cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליסיה שחף
תערוכות קבוצתיות נבחרות
2007: "משנה מקום" – מוזיאון בת ים. אוצרות: אורית בולגרו ולאה אביר. לתערוכה הודפס קטלוג.
How I see Germany" – OMC Gallery for Contemporary Art, USA :2008"
2008: "נשים במרכז התמונה" – אוניברסיטת בן-גוריון. לתערוכה הודפס קטלוג.
2011: "מילים מצטלמות" – גלריה P8, תל אביב. אוצרת: אליסיה שחף.
translucent" :2011" – ניסוי כלים #8, תל אביב. אוצר: אריה ברקוביץ.
2011: "זמאיקאה?" – גלריה על הצוק, נתניה. אוצרת: מאיה קשביץ. לתערוכה הודפס קטלוג.
2012: "משפחה/יחסים" – גלריה Espace 10, ירושלים. אוצרת: שושי שאולי.
Links" :2012" – האנגר לאמנות עכשווית, כפר ויתקין. אוצרת: אוסנת ישראלי.
2012: "דיוקנאות קין" – אוניברסיטת בן-גוריון. אוצר: חיים מאור.
2012: "קופסת אוכל" – הגלריה העירונית גבעתיים. אוצרת: גלי טימן.
2012: "הגירה" – בית האמנים רחובות.
2012: The Migration Project" – Chasama, New York".
2013: "באתי, התגעגעתי, באתי" - הגלריה החדשה של המכון לאמנות בת ים.
2013: "חדרי קריאה" – גלריה אלפרד, תל אביב. אוצרת: גלי טימן.
2015: "מראות מקום: מבטים על מגדר והגירה בישראל" - רדליין, באר שבע. אוצרות: אור תשובה וטל דקל. לתערוכה הודפס קטלוג.
2015: "#sellfee" – אמני הסטודיו מתחם אלפרד, גלריה אלפרד, תל אביב.
2017: "sellfie" – מוזיאון העיר קרלובץ, קרואטיה.
2017: This is so wrong" – Ephemeral Spaces, Raum D. MuseumsQuartier, Vienna, Austria"
2018: "כלואות" – מוזיאון על התפר, אוצר: רפי אתגר.
2019: "קליפת נגה וסוד האגוז" – בית הספר לאמנות מוסררה, במסגרת הביאנלה לאמנות ירושלים, אוצר: אייל בן דב.
2020: "נשים יוצרות מציאות" – גלריה מירווח בהרדוף, אוצרות: דבורה מורג וענת מנדיל.
2021: "הופכות את היוצרות" - תאו, הרצליה, אוצרת: ביני שריד ושירה גפן.
2022: "תוגת יומולדת" - בית האמנים תל אביב, אוצרת: ענת גורל רורברגר.
2022: "דרך" - גלריה שתיים עין הוד, אוצר: ניר הרמט.
יצירות ייחודיות
Translucent - פוטו רומן מאת אליסיה שחף, רוני גלבפיש ותמר צירינסקי.
סרטוני וידאו שונים.
בשנת 2011 צילמה וכתבה שחף בסלונה את "אל עצמך תשוקתך" - פרויקט צילומי נשים ומושא תשוקתן, להבדיל מצילומי האשה הנחשקת בפרסומות, בפרויקט זה נשים המצולמות מספרות מהו מושא תשוקתן, ומביעות בין היתר תשוקה לשמחה , למשש מילים , ביטוי שלם , שירה , שינוי העולם לטובה , ידע , יופי , כתיבה , צדק/שלמות.
בשנת 2017 ארגנה סלונה במסגרת יום המאבק באלימות נגד נשים פרויקט של צילומים ששחף יצרה מהם מיצג צילומי.
סופרייר (דומיניקה)
סופרייר (Soufrière) היא בירת מחוז סנט מארק שבדומיניקה. העיירה שוכנת על החוף הדרום מערבי של האי.
Million Dollar Baby (שיר)
Million Dollar Baby (בעברית: מיליון דולר בייבי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אווה מקס. את השיר הוציאה לאור ב-1 בספטמבר 2022 חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השני של הזמרת, Diamonds & Dancefloors. נכתב כשיר יורודאנס עם מוטיביים ממוזיקת העשור הראשון של המאה ה-21 על ידי מקס, ג'סיקה אגומבר, מייקל פולק, דיאן וורן, קייסי סמית, דייוויד סטיוארט, לוסטבוי וסירקט.
רקע
באוגוסט 2022 חשפה באמצעות סרטון בחשבון הטיקטוק שלה את שם השיר, ואישרה כי צולם עבורו וידאו קליפ. לטענתה, הוא נכתב במהלך תקופה קשה שחוותה בחייה, ומילותיו מתארות תהליך התגברות על מצוקה נפשית. ב-26 באוגוסט הופיעו מקס והזמרת ליאן ריימס בכמה סרטוני טיקטוק כדי לקדם את "Million Dollar Baby" על ידי שחזור של סצנות הריקוד מ"חופשיות על הבר" וביצוע השיר "Can't Fight the Moonlight", שנכלל בפסקול הסרט. עטיפת הסינגל פורסמה בחשבון האינסטגרם של מקס ב-27 באוגוסט.
"Million Dollar Baby" הוא שיר פופ ויורדאנס בעל מוטיבים מהמוזיקה הפופולרית של העשור הראשון של המאה ה-21. שם השיר שאוב מהסרט הקולנועי שיצא לאקרנים ב-2004, "מיליון דולר בייבי". לינדזי זולאדז מ"הניו יורק טיימס" הצביעה על קווי דמיון בין "Million Dollar Baby" ל-"Bad Romance" של ליידי גאגא.
ביקורות
רבקה גונזלס מ-KIIS-FM טענה כי "Million Dollar Baby" הוא שיר קצבי שמתאים למוזיקת מועדוני לילה. היא אף הכתירה אותו כשיר הטוב ביותר שיצא בקיץ 2022. אביגיל סיאטקובסקי מ-Los Angeles סברה שמקס לקחה השראה משיריה של ליידי גאגא.
וידאו קליפ
טיזר של הווידאו קליפ פורסם על ידי מקס בחשבונות המדיה החברתית שלה. את הווידאו ביים אנדרו דונוהו, והוא פורסם ביוטיוב ביום צאת השיר. מקס צבעה את שערה לצבע ברונטי. היא נכנסת למועדון לילה בשם "Diamonds & Dancefloors" – שם האלבום שבו נכלל השיר. היא פוגשת שם גרסה בלונדינית של עצמה, ומופיעה על בימת המועדון עם קבוצת רקדניות גיבוי. שתי הגרסאות של הזמרת משתלבות יחד בסופו של דבר לישות אחת בעלת שיער כהה עם שמלה נוצצת. B
משבר רבע החיים
משבר רבע החיים הוא משבר נפשי הכולל "חרדה הנוגעת למסלול החיים של הפרט ואיכות החיים שלו" בפסיכולוגיה הפופולרית, ומתרחש על-פי רוב בתקופה שבין שנות העשרים המוקדמות ואמצע שנות השלושים בחיי האדם אם כי לעיתים הוא יכול להתחיל אף מוקדם יותר. הפסיכולוג הקליני אלכס פוֹק הגדיר את משבר רבע החיים כ"תקופה של ספקות, חוסר ביטחון, ואכזבה הנוגעת לקריירה של אדם, למערכות היחסים שלו או למצבו הכלכלי". משברים מסוג זה זכו לייצוגים תרבותיים שונים, בין היתר בקולנוע ובמוזיקה.
היבטים ומאפיינים
לפי מרדית גולדשטיין, כתבת ובעלת טור יומי קבוע בעיתון האמריקאי "בוסטון גלוֹבּ", משבר רבע החיים מתרחש בשנות העשרים של אדם, בדרך כלל עם היכנסו ל"חיים האמיתיים" (כלומר אחרי סיום תואר ראשון, או אחרי יציאה מבית המשפחה). הפסיכולוג הגרמני אריק אריקסון תיאר שמונה משברים שאנשים חווים במהלך התפתחותם, ביניהם תיאר גם את קיומו של משבר חיים סביב הגילים האלה. הקונפליקט שהוא שִייֵך לשלב הבגרות המוקדמת (early adulthood) (גילים 18–35) הוא קונפליקט האינטימיות לעומת הבדידות. לפי אריקסון, לאחר גיבוש הזהות האישית בגיל ההתבגרות, עם היכנסם לשלב הבגרות המוקדמת, מחפשים הבוגרים הצעירים (young adults ) בגילים אלה (18–35) ליצור מערכות יחסים הדוקות ובדרך כלל רומנטיות עם אנשים אחרים.
סימפטומים נפוצים של משבר רבע החיים הם בדרך כלל תחושות של "הליכה לאיבוד, פחד, בדידות, או בלבול" בנוגע לשאלה מהם הצעדים הבאים שיש לבצע בשלב הבגרות המוקדמת (early adulthood). מחקרים הראו שאבטלה ובחירת קריירה הם מקור עיקרי ללחץ וחרדה בקרב בוגרים צעירים. השלבים ההתחלתיים של מעבר ראשון למגורים עצמאיים, והתמודדויות שונות ללא עזרת ההורים, יכולים אף הם לעורר רגשות של בדידות וניתוק. בחינה מחדש של מערכות יחסים אישיות יכולה אף היא להוות גורם, כאשר האדם המצוי במשבר חש שבן או בת הזוג כבר אינם מספיק טובים עבורו, או שייתכנו עבורו בני זוג אחרים, מתאימים יותר.
בני דור המילניום (דור ה-Y) נקראו בהזדמנויות שונות גם 'בני דור הבומרנג' או 'בני דור פיטר פן', בגלל הנטייה המיוחסת להם לדחות את תהליכי המעבר לעולם הבגרות ולמשוך תהליכים אלו על-פני פרקי זמן ארוכים יותר מכפי שעשו בני דורות קודמים. כינויים אלה מתייחסים גם לנטייתם לחזור לגור בבית ההורים אחרי סיום התואר הראשון, או להתגורר עם הוריהם למשכי זמן ארוכים יותר מאלו שאפיינו בני דורות קודמים. הסבר חלקי נוסף לתופעות אלה עשוי להיות נעוץ בגורמים חברתיים חיצוניים, להבדיל ממאפיינים אישיותיים פנימיים של בני דור המילניום (לדוגמה, בארצות הברית: יוקר מחיה גבוה יותר וחובות גבוהים הנובעים מהלוואות גדולות יותר הנלקחות לצורכי לימודי סטודנטיאליים בקרב בני דור המילניום בהשוואה לדורות שלפניהם). גורמים חברתיים חיצוניים כגון אלה עלולים להקשות על בוגרים צעירים להגיע, למשל, לנישואים, לרכישת בית או לביצוע השקעות – נקודות ציון הנחשבות באופן מסורתי כסממנים של עצמאות.
בקולנוע
משבר רבע החיים מתואר בסרט "הבוגר" משנת 1967, שהיה אחד הסרטים הראשונים שבהם הוצגה התופעה. סרטים ידועים נוספים שעסקו בנושא הם המרוץ אחר הגלימה; "חברים"; "מציאות נושכת"; "העולם בפנים"; "500 ימים עם סאמר"; "אבודים בטוקיו"; "אופטימיות היא שם המשחק"; "ויקי כריסטינה ברצלונה"; "אמלי"; "מת על המתים"; "רהיטים זעירים"; "מועדון קרב"; "שמש נצחית בראש צלול". גם המחזמר "אבניו קיו" וסדרות הטלוויזיה האמריקאיות "המשרד" ו"בנות" עסקו בתופעת משבר רבע החיים.
במוזיקה
בשנת 2003, שר המוזיקאי ג'וֹן מַאייר את השיר "למה ג'ורג'יה" (“Why Georgia”) העוסק ברעיון משבר רבע החיים. השיר מבוסס על חוויותיו של ג'ון מאייר עצמו בתקופת הגילים הזו, כאשר עבר למדינת ג'ורג'יה בארצות הברית.
בשנת 1975, שרה הלהקה "פליטווד מק" את השיר "מפולת" (“Landslide”), שכתבה סטיבי ניקס בשנות העשרים המאוחרות שלה, ושעוסק בספקות העצמיים ובפחדים של משבר רבע החיים. השיר נכתב בתקופה שבה ניקס העידה על ספקות שעלו אצלה לגבי הקריירה המוזיקלית שלה וחייה הרומנטיים.
"20 ומשהו" (""), השיר האחרון באלבומה של הזמרת סיזה מ-2017 הנקרא Ctrl, עוסק בתחושת חוסר הביטחון האישי והמקצועי שחוותה הזמרת בשנות העשרים שלה, וכן בצורך הדחוף שחשה להפיק את המירב מחייה לפני היכנסה לתקופת הבגרות הבשלה.
חוגון
חוּגוֹן (באנגלית: Bogie או Truck) הוא שלדת גלגלים וסרנים המחוברת לכלי רכב מסילתי כגון קרון או קטר. מטרת החוגון היא לייצב את הרכבת בצורה טובה ובטוחה יותר על המסילה, בעת פניות בסיבובים על מסילת הרכבת.
החוגונים בנויים בצורה שבה יחידת הגלגלים, בעזרת מערכת הקפיצים, מהווה בולם זעזועים עבור מרכב הקרון המונח עליהם. החיבור בין החוגון לקרון עצמו הוא בצורת כיפה המתלבשת על כיפה נוספת בתחתית הקרון. מבנה זה מאפשר לחוגון לנוע בצורה חופשית בעת סיבובים על המסילה, ולבלום מכות וזעזועים כתוצאה ממכשולים על המסילה או עיוות המסילה.
יש חוגונים ממונעים שכוללים מנוע להנעת הרכבת.
הגביע הארץ-ישראלי 1941
הגביע הארץ-ישראלי 1941 הייתה התחרות ה-12 מאז היווסדה. עקב האי-הסכמות בהתאגדות לכדורגל, המשחקים החלו רק ב-20 בספטמבר 1941 והסתיימו ב-15 בנובמבר 1941. בתחרות השתתפו 27 קבוצות. לאור הנוכחות המוגברת של הצבא הבריטי, גדל באופן משמעותי מספר הקבוצות הבריטיות שהשתתפו בתחרות. חלק מהקבוצות הוקמו רק לצורך התחרות ונקראו על שם הקפטן.
מכבי תל אביב זכתה בגביע בפעם הרביעית.
השלב הראשון
בשלב זה נערכו 11 משחקים.
שלבי הגמר
הערה: הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
הנרי מקמסטר
הנרי מקמסטר (באנגלית: Henry McMaster, נולד ב-27 במאי 1947) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מן המפלגה הרפובליקנית המשמש מאז ינואר 2017 כמושל קרוליינה הדרומית ה-117. בשנים 2015–2017 כיהן מקמסטר כסגן המושלת ניקי היילי (אשר התפטרה מתפקידה על מנת להיות שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות.
ביוגרפיה
מקמסטר נולד ב-27 במאי 1947 בקולומביה שבקרוליינה הדרומית. עבד כעורך דין המתמחה בעיקר בענייני סמים. בשנת 1969 סיים תואר ראשון בהיסטוריה. בשנת 1973 סיים לימודי משפטים. באותן השנים הוא שירת כתקופה קצרה בשירות המילואים של צבא ארצות הברית.
ב-4 בנובמבר 2014 נבחר לשמש כסגן מושלת המדינה עם כ-58.8% מקולות הבוחרים. זו הייתה הפעם האחרונה בה מושלים וסגניהם נבחרו בנפרד במדינה. בשנת 2016 היה מקמסטר לתומך נלהב של המועמד לנשיאות ארצות הברית דונלד טראמפ. לאחר היבחרו, הכריז טראמפ כי בכוונתו למנות את היילי לשגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות, מה שגרם למינויו של מקמאסטר לתפקיד המושל. הוא ידוע בשל תמיכתו בזכות לשאת נשק.
בבחירות 2018, נבחר לכהונה מלאה לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית.
בבחירות 2022, נבחר שוב להתמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית לכהונה שנייה מול המועמד הדמוקרטי, ג'ו קנינגהם.
שברולט K5 בלייזר
"בלייזר" בצה"ל
ה"בלייזר" שימש בצה"ל במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 כרכב לקצינים בכירים: אלופים ומפקדי אוגדות, ובסוף העשור גם כרכב למפקדי חטיבות ומפקדי גדודים. הדגם מיועד לנסיעה בתנאי שטח קשים ומוגדר כרכב לצרכים מבצעיים.
בית הקיבוץ הארצי
בית הקיבוץ הארצי (נקרא גם בית התנועה הקיבוצית) הוא מבנה ברחוב לאונרדו דה וינצ'י 13 בתל אביב. המבנה, שתוכנן בסגנון הברוטליזם על ידי שמואל מסטצ'קין, נחנך בשנת 1969 והוא נכלל ברשימת המבנים לשימור של עיריית תל אביב. הוא שימש כמרכז אדמיניסטרטיבי ותרבותי של תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר מאז הקמתו עד שנת 2006 וכמרכז של התנועה הקיבוצית כולה מאז שנת 2006. בנוסף, הוא שימש להצגת יצירות אומנות של אנשי התנועות. באוגוסט 2021 חתמה התנועה הקיבוצית על חוזה להשכרת הבניין לחברת האחזקות אמפא לתקופה של עשרים שנה. בעקבות המהלך עבר הבניין חידוש פנימי מקיף, והחל מחודש אוקטובר 2022 הוא משמש כביתה של חברת הסייבר פרימיטר 81.
קומת הקרקע של המבנה היא קומת עמודים שמשמשת ככניסה ראשית, מעליה נבנו שש קומות משרדים וקומת גג ששימשה לכינוסים; מתחת לקרקע קיימות שלוש קומות מרתף. בתיק התיעוד שהוכן למבנה בעיריית תל אביב-יפו צוין שלמבנה חשיבות היסטורית בהיבט האורבני, כמתחם מוסדי שפעל בעיר, בהיבט האדריכלי כבניין המייצג את הסגנון הברוטליסטי במיטבו ובהיבט התרבותי, כמבנה ששימש מטה ומוקד תרבותי וחברתי של התנועה הקיבוצית בישראל.
היסטוריה
מאמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 ועד תום שנות ה-60 מטה הקיבוץ הארצי היה בבית השומר הצעיר בקיבוץ מרחביה. אנשי התנועה רצו לבנות בתל אביב מבנה חדש שישמש כמטה. הבחירה בתל אביב נבעה מרצונם של היזמים "להביא את הקיבוץ אל לב המטרופולין", והבניין תוכנן לשמש כ"חלון ראווה" של ערכי הקיבוץ. הם פנו לשמואל מסטצ'קין ששימש בשנים 1943–1973 כאדריכל הראשי במחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי. התוכנית הראשונה של הבניין הוכנה על ידי מסטקצ'ין בשנת 1964. בשנת 1965 החלה הבנייה ובשנת 1969 החל אכלוסו.
בשנת 1999 התאחדו התנועות הקיבוציות ובעקבות זאת, בשנת 2006, היה הבניין למטה מאוחד של התנועה הקיבוצית. בשנת 2021 נידונה תוכנית להקים מגדל בן 45 קומות בסמוך לבניין, שישמש למגורים, משרדים ומסחר. במסגרת זאת הוצע שיתבצע שימור של המבנה הקיים.
המבנה וסגנונו
מסטצ'קין אמר כי בעת תכנון המבנה הוא חשב לא רק על הפונקציונליות שלו, אלא גם על מהותו כבניין של תנועה קיבוצית. לפי עדותו, הוא החזיק בעמדה "שאי אפשר לתרגם אידאולוגיה לבטון וצורניות", אך מחשבתו בזמן תכנון המבנה הושפעה מהגישה החברתית והתרבותית של התנועה. בהתאם, הוא ביקש לתכנן מבנה "צנוע, חזק ואסתטי". לצורך כך, ועל פי סגנונו של האדריכל, נבחר הסגנון הברוטליסטי שמבליט את הבטון החשוף ומשדר עוצמה, צניעות וחספוס, לצד תכנון פונקציונלי מודרני של פנים המבנה. מסטצ'קין בחר להבליט את הקונסטרוקציה של הבניין כאלמנט חיצוני, כאשר העמודים והקורות בולטים כלפי חוץ. העמודים מכילים חלק מתשתית הצנרת והחשמל של הבניין, כך שנחסך מקום בפנים הבניין. בחלקו החיצוני של הבניין נעשה שימוש גם במלט ואלומיניום, בעוד שבפנים המבנה נעשה שימוש בטיח גרנולית ובאריחי קרמיקה, אשר משדרים יותר רכות וחמימות. לפי מוקי צור, "מסטצ'קין חשב שהניגוד בין חספוס לרכות זה מאוד קיבוצניקי". לפי שלום שרגא, שעבד עם מסטצ'קין, בחלק החיצוני של הבניין נעשה שימוש באלמנטים של צמנט לבן עם חריצים אלכסוניים, שיצרו משחקי אור וצל.
הכניסה לבניין נמצאת על רחבה מקורה, שמורמת מהרחוב ומקושרת אליו דרך גרמי מדרגות המצויים בין עמודי הבניין. בקומות המרתף נבנה חדר אוכל, מטבח, גלריה היכל לכנסים עם 210 מקומות ישיבה, אולם קטן עם 40 מקומות ישיבה ומועדון לחבר. נכון ל-2022 שופצו קומות אלו תוך שימור אופיו ההסטורי של המבנה והן הותאמו לשימוש חברת פרימטר 81.
שש הקומות מעל קומת הכניסה תוכננו כקומות משרדים דומות זו לזו. במקור, כל קומה הכילה 19 משרדים, מבואת כניסה ומסדרון. מרבית הקירות הפנימיים עשויים מגבס, מה שמאפשר שינוי תדיר של המבנה הפנימי, ואכן במרוצת השנים שונתה החלוקה הפנימית ברוב הקומות. קומת הגג תוכננה כחצר תחומה במעקה, אשר מהווה חלק מהמראה החיצוני של הבניין, והיא נועדה להתאספויות תחת כיפת השמיים.
יצירות אומנות
כפונקציונליסט שהתחנך על פי עקרונות הבאוהאוס, מסטצ'קין התנגד לשילוב יצירות אומנות במבנה. לפי תיק התיעוד שהוכן לבניין בעיריית תל אביב, סביר ששילוב האומנות נכפה על מסטצ'קין על ידי מחלקת התרבות של התנועה ואמניה. היצירה הבולטת ביותר ששולבה בבניין הוא קיר קרמיקה של האמן משה סעידי, "מלחמה ושלום", בהיכל הכנסים הגדול שבמרתף. לפי מוקי צור ויובל דניאלי, שילוב הקיר שינה את דעתו של מסטקצ'ין, ולאחר מכן הוא המשיך לשלב יצירות אומנות בבניינים שתכנן.
מלבד העבודה של סעידי, שולבו במבנה עבודות אומנות רבות של אנשי הקיבוץ הארצי, ובכל קומה שולבה בעבר עבודת קיר גדולה שנוצרה במיוחד עבור הבניין. בין השאר, היו בבניין עבודת זכוכית של רודא קיילינגר, תבליט קרמיקה בשם "אנשי החימר" של אראלה שפרוני-הררי, מספר פסלים של ג'ין מאיר ועבודות קרמיקה של דניאל נחום ושל שמואל כץ. לפי תיק התיעוד, העבודות בבניין לא התאפיינו בנושא תוכני מאחד, אלא בהתייחסות לחומר עצמו כרעיון.
בבניין פעלה בעבר "גלריה לאונרדו", שהציגה תערוכות של אמני הקיבוץ, בניהול ואוצרות של מרים ביטמן. הגלריה נסגרה בנובמבר 2021 עם פינוי משרדי התנועה הקיבוצית מהבניין.
Si tout s'arrête (It's a Heartache)
הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הולשית בוני טיילר, ביחד עם הזמרת קארין אנטון. השיר יצא לאור ב-7 ביוני 2004, כסינגל השני והאחרון מתוך אלבומה הארבעה עשר, Simply Believe.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד שבפלנדריה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי רוני סקוט וסטיב וולף והופק על ידי דייוויד מקיי. גרסה זו היא גרסה בשפה הצרפתית של הלהיט "It's a Heartache", של טיילר אשר יצא לאור בנובמבר 1977, כסינגל השני מתוך אלבומה השני, Natural Force.
בשנת 2004, יצא אלבומה הארבעה עשר של טיילר, Simply Believe. טיילר החליטה כי הסינגל הראשון מהאלבום יהיה גרסה מחודשת בצרפתית של השיר "Total Eclipse of the Heart", וכי הסינגל השני מתוכו יהיה גרסה מחודשת בצרפתית של השיר "It's a Heartache".
חבילת גלים
חבילת גלים היא פתרון של משוואת גלים ליניארית הבנוי כאוסף של גלים מונוכרומטיים. חבילות גלים נמצאות בשימוש כדי לתאר פתרונות פיזיקליים של משוואות גלים במרחב אינסופי, כלומר פתרונות התופסים תחום סופי במרחב. זאת בניגוד לגלים מונוכרומטיים, הנמצאים בכל המרחב. בפרט, במכניקת קוונטים, חבילות גלים משמשות לתיאור הדינמיקה של חלקיקים. חבילות גלים הם כלי שימושי בהנדסת חשמל, בתחום של עיבוד אותות.
הגדרה פורמלית
אם מניחים שיחס הנפיצה של משוואת הגלים שבה מדובר נתון על ידי הפונקציה: כאשר \ \omega היא תדירות הגל, ו-\ \vec{k} הוא וקטור הגל, אזי חבילת גלים מתוארת באופן כללי כסכום (או אינטגרל או סופרפוזיציה) של גלים מישוריים מונוכרומטיים: כאשר הוא המשקל של הגל המישורי המונוכרומטי. משקל זה ניתן לקבוע מצורת הגל בזמן \ t=0 באמצעות טרנספורם פורייה:
מהירויות המאפיינות חבילות גלים
כאשר תחום אורכי הגל ממנו מרכבת החבילה קטן ביחס לסקלה האופיינית של השינויים ביחס הנפיצה, אפשר לאפיין את חבילת הגלים בעזרת שתי מהירויות. מהירויות אלו נובעות מהפיתוח של יחס הנפיצה לטור מסביב לאורך הגל המרכזי, \ k_0 המרכיב את החבילה: פיתוח זה מגדיר שתי מהירויות:
מהירות פאזה
מהירות הפאזה מוגדרת בתור:
זוהי מהירותו של גל מונוכרומטי בעל אורך גל \ k_0 ותדירות, וזוהי גם מהירותו של הגל הנושא של חבילת הגלים.
מהירות חבורה
מהירות החבורה מוגדרת בתור:
והיא מהירות ההתקדמות של מעטפת הגל. ניתן לזהות מהירויות אלו בדוגמה (4) שלמעלה. מהירות החבורה היא המהירות שבה ניתן להעביר אותות (כלומר מידע) והיא קטנה ממהירות האור.
דוגמה
כדוגמה למהירות חבורה ומהירות פאזה נסתכל על יחס הנפיצה של גלי רדיו ביונוספירה:
כאשר \ \Omega היא תדירות קבועה הנקראת תדירות הפלזמה ו-\ c היא מהירות האור. מהירות הפאזה ומהירות החבורה במקרה זה הן:
דוגמה זו מראה כי אף על פי שמהירות הפאזה יכולה להיות גדולה ממהירות האור, מהירות החבורה, שהיא המהירות בה ניתן להעביר מידע, קטנה ממהירות האור.
עקרון אי-הוודאות
הדוגמאות לעיל מראות שככל שחבילת הגלים מרוכזת במרחב מספרי הגל, כך היא רחבה יותר במרחב המקום. בפרט, אם התחום שחבילת הגלים תופסת במרחב המקום הוא מסדר גודל של \ \sigma, אזי רוחב התחום של אורכי הגל שתורם לחבילה הוא מתכונתי הפוך לרוחבה והוא מסדר גודל של \ 1/\sigma (למעשה, החסם התחתון למכפלה מתקבל עבור חבילת גל גאוסיאנית). עקרון אי-הוודאות של הייזנברג נובע מתכונה זו.
הנקרופוליס בפנטליקה
הנקרופוליס של פנטליקה היא עיר קברים בסיציליה, ובה כ-5,000 קברים, המתוארכים החל מן המאה ה-13 לפנה"ס ועד המאה ה-7 לפנה"ס. פנטליקה נמצאת בעמקי הנהרות אנאפו וקלסינרה, בין הערים פרלה וסורטינו, בדרום מזרח סיציליה. הנקרופוליס של פנטליקה, יחד עם העיר סירקוזה, הוגדרו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
פנטליקה נמצאת על רמה המוקפת בגאיות שיצרו הנחלים אנאפו וקלסינרה. הרמה ממוקמת בין היישובים פרלה וסורטינו, בדרום מזרח סיציליה. הרמה היא חלק משלוש שמורות טבע, ומהווה אזור שימור חשוב.
הנקרופוליס משתרע על שטח הררי, ובו מערות ומצוקים, שאורכו כ-1,200 מטרים מצפון לדרום, ורוחבו כ-500 מטרים ממזרח למערב. בשטח ניתן להבחין בכ-5,000 קברים, שרובם נחצבו בסלע. קברים אלה מיוחסים לתושבי האי הקדמונים, שנדחקו מחופי האי במהלך המאה ה-13 לפנה"ס, עם הגעתם של השבטים האיטלקיים הראשונים, שבטי הסיקניים (ביוונית Sikanoi) והסיקוליים (ביוונית Sikeloi). ניתן להבחין בחמש קבוצות של קברים:
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור הנקרופוליס נמצאו שרידים של יישוב מתקופת הקולוניזציה היוונית של האי, בין המאה ה-8 למאה ה-6 לפני הספירה. שרידים שמקורם מיקני ושרידי מבנים מונומנטליים נחשפו גם הם, ביניהם זיהו הארכאולוגים אנאקטורון, ארמון של נסיך.
באזור נמצאו שרידים גם מתקופה מאוחרת בהרבה, המאה ה-9 והמאה ה-10 לספירה: באזור זה הוקמו ביצורים שנועדו להדוף את הפלישות הפאטמיות לאי.
הנקרופוליס של פנטליקה הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2005, יחד עם סירקוז הסמוכה. על פי נימוקי ההכרזה, פנטליקה וסירקוז מהוות עדות ייחודית להתפתחות התרבויות הים תיכוניות במהלך מאות שנים.
סופת אש
סופת אש היא שרפה עזה והרסנית היוצרת ומשמרת מערכת רוחות משלה. לרוב מדובר בתופעה טבעית המתרחשת בעת שרפות יער או שריפות גדולות אחרות בשטח פתוח. סופת אש יכולות להיווצר באופן מכוון ומלאכותי באמצעות הפצצות, דוגמת ההפצצות במלחמת העולם השנייה על טוקיו ועל דרזדן. סופות אלו הרסניות ביותר וקשה מאוד להשתלט עליהן.
תהליך היווצרות סופת אש
סופת אש נוצרת כאשר לחלל שנוצר מזרם האוויר החם העולה מהשרפה נשאב אוויר מהסביבה. הרוחות הנושבות לתוך מוקד האש מזינות אותה בחמצן ומלבות אותה. מערבולות האוויר הנוצרות גורמות לשינוי כיוון חריפים של הרוחות. מערבולות האוויר עשויות ליצור מערבולות אש, מעין עלעולי חול של אש העשויים לנוע לכיוונים שונים. עוצמת מערבולות האש יכולה להגיע לממדים של סופה ולגרום לסופות טורנדו.
הרוחות הנושבות למוקד האש מלבות את האש ומעצימות אותה. חום עז קורן מהאש וגורם להצתה של חומרים דליקים הרחוקים מהאש עצמה. בעירת החומרים מוסיפה לעוצמתה של סופת האש ומגדילה את שטח השפעתה. הרוחות עלולות לשאוב אל תוך האש אנשים וחפצים שם הם נשרפים כליל. אנשים מחוץ לבעירה עצמה עלולים למות מחוסר בחמצן שכן הבעירה מכלה את החמצן באוויר. סופת האש מכלה כל חומר דליק ושוככת רק לאחר שלא נותרים עוד חומרים לבעירה.
Despedida
Despedida (באנגלית: Farewell, ובעברית: פרידה) הוא סינגל מאת הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך המיני-אלבום השני שלה, Love in the Time of Cholera. השיר נכלל גם בפסקול Love in the Time of Cholera, שיצא בסמוך למיני-אלבום.
אף על פי שהסרט קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים, השיר עצמו זכה לשבחים והוקרה מצד מבקרי המוזיקה. השיר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית - "השיר המקורי הטוב ביותר", בטקס שנערך בשנת 2008. השיר נכנס למצעדים דיגיטליים בלבד, כאשר יצא המיני-אלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-32 במצעד השירים הלטיניים הדיגיטליים של בילבורד, וה-13 במצעד שירי הפופ הלטיניים הדיגיטליים של בילבורד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי שאקירה ואנטוניו פינטו, שפעלו יחד גם בסינגל השיווקי היחידי מתוך האלבום, "Hay Amores". שני השירים נכללו בפסקול הנלווה שיצא, וגם במיני-אלבום שהוציאה שאקירה כמה חודשים אחרתי צאת הפסקול.
הופעה
שאקירה הופיעה עם השיר במהלך הקרנת הסרט, "אהבה בימי כולרה" ובסיומו של סיבוב ההופעות העולמי שלה "The Sun Comes Out World Tour", שבו שרה אותו ביחד עם השיר "Nothing Else Matters", של הלהקה האמריקאית מטאליקה.
התזמורת הסימפונית הלאומית של קולומביה ביצעה את השיר במהלך טקס מחווה שנערך עקב מותו של גבריאל גארסיה מארקס בשנת 2014.
מיקומי שיא
למרות שלא יצא כסינגל הצליח השיר להיכנס אל שני מצעדים שונים בארצות הברית.
פונט קסה
פונט קסה (Pont Cassé) היא בירת מחוז סנט פול שבדומיניקה. העיירה שוכנת כמעט במרכזו של האי, מצפון-מזרח לבירה, רוזו ובקרבת הפארק הלאומי מורן טרואה פיטון, ההר השולט על חלקה הדרומי של דומיניקה.
נדב שנל
נדב שנל (26 באפריל 1964 - 11 באוקטובר 2008) היה שחיין ישראלי, אלוף ישראל (1984–1987) ושיאן ישראל בשחייה במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה ל-50 מטר פרפר. השחיין הישראלי הראשון ששחה משחה זה מתחת ל-57 שניות.
ביוגרפיה
נדב נולד בקיבוץ רמת יוחנן, בנם של חנה'לה זיו ומיכאל שנל. הוא החל להתאמן בשחייה בקבוצת הפועל גוש זבולון, בעקבות אביו שהיה שחיין מצטיין. האימונים נערכו בבריכת השחייה שבכפר המכבי בהדרכתו של דוד סיבור, "סוכו". לאחר מכן, עבר להתאמן בקבוצת השחייה של הפועל עמק יזרעאל בהדרכתו של נח רם.
1981
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1981 זכה שנל במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.16 דקות, אחרי ירון אילתי	מהפועל גליל עליון שקבע שיא ישראלי חדש של 57.61 שניות ויורם כוכבי ממכבי תל אביב (57.94 שניות).
1982
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 זכה שנל במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.02 שניות, אחרי ירון אילתי (57.57 שניות) ולפני יורם כוכבי (58.12 שניות).
כינוס הפועל ה-12
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1983, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה, זכה שנל במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 3:59.95 דקות, ביחד עם יזהר שנהר, אייל שטיגמן וניר שמיר. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.17 שניות.
כעבור חודשיים, בתחרות שמונה האומות, בשחייה שנערכה בטנריפה, ספרד ביולי אותה שנה סיים שנל במקום החמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.91 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום הרביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 3:54.84 דקות, ביחד עם שנהר, שטיגמן ושמיר (השיא הקודם עמד על 3:59.95 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה שנל במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.16 שניות, אחרי אילתי (58.14 שניות) ולפני כוכבי (58.26 שניות).
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1984 זכה שנל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.71 שניות, לפני כוכבי (57.91 שניות) ואילתי (58.09 שניות).
המכביה ה-12
בתחרויות השחייה של המכביה ה-12 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 זכה שנל במדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם טל משקיף, אייל שטיגמן וזוהר וייס בשיא ישראלי חדש של 3:55.48 דקות, אחרי ארצות הברית (3:54.45 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה לא טובה לאחר שאיחר בזינוק.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכה שנל בדתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר מטר פרפר בתוצאה של 57.72 שניות, לפני דוד קליין מהפועל נהריה וערן גרומי ממכבי ירושלים ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:12.97 דקות, אחרי דוד קליין (2:06.73 דקות) וחן שכטר ממכבי תל אביב (2:11.43 דקות).
1986
בתחרות שמונה האומות שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי 1986 זכה שנל במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.75 שניות, אחרי דיוויד תיאופיליו משוויץ (57.72 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכה שנל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.24 שניות, לפני ערן גרומי (59.33 שניות) ואלון קובל (1:00.08 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר.
1987
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט אותה שנה זכה שנל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.70 שניות, לפני אלון קובל (59.53 שניות) וחן שכטר.
1988
בתחרות ארנה הבינלאומית (בריכת 25 מטר) שנערכה בבון, מערב גרמניה ב-14 בפברואר 1988 קבע שנל במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 56.58 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 25.45 שניות, שיא זה החזיק מעמד 7 שנים עד שנישבר על ידי דן קוטלר (24.29 שניות).
שיאו הישראלי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.58 שניות, נשבר על ידי ערן גרומי בשנת 1989 בתחרויות המכביה בתוצאה של 55.71 שניות.
באליפות ישראל שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.19 שניות, אחרי ערן גרומי (56.92 שניות) ולפני אלון קובל מהפועל הוד השרון בית ברל (58.15 שניות).
מאמן שחייה
שנל החל לאמן בקבוצת השחייה של הפועל גליל עליון לצידו של חנן גלעד. לאחר שגלעד עבר לאמן בפנימיית המחוננים, הוא ניהל את הקבוצה והיה למאמן הבכיר שלה.
שחיין מסטרס
שנל השתתף בתחרויות שחייה למסטרס והחזיק בשיאי ישראל רבים למסטרס בגילאים השונים.
הנצחה
לזכרו של שנל נערך בשנים 2009–2019 "משחה נדב", תחרות שחייה במים פתוחים ל-5 ק"מ בנחל עמל (האסי), שבקיבוץ ניר דוד. בשנים 2020–2022 לא נערך המשחה בשל מגפת הקורונה והמאבק על נחל האסי. משנת 2023 משחה נדב יתקיים בחוף אכזיב, במסגרת משחה אכזיב ויכלול גם תחרות טריאתלון.
ישראל טייבר
ישראל טייבר (י"ז בתשרי תרנ"ה, 1894 – תש"י, 29 ביוני 1950) היה תעשיין בולט ביישוב וממקימי העיר גבעתיים. טייבר כונה "מוכתר גבעת רמב"ם" בעקבות תרומתו לפיתוח הגבעה בגבעתיים ואף נקרא רחוב בגבעה על שמו.
ביוגרפיה
טייבר נולד ללאה ואברהם באוקראינה, בעיירה דונייבצי, הבכור למשפחה חסידית בת עשרה ילדים. לאביו היו שלוש מזקקות לייצור כוהל ובנוסף עסק במסחר בעץ ובקרקעות. בגיל 14 הצטרף ישראל לפעילויות אגודת "פרחי ציון". אביו מת ב-1912, בגיל 44, מסוכרת. ישראל היה אז בן 16 ונרתם לעול פרנסת המשפחה. בעקבות מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה, החליטה המשפחה לעלות לארץ ישראל. ב-1920 עלו שלושה מאחיו לארץ ישראל ולאחר שעבדו בסלילת כבישים בגליל, הצטרפו לדגניה ולכנרת. ביולי 1921 עלו אחריהם גם ישראל, שאר האחים ואמם. ישראל השתקע בתל אביב והחל לעסוק בבניה, ובמסחר בחומרי בנייה. בתשלום שקיבל על סלילת המדרכה מרחוב אלנבי עד הים רכש חצי מגרש לבנייה ברחוב גאולה וכל המשפחה הקימה בו בית בן ארבעה חדרים. תחילה ניסתה המשפחה לעסוק בגידול טבק אך הניסיון נכשל וטייבר החל לעבוד ב"משרד העבודה" שקדם לסולל בונה. במשרה זו עבד בשנים 1923-1927. בקיץ 1924 רכשה המשפחה בתשלומים קרקע בשכונת נחלת יצחק, אז מחוץ לעיר ומעבר לנחל איילון. בזמנו, השכונה הייתה מבודדת, לא הייתה כל תחבורה למקום וגם לא אספקת מים וחשמל. בשנה שלאחר מכן נישא ישראל לעטרה, עולה מוויטבסק. תחילה הקימה המשפחה רפת במקום. אולם, המשק נקלע לקשיים. במקביל, החלו לקום מפעלים בנחלת יצחק והמקום איבד את צביונו החקלאי. כאן החל טייבר בפיתוח עסקיו והיה מעורב בתעשייה וברכישת קרקעות.
ישראל טייבר רכש בשנת 1933 גבעת טרשים בלתי מעובדת מחוץ לתל אביב, שכונתה על ידי ערביי האזור "תל אל-הווה" - תל הרוחות, בשל היותה חשופה לרוחות הים. בשטח נבנתה בהמשך שכונת גבעת רמב"ם, מפעל חייו של ישראל טייבר. לאחר הרכישה מכרה המשפחה את המשק בנחלת יצחק. יחיאל, צעיר האחים, היה מראשוני המתיישבים בגבעת רמב"ם בשנת 1934 והראשון מבני המשפחה. בשנת 1941 הקים עם רעייתו את ביתו (כיום "בית טייבר") ברחוב ביאליק בגבעתיים. בני הזוג בנו גם מגדל מים בסמוך לו. לבית החדש עברו אמו של ישראל, הוריה של עטרה, וגם בת דודתה של עטרה. הבית היווה מרכז חברתי ותרבותי לתושבי השכונה. במגדל המים עצמו שכנה תחנת נוטרים, שפעלה גם כמרכז אימונים של חברי ההגנה.
ב-1933 היה שותף לגאולת קרקעות שבט אבו כישכ - כ-600 דונם עליהם נבנה גשר על הירקון, גרסה מוקדמת לגשר מבצע קדש של ימינו בסמוך לעשר טחנות, שהוליך את דרך הרצליה, כביש במימון גורמים פרטיים והרשויות המקומיות לאורכו, מגשר שרונה על גבול תל אביב-רמת גן בואכה רמת השרון והרצליה ושני עשורים מאוחר יותר בראשית שנות ה-50 נבנה עליהן שיכון דן.
בשנות ה-40 רקם טייבר חלום ליישב מחדש את פוריה ולהקים בה עיר קיט שתתבסס על חמי טבריה ועל האקלים הנוח יותר של פורייה. התוכנית החלה לקרום עור וגידים ו-40 משפחות התיישבו בבניינים חדשים שנבנו. אולם, מותו הפתאומי של טייבר הפסיק את פיתוח היישוב וזה נקלע למשבר דמוגרפי שנמשך שנים רבות.. אכסנית הנוער במקום, נקראת על שמו.
שימש עד מותו כמנהלן של חברות הביטוח "יהודה" ו"ציון". חברת הביטוח "יהודה" נמכרה בשנת 1943 על ידי בעלי המניות האמריקאיים למשפחת טייבר, הבעלים של חברת הביטוח "ציון". "ציון חברה לביטוח" הוקמה בשנת 1935 ומ-1940 הייתה בבעלות ישראל טייבר ואחיו חיים טייבר. אחותו, רינה, נישאה למדען אהרן קציר.
ישראל טייבר נפטר בירושלים בי"ד בתמוז תש"י מאוטם שריר הלב, בגיל 56. הוא נטמן בבית העלמין נחלת יצחק. הותיר אחריו את רעייתו, עטרה (1900-1975).
על שמו קרויים מושב ניר ישראל וכן רחוב י. טייבר בגבעת רמב״ם בגבעתיים, שקיים עד היום. בשנת 1999 מכרו בני הדור השני של משפחת טייבר את מלוא הבעלות ב"ציון" להראל השקעות. "בית טייבר" משמש כיום את החברה להגנת הטבע.
מרדכי גלדמן
ביוגרפיה
גלדמן נולד במינכן שבגרמניה להורים ניצולי השואה מפולין. עלה לישראל יחד עם הוריו ב-1949, ומאז התגורר בתל אביב. גלדמן למד פסיכולוגיה וספרות כללית לתואר ראשון ופסיכולוגיה קלינית לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן, אך לא סיים התמחות בתחום. עבד כשש שנים כפסיכותרפיסט במכון רודי לפסיכותרפיה, הקים יחידה למיון מנהלים ב"פילת" ושימש כפסיכולוג במרכז ההערכה לקצונה בכירה של מערך מדעי ההתנהגות בצה"ל. עסק בפסיכותרפיה בגישות פסיכואנליטיות בקליניקה פרטית.
שירתו של גלדמן מתאפיינת בחיבור בין שפה גבוהה ועשירה לשפה נמוכה ואפילו סלנגית ובחקירה פילוסופית ופסיכולוגית של נושאים קיומיים. בשירתו יש קולות רבים - ליריים, אינטלקטואליים, רליגיוזיים, מדיטאטיוויים, ארוטיים, חושניים, ציוריים ועוד. תודעה מפוכחת מחברת בין כל צדדי הנפש האלה. ספרו הראשון "זמן הים וזמן היבשה" ראה אור ב-1970 וזכה לשבחים מפי המבקרים. שירתו המאוחרת של גלדמן נתונה להשפעת אסתטיקה זן בודהיסטית ונובעת לא פעם מרוח מדיטטיבית הנרכשת בסדנאות ויפסנה. בשנים האחרונות גם צייר הייגות רבות - ציורים במסורת הזן שמשובץ בהם הייקו. בשנות ה-70 כתב גלדמן על אהבת גברים והיה מהבודדים, כמו גם יותם ראובני, שכתב שירה הומוסקסואלית. גלדמן (לפי אלי הירש, 2013) הוא "המשורר המרכזי הראשון שהכניס תכנים הומואים גלויים לשיריו.".
ספריו של גלדמן זיכו אותו במספר פרסים ספרותיים: פרס חומסקי לשירה ב-1983, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ב-1996, פרס ברנר ב-1997, פרס עמיחי ב-2005 ופרס ביאליק למפעל חיים בשירה ב-2010. שיריו תורגמו לשפות רבות והוא נכלל באנתולוגיות רבות של שירה ישראלית בשפות שונות. ב-2011 נכלל באלמנך המופיע במונגוליה (ed. Hadda Sendoo) עם הנודעים והטובים במשוררי העולם כתומאס טראנסטרמר, שיימוס הייני וויסלבה שימבורסקה. מאז השתתף מדי שנה באלמנך הזה. גלדמן ייצג את ישראל בביאנלה לשירה בליאז' – בלגיה ב-1995, וב"עונת התרבות הישראלית בצרפת" ב-1998. ב-2011 השתתף בפסטיבל השירה השני של טוקיו, במימון משרד החוץ הישראלי. ב-2019 השתתף בפסטיבל שירה בינלאומי מרכזי "lifft",שכלל משוררים נודעים מאסיה ואירופה, שהתקיים בבקו, אזרבייג'ן. באוקטובר 2016 התקיימה בבית פסואה שבליסבון השקה לתרגום של ספר שיריו 'תורת הייחוד' לפורטוגלית על ידי ז'ואאו פאולו אסטוואס דה סילבה. בהשקה נשא דברים צביקה ניר יו"ר אגודת הסופרים העבריים ונכחה שגרירת ישראל בפורטוגל ציפורה רימון. ביולי 2017 ערכו אגודת הסופרים העבריים ותיאטרון יפו מחווה לשירתו של גלדמן. נשאו דברים דוד וינפלד, אביחי קמחי וצבי ניר. שוחח עם המשורר גלעד מאירי. הגישו מיצגים: סיגל אשל, דני כץ, גבי אלדור. שרה: עדיה גודלבסקי.
בנוסף גלדמן היה מסאי ופרסם מאמרים רבים בעיתונות ובמגזינים ושישה ספרי מחקר ועיון על נושאים פסיכואנליטיים, אמנותיים ותאולוגיים. עניינו המרכזי הוא בחקר הפסיכואנליטי של העצמי לאור התאוריות של היוגה והבודהיזם. כן התמקד במגע הפרשני של הפסיכואנליזה בספרות. בספר מאמריו על מחזות של שקספיר 'מראות וכפילים' הוא מצביע על רעיונות פסיכואנליטיים מטרימים המופיעים במחזותיו. הוא כתב מאמרים נרחבים על המשוררים א.א.פו ואורי צבי גרינברג ועל האמנים ביאנקה אשל-גרשוני, עינן כהן ופסח סלבוסקי.
הנחה סדנאות לכתיבת שירה, ביניהן סדנאות לכתיבת הייקו, והרצאות על אמנות זן בודהיסטית. הרצה באוניברסיטת בן-גוריון על פרשנות פסיכואנליטית לספרות ובמכון ון ליר (על שיקספיר כפסיכואנליטיקאי ועל הרוחני ביומיום).
מ־2013 ערך והנחה ליין של מיצגי שירה תחת הכותרת 'אורפאוס ביפו' בתיאטרון יפו העברי ערבי. באירועים אלה מגישים מיצגים משוררים, שחקנים, אמני מיצג, רקדנים ומוזיקאים. הערבים תועדו בקפידה על ידי הצלם גדי דגון.
בנוסף, הוא עסק באמנות פלסטית: שימש כמבקר אמנות במוסף לספרות של הארץ, עוסק בצילום, ציור וקדרות. תערוכת יחיד מתצלומיו הוצגה ב-2014 בבית האמנים של תל אביב. תערוכת יחיד מיצירותיו בחומר הוצגה בגלריה לעיצוב בחולון 'החווה' ב-2008. הציג ציורים, תצלומים ועבודות בחומר גם בתערוכות קבוצתיות. אצר תערוכות יחיד (לפסח סלבוסקי, להלן ברמן, לנעמי בריקמן-סלבוסקי, לעינן כהן, לענת בנדורי) ותערוכות קבוצתיות.
בשנת 2011 ראתה אור אסופה מקיפה משירתו של גלדמן, בשני כרכים, 'הלכתי שנים לצדךָ', הכוללת שירים מכל שנות כתיבתו. ב־2019 יצא לאור הכרך השלישי של האסופה.
מביירות לירושלים
מביירות לירושלים הוא ספרו של תומאס פרידמן שיצא לאור באנגלית בשנת 1989. הספר יצא לאור גם בתרגום לעברית בשנת 1990 בהוצאת ספריית מעריב בתרגום של יונתן פרידמן. תומאס פרידמן נולד וגדל במיניאפוליס במדינת מינסוטה בארצות הברית. למד באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס וזכה במלגה ללימודים באוניברסיטת אוקספורד באנגליה שם השלים תואר שני בלימודי המזרח התיכון. בשנת 1977 החל לעבוד בסניף של סוכנות הידיעות UPI בלונדון ובשנת 1979 נשלח לביירות בירת לבנון על ידי סוכנות הידיעות. בשנת 1981 התקבל לעבודה בעיתון הניו יורק טיימס. הוא נשלח לביירות מטעם העיתון בשנת 1982. סיקורו של פרידמן את מלחמת לבנון זיכה אותו בפרס פוליצר. בשנים 1984-1988 הוצב בירושלים וזכה בפרס פוליצר נוסף על סיקור האינתיפאדה הראשונה. תומאס פרידמן זכה בפרס הספר הלאומי בארצות הברית בשנת 1989 (National Book Award) בקטגוריית ספרי העיון על ספר זה.
הספר כולל תוכן עניינים, מבוא, שני חלקים עיקריים - ביירות וירושלים, חלק סיום ומפתח אלף ביתי. תומאס פרידמן מתאר את האירועים שהתרחשו סביבו ואת ההבנות, המחשבות והתובנות אליהם הגיע בצל האירועים. מתוך התיאורים בחלקו הראשון של הספר עולה תמונה של חיי היום יום בלבנון בכלל ובקאזנר בפרט במהלך מלחמת האזרחים שם. החלק השני מציג את ישראל, חילונים ודתיים, שמאלנים וימניים ואת הסכסוך בין ישראל לבין הפלסטינים והמאבק המזוין במהלך האינתיפאדה הראשונה.
ביירות
תומאס פרידמן ציין שמספר ההרוגים בביירות במהלך 14 שנות מלחמת האזרחים הגיע למאה אלף. הוא זיהה רצון עז אצל תושבי ביירות לחיות ולנצל את ההפוגות בין פירצי האלימות. האנשים שהתרגלו למה שקורה סביבם מתייחסים לדברים באופן סלקטיבי, רק למה שבשליטתם: יריות וחטיפות רחוקות אינם חודרים לתודעה. לדעת פרידמן אנשי ביירות ניחנו בדמיון עשיר הנחוץ להם כדי לשרוד וגם בזמנים הקשים לא שכחו איך לצחוק. ברגעים הקשים של המלחמה אנשים מתאמצים לשמור על קשרים אנושיים וחברתיים. נוצר דחף לא להתבודד. פעילות חברתית כפעולה נגד התוהו. ביירות לדעת פרידמן היא עיר של מיתוסים וכל לילה הוא אחד מאלף לילה ולילה.
יאסר ערפאת
תומאס פרידמן קורא ליאסר ערפאת לוחם טפלון כי שום דבר לא דבק בו. לא ביקורת, לא עמדות פוליטיות מוגדרות ולא כישלונות. ערפאת הצליח ליצור מסגרת מאוחדת המציגה את העניין הפלסטיני. ערפאת ניחן בחוש תאטרלי, בחשאיות ובערמומיות של סוחר בשוק. הרלוונטיות של אש"ף הוצגה לדעת פרידמן על ידי מעשי טרור בישראל וברחבי העולם. אנשי אש"ף נהנו בביירות מחיי שפע, מחיים טובים, אוכל וחיי לילה ולא עשו הרבה כדי לקדם את נושא הקמת המדינה הפלסטינית. הם נהנו מאשליית הכוח שלהם בביירות. חיי הפליטים ללא אשליות הם בלתי נסבלים. ביירות השחיתה את אש"ף וערפאת הפך לראש העיר של מערב ביירות. ביירות הפכה לתחליף והטרור שימש בשלב ההמראה והפרסום באמצעי התקשורת.
חאמה
העיר חמאת בסוריה הייתה העיר הרביעית בגודלה במדינה. העיר נמצאת כמאתיים קילומטר מדמשק והיו בה 180,000 תושבים רובם מוסלמים סונים. בפברואר שנת 1982 הרס חאפז אל-אסד את העיר שהאחים המוסלמים בעיר התקוממו נגדו. הצבא הסורי הביא תגבורת וכוחות גדולים לעיר והרג באכזריות רבים מתושביה. הוא עשה זאת כדי להזהיר את יריביו. בחודש מאי פתח את הדרך מדמשק כדי שתושבי סוריה ידעו מה קרה. השלטון של אסד בסוריה התבסס על מיעוט עלווי ואסד לא יכול היה להרשות לעצמו שההתנגדות תצליח. תומאס פרידמן ביקר בעיר חאמה לאחר שהכביש אליה נפתח. בפרק "חוקי חאמה" הוא מצטט בין היתר מתוך כתבה של כתב הטלוויזיה הישראלית, אהוד יערי.
הפלישה הישראלית
הישראלים לדעת תומאס פרידמן היו פולשים מוזרים שהגיעו לביירות תמימים ועזבו אחרי 3 שנים כתיירים זועמים שנשדדו, רומו ומטענם נשדד. הישראלים לא הבינו שלבנון בנויה כשתי מדינות אחת נוצרית ואחת מוסלמית והן חיו בשלום ביניהן רק כאשר היו באיזון כוחות. ישראל הייתה כלי בידי המנהיגים הנוצרים המושחתים שרצו לשמור על כוחם מול המוסלמים שהיו הרוב בלבנון. הפלנגות לדעת פרידמן היו מוכנים להילחם עד החייל הישראלי האחרון. שרון חשב בטעות שהכח של ישראל יוכל לפתור את סבך הבעיות של לבנון ולהגיע להסכם שלום. מדינות ערב לא התערבו למען ערפאת מול ישראל ולחצו על ערפאת שיעזוב את ביירות.
סברה ושתילה
הישראלים בכלל וצה"ל בפרט ראו במחנות הפליטים מחנות של טרוריסטים. הישראלים לא יכלו לראות את הפגיעה באזרחים תמימים וחפים מפשע כי ראו בפלסטינים בכלל וביושבים במחנות מחבלים. קיני שדים ומחבלים. לכן החיילים סביב מחנות הפליטים לא יכלו לראות שנרצחים אזרחים. הוא מבקר את ועדת כהן שלא שפטה והענישה את האחראים לרצח. תומאס פרידמן כעיתונאי יהודי שחונך על טוהר הנשק של ישראל התאכזב מכך עמוקות. תומאס פרידמן הכין ופרסם כתבה מפורטת על הטבח במחנות סברה ושאתילה וההתעלמות של צה"ל ממה שקרה שם. על הכתבה הזו הוא זכה בפרס פוליצר.
ישראל
מנהיגי מדינת ישראל רצו להקים מדינה יהודית דמוקרטית בארץ ישראל. דוד בן-גוריון בחר להקים מדינה יהודית בחלק מארץ ישראל. בעקבות הניצחון במלחמת ששת הימים בשנת 1967, בחרו מנהיגי ישראל לוותר קצת על הדמוקרטיה ולשלוט בערבים תוך דיכוי ומניעת זכויות. החזקת השטחים וההתיישבות היהודית בשטחים היו במצע ובאידאולוגיה של שתי המפלגות הגדולות, הליכוד והמערך. הניצחון במלחמה יצר בישראל הרגשה משיחית ניסית לאחר שבתקופת ההמתנה לפני המלחמה הייתה הרגשה של מצוקה ופחד שהסוף של מדינת ישראל קרב. לאחר המלחמה הייתה בישראל אידאולוגיה לאומנית פרגמטית שמנעה סיפוח מצד אחד ומנעה גם מציאת פתרון מדיני מצד שני. בישראל חיים זה לצד זה יהודים חילונים, ציונים דתיים, ציונים דתיים משיחיים וחרדים אורתודוקסים לא ציוניים. תומאס פרידמן ניסה להבין איך אפשר להיות יהודי חילוני בישראל ומה פרוש להיות יהודי בישראל. איך חיים בישראל זה לצד זה יהודים בעלי זהות דתית שונה עם השפעה מועטה של כל קבוצה על הקבוצות האחרות.
היהודי כקורבן
ישראל נשארה לאחר השואה של מלחמת העולם השנייה עם הדימוי של היהודי כקרבן. תומאס פרידמן טוען בספרו מביירות לירושלים שהישראלים צריכים להפסיק עם הדימוי של הקורבן. לדעתו, הישראלים מגזימים בלימוד השואה והוא מציע שהישראלים צריכים ללכת לדגניה החלוצה במקום ללמד כל כך הרבה על השואה. להשקיע פחות בפולחן המוות ולא לתת לזיכרון השואה להשתלט עליהם. פרידמן רואה כמוזרה את הסמיכות של יום הזיכרון ליום העצמאות. הגישה הפטליסטית אופיינית, לדעתו, לישראלים רבים המקבלים את הדין במקרים רבים ללא מחאה, כמו למשל תשלום של מיסים גבוהים ושרות מילואים ממושך. לאחר מלחמת ששת הימים הייתה השתלבות של השטחים בישראל ושל הפלסטינים בישראל ללא מרי אזרחי של ממש. הניצחון והכיבוש של ישראל הפכו את פלסטין לישות גאוגרפית אחת ולקהילה והנושא הפלסטיני נולד מחדש.
אפילוג
פרידמן כתב את האפילוג לספר בסתיו 1989. הוא טוען בו בזכות נקיטת יוזמה חד-צדדית על ידי אחד הצדדים, הישראלים או הפלסטינים, כדי לפרוץ את המבוי הסתום. לטענתו, נסיגה ישראלית מהשטחים תמורת שלום, אינה יכולה להתבסס על רוב צר, אלא על לפחות שני שלישים מהציבור הישראלי, "אחרת עלולה לפרוץ מחלוקת חמורה בקרב העם". פרידמן טוען כי יש לבצע נסיגה חד-צדדית בגדה המערבית וברצועת עזה. נסיגה זו יכולה להתבצע בשלבים, מאזורים "שאינם חיוניים ממש" לביטחון ישראל, כאשר צה"ל יוכל להחזיק עמדות לאורך הירדן ו"רכסי ההרים האסטרטגיים" במרכז הגדה המערבית, המאיימים על אזורים סביב תל אביב וירושלים. פרידמן כותב נאום של ראש ממשלה ישראלי אל עמו מעל דוכן הכנסת, כפי שלדעתו צריך להיאמר: פרידמן מוסיף לנאומו של ראש הממשלה "שלו" איום כלפי הפלסטינים: פרידמן מציג שלושה תנאים שישראל צריכה לדרוש מהפלסטינים תמורת הסכמתה להקמת מדינה פלסטינית "בחלקים של הגדה המערבית ורצועת עזה":
הצפנת תרמיל גב
השיטה הראשונה והמפורסמת ביותר היא הצפנת תרמיל גב של מרקל והלמן שפותחה ב-1978 על ידי רלף מרקל ומרטין הלמן. היא הייתה מערכת מפתח ציבורי מהראשונות שפותחו ופורסמה באותה שנה שבה פורסמה RSA. מערכת זו נפרצה לחלוטין בכמה התקפות מפורסמות שהראשונה שבהן הייתה של שמיר, אחריו פיתחו אדלמן, אודליצקו ולגריאס בנפרד קריפטואנליזה הנקראת התקפת צפיפות נמוכה לשבירת הצפנת מרקל-הלמן בזמן פולינומי. כל הגרסאות שהומצאו מאז כולל גרסת שור-ריבסט המכילה צפיפות גבוהה יחסית (הגדרה בהמשך), נמצאו לא בטוחות וניתנות לשבירה בזמן פולינומי או בזמן שהוא נמוך בהרבה מכוח גס עם הפרמטרים שהומלצו על ידי המפתחים. במרבית המקרים שינוי הפרמטרים לא יועיל במידה ניכרת ולכן מערכות אילו לא נכנסו לשימוש מעשי כלל למעט מערכת חדשה יחסית של Nasako-Murakami מ-2006 שעדיין לא התגלתה קריפטואנליזה יעילה שלה.
העניין בהצפנת תרמיל הגב נובע מהעובדה שהיא נחשבת פוסט-קוונטית ולכן תהיה אטרקטיבית אם תמצא דרך בטוחה ליישמה. אם תמצא דרך כזו הרי שהמערכת אמורה לספק ביטחון גם לנוכח איום קריפטואנליזה על מחשב קוונטי כאשר יהיה מעשי. זאת בניגוד לשיטות כמו RSA ו-DSA המסתמכות על בעיית פירוק לגורמים ובעיית הלוגריתם הבדיד, אותם ניתן יהיה לשבור בקלות בהינתן מחשב קוונטי באמצעות אלגוריתם שור.
בעיית תרמיל הגב קשורה בקשר הדוק עם סריגים. לאחר פרסום אלגוריתם LLL התברר שמערכת הצפנה מבוססת בעיית תרמיל הגב סובלת מבעיה מהותית. באופן כללי אם n\le 300 כאשר n הוא פרמטר ביטחון (מפורט בהמשך) אז אלגוריתם לצמצום סריגים (Lattice reduction algorithm) מאפשר לגלות את הטקסט המקורי מתוך הטקסט המוצפן ללא ידיעת המפתח בזמן פולינומי. מאידך אם n>300 אז המפתחות מגיעים לממדים עצומים בערך 176KB למפתח מה שהופך את המערכת לבלתי יעילה.
בעיית תרמיל הגב
נתונה הסדרה A המכילה n איברים שלמים, כאשר n הוא פרמטר ביטחון (למשל n=300): ונתון שלם חיובי S הנקרא 'תרמיל גב'. הבעיה היא לגלות האם קיימת תת-קבוצה של איברים ב-A שסכומה הוא S. במילים אחרות המטרה היא לגלות את הווקטור המקיים:
דוגמה במספרים קטנים
נניח ש-n=6 ונתונה הסדרה: אפשר לראות בניסוי וטעייה שהפתרון הוא תת-הסדרה \{4,9,14\} וקל לראות שזהו הפתרון היחיד במקרה זה. דרך אחרת להציג את הפתרון היא הווקטור (כלומר הווקטור מכיל אחדים בכניסות המתאימות לאיברים הנכללים בסכום התרמיל ובכל היתר אפסים) במילים אחרות, אם ממספרים את כל האיברים בסדרה משמאל לימין  אז.
אפשר לפתור את הבעיה בכוח גס, פשוט על ידי ניסוי כל האפשרויות של הווקטור \mathbf{e} עד למציאת הווקטור הנכון. סיבוכיות הפתרון היא מסדר גודל של O(2^n), אולם אפשר לחתוך את סיבוכיות הפתרון בפקטור של שנים על ידי אלגוריתם ההתנגשות הבא.
אלגוריתם התנגשות לפתרון בעיית תרמיל הגב הכללית
אם נתונה בעיית תרמיל-גב עם הפרמטרים באורך n ושלם S אפשר לפעול כדלהלן: מספר האלמנטים ב-I וב-J הוא לכל היותר 2^{n/2} כל אחת ולכן זמן הריצה של האלגוריתם הוא כאשר \epsilon הוא ערך קטן המייצג את התקורה הנוספת הנובעת מחישוב הרשימות ומיונן.
סדרה סוּפֶּר-עולה
בעיקרון אם n גדול הפתרון המתואר אינו יעיל ולכן הבעיה הכללית מוגדרת קשה, אולם אינה מתאימה לקריפטוגרפיה כיוון שלא קיימת "דלת צונחת", אותו מידע סודי שהופך את פתרון הבעיה לקל מאוד למי שמחזיק בו ואילו עבור כל האחרים שאינם יודעים מהו הבעיה נותרת קשה. דרך אחת להכניס דלת צונחת היא להשתמש בבעיית תרמיל הגב עם תכונה מיוחדת שפתרונה קל. הרעיון של מרקל והלמן היה להשתמש בתרמיל גב המורכב מסדרה מונוטונית עולה שבה כל איבר גדול לפחות פי שניים מקודמו. בניסוח רשמי זוהי סדרה של n איברים שלמים עם התכונה הבאה: היא נקראת סופר-עולה (superincreasing) כיוון שעבור כל k מתקיים:
במקרה זה פתרון בעיית תרמיל הגב קל מאוד לפי האלגוריתם הבא: מבצעים רקורסיה שמתחילה באיבר האחרון (M_n) כלפי מטה עד האיבר הראשון (M_1) ובודקים עבור כל M_i: אם S\ge M_i מציבים x_i=1 ומחסרים S=S-M_i אחרת מציבים x_i=0 וממשיכים עד ש-S=0 (בהנחה שפתרון קיים).
לדוגמה הסדרה היא סופר עולה, נניח שנתון השלם S=142 מייצגים את S כסכום איברים בסדרה M כדלהלן: תחילה היות ש-S\ge 115 לכן x_5=1 ומחליפים את S ב-S-115=27. בשלב הבא היות ש-27<50 מציבים x_4=0. בשלב הבא רואים ש-S=27>24 לכן x_3=1 ו-S=S-24=3. היות ש-3<11 אנחנו יודעים ש-x_2=0 ולבסוף x_1=1 כי 3\ge3 ועוצרים כי S=S-3=0. לסיכום, הפתרון הוא
הצפנת תרמיל גב של מרקל והלמן
מרקל והלמן הציעו ב-1978 מערכת הצפנה המבוססת על בעיית תרמיל הגב עם סדרה סופר עולה שאותה מסתירים באמצעות שקילויות. כדי לייצר מפתח פרטי ומפתח ציבורי אליס בוחרת סדרה סופר עולה בעלת n איברים כך שעבור כל 1 < i \le n מתקיים  וכן בוחרת שני שלמים גדולים A ו-B המקיימים:
אליס מכינה סדרה M שאינה סופר עולה על ידי הכפלה ב-A כך: הסדרה M היא המפתח הציבורי של אליס שהוסתר על ידי הכפל ב-A מודולו B ואילו המפתח הסודי כולל את הסדרה r והשלמים A ו-B בגלל החשבון המודולרי לא קל לנחש את A או B מתוך המפתח הציבורי. אם בוב רוצה להצפין את המסר x עבור אליס הוא משתמש במפתח הציבורי שלה ומחשב את את הטקסט המוצפן S הוא שולח לאליס. לפענוח אליס פועלת כדלהלן, תחילה מחשבת את דהיינו מכפילה את S בהופכי הכפלי של A מודולו B ואז משתמשת בסדרה הסופר עולה r כדי לפתור את בעיית תרמיל הגב עם S'. הסיבה שהפענוח נכון היא בשל הזהות הבאה: היות ש-S'<B מובטח לאליס שתקבל תוצאה מדויקת ולא רק שקילות כלשהי מודולו B.
דוגמה במספרים קטנים
נניח שאליס בחרה סדרה סופר-עולה סודית מהדוגמה הקודמת וכן. כעת הסדרה המוסוות שלה M תהיה הכפלה של r ב-A כך שמתקבל: שים לב שגם אם ממיינים את איברי M בסדר עולה הסדרה שהתקבלה רחוקה מלהיות סופר-עולה ולכן יהיה קשה לפתור את בעיית תרמיל הגב בסדרה זו לעומת הסדרה r. כעת אם בוב מעוניין לשלוח לאליס את המסר, הוא מצפין אותו תחילה באמצעות הכפלה ב-M כך שמתקבל: ושולח לאליס את S=546. כאשר אליס מקבלת את הטקסט המוצפן S היא מכפילה אותו תחילה בהופכי של 113 מודולו 250 שהוא A^{-1}=177 ומתקבל: כעת נותר לאליס להשתמש באלגוריתם המתואר לעיל כדי לפתור את בעיית תרמיל הגב בסדרה r עם הערך וכך מחלצת את הטקסט המקורי x.
ביטחון
בעיית תרמיל הגב הכללית נחשבת ל-NP-קשה והיא מהווה מועמדת טובה לפונקציה חד-כיוונית. אולם לצורך קריפטוגרפי יש צורך גם בדלת צונחת שהיא המידע הנסתר המאפשר למקבל הלגיטימי לפתור את הבעיה בזמן פולינומי. הגרסה הראשונה של הצפנת תרמיל הגב שהסתמכה על סדרה סופר-עולה הכילה כמה חסרונות מהותיים שהעיקרית שבהן היא העובדה שתרמיל גב מכיל צפיפות נמוכה מדי מה שגורם לנקודת תורפה היות שבמקרה של תרמיל גב בעל תכונה זו קיימים אלגוריתמים יעילים לפתרון הבעיה. במרוצת הזמן הוצעו מספר רב של גרסאות משופרות שנועדו להתמודד עם הבעיות הללו בין היתר על ידי שימוש בתרמילי גב מרובים או הסתרה של תרמיל הגב באמצעות חשבון מודולרי ואלגברה בחוג הפולינומים.
ב-1985 פורסם בנפרד על ידי בריקל, לגריאס ואודליצקו אלגוריתם LO המסתמך על אלגוריתם צמצום סריגים (LLL) שמצליח לפתור את הבעיה כמעט תמיד בזמן פולינומי בתנאי שצפיפות תרמיל הגב נמוכה מ-0.6463. צפיפות תרמיל הגב d מוגדרת כדלהלן: אלגוריתם CJLOSS משפר את החסם לגריאס-אודליצקו ל-d<0.9408. היות שהאלגוריתמים האמורים מסתמכים על צפיפות תרמיל הגב הם נקראים באופן כללי "התקפת צפיפות נמוכה". אולם הבעיה הכללית, דהיינו אם צפיפות תרמיל הגב גבוהה מהגבול האמור נותרה בעיה קשה. הרעיון של אלגוריתם LO הוא להמיר את הבעיה לבעיה אחרת מתורת הסריגים הנקראת בעיית מציאת הווקטור הקצר ביותר (SVP) שהיא בעיה קשה מאוד. אף על פי שלא קיים אלגוריתם פולינומי ל-SVP, מעשית אלגוריתם LLL של האחים לנסטרה ולובאז' מצליח לפתור את בעיית הווקטור הקצר בקירוב טוב, הרבה יותר ממה שמציע הגבול התאורטי. האמור הוא אם מתבצעת קריאה אחת לאורקל SVP. אולם במקרה של קריאות מרובות קיים שיפור שלו שנקרא אלגוריתם CJLOSS+ שמשפר את התוצאות האמורות מהיבט אסימפטוטי.
ארז לב-רן
ארז לב-רן (נולד ב-19 בפברואר 1970) הוא קצין שריון במילואים בצה"ל בדרגת תת אלוף. כיהן כמפקד חטיבה 8.