחת" (1976), "חברי הדרקון אליוט" (1977), "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים" (1977) ו"איש על הירח" (1999). תפקידים טלוויזיוניים כוללים הופעות אורח בסדרות "ימים מאושרים", "המופע של מרי טיילר מור", "קוג'אק", "ספינת האהבה", "מי הבוס?" ו"היפים והאמיצים".
כוכב הלכת המופלא
סדרה זו עוסקת בכדור הארץ ובחיות הבר ואזורי הטבע שלו, וכן בדרכים שבהן נוכל לשמור עליו ולמה שימור הטבע בכל אזור חשוב כל כך.
ב-14 ביוני 2023, יצאה ישירות לנטפליקס עונה שנייה תחת הכותרת "כוכב הלכת המופלא 2".
מתיו נייתן
קולונל משנה, סר מתיו נייתן (באנגלית: Sir Matthew Nathan; בסינית: 彌敦; 3 בינואר 1862 - 18 באפריל 1939) כיהן כמושל סיירה לאון, מושל חוף הזהב, מושל הונג קונג, מושל נאטאל ומושל קווינסלנד. כמו כן, בין השנים 1914–1916 כיהן כתת שר לענייני אירלנד בממשלת בריטניה ומתוקף תפקידו זה היה אחראי על התגובה הבריטית למרידת חג הפסחא.
קורות חיים
נייתן נולד בפדינגטון שבאנגליה, למשפחה יהודית. נייתן היה בנם של יונה ושל מרים יעקב. אחיו, סר נתנאל נייתן, כיהן כשופט קולוניאלי בטרינידד וטובגו.
נייתן התחנך באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', וב-19 במאי 1880 הצטרף לחיל ההנדסאים המלכותי ולמד בבית הספר ההנדסי המלכותי בצ'טהאם שבקנט בין השנים 1880–1882.
נייתן שירת כמהנדס בצבא הבריטי בסיירה לאון 1883, במצרים (1884 - 1885) ובהודו (1887 - 1891). בשנת 1889 קיבל דרגת קפטיין, ובין ה-11 במאי 1895–1898 כיהן כמזכיר ועדת ההגנה הקולוניאלית של ממשלת בריטניה. בשנת 1898 קיבל דרגת מייג'ור.
במרץ 1899 מונה למושל סיירה לאון וכיהן בתפקיד זה כשנה. באוקטובר 1900 מונה למושל חוף הזהב, בו כיהן עד שנת 1903.
בשנת 1903 מונה נייתן לתפקיד מושל הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1907. בתפקידו זה דאג נייתן לתכנון העירוני של הונג קונג, ותכנן את התפתחות המושבה בחצי האי קאולון ולהקמת רכבת קאולון-קנטון.
בין השנים 1911–1914 כיהן כראש מועצת מס ההכנסה הבריטי.
באוגוסט 1914 מונה לתת שר לענייני אירלנד בממשלת בריטניה. השר לענייני אירלנד באותה עת היה אוגוסטין בירל. בפועל, השר לענייני אירלנד ישב בלונדון בישיבות הממשלה, ואילו תת-השר לענייני אירלנד ישב באירלנד ושלט בה בפועל.
במסגרת תפקיד זה פעל נייתן לצד המפלגה הפרלמנטרית האירית, וסייע לה להתכונן לשליטה עצמית באירלנד, וכן פעל לגיוס חיילים באירלנד על מנת לסייע לכוחות הבריטיים שלחמו במלחמת העולם הראשונה. בשל החשש מעידוד גרמני של השאיפות הלאומיות האיריות, הפעיל נייתן את סמכויותיו מכוח חוק הגנת הממלכה 1914 ואסר על פעולות של עיתונים שפרסמו כתבות לאומיות.
ביום שישי הטוב, 21 באפריל 1916 נתפסה אונייה גרמנית שעליה כלי נשק המיועדים ללאומנים איריים, בחוף מחוז קרי. ביום שני של חג הפסחא, 24 באפריל 1916 פרצה מרידת חג הפסחא. נייתן שהה במצודת דבלין שהותקפה במהלך המרד. שערי המצודה נסגרו ונייתן נותר כלוא במצודה עד הגעת תגבורת בריטית בשעות הערב, אשר שחררה את המצור על המצודה. נייתן נותר במצודה עד דיכוי המרד ב-30 באפריל כשהוא מעדכן את הממשלה הבריטית בלונדון. בעקבות המרד, ב-3 במאי התפטר בירל מתפקידו, ולבקשת בירל התפטר גם נייתן.
ועידת חקירה ממלכתית שחקרה את נסיבות המרד מתחה ביקורת על פעולותיהם של בירל ונייתן שלא צפו את המרד ולא התכוננו לו, או מנעו אותו.
לאחר התפטרותו מונה נייתן לשר במשרד הפנסיה, ונותר בתפקיד זה עד שנת 1919. בשנת 1920 מונה למושל קווינסלנד, תפקיד בו כיהן עד שנת 1925. בתפקיד זה עודד הגירה בריטית לקווינסלנד.
לאחר סיום כהונתו בקווינסלנד פרש לסאמרסט שבאנגליה, ונפטר בשנת 1939. נייתן נקבר בבית הקברות היהודי בווילסדן שבלונדון.
נייתן נותר רווק כל חייו. בשנת 1902 קיבל תואר אביר מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1908 קיבל תואר אביר גדול במסדר זה.
מדע בדיוני רך
מדע בדיוני רך הוא תת-סוגה של מדע בדיוני שבה הדגש הוא על תהליכים סוציאליים. בספרות מסוג זה ההסברים המדעיים לטכנולוגיה הם בעלי חשיבות והיקף קטנים יחסית, או לחלופין כמעט ולא קיימת התייחסות למדע עתידני, וההתייחסות היא לכיצד החברה עלולה להיראות בעתיד.
הגדרה
ההגדרה של מדע בדיוני רך כוללת בתוכה שתי הגדרות שונות: המונח הופיע לראשונה בסוף שנות ה-70 והוא מיוחס לחוקר הספרות האוסטרלי פיטר ניקולס. המונח המשלים הוא מדע בדיוני קשה.
במילים החדשות והאמיצות של כותרת המשנה במילון אוקספורד למדע בדיוני, מדע בדיוני רך מקבל שתי הגדרות:
ההגדרה הראשונה: בדיה שמתמקדת בעיקר בהתקדמות במדעים הרכים או בהקצנתם. כלומר מדעי החברה ולא מדעי הטבע.
ההגדרה השנייה: מדע בדיוני בו המדע אינו חשוב לסיפור.
אטימולוגיה
המונח מדע בדיוני רך נוצר כהשלמה של המונח הקודם מדע בדיוני קשה.