cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לנה מאייר-לנדרוט
לנה מאייר-לנדרוט (בגרמנית: Lena Meyer-Landrut; נולדה ב-23 במאי 1991), הידועה גם בשם הבמה לנה, היא זמרת גרמנייה שייצגה את גרמניה באירוויזיון 2010 באוסלו, בה זכתה עם השיר "Satellite" ("לוויין") כשקיבלה 246 נקודות.
בתחרות לבחירת הנציג לאירוויזיון 2010, "Unser Star für Oslo" ("הכוכב שלנו לאוסלו"), קבעה מאייר-לנדרוט שיא חדש בגרמניה בכך שהופיעה בפעם הראשונה עם שלושה שירים שכולם הגיעו לטופ 5 במצעד הסינגלים הגרמני. השיר "Satellite" ("לוויין"), איתו ניצחה באירוויזיון, הגיע למקום הראשון במצעדים בגרמניה, והגיע למעמד של טריפל גולד (כ-450,000 עותקים). במאי 2010, הוציאה מאייר-לנדרוט את אלבום הבכורה שלה "My Cassette Player", שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים בגרמניה. בין השנים 2013–2016 הייתה מאייר- לנדרוט שופטת בדה וויס לילדים בגרמניה. למאייר- לנדרוט יש ערוץ יוטיוב שנקרא "HelloLeni" בו היא מעלה ולוגים, אתגרים, מדריכי איפור ומבצעת קאברים לשירים.
ילדותה ונעוריה
לנה מאייר-לנדרוט נולדה ב-23 במאי 1991 בהנובר. היא נכדתו של אנדרס מאייר-לנדרוט, יליד אסטוניה ממוצא גרמני בלטי, שהיה שגרירה של גרמניה המערבית במוסקבה, ברית המועצות בין השנים 1980 - 1983, ו-1987 - 1989. מאייר-לנדרוט היא בת יחידה במשפחתה. היא למדה ריקוד בגיל 5; בתחילה למדה בלט ומאוחר יותר גם ריקוד מודרני, כולל היפ-הופ וג'אז. בתור ילדה, אהבה מאוד מאייר-לנדרוט לשיר ואף קיבלה תפקידי משנה במספר סדרות טלוויזיה גרמניות, אך מעולם לא קיבלה תפקידי שירה או משחק משמעותיים. מאייר-לנדרוט למדה בתיכון ציבורי בהנובר וביצעה את מבחני האביטור (המקבילה הגרמנית לבחינות הבגרות) שלה באפריל 2010.
תחרות הכוכב שלנו לאוסלו
אף על פי שלא היה לה ניסיון קודם בשירה, מאייר-לנדרוט החליטה לקחת חלק בתוכנית הכישרונות "Unser Star für Oslo" ("הכוכב שלנו לאוסלו"), תוכנית טלוויזיה חדשה שנועדה לבחור את הזמר שייצג את גרמניה בתחרות אירוויזיון 2010. "ARD" שיתפה פעולה עם ערוץ הטלוויזיה הפרטי "ProSieben" לקיום תחרות ציבורית אשר כללה 8 תוכניות: חמש תוכניות במתכונת של שמינית-גמר אשר שודרו ב-"ProSieben". תוכנית שישית של רבע-גמר אשר שודרה ב-"ARD", תוכנית שביעית של חצי הגמר אשר שודרה שוב ב-"ProSieben", והתוכנית השמינית של הגמר אשר שודרה ב-"ARD", ובה התחרו 20 השירים הסופיים. הכותב, המלחין והזמר סטפאן ראב, שיצר וביצע בעבר מספר שירים שייצגו את גרמניה באירוויזיון, הנחה את התוכניות וכיהן כראש חבר השופטים שהצביע בשקלול מעורב עם הצבעת הציבור. מתוך 4,500 מועמדים נבחרה מאייר-לנדרוט לאחת מ-20 המועמדים שהתחרו בתוכנית. כשנשאלה מהי המוטיבציה שלה, ענתה: "אני אוהבת לבחון את עצמי. רציתי לראות איך אני אתפש, ורציתי לשמוע מה אנשים עם ידע בתחום חושבים עליי. אני אישית בכלל לא יכולה לשפוט את עצמי". אחרי הופעתה הראשונה בתוכנית, בה ביצעה את "My Same" של הזמרת הבריטית אדל, הוצפה מאייר-לנדרוט במחמאות מחבר השופטים וסומנה כפייבוריטית. באותו שבוע, תפס הסינגל של אדל "My Same" את המקום ה-61 במצעד הסינגלים הגרמני. מאייר-לנדרוט הגיעה לגמר התוכנית בו ביצעה בעיקר גרסאות כיסוי לשירים פחות מוכרים; חמש מתוך שמונה גרסאות הכיסוי שביצעה נכנסו למצעד הסינגלים של גרמניה בזכותה. בנוסף, ביצעה מאייר-לנדרוט בגמר שנערך ב-12 במרץ 2010 שלושה שירים שנכתבו במיוחד בשביל התחרות ("Bee", "Satellite" ו-"Love Me"). בסיבוב ההצבעה הראשון, בעזרת הצבעה טלפונית הקהל בחר ב-"Satellite" שנכתב על ידי ג'ולי פרוסט וג'ון גורדון. בסיבוב ההצבעה השני, גברה מאייר-לנדרוט על יריבתה ג'ניפר בראון וזכתה לייצג את גרמניה באירוויזיון 2010.
הקליפ לשיר צולם בערב הזכייה והוקרן לראשונה בטלוויזיה הגרמנית ארבעה ימים לאחר מכן. לאורך התוכנית, סומנה מאייר-לנדרוט כפייבוריטית ברורה בסקרי האינטרנט. יום אחרי שזכתה ב"הכוכב שלנו לאוסלו", כל שלושת השירים המקוריים שביצעה הגיעו לצמרת המכירות ב-iTunes Store הגרמני. שלושת השירים הגיעו לטופ 5 במצעד הסינגלים הגרמני (במקומות 1, 3, 4), שיא שאף זמר לא השיג מאז נוצר מצעד הסינגלים ב-1959. "Satellite" הורד 100,000 פעמים בשבוע הראשון שלו במצעד, נהפך לשיר הנמכר ביותר שהופץ דיגיטלית בגרמניה. השיר הגיע למעמד זהב כשבוע אחרי שהופץ ולמעמד פלטיניום כארבעה שבועות לאחר מכן. השיר נשאר במקום הראשון במצעד הסינגלים הגרמני למשך חמישה שבועות והגיע למקום השני באוסטריה ובשווייץ. בזמן שהתחרתה ב"הכוכב שלנו לאוסלו" המשיכה מאייר-לנדרוט ללמוד בבית הספר. התוכנית האחרונה שודרה חודש אחד לפני בחינות הסיום שלה (האביטור).
אירוויזיון 2010
כמייצגת את אחת מ"ארבע המדינות הגדולות", עלתה מאייר-לנדרוט אוטומטית לגמר האירוויזיון שנערך ב-29 במאי 2010. גרמניה קיבלה "קלף חופשי", דבר שאיפשר לה לבחור את מיקומה בגמר; גרמניה בחרה למקם את שירה במקום ה-22 מתוך 25, בניסיון לשחזר את הזכייה בשנת 1982. השיר "Satellite" ("לוויין") זכה ב-246 נקודות, וזכה במקום ה-1.
אירוויזיון 2011
לאחר ניצחונה ב-2010, הביעה מאייר-לנדרוט את רצונה לייצג את מדינתה בשנית ב-2011. לאחר מספר ישיבות של ARD בנושא, הוחלט כי היא תייצג את גרמניה בפעם השנייה ברציפות. לאחר שעלתה לגמר באופן אוטומטי (עקב כך שגרמניה היא אחת מ"חמש הגדולות" וגם הייתה הזוכה של השנה שעברה), היא סיימה אותו במקום העשירי עם 107 נקודות.
דה וויס ילדים 2013–2016
בשנת 2013 הציעו למאייר לנדרוט להיות שופטת בתוכנית השירה "דה וויס" בגרסה לילדים. מאייר לנדרוט כבר שופטת בתוכנית למשך 4 עונות ובעונה השלישית, נוח לוי, שהיה בנבחרת שלה, זכה בתוכנית.
סרג'ו רוסי
סרג'ו רוֹסי (באיטלקית: Sergio Rossi; 1935 – 2 באפריל 2020) היה מעצב איטלקי ובעל בית אופנה-עילית לעיצוב נעלי נשים ותיקים, הקרוי על שמו.
היסטוריה
סרג'ו רוסי נולד בעיירה באזור אמיליה-רומאניה. הוא התחיל את הקריירה שלו בשנות ה-50 בתור יוצר נעליים עם אביו. לאחר שלמד מאביו את מיומנות יצירת הנעליים, עזב למילאנו, שם למד במשך שנתיים.
בשנות ה-70 החל שיתוף הפעולה הרשמי בין ג'אני ורסצ'ה לבין סרג'ו רוסי, שם התבקש רוסי לבחור את זוגות הנעליים עבור ורסצ'ה. באותה העת נחשב רוסי לאחד ממעצבי האפנה הגדולים בעולם.
בשנת 1999 חברת גוצ'י רכשה 70% ממניות החברה ובשנת 2005 רכשה 30% נוספים וקיבלה שליטה מלאה על המותג.
רוסי מת בצ'זנה שבאיטליה, ב-2 באפריל 2020 מנגיף הקורונה.
מליק טילמן
מליק לאון טילמן (באנגלית ובגרמנית: Malik Leon Tillman; נולד ב-28 במאי 2002 בנירנברג שבגרמניה) הוא כדורגלן אמריקאי-גרמני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן ובנבחרת ארצות הברית.
קריירת מועדונים
טילמן גדל במחלקות הנוער של גרויטר פירט ובאיירן מינכן. בשנת 2020 החל לשחק בבאיירן מינכן II, קבוצת המילואים של באיירן מינכן. ב-25 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–12 על ברמר במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. ב-23 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף בניצחון 21 על דינמו קייב במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
ב-15 ביולי 2022 הושאל טילמן לגלאזגו ריינג'רס.
ב-10 באוגוסט 2023 הושאל לפ.ס.וו. איינדהובן לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
טילמן שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה.
ב-1 ביוני 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בניצחון 3-0 על נבחרת מרוקו במשחק ידידות.
התקופה הפלאוליתית התיכונה
התקופה הפלאוליתית התיכונה (באנגלית: Middle Paleolithic) היא התת-חלוקה השנייה של התקופה הפלאוליתית או תקופת האבן העתיקה, כפי שמקובל להתייחס אליה באירופה, אפריקה ואסיה. התקופה החלה לפני כ-300,000 והסתיימה לפני כ-30,000 שנים. ישנם הבדלי תיארוך ניכרים בין האזורים. התקופת הפלאוליתית התיכונה באה לפני התקופה הפלאוליתית העליונה, שהחלה לראשונה בין 50,000 ל-40,000 שנה. פטי ווייט (Pettit and White) מתארכים את התקופה הפלאוליתית התיכונה הקדומה בבריטניה לפני כ-325,000 עד 180,000 שנים (האיזוטופ הימי המאוחר שלב 9 עד השלב ה-7 של האיזוטופ הימי המאוחר ), ואת התקופה הפלאוליתית התיכונה המאוחרת לפני כ-60,000 עד 35,000 שנים.
בארכאולוגיה האפריקאית משמש המונח תקופת האבן התיכונה כמקבילה או כמילה נרדפת לתקופה הפלאוליתית התיכונה. על פי התיאוריה של המקור האפריקאי האחרון של בני אדם מודרניים, מבחינה אנטומית החלו בני אדם מודרניים לנדוד מאפריקה במהלך תקופת האבן התיכונה/הפלאוליתית התיכונה לפני כ-125,000 שנה והחלו להחליף מיני הומו קדומים יותר כמו האדם הניאנדרטלי וההומו ארקטוס.
מקור מודרניות התנהגותית
העדות המוקדמת ביותר למודרניות התנהגותית מופיעה לראשונה בתקופת הפלאוליתית התיכונה. עם זאת, עדויות חד-משמעיות למודרניות התנהגותית נפוצו רק במהלך התקופה הפלאוליתית העליונה.
קבורה פלאוליתית תיכונה באתרים כמו קראפינה בקרואטיה (מתוארכת לכ-130,000 לפנה"ס) ומערות קדומים והגדי בישראל (כ-100,000 לפנה"ס) הובילו מספר אנתרופולוגים וארכאולוגים (כגון פיליפ ליברמן) להאמין שלתרבויות בתקופה הפלאוליתית התיכונה הייתה אידאולוגיה דתית מתפתחת שכללה מושגים כמו חיים לאחר המוות. חוקרים אחרים טוענים שהגופות נקברו מסיבות חילוניות.
על פי ממצאים ארכאולוגיים עדכניים מאתרי הומו היידלברגנסיס בהרי אטאפוורקה, ייתכן שהתרגול של קבורה מכוונת החל הרבה קודם לכן, בשלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה, אך תיאוריה זו מוטלת בספק רב בקהילה המדעית. סימני חיתוך על עצמות הניאנדרטלים מאתרים שונים - כמו Combe Grenal ומקלט הסלע מולה בצרפת - עשויים לרמוז שניאנדרטלים, כמו מספר תרבויות אנושיות בנות זמננו, עשויים לבצע נטילת בשר מסיבות דתיות ככל הנראה.
העדות הודאית המוקדמת ביותר לביטוי אמנותי במהלך התקופה הפלאוליתית מגיעה מאתרים ארכאולוגיים מהזוהים עם התקופה הפלאוליתית/תקופת האבן התיכונה כגון מערת בלומבוס  בצורת צמידים, חרוזים, סלע אמנותי, אוכרה המשמשת כצבע גוף בטקסים, אם כי דוגמאות מוקדמות יותר של ביטוי אמנותי כמו ונוס מטאן-טאן  ודפוסים שנמצאו על עצמות פילים מבילזינגסלבן  שבתורינגיה עשויות להיות מיוצרות על ידי משתמשי כלים אשליים כמו הומו ארקטוס לפני תחילתה של התקופה הפלאוליתית התיכונה. פעילויות כמו תפיסת דגים גדולים וציד חיות טרף גדולות עם כלים מיוחדים מעידות על שיתוף פעולה קבוצתי מוגבר וארגון חברתי משוכלל יותר.
בנוסף לפיתוח תכונות תרבותיות מתקדמות, בני אדם החלו גם, לראשונה, לקחת חלק בסחר למרחקים ארוכים בין קבוצות עבור סחורות נדירות (כגון אוכרה (ששימש לעיתים קרובות למטרות דתיות כגון טקסים)) וחומרים גלם בתקופת הפלאוליתית התיכונה כבר לפני 120,000 שנה. ייתכן שמסחר בין-קבוצתי הופיע בתקופת הפלאוליתית התיכונה מכיוון שמסחר בין להקות עזר להבטיח את הישרדותן בכך שאיפשר להן להחליף משאבים וסחורות כגון חומרי גלם בתקופות של מחסור יחסי (כלומר, רעב או בצורת).
ריבוד חברתי
עדויות מארכאולוגיה ואתנוגרפיה השוואתית מצביעות על כך שהאדם מהתקופה הפלאוליתית התיכונה חי בחברות-להקות קטנות ושוויוניות הדומות לאלו שהתקיימו גם בתקופה הפלאוליתיות העליונה ומספר ציידים-לקטים מודרניים כמו העמים ǃקונג ומבוטי. הן החברות הניאנדרטליות והן החברות האנושיות המודרניות דאגו לקשישים בחברותיהן בתקופת הפלאוליתית התיכונה. כריסטופר בוהם (Christopher Boehm, 1999) שיער שייתכן ששוויוניות נוצרה בחברות הפלאוליתית התיכונה בגלל הצורך לחלק משאבים כמו מזון ובשר באופן שווה כדי למנוע רעב ולהבטיח אספקת מזון יציבה.
בדרך כלל, ההנחה הייתה שנשים אספו צמחים ועצי הסקה וגברים צדו ואכלו חיות מתות במהלך התקופה הפלאוליתית. עם זאת, סטיבן ל. קון ומרי סטינר מאוניברסיטת אריזונה מציעים שחלוקת עבודה זו מבוססת מין לא הייתה קיימת לפני התקופה הפלאוליתית העליונה. ייתכן שחלוקת העבודה המינית התפתחה לאחר מכן, לפני 45,000 שנה, כדי לאפשר לבני אדם לרכוש מזון ומשאבים אחרים בצורה יעילה יותר.
תזונה
אף על פי שליקוט וציד היוו את רוב אספקת המזון בתקופה הפלאוליתית התיכונה, החל האדם להשלים את תזונתו בפירות-ים ולייבש ולעשן בשר כדי לשמרו ולאחסנו. לדוגמה, תושבי תקופת האבן התיכונה של האזור השייך כיום לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו צדו שפמנונים גדולים באורך 1.8 מטרים בנקודות דיג נבחרות באמצעות דוקרנים כבר לפני 90,000 שנה, והניאנדרטלים וההומו סאפיינס מהתקופה הפלאוליתית התיכונה באפריקה החלו לתפוס רכיכות למאכל ולבשלן, כפי שהתגלה באתרי ניאנדרטלים באיטליה המתוארכים לכ-110,000 שנה לפני זמננו, ואתרי הומו סאפיינס מהתקופה הפלאוליתית התיכונה ב-Pinnacle Point, באפריקה.
אנתרופולוגים כמו טים וייט סבורים כי קניבליזם היה נפוץ בחברות אנושיות לפני תחילת התקופה הפאלאוליתית העליונה, בהתבסס על הכמות הגדולה של עצמות "אנושיות שחוטות" שנמצאו ב-Neandertal ובאתרים פלאוליתיים ניאנדרטליים אחרים. ייתכן כי קניבליזם התרחש בתקופה הפלאוליתית התיכונה עקב מחסור במזון.
עם זאת ייתכן גם שקניבליזם פלאוליתי תיכוני התרחש מסיבות אשר עמדו בקנה אחד עם התפתחות פרקטיקות דתיות שחשבו שהתרחשו בתקופת הפלאוליתית העליונה. אף על פי כן, נותר בגדר הסביר שחברות פלאוליתיות תיכוניות מעולם לא נהגו בקניבליזם ושהפגיעה בעצמות האדם הייתה תוצאה של טורפים כגון שנחרב, אריות וצבועים.
טכנולוגיה
בסביבות 200,000 לפנה"ס, ייצור כלי אבן פלאוליתיים תיכוניים הולידו טכניקת ייצור כלים הידועה בשם טכניקת הליבה המוכנה, שהייתה משוכללת יותר מטכניקות אשליות קודמות. וואלאס ושיאה מחלקים את טכניקות הליבה לשני סוגים שונים: ליבות רשמיות וליבות שימושיות. ליבות רשמיות נועדו לחלץ את הכמות המקסימלית מחומר הגלם ואילו ליבות שימושיות מבוססות יותר על צורך פונקציונלי. שיטה זו הגדילה את היעילות בכך שאפשרה יצירת נתזים מבוקרים ועקביים יותר. שיטה זו אפשרה לבני אדם מהתקופה הפלאוליתית התיכונה ליצור חניתות בעלות קצה אבן, שהיו הכלים המרוכבים הקדומים ביותר, על ידי הצמדת נתזי אבן חדים ומחודדים על מוטות עץ. נראה כי קבוצות פלאוליתיות כגון הניאנדרטלים שהיו בעלות רמה טכנולוגית פלאוליתית תיכונה צדו חיות גדולות באותה מידה כמו בני אדם מודרניים מהתקופה הפלאוליתית העליונה והניאנדרטלים בפרט צדו גם הם עם נשק הטלה.
אף על פי כן, שימוש ניאנדרטלי בנשק הטלה בציד התרחש לעיתים רחוקות מאוד (או אולי אף פעם לא) והניאנדרטלים צדו חיות גדולות בעיקר על ידי מארב ותקיפתן בנשק התכתשות כגון דקירה באמצעות חניתות במקום לתקוף אותן ממרחק עם כלי נשק. מחלוקת מתמשכת לגבי טבעם של הכלים הפלאוליתיים התיכוניים היא האם הייתה סדרה של צורות כלים ספציפיות ותפקודיות מראש או שמא היה רצף פשוט של מורפולוגיה של כלים המשקפת את מידת תחזוקת הקצוות, כפי שהציע הרולד ל. דיבל.
השימוש באש הפך נפוץ לראשונה בפרהיסטוריה האנושית בתקופת הפלאוליתית התיכונה, ובני האדם החלו לבשל את מזונם לפני כ-250,000 שנים. מספר מדענים משערים כי הומינידים החלו לבשל מזון כדי להפשיר בשר קפוא, מה שעזר להבטיח את הישרדותם באזורים קרים. רוברט ק. וויין, ביולוג מולקולרי, טען באופן שנוי במחלוקת, בהתבסס על השוואה של DNA של כלבים, שייתכן שכלבים בויתו לראשונה במהלך התקופה פאלאוליתית התיכונה בסביבות או אפילו לפני 100,000 לפני הספירה.
רשימת שימור
רשימת שימור היא רשימה בה נכללים ניירות-ערך של החברות אשר אינן עומדות בכללי השימור של הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
כללי השימור הם דרישות מינימליות המחייבות חברה ציבורית לעמוד בהן, כתנאי להמשך רישום החברה בבורסה. מטרתם של כללי השימור הוא לעודד את החברות להגדיל ולשמר את ההון העצמי שלהן ואת פיזור מניותיהן בקרב ציבור המשקיעים. אי עמידה באחת מהדרישות הכמותיות למשל, מהווה עילה להעברת נייר הערך לרשימת השימור, ועשויה בשלב מתקדם יותר, אף להביא למחיקתו מהמסחר בבורסה. כללים מסוג זה מקובלים בבורסות רבות בעולם, והונהגו בבורסה לניירות ערך בתל אביב החל משנת 1998. ניירות ערך אשר נכללים ברשימת השימור מסומנים על ידי הוספת האות "ש" לשם החברה ולשם נייר הערך. כאשר החברה מוסרת הודעה, מתווספת המילה "בשימור" לשם החברה.
בנוסף, ניירות ערך המצויים ברשימת השימור נסחרים במסחר רב צדדי פעמיים ביום: בתחילת יום המסחר (שלב הפתיחה) ובסיום יום המסחר (שלב הנעילה) ואינם נסחרים במסחר הדו צדדי הרציף.
רשימת ניירות הערך שברשימת השימור מתפרסמת באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
עיקרי כללי השימור
תקנון הבורסה קובע את כללי השימור. על פי כללים אלו, כל סוגי המניות של חברה רשומה, נדרשים לעמוד בשני התנאים הבאים:
במידה והחברה מעוניינת לחזור לרשימה הרגילה, בבחינת חידוש מסחר, הרי שעליה לעמוד בתנאים כמותיים גבוהים יותר מאלה שנקבעו כתנאי להעברתה לרשימת השימור.
מחיקה מרשימת השימור
על מנת להימחק מרשימת השימור, חברה יכולה לחזור ולחדש את המסחר שלה בבורסה, על ידי עמידתה בתנאים כמותיים גבוהים. לחלופין, החברה תימחק כליל מרשימת המסחר בבורסה בשני מקרים:
ניקולאי פירוגוב
ניקולאי פירוגוב (ברוסית: Николай Иванович Пирогов; 25 בנובמבר 1810 - 5 בדצמבר 1881) היה רופא רוסי, נחשב למייסד ענף כירורגית השדה, והיה אחד הראשונים באירופה שהשתמש בחומרי הרדמה במהלך הניתוח.
קורות חיים
ניקולאי פירוגוב נולד במוסקבה. לאחר סיום אוניברסיטת מוסקבה נסע לאירופה המערבית להשלמת לימודים. בגיל 26 סיים את עבודת הדוקטורט והתמנה לפרופסור של אוניברסיטת טרטו. לאחר מספר שנים הוזמן לסנקט פטרבורג והתמנה לראש החוג לניתוחים באקדמיה למדעי הרפואה. במקביל הוא עבד בבית החולים. באקדמיה למדעי הרפואה הוא היה אחראי להכנת רופאים לשירות צבאי. בשנת 1847 הוא נסע לקווקז כדי לבדוק את השיטות שפיתח בשדה המערכה. הוא הצליח מאוד בהכנסת שיטות חדשות וערך מעל עשרת אלפים ניתוחים. בשנת 1847 הוא נבחר לחבר בהתכתבות באקדמיה רוסית למדעים.
בשנת 1855 הועבר לסבסטופול והיה בין הרופאים שטיפלו בפצועים בעיר הנצורה. גם פה הוא ניצל את הניסיון שלו. כאחראי על פינוי הפצועים הוא התחיל בשיטת מיון מוקדמת, כאשר בחלקם הפצועים נותחו קרוב ככל הניתן לשדה הקרב ופצועים קלים יותר הועברו לטיפול בעיר עצמה. בפגישה עם אלכסנדר השני הוא סיפר על הבעיות שהיו בצבא במהלך המצור. כתוצאה מכך הוא הוגלה מהבירה והתמנה לתפקיד חינוכי בקייב. לאור התנגדות הגורמים המקומיים לרפורמות שהוא רצה להנהיג הוא נאלץ לעזוב את התפקיד. לאחר מספר שנים, הוא פוטר מהשרות הממלכתי ללא זכויות פנסיה כלל.
בהיותו רופא מנוסה, הוא פתח בית חולים באחוזתו. מפעם לפעם הוא נסע לסנקט פטרבורג ולאירופה להרצאות בנושאי רפואה שונים.
בשנת 1877 במהלך מלחמה עם טורקיה, הקיסר נזכר בפירוגוב והמוניטין שלו בארגון רפואה דחופה בצבא. למרות גילו, הוא נסע לבולגריה, ארגן בתי חולים שדה במקום וערך מספר רב של ניתוחים.
בתחילת 1881 התגלה אצלו גידול סרטני והוא נפטר בסוף אותה שנה.
לאחר פטירתו נחנט לפי השיטה שפותחה על ידי הרופא האישי שלו ונקבר בכוך מספר קילומטרים מהעיר ויניצה בכפר פירוגובו וגופתו נשמרה במצב טוב עד היום.
השערת המונה החריג
הגרסה השנייה גוררת את הראשונה, ואינה נובעת ממנה ( היא הקופינליות של \kappa).
כיוון שהשערת הרצף המוכללת עקבית ביחס ל-ZFC, לפי תוצאה של גדל, השערת המונה החריג היא עקבית. לעומת זאת, בניגוד למצב הקיים במונים סדירים, קיימות מגבלות לא טריוויאלית על הפרת השערת הרצף במונה חריג. שאלות בנוגע לחוזק ההתיישבות והעקביות של הפרות שונות של השערת המונה החריג הן מרכזיות בתורת הקבוצות המודרנית.
לאורך הערך, הפונקציה המקבלת מונה \kappa ומחזירה את עוצמת קבוצת החזקה שלו, תיקרא "פונקציית הרצף".
רקע
זמן קצר יחסית לאחר פיתוח שיטת הכפייה על ידי פול כהן והדגמת אי התלות של השערת הרצף, בשנת 1970, פרסם ויליאם אסטון כפייה המאפשרת לקבל ערכים כרצוננו לפונקציית הרצף, עבור כל המונים הסדירים. המגבלות היחידות היו המונוטוניות של פונקציית הרצף ומשפט קניג,. תוצאה זאת נקראת משפט אסטון.
משפט אסטון לא מטפל בערכים שמקבלת פונקציית הרצף במונים חריגים, ולכן באופן טבעי עלתה השאלה האם ניתן לשנות את ערכי פונקציית הרצף במונים חריגים בצורה שרירותית, עד כדי אותן מגבלות שקיימות על המונים הסדירים?
מגבלות ב-ZFC
בשנת 1975 פורסמו תוצאות ראשונות שהדגימו את המגבלות הנוספות שקיימות בהפרת השערת הרצף במונים חריגים. ג'ק סילבר הוכיח כי לא ניתן להפר את השערת הרצף בפעם הראשונה במונה חריג מקופינליות שאינה בת מנייה. למשל, אם לכל מתקיים  אז בהכרח. זמן קצר לאחר מכן פורסם משפט Hajnal-Galvin. המשפט קבע כי אם מונה חריג עם קופינליות לא בת מנייה, אז  כאשר.
משפטים אלו הסבירו חלק מהקושי בקביעת ערכים שרירותיים לפונקציית הרצף של מונים חריגים. לפני פרסום משפט סילבר, הדעה הרווחת הייתה שמשפט אסטון לא מטפל במונים חריגים מסיבות טכניות בלבד וכי שיפורים בשיטת הכפייה יובילו לתוצאות אי תלות הדומות לאלו שהתקבלו במונים הסדירים. משפט סילבר הדגים כי הבעיות בהכללת משפט אסטון למונים חריגים נבעו ממגבלות אמיתיות, ב-ZFC, שקיימות על התנהגות פונקציית הרצף במונים החריגים.
בשנת 1978, שהרן שלח התחיל לפרסם תוצאות מתורת ה-pcf, אותה הוא פיתח. הרעיון הכללי שבבסיס תורה זו הוא שניתוח נכון של התנהגות אריתמטיקת המונים במונים חריגים ינבע מהבנה של יחסי סדר מהצורה, כאשר \lambda_i מונים סדירים שגבולם המונה החריג בו אנו מתעניינים ו-I הוא אידיאל על קבוצת האינדקסים A. רעיונות דומים, בצורה הרבה פחות מפותחת, הופיעו בהוכחות של משפט סילבר ומשפט Hajnal-Galvin. שיטה זו אפשרה להשיג תוצאות על התנהגות פונקציית הרצף במונים חריגים מקופינאליות בת מנייה. במסגרת הזו, בשנת 1982, שלח הוכיח את החסם המפורסם: חסם זה לא שופר מאז.
תוצאות אי תלות
כדי להוכיח את עקביות שלילת השערת המונה החריג יש להניח קיום מונים גדולים למדי. קיים קשר הדוק בין שלילת SCH לבין שלילת השערת הרצף במונה מדיד. בכיוון אחד, הסיבה היא קיום כפייה (הנקראת כפיית פריקרי, Prikry Forcing) שהופכת מונה מדיד למונה חריג מקופינליות \omega, בלי למוטט מונים. לכן מתוך מודל בו השערת הרצף נכשלת במונה מדיד ניתן לעבור, על ידי כפיית פריקרי, למודל בו השערת הרצף נכשלת במונה חריג. הכיוון השני הוא מורכב יותר וניתן על ידי תורת המודלים הפנימיים.
מוטי גיטיק הוכיח כי חוזק ההתיישבות של שלילת SCH הוא בדיוק קיום מונה מדיד \kappa מסדר מיטשל \kappa^{++}. הוא הראה זאת, מצד אחד, על ידי בניית כפייה שמשאירה את \kappa מדיד אך מגדילה את קבוצת החזקה שלו לעוצמה \kappa^{++}. כפייה זו מבוססת על בנייה דומה של סילבר, שהשתמשה במונה על-קומפקטי. מצד שני, על ידי שימוש בתורת המודלים הפנימיים, הוא הוכיח כי אם SCH נכשלת במונה מסוים, אז יש מודל פנימי עם מונה מדיד \kappa מסדר מיטשל \kappa^{++}.
מנחם מגידור הוכיח כי שלילת SCH במונה המינימלי האפשרי,, היא עקבית תחת הנחת קיום מונה על קומפקטי. במודל שמתקבל, מתקיים לכל מספר טבעי אבל. תוצאה זו מדגימה כי משפט סילבר אינו תקף במונים מקופינאליות בת מנייה. בהמשך, מגידור ושלח שיפרו את הבנייה הזו והראו כי ניתן להשיג לכל סודר בן מנייה אינסופי \beta.
השאלה האם ייתכן כי, כאשר גבולי חזק, היא בעיה פתוחה מרכזית בתורת הקבוצות.
ואט פהו (תאילנד)
היסטוריה
מקדש ואט פהו מכונה על שם האזור בהודו בו חי בודהה. קודם להקמת המקדש במקום זה ניצב במקום בית ספר לרפואה תאילנדית מסורתית.
באתר המקדש ממוקם עץ בודהי אשר גדל מחוטר של העץ המקורי, אשר על פי האמונה הבודהיסטים תחתיו ישב בודהא בעת שהמתין להארה.
המקדש שופץ בפעם השלישית בשנת 1982.
מתחם המקדש
המקדש הוא הגדול והעתיק במקדשי בנגקוק. שטחו של המקדש כ-80,000 מ"ר ובו ממוקמים למעלה מ-1,000 פסלי בודהה, ובהם פסל הבודהה הענק השוכב ("פרה בודההסאייס", בתאילנדית: พระพุทธไสยาสน์)
במתחם 92 מבני צ'די, ארבעה מבני ויהארה ובוט אחד. 71 ממבני הצ'די מכילים את אפרם של בני המשפחה המלכותית. ה-21 הנותרים מכילים את אפרו של בודהה.
פסל הבודהה השוכב
אורכו של פסל הבודהה השוכב 43 מטרים, וגובהו 15 מטרים. פסל זה הוא פסל הבודהה השוכב הגדול בעולם. הפסל עשוי בטון ומצופה זהב. רגלי הפסל מצופים באם הפנינה. גובה כפות הרגל 3 מטרים, ורוחבם 4.5 מטרים. על כפות הרגל סמלים המתארים את בודהה.
סביב הפסל 108 קערות המייצגות את 108 התכונות של בודהה. מבקרים במתחם המקדש נוהגים לשים מטבע בכל קערה על מנת לזכות במזל טוב. מטבעות אלה משמשות את הנזירים החיים במתחם.
אבו עומר א-שישאני
תַּרְחָאן בָּתִירַשְׁווִילִי (בגאורגית: თარხან ბათირაშვილი, 11 בפברואר 1986 – 14 במרץ 2016), שהיה ידוע גם בכינויו אַבּוּ עוֹמַר א-שִׁישַׁאנִי (בערבית: أبو عمر الشيشاني), היה מפקד בכיר בארגון הטרור המדינה האסלאמית וסמל בחיל הרגלים של גאורגיה.
הוא לחם במלחמה בדרום אוסטיה בשנת 2008, הפך ללוחם ג'יהאד לאחר ששוחרר משירות צבאי, ושירת בפיקוד בכמה ארגונים מיליטנטיים אסלאמיים במלחמת האזרחים בסוריה. בין השאר היה ראש כמה ארגונים במלחמה לפני שחבר למדינה האסלאמית.
ב-28 בדצמבר 2015 דווח כי א-שישאני ושני מפקדים נוספים נתפסו ב-25 בדצמבר 2015 על ידי כוחות אמריקניים. דיווח זה ודומים לו התבררו כשגויים, עד אשר ב-15 במרץ 2016 אושר על ידי הממשל האמריקאי כי א-שישאני חוסל במתקפה אווירית. ב-14 ביולי 2016 אושר מותו רשמית על ידי דאעש.
חיים מוקדמים
תרחאן תאימורוביץ' בתירשווילי נולד ב הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה (היום גאורגיה) ב-1986. אביו, תאימורז בתירשווילי, הוא נוצרי באצבי, ואימו הייתה מוסלמית כיסטית - תת-קבוצה של צ'צ'נים אתניים, מערוץ פנקיסי.
בתירשווילי גדל בכפר כיסטי נוצרי בשם בִּירְקִיָאנִי, בערוץ פנקיסי, באזור עני בצפון מזרח גאורגיה.
תרחאן היה אחד מ3 בנים, שבחרו להתאסלם, בניגוד לעמדת אביהם.
במהלך ילדותו, אביו בקושי היה נוכח, עקב תקופות היעדרות ממושכות בגין עבודתו ברוסיה, ו3 האחים גודלו בעיקר על ידי אימם.
בנערותו, הוא עבד כרועה צאן בגבעות שמסביב לערוץ פנקיסי. לאחר מכן בשנות ה-90, ערוץ פנקיסי היה נקודת מעבר מרכזית עבור חמושים המשתתפים במלחמת צ'צ'ניה השנייה, וכך נוצר המפגש הראשון בין באטרישווילי ובין החמושים הצ'צ'נים שחדרו לרוסיה.
לדברי תאימורז אביו, הצעיר סייע בחשאיות ללוחמים הצ'צ'נים לחדור לתוך רוסיה, ולעיתים גם הצטרף למשימות שלהם כנגד חיילים רוסים.
פעילות מיליטנטית
בתירשווילי נעצר בספטמבר 2010 על החזקת מצבור כלי נשק, נשפט והורשע לשלוש שנות מאסר. הוא שוחרר בתחילת 2012 לאחר 16 חודשי מאסר, ועזב מיד את גאורגיה. באחד מראיונותיו ציין שהכלא שינה אותו:.
חטיבת מוהאג'ירין
הפיקוד הראשון שלו היה על חטיבת מוהאג'ירין, קבוצה ג'יהאדיסטית אסלאמיסטית שהורכבה מלוחמים זרים שהוקמה בקיץ 2012. יחידתו הייתה מעורבת בקרב חלב, ובאוקטובר 2012 הם סייעו לחזית אל-נוסרה בפשיטה על בסיס הגנה אווירית וטילי סקאד בחאלב.
בדצמבר 2012 הם לחמו לצד חזית אל-נוסרה בתקיפת בסיס צבא 'שייח סולימאן' במערב חלב. בפברואר 2013, יחד עם גדודי תוהיד וחזית אל-נוסרה, הם הסתערו על בסיס הגדוד השמיני של הצבא הסורי, ליד שדה התעופה הראשי בחלב.
במרץ 2013 דווח כי חטיבת מוהאג'ירין התמזגה עם שתי קבוצות ג'יהאדיסטיות סוריות והקימה קבוצה חדשה בשם ג'ייש אלמוג'יריין וואל-אנסאר. סניף של חטיבת מוהאג'ירין היה מעורב במתקפה על לטקיה ב-2013.
המדינה האסלאמית
במאי 2013 מונה בטירשווילי למפקד הזרוע הצפונית של המדינה האסלאמית על ידי אבו בכר אל-בגדאדי. באוגוסט 2013 הכריז על גירוש אחד ממפקדיו, אמיר סייף אללה, ועוד 27 מלוחמיו. בתירשווילי האשים אותם במעילה, בהפרת אמון הציבור הסורי והמרדתו נגד לוחמים זרים, אולם סייף אללה הכחיש את ההאשמות נגדו וטען שמקורן היה בעובדה שסירב להצטרף עם בטירשווילי לשורות המדינה האסלאמית.
בסוף 2013 הוחלף בהנהגת "צבא המוהאג'ירין" על ידי מפקד צ'צ'ני אחר בשם "צלאח א-דין", מכיוון שהצהרת הנאמנות למדינה האסלאמית לא הייתה לרוחם של חלק ניכר מלוחמי החטיבה, עקב נאמנותם לדוקה אומרוב, מנהיג אמירות הקווקז.
באמצע 2014 כבר היה לאחד מבכירי המדינה האסלאמית וחבר ב"מועצת שורה" בא-רקה.
אביו סיפר כי הוא התקשר אליו פעם אחת מאז שעזב את סוריה כדי לספר לו שהתחתן עם אשה צ'צ'נית ושיש לו בת בשם סופיה. במשך זמן מסוים חי בווילה גדולה עם משפחתו בהורייתאן השוכנת צפונית לחלב. נטען שהוא היה אחראי על מתקני כליאה של המדינה האסלאמית ליד א-רקה, והיה אחראי על עינויים ותחקורים של שבויים זרים.
סם לוינסון
לוינסון ידוע גם ככותב ובמאי סרט הדרמה הקומית "עוד יום שמח" משנת 2011 וסרט הקומדיה השחורה "אומה של רוצחים". הוא היה שותף לכתיבת התסריט של קומדיית הפעולה "Operation: Endgame" בשנת 2010, סרט הטלוויזיה "אשף השקרים"  משנת 2017, והמותחן האירוטי "Deep Water"  שצפוי לצאת בשנת 2021, על-פי רומן מאת פטרישה הייסמית'.
ראשית חייו
לוינסון הוא בנם של דיאנה רודס ובמאי הקולנוע בארי לוינסון. משפחת אביו ממוצא יהודי. לוינסון למד משחק מתודי במשך ארבע שנים.
קריירה
לוינסון ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן בסרט הקומדיה של אביו צעצועים משנת 1992, לצד אחיו ג'ק. מאוחר יותר הוא הופיע בסרט הדרמה הקומית משנת Bandits" 2001" ובסרט הקומדיה הסאטירי משנת What Just Happened" 2008". בשנת 2009 הוא השתתף בתפקיד פיטר תומפסון בסרט הדרמה "סטואיק".
בשנת 2011 זכה לוינסון בפרס התסריט בפסטיבל הסרטים סאנדנס על סרט הביכורים שלו בבמאי, "עוד יום שמח", בו כיכבה אלן בארקין.
לוינסון היה שותף לכתיבת סרט הטלוויזיה "אשף השקרים" משנת 2017, שביים אביו בארי לוינסון. הסרט מתמקד בברנרד מיידוף, אותו מגלם רוברט דה נירו.
בשנת 2018 כתב וביים לוינסון את הסרט "אומה של רוצחים". הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2018 לביקורות מעורבות של מבקרים, ששיבחו את פעולתו "התזזיתית והמסוגננת מבחינה ויזואלית" אך מתחו ביקורת על הדמויות הכתובות.
ביוני 2019 יצר לוינסון את סדרת הדרמה הטלוויזית של HBO "אופוריה", המבוססת על הסדרה הישראלית באותו השם. הסדרה זכתה לשבחי המבקרים על הבימוי, הכתיבה והמשחק.
לוינסון היה שותף לכתיבת התסריט לסרט המתח הארוטי "מים עמוקים", שיעלה לאקרנים במהלך שנת 2022.
בשנת 2020 הוא הפיק את סרט הדרמה "קרעים של אישה" שעלה לשירות הסטרימינג של נטפליקס. באותה השנה, כתב וביים לוינסון את סרט הדרמה "מלקולם ומארי", ובו כיכבו ג'ון דייוויד וושינגטון וזנדאיה. הסרט הופץ על ידי נטפליקס. בשנת 2022 שימש לוינסון כמפיק בפועל של המיני-סדרה "אירמה ופ" מבית רשת HBO.
חיים אישיים
לוינסון דן במאבקיו בסמים כנער ובוגר צעיר.
רוג'רו פסקווארלי
רוג'רו פסקווארלי (באיטלקית: Ruggero Pasquarelli; נולד ב-10 בספטמבר 1993) הוא שחקן וזמר איטלקי. ב-2010 השתתף בעונה הרביעית של הגרסה האיטלקית של "אקס פקטור". מוכר גם בתור מי שגילם את פדריקו בסדרה הארגטינאית של ערוץ דיסני "ויולטה", את מטאו בלסאנו בסדרה "סוי לונה" ואת טורו בסדרה "ארגנטינה, ארץ האהבה והבגידות".
ביוגרפיה
פסקווארלי נולד ב-1993 בצ'יטה סנט'אנג'לו, בנפת פסקארה שבאברוצו, לאנטונלה וברונו פסקווארלי. יש לו אח אחד הצעיר ממנו, לאונרדו פסקווארלי. ב-2004 למד בבית ספר למשחק.
בשנים 2009–2010 היה חלק מלהקת "אנולונגו 65013", בה רוג'רו נתן את הקול הגברי בלהקה; הלהקה ניגנה בעיקר קאברים של שירים.
בספטמבר 2010 נכנס לתחרות "אקס פקטור" בקבוצה של מרה מאיונקי, בקטגוריה של הגברים מתחת לגיל 24. ב-2012 נבחר לשחק בעונה הראשונה של "ויולטה", ובשל כך נאלץ לעבור לגור בארגנטינה וללמוד ספרדית במרץ 2012 כדי לגלם את פדריקו. הוא המשיך את התפקיד שלו בעונה השנייה (2013) והשלישית (2014–2015).
ב-2016 החל לשחק בסדרה החדשה של ערוץ דיסני "סוי לונה", בתפקיד מתאו בלסאנו, אותו גילם במשך שלוש עונות. ב-28 בנובמבר 2017 הסתיימו הצילומים לעונה השלישית.
בשנת 2019 שיחק בטלנובלה התקופתית הארגנטינאית "ארץ אהובה" (Argentina, tierra de amor y venganza).בתפקיד של טורו, לצד אאוחניה סוארס, גונסלו הרדיה ובנחמין ויקוניה.
ב-2019 הוציא סינגלים שזכו להצלחה בספוטיפיי וביוטוב. הראשון יצא ביוני 2019 ״Problabemente" (בעברית: "סביר להניח") והופיעה איתו בקליפ הזמרת דנה פאולה. הוא זכה להצלחה רבה בערוץ דיסני הלטיני וערך סיבוב הופעות מורחב גם ברחבי אירופה.
בספטמבר יצא הסינגל השני ״No Te voy a fallar" ("לא אפשל").
באוקטובר שיתף פעולה יחד עם להקת "MYA" יחד עם חברו הטוב אגוסטין ברנסקוני ששיחק איתו בסוי לונה, הוציאו יחד את השיר "apenes son Las 12" (בעברית: בקושי 12). וביולי 2020 יצא השיר "Puede" ((בעברית: "יכול"), בספטמבר 2020 יצא השיר "Bella" (בעברית: יפה). ב-19 בנובמבר 2020 יצא השיר "Dos Extraños" (בעברית: "שני זרים"). בדצמבר 2020 הוציא את השיר "Mil Razones" (אלף סיבות).
איאן סטאנרד
איאן דקסטר סטאנרד (באנגלית: Ian Dexter Stannard; נולד ב-25 במאי 1987) הוא רוכב אופני כביש ומסלול אנגלי שפרש בסוף 2020. עד פרישתו רכב סטאנרד בקבוצת אינאוס. סטאנרד ניצח פעמיים ברציפות את אומלופ הט ניוסבלד (2014–2015) והוא אלוף בריטניה בכביש בשנת 2012.
ביוגרפיה
סטאנרד נולד בצ'למספורד שבאסקס, הוא החל כרוכב אופני מסלול וזכה עם בריטניה במדליית זהב באליפות אירופה 2006 בדיפה קבוצתית עד גיל 23. הוא רכב עבור אנגליה במשחקי חבר העמים הבריטי לצעירים ב-2004 וזכה בשתי מדליות ארד, במרוץ הסקרץ' ורדיפה קבוצתית. באותה התחרות זכה סטאנרד במדליית זהב במקצה נגד השעון.
Landbouwkrediet - Tönissteiner (2008)
סטאנרד הפך למקצוען בתחום הכביש ב-2008 עם הצטרפותו לקבוצת Landbouwkrediet - Tönissteiner הבלגית בדרג הפרו קונטיננטל, השני בחשיבותו. ההישג הבולט שלו בעונה הגיע ב, לאחר שסיים שלישי במרוץ. קבוצתו לא נטלה חלק במרוץ, לכן הוא ייצג את נבחרת בריטניה.
ISD (2009)
ב-2009 הצטרף סטאנרד ל-ISD האיטלקית. באותה עונה ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר נבחר לג'ירו ד'איטליה. סטאנרד סיים את המרוץ בין המקומות האחרונים, 160 מתוך 169 רוכבים שסיימו את המרוץ.
סקיי (2010–היום)
ב-2011 סיים סטאנרד רביעי באליפות בריטניה וניצח את הקטע החמישי בטור של אוסטריה. הוא נבחר שוב לוואלטה אספנייה והפעם הצליח לסיים את המרוץ, כשהוא מסיים במקום ה-128 וסייע לכריס פרום לנצח את המרוץ. לקראת סוף העונה סיים רביעי בפריז–טור, 15 שניות אחרי גרג ואן אוורמאט המנצח.
2012: אלוף בריטניה
ב-2012 ערך סטאנרד את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 57 בקטע ה-9. בסופו של דבר סטאנרד סיים את הג'ירו במקום ה-132, כשהוא מסייע לריגוברטו אוראן לסיים שביעי את המרוץ. באפריל ניצח סטאנרד לראשונה את אליפות בריטניה, כשהוא מקדים את בן קבוצתו אלכס דאוסט ב-1:14 דקות ואת רוסל המפטון ב-1:24 דקות. בהמשך העונה נבחר בפעם השלישית ברצף לוואלטה אספנייה. התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 16 בקטע ה-18, והוא סיים את המרוץ בקטע ה-111 הכללי. לאחר מכן סיים עם סקיי במקום התשיעי באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות. סטאנרד נכלל בסגל בריטניה לאולימפיאדת לונדון ושימש כפועל, שמטרתו הייתה להביא את מרק קוונדיש לספרינט הסיום, אך ללא הצלחה לאחר ניצחונו של אלכסנדר וינוקורוב.
ב-2013 בלט סטאנרד בכמה מקלאסיקות האביב, כשהוא רשם את התוצאה הטובה ביותר שלו עד כה במונומנט מילאנו–סן רמו, מקום שישי, הוא הוביל את המרוץ במהלך הטיפוס האחרון לפוג'יו, אך נתפס במהלכו על ידי קבוצה של חמישה רוכבים. בסופו של דבר נכנע סטאנרד כאמור לג'רלד צ'יולק המנצח, כשפטר סאגאן (שני), פביאן קנצ'לרה (שלישי) מקדימים אותו גם כן. במרוץ הבא שלו, דווארס דור פלנדרן, סיים סטאנרד תשיעי. בהמשך העונה סיים שמיני בטור באיירן–רונדפארט. הוא לא הצליח לשחזר את הישגו מ-2012 ובעונה זאת סיים במקום השני באליפות בריטניה, לאחר שהגיע אחרי מרק קוונדיש ב-2 שניות. לאחר מכן ערך סטאנרד את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום 26 בקטע ה-10, והוא סייע לכריס פרום לנצח את המרוץ כולו. הוא סיים שביעי ב בהמשך העונה.
שני ניצחונות רצופים באומלופ
ב-2014 פתח סטאנרד את העונה עם מקום שישי בטור של קטר. לאחר מכן השיג את סטאנרד את ההישג הגדול בקריירה שלו עד כה, לאחר שניצח את אומלופ הט ניוסבלד, לאחר שגבר על שותפו לבריחה ששרדה עד סיום המרוץ, גרג ואן אוורמאט, בספרינט הסיום. עם ניצחונו הפך סטאנרד לבריטי הראשון לנצח במרוץ. הוא השתתף בהמשך ב, אך שבר את מפרק כף היד במהלך תאונה ונאלץ לסיים את העונה.
את 2015 פתח סטאנרד שוב עם מקום רביעי בטור של קטר. לאחר מכן התחרה שוב באומלופ הט ניוסבלד ורכב בקדמת המרוץ ביחד עם שלושה רוכבים מאטיקס קוויק-סטפ, תום בונן, סטיין ואנדנברח, וניקי טרפסטרה. השלושה ניסו לפרק את סטאנרד ללא הצלחה, לאחר התקפות של ואנדנברח ובונן. בסופו של דבר התקיף סטאנרד בעצמו ורק לטרפסטרה היו את הכוחות להמשיך איתו, ובספרינט הסיום גבר סטאנרד על טרפסטרה, כשבונן מסיים שלישי, בפער של 8 שניות, וואנדברח מסיים רביעי, בפער של 15 שניות. עם ניצחונו במרוץ הפך סטאנרד לרוכב הראשון ב לנצח פעמיים ברציפות במרוץ. בהמשך העונה סיים סטאנרד שלישי באליפות בריטניה ונבחר שנית לטור דה פראנס, כשהוא מסייע לכריס פרום לנצח במרוץ, כשסטאנרד עצמו מסיים במקום ה-128. סטאנרד סיים ביחד עם סקיי במקום התשיעי באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות.
ב-2016 סיים סטאנרד שלישי ב-E3 הרלבקה, כשהוא מוביל קבוצה של עשרה רוכבים שהגיעה 11 שניות אחרי מיכל קוויאטקובסקי המנצח ושבע שניות אחרי פטר סאגאן שסיים שני. סטאנרד סיים שלישי גם במונומנט פריז–רובה, לאחר שהיה חלק מדבוקת רוכבים של חמישה רוכבים ששרדה עד הסיום, אך הפסיד למת'יו היימן המנצח ותום בונן שסיים שני בספרינט הסיום בולודרום ברובה. הוא נבחר בפעם השלישית והשנייה ברציפות לטור דה פראנס וסיים את המרוץ במקום ה-161, כשהוא מסייע לכריס פרום לנצח את המרוץ בפעם השנייה ברציפות. הוא נכלל בסגל בריטניה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, אך לא סיים את מרוץ הכביש. לאחר מכן ניצח סטאנרד את הקטע השלישי בטור של בריטניה, לאחר בריחת יחיד.
ב-2017 ניצח סטאנרד את הקטע הרביעי בהראלד סאן טור באוסטרליה, הוא השתתף בפעם השנייה בוואלטה אספנייה וסייע לכריס פרום לנצח את המרוץ. ב-2018 ניצח את הקטע השביעי בטור של בריטניה לאחר בריחת יחיד. לאחר מכן סיים עם סקיי במקום הרביעי באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות.
ב-2019 סיים שני באליפות בריטניה, כשהוא מסיים שביעי במקצה נגד השעון באליפות. הוא נכלל שוב בסגל סקיי לוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-106 את המרוץ.
הוועדה המייעצת לסדר דין פלילי וראיות
הוועדה המייעצת לסדר דין פלילי וראיות היא ועדה קבועה הממונה על ידי שר המשפטים ומכינה עבור הממשלה את מרבית הצעות החוק הממשלתיות בנושא סדר הדין הפלילי ודיני הראיות. בראש הוועדה עומד שופט של בית המשפט העליון, וחבריה הם שופטים מכל הערכאות, נציגים בכירים מהפרקליטות, הסניגוריה הציבורית, משטרת ישראל, לשכת עורכי הדין והאקדמיה.
כיום עומדת בראש הוועדה השופטת עדנה ארבל שהחליפה בשנת 2012 את השופטת מרים נאור. בעבר עמד בראש הוועדה השופט אליהו מצא.
סטנלי קובריק
סטנלי קובריק (באנגלית: Stanley Kubrick; 26 ביולי 1928 – 7 במרץ 1999) היה במאי קולנוע, מפיק, וצלם אמריקאי-יהודי, הידוע בקפדנותו בבחירת הנושאים שעסק בהם, בדרך עבודתו האיטית, במגוון הסוגות שעבד איתן, ובקנאותו לפרטיות בנוגע לסרטיו ולחייו. הוא עבד הרחק ממוסכמות הוליווד, והקפיד מאוד על חופש אומנותי, למרות זאת הוא זכה לתמיכה כספית מצד האולפנים הגדולים לכל מיזמיו. פעמים אחדות היה קובריק מועמד לפרס אוסקר, כבמאי וכתסריטאי, אך זכייתו היחידה הייתה בגין האפקטים המיוחדים בסרטו "2001: אודיסיאה בחלל".
קובריק מוכר כאחד מיוצרי הסרטים המצטיינים, החדשניים, ורבי-ההשפעה ביותר בהיסטוריה של הקולנוע. הוא ביים מספר סרטים שזכו לשבחים, לעיתים שנויים במחלוקת, שהעזו להציץ ולגעת בפינות האפלות שבנפש האדם, ושיקפו, לדעת רבים, את אופיו האובססיבי והפרפקציוניסטי של הבמאי. רוב סרטיו מהווים למעשה כתב ביקורת על הטבע האנושי ועל המשטרים הפוליטיים של תקופתו, ולכן פעמים רבות הם עוררו פולמוס כאשר יצאו לאקרנים. סרטיו מאופיינים בסגנון חזותי רשמי ובתשומת לב קפדנית לפרטים – לרבים מסרטיו המאוחרים רכיבים סוריאליסטיים ואקספרסיוניסטיים שנמנעים ממבנה עלילה ליניארי. על אף שנראה שסרטיו מבטאים פסימיות אירונית, מספר מבקרי סרטים טוענים כי בצפייה דקדקנית ניתן לראות אופטימיות זהירה. מבקרים שונים הגדירו את סרטיו כ"סרטים הכי מקוריים, פרובוקטיביים, ובעלי-החזון שנעשו אי פעם".
ראשית חייו
סטנלי קובריק נולד ב-26 ביולי 1928 בברונקס, ניו יורק, הראשון בין שני ילדיהם של ז'אק לאונרד קובריק (1985-1901) ואשתו גרטרוד (1985-1903). אחותו, ברברה, נולדה בשנת 1934. ז'אק קובריק, שהוריו היו ממוצא יהודי אוסטרו-הונגרי היה רופא. בזמן לידתו של סטנלי, משפחתו גרה בשדרת קלינטון ברובע הברונקס.
אביו של קובריק לימד אותו שחמט כשהיה בן 12, ועניינו במשחק נמשך כל חייו. הוא גם קנה לבנו מצלמת גרפלקס כשזה היה בן 13, ועורר את משיכתו לצילום. כנער, קובריק התעניין בג'אז, וניסה קריירה כמתופף.
קובריק למד בתיכון על שם ויליאם הווארד טאפט בברונקס משנת 1941 עד 1945. הוא היה תלמיד גרוע, עם ממוצע ציונים נמוך של 67 נקודות. הוא סיים את לימודיו בשנת 1945, אך ציוניו הדלים, יחד עם הביקוש לרישום למכללות מחיילים שחזרו ממלחמת העולם השנייה, שללו כל תקווה ללימודים גבוהים. מאוחר יותר בחייו, קובריק דיבר בזלזול על חינוכו ועל חינוך באופן כללי, וטען ששום דבר בבית ספר לא עניין אותו. הוריו שלחו אותו לגור עם קרובי משפחה בלוס אנג'לס למשך שנה, בתקווה שהדבר יעזור לצמיחה האקדמית שלו.
כאשר היה בתיכון, נבחר להיות צלם בית הספר הרשמי למשך שנה. בשנת 1946, כיוון שלא יכול להתקבל ללימודי יום במכללות, השתתף לזמן קצר בשיעורי ערב במכללה העירונית של ניו יורק, ואז עזב. בסופו של דבר חיפש עבודה כצלם עצמאי, ובזמן שסיים את לימודיו מכר סדרת צילומים למגזין "Look". קובריק הוסיף להכנסתו בכך ששיחק שחמט תמורת רבעי דולר בפארק וושינגטון ובמועדוני שחמט שונים במנהטן. הוא התקבל כמתמחה במגזין "Look" בשנת 1946, ויותר מאוחר כצלם במשרה מלאה.
בתקופת עבודתו במגזין "Look", קובריק נישא לטובה מץ (נולדה ב-1930) ב-29 במאי 1948. הם גרו בגריניץ' וילג', והתגרשו בשנת 1951. בזמן זה קובריק עבד לעיתים קרובות כמקרין סרטים במוזיאון לאמנות מודרנית ובבתי קולנוע שונים בניו יורק. הוא קיבל השראה במיוחד מעבודות הצילום המורכבות והזורמות של הבמאי מקס אופולס, שסרטיו השפיעו בהמשך על סגנונו החזותי של קובריק.
עבודות מוקדמות
אלכס סינגר, חברו של קובריק, שכנע אותו בשנת 1951 להתחיל ליצור סרטים דוקומנטריים קצרים עבור חברת טיים, ששידרה אותם כמבזקי חדשות בבתי הקולנוע. קובריק הסכים, וצילם את "יום הקרב" במימון עצמאי בשנת 1951. בסרט נעשה שימוש נרחב בצילום עוקב אחורה, דבר שייחרט כאחת מתנועות המצלמה האופייניות של קובריק. על אף שהמפיץ סגר את עסקיו באותה שנה, הצליח קובריק למכור את "יום הקרב" לחברת RKO ברווח של 100 דולר. מעודד מהצלחתו המוקדמת, התפטר קובריק מעבודתו במגזין "Look" והחל לעבוד על סרטו הדוקומנטרי הקצר השני, "הכומר המעופף" (1951), במימון של חברת RKO. סרטו השלישי, "יורדי הים" (1953), סרטו הצבעוני הראשון, היה סרט תעמולה באורך 30 דקות, ונועד עבור איגוד יורדי הים העולמי. שלושה סרטים אלו הם העבודות היחידות של קובריק ששרדו בתחום הסרטים הדוקומנטריים, אך כנראה היה מעורב במספר סרטים קצרים נוספים, שאבדו. ההשפעות של הצילום האמנותי נראו בסרטיו של קובריק, בקומפוזיציה המרשימה של השוטים שלו, הסימטריות שלהם ומשחקי הצבעים המעניינים. קובריק התייחס לסרטיו כאל אלפי תמונות סטילס המוקרנות במהירות זו אחר זו, ולכן סרטיו מדויקים וחדים ומשמעויות רבות עוברות בצבעים ובקומפוזיציה.
שנות ה-50
אלכס סינגר הכיר לקובריק את המפיק הצעיר ג'יימס ב. האריס, והשניים נעשו חברים קרובים. שותפותם העסקית, הפקות האריס-קובריק, מימנה את שלושת סרטיו הבאים של קובריק. השניים קנו את הזכויות על רומן מאת ליונל וייט, ובעזרת התסריטאי ג'ים תומפסון הפך אותו קובריק ל"ההרג". הסיפור הוא על שוד מתוכנן בקפדנות של מסלול מרוצי סוסים, שמסתבך לאחר שהשודד מסתלק עם הכסף (שם הסרט באנגלית, "The Killing", יכול להתייחס לרצח בסוף הסרט, או לשוד עצמו, בסלנג אמריקאי). "ההרג", בכיכובו של סטרלינג היידן, היה סרטו הראשון של קובריק שהיה באורך מלא. הסרט צולם עם צוות שחקנים וצוות הפקה מקצועיים. מבנה העלילה הלא ליניארי של הסרט היה מאוד לא רגיל לקולנוע של שנות ה-50; את הטכניקה הזו חיקה כמעט 40 שנים יותר מאוחר הבמאי קוונטין טרנטינו בסרטו "כלבי אשמורת". טרנטינו הכיר בהשפעה הרבה שהייתה לסרטו של קובריק עליו, ומבקרים שמו לב לדמיון רב במבני העלילה של שני הסרטים. באופנים רבים, "ההרג" עקב אחר מוסכמות הסרט האפל, גם בעלילה וגם בסגנון האמנותי, ונעשה שימוש בצללים ובעשן סיגריות. סגנון זה של מותחן פשע פרח בשנות ה-40, ובימינו רבים מתייחסים אל סרט זה כאל אחד מהסרטים הטובים ביותר בתחום הסרט האפל. על אף שהסרט לא זכה להצלחה קופתית, הוא זכה לביקורות טובות.
סרטו הבא של קובריק, "שבילי התהילה", התרחש בעת מלחמת העולם הראשונה והיה מבוסס על ספר אנטי-מלחמתי בשם זה משנת 1935, מאת האמפרי קוב. קובריק הציג את המלחמה כאכזרית על ידי צילום שחור-לבן גס, זמן רב לפני שהצגתה ככזו נעשה דבר אופנתי לאחר תקופת וייטנאם. הסרט עוקב אחר יחידת צבא צרפתית המצווה לבצע משימה בלתי אפשרית על ידי הממונים עליה. כתוצאה מכישלון המשימה מואשמים שלושה חיילים חפים מפשע בפחדנות, כדי לתת דוגמה לשאר החיל. קירק דאגלס מגלם את קולונל דקס, קצין הומניטרי שמנסה למנוע את הוצאתם להורג של החיילים. הסרט לא היה הצלחה מסחרית מסחררת, אך הוא זכה לשבחים והערצה בתוך תעשיית הקולנוע, תוך שהוא מבסס את קובריק כיוצר סרטים מבטיח. מבקרים לאורך השנים היללו את סצנות הקרב הישירות וחסרות הרגש, ואת הסגנון הגס והשחור-לבן שבו צולם הסרט. סטיבן ספילברג אמר שזהו אחד מסרטי קובריק האהובים עליו ביותר.
במהלך הפקת "שבילי התהילה" במינכן, פגש קובריק את השחקנית הגרמנית הצעירה כריסטיאן הארלן, וניהל עמה רומן. כריסטיאן סוזאן הארלן (נולדה ב-1932 בגרמניה) השתייכה למשפחה תיאטרלית והוכשרה להיות שחקנית; היא שיחקה את התפקיד הנשי היחיד בסרט (בו הופיעה בשם הבמה "סוזאן כריסטיאן"). קובריק התגרש מאשתו השנייה, רות סובוטקה, בשנת 1957. הארלן וקובריק התחתנו בשנת 1958 ונשארו יחד עד מותו בשנת 1999. בזמן נישואיה לקובריק התמקדה כריסטיאן בקריירה שלה כציירת. בנוסף לבתה קתרינה, שנולדה בשנת 1953 מנישואיה הראשונים לשחקן הגרמני ורנר בראנס (נפטר בשנת 1977), היו לזוג שתי בנות, אניה (1959-2009) וויויאן (נולדה בשנת 1960). אחיה של כריסטיאן, יאן הארלן, היה המפיק בפועל בסרטיו של קובריק משנת 1975 והלאה.
שנות ה-60
כאשר חזר לארצות הברית עבד קובריק במשך שישה חודשים על סרטו של מרלון ברנדו, "כשגברים שונאים" (One Eyed Jacks, 1961). השניים התעמתו מספר פעמים לגבי החלטות ליהוק, וברנדו פיטר את קובריק בסופו של דבר ולקח את מושכות הבימוי לידיו. קובריק עבד על מספר תסריטים, בהם "Lunatic at Large", ותכנן להופכם לסרטים, עד שקירק דאגלס ביקש ממנו להשתלט על הפקת האפוס ההיסטורי שלו, "ספרטקוס" (1960). הבמאי המקורי של הסרט היה אנתוני מאן, אך הוא פוטר על ידי האולפנים כשבועיים לאחר תחילת הצילומים.
ספרטקוס
"ספרטקוס" היה מבוסס על הסיפור האמיתי של מרד העבדים הרומאים. הסרט היה מסובך להפקה, וויכוחים אמנותיים התפתחו בין קובריק לדאגלס, ויכוחים שהתעצמו בשל מערכת היחסים הסוערת שהייתה בין השניים. קובריק התכחש לסרט בהמשך חייו; הוא היה מתוסכל בשל חוסר יכולתו לשלוט בסרט מן הבחינה האמנותית, תסכול שהכעיס את דאגלס. החברות שהתפתחה בין השניים במהלך יצירת "שבילי התהילה", נהרסה כליל בעקבות עשיית הסרט. בשנים שלאחר מכן התייחס דאגלס לקובריק כ"חרא בעל כישרון".
למרות הבעיות על הסט היה "ספרטקוס" הצלחה מסחרית וביקורתית וביסס את קובריק כבמאי מרכזי בתעשייה. עם זאת, ההפקה הסוערת של הסרט הביאה את קובריק להחלטה למצוא דרכים לעבוד עם מימון הוליוודי, ועם זאת להישאר תחת עצמאות מלאה בנוגע להפקות הסרטים הבאים שלו. הוא כינה דרך עבודה זו "Film by fiat, film by frenzy" (סרט לפי פקודה, סרט מביא לשגעון).
"ספרטקוס" הוא סרטו היחיד של קובריק שבו לא היה לקובריק חלק בכתיבת התסריט, לא הייתה לו זכות לעריכה סופית, לא הייתה לו שליטה בהפקה, ודעתו אף לא נשאלה במהלך הליהוק. בגדול, זו הייתה הפקתו של דאגלס.
"ספרטקוס" זכה בארבעה פרסי אוסקר, אחד מהם לפיטר יוסטינוב על תפקידו כסוחר העבדים בטיאטוס. זוהי הזכייה היחידה אי פעם של שחקן בהפקתו של קובריק.
לוליטה
בשנת 1962 עבר לאנגליה כדי לצלם את הסרט "לוליטה", ובה נשאר לשארית חייו. התמריץ המקורי היה לצלם את "לוליטה" בארץ עם חוקי צנזורה רפים יותר. עם זאת, קובריק נאלץ להישאר באנגליה כדי לצלם את "דוקטור סטריינג'לאב" כיוון שפיטר סלרס לא הורשה לעזוב את אנגליה בעת הליכי הגירושין שלו, והפקת "2001: אודיסיאה בחלל" דרשה במה אקוסטית גדולה שלא הייתה בנמצא באמריקה. היה זה לאחר צילומם של שני הסרטים הראשונים באנגליה, ובתחילת הפקת "2001: אודיסיאה בחלל" החליט קובריק להתיישב באנגליה באופן קבוע.
"לוליטה" היה סרטו הראשון של קובריק שיצר מחלוקת קשה. הספר, מאת הסופר הרוסי-אמריקאי ולדימיר נבוקוב, עסק בפרשת אהבים בין גבר בגיל העמידה בשם הומברט הומברט (ג'יימס מייסון) לבין בתו החורגת בת ה-12, היה ידוע לשמצה כרומן "מגונה" והיה אחד הספרים השנויים ביותר במחלוקת במאה העשרים. מיזמו של קובריק רק עורר את המחלוקת, וסיסמת הפרסום של הסרט ליגלגה על עניין הנושא הכבד: "איך הם העזו לעשות סרט על "לוליטה"?" במקור ביקש קובריק מנבוקוב לכתוב את הגרסה הקולנועית לספרו. בתחילה הסופר יצר תסריט בן 400 עמודים, שצומצם מאוחר יותר ל-200 עמודים. התסריט הסופי נכתב על ידי קובריק, ונבוקוב העריך כי רק 20% מעבודתו עשתה את דרכה אל הסרט.
לפני ההפקה, קובריק הבין שכדי שהסרט יקבל אישור "קוד הייז" להפקה, על התסריט להמעיט בהתגרותו של הספר, תוך כדי טיפול ברכות בנושא. קובריק ניסה להפוך חלק מהרכיבים למתקבלים על הדעת על ידי השמטת כל החומרים הנוגעים למשיכתו של הומברט לנערות צעירות באופן קבוע, ועל ידי הבטחת העובדה שלוליטה תראה כמו נערה. קובריק ושותפו בהפקה, ג'יימס האריס, החליטו להעלות את גילה של לוליטה מ-12 ל-14. בנוסף לכך, ליהק קובריק לתפקיד את סו ליון (נולדה בשנת 1946) שהייתה בת 16 ונראתה מבוגרת לגילה. אף על פי כן, קובריק שמר על קשר עם הצנזור בזמן עשיית הסרט, ונעשו רק מספר עריכות קטנות, בהן הסרת הסצנות הארוטיות בין לוליטה והומברט. כל תוכן מיני גלוי היה צריך להיות עדין, ורוב המעשים המיניים בין לוליטה והומברט רק מרומזים בסרט. כתוצאה מכך, ההיבטים החושניים של הספר מוזערו בעריכה הסופית, תוך שהם משאירים הרבה לדמיון הצופה. קובריק טען מאוחר יותר שאילו ידע מראש על קשיחות הצנזור, הוא לא היה עושה את הסרט.
"לוליטה" היה הפעם הראשונה מתוך שתיים בהם עבד קובריק עם השחקן הקומיקאי פיטר סלרס, הפעם השנייה הייתה בעשיית "דוקטור סטריינג'לאב" (1964). ב"לוליטה", סלרס משחק את קלייר קווילטי, גבר מבוגר אחר (לא-ידוע להומברט) שקשור בלוליטה, המשמש באופן דרמטי כראי להומברט. בספר, קווילטי נמצא מחוץ לסצנות ברוב הסיפור, אך קובריק החליט להביאו אל החזית, דבר שהביא להארכת תפקידו (על אף שזה הסתכם בשלושים דקות של זמן מסך). קובריק הרחיב את אפשרויותיו הדרמטיות בכך שנתן לקווילטי להעמיד פנים שהוא כמה דמויות בסרט, וכך השתמש בכישרונו המיוחד של סלרס בזיוף מבטאים.
התגובות לסרט היו מעורבות: רבים היללו אותו בזכות הנושא הנועז, בעוד אחרים היו מופתעים מהעדר הסצנות האינטימיות בין לוליטה והומברט. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר, וסו ליון, שגילמה את לוליטה, זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית החדשה הטובה ביותר.
דוקטור סטריינג'לאב
סרטו הבא של קובריק, "דוקטור סטריינג'לאב או: איך למדתי להפסיק לדאוג ולאהוב את הפצצה" (1964), נעשה סרט פולחן ועתה הוא נחשב קלאסיקה. רוג'ר איברט כתב שזהו הסרט הסאטירי הטוב ביותר שנעשה אי פעם. התסריט, המבוסס על הרומן "Red Alert", מאת הטייס לשעבר בחיל האוויר המלכותי פיטר ג'ורג' (כותב בשם העט פיטר בראיינט), נכתב בשיתוף פעולה בין קובריק לג'ורג', עם מספר תרומות של הסאטיריקן האמריקאי טרי סאות'רן. "Red Alert" הוא סיפור מתרה על מלחמה אטומית מקרית. עם זאת, קובריק מצא את התנאים המובילים למלחמה האטומית כה אבסורדיים שהסיפור הפך לקומדיה שחורה. לאחר שעבר הגהה מחדש, קובריק גייס את סאות'רן ללטש את התסריט הסופי.
הסרט חזה את הרגשות האנטי-מלחמתיים שנפוצו רק כמה שנים לאחר שיצא לאור. הוא היה מאוד ביקורתי כלפי מדיניות המלחמה של ארצות הברית, שנחשבה לפרה קדושה באותו זמן. "סטריינג'לאב" היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר (בהם לבמאי הטוב ביותר ולסרט הטוב ביותר).
2001: אודיסיאה בחלל
קובריק עסק 5 שנים בפיתוח סרטו הבא, "2001: אודיסיאה בחלל" (1968). נקבע שהסרט יצולם בשיטת הסינרמה. קובריק כתב את התסריט יחד עם סופר המדע הבדיוני ארתור סי. קלארק. הם הרחיבו את סיפורו הקצר של קלארק "The Sentinel" (בתרגום חופשי: הזקיף).