cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פלטאוזאוריים
הפלטאוזאוריים היו בינוניים ביחס לקבוצתם ויכלו לנוע על שתי רגליים. הם דמו למסוספונדיליים מתור היורה והיו ניזונים מצמחייה כמו שרכים ומחטניים ששגשגו בתקופתם.
מיון
כמה חוקרים משייכים למשפחה רק את הפלטאוזאורוס:
הגנה הודית של המלך
הגנה הודית של המלך (אנגלית: King's Indian Defence) היא פתיחה נפוצה בשחמט, ומהווה את אחד הווריאנטים הנפוצים של ההגנה ההודית. המהלכים המגדירים את הפתיחה הם: כאשר השחור מתכוון להמשיך עם 3... רז7 ו- 4... ד6. במידה והשחור מעדיף לשחק 3...ד5, הוא סוטה מההגנה ההודית של המלך ויוצר את עמדת הפתיחה של הגנת גרינפלד. האפשרויות הנפוצות למהלך השלישי של הלבן הן 3. פג3, 3. פו3 או 3. ז3. לאחר כל אחת משלוש אפשרויות אלו השחור יכול לבחור בין הגנה הודית של המלך לבין הגנת גרינפלד. להגנה ההודית של המלך וריאנטים רבים, והיא מקוטלגת באנציקלופדיה לפתיחות שחמט (ECO) תחת E60-E99.
רקע
הגנה הודית של המלך היא פתיחה היפרמודרנית, בה השחור מאפשר ללבן להשתלט באמצעות רגלים על מרכז הלוח, ומתכנן לתקוף שליטה זו בשלב מאוחר יותר על ידי המהלכים ...ג5 או ...ה5. הפתיחה לא הייתה נפוצה עד אמצע שנות השלושים של המאה ה-20, אולם לאחר ששחקני שחמט בכירים החלו להשתמש בה באופן קבוע, ואף התפרסמו מספר ניתוחים למשחקים אלו, היא נכנסה לארסנל הפתיחות המקובלות. הפתיחה נחשבת חריפה, דינאמית וחלק מהווריאנטים שלה הם מאוד מסובכים. מספר אלופי עולם בשחמט נהגו להשתמש בפתיחה באופן קבוע, ביניהם גארי קספרוב, בובי פישר, מיכאל טל וטיגראן פטרוסיאן.
סדר המהלכים אינו חשוב, וקיימות שתי אפשרויות אחרות להגיע לעמדת הפתיחה.
הווריאנט הקלאסי
הווריאנט הקלאסי נפתח במסעים 3.פג3 רז7 4. ה4 ד6 5. פו3 0-0 6. רה2 ה5.
לאחר מסעים אלו מתקבלת העמדה משמאל. זוהי עמדת הפתיחה של הווריאנט הקלאסי.
ווריאנט זמיש
ווריאנט זמיש מתקבל לאחר המסעים 3. פג3 רז7 4. ה4 ד6 5. ו3 (העמדה משמאל) ונקרא על שמו של רב האומן הגרמני פרידריך זמיש שפיתח את הווריאנט בשנות ה-20 של המאה העשרים. לרוב זהו משחק חריף ביותר במהלכו הצדדים מצריחים באגפים מנוגדים וכל אחד תוקף את מלכו של השני. לשחור קיימות אפשרויות רבות לשבור את מבנה הרגלים של הלבן כמו ... ה5, ... ג5 או ... ב5 (לאחר הכנה מוקדמת של ...ג6 או ... א6 או שניהם ביחד). יכולה להתקבל עמדה מהגנת בנוני לאחר 5. ... 0-0 6. רז5 ג5 7. ד5 ה6. אלופי העולם מיכאל בוטביניק, מיכאל טל, טיגראן פטרוסיאן, בוריס ספאסקי, אנטולי קרפוב וגרי קספרוב שיחקו הרבה ווריאנט זה. נוסח זה מגן על רגלי ה4 ובכך מגן על המרכז ומאפשר ללבן להתחיל התקפה באגף המלך עם רה3, מהד2, רח6, ז2-ז4, ח2-ח4. ווריאנט זה מאפשר להציב את הרץ ב-ה3 ללא אפשרות לשחור לשחק ... פז4 (ראה מערכת פטרוסיאן בווריאנט הקלאסי) אך מונעת מהפרש שב-ז1 להגיע לנקודתו הטבעית ב-ו3 ובכך מעכבת את פיתוח הכלים של לבן באגף המלך.
גמביט זמיש מתקבל לאחר 5. ... 0-0 6. רה3 ג5. זהו גמביט בו יכול לבן לבחור האם להביא למצב של תיקו כפוי. הגמביט הנרצה הוא 5. ... 0-0 6. רה3 ג5 7. ד:ג5 ד:ג5 8. מה:ד8 (8. ה5 פוד7 9. ו4 ו6 10. ה:ו6 אפשרי בהחלט גם כן) צ:ד8 9. ר:ג5 פג6. בעזרת הגמביט שחור משיג את היתרונות הבאים: לכן בדרך כלל נהוג שלא לקבל את הגמביט ולשחק במקום זה 7. פזה2 ולהגיע לעמדות הדומות להגנת בנוני לאחר ד4-ד5.
5. ... 0-0 6. רה3 פג6 7. פזה2 א6 8. מהד2 צב8 זהו ווריאנט פאנו. שחור מכין את עצמו בהתאם לתוכנית של לבן- אם לבן יבחר לשחק 0-0-0 ולהתקיף באגף המלך, שחור ישחק ... א6 ... ב7-ב5 עם התקפת נגד על מלכו של הלבן. אם במקום זאת לבן יחליט לשחק ביתר זהירות, שחור יכול לערער את השליטה במרכז של הלבן על ידי ... ה5.
ווריאנט אברבך
ווריאנט אברבך הוא 3. פג3 רז7 4. ה4 ד6 5. רה2 0-0 6. רז5 (על שמו של יורי אברבך), מונע מיידית 6. ... ה5. שחור בדרך כלל דוחק את הרץ אחורה עם ... ח6 שמכין את ... ז5, למרות שלמעשה זהו מסע מחליש. ללבן ישנם דרכים רבות לפתח את כליו כמו מהד2, פו3, ו4 או אפילו ח4, אך כנגד כולם שחור יכול לקבל משחק טוב.
דורית לב-ארי
דורית לב ארי (נולדה ב-12 במאי 1970) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
בתו של שחקן התיאטרון שמעון לב-ארי. מגיל צעיר רצתה לב ארי להיות שחקנית, ובגיל 10 השתתפה בהצגה "מחכים לגודו". בשנת 1994 סיימה את לימודי המשחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב.
קריירה בתיאטרון
בין תפקידיה בתיאטרון:
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 1997 שיחקה בסרט "אין שמות על הדלתות".
בשנת 1998 השתתפה בסדרה "פלורנטין" ובתפקידי אורח בסדרות "20 פלוס", "פאזל", "אהבה זה כואב", "המכון", "המקום" ו"הפוך".
זיווגים
זיווגים (באנגלית: Coupling) היא סדרת קומדיית מצבים בריטית של ה־BBC שנוצרה ונכתבה על ידי סטיבן מופאט, ומבוססת במידת מה על חייו ויחסיו עם אשתו. הסדרה מתארת את חיי הרווקות של שישה צעירים עם דגש על שניים מהם, סטיב וסוזן. הסדרה שודרה בערוץ הבריטי BBC2 מ-2000 עד ל-2004, וכללה 4 עונות, כשבכל עונה בין 6 ל-9 פרקים. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון ומאוחר יותר בשידורים חוזרים בערוץ חינוכית 23 ואף הייתה זמינה לצפייה גם בשירות HOT V.O.D במלואה (ארבע העונות).
דורית לב-ארי
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 2002 שיחקה בסדרה בנות בראון בתפקיד הראשי "דפי" לצד ירדן בר-כוכבא, אסי דיין, עליזה רוזן, ליאור אשכנזי וגולן אזולאי ובשנת 2004, השתתפה בסדרה "מיכאלה" ששודרה בערוץ 3 בכבלים.
זיווגים
הפקה
בסדרה נעשה שימוש בשיטות לא קונבנציונליות מבחינה קולנועית כמו מסך מפוצל ועלילה לא ליניארית.
דורית לב-ארי
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
ב-2008 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "המקום", והשתתפה בסרט "הכל מתחיל בים".
זיווגים
השראה
לעיתים קרובות עלתה ביקורת על כך שהסדרה היא מעין גרסה בריטית של הסדרה "חברים", בעיקר בגלל הפורמט הדומה - שלוש נשים ושלושה גברים בגילאי ה-30 לחייהם עם קשרים רומנטיים בין חלק מהם. רבים השוו גם את הפאב בסדרה לבית הקפה Central Perk שב"חברים". יוצר הסדרה ציין דווקא את הסדרה "סיינפלד" כמקור השראה.
דורית לב-ארי
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
ב-2010 השתתפה בסדרה "טקסי דרייבר" המשודרת ב-yes בתפקיד ענת, אשתו של הרצל (דני שטג), והשתתפה בעונה השנייה של הסדרה "פולישוק".
זיווגים
תגובות וביקורת
הסדרה התקבלה לרוב בביקורות חיוביות בקרב מבקרי הטלוויזיה, ותסריטיו של מופאט לפרקיה זכו להערכה. ב-2003 זכתה הסדרה בפרס הקומדיה הבריטית בקטגוריית הקומדיה הטלוויזיונית הטובה ביותר.
דורית לב-ארי
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 2012 החלה להשתתף בסדרה הקומית "יום האם" המשודרת בערוץ 2.
זיווגים
תגובות וביקורת
בתחילה קיבלה הסדרה נתוני רייטינג נמוכים יחסית למצופה, אך אלו עלו בהדרגה ובעונה השלישית היא זכתה לנתוני צפייה גבוהים בקרב הקהל הבריטי.
דורית לב-ארי
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 2018 החלה לשחק את שוני סטרטינר בסדרה "קופה ראשית" בטלוויזיה החינוכית ובהמשך בערוץ כאן 11. ב-2021 שיחקה בסדרה "מותק בול באמצע".
בשנת 2023 שיחקה את דמותה של גיטל בסדרת האימה העל טבעית "מלאך משחית". באותה השנה שיחקה תפקיד אורח בסדרה "לבד בבית" בתפקיד השופטת.
חיים פרטיים
הייתה נשואה לשחקן עמי סמולרצ'יק במשך כשש שנים, עד שהתגרשו בשנת 2001. כיום היא נמצאת בזוגיות, ואם לשלושה ילדים.
פרשת מכירת מטוסי ה-AWACS לערב הסעודית
פרשת מכירת מטוסי ה-בואינג E-3 סנטרי (AWACS) לערב הסעודית במהלך כהונתו של ממשל נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, הייתה אירוע שנוי במחלוקת, כחלק ממה שהיה אז מכירת הנשק הזרה הגדולה בתולדות ארצות הברית. במכירה ניכרה התנגדות מצד רוב האמריקאים, סנאטורים בולטים מארצות הברית, מדינת ישראל והלובי הישראלי.
המכירה כללה חמישה מטוסי שליטה ובקרה מדגם בואינג E-3 סנטרי ושמונה מטוסי תדלוק מדגם KE-3 כולל חלקי חילוף, שנמסרו בין השנים יוני 1986 לספטמבר 1987.
בואינג E-3 סנטרי
חיל האוויר של ארצות הברית החל להשתמש במטוסים מסוג זה עם הכניסה לשימוש של ה-E-3 סנטרי מתוצרת בואינג לאחר עשר שנות תכנון ופיתוח. נכון להיום לארצות הברית יש את צי מטוסי ה-E-3 הגדול בעולם, עם 32 מטוסים בשירות פעיל. נאט"ו מחזיקה ב-17, לבריטניה שבעה, לסעודיה חמישה ולצרפת ארבעה.
ה-E-3 הוא מטוס סילון המבוסס על מטוסי בואינג 707 שהוסבו ומאופיין באנטנה בגובה מטר וחצי על גגו. אנטנה זו מסוגלת לגלות ולעקוב אחר מטוסים אחרים בשטח של 450,000 מ"ר בכל גובה, ושהצליחו לחמוק מהרדאר הקרקעי. ניידות המטוסים מאפשרת להשתמש בציוד זה בכל מקום; ניתן לפרוס מטוסים אלה במהירות בכל סכסוך צבאי.
מאפיין נוסף של המטוס הוא היעדר חלונות נוסעים; על כך אמר אל"ם וולט קובאליק כי "אנחנו לא רוצים אותם... אנחנו לא רוצים שהאנשים שלנו יסתכלו מהחלונות, אנחנו רוצים שהם יתרכזו במה שלפניהם". היה מי שתיאר את פנים המטוס כבעל שטיח כחול ותאורה "מאופקת", כמו באולם קולנוע.
התגובה האמריקאית למכירה
חודשים בלבד לאחר שנוסד, הודיע ממשל רייגן על כוונותיו למכור חמישה מטוסי בקרה ושליטה מתוצרת ארצות הברית לסעודיה. המכירה הייתה עד אז מכירת הנשק הגדולה ביותר אי פעם, והיא לא התקבלה בחום בקפיטול, שם נדרשה הסכמת הקונגרס. המכירה הותקפה בחריפות על ידי ישראל וזכתה להתנגדות מצד רוב האמריקאים. עם הגשת ההצעה הרשמית למכירה בקונגרס בסתיו 1981, הגיבו סנטורים רבים בקור. "זו אחת ממכירות הנשק הגרועות והמסוכנות אי פעם", הכריז הסנטור טד קנדי ממסצ'וסטס. הסנטור דונלד ריגל אמר "אנו מתבקשים להיכנע לסוג של סחיטה; זהו מחיר הנפט". הסנטורים העלו את חששם כי המכירה לא נועדה לקדם את היציבות, כפי שטענו בממשל, אלא כדי להבטיח את משאבי הנפט האמריקאים, כלומר מכירת טכנולוגיה בתמורה לנפט. הסנטור בוב פאקווד, חבר מפלגתו של רונלד רייגן הרפובליקני, היה מוביל ההתנגדות בסנאט למכירה. פאקווד הסביר את הסכנה שראה בהתחמשות סעודיה: "הם הפגינו עוינות שיש לפרש אותה ככוונה לקדם את המשך חוסר היציבות במזרח התיכון". פאקווד הטיל ספק בבחירתה של סעודיה לפעול למען השלום באומרו "בואו נחשוב אילו מדינות היו מחויבות ברצינות למשא ומתן לשלום במזרח התיכון ואילו לא חלקו את המחויבות הזו". משבר בני הערובה באיראן שעוד היה בתודעת האמריקאים, גרם לכך שהם לא ששו למכור ציוד צבאי לכל מדינה. סקר שנערך במאי 1981 הראה כי 52% מהנשאלים התנגדו למכירת נשק לכל מדינה ורק 19% תמכו במכירת המטוסים לסעודיה.
ההתנגדות הישראלית
ישראל, שחשה כי ביטחונה מאוים ישירות, הייתה המתנגדת הבולטת ביותר למכירת מטוסי השליטה והבקרה לסעודיה. ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, הביע "חרטה עמוקה והתנגדות בלתי מוגבלת" למכירת ה-AWACS לסעודיה. מומחי ביטחון ישראלים אמרו כי מטוסים מסוג זה יכולים לעקוב אחר כל תנועה של חיל האוויר הישראלי, ולשלול ממנו את היכולת לפתוח ב"מכה ראשונה, בסיס דוקטרינת ההגנה הישראלית". בעוד "ההתנגדות הבלתי מוגבלת" של ישראל התבססה על האיום הביטחוני שעמד בפניה, ה"חרטה העמוקה" נבעה בפגיעה של ארצות הברית בברית עם ישראל. בעלת בריתה של ישראל מאז מלחמת ששת הימים, ארצות הברית, תכננה למכור מטוסי בקרה צבאיים לסעודיה, מדינה עוינת לישראל. מאמר המערכת של הבוסטון גלוב מיום 4 במאי 1981 ציין סתירה זו כמו גם איומים אחרים שעלו מהמכירה, וציין כי "הכוונה למכור מטוסי AWACS לסעודיה אינה מהווה סתירה בולטת של קמפיין רייגן להעצמת ביטחונה של ישראל, אך משמש גם להערכה נוספת של היציבות במזרח התיכון, אזור שיציבותו הייתה אמורה להיות בעדיפות האסטרטגית של ממשל רייגן". רגישות הקונגרס לאיומים על השלום והיציבות היו תואמים לדאגותיה של ישראל.
ממשל רייגן עשה מאמצים פעילים להחליש את קולה והשפעתה של ישראל על המכירה. בנאומים פומביים, תקפו אנשי הממשל את ישראל על היותה מעורבת בענייני החוץ של ארצות הברית. מזכיר המדינה האמריקאי אלכסנדר הייג אמר כי הנשיא חייב להיות "חופשי מווטו חיצוני" והמשיך ואמר כי היו עסקאות AWACS שנבלמו על ידי ההשפעה הישראלית, וכי יהיו לכך "השלכות חמורות על כל המדיניות האמריקאית במזרח התיכון". רייגן עצמו הצהיר "זה לא עניינן של מדינות אחרות לנהל מדיניות חוץ אמריקאית".
התמיכה במכירה
על מנת לזכות בתמיכה בקונגרס ובמדינה במכירה, ניהל הממשל לובי בעד המכירה. אף שהצהיר כי לעסקה תהיה תועלת עבור האינטרסים האמריקאים במזרח התיכון, הוסיף הממשל כי העסקה חשובה גם להבטחת השלום. בנאום בפני הקונגרס אמר מזכיר המדינה הייג כי אם המכירה תיבלם, "ביטחוננו, ביטחון ישראל והשלום עצמו [עשויים] להיות בסכנת הכחדה", רייגן קידם את המכירה באומרו כי "על ידי תרומה ליציבות האזור, זה משפר את ביטחון ישראל". הממשל הורה לפקידי ממשל לשעבר לדבר על המכירה כתמיכה בשלום. שר החוץ של ריצ'רד ניקסון, הנרי קיסינג'ר אמר כי המכירה "חיונית לתהליך השלום במזרח התיכון".
הלובי הסעודי פעל נמרצות על מנת להעביר את העסקה ולשכנע את הגורמים הבכירים כי העסקה חיונית לביטחון הסעודי והאמריקאי.
לבסוף, אישר הקונגרס את מכירת ה-AWACS, וכחלק מייצוא הנשק הגדול ביותר שהיה עד אז, היו המטוסים התחייבות סמלית ליחסי ארצות הברית-סעודיה.
דניאלה פיק
דניאלה פיק (נולדה ב-21 בנובמבר 1983) היא זמרת ישראלית. הייתה חברה בצוות המוזיקלי "האחיות פיק" יחד עם אחותה שרונה.
ביוגרפיה
פיק נולדה ברמת השרון, בת לזמר צביקה פיק ולפזמונאית מירית שם אור. הוריה התגרשו בילדותה. בנוסף לאחותה שרונה יש לה אח גדול.
פיק סיפרה בראיונות שהיא "שרה עוד לפני שהחלה לדבר", ושחלמה לשיר ולהיות זמרת מגיל צעיר מאוד.
שירתה ביחידה 9900 בחיל המודיעין.
קריירה מקצועית
שרונה ודניאלה פיק פעלו כהרכב פופ מצליח בשם "האחיות פיק" בין השנים 2005-2003. את הסינגל הראשון שלהן, "זאת אהבה", הוציאו בנובמבר 2002. הסינגל המוכר ביותר שלהן הוא "השיר הזה", אותו הוציאו בשנת 2003. בשנת 2004 הוציאו מיני-אלבום, גם הוא בשם "השיר הזה". המיני-אלבום נמכר ביותר מ-20,000 עותקים וזכה באלבום זהב. בשנת 2005 השתתפו השתיים בקדם אירוויזיון 2005 עם השיר "הלו הלו", וסיימו במקום ה-12. זמן קצר לאחר מכן פורק ההרכב, והשתיים פנו לקריירות שירה נפרדות.
לאחר פירוק הצמד המוזיקלי, הוציאה דניאלה פיק את הסינגל "רחוק", ששימש כשיר הנושא של הסדרה "פיק אפ" ששודרה בערוץ 10 ב-2005.
בשנת 2007 השתתפה פיק בעונה השלישית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים".
במרץ 2009 השתתפה פיק בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP" יחד עם אחותה שרונה.
בסוף ספטמבר 2011, הוציאה פיק סינגל בינלאומי ראשון, אשר הוקלט באנגליה, בשם "Yalla Yalla".
ביוני 2012 הוציאה פיק גרסת כיסוי בסגנון בלדה לשיר "What is love" של הזמר "Haddaway". יחד עם גרסת הכיסוי, פיק פרסמה שני שירים נוספים באנגלית, כחלק מדיסק מתוכנן. באותה שנה השתתפה בתוכנית "הדיבור", בהנחייתו של אלירז שדה.
ביוני 2019 פיק הופיעה הופעת קמאו בסרטו של טרנטינו היו "היו זמנים בהוליווד".
חיים אישיים
בנובמבר 2018 נישאה לקולנוען האמריקאי קוונטין טרנטינו. בפברואר 2020 נולד בנם הראשון. ביולי 2022 נולדה בתם. .
פאל בנקו
פאל בנקו (בהונגרית: Benkő Pál; 14 ביולי 1928 – 26 באוגוסט 2019) היה שחמטאי הונגרי ואמריקאי בדרגת רב אמן. היה אלוף ארצות הברית בשחמט מספר פעמים, התחרה באליפות העולם בשחמט, חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט
ביוגרפיה
פאל בנקו נולד באמיין, צרפת. בשנת 1932 משפחתו חזרה להונגריה. הוא התחיל לשחק שחמט בתחרויות רשמיות לאחר מלחמת העולם השנייה. בגיל 20 הוא זכה באליפות הונגריה, ובשנת 1950 קיבל דרגת אמן בינלאומי. בשנת 1956 היה חלק מנבחרת הונגריה לאולימפיאדת השחמט. בשנת 1957 במהלך תחרות שחמט לסטודנטים ברייקיאוויק הוא ערק ולא חזר להונגריה. החל משנת 1958 התגורר בנקו בארצות הברית.
בשנת 1958 הוענק לו תואר רב אמן. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא קיבל אזרחות אמריקאית ונכלל בנבחרת ארצות הברית.
בשנים 1959 ו-1962 הוא השתתף בתחרות המועמדים. בשנת 1970 הוא ויתר על מקומו לטובת בובי פישר, שבסופו של דבר הוכתר כאלוף העולם חדש.
בנקו היה 8 פעמים אלוף ארצות הברית בשחמט. במהלך הקריירה הוא ניצח מספר אלופי עולם מכהנים: בובי פישר, מיכאל טל, טיגראן פטרוסיאן ווסילי סמיסלוב.
פאל בנקו במשחקי אולימפיאדת השחמט
בין השנים 1956 ל-1972 השתתף פאל בנקו ב-7 אולימפיאדות שחמט:
צתרה
צתרה (שם מדעי: .Satureja L) – סוג צמחים ממשפחת השפתניים המקיף צמחים עשבוניים רב שנתיים, לעיתים רחוקות דו-שנתיים או בני שיח והם על פי רוב ריחניים. סוג זה מונה 50 מינים ו-11 תת-מינים ותפוצתם הטבעית היא באזורים החמים והממוזגים מאגן הים התיכון ועד שינג'יאנג. סוג זה מיוצג בישראל אך ורק על ידי צתרה ורודה. שני המינים צתרה מדברית ממדבר יהודה (Thymbra thymbrifolia (Hedge & Feinbrun) Bräuchler) וצתרה נבטית מאדום (Thymbra nabateorum (Danin & Hedge) Bräuchler) ששויכו לצתרה, משויכים כיום לסוג צתרנית. בספרות ובאתרים הישראלים הם עדיין משויכים לסוג צתרה.
שם הסוג העברי נגזר משמו הלועזי ואולי צתרה או גלגולו של זעתר. ברומא שמש הצמח שגדל בתרבות כסם אהבה. הצמח משמש כצמח מרפא ברפואה העממית.
השם "סיאה או צתרה או צתרי" ניתן לסוג .Satureja L במילון "ילקוט הצמחים" (עמוד 28, הערה 585) משנת 1930. הם ניתן לפי המשנה והתוספתא וב, סיווה = צתרי. השם צתרה אושרר במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 801 בעמ' 41.
צתרה ורודה (המכונה גם זעתר רומי) משמשת לעיתים כאחת המרכבים בתבלין הזעתר. המין צתרה תרבותית (Satureja hortensis) ידוע כצמח תבלין חקלאי (רוֹוח סֶיְבוֹרִי, summer savory).
מאפיינים
צמחים עשבוניים רב שנתיים, לעיתים רחוקות דו-שנתיים או בני שיח והם על פי רוב ריחניים. אברי הצמח: העלים, החפים והחפיות והגביע מנוקדים בבלוטות יושבות, צהובות או אדמדמות הנראות כמו דקירות סיכה (בדומה לבת-קורנית). הבלוטות לפעמים מכוסות בשערות צמריות, והן מפרישות שמן אתרי חריף.
הפרחים דו-מיניים, בעל עטיף כפול, מאוחה עלים, בלתי נכונים, דו-שפתניים וערוכים בדורים לאורך גבעול התפרחת.
מיני הבר בישראל
שני המינים צתרה מדברית ממדבר יהודה (Thymbra thymbrifolia (Hedge & Feinbrun) Bräuchler) וצתרה נבטית מאדום (Thymbra nabateorum (Danin & Hedge) Bräuchler) ששויכו לצתרה, משויכים כיום לסוג צתרנית. בספרות ובאתרים הישראלים הם עדיין משויכים לסוג צתרה.
צתרה ורודה
צַתְרָה וְרֻדָּה (Satureja Thymbra) – בן-שיח, ירוק-עד, ים-תיכוני, יחיד בסוגו בישראל ונפוץ בבתות שבהרי בישראל. הוא מרובה ענפים ודחוס וגובהו  30 עד 50 ס"מ. פרחיו בגוונים של ורוד וארגמן, לעיתים רחוקות הגוון לבן, והוא מכוסה בבלוטות יושבות אדמדמות שמפרישות שמן אתרי חריף.
הגבעולים מעוצים, זקופים ומסתעפים (בעלי ענפים קצרים בחיק העלים).
העלים נגדיים פשוטים, תמימים, ואורכם 0.5 עד 1.7 ס"מ. טרפי העלים מוארכים עד דמוי ביצה הפוכה, מקופלים לאורכם, מוצרים בבסיסם ומחודדים בקודקודם. אין הבדל בין עלי התפרחת לבין עלי הגבעול, לעיתים קרובות עלי התפרחת כפופים לאחור. עלי חורף רחבים יחסית מעלי קיץ שהם צרים וקטנים יותר.
הפרחים נישאים בדורים צפופים ומרוחקים מאוד זה מזה ויוצרים תפרחת דמוית שרשת חרוזים מופסקת (לא רצופה). הפרחים דו-שפתניים באופן ברור. חפיות הפרחים אורכם כאורך הגביע. הגביע, שאורכו 6 עד 8 מ"מ, דמוי פעמון בעל 5 שיניים כמעט שוות זו לזו ובעל 10 עורקים. הכותרת דו-שפתנית, ורודה-ארגמנית, לעיתים רחוקות לבנה, אורכה כפליים מאורך הגביע. צינור הכותרת בולט במקצת מהגביע, השפה העליונה זקופה, שטוחה ומפורצת. השפה התחתונה בת 3 אונות.
מין זה גדל בבתות ובחורשים בהרים על תשתית גיר רכה, קירטון וחוואר, וסדקים בסלעי גיר קשים. קרקע גידולו היא לרוב סוגים שונים רנדזינה. מין זה נפוץ בישראל ולעיתים שולט, למשל, במקומות בהרי יהודה שהם דלי חוואר ועשירים בקירטון. התפוצה בישראל היא באזורי ההר ובבקעה הצפונית. מצוי מזרח ים-תיכוני. התפוצה העולמית במזרח התיכון (ישראל, לבנון וסוריה, טורקיה) בטורקיה האירופית, ביוון, באיים של מזרח הים האגאי, בקפריסין, בכריתים, בסרדיניה ואף בלוב. הפריחה ממרץ ועד מאי.
המכון למחקר ביולוגי בישראל
המכון למחקר ביולוגי בישראל, הוא יחידת סמך של משרד הביטחון בישראל העוסקת במחקר יישומי בתחומי ביולוגיה, מיקרוביולוגיה,, מדעי הטבע ומדעי הסביבה.
מבנה המכון ופעילותו
המכון הוקם בשנת 1952, ושוכן בנס ציונה. הוא מסונף למשרד הביטחון, ונודע כגוף שעוסק, בין השאר, בפיתוח אמצעי הגנה מפני נשק ביולוגי ונשק כימי. לפי טענות שלא ניתן להן אישור, המכון עוסק גם בפיתוח אמצעי לחימה כימיים וביולוגיים.
המכון הביולוגי מחולק ל-9 מחלקות:
לצד פעילותו הביטחונית החסויה, עוסק המכון גם בפעילות אזרחית גלויה:
על פי פרסומים באמצעי התקשורת, רעלים שפותחו במכון שימשו להתנקשות בשלושה מבכירי המחבלים הפלסטינים: ודיע חדאד, חאלד משעל ומחמוד אל-מבחוח.
מנהלו הראשון של המכון היה פרופסור אלכס קינן. במשך שנים רבות עמד בראש המכון פרופ' אלכסנדר כהן, בין השנים 1966–1970 עמד בראש המכון פרופ' ששון כהן ומאמצע שנות ה-70 ובמשך 16 שנים עמד בראש המכון פרופ' ישראל הרטמן. בשנים 1995–2013 עמד בראש המכון ד"ר אביגדור שפרמן. מ-2013 עמד בראשו פרופ' שמואל שפירא, שפרש במאי 2021. כיום ממלא מקום המנכ"ל הוא ד"ר שמואל יצחקי.
מאמרים מאת חוקרי המכון מתפרסמים בכתבי עת אקדמיים, וחוקרי המכון משתתפים בכנסים מדעיים בישראל ומחוצה לה. בשנים האחרונות נעשה מאמץ להגברת שיתוף הפעולה עם אוניברסיטאות בישראל, בייחוד בכל הנוגע ללימודי תארים מתקדמים. כמו-כן התקיימו מהלכים שונים המיועדים לביסוס שיתוף פעולה עם מכוני מחקר ואוניברסיטאות בגרמניה. חוקרי המכון משתתפים בתוכנית חינוכית הכוללת הרצאות בנושאים מדעיים לתלמידי תיכון.
להפצה מסחרית של מוצרי המכון משמשת החברה הישראלית לחקר מדעי החיים בע"מ, שהיא חברה בת של המכון ושוכנת במתחם שלו. מרבית תוצרתה של החברה מופנית ליצוא.
לפי האתר הרשמי שלהם 41% אחוז מהחוקרים הם בעלי פרופסורה ו-42% מהחוקרים הם נשים.
פרשת קלינגברג
סגן מנהל המכון, מרקוס קלינגברג, נעצר בשנת 1983 באשמה שפעל במשך 18 שנים (משנות ה-50 ועד לשנת 1976) כמרגל מטעם ברית המועצות, והסגיר לידיה רבים מסודות המכון. קלינגברג הורשע, ונידון לעשרים שנות מאסר בפועל. יוסי מלמן ואיתן הבר בספרם "המרגלים" כתבו כי.
אסון ביילמר
בשנת 1992 התרסק מטוס של חברת אל על על שני בנייני מגורים באמסטרדם שבהולנד באסון שנודע לאחר מכן כאסון ביילמר. מטען המטוס כלל, בין השאר, 189 ליטר של דימתיל מתילפוספונט (DMMP), שהוא כימיקל המשמש גם להכנת גז העצבים סארין, אשר יועד למכון הביולוגי בנס ציונה.
ניסויים בבני אדם
בין השנים 1998–2006 ערך המכון ניסוי בבני אדם שנקרא "עומר 2", ובו נבדקה מידת יעילותו של חיסון חדש נגד מחלת הגחלת (החיסון התבסס על הזן המהונדס של חיידקי Bacillus anthracis שקרוי MASC-10). במסגרת הניסוי הסודי, הוזרקו ל-716 מתנדבים מקרב חיילי צה"ל עד 7 מנות של החיסון, וזאת מבלי ליידע אותם אודות סכנת תופעות הלוואי. דבר הניסוי התגלה לאחר שעשרות חיילים שהשתתפו בניסוי חלו והחלו לסבול מתופעות לוואי. הדבר דלף לתקשורת ואף הגיע לבג"ץ. דבר הניסוי נבדק על ידי הלשכה לאתיקה של ההסתדרות הרפואית בישראל, וזו פרסמה את מסקנותיה בדצמבר 2008. ועדת הבדיקה קבעה כי לא הייתה כל הצדקה מדעית או רפואית לעריכת הניסוי וכן כי הוא היה מנוגד להצהרת הלסינקי אודות ניסויים בבני אדם.
פיתוח חיסון נגד COVID-19
בתחילת 2020 נרתם המכון למציאת מענה למגפת הקורונה, ובהתאם להודעת משרד הביטחון עסקו בכך למעלה מ-50 ממדעני המכון. ב-4 במאי 2020 הודיע המכון שפיתח נוגדן לנגיף הקורונה. ב-14 בדצמבר קיבל המכון הביולוגי אישור לעבור לשלב השני בניסוי הקליני של החיסון BriLife. ביולי 2021 חתם המכון הביולוגי על הסכם שיתוף פעולה עם חברת NRx Pharmaceuticals כדי להשלים את הניסויים הקליניים. במרץ 2022 הודיעה חברת NRx על הפסקת פעילותה בתחום זה.
במרץ 2023 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת חריף על מיזם הפיתוח. הדו"ח הטיל את עיקר האחריות למיזם על פרופ' שמואל שפירא, אך גם מתח ביקורת על המל"ל ומשרד הביטחון, וקבע: "הפרויקט נכשל. המכון הביולוגי הציג מצג שווא של התקדמות ועלויות, כאשר המציאות הייתה שונה לחלוטין. גם אם ניתן לקבל זאת בתקופה הראשונית של מצב החירום, אסור להסכים להתנהלות שאינה עולה בקנה אחד עם כללי מינהל תקין בתקופה לאחר מכן ."
חג פורים (שיר)
חג פורים הוא שיר ילדים עממי שמח שהושר במסיבות חג פורים על ידי החלוצים, והפך לשיר ילדים נפוץ בישראל המושר בפורים. מילות השיר נכתבו על ידי לוין קיפניס, והלחן הוא קיצור של ניגון הקפה שביעית של חסידות בויאן.
טרטרזין
טרטרזין (Tartrazine) הוא צבע מאכל סינתטי בגוון צהוב לימון השייך למשפחת צבעי האזו (Azo dyes). החומר מסיס במים ושיא הבליעה (בתמיסה מיימית) באורך גל של 427nm. כתוסף מזון הוא מסומן כמספר E: E-102.
מוסף בדרך כלל במאפים, מרקים, אטריות, ממתקים ומשקאות קלים.
השפעות
טרטרזין מעורר תגובות אלרגיות יותר מכל צבע אזו אחר ובפרט אצל חולי אסתמה ואנשים הרגישים לאספירין. כ-0.12% מהאוכלוסייה אלרגיים לחומר. מחקרים מצאו קשר אפשרי בין צריכת טרטזין להפרעות קשב, ריכוז והיפראקטיביות וכן לסרטן המעי הגס.
רגולציה
בשנת 2007 פורסם דו"ח של סוכנות המזון הבריטית בו נראה כי שילוב של כמה צבעי אזו ובהם טרטרזין עם סודיום בנזואט קשור להיפראקטיביות אצל ילדים, אך מחקרים רבים אחרים לא מצאו קשר זה. בעקבות הדו"ח הללו נאסר על הוספת הצבע למזון בנורווגיה בשנת 2008, אך לאחר מכן בוטל האיסור. בבריטניה הומלץ באותה השנה שתאגידים יחדלו באופן וולונטרי והדרגתי מהשימוש בחומר, ובארצות הברית נבחנת האפשרות של הוצאת החומר מכלל שימוש.
בישראל יש חובה לציין את דבר הימצאותו של התוסף במזון ובמשקה ובמוצרי קוסמטיקה.
חלופות
חלופות טבעיות לטרטרזין כוללות את החומרים בטא-קרוטן ואנאטו (E-160b).
הוועד למען הפלאשים
הוועד למען הפלאשים שמם של מספר ארגונים שפעלו באירופה, ארץ ישראל וצפון אמריקה לפילנתרופיה למען ביתא ישראל.
בארץ ישראל
רבים מהפעילים הצטרפו והקימו בשנות ה-60 את "הוועד הישראלי למען יהודי אתיופיה" בראשותו של אריה טרטקובר.
בצפון אמריקה
הוועד האמריקאי למען הפלאשים (אנגלית: American Pro-Falasha Committee, בקיצור: APFC) היה ארגון שפעל למען חינוכם של ביתא ישראל. ועד זה תמך באופן כספי בפעילותו של הד"ר יעקב פייטלוביץ' למען ביתא ישראל. פעילות הארגון התבססה בעיקר על תרומות של יהדות ארצות הברית ויהדות קנדה.
הוועד הוקם ב-1922 בניו יורק ושנתיים לאחר מכן החל את פעילותו באתיופיה, הוועד הקים בתי ספר, בתי כנסת ותירגם ספרי קודש, מדע ותנ"ך לשפות של ביתא ישראל וכן פעל לשפר את תנאי מחייתה של הקהילה. בראש הוועד עמדו שלושה אישים מרכזים הרב ג'. מקס ויס ("J. Max Weis"), ד"ר נורמן סליט ("Norman Salit") וד"ר יעקב פייטלוביץ'.
פעילותו של הוועד נקלעה לעיתים קרובת בבעיות כספיות וכן בהתנכלויות של הממשל האתיופי והכיבוש האיטלקי באתיופיה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, מלסה תכלה ניסה לעניין יהודי ארצות הברית בנושא, אך ללא הצלחה.
לאחר מותו של פייטלוביץ' בשנת 1955 פעילות הוועד הופסקה כליל עד שמייסדיה חזרו והפעילו אותה בשנת 1969.
ב-1974 הארגון התמזג יחד עם ארגון חברי ביתא ישראל כדי ליצור את האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה.
רבי אבא דמן עכו
רבי אבא דמן עכו (לעיתים: רבי אבא דעכו) היה אמורא ארץ ישראלי בדור השלישי שהתגורר בערים עכו וקיסריה.
מתלדותיו
רבי אבא דמן עכו היה מנהיג היישוב היהודי בעכו. הוא תיקן תקנות בתחום כשרות המזון, כשחייב השגחה צמודה על מוצרי מזון שנפרקו בנמל עכו.
בתקופה מאוחרת יותר, כנראה בשל מיקומה של עכו על גבול ארץ ישראל, עזב את עכו וירד דרומה, לקיסרין. בקיסרין בנה בית מדרש גדול ונקלע לחובות. רבי אבהו הציע למנותו לראש הישיבה במקומו, תואר שהמחזיק בו הוכר אז כראש מוסרי התורה בדורו, אך נראה שההצעה לא התממשה. רבי אבהו החשיב מאוד את מידת הענווה שלו, כיוון שלא הקפיד אם האמורא שלו, שתפקידו היה לומר בקול רם את מה שלחש לו רבי אבא, היה נותן לדין נימוק שונה מזה שרבי אבא לחש לו.
ממאמריו באגדה
מלבד תקנתו בדבר פיקוח על מוצרי מזון, לא נשתמרו דברי הלכה בשמו. אך השתמר מאמר אחד בתחום האגדה, לזיהוי מינו של עץ הדעת:
קרב טאראנטו
קרב טאראנטו (באנגלית: Battle of Taranto) נערך בליל 11–12 בנובמבר 1940 בטאראנטו כחלק מהקרב על הים התיכון במהלך מלחמת העולם השנייה. בין הצי המלכותי הבריטי והצי המלכותי האיטלקי (Regia Marina). הקרב שהיה כולו אווירי הסתיים בתבוסה איטלקית קשה.
רקע היסטורי
תוכנית לתקוף את הצי האיטלקי בטאראנטו הייתה כבר בעת משבר מינכן ב-1938. התוכנית נעורה לחיים שוב ב-ספטמבר 1940 כאשר תת אדמירל לומלי ליסטר הצטרף עם נושאת המטוסים אילוסטריוס לשייטת הים התיכון בפיקודו של אדמירל אנדרו קנינגהם. האדמירליות הבריטית ראתה בריכוז הצי האיטלקי בטאראנטו הזדמנות לשנות את מאזן הכוחות בים התיכון לטובת הצי המלכותי ותכננה את מבצע Judgement - התקפת פתע על נמל טאראנטו.
ההתקפה
ב-11 בנובמבר 1940 ביצע מטוס ימי ממלטה טיסת סיור מעל טארנטו וגילה שם את הצי האיטלקי בנמל. האיטלקים הבחינו בו והגבירו את השמירה והגנת הנ"מ בטאראנטו. האיטלקים חסרו ציוד מכ"ם ולא היו יכולים להבחין בשייטת בפיקודו של אנדרו קנינגהם שבמרכזה נושאת המטוסים אילוסטריוס בפיקודו של תת-אדמירל לאמלי ליסטר. מפקדת הצי האיטלקי (ה-Supermarina) הייתה יכולה להורות לאוניות לצאת מהנמל ולשאוף להתכתש עם אוניות הבריטים אבל זה היה מנוגד לפילוסופיה שלהם אז.
על סיפון אילוסטריוס היו 21 מפציצי טורפדו דו-כנפיים מסוג פיירי סורדפיש. הגל הראשון של 12 מפציצים הגיע לנמל טאראנטו מכיוון דרום-מזרח בשעה PM 10.58 והפציצו את אוניות הצי בנמל למרות אש הנ"מ הכבדה שנורתה עליהם מתותחי החוף ומאוניות הצי. גל נוסף של 9 מפציצים הגיע למקום כעבור 90 דקות מכיוון צפון-מזרח הטילו את מטענם על הנמל וחזרו לנושאת המטוסים.
לאחר ההתקפה
אוניית המערכה הרוזן קאבור טבעה. אוניות המערכה ליטוריו וקאיו דואיליו נפגעו קשה. הבריטים איבדו שני מטוסים מאש שנורתה עליהם מתותחי האוניות המותקפות. שני אנשי צוות נהרגו ושניים נשבו. כתוצאה מהתקפה זו העבירו האיטלקים את רוב הצי שלהם צפונה, לנמל נאפולי והאוניות שנפגעו, תוקנו.
האיטלקים המשיכו להפריע לשיירות הבריטים למלטה וב-27 בנובמבר 1940 הם התכתשו עם הבריטים בקרב כף ספארטיוונטו ליד סרדיניה שנגמר בתיקו. הם המשיכו ללוות בהצלחה שיירות אספקה לצבא האיטלקי בלוב. המטוטלת נעה לטובתם עד לקרב כף מטפן. מקובל לקבוע לגבי הצי המלכותי האיטלקי כי בקרב טאראנטו קיבל מכה ובקרב כף מטפן קיבל נוקאאוט.
הבריטים שינו את צורה תקיפת מפציצי הטורפדו בגלל רדידות המים בנמל. הטייסים אומנו להטיל את הפצצות נמוך יותר. פתרון זה ועוד נלמדו על ידי היפנים שיישמו אותם בהתקפתם על פרל הארבור שנה לאחר מכן. תוצאות הקרב הראו שכוח קטן של מטוסים מסוגל להסב נזקים כבדים לאוניות מערכה.
הקרב הראה בפעם הראשונה את כוחה האמיתי של נושאת המטוסים, והוביל רבים להאמין ש"אוניות התותחים הכבדים" יפסיקו להיות הכוח הימי הדומיננטי.
עירית אלטמן
עירית אלטמן-לוין (נולדה ב-1960) היא דוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
אלטמן נולדה וגדלה בחולון, בוגרות תיכון קוגל. השתתפה בתחרות מלכת היופי בשנת 1980, שם זכתה בתואר נערת ישראל, אחרי אילנה שושן וענת זמיר. היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס אינטרנשיונל. לאחר מכן עבדה רבות כדוגמנית ודגמנה, בין היתר, לגוטקס.
ב-1982 נבחרה ל"דוגמנית השנה" בטקס שנערך במלון הילטון תל אביב.
ב-1990 לקחה חלק במשלחת של אופנה ישראלית במוסקבה שברוסיה.
שמשון תל אביב
שמשון תל אביב היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר תל אביב-יפו, אשר משחקת בליגה א'. הקבוצה נוסדה בשנת 1949, ונהגה לשחק באצטדיון בלומפילד כשהתמודדה בשיאה בליגה הבכירה בישראל. הקבוצה מזוהה עם שכונת כרם התימנים והצבע המזוהה עמה הוא ירוק. בשנת 2000 התאחדה הקבוצה עם בית"ר תל אביב ויחד הן נקראו בית"ר שמשון תל אביב. בשנת 2011 פרשה שמשון מהאיחוד וחזרה להתקיים כמועדון עצמאי. בשנת 2014 הקים המועדון מחדש את קבוצת הבוגרים.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשכונת כרם התימנים בתל אביב בשנת 1949, ונקראה על שם בן השכונה, ששיחק במכבי תל אביב כקשר שמאלי ונהרג בתאונת דרכים ב-23 במאי 1948 בעת מלחמת העצמאות.
הקבוצה שיחקה 29 עונות בליגה הבכירה, והמקום הגבוה ביותר שבו סיימה היה המקום השני, אליו הגיעה פעמיים, בשנים 1971 ו-1983. בשני המקרים סיימה הקבוצה כסגניתה של האלופה מכבי נתניה.
שמשון תל אביב זכתה פעמיים רצופות בגביע הטוטו, בשנים 1987 ו-1988, תחת שרביטו של המאמן יעקב גרונדמן.
בנוסף לכך העפילה שמשון תל אביב שלוש פעמים לגמר גביע המדינה, אך בכל הפעמים נוצחה ולא הצליחה לזכות בגביע. בשנת 1966 העפילה שמשון למשחק הגמר לאחר שניצחה את הכח מכבי רמת גן משער לא חוקי, לאחר שהכדור נבעט מחוץ למגרש.
פנייתה של הכח לבית המשפט המחוזי בתל אביב כדי למנוע את קיום משחק הגמר לא הועילה, ובגמר הפסידה שמשון 1–2 להפועל חיפה. בשנת 1986 הפסידה שמשון לבית"ר ירושלים 2-1 אחרי הארכה, ובשנת 1990 הפסידה 0–1 להפועל כפר סבא. באותה עונה ירדה הקבוצה לליגת המשנה, ומאז לא חזרה יותר לליגה הבכירה.
במהלך ההיסטוריה הופיעו עשרה שחקנים של שמשון תל אביב בנבחרת ישראל, כשהבולט ביניהם הוא גדעון דמתי עם 69 הופעות ו-21 שערים.
איאן אאוסלי
איאן אוסלי (באנגלית: Ian Ousley; נולד ב-28 במרץ 2002) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
איאן אאוסלי נולד בקולג' סטיישן, טקסס, לסוזן וויאט אאוסלי. הוא גדל לצד אחותו אנליס אאוסלי.
קריירה
בשנת 2019, הוא גילם את רובי קורמן, ניצול של תקיפה מינית בעונות השלישית והרביעית של סדרת הטלוויזיה "13 סיבות". באותה השנה שיחק בפרק בסדרה "Sorry for Your Loss".
בשנת 2020 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "שלדון הצעיר". בשנת 2021 הופיע בסדרת הטלוויזיה "Big Shot" ובסדרת הדרמה "Physical". באותה שנה הוא לוהק לתפקיד סוקה בסדרת הטלוויזיה העתידית של נטפליקס, "אווטאר: כשף האוויר האחרון". בתקשורת וברשתות החברתיות עלו טענות כי אוסלי שיקר לגבי מוצאו על מנת לקבל את התפקיד בסדרה.
יצחק ארטר
יצחק אֶרְטֶר (בכתיב יידי: ערטער, בפולנית: Izaak Erter; 1791 – 20 באפריל 1851), סופר וסאטיריקן עברי, מאנשי תנועת ההשכלה בגליציה, מחבר "הצופה לבית ישראל".
קורות חייו
בלבוב התפרנס ארטר כמורה פרטי בבתי עשירי העיר. הוא הכיר שם את המשכילים המקומיים ובהם שי"ר ויהודה ליב מיזס. מיזס במיוחד השפיע עליו רבות וכנראה גם תמך בו מבחינה כספית. לאחר כמה שנים התגברו הרדיפות והחרמות מצד שומרי המסורת המקומיים, ובראשם הרב יעקב אורנשטיין, כנגד המשכילים, וארטר עבר לברודי. גם שם התפרנס מהוראה, בתחילה כמורה פרטי ואחר כך כמורה וכמפקח בבית הספר הריאלי שנפתח במקום. בברודי הכיר את יעקב שמואל ביק ויצחק בר לוינזון, ושם גם פרסם ב"ביכורי העתים" את הסאטירה הראשונה שלו, "מאזני משקל" (1823), שעשתה רושם גדול.
ב-1825 החליט לעזוב את ההוראה בגלל קשיים כספיים ואחרים, ונסע ללמוד רפואה בבודפשט. הלימודים נמשכו חמש שנים והוא התפרנס בהן בדוחק ופרנס את אשתו וילדיו בברודי משיעורים פרטיים בעברית שנתן בבתי עשירים בבודפשט. בסיום הלימודים לא קיבל תואר דוקטור אלא רק תואר "מגיסטר לכירורגיה", משום שהיה חסר השכלה תיכונית. ב-1829 התיישב בעיירה ראווה. ב-1831 פרצה מגפת כולרה בגליציה, ובהוראת ממשלת גליציה נסע בין העיירות לטפל בחולים וחיבר חוברות רפואה עממית. בין השאר טיפל בידידו יהודה ליב מיזס עד פטירתו מן המחלה.
עם תום המגפה השתקע בברודי, שם התפרנס מטיפול בחולים עניים (בעשירים לא יכול היה לטפל מכיוון שלא היה לו תואר דוקטור). בשנותיו בברודי פרסם את רוב הסאטירות שלו: "חסידות וחכמה" (כרם חמד ב, 1836), "סני וסנסני וסמנגלוף" (כרם חמד ג, 1838), "תשליך" (פראג ת"ר, 1840) ו"גלגול הנפש" (לייפציג תר"ה, 1845). הוא התפרסם כמחבר מוכשר ומוערך וכל פרסום שלו זכה לביקורות אוהדות בחוגי המשכילים; שד"ל כינה אותו "נעים סאטירות ישראל". בשנים אלה הושפע גם ממאורעות הזמן: בעקבות עלילת דמשק החל לכתוב חיבור בשם "מגילת דמשק", אך לא השלימו. ב-1848 - 1849 פעל עם אחרים בתחום האמנציפציה ליהודים בגליציה על רקע מהפכות "אביב העמים". ב-1850 נסע עם בתו החולה לעיירת המרפא קרלסבד, ובשובו החל לכתוב מאמר פובליציסטי-פרוגרמטי בשם "הצופה בשובו מקארלסבאד או תולדות החלוץ", שעסק בתחיית הלשון העברית הכתובה, בחכמת ישראל ובהתחדשות היהדות. ארטר לא הספיק להשלים את המאמר, והוא הושלם בידי יהושע השל שור, שגם הדפיס אותו בראש הגיליון הראשון של כתב העת "החלוץ".
ארטר נפטר בחול המועד פסח ה'תרי"א, 20 באפריל 1851. לאחר מותו כונסו חיבוריו הסאטיריים, עם הוספות שונות, בידי מאיר הלוי לטריס והודפסו בשם "הצופה לבית ישראל" (וינה 1858). בהוצאה השנייה נוסף גם חיבור למדני-הלכתי יוצא דופן של ארטר בשם "קיצור דיני הקרבנות והטומאות", שמעיד על השכלתו התורנית של ארטר. "הצופה לבית ישראל" יצא במהדורות רבות נוספות, לאחרונה על ידי מוסד ביאליק, בעריכת יהודה פרידלנדר (ירושלים תשנ"ו 1996).
יצירותיו
הסאטירות של ארטר עוסקות בחיים היהודיים בגליציה, ונכתבות מנקודת המבט המשכילית, המתנגדת לחיים היהודיים הישנים, ובפרט לשליטתם של הרבנים והצדיקים החסידיים. ארטר מבקר את כל הקבוצות החברתיות וחושף את הבטלנות והצביעות בחברה היהודית. בסאטירות שלו הוא משלב גם חוויות אוטוביוגרפיות שעבר בעצמו. ניכרת בכתביו השפעה של הסאטירות היווניות של לוקיאנוס, אותן קרא בתרגומו הגרמני של וילנד.
כשאר המשכילים בזמנו השתמש ארטר בעיקר בלשון המקרא, ובמידה נדירה לא נמנע להוסיף מילים מלשון חז"ל ולשון ימי הביניים. לדברי יוסף קלוזנר, "רוח הלשון [של ארטר] היא עברית טהורה, אבל דרך הביטוי היא אירופית גמורה". לפי קלוזנר, ארטר הוא הראשון שהצליח לעשות שימוש בשפה העברית לכתיבה שוטפת, שהצורה איננה מעיקה בה על התוכן. בלשון חיה ורעננה כזו לא הצליח לכתוב איש מן המשכילים לפניו; אחרי ארטר בא אברהם מאפו, ושניהם השפיעו על פרץ סמולנסקין, יל"ג וסופרי העברית בדורות הבאים.
חיבוריו העיקריים של ארטר הם:
חוקר הספרות וההיסטוריון יוסף קלוזנר כותב:
מרדכי אמיתי
מרדכי אמיתי (וַורְהַפְט) (8 ביוני 1914 – 18 ביוני 1993) היה סופר עברי, סופר ילדים, מתרגם ועורך. מחייה ההגדה של פסח בצורתה החילונית.
ביוגרפיה
נולד בשם מרדכי וורהפט (ורהפט; בהמשך עברת את שמו לשם עברי בעל משמעות דומה, "אמיתי", לעיתים נכתב "אמִתי") בבסרביה בשנת תרע"ד (1914), ובילדותו עבר עם הוריו לרומניה. הצטרף לתנועת הנוער הציונית "השומר הצעיר", ועם סיום לימודיו התיכוניים הדריך בתנועה זו במסגרות ארציות. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ שריד שבעמק יזרעאל המערבי. שילב בעבודת החקלאות שלו עיסוקי עריכה וחינוך. היה רועה צאן בקיבוץ, נוטר בחיל הנוטרים המנדטורי, ובשנות מלחמת העצמאות היה קצין חינוך בצה"ל הצעיר.
בשנת 1943 הצטרף למערכת היומון "על המשמר", והיה עורכו הראשון של מוסף הילדים "משמר לילדים". נתן מחילו גם למדור ספרות הילדים של הוצאת הספרים של קיבוצי "השומר הצעיר", "ספרית פועלים". מרדכי אמיתי פרסם שירים סיפורים ותרגומים לילדים ב"משמר לילדים". את רשימות ההווי מהעמק שכתב בעיתונות כינס לספרים, "עמק עמק", ו"אנשי-יחד". הוא היה מתרגם מצוין מיידיש, וגולת הכותרת של תרגומיו הם "שירי המגילה" של איציק מאנגר.
מרדכי אמיתי זכור בעיקר כמי שהקדיש שנים רבות מחייו לניסיון לחדש את ההגדה המסורתית של פסח, ולתת לה צביון חילוני חלוצי מודרני. הוא ערך והכין את המהדורות הראשונות של "הגדת הקיבוצים" של קיבוצי "השומר הצעיר". ההגדה הזו יצאה לאור בכמה מהדורות, עוטרה בידי כמה ציירים, ושימשה שנים רבות כהגדה המקובלת של הקיבוצים בפסח. שיתוף הפעולה של מרדכי אמיתי עם כמה ציירים חשובים הביא ליצירת מהדורות מעניינות של הגדת הקיבוצים. בין הציירים ששיתף עמם פעולה: שרגא וייל, משה פרופס, יוחנן סימון, שמואל כץ ואחרים.
מרדכי אמיתי נפטר בקיבוצו, שריד, בשנת 1993, בגיל 79 ונקבר בבית הקברות המקומי.
יצחק ניסנבוים
הרב יִצְחָק נִיסְנְבּוֹים (כ"ה בתשרי תרכ"ט, 1868 – תש"ג, 1942/1943) היה דרשן, סופר ומהוגיה הראשונים של הציונות הדתית. שימש, בין השאר, כנשיאה האחרון של תנועת המזרחי בפולין, וערך את ביטאון התנועה, "המזרחי".
ביוגרפיה
נולד בעיירה בוברויסק שבבלארוס לאברהם ליפמן, ולחנה. מרביתם של בני משפחת אביו היו חסידים, אך למרות זאת חינוכו של הרב ניסנבוים היה אצל המתנגדים (לימים העיד שספג משני העולמות). אביו נפטר כשהיה ילד (תרמ"ב), וכעבור שנתיים עבר לישיבה ליטאית. בתקופה זו התוודע לראשונה לספרות ההשכלה העברית ולסופריה: קלמן שולמן, סמולנסקין ולילנבלום. כמו כן אהב ללמוד תנ"ך ולשמוע דרשות של "מגידים". כשהיה בן 15 החל ללמוד בישיבת וולוז'ין, שם למד אצל הנצי"ב והרב חיים סולובייצ'יק. בשנת תרמ"ה (1885) עבר לבית מדרש אחר, שם המשיך להתוודע לספרות השכלה עברית (למשל, כתב העת האסיף). ב-1886 עבר לווילנה והחל ללמוד תורה בצורה אוטודידקטית, כך שאת עיקר השכלתו התורנית רכש מלימוד עצמי. בתרמ"ז (1887) הצטרף לחובבי ציון שבמינסק, ושנה לאחר מכן נישא לשינה-לאה. בתקופה זו המשיך להעמיק את ידיעותיו גם בתחום ההשכלה הכללית - הוא עיין בכתבי משה מנדלסון, נחמן קרוכמל, שי"ר ובכתבי עת כגון: כרם חמד, ביכורי העתים, המגיד ועוד.
בשנת תרנ"א (1891) הוקמה בישיבת וולוז'ין אגודת נצח ישראל. אגודה זו, שהייתה חשאית וטקסית, שמה לה למטרה את ישוב ארץ ישראל, כל זאת על טהרת הקודש ועל בסיס התחדשות מוסרית. באותה שנה הקים הרב ניסנבוים את "אגודת שפה ברורה", שפעלה במסגרת "נצח ישראל". בתרנ"ב נסגרה ישיבת וולוז'ין, וכך כתב הרב ניסנבוים:
"כידוע נסגרה "ישיבת וולוז'ין" באמצע חורף תרנ"ב (1892). התלמידים נתפזרו לכל רוח. מהם ששבו לביתם ומהם שנסעו לאכסניות אחרות של תורה, ובאו אז גם רבים מחברי "נצח ישראל" אלי למינסק, וביניהם ח"נ ביאליק ובידם החלטת ה"מרכז" למסור את ההנהלה אלי ולשני אשר איתי בעיר".
דרך פעילותו ב"נצח ישראל" העמיק את מעורבותו בנעשה בפרויקט הציוני. בשנת תרנ"ג (1893) הצטרף ל"מרכז רוחני", שייסד הרב מוהליבר והיה למזכירו של מוהליבר. ("מרכז-רוחני" הייתה סיעה ב"חיבת ציון", שהיוותה בסיס להקמת "המזרחי" בתרס"ב 1902). עם הופעתו של הרצל על הבמה הציבורית-ציונית, שימש הרב ניסנבוים כמקשר בינו ובין חובבי ציון ברוסיה, ופעל בקדחתנות למען הצלחתו של הקונגרס הציוני הראשון. בתקופה זו כתב גם באופן קבוע בהמליץ.
לאחר פטירת בנו ולאחר פטירת הרב מוהליבר בתרנ"ח (1898) החל לעבוד ב"וועד האודיסאי" כמבקר-נוסע. במסגרת עבודה זו היה עליו לנוע ארבעה חודשים בשנה בין ערי רוסיה ופולין ולבקר את פעולת העסקנים הציוניים. עד חורף תרס"ט (1909), אז הפסיק פעילות זו, הספיק לבקר קרוב ל-200 ערים ברוסיה ובפולין. בתרס"א (1901) עבר לגור בוורשה, ועסק גם בה בדרשנות ובהטפה לציונות.
בתרס"ב ייסד הרב ריינס את המזרחי. על אף שהיה ציוני-דתי, תמך ברעיונות התנועה החדשה ואף עזר בגיוס חברים אליה, הרב ניסנבוים לא הצטרף לתנועה. סירובו להיות מזוהה פוליטית נבע מהמחשבה שבכך השפעתו בתוך התנועה הציונית תגדל, וכן כיוון שחשש שהצטרפותו לתנועה החדשה תתפרש כהכרה בהפרדה בין דת ולאומיות. הוא טען כי ציוניותו קודמת למזרחיותו. בפולמוס הציוני על אודות תוכנית אוגנדה, בעוד מרבית נציגי המזרחי הצביעו בעד התוכנית, הרב ניסנבוים התנגד לה בחריפות.
ערך את עיתון המזרחי שהיה כתב עת עברי שיצא לאור בפולין בין השנים 1918–1924 במתכונת של שבועון, מטעם תנועת המזרחי בפולין.
בתרפ"ג (1923) חלה הרעה חמורה במצב בריאותו למשך מספר שנים - הוא חלה במחלת לב ועיניים והיה תשוש פיזית ונפשית. בתקופה זו המשיך לכתוב ולהביע את משנתו האידאולוגית. בשנת תרצ"ז (1937) התמנה לכהן כנשיא המזרחי בפולין. הוא נשאר בפולין בעת הכיבוש הנאצי, גורש עם בני משפחתו לגטו ורשה, ושם מצא את מותו. בשנה הראשונה למלחמה אמר באחת הישיבות:
על שמו נקרא הקיבוץ בארות יצחק, רחוב ראשי בבת ים ורחוב בשכונת קריית משה בירושלים.
משנתו
בסוגיית מאבקה של תנועת המזרחי בחילון אחז הרב ניסנבוים בעמדה פרוגרמטית. הוא ערך הבחנה בין התנהגות בזמן חירום להתנהגות בזמן שלום, בנוגע ליחס של היהודי אל הגוי בארץ ישראל. בזמן מלחמה, כמו בזמן כיבוש הארץ על ידי יהושע, הצטווה האחרון להכחיד את עממי הארץ. אך בתום הכיבוש גילה עם ישראל סובלנות לנוכחותם של הגויים בארץ ישראל. כך גם בתקופת בית שני, בזמנים של רגיעה לא הוטלו מגבלות על רכישת קרקע בארץ ישראל על ידי גויים, בעוד שבזמן הכיבוש הרומאי נאסר למכור קרקעות ואף להשכיר בתים לגויים. את ההבחנה בין זמן שלום וזמן חירום התיק הרב ניסנבוים לתקופתו, בקביעתו כי זמן בניית הבית הלאומי בארץ ישראל הוא זמן חירום ולכן יש להתחשב בצרכי היישוב. אף על פי כן, אין זה אומר שהתחשבות זו צריכה להיות טוטאלית. הרב ניסנבוים מצביע על כך שבתקופת בית שני, גם בזמני חירום, בתקופות כלכליות קשות, חז"ל לא ביטלו את התרומות והמעשרות אף על פי שהיה חשש שחיוב זה יבריח יהודים מהארץ. באותו אופן, אף על פי שבניית הבית הלאומי הוא זמן חירום, המחייב עבודה עברית, אין להתיר חילול שבת. בנוגע לפולמוס החלוקה סבר הרב ניסנבוים, בניגוד לרבים מרבני הציונות הדתית, כי נושא זה הוא פוליטי ואין לו משמעות הלכתית.
דת ולאומיות
תפיסתו של הרב ניסנבוים את הלאומיות היהודית ניצבה כתפיסת ביניים בין עמדותיהם של אישים כדוגמת הרב ריינס וזאב יעבץ מחד ובין הרב קוק וחוגו מאידך. בעוד הראשונים סברו כי ניתן להגדיר את הלאומיות היהודית במונחים לאומיים מודרניים, הרי שהאחרונים השתמשו במערכת מונחים פנים יהודיים ואיזוטרית (סמלים קבליים, נוכחות אלוהית נסתרת בתהליך המשיחי ובאומה היהודית). עמדתו של הרב ניסנבוים (כמו גם זו של הרב סולובייצ'יק) הייתה עמדת ביניים. הרב ניסנבוים סבר כי ההתגלות האלוהית ייחודית לעם ישראל בלבד, ובכך ישנו הבדל אונטולוגי ודתי בין ישראל לבין אומות העולם. אך, בניגוד לרב קוק, לא הפליג מעבר לכך מבחינה מיסטית, כך שהרטוריקה בה השתמש הייתה ארצית, גם אם רומנטית. עד למלחמת ששת הימים נטתה הציונות הדתית יותר לכיוון הדגם של הרב ריינס והדגם של הרב ניסנבוים. כך נעשה שימוש רב בביטויים כגון "רוח האומה" ו"נשמת האומה" (בניגוד ל"כנסת ישראל", שהוא ביטוי מיסטי-קבליסטי). לאחר ששת הימים החלה להוביל הטרמינולוגיה ההגותית של הרב קוק.
כתביו
מהספרים "דרשות לכל שבתות השנה והמועדים", "הגות לב", "היהדות הלאומית" ו"אמרי דרוש", נערך הספר מועדים: דרשות נבחרות לחגים ולמועדים שהודפס פעמיים בירושלים: בתשכ"ה ובדפוס צילום ב"הוצאת ראובן מס" בתשכ"ז.
חוץ מכתיבת חיבורים שלו ערך את "דרכי המשנה: התוספתא, מכילתא, ספרא וספרי" של הרב זכריה פרנקל, ורשה תרפ"ג, והודפס גם בהוצאת "סיני", תל אביב תשי"ט.
מרקוס קלינגברג
אברהם מרקוס קְלִינְגְברג (7 באוקטובר 1918 – 30 בנובמבר 2015) היה פרופסור לאפידמיולוגיה וחוקר במכון למחקר ביולוגי בישראל שבשנת 1983 הורשע ונידון לעשרים שנות מאסר באשמת ריגול למען ברית המועצות.
קורות חיים
מרקוס קלינגברג נולד ב-1918 כ"אברהם מרדכי" למאיר והינדה קלינגברג, במשפחה חרדית בוורשה, בירת פולין. סבו היה רבי משה חיים קלינגברג, האדמו"ר מקשישוביץ משושלת קומרנה. בנעוריו עזבו הוריו את פולין בשל מחלת אביו והפקידו אותו בידי סבו שוחר הידע, שטיפח את זהותו האינטלקטואלית של נכדו.
בשנת 1935 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת ורשה, שם התוודע לאידאולוגיה המרקסיסטית. בסוף שנת הלימודים הרביעית, בספטמבר 1939, קטעה מלחמת העולם השנייה את לימודיו. אמו של קלינגברג דחתה ניסיונות להציל את עצמה ומשפחתה מהנאצים, ולמעשה חרצה את גורלה וגורל המשפחה כשנותרה בצד הפולני. קלינגברג עצמו הצליח, בעידודו של אביו, להימלט לשטחי ברית המועצות, שם המשיך בלימודיו באוניברסיטת מינסק והיה פעיל בקומסומול. עם פלישת גרמניה לברית המועצות, ב-22 ביוני 1941, התנדב לצבא האדום, שבו שירת כרופא המתמחה באפידמיולוגיה בדרגת קפיטן (מקביל לסרן). במהלך המלחמה הגיע לעמדה רפואית בכירה למדי במנגנון הבריאות הסובייטי של בלארוס. על פועלו בצבא האדום הוענק לו עיטור הדגל האדום.
בישראל
בנובמבר 1948 כחצי שנה לאחר קום מדינת ישראל עלה קלינגברג כאיש מח"ל לארץ עם אשתו ונדה ובתו התינוקת סילביה. ביומו הרביעי בארץ הוא גויס לצה"ל והוצב בחיל הרפואה. כבר בשנת 1950 הגיע לדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1952 השתחרר מצה"ל ונמנה עם ראשוני העובדים במכון למחקר ביולוגי בנס ציונה. במכון התקדם לתפקיד סגן המנהל המדעי ומנהל המחלקה לאפידמיולוגיה, ולמעשה נחשף לכל המידע שהצטבר בנושאים ביולוגיים. גם במישור האקדמי התפרסם קלינגברג בזכות מאמריו, היה לפרופסור מן המניין לאפידמיולוגיה ועמד בראש החוג לרפואה מונעת וחברתית בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. קלינגברג שימש גם כנשיא האגודה האירופאית לטרטולוגיה, היה יו"ר הוועדה הבינלאומית לאפידמיולוגיה של מומים מולדים, וכן היה נשיא הוועדה המדעית הבינלאומית לאסון סווסו באיטליה (מ-1976 ועד היעלמותו).
פרשת הריגול
במשך השנים התעוררו בשב"כ חשדות על היותו סוכן זר. הוא נחקר לראשונה בשנת 1965 על ידי השב"כ בחשד לריגול לטובת פולין. קלינגברג הכחיש בתוקף את החשדות והסכים לבדיקת פוליגרף. בבדיקה הכחיש שריגל לטובת פולין ונמצא דובר אמת. לאחר יום חקירות אינטנסיבי שוחרר. מספר ימים לאחר החקירה לקה בהתקף לב. בשנת 1976 נחקר שוב על ידי השב"כ ונשאל בעיקר אם נפגש עם סוכן זר במהלך ביקוריו הרבים במדינות אחרות. הפעם סירב להיבדק בפוליגרף.
בשנת 1977 בעקבות מידע שמסר סוכן כפול שמכונה "השומרוני", פתח השב"כ בחקירה סמויה שכללה מעקב ממושך של כשנתיים שבסופו הוחלט לעצור את קלינגברג. זמן קצר לפני שהתכוון לצאת לשנת שבתון באנגליה, הוא התבקש מטעם משרד ראש הממשלה לצאת לנסיעה חשאית לסינגפור, בטענה שאירעה שם תאונה קשה במפעל, שבמהלכה דלפו חומרים כימיים מסוכנים לאוויר הפתוח. ב-19 בינואר 1983, לפנות בוקר, הוא נאסף מביתו אך במקום לשדה התעופה הוא הובא לדירת מסתור בצפון תל אביב בטענה ששם יקבל כרטיס טיסה, כסף ותדריך ביטחוני. בדירה נעצר ונחקר על ידי שלושה חוקרי שב"כ. במהלך החקירה הופעל עליו לחץ נפשי כבד. החוקרים הטיחו בו האשמות ישירות ובוטות שבגד במדינתו ובבני משפחתו. בלילה שלאחר היום השני לחקירתו כשהוא לבדו בחדר שבו נחקר ניסה לשים קץ לחייו באמצעות החדרת מספריים לשקע החשמל אולם בדירת המסתור היה מותקן התקן נגד התחשמלות. לאחר ארבעה ימי חקירה רצופים שבהם דבק בגרסתו לפיה לא קיים מעולם קשר עם סוכן זר, נשבר והודה במיוחס לו.
במהלך חקירתו חשף קלינגברג את קשריו עם מפעיליו תוך שהוא מסתיר או מעוות חלקים מהפרטים. בתחילה טען שגויס כמרגל בשנת 1960 על ידי עמית לעבודה שנפטר. בהמשך החקירה שינה את גרסתו מספר פעמים והקדים בהדרגה את שנת גיוסו. גרסתו האחרונה שאותה כתב בספרו הייתה שגויס בשנת 1950 על ידי קומוניסט שפגש בעת ששהה בבית הבראה בקיבוץ גבעת ברנר אך טען שאינו זוכר את שמו. התברר שבתקופת פעילותו העביר לסובייטים כמות עצומה של מידע על הפעילות במכון בתחומים הכימיים והביולוגיים. כתוצאה מכך, מצבה של ישראל במישורים אלו היה גלוי לחלוטין בפני ברית המועצות.
המפגשים הראשונים עם מפעילו התקיימו ברכב של שגרירות ברית המועצות שאסף אותו מנקודת איסוף קבועה כאשר במושב האחורי ממתין לו מפעילו "ויקטור" כאשר המידע הועבר במהלך נסיעה סתמית ברחובות יפו. בהמשך התקיימו המפגשים בכנסייה הרוסית באבו כביר בפגישות אלה סיפק צילומי מסמכים מהמכון הביולוגי שצילם לבקשת מפעיליו בביתו. בהדרגה העלו מפעיליו בקשות נוספות באיתור מדענים נוספים שיכולים לשמש סוכנים. בעקבות בקשה זו הצליח קלינגברג לגייס גם את אשתו ד"ר ונדה קלינגברג שעבדה גם היא במכון הביולוגי ושני מדענים נוספים. באחד המפגשים הסכים למסור למפעילו תרבית חידקים מזן אלים. פעולה זו בוצעה על ידי ונדה בשבת בזמן שהפעילות במכון הביולוגי מועטה והייתה מסוכנת הן בשל סיכויי גילוי גנבת המבחנה על ידי עובדי המכון והן בשל הסיכון שבחשיפה לחיידק המסוכן. על פעולה זו זכה לדבריו להערכה רבה ממפעיליו.
בשנת 1967 בעקבות מלחמת ששת הימים סגרה ברית המועצות את השגרירות בישראל. זמן קצר לפני פינוי סגל השגרירות נקרא קלינגברג לפגישה דחופה שבה נפרד ממנו מפעילו והבטיח לשמור על קשר בעתיד. לאחר כחמש וחצי שנות נתק בינואר 1973 בעודו בביקור בחו"ל במסגרת עבודתו יצרו עמו קשר גורמי הביון הסובייטים וביקשו ממנו לחזור ולעבוד עבורם. קלינגברג הביע הסתייגות בטענות שונות אך לבסוף נעתר והמשיך לרגל עבור ברית המועצות כאשר המפגשים עם מפעיליו נערכו במהלך ביקוריו הרבים במדינות אירופה. לדבריו בשנת 1977 הודיע למפעילו כי ברצונו לנתק את הקשר עמם ולא נעתר עוד להפצרותיהם. הגילוי האחרון בספרו הוא שעקב רשלנות השב"כ התאפשר לקלינגברג לעיין בתיק שלו, שם גילה כיצד עלו על עקבותיו ב-1983. קלינגברג נעצר בתרגיל מבריק של השב"כ: הוצע לו לנסוע למשימה לאומית בחסות המוסד, במדינה בדרום מזרח אסיה שביקשה מישראל, כביכול, לסייע לה לאחר תקלה שאירעה לה במתקן כימי. ההצעה החמיאה לו והוא הסכים. במקום לשדה התעופה הוסע קלינגברג לדירת סתר שהוכנה מבעוד מועד בתל אביב. הוא מספר שגייס עוד שני מרגלים לעבוד למען הביון הסובייטי: מהנדס שהכיר ומדען ידוע שהיה חברו הקרוב. קלינגברג נקב בשמו של המדען, אך ההוצאה השמיטה את שמו עקב התנגדות המשפחה. כמו כן מגלה קלינגברג כי העביר למפעיליו צילומים של מסמכים סודיים מהמכון - וזאת בניגוד להודאתו בחקירה, כי הסתמך אך ורק על זיכרונו.
על פי קלינגברג, הוא לא הסכים לקחת כסף מהסובייטים ופעילותו הייתה מונעת ממטרות אידאולוגיות: הכרת תודה לברית המועצות שהצילה אותו מידי הנאצים, ואיפשרה לו ללחום בפאשיזם, וכן רצון לשמור על האיזון בין הגושים במלחמה הקרה. הוא סבר שלא בגד במדינת ישראל, וטען שהקפיד שלא לחשוף סודות שהיו יכולים לפגוע בישראל. טענה נוספת שלו, שאחר כך חזר בו ממנה, הגרסה שרווחת מאז בשב"כ, הייתה שנסחט על כך שלא סיים את לימודי הרפואה שלו, שכן באמת חסרה לו שנה אחת להשלמת התואר ופחד מכך שהדבר יתגלה.