cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביקורת על קוקה-קולה
חוק הפיקדון בישראל
בשנת 2010, במסגרת תיקון של השר גלעד ארדן לחוק הפיקדון, אמורים היו המיכלים הגדולים (בנפח של 1.5 ליטר ומעלה) להיכלל. עם זאת, בעקבות לחץ של יצרני המשקאות, ההחלטה נדחתה ל-2016, ונקבע כי יימדדו היקפי האיסוף והמיחזור של אל"ה מדי שנה, כאשר במקרה שהיא לא תעמוד בהיקף איסוף של 55% לפחות, יורחב הפקדון באופן אוטומטי למיכלים הגדולים ויוטלו קנסות על החברות. ב-2016, כאשר היה על המדינה לקבל החלטה מחדש בנושא, הפעילה קוקה-קולה שוב לחצים על המשרד להגנת הסביבה, ולבסוף הוחלט כי בקבוקי המשקה המשפחתיים יועברו מחוק הפיקדון לחוק האריזות, שבמסגרתו לא משולמים דמי פיקדון כלל.
בשנת 2017, הצהיר תאגיד המיחזור אל"ה כי הוא הגיע ל-60.4% איסוף ב-2016. עם זאת, בשל ביקורת שהופנתה באשר לאמיתות הדיווחים הזמין המשרד להגנת הסביבה דו"ח ביקורת חיצוני, שלפי ממצאיו אכן היו קיימים פערים בין דיווחי האיסוף של יצרניות המשקאות לבין המצב בפועל. בין ממצאי הדו"ח היה שרק 51.4% מאריזות הבקבוקים נאספו על ידי אל"ה ב-2016. עקב אי-העמידה ביעדים ועל פי חוק הפיקדון, היה אמור החוק להתרחב בהתאם להחלטת השר להגנת הסביבה. בעקבות פרסום הדו"ח, נציגים מטעם החברה המרכזית למשקאות קלים נפגשו עם השר להגנת הסביבה דאז, זאב אלקין, וניסו לשכנע אותו להקטין את יעדי האיסוף שהוטלו על החברה. שנה לאחר מכן, התקיימה פגישה נוספת עם השר אלקין, עם תאגיד המחזור אל"ה. ב-28 במאי 2018, כמה שבועות לאחר הפגישה, הודיע השר אלקין במסיבת עיתונאים כי חוק הפיקדון לא יורחב, בכפוף לאישור ועדת הכלכלה. אולם, בשל פיזור הכנסת הנושא לא נדון לבסוף בוועדת הכלכלה.
על רקע דברים אלה, עתרה עמותת אדם טבע ודין לבג"ץ, בדרישה שהפיקדון יוחל באופן מיידי. בג"ץ קיבל את עתירתה של עמותת אדם טבע ודין והוציא צו על תנאי נגד השר אלקין, שהורה לו לנמק עד יוני 2020 מדוע לא יטיל פיקדון על מכלי המשקה הגדולים (1.5 ליטר ומעלה) או שלחלופין יקבל אישור מוועדת הכלכלה לדחות את מועד תחילת החלת הפיקדון, כפי שמורה לו החוק.
בימיה של השרה גילה גמליאל במשרד להגנת הסביבה, הפך המשרד את עמדתו ביחס לחוק הפיקדון על מכלי משקה, והכריע כי חוק הפיקדון יורחב גם לבקבוקים הגדולים. התיקון לחוק נכנס לתוקף לאחר שנה, ב-1 בנובמבר 2021.
פשרת "סתימת הערוצים"
ב-7 ביולי 2008, קוקה-קולה בע"מ הגיעה לפשרה משפטית לפיה היא תשלם 137.5 מיליון דולר כדי להגיע להסדר בתביעה של בעלי מניות בחברה אשר הוגשה באוקטובר 2000. קוקה-קולה הואשמה בבית משפט מחוזי בג'ורג'יה שבארצות הברית, בכך ש"אילצה חלק מממלאי-הבקבוקים לרכוש תרכיזי משקה חסרי-שימוש בשווי מאות מיליוני דולרים, כדי לגרום למכירותיה להיראות גדולות יותר". משקיעים מוסדיים, ובראשם "קרן קרפנטרס לבריאות ולרווחה של פילדלפיה והסביבה" (Carpenters Health & Welfare Fund of Philadelphia & Vicinity), האשימו את קוקה-קולה ב"סתימת ערוצי הפצה", או באינפלציה מלאכותית של נתוני קוקה-קולה, אשר הראתה למשקיעים תמונה כוזבת של מצבה הכלכלי של החברה. ההסדר חל על בעלי המניות בקוקה-קולה מ-21 באוקטובר 1999 ועד 6 במרץ 2000.
השקעות ופעולות באפרטהייד דרום אפריקה
בשנת 1982, עובדים שחורים בדרום אפריקה ביקשו מהקהילה להחרים את חברת קוקה-קולה, והכריזו על שתי עצירות עבודה, עד שהחברה הסכימה להכיר באיגוד שלהם ולהיכנס עמו למשא ומתן, להעלות את השכר הנמוך של העובדים שלה באופן משמעותי, ולחלוק מידע על מי ששולט בקרן הפנסיה שלהם.
כתוצאה מהתמיכה הכלכלית של קולה בדרום אפריקה הלבנה ובמערכת האפרטהייד שלה, בשנות ה-80, החברה הפכה ליעד מרכזי של מארגני-חרמות ברחבי ארצות הברית, נגד תמיכה כלכלית שלה ושל תאגידים אמריקאיים באפרטהייד. באותה תקופה, החרמות התפשטו ברחבי המדינה, בפרט באוניברסיטאות רבות, בהן אוניברסיטת המדינה של טנסי, אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, וקומפטון קולג' בקליפורניה, שם הוקם "קמפוס ללא קולה" (Coke Free Campus). הפגנות נערכו על ידי "קואליציית ג'ורג'יה" וועדת שירות הידידים האמריקאית (AFSC) במטה קוקה-קולה באטלנטה.
לאחר הבחירות בדרום אפריקה שהסתיימו בממשלתו של נלסון מנדלה, פפסי ביקשה להיכנס שוב לשוק הדרום-אפריקאי. למעשה, "קוקה-קולה מעולם לא באמת עזבה את המדינה, מה שהוביל לדומיננטיות מכרעת לאורך יתר המאה ה-20. פפסי דבקה בצווים חברתיים שונים וסבלה מנתחי שוק נמוכים במיוחד כתוצאה מכך". ואכן, בסוף שנות ה-2000, נתח השוק של קוקה-קולה בשוק המשקאות הקלים בדרום אפריקה נאמד ב-95%, בעוד של פפסי ב-2% בלבד.
סוגיות שיווק
ב-2001, על פי הדיווחים, קוקה-קולה שילמה לאחים וורנר, חברת בת של טיים וורנר, 150 מיליון דולר עבור זכויות השיווק העולמיות הבלעדיות של לפחות סרט אחד מסדרת סרטי "הארי פוטר", ובעקבות כך פיתתה ילדים לשתות יותר משקאות קלים, מהלך שזכה לביקורת מצד המרכז למדע לטובת הציבור (CSPI).
ב-9 באוגוסט 2015 פרסם הניו יורק טיימס מאמר שחשף כי קוקה-קולה השקיעה השקעה גדולה בעמותה הנקראת Global Energy Balance Network, אשר קידמה פתרון מדעי למשבר ההשמנה, כלומר עידוד יותר פעילות גופנית במקום הפחתה בצריכת הקלוריות הייתה הדרך לשמור על משקל תקין. מומחי בריאות ציינו כי המסר של העמותה היה מטעה וכי חלק ממטרותיה של קוקה-קולה היו להסיט את הביקורת על חלקה של החברה בעלייה בהשמנת יתר ובסוכרת מסוג 2.
אם תרצו
ב-7 במאי 2017, פורסם ב"הארץ" כי קוקה-קולה תרמה 50,000 ש"ח לארגון אם תרצו, המשתייך לימין בישראל. הארגון ביקש להשאיר את התרומה פרטית אך רשות התאגידים חייבה אותו לפרסם את התרומה.
הפלישה הרוסית לאוקראינה
ב-22 בפברואר 2022, קוקה-קולה הודיעה כי החברה החלה לאגור מרכיבים עבור ייצור משקאות ברוסיה, על מנת למזער את נזקי הסנקציות שמדינות המערב איימו להטיל על רוסיה בשל הכרתה של מוסקבה בשני אזורים בדלניים באוקראינה. ב-3 במרץ 2022, לאחר שבוע מתחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, קוקה-קולה הודיעה כי החברה לא תפסיק לעבוד ברוסיה וכי כל מתקני התפעול, הייצור והלוגיסטיקה של החברה ברוסיה פועלים. כתוצאה מכך, החל מ-4 במרץ 2022, מרבית הסופרמרקטים באוקראינה סירבו לשתף פעולה עם קוקה-קולה ולמכור את מוצריה. בתוך ימים, הפך הקמפיין להחרים את קוקה-קולה, בשל המשך פעילותה ברוסיה, לבינלאומי. בין המפורסמים שביקרו את קוקה-קולה על כך נמנה הסופר האמריקאי סטיבן קינג.
אלמודד
אַלְמוֹדָד הוא בנו של יקטן, נכדו של עבר. שייך למשפחת בני שם בתנ"ך.
אלמודד מוזכר בבראשית י, כה-כט: "ולעבר יֻלַּד שני בנים שם האחד פלג כי בימיו נפלגה הארץ ושם אחיו יקטן ויקטן ילד את אלמודד ואת שלף ואת חצרמות ואת ירח. ואת הדורם ואת אוזל ואת דקלה. ואת עובל ואת אבימאל ואת שבא. ואת אופר ואת חוילה ואת יובב כל אלה בני יקטן".
במדרש ילקוט שמעוני פורש השם אלמודד - על שם שמדד (את) הארץ בחבלים (אלמודד מלשון מדידה). על פי המסורת היה אביהם של השבטים שישבו בדרום חצי האי ערב.
היסטוריונים ערביים ציינו שבט בשם "קחטאן" (قحطان) שהתגורר בתימן ונדד משם למרכז חצי האי ערב, שמנהיגיו נקראו "אל מודד" לעיתים תכופות.
כפר שלם
כפר שלם היא שכונה בדרום - מזרח העיר תל אביב בישראל, הידועה גם בשם סלמה. גבולות השכונה הם: דרך ההגנה מצפון, דרך הטייסים ממזרח, פארק דרום מדרום ודרך משה דיין ממערב. לשכונה קבוצת כדורגל, הפועל כפר שלם, המשחקת בכדורגל ליגה א'.
השכונה מורכבת מכמה תתי שכונות: נווה כפיר, נווה אליעזר, נווה חן, ניר אביב, נווה ברבור, ליבנה וידידיה.
היסטוריה
במקום בו ניצבת השכונה התקיים עד לשנת 1948 חלק מהכפר הערבי סלמה. כפר זה מנה בשנת 1931 3,691 תושבים וכ-800 בתים. ערב מלחמת העצמאות מנה הכפר כ-7,600 תושבים, שברובם היו תושבים מהסביבה שעברו להתגורר בכפר זה אשר נחשב כמרכז אוכלוסייה ערבית. בין התושבים היו גם אמידים מיפו אשר בנו שם בתי כפר. מהכפר ירו צלפים על השכונות היהודיות השכנות (שכונת התקווה, שכונת עזרא ויד אליהו).
במבצע חמץ שהתקיים ב-22 באפריל 1948, נכבש הכפר סלמה, ותושביו נמלטו ליפו. לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל יושבו מבני העיירה בפליטים יהודיים מהאזור ובעולים חדשים, בעיקר משפחות של עולים תימנים, שהגיעו במבצע על כנפי נשרים. בהמשך הוקמו גם צריפים ומבנים ארעיים לקליטת עולים נוספים. שטח הכפר חולק לשלושה אזורים - סלמה א', ב' וג'. בנובמבר 1948 סופחו רוב שטחי הכפר לתל אביב וכשליש מהם (סלמה ג') לרמת גן.
מאוחר יותר שונה שם הכפר מ"סלמה" ל"כפר שלם", שהייתה מעתה לשכונה תל אביבית צפופה מאוד – בת כ-20,000 תושבים. לבד מבתי הכפר הערבי, נבנו על אדמות הכפר השכונות רמת חן, גבעת גאולה, רמת השקמה, שכונת הבולגרים, שכונת חפץ חיים וכן הפארק הלאומי של רמת גן.
מרכזים קהילתיים
בשכונה קיימים שני מרכזים קהילתיים מרכז קהילתי נווה אליעזר וקאנטרי קהילתי בית בארבור אשר משרתים את תושבי השכונה וכוללים חדר כושר, בריכה קיצית וחורפית, אודיטוריום, קונסרבטוריון למוזיקה, אולם ספורט, מגרשי ספורט, חדרי סטודיו לפעילות חוגים וכיתות לימוד. במסגרת הקאנטרי קהילתי בית בארבור ומרכז קהילתי נווה אליעזר מתקיימות פעילויות תרבות, חינוך ופנאי לכל הגילאים ובכל התחומים, תוכניות להוראה והכנה לבגרות, פעילות קהילתית מגוונת, קייטנות קיץ, פעילות נוער ועוד.
בשנות החמישים הוקם מרכז קהילתי בבית הספר "הלל". המרכז הוקם על ידי לשכת הנוער של מחלקת החינוך של העירייה. במרכז הקהילתי קיבלו הילדים ובני הנוער ארוחות צהריים חמות, צפו בסרטים וקיבלו עזרה בשיעורי הבית בחינם. במקום פעלו שבעה מדריכים ומנהל אחד. המרכז נסגר בשנות השמונים וכיום המבנה עומד נטוש.
ריאות ירוקות
בחלקו הצפוני של רחוב מעפילי אגוז נמצא גן שרני, במרכז רחוב מח"ל נמצא גן ראש הכפר והשכונה שופעת גני שעשועים. בקרבת השכונה נמצאים פארק אדית וולפסון, פארק מנחם בגין (פארק דרום), פארק אריאל שרון והפארק הלאומי ברמת גן.
מרכזי ספורט
בנוסף לקאנטרי בית בארבור, מרכז הטניס של תל אביב נמצא בקרבת השכונה, בינה לבין שכונת יד אליהו.
1965: פינוי בינוי
המדינה ביקשה להרוס את בתי הכפר ולהקים בתים חדשים. ב-1965 נחקק חוק פינוי בינוי והחל תהליך פינויים של התושבים מהשכונה. תהליך זה ידע עליות ומורדות בסוגיית היחס תושבים-ממסד; אחד מאירועי המריבה הקשים אירע ב-23 בדצמבר 1982, כשתושב השכונה, שמעון יהושע, ניסה למנוע את הריסת ביתו באמצעות שימוש בנשק חם ונורה למוות בידי שוטר. בתחילת שנות ה-90, פונו מאות משפחות שקיבלו פיצויים. רבות מהן קיבלו דיור בשיכונים רבי קומות באזור, שהפכו עד מהרה, עקב צפיפות הדיור, למה שהתושבים מכנים "סלאמס על עמודים". לחלק מן המשפחות איפשרה עיריית תל אביב-יפו להמשיך לגור בבניינים צמודי קרקע. כל שתי משפחות קיבלו מגרש של חצי דונם, ורשות לבנות בית דו-משפחתי. עקב נדירות בתים צמודי קרקע, ומדיניות חילופי האוכלוסין בתל אביב, החליטה עיריית תל אביב-יפו שכל הבתים צמודי הקרקע בתל אביב ישלמו ארנונה אחידה, בלי קשר לשירותים האחרים הניתנים במקום. כ-300 משפחות שלא נכללו בהסדרי שנות ה-90, גרות כיום במתחמים המיועדים להריסה.
כנגד 30 משפחות מתוך כ-300 המשפחות הגרות במתחמים המיועדים להריסה, הוצא צו פינוי ללא פיצויים של התושבים, מאחר שנטען כי האדמות עליהן עומדים בתי התושבים אינן שייכות למדינה (במסגרת אפוטרופוס על נכסי נפקדים), אלא הן בבעלות פרטית. נטען כי מאחר שהאדמות היו שייכות ב-1948 למשקיע בריטי שלא נחשב נפקד, הן לא הופקעו על ידי המדינה, הן אינן בבעלותה ולכן אין חובה עלייה לפצות את התושבים. בית המשפט העליון קיבל טענה זו, והפינוי בכוח התבצע ב-25 בדצמבר 2007. פעילים וארגונים חברתיים ביקרו פסיקה זו על בסיס הטענה של צדק חלוקתי ואי-שוויון אתנו-מעמדי. כך, למשל, טען המשפטן ד"ר סנדי קדר, כי על אף שייתכן שבהיבט המשפטי הצר בית המשפט העליון צדק בפסיקתו, הרי "אם מסתכלים מה קורה בכפר שלם בהשוואה, לדוגמה, לקיבוץ גליל ים, אפשר לטעון שזאת מדיניות מפלה הגובלת באי-חוקיות".
2018: הרכבת הקלה ופינוי תושבים
בינואר 2020 קיים שר התחבורה, בצלאל סמוטריץ', סדרת דיונים ארוכה בנושא והחליט על אימוץ 'מתווה יצחקי', שגיבשה וועדה בראשות יו"ר קבינט הדיור לשעבר, אביגדור יצחקי, ומעניקה פיצוי הולם לתושבים העתידים להיות מפונים.
בינואר 2022 הושלם פינוי התושבים.
מכון שבות עם
שבות עם הוא מכון לזהות יהודית בראשות הרב מנחם ולדמן. בעבר המכון היה חלק מכפר הנוער ימין אורד, ובהמשך הפך לעמותה עצמאית.
תחומי פעילות
המכון פועל בקרב שתי אוכלוסיות עיקריות: בני נוער מכל העולם המעוניינים להתגייר (חלקם ממוצא יהודי שאינם יהודים מבחינה הלכתית), וכן בקרב קהילת "פרס מורה" שנותרה באתיופיה וחבריה עולים בשנים האחרונות לישראל. קבוצה זו עוברת הליך של "השבה ליהדות", בהתאם למעמדם ההלכתי. המכון מדריך ומלווה את בני הנוער ואת העולים החדשים בתהליך הגיור או ההשבה ליהדות.
אנשי המכון
בראש המכון עומד הרב מנחם ולדמן אשר פועל כבר שנים רבות למען עליית היהודים מאתיופיה וחיזוק זהותם היהודית בארץ. במהלך השנים פרסם הרב ולדמן מספר ספרים ומאמרים הלכתיים העוסקים בהיסטוריה של יהודי אתיופיה. שמאל|ממוזער|250px|מתנדבי מכון שבות עם בפעולה מרבית פעילות המכון מתבצעת בידי כמה מאות מתנדבים (מרבית סטודנטים, בחורי ישיבה ובנות מדרשה) במרכזי קליטה שונים ברחבי הארץ (צפת, טבריה, חיפה, מבשרת ציון, קיבוץ איילת השחר, כפר הנוער ניצנה ועוד). בנוסף, הארגון פועל גם בשכונות הקבע אליהן עוברים העולים לאחר שהייתם במרכז הקליטה.
מחלות של מערכת הדם
מחלות של מערכת הדם הן מגוון מחלות של מערכת הדם.
למערכת הדם שלושה מרכיבים: הדם, כלי הדם והלב. המחלות התוקפות כל אחד מהמרכיבים הן נפרדות בדרך-כלל, ואינן משפיעות על שני המרכיבים האחרים. למרות זאת, ישנם יוצאי דופן; מחלת כלי דם המקשה על זרימת הדם, למשל, עלולה לגרום ללב לשאוב ביתר חוזקה ולהחלישו במשך הזמן. בנוסף למחלות התוקפות את שלושת מרכיבי המערכת, קיימים כמה מצבים רפואיים כלליים הקשורים ישירות למערכת הדם.
מחלות כלי דם
לתחום העוסק במחלות כלי הדם ובגורמי הסיכון השונים ללקות בהן, קוראים רפואת כלי דם או אנגיולוגיה. ניתן לחלק את מחלות כלי הדם למחלות של עורקים ולמחלות של ורידים. המחלות העיקריות מהן סובלים אנשים כוללות:
ג'ימי ג'ונסטון
ג'יימס קונולי "ג'ימי" ג'ונסטון (באנגלית: James Connolly "Jimmy" Johnstone; 30 בספטמבר 1944 - 13 במרץ 2006) היה כדורגלן סקוטי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני.
ג'ונסטון, שזכה לכינוי ג'ינקי, הוא מגדולי כדורגלני קבוצת סלטיק בכל הזמנים. הוא כבש במדיה כ-130 שערים במעל ל-500 הופעות בכל המסגרות, וזכה עמה בתשע אליפויות סקוטלנד ברציפות ובגביע אירופה לאלופות. בשלהי הקריירה שיחק גם בארצות הברית, באנגליה ובאירלנד. ככדורגלן נבחרת סקוטלנד, רשם ג'ונסטון 23 הופעות בינלאומיות, ובין היתר נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1974.
ג'ונסטון נפטר בגיל 61 כתוצאה ממחלת ה-ALS.
קריירת משחק
ג'ונסטון החל את הקריירה בסלטיק תחת המאמן ג'ימי מקגרורי. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו ב-27 במרץ 1963, במשחק החוץ של סלטיק בו הובסה 6-0 על ידי קילמרנוק. במשחקו הבא במדי סלטיק, חודש אחר כך, כבש ג'ונסטון את שער הבכורה שלו בהפסד 4-3 להארטס. בסיום אותה עונה פתח ג'ונסטון בהרכב קבוצתו למשחק גמר הגביע הסקוטי בו פגשה את גלאזגו ריינג'רס למשחק הדרבי של גלאזגו. המשחק הסתיים בשוויון 1-1, וג'ונסטון רשם הופעה אישית מרשימה. אף על פי כן, הוא לא שותף במשחק הגומלין בו הובסה קבוצתו 3-0.
בעונת כבר היה ג'ונסטון לשחקן הרכב קבוע. הוא סייע לקבוצתו להתקדם באותה עונה עד לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, כשכבש פעמיים במהלך הטורניר, כולל במשחק הראשון של חצי הגמר מול מ.ט.ק. בודפשט. הגעתו של המאמן ג'וק סטיין לקבוצה ב-1965 הפכה אותה מיד לקבוצה הבכירה בסקוטלנד, ולאחת מהקבוצות הטובות באירופה באותן שנים. בתחילת דרכו של סטיין הוא החליט שלא להכליל את ג'ונסטון כשחקן הרכב קבוע, ואף הותיר אותו מחוץ להרכב בגמר הגביע של 1965, שבסיומו זכתה הקבוצה בתואר. לקראת עונת ג'ונסטון הצליח להרשים את סטיין ולסלול את מקומו להרכב הראשון של הקבוצה. במקביל לזכייה בגביע הליגה הסקוטית, היה ג'ונסטון שותף לזכייתה הראשונה של סלטיק באליפות סקוטלנד לאחר 12 שנים, עם 32 הופעות ליגה ותשעה שערים, ולהעפלתה פעם נוספת לחצי גמר גביע המחזיקות, שם הודחה על ידי ליברפול. בעונת העפילה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה לגמר גביע אירופה לאלופות, אך נוצחה בהארכה על ידי פיינורד. כמו בגמר האלופות הקודם, גם הפעם נכלל ג'ונסטון בהרכב הפותח של קבוצתו.
בעונת זכו ג'ונסטון וסלטיק בטרבל, כשבמקביל לדאבל המקומי זכתה סלטיק גם בתואר האירופי החשוב ביותר, גביע אירופה לאלופות. ג'ונסטון היה בהרכב קבוצתו בניצחונה במשחק הגמר בליסבון, 2-1 על אינטר מילאנו. ג'ונסטון היה באותה עונה לאחד השחקנים הבולטים בקבוצתו, ואף סיים במקום השלישי במסגרת בחירת כדור הזהב. עד לסיום עונת שלטה סלטיק באופן מוחלט בליגה הסקוטית, וזכתה בתשע אליפויות רצופות - בכולן שיחק ג'ונסטון מספר דו-ספרתי של משחקי ליגה. יכולותיו האישיות ומהירותו באגף ימין של התקפת הקבוצה, הפכו אותו בעיני רבים מאוהדי סלטיק לאחד מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים.
ב-13 עונות במדי סלטיק רשם ג'ונסטון 308 הופעות ליגה, ו-515 הופעות בכל המסגרות. הוא כבש 129 שערים עבור סלטיק, מתוכם 82 שערי ליגה.
לאחר שעזב את סלטיק, המשיך ג'ונסטון לקדנציות קצרות בסן חוזה ארת'קווייקס האמריקאית, שפילד יונייטד האנגלית, דנדי הסקוטית ושלבורן האירית, לפני שפרש במדי אלג'ין סיטי בסיום עונת, בגיל 35.
נבחרת סקוטלנד
ג'ונסטון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד ב-3 באוקטובר 1964, תחת המאמן איאן מקול, בהפסדה של סקוטלנד 3-2 ל במסגרת אליפות הבית הבריטית. בהופעתו הבאה, כשלושה שבועות אחר כך בניצחון 3-1 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1966, ספג ג'ונסטון ביקורות על משחקו, ומאז נעדר מסגל הנבחרת כשנה וחצי.
משחקו הבא של ג'ונסטון במדי סקוטלנד היה ב-2 באפריל 1966, מול במסגרת אליפות הבית הבריטית. סקוטלנד הפסידה 4-3, אך ג'ונסטון הצטיין עם צמד אישי, שעריו הראשונים במדי סקוטלנד. אף על פי שהיה ממצטייני קבוצת סלטיק, ג'ונסטון לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב הנבחרת. מאז שעריו הראשונים באפריל 1966, מיעט ג'ונסטון לכבוש ושערו הבא הגיע רק שלוש וחצי שנים אחר כך, ב-22 באוקטובר 1969, בהפסד ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1970.
במאי 1974, במסגרת ההכנות למונדיאל 1974 ומספר ימים לפני משחק ביתי מול אנגליה במסגרת אליפות הבית הבריטית, מספר שחקני הנבחרת וביניהם ג'ונסטון השתכרו בבית המלון. משם המשיכה חבורת השחקנים אל חוף הים, וג'ונסטון נסחף בסירת משוטים ללב ים, עד שהמציל בחוף יצא לעזרתו. הפרשה המביכה נותרה בכותרות מספר ימים לאחר האירוע, ואף על פי כן ג'ונסטון הציג יכולת אישית מרשימה וסייע לקבוצתו לנצח את אנגליה בתוצאה 2-0. כחודש אחר כך אף נכלל בסגל של וילי אורמונד לקראת טורניר המונדיאל, אך לא שותף בשלושת משחקיה של סקוטלנד בטורניר. משחקו האחרון במדי סקוטלנד נערך כחצי שנה לאחר הטורניר, ב-20 בנובמבר 1974, ובו נוצחה סקטולנד בביתה 2-1 על ידי במסגרת מוקדמות יורו 1976.
בסך הכול ערך ג'ונסטון 23 הופעות בינלאומיות, בהן כבש ארבעה שערים.
חיים אישיים
ב-25 באפריל 2004 שודר לראשונה ברשת BBC סרט דוקומנטרי על חייו של ג'ונסטון, שנקרא שר האגף (באנגלית: Lord of the Wing), בדיבובו של הקומיקאי הסקוטי, בילי קונולי.
ביוני 2005 ייצרה שרה פברז'ה, נינתו של פטר קארל פברז'ה, 19 ביצי פברז'ה לכבודו של ג'ונסטון.
מותו
ג'ונסטון הלך לעולמו ב-13 במרץ 2006,מ-ALS. האחרון לשוחח עמו היה יריבו לשעבר בקבוצת גלאזגו ריינג'רס, וילי הנדרסון, שלימים היה לחברו הקרוב. אלפי אוהדי סלטיק, וכמו כן אוהדי קבוצות אחרות, כולל אוהדי ריינג'רס, הגיעו לחלוק לו כבוד בטקס הקבורה שלו שנערך מחוץ לסלטיק פארק ביום פטריק הקדוש, שחל בדיוק ביום קבורתו. בכניסה הראשית לאצטדיון מוצב כיום פסל לזכרו של ג'ונסטון.
ב-19 במרץ, כשבוע לאחר פטירתו, חל גמר גביע הליגה הסקוטית, ובו נפגשו סלטיק ודנפרמלין אתלטיק. המשחק נפתח בדקת מחיאות כפיים לזכרו, ולאות הוקרה לבשו כל שחקני הסגל של סלטיק את המכנס עם הספרה 7, מספרו של ג'ונסטון. סלטיק ניצחה במשחק בתוצאה 3-0.
ב-2011 נחנך גן זיכרון לג'ונסטון בעיר הולדתו אודינגסטון. הגן הוקם על ידי אשתו, משפחתו, ומספר חבריו לקבוצת סלטיק. במרכז גן הזיכרון עומד פסל בגודל טבעי של ג'ונסטון. הפסל עשוי הברונזה נוצר על ידי האומן ג'ון מקנה.
חיבוץ
חיבוץ הוא תהליך שבו חלב גולמי או שמנת מעובדים לחמאה. בתהליך זה מטולטל החלב בחוזקה עד להפרדת השומנים מהנוזל. ככל הנראה, תהליך זה היה מוכר לאדם עוד מתקופות פרה-היסטוריות והוא אף מוזכר במקרא מספר פעמים.
התהליך
חלב ושמנת גולמיים מכילים זבדה, שהיא טיפות מיקרוסקופיות של שומן רווי המורחפות בנוזל בזכות ממברנות של פוספוליפידים וחלבונים המקיפות אותן. ממברנות אלו מאפשרות את המסת השומן בחלב ומונעות ממנו להיקוות לשכבה שומנית נפרדת. החמאה מיוצרת על ידי נענוע השמנת הגולמית עד קריעת הממברנות הפוספוליפדיות, כך ששומני השמנת מתאחדים ויוצרים שכבה נפרדת של זבדה. בימינו נעשה החיבוץ במחבצת סיבוב, אמצעי ממוכן, אשר מאפשר טלטול מבוקר של חומרי הגלם. שינויים קלים באופן ההכנה מובילים ליצירת חמאות בהרכבים שונים, בעיקר בשל שוני בהרכב הזבדה וכמותה במוצר הסופי. החמאה מכילה שומן בשלושה מופעים נפרדים: שומן חופשי, שומן גבישי וזבדה גולמית. במוצר הסופי, הבדלים בהרכבם ובריכוזם של שלושה מופעים אלו, גורמים למרקם שונה של החמאה. חמאות המכילות גבישי שומן רבים יותר קשות יותר מחמאות המולעטות בשומנים חופשיים.
במהלך תהליך החיבוץ נוצרים גרגרי חמאה זעירים הצפים על פני השכבה המימית של השמנת. הנוזל המימי נקרא חובצה, חלב-חמאה; החובצה, שהיא תוצר-לוואי של ייצור החמאה, משמשת כיום כחלב דל-שומן. בשלב הבא החובצה מופרדת מהחמאה על ידי שפיית המים מן הגרגרים או על ידי ייבושם בחימום. או-אז, הגרגרים "מעובדים": נלחצים ונילושים יחדו. בהכנה ידנית מסורתית, תהליך זה נעשה בעזרת לוחות-עץ המכונים מחבטי-חמאה. תהליך זה מצמק את החמאה למסה מוצקה ומפרק כיסים נסתרים של חובצה או מים לטיפות זערוריות.
החמאה המסחרית מכילה כ-80% שומן ו-15% מים; חמאה הנעשית בצורה מסורתית עשויה להכיל אף 65% שומן ו-30% מים. החמאה נעשית מעופשת כאשר מולקולות השומן מפורקות על ידי חיידקים לחומצות קרבוקסיליות ולקרבונילים, כגון חומצה בוטירית ודיאצטיל. צפיפות החמאה היא 0.911 גרם לסמ"ק (דומה לצפיפותו של קרח).
פסגת ברגיסון
גובהה של הפסגה 2,000 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון קאראסורה שמצפון לה, קרחון נימיץ שמצפון מזרח לה, וקרחון מינסוטה העליון שמדרום מערב לה.
הפסגה ממוקמת 25 קילומטרים דרומית מערבית לנונאטאק או'ניל, 4.6 קילומטרים דרום מזרחית לפסגת פאטמוס ו-20.5 קילומטרים מערבית לפסגת לישנס שברכס סנטינל.
גילוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופתה בשנית על ידי הסקר הגאולוגי בשנת 1988.
קינטו קאטו
קינטו קאטו (בלוגנדה: Kintu Kato) היה הקבקה הראשון של ממלכת בוגנדה.
קינטו הקים את ממלכת בוגנדה כאשר השתלט על ארבעה שבטים שחיו באזור. כדי לסמל את ניצחונו על כל שבט, הוא נהג לישון בביתו של ראש השבט הנכבש. על פי המסורת לאחר ניצחונו על בֵמבה (Bemba) ובני שבטו, ישן קינטו בבית הנקרא בוגנדה. בעקבות זאת נקרא השטח בו הוא שלט אחר כך "בוגנדה".
קינטו קאטו בחר בשמו כדי לקשר בינו לבין האגדה על קינטו, האדם הראשון על פני כדור הארץ, לפי המסורת של הבגנדה.
יום שלישי השחור (1994)
יום שלישי השחור (ברוסית: Чёрный вторник) — הוא כינוי ברוסיה ליום שלישי, ה-11 באוקטובר 1994 שבו צנח הרובל בשיעורים חסרי תקדים אל מול הדולר, במשבר שהיה לאחד הניצנים והסממנים לקראת משבר הרובל (כארבע שנים לאחר מכן) ולמשבר הכלכלי הגדול ביותר בתולדות רוסיה מאז מהפכת פברואר.
כתוצאה מהמשבר הודח יו"ר הבנק המרכזי של רוסיה ויקטור גראשצ'נקו ופוטר שר האוצר, סרגיי דובינין.
דיאן פריש
דיאן פריש (באנגלית: Diane Parish; נולדה ב-1 בנובמבר 1969) היא שחקנית אנגלייה, המוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד דניס פוקס באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ה-BBC, ובתפקיד סמלת בילוש אווה שארפ בסדרה "The Bill".
ביוגרפיה
פריש נולדה בצ'לסי שבלונדון. אחרי שסיימה את הלימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) עבדה בעיקר בתיאטרון והשתמשה בהגייה המקובלת שלמדה ב-RADA כדי להרחיב את הרפרטואר שלה לתפקידים שייקספיריים, כגון קורדיליה בהפקה של "המלך ליר" שהועלתה ב-1994 עם להקת התיאטרון טאלאווה.
בטלוויזיה הופיעה פריש בתפקידים שונים. היא גילמה את בת' טיילור בסדרה "לאבג'וי" בכיכובו של איאן מקשיין. את דמותו של אביה של בת' גילם רודולף ווקר שבהמשך גילם את פטריק טרומן באופרת הסבון "איסטאנדרס" לצדה של פריש ששיחקה בתפקיד דניס פוקס.
תפקיד נוסף שלה בטלוויזיה היה בדמות לולה כריסטי, חברתו של מיק מקפרליין בסדרה "איסטאנדרס" בשנת 1998.
פריש הופיעה בדרמות טלוויזיוניות בהן הסדרה "The Bill" ובסדרת הספין אוף "M.I.T.: Murder Investigation Team" בתפקיד סמלת בילוש אווה שארפ. לפני כן כיכבה בסדרה "Babyfather", וזכתה על הופעתה בפרס Royal Television Society לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2001 - השחקנית השחורה הראשונה שזכתה בפרס חשוב של RTS.
פריש חזרה לשחק באופרת הסבון "איסטאנדרס" בשנת 2006 בתפקיד קבוע בדמות דניס פוקס. היא פרשה זמנית מהסדרה בינואר 2008 כדי ללדת את בתה, וחזרה להופיע ביוני 2008.
אחד במאי
יום הפועלים הבין־לאומי, ובשמו הידוע יותר אחד במאי, מצוין ב־1 במאי כביטוי לסולידריות בין ארגוני עובדים וכביטוי למאבק למען תנאי עבודה טובים יותר. יום זה הוא אחד מסמליו המרכזיים של הסוציאליזם.
מקורו של החג בהפגנות שנערכו בקנדה ובארצות הברית בשנות ה־70 וה־80 של המאה ה-19, בדרישה להגביל את יום העבודה ל־8 שעות. כיום הוא מצוין ברוב מדינות העולם באופן כלשהו. בעיקר במדינות מערב אירופה (צרפת, גרמניה ועוד), באמריקה הלטינית (ברזיל, מקסיקו ועוד) ובמדינות סוציאליסטיות וקומוניסטיות (הרפובליקה העממית של סין, קובה, ונצואלה, בוליביה ועוד). בישראל איבד החג משנות ה־90 ואילך את מעמדו ומאז הוא מצוין בצמצום יחסי לעבר, אם כי לפי חוק חופשה שנתית הוא בגדר "יום בחירה" במקומות העבודה.
התאריך
ראשיתו של "אחד במאי" בהפגנה שהתקיימה בעיר טורונטו שבקנדה ב־15 באפריל 1872. את ההפגנה ארגנה פדרציה של איגודי עובדים בטורונטו בדרישה לשחרר ממעצר 24 פועלי דפוס שהנהיגו שביתה במטרה להגביל את יום העבודה ל־9 שעות. כיוון שהתאגדות עובדים ושביתות נחשבו אז בלתי חוקיות, הם נעצרו. הפדרציה של איגודי העובדים בטורונטו (Toronto Trades Assembly) ניצלה את האירוע לארגון הפגנה למען זכויות העובדים והגבלת יום העבודה. ההפגנה נקבעה לחג ההודיה הקנדי (שנחוג אז בתאריך שונה מהמקובל היום בקנדה).
תולדות ציון החג
ב־1 במאי 1892 ציינו פועלי האימפריה הרוסית היהודים לראשונה את יום הפועלים, בווילנה.
משטרים טוטליטריים בעלי גון סוציאליסטי כלשהו אימצו את אחד במאי כיום חג. המפלגה הנאצית בגרמניה, לאחר עלייתה לשלטון בשנות ה־30 של המאה ה־20, קבעה את היום כחג לאומי שנקרא "יום העבודה", אך אסרה על הפגנות של ארגוני שמאל ביום זה, ופירקה את איגודי העובדים שלא היו קשורים למפלגה הנאצית. גם בברית המועצות, לאחר מהפכת אוקטובר, נקבע אחד במאי כיום חג לאומי, ועד מהרה הוא הפך לחג העיקרי של ברית המועצות ושל המדינות שהיו כפופות לה. בשיאה של ברית המועצות, נהגו לציין את החג במשך יומיים רצופים (1 ו־2 במאי), ולקיים בו תהלוכות ענקיות.
הכנסייה הקתולית ניסתה ב־1955 להעניק לחג גוון נוצרי, וקבעה את 1 במאי כיום חג נוסף לכבוד יוסף, אביו של ישו. החג נקרא "יום יוסף הקדוש הפועל" (על־פי המסורת הנוצרית, יוסף היה נגר).
התמוטטות הסוציאליזם בברית המועצות ובמדינות מזרח אירופה הביאה לביטול החג ברוסיה ובחלק מהמדינות שהיו נתונות להשפעת ברית המועצות.
כיום
במדינות אחדות בעלות עבר קומוניסטי נותר אחד במאי יום חג, אבל הצעדות והטקסים שהיו נהוגים בו בוטלו. בהונגריה, בצ'כיה ובסלובקיה זהו יום שבתון. ברוסיה נקרא החג כיום "יום האביב והעבודה" והוא מצוין כיום בעיקר על ידי נאמני המפלגה הקומוניסטית. בפולין וברומניה בוטלו צעדות אחד במאי שהיו נהוגות בתקופה הקומוניסטית, אולם הוא נותר יום חג.
במדינות המערב זהו יום שבתון ברוב המדינות, בהן גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד, שוודיה ונורווגיה. בפינלנד נחוג ב־1 במאי "ואפו" (Vappu), שהוא חג האביב, העובדים והסטודנטים. ברבות ממדינות המערב, ובהן ישראל, נהוג היה לציין את 1 במאי בצעדות המוניות שארגנו איגודי העובדים והמפלגות הסוציאליסטיות. דווקא בארצות הברית, שממנה מקורו, הוא לא מצוין, ובמקומו נקבע "יום העבודה" ליום שני הראשון בחודש ספטמבר. גם בקנדה, ניו זילנד ובאוסטרליה נקבעו בסופו של דבר מועדים אחרים לציון "יום העבודה". בבריטניה נהוג יום חופשה (Bank Holiday) ביום שני הראשון של חודש מאי, אולם הוא אינו מוגדר באופן רשמי כ"יום העבודה". ברוב מדינות אמריקה הלטינית זהו חג רשמי, לדוגמה בברזיל, ארגנטינה, צ'ילה, פרו, מקסיקו, קולומביה, ונצואלה ובאל סלוודור.
החג בגרסתו הקומוניסטית, מצוין באופן רשמי במדינות כמו הרפובליקה העממית של סין, קובה וקוריאה הצפונית. בסין החג מצוין היום במשך שבוע, והוא החופשה העיקרית בשנה.
בימינו החג ממשיך להיות מצוין על ידי צעדות ועצרות ענק של ארגוני העובדים בסקנדינביה, צרפת, גרמניה, ספרד, איטליה וארצות השפלה. במקביל ארגוני שמאל רדיקליים, ומתנגדי הגלובליזציה, מנצלים את היום לפעולות מחאה חריפות יותר, במיוחד בברלין ובכמה מעריה המרכזיות של גרמניה.
יום הפועלים בישראל
עד לתחילת שנות ה־80 היה אחד במאי מעין יום חג רשמי כאשר כל המשק הציבורי וההסתדרותי שבת ואלפים השתתפו באופן מאורגן במצעדי אחד במאי שבראשם עמדה ההסתדרות ואנשי מפלגת העבודה. עד לשנות ה־90 היה אופיו של החג בישראל דומה לאופי של חגים כגון פורים, חנוכה ול"ג בעומר, בהם רוב המשק עובד ולומד כרגיל אך בחברות שהיו שייכות להסתדרות העובדים כמו בנק הפועלים או המשביר לצרכן לא עבדו באותו יום או שעבדו חצי יום. מורים וגננות שהיו חברי הסתדרות המורים היו לוקחים באותו יום חופש, והדבר השפיע בהתאם על מהלך הלימודים במוסדות חינוך שונים. משנות ה־90 ואילך איבד החג בהדרגה את מעמדו בישראל. וכיום הוא מצוין בצמצום יחסי לעבר, אם כי הוא עודנו בגדר "יום בחירה" בחלק ממקומות העבודה.
בשנים שעברו מאז המשיכו גורמים שונים לציין את אחד במאי, כגון: המפלגה הקומוניסטית הישראלית כאשר העצרת המרכזית שלה מתקיימת בנצרת, תנועת הנוער העובד והלומד אשר הוסיפה לתהלוכה המסורתית הפנינג שעיקרו עבודה מאורגנת והתאגדות מקצועית. תנועות נוער שונות החלו מדי שנה לערוך ימי עיון.
כיום
בשנת 2010 קמה "קואליציית האחד במאי" בתל אביב תחת הסיסמה "מתאחדים במאי" בצעדה השתתפו מעל 5,000 אנשים והיא כללה שלוש צעדות שונות שיצאו ממקומות שונים בתל אביב ואשר התאחדו לכדי צעדה גדולה אחת. קואליציות דומות קמו גם בחיפה, ירושלים ובאר שבע. בנוסף התקיימה גם הצעדה המסורתית הגדולה בנצרת ביוזמת חד"ש ומק"י. בקואליציה של האחד במאי היו שותפים כמה עשרות ארגונים, תנועות ומפלגות ביניהם חד"ש, מק"י, מרצ, מפלגת העבודה, כוח לעובדים, בינ"ה, עתידנו, מאבק סוציאליסטי, ארגונים חברתיים ותנועות נוער. בבאר שבע התארגנה תהלוכה בשם "יחד צובעים את באר שבע באדום". במקביל ערך ארגון העובדים "מען" מצעד אחד במאי משל עצמו תחת הסיסמה "פועלים מאורגנים צועדים ברחוב".
יום הפועלים בחיפה
חיפה הייתה אחת הערים שבהן נחגג אחד במאי בתהלוכות רבות משתתפים שנערכו בצירי התנועה המרכזיים של הדר הכרמל. הפעם הראשונה בה מתועדת תהלוכת אחד במאי בחיפה היא שנת 1925. הפועלים היהודים המאורגנים בחיפה שבתו מעבודה, והיו גם פועלים ערבים ששבתו (בעיקר ברכבת המנדטורית). כ־1,000 משתתפים, יהודים וערבים, השתתפו בחגיגות ובתהלוכה. בעצרת שהתקיימה נאמו זלמן שזר (אז נקרא עדיין רובשוב), סלים חסון, ישראל מרום (מרמינסקי) ונציגי הוועד הפועל של ההסתדרות. הנאומים בעברית תורגמו לערבית והנאום בערבית תורגם לעברית.
ב־1984, נחוג אחד במאי בפעם האחרונה בחיפה באופן ממסדי, בהשתתפות קרוב ל־100,000 משתתפים ובנוכחות יצחק רבין, שמעון פרס, הנהגת ההסתדרות והנהגת נעמת.
לקראת אחד במאי 2009 הוקמה בחיפה "קואליציית האחד במאי – חיפה האדומה", בהשתתפות חד"ש, מרצ, מפלגת העבודה, כוח לעובדים, מאבק סוציאליסטי, המכללה החברתית כלכלית וארגונים נוספים, במטרה להחיות את מסורת ההפגנות בחג הפועלים. ואכן, ב־2009 וב־2010 השתתפו מאות מפגינים בצעדות אחד במאי שיצאו משכונת ואדי ניסנאס לשכונת הדר הכרמל.
לרגל אחד במאי יוזמת המכללה החברתית כלכלית בחיפה מדי שנה פסטיבל סרטי פועלים בינלאומי. הפסטיבל מתקיים בשיתוף סינמטק חיפה והפך מאז התחלתו בשנת 2008 למסורת שמאפשרת לחשוף לקהל הישראלי יוצרים חברתיים מהארץ ומהעולם.
החל מ־2015, מאורגנות צעדות לכבוד אחד במאי בחיפה על ידי הארגון האנרכו־קומוניסטי אחדות במושבה הגרמנית.
ולוול טשרנין
וֶלוְול (זאב) טשֶרנין (נכתב גם וולוול, ועלוול, וועלוול; ביידיש: וועלוול טשערנין; ברוסית: Велвл Чернин; נולד ב–1958) הוא משורר יידיש, אתנוגרף, מתרגם ומבקר ספרות ישראלי. בין השנים 2003–2007 היה שליח הסוכנות היהודית לרוסיה, בלארוס והמדינות הבאלטיות. בשנים 2009–2010 היה סגן נשיא הקונגרס הרוסי היהודי.
ביוגרפיה
טשרנין נולד במוסקבה. סיים את לימודיו בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת מוסקבה עם התמחות באתנוגרפיה. לאחר מכן למד קורסים גבוהים בספרות במכון הספרותי על שם גורקי במוסקבה – קבוצת יידיש. מסוף שנות ה-70 היה פעיל בפעילות יהודית לא–חוקית. הוא למד עברית באולפן לא חוקי והיה אחד המייסדים של הוועד היהודי לאתנוגרפיה היסטורית. עבד במערכת של "סאוועטיש היימלאנד". היה יועץ ספרותי לתיאטראות במוסקבה וקייב.
בינואר 1990 עלה לישראל ועבד בעיתונות בשפה הרוסית בארץ. הוא התיישב בשומרון. בשנים האחרונות מתגורר ביישוב כפר אלדד במדבר יהודה, מדרום-מזרח לירושלים.
בשנת 1999 קיבל תואר דוקטור בבר-אילן. עתה מלמד באוניברסיטת אריאל בשומרון.
פעילותו הספרותית
טשרנין החל בפעילותו הספרותית ב-1983 ב"סאוועטיש היימלאנד". בשנות ה-80 חיבר וערך כמה כתבי עת של סָאמִיזְדָאט (הוצאה עצמית מחתרתית). במהלך חייו בברית המועצות פרסם בכתבי עת שונים: "ביראָבידזשאַנער שטערן" (בבירוביג'ן), "ביי זיך" (תל אביב) ובאחרים. אחרי עלייתו ארצה הוא פרסם בעיקר בכתבי עת ישראליים ובאלמנכים: "די גאָלדענע קייט", "נײַע וועגן", "ירושלימער אַלמאַנאַך", "טאָפּלפּונקט" ואחרים, וכן בכתבי עת בחו"ל כמו "פֿאָרװערטס", "די פּען", "די גילגולים" ואחרים.
על שירתו זכה בפרס דוד הופשטיין לשנת תשנ"ו.
טשרנין פרסם חמישה קובצי שירה פרי עטו ביידיש וכן שני קבצים דו-לשוניים ביידיש ובתרגום לרוסית, וכן קובץ שירה בעברית (חלקו נכתב במקור בעברית וחלקו תורגם מיידיש). שירים בודדים של טשרנין הופיעו בתרגום בשפות אחרות: אוקראינית, צרפתית, גרמנית, אנגלית. טשרנין תרגם לרוסית סדרה שלמה של פרוזה ודרמה משל שלום עליכם, אברהם גולדפדן, חיים גרדה, ישראל יהושע זינגר, יצחק בשביס זינגר, זלמן שניאור, עופרה אליגון, מיכאל פלזנבאום ואחרים.
טשרנין פעיל בתחום המחקר הספרותי. כתב עבודת דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן. פרסם מאמרים ברוסית, עברית ויידיש על יצירותיהם של מנדלי מוכר ספרים, שמעון שמואל פרוג, חיים נחמן ביאליק, אורי צבי גרינברג, לייב ניידוס, לייב קוויטקו, עמנואל קזקביץ' וסופרי יידיש נוספים. הוא אחד מעורכי הכרך המיוחד המוקדש כולו לשירת יידיש של כתב העת "משיב הרוח" (נ"ו, חורף תשע"ז).
פעילותו המחקרית
בסוף שנות ה-70 ובראשית שנות ה-80 עבד במחקר שדה אתנוגרפי. פרסם כמה מאמרים על אתנוגרפיה ואתנו-בלשנות אצל קבוצות יהודיות, במיוחד קרימצ'קים. בישראל הוא עובד על מחקר של היהדות הפוסט-סובייטית ואתנו-היסטוריה של ספרות יהודית.
אלכסנדר צאנקוב
פרופסור אלכסנדר צולוב צאנקוב (בבולגרית: Александър Цолов Цанков; 29 ביוני 1879, אוריאחובו, נסיכות בולגריה – 27 ביולי 1959, בואנוס איירס, ארגנטינה) היה פוליטיקאי ולאומן בולגרי, מנהיג החזית הלאומית הפרו פשיסטית אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה לאחר ההפיכה שהיה מבין מוביליה והסתיימה בהדחתו ורציחתו של קודמו אלכסנדר סטמבוליסקי.
הקריירה הפוליטית
צאנקוב סיים בית ספר תיכון בעיר רוסה וב-1910 רכש את תוארו בכלכלה פוליטית באוניברסיטת סופיה. ב-1907 סיים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת ברלין. מ-1911 ועד 1923 היה מרצה לכלכלה באוניברסיטת סופיה ובמקביל פעיל פוליטי ימני מרכזי ואחד מראשי החזית העממית הבולגרית. ב-9 ביוני 1923 פרצה הפיכה בממלכה שהובלה על ידי החזית העממית ונתמכה על ידי הצבא ובמסגרתה הודח ונרצח ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי. צאנקוב נבחר על ידי ראשי ההפיכה לעמוד בראשות ממשלת בולגריה כמנהיג מפלגה חדשה שהוקמה ונקראה הברית הדמוקרטית הבולגרית.
צאנקוב ומפלגתו נקטו בקו פרו פשיסטי מובהק ולא הססו להפעיל כוחות צבא ומשטרה לדיכוי אופוזיציה למשטרם. תקופת כהונתו לוותה באי שקט פוליטי, סמוך לתחילת כהונתו היה ניסיון הפיכה קומוניסטי שדוכא בכוח רב על ידי הצבא, תוך הוצאה להורג של מאות אזרחים שנחשדו בסיוע לקושרים. ב-1925 לאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה בסופיה, שכוון לחסל את המלך בוריס השלישי ובמהלכו נהרגו 160 בני אדם ועוד 300 נפצעו הכריז צאנקוב על ממשל צבאי בממלכה. מאות אנשים נעצרו והוצאו להורג. המצב הכלכלי המעורער בממלכה הוביל לאי שקט וביקורת נוקבת על ממשלו. בינואר 1926 התפטר צאנקוב מראשות הממשלה ועבר לכהן בתור יושב ראש האספה הלאומית עד 1930.
שלהי הקריירה ואחריתו
בראשית שנות ה-30 הפך צאנקוב לחסידה של התנועה הנאצית וב-1932 יזם את הקמתה בבולגריה של התנועה החברתית הלאומית, אשר משנתה דמתה מאוד למשנת המפלגה הנאצית. בספטמבר 1944, לאחר כיבוש בולגריה בידי הצבא האדום הקימו הנאצים ממשלה בולגרית גולה וב-16 בספטמבר מינו את צאנקוב לעמוד בראשה. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נמלט צאנקוב לארגנטינה, שם הלך לעולמו ב-1959 והוא בן 80 שנים.
פונקציית מדרגה
במתמטיקה, פונקציית מדרגה, או פונקציית הביסייד (על שם אוליבר הביסייד) היא פונקציה המקבלת את הערך 0 עבור מספרים שליליים ואת הערך אחד עבור מספרים חיוביים, כלומר זוהי הפונקציה המציינת של הקרן :
(הערך ב-\,x=0 מוגדר לעיתים אחרת, למשל ).
תכונות הפונקציה:
עגלת החייאה
עגלת החייאה היא עגלת ציוד רפואי, הנושאת ציוד ותרופות הדרושים לצורך עריכת החייאת לב-ריאות וטיפול במצבים רפואיים חריפים ומסכני חיים.
עגלות החייאה מוצבות במחלקות ואגפים שונים בבתי חולים ובמרפאות ציבוריות במטרה לאפשר שם גישה מהירה לציוד החייאה ומתן טיפול מיידי ומהיר לאנשים שנקלעו למצב רפואי חריף ומסוכן. בעת הצורך הן מובלות במהירות אל מקום הימצאו של המטופל כדי לשמש את המטפלים בו – אנשי צוות המחלקה או המרפאה, או צוותי החייאה ייעודיים של בית החולים.
תוכנה של עגלת החייאה
תכולתה של עגלת החייאה מסודרת במגירות שבה ועל גבי המשטח העליון שלה ובדרך כלל מסומנת עליהם בבירור לשם זירוז ההתמצאות בפריטים השונים.
תוכנה של העגלה משתנה ממוסד רפואי אחד לאחר, אך מכיל בדרך כלל את הפריטים הבאים:
מקורה של עגלת ההחייאה
עגלת ההחייאה הראשונה בעולם הוצבה במרכז הרפואי בת'ני (Bethany) שבעיר קנזס סיטי, בארצות הברית. זה היה בית החולים הראשון בארצות הברית שפתח יחידה לטיפול נמרץ לחולי לב. הרכיב את העגלה אביו של אחד מרופאי בית החולים והיא כללה מכשיר דפיברילציה, מנשם ידני וצינורות לצנרור תוך-קני.
צ'וצ'אריה
צ'וצ'אריה (Ciociaria) היא נפה היסטורית במחוז לאציו באיטליה, שגבולותיה כיום לא מוגדרים. עד המאה ה-19 היא הייתה בשלטון האפיפיור אשר חל על נפת "סטטו פונטפיצ'ו" (Stato Pontificio) ממחוז "קמפניה ומריטימה" (Campagna e Marittima), לא כולל נפות "טרצ'ינה" ו"אגרו פונטיני". היום הנפה ההיסטורית כוללת את צפון נפת "פרוסינונה" (Frosinone) במחוז לאציו.
בימי הביניים כונה האזור בשם "קמפניה". הניב המקומי כונה "צ'וצ'ארו" (ciociaro), ולאחר מכן כונה הניב "קומפנינו". בזמנים המאוחרים המושג "קאמפניה רומנה" (Campagna Romana) הפך למקובל בתור נושא לציור אצל ציירים באירופה.
שם האזור נגזר משמם של סנדלים מסורתיים אשר שימשו את רועי הצאן העניים ביותר שבמרחב בעת שרעו את העדרים בהרי האפנינים. "צ'וצ'אריה" הוא שם של אסטרואיד שמספרו 21799.
האונס אחרי הקרב על מונטה קאסינו
בימים שלאחר הקרב על מונטה קאסינו ביצעו חיילי גוּמיֶה (בצרפתית: Goumier, בני שבטים ערביים ממרוקו ששירתו בצבא הצרפת) השתוללות בסביבה הכפרית של "צ'וצ'אריה" עם רצף של מעשי אונס המוני של נשים ונערות. קורבנות האונס קרויות באיטליה "מרוקינאטה" (Marocchinate) מהמושג "Marocco". הסרט לה צ'וצ'ארה המבוסס על ספרו של אלברטו מורביה "שתי נשים" בבימויו של ויטוריו דה סיקה ובכיכובה של סופיה לורן קיבל את השראתו מאירועי היסטורי זה.
טרשת
טרשת (מיוונית σκληρός sklērós, "קשה") היא התקשחות של רקמה, הנגרמת בדרך כלל על ידי החלפת רקמת האיבר ברקמת חיבור. ניתן לומר כי המבנה עבר שינויים טרשתיים או מציג נגעים טרשתיים, המתייחסים לתהליך הטרשת.
מצבים רפואיים שכיחים שהפתולוגיה שלהם כוללת טרשת כוללים:
חוות וגונר
חוות וגונר (באנגלית: Waggoner Ranch) היא חווה היסטורית בצפון-מערב טקסס שהוקמה לראשונה בשנת 1899. היא כוללת מטעים, משק חי של כבשים ורביית סוסים וכן ייצור שמן. היא החווה הגדולה ביותר בארצות הברית המגודרת בגדר אחת.
בחווה כ-1,000 בארות נפט.
החווה ממוקמת ליד ויצ'יטה פולס שבטקסס, דרומית לוורנון, וליד הנהר האדום. שטחה הכולל הוא קצת מעל 2,100 קילומטרים רבועים, גדולה יותר משטחן של הערים ניו-יורק ולוס אנג'לס יחדיו או כ-10% משטח מדינת ישראל.
ווייס דיאלוג
ווייס דיאלוג (Voice Dialogue) היא גישה של עבודה נפשית שפותחה בשנות ה-70 של המאה העשרים, על ידי זוג פסיכולוגים אמריקאים ד"ר האל סטון וד"ר סידרה סטון בהשראת האסכולה של קרל גוסטב יונג וגישות נוספות.
הגישה רואה את הנפש האנושית כמורכבת באופן טבעי מדמויות רבות שניתן לכנותן גם ׳חלקים׳, ׳קולות׳, ׳דמויות-משנה׳ ועוד. לכל דמות אישיות מובחנת משלה הכוללת רצונות, דחפים, צרכים, יכולות, זווית ראייה ורגישויות.
על פי גישה זו, כל הדמויות קיימות אצל כל בני האדם ולו כגרעיני התהוות או כחלק ממעין דנ״א נפשי, אולם אצל כל אדם וכן בתרבויות שונות, יבואו לידי ביטוי דמויות שונות בדרכים ובעוצמות שונות.
העבודה עם אנשים ב׳ווייס דיאלוג׳ מצטיינת בגישה לא פתולוגית לנפש האדם ובקבלה של כל הדמויות באשר הן. תהליך העבודה מאפשר לאדם להכיר את הדמויות ולקבל אותן מבלי להזדהות אתן ועם העמדות וחוויית החיים שלהן.
עקרונות השיטה
השיטה רואה את הנפש האנושית כמורכבת מדמויות רבות. חלקן מודעות יחסית וחלקן חבויות, חלקן מנהלות וחלקן מוכחשות. מטרת העבודה לאפשר לאדם לקבל את כל חלקיו בהדרגה ובאופן מאוזן ובריא, תוך כדי שהוא לומד לא להזדהות עם אף אחת מהדמויות. בתהליך הדרגתי זה, לומד האדם להכיר את חלקיו, ליהנות מיכולותיהם ולסייע להם כשהם זקוקים לתמיכה. המונחה לומד לנווט בין צורכי הדמויות השונות ורצונותיהן המנוגדים לעיתים, לפעול מתוך קשב וראיה רחבה ורבגונית של עצמו ושל הזולת. היכולת המתפתחת של המתנסה בגישה מאפשרת איזון דינמי בין כוחות הנפש השונים. כמו כן חווים המתנסים בגישה חירות גוברת, קבלה עצמית ואחדות פנימית שאינה בסתירה לרבגוניות הנשמרת של הקולות הפנימיים. הגישה רואה את התפתחות והתגלות העצמי כשאיפה מרכזית, אולם היא מסייעת בפתרון של בעיות וקונפליקטים בכל תחומי החיים. כאשר עולה המודעות לדמויות הפועלות בנושא מסוים או סביב אירוע שהתרחש, האדם יכול לפעול מתוך בהירות וחופש בחירה רבים יותר.
דמויות מנהלות ומוכחשות
חלק מהדמויות נמצאות במעמד מנהל וחלקן מוכחשות, מוחלשות או נחשבות שליליות. אדם שמעיד על עצמו שהוא ׳ביקורתי׳, סביר שדמויות ביקורתיות נמצאות במעמד ׳מנהל׳ בתוכו והוא מזוהה עם תפיסת עולמן ודרכי הפעולה שלהן. אישה שתעיד שהאמהות חשובה לה מכל, סביר שדמות אמהית חזקה מנהלת אותה. הדמויות המנהלות קשורות, לעיתים קרובות, לתפישה השרדותית של החיים. הן נוצרות מתוך צורך להגן ואף להציל את האדם מנזק פיזי ורגשי, מנטישה, דחייה וכדומה. מתוך הצורך ההשרדותי, גורמות דמויות אלה בהדרגה להכחשה של דמויות שנתפסות על ידן כ׳מסוכנות׳ או לא ראויות. באופן זה, למשל, מבוגרים רבים מנותקים מדמויות ילדיות פנימיות ומזוהים עם דמויות של הורים, מצליחנים, מבקרים פנימיים, מרצים ועוד. בדרך דומה נמצא שכאשר אדם מזוהה עם דמות מרצה ומנוהל על ידה, ייתכן מאוד שהדמות האסרטיבית שלו תהיה מוכחשת או מוחלשת. ההכחשה משרתת את ההשרדות אולם גובה מחירים יקרים מאוד מן האדם המתבטאים, בין השאר, בבריאות הנפש והגוף, במצבים של דיכאון וחרדה, בבעיות ביחסי אנוש, זוגיות ומצוקות נוספות. למעשה ניתן להתבונן בכל הבעיות האנושיות גם דרך הפריזמה של ווייס דיאלוג.
ההנחיה בשיטה
״ווייס דיאלוג״ היא גישה גמישה, דינאמית ומתפתחת וניתן לשלב אותה בדרכי עבודה מגוונות ועם גישות רבות אחרות. על פי הדרך הקלאסית לעבוד בגישה, המנחה מסייע למונחה לאתר דמויות שונות הפועלות בו. המונחה מאפשר לדמויותיו הפנימיות להתבטא באופן חופשי בדיבור ולעיתים גם בתנועה ובדרכים נוספות. המנחה שואל את הדמויות השונות שאלות ומנהל אתן שיחה נינוחה וסקרנית, שמסייעת לדמויות, להפוך ברורות ומובחנות. בכל מפגש הנחיה תנוהל שיחה עם שתי דמויות קטביות באופיין או בזווית הראייה שלהן תוך מעבר למיקומים שונים בחלל החדר. בסיום השיחה חוזר המונחה למקום המכונה ״האני המודע״ ולעיתים צופה ביחד עם המנחה בתהליך העבודה גם מ״מרחב המודעות״. מעבר לדרך הבסיסית המוזכרת כאן, פותחו וריאציות רבות של העבודה בפורמט אישי, קבוצתי או בעבודה עצמית.
"האני המודע"
כאשר מונחה פוגש צמד דמויות המנוגדות זו לזו על ציר מסוים באופיו (כגון קמצן מול נדיב או אמיץ מול חששן) הוא מבין את היתרונות והערך שיש בכל אחת מהן, ואת התרומה של שתיהן לחייו הן בפני עצמן והן כמאזנות זו של חברתה. מתוך חוויית המתח הדינמי בין שני הקטבים, אי ההזדהות הגוברת עם שתי הדמויות המקוטבות והקבלה של שתיהן, מתחולל מצב מודעות שניתן לכנותו ׳האני המודע׳. מצב מודעות זה מאפשר בחירה וניווט קשובים ומכווננים יותר וחוויה גוברת של ׳היות שלם׳. ״האני המודע״ אינו נחשב דמות. ניתן לראותו כמצב תודעה וכתהליך המאפשר את המצב הפרדוקסלי לכאורה של קבלת הדמויות כולן מבלי להזדהות עם אף אחת מהן. ״האני המודע״ אינו מצב של התבוננות בלתי שיפוטית בלבד אלא מצב שממנו מנווט האדם המודע את חייו ופועל באמצעותו.
״מרחב המודעות״
מרחב המודעות מאפשר התבוננות לא שיפוטית בדמויות. בניגוד ל״אני המודע״ מרחב המודעות אינו קשור לפעולה ולבחירה אלא להתבוננות מקבלת בלבד.
הכשרה בגישת ׳׳ווייס דיאלוג״
הזוג סטון אינם מעניקים תארים ותעודות לבוגרי קורסים להנחיה ומעדיפים להותיר את הגישה פתוחה וגמישה, מחשש פן תהפוך לאסכולה נוקשה ומגבילה. הם מציינים כסיבה גם את אי היכולת לתת ציונים למצב ההתפתחותי והתודעתי של התלמיד. משום כך מקובל בגישה זו שאין מעניקים תעודות הסמכה והכשרה אלא, לכל היותר, תעודות המעידות על השתתפות בקורסים.
פסגת לונג (אנטארקטיקה)
פסגת לונג (באנגלית: Long Peak) היא הר סלעי חשוף מקרח, בדרום מזרח רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,200 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 13 קילומטרים צפונית מזרחית להר לאנדולט שברמות פטוואר.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון דרמה שמצפון לה, ומעל קרחון גאבארה שמדרום לה.
גילוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיקה בשנת 1984.
הפסגה נקראת על שם ג'יימס וו. לונג (James W. Long) רופא חבר בקרן המדע הלאומית של ארצות הברית ויועץ בריאות של הקרן לעניין בריאות חוקרי אנטארקטיקה במשך 10 שנים.
רגלת הגינה
רְגֵלַת הַגִּנָּה (שם מדעי: Portulaca oleracea), מין צמח בשרני וחד-שנתי, הנחשב לעיתים כעשב שוטה ממשפחת הרְגֵלָתִיִּים (Portulacacea). לרגלה גבעולים ארוכים הנמשכים על-פני הקרקע, ענפיו אדמדמים, שבירים אך בשרניים. עליו מוארכים, אליפטיים ומזכירים ביצה בצורתם. הרגלה פורחת בחודשים פברואר-ספטמבר. פרחיו קטנים וצהובים, הפרחים נמצאים בהתפצלויות השריגים. הפרי נפתח בראשו ונראה ככיס המכיל זרעים קטנים (עד מילימטר) בצבע שחור או חום כהה.
רגלת הגינה נפוצה במזרח התיכון, אסיה, צפון אפריקה, ודרום אמריקה.
רגלת הבית ידועה בישראל גם בשמה בערבית "ריג'לה" או בשמה בכורדית-יהודית "פרפחינא". אזור התפוצה הטבעית של רגלת הגינה אינו כולל את ישראל, אך הצמח הופץ בארץ ישראל בידי האדם וכיום הוא מתפשט בה באופן טבעי (מין פולש). על מנת לנבוט, דורשת הרגלה אדמה לחה, ומידות גבוהות של אור וחום. בארץ ניתן למצוא אותה באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני, בתות הספר, ערבות, מדבריות ואף בחרמון.
הרגלה מוזכרת בתלמוד בשם "חלוגלוגות" בסיפור המתאר כיצד חכמים לא הבינו מה פירוש מילה זו. שפחתו של רבי קראה לצמח בשמו הארמי "פרפחיניה", וכך נודע לחכמים פירוש השם.
שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני
שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני היא שיטה להרכבת בית מחוקקים המשמשת בחלק ממדינות אירופה. על פי שיטה זו מוענק בונוס בדמות מושבים נוספים בגוף הנבחר למפלגה הגדולה ביותר בו או למפלגות שהצטרפו להרכבת רוב קואליציוני.
היסטוריה
בניטו מוסוליני היה הפוליטיקאי הראשון שחוקק חוק למתן מושבים נוספים למפלגה הזוכה וכך הבטיח את זכייתו בבחירות באיטליה בשנת 1924. גרסה שונה של השיטה הונהגה לקראת הבחירות הכלליות בשנת 1953, לפיה כל קואליציה פרלמנטרית שתזכה ברוב מוחלט של קולות תזכה לשני שלישים מהמושבים בפרלמנט. הקואליציה בראשות הדמוקרטים הנוצרים השיגה מעט פחות מרוב זה בבחירות, והשיטה בוטלה לפני הבחירות ב-1958. שיטת הבונוס שימשה בבחירות המקומיות באיטליה בשנות החמישים והיא הונהגה שוב לקראת הבחירות המקומיות בשנת 1993 והארציות בשנת 2006. בבחירות באיטליה בשנת 2013 זכתה המפלגה השלטת ב-292 מושבים בבית הנבחרים. יריבתה העיקרית זכתה ב -97 מושבים עם כ-14% פחות קולות. השיטה שהייתה בשימוש באיטליה משנת 2006 ועד 2013 נדחתה לבסוף כבלתי חוקתית על ידי בית המשפט החוקתי באיטליה.
השיטה אומצה על ידי מדינות אירופיות אחרות, בפרט יוון בשנת 2004, סן מרינו וצרפת. במקרה הצרפתי השיטה יועדה לבחירות האזוריות והמוניציפליות.
מַנגָנוֹן
בעיקרון, ישנן שתי צורות שונות לשיטת הבונוס:
אימפולס טראקר
אימפולס טראקר (באנגלית: Impulse Tracker, או בשמה המקוצר IT) היא תוכנת טראקר חינמית ליצירת מוזיקה. זו הייתה אחת מתוכנות הטראקר האחרונות שפותחו לפלטפורמת MS-DOS. התוכנה נכתב על ידי המתכנת ג'פרי לים. הגרסה הרשמית הראשונה של התוכנה הושקה בשנת 1995 והגרסה היציבה האחרונה של התוכנה, v2.14 Patch #5, הופצה ב-8 באפריל 1999.
היסטוריה
את התוכנה פיתח ג'פרי לים בין השנים 1995 עד 1997, כתוכנה וחינמית. התוכנה יוצרת מוזיקה על ידי שימוש בצלילים דגומים ("sample") שמושמעים בגובה צליל שונה וכך אפשר ליצור הדמיה כאילו מדובר בסינטיסייזר אמיתי שמפיק צלילים.
הוא הפסיק את הפיתוח לאחר שקבוצה של ישראלים הפיצה בחינם גרסה מתקדמת של התוכנה שבעבורה דרש תשלום. האימפולס טראקר הייתה מבוססת על טראקר מוקדם יותר בשם Scream Tracker. החידוש המשמעותי של אימפולס טראקר היה השימוש בNNA - New Note Action כלומר האפשרות לקבוע באיזה אופן יושמע תו חדש לעומת התו הקודם (בScream Tracker כל תו קטע למעשה את התו הקודם= Cut). באימפולס אפשר להחליט האם רוצים שתו חדש יקטע/יפסיק את הקודם Cut, תו ישן יוחלף בתו חדש Fade "עמעום", או שהתו החדש יגרום לתו הקודם ל"השתחרר" Off = כלומר ה"אצבע" תורם מהמקלדת (ואז הצליל המוזיקלי יעבור לשלב הRelease במעטפת העוצמה). מעטפת העוצמה Envelope היא אפשרות לתת קצת "צבע" לגוון המוזיקלי את הדגימה. דגימת סאונד פשוטה יכולה לקבל עוצמות שונות על ידי שרטוט גרף שיתאר את העוצמה ביחס לזמן. כך אפשר להלביש עוצמה או Pan (באלאנס) - היחס בין רמקול ימין לרמקול שמאל בסטריאו, או לחלופין "Pitch" גובה - צלילים בתדירות גבוהה בסקאלה או נמוכה. שלב הRelease הוא למעשה השלב האחרון בגרף שממנו והלאה דגימת הקול הולכת ונעשית חלשה= "עמעום" (השלב הראשון הוא "התקף"- לאחריו "דעיכה"- אחר כך "המשכיות", ולבסוף "שחרור" Attack-Decay-Sustain-Release).
כמו עורכי מודולים אחרים, גם האימפולס טראקר מארגן מוזיקה ברשת של ערוצים (Channels). כל אחד מן הערוצים תומך בהוראות הפעלה והפסקת תווים בדומה למערכת MIDI. המודולים של אימפולס טראקר ממשתמשים בקבצים בעלי סיום it., שהיא ייחודית לאימפולס טראקר. קובצי it. נחשבים למתקדמים יותר מקבצי MOD או S3M. הם כוללים איכות דגימה גבוהה יותר ואפקטים אחרים.
משתמשים בולטים
בין היוצרים בולטים שהשתמשו באימפולס טראקר:
הביקור
בנצרות, הביקור (באיטלקית: Visitazione della Beata Vergine Maria) הוא הכינוי לביקור שערכה מריה הקדושה אצל בת דודתה ואם יוחנן המטביל אלישבע, מיד לאחר שנתבשרה על ידי המלאך גבריאל כי הרתה לרוח הקודש וכי גם אלישבע הרה. לפי הברית החדשה היו יוחנן המטביל וישו קשורים בקשרי משפחה, בני אותו גיל (יוחנן המטביל מבוגר מישו בשישה חודשים), ומעשה נס הביא ללידת שניהם - במקרה של ישו התעברה אמו מרוח הקודש, ובמקרה של יוחנן המטביל הייתה אמו עקרה ובאה בימים:
כנסיית הביקור בעין כרם, שלפי המסורת היא "עיר יהודה" בה התגוררה אלישבע, מנציחה את האירוע בשמה.
המגניפיקט
לפי הברית החדשה, במענה לברכת אלישבע שרה מרים שיר הלל הידוע כמגניפיקט, והתופס את עיקרו של תיאור הביקור:
נוסח המגניפיקט מופיע על לוחות בחצר כנסיית הביקור בעין כרם. התפילה הפכה לחלק מטקס הערבית הנאמר או מושר בכנסייה הקתולית ובכנסייה האנגליקנית מדי יום, ובכנסייה האורתודוקסית בימי ראשון.
החג
לידתו של חג הביקור במנהגם של הפרנציסקנים בימי הביניים. ב-1389 הפך אותו האפיפיור אורבנוס השישי ליום חג רשמי בכנסייה, והוא אושר ב-1441 בסינוד בזל. בתחילה נחוג חג זה ב-2 ביולי, אך כעת הוא נחוג ב-31 במאי, היינו בין יום הבשורה ללידתו של יוחנן המטביל.
1957 בישראל
1957 הייתה השנה התשיעית לעצמאותה של מדינת ישראל. לאחר מבצע קדש, ישראל נסוגה מן חצי האי סיני שכבשה; ומתרחשים שני אירועים קשים של אלימות פוליטית: התנקשות בישראל קסטנר ופרשת הרימון בכנסת.
מדינה
ב-29 באוקטובר משליך צעיר מעורער בנפשו, משה דואק, רימון יד בכנסת. השר חיים משה שפירא נפצע קשה, ראש הממשלה דוד בן-גוריון והשרה גולדה מאיר נפצעו קל.
כלכלה ותשתיות
ב-30 באוקטובר הכריזה הממשלה כי הושלם מבצע ייבוש החולה על ידי קק"ל.
משפט קסטנר וההתנקשות בו
המשפט שבו הפסיד ד"ר ישראל קסטנר והערעור שהגיש המשיכו להכות גלים. ב-4 במרץ התנקשו שלושה צעירים בקסטנר בפתח ביתו. אחד מהם, זאב אקשטיין, היה במקורו סוכן הש"ב, שנשלח לקבוצת המחתרת על מנת לדווח על המתרחש בה. קסטנר מת מפצעיו 11 ימים מאוחר יותר.