cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדוארד סטייכן
מומה - מוזיאון לאומנות מודרנית בניו יורק
בשנת 1947 התפטר ניוהול ואדוארד סטייכן נכנס לנעליו והחל לנהל את המחלקה. חבר הנאמנים של המומה לא היה מרוצה מהכיוון אליו חתר ניוהול בתערוכותיו, שלא הצליח להעלות את הצילום ממעמדו השולי בין האמנויות היפות, ליצור שוק משגשג לצלמים המובילים שקידם, ובעיקר, שלא הצליח להביא מספיק קהל לתערוכות. התעקשותו של ניוהול להתייחס אל הצילום רק כאמנות יפה יצרה ניכור בין המחלקה לצילום לבין קהל גדול של צלמים חובבים, ובינה לבין קהילה גדולה של צלמי עיתונות, שראו בה מחלקה "סנובית".
לימים סיפר ניוהול על פיטוריו מהמחלקה לצילום במומה: "פתאום המנהל אמר לי, שחבר הנאמנים החליט למנות את אדוארד סטייכן כמנהל מחלקת הצילום. הרגשתי, שלא אוכל לעבוד עם סטייכן. כיבדתי את האיש [...] אלא שלא נראה לי, שיכולנו להיות עמיתים. זה היה עד כדי כך פשוט. העניין שלי בצילום אמנותי הלך וגבר; הוא התעניין יותר ויותר בשימושים האילוסטרטיביים של הצילום, ובמיוחד בהשפעתו הסוחפת על המוני אנשים."
בהשפעתו רעיונות "הראיה החדשה" והבאוהאוס, גיבש סטייכן את גישתו לעיצוב תערוכות הנושא האקסטרווגנטיות שאפיינו את שנותיו כאוצר המחלקה לצילום במומה. בניגוד בולט לסוג הצילום אותו קידם בשנותיו הראשונות כצלם, יחד עם סטיגליץ והפוטוסשן (צילום "אמנותי", יחידאי, עם נושאים קנוניים ובטכניקות צילום ייחודיות), פנה כעת סטייכן הרחק מעבר לצילום האמנותי, לעבר צילום הפרסום והעיתונות, בהם התנסה מאז שנות העשרים של המאה. צילום הדיוקנאות שהביא לו פרסום, תצלומי האופנה עבור מגזינים מובילים כואניטי פייר וווג שהפכו אותו לאדם עשיר, והעבודה כצלם עיתונות עבור הצי האמריקאי הבהירו לסטייכן את כוחו העצום של הצילום העיתונאי, הכמו-תיעודי.
בשנת 1942, עוד לפני שנבחר כאוצר המחלקה, העלה במומה את התערוכה "הדרך אל הניצחון," עליה סיפר:
התערוכה, וזו שבאה בעקבותיה ב-1945, "כוח בפאסיפיק," (שעוצבו בעזרת הרברט באייר) כללו מסלולים מתפתלים בין הגדלות ענק של תצלומים תיעודיים, שחלקן הגיע לגודל של 3X12 מטרים, וניתלו לא רק על הקירות, אלא "מזדקרים מן הקירות ומן הרצפה ומתקיפים את הראייה". שימושו של סטייכן בצילום כמדיום המוני, הפונה לקהל הרחב, התיישב עם נטייתו של המוזיאון לאמנות מודרנית בשנות מלחמת העולם השנייה לנצל את יוקרתו לשם "חינוך, השראה וחיזוק הלבבות וכוח הרצון של האנשים החופשיים למען הגנה על חירותם".
בין התערוכות הרבות והמשפיעות שאצר סטייכן במוזיאון היו "קוריאה: השלכות המלחמה" (1951); ו"השנים המרות" (1962). אך התערוכה המשפיע והמפורסמת ביותר שאצר הייתה "משפחת האדם" בשנת 1955, תערוכה ענקית שכללה יותר מחמש מאות תצלומים שתארו את החיים, הלידה, העבודה והמוות ב-68 מדינות. את היצירות הציג במארג רחב, תוך התעלמות מוחלטת כמעט מהצלם האינדיבידואל ומאיכויותיו האישיות והאקספרסיביות של ההדפס האומנותי. באישור הצלמים נחתכו הודפסו ונערכו הצילומים שלהם תחת ניצוחו של סטייכן.
עבודות נוספות
סטייכן כיהן בתור העורך של שנתון הצילום האמריקאי בשנת 1943 והיה אחראי על הפרסום של תמונתו של אנסל אדמס, "זריחת הירח, ניו מקסיקו", אותו פרסום אפשר לקהל לצפות ביצירה טרם כניסתה למוזיאון האומנות המודרנית ב-1944.
במהלך מלחמת העולם השנייה, היה למנהל מחלקת הצילום הימית. סרטו הדוקומנטרי, "הגברת הלוחמת", זכה ב-1944 בפרס האקדמיה לצילום הדוקומנטרי הטוב ביותר.
ב-6 בדצמבר 1963 קבל סטייכן את מדליית החירות הנשיאותית, מהנשיא לינדון ג'ונסון. ב-1970 במהלך מופע ערב שהתרחש בזמן פסטיבל הצילום "Rencontres d'Arles" בארל שבצרפת, הוצגו תמונות של סטייכן.
סטייכן רכש ב-1928 חווה בסמוך לווסט רידינג שבקונטיקט וקרא לה בשם אמפיוג'. הוא חי שם עד מותו ב-1973. החווה הפכה לפארק הידוע בשם הפארק של טומפסון, שפתוח לקהל הרחב עד היום.
האגם אור הירח
ב-2006 נמכר אחד מהתצלומים המוקדמים של סטייכן, "האגם-אור ירח" (1904), במחיר של 2.9 מיליון דולר. היה זה אחד הסכומים הגבוהים ששולמו אי פעם על תצלום במכירה פומבית (נכון ל-2012 הוא תופס את המקום החמישי ברשימת התצלומים היקרים בהיסטוריה).
הגביע הפורטוגלי
הגביע הפורטוגלי (בפורטוגזית: Taça de Portugal) הוא הטורניר השני בחשיבותו בכדורגל הפורטוגלי, אחרי ליגת העל הפורטוגלית. בטורניר משתתפות 162 קבוצות מפורטוגל. עד לשנת 1938 הטורניר היה טורניר האליפות של פורטוגל.
שיטת המשחק
הגביע מנוהל בשיטת נוק-אאוט כאשר בשלבים הראשונים מתמודדות קבוצות הליגות הנמוכות מתמודדות ובשלבים המתקדמים מצטרפות קבוצות הליגות הבכירות. המשחקים מנוהלים בשיטת משחק בודד מלבד שלב חצי גמר שם הוא מנוהל בשיטת בית וחוץ ושערי חוץ.
הזוכה בגביע המלך מקבלת כרטיס לליגה האירופית.
דידייה לוקווד
דידייה לוקווד (בצרפתית: Didier Lockwood; 11 בפברואר 1956, קאלה – 18 בפברואר 2018, פריז) היה כנר ג'אז צרפתי.
ביוגרפיה
דידייה לוקווד נולד למשפחה שעסקה במוזיקה. זה משפחה בעלת שורשים מבירמינגהאם שעברה לצרפת בתחילת המאה ה-20. כבר בגיל 13 הוא התחיל לנגן בתזמורת של התיאטרון המקומי בקאלה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 דידייה לוקווד היה חבר בלהקת מאגמה. במקביל הוא סיים את לימודיו בקונסרבטואר של פריז. בשנת 1979 הוא לראשונה הוציא אלבום עצמאי New World ובסך הכול הוא הקליט מעל ל-20 אלבומים. בשנת 1994 הוא עבר לניו יורק והקליט שם שני אלבומים נוספים.
בשנת 2000 דידייה לוקווד הוציא אלבום לזכר סטפן גרפלי.
דידייה לוקווד היה נשוי לפטרישיה פטיבון.
ניקי, ריקי, דיקי ודון
ניקי, ריקי, דיקי ודון (באנגלית: Nicky, Ricky, Dicky & Dawn) היא קומדיית מצבים אמריקאית מערוץ ניקלודיאון המשודרת בארצות הברית מה-13 בספטמבר 2014 ובישראל החל מה-19 ביוני 2015. השחקנים המככבים בה היו: ליזי גרין, קייסי סימפסון, מייס קורונל, איידן גלאגר, אליסון מאן ובריאן סטפנק. בישראל הפרקים משודרים בסדר שונה מארצות הברית. העונה הראשונה הסתיימה בארצות הברית ב-24 במרץ 2015, ובישראל ב-29 בנובמבר 2015.
ב-2 בדצמבר 2014 הוזמנה עונה שנייה על ידי ניקלודיאון בת 26 פרקים. העונה עלתה בארצות הברית ב-23 במאי 2015, והסתיימה ב-6 באוגוסט 2016. בישראל העונה שודרה מה-21 בנובמבר 2016 עד ל-27 בנובמבר 2016.
ב-9 בפברואר 2016 חודשה הסדרה לעונה שלישית בת 24 פרקים. העונה עלתה בארצות הברית ב-7 בינואר 2017. החל מהעונה השלישית שודרה הסדרה ב-Teen Nick ישראל, העונה השלישית החלה ב-6 באוגוסט 2017.
ב-20 במרץ 2017 חודשה הסדרה לעונה רביעית בת 14 פרקים.
עלילה
ניקי, ריקי, דיקי ודון הם רביעייה בני 10 שמלבד יום ההולדת ולשני הוריהם - אין להם דבר במשותף. בכל זאת, הם לומדים לשתף פעולה ולהיות אחים שהם גם חברים.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 1999
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 1999 נערך ב-9 במאי במלון גרוסוונור האוס בפארק ליין שבלונדון. את הטקס הנחה מייקל פרקינסון. לצדו הייתה אמורה להנחות העיתונאית ומגישת הטלוויזיה ג'יל דנדו שנרצחה שבועיים לפני כן.
דגי נקאי
דגי נקאי הם דגים שמציעים שירותי ניקיון והסרת טפילים ל"לקוחות" ממגוון מינים אחרים, לרוב ב"תחנות ניקיון" קבועות. היחסים בין נקאים ללקחותיהם מהווים סימביוזה מסוג הדדי: ה"לקוח" זוכה בהסרה של טפילים, עור מת (כולל טיפול בגלדי פצעים) ואצות מגופו וכן ב"צחצוח שיניים" (ניקוי שאריות מזון המצטברות ביניהן), בעיסוי ("גירוי מישושי") ואפילו בהפגת מתחים (הפחתת רמות הסטרס); והנקאי זוכה במזון. אולם, בנסיבות מסוימות, דגי נקאי עשויים "לרמות" ולאכול גם מוקוס, שכבת ריר שמגנה על גוף הלקוח, באופן המתקרב לטפילות.
נקאים לרוב מפרסמים את שירותיהם באמצעות צבעים בולטים, פעמים רבות באמצעות פס כחול מבריק לאורך הגוף.
רם רייפן
רם רייפן (נולד ב-26 באפריל 1954) הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית וגסטרואנטרולוג-ילדים, חוקר ומרצה בנושאי תזונה, ובעבר ראש בית ספר למדעי התזונה בפקולטה לחקלאות מזון וסביבה על שם רוברט ה. סמית' באוניברסיטה העברית. כמו כן רייפן עמד במספר פורומים שאורגנו על ידי ארגון הבריאות העולמי וכן האיחוד האירופי. בנוסף, רייפן הוא יו"ר של חברת "צ'יקפי פרוטאין", חברת פוד-טק המייצרת אבקת איזולייט מחומוס.
דגי נקאי
מגוון דגי הנקאי ולקוחותיהם
נקאות התפתחה מספר פעמים באופן נפרד בהיסטוריה האבולוציונית של כדור הארץ בסביבות מימיות שונות ברחבי העולם (בכך היא מהווה דוגמה לאבולוציה מתכנסת). לכן, דגי נקאי משתייכים למגוון נרחב של משפחות: שפתוניים (ביניהם הנקאים המוכרים ביותר כמו: נקאי ונקאי סנוריטה), נצרניים, פרפרוניים, קברנוניים, צניניתיים, אבוביים, כסופי צד, אלמוגיות, דבקיים כמו דבק נצמד ועוד - אך רובם אינם נקאים בלעדיים (כלומר, הם ניזונים בדרכים נוספות). הלקוחות כוללים דגים ממאות מינים (כולל כרישים ובטאים) ובסביבות מסוימות גם לובסטרים, צבי ים, פתני ים, תמנונים, איגואנות ימיות, לווייתנים – ואפילו צוללנים ששוחים עם פה פתוח.
רם רייפן
ביוגרפיה
רייפן נולד וגדל ברחובות לחנה ויעקב רייפן. לאחר שסיים את שירותו הצבאי בדרגת סרן בשנת 1976, נרשם לפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית. רייפן הפך דוקטור לרפואה בשנת 1982, והוסמך כרופא ילדים בשנת 1989. עד לשנת 1992, רייפן היה עמית מחקר במחלקה לתזונה קלינית ובמחלקה לגסטרואנטרולוגיה בית החולים “סיק קידס” בטורונטו, קנדה. ב-1992 השלים רייפן תואר שני במדעי הרפואה (M.Sc) במדעי התזונה באוניברסיטת טורונטו. ב-1994 הוסמך כמומחה לגסטרואנטרולוגיה בילדים מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל.
דגי נקאי
מגוון דגי הנקאי ולקוחותיהם
ישנם דגים נקאים שוכני מים מתוקים כמו הדיסקוס, המלאכיים, עגלסת הירדן ולבאו אדום-עין המנקים יצורים שונים כמו דגי מים מתוקים ואפילו היפופוטמים.
רם רייפן
חיים אישיים
רייפן נשוי לד"ר אלה רייפן, מנתחת ראש וצוואר. לזוג שני ילדים.
מחקר
בשנת 1994 הצטרף רייפן לבית הספר למדעי התזונה בפקולטה לחקלאות מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית של האוניברסיטה העברית. רייפן קיבל פרופסור מן המניין בשנת 2012. בשנת 2002 קיבל תואר פרופסור מטעם אוניברסיטת מטרופוליטן לונדון.
דגי נקאי
אינטראקציות נקאי-לקוח
בספרו "מה דג יודע", כותב ג'ונתן בלקומב: "תופעת ההדדיות נקאי-לקוח מייצגת את אחת המערכות החברתיות המורכבות והנחקרות ביותר בטבע [...] הדינמיקות החברתיות מתבססות על רמות של מודעות ותחכום חברתי שחורגות למדי מתפיסותינו התרבותיות בנוגע לדגים."
תיאור
נקאים עובדים לבדם או בצמדים של זכר ונקבה, לרוב במיקום קבוע. הם עשויים לאותת באמצעות מחוות גופניות ("ריקוד" שכולל תנועות ראש וזנב אופייניות) או בשינוי צבעיהם שהם מוכנים לקבל לקוחות. גם "לקוחות" יכולים להזמין ניקוי באמצעות מחווה גופנית אופיינית, שינוי צבע או פשוט באמצעות המתנה ליד תחנת הניקיון. לעיתים הם אפילו מסתדרים בתורים בהמתנה לשירות. הלקוחות אינם פאסיביים: כשמגיע תורם הם ניגשים לתחנת הניקוי ומותחים את סנפיריהם כדי להקל על דגי הנקאי להגיע לכל אזור בגופם. חלק מהדגים פותחים את פיהם ואת מכסי הזימים שלהם כדי לאפשר לנקאים, שלרוב קטנים מהם בהרבה, להיכנס ולצאת. נקאים יכולים לסמן באמצעות נגיחה קלה ללקוחות לפרוש סנפיר או לפתוח את מכסה הזימים לבדיקה. לקוחות רבים משנים את צבעיהם לקראת הניקוי או במהלכו. שינוי הצבע נועד כנראה לסמן לנקאי את הרצון בטיפול ולהקל על מלאכתו (להבליט את הטפילים על הגוף) אך גם עשוי לשקף הפחתה ברמת המתח.
רם רייפן
מחקר
רייפן חבר במספר ועדות ופורומים בינלאומיים בנושאי תזונה, וכן נמנה עם מספר ועדות של ארגון הבריאות העולמי ושל האיחוד האירופי. בשנים 1997–2001 רייפן היה חבר בתת-ועדה בנושא הקשר בין תזונה לבין סרטן המעי הגס של ארגון הבריאות העולמי. בשנת 2008 היה רייפן חלק מוועדת מומחים שדנה בנושא הוספת מגנזיום למים מטעם ארגון הבריאות העולמי.
דגי נקאי
תיאור
לעיתים נקאים מחכים ללקוחות בחוסר תעסוקה, אך יש תחנות ניקוי באזורים עמוסים מאוד. מחקר על שונית המחסום הגדולה מצא שדג נקאי (שפתוני) משרת בממוצע 2,297 לקוחות ביום. ושדגים מסוימים מבקרים נקאי מסוים בממוצע 144 פעמים ביום – רמז לכך שניקוי אינו הדבר היחיד שדגים מקבלים מהטיפול. במחקר אחר שנערך בשונית המחסום הגדולה נמצא שנקאי מסיר בממוצע מלקוח 1,218 טפילים ביום.
רם רייפן
מחקר
רייפן ערך מספר מחקרים במדינות מתפתחות מסביב לעולם. בעקבות ממצאיו של רייפן, ארגון הבריאות העולמי המליץ לתת לנשים בהיריון טיפות של ויטמין A במדינות העולם המתפתח, וכן לתת אותן גם לתינוקות לאחר לידה.
דגי נקאי
ניקוי להפגת מתחים
הראיות להיותן של תחנות ניקוי גורם מפיג מתחים כוללות ניסויים ותצפיות רבים. לקוחות טורפים נוהגים בתוקפנות פחותה בהרבה באזור תחנות הניקוי, גם כלפי דגים שאינם נקאים, דבר שהופך את תחנות הניקוי לסוג של "גן עדן בטוח". גם לעיסוי שכלול לעיתים בטיפול (הנקאי מניע את סנפיריו במהירות על גוף הלקוח) יש אפקט מרגיע על התנהגות הדגים. מחקר הראו שדגים שנגרם להם סטרס מכוון (המתבטא ברמת קורטיזול גבוהה בדם) ביקשו לאחר מכן הרבה יותר טיפול מ"דגי נקאי" (למעשה, בובה שנראתה ונעה כמו דג נקאי) והתחככו בהם שוב ושוב. אף על פי שהאינטראקציה עם בובת הנקאי הייתה מוגבלת ומספקת פחות מאינטראקציה עם נקאי אמיתי – עדיין היה די בה כדי להפחית רמת הסטרס של הדגים (ואת רמת הקורטיזול בדמם). ניסוי זה ואחרים מחזקים את ההשערה שדגים מבקרים בתחנות ניקוי (אחדים מהם כאמור, יותר מ-100 פעמים ביום) גם כדי להקל מתח ומשום שהטיפול מרגיע ומהנה עבורם.
רם רייפן
צ'יקפי
לאחר מחקר בגרגירי חומוס פיתח רייפן תהליך של סינתוז אבקת חלבון באיכות גבוהה מגרגרים אלו. התהליך נרשם כפטנט הנמצא בבעלות משותפת של רם והאוניברסיטה העברית, וכעת משמש את חברת צ'יקפי פרוטאין, חברה ישראלית המייצרת חלבון איזולייט מגרגירי חומוס, המשמש כתחליף לחלבון מן החי עבור תעשיות החלב, הבשר והביצים.
דגי נקאי
ניגודי עניינים
מחקרים מצאו שהדבר שנקאים הכי אוהבים לאכול מגוף הלקוחות שלהם הוא לא טפילים, אצות או עור מת – אלא דווקא את השכבה הרירית שמקיפה את גופם ומגנה עליו (מוקוס). לקוחות, לעומת זאת, לא אוהבים את זה בכלל: הם מטלטלים את גופם מיידית, כנראה כסימן לכאב. לקוחות מזדמנים עשויים לעזוב את תחנת הניקוי בשלב זה, אך לקוחות קבועים נוטים להוסיף על סימני הכאב גם מחוות כעס/ענישה/אזהרה לנקאי ש"עבר את הגבול".
רם רייפן
הערות שוליים
]]
דגי נקאי
איכות הטיפול: שיקולים מורכבים
איכות הטיפול ואופיו (למשל מידת עדינותו/נשכנותו, כמות "עיסוי הסנפירים" שהוא כולל) ואף הקדימות בתור (במקרים שיש תורים) – משתנים בהתאם לנתונים רבים שהנקאי לוקח בחשבון, כמסתבר משלל תצפיות וניסויים דקדקניים. למשל:
שיקלי (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
דגי נקאי
איכות הטיפול: שיקולים מורכבים
לא רק הנקאים שוקלים שיקולים מורכבים כחלק מהאינטראקציות סביב תחנות הניקיון, אלא גם הלקוחות. איך יוכלו להתגונן דגים שאינם טורפים (רוב הלקוחות) מפני נקאים "רמאים"-נשכנים? מסתבר שהם עושים זאת על ידי העדפת תחנת הניקוי הטובה יותר הזמינה להם, בהתבסס על מעין דירוג שהם מעניקים לכל נקאי. לקוחות מעדיפים כמובן תחנות ניקוי בהן הטיפול הוא הזהיר יותר. לנקאים (ואולי לתחנות הניקוי) נבנה מוניטין בקרב קהילת יצורי השונית, והם משלמים מחיר על כרסום לקוחות. לכן, לא מפתיע שנקאים נוהגים זהירות רבה יותר כאשר צופים בהם. בצמדים של זכר ונקבה, כשהנקבה (הקטנה יותר) נושכת מדי ומכעיסה לקוח, הזכר רודף אחריה ו"מעניש" אותה על הפגיעה ב"מוניטין" של העסק.
אינטליגנציה
בניסויים שבדקו למידה וכישורים קוגניטיביים, הוכיחו נקאים יכולות מפתיעות, גבוהות לעיתים אפילו משל קופי אדם. במסגרת ניסוי שערך צוות של עשרה מדענים מגרמניה, שווייץ וארצות הברית, הניחו לפני כל "נבחן" (מלבד נקאים בחנו בניסוי גם קופי קפוצ'ין, אורנגוטנים ושימפנזים) שתי מגשיות עם מזון – כחולה ואדומה. אם הנבחן החל לאכול מהצלחת הכחולה – הצלחת האדומה הורחקה. אם הנבחן החל לאכול מהאדומה – שתיהן נשארו במקומן. הנקאים למדו לאכול מהצלחת האדומה תחילה במהירות הרבה ביותר. בשלב השני, שינו החוקרים את "כללי המשחק", כך שדווקא אכילה מהצלחת האדומה תחילה תביא להרחקת הצלחת הכחולה. רק הנקאים וקופי הקפוצ'ין הצליחו להסתגל ולהבין את היפוך החוקים ב-100 הניסיונות הראשונים. עם זאת, דגי נקאי צעירים השיגו תוצאות גרועות בהרבה מדגי נקאי בוגרים, רמז לכך שמדובר ביכולת מנטלית נרכשת. אחד מעורכי המחקר, רדואן בשארי, אף ערך את הניסוי על בתו בת ה-4 עם סוכריות M&M שהוצבו על הצלוחיות. גם היא, כמו השימפנזים, לא הצליחה להבין את היפוך כללי המשחק ב-100 הניסיונות הראשונים. אחת הסיבות להצטיינות הנקאים במשימה היא התאמתה למשימות המנטליות המורכבות שנקאים נדרשים להן בטבע: תיעדוף לקוחות.
חשיבות אקולוגית
לדגי נקאי חשיבות רבה ליצורים רבים בסביבה הימית ולשימור המגוון הביולוגי, בשל השירותים רבי הערך שהם מעניקים למגוון גדול של בעלי חיים.
ניסוי במסגרתו הורחקו כל הנקאים מאזור מסוים, מצא (כצפוי) שהדגים החלו לסבול במהרה מעומס-יתר חריף של טפילים. בניסוי נוסף שבו הורחקו דגים ל-8 שנים, נמדדה ירידה משמעותית בקצב הגדילה של דגים ממינים שנהגו להסתמך על שירותי הניקוי. בניסוי אחר, במסגרתו הורחקו כל דגי הנקאי מאיי ליזארד ממזרח לאוסטרליה, נמצא שלאחר שנה וחצי פחת המגוון הביולוגי באיים ב-50% בכלל, וב-75% של מינים שעוברים בין ריפים שונים.
ברוס פרנץ'
ברוס פרנץ' (באנגלית: Bruce French; נולד ב-4 ביולי 1945) הוא שחקן קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה
פרנץ' נולד בעיר ריינבק שבאיווה ולמד תיאטרון באוניברסיטת איווה. מאז 1991 הוא נשוי לזמרת והשחקנית איילין בארנט.
הוא הופיע לראשונה 1974 בסרט "Man on a Swing" והופיע במגוון סרטים במשך 30 שנה.
הוא שיחק את הכומר האב לוניגאן, בסדרה תשוקות של רשת NBC ששודרה עד 2008. הוא שיחק גם בסדרה העשירים בתור בעלה של נינה (מרגו מרטינדייל).
הוא קיבל על עבודותיו את הפרס "Ovation Awards" בשנת 2010 על משחקו את אנדרו קרוקר-האריס בהצגת התיאטרון "The Browning Version".
גמר המונדיאל
משחק גמר גביע העולם הוא האחרון שמשוחק, והתוצאה קובעת איזו מדינה תוכרז כאלופת עולם. אם לאחר 90 דקות של משחק רגיל התוצאה היא תיקו, מתווספת פרק זמן נוסף של 30 דקות, הנקרא הארכה. אם משחק כזה עדיין שוויוני לאחר הארכה, הוא יוכרע בדו-קרב פנדלים. הקבוצה המנצחת בדו-קרב הפנדלים מוכרזת כאלופה. הטורניר הוכרע במשחק אחד בכל טורניר מלבד 1950, כאשר הזוכה בטורניר הוכרעה על ידי בית גמר בו התמודדו ארבע נבחרות (,, ו). הניצחון של אורוגוואי 2–1 על ברזיל היה המשחק המכריע (ואחד משני המשחקים האחרונים של הטורניר) שהעלה אותה ליתרון בנקודות והבטיח לה את ראשות הבית ואת אליפות העולם. לכן, משחק זה נחשב על ידי פיפ"א "כגמר דה פקטו" של מונדיאל 1950.
מרתה שארפ
מרתה אינגהאם דיקי שארפ-קוגן (באנגלית: Martha Ingham Dickie Sharp-Cogan; ) הייתה חסידת אומות העולם, אזרחית ארצות הברית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
בשנת 1939, ערב פלישת גרמניה הנאצית לצ'כוסלובקיה, הגיעה מרתה שארפ לצ'כוסלובקיה ועד אוגוסט 1939 סייעה עם בעלה וייטסטיל שארפ למספר יהודים לצאת מצ'כוסלובקיה. ב-1940 הגיעה מרתה עם בעלה לאזור וישי בצרפת, וסייעו ליהודים רבים, בהם אינטלקטואלים, סופרים ואנשי רוח, לברוח לספרד. בין היהודים שהצילו היו הסופר ליון פויכטוונגר שהוברח למרסיי ומשם, בזהות בדויה, לספרד. מרתה שארפ הצליחה להעביר את פויכטוונגר אל מעבר לגבול על ידי שיחוד שומרי הגבול הספרדים בסיגריות. מספרד הגיע פויכטוונגר לארצות הברית באוניה.
לאחר הצלתו של פויכטוונגר שבה מרתה שארפ לצרפת וסייעה לתשעה ילדים יהודים מווישי – ביניהן אמלי, אוולין ומריאן דיאמנט וכן אווה-אסתר פייגל – לקבל ויזות לארצות הברית.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה סייעה מרתה שארפ בגיוס כספים לארגון "הדסה" וסייעה לילדים יהודים לעלות לארץ במסגרת עליית הנוער. במסגרת מאמצים אלו גם נסעה למרוקו ועיראק על מנת לאפשר ליהודים לצאת לישראל.
ב-2005 החליט יד ושם להעניק את אות חסידי אומות העולם לבני הזוג שארפ המנוחים.
הרצח של מרי פייגן
הרצח של מרי פייגן (באנגלית: The Murder of Mary Phagan) הוא מיני סידרה אמריקאית בת שני פרקים משנת 1988, בבימויו של ויליאם הייל, עם ג'ק למון, ריצ'רד ג'ורדן ופיטר גלאגר בתפקידים הראשיים.
הסדרה הופקה על ידי ג'ורג' סטיבנס הבן והופצה ברשת NBC. התסריט מבוסס על סיפור של לארי מק'מרטרי המתאר את פרשת הלינץ' שנעשה ליהודי לאו פרנק שנשפט ונמצא אשם ברצח הנערה מרי פייגן באטלנטה בשנת 1913.
תקציר העלילה
אטלנטה, 1913, ליאו פרנק (פיטר גלאגר) הוא מנהל מפעל לעפרונות "National Pencil" בו מועסקות 103 נערות העובדות 12 שעות ביום בשכר מינימום.
בעיר מתקיימת תהלוכה של "יום הקונפדרציה" מושל ג'ורג'יה ג'ון סלייטון (ג'ק למון) נושא נאום לקהל החוגגים הוא עומד לסיים את תפקידו ולהתמנות לסנאטור של ג'ורג'יה. לצידו נמצאים איל התקשורת טום ווטסון (רוברט פרוסקי) והתובע הראשי יו דורסי  (ריצ'רד גורדון).
בית החרושת סגור לרגל החג ורק לאו עובד בחדרו על הנהלת החשבונות. הנערה מרי פייגן (וונדי קוק) מגיעה אליו לקבל את שכרה. מי שרואה אותה נכנסת הוא נער בשם אלונזו (ג'ורדן מרזר) ושרת המפעל ג'ים קונלי (צ'ארלס דוטון).
בלילה סורק השומר ניוט לי (ברט ג'נינגס) את מרתף המפעל ומגלה את גופתה של מרי פייגן ועליה סמני אלימות קשים. הוא מזעיק את פרנק ואת המשטרה. השוטרים חוקרים את השומר אך ברור להם שהוא לא הרוצח. החשד נופל על פרנק והוא נעצר.
באותה שנה היה משבר גדול בחקלאות הכותנה ומשפחות רבות נאלצו לעזוב את מגוריהם ולעבור לאטלנטה כדי לקבל עבודה במפעלים שהוקמו על ידי יהודים עשירים מניו יורק. זה עורר רגשות אנטישמיים שהתפרצו במשפטו של פרנק.
דורסי גייס את כל מאמציו להרשעתו של פרנק. הוא הביא עדויות של זונות כאילו פרנק היה מבקר בבתי זונות עם דרישות למין סוטה. הוא הביא עדויות של נערות כאילו פרנק היה מטריד אותן מינית. העדות העיקרית הייתה של הנערה דורין (סינת'יה ניקסון) שתיארה איך פרנק הטריד אותה.
העד העיקרי במשפט היה שרת המפעל, ג'ים קונלי, שהודרך על ידי דורסי. הוא סיפר למושבעים איך פרנק קרא לו להוריד את הגופה של מרי למרתף והכתיב לו שם מכתב אהבה שהונח ליד הגופה. כן תיאר איך פרנק היה מזמן לחדרו נערות לשם "שיחה".
Jewish Girl
Jewish Girl הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הישראלית אדרת. את האלבום הוציאה בשנת 2008 לאור חברת התקליטים הפיל, וזוהי יצירתה המוזיקלית הראשונה שלה בשפה האנגלית. הוא נחל הצלחה אדירה ב. השיר "Say No More" אף דורג במקום הראשון באותו מצעד.
הרצח של מרי פייגן
תקציר העלילה
פרקליטו של פרנק, לותר רוסר (קנת וולש) ניסה לשבור את קונלי אך ללא הצלחה. קהל רב התאסף מחוץ לבית המשפט וקרא קריות אנטישמיות. לבסוף הורשע פרנק ונדון למוות בתלייה הוא ערער ובית המשפט העליון דחה את ערעורו.
Jewish Girl
גם השיר "Extraordinaire" זכה להצלחה כאשר נבחר לאחד מארבעת השירים הטובים ביותר בתחנת הרדיו הלבנונית "Beirut Nights".
הרצח של מרי פייגן
תקציר העלילה
כעת הכל היה תלוי באשרורו של סלייטון שהחליט לערוך חקירה משלו. הוא חקר את קונלי, דורין, אלונזו ועדים נוספים, ביקר במפעל והגיע למסקנה שהעדים משקרים. המשפחה שכרה חוקר פרטי בשם ויליאם ברנס (פול דולי) והוא השיג מכתבים שכתב קונלי לעובדת בבית המעצר כשחיזר אחריה. המכתבים היו זהים לזה שנמצא ליד הגופה.
סלייטון החליט לבסוף לשנות את גזר הדין למאסר עולם למרות הלחץ הכבד שהפעילו עליו ווטסון ודורסי ואף על פי שידע כי זה יהיה סוף הקריירה הפוליטית שלו. מהומות פרצות בעיר, שמשות של חנויות יהודים נופצו ויהודים רבים עלו לרכבת וברחו מהעיר. סלייטון קיבל מכתבי איום חתומים על ידי "אבירי פייגן", חיילי המשמר הלאומי הגנו על ביתו והוא עזב לבסוף את אטלנטה.
כל הפרשה הזאת סוקרה בכתבות של העיתונאי ווס ברנט (קווין ספייסי).
פרנק הועבר לבית סוהר בתוך חווה חקלאית והועסק שם בחקלאות.
ב-1915 הגיעו למקום "אבירי מגי פייגין" השתלטו על השומרים, חטפו את פרנק והסיעו אותו לכפר קטן סמוך למקום לידתה של מרי פייגין. פרנק נשאל אם הוא מודה וענה שהוא חף מפשע. הוא מסר את טבעת הנישואים שלו ואז נתלה על עמוד.
אף אחד ממבצעי הלינץ' לא הואשם או הובא למשפט.
ב-1986 העניקה מדינת ג'ורג'יה חנינה לאחר המוות ללאו פרנק לא בגלל קביעה אם הוא אשם או לא אלא בגלל כישלונה להגן עליו מפני רוצחיו כפי שנכתב על שלט סמוך למקום הלינץ'.
אנטרפרייז (CV-6)
אנטרפרייז (CV-6) הייתה נושאת מטוסים מסדרת יורקטאון של צי ארצות הברית.
האנטרפרייז (CV-6) נכנסה לשירות ב-12 במאי 1938 והוצבה באוקיינוס השקט. במהלך המתקפה על פרל הארבור נכנסו מטוסיה לקרב עם מטוסים יפנים שהשתתפו בהתקפה. לאחר מכן השתתפה האנטרפרייז בפשיטה על איי מרשל, האי וייק והאי מרקוס שבשליטת היפנים. בקרב מידוויי היו מטוסי האנטרפרייז שותפים בהטבעת נושאות המטוסים היפניות.
האנטרפרייז נמנתה עם אוניות הצי שהשתתפו במערכה על גוודלקנל. במהלכו, בקרב איי שלמה המזרחיים, נגרם לה נזק, אך היא תוקנה והשתתפה עם נושאת המטוסים הורנט בקרב איי סנטה קרוז. לאחר תיקון הנזקים שנגרמו לה בקרב זה שבה אנטרפרייז לגוודלקנל ומטוסיה מילאו תפקיד חשוב בסיכול המאמץ היפני לשגר אספקה לאי.
לאחר תקופת תיקונים ארוכה ב-1943 בחוף המערבי של ארצות הברית שבה אנטרפרייז לזירת האוקיינוס השקט והשתתפה בכל הפלישות העיקריות לאיי מרכז האוקיינוס השקט, לרבות בקרב ים הפיליפינים ובקרב מפרץ לייטה. בשלהי המלחמה הצטרפה לאוניות הצי בקרב אוקינאווה ושם, ב-14 במאי 1945, נפגעה על ידי מטוס שהוטס על ידי טייס קמיקזה יפני וספגה נזקים חמורים. בכך הסתיימה תקופת שירותה כנושאת מטוסים. בבוא יום הניצחון על יפן היא הייתה עדיין מושבתת, אך לאחר מכן היא הוכשרה להשתתף בהשטת חיילי צבא ארצות הברית חזרה למולדתם במסגרת מבצע מרבד קסמים.
בתום המלחמה, לאחר שבצי ארצות הברית הוכנסו לשימוש עשרות נושאות מטוסים חדישות מסדרות ואספ, אסקס ומידויי, נחשבה אנטרפרייז למיושנת. בינואר 1946 היא נכנסה למבדוק לשם הוצאה משירות וב-17 בפברואר 1947 הושבתה. לאחר ניסיון לשמרה כאוניית מוזיאון, שנכשל בהיעדר מימון מספיק, נגרטה האנטרפרייז ב-1960.
אנטרפרייז, האונייה היחידה בסדרה שהאריכה ימים, עברה במהלך שירותה שינויים רבים. בין השאר שופר חימושה ונוספה לה חגורת שריון עבה יותר כהגנה מפני טורפדות. ההֶדְחֶק שלה הגיע ל-32,060 טון.
חנן עינור
שנות חייו המוקדמות
נולד בשם הנס זונבורן, להרמן זונבורן ואנטוניה סמואל-זונבורן בפרנקפורט, שבגרמניה. ברח מגרמניה הנאצית ב-1935, ולאחר מספר שנים בצרפת עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ אשדות יעקב.
הוא התחתן עם יפה פוטרמן ונולדה להם בת, אילה פרוקצ'יה. הוא התחתן בשנית עם שרה עינור (סקורוחוד), אותה פגש במחנה עקורים בצרפת לאחר מלחמת העולם השנייה. נולדו להם שני ילדים.
קריירה
בזמן מלחמת העולם השנייה שירת עינור בצבא הבריטי מעבר לקווי האויב בצרפת הכבושה. לאחר המלחמה הצטרף למוסד לעלייה ב' במבצעיו באירופה לעזרה לניצולי השואה להגיע לארץ ישראל.
הוא שירת במגוון תפקידים כולל מתורגמן ראשי באוניה אקסודוס בזמן שעוכבה בנמל מרסיי בצרפת.
לאחר קום מדינת ישראל הצטרף עינור למשרד החוץ. במשך למעלה מארבעה עשורים הוא עבד בשירות המדינה בברזיל, קנדה, באו"ם ופעמיים כראש הדסק האתיופי. הוא שירת גם כשגריר במקסיקו, סנגל גמביה, אתיופיה וזאיר.
בניהולו של עינור גדלה הפעילות של מש"ב והגיעה להיקף כלכלי של מיליוני שקלים והייתה בעלת השפעה ניכרת. מאז יסודה ב-1957 סיפקה מש"ב ייעוץ מקצועי ל-200,000 משתתפים בקורסים שונים מ-140 מדינות מתפתחות באפריקה, אסיה ודרום אמריקה.
הצלחתה של ישראל ליצור קשרים עם מדינות אפריקה בשנות ה-50 וה-60 אינה נזקפת רק לזכות המנהיגים הישראלים. היא נבעה בחלקה מהתמיכה של מנהיגים אפריקאים ביהדות ובישראל, שנבעה מהוגי דעות אפריקאים ומראשי מדינות שהובילו את עמיהם לעצמאות והאמינו שיוכלו להרוויח מניסיונה של ישראל כמדינה צעירה ומתפתחת.
עינור היה השגריר האחרון של ישראל באתיופיה, לפני שהיילה סלאסי, קיסר אתיופיה, בהשפעת ארגון אחדות אפריקה, ניתק את הקשרים הדיפלומטים עם ישראל בעקבות מלחמת יום הכיפורים ב-1973.
תפקידים במשרד החוץ
עינור שירת במגוון תפקידים חשובים בישראל ומחוצה לה כעובד משרד החוץ הישראלי:
קרן חנן עינור
קרן חנן עינור היא הקרן הוותיקה בישראל המעניקה מלגות לימודים לישראלים יוצאי אתיופיה.
הקרן נוסדה על ידי שרה עינור בשנת 1994 לזכרו של חנן שהיה בעברו שגריר ישראל באתיופיה. בזמן שירותו באתיופיה בשנים 1971–1973 מילא עינור תפקיד בעל חשיבות בסיוע לניסיונות לעליית יהדות אתיופיה.
בשנות פעילותה סייעה הקרן לדור הראשון והשני של עולים מאתיופיה בהשגת תארים אקדמיים במוסדות החינוך בישראל, במטרה לסייע לגבש דור של מנהיגות צעירה שיהווה מודל לכלל הקהילה ולחברה הישראלית בכללותה.
חלק מהבוגרים של הקרן שהשתבצו בתפקידי מפתח בחברה הם: שלמה מולה חבר כנסת; סיגל קנוטופסקי - מנכ"לית עמותת עולים ביחד; אשר אליאס - יזם חברתי ומייסד ארגון טק-קריירה; ד"ר הדס מלדה-מסרטה - רופאה בחיל האוויר ; שי פרדו - שחקן תיאטרון וטלוויזיה.
קרן חנן עינור טוענת לאחוזי הצלחה גבוהים של מקבלי המלגות: כ- 98% של מסיימי תארים.
סוני קלאסיקל רקורדס
סוני קלאסיקל רקורדס (באנגלית: Sony Classical Records) היא חברת תקליטים אמריקאית, שנוסדה בשנת 1924 כקולומביה מאסטרוורקס רקורדס, חברת בת של קולומביה רקורדס. במהלך שנותיה היא החתימה אמנים מצליחים בקנה מידה בין לאומי, בין היתר אייזק שטרן, פבלו קאסאלס, גלן גולד, יוג'ין אורמנדי, דני אלפמן, ואנגליס, אליוט גולדנטל, לאונרד ברנשטיין, ג'ון ויליאמס ריקי מרטין ואנסטסיה פטרישאק.
היסטוריה
בשנת 1924 נוסדה קולומביה מאסטרוורקס רקורדס. בשנת 1948 פרצה עם הישג מיוחד, אריך-נגן בגודל 12 אינץ', שהפך להצלחה המסחרית הראשונה שלה. קולומביה רקורדס השתמשו במותג "מאסטרוורקס" לא רק עבור תקליטים קלאסיים וברודוויי, אלא גם עבור אלבומי מילים מדוברות כמו אדוארד מורו והסדרה "I Can Hear It Now" המצליחה של פרד וו. פרנדלי.
הורה CBS הציג גם את שם המאסטרוורקס על ציוד האלקטרוניקה הצרכנית שלו. בשנת 1980, שונה שם הלייבל של קולומביה מאסטרס לשם CBS מאסטרוורקס רקורדס. בשנת 1988 רכשה חברת סוני את קבוצת "CBS רקורדס", ושנתיים לאחר מכן היא יצרה את סוני קלאסיקל כדי שתירש את הלייבלים קולומביה רקורדס ו-CBS רקורדס. הלוגו משמר את הסמל של "הערות הקסם", שהיו הסמל של קולומביה עד שנת 1954. במהלך שנות התשעים, בלייבל התעוררה מחלוקת על הנהגתו של פיטר גלב. גלב העדיף מוזיקת קרוסאובר על פני יצירות מהזרמים קלאסיים מהמיינסטרים. השם מאסטרוורקס ממשיך להתקיים בסדרת אלבומי הקאסט של ברודוויי שיצאו דרך רשומות מאסטרוורקס ברודוויי, וכשם של חטיבת המוזיקה הקלאסית של סוני מאסטרוורקס, חטיבת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. הלייבל סוני קלאסיקל רשום היום כלייבל אחות של מאסטרוורקס.
מאז 1990, כשהפך לסוני קלאסיקל רקורדס, המשיך הלייבל לפתח את סדרת האמנים המצטיינים שלו, תוך שהיא מציגה את הדיסקוגרפיה המפורסמת שלו עם הפקות חדשות בהן מופיעים לאנג לאנג, פלאצ'ידו דומינגו, ג'ונאס קאופמן, רוברטו אלגנה, חואן דייגו פלוארז, ויטוריו גריגלו, סימון דינרשטיין, חאטיה בוניאטישווילי, פרי ינדה, תאודור נוכטיזיס ואיגור לויט, וכן הוצאו מחדש הקלטות מהודרות קלאסיות ומקוריות מתוך מורשתן של קולומביה רקורדס / CBS רקורדס.
סוני קלאסיקל הרחיבה את נוכחותה בתחום הקלטות של פסקולים של סרטי קולנוע. היא השתתפה במספרים סרטים זוכי אוסקר כמו "טיטאניק" (1997), שייקספיר מאוהב (1998), הכינור האדום (1999) ו"נמר, דרקון" (2000).
בשנת 2005 הפכה סוני קלאסיקה לחלק מסוני מיוזיק מאסטרוורקס. לאחר רכישת חלקה של BMG בשנת 2008, היא הוצגה כ"סוני קלאסיקל אינטרנשיונל" בברלין ובארצות הברית כסוני מאסטרוורקס.
קאריס לוורט
קאריס קולמן לוורט (באנגלית: Caris Coleman LeVert; נולד ב-25 באוגוסט 1994) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת קליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA, בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
קריירת תיכונים ומכללות
לוורט נולד בעיר קולומבוס שבאוהיו, וגדל בפיקרינגטון הסמוכה. בשנתו האחרונה כתלמיד בתיכון "פיקרינגטון סנטרל", הוביל את נבחרת הכדורסל שלה למאזן ניצחונות חיובי 26–2, ולזכייה באליפות התיכונים של מדינת אוהיו.
לקראת לימודיו האקדמיים הודיע לוורט כי בחר ללמוד באוניברסיטת אוהיו, אך מאוחר יותר שינה את דעתו ובחר ללמוד באוניברסיטת מישיגן לאחר שהצטרפו אליה ה המבטיחים גלן רובינסון, ניק סטאוסקאס ומיץ' מקגרי. בעונתו הראשונה במישיגן קלע לוורט ממוצע של 2.3 נקודות ב-10.7 דקות למשחק בלבד, וקבוצתו העפילה עד גמר טורניר אליפות המכללות בו הפסידה לאוניברסיטת לואיוויל בתוצאה 76–82.
בעונה העוקבת עזבו את מישיגן שחקניה המובילים טריי ברק וטים הארדווי, ואת הקבוצה הובילו לוורט, רובינסון וסטאוסקאס למעמד רבע הגמר ("Elite Eight") בטורניר אליפות המכללות. לוורט עצמו נבחר באותה עונה לחמישייה השנייה של העונה במחוז ה-Big Ten, לאחר שקלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק. בשתי עונותיו האחרונות במישיגן המשיך לוורט להציג יכולת טובה עם כ-15.6 נקודות למשחק, אך הוא נעדר ממשחקים רבים בשל פציעות שונות בכף רגלו השמאלית, בה נותח שלוש פעמים.
ברוקלין נטס
לוורט נלקח בבחירה ה-20 של דראפט 2016 על ידי אינדיאנה פייסרס, ומיד נשלח לברוקלין נטס בתמורה לת'דאוס יאנג. לוורט החמיץ את 20 המשחקים הראשונים של קבוצתו בעת שהחלים מניתוח ברגלו, וב-57 המשחקים בהם השתתף קלע 8.2 נקודות בממוצע למשחק. הנטס סיימו את העונה במקום האחרון במחוז המזרחי, עם מאזן 20–62 (24.4%). בעונתו השנייה ב-NBA שיפר לוורט את תפוקתו ל-12.1 נקודות למשחק, אך ברוקלין המשיכה להיות אחת הקבוצות החלשות בליגה כשרשמה מאזן 28–54 (34.1%).
באוגוסט 2019 חתם על הארכת חוזה בברוקלין, שתיכנס לתוקף החל מעונת, ל-3 עונות נוספות עבור כ-52.5 מיליון דולר. בעונת "ניצל" את פציעותיהם של כוכבי הקבוצה קיירי אירווינג (שותף ב-20 משחקים) וקווין דוראנט (לא שיחק כלל), על מנת לקחת חלק משמעותי יותר בהתקפת הקבוצה, והציג יכולת מצוינת עם ממוצעי שיא של 18.7 נקודות ו-4.4 אסיסטים למשחק. ב-3 במרץ 2020 קבע שיא קריירה חדש של 51 נקודות, בניצחון הנטס מול בוסטון סלטיקס.
אינדיאנה פייסרס
בינואר 2021 הועבר לוורט לאינדיאנה פייסרס, כחלק מטרייד מרובע במסגרתו קיבלה ברוקלין את ג'יימס הארדן (מיוסטון).
קפיטליזם שיתופי
קפיטליזם שיתופי (Shared capitalism) הוא מושג המוגדר כיחסים תעסוקתיים שבהם התשלום או הרווחה של העובדים, קשורים באופן ישיר לביצועים של הפירמה או מקום העבודה שלהם. המושג מתייחס למגוון תוכניות שונות של בעלות עובדים מסוגים מגוונים. תופעה זו מאפשרת לעובדים לא רק להרוויח מפריון מקום העבודה שלהם, אלא גם לעזור לקבל החלטות כלכליות בתוך הארגון. אחת מהתוכניות הנפוצות ביותר היא תוכנית בעלות של עובדים על מניות (ESOP ,Employee Stock Ownership Plan) שמהווה מנגנון המאפשר החזקת הון בידי עובדים של החברה שמעסיקה אותם. היא כרוכה בבעלות חלקית או מלאה של העובדים כקולקטיב על החברה ולכל עובד יש גם זכויות קניין והטבות כלכליות אינדיבידואליות.
הקפיטליזם בפני עצמו הביא לריכוז הון אצל שכבות מסוימות בחברה – תופעה שהלכה והקצינה בעשורים האחרונים בשל המעבר מעבודה להון. תומכי השיטה דוגלים בשוויון בהתפלגות הכנסות החברה מבלי להתערב בפעילות השוק החופשי ועל כן, לתפיסתם קיים צורך בהגדלת שוויון זה.
מידע כללי
העניין של העובדים ושל הפירמות בתופעה עלה משמעותית במהלך ארבעת העשורים האחרונים, ולפי המרכז הלאומי לתוכניות בעלות עובדים ( NCEO ,National Center of Employee Ownership) נכון לנובמבר 2016, כ-14 מיליון עובדים ברחבי ארצות הברית משתתפים בתוכניות בעלות של עובדים על מניות. נכון לדו"ח זה, כ-6,717 פירמות מקיימות את התוכנית בארצות הברית, כאשר סכום הנכסים הכולל עומד על 1.3 טריליון דולר. הפירמות שמקיימות את התוכניות מצויות בתעשיות שונות ומגוונת, כשבארצות הברית כ-22% מתוכן מצויות בתחום הייצור, והשאר בתחומים שונים – החל מפיננסיים, טכנולוגיים ועד לשירותי בריאות.
תוכניות בעלות עובדים זכו לעניין גדול גם באקדמיה, החל מתחומים שקשורים בניהול אסטרטגי, כולל התנהגות ארגונית ועד תחומים של כלכלה של עובדים ומדיניות ציבורית. למרות העניין הרב מצד האקדמאים וגם מצד הפרקטיקנים, שמוכוון בעיקר למערכת היחסים בין בעלות העובדים לביצועים של הפירמה, ממצאים אמפיריים באשר לתרומת השיטה נותרו חלוקים.
היסטוריה
עדויות לתוכניות של קפיטליזם שיתופי נצפו כבר במאה ה-19, כאשר איגודי פועלים ניסו לייצר צורות שונות של רווח שיתופי באמצעות תוכניות של בעלות עובדים. הניסיונות הללו הפכו יותר מקובלים בתחילת המאה ה-20 ובעיקר בשנות ה-20 של מאה זו, לפני קריסת וול סטריט בשנת 1929.
מיד לאחר קריסת וול סטריט, תוכניות בעלות של עובדים על מניות הפכו לפחות מקובלות. הפופולריות שלהן שוב עלתה כאשר ממשלת ארצות הברית והעובדים החלו לתמוך בתוכניות חיסכון ופנסיה שיצרו אפשרויות לרכישה של מניות בחברה בה העובדים הועסקו. תוכניות אלו הוצגו בהתחלה כמדיניות לתוכניות פנסיה והגברת הביטחון הכלכלי בשנת 1974, אז לראשונה העביר הקונגרס האמריקאי חוק שמעודד תוכניות אלו. בשונה מתוכניות בעלות של עובדים משנות ה-20 של המאה ה-20, אשר היו מבוססות על השקעה של עובדים ממעמד הביניים ומעמד הפועלים, תוכניות ה-ESOP שהוצעו בשנות ה-70, הציעו למעסיקים הטבות מס כדי לספק לעובדים מניות מבלי שהם יצטרכו לרכוש אותם באמצעות החסכונות שלהם. בסיס הרעיון היה להגביל את הסיכון של העובדים ברכישת המניות. ההשראה לתוכניות הללו הייתה מאמרו של הבנקאי ועורך הדין לואיס קאלסו, אשר פרסם בשנת 1958 את מאמרו "המניפסט הקפיטליסטי" (The Capitalist Manifesto) ביחד עם מורטימר אדלר.
בשנות ה-90 הגידול בתוכניות בעלות העובדים פסק. זאת, בשל העובדה שחלק מהחברות יצרו את התוכניות הללו מבלי ליצור מחויבות אמיתית מצדן לייצר תרבות של בעלות על החברה מצד העובדים. כתוצאה מכך, הם מצאו קושי ביצירת עקביות בתהליך. גם העובדים איבדו עניין בחברות שלא נתנו להם תוכניות בעלות שיצרו משמעות פיננסית מספיק גדולה עבורם.
בשנים האחרונות תוכניות בעלות העובדים שוב הולכות ותופסות תאוצה, בעיקר בחברות פרטיות. זאת בשל תמריצי המס להן הן זכאיות בארצות הברית, ובשל הרצון להגביר את השוויון בחברה תוך מתן אפשרות לעובדים לצבור הון כחלק מהשכר שלהם בתמורה לעבודה. בנוסף, הן עשויות לשפר את ביצועי החברה בשל התמריץ שניתן לעובדים, חיזוק שיתוף הפעולה במקום העבודה ויצירה של סביבת עבודה יציבה בשל צמצום מספר השביתות והעיצומים שהעובדים נוקטים.
צורות של קפיטליזם שיתופי
הקונספט של קפיטליזם שיתופי מהווה תחום רחב ומכיל בתוכו שיטות שונות לתוכניות של בעלות עובדים. מלבד השיטה המסורתית של שותפות עובדים במניות הפירמה, קפיטליזם שיתופי כולל מגוון תוכניות שבהן המשכורת או הרווחה של העובד תלויה בביצועים של הפירמה או קבוצת העבודה שלו. אפשר לסווג תוכניות של בעלות עובדים לשישה תחומים. תוכנית הבעלות של עובדים על מניות היא למעשה קרן נאמנות, המהווה ישות חוקית נפרדת מהחברה, אשר מחזיקה במניות המוקצות לכל עובד ועובד. לכל עובד יש בקרן חשבון ובו מוחזקות המניות שהוא צבר במהלך שנותיו בחברה. התוכנית היא מנגנון המאפשר מתן הטבות לעובדים, ומשמשת גם כתוכנית פנסיונית – כלומר, ההטבה ניתנת לעובד רק עם פרישתו או עזיבתו. לעובד אין גישה חופשית לחשבון שלו בקרן והוא לא רשאי לסחור במניות שלו. הקרן שונה מתוכניות פנסיה מכיוון שהיא משקיעה רק במניות של החברה שהעובד מועסק בה ולקרן אף מותר ללוות כסף מהחברה או מהבנק כדי לצבור מניות עבור העובדים.
השפעה על ביצועי הפירמה
בעלות של עובדים על החברה בה הם מועסקים עשויה לשפר את ביצועי הפירמה מכמה סיבות. ראשית כל, בשל העובדה שנוצר תמריץ לעובדים לשיפור פריון העבודה שלהם, מפני שהרווח שלהם הוא ישיר. שנית, שיתוף העובדים בבעלות יוצר סביבת עבודה יציבה ומצמצם את מספר השביתות והעיצומים שהעובדים נוקטים. לבסוף, ההוצאות של הפירמה עשויות להצטמצם שכן העובדים יפקחו זה על זה ובכך הם מבצעים חלק נרחב מתפקידם של המנהלים.
ברוב המחקרים שביצעו, נמצא שחברות שהפעילו תוכניות אלו היו בעלות תוצאות טובות יותר במדדים שונים כמו רווחיות הפירמה, פריון העבודה וסך המכירות. בחלק מהמחקרים אף נמצא שהייתה צמיחה במספר העובדים לצד עליה בסך המכירות.
על פי המחקרים, בשנה בה פירמה מיישמת תוכנית בעלות עובדים, הפריון שלה משתפר ב-5%-4% בממוצע ולא זאת בלבד, אלא גם שרמת הפריון נשמרת לאחר השיפור בשנים הבאות. מדובר בקפיצה כפולה מהעלייה השנתית הממוצעת בפריון במשק האמריקאי.
חסרונות השיטה וביקורת
כאשר בוחנים את החסרונות האפשריים של שיטת עבודה זו, החיסרון הראשון האפשרי הוא ההשפעה הקיימת מבחינת התרבות הארגונית, אנו עלולים להבחין בתופעת ה-free rider. כאשר כל העובדים מרוויחים מסך העבודה בארגון תמיד יש חשש שעובדים מסוימים "ירכבו" על ההצלחה, כאשר הם יודעים שאחוזי הרווח לא מתחלקים בצורה ישירה על פי אחוזי ההשקעה של העובדים. התופעה פועלת גם בכיוון ההפוך, כלומר, עובדים בעלי תפוקות ויכולות גבוהות ירוויחו במידה שווה כמו העובדים בעלי יכולות נמוכות יותר. לצד חיסרון זה, קיימת גם סכנה אפשרית כאשר מחברים בין העסקה וההכנסה של עובד לבין התפקוד שלו. בחברות כמו אנרון ויונייטד איירליינס, כאשר החברה פשטה רגל, העובדים לא רק נשארו מחוסרי עבודה אלא גם הפסידו את החסכונות שלהם. מדובר במצב של "כל הביצים בסל אחד", סכנה ידועה ומוכרת בענף ההשקעות. עם זאת, כבר מוכרות שיטות רבות כיצד להימנע מסיכון זה.
להפעלת תוכניות ארגוניות כגון ESOP בארצות הברית יש עלות הפעלה גבוהה יחסית, כגון כשיש צורך בהערכה שנתית ובהכשרת העובדים באופן כזה שיוכלו להשתתף באופן פעיל בקבלת ההחלטות בחברה. נוסף על כך, עלה כי במקרים בהם הופעלו תוכניות מסוג זה של חלוקת מניות לעובדים, באם העובדים לא משותפים בתהליך קבלת ההחלטות, אנו עשויים לראות מצבים של מרמור. זאת מפני שהם עשויים לחשוב שבעלות על מניות אמורה להיות מלווה גם בזכות להשתתפות.
תופעה נוספת בה ניתן לצפות בארגונים הפועלים בשיטה של אחזקה משותפת במניות החברה או מודלים מסוג זה, עלולה למצוא עובדים שהזדהותם עם החברה פחתה, הם אינם מאמינים במוצר ואינם מזדהים עם ערכי החברה אך נשארים לעבוד בגלל תנאי החבילה. לכן, כאשר מדובר בארגונים עם קביעות וחוסר גמישות הנהלתית לפיטורים או שינויי כוח אדם עלול להיווצר כשל.
במהלך השנים ביקרו את השיטה חוקרים שונים ותהו האם חלק קטן של מניות בבעלות העובדים אפקטיבית מספיק כדי להשפיע על הביצועים של הפירמה, ואחרים תהו האם קיימת השפעה שלילית לבעלות עובדים כמו שנאת סיכון.
מחקרים שונים הראו כי מתקיים קשר שלילי בין קפיטליזם שיתופי לביצועים של הפירמה. עובדים בעלי יכולות כלכליות שונות לא מקבלים את החלק המגיע להם מהרווחים, ועובדים עם יכולות כלכליות נמוכות יותר, ירוויחו שכר לא פרופורציונלי תחת השיטה המדוברת.
הבעיה החמורה עם התוכנית היא כי העובד חשוף לסכנה גדולה – מדובר בהשקעה בחברה ספציפית ולכן אם החברה פושטת רגל העובד לא רק מאבד את מקום עבודתו, אלא גם את החיסכון הפנסיוני שלו.
דוגמאות לחברות שמקיימות קפיטליזם שיתופי
פירמות רבות מנהלות תוכניות בעלות של עובדים על מניות. למשל באינטל ישראל, כל עובד מקבל זכות למניות, ללא תלות בדרג בו הוא מצוי. במסגרת השכר שלהם, כל אחד מהעובדים מקבל בסיס ובונוסים אשר צמודים לביצועים של החברה, כמו גם תשואה ממניות. במסגרת תהליכי המשוב לעובדים, מתבצעת התאמה של שכר, בונוסים והקצאה של מניות.
ב-IBM למשל, העובדים זכאים לקחת חלק בתוכנית רכישת המניות (ESPP). תוכנית זו מציעה לעובדים הזכאים לכך את ההזדמנות לרכוש מניות של החברה בהנחה של 5% הנחה על מחיר השוק במועד הרכישה. עובדים יכולים להרוויח אחוזים נוספים לשכר שלהם מתשואת המניה (בין 10%-1%), עד למקסימום של 25,000$ בשנה. עובדים הזכאים להשתתף נדרשים לעבוד לפחות 21 שבועות בשנת ההנפקה, במינימום של 16 שעות לשבוע. עובדים זכאים עשויים להצטרף ESPP בכל עת במהלך תקופת ההנפקה, כל עוד הם מועסקים באופן פעיל על שכר IBM ביום הראשון של תקופת ההנפקה. המשתתפים יכולים להגדיל או להקטין את תרומות ה-ESPP שלהם, לשנות רישומים, או לסגת מן ESPP בכל עת.
דוגמה נוספת היא ג'ון לואיס, רשת קמעונאות בריטית, אשר העובדים בה הם בעלי החברה כולה. כחלק מאג'נדה זו, אין לחברה בעלי מניות חיצוניים. העובדים, המכונים בפי ההנהלה "שותפים", מסייעים בקבלת ההחלטות לגבי ניהול החברה והרווחים. בשנים האחרונות, המודל מתגלה כעמיד במיוחד בפני משברים כלכליים, עד כדי כך שממשלת בריטניה מנסה לחקותו. עוד דוגמה ישראלית היא מיטב דש – מדובר בתוכנית אופציות הדומה לתוכניות המקובלות בענף ההייטק. האופציות מחולקות לעובדים בעלי ותק של שנה ומעלה וככל שהעובד ותיק יותר כך הוא ייהנה משיעור אופציות גבוה יותר. האופציות מהוות 8% מהון החברה וכדי לוודא כי העובדים לא יקבלו את האופציות ויעזבו את החברה, הוחלט כי האופציות יבשילו במהלך 5 שנים, תקופה ארוכה יותר מהמקובל בענף ההייטק. במיטב דש החליטו על מהלך זה מתוך תפיסה של שותפות העובדים אשר גורסת כי הם אינם שותפים רק במאמץ, אלא גם בהישגים.
ארמיית האוויר הראשונה
ארמיית האוויר הראשונה (ברוסית: воздушная армия я-1) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצעו 290 אלף גיחות.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הארמייה הייתה ממוקמת בבסיסים שונים בשטח בלארוס הסובייטית. לאחר התפרקות ברית המועצות היא הייתה בסיס להקמת חיל האוויר של בלארוס.
ליאור לוי
ליאור לוי (נולד ב-26 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת המגן.
קריירה
לוי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא. בינואר 2007 הושאל להפועל רמת גן מהליגה הארצית, במדיה שותף בשישה משחקים ועלה עם הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת הושאל לבית"ר כפר סבא מליגה א'.
בקיץ 2008 הושאל לוי להפועל עכו מהליגה הלאומית, וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל. בעונה שלאחר מכן המשיך לוי בעכו, וב-22 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי חיפה. בסך הכל ערך 11 הופעות ליגה בעונה זו, ובקיץ 2010 חזר להפועל כפר סבא, ובמדיה שיחק עונה אחת בליגה הלאומית.
בקיץ 2011 עבר לוי לעירוני קריית שמונה, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות הראשונה בתולדות המועדון, וכן זכה עמה בגביע הטוטו. בעונה שלאחר מכן השתתף עם הקבוצה במשחקי מוקדמות ליגת האלופות, והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית ולגמר גביע המדינה. את שערו היחיד במדי הקבוצה הבקיע בהפסד 3–4 לאולימפיק ליון בשלב הבתים. במהלך שנתיים בהן שיחק במועדון שימש כמחליפם של המגן הימני אלעד גבאי והמגן השמאלי דושאן מאטוביץ', ובסך הכל ערך במדי קריית שמונה 38 הופעות בליגה.
ב-16 בספטמבר 2013 חתם לוי לשלוש שנים בהפועל תל אביב. ב-22 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 3–1 על מכבי פתח תקווה. בסך הכל שיחק לוי שנתיים בהפועל תל אביב, ובתום עונת 2014/2015 שוחרר מהמועדון.
ב-23 ביוני 2016 חזר לוי לקבוצת נעוריו וחתם לעונה אחת בהפועל כפר סבא. בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית ושוחרר מהמועדון. ב-27 בנובמבר 2017 חזר לקדנציה שנייה בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ובמדיה שיחק עד תום עונת 2017/2018. ב-27 ביוני 2018 חתם בקבוצת הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, במדיה שיחק עונה אחת.
בספטמבר 2019 חתם לוי בקבוצת הפועל אזור מליגה א'. בדצמבר 2019 חתם לוי בהפועל כפר שלם. ב-25 באוגוסט 2020 חתם בשמשון כפר קאסם, אך כעבור זמן קצר חתם בהפועל הוד השרון. לאחר שלוש הופעות בהוד השרון חתם לוי במכבי שעריים.
ארווה קאז'ה
ארווה קאז'ה (בצרפתית: Hervé Kage; נולד ב-10 באפריל 1989) הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
קאז'ה החל לשחק כדורגל בקבוצת פ.צ. ASSE זליק 2002, ובקיץ 2004, כשהיה בן 15, זוהה על ידי סקאוט של הקבוצה הבלגית אנדרלכט והצטרף למחלקת הנוער של המועדון. לאחר עונת עזב את אנדרלכט והצטרף לקבוצה בלגית אחרת, שרלרואה.
בינואר 2011 הגיע קאז'ה לישראל, ועבר בהשאלה לבית"ר ירושלים. הוא לא קיבל דקות משחק רבות, וחזר בסיום אותה עונה שרלרואה.
בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בינואר 2013 עבר לגנט.
הורנט (CV-8)
הורנט (CV-8) הייתה נושאת מטוסים מנושאות המטוסים מסדרת יורקטאון של צי ארצות הברית.
הורנט (CV-8) נכנסה לשימוש ב-20 באוקטובר 1941 – שבועות מעטים לפני המתקפה על פרל הארבור. בחודשי המלחמה הראשונים עסקה באימונים בנורפוק שבווירג'יניה. לאחר מכן נשלחה להשתתף בפשיטת דוליטל – הפצצת יפן על ידי מטוסי B-25 שהמריאו מסיפונה, שהייתה ההפצצה הראשונה של ארצות הברית על שטחה היבשתי של יפן במהלך המלחמה.
בהמשך השתתפה הורנט בקרב מידוויי, שבו הטביעו מטוסיה סיירת יפנית כבדה וגרמו נזק לאחרת. הטייסות שעל סיפונה (ועל סיפון שתי אחיותיה) סבלו בקרב אבדות כבדות. כך, טייסת הטורפדו ה-8 של הורנט איבדה 15 מטוסים ורק אחד מאנשי צוות האוויר שלה שרד.
במהלך קרב גוודלקנל היו הורנט ואנטרפרייז נושאות המטוסים האמריקניות היחידות בזירת האוקיינוס השקט. לאחריה השתתפה הורנט בקרב איי סנטה קרוז, שבו נפגעה קשות בתקיפות של מטוסים יפניים. ניסיונות לתקנה ולגרור אותה לא עלו יפה והאונייה ננטשה. גם ניסיון של אוניות הצי האמריקני להטביע אותה נכשל, ובסופו של דבר היא טורפדה על ידי משחתות יפניות וטבעה ב-27 באוקטובר 1942.
הורנט עוטרה בארבעה כוכבי קרב.
נישיקאווה סוקנובו
נישיקאווה סוקנובו (ביפנית: 西川 祐信, נהגה Nishikawa Sukenobu; 1671 – 20 באוגוסט 1750) היה אמן הדפסי עץ יפני שחי בתקופת אדו, בין השנים 1671–1750. יצירותיו של סוקנובו השפיעו רבות על התפתחות הזרם האמנותי אוקיו-אה.
ביוגרפיה
סוקנובו חי בקיוטו בין השנים 1671–1750. הוא השתייך לזרם האומנותי של האוקיו-אה, שפירושו המילולי הוא "תמונות מהעולם החולף". בניגוד לשאר אומני האוקיו-אה שגרו בעיר אדו (טוקיו של ימינו), סוקנובו גר בעיר קיוטו ופעל בה. העיר קיוטו הייתה מרכז תרבותי חשוב לפני מעבר הקיסרות לעיר אדו, הייתה בה מסורת של פעילות תרבותית רחבה. סוקנובו למד ציור אצל קאנו איינו (Kano Eino; 1631-97) מייסד אסכולת קאנו ויש המשערים שגם אצל האמן הנחשב טוסה מיצוסוקה (Tosa Mitsusuke), מייסד אסכולת טוסה. ספר האיורים הראשון של האמן, משנת 1699, היה מוקדש לחגיגות של המוציא לאור ג'ישו האצ'ימונז'יאה (Hachimonjiya Jishō) בעיר קיוטו.
הסופר בן תקופתו בבה בונקו (Baba Bunkõ; 1759-1715) תיאר את סוקנובו בכתביו כצייר האוקיו-אה הטוב ביותר. כמוהו גם אמן האוקיו-אה קייסיי אייסאן (Keisai Eisen; 1848-1790), שהעריך מאוד את עבודתו של סוקנובו. סוקנובו השכיל להשתמש בחומרים מהאמנות היפנית המסורתית ולצקת לתוכם תוכן עדכני ועכשווי התואם לתקופתו. כך לדוגמה הוא יצר אזכור שנון לאנתולוגיה הקלאסית של המשורר פוג'יווארה טייקה (Fujiwara; 1275-1198) ״מאה שירים מאת מאה משוררים״ בכותרת לספרו "מאה נשים".
היקף פעילותו האמנותית
סקנובו אייר כ-200 ספרים מ-70 סוגים שונים. הכמות הרבה של הספרים שהודפסו והופצו בתפוצה רחבה בתקופתו מעידים על הפופולריות הרבה של עבודתו האמנותית.
ספרים ידועים שחיבר ואייר
להלן רשימה של כותרי ספרים בולטים שאייר, והסבר קצר אודותיהם.
עבודות האמנות המוקדמות ביותר המיוחסות לסקנובו קשורות דווקא בעולם התיאטרון:
למור שחור כחול-עין
למור שחור כחול-עין (שם מדעי: Eulemur flavifrons) הוא מין של פרימט מהסוג למור האנדמי לאי מדגסקר.
נישיקאווה סוקנובו
ספרים ידועים שחיבר ואייר
בעשור הראשון של המאה ה-18 סקנובו פעל בשיתוף עם בית ההוצאה לאור של ג'ישו האצ'ימונז'יאה ואייר כמה ספרי דוגמאות לקימונו הנקראים הינגאטבון (יפנית: hinagata-bon) ובהם דוגמאות בדים המתעדים את האׂפנות המתחלפות של התקופה. לדוגמה: אׂפנת תקופת שוטוקו (Shōtoku hinagata), אׂפנת תקופת קיוהו (Kyōho hinagata), ואׂפנת נישיקוואה (Nishikawa hinagata) שיש להניח כי נקראה על שמו.
למור שחור כחול-עין
מאפיינים
למור זה דומה מאוד למין למור שחור (Eulemur macaco) אך הוא בעל עיניים בצבע כחול בניגוד ללמור שחור שבעל עיניים בצבע צהוב ועד לשנת 2008 למור כחול העיניים נחשב לתת-מין של הלמור השחור אך הופרד למין עצמאי. הנקבה בעלת פרווה בצבע חום-אדמדם וכמו הזכר היא בעלת עיניים כחולות. אורכו של הלמור כחול העיניים שלושים ותשע עד ארבעים וחמישה סנטימטרים עם זנב שאורכו חמישים ואחד עד שישים וחמש סנטימטרים ומשקלו 1.8 עד 1.9 קילוגרמים. הלמור כחול העיניים חי בקבוצות של 4 עד 11 למורים. תקופת ההיריון היא עד 129 יום ולאחריה נולדים 1 עד 2 צאצאים ביוני או יולי. תוחלת החיים של הלמור כחול העיניים בטבע אינה ידועה אך בשבי הלמור חי עד שלושים שנה. הלמור כחול העיניים חי ביערות יבשים טרופיים באי מדגסקר וניזון בעיקר מפירות, עלים, זרעים, אבקה (בוטניקה) וצוף פרחים אך גם מחרקים. עקב תזונתו הלמור כחול העיניים מסייע להפיץ זרעים של צמחים רבים וכן עוזר בהאבקה שלהם.
שימור
הטורפים של הלמור כחול העיניים הם טורפי מדגסקר כמו הפוסה, חנק קרקע מלגשי ועופות דורסים. הלמור כחול העיניים מסווג על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה עקב בירוא יערות נרחב באי מדגסקר ועקב ציד. כיום נותרו בטבע רק כ-1,000 למורים כחולי עין והמין כמעט נכחד בטבע. עקב כך הלמור כחול העיניים הוא אחד מ25 הפרימטים הנדירים ביותר בעולם.
וילה די ארטימינו
וילה מדיצ'י די ארטימינו (באיטלקית: Villa Medicea di Artimino) היא וילה בכפריר ארטמינו, חלק מהקומונה קרמיניאנו (Carmignano) בנפת פראטו במחוז טוסקנה שבמרכז איטליה. הווילה היא אחת מה"ווילות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה", אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי ארגון אונסק"ו ב-2013. הווילה משמשת כיום כמשכן למסעדה, לכנסים, חתונות ואירועים מיוחדים. המרתף היה משכן למוזיאון הארכאולוגי העירוני, שהועבר מאז למיקום חדש בתוך הכפריר ארטימינו.
היסטוריה
הווילה נבנתה על פי דרישה של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. פיליפו בלדינוצ'י מספר כיצד הדוכס הגדול, במהלך אחד ממסעות הציד התכופים במונטה אלבנו (Monte Albano), נעצר ממש על הגבעה הזו, בחברתו של האדריכל הקשיש ברנרדו בואונטלנטי, התרשם מהמקום והביע רצון לבנות וילה לעצמו ולחצרו במקום הזה.