cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנליזה של אלגוריתמים
הערכת סיבוכיות זמן ריצה
באלגוריתם לעיל, שלבים 1, 2 ו-7 ירוצו פעם אחת בלבד. עבור הערכה של המקרה הגרוע ביותר, יש להניח כי שלב 3 יורץ גם הוא. לפיכך, הסכום הכולל של זמן כדי לריץ את צעדים 1–3 וצעד 7 הוא: את הלולאות בשלבים 4, 5 ו-6 יותר מסובך להעריך. החיצונית בשלב 4 תרוץ ( n + 1 ) פעמים (שימו לב כי צעד נוסף נדרש כדי לסיים את ללולאה, ולכן 1 + n ולא n ריצות), אשר יצרכו T4(n + 1) זמן. הלולאה הפנימית, לעומת זאת, נשלטת על ידי הערך של i, אשר נע מ-1 עד i. במעבר הראשון דרך הלולאה החיצונית. j. נע מ-1 ל-1: הלולאה הפנימית רצה פעם אחת, אז הרצת הלולאה הפנימית (שלב 6) צורכת T6, והלולאה הפנימית (שלב 5) צורכת 2T5.זמן. במעבר הבא דרך הלולאה החיצונית. j. נע מ-1 ל-2: לולאה הפנימית רצה פעמיים, אז הרצת הלולאה הפנימית (שלב 6) צורכת 2T6, והלולאה הפנימית (שלב 5) צורכת 3T5 זמן.
בסך הכל, כל הזמן הנדרש כדי להפעיל את הלולאה הפנימית יכול לבוא לידי ביטוי כהתקדמות אריתמטית: אשר יכול להתווסף כפקטור כך
את הסך כל הזמן הנדרש כדי להפעיל את הלולאה החיצונית ניתן להעריך באופן דומה: אשר יכול להתווסף כפקטור כך לכן, סה"כ זמן ריצה עבור אלגוריתם זה הוא: אשר יורד עד כדי ככלל אצבע, ניתן להניח שהסדר הגבוה ביותר בכל פונקציה שולט בקצב הצמיחה, ובכך מגדיר את סדר זמן הריצה. בדוגמה זו, n^2 הוא הסדר הגבוה ביותר, אז ניתן להסיק כי f(n) = O(n2). באופן רשמי, זה יכול להיות מוכח, כדלקמן: Prove that
Let k be a constant greater than or equal to [T1..T7]
Therefore גישה יותר אלגנטית לניתוח אלגוריתם זה תהיה להכריז כי [T1..T7] כל אחד שווים יחידת זמן אחת, במערכת של יחידות שנבחרו, כך שיחידה אחת הוא גדול או שווה לזמן בפועל פעמים של שלבים אלה. כלומר שזמן הריצה של האלגוריתם מחושב כדלקמן:""
ניתוח קצב גידול של משאבים אחרים
ניתן להשתמש במתודולוגיה של ניתוח זמן ריצה לחישוב וחיזוי של קצבי גדילות של משאבים אחרים כגון צריכת זיכרון. כדוגמה, נתבונן בpseudocode אשר מנהל וממקם מחדש את השימוש בזיכרון על ידי תכנה, בהתבסס על הגודל של הקובץ אשר התכנה מנהלת: while (file still open) let n = size of file for every 100,000 kilobytes of increase in file size double the amount of memory reserved במקרה הזה, ככל שגודל הקובץ n גדל, הזיכרון נצרך בקצב גידול מעריכי, אשר מסדר O(2n). זה מאוד מהיר ורוב הסיכויים קצב גידול לא ניתן לניהול של שימוש משאבי זיכרון.
רלוונטיות
החשיבות של ניתוח אלגוריתמים נובעת מהעובדה ששימוש מכוון או לא מכוון באלגוריתם לא יעיל יכול לפגוע בצורה משמעותית בביצועי מערכת. ביישומים שרגישים לזמן, אלגוריתם שלוקח יותר מדי זמן כדי לרוץ יכול למסור תוצאות מיושנות או חסרות תועלת. אלגוריתם לא יעיל יכול גם בסופו לצרוך כמות לא אקונומית של כוח מחשוב או אחסון על מנת לרוץ, מה שיגרום לו להיות חסר תועלת.
גורמים קבועים
אנליזה של אלגוריתמים בדרך כלל מתמקדת בביצועים אסימפטוטיים, במיוחד ברמה הבסיסית, אבל ביישומים מעשיים גורמים קבועים הם חשובים, ונתונים בעולם האמיתי תמיד מוגבלים בגודל בפועל. הגבול הוא בדרך כלל בגודל של זיכרון השמיש, אז על מערכות של 32 סיביות 232 = 4 GiB (או יותר אם מזיכרון מקוטע), ובמערכות של-64 סיביות 264 = 16 EiB. לפיכך תחת גודל מוגבל, סדר הגודל (זמן או מקום) יכול להיות מוחלף על ידי גורם קבוע, ובמובן זה כל האלגוריתמים המעשיים הם O(1) עבור קבוע מספיק גדול, או גודל נתונים קטן מספיק.
עבור כמות גדולה של מידע לא ניתן להתעלם מגורמים ליניארים או ריבועיים, אבל עבור כמויות קטנות של מידע אלגוריתם לא יעיל אסימפטוטית להיות יעיל יותר. זה במיוחד בשימוש במקרה של אלגוריתמים היברידיים, כמו Timsort, אשר משתמש באלגוריתם לא יעיל אסימפטוטית (כאן במיון מיזוג, עם מורכבות הזמן n \log n), אבל מחליף לאלגוריתם יעיל אסימפטוטית (כאן מיון החדרה, עם מורכבות הזמן n^2) עבור כמות נתונים קטנה, כיוון שהאלגוריתם הפשוט יותר הוא מהיר יותר על כמות קטנה של נתונים.
כורסה
כורסה (בכתיב ארכאי: כורסא) היא כיסא ישיבה מרופד. הכורסאות המרופדות פותחו לראשונה בצרפת בה נקראו Fauteuil confortable - "כורסה נוחה".
הכורסאות של ראשית המאה ה-20 הכילו קפיצים הן בכיסא והן במשענת הגב, וצופו בכותנה, קטיפה ועור בעלי חיים.
הכורסה מהווה לרוב רהיט המשמש בחדר המגורים, לצד הספה. סידור אופייני של חדר מגורים כולל שולחן קפה נמוך, שמצדו הרחב ספה בה ניתן להושיב שנים או שלושה אנשים, ומצדו הצר ממוקמת כורסה אחת. לרוב הן הכורסה והן הספה פונים למערכת הבידור הסלונית (הטלוויזיה ועזריה הנלווים).
ניקוי כורסא מתחלק לשתי קטגוריות, כורסת בד וכורסת עור. ניקוי כורסת בד מתבצע בעזרת מכונת קיטור אשר מבצעת הזרקה ויניקה של חומרי ניקוי. בתהליך ניקוי כורסא ניתן להסיר כתמי שומן,אוכל ועוד.
היסטוריה
מקורה של הכורסה במצרים העתיקה בה ישבו הפרעונים על כיסאות מרופדים. כיסאות מעין אלה התגלו בקברי הפרעונים, והיוו פיתוח של הכיסאות המקוריים, כאשר הכורסאות כללו גם משענת גב, ומשענות יד. כורסאות אלה היו עשויות עץ או נצרים, והריפוד נוסף לכורסאות אלה לפני כ-2,500 שנים. הסימפוזיון היווני - משתה שנערך בשכיבה, הביא ליצירת רהיט שהוא בין מיטה לבין כורסה, עליו שכב או ישב אדם אחד. הספה היוותה פיתוח של הכורסה, ואפשרה לשני אנשים לשבת זה לצד זה. ציורים מתקופת ראשיתה של האימפריה הרומית מראים אנשים יישובים זה לצד זה על כורסה או ספה.
סגנונות האמנות המקומית השפיעו על עיצוב הכורסאות והספות, כך בתקופה הביזנטית שובצו ברהיטים אלה פסיפסים, והאמנות הגותית יצרה כורסאות גבוהות וצרות. בתקופת הרנסאנס עוצבו כורסאות כרהיטים יקרי ערך, ושובצו בהם אבנים יקרות, זהב, כסף ושנהב.
המהפיכה התעשייתית הביאה להפיכת הכורסה מחפץ יוקרה בבעלות אצילים בלבד, לחפץ שגם מעמדות הביניים יכלו לרכוש. שיטות יצור תעשייתיות ושיטות עיבוד וכיפוף עץ מודרניות הביאו לייצור תעשייתי של רהיטים ובהם כורסאות. במחצית השנייה של המאה ה-20 התפתח עיצוב הכורסה באיטליה ובסקנדינביה והכורסאות הפכו שוב ליצירות אמנות, תוך שימוש בחומרי ריפוד חדשים (כגון קצף הגומי).
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפכה הכורסה לחלק מתרבות הפופ, ועוצבה בהתאם תוך שימוש בצבע, בצורות לא שגרתיות (כגון כורסה בצורת כף יד) ובחומרי גלם לא שיגרתיים (כגון אבן, ברזל, סוגי פלסטיק, קרטון ונייר).
ניר עישר
ניר עישר (נולד ב-1952) הוא רופא ישראלי ומטפל בשיטת טיפול התנהגותי קוגניטיבי, ממייסדי מכון פסגות ומנהל רפואי בו. עישר הוא מנהל הפיתוח ויוזם "היום הבינלאומי לבדיקת דיכאון וחרדה בישראל", יום הסברה שנערך בארץ מאז שנת 1994, מדי שנה, כחלק מאירועי "National Depression Screening Day" העולמיים.
ביוגרפיה
נולד בעיר סיגט בצפון רומניה, ועלה לישראל ב-1961. שנה לאחר שסיים את השירות הצבאי נסע לעיר פאביה בצפון איטליה, שם למד וסיים לימודי רפואה, ושב לישראל ב-1982. בשנים 1990-1992 למד טיפול התנהגותי קוגניטיבי (CBT) במסגרת לימודי תעודה באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך למד ברחבי העולם מאנשי המקצוע המובילים בתחום. כמו כן, היה מתמחה מספר שנים בפסיכיאטריה בבית החולים אברבנאל, אך לא סיים את ההתמחות.
ב-1989 פיתח את "שיטת האנתרופותרפיה", שנועדה לספק מכלול טיפולי נרחב במצבים פסיכיאטרים חריפים, בעיקר במסגרת טיפולי בית. העבודה המדעית הוצגה במסגרת כנס בינלאומי בנושא סכיזופרניה אשר נערך בסטוקהולם ב-1992.
מ-1993 מרצה עישר במגוון מסגרות אקדמיות וטיפוליות המיועדות לאנשי מקצוע בתחום הפסיכותרפיה ההתנהגותית-קוגניטיבית. בין היתר, בין השנים 2001-2003 שימש כמרצה ויועץ מקצועי בשלוחת תל אביב לטיפול קוגניטיבי-התנהגותי מטעם מכון מגיד מיסודה של האוניברסיטה העברית. בין השנים 2004-2009 היה שותף בצוות ההוראה ומרצה בתוכנית ללימודי מוסמך בפסיכותרפיה התנהגותית קוגניטיבית של שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
עישר וצוותו פיתחו מערכי הדרכה והעבירו סדנאות לשיפור ההתמודדות של כוחות ההצלה של שירותי הביטחון בישראל, עם מצבי חירום שונים. כמו כן, בתפקידו כקצין התנהגות אוכלוסין בצה"ל, העביר הדרכות במרכז המידע הטלפוני של פיקוד העורף לנותני השירות בשעת חירום, בהן, מתוארות דרכים להתמודדות עם כעס ומצוקה של המטלפנים, ופיתוח שיטות מענה יעילות על בסיס הגישה ההתנהגותית קוגניטיבית. בשנים 2002-2006 פיתח עם צוותו סדנה למניעת טראומה (PTV – Pre-Traumatic Vaccination) באמצעות הכנה מנטלית; הסדנה הוכחה כיעילה במניעת תסמיני דיסוציאציה, במסגרת מחקרים מדעיים שבוצעו בנושא. המחקרים הוצגו בכנסים בינלאומיים בשיקגו וקרואטיה ופורסמו בכתבי עת מקצועיים מובילים.
פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין
פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Friedrich Franz III., Großherzog von Mecklenburg-Schwerin; נולד ב-19 במרץ 1851 - מת ב-10 באפריל 1897), היה הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין בין השנים 1883–1897.
ילדותו
פרידריך פרנץ נולד ב-19 במרץ 1851 בלודוויגסלוסט שהשתייכה להדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין, לפרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואוגוסטה, נסיכת רויס-קסטריץ. בשנת 1863 התגייס פרידריך פרנץ לצבא הפרוסי, ובמלחמת צרפת–פרוסיה שירת במטה של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה. בשנת 1870 החל פרידריך פרנץ ללמוד משפטים באוניברסיטת בון, ובשנים 1874–1875 ערך ביקור במצרים, סיני, ארץ ישראל והודו.
שלטונו
ב-15 באפריל 1883 מת אביו פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ופרידריך פרנץ עלה לשלטון במקומו. מגיל צעיר סבל פרידריך פרנץ מהתקפי אסתמה וקשיי נשימה, ומשום כך שהה רבות בחופי הים התיכון, ששם האקלים המתון היטיב עמו. עובדת היותו של פרידריך פרנץ הומוסקסואל הייתה סוד גלוי.
פרידריך פרנץ נפטר בקאן ב-10 באפריל 1897. תחילה פורסם כי פרידריך פרנץ התאבד בקפיצה לנהר, אולם הגרסה הרשמית טוענת שחטף התקף אסתמה ונפל למים. בנו פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-24 בינואר 1879 התחתן פרידריך פרנץ עם אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וצציליה, נסיכת באדן. לזוג נולדו 3 ילדים:
המעון בכף אידוקופאס
המעון בכף אידוקופאס (ברוסית: Резиденция на мысе Идокопас) הידוע גם בשם "הארמון בכף אידוקופאס", המכונה לעיתים קרובות "הארמון של פוטין" הוא קומפלקס ארמונות גדול הממוקם על חוף הים השחור ליד הכפר פראסקובייבקה בגלנדז'יק, מחוז קרסנודאר, בדרום רוסיה.
לאחר שרשמית בשנת 2010 דוברו של ולדימיר פוטין, דמיטרי פסקוב, דחה טענות שונות לפיהן הדאצ'ה נבנתה לשימושו האישי של פוטין וכי בניית המעון החלה במהלך נשיאותו הראשונה, טענות מפורטות על הפרויקט, שלכאורה עשה שימוש לא נכון במשאבי המדינה, הושמעו על ידי סרגיי קולסניקוב, איש עסקים בעל קשרים עם פוטין עוד מתקופתו בסנקט פטרבורג לפני כניסת פוטין לפוליטיקה בקרמלין.
בדצמבר 2010 כתב קולסניקוב מכתב פתוח לנשיא דמיטרי מדבדב ובו פירוט מעורבותו ואחרים בפרויקט וקרא למדבדב לחקור ולנקוט באמצעים נגד השחיתות ברוסיה. תצלומים באיכות גבוהה של הארמון והשטח הרחב שסביבו פורסמו לאחר מכן על ידי אתר הגרסה הרוסית של ויקיליקס בינואר 2011, שהראו את העיצוב הפנימי השופע לכאורה. לאחר פרסום הצילומים האתר נחסם באופן זמני.
דוברים מטעם פוטין וממשלת רוסיה ביטלו בעקביות כל אמת לקשריו של פוטין לרכוש והטענות הקשורות לשחיתות. בפברואר 2011 דיווח העיתון הרוסי העצמאי "נובאיה גזטה" כי לכתביו הייתה גישה למסמכים שתומכים בקולסניקוב ובמעורבותו של ולדימיר קוז'ין, ראש המחלקה בקרמלין לניהול נכסי הנשיא, שהכחיש כל מעורבות. דובר הקרמלין סירב להתייחס לכתבה של "נובאיה גזטה", אך נוכחות כבדה של מאבטחי שירות האבטחה הפדרלי (FSO) באזור רק חיזקה את העדויות למעורבות המדינה. בחודש אפריל 2011 ולדימיר קוז'ין הודה במעורבות הקרמלין בפרויקט כשאמר כי משרדו שכר את חברת Lirus (כאשר Rosinvest, חברת בת של Lirus, מימנה את הבנייה של הארמון) כדי לבצע את החוזה לבניית הארמון.
במרץ 2011 דווח כי אלכסנדר פונומארנקו, איש עסקים ומיליארדר שהרוויח את כספיו מנמלים ימיים, בנקאות, נדל"ן מסחרי ובניית שדות תעופה, רכש את חברת "אידוקופאס" שהייתה בבעלות הארמון . בעת הרכישה החזיקה "אידוקופאס" כ-67 דונם של אדמות בסמוך ליישוב פראסקובייקה, כולל מתחם "בית הארחה" בגודל 26,000 מ"ר. פונומארנקו אמר עוד כי קנה חברה שנייה, "לזורנאיה יאגודה" (Lazurnaya Yagoda), שהייתה בעלת 60 דונם של אדמה חקלאית ליד דיוונורסק, יישוב במרחק 13 ק"מ מפראסקובייבקה. פונומארנקו קנה את המתחם הבלתי גמור מידי ניקולאי שמאלוב, איש ממעגל קרוביו של פוטין ואיש עסקים שהיה במרכז טענותיו של קולסניקוב ושותפיו. בעת הרכישה, פונומארנקו לא חשף את שווי העסקה, אך רמז כי הצליח לרכוש את הנכס במחיר טוב מאוד - הנכס היה עמוס בחובות כבדים ואזלו הכספים להשלמת המיזמים. כשנשאל על הערך המוערך של המתחם לאחר השלמתו, הודה כי טענות למחיר של 350 מיליון דולר "היו קרובות לאמת". עם זאת, לפי ודומוסטי, מומחים העריכו את שווי הנכס בכ-20 מיליון דולר. ביולי 2011, "Lazurnaya Yagoda" נמכרה לקבוצת SVL, שבשליטת בוריס טיטוב, הבעלים של מפעל שמפניות בשם "אבראו דורסו" . בינואר 2021 האוליגרך ארקדי רוטנברג הודיע כי הוא הבעלים של המקום שמיועד להפוך למלון יוקרה, לדבריו, שייפתח בשנת 2023.
טענות
מכתבו של קולסניקוב למדבדב וראיונות תקשורתיים שערך לאחר מכן, כולל למערכת "נובאיה גזטה", דייוויד איגנאטיוס מ"וושינגטון פוסט" ומאשה גסן מאתר Snob.ru, נותנים את התיאור שלהלן על מה שנודע כ"פרויקט דרום".
בתחילת 2000 פנה ניקולאי טרנטייביץ' שמאלוב, נציג סימנס הרב-לאומית בצפון מערב רוסיה ומישהו שהוא חשב שהיה קרוב לנשיא החדש של רוסיה ולדימיר פוטין, פנה לקולסניקוב בהצעה עסקית. השניים הכירו זה את זה דרך עסקים מאז 1993–1994, אז היה קולסניקוב המשנה למנכ"ל חברת פטרומד, חברה פטרבורגית שהתמחתה ברכש ואספקה רפואית. באמצעות פטרומד קולסניקוב התוודע לפוטין. פוטין היה ראש המועצה העירונית לעניינים כלכליים חיצוניים, שהחזיקה ב-51% ממניות חברת פטרומד טרם שהופרטה בשנת 1992.
התוכנית של פוטין, כפי שתואר על ידי שמאלוב לקולסניקוב, הייתה: כמה אנשי עסקים רוסים אמידים במיוחד היו אמורים לספק סכומי כסף גדולים שיושקעו בשיפור תשתית הבריאות של רוסיה. הם כללו את רומן אברמוביץ' (203 מיליון דולר) ואלכסיי מורדשוב (14.9 מיליון דולר). הוסכם כי בשלב הראשון האוליגרכים יתרמו כספים שיועדו לאקדמיה הרפואית הצבאית על שם סרגיי קירוב, יועברו לחברת פטרומד כקבלן ביצוע של תוכנית המודרניזציה. קולסניקוב אמר כי 15-20% מהחוזים עם הספקים הגיעו לסימנס, שיוצגה על ידי שמאלוב.
עם זאת, פוטין קבע שיש להחזיק 35% מהכספים בחשבונות מחוץ לארץ ולא לבזבז בפרויקטים שעבורם לכאורה נועדו. מקור הכספים הללו היה בלתי ידוע, מכיוון שפטרומד ניהלה משא ומתן על הנחות מספקיה (כולל סימנס) שהיא לא העבירה בטענה ששילמה יותר ממה שהייתה אמורה לשלם בפועל. כך, לפי קולסניקוב, פטרומד הייתה אמורה לקבל את 203 מיליון הדולרים של אברמוביץ', אבל למעשה קיבלה רק 130 מיליון דולר. 70 מיליון הדולר הנותרים הופקדו בשווייץ, על שמו של שמאלוב. קולסניקוב העריך כי עד שנת 2007 הצטברו בשווייץ 500 מיליון דולר. בשנת 2005, כאשר הושגו כ-200 מיליון דולר, הוקמה חברת רוסאינווסט (Rosinvest), חברת בת של החברה השווייצרית הרשומה Lirus, שנועדה להשקיע את הכסף ברוסיה.
על פי החשד, פוטין החזיק 94% מהמניות בחברת רוסאינווסט, כאשר קולסניקוב, שמאלוב ודמיטרי ולדימירוביץ' גורלוב (מנהל חברת פטרומד וחבר נוסף של פוטין מתקופתו בסנקט פטרבורג) החזיקו 2% כל אחד. האינטרסים של החברה כללו בניית ספינות, בנייה ועיבוד עצים לתעשיית הנייר. על פי הדיווחים, קולסניקוב אמר כי אברמוביץ' ויתר התורמים לפרויקטים בתחום הבריאות פעלו מתוך כוונה טובה ומשמע שהם לא היו מודעים לכך שחלק ניכר מתרומותיהם הועברו להשקעה לטובת הנשיא ושותפיו ברוסאינווסט. זאת למרות הסכומים האדירים שהיו מעורבים בכך וטענות שנויות במחלוקת כי היחסים בין פוטין לאברמוביץ' היו קרובים מאוד.
'פרויקט הדרום', שנוהל על ידי שמאלוב, היה פחות ממוקד כ'פרויקט השקעה'. נחלק ראשון, שהחל בשנת 2005, היה בניית 'מרכז בריאות' קטן בפראסקובייבקה באזור בגודל 73.96 דונם של יער מוגן; החלק השני, שהחל בשנת 2007, היה בניית כרם באותו אזור. בעקבות המשבר הפיננסי העולמי של שנת 2008 הופנו לפרויקט דרום כספים משאר הפרויקטים של רוסאינווסט כדי להקל על התרחבות המיזם. זה כבר לא היה אמור להיות 'מרכז בריאות' קטן, כפי שמראים התצלומים שפרסמו ברשת RuLeaks.net. בשלב זה, הייתה פראסקובייבקה ארמון בסגנון איטלקי באורך עשרות אלפי מ"ר עם קזינו, תיאטרון, אמפיתיאטרון, כנסייה, בריכות שחייה, מגרשי ספורט, משטחי המראה למסוקים, פארקים מעוצבים, בתי תה, דירות ובניינים טכנולוגיים. קולסניקוב תיאר את המתחם כגרסה מודרנית של ארמון פטרהוף, שנבנה בהוראת פיוטר הגדול, ומאמין שעד אוקטובר 2009 עלויות הבנייה (על ידי חברת המדינה סטרסוי) הגיעו למיליארד דולר. בנוסף, נטען כי כסף מתקציב המדינה שימש כדי לספק למתחם תשתיות - צינור אספקת גז, קו חשמל ודרך הררית חדשה.
קולסניקוב טוען כי בשנת 2009 נאסר עליו ועל אחרים מהפרויקט לאחר שהתנגדו לצעדיו של שמאלוב שכללו עקיפת תקנות מכס על אספקת חומרים. קולסניקוב הביע את דעתו כי התוכנית כולה הייתה מלכתחילה איזון בין רעיון טוב לביצוע רע, אך בשנת 2009 סגירת פרויקטים של השקעה הגיוניים לטובת הארמון הייתה צעד רחוק מדי. לטענתו, צו זה הגיע מפוטין, אליו היה מוסר דו"חות התקדמות על רוסאינווסט. לטענתו שמאלוב פוטר על ידי סימנס על כך שלא ענה לטענות השוחד שהועלו, אך בשנת 2009 נרשם שמאלוב כבעלים של המתחם באמצעות חברות "אינדוקופאס" וחברת Rirus.
בסרטון שפרסם הבלוגר אלכסיי נבלני, בינואר 2021, הוא טען כי שווי הנכס הוא 1.35 מיליארד דולר וכי זהו הארמון היקר ביותר בעולם, המשתרע על פני שטח הגדול פי 39 משטחה של מונקו.
תוכנית תזרים מזומנים - מימון הבנייה
התרשים שלהלן מציג את תוכנית האינטראקציה בין חברות ותזרימי מזומנים שהיו כרוכים במימון הבנייה. פעילות פיננסית משמעותית המוצגת בתרשים זה:
סרט התחקיר של אלכסיי נבלני
"ארמון לפוטין. סיפור השוחד הגדול ביותר" הוא סרט תיעודי באורך שעה וחמישים דקות של הקרן למניעת שחיתות (FBK) של אלכסיי נבלני, המספר על מערכת השחיתות שבראשה, על פי מחברי הסרטון, עומד נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. חלק גדול מהסרטון מתמקד במעון בכף אידוקופאס ובסביבתו, שנמצא לכאורה בבעלות ולדימיר פוטין באמצעות חברות פרוקסי. עלות הארמון עם הבניינים הסמוכים לו נאמדת בכ-100 מיליארד רובל, לטענת נבלני. התחקיר פורסם ביוטיוב ב-19 בינואר 2021, זמן קצר לאחר שובו לרוסיה ומעצרו של אלכסיי נבאלני, שטופל בהרעלה בגרמניה. חמישה לאחר פרסומו, הסרטון זכה ליותר מ-86 מיליון צפיות. היה לסרטון הנצפה ביותר ביוטיוב ב-21 בינואר והגיע לעשירייה הראשונה במגמות יוטיוב ב-23 מדינות.
הסרט מציג צילומי אוויר שנעשו באמצעות רחפן של מבנים שונים של המתחם, הכולים בין היתר יקב, כרם, אמפיתיאטרון, מנחת מסוקים, מספר מבני מגורים מפוארים ועמדות אבטחה. בנוסף, מציג הסרט צילומים וסימולציית מחשב של המבנה הפנימי של הארמון וטוען לכך שהמבנה כולל בין היתר אולם תיאטרון, קזינו, בר נרגילה עם עמוד לריקודים, סאונה, רחבת ריקודים, ורהיטי מעצבים בשווי של מילוני רובל. נבלני, שמתפקד כקריין בסרט טוען שהפאר הרב מציג את שיגעונו של פוטין וניסיונו להידמות לצאר מודרני (לדוגמה אחד השערים מעוטר בעיט דו-ראשי, בדומה לשער בארמון החורף). לפי הסרט, המימון לבניית הארמון בא מכספי שוחד, אותם מקבל ולדימיר פוטין עצמו באוליגרכים רוסים, תוך כדי הלבנת הון.
תגובות
ב-23 בדצמבר 2010, דמיטרי פסקוב, דובר ראש הממשלה, ביטל את טענותיו של קולסניקוב כנגד פוטין כלא נכונות וטען כי הדו"ח של וושינגטון פוסט "נוגע לקשרי בעלות של אנשים וגופים שונים, אך מעולם לא היה לפוטין שום קשר לארמון הזה." בפברואר 2011 רשם ולדימיר קוז'ין את בתי המגורים הרשמיים שהופעלו על ידי המחלקה לניהול נכסים נשיאותיים וטען כי הממשלה אינה מקיימת מקום מגורים כפי שתואר בתקשורת. באפריל הודה קוז'ין במעורבותו של הקרמלין בפרויקט כשאמר כי משרדו חתם על חוזה עם חברת Lirus לביצוע עבודות להקמת הארמון. בינואר 2021, דוברו של פוטין, דמיטרי פסקוב, חזר על דבריו ואמר כי אין לפוטין ארמון בגלנדז'יק וכי זהו מבנה בבעלות פרטית ללא קשר לנשיא.
סרט התחקיר של נבלני עורר תגובה רחבה בתקשורת העולמית. כמעט כולם היו מזועזעים מגודלו העצום של ארמונו לכאורה של ולדימיר פוטין. מצוין שטחו הענק של הארמון: שהוא גדול פי 39 משטח נסיכות מונקו. לדברי מומחים שהתראיינו בדויטשה וול, התחקיר היה מכה קשה לעמדות הרשויות ולתדמיתו של הנשיא פוטין. זה גם הרחיב את הקהל של נבלני באופן משמעותי. לדברי עבאס גליאמוב, בניגוד לחקירות קודמות, שכוונו בעיקר למעמד הבינוני, קהל היעד של התחקיר הוא מה שמכונה "המעגל הפנימי", שנחשבו עד לאחרונה למעוז הרשויות. בנוסף, התחקיר הסירה טאבו נסתר ואם בעבר, רק סביבתו של הנשיא ספגה ביקורת והאשמות בשחיתות, כאשר פוטין עצמו לא הואשם ברצינות כה רבה לפני כן הפעם טאבו זה נשבר. בנוסף, נבלני דן בחייו האישיים של פוטין ומזכיר מספר נשים שייתכן וניהל רומן איתן. דויטשה וול מקביל בין תחקיר זה לבין השערורייה עם מקום מגוריו של נשיא אוקראינה לשעבר, ויקטור ינוקוביץ', מעון מז'יהוריה.
דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב התייחס לתחקיר באומרו כי זו "כריכה מאוד גרועה. כבר הסברנו לפני שנים רבות שלפוטין אין ארמונות". פסקוב גם פתח בהאשמות בהונאה נגד יוצרי הסרטון, אשר לכאורה, מוצגת בבקשה להעביר תרומות לקרן בסוף הסרטון. "בסוף אותו חומר נמצאים מספרי החשבונות. עם בקשה להעביר לשם כסף. נראה לי שזו המשימה העיקרית של חומרים כאלה. חקירות פסבדו-דומות. זו התרמית העיקרית. אנו מזהירים אזרחים בהתחשב במספר הצפיות בזה, חשבו לפני שאתם מעבירים כסף לנוכלים כאלה. תחשבו עשר פעמים.". בהמשך, דובר הקרמלין פרסם כי נבלני הוא "מגלומן עם שיגעון רדיפה"
דיווחים אחרים
בפברואר 2011 ביקרו במקום פעילי איכות הסביבה ועיתונאית כדי לחקור חששות כי הבנייה הפרה חוקים המגנים על האקולוגיה של האזור. הם דווחו כי הוטרדו ועוכבו על ידי אנשי שירות האבטחה הפדרלי (FSO), הסוכנות האחראית לשמירה על רכוש המדינה ובעלי תפקידים בכירים. למרות החרמת ציודם הם הצליחו לפרסם תמונות מהאתר. הפעילים ביצעו גיחה נוספת לנכס ביוני 2011, אז טענו שמצאו מרינה שנבנתה באופן לא חוקי.
ארמונות אחרים
על פי החשד, פוטין מחזיק בבעלותו 20 ארמונות בסך הכל, הגם שחלקם בבעלות המדינה ולא בבעלותו האישית. אחת מהן היא אחוזה גדולה הנקראת Villa Sellgren.
קגני ולייסי
קגני ולייסי (באנגלית: Cagney & Lacey) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה ברשת CBS במשך שבע עונות, בין השנים 1982 ל-1988. בדרמה המשטרתית כיכבו בתור צמד בלשיות טיין דיילי ושרון גלס. דיילי גילמה את תפקיד מרי בת לייסי, אשת משפחה ואם עובדת, בעוד דמותה של גלס, כריסטין קגני, היא רווקה ואשת קריירה. במהלך שש שנים ברציפות, אחת משתי השחקניות זכתה בפרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה (ארבע זכיות של דיילי ושתיים של גלס), רצף ייחודי בהיסטוריה בכל קטגוריה עיקרית של הפרס. בנוסף, הסדרה זכתה בשני פרסי אמי לסדרת הדרמה הטובה ביותר, וכן בשניים עבור בימוי. גלס גם זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
פיתוח הסדרה
המפיק ברני רוזנצוייג הושפע מהתנועה הפמיניסטית באמצעות בת זוגו, ברברה קורדיי, שהמליצה לו על ספרה של מולי הסקל, From Reverence to Rape. מהסקל למד רוזנצווייג שמעולם לא נעשה סרט מהז'אנר "סרט חבר'ה" של נשים, והוא החליט שהוא יעשה כזה. הוא רצה לקרוא לסרט הקומדיה שלו "ניומן ורדפורד", על שם השחקנים שגילמו דמויות איקוניות בז'אנר, אך שינה את השם מטעמים משפטיים. קורדיי וברברה אוודון כתבו את התסריט, אך אף אולפן לא התעניין בהפקת הסרט. אז השלושה החליטו לנסות לעבד את הרעיון לטלוויזיה, והצליחו לחתום עם רשת CBS.
ליהוק
השחקנית לורטה סוויט שיחקה את תפקיד כריסטין קגני בסרט הטלוויזיה המקורי, שיצא ב-1981. אך כשהסרט פותח לסדרה, היא נאלצה לוותר על התפקיד, כשמפיקי הסדרה M*A*S*H סירבו לשחרר אותה מן מהחוזה איתם. בששת הפרקים הראשונים של הסדרה שיצאה באביב 1982, שיחקה מג פוסטר את תפקיד קגני. פרקים אלה היוו תחליף לסדרה אחרת שבוטלה, ונחשבו למעין "עונה קצרה". כשהרשת החליטה להפיק את הסדרה לעונה נוספת, הם החליטו להחליף את פוסטר, כי ראו בה דמות "אגרסיבית מדי" ולא רצו שהיא תיתפש כלסבית בעיני הצופים. CBS בחרו בשרון גלס לגלם את קגני בעונה השנייה של הסדרה, ששודרה בעונת השידור של 198–1982, ונשארה לאורך חיי הסדרה.
המנהלים ב-CBS קיוו שגלס תגלם את קגני באופן יותר "נשי", והפעילו לחץ על מפיקי התוכנית להפוך אותה לאישה יותר "על רמה", סנובית, מבית אמיד. אך רוזנצווייג וקורדיי סירבו בהתחלה לשנות אותה מהדמות הקשוחה, הצינית, ממעמד הפועלים שהם פיתחו מלכתחילה. באמצע העונה, הם הגיעו לפשרה עם הנהלת הרשת, והוסיפו לדמותה של קגני סיפור רקע לפיו אמה באה ממעמד גבוה יותר, וניהלה מערכת יחסים עם שוטר ממעמד צווארון כחול. לשניים נולדו שני ילדים - כריסטין ובריאן קגני, שגדלו לסירוגין אצל שני הוריהם שבינתיים נפרדו. וכך, על פי הסיפור, לקגני יש ניסיון ואף הערכה לכל הקשור לחיי המעמד הבינוני-גבוה, אך היא חשה חיבור מיוחד לאביה ולסגנון חייו, וכך גם הגיעה לבחירת מקצועה כשוטרת.
הדמויות
אל וקסמן השתתף ככוכב משנה בתפקיד פקד ברט סמואל, הממונה על שתי הבלשות. מרטין קוב וקארל למבלי שיחקו בלשים עמיתים שלהן, ויקטור איסבקי ומרכוס פטרי, בהתאמה. סידני קלוט שיחק את הבלש הוותיק פול לה גרדיה. ג'ון קרלן גילם את תפקיד בעלה של מרי בת, הארווי לייסי, וטוני לה טורה וטרוי סלייטן שיחקו את שני בניהם. ג'ייסון ברנרד גילם את תפקיד סגן פקח מרקט בשתי העונות הראשונות, אך לאחר שהסדרה בוטלה וחודשה, הדמות הוחלפה בסגן פקח קנלמן, שגולם בידי מייקל פיירמן - דמות שנשארה לאורך חיי הסדרה.
בעונה הרביעית, קגני התחילה לצאת עם סמל דורי מקנה (בארי פרימוס) שנאבק בהתמכרות לסמים. לאחר מערכת יחסים סוערת, היא עזבה אותו לטובת דייוויד קילר (סטיבן נאכט), עורך דין מקומי.
שינוי משמעותי בקאסט אירע בתחילת העונה החמישית, כשסידני קלוט נפטר באופן פתאומי באוקטובר 1985. הסיפור עודכן כך שהבלש לה גרדיה יצא לגמלאות ועבר עם בת זוג בת חצי מגילו לחיות בניו ג'רזי. ההפקה השאירה את שמו של קלוט בקרדיטים לכל אורך הסדרה כמחווה של כבוד.
את הדמות של לה גרדיה החליף הבלש ג'ונה ניומן (דן שור), שהיה טיפוס יהיר, ונחשב כמוצלח, אשר היה פופולרי בין הגברים בתחנה, אך לא היסס לדרוך על מי שצריך כדי להתקדם בדרגה. כתוצאה, כריסטין ומרי בת לא הסתדרו עמו, וניהלו איתו יחסים מתוחים. במהלך העונה, ניומן נדלק על כריס אך היא לא הייתה מודעת לכך. ניומן נהיה השותף של הבלש אל קוראסה (פול מנטי), אשר בעצמו היה לדמות קבועה, ומילא את מקום הבלש בעל הניסיון שהיה קודם של לה גרדיה. השותפות הגיעה לסוף טרגי בעונה 6, כאשר ניומן נהרג בתקרית ירי, מיד לאחר שיקבל את דרגת הבלש שכה ייחל לה.
בעונה השישית מגיע לתחנה בלש חדש - מאני אספוסיטו (רוברט הגייס), צעיר למוד חוכמת רחוב שנהיה שותפו של קוראסה. בהתחלה השניים מתנגשים, כי הסגנון הפרוע של אספוסיטו (שאינו מתלבש באופן מכובד כשהוא בתפקיד, אוהב להמר, והוא גרוש שלוש פעמים) הוא ניגוד מוחלט לאופיו של קוראסה, שהוא מחושב, איש משפחה שמרן יותר, ובעל חוש מקצועי מפותח. בעונה זו מספר חברי קאסט משניים עזבו והוחלפו, כולל הוספת שוטרת, והבלשית הראשונה בתחנה חוץ מקגני ולייסי שהייתה במהלך הסדרה - ורנה די ג'ורדן, בגילומה של מרי קלייטון. ג'ורדן היא אם לארבעה ילדים אשר גידלה אותם בעוני כאם יחידנית. עכשיו, בגיל מבוגר יחסית, כאשר ילדיה כולם בוגרים, היא החליטה להגשים את ייעודה המקצועי.
בעונה הרביעית, מרי בת נכנסת להריון, ובסתיו 1985 הזוג לייסי מקבל את פניה של התינוקת אליס.
ביטול וחידוש
שידור הבכורה של הסדרה "קגני ולייסי" התקיים במרץ 1982 לציפיות גבוהות בתעשייה, בעקבות הצלחת סרט הטלוויזיה ממנו היא נבעה. אך הביקורות היו מעורבות, בעיקר בשל החלפתה של מג פוסטר את לורטה סוויט בתפקיד כריסטין קגני. התסריט והעלילה זכו לשבחים, אך מה שנתפש כ"אגרסיביות" של דמויות הנשים קיבל דגש מיוחד. בתום העונה המקוצרת הראשונה בת ששת הפרקים, הרשת החליטה לבטל את הסדרה. רוזנצווייג, המפיק בפועל, היה נחוש בדעתו להשיב את הסדרה לשידור, והציע את שרון גלס כתחליף. גלס הייתה מועמדת לתפקיד עוד בשלב הפקת הסרט, אך לא הייתה זמינה שכן הייתה מחויבת חוזית ליוניברסל (היא הייתה השחקנית האחרונה להיות כבולה בחוזה ארוך-טווח מסוג זה).
כשהרשת פרסמה לתקשורת את רשימת התוכניות לעונה הבאה, מנהל בכיר ציין שהסדרה בוטלה מכיוון שהנשים אגרסיביות מדי, ושהם "רואים אותן כדייקיות (לסביות)". ההערה עוררה סערה ומחאה, אשר נתנה רוח גבית לרוזנצווייג במאמציו אל מול הרשת. CBS החליטה לחדש את הסדרה, עם שרון גלס בתפקיד קגני.
אך הרייטינג עדיין לא השתפר בשנה הראשונה של השותפות של דיילי וגלס בתפקידי הכותרת. ב-1983 הרשת החליטה שוב לבטל את הסדרה, אך שוב קמה התנגדות ציבורית, גדולה יותר מקודמתה, והחל קמפיין כתיבת מכתבים ל-CBS הדורשים את חידוש הסדרה. במהלך אותה עונה, שאמורה הייתה להיות האחרונה, CBS שינו את זמן השידור, כדי למלא את המקום של תוכנית אחרת שבוטלה - והרייטינג נסק. התגובה הציבורית, יחד עם הרייטינג המשופר, ובנוסף למועמדות לפרס אמי (בו טיין דיילי זכתה בספטמבר), הביאו את הרשת להודיע על חידוש התוכנית. התוכנית חודשה רק באמצע העונה הבאה, מכיוון שעם הביטול המקורי, כל הסטים והתפאורה פורקו והושמדו, וגם הקאסט שוחרר מחוזיהם.
הסדרה סיימה את העונה בעשר התוכניות המובילות לשנה זו, ובהמשך זכתה ב-36 מועמדויות אמי ו-14 זכיות במהלך קיומה. דיילי זכתה ארבע פעמיים וגלס פעמיים, והסדרה זכתה בפרס סדרת הדרמה הטובה פעמיים, בשנים 1985 ו-1986.
הרייטינג של הסדרה התייצב, אך במהלך העונה השישית, זמן השידור הועבר כדי להתחרות עם התוכניות הפופולריות Thirtysomething ו-Crime Story, ושוב אבדו ל"קגני ולייסי" צופים. הרשת הודיעה בפעם האחרונה על ביטול הסדרה. כשהזיזו שוב את זמן השידור הרייטינג עלה, אך ההחלטה נשארה על כנה, וזו הייתה העונה האחרונה לסדרה. בינתיים, הסדרה נחלה הצלחה בינלאומית גדולה, והייתה תמיד בעשירייה המובילה בשידורי BBC1 בבריטניה.
סרטי המשך
לאחר סיום הסדרה, יצאו עוד ארבעה סרטי טלוויזיה בהם התאחדו השותפות לשעבר. בסרטים, קגני כעת עובדת עבור משרד התובע הכללי, ולייסי כבר יצאה לפנסיה משירותה במשטרה.
מועצת המשטרה ומשמר הגבול (אסטוניה)
מועצת המשטרה ומשמר הגבול (באסטונית: Politsei- ja Piirivalveamet) היא סוכנות ממשלתית אחידה במשרד הפנים האסטוני האחראית על אכיפת החוק וביטחון המולדת ברפובליקה של אסטוניה.
המשימות העיקריות של הסוכנות הן להבטיח ולהגן על שלמותה של המדינה האסטונית ומאז 1 במאי 2004, גם לאבטח את גבולות המדינה, לפקח על תחום מתן אזרחות, יחד עם הטיפול בתיעוד, שמירת החוק והסדר ההאזרחי בגבולות הרפובליקה של אסטוניה ומניעת פשע.
משרד הפנים (אסטוניה)
משרד הפנים האסטוני (באסטונית: Siseministeerium) הוא משרד ממשלתי באסטוניה, הנחשב למשרד הממשלתי הגדול ביותר, המעסיק כ-14,000 איש ואחראי על אכיפת חוק, שמירת הסדר הציבורי, הגנת גבולות, מתן אזרחות ופיקוח על הגירה ותפעול כוחות חילוץ בעת חירום. בעבודתו היומיומית המשרד מפתח ומכוון שני תחומים: ביטחון פנים ועניינים אזוריים.
מועצת המשטרה ומשמר הגבול (אסטוניה)
היסטוריה
הקבינט הממשלתי של אנדרוס אנסיפ שהוקם לאחר הבחירות לפרלמנט בשנת 2005, הצהיר בתוכנית הקואליציונית לשנים 2007–2011 את הצורך בסוכנות ביטחון פנים אחידה במטרה להפחית את עלויות התפעול והאחזקה בין משרד הפנים לארגוניו.
ב-13 באפריל 2007 הקים משרד הפנים קבוצת עבודה במטרה להתחיל במחקר על איחוד אפשרי של משטרת אסטוניה עם סוכנויות משמר הגבול האסטוני. ההיסטוריה של המשטרה המאוחדת ומשמר הגבול מתחילה רשמית עם הקמת מועצת המשטרה ומשמר הגבול בשנת 2010.
משרד הפנים (אסטוניה)
בתחום הביטחון הפנימי, מטלות משרד הפנים ומחלקותיו הן להבטיח את ביטחון הפנים של המדינה ולהגן על הסדר הציבורי, לשמור ולהגן על גבולות המדינה ולהבטיח את בקרת הגבולות. במקביל, משימה נוספת של משרד הפנים ומחלקותיו היא פעולות לניהול משברים וחילוץ, כמו גם פיקוח על הגירה. עובדי המשרד עוברים הכשרה באקדמיה להגנת הפנים של המשרד.
בתחום העניינים האזוריים, תפקידו של משרד הפנים הוא פיתוח ממשלות מקומיות, ניהול אזורי, כמו גם תכנון ותיאום של פיתוח אזורי, ניהול המדינה ופיקוח על פעילויות תכנון מרחביות, סוגיות של מצב המשפחה וארגון העניינים הקשורים לכנסיות וקהילות.
מועצת המשטרה ומשמר הגבול (אסטוניה)
היסטוריה
המחקר הסופי שהציגה קבוצת העבודה הציע לאחד שלושה ארגוני אכיפת חוק עיקריים, ביניהם המשטרה, משמר הגבול ומועצת האזרחות וההגירה למבנה אחד המסוגל לבצע את כל המשימות הללו. באוקטובר 2007 משרד הפנים הקים קבוצת עבודה נוספת עם משימה מבצעית להתחיל בתהליך האיחוד. ב-31 באוגוסט 2008, אישרה הממשלה הקמת ארגון ממשלתי חדש במשרד הפנים עם איחודן של שלוש סוכנויות אלה.
ארגון
מועצת המשטרה ומשמר הגבול (Politsei- ja Piirivalveamet) היא סוכנות ממשלתית מרכזית האחראית על שמירת החוק והסדר האזרחי במדינה. בארגון למעלה מ-7,000 אנשי שירות, מתוכם 6,000 בתפקיד פעיל, ועוד 1,000 בתפקידי ניהול.
הסוכנות מחולקת לשלוש מחלקות מבצעיות עיקריות:
מבנה הארגון מחולק עוד יותר לארבעה מחוזות אזוריים (prefektuur), בהם כל החובות של הסוכנויות השונות מופעלות ומבוצעות. כל אחת מארבעת המחוזות משולבת עם מספר תחנות משטרה ומשרדי שירות לקוחות.
מועצת המשטרה (Politseiamet)
המשטרה האסטונית (באסטונית: Eesti Politsei) היא סוכנות אכיפת החוק של אסטוניה. למשטרת אסטוניה שלוש יחידות לאומיות: המשטרה הפלילית המרכזית, אכיפת החוק המרכזית ומרכז השירות הפלילי. ישנן ארבע יחידות משטרה טריטוריאליות הנקראות מחוזות משטרה. מפקדי המשטרה המקומיים נקראים פרפקטים.
כיום (2019) יש עשרים תחנות משטרה ומתקנים מבצעיים באסטוניה.
מועצת משמר הגבול (Piirivalveamet)
מועצת משמר הגבול היא ארגון ממשלתי מזוין הפועל מאז ינואר 2010 במשרד הפנים. המשימות העיקריות של הסוכנות הן שמירה והגנה על גבולות המדינה של אסטוניה ביבשה ובים, למנוע שינוי בגבולות ומעברי גבולות בלתי חוקיים ולמנוע מעבר סחורות בלתי חוקיות. בנוסף, על מועצת משמר הגבול יש אחריות נוספת הכוללת גם ביצוע סיורים לביקורת הגבולות; סיוע לשירותי המכס ונקודות מעבר גבולות בהן אין בקרת מכס קבועה; לדאוג לאיתור וחיסול זיהום בשיתוף עם סוכנויות מדינה אחרות; להשתתף בפעולות חיפוש והצלה, הבטחת הניהול התקין של ההליכים המשפטיים והכלכליים בנוגע לניווט, דיג ויישום חוק ציד בעלי חיים במרחב האווירי ולסייע למשטרה.
פעילויות ותכנון מועצת משמר הגבול מבוססות על ההשקפות באשר לסכנות לביטחון לאומי ויציבות פנימית, היחסים עם מדינות שכנות והבטחת היציבות של הרפובליקה של אסטוניה מבחוץ ושמירת גבולות.
מועצת ההגירה והאזרחות (Kodakondsus-ja Migratsiooniamet)
מועצת האזרחות וההגירה היא סוכנות ממשלתית האחראית על ארגון ענייני האזרחות האסטונית וזיהוי; הנפקת תעודות זהות ו-ויזות; מתן אישור תנועה חופשית של כוח עבודה במדינה ובין ארגונים אחרים. הסוכנות אחראית גם לארגון ושיתוף פעולה במסגרת פרוטוקולי ההגנה הבינלאומיים. המועצה גם מסדירה את מצב ההגירה ובמקרה של הפרה חמורה של חוקי המדינות יכולה גם לבטל תושבות של אנשים ולגרש נטולי-אזרחות מאסטוניה אם נדרשת לכך.
ישנם 18 משרדים ומתקני שירות לקוחות באסטוניה.
בנופי פאי
בנופי פאי הוא פאי אנגלי העשוי קלתית אפויה או עשויה קרמבל ביסקוויטים וחמאה, עם מלית הכוללת בננות, שמנת וטופי המבושל מחלב מרוכז או ריבת חלב. חלק מגרסאות הבנופי מכילות שוקולד, קפה או שניהם גם יחד.
שם הקינוח הוא הלחם בסיסים של המרכיבים העיקריים שלו - בננה וטופי.
המצאת הבנופי פאי מיוחסת לנייג'ל מקנזי ואיאן דאודינג, השף והבעלים של מסעדת "הנזיר הרעב" הממוקמות בג'ווינגטון שבמזרח סאסקס בבריטניה. לטענתם הפאי פותח בשנת 1971, ומושפע ממנה אמריקאית בשם "בלומ'ס קופי טופי פאי". המנה זכתה לפופולריות כה רבה במסעדה עד כי הם "לא יכלו להוריד אותה מהתפריט". המתכון פורסם בספר הבישול של מקנזי שיצא בשנת 1974, והודפס שוב ב-1997.
בשנת 1984 הועלו מספר טענות בארצות הברית לפיהן השילוב של פאי בננה וטופי הוא אמריקאי ולא בריטי. בתגובה הציע מקנזי פרס בגובה 10,000 ליש"ט למי שיפריך את טענתו שהוא ודאודינג הם ממציאי המנה. איש לא הפריך את הטענה. מאז, המילה "בנופי" נקלטה בשפה האנגלית ומשמשת לתיאור כל מנה המשלבת בננה וטופי. מתכון העוגה אומץ על ידי מסעדות רבות ברחבי העולם, בעיקר מסעדות הודיות, והוא נחשב כיום ל"קינוח הודי מסורתי".
נקודת פורקווה פה
נקודת פורקווה פא או נקודת פורקווה פה (באנגלית: Pourquoi Pas Point) היא לשון יבשה מכוסה קרח, המהווה את הצד המערבי של הכניסה (של שפך המפרץ אל הים) למפרץ ויקטור.
מיפוי הנקודה
לשון היבשה התגלתה ומופתה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את האזור בין השנים 1950–1952.
מקור השם
שמה של הנקודה ניתן לה בשנת 1954.
הנקודה נקראת על שם ספינת חקר הקוטב הצרפתית "פורקווה פא" "Pourquoi-Pas ?" (הגייה: פורקווה-פא; תרגום: "למה לא?" או "מדוע לא?").
הקרב על הכוכב
הקרב על הכוכב (באנגלית: Battle for Terra) הוא סרט אנימציית מחשב תלת־ממדי משנת 2007 מסוגת המדע הבדיוני. הסרט התבסס על סרט אנימציה קצר באותו השם המספר על כוכב זר שאוכלוסייתו שוחרת השלום מאוימת על ידי יתרת המין האנושי המעוניינת לאכלס את הכוכב לאחר שכדור הארץ הפך לבלתי ניתן לאכלוס. את הסרט ביים אריסטומטיס צירבס שהתכוון ליצור סרט לייב אקשן שישתמש בטכנולוגיית CGI. שיתוף הפעולה עם חברת ההפקה סנוט אנטרטיינמנט הביא לכך שהפרויקט כולו הופק באנימציה ממוחשבת ופנה לקהל צעיר יותר. בסרט משתתפים כמדובבים בין השאר אוון רייצ'ל ווד, בריאן קוקס, לוק וילסון, אמנדה פיט, דניס קווייד וג'סטין לונג. הסרט יצא לאקרנים ב-8 בספטמבר 2007 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו והוצג לראשונה בקולנועים בארצות הברית ב-1 במאי 2009. הסרט צולם במקור בטכנולוגיה דו־ממדית, אך בדרך שתאפשר תוספת של מצלמה וירטואלית. לאחר שמפיצים הביעו בסרט עניין נשכר צוות כדי ליצור את נקודת המבט של המצלמה הווירטואלית הנוספת במטרה להציג את הסרט בטכנולוגיית תלת-ממד אמיתית. הסרט זכה בפרס "סרט האנימציה הטוב ביותר" לשנת 2008 בפסטיבל אוטאווה הבינלאומי לסרטי אנימציה.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות מעורבות. לסרט ציון גולשים של 41% באתר "רוטן טומטוז", וציון 48% ממבקרי האתר. קונצנזוס המבקרים ציין ש"למרות שאיפתו הכנה להיות אלטרנטיבה מעוררת מחשבה בז'אנר המדע הבדיוני, 'הקרב על הכוכב' חסר סיפור מגובש ואפקטים ויזואליים חלקים, ולא מצליח ליצור הד." באתר "Metacritic" קיבל הסרט ציון 54% מהמבקרים, וציון 6.6 מהגולשים. הסרט פתח במקום ה-12 בארצות הברית, והרוויח בסוף השבוע הראשון שלו $1,082,064 ב-1,159 אולמות קולנוע (ממוצע של $934 לאולם). בסופו של דבר הרוויח הסרט בארצות הברית סך של $1,647,083, ועוד $4,548,470 בעולם, מה שהביא אותו לסך רווחים של $6,195,553, נכון לספטמבר 2022.
גיל רבי
גיל רבי (נולד ב-11 ביוני 1985) הוא יזם היי-טק מייסד של חברת ההזנק Storycards ומייסד סוכנות הטכנולוגיה רבי אינטראקטיב.
ביוגרפיה
רבי נולד ברמת גן, הוא למד והתחנך בתיכון בליך בעיר ומתגורר כיום בקריית אונו. את הקריירה בענף הדיגיטל החל בשנת 2003, אז הקים במהלך שירותו הצבאי פלטפורמה דיגיטלית בעבור שרשרת החיול בבסיס קליטה ומיון תל השומר.
בשלהי 2013, הקים רבי את חברת הזנק "no-show", אשר פיתחה טכנולוגיה לשמירה על פרטיות והסתרת זהות המתקשר בשיחה נכנסת, כך שרק בעל המכשיר עצמו יכול לחשוף את זהות המתקשר. במהלך השקת האפליקציה, שחרר רבי סרטוני פרסומת קצרים, שעוררו ביקורות בקרב הציבור בישראל.
בשנת 2013, הקים רבי את הטכנולוגיה של תוכנית הטלוויזיה "הכוכב הבא", באמצעותה, בחרו הצופים ב־2018 את הזמרת נטע ברזילי לייצג את ישראל באירוויזיון וב־2019 את הזמר קובי מרימי ועדן אלנה ב-2020. בשיא, צפו במשדר כ-900 אלף אנשים והשתתפו באפליקציה מעל לחצי מיליון.
בנובמבר 2014, נמכרה אפליקציה שפיתח רבי בשיתוף עם זכיינית קשת בעבור שעשועון הטלוויזיה האינטראקטיבי TOUCH שפותח על ידי עידו רוזנבלום לערוץ הטלוויזיה "Caracol" מקולומביה, ושודר מדי ערב בפריים טיים של הערוץ בשידור חי יחד עם הטכנולוגיה והאפליקציה של רבי. לאחר המכירה, התברג השעשועון לרשימת עשרת הפורמטים המסקרנים ביותר לשנת 2016 בפסטיבל MIPTV שנערך בקאן, שבצרפת.
בשנת 2016, השיק רבי פלטפורמה לגופי שידור ביחד עם זכיינית הטלוויזיה קשת. הפלטפורמה בשם mako tools מאפשרת לייצר פעילויות למסך שני בזמן השידור. באמצעות הפלטפורמה של רבי, עורכי קשת יצרו אינטראקציה עם הצופים במהלך שידורים רבים, ביניהם: האח הגדול, נינג'ה ישראל, מאסטר שף ועוד.
בשלהי 2016, נבחר רבי על ידי ארגון הדיגיטל הישראלי, מבין מאה האנשים המשפיעים בדיגיטל בישראל.
בתחילת 2017, הקים רבי את Mervix, חברת דיגיטל המעניקה פתרונות דיגיטל למוזיקאים ואמנים, בין היתר מסייעת החברה לאביב גפן, יהונתן מרגי, נטע ברזילי, ליאור נרקיס, סאבלימינל, נועה קירל, שרית חדד ועוד.
בשנת 2018, דורג על ידי ביזפורטל ואייס כאחד מ־40 האנשים המשפיעים מתחת לגיל 40 ברשימת 40UNDER FORTY. עוד באותה השנה, חבר רבי לאביב גפן והשיק יחד איתו אפקט מציאות רבודה על גבי המצלמה של אינסטגרם לקראת נשף הרוק של הזמר והיוצר – אפקט שאפשר למשתתפים לבחור את סגנון האיפור של גפן לאורך השנים ולשתף אותם בסטורי. גפן עצמו היה זה שהציג את האפקט לתקשורת ולקהל שלו לפני הנשף.
באפריל 2019, הוזמן רבי לשמש כמנטור ושופט ב euro-hack שהתקיים לראשונה בישראל במתחם מיקרוסופט והופק על ידי איגוד השידור האירופי ותאגיד השידור הישראלי כדי לאתר פתרונות טכנולוגיים לאירוויזיון, עם סיום האירוע הקים רבי חברת ההזנק בשם Crowdr ביחד עם 2 בני נוער, הטכנולוגיה שהקימו מאפשרת להעביר מידע בין מכשירי סלולר במקומות הומי אדם ללא צורך בתקשורת אינטרנט, בעזרת הטכנולוגיה הפעיל רבי כ-600K מכשירי סלולר של קהל הצופים ב-129 מופעי הפסטיגל והפך אותם לאקטיביים במופע.
בפברואר 2020, הוביל רבי את הקמת צא'ט הכתבים באתר החדשות N12. ובאוקטובר 2020, פיתח רבי את זירת המסחר ופלטפורמת הווידאו סקרינז לייב, אשר השלימה גיוס בהיקף של 5 מיליון דולר.
במרץ 2021, יום לפני הבחירות לכנסת ה-24, השתמשה חברת החדשות של קשת בטכנולוגיה של רבי במשדר בחירות מיוחד של פגוש את העיתונות ששודר בשידור חי, בו התראיינו ראשי המפלגות ובזמן אמת אפשרו לצופים בבית לבחור האם המתמודד שכנע אותם או לא ולהצגת האחוזים בזמן אמת על גבי המסך.
ביוני 2020, חברת ההזנק Storycards, אשר הוקמה בשנת 2018 על ידי רבי ושידורי קשת, עברה לשליטתו המלאה של רבי, והחלה להתרחב לזירה הבינלאומית. הפלטפורמה הושקה ביוני 2021 ומאפשרת להקים מוצרים אינטראקטיבים כדי לשפר את המעורבות של הגולשים ללא צורך בפיתוח קוד. בינואר 2022, נבחרה חברת ההזנק של רבי Storycards על ידי The European Business Review לאחת מחמשת הסטרטאפים הטובים ביותר לצפייה בשנת 2022.
בפברואר 2022, פרסם טור דעה באתר כלכליסט, בנושא שינויי הפרטיות של גוגל ואפל, וההשפעה על פאבלישרים ואתרי תוכן.
באפריל 2023, הוביל רבי את הקמת מצעד המוזיקה של mako - היטליסט, מצעד סינגלים ישראלי, אשר מבוסס על שקלול נתונים מפלטפורמות דיגיטליות.
סטריגוגיפס
סטריגוגיפס (שם מדעי: Strigogyps) הוא סוג של עוף קדום מסדרת הקריאמאים והוא הסוג היחיד מהמשפחה אמגינורניטיים (Ameghinornithidae) - שם הנובע משמו הקודם (Ameghinornis). הוא חי במהלך הפלאוגן מאמצע האאוקן עד תחילת האוליגוקן לפני 25–50 מיליון שנה מהיום, ככל הנראה בסביבה של יערות גשם ששפעו אז באירופה. משמעות השם המדעי של הסוג היא עקב שיוכו בעבר לסדרת דורסי הלילה - Strigiformes.
המאובנים התגלו בצרפת ובגרמניה (ומאובנים לא ברורים שלו התגלו באנגליה ובאמריקה הצפונית) והוגדרו לראשונה ב-1908. תחילה התגלה המין Strigogyps dubius, אשר מאובניו הופצצו במלחמת העולם השנייה. לאחר מכן נמצאו עוד 2 מינים: Strigogyps minor ב-1935, ולאחר מכן המין Strigogyps sapea התגלה ב-1987 בבורות מסל בגרמניה.
הסטריגוגיפס היה עוף בגודל של פנלופה במשקל של 1 קילוגרם וייתכן שהוא דמה לחצוצרנים המודרניים בהתנהלותו. מבנה הכנפיים שלו מרמז שהיה חסר יכולת תעופה. בניגוד למינים אחרים של קריאמאים הוא כנראה היה אוכל צמחים ולא טורף.
המיון של עוף זה עבר הרבה תהפוכות. בעבר הוא השתייך לסדרת דורסי הלילה, אך הופרד מהם עקב מבנה של הקרסול הדומה לזה של הפורוסרקוסיים המכונים "עופות האימה". הוא נחשב אז לאחד מהמינים הקדומים שבהם. מיונים אחרים העריכו שהוא קרובם של הקונדוריים, הקלאוניים ושל החצוצרנים מסדרת העגוראים. כיום משייכים אותו לסדרת הקריאמאים והוא נחשב לאחד מהסוגים העתיקים ביותר בה.
הרימו עוגן (סרט, 1985)
הרימו עוגן הוא הסרט השישי בסדרת סרטי הקולנוע אסקימו לימון. הסרט בוים בחלקו על ידי דן וולמן שהוחלף ביואל זילברג לאחר מספר שבועות של צילומים בשל חילוקי דעות מול ההפקה. יונתן סגל לא הופיע בסרט בשל סכסוך כספי עם המפיקים. למרות זאת, קטע ארכיון שלו ושל אופליה שטראל (סטלה המגמרת) מהסרט הראשון בסדרה מופיע בסרט.
עלילה
יהודהל'ה מכניס להריון לא מתוכנן את בתו של אלברטו ג'ורג'יאן (יוסף שילוח), המזכיר מאוד בהתנהגותו את רס"ר שמש מספיחס וסבבה. האב דורש ממנו להתחתן עם בתו והוא בורח מישראל. בנצי נמצא בחופשת קיץ ומומו בחופשה בארצות הברית. בנצי ויהודהל'ה מחליטים לעבוד כמלחים באוניית נופשים שמפליגה לאירופה. יהודהל'ה מגלה לחוסר מזלו שאלברטו הוא הממונה על נערי הסיפון. בנצי מתאהב בדנה (פטרה מורזה), בתו של רב החובל (יהודה אפרוני), שמתנגד נמרצות לכך שבתו תצא עם נער סיפון ומייעד לה בן זוג אחר בשם משה שהוא אגואיסט, טיפש ושחצן, שאותו היא שונאת. בין המפליגים נמצא גם זוג נוכלים המנסים להבריח יהלומים.
הסרט בקופות
הסרט מכר 279 אלף כרטיסים בישראל ו-546 אלף כרטיסים בגרמניה המערבית.
כחלון הקוטב
כַּחְלוֹן הַקֹּטֶב (שם מדעי: Zizeeria karsandra) בעבר כונה כחליל הקוטב, הוא פרפר קטן ממשפחת הכחליליים. המין תואר לראשונה על ידי פרדריק מור ב-1865.
כחלון הקוטב נפוץ בישראל במהלך כל השנה ומקים מספר דורות ברצף.
בעברית שמו נגזר מהצמח ממנו ניזון בעיקר הקוטב המצוי (Tribulus terrestris).
תיאור
פרדריק מור תיאר את המין ב-1865: "חלקו עליון בצבע סגול-חום. חלקו התחתון בצבע חום-אפרפר עם שוליים חיצוניים המוגדרים בקו חום. הכנף קדמית בחלק התחתון בעלת כתם בתוך תא המורכב מכתמים בצורת דיסקות, חלקו התחתון של התא הוא כתם בצורת מהין חצי עיגול, מעליו כתם וסדרה של שישה כתמים שחורים המוקפים בפס לבן דקיק; שולי הכנפיים והקו מתחתם, אשר עוברים בצורה קשתית לצדי הכנפיים, בצבעים חומים חיוורים ולבנים. על הכנף האחורית שנים עשר כתמים שחורים, ופס חצי כדורי, מוקפים בלבן; שול הכנף הוא קו חום בהיר, עם כתמים בהירים המוקפים בלבן, ושורה תת-שולית של קשתות לבנבנות חומות: שיערות דקיקות (cilia) בסוף הכנפיים בצבע חום אפרפר."
מוטת הכנפיים של כחלון הקוטב היא 15–20 מ"מ, גודל זה הוא קטן גם בהשוואה למינים אחרים במשפחת הכחליליים. גודלו ונטייתו לעופף קרוב לקרקע גורמת לכך שיהיה קל לפספס אותו במראית העין.
הזכר בעל צבע כחול בכנפיו הפנימיות והנקבה בעלת צבע חום.
בית גידול
מין זה נצפה לרוב בסביבה הנפוצה למינים נוספים במשפחת הכחליליים. לרוב שטחי מדשאות פתוחים, אזורי דשא ועשב בצמוד למדרכות ושבילים, אזורים לחים בקרבת העיר או בצמוד לים. מקומות אילו הם גם בית הגידול של הצמח הפונדקאי של מין זה, ארכובית שבטבטית.
תפוצה
מין זה נפוץ מדרום הים התיכון, ברצועה רחבה עד הודו, סרי לנקה, איי אנדמן וניקובר, מיאנמר, תאילנד, מלזיה, יונאן, אינדונזיה, הפיליפינים, חצי האי ערב, איחוד האמירויות הערביות, ערב הסעודית ועומאן, גינאה החדשה וצפון ומזרח אוסטרליה.
אקולוגיה
הביצים מוטלות אחת בכל פעם ועם מרווחים. הביצה היא בצבע לבן-ירקרק עד כחלחל בזמן ההטלה והופכת לצבע אפור קרמי לקריאת הבקיעה. גודלה לרוב הוא כ-0.5 מ"מ קוטר ו-0.3 מ"מ גובה, צורת הביצה היא עגולה וחלקה העליון שטוח.
צמחי מזון
צמחי המזון המתועדים כוללים:
שימור
ביוון מין זה מוגדר כפגיע עקב הפגיעה העזה והבנייה בבתי הגידול שלו. מסיבה זו כחלון הקוטב נחשב לפרפר מוגן לפי החוק היווני. הסכנה הגדולה ביותר ככל הנראה עבור מין ביוון היא שינוי מרחב המחיה שלו וחוסר הסתגלות למרחבים חדשים עקב בנייה ופיתוח של כבישים אזרחיים.
ג'ייקוב ג'ונס
קומודור ג'ייקוב ג'ונס (באנגלית: Jacob Jones; מרס 1768 – 3 באוגוסט 1850) היה קצין בצי האמריקאי, שהשתתף במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, במלחמה הברברית הראשונה, במלחמת 1812 ובמלחמה הברברית השנייה.
קורות שירותו בצי
ג'ונס נולד בחווה ליד סמירנה, במחוז קנט שבדלאוור. אביו היה איכר אדוק ואמו בת למשפחה מכובדת, אשר נפטרה בעודו תינוק. ארבע שנים אחר כך מת גם אביו. ג'ונס למד רפואה ועבד כרופא, ולימים מונה לפקיד בית המשפט העליון של דלאוור. הוא נישא לאנה מטילדה סייקס, בתו של ג'יימס סייקס, המושל ה-15 של דלאוור. אשתו מתה לפני הצטרפותו לצי המלחמתי, ויש הסבורים כי בשל מותה החליט לעלות לים.
הוא הצטרף לצי של ארצות הברית ב-1799 בהיותו בן 31, גיל גיוס מבוגר מאוד באותם זמנים, מונה לפרח חובלים ושירת בתפקיד זה 22 חודשים. במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת (1798-1800) שירת תחת פיקודו של קומודור ג'ון בֶּרִי בפריגטה "יונייטד סטייטס", וב-27 בפברואר 1801 הועלה לדרגת לוטננט. ב-24 במאי 1803 עבר לפריגטה "פילדלפיה" כלוטננט שני. ב-31 באוקטובר 1803, תוך כדי פעולה קרבית בנמל טריפולי שבלוב נגד הקורסארים הברברים, עלתה "פילדלפיה" על שרטון ונפלה בשבי עם כל צוותה. ג'ונס וחבריו לצוות שוחררו מן השבי ביוני 1805, בסיומה של המלחמה הברברית הראשונה.
ב-20 באפריל 1810 הועלה ג'ונס לדרגת מאסטר-קומנדנט, וב-4 ביוני נמסר לו הפיקוד על הסלופ "ווספ" (18 תותחים). ב-18 באוקטובר 1812, במהלך המלחמה נגד בריטניה, לכדה "ווספ" את אה"מ "פרוליק", בריג נושאת 10 תותחים, אך שעות אחדות אחר כך נאלצה להיכנע לאוניית קו חזקה ממנה פי כמה שהופיעה בזירה. ג'ונס ואנשיו נפלו בשבי. עם שובו לארצות הברית, לאחר חילופי שבויים, קיבל ג'ונס מדליית זהב מן הקונגרס לאות הוקרה על אומץ לבו.
ג'ונס הועלה לדרגת קפטן וקיבל את הפיקוד על הפריגטה הבריטית לשעבר "מסידוניין" (38 תותחים). הוא שירת זמן מה בשייטת של קומודור סטיבן דיקייטר, שנותרה מסוגרת בנמל ניו לונדון במהלך 1814. אחר כך נשלח קפטן ג'ונס אל זירת ימת אונטריו, שם פיקד על הפריגטה "מוהוק" בשנה האחרונה למלחמת 1812.
במלחמה הברברית השנייה, ב-1815, שב ג'ונס לפקד על "מסידוניין". אחר כך, בשנים 1816-1818, היה מפקדה של הפריגטה "גרייר".
ג'ונס שירת בתפקיד קומודור של שייטת הים התיכון בשנים 1821-1823, ושל שייטת האוקיינוס השקט בשנים 1826-1829. הוא שימש קצין מינהלת הצי בוושינגטון, ומילא כמה תפקידי חוף חשובים בבולטימור ובניו יורק בשנות השלושים והארבעים של המאה. ב-1847 מונה למפקד Philadelphia Naval Asylum, תפקיד בו החזיק עד יום מותו ב-3 באוגוסט 1850.
שלוש אוניות בצי ארצות הברית נקראו על שמו. האי ג'ונס (Jones Island) במדינת וושינגטון קרוי גם הוא על שמו.
יוסף בר-שלום
הרב יוסף בר-שלום (ה'תרצ"ה, 1935 - א' באלול ה'תשע"ה, 16 באוגוסט 2015) היה רבה הראשי של בת ים וראש בית המדרש לדיינים בעיר. מחבר ספרי השו"ת "נצח יוסף" ו"ויצבור יוסף". על הספר נצח יוסף זכה בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית לשנת תשמ"ד.
ביוגרפיה
נולד לחנה ובן-ציון חי בר-שלום ונישא ליעל. בבחרותו למד בישיבת מקור חיים בירושלים ובהמשך, בבית המדרש הגבוה להוראה שעל ידה, שם הוסמך לרבנות.
אחיו הוא הרב עזרא בר-שלום, דיין בבית הדין הרבני הגדול שכיהן בעבר כאב בית הדין של תל אביב ובעלה של עדינה בר-שלום.
חי איך שבא לי
חי איך שבא לי הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר הישראלי קובי פרץ. את האלבום הוציאה בשנת 2001 לאור חברת התקליטים הליקון. מתוך האלבום פורסמו "אם את רווקה", דואט עם הזמרת הדרוזית אסאלה, ו"נשמה טובה". הוא פורסם בפורמט תקליטור בלבד, בדומה לשאר אלבומיו הקודמים של פרץ.
מכון שחרית
מכון שחרית - יוצרים מחנה משותף הוא מכון חשיבה ועשייה הפועל כעמותה שהוקם ב-2012, שמטרתו ליצור "שותפות חברתית חדשה" בין כל חלקי החברה הישראלית ובניית "מחנה משותף".
היסטוריה
בסתיו 2009 התכנס צוות של עשרים ושבעה פעילים מרקעים חברתיים שונים למעין סמינר שמטרתו להכיר את החברה הישראלית העכשווית מבחינה סוציולוגית.
הם קיימו מפגשים וסדנאות במשך שנתיים והתעמקו בכל אחת מהן בנדבך אחר: החברה החרדית, החברה הערבית, עיירות הפיתוח, התנחלויות ועוד. בתום תקופת הלמידה הנ"ל הוחלט על הקמת המכון שיעסוק במסקנות שהוסקו ממנה ואוגדו במספר מסמכי יסוד.
פעילות
המכון מתמקד בפיתוח מנהיגות חברתית ופוליטית בישראל תוך שבירה של שסעים חברתיים פעילות קהילתית. המכון שואף לייצר "טוב משותף" תוך בנייה של מה שהמכון מכנה "פוליטיקה חדשה". פעילות המכון כוללת את תוכנית ה-120 לעתודה פוליטית, התארגנויות קהילתיות במישור המקומי, קיום כנס שחרית המתקיים אחת לשנה, פעילות אקדמית וכתיבת ניירות עמדה בנושאים כלכליים וחברתיים. מחזור הכספים של העמותה גדל מסכום של חצי מיליון שקלים ב-2012 לכארבעה מיליון שקלים ב-2022.
חברי ההנהלה של המכון מגיעים מרקעים שונים בחברה הישראלית. מנכ"ל המכון הוא הד"ר אילון שוורץ, יו״ר הוועד המנהל של המכון הוא המחנך החרדי הרב בצלאל כהן, מנהל המחלקה הפוליטית הוא המשורר יניב קקון וסמנכ״לית העמותה היא הפעילה החברתית יעל גולן. בצוות המכון נמנים בין היתר גם נזיר מג'לי., הרב אילעאי עופרן, הרבנית יפה גיסר, זינב אבו סויד.
בוועדה המייעצת של המכון חברים בין השאר עדינה בר-שלום, חביבה פדיה, מנחם מאוטנר, מאיר בוזגלו, מירב אלוש לברון, ושלמה פישר.