cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיטת מרקל-דמגרד
eMD
שיטת eMD שהיא קיצור של enveloped Merkle-Damgard הוצעה ב-2006 על ידי מיהיר בלייר ואחרים. והיא נועדה לחיזוק מבנה מרקל דמגרד על ידי שימור הפסאודו-אקראיות של הפונקציה הפנימית. eMD מורכב משני מנגנונים שמטרתם לשמר את תכונות הפונקציה הפנימית. הראשון ריפוד המסר הכולל שילוב קידוד אורך המסר בסופו המבטיח עמידות מפני התנגשויות והשני עטיפת הפונקציה הפנימית בפונקציה פנימית נוספת. המבנה פועל כדלהלן:
הפונקציה הפנימית היא מהצורה: פונקציית המעטפת היא מהצורה: היא פועלת על c כדלהלן: כאשר c^+ היא מבנה מרקל דמגרד הרגיל. בנוסף צריכה להיות פונקציית ריפוד מתאימה: הפונקציה מקודדת את אורכו של M המסומן |M| בתוך 64 הסיביות האחרונות של המסר המרופד. וכן דרושים שני וקטורי אתחול I_1 ו-I_2 שונים וקבועים. כעת מבנה eMD הוא:
ROX
הריפוד מוסיף למסר סיביות המיוצרות על ידי האורקל האקראי RO_2 כך שהבלוק האחרון יכיל לפחות 2n סיביות. ייתכן שיתווסף בלוק ריק בסוף המסר המכיל רק ריפוד. נתונה פונקציה \nu(i) שמחזירה את השלם הגדול ביותר j כך שמתקיים 2^j מחלק את i. וכן הסימן m' מייצג את k הסיביות הראשונות של m. מבנה ROX מומחש בפסאודו קוד הבא:
מבנה ROX נחשב לבטוח ומשמר את כל התכונות הטובות שצוינו, במסגרת מודל אורקל אקראי.
HAIFA
הרעיון הכללי של HAIFA הוא תוספת מונה וגיוון (salt) לתוך פונקציית הדחיסה. המונה מייצג את מספר הסיביות המצטבר שנקלטו עד כה בכל סבב של האיטרציה. וה-\text{salt} הוא ערך אקראי כלשהו לא סודי. בשיטה זו פונקציית הדחיסה תראה כך: ערך הביניים מחושב על ידי: כאשר מייצג את מספר הסיביות שנקלטו עד עכשיו. כדי לגבב את המסר M והגיוון s יש לבצע את המהלכים הבאים:
ריפוד המסר של HAIFA דומה לשיטת הריפוד של מרקל דמגרד.
הכנת ה-IV דורשת עבודה נוספת כדי לתמוך בתמצית מסר באורכים שונים כפי שתקן SHA דורש. תחילה יש לעבד את וקטור האתחול. כלומר בהינתן IV שנבחר על ידי המשתמש יש לחשב את: את m מקודדים ב-r הסיביות הראשונות, מוסיפים '1' ולאחר מכן n-r-1 אפסים. לאחר קריאה זו אפשר להמשיך ליתר הבלוקים של המסר. הקריאה הזו שונה מיתר הקריאות לפונקציה H והיא ייחודית בכך שבשיטה זו אפשר לחתוך את פלט פונקציית הגיבוב לכל אורך רצוי. בנוסף במקרים כאשר ידוע מראש שפלט קבוע באורכו אפשר לחשב מראש את הקריאה הזו ולקודד את התוצאה בתוך הפונקציה.
הוספת אורך תמצית המסר נועדה למנוע מצב שבו שני מסרים עם שני וקטורי אתחול שונים יפיקו ערך ביניים זהה. כמו כן שיטת HAIFA מסתמכת על כך שניתן להבחין בבלוק האחרון. זה אפשרי בשיטה זו כיוון שיש מונה. אם וכן  אז זהו הבלוק האחרון של המסר וכן לא קיים אחריו בלוק ריפוד. אחרת קיימות שתי אפשרויות אם אזי המשמעות היא שקיים בלוק נוסף שמכיל ריפוד, אחרת אם  זהו בלוק הריפוד עצמו שבמקרה אינו מכיל סיביות מהמסר כלל. למשל אם m=512 ו-n=1536 ונניח ש-t+r=64. היות ש-n מתחלק ב-512 נוסף בלוק ריפוד באורך 512 ובתחילתו תוספת 1 לאחריו 447 אפסים ובסופו קידוד האורך ב-64 ביט ומתקבל בסך הכול 2048. במקרה זה בבלוק האחרון.
בדומה למבנה מרקל דמגרד אפשר להוכיח שמבנה HAIFA משמר את עמידות הפונקציה הפנימית מפני התנגשויות. כאשר שיטת הריפוד ותוספת המונה יחד עם ה-\text{salt} מקשים מאוד על מספר התקפות מתקדמות כמו התקפת נקודת שבת, התקפת רב-התנגשויות וכדומה. ה-\text{salt} למעשה מקנה לפונקציה פסאודו-אקראיות. זה מאפשר להגדיר את ביטחון הפונקציה במודלים תאורטיים, זה מעביר את כל ההתקפות שהיו אפשריות במצב אוף ליין למצב און ליין כיוון שה-\text{salt} אינו ידוע למתקיף מראש. ה-\text{salt} אינו סודי והוא יכול להיות למעשה כל דבר תלוי יישום כמו נומרטור, מחרוזת זיהוי, חותם זמן או סתם מחרוזת אקראית. וכן הוא לא חייב להיות כאורך המסר אלא כאורך הבלוק בלבד.
עמליה ארגמן ברנע
עמליה ארגמן ברנע (נולדה ב-14 ביולי 1950) היא עיתונאית וסופרת ישראלית. הייתה חברת מערכת "ידיעות אחרונות" במשך 30 שנה. ארגמן ברנע פרסמה 13 ספרים.
ביוגרפיה
אחרי שירותה הצבאי שימשה כתבת לענייני בריאות בעיתון דבר ובעלת טור ועורכת בדבר לילדים, בין השנים 1973–1975.
בין השנים 1976–2003 הייתה חברת מערכת "ידיעות אחרונות". תחילה כתבת לענייני אמנות ובידור ובנוסף, כתבה ביקורות על ספרות ילדים. לאחר שחזרה משליחות בקהיר, ארגמן ברנע מונתה לכתבת בכירה בידיעות אחרונות וכתבה במוספים "זמנים מודרניים", "7 ימים" ו-"24 שעות" כמו כן הייתה כתבת שטח בדסק החדשות, ונודעה בכתבותיה הרגישות אודות נפגעי האינתיפדה ואירועי הטרור המרובים שפקדו את המדינה בשנות ה-80 וה-90.
ב-2004, עם פרישתה מ"ידיעות אחרונות" וקיבלה טור שבועי בערוץ 10 שעסק בפעילות המגזר השלישי בישראל. בשנת 2013 החלה לפרסם בלוג באתר "סלונה". באותה שנה נחשף כי לאהרון ברנע נולדה ילדה נוספת, בתקופה בה היה נשוי לעמליה ארגמן ברנע. ארגמן ברנע כתבה אז "מכתב גלוי לילדה סודית" שפורסם באתר סלונה במרשתת ועורר הדים רבים.
עמליה ארגמן ברנע עוסקת במהלך שנים רבות בפעילות התנדבותית רחבה, חברה בהנהלת עמותות שונות, ביניהן "משאלת לב" ו"קרן המשאלות של גילה אלמגור" ומתנדבת ב"אנוש", ב"רוח נשית" ובעמותת יוצאים בשאלה וחברה מן המניין באקדמיה הישראלית לקולנוע.
חיים אישיים
ברנע הייתה נשואה ליוסף ארגמן. בנם רועי נספה ב-1976 תאונת דרכים בהיותו בן ארבע. בשנת 1977 היא התחתנה עם העיתונאי אהרון ברנע, ולהם בן ובת וארבעה נכדים. בשנים 1980–1981 שהתה בשירות דיפלומטי בקהיר, כאשר אהרון ברנע, בעלה דאז, שימש נספח העיתונות בשגרירות הישראלית. בתקופה זאת דיווחה על שנת השלום הראשונה בין ישראל למצרים. הנישואין הסתיימו בשנת 1997.
בשנים האחרונות לחייה של המשוררת דליה רביקוביץ נרקמה בין שתי הנשים חברות אמיצה. לאחר מותה של רביקוביץ, הקדישה לה ברנע את אחד מספריה. במרץ 2022, בראיון נרחב ב"הארץ", לרגל הוצאת סיפרה האחרון "איך אשה יפה כמוך" חשפה ברנע כי הייתה אחת הנשים שמפיק-העל אלכס גלעדי הטריד.
ללכת שבי
סיפרה "ללכת שבי" (שנכתב בשיתוף אהרן ברנע) הוא רומן תיעודי על רקע הסכסוך הישראלי-פלסטיני בימי מלחמת לבנון הראשונה. הספר מתאר מפגש בין ישראלים לפלסטינים, שפועלים לייצר גשר על התהום שבין שני העמים. העלילה של הספר מתרחשת בסוף יוני 1982, וברקע מתנהל המשא-ומתן על יציאת אנשי אש"ף מביירות שהייתה במצור של כוחות צה"ל. אהרון ברנע, כתב "קול ישראל" לעניינים ערביים, הולך לראיין בכלא הישראלי את צלאח תעאמרי, סגן-אלוף בפת"ח, הבכיר מבין אנשי אש"ף שהיה בשבי בישראל. המפגש בין עיתונאי ישראלי למחבל פלסטיני, הופך תוך כמה שעות, למפגש משמעותי. עם פרסום הספר נחשף כי בני הזוג ברנע אכן נפגשו עם תעאמרי. במהלך תקופת מאסרו של תעמארי במחנה אנצאר הוא נפגש עם ברנע מספר פעמים לראיונות לקול ישראל. יום אחד גילה תעמרי לברנע את סקרנותו הגדולה בנוגע לשואה. באישור שלטונות צה״ל, נטל ברנע את תעמארי השבוי וערך לו סיור מקיף בישראל, בין היתר ביקר באתר ההנצחה "יד ושם". הוא ביקר בביתו של ברנע ברמת השרון, ונפגש גם עם עמליה ארגמן ברנע. דינא, מלכת ירדן, אשתו הראשונה של חוסיין, מלך ירדן הייתה אשתו של צלאח תעאמרי (אזרחית מצרים), היא הגיעה לישראל כדי לדון בשחרורו מהשבי וגם נפגשה עם בני הזוג ברנע.
בשנת 2004 כתבה עמליה ארגמן ברנע גרסה עדכנית לספר שנקרא "ללכת שבי - אחרי".
מתמטיקה (שיר)
מתמטיקה (באנגלית: Matematika) הוא שיר של הזמרים הישראלים סטפן לגר ונטע ברזילי. הוא יצא לאור כסינגל ב-20 בדצמבר 2022. את השיר כתבו והפיקו ברזילי ולגר לצד רון ביטון והמפיק סתיו בגר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר פורסם בערוץ היוטיוב של סטפן לגר ביום צאתו של השיר. הוא בוים על ידי איתמר לידר שירי. באתר מאקו, הושווה הקליפ לזה של "La Fama" של רוסליה ודה ויקנד ותואר כ"קצת פוגע בחגיגה". תוך כחודש, הצליח השיר לצבור מיליון צפיות ביוטיוב.
קבלה ביקורתית
דור מאיר מועלם ממאקו העניק ביקורת חיובית לשיר, באומרו: "יש משהו יפה בחיבור בין נטע לסטפן". הוא ציין לשבח את לגר ואת שילוב העברית והצרפתית בשיר. גם בפרוגי סוקר השיר בחיוב ותואר כ"מטורף".
עומאר סניד
סניד, אשר נולד וגדל בביומנט, טקסס. עומאר נקרא כך על שם השחקן עומר שריף. הוא החל לשחק כדורסל בילדותו במסגרת חוג הכדורסל של עיירתו וכן מאוחר יותר, בקבוצת הכדורסל האזורית של מחוז ברנט. בסיום לימודיו התיכוניים, הצטרף אל קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ממפיס ושיחק עבורה במשך ארבע שנים.
לאחר מכן נרשם לדראפט ליגת ה-IBA ונבחר במקום ה-3 על ידי הסן דייגו סטינגרייס. אך במקום לשחק במדיה, בחר לבלות את העונה המקצועית הראשונה שלו, מחוץ לארצות הברית, במדי הקבוצה הקולומביאנית, סביוס בוגוטה. סניד עזב את הקבוצה, לאחר עונה אחת.
סניד, חזר לארצות הברית, כשעבר אל קבוצת ליגת ה-CBA, רוקפורד לייטנינג. בקבוצה קלע 18.5 נקודות והוריד כ-10 כדורים חוזרים וזכה בתואר השחקן המצטיין של העונה הסדירה. סניד עזב את הלייטנינג לאחר עונה אחת במדיה. לאחר מכן נבחן במספר קבוצות בוונצואלה ובקולומביה. אך לבסוף חתם בשורותיה של סן לורנסו מהרפובליקה הדומיניקנית. סניד הצטיין במדי ונבחר לשחקן המצטיין בליגה הקולומביאנית ולשחקן המצטיין במשחקי ההצלבה של הליגה, לאחר שקבוצתו הפסידה בגמר משחקי ההצלבה, לחואנזה.
עונה לאחר מכן, הצטרף לדן האג ולאחר מספר חודשים עזב את הקבוצה בשל קשיים חברתיים והחל לשחק בקבוצת הכדורסל הבלגית, מונס, עימה זכה בגביע הבלגי. לאחר מכן, נבחר בדראפט ליגת ה-NBDL ונבחר במקום ה-18 על ידי האוסטין טורוס. למרות זאת, סניד בחר לשחק בפרוז'קוב הפולנית ולאחר מכן בלונדון טאוורס האנגלית.
בעונת 2004/05 הצטרף אל קבוצתה של אליצור אשקלון והיה שותף להגעתה לפיינל פור הליגה שהבטיח לקבוצה העפלה למפעל, גביע האתגר. בעונת 2005/06 עבר אל מכבי ראשון לציון, אך בחלון ההעברות של ינואר, עבר אל לוקומוטיב רוסטוב הרוסית, לאחר שקיבל ממנה הצעה כספית גבוהה. מהלך זה נחשב לטוב, כאשר סניד עזר לקבוצה להישאר עונה נוספת בליגת העל הרוסית. סניד, המשיך במדיה של רוסטוב עוד חצי עונה לאחר שבינואר אותה שנה עבר אל סאבה באטרי, האיראנית. סניד, זכה באליפות ובגביע האיראני. אך למרות זאת, סניד לא נשאר במדיה לאחר שהליגה האיראנית הסתיימה בסוף פברואר.
במרץ, סניד חתם במכבי ראשון לציון, לחוזה עד סיום העונה במטרה לחזק את המועדון. אך, קבוצתו האיראנית לשעבר בערימה קשיים בהחתמתו הצפויה בקבוצה הישראלית. למרות זאת, סניד עזר למועדון להישאר בליגת העל, עונה נוספת. ורשם ממוצעים גבוהים יחסית לקבוצת תחתית, 9.5 נקודות וכ-5 כדורים חוזרים ב-10 משחקים בהן שותף. בעקבות יכולת זאת, סניד הוחתם על ידי הפועל ירושלים בתחילתה של עונת 2008/09.
בתחילת עונת 2009–2010 חזר סניד לקדנציה שנייה בקבוצת עירוני אשקלון.
דונג צ'יצ'אנג
דונְג צִ'יצָ'אנְג (董其昌) (1555–1636) היה צייר ומלומד סיני, ממייסדי תורת האמנות בתקופת שושלת מינג.
עבודתו של דונג מאופיינת בהעדפת ההבעה על פני הרישום הפורמלי. יצירותיו מתארות לרוב נוף עם מאפיינים מרחביים, והן ייחודיות בסגנונן המקורי, למרות שעדיין לא ניתן להגדיר את אמנותו כאמנות מופשטת. האופן שבו הביע בציוריו רגשות ותחושות נחשב אחד המקורות של הציור האישי, האקספרסיוניסטי, שהופיע בשלב מאוחר יותר.
דון מינה ואוקי באתרה
דון מינה ואוקי באתרה הוא כלל תלמודי לפיו כאשר נלמד דין מסוים בגזירה שווה מדין אחר, גדרי הדין הנלמד נשארים כפי שהיו לולא הלימוד ולא נלמדים מהדין המלמד. התרגום לעברית של המונח הוא "דון ממנה והעמד במקומה".
הסבר
דוגמה למחלוקת בנוגע לכלל זה נמצאת בגמרא ב. הגמרא מביאה מחלוקת האם איסור ממזרות חל על נקבות לאחר עשרה דורות, כלומר האם ניתן להינשא לצאצא של ממזרת לאחר עשרה דורות. הדין לגבי ממזרים הוא שהאיסור שלהם לבוא בקהל חל על כל צאצאיהם לעולם. דין זה נלמד מגזירה שווה מאיסור עמוני ומואבי שלגביהם האיסור לעולם מפורש בתורה, בעוד שלגבי ממזרות האיסור המפורש בתורה הוא רק עד עשרה דורות.
למרות שאיסור הממזרות חל הן על זכרים והן על נקבות, מי שסובר "דון מינה ומינה" סובר שהחל מהדור העשירי, האיסור חל על זכרים בלבד, משום שמשם ואילך האיסור נלמד מאיסור עמוני ומואבי, שחל על זכרים בלבד. הסובר "דון מינה ואוקי באתרה" סובר שלמרות שהאיסור נלמד מאיסור עמוני ומואבי, האיסור מקבל את הגדרים המקוריים של איסור ממזרות, והוא חל גם על נקבות לעולם.
דהיינו, הסובר "דון מינה ומינה" סובר שיש ללמוד מן המלמד הן את עצם הדין והן את פרטיו, ולכן סובר "דון מינה (-את עצם הדין) ומינה (-גם את פרטיו)". לעומת זאת, הסובר "דון מינה ואוקי באתרה" סובר שיש ללמוד מן המלמד רק את עצם הדין, ואילו את פרטיו להשאיר כפי שהיו לולא נלמדו מן המלמד, ולכן סובר "דון מינה (-את עצם הדין) ואוקי באתרה (-את פרטיו)".
היו שהדגימו כלל זה באמצעות פונקציות ההעתק בתוכנת מיקרוסופט וורד: כאשר מעתיקים מקטע מסויים - ניתן לשמור על עיצוב המקור (דון מינה ומינה); וניתן למזג עיצוב (דון מינה ואוקי באתרה).
יוצאים מהכלל
כלל זה אינו תקף רק כאשר הדין נלמד בגזירה שווה, אלא גם כאשר הדין נלמד בבניין אב או בריבוי. כאשר הדין נלמד בהיקש, קיימת מחלוקת ראשונים האם אומרים כלל זה או שבמקרה כזה לכל השיטות אומרים "דון מינה ומינה". כאשר דין נלמד בקל וחומר, מוסכם שאומרים "דון מינה ומינה", משום שכלל אחר קובע כי בקל וחומר "דיו לבא מן הדין להיות כנדון".
פסיקת ההלכה
לרוב הדעות ההלכה נפסקה ש"דון מינה ואוקי באתרה", אך ברמב"ם יש כמה מקומות מהם רואים שלעיתים פסק לפי הכלל של "דון מינה ומינה". בספרות האחרונים יש דיון נרחב בדעתו של הרמב"ם בניסיון להבין את המקרים השונים בהם פסק באופנים שונים.
5 בנובמבר
5 בנובמבר הוא היום ה-309 בשנה (310 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 56 ימים.
חרט ון הקה
חרט ון הקה (Geert Van Hecke; נולד ב-20 ביולי 1956 בפיטם) הוא שף בלגי.
ביוגרפיה
בדומה לאלן שאפל, כך גם ון הקה משתמש בראש ובראשונה במוצרים אזוריים. יצירותיו הקולינריות אינן מורכבות יתר על המידה, במקום זאת הוא שואף להשיג שלמות בביצוע.
מארש דונדורמה
מארש דונדורמה היא תזמורת כלי נשיפה ירושלמית בת שישה-עשר חברים שהוקמה בשנת 2005, שיוצרת מוזיקה מקורית עם השפעות של ג'אז, פאנק ומוזיקה עממית מרחבי העולם.
חרט ון הקה
ביוגרפיה
ון הקה פתח ב-1983 את מסעדתו “הכרמלית” (De Karmeliet) בפינת הרחובות ירושלים וקארמרסטראט בברוז', ליד מה שהיה עד למהפכה הצרפתית מנזר כרמליטי לשעבר. ב-1985 קיבלה המסעדה את הכוכב הראשון שלה במדריך מישלן האדום. כשב-1989 זכתה בכוכב השני במישלן. מסעדתו הייתה קטנה מדי בשטחה, הוא העביר אותה לרחוב לנגסטראט 19 בברוז'. ב-1996 זכתה בכוכב השלישי במישלן, בו היא מחזיקה עד היום (2010), והיא אחת משתי המסעדות הבלגיות היחידות ביחד עם הוף ון קלווה של השף פטר חוסנס המחזיקות בניקוד זה. מסעדת “הכרמלית” מציעה מטבח אירופי קלאסי.
מארש דונדורמה
היסטוריה
התזמורת הוקמה בשנת 2005 על ידי המתופף דותן יוגב והופעתה הראשונה התקיימה בשוק מחנה יהודה בירושלים. לקראת הופעותיה הראשונות במועדונים ניצלה את העובדה שכל הכלים בה לא נזקקים להגברה ויצאה לרחובות ירושלים ותל אביב, בהם ניגנה, חילקה פלאיירים והודיעה על הופעותיה במועדונים.
חרט ון הקה
ביוגרפיה
נבחרה למקום ה-48 בשנת 2004,
מארש דונדורמה
היסטוריה
בשנת 2019 הוציאה התזמורת ספר ילדים, אלבום ומופע בשם "תנינים על הראש", המשלב סיפורים, שירים ונגינה, עם הקריין והשחקן יואב יפת, בבימויה של ירדן בר כוכבא.
חרט ון הקה
ביוגרפיה
ונבחרה למקום ה-47 בשנת 2006.
מארש דונדורמה
שם
דונדורמה היא גלידה מסטיק המיוצרת במחוז מַארַש (Maraş) שבטורקיה (כיום העיר קרמאנמרש). "דוֹנדוּרמַה" (dondurma) היא המילה הטורקית לגלידה, ואת השם "מַארַש", משבשת הלהקה במכוון ל"מארְש" כדי להתייחס להיותה תזמורת צועדת. השם הנכון בטורקית: Maraş dondurması.
חרט ון הקה
ביוגרפיה
המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ב-14 בינואר 2009, פתח ון הקה את "ביסטרו דה רפטר" (Bistro De Refter) במולנמרס 2, ברוז', על ניהולה הופקד בנו, והיא מהווה גרסה קלה של “הכרמלית”, עם דגש על מטבח בלגי מסורתי והארוחות בה זולות יותר.
שפירא
שפירא הוא שם משפחה נפוץ בקרב משפחות יהודיות שמוצאן מיהדות אשכנז ההיסטורית שהתפזרה לאורך השנים ברחבי יהדות אירופה.
שוטי הנבואה (אלבום)
שוטי הנבואה הוא שמו של אלבום הבכורה של להקת שוטי הנבואה, שיצא לאור בשנת 2000. האלבום זכה לתודעה רחבה, והגיע למעמד של אלבום פלטינה לאחר שמכר למעלה מ-40,000 עותקים.
הפקה
האלבום הוקלט בשכונת ניות בירושלים בסמוך לעמק המצלבה היכן שהקימה הלהקה את אולפן ההקלטות שלה. עטיפת האלבום הוצאה בידי עמית כרמלי והוא טען שההשראה אליו הוא ציור שצויר בכניסה לגן הילדים הסמוך לאולפן.
שפירא
{{פירושונים|חוקרים אקדמיים:
שוטי הנבואה (אלבום)
הפקה
בין השירים הבולטים של האלבום ניתן למנות את: "אין אני", "פנאן", "מה קרה לך", "במלון ברבת עמון", ו"הילדים קופצים".
שירי האלבום כוללים מסרים פוליטיים ומסרים חברתיים שונים: בשיר "פה ביפו" מדובר על משתף פעולה, זונה חד הורית ושני שיכורים, רמז למיקומם של החלשים בחברה באותו המקום. בשיר "פרילי" נכללו השורות "אף אחד לא יעזוב פה, אז תתחילו לאהוב" ו"ערבי פלסטיני, יהודי ארגנטינאי. זה לא משנה - כולם בני אדם".
שפירא
סופרים ומשוררים:
שוטי הנבואה (אלבום)
הפקה
השיר "אין אני" יצא מחדש באלבומו של אברהם טל LIVE בשנת 2017.
שפירא
רבנים: אדמו"רים: שלוש משפחות חשובות של אדמו"רים נקראו שפירא: משפחת שפירא צאצאי רבי פנחס מקוריץ, משפחת שפירא משושלת קוז'ניץ ומשפחת שפירא משושלת דינוב.
אישים מתחומי התרבות:
אישים אחרים:
מקומות:
ראו גם
}}
אורבך
אורבך (בתעתיק לועזי: Orbach או Urbach) הוא שם משפחה יהודי, לרוב ישראלי, אשר ברוב המקרים מבוטא "אוֹרבך". מקורו בשם היהודי-גרמני "" (Auerbach או לפעמים Aurbach) והוא קשור ככל הנראה לשם של יישוב בסקסוניה או בוואריה. צורה זו השתרשה בעברית הישראלית, שבה מקובל כיווץ הדיפתונג "au". ההיגוי העברי השונה התלווה לעיתים גם בהענקת משמעות חדשה על בסיס הצמדה הומופונית של מילים עבריות – אור-בך (בדומה לגלגולם בעברית של שמות משפחה אחרים ממקור זר כמו למשל סוארס – לזו-ארץ, אנ-נקאווה – לאל-נקווה וכו').
קיימת גם הגרסה אוּרבך (Urbach), הדומה לשמם של שלושה יישובים בגרמניה ושל יישוב אחד בצרפת.
ראו גם
}}
בית הכנסת במצודה
בית הכנסת נבנה בשנים 1864-1865 לפי תוכניותיו של האדריכל הווינאי איגנאץ שומאן (Ignaz Schumann). המקום נבנה בסגנון אדריכלות נאו-מורית (בדומה לבית הכנסת ברובע פבריק) והחל משנת 1866 יש בו עוגב.
בבית הכנסת נערכים שיפוצים בהווה על מנת להתאימו להיות אכסניה של התזמורת הפילהרמונית של באנאט, לפי אישור של הקהילה היהודית של באנאט.
איי הישועה
איי הישועה או איי הברכה (בצרפתית: Îles du Salut) הם קבוצה של שלושה איים געשיים באוקיינוס האטלנטי הנמצאת כ-11 ק"מ מחופי גיאנה הצרפתית. קבוצת האיים מונה את אי השדים, האי המלכותי (שם שכן המרכז האדמיניסטרטיבי של האיים) ואי סן ז'וזף. קבוצת האיים שימשה כמושבת עונשין של צרפת משנת 1852 ועד 1953 ונודעה באכזריות התנאים ששררו בה. בין הנידונים אשר הוגלו לאיים אלו ניתן למנות את אלפרד דרייפוס, אשר ריצה עונש מאסר של 10 שנים על אי השדים ואת אנרי שרייר, אשר ריצה 9 שנות מאסר באיים ולאחר שנמלט פרסם את זיכרונותיו בספר פרפר.
כיום משתייכים האיים לקומונה הצרפתית קאיין, ופועלים בהם מוזיאונים לתיעוד מושבת העונשין.
גוז'ה
גוז'ה (בספרדית: Goya) היא עיר בפרובינציית קוריינטס בארגנטינה. העיר שוכנת על גדות נהר פרנה, במרחק של 218 קילומטרים מקוריינטס, בירת הפרובינציה, ובמרחק של 715 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
היסטוריה
באזור בו נמצאת גוז'ה התפתחה במהלך המאה ה-18 התיישבות עם נמל. בשנת 1771 ברנרדו אוליברה ואשתו גרגוריה מורלס הקימו בהתיישבות מרכז להחדרת התרבות האירופית בקרב הילידים באזור. מקור שמה של ההתיישבות אינו ברור, אך אחת הסברות היא שהיא נקראת על שם גרגוריה מורלס, ששם החיבה שלה היה "גוז'ה".
ב-1852 גוז'ה קיבלה מעמד של עיר.
מגאנוירופיס
מגאנוירופיס (שם מדעי: Meganeuropsis) הוא סוג נכחד של חרק דומה לשפירית גדולה אשר חי ביערות השרכים העצומים של הפרם. חרק זה היה קרוב למגאנוירה, אך היה מעט קטן יותר.
החרק הגדול היה טורף שצד פרוקי-רגליים קטנים ממנו, ראשנים ודו-חיים קטנים. עם זאת עקב גודלו הוא היה חייב לקלוט כמויות רבות של חמצן. כשיערות השרכים דעכו נידון החרק להכחדה.
עשתר (אל)
עשתר (באוגריתית ובדרום ערבית עתיקה: עת'תר; נקרא גם עת'תר ערץ) הוא אל כוכב השחר במיתולוגיה הכנענית. באזורים יבשים למחצה במערב אסיה שימש עשתר אל הגשם, ואף הופיע גם בדרום חצי־האי ערב, שם נקרא עתור (שמשמעותו מושקה) או זוהה עם ד'ו סמני. במצבת מישע נזכר שם האלוהות המורכב עשתר-כמוש.
בעלילות בעל וענת מסופר כי עשתר תפס את כס המלכות על האלים באופן חד־צדדי, אך האל ים הדיח אותו. לאחר הריגתו של בעל בידי מות, המליצה אשרה למנות את עשתר למחליפו בשל ניסיונו במלוכה, אך לאחר שעשתר התיישב על כס המלוכה של בעל בפסגת צפון, הוא ירד ממנו מפני שהוא הרגיש שהוא אינו ראוי לו. מכיוון שעשתר לא היה נשוי או מאורס, נמסר לו מפי שפש שהוא אינו זכאי לארמון משלו כמו יתר האלים.
לא קיימות עדויות באשר לפולחן של עשתר באוגרית, אך במקורות יווניים מהמאה ה-5 לספירה, הוא מוזכר בהקשר של קורבן ילדים על ידי שבטים בדואים בחצי־האי סיני.
שי טוחנר
שי טוחנר (נולד ב-8 בדצמבר 1950) הוא נגן גיטרה אקוסטית, מפוחית ובנג'ו. טוחנר מנגן בעיקר מוזיקת פולק, קאנטרי ומוזיקה קלטית.
ביוגרפיה
טוחנר התמחה משחר ילדותו במוזיקת העם האמריקאית לסוגיה וגווניה השונים ובגיל מבוגר יותר הרחיב את התמחותו לפולק מהאיים הבריטיים והוא נחשב כבר סמכא בנושאים אלו. טוחנר התחיל להופיע על במות מקצועיות עוד טרם שירותו הצבאי והשתתף בהקלטות לא מעטות, לעיתים ללא קרדיט עקב שירותו.
טוחנר ידוע בסגנון נגינתו המיוחד בגיטרה הנקראת Fingerstyle שמאופיין על ידי שימוש באצבעות בלבד ללא מפרט, בנגינתו המיוחדת בבנג'ו, ובנגינתו במפוחיות פה בסגנון הנקרא "פוזיציה ראשונה" שאיננה אופיינית לנגני בלוז.
טוחנר היה ממייסדי להקת הפונדקאים, וניגן בה במשך עשרות שנים. כן ניגן במשך השנים והקליט עם סוזי מילר, שולי נתן, רוחמה רז, דנה הלוי, קבוצת "ראשית" למוזיקה יהודית, החלילן הבינלאומי עקיבא בן חורין, הזמרת חזנית עדי ארד, לי טריפון, סולנית להקת אטליז, הזמרת לילך שיר, איתה הקליט שני אלבומים משותפים, הזמרת מיה יוהנה מנחם, איתה הקליט שלושה אלבומים משותפים והזמרת גבריאלה לואיס איתה הקליט אלבום משותף. בנוסף על פעילותו בישראל, ניגן טוחנר עם הרכבי פולק שונים במועדונים ובפסטיבלים בסקוטלנד ובאנגליה. טוחנר הופיע בין השאר בסדרת קונצרטים בישראל ומחוצה לה עם זמר העם האמריקאי המפורסם טום פקסטון זוכה פרס גראמי האמריקאי על מפעל חיים.
כיום (2016) חבר טוחנר בלהקות "אייריש מלודי" וההרכב "שי טוחנר וחברים" ומנגן בעיקר עם הזמרות הצעירות מיה יוהנה מנחם, שירי גולן (זמרת) ו גבריאלה לואיס, לעיתים קרובות מלווה בלהקה שלמה המורכבת מחבריו הקרובים המוזיקאים. טוחנר הוא ממשתתפיו הקבועים של פסטיבל הפולק סולם יעקב החל מיום היווסדו. ההרכבים של טוחנר מופיעים לעיתים תכופות במקומות רבים ומגוונים בישראל, בעיקר בהיכלי התרבות ופסטיבלים גדולים. בשנים האחרונות הפך טוחנר יחד עם הרכביו גם לבן בית בפסטיבלים באבו גוש הנערכים פעמיים בשנה, בסוכות ובשבועות. טוחנר מרבה להתארח בהופעות של זמרים יוצרים צעירים ולנגן בגיטרה, בנג'ו ומפוחיות.
בשנת 2004 יצא אלבום משותף של טוחנר עם הזמרת בוגרת רימון דנה הלוי, שכלל גרסאות כיסוי אקוסטיות מעודכנות של שירי פולק משנות השישים.
במאי 2008 יצא אלבום משותף לשי טוחנר ולזמרת לילך שיר "אל מעבר למעוף היונה" שהיווה מסע מוזיקלי מהאיים הבריטיים לעבר לב הקאנטרי האמריקאי, אלבום ששיר הנושא ממנו "מחכים ליונה" שכתבה לילך שיר זכה להשמעות מרובות בתחנות הרדיו השונות. יציאת האלבום לוותה בהופעות רבות בכל רחבי הארץ כולל בפסטיבלים גדולים כגון סולם יעקב ואבו גוש ובאולמות גדולים אחרים, כגון רפפורט בחיפה, בית יד לבנים ברעננה ואחרים.
בנובמבר 2009 העלה שי טוחנר יחד עם הזמרת לילך שיר מופע בשם "נשיקות מתוקות מיין" שהיה מחווה לפיט סיגר, ג'ואן באאז וגדולי זמרי המחאה האמריקאיים של שנות השישים. בכורת המופע הייתה במסגרת קונצרטי החורף בכנסיית קריית יערים באבו גוש והמופע עם לילך רץ עד לשלהי 2010 בכל רחבי הארץ. המופע ממשיך להיות מבוצע כיום על ידי שי טוחנר עם מיה יוהנה מנחם והרכב שי טוחנר וחברים.
ביוני 2010 יצא אלבום פולק חדש של שירי המופע, ששמו "נשיקות מתוקות מיין" (באנגלית Kisses Sweeter Than Wine) שבו שרה את כל השירים לילך שיר וגם ניגנה בגיטרה, ושי טוחנר ניגן בו גיטרה, בנג'ו אמריקאי 5 מיתרים ומפוחיות פה. זהו האלבום השני המשותף ללילך שיר וטוחנר לאחר "אל מעבר למעוף היונה".
במאי 2011 יצא אלבום פולק חדש של טוחנר עם הזמרת מיה יוהנה מנחם ששמו "מלונדון למלבורן" שהוא מחווה לזמרי הפולק דונובן, רלף מקטל, סוזן ווגה ובעיקר להקת המשחרים. באלבום זה שרה מיה יוהנה מנחם את כל השירים, טוחנר מנגן גיטרה, בנג'ו 5 מיתרים אמריקאי ומפוחית. בהקלטות השתתף גם המוזיקאי ברק אולייר שהפיק את רוב השירים ביחד עם טוחנר.
בינואר 2012 יצא אלבום משותף נוסף של טוחנר עם הזמרת מיה יוהנה מנחם בשם "Ain't Going Nowhere", אלבום מחווה לזמרי העם הגדולים בוב דילן ולאונרד כהן. את כל השירים באלבום שרה מיה יוהנה מנחם, ובנוסף לטוחנר שניגן באלבום בגיטרה אקוסטית, בנג'ו ומפוחיות השתתף בנגינת מספר כלים המוזיקאי יונתן מילר ובכלים נוספים ניגן המוזיקאי שגם הפיק מוזיקלית את האלבום ברק אולייר. את הוצאת האלבום ליווה מסע הופעות ברחבי הארץ.
בדצמבר 2012 יצא אלבום משותף נוסף של מיה יוהנה מנחם ושי טוחנר בשם "From Glen to Glen". האלבום כולל שירים מסורתיים מסקוטלנד ומאירלנד, רובם מלפני מאות בשנים, בין השאר של המשורר הלאומי הסקוטי רוברט ברנס, לצד מספר קטן של שירים בני זמננו ממקומות אלו. השקת דיסק זה מלווה בהופעות מרובות ברחבי ישראל בנוסף למופעים משירי האלבומים הקודמים. באלבום זה, כמו בקודמו, ניגן בין השאר המוזיקאי המחונן יונתן מילר וגם הוא הופק על ידי ברק אולייר.
בפברואר 2015 יצא אלבום משותף לשי טוחנר יחד עם הזמרת גבריאלה לואיס בשם "Wild Rovin' No More" שכולל שירים מהאיים הבריטיים ומארצות הברית שכולם ללא יוצא מן הכלל נכתבו לפני שנת 1900, כולם נחשבים נחלת הכלל כשחלקם הגדול מוכרים למדי. באלבום נכללים גם ביצועים עדכניים לשירי המשורר הסקוטי הלאומי בן המאה ה-18 רוברט ברנס. כמו שלושת האלבומים עם מיה יוהנה מנחם הופק גם אלבום זה על ידי ברק אולייר.
החל מינואר 2016 עלה מופע נוסף בהפקתו והשתתפותו כנגן של שי טוחנר וחברים בשם "מסידני ללונדון" בהפקת "רעות קשרי תרבות", המבוסס על אלבומם הראשון של מיה יוהנה ושי טוחנר "מלונדון למלבורן". הזמרת במופע זה היא מיה יוהנה. המופע רץ בכל היכלי התרבות והאולמות הגדולים בארץ. החל מדצמבר 2016 עלה מופע חדש של שי טוחנר וחברים, שוב בהפקת "רעות קשרי תרבות", בשם "מהצ'לסי לווילאג'" שהוא מחווה לבוב דילן, לאונרד כהן, סיימון וגורפינקל וזמרים יוצרים נוספים שמרבית פעילותם הייתה בניו יורק החל משנות השישים של המאה העשרים. גם מופע זה רץ בהיכלי התרבות הגדולים בארץ, הזמרת הראשית היא גבריאלה לואיס ומתארח הזמר אהר"לה סייקס.
עם חזרתו לישראל של יונתן מילר, חברו של טוחנר ללהקת הפונדקאים, בשנת 2013, לאחר שהות בת כתשע שנים בארצות הברית, הוא חבר שנית לטוחנר והצטרף להרכבים ולהופעות השונות ברחבי הארץ.
בנוסף לפעילותו המוזיקלית, עסק טוחנר בתחום ההיי טק שמוגדר אצלו כמקצועו העיקרי. בסוף שנת 2014 פרש טוחנר מעבודתו בתחום ההייטק לאחר 44 שנים של פעילות בתחום.
דיסקוגרפיה
טוחנר ניגן באלבומים הבאים שהופקו בישראל (רשימה חלקית): טוחנר ניגן באלבומים לא מעטים של יוצרים ישראלים צעירים, כמו מורן מגל, דלית קלמר, נועם אקוטונס, שירי גולן, גיטלה יוסוב ואחרים, באלבומו של הזמר החרדי הבינלאומי אברהם פריד ובאלבומה של וירטואוזית החלילים חפציבה זר אביב.
כן ניגן טוחנר באלבומים של אמני פולק רבים בבריטניה, בעיקר בסקוטלנד.
לפטוקלידיים
לפטוקלידיים (שם מדעי: Leptocleididae) היא משפחה של זוחלים ימיים נכחדים מסדרת הפלזיוזאורים. הם חיו ברחבי הימים הרדודים בעולם במשך הקרטיקון התחתון (מהברמיאן עד האלביאן).
מיני המשפחה היו קטני ממדים ולחלק מהסוגים כמו הלפטוקלידוס, היה צוואר קצר בהרבה ממרבית הפלסיוזאורודים שהתאפיינו בצוואר ארוך וראשיהם היו משולשים עם לסתות בעלות שיניים ארוכות דמויות מחטים שבלטו מחוץ לפיהם. היו להם סנפירים ארוכים ורחבים והם כנראה יכלו לעלות ליבשה לנוח ולהתרבות.
משפחה זו נחשבת לקרובה לפוליקוטיליים שהיו בעלי לסתות ארוכות וסנפירים דמויי משוטים. מיני משפחות אלה הותאמו לציד דגים וסילוניות במים רדודים.
מחלף אייל
מחלף אייל הוא מחלף המחבר בין כביש 6 לכביש 5504 ובעתיד לכביש 551.
מבנה המחלף
מבנה המחלף הוא מסוג מחלף יהלום. גשר המחלף חולף על כביש 6 בתוואי כביש 5504. בשני צידי הגשר ממוקמים צמתים מרומזרים המאפשרים את הכניסות והיציאות מכביש 6.
My Sharona
My Sharona הוא סינגל שבוצע על ידי להקת הנאק. השיר יצא לאור בשנת 1979.
השראה
כשדאג פייגר סולן להקת הנאק היה בן 25, הוא שהה בחנות בגדים בלוס אנג'לס, והכיר שם נערה יהודייה בת 17 בשם שרונה הלפרין, שעבדה בה כמוכרת. פייגר והנערה היו בקשר זוגי במשך ארבע שנים, והוא כתב עליה את השיר My Sharona, בעזרתו של גיטריסט הלהקה ברטון אוור. השיר נכתב לאחר שהתאהב בה, אך טרם היו בקשר זוגי. לדבריו, השיר נכתב מנקודת מבט של בן 14.
הצלחה
השיר דורג במקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100. במצעד הסינגלים הבריטי דורג השיר במקום השישי. להצלחה זכה גם באוסטרליה וקנדה. במצעד של כל הזמנים שערך הבילבורד (1958 עד 2018) דורג השיר במקום ה-95.
My Sharona היה חלק מפסקולי הסרטים "מציאות נושכת" שיצא בשנת 1994, RocketMan משנת 1997, ו"כולם רוצים את זה" משנת 2016. השיר זכה לחידוש על ידי להקת האמרפול השוודית בשנת 2009.
איתי שני
איתי שני (נולד ב-1 בספטמבר 1998) הוא קשת ישראלי. בשנת 2021 איתי שני ייצג את מדינת ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020). מאמנו האישי הוא יורי יוגב ומאמן הנבחרת שלו הוא גיא מצקין. מתאמן במועדון מכבי קשתות המאה ה-21.
ביוגרפיה
שני החל להתאמן בקשתות בגיל 12 וחצי, בשנת 2011.
בשנת 2015, זכה שני במקום הראשון בארץ לבוגרים (70 מטרים) ובשנת 2017 הוא זכה במקום הראשון בארץ לבוגרים (18 מטרים).
בשנת 2019, הוא היה ממוקם במקום השישי בתחרות הקווטה האחרונה למשחקי אירופה שהתקיימה ברומניה.
בשנת 2020 הוא זכה בפעם הרביעית ברציפות באליפות ישראל בקשתות לבוגרים.
בשנת 2021 הוא זכה במקום השמיני בתחרות המיון האחרונה למשחקים האולימפיים בטוקיו 2020, שהתקיימה בצרפת.
באולימפיאדת טוקיו 2020, היה שני לקשת הישראלי הראשון שייצג את ישראל במשחקים האולימפיים, והגיע עד שלב שמינית הגמר בו הודח. הוא החל את דרכו בסבב הדירוג, שם סיים במקום ה-60 מתוך 64 מתחרים. בשלב הנוק-אאוט הוא התמודד מול הירוקי מוטו היפני שסיים חמישי בסבב הדירוג וניצח 3:7 במערכות. בשלב 32 האחרונים שני התמודד מול טארונדיפ ראי ההודי ולאחר שוויון בתום חמש מערכות, נערך שובר שוויון בו יורה כל מתמודד חץ אחד. שני דייק וקיבל את הציון 10 לעומת יריבו עם הציון 9 ועלה לשלב שמינית הגמר. בשמינית, התמודד שני מול טאנג צ'ין-צ'ון מטאיוואן ושוב לאחר שוויון בתום חמש מערכות, נערכה יריית שובר שוויון, כאשר הפעם יריבו קיבל את הציון 10 בעוד ששני קיבל את הציון 9 והודח.
מישל טראמה
מישל אלן טראמה (בצרפתית: Michel Alain Trama; נולד ב-31 בינואר 1947) הוא שף צרפתי.
ביוגרפיה
מישל טראמה נולד בקונסטנטין (Constantine), אלג'יריה וגדל בבית יתומים. למד פסיכולוגיה בוושינגטון די. סי. בשנים 1964–1967, למד בבית הספר הגבוה לאמנויות העיצוב בפריז במונפרנס, פריז. עבד כמלצר וכמנהל של ביסטרו פריזאי ובאחד הימים כשהטבח הגיע שיכור למסעדה, טראמה החליף אותו ומאז הוא דבק במקצוע, התלמד במסעדת "לה קוט ד'אור" של ברנאר לואזו. פתח ביחד עם אשתו מאריז את ביסטרו Sur le Pouce ברחוב מופטארד בפריז, והיה בעליו בשנים 1974–1978.
ב-1979 פתח את מסעדת "ל'אוברגאד" (L'AUBERGADE) בכפר פואימירול, השוכן על הגבעה, ליד העיר אז'ן. בדרך שבין טולוז לבורדו. בשנת 1981 זכה בכוכב הראשון במדריך מישלן האדום, בשנת 1983 זכה בכוכב השני במישלן, בשנים 1987 ו-1991 זכה בתואר שף השנה של מדריך הגו מיו, בשנת 1991 זכה בניקוד המקסימלי דאז של 19.5/20 נקודות בגו מיו. ב-1993 זכה בתואר אביר מסדר ההצטיינות הלאומי (Chevalier de l'Ordre du Merite National). בשנת 2004 זכה בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים במדריך מישלן ונבחר על ידי המדריך כשף הטוב ביותר של השנה. במסעדה מקום ל-60 סועדים ובה עובדים 25 אנשי צוות. המסעדה חברה במדריך "השולחנות הגדולים בעולם".
עד לשנת 2010 החזיקה המסעדה בשלושה כוכבי מישלן, במדריך מישלן לשנת 2011 היא הורדה לשני כוכבים.
לצד המסעדה פתח מלון בוטיק מפואר שבני הזוג טראמה שיפצו, בעזרת מעצב הפנים ז'אק גרסיה. המלון נמצא במבנה מהמאה ה-13 ששימש בית קיט של ריימונד השביעי, דוכס טולוז. במלון 9 חדרים וסוויטה אחת, ובו בריכת שחייה וגן. המלון שייך לרשת רלה א שאטו.
רחוב הפחד – חלק 1: 1994
רחוב הפחד – חלק 1: 1994 (באנגלית: Fear Street: Part One – 1994) הוא סרט אימה אמריקאי לנוער, המבוסס על סדרת הספרים באותו השם מאת ר. ל. סטיין. הסרט הוא הראשון בטרילוגיית סרטים שמתמקדת בעלילות רחוב פחד ועלתה לשידור שבוע זה אחר זה.
הסרט עלה לכל הפלטפורמות של שירותי הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-2 ביולי 2021.
עלילת הסרט
הסרט נפתח ברציחתה של נערה העובדת בחנות ספרים, התר ווטקינס, על ידי ידידה, ראיין, שלפני כן לא הראה שום אינדיקציה לכך שהוא מתכנן להרוג אותה. לאחר שהרג אותה ואת עובדי הקניון האחרים, הוא נורה בראשו על ידי שריף ניק גוד, שהוזעק לזירה. בעוד התקשורת מדווחת על הטבח בקניון כנורמה עבור תושבי שיידיסייד, אוהיו, אותה היא מכנה "בירת הרצח של ארצות הברית", העיירה הסמוכה לה, סאניווייל, נחשבת להפכה הקוטבי, מכיוון שהיא נחשבת לאחת העיירות העשירות והבטוחות ביותר במדינה. רבים מבני הנוער המתגוררים בשיידיסייד מאמינים שעיירתם אחוזת דיבוק על ידי שרה פיר, מכשפה שהטילה קללה על העיירה לפני שהוצאה להורג בגין כישוף בשנת 1666.
בניגוד לחבריה לספסל הלימודים, דינה ג'ונסון אינה מאמינה באגדות האורבניות על קללת המכשפה, מכיוון שהיא עסוקה מדי בתחזוק משק הבית ובטיפול באחיה הצעיר, ג'וש, שמבלה את כל זמנו באינטרנט. במקביל, חבריה של דינה, קייט וסיימון מתפרנסים ממכירת סמים, ואילו דינה עצמה נאבקת להתמודד עם רגשותיה בעקבות פרידתה מסם, שעברה לסאניווייל. השתיים נפגשות שוב במהלך אירוע אזכרה שמתקיים בסאניווייל לזכר קורבנות הטבח בקניון, אך מידרדר במהירות לקטטה נגד תלמידי שיידיסייד. במהלך ניסיונה של דינה להשיב להם כגמולם, היא גורמת בטעות לתאונת דרכים במהלכה סם נפגעת ומוחשת לבית החולים. עם זאת, לפני שהיא נלקחת משם, סם מקבלת חיזיון העוסק בשרה פיר. בלילה שלאחר מכן, דינה וחבריה נרדפים על ידי רוחותיהם של מספר מהרוצחים הגרועים ביותר של שיידיסייד, המשמשים כשליחיה של שרה פיר. אף על פי שבתחילה דינה וחבריה חושדים שמדובר במתיחה נוספת של תלמידי סאניווייל, עד מהרה הם מבינים את טעותם לאחר שאירע טבח נוסף בבית החולים בו סם מאושפזת. לאחר שהקבוצה שומעת על החיזיון שסם קיבלה, היא מבינה שתאונת הדרכים השחיתה בשוגג את קברה של שרה פיר וכי סם נגעה בעצמותיה. הקבוצה אף מבינה כי רוחותיהם של הרוצחים מעוניינים רק בסם וכי לא ניתן לעצור אותם על ידי קבורת גופתה של שרה פיר מחדש או השמדתם.
דרך אוסף גזירי העיתונים של ג'וש על מעשי הטבח בשיידיסייד, הקבוצה מבינה שמאחד מעשי הטבח שאירעו, במחנה הקיץ "נייטווינג" במהלך שנות ה-70, נותרה ניצולה יחידה. בעוד חברי הקבוצה מותקפים על ידי שליחי המכשפה, דינה מתקשרת אל הניצולה בתקווה לקבל תובנה לדרך להיפטר מהמכשפה, אך מגיעה אל המשיבון. ג'וש מציין כי בגזיר העיתון מוזכר כי הניצולה נפטרה והוחזרה לחיים. דינה וחבריה מחליטים שעליהם לנסות זאת עם סם וללכת לסופרמרקט הסמוך על מנת להשתמש בתרופות בבית המרקחת שלהם. בסופרמרקט, סם מקיאה את הגלולות, ואילו סיימון וקייט נרצחים על ידי רוחותיהם של הרוצחים. בלית ברירה, דינה מטביעה את סם, ומצליחה להביא לנסיגתם של שליחי המכשפה, ולאחר מכן מצליחה להחזיר את סם לחיים באמצעות שילוב של מזרקי אפיפן וביצוע תהליך החייאה.
לאחר מכן, המשטרה מחליטה להטיל את האשמה לאירועים בסופרמרקט על סיימון וקייט, מכיוון שהיו ידועים כמוכרי סמים, ובהיותם מתים, לא יוכלו לסתור את הנרטיב שהמשטרה בנתה. סם ודינה שבות לצאת ביחד ויוצאות כזוג בפומבי. מאוחר יותר באותו לילה, בעוד סם נמצאת בביתה, דינה מקבלת שיחה מהניצולה מהטבח שאירע במחנה, שמזהירה אותה שאין מנוס מהמכשפה. להפתעתה, דינה מותקפת על ידי סם, שמתגלה כאחוזת דיבוק על ידי שרה פיר, אך מצליחה להכניע אותה, ומבטיחה לג'וש שהיא תחזיר את סם למצבה הקודם.
הפקה
ב-9 באוקטובר 2015, האתר "TheWrap" דיווח על הפקת סרט שיתבסס על סדרת הספרים באותו השם מאת הסופר ר. ל. סטיין על ידי חברות ההפקה פוקס המאה ה-20 ו-Chernin Entertainment. ב-13 בפברואר 2017, הוכרז שהתסריטאי קייל קילן יכתוב את התסריט לסרט. הסרט עתיד להיות הראשון שיופץ כחלק מטרילוגיית סרטים שיתרחשו ברחוב פחד בתקופות זמן שונות. "הוליווד ריפורטר" כתב שתוכנית ההפקה היא לצלם את הטרילוגיה בשיטת גב-אל-גב, ולהוציא את הסרטים חודש זה אחרי זה בנפרד. הבמאית לי ג'ניאק תביים את הסרט, ובמקביל תעזור בכתיבת התסריט של קילן יחד עם פיל גרזיאדי. בינואר 2019, נמסר שג'ניאק תביים את הסרטים הראשון והשלישי, ואילו הבמאי אלכס רוס פרי יביים את הסרט השני. עם זאת, במרץ 2019, נודע שג'ניאק תביים את כל הטרילוגיה בעצמה.
בפברואר 2019, נודע שהשחקניות קיאנה מדירה ואוליביה וולש לוהקו לדמויותיהן של לסביות מתבגרות המנסות "לנווט את מערכת היחסים המורכבת שלהן כאשר דעתן מוסחת על ידי הזוועות המטורפות של העיירה הקטנה שלהם, שיידיסייד". שתי הדמויות הן מתקופות זמן שונות, כאשר אחת מהן מאמצע שנות התשעים, והשנייה משנות ה-1600. במרץ 2019, בנג'מין פלורס ג'וניור, אשלי צוקרמן, פרד השינגר, ג'וליה רוולד וג'רמי פורד הצטרפו לצוות השחקנים. במאי 2019, דארל בריט-גיבסון לוהק לצוות השחקנים.
במרץ 2019, צילומי הטרילוגיה החלו באיסט פוינט, ג'ורג'יה. בהמשך החודש, הצילומים התקיימו גם באטלנטה, ג'ורג'יה. באוגוסט 2019, הצילומים התקיימו בעיירת רוטלדג'. הצילומים הסתיימו בספטמבר 2019.
הפצה
במקור, הסרט התעתד לאקרנים במהלך שנת 2020. כשהוא נשאל על הפצת הסרט, סטיין ציין שהסרט עתיד לצאת במהלך יוני, ואילו שני הסרטים הבאים יצאו לאקרנים בשני החודשים הבאים לאחר מכן. לאחר מכן, נודע שהסרט אכן התעתד לעלות לאקרנים ביולי 2020, אך בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, עלייתו לאקרנים בוטלה. באפריל 2020, נודע שחברת ההפקה "Chernin Entertainment" סיימה את העסקה שלה עם פוקס המאה ה-20, וחתמה על חוזה הפצה מול נטפליקס.
ב-11 באוגוסט 2020, נמסר שנטפליקס רכשה את זכויות ההפצה של טרילוגיית "רחוב פחד" ושבכוונתה להפיץ את הטרילוגיה החל מקיץ 2021, תוך שמירה על האסטרטגיה המקורית להפיץ את שלושת הסרטים חודש בזה אחר זה.
ב-19 במאי 2021, נמסר שהסרט עתיד לעלות לשידור בכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-2 ביולי 2021.
חתונת הנסיך חוסיין ורג'ווה אאל סייף
חוסיין הוא בנם הבכור של עבדאללה השני, מלך ירדן, וראניה, מלכת ירדן, והוא יורש העצר של הממלכה ההאשמית. רג'ווה היא בתם הצעירה של איש העסקים הסעודי ח'אלד אאל סייף ועזה אאל סודאיירי.
אירוסים
יורש העצר חוסיין העניק לאאל סייף טבעת יהלום בחיתוך אגס של הארי וינסטון.
המלכה ראניה בירכה את הזוג באינסטגרם, וכתבה "לא חשבתי שאפשר להחזיק כל כך הרבה שמחה בלב שלי! מזל טוב לנסיך הבכור שלי חוסיין ולכלתו לעתיד היפהפייה, רג'ווה".
חצר המלוכה ההאשמי פרסם גם סמליל רשמי לחתונה: המילה "نفرح" ("אנחנו שמחים"), כששתי האותיות האחרונות הן ראשי התיבות הערביים של רג'ווה (ر) וחוסיין (ح).
חגיגות לפני החתונה
ב-22 במאי 2023 אירחה המלכה ראניה מסיבת חינה מסורתית לכבוד אאל סייף, שבה השתתפו נשים משתי המשפחות. אאל סייף לבשה שמלה מחוייטת. שירים ירדניים וסעודים מסורתיים בוצעו על ידי זמרות ולהקות משתי המדינות. לאחר המסיבה התקיימה ארוחת ערב שאירחה המלכה ראניה, שנשאה נאום בשבח כלתה לעתיד.
ב-31 במאי 2023 אירח דודנו של חוסיין, הנסיך עומאר בן פייסל, מסיבה לכבוד החתן בנוכחות קרובי משפחה וחברים גברים. באותו ערב אירח המלך עבדאללה השני משתה לכבוד החתונה במדרב בני האשם.
חתונה
החתונה התקיימה בשעה 16:00 שעון מקומי ביום חמישי, 1 ביוני 2023, בארמון זהראן, בו התחתנו ב-1993 עבדאללה השני וראניה, מלכי ירדן והוריו של יורש העצר.
ביום חתונתה לבשה אאל סייף שמלה עם צווארון א-סימטרי ושובל ניתן להסרה של אלי סעב. היא גם ענדה עגילי יהלומים ונזר שהחזיק את ההינומה שלה. במשתה הממלכתי היא לבשה את אותו נזר ועגילים עם שמלת נשף לבנה עם שרוולים של דולצ'ה וגבאנה וכפפות.
ביקורת
דעת הקהל בירדן הייתה חלוקה, בין תומכי משפחת המלוכה שחגגו ברחובות במה שהוכרז חג לאומי, לבין מתנגדיה, שהביעו חששות שהממלכה ההאשמית תהפוך בעקבות הנישואים למדינת חסות של ערב הסעודית. בנוסף, האופוזיציה בירדן ניצלה את תשומת הלב הבין-לאומית לממלכה על מנת למחות על מעצרו של חמזה בן חוסיין, אחיו למחצה של המלך, במסגרת המעצרים הפוליטיים בירדן ב-2021 בחשד שארגן הפיכה.
מושא נוסף לביקורת בעיתונות ובאופוזיציה הוא השימוש בכספי ציבור למימון החתונה. עלות החתונה, לפי הערכות שפורסמו בעיתונות הערבית עלות החתונה הסתכמה בכ-5 מיליון דינאר (כ-7 מיליון דולר) לפחות. החתונה תוארה כראוותנית ופומפוזית, ובית המלוכה נתפס על ידי המבקרים כמנותק מהעם ומהאבטלה הגואה בממלכה.
יחסי בנגלדש–עיראק
יחסי בנגלדש–עיראק הם היחסים הבילטרליים בין בנגלדש לעיראק. לבנגלדש יש שגרירות בבגדאד, ולעיראק יש שגרירות בדאקה.
היסטוריה
לאחר עצמאותה של בנגלדש ב-1971, עיראק הכירה בה ב-8 ביולי 1972, והייתה למדינה הערבית הראשונה שהכירה בה. בנגלדש שלחה חיילים לסיורים בגבול איראן–עיראק לאחר מלחמת איראן–עיראק, כחלק מ. צבא בנגלדש היה חלק מהקואליציה במלחמת המפרץ ששחררה את כווית מעיראק.
יחסים כלכליים
בנגלדש שלחה מהגרי עבודה לעיראק לפני מלחמת עיראק, אך זה הופסק לאחר המלחמה. ב-2009 החלה בנגלדש לשלוח שוב עובדים לעיראק. עובדים מבנגלדש בעיראק התמודדו עם הטרדות ואלימות הן מצד כוחות הביטחון העיראקיים והן מצד המורדים. נכון לשנת 2016, 43,000 בנגלדשים מועסקים בעיראק.
צומת עלית
צומת עלית ברמת גן מפגיש את ציר ז'בוטינסקי (דרך מספר 481), רחוב ארלוזורוב (ברמת גן) ורחוב אבא הלל (כביש 482). הצומת הוא דרך הגישה העיקרית למרכז תל אביב מאזור פתח תקווה ורמת גן, דרך מחלף ארלוזורוב.
שמו הרשמי של הצומת הוא "כיכר הציונות", וכך הוא מופיע במפות או ברישומים רשמיים אחרים, אך הוא ידוע בציבור בשם "צומת עלית" בשל מפעל עלית ההיסטורי שהיה במקום. המפעל נבנה בסגנון הבינלאומי ונמצא ממש על שפת הצומת. בבניין שמעבר לכביש, במקום בו עומד כיום מגדל משה אביב, הייתה הוצאת הספרים מסדה. על צומת זה כתב המשורר:
היסטוריה
הצומת נבנה ככיכר תנועה בשנים הראשונות למדינת ישראל, ותוכננה עבור תנועה בהיקף של כ־14,000 כלי רכב ביום. אולם כבר בראשית שנות ה־60 הגיעה התנועה במקום לכ־30,000 כלי רכב ביום, ובמקום נוצרו עומסי תנועה. בשל הגידול בהיקף התנועה הוחלט להפוך את הכיכר לצומת מרומזר. הצומת החדש שנבנה כלל 3 נתיבי נסיעה לכל כיוון על ציר ז'בוטינסקי. במהלך העבודות, בוטלה אפשרות הפניה מרחוב אבא הלל ומכיוון פתח תקווה לכיוון רחוב ארלוזורוב ברמת גן, שהכניסה אליו מתאפשרת רק מכיוון תל אביב. עד 1965 עלה נפח התנועה במקום לכ־35,000 כלי רכב ביום. במהלך תקופה זו היה הצומת השער העיקרי לתל אביב מאזור פתח תקווה ורמת גן. רק בסוף שנות ה־60 נבנו גשר שיפמן וגשר ההלכה שפתחו דרכי גישה חדשים לתל אביב מאזור זה.
במהלך השנים הורחב הצומת עוד, וכיום ציר ז'בוטינסקי העובר בצומת הוא בעל 3 נתיבי נסיעה לכיוון מזרח (מתוכם נתיב אחד הוא נת"צ) ו־5 נתיבים לכיוון מערב (מתוכם נתיב אחד הוא נת"צ). בשנת 1995 אירע במקום פיגוע, כאשר מחבל מתאבד פוצץ עצמו באוטובוס קו 20. 6 בני אדם נרצחו בפיגוע אשר בוצע על ידי החמאס.
בשנת 2005 נחנכה מתחת לצומת מנהרה לכלי רכב באורך 320 מטר. אף שהמנהרה עוברת מתחת לצומת, דרכי הגישה למנהרה הן מרחובות סמוכים. במערב הגישה היא מצומת הרחובות שפע טל ויציאת מחלף ארלוזורוב, ובצפון-מזרח הגישה היא דרך רחוב גלעד. תוואי המנהרה מקביל לרחוב ז'בוטינסקי מהכניסה המערבית עד לאזור הצומת, ומשם הוא מקביל לרחוב אבא הלל עד לכניסה הצפון-מזרחית שמשמשת גם לכניסה לחניון התת-קרקעי של מגדל משה אביב. לפי תוכנית עתידית אמורה להיבנות בסמוך לחלקה הצפוני של המנהרה זרוע נוספת לכיוון מערב, בחלקו הצפוני של מתחם הבורסה עד לגשר מודעי.
הצומת נמצא בסמוך למחלף ארלוזורוב (הרכבת) ולתחנת הרכבת תל אביב מרכז. בראשית שנות ה־2000 נבנה בסמוך לצומת גשר להולכי רגל שחיבר בין אזור הצומת לתחנת הרכבת, וממנה לאזור מסוף ארלוזורוב. בשנות העשרה של המאה ה-21 נבנו מספר רב של גורדי שחקים בסמוך לצומת, בין היתר: מגדל עלית, מגדל אמות, מטה חברת הפנסיה מנורה-מבטחים ועוד.
בשנת 2017 החלו עבודות לבניית הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן ובמסגרת עבודות אלו נחפרת תחת הצומת תחנת אבא הלל, שנפתחה יחד עם שאר הקו באוגוסט 2023.
הצבי (גופן)
הצבי הוא גופן עברי המשמש בעיקר לכותרות ושילוט.
חיים בסוק
חיים מנחם בסוק (16 ביוני 1923 - 28 בנובמבר 2006) היה משפטן, חבר הנהלת המפד"ל ומלוחמי הפרטיזנים וגטו וילנה.
הצבי (גופן)
הגופן עוצב על ידי צבי האוזמן ולאחר מותו הושלם על ידי ד"ר משה שפיצר ופורסם ב-1954. שפיצר היה מנהל הוצאת הספרים "שוקן" שבגרמניה, ולאחר מכן היה מנהל הוצאת הספרים של הסוכנות היהודית לאחר עלייתו ארצה. הוא יזם את עיצובו של הגופן "הצבי" בהתבסס על צורות האותיות הסאנס-סריפיות הלועזיות (כגון "פוטורה" של פול רנר שעוצב בשנת 1927) שהתאפיינו במבנה גאומטרי ובניקיון צורני.
הגופן נוצר מתוך כוונה ליצור גופן עברי מקורי, היונק ישירות מכתובות עבריות עתיקות מן האלף הראשון (לספירה הנוצרית) שנמצאו חקוקות באבן בארץ ישראל ובכתבי יד. האות מודרנית מאוד, אינה מצועצעת ונעדרת תגים. הייחוד של האות הוא בכך שהיא מתבססת על צורות משולשות (אותיות א', ג', ט', ע', פ', ף', צ', ץ', ק', ש') בנוסף לצורות מרובעות (לדוגמה האותיות ב', ד' ח'), מה שמקנה לאות דינמיות מסוימת. הצבי היא האות העברית הראשונה שלמענה עוצבו ספרות תואמות.
חיים בסוק
קורות חייו
בסוק למד בישיבה ובית ספר תיכון בווילנה והיה בוגר תנועת הנוער הדתית לאומית - "השומר הדתי". במלחמת העולם השנייה, בסוק היה חבר במחתרת הציונית בגטו וילנה, ישב בכלא הנאצי ואף השתתף במרד גטו וילנה. בתום המרד ברח מהגטו והצטרף לפרטיזנים. בסוק היה לוחם וחבלן בגדוד "וילגיוס" שלחם בנאצים מיערות ליטא. לאחר המלחמה חזר לפולין בשליחותה של תנועת תורה ועבודה והמזרחי. בסוק היה מפעילי הבריחה ועלייה ב' לארץ ישראל. ביוזמתו הוקמו 18 הכשרות, שיצאו למערב אירופה. בתקופה זו היה מראשי תנועת תורה ועבודה והמזרחי באירופה המזרחית והיה ממייסדיה של התנועה במחנות העקורים. במשפטי נירנברג היה לעיניהם אוזניהם של מאות אלפי ניצולים כשדיווח בעיתון ביידיש על ההליכים המשפטיים.
הצבי (גופן)
האות הייתה נפוצה בקרב מוסדות הציונות הן בכותרות פרסומים והן בשילוט. עם חנוכת קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית, נבחרה וריאציה של האות, שהשתלבה היטב עם האדריכלות המודרניסטית שלו, לאות השילוט לבניינים בקמפוס ואף שימשה במשך שנים רבות כאות בכותרות הפרסומים של האוניברסיטה (בעיקר במשקל הייחודי שפותח לגופן, "הצבי חלול").
חיים בסוק
קורות חייו
בסוק עלה ארצה בשנת 1947, והצטרף לקבוצת יבנה (שם עבד כעגלון - דבר שהתגאה בו ובמקביל החל לימודי משפטים). הוא פעל בהגנה כחבלן בדרום הארץ ובמלחמת העצמאות שימש חבלן ומפקד פלוגת חי"ר. בסוק נמנה עם מייסדי הנח"ל. לאחר לימודיו השתלב בפרקליטות הצבאית ובין תפקידיו הרבים בצבא היה גם קצין ייעוץ וחקיקה למטכ"ל, קצין הדרכה משפטית בצה"ל, נשיא בית המשפט הצבאי הראשון בעיר העתיקה ב-1967 ואחר כך נשיא בית המשפט הצבאי בגדה המערבית. בסוק סיים את שירותו בצה"ל בדרגת סגן-אלוף. נישא לנחמה בן דב, מתלמידותיה של נחמה ליבוביץ, שעבדה כמורה בקבוצת יבנה.
הצבי (גופן)
גופן הצבי שימש במשך שנים רבות כגופן המצוי בחותמות דיו. עקב ריחוקן היחסי של צלעות האותיות זו מזו, נמנע טשטוש בעת ההחתמה.
חיים בסוק
קורות חייו
בסוק למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה. בשנת 1956 הוסמך כעורך דין. בנוסף למד באוניברסיטה העברית בירושלים סוציולוגיה ומנהל ציבורי. הוא כיהן גם כיועץ המשפטי של הרבנות הראשית ושל משרד הדתות. בסוק כיהן כחבר הנהלת המפד"ל, ובשנת 1969 נבחר למועצת עיריית תל אביב וכיהן כסגן ראש העיר. משנת 1973 ועד שנת 1989 כיהן כראש האגף לחינוך בעירייה ובנוסף עסק בפעילות ציבורית נרחבת:
הצבי (גופן)
עיצוב הגופן מתבסס על צורות כתבי יד וכתובות מהאלף הראשון לספירה, בתוספת סממני עיצוב מודרניים. מקורה באות שצייר צבי האוסמן לשימוש בכתובות לחלונות ראווה.
חיים בסוק
קורות חייו
בשנת 1982 הוא הוסמך כדוקטור לשם כבוד למשפטים מטעם אוניברסיטת אדלפי בארצות הברית. פרסם מאמרים בכתבי עת בתחומים חוק ומשפט, חברה וזיכרונות אישיים. הוא זכה בפרס החינוך ובאות יקיר תל אביב. בשנת 2006 נפטר ד"ר חיים מנחם בסוק בביתו בשיבה טובה והשאיר אחריו אישה, 5 ילדים, 17 נכדים, ביניהם ענת כהן אשת מאור כהן (איש הלגו) משיא המשואה ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל ו-20 נינים.
חיים בסוק היה ידיד נפש של הצייר משה ברנשטיין. הם הכירו בווילנא, בה למד ברנשטיין באקדמיה לאמנות הציור. הוא ליווה אותו לאורך כל דרכו בארץ ותמך בו תמיכה מורלית, חומרית וציבורית. כתב והפיק את הספר "אור הסמטאות האבודות" - עולמו של מ. ברנשטיין. הספר המקיף ביותר על חייו ויצירתו של האמן. ברנשטיין נפטר שבוע וחצי לאחר מותו של בסוק.
פטנאם
פטנאם (באנגלית: Putnam או Puttnam) הוא שם משפחה
עונת 1949/1950 בליגה הישראלית בכדורגל
עונת 1949/1950 הייתה העונה הראשונה והיחידה של הליגה הישראלית בכדורגל במדינת ישראל. זו הייתה העונה הראשונה לאחר הכרזת עצמאות והעונה ה-12 כולל העונות הסדירות (שהגיעו לסיומן) בתקופת המנדט. הליגה הייתה הליגה הבכירה ותחתיה התקיימה הליגה המיוחדת, שכללה 5 אזורים, 9 קבוצות בכל אזור.
העונה החלה ב-28 במאי 1949 והסתיימה ב-24 ביוני 1950. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים.
תחילה תוכנן שהליגה תכלול 14 קבוצות, כפי שהיה בתקופת המנדט, אולם הפועל הצפון תל אביב לא התייצבה ל-3 משחקים הראשונים ולכן הוצאה מהליגה. בתחילת מרץ 1950 מכבי נס ציונה הפסיקה להתייצב למשחקים ולכן הנקודות שבהן זכתה בוטלו.
בתום העונה סיימה מכבי תל אביב במקום הראשון וזכתה באליפות.
בעונת 1950/1951 המשחקים לא התקיימו. לקראת עונת 1951/1952 הוקמה ליגה א'.
טבלת הליגה
1. משחק בין הפועל פתח תקווה לבין בית"ר תל אביב בוטל ונקודות לא הוענקו.
עדנה אולמן-מרגלית
עדנה אוּלמן-מרגלית (21 באוגוסט 1946 – 16 באוקטובר 2010) הייתה פרופסור לפילוסופיה ומדעי החברה בבית הספר לחינוך ובמרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה העברית בירושלים, מתרגמת ופעילת זכויות אדם ישראלית וחברה במועצת האוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה
אולמן-מרגלית נולדה לליזה ולפרופ' דוד תאודור אולמן, רופא נפרולוג שעבד בבית החולים הדסה. גדלה בשכונת רחביה בירושלים וסיימה לימודיה בגימנסיה העברית בשכונה זו. השתחררה מצה"ל בשנת 1966 בדרגת סגן. לאחר לימודי מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית השלימה תואר שלישי באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1973. לאחר סיום לימודיה שימשה כעמיתת מחקר באוניברסיטת אוקספורד, במכון ללימודים מתקדמים בברלין ובמכון למחקר מתקדם בפרינסטון. ב-1976 הצטרפה כחברת סגל לאוניברסיטה העברית.
בשנה 1996 נתמנתה לראשות החוג לחינוך באוניברסיטה העברית. בשנים 2005–2008 כיהנה כראש המרכז לחקר הרציונליות. החל משנת 2008 כיהנה כמנהלת בית הספר לחינוך.
אולמן-מרגלית הייתה פעילה בארגונים שונים: בשנים 1985–1993 הייתה חברה בהנהלת הקרן החדשה לישראל, ובתוך פרק זמן זה בשנים 1988–1992 שימשה סגנית נשיא הקרן. שימשה בשלוש תקופות כהונה שונות יו"ר האגודה לזכויות האזרח בישראל (1993–1994, 1999–2001, 2002–2003), והייתה חברת הנהלת "בצלם".
אולמן-מרגלית נפטרה ב-16 באוקטובר 2010 ממחלת הסרטן, בגיל 64.
הפילוסופיה של חקר מגילות מדבר יהודה
בשנת 2006 פרסמה פרופ' אולמן-מרגלית את הספר "Out of the Cave" בהוצאת מאגנס והוצאת Harvard University Press. בספרה היא בוחנת את התאוריות השונות לגבי כותבי מגילות מדבר יהודה מנקודת המבט של הפילוסופיה של המדע. התאוריה המרכזית טוענת כי כותבי המגילות הם בני כת האיסיים וכי חרבת קומראן הסמוכה למערות בהן נתגלו המגילות שימשה את אנשי הכת. פרופ' אולמן-מרגלית בוחנת את הנימוקים לתאוריה הזו ומוצאת שזו נולדה "בדרך נס": הראשון שהציע אותה היה פרופסור אלעזר סוקניק, והמגילה שהביאה אותו למסקנה הייתה סרך היחד, שהייתה מהראשונות שהתגלו. האיסיים אינם מוזכרים בשמם במגילות עצמן, אין כל ממצאים בקומראן המוכיחים קשר כלשהו לאיסיים או למערות הסמוכות להן. באותם כלים היא גם בוחנת את התאוריות החולקות על התאוריה המרכזית ומוצאת גם בהן ליקויים.
לדברי אולמן מרגלית "התפקיד שלי אינו להגיד מה נכון ומה לא נכון. הפילוסוף של המדע איננו שופט. תפקידו לחשוף את הלוגיקה של המחקר. הוא איננו חלק מן המדע. הוא רק מתבונן על התהליך המדעי מן הקומה השנייה".
המשורר ישראל אלירז הקדיש לזכרה של אולמן-מרגלית פרק בספרו "האם צפויה התבהרות" (מוסד ביאליק, 2011; שם הפרק: "זה הזמן ללכת אל עבר הפתוח").
ספריה
כמתרגמת:
קישורים חיצוניים
מכתביה:
חיים שטיינר
הרב שטיינר הוא ראש רבני מפלגת תקומה, היה מחברי איחוד הרבנים למען ארץ ישראל, וכיום הוא חבר הנשיאות של רבני הארץ הטובה.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תרצ"ז בירושלים לעזרא ולחנה שטיינר שעלו ארצה מצ'כסלובקיה בשנת תרצ"ה. בשנת תשי"ב למד בישיבת כפר הרא"ה ועם הקמתה של ישיבת נתיב מאיר עבר ללמוד בה לבקשת הרב אריה בינה. בשנת תשט"ו (1955) החל ללמוד בישיבת מרכז הרב והיה חלק מהגרעין הראשון של התחדשות הישיבה, בישיבה למד בעיקר אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם שפירא. במלחמת יום הכיפורים שירת כרב חטיבה.