cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסכם סחר
ישנם גורמים בארגונים שונים כמו פסקל לאמי, יושב ראש לשעבר של ארגון הסחר העולמי, שהביע חשש מכך שהסכמי סחר גורמים ל"אי קוהרנטיות, בלבול, עלייה מעריכית בהוצאות לעסקים, חוסר יכולת חיזוי ואפילו חוסר הוגנות ביחסי סחר. עמדתו של ארגון הסחר העולמי בכללותו היא שהסכמי סחר מקומיים ואזוריים תורמים במידת מה לכלכלה, אך עדיף להתמקד בהסכמים גלובליים כמו ב"סיבוב דוחא."
התנגדות נוספת להסכמי סחר נשמעת מצד תנועות התומכות באנטי-גלובליזציה, אם כי ישנן קבוצות בתוך תנועות אלו שסבורות שהסכמים כאלו יכולים למתן את הנזק הגדול יותר שנגרם מהגלובליזציה בכללותה.
לפי מספר וסוג החותמים
ישנם שלושה סוגים של הסכמי סחר. הראשון הוא הסכם חד צדדי, מצב בו מדינה מעוניינת באכיפת מגבלות מסוימות אך מדינות אחרות מסרבות להטילן, לדוגמה במקרה בו מדינה מעלה את המכסים על הייבוא. מצב זה לא מתרחש לעיתים קרובות, מאחר שהוא עלול לפגוע במדינה שמקיימת אותו.
סוג אחר של הסכמי סחר הוא הסכמים בילטרליים (דו צדדיים), שמוסכמים על שני צדדים שיכולים להיות מדינות, איחודים כלכליים או כל דבר אחר. שתי המדינות מורידות את החסמים במטרה לסייע לעסקים שיוכלו לסחור בקלות רבה יותר בין שני הצדדים. הסכמים אלו לרוב סובבים סביב תעשיות מקומיות; בדרך כלל מדובר בתעשיות המזון, רכב והדלק.
לפי ארגון הסחר העולמי
ברוב המקרים היתרונות וההתחייבויות של הסכמי סחר חלים רק על החתומים עליהם.
פי. ג'יי. קרליסימו
'''פיטר ג'ון "פי. ג'יי." קרליסימו (באנגלית: Peter John "P. J." Carlesimo'''; נולד ב-30 במאי 1949) הוא מאמן כדורסל אמריקאי. בין השנים 1975–1994 אימן קבוצות שונות מליגת המכללות האמריקאית, ומאז שנת 1994 משמש לסירוגין כעוזר מאמן וכמאמן ראשי בליגת ה-NBA.
זכה במדליית הזהב כעוזר מאמן של "נבחרת החלומות" בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת ברצלונה (1992). מוזכר לעיתים קרובות בשל מעורבותו בעימות עם שחקנו בגולדן סטייט ווריורס, לטרל ספריוול, אשר ניסה לחנוק אותו במהלך אימון הקבוצה בשנת 1997.
קריירת אימון בליגת המכללות
בשנת 1971, לאחר 4 שנים כשחקן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פורדהאם שבניו יורק, מונה קרליסימו לעוזר מאמן בקבוצה. בשנת 1975 מונה למאמן הראשי של קבוצת מכללת ניו המפשייר, ושנה לאחר מכן עבר לאמן את קבוצת מכללת וגנר אשר בסטטן איילנד.
בין השנים 1982–1994 אימן קרליסימו את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סיטון הול אשר על יד ניוארק, ניו ג'רזי. בעונת 1987/1988 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לטורניר אליפות המכללות, אך הודחה בסיבוב השני מול אוניברסיטת אריזונה אותה הובילו שון אליוט וסטיב קר. בעונת 1988/1989 הפתיעה סיטון הול כאשר העפילה לפיינל פור אליפות המכללות, ואף גברה במשחק חצי הגמר על אוניברסיטת דיוק העדיפה, בה שיחקו כריסטיאן לייטנר, דני פרי וקווין סניידר. במשחק הגמר הפסידה קבוצתו של קרליסימו מול אוניברסיטת מישיגן של גלן רייס, לאחר הארכה, בתוצאה 79–80. בעונת 1990/1991 הודחה סיטון הול בשלב רבע הגמר, ובעונה העוקבת הודחה בשמינית הגמר כשהפסידה מול אוניברסיטת דיוק – אשר הייתה בדרכה לזכייתה השנייה ברציפות בטורניר. לאורך תקופתו בסיטון הול רשמה הקבוצה מאזן כולל של 212 ניצחונות ו-166 הפסדים (56.1%).
נבחרת ארצות הברית
בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת ברצלונה (1992) היה קרליסימו אחד משלושת עוזרי המאמן של צ'אק דיילי, לצד ששבסקי ולני וילקינס. "נבחרת החלומות" כללה אז לראשונה שחקנים פעילים מליגת ה-NBA, וזכתה במדליית הזהב לאחר שניצחה בכל שמונת משחקיה בהפרש ממוצע של כ-44 נקודות. בשנת 2010 הוצגה הנבחרת כולה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל, ובשנת 2017 הונצחה גם בהיכל התהילה של פיב"א.
פורטלנד טרייל בלייזרס
לקראת עונת מונה קרליסימו למאמן הראשי של פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA, במקומו של ריק אדלמן. במהלך אותה עונה העבירה פורטלנד את כוכב הקבוצה קלייד דרקסלר ליוסטון במטרה להתחיל בבנייה מחדש, אך גם בהיעדרו המשיכו הטרייל בלייזרס להציג יכולת טובה וסיימו את העונה במקום השביעי באזור המערבי. בכל 3 עונותיו כמאמן הקבוצה הודחה פורטלנד בסיבוב הפלייאוף הראשון, ורשמה מאזן כולל של 137 ניצחונות ו-109 הפסדים (55.7%).
גולדן סטייט ווריורס
בקיץ 1997 פוטר מתפקידו בפורטלנד ומונה למאמנה של גולדן סטייט ווריורס, גם הפעם כמחליפו של ריק אדלמן. כחודש לאחר תחילת עונת, ב-1 בדצמבר 1997, התפתח עימות בין קרליסימו לבין כוכב הקבוצה לטרל ספריוול במהלך אימון של הקבוצה. בעקבות הערה של קרליסימו על קבלת ההחלטות של ספריוול, ניגש אליו השחקן, איים שיהרוג אותו וחנק את צווארו במשך כ-10 שניות עד שמשכו אותו יתר השחקנים ועוזרי המאמן. לאחר שהתקלח חזר ספריוול אל המאמן וחבט בפניו לפני שתפסו אותו עוזרי המאמן בשנית. בעקבות האירוע הושעה ספריוול מהליגה עד לסיום אותה עונה, ולא חזר לשחק בקבוצה.
בשתי עונותיו הראשונות של קרליסימו כמאמן הקבוצה רשמה גולדן סטייט מאזן ניצחונות שלילי 40–92 (30.3%), ולאחר שפתחה את עונת עם מאזן 6–21 פוטר מתפקידו.
סן אנטוניו ספרס (עוזר)
בין השנים 2002–2007 שימש כעוזרו של גרג פופוביץ' בסן אנטוניו ספרס, וזכה עם הקבוצה ב-3 אליפויות NBA בעונות, ו-. לאורך תקופתו עם הספרס שיתף פעולה בצוות האימון עם מאמנים רבים אשר הפכו בהמשך למאמנים ראשיים ב-NBA, כגון מייק בראון, מייק בודנהולצר וברט בראון.
סיאטל/אוקלהומה סיטי
לקראת עונת מונה למאמן סיאטל סופרסוניקס, אשר באותו הקיץ נפרדה מכוכביה ריי אלן ורשארד לואיס, וצירפה את שני שחקני הרוקי המבטיחים קווין דוראנט וג'ף גרין. באותה עונה זכה דוראנט בתואר רוקי השנה ב-NBA לאחר שקלע 20.3 נקודות בממוצע למשחק, אך הקבוצה הצעירה סיימה במקום האחרון באזור המערבי עם מאזן 20–62, שהיה הגרוע בתולדות הסופרסוניקס. בעונה העוקבת עבר המועדון לאוקלהומה סיטי, כך שקרליסימו היה באופן רשמי המאמן הראשון בתולדות "אוקלהומה סיטי ת'אנדר". לאחר 13 משחקים בעונת, מתוכם ניצחו הת'אנדר באחד בלבד, פוטר קרליסימו מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו סקוט ברוקס.
טורונטו ראפטורס (עוזר)
בעונת שימש כעוזרו של ג'יי טריאנו בטורונטו ראפטורס.
ברוקלין נטס
בתחילת עונת הצטרף לצוות האימון של אייברי ג'ונסון בניו ג'רזי נטס, ולאחר כעונה וחצי החליף אותו כמאמן הראשי של הקבוצה. עד לסיום עונת רשמו הנטס מאזן חיובי 35–19 תחת קרליסימו (לאחר פתיחת עונה של 14–14), והעפילו לפלייאוף לראשונה מזה 6 עונות. בסיבוב הפלייאוף הראשון הודחה הקבוצה על ידי שיקגו בולס, ובסיומו עזב קרליסימו את הקבוצה.
נציבי הכנסייה
נציבי הכנסייה (אנגלית: Church Commissioners) הוא הגוף המנהל את הנכסים ההיסטוריים של הכנסייה האנגליקנית.
גוף זה הוקם ב-1948 משילוב של קרן הנדיבות של המלכה אן, שהוקמה ב-1704 על מנת לסייע לכמרים עניים, והנציבים הרוחניים שמונו לראשונה ב-1836. ועדת החובות והתגמולים הרוחניים שקדמה לגוף זה פעלה בתקופת שלטונו הקצרה הראשונה של סר רוברט פיל ב-1835; היא חילקה מחדש את הנכסים בין הדיוקסיות השונות ושינתה את גבולותיהן, ובשנה שלאחר מכן הוקמה הוועדה הרוחנית.
הנציבים מפקחים גם על ארגון מחדש של קהילות, והסכמתם נחוצה לצורך הקמת או ביטול כהונה דתית, איחוד, הקמה או פירוק של משרה בשכר בכנסייה או בקהילות, וסגירת בנייני כנסיות או בתי קברות שקודשו.
נציבי הכנסייה הנוכחיים הם:
בשלהי 2008 הוערך שווי הנכסים של הנציבים בכ-4.4 מיליארד לירות שטרלינג. עיקר ההכנסות משמשות לתשלום פנסיות לאנשי כמורה שיצאו לגמלאות.
מאג'ד פרג'
מאג'ד פרג' (בערבית: ماجد فرج; נולד ב-1962) הידוע בשם אבו בשאר, הוא איש ביטחון פלסטיני, ראש מנגנון המודיעין הכללי הפלסטיני וקצין בדרגת לִוָאא', המקבילה לדרגת אלוף.
נעוריו ומעצריו בבתי הכלא בישראל
פרג' נולד וגדל במחנה הפליטים דהיישה שמדרום לבית לחם, למשפחה שהגיעה מהכפר ראס אבו עמאר שבהרי ירושלים. בילדותו למד בבתי הספר של אונר"א במחנה. בשנת 1977, בהיותו בן 15 בלבד, נעצר פרג' לראשונה על ידי כוחות הביטחון של ישראל ונשא עונש מאסר של שנה וחצי בכלא הישראלי. זאת, לאחר שהפך לאחד ממנהיגי פת"ח במהלך האינתיפאדה הראשונה. באותה תקופה היה פרג' ממייסדי ועדות הנוער של פת"ח, אשר פעלו במסגרת האינתיפאדה. מאוחר יותר נעצר פרג' לפחות 14 פעמים נוספות ונשא כשש שנות מאסר בסך הכול בכלא ובבתי המעצר בישראל. בתקופת מאסרו השלים פרג' תואר ראשון במינהל באוניברסיטת אל-קודס הפתוחה. אביו של פרג', עלי, נהרג במהלך פעילות צה"ל בבית לחם בשנת 2002.
שירותו במנגנוני הביטחון הפלסטיניים
עם הקמת הרשות הפלסטינית בשנת 1994, במסגרת הסכמי אוסלו, הצטרף פרג' לשורות מנגנון הביטחון המסכל. במהלך שירותו במנגנון עמד פרג' בראשו במספר מחוזות בגדה המערבית. בין היתר, שירת כראש הביטחון המסכל בכפר דורא שליד חברון ובבית לחם. בשנת 2002 הותר לפרסום כי פרג' פעל במסגרת שירותו במנגנון, תחת ראש המנגנון דאז ג'יבריל רג'וב, בניסיון לגייס חיילות ישראליות כמקורות. במכתב ששלח לרג'וב בשנת 1999, ושפורסם בעקבות משפטם של שני פעילים במנגנון, כתב פרג' אודות "תוכנית גיוס של ישראלית כדי שתעבוד בשביל המנגנון".
בשנת 2006 קודם פרג' ומונה לתפקיד ראש מנגנון המודיעין הצבאי בגדה כולה. במסגרת תפקיד זה פעל פרג' לקידום המנגנון, והיה בין האחראים לשיפור המשמעותי שחל במצב הביטחוני בגדה באותה התקופה. כמו כן, השתתף פרג' בשיחות הפיוס בין פתח לחמאס בקהיר.
בספטמבר 2009 מונה פרג' לראש מנגנון המודיעין הכללי ברשות הפלסטינית. פרג' החליף בתפקיד את מוחמד מנצור, שכיהן בו חודשים בודדים לאחר התפטרותו של תאופיק טיראווי מראשות המנגנון. הוא מכהן בתפקיד מאז ועד היום. באפריל 2012, היה פרג' חבר במשלחת פלסטינית אשר נפגשה במעון ראש הממשלה בירושלים עם ראש הממשלה הישראלי בנימין נתניהו.
בנובמבר 2013 קיבל פרג' אות כבוד מארצות הברית על מידע שהעביר לCIA וסייע ללכידת איש אל-קאעידה נזיה עבד אל-רחמאן נביה רוקאעווי, הידוע כאבו אנס אל-ליבי.
באוגוסט 2014, היה פרג' אחר מנציגי הרשות הפלסטינית במשלחת הפלסטינית למשא ומתן בדבר הפסקת האש במבצע "צוק איתן" אשר נערך בקהיר.
באוגוסט 2017, דווח כי פרג' צפוי להחליף את סאיב עריקאת בתפקיד ראש צוות המשא ומתן הפלסטיני, בשל מחלתו של האחרון, ובמקביל לתפקידו כראש מנגנון המודיעין הכללי.
מאג'ד פרג' מוזכר לעיתים קרובות כאיש סודו של מחמוד עבאס וכמועמד להחליפו בתפקיד נשיא הרשות הפלסטינית.
חייו האישיים
פרג' הוא גיסו של איברהים רמדאן, מושל שכם.
התכבדו מכובדים
התכבדו מכובדים, הוא שמה של תפילה, שחיברו חז"ל, כדי לאומרה, טרם כניסתו של אדם לבית הכסא. כיום לא נהוג לאומרה.
רקע
על פי המסורת היהודית, אדם הנוהג בקדושה, ישנם מלאכים המלווים אותו בכל דרכיו. הדבר נלמד מהפסוק:. מכיוון שבזמן שהאדם נכנס לבית הכיסא, אין המלאכים יכולים ללוותו, שכן אין הם נכנסים למקום שאינו נקי, מן הראוי שהוא יתנצל בפניהם, ולשם כך תקנו חכמים את התפילה.
נוסחים שונים
נוסח התפילה הידוע, הוא הנוסח המופיע אצל הרמב"ם,.
התלמוד מביא עוד שני נוסחים
התפילה בימינו
רבי יוסף קארו בספרו "שולחן ערוך", בחלק אורח חיים אומר: "כשיכנס לבית הכיסא יאמר: "התכבדו מכובדים" וכו', ועכשיו לא נהגו לאומרו". הנימוק לכך הוא שבימינו, האנשים אינם מוחזקים לצדיקים כאלו שמלאכים מלווים אותם, וכן אינם בקדושה כל הזמן.
רבי יעקב חיים סופר בספרו "כף החיים", מביא בשם אחד האחרונים, כי המגיד הורה לרבי יוסף קארו, לומר "התכבדו מכובדים", אך מיישב את הסתירה בכך שהייתה זאת הוראה פרטית, ולא הוראה לרבים.
האר"י ממליץ על אמירת התפילה כסגולה, לבל יהרהר בדברי תורה בהיותו בבית הכיסא.
המקובל רבי נתן שפירא הירושלמי, בספרו "מצת שמורים", קושר את נושא תפילת "התכבדו מכובדים" למצוות ציצית, ולמלאכים הנוצרים מהארתה של מצווה זו.
רבי נתן שפירא מדגיש כי יש לנהוג כדבריו, שהם ההפך ממה שכתב האבודרהם בשם הריב"ש.
בעל "ערוך השולחן" סבור כי אף בימינו "האיש הקדוש היושב על התורה, בקדושה ובטהרה צריך לומר את נוסח התכבדו מכובדים...".
אמנם, יש מי שיאמר שאמירת "התכבדו", אפילו על ידי אנשים שכל עיסוקם בתורה, יש בכך משום יוהרה, אך כבר פסק רבי אברהם צבי הירש אייזנשטט בספרו פתחי תשובה, כי מאחר שאין התפילה נאמרת בפני רבים, אלא בפרטיות ובשקט, אין בכך משום יוהרה.
ב"ילקוט יוסף" מעיד הרב יצחק יוסף כי אביו הרב עובדיה יוסף, לא נהג לומר תפילה זאת.
אבר המדולדל
בהלכה היהודית, אבר המדולדל הוא אבר של בעל חיים, שרובו מנותק ורק חלק קטן ממנו עדיין מחובר לגוף בעל החיים.
כאשר אבר שלם של בעל חיים, התנתק מגוף בעל החיים, הוא נקרא אבר מן החי, כאשר רובו התדלדל הוא נקרא "אבר המדולדל". אבר כזה, אף על פי שרובו מנותק מגוף בעל החיים, נחשב עדיין למחובר אליו, אך מכיוון שמיעוט שלו מחובר לבעל החיים לא ניתן להחשיב אותו כאבר מת, מכיוון שהוא עדיין מחובר במקצת לגוף ויונק ממנו.
כאשר בעל החיים מת, ייתכן שיש לומר למפרע, שהאבר נחשב לבשר מן החי כבר לפני שהוא התנתק מגוף בעל החיים, סברא זו נקראת בתלמוד - מיתה עושה ניפול.
רבי יעקב יצחק רבינוביץ מסביר, כי בכל התורה כולו קיים כלל כי הרוב מכריע, אם כי למרות זאת, לא ניתן ללכת אחרי הרוב, כאשר רוב האבר התנתק מחיותו - מגוף האדם, שכן אבר שעדיין מחובר במקצת לגוף האדם, אינו נחשב לאבר מת, ובהכרל שהמיעוט - המחובר לגוף האדם יכריע את האבר כאבר חי. אבל כאשר האבר מת לחלוטין, נמצא כי בחלקו הגדול הוא אבר מן החי, ובחלקו הקטן הוא נבלה, במקרה כזה שוב יש ללכת אחרי הרוב - ולהחשיב אותו כאבר מן החי.
אבר המדולדל שנשחט
במקרה שבעל חיים, שאליו היה מחובר אבר מדולדל, נשחט, נחלקו חכמי הגמרא האם "שחיטה עושה ניפול" או לא. לפי שיטת ריש לקיש, שאלה זו תלויה גם במחלוקת הלכתית אחרת בין רבי מאיר לחכמים.
רבי מאיר וחכמים נחלקו, האם שחיטה של בעל חיים, מתירה באכילה אבר של עובר בן פקועה, שהוציא את ידו לפני הלידה. לפי רבי מאיר, דווקא העובר עצמו ניתר בשחיטת אמו כדין בן פקועה, מכיוון שהיה בגופה, אבל ידו או רגלו של העובר, אותו הוציא לפני הלידה ולא היה בגופה, אינו ניתר יותר בשחיטתה. לפי חכמים, אף על פי שהם מודים בעיקרון לשיטתו של רבי מאיר שאין שחיטה זו מועילה לעובר להתיר את היד או הרגל באכילה, סוברים חכמים שהשחיטה תועילה לאבר להצילו לכל הפחות מדין טומאת נבלה. כשם ששחיטת בהמה טרפה, מתירה אותה ומטהרת אותה מלטמא את הנוגע בה בטומאת נבלה, כך גם ניתן להסיק באופן דומה, שהשחיטה תתיר את האבר, המחובר לגופה באופן עקיף (דרך העובר) מלמטמא טומאת נבלה.
במחלוקת זו, חלוקים רבי יוחנן וריש לקיש. לפי שיטת האמורא ריש לקיש, הסבר המחלוקת בין רבי מאיר לחכמים היא גם האם שחיטה של בעלי חיים, מתירה באכילה אבר המדולדל. אין שחיטה יכולה להתיר גוף שאינו מגוף הבעל חיים עצמו, ולכן כשם שלפי רבי מאיר לא ניתן להתיר אבר של עובר, על ידי שחיטת הבעל חיים הנושא אותה, כך גם לא מועילה השחיטה לאבר המחובר לה באופן חלוש "אבר המדולדל".
לעומת זאת לפי רבי יוחנן, הפסק הוא כי "אין שחיטה עושה ניפול", כלומר אין להחשיב את האבר כאילו נפל כבר מחיים כדי להחשיבו כאבר מן החי. מסביר הגאון מפונוביז', כי לשחיטה יש כוח הלכתי המתיר את הבהמה מאיסור אבר מן החי, ולכן מכיוון שהתקיים דין שחיטה בחלק מבעל החיים, הותר אבר מן החי בכולו.
למרות זאת, מדרבנן אסור לאכול אבר המדולדל שנשחט. תקנת חכמים זו, הוסמכה על הפסוק לרבות האבר והבשר המדודלדין בבהמה ושחטן.
אנרי בריי
אנרי אדואר פרוספר בריי (בצרפתית: Henri Édouard Prosper Breuil; נולד ב-28 בפברואר 1877 ב, מאנש – מת ב-14 באוגוסט 1961 ב, עמק האואז), הידוע גם בכינוי האב בריי (Abbé Breuil) היה כומר צרפתי קתולי וחבר במסדר הישועים, ארכאולוג, אנתרופולוג, אתנולוג וגאולוג. הוא הצטיין בתרומותיו לסיווג כלי האבן מהתקופה הפלאוליתית ובחקר אמנות המערות הפרהיסטוריות בעמקי הסום ודורדון, כמו גם בספרד, פורטוגל, איטליה, אירלנד, סין עם פייר טייאר דה שארדן, אתיופיה, סומלילנד הבריטית, ודרום אפריקה.
חייו
אנרי בריי התקבל ל להכשרת כמרים קתוליים בפריז בשנת 1895. באמצעות מורו ז'אן גיבר (Jean Guibert), הוא התוודע לרעיונות החדשים של תורת האבולוציה. הוא הוסמך ככומר קתולי ב-9 ביוני 1900, וזו הסיבה שהוא ידוע בצרפת בשם האב בריי. עם זאת, הוא לא הצליח להתמנות ככומר קהילה. לאחר כמה ניסיונות לא מוצלחים, הוא קיבל רשות, בסיועו של בישוף סואסון שסבו מצד אימו הכיר היטב, להתמסר כולו לעבודתו כפרהיסטוריון במטרה לשרת את האפולוגטיקה הקתולית. מדי פעם הוא ניהל טקסי מעבר והעיר גם בשאלות הנוגעות למערכת היחסים בין מדע ודת.
את התואר האקדמי בהיסטוריה של הטבע קיבל בשנת 1904. לימד פרהיסטוריה בשנת 1905 ב (שווייץ), משנת 1910 לימד אתנוגרפיה היסטורית במכון לפלאונטולוגיה של האדם (Institut de paléontologie humaine) בפריז. במקביל עסק במחקר ציורי מערות ומחקריו אפשרו להכיר בו כמומחה הבינלאומי באמנות סלע פרהיסטורית, ומשנת 1929 עד 1947 לימד את הנושא בקולז' דה פראנס. בשנת 1935 הוא קיבל את הקתדרה הראשונה מסוגה באוניברסיטת בורדו. בשנת 1938 הוא התקבל כחבר למכון של צרפת. אף על פי ששנא את ההוראה, הוא בנה באופן פרדוקסאלי את הקריירה שלו בתחום זה על מנת שהאוניברסיטה תכיר בו ותממן את מחקריו יחד עם.
בשנת 1924 קיבל את מדליית דניאל ג'ירו אליוט (Daniel Giraud Elliot Medal), בשנת 1948 את מדליית פרסטוויץ' (Prestwich Medal) של. בשנת 1958 קיבל את מדליית אלברכט פנק (Albrecht-Penck-Medaille) הראשונה למחקר של הרביעון. בשנת 1955 הוא נבחר לחבר ב.
ציורי מערות
בשנת 1901, הוא השתתף יחד עם הפרהיסטוריונים הצרפתים לואי קפיטן (Louis Capitan) ודני פיירוני (Denis Peyrony), בגילוי שתי מערות מעוטרות גדולות בדורדון, ו. הוא התחיל לפרסם מחקרים על התחריטים במערה הראשונה והציורים והתחריטים של המערה השנייה, אלו הוכיחו כי אמנות מפותחת הייתה קיימת כבר לפני 40,000 שנה. בשנת 1902 הזמין אותו הפרהיסטוריון הצרפתי לחקור את הציורים במערות  בגארון עילית בדרום-מערב צרפת ואלטאמירה בקנטבריה בצפון-מזרח ספרד. מכאן ואילך הוא השתתף במחקר אתרי ציורי מערות רבים, בצרפת (מערות, ו המכונה גם "מערת המכשף" (grotte du Sorcier)), בספרד (אל קסטיו, לה פסייגה, לה פילטה ו), אך גם בדרום אפריקה. הוא היה הפרהיסטוריון הראשון שביקר ותיאר בקצרה את מערת לאסקו לאחר גילויה ב-1940. בשנת 1915 גילה מערה פרהיסטורית מעוטרת בציורים מתחת ל.
גילופי סלע רבים קיבלו את שמם מהאב בריי ונודעו באמצעות חקירותיו. הוא העתיק ביד את הציורים, ואלה פורסמו אז בספרות המקצועית. אחד הבולטים הוא "האל המקורנן" (Dieu cornu) או "המכשף של מערת טרואה-פרר" (מערת שלושת האחים), הכלאה של אדם ובעל חיים.
בספטמבר 1946, למרות גילו וקשיי הראייה שלו, הוא ביקר ב שם התגלו התחריטים של מערת הסוסים מוקדם יותר באותה שנה. הכניסה למערה הייתה כבר קשה מדי עבורו והוא אימת את התחריטים על בסיס על המחקרים של ואנשי צוותו. הוא גם אימת את התגליות ב (שנחשפה על ידי מועדון חוקרי המערות מפריגו (Spéléo-Club de Périgueux) בשנת 1948, אבל הציורים בה התגלו רק ב-1954) ושל (שהתגלו על ידי אותם חוקרי מערות).
מחקרים על ייצור כלי אבן
לאחר שהבין את חשיבותן של התופעות הפיריגלציאליות תרומתו העיקרית בנוגע לתעשיות ייצור כלי האבן הייתה עדכון של הסטרטיגרפיה של ממצאים מהתקופה הפלאוליתית העליונה, ובשנת 1906 השבת מיקומה הנכון של התרבות האוריניאקית בכרונולוגיה של תקופה זו, בסוף מחקר שיטתי של כלי האבן והעצם של אירופה בסטרטיגרפיה שנערכה מאז 1905.
העניין הרב שלו בנושא הביאה אותו להתעניין בכל צורות התרבות החומרית הפלאוליתית, בכל התקופות יחד. יחד עם האב פייר טייאר דה שארדן, שהוגלה לסין בשנות השלושים של המאה ה-20, הוא השתתף ב-1931 במחקר שעסק באדם פקין באתר ג'ואוקואודיין בסין.
מחקריו, שנערכו בשנים 1938–1939, על לוחיות האבן מהתרבות המגדלנית, עם חריתות של בעלי חיים ואנשים לבושים, שהתגלו ב אישרו את התיאוריה שלו כי אנשי תקופת האבן היו מפותחים יותר ממה שחשבו בעבר.
בשנת 1933 ביקר בארץ ישראל ובסיור שערך עם הפרהיסטוריון רנה נוויל זיהה את אבן "הנאהבים מעין סח'רי".
הוא התעניין בתגליות שנעשו בבורות החצץ של רובע מונטייר (Montières) באמיין והציע לתת את השם התרבות הלוולואנית (Levalloisien) כדי לציין את תעשיית ייצור כלי האבן שאינם דו-פנים, שרבים מהם נמצאו בשנים 1930 עד 1950 במונטייר. בשנת 1932 הוא גם הבחין בסוגי תעשיות אחרות של ייצור כלי האבן ו.
בשנת 1939 הציע האב בריי להחליף את שמה של התרבות השלית ל בהתייחס לשברי הצור הגסים והגדולים ביותר שנמצאו באבוויל.
מחקרים באפריקה
בהזמנתו של ראש הממשלה המרשל יאן סמאטס, הוא הגיע לדרום אפריקה בשנת 1942 וניהל את הקתדרה באוניברסיטת ויטווטרסראנד בין השנים 1944 עד 1951. בדרום אפריקה הוא לקח חלק חשוב בהתפתחות האקדמית של תחום מחקר הפרהיסטוריה ואף נבחר לנשיא. הוא התיידד עם יאן סמאטס, בזכותו השיג את המשאבים הכספיים והלוגיסטיים עבור משלחותיו. בהמשך התיידד עם האנתרופולוג הדרום אפריקני. במהלך שהותו בדרום אפריקה חקר אמנות סלע בלסוטו, מזרח המדינה החופשית ובדראקנסברג בנטאל. הוא ערך שלוש משלחות לדרום-מערב אפריקה ורודזיה בין 1947 ל-1950. הוא תיאר תקופה זו כ"שנים המרתקות ביותר בחיי המחקר שלי". כשחזר לצרפת ב-1952 פרסם כמה ספרים על הפרהיסטוריה של דרום אפריקה שמומנו על ידי ממשלת דרום אפריקה.
הגברת הלבנה
בשנת 1918 גילה מחפש הזהב והטופוגרף הגרמני ריינהרד מאק (Reinhard Maack) על קיר סלע, ציור מערה חשוב בהרי ברנדברג (גובה הפסגה 2,573 מטרים), רכס ההרים הגבוה ביותר בנמיביה. בציור, שממדיו כ-5.5 מטר לרוחב ו-1.5 לגובה, מתוארת קבוצת אנשים בעלי גון עור כהה, שבתוכם דמות אישה שגוון עורה לבן. מאק, שהתרשם מאוד מהציור המפורט, ערך רישומים שלו. בשנת 1929 הגיעו רישומיו של מאק לידיו של אנרי בריי בעת ביקורו בקייפטאון. בריי השווה בין הציור לבין ציורי דמויות מהתרבות המינואית בארמון קנוסוס שבכרתים והציע השערה שהציור נוצר בידי קבוצה שהגיעה מאזור הים התיכון. בריי היה גם הראשון שכינה את הדמות בשם "הגברת הלבנה" (Dame blanche). בריי ביקר בעצמו באתר רק ב-1945, ופרסם את התאוריה שלו על מקורותיה הים-תיכוניים של "הגברת הלבנה".
התאוריה של בריי השפיעה על חוקרים שבאו אחריו שהציעו תאוריות שונות על מקורות הציור, בהן ההשערה שנוצר בידי פיניקים. גם ההשערה, לפיה מתחם המבנים זימבבואה הגדולה הוקם בידי "לא-אפריקאיים", הושתתה על התאוריה של בריי.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 תאוריות אלו נדחו מכל וכל, וההנחה היא כי ציור "הגברת הלבנה" נוצר בידי תושבים בושמנים, כמו ציורים רבים אחרים באזור, כגון אלה שבטוואיפלפונטיין.
פרסומים
במהלך חייו פרסם אנרי בריי מעל 800 מאמרים קצרים יותר במגזינים המקצועיים השונים. כמו כן פרסם ספרים רבים. ספרו העיקרי, "40,000 שנים של אמנות סלע" (Quatre cents siècles d'art pariétal), שפורסם בשנת 1952, הציג לראשונה פנורמה של אמנות הסלע הפלאוליתית מהאסכולה הפרנקו-קנטבריאנית כפי שהייתה ידועה באותה תקופה. ספר זה הוא שיא של יותר מ-700 ימי מחקר מתחת לאדמה. הדאגה העיקרית של אנרי בריי הייתה לזהות ולתאר בקפידה את היצירות הפלאוליתיות ולפרט את הכרונולוגיה שהוא שיער שהתרחשה בשני מחזורים רצופים.
ביבליוגרפיה
הרשימה להלן הם ספריו שתורגמו לאנגלית:
אדי כהן
אדי (אדוארד) כהן (נולד ב-18 בפברואר 1972) הוא מזרחן, עיתונאי ישראלי וחוקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן.
קורות חיים
כהן נולד ב-1972 בביירות, בירת לבנון, למשפחה יהודית אמידה בשם אדוארד כהן חללה. התחנך בבית הספר הנוצרי בעיר עד שגורמים אנטי-יהודים, בעיקר חזבאללה החלו לפעול ולפגוע בקהילה היהודית בעיר, ובין השאר חטפו ורצחו את אביו. כהן ומשפחתו נאלצו להגר מהמדינה. בשנת 1995 עלה לישראל.
לכהן תואר בוגר במדע המדינה, תואר מוסמך ותואר דוקטור בהיסטוריה של המזרח התיכון, כולם מאוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, עסק במחקר במסגרת בתר-דוקטורט במכון לחקר המחתרות על שם מנחם בגין, אוניברסיטת בר-אילן. כהן דובר עברית, ערבית וצרפתית ברמת שפת אם, ואנגלית וספרדית ברמה גבוהה.
הוא מתמחה ביחסי ערבים-ישראלים ובסכסוך הערבי-ישראלי, בטרור ובקהילות יהודיות בעולם הערבי. כהן כתב את הספר "השואה בעיני מחמוד עבאס", העוסק בהכחשת שואה של מנהיג הרשות הפלסטינית. כהן הוא גם יו"ר עמותת "פורום קדם למזרחנות והסברה" שפועלת להסברה של מדינת ישראל בעולם הערבי.
כהן מופיע תכופות בערוצים מרכזיים בעולם הערבי כגון אל-ג'זירה, BBC בערבית ואל-ערביה, ויחד עם אביחי אדרעי, מרדכי קידר ואחרים פועל להסברתה של מדינת ישראל בשפה הערבית לקהל ערבי.
באוגוסט 2017, הביע תמיכה בעצמאות כורדיסטן העיראקית.
ב-4 באוקטובר 2020 הכריז על מועמדותו לרשימת מפלגת הליכוד לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודד אדי כהן בפריימריז של רשימת הליכוד.
חיים אישיים
דעותיו של כהן, מזוהות עם הימין בישראל. הוא נשוי, אב ל-3 ילדים ומתגורר ברעננה.
המלחמה האנגלו-צרפתית (1627–1629)
המלחמה האנגלו-צרפתית (בצרפתית: Guerre Franco-Anglaise) הייתה סכסוך צבאי בין ממלכת צרפת לממלכת אנגליה שהתרחש בין 1627 ל-1629. המלחמה כללה בעיקר פעולות בים. מרכז הסכסוך היה המצור על לה רושל (1627–1628), שבו תמך הכתר האנגלי בהוגנוטים הצרפתים במאבקם נגד כוחות המלוכה הצרפתיים של לואי השלושה עשר, מלך צרפת. לה רושל הפכה למעוזם של ההוגנוטים הצרפתים, תחת שלטון עצמאי משלה. היא הייתה מרכז הכוח הימי ההוגנוטי ומרכז ההתנגדות החזק ביותר נגד השלטון המרכזי. האנגלים גם פתחו במערכה נגד המושבה החדשה של צרפת בצפון אמריקה שהובילה לכיבוש קוויבק.
רקע כללי
הסכסוך בא בעקבות כישלון הברית האנגלו-צרפתית משנת 1624, שבה ניסתה אנגליה למצוא בעלת ברית בצרפת נגד כוחו של בית הבסבורג. עם זאת, הפוליטיקה הצרפתית התפתחה אחרת כשהקרדינל רישלייה עלה לשלטון ב-1624. בשנת 1625, רישלייה השתמש בספינות מלחמה אנגליות כדי להביס את ההוגנוטים בהתאוששות האי רי (1625), מה שעורר זעם באנגליה.
בשנת 1626 חתמה צרפת על הסכם שלום סודי עם ספרד, והתגלעו מחלוקות סביב ביתה של הנרייטה מריה. יתר על כן, צרפת החלה לבנות את הצי שלה, מה ששכנע את האנגלים שיש להתנגד לצרפת "מסיבות מדיניות".
ביוני 1626, וולטר מונטגו נשלח לצרפת כדי ליצור קשר עם אצילים מתנגדים, וממרץ 1627 הוא החל לארגן מרד צרפתי. התוכנית הייתה לשלוח צי אנגלי כדי לעודד מרד, שכן מרד הוגנוטים חדש פרץ על ידי אנרי, דוכס רואה ואחיו בנז'מין, דוכס סוביז.
משלחת איל דה רה
צ'ארלס הראשון שלח את ג'ורג' וילר, הדוכס הראשון מבקינגהאם האהוב עליו עם צי של 80 ספינות. ביוני 1627 ארגן בקינגהאם נחיתה באי הסמוך איל דה רה עם 6,000 איש על מנת לעזור להוגנוטים. למרות שהיה מעוז פרוטסטנטי, איל דה רה לא הצטרף ישירות למרד נגד המלך. באיל דה רה, האנגלים תחת בקינגהאם ניסו לכבוש את העיר המבוצרת סן מרטין דה רה, אך נהדפו לאחר שלושה חודשים. סירות צרפתיות מלוכניות קטנות הצליחו לתספק את סן-מרטין למרות המצור האנגלי. לבקינגהאם נגמר הכסף והתמיכה, וצבאו נחלש בגלל מחלות. לאחר התקפה אחרונה על סן מרטין הם נהדפו עם אבדות כבדות, ועזבו עם ספינותיהם.
משלחת לה רושל
אנגליה ניסתה לשלוח שני ציים נוספים כדי להקל על לה רושל. הצי הראשון, בראשותו של ויליאם פיילדינג, רוזן דנביג, עזב באפריל 1628, אך חזר ללא קרב לפורטסמות', שכן דנביג "אמר שאין לו אישור לסכן את ספינות המלך בקרב וחזר בבושת פנים לפורטסמות'". צי שני, שאורגן על ידי בקינגהאם רגע לפני הירצחו, נשלח תחת האדמירל של הצי, הרוזן מלינדסי באוגוסט 1628, והורכב מ-29 ספינות מלחמה ו-31 ספינות סוחר. בספטמבר 1628 ניסה הצי האנגלי להקל על העיר. לאחר שהפגיז עמדות צרפתיות וניסה לחדור את חומת הים לשווא, נאלץ הצי האנגלי לסגת. בעקבות הכישלון האחרון, נכנעה העיר ב-28 באוקטובר 1628.
משלחת צרפת החדשה
כוח אנגלי בראשות דייוויד קירק פתח במערכה נגד צרפת החדשה בשנת 1628 היעד שלהם היה המושבה הצרפתית קוויבק בפיקודו של סמואל דה שמפלן. הכוח הפליג במעלה נהר סנט לורנס וכבש את טדוסק וקאפ טורמנטה. קירק השמיד מיד את ההתיישבויות הצרפתיות ולאחר מכן חסם את סנט לורנס. האנגלים הצליחו לכבוש שיירת אספקה לצרפת החדשה, ופגעו קשות ביכולתה של המושבה להתנגד להתקפה. חורף אילץ את האחים קירק לחזור לאנגליה, שם המלך צ'ארלס הראשון, כששמע על ההצלחות, הגדיל את מספר אוניות הצי של קירק על מנת לחזור באביב. שמפלן, שתושביו היו על סף רעב, קיווה שיגיע צי סיוע. הצי יורט ונלכד על ידי האנגלים בדרכם במעלה הנהר לקוויבק. קירק, שהיה מודע כעת לתנאים הנואשים בקוויבק, דרש את כניעתה; בלית ברירה, נכנע שמפלן ב-19 ביולי 1629. האנגלים כבשו את המושבה ומינו את קירק כמושל.
השלום
עם שלום אלס באפריל 1629, שקבע ויתורים להוגנוטים המובסים, הצעד הראשון של רישלייה היה לסיים את מעשי האיבה עם אנגליה כדי לנסות לשבור את הכיתור ההבסבורגי של צרפת. אנגליה וצרפת יכלו אפוא לשאת ולתת על שלום בהסכם סוסה שלא העניק יתרונות לאף צד, והסתכם במעט יותר מאשר חזרה ל"סטטוס קוו אנטה בלום".
בכל הנוגע לצרפת החדשה, חלק גדול מהצד הזה של הסכסוך התרחב לאחר חתימת הסכם סוסה. בשנת 1632 הסכים צ'ארלס הראשון להחזיר את האדמות בתמורה לכך שלואי השלושה עשר יסכים לשלם את הנדוניה של אשתו של צ'ארלס. תנאים אלה נחתמו בחוק עם הסכם סן-ז'רמן-אן-לה. האדמות בקוויבק ובאקדיה הוחזרו לחברה הצרפתית של מאה שותפים.
הסכם שלום נחתם גם עם ספרד בשנת 1630 - התנתקותה של אנגליה מענייני אירופה הרתיעה את הכוחות הפרוטסטנטיים ביבשת. באנגליה נמשך הסכסוך הפנימי בין המלוכה לפרלמנט, מה שהוביל למלחמות האזרחים האנגליות של שנות ה-40 של המאה ה-17. מאידך, צרפת המשיכה להתחזק, והצי שלה הפך לגדול עוד יותר מזה של אנגליה עד 1630.
הערות שוליים
}
כאמל אל-חוסייני
כאמל טאהר אל-חוסייני (בערבית: كامل طاهر الحسيني, תעתיק מדויק: כאמל טאהר אלחסיני; 23 בפברואר 1867 – 21 במרץ 1921) היה המופתי של ירושלים בשנים האחרונות של השלטון העות'מאני ובשנים הראשונות לשלטון הבריטי בארץ ישראל.
כאמל אל-חוסייני, בן משפחת חוסייני המכובדת, היה בנו של המופתי טאהר אל-חוסייני, וירש את משרתו של אביו לאחר מותו ב-1908. בניגוד לאביו, נקט עמדה מתפשרת כלפי הציונות וכלפי הבריטים, שכבשו את ירושלים ואת ארץ ישראל במהלך כהונתו. בימי מלחמת העולם הראשונה ניסה השלטון העות'מאני להדיחו מתפקיד המופתי בשל עמדותיו האוהדות כלפי הבריטים ופשרנותו כלפי הציונות, ולהכריז על אסעד שוקיירי כמופתי תחתיו. אולם היות שהעות'מאנים ניגפו במערכה, לא יצאה ההדחה אל הפועל ואל-חוסייני המשיך לכהן בתפקידו.
כבר מתחילת הכיבוש הבריטי של ירושלים, סייע אל-חוסייני לשלטונות הבריטיים ביצירת הקשרים עם האוכלוסייה והקל על הציבור המוסלמי את הסתגלותו לשלטון מעצמה נוצרית. בתקופת השלטון הצבאי הבריטי, שרר בירושלים שקט יחסי, במידה רבה הודות למדיניותו המרגיעה של אל-חוסייני. הבריטים גמלו על כך והעניקו לו את אות הכבוד הבריטי .C.M.G (עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש). בתקופת הממשל הצבאי התפנתה משרת נשיא בית הדין השרעי לערעורים בירושלים, ובניגוד לנוהג המוסלמי הממושך של הפרדה בין תפקידי המופתי והקאדי, מינו השלטונות את אל-חוסייני גם לתפקיד נשיא בית הדין, מה שהפך את שכרו לגבוה ביותר. כמו כן, הוא מונה לראש ועד הווקף המרכזי, שקיבל את הפיקוח על ההקדשות בכל הארץ. מלבד זאת, כינו אותו השלטונות הצבאיים בתואר "המופתי הגדול", שלא היה קיים לפני כן בארץ ישראל, וראו בו את "נציג האסלאם בפלשתינה".
בסוף אפריל 1918, השתתף אל-חוסייני יחד עם קבוצת נכבדים ערבים נוספים, בארוחת ערב שערך רונלד סטורס בירושלים בהשתתפות חיים ויצמן. ויצמן טען בפניהם כי הציונים שבים למולדתם, הם מעוניינים בשלום ושיש בארץ מקום לשני העמים. במהלך שנת 1918 ניצלו נכבדים ערבים קבלות פנים רשמיות לנאומים אנטי-ציוניים, אולם יוצא דופן היה אל-חוסייני, שנמנע בהופעותיו בשנה זו מלתקוף את הציונות. יחסיו עם היהודים היו טובים וידידותיים.
כאמל אל-חוסייני מת ב-1921, וירש אותו בתפקידו אחיו למחצה אמין אל-חוסייני, שנקט קו תקיף וקיצוני הרבה יותר כלפי השלטון הבריטי וכלפי התנועה הציונית.
אנתולוגיות יהודיות בהונגרית
א. מיניאטורות יהודיות
הסופר, עיתונאי ומתרגם אימרה סבו תרגם, כתב את ההקדמה וסיפק נתונים ביוגרפיים לכרך (קולוז'וואר, 1934 ספרי פארוס). כפי שמסבירה ההקדמה, מבחר זה נערך מיצירות פרוזה קצרות בעברית, ביידיש ובשפות נוספות שתורגמו להונגרית הנושאות גם "חותם יהודי נפרד".
כפי שהעורך מציין: "...מדברת כאן הגאונות של דור הסופרים הבוגר שחי בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה.... ושהפנה את ראשו ממאה ואחד אחוז פטריוטיות של היהודים". העורך צירף גם ביוגרפיה קצרה לכותבי 28 הסיפורים מ-13 המחברים והוסיף גם פרטים על יצירתם (שלום אש, פטר אלטנברג, איסאק באבל, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, מרטין בובר, אוסיפ דימוב, איליה ארנבורג, ארתור הוליטש, י.ל. פרץ, לואיג'י פיראנדלו, אלפרד פולגאר, יפים סוסוליה, יעקב וסרמן).
ב. אנתולוגיה יהודית
אוסף הסיפורים הקצרים היהודיים היפים ביותר (סאטמאר, 1936 ספריית ז'דו יבה, כלומר עתיד יהודי) הוא הוצאת כתב העת עתיד יהודי בסאטמאר. אמנם שמו של הנריק פרישמן מופיע על עמוד הכריכה כמחבר, אבל למעשה הוא רק בחר את הסיפורים וכתב את ההקדמה וכנראה גם תרגם את הסיפורים בכרך או את חלקם. לפי ההקדמה, הספר מכיל את מיטב היצירות בעלי הערך הנצחי של ספרות הסיפור הקצר היהודי, ש"נותנת השתקפות החיים היהודיים בגולה". במקביל, הוא כתב שבחר סיפורים גם משני סופרים לא יהודים ( ארקדי אברצ'נקו ומקסים גורקי) כדי שיהוו תפארת לכל סופר יהודי מצטיין. "אנו מגישים את האנתולוגיה היהודית כצידה למסע, כנחמה וכתקווה בידיו של קורא שטעה והגיע אל ימי הביניים החדשים תחת השמיים האירופיים המתקדרים." הכרך מכיל 27 סיפורים קצרים מ-17 המחברים הבאים: שלום עליכם, י"ל פרץ, שלום אש, יהודה שטיינברג, דוד פרישמן, מוריס רוזנפלד יהודה לייב גורדון, מרטין בובר, הלל צייטלין, אילזה ובר, ארנולג צווייג, יוסף טונקל, ארקדי אברצ'נקו, י. מיוליס, יעקב רימון, שמואל יוסף עגנון, מקסים גורקי. הכריכה הסימבולית של הכרך צוירה על ידי אימרה פאל ארדש.
ג. בין מזרח למערב
בין 13 אנשי הצוות ניתן למצוא שירים מאת אדלר הוברט, ויקטור בראשאי, יוסף גרדא, ארנה שאלאמון ; שאנדור בוסקוביץ' שעסק בנושאים מוזיקליים וצירף תווים של שירים ביידיש וגם מקס אייזיקוביץ'מסה, אישטוואן ברזילי וינה ויימן מפרסמים כתבים סוציוגרפיים שמתייחסים להשפעה של אסכולת גוסטי. הכרך כולל גם רפרודוקציות של ארבע יצירות של אמנים יהודים צעירים: ארבעת הפסלים של הרמן ואלד, וכן יצירות גרפיקה של אלכס לאון (מקודם לווינגר), לאסלו קלטי, לאסלו קזאר ואווה לאזאר.
ד. מספרים עבריים חדשים
זהו אוסף סיפורים קצרים (קולוז'וואר, 1942. בהוצאת הספרים הקטנים של Fraternitas). אין התייחסות בכרך לא לעורך ולא למתרגמים של הסיפורים הקצרים שבאנתולוגיה. המוציא לאור האחראי היה אנדרה שוורץ, עמית לשעבר בעיתון אוי קלט; ככל הנראה, הוא גם ערך את הכרך. "מהעמודים הבאים כאן", הוא כותב בהקדמה, "בצניעות רבה, אנו מגלים שיש כאן פחות מאנתולוגיה מבחינת הדרישות. אספנו כמה סיפורים קצרים, קטעי רומן וכתבים אנקדוטיים מהספרות העברית"...."רוב הכתבים שמתפרסמים כאן כבר מבטאים את דבריהם של המחברים מתוך החיים היהודיים שנולדו מחדש בארץ ישראל." הכותבים בכרך הם: חיים נחמן ביאליק, דוד פרישמן, ה.ד. נומברג, שמואל יוסף עגנון, דוד סימונוביץ, יעקב רימון, אשר ברש, ס. דיין, ל. שפירא; אפשר לקרוא מהם סיפור קצר וסקיצות וכן סיפורים שנבחרו מאוסף התרומות והנצחה של אלתר דרויאנוב (על פנחס רוטנברג). בסוף הכרך העורך פרסם אוסף קטן של חדשות על יהדות ועל ארץ ישראל, בשל העובדה שבזמן פרסומו של הכרך כבר לא היה עיתון יומי או שבועי באזור זה של העולם.
יחסי וייטנאם–קוריאה הצפונית
יחסי וייטנאם–קוריאה הצפונית (בקוריאנית: 윁남사회주의공화국-조선민주주의인민공화국 관계; בוייטנאמית: Quan hệ Bắc Triều Tiên – Việt Nam) הם יחסי החוץ בין וייטנאם וקוריאה הצפונית.
קוריאה הצפונית וצפון וייטנאם כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-31 בינואר 1950. ביולי 1957, נשיא צפון וייטנאם הו צ'י מין ביקר בקוריאה הצפונית; ראש ממשלת קוריאה הצפונית קים איל-סונג ביקר בצפון וייטנאם בנובמבר-דצמבר 1958 ובנובמבר 1964. בפברואר 1961 סיכמו שתי הממשלות הסכם על שיתוף פעולה מדעי וטכני. צפון וייטנאם התמזגה עם דרום וייטנאם בשנת 1976 והפכה למדינה המודרנית של וייטנאם.
היסטוריה
במהלך מלחמת וייטנאם סיפקה קוריאה הצפונית סיוע כלכלי וצבאי משמעותי לצפון וייטנאם (1966: 12.3 מיליון רובל; 1967: 20 מיליון; 1968: 12.5 מיליון; 1969: 12.5 מיליון). בשנת 1968, כ-2,000 תלמידים וחניכים וייטנאמים קיבלו חינוך חינם בקוריאה כתוצאה מהחלטה של מפלגת הפועלים הקוריאנית באוקטובר 1966, בתחילת 1967 שלחה צפון קוריאה טייסת קרב לצפון וייטנאם כדי לגבות את טייסות הקרב הצפון וייטנאמיות 921 ו-923 המגנות על האנוי. הם נשארו עד 1968; דווח על 200 טייסים ששירתו. בנוסף, נשלחו לפחות שני גדודים ארטילריים נגד מטוסים. קוריאה הצפונית שלחה גם נשק, תחמושת ושני מיליון סטים של מדים לחבריהם בצפון וייטנאם. על פי דיווחים, קים איל-סונג אמר לטייסיו "להילחם במלחמה כאילו השמיים הווייטנאמיים הם שלהם".
אולם משנת 1968 החלו היחסים בין פיונגיאנג להאנוי להידרדר מסיבות שונות. מתוך דאגה להשאיר את ארצות הברית תקועה בווייטנאם, קוריאה הצפונית לא הסכימה עם החלטתה של צפון וייטנאם להיכנס למשא ומתן לשלום עם ארצות הברית, והגיבה בשלילה להסכם פריז ב-1973 שהוביל לסיום המלחמה. במהלך מלחמת האזרחים בקמבודיה אישרה קוריאה הצפונית את התוכנית הסינית ליצור "חזית מאוחדת של חמש מדינות אסיה המהפכניות" (סין, קוריאה הצפונית, וייטנאם, לאוס וקמבודיה), בעוד שצפון וייטנאם דחתה אותה בטענה שחזית כזו לא כולל את ברית המועצות ותאתגר את העליונות הווייטנאמית בהודו-סין. בערך בזמן הזה, מלחמת וייטנאם הגיעה לסיומה. ממשלת צפון וייטנאם, בניגוד לזו של קוריאה הצפונית, הצליחה לאחד מחדש את כל המדינה עד 1975. במהלך מלחמת קמבודיה-וייטנאם, ההנהגה הצפון קוריאנית גינתה את הפלישה הווייטנאמית לקמבודיה, סירבה להכיר ברפובליקה העממית של קמפוצ'אה, והתירה לנורודום סיהאנוק הגולה להישאר בקוריאה. לפי ההיסטוריון Balazs Szalontai, וייטנאם החלה להתרעם על מה שראתה כהתנהגותה המרוכזת בעצמה של קוריאה הצפונית, ושתי הממשלות הפכו ליריבות ולא לידידות. בנוסף באותה תקופה נאמר כי פול פוט, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של קמפוצ'אה ומנהיג הקמר רוז', הצליח להגיע לביקור בקוריאה הצפונית, אחת משני מסעות חוץ בלבד בתקופת הנהגתו, דבר שאף הוא לא תרם ליחסי וייטנאם–קוריאה הצפונית.
תחילת שנות ה-2000
בשנות ה-90 וה-2000, יחסי קוריאה הצפונית-וייטנאם פחתו עוד יותר עקב סכסוכי השקעות וסכסוכי סחר.
שגריר וייטנאם לשעבר בדרום קוריאה הוא בוגר אוניברסיטת קים איל-סונג בקוריאה הצפונית. בנו של חבר צוות לשעבר בשגרירות וייטנאם בפיונגיאנג, שלמד גם באוניברסיטת קים איל-סונג בין השנים 1998 ו-2002, העניק ראיון ב-2004 לעיתון הדרום קוריאני The Chosun Ilbo על החוויות שחוו בזמן שחי בה.
פסגת האנוי ב-2019
הבית הלבן אישר את הפסגה המתוכננת בין המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג און לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ב-11 בספטמבר 2018. שר החוץ האמריקני, מייק פומפאו, הצהיר כי קוריאה הצפונית וארצות הברית "עובדות בחריצות" כדי לוודא כי התנאים היו נכונים לפסגה.
ב-8 בפברואר 2019, הנשיא טראמפ הודיע כי האנוי, וייטנאם תארח את מפגש הפסגה.
קים ג'ונג און הגיע לווייטנאם ב-26 בפברואר בנסיעה של 60 שעות ברכבת כדי להשתתף בפסגת האנוי. הוא התקבל בברכה על ידי הפקידים הווייטנאמיים וערך ביקור בשגרירות קוריאה הצפונית בהאנוי. ב-1 וב-2 במרץ, קים ג'ונג און ערך ביקור רשמי בווייטנאם, 60 שנה לאחר ביקורו הראשון של סבו במדינה. הוא פגש את הנשיא והמזכיר הכללי של וייטנאם נווין פו טרונג, ראש הממשלה נווין סואן פוק ויו"ר האספה הלאומית Nguyễn Thị Kim Ngân. שתי המדינות הסכימו על הידוק הקשרים הדיפלומטיים והכלכלה, שנפגעה מהתמיכה הקודמת של צפון קוריאה בקמר רוז'.
אמור (שיר)
"אמור" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את השיר הוציאה לאור בשנת 1977 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השביעית באלבום הבכורה של הזמרת, לאהוב אותך. ב-13 באוקטובר נכנס למצעד הפזמונים העבריים השבועי של רשת ג' במקום ה-17. ב-17 בנובמבר עלה למקום הרביעי – המיקום הגבוה ביותר שהגיע. לבסוף, ב-19 בינואר 1978 יצא מדירוג לאחר ארבעה-עשר שבועות צעידה רצופה.
הערות שוליים
קט:שירי 1977 קט:סינגלים מ-1977 קט:שירי אילנה אביטל קט:שירים בעברית קט:שירים שהולחנו על ידי שייקה פייקוב קט:סינגלים בהוצאת הד ארצי
אזור המיד-אטלנטיק
על פי ההגדרה של מפקד האוכלוסין האמריקני אזור המיד-אטלנטיק כולל רק את המדינות ניו ג'רזי, ניו יורק ופנסילבניה.
אזור זה כונה על ידי פרדריק ג'קסון טרנר "האזור האמריקאי הטיפוסי". הפלורליזם הדתי והאתני באזור זה מהווה נדבך חשוב בהבנת החברה באזור המיד-אטלנטיק, מתקופת ההתיישבות על ידי ההולנדים, השוודים, האנגלים הקתולים והקוויקרים, דרך תקופת השלטון הבריטי ועד לימינו אנו. מאז המהפכה האמריקאית שכנו כל ערי הבירה של ארצות הברית באזור המיד אטלנטיק, כוללת הבירה הנוכחית, וושינגטון די.סי.
בתחילת המאה ה-19 גברו המדינות ניו ג'רזי, פנסילבניה וניו יורק על וירג'יניה ווירג'יניה המערבית במספר התושבים והפכו על חשבון מדינות ניו-אינגלנד למרכז הסחר והתעשייה של ארצות הברית כולה. מספר גדול של מהגרים, ביניהם איטלקים, אירים, גרמנים, פולניים, יהודים ומהגרים נוספים שינו את פניו של האזור, במיוחד בערי החוף כגון ניו-יורק, ניוארק, פילדלפיה, וושינגטון די.סי ובולטימור; אך גם בערים רחוקות יותר מהחוף האטלנטי כמו פיטסבורג, אולבני ובאפלו.
תהילים ס"ט
א-ה
המזמור נפתח בקריאת המשורר לאלוהים ובקשה לישועה: "הוֹשִׁיעֵנִי אֱלֹהִים כִּי בָאוּ מַיִם עַד נָפֶשׁ" (ב').
המשורר מתאר את צרותיו וממשיך להמשיל אותם לטביעה במים: "טָבַעְתִּי בִּיוֵן מְצוּלָה וְאֵין מׇעֳמָד בָּאתִי בְמַעֲמַקֵּי מַיִם וְשִׁבֹּלֶת שְׁטָפָתְנִי" (ג'). חלקו הראשון של המזמור מסתיים בדברי המשורר כי שונאיו רבים ורודפים אותו ללא סיבה: "רַבּוּ מִשַּׂעֲרוֹת רֹאשִׁי שֹׂנְאַי חִנָּם עָצְמוּ מַצְמִיתַי אֹיְבַי שֶׁקֶר" (ה').
ו'-י"ג
בחלקו השני של המזמור מתאר המשורר את מצבו הנחות: "אֱלֹהִים אַתָּה יָדַעְתָּ לְאִוַּלְתִּי וְאַשְׁמוֹתַי מִמְּךָ לֹא נִכְחָדוּ" (ו'), עם כך מציג המשורר את החרפות שהוא מקבל עקב נאמנותו לאלוהים: "מוּזָר הָיִיתִי לְאֶחָי וְנׇכְרִי לִבְנֵי אִמִּי" (ט'), "כִּי קִנְאַת בֵּיתְךָ אֲכָלָתְנִי וְחֶרְפּוֹת חוֹרְפֶיךָ נָפְלוּ עָלָי" (י'). המשורר מתאר כי הקושי שלו גדול עד למצב של אבל ובכי: "וָאֶבְכֶּה בַצּוֹם נַפְשִׁי וַתְּהִי לַחֲרָפוֹת לִי" (י"א), "וָאֶתְּנָה לְבוּשִׁי שָׂק וָאֱהִי לָהֶם לְמָשָׁל" (י"ב).
י"ד-כ"ב
בחלקו השלישי של המזמור מקשר המשורר בין שתי הפסקות הקודמות, הוא מתפלל לאלוהים ותחנן לחסד וישועה: "וַאֲנִי תְפִלָּתִי לְךָ ה' עֵת רָצוֹן אֱלֹהִים בְּרׇב חַסְדֶּךָ עֲנֵנִי בֶּאֱמֶת יִשְׁעֶךָ" (י"ד), "הַצִּילֵנִי מִטִּיט וְאַל אֶטְבָּעָה אִנָּצְלָה מִשֹּׂנְאַי וּמִמַּעֲמַקֵּי מָיִם" (ט"ו).
המשורר מדגיש כי אלוהים יודע את חרפתו: "אַתָּה יָדַעְתָּ חֶרְפָּתִי וּבׇשְׁתִּי וּכְלִמָּתִי נֶגְדְּךָ כׇּל צוֹרְרָי" (כ').
כ"ג-כ"ט
לאחר בקשת המשורר לישועה ותיאור בעיותיו, בחלקו הרביעי של המזמור המשורר ממשיך בפנייתו לאלוהים ומבקש ממנו שיפגע בשונאיו: "יְהִי שֻׁלְחָנָם לִפְנֵיהֶם לְפָח וְלִשְׁלוֹמִים לְמוֹקֵשׁ" (כ"ג) "תֶּחְשַׁכְנָה עֵינֵיהֶם מֵרְאוֹת וּמׇתְנֵיהֶם תָּמִיד הַמְעַד" (כ"ד).
ל'-ל"ז
חלקו האחרון של המזמור נפתח בביטחון המשורר באלוהים: "וַאֲנִי עָנִי וְכוֹאֵב יְשׁוּעָתְךָ אֱלֹהִים תְּשַׂגְּבֵנִי" (ל'), ומשם ממשיך המשורר בהילול אלוהים: "אֲהַלְלָה שֵׁם אֱלֹהִים בְּשִׁיר וַאֲגַדְּלֶנּוּ בְתוֹדָה" (ל"א).
המזמור נחתם במעין נבואת המשורר: "כִּי אֱלֹהִים יוֹשִׁיעַ צִיּוֹן וְיִבְנֶה עָרֵי יְהוּדָה וְיָשְׁבוּ שָׁם וִירֵשׁוּהָ" (ל"ו) "וְזֶרַע עֲבָדָיו יִנְחָלוּהָ וְאֹהֲבֵי שְׁמוֹ יִשְׁכְּנוּ בָהּ" (ל"ז).
בתפילה היהודית
פסוק י"ד "וַאֲנִי תְפִלָּתִי לְךָ ה' עֵת רָצוֹן אֱלֹהִים בְּרׇב חַסְדֶּךָ עֲנֵנִי בֶּאֱמֶת יִשְׁעֶךָ" נאמר בתפילת מנחה של שבת אחרי ובא לציון וחצי קדיש לפני הוצאת ספר התורה. מנהג אמירת פסוק י"ד גם בהוצאת ספר תורה בשלוש רגלים, ראש השנה ויום כיפור, הוא מנהג מאוחר שנזכר רק בספר שערי ציון (שער ג).
סובסידיאריות
עקרון הסובסידיאריות (בעברית: עיקרון השִׁיּוּרִיּוּת) הוא עיקרון בארגונים מבוזרים לפיו המדרג הגבוה בארגון צריך לטפל רק באותן משימות שאינן יכולות להיות מטופלות טוב יותר במדרג נמוך או מקומי יותר. העיקרון מיושם בתחומים של מדעי המדינה, ניהול ארגוני, פיקוד צבאי, קיברנטיקה ומדעי המידע. במדע המדינה, עקרון השיוריות נחשב לעיקרון הבסיסי של הפדרליזם.
עקרון הסובסידיאריות במשפט האיחוד האירופי
עקרון הסובסידיאריות הוא עיקרון משפטי החל בדין האיחוד האירופי, ומעוגן בסעיף 5(3) באמנה על האיחוד האירופי (TEU):
עקרון הסובסידיאריות חל רק בתחומים שבהם למוסדות האיחוד האירופי אין סמכות ייחודית לחקיקה, אלא הנמצאים בסמכות משותפת של האיחוד האירופי והמדינות החברות. ביחס לתחומים הללו מתעוררת אפוא השאלה מי ראוי שישתמש בסמכותו לגבש מדיניות ולחוקק חקיקה: מוסדות האיחוד או המדינות החברות, כל אחת לפי הבנתה וצרכיה? עקרון הסובסידיאריות מבקש להשיב על השאלה הזו וקובע כי מוסדות האיחוד רשאים בסמכותן (השיורית) לחוקק חוקים בתחומים הללו שעה שמתקיימים שלושה תנאים מצטברים:
התפתחות עקרון הסובסידיאריות
המקור ההיסטורי של עקרון הסובסידיאריות מצוי במשנתה של הכנסייה הקתולית. עם זאת, יש הרואים את המקור העתיק שלו בעצתו של יתרו למשה להאציל את רוב סמכויות השיפוט שלו לשופטים בדרגות נמוכות יותר: יש הרואים בסובסידיאריות עיקרון בעל הצדקה מוסרית-חברתית (כגון, הוגי הכנסייה) במובן זה שהמוסר מחייב לאפשר לאנשים לקבוע את גורלם עד כמה שניתן, ויש הרואים בה ביטוי לעיקרון דמוקרטי, המחייב שהחלטות תתקבלנה כמה שיותר קרוב לאלה שעומדים להיות מושפעים מהן. העיקרון נכלל תחילה ב-Single European Act מ-1987. באמנת מאסטריכט (אשר נכנסה לתוקף ב-1993) ניתן לעיקרון תוקף אשר חיזק את מעמדו, והוא נקבע באמנה כעיקרון כללי של משפט האיחוד האירופי. אמנת אמסטרדם (אשר נכנסה לתוקף ב-1999) הוסיפה פרוטוקול ליישום 'עקרון הסובסידיואריות' ו'עקרון המידתיות'. באמנת ליסבון (אשר נכנסה לתוקף ב-2009), פרוטוקול זה תוקן, ונהפך לפרוטוקול השני לאמנת ליסבון.
עקרון הסובסידיאריות ועקרון המידתיות
סעיף 5(1) לאמנה על האיחוד האירופי קובע כי ההגבלות על סמכויות האיחוד האירופי ומוסדותיו נופלות בגדר 'עקרון ההענקה' (The Principle of Conferral), כאשר השימוש בסמכויות אלו נמצא בגדר עקרונות 'הסובסידיאריות' ו'המידתיות'. כלומר, 'עקרון ההענקה' קובע אילו סמכויות נמצאות בגדר הסמכויות שהוענקו לאיחוד האירופי ומוסדותיו, ועקרונות 'הסובסידיאריות' ו'המידתיות' קובעים איך להפעיל סמכויות אלו.
יישום בפועל של עקרון הסובסידיאריות
הפרוטוקול השני לאמנת ליסבון גם מגדיר את תפקיד הפרלמנטים המדינתיים בפיקוח על יישום עקרון הסובסידיאריות: על מועצת השרים והפרלמנט לדווח לפרלמנטים המדינתיים על החלטות והצעות בתחום החקיקה. תוך שמונה שבועות מקבלת דווח שכזה פרלמנט מדינתי יכול לשלוח לנשיאי מועצת השרים, לנציבות האיחוד האירופי ולפרלמנט האיחוד האירופי חוות דעת מנומקת לפיה, לדעתו, החקיקה אינה עומדת בעקרון הסובסידיאריות. על מוסדות האיחוד להתחשב בפנייה כזו. כאשר פניות שכאלו מבוצעות על ידי פרלמנטים מדינתיים המייצגים שליש (ובנושאי חוץ וביטחון- רבע) מכלל הקולות של הפרלמנטים המדינתיים, הנציבות חייבת לבחון מחדש את ההצעה. עקב כך היא רשאית לשנות, להסיר או לצדד בהצעה, אך עליה לנמק את החלטתה.
ביקורת שיפוטית על קיום עקרון הסובסידיאריות
לבית הדין האירופי לצדק (ה-CJEU) יש סמכות עקרונית לקיים ביקורת שיפוטית על קיום עקרון הסובסידיאריות לפי סעיף 263 לאמנת תפקודו של האיחוד האירופי, וזאת בעקבות תלונה של אחת מהמדינות החברות, בין בשם ממשלתה ובין בשם הפרלמנט שלה. ביקורת כזו יכולה להתקיים גם בעקבות תלונה של מועצת האזורים ביחס לדברי חקיקה שהאמנה קבעה חובת התייעצות עמה בקשר אליהם. לעניין זה קבע סעיף 8 לפרוטוקול השני לאמנת ליסבון הוראות מיוחדות והבהרות בנוגע לסעיף 263 ל-TFEU, הנוגעות לפעולות חקיקה שאינן מתיישבות עם עקרון הסובסידיאריות.
יישום עקרון הסובסידיאריות בהקשר לאמנות כלכליות בינלאומיות
יש מי שהציע להשתמש בעקרון הסובסידיאריות כדי להסביר את תופעת השימוש הגובר באמנות בילטראליות להסדרת סוגיות כלכליות בינלאומיות, במקום השימוש המסורתי באמנות רב-לאומיות. גם אמנות בינלאומיות יוצרות משטר של ממשל בינלאומי (International Governance) מסוים, ועבור המדינה הבודדת הבחירה באמנה בילטראלית מבטאת החלטה שקרובה יותר אליה, מאשר אמנה רב-לאומית. היכולת שלה לשלוט בתוכנה של האמנה הבילטראלית ובשותפים שאיתם היא רוצה לכרות אמנות כאלה היא הרבה יותר גדולה מאשר באמנה רב-לאומית, כדוגמת הסכמי ארגון הסחר העולמי, שהיום חברות בהם כמאה וששים מדינות. כאשר מדינה (במיוחד מדינה קטנה) מצטרפת לאמנה כזו, היא נאלצת לקבל את האמנה כמו שהיא, על הוראותיה ועל המדינות החברות בה, ובמובן זה ההחלטה בדבר תוכנה של האמנה מתקבלת ברמה "הגבוהה" ממנה בכמה רמות. מנקודת מבט זו ניתן להבין מדוע הולכים ומתרבים הסכמי הסחר הבילטראליים והאזוריים, בעוד סבב דוחה של ארגון הסחר העולמי מתעכב כבר שנים רבות. גם בתחום הגנת ההשקעות ומניעת כפל מס, האמנות הבילטראליות הן השולטות בכיפה. מאידך, כמו בעקרון הסובסידיאריות, ישנם תחומים שבהם מתבקשת פעולה ברמה הקולקטיבית הגבוהה יותר, בשל הגודל וההיקף של הפעולה, או בשל צורך למנוע התחמקות או "טרמפיסטים חופשיים", ואז אין מנוס מלהזדקק לאמנה רב-לאומית. דוגמאות לתחומים כאלה הן תחום הסובסידיות והצורך בריסונן, תחום המלחמה בשוחד בעסקאות בינלאומיות, ותחום המאבק בהלבנת ההון.
Nvidia G-Sync
Nvidia G-Sync או G-Sync היא טכנולוגיה קניינית לקצב רענון משתנה המפותחת על ידי חברת Nvidia ונועדה למנוע קריעת מסך ואת הצורך בשימוש בתוכנות חלופיות כמו סנכרון אנכי (Vsync). הטכנולוגיה פותרת את תופעת קריעת המסך על ידי שינוי קצב הרענון של מסך התצוגה והתאמה לקצב הפריימים לשנייה שהכרטיס הגרפי מרנדר על בסיס היישום הגרפי שרץ על המחשב. קריעת מסך נוצרת כאשר אין סנכרון בין קצב הרענון האנכי (שורות הפיקסלים) של המסך לבין כמות הפריימים שמרונדרת בפועל, כך שנוצר שפריים אחד נחתך טרם הצגתו במלואו והפריים השני מוצג, בכך נוצר חוסר התאמה בין הפריימים, בדומה למתרחש בתצוגות המתבוססות על סריקה שזורה (Interlaced). על מנת שמסך יוכל להשתמש ב-G-Sync, עליו להיות בעל צ'יפ הנמכר על ידי Nvidia. הטכנולוגיה המקבילה ל-G-Sync היא FreeSync אשר מפותחת על ידי AMD, משתמשת בחיבור ה-DisplayPort לביצוע הסנכרון וחופשית לשימוש.
חומרה
צ'יפ ה-G-Sync מיוצר על ידי Altera ומהווה FPGA בעל זיכרון של 768MB מסוג DDR3. הצ'יפ מיוצר בטכנולוגיה של 28 ננומטר מסוג.
דרישות מערכת
על מנת ש-G-Sync יעבוד ישנם שלושה מרכיבים אשר נדרשים:
ביקורת
הטכנולוגיה ספגה ביקורת עקב היותה קניינית ולא חופשית ועל עצם העובדה שהיא מקבלת יותר חשיפה מאשר אלטרנטיבות חופשיות אחרות כמו סנכרון-אדפטיבי של ארגון VESA אשר מנצל את אחת מהתכונות של חיבור DisplayPort גרסה 1.2a. בעוד שהטכנולוגיה המתחרה, FreeSync של AMD, מנצלת את התכונה של DisplayPort, טכנולוגיית ה-G-Sync מכריחה את יצרי המסכים לרכוש ולהתקין ערכת שבבים תוצרת Nvidia על מנת שהיא תעבור כראוי. אך עם זאת, ישנם מסכי "תואמי G-Sync" (G-Sync compatible) אשר משתמשים ב-FreeSync במקום על מנת להגיע לתוצאה דומה.
מחשבים ניידים
ב-2015 חברת Nvidia הכריזה כי הטכנלוגיה תהיה זמינה גם במחשבים ניידים ובעקבות כך שכרטיס המסך מחובר ישירות למסך של המחשב הנייד, אין צורך להשתמש בצ'יפ ש-Nvidia מספקת.
תואמי G-Sync
בתערוכת CES 2019, החברה הכריזה כי היא תתמוך במסכים בעלי קצב ריענון משתנה המשתמשים ב-FreeSync, תחת שם המותג "תואם G-Sync" (G-Sync Compatible). כלל המסכים אשר קיבלו את תווית ה-"תואם G-Sync", נבדקו על ידי Nvidia וברגע שמחברים מסך כזה לכרטיס מסך תוצרת Nvidia, תכונת ה-G-Sync בדרייבר תופעל אוטומטית. אף על פי כן, משתמשים יכולים גם להשתמש בכל מסך בעל טכנלוגיית FreeSync, כולל כאלו שלא קיבלו אישור של "תואם G-Sync", יוכלו להפעיל ידנית את האפשרות. בניגוד ל-G-Sync, מסכי תואמי G-Sync תואמים אך ורק לסדרת GeForce 10 ומעלה.
מרצדס-בנץ F-Cell רודסטר
מרצדס-בנץ F-Cell רודסטר (בגרמנית: Mercedes-Benz F-Cell Roadster) היא מכונית קונספט עם מנוע חשמלי הפועל באמצעות תא דלק מימן מתוצרת יצרן הרכב הגרמני מרצדס-בנץ חברת בת של דיימלר AG אשר הוצג באפריל 2009.
דגם הקונספט "מרצדס-בנץ F-Cell רודסטר" נבנה בהשראת דגם בנץ פטנט-מוטורוואגן שנבנה במקור בשנת 1885, נחשב למכונית הראשונה בהיסטוריה כלומר, כלי רכב המונע על ידי מנוע בעירה פנימית. הרכב המקורי נבנה על ידי קרל בנץ ואשתו ברטה בנץ אשר גם מימנה את תהליך הפיתוח של המכונית, אך לא זכתה לרשום פטנט עקב חוקים מפלים נגד נשים נשואות באותה התקופה.
דגם "מרצדס-בנץ F-Cell רודסטר" הוצג במסלול הזיכרון ("Bertha Benz Memorial Route" ) לברטה בנץ באפריל 2009.
אליזבט צורקוב
אליזבט צורקוב (נולדה ב-1985 או ב-1986) היא דוקטורנטית בתחום המזרח התיכון, שנחטפה במרץ 2023 בבגדאד על-ידי גדודי חזבאללה, ארגון טרור עיראקי פרו-איראני.