cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הכנסת דה נצרת
היסטוריה
בשנת 1810 היו ליהודי אשכנז של פריז שני בתי כנסת, אחד ברחוב סנט-אבוי (כיום: רו דו טמפל) ואחר נוסף ברחוב רום דו צ'ולמה (כיום: רחוב הארכיונים). ב-1818 סולק בית הכנסת שבסנט-אבוי, על ידי בעלי הקרקע עליו הוא עמד. ב-1819 רכשו בני הקהילה שטח אדמה הממוקם בין רחוב נובה סן-לורן (כיום: רחוב ורטוואה) לבין רחוב נוטרדאם-דה-נצרת לשם בנייתו מחדש של בית הכנסת. לאחר שקיבלו את רישיון המלך לואי ה-18, מועצת יהודי פריז, החלה בבניית בית הכנסת תחת הכוונתו של האדריכל סנדרי דה ג'ואי, שהסתיימה ב-1822. בית הכנסת נבנה כדי להתאים לקהילה של כמה מאות מתפללים וכלל עזרת נשים. בית-הכנסת ברחוב דו-צ'לומה נסגר בשנה שלאחר מכן.
במהרה החלו להתגלות תקלות במבנה, ובשנת 1848 היה הבניין בסכנת התמוטטות. המשטרה סגרה אותו בשנת 1850 והוא נהרס. במקומו נבנה בית כנסת חדש שתוכנן על ידי האדריכל תיירי (1810–1890), במימונו של הברון ג'יימס דה רוטשילד. בית הכנסת החדש נפתח בשנת 1852.
כבר מראשיתו הכיל בית הכנסת עוגב לשם ניגון במהלך התפילה, כפי שעדיין היה חריג בקרב יהדות צרפת. המלחין ז'אק אופנבך, אחר הגעתו לפריז, מונה עם אחיו להכשיר ולנהל את המקהלה במשך שישה חודשים מדצמבר 1833, ונגן העוגב היה ארנסט כהן. בין חברי הקהילה נמנתה השחקנית רחל פליקס (ראשל).
בית הכנסת שימש בעבר אף כמקום משכנם של הרבנים הראשיים של צרפת ושל פריז, עד לבניית בית הכנסת הגדול בפריז ב-1875.
במלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, ניזוק בית הכנסת על ידי משתפי פעולה צרפתים. הרב הראשי של בית הכנסת, יוסף סאקס ואשתו נעצרו וגורשו בשואה. בשל זרם המהגרים היהודים ממדינות צפון אפריקה, השתנה נוסח בית הכנסת לנוסח הספרדים.
דגל קורסיקה
דגל קורסיקה אומץ עם הקמת הרפובליקה הקורסיקנית בשנת 1755 על ידי המייסד פסקוואלה פאולי. הדגל מבוסס על דגלים עממיים שהיו נפוצים באי. הוא מציג ראש מורי (סמל האי) בצבע שחור עם בנדנה לבנה סביב מצחו. הבנדנה מעל עיניו של הראש מסמלת את החירות שהשיגה הרפובליקה הקורסיקנית. בקורסיקה נקרא הדגל a bandiera testa mora, כלומר "הדגל עם הראש המורי". לאחר סיפוח השטח לצרפת בשנת 1769 נאסר השימוש בדגל באופן מעשי, אולם פטריוטים קורסיקנים המשיכו להניפו. אולם במשך השלטון הצרפתי הונף הדגל כפעולת מחאה כשהבנדנה מכסה את העיניים, כדי להדגיש את העצמאות שנלקחה מתושבי האי. במשך תקופת השלטון הקצרה של הרפובליקה האנגלו-קורסיקנית הונף הדגל ללא כיסוי העיניים בתוספת סמל הממלכה המאוחדת. עד שנות השמונים של המאה העשרים לא היה הדגל בשימוש, ומאז הוא משמש כדגל מחוז קורסיקה בצרפת.
יחסי יוון–קובה
יחסי יוון–קובה הם יחסי החוץ בין קובה ליוון. עמדות יוון בנושאים הנוגעים לקובה מתואמות במשותף עם חברי האיחוד האירופי האחרים.
היסטוריה
בקובה חיים בין 30 ל-50 איש ממוצא יווני. הם ממוקמים בעיקר בהוואנה, שם יש שגרירות יוונית. בשנת 2004 בנתה קובה את הכנסייה הראשונה שלה מזה 43 שנה, הכנסייה האורתודוקסית היוונית סנט ניקולאוס בהוואנה העתיקה. זה משרת את 8,000 הנוצרים האורתודוקסים של הוואנה, מהם 50 יוונים. הכנסייה היוונית האורתודוקסית הראשונה של קובה, סנט קונסטנטין והלן, נבנתה בשנת 1950, אך מעולם לא שימשה לשירותי כנסייה. החל משנת 2004 היא הפכה לביתה של להקת תיאטרון ילדים, למרות המאמצים הדיפלומטיים של ג'ורגוס קוסטולאס, שגריר יוון בקובה, להחזיר את הכנסייה למטרתה המקורית.
נציגויות דיפלומטיות
יוון מחזיקה בקובה שגרירות בהוואנה בלבד, מאידך, קובה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה בלבד.
מלכת שבא
מַלְכַּת שְׁבָא הוא כינויה של מלכה קדומה (מהמאה העשירית לפנה"ס), המופיעה בתנ"ך, בברית החדשה, בקוראן ובאפוס האתיופי הכברה נגסט.
מלכת שבא מלכה על ממלכת שבא הקדומה, המזוהה לרוב עם אתיופיה של ימינו, למרות שיש חוקרים המשייכים אותה לממלכת סבא ממלכה עתיקה ששכנה באזור תימן של ימנו, על פי המסורת האתיופית, הייתה מלכת שבא המלכה ה-52 של ממלכת שבא שנקראה גם "ממלכת יקטן" והייתה חלק מהשושלת האגעזית, שעל פי המסורת האתיופית שלטה בין השנים 1006 לפנה"ס – 975 לפנה"ס (31 שנה).
שמה המקובל של מלכת שבא בפולקלור האתיופי הוא - מָקֶדָה, אך כינוייה מתקופות שונות רבים ומגוונים. בתנ"ך היא מופיעה בפשטות כ"מלכת שבא", בכתבי יוסף בן מתתיהו היא נקראת ניקָאוּלה ובתרבות האסלאמית היא מכונה בּילְקִיס.
עמנואל וליקובסקי זיהה את מלכת שבא כמלכה המצרית חתשפסות.
הסיפור התנ"כי
על פי הסיפור התנ"כי חיה מלכת שבא במאה ה-10 לפני הספירה. בסיפור התנ"כי מתוארת מלכת שבא שאינה מוזכרת בשמה, אלא רק בתוארה, כמי שביקרה בירושלים כדי לפגוש בשלמה המלך, ולחוד לו חידות כדי לאמוד את חכמתו המפורסמת:
על פי הכברה נגסט
על פי הכברה נגסט - ספר היוחסין של קיסרי אתיופיה מהשושלת הסולומונית, מלכת שבא שמעה על שלמה המלך מסוחר ובעל אניות ששמו טמרין, טמרין סיפר למלכה על חכמתו ועושרו של שלמה. בעקבות כך אספה מלכת שבא כלים ואוצרות רבים, ובחרה כ-6,000 ילדים וילדות בני אותו גיל, אותם הלבישה בבגדי מלכים. המלכה שלחה מכתב לשלמה וסיפרה כי מסעה לממלכתו יימשך כשלוש שנים. כאשר הגיעה לירושלים, שהה המלך בביתנו, והיא חשבה שהוא שותה מים. המלכה הרימה את שולי שמלתה וגרמה למלך לחייך. סיפור דומה כתוב גם בקוראן.
האפוס האתיופי הכברה נגסט ממשיך ומפרט מה קרה בין שניהם: שלמה המלך הזמין את המלכה מקדה לסעודה יום לפני חזרתה לממלכתה, ודרש ממשרתיו להגיש לה אוכל מתובל, על מנת לגרום לה לצימאון. לאחר הסעודה הזמין המלך את המלכה לישון בארמונו למשך הלילה, והבטיח לא לגעת בה בתנאי שלא תיקח דבר ממנו או מארמונו. באישון לילה התעוררה מקדה והרגישה צימאון רב בשל האוכל המתובל. היא החלה לחפש מים בארמון וכאשר מצאה קנקן מים ושתתה ממנו, זינק המלך ממארבו, הפתיע אותה, וטען שמים הם הדבר היקר ביותר בממלכתו, וכי עליה לשלם תמורתם. המלכה חייכה על התכסיס ונעתרה לשלמה. מן המפגש הזה הרתה מלכת שבא, והמלך נתן לה את טבעתו, על מנת שתתן אותה לבנם המשותף לכשיוולד, כדי ששלמה יזהה אותו בעתיד. מלכת שבא שבה עם פמלייתה לשבא, וילדה בדרך את מנליק.
ייתכן כי מלכת שבא הייתה שליטת ממלכת דעמת שקדמה לממלכת אקסום ושהתקיימה בזמנו של שלמה המלך. מלכי ד'אמט השתמשו בתואר "מלכי ד'אמט וסבא משבט האגעזי" וכן המחקר הארכאולוגי הנמצא כיום בחיתוליו מאשר שבחריטות בצפון אתיופיה בעיירה יחא מוזכרת מלכה שהייתה שווה מבחינה שלטונית לשלטון הגברים, בנוסף על פי מספר מסורות אתיופיות מלכת שבא אכן הייתה משבט האגעזי על פי המסורת הייתה בתו של המלך ארגבו (נקרא גם ארגבוס) שהיה מלכם ה-28 של בני שבט האגעזי שהקים ממלכה משני צידי מיצר באב אל-מנדב.
הסיפור לפי יוסף בן מתתיהו, המדרשים והקבלה
נושא המפגש המיני בין שלמה המלך ומלכת שבא מוזכר גם במדרשים ובקבלה. כך למשל אצל האר"י, המציין כי נבוכדנצר השני, מחולל גלות בבל היה מצאצאי שלמה ומלכת שבא: "בא אליה (שלמה) ונולד ממנה נבוכדנצר, והחריב הבית שעמד ת"י (410) שנים."
במדרש מסופר כי רצפת השיש של ארמון שלמה הייתה כה מבהיקה עד כי מלכת שבא סברה כי אלו מים והרימה את שמלותיה, תוך שהיא חושפת את שוקי רגליה. הקוראן (סורת הנמלה 43–45) מספר כי מלכת שבא עשתה זאת משום שחשבה שהרצפה היא ברכת מים ולאחר מכן הוסבר לה כי הארמון מרוצף בזכוכית. פרשני הקוראן הקדומים, כמו אל-טברי, סיפרו כי כאשר חשפה המלכה ("בילקיס", אולי מהמלה "פילגש") את רגליה, נתגלה שהן שעירות מאוד משום שהייתה מלכת השדים, וכי שלמה לימד אותה כיצד היא יכולה להשיר את השערות. הסופרים המוסלמים מספרים כי שלמה שכב עם המלכה ולאחר מכן היא שבה לארצה.
מצד שני מובא בגמרא שלא הייתה המלכה אשה אלא מלכות שבא ("מלכותא דשבא"), כלומר, מדובר בגבר שבא משבא, אך במהרש"א שם מובא שכן הייתה אשה רק שהייתה אשה מיוחדת במינה ומלכה בזכות עצמה.
התייחסות נוספת היא של יוסף בן מתתיהו:
בספר 2, פרק 10 יוספוס מגדיר את שבא כשם מקום: "לבסוף נהדפו לשבא, שהייתה עיר המלוכה של כוש, שמה שונה אחר כך למירואי על ידי קמביסס". היסטוריונים מאוחרים יותר שוללים את גרסתו זו של יוספוס היות שלא נמצאו ברשומות המצריות של אותה תקופה או תקופות סמוכות מלכה ששלטה הן על מצרים והן על סודאן (כוש). ד"ר עמנואל וליקובסקי השתמש בדברי יוסף בן מתתיהו ולפי שחזור הכרונולוגיה הישראלי-מצרי שלו, הוא זיהה את מלכת שבא בתור המלכה המצרית חתשפסות. לשיטתו מסעה של חתשפסות ל"פונת" או "ארץ האל", המתואר על קירות המקדש בדיר אל בחרי, מתאר בדיוק את מסעה של מלכת שבא לארץ ישראל. הבעיה העיקרית עם תאוריה זו היא שחתשפסות חייתה במאה ה-15 לפנה"ס, ואילו שלמה חי במאה ה-10 לפנה"ס - הבדל של כ-500 שנה.
על פי מסורת יהודי הודו
בקרב יהדות קוצ'ין קיימת מסורת הגורסת כי אופיר המקראית, מקום לידתה של מלכת שבא, שכנה בדרום הודו ומכאן שמוצא מלכת שבא בהודו ולא באתיופיה.
סופוס לי
מאריוס סופוס לי (Marius Sophus Lie; 17 בדצמבר 1842-18 בפברואר 1899) היה מתמטיקאי נורווגי, הידוע בזכות היצירה של חבורות סימטריה רציפות ויישומים שלהן בתחום הגאומטריה הדיפרנציאלית והמשוואות הדיפרנציאליות. החבורות קרויות, על שמו, חבורות לי.
ביוגרפיה
לי נולד בנורדפיורדיד שבנורווגיה, הצעיר מבין שישה אחים. בתחילה הכין עצמו לקריירה צבאית, אבל עקב מיופיה יצא ללמוד באוניברסיטה של אוסלו. קיבל תואר דוקטור במתמטיקה ב-1872, עבור תזה שכותרתה "על מחלקה של העתקות גאומטריות". ב-1878 נעשה חבר של כבוד בחברה המתמטית של לונדון, וחבר בחברה המלכותית של לונדון.
לי מת בגיל 56 מאנמיה ממארת.
הרעיון המרכזי בעבודתו של לי היה שאפשר להבין חבורות של העתקות רציפות (חבורות לי) באמצעות מרחב משיק ליניארי (אלגברת לי), והשדות הווקטוריים היוצרים אותו. הנודע מבין תלמידי הדוקטורט שלו הוא אלי קרטן, שקיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת פריז ב-1894.
ולדימיר סטאסוב
ב-1859 הצטרף לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות. ב-1900 התקבל כחבר כבוד לאקדמיה הרוסית למדעים, יחד עם חברו לב טולסטוי.
בנו של הארכיטקט הרוסי ואסילי פטרוביץ' סטאסוב.
פועלו
סטאסוב ליווה את קבוצת המלחינים הרוסים המכונה "החמישה", שם שהוא עצמו טבע, ואף קידם חלק מפעולותיהם. כך, למשל, חיבר בין המלחין מודסט מוסורגסקי לבין הצייר ויקטור הרטמן, ולאחר מותו של האחרון ארגן בשנת 1874 תערוכת תמונות של הרטמן באקדמיה לאמנויות היפות בסנקט פטרבורג, כמחווה לצייר המת. תערוכה זו הייתה הבסיס ליצירתו של מוסורגסקי "תמונות בתערוכה".
על פי אחת הגרסאות, היה זה סטאסוב ששכנע את אלכסנדר בורודין לכתוב את האופרה "הנסיך איגור" על פי האפוס "מסע המלחמה של איגור (Слово о полку Игореве)", ואף נטל חלק בכתיבת הליברית.
שחטרסקי (מחוז משנה)
בתקופת האימפריה הרוסית היה האזור חלק של התיישבות הקוזאקים, וגם כיום אוכלוסיית האזור כולה מתגוררת בכפרים.
מרכזו המנהלי של מחוז המשנה הוא העיר שחטרסק, שהיא עצמה לא נכללת בשטח מחוזות המשנה ונחשבת לעיר בכפיפות מחוזית (מחוז דונצק), בעלת מעמד מנהלי מקביל לזה של מחוזות המשנה.
סיבירוטיטאן
סיבירוטיטאן (שם מדעי: Sibirotitan; מילולית: "טיטאן סיבירי".) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד שנתגלה ב-2017 במערב סיביר, רוסיה והוא תואר בידי החוקר הסיבירי רוסיאלכסנדר אבריאנוב (Alexander Averianov). הסוג הכיל מין בודד - Sibirotitan astrosacralis, שמשמעו: "os sacrum" - מלטינית: "עצם קדושה" ו-"ἄστρον" - מיוונית: כוכב, זאת עקב מבנה הכוכב בו העצמות מסתובבות.
הדינוזאור זה היה בינוני בגודלו בעל חוליות רחבות וגוף בינוני. מעריכים את גודלו בין 10 ל-20 טון מטרי, בהשוואה למבנה אפטוזאורוס. ממצאי המאובנים שנתגלו בתצורות אילק שבמחוז קמרובו כללו חוליות מעמוד השדרה ועצמות כף הרגל.
מבנה גופו וחוליות הקמורות הגדולות לצד מבנה שיניו מרמז על קשר בינו לטיטאנוזאורים הענקיים, כאשר בעבר ראו בו קרוב של הברכיוזאוריים ובעבר אף סברו שהיה הדרוזאור. כיום משייכים אותו לקבוצה סומפוספונדילי.
סמיכת זקנים
בהלכה, סמיכת זקנים (נקראת גם סמיכת חכמים או פשוט סמיכה) היא מתן רשות של רב לתלמידו להיות דיין. רק אדם שנסמך בעצמו רשאי לסמוך אחרים, וכך נוצרת שלשלת של סומכים ונסמכים עד משה רבנו שסמך את יהושע בן נון. בדינים רבים, למשל דיני קנסות ודיני נפשות, רק דיין סמוך רשאי לדון. בתקופת האמוראים או תקופת הגאונים נפסקה שלשלת הסמיכה ולכן אין כיום דיינים סמוכים כלל. במהלך הדורות נעשו ניסיונות שונים לחדש את הסמיכה.
סמיכה בתורה
בתורה מסופר שמשה סמך את יהושע ממשיכו. "ויהושע בן נון מלא רוח חכמה כי סמך משה את ידיו עליו". יש הרואים בהאצלת הרוח ממשה לשבעים הזקנים, המתוארת בספר במדבר פרק י"א, סמיכה של הזקנים. משה עצמו לא היה זקוק לסמיכה כי כוחו בא מאת הקב"ה, אך כאשר קרבו ימיו של משה למות, והוא ביקש מהקב"ה כי "יפקוד איש על העדה", הוא לימד אותו את דרך הסמיכה.
שלשלת הסמיכה
בעבר נמשכה, לפי המסורת, שלשלת של סמיכה ממשה רבנו, כאמור במשנה הראשונה של פרקי אבות: "משה קיבל תורה מסיני, ומסרה ליהושע, ויהושע לזקנים, וזקנים לנביאים, ונביאים מסרוה לאנשי כנסת הגדולה".
רבי יהודה בן בבא
בסוף תקופת התנאים כששלטון הארץ היה ביד הרומאים הכירו הרומאים בחשיבות הסמיכה ושעל ידי זה מתאפשרת המשכיות המסורת של עם ישראל, ואסרו על הסמיכה. רבי יהודה בן בבא, שידע את חשיבות הסמיכה להמשכיותו של עם ישראל, סמך חמישה רבנים בגליל, בניגוד לגזרת מלכות שגזר הקיסר אדריאנוס (מסכת סנהדרין י"ד):
בן בבא סמך את הרבנים בעמק שבין אושא לשפרעם. הוא בחר מקום זה משום שלא היה בתחום שיפוטו של אף יישוב ולא היו מחריבים ערים גדולות אלו:
בין הזקנים שסמך היו רבי מאיר, רבי שמעון בר יוחאי, רבי יוסי בן חלפתא ורבי יהודה בן אלעאי.
בשעת הסמיכה הבחינו בחיילי רומי הרודפים אחריהם, רבי יהודה בן בבא נדחק למעבר בין ההרים וחסם בגופו את הרומאים ואמר לתלמידיו לברוח, ובכך ניצלו תלמידיו המוסמכים. הרומאים דקרו אותו בשלוש מאות חניתות. קברו מצוי בפאתי שפרעם.
על שם האירוע קרוי הצומת הסמוך לשפרעם בשם "צומת סומך".
הפסקת הסמיכה
אין מקור מפורש הקובע מתי פסקה שלשלת הסמיכה. מקובל כי בסוף תקופת האמוראים לאחר אביי ורבא התבטלה הסמיכה בעקבות גזרות הרומאים נגד הסמיכה. מאחר שניתן לסמוך רק בארץ ישראל, לא היה אפשר לסמוך בבבל.
חלק מהחוקרים למדו מתשובת רב צמח בן פלטוי, גאון פומבדיתא בסוף המאה התשיעית, שבזמנו עוד דנו דיני קנסות וחבלות בארץ ישראל; אך לדעת אחרים הלשון בתשובה מתייחסת לדין התלמוד, ולא למציאות שנהגה בזמנו. כמו כן, במגילת אחימעץ מסופר על חכם בשם רבי אהרן שירד מארץ ישראל לחוץ לארץ ודן שם מספר דיני נפשות, אך יש המפקפקים בעדות זו.
מממצאים מסוימים ניתן ללמוד שעוד בשנת ד'תתנ"ד המשיכה הסמיכה במקומות מסוימים בארץ ישראל. מנגד, באגרת ששלח ראש הגולה דניאל בן חסדאי, נכתב ש'ידוע וגלוי' שהסמיכה בארץ ישראל נפסקה עם פטירת ר' דניאל בן עזריה ראש ישיבת גאון יעקב, בשנת ד'תתכ"ב. לדעת הרב מנחם מנדל כשר, הסמיכה בארץ ישראל בזמן הגאונים לא הייתה ממש לדון דיני קנסות וכדומה, אלא רק לדמיון וזכר.
בתקופת הראשונים, כבר היה ידוע שאין דיינים סמוכים אף בארץ ישראל.
חידוש הסמיכה
הרמב"ם כתב שמסתבר לו שיכולים כל חכמי ארץ ישראל להתאסף ולחדש את הסמיכה.
ב-1538 ניסו רבני העיר צפת ובראשם רבי יעקב בֵּירָב לחדש את הסמיכה. רבי יעקב בירב סמך ארבעה חכמים: את רבי יוסף קארו, רבי משה מטראני (המבי"ט), רבי יוסף סאגיס ורבי משה קורדובירו (הרמ"ק). גם שרשרת סמיכה זו לא נמשכה יותר משני דורות, עקב התנגדותו של רבי לוי (בן רבי יעקב) בן חביב (הרלב"ח) שהיה רבה של ירושלים. הוא נימק זאת בכך שאין תוקף הלכתי לסמיכה כזאת. את טענותיו ערך הרלב"ח בספר הנקרא קונטרס הסמיכה.
רבי יוסף קארו שנסמך על ידי רבי יעקב בֵּירָב כנ"ל, כן המשיך את הסמיכה הזאת, בסומכו את רבי משה אלשיך שסמך את רבי חיים ויטאל, אך יש הסוברים לומר שחזר בזה, ורואים זאת מתוך שלא כתב זאת בשולחן ערוך שלו.
אופן הסמיכה
כאמור לעיל, הביטוי 'סמיכה' נגזר מהנאמר בתורה על משה רבינו שסמך את יהושע בן נון "וַיִּסְמֹ֧ךְ אֶת־יָדָ֛יו עָלָ֖יו וַיְצַוֵּ֑הוּ כַּאֲשֶׁ֛ר דִּבֶּ֥ר יְהֹוָ֖ה בְּיַד־מֹשֶֽׁה" כלומר סמיכת ידו או ידיו של החכם המסמיך על ראש החכם המוסמך.
למרות זאת, להלכה אין צורך שהסמיכה תתבצע באמצעות סמיכת ידים פיזית על ראש החכם הנסמך, וניתן לסמוך באמירה בלבד, או אפילו בכתב. כשבית דין של שלושה דיינים ומעלה, המכהן בארץ ישראל, ויש ביניהם חכם אחד לכל הפחות הסמוך בעצמו איש מפי איש עד משה רבינו, בדקו וראו תלמיד חכם גדול הראוי לדון, היה אותו חכם המסמיך קורא לחכם המוסמך 'רבי' ואומר לו "הרי אתה סמוך ויש לך רשות לדון אפילו דיני קנסות" ואז הוא נחשב סמוך.
מילה ידינאק
מייקל ג'ון ידינאק (באנגלית: Michael John Jedinak; נולד ב-3 באוגוסט 1984), מוכר בשם מילה ידינאק, הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדת הקשר המרכזי באסטון וילה  ועוד קבוצות בקריירה שלו,ובנבחרת אוסטרליה, שם הוא שימש מספר שנים כקפטן הנבחרת.
קריירת מועדונים
ידינאק התחיל את הקריירה המקצועית שלו בסידני יונייטד. בתחילת עונת הוא הושאל לתקופה קצרה לואראז'דין מקרואטיה, שם שיחק משחק אחד בלבד, במוקדמות גביע אופ"א, נגד לבדיה טאלין. בשנת 2006 הוא היה חלק משמעותי בחוליית הקישור של סידני, שזכתה באליפות ניו סאות' ויילס.
בעקבות הופעותיו המרשימות הוא הוחתם בסנטרל קואסט מארינרס. עם המארינס הוא זכה בליגת העל האוסטרלית בעונת. בשלוש עונות במועדון הוא ערך 49 הופעות, בהן כבש חמישה שערים.
ב-25 בדצמבר 2008 ידינאק חתם על חוזה לשנתיים וחצי בקבוצת גנצ'לרבירליגי הטורקית. ב-24 בינואר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1-3 על קייסריספור. הוא כבש את שערו הראשון בטורקיה ב-22 בפברואר אותה שנה, בניצחון 0-1 על פנרבחצ'ה. בעונת הוא שיחק כמושאל בקבוצת אנטליהספור. לאחר עונת ידינאק שוחרר מגנצ'לרבירליגי.
ביולי 2011 ידינאק חתם בקריסטל פאלאס מהצ'מפיונשיפ. בעונתו השנייה בקריסטל פאלאס, הקבוצה הגיעה למקום החמישי בליגה, מה שהקנה לה מקום הפלייאוף העלייה. במשחקי הפלייאוף הוא שימש כקפטן הקבוצה, וסייע לה לעלות לפרמייר ליג. ידינאק נבחר לשחקן המצטיין של קריסטל פאלאס לעונת. את שערו הראשון בפרמיר ליג כבש ידינאק באפריל 2014, נגד וסטהאם יונייטד, מבעיטת עונשין. ידינאק היה קרוב לשחק 90 דקות בכל משחקי הליגה של קריסטל פאלאס בעונת, אך בעקבות פציעה במשחק נגד פולהאם הוחלף בדקה ה-30 על ידי קגישו דיגקאשווה. הודיע על פרישה ממשחק פעיל ביולי 2020.
נבחרת אוסטרליה
בשנת 2003 ידינאק השתתף עם נבחרת אוסטרליה עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20, בו הגיעה אוסטרליה עד לשמינית הגמר.
ידינאק ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אוסטרליה הבוגרת במשחק נגד ב-2008. הוא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2010, ושיחק משחק אחד בלבד בטורניר, משחק הפתיחה מול.
בגביע אסיה 2011, בו אוסטרליה הגיעה לגמר, ידינאק כבש במשחקי שלב הבתים שני שערים, נגד ונגד. במשחק הידידות נגד שיחק ידינאק לראשונה כקפטן אוסטרליה, בעקבות העדרו של לוקאס ניל.
ידינאק זומן לסגל אוסטרליה למונדיאל 2014. בהפסד בשלב הבתים 3-2 ל ידינאק כבש מבעיטת עונשין את שער היתרון של אוסטרליה. פרש מהנבחרת באוקטובר 2018
סטיב הארווי
ברודריק סטיבן "סטיב" הארווי (באנגלית: Broderick Stephen "Steve" Harvey; נולד ב-17 בינואר 1957) הוא קומיקאי, מנחה טלוויזיה, שחקן ושדרן רדיו אמריקאי, המנחה את תוכנית האירוח The Steve Harvey Morning Show ואת סכסוך משפחתי.
חייו
הארווי נולד ב-17 בינואר 1957 לג'סי, כורה פחם, ולאלואיז, עקרת בית. שמו הראשון ברודריק נקרא על שמו של השחקן ברודריק קרופורד. בהמשך עברה משפחתו של הארווי להתגורר בקליבלנד שבאוהיו, לרחוב East 112th, כאשר בשנת 2015 שמו של רחוב זה שונה כאות כבוד ל'דרך סטיב הארווי' (Steve Harvey Way). סיים תיכון בגלנוויל אוהיו בשנת 1974. לאחר התיכון למד באוניברסיטת וירג'יניה המערבית ובאוניברסיטת המדינה קנט. בצעירותו עבד בעבודות מזדמנות בהן דוור, סוכן מכירות של חברת ביטוח, מנקה שטיחים ומתאגרף.
בשנים 1994 - 1995, כיכב בסיטקום "Me and the Boys" ברשת ABC, בדמותו של סטיב טאוור, אלמן עם שלושה בנים שמנהל חנות וידאו.
בשנת 2022 החל להנחות את תוכנית המציאות-המשפטית "Judge Steve Harvey" ברשת ABC, שמסגרתה דומה במקצת לתוכנית המיתולוגית "השופטת ג'ודי". הסדרה עלתה בבכורה ב-4 בינואר 2022 והרשת הזמינה לתוכנית עד כה 10 פרקים.
יחסי יוון–סן מרינו
יחסי יוון–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
היסטוריה
בחודש יוני 2013 נחתם בסן מרינו הסכם בין שתי המדינות בנוגע למניעת כפל מס.
ב-20 בפברואר 2008 קיבל המלחין היווני מיקיס תיאודורקיס פרס כבוד על תרומה לתרבות מטעם ממשלת סן מרינו.
אזרחי סן מרינו לא זקוקים לאשרת כניסה כדי להיכנס ליוון.
יחסים כלכליים
בין שתי המדינות יחסי סחר מיוחדים, והסחר המקיף בין השתיים הוא מופלג ביותר בהתחשב בגודלה הקטן של סן מרינו.
בשנת 2015 יוון ייצאה לסן מרינו סחורות בשווי 2.06 מיליון דולר, כשחלק הארי של הסחורות היה אלומיניום. באותה השנה ייצאה סן מרינו ליוון סחורות בשווי 4.25 מיליון דולר. חלק הארי של הסחורות היה מטוסים ומסוקים.
שמואל דוד הלברשטאם
רבי שמואל דוד הלברשטאם הוא אחד משני האדמו"רים של חסידות צאנז-קלויזנבורג. מרכז החסידות שבראשותו בשכונת בורו פארק שבברוקלין.
ביוגרפיה
נולד לרבנית חיה נחמה ולאדמו"ר הקודם מצאנז-קלויזנבורג רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, . נקרא על שם אבי אמו, רבי שמואל דוד אונגר מנייטרא. נשוי לציפורה בת הרב אהרן וידר אב"ד לינז, שהיה דיין בבית דין צדק  צאנז קלויזנבורג במשך 60 שנה.
לאחר פטירת אביו בתמוז ה'תשנ"ד התמנה לאדמו"ר מצאנז קלויזנבורג.
רבי שמואל דוד הוא נשיא מפעל הש"ס בארצות הברית ונשיא הכבוד של כולל חבת ירושלים. החצר החסידית שלו מונה מאות משפחות.
האדמו"ר ידוע בחריפות הפילפולים שאומר בטיש שעורך ובעבודת התפילה שלו ובאירכותה המיוחדת.
האדמו"ר התפייס עם אדמור"י שני פלגי חסידות סאטמר, האחים, רבי אהרן טייטלבוים ורבי יקותיאל יהודה טייטלבוים, לאחר שנות נתק בין החצרות.
מתי זיתי אלבוים
מתי זיתי אלבוים (1935–2017) היה רואה חשבון במקצועו וחובב מוזיקה שבמשך שנים חקר, ערך והגיש סדרת תוכניות ברדיו קול המוסיקה על טנורים בכלל, ועל טנורים יהודים נשכחים בפרט.
קורות חיים
מתי זיתי אלבוים נולד בתל אביב להוריו פסח ושפרינצה, אשר עלו מפולין לארץ ישראל בשנת 1922. את שנות ילדותו הוא חווה בגבעת הרצל (אבו כביר) בתל אביב.
זיתי אלבוים למד בבית הספר "תחכמוני" ולאחר מכן בבית הספר "בילו". מאחר שמשפחתו הייתה רוויזיוניסטית הצטרף בנעוריו לשורות בית"ר ואף הספיק להצטרף לזמן קצר לאצ"ל (ארגון צבאי לאומי). בצה"ל במבצע סיני שירת בחיל השריון, במלחמת ששת הימים היה בחטיבת "הראל" בפיקודו של אורי בן ארי ובמלחמת יום כיפור שירת זמן ממושך באזור התעלה.
בין המלחמות למד בטכניון הנדסת מכונות במשך שנה אחת, ולאחר מכן למד שנה במדרשה למוזיקה. לבסוף סיים את לימודיו בראיית חשבון בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. את התמחותו עשה במשרד רואי החשבון סומך-חייקין-ציטרון.
פעילות מוזיקלית
זיתי אלבוים בהיותו מוזיקלי הצטרף למקהלה הפילהרמונית ושר תחת שרביטם של גדולי המנצחים. בשנת 1957 הצטרף ללהקת זמרים ורקדנים אשר ליוו את הזמרות שושנה דמארי ויפה ירקוני. במשך 4 חודשים הם הופיעו ברדיו סיטי במרכז רוקפלר בניו יורק, כפי שהיה נהוג אז להעביר את הזמן בעת ההפסקה של הסרט שהוסרט. במשך הזמן, ובייחוד כאשר היה מגיע לאיטליה במסגרת עבודתו ב"אוליבטי", זיתי אלבוים לא פסח על שום אופרה שהוצגה באותה העת, כך הגדיל את טווח מומחיותו בזמרים וזמרות אופראיות.
בשנת 1990 הצטרף כחבר פעיל באגודה העולמית של חובבי יוסי ביירלינג (זמר טנור שוודי ואחד מזמרי האופרה החשובים ביותר במאה ה-20). הוא ענד על דש בגדו את הסיכה של ביירלינג ואף מכוניתו הייתה מקושטת בסטיקר של ביירלינג. במסגרת פועלו באגודה העולמית של ידידי ביירלינג, היה פעיל בכתיבה בבטאון של האגודה בו העלה רשמים וביקורות על אופרות שראה ושמע בכל רחבי העולם, כן השתתף בכינוסים שלהם מדי פעם. בכינוס החגיגי של האגודה בניו יורק בשנת 2004, פגש את אנה-ליס אלמנתו של הזמר ואחד מבניו.
בשנת 1997 נכח זיתי אלבוים בזמן אודיציה (מבחנים) באופרה הישראלית של זמרים וזמרות. הוא הבחין בזמר עולה חדש מאוקראינה, פליקס ליבשיץ בעל טנור לירי, קול די נדיר, והעניק לו תמיכה בצורת קרן על שמו "מתי זיתי אלבוים" לאורך מספר שנים. כמו כן, ליווה אותו בהתאקלמותו בארץ ואף עזר לו מדי פעם לנסוע לחו"ל לאודיציות.
בדומה למקרה של ליבשיץ, אזנו של זיתי אלבוים תמיד הייתה רגישה לשמע קולות טנורים, כך נהג גם במקרה של יצחק ברכה, אותו הכיר במסגרת שירותו בצבא בשנת 1953 בגדוד חרמ"ש בדרום. מכאן והלאה ליווה אותו לאודיציות ואף למורים למוזיקה שלקחו אותו תחת חסותם. בשנת 2007 פנה זיתי אלבוים לעיריית תל אביב בבקשה להנציח את שמו של הזמר היהודי יוזף (יוסף) שמידט. מאמציו נשאו פרי והיום קיים משעול על שמו של שמידט ברחבה המשותפת של מוזיאון תל אביב לאמנות והאופרה הישראלית.
בשנת 2012 נרשם זיתי אלבוים לסדנה להפקת טלוויזיה קהילתית רק כדי ליצור ולביים את התוכנית "מריו לנצה משכונת שפירא". סרט שני שגם הוא נסב על חברו יצחק ברכה שנפטר בשנת 2014, היה "יצחק ברכה טנור ופייטן", סרט שמסכם את חייו והישגיו המוזיקליים, בו מושמעים הקלטות מהופעות פרטיות, שירים נפוליטניים ואריות.
עם חומר כל כך מקורי ושפע גילויים על זמרי אופרה החל לעניין את "קול המוסיקה" לשדר תוכניות שארכו שעתיים. אכן ניתנה לו ההזדמנות, ובין השנים 2003–2013 הוא הפיק 16 תוכניות על גדולי הזמרים בעבר ובהווה. שמה של התוכנית הייתה "גדולי הטנורים והחזנים של העבר". הרשימה הקיפה את הזמרים היהודיים שהתחילו כחזנים, את הטנורים הידועים ואלה ששמם לא מופיע במנוע החיפוש גוגל בעברית, אולם המחפשים מופנים לתוכניות של זיתי אלבוים, שהועלו לאתר YOUTUBE.
שידורים אלו ברדיו פתחו צוהר לקהל השומעים שגילו מעבר לשמו של הזמר, פרטים ואנקדוטות מאחורי הקלעים וממהלך הקריירה שלו. ואלה השמות שהתפרסמו בשידוריו של זיתי אלבוים: אאורילאנו פרטילה, יוזף שמידט, בנימינו ג'ילי, ניקולה (ניסים) תג'ר, ישראלי לשעבר שחי כיום במילנו, היפוליטו לאזרו, הרמן ידלובקר, הנריקו קרוזו, טיטו סקיפה, מישה אלכסנדרוביץ, ריכרד טאקר, יאן פירס, יאן קיפורה, מריו לנצה, יוסי ביירלינג, ריכרד טאובר. התוכנית האחרונה שלו אשר עסקה בפרנקו קורלי, התפרסה על 6 שעות וחולקה לשלוש תוכניות.
בעת שהכין תוכנית על לזארו היפוליטו, זיתי אלבוים קבל רמז כי ייתכן והזמר הוא יהודי במקור. לפיכך, פנה ללחשן האופרה בברצלונה, עימו היה מיודד, ושאל אותו על כך. הלחשן סיפר כי היפוליטו נקבר בברצלונה בשנת 1974 בהר היהודים "מון ז'ואיף", וכי על קברו אין סימן צלב.
זיתי אלבוים נהג לסיים את תוכניותיו בהשארת מספר הטלפון הביתי שלו, ואכן עשרות מאזינים בישראל ומחוצה לה היו מתקשרים ומשתפים אותו בזכרונותיהם על אותו זמר ששמעו.
הוא שלט בשפות עברית, אנגלית, איטלקית וגרמנית. לרגל רכישתו את הספר של לאזרו – "סיפור חיי", הוא לקח קורס בספרדית על מנת להכיר לעומק את הזמר, כפי שעשה עם שאר הזמרים, קשר קשרים עם משפחותיהם, ראיין אותם ואף קבל מהם תמונות וספרים.
בשנים 2015 הצטרף זיתי אלבוים לאתר "פרשן" באינטרנט וכתב באופן מדויק ובהיר ביקורות ורשמים מכל האירועים המוזיקליים בהם נכח. תחת ידו פורסמו 39 כתבות וביקורות על מוזיקה. הכתבה האחרונה פורסמה שבועות מעטים לפני מותו בשנת 2017.
במקביל, התקבל זיתי אלבוים לאגודת העיתונאים בתל אביב ותעודת העיתונאי פתחה לפניו עוד אפשרויות לקבל הזמנות מכל בתי האופרה הגדולים בעולם.
שנה לאחר מותו, נתרם אוסף הספרים הנדיר שלו על הטנורים למרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב.
משפחתו
ממתי זיתי אלבוים התחתן ב-1961 עם הדה, נולדו להם הילה ואייל וכיום ישנם למשפחה 5 נכדים. לאחר גרושיו חלק את חייו עם חיה.
זיתי אלבוים אח ליהודה ז"ל, ציפורה ואביבה יבדלו לחיים.
עם בואם של הוריו מפולין לארץ ישראל, הקימו בית חרושת ראשון מסוגו בישראל לסירגול מחברות וכריכיה.
בעקבות המשפחה, עלו לארץ ישראל עוד משפחות קרובות שקבלו מחסה, הדרכה ותמיכה וכך ניצלו מהשואה. מתי זיתי אלבוים נפטר בשנת 2017, בערב יום כיפור, ונקבר בבית העלמין "ירקונים" בחלקת חברי האצ"ל.
פרחה
פְרֵחָה הוא כינוי גנאי בסלנג הישראלי לתיאור אישה המונית, קלת דעת, גסה ולעיתים אף בריונית, המוכר במיוחד כתיאור משפיל של נשים מזרחיות. כיום הכינוי משמש לעיתים גם ביחס לנשים שאינן ממוצא מזרחי, לעיתים בצירוף המוצא המבדל, כמו "פרחה אשכנזיה'.
בספר "מילון עולמי לעברית מדוברת" (1982) בעריכת דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה מוגדרת הפרחה כ"בחורה פשוטה, גסה, חסרת השכלה ועידון המתלבשת ומסתפרת לפי צו האופנה האחרונה".
היסטוריה של המושג
נשים מזרחיות רבות נקראו בשם פרחה (בערבית: فرحة, שפירושה "שמחה"; להבדיל מ-فرخة פרח'ה, שמשמעותה "פרגית"; באוזניהם של דוברי ערבית נשמעות שתי המילים שונות, אך באוזניהם של מי שאינם דוברי שפה המבדילה בין ח ל-ח' המילים נשמעות הומופוניות).
תאוריה אחת ביחס למקורו של המונח ושימושו הראשון היא הטענה שהוא החל לשמש ככינוי גנאי עם העלייה ההמונית בשנות החמישים, שהביאה עימה עולים מזרחים רבים מארצות ערב. שיא הנצחת המושג באשר לנשים מזרחיות, היה בשנות השבעים של המאה ה-20. השם "פרחה" היה שם נשי מקובל בקרב יהדות מרוקו ובקרב יהדות עיראק. ועם הזמן הפך לכינוי גנאי לתיאור נשים מזרחיות ועל פי הסבר זה התנהגותן של נשים אלה הייתה מנוגדת לתפיסות התרבותיות של מי ששלטו בימים ההם במוקדי הכוח החברתיים, האשכנזים, מה שהביא ליצירת כינוי הגנאי.
תאוריה שונה היא שהכינוי צמח ועשה את צעדיו הראשוניים בזירה בעיקר בתוך העדה המרוקאית, החל באמצע שנות השישים (עיקר העולים ממרוקו הגיעו לישראל בין 1957- 1963) וכוון ראשית לכל ומעל לכל להתנהגות נשית שהייתה מנוגדת ל"תפישות התרבותיות" המסורתיות והשמרניות של ראשי משפחות יוצאי מרוקו באותה עת. הפרחה הייתה צעירה שלא התחתנה בגיל מוקדם עם אדם כבחירת הוריה, והעדיפה במקום זאת לצאת לבלות עם בחורים שהיא בחרה בהם. מרידה זו זכתה לגינוי, שהבליט את ההבדל בין הנערה ה"טובה" (לבוש והתנהגות צנועה, עושה כמצוות הוריה) והנערה ה"רעה" (מתלבשת בלבוש מושך, בעלת דעה משלה).
תאוריה נוספת מתייחס לביטוי היידי פָּרֶח (או פרך) שמיוחס למילים העבריות "ארחי פרחי" או "פרחח" וממנו נגזר כנראה הביטוי "פרנק פָּרֶח". הטיית המילה לנקבה יוצרת את המילה "פרחה".
תאוריה נוספת שואבת את הביטוי מהמילה הגרמנית Frechheit (נהגית fʀɛçhaɪ̯t) שמשמעותה "חוצפה" או "זלזול", ומתייחסת בעיקר להתנהגות יהירה וחצופה. עולי גרמניה האמונים על סדר ונימוס שנתקלו בהתנהגות שנראתה להם לא הולמת הפטירו את ביטוי הגנאי פרחייט וממנו נגזר פרחה.
סוציולוגים רבים טוענים כי הכינוי פרחה משקף עמדות שיש בהן שוביניזם גברי וגזענות. הפרחה, ובדומה לה הצ'חצ'ח, הם על-פי ביקורת זו ביטוי לעמדתם של יוצאי מדינות אירופה ביחס ליוצאי מרוקו, המציגה אותם בסטריאוטיפ שממנו משתקפת נחיתות, המוניות והיעדר חינוך ותרבות. על פי תפישה זו משמשים הסטריאוטיפים הנלעגים כלי המאפשר להדיר את רגליהם של חברי הקבוצות אשר להן לועגים מהשיח החברתי הלגיטימי בחברה הישראלית. הפיכתן של קבוצות אלו ל"אחר", ל"שונה" באמצעות פרקטיקות פוסטקולוניאליות, המרחיקות אותן מכניסה אל מוקדי הכוח וההשפעה בחברה.
המושג בעולם הבידור
סטריאוטיפ הפרחה הונצח רבות בטלוויזיה ובקולנוע הישראלים. הפרחה לרוב מתוארת כבחורה ממעמד סוציו אקונומי נמוך, שידיעותיה בהליכות העולם דלות, שטחית וצרת אופקים. הפרחה מתעניינת בעיקר בעולם הזוהר (רכילות, ידוענים, אופנה ומוזיקה), בבילויים ובהתרועעות עם בני המין השני. הפרחה נוהגת בצעקנות וגסות, לבושה באופן המוני, מדברת במשלב לשוני נמוך ונוטה לקלל לעיתים קרובות.
שימוש פופולרי נוסף במילה נעשה בשנת 2004 בשיר "בחום של תל אביב" שכתב עברי לידר ושרה שרית חדד. השיר נקרא בתחילה "פרחה במרצדס", אך השם שונה, אם כי השורה הכוללת את הביטוי נותרה מזוהה עם השיר. הפרחה הבליינית שתיאר אסי דיין בשנות ה-70 של המאה ה-20 קיבלה מספר מאפיינים של שנות ה-2000 כגון מכונית מרצדס עם מושבי עור, אך עדיין נותרה הבחורה קלת הדעת, המעוניינת בבילויים ובבחורים, ומתלוננת "הוי מה אתם רוצים, אנשים מסובכים".
הצגות סטראוטיפיות של הפרחה פופולריות עד היום בתוכניות בידור. דוגמה לייצוג של פרחה סטריאוטיפית היא הדמות של סיגי כהן (בגילום נתי קלוגר) בתוכנית הרצועה בערוץ ביפ, המתארת פרחה טיפשה עם צורת דיבור עילגת, בעלת לבוש המוני (בגדים מנומרים, עגילי חישוק וטייץ איילים) שלועסת מסטיק באופן קולני ואינה מפסיקה לדבר בטלפון.
ב-2014 יצא רון כחלילי בסדרה תיעודית ששודרה בערוץ 8 בשם "ערסים ופרחות - האליטות החדשות", על אפליית מזרחים בישראל.
ה'רמ"ד
אירועים
- נדפסה הגמרא הראשונה.
וולי וסט
וולי וסט (באנגלית: Wally West) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס פלאש ביקום DC קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Flash #110 מדצמבר 1959, ונוצרה על ידי צמד הכותבים רוברט קניגר וג'ון ברום והמאייר קרמיין אינפנטינו.
וולי וסט ידוע בזהות קיד פלאש המקורי, והוא אחיינו של הפלאש בארי אלן. הוא תואר כשותפו הנאמן וגם כחבר מייסד של קבוצת הטיטאנים הצעירים. לאחר שבארי אלן מת באירועי המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1986, וסט היה השלישי ליטול את זהותו של הפלאש, ותפס את מקום דודו בקבוצת ליגת הצדק עד לשובו של בארי אלן בקשת הסיפור "פלאש: לידה מחדש" משנים 2009-2010. וולי הוא המהיר ביותר מבין כל הדמויות שנטלו את זהות הפלאש, והוא נותר כחביב המעריצים.
במקור, וולי וסט עטה תלבושת אדומה-צהובה כמו זו של בארי אלן, ובהמשך אף יצר תלבושת חדשה היישר מתוך כוח המהירות המהווה את מקור כוחם של הפלאשים השונים. לאחר חזרתו מחדש, וולי השיג חליפה חדשה בצבעי אדום-כסף המייצרת אנרגיה כחולה-לבנה והקשר הישיר שלו לכוח המהירות היה חזק מתמיד. כמו כן, הוא תואר במקור כבחור לבן בעל שיער אדמוני ועיניים ירוקות. בהרצת "ה-52 החדשים" משנת 2011 לאחר אירועי "פלאשפוינט", חברת DC קומיקס החליטה לשנות את דמותו לבחור אפרו-אמריקני. לאור ביקוש המעריצים להחזרת הדמות המקורית, החברה החליטה להשיב את הדמות לקדמותה בהרצת "הלידה מחדש של DC" בשנת 2016, בעוד הדמות מהרצת "ה-52 החדשים" שוכתבה מחדש כדמותו של בן דודו וואלאס וסט.
דמותו של וולי וסט מדורגת במקום השמיני ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
קיד פלאש
וולי וסט הוא אחיינו של בארי אלן מנישואין לאייריס וסט אלן. לאחר שביקר במעבדת המשטרה בה עבד בארי בעיר סנטרל סיטי, תאונת מעבדה דומה לזו שקרתה לדודו התרחשה בשנית, ושטפה את וולי בכימיקלים. וסט ניחן כעת בכוחות דומים לאלה של בארי. הוא עוטה העתק לחליפתו של הפלאש והופך לשותפו הצעיר קיד פלאש. עיצוב החליפה השתנה בחוברת The Flash #135 משנת 1963 כדי שהיא תהיה שונה יותר מבחינה ויזואלית - האדום הוחלף בתלבושת המורכבת בעיקר מצהוב, רגליים וכפפות אדומות, וסמל ברק אדום. נוסף על השתתפותו בכותרי הפלאש, וסט גם הופיע כחבר בטיטאנים הצעירים החדשה. מאוחר יותר, הוא הודבק במחלה מסתורית - ככל שישתמש יותר בכוחותיו, כך גופו ימות מהר יותר. הדבר גרם לפרישתו בטרם עת מלחימה בפשע.
הפלאש
במהלך המשבר בעולמות האינסופיים, בארי הקריב את חייו כדי להציל את כדור הארץ. וולי, שלא היה מודע לכך, עזר לגיבורי-העל נגד כוחותיו של אנטי-מוניטור. בקרב האחרון נגדו, הוא הוכה באנרגיית אנטי-חומר שגרמה לנסיגת מחלתו. בסיומו של הקונפליקט, וסט נטל את זהותו של הפלאש ואת תלבושתו.
החלטת החברה לערוך שינויים מרחיקי לכת ביקום DC ראו מספר שינויים בדמותו של פלאש החדש. וסט היה פלאש פחות חזק מקודמו, כך למשל, בעוד בארי אלן היה מסוגל לרוץ במהירות האור, וסט רץ במהירות שגבלה במהירות הקול. כמו כן, הדמות הייתה צריכה לאכול כמויות רבות של אוכל כדי לחדש את חילוף החומרים שלה.
בכרך שני שהחל בהרצה בשנת 1987, דמותו של וסט זכתה בלוטו וצברה סכום עתק שהעניק לו אורח חיים נהנתני למדי עד לחוברת The Flash Vol.2 #62. שנות ה-90 של המאה ה-20 ראו שינוי לתלבושתו המקורית של הפלאש, כאשר חגורתו עשויה כעת מצמד ברקים המתחברים לצורת "V", הסרת הכנפיים ממגפיו, שינוי החומר ממנו עשויה החליפה וזוג עדשות לבנות המרכיבות את מעטה הראש. שימוש מודרני בעיצוב החליפה הזו נעשה בסדרת הטלוויזיה "הפלאש".
עימות עם נבל-על אלים בשם איאוברד ת'ון - הפלאש ההפוך הראשון מתור הכסף, כמו גם לעידוד מצידו של מקס מרקורי, גרם לוולי וסט לדחוף את כוחותיו אל מעבר לגבולותיהם ולמחסום הפסיכולוגי שמנע בעדו לעבור אותן. כדי למנוע מעצמו באמת "להחליף" את בארי ולהיות שווה ערך אליו מתוך כבוד אליו, וסט הגביל את מהירות ריצתו. אך הייתה זו התרברבותו של ת'ון שהוא זה שיהפוך לפלאש האמיתי שגרמה לשבירת מחסום זה מכיוון שווסט חשש יותר מכך שת'ון הנבל יחליף את בארי. לאחר מאורע זה, הוא היה שווה ערך לבארי מבחינת מהירות, אולם עדיין לא יכול היה לשלוט ביכולות הרטט של מורהו הרוחני.
הכותב מארק וייד הרחיב על כוחותיו של וסט והציג את כוח המהירות - מקור אנרגיה ששימש כהסבר פסבדו-מדעי לכוחותיו ולכוחותיהם של מאיצים נוספים ביקום DC. רעיון זה שימש כבסיס להגברת יכולותיו של וסט. הדמות יכלה כעת להשאיל מהירות לחפצים ולאחרים וליצור תלבושת היישר מאנרגיית כוח המהירות. כוחות מקוריים כמו רטט דרך חומרים מוצקים חזרו לשימוש.
שנות ה-2000 בכתיבתו של ג'ף ג'ונס ראו את הצגתו של הפלאש ההפוך זום, עשו שימוש נרחב יותר בקבוצת הנבלים ואת נישואיו של וסט לחברתו משכבר ימים לינדה פארק. צניחת מכירות החוברות הביאו למספר שינויים נוספים בסדרת הכותרים. יצירתו של המשבר האינסופי הביאה לעזיבתם של וסט ומשפחתו למציאות חלופית, כאשר בארט אלן היה לרביעי לנטול את זהותו של הפלאש, והוביל סדרת כותרים חדשה בשם The Flash: The Fastest Man Alive. תגובות ראשוניות לדמות זו היו מעורבות, ובארט נהרג לאחר 13 גליונות בלבד. הוחלט כי דמותו של וולי וסט תוחזר, וסיפור הקרוסאובר "סאגת הברק" בין הקבוצות ליגת הצדק וחברת הצדק של אמריקה הביאה לחזרתם של וסט ומשפחתו, אשר התבגרו בכמה שנים. הופעתו הבאה של הפלאש הייתה בחוברת All-Flash #1 משנת 2007, והיא חיפשה נקמה על אלה האחראים למותו של בארט אלן. המשך הרצתו של כרך שני עקב את הסיפור, החל מחוברת מספר 231. בד בבד עם הרפתקאותיו כפלאש, וולי וסט היה צריך לעזור בגידולם של זוג תאומים בעלי כוחות-על, להיאבק בקצב הזדקנות מואץ, אי-יכולתו לשמור על עבודה יציבה וחוסר אמונתם של חברי הליגה בגיוסם של התאומים הצעירים כחברים. הסדרה בוטלה בחוברת 247 (פברואר 2009).
באירועי המשבר האחרון, וולי וסט אוחד בשנית עם בארי אלן, שחזר לחיים. תלבושתו עוצבה מחדש בידי המאייר אית'ן ואן סקייבר, שהבדיל אותה מזו של אלן. צבעה האדום של החליפה היה כהה יותר, והיא שמרה על העיצובים המקוריים של חגורה בצורת V, עדשות לבנות ומגפיים ללא כנפיים. סמל הברק עוצב מחדש כדי לדמות את הסמל מליגת הצדק: סדרת האנימציה.
במציאות שלאחר אירועי פלאשפוינט, וולי וסט מופיע כאחיינה של איריס וסט, והוא מקבל גישה לכוח המהירות לאחר מותה של גרסה שלו מן העתיד. וולי וסט שלפני אירועי "פלאשפוינט" הופיע בחוברות "לידה מחדש". לאחר אירועי פלאשפוינט הוא נכלא בכוח המהירות, ויצא לאחר שחש בנוכחותה של ישות האחראית ליצירתו של יקום DC חדש ולהסרתו של עשור מההיסטוריה. הוא הרכיב קבוצה חדשה של הטיטאנים במטרה לזהות את הישות ולהחזיר את היקום לקדמותו.
כוחות ויכולות
וולי וסט מסוגל לרוץ במהירות-על וכן לשלוט בקצב בו גופו רוטט. הוא מקבל את מהירותו ישירות מכוח המהירות - מקור אנרגיה בין-ממדי בלתי מוסבר, ממנו שואבים המאיצים השונים את כוחותיהם (בהבדל מג'יי גאריק, שהיה על-אנושי מטבעו ויכול היה לרוץ במהירויות גבוהות גם ללא עזרת כוח המהירות). שיתוף המהירות בין המאיצים השונים מאפשר את השאלת ושאילת הכוחות וכן ספיגת אנרגיה קינטית. וסט גם היה מסוגל ליצור לעצמו תלבושת מכוח המהירות, בשעה שמאיצים אחרים השתמשו בחליפות משלהם. לאחר שלמד לווסת את מהירותו בעקבות מחסום פסיכולוגי, וסט הוא המהיר ביותר מבין כל הפלאשים, ומהירותו הגבוהה מאפשרת לו לנסוע בזמן.
כמו הפלאשים האחרים, גם וולי וסט מוקף בהילה שחסינה בפני חיכוך והיווצרות חום הנגרמים ממהירויות-העל שלו. עקב קשרו לכוח המהירות, המחדש אותו ללא הרף, וסט מסוגל לרוץ לתקופות זמן ממושכות וללא צורך במנוחה, כשלמעשה הוא ניזון מכוח המהירות ולא מהאנרגיה שגופו מייצר. למרות זאת, עקב חילוף החומרים המואץ שלו, עליו לאכול כמויות אדירות של מזון כדי לספק את כמות האנרגיה הנחוצה לרוץ במהירויות שהוא רץ.
חביתה ספרדית
חביתה ספרדית או טורטייה ספרדית היא סוג של חביתה המבוססת על ביצים וירקות. במקור מאכל מסורתי ספרדי.
רקע
הספרדים מתגאים בחביתה זו כמאכל מסורתי מקומי כחלק מהותי מהמטבח הספרדי. בחביתה ספרדית, בנוסף לביצים יש גם תפוחי אדמה ולעיתים גם בצל. ניתן להגיש אותה בטמפרטורת החדר כחלק ממנות טאפס מסורתיות. במדינות דוברות ספרדית נהוג לכנות אותה בשמות שונים: tortilla de patatas, tortilla de papas, or tortilla española.
היסטוריה
האזכור הראשון למאכל בשפה הספרדית נמצא במסמך שנתלגה באזור נווארה, במסגרת תלונה אנונימית שהציגה את המאכל כ"אנדרטה למחילת עכברים" בפנייה לבית המשפט של אזור נווארה ב-1817. במסמך יש פירוט של התנאים הקשים והמזון הדל איתם צריכים להתמודד החקלאים בכל אזור נווארה בניגוד לאלו הגרים בפמפלונה (בירת האזור) ובלה ריברה (הממוקמת בדרום נווארה). לאחר פירוט המזון הדל שאכלו תושבי הרמה, מופיע הציטוט הבא: "...שתיים עד שלוש ביצים בטורטייה עבור 5 או 6 [אנשים] כפי שהנשים שלנו כן יודעות לעשות את המאכל גדול וסמיך עם פחות ביצים, תערובת של תפוחי אדמה, פירורי לחם או תוספת כלשהי."
ישנה אגדה המספרת כי במהלך המצור על בילבאו, המציא הגנרל הקרליסטי תומאס דה זומלאקארגוי את החביתה הספרדית שכונתה "טורטיה דה פטאטס" כמנה קלה, מהירה ומזינה כדי לספק את המחסור של הצבא הקרליסטי. למרות שלא בטוח אם סיפור זה אכן התרחש במציאות, נראה שהחביתה הספרדית החלה להיות מאכל נפוץ במהלך המלחמות הקרליסטיות המוקדמות.
סיפור נוסף אפשרי למקור המאכל הוא אסירים ספרדים שנלכדו לאחר קרב מונטס קלרוס במהלך מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי ב-1665 ולמדו את המתכון לחביתה זו. לאחר הניצחון הפורטוגזי, יותר מ-6,000 חיילים ספרדים הוחזקו בשבי במשך שלוש שנים עד לחתימת הסכם ליסבון ב-1668. עם שחרורם, הביאו האסירים המשוחררים לספרד חלק מהתרבות המקומית של המקום בו הוחזקו, בין היתר גם מתכונים למאכלים מקומיים רבים, כולל פשטידה המבוססת על תפוחי אדמה וביצים שהתפתחה להיות מה שידוע כיום כגרסה המודרנית של "טורטייה".
מתכון מסורתי
החביתה הספרדית היא אחת המנות הזמינות ביותר בספרד ובכמה מדינות אחרות דוברות ספרדית.
שתי הגרסאות הנפוצות הן עם או בלי בצל. תוספת הבצל היא גורם למחלוקת בלתי פתורה, עד כדי כך שניתנו שמות בספרדית למעדיפי הבצל ולאלו הרואים בתוספת הבצל לחביתה הספרדית מתקפה נגד המקור האותנטי של המנה. ייתכן וההעדפה גם קשורה למידת הקושי של זני תפוחי אדמה מקומיים שונים. זה המתכון הנפוץ ביותר לבישול חביתה ספרדית:
ניתן לאכול את החביתה חמה, בטמפרטורת החדר או קרה; במידה והיא מוגשת כחלק ממנות טפאס, ניתן לחתוך אותה לחתיכות בגודל ביס ולהגיש על מקלות קוקטייל; מנות משולשות של חביתה נקראות פינצ'ו דה טורטיה, סוג של פינגר פוד.
גילאן למייר
גילאן למייר (בצרפתית: Ghislain Lemaire; נולד ב-7 באוגוסט 1972) הוא ג'ודוקא עבר צרפתי אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
קריירה
למייר התחרה במשחקים האולימפיים באתונה 2004 וסיים במקום השביעי לאחר שהפסיד בשלב רבע הגמר למיכאל יורק הגרמני ובבית הניחומים לאריק זאבי הישראלי.
למייר מחזיק בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית כסף (2003) ומדליית ארד (1997). באליפויות אירופה הוא זכה בארבע מדליות, שתי מדליות כסף (1997 ו-2001) ושתי מדליות ארד (1996 ו-2004).
במהלך הקריירה זכה למייר במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
רליתיים
רליתיים (שם מדעי: Rallidae) היא משפחה של עופות בסדרת העגוראים. מיני הרליות הם עופות קטנים החיים בביצות ובאזורים לחים וחלקם איבדו את יכולת התעופה שלהם. הם מצויים בכל היבשות כולל באיים מרוחקים.
הגדולה במיני הרליות היא הטאקאהה מניו זילנד שמגיעה למשקל 2.7 ק"ג. רוב המינים קטנים הרבה יותר.
סוגים
ישנם גם רליות נכחדות רבות כמו רלית אדומה.
סף מס ההכנסה
סף מס ההכנסה הוא סכום הכסף אותו אדם צריך להרוויח אשר ממנו הוא מתחיל לשלם מס הכנסה. סף מס ההכנסה שונה מאוד בין מדינה למדינה, ולהלן רשימה של מספר מדינות וסף מס ההכנסה בהן:
יש מדינות שבהן אין סף מס, ואדם משלם מיסים החל מתחילת הכנסתו. זה היה מצבם של עובדים זרים בישראל שלא בענף הסיעוד בשנים 2015 ו-2016.
האימפריה הקוריאנית
כוח צבאי
הכוחות המזוינים הקיסריים (대한제국군) כללו כ-5,000 חיילים. הצבא הוגדל לכמות עצומה של 28,000 חיילים לפני מלחמת רוסיה-יפן.
הצבא התפרק ב-1 באוגוסט 1907, עקב הסכם יפן–קוריאה (1907).
קיבוע פחמן
יערות, יערות קלפ ותצורות אחרות של צמחייה סופגים פחמן דו-חמצני מהאוויר כשהם גדלים, וקושרים אותו לביומסה. עם זאת, מאגרים ביולוגיים אלו נחשבים לשקעי פחמן נדיפים מכיוון שלא ניתן להבטיח את הקיבוע לטווח ארוך. לדוגמה, אירועי טבע כמו שריפות או מחלות, מגפות בחי ובצומח, לחצים כלכליים וסדרי עדיפויות פוליטיים משתנים, עלולים לגרום לשחרור הפחמן שנסגר בחזרה לאטמוספירה. פחמן דו-חמצני שהוסר מהאטמוספירה יכול גם להיות מאוחסן בקרום כדור הארץ על ידי הזרקתו אל מתחת לפני השטח, או בצורה של מלחי קרבונט בלתי מסיסים (תפיסת מינרלים). שיטות אלו נחשבות לא נדיפות מכיוון שהן מסירות פחמן מהאטמוספירה וקובעות אותו ככל הנראה למשך זמן ניכר - אלפי עד מיליוני שנים.
תיאור
קיבוע פחמן הוא התהליך המעורב בלכידת פחמן ובאחסון לטווח ארוך של פחמן דו-חמצני אטמוספירי ועשוי להתייחס ספציפית ל:
פחמן דו-חמצני עשוי לעבור לכידה כתוצר לוואי טהור בתהליכים הקשורים לזיקוק נפט או לגזי פליטה מייצור חשמל. קיבוע פחמן דו-חמצני כולל אחסון הפחמן הדו-חמצני הנלכד ואחסון הפחמן, כלומר לכידה מלאכותית וסגירה בקנה מידה גדול של פחמן דו-חמצני המיוצר באופן תעשייתי באמצעות אקוויפרים מלוחים תת-קרקעיים, מאגרי מים, מי אוקיינוס, שדות נפט ישנים או שקעי פחמן אחרים.
קיבוע פחמן הוא אחסון לטווח ארוך של פחמן דו-חמצני או צורות אחרות של פחמן כדי להפחית או לדחות את ההתחממות הגלובלית ולהימנע משינויי אקלים מסוכנים. קיבוע פחמן הוצע כדרך להאט את ההצטברות האטמוספירית והימית של גזי חממה, המשתחררים משריפת דלקים מאובנים וייצור בעלי חיים באופן תעשייתי (חיות משק).
פחמן דו-חמצני נלכד באופן טבעי מהאטמוספירה באמצעות תהליכים ביולוגיים, כימיים או פיזיקליים. טכניקות לכידה מלאכותיות שונות מנצלות תהליכים טבעיים אלה, בעוד שחלקן משתמשות בתהליכים מלאכותיים.
קיימות שלוש דרכים שבהן ניתן לבצע סילוק פחמן זה: לכידה לאחר בעירה, לכידה לפני בעירה ושריפת חמצן. נעשה שימוש במגוון רחב של טכניקות הפרדה, כולל הפרדת פאזות גז, ספיגה לנוזל וספיחה על מוצק, כמו גם תהליכים היברידיים, כגון מערכות ספיחה/ממברנות. תהליכים אלה לוכדים פליטת פחמן מתחנות כוח, מפעלים, תעשיות שריפת דלק ומתקני ייצור בעלי חיים מהדור החדש, מתקנים שעוברים לטכניקות חקלאות משקמות, המשמשות ארגונים בניסיון להפחית את פליטת הפחמן מפעילותם.
תהליכים ביולוגיים
על פי דו"ח ההערכה השישי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים, שינויי שימוש קרקע המשפרים את לכידת הפחמן הטבעי עשויים לאפשר לכידה ואגירה של כמויות גדולות של פחמן דו-חמצני מדי שנה. שינויים אלה כוללים שימור, ניהול ושיקום של מערכות אקולוגיות כמו יערות, אדמות כבול, אדמות ביצות ואדמות עשב, בנוסף לשיטות קיבוע פחמן בחקלאות.
קיבוע ביולוגי
קיבוע ביולוגי הוא לכידה ואחסון של גז החממה האטמוספירי פחמן דו-חמצני על ידי תהליכים ביולוגיים מתמשכים או משופרים. צורה זו של קיבוע פחמן מתרחשת באמצעות קצב מוגבר של פוטוסינתזה באמצעות שיטות שימוש בקרקע כגון ייעור מחדש וניהול יער באופן בר קיימא.
אדמת כבול
ביצות כבול משמשות אדמות ריכוז לפחמן מכיוון שהן צוברות ביומסה שהתפרקה חלקית ובנסיבות אחרות תמשיך להתפרק עד שתתפרק לחלוטין. אדמות כבול פועלות באופן שונה בהקשרי הפחמן. לעיתים הם משמשות כאתר למשקעי פחמן ולעיתים - כמקור פחמן שגורם לשינויי אקלים באזורים שונים בעולם ובתקופות שונות של השנה. יצירת ביצות חדשות, או שיפור ביצות קיימות, יגדילו את כמות הפחמן שסופגות הביצות.
ייעור
ייעור הוא הקמת יער באזור בו לא היה כיסוי עצים קודם. גידול יערות הוא גידול יער קיים ללא פגע לקראת מיצוי מלוא הפוטנציאל האקולוגי שלו. ייעור מחדש הוא שתילה מחדש של עצים על אדמות יבולים שוליים ואדמות מרעה כדי לשלב פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה לתוך ביומסה. כדי שתהליך קיבוע הפחמן יצליח, אסור שהפחמן יחזור לאטמוספירה בשריפה המונית או עקב ריקבון כשהעצים מתים. לשם כך, אסור להסב קרקע שהוקצתה לעצים לשימושים אחרים וייתכן שיהיה צורך בניהול הפרעות לתהליך העיבוד, וזאת כדי להפחית סבירות של אירועי קיצון. לחלופין, העץ חייב להיות מקבע פחמן, למשל באמצעות ביוצ'אר (Biochar, הליך של טמינת גרגרי פחמן ישירות באדמה), ביו-אנרגיה (יצירת אנרגיה ממקורות ביולוגיים) עם אגירת פחמן (BECS), מטמנה או אחסון הפחמן על ידי שימוש בעץ לשם בנייה, למשל. עם זאת, ייעור מחדש תוך שימוש בעצים בעלי תוחלת חיים ממושכת (מעל 100 שנים) יאפשר קליטת פחמן לתקופה משמעותית. פחמן זה ישוחרר בהדרגה, תוך מזעור השפעת האקלים של הפחמן במהלך המאה ה-21. בכדור הארץ מקום לשתילת 1.2 מיליארד עצים נוספים. שתילת עצים והגנה עליהם יקזזו כ-10 שנים של פליטת פחמן דו-חמצני ויקבעו 205 מיליארד טונות של פחמן. גישה זו נתמכת על ידי "קמפיין מיליארד העצים". שיקום כל היערות המבוראים וההרוסים בעולם ילכוד כ-205 מיליארד טונות פחמן, שהם כשני שלישים מכלל פליטת הפחמן העולמית. אולם במחקר משנת 2022 הוצגה השפעה צנועה יותר של פיצוי על פליטת הפחמן בעזרת ייעור - רק 1% מכלל פליטות הפחמן.
במאמר שפורסם בכתב העת Nature Sustainability, נחקרה ההשפעה נטו של בנייה תוך שימוש במוצרי עץ. מסקנת המחקר הייתה שאם במהלך 30 השנים הבאות כל הבנייה החדשה בעולם תשתמש ב-90% מוצרי עץ, בעיקר באמצעות אימוץ עץ תעשייתי בבנייה נמוכה, 700 מיליון טונות נטו של פחמן ייספגו בשנה, מה שיבטל כ-2% מפליטת הפחמן השנתית אם משתמשים במדד הפליטה של שנת 2019. זאת בנוסף לסילוק פליטת פחמן מחומר בנייה שנעקר, כמו פלדה או בטון, שייצורם הוא הליך עתיר פחמן. מחקר שפורסם ב-Journal of Environmental Management הגיע למסקנה "שלעצים מחטניים ועצים רחבי עלים יכולה להיות השפעה מגוונת על קיבוע פחמן אורגני בקרקע בגילאים שונים ובעלת שימושי קרקע קודמים".
ייעור עירוני
ייעור עירוני מגדיל את כמות הפחמן הנקלט בערים על ידי הוספת אתרי עצים חדשים. קיבוע פחמן מתרחש במשך כל חיי העץ. ייעור עירוני נהוג ומתוחזק בדרך כלל בקנה מידה קטן יותר, כנהוג בערים. לייעור עירוני יכולות להיות תוצאות שונות, בהתאם לסוג הצמחייה בה נעשה שימוש, כך שהיא יכולה לתפקד כמשקע לפחמן - אך יכולה לתפקד גם כמקור לפליטות. שיעור קיבוע הפחמן באופן זה, כולל בצמחים, הוא קשה למדידה, אך נראה שיש לו השפעה מעטה על הכמות הכוללת של פחמן דו-חמצני שנקלט. צמחייה יכולה להשפיע באופן עקיף על פליטת פחמן על ידי הפחתת הצורך בצריכת אנרגיה (שפולטת פחמן).
אדמות ביצות
שיקום שטחי ביצה כרוך בשיקום הפונקציות הביולוגיות, הגאולוגיות והכימיות הטבעיות של שטח ביצה באמצעות הקמה מחדש או שיקום. שיטה זו הוצעה גם כאסטרטגיה פוטנציאלית למיתון שינויי אקלים. פחמן שמקובע בדרך זו מכונה "פחמן כחול". אדמת ביצות, במיוחד באזורי ביצות חוף כגון מנגרובים, עשבי ים וביצות מלח, היא מאגר פחמן חשוב; 30-20 אחוזים מפחמן הקרקע בעולם נמצא באזורי ביצות, בעוד שרק 5–8 אחוזים משטחי העולם מורכבים משטחי ביצות. מחקרים הראו שאדמות ביצות משוחזרות יכולות להפוך לאדמות קיבוע פחמן פרודוקטיביות  ופרויקטי שיקום רבים נקבעו בחקיקה בארצות הברית וברחבי העולם. מלבד יתרונות האקלים, שיקום ושימור שטחי ביצות יכולים לסייע בשמירה על המגוון הביולוגי, לשפר את איכות המים ולסייע בבקרת שיטפונות.
כמו ביערות, כדי שקיבוע הפחמן יצליח, שטח הביצה חייב להישאר בלתי מופרע ובלתי נגוע. אם הוא יופרע איכשהו, הפחמן המאוחסן בצמחים ובמשקעים ישוחרר בחזרה לאטמוספירה והמערכת האקולוגית לא תפעל עוד כמשקע פחמן. בנוסף, חלק משטחי הביצות עלולים לשחרר גזי חממה שאינם פחמן דו-חמצני, כגון מתאן, מה שעלול לקזז את היתרונות הפוטנציאליים לאקלים. כמו כן, קשה למדוד את כמויות הפחמן הדו-חמצני המקובעות על ידי שטחי ביצות.
חקלאות
בהשוואה לצמחייה טבעית, קרקעות יבולים מדוללות בפחמן אורגני בקרקע (SOC). כאשר אדמה מומרת מאדמה טבעית או אדמה טבעית למחצה, כגון יערות, שטחי עשב, ערבות וסוואנות, תכולת ה-SOC באדמה יורדת ב-30–40 אחוז. הפסד זה נובע מהרחקת חומר צמחי המכיל פחמן. כאשר ייעוד הקרקע משתנה, שיעור הפחמן באדמה יגדל או יקטן. שינוי זה יימשך עד שהקרקע תגיע לשיווי משקל חדש. סטיות משיווי משקל זה יכולות להיות מושפעות גם מאקלים משתנה. ניתן לנטרל את הירידה בתכולת SOC על ידי הגדלת קלט הפחמן. ניתן לעשות זאת באמצעות מספר אסטרטגיות, למשל השארת שאריות קציר בשדה, שימוש בזבל כדשן או הכללת גידולים רב-שנתיים במחזור. לגידולים רב-שנתיים יש חלק גדול יותר של ביומסה מתחת לאדמה, מה שמגדיל את תכולת ה-SOC. גידולים רב-שנתיים מפחיתים את הצורך בחרישה ובכך מסייעים בהפחתת שחיקת הקרקע ועשויים לסייע בהגדלת החומר האורגני בקרקע. קרקע העולם מכילה יותר מ-8,580 ג'יגה טון של פחמן אורגני, בערך פי עשרה מהכמות באטמוספירה והרבה יותר מאשר בצמחייה. חוקרים מצאו שעליית הטמפרטורות יכולה להוביל לפיצוץ אוכלוסין בחיידקי קרקע ולהפוך פחמן מאוחסן לפחמן דו-חמצני. בניסויי מעבדה, קרקעות עשירות בפטריות שחררו פחות פחמן דו-חמצני כשחיממו אותן, מאשר קרקעות אחרות.
שינוי שיטות חקלאיות הוא שיטה מוכרת לקיבוע פחמן שכן אדמה יכולה לשמש משקע פחמן יעיל לשם קיזוז עד 20% מפליטת הפחמן הדו-חמצני מדי שנה (כפי שנמדד ב-2010). שיקום של חקלאות אורגנית ותולעי אדמה עשוי לקזז לחלוטין עודף פחמן שנתי של פחמן דו-חמצני בשיעור של 4 ג'יגה טון לשנה והורדת עודף מהאטמוספירה. (ראו קומפוסט).