cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סאארה קוגונגלווה
סאארה קוגונגלווה אמאדילה (באנגלית: Saara Kuugongelwa-Amadhila; נולדה ב-12 באוקטובר 1967) היא ראש ממשלת נמיביה משנת 2015. חברת האספה הלאומית מאז 1995 וכיהנה כשרת האוצר בשנים 2003–2015.
היסטוריה
קוגונגלווה הייתה חברה מנעוריה בארגון המאבק לעצמאות נמיביה ובגיל 13 יצאה לגלות. היא סיימה לימודים בסיירה לאון ובשנים 1991–1994 למדה כלכלה באוניברסיטת לינקולן בארצות הברית ולאחר מכן חזרה לנמיביה. היא עבדה בלשכת נשיא המדינה בתקופתו של סם נוג'ומה ובשנת 1995 מונתה למנהלת ועדת התכנון הלאומית. באותה שנה נבחרה לפרלמנט.
בשנים 2003–2015 הייתה שרת האוצר ובשנת 2015 מונתה לראשות הממשלה. היא ראש הממשלה הרביעית מאז הכרזת העצמאות ב-1990 והאישה הראשונה בתפקיד.
יחסי הממלכה המאוחדת–פרגוואי
יחסי הממלכה המאוחדת–פרגוואי הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין פרגוואי לבין הממלכה המאוחדת.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-4 במרץ 1853, עם חתימת אמנת ידידות, סחר וניווט. תפיסה דומיננטית בפרגוואי ומשמעותית בכל חצי הכדור הדרומי היא כי האינטרסים של האימפריה הבריטית מילאו תפקיד לא מבוטל במהלך מלחמת הברית המשולשת בין פרגוואי לברזיל, ארגנטינה ואורוגוואי.
רוברט פרוסקי
רוברט פרוסקי (באנגלית: Robert Prosky; 13 בדצמבר 1930 – 8 בדצמבר 2008) היה שחקן אמריקאי, שגילם מעל 100 דמויות על הבימות ועל גבי מסכי הקולנוע והטלוויזיה במשך מעל 50 שנה.
תחילת דרכו
פרוסקי נולד בפנסילבניה בשם רוברט ג'וזף פורצ'ק (Porzuczek), בנם היחיד של חנווני ועקרת בית, מהגרים מפולין. הוא גדל ב"גטו פולני" בפילדלפיה, כפי שהגדיר זאת. בעת לימודיו בתיכון גילה את אהבתו למשחק, אבל לא האמין שיוכל להתפרנס מעיסוק זה ופנה ללמוד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת טמפל ואז התגייס לחיל האוויר האמריקאי בעיצומה של מלחמת קוריאה. הוא שוחרר מהצבא לאחר תקופה קצרה בשל מותו הפתאומי של אביו ולקח על עצמו את ניהול חנות המכולת המשפחתית, אבל לאחר שזכה במלגה ללימוד משחק בניו יורק, ארז את חפציו והפקיד את החנות בידי אמו. הוא למד בתוכנית דו-שנתית ב- American Theatre Wing ובמקביל עבד בסניף ניו יורק של הפדרל ריזרב.
ב-1958, לאחר כמה שנים במהלכן השתתף בהצגות אוף ברודוויי, נסע לוושינגטון הבירה ל-8 שבועות לאחר שהתקבל להצגה בתיאטרון Arena Stage, אבל נשאר 23 שנה. שם פגש את אידה הוב, לה נישא ב-1960 ולהם נולדו שלושה בנים, אותם גידלו בשכונת קפיטול היל. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בתפקיד ניצב בסרט The Brink's Job (1978) עליו לא קיבל קרדיט. ב-1981 עזב את התיאטרון ונסע ללוס אנג'לס, בעוד אשתו ושלושת בניהם נותרו בוושינגטון הבירה.
סרטי קולנוע
פרוסקי השתתף בין היתר בסרטי הקולנוע הבאים:
הצגות
מלבד ההצגות הרבות בהן לקח חלק באוף ברודוויי וב-Arena Stage (מעל 100 הצגות), בהן: מותו של סוכן, שם גילם את דמותו של וילי לומן, פרוסקי השתתף בהצגות נוספות, בהן:
חייו האישיים
פרוסקי היה נשוי לאידה לבית הוב, אנתרופולוגית, ולהם שלושה בנים: סטפן, ג'ון ואנדרו. השניים האחרונים שחקנים אף הם. הוא מת בוושינגטון הבירה בגיל 77.
ג'נה דוואן
ג'נה לי דוואן (באנגלית: Jenna Lee Dewan; נולדה ב-3 בדצמבר 1980) היא שחקנית, רקדנית ומנחת טלוויזיה אמריקאית. החלה את הקריירה שלה כרקדנית רקע לאומנים כמו פינק, מיסי אליוט, ג'נט ג'קסון וכריסטינה אגילרה, ולאחר מכן הופיעה בסרטים "סטפ אפ" ו"רוקדים" ובסדרות הטלוויזיה "אימה אמריקאית: המלון", "המכשפות מאיסט אנד".
ביוגרפיה
נולדה בשם ג'נה לי דוואן (Jenna Lee Dewan) בהרטפורד, קונטיקט שבארצות הברית. אביה הוא דריל דוואן ומשפחתו ממוצא סורי-לבנוני ופולני. אימה היא ננסי (לבית בורש). אביה היה רץ אחורי בקבוצת אוניברסיטת נוטרדאם בפוטבול בשנת 1972. הוריה התגרשו כאשר הייתה צעירה, ואמה נישאה בשנית לאחר מכן.
במהלך תקופת לימודיה בתיכון בטקסס הייתה דוואן-טייטום מעודדת. היא סיימה את לימודיה בשנת 1999, ונבחרה למלכת הנשף בשנתה האחרונה. לאחר סיום התיכון למדה באוניברסיטת דרום קליפורניה והייתה חברה בגמא קליפורניה.
קריירה
לפני שדוואן-טייטום החלה את קריירת המשחק שלה היא הייתה רקדנית רקע. היא עבדה עם זמרים כמו ג'נט ג'קסון, אן-סינק, שון קומבס, טוני ברקסטון, סלין דיון, פינק, מיסי אליוט, ריקי מרטין ובילי קרופורד. דוואן-טייטום הופיעה גם בסרט "חתיכה של הפתעה" בתור רקדנית גיבוי, וגם בקליפ של כריסטינה אגילרה בסינגל "לא עצמי הלילה" בשנת 2010.
בשנת 2006 כיכבה דוואן-טייטום בדרמת הריקוד סטפ אפ ושיחקה את נורה קלארק, תלמידה לריקוד שחברה עם נער בעייתי שנשלח לשירות בקהילה כשרת בבית הספר שלה. הסרט ייצר כ-119 מיליון דולרים ברחבי העולם. על הסט של הסרט סטאפ אפ הכירה דוואן-טייטום את צ'נינג טייטום, ולאחר זוגיות של כ-4 שנים הם נישאו.
באוגוסט 2008, כיכבה דוואן-טייטום בסרט הטלוויזיה, "שערוריית המעודדות מטקסס", העוקבת אחרי חמש בנות-עשרה מרדניות, כאשר דוואן-טייטום שיחקה בתפקיד מאמנת הכושר והמשמעת שלהן.
בנובמבר 2009 הופיעה דוואן-טייטום בקומדיה "בתולה אמריקאית" לצד רוב שניידר. באוגוסט 2010, לוהקה לסרט הפשע "בגידה בין חברים", ששוחרר ל-DVD בספטמבר 2011.
במרץ 2011, לוהקה דוואן לפיילוט של NBC "מועדון הפלייבוי", ובחודש מאי באותה שנה, הוציאה NBC את הסדרה בעונה מלאה. דוואן-טייטום לוהקה לתפקיד באני ג'ייני, שפנפנת פלייבוי פרובוקטיבית שעובדת במועדון פלייבוי בשיקגו בשנת 1961. הסדרה הופיעה לראשונה ב-19 בספטמבר 2011, ל-5.2 מיליון צופים אך בשל תגובות מעורבות ממבקרים ודירוגים נמוכים, ביטלה NBC את הסדרה לאחר שלושה פרקים, בחודש אוקטובר 2011.
ב-14 בספטמבר 2012 הופיעה דוואן-טייטום בקומדיה רומנטית, "10 שנים", שהופקה על ידי בעלה צ'נינג טייטום. מינואר 2013 היא מופיעה בסדרת הטלוויזיה "המכשפות מאיסט אנד". ב-2015 שיחקה את לוסי ליין בסדרת הטלוויזיה "סופרגירל".
בשנת 2018 גילמה נציגת מכשור רפואי בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "המתמחה".
חיים אישיים
באוקטובר 2018, החלה לצאת עם השחקן סטיב קייזי. בספטמבר 2019, הזוג הודיע כי הם מצפים לילד ראשון ביחד. בפברואר 2020 הזוג התארס. ב-6 במרץ 2020 נולד בנם הראשון – קאלום מייקל ריבל.
דוואן היא טבעונית. בריאיון ב-2016 סיפרה שאת ההחלטה להפסיק לאכול בשר קיבלה בסביבות גיל עשר, לאחר שצפתה בטלוויזיה בתוכנית על בתי מטבחיים. היא תומכת בזכויות בעלי חיים והשתתפה בקמפיינים נגד תעשיית העור ונגד ניסויים בבעלי חיים בתחום הקוסמטיקה.
עונת 1992/1993 בסרייה א'
עונת 1992/1993 בסרייה א' הייתה העונה ה-91 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-6 בספטמבר 1992 והסתיימו ב-6 ביוני 1993.
ברשה, פסקארה, אנקונה ואודינזה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
מילאן זכתה באליפות בפעם ה-13 בתולדות המועדון.
בסיום העונה, ב-21 באוגוסט 1993 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו מילאן ניצחה את טורינו 1:0 וזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו פסקארה, אנקונה, פיורנטינה וברשה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו רג'אנה, קרמונזה, פיאצ'נצה ולצ'ה.
כדורגלנים מצטיינים
ג'וזפה סיניורי שחקנה של לאציו, כבש 26 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
ג'ימי סמית
תולדות חייו
ג'יימס אוסקר סמית נולד בנוריסטאון שבפנסילבניה והיה פסנתרן. בשנת 1953 עבר לנגן באורגן המונד לאחר ששמע את ויילד ביל דייוויס מנגן בכלי. במשך שנה עסק בחקר הכלי ואפשרויותיו ולאחר מכן הופיע במועדון הג'אז "בייבי גראנד" בפילדלפיה, שם שמע אותו מפיק חברת בלו נוט שהחתים אותו בחברה. ב-1956 יצאו שלושה תקליטים של סמית', שניים המתעדים הופעה חיה במועדון ותקליט האולפן The Champ שהפך אותו לכוכב. במהלך שמונה השנים הבאות הופיע עבור בלו נוט בכ-40 הקלטות. בין תקליטיו מהתקופה בולטים "!The Sermon" מ-1958, "Back at the Chicken Shack" ו-"Midnight Special" מ-1960 וכן אלבומים המתעדים אותו בהופעה חיה כ-"Cool Blues" ושני חלקי "A New Sound, A New Star: Jimmy Smith at the Organ", כולם מ-1958.
משנת 1962 החל להופיע עם תזמורות גדולות עם לאלו שיפרין בתקליט "The Cat" מ-1964 ועם הגיטריסט וס מונטגומרי עמו הקליט ב-1966 את התקליטים "The Dynamic Duo" ו-"Further Adventures Of Jimmy and Wes". באותה תקופה הקליט גם עם קני בורל, ג'ורג' בנסון, גרנט גרין, לי מורגן, ואחרים.
בשנות ה-70 עבר ללוס אנג'לס שם ניהל עם רעייתו מועדון ג'אז ויצא למספר סיבובי הופעות, בעיקר בפסטיבלים באירופה.
בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 ידעה הקריירה של סמית תחייה מחודשת כאשר ניגן במיזם של קווינסי ג'ונס עם פרנק סינטרה, עם מייקל ג'קסון (בשיר Bad), עם די די ברידג'ווטר (באלבום המחווה שלה למוזיקה של הוראס סילבר) ועם מי שסומן כיורשו המובהק, ג'ואי דה-פרנצ'סקו (בתקליטיו !Incredible מ-1999 ו-Legacy מ-2000). באלבומו האחרון, "Dot Com Blues" משנת 2000 הופיעו בהופעות אורח בי בי קינג, אטה ג'יימס וד"ר ג'ון.
להקת הביסטי בויז סימפלה חלקים מהסולו של סמית בקטע (Root Down (and Get It במסגרת שירם Root Down (מן התקליט III Communication, 1994) והם אף מצדיעים לו במילות השיר ובמסגרת תקליטם Root Down.
Lynx (דפדפן)
Lynx הוא דפדפן מבוסס טקסט, בעל גמישות תכונות רבה, המותאם לשימוש במסופים, התומכים בסמן עכבר על פני תאי התווים. נכון לשנת 2015 הוא הדפדפן הישן ביותר שבשימוש כללי, ובפיתוח, שהחל בשנת 1992. הרווח המשמעותי בשימוש בדפדפן הוא במהירות הגלישה, והוא ניכר במיוחד בשימוש ברוחב פס קטן, או במחשבים ישנים המתקשים לעבד תוכן גרפי.
תכונות
גלישה ב-Lynx מורכבת מהדגשת הקישור הרצוי ושימוש במקשי המקלדת, או ממספור כל הקישורים בדף מסוים והקלדת מספר הקישור הרצוי. הגרסה הנוכחית תומכת ב-TLS ובתכונות HTML רבות. טבלאות נוצרות על ידי שימוש ברווחים, ומסגרות מזוהות על ידי שמות ויכולות להיפתח כדף נפרד. Lynx אינו יכול באופן מובנה, להציג תוכן ברשת שאינו טקסטואלי, כמו וידאו ותמונות, אבל הוא יכול להריץ תוכנות חיצוניות, כמו של הצגת תמונות, ונגן מדיה כדי לטפל בתוכן הרצוי.
שלא כמו בדפדפנים רבים Lynx אינו תומך בג'אווה סקריפט ובאדובי פלאש הנדרשים לפעילותם התקינה של אתרים מסוימים.
1983 בארצות הברית
1983 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 207 שנה מיום היווסדה.
זברודסקי את בלקס
זברודסקי את בלקס היה משרד אדריכלים שפעל בתל אביב בין השנים 1933–1939.
היסטוריה
את המשרד הקימו מרדכי זברודסקי ויצחק בלקס (יצחק בונה) בוגרי הטכניון בחיפה. השניים למדו יחדיו וסיימו את חוק לימודיהם בשנת 1930. במסגרת עבודתם המשותפת תכננו השנים עשרות מבנים ברחבי ישראל עבור המגזר הפרטי והציבורי. אחדים מהבניינים שהוקמו בתל אביב הוכרזו כמבנים לשימור והם חלק מהעיר הלבנה של תל אביב.
הבניינים שתכננו זברודסקי ובלקס יוצרים סדרה המדגימה את הסגנון הבינלאומי בתל אביב ומשקפת נאמנה את מגוון התמורות שחלו בעולם האדריכלות המקומי בשנות ה-30. דרכם המקצועית התאפיינה באמירה אדריכלית בהירה ובוטחת, במצוינות טכנולוגית ובשימוש אמיץ בחומרי גמר מגוונים - אריחי חרס מגוונים, לבני זכוכית בצורות שונות, עיבודי טיח, אלמנטים מתועשים וכדומה.
רחוב מרכז בעלי מלאכה 22 תל אביב
בית יעקב הומר ולוי גרובר, רחוב מרכז בעלי מלאכה 20 תל אביב, 1934 - מבנה מגורים. המבנה אינו מוכרז לשימור. בשנת 2012 הסתיים שיפוץ של הבניין שכלל תוספת קומות ומרתף. השיפוץ תוכנן על ידי האדריכל בני מולכו.
שדרות בן ציון 30 תל אביב
בית יצחק ויצמן, שד' בן ציון 30 פינת רחוב ורבורג תל אביב, 1934 - מבנה מגורים. המבנה שופץ בשנות ה-90. במסגרת השיפוץ נוספה לבניין קומה וכן פיר מעלית חיצוני. המבנה אינו מוכרז לשימור.
רחוב יהודה הלוי 73 תל אביב
בית מרלנדר, רחוב יהודה הלוי 73 תל אביב, 1934 - מבנה מגורים. המבנה מוכרז לשימור.
שדרות ח"ן 7 תל אביב
בית וקסמן ויעקב וינשטוק, שד' ח"ן 7 תל אביב, 1936 - מבנה מגורים. המבנה הראשון על עמודים שתכננו זברודסקי ובלקס בסמוך לעיגונה התקנוני של הבנייה על עמודים בתוכניות בניין העיר בתל אביב. המבנה מוכרז לשימור.
רחוב מנדלסון 4 תל אביב
בית קרסיק, רחוב מנדלסון 4 תל אביב, 1937 - מבנה מגורים. המבנה מוכרז לשימור מחמיר.
רחוב יהודה הלוי 86 תל אביב
בניין ברחוב יהודה הלוי 86 תל אביב, 1937 - מבנה מגורים. הבניין הידוע האחרון שנבנה על ידי זברודסקי את בלקס טרם סגירת משרדם המשותף. המבנה מוכרז לשימור.
מטיס ת'ייבול
מטיס וינסנט ת'ייבול (באנגלית: Matisse Vincent Thybulle; נולד ב-4 במרץ 1997) הוא כדורסלן אמריקאי–אוסטרלי, המשחק בקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA בעמדות הקלע והסמול פורוורד. מטיס נחשב לאחד משחקני ההגנה הטובים היום בליגת ה-NBA.
נעורים וקריירת מכללות
ת'ייבול נולד בסקוטסדייל, אריזונה, ובגיל שנתיים עבר עם משפחתו לסידני שבאוסטרליה, בשל עבודתו של אביו. בשנת 2005 חזרה המשפחה לארצות הברית, ובשנים הבאות התגוררה בעיר סמאמיש, הסמוכה לסיאטל שבמדינת וושינגטון. בשנת 2015 נפטרה אמו לאחר שחלתה בלוקמיה.
עד כיתה ח' לא הצליח ת'ייבול לקלוע ליי-אפ באופן עקבי, ת'ייבול סיפר בפודקאסט של ג'יי. ג'יי. רדיק: "הייתי חוטף כדורים כי זה דבר שבא לי בטבעיות אבל אז כשהייתי מגיע מול הסל הכדור היה פוגע לי בלוח הסל והייתי מאבד את הכדור".
בשנת 2015 החל ללמוד באוניברסיטת וושינגטון, יחד עם שני שחקני תיכונים מבטיחים נוספים – דג'ונטה מארי ומרקיז כריס. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 2018/2019, זכה בתואר שחקן ההגנה של ליגת המכללות, לאחר שרשם ממוצעים של 3.5 חטיפות ו-2.3 חסימות למשחק, בנוסף ל-9.1 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק. 126 החטיפות שהשיג באותה עונה שברו את שיא מחוז ה-Pac-12, בו החזיק עד אז ג'ייסון קיד.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 2019 נבחר ת'ייבול בבחירה ה-20 על ידי בוסטון סלטיקס, ומיד נשלח בטרייד לפילדלפיה 76' תמורת הבחירות ה-24 וה-33 בדראפט. ב-8 בדצמבר 2019 קלע שיא עונתי של 20 נקודות בניצחון קבוצתו מול טורונטו ראפטורס.
בסיום עונת 2020/2021 ב-NBA לאחר עונה נפלאה ברמה ההגנתית ת'ייבול נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה ב-NBA.
ב-15 בדצמבר 2021 שיחק את משחק ההגנה מהטובים בקריירה שלו במשחק בין ה-פילדלפיה 76' לבין ה-גולדן סטייט ווריורס כשהחזיק את סטפן קרי לאחוזים מזעזעים של 30% מהשדה ומתוכם 21.4% אחוזים מהשלוש כשקרי קולע 3 שלשות בלבד מתוך 14 ניסיונות, ת'ייבול מנע מקרי לשבור את שיא השלשות לשחקן בקריירת ה-NBA באותו משחק.
בסיום עונת 2021/2022 ב-NBA נבחר ת'ייבול בפעם השנייה ברצף לחמישיית ההגנה השניי של העונה ב-NBA.
ב-9 בפברואר 2023 הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס.
נבחרת לאומית
לקראת אולימפיאדת טוקיו (2020) זומן ת'ייבול לנבחרת אוסטרליה.
במהלך אולימפיאדת טוקיו (2020) שיחק מטיס עם נבחרת אוסטרליה בכדורסל וזכה במדליית ארד, מטיס אף הוביל במספר החטיפות הכולל (18 חטיפות) והעמיד את ממוצע החטיפות הממוצע הגבוה למשחק (3 חטיפות בממוצע למשחק, סגנו הוא יאן וסלי שהעמיד 2.3 חטיפות בממוצע למשחק, 0.7 חטיפות פחות ממטיס). בסיום הטורניר עזר לנבחרתו לזכות במדליה הראשונה שלה בהיסטוריה בכדורסל גברים, כשנבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת סלובניה בכדורסל בקרב על מדליית הארד כשרשם 11 נקודות, קלע 5 מתוך 6 זריקות לשדה הוריד 5 כדורים חוזרים, חילק 4 אסיסטים ו3 חטיפות. במהלך הטורניר הציג ת'ייבול יכולות הגנה מרשימות וכך גם יכולות פליימייקנג טובות כשסיים עם ממוצעים של 7.8 נקודות למשחק ב-62.1 אחוזים לשדה, 3.0 חטיפות למשחק ו2.5 אסיסטים למשחק כשהוא משחק 23.3 דקות למשחק.
ברוך גלי
ברוך (בלה) גלי (14 בספטמבר 1913 – 23 בפברואר 2006) היה פרופסור לפתולוגיה, הפקולטה לרפואה, הטכניון, ניהל את המכון הפתולוגי ברמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם בין השנים 1948–1970 והיה הפתולוג הראשון בחיפה.
קורות חיים
גלי נולד בעיר פיסקה באימפריה האוסטרו-הונגרית, בן בכור מבין שלושה ילדים. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לבודפשט.
בשנת 1937 התחתן עם שושנה, שהייתה סטודנטית לרוקחות מארץ ישראל.
בישראל
עבד במחלקה הכירורגית בבית החולים הדסה בחיפה, בניהולו של הד"ר דניאל (פריץ) פייזר.
בין השנים 1939–1943 התמחה במכון הפתולוגי בניהולו של הפרופ' שלמה פרנקו בבית החולים הדסה בירושלים.
בין השנים 1943–1948 עבד בחיפה בבית החולים "בתר" ו"רוטישילד" כמנהל המכון הפתולוגי.
גלי היה פעיל בשורות מד"א והפלמ"ח בתקופת המאורעות.
בין השנים 1948–1980 ניהל גלי את המכון הפתולוגי בבית החולים רמב"ם.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 גלי היה בין המייסדים של הפקולטה לרפואה בטכניון וכן כיהן כפרופסור לפתולוגיה בבית ספר לרפואה בטכניון.
בין השנים 1980–1993 היה מנהל אדמיניסטרטיבי של בית האבות של הרופאים "מעון הרופא".
משפחה
התחתן בשנית עם שרה בינדר שהייתה אחות אחראית של חדרי הניתוח ב-בית חולים הכרמל.
דוד ברשי
ד"ר דוד ברשי (1877 – 28 באפריל 1952) היה רופא ילדים ורופא נשים, הקים את תחנות הטיפול הראשונות לאם ולילד בהונגריה ואחר כך בישראל. היה ממנהיגי הציונות בבודפשט וממנהיגי קהילת בודה.
קורות חיים
דוד ברשי (לנדסמן) (בשנותיו הראשונות בארץ השם נכתב גם "ברשיא"), נולד בלוויצה באימפריה האוסטרו-הונגרית, אחד משמונת ילדיו של מנו (מנחם) בן אשר-אנשל לנדסמן. בשנת 1895 הגיע לבודפשט והתקבל ללימודי רפואה באוניברסיטה הלאומית. הוסמך כרופא בשנת 1900 בתחום התמחות מחלות נשים וילדים. לצורך קבלת התואר הוא נאלץ לשנות את שמו היהודי ובחר בשם "ברשי" על שם אזור מוצאו.
בשנים 1900–1914 התבסס ברשי בעבודתו הרפואית וראה עצמו כפטריוט הונגרי. הוא פרסם מאמרים בכתבי עת רפואיים וייסד את תחנות הטיפול הראשונות באם ובילד בבודפשט ונתן להן את השם "טיפת חלב". המונח "טיפת חלב" הוא תרגום מצרפתית (, מילולית "טיפת חלב" וגם שמו העממי של פרח הגָלַנְתוּס). תחנת טיפת חלב הראשונה הוקמה בשנת 1894 על ידי ( בעיר בצרפת. המונח "טפת חלב" בעברית, עבור תחנות לטיפול באם ובילד, הופיע בעתונות העברית כבר בשנת 1905.
ברשי השתייך לקהילה היהודית הנאולוגית (יהדות רפורמית) אשר בראשה עמד ארנולד קיש. הוא היה פעיל בקהילת בודה והקדיש זמנו במיוחד ל"חברה קדישא", בזמנו הפנוי עסק בסייף. ברשי ראה עצמו ציוני ונאבק במנהיגות הרשמית של יהדות הונגריה אשר הייתה ברובה אנטי-ציונית וכן בממשלה ההונגרית אשר הצרה את צעדיהם של הציונים. בשנת 1903 היה שותף לייסוד אגודת הסטודנטים הציונית "מכביאה" (Makabea). בשנת 1909 הוא בא בברית הנישואין עם מינה פרוינד, בת לרב מבית פרשבורג, סופרת, מתרגמת ומורה בווינה שהגיעה לבודפשט ולמדה הונגרית מדוד. ביתם של דוד ומינה היה לבית-ועד לסופרי-וינה המפורסמים, כגון ארתור שניצלר, הרמן באהר. פטר אלטנברג, האחים לותאר ואחרים.
בשנת 1910 נולדה בתם נעמי, הייתה ממיסדי קיבוץ קיבוץ נען וחברה בקיבוץ, נישאה לאריה פק ונפטרה בשנת 1944.
בשנת 1912 נולדה בתם שרה, אשר הייתה בוגרת בית הספר לאחיות בווינה, אחות ראשית במחלקת הילדים בהדסה בתל אביב ומדריכה בבית הספר לאחיות.
בשנת 1914 נולד בנם אשר היה ממייסדי קיבוץ ניר דוד (תל-עמל), ולימים, בתפקידו כסגן מפקד גדוד 13 בחטיבת גולני, נפל בפעולה נגד הצבא המצרי במהלך "מבצע חורב" בסוף דצמבר 1948.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש ברשי כמפקד בית חולים צבאי בדרגת סרן וזכה לכמה אותות הצטיינות.
לאחר המלחמה הוא ניהל בית חולים תחת משטרו הקומוניסטי של בלה קון ואחר כך תחת שלטונו של מיקלוש הורטי, אשר הקים "צבא לבן" במזרח המדינה, שהיה מכוון כנגד צבאו האדום של קון ונכנס לבודפשט בנובמבר 1919 בראש צבאותיו. הורטי היה שמרן ימני ואנטישמי מובהק, והחיל מדיניות אנטישמית תוקפנית הגם שהתנגד לרדיקליות של הנאצים ו"צלב החץ". בתקופת שלטונו, במהלך מלחמת העולם השנייה, התרחשה שואת יהודי הונגריה. בעקבות התגברות האנטישמיות, החליטה קבוצת חברים מהאנטיליגנציה היהודית בבודפשט, ביניהם בעלי מקצועות חופשיים ואמנים, לעזוב את הונגריה ולעלות לישראל. לצורך ארגון העלייה נעזרה הקבוצה במשרד הארצישראלי, אשר סניפו בבודפשט הוקם על ידי המהנדס ארמין ברגי ודוד ברשי. ברשי היה הכוח המניע בקבוצה ועל אף שהיה ראש קהילת בודא (החלק המערבי של בודפשט) החליט לעזוב את החיים הנוחים ומעמדו הרם ולעלות לישראל. בחודש יוני 1920 הגיעה הקבוצה לישראל והתיישבה בעיר העתיקה בירושלים בבית ויטנברג ברובע המוסלמי (זה הבית אותו רכש אריק שרון בשנת 1987). היה זה זמן קצר לאחר השריפה הגדולה שפרצה בבית במאורעות תר"פ והבריטים מימנו את תיקון החצר. ביחד עם ברשי היו האמן שלמה ידידיה, חותנו מרדכי אבי שאול, אחיו האופטיקאי אלכסנדר ידידיה, בנו גרשון ידידיה, המהנדס האמן מרדכי מושוני, חיים משה דננברג והעו"ד מרדכי בוקסבוים. קבוצה שנייה של עולים מהונגריה הגיעה במאי 1921 ועליה נמנו גם אשתו של ברשי וארבעת ילדיהם.
עם הגעתו לירושלים הצטרף ברשי ל"אגודת הרופאים העברים" ובנובמבר 1920 הוא גם נבחר כאחד מחברי הוועד של האגודה. כמו כן, התחיל ברשי בהטפה להקמת תחנות למתן טיפול וייעוץ לאם ולילד ופרסם מאמרים בנושא בעיתון "דאר היום".
בחודש מאי 1921 פתח ברשי פוליקליניקה (מִרפָּאה) במאה שערים אשר יועדה לטיפול באם ובילד. ב"דאר היום" הוא פרסם מודעה בזו הלשון: "חברת 'עזר יולדות' בירושלים מודיעה לנשי ירושלים כי הפוליקליניקה של הרופא המומחה למחלות ילדים, ד"ר דוד ברשיא מיעצת לאמהות ולהמתעתדות להיות אמהות, במטרה ליעץ להן, בייחוד בשאלת הטיפול בילדים, כגון הזנת הילד וכלכלתו, הטיפול בגופו וכו'. העצה והעזרה תנתנה חנם".
בתחילת יוני שלח ברשי מכתב ליצחק מקס רובינוב, המנהל של קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית והציע לו שיתוף פעולה "ביחס לסידור תחנת ביקורים לאמהות". רובינוב קיבל בברכה את הצעתו של ברשי והדגיש את החשיבות של "תחנות הוראה לאמהות", ובכך שתהיה "אחדות בשיטת העבודה ובעיקר בסטטיסטיקות של ארבע התחנות (שכבר פועלות בעיר) ותחנות אשר תפתחנה בעתיד".
בחודש ספטמבר 1921 פרסם ד"ר ברשי מודעה על מעבר מעונו ממאה שערים לחצר ויטנברג בעיר העתיקה ליד שער שכם. המודעה מציינת שעות פתיחת הקליניקה וכן שעות ל"מועצת האמהות" (ייעוץ לאמהות) אשר יהיו בחינם.
שיתוף הפעולה עם הדסה ועם יצחק רובינוב נמשך ובחודש ינואר 1922 התמנה ברשי, מטעם הדסה, לרופא של המושבות הסמוכות לכנרת כולל דגניה א', דגניה ב' ומנחמיה.
בשנת 1923 שימש ברשי כרופא בבית החולים "הדסה" בצפת. סייעה בידי הד"ר ברשי אשתו, מינה, אשר הייתה פעילה בהסתדרות הנשים בצפת, ושניהם לקחו חלק בהחלטות להקים תחנה של "טפת חלב" בצפת.
במהלך 1924-1925 שימש ברשי כרופא נשים הרות ומילדות ורופא ילדים ב"הדסה" בחיפה וכן כמנהל בית המרפא לילדים. בתפקידו הוא פעל גם למתן תזונה וכלכלה נכונה לילדים משכבות חלשות.
בסוף חודש אוגוסט 1926 עבר ד"ר ברשי מחיפה לתל אביב והתמנה למנהל בית הילדים שעל יד "הדסה" . בתל אביב פגש ברשי את מיקלוש ניקולס אמודי, רופא שיניים מבודפשט ובן למשפחה יהודית מתבוללת וסייף חובב. לברשי, שהיה אלוף הונגריה בסיף בשנת 1904 התאפשר לחזור לספורט האהוב עליו, יחדיו ערכו, שני הסייפים הראשונים בארץ ישראל, אימונים במרפאתו של ד"ר אמודי. ברשי היה שותף בהקמתו של מועדון סיף "מכבי", היה יושב הראש שלו במשך תקופה ארוכה ושימש כשופט סיף במכביה הראשונה והשנייה. בין באי ביתם של הזוג ברשי היו סופרים, משוררים ואנשי ציבור רבים, ביניהם ביאליק, אביגדור המאירי, הנרייטה סאלד, ארתור רופין, אוסישקין, מאיר דיזנגוף, ישראל רוקח, שושנה פרסיץ, הראשון לציון הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל, הנציב העליון הרברט סמואל, המושל הירושלמי רונלד סטורס ואחרים.
בנובמבר 1928 עזב ברשי את משרתו כמנהל מחלקת הילדים בבית החולים "הדסה" בתל אביב ופתח פרקטיקה פרטית, במקביל הוא שימש כחבר ועד של ההסתדרות הרפואית.
ב-5 בדצמבר 1928 הופיע בפעם הראשונה בעיתון הארץ המדור "שעורים לאמהות" אותו כתב ברשי עד 1930. המדור עסק בנושאי היריון, הנקה וטיפול בתינוקות.
ב-8 בנובמבר 1930 פתח ד"ר ברשי את "בית הילד לאה" במעונו בשדרות רוטשילד בתל אביב (מאוחר יותר עבר המעון לרחוב הס ). המעון, יועד לטיפול ב-15 ילדים אשר לא נמצא להם מקום טיפולי אחר מפאת יתמות או סיבות אחרות. בטקס הפתיחה השתתפו הרב הראשי עוזיאל, ח.נ. ביאליק וממלא מקום ראש העירייה ישראל רוקח.
בתקופה זו המשיך ברשי בפעילותו הציבורית, הוא היה פעיל בהסתדרות הרפואית ונושא מטעמה הרצאות לקהל הרחב בתל אביב.
בשנת 1946 מסרו בני הזוג ברשי את ביתם, ברחוב זמנהוף 42 בתל אביב, לאגודת הסופרים. הם עברו לגור עם משפחת בתם נעמי (פק) בקיבוץ נען. בנען שימש ד"ר ברשי כרופא מחליף. ב-29 ביוני 1946, במהלך "השבת השחורה", כאשר החיילים הבריטים צרו על הקיבוץ בחיפושם אחר מנהיגי "ההגנה", לבש ברשי את חלוק הרופאים הלבן והוציא על אלונקה, תחת אפם של הבריטים, את ישראל גלילי, אשר התחזה לחולה והיה חבוש כולו, אל מחוץ לקיבוץ . ברשי נפטר ונקבר בקיבוץ נען בשנת 1952, רעייתו, מינה, נפטרה בשנת 1962.
מעגנית המלח
מעגנית המלח (בערבית: רוג'ם אל בחר, רוגם הים) היה חצי אי בצפון ים המלח ועליו שרידי מגדל ושרידי יישוב מתקופות שונות. הזיהוי המקראי של המעגנית אינו ודאי, היו שהציעו לזהותה עם "בית הערבה" המקראית, זיהוי נוסף שהוצע הוא עם "עיר המלח" – אחת משש ערי המדבר של שבט יהודה. מהממצאים הארכאולוגיים במעגנית ניתן ללמוד על אופי ים המלח ובפרט על תכונתו לשינוי קיצוני במפלס, על פי מזג האוויר. כמו כן ניתן ללמוד על שינויים שהיו בעבר בגאוגרפיה ובאקלים.
התנודות המשמעותיות במפלס ים המלח במאות השנים האחרונות הביאו לתיאורים שונים של המעגנית על ידי נוסעים, חוקרים ותיירים שעברו באזור, ביניהם תיאורו של בנימין מטודלה. בתקופות שעלה מפלס המים המעגנית הפכה לאי, וכאשר הים נסוג הפך המקום למעגן. היו אף שנים ברוכות גשמים שהמקום הפך לשרטון תת-ימי. בעקבות ההתייבשות שחלה באזור, נחשף כל האתר והוא מרוחק מחוף הים.
בשנת 1917 אותרה המעגנית מתחת לפני הים על ידי ה' קופה (H.Koppe) שהיה קצין-מטאורולוג בצבא הגרמני. במדידות שביצע הסתבר שראש המעגנית היה בגובה 3.25 מטר לפני הים. ועומק השרטון שהוביל מהחוף אל המעגנית היה 7 מטר. בשנת 1940 במפה נוספת שהוכנה, עדיין הייתה המעגנית מתחת לפני המים. במשך השנים נחשף האי, הפך לחצי אי. בשנת 1977 הפך לתל קטן על יד שפת הים. ב-1964 החלה שאיבת המים על ידי המוביל הארצי שהשפיעה על גובה מפלס פני ים המלח. גם שאיבת המים אל בריכות האידוי של מפעלי ים המלח השפיעה על גובה המפלס.
בשנים 1977–1979 נערכו במקום חפירות שבראשם עמד פסח בר אדון, ארכאולוג שחפר במדבר יהודה. במהלך החפירות התגלו ממצאים המעידים על תפקידיו של חצי האי במהלך ההיסטוריה. עם גילוי חרסים מהתקופה הישראלית, סברו החופרים שהמקום מתאים להיות בית הערבה המקראית, אחת משש ערי יהודה המדבריות (יהושע ט"ו). הממצאים בשטח הראו על שכבת חורבן. ממצא זה תואם את החורבן שנמצא בכל יישובי המדבר שחרבו כנראה בחורבן בית ראשון. יישובים אלה נושבו מחדש רק בתקופה החשמונאית.
המעגן ההלניסטי
אחד הממצאים המשמעותיים במעגנית הוא שרידי מגדל וסביבו מעגן ושובר גלים באורך 100 מטרים. המגדל בנוי מסלעים גירניים, סלע שאינו מצוי באזור זה של ים המלח, מכאן שהובא כנראה ממצוק ההעתקים שנמצא כ-4 ק"מ מערבה. בר אדון סבר שהמגדל נבנה בימיו של אלכסנדר ינאי. הוא העריך שהמגדל התנשא לגובה של 20–30 מטר, ושימש כמעגן ספינות. להערכתו איפשרו המגדל ששימש גם כמגדלור והמעגן תנועת ספנות באזור. בנוסף העריך, שתפקידו של המגדל היה גם להגן על אזור ערבות יריחו, ועל מעיין עין ג'היר שנמצא מצפון למעגנית. במאמרו על המעגנית מעלה בר אדון אפשרות שהמגדל נבנה על פי דגם מגדל פארוס, המגדלור של אלכסנדריה במצרים, שהיה אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק. המגדל לא שימש תקופה ארוכה וכנראה קרס לכיוון דרום ברעידת האדמה בשנת 31 לפנה"ס. בר אדון מעלה גם סברה שהמגדלור הראשון באתר נבנה בימי המלך עוזיהו (שחי במחצית הראשונה של המאה השמינית לפנה"ס) ונחרב עם חורבן הבית הראשון.
באתר נמצאו ממצאים מהתקופה הישראלית, התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית והתקופה הביזנטית. בקו החוף, מדרום למבנה, נתגלו מספר קווי בנייה בגבהים שונים. בר אדון סבר שאלו הם שרידי מזחים קדומים המעידים על מפלסו המשתנה של ים המלח.
יחסי דומיניקה–רוסיה
יחסי דומיניקה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין דומיניקה לבין הפדרציה הרוסית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-19 במאי 1995, ובשנת 2015 נחגגו 20 שנות יחסים דיפלומטיים בין המדינות. באפריל 2018 מינתה דומיניקה שגריר קבוע במוסקבה
אורליאנה
דוכסות
דוכסות אורליאן נוצרה בשנת 1344 על ידי העלאת רוזנות אורליאן לשעבר לדוכסות תחת המלך פיליפ השישי עבור בנו השני פיליפ דה ולואה. עם הקמת הדוכסות שולבו בה גם כמה יישובים סביב המחוז הקודם, הם כללו את רוזנות בוז'נסי ואת הסניורויות של נויוויל-או-בואה, Yèvre-le-Châtel, Châteauneuf-en-Thymerais, לוריס ובויסקום. בשנת 1375, הנסיך פיליפ מת ללא יורש לגיטימי, התואר 'דוכס אורליאן' והדוכסות עצמה אוחדו לתחום המלכותי (אדמות הכתר) של מלך צרפת. בשנת 1392, הדוכסות נוצרה מחדש על ידי המלך שארל השישי עבור אחיו הצעיר לואי דה ולואה-אורליאן. מאוחר יותר ירש את הדוכסות בנו שארל דה ולואה-אורליאן ששלט עד 1465 כאשר מת מסיבות טבעיות. לאחר מותו ירש אותו בנו לואי דה ולואה-אורליאן, שהפך למלך לואי השנים עשר ב-1495 והתואר אוחד לכתר פעם נוספת.
בשנת 1519, הדוכסות שוב נוצרה על ידי המלך פרנסואה הראשון עבור בנו השני אנרי דה ולואה-אנגולם. עם זאת, אנרי ויתר מאוחר יותר על תוארו כאשר הפך לדופין של צרפת (יורש העצר) ב-1536. לאחר מכן ירש אותו בנו שארל דה ולואה-אנגולם ששלט כדוכס עד שמת משפעת ב-1545.
בשנת 1549, הדוכסות שוב נוצרה עבור הנסיך לואי דה ולואה-אנגולם בן השנה, שמת חודשים ספורים בלבד לתוך כהונתו. לאחר מותו ירש אותו אחיו הגדול שארל, שהפך למלך שארל התשיעי ב-1560 והתנער מהדוכסות שלו. את שארל ירש אנרי דה ולואה-אנגולם, אך הוא ויתר על תוארו בשנת 1566 בתמורה לדוכסות אנז'ו. בפברואר 1566, התואר הועבר למלכה בת הזוג קטרינה דה מדיצ'י כדוכסית אורליאן. היא מתה בשנת 1589 והדוכסות שוב אוחדה לכתר.
Sledgehammer Games
.Sledgehammer Games, Inc היא חברה אמריקאית לפיתוח משחקי וידאו, שנוצרה בשנת 2009 על ידי גלן סקופילד ומייקל קונדריי. צמד זה עבדו יחדיו ב-Visceral Games והם אחראים על יצירת המשחק Dead Space. החברה עצמאית, עם זאת היא חברה בת בבעלות מלאה של Activision והיא מבוססת בפוסטר סיטי, קליפורניה. הסטודיו ידוע בעבור פיתוח ופיתוח-שותף של מגוון משחקים מסדרת Call of Duty.
אורליאנה
דוכסות
בשנת 1626, לואי ה-13 הקים מחדש את דוכסות אורליאן עבור אחיו הצעיר גסטון, דוכס אנז'ו ששלט כדוכס עד 1660 כאשר מת מסיבות טבעיות. גם הפעם התואר התמזג לכתר בפעם האחרונה.
לבסוף בשנת 1661, דוכסות אורליאן נוצרה בפעם האחרונה על ידי המלך לואי ה-14 עבור אחיו הנסיך פיליפ, דוכס אנז'ו. ירש אותו בנו, לאחר מכן נכדו, נינו, ולבסוף הנכד לואי פיליפ השני. בשנת 1793, הוא הוצא להורג על בגידה בתקופת שלטון הטרור וירש אותו בנו לואי פיליפ השלישי (לימים המלך לואי פיליפ). לאחר מכן הועבר התואר בפעם האחרונה לנסיך פרדיננד פיליפ דה אורליאן שמת בתאונה בשנת 1842 והתואר התבטל כאשר ממלכת צרפת עצמה התמוססה בשנת 1830.
מחוז
מחוז אורליאנה מקביל בערך לדוכסות אורליאן הישנה והוא נוצר ב-7 באפריל 1498 כאשר הדוכס לואי השני הוכתר כמלך לואי השנים עשר. המחוז החדש שילב מחוזות מקומיים, כולל אורליאן, בלואה, ונדום, שרטר ואטמפ. כשהדוכסות נקלטה בשטח המלכותי, היא הפכה למחוז (מחוז צבאי במקום המקבילה למחוז אנגלי או מדינה אמריקאית).
בשנת 1776, כחלק מארגון מחדש של הממשלות הכלליות (פרובינציות), הממשלות חולקו לשלוש קטגוריות. הגבוהים ביותר או "החשובים ביותר" היו הקטגוריה הראשונה, לרבות רן, ליון, אקס, שטרסבורג ומץ; הקטגוריה השנייה כללה את אורליאנה, לה רושל, אנגולם, נבר; והקטגוריה המיוחדת כולל פריז ומונקו. המושל הצבאי של הקטגוריה הראשונה היה אמור להיות מרשל של צרפת, המעמד השני היה שמור ללוטננט גנרלים, והאזורים המיוחדים הוקצו על ידי המלך.
מנהל
מושל של מחוז בצרפת לפני המהפכה היה בתחילה נציגו של המלך באזור ולא החזיק בכוח ממשי. עד השינויים תחת לואי ה-14, המושל של מחוז היה יותר מינוי דה יורה, ולא היה לו מעמד בקבלת החלטות. עם זאת, לאחר הרפורמות של לואי ה-14, הפכה המושלות של מחוז למינוי צבאי. מאז, המושל לא היה רק נציגו של המלך, אלא גם המפקד הצבאי של האזור. בנוסף לתפקידיו הצבאיים, המושל היה למעשה מנהיג המחוז ואילו בעל התואר (דוכס אורליאן) היה דה יורה הבעלים של המחוז.
בשנת 1558, רוב המחוזות בצרפת הופרדו עוד יותר למחוזות מס או מחוזות בחירה.
בין המושלים הבולטים היה אן-שארל-זיגיסמונד דה מונמורנסי-לוקסמבורג.
Sledgehammer Games
היסטוריה
מייסדי Sledgehammer Games, סקופילד וקונדריי, עבדו ביחד בחברה Electronic Arts בשנת 2005 על המשחק 007: From Russia with Love, כאשר קונדריי בתפקיד הבמאי וסקופילד בתפקיד המפיק בפועל. שיתוף פעולה זה התקדם ל-Dead Space. לשניהם יש תכונות משלימות ורקע דומה - שייכים למעמד הביניים ואבות אשר עוסקים בענף הבנייה.
לאחר שייסדו את Sledgehammer ב-21 ביולי 2009, סקופילד וקונדריי הכינו עבור Activision הצעה: הם ינסו לשכפל את הצלחתם עם המשחק Dead Space, עם משחק בגוף שלישי שיהיה ספין-אוף לזיכיון Call of Duty. חברת Activision ישבה על ההצעה במשך שבועות עד שמנכ"ל Activision Blizzard, בובי קוטיק, הציע להביא את הסטודיו לחיק Activision. סקופילד וקונדריי הסכימו, הם ראו את מודל הסטודיו העצמאי של Activision בתור הזדמנות לשמר את התרבות היצירתית של החברה, מתודולוגיית הפיתוח ואת הצוות, תוך כדי שיש להם ביטחון של ברית עם המפיצה הגדולה ביותר בתעשייה.
Sledgehammer Games השקיעה 6–8 חודשים בפרויקט Call of Duty בשנת 2009, מספיק זמן על מנת לייצר אב-טיפוס שמספק 15 דקות משחק. על פי הדיווחים, המשחק היה מרחיב את הזיכיון לז'אנר האקשן-הרפתקאות, אך קרב חוקי בתוך חברת Infinity Ward, בין הסטודיו שעומד מאחורי זיכיון Modern Warfare לבין מייסדי החברה, ג'ייסון ווסט ו-וינס זמפלה, הביא לידי פרידת השניים. העובדים שעזבו את Infinity Ward לקחו עמם עובדים מהחברה אל חברה חדשה, כך ש-Activision נותרה עם חצי מהצוות המקורי ומועד אחרון של 20 חודשים (אף על פי שהמספר המקובל הוא 24) להשלים את המשחק הבא בזיכיון, Call of Duty: Modern Warfare 3. חברת Activision ביקשה מ-Sledgehammer Games שיעצרו את עבודתם על פרויקט המשחק בגוף שלישי וישתפו פעולה עם Infinity ward במקום.
ההצעה הייתה הימור בעבור שני הצדדים. Activision קראו לסטודיו שמעולם לא הפיק משחק לגמרי לבדו, בזמן ש-Sledgehammer Games יעזבו שבועות של עבודה על משחק מהז'אנר המוכר להם ביותר, על מנת לקחת על עצמם לוח זמנים מעניש בזיכיון בעל פרופיל גבוה. Infinity Ward הייתה סבירה יותר לקבל קרדיט בעבור כל הצלחה, בעוד ש-Sledgehammer הייתה סבירה להיאשם בעבור כל כישלון. הסטודיו סקר לראשונה את הצוות שלו וקיבל הסכמה אנונימית. "זה היה סיכון רציני עבור הסטודיו החדש של סקופילד וקונדריי, ואחד שלרוב מחוץ לתעשייה מעולם לא נחשב", כתב ריאן פלמינג ב-Digital Trends. "השם של Infinity Ward היה המרקיז (תואר אצולה) על זיכיון ה-Modern Warfare, אבל לספק כישלון על ביצת הזהב של Activision היה מביא לגל שהיה פוגע בכל מי שבדרכו. במבט לאחור על ההצלחה של המשחק והזיכיון בכללותו, קל להתעלם מהסיכוי שלקחו Sledgehammer."
שיתוף הפעולה עם Infinity Ward סימן את הפעם הראשונה שבה משחק מכותר Modern Warfare נוצר ביחסי פיתוח משותף (co-development), כאשר שני סמלי החברות מופיעים על האריזה. למרות ההיסטוריות ומתודולוגיות הפיתוח הנבדלות של שתי החברות, מגזין GamesTM קרא להסכם מערכת יחסים סימביוטית נדירה עבור משחק בעל פרופיל כה גבוה. שני הצוותים נפגשו לראשונה באביב 2010 בשביל להשוות רעיונות.
בפברואר 2018, גלן סקופילד ומייקל קונדריי עזבו את Sledgehammer Games אך עדיין נשארו לעבוד ב-Activision. בדצמבר 2018, קונדריי עזב את Activision כדי להתחיל קריירה עם 2K Games באזור המפרץ של סן פרנסיסקו עם 31st Union. סקופילד גם הוא עזב את הסטודיו על מנת לייסד את Striking Distance.
בשנת 2019, בזמן שעבדו על המשחק Call of Duty: Black Ops Cold War ביחד עם Raven Software, לשני הצוותים היו רעיונות נבדלים על המשחק. זה הוביל את המוציאה לאור של Call of Duty, חברת Activision, להביא מפתחת עמיתה, Treyarch, בשביל שתיקח את תפקיד המפתחת המובילה עבור ה-Cold War, בעוד ש-Sledgehammer ו-Raven קיבלו את תפקיד השותפים.
Sledgehammer Games פתחו סטודיו חדש במלבורן, אוסטרליה בספטמבר 2019. במאי 2020, מנהל התפעול הראשי של Sledgehammer, אנדי וילסון, אישר שכעת הסטודיו הוא בעל ריבוי פרויקטים עם מעל 200 עובדים, כאשר בשנה הבאה מתוכנן לגייס עוד 100 עובדים.
תפעול ותרבות
Sledgehammer Games פועלת מתוך סטודיו מעוצב בהתאמה אישית עם חלל פתוח, ציוד פיתוח יוקרתי ותיאטרון. סקופילד מפקח על המאמץ היצירתי של החברה; קונדריי מפקח על התפעול העסקי. לב צוות הפיתוח כולל את מנהל הקריאייטיב ברט רובינס, מנהל השמע דון וקה, מנהל האנימציה כריס סטון ומנהל הפיתוח הבכיר אארון הלון.
נכון לפברואר 2013, Sledgehammer העסיקו בסביבות 200 עובדים, עם מחזור נמוך מהרגיל של פחות מ-1%. עובדים חדשים קיבלו challenge coin (בתרגום חפשי: מטבע אתגר) שעליו חרוט את ערכי החברה. המסורת שתחילתה במלחמת העולם הראשונה בפועל של מתן מטבעות לחיילים עם סמל טייסת שיכול לשמש להוכחת שייכות.
קישורים חיצוניים
__לחיפוש__
קאלמאנהאזה
קאלמאנהאזה (בהונגרית: Kálmánháza) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
גרמן גילטמן
גרמן גילטמן (נולד ב- 1 בפברואר 1973) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה ששימש כנספח צה"ל ברוסיה, ואשר פיקד על גדוד 82 וחטיבה 278.
קאלמאנהאזה
כמו יישובים רבים באירופה גם בקאלמאנהאזה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 2,053 ובשנת 2020 רק 1,758 תושבים.
הכפר היה חלק מאויפהרטו עד שנת 1949 והוא נקרא עד שנת 1904 בוגארהזה אז השתנה שמו לקאלמאנהאזה לאחר שקלמן טיסה רכש לאשתו אחוזה באזור.
1982 בארצות הברית
1982 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 206 שנה מיום היווסדה.
יחסי ישראל–תוניסיה
בין מדינת ישראל והרפובליקה התוניסאית לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים, נכון לשנת 2023.
היסטוריה
המגעים הראשונים בין ישראל ותוניסיה התקיימו במטה האומות המאוחדות בניו יורק במהלך השנים 1951–1952, כאשר נציגים תוניסאים יצרו קשרים לא רשמיים עם חברי המשלחת הישראלית. בחודש יוני 1952, באהי לאדגאם, מקורבו של נשיא תוניסיה חביב בורגיבה, נפגש עם נציג ישראל באו"ם גדעון רפאל, בבקשה לתמיכה ישראלית בעצמאות תוניסיה. במסגרת הפניה בורגיבה ציין כי לאחר השגת עצמאותה של תוניסיה, הוא לא יפעל לשם השמדתה של מדינת ישראל, בדומה לרבות ממדינות המזרח התיכון, ויפעל לקידום שלום באזור. כמו כן בשנת 1956, לאחר שתוניסיה הכריזה על עצמאותה, בורגיבה נפגש בחשאי עם יעקב צור, שגריר ישראל בצרפת. מאוחר יותר באותה שנה, צור קיים פגישה נוספת עם שר האוצר התוניסאי, אשר ביקש את סיועה של ישראל בהקמת יישובים חקלאיים שיתופיים, בהשראת מודל הקיבוץ הישראלי.
בשנת 1985, במבצע רגל עץ, הפציצו מטוסי חיל האוויר הישראלי את מפקדות אש"ף בתוניסיה. על פי דיווחי הטייסים הפגיעות היו מדויקות ולשכת ראש אש"ף ומשרדים שונים של אש"ף ושל ארגון פורשי א-סאעקה נהרסו או נפגעו קשה. על פי פרסומי צה"ל, נהרגו בתקיפה 60–75 אנשי ארגוני טרור ו-70 נוספים נפצעו. לטענת ממשלת תוניסיה ואש"ף, נהרגו בהפצצה גם מספר אזרחים.
תוניסיה טוענת שהיא שיחקה תפקיד מרכזי במסגרת השיחות החשאיות בין אש"ף לבין ישראל, שהובילו לחתימה על הסכם אוסלו בשנת 1993. זמן קצר לאחר מכן, משלחת ישראלית ביקרה באופן רשמי בתוניסיה לשם שיחות הדדיות. סלאח מאסאוי, המנכ"ל של משרד החוץ התוניסאי, ציין בתקופה זו כי הוא לא רואה כל מניעה לכינון יחסים דיפלומטיים רשמיים עם ישראל. בשנת 1993, יוסי ביילין, סגן שר החוץ של ישראל, קיים ביקור רשמי בתוניסיה, כאשר בעקבות זאת נוצר קשר טלפוני ישיר בין שתי המדינות, החל מיולי 1993. בעקבות החלטתה של תוניסיה לסגור את משרדי אש"ף במדינה, בחודש יוני 1994, התחממו עוד היחסים בין שתי המדינות, ותיירים ישראלים החלו להגיע למדינה. באותה השנה נוסדו ערוצי תקשורת נוספים בין שתי המדינות, באמצעות השגרירויות הבלגיות בתל אביב ובתוניס.
בשנת 1995 נפגשו שר החוץ התוניסאי חביב בן יחיא, ושר החוץ הישראלי אהוד ברק בברצלונה על מנת להרחיב את הקשרים בין המדינות ולייסד לראשונה יחסים רשמיים בין שתי המדינות, מאחר שעד אז היחסים היו מוגבלים ל"שני ערוצי תקשורת בשגרירויות הבלגיות, האחת בתוניס והשנייה בתל אביב". בתאריך 22 בינואר 1996, מסר מזכיר המדינה האמריקאי וורן כריסטופר כי בפעם הראשונה ישראל ותוניסיה יקימו משרדי אינטרסים רשמיים בשתי המדינות, אשר ישמשו כשגרירויות דה פקטו. בהתאם לתוכנית, עד ל-15 באפריל באותה שנה, כל מדינה תארח נציגים של רעותה, על מנת להקל על התייעצויות פוליטיות, הסדרי נסיעות, וסחר בין שתי המדינות. במסגרת היוזמה ישראל פתחה משרד אינטרסים בתוניסיה בחודש אפריל 1996, וכחודש וחצי לאחר מכן, במאי 1996, דיפלומט תוניסאי נשלח על מנת לפתוח משרד מקביל בישראל.
היחסים בין שתי המדינות נקלעו למשבר בתחילת שנות ה-2000, בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה. ב-22 באוקטובר 2000, הנשיא התוניסאי בן עלי הודיע שהוא מתכוון לנתק את כל הקשרים הדיפלומטיים עם ישראל בעקבות "האלימות בשטחים הפלסטינים". מדינת ישראל הביעה בתגובה את אכזבתה מההחלטה התוניסאית, אשר כללה את סגירתם של משרדי האינטרסים בתל אביב ובתוניס. דובר משרד החוץ הישראלי מסר כי:. חרף יוזמות לחידוש היחסים בין שתי המדינות אשר הועלו במהלך השנים הבאות, הלחץ הציבורי התוניסאי, אשר מושפע מהסכסוך הישראלי-פלסטיני, מונע נכון לשנת 2021 את חידוש היחסים הרשמיים בין שתי המדינות. עם זאת, קיימים בתחומים מסוימים יחסים לא רשמיים בין שתי המדינות, לדוגמה בתחום התיירות והמסחר.
האווירה האנטי ישראלית במדינה העמיקה עוד בעקבות הבחירות הכלליות לפרלמנט בתוניסיה, בהם זכתה המפלגה האסלאמיסטית "התחייה" במרב הקולות והמושבים בפרלמנט, כאשר חלק מחברי המפלגה הדגישו את התנגדותם לנורמליזציה עם "הישות הציונית", ואת תמיכתם בשחרור פלסטין, עם זאת ב-2019 הצטרף במפתיע התפרן היהודי-תוניסיאי, סימון סלמה למפלגה, טענות רבות נשמעו על מועמדתו של סלמה, החל מתגובות שטענו שהוא "עלה תאנה" של המפלגה, אחרים ראו בתמיכת המפלגה בהצטרפתו בניסיון חיזור שמטרתו השבת אמונה של ארצות הברית לתוניסיה ואף תגובות תומכות שאמרו שהוא מועמד שהוא דוגמה לאזרח המופת התוניסאי ארוך השנים" ולסובלנות במדינה כלפי האחר.
בפברואר 2020 הסכימה נבחרת תוניסיה לשחק מול נבחרת הפדרציה של ישראל במסגרת בית 2 האירופי-אפריקני בהלסינקי, חרף הכחשות שפורסמו על ידי עיתונאים במדינה שטענו כי הנבחרת שוקלת להחרים את המשחק.
ב-22 בדצמבר 2020 משרד החוץ התוניסאי הודיע כי היחסים בין המדינות לא ינורמלו, עקב הנורמליזציה של ישראל עם איחוד האמירויות הערביות, סודאן, בחריין ומרוקו.
פרס פרנץ ליסט
פרס פרנץ ליסט (בהונגרית: Liszt Ferenc-díj) הוא הפרס הגבוה ביותר בתחום המוזיקה, שמוענק על ידי הרפובליקה של הונגריה. הפרס הוא על שמו של הפסנתרן והמלחין ההונגרי הגדול פרנץ ליסט. המשרד למשאבי אנוש מעניק את הפרס כהכרה והוקרה בשל פעילות מצטיינת בתחום המוזיקה ואמנויות הבמה המוזיקליות (ביצוע מוזיקלי, ניצוח וכדומה). הפרס מוענק משנת 1952.
הפרס
הפרס מוענק לשמונה אנשים בלבד בכל שנה ב־15 במרץ. עד 1976 היו לו שלוש דרגות לפרס שלאחר מכן אוחדו לאחד בלבד. מקבל הפרס זוכה בפרס כספי, במדליה ובתעודה על שמו שמאשרת את זכאותו לפרס.
1952-1992: מדליית ברונזה עגול דו צדדית. בחלקו הקדמי דיוקנו של פרנץ ליסט מביט ימינה ומסביב הכיתוב "FERENC LISZT 1886-1811". זר עלי דפנה בצד האחורי, על הגב המדליה, עם הכיתוב "FERENC LISZT AWARD". המדליה עוצבה על ידי הפסל וולטר מאדארשי.
משנת 1992: מדליית ברונזה עגולה חד-צדדית, קוטר 80 ס"מ, עובי 8 מ"מ. שנושא דיוקן ימני, קמור, שך המלחין והכיתוב "FERENC LISZT PRIZE". המדליה עוצבה על ידי הפסל גאבור גאטי.
טרגולינה
טרגולינה (שם מדעי: Tragulina) היא אינפרא-סדרה של מכפילי פרסה שבתת-סדרת מעלי הגירה. הקבוצה התפתחה מתחילת האאוקן וכיום נכחדו כל המשפחות הכלולות בה למעט האיילוניים, החיים ביערות אפריקה ודרום-מזרח אסיה. בעבר הם חיו גם לאורך אירואסיה ואף באמריקה הצפונית.
מאפיינים
מיני האיילונים החיים הם מהקטנים שבמכפילי הפרסה ואינם עולים על 12 קילוגרם. חלק מהמינים הנכחדים כמו הפרוטוצרטיים היו גדולים יותר, דומים לאנטילופות במראם ובעלי קרניים מוזרות על חוטמם ומצחם, אשר עזרו לזכרים להילחם ביניהם. קרניים אלה דמו לקרני אייליים אך לא בטוח שנשרו ממצחם. למינים אלה הקרניים לא בולטות כמו אצל שאר מעלי הגירה, כך שלרוב הם נאבקים באמצעות הניבים המפותחים שלהם.
בני הקבוצה הם בעלי שלוש קיבות בניגוד לארבע אצל הפקוריים, והם מתקשים בעיכול צמחייה קשה. לעיתים הם אף יאכלו חסרי חוליות או אף חולייתנים קטנים.
אומלופ הט ניוסבלד לנשים
אומלופ הט ניוסבלד לנשים (בהולנדית: Omloop Het Nieuwsblad-vrouwen) הוא מהדורת הנשים של מרוץ האומלופ הט ניוסבלד, מרוץ אופני כביש חד-יומי שנערך בבלגיה. מרוץ הנשים מתקיים מאז שנת 2006.
היסטוריה
המרוץ מהווה חלק מקלאסיקות האביב של הנשים, ונחשב לאחד מהחשובים שבהם, כשהוא כולל קטעים על אבני מרצפות לאורך המרוץ. בדומה לגברים, גם מהדורת הנשים נחשבת למרוץ הפותח של עונת הקלאסיקות. הוא מתקיים באותו היום של מרוץ הגברים, אך יותר מוקדם. ב-2016 הפך לחלק מסבב מרוצי הוורלד של הנשים.
פאני פורי
פאני פורי או גולגאפה (בהינדי: पानी पूरी; באנגלית: Panipuri) הוא חטיף מטוגן ועגול הנחשב למאכל רחוב נפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
החטיף מורכב מפורי חלול ועגול ככדור, המטוגן בשמן עמוק וממולא ברוטב אימלי פאני, צ'אטני, תמרהינדי, אבקת צ'ילי, צ'אט מסאלה, מחית תפוחי אדמה, בצל וחומוס.
שמו של החטיף משתנה בהתאם לאזור ומוכר כפאני פורי במהרשטה, פאני פאטאשי בהריאנה, גול גאפה בצפון הודו, פולקי במדיה פארדש ופוצ'קה בבנגלדש.
בתאריך 10 במרץ 2020, פאני פורי נכתב כערך במילון אוקספורד האנגלי.
אצטדיון רובין קאזאן
אצטדיון רובין הוא אצטדיון בעיר קאזאן, הממוקם בסוצגורוד שברובע התעשייה האווירית בעיר. משמש כמתקן האימונים של מועדון הכדורגל "רובין", שמארח את משחקי הבית באצטדיון המרכזי או בקאזאן ארנה (מאז 2013).
היסטוריה
המשחק הראשון שנערך באצטדיון היה ב-20 במאי 1958. באותו יום אירחה איסקרה קאזאן את אנרגיה וולוז'סקי וניצחה בתוצאה 6:1. נבחרת קאזאן שיחקה את כל משחקיה הביתיים באצטדיון זה עד 1960.
ב-21 באוגוסט 1960 עברה איסקרה לאצטדיון חדש - האצטדיון המרכזי. בסוף 1969 "רובין" חזרה באופן זמני לאצטדיון הישן שלה, בעקבות שיפוץ באצטדיון המרכזי.
בשנת 1970 האצטדיון נסגר לשיפוץ. במקום יציעי עץ הוקמו יציעים מבטון מזוין. דשא האצטדיון הוחלף והותקנה מערכת ניקוז חדשה. ב־19 בספטמבר 1982 נפתח האצטדיון מחדש לאחר השיפוץ.
בסוף שנות ה-90 נערכה מודרניזציה חלקית עם התקנת מושבים אדומים וירוקים בצבעי מועדון "רובין". כדי לשמש כאחד מהאובייקטים של אוניברסיאדת הקיץ 2013 בקאזאן, בוצע שיפוץ ומודרניזציה חלקיים.
במחצית הראשונה של שנות העשרים של המאה העשרים שיחקה רובין כמה ממשחקי הבית של ליגת העל באצטדיון רובין. זהו האצטדיון הביתי של קבוצת הנוער שמשחקת באליפות הנוער וקבוצת הנוער המשתתפת בליגת הכדורגל לנוער. האצטדיון אירח מספר משחקים של הליגה הלאומית והליגה המקצוענית, בפרט, בשנת 2019, כשנפטכימיק אירחה כאן את משחקיה בשל שיפוץ האצטדיון שלה. בינואר 2020, ההתאחדות הרוסית עדכנה את האצטדיון לקטגוריה השלישית בשל מצבו הבלתי מספק של הדשא המלאכותי.
על שטחו של אצטדיון רובין ישנם מספר מגרשים, שבאחד מהם נערכו משחקי הליגה השנייה (קבוצה ביתית – רובין-2) ואליפות הנוער.
כמו כן, אצטדיון רובין מארח את המשחקים באליפות הכדורגל של טטרסטן, שהיא הליגה הרביעית (החמישית בחשיבותה) במערך הליגות הרוסיות.
בית העלמין בנהלל
בית העלמין בנהלל הוא בית העלמין של מושב נהלל שבעמק יזרעאל. מאז פתיחתו בשנות ה-20 של המאה ה-20 נקברו בו רבים מבני המושב, ביניהם מייסדי המושב, בני משפחת דיין, מספר חברי הכנסת, אילן רמון ובנו אסף, מאיר שלו, יהונתן גפן ועוד.
היסטוריה
בית העלמין נפתח על תל שמרון, בסמוך לבית העלמין של תמרת. הראשונה שנקברה בו הייתה אימו של אחד ממייסדי המושב, שבחרו לקבור אותה בגבעה כקילומטר וחצי מצפון-מזרח למושב.
אישים הקבורים בבית העלמין
בבית העלמין קבורים רבים מבני נהלל, ביניהם מייסדי המושב (ישראל בלוך, ישראל בצר, יהודה גרינקר, צבי הירשפלד, יצחק וולקני-אלעזרי, צבי יהודה, אליעזר יפה, צבי ליברמן, אליעזר וחנה מייזל שוחט, רחל ונח סלוצקי, משה עמי-עד), בני משפחת דיין, אלוף משה פלד, אילן רמון ובנו שנקברו בחלקה הצבאית, מאיר שלו, יהונתן גפן ואחותו נורית גפן בצר, חברי הכנסת יעקב אורי, צבי יהודה ושמואל ומשה דיין (מפא"י) ועמוס הדר (המערך).
מכינת אבנר עכו
המכינה התורנית קדם-צבאית אבנר עכו היא מכינה קדם-צבאית דתית השוכנת בעיר עכו שבצפון ישראל. המכינה מיועדת לבוגרי כיתה י"ב ל-12 עד 18 חודשי לימוד, לאחר מכן מתגייסים בוגרי המכינה לשירות צבאי.
היסטוריה
המכינה הוקמה בשנת ה'תשע"ד והיא נקראת על שמו של החייל אבנר שמעון גץ, בנו של רב הכותל והמקומות הקדושים הרב מאיר יהודה גץ, שנהרג במהלך הקרב לשחרור הכותל במלחמת ששת הימים. המכינה יוסדה על ידי ראש המכינה הרב אחיקם גץ שהוא אחיינו של אבנר גץ. נכון לשנת ה'תשפ"ב ישנם כ-55 חניכים במכינה.
תחומי ואופן הלימוד
עיקרי הלימוד במכינה הם: גמרא, אמונה, הלכה ומוסר.
אופן הלימוד במכינה מגוון: שיעורים, חברותות וחבורות לימוד.
בנוסף לכך ישנן סדנאות שטח, טיולים והרצאות חוץ בנושאים שונים.
דיאלקטיקה חינוכית
הצוות החינוכי רחב ומגוון וחבורות הלימוד קטנות.
תוכניות המשך לבוגרים
ישנה תוכנית לבוגרי צבא עם אפשרות לשילוב לימודים בבית מדרש עם לימודים אקדמאים.
חזון
חזון המכינה הוא לחנך את חניכיה לנאמנות למדינת ישראל כיהודית, ציונית ודמוקרטית, אהבת ישראל והארץ. לחנך לגיוס לשירות צבאי משמעותי בצה"ל, בהתאם לכישוריהם. להכשיר את חניכי המכינה באופן רוחני וגופני להשתלבות בצבא. טיפוח את מנהיגותם ומעורבותם של החניכים במהלך השירות הצבאי וגם לאחר מכן.
יהושע איכילוב
יהושע איכילוב (נולד ב-30 באוקטובר 1939) הוא כלכלן ואיש עסקים ישראלי, כיהן כמנכ"ל הבנק לפיתוח התעשייה בישראל.
ביוגרפיה
נולד בישראל, בנו של משה איכילוב. בשנות ה-60 השלים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ולימודי מנהל עסקים באוניברסיטת העיר ניו יורק (City University of New York‏ (CUNY)). לאחר מכן שימש כלכלן במשרד המסחר והתעשייה והיה חבר בצוות שהכין את תוכנית פיתוח התעשייה בישראל. בין השנים 1966–1971 עבד בנציגות משרד האוצר בארצות הברית ובין השאר טיפל בתרומות המגביות בתקופת מלחמת ששת הימים.
בשנות ה-70 וה-80 כיהן בתפקידי ניהול שונים, ובהם: מנכ"ל ענבל חברה לביטוח, שהוא נמנה עם מקימיה; מנכ"ל ינאי חברה לביטוח השקעות; מנכ"ל נכסים מ.י., שהחזיקה עבור המדינה את מניות הבנקים שבהסדר; מנהל מורשה של ארד חברה לביטוח. עסק בניהול חברת טתא (חברת הבת של אתא) מטעם כונס הנכסים של חברת אתא.
בשנת 1990 מונה למנכ"ל בנק לפיתוח התעשייה בישראל, וכיהן כיו"ר ודירקטור חברת ההשקעות של הבנק. בשנת 2003, לאחר קריסת הבנק, הוגשה תביעת ענק בסך 400 מיליון ש"ח על ידי בעלי מניות בבנק כנגד ראשי הבנק, ובהם איכילוב, באשמת רשלנות.
נשוי לפרופ' אורית איכילוב, ואב לבן ובת. בנו הוא עורך הדין ואיש העסקים ארז איכילוב, הנשוי לסופרת יעל איכילוב.
דודו היה עזרא איכילוב.
משמר קולדסטרים
רגימנט המשמר הרגלי קולדסטרים של הוד מלכותו או בשמו הנפוץ משמר קולדסטרים (באנגלית: Coldstream Guards) הוא הרגימנט השני מבין חמשת הרגימנטים המרכיבים את משמר המלוכה בצבא הבריטי, תחת פיקוד דיוויזיית המשמר. הרגימנט הוא הוותיק ביותר מבין הרגימנטים בצבא הסדיר אשר עדיין נמצא בשירות, והוא השני בסדר הבכירות בקרב יחידות המשמר, ולכן גם ביחידות הרגלים כולם. משום מיקומו השני בסדר הבכירות במשמר המלוכה, ניתן לזהות את חייליו בין היתר על ידי סידור הכפתורים בזוגות במדי השרד הטקסיים.
למרות היותו של הרגימנט הוותיק ביותר, הוא נמצא כאמור בסדר בכירות שני, זאת משום שמשמר הגרנדירים שירת את המלוכה למשך הזמן הארוך יותר. המוטו של משמר הקולדסטרים הוא 'שני לאף אחד' (Nulli Secundus) משום הקונפליקט בין הוותק לבכירותם. במצעדים רשמיים כשצועדים חמשת הרגימנטים של משמר הרגלים, משמר קולדסטרים צועד בצד השמאלי הקיצוני ואילו משמר הגרנדירים בצד הימני הקיצוני וכך נמנע קונפליקט הוותק.
שלא כמו ארבעת הרגימנטים האחרים במשמר, משמר קולדסטרים לא מגייס את חייליו מבין ארבע מדינות הממלכה המאוחדת (ויילס, סקוטלנד, אנגליה וצ. אירלנד), אלא מהאזורים בהם עבר מונק, מקים היחידה, בין קולדסטרים, סקוטלנד ללונדון; צפון-מזרח ודרום-מערב אנגליה.
היסטוריה
הרגימנט נוסד על ידי ג'ורג' מונק בשנת 1650, לאחר שקיבל אישור לכך מאוליבר קרומוול במהלך מלחמת האזרחים האנגלית. בשנותיו הראשונות שירת הרגימנט החדש במספר קרבות מלחמת האזרחים והוצב בסקוטלנד בשם רגימנט הרגלים של מונק. עם מותו של קרומוול, העביר מונק את נאמנותו לבית סטיוארט ויצא עם הרגימנט שלו לקראת לונדון לעזור בתקופת השיקום של המדינה. ב-1 בינואר 1660 חצה הרגימנט את הגבול בין סקוטלנד לאנגליה בעיירה קולדסטרים, משם הם צעדו חמישה שבועות לכיוון לונדון, שם הרגימנט נותר נאמן לשירות המדינה בתקופה הסוערת. עם מותו של מונק בשנת 1670, קיבל הרגימנט את השם רגימנט קולדסטרים של משמר הרגלים והפך לרגימנט המשמר השני בבכירותו לאחר משמר הגרנדירים.