cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בקליאן
יהודי בקליאן
בית הכנסת הראשון בבקליאן מתועד בשנת 1805. החינוך וחיי הדת נוהלו זמן ממושך על ידי דיינים ומלמדים. בשנים 1866-1868 הגיע למקום הרב שמואל ארנפלד, בן בתו של "חתם סופר" ובעל ה"חתן סופר". הוא הקים את הישיבה הראשונה שפעלה עד קרוב לשואה. בין 1878-1871 כיהן בבקליאן אחיו של הרב הלל ליכטנשטיין (רבה של קולומיאה), יעקב קופל (קאפל) ליכטנשטיין (1884-1822) ואחריו כיהן במשך כ-40 שנה בנו, הרב יהודה ליכטנשטיין ("חנוך בית יהודה") עד מותו בשנת 1920. בבקליאן התקיים בית דפוס יהודי שהוציא לאור ספרים בעברית, וגם פרסומים ברומנית, גרמנית והונגרית.
אחת הדמויות הבולטות מבני קהילת בקליאן היה הפעיל הציוני, העיתונאי והפסיכולוג בלה סקלי (סֵקֶיי) (1955-1892) שהיגר ב-1939 לארגנטינה שם הצטיין כאחד מחלוצי האסכולה הפסיכואנליטית המקומית.
השואה
בעקבות תכתיב וינה מ-30 באוגוסט 1940 הכוחות ההונגרים נכנסו גם לבקליאן וב-2 באוקטובר 1940 לפי החלטת הפרלמנט בבודפשט היישוב סופח רשמית מחדש יחד עם כל טרנסילבניה הצפונית להונגריה, תחת המשטר הימני האנטישמי של האדמירל הורטי. בהתחלה הונהגו גזירות כלכליות נגד היהודים שגרמו לנישולן של משפחות רבות. אחרי כניסת הונגריה למלחמה נגד ברית המועצות (27 ביוני 1941) יהודים רבים נשלחו לפלוגות לעבודה כפויה. כמה משפחות שנחשבו "ללא אזרחות מוכחת" נשלחו למוות בקמנץ פודולסק באוקראינה. 44 גברים גויסו לפלוגות עבודה כפייה בחזית באוקראינה ושם רובם מצאו את מותם עקב התעללויות או במשימות שהיו מיועדות להמיתם (כמו טיהור שדות מוקשים).
בשנת 1941 ירד מספר היהודים הרשומים לחצי - 369, אחר כך 175. בעקבות כיבוש הונגריה על ידי הצבא הגרמני ועלייתה לשלטון של ממשלה פרו-נאצית מובהקת, ב-26 באפריל 1944 שטח צפון טרנסילבניה המסופח להונגריה הוכרז "שטח צבאי מבצעי" לצורך יישום התוכניות הנאציות להשמדת היהודים. חלק מבעלי התפקידים הבכירים במחוז הוחלפו על ידי הממשלה החדשה. בהם הרוזן בלה בתלן שהתפטר מיוזמתו ממשרת הפרפקט של המחוז. הרישום המדויק של היהודים נעשה בעזרת תרגיל הטעיה - בתירוץ שעליהם להחליף את תלושי המזון. בהתחלה בבקליאן עצמו רוכזו יהודים מהכפרים באזור, אחר כך בחודש מאי 1944 הועברו 822 יהודים מבקליאן לגטו דז' שאורגן ביער "בונגור" בסביבה. בתאריכים 28 במאי 1944 ו-6 - 8 ביוני 1944 יהודי בקליאן הובלו לאושוויץ שם הומתו רובם בתאי הגאזים. עם קרבנות השואה נמנה גם הרב האחרון של בקליאן, אב"ד שלמה זלמן ליכטנשטיין (1880-1944).
באוקטובר 1944 הכוחות הנאצים וכוחות משטר סאלשי ההונגרי גורשו מהאזור על ידי הצבא הסובייטי בברית עם הצבא הרומני. ניצלו רק 41 מבני הקהילה בבקליאן. רובם עלו לישראל, כמה מהם היגרו לארצות הברית ולארצות אחרות.. עם הישראלים שנולדו בבקליאן נמנה האלוף אהרן זאבי-פרקש. ב-1956 מנו יהודי בקליאן 93 נפשות. בשנת 1966 עוד חיו במקום שישה יהודים. הלוויה היהודית האחרונה בבית העלמין הישן התקיימה בשנת 1950 וההלוויה האחרונה בבית העלמין ה"חדש" התקיימה בשנת 1973. מאז 2010 אין יהודים בעיירה.
לקריאה נוספת
(המפקד הכללי של אוכלוסיית טרנסילבניה 1850 ,הוצאת סטאף 1996 - בגרמנית) (ארנסט ואגר - ספר שמות יישובים - סטטיסטי - היסטורי לטרנסילבניה, הוצאת בולאו 1977 - בגרמנית) (קוריולן סוצ'ו - לקסיקון היסטורי של ישובי טרנסילבניה, כרך א-ב, בוקרשט 1968) (המפקד הכללי של אוכלוסיית טרנסילבניה ב-29 בדצמבר 1930, כרכים א-ג, 1938 בוקרשט - ברומנית)
קישורים חיצוניים
Hasefer, 2008 (ברומנית) (ברוך טרקטין ולוצ'יאן-זאב הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת "הספר", בוקרשט, 2008 - ברומנית)
במבי (פירושונים)
במבי הוא סרט הנפשה משנת 1942 של חברת וולט דיסני, שבמרכזו עופר צעיר בעל אותו שם. {{פירושונים| במבי עשוי להתייחס גם ל:
שימושים אחרים
}}
קיפודן
קיפּוֹדָן (שם מדעי: Echinops) הוא סוג של צמח ממשפחת המורכבים. לסוג זה משתייכים כ-120 מינים, הטבעיים לאירופה, מזרחה למרכז אסיה ודרומה להרים של אפריקה הטרופית.
אביעזר זיגמונד גסטטנר
אביעזר זיגמונד גסטטנר (13 באוגוסט 1898, לונדון אנגליה – 16 באפריל 1956, ניס צרפת), בנו של ממציא מכונת השכפול הראשונה, פעיל ציוני ואיש עסקים בריטי, ששימש כנשיא הקק"ל באנגליה.
קורות חייו
התגייס לצבא הבריטי ונלחם בשורותיו במהלך במלחמת העולם הראשונה. השתתף בקרבות בחזית אירופה שם נפגעו ריאותיו מגז כימי. לאחר שהשתחרר מהצבא השתלב בחברת הציוד המשרדי "גסטטנר" שיסד אביו ומשנות ה-30 ניהל אותה עד יום מותו.
לאחר מלחמת העולם השנייה שימשה החווה של משפחתו בסאסקס כקיבוץ לאימון מתיישבים לעתיד.
נישא להני (Henny) לבית לנג (Lang) ולזוג נולדו 2 בנים (דוד ויונתן) ובת (סופי). נפטר ב-1956 לאחר שחלה בסרטן ריאות ונקבר בניס שבצרפת. אשתו (ילידת 1907) נפטרה ב-2005. בניו המשיכו את העסק המשפחתי.
הנצחתו
לאחר מותו, תרמה אשתו הני להקמת המושב אביעזר שנקרא על שמו.
1421 (ספר)
1421: השנה בה סין גילתה את העולם הוא ספר המציג תאוריה היסטורית שלא מקובלת על רוב הקהילה המדעית שיצא בשנת 2002 מאת הסופר גאווין מנזיס, מפקד צוללת לשעבר בצי המלכותי הבריטי. בספר נטען כי הסינים יצאו למסעות תגלית לפני תקופת מגלי הארצות האירופיים.
אביעזר זיגמונד גסטטנר
הנצחתו
פעולות הנצחה נוספות:
1421 (ספר)
מנזיס טוען כי בין השנים 1421 ו-1423 יצאו אניות סיור סיניות לתור בעולם, בראשותו של האדמירל ז'נג חה, במצוות הקיסר ז'ו די/יונג לה.
לפי טענותיו של מנזיס, האניות הגיעו לכף התקווה הטובה לפני ברתולומיאו דיאס, לאמריקה לפני כריסטופר קולומבוס, למצר מגלן לפני פרדיננד מגלן, ולאוסטרליה לפני ג'יימס קוק, והשלימו את הקפת כדור הארץ כמאה שנה לפני שעשו זאת האירופים. בדרכם, למדו הימאים הסיניים לחשב קווי רוחב עשרות שנים לפני האירופים, וכן לחשב קווי אורך מאות שנים לפניהם.
עם השנים החל מנזיס, לאחר שפיתח אתר אינטרנט, להביע גישות היסטוריות הולכות ומקצינות, שנדחו אחת לאחת, וקמו נגדו מספר מתנגדים בולטים, רובם ככולם מבין המצוטטים בספרו כמקורות לדבריו.
הוא שיתף פעולה עם יוצרי סרט של ארגון "היסטוריית זבל" (Junk History) אשר הציגו את גישתו וטענותיו, ולאחר מכן עימתו אותו עם מידע אשר דחה את רעיונותיו. רוב הדחיות התקבלו על ידו, אך הוא נשען בכל פעם על מידע אחר. הוא הודה שהיה ידוע לו שרבות מן המפות באותה תקופה נועדו לקישוט ולא לניווט, שהמגדל בניו פאונדלנד היה פשוט טחנת קמח. שילידי ניו יורק נראו עם "עור דומה לזה של המזרח וסין", אך מעולם לא נטען שהם סינים. שהוא הגזים לגבי גודלן של הספינות, ושמדענים שעל פיהם הסתמך הסבירו שאי אפשר היה לבנות אוניות בגודל זה מעץ. שמחקר באיי הבהאמה הוכיח שלא מדובר במבנה תת-ימי מעשה ידי אדם, אלא תוצאה טבעית בעקבות חוף קדום, שהיה במקום זה. שהאיים שצוירו אינם מופיעים בסדר הנכון או בכיוון הנכון. שמפקד הצי הסיני ג'נג חה נקרא לשוב מן המסע, וקברו נמצא. שהכתובת המועתקת כ-3,000 מדינות נמצאה בחקיקת אבן, ושם רשום 30 מדינות. שפירוש הכיתוב על המפות, במפורש הוגדר בידי המומחים על פיהם ציטט, אחרת ממה שכתב. שאין שום זכר לתיעוד או עדות לגבי צי, לא בכתבי הנוסע האיטלקי, ביקור הצי בתחנות בהמשך הדרך, או במפות (שבהן מצוירת אונייה בודדת). שהגדרות ומונחים של ניווט ימי הוצגו על ידו באופן שגוי ומוטעה לחלוטין. שהוא היה אחראי לתאונה קשה בין הצוללת שלו לשולת מוקשים אמריקנית. ושהוא לא נולד בסין.
מאוחר יותר, בעקבות אנשים שהצטרפו לרעיונותיו, טען גם שניו זילנד נתגלתה על ידי הסינים, ושהמאורים הם למעשה סינים.
ראש ממשלת סין אף קרא לניו זילנדים לתמוך בתפיסתו זו.
בשנת 2006 הוחל במסגרת האתר "Junk History" לבחון את טענותיו, ואת התייחסותו לביקורת. כותבי האתר הגיעו למסקנה בלתי תלויה שפרסומי מנזיס, אשר נכתבו בעזרת כותבי צללים, פורסמו בעבור כסף, מתוך ידיעה ברורה שאינם נכונים.
הספר 1421 במבט היסטוריוגרפי
ספרו של מנזיס תורם לסדר היום המדעי, מבט נוסף לגבי מעמדה של ההיסטוריה בעולם הפוסט-מודרני. ספר זה יכול להוות ייצוג למגמה, שבה ההיסטוריה מקבלת מחדש מעמד של מיתוס. הצגת מחקר מדעי שקרי שסוחף את קהל הקוראים ויוצר 'אמת' חדשה הוא בעל ערך משל עצמו. מנזיס מצוטט בסיום הדיון על המחקר שלו במילים הבאות: "הציבור הרחב איתי, וזה מה שחשוב". מקריאתו של ראש ממשלת סין לניו זילנדים אפשר ללמוד על מעמדה של ההיסטוריה בהבניית תודעה פוליטית וקהילה דמיונית בקרב המונים.
שמלת כלה
שמלת כלה היא שמלה הנלבשת על ידי הכלה ביום חתונתה. שמלת הכלה היא לבוש המשתנה על פי התרבות והמסורת, ולה משמעויות סמליות ותרבותיות. פרט לשמלת הכלה, בתרבויות מסוימות לבוש הכלה כולל פריטים נוספים כגון הינומה, ביריות, כפפות, נעליים ותכשיטים. עלות שמלת הכלה, החומרים ממנה היא עשויה וגזרתה מהווים סמל סטטוס בתרבויות בהן שמלת כלה נלבשת, ועשויים להצביע על מעמד משפחת הכלה, משפחת החתן, או יוקרת הטקס.
ביהדות
שמלת הכלה בטקס הנישואין היהודי פתוחה לפרשנות, ומשתנה משמעותית בין עדה לעדה. בעדת יהודי תימן למשל שמלת הכלה כוללת עטרה ותכשיטים כחלק בלתי נפרד, ובעדות אחרות כללי הצניעות מכתיבים את אורך המכפלת והשרוול, כמו גם את קיום (או הסתרת) המחשוף. אף על פי ששמלת הכלה נתונה לפרשנות רחבה, בקרב עדות אשכנז מקובל להלביש הכלה בהינומה, המהווה חלק עיקרי בטקס ומוסרת בחופה. אין מסורת לצבעי השמלה או בד ממנה היא עשויה.
בתרבות המערב
נישואין בתרבות המערב ייצגו מיזוג או ברית בין משפחות ושבטים, לרוב משפחות פטריאכליות: הכלה לאחר חתונתה הייתה מקבלת את שם משפחת הבעל, ועוברת לגור במחיצת משפחתו. בעת העתיקה ובימי הביניים תהליך השידוך בין בני הזוג היה ארוך ומורכב, ומשפחת הכלה הייתה עשויה לשלם נדוניה על מנת שבתם תינשא למשפחה כבחירתם. שמלת הכלה בתרבות המערב ייצגה אף היא את יוקרתה ואת מעמדה של משפחת הכלה (ולעיתים המשפחה המורחבת, ובחתונות בין ראשי מדינות, את יוקרת המדינה). שמלות הכלה היו עשויות מבדים יקרים, צבועות בגוונים יוקרתיים ולעיתים אף משובצות אבני חן, בהתאם לתקציב הכלה ולמעמד הטקס. אופנת שמלות הכלה השתנתה בהתאם לאופנה המקומית, וציורים רבים תיארו שמלות כלה החל מהאימפריה הרומית ועד העת החדשה.
טורקיה
טרם עזיבתה של הכלה את בית הוריה והגעתה אל טקס החתונה, קושרים אחיה או הדוד שלה סרט אדום סביב מותניה. הצבע האדום מסמל אושר, מזל ותמימות.
בתרבות המזרח
כלות בסין, יפן, חלקים מהודו ווייטנאם תלבשנה שמלת כלה בצבע אדום, המייצג תרבותית מזל טוב ויוקרה. עם זאת, הצבע האדום המסורתי בר החלפה. כלות מדרום הודו עשויות לבחור בסארי בצבע זהב או אדום לטקס, ושמלה נוחה יותר למסיבת הנישואים.
הודו
הודו כוללת מספר מאות תרבויות נפרדות, וכלות לובשות מגוון פרטי ביגוד בהתאם לתרבות המשפחות והדת. עם זאת, מספר שמלות כלה נחשבות כסגנון הודי מסורתי וחוצות גבולות. שמלת הכלה הנפוצה ביותר היא הסארי (Saree), יריעת בד רקומה וארוכה, הנעטפת סביב האישה ומהודקת בסיכות, או נאספת באבנט. לאחר עיטוף הסארי, השובל הנותר נקרא פאלו. הסארי לרוב יהיה צבעוני, עטור ורקום, ויכלול חרוזים וגימור מהודר ומבריק. בהתאם לתקציב הכלה, ייתכן וסארי הנישואים יהיה שזור חוטי זהב וכסף.. סגנונות מסורתיים אחרים כוללים את שמלת הגג'רה-צ'ולי (gaghra choli), המורכבת מחצאית ארוכה ועליה חולצה קצרת שרוול, ואת שמלת שלוור חמיז (shalwar chameez) המורכבת מטוניקה ארוכה ומכנסיים. בכל אחת מהשמלות נהוג לשלב צעיף מסורתי, הקרוי דופטה.
סין
שמלת הכלה בסין (ובאופן מסורתי, גם לבוש החתן) כוללים רקמות ועיטורים מפורטים. על פי המסורת, עיטורים אלו לא יכללו שזירה בגווני אפור, שחור וכחול, שמסמלים עצב או דאגה בחיי הנישואים. הצבע העיקרי של בגדי החתונה יהיה אדום, שמסמל אהבה ושגשוג, והשוליים או חלק מהעיטורים יהיו בגוון לבן. גזרת השמלה יכולה להיות צ'י-פאו (Qi Pao), שמלה עשויה חלק אחד, בעלת שרוולים קצרים ורכיסת אלכסונית, או שמלת קווה (Kwa), העשויה שני חלקים: אפודה רקומה בעלת שרוול ארוך ורכיסה באמצעה, וחצאית ארוכה. הרקמות והעיטורים על גבי השמלה יכללו לרוב דרקונים ועופות חול. לבוש הכלה המסורתי כולל גם כובע מסוגנן בצבעים עזים.
יפן
טקס הנישואין היפני נערך על פי המסורת במקדש שינטו, על ידי כהני הדת. הכלה תלבש קימונו לבן וארוך הקרוי שירו-מוקו (shiro-muku), עם איפור בהיר ושיער עשוי בתסרוקת מוקפדת, ומכוסה במצנפת מסורתית ולבנה. הצבע הלבן מסמל בתרבות היפנית סבלנות, מזג רוח מתון וטוהר מצד הכלה. עם כניסתן של תרבויות ודתות נוספות לתרבות היפנית, מתקיימים טקסים נוצרים, טקסי הינדו ועוד באי, וחלקם משלבים את מסורת השינטו ומסורות זרות.
תעשיית השמלות
תעשיית החתונות בארצות הברית עלתה בהכנסותיה על 42 מיליארד דולר אמריקאי בשנת 2009. חלק מהכנסות אלו מתגלמות בעלות שמלת הכלה, שבארצות הברית תעלה בממוצע מעט מעל 1,000 דולר, ותהווה כ-6% מעלויות החתונה. תחת הנחה זו שמלות כלה מכניסות כ-למעלה מ-2 מיליארד דולר בשנה בממוצע בארצות הברית, ומהוות חלק נכבד מהתעשייה.
השפעה תרבותית
בעקבות חשיבות הנישואין בחברות שונות בעולם, סיפורים עלילתיים רבים הגיעו לסיומם בנישואי הגיבורים, או הציגו את טקס הנישואין כחלק חשוב בעלילה. שמלת הכלה הייתה לרוב חלק מתלבושות השחקנים, אך לעיתים העלילה התרכזה בתהליך בחירת השמלה, תפירתה ומדידתה, והשמלה ייצגה סמלית דמויות או אירועים שקרו טרם העלילה, אף הייתה נקודת מפנה בעלילה.
בספרות
בספר תקוות גדולות של צ'ארלס דיקנס, מיס האווישם הבודדה לובשת תמיד את שמלת הכלה שלה, שמסמלת את מצבה הנפשי המעורער בעקבות אירועי יום נישואיה.
בטלוויזיה
בפרק בסדרת הטלוויזיה Glee, מגיעה יועצת בית הספר אמה לשיעור ריקוד עם מדריך המקהלה ויל כשהיא לבושה בשמלת כלה הכוללת שובל ארוך. היא מזמינה אותו לריקוד נוסף בסלון כלות, שם היא לובשת שמלת כלה נוספת. שתי השמלות מדגימות את המשיכה בין השניים.
בציור
שמלות כלה היו אלמנט חשוב בציורי דיוקן רבים, במיוחד אלו שחגגו נישואי אצילים ואנשים רבי השפעה. בין הציורים החשובים שתיארו שמלות אלו נמנה נישואי הזוג ארנולפיני, מהציורים החשובים והראשונים בצבעי שמן, המתאר את הכלה בשמלת קפלים ירוקה עשויה קטיפה ומעוטרת פרווה לבנה, על גבי בגד תחתון כחול.
שמלת המלכה ויקטוריה
בשנת 1840 נישאה המלכה ויקטוריה לנסיך אלברט בעודה לבושה בשמלת כלה לבנה. בעוד שקיימות עדויות רבות לשמלות כלה בגוונים וגזרות שונות באירופה עד אותה שנה, שמלתה הלבנה של המלכה ויקטוריה, שכללה עיטורים כתומים, תחרה לבנה ושובל באורך 5.5 מטרים, השפיעה משמעותית על האופנה האירופית. חתונת המלכה ויקטוריה תועדה במספר ציורים ואלו פורסמו ברבים. אופנת שמלות הכלה במהלך התקופה הוויקטוריאנית החל מאותה שנה הכתיבה שמלות כלה לבנות.
יורי דולגורוקי (צוללת)
יורי דולגורוקי (רוסית: К-535 Юрий Долгорукий; לפי קוד דיווח נאט"ו: Borei) הוא שמה של צוללת גרעינית רוסית, הנקראת על שם יורי דולגורוקי, ראש העיר המתועד הראשון של מוסקבה. הצוללת היא הראשונה בסדרת הצוללות "בוריי", מהדור הרביעי. הצוללת מוגדרת כצוללת טילים בליסטיים והיא הצוללת הראשונה מתוצרת הפדרציה הרוסית. הצוללת הושקה בנובמבר 1996 ותוכננה להיכנס לשירות הצי הרוסי בשנת 2001. שלל ניסויי שיגור טילים שנכשלו עיכבו את הכנסת הצוללת לשירות, אך לאחר כניסתם לשירת של טילי RSM-56, בולבה התאפשר חימוש הצוללת ב-16 טילי בולאווה גרעיניים והחל מ-12 בפברואר 2008. הצוללת משרתת ב של הצי הרוסי.
היסטוריה
הצוללת הראשונה מפרויקט 955 לייצור צוללות מדור רביעי (פרויקט שזכה לאחר מכן לשם "בּוּרֵיי"), נקראה "סנקט פטרבורג". במאי 1996 הצוללת שינתה את שמה לשמה הנוכחי. הצוללת הוכנסה לשיפוץ במספנות סבמאש באותה שנה אך בשל קשיי מימון, רענון המערכות והמודרניזציה נדחו וחודשו רק בשנת 2005.
בספטמבר 2003 הורכב צוות שיעבוד על הצוללת ובאפריל 2007 הוצאה הצוללת מהמספנה ובפברואר 2008 הורדה למים. בנובמבר 2008 הכור הגרעיני של הצוללת החל בפעולתו והחל ממארס 2009 נוטלת חלק בניסויים ותרגולים צבאיים.
ביוני 2011 הצוללת שיגרה לראשונה טילי בולאווה במסגרת תרגיל צבאי שעבר בהצלחה. ב-10 בינואר 2013 החלה לשרת באופן סדיר את הצי הרוסי והועברה לידי חטיבת הצוללות הגרעיניות ה-31 של הצי הצפוני, שבסיסה בגאדג'ייבו, מחוז מורמנסק. בדצמבר 2013 הושבה למספנות סבמאש לצורך השלמת שיפוצים.
אב-סול
הרברט אנתוני סטיבנס הרביעי (באנגלית: Herbert Anthony Stevens IV; נולד ב-23 בפברואר 1987) הוא ראפר אמריקאי.
קריירה
ב-2011 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Longterm Mentality. האלבום הגיע למקום ה-73 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-2012 הוציא את אלבומו השני, Control System. האלבום כולל הופעות אורח של קנדריק לאמאר, סקולבוי קיו, דני בראון, ועוד. האלבום הגיע למקום ה-9 במצעד אלבומי הראפ של בילבורד.
ב-2014 הוציא את אלבומו השלישי,. האלבום זכה לתשבחות רבות.
ב-2016 הוציא את אלבומו הרביעי,. האלבום נתמך על ידי הסינגלים "Huey Knew" ו-"Braille" אשר זכו להצלחה מסחרית רבה. האלבום עצמו זכה לתשבחות רבות. בסמוך לצאתו, נכנס אל המקום ה-9 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
ברתולומאו באנדינלי
ברתולומאו (באצ'ו) באנדינלי (האיטלקית: Bartolommeo Bandinelli; ) היה פסל וצייר רנסאנס מנייריסט איטלקי. בן של צורף מפירנצה בן תקופתם של גדולי הרנסאנס: מיכלאנג'לו, לאונרדו דה וינצ'י ובנוונוטו צ'ליני. ביוגרפיה שלו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
יצירתו
פסל הרקולס וקאסוס בכניסה לפלאצו וקיו בפירנצה על פי הזמנה של האפיפיור קלמנס השביעי, אורפיאוס וקרברוס - אחת מעבודותיו הבודדות החתומות, העתק של פסל לאוקואון המוצג באופיצי שבפירנצה, מוניומנט לג'ובאני דל באנדה נרה (ג'ובאני דה מדיצ'י) בפירנצה, פסל בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה, סרס ואפולו בגני בובולי בפירנצה, במוזיאון הלאומי ברג'לו בפירנצה: נח, לדה, הרקולס, בכחוס, קלאופטרה.
Forever Young (שיר של אלפאוויל)
Forever Young (בעברית: צעיר לנצח) הוא שיר של הלהקה הגרמנית אלפאוויל משנת 1984, מתוך אלבום הבכורה שלה "Forever Young".
הסינגל היה להיט בסקנדינביה ובמדינות דוברות הגרמנית באירופה באותה שנה. השיר הגיע למקום הראשון בשוודיה, מקום שלישי בנורווגיה ושווייץ, מקום רביעי בגרמניה המערבית והגיע לעשירייה השנייה במצעדים של צרפת, ספרד, אוסטריה והולנד. בבריטניה הסינגל הגיע רק למקום ה-98.
לאחר יציאתו השיר בוצע ידי מוזיקאים והרכבים שונים, בהם: לורה ברניגן, בקי היל, ויין וונדר, ברנדי קרלילה, אקסל רודי פל, Undressd ו-Interactive.
מרקוס המבשר
מרקוס המבשר או מרקוס הקדוש (ביוונית: Μάρκος; בקופטית: Ⲙⲁⲣⲕⲟⲥ; בערבית: مرقص או مرقس) הוא קדוש נוצרי שחי במאה הראשונה ומיוחסת לו הבשורה על-פי מרקוס.
על פי המסורת הנוצרית מרקוס היה הבישוף הראשון של אלכסנדריה.
קורות חייו
על פי המסורת הנוצרית ליווה מרקוס המבשר את שאול התרסי (פאולוס) ואת ברנבא במסע המיסיונרי הראשון של שאול. לאחר מחלוקת ביניהם נפרדו דרכיהם, וברנבא ומרקוס עברו לקפריסין (מעשי השליחים 15, ל"ו - מ'). הסבר לכך שמרקוס צידד בברנבא היא המסורת לפיה מרקוס וברנבא הם בני דודים (איגרת אל הקולוסים ד' 10) ומכאן שאף מרקוס הוא ממשפחת ברנבא.
על פי מסורות הכנסייה הקופטית, מרקוס נולד בפנטאפוליס שבלוב. וכן, לאחר שנפרד מפאולוס ברומא, על פי המסורת הקופטית, שב מרקוס לפנטאפוליס וממנה נדד לאלכסנדריה.
על פי מעשי השליחים שמו העברי של מרקוס הוא יוחנן. אמו של מרקוס, מרים, התגוררה בארץ ישראל, והאמינה בנצרות כלומר פטרוס הגיע לביתה לאחר שמלאך שחרר אותו מכילאו.
מסורות רבות מקשרות את מרקוס אל דמויות בברית החדשה. כך למשל ישנה מסורת לפיה מרקוס היה אחד המשרתים בחתונה בקנה, אשר מזג את המים שישו הפך ליין (הבשורה על-פי יוחנן ב' 1 - 11), וכן כי מרקוס הוא אחד משבעים השליחים (הבשורה על פי לוקאס י 1), או כי מרקוס היה המשרת שהביא מים לסעודה האחרונה (הבשורה על-פי מרקוס י"ד 13). על פי מסורת אחרת מרקוס אירח בביתו את השליחים לאחר צליבת ישו ולביתו הגיע ישו לאחר קומו לתחייה.
על פי המסורת הנוצרית, לאחר עליית ישו לשמים עבר מרקוס לאלכסנדריה וניסה לנצר בה את תושבי העיר. תושבי העיר התנגדו למאמציו, ובשנת 68 קשרו אותו למספר סוסים אשר גררו אותו ברחובות העיר עד מותו.
שרידי מרקוס הקדוש
על פי המסורת הנוצרית, בשנת 828 נגנבו שרידי גופתו של מרקוס, אשר היה קבור באלכסנדריה, על ידי סוחרים מוונציה, ואלה העבירו את הגופה לוונציה, בה נבנתה בזיליקת סן מרקו עבור מקום הקבר החדש.
על פי מסורת זו, על מנת להסתיר מהשומרים המוסלמים בנמל העיר את הגופה, כיסו אותה הסוחרים בבשר חזיר - השומרים לא הסירו את הבשר ולכן לא גילו את השרידים שתחתיו.
על פי המסורת הקופטית נותר ראשו של מרקוס באלכסנדריה, והוא קבור בקתדרלת מרקוס הקדוש שבעיר.
על פי המסורת הוונציאנית, הגופה הוסתרה עד לבניית הבזיליקה, ואבדה, אולם בעת חנוכת הבזיליקה, בשנת 1063, הופיע ידו של מרקוס והצביעה על עמוד שתחתיו התגלו שרידי הגופה.
ביוני 1968 שלח קיריל השישי מאלכסנדריה, האפיפיור הקופטי משלחת רשמית לרומא לבקש שריד של מרקוס הקדוש מאת האפיפיור פאולוס השישי. שריד זה היה עצם קטנה אשר על פי המסורת הוענקה לותיקן על ידי הפטריארך של ונציה ג'ובני אורבאני. העצם הועברה למשלחת ב-22 ביוני 1968.
סמלו של מרקוס הוא אריה מכונף המופיע גם בדגל ונציה.
ההיסטוריון אנדרו צ'אג טוען כי עצמות אלה הם למעשה עצמותיו של אלכסנדר הגדול.
ימי חג
על פי המסורת של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית חל חגו של מרכוס ב-4 בינואר (על פי הלוח היוליאני - הוא ה-17 בינואר על פי הלוח הגרגוריאני).
בכנסייה הקתולית, יום חגו של מרקוס הוא יום מותו - ה-25 באפריל.
אירועים מיוחדים בליגת ה-NBA
ליגת ה-NBA, מעצם טבעה כליגת הכדורסל חשובה בעולם, עמוסה באירועים שונים, שמושכים תשומת לב בכל העולם.
הדראפט
דראפט ה-NBA הוא אירוע שנתי המתרחש בכל שנה בעיר אחרת ובו שלושים קבוצות ה-NBA יכולות לבחור שחקנים צעירים וחופשיים מחוזה שרוצים להצטרף לליגה, בשני סיבובים, כשהשחקנים שנבחרים בסיבוב הראשון (מקומות 1–30) מקבלים חוזה אוטומטי לשנתיים בליגה עם אופציה לשנתיים נוספות, ואילו מי שנבחר במקום השני (מקומות 31–60) לא מקבל חוזה מובטח בליגה, והחוזה ניתן לשיקול דעת הקבוצה. ברוב המקרים כיום השחקנים מגיעים מהמכללות, אולם ישנם גם שחקנים שמגיעים מארצות שונות, בעיקר מאירופה.
ליגות הקיץ
ליגת הקיץ של ה-NBA הוא שם כולל לתחרויות כדורסל אמריקניות חצי מקצועניות אשר מאורגנות על ידי ליגת ה-NBA לאחר סיום העונה בליגה. הליגות מתחילות לפעול בתחילת יולי, לאחר דראפט ה-NBA, וכוללות שלושה מפעלים רשמיים, שנערכים בשלוש ערים שונות ברחבי ארצות הברית: ליגת הקיץ של יוטה ג'אז שבה משתתפות ארבע קבוצות, ליגת הקיץ של סקרמנטו שבה משתתפות ארבע קבוצות, והמפעל המרכזי, ליגת הקיץ של לאס וגאס, שבה משתתפות כל 30 קבוצות ה-NBA. ליגת הקיץ נחשבת בדרך כלל למקום בו יכולים שחקנים להוכיח את עצמם אחרי שלא נבחרו בדראפט.
משחקי ההכנה
משחקי ההכנה (Preseason) הם משחקי קדם עונה הנערכים בין כל קבוצות הליגה על מנת לבחון את הסגלים של הקבוצות, את בחירות הדראפט והרכש החדש. בדרך כלל לא נערכים משחקים רבים, והם לא תחרותיים (לא במסגרת של ליגה). כמו כן, לפעמים המשחקים נערכים נגד קבוצות מליגת אחרות, כמו ליגת העל האוסטרלית בכדורסל, ליגת הפיתוח או מכבי חיפה מליגת העל בכדורסל.
משחקי פתיחת העונה
משחקי פתיחת העונה (באנגלית: Kia NBA Tip-Off, מטעמי חסות) הם המשחקים הראשונים הנערכים בליגה. נערכים בדרך כלל בחודש אוקטובר. משחקים אלו נחשבים למיוחדים וחגיגיים. למשל, בעונת 2019/2020 נערך ביום זה הדרבי של לוס אנג'לס בין הלייקרס לקליפרס, בוסטון סלטיקס שיחקה נגד פילדלפיה 76' ומילווקי באקס שיחקה נגד יוסטון רוקטס. רוב המשחקים בפתיחת העונה נערכים בין קבוצות עם השחקנים מהטובים בליגה או קבוצות שיש ביניהן קשר מיוחד.
משחקי חג המולד
משחקי חג המולד (באנגלית: Christmas Day Games) הם המשחקים שנערכים בערב חג המולד, ב-25 בדצמבר. גם משחקים אלו נחשבים למיוחדים וחגיגיים. למשל, בעונת 2019/2020 שוב נערך ביום זה הדרבי של לוס אנג'לס בין הלייקרס לקליפרס, יוסטון רוקטס שיחקה נגד גולדן סטייט ווריורס ומילווקי באקס שיחקה נגד פילדלפיה 76'. גם בחג המולד, רוב המשחקים נערכים בין קבוצות עם השחקנים מהטובים בליגה או קבוצות שיש ביניהן קשר מיוחד.
פלייאוף ה-NBA
פלייאוף ה-NBA (באנגלית: NBA Playoffs) הוא טורניר המתקיים בסיום כל עונה של ליגת ה-NBA, בו נקבעת אלופת הליגה. אל הטורניר מעפילות 8 הקבוצות בעלות מאזן הניצחונות הגבוה ביותר בכל אחד מהאזורים – המזרח והמערבי. כל אחת מסדרות הפלייאוף – רבע גמר אזורי, חצי גמר אזורי, גמר אזורי וגמר הליגה – נערכת בשיטת "סדרת הטוב מ-7".
וילהלם הראשון, רוזן נסאו-דילנבורג
וילהלם הראשון, רוזן נסאו-דילנבורג  (המכונה וילהלם העשיר, בהולנדית: Willem de Rijke; 10 באפריל 1487 – 6 באוקטובר 1559), היה רוזן נסאו-דילנבורג מבית נסאו, ואביו של וילם הראשון, נסיך אורנז'.
ביוגרפיה
וילהלם נולד ב-10 באפריל 1487 בדילנבורג, ליוהאן החמישי, רוזן נסאו-דילנבורג ולאליזבת מהסן-מרבורג, בתם של היינריך השלישי, רוזן הסן ואנה מקאצנלבוגן. בשנת 1516 מת אביו, ווילהלם ירש את נחלותיו יחד עם אחיו היינריך השלישי, רוזן נסאו-ברדה. בשנת 1538 מת אחיו היינריך, ווילהלם תפס את השלטון ברוזנות לבדו. ב-6 באוקטובר 1559 מת וילהלם בדילנבורג, ובניו וילהלם השני, רוזן נסאו-דילנבורג ויוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג ירשו את נחלותיו.
בנו הבכור, וילם השתקן, ירש את נסיכות אורנז' בדרום צרפת מבן דודו, רנה משאלון, וכן את הנכסים העצומים של בית נסאו-דילנבורג בהולנד, אותם קיבל אנגלברט הראשון, רוזן נסאו בנישואין בשנת 1403. בנו וילהלם הקים את בית אורנז'-נסאו, אולם הענף הזכרי שיצא ממנו נכחד, ומשום כך עברה ראשות הבית ליוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', שהיה נכדו של ארנסט קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ, בנו של יוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג, בנו הצעיר של וילהלם, אם כי בקו נשי מתייחס בית המלוכה ההולנדי אף לווילהלם.
משפחתו
ב-29 באוקטובר 1519 התחתן וילהלם עם ואלבורגה, רוזנת אגמונט, בתו של יוהאן השלישי, רוזן אגמונט, ממנה נולדו לו שתי בנות:
ב-20 בספטמבר 1531 התחתן וילהלם עם יוליאנה משטולברג, בתם של בודו השמיני, רוזן שטולברג-ורניגרודה ואנה מאפשטיין-קניגשטיין, ממנה נולדו לו 12 ילדים:
ObserveIT
ObserveIT היא חברה העוסקת בפיתוח תוכנה לניטור פעילות משתמשים ארגוניים בעמדות קצה, ניתוח התנהגותי, אכיפת מדיניות וזיהוי פלילי דיגיטלי, נגד איומים פנים-ארגוניים ולמניעת אובדן נתונים. לחברה כ-1,700 לקוחות מ-87 מדינות.
המעגל (סרט)
הסרט עוסק בסוגיה של חדירת הטכנולוגיה לחיי האנושות בעידן הרשתות החברתיות, באופן שהופך אותם לחסרי גבולות ושקופים לכל.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-26 באפריל 2017, והוא יצא לאקרנים ב-28 באפריל 2017. הוא זכה לביקורות שליליות אך הכניס 40 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 18 מיליון דולר, והפך לסרט הרווחי ביותר של הבמאי פונסולדט.
עלילה
מיי הולנד (אמה ווטסון) מתקבלת לעבודה בחברת "המעגל" בעקבות חברתה אנני (קארן גילאן). "המעגל" היא חברת טכנולוגיה ומדיה חברתית גדולה, המנוהלת על ידי אמון ביילי (טום הנקס).
"המעגל", היא מגה־חברת טכנולוגיה המפעילה רשת חברתית ומוכרת מוצרים נוספים המאפשרים מעקב מתמיד אחרי המשתמשים שלה. את החברה מוביל מנהל כריזמט אימון ביילי, שהמוטו שלו הוא: "לדעת זה טוב, אבל לדעת הכל זה טוב יותר". הוא מממש את החזון שלו באמצעות תוכנת מעקב ההופכת את חיי העובדים וחוויותיהם לזמינים לכל. בתחילת הסרט ביילי נואם בפני קהל עובדים והמעריצים שלו ואומר: "אנחנו נראה הכל ונדע הכל", "אין סודות, הכל פתוח, וכך נמצה את הפוטנציאל של הטבע האנושי". בסרט, גישתו הקיצונית של ביילי מאותגרת על ידי אלה השואפים לשמור על עולם מוסרי שיש בו גבולות.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
אגד (קבוצה אמנותית)
"אגד אמני ארץ ישראל" או "אגד" היא שמה של תערוכת אמנות מודרנית שהתקיימה בתל אביב בסוף שנת 1929. התערוכה נחשבת לאחת מן הביטויים המרכזיים של התארגנות העצמית של האמנים המודרניים בתל אביב תקופת מגדל דוד.
תערוכת "אגד" נפתחה ב-29 בדצמבר 1929 בדירה ברחוב אלנבי מס' 38 בתל אביב. על משתתפי התערוכה נמנו חנה אורלוף (פסל של ראש נערה וצמד רקדניות), אברהם מלניקוב (פסל הגבס "תלמיד חכם", ודמות נוספת משיש), ראובן רובין ("ילד עם דגי זהב"), נחום גוטמן ("התאומים", "עין זיתים"), ציונה תג'ר ("טבע דומם", "ציפה", "יפו העתיקה"), אריה אלואיל (הפורטרט "נצחיה", "חליבת עיזים"), חיים גליקסברג ("פרחים"), יוסף זריצקי ואריה (לאון) פיין.
במקביל לתערוכת "אגד" הוצגה בתל אביב תערוכה של קבוצה בשם "מסד", ובה הציגו אמנים מודרניים צעירים יותר כגון אהרן פריבר, אביגדור סטימצקי ואחרים.
שפתות הקול
שִׂפְתוֹת הַקּוֹל (באנגלית: vocal folds; מכונות גם מיתרי הקול: vocal cords) הן שתי רקמות ריריות לבנות המתוחות בצורה אופקית בתוך בית הקול, הנמצא בחלקו העליון של קנה הנשימה, מאחורי פיקת הגרגרת. שתי הרקמות מחוברות זו לזו בצד חזית הגוף. שִׂפְתוֹת הקול אחראיות על יצירת מגוון קולות האנושיים. בזמן נשימה רגילה, שִׂפְתוֹת הקול מרוחקות זו מזו, כך שהאוויר העובר ביניהן לא מרעיד אותן מספיק ליצירת הקול. בזמן דיבור או שירה השרירים שבבית הקול מקרבים את שִׂפְתוֹת הקול, ומכווצים או מותחים אותן.
גובה צליל הקול תלוי בעובי השפתיים, באורכן ובמצב המתיחה שלהן, והוא שונה מאדם לאדם. ככל שקצב התנודות של שפתות הקול נמוך יותר גובה הצליל נמוך יותר, ולהפך. בתקופת ההתבגרות גדלות שפתות הקול של הנערים, תדירות התנודות איטית יותר, ובעקבות זאת קולם נעשה נמוך יותר.
אורך שפתות הקול בגברים הוא לרוב בין 17.5 ל-25 מילימטר, ובנשים - 12.5 עד 17.5. שפתות הקול של ילדים הן קצרות יותר, תינוקות נולדים עם שפתות קול באורך של 6 עד 8 מילימטר.
מגפת הקורונה ביפן
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה ביפן, התפשטה אל המדינה באמצע ינואר 2020.
שפתות הקול
מצב שפתות הקול
שפתות הקול יכולות להיות באחד המצבים הבאים של קרבה:
מגפת הקורונה ביפן
ספינת התענוגות הדיימונד פרינסס
ב־20 בינואר אובחן מקרה הקורונה הראשון שהתרחש על גבי הספינה, נוסע בן 80 מהונג קונג עלה על האונייה ביוקוהאמה וירד מהאונייה בהונג קונג ב־25 בינואר. הוא ביקר בבית החולים של הונג קונג ושישה ימים לאחר שעזב האונייה, הוא אובחן כחולה בנגיף הקורונה.
ב־4 בפברואר נכנסה האונייה להסגר בנמל יוקוהאמה שביפן וחולי הנגיף שהורדו מהספינה טופלו על ידי ממשלת יפן בבתי החולים במדינה.
נכון ל־30 במרץ 2020, 712 נוסעי הספינה אובחנו כחולים בנגיף הקורונה, 10 מתו ו־603 החלימו לחלוטין מהנגיף.
2020
ב־16 בינואר הודיעה יפן על מקרה ראשון של הידבקות בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר בתושב סיני בן 30, שחזר לטוקיו לאחר שהיה בביקור בווהאן, שבה התפרץ הנגיף לראשונה, במגע עם חולה מאומת.
ב־12 בפברואר הודיעה ממשלת יפן כי היא עוצרת כניסתם של תיירים המגיעים ממחוז ג'ג'יאנג שבסין.
ב־13 בפברואר הודיעה יפן על מקרה מוות ראשון של אדם מנגיף הקורונה בשטחה. הקורבן היא אישה מבוגרת הנמצאת בשנות ה־80 לחייה.
ב־5 במרץ הודיעה יפן כי היא תכניס לבידוד תיירים ומבקרים מסין ומדרום קוריאה ל־14 יום.
ב־6 במרץ הודיעה קוריאה הדרומית על השהיית ויזות עבור אזרחים יפנים בשל ההגבלות שהטילה ממשלת יפן כנגד אזרחי דרום קוריאה.
ב־9 במרץ הוגדרו אמצעים במאבק במגפה: שלושת ה־C או שלוש הצפיפויות (crowdedness). מדובר בהימנעות משהיה ב־3 סביבות: (1) חללים סגורים עם אוורור לקוי; (2) מקומות צפופים עם הרבה אנשים בקרבת מקום; (3) מצבי קשר קרוב כמו שיחות במרחק קטן אחד מהשני. זאת בנוסף מניקוי משטחים שנגעו בהם רבים. זוהו חדרי כושר, מועדוני מוזיקה חיה, כנסי תערוכות ומפגשים חברתיים כדוגמאות למקומות כאלה.
הממשלה הקימה צוות משימה מיוחד למניעת התקהלויות. יש בה מנטרי מגע מנוסים, חלק מרשת בריאות ציבור שקיימת מאז שנות ה-30 של המאה ה-20.
ב־17 במרץ הודיעה ממשלת יפן על הרחבת האיסור כנגד אזרחי ממוצא אירופי בשל התפשטות נגיף הקורונה.
ב־19 במרץ קראו מושלי אוסקה והיוגו מתושביהן להימנע מנסיעות לא חיוניות בין המחוזות בשל התפשטות נגיף הקורונה.
ב־24 במרץ הודיע ראש ממשלת יפן, שינזו אבה, כי אולימפיאדת טוקיו שהייתה אמורה להיערך ב־24 ביולי 2020, תדחה בשנה עקב התפשטות מגפת הקורונה.
ב־25 במרץ קראה מושלת טוקיו, יוריקו קויקה לתושבים להימנע מיציאה לא חיונית מהבתים בשל חשש להתפרצות רחבה של נגיף הקורונה.
עד השבוע של סוף מרץ אמרו מומחים מטעם ממשלת יפן שהמדינה הצליחה לבלום "התפוצצות" בעלייה במקרים. באותו שבוע, חלה עליה במספר החולים בטוקיו.
באפריל הכריז ראש הממשלה אבה על מצב חירום והממשלה השיק תוכנית תמריצים כלכלית.
ב־16 באפריל, יפן הרחיבה את מצב החירום לכל המדינה. זאת, אחרי מצב חירום חלקי בכמה מוקדים. מצב החירום אינו סגר והוא יעניק לרשויות יותר סמכויות להשאיר את התושבים בבתיהם ולסגור עסקים.
בניגוד לשלטון המרכזי ביפן שקיבל ביקורת על איטיות בתגובה למצב, האי הוקאידו פעל במהירות יחסית. ב־28 בפברואר, החל סגר וולנטרי שנמשך 3 שבועות. בתי ספר ורוב העסקים והמסעדות נסגרו. כשכמות החולים החדשים קטנה וכחלק מניהול סיכונים, ביטל המושל את הסגר וביקש לשמור על ריחוק חברתי. אחרי ביטול הסגר, הגיע לאי תושבים ממחוזות אחרים ששמעו על סוף מצב החירום. החל גל שני של הדבקות, וכמות החולים החדשים עלתה מ־18 ל־279 תוך פחות משבוע. ב־21 באפריל, הסגר הוכרז בשנית, כ־12 ימים אחרי ביטולו. דוקטור קיושי נגסה (Dr. Kiyoshi Nagase), מי שעזר לקבוע את מדיניות המושל, טען שבאותו הזמן שהוחלט להסיר את הסגר הראשון, הייתה הבנה מוגבלת של הנגיף, כי היה מידע מוגבל. הוא התחרט שהוא לא לחץ שיבוצעו יותר בדיקות.
ב־4 במאי חשף משרד הבריאות, העבודה והרווחה את תוכניתו ליצירת "אורח חיים חדש" עבור אזרחי המדינה. כמה אלמנטים באורח החיים כללו שינויים בהתנהגות הנדרשים במצב חירום, כמו הימנעות מסביבות בסיכון גבוה ונסיעה למרחקים ארוכים. עם זאת, התוכנית הרחיבה את אמצעי הזהירות הללו כדי לכסות פעילויות ארציות יותר על ידי בקשה מאנשים לעסוק בפעילויות כמו חבישת מסכות במהלך כל השיחות, הימנעות משיחות בעת שימוש בתחבורה ציבורית, ואכילה זה ליד זה ולא זה מול זה.
ב־14 במאי, הוסר מצב החירום ברוב המחוזות במדינה. לא הוסר בטוקיו ובאוסקה. אחרי שבועיים, הוסר את מצב החירום בשאר המקומות.
בספטמבר, מונה יושיהידה סוגה לראש הממשלה. בסוף החודש, פורסם שלראשונה מאז תחילת המגפה יפן תאפשר את כניסתם של 1000 איש שאינם אזרחים.
ממשלת יפן הגדירה את סולם ארבעת השלבים, המשמש למדידת חומרת ההתפרצות המקומית באזורים ספציפיים של המדינה. בנובמבר, הוקאידו היה בין כמה אזורים הנמצאים בשלב 2 והתמודד עם עליה בתחלואה. אם עיר, מחוז או אזור כלשהם מגיעים לשלב 3 – מה שמעיד כי הנגיף מתפשט במהירות – היה צורך לחוקק צעדים חזקים יותר להגבלת הפעילות הכלכלית והחברתית, על ידי הוצאת בקשות לסגירת עסקים והגבלת נסיעות פנים. בתחילת נובמבר לא היו מחוזות שהוגדרו בשלב 3 ומעלה.
בסוף נובמבר קראה טוקיו לתושבים להפחית את הנסיעות בחוץ וביקשה מברים, מסעדות ומועדוני קריוקי להיסגר מוקדם כשהעיר נלחמה בזינוק בתחלואה.
בסוף 2020, יפן התמודדה עם עליה בתחלואה. כוחות ההגנה של יפן סייעו בכמה מחוזות.
2021
מסוף ינואר 2021 החלה ירידה בתחלואה. במרץ החלה עליה כשהמוקד הבולט היה באוסקה. העלייה נמשכה גם באפריל ובמאי ונוספו אזורים. באזור אוסקה, בתי החולים הוצפו במטופלים. רבים המתינו בבית או בבתי מלון, נעזרו בחמצן שם בגלל היעדר מיטות אשפוז במוסדות הרפואיים. לפי דיווחים, עשרות בני אדם כבר מתו ביפן משום שלא נותר מקום עבורם בבתי החולים.
אחרי אמצע מאי, החלה ירידה בתחלואה. לאחר שבסוף אפריל הוטל בטוקיו ובאזורים אחרים מצב חירום שהגביל את שעות הפתיחה של בתי הקפה והמסעדות, ואסר עליהם למכור אלכוהול, ראש ממשלת יפן, יושיהידה סוגה, הודיע כי החל מיום ראשון, 20 ביוני, יוסר מצב החירום בטוקיו ובשמונה אזורים נוספים. המסעדות ובתי הקפה יוכלו למכור אלכוהול עד השעה 19:00, ויידרשו לסגור את שעריהם ב-20:00.
ביולי, הוחלט כי המשחקים באולימפיאדת טוקיו יערכו ללא קהל. עוד לפני כן, יפן אסרה על כניסת צופים מחוץ למדינה. יום לפני פתיחת האולימפיאדה אובחנו בטוקיו 2,000 נדבקים, שיא של חצי שנה. העלייה נמשכה במהלכה. הייתה עליה חדה ל-18 אלף נדבקים. לקראת המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020), 60% מהאוכלוסייה הייתה במצב חירום. נרשמו עומסים במיטות טיפול נמרץ. הממשלה קראה לחנויות ולקניונים להגביל את כמות השוהים בהם בו זמנים. ב-25 באוגוסט מחוזות נוספים נכנסו למצב חירום. בסוף אוגוסט החלה ירידה בתחלואה.
בשיא התחלואה, מגבלות מצב החירום כיסו כ-80 אחוז מהאוכלוסייה. בסוף ספטמבר רשויות הבריאות במדינה הודיעו כי תנאי החירום יוסרו ברוב במחוזות.
יושיהידה סוגה התפטר מראשות הממשלה בשל חוסר שביעות רצון מתפקודו במגפה והוחלף בפומיו קישידה.
2022
עקב רמת התחלואה הגבוהה בנגיף, ב-21 בינואר 2022 הוכרז על מצב חירום ב-12 מחוזות, שימשך עד 13 בפברואר.
השפעה כלכלית
בשל המשבר העולמי שגרר נגיף הקורונה, שתיים מן יצרניות הרכב היפניות הגדולות הודיעו על הורדת קצב הייצור.
טויוטה הודיעה על סגירת חמשת המפעלים שלה ביפן בתחילת אפריל, כאשר הסיבה המרכזית היא ירידה דרסטית בביקוש העולמי. במטרה לווסת את הייצור כך שאחרי ההשבתה המלאה תהיה פעולה חלקית של כמה מהמפעלים. שעות ספורות אחרי ההודעה של טויוטה הודיעה גם מאזדה על כך שתפסיק את הייצור בשניים מהמפעלים שלה ביפן. מאזדה הודיעה שעד 30 באפריל יפעלו המפעלים רק שמונה ימים ובמשמרת אחת בלבד. מאזדה גם תעצור לעשרה ימים את הייצור במקסיקו ובתאילנד.
ראש ממשלת יפן פרסם חבילת תמריצים בגובה של כמעט טריליון דולר. ב־18 במאי 2020, כלכלת יפן שקעה למיתון. הכלכלה השלישית בגודלה בעולם התכווצה ברבעון הראשון של 2020 ב־3.4% בקצב שנתי.
אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה (1722–1758)
ביוגרפיה
אוגוסט וילהלם נולד בברלין ב-9 באוגוסט 1722 להוריו פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה וסופיה דורותיאה מהנובר, בתם של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה וסופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה.
אוגוסט וילהלם היה גנרל בצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במהלך המלחמות השלזיות, והצטיין במיוחד בקרב הוהנפריידברג. אולם, במהלך מלחמת שבע השנים ספג אוגוסט וילהלם מפלה בקרב קולין, ובשל כך הסתכסך עם אחיו ופרש מהצבא.
ב-12 ביוני 1758 מת אוגוסט וילהלם מסרטן המוח. לאחר מות פרידריך השני, מלך פרוסיה ללא ילדים, ירש אותו בנו של אוגוסט וילהלם פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
משפחתו
ב-6 בינואר 1742 התחתן אוגוסט וילהלם עם לואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל בתם של פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
מידווד (ברוקלין)
מידווד (באנגלית: Midwood) היא שכונה בדרום-מרכז רובע ברוקלין, ניו יורק. הוא תחום בצפון בקמפוס מכללת ברוקלין של אוניברסיטת ניו יורק, ובדרום בשדרת קינגס. הגבול המזרחי מורכב משדרות נוסטרנד, שדרת פלטבוש ושדרת קוני איילנד; חלקים משדרת מקדונלד ואושן פארקוויי מסמנים את הגבול המערבי.
היסטוריה
השם, מידווד, מגיע מהמילה בהולנדית-תיכונה, Midwout (אמצע היער; בהולנדית מודרנית: Midwoud). מתיישבי הולנד החדשה קראו כך למקום בשל היותו מוקף ביערות. באפריל 1655 מינו סטויבסנט ומועצת ניו הולנד את סווארטוואט  לשופט, יחד עם סנדקר  ואדריאן הגמן, בבית המשפט של Midwout (מידוואוט).
ההתיישבות החלה על ידי ההולנדים בשנת 1652; מאוחר יותר הם פינו את מקומם לאנגלים, שכבשו אותו בשנת 1664, אך האזור נשאר כפרי ולא מפותח ברובו עד לסיפוחו לרובע ברוקלין בשנות ה-90 של המאה ה-19. האזור התפתח יותר בשנות העשרים כאשר נבנו מסלולי דיור גדולים ומבני דירות עבור המעמד הבינוני.
רבים מתושבי מידווד עברו לפרברים בשנות השבעים, וערך השכונה ומקומות המסחר שלה נחלש. התחושה של האווירה השקטה של המעמד הבינוני, תושבים חדשים החלו לזרום לתוך מידווד במהלך שנות השמונים; רבים מהם היו עולים שנחתו לאחרונה מכל רחבי העולם. הקבוצה הגדולה ביותר הייתה מברית המועצות, אך מספרים ניכרים הגיעו גם מג'מייקה, האיטי, גיאנה, מקסיקו ובמקומות אחרים בדרום אמריקה; מאירלנד, איטליה, פולין, המדינות הבלטיות (אסטוניה, לטביה וליטא), וממקומות אחרים במזרח אירופה; ומיוון, טורקיה, ישראל, סוריה, מדינות המפרץ הפרסי, איראן, פקיסטן, הודו, בנגלדש, סין וקוריאה. תוך זמן קצר הפכה מידווד, משכונה יהודית בעיקרה, עם מעט אירים-אמריקאים וגרמנים-אמריקאים, לחלק מפוליגלוט להפליא ברובע ברוקלין.
תושבים רבים מכנים בטעות את מידווד כ"פלטבוש", או כ"חלק מפלטבוש", שכונה מבוססת יותר שכללה בתוכה במאה ה-19 את מידווד המודרנית. מידווד היא שכונה רב אתנית ורבת דתית מגוונת; אולם השכונה יהודית ברובה.
המרכז היהודי של איסט מידווד, בית כנסת קונסרבטיבי, נוסד בשנת 1924. הבניין, הממוקם בשדרת אושן, הוא מבנה בסגנון הנאו-רנסאנס, משנת 1929 עם יכולת קיבולת של 950 איש באולם המרכזי. בית כנסת זה נכלל במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 2006. במקום בית כנסת היסטורי נוסף משנות החמישים בשדרות נוסטרנד, והוא נכלל במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 2010.
ישנם מספר סניפים של טורו קולג' בשכונה, מכללה שהוקמה בשנת 1970. שכונת מידווד היא גם משכנם של כמה בתי כנסת אורתודוקסים גדולים, ביניהם קהילת בית תורה; ישראל הצעיר של מידווד; אגודת ישראל בית בנימין משדרות L; תלמוד תורה של פלטבוש; בית מדרש אחוות דוד; שטיבל המכונה 'לנדא'ס שול'; במקום גם שוכנת חסידות בוסטון בשדרות J; וכמה בתי כנסת סוריים אורתודוקסים.
יש הרבה ישיבות במידווד. אלה כוללים את ישיבת מיר, ישיבת רבינו חיים ברלין, ישיבת תורת אמת קמניץ, ישיבת אור נפתלי, ישיבת תפארת שמואל, ישיבת עטרת תורה, ישיבת בית יוסף-נובהרדוק.
גיורא חמיצר
גיורא חמיצר (נולד ב-4 באוקטובר 1971) הוא יוצר טלוויזיה ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
חמיצר נשוי לעדי ואב לשניים.
מתגורר בתל אביב.
קריירה
גיורא חמיצר הצטרף לערוץ הילדים בשנת 1993, תחילה יצר את הפורמט של תוכנית הטלוויזיה המצליחה "ששטוס" אשר שודרה עד שנת 2014. הוא יצר עוד פורמטים לשעשועונים, לדוגמה; "מסע קיץ", "מאסטר/לוגי" ואחרים.
בשנת 2005, החל לכתוב דרמות לילדים, והראשונה שבהן, "השמיניה", עלתה לשידור בערוץ הילדים ב-HOT בשנה זו. הסדרה שודרה במהלך חמש עונות, שלוש העונות הראשונות היו להיט בקרב קהל הצופים. היה תסריטאי ראשי בשלוש העונות הראשונות, ובשנים 2013–2014 כאשר שבה הסדרה לעונה רביעית וחמישית, כתב את חלקן.
לאחר שלוש העונות הראשונות של הסדרה, החל בכתיבת הסדרה השנייה שלו, "האי", אשר שודרה גם היא בערוץ הילדים ב-HOT, ולה 3 עונות, בשתיים מהן חמיצר שימש תסריטאי ראשי.
חמיצר נודע כמי שמתעקש על ליהוק שחקנים לא מוכרים לסדרות שלו. בין הכוכבים שהתגלו לראשונה בסדרותיו ניתן למנות את עוז זהבי, יון תומרקין, עדי הימלבלוי, מיכאל אלוני, ידידיה ויטל, יעל גרובגלס, תובל שפיר, גאיה שליטא-כץ, דר זוזובסקי, שיר מורנו, דון לני-גבאי, דניאל מורשת, אביגיל הררי ורבים אחרים.
בשנת 2007, חמציר כתב את הסיטקום לנוער "הידוענים".
חמיצר גיוון את פעילותו, יצר והנחה את השעשועון למבוגרים "השעון" בערוץ 2, ויצר עם איל קיציס וטל פרידמן את הסדרה הקומית "מעצר בית". בנוסף, יצר את הסיטקום לנוער "השועלים".
חמיצר שימש כחלק מצוות היוצרים וכיועץ עלילתי בעונה הראשונה של הסדרה "גאליס" של HOT, בנוסף, הוא שימש כיועץ קריאטיבי למשימות בעונה הרביעית של "האח הגדול".
בסוף 2012 הושקה סדרת הנוער השלישית שיצר וכתב, "החממה", הפעם בערוץ ניקלודיאון ב-Yes. הסדרה שודרה במשך 3 עונות עד 28 בפברואר 2016.
בנובמבר 2014 עלתה לשידור סדרת הנוער הרביעית שיצר וכתב, "שכונה", הפעם עבור ערוץ ניקלודיאון ב-HOT. גם היא צברה קהל מעריצים גדול מאוד. זו הייתה הסדרה הראשונה שבה גיורא חמיצר הכניס דמות גאה, לאחר שניסה כך ב'חממה' עם שיר מורנו ללא הצלחה, בנוסף, זו הדמות הלסבית הראשונה בסדרה לילדים ונוער.
בפברואר 2015 שיתף פעולה עם טל מוסרי ביצירת פורמט התוכנית "צ'מפיונסניק", אשר שודרה גם היא בערוץ ניקלודיאון.
לצד סדרות הילדים שיצר, כתב ספרים נלווים של "השמיניה", "האי", "החממה" ו"שכונה", יחד עם העיתונאית עטרה אופק והסופרת דניאלה שפיגלמן.
בפברואר 2016 נמכרה הסדרה שלו "החממה" לאתר הסטרימינג האמריקאי "נטפליקס" וצולמה מחדש באנגלית עם שחקנים אמריקאים וישראלים, באולפני ישראל. הגרסה האמריקאית, "Greenhouse Academy", עלתה בספטמבר 2017 ב-190 מדינות בעולם וזכתה להצלחה בינלאומית. באוקטובר 2019 הסדרה חודשה לעונה שלישית (ומתלווה לה גם עונה רביעית, שעלתה לאוויר בעיצומו של משבר הקורונה, במרץ 2020).
באפריל 2019 יצא ספרו המקורי הראשון, "רוני ותום: החקירה הראשונה". לסדרה יצאו ארבעה ספרים. לקראת סוף מרץ 2022 פרסם כי יוציא סדרה על רוני ותום בת 2 עונות ו-18 פרקים בכל אחת בשיתוף עם TeenNick וyes.
בתחילת 2020 השיק סדרת הרצאות מקורית למבוגרים בשם "סיפור טוב". בתחילת אותה שנה השיק סדרת סיפורים בהמשכים של עלילות החממה נגד הקורונה. הסיפורים פורסמו באתר הארץ והועלו מדי יום ליוטיוב.
במרץ 2021 עלתה סדרת הנוער "סקיי", אותה כתב ביחד עם נועה פניני, ב"הוט" וב"יס".
פרסים
חמיצר זכה בקטגוריית "התסריט הטוב ביותר לסדרת ילדים" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בספטמבר 2006. בנוסף, במהלך השנים זכו סדרותיו בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריות נוספות. בין זכיות אלו:
פרס מטעם מגזין "ראש אחד":
פרס מטעם גולשי אתר "פרוגי":
מבנה תכולת העבודה
מבנה תכולת העבודה או WBS (ראשי תיבות באנגלית של: Work Breakdown Structure) בניהול פרויקט הוא מסמך תכנון ומעקב שמנהלי הפרויקט יוצרים בעזרת צוות הפרויקט בשלב התכנון שלו. יצירת מבנה תכולת העבודה היא מתודה מרכזית בשלב התכנון של הפרויקט כפי שמפורט במהדורות השונות של ספרי PMBOK.
יצירת המבנה הוא תהליך בו מתייחסים אל תוצריו של הפרויקט או של אחד משלביו, ומחלקים את העבודה הנדרשת לביצוע התוצרים לחבילות עבודה שניתן לאמוד ברמת דיוק גבוהה את המשאבים הדרושים להן, מבחינת זמן עבודה ועלות. תוצר התהליך הוא מסמך "מבנה תכולת העבודה" (WBS), שנכנס למסמכי ניהול הפרויקט ומשמש כתשומה לתהליכים נוספים במהלך מחזור החיים של הפרויקט.
תהליך העבודה על מבנה תכולת העבודה
התשומות ליצירת ה-WBS הן: תיאור תכולת העבודה (SOW), מסמכי דרישות לפרויקט ונוהלי תהליכים ארגוניים שונים.
במסמכי דרישות לפרויקט מפורטות הדרישות הטכניות, רמת האיכות המצופה או כל הנחיה נוספת שקשורה לתוצרי הפרויקט שניתן לגזור מהן משימות להתייחסות.
בנוהלים ארגוניים שונים שיכולים להשפיע על יצירת ה-WBS, ניתן למצוא שיטות עבודה, לקחים שנלמדו מפרויקטים קודמים, תבניות עבודה מפרויקטים קודמים, ועוד.
את ה-WBS נהוג להכין בשיתוף הצוות שיעבוד על הפרויקט או על חלק ממנו, על מנת לקבל תמונה מלאה של חבילות העבודה הנדרשות לביצוע הפרויקט.
השכבות הגבוהות של המסמך מוגדרות על פי התוצרים העיקריים של הפרויקט ויכולות להשתנות מפרויקט לפרויקט או בין תחומים שונים. את הללו מפרקים למשימות מוכוונות תוצר, ואותן בתורן למשימות קטנות יותר לפי הצורך, עד לרמה של "חבילת עבודה", שהיא יחידת תכולת עבודה מוגדרת ותחומה הניתנת לניהול מבחינת קביעת לוחות זמנים, השמת צוות, הערכת עלויות, איתור סיכונים ובקרה על ביצועה.
מכיוון שה-WBS הוא מסמך יסודי ועל סמך הנתונים המפורטים בו נהוג לתכנן את תוכנית העבודה לפרויקט, המסמך הסופי צריך להכיל את חבילות העבודה שיקיפו את כל תכולת הפרויקט. זאת למעט מבמקרים של פרויקטים גדולים שבהם ניתן להכין מסמכים נפרדים לשלבים שונים בפרויקט, או בפרויקטים המכילים חוסר ודאות שמצריך מחקר נוסף לפני הכנת המסמך.
שיטות להצגת ה-WBS
את ה-WBS ניתן להציג בצורת עץ, בצורת טקסט או בצורת טבלה.
את החלוקה לחבילות העבודה ניתן לעשות במספר דרכים, לדוגמה: חלוקה לאבני דרך בתהליך, חלוקה לתוצרים, חלוקה לתחומי התמחות, לאתרי פעילות ועוד.
שימושים ב-WBS במהלך הפרויקט
מסמך תכולת העבודה המוכן הוא מסמך מרכזי עבור מנהלי הפרויקט, והוא משמש למספר תשומות ניהוליות במחזור חייו של הפרויקט:
רובר אלטמאייר
מארי-רובר אלטמאייר (בצרפתית: Marie-Robert Altmayer; 30 ביולי 1875 – 11 בפברואר 1959) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו
אלטמאייר נולד בבורדו ב-30 ביולי 1875, והיה בנו הבכור של הגנרל ויקטור ז'וזף אלטמאייר (1844–1908) ואחיו הגדול של הגנרל רנה אלטמאייר. הם היו ממוצא גרמני. בשנת 1893 הוא התגייס לצבא צרפת, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-9 באוקטובר 1895 כלוטננט משנה. באוקטובר 1897 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וביולי 1900 הוא נשלח לשרת בסודאן הצרפתית עם גדוד הספאהים ה-2. בספטמבר 1902 הוא הועבר לרגימנט הדרגונים ה-10, ובמרץ 1904 הועבר לרגימנט הדרגונים ה-5. באפריל 1904 הוא הועבר לרגימנט ההוסארים ה-8, ובמרץ 1906 הועלה לדרגת קפיטן. במאי 1906 הוא עבר לרגימנט הקירסירים ה-9, ואחר כך למטה הקורפוס ה-6 ולרגימנט הדרגונים ה-26. באפריל 1911 הוא מונה למפקד רגימנט ההוסארים ה-12, ובינואר 1913 הועבר למטה כוחות הכיבוש במרוקו הצרפתית.
מלחמת העולם הראשונה
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הועלה אלטמאייר לדרגת מיור, והוא שירת במטה האזור הצבאי ה-5 באורליאן, ובאפריל 1915 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של לגיון הכבוד. באפריל 1916 הוא הועבר לרגימנט הרובאים ה-9, ובנובמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה לקצין מטה ברגימנט הרגלים ה-125. ביולי 1917 הוא מונה לקצין במטה הארמייה השלישית, ובאפריל 1918 מונה לקצין מטה ברגימנט הקירסירים ה-5.
בין המלחמות
ב-27 במרץ 1919 הוא הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט הקירסירים ה-5, ובשנת 1920 הוא מונה למפקד רגימנט ההוסארים ה-8. ב-22 במאי 1925 הוא מונה למפקד קבוצת הפרשים האזורית ה-4, וב-10 בנובמבר 1925 הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה. ב-7 בינואר 1929 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה קורפוס ומונה למפקד כוח פרשים באלג'יריה, וב-17 באוקטובר 1929 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-5. ב-14 באוקטובר 1932 הוא שימש כמפקח הכללי של הפרשים, ושימש בתפקיד זה עד ה-5 באוקטובר 1936, וב-30 ביולי 1937 הוא פרש מהצבא.
מלחמת העולם השנייה
אלטמאייר התגייס מחדש ב-21 במאי 1940 בהוראת הגנרל מקסים וייגאן, וב-24 במאי מונה למפקד הארמייה העשירית, איתה ניסה להחזיק קו חזית לאורך נהר הסן עד ה-14 ביוני, אז עבר לטקטיקות עיכוב עד לנהר הלואר. הוא לא קיבל את הוראותיו הסופיות להקים "מעוז ברטוני" מאחורי קו הגנה בין סן-מלו לסן-נאזר כפי שציפה פול ריינו ונלכד ב-19 ביוני. הוא נשאר בשבי עד ה-23 בדצמבר 1941, וב-26 בפברואר 1942 פרש שוב מהצבא.
לאחר המלחמה
על פעולותיו עוטר אלטמאייר בשנת 1950 בצלב הגדול של לגיון הכבוד, וב-11 בפברואר 1959 הוא מת בביתו בפריז.
אביגדור
אֲבִיגְדוֹר הוא מושב ישראלי במועצה האזורית באר טוביה המשתייך לתנועת המושבים, וממוקם כ-2 ק"מ מדרום לקריית מלאכי ו-11 ק"מ מצפון לקריית גת. שטח המושב הוא כ-3,750 דונם. אביגדור הוקם בשנת 1950 על חלק מאדמות הכפר הערבי הנטוש קסטינה, על ידי חיילים משוחררים מחיל התובלה של הצבא הבריטי, ובתחילה נקרא "כפר יעל", ראשי תיבות של יחידות עבריות לתובלה, היחידה אליה השתייכו גרעין מקימי המושב.
בשנים האחרונות הוקמה הרחבה קהילתית במושב, מרבית תושביה הם בני המושב שבחרו להישאר בו ולגדל שם את משפחתם.
דגל אג'ריה
דגל אג'ריה כולל 7 פסים בצבע כחול ולבן, עם הדגל הלאומי של גאורגיה בפינה השמאלית העליונה. הפסים הכחולים מסמל את הים השחור והפסים הלבנים מסמלים טוהר. הדגל אומץ ב-20 ביולי 2004, על ידי הוועדה העליונה של אג'ריה.
דגל אג'ריה 2000-2004
בין יוני 2000 ועד ליולי 2004, היה בשימוש דגל שונה על ידי ממשלתו של אסלן אבשידזה. הדגל, העל רקע כחול כהה המייצג את הים השחור, כאשר בפינה שמאלית עליונה ישנם 7 כוכבים המייצגים את שתי הערים של אג'ריה (בתומי וכובולתי), וחמש הנפות (נפת כדה נפת כובולתי נפת חלבצ'אורי נפת שואחבי ונפת חולו).
דגל הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אג'ריה
תחת שלטון ברית המועצות, הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אג'ריה היה לה דגל משלה בין השנים 1921-1950, ושוב בשנים 1978-1991. דגל זה מכיל את הדגל של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה בתוספת כיתוב בגאורגית, תחת הסמל בצידו השמאלי העליון, აასსრ (א א ס ס ר).
אמנון דיק
אמנון דיק (נולד ב-20 בנובמבר 1952) הוא איש עסקים, מנהל ודירקטור ישראלי.
ביוגרפיה
דיק נולד בחיפה ב-1952. למד בבית הספר הריאלי העברי. התגייס לצבא ושירת כקצין תחזוקה במלחמת יום כיפור. עם תום שירותו הצבאי, החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון בכלכלה ובסיומו המשיך ורכש גם תואר שני בפקולטה למנהל עסקים באותו המוסד.
מפגש מקרי עם מוזי ורטהיים מבעלי ומנהלי החברה המרכזית לייצור משקאות קלים - קוקה-קולה, הביא אותו עם סיום לימודיו למגוון תפקידים בחברה. בגיל צעיר (29) ויוצא דופן באותה התקופה, מינה וורטהיים את דיק למנהל השיווק והמכירות של הקונצרן, תפקיד שמילא כחמש שנים.
תפקידו הראשון כמנכ"ל היה בחברת מעדנות (חברה בבעלות אסם, עלית וכלל), אשר בתקופת דיק הציגה את "פיצה מקפיצה". בעליה החדשים של עלית, חברת מאן הבריטית ודייוויד פדרמן גייסה את דיק לצוות ההנהלה החדש של קבוצת המזון כמשנה למנכ"ל. בהמשך כיהן כמנכ"ל יפאורה (משקאות קלים) שם הוא חתום על השקת המוצר תפוזינה והקמת מעיינות עין גדי.
לאחר מכן ניהל את רשת הקמעונאות שקם ואז חזר שוב לתעשייה כמנכ"ל עלית אינטרנשיונל. בשנת 2003 התמנה דיק למנכ״ל בזק והוביל אותה לפעול כקבוצת תקשורת ולהפרטה. סיים את תפקידו בבזק בשנת 2005.