cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמקאר פרם
הקמה מחדש
בשנת 2020 מותג אמקר עבר לידי מרכז "אמקר" להכשרת כדורגלנים צעירים, שמצוי בבעלות ממשלת מחוז פרם. ביולי 2020 מושל מחוז פרם, דמיטרי מאחונין, הודיע על כוונתו להחיות מחדש את הקבוצה הבוגרת וזו הוקמה מחדש באוגוסט 2020 והשתתפה בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה. בפברואר 2021 מושל פרם הודיע על כוונה לרשום את המועדון בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה ולבנות אצטדיון חדש בעיר. הקבוצה החדשה מנוהלת על ידי ממשלת המחוז ובשיתוף פעולה עם ספונסרים מקומיים כמו חברת Winter Technologies Group, הקבוצה נרשמה לליגה המקצוענית לעונת 2021/2022. הקבוצה הציגה תקציב של 150 מיליון רובל רוסי (2 מיליון דולר) לעונת 2021/2022.
אצטדיון הקבוצה
מאז הקמתה בשנת 1993 הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון זבזדה בעיר פרם, שבשנת 2005 כוסה כולו בדשא סינתטי במקום דשא טבעי. עד 1991 נקרא בשם ה"אצטדיון על שם הקומסומול הלניניסטי" והוא אצטדיון רב תכליתי המונה כ-15,000 מושבים ונפתח לשימוש ב-5 ביוני 1969. בשיאו הכיל 17,000 מושבים. שימש זמנית גם כמגרשה הבייתי של זבזדה פרם, קבוצה אחרת שהתקיימה משנת 2018 עד 2022.
סמל הקבוצה
מ־1993 ועד 2020 סמל המועדון היה עיגול ובו המילים "מועדון הכדורגל אמקאר פרם" עם שנת ההקמה וקרניים אדומות המייצגות את מפעלי המינרלים על שמם נקרא המועדון. בשנת 2021 פותח סמל חדש עבור המועדון. זהו סוג של מגן, המורכב מפסים המתנשאים מעלה, המייצגים שחקנים השואפים לנצח. בסמל מופיעה גם האות הראשונה של שם המועדון וכמה סמלים של העיר פרם - צורת הסמל דומה לאנדרטה "רגע בהמראה" ולבניין הגלריה לאמנות בעיר. בחלקו התחתון של הסמליל מופיעה צורת מחומש המסמלת את הכדורגל. הלוגו עוצב על ידי דמיטרי קוצ'ב.
שחקנים בולטים בעבר ובהווה
שחקנים:
ג'ובאני דומניקו קאסיני
ג'ובאני דומניקו קאסיני (באיטלקית: Giovanni Domenico Cassini; בצרפתית: Jean-Dominique Cassini; 8 ביוני 1625 – 14 בספטמבר 1712) היה אסטרונום איטלקי.
חייו
קאסיני נולד בפרינאלדו על יד סן רמו איטליה. הוא החל את דרכו כאסטרולוג אך עד מהרה מאס באסטרולוגיה ודבק בגישה הרציונלית שאפיינה את המהפך המחשבתי במדעים בעת הרנסאנס.
לזכותו נזקפות מספר תגליות במערכת השמש. הוא מדד את המרחק למאדים ובכך היה הראשון שמדד מרחק לכוכב לכת ובנוסף אפשר להסיק את המרחק מהארץ לשמש לפי חוק קפלר השלישי, חקר את כוכב הלכת צדק וגילה את הכתם האדום הגדול, וגילה את הרווח הקרוי על שמו בטבעות שבתאי.
במשך כל חייו, עבד קאסיני על יוזמת מיפוי טופוגרפי של צרפת באמצעות טריאנגולציה. את עבודתו המשיכו בנו, ז'אק קאסיני ונכדו,סזאר-פרנסואה קאסיני דה תירי, אשר סיים את העבודה המדוקדקת לבסוף, בשנת 1789 או 1793 - בזמנו, היחס לעבודה היה כאל יצירת אמנות והמפה התפרסמה בשם "Carte de Cassini" (לוח קאסיני). הוא מת בפריז. על שמו נקראו מכתש קאסיני על הירח ועל המאדים.
בנו,
ב-1997 שיגרה נאס"א חללית לחקור את שבתאי וירחיו, שנקראה קאסיני, על שמו.
ג'ד מרקוריו
ג'ד מרקוריו (באנגלית: Jed Mercurio, ברמינגהאם, 1966) הוא יוצר של סדרות טלוויזיה וסופר בריטי הכותב גם בשם העט ג'ון מאקיור (John MacUre).
שירת כטייס בחיל האוויר המלכותי (הבריטי) ולמד רפואה באוניברסיטת ברמינגהאם. זכה בפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה (British Academy Television Awards) ובפרס האגודה המלכותית הבריטית לטלוויזיה (Royal Television Society). ספרו נסיקה תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בראשית שנת 2009 בהוצאת ידיעות ספרים.
ארק מדאל ריאטה
ארק (בגאלית סקוטית: Erc; נפטר ב-474) היה מלך אגדי של ממלכת דאל ריאטה עד שנת 474.
על פי "דברי ימי ממלכת אירלנד" נקרא ארק בשם מוירדאך (Muiredach) בנו של אואגאן מק ניל, בנו של ניאל מתשעת השבויים - המלך העליון של אירלנד בשלהי המאה החמישית. לפי מקור אחר ארק הוא צאצא של משפחת מקונייר קואם (שני המקורות אינם סותרים זה את זה).
בתקופת שלטונו החלה היפרדותה של ממלכת דאל ריאטה ממלכת אירלנד, וארק העביר את בירתו לאזור ארגייל שבסקוטלנד. הפרדות זו הושלמה בתקופת מלכותו של בנו פרגוס מור (פרגוס מור היה השני מ-12 בניו של ארק שמלך בדאל ריאטה) - אחרי לוארן.
M24
M24 (מ-Messier 24, נקרא גם שדה הכוכבים של קשת) הוא אזור עשיר בכוכבים בקבוצת הכוכבים קשת. זהו איננו גרם שמים עמוק אלא אזור נקי יחסית מחומר בין-כוכבי, שמאפשר צפייה דרך זרוע קשת של שביל החלב בכיוון מרכז הגלקסיה. העדרו של אבק החוסם את אור הכוכבים מאפשר לצפות בשדה כוכבים עשיר במיוחד.
היסטוריה
שארל מסיה זיהה את שדה הכוכבים ב-20 ביוני 1764 ותיאר אותו בקטלוג מסיה כ"ערפילית גדולה בקוטר של כ-מעלה וחצי ובה מספר כוכבים בדרגות בהירות נראית שונות". ויליאם הרשל ציין בשנת 1783 כי מדובר במספר גדול של כוכבים וג'ון הרשל כתב בשנת 1830 כי מדובר באזור מרוכז במיוחד של שביל החלב המכיל כוכבים בדרגות בהירות 14-15, במספר דומה לצביר כדורי.
בהירותו של שדה הכוכבים היא מדרגה 4.6 וניתן להבחין בו בעין לא מצוידת בתנאי תצפית טובים. באמצעות משקפת ניתן כבר להבחין שמדובר בשדה כוכבים עשיר וצפוף. שדה הכוכבים נמצא כ-2.5 מעלות מצפון לכוכב μ (מו) בקשת, באמצע הקו המחבר בינו ובין ערפילית אומגה.
מאפיינים
כאמור, M24 איננו גרם שמים עמוק אלא מעין "חלון" בין ענני האבק והגז של דיסקת הגלקסיה, שמאפשר לראות למרחק גדול יחסית. בדומה לרוב הכוכבים וגרמי השמים שמסביב ל-M24, כוכבי השדה הם חלק מזרוע קשת של שביל החלב. העדרם של אבק וגז לאורך קו הראייה מאפשר לראות את כוכבי הזרוע לעומק של כ-6,000 שנות אור, בעוד שבדרך כלל בתוך זרוע של הגלקסיה, קו הראייה יפגוש בענן אבק שיחסום את שדה הראיה תוך 500-1000 שנות אור בלבד, ויאפשר לראות רק את הכוכבים הקרובים יותר.
למעשה ברדיוס של 7 מעלות מסביב ל-M24 נמצאים עוד 9 עצמי מסיה (M16, M17, M18, M20, M21, M22, M23, M25 ו-M8).
מאזניים (פירושונים)
Waage (Begriffsklärung) Libra Weegschaal Libra
ישראל דוריון
ד"ר ישראל דוריון, המוכר גם בשם העט ב. עינן (14 ביולי 1908 - 27 באוגוסט 1992) היה מראשוני שיטת הרפואה התזונתית והטבעונות בארץ ישראל של היישוב הישן, וממציא לחם עינן, יליד צ'כוסלובקיה. שמאל|ממוזער|ד"ר ישראל דוריון מעטיפת ספרו "הטבעונות הלכה למעשה"
ילדותו ובגרותו
בילדותו קיבל חינוך יהודי תורני וחינוך כללי, בהמשך חייו למד בישיבות שונות בטרנסילבניה ופרנקפורט, כמו כן למד באוניברסיטאות העברית בירושלים, ובאוניברסיטת גיסן בגרמניה.
פעילות ציונית וחברתית
פעל בארגון "חלוץ המזרחי" ובארגון "תורה ועבודה", עלה לארץ בשנת 1934, היה פעיל ותומך נלהב בשיטתו החברתית-כלכלית שמכונה "פופר לינקאוס" (על-שם יוסף פופר לינקאוס), הוציא מספר ספרים בעקבות דיונים והחלפת מכתבים שניהל עם אלברט איינשטיין וזיגמונד פרויד, מתוך מכתבים אלו נולדו הספרים "ממלכת לינקאוס" ו"פופר לינקאוס" שעיקרם היה תוכנית כלכלית למחיה תמורת עבודה במסגרת ופיקוח ממשלתיים. מספר שנים שימש כעיתונאי כותב-טורים בעיתון "הצופה".
מעבר לגישה טבעונית
החל משנת 1948 היה לטבעוני, פרסם ספרים רבים בנושא תזונה והשפעתה על גוף האדם, דרכי רפואה ומניעת מחלות על ידי מזון חי וטבעי. מאז פיתח תורות תזונה ורפואה טבעונית, רוב תורותיו ושיטותיו התבססו על טהרת הצמחונות בדגש על התנגדות גדולה לאכילת מוצרי בשר וחלב פרה ומזון מעובד-מתועש (חיטה לבנה, סוכר לבן).
חיים אישיים
בנו הוא הסופר דוד דוריון.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
פרידריך בסל
פרידריך וילהלם בסל (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Bessel; 22 ביולי 1784 - 17 במרץ 1846) היה מתמטיקאי ואסטרונום גרמני.
חייו
כמתמטיקאי פיתח מערכת משוואות שהומצאו על ידי דניאל ברנולי לפתרון כללי, ואלו קרויות כיום על שמו, פונקציות בסל.
בגיל 26 התמנה כמנהל מצפה הכוכבים של אוניברסיטת קניגסברג.
נכדו של בסל, מצד בתו יוהנה מרי, הוא האגיפטולוג והמילונאי הגרמני אדולף ארמן.
יחסי ג'מייקה–מלזיה
יחסי ג'מייקה-מלזיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ג'מייקה לבין מלזיה. כל אחת מהמדינות אינה מחזיקה שגרירות בשנייה.
יחסים כלכליים
ב-1995, הייצוא הג'מייקני למלזיה עמד על 18,570 דולר אמריקאי בלבד בזמן שהייצוא המלזי לג'מייקה עמד על שלושה מיליון דולר אמריקאי מאז גדל הסחר בין שתי המדינות באופן משמעותי. משקיעים מלזים החלו להשקיע בג'מייקה לא רק בתחום התיירות אלא גם בתחומי תעשיות אחרים. שתי המדינות הקימו יחד את כביש 2000 שמחבר את קינגסטון בירת ג'מייקה עם מונטיגו ביי. מספר מאמנים ג'מייקנים עובדים בקבוצות איכותיות במלזיה בענפי הספורט כדורעף, הוקי ובדמינטון.
2 Much
(בעברית: יותר מדי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, מתוך אלבומו השישי של ביבר, Justice. השיר יצא לאור ב-19 במרץ 2021, בתור הרצועה הראשונה מתוך האלבום, בסמוך לצאת האלבום עצמו, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, ברצועה רשמית. ביבר כתב את השיר יחד עם פרדי וקסלר, ג'אן סטון, ג'וש גודווין, מרטין לוטר קינג ג'וניור וסקרילקס, כאשר האחרון גם הפיק את השיר. בתחילת השיר ניתן לשמוע שישנם קולות רקע של הפעיל זכויות האדם האמריקאי מרטין לוטר קינג.
רקע וכתיבה
השיר מדבר על אהבה העוצמתית שיש לביבר לאשתו היילי בולדווין. לפי דבריו של ביבר, שיר זה מתואר כשיר הרומנטי ביותר מתוך האלבום. ובדבריו מוסיף שהשיר הוא השיר האהוב עליו ביותר מתוך האלבום וכי השורה האהובה עליו היא "I don’t wanna fall asleep, I’d rather fall in love" (בעברית: אני לא רוצה לישון, אני מעדיף ליפול מאהבה). בתאריך ה-19 במרץ 2021, במהלך ריאיון למגזין Vogue, ביבר דיבר על הטבע של השיר וגילה כי הסיפור מאחורי השיר הוא אהבתו לאשתו היילי בולדווין, וכי השיר הראשון שנכתב עבור האלבום "אלו אחד מן השירים שאני גאה לדבר עליו ועל אהבה שאני מביע לאשתי".
"" הוא הרצועה הפותחת את האלבום של ג'סטין ביבר, Justice. הפצת שם השיר החלה כבר בסדרה הדוקומנטרית של ביבר, Justin Bieber: Next Chapter, כמו שאנו רואים הזמר החליט להפיץ את רשימת הרצועות של האלבום, Holy", "Anyone,  ו-"Lonely", נכללים ברשימה.
ביקורות
"2 Much" זכה לביקורות חיוביות בעיקר ממבקרי מוזיקה. באתר "AllMusic", צוין השיר, יחד עם השירים "As I Am", ו-"MLK Interlude", כ"השירים המרגשים ביותר מתוך האלבום", וכי "ביבר מצליח להתבגר ולהפוך לבן אדם רגיש". האתר דירג את השיר ונתן שלוש וחצי כוכבים מתוך 5.
הצלחה
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-80 מיליון השמעות, ונהפך לשיר העשירי עם מספר הרב ביותר של השמעות מתוך האלבום. ביום הראשון לצאת האלבום, ביבר הצליח להתברג עם שבעה משיריו במצעד שירי הסטרימינג האמריקאי שבספוטיפיי ב-19 במרץ 2021. רצועה זו הצליחה להיכנס למקום החמישי.
כאשר Justice יצא, הצליח השיר להתברג במקום ה-68 במצעד של בילבורד הוט 100, מבלי שיצא כסינגל. כמו כן, התברג במקום ה-30 במצעד של קנדה הוט 100 של קנדה והפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר מתוך האלבום, תוך שהצליח לצבור השמעות רבות בספוטיפיי לאחר שהועלה לשם כמה ימים מצאתו.
קליפ הוויזואלי של השיר שהועלה ליוטיוב ב-19 במרץ 2021, הצליח לצבור למעלה מ-10 מיליון השמעות.
הופעות
ב-13 באפריל 2021, ביצע ביבר את השיר בהופעה חיה, בפריז, לאחר צאת האלבום Justce, והמיני האלבום, Freedom, החל ביבר לקדם את אלבומיו החדשים בסרט הופעה אשר שודר ביוטיוב, וביצע את שאר שירי האלבום, Justice. לאחר ההופעה ביבר עלה לשידור חי על מנת לענות למעריצים על שאלותיהם. יום למחרת, הועלה ההופעה אל אתר היוטיוב ונצפה יותר מ-17 מיליון צפיות.
טארה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יואל רקם
יואל רֶקֶם (נולד בשנת 1936) הוא מלחין ונגן אקורדיון ישראלי. משנות ה-60 ועד שנות ה-80 היה עורך ומפיק בקול ישראל, מנהל ועורך מחלקת הפולקלור והמחלקה לבידור ומוזיקה קלה.
ביוגרפיה
לאחר שהשתחרר, חזר לירושלים ועבד כמנהל המחלקה לתרבות של הסתדרות הנוער העובד בירושלים והיה אקורדיוניסט להקת המחול של ההסתדרות. באותה עת, בשנת 1958 הקליט את שירו הראשון, "יום חג" למילים של דידי מנוסי עבור מצעד המחולות בירושלים, השיר בוצע גם על ידי אברהם פררה. בשנים 1959–1961 למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן, בשנים 1961–1964 למד באקדמיה למוסיקה בירושלים. ב-1961 החל לעבוד כיוצר מחולות ומעבד עבור כנס מחולות העם בדליה ויצר ריקודי עם רבים שהוצגו בפסטיבל, בהם: "על חומותייך ירושלים", "דבקה סמדר", "לעת קציר", "רן פעמונים" ועוד.
ב-1962 נענה רקם להזמנתו של מאיר הרניק והצטרף למחלקת הפולקלור של קול ישראל (אותה ניהל מ-1967 ועד 1971). בין היתר נתן במה ראשונה לצמד הדודאים, חוה אלברשטיין, נחמה הנדל ואחרים ויצר קשרים עם מיטב האמנים, שמאוחר יותר ביצעו משיריו. באותה עת החליף את הרניק, שיצא בשליחות לסקנדינביה, בתוכניות "תשואות ראשונות" שהתמקדה בגילוי כישרונות ו"ירוק-ירוק" שהתמקדה בשירת ההתיישבות העובדת. במסגרת זו יזם את הקלטת המופע השנתי של ההתיישבות העובדת, "ניחוחי חציר" לרדיו ולטלוויזיה. לאחר שהרניק נהרג בתאונת דרכים בשנת 1972, מונה רקם למנהל ועורך מחלקת הבידור של קול ישראל. הוא ערך מספר תוכניות לטלוויזיה, אך עיקר עיסוקו היה ברדיו.
במהלך שנות השבעים יצא בשליחות הסוכנות היהודית לברזיל כשליח לענייני תרבות ומנהל המחלקה לתרבות של ההסתדרות הציונית בסאן פאולו, לאחר מכן חזר לעבודתו במחלקת הבידור. ב-1977 מונה למנהל המדור לפולקלור של קול-ישראל, לאחר מותו של יצחק לוי (מוזיקאי). בתקופתו זו הפיק המדור הקלטות של אמנים רבים, ביניהם רבקה רז (זמרת), רוחמה רז, ניצה טרמין ואברהם פררה. הוא שימש בתפקידו זה עד 1989, כאשר מונה למנהל חטיבת הבידור של קול ישראל, ובתפקיד זה שימש עד פרישתו מקול ישראל, בשנת 1995. לאחר מכן מונה לנציב קבילות הציבור של הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו עד לפרישתו בשנת 2001.
הווארד סטונטון
הווארד סטונטון (באנגלית: Howard Staunton; אפריל 1810 - 22 ביוני 1874) היה שחמטאי ומלומד אנגלי, מומחה לכתביו של שייקספיר, ובעל טור בעיתון. שמו מוזכר כיום בעיקר בשל צורה נפוצה לעיצוב כלי השחמט הנקראת על שמו. לשיא יכולתו הגיע בשנות ה-40 של המאה ה-19 כאשר היה ממוקם ראשון בעולם. סטונטון החזיק במקום הראשון במשך חמש שנים (לא ברציפות) ובמקום השני במשך חמש שנים (האחרונה שבהן 1856). דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1840 ל-1858. הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
חייו של סטונטון
מעט ידוע על חייו של סטונטון לפני הופעתו בתחום השחמט. לדבריו נולד בווסטמורלנד, אנגליה, ושם אביו - ויליאם. בצעירותו סבל מעוני ולא קיבל השכלה כלשהי. כשהיה צעיר, לעדותו, עבד כשחקן ושיחק פעם בתפקיד לורנצו במחזה הסוחר מוונציה ואף לצד השחקן האנגלי המפורסם אדמונד קין.
צעדיו הראשונים בתחום שחמט
יש תיעוד לכך שב־1836 היה סטונטון בלונדון. הוא היה מנוי לספרי השחמט של ויליאם ווקר "Games at Chess". סטונטון התחיל כנראה לשחק באורח אינטנסיבי בגיל 26. הוא היה אז, לדבריו, "שחקן צריח".
ב־1838 שיחק סטונטון רבות עם קפטן ויליאם אבנס, יוצרו של גמביט אבנס. סטונטון ניהל דו-קרב נגד סופר השחמט הגרמני אהרון אלכסנדר שבו הפסיד.
הדו-קרב נגד פייר סט. אמאנד
בשנת 1842 שיחק סטונטון מאות משחקים נגד ג'ון קוקרן (John Cochrane). (ראו 93 משחקים מהדו-קרב). קוקרן היה שחקן חזק ושימש כיריב טוב לקראת הישגו השחמטאי הגדול ביותר של סטונטון בשנה שלאחר מכן. בשנת 1843 ניהל סטונטון דו-קרב קצר נגד שחקנה החזק ביותר של צרפת פייר סט. אמאנד שביקר בלונדון. סטונטון הפסיד בשיעור של 3.5-2.5, ונעשו הסדרים לדו-קרב שני בפריז. סטונטון נסע לפריז, שם ניהל דו-קרב מול פייר סט. אמאנד בין התאריכים 14 בנובמבר ל-20 בדצמבר 1843. המשחקים התקיימו בבית הקפה המפורסם קפה דה לה רגנס (Cafe de la Regence), וסטונטון ניצח בתוצאה 8–13 (לא כולל תוצאות תיקו). (ראו 27 משחקים מהדו-קרב) לאחר תבוסה זו לא המשיך שחקן צרפתי אחר את המסורת שהחלה עם פילידור, ולונדון הפכה לבירת השחמט העולמי. סטונטון הוכר כשחמטאי הטוב בעולם בין השנים 1843 ועד 1851. בשנת 1844 הוא נסע לפריז במטרה לשחק נגד פייר סט. אמאנד, אך דלקת ריאות חריפה שתקפה אותו גרמה לביטול הדו-קרב. השניים לא שיחקו עוד זה מול זה.
הכתיבה השחמטאית של סטונטון
בשנת 1845 החל סטונטון בכתיבת טור שחמטאי עבור העיתון Illustrated London News. הוא המשיך בכתיבתו עד סוף ימיו. על פי הספר "The Oxford Companion to Chess", הטור של סטונטון היה הטור בעל ההשפעה הגדולה ביותר בעולם. ב-9 באפריל 1845 זכה סטונטון, כנציג לונדון, במשחק שחמט שהתקיים דרך הטלגרף. במשחק זה שיחק סטונטון מול שישה שחקנים, ללא ראיית הלוח והכלים (שחמט עיוור). המשחק ארך שמונה שעות.
בשנה זו שיחק סטונטון נגד שחקנים חלשים יותר, ונתן להם יתרון של רגלי ומסע. כמו כן שיחק בדו-קרבות מול ברנרד הורביץ ודניאל הארוויץ בשנת 1846, ובשני המקרים - ניצח. מול הורביץ 15.5-8.5. (www.worldchesslinks.net/ezc02.html תיאור הדו-קרב מול הורביץ] תיאור נוסף, כולל המשחקים).
מול הארוויץ היה המשחק בלתי שקול וסטונטון ניצח 0–7. אותו הארוויץ ניצח את פול מורפי שנים אחדות לאחר מכן, ומכאן ניתן להסיק כי היה שחקן חזק. (בקישור זה נמצא תיאור המשחקים).
בשנת 1847 כתב סטונטון את ספרו המפורסם ביותר The Chess-Player's Handbook (ניתן לרכשו עד היום באמצעות האינטרנט). (בקישור זה ניתן לראות את צילומי הכריכה המפוארת וכן מספר עמודים מהמהדורה של שנת 1848). ספר אחר, The Chess-Player's Companion, יצא לאור בשנת 1849.
כלי השחמט סטונטון
בשנת 1849 עוצבו על ידי נתנאל קוק כלי שחמט כמוצג בתמונה מעלה. סטונטון פרסם את העיצוב החדש בטור שכתב בעיתון Illustrated London News. לכל סט כלים שנמכר צורפה חוברת שנכתבה על ידי סטונטון, והוא קיבל אחוזים מרווחי המכירות. העיצוב היה מצודד עין והפך לפופולרי מאוד. כלי "סטונטון" הפכו לכלים התקניים שבהם משחקים עד היום בכל התחרויות הרשמיות.
תחרות לונדון 1851
אף שמועדון השחמט של לונדון סירב לשלוח מתחרה מטעמו לתחרות, היא נחלה הצלחה גדולה, ועד היום היא נחשבת לאחת מ-50 התחרויות המובילות בכל הזמנים. (לעיון: אוסף טבלאות ומשחקי התחרות) סטונטון חש אכזבה משום שלאחר מאבק שנמשך חודש - מול 16 מטובי השחמטאים בעולם - איבד את המקום הראשון בתחרות לאדולף אנדרסן, ולבסוף איבד את המקום השני לתלמידו לשעבר אליהו ויליאמס. בשלב זה היה ברור לכל כי ימי זוהרו חלפו, אולם המוניטין שלו כשחמטאי בעל שם עולמי וכסמכות עליונה נותרו בעינם בזכות ספריו ובשל טורי השחמט שכתב.
בשנת 1852 כתב סטונטון ספר על התחרות בשם : The Chess Tournament. קריאת ההערות שצירף סטונטון למקצת המשחקים מציגה עמדה חד-צדדית שלא הייתה עומדת במבחן הביקורת המודרנית, אך הציבור באותם הימים חיבב סגנון זה. עמודים 2–3 דנים בספר ומביאים ציטוטים ממנו. בין השנים 1851 ל-1874 היה סטונטון מפורסם בעיקר בזכות תרומתו להפוך את אנגליה לבירת השחמט העולמי. מורפי העריך כי בשנת 1874 תרומתו העיקרית של סטונטון לא ניכרה במשחקי השחמט שלו אלא בהיותו תאורטיקן ומנתח משחקים. במובנים מסוימים הקדים סגנון השחמט של סטונטון את זמנו. לדוגמה, הפתיחה האנגלית 1. ג4 שנקראה כך משום שהשתמש בה לעיתים קרובות בין השנים 1840 ל-1850.
אלוף העולם האמריקאי פישר, שכתב על סטונטון למעלה ממאה שנים מאוחר יותר, החזיק בדעה מחמיאה יותר: "בעברי על משחקיו", אמר פישר, "אני מוצא שהם מודרניים לגמרי. בעוד שמורפי ושטייניץ דחו את הפיאנקטו, סטונטון אימץ אותו. בנוסף הוא הבין את כל העקרונות העמדתיים ששחקנים מודרניים כל כך מוקירים. לכן, ביחד עם שטייניץ, צריך להכיר בו כשחקן המודרני הראשון." סטונטון שיחק בסגנון שנודע לימים כסגנון ההיפרמודרני של שנות ה-20 של המאה ה-20.
פרישה מהשחמט
בשנת 1856 החל סטונטון בתהליך פרישה ממשחק השחמט והפך את הכתיבה על שייקספיר לעיקר עיסוקו. הוא ערך חוזה עם מוציא לאור לצורך כתיבת הוצאה מוערת של יצירות הספרות המפורסמות. דחפי האגו של סטונטון לא נתנו לו כנראה מנוח, ולא עלה בידו להינתק לחלוטין מהשאיפה להישאר בצמרת השחמט. רמתם של אמני הצמרת השתפרה במהירות, והוא היה ודאי ער לכך שרמתו שלו נופלת מזו שלהם. סטונטון נרשם לתחרות ברמינגהאם בשנת 1858 בחסות התאחדות השחמט הבריטית שאך נוסדה אז. סטונטון לא עלה לשלב גבוה בתחרות והורחק בסיבוב הראשון של התחרות על ידי יוהאן לבנטל 2-0.
תחרות ברמינגהאם בשנת 1858 הייתה ההתמודדות הפומבית האחרונה של סטונטון. במהלך ביקור של מורפי באנגליה באותה שנה סירב סטונטון לשחק מולו בתואנה שהוא עסוק מדי בעבודתו על שייקספיר. סטונטון העריך כי יריבו הצעיר (מורפי היה אז בן 27) והמוכשר לא ישאיר לו כל סיכוי ולכן לא ראה טעם בהתמודדות מולו. מורפי חש נפגע מאוד מהסירוב, וראה בכך עוול שנגרם לו בידי מי שאמור היה לנהוג כג'נטלמן אנגלי.
סטונטון אכן הקדיש את מירב מרצו לכתיבה על שייקספיר, ובשנת 1860 יצאה המהדורה המוערת לאור. להערכתו של סטונטון הייתה זו עבודה חשובה, אך מבקרים מודרניים לא סברו כך. במחקר שייקספיר שמו של סטונטון אינו מוכר. בנוסף פרסם סטונטון בשנת 1860 ספר שנקרא Chess Praxis, בספר רחב יריעה זה (622 עמודים) הקדיש למעלה מ-168 עמודים לניתוחים של מבחר משחקים של פול מורפי, ביודעו כי הציבור משתוקק לקרוא ספר על אודות הגאון האמריקאי.
מומחה לשייקספיר
סטונטון פרסם מאמרים רבים על שייקספיר בשנים 1864 ו-1865. ספרו האחרון בנושא פורסם בשנת 1865 ונקרא Great Schools of England. בעודו עובד בספריית ביתו על ספר שחמט נוסף הכריעו התקף לב. הספר פורסם לאחר מותו, בשנת 1876, בעריכת וורמלד ונקרא: Chess: Theory and Practice.
במקום מגוריו בלונדון, ברחוב Lansdowne מספר 117, ניצב לוח לזכרו. בשנת 1997 הוקמה מצבת אבן סמוך לקברו שעליה חקוק פרש שחמט. עד למועד זה קברו לא סומן.
ספר בפרויקט גוטנברג
ניתן להוריד או לקרוא בצורה מקוונת את ספרו של סטונטון '''The Blue Book of Chess Teaching the Rudiments of the Game, and Giving an Analysis of All the Recognized Openings''' הספר הכחול של השחמט
ישיבת המקובלים בית אל
ישיבת המקובלים בית אל (או "בית-המדרש בית אל - קן המקובלים" או "קהל חסידים"), שבעיר העתיקה בירושלים, נוסדה בשנת ה'תצ"ז (1737), על ידי רבי גדליה חיון, שעלה מטורקיה, ונקראה בתחילה בשם "מדרש חסידים". המפורסם שבחכמיה היה הרב שלום שרעבי המכונה (הרש"ש), שעמד בראשות הישיבה שנקראה בשם "בית אל". הישיבה נוסדה מראשיתה כמקום ללימוד תורת הסוד, למובחרים שבאנשי ירושלים, ובמהרה נודע שמה בקהילות יהודיות בכל רחבי העולם. כך הגיעו ללמוד בה במיוחד אנשים רבים, ולפי המסופר גם רבי אברהם גרשון מקיטוב, גיסו של הבעל שם טוב ותלמידו של הרש"ש הקדוש.
אף על פי שחכמי ירושלים אסרו על אף גורם פרטי, מוסד או קהילה מבין העדות שבירושלים באותם ימים לשלוח בעצמם שד"רים, קיבל מוסד זה אישור לשלוח מטעמו שד"רים לקהילות ישראל שבגולה.
לאחר מלחמת העצמאות נוסדה הישיבה מחדש על ידי הרב עובדיה הדאיה בשכונת יגיע כפיים שבירושלים. ולאחר מלחמת ששת הימים נפתח מחדש סניף עצמאי של הישיבה בעיר העתיקה על ידי הרב מאיר יהודה גץ. הישיבה שוכנת ברחוב רש"י בירושלים
רבי שלום שרעבי
לאחר מותו של רבי גדליה חיון, נתמנה לתפקיד ראש הישיבה רבי שלום שרעבי (הרש"ש), מעולי תימן הראשונים, אשר תחילה מצא את פרנסתו כשמש בישיבה. לאחר שעמדו על סגולותיו היה לראש הישיבה. מסופר עליו שתחילה שימש במקום כשמש, מפני ענוותנותו הרבה, עד שנתגלתה גדולתו בתורה. אחריו שימש בראשות הישיבה תלמידו של הרש"ש, ר' יום טוב אלגאזי וכן שניים מבניו.
על מקובלי הישיבה
בבית הכנסת מתפללים יחד הספרדים ועם אחדים מעדת האשכנזים. הם מתפללים עם "כוונות" מהאר"י והרש"ש. ואחר התפלה יושבים מעטופים בטלית ומוכתרים בתפילין ולומדים בחברותא את ספר הזוהר ושאר ספרי קבלה.
כתב התקשרות
תלמידי ישיבת המקובלים בית-אל חתמו על "כתב ההתקשרות" (כך הביטוי המקורי), עם הישיבה, בזאת הלשון: "...ברצות ה‘ בתשובת השבים, רוח לבשה אותנו צעירי הצאן להיותנו כאיש אחד – חברים לשם יחוד קדוש ברוך הוא לעשות נחת רוח ליוצרנו – ועל זה נכרות ברית בינותינו...נהיה כולנו אהודים זה לזה אהבה רבה, אהבת נפש ואהבת גוף...שאם חלילה וחס יהיה איזה צער לאחד ממנו לסייעו כולנו יחד...עוד נתחייבנו שכל תקנה וסייג ומנהג שיסכימו רוב החברים לעשות, שכולם וכל אחד ואחד לבדו, יתנהג ויעשה הדבר ההוא...ואם יחטא איש לאיש ימחול לו מיד בכל לב ובכל נפש..."
סיפורים על בית הכנסת
החוקר גרשום שלום, כתב על אנשי בית-אל ותפילתם בשנת 1941: "בית-אל... אפילו היום, עת אני כותב שורות אלה, אנשים לגמרי ‘מודרניים‘ במחשבתם יכולים להפיק השראה מהתבוננות בתפילה היהודית בצורתה הנשגבת ביותר...‘‘.
גם הסופר ש"י עגנון כתב על בית הכנסת, בסיפורו "לפנים מן החומה":
במאה ה-20
החל מסוף המאה התשע עשרה נפתחו ישיבות נוספות ללימוד הנסתר בירושלים כמו ישיבת רחובות הנהר, ישיבת החיים והשלום, ישיבת נהר שלום, וישיבת שער השמים.
בשנת ה'תש"ה מונה הרב עובדיה הדאיה לראש ישיבת המקובלים בית אל כממלא מקומו של אביו הרב שלום הדאיה. במלחמת העצמאות הרסו הירדנים את מבנה הישיבה, והישיבה חדלה מלהתקיים.
בשנת תשי"ד שיקם הרב עובדיה הדאיה את ישיבת המקובלים בית אל, הוא אסף את תלמידיה והקים את הישיבה מחדש. בתחילה פעלה הישיבה כארבע שנים בבית כנסת "מדרש מטלון" הדמשקאי בשכונת רוחמה בירושלים ובשנת תשי"ח העבירה למבנה חדש שהקים על גג ביתו שבמערב העיר בשכונת יגיע כפים, ובנוסף בנה לצידה ישיבה ללימוד נגלה - "שלום עבדו", על שם אביו כשלצידו מסייע בנו חכם שלום מרדכי חיים הדאיה. בסוף ימיו תכנן כנראה להעביר את הישיבה חזרה לעיר העתיקה.
לאחר שחרור העיר במלחמת ששת הימים, שיקם הרב מאיר יהודה גץ את בנין הישיבה בעיר העתיקה בירושלים, הקים בה סניף חדש ועמד בראשה עד לפטירתו. היום עומד בראש ישיבת בית אל שבעיר העתיקה הרב ישראל אביחי.
ניסים בכר (מאמן כדורגל)
ניסים בכר (נולד ב-13 באוקטובר 1943) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי.
ביוגרפיה
ניסים בכר הוא בנו של שמואל בכר, כדורגלן מכבי תל אביב בשנות ה-20. בכר הצטרף למכבי תל אביב בגיל 9. בקבוצות הנערים של מכבי שיחק כחלוץ, וכשעלה לקבוצת הנוער עבר לשחק כקשר, עמדה בה שחק גם בבוגרים. בגיל 18 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של מכבי תל אביב. במשחק הבכורה נגד מכבי נתניה כבש בכר שני שערים והוביל את הקבוצה לניצחון 2:4. בעונת 1968/1969 שיחק בכר בקבוצת בני יהודה, ועונה לאחר מכן חזר למכבי תל אביב.
לזכותו 5 הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה שבהן ב-1964, בטורניר הקדם אולימפי נגד נבחרת דרום וייטנאם.
קריירת אימון
בעונת 1992/1993 אימן את מכבי עירוני אשדוד והעפיל עימה לראשונה בתולדותיה לליגת העל. בעונה שלאחר מכן המשיך עד חודש ינואר ופוטר עקב אי הצלחה. בעונת 1999/2000 (עונת האיחוד עם הפועל אשדוד), חזר לאשדוד ואימן את מועדון ספורט אשדוד אך הוחלף בהמשך העונה על ידי עוזרו מירו בן שמעון. לאחר מכן באותה עונה אימן גם את מכבי הרצליה, אך עזב כשמונה למנהל מחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. באמצע עונת 2000/2001 מונה למאמן זמני של הקבוצה הבוגרת לאחר שמאמן הקבוצה אלי גוטמן אושפז בבית חולים. מאוחר יותר הפך המינוי קבוע ובכר נשאר בתפקיד עד לסיום העונה.
בעונת 2015/2016 שימש בכר בתור המנהל המקצועי במועדון הפועל חדרה.
בכר הוא אחד מהמדריכים בקורס תעודת פרו של ההתאחדות לכדורגל.
תארים
כשחקן מכבי תל אביב:
כמאמן:
אדמונד וילהלם ברילנט
ביוגרפיה
ברילנט נולד בעיר ירוסלב שבגליציה, והיה בנו הרביעי של הרוקח מגיסטר ויקטור ברילנט ואשתו לאורה לבית שטורמלאוף, סבתו מצד אביו היא הנרייטה חנה רפפורט לבית הרב שלמה יהודה רפפורט. כבוגר הגימנסיה התיכונית ע"ש אוגוסט ויטקובסקי החל לימודי רפואה ולמד שנתיים בבית הספר לרפואה, ובשל נטייתו הטכנית עבר ללמוד מכניקה עדינה בעיר לבוב. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1936 וגר בעיר חיפה.
בשנת 1936 החל בלימודי הנדסה במגמת מכונות ב"תכניון העברי חיפה", והתנדב להגנה. ברילנט היה חובב טיסה מנערותו, וכבר בגיל 13 הצטרף למועדון דאייה ובניית דאונים בעירו ירוסלב, שם למד דאייה וטיס ובאופן טבעי ב-1937 הצטרף כחבר "קלוב תעופה" בכפר ילדים שם היה מדריך טייס.
שירותו בצי הבריטי
בפרוץ מלחמת העולם השנייה רצה ברילנט להתגייס ל"באפס", אך לקה במחלת הטיפוס. בניגוד להנחיות פיקוד ההגנה בשנת 1942 התנדב והצטרף כמכונאי לצי המלכותי הבריטי בדרגת תת-קצין ERA. עם הזמן הוצב בתפקידי הנדסה וקצונה והגיע לקורס הטיס של הצי. שרת בבסיס הצי הבריטי "מאסאווה" (HMS Bull Massawa) בעיר מאסאווה שבחבל אריתריאה לחופו של הים האדום ובבסיסים נוספים.
טרם הגעת בנות הברית שימש הבסיס את הצי האיטלקי. היה בו מעגן ומפרץ טבעי והיווה נקודה אסטרטגית לצי שלחם בגזרת האוקיינוס ההודי. עם נסיגתם מן הבסיס, טיבעו האיטלקים מספר אוניות כדי למנוע מבנות הברית שימוש בו.
הבסיס היה ברשות האמריקאים, כאשר המהנדס היהודי קומנדר אדווארד אלסברג וראש יחידת ההנצלה של הצי מפנה את כל כלי השיט הטבועים. בסיס מאסאווה הועבר לצי הבריטי.
בהגיעו לבסיס מאסאווה נענה לקריאת הצי שקרא לטייסים מתנדבים. מפקדיו המליצו עליו לקצונה וסייעו לו להגיע בשנת 1944 לקורס טיס של הצי, שם החל באימונים ראשונים עד אשר נודע למפקדת הקורס, כי הוא מתנדב ארצישראלי. הקורס היה סגור למתנדבים ארצישראלים על פי הנחיות משרד המושבות. ברילנט "הודח" ובתיקו נכתב כי "כישוריו ההנדסיים חשובים יותר לצי...".
בשירותו בצי, התעניין בנושאי מנועי דיזל לאניות, עבודה תת-ימית ואדריכלות ימית. תוך כדי שירותו, הציעו לו אנשי הצי האמריקאי לעבור לשרת בצי ארצות הברית כקצין. למרות אכזבתו הרבה מהדחייה מקורס טיס, המשיך בשירותו המסור בצי הבריטי עד למרץ 1946 מועד בו השתחרר מן הצי בדרגת Sub Lt (סגן).
על אף תנאי העבודה והשירות הקשים, שררו יחסי כבוד בין הארצישראלים לבריטים, לאמריקאים (כאשר הבריטים החליפו את האמריקאים ואת הצוות של קומנדר אלסברג) ולאיטלקים כאשר השבויים האיטלקים ותושבי המקום האיטלקים שם עבדו בשירות הצבא הבריטי כאזרחים. ניסיונו בצי הבריטי סייע לברילנט בהמשך דרכו בתרומתו להקמת חיל הים ובתפקידו בצי הסוחר הישראלי.
בחיל הים הישראלי
בפלוגת הנמל, ממנה קמה שייטת 13,במבצע בן עמי של כיבוש עכו השתתף ופיקד על כח ימי שנע לתפוס אוניית נשק לבנונית וכן לסייע בתקיפה מן הים של העיר בחומה המערבית, הכח הותקף על ידי אש ידידותית מחומות עכו שנכבשה באותו הרגע על ידי הפלמ"ח וכן על ידי משחתת בריטית שיצאה את הנמל ללוות ולהגן על האוניה הלבנונית. בנוסף, לאחר כיבוש חיפה וכניסת ההגנה לנמל חיפה בסוף אפריל 1948 (הבריטים עדיין לא עזבו את השטח שהחזיקו ובפרט את הנמל), עסק בהכשרת אוניות המעפילים של צי הצללים להפכן כאוניות חיל הים, טרם הקמתו.
בחיל הים הישראלי שרת ברילנט מיום הקמתו. הוא הקים 'מדור בקרת נזקים' ואת היחידה למשימות תת-מימיות (ילת"ם). במהלך תפקידיו שרת במספנות החיל והיה קצין מטה בענף הנדסה ואדריכלות ימית. בין היתר הנהיג את 'אימון הצפה', שיפר את לוחות המטה להסבת סירות דיג "כאוניות משמר" שנקראה "יחידת סד"ג", ושינה מהותית תהליכים אופרטיביים במהלך ההסבה בכך קיצר את משך העבודה ממספר ימים למספר שעות. היה "קצין בודק" של מהלך הקרב לתפיסת המשחתת המצרית איברהים אל אוול במבצע סיני. חקר את תפישת המשחתת וסיכם בדו"ח מנותח את הקרב הימי והתקיפה האווירית בו.
צי הסוחר הישראלי
לשם הרחבת צי הסוחר הישראלי הושאל ברילנט מחיל הים לחברת הספנות הישראלית "צים" וצורף לפרויקטים של בניית אוניותיה בצרפת.
הוא השתחרר מחיל הים בשנת 1963 בשגרירות ישראל בפריז דרך הנספח הצבאי שם, למרות בקשת הנספח שימשיך בשירותו, ומאז שימש ארכיטקט ימי בצים בצרפת. בצרפת, במספנות "לשנטייה דה ל' אטלנטיק" פיקח טכנית על בניית האוניות "שלום" ובמספנות שנטייר דה למדטירנה על האוניות "מזל", "קשת "ו-"נגה".
בשנת 1969, בהיותו מפקח טכני בקווי אירופה צים, תכנן את תדלוק ספינות הטילים ב-"מבצע נועה" (ספינות שרבורג). אלה תודלקו במצר גיברלטר על ידי "א.מ-לאה" וקיבלו גיבוי על ידי האונייה "א.מ-נהריה".
פירוש חלומות
פירוש חלומות, פתרון חלומות או ניתוח חלומות (לועזית: אוניירולוגיה) – הוא תהליך הענקת משמעות לחלומות. החלום הוא תופעה כלל-אנושית חוצה תרבויות. בני האדם עסקו עוד מימי קדם בחקר ובפירוש החלום, המשלה אשליה של מאורע מציאותי. תאוריות פסיכולוגיות שונות מתבססות על כך שחלום הוא תוצר של תהליך נפשי, המייצג את אישיותו או את נפשו של האדם. חלק מהוגי תאוריות אלו מאמינים כי חלומות יכולים להיות נבואיים.
בעת העתיקה
בתרבויות העולם הקדום, ובהן יוון העתיקה ומצרים העתיקה, נחשבו החלומות לאמצעי תקשורת עם העל-טבעי או לביטוי של התערבות אלוהית, שרק יחידי סגולה או כוהני דת היו מסוגלים לעמוד על משמעותם. גם בתרבות הפרסית הקדומה הופיעו חלומות כתופעה נבואית המבשרת אירועים הרי גורל, ירידה או עלייה לגדולה, למשל בספר המעשים של ארדשיר.
הומרוס מזכיר פותרי חלומות ב"איליאדה". פינדארוס מספר שבלרופון קם בבוקר וממהר למצוא פותר חלומות שיפתור את שחלם בלילה.
בתרבות המערב, הטקסט החשוב הראשון על פירוש החלומות היה הטקסט "אוניירוקריטיקה" ("ביקורת חלומות") מן המאה השנייה, מאת ארטמידורוס. בטקסט זה הובאו פירושים לתימות שונות המופיעות בחלום.
ביהדות
בספר בראשית מתוארים שני חלומותיו של יוסף, שמשמועתם התפענחה בקלות בידי אחיו ואביו. בהמשך היה יוסף פותר חלומותיו הנבואיים של פרעה, שמכנה את יוסף בשם "צפנת פענח" - כלומר מפענח הצפונות. פתרון חלומותיו שלו ופתרון חלומות פרעה שינו כליל את מהלך חייו של יוסף. בספר דניאל מסופר על דניאל כפותר החלומות של נבוכדנצר מלך בבל.
סיפורי חלומות אחדים, כגון סיפורו של בר הדיא כפותר חלומותיהם של אביי ורבא, מלמדים שלחלומות זהים ייתכנו פתרונות שונים. גישה זו מובאת לקיצוניות בדבריו של רבי בנאה: "עשרים וארבעה פותרי חלומות היו בירושלים, ופעם אחת חלמתי חלום והלכתי אצל כולם, ומה שפתר לי זה לא פתר לי זה - וכולם נתקיימו בי, לקיים מה שנאמר: כל החלומות הולכים אחר הפה." בריטב"א מובא שהסיבה לכל החלומות הולכים אחר הפה היא שלפי איך שפתרו לאדם את החלום כך הוא מתנהג וממילא זה מה שקורה.
בפסיכולוגיה מודרנית
בעת המודרנית, הציעו זרמים שונים בפסיכולוגיה תאוריות שונות על משמעותם של החלומות. הפסיכואנליזה הקדישה לחלומות ולמשמעותם חשיבות גדולה במפנה המאה העשרים, וביקשה להמיר את התוכן הגלוי והברור לעין של החלום במשמעויות חבויות המלמדות על נבכי נפשו של החולם. אחת היצירות הקנוניות ופורצות הדרך בתחום היא ספרו של זיגמונד פרויד משנת 1900, "פשר החלומות" (Die Traumdeutung). אף קרל גוסטב יונג, תלמידו של פרויד ויריבו, עסק במשמעויותיו החבויות של החלום.
גישה פנימית תוכנית-מבנית - ביטוי לתכנים מודחקים
זיגמונד פרויד (1939-1856) הוגה תורת הפסיכואנליזה – פרסם בשנת 1900 את ספרו "פשר החלומות" (תורגם לעברית ב-1959). בניגוד לציפיותיו, לא זכה להכרה שלה ציפה מהקהילה האקדמית הרפואית, אך למרות זאת ספרו הביא למהפכה בתפיסת החלום. פרויד טען כי החלום הוא ביטוי לפנטזיות ודחפים שהתרבות אינה מאפשרת לנו לבטא, אשר מודחקים בחיי הערות, עקב החרדה שתתעורר בנו אילו נהיה מודעים אליהם. אילו יופיעו המשאלות והקונפליקטים שלנו באופן ישיר בשינה הן יפגעו ביכולת לישון ולכן מתרחשת מלאכת החלום - תהליך נפשי המביא לעיוות והסוואת תוכני החלום האמיתיים ובכך שומר על רצף השינה. החלום, אם כן, הוא הצורה הסמלית, שלובשים הדחפים והמאווים, על מנת לפתור את הקונפליקט הפנימי בין הדחפים הפרימיטיביים (תוקפנות ומין) למעצורים התרבותיים. על מנת לפרש את החלום, טען פרויד, השאלה שעל החולם לשאול את עצמו, היא "מדוע אני חולם זאת?", אחר כך יש לעשות הפרדה בין התוכן הגלוי והסמוי של החלום באמצעות פירוקו לגורמים והעלאת אסוציאציות לכל גורם (לדוגמה: בחלום אשר הופיע לוויתן, על החולם לשאול את עצמו מה לוויתן מבטא עבורו). ב-1940 מכריז פרויד במאמר כי "החלום, אם כן, הנהו מחלת נפש, עם כל האבסורדים, מחשבות שווא ותקוות שווא של פסיכוזה." כלפי גישתו של פרויד הופנו ביקורות רבות, כאשר הביקורת העיקרית התרכזה בטענתו העיקשת של פרויד שלסמלים מסוימים, יש תמיד אותה משמעות עצמה, ואותה משמעות תקפה לגבי כל אדם. לדוגמה: פרויד טען כי נחש המופיע בחלום לעולם מייצג איבר מין זכרי, אצל כל בני האדם. גישה זו איננה מוסכמת כיום כמעט על אף חוקר בתחום החלומות. בגישות המודרניות לפשר חלומות, ידוע כי לחלום תפקידים נוספים, מלבד ביטוי תכנים לא מודעים.
גישה פנימית תוכנית – ביטוי לתכנים עמוקים של האדם
קארל גוסטב יונג, פסיכואנליטיקאי, מבכירי תלמידיו של פרויד, שגישתו לפשר החלומות נחשבת עד היום לאחת הגישות החשובות ביותר בתחום, הגה את הרעיון של תת-מודע קולקטיבי. טען שמרבית מהחלומות עוסקים בבעיות שבהן בני האדם עוסקים בהיותם ערים. החלום ע"פ יונג, מבטא צדדים לא מפותחים ומוזנחים באישיות, והסמליות שבחלום נועדה לגלות יסודות ודחפים שטרם התבהרו בתודעתו של החולם. בניגוד לפרויד שראה את הסמלים בחלום כניסיון להסוואה של דחפים. כמו כן, טען יונג, ש 95% מהחלומות עוסקים באנשים אחרים כגון: פרטנרים לתחרות, לתוקפנות או למין, ורק חלומות מעטים עוסקים בחולם לבדו. עיקרון מנחה בשיטת הטיפול של יונג לפתירת חלומות, היה לחקור קבוצות בעלי אותו נושא ולא כפי שנהג לפענח פרויד, כל חלום בפני עצמו.
אליפות צרפת הפתוחה 1993
אליפות צרפת הפתוחה 1993 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-24 במאי והסתיימו ב-6 ביוני. זו הייתה האליפות ה-92 מאז ייסודה.
פירוש חלומות
גישה מבנית/ אמפירית קוגניטיבית - חשיבה בסמלים ודימויים
ב-1953, פרסם אחד מגדולי חוקרי החלומות, הפסיכולוג קלווין הול, מאמר שהיה לאחד מאבני היסוד של הגישה הפסיכולוגית המודרנית לפשר חלומות. מחקרו של הול נחשב לחדשני בתחום, מכיוון שהוא השתמש במחקר אמפירי – איסוף נתונים. במשך למעלה מ-30 שנה, אסף וניתח הול אלפי חלומות של אנשים המוגדרים כ"נורמליים" (בניגוד לפרויד ויונג שעסקו בחלומות מטופליהם), כאשר הוא התמקד בכל חלום באופן מפורט. הטענה המרכזית של הגישה, היא שהחלום הוא מחשבה, רעיון או מושג מופשט, המתבטאים באמצעות דימויים, בייחוד דימויים חזותיים (חשיבה ציורית). החלום הוא ביטוי סמלי לנושאים מורכבים המטרידים את האדם בזמן ערות. הול טען שיש קשר רציף בין הערות לשינה, בכך שהחלום הוא תוצר של המחשבה המודעת הגלויה, ולא כפי שטענו פרויד ויונג שהחלום הוא תוצר של התת-מודע. עוד מסקנות שהול הגיע אליהן, הן שבדרך כלל בעיה מרכזית של אדם חוזרת במספר רב של חלומות, בצורות ובביטויים שונים, ושישנה קביעות בנושאי החלומות ובמינון של הסמלים שבהם.
גישה פנימית מבנית - תגובה לגירויים
אנרי ברגסון פילוסוף צרפתי (1941-1859), טען כי החלומות הם זיכרונות שכוחים שצצים כתוצאה מגירויים פיזיים מפינות נידחות של המוח. תוכן החלום, אם כן, זהה לתוכן החוויות בזמן ערות, אך מקבל צורה שונה. בשעת החלום יש ניתוק של מנגנון התפיסה מהערכה ושפיטה של המציאות, לכן האדם מגיב ומדמיין באופן שונה ומעוות, לאותם חוויות אשר חווה בשעת ערות ומודעות.
אליפות צרפת הפתוחה 1993
הפרסים
סך הפרסים היה 3,456 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1992 ג'ים קורייר נפגש במשחק הגמר עם סרז'י ברוגרה  והפסיד ב-5 מערכות.
תחרות הנשים
מנצחת תחרות 1992 מוניקה סלש לא השתתפה בתחרות. במשחק הגמר שטפי גראף נפגשה עם מרי ג'ו פרנאנדס  וניצחה ב-3 מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 1992 יאקוב חלסק ומארק רוסה הודחו בסיבוב הראשון. במשחק הגמר נפגשו זוגות שלא זכו בדירוג. לוק ג'נסן ומרפי ג'נסן נפגשו עם מארק-קווין גלנר ודוויד פרינוסיל ( וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מנצחות תחרות 1992 ג'יג'י פרנאנדס ונטליה זברבה ( בלארוס) נפגשו במשחק הגמר עם יאנה נובוטנה  ולריסה ניילנד (סבצ'נקו)  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות וימבלדון.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1992 רק טוד וודברידג' השתתף בתחרות. במשחק הגמר יבגניה מניוקובה ואנדריי אולחובסקי נפגשו עם אלנה ריינך ודני ויסר ( דרום אפריקה) וניצחו ב-3 מערכות.
GeoQuest Systems
מערכות GeoQuest (באנגלית: GeoQuest Systems) הייתה חברה המציעה תוכנות גאולוגיה, אינטגרציה של מערכות ושירותי ניהול מידע ותוכנה לתעשיית הנפט והגז שפעלה משנת 1984 ועד 2001.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1984. באמצעות חברת הבת Seismograph Service Corporation, חברת ריית'און השקיעה ובעקבות זאת רכשה את GeoQuest Systems בערך ב-1989. בשנת 1992 רכשה שלומברגר את החברה.
בשנת 1993, שלומברגר מיזגה את קבוצת שירותי הנתונים שלה, Finder Graphics, עם GeoQuest Systems כדי להקים את קו המוצרים GeoQuest, שבסיסו ביוסטון, טקסס. בנובמבר 1995 רכשה GeoQuest את קו המוצרים של תוכנת הדמיית מאגרי ECLIPSE מחברת אינטרה. ביולי 1999 רכשה GeoQuest את Merak Projects, חברת תוכנות עתודות, כלכלה ואופטימיזציה בשטח. בשנת 2001 שולבה החברה ב-Schlumberger Information Solutions (SIS).
גשר סן בנזה
גשר סן בנזה (צרפתית Pont Saint-Bénezet) הוא גשר בעיר אביניון בפרובאנס שבדרום צרפת, הקרוי על שמו של בנזה הקדוש והידוע גם כ"גשר אביניון". במקור גישר הגשר על נהר הרון והוליך צפונה מאביניון לעיר השכנה וילנב לז אביניון (Villeneuve-lès-Avignon), אך הוא נהרס במהלך שיטפון שסחף חלקים גדולים ממנו ב-1669. הגשר ממנו שרדו ארבע קשתות בלבד, מוכרז מאז שנת 1995, יחד עם ארמון האפיפיורים ומספר מבנים נוספים באביניון, כאתר מורשת עולמית.
בנזה הקדוש
בנזה הקדוש (Saint Bénézet) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית, ולפי המסורת, ב-1177, בהיותו נער רועים, נגלה לפניו חזון ובו נצטווה על ידי האל לבנות גשר מעל נהר הרון באביניון. מנת חלקו הייתה לעג והרשויות סירבו לסייע לו, אך משנצטווה על ידי הבישוף המקומי להרים אבן כבדה ולהשליכה אל נהר, עשה כן בעזרת התערבות אלוהית. אבן זו הייתה לאבן הפינה לגשר. לאחר מותו נקבר בנזה הקדוש בקפלה קטנה שהוקמה על הגשר ושרדה עד היום בין הקשת השנייה לשלישית. שרידיו שכנו בקפלה עד 1674 ואז הועברו למקום אחר.
היסטוריה
הגשר הוקם מחדש מאבן ובסגנון גותי על ידי אחווה שמנתה 24 בני אדם (Oeuvre du pont), ואלה גייסו כספים להקמתו ועשו שימוש במיסי המעבר שגבו תמורת השימוש בו. אורכו של הגשר עמד על כ-900 מטר והיו בו 22 קשתות אבן שאורך כל אחת מהן נע בין 30.8 ל-33.5 מטר. רוחבו של הגשר נע בין שניים לחמישה מטרים והוא גישר על שני יובליו של הנהר שביניהם חוצץ האי ברטלאס (Ile de Barthelasse). לגשר נודעה חשיבות רבה בתקופת אפיפיורות אביניון במאה ה-14, והוא רוצף ב-1377. גשר סן בנזה היה אותה עת הגשר הקבוע היחיד בין ליון בצפון והים התיכון בדרום, וככזה נודעה לו חשיבות אסטרטגית. בשני קצותיו הוקמו עמדות שמירה ובצידו הדרומי שבאביניון הוקם במאה ה-14 מבנה שער גדול. עם זאת, הגשר סבל באופן תדיר משיטפונות בנהר, וחלקים ממנו שבו ונהרסו. הוא שב ונבנה מחדש עד שלאחר שיטפון קשה במיוחד שסחף את כל הגשר כמעט ב-1669, לא שופץ עוד. חלקיו הנותרים של הגשר התדרדרו ונהרסו, וכיום נותרו ממנו רק ארבע הקשתות הדרומיות סמוך לגדה השמאלית של הרון.
"על גשר אביניון, שם כולנו רוקדים..."
הגשר נודע בין היתר בזכות שיר העם "על גשר אביניון" (Sur le pont d'Avignon) שמקורו במאה ה-15. השיר מורכב מאינספור בתים, שרק השורה החמישית משתנה בהם, וזהו הבית הראשון:
בבתים הבאים מתחלפים "האדונים הנאים" (Les beaux messieurs) ב"נשים היפות" (Les belles dames), ב"גננים" (Les jardiniers), ב"תופרות" (Les couturiers) ב"כורמים" (Les vignerons) וכן הלאה, כשלמעשה ניתן להחליף את נושא השורה החמישית בכל בעל מקצוע או שם תואר אחר. בעבר ציין השיר כי הריקודים נעשו מתחת לגשר (Sous le pont d'Avignon), ככל הנראה על האי ברטלאס (Ile de Barthelasse) שבמרכזו של הנהר, ולא עליו (Sur le pont d'Avignon), ויש, במיוחד מבוגרים, שעדיין שרים כך.
סתווניים
סתווניים (שם מדעי: Colchicaceae) היא משפחת צמחים בעלי פרחים הנפוצה באזורים ממוזגים ובאזורים טרופיים ברוב העולם למעט באמריקה הדרומית.
מאפיינים
סוגי המשפחה הם גאופיטים, בעלי בצל. חלקם בעלי גבעול, ועלים מסורגים. הפרחים לרוב בעלי שישה עלי כותרת (לעיתים עם חלוקה בין שלושה עלי כותרת ושלושה עלים מפרידים), שלושה אבקנים (לעיתים 6), שחלה עילית. מואבקים על ידי חרקים. רבים ממיני הסתווניים מכילים את הרעלן קולכיצין (colchicine), הקרוי אף הוא על שם הסתוונית.
טקסונומיה
במיונים בוטניים מיקומה השתנה עם השנים (בחלקם לא הייתה קיימת), אך במיונים האחרונים (החל מ-APG II מ-2003) מוקמה תחת סדרת השושנאים. חלק ממיניה נחשבו בעבר (ויש כאלו המחשיבים אותם עד היום) כשייכים למשפחת השושניים.
שמה של המשפחה, בעברית ובלטינית, נלקח מצמח הסתוונית.
סוגים
תחת המשפחה מסווגים, על פי רוב המיונים, הסוגים הבאים:
מקור חלק מהשמות בעברית, משרד החקלאות.
בארץ
בארץ ישראל צומחים בר שני סוגים של סתווניים: הבצלציה (מין בודד - בצלציה ארץ-ישראלית) והסתוונית (עשרה מינים - ראו בערך הסוג).
קו מאז'ינו
קו מאז'ינו (בצרפתית: Ligne Maginot) היה מערך של ביצורי בטון, מכשולי טנקים, עמדות למקלעים ואמצעי הגנה נוספים שבנתה צרפת לאורך גבולותיה עם גרמניה ועם איטליה, בעקבות מלחמת העולם הראשונה. המונח "קו מאז'ינו" מתייחס למערכת הכוללת של קו הביצורים, ולעיתים רק לחלק על גבול גרמניה, ואילו הביצורים על גבול איטליה מכונים "הקו האלפיני". הצרפתים האמינו כי קו מאז'ינו יספק את הזמן לעצירת כוחות תוקפים עד להעברת כוחות צבא לתגבור וכמו כן יחסוך בחיי החיילים שהיו בנחיתות מספרית מול האיום הגרמני.
הדוקטרינה
החשיבה שעמדה מאחורי קו מאז'ינו מקורה באסכולות מלחמתיות נוסח סוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. בתקופה ההיא המלחמה לא הייתה מהירה אלא איטית וסטאטית. הכוחות היו נערכים בביצורים ויוצאים מהם להתקפות בשטח הסמוך להם. קו מאז'ינו היה פיתוח של אותן דוקטרינות, והושקעו מיטב המאמצים כדי להציב את ההישגים הטכנולוגיים המתקדמים ביותר בתחום ההגנה.
תכנון
את הרעיון לבניית קו הביצורים העלה לראשונה שר ההגנה ז'וזף ז'ופר (Joseph Joffre). מול דעה זו עמדו מודרניסטים דוגמת פול ריינו ושארל דה גול, שהעדיפו גישה התקפית והשקעה בשריון ובחיל אוויר על פני פרדיגמה הגנתית. דעתו של ז'ופר נתמכה על ידי אנרי פיליפ פטן (הידוע לשמצה עקב כניעתו המהירה לנאצים ב-1940), והממשלה הצרפתית מינתה מספר ועדות לחקר הנושא. הקו עצמו תוכנן בידי שר המלחמה, פול פנלבה, אך היה זה אנדרה מאז'ינו (André Maginot) ששכנע את הממשלה להשקיע בתוכנית. מאז'ינו היה יוצא צבא ובוגר מלחמת העולם הראשונה שהפך לשר לענייני יוצאי הצבא של צרפת ולאחר מכן מונה לשר המלחמה. מאז'ינו היה שר החוץ כאשר הכריז על בניית הקו ב-1927, אולם הבנייה החלה רק כעבור 3 שנים.
הקו נבנה במספר שלבים החל מ-1930 על ידי "מחלקת ההנדסה" (בצרפתית: STG, Section Technique du Génie), תחת הפיקוח של ה-CORF (ראשי תיבות של Commission d'Organization des Régions Fortifiées). הבנייה העיקרית הושלמה בשנת 1935 במחיר של כ-3 מיליארד פרנק (מה שהביא לקיצוץ ברכישת נשק חדיש יותר ובאימון חיילים, דבר שהיה בעוכרם של הצרפתים).
ביצורי הקו
מאמץ אחרון להשלמת הקו נעשה בשנים 1939–1940 לאור המדיניות התוקפנית שהראתה גרמניה עם סיפוח אוסטריה, סיפוח חבל הסודטים ועם הפלישה לשאר חלקי צ'כוסלובקיה. הוכנסו שיפורים כלליים לאורך כל החזית כאשר הקו הסופי היה החזק ביותר סביב האזורים התעשייתיים של מץ, לוטר ואלזס.
מטרות
בניית קו מאז'ינו נועדה למלא מספר מטרות:
פלישת גרמניה לצרפת במלחמת העולם השנייה
תוכנית הפלישה הגרמנית של 1940 (Sichelschnitt - "איבחת מגל") הייתה להיכנס לצרפת דרך הגבול עם בלגיה. באזור זה הקו היה חלש משום שבעת בניית הקו הצרפתים לא צפו לאיום מאזור זה. כוח פיתיון בגודל של כמה דיוויזיות הוצב מול קו מז'ינו על קו זיגפריד בגבול הגרמני, כשכוח צבאי אחר בגודל של שתי דיוויזיות שריון התקרב דרך בלגיה ויער הארדנים. ב-10 במאי תקפו הכוחות הגרמניים. הם הצליחו לחדור לעומק צרפת תוך חמישה ימים, והמשיכו להתקדם בשטחה עד 24 במאי, ואז נעצרו מול העמידה החזקה של הצבא הצרפתי ליד העיירה דנקרק, סמוך לתעלת למאנש. עד תחילת יוני בודדו הכוחות הגרמניים את הקו מיתר צרפת, והממשלה הצרפתית ערכה גישושים לשביתת נשק. אבל הקו עדיין נותר ללא פגע, ואויש על ידי מספר מפקדים שרצו להחזיק מעמד. ב-20 ביוני תקפו כוחות איטלקיים את מבצרי הקו בגזרה האלפינית אך לא הצליחו לחדור את המערך הצרפתי הדליל שמרבית כוחותיו נשלחו לסייע לבלום את הוורמכט. בסופו של דבר לא נותר למקסים וייגאן, רמטכ"ל הצבא הצרפתי המוכה, אלא לחתום על הסכם כניעה, שחתמה את גורלו של קו מאז'ינו כאשר אילצה אותם לעזוב את עמדותיהם.
הפולשים הגרמנים אמנם איגפו את הקו כמעט לכל אורכו, אך המבצר הצפוני ביותר שלו "Fremont", הצליח לפגוע ולזנב בכוחות הגרמניים וגרם לכמה עשרות הרוגים. אולם התנגדות גרמנית עיקשת שכללה הצבת תותחי מצור ענקיים, הביאה לכניעתו של המבצר שלא יכול היה לעמוד לבדו בפני המתקפה הגרמנית העצומה. כיום משמש האתר מרכז מבקרים וניתן להיכנס אליו ולראות את פלאי ההנדסה שלו, שלא זכה להועיל לצרפתים באופן ממשי.
כשפלשו צבאות בעלות הברית ביוני 1944 מרבית כוחותיהם נאלצו לעקוף שוב את הקו, כשהקרבות רק נגעו בחלק מהביצורים ליד מץ בצפון אלזס לקראת סוף 1944. בעלות הברית עשו זאת משלוש סיבות עיקריות:
אחרי המלחמה אויש הקו מחדש על ידי צרפת ועבר מספר שינויים. רובו נזנח כאשר פרשה צרפת מהמרכיב הצבאי של נאט"ו (1966), ועם עלייתו של גורם ההרתעה הגרעיני של צרפת (1969) ננטש הקו על ידי הממשלה. חלקים ממנו נמכרו לציבור הרחב במכירה פומבית.
המונח "קו מאז'ינו" משמש כמטאפורה למשהו שאפשר לסמוך עליו בביטחון, על אף שאינו מביא לתוצאות. למעשה, הוא שימש בדיוק למטרה שלה הוא יועד: לחסום חלק מצרפת ולאלץ את התוקף לעקוף אותו. כשם שנדמה היה בתחילה, קו מאז'ינו היה חלק בתוכנית הגנה גדולה יותר, שבה בשלב ראשון התוקפים ייתקלו בהתנגדות של הצבא הצרפתי, אבל הצרפתים לא הצליחו ליישם את החלק האחרון והחשוב ביותר, דבר שהוביל לאיבוד יעילותו של הקו, ובסופו של דבר לקריסתו.
כסוף-מקור הודי
כסוף-מקור הודי (שם מדעי: Euodice malabarica; לשעבר בסוג לונכורה) היא ציפור מסדרת ציפורי השיר שמוצאה בהודו. הציפור אינה חוששת מבני אדם, וחיה בלהקות של כ-10 - 20 פרטים. ניזונה בעיקר מזרעים.
בישראל זהו מין פולש, שהתבסס משנות ה-80 של המאה ה-20 לאורך השבר הסורי-אפריקאי.
פיל בייקר
פיל בייקר (באנגלית: Phil Baker; 26 באוגוסט 1896 – 30 בנובמבר 1963) היה קומיקאי, מוזיקאי ובדרן אמריקאי.
ביוגרפיה
בייקר נולד ב-26 באוגוסט 1896 בפילדלפיה, פנסילבניה. משפחתו עברה לבוסטון, מסצ'וסטס, שם למד בבית הספר והופיע לראשונה במופע חובבים. בייקר החל במופעי וודוויל וניגן בפסנתר עם הכנר אד ג'ניס.
כשהיה בן 19, בסביבות 1915, התחבר עם בן ברני למופע וודוויל בשם "ברני ובייקר". תחילה היה זה מופע של צמד מוזיקלי רציני, כאשר בייקר ניגן באקורדיון. לא עבר זמן רב ולמופע התווספו אלמנטים קומיים.
כאשר נכנסה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה ב-1917 התגייס בייקר לחיל הים של ארצות הברית. זמן מה לאחר שובו עזב את השותפות עם ברני.
בשנת 1923 הופיע בהפקה של פונופילם (Phonofilm) שהיה סוג של פסקול אופטי שהומצא על ידי לי דה פורסט. הסרט נקרא "מונולוג מוזיקלי", ובייקר ניגן באקורדיון ושר יחד עם הפסנתרן אוסקר לבנט. באותה תקופה התחבר גם עם סיד סילברס. השניים עבדו יחד עד 1928. לאחר הפרידה מסילברס, פתח בייקר בקריירת סולו מוצלחת.
בשנים 1930–1931 הוא ניגן בתיאטרון פאלאס בברודוויי בניו יורק. הוא הופיע שם במגוון של מופעי יחיד, ניגן, שר וסיפר בדיחות בתאום עם חבר שתול בקהל בשם "ג'וג'ו".
בשנת 1943 הופיע עם כרמן מירנדה ואליס פיי בסרט המוזיקלי "The Gang's All Here". לסרט זה היה את אחד התקציבים הגבוהים ביותר באותה תקופה והוא הופק על ידי חברת פוקס המאה העשרים, עם כוריאוגרפיה של באזבי ברקלי, ובייקר הופיע במגוון שירים וקטעי ריקוד. באחד השירים היו מעורבים רמיזות מיניות לגבי מירנדה ונערות המקהלה אשר רקדו עם בננות. הסרט לא הורשה להיות מוצג במדינת הולדתה של מירנדה, פורטוגל. בארצות הברית הורה הצנזור לבנות המקהלה לשים את הבננות על המותניים שלהם במקום על הירכיים, לפני שהסרט אושר להקרנה.
בייקר המשיך לככב במספר תוכניות רדיו, כולל "ליצן השריון" ו"הטברנה של דאפי". הוא גם הפך למנחה תוכניות משחק ברדיו ובטלוויזיה ברשת NBC.
ברדיו הוא הנחה את התוכנית "טייק איט אור ליב איט", ששינתה את שמה ל"שאלת ה-$64". בטלוויזיה הוא אירח את מופע החידון "מי של מי" שבוטל אחרי פרק אחד בלבד.
בייקר צורף ל"שדרת הכוכבים" של הוליווד ב-8 בפברואר 1960. באותה שנה עבר לקופנהגן, שם גרה אשתו. בייקר נפטר בקופנהגן ב-30 בנובמבר 1963.
בייקר היה אח בלשכת קייסטון מספר 235 של הבונים החופשים בניו-יורק סיטי.
ברודוויי
הופיע במספר מחזות זמר בתיאטראות ברודוויי:
יצירתו המוזיקלית
בייקר כתב מספר רב של שירים וביניהם:
קוני פוהלרס
קוני פוהלרס (בגרמנית: Conny Pohlers; נולדה ב-16 בנובמבר 1978 בסקסוניה-אנהלט) היא כדורגלנית גרמנית.
קריירה במועדונים
פוהלרס נולדה למשפחה של שחקני כדורגל: גם אביה וגם אימה היו מלכי השערים של הליגה האזורית. את הקריירה שלה החלה פוהלרס בגיל שבע, כאשר הצטרפה לקבוצת "FSV '67 הלה". בשנת 1994, היא עברה לטורבינה פוטסדאם ושם זכתה להכרה בינלאומית. פוהלרס שיחקה עונה אחת (2002/03) באטלנטה ביט מליגת ה-WUSA האמריקאית, וגם בהפועל חולון הישראלית.
קריירה בינלאומית
פוהלרס ערכה את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה בשנת 2001, במשחק נגד נבחרת איטליה. באותה השנה, היא כבשה חמישה שערים בשלושת המשחקים הראשונים שלה בנבחרת, וכך שברה את שיאה של היידי מוהר.
פוהלרס הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה בגביע העולם בכדורגל נשים 2003, במדליית ארד באולימפיאדת אתונה (2004) ובאליפות אירופה 2005.
תארים
טורבינה פוטסדאם
נבחרת גרמניה