cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הונים
מסע המלחמה לגאליה 451 והקרב של המישורים הקטלוניים
אטילה המשיך לשלוח שגרירים לחצרות הקיסרים הרומאים, המשלחת האחרונה הגיעה כאשר הצבא ההוני היה בדרכו לגאליה והעבירה את המסר "אטילה אדוני ושליטכם מצווה עליכם להכין עבורו את ארמונכם". מטרת אטילה בשיגור המשלחות השונות, המסרים הסותרים והאיומים הייתה הטעיית הרומאים בנוגע למהלכיו. על מנת לקדם את פני ההתקפה ההונית על גאליה ועל פי המלצת אאטיוס, חתם הקיסר ולנטיניאנוס השלישי על הסכם עם תיאודוריד הראשון מלך הויזיגוטים. בהסכם זה הכירו הרומאים בקיומה של המדינה הגותית, והגותים הוזמנו להשתתף בלחימה לצידם של הרומאים כבני ברית שווים.
ההונים הכו בגאליה במהירות אופיינית. העיר מץ שבצפון מזרח צרפת נהרסה ואחריה ריימס, שנשרפה עד היסוד. נתיב החורבן וההרס של ההונים הצית סיפורים על מסירות נפש של אנשי כמורה ודת נוצריים שהסיתו את ההונים ממסלולם או הקריבו את נפשם על מנת להציל את בני קהילתם. על פי סיפורים של אבות הכנסייה, במפגשיו של אטילה עם הבישופים הוא הציג עצמו כ"שוט האלוהים", שם שדבק בו מאז ותאם את התפיסה הנוצרית כי הפלישה ההונית הייתה מהלך אלוהי במטרה להעניש את החוטאים. איזידורוס מסביליה כתב במאה השביעית כי ההתקפות של אטילה היו חלק מתוכנית אלוהית לתיקון עולם עבור הדת הנוצרית וההונים הם ה"מקל של הזעם האלוהי", שנועד "להכות באלו שלא הכו על חטא על מנת להכריח אותם להפנות עורף מהתאוות והטעויות של התקופה".
לופאדוטמאכוס...פטריגון
מילה זו היא הארוכה ביותר בשפה היוונית ולה 170 אותיות ולמעלה מ-70 הברות. עד המאה ה-19 הייתה זו המילה הארוכה ביותר בכל השפות בעולם, אז החליפו אותה שמות של תרכובות בכימיה. זו עדיין המילה הארוכה ביותר בספרות.
הונים
מסע המלחמה לגאליה 451 והקרב של המישורים הקטלוניים
ביוני 451 הצבא ההוני הגיע לעיר אורליאן, שם נתקל במערך הגנה שנבנה על ידי הרומאים ובני בריתם הגותים. ההונים נסוגו לכוון מזרח, כאשר הצבא הרומאי בעקבותם עד ששני הצבאות עמדו זה מול זה. הקרב הידוע בשם הקרב במישורים הקטאלונים נערך ככל הנראה בסמוך לעיר שאלון-אן-שמפאן בצפון מזרח צרפת. בתום יום הקרב העקוב מדם, נסוג אטילה משדה הקרב ואיתו לוחמיו המוכים. הרומאים והגותים לא ניסו לנצל את הנסיגה ההונית ולהכריע את הקרב, והצדדים נסוגו לעמדות מבוצרות מבלי שהקרב הגיע לידי הכרעה. לאחר יום של ציפייה, הגותים, שמלכם נהרג ועתה הונהגו על ידי אחד מבניו, יצאו משדה המערכה לכוון מרכז השלטון הגותי. על פי המקורות הרומאיים, אאטיוס הוא שיעץ למנהיג הגותי הצעיר כי עליו להבטיח את מעמדו בקרב אחיו. זמן מה לאחר מכן נסוגו הרומאים.
לופאדוטמאכוס...פטריגון
מאכל זה כולל כ-20 מרכיבים ובהם: חלקי דגים, דג תריסנית, דג הכלב, שומר, סרטן או סרטן הנחלים, נשר, גבינה, דבש, יונת עצים, "יונת בית", קיכלי, תרנגולת, ראש ציפור צלויה, יין, עז או פירות, ארנבת, וכנף של ציפור.
הונים
מסע המלחמה לגאליה 451 והקרב של המישורים הקטלוניים
לבסוף, משהוברר להונים כי תנועת כוחות האויבים שלהם לא הייתה מלכודת, הם החלו בתנועה מהירה לכוון מזרח אל כוון נהר הריין ומשם לביטחון היחסי של הטריטוריה ההונית. ההיסטוריונים הרומאיים דנים בשאלה מדוע לא תקף אאטיוס את המחנה ההוני, כאשר ההונים היו בנקודת שפל ובכך עשוי היה להשיג ניצחון מכריע על אטילה. על פי חלק מהכותבים, אאטיוס לא רצה להרוג את אטילה או להרוס לחלוטין את הצבא ההוני, אם בגלל קשרי העבר או בגלל חששו מהגותים, שללא אויב טבעי יפנו את כל כוחם כנגד רומא. אך ייתכן ואאטיוס לא חשב כי כוחותיו, שספגו אבדות כבדות, יוכלו להכריע את הקרב מחד ומאידך רצה לשמור על יכולתו המבצעית של צבאו לאתגרים הבאים.
לופאדוטמאכוס...פטריגון
המתכון
שם המאכל הוא הלחם מילים ומורכב מהמילים הבאות המהוות למעשה את המתכון להכנת המאכל:
הונים
מסע המלחמה לצפון איטליה 452
כחצי שנה לאחר הקרב במישורים הקטאלונים, בסוף שנת 451, נשלח אפולוניוס (Apollonius), המגיסטר מיליטיום של האימפריה הביזנטית, אל חצרו של אטילה עם מתנות מהקיסר מרקיאנוס, על מנת לפתוח במשא ומתן. אטילה סירב לפגוש בו מאחר שלא הביא איתו את תשלום המיסים שדרש. מאידך, הורו ההונים לנציג הביזנטי להשאיר איתם את המתנות היקרות מהקיסר ולחזור לקונסטנטינופול בידיים ריקות, סימן ליחסים שהדרדרו בין ההונים לביזנטים. הקיסר מרקיאנוס מצידו, החליט לעצור את התשלומים להונים והחליט ליזום מהלכים צבאיים מוגבלים לאורך הדנובה, ככל הנראה תחת הרגשת הביטחון שהעניק הניצחון הרומאי בקרב בגאליה והאבדות שנגרמו להונים.
סם פקינפה
נושאי סרטיו
פקינפה גילה עניין גם בסוגיית חורבנו של העולם הישן בידי החברה התעשייתית המודרנית. בניגוד לרוב המערבונים שקדמו לו, סרטיו ממוקמים בתחילת המאה ה-20 ולא בסוף המאה ה-19. הוא מציג את גיבור המערבון כמי שנלכד בין העולם המודרני, שהוא מנסה למצוא בו את מקומו על אף הקשיים והניכור, לבין העולם הישן והגווע שלו. הנושא הזה משווה לסרטיו נופך טרגי, שלא נמצא ברוב המערבונים שקדמו לשלו.
הונים
מסע המלחמה לצפון איטליה 452
בשנת 452 הפתיע אטילה את הרומאים ובמהלך בזק הצעיד את צבאו לאורך 600 ק"מ וללא התנגדות דרך הבלקנים ישירות אל צפון איטליה. המהלך המפתיע תפס את הרומאים ללא הכנה ועם יכולת תמרון מוגבלת. הרומאים לא היו מוכנים להזמין גותים או שבטים ברבריים אחרים אל תוך איטליה, מחשש שבתום או במהלך העימות הם יפנו את חרבם כנגד הרומאים. הצבא הרומי בגאליה היה בכוננות מתמדת למרידות ופשיטות של הגותים על פלגיהם השונים ולא יכול היה לבצע מהלך מהיר לכוון איטליה. ספק אם הגותים, שספגו אבדות בגאליה והיו עסוקים במאבק ירושה, יכלו להילחם באיטליה גם אם היו מתבקשים לעשות כן.
בצעד ראשון הטיל אטילה מצור על העיר אקוויליה, השוכנת במרחק 10 ק"מ מחוף הים האדריאטי. העיר נפלה לידי ההונים ונהרסה עד היסוד לאחר מצור ממושך ולחימה ארוכה ואכזרית, שהעמידה את שני הצדדים במבחן והאטה את מהלך ההתקפה ההונית כולה. ההונים המשיכו לאורך עמק נהר הפו והרסו את פאביה ולאחר מכן את מילאנו. לכל אורך ההתקפה ההונית, הצבא הרומאי נסוג לאטו מערבה והקיסר נותר ברומא, טקטיקה של התשה שנוסתה על ידי הרומאים בהצלחה לאורך השנים, החל מהעימותים שלאחר קרב קאנאי בשנת 216 לפנה"ס.
בסוף הקיץ של 452, הצבא ההוני נע לאטו כ-150 ק"מ מדרום-מזרח ממילאנו אל העיר מנטובה, שם נפגש עם משלחת של הקיסר הרומאי ולנטיניאנוס השלישי, בראשה עמד האפיפיור לאו הראשון. המפגש בין המנהיג ההוני לאפיפיור נחרט בזיכרון ההיסטורי הקולקטיבי באופן ציורי מיוחד. בני התקופה ואמנים במאות שלאחר מכן ראו במפגש ובהחלטת אטילה לצאת מאיטליה כניצחון הנצרות ובכלל נתפש המפגש כעימות סמלי בין שני עולמות ובסופו הציוויליזציה גוברת על הברברים בכוח הרוח. הסבר אקדמי מעלה את ההשערה כי המשלחת נשאה איתה מתנות מהקיסר לאטילה, ואלו, בנוסף לביזה הרבה שנאספה על ידי ההונים עד לאותו מפגש, השביעו את רעבונם לשלל מחד, אך מאידך, הקושי למצוא אספקה ומגפה שהחלה להשתולל באזורים מוכי המלחמה הקשו על הצבא ההוני. בנוסף, ייתכן כי הפשיטות של הצבא הביזנטי בראשות הקיסר מרקיאנוס אל מעבר לדנובה, הביאו את אטילה להחלטה לסגת מאיטליה חזרה אל מעבר לדנובה. עבור הקיסר הרומאי ולנטיניאנוס, הפלישה לאיטליה הייתה תזכורת למעמדו הפוליטי השברירי ויכולתו הצבאית המוגבלת. בתום הפלישה ההונית הוברר כי הצבא הרומי לא יכול להגן על איטליה. הפלישה שינתה את מאזן הכוחות במערב: המשטר האימפריאלי הרומאי איבד את השליטה באימפריה ואת יכולתו להגן על נכסיו והגבולות.
מותו של אטילה ההוני
בתחילת שנת 453 החליט אטילה, שמספר נשותיו לא ידוע, לשאת אישה נוספת. ידוע כי שמה של כלתו החדשה היה אילדיקו וכי הייתה ידועה ביופיה. לאחר החתונה, חגג אטילה עד לשעות הלילה המאוחרות ולמחרת בבוקר התגלה מת במיטתו ללא סימני אלימות על גופתו כשכלתו הצעירה בוכה בהיסטריה. על פי כתבי ההיסטוריונים הרומאיים, אטילה נרדם בשנת-שיכורים ונחנק בשנתו מדימום שנקווה מאפו אל הגרון. יש המאשימים את אילדיקו ברצח. הנזיר ההיסטוריון יורדנס מציין כי ייתכן שהשתייה לשכרה הביאה את סופו של איש הצבא המפורסם. בהגיע החדשות לקונסטינופול, היה הקיסר הביזנטי מרקיאנוס שווה-נפש וטען כי ראה בחדרו מלאך שהושיט לו את קשתו השבורה של אטילה, וימים ספורים אחר כך למד כי אויבו מת. ההיסטוריונים הרומאיים לא ציינו מה הייתה תגובתו של ולנטיניאנוס השלישי.
בשנת 2005 פרסם הפילולוג מיקל בדקוק מחקר מקיף על מותו של אטילה בשם "הלילה בו מת אטילה - פתרון תעלומת הרצחו של אטילה ההוני". על פי מחקר זה אטילה נרצח על ידי מתנקשים שנשלחו על ידי הקיסר הביזנטי על מנת להסיר את סכנת הפלישה ההונית הממשמשת ובאה.
התפוררות האימפריה
לאחר מות אטילה, התפוררה האימפריה ההונית במהירות. שלושה מבניו, אלאק (Ellac), דנגיזיץ (Dengizich) והצעיר מביניהם, ארנק (Ernac), נלחמו על השליטה ועם התפוררות הצבא ההוני והאימפריה נלחמו על חייהם. תהליך ההתפוררות הואץ על ידי מרידות של שבטים וקבוצות אתניות שבתקופת אטילה היו חלק מהאיחוד ההוני. בשנת 454 הוכה הצבא ההוני על ידי פדרציה של מורדים במקום שידוע רק בשמו "נהר נאדאו" (Nedao) אך מיקומו המדויק אינו ידוע. בקרב זה נהרג אלאק ואיתו רבים מהלוחמים ההונים. יורדנס מציין באירוניה:
לאחר הקרב על נהר נאדאו, הצבא ההוני בראשות שני האחים הנותרים נלחם עם שבטים גותים בפרובינציית פאנוניה אך ניגף מפניהם. בעימות נוסף שנערך שנים מספר לאחר מכן, נאלצו ההונים לברוח ולוותר על שליטה באזור של בלגרד (אז סינגידונום, Singidunum) מול קואליציה של שבטים גותיים. שבטים גותים אחרים ניצלו את החופש ואובדן השליטה ההונית על מנת לחצות את הדנובה ולהתיישב במהלך העשור בין 450 ל-460 באזור תרקיה, בהסכמת הביזנטים ובאופן מסודר, תמורת הנכונות להגן על האזור ולהתגייס לצבא האימפריה הביזנטית.
התמוטטות האימפריה ההונית יצרה גלי הדף שטלטלו את המערכות באימפריה הביזנטית ובעיקר באימפריה הרומית המערבית. הסתלקות ההונים מהמפה נתנה לגותים ולוונדלים אפשרות לצבור כוח, שטחים והשפעה. הגותים הוכיחו כי הלכה למעשה הם לא מעוניינים לשמש כבני ברית לרומאים אלא במקרים קיצוניים בהם האינטרסים של שני הצדדים נפגשים ולטווח קצר - עובדה שהפכה כל ניסיון ליצור מערכת הגנה מתואמת על מעט הפרובינציות שנותרו בידיים רומאיות לבלתי אפשרית. ללא ההונים, ששימשו ככוח מאזן מול האיום הגותי והוונדלי, הפכו הגותים לאיום קיומי על האימפריות הרומאיות. האימפריה המזרחית שרדה, אך בשנת 476, תחת לחץ של הגותים מחד ובנוסף על כך לחץ של הוונדלים, שכבשו ובזזו את רומא - התפרקה האימפריה המערבית. הגותים בנו לעצמם מדינה על חלקי הפרובינציות הרומאיות בצרפת וספרד.
דפורמציה מלאכותית של הגולגולת
דפורמציה מלאכותית של הגולגולת (Artificial cranial deformation) הוא תהליך מכוון, במהלכו משנים את האנטומיה והמראה של הגולגולת באמצעים מכניים, בדרך כלל בשלבי הינקות. תופעה זו מוכרת בתרבויות רבות והופיעה באופן ספונטני לאורך ההיסטוריה ובכל העולם. באזור הונגריה והקרפטים, נמצא מספר רב של גולגולות, בקברים מהמאות החמישית והשישית - תקופת האימפריה ההונית, בקברים המיוחסים להונים, לאלאנים ולגותים. מחקר מקיף מצביע כי דפורמציות של הגולגולת נעשו על גולגולות של נשים וגברים וכי התפשטות המנהג תואם את תנועת ההונים אל תוך אירופה ממזרח למערב. ההונים עצמם אימצו את המנהג לאחר שבאו במגע עם האלאנים ושבטים ממוצא טורקי, שדפורמציה מלאכותית של הגולגולת הייתה נהוגה בקרבם, ולמעשה, ההונים נחשבים כמפיצים של המנהג שהתפשט בשישה שלבים עיקריים: שלב ראשון שמקורו באסיה, לפני כ-4000 שנה, ומשם דרך הקווקז, שפך הדנובה (הונגריה, רומניה, סרביה וקרואטיה) ומשם אימצו השבטים הגרמאניים את המנהג כחיקוי לאדוניהם ההונים והפיצו את המנהג לאזור גרמניה, צרפת וצפון איטליה. החוקרים קובעים כי דפורמציה מלאכותית של הגולגולת נעשתה כדי לקבע מעמד חברתי גבוה וכסימן היכר אתני במרכז אירופה. על בסיס זה ניתן לאפיין ממצאים ארכאולוגיים בקברים ולייחס אותם להונים או לבני בריתם הקרובים.
כלכלה
המערכת הכלכלית שהכתיבה את אורחות החיים של השבטים ההונים התבססה על כלכלת נוודים. למרות השינויים שחלו בה לאורך מאה השנים של פעילות ההונים באירופה, המקורות הרומאיים וממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שגם בשיאה של האימפריה ההונית הייתה הפעילות הכלכלית מבוססת על גידול בעלי חיים ובנוסף לזה צייד ודייג כהשלמה של תזונה וחומרי גלם, כבימים בהם אבותיהם חיו בערבה האסיאתית. מחקרים אנתרופולוגיים מסתמכים בכך בעיקר על השוואה בין חיי נוודים ונוודים למחצה במאות השנייה עד החמישית לספירה, עליהם יש מידע היסטורי חומרי ומידע שנאסף בחפירות ארכאולוגיות, כגון האלאנים והסרמטים. מממצאים אלה עולה דפוס נדידה מחזורי התלוי בגאוגרפיה ממחנה חורף קבוע למרעה קיץ קבוע וחוזר חלילה.
ההיסטוריון הרומאי יורדנס מתאר את חיי ההונים כנוודים-למחצה החי על גידול בקר ואמיאנוס מַרְקֶלִינוּס מרחיב ומתאר את ההונים כמגדלים של חיות משק מסוגים שונים. הרומאים לא מזכירים את ההונים כרועי צאן, אך השוואה עם עמים נוודים בכלל ועמים נוודים הדומים להונים, מצביע על המקום החשוב שתפסו הצאן ומוצרי הלוואי של הצאן במערכת הכלכלית של ההונים. הצאן היה ככל הנראה מקור המזון העיקרי לבשר, חלב ומוצריו, עורות הצאן שימשו לבגדים שאמיאנוס מתאר ששימשו "להגן על רגליהם השעירות" וכחומר גלם לאוהלים ולנעליים ולהפקת לבד ששימש כחומר גלם לכובעים ובגדים. מחקר השוואתי מצביע גם על ידע וניצול של חקלאות באופן מוגבל ופרימיטיבי. סוסים מלאו תפקיד מרכזי בכלכלה של ההונים. אף על פי שהמקורות הרומאיים לא מציינים זאת, ההונים אכלו בשר סוסים - ככל שאר הנוודים של הערבות. הם נהגו לבשל את הבשר בקלחת גדולה ולהוציא אותו עם ווים מברזל.
החל מתחילת המאה החמישית, ההונים ביססו את שליטתם במישורים הידועים כאלפלד, או "המישור ההונגרי הגדול", חבל ארץ שטוח עשיר במרעה שהתאים לאורח החיים הנוודי של ההונים ומיקומו במרכז אירופה היה אידיאלי כבסיס להתקפות לאורך גדת הדנובה. ההבדלים בין שטח זה לערבות הקזחיות מהם באו ההונים, הכריח את ההונים להתאים את עצמם ולהשתנות. בשונה מהערבות האסיאתיות, הערבה ההונגרית לא יכלה לתמוך באורח חיים נוודי מלא, וההונים לא יכלו לנהל את עדריהם ממרעה קיץ למרעה חורף ולהשלים את הכנסותיהם על ידי עיסוק מוגבל במסחר והתקפות שוד מזדמנות. באירופה, שהייתה מיושבת בצפיפות יחסית ועל אדמה פורייה יותר ומעובדת ביעילות, ההונים יכלו לנצל את יתרונם הצבאי על האוכלוסייה המקומית ולבסס את עצמם ככוח כובש בעל נוכחות מתמדת. כך שינו ההונים את הטקטיקה משוד ביזה והרס של כפרים גותיים חסרי הגנה לשיטה של גביית דמי חסות בכסף או סחורות מקהילות חקלאיות.
ככל שהאחיזה של ההונים העמיקה, כך השתרשה השיטה של ניצול כוח האדם המקומי ואיסוף משאבים חומריים מהשטחים שבשליטתם. ההונים לא התערבו בחיי נתיניהם ולא בנו מערכת אדמיניסטרטיבית של שליטה על פי הדוגמה הרומית, אלא הסתפקו בסחיטה בהיקפי ענק. שינויים אלו אינם משתקפים בכתבים ההיסטוריים הרומאיים אלא לעיתים רחוקות ובדרך אגב. ההבנה של אורח החיים ההוני נסמכת על מעט מידע כתוב והיקשים ממצאים ארכאולוגיים מועטים. שכבת אליטה הונית, שאת שרידיה מוצאים בעיקר בקברים, דבקה בדרכי העבר של הנוודים ההונים, אך הרוב ככל הנראה נטמעו תרבותית בחברה הגותית שתחת שליטתם. תהליך זה הפך את מרבית ההונים ל"בלתי נראים" למחקר הארכאולוגי.
מקור הכנסות נוסף שהניע את הכלכלה ההונית היו תשלומים בזהב, חלקו במטבעות וחלקו במטילים ששולמו להונים בעיקר כתשלומים מהאימפריה הביזנטית. כך קיבלו ההונים כ-13,000 ליברות של זהב מהביזנטים במהלך שנות ה-40 של המאה החמישית, ועל זה תשלום של 6,000 ליברות בשנת 447. סכומים ניכרים, אך בסך הכל אחוז לא גדול מההכנסות השנתיות של הביזנטים. לאחר תשלומים סדירים להונים בשנים 448 ו-449 ואולי 450, היו ההונים במצב מלחמה עם האימפריה הביזנטית והאימפריה הרומית המערבית והתשלומים השנתיים פסקו. מקור כספי נוסף היו תשלומי כופר עבור שבויים רמי-מעלה וסחר בעבדים מבין השבויים שעבורם לא שולם כופר. ידוע כי חיילים רומאיים שנשבו שוחררו תמורת 8 סולידוס (מטבע זהב רומאי עד לסוף המאה ה-4) ו-12 סולידוס לאחר מכן. כופר עבור אזרחים רמי מעלה היה יקר יותר ומדווח על כך שבמקרה מסוים התרצה אטילה ושחרר אשה רמת מעלה תמורת 500 סולידוס "בלבד". זהב נוסף הגיע לידי ההונים בכמויות לא ידועות אך ללא ספק בעלות משמעות, מביזה של ערים רומאיות.
מקור הכנסה נוסף, לעיתים בסדרי גודל משמעותיים, היה מסחר בין ההונים לרומאים. ככל הידוע, ההונים מכרו לרומאים סוסים ובמידה פחותה עורות ופרוות וייתכן שגם עבדים. מסחר זה, שפרח בתקופות הקצרות של אי-לחימה, נעצר בזמנים של מלחמה, ובסוף המאה החמישית, משאיבדו ההונים מספר גדול של סוסים ולוחמים בקרבות, פסק המסחר לחלוטין. פריסקוס הוא היחיד שמתאר את מהלך המסחר, שהתנהל בתחנות מסחר קבועות לאורך הדנובה בירידים שהתנהלו פעמיים בשנה בזמנים קבועים וככל הנראה התנהל בשיטת סחר חליפין ובהיקפים קטנים יחסית. חוקים נוקשים קבעו את הנהלים ואסרו מסחר בנשק וחומרים לתעשיית הנשק ואיסור חל גם על מכירת יין ושמן. עם זאת, עבור הסוחרים היה מדובר במסחר כדאי ששולי הרווח בו היו גבוהים מהנהוג בשווקים בערי האימפריה, והסוחרים היו פטורים מהחובה המוסרית של מסחר הוגן, מאחר שהם סחרו עם ברברים ולא עם נוצרים.
תורת לחימה
דרך לחימתם של ההונים לא השתנתה רבות מאז הפעם הראשונה בה התנגשו קבוצות-פשיטה הוניות עם חילות מצב רומאיים על גדות הדנובה ובמשך 70 השנים שחלפו מאז עד לקרב המכריע של המישורים הקטלוניים. גדודים של פרשים רכובים היו עמוד השדרה ורובו המכריע של הצבא ההוני. טקטיקות הלחימה הוכתבו על ידי כלי הנשק ואלו לא השתנו כלל, פרט לשימוש בהם ובעיקר בחרבות ובשריון רומאיים שככל הנראה נאספו כשלל משדות הקטל. לקראת שיאה של האימפריה ההונית, נוספו לצבא ההוני גדודים של בני ברית, כגון גותים ואלאנים, ויחידות של עריקים או שבויים מהצבאות הרומאיים שהביאו איתם יכולות מיוחדות ובעיקר לחימת-מצור וידע של בניית מכונות-מצור.
המקור העיקרי למידע על לחימת ההונים נובע מכתבי אמיאנוס מַרְקֶלִינוּס, שבתורו קיבל אותו מלוחמים גותים. אלה ציינו בפניו את צעקות הקרב מחרישות האזניים ואת מהירות תנועתם בעת התקפה. הגותים לא ידעו לומר דבר על המבנה הפוליטי או חברתי של ההונים. הם ציינו אמנם כי ההונים פעלו במסגרת קבוצות מאורגנות, אך לא ידעו לספר האם קבוצות אלו כללו בני קלאן או שבט אחד, או שנקבצו אד הוק בעת הפלישה. טקטיקות התקיפה של ההונים לא היו שונות כלל ועיקר מטקטיקות של לוחמים-נוודים אחרים שמקורם בערבות והן כללו מטח של חצים בשלב ראשון של ההתקפה, קרב פנים אל פנים ולעיתים קרובות שימוש בתרגיל הטקטי של נסיגה מדומה.
ההונים נלחמו על גב סוסים ואמיאנוס מַרְקֶלִינוּס מציין כי הם "דבוקים לסוסיהם שהם קשוחים אבל מכוערים, הם יושבים על הסוסים כמנהג נשים וכך הם מבצעים את המשימות שלהם". הסופר-וטרינר הרומאי וגטיוס מתאר את הסוס ההוני כחיה קשוחה שחיה מחוץ לאורווה - הוא במרעה כל ימות השנה ומורגל בתנאי מזג אוויר קשים - ומדרג אותו כמספר אחד ברשימת סוסי המלחמה. הוא מתאר את הסוס ההוני כסבלני, עמיד בפני קשיי קור ורעב, שקט ונושא פצעי מלחמה ללא בעיות. ההונים היו פרשים בחסד-עליון ואיש הכנסייה סידוניוס אפולינאריס השווה אותם לקנטאור והוסיף: "הרוכב [ההוני] דבק בסוסו, אפשר לחשוב שהאדם והסוס מחוברים יחדיו. [פרשים בכל] עם אחר רוכבים על גב סוס, ההונים חיים שם [על גב הסוס]".
ההונים רכבו ללא שימוש בדורבנות והאיצו בסוסים בעזרת שוט רכיבה שידיות שלהם נמצאו בקברים רבים. אף על פי שלא נמצאו כל שרידים או עדויות לשימוש בארכופים, יכולת השליטה הייחודית שלהם בסוסים והיכולת לירות בקשת תוך כדי רכיבה, עשויות להצביע על שימוש בהם על ידי ההונים. מחקר נוסף מעלה תאוריה כי בתקופתו של אטילה הגיעה הערבה ההונגרית לקצה היכולת שלה לתמוך במרעה של סוסים מחד ומאידך ההונים התמודדו מול צבאות רומאיים גדולים ומאומנים יותר. כתוצאה מכך, נסמך הצבא ההוני יותר ויותר על חיילים רגלים, חלקם מהשבטים הגרמאניים מבני בריתו וחלקם חיילים הונים. לפי התאוריה, חייל הרגלים הפך למרכיב מרכזי בצבא ההוני במהלך הקרבות בגאליה ב-451 ובאיטליה 452. משהשתנה הרכב הכוחות, היה לרומאים, שהצטיינו בלוחמת-רגלי, קל יותר להתמודד מול ההונים ולגרום להם לאבדות משמעותיות ואף להטות את הכף כנגד היתרון ההוני בלחימת פרשים.
הלוחמים ההונים היו חמושים בחרב בעלת להב אחד (בניגוד לחרב הפיפיות ששימשה את הרומאים), שאורכה כחצי מטר ורחבה כ-4 ס"מ ושימשה בקרבות הפנים-אל-פנים בשלבים האחרונים של הקרב. החרב, שכמותה נמצאו בקברים רבים בערבה ההונגרית והרי הקרפטים, ידועה כחרב סאקס (Langsax) ובמהלך המאה החמישית שימשה לא רק את ההונים, אלא גם לוחמים משבטים גרמאניים ובתקופה מסוימת גם חיילים ביזנטים.
דת
ההיסטוריונים הרומאיים ובראשם אמיאנוס מַרְקֶלִינוּס, מציינים כי ההונים היו אנשים ללא דת, דומים יותר לבהמות חסרות שכל, בורים שלא מבינים את ההבדל בין טוב לרע. בהיעדר עדויות היסטוריות, מעט מאוד ידוע על הדת או על האמונות ההוניות. היסטוריונים רומאים מזכירים כבדרך אגב, כי לפני מלחמה ולפני יציאה לקרב היו ההונים עורכים טקס של ניבוי עתידות על ידי שאמנים שהיו חוזים את העתיד על פי חלקי הפנים של החיה שהוקרבה.
היסטוריונים רומאים ובראשם פריסקוס, מציינים כי ההונים סגדו לחרב קדושה. על פי הסיפור, לידי אטילה נמסרה חרב, שלפי השקפתו הייתה ההתגשמות של אל המלחמה, ובעצם החזקתה הייתה הבטחה לשלטון "על כל העולם" וניצחון בכל מלחמה. אמיאנוס מַרְקֶלִינוּס מספר על האלאנים, שהם סגדו לחרב עירומה הנעוצה באדמה כהתגשמות אַרֵס אל המלחמה. ידוע כי השיונגנו ונוודים אחרים של הערבות סגדו לאל שהתגלם בחרב ושבויי מלחמה הוקרבו לו, וכי לעמים נוודים אחרים החרב הייתה בעלת משמעות סמלית עמוקה. על פי ההיסטוריון כריסטופר קלי, אטילה עשה מהלך פוליטי מחושב וחיבר בין מסורות עתירות שנים של הנוודים המייחסות לחרב חשיבות מיוחדת לבין החרב שנמסרה לו, ויצר מיתוס לפיו השגחה עליונה נתנה בידיו את ההנהגה והסמכות. מעמדו, לפיכך, לא היה מקרי ותלוי בחסד ההונים, אלא חלק מתוכנית אלוהית. פסלונים אנתרופומורפים עשויים ממתכת, אבן, חימר ועץ, שמקורם באתרי פולחן ואתרי קבורה של נוודים בערבות האירואסיאתיות מעידים כי במקביל לפולחן החרב התקיים פולחן של אלילים ורוחות על ידי צלמיות דמויות-אדם.
במהלך ההתבססות באירופה, השתלטו ההונים על אוכלוסיות רחבות שהיו בעיקרן נוצריות - מיעוטן קתוליות, שההונים גילו כלפיהן סובלנות, כל זמן ששיתפו פעולה ושילמו את דמי-החסות. מצבם של הגותים שהיו נוצרים אריאנים היה שונה. הזרם נחשב למינות באימפריה הביזנטית והמאמינים נרדפו עד חורמה, בעוד שתחת שלטון ההונים זכו להגנה ובתמורה היו נאמנים לשליט ההוני. ההיסטוריון אוטו מנשן-האלפן (Otto J. Mänchen-Helfen) מציין כי מיסיונרים של האימפריה הביזנטית נכשלו בכל ניסיון להמיר את דתם של ההונים לנצרות, אך מעמדם האיתן של ראשי השבטים הגותיים מבני הברית של ההונים, הביא אותם לעמדת השפעה וכי אם האימפריה ההונית לא הייתה קורסת, סביר להניח כי היא הייתה מקבלת עליה את הנצרות האריאנית.
אמנות
ההונים השאירו אחריהם עדות לאמנות מפותחת, ששורשיה נעוצים גם בימי הנדודים מאסיה ובעיקר מהקשר עם הסרמטים והאלאנים, איתם חלקו מערכת יחסים של בני ברית ולעיתים כאדונים. אחד מהמאפיינים המיוחדים לאמנות של נוודים הוא השימוש המובהק באלמנטים מעולם החי (זואומורפיזם). אלמנטים אלו שולבו בעיטורים לחגורות, לכלי נשק, לסוסים ובעיטורים על בדים. במהלך תקופת ההגירה של ההונים, פעלו בערבות האירו-אסיאתיות מרכזים רבים שהתמחו בייצור והפצה של מוצרים אלו. שימוש בעיטורים אלו היה נדיר יחסית אצל ההונים והתמקד באבזמים לחגורות שצורתם האופיינית הייתה בצורת ראש-ציפור ופִיבּוּלָה (סיכה מעוטרת) בצורת האות S, מעוצבות כחרקים או ראשי בהמות. מוטיבים אחרים מעידים על סתגלנות מצד ההונים ואימוץ של אלמנטים מתרבויות אחרות - בעיקר התרבות האלאנית והסרמטית.
כתרים
ההונים הותירו בקברים מגוון של עטרות-כתרים או דיאדמה (Diadems), עשויים בעיקר מברונזה, לעיתים מצופה זהב ולעיתים היו העטרות עשויות מזהב, שייתכן ומקורן מעטרות סקיתיות או סרמטיות. סוג זה של עטרות הופיע במאה הרביעית בהתאמה עם כניסת ההונים לאירופה ונעלם עם התמוטטות השלטון ההוני, ובכך הפכו העטרות הללו למייצגים מובהקים של התרבות ההונית.
קדרות בישול
קדרות מתכת, או בשמן העברי "יורה" (Cauldron), היו בשימוש נרחב על ידי הנוודים של הערבות האירו-אסיאתיות. הן שמשו בראש ובראשונה ככלי בישול עם שתי ידיות ששימשו לתליית הכלי מעל אש פתוחה. היורות שימשו גם ככלי אחסון בעת הנדידה ובמהלך טקסים דתיים.
הקדרות עשויות מסגסוגות, שנחושת היא המתכת העיקרית בהן. לקדרה גוף ובסיס נפרדים. גוף הקדרה נוצק ממספר חלקים נפרדים שהורכבו לאחר מכן. ההונים לא היו מומחים ביציקות מתכת לכלים גדולים והדבר בולט באיכות הגימור הנמוכה של הקדרה ועל פי כל קנה מידה הן "ברבריות" אך אין ספר שהן יוצרו על ידי נפחים מקצועיים והן מעידות על קיום של תעשיית מתכת הונית.
שירת הניבלונגים
שירת הניבלונגים הוא אפוס גרמני קדום, המספר על מאבקיו של הגיבור הגרמני המושלם זיגפריד, רציחתו ונקמתה האכזרית של אלמנתו קרימהילדה. הסיפור נובע מאירועים שהתרחשו בתקופת נדידת העמים הגדולה ושירת הניבלונגים נתפסת במסורת הגרמנית המודרנית כמסר אולטימטיבי להגדרת הגרמניות המקורית והטהורה. האתוס היה בסיס לפטריוטיזם הלאומי הגרמני בתחילת המאה ה-19. גם הנאצים נעזרו בו לפולחן ההערצה למנהיג ולמדינה. שירת הניבלונגים העניקה השראה רבה להוגי הדעות והסופרים מן הזרם הרומנטי באמנות הגרמנית. בשירה מקום מרכזי להונים ובראשם לאטילה, אם כי באופן שונה לחלוטין מהאירועים היסטוריים. בן דמותו הספרותי של אטילה קרוי אטצל (Etzel) והוא מתואר כדמות אצילית ומתורבתת שנושא לאישה את קרימהילדה האלמנה. סופו של האפוס בחורבן מפואר - מותם של אלפי לוחמים וחיסול השושלת הבורגונדית, וגם במותה של קרימהילדה, לאחר שחיסלה את קרוביה. בסיפור זה אטצל/אטילה הוא הקורבן האציל ומלכותו היא שנחרבת.
הונגריה
בהונגריה של תקופת הרנסאנס, תחת שלטונו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה, זכה אטילה לעדנה. ההונגרים פעלו ליצור זהות לאומית בעלת עומק היסטורי, מעבר למדיארים של המאה העשירית, ומצאו את ההונים כמניחי היסוד להונגריה החדשה ואת אטילה כאב הקדמון של בית המלוכה. ההיסטוריון ההונגרי יאנוש טורוצי (János Thuróczi) תיאר את אטילה בספרו "Chronica de gestis Hungarorum" כמנהיג צבאי מוכשר ומונארך ונאור וסיכם את ההשוואה בין מתיאש הראשון לאטילה: "הגורל מחייה את תהילת העבר של ההונים שזהרו בעת שלטונו של אטילה".
בעת החדשה
אירופה של העת החדשה גיבשה את הנרטיב הברברי של ההונים, בהתבסס על ספריו ומחקריו של ההיסטוריון האנגלי בן המאה ה-18 אדוארד גיבון, שפורסמו בשם "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית". הספר, שפורסם לראשונה ב-1776, היה מחקר חדשני ביותר לשעתו, שהשפעתו ניכרת עד היום. על פי גיבון, ההונים ואטילה בפרט, היו אחת הסיבות לנפילת האימפריה הרומית. ההונים מתוארים כמי שהחריבו באופן שיטתי כל זכר לציוויליזציה הרומית-מערבית, בעת שהאימפריה הייתה על פי-תהום. אטילה מתואר כדמות מתנשאת, שחצנית ואגוצנטרית, ששם עצמו מעל המין האנושי. ההונים מתוארים בבוז כ"רועים סקיתים", המונעים על ידי דחפים פראיים והרסניים. גיבון קבע כי חיסול מוקדם של אטילה היה מציל את האימפריה הרומית ותיאר אותו כאזהרה של ההיסטוריה למדינות לבל יכשלו לשמור על עצמאותן והחרויות של אזרחיהן, שאם לא כן דינן לכישלון וחורבן. אטילה, כמיצג של התוהו וההרס, שימש כתזכורת שהציוויליזציה תיאלץ לשמור על נכסיה ואופיה. הרופא ואיש הרוח הבריטי תומאס הודג'קין, כתב סדרת ספרים על ההיסטוריה של איטליה והקדיש את הכרך השני (מתוך שמונה) לתקופת ההונים ולאטילה. הוא הצביע על הקשר הגזעי האסיאתי-מונגולי בין הפולשים אל אירופה מאז קריסת האימפריה המערבית ובהם הבולגרים, המדיארים והטורקים העות'מאנים. גישה זו, האופיינית למחשבה הפוליטית-היסטורית של התקופה הוויקטוריאנית, ראתה בהונים כמקרה נוסף של המון ברברי אטום, בעל יכולת הרס גדולה וחסר יכולת בנייה, שלא תרמו כלל להתפתחות המין האנושי וגם כאשר אימצו גינונים חיצוניים של "תרבות" - נותרו במהותם ברברים. ההיסטוריונים והוגי הדעות הבריטים ראו בנפוליאון בונפרטה את המקבילה בת זמנם של אטילה. הוא מתואר על ידי הודג'קין כעריץ, שמטרתו החרבת אירופה ושבירת הסדר והתרבות:
.
הנאום עשה, מיד עם פרסומו, רושם שלילי כביר, בעיקר בקרב בנות בריתה האירופיות של גרמניה באותה תקופה וטבע את מטבע הלשון לפיו במאה העשרים המילה "הוני" מתייחסת לגרמני, על כל ההקשרים השליליים הנלווים.
מלחמת העולם הראשונה העמידה את הקיסרות הגרמנית מול אנגליה וצרפת במאבק איתנים על השליטה באירופה ובעולם. הדימוי של הגרמנים כהונים המודרניים, שימש להלהטת הרוחות וכחומר לתעמולה. בתחילת המלחמה, כתב הסופר והמשורר הבריטי רודיארד קיפלינג שיר שמבטא את רוח התקופה בבריטניה, "For all we have and are":.
בתרבות הפופולרית בת זמננו
בשנת 1954, בשיאה של המלחמה הקרה, הופק בארצות הברית הסרט רחב היריעה "סימן של עובד האלילים" (Sign of the Pagan), בכיכובו של ג'ק פאלאנס כאטילה ההוני, המתאר את המלחמה של ההונים באימפריה הרומית. הסרט הוא אזהרה לאמריקה שלא לעשות את הטעויות של האימפריה הרומית: אובדן הדרך והערכים המוסריים שהביא לנפילת רומא מאיים גם על ארצות הברית. ההונים מתוארים כאיום אבל גם כראוים לבוז. הם חסרי כבוד לרכוש פרטי, לערכי המשפחה ולערכים נוצריים, ומסמלים את הברבריות האנטי-אמריקאית. פלישתם לאירופה מתוארת כמהלך כנגד התרבות המערבית, בדומה לאיום הקומוניסטי.
בסרט מולאן של אולפני דיסני משנת 1998, השבטים הברבריים שמאיימים לפרוץ את החומה הגדולה ולפלוש לסין מכונים הונים, והדבר מעיד על כך שיוצרי הסרט הושפעו מהתאוריה הקושרת את ההונים לשבטי שיונגנו שאיימו על סין בעת העתיקה.
גם במשחק האסטרטגיה הממוחשב Age of Empires 2 מופיעים ההונים כציוויליזציה שניתן לשחק בה, יחד עם קמפיין עלילתי שמאפשר לשחקן לחוות את קרבות אטילה. במשחק זה, החיילים ההונים בהם שולט השחקן דוברים מונגולית, וזאת עקב מיעוט הידע שהיה ברשות מפתחי המשחק אודות השפה המקורית בה דיברו ההונים, וכן עקב הקשר האפשרי של ההונים עם עממי הנוודים שחיו בערבות מונגוליה באותה תקופה.
החטיבה להתיישבות
החטיבה להתיישבות היא יחידה עצמאית בתוך ההסתדרות הציונית העולמית המשמשת כזרוע המבצעת של ממשלת ישראל בהקמת וביסוס יישובים יהודיים כפריים ביהודה שומרון והגולן, ומאז שנת 2004 גם בנגב והגליל. החטיבה פועלת במימון מלא של ממשלות ישראל.
רקע
בשנת 1908 הוקם המשרד הארצישראלי של התנועה הציונית על ידי ד"ר ארתור רופין, שמטרתו הייתה הוצאה לפועל של מדיניות התנועה בארץ ישראל. במסגרת זאת עסק רופין בליווי וסיוע לקבוצות שהתיישבו ברחבי ארץ ישראל. לאחר הקמת ועד הצירים, הוקמו במסגרתו מחלקות, בהן המחלקה להתיישבות חקלאית, אליה הועבר הטיפול בקבוצות. בשנים 1920–1921 המחלקה השקיעה משאבים בהעסקת עולים חדשים מחוסרי עבודה, בחקלאות.
בשנת 1952 נחקק חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל, תשי"ג-1952, שמטרתו עיגון הקשר בין המדינה הצעירה לבין ההסתדרות הציונית העולמית.
החטיבה להתיישבות
לאחר מלחמת ששת הימים, בנובמבר 1967, פנה ראש הממשלה לוי אשכול אל יו"ר הנהלת הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית, בבקשה כי המחלקה להתיישבות תסייע לממשלה בעיבוד קרקעות בשטחים המוחזקים, בגין ניסיונה של המחלקה בנושא זה. הקמת החטיבה להתיישבות כחלק מהמחלקה להתיישבות נועדה ליצור מערכת שתאפשר פעילות דומה מעבר לתחומי "הקו הירוק" אשר תמומן מתקציב המדינה ותנצל את היכולת המקצועית שהייתה קיימת במחלקה להתיישבות.
באוקטובר 1981, הציג ראש החטיבה להתיישבות מתתיהו דרובלס את "תוכנית המיליון", תוכנית ליישוב מיליון יהודים ביהודה ושומרון תוך שלושים שנה. מאז הופנו משאבים רבים של החטיבה להתיישבות להקמת התנחלויות.
עד שנת 1992 פעלה החטיבה להתיישבות כחלק אורגני בתוך המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, באותם דפוסי עבודה ותחת הנהלה משותפת (אך באמצעות מקורות מימון שונים). בשנת 1993 הופרדו הגופים, והחטיבה החלה לפעול כיחידה עצמאית במסגרת ההסתדרות הציונית העולמית במבנה של מטה מרכזי ושישה מרחבים גאוגרפיים.
בהתאם למדינות הממשלה, מאמצע שנות התשעים ועד שנת 2003, התמקדה החטיבה בחיזוק הבסיס הדמוגרפי, החברתי והכלכלי של היישובים הקיימים תוך מתן דגש על היבטים אזוריים כוללים. בהתאם להחלטות הממשלה, ועל פי חוזה שנחתם בין הממשלה ובין ההסתדרות הציונית העולמית בשנת 2000, פועלת החטיבה באזורי רמת הגולן, השומרון, הרי בנימין ויהודה, בקעת הירדן, הר חברון וגוש קטיף (עד פינויו בספטמבר 2005). החל משנת 2004, עם קבלת האחריות על הנגב והגליל, פועלת החטיבה גם באזורים אלה.
על פי דו"ח המאחזים משנת 2005, הקימה החטיבה להתיישבות מאחזים ללא תוכנית בנייה בתוקף וללא אישור סופי של הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באזור יהודה ושומרון. המלצתה של מחברת הדו"ח טליה ששון להפסיק את פעילות החטיבה בשטחים לא יושמה. עם יישום תוכנית ההתנתקות נרתמה החטיבה למציאת פתרונות ליישוב מפוני גוש קטיף.
בדצמבר 2014, פשטה המשטרה על משרדי החטיבה, כחלק מחקירת פרשת השחיתות בישראל ביתנו. באותו חודש, נמתחה ביקורת ציבורית בנוגע להעברת 130 מיליון שקלים לחטיבה זמן קצר לפני התפזרותה של הכנסת.
בפברואר 2015, פרסמה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דינה זילבר, דו"ח הממליץ לממשלה להחזיר לעצמה את סמכויות הפעולה בתחום ההתיישבות ולהפסיק לתקצב את החטיבה, שלא היה לה מעמד רשמי (אותה כינתה "אזור דמדומים ממשלתי"). בעקבות פרסום חוות הדעת, הורתה הממשלה על הקפאת תקציב ופעילות החטיבה, למעט המשך ביצוע פרויקטים להם התחייבה בעבר וכן פרויקטים חיוניים באזור עוטף עזה. ב-24 בדצמבר 2015, הוסדר מעמדה של החטיבה בחוק החטיבה להתיישבות הקובע שהחטיבה להתיישבות היא הזרוע ההתיישבותית הרשמית של ממשלת ישראל בכל חלקי ארץ ישראל (כולל יהודה ושומרון). בעקבות אישור החוק אישרה הממשלה בדצמבר 2016, בהמלצת היועץ המשפטי לממשלה, מתווה להחזרת החטיבה להתיישבות לפעילות.
ב־25 באפריל 2017, נדחתה בג"ץ עתירות של האגודה לזכויות האזרח ומרכז עדאלה נגד "חוק החטיבה להתיישבות".
ב-27 באפריל 2017 נחתם הסכם בין שר החקלאות אורי אריאל לבין יו"ר החטיבה להתיישבות גאל גרינוולד, לפיו תוקם יחידה מפקחת על החטיבה להתיישבות במשרד החקלאות. במסגרת היערכות זו, בוטל הנוהג הנוגע לחלוקת התקציבים של החטיבה לפי שיעור של שליש לגליל ולנגב, שליש לגולן ושליש ליהודה ולשומרון. בהקשר זה, ציין השר אריאל כי ביטול העיקרון נובע מההנחיה המשפטית שיש לחלק כספים לפי קריטריונים שווים.
באוקטובר 2018, פרסם עיתון הארץ תחקיר שחשף שהחטיבה העניקה עשרות הלוואות לצורך הקמה ופיתוח של מאחזים, של חוות חקלאיות ושל כרמים בלתי חוקיים ברחבי יהודה ושומרון. זאת על ידי משכנו של ציוד חקלאי או צאן לטובת הלוואות מהחטיבה. מאחר שלבנקים בישראל אסור לתת משכנתא לצורך הקמת מאחז, משום שמדובר בפעילות בלתי חוקית.
תקציב
החטיבה פועלת במימון מלא של המדינה. בשנים האחרונות תקציב הביצוע של החטיבה עולה במאות אחוזים על התקציב המתוכנן. על פי ניתוח שערך מרכז המחקר והמידע של הכנסת, ב–2012 קפץ תקציב החטיבה מ 77.7 מיליון שקל בבסיס התקציב ל 458 מיליון שקל בסוף השנה, גידול של כ–590%.
לטענת רבים בשמאל, החטיבה משמשת כלי להעברת תקציב להתנחלויות. בעוד שבסיס התקציב של החטיבה מתחלק שווה בשווה בין שלושת אזורי האחריות שלה על פי החלטת הממשלה משנת 2004, לטענת ארגון מולד השינויים המבוצעים בו במהלך השנה מביאים לכך שרוב תקציבה מופנה להתנחלויות. כך למשל, עד יוני 2014, הופנו כ-75% מהתמיכות הישירות לרשויות של החטיבה, לרשויות הנמצאות מעבר לקו הירוק. בנוסף, תקציב החטיבה גדל במהלך השנה עקב העברות תקציביות המבוצעות בוועדת הכספים. בכל שנת 2014 הועברו לרשויות בעוטף עזה כ-40 אחוזים מתקציב החטיבה (כ-150 מיליון ש"ח) וכ-6 אחוזים מתקציב החטיבה הועברו לרשויות ביהודה ושומרון (כ-22 מיליון ש"ח).
בשנת 2015, תקציב החטיבה הרשום היה 33 מיליון שקל בלבד, בעקבות ההמלצה המשפטית בדבר הפסקת ההעברות הממשלתיות לחטיבה עד להסדרתה בחוק, אך היקף הוצאותיה היה כ-180 מיליוני שקלים. בשנים הקודמות עמד תקציב החטיבה על כ-300–400 מיליון שקל בשנה.
הנהלה
החל משנת 2020 מכהן בתפקיד היו"ר ישי מרלינג. משרדי ההנהלה ממוקמים בירושלים. בין ראשי החטיבה בעבר ניתן למנות את רענן ויץ, מתתיהו דרובלס, אברהם דובדבני וגאל גרינוולד.
שקיפות
מאחר שהחטיבה לא הוגדרה כרשות ציבורית היא אינה כפופה לחוק חופש המידע, אם כי לפי החלטת הממשלה עליה לפעול "בהתאם לעקרונות ולכללים הקבועים בחוק חופש המידע". בשנת 2013, ביקשה שרת המשפטים ציפי לבני מוועדת חוקה, לאשר צו הקובע כי החטיבה להתיישבות תוכרז כרשות ציבורית לפי חוק חופש המידע. הוועדה בראשותו של חבר הכנסת דוד רותם דחתה את ההצעה. עם הסדרת מעמדה החוקי של החטיבה בדצמבר 2015, החלו לחול עליה חוק חובת המכרזים וחוק חופש המידע, המחייבים אותה בעקרונות מינהל התקין ושקיפות החלים על כל הגופים במסגרת השירות הציבורי.
ביקורת
ב-2014 "זכתה" החטיבה באות הגלובוס השחור מארגון חיים וסביבה, על הפסקת הרצף של השטחים פתוחים והקמת יישובים חדשים על חשבון יישובים קיימים הזקוקים לחיזוק.
כנגד החטיבה מופנית ביקורת לפיה היא משמשת כצינור להעברת כספים ותקציבים, לעיתים חשאיים, עם פיקוח ובקרה מינימלית. בשנת 2014, נמתחה ביקורת קשה על כך שהחטיבה החלה לשמש צינור להעברת תקציבים לגרעינים תורניים המקורבים למפלגת הבית היהודי, שרבים מהם פועלים במרכז הארץ ולא בהתיישבות. ביקורת זו עוגנה אף בדו"ח מבקר המדינה משנת 2017 אשר הצביע על כשלי התקצוב של אותם גרעינים באמצעות החטיבה להתיישבות ומשרד השיכון אשר אורי אריאל שימש שם כשר בשנים בהן התבצעה הביקורת. בין היתר, נכתב בדו"ח:
שמעון בן הרוש
שמעון בן הרוש הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת תת-ניצב. בתפקידו האחרון כיהן כסגן מפקד מחוז מרכז.
חייו
בן הרוש שירת במגוון תפקידי פיקוד במשטרת ישראל. בתחילת שנות ה-90, שירת כראש לשכת סיור ומבצעים (רסל"מ) במרחב הנגב. בהמשך שירת כסגן מפקד מרחב הנגב. ב-2004 מונה למפקד מרחב שמשון, מרחב שהיה אחראי לישובי מועצה אזורית חוף עזה ולמעברים בין ישראל לרצועת עזה, הוא מילא תפקיד זה במהלך ההכנות וביצוע תוכנית ההתנתקות ועד לפירוק המרחב בסיומה. לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה למפקד קורס פיקוד ומטה של המשטרה. ב-2009 מונה למפקד מרחב השפלה בדרגת תת-ניצב. ב-2013 מונה לסגן מפקד מחוז מרכז.
במהלך 2014 הורחק למשך שבועיים מהמחוז ונשלח למעצר בית בעקבות חקירה שנפתחה נגדו בחשד להטרדה מינית וביצוע מעשה מגונה בשוטרת-חיילת שהייתה כפופה לו. לאחר חקירת מח"ש הוחלט להגיש נגדו כתב אישום אך לאחר מכן הוחלט כי יועמד לדין משמעתי. בסופו של דבר הוא פוטר מהשרות
שומרי הבית
עמותת שומרי הבית היא ארגון מתנדבים בפריסה ארצית בעל אג'נדה סביבתית בריאותית. הארגון קם מתוך הצורך להוביל את המאבק להרחקת אסדת לוויתן, ופועל למען בריאות הציבור ואיכות הסביבה, ועל מנת לקדם יושרה ונקיון כפיים בהתנהלות התאגידית והממשלתית מול האזרח.
לאחר הקמת והפעלת אסדת לוויתן בקרבת חוף דור, התעדכנו המטרות העיקריות של הארגון וכיום הן:
העמותה היא ארגון אזרחים המבוסס על פעילות התנדבותית של עשרות אלפי פעילים. הארגון דוגל באי-אלימות ובשיח מכבד וראוי.
מייסד הארגון ויושב ראש העמותה הוא יוני ספיר. לדברי פעילי הארגון, גורמים המתנגדים להרחקת אסדות הגז מתנכלים להם, וספיר אף הגיש תלונה במשטרה לאחר שטען כי אלמוני ניסה להתנקש בחייו.
העמותה חברה בארגון הגג חיים וסביבה, המאגד בתוכו כ- 130 ארגוני סביבה מרחבי הארץ.
הרחקת אסדות הגז
על פי הארגון קיימת בעיה בתהליך הפקתו של גז טבעי, שהוא תהליך מזהם ביותר הטומן בתוכו סכנות בריאותיות, בטיחותיות וביטחוניות, במיוחד בשלב זיקוק הגז באסדת גז. תהליך זה נדרש על מנת להפוך גז טבעי, המופק מבטן האדמה, ל"גז יבש" (גז המיועד לשימוש בתחנות הכוח). אי לכך נאבק הארגון על הרחקת אסדות הגז לעומק הים, מעל פי הבאר, כפי שנהוג ברוב המדינות בעולם. הרחקה כזו תתרום לשמירה על הסביבה הימית, חופי הרחצה, החי והדגה בים, על מקורות מי שתייה המופקים במפעלי התפלה הנמצאים בקרבת החוף, וכן תמנע הצבת מטרות אסטרטגיות לאויב בקרבת החוף והתושבים.
הארגון מתייחס לאסדת גז כאל מפעל פטרוכימי או בית זיקוק הפולט לסביבה כמויות זיהום גבוהות הכוללות חומרים מסרטנים וחומרים המסוכנים לאדם ולסביבה, כגון מתכות כבדות ופחמימני נפט. כמו כן קיים חשש שבמקרה של תקלה או פגיעה באסדת גז ייגרם אסון בקנה מידה עצום שעלול להחריב את חופי ישראל למשך דורות קדימה ולפגוע בבריאות התושבים.
בנוסף, סבורים בארגון כי הפקת וזיקוק הגז מהמאגרים שהתגלו במים הכלכליים של ישראל צריכה להיעשות אך ורק למטרות שימוש המשק המקומי ולא למטרות ייצוא. כך, הארגון תומך בהפקה מתונה של הגז על פי צורכי המשק, ומתנגד לפיתוח המאגרים במהירות הנוכחית. טענת הארגון היא כי מדינת ישראל צריכה לעבור למשק אנרגיה מבוסס אנרגיות מתחדשות, ולשמור את מאגרי הגז בבטן האדמה עבור העתיד הבלתי ידוע ולמען הדורות הבאים, למקרה שיתעורר בכך צורך עתידי.
פעילויות הארגון
הארגון עתר לבג"ץ בתביעה לעצור את פיתוח אסדת לוויתן מול חוף דור. בתשובת המדינה לבג"ץ טענה המדינה כי בדיקות שערכו משרד האנרגיה ופיקוד העורף הראו כי בשום תרחיש האסדה אינה צפויה לסכן את מי שנמצא במרחק של 10 קילומטרים ממנה ומעלה. לעתירה לבג"ץ צורף דו"ח המתאר כשלים ביטחוניים בתכנון וסיכונים לפגיעה באסדת הגז ובמתקניה היבשתיים, אם תמוקם בקרבת החוף. גם תחקיר של שקוף על ההיבט הביטחוני של מיקום אסדות הגז תומך בעמדת הארגון.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הצטרף יוני ספיר יו"ר "שומרי הבית" למפלגת צדק חברתי של גד הרן. יוני ספיר, יושב ראש העמותה, אמר: "המאבק להרחקת אסדת הגז לווייתן המוקמת בקרבת חוף דור, והאסדות האחרות אל עומק הים חשוב מכדי להפקיר אותו בידי פוליטיקאים, הנתונים ללחצים מצד בעלי ההון האינטרסנטיים. נפעל כדי לקדם נושאים סביבתיים בכנסת הבאה ובכללם הרחקת אסדות הגז ותוצרי הלוואי שלהן מהחופים, הרחקת מפעלי ומתקני התעשייה הפטרוכימית מאזורים מיושבים ומעבר מהיר של ישראל לשימוש באנרגיות מתחדשות." עמותת "שומרי הבית" שמרה על אופייה הא-מפלגתי, למרות חבירתו של ספיר למפלגת "צדק חברתי".
ארגון "שומרי הבית" ארגן את העצרת הסביבתית הגדולה ביותר בהיסטוריה של ישראל בכיכר רבין בערב ה-1.9.2018, מספר כנסים מדעיים בנושא אסדות הגז ואנרגיה מתחדשת, ופעילויות אזרחיות רבות ברחבי הארץ. כמו כן היה בין המארגנים של מצעד האקלים השנתי בשנת 2019 בתל אביב.
בעקבות טענות לניטור לקוי, מחיקת נתונים ונישובים שלא בתיאום עם משרד להגנת הסביבה, הארגון השיק קמפיין מימון המונים למימון מערך ניטור עצמאי.
מירוסלב פיליפ
מירוסלב פיליפ (בצ'כית: Miroslav Filip; 27 באוקטובר 1928 - 27 באפריל 2009) היה שחמטאי צ'כי בדרגת רב אמן. היה אלוף צ'כיה בשחמט מספר פעמים, התחרה באליפות העולם בשחמט.
קריירה
פיליפ החל לשחק בתחרויות רשמיות בשנת 1949. בשנת 1953 הוענק לו תואר אמן בינלאומי ובשנת 1955 רב-אמן.
בשנת 1956 העפיל לתחרות המועמדים, וסיים במקום השמיני. באותה שנה הוא ניצח בתחרות לזכר וילהלם שטייניץ.
בשנת 1962 העפיל לתחרות מועמדים ואותה סיים במקום השמיני.
פיליפ היה אלוף צ'כוסלובקיה בשחמט בשנים 1950, 1952 ו-1954.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 חלה ירידה ברמת משחקו, אך הוא המשיך להשתתף בתחרויות. בהמשך הוא עסק בפרשנות שחמט, כתב ספרים בנושא והגיש תוכניות שחמט בטלוויזיה.
נפטר ב-27 באפריל 2009.
מירוסלב פיליפ במשחקי אולימפיאדת השחמט
בין השנים 1952 ל-1974 השתתף הורט ב-12 אולימפיאדות שחמט:
World Press Photo
World Press Photo היא עמותה ללא מטרות רווח אשר הוקמה בשנת 1955 באמסטרדם, הולנד. העמותה מחלקת מדי שנה את פרס "World Press Photo of the Year", הנחשב לפרס היוקרתי ביותר בתחום הצילום העיתונאי.
הפרס מוענק מדי שנה בקטגוריות הבאות:
בפרס הראשי זכה עד כה ישראלי אחד, אלון רנינגר, אשר זכה בפרס בשנת 1986.
תהליך הגשת המועמדות והשיפוט
על מנת להגיש מועמדות על הצלם לעבוד בעיתונות או תצלום דוקומנטרי. בכל מועמדות יש לצרף תעודת עיתונאי או מסמך דומה המאשר את הסטטוס המקצועי של הצלם. את התמונות יכולים להגיש הצלמים של התמונה עצמם, הסוכנות בה הם עובדים או העיתון בו פורסמה התמונה. לא ניתן להגיש תמונה בשם צלם אחר. על הצלמים להגיש את המועמדות לפי כללים ברורים, למשל, בעלות וזכויות יוצרים תקפות על התמונה והצמדות לקטגוריות הפרס. על התמונה להיות ברזולוציה ובגודל המקורי, בצירוף תיאור מדויק. ניתן לחתוך את התמונות, ועריכה באמצעות תוכנות מותרת רק אם היא נעשית בהתאם למוסכמות והסטנדרטים הנוכחיים באותה עת בתעשייה.
תהליך השיפוט מתרחש על פני שישה שבועות, ומתחיל מיד אחרי המועד האחרון להגשה. לתהליך השיפוט שני שלבים עיקריים :
את השיפוט מבצע חבר שופטים שהוא גוף עצמאי מעמותת World Press Photo. ההחלטה שלו נשענת על הידע והמומחיות של החברים עצמם. עם זאת, העמותה מספקת לשופטים קריטריונים כלליים האמורים להכווין אותם בשיפוט: איכות התמונה, סיפור, ייצוג.
וסטלייף
וסטלייף (באנגלית: Westlife, מילולי: חיי המערב) היא להקת בנים אירית המורכבת מארבעה חברים: שיין פיילן, קיאן איגן, מארק פילי וניקי ביירן (בעבר נכלל בה גם בריאן מקפדן). המוזיקה של וסטלייף הייתה שילוב של בלדות פופ/רוק, שירים קצביים וגרסאות כיסוי לשירים מפורסמים. ביוני 2012, לאחר 14 שנות פעילות, הודיעה הלהקה על פירוקה. ב 3 באוקטובר 2018 הודיעה הלהקה על איחודה, כאשר סיבוב הופעות לציון 20 שנה ללהקה ייצא לדרך ב-2019.
ב-11 בינואר 2019 הוציאה הלהקה סינגל חדש בשם "hello my love".
תחילת דרכה של הלהקה
הלהקה התחילה את דרכה בעיירה סלייגו שבאירלנד, כששיין פיילן, קיאן איגן ומארק פילי שיחקו ביחד בהפקה מקומית של המחזמר גריז, והחליטו להקים להקה יחד עם שלושה חברים נוספים. הלהקה נקראה "Six as One" (שישה כאחד). לאחר מכן שונה שם הלהקה ל-I.O.YOU, לפי הוראותיו של המפיק סיימון קאוול (אשר אחראי להרכבים מוצלחים כמו פייב והספייס גירלז) חבר אחד יצא מההרכב והלהקה הקליטה סינגל ראשון שהגיע רק לחנויות מקומיות בסלייגו וסביבתה וזכה להצלחה.
מאוחר יותר פנתה אימו של שיין פילן לאמרגן לואיס וולש שיבחן את הבנים ויחתים אותם. ללואי לא היה פנאי ללהקת בנים נוספת באותו הזמן, והוא פנה לרונאן קיטינג (חבר להקת בויזון) שהיו ההרכב המצליח הראשון שלו, והציע לו לנהל איתו את הלהקה. רונאן הסכים ובהרכב הלהקה נערכו שינויים: שניים מחברי הלהקה יצאו, נערכו מבחני קבלה לשניים אחרים וניקי ביירן ובריאן מקפדן, שני נערים מדבלין, נבחרו להצטרף במקומם. כך נוצרה הלהקה "וסטסייד" ובה חמישה חברים: בריאן מקפידן, ניקי ביירן, שיין פיילן, קיאן איגן ומארק פילי. בתחילת דרכם היו וסטלייף מופע החימום של להקת הבקסטריט בויז. הם חיממו את סיבוב ההופעות של בויזון, השתתפו בסיבוב ההופעות של המגזין סמאש היטס וזכו בפרס האמן החדש הטוב ביותר של אותו מגזין באותה שנה. מאוחר יותר שונה שם הלהקה מווסטסייד לווסטלייף כדי להימנע מתביעות משפטיות מפני שגילו שלהקות אחרות נושאים את השם "וסטסייד". באפריל 1999 הוציאה וסטלייף סינגל ראשון, swear it again, שנכנס היישר אל המקום הראשון במצעד הבריטי ובעוד מצעדים בעולם. ההצלחה נמשכה ושאר הסינגלים שיצאו מן האלבום הראשון (If i let you go, Flying without wings, I have a dream, Fool again) נכנסו גם הם אל המקום הראשון עם מכירות גבוהות.
בעקבות הצלחת האלבום הראשון (שנקרא על שם הלהקה) הוציאו וסטלייף את אלבומם השני (coast to coast) כשנה מאוחר יותר. האלבום היה במקום הרביעי בראש מכירות האלבומים לשנת 2000, וכלל את הסינגל 'My love" שזיכה את וסטלייף בפרס "שיר השנה" בפעם השנייה. וסטלייף הוציאו כל שנה ברציפות אלבום אולפן חדש ויצאו למסע הופעות סביב אירופה ואסיה בעקבות ההצלחה. בשנת 2001 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השלישי 'World of our own' ובשנת 2002 הוציאו את אוסף הלהיטים הראשון "Unbreakable - the greatest hits".
לאחר הוצאת האוסף וסיבוב הופעות צצו שמועות כי וסטלייף עומדים להתפרק. הלהקה הכחישה שמועות אלו בכל תוקף ותוך פחות משנה הוציאה את אלבומם החמישי 'Turnaround' שכלל את השיר 'מנדי' שביצע במקור הזמר בארי מנילו. השיר זיכה את הלהקה בפרס "שיר השנה" בפעם השלישית.
המשך הקריירה
לאחר הוצאת האלבום הוציאו חברי הלהקה שני סינגלים למצעד המכירות באינטרנט, וכמה חודשים לאחר מכן יצאו מסע ההופעות החמישי שלהם שזכה להצלחה. לאחר סיבוב ההופעות יצאו חברי הלהקה לחופשה של ארבעה חודשים שבמהלכה שהו באירלנד עם משפחותיהם. באוגוסט 2005 הצהיר מארק פילי כי הוא הומוסקסואל.
לקראת סוף 2005 הוציאה הלהקה את הסינגל החדש "You raise me up" שמכירותיו היו מהגבוהות של וסטלייף - 400 אלף עותקים. הסינגל זכה בפרס "שיר השנה". הייתה זו הפעם הרביעית שבה זכו וסטלייף בפרס זה. שבוע לאחר הצלחת הסינגל יצא אלבומה השביעי של הלהקה. בתוך מספר שבועות נמכרו כמיליון עותקים שלו והוא היה לאלבום השני הנמכר ביותר של הלהקה ואחד מעשרת האלבומים הנמכרים באותה שנה. אחרי שהוציאו עוד שני שירים מהאלבום יצאו וסטלייף לסיבוב הופעות נוסף ברחבי העולם. אחרי מכירות של 40 מיליון אלבומים וסינגלים, ובעקבות ההצלחה והקאמבק חתמו חברי וסטלייף על חוזה הקלטות חדש עם חברת התקליטים BMG בסך 6 מיליון דולר לעוד 5 אלבומים.
בסוף שנת 2006 הוציאו חברי הלהקה אלבום קאברים נוסף שנועד להיות המשך לאלבום הקאברים הקודם 'Allow us to be frank'. הפעם החליטו וסטלייף לחדש שירי אהבה מכל התקופות ולא בצורה מיושנת אלא בצורה שתתאים לסגנון המוזיקלי של הלהקה. הסינגל הראשון מתוך האלבום נקרא 'The rose' והוא נכנס היישן אל המקום הראשון והכניס את וסטלייף פעם נוספת אל ספר השיאים של גינס כלהקה עם המספר הרב ביותר של שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבריטי (14). מיד אחריו יצא האלבום 'The love album', שנכנס גם הוא אל המקום הראשון במכירות גבוהות במיוחד, ואף הביס אגדות רוק כמו אואזיס, יוטו ואפילו הביטלס אל המקום הראשון. האלבום כלל גרסאות כיסוי ללהיטים מפורסמים כמו 'Total eclipse of the heart', 'All out of love', 'Easy' ו'you've lost that love feeling'. האלבום נכנס אל המקום ה7 ברשימת האלבומים הנמכרים בבריטניה, ואף נחשב לאלבום הנמכר ביותר באירלנד, ארץ מולדתם.
ב-5 בנובמבר 2007 וסטלייף הוציאו את האלבום התשיעי שלהם, Back Home, אשר הכיל 9 שירים מקוריים חדשים יחד עם 3 קאברים. האלבום נכנס ישירות למקום הראשון במצעדי המוזיקה בבריטניה וכמו כן זה האלבום היה במקום החמישי ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר בבריטניה בשנת 2007. הסינגל הראשון ששוחרר מהאלבום היה קאבר של השיר "Home" של Michael Bublé, אשר הגיע למקום השלישי בבריטניה. "I'm Already There", אשר לא שוחרר בתור סינגל, הצליח להגיע למצעדים בבריטניה בהתבסס על הורדות בלבד לאחר הופעה עם השיר בפרק של The X Factor. חודשים לאחר מכן, "Us Against The World" הוכרז ושוחרר בתור הסינגל השני שלהם בבריטניה ואירלנד. ההצלחה שלו הייתה פחותה עם הגעה למקום השמיני בלבד וזהו הסינגל של הלהקה שהגיע למקום הנמוך ביותר במצעד עד היום. לפני השחרור של הסינגל השני, הם התחילו את ה Back Home Tour ב-25 בפברואר 2008. מסע ההופעות הזה מסמן את הפעם הראשונה בה הלהקה הגיע לבקר ולהופיע בניו זילנד. תוך כדי כך, "Something Right" שוחרר בתור הסינגל השני ו "Us Against The World" הפך לסינגל השלישי באזורי אירופה ואסיה הפסיפית. שני השירים הצליחו יפה במספר מצעדי מוזיקה.
כדי לציין את השנה העשירית שלהם במוזיקה, וסטלייף ערכו את הופעת העשור לווסטלייף באצטדיון קרוק פארק, האצטדיון הרביעי בגודלו באירופה והשלושים ושלושה בגודלו בעולם, ב-1 ביוני 2008. עם תכולה של 82,300 צופים, זו הייתה ההופעה הכי גדולה של הלהקה נכון להיום. שיין וורד היה מופע החימום בהופעה. הלהקה הכריזה שתהיה בהפסקה של שנה לאחר ה Back Home Tour ושלא יצא אלבום ללהקה בשנת 2008 עקב ההחלטה לקחת זמן בהפקת האלבום העשירי. ב-16 ביוני 2008, HarperCollins UK הוציאו ספר המתאר את תולדות וסטלייף, 'Westlife – Our Story', כחלק מחגיגות העשור שלהם. הספר כולל ראיונות שנעשו עם כל אחד מחברי הלהקה במשך שלושה חודשים. הוא מציג את חייהם של חברי הלהקה בעשור החולף בתעשייה. הוא מכיל גם כמה תמונות אישיות של הבנים. כהובטח, האתר הרשמי של הלהקה אישר ב-27 בספטמבר 2008 את שחרורו של DVD ב-24 בנובמבר 2008 בשם 10 Years Of Westlife – Live at Croke Park.
כאשר הלהקה סיימה את מסע ההופעות המצליח שלה, Back Home Tour, לואי וולש הכריז בתוכנית Xpose שה-1 ביולי 2008 הוא ההתחלה הרשמית של ההפסקה הארוכה ביותר של הלהקה עד היום. הוא אמר שזו תהיה הפסקה בת שנה, מהיום ההוא עד ל-1 ביולי 2009.
בסיום שנת ההפסקה, וסטלייף הודיעו על האלבום העשירי שלהם, Where We Are. רק שיר אחד שוחרר כסינגל, What About Now, במקור של הלהקה Daughtery. שירים בולטים בדיסק: Where We Are, Reach Out, Leaving, How To Break A Heart, As Love Is My Witness.
בנובמבר 2010 וסטלייף הוציאו את אלבומם ה-11 במספר, שנקרא Gravity. שם זה הוצע על ידי מעריצה שהגיבה למארק בטוויטר, חברי הלהקה אהבו מאוד ובחרו בו לשם האלבום. האלבום מכיל שני קאברים, ו11 שירים מקוריים, אחד מהם מוקדש לאבות של ניקי וקיאן, שהלכו לעולמם בשנתיים האחרונות. השיר היחיד עד כה ששוחרר כסינגל הוא Safe. אלבום זה זכה להצלחה גדולה והרבה מעריצים הראו התלהבות ואהדה לאלבום זה. שירים בולטים באלבום זה: Beautiful Tonight, None's Gonna Sleep Tonight, I Will Reach You, Tell Me It's Love, Too Hard To Say Goodbye.
ב-19 באוקטובר 2011 הודיעה הלהקה כי היא עתידה להתפרק בתום סיבוב הופעות פרידה.
ב-3 באוקטובר 2018 פורסם בחשבון הטוויטר הרשמי של ווסטלייף כי הלהקה תתאחד וכי חברי הלהקה יוציאו מוזיקה חדשה וכן יצאו לסיבוב הופעות.
הופעות ופרסים
וסטלייף הופיעו בישראל פעמיים, ב-6 במאי 2000 בסינרמה וב-16 במאי 2001 בפארק הירקון, יחד עם הלהקה פייב. וסטלייף זכו בפרסים ותארים נוספים ואחרים בטקס פרסי ה-MTV, הבריטס (המקבילה הבריטית לפרס גראמי), בפרסי הסמש היטס (מגזין נוער נחשב), בפרסי מטאור רבים (הפרסים הנחשבים ביותר בתעשיית המוזיקה האירית) ועוד.
Kibana
קיבנה (באנגלית: Kibana) היא מערכת ויזואליזציה ואנליזה המנתחת נתונים ומספקת יכולות בינה וניתוח נתונים, מבוססת קוד פתוח, ונכתבה בשפת JavaScript.
המערכת היא נדבך חשוב מסט הכלים של Elasticsearch, תומכת במגוון מערכות הפעלה: Windows, לינוקס, ומותאמת באופן מלא לעבודה עם Logstash ו-Elasticsearch, רבים מכירים את הכלי בתור ELK, קיצור של: ElasticSearch, Logstash, Kibana.
ניתוח והצגת הנתונים מתבצע במספר דרכים:
מאפיינים
Kibana מחולקת לשלושה חלקים עיקריים:
פריפריה
פריפריה (מיוונית - περιφέρεια, "היקף") היא מונח המשמש לציון אזורים מרוחקים גאוגרפית מהמטרופולינים הגדולים. הפריפריה אינה בהכרח אזור כפרי המאופיין בבנייה נמוכה, מתבסס לרוב על חקלאות וגודלו קטן ביחס לעיר. פריפריה עשויה להיות גם עיר גדולה בעלת תושבים רבים. ההגדרה המקובלת בישראל ל"פריפריה גאוגרפית" מתייחסת למחוז הצפון ולמחוז הדרום, בהם מתגוררים כ-31% מכלל האוכלוסייה בישראל. המילה "פריפריה" משמשת גם להגדרת פריפריה חברתית.