cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של החשבון האינפיניטסימלי
לייבניץ וניוטון
ניוטון נעזר בחדו"א כדי לפתור מגוון רחב של בעיות: מציאת שטחים, שיפועי משיקים, אורך של עקומות ומינימום ומקסימום של פונקציה. הוא הפנה את החשבון האינפיניטסימלי לפתרון בעיות פיזיקליות של כמויות משתנות והגיע למגוון תוצאות. הוא ביצע עבודה חלוצית בתחום הטורים אינסופיים כשמצא טורים אינסופיים לביטוי פונקציות שונות ואת שיטת הקירוב של טורים אינסופיים, והוא אף התקרב מאוד למושג הגבול. ניוטון הציג לראשונה את משפט הבינום המוכלל (אשר נקרא על שמו - הבינום של ניוטון), המתאר את טור טיילור של הפונקציה גם כאשר \ \alpha אינו שלם. הוא ביצע קירוב של סכומים חלקיים של הסדרה ההרמונית באמצעות לוגריתמים (בכך הקדים את נוסחת הסכום של אוילר) ותרם רבות לתחום של טורי חזקות. כמו כן גילה נוסחה חדשה לחישוב π.
ביסוס מושגים
במאה ה-19 הצליח המתמטיקאי הצרפתי אוגוסטין לואי קושי לבסס את מושג הגבול באמצעות גדלים ממשיים וסופיים בלבד. ההגדרות של קושי החליפו את השימוש במושג האינפיניטסימל בשימוש במספרים ממשיים שיכולים להיות "קטנים כרצוננו" או "גדולים כרצוננו". הגדרת הגבול של קושי נהפכה לאבן היסוד של התחום בצורתו המודרנית. את ביסוס תורת הגבולות והטופולוגיה של הישר הממשי ביצעו בנוסף לקושי גם קארל ויירשטראס (שבין השאר הנהיג את ההגדרות המודרניות של מושגים יסודיים כמו גבול ונגזרת, במונחי ו- \ \delta) ובולצאנו. תרמו גם לגראנז', דארבו ורימן.
בצורתו החדשה, החשבון האינפיניטסימלי היה אמין יותר אך היה מבוסס כולו על תכונות המספרים הממשיים, מושג שהוגדר אז באופן גאומטרי. בסוף המאה ה-19, המתמטיקאים גאורג קנטור ודדקינד בנו ייצוגים קונקרטיים למספרים הממשיים, שהתבססו על תורת הקבוצות, במטרה לבסס את המושגים האנליטיים על מושג הקבוצה. הבנייה של קנטור הסתמכה על השלמה של שדה המספרים הרציונליים באמצעות סדרות קושי, ואילו הבנייה של דדקינד התבססה על חתכי דדקינד.
בתחילת המאה ה-20, נעשו מספר ניסיונות על ידי כמה מתמטיקאים להכליל את מושג האינטגרל. וזאת מכיוון שהאינטגרל של רימן לוקה בכמה חסרונות. לדוגמה, אוסף הפונקציות שעליהן ניתן לבצע אינטגרציה לפי רימן אינו שלם לפי מספר נורמות טבעיות. ההכללה הטובה ביותר הייתה זו של אנרי לבג, הנקראת אינטגרל לבג, אשר מבוססת על תורת המידה (שבמרכזה מידת לבג שהיא מידה המכלילה את מושג האורך).
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
אפקט טלבוט
אפקט טלבוט הוא אפקט מתחום העקיפה בשדה הקרוב שהתגלה ב-1836 על ידי המדען האנגלי ויליאם הנרי פוקס טלבוט. האפקט מתבטא בכך שכאשר גל מישורי מונוכרומטי פוגע בסריג עקיפה מחזורי בגבול השדה הקרוב (עקיפת פרנל), במרחקים מסוימים פונקציית הגל תהיה זהה לפונקציית הסריג (עד כדי הזזת פאזה שנובעת מהתקדמות הגל במרחב). מרחקים אלו נקראים מרחקי טלבוט והם מקיימים את התנאי:
עבור מחזוריות L של הסריג, כאשר פוגע בו גל עם אורך גל \lambda וm שלם.
עקיפה של אור
עקיפה היא תופעה פיזיקלית המתרחשת כל אימת שגל פוגע בעצם כלשהו. אם העצם קטן הגל מתקדם סביבו, ואם מדובר במחסום בעל מפתח קטן, הגל מתפזר בעברו השני של המחסום. ניתן לתאר את התופעה כיצירת גל חדש על שפת המחסום שעוצמתו תלויה במידת ההחזרה או ההעברה של המחסום. כתוצאה מכך מגיע הגל גם לאזורים שמעבר למחסום, אזורים שבהם לפי אופטיקה גאומטרית לא מגיעות קרניים הנעות בקווים ישרים.
טורי פורייה
טור פורייה הוא חלק מתורה שפיתח ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה. לפי תורה זו, ניתן לפרק פונקציות מחזוריות לטור של פונקציות הרמוניות (סינוסים וקוסינוסים, או לחלופין אקספוננטים מרוכבים). לטורי פורייה שימושים רבים במתמטיקה, בעיבוד אותות, בפיזיקה, ובפרט בגלים
פיתוח מתמטי לאפקט טלבוט
הסריג מחזורי (עם מחזור L), ולכן ניתן לפתח לו טור פורייה מרוכב:
כאשר עבור i=n,j שלמים.
כעת, נשתמש בקירוב פרנל ונקבל:
כאשר האינטגרל חושב על ידי החלפת משתנים \eta =x-x'
לפי התוצאה, הגענו לביטוי שמאוד דומה לטור הפורייה של הסריג (עד כדי פאזה שנובעת מהתקדמות הגל), ונשים לב שאם נדרוש
נקבל את הטור של \psi(x,y,0). מתקיים:
ומספיק שהביטוי שבאקספוננט יהיה כפולה שלמה של 2\pi, כלומר:
דימות באמצעות הפרשי פאזה
אחד השימושים של אפקט טלבוט הוא בתחום האינטרפרומטריה והדימות, והוא נקרא Phase contrast X-ray imaging (אנגלית) (דימות קרני רנטגן באמצעות הפרשי פאזה, או בקיצור PCI). את העיקרון העומד מאחורי שיטה זו הגה הפיזיקאי ההולנדי פריץ זרניק, והוא זכה על כך בפרס נובל בשנת 1953. בניגוד לטומוגרפיה ממוחשבת (CT), שיטה המשתמשת גם היא בקרני רנטגן ומודדת הפרשי עוצמה, בPCI הפרשי הפאזה לא נמדדות באופן ישיר, אלא מתורגמות להפרשים בעוצמה שגלאי יכול לגלות. אחד הכלים לשימוש בשיטה זו נקרא דימות מבוסס סריג (Grating Based Imaging, ראה תמונה). באמצעות הכרת פרמטרי הניסוי (צורת הסריג ואורך הגל) נוכל לחשב את מרחקי טלבוט, ועל ידי מדידת העוצמה נוכל לדעת מהי הפאזה שהגל צבר, והיכן כל מקסימה שלו.
דוד ברודט
דוד בּרוֹדֶט (נולד ב-30 באוקטובר 1944) הוא כלכלן ישראלי, כיהן במספר תפקידי מפתח במערכת הכלכלית, העסקית ובשוק ההון, בהם הממונה על התקציבים ומנכ"ל משרד האוצר, יו"ר בנק מזרחי, חברת yes ובנק לאומי, ועמד בראש הוועדה לבחינת תקציב הביטחון.
ביוגרפיה
נולד בירושלים להינדה ויחזקאל ברודט אשר נהרג מפגיעת פגז בירושלים במלחמת העצמאות, בעת שברודט היה בן 4. ברודט בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה ותואר שני בכלכלה, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא החל את הקריירה שלו ככלכלן ברשות לתכנון כלכלי, בה התקדם מתפקיד רפרנט למנהל מחלקה, מנהל חטיבה וסגן ראש הרשות. בשנים 1982 עד 1987 הועסק במשרד התעשייה והמסחר בו שימש כראש המטה ליציבות המחירים, ראש מינהל תכנון כלכלה ומימון וסמנכ"ל בכיר. ב-1987 מונה לסמנכ"ל כספים בתעשייה האווירית. ב-1991 עבר למשרד האוצר, כיהן כממונה על התקציבים ובין 1995 לאפריל 1997 כמנכ"ל המשרד.
בספטמבר 1997 התמנה ליו"ר דירקטוריון בנק מזרחי, אך פרש לאחר חצי שנה בעקבות אי הסכמות עם מנכ"ל הבנק ויקטור מדינה. הוא התמנה ב-1998 ליו"ר yes הטלוויזיה בלוויין עד לפרישתו בסוף 2003.
ברודט היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים בציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') הוא חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
ביולי 2010 נבחר על ידי מועצת המנהלים של בנק לאומי ליו"ר הדירקטוריון, וכיהן בתפקיד זה עד יולי 2019.
באוקטובר 2020 נבחר על ידי חברת כנפי נשרים תעופה ואלי רוזנברג, בעל השליטה באל על, ליו"ר הדירקטוריון של החברה. ובמאי 2021 הגיש את התפטרותו מתפקיד זה. על כך כתב ברודט לאחר ההתפטרות:.
ארתור אדוארד וייט
ארתור אדוארד וייט (באנגלית: Arthur Edward Waite; 2 באוקטובר 1857 – 19 במאי 1942) היה מיסטיקן ושותף ביצירת חפיסת קלפי הטארוט הפופולרית, ה"ריידר-וייט-סמית".
ביוגרפיה
וייט נולד באמריקה וגדל באנגליה. הוא הצטרף למסדר השחר המוזהב בשנת 1891, ולמסדר צלב הוורד של אנגליה ("Societas Rosicruciana in Anglia") ב-1902. מסדר השחר המוזהב סבל ממריבות פנימיות רבות, והדבר הוביל לעזיבתו של וייט בשנת 1914. שנה לאחר מכן וייט הקים את "אחוות צלב הוורד" (Fellowship of the Rosy Cross), אותו עזב בסביבות שנת 1924 ועבר למסדר המרטיניסטי.
וייט היה סופר פורה בתחום המיסטיקה. הוא גם תרגם והוציא מחדש מספר יצירות מיסטיות ואלכימיות חשובות.
וייט מוכר בעיקר כשותף ביצירת חפיסת הטארוט הפופולרית, הריידר-וייט-סמית וספרה הנלווה (Pictorial Key to the Tarot). החפיסה מפורסמת כאחת החפיסות הראשונות שאיירה את כל 78 הקלפים, ולא רק את "הארקנה הגדולה" (ראו ערך "קלפי טארוט"). פמלה קולמן סמית, חברת שחר הזהב ערכה את איורי הקלפים, ואלה הוצאו לאור לראשונה ב-1910.
אדמת מק. רוברטסון
'''אדמת מק. רוברטסון (באנגלית: Mac. Robertson Land''') הוא אזור באנטארקטיקה הנמצא מדרום לחוף שבין מפרץ ויליאם סקורסבי וכף דארנלי.
האזור כולל את הרי הנסיך צ'ארלס.
מקור השם
שמו של האזור ניתן לו על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1931–1929 בפיקודו של סר דאגלס מוסון.
האזור נקרא על שמו של סר מקפרסון רוברטסון ממלבורן שבאוסטרליה, פטרון משלחת החקר.
מחקר
החל משנת 1965 חקרו אנשי המשלחת האנטארקטית הסובייטית, את הגאולוגיה של הרי הנסיך צ'ארלס. ולימים הקימו את בסיס המחקר תחנת סויוז, בחוף המזרחי של אגם ביוור, שבצפון הרי הנסיך צ'ארלס.
שם האזור
באוסטרליה נקרא האזור רשמית "Mac.Robertson Land" - "אדמת מק. רוברטסון" או "ארץ מק. רוברטסון" (בלי מרווח אחרי הנקודה). בארצות הברית יש רווח אחרי הנקודה בשם הרשמי.
דוכסות טשן
דוכסות טשן היא דוכסות שהתקיימה באזור צ'שין בשלזיה בין השנים 1290–1918, התחילה כדוכסות עצמאית, ובהמשך תחת בית הבסבורג. צ'שין שלזיה נקרעה מפולין בשנת 1281 ובשנת 1290 הייתה לדוכסות בשליטת שושלת פיאסט. בשנת 1315 התפצלה ממנה דוכסות אושוונצים. בשנת 1327, קזימיר הראשון, דוכס טשן נשבע אמונים ליוהאן מלוקסמבורג מלך בוהמיה, והדוכסות הייתה לאוטונומיה בתוך ממלכת בוהמיה. לאחר מות הדוכסית האחרונה לשושלת פיאסט, אליזבט לוקרטה, בשנת 1653, עברה השליטה בדוכסות לבית הבסבורג.
בתחילת המאה ה-18 ניתנה הדוכסות ללאופולד, דוכס לורן. בשנת 1804 הוכללה הדוכסות באימפריה האוסטרית ועם הקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1867 הייתה לחלק ממנה. עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית תבעו צ'כוסלובקיה ופולין את הדוכסות והיא חולקה ביניהם רשמית בשנת 1920.
שליח (ציונות)
שליח ציוני הוא נציג ישראלי הנשלח על ידי ארגון יהודי-ציוני לקהילה יהודית בתפוצות.
חלק מהשליחים הם מורים-שליחים וחלקם שליחים קהילתיים, שליחים תנועתיים או שליחי עלייה.
היסטוריה
בעבר נשלחו שד"רים (שלוחי דרבנן) על ידי הקהילה היהודית בארץ, כדי לשמור על קשר עם הגולה, ובעיקר כדי לגייס תרומות עבור היישוב היהודי בארץ ישראל.
כיום, משמשים השליחים כנציגים של מדינת ישראל.
מורה-שליח
הסוכנות היהודית משמשת כ"שדכן" בין השליחים לבתי הספר המחפשים מורים ישראלים.
הסיבות לקליטת מורים ישראלים בצוותי ההוראה של בתי הספר בחו"ל הן בדרך כלל לימוד השפה העברית והכנסת ציונות לבתי הספר.
שליח קהילתי
סוג נוסף של שליח הוא שליח הפועל במסגרת מוסדות הקהילה היהודית, ולא בבתי הספר.
שליח תנועתי
שליח הנשלח לתנועות הנוער היהודיות בתפוצות על מנת ללמד על ישראל ולעודד את בני הנוער להגיע לתוכניות חינוכיות בישראל.
שליח הלל
בשנת 2003 חתמה הסוכנות היהודית הסכם עם ארגון הלל בינלאומי לשיגור שליחי לבתי הלל באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית. בשנת 2009 החליטו יושב ראש הסוכנות היהודית, נתן שרנסקי, להרחיב את מספר שליחי הלל לקמפוסים בארצות הברית מ-19 בשנת 2009, לארבעים בשנת 2010 במטרה להגיע עד שנת 2012 למאה שליחי הסוכנות היהודית בקמפוסים בארצות הברית. תפקידו של שליח הלל להביא סטודנטים לישראל לתוכניות קצרות וארוכות טווח ולהוות את הפנים הישראליות בקמפוס.
שליח עלייה
שליח עלייה נשלח לקהילה בתפוצות על מנת לעודד יהודים לעלות ארצה. הוא מסייע בין היתר גם במתן מידע טכני הקשור לעלייה ולמציאת עבודה.
שליח מחנה קיץ
מדי קיץ שולחת הסוכנות היהודית למעלה מ-1,200 צעירים ישראלים לשליחויות קצרות באורך של כ- 8 עד 10 שבועות למחנות הקיץ היהודיים בצפון אמריקה. השליחים נשלחים דרך תוכנית השליחים למחנות הקיץ בחו"ל של היחידה לשליחים ועמיתי ישראל בסוכנות היהודית.
ביקורת
עם התפתחות ארגון נפש בנפש וקבלת מימון לארגון בידי ממשלת ישראל פחת באופן משמעותי מספר שליחי העלייה בצפון אמריקה, שם הועברה האחריות ל"נפש בנפש", שלא משתמשת בשליחים, אלא בעולים ותיקים תושבי ישראל, שבסיסם בארץ. שליחי העלייה נותרו אחראים על בדיקת הזכאות לעלייה. במדינות אחרות נותרו שליחי העלייה כפי שהיו.
איטליה מאריטימה
איטליה מאריטימה (באיטלקית: Italia Marittima) היא חברת ספנות הפועלת מטריאסטה שבאיטליה ומהווה חלק מהתאגיד "אוורגרין מארין" (Evergreen Marine Corporation).
תולדותיה
החברה נוסדה בשם אוסטר-רייכישר לויד (Österreichischer Lloyd, "לויד האוסטרי") ב-1836. היא הפכה במרוצת השנים לאחת מחברות הספנות הגדולות בעולם, ועד 1918 הובילו אוניותיה את עיקר סחר החוץ והנוסעים של אוסטרו-הונגריה. החברה קיימה הפלגות סדירות מטריאסטה למזרח הקרוב, הודו, סין והמזרח הרחוק, ברזיל, ארצות הברית וצפון אירופה. כמו כן הייתה היא אחת מחברות הספנות הראשונות שהפעילה אוניות קיטור.
ב-1919, עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית וסיפוח טריאסטה לאיטליה, הוחלף שם החברה ל-לויד טריאסטינו (Lloyd Triestino). באותה תקופה נעשו בחברה שינויים מבניי ם מקיפים, שנועדו לחלצה מן ההפסדים הכספיים שנגרמו לה במלחמת העולם הראשונה. לקראת סוף שנות השלושים שבה "לויד טריאסטינו" להיות מעצמת ספנות עולמית, המפעילה צי של 85 אוניות ו-17 קווים אל אסיה, אפריקה ואוסטרליה. בשנות הארבעים סבלה החברה קשות מפגעי המלחמה, במהלכה איבדה 68 אוניות ו-1,000 קצינים ומלחים. בסיום המלחמה מנה צי החברה 5 אוניות בלבד, אך היא התאוששה בהדרגה וב-1956 כבר הפעילה 31 אוניות.
ב-1993 נכנסה החברה לשותפות עם ענקית הספנות הטאיוואנית "אברגרין מארין". במרוצת השנים התהדקה עוד יותר השותפות המוצלחת, וכיום היא כוללת גם האטסו מארין בע"מ, חברת הספנות של אוורגרין הפועלת מבריטניה.
ב-1 במרץ 2006 הוחלף רשמית שמה של לויד טריאסטינו ל-איטליה מאריטימה, והתחילית בשמן של האוניות שונתה מ- LT ל-Ital.
גולדהבר
גולדהבר (Goldhaber) הוא שם משפחה נפוץ של יהודים, שמקורו בגרמנית ומשמעותו היא "בעלים של זהב".
דם (להקה)
דם (בערבית: دام, באנגלית: DAM) הוא הרכב היפ-הופ פלסטיני. חברי ההרכב הם האחים תאמר וסוהיל נפאר ומחמוד ג'ררי, המתגוררים בלוד. הם שרים בעיקר בערבית, אך גם בעברית ובאנגלית. המילים שלהם עוסקות בקשיים של חיים בעיר מעורבת, בזכויות נשים, בסכסוך הישראלי-פלסטיני, במאבק לחופש ובשוויון.
לשם ההרכב יש שלושה פירושים בשלוש שפות: בערבית זהו פועל של המילה "נצח" (دام), באנגלית השם מציין ראשי תיבות שפירושו הראפרים הערבים ("Da Arab MCs"), ובעברית משמעותו דם - נוזל הגוף.
היסטוריה
הלהקה החלה להופיע בסוף שנות ה-90. תאמר ואחיו סוהיל מופיעים יחד משנת 1998. מוחמד ח'ררי, שהיה בקשר עם סוהיל, הצטרף אליהם, וכך ב-1999 הוקם ההרכב. בשנת 2001 שוחרר לאינטרנט השיר "מין ארהאבי?" ("מי הטרוריסט") אשר מאשים את ישראל בטרור כנגד הפלסטינים, מצדיק את פעולות הטרור הפלסטיניות באינתיפאדה הראשונה במדיניות הכיבוש הישראלית, ואף משווה את ישראל לנאצים.
כאשר נשאלו מדוע הם מזדהים כפלסטינים למרות שהם גרים בלוד, השיבו: "בשבילנו לוד הייתה עוד לפני ישראל, והייתה פלסטינית לגמרי. אם מחר צרפת תכבוש את ישראל, אתה תקרא לעצמך צרפתי? I don't think so...."
הלהיט שלהם "מי הטרוריסט?" הורד מהאינטרנט יותר ממיליון פעם, והאלבום שלהם זכה בדירוג של ארבעה כוכבים מטיים מגזין.
השיר "נע'ייר בוכרה" ("לשנות את המחר"), מתוך האלבום "אידה" משמש שיר הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "עבודה ערבית". כמו כן הלחינו חברי ההרכב את מוזיקת הרקע של הסדרה. ב-2014 הלהקה התארחה בתוכנית האינטרנטית המוזיקלית Juice Rap News בפרק אשר עסק בסכסוך במזרח התיכון ושודר ב-RT, הפרק גרר אחריו ביקורת קשה מצד ארגונים יהודים, בפרק קראה הלהקה לצופים להחרים את ישראל.
שפיר
שָׁפִיר הוא מושב עובדים ציוני דתי באזור השפלה בקרבת קריית מלאכי השייך למועצה אזורית שפיר.
היסטוריה
המושב הוקם בעיקר על ידי ניצולי שואה.
המושב הוא אחד ממושבי הפועל המזרחי. באפריל 1954 נערכו תקיפות פדאיון באזור ומספר חברי היישוב נפגעו.
במושב יש כ-200 משפחות כולל משפחות המתגוררות בהרחבה של המושב. חברי המקום מתפרנסים מרפתות לחלב, מטעים, גידולי שדה ועבודת חוץ.
רוב תושבי המושב דתיים, אך מתחילת דרכו של המושב הוא כלל גם חילונים.
בעבר רב היישוב היה הרב אחימאיר קלה.
תחנת הרכבת ראש העין דרום
תחנת הרכבת ראש העין – דרום (כשהייתה התחנה היחידה בעיר נקראה תחנת ראש העין) הייתה בעבר תחנת נוסעים של רכבת ישראל בעיר ראש העין. התחנה ממוקמת בסמוך לכביש 6, תל אפק והעיר ראש העין.
לפי תוכנית שאישרה הוועדה לתשתיות לאומיות, הייתה עתידה התחנה לשוב ולפעול עם פתיחתה המחודשת של המסילה המזרחית בשנת 2026. אך עם זאת, לאחר הגשת תקציב המדינה לשנים 2021–2022 ביולי 2021, פורסם כי יתבצעו הכנות תשתיות להקמת התחנה אך היא לא תיבנה משיקולים תקציביים ועל מנת לחסוך עצירות של הרכבת העתידית.
היסטוריה
תחנת הרכבת הוקמה בשנת 1915 בשם "ראס אל-עין" בשלהי השלטון הטורקי בארץ ישראל, עם הקמת המסילה המזרחית והמשיכה לשמש גם בתקופת המנדט הבריטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה שימשה התחנה את המחנות הבריטים הרבים שנבנו באזור ראש העין ובשנת 1946 פוצץ האצ"ל את אולם הנוסעים בתחנה.
במלחמת העצמאות התחנה נכבשה על ידי צה"ל ב-13 ביולי 1948.
לאחר קום המדינה התחנה המשיכה לשמש עד סגירת קווי הנוסעים במסילה המזרחית עם פתיחת מסילת איילון ב-1993.
ב-3 ביוני 2000 תחנת הרכבת נפתחה מחדש כחלק מקו הרכבת תל אביב-ראש העין, ונסגרה שוב לאחר פתיחת הקו בין תל אביב לכפר סבא, והקמת התחנה החדשה ראש העין צפון בשנת 2003, זאת מאחר שקו הרכבת לכפר סבא פונה צפונה ממסילת הירקון למסילה המזרחית ולא דרומה לכיוון התחנה.
המצב הנוכחי
לתחנה שני רציפי צד, והיציאה ממנה אפשרית משני הצדדים באמצעות מעבר תת-קרקעי. התחנה משמשת כתחנת משא בקו ראש העין-לוד, ויש בה פעילות נרחבת של רכבות משא ומטען. רכבות העוברות בתחנה יכולות גם להמשיך צפונה לכיוון חיפה בעזרת משולש תל ברוך הנמצא צפונית לתחנת האוניברסיטה, או באמצעות מחלף שמריהו מזרח.
תוכניות עתידיות
תחנת ראש העין דרום עתידה הייתה לשוב לשימוש עם הפעלת המסילה המזרחית. לפי התכנון, התחנה הייתה צפויה להתרחב, ועם סיום תוכנית החומש של רכבת ישראל אשר אושרה על ידי הוועדה לתשתיות לאומיות ב-31 בינואר 2012, הייתה אמורה לחזור ולשמש כתחנת נוסעים על מנת להסיר את העומס מציר מסילות האיילון, באמצעות קו ראש העין-לוד שמתחבר למסילת תל אביב אוניברסיטה-הוד השרון סוקולוב.
בשנת 2016, אושר כי התחנה תיפתח מחדש במסגרת המסילה המזרחית, התכנון כלל הקמת גשר למעבר הולכי רגל ורוכבי אופניים מעל כביש 6 לחניון חנה וסע שהעירייה מקדמת ברחוב המרץ בכניסה לעיר. במסגרת הסכם גג שנחתם בין מדינת ישראל לעיריית ראש העין, על מנת להגדיל את היצע הדירות בעיר, נקבע שהפעלת תחנת הרכבת ראש העין דרום מחדש היא תנאי למימוש התוכנית.
עם זאת, לאחר הגשת תקציב המדינה לשנים 2021–2022 ביולי 2021, פורסם כי הוחלט לבטל את חידוש התחנה ולבטל תחנות נוספות בפרויקט משיקולים תקציביים וכדי להגביר את מהירות הרכבת ותפעולה.
CMOS
CMOS (ראשי תיבות של Complementary Metal Oxide Semiconductor) היא הטכנולוגיה העיקרית כיום לייצור של מעגל משולב. אבן בניין בסיסית בטכנולוגיה מורכבת משני טרנזיסטורים, NMOS ו-PMOS שהם טרנזיסטורי MOSFET עם תעלה מסוג P ומסוג N המיוצרים גב אל גב ויחדיו יוצרים שער לוגי. רכיבי ה-CMOS נפוצים היום למעשה בכל המעגלים המשולבים הנמצאים כיום בכל התקן אלקטרוני בהם מיקרו-מעבדים, מיקרו-בקרים ומעגלים דיגיטליים ואנלוגיים אחרים, FPGA, VLSI, ASIC, SRAM ועוד.
ה-CMOS היא הטכנולוגיה העיקרית מבין כמה טכנולוגיות שימושיות אחרות כגון טרנזיסטורים ביפולריים עליה מבוססת טכנולוגיית ה-Bi-CMOS וטכנולוגיית הגליום ארסניד (GaAs) המשמשת בעיקר ליישומים בהם נדרשים קצבי שעון מהירים במיוחד - עשרות גיגה-הרץ ומעלה.
CMOS הוא לעיתים הכינוי לחיישן האור במצלמות דיגיטליות, וכן אמצעי לזיהוי וכימות תגובות (ביולוגיות, כימיות וכיוצא בזה) עם אור.
מבנה
העיקרון מאחורי CMOS המאפשר מימוש שערים לוגיים הוא השימוש בשני טרנזיסטורים מסוג MOSFET, האחד עם תעלה מסוג P והשני עם תעלה מסוג N, היוצרים יחדיו נתיבים לזרימת הזרם לכיוון המוצא מספק המתח או מהאדמה. כאשר הנתיב למוצא נובע מספק המתח, המעגל נקרא מושך למעלה ונמצא במצב דלוק (ON) וכאשר המוצא מחובר לאדמה הוא נקרא מושך למטה או במצב כבוי (OFF).
טבחמלה
טָבַּחמֶלָה (בגאורגית: ტაბახმელა) הוא כפר היסטורי שנמצא כיום ברובע דידגורי בטביליסי גאורגיה. פירוש שם הכפר "האגם היבש" ("ტბა" - "טבּא" פירושו אגם; "ხმელი" - "חמֶלי" פירושו יבש).
הכפר נזכר לראשונה בכתובים ככפר בין מעיינות ששימש כמעון קיץ של תמר המלכה. במעונה בכפר ילדה תמר את בנה ויורשה גיאורגי לשה. זה גם היה המקום בו נפטרה תמר. בכפר מתקיימים מספר פסטיבלים דתיים במהלך השנה שהעיקרית ביניהם הוא "יום המלך הקדוש תמר" החל ב-14 במאי. החג נקרא גם "תָמַרוֹבָּה" על שמה של תמר.
מהמחצית השנייה של המאה ה-18 הייתה שייכת למשפחת התאוואדים (דרגת אצולה גאורגית), סולור'אשווילי
בתקופת פלישת הצבא האדום לגאורגיה, ב-17 בפברואר 1921, התקדמו, דיוויזיות של חיל רגלים וחיל פרשים של הצבא האדום, כשהם נתמכים במטרייה אווירית, כ-15 ק"מ דרום-מערבית לטביליסי. הפסגה האסטרטגית של קוג'ורי וטבחמלה עברה מיד ליד בשלושת הימים שבין 18 בפברואר - 20 בפברואר, כאשר הכוחות הגאורגים, תחת פיקודו של גיאורגי מזניאשווילי, סבבו בסופו של דבר לאחור, ויחידות הצבא האדום, אשר סבלו מאבדות כבדות, החלו להתקבץ במטרה להדק את המעגל העוטף את טביליסי.
צבי יעקב אבראהאם
הרב צבי יעקב אבראהאם (תרנ"ז, 1897 – תשל"ד, 1974) היה רב בטורדה ומנהל לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה, ולאחר הגירתו לארצות הברית היה רב בניו יורק וחוקר יהדות טרנסילבניה.
תולדותיו
נולד בטרנסילבניה, בנו של אברהם אבראהאם. קיבל חינוך תורני. בשנת 1921 נישא לפרל בתו של הרב בן ציון וועזעל, רבה של טורדה. לאחר נישואיו עבר להתגורר בטורדה. חותנו היה נשיא לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה, שאיגדה את הרבנים והקהילות האורתודוקסיות בחבל ארץ זה, ואבראהאם שימש כמנהל הלשכה במשך שתים עשרה שנים. במסגרת תפקידו הרבה לשהות בבוקרשט וייצג את הלשכה אצל השלטונות הרומנים.
בשל עיסוקיו הציבוריים הרבים נאלץ חותנו לשהות תקופות ממושכות מחוץ לטורדה, ובעקבות זאת כיהן הרב אבראהאם, בין השנים תרצ"ב-תרצ"ח, כרב וכמו"ץ בטורדה. באותן שנים ערך את השבועון היהודי האורתודוקסי "האמת".
בשנת 1938 נפטר חותנו ואת מקומו ברבנות ובהנהגת לשכת הקהילות האורתודוקסיות ירש גיסו של אבראהאם, הרב יוסף אדלר.
בשנת 1944 הוטבעה האונייה "מפקורה" במימי הים השחור, ובין מאות הנספים היה בנו אברהם, בן ה-20.
אבראהאם היגר עם משפחתו לארצות הברית והוא התיישב בברוקלין וכיהן בה כרב.
בשנת 1950 הוציא את ספרו "לקורות היהדות בטרנסילבניה". במהלך העשור שלאחר מכן פרסם סדרה בת שישה כרכים, המכילה אוסף של רעיונות ודרשות על מועדי השנה. הוא קרא לסדרה בשם "בית אולפנא", ולכל אחד מן הספרים בסדרה הוסיף שם נלווה. הוציא שני ספרי פירושים על הגדה של פסח.
חתניו הם הסופר והעיתונאי ד"ר הלל זיידמן, אהרן זבלוצקי, תלמיד הכולל של ישיבת בית התלמוד בניו יורק שבראשות הרב לייב מאלין, לאחר פטירת אהרן זאבלצקי התחתנה אשתו שיינדל שנית למאיר יחיאל וולקנפלד והחתן השלישי גבריאל אויש.
לידיה טימשוק
לידיה טימשוק (ברוסית: Лидия Феодосьевна Тимашук ; 21 בנובמבר 1898 – 1983) הייתה רופאה רוסיה שהייתה מעורבת במשפט הרופאים שנערך בשנת 1953, בסוף ימיו של סטלין. המשפט היה עלילת דם נגד רופאים יהודים בברית המועצות שהואשמו כי קשרו קשר להמתת מנהיגי ברית המועצות ונטען בו כי היא זו שחשפה את הקשר.
ראשית דרכה
לידיה טימשוק נולדה בשנת 1898 בעיר ברסט ליטובסק בבלארוס. בצעירותה, לפני מהפכת אוקטובר, החלה ללמוד בבית הספר לרפואה באוניברסיטת סמרה. בשנת 1920 גויסה להילחם במגפות הטיפוס והכולרה. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה עברה להתגורר בעיר סנקט פטרבורג ולאחר מכן עברה למוסקבה שם השלימה את לימודי הרפואה והחלה לעבוד כרופאה בשירות הבריאות הסניטרית של הקרמלין, משכנם של שליטי ברית המועצות. במרוצת הזמן מונתה לראש המחלקה הרדיולוגית בבית החולים של הקרמלין. היא נשארה באלמוניותה במשך שלושה עשורים של עבודה. לפרסום נרחב זכתה בשנת 1953.
בעלילת הרופאים
שליט ברית המועצות סטלין מת ב-5 במרץ 1953. באחרית ימיו יזם, החל משנת 1948, מסע טיהורים נגד אישים בולטים בקהילה היהודית בברית המועצות. "הוועד היהודי האנטי-פשיסטי" – הארגון היהודי-סובייטי, שהוקם במלחמת העולם השנייה במטרה לסייע לברית המועצות במלחמה נגד גרמניה הנאצית, פוזר בשנת 1948, בטענה שהפך למרכז "תעמולה אנטי-סובייטית" ושלמה מיכאלס, יושב ראש הוועד, נרצח על ידי אנשי המשטרה החשאית הסובייטית בתאונת דרכים מבוימת. בשנת 1949 נעצרו חלק מחברי הוועד והואשמו באי נאמנות לשלטון, בניהול תעמולה אנטי-קומוניסטית ובקשירת קשר ליצירת רפובליקה יהודית בחצי האי קרים בניסיון "לקרוע" את האזור הזה מברית המועצות. בלילה שבין 12 ו-13 באוגוסט 1952 הוצאו להורג בפקודתו בחשאי, במרתפי כלא לוביאנקה שבמוסקבה, שלושה-עשר מהבולטים בקהילה – סופרים, משוררים, אמנים, מוזיקאים, שחקנים ואנשי תרבות. הנרצחים נזכרים כ" הרוגי המלכות בברית המועצות". המסע נמשך גם בצ'כוסלובקיה, גרורתה של ברית המועצות - בסוף שנת 1952 נערכו בבירתה פראג משפטי ראווה של קבוצה מאנשי השלטון ובראשם היהודי רודולף סלנסקי באשמת היותם "סוכני האימפריאליזם האמריקאי". במשפטים, שכונו משפטי פראג, הודגשה יהדותם של סלנסקי ורוב יתר הנאשמים. המשפטים נסתיימו בהרשעה וסלנסקי נידון למוות.
המסע האנטי-יהודי הגיע לשיאו ב-13 בינואר 1953, אז הודיעה ברית המועצות על העמדתם לדין של תשעה רופאים, שישה מהם יהודים, בראשם רופאו האישי של סטלין פרופסור מירון וובסי ובהם ד"ר פלדמן, ד"ר אטינגר, ד"ר מאירוב, ד"ר גרינשטיין ושני רופאים בשם קוגן. הרופאים הואשמו בחברות בארגון יהודי הקשור עם הג'וינט, שקשר קשר להמתת מנהיגי ברית המועצות באמצעים רפואיים ועל ידי הרעלה. לידיה טימשוק מילאה תפקיד מכריע במשפט.
האישום היה עלילה כוזבת. לצורך מראית עין של הליכי משפטיים תקינים היה צורך בראיה מרכזית שתראה לכאורה כאמיתית. כאן החליטו המעלילים לשתמש בפרשת מותו של אנדריי ז'דאנוב. ז'דאנוב היה מקורבו של סטלין וצעיר ממנו בשמונה עשרה שנה, ונחשב כיורשו המיועד. תפקידו של ז'דאנוב בהנהגה הסובייטית היה אחריות על המדע והתרבות מטעם המפלגה. הוא הנהיג קו אידאולוגי אורתודוקסי נוקשה ברוח משנתו של לנין. הוא הוביל את הטיהורים בקרב הגורמים הליברלים יחסית במפלגה והכתיב את סגנון האמנות המאפיין את האמנות הסובייטית.
ז'דאנוב מת ב–31 באוגוסט 1948 בבית החולים של הקרמלין מהתקף לב. ימים אחדים לפני מותו, ב-28 באוגוסט כתבה לידיה טימשוק מכתב לראש המשמר האישי של סטלין גנרל ניקולאי ולאסיק בו התלוננה על כך שרופאי הקרמלין לא איבחנו כי ז'דאנוב לקה בהתקף לב ונתנו לו טיפול שגוי ותרופות לא מתאימות ובכך הם מסכנים את חייו. התלונה הייתה מוצדקת ככל הנראה, אך היא הייתה על רשלנות רפואית ולא הייתה בה הטחת אשמה על הרעלה במזיד. על המכתב לא באה כל תגובה וארבע שנים הוא שכב בארכיב, אך בסוף שנת 1952, בעת ההכנות למשפט הרופאים, זומנה לידיה טימשוק למשרד לביטחון המדינה - המג"ב ונדרשה לספר בפירוט את מה שקרה לז'דאנוב לפני מותו. היא חזרה על גרסתה כי ז'דאנוב קיבל טיפול שגוי שהוביל למותו. עד מהרה החלו לעצור את רופאי הקרמלין. עמם נעצר גם הגנרל ניקולאי ולאסיק, הנמען של המכתב.
ב-9 בינואר 1953 החליט הפוליטביורו לפרסם את דבר המעצרים וב-13 בינואר הואשמו הרופאים באופן רשמי בכך שנטלו חלק במזימה להרעיל את אנשי ההנהגה הפוליטית והצבאית של ברית המועצות. העיתון "פראבדה" ביטאונה הרשמי של המפלגה הקומוניסטית פירט את האישומים נגד הרופאים תחת הכותרת "מרגלים ורוצחים מרושעים במסווה של רופאים אקדמאים". לידיה טימשוק זכתה לפרסום נרחב כמי שחשפה את המזימה. ב-20 בינואר הוענק לה עיטור לנין על כך שהסירה את המסווה מפניהם של הרופאים הרוצחים. העיתון "פראבדה" פתח מדור מיוחד בשם "הדואר של לידיה טימשוק" בו פורסמו מכתביהם של תושבי ברית המועצות שבאו להודות לה על חלקה בחשיפת הקנוניה והיללו אותה על כך.
דבר מאסרם של הרופאים היהודים והעמדתם לדין גרם לזעזוע במדינת ישראל. דוד בן-גוריון פתח במסע שנועד להוציא את המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) אל מחוץ לחוק. בצד השמאלי של המפה הפוליטית גרמה פרשת הרופאים להתפלגותה ממפ"ם של סיעת שמאל בראשות משה סנה, שהצהירה על אמונתה באשמתם של הרופאים ושל נאשמי משפטי פראג.
בטרם החל המשפט ובעוד הרופאים נמצאים במאסר הגיע יומו של סטלין והוא מת ב-5 במרץ 1953. פחות מחודש ימים מיום מותו, ב-4 באפריל, פורסמה הודעה רשמית מטעם ההנהגה החדשה כי הרופאים שוחררו ממעצר מאחר שנמצא כי הם חפים מפשע והודאותיהם נתקבלו באמצעי לחץ. בהמשך נאמר כי האחראים לעלילה נאסרו ונענשו. כן פורסם באותו יום כי עיטור לנין נשלל מלידיה טימשוק, לאחר שנשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות ביטלה את הצו מיום 20 ינואר 1953 שהעניק לה אותו.
המשך חייה
לאחר סיום פרשת הרופאים המשיכה לידיה טימשוק לעבוד כרופאה. למרות שעיטור לנין נשלל ממנה, היא זכתה לכך שבקיץ 1954 הוענק לה "עיטור הדגל האדום של העמל" בשל מה שהוגדר כשירות ארוך ומכובד.
בקונגרס העשרים של המפלגה הקומוניסטית בשנת 1956, בנאום בו הוקיע ניקיטה חרושצ'וב את פשעי סטלין, הוא הזכיר את טימשוק כמשתפת פעולה בלתי רשמית של ארגוני הביטחון הסובייטיים בתקופת סטלין. טימשוק עצמה רצתה לטהר את שמה ושלחה מכתב לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, אך לא נענתה.
עד לפרישתה בשנת 1964 עבדה טימשוק בהנהלה הראשית של משרד הבריאות הסובייטי. היא מתה בשנת 1983.
אירוויזיון 2009
אירוויזיון 2009 הייתה התחרות ה-54 במניין תחרויות האירוויזיון. היא נערכה במוסקבה, בירת רוסיה, לאחר זכייתה של רוסיה באירוויזיון 2008 עם השיר "Believe", בביצועו של דימה בילאן. האירוע התקיים באולם האולימפי "אולימפיסקי" (ברוסית: "Олимпийский"). לרגל האירוע עבר האולם שיפוץ בעלות של כ-10 מיליון אירו, כך שיכיל כ-25,000 מקומות ישיבה, בכלל זה יותר מ-2,000 מושבים לעיתונאים. ההשקעה הכוללת של רוסיה באירוח התחרות נאמדה ב-32 מיליון דולר.
המדינה שזכתה בתחרות הייתה נורווגיה עם השיר "Fairytale" (אגדה), שביצע אלכסנדר ריבאק. השיר קיבל 387 נקודות – שיא הנקודות של כל הזמנים. בכך גם רשם לעצמו ריבאק עוד הישג יוצא דופן – הפרש של 169 נקודות מהמקום השני, שאליו הגיעה איסלנד – ההפרש הגדול ביותר בין המקום הראשון לשני בתולדות האירוויזיון. נוסף על כך, במהלך ההצבעה העניקו כל המדינות המשתתפות בתחרות נקודות לנורווגיה: היא קיבלה 12 נקודות 16 פעמים (שיא שהחזיק מעמד עד לאירוויזיון 2012), 10 נקודות 9 פעמים ו-8 נקודות 10 פעמים. רק 6 מדינות העניקו לשיר הנורווגי פחות מ-8 נקודות.
ריבאק התגלה בתחרות כישרונות בנורווגיה בשנת 2005, ובשל הערכות לגבי סיכוי גבוה שינצח בתחרות הופקה עליו ועל השיר תוכנית דוקומנטרית.
כללי התחרות
באספה של איגוד השידור האירופי שנערכה במוסקבה בחודש ספטמבר הוחלט כי פורמט התחרות מהשנה שלפני כן לא ישתנה וכי המדינה המארחת (רוסיה) ו"ארבע הגדולות", בריטניה, גרמניה, ספרד וצרפת, תקבלנה מקום אוטומטי בגמר גם ב-2009. לעומת זאת הוחלט על שינויים בכל הקשור להצבעה: נקבע כי החל מ-2009 יתחלק ניקוד השירים בגמר התחרות בין הצבעות טלפוניות (Televoting) לבין חבר שופטים לאומי לכל מדינה: להצבעה הטלפונית יינתן משקל של 50% ולחבר השופטים הלאומי יינתן משקל זהה (עוד נקבע כי במקרה של שוויון תינתן עדיפות להצבעה הטלפונית). שיטת חצאי הגמר מ-2008, אשר במסגרתה בחרו הצופים ב-9 השירים המועדפים עליהם בחצי הגמר והשיר העשירי נבחר על ידי חבר שופטים, נותרה ללא שינוי. נוסף על כך נקבע כי חלוקת המדינות לחצאי הגמר תיעשה באמצעות הגרלה, אולם שיטת ההגרלה תתבסס על דפוסי הצבעה בשנים קודמות, כדי למנוע היווצרות של גושי מדינות המעניקות זו לזו את מירב הנקודות. לצורך ההגרלה חולקו שמות המדינות לשישה "סלים" על פי דפוסי ההצבעה בשנים הקודמות. שמות המדינות נשלפו מכל "סל" באקראי. החלוקה ל"סלים" הבטיחה פיזור הוגן יותר של מדינות שכנות או מדינות בעלות קשר מיוחד, מתוך תקווה שכך דפוסי ההצבעה מהשנים שעברו לא יישנו. חמש המדינות העולות אוטומטית לגמר חויבו לשדר אחד מחצאי הגמר, משום שגם להן ניתנה זכות הצבעה באחד החצאים.
חלוקת המדינות לקביעת הרכב חצאי הגמר
בינואר 2009 חולקו המדינות המשתתפות, על בסיס מיקומן הגאוגרפי ועל סמך האופן שבו חילקו את נקודותיהן בתחרויות האירוויזיון הקודמות, ל"סלים" הבאים:
המדינות המשתתפות
42 מדינות השתתפו בתחרות. בשנה זו פרשו סן מרינו וגאורגיה מהאירוויזיון ואילו סלובקיה שבה להשתתף בו. התקיימו שתי תחרויות חצי גמר, ומהן עלו לגמר 20 מדינות. אליהן הצטרפו בגמר חמש המדינות שעלו באופן אוטומטי.
חצי הגמר הראשון
חצי הגמר הראשון התקיים ב-12 במאי 2009.
מדינות שעלו אוטומטית לגמר והצביעו בחצי הגמר הזה: ,
חצי הגמר השני
חצי הגמר השני התקיים ב-14 במאי 2009.
מדינות שעלו אוטומטית לגמר והצביעו בחצי הגמר הזה:, ,
הגמר
הגמר התקיים ב-16 במאי 2009.
ישראל באירוויזיון 2009
את ישראל ייצגו בתחרות אחינועם ניני ומירה עווד. ב-2 במרץ 2009 שודרה בערוץ 1 תחרות "קדם אירוויזיון 2009" בהנחיית עדן הראל, ובו ביצעו השתיים ארבעה שירים שהן עצמן כתבו בשיתוף עם גיל דור: "כל שנייה", "נאמין בחלום", "בואי לרקוד איתי" ו"עינייך". השירים כללו מילים בעברית, באנגלית ובערבית, וארבעתם נשאו מסר של שלום עולמי.
בתחרות הקדם אירוויזיון הצביעו צופי הטלוויזיה באמצעות מסרונים ובאמצעות אתר האירוויזיון הרשמי של רשות השידור. נוסף על כך ניתן משקל להצבעה של ועדת שיפוט שמונתה על ידי רשות השידור ולשתי נקודות שיפוט נוספות – בקריית שמונה ובבאר שבע. בתום ההצבעה נקבע כי השיר "עינייך" ("There Must Be Another Way") ייצג את ישראל באירוויזיון 2009, אף שקהל הצופים העניק את מירב הנקודות שלו לשיר "בואי לרקוד איתי".
להלן הניקוד הסופי של ארבעת השירים: ישראל השתתפה בחצי גמר הראשון של אירוויזיון 2009, שהתקיים ב-12 במאי, והצליחה להעפיל לשלב הגמר של התחרות. בהגרלת סדר הופעת השירים בגמר נקבע כי השיר הישראלי יהיה השני בתחרות. בהצבעה הגיע השיר למקום ה-16.
הזמר פול מקרטני הגיע לישראל בשנת 2008 מתוך עניין בקידום תהליך השלום בארץ, בנוסף להופעה שקיים בתל אביב, תוך שהיה מודע לפועלן של אחינועם ניני ומירה עווד בארגון למען השלום "קול אחד". לאחר ששמע מקרטני לראשונה את השיר שייצג את ישראל, התרשם אף יותר מרצונן של השתיים לקדם את השלום דרך הדואט המשותף והמסר שלו לשלום מול כל אירופה ושאר הצופים ברחבי העולם, ואמר כי יתמוך בשיר של ישראל באירוויזיון. בנוסף, עקב התוודעותו לשיר, החליט להגביר את מעורבותו ופנה לנשיא ארצות-הברית ברק אובמה, על-מנת לצרפו לתמיכה בפועלן.
גאורגיה באירוויזיון 2009
מלכתחילה לא היה ברור אם גאורגיה תיקח חלק בתחרות העתידה להתקיים במוסקבה. זאת בעקבות הלחימה בין שתי המדינות בדרום אוסטיה ובאבחזיה. 12 הנקודות אותן קיבלה גאורגיה מרוסיה באירוויזיון הילדים, הביאו את גאורגיה לחזור בה ולהיכנס לשורותיה של התחרות עם השיר "We Don't Wanna Put In" ("אנחנו לא רוצים לשים"), בביצוע ההרכב Stephane & 3G.
ב-11 במרץ 2009, נפסל השיר על ידי הוועדה המרכזית של התחרות. הטענות לפסילה היו כי השיר מייצג עמדה פוליטית האסורה על פי תקנון התחרות, ולכאורה מרמז על ראש ממשלתה של רוסיה ולדימיר פוטין. נטען עוד כי השיר הוא משחק מילים שפשוטו כמשמעו: "אנחנו לא רוצים את פוטין". גאורגיה דחתה את הפסילה בטענה כי השיר מוגש ברוח הומוריסטית ושכל מדינה דמוקרטית הייתה מתייחסת אליו כבדיחה שאינה פוגעת. היא טענה שהמניע המרכזי לפסילה הוא קנטרני ושרוסיה הפעילה לחץ על מפיקי התחרות על מנת לפסול את השיר. העובדה שרוסיה היא גם מארחת התחרות לא הקלה על גאורגיה את המצב וזו התבקשה לבחור בתוך 5 ימים שיר חדש במקום הקודם הפסול. גאורגיה סרבה, החליטה לשאת בתוצאות ולפרוש מהתחרות כחודשיים לפני קיומה.
ארמניה ואזרבייג'ן באירוויזיון 2009
בעקבות התחרות, התגלה שממשלת אזרבייג'ן זימנה לחקירה בלשכת שירותי הביטחון אזרחים אשר הצביעו בעד הצמד הארמני. שתי המדינות מצויות במלחמה ארוכת-שנים סביב מחוז נגורנו קרבאך, השוכן באזרבייג'ן, אך בו רוב אתני ארמני. מארגני האירוויזיון, איגוד השידור האירופי (EBU), החליטו לא להעניש את אזרבייג'ן, אך גינו את הפלישה לפרטיות האזרחים, ושינו את חוקי התחרות למניעת תקריות עתידיות, ותטיל סנקציות על חברות תקשורת אשר משחררות מידע אודות מצביעים לרשויות.
פסקואל יורדן
פסקואל יורדן (18 באוקטובר 1902 – 31 ביולי 1980) היה פיזיקאי עיוני גרמני שפעל בראשית פתוחה של מכניקת הקוונטים. בפרט תרם רבות למכניקת המטריצות ותורת השדות הקוונטית. הוא היה חבר המפלגה הנאצית משנת 1933, והיה חבר פרלמנט מטעם המפלגה הגרמנית־שמרנית CDU לאחר מלחמת העולם השנייה.
יורדן למד באוניברסיטת גטינגן וניכר שם בכישרונותיו המתמטיים. הוא היה מתלמידיו של מקס בורן ונתבקש על ידי מורו לסייע בפיתוח מכניקת המטריצות של ורנר הייזנברג. בכך תרם רבות לביסוסה של תורת הקוונטים החדשה. מאוחר יותר הרחיב את מחקריו לתחומי תורת היחסות הכללית ובעקבותיה פיתח את תורת היחסות הפרויקטיבית, המבקשת לאחד את שדה הכבידה עם השדה האלקטרומגנטי במסגרת של מרחב־זמן בן חמישה ממדים. יורדן גם עסק באסטרופיזיקה ובקוסמולוגיה וחקר את התהוותו וגילו של היקום.
ניסיונו למצוא מסגרת אלגברית לפורמליזם של מכניקת הקוונטים הוביל להמצאת אלגברות ז'ורדן הקרויות על-שמו.
וירטמברג
וירטמברג הוא אזור ומדינה היסטורית בדרומה של גרמניה המודרנית. בירתה ההיסטורית הייתה שטוטגרט אולם לזמן קצר מקום מושבה של הממשלה היה בלודוויגסבורג ובאורך.
היסטוריה של וירטמברג
עם התפרקותה של שוואביה במאה ה-11 הפכה וירטמברג לרוזנות עצמאית כחלק מהקיסרות הרומית הקדושה ובשנת 1495 הפכה לדוכסות במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. עם תפוצתה של תורת הרפורמציה של מרטין לותר אומצה הנצרות הפרוטסטנטית גם בדוכסות.
במאות ה-17 וה-18 שרר בווירטמברג שלטון של חלוקת סמכויות בין הדוכס ובין אספת המעמדות. האצולה בווירטמברג נדחקה מעמדות הכוח ופינתה מקומה לנציגי הבורגנות. בשנת 1803 שודרגה הדוכסות לנסיכות הבוחר מווירטמברג, ובשנת 1806 שודרגה למעמד של ממלכה. הממלכה הצטרפה לקונפדרציה של הריין אך ב-1813 חברה לקואליציה האנטי צרפתית השישית וצירפה את צבאה לצבאות הקואליציה אשר פלשו לצרפת.
עם הקמתה של האימפריה הגרמנית ב-1871, צורפה וירטמברג לאימפריה וצבאה הוכפף לצבא פרוסיה. תוצאות מלחמת העולם הראשונה לא פסחו על וירטמברג ובשנת 1918 סולק וילהלם השני, מלך וירטמברג במהפכת נובמבר ובמקום הממלכות הוקמה המדינה החופשית וירטמברג.
יהודים
יהודים התיישבו בווירטמברג כבר במאה ה-12 אולם גורשו בשנת 1521. הדוכס קרל אלכסנדר, אשר שלט בדוכסות בין השנים 1733–1737, מינה את הבנקאי היהודי יוזף זיסקינד אופנהיימר כיועצו הכלכלי, ובכך ניתן האישור ליהודים להתיישב בדוכסות. הוצאתו להורג של הבנקאי השיבה את איסור ההתיישבות על היהודים והוא נותר בעינו עד שנת 1828 עת קיבלו יהודי וירטמברג אמנציפציה כמו בכל רחבי אירופה המערבית והמרכזית במשך המאה ה-19. עם עליית הנאצים לשלטון חיו בווירטמברג כ-11,000 יהודים. לאחר השואה נשארו בה 550 יהודים, כולם בשטוטגרט.
ראו גם
קהילת יהודי באדן-וירטמברג
אומיד
אוֹמִיד (בפרסית: امید, בתרגום: תקווה) הוא שמו של לוויין זעיר מפיתוח וייצור איראני. קיומו של הלוויין נחשף ב-4 בפברואר 2008, בשידורי הטלוויזיה האיראנית. באותו יום קיימה איראן ניסוי שיגור בטיל שמיועד לשאת לחלל את הלוויין אומיד. דוברים איראנים ציינו כי הלוויין אמור להיות משוגר במהלך שנת 2008.
סוכנויות הידיעות של איראן לא פרסמו פרטים טכניים אודות לוויין זה, פרט להכרזה כי הוא פותח ויוצר כולו באיראן. ניתוח התמונות שפורסמו על ידי איראן מעלה כי מדובר בלוויין זעיר, הבנוי בצורת קובייה שאורך פאתה 40 ס"מ. ללוויין אנטנות רב-כיווניות, דבר המעיד על כך שהוא נעדר מערכת ייצוב והכוון כלפי כדור הארץ.
שיגור הלוויין לחלל
ב-3 בפברואר 2009 דווח על ידי כלי התקשורת באיראן על שיגור מוצלח לחלל של הלוויין אומיד. בכך הפכה איראן למדינה התשיעית בעולם שיש לה יכולת פעולה עצמאית בחלל - קרי פיתוח וייצור הלוויין, המשגר והמערך הקרקעי התומך במשימת חלל.
ללוויין פריגיאה של כ-250 ק"מ ואפוגיאה של 440 ק"מ. נטיית מסלול הלוויין ביחס לקו המשווה היא כ-55 מעלות.
סיום פעולת הלוויין
הלוויין אומיד היה מצויד בסוללות בלבד, ללא יכולת טעינה. מכך נגזר אורך חיים קצר למדי, למרות ניהול חסכוני של חשמל בלוויין. ב-20 במרץ 2009 הודיעו דוברים איראנים רשמיים כי "הלוויין סיים את פעולתו בחלל". הלוויין אומיד נשרף באטמוספירה ב-25 באפריל 2009.
רכיבים מערביים בלוויין
בחינה של המצגת הרשמית שהופצה על ידי איראן באשר לתכן הלוויין מראה שנעשה שימוש רב במוצרי מדף, ובהם סוללות מצרפת, מחברים ורכיבים נוספים מארצות הברית. חלק מהרכיבים נתון בפיקוח בינלאומי, ולמרות זאת השיגה איראן רכיבים אלה ללוויין.
קונור ג'סאפ
קונור וויליאם ג'סאפ (באנגלית: Connor William Jessup; נולד ב-23 ביוני 1994) הוא שחקן, סופר ובמאי קנדי.
משחק
ג'סופ החל לשחק בגיל 11. לאחר כמה הופעות, בהן תפקיד בעיבוד בימתי לסרט ללכת עד הסוף, ג'סאפ קיבל תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה לילדים "מועדון האוכף". הוא שימש כמפיק בפועל של הסרט העצמאי "איימי ג'ורג'", שהוצג בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-2011.
בשנת 2011, ג'סאפ לוהק לדמות ראשית בסדרת המדע הבדיוני השמיים נופלים. הוא כיכב בסדרה במשך חמש עונות.
בשנת 2012, ג'סאפ כיכב בסרט עצמאי הקנדי "Blackbird", בו גילם נער בעייתי שהואשם בתכנון ירי בבית ספר. הופעתו זכתה לביקורות חיוביות והסרט זכה בפרסים שונים, כולל פרס הסרט העלילתי הקנדי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2012. הסרט זכה בשלושה פרסים בפסטיבל הסרטים האטלנטי וזכה בפרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונקובר לסרט העלילתי הקנדי הטוב ביותר. הוא גם הוקרן בפסטיבל קאן.
בשנת 2015, ג'סאפ שיחק בסרט העלילתי "Closet Monster", שזכה בפרס הסרט הקנדי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו לשנת 2015, והוקרן בפסטיבלי קולנוע שונים ברחבי העולם, לפני שיצא לאחר מכן ברחבי הארץ ביולי 2016.
בשנת 2016, ג'סאפ שיחק בסדרת הטלוויזיה זוכת פרס האמי, פשע אמריקאי. הופעתו זכתה לשבחים על ידי המבקרים. הוא חזר לשחק בעונה השלישית.
בימוי ותפקידים אחרים בקולנוע
ג'סאפ הצהיר במספר רב של ראיונות כי כוונתו היא לעבוד בתעשיית הקולנוע מעבר למשחק, כבמאי וקולנוען. בראיון ל"טורונטו סטאר", אמר ג'סאפ כי הבימוי "הוא המקום שבו מוחי וליבי [נמצאים] כרגע". בשנת 2014, ג'סאפ שיחק בסרט הקצר Fragments, וב-2015, סרטו הקצר של ג'סאפ, Boy, אותו כתב וביים, ומומן על ידי bravoFACT, הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו לשנת 2015.
בשנת 2016, ג'סא נכלל ברשימה השנתית של מגזין הסרטים, 25 הפנים החדשות של הסרט העצמאי. סרטו הקצר "היער של לירה", אותו כתב וביים, הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2017.
בשנת 2017, הוכרז שג'סאפ יביים פרופיל דוקומנטרי של הקולנוען התאילנדי אפיצ'טפונג וויראסטקול עבור "FilmStruck" ו- "The Criterion Collection". הסרט יצא לאקרנים באביב 2018.
ב-2019 הוא הפיק את הסרט 30/30 Vision: 3 Decades of Strand Releasing, שכלל סרטים קצרים של אירה סאקס, קתרין בריילט, סינדי שרמן, אתינה רייצ'ל צנגרי, בריידי קורבט, ריתי פאן, לולו וואנג ועוד. הוא ביים פרק בסרט בשם טיסת לילה, בהשראת ספרו של אנטואן דה סנט-אכזופרי.
השפעות
כבמאי, ג'סופ הצהיר שהוא מושפע מהקולנוע והמיתולוגיה היפנית והצהיר בראיונות שהוא מושפע מאוד מהקולנוע המזרח אסייאתי.
אמנון אלכסנדרוני
אמנון אלכסנדרוני (מרץ 1929 – 13 בנובמבר 2020) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה
אלכסנדרוני נולד בתל אביב, העיר בה הוא התגורר עד פטירתו. בשנת 1952 סיים את לימודי האדריכלות בטכניון בחיפה שם למד במחזור עם שמואל ביקסון וכרמלי פלדמן. בטכניון גם הכיר את אברהם יסקי שעתיד להיות שותף עמו במשרד אדריכלים מצליח בהמשך הדרך. עוד בזמן לימודיו, בשנת 1950 הצטרף ל"חבר אדריכלים" בהנהגתו של האדריכל דב כרמי. עם פירוק הקבוצה בשנת 1954, עבד כשנה במשרדם של מיכאל נדלר ושולמית נדלר, במסגרת זו זכה עימם בתחרות לתכנון "בית אגד" בתל אביב. לאחר מכן השתתף עמם בהצעה לתכנון הספרייה הלאומית בירושלים בשנת 1955, הצעה שזכתה לביצוע בשילוב שתי הצעות נוספות שהגישו האדריכלים שמעון פובנזר עם אברהם יסקי, וזיוה ארמוני עם חנון הברון. במהלך העבודה על הספרייה עזב את משרד נדלר והקים שותפות עם האדריכל אברהם יסקי (שפרש מהשותפות עם פובזנר). במהלך עבודתו המשותפת עם יסקי, הגיעו השניים להישגים שזכו בפרסום רב ובמגוון עבודות בכל רחבי הארץ. בשנת 1965 פורקה השותפות ואלכסנדרוני פתח משרד עצמאי. הוא היה יועץ של אל על ותכנן עבורה פרויקטים, תכנן שני בניינים נוספים למכון המתכות בטכניון ובתים פרטיים ומרכזים מסחריים.
בשנת 2000, ביום האדריכלות הבינלאומי, הוענקה לאלכסנדרוני תעודת הוקרה של עמותת האדריכלים בישראל על "היושרה המקצועית והצניעות ועל תרומתו המיוחדת לאדריכלות הישראלית ולקהילת האדריכלים".
במקביל לעבודתו, ובמיוחד בשני העשורים האחרונים לחייו, אלכסנדרוני צייר ורשם אלפי ציורים, בהם רישומים של אדריכלים, פוליטיקאים ואנשי תרבות, וכן ציורים ארוטיים וציורים בהשפעת הנאצים.
אלכסנדרוני נפטר ב-13 בנובמבר 2020 בתל אביב.הותיר אחריו את אשתו ציפורה, שתי בנות, ארבעה נכדים ושלושה נינים.
פרויקטים נבחרים
פרויקטים במסגרת שותפות יסקי-אלכסנדרוני:
פרויקטים במסגרת משרד עצמאי:
ממברנה חדירה למחצה
ממברנה חדירה למחצה (ידועה גם בשמות "ממברנה חדירה סלקטיבית" או "ממברנה חדירה חלקית"), היא ממברנה המאפשרת למולקולות או יונים מסוימים לעבור דרכה בתהליך של דיפוזיה, או בתהליך של דיפוזיה מסתייעת. קצב המעבר תלוי בלחץ, ריכוז וטמפרטורת המולקולות או המומסים בשני צידי הממברנה, ובחדירות הממברנה לכל סוג מומס. בהתאם לממברנה ולמומס, החדירות יכולה להיות תלויה בגודל המומס, מסיסותו, תגובות כימיות של החומר ועוד. דוגמה לממברנה חדירה למחצה היא דו-שכבה ליפידית, עליה מבוסס קרום התא בתאים ביולוגיים. קיימים חומרים טבעיים ומלאכותיים רבים חדירים למחצה, בעלי עובי רב מעובי ממברנה מסוג זה. דוגמה נוספת לכך היא הקרום הדק בצידה הפנימי של ביצה.
סוג אחד של דו-שכבה ליפידית מבוסס על פוספוליפידים (המורכבים מראש פוספט ושני זנבות חומצת שומן), המסתדרים בשכבה כפולה, כאשר הפוספטים ההידרופיליים חשופים לתמיסה המימית בתוך התא ומחוצה לו, והזנבות השומניים ההידרופוביים פונים אחד לשני באמצע השכבה הכפולה. שכבת הפוספוליפידים חדירה ביותר למומסים קטנים ולא טעונים. בשכבת הפוספוליפידים צפות תעלות חלבונים ותעלות יונים.
בתהליך אוסמוזה הפוכה, משתמשים בממברנה דקות מרוכבות (TFC או TFM), המיוצרות בעיקר לתהליכי טיהור והתפלת מים. הן משמשות גם ביישומים כימיים אחרים, כמו סוללות ותאי דלק. ביסודו, החומר TFC הוא מסננת מולקולרית, בצורת קרום דק הבנוי משתי שכבות (או יותר) של חומרים שונים. ממברנות לאוסמוזה הפוכה מיוצרות בעיקר מפוליאמיד (פולימר עשיר בקבוצות אמיד), שנבחר למטרה זו בזכות חדירות גבוהה למים, ונמוכה למגוון זיהומים מומסים, כמו מלחים ומולקולות קטנות אחרות, שמצליחות לעבור תהליך סטנדרטי.
בער
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חיים לוי (מוזיקאי)
חיים לוי הוא גיטריסט, מפיק מוזיקלי, מלחין, מעבד מוזיקלי וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
חיים לוי נולד ב-1959 בחיפה, לאביו יעקב שעלה ממרוקו ולאמו בלהה, דור 12 בישראל. למד בבית הספר אליאנס בחיפה ובמשך שנות לימודיו הפיק מוזיקלית את כל אירועי התרבות בבית הספר.
קריירה
מגיל 12 למד בחיפה אצל אפרי אליפז ולאחר השחרור מהצבא למד אצל חיים אסולין באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. את השכלתו כמעבד השלים אצל מורים פרטיים לתזמור ולכן עסק בנגינת פלמנקו במשך תקופה מסוימת. בירושלים הכיר את הזמרת רוחמה רז ושימש כמלווה שלה כחמש שנים
ב-1985 הקים עם שותפים חברת הפקות ועבר לתל אביב.
בין השנים 1989 – 1995 עבד עם הזמרת רונית אופיר והמפיק אמנון ברנזון והפיק עבורם את האלבומים "צריך לחזור" (משירי נתן יהונתן), "3000 לירושלים", "על יפי נערים" (אלבום שירי זיכרון לחללי מערכות ישראל), "שירים ממיטב הזמר העברי א'" וקלטת וידאו מצליחה – "שיר ארץ".
ב-1990 הפיק לזמרת רומי הלחמי אלבום מקורי ומיוחד בשם "בערך בגובה רב" שזכה לביקורות מצוינות. מלבד ההפקה המוזיקלית הלחין את כל שירי האלבום. השירים הזכורים: שיר דרך, בערך בגובה רב, יש לפעמים ועוד.
ב-1992 הפיק דיסקים רבים של שירי ילדים.
בין השנים 1997 – 2005 עבד עם המפיק, זמר ומספר הסיפורים, דודו אלהרר וביחד הופיעו בתיאטרון הבימה עם המופע "אלף שירים ושיר" משירי נעמי שמר ובתיאטרון הקאמרי במופע שירים וסיפורים.
משנת 2000 עוסק חיים לוי בניהול מוזיקלי של להקות זמר נוער ובוגרים וכן בהופעות ושירה בציבור במועדוני זמר.
חיים אישיים
התגורר שנים רבות בראשון לציון ומאז 2018 מתגורר בבאר יעקב. נשוי לאורית ולהם שלושה בנים.
אריק סטולץ
ביוגרפיה
סטולץ נולד בעיר וויטייר שבקליפורניה למורה ולכנרית אוולין ווטר ולמורה ג'ק סטולץ. גדל בסמואה האמריקנית ובסנטה ברברה ולמד ב"אוניברסיטת דרום קליפורניה", משם נשר לאחר שנה אחת. יש לו שתי אחיות.
קולנוע
סטולץ לוהק לתפקיד מרטי מק'פליי בסרט "בחזרה לעתיד" אך לאחר חמישה שבועות של צילומים הוא פוטר ומייקל ג'יי פוקס החליף אותו. רוברט זמקיס, במאי הסרט, אמר שסטולץ נתן הופעה מצוינת אבל חסרו לו היכולות הקומיות שזמקיס חיפש. התפרסם לראשונה בדרמה של פיטר בוגדנוביץ' "מסכה" בתור הנער רוקי דניס שנולד עם פרצוף מעוות בשל מחלה נדירה, התפקיד בו התפרסם לראשונה גם העמיד את סטולץ לפרס גלובוס הזהב. בשנת 1989 זכה סטולץ בפרס התיאטרון העולמי והועמד לפרס הטוני על תפקידו במחזה "העיר שלנו". סטולץ המשיך לצבור ניסיון משחק בדרמות "משהו נפלא", "אמרי לי כן" ובסרט "ממפיס בל" בתור סמל דני, טכנאי הרדיו של צוות ה-B-17 מבצר מעופף "ממפיס בל". שיחק גם בסרט ההמשך למותחן האימה הבדיוני המצליח "הזבוב".
ב-1994 שיחק כשחקן משנה בסרט הקאלט של קוונטין טרנטינו "ספרות זולה" בתפקיד סוחר ההרואין לאנס, אליו פונה וינסנט וגה (ג'ון טרבולטה) לעזרה כדי להציל את חייה של מיה וולאס (אומה תורמן). בשנה זו שיחק בהפקת פשע נוספת, "להרוג את זואי", בתפקיד הראשי בתור פורץ הכספות זד. השתתף בנוסף גם בדרמת ההתבגרות "נשים קטנות".
בימוי
ביים סדרות טלוויזיה רבות, בהן: "מזכירת המדינה", "המדריך לרוצח", "קליפורניקיישן", "צווארון לבן", "מרפאה פרטית", "נאשוויל", "ניפ/טאק", "בוסטון ליגל", "להתחיל מחדש" ו"חוק וסדר".
ביים את סרטו הקולנועי הראשון בשנת 2017 "דירוג כיתתי", בהשתתפותם של קריסטין צ'נוות', ברוס דרן ואוליביה הולט.
המגון
המגון (בלעז: הומוגניזציה) הוא תהליך הגורם לתערובת מסוימת להפוך לאחידה (הומוגנית).
המגון בתעשיית החלב
חלב שעומד זמן מסוים לאחר החליבה נפרד למרכיביו הטבעיים: חלבון, שומן ונוזל. היפרדות זו אינה מקלקלת את החלב אך יוצרת בו גושים ומשקעים. על מנת שהחלב יהיה אחיד במרקמו, יורים את החלב דרך צינור מיקרוסקופי בלחץ גבוה מאוד על מנת לרסק באופן מכני את כדוריות השומן הגדולות, לכדוריות קטנות שנטמעות בנוזל. כדוריות אלו מאבדות את כושרן להתרכז מחדש. חלב שעבר המגון נקרא חלב הומוגני, בו מתחלק השומן באופן יחסי שווה בכל חלקי החלב.
המגון נעשה גם למוצרים נוספים כמו משקאות קלים ומיצים טבעיים.
יחסי טורקיה–סן מרינו
יחסי טורקיה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
סקירה כללית
על פי משרד החוץ הטורקי: "היחסים שבין טורקיה לבין סן מרינו הם יחסים ידידותיים ללא כל בעיות ומשברים". הקונסוליה הכללית הטורקית במילאנו הואמנה לסן מרינו עד שנת 2005. "ההסכם על העלאת הקשרים הקונסולריים לרמה הדיפלומטית", שנחתם ברומא ביום 11 ביולי 2005, נכנס לתוקף ב-12 באוקטובר 2005, לאחר השלמת תהליך האשרור. מאז, השגרירות הטורקית ברומא מואמנת על סן מרינו.
סן מרינו לא חשפה עמדות ברורות לגבי הבעיות בשלטון הטורקי ובהנהגת מדיניות החוץ שם. עם זאת, הגישה של סן מרינו לבעיות אלה עולה בקנה אחד עם הגישה של איטליה, והיא להיצמד לגישה הכללית של האיחוד האירופי.
הסחר בין שתי המדינות בשנת 2010 עמד על 2.56 מיליון דולר אמריקאי (ייצוא מטורקיה: 1.78 מיליון דולר, ייבוא לטורקיה: 780 אלפי דולר). המגזרים העיקריים בהם סן מרינו סוחרת עם טורקיה הם בגדים סרוגים, פלסטיק וגומי.
בן ציון וזל
הרב בן ציון וזל (בכתיב יידי: וועזעל; י"ז בתמוז תרכ"ד, יולי 1864 - כ"ד באדר א' תרצ"ח, פברואר 1938) היה רבה של טורדא בטרנסילבניה במשך שלושים ושש שנים. כיהן כנשיא לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה.
תולדותיו
נולד בטורדה, בנו של הרב כלב פייבל וועזעל, רבה של טורדה. למד תורה אצל אביו והוסמך להוראה על ידי הרב חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים, בעל "קדושת יום טוב", והרב מרדכי יהודה לעוו אב"ד אינטרדאם, בעל "גדולת מרדכי".
בשנת תרמ"ו (1886) נישא לשיינדל, בת הגביר אלימלך רוזנפלד מקיקילוספלאק. לאחר פטירת אביו, בשנת תרנ"ח (1898), סירב למלא את מקומו ולקבל את משרת הרבנות בטורדה. רק כעבור ארבע שנים, בשנת תרס"ב (1902), בעקבות בקשת בעל קדושת יום טוב, נעתר לבקשה והתמנה לרבה של טורדה.
בתקופת רבנותו פיתח את הקהילה ועמד בראש ישיבה מקומית. בין תלמידיו: הרב שמחה נתן גרינברג, אב"ד קזמארק, והרב שמואל ויינמן, אב"ד מראשאיליה. בשנת תרס"ה (1905) הוציא את ספרו של אביו "קריית ספר" על התורה.
בשנת תרפ"ו (1926) ארגן מחדש את "חברת מחזיקי הדת" של עשרה מחוזות בטרנסילבניה וכיהן כנשיא הארגון. בשנת תר"צ (1930) נבחר לנשיא "כנסת הרבנים". באותה שנה נלווה לרב חיים אלעזר שפירא ממונקץ' בביקורו בארץ ישראל.