cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עונת 2009/2010 בליגה הלאומית
משחק המבחן לליגה הלאומית
בסיום העונה התקיים משחק מבחן לליגת המשנה כשמכבי באר שבע שסיימה במקום ה-14 בליגה הלאומית התמודדה מול מכבי השקמה/רמת חן שסיימה במקום השני בליגה א' דרום והגיעה למשחק דרך פלייאוף העלייה (מקום 2-5 בשתי הליגות המחוזיות). השיטה הייתה משחק אחד שנערך במגרש נייטרלי.
תוצאה: מכבי באר שבע ניצחה 2:0 ונשארה בליגה הלאומית עונה נוספת.
תוצרת הארץ (אלבום)
תוצרת הארץ הוא אלבום האולפן ה-23 של הזמר אריק איינשטיין, בשיתוף עם המוזיקאי שם-טוב לוי. האלבום יצא לאור בשנת 1985. באותה השנה הפיקה הטלוויזיה החינוכית תוכנית רוויו הכוללת את רוב שירי האלבום. בתוכנית זו השתתפו איינשטיין, לוי, חלק מצוות הנגנים ומוני מושונוב.
זהו שיתוף הפעולה השלישי של איינשטיין ושם-טוב לוי, לאחר ששיתפו פעולה באלבומים "ילדים" ו"פסק זמן". האלבום מורכב ברובו משירים שכתב נתן אלתרמן, רובם בלחנים של לוי. שני לחנים לא נכתבו במיוחד עבור האלבום, והם גרסאות הכיסוי של איינשטיין לשירים "באר בשדה" ו"אליפלט". השיר "מאחורי השער" הולחן קודם על ידי אבנר קנר, ואיינשטיין שר את הלחן הזה באלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'". בין השירים הבולטים באלבום: "תוצרת הארץ", "משקפיים ורודות", "אליפלט" ו"אהבה חופשית".
אלבום זה הופק על ידי דליה און פריזנד.
הוועדה לסחר הוגן
הוועדה לסחר הוגן (ביפנית: 公正取引委員会, תעתיק: קוֹסֶיי טוֹריהיקי איאינְקאי) היא ועדה בממשלת יפן, האחראית על אכיפת החוק למניעת מונופול.
ב-2004 ביקשה הוועדה מחברת מיקרוסופט לשנות את אחד הסעיפים בהסכם שלה עם עסקים מכיוון שלטענתה הדבר פגע בפעילותם של עסקים יפניים שניסו להוציא רישיון לשימוש בMicrosoft Windows.
הפארק הלאומי באנף
הפארק הלאומי באנף (אנגלית: Banff National Park), שהוקם בהרי הרוקי ב-1885, הוא הפארק הלאומי הוותיק ביותר בקנדה. הפארק נמצא במרחק של 110 - 180 קילומטרים מערבית לעיר קלגרי שבפרובינציית אלברטה, ומשתרע על שטח של 6,641 קילומטרים רבועים, שבהם הרים רבים, קרחונים ושדות קרח, יערות מחטניים צפופים ונופים אלפיניים. דרך אייספילדס, חלק מכביש 93, נמתחת מאגם לואיז ועד לפארק הלאומי ג'ספר שבצפון. מערבית לפארק באנף שוכנים יערות פרובינציאליים והפארק הלאומי יוהו, ודרומית לו נמצא הפארק הלאומי קוטניי. המרכז המסחרי של הפארק הוא העיירה באנף, הנמצאת בעמק נהר בואו.
בשנים הראשונות לקיומו של הפארק נודעה חשיבות לחברת מסילת הרכבת הפסיפית הקנדית שפעלה בו, בנתה את מלון באנף ספרינגס ואת טירת אגם לואיז, ומשכה למקום תיירים רבים באמצעות מסע פרסום נרחב. בתחילת המאה ה-20 נבנו בפארק דרכים אחדות, ובשנות ה-90 הגיע מספר התיירים השנתי ל-5 מיליון איש. כ-8.75 מיליון אנשים נוספים חוצים את הפארק דרך הכביש המהיר הטרנס קנדי העובר בשטחו.
היסטוריה
מעדויות ארכאולוגיות שנמצאו ב עולה כי ההתיישבות האנושית הקדומה ביותר באזור הפארק הייתה לפני למעלה מ-10,000 שנים. קודם להגעת האדם הלבן לאזור התגוררו בו שבטים אינדיאנים, שהתקיימו על צייד ביזונים, באפלו ובעלי חיים אחרים. ב-20 ביולי 1871 התקבלה קולומביה הבריטית כחברה בקנדה, וכחלק מהמהלך הסכימה הממשלה הקנדית להקים מסילת רכבת טרנס-יבשתית. בניית המסילה החלה ב-1875 במעבר קיקינג הורס, נמשכה צפונה למעבר ילוהד, והיא שימשה כנתיב מעבר דרך הרי הרוקי. בניית המסילה נמשכה עשר שנים.
לאור הטענות הסותרות ביחס לגילוי מעיינות חמים בבאנף החליט ראש ממשלת קנדה ג'ון מקדונלד ב-1885 להורות על הקמת שמורת טבע קטנה בגודל 26 קילומטרים רבועים מסביב למעיינות החמים שבאתר ההיסטורי הלאומי קייב אנד בייסין, וקבע כי שמה יהיה שמורת המעיינות החמים באנף. ב-23 ביוני 1887 נחקק חוק פארק הרי הרוקי, ולפיו הורחב שטח הפארק ל-674 קילומטרים רבועים ושמו שונה לפארק הרי הרוקי. היה זה הפארק הלאומי הראשון של קנדה, והפארק הלאומי השני שהוקם בצפון אמריקה לאחר הקמתו של הפארק הלאומי ילוסטון בארצות הברית. חברת מסילת הרכבת הפסיפית הקנדית בנתה את מלון באנף ספרינגס ואת טירת אגם לואיז על מנת למשוך למקום תיירים ולהגדיל את מספר הנוסעים ברכבת.
ב-1902 הורחב שטח הפארק ל-11,400 קילומטרים רבועים, וכעת נכללו בו אגם לואיז והנהרות בואו, רד דיר, קאנאנאסקיס, וספריי. ב-1911 צומצם שטח הפארק ל-4,663 קילומטרים רבועים כוויתור לטובת אינטרסים של כריתת עצים למטרות מסחר, וכך נגרעו משטח הפארק אזורים רבים. עד 1930 נערכו שינויים נוספים בגבולות הפארק, ועם העברתו של חוק הפארקים הלאומיים של קנדה נקבע שטח הפארק באופן סופי על 6,697 קילומטרים רבועים. לפי החוק נקבע כי שם המקום יהיה הפארק הלאומי באנף על שם תחנת הרכבת המקומית, שבעצמה נקרא על שם אזור באנפשייר שבסקוטלנד. ב-1933 נבנה שער כניסה מזרחי חדש לפארק, ולאחר מכן העבירה אלברטה לרשות הפארק שטח בגודל 0.84 קילומטר רבוע. שינוי זה ושינויים קטנים נוספים בגבולות הפארק ב-1949 הביאו את שטח הפארק לכדי 6,641 קילומטרים רבועים.
בשנת 1887 חתמו מספר שבטי אינדיאנים על אמנה 7, שהעניקה לקנדה את הזכויות הדרושות לחיפוש משאבי טבע בפארק. בתחילת המאה ה-20 נפתחו מכרות פחם בסמוך לאגם מינוואנקה, ועד 1904 פעל מכרה נוסף גם באנתרסייט. מכרה בנקהד, שפעל בהר קסקייד, הופעל על ידי חברת מסילת הרכבת הפסיפית הקנדית בין 1903 ל-1922. בשנתיים שלאחר סגירת העיירה פורקו המבנים והועברו לעיירה באנף ולמקומות אחרים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוקמו בפארק מספר מחנות ריכוז שבהם עבדו מהגרים מאוסטריה, הונגריה, גרמניה ואוקראינה. המחנה הראשי הוקם בהר קאסל, ובחורף הועבר לקייב אנד בייסין. בניית הדרכים והתשתיות הראשונות בפארק נעשתה על ידי אסירים קנדיים ממוצא סלבי. ב-1931 נחקק חוק האבטלה וסיוע לחווֹת (Unemployment and Farm Relief), שלפיו הותר ביצוען של עבודות ציבוריות בפארקים הלאומיים בתקופת השפל הגדול. העובדים שהגיעו לפארק באנף הועסקו בבניית בית מרחץ חדש באפר הוט ספרינגס (Upper Hot Springs), שהשלימו את קייב אנד בייסין. פרויקטים נוספים שבוצעו בתקופה זו היו בניית דרכים בפארק, משימות שונות באזור העיירה באנף, ובניית כביש מהיר בין העיירה באנף לעיירה ג'ספר. ב-1934 נחקק חוק העבודות הציבוריות, שלפיו ניתן מימון נוסף לצורך המשך הפרויקטים. הפרויקטים החדשים כללו הקמת מתקן רישום חדש בשער הכניסה המזרחי של הפארק, ובניית משרדי הנהלה בעיירה באנף. ב-1940 הושלמה בניית שדרת אייספילדס עד לאזור שדה הקרח קולומביה שבבאנף, ובכך חוברו באנף וג'ספר. במלחמת העולם השנייה שוב הוקמו בפארק מחנות ריכוז, הפעם בסמוך לאגם לואיז, מעיין סטוני ומעיין הילי. אסירי המחנות היו בעיקר מנוניטים מססקצ'ואן. בבאנף לא הוקמו מחנות ריכוז לאסירים ממוצא יפני, ואלו שכן הוקמו נבנו בפארק הלאומי ג'ספר והאסירים שהוחזקו בהם הועסקו בבניית הכביש המהיר ילוהד ובפרויקטים אחרים. באגם לואיז גם נערכו הניסיונות הראשונים בבניית אונייה מקרח ונסורת (פייקריט) במסגרת פרויקט חבקוק.
ב-1917 החלה תיירות החורף בבאנף, עם עריכתו של קרנבל החורף של באנף. במסגרת הקרנבל הוצג ארמון גדול עשוי מקרח, שנבנה באותה שנה על ידי אסירים. אירועי הקרנבל כללו בין היתר סקי למרחקים, קפיצות סקי, קרלינג וצעידה בנעלי שלג. בשנות ה-30 הקימו האחים ברוסטר את אתר הסקי הראשון בפארק - סאנשיין וילג'. באותו עשור הוקם אתר סקי בהר נורקוואי, וב-1948 נבנה הרכבל הראשון בפארק באתר זה. מאז 1968, עת הוכן מלון באנף ספרינגס לקראת החורף, הפך הפארק ליעד תיירותי לאורך כל השנה. בשנות ה-60 נבנה הכביש המהיר טרנס-קנדה, שהיה נתיב תחבורה נוסף דרך עמק בואו בנוסף לשדרת עמק בואו, והפארק הפך ליותר נגיש. באותו עשור נבנה גם נמל התעופה הבינלאומי קלגרי.
קנדה הגישה מספר פעמים את מועמדות הפארק לאירוח משחקי החורף האולימפיים. הפעם הראשונה הייתה לקראת משחקי החורף של 1964, שלבסוף נערכו בעיר אינסברוק שבאוסטריה. לקראת משחקי החורף של 1968 כשלה הצעתה של קנדה לארח את המשחקים באגם לואיז. ההצעה לאירוח משחקי החורף של 1972 הייתה השנויה ביותר במחלוקת, לאור התנגדותם הנחרצת של ארגונים פרו-סביבתיים שהתנגדו להצעה שנתמכה על ידי חברת אימפריאל אויל. ז'אן קרטיין, באותה עת השר לאיכות הסביבה שהיה אחראי על סוכנות הפארקים הקנדית, נכנע ללחצים ונסוג מתמיכתו בהצעת האירוח, שלבסוף הועבר לעיר סאפורו שביפן. משחקי החורף של 1988 נערכו בקלגרי הסמוכה לבאנף, ותחרות הסקי למרחקים שבמסגרת המשחקים נערכה בתוך "הפארק הפרובינציאלי המרכז הנורדי של קנמור" ליד העיירה קנמור, הממוקמת מחוץ לשערי הכניסה המזרחיים של הפארק הלאומי באנף על הכביש המהיר טרנס-קנדה.
לאחר קבלתו של חוק פארק הרי הרוקי נחקקו חוקים ונקבעו נהלים נוספים ששמו דגש על שימור הטבע. ב-1988 התקבל תיקון לחוק הפארקים הלאומיים, לפיו שמירת השלמות האקולוגית הפכה לעדיפות הראשונה של כל הנהלות הפארקים. דרישה נוספת של התיקון לחוק הייתה הוראה להנהלות הפארקים ליצור תוכנית ניהול בשיתוף הציבור. ב-1984 נכלל באנף באתר המורשת העולמית "הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים" שהוכרז על ידי אונסק"ו, ביחד עם מספר פארקים לאומיים ופרובינציאליים נוספים, וזאת בזכות הנופים ההרריים הכוללים פסגות הרים, קרחונים, אגמים, מפלי מים, קניונים, מערות אבן גיר ומאובנים. בשנות ה-80 הפריטה סוכנות הפארקים הקנדית שירותים רבים בפארקים והחלה לגבות תשלום עבור שימוש בחלק מהמתקנים והשירותים הציבוריים, וזאת על מנת להתמודד עם קיצוצי תקציב. ב-1990 עברה העיירה באנף תהליך של קורפורציה, שאפשר לתושביה מידה גדולה יותר של מעורבות בכל הנוגע לפעילות פיתוח נוספת בפארק.
גאוגרפיה
הפארק הלאומי באנף שוכן בהרי הרוקי על הגבול המערבי של אלברטה עם קולומביה הבריטית, באזור האקולוגי היערות ההרריים של אלברטה. הפארק נמצא במרחק של כשעה וחצי מקלגרי בנסיעה ברכב, ובמרחק של ארבע שעות מאדמונטון. בצפון גובל באנף בפארק הלאומי ג'ספר, במערב בפארק הלאומי יוהו, ובדרום בפארק הלאומי קוטניי. דרומית ומזרחית לפארק נמצאת מערכת הפארקים קאנאנאסקיס, הכוללת בין היתר את הפארק הפרובינציאלי בואו ואלי ויידלנד, הפארק הפרובינציאלי ספריי ואלי, והפארק הפרובינציאלי פיטר לוהיד.
הכביש המהיר הטרנס קנדי חוצה את הפארק בגבולו המזרחי ליד קנמור, ממשיך לכיוון העיירות באנף ולייק לואיז, וממשיך לתוך הפארק הלאומי יוהו שבקולומביה הבריטית. העיירה באנף היא המרכז המסחרי והתרבותי של הפארק. הכפר לייק לואיז ממוקם בצומת שבין הכביש המהיר טרנס-קנדה לשדרת אייספילדס, הנמשכת צפונה לכיוון העיירה ג'ספר. העיירה באנף נוסדה ב-1885, והיא מקום משכנם של מספר מוסדות תרבות כגון מרכז המבקרים של באנף, מוזיאון וייט, מוזיאון לוקסטון של אומות הבאפלו, האתר ההיסטורי הלאומי קייב אנד בייסין, ומספר גלריות לאמנות. ב-1990 עברה העיירה הליך קורפורציה לתוך אלברטה, אם כי היא נותרה תחת סמכות חוק הפארקים הלאומיים והממשל הפדרלי בכל הקשור לתכנון ופיתוח. נכון לשנת 2011 מונה אוכלוסיית העיירה 7,584 תושבים, כאשר ב-2006 נערך מפקד אוכלוסין שבו נספרו 6,700 תושבים. נהר בואו זורם דרך העיירה, ומפלי בואו ממוקמים בשוליה.
גאולוגיה
הרי הרוקי הקנדיים מחולקים לרכסי הרים אחדים המשתרעים מכיוון צפון-מערב לכיוון דרום-מזרח. הרכסים הראשיים משתרעים לאורך קו פרשת המים של אמריקה, ויוצרים את עמוד השדרה של הרי הרוקי הקנדיים. רכסי החזית נמצאים מזרחית לרכסים הראשיים. הפארק הלאומי באנף משתרע לכיוון מזרח מקו פרשת המים, וכולל את המדרונות המזרחיים של הרכסים הראשיים ואת רוב רכסי החזית, שבהם נמצאים רוב ההרים המקיפים את העיירה באנף. מרגלות הגבעות נמצאות בצדו המזרחי של הפארק, בין קלגרי לקנמור. בצדו השני של הפארק חוצים הרכסים המערביים דרך הפארקים הלאומיים יוהו וקוטניי. מערבה משם נמצא שקע הרי הרוקי - הגבול המערבי של הרי הרוקי הקנדיים בקולומביה הבריטית. ממערב לנהר בואו ממוקמת פסגת סירק, המתנשאת לגובה 2,993 מטרים.
הרכב והיווצרות
הרי הרוקי הקנדיים מורכבים מסלעי משקע כגון פצלים, אבן חול ואבן גיר ומסלעי קוורציט, שמקורם במשקעים על מדף היבשתי הדומה למדף הרדוד שמשתרע בחוף המזרחי של ארצות הברית. התצורות הגאולוגיות בבאנף נוצרו מהפרקמבריון עד היורה. סלעים צעירים יותר נוצרו בקרטיקון כתוצאה מנדידת משקעים מרכסי ההרים שנוצרו במערב לעבר פנים היבשת, והם נלכדו בתהליך היווצרות ההרים ככל שהוא נמשך לכיוון פנים היבשת. רוב המשקעים הללו נמצאים מחוץ לגבולותיו של פארק באנף. מרבית הסלעים בפארק התקבעו במקומם כמשקעים לפני כ-600 עד 175 מיליון שנים, אך ההרים עצמם נוצרו לפני כ-120 עד 80 מיליון שנים כתוצאה ממעוות והתקצרות של המדף היבשתי העתיק כאשר איים התנגשו בו ונדחקו לתוך שולי היבשת. ההתקצרות לוותה בהיווצרות העתקי דחיקה וקמטים.
עיצוב קרחוני
את כל תהליך ההיווצרות של הרי הרוקי הקנדיים ליוותה סחיפה, שהתחדשה ככל הנראה ואף הואצה לאחר הפליוקן כאשר כדור הארץ נכנס לתקופה של עידני קרח ארוכים. מבנים קרחוניים שולטים בגאומורפולוגיה של באנף, וקיימות דוגמאות לכל הצורות הקלאסיות: קרקס קרחוני, עמק תלוי, מורנות, עמקים קרחוניים וכדומה. המבנים הקדומים שנותרו מתהליך היווצרות ההרים השפיעו על הסחיפה הקרחונית: ההרים בפארק כוללים הרים בצורת מתחמים, חוסר-סדירות, קמר, קער, "טירות", "שן כלב" וכדומה. רכסי הרים רבים נוספים נוטים לכיוון צפון-צפון מערב, ובהם שכבות משקע בעלות דיפ מערבי של 40 עד 60 מעלות. מגמות אלו גורמות להיווצרות מדרונות דיפ, שהחזיתות המזרחיות והצפוניות שלהם תלולות יותר, ומערכת אגן ניקוז שבה נוצרו נהרות ועמקים קרחוניים בשכבות החלשות במהלך הסוקצסיה הגאולוגית.
דוגמאות לכך ניתן למצוא באזור העיירה באנף. הר רנדל הוא הר מדרון דיפ, ונהר ספריי וסולפור מתנקז במקביל לקו הגאולוגי של רכס ההרים. צפונית לעיירה נמצא הר קאסל, שצורתו דמוית הטירה כוללת מדרונות תלולים וצוקים. הר קאסל מורכב מסלעים קמבריוניים של תצורת הקתדרלה (אבן גיר), ומעליה פצלי סטיבן ותצורת אלדון (אבן גיר). הרי שן כלב, כגון הר לואיס, מאופיינים במדרונות משוננים וחדים. רכס המסור, המורכב ממדרונות כמעט-אנכיים ומשכבות משקע, עבר תהליכי סחיפה כתוצאה מערוצים החוצים אותו. חלוקי אבן נפוצים מאוד בתחתית רוב ההרים והצוקים.
קרחונים
הר סנואו דום (כיפת השלג), בשדה הקרח קולומביה, יוצר את השיא ההידרולוגי של צפון אמריקה, כשהמים הזורמים מנקודה זו מגיעים לאוקיינוס השקט דרך נהר קולומביה, לאוקיינוס הקרח הצפוני דרך נהר אתבסקה, ולמפרץ הדסון וממנו אל האוקיינוס האטלנטי דרך נהר נורת' ססקצ'ואן. קרחון ססקצ'ואן, ששטחו כ-30 קילומטרים רבועים ואורכו כ-13 קילומטרים, הוא שלוחה גדולה של שדה הקרח קולומביה שנמצאת בפארק. בין 1893 ל-1953 הוא נסוג למרחק של 1,364 מטרים, כאשר בין 1948 ל-1953 היה קצב הנסיגה כ-55 מטרים לשנה. לאורך המאה ה-20 איבדו הקרחונים של הרי הרוקי הקנדיים כרבע מהמסה שלהם.
אקלים
הפארק הלאומי באנף ממוקם בצדו המזרחי של קו פרשת המים של אמריקה. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 472 מילימטרים. כמות זו נמוכה משמעותית בהשוואה לכמות היורדת בפארק הלאומי יוהו שבצדו המערבי של הקו בקולומביה הבריטית, העומדת על 884 מילימטרים באגם וופטה ועל 616 מילימטרים בנחל בולדר. בעיירה באנף יורדים בכל חורף 234 מילימטרים של שלג, ובלייק לואיז יורדים 290 מילימטרים.
בחודשי החורף הטמפרטורה בבאנף מתונה יותר בהשוואה לאזורים אחרים במרכז ובצפון אלברטה, וזאת כתוצאה מרוחות צ'ינוק והשפעות אחרות מקולומביה הבריטית. טווח הטמפרטורה הממוצעת בעיירה באנף בינואר הוא מינוס 15 מעלות צלזיוס עד 5 מעלות צלזיוס. תנאי מזג האוויר בקיץ נוחים יחסית, וטווח הטמפרטורות הממוצע ביולי הוא 7 עד 22 מעלות צלזיוס.
המערכת האקולוגית
הפארק הלאומי באנף משתרע על פני שלושה אזורים אקולוגיים: הררי, תת-אלפיני ואלפיני. האזור ההררי משתרע על פני 3% משטח הפארק, והוא הקטן ביותר בפארק. האזור התת-אלפיני, המאופיין בעיקר ביערות צפופים, מהווה 53% משטח הפארק. האזור האלפיני נמצא מעל קו העצים של הפארק, והוא מהווה 44% משטח הפארק. קו העצים של הפארק ממוקם בגובה של 2,300 מטרים בקירוב, ובאזורים האלפיניים יש ערבות פתוחות ולעיתים גם קרחונים. באזורים הנמוכים ביותר של הפארק נמצא האזור ההררי. אזור זה מאופיין ביערות של אורן מפותל, שגדילתם האחידה מופרעת לעיתים על ידי קבוצות של אשוחית אנגלמן, ערבה, צפצפה, אשוח דאגלס ואדר דאגלס.
הפארק הוא בית גידול עבור 56 מינים של יונקים. האזורים המיוערים מאוכלסים בעיקר על ידי דובי גריזלי ודובים שחורים. היונקים הטורפים העיקריים בפארק הם פומה צפון-אמריקאית, שונר קנדי, גרגרן, סמור לוטרת נהר צפון-אמריקנית וזאב מצוי. אייל קנדי, אייל פרדי שחור-זנב, אייל פרדי לבן-זנב ואייל קורא, נפוצים בעיקר בעמקים שבפארק, לרבות מסביב (ולעיתים בתוך) העיירה באנף, ואילו אייל קורא נוטה להימנע מחברת בני אדם ולהיצמד בעיקר למקורות מים. בעלי החיים הנפוצים באזורים האלפיניים הם בעיקר עז הרים, כבש גדול-קרניים, מרמיטה אפורה, ופיקה. בשנת 2005 נצפו בפארק 5 פרטים של אייל הצפון, ובכך הפך מין זה לאחד ממיני היונקים הנדירים ביותר בפארק.
בשל תנאי החורף הקשים כמעט ואין בפארק זוחלים ודו-חיים, וידוע רק על מין אחד של קרפדה, שלושה מינים של צפרדעים, מין אחד של סלמנדרה ו-2 מינים של נחשים. מתצפיות מדעיות שנערכו בפארק עולה כי מקננים בו לפחות 280 מינים של עופות, ובהם העופות הדורסים: עיטם לבן-ראש, עיט זהוב, עקב אדום-זנב, שלך ובז גמדי. במאגרי המים של הפארק שוחים למעלה מ-100 מינים של דגים.
בין המינים הנתונים בסכנת הכחדה ושבית גידולם נמצא בפארק ניתן למנות את חילזון מעיינות באנף, הגדל במעיינות החמים שבפארק. גם הזן Rangifer tarandus caribou של אייל הצפון נמצא בסכנת הכחדה. מנגד, המערכת האקולוגית של הפארק מאוימת על ידי חיפושית עץ האורן, שגרמה למגפות גדולות ממדים ברחבי הפארק, ואשר עיקר מזונה הוא השיפה של אורן מפותל. ההתפרצות הראשונה באלברטה התרחשה ב-1940, והיא הדביקה בפארק שטח בגודל 43 קילומטרים רבועים. בשלהי שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 אירעה התפרצות נוספת בפארק ובסביבתו הקרובה.
בני האדם השפיעו על הסביבה הטבעית של הפארק החל מהמאה ה-19, בין היתר, באמצעות החדרת מינים אקזוטיים, בקרה על מינים אחרים, ופעילות פיתוח בעמק בואו. בעבר התקיימה בפארק אוכלוסייה של ביזונים, אך הם ניצודו על ידי ילידי המקום והביזון האחרון נהרג ב-1858. איילים קנדים אינם ילידי הפארק באופן טבעי, וב-1917 הובאו 57 פרטים מהפארק הלאומי ילוסטון. החדרת האייל הקנדי, בשילוב עם אמצעי בקרה שהפעילה רשות הפארקים הקנדית על זאבי ערבות וזאבים מצויים החל משנות ה-30, גרמה לחוסר איזון במערכת האקולוגית של הפארק. מינים אחדים הוצאו מעמק בואו, ובהם דוב גריזלי, פומה, שונר, גרגרן, לוטרות ואייל קורא. ב-1985 החל תהליך יישובם מחדש של הזאבים האפורים בעמק בואו, אך האוכלוסייה טרם הצליחה לבסס את עצמה לאור מקרי מוות רבים באזור הכביש המהיר טרנס-קנדה. החדרתם של דגי טרוטת ברוק וטרוטת עין-הקשת גרמה להידלדלות באוכלוסייתם של מיני דגים טבעיים במאגרי המים של באנף.
הכביש המהיר טרנס-קנדה, החוצה את הפארק, גרם לעיכובים בנדידת בעלי חיים בפארק ולסיכונים נוספים בשל תנועת הרכבים. דובי גריזלי הם בין המינים שהושפעו מהכביש המהיר, שביחד עם פיתוחים אחרים בפארק גרם לשבירת הנוף. דובי גריזלי מעדיפים בית גידול הררי, שהושפע במידה הרבה ביותר מהפיתוחים השונים. על מנת לפתור את הבעיה הזו נבנו מספר מעברים תת-קרקעיים מתחת לכביש ומספר מעברים אקולוגיים.
תיירות וניהול הפארק
הפארק הלאומי באנף הוא אתר התיירות הפופולרי ביותר באלברטה ואחד מהפארקים הלאומיים הפופולריים ביותר בצפון אמריקה, כאשר בשנת 2011 ביקרו בו כ-3.1 מיליון תיירים, וזאת לאחר שבשנת 2002 עמד על כ-4.7 מיליון מבקרים. קבוצות המוצא העיקריות של התיירים המבקרים בפארק הן אלברטה (42.3%), שאר קנדה (20.4%), ארצות הברית (23.5%), ואירופה (10.2%). תעשיית התיירות באלברטה מניבה הכנסות של כ-6 מיליארד דולרים קנדיים בממוצע שנתי. לצורך עצירה בפארק נדרשים התיירים לקבל אישור מיוחד. האישור אינו נדרש ממי שנוסע דרך הפארק ואינו עוצר בו. כ-5 מיליון אנשים בממוצע שנתי חוצים את הפארק ללא עצירה בעודם נוסעים על הכביש המהיר טרנס-קנדה.
בין האטרקציות העיקריות בפארק ניתן למנות את אפר הוט ספרינגס (Upper Hot Springs - המעיינות החמים העיליים), מסלול גולף במלון האביב פיירמונט באנף, ושלושה אתרי סקי. פעילויות נוספות המבוצעות בפארק הן טיולים יומיים כגון בלולאת מעבר קורי (Cory Pass Loop), סקי אלפיני וסקי נורדי, ורכיבה על סוסים. הפעילויות באזורים שבפארק המרוחקים ממקומות יישוב כוללות בין היתר טיולים, מחנאות, טיפוס וסקי. רשות הפארקים הקנדית דורשת בקשת רישיון מעבר מכל מי שמעוניין לעשות שימוש במתקנים כגון בקתות המועדון האלפיני של קנדה.
הפארק מנוהל על ידי רשות הפארקים של קנדה (Parks Canada), השואבת את סמכותה מחוק הפארקים הלאומיים שנחקק ב-1930. מדיניות הניהול של הפארק נתנה במשך השנים עדיפות לנושאים סביבתיים על פני פיתוח הפארק. ב-1964 הדגישה הנהלת הפארק את עקרונות השימור שהוצהרו בחוק שנחקק ב-1930. לאחר העלאת ההצעה לארח בפארק חלק ממשחקי החורף של 1972 הפעילו ארגוני איכות הסביבה לחץ רב על רשות הפארקים, וגרמו לה למשוך את תמיכתה בהצעה. ב-1979 נכתבה מדיניות חדשה שכונתה Beaver Book, ששמה דגש על שימור טבע. ב-1988 תוקן חוק הפארקים הלאומיים, כך שהשמירה על המערכת האקולוגית הפכה לעדיפות הראשונה של הפארקים. התיקון לחוק העניק לארגונים חוץ-ממשלתיים את האפשרות לעתור לבתי המשפט נגד רשות הפארקים. ב-1994 כתבה רשות הפארקים גרסה מחודשת של "עקרונות מנחים ומדיניות תפעולית", שכללה הענקת מנדט לקבוצת מחקר שפעלה בבאנף לנסח המלצות בתחום הניהול. הנהלת הפארק הלאומי באנף, בדומה להנהלות של פארקים לאומיים אחרים, נדרשת להחזיק ברשותה בכל עת תוכנית ניהול עדכני. במישור הפרובינציאלי מנוהלים אזור הפארק והיישובים שבתוכו (למעט העיירה באנף שהיא רשות מוניציפלית מאוגדת) על ידי המשרד לעניינים מוניציפליים של אלברטה במסגרת מחוז השיפור מספר 9 (באנף).
חוק הפארקים הלאומיים והתיקון שלו מ-1988 שמו דגש על השלמות האקולוגית, אך בפועל המדיניות יושמה בפארק באופן לא-עקבי. שילה קופס, השרה האחראית על רשות הפארקים הקנדית, העניקה ב-1994 מנדט לקבוצת המחקר Banff-Bow Valley Study להמליץ על דרכים לניהול טוב יותר של הפארק מבחינת השפעת האדם והפיתוח, וכיצד לשמור יותר טוב על השלמות האקולוגית של הפארק. המחקר נמשך כשנתיים וחצי, ובמהלכן הושהו מיזמי פיתוח כגון הרחבת הכביש המהיר טרנס-קנדה בין צומת קאסל לסאנשיין. קבוצת המחקר המליצה על 500 צעדים נדרשים, ובהם הגבלת צמיחתה של העיירה באנף, הגבלת האוכלוסייה המקומית ל-10,000 תושבים, קביעת מכסות מטיילים לשבילי טיולים פופולריים, וקיצוץ פעילויות הפיתוח בפארק. המלצה נוספת הייתה בניית גדר מסביב לעיירה באנף, על מנת להפחית את המפגשים בין בני אדם לאיילים קנדים. גידור העיירה נועד גם למנוע מהאיילים להימלט אליה מפני טורפים, כגון זאבים שמעדיפים להימנע מלהיכנס לעיירה.
אח"י אילת (סער 5)
אח"י אילת היא קורבטה בסדרת הקורבטות סער 5 של חיל הים הישראלי, שנבנתה על ידי חברת נורת'רופ גרומן (Northrop Grumman Ship Systems) בשנת 1993. היא אחת משלוש קורבטות מהסדרה סער 5 (להב וחנית) שבשירות חיל הים הישראלי ונמל הבית שלה הוא בסיס חיפה. חוזה לבניית שלוש ספינות של הסדרה נחתם בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. אילת הייתה הראשונה מתוך שלוש האוניות שהושקו ונכנסו לשירות.
זוהי הספינה הרביעית בחיל הים בשם זה. הראשונה הייתה אוניית המלחמה הראשונה בחיל הים (א-16), לשעבר שוברת קרח ואוניית מעפילים. מ-1956, נקראה אח"י מצפן. בשירות חיל הים בשנים 1948–1962. השנייה הייתה משחתת (ק-40), בשירות חיל הים בשנים 1956–1967. טובעה על ידי סטי״לים מצריים. השלישית הייתה ספינת טילים מדגם "סער 2", בשירות חיל הים בשנים 1991-1968.
חימוש
החימוש של אח"י אילת נועד להגן על הספינה מכל איום אפשרי. ראשית, לספינה יש 8 משגרים של טילי הרפון מונחי מכ"ם נגד ספינות, בעלי ראש נפץ במשקל 221 ק"ג וטווח מרבי של 130 ק"מ. בנוסף, הספינה מוגנת מפני התקפה אווירית על ידי 64 משגרים לטילי ברק נגד מטוסים וטילים תוקפים הנותנים רדיוס הגנה של עד 70 ק"מ. חימוש נוסף נגד טילים הוא M61A1 וולקן מונחה - פלנקס, מקלעים קלים ותותחי אורליקון 20 מ"מ.
מבצע "ארבעת המינים" - נובמבר 2009
בנובמבר 2009 השתתפה הספינה במבצע ארבעת המינים לתפיסת אוניית הנשק "פרנקופ" (Francop), שהובילה נשק, תחמושת ואמצעי לחימה מאיראן בדרכה לארגון חזבאללה שבלבנון. בין השלל שנמצא על כלי השיט: 2000 רקטות ארטילריות בקוטר 170 מ"מ, 600 רקטות "גראד", 8,400 פצצות מרגמה, 3,000 פגזים, 20,000 רימוני יד וחצי מיליון כדורים ל-AK-47. מפקד הספינה אח"י אילת בזמנו, סא"ל זיו, סיפר "אנו מרגישים שהצלנו חיים במדינת ישראל". זיו סיפר כי בתחילה לא הבין כי לא מדובר בספינה תמימה. "רק שהבנו שיש שם משהו חריג התחלנו לבדוק לעומק". "דיברתי עם הקפטן על האוניה ואמרתי לו שהוא חשוד בהברחת תחמושת לחזבאללה".
הפלת בכורה ימית
ב-2 ביולי 2022 שוגרו טילי "ברק" מספינת הטילים אח"י אילת והפילו שני כטב"מים של חזבאללה שטסו לכיוון אסדת הקידוח שבשדה הגז כריש. הייתה זו הפעם הראשונה לשימוש בטילי ברק בפעילות מבצעית ונרשמה הפלת בכורה.
מפקדי הספינה
מפקדי אח"י אילת (סער 5) כמו מפקדי הקורבטות האחרות מדגם סער 5 הועלו לדרגת סא"ל עם קבלת הפיקוד.
פירמוס ותיסבי
פִּירָמוֹס ותיסבֵּי (במקור: Πύραμος καὶ Θίσβη) הוא סיפור קצר מהמיתולוגיה היוונית, המספר על זוג אוהבים והקשר ביניהם, המסתיים בסוף טרגי. הסיפור היווה השראה רבה לאמנים רבים ובכל העולם ניתן למצוא יצירות שמתארות אותו, כגון רומיאו ויוליה.
עלילה
פירמוס ותיסבי הם שני שכנים שהתאהבו והוריהם התנגדו לקשר ביניהם, והם נאלצו לשמור עליו בסוד. פירמוס מצא סדק בקיר משותף של בתיהם, הרחיב אותו, ודרכו הם דיברו זה עם זה. לבסוף החליטו להיות ביחד, ברחו, וקבעו להפגש ליד בית קברות. תיסבי הקדימה וכעבור זמן מה ראתה לביאה, שירדה למעיין להרוות את צמאונה לאחר ציד. תיסבי נבהלה ורצה למקום מחבוא, ובמהלך ריצתה צעיפה נפל לאדמה, ונמצא על ידי הלביאה, שקרעה אותו לגזרים.
פירמוס, שהגיע למקום זמן קצר לאחר מכן, לא מצא את תיסבי, אך ראה את צעיפה מוטל על הרצפה וקרוע לגזרים. בנוסף, דם הטרף של הלביאה הכתים את הצעיף, ופירמוס טעה וחשב שתיסבי נטרפה, ומרוב צער התאבד. תיסבי יצאה ממחבואה וראתה שפירמוס מת, וחרבו העקובה מדם מוטלת לצדו, התאבלה עליו, והתאבדה אף היא. לפני מותה התפללה תיסבי לאלים שהיא ופירמוס לא יישכחו, ומכיוון שהתאבדו ליד עץ תפוחים, מאז ועד היום צבע התפוחים הוא אדום כדמם של השניים.
בתרבות
במחזהו של ויליאם שקספיר "חלום ליל קיץ" ממחיזים בעלי המלאכה סיפור זה, אך עושים זאת בצורה נלעגת ומעוררים אצל הצופים צחוק, במקום הרגשות הנעלים שהם מנסים לעורר.
האסטרואיד  שהתגלה ב-1866 נקרא על שם תיסבי.
עמק הכדים
עמק הכדים (בלאית: ທົ່ງໄຫຫິນ) הוא אתר ארכאולוגי ברמת סיאנגקואנג בלאוס בו פזורים מקבצי סלעים החצובים בצורת כדים. ב-2019 העמק הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
עמק הכדים נמצא במחוז סיאנגקואנג של לאוס, במישור פווסואוון שעל רכס הרי אנאם המפריד בין לאוס לווייטנאם. בעמק פזורים על פני כ-50 קילומטרים אלפי כדים עשויים סלע הניצבים באלכסון בקבוצות, חלק מן הקבוצות כוללות כדים ספורים וחלקן כוללות מאות כדים במקבץ. גודל הכדים נע בין מטר אחד לשלשה, ומשקלם נע בין מאות קילוגרמים לטון.
באזור נמצא מספר רב של נפלים בתקופת המלחמה שהתנהלה בשנות ה-70. נוכחות נפלים מונעת ביצוע חקר מעמיק של האזור. עם תחילת המאה ה-21 נערכו מספר מבצעים לניקוי השטח ועתה חלק מהאזורים פתוחים לציבור.
מקור הכדים
אין חולק על כך שהכדים עתיקים מאוד וחוקרים מעריכים כי הם בני כאלפיים שנה, מלבד נתון זה אין עוד נתון שאינו שרוי במחלוקת, כך לגבי יוצרי הכדים, מקור האבן, שימושם וסיבת יצירתם. ישנם חוקרים הטוענים שהכדים שימשו לקבורה אך המקומיים מתעקשים שהכדים שימשו להכנת אורז ויין, מסורת נוספת טוענת שהכדים שימשו להכנת משקה "לאו לאו" הנמכר עד היום באזור.
תעודת ארי
תעודת ארי (בגרמנית: Ariernachweis) היה מסמך בגרמניה הנאצית שאישר כי אדם היה חבר בגזע הארי המשוער. סמוך לאחר עליית הנאצים לשלטון, החל מאפריל 1933, הנפקת התעודה נדרשה מכל העובדים והפקידים במגזר הציבורי, לרבות חינוך, על פי החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי. זו הייתה גם דרישה עיקרית לאזרחות ברייך השלישי עבור אלה שהיו ממוצא גרמני או דם קשור (הגזע הארי) ורצו להפוך לאזרחי הרייך לאחר שחוקי נירנברג נחקקו בשנת 1935. "שוודי או אנגלי, צרפתי או צ'כי, פולני או איטלקי" הוגדרו "קרוב משפחה" שנכלל תחת "הגזע הארי"  האיראנים נחשבו גם לארים לאחר צו מקבינט היטלר מ-1936, שהכריז על האיראנים כ"ארים טהורי דם".
היו שני סוגים עיקריים:
רלוונטיות משפטית כיום
בין היתר, התעודה הארית עדיין מוכרת כיום על ידי הרשויות הגרמניות כהוכחה לאזרחות, שכן היא מכילה נתוני לידה ונישואין מאושרים רשמית, הנחשבים כתחליף למסמכים מקוריים מתאימים.
יחסי בוסניה והרצגובינה–הונגריה
יחסי הונגריה–בוסניה והרצגובינה הם יחסי החוץ המתקיימים בין הונגריה לבוסניה והרצגובינה.
השלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה
ב-1867 נכללו האזורים בוסניה והרצגובינה אשר נשלטו בידי האימפריה העות'מאנית במסגרת וילאייט בוסניה. בעקבות קונגרס ברלין ב-1878, קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית מנדט על השטחים, פרט לאזור הרצגובינה הישנה אשר הועבר למונטנגרו. העות'מאנים נותרו השליטים הרשמיים באזור, אולם בפועל הוא נוהל בידי האוסטרו-הונגרים. כניסת הצבא האוסטרו-הונגרי לתוך בוסניה והרצגובינה נתקלה בהתנגדות מוסלמית. המוסלמים מרדו ונוצחו סופית רק בשנת 1883. הנוצרים, שפיתחו ציפיות, התאכזבו במהרה מהשלטון החדש. הצרה הייתה שהאימפריה האוסטרו-הונגרית הייתה ממלכה דואלית אשר בה היה מקום שווה הן לאוסטריה והן להונגריה. שתי המדינות גבלו בבוסניה, ולא הצליחו להגיע להסכמה איזו מהן תספח אותה. לפיכך הוחלט ששתי המדינות ינהלו את האזור במשותף. מה שהפך את הבירוקרטיה המסובכת בלאו הכי של האימפריה, למסובכת אפילו יותר בבוסניה והרצגובינה. זכויות שונות כמו זכות החנינה, הוענקו לשר האוצר המשותף (בניגוד לרוב המשרות באימפריה, לא היו שרי אוצר נפרדים לאוסטריה ולהונגריה, אלא שר אוצר משותף אחד). מושל מטעם הצבא היה אחראי על הניהול בפועל של האזור.
באוסטריה ובהונגריה היו שיטות משפטיות שונות ובבוסניה הוחלט להפעיל את השיפוט הצבאי ולמעשה המשיכו להסתמך על המשפט העות'מאני. הממשל החדש שמר על הסדרים הישנים, כולל המיסים המיוחדים המוטלים על הנוצרים. הוחלט לשמור על מאזן קבוע בין ההוצאות וההכנסות של המחוז וכך הוגבלו אפשרויות הפיתוח. מבחינה לאומית נוצר תהליך שהביא להזדהות הקתולים עם העם הקרואטי והאורתודוקסים עם העם הסרבי, שני עמים ששכנו על גבולות בוסניה. הבוסנים המוסלמים, ששפתם הייתה סרבו-קרואטית, ניצבו בפני בעיה של זהות לאומית. במהלך השלטון העות'מאני הם ראו עצמם טורקים בוסניים, חלקם למדו טורקית, המשכילים השתמשו בטורקית, פרסית וערבית. הסרבים והקרואטים השתדלו לשכנע את הבוסנים המוסלמים לראות בעצמם סרבים או קרואטים בני דת האסלאם ומעטים השתכנעו והצטרפו למפלגות לאומיות סרביות או קרואטיות. באזור קמה תנועה חזקה ששאפה להקמת מדינה של הסלאבים הדרומיים. מרבית הבוסנים המוסלמיים תמכו בתנועה/מפלגה ששאפה להבטיח אוטונומיה תרבותית-דתית.
האוסטרו-הונגרים שאפו לספח לחלוטין את השטחים, והצליחו להגיע להבנה בנושא עם העות'מאנים, ממלכת איטליה והקיסרות הגרמנית. עם זאת סרביה ומונטנגרו היו בדעה שהשלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה הוא זמני, וכי השטחים צריכים להתחלק ביניהן. באוקטובר 1908 נכנסו כוחות אוסטרו-הונגריים לבוסניה, מה שפתח את "משבר בוסניה". האימפריה הרוסית, בריטניה וצרפת הודיעו שהן לא מכירות בסיפוח, וסרביה ומונטנגרו גייסו את צבאן. בתחילת 1909 חזרו בהם הרוסים, הבריטים והצרפתים, בניסיון למנוע מלחמה, והפעילו לחץ מתואם על הסרבים להכיר גם הם בסיפוח. בלית ברירה נתנו הסרבים את הסכמתם. מונטנגרו רוצתה בהכרה בשליטתה המלאה בשני ערי חוף ובמתן לה היתר להקים צי.
הצלחותיה הצבאיות של סרביה במהלך, כמו גם הזעם על סיפוח בוסניה, עוררו רגשות לאומיים אצל הסלאבים הרבים שחיו באוסטרו-הונגריה ורצו להסתפח לסרביה ולהקים עמה את "יוגוסלביה". בחמש השנים שקדמו ל-1914, ביצעו לאומנים סרבים מספר רב של פעולות טרור והתנקשות כנגד הממשל האוסטרו-הונגרי בבוסניה, הרצגובינה וקרואטיה. פעולות אלו זכו לתמיכה ספוראדית וחשאית מצד סרביה. ב-1910 ניסה סטודנט צעיר בשם בוגדן ז'רייץ' לרצוח ביריות את המושל הצבאי של בוסניה, הברון ורשנין. על אף שנכשל, ותואר בעיתונות כמטורף, מעשהו עורר השראה אצל לאומנים סרבים ובוסנים רבים, במיוחד צעירים. ארגונים לאומניים רבים כמו "היד השחורה" ו"בוסניה הצעירה" פעלו באזור. ביוני 1914, רצחו לאומנים בוסנים בסרייבו את פרנץ פרדיננד יורש העצר האוסטרו-הונגרי. הרצח הוביל למשבר יולי, אשר בעקבותיו פרצה מלחמת העולם הראשונה. המלחמה הסתיימה ב-1918, ובעקבותיה פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית. שטחי בוסניה והרצגובינה סופחו למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים ובהמשך לממלכת יוגוסלביה.
מלחמת העולם השנייה
באפריל 1941 פלשו כוחות גרמניה הנאצית והונגריה, לממלכת יוגוסלביה וכבשו אותה, ואזור בוסניה צורף לקרואטיה העצמאית, שהייתה למעשה גרורה גרמנית. השלטון הגרמני נמשך בבוסניה כמעט עד סוף מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה חזרה בוסניה להיות חלק מיוגוסלביה בראשותו של טיטו.
אוגוסט בקר
אוגוסט בקר (בגרמנית: August Becker; 27 בינואר 1821 – 19 בדצמבר 1887) היה צייר נוף גרמני מבית הספר דיסלדורף.
ביוגרפיה
אוגוסט בקר החל את לימודי הציור שלו בשנת 1837 בדרמשטאדט אצל צייר התפאורות יוהאן היינריך שילבך. במסע הלימוד הראשון היה בליכטנברג, רודסהיים. הוא גם צייר נופים רבים באזור דרמשטאדט.
בשנת 1840 הוא נרשם כסטודנט בכיתת ציור הנוף של יוהאן וילהלם שירמר באקדמיה לאמנות בדיסלדורף.
הוא גם בילה בדיסלדורף את חורף 1841/1842, שבהשוואה לדרמשטאדט הציעה שוק גדול יותר לאמנות, ובזכות בית הספר לציור בדיסלדורף קיבל מעמד של מרכז אמנות בינלאומי. באותו הזמן הצליח בקר לבנות לעצמו קיום יציב על ידי מכירת ציוריו.
ב־1844 וב־1847 בקר נסע לנורווגיה. לאחר מכן הוא צייר תמונות רבות של נופי פיורדים נורווגיים ומפלים מרשימים, אך לעיתים נדירות תיאר סצינות נורדיות כמו מישורים, קרחונים ואזורים ארקטיים. בקר נחשב לבקיא במיוחד בקרב הציירים בכל הנוגע לארגון נסיעה לימודית בצפון הרחוק.
בקר ומשפחת המלוכה הבריטית
בשנת 1854, אוגוסט בקר שהה בלונדון מספר שבועות כדי ללמוד ולבקר במוזיאונים שם. אחיו של אוגוסט בקר, ארנסט, נכנס לשירות המלוכה הבריטי בשנת 1851 כספרן ומורה דרך. ולפיכך ארגן פגישה עם הנסיך אלברט, שקנה מאוחר יותר את ציורו של בקר "היונגפראו" תמורת 80 פאונד ונתן אותו למלכה ויקטוריה לחג המולד.
מאז נהנה בקר מהערכה מתמשכת בחצר המלכות באנגליה. בשנים הבאות רכשה המלכה ויקטוריה ציורים נוספים. בשנת 1864 בקר סייר בסקוטלנד בהזמנת המלכה, ובשנת 1869 ביקר את המלכה באחוזתה הכפרית בבית אוסבורן על האי ווייט.
נסיעות נוספות
לאחר שהמוניטין שלו התחזק, הוא נסע לסקוטלנד (1867), שווייץ (1876), הונגריה (1876) ורומניה (1882). שהותו בסיגמרינגן כמו גם בטירות רבות וברומניה הייתה בקשר לבקשות ממשפחת הוהנצולרן-זיגמרינגן. בפרט העביר שיעורי ציור לנסיכה אנטוניה פון הוהנצולרן-זיגמרינגן.
ציור ויצירה
אוגוסט בקר הושפע מאוד מאמנות המחצית הראשונה של המאה ה-19 בסגנון הציור ובשיטת העבודה שלו. הוא לא היה אימפרסיוניסט שעשה ציור שמן רישומי במקום. ספרי השרטוטים שלו מראים כיצד האמן תיעד בתחילה את התנאים האטמוספיריים ותנאי התאורה המשתנים וכך הכין רישומים וטיוטות שסיימם בהמשך בקפידה.
יצירתו כוללת כ-360 ציורים, כשמונים ציורים ורישומי שמן של אוגוסט בקר נמכרו באנגליה.
Id Tech 3
id Tech 3 הוא מנוע משחק שפותח על ידי id Software עבור המשחק Quake 3: Arena ומאוחר יותר עבור משחקים רבים, בדרך כלל תחת השמות Quake 3: Arena engine או Quake 3: Team Arena engine. כשם שהמשחק פותח כדי להתחרות בUnreal Tournament, כך גם המנוע פותח כדי להתחרות במנוע של UT הלוא הוא Unreal engine.
כמו קודמו, גם id Tech 3 הוא וריאציה של המנוע המפורסם Quake engine, אם כי בניגוד לקודמו id Tech 2, רוב הקוד במנוע שוכתב מחדש. id Tech 4, המנוע שפותח עבור דום 3, התבסס על מנוע זה.
קוד המקור פורסם ב-2005 על ידי ג'ון קארמק לציבור הרחב תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו וניתן להורדה מהאתר של id.
גרפיקה
בניגוד למנועים הקודמים, הוחלט בפיתוח מנוע זה לנטוש את האצת התוכנה (המבוצעת על ידי המעבד המרכזי) ולכן כדי להריץ משחקים המופעלים במנוע זה נדרש מאיץ חומרה (כרטיס מסך) תואם OpenGL. המנוע הציג תמיכה במשטחים מעוגלים על בסיס משטחים מישוריים, אשר אחראים לחלק ניכר מהממשטחים הנוכחיים בתוך המשחק.
המנוע הציג טכנולוגיית מצללים (Shaders) חדשנית, כאשר הרעיון העומד בבסיס הטכנולוגיה הזו היא ליצור שכבה של טקסטורות דינאמיות בה חישובי האור והצל במשטח מסוים ישתנו על פי תזוזת השחקן ואיך שהשחקן מסתכל על המשטח שלפניו. לצורך יישום טכנולוגיה זו נעשה שימוש בסקריפטים מיוחדים (shader scripts) שבהם נעשה שימוש בשורש הריבועי הפוך מהיר לחישוב המצללים.
הווידאו במשחק משתמש בפורמט קנייני בשם RoQ שפותח במקור על ידי המעצב של Quake 3 בעבור המשחק The 11th Hour. גם קוד המקור של פורמט זה השתחרר לציבור כקוד פתוח, אולם הוא לא נראה הרבה במשחקים אחרים פרט לאלה מבוססי id Tech 3 ו-4.
מודלי תלת המימד במשחק נשמרים בפורמט MD3 שלצורך בנייתם נעשה שימוש באנימציה "קודקודית" (Vertex animation) בניגוד לפורמט MD2 ממנועים קודמים שהשתמש באנימציית "שלד". באמצעות שימוש בפורמט שכזה ניתן היה ליצור אנימציות תלת־ממדיות מורכבות יותר שלא מוגבלות במספר ה־keyframes לשנייה, ואפשור חלוקת המודל לחלקים כדי ליצור עבור כל חלק אנימציה נפרדת וכך להפוך את האנימציות ליותר ריאליסטיות. המודלים התלת־ממדיים מוארים ומוצללים באמצעות הצללת גוראוד (Gouraud shading - שיטת הצללה שפותחה בשנות ה-1970 על ידי הנרי גוראוד המבוססת על אינטרפולציה של קווי המצולע מקודקודיו), בעוד שהמפות (שנשמרות, כמו המנועים הקודמים, בפורמט BSP) מוארות על ידי מפת-תאורה (lightmap). הייתה אמורה להיות גם תמיכה בפורמט MD4 אך נראה שהיא מעולם לא הושלמה אם כי Ritual Entertainment פיתחו תמיכה שכזאת במשחק Heavy Metal: F.A.K.K². (מאוחר יותר הם שיחררו שדרוג למנוע המשחק בשם Ritual's ÜberTools)
טכנולוגיות נוספות שהוצגו במנוע הם שימוש בצללים דינאמיים בעבור המודלים, נתינת נפח לאובייקטים כגון עננים או ערפל, פורטלים, מראות, סימני פגיעות קליעים, ואנימציה ריאליסטית יותר של מקווי מים.
סאונד
במנוע נעשה שימוש ב־2 ערוצי סאונד עם סטריאו מרחבי ואפקט דופלר שהמיקס שלו נעשה כחלק מהמנוע, מה שהקשה על מפתחים חיצוניים להכניס לשם אפקטים כגון סאונד חיצוני, והיווה גם פגימה בביצועי המשחק במיוחד בתפריטים שם הסאונד שנשמע הופק מהמנוע עצמו כמו הגרפיקה ולא ממיקסר נפרד.
רשת
המנוע הציג טכנולוגיית "snapshot" כדי לשלוח מידע לשרתי המשחק בזמן אמת על פרוטוקול UDP. כמו כן המנוע הציג למנהלי השרתים שיטה למניעת שימוש בציטים ועזרי משחק לא חוקיים בשם "Pure server" בו כל מי שנכנס לשרת הזה נסרק קודם כל על ידי המערכת לראות אם יש לו עריכות לא חוקיות של הקליינט. בעדכון האחרון ביותר של המשחק Quake 3(1.32) הוצגה גם מערכת Anti cheat מובנית בשם PunkBuster (שמשתמשים בה הרבה משחקים אחרים ונחשבת למתחרה הגדולה ביותר של Valve Anti-Cheat) שפועלת הן ברמת הקליינט והן ברמת השרת. כיוון שזו מערכת קניינית היא לא נכללה בשיחרור הקוד הפתוח.
מיקולה ליסנקו
מיקולה ויטליוביץ' ליסנקו (באוקראינית: Мико́ла Віта́лійович Ли́сенко; במרץ 1842 – 6 בנובמבר 1912) היה מלחין אוקראיני, פסנתרן, מנצח ואתנומוזיקולוג. ליסנקו נחשב כמייסד אסכולת המלחינים הלאומיים של אוקראינה, והמלחין הלאומי של אוקראינה.
ביוגרפיה
ליסנקו נולד בהרינקי שבאוזד קרמנצ'וגסקי, מחוז פולטבה (כיום ראיון קרמנצ'וק, אובלסט פולטבה). אביו, ויטלי רומאנוביץ' ליסנקו (באוקראינית: Віталій Романович Лисенко) היה בעל אדמות עשיר. ליסנקו למד מוזיקה החל מגיל צעיר, והמשיך בלימודיו בפנימייה בקייב ובגימנסיון של חרקוב. כבר מילדותו, ליסנקו התעניין במיוחד בשירי העם של האיכרים האוקראיניים ובשירתו של טאראס שבצ'נקו. הוא אף היה מנושאי ארונו של שבצ'נקו לאחר שהוא מת ב-1861 וגופתו הוחזרה לאוקראינה מסנקט פטרבורג. במהלך לימודיו של ליסנקו באוניברסיטת קייב, ליסנקו אסף וארגן שירי עם אוקראיניים, ופרסם אותם ב-7 כרכים. אחד ממקורותיו הראשיים היה הקובזר (משורר נודד אוקראיני) העיוור אוסטאפ ורסאיי (בהמשך, ליסנקו קרא לבנו על שמו של ורסאיי).
תחילה, ליסנקו היה סטודנט לביולוגיה באוניברסיטת חרקוב, ולמד מוזיקה באופן פרטי. ואמנם, לאחר שזכה במלגה מהאגודה למוזיקה רוסית החל בלימודי מוזיקה מקצועיים בקונסרבטוריון של לייפציג. שם, הוא הבין את החשיבות שבאיסוף, פיתוח ויצירת מוזיקה אוקראינית, במקום לשכפל את המוזיקה הקלאסית המערבית. בכוונת ליסנקו היה לייסד אסכולה מוזיקלית לאומית אוקראינית, והתמיד בכך באוסף שירי העם האוקראיניים שלו, תוצר של כמעט שני עשורים של איסוף.
עם חזרתו לקייב, הוא המשיך ליצור יצירות עם תמות אוקראיניות. הגישה האוקראינופילית שלו להלחנה לא נתמכה בידי האגודה למוזיקה רוסית, שהייתה אימפריאלית באופייה ורצתה לשמר דומיננטיות רוסית באוקראינה, מתוך תפיסת "רוסיה הגדולה". כתוצאה מכך, מערכת היחסים של ליסנקו איתם הדרדרה. הוא סירב להלחין כל מוזיקה ברוסית, ואף לא הותיר לבצע תרגומים של יצירתו לרוסית. האמס אוקז, צו שאסר על הדפסה של השפה האוקראינית, היווה מכשול בפני ליסנקו; הוא פרסם כמה מהפרטיטורות שלו מחוץ לאוקראינה. בנוסף, הביצוע של יצירותיו דרש אישור של הצנזור האימפריאלי.
בכדי לשפר את כישורי התזמור וההלחנה שלו, ליסנקו הצעיר נסע לסנקט פטרבורג, שם לקח שיעורי תזמור מניקולאי רימסקי-קורסקוב בשנים 1874 – 1876. ב-1904 הקים בית ספר למוזיקה ודרמה משלו בקייב. ואמנם, העמדה הלאומית האוקראינית הנלהבת שלו והבוז שרחש כלפי האוטוקרטיה של האימפריה הרוסית פגעו בקריירה שלו. הוא תמך במהפכת 1905 ואף נכלא לזמן קצר ב-1907. ב-1908, הוא כיהן כראש "המועדון האוקראיני", אגודה של אנשי ציבור לאומיים אוקראיניים שהתקיימה בקייב.
ליסנקו התעקש על שימוש בשפה האוקראינית בלבד בליברטי לאופרות שכתב. בכוונתו היה לקדם ולהעלות קרנה של התרבות האוקראינית, והוא סירב לבקשות תרגום של האופרה שלו "טאראס בולבה" (לפי הרומן באותו השם של ניקולאי גוגול), אף שהתעקש כי היא הייתה שאפתנית מידי לבימוי בבתי האופרה האוקראיניים של זמנו. כך, למרות שפיוטר צ'ייקובסקי התרשם מהאופרה ורצה לביים אותה במוסקבה, היא לא בוצעה שם לבסוף בשל התעקשותו של ליסנקו שתבוצע בשפה האוקראינית ולא הרוסית.
בשנותיו האחרונות, ליסנקו אסף תרומות לפתיחת בית ספר אוקראיני למוזיקה. ביתו מריאנה הלכה בדרכו והייתה לפסנתרנית, וגם בנו אוסטאפ לימד מוזיקה בקייב.
מוזיקה קולית
היצירה המקהלתית שלו מ-1885 לשיר פטריוטי של אולקסנדר קוניסקי, שבמקור נכתבה למקהלת ילדים, הפכה לידועה בעולם כ"תפילה לאוקראינה", המנון רוחני של אוקראינה.
בנוסף, ליסנקו כתב שלוש קנטטות למקהלה ותזמורת, כולן לטקסטים של טאראס שבצ'נקו.
מוזיקה קאמרית ולפסנתר
בין העבודות הגדולות של ליסנקו לפסנתר נכללות "סוויטה אוקראינית במבנה של ריקודים עתיקים", שתי רפסודיות (השנייה מביניהן, "דומקה-שומקה", היא בין יצירותיו הידועות ביותר), "סקרצו הרואי" וסונטה ב-A מינור. הוא גם כתב עשרות יצירות קטנות יותר, כמו נוקטורונים, פולונזים, שירים ללא מילים, וקטעי מוזיקה תוכניתית. בכמה מיצירותיו ניכרת השפעתו של פרדריק שופן. המוזיקה הקאמרית כוללת רביעיית מיתרים, שלישייה לשני כינורות וויולה, ומספר יצירות לכינור ופסנתר.
אופרות
ליסנקו כתב מספר יצירות אופראיות, בהן האופרה האוקראינית הקלאסית "נטלקה פולטבקה", "אוטופלנה" (בעקבות סיפור של גוגול, "יום מאי, או העלמה המוטבעת"), וכן "טאראס בולבה", "נוקטורן", ושתי אופרות לילדים: "קוזה-דרזה" ו"פאן קוצ'קי".
לימודי מוזיקולוגיה
ליסנקו פרסם את המחקרים האתנומוזיקולוגיים שלו, של מוזיקה שאסף בעיקר מהקובזר אוסטאפ ורסאיי, ב-1873 ו-1874; הם נחשבים למופתיים עד היום. הוא המשיך במחקרו ואסף מוזיקה מהעבודות של קובזארים אחרים מאזורים נוספים. הוא גם ערך מחקר מעמיק של כלי נגינה אוקראיניים מסורתיים נוספים חוץ מהבנדורה, כמו הטורבן. בשל אוסף מחקריו זה, ליסנקו נחשב למייסד ענף אורגנולוגיה באוקראינה, ומהחוקרים הראשונים של ענף זה באימפריה הרוסית.
מכון מקס פלאנק לחקר הפחם
מכון מקס פלאנק לחקר הפחם (בגרמנית: Max-Planck-Institut für Kohlenforschung) הוא מכון מחקר הממוקם במולהיים, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה. המכון מתמחה במחקר בתחום הקטליזה הכימית. בניגוד למוסדות אחרים של חברת מקס פלאנק, מכון המחקר לפחם מהווה קרן עצמאית המנוהלת על ידי אגודת מקס פלאנק, העיר מולהיים, מדינת נורדריין-וסטפאליה ונציגי תעשייה. הוא ממומן מהתקציב הפדרלי (50%) ותקציב המדינה (50%).
היסטוריה
המכון הוקם בשנת 1912 כחלק ממכון קייזר וילהלם וכונה Kaiser-Wilhelm-Institut für Kohlenforschung. טקס הפתיחה התקיים ב-27 ביולי 1914. זהו אחד המוסדות הוותיקים של אגודת מקס פלאנק. מנהל המכון הראשון היה פרנץ פישר. תחת הנהגתו פותח תהליך פישר-טרופש המאפשר ייצור דלק נוזלי (בנזין, דיזל) מפחם באמצעות קטליזטור. בשנת 1925 ניתן פטנט על התהליך. תהליך פישר-טרופש נמצא בשימוש עד היום, למשל, בדרום אפריקה. בשנת 1948 המכון הפך לחלק מאגודת מקס פלאנק.
סינתזה אורגנית
המחקר במחלקה לסינתזה אורגנית, בהובלתו של Manfred Reetz, משלב ביולוגיה מולקולרית וסינתזה אורגנית, מתבצע פיתוח מכוון של אנזימים סטריאו - סלקטיביים כזרזים בסינתזה כיראלית. יעדי המחקר העיקריים הם פיתוח טכניקות יעילות לביצוע ריצוף מהיר של חלבונים ומערכות סינון יעילות ביותר להערכת הסטריאו-סלקטיביות ועמידות החום של האנזימים המוטנטים. כרגע נחקרים, בין היתר, שיטות לחמצון קשרי C-C ו- C-H של תרכובות אורגניות פשוטות ומורכבות, כמו גם תהליכי הידרוליזה.
קטליזה הומוגנית
מחלקת הקטליזה ההומוגנית תחת הנהגתו של Benjamin List חוקרת עקרונות קטליזה חדשים בתחומי הקטליזה האורגנית, קטליזה של מתכות מעבר וביו-קטליזה. מאז 1999, צוות המחקר עוסק בקטליזה אורגנית סטריאו - סלקטיבית. המחלקה בוחנת עקרונות חדשים להתפתחות זרזים אורגניים, הרחבת יישום הזרזים הקיימים, שימוש בזרזים לסינתזה של חומרים תרופתיים פעילים ומנגנוני האינטראקציה של זרזים וסובסטרטים. בשנת 2005 פיתחה המחלקה גישה חדשה לקטליזה א-סימטרית - ACDC (asymmetric counteranion directed catalysis), שמצאה יישום הן בקטליזה אורגנית והן בקטליזה של מתכות מעבר.
קטליזה הטרוגנית
המחלקה לקטליזה הטרוגנית, בהובלת Ferdi Schüth, עוסקת בסינתזה ואנליזה של חומרים אורגניים. חשובים במיוחד הם חומרים עם שטח פנים גדול וזרזים בעלי ננו-מבנה. התגובות שנחקרו כוללות חמצון של פחמן חד-חמצני, אקטיבציה של מתאן, פירוק אמוניה ועוד.
כימיה אורגנו-מתכתית
במחלקה לכימיה אורגנו-מתכתית בהנחיית Alois Fürstner מפותחים ריאגנטים וזרזים אורגניים, נחקר השימוש בהם בסינתזה של מולקולות אורגניות מורכבות עם פעילות ביולוגית. תשומת לב מיוחדת מוקדשת לשיטות קטליטיות ליצירת קשרי C-C. למשל, נבדקות תגובות olefin metathesis, התפתחות ושימוש בחומצות-π (למשל: זהב, פלטינה) ותגובות צימוד. בנוסף, הקבוצה מפתחת ליגנדים חדשים, כגון קרבנים (carbens). נבדק גם יישום השיטות בסינתזה מוחלטת של תרכובות טבעיות וחומרים פעילים תרופתית.
כימיה תאורטית
המחלקה לכימיה תאורטית, בהובלת Frank Neese, מפתחת מודלים תאורטיים למולקולות גדולות ובודקת את יישומם בבעיות כימיות ספציפיות. פעילויות הקבוצה כוללות שיטות ab initio, תורת פונקציונל הצפיפות, שיטות קוונטיות למחצה ואמצעי מכניקה קוונטית ומולקולרית.
יחד עם מכון מקס פלאנק לחקר הברזל המכון מנהל את בית הספר המחקרי הבינלאומי להנדסת משטחים וממשקים בחומרים מתקדמים.
קתרין פולופ
קתרין אמנדה פולופ גרסיה (בספרדית: Catherine Amanda Fulop García, נולדה ב-11 במרץ 1965) היא שחקנית, דוגמנית ומנחת טלוויזיה ונצואלית. היא השתתפה במיס ונצואלה 1986, סיימה כסגנית רביעית ובמיס אמריקה הלטינית, סיימה כסגנית שלישית. פולופ השיקה מאז קריירת משחק מצליחה ברחבי אמריקה הלטינית.
ביוגרפיה
פולופ נולדה ב-11 במרץ 1965 בקראקס, ונצואלה כילדה חמישית לקלאופטרה גרסיה הוונצואלית וג'ורג' פולופ ההונגרי. לה שש אחיות ואח אחד.
היא השתתפה בתחרות "מיס ונצואלה" לשנת 1986 ונבחרה לסגנית רביעית.
קריירה
היא שיחקה בתפקיד הראשי בטלנובלות המקומיות "אביגיל" (1988) בתפקיד אביגיל גוזמן, "פרחי התשוקה" (1990) בתפקיד ברברה סנטנה דה מונטהורדה, ו"עולם החיות" (1991) בתפקיד צ'ריטו פלורס.
בשנת 2002 התפרסמה לציבור הרחב תודות לתפקידה כסוניה ריי, אמה הידוענית של מריצה (קמילה בורדונבה) בדרמת הנעורים הפופולרית "המורדים".
בשנת 2005 שיחקה בתפקיד אורח של נטלי בגרסה הארגנטינאית של הסיטקום "מי הבוס?". ב-2007 היא השתתפה בעונה הרביעית של התוכנית "Bailando por un Sueño", המהווה גרסה ארגנטינאית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים", אך פרשה בשלבים הראשונים. באותה שנה שיחקה בסרט קולנועי, הפקה אמריקאית-הודית בשם "מריגולד".
בשנת 2009 שיחקה בטלנובלה הוונצואלית "האישה המושלמת" (La mujer perfecta) בתפקיד אורח של עצמה. בשנה זו שיחקה במחזה "לחנך את ריטה" (Educando a Rita). גם השתתפה בפסטיבל הזמר "Festival Internacional de la Canción de Viña del Mar", בוויניה דל מאר שבצ'ילה שם זכתה בתואר "מלכת הפסטיבל".
היא נחשבה כסמל מין בארגנטינה. ב-2006 אמרה כי הוצע לה להופיע בפלייבוי, אך סירבה "בגלל ההורים שלה".
חיים אישיים
ב-1990 התחתנה עם השחקן פרננדו קארילו, ששיחק לצידה ב"אביגיל" ו"פרחי התשוקה". ב-1994 הם התגרשו. לדבריה, קארילו היה לא נאמן.
ב-1998 היא נישאה בשנית לאוסבלדו סבטיני, אחיה של הטניסאית גבריאלה סבטיני. להם שתי בנות (נולדו ב-1996 ו-1999). המשפחה מתגוררת בבואנוס איירס, ארגנטינה.
MBSR
MBSR - הפחתת מתחים באמצעות מודעות קשובה (באנגלית: Mindfulness-based Stress Reduction) היא תוכנית מובנית ברפואה משלימה שפותחה על ידי פרופסור ג'ון קבט-זין. התוכנית מלמדת את המשתתפים לפתח מיומנויות של מודעות קשובה על מנת לעזור להם להתמודד טוב יותר עם הקשיים שהם חווים. מחקרים מדעיים אחדים העלו שהשיטה מועילה לבעיות שונות, ובכלל זה להקלה על התמודדות עם כאב, ושיפור איכות החיים הגופנית והנפשית אצל המתמודדים עם שורה של מחלות ותחלואים. למרות שמקור תרגול מודעות קשובה הוא בבודהיזם, התוכנית עצמה חפה מסממנים בודהיסטיים ואינה כוללת תכנים דתיים.
בישראל פועלים עשרות מורים לתוכנית. במאי 2013 ביקר קבט-זין בישראל בהזמנת מרכז מודע והעביר הרצאות וסדנאות שונות.
על בסיס התוכנית פותחו שיטות חדשות המותאמות לאוכלוסיות המתמודדות עם קשיים ייחודיים, כגון MBCT המותאמת לסובלים מדיכאון. לצידה פועלות שיטות אחרות כמו DBT המשתמשת באלמנטים של קשיבות ומותאמת לאנשים הסובלים מהפרעת אישיות גבולית.
היסטוריה
קבט-זין, פרופסור לרפואה, החל לפתח את התוכנית במסגרת עבודתו בבית החולים של בית הספר לרפואה במסצ'וסטס בשנת 1979. התוכנית יועדה במקור לעזרה לחולים אשר לא נמצא להם מענה במסגרת הרפואה הקונבנציונלית, והיא הפכה עם הזמן לתוכנית גנרית שאפשר להתאימה לאוכלוסיות שונות.
במקור אורכה של התוכנית היה עשרה שבועות, אך היא קוצרה לשמונה. במסגרת התוכנית, המשתתפים נפגשים בקבוצה בת 20–30 משתתפים פעם בשבוע למשך שעתיים וחצי. בנוסף, מתקיים יום תרגול ארוך בן שש שעות. בכל מפגש לומדים ומתרגלים מדיטציה בשכיבה על מזרן או בישיבה על כיסא או על כרית. כמו כן, המשתתפים לומדים תרגילי יוגה המתאימים למצבם הבריאותי. בין המפגשים המשתתפים מתבקשים לתרגל בביתם, במשך 45 דקות, באופן יומי.
קבט-זין הקים את הקליניקה להפחתת מתחים בבית החולים, וב-1995 את המרכז למודעות קשובה ברפואה, במערכת הבריאות ובחברה. הפרוטוקול והעקרונות המנחים את הלימוד בתוכנית תוארו לראשונה באופן מלא בספר Full Catasrophe Living שחיבר קבט-זין ויצא לאור בשנת 1991. על בסיס התוכנית פיתחו חוקרים ומטפלים תוכניות המיועדות לאוכלוסיות או בעיות שונות. התוכנית שזכתה לפרסום הרב ביותר היא טיפול קוגניטיבי מבוסס קשיבות שעוקבת אחר מבנה התוכנית בת שמונה השבועות בווריאציות קלות שנועדו להתאימה לסובלים מדיכאון מז'ורי.
מודעות קשובה
העיקרון בבסיס התוכנית הוא מודעות קשובה, שמוגדר על ידי ג'ון קבט-זין כ"תשומת לב לא שיפוטית לכל רגע ורגע". באמצעות מדיטציה המשתתפים לומדים בהדרגה להגביר את המודעות העצמית לאספקטים השונים של החוויה: לגוף, לתחושות, לחושים, להרגשות ולמחשבות. תשומת לב לא שיפוטית מאפשרת, תחילה, להכיר את תבניות התגובה האוטומטיות לכל אחד מהאספקטים האלה, ואחר כך, מאפשרת לשנות את התגובה האוטומטית ולהחליף אותה בתגובה אחרת, מודעת ומתוך בחירה. התוכנית מציעה דרך מובנית וספציפית לפתח את המיומנות הזו באמצעות תרגילים, שיחה והסבר.
מחקרים בתחום השפעה על הגוף
בעידן הנוכחי, בני האדם נתונים תחת רמות גבוהות של לחץ אשר מהווה חלק בלתי נפרד מחיי היום יום ומשפיע לרעה על גוף האדם. כיוון שתוכנית ה-MBSR נבנתה על מנת לתת מענה משמעותי להתמודדות עם גורמי לחץ וחרדה, נבדקה השפעת התוכנית על היבטים גופניים שונים (הורמונים, מערכת חיסון, גנטיים) שעשויים להיות מושפעים מהתוכנית. למשל, נמצאה השפעה של תוכנית MBSR על המערכת ההורמונלית. ציר ה-HPA הוא ציר הורמונלי שאחראי על תגובת הגוף לדחק בעיקר על ידי הפרשת הורמון הקורטיזול מבלוטת יותרת הכליה. באופן רגיל, רמות הקורטיזול גבוהות בסמוך לשעת הקימה ויורדות בהדרגה לאורך היום עד לזמן השינה. ציר HPA שלא מתפקד בצורה מיטיבה, למשל במצב של לחץ כרוני, יתבטא ברמות גבוהות של קורטיזול לאורך כל היום, אשר מזוהות עם דיכאון מז'ורי, רגישות למחלות, בעיות לב, בעיות כלי דם, היפר-אקטיביות, טרשת נפוצה ועייפות. במחקרים נמצא כי ישנה מגמת ירידה של הקורטיזול לאחר תרגול MBSR וכי תפקוד ציר ה-HPA נעשה אופטימלי יותר ומקושר לרווחה נפשית חיונית. רמות גבוהות של קורטיזול משפיעות גם על המערכת החיסונית ולאורך זמן פוגעות במערכת זו. לתרגול MBSR השפעה על הפרופיל החיסוני במספר פרמטרים. לאחר התרגול ישנה הפחתה ברמת הציטוקינים, שהם חלבונים המהווים את הבסיס לתקשורת בין תאי מערכת החיסון ובין תאים השייכים לרקמות הגוף. ההפחתה ברמת הציטוקינים תורמת לשיפור בתפקודה של מערכת החיסון של התאים.