cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קקואיי טנאקה
ראשית חייו
לאחר שהבריא, החל טנאקה לעבוד בחברת הנדסה אזרחית בשם סקמוטו, ונשא את בתו של נשיא החברה, האנה סקמוטו. בעזרת כסף שקיבל מחמותו פתח טנאקה עסק משלו. הוא קיבל לידיו את השליטה על חברת סקמוטו ב-1942, ושינה את שמה לטנאקה תעשיות בנייה והנדסה אזרחית. באותה שנה נולד לזוג טנאקה בן, לו קראו מסנורי, וב-1944 נולדה להם בת, לה קראו מאקיקו.
קריירה פוליטית מוקדמת
מזלו של טנאקה שפר עליו, ובמהלך ההפצצות על טוקיו במלחמת העולם השנייה לא נפגעו בנייני החברה שלו. בנוסף, מספר שבועות לפני כניעת יפן נסע טנאקה לקוריאה הדרומית, והמיר איגרות מלחמה יפניות למזומן, שהגיע לסכום של 15 מיליארד ין (כ-78 מיליון דולר). עם פתיחת הדיאט של יפן מחדש בדצמבר 1945, תרם טנאקה סכום כסף גדול לגורמים שהיו מקורבים למפלגה המתונה הפרוגרסיבית.
ב-1946 שב טנאקה לניאיגטה, שם התכונן להתמודד בבחירות לבית הנבחרים של יפן כנציג המחוז, אך לא קיבל מספיק קולות. עם זאת, שנה לאחר מכן הצליח טנאקה לזכות במושב, כנציג המפלגה הדמוקרטית החדשה. בכהונתו בדיאט, קשר טנאקה קשרים עם ראש ממשלת יפן לשעבר קיג'ורו שידהרה, וב-1948 ערק איתו למפלגה הליברלית-דמוקרטית, שם זכה בחסדו של נשיא המפלגה שיגרו יושידה, שמינה אותו לסגן שר המשפטים.
ב-13 בדצמבר 1948 נעצר טנאקה ונכלא בעוון קבלת שוחד של מיליון ין (כ-13,000 דולר) מגורמים המקורבים לתעשיית הכרייה בקיושו. יושידה ומפלגתו גדעו את קשריהם עם טנאקה, ביטלו את חברותו במפלגה וסירבו לממן את מסע הבחירות שלו לבית הנבחרים. אף על פי כן, התמודד טנאקה על מושב בבית הנבחרים ב-1949, לאחר שהשתחרר מהכלא בינואר, לאחר ששילם ערבות. הוא נבחר פעם נוספת, ובעסקה עם המזכיר הכללי אייסאקו סאטו הסכים לוותר על כל תפקידיו בתמורה לקבלה מחדש למפלגה הליברלית-דמוקרטית.
בית המשפט המחוזי של טוקיו קבע שטנאקה אשם ב-1950, ובתגובה הגיש טנאקה ערעור. באותה עת, רכש טנאקה את חברת הרכבות נגאוקה ריילווייז הכושלת, והחזיר אותה לפעילות בשנה לאחר מכן. ב-1951 נבחר שוב לבית הנבחרים, לאחר שזכה בתמיכת פועלי הרכבות.
אצוזנקאי
קבוצת התמיכה הגדולה ביותר של טנאקה הייתה אֶצוּזָנְקַאי (越山会, "איגוד ההרים של ניאיגטה"). מטרת הקבוצה הייתה לקשר בין המצביעים במחוזות הכפריים של ניאיגטה לבין טנאקה. האיכרים היו מעבירים את דרישותיהם לקבוצה, וטנאקה, בתורו, היה ממלא את דרישותיהם בתמורה לתמיכה בו ובנציגיו במחוז.
חלק מהפרויקטים שממונו על ידי אצוזנקאי הם תחנת הכוח ההידרואלקטרית על נהר הטדאמי וקו הרכבת המהירה בין ניאיגטה לטוקיו.
במהלך שנות ה-50 נהג טנאקה להביא חברי אצוזנקאי לביתו בטוקיו באוטובוס, נפגש איתם באופן אישי, וארגן להם סיורים בעיר. הקבוצה הפכה להיות הארגון הפוליטי החזק ביותר ביפן, דבר שתרם לדימויו השלילי של טנאקה.
ראש הממשלה
עם היבחרו של נובוסוקה קישי לראשות הממשלה ב-1957, התמנה טנאקה לתפקיד שר הדואר והתקשורת. באותה עת הוא החזיק בידיו השפעה רבה על מפלגתו, על אף שלא היה החבר הבכיר בה, וזאת בשל קרבתו לראש הממשלה לעתיד, אייסאקו סאטו, ובשל העובדה שבתו נישאה לאחיינו של ראש הממשלה לעתיד האיאטו איקדה. כך יצר לעצמו קשרים עמוקים בתוך המפלגה.
בממשלתו של איקדה, התמנה טנאקה לתפקיד יושב ראש המועצה לחקר מדיניות, ולאחר מכן לתפקיד שר האוצר. כשהתמנה סטו לראש הממשלה ב-1965, היה טנאקה מועמד לתפקיד מזכיר המפלגה, אך בשל מעורבותו בפרשיית שחיתות קיבל טקאו פוקודה את התפקיד במקומו.
במהרה הפכו טנאקה ופוקודה ליריבים שהתמודדו על ראשות סיעתו של סטו. על אף הפרשה בה היה מעורב, זכה טנאקה לתמיכה נרחבת בבחירות של 1967, וסטו מינה אותו למזכיר המפלגה, בעוד שפוקודה היה לשר האוצר. ב-1971 מינה סטו את טנאקה לשר הסחר הבינלאומי והתעשייה. בתפקידו זה, גייס טנאקה תמיכה ציבורית רחבה לאחר שהתנגד לבקשתם של האמריקאים להטיל מכסי ייצוא על מוצרים מסוימים.
בבחירות לנשיאות המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-1971 ניצח טנאקה את פוקודה, לאחר שזכה בתמיכתם של יסוהירו נקסונה ושל מסיושי אוהירה. בתור ראש ממשלה, הנהיג טנאקה מדיניות חוץ זהה לזו של ריצ'רד ניקסון, והישגו הבולט ביותר היה כינון יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין. במדיניות הפנים, הציע טנאקה תוכנית לשיפור התשתית במדינה, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל מעולם, בעיקר מכיוון שהיא דרשה יותר כסף ממה שהיה ליפן באותה עת.
שערוריות
ב-6 בפברואר 1976 התוודה סגן יושב ראש תאגיד לוקהיד בפני תת-ועדה של הסנאט של ארצות הברית שטנאקה קיבל שוחד של 1.8 מיליון דולר בזמן כהונתו כראש ממשלת יפן, עבור רכישת מטוסי לוקהיד L-1011 לחברות התעופה של יפן. אף על פי שהנרי קיסינג'ר ניסה למנוע את הגעת הידיעה לממשלה היפנית, כדי לא לפגוע ביחסי שתי המדינות, דרש ראש הממשלה טקאו מיקי את המידע מהסנאט, וטנאקה נעצר ב-27 ביולי.
בתגובה לצעדיו של מיקי, שכנע טנאקה את סיעתו להצביע עבור פוקודה בבחירות של 1976. עם זאת, שנתיים לאחר מכן הצטרף טנאקה לסיעתו של אוהירה, ולאחר מותו של האחרון ב-1980, בחרה סיעתו של טנאקה את זנקו סוזוקי.
משפט לוקהיד הסתיים ב-12 באוקטובר 1983, וטנאקה נמצא אשם ונשלח לארבע שנות מאסר. הוא הגיש ערעור והכריז שלא יעזוב את הדיאט כל עוד יש לו תמיכה ציבורית. הכרזה זו עוררה דיון בדיאט בנוגע לאפשרות לצנזר את טנאקה, ובסופו של דבר פיזר ראש הממשלה נקסונה את הדיאט והכריז על בחירות חדשות. בבחירות שנערכו החזיק טנאקה במושבו, לאחר שזכה ביותר קולות מכל מתמודד אחר במדינה, ונקסונה צירף לממשלתו שישה מחברי סיעתו של טנאקה, בהם ראש הממשלה לעתיד נובורו טקשיטה.
אובדן הכוח
טנאקה איבד את כוחו הפוליטי בראשית 1985. טקשיטה הקים סיעה משלו, שגרמה לפיצול בסיעתו של טנאקה. הפיצול החריף את האלכוהוליזם ואת בעיות יתר לחץ הדם של טנאקה, ושלושה שבועות לאחר הפיצול, הוא לקה בשבץ מוחי.
במהלך הבחירות הכלליות של 1986 עדיין היה טנאקה בתהליך החלמה, אך אף על פי כן שמר על מושבו בדיאט. ביום השנה החדשה של 1987 ערך טנאקה את הופעתו הציבורית הראשונה מאז השבץ, ונראה שמצבו היה מדורדר; מחצית מפניו לקו בשיתוק והוא סבל מעודף משקל. בבחירות הכלליות של אותה שנה עברו כמעט כל חברי סיעתו לסיעתו של טקשיטה, ואצוזנקאי איבדה חמישה מעשרים מושביה במחוז ניאיגטה.
בית המשפט הגבוה של טוקיו דחה את ערעורו של טנאקה ב-29 ביולי 1987, וגזר הדין המקורי, שניתן ב-1983, התקבל. בתגובה, שילם טנאקה ערבות ועתר לבית המשפט העליון. בעוד ערעורו מתעכב, חלה הידרדרות במצבו. הוא פרש מהדיאט ב-1989, ואובחן כחולה סוכרת. הוא נפטר מדלקת ריאות ב-16 בדצמבר 1993.
הדיוויזיה ה-23 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-23 (בגרמנית: 23. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הקמה ראשונה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בפוטסדאם, והועמדה תחת פיקוד ארנסט בוש, שהוחלף ב-4 בפברואר 1938 על ידי ולטר פון ברוקדורף-אהלפלדט. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה בעתודת הארמייה הרביעית. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה ומבצע טייפון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-7 במסרת הארמייה הרביעית. באוגוסט 1942 הועברה הדיוויזיה לצרפת, וב-14 בספטמבר 1942 פורקה הדיוויזיה והפכה להיות דיוויזיית הפאנצר ה-26.
הקמה שנייה
ב-23 באוקטובר 1942 הוקמה הדיוויזיה מחדש בדנמרק, והועמדה תחת פיקוד פרידריך פון שלוויץ. בינואר 1943 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בגזרה הצפונית כחלק מהארמייה ה-16 והארמייה ה-18 לסירוגין. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית, שם לחמה בקרבות הקשים שהתחוללו שם כחלק מהארמייה השנייה עד סוף המלחמה.
טד לאנג'
תיאודור ויליאם לאנג' (נולד ב-5 בינואר 1948) הוא שחקן, במאי ותסריטאי, המוכר בשל תפקידו כמוזג אייזק וושינגטון בסדרת הטלוויזיה "ספינת האהבה" ששודרה בשנות ה-70 וה-80.
בניין עיריית טאלין
בניין עיריית טאלין הוא בניין היסטורי הממוקם במרכז ההיסטורי של טאלין בירת אסטוניה. בניין העירייה בנוי בסגנון גותי והוא בניין העירייה העתיק ביותר במדינות הבלטיות ובסקנדינביה.
טד לאנג'
ביוגרפיה
לאנג' נולד וגדל באוקלנד שבמדינת קליפורניה. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון. עם סיום לימודיו שב לארצות הברית, ובין 1968 ל-1972 השתתף במחזמר שיער, בגרסה הראשונה בה הועלה בברודוויי. הופעתו הקולנועית הראשונה הייתה בסרט התיעודי "Wattstax" ב-1973. בשנים 1974 ו-1975 גילם את דמותו של ג'וניור בקומדיית המצבים "That's My Mama" ששודרה ברשת ABC.
בניין עיריית טאלין
המבנה ממוקם בכיכר העירייה (ראקויה פלאץ - Raekoja plats) שבעיר.
טד לאנג'
ביוגרפיה
ב-1977 החל לגלם את תפקידו של המוזג אייזק וושינגטון בסדרת הטלוויזיה "ספינת האהבה" ששודרה אף היא ברשת "ABC". הוא השתתף בסדרה עד ירידתה מהמרקע ב-1986. במהלך השנים גם ביים וכתב כמה מהפרקים.
בניין עיריית טאלין
היסטוריה
האזכור הראשון של מבנה עירייה בעיר טאלין הוא משנת 1322. מבנה העירייה שופץ והורחב בין השנים 1371–1374.
טד לאנג'
ביוגרפיה
לאחר ירידת הסדרה מהמרקעים המשיך לעסוק בכתיבה ובבימוי. בין היתר, ביים פרקים בסדרות הטלוויזיה "מואישה", דארמה וגרג", ו"איב", כן ביים מחזות בתיאטרון, עליהם זכה בפרסים מקומיים, והשתתף בתפקידים קטנים ותפקידי אורח בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה שונות.
חייו האישיים
לאנג' היה נשוי בין 1978 ל-1989 לשריל תומפסון ולזוג נולדו שני בנים. ב-2001 נישא בשנית למארי ליי.
בניין עיריית טאלין
היסטוריה
קצהו של צריח המבנה נבנה מחדש במאה ה-17, בשנת 1627, בסגנון רנסאנס. במסגרת שיפוץ שנערך במבנה בשנים 1650–1652 הועברה הכניסה של המבנה מצדו למרכז המבנה, ושער המבנה הקודם נאטם. במסגרת שיפוץ זה שונה אופיו הביניימי של המבנה.
הצריח נהרס במהלך הפצצה אווירית ב-9 במרץ 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש לאחר המלחמה בשנת 1952.
המבנה שימש כמבנה העיקרי של העירייה עד שנת 1970 ומאז משמש את העירייה כאתר לטקסים ואירועים עירוניים.
בראש הצריח מצויה שבשבת המכונה תומאס הזקן (Vana Toomas) והמהווה אחד מסמליה של העיר טאלין.
כלוביס הרביעי
כלוביס הרביעי (Clovis IV; בין 680 ל-682 - 695) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.
ביוגרפיה
כלוביס היה בנו הבכור של תיאודריך השלישי ואשתו כלוטילדה. עם מות אביו ב-691, לאחר שבע עשרה שנות שלטון, הוא עלה לכס המלוכה כשהוא עודו ילד, כשהיה בערך בן עשר. כמו אביו וכמה מקודמיו, נעדר כלוביס כל סמכות ממשית ממילא: זה עשורים שכוחם של המלכים המרובינגיים היה סמלי בעיקרו, והם מלכו בתואר בלבד, בעוד שהכח האמיתי היה שייך למאיורדומוס שלהם. אי לכך, כונו השליטים המאוחרים בשושלת בשם מלכים עושי-כלום. תיאודריך השלישי היה חלש גם ביחס לקודמיו, שכן תמך במאיורדומוס ברתר נגד המאיורדומוס פפין האמצעי. כשפפין ניצח בקרב טרטי ב-687, הוא נותר בעל הכח הבלתי מעורער בממלכה הפרנקית המאוחדת והחל לכנות את עצמו דוכס הפרנקים. פפין שלט למעשה במדינה בזמן מלכותו של כלוביס הצעיר.
הרשומות מספקות מידע מועט ביותר על חייו, ומזכירות רק שירש את אביו וממת ממחלה כעבור פחות מארבע שנים, בעודו בן ארבע עשרה או חמש עשרה.
אלכסנדר השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית
אלכסנדר השלישי (ביוונית ביזנטית: Αλέξανδρος - אָלֶכְּסַנְדְּרוֹס; 870 – 6 ביוני 913) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 912–913. אלכסנדר היה שליט מטעם השושלת המקדונית, בנו של בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, אחיו של לאו השישי, קיסר האימפריה הביזנטית ודודו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
ביוגרפיה
אלכסנדר היה בנו האמצעי של בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, אבי השושלת המקדונית. בעודו בן תשע הוא מונה לקיסר השותף של האימפריה הביזנטית ביחד עם אביו הקיסר בסיליוס ואחיו למחצה, הקיסר לעתיד, לאו השישי, קיסר האימפריה הביזנטית. עקב גילו הצעיר לא היה אלכסנדר מעורב רבות במנהל האימפריה ובמוסדות השלטון.
במותו של לאו השישי בשנת 912 יורשו המיועד היה קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס אך היה ויכוח בתוך הכנסייה האורתודוקסית בנוגע ללגיטימציה של קונסטנטינוס מכיוון שנולד מחוץ לנישואים, שנה לפני שהוריו, לאו השישי וזואי קרבונופסינה נישאו. ישר עם מותו של לאו השישי, אלכסנדר וידא להשיב את הבישוף ניקולאוס, הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול אשר פוטר בידי לאו השישי מכיוון שלא הכיר בלגיטימציה של קונסטנטינוס השביעי. בהמשך פיטר את יועציו השלטוניים של לאו השישי ובכך הסדיר את שלטונו עם התמיכה של הכמורה וחצר המלוכה.
אלכסנדר לא כיבד את הסכם השלום שנקבע בתקופתו של לאו השישי בין האימפריה הביזנטית והאימפריה הבולגרית הראשונה וסירב להעביר מס מחווה שנתית לאימפריה הבולגרית. בתגובה, סימאון הראשון, קיסר בולגריה החל במלחמה חדשה נגד האימפריה הביזנטית. כוחותיו התקדמו ישירות לתוך תראקיה ובקיץ של שנת 913 צרו הכוחות הבולגרים על בירת האימפריה הביזנטית, קונסטנטינופול.
ב-6 ביוני 913 נפטר אלכסנדר השלישי מתשישות לאחר מרוץ מרכבות. שלטונו נמשך 13 חודשים בלבד ויורשו היה קונסטנטינוס השביעי אם כי הפטריארך הפך לראש העוצרות. במטרה לשחרר את קונסטנטינופול הסכים הפטריארך ניקולאוס למנות את סימאון לתואר "קיסר הרומאים", מה שפגע קשות ביוקרתה של האימפריה הביזנטית. מורשתו של אלכסנדר השלישי הושפעה בעיקר בידי הכנסייה האורתודוקסית שהציגה אותו כפועל נגד הדת הנוצרית ובתור עובד אלילים ובונה פסלים פאגאנים.
נתנאל לסרי
נתנאל (נתי) לסרי (נולד ב-1986) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המפקד על עוצבת הגולן.
ביוגרפיה
לסרי נולד בלוד, התגייס לצה"ל ב-2004 ושירת כלוחם בחטיבה 401 של חיל השריון. במלחמת לבנון השנייה לחם כאיש צוות טנק. שירת כמפקד טנק בחטיבה 401 ומפקד מחלקה בחטיבה 460. במבצע עופרת יצוקה שירת כקצין מבצעים גדודי, ובמבצע חורף חם כסגן מפקד פלוגה. לאחר לימודים במכללה לפיקוד טקטי שירת כמפקד פלוגת ההכשרות של גדוד 52 ולאחר מכן מפקד פלוגה מבצעית בגדוד 52. הוא זכה על פועלו בבלימת מתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה בתעודת הערכה ממפקד אוגדת עזה. פיקד על הפלוגה גם במהלך מבצע עמוד ענן. על תפקידו זכה לתעודת הצטיינות מהרמטכ"ל. ב-2013 מונה למפקד פלוגת ההכשרות של קורס מפקדי טנקים בגדוד 196 של חטיבה 460 והשתתף במבצע צוק איתן. ב-2015 מונה לסמג"ד 52 ולאחר מכן שירת כעוזר ראש אגף המבצעים. בשנים 2019-2021 פיקד על גדוד 9. ב-2021 מונה לקצין אג"ם של אוגדה 162.
באוגוסט 2023 מונה למפקד עוצבת גולן והחרמון.
לסרי בעל תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בייעוץ ארגוני מהמכללה למנהל ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לשלושה.
פתיחה על נושאים עבריים
פתיחה על נושאים עבריים (באנגלית: Overture on Hebrew Themes), אופוס 34, הולחנה על ידי המלחין הרוסי סרגיי פרוקופייב בשנת 1919, במהלך טיול שעשה לארצות הברית. היצירה נכתבה בתזמור לא שגרתי לתקופה: קלרינט, רביעיית מיתרים ופסנתר.
רקע
פרוקופייב הגיע לניו יורק בספטמבר, 1918. בכלליות, שנותיו באמריקה לא היו מוצלחות כפי שקיווה. אף על פי כן, הוא הופיע בקביעות באולמות הקונצרטים האמריקאים. בניגוד לכך שרחמנינוב היה הפסנתרן הרוסי המוביל באמריקה בכל הזמנים (החל מהשנים 1909–1910), פרוקופייב ניגן את יצירותיו בקונצרטים רבים באותה עונה והעצים את תדמיתו כפסנתרן.
בתחילת שנת 1919, הוזמן פרוקופייב על ידי שישייה יהודית מרוסיה בשם "זימרו אנסמבל", אשר בדיוק הגיעה לאמריקה מן המזרח הרחוק כחלק ממסע הופעות עולמי בחסות הארגון הציוני הרוסי. חברי ההרכב ניגנו בכלים אשר היצירה מתוזמרת לפיהם, והובלו על ידי נגן הקלרינט שלהם, סימון בליסון, שהוכשר במוסקבה והיה הקלרניטן הראשי בתיאטרון מריאינסקי החל משנת 1915 (מאוחר יותר הפך לקלרניתן הראשי בפילהרמונית של ניו יורק). הם נתנו לפרוקופייב מחברת של שירי עם יהודיים, על אף שהמנגינות בהן בחר פרוקופייב מעולם לא קושרו למקורות אותנטיים. חברי ההרכב הנוספים היו יעקב מסטצ'קין - כינור ראשון, גריגורי בזרודני - כינור שני, ניקולאי (קארל) מולדבן - ויולה, יוסיף צ'רניאבסקי - צ'לו, לב (לאו) ברדיצ'בסקי - פסנתר, על אף שיש הטוענים כי הכנר השני היה מיכאיל רוזנקר, אשר היה בן 19 באותה עת. פרוקופייב כתב את היצירה במהירות רבה. ביצוע הבכורה של היצירה התקיים ב"מועדון הבוהמי" שבניו יורק, ב-2 בפברואר 1920, עם פרוקופייב כפסנתרן אורח. לפני פירוקם בשנת 1922, זימרו אנסמבל ביצעו את היצירה לפחות פעמיים נוספות בקרנגי הול - עם הפסנתרן שלהם, ברדיצ'בסקי, בשנת 1921, ועם הפסנתרנית האורחת קלרה צ'רניאבסקי בדצמבר 1920. פרוקופייב כתב שהיצירה נכתבה במיוחד עבור השישייה, והתנגד במשך זמן רב לעיבודים שלה להרכבים נוספים. בספטמבר 1930 העיר "אינני מבין אילו מין אנשים אטומים יחשבו שזה הכרחי לתזמר זאת מחדש". אף על פי כן, השתכנע פרוקופייב לכתוב גרסה עבור תזמורת קאמרית בשנת 1934, אשר פורסמה כאופוס 34a. הגרסה לתזמורת מבוצעת הרבה פחות מהמקורית. עיבוד נוסף לתזמורת ערך המנצח דימיטרי מיטרופולוס והקליט אותו בשנת 1950.
פרוקופייב לא החשיב את היצירה לטובה מאוד. כשמבקר סקוטי בשם אנדרו פרסר פרסם כתבה בשנת 1929 המתארת את הפתיחה "עבודה יפהפייה ופתטית", השיב לו המלחין "הטכניקה שלה קונבנציונלית, הצורה שלה רעה (4 + 4 + 4 + 4)". כשחברו, ניקולאי מיאסקובסקי, שיבח את הנושא השני, השיב פרוקופייב בעודו מאזכר את הקודה של היצירה "מנקודת המבט המוזיקלית, החלק היחיד ששווה משהו, אם תרצו, הוא החלק האחרון, וזה כנראה כתוצאה מהמתיקות והדיאטוניות שלי".
ניתוח
מבנה הפתיחה עוקב אחר הצורה של פתיחה (אוברטורה) רגילה למדי. היא כתובה בסולם דו מינור. הקלרינט והצ'לו בולטים ביותר, כשכל אחד מהם מציג את הנושא הראשון (קלרינט) והשני (צ'לו). עם זאת, כל הכלים מאוזנים היטב, וכל כלי מנגן את שני הנושאים, בדרך כלל באופן חיקויי. תפקיד הפסנתר קל בהשוואה לעבודות וירטואוזיות רבות של פרוקופייב לפסנתר; הפסנתרן של "זימרו", לאו ברדיצ'בסקי, בוגר הקונסרבטוריונים פטרוגראד וברלין, היה ודאי חובבן.
מוזיקה יהודית עממית מכילה באופן פרדוקסלי איכויות חגיגיות שמחות אך טרגיות שרבים, ביניהם דמיטרי שוסטקוביץ' (ראו ערך: מן השירה היהודית העממית) רואים כעוצמתיות ביותר. הנושא הראשון, un poco allegro (מעט עליז), הוא בעל מקצב קופצני וחגיגי, המעורר ללא ספק תחושה הדומה לזו של מוזיקת כליזמר בשל השימוש ברגיסטרים גבוהים ונמוכים לסירוגין ושימוש בדינמיקות מוקצנות. כמו כן, עושה פרוקופייב שימוש במרווחים של חצי טונים האופייניים לסוגה, וחוזרים על עצמם לאורך היצירה כולה. הנושא השני, piu mosso (יותר תנועה), הוא נושא שירתי נוסטלגי המנוגן בתחילה בצ'לו ואחר כך עובר לכינור הראשון.
תרקדו
תרקדו הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עדן בן זקן. השיר יצא לאור ב-26 במאי 2019, כסינגל התשיעי והאחרון מתוך האלבום חיים שלי, על ידי חברת התקליטים NMC.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה עדן בן זקן לערוץ היוטיוב שלה ב-14 באפריל 2019, את האודיו הרשמי של השיר. האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל, ואף את מילותיו של השיר.
נכון לינואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4.2 מיליון צפיות.
לעולם לא עוד
לעולם לא עוד (ביידיש: קיינמאָל מער; באנגלית: Never Again; ברוסית: Никогда больше; בפולנית: Nigdy Więcej) הוא ביטוי המתאר לקח שלמד העם היהודי מהשואה ולפיו אסור שפשע כזה - רצח עם גזעני, אכזרי ושיטתי - יתרחש בשנית.
בהקשר למדינת ישראל הביטוי משמש כמוטו לאחת ממטרות הקמתה: הבטחת ביטחון העם היהודי ודאגה לכך שרצח עם שיטתי כנגד העם היהודי לא יתרחש בשנית. הביטוי נפוץ בהקשר של צבא יהודי והגנה עצמית, כאשר ההקשר הוא שכוח יהודי לוחם וחמוש יבטיח שהעם היהודי לא יעמוד שוב חסר מגן. הביטוי משמש גם כהצדקה להתחמשות של ישראל והפעלת צה"ל למרות ביקורת בינלאומית. בין השאר נטען שהנשק הגרעיני שלכאורה יש לישראל נועד להבטיח ש"לעולם לא עוד" יעמדו היהודים, ובפרט ישראל, בפני השמדה, וזאת על ידי הרתעה אסטרטגית וברירת שמשון.
הביטוי משמש גם מוטו לצבאיות היהודית ונפוץ בנאומים מדיניים, טקסי זיכרון, בעיתונות, במאמרי דעה, בפרסומים שונים ועוד. הביטוי גם נמצא בשימוש בקרב ארגונים שונים, בהם הליגה להגנה יהודית; בשנת 1971 כתב מנהיג הליגה, הרב מאיר דוד כהנא, את ספרו הראשון וקרא לו בשם "Never Again". להקת המטאל Disturbed כתבה שיר בשם "Never Again" שנושאו הוא השואה ומניעת שואה נוספת נגד העם היהודי. בשנת 2000 יצא ספרו של ההיסטוריון מרטין גילברט: Never Again: A History of the Holocaust.
יש המכלילים אותו למוסר השכל אוניברסלי: על הקהילה הבין-לאומית להבטיח ולפעול שרצח עם לא יתרחש בשנית, כפי שהתרחשה השואה. כך למשל עשה שר החוץ האמריקאי ג'ון קרי שימוש בביטוי "לעולם לא עוד" בהתייחס לצורך של ארצות הברית להגיב צבאית על המתקפה בנשק כימי בסוריה שביצע נשיא סוריה בשאר אל-אסד.
הרב מאיר כהנא בספרו "הליגה להגנה יהודית" כתב פרשנות נוספת לביטוי זה:.
לידה טבעית
לידה טבעית היא לידה ללא התערבויות רפואיות, ובמיוחד ללא חומרי אלחוש. התערבויות רפואיות בתהליך הלידה החלו להיות מאוד נפוצות בחברות מתועשות. יחד עם האצה בשימוש בטכנולוגיות אלה, גם צמחה הגישה של לידה טבעית. התומכים בגישה זו מנסים לצמצם למינימום את המעורבות הרפואית בתהליך הלידה, במיוחד כנגד שימוש בחומרי הרדמה ואלחוש, או יצירת חתך חיץ. תומכי לידה טבעית גם מנסים להימנע מניתוח קיסרי או לידה מכשירנית. נשים יכולות ללדת לידה טבעית בבית חולים, כמו גם בביתן, בנוכחות של רופא, מיילדת, דולה, או לבד. את המושג טבע הגניקולוג גרנטלי-דיק ריד, שפרסם את ספרו "הלידה הטבעית" בשנות השלושים. לידה טבעית אמורה להיות קצרה יותר ופחות כואבת.
היסטוריה
בעבר נשים היו עוברות לידה טבעית כברירת המחדל. כיוון שלידות כאלה יכולות להסתבך, היו גם מקרי תמותה של התינוק, ואו של האם. עם המהפכה התעשייתית, לידות בבית הפכו לפחות נוחות, בגלל הלכלוך והצפיפות. נשים עירוניות, מהמעמדות הבינוניים והנמוכים היו פונות לבתי החולים ללדת, כשנשים במעמד גבוה המשיכו ללדת בבית. אחת מהדרישות הראשונות של המהפכה הפמיניסטית הייתה מציאת תרופות לאלחוש כאב בזמן לידה. ב-1847 ג'יימס יאנג סימפסון, רופא נשים מסקוטלנד היה הראשון שאלחש כאבי לידה באמצעות כלורופום. אבל עד העשורים הראשונים של המאה העשרים עדיין רוב הנשים ילדו עם מיילדות, וללא התערבות רפואית.
את המונח לידה טבעית טבע רופא הנשים גרנטלי דיק ריד בספרו "הלידה הטבעית" שפורסם ב-1933. בספר דיק ריד טען כי שיעור הלידות היורד בבריטניה נובע מכך שנשים פוחדות מתהליך הלידה, וכי הפחד גורם למתח שמקשה על הלידה, וגורם לה להיות כואבת יותר. בספרו "לידה ללא פחד" (שיצא ב-1942) הוא טוען כי לידה טבעית היא הדרך הפשוטה והקלה ביותר ללדת. בלידה טבעית ישנה התייחסות פיזיולוגית, פסיכולוגית, חברתית ורוחנית לתהליך, וכי השילוב הזה נותן את המענה הטוב ביותר ללידה. הספר הפך לרב מכר. עם התפתחות הרעיון של לידה טבעית התפתחו גם שיטות שונות לניהולה, לדוגמה שיטת למאז.
היבטים פסיכולוגיים
נשים רבות רואות בלידה טבעית תהליך מעצים. לידה כזאת מעניקה לנשים שליטה גדולה יותר בתהליך ובקבלת ההחלטות הכרוכה בו, ועומדת בניגוד לממסד הרפואי הפטריאכלי והגברי ברובו. ג'נט בלסקס (Balaskas) טבעה את המונח לידה פעילה, המתארת לידה בה היולדת לוקחת חלק פעיל בקידומה (בניגוד לנשים שפשוט שוכבות במיטת בית החולים אחרי קבלת אפידורל). לידה פעילה מעידה על כך שהאשה אינה חסרת אונים בתהליך. למרות הדמיון בין המושגים לידה פעילה, ולידה טבעית, הם שני מושגים שונים. המונח לידה פעילה שם את הדגש על השתתפות היולדת בתהליך הלידה שלה, אם בקבלת ההחלטות, או בפעילות גופנית המקדמת את הלידה. בלידה טבעית הדגש הוא על מניעת התערבויות רפואיות. ההתערבויות נוגעות גם לרגעים שלאחר הלידה. מחקרים מראים כי מגע עור לעור בין תינוק שנולד לאמו תורם לשניהם. בבדיקה שערך ארגון הבריאות העולמי נמצא כי מגע עור לעור בין אמהות לתינוקות לאחר הלידה מפחית את הבכי, משפר את האינטראקציה בין האם לתינוק ומסייע לאמהות להניק בהצלחה. הם ממליצים לאפשר לילודים להיות עם אמם במהלך השעתיים הראשונות שלהם לאחר הלידה, שעתיים שהם נוטים להיות עירניים בהם יותר מאשר בשעות הבאות.
התערבויות בלידה טבעית
על מנת להתמודד עם צירי הלידה יש שיטות רבות חלופיות למתן תרופות מאלחשות. רבות מהטכניקות הללו מדגישות את הקשר גוף-נפש, זאת בניגוד לדגשים שקיימים בטכנולוגיה הרפואית הקיימת. טכניקות אלה כוללות הידרותרפיה, עיסוי, טכניקת הרפיה, היפנוזה, תרגילי נשימה, דיקור ללידה, גירוי עצבי תת-עורי, שימוש בקול (תרפיה שמשתמשת בצעקות, או בקולות שהיולדת משמיעה כדי להקל על הצירים), הדמיות, קשיבות ולידת מים. גישות אחרות כוללות תנועה, הליכה, שימוש בתנוחות שונות (למשל, שימוש בכדור לידה), טיפול בחום ובקור (למשל, באמצעות קומפרסים חמים ואו קרח) וקבלת תמיכה אישית על ידי מיילדת או דולה. תומכים בלידה טבעית טוענים כי הכאב הוא חלק טבעי והכרחי בתהליך הלידה, ואין לראות אותו באופן שלילי לחלוטין. בניגוד לכאבים של פציעות ומחלות, הם מאמינים שכאב הלידה הוא סימן לכך שגוף היולדת פועל כפי שנועד לפעול.
תנוחות לידה מומלצות בלידה טבעית הן רביצה, עמידה על הידיים והרגליים, או בתוך מים. זאת בניגוד לתנוחה הנהוגה בבתי חולים הגורמת ללידה להיות ארוכה יותר. בלידה טבעית מציעים לעסות את הפרינאום, לעשות קומפרסים חמים, ולדחוף את התינוק החוצה לאט, על מנת להימנע מקרעים או מחתך חיץ.
ביקורת
לידה טבעית עוררה גם התנגדות. רופאים טוענים כי לידה הוא הליך רפואי, וכמו כל תהליך רפואי יש בו סיכונים. נשים שיולדות בלידה טבעית, ועוד יותר נשים שיולדות בבית, מסתכנות. לידה בבית חולים, עם מיילדת ורופא שמפקח ונכון להתערבות בשעת חירום, מסוגלת לתת מענה לבעיות שעלולות להתעורר. בתי חולים המציעים חדרי לידה טבעית, מתנים זאת בלידה רגילה ונטולת סיבוכים, כאשר הם מצהירים כי אם תהיה בעיה הם יפעלו על מנת לקדם את הלידה. עם זאת יש גם מחקרים שמראים שלידות בית טבעיות אינן מסוכנות יותר מאשר לידות בבית חולים.
טענה נוספת היא שמופעל על נשים לחץ ללדת באופן טבעי. לחץ זה מצטרף ללחץ שנשים חוות בנושאים של הנקה. לידה טבעית אינה קלה, ואינה מתאימה לכל אחת. על כל אשה להחליט לעצמה מה מתאים לה, ולתינוק שתלד.
ישראל
במענה ללחץ מנשים שהיו מעוניינות בלידה טבעית, הסדיר משרד הבריאות את האפשרות של לידת בית, אולם סירב לאפשר קיומן של מרכזים ללידה טבעית. עתירה לבג"ץ נגד עמדת משרד הבריאות נדחתה בשנת 2018 ברוב של שני שופטים, יוסף אלרון ונעם סולברג, נגד השופט עפר גרוסקופף. בשנת 2021 נהפכה החלטה זאת בדיון נוסף ברוב של חמישה שופטים נגד שניים ונקבע שמרכזים ללידה טבעית יוכלו לפעול תחת התקנות של לידת בית, עד להסדרה ייחודית של התחום.
מוטי בניאן
מוטי בניאן (1959 – 14 ביולי 2017) היה עורך דין ואדריכל ישראלי. חיבר ספרים בדיני מקרקעין, הרצה באקדמיה ובהשתלמויות שופטים ועורכי דין בתחום המקרקעין. שימש כאב בית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין, יו"ר פורום מקרקעין וקניין של לשכת עורכי הדין. שימש כבורר ומגשר ומומחה מטעם בתי משפט. השתתף תכופות בכלי תקשורת אלקטרוניים וכן באופן קבוע כמומחה בתוכניות רדיו של קול ישראל בשידור חי למתן תשובות לשאלות מאזינים בתחומי מקרקעין ותכנון ובניה ומיסוי מקרקעין ובעל טור שבועי קבוע בעיתון גלובס. עסק בליטיגציה נדל"נית ועסקאות ומגוון הנושאים הקשורים למקרקעין.
ביוגרפיה
בניאן נולד באיראן ועלה מאיראן בעקבות המהפכה בשנת 1979. בשנת 1984 סיים את חוק לימודיו בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון שבחיפה. לאחר שירות צבאי בחיל החינוך כמפקד יחידת הסברה בין השנים 1984–1987 החל בלימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1989 והוסמך כעורך דין בלשכת עורכי הדין בישראל ב-1994. בשנת 2004 קבל תואר שני במשפט מסחרי מאוניברסיטת בר-אילן. בניאן התמחה במשרד עורך דין אברהם סוכובלוסקי, שהיה מגדולי עורכי הדין המומחים למקרקעין. הוא החל את דרכו במשרד זה מאז היותו סטודנט בשנה הראשונה ללימודיו, המשיך במשרד זה כמתמחה וכעורך דין עד שבשנת 1995 פתח משרד והחל את פעילותו כעורך דין עצמאי. הוביל מספר הלכות חשובות בדיני מקרקעין שהגיעו עד לבית המשפט העליון. נפטר ב-14 ביולי 2017 אחרי התמודדות עם מחלה קשה.
פעילות מקצועית וציבורית
במהלך הקריירה המקצועית נחשף בניאן לציבור השופטים והמשפטנים וכן לציבוריות הישראלית והשתתף בקביעות כמרצה בתחום המקרקעין בהשתלמויות של שופטים עורכי דין והקהל הרחב. לימד במסגרות שונות כגון קורסים להכשרת מתמחים למבחני לשכת עורכי הדין וקורסים אקדמיים שונים. בשנת 1996 העביר סדרה של שלוש עשרה הרצאות במסגרת האוניברסיטה המשודרת בגלי צה"ל. הרצאות אלו נערכו כספרון המסביר את יסודות דיני המקרקעין לקהל הרחב.
החל משנת 2000, יחד עם עוד מספר עורכי דין, השתתף במדור שבועי קבוע במוסף הנדל"ן של עיתון גלובס, בו הביא פסקי דין חשובים לידיעת הציבור הרחב, תוך התייחסות לתוכן פסק הדין והשלכותיו. בשנת 2004 יצא ספרו של בניאן בשם "דיני מקרקעין עקרונות והלכות", המשמש את ציבור השופטים והמשפטנים ככלי מעשי במגוון נושאים הקשורים במקרקעים כגון: דיני מקרקעין בתקופה העות'מאנית, רישומי קרקעות, התיישנות במקרקעין, עסקאות נוגדות ותקנת שוק במקרקעין, שיתוף ופירוק שיתוף במקרקעין, הקשר בין דיני מקרקעין ודיני תכנון ובניה ועוד.
במשך שנים היה חבר פורום המקרקעין והקניין בלשכת עורכי הדין והשפיע על רבות מההצעות לשינויים בתחומי המקרקעין. פורום זה המשמש רפרנט של לשכת עורכי הדין מול הכנסת בתחומי מקרקעין, מטפל ומכין את העמדה של הלשכה לכל הצעת חוק בתחום המקרקעין לאחר שזו עברה את הקריאה הראשונה בכנסת.
בשנת 2005 ניסח בניאן עבור לשכת עורכי הדין את עמדתה ביחס להצעת "הקודקס האזרחי" שהוכן על ידי משרד המשפטים. פרק הנכסים שבקודקס חופף ואמור להחליף את (בין היתר) דיני מקרקעין ודיני מיטלטלין, תוך השוואה בין הדין הקיים והצרכים שנוצרו במהלך השנים והדורשים שינויי חקיקה הכין את עמדת הלשכה בנוגע לפרק האמור. כמו כן ניסח הערות שאמורות לתת מענה לשינויים במציאות בכל הקשור לנדל"ן כגון ניצול זכויות בניה ופירוק שיתוף במקרקעין ועוד היבטים שמחוקק חוק המקרקעין בשנת 1970 לא היה יכול לצפות.
בשנת 2011 בניאן מונה כיו"ר משותף של פורום המקרקעין וקניין ושימש כנציג לשכת עורכי הדין בדיונים בוועדות הכנסת על הצעות חוק בתחום זה.
בשנת 2015 יצא ספרו של בניאן "דיני מקרקעין, תכנון ובניה לאור מקורות הדין העברי". הספר, שהוא ראשון מסוגו סוקר את יסודות דיני המקרקעין ותכנון ובניה כפי שהשתקפו במקורות הדין העברי החל מהתורה, נביאים וכתובים, דרך המשנה והתלמוד ועד הרמב"ם ושולחן ערוך. הספר סוקר את מרבית התחומים המעשיים של דיני המקרקעין ותכנון ובניה שאדם מן השורה נתקל בהם וזאת תוך התייחסות למקורות הדין הנהוג במזרח הקדום. הספר מציג את החשיבה של התנ"ך בענייני מקרקעין ככלי לריסון פערים חברתיים תוך המעטת כוחו של השליט. האפילוג בספר זה מציג תיזה שלפיה המורשת המשפטית של עם ישראל מהווה תעודת זהות של העם. מורשת זו מבעבעת מהמציאות והאגדה כאחד, ללא קשר אם המאורעות בתנ"ך אמתיים הם או לאו. לדעת בניאן, המומחים בביקורת המקרא החמיצו היבט חשוב במסורת ישראל והוא המורשת המשפטית תוך התעלמות מהפרדיגמה המשפטית. הם הסתפקו בהיבטים כגון היסטוריה, ארכאולוגיה וספרות, בשעה שהתייחסות להיבט המשפטי של התנ"ך ומורשת ישראל יכולה לתת זווית ראייה שונה ומרעננת לעולם התנ"ך.
בניאן שימש כמרצה בדיני קניין במכללה האקדמית קריית אונו.
השמלה הסגולה
השמלה הסגולה הוא שיר מאת המשורר והפזמונאי חיים חפר, שהולחן על ידי סשה ארגוב.
כתיבת השיר
השיר מבוסס על שיר של להקת "בצל ירוק" בשנת 1959, עם הסולנים אילנה רובינא ושמעון ישראלי. השיר המקורי נכלל בתוכנית "ושלוש נקודות", שבוימה על ידי אורי זוהר וכללה שירים מעולם הכלא. בגרסה זו נקרא השיר "כשאנחנו נצא ביחד", מילותיו היו שונות מאלה המוכרות כיום, ומשמעותו לא הייתה פגישה רומנטית, אלא יציאה מהכלא. צבע השמלה בשיר היה צהוב.
בשנת 1963, כשכתב חפר שירים לתוכניתה השנייה של להקת התרנגולים, ביקשה הבמאית נעמי פולני לשנות את מילות השיר, ובין השאר להחליף את צבע השמלה מצהוב לסגול. השיר יועד לקטגוריית "שירי אהבה" בתוכנית, ולטענתה של פולני הצבע הצהוב לא הלם את נושאו.
השיר היה לאחד מלהיטיה הגדולים של הלהקה ולאחד מהשירים המזוהים ביותר עם יצירתם המשותפת של חפר וארגוב. עוד ביצעו את השיר מתי כספי, ליאור ייני, ההרכב חלב ודבש ונורית גלרון.
מילות השיר
בבית הראשון הדובר בשיר מתאר את הציפייה לקראת פגישתו עם אהובתו:
בפזמון מתוארת הפגישה הצפויה:
בבית השני מתאר הדובר את החזרה הצפויה מהפגישה המשותפת. הפזמון המופיע אחריו שונה מעט מהפזמון הראשון, ומנוסח בלשון שאלה:.
כילדברט השלישי
כילדברט השלישי (Childebert III; 683 - 23 באפריל 711) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית, מלך בשנים 695–711.
ביוגרפיה
כילדברט היה בנם השני של תיאודריך השלישי וקלוטילדה (או דודה - Doda). ירש את אחיו כלוביס הרביעי לאחר מותו של זה ממחלה בגיל צעיר. כמו קודמיו לפניו, היה נטול סמכות ממשית ואחד מהמלכים עושי-כלום. הוא היה נתון לחלוטין לשליטתו של המאיורדומוס פפין האמצעי. עם זאת, הרשומות מזמנו מהללות אותו כמלך רחום והוגן, ומציינות כי נהג לשפוט בצדק.
במהלך שלטונו הכניע פפין את ראדבוד דוכס פריזיה. כמו כן, נעשו האצילים בדרום הממלכה מרדניים יותר. בתקופתו נבנה המנזר לכבוד המלאך מיכאל (סן מישל) על האי מון-סן-מישל. כילדברט מת לאחר שש עשרה שנים על הכס, בנו דגוברט השלישי החליף אותו בשלטון.
Kid A Mnesia
Kid A Mnesia הוא הוצאה מחודשת של האלבומים Kid A (2000) ו-Amnesiac, האלבום העוקב (2001) של להקת הרוק האנגלית רדיוהד. הוא כולל גם אלבום שלישי, Kid Amnesiae, הכולל חומר שטרם יצא לאור מהסשנים של ההקלטות של Kid A ו-Amnesiac. הוא יצא לאור ב-5 בנובמבר 2021 על ידי XL Recordings. האלבום קודם באמצעות הפצת סינגל בשם "If You Say the Word" וסינגל נוסף בשם "Follow Me Around".
רקע
רדיוהד הקליטו את Kid A ו-Amnesiac במקביל בשנים 1999 ו-2000 באולפנים בפריז, קופנהגן, גלאסטר ואוקספורד. רדיוהד שקלו להוציא את היצירות שלהם כאלבום כפול, אך הרגישו שהחומר צפוף מדי. האלבומים חילקו מעריצים ומבקרים, אך בהמשך זכו לשבחים רבים. בסוף העשור, הרולינג סטון, פיצ'פורק והטיימס דירגו את Kid A בתור האלבום הטוב ביותר של שנות האלפיים, וב-2020, הרולינג סטון דירג אותו במקום ה-20 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים".
Kid Amnesiae
Kid A Mnesia כולל דיסק שלישי, Kid Amnesiae, הכולל חומר שטרם פורסם מהסשנים של ההקלטות של Kid A ו-Amnesiac.
"עקוב אחריי" הופיע לראשונה בסרט התיעודי מ-1998 Meeting People Is Easy. על פי הרולינג סטון, זהו אחד אחד השירים היותר אפלים של הזמר תום יורק, עם מילים על "דמויות מוצללות שאורבות בפינות". יורק והגיטריסט ג'וני גרינווד ביצעו גרסה מאורגנת מחדש בשנת 2017. הגיטריסט אד או'בראיין כינה את "If You Say the Word" בשם "שיר בסי מינור" ביומנים מקוונים במהלך הסשנים של ההקלטות.
קידום והוצאה לאור
ב-1 באפריל 2021 הצטרפה רדיוהד לפלטפורמת המדיה החברתית טיקטוק והחלה לפרסם סרטונים קצרים המציגים את דמותם Chieftan Mews. במשך מספר חודשים הם פרסמו 30 סרטונים. בתחילת ספטמבר פרסמו רדיוהד סרטון קומי בו דנו יורק ואמן השער של רדיוהד, סטנלי דונווד, במעורבות הולכת ופוחתת של הערוץ.
רדיוהד הכריזה על Kid A Mnesia ב-7 בספטמבר 2021, והוציאה סינגל דיגיטלי, השיר "If You Say the Word". המהדורה כוללת גרסאות ויניל, תקליטורים, קלטות וגרסאות דיגיטליות, כמו גם הוצאת שני ספרי אמנות מאת יורק ודונווד המפרטים את תהליך היצירה של מפגשי ההקלטות Kid A ו-Amnesiac.
ב-9 בספטמבר, "Kid A Mnesia Exhibition", חוויה אינטראקטיבית שנוצרה בשיתוף עם אפיק גיימס, הוכרזה לפלייסטיישן 5, MacOS ו-"Microsoft Windows" להורדה בנובמבר.
מילנציפרן
התרופה פותחה על ידי מעבדות "פייר פאוור" (Pierre Favre) בצרפת ושווקה תחת השם "איקסל" (Ixel).
מבנה סטראו-איזומרי
המילנציפרן, או לפי נוסחתו הכימית 2-(Aminomethyl)-N,N-diethyl-1-phenyl cyclopropancarbamid קיים ב 4 צורות (איזומרים): התרופה עצמה היא תערובת רצמית של האיזומרים (1R,2S) ו (1S,2R). לאיזומרים האחרים (1R,2R) ו (1S,2S)- אין חשיבות שימושית.
פרמקודינמיקה
מנגנון הפעולה של מילנציפרן הוא על ידי עיכוב השאיבה מחדש (reuptake) של הסרוטונין והנוראפיפרנין (נוראדרנלין) אל הבועיות הטרום-סינפטיות, הגברת הריכוז הסינפטי של מתווכים עצביים אלה, בשיעור סלקטיביות 1:1.6 לטובת נוראפינפרין, מה שעושה את ייחודיותו. לפיכך שייך מילנציפרן לקבוצת התרופות SNRI יחד עם ונלפאקסין ודולוקסטין. לתרופות האחרונות יש השפעה יותר סרוטונרגית: דולוקסטין פי 10 יותר סלקטיבית בפעולתה על סרוטונין, ונלפאקסין - פי 30. מילנציפרן אינו פועל על הקולטנים הפוסט סינפטיים H1 היסטמינרגי, אדרנרגי α-1, D1 ו D2 דופמינרגיים, מוסקריני, בנזודיאזפינים ואופיואידיים, דבר שמסביר את העדרן של תופעות לוואי רבות האופייניות לתרופות נוגדות דיכאון אחרות.
הערכת ההשפעה האנטידיכאונית
במחקרים קליניים שבהם השתתפו מעל 1,000 מטופלים, הודגמה יעילות הדומה לזו של האימיפראמין, אם כי לא יותר מזו של הקלומיפראמין. מטא אנליזה של 11 מחקרים לא הדגימה הבדל ביעילות בין מילנציפרן ובין התרופות מקבוצת SSRI. כמו במקרה התרופות האחרות נגד דיכאון יש להמתין 1–4 שבועות עד להתחלת האפקט הטיפולי. לעומת זאת מטא אנליזה משנת 2007 של 93 מחקרים שכללו מעל 17,000 מטופלים, הראתה עליונות -SNRI לעומת תכשירי SSRI. במטא אנליזה משנת 2008 לא גילתה הבדל בהשפעה ובסבולת של התרופה לעומת תכשירים נוגדי דיכאון אחרים, אך במקרה המילנציפרן פחות מטופלים עזבו את הטיפול בגלל תופעות לוואי.
פרמקוקינטיקה
מילנציפרן נספג היטב במערכת העיכול, הזמינות הביולוגית שלו היא 85% והתזונה אינה משפיעה על מהירותה ודרגתה של הספיגה בדם. ריכוז השיא (Cmax) בדם מושג אחרי שעתיים. הוא מגיע אז ל-120 ננוגרם/מ"ל אחרי נטילה חד פעמית של 50 מ"ג. הריכוזים עולים יחסית אחרי עליה במינון של עד 200 מ"ג ליום. מחצית החיים של התרופה היא 8 שעות ואינה עולה במקרה של מחלות כבד וגם לא עם העלייה בגיל. יכולה להיות מושפעת על ידי מחלות כליות. נפח הפיזור של מילנציפרן מגיע ל-5 ליטר/ק"ג כשסך הפינוי הוא 40 ליטר/שעה, והפינוי הכלייתי והלא כלייתי הם זהים.
אין אינטראקציה עם מערכת הציטוכרומים CYP. החיבור לחלבונים הוא בערך 13% ואינו רווי.
התוויות ומינון
ההתוויות העיקריות של מילנציפרן הן:
בדיכאון מומלץ להגיע למינון של 50 מ"ג פעמיים ביום, רצוי אחרי אוכל, אחרי שב-1–4 ימים הראשונים לוקחים מינון של 50 מ"ג. על חולי כליות ליטול מינונים נמוכים יותר. אחרי העלמות התסמינים הדיכאוניים יש להמשיך מתן התרופה לפחות 9 חדשים, לצורך מניעת חזרתם. בפיברומיאלגיה (דאבת) המינון היומי צריך להיות 100–200 מ"ג.
באמריקה התרופה Savella מסופקת על ידי מעבדות פורסט באמצעות קופסת ערכה של דוגמיות הניתנת ישירות על ידי הרופא למטופל לצורך התחלה הדרגתית של המינון. הערכה כוללת 5 טבליות של 12.5 מ"ג (אחת ביום הראשון, טבלייה פעמיים ביום בימים 2–3), 8 טבליות של 25 מ"ג (טבלייה פעמיים ביום בימים 4–7) ו-14 טבליות של 50 מ"ג (טבלייה פעמיים ביום בימים 8–14). הטיפול ממשיך במינון של 50 מ"ג פעמיים ביום, או לפי התאמה לפי הצורך על ידי הרופא.
אזהרות והתויות נגד
תרופות נוגדות דיכאון וחרדה מעלות את הסיכון להתנהגות ומחשבות אובדניות בילדים, מתבגרים ומבוגרים צעירים עד גיל 25. עם תחילת הטיפול בתרופה, על המטופלים בכל הגילים וקרוביהם לעקוב אחר שינויים התנהגותיים, כגון החמרת הדיכאון, מחשבות אובדניות, תוקפנות, וכדומה. אם חלים שינויים כגון אלה, יש לפנות מייד לרופא. תרופות כמו מילנציפרן (המכונות SNRI s/SSRI s) עלולות לגרום לתסמיני ליקוי בתפקוד המיני ובמקרים מסוימים תסמינים אלה נמשכו לאחר הפסקת הטיפול. אין נתונים זמינים על ההשפעה של מילנציפרן על פוריות בבני אדם.
אין להשתמש בתרופה זו אצל מי שרגיש (אלרגי) לחומר הפעיל או לכל אחד מהמרכיבים הנוספים אשר מכילה התרופה, או שכבר נוטל תרופות אחרות לטיפול בדיכאון: מעכבי מונואמין אוקסידאז בלתי הפיכים (איפרוניאזיד, ניאלאמיד), או שכבר נוטל תרופות מסוימות לטיפול במחלת פרקינסון: מעכבי מונואמין אוקסידאז B סלקטיביים (סלג'ילין), או שכבר נוטל תרופות מסוימות המשפיעות על הלב (דיגוקסין), או שכבר נוטל תרופות מסוימות לטיפול במיגרנות (סומאטריפטאן ותרופות אחרות מאותה קבוצה), או שמניקה, או שעם לחץ דם גבוה לא מטופל או שסובל ממחלת לב כלילית חמורה או בלתי יציבה.
אין ליטול את התרופה גם כשיש קושי במתן שתן בשל בלוטת ערמונית מוגדלת (הגדלה שפירה של בלוטת הערמונית) או הפרעות אחרות במערכת איברי המין והשתן.
תופעות לואי
תופעות הלוואי המסוכנות יותר של מילנציפרן כוללות פריחה או תגובה אלרגית, כגון גרד, נפיחות בשפתיים או בלשון או צפצופים או קוצר נשימה, חולשה או חוסר תחושה פתאומי בפנים, בידיים או ברגליים, במיוחד בצד אחד בלבד, או קשיי דיבור (תסמינים של אירוע מוחי), בעיות לב, כגון כאב בחזה (תחושת מתח, לחץ, מחיצה) וכן קבוצת תסמינים הקשורים לעודף סרוטונין במוח (תסמונת סרוטונין) בשל השפעות משמעותיות של התרופה אשר מתבטאים כחום גבוה, בחילות, הזעה מופרזת, חרדה, גלי חום, עוויתות או רעד בשרירים, דפיקות לב (פלפיטציות) וחוסר מנוחה. תסמונת זו נצפית בעיקר במטופלים הנוטלים תרופות אחרות בו-זמנית.
כאב ראש או בחילות הן תופעות לוואי שכיחות מאד (מעל 10% מהמטופלים).
תופעות לוואי שכיחות (1-10%) אחרות,כוללות אי שקט, חרדה, דיכאון, הפרעות אכילה, הפרעות שינה, התנהגות אובדנית, מיגרנות, רעד, סחרחורת, שינויים ברגישות, נמנום, הרגשת פעימות הלב (פלפיטציות), קצב לב מהיר יותר (טכיקרדיה), לחץ דם מוגבר, גלי חום, כאב בטן, שלשול, עצירות, יובש בפה, קשיי עיכול, הקאות, גרד, פריחה, הזעה מופרזת, כאבי שרירים, אי יכולת לתת שתן, מתן שתן תכוף באופן חריג (פולקיאוריה), הפרעת זקפה, הפרעות שפיכה, כאב באשכים ותשישות.
היסטוריה
כתרופה נגד דיכאון אושרה התרופה לשימוש במעל 45 מדינות, כולל צרפת (דצמבר 1996), יפן - תחת השם טולדומין, רוסיה, פינלנד, אוסטריה (1998), ישראל, בולגריה, פורטוגל, מקסיקו (תחת השם דלסיפרן).
בינואר 2009 אושר מילנציפרן תחת השם Savella לשימוש בארצות הברית על ידי ה- FDA רק להתווייה של פיברומיאלגיה (דאבת) והוא היה לתכשיר השלישי בהתווייה זו שאושר בארץ זו. לא התקבל אישור מהסוכנות האירופית לתרופות לתרופה דומה תחת השם Impulsor.
חברת פייר פאוור ושותפה, מעבדות פורסט, פיתחו גם אננטיומר של מילנציפרן, לבו-מילנציפרן ( או 2695 F ). ביולי 2013 אושרה תרופה זו על ידי FDA לשיווק בארצות הברית תחת השם Fetzina.
קישורים חיצוניים
מילנציפרן - תכשיר אנטידיכאוני ייחודי? SNRIs: Their Pharmacology, Clinical Efficacy, and Tolerability in Comparison with Other Classes of Antidepressants,'' in CNS Spectrum, vol. 10, Nr.9 September 2005 ''Are antidepressant drugs that combine serotonergic and noradrenergic mechanisms of action more effective than the selective serotonin reuptake inhibitors in treating major depressive disorder? A meta-analysis of studies of newer agents Biol Psychiatry. 2007 Dec 1;62(11):1217-27. E pub 2007 Jun 22.
פרנסואה-אוגוסט ביאר
פרנסואה-אוגוסט ביאר (בצרפתית: François-Auguste Biard; 29 ביוני 1799 – 20 ביוני 1882) היה צייר צרפתי. טייל ברחבי העולם ובין היתר צייר סיטואציות במקומות שביקר. היא גם פעיל נגד סחר העבדים האטלנטי.
ביוגרפיה
נולד כפרנסואה תרז ביאר (François Thérèse Biard) בליון, צרפת. הוא למד אמנות אצל פייר רבואל בעירו. לאחר מכן יצא למסע ועבר באיטליה, יוון והלבנט. עם חזרתו בשנת 1818 הציג תמונות סוגה בצרפת וזכה לפרסום, בין היתר בסלון הפריזאי. לאחר מכן חזר לטייל ברחבי אירופה. בשנת 1839 השתתף במסע ללפלנד ושפיצברגן, משם חזר הן עם ציורים בדיוניים, והן עם ציורים תיעודיים עבור המוזיאון לתולדות הטבע בצרפת. בשנת 1840 התחתן עם הכתבת לאוני ד'אונה, לימים מאהבתו של ויקטור הוגו, שהשתתפה אף היא במסע לצפון אירופה.
בשנת 1848 צייר את תמונתו המפורסמת, "ביטול העבדות בקולוניות הצרפתיות ב־1848" לרגל האירוע המתואר בשם התמונה. בשנים האלה תמונותיו זכו לפרסום רב והוא אף עוטר בצלב כבוד צרפתי.
בשנת 1858, שלוש שנים לאחר שנפרד רשמית מאשתו, נסע לברזיל, שם גר כשנה בריו דה ז'ניירו, צייר עבור הקיסר פדרו השני, וטייל באגן האמזונאס. הוא נאלץ לסרב להצעה ללמד באקדמיה לאמנות בריו דה ז'ניירו בגלל טיוליו. לאחר חזרתו לצרפת, יצא למסע חדש באמריקה הצפונית, שם נחשף שוב מקרוב לתופעת העבדות.
תמונותיו מוצגות במוזיאון הלובר בפריז, בארמון ורסאי, במוזיאון הלאומי לאמנות בברזיל, ועוד.
ביאר מת בשנת 1882 באזור פונטנבלו שעל יד פריז.
Foxtrot (אלבום)
באלבום שישה שירים, והוא מזכיר בסגנונו המוזיקלי את אלבומה הקודם של הלהקה Nursery Cryme.
Foxtrot הוא גם האלבום הראשון של ג'נסיס שנכנס למצעד האלבומים הבריטי במקום ה-12, אך האלבום נכשל להגיע למצעדים בארצות הברית. זה גם לא היה האלבום הראשון של ג'נסיס להגיע למצעדים בעולם: Trespass הגיע למקום ה-1 בבלגיה בשנת 1971, וזמן קצר אחרי הגיע האלבום Nursery Cryme למקום החמישי באיטליה. Foxtrot הגיע גם למקום ה-4 במצעד האיטלקי.
"Watcher of the Skies" ו-"Get 'Em Out by Friday" הופיעו באלבום ההופעה של הלהקה Genesis Live משנת 1973. "Supper's Ready" נוגן באלבום ההופעה Seconds Out משנת 1977 (עם פיל קולינס על השירה וצ'סטר תומפסון על התופים), במארז התקליטורים מ-1998 Genesis Archive 1967–75, ומארז התקליטורים מ-2008 Genesis 1970–1975.
שם האלבום הוא כנראה מחווה למלוטרון (מדגם Mark II) בו השתמש טוני בנקס באותה תקופה, שכלל את הפוקסטרוט כאחד מן מהמקצבים המתוכנתים בו מראש. המילים "the fox on the rocks" ("השועל על הסלע") מתכוונות להדמות שבעטיפת האלבום. המילים הללו נמצאות בחלק "Willow Farm" מ-"Supper's Ready". דמותה האישה עם השמלה האדומה וראש השועל, הפכו לאחת מתחפושותיו הראשונות של פיטר גבריאל.
האלבום כלל שני קטעים מצליחים "Watcher of the Skies" ו-"Supper's Ready" למרות אורכו הלא רגיל (23 דקות). שני שירים אלו הפכו את "Foxtrot" לאחד מארבעת האלבומים הגדולים ביותר של ג'נסיס בתקופתה ה"מתקדמת" ובז'אנר הרוק המתקדם בכלל יחד עם Nursery Cryme, Selling England by the Pound ו-The Lamb Lies Down on Broadway.
עטיפת האלבום צוירה על ידי פול וויטהד ידידו של הסולן פיטר גבריאל אשר צייר את העטיפות של שני האלבומים הקודמים של הלהקה. העטיפה מראה אישה בעלת ראש שועל, בעקבות השיר של ג'ימי הנדריקס, Foxy Lady. השועלה מוזכרת גם בשיר האחרון.
קוטינגיים
קוטינגיים (שם מדעי: Cotingidae) הם משפחת ציפורי שיר גדולות מיערות הגשם של אמריקה הדרומית והמרכזית.
מאפיינים
בני קבוצה זו ידועים בעיטורי הראש המפוארים שלהם וקולותיהם הרועשים. הציפור הגדולה במשפחה היא מטריינית אמזונית (Cephalopterus ornatus), ששוקלת עד 570 גרם, אורכה עד 55 ס"מ והיא ציפור השיר הגדולה ביותר באמריקה הדרומית. לקוטינגיים מקור קצר אך חזק, רגליים קצרות ועיטורי ראש מפוארים. חלקם מזכירים במראם עורב או זרזיר, אחרים דומים יותר לסבכיים קטנים. אצל חלקם אין בכלל נוצות על ראשם.
מיון
ישנם שלושה סוגים שמשויכים לכאן לעיתים אך נחשבים למשפחות ללא מקור: Oxyruncus ,Phibalura ו-Calyptura. אחרות נחשבים לשייכים למשפחה Tityridae.
קומוניזם נוצרי
קומוניזם נוצרי הוא צורה של קומוניזם דתי המבוססת על הדת הנוצרית. זוהי תאוריה תאולוגית פוליטית המבוססת על הדעה כי תורתו של ישו מחייבת את הנוצרים לתמוך בקומוניזם כמערכת חברתית אידיאלית. אף על פי שאין הסכמה כללית על התאריך המדויק שבו הקומוניזם נוצרי נוסד, קומוניסטים נוצרים רבים טוענים כי מהברית החדשה עולות ראיות כי הנוצרים הראשונים, כולל 12 השליחים, הקימו חברה קומוניסטית קטנה משלהם בשנים שלאחר מותו של ישו ותחייתו. רבים מתומכי הקומוניזם הנוצרי טוענים כי ישו עצמו לימד את הרעיון והוא פותח על ידי השליחים.
ניתן לראות את הקומוניזם הנוצרי כסוג רדיקלי של סוציאליזם נוצרי. קומוניסטים נוצריים יכולים או לא יכולים להסכים עם חלקים שונים של מרקסיזם. הם לא מסכימים עם אתאיזם והאנטי דתיות של המרקסיזם החילוני, אבל מסכימים עם ההיבט הכלכלי של התאוריה המרקסיסטית, כגון הרעיון כי הקפיטליזם מנצל את מעמד הפועלים על ידי מיצוי הערך העודף מן העובדים בצורת רווחים וכי העבודה בשכר הוא כלי מנכר שמקדם סמכות שרירותית ובלתי צודקת. הקומוניזם הנוצרי, כמו המרקסיזם, גורס גם כי קפיטליזם מעודד את ההיבטים השליליים של הטבע אנושי, תופס ערכים כגון רחמים, חסד, צדק וחמלה לטובת חמדנות, אנוכיות ושאפתנות עיוורת.
קומוניסטים נוצריים שותפים לכמה מהמטרות הפוליטיות של המרקסיסטים, למשל: החלפת השיטה השלטונית לסוציאליזם, שאמור בתורו להתקדם לקומוניזם בשלב מאוחר יותר בעתיד. עם זאת, קומוניסטים נוצרים חולקים לעיתים על המרקסיסטים (ובמיוחד עם הזרם הלניניסטי) בנוגע לאופן שבו החברה הסוציאליסטית אמורה להתארגן. באופן כללי, הקומוניזם הנוצרי התפתח בתהליך נפרד מהמרקסיזם, ורוב הקומוניסטים הנוצריים מסכימים עם המסקנות של הקומוניזם המרקסיסטי, אבל לא עם הנחות היסוד שלו.
שימוש במושג "קומוניזם"
ישנם קומוניסטים נוצרים אשר מתנגדים לשימוש "קומוניזם נוצרי" בגלל החשש להיות מתויגים למדינות קומוניסטיות כמו ברית המועצות, קובה, סין, וייטנאם או קוריאה הצפונית, שבהן חלה מדיניות אנטי דתית.
מצד השני, יש כאלו אשר מאמינים כי יש צורך במושג "קומוניזם" כדי ללכוד את המהות של עמדתם בנושאי כלכלה. הם מציינים את קיומה של אופוזיציה קומוניסטית משמעותית באותן "מדינות קומוניסטיות" טוטליטריות של המאה ה-20 (כולל למשל טרוצקיסטים בברית המועצות), וטוענים כי אם הם היו נוטשים את מונח זה, זה היה מטשטש עוד יותר את ההיסטוריה של ההתנגדות הזו. לפיכך, הקומוניסטים הנוצריים הללו טוענים כי "קומוניזם נוצרי" הוא מונח מדויק והולם, כל עוד הוא מוגדר כזרם הדמוקרטי והאנטי-סטליניסטי של הקומוניזם.
עשיית שינוי
ישנה גם השאלה על איך חברה קומוניסטית צריכה להיות מושגת בפועל. בעוד הקומוניסטים האורתודוקסים דוגלים בצורה של מרד אלים, הקומוניסטים הנוצריים תומכים בהשגה קומוניסטית בדרכים לא אלימות, כגון התנגדות פסיבית או בחירות. באשר לנושא של הלאמת אמצעי הייצור, אשר נתפסה על ידי חלק מהנוצרים כגנבה, קומוניסטים נוצריים טוענים כי קפיטליזם עצמו הוא סוג של גנבה ממוסדת באופן שבעלי הון מנצלים את עובדיהם על ידי אי תשלום של הערך המלא של העבודה שלהם.
מיאדזייל
מיאדזייל (בבלארוסית: Мядзел; ברוסית: Мядель, מיאדל; בפולנית: Miadzioł, מיאדז'יול; בליטאית: Medilas, מדילס) היא עיר במחוז מינסק בבלארוס. היא מרכזו של מחוז משנה מיאדזייל. מיאדזייל שוכנת על חופו המזרחי של האגם מיאסטרה (Miastra), אחד מקבוצת אגמי נרץ' בפארק הלאומי נרץ'.
היסטוריה
ב-8 בפברואר 1659 התקיים קרב מיאדזייל במסגרת מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667) ליד מיאדזייל.
יהודי מיאדזייל
לפני מלחמת העולם השנייה חיו במיאדזייל כ-170 יהודים. הגרמנים כבשו את מיאדזייל במבצע ברברוסה ב-2 ביולי 1941. גזרות הוטלו על יהודי מיאדזייל, חלקם גויסו לעבודת כפייה ועשרות מהם נרצחו בתוך מספר חודשים.
בסוף 1941 הוקם בעיר גטו ואליו גורשו גם יהודים מהיישוב הסמוך קובילניק.
בספטמבר 1942 ברחו ליערות עשרות מתושבי הגטו ובגטו נותרו פחות ממאה יהודים. באוקטובר נמלטו כולם ליער, להוציא קשישה אחת, והצליחו להרוג מספר גרמנים בעת הבריחה. כל הנמלטים הצליחו להגיע לברית המועצות וניצלו.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2000
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2000 נערך ב-14 במאי 2000. את הטקס הנחה דז לינאם והוא שודר ברשת ITV. הטקס נערך במלון גרוסוונור האוס בפארק ליין שבלונדון.
Daddy Cool
Daddy Cool הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הדיסקו "בוני אם" והוצא לאור באלבום הבכורה של הלהקה "Take The Heat Off Me". השיר היה להיט בשנת 1976 והפך לאחד השירים המוכרים ביותר בתחום מוזיקת הדיסקו. היה זה להיטה הראשון של להקת בוני אם בממלכה המאוחדת והגיע למקום השישי במצעד הלהיטים הבריטי. בארצות הברית הגיע השיר בשיאו למקום 65 בבילבורד הוט 100. השיר אף הגיע לראש מצעד הלהיטים בגרמניה.
בשם שמים: טייסת "האחת" במלחמת יום הכיפורים
בשם שמים – טייסת "האחת" במלחמת יום הכיפורים - הוא ספר מאת אבירם ברקאי, אשר יצא לאור ב-2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן, ומתאר את קורותיה במלחמת יום הכיפורים של טייסת 201, טייסת פנטומים מבסיס חיל האוויר חצור.
אופי הכתיבה
הספר מבוסס בעיקרו על עדויות וראיונות אישיים שקיים המחבר עם הלוחמים והמפקדים שהשתתפו בקרבות. לצד הסיפור האישי ותיאורי הקרבות שניהלו אנשי צוות האוויר של טייסת 201, מתייחס הספר למלחמה הכוללת. לכול אורך הספר מציג המחבר את המתרחש במפקדות צה"ל ובקרב מקבלי ההחלטות הראשיים. הספר כתוב בצורה כמעט אישית, כאשר המחבר מנסה להיכנס לנבכי הדמויות שמרכיבות את הטייסת. הסיפורים האישיים, ההלצות והפחדים של אנשי הטייסת, מביאים תיאורים של אירועי המלחמה. כשאלו לעיתים אירועים קשים, של נטישות באוויר, נפילה בשבי האויב ואף נפילה בקרב של אנשי צוותות האוויר.
מבנה הספר
הספר בנוי בצורה כרונולוגית מהתקופה שקדמה למלחמה, כאשר בחלקו הראשון הוא מתמקד בתקופה שבה הגיע לישראל מטוס הפנטום ("קורנס" בעברית). המטוס, שעשה את טבילת האש הראשונה שלו במלחמת ההתשה, היה נכס גדול לחיל האוויר הישראלי. זאת מפני שלראשונה היה בידי חיל האוויר מטוס על-קולי בעל יכולת נשיאה מרובה של חימוש וטווח טיסה גדול. הספר מציג את הבעיות שצצו בפני מקבלי ההחלטות בישראל לאחר הצבת כוחות הנ"מ רבים על ידי מצרים וסוריה בגבולות, שיצרו אזור מוכה טילים בו גם הפנטומים התקשו לפעול. מטרתו היא להכין את הקרקע עבור הקורא לאתגרים הקשים שתציב מלחמת יום הכיפורים בפני חיל האוויר הישראלי בכלל ובפני טייסת 201 בפרט. חלק הארי של הספר עוסק במאורעות המלחמה, והוא מחולק לימי הלחימה, בהם נעשה ניסיון לתאר את פעילות הטייסת בזירות הלחימה השונות.
דגוברט השלישי
דגוברט השלישי (Dagobert III; 698 או 699 – 715) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.
ביוגרפיה
דגוברט היה בנו של כילדברט השלישי, וירש את אביו בגיל שתים עשרה. הכוח האמיתי בממלכת הפרנקים היה מסור בידיו של המאיורדומוס פפין האמצעי, שריכז בידיו את כל הסמכות הממשית מאז קרב טרטי ב-698. דגוברט, כמו קודמיו, היה אחד מהמלכים עושי-כלום.