cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארמנד דופלנטיס
שיאן עולם
במסגרת ליגת היהלום שנערכה ברומא ב-17 בספטמבר קבע דופלנטיס שיא עולם באצטדיון של 6.15 מטר, שיפור ב-1 ס"מ לשיא העולם בן 26 השנים של סרגיי בובקה מאוקראינה (6.14 מטר).
2021
באליפות אירופה באולם זכה במדליית זהב בשיא אליפות של 6.05 מטר.
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית זהב בתוצאה של 6.02 מטר.
2022
במהלך תחרות בבלגרד במרץ קבע שיא עולם באולם של 6.19 מטר. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם באולם זכה במדליית זהב בשיא עולם של 6.20 מטר.
ביוני שיפר את שיא העולם באצטדיון ל-6.16 מטר. באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין, זכה במדליית זהב וקבע שיא עולם של 6.21 מטר.
ריקארדיניו
ריקארדו לואיז פוזי רודריגז (בפורטוגזית: Ricardo Luiz Pozzi Rodrigues; נולד ב-23 במאי 1976), הידוע בכינוי ריקארדיניו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי בינלאומי.
חייו
ריקארדיניו, יליד סאו פאולו, שיחק במועדון הברזילאי פרנה לפני שעבר לשחק בצרפת במדי בורדו בשנת 1997. שנה אחת מאוחר יותר, הוא חזר לשחק במולדתו, במדי קורינתיאנס בין השנים 1998–2002. בשנת 2002 הוא עבר לשחק במדי סאו פאולו עד שנת 2004. אחרי תקופה קצרה של חודשיים בין החודשים פברואר לאפריל 2004, במועדון האנגלי מידלסברו, ריקארדיניו חזר לברזיל, הפעם לסנטוס, שם שיחק עד דצמבר 2005. אחרי תקופה בסנטוס, הוא חזר לשחק במדי קורינתיאנס ב-18 בינואר 2006.
ריקארדיניו נכלל גם בסגל נבחרת ברזיל, בה צבר עד כה 21 הופעות וכבש שער אחד. משחק הבכורה שלו במדי הנבחרת היה בחודש מרץ 2000. הוא שותף בארבעה משחקים של הנבחרת במהלך מונדיאל 2002.
בשנת 2005, הוא נבחר בידי מגזין הכדורגל הברזילאי פלאקאר ככדורגלן השנוא ביותר בברזיל, אחרי שנערך סקר אצל שחקני הליגה הבכירה במדינה. מספר תקריות שהתרחשו במהלך הקריירה שלו במועדוניו השונים, הקנו לו מוניטין של "מלשן" שמעביר מידע על מעללי עמיתיו לקבוצה לסגל המקצועי של המועדון.
הוא נבחר בידי המאמן הברזילאי קרלוס אלברטו פריירה כאחד מתוך 23 השחקנים שייצגו את נבחרת ברזיל במונדיאל 2006 בגרמניה. במהלך המונדיאל הוא שותף בשני משחקים כמחליף, נגד נבחרת גאנה ונבחרת יפן. במשחק מול גאנה הוא כבש שער מבעיטה חופשית. בהמשך המשחק הוא בישל שער מאוחר לקשר זה רוברטו.
ב-18 באוגוסט 2006, ריקארדיניו חתם במועדון הטורקי, בשיקטאש. לאחר שתי עונות עזב לא-ריאן הקטרית. ביולי 2011 פרש ממשחק פעיל,
בשנת 2012 אימן את קבוצת פרנה. בשנת 2013 אימן את קבוצות סארה ואבאי.
באטה בילה
בֵּאָטֶה קלאוסדאטר בִּילֶה (בדנית: Beate Clausdatter Bille; 29 באפריל 1526 - 18 באוקטובר 1605) היתה אצילה דנית, בת לאחת המשפחות המשפיעות ביותר בדנמרק באותה התקופה. שימשה כשריף של ויסנברג, הייתה הבכירה בין נשות החצר של מלכת דנמרק, סופיה ממקלנבורג-גיסטרו, ושמשה כגבירה אשר על הגלימות של המלכה.
בילה ידועה כאמו של האסטרונום טיכו ברהה.
חייה
באטה נולדה ב-29 באפריל 1526 בטירת סקארהוט שבדנמרק לקלאוס סטינסן בילה ולליזבת' ג'נסדאטר אולפסטנד. נישאה לאוטה ברהה ב-23 בנובמבר 1544 בטירת טוסתרופ והשניים חיו בטירת קנוטסתורפ, אותה בנה בעלה.
חיי משפחה
לאוטה ברהה ובילה נולדו 12 ילדים אשר רק 8 מהם שרדו את הילדות.
ילדיה של בילה
טיגה (טי) נולד בטירת קנוטסתורפ, שבסקונה דנמרק (כיום דרום שוודיה) בשם טיגה אוטסן ברהה. כשהיה בן שנתיים בשנת 1548, נחטף בידי דודו יורגן ברהה ונלקח לטירת טוסתרופ וכשהיה נער שינה את שמו לטיכו. למרות שבנם נחטף, אין עדויות כי בילה ובעלה התאמצו להשיבו, לפי אחת הסברות היה זה משום שהם עצמם הבטיחו לדוד חסר הילדים שימסרו אותו לגידולו וכשלא עמדו בהבטחתם, הוא חטף את הבן.
פועלה בתקופת האלמנות
אלמנתו של גיסה, אינגר אוקס שימשה כ"גבירה אשר על הגלימות" של המלכה סופיה ממקלנבורג-גוסטרו וכאשר היא התפטרה מתפקידה החליפה אותה בילה ונשארה בתפקיד זה במשך 8 שנים.
בילה נשארה חלק מהאצולה הדנית לאורך כל תקופת האלמנות שלה, לא רק כי הייתה בת לאחת המשפחות החזקות ביותר בדנמרק, אלא גם בגלל אישיותה יוצאת הדופן.
משנת 1575 שימשה כשריף של ויסנברג.
מותה
בילה נפטרה ב-18 באוקטובר 1605 בלונדגארד ונקברה לצד בעלה בכנסיית קאגרוד הנמצאת 4 קילומטרים מזרחית לטירת קנוטסתורפ.
נבחרת בנין בכדורסל
נבחרת בנין בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של בנין.
נבחרת בנין השתתפה פעם אחת בלבד באליפות אפריקה בכדורסל בשנת 1974 וסיימה במקום התשיעי מתוך עשר נבחרות.
נבחרת בנין מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
אליפות איטליה בכדורגל 1905
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
יובנטוס זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מהלך התחרות
בתחרות השתתפו 6 קבוצות.
בשלב ראשון נקבעו מנצחי האזורים:
בשלב השני לראשונה התקיימו משחקים בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. עבור ניצחון הוענקו שתי נקודות.
ארכיון ויליאם בלייק
ארכיון ויליאם בלייק הוא פרויקט בתחום מדעי הרוח הדיגיטליים אשר נוצר לראשונה בשנת 1996. הפרויקט ממומן על ידי ספריית הקונגרס ונתמך על ידי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, בין היתר. בהשראת ארכיון רוזטי, הארכיון מספק רפרודוקציות דיגיטליות של היצירות השונות של ויליאם בלייק, משורר, אמן וחרט בולט מהעידן הרומנטי, לצד הסברים, פרשנות מלומדת וחומרים הקשורים לבלייק.
בתהליך ההוצאה לאור של שירתו, ויליאם בלייק היה יוצר שרטוטים מודפסים של כל איור לכל ספר, מדפיס את ספריו בשחור לבן, ואז צובע ביד את האיורים במסגרת ההדפסים. יתר על כן, רבות מיצירותיו עברו מספר מהדורות של הדפסה, כל אחת עם וריאציות ייחודיות בהדפסים ששימשו כדי להמחיש את השירים ואת השירים עצמם. בשל תהליך מורכב זה, והאיכות של אמנותו, תוך שילוב של ציור, חריטה ושירה, הם היו מאוד מבוקשים על ידי אספנים וחוקרים. הארכיון, כפרויקט במדעי הרוח הדיגיטליים, מספק עותקים דיגיטליים בעלי איכות גבוהה של התדפיסים המקוריים, ומעניק  לחוקרים וסטודנטים הזדמנות לראות את המורכבות של עבודותיו שפורסמו בו, אשר לעיתים קרובות לא היו זמינות להם באמצעות צפייה בספרים המודפסים של מוסדות הלימוד.
הארכיון עבר ביקורת עמיתים על ידי האגודה לשפות מודרניות בשנת 2005 ועל ידי תהליך מולטימדיה כלים חינוכיים עבור למידה מקוונת והוראה (מרלו), ב-2010. מרלו המליץ בחום את השימוש של כלי ההוראה ושיבח את הגישה אל מקורות ראשוניים שהוא מספק; עם זאת, הם גם ציינו את הצורך במחנכים שמטרתם תהיה ליצור חומרי הדרכה כיצד להשתמש באתר ואת הקלות שבה מישהו יכול ללכת לאיבוד. חוקרים גם כתבו מספר מאמרי דוגמה המדריכים איך להשתמש באתר הארכיון.
חוקת רומא
חוקת רומא מקנה לבית הדין סמכות שיפוט בארבע קטגוריות של פשעים בין-לאומיים: רצח עם, פשע נגד האנושות, פשע מלחמה ו. על פשעים אלה לא חלה התיישנות. סמכותו של בית הדין משלימה את סמכויות השיפוט של בתי המשפט המדינתיים. הוא יכול לחקור ולהעמיד לדין נאשמים בפשעים אלה רק אם המדינות בעלות הסמכות המדינתית לגביהן נמנעות מחקירה או מהעמדה לדין, בגלל חוסר רצון או חוסר יכולת. סמכות השיפוט של בית הדין חלה רק לגבי פשעים שבוצעו בשטחה של מדינה שהסכימה לסמכות בית הדין, או על ידי אזרח של מדינה כזו, או במצבים שבהם מועצת הביטחון של האומות המאוחדות מפנה את העניין לבית הדין במסגרת סמכותה על פי פרק VII למגילת האו"ם.
הפשעים שבסמכותו של בית הדין, על פי החוקה
בחוקת רומא נקבעה סמכותו של בית הדין לשפוט בארבע קטגוריות של פשעים בין-לאומיים:
החוקה נכתבה במהלך משא ומתן שארך מספר שנים, ומטרתה היא הקמת בית דין בין-לאומי קבוע שבו עומדים לדין יחידים המואשמים באחד מפשעי הליבה.
רקע
החל מסוף המאה ה-19 נעשו מספר ניסיונות להקים בית דין בין-לאומי קבוע. הנושא נדון בכלליות בוועידות השלום בהאג בשנים 1899 ו-1907, בהן נכרתו אמנות האג. המונח "פשע נגד האנושות" נטבע לאחר מלחמת העולם הראשונה. הצעות להקמת בית דין קבוע עלו בוועידת השלום בפריז (1919) ובדיוני חבר הלאומים בז'נבה בשנת 1937, אך אלה לא נשאו פרי.
בדצמבר 1948 נחתמה באו"ם האמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם. ההחלטה קראה, בין השאר, לייסד בית דין פלילי בין-לאומי קבוע, בעל סמכות שיפוט על פשעים מסוג זה. הניסיון להגדיר חוקה לבית דין פלילי בין-לאומי התעכב במשך שנים ארוכות, בין השאר בגלל המלחמה הקרה שהקשתה על הצדדים להגיע להסכמות.
בהיעדר בית דין בין-לאומי קבוע, הקים האו"ם מוסדות אד הוק לשיפוט נאשמים בפשעי הליבה: בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר (1993) ובית הדין הפלילי הבין-לאומי לרואנדה (1994).
אימוץ החוקה והקמת בית הדין הפלילי הבין-לאומי
בית הדין הפלילי הבין-לאומי הוקם בוועידה שכינס האו"ם ברומא, איטליה, בתאריכים 15 ביוני 1998 עד 17 ביולי 1998. השתתפו בה נציגים מ-161 מדינות חברות, וכן משקיפים מארגונים שונים, בהם ארגוני זכויות אדם רבים.
בהצבעה על חוקת רומא תמכו בנוסח שהוצע 120 מדינות, 7 מדינות התנגדו ו-21 מדינות נמנעו. הוסכם כי לא יהיה תיעוד רשמי של ההצבעות של כל משלחת בנוגע לקבלת חוקת רומא, לכן אין בהירות לגבי לזהותן של שבע המדינות שהצביעו נגד החוקה. ארצות הברית, ישראל וסין הצהירו בפומבי כי הצביעו נגד החוקה. על פי משקיפים ופרשנים שונים, המדינות הנוספות שהצביעו נגד החוקה היו לוב, עיראק, קטר ותימן.
החוקה אומצה ב-11 באפריל 2002 בטקס שנערך במטה האומות המאוחדות בניו יורק, בו השתתפו נציגים מעשר מדינות. החוקה נכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2002, לאחר שאושררה על ידי 60 מדינות (בהתאם לסעיף 126 בחוקת האו"ם). בית הדין רשאי להעמיד לדין נאשמים רק בפשעים שבוצעו בתאריך זה או אחריו.
בשנת 2010 נערכה בקמפלה, אוגנדה. בוועידה זו נוספו לחוקה הגדרת פשע תוקפנות, וכן תיקונים והרחבות נוספים.
כל תיקון לחוקת רומא מחייב תמיכת רוב של שני שלישים מהמדינות החתומות על החוקה, ותיקונים לחוקה (למעט תיקונים המשנים את רשימת הפשעים) נכנסים לתוקף רק לאחר שהם מאושררים על ידי שבע שמיניות מהמדינות החברות.
חוצות היוצר
חוצות היוצר הוא מתחם סדנאות אמנים הממוקם בחלקו הצפוני של גיא בן הינום בין בריכת הסולטאן לפארק טדי בירושלים, למרגלות שער יפו ומגדל דוד, באזור בו שכנה בעבר שכונת ג'ורת אל-ענב. בחוצות היוצר מתקיים מדי קיץ יריד אמנים הנושא את שמו. המתחם שוכן בתוך שני מבני רכבת מ-שני צדדיו של רחוב "מעבר ג'יימס פלט" המחבר את רחוב חטיבת ירושלים אל רחוב דרור אליאל.
חוקת רומא
מדינות החברות בחוקת רומא
נכון לשנת 2023, 123 מדינות חברות בחוקת רומא, בהן כל מדינות אמריקה הדרומית, רוב מדינות אירופה, רוב מדינות אוקיאניה וכמחצית ממדינות אפריקה. מבין מדינות המזרח התיכון רק ירדן חברה בחוקה, ומרבית מדינות אסיה המרכזית אינן חברות בה. בורונדי והפיליפינים חתמו על החוקה אך פרשו ממנה בשנים 2017 ו-2019 בהתאמה. 31 מדינות נוספות חתמו על חוקת רומא אך לא אשררו אותה. דיני האמנות מחייבים מדינות אלה להימנע ממעשים הנוגדים את מטרת החוקה, אלא אם כן יודיעו למזכ"ל האו"ם על כוונתן לפרוש ממנה. ארבע מדינות שחתמו על החוקה הודיעו כי בכוונתן לפרוש ממנה: ישראל (2002), סודאן (2002), ארצות הברית (2008) ורוסיה (2016).
חוצות היוצר
היסטוריה
המבנים באזור נבנו בשנת 1930 בעידודו של שלטון המנדט הבריטי והיו חלק מן השכונה המעורבת (ליהודים וערבים) ג'ורת אל-ענב, שנוסדה ב-1892. בין השנים 1948–1967 היה חלק מהקו העירוני שחצה את ירושלים - שטח הפקר חרב וממוקש. הרעיון להקים במבנים הנטושים של ג'ורת אל-ענב שכונת אמנים, הועלה לראשונה בשנת 1965 על ידי הפסל והצייר דוד פלומבו. בשנת 1966 החליט ראש עיריית ירושלים טדי קולק לממש את הרעיון באמצעות החברה העירונית החברה לפיתוח מזרח ירושלים שייעדה אותו למרכז אומנות, במטרה ליישב את האזור הנטוש הסמוך לחומת העיר העתיקה. הפרויקט קיבל תנופה לאחר מלחמת ששת הימים כחלק מתוכנית לפינוי ושיקום אזור הקו העירוני ולהקמת גן לאומי סובב חומות ירושלים.
מושב זקנים (ספר)
ביבליוגרפיה
הספר נדפס מכתב יד שנכתב בקוטרוני (באיטליה הדרומית) על ידי הסופר ר' שמואל בן דוד אבן שהם, ונשלמה כתיבתו בשנת ה'רל"ד (1473).
חוצות היוצר
היסטוריה
במבנים המשופצים נפתחו 26 גלריות וסדנאות לאמנים ואומנים כגון ציירים, פסלים, אורגים, צלמים, צורפים, קליגרפים וכדומה. בספטמבר 1969, החלו האמנים הראשונים להיכנס למתחם, ביניהם: האמן הרב-תחומי מוטקה בלום, בית מלאכה לעיצוב תכשיטים ותשמישי קדושה של מנחם ברמן, מפעל לאריגת שטיחי קיר של ג'ורג' גולדשטיין, סדנא לקרמיקה אמנותית של יעקב דר, סדנא לניפוח זכוכית של שלמה נקר, סדנא לצורפות של חיים פז, מפעל לאריגי אופנה של לויטה תדמור ואולפן קולנוע קטן של אריה ממבוש ונינה מאיו שהועבר לירושלים מפאריס.
מושב זקנים (ספר)
ביבליוגרפיה
שם מחבר הליקוט אינו ידוע, אך נראה שהיה בתקופת הרא"ש כיוון שהוא האחרון המוזכר בספר.
חוצות היוצר
היסטוריה
בשנת 2009 החלה החברה לפיתוח מזרח ירושלים ביוזמה לשינוי אופי המתחם ולמסחר אותו, בדומה לרחוב ממילא הסמוך. האמנים שמפעילים את הסדנאות נדרשו לפנות את המתחם. בשנת 2011 גובש הסכם שלפיו בשלוש השנים הקרובות לא יפונו האמנים מהסדנאות בהן הם פועלים.
מושב זקנים (ספר)
ביבליוגרפיה
שמו של החיבור נראה מאוחר. השם מופיע בכתב יד ספרדי בכתיבה מאוחרת משאר החיבור. ונראה ששם הספר ניתן בהשראת החיבור דעת זקנים (נדפס בליוורנו שנת תר"ח) שגם הוא מכיל פירושי בעלי התוספות לתורה.
חוצות היוצר
היסטוריה
בדצמבר 2009 פתח במתחם השף משה בסון את "מסעדת האקליפטוס" עטורת הפרסים (שפעלה בעבר במיקומים אחרים).
חוקת רומא
מדינות החברות בחוקת רומא
41 מדינות לא חתמו ולא הצטרפו לחוקת רומא. חלק מהן, בהן הודו והרפובליקה העממית של סין, הביעו ביקורת על הקמת בית הדין הבין-לאומי. אוקראינה, שחתמה על החוקה אך לא אשררה אותה, נתנה הסכמה אד-הוק להחלת סמכות השיפוט של בית הדין על פשעים שבוצעו בשטחה החל מ-21 בנובמבר 2013.
חוצות היוצר
יריד חוצות היוצר
יריד חוצות היוצר נערך לראשונה בספטמבר 1970, במלאת שנה לפתיחת המתחם. ביריד הראשון הציגו בסך הכל 21 אמנים (11 אמנים שעבדו במקום באופן קבוע ו-13 אמנים אורחים). מאז מתקיים היריד בקביעות מדי שנה במשך שבועיים. במשך השנים גדל היריד, בשנת 1976 כבר השתתפו בו 100 אומנים ואמנים וביקרו בו 300,000 מבקרים. בשנת 1978 השתתפו לראשונה ביריד אמנים ממזרח ירושלים והגדה המערבית. בסוף שנות ה-80 החל היריד לערוך גם הופעות מוזיקה במהלך היריד.
חוקת רומא
מדינות החברות בחוקת רומא
הרשות הפלסטינית, בפועלה כמדינה פלסטינית, הצטרפה לחוקת רומא ב-2 בינואר 2015, על פי נוהל של מזכ"ל האו"ם המכיר בישות כמדינה אם גוף של האו"ם הכיר בה ככזו. "פלסטין" הוכרה כמדינה על ידי העצרת הכללית ב-39 בנובמבר 2012 בהחלטה 67/19, ועוד קודם לכן על ידי אונסק"ו בהחלטה מ-2010. על כן, בתחילת 2021 קבעו שופטי בית הדין שסמכות בית הדין חלה בגדה המערבית, ברצועת עזה ובמזרח ירושלים, ותובעת בית הדין פתחה בחקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעניין פלסטין.
חוצות היוצר
יריד חוצות היוצר
היריד מתקיים בשעות הערב והאזור, כולל חומות העיר העתיקה מואר בתאורה צבעונית מיוחדת. החל משנות התשעים הורחב היריד מתחומי חוצות היוצר אל בריכת הסולטאן הסמוכה, תוך שהוא כולל הופעות מוזיקה, סדנאות יצירה, פעילויות לילדים ותצוגות של אומנים מארצות חוץ (ביתנים בולטים הם של ארצות דרום אמריקה, סין, רוסיה ארצות אפריקה ועוד).
חוקת רומא
סמכויות שיפוט, מבנה ותיקון
חוקת רומא קובעת את המבנה הארגוני של בית הדין ואת סמכויות השיפוט. בית הדין יכול להעמיד לדין בגין הפשעים המפורטים בחוקה כל אדם מעל גיל 18. בית הדין לא מוסמך להעמיד לדין מדינות או ארגונים.
חוצות היוצר
יריד חוצות היוצר
היריד מושך כמות מבקרים רבה (בשנת 2018 נערכו לקליטת 100,000 איש בעשרה ימים), תושבי העיר ותיירים ונחשב ל"מסורת בירושלים ולאטרקציה התיירותית והאמנותית הגדולה ביותר בתקופת הקיץ" (לפי אתר עיריית ירושלים). המנהלת האמנותית והמפיקה של היריד היא שרה מלכה, המשמשת בתפקיד למעלה מ-40 שנה.
חוקת רומא
סמכויות שיפוט, מבנה ותיקון
תנאי מקדמי להפעלת סמכותו של בית הדין היא שהפשע בוצע בשטחה של מדינה החתומה על חוקת רומא, או על ידי אזרח של מדינה החתומה על חוקת רומא, או אם הפשעים הועברו לתובע בית הדין על ידי מועצת הביטחון של האו"ם. במקרים מסוימים בית הדין רשאי להתחיל בחקירה לפני הוצאת צו.
חוצות היוצר
יריד חוצות היוצר
בקיץ 2020, בשנת ה-50 שלו בוטל היריד, בעקבות מגפת הקורונה בישראל. הוא חזר שוב בקיץ 2021.
חוקת רומא
סמכויות שיפוט, מבנה ותיקון
חוקת רומא מקימה, נוסף על בית הדין עצמו, את אספת המדינות החברות (ASP) וקרן הנאמנות לקורבנות. בהתאם לחוקה, בית הדין מורכב מנשיאות (בעלת סמכות מנהלית), מחלקות משפטיות, משרד התובע ורשם.
חתימת ישראל על החוקה והפרישה ממנה
ישראל תמכה במקור ברעיון של הקמת בית דין פלילי בין-לאומי והייתה שותפה פעילה בדיונים לגיבוש חוקת רומא. עם זאת היא הייתה בין המדינות שהצביעו נגד החוקה בשנת 1998, בין היתר בגלל סעיף המגדיר את מדיניות ההתנחלויות כפשע מלחמה. סעיף 8 (2) (b) (viii) בחוקה מגדיר "עבירה של העברת אזרחים של המדינה הכובשת לשטח הכבוש".
ב-31 בדצמבר 2000 הודיעה ישראל כי תחתום על חוקת רומא, כחודשיים לאחר שארצות הברית חתמה עליה, מתוך הזדהות עם הערכים שבחוקה. אך ישראל לא אשררה את החוקה, ובאוגוסט 2002 הודיעה כי בכוונתה לפרוש ממנה, על רקע החשש מסתירה בין החוקה לבין פעילותה נגד הפלסטינים במהלך האינתיפאדה השנייה.
במהלך השנים תמכו גופים שונים בהצטרפותה מחדש של ישראל לחוקת רומא. בשנת 2013 פורסם מאמר של סיגל הורוביץ ממרכז מינרבה לזכויות האדם ובו מספר נימוקים מעשיים להצטרפות זו.
בשנת 2016 הגישו מספר חברי כנסת ממפלגות שמאל הצעת חוק לאשרור חוקת רומא. ההצעה הוסרה מסדר היום. ניסיון דומה נעשה בשנת 2020.
המשט לעזה
בית הדין הפלילי הבין-לאומי דן לראשונה בנושא הקשור לישראל בתביעה שהגישה קומורו בפרשת המשט לעזה (2010), והתביעה נדחתה לאחר שנקבע שחומרת הפשעים אינה עולה כדי עמידה בדרישות הסף של חוקת רומא.
חקירת בית המשפט הבין-לאומי הפלילי בעניין פלסטין
בשנת 2021 נפתחה חקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעניין פלסטין, עקב פניית הרשות הפלסטינית. בתביעה נטען, בין השאר, כי יש בסיס סביר להאמין כי בוצעו על ידי ישראל פשעי מלחמה שנאסרו בחוקת רומא, בהם התקפות מכוונות כלפי אזרחים ואובייקטים אזרחיים, שימוש באזרחים כמגן אנושי, מניעה מכוונת מאנשים מוגנים את זכותם למשפט הוגן, הריגה מכוונת, עינויים ויחס לא-אנושי, ופגיעה פושעת בכבוד האדם.
לפני פתיחת החקירה נדונה התביעה בערכאת קדם המשפט, בה ביקשה התובעת חוות הדעת של בית הדין לגבי סמכות בית הדין לדון בתביעה, בגלל הספקות המשפטיים לגבי מעמדה ושטחה של המדינה הפלסטינית שבשמה הוגשה התביעה.
ישראל פרסמה מזכר משפטי ובו עמדתה, לפיה הישות הפלסטינית באופן מובהק אינה עומדת בתנאים לקיומה של מדינה לפי המשפט הבינלאומי, בפרט בהיעדר שליטה אפקטיבית על השטח, וכי אף הרשות הפלסטינית מודה בכך למעשה כאשר היא טוענת כי השטח כבוש על ידי ישראל. גישה זו נתמכה על ידי אוגנדה, אוסטריה, אוסטרליה, ברזיל, גרמניה, הונגריה וצ'כיה, וכן על ידי מספר מומחי משפט בינלאומי.
ב-5 בפברואר 2021 קבעה ערכאת קדם המשפט ברוב דעות כי ניתן לראות ב"פלסטין" מדינה ששטחה משתרע על כלל שטחי הכיבוש הישראלי, בהם יהודה ושומרון, מזרח ירושלים ורצועת עזה, ובהתאם לכך אפשר לפתוח בחקירה בבית הדין בגין פשעים שבוצעו בשטחים אלה.
סוגיית ההתנחלויות
אחת מהסיבות המרכזיות לאי-הצטרפותה של ישראל לחוקת רומא היא הכללתו של סעיף האוסר העברת אוכלוסייה לשטח שנכבש, ותכליתו היא למנוע שינוי דרסטי של הרכב האוכלוסייה בשטח הכבוש. החוקה מגדירה מעשה מסוג זה כפשע מלחמה. איסור על העברת אוכלוסייה לשטח כבוש נכלל כבר באמנת ז'נבה הרביעית, אשר ישראל היא צד לה.
במאמר של יובל שני הוא מנתח את משמעויות הסעיף והקשיים ביכולתו של בית הדין לפעול לפיו. לאור ניתוח פסקי דין של בית הדין הפלילי הבין-לאומי, שני מעריך שלא יועמדו לדין ישראלים בגין הקמת התנחלויות או מגורים בהתנחלות. עם זאת, להערכתו בית הדין עשוי לפעול נגד ישראל אם זו תנקוט צעדים שיובילו לשינוי דרסטי בהרכב האוכלוסייה ביהודה ושומרון, בהם הקמת התנחלויות חדשות או קביעת מדיניות ממשלתית חדשה שתעודד אכלוס מסיבי של התנחלויות קיימות.
רמת הגולן
בדצמבר 2021 קיבלה ממשלת ישראל בראשות נפתלי בנט את החלטה 864, שמטרתה עידוד צמיחה דמוגרפית בת קיימא ביישובי המועצה האזורית גולן ובקצרין.
בהתבסס על מחויבותה של חוקת רומא למנוע שינוי דרסטי של הרכב האוכלוסייה בשטח הכבוש, הארגונים עדאלה ומרכז אלמרסד (המרכז הערבי לזכויות האדם ברמת הגולן) פנו ליועץ המשפטי לממשלה ולראש הממשלה בדרישה לבטל החלטה זו.
ח'אן אל-אחמר
על פי מיכאל ספרד, פינוי ח'אן אל-אחמר (שאושר עקרונית על ידי בג"ץ) יכול להתפרש כפשע מלחמה על פי חוקת רומא, ולגרום לפגיעה בתמיכת מדינות אירופה בישראל. זו הסיבה, לדעתו, שישראל נמנעת מפינוי זה.
טענות למדיניות אפרטהייד על ידי ישראל
חוקת רומא מגדירה את האפרטהייד כפשע מובהק נגד האנושות. בשנת 2007 פרסם האו"ם דו"ח של החוקר המיוחד ג'ון דוגארד, בו קבע כי "אלמנטים של הכיבוש הישראלי מהווים צורות של קולוניאליזם ואפרטהייד, שמנוגדים לחוק הבין-לאומי." לאחר מכן פורסמו דו"חות נוספים של ארגוני זכויות אדם המשווים את מדיניות ישראל לאפרטהייד, בהם אל-חק, יש דין, בצלם, Human Rights Watch ואמנסטי אינטרנשיונל.
ארגון Human Rights Watch קרא למשרד התביעה של בית הדין הפלילי הבין-לאומי לחקור ולהעמיד לדין אנשים שנגדם קיימים חשדות מהימנים בדבר מעורבות בפשעים נגד האנושות של אפרטהייד או רדיפה, במסגרת החקירה הכוללת שלו בעניין פלסטין.
ג'רלד שטיינברג דחה את ההשוואה בין ישראל לבין משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, וציטט בהקשר זה את ריצ'רד גולדסטון, שכתב: "בישראל אין אפרטהייד. שום דבר שם אינו מתקרב להגדרה של אפרטהייד תחת חוקת רומא."
יחס החוקה לטרור
מספר משפטנים הצביעו על האפשרות להשתמש בחוקת רומא כבסיס להעמדה לדין של פעילים בארגוני טרור בבית הדין הפלילי הבין-לאומי. צעד זה עדיין לא נוסה.
החלטה 339 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 339 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שהתקבלה במהלך מלחמת יום הכיפורים, ב־23 באוקטובר 1973, ונועדה לעזור לשים קץ למלחמה.
החלטה זו הסתמכה בעיקרה על החלטה 338 יום לפני כן (אשר היא בעצמה התבססה על החלטה 242). עיקרי ההחלטה היו אישור ההחלטה הקודמת, החזרת כוחות שני הצדדים לעמדות שהיו ברגע שנכנסה הפסקת האש לתוקף ובקשה ממזכ"ל האו"ם לנקוט אמצעים למען הצבה של משקיפי או"ם על מנת לפקח על הפסקת האש.
הצורך בהחלטה זו נבע מהתחדשות הלחימה אחרי הפסקת האש שבאה בעקבות החלטה 338. החלטה 338 הופרה על ידי מצרים. ישראל ניצלה הפרות אלה כצידוק לשורה של הפרות בולטות וזאת בהוראת הממשלה ובאישור שבשתיקה שניתן על ידי ארצות הברית: צה"ל תקף את מוצב בוצר, ניסה לכבוש את העיר סואץ ולכתר את אסמאעיליה, ובעיקר ריכז כוחות על מנת לסיים את כיתור הארמייה השלישית המצרית, ניסיון שנכשל עד אז.
הארמייה השלישית כותרה בסופו של דבר לאחר יומיים נוספים של לחימה, דבר שהוביל את מצרים להסכים להפסקת אש. הפסקת האש בשתי החזיתות נכנסה סופית לתוקפה ב-24 באוקטובר, בצל איום סובייטי להתערבות קונבנציונלית של ברית ורשה, וגרעינית באמצעות שתי חטיבות טילי סקאד גרעיניים באזור הדלתא של הנילוס, דבר שגרם לכוננות גרעינית בישראל, ולהעמדת הצבא האמריקני בכוננות שכללה כוננות גרעינית, שהביאה להסרת האיום הסובייטי.
שירוק
שירוק (בהונגרית: Sirok) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בשירוק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,372 תושבים ובשנת 2021 רק 1,690 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-14, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1302.
יהודי שירוק
יהודים חיו בשירוק במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
כונן תקליטונים
כונן תקליטונים הוא מכשיר המשמש לקריאת ושמירת נתונים על גבי אמצעי לאחסון מידע הנקרא תקליטון (דיסקט), נפוץ בעיקר במחשבים אישיים. לפני המצאתו של כונן התקליטורים שימש כונן התקליטונים כלי עיקרי לשמירת נתונים ואחסון שלהם על גבי מדיה ניידת (התקליטון). לאחר המצאתם של כונני ה-ZIP והתקליטורים פחת השימוש בתקליטונים בשל מגבלות הזיכרון שלהם (1.44 מגהבייט) ונכון לשנת 2016, השימוש בהם הוא כמעט אפסי, והם משמשים בעיקר בתעשיית המוזיקה (למשל להפעלת אורגנים, מכונות תופים, וסמפלרים), להפעלת כספומטים, להתקנות תוכנה בשרתים ולהפעלת קונסולות לשליטה על תאורת במה. כונן התקליטונים משמיע רעשים מכניים ייחודיים בזמן פעילותו. בעזרת בקר ייעודי, ניתן לגרום לכונן לנגן תווים, ובכך להפוך אותו לכלי נגינה מכני. ניתן למצוא ברשת האינטרנט סרטונים בהם נראים כונני תקליטונים מנגנים מנגינות מוכרת (בעיקר נעימות ממשחקי וידאו וסרטים).
גדר תיל
גֶדר תיל או תיל דוקרני או תלתלית היא גדר העשויה תֵילים, בה מותקנים קצוות חדים המונחים במרווחים. אדם או חיה שינסו לעבור דרך גדר התיל, או מעליה, צפויים לחוש אי-נוחות או להיפגע ולהיפצע מן הקצוות החדים.
הנחת גדר תיל דורשת הנחת עמודים במרווחים שביניהם נמתחת גדר התיל. לעיתים מונחת גדר התיל מעל מכשול או חומה קיימים, על מנת למנוע את המעבר מעליהם. גדר התיל היא מכשול זול וזמין, וקל להניחו באמצעות צוות של עובדים, שאינו צריך להיות מיומן. ניתן גם להגביר את יעילות הגדר באמצעות הנחת מספר שכבות זו על גבי זו - למשל בתצורת פירמידה שבבסיסה שלוש גדרות, מעליהן שתיים, ומעליהן עוד אחת.
התיל בצורתו המוכרת כיום נרשם כפטנט על ידי ג'וזף פ. גלידן מאילינוי בשנת 1874. היה זה שיפור של דגם מוקדם יותר שהומצא בשנת 1865 על ידי לואי ז'נין מצרפת.
גדר התיל בדרום-מערב ארצות הברית
גדר התיל הודגמה לראשונה על ידי ג'ון וורן גייטס בטקסס ב-1876. בתוך 25 שנה גודר כמעט כל השטח הפתוח שהיה בבעלות פרטית. ב-1875 יוצרו בארצות הברית 270 טונות של תיל, וב-1901 עלה הייצור ל-135,000 טונות, רובן על ידי חברתו של גייטס.
הגידור יצר מחלוקות ומריבות בין הבוקרים החופשיים ובין בעלי האחוזות הגדולות. מחלוקות אלו הסתיימו לטובתם של בעלי החוות והאחוזות, והחוק הטיל עונשים כבדים על מי שיחתוך גדר או יפגע בה. בתוך 25 שנים חולק השטח הפתוח לבעלים פרטיים. מסיבה זו מציינים ההיסטוריונים של ארצות הברית את המצאת גדר התיל כתאריך סיומו של "המערב הישן".
כיום גדר התיל נותרה הטכנולוגיה הסטנדרטית לגידור בקר ברוב אזורי ארצות הברית.
גידור נגד אדם
רוב גדרות התיל עשויות למנוע מעבר בקר, אך אינן מונעות מעברם של בני אדם, היכולים לטפס מעל הגדר, או לעבור דרכה באמצעות מתיחת חוטי התיל ומעבר ביניהם. עם זאת, הגדר תמיד מהווה גורם מעכב, והשימוש הצבאי של התיל החל כמעט עם המצאתו.
במהלך מלחמת ארצות הברית ספרד, השתמשו "הפרשים הקשוחים" של תאודור רוזוולט בגדר תיל לגידור שטח המחנה שלהם. בדרום אפריקה בשלבי הסיום של מלחמת הבורים השנייה נוצר מערך של גדרות תיל, בהם היו משולבים מבני בלוקהאוס, ששימשו לריסון תנועת הגרילה של המתיישבים הבורים. שימוש זה בגדר תיל נראה כמוצלח.
גדר התיל זכורה לרעה בהיסטוריה היהודית כגדר שהקיפה את מחנות ההשמדה והריכוז במהלך השואה. הנאצים הקימו גדרות תיל שהקיפו את המחנות למניעת בריחת האסורים, ובתוך המחנות עצמם בשביל להפריד ולבודד את היהודים ואת יושבי המחנה מהעולם החיצוני.
קרל דיטרס פון דיטרסדורף
אוגוסט קרל דיטרס פון דיטרסדורף (בגרמנית: August Carl Ditters von Dittersdorf 2 בנובמבר 1739 - 24 באוקטובר 1799) היה מלחין וכנר אוסטרי.
1739-1764
קרל דיטרס פון דיטרסדורף נולד בווינה בשם יוהאן קרל דיטרס. אביו היה חייט צבאי, ששירת בצבא האימפריה ההבסבורגית בימי הקיסר קרל השישי, בכמה גדודים דוברי גרמנית. עם שיחרורו מחובותיו הצבאיות, קיבל כתב המלצה מלכותי ומשרה רבת-כבוד אך מעוטת-טרחה בתיאטרון הקיסרי. בשנת 1745 התוודע אוגוסט קרל בן השש אל הכינור ומעמדו הפיננסי האמיד למדי של אביו איפשר לו לקבל השכלה כללית טובה בבית ספר ישועי והדרכה פרטית במוזיקה, כינור, צרפתית ודת. אחרי שהפסיק את לימודי הכינור אצל מורהו הראשון, למד אוגוסט קרל אצל י. ציגלר, שבהשפעתו התמנה בשנת 1750 לנגן בתזמורת הכנסייה הבנדיקטית של וינה.
ב-1 במרץ 1751 שכר אותו הנסיך יוזף מסאקס-הילדבורגהאוס לתזמורת החצר שלו. בחצר הנסיך המשיך בלימודי הכינור אצל פרנצ'סקו טראני, שהתרשם מכישרון ההלחנה שלו והמליץ עליו לג'וזפה בונו. זה הדריך את אוגוסט קרל בקונטרפונקט של יוהאן פוקס ובהלחנה חופשית. לאחר שנים אחדות חיסל בית סאקס-הילדבורגהאוזן את פעילות תזמורתו, משום שהיה עליו לעזוב את וינה. אוגוסט קרל הוזמן לעבוד בתזמורתה של הקיסרית בעידודו של ג'אקומו דוראצו, במאי תיאטרון בחצר הקיסרית. ב-1761 מונה אוגוסט קרל לכנר בתיאטרון הקיסרי וב-1762 היה למנצח אותה תזמורת. בתקופה זו התוודע אל גלוק. ב-1763 נסע עם גלוק לבולוניה, להשתתף בביצוע האופרה "טריפונדו די קלליה"; המסע הזה לאיטליה הטביע רושם רב ועצום על יצירתו המוזיקלית, רושם שקיבל הן מגלוק והן מהמוזיקה האיטלקית, יוצריה ומבצעיה. בשנת 1764 נסע לפריז אבל התיעוד לגבי התנסות זו מועט ומוטל בספק. בהמשך אותה שנה חזר לווינה, התוודע אל יוזף היידן והיה לאחד מידידיו הקרובים. החוזה של דיטרס עם הרוזן דוראצו פג בחורף 1764. .
1774-1764
בשנת 1764 התמנה פון דיטרסדורף למשרת קאפלמייסטר בחצרו של אציל הונגרי ובשנה שלאחריה הוצג לפני פיליפ גוטהארד פון שאפגוטץ', הנסיך-בישוף של ברסלאו שהיה מעוניין להקים מרכז תרבותי בחצר של טירת יוהנסברג ביאבורניק (כיום בצ'כיה. בשנת 1771 קיבל דיטרסדורף מעמד של מלחין החצר, ובמהלך כהונתו שם חיבר את רוב יצירותיו. בעשרים השנים הבאות, חיבר סימפוניות, מוזיקה קאמרית ואופרות בופה. כדי להבטיח את הישארותו ביוהנסברג המבודדת, קידם אותו זה לתפקיד ממונה על אחוזה סמוכה. הואיל ותפקיד זה חייב תואר אצולה, נשלח המלחין לווינה ושם היה ל"פון דיטרסדורף".
שנותיו האחרונות
ב-1794, אחרי עשרים וארבע שנים ביוהנסברג, נקלע פון דיטרסדורף לעימות חריף עם פון שאפגוטץ' וגורש מן הארמון. בשנה שלאחריה הזמינו הברון איגנץ פון שטילפריד לחיות בטירתו הפנויה בדרום בוהמיה. בשנות חייו האחרונות פיקח על הפקות אופראיות וערך את יצירותיו הוא לקראת הוצאתן לאור.
פון דיטרסדורף מת בדרום בוהמיה, באחוזה שבה עשה את שנותיו האחרונות. שלושה ימים לפני מותו סיים את כתיבת האוטוביוגרפיה שלו.
רפאל יצחק זרחיה אזולאי
רבי רפאל יצחק זרחיה אזולאי (1701–1765) היה דיין, מרבני ירושלים במאה ה-18. אביו של רבי חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א).
קורות חייו
נולד בירושלים בשנת ה'תס"ב (1701 לערך), לרב ישעיה אזולאי, נכדו של רבי אברהם אזולאי ותלמידו של הפרי חדש. נישא לשרה, בתו של המקובל רבי יוסף ביאלר שעלה לירושלים בעליית רבי יהודה חסיד.
התגורר בירושלים ושימש כחבר בבית דינו של הראשון לציון רבי אליעזר נחום והחליף עמו מכתבים בהם הציע בפניו את ספקותיו. כן כיהן כחבר בבית הדין של רבי מיוחס בכר שמואל יחד עם רבי יעקב אשכנזי. נחשב לאחד משבעת גדולי החכמים שבעיר וחתם יחד עמם על תקנות רבות, פסקי דין והסכמות לספרים.
בשנת תצ"ב נפטרה אשתו במגפה, ורבי יצחק זרחיה נשא אשה שנייה. בשנת תק"א נסע יחד עם רבי אברהם בן אשר לערי אירופה המערבית בשליחות תושבי ירושלים. אולם בהגיעם לקושטא חלה, וחזר לירושלים. נראה שמאז הוסיף לשמו את השם "רפאל".
משפחתו
מלבד החיד"א, שהיה בנו בכורו, נולדו לרבי יצחק זרחיה מספר בנים נוספים (שככל הנראה נפטרו בצעירותם) ושתי בנות. גיסו היה רבי יונה נבון - בעל ה"נחפה בכסף".
יצירתו
השאיר אחריו ספר בכתב יד הכולל חידושים ודרשות בשם זרע יצחק.
חידושי תורה בשמו מביא בנו החיד"א במקומות רבים מספריו. כן מוזכרים בשמו חידושי תורה בספר אדמת קודש לרבי ניסים חיים משה מזרחי. תשובה והתכתבות הלכתית שלו עם רבי אליעזר נחום נדפסה בקובץ בית אהרן וישראל.
חתימתו הייחודית הייתה בצורת ספינה, כפי שנהגו גם אבותיו וכן בנו החיד"א. זאת בשל מעשה שאירע עם זקנו רבי אברהם אזולאי, אשר בעלותו ארצה טבעה הספינה סמוך לחופי ארץ ישראל, וכל כתביו ורכושו טבעו עמה, כאשר הוא עצמו ניצל בדרך נס. מאז נהג לשלב בחתימתו צורת ספינה, מנהג אותו המשיכו צאצאיו אחריו.
גאי בבילון
גאי בבילון (באנגלית: Guy Babylon; 20 בדצמבר 1956 – 2 בספטמבר 2009) היה מלחין וקלידן אמריקאי, המפורסם בעיקר בשל עבודתו עם אלטון ג'ון.
קריירה
בשנת 1988 הצטרף לאולפנו וללהקתו של אלטון ג'ון, והשתתף באלבום "Sleeping with the Past" ובסבב ההופעות שבא בעקבותיו,. בשנת 1990 שיתף פעולה עם ידידו, הגיטריסט של אלטון ג'ון דייווי ג'ונסטון, בפרויקט צדדי של האחרון, "Warpipes". הוא שיתף פעולה גם עם להקת הרוק האמריקאית "איירון באטרפליי".
בשנת 2001 זכה בפרס גראמי על תרומתו למחזמר אאידה, אותו יצרו אלטון ג'ון וטים רייס.
חיים אישיים
עד מותו התגורר בבילון עם אשתו וילדיו בלוס אנג'לס, והיה שותף בלהקתו של אלטון ג'ון.
ב-2 בספטמבר 2009 מת בבילון מהתקף לב אחרי ששחה בבריכה. במופע שערך אלטון ג'ון ב-11 בספטמבר בנאפולי הוא הקדיש לבבילון את שירו "Your Song".
ביל סטרות'
ביל סטרות' (16 ביוני 1875 – 21 בספטמבר 1956) היה מאמנה השני של קבוצת גלאזגו ריינג'רס הסקוטית, אותה אימן במשך 34 שנים בין 1920 ל-1954. מלבד זאת, סטרות' החזיק במשרות נוספות במועדון.
קריירה
סטרות' נולד בעיר אדינבורו והיה סתת במקצועו וכן ספורטאי מקצועני. הוא אימן את קבוצות קלייד והארטס לפני שאייש את עמדת עוזר המאמן בריינג'רס ב-1914. בשנת 1920, בהיותו בן 45, קיבל את משרת המאמן הראשי לאחר שקודמו בתפקיד, ויליאם וילטון, נהרג בתאונה ימית.
סטרות' הביא את ריינג'רס ל-18 זכיות באליפות סקוטלנד, בהן 14 זכיות ב-19 שנים לפני מלחמת העולם השנייה, מתוכן 5 אליפויות ברצף בשנים 1927–1931. בתקופת כהונתו של סטרות' זכה המועדון בדאבל הראשון שלו בשנת 1928, ובטרבל הראשון ב-1949.
סטרות' היה ידוע כאדם שמשליט משמעת והתעקש שהשחקנים יופיעו לאימונים בצווארון ובעניבה. לפי אחד הסיפורים, סטרות' נהג לצפות מחלונות היציע המרכזי בשחקנים המגיעים לאימון באצטדיון אייברוקס. אם שחקן היה נתפס עם ידיו בכיסים, סטרות' היה מתעקש שיצא מהאצטדיון ויחזור בשנית עם ידיו בצדי הגוף.
ב-1947 התמנה סטרות' למנהל המועדון וב-1954, לאחר פרישתו מאימון הקבוצה, קיבל את תפקיד סגן היו"ר. הוא נפטר לאחר שנתיים, בגיל 81. בשנת 2005 יו"ר ריינג'רס דייוויד מארי הסיר את הלוט מעל פסל ארד של סטרות' ביציע המרכזי באייברוקס. ב-9 בספטמבר 2006, שונה שמו של היציע המרכזי באצטדיון ל"יציע ביל סטרות'" להנצחת תרומתו למועדון.
ידרנקה קוסור
ידרנקה קוסור (בקרואטית: Jadranka Kosor; נולדה ב-1 ביולי 1953) היא פוליטיקאית קרואטית, שהייתה ראש ממשלת קרואטיה התשיעית בשנים 2009–2011. היא נכנסה לתפקידה בעקבות התפטרותו הפתאומית של קודמה, איבו סאנאדר. קוסור היא הראשונה והיחידה שכיהנה כראש הממשלה של קרואטיה עד כה מאז עצמאותה מיוגוסלביה.
ביוגרפיה
קוסור נולדה בליפיק, ולאחר שקיבלה תואר במשפטים מאוניברסיטת זאגרב שבזאגרב החלה ב-1972 בעבודה כעיתונאית בעיתון "וצ'רניי ליסט" (Večernji list) וברדיו הקרואטי. ב-1971 פורסם ספר השירה הראשון שלה, "Koraci". במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה עבדה ברדיו, ותוכניתה עסקה בנושאים הקשורים למלחמה, כגון בעיות פליטים או נכי מלחמות. היא עבדה תקופה קצרה גם ככתבת עבור ה-BBC במהלך אותה תקופה.
קוסור פרסמה ארבעה ספרים, שני ספרי שירה ושני ספרים על מלחמת העצמאות הקרואטית. לקוסור בן אחד.
קריירה פוליטית
ב-1995 הייתה לנציגה בפרלמנט הקרואטי כחברת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי (HDZ). כחברת הפרלמנט הייתה סגנית נשיאתו. בשנים 1999–2000 הייתה נשיאת ארגון הנשים על שם אנה קטרינה זרינסקה (Ana Katarina Zrinska) של האיחוד הדמוקרטי.
הייתה סגנית נשיא האיחוד הדמוקרטי בשנים 1995–1997 ובשנים 2002–2009, אז הפכה לנשיאת המפלגה. ב-2003 הפכה לשרת מחלקת המשפחה, האזרחים הוותיקים והסולידריות הבין-דורית הקרואטית, תחת ראש הממשלה איבו סאנאדר. הייתה מועמדת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי לנשיאות קרואטיה בבחירות לנשיאות בשנת 2005. בסיבוב הראשון עקפה את בוריס מיקשיץ' באחוזים בודדים והגיעה למקום השני. היא התמודדה מול סטייפן מסיץ' בסיבוב השני, אך הפסידה.
ביולי 2009 הייתה לנשיאת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי, עם התפטרותו של איבו סאנאדר.
ראש ממשלה
ב-1 ביולי 2009 התפטר בפתאומיות ראש ממשלת קרואטיה איבו סאנאדר, והציע את קוסור לראש הממשלה הבאה. עם אישור מינויה על ידי הפרלמנט הייתה לאישה הראשונה המכהנת כראש הממשלה של קרואטיה החופשית; לפניה כיהנו בתפקיד ראש הממשלה של הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה שתי נשים.
סולן (מחול)
בבלט, סוֹלָן הוא רקדן בלהקת הבלט שנמצא דרגה מעל הקור דה בלט (דרגות ארטיסט וארטיסט ראשון), אך דרגה לפני סולן ראשון ורקדן ראשי. רקדנים בדרגה זו מציגים לרוב את ריקודי ה ביצירות הבלט, וחלק מועט מהסולנים יגלמו תפקידים משניים בבלט, כמו למשל מרקוציו מהבלט רומיאו ויוליה או אחת הפיות מהבלט היפהפייה הנרדמת.
דייוויד פרדו
דייוויד אלפרד פרדו הבן (באנגלית: .David Alfred Perdue Jr; נולד ב-10 בדצמבר 1949) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי. בשנים 2021-2015 כיהן כנציגה של מדינת ג'ורג'יה בסנאט של ארצות הברית, עת נבחר בבחירות 2014 להחליף את הסנאטור סאקסבי צ'אמבליס שפרש לגמלאות. פרדו התמודד בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לתפקיד מועמד המפלגה לסנאט של ארצות הברית מטעם ג'ורג'יה וניצח בבחירות הכלליות את מועמדת המפלגה הדמוקרטית מישל נון ב-4 בנובמבר 2014, ונכנס לתפקידו ב-3 בינואר 2015. הוא בן דודו של סאני פרדו, מזכיר החקלאות של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ.
ביוגרפיה
פרדו נולד במייקון שבג'ורג'יה לדייוויד אלפרד פרדו האב ולג'רבייז ויין, זוג מורים וגדל בוורנר רובינס. פרדו בוגר בהנדסת תעשייה וניהול (1972) מוסמך בחקר ביצועים (1975) מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה. במכון הטכנולוגי היה פרדו חבר באחוות דלתא סיגמא פי.
פרדו החל את הקריירה שלו בחברת קורט סלמון אסושייטס, חברת ייעוץ בינלאומית, שם עבד במשך שתים עשרה שנים כיועץ ניהולי. התפקיד הראשון שלו היה סגן נשיא בכיר של פעילות תאגיד המזון הענק שרה לי (Sara Lee) באסיה, תפקיד אליו נכנס ב-1992. ב-1998, פרדו הצטרף לריבוק כסגן נשיא בכיר, ובסופו של דבר התקדם לתפקיד נשיא ומנכ"ל החברה. ב-2002, פרדו עזב את ריבוק לטובת חברת פילוטקס, חברת טקסטיל בקרוליינה הצפונית. החברה פשטה רגל לאחרונה עם חוב כבד וחובות פנסיה בסכומי עתק. פרדו לא הצליח להשיג מימון נוסף ממשקיעים בחברה, ומאוחר יותר לא מצא קונה לחברה. הוא עזב את החברה ב-2003 לאחר תשעה חודשים בעבודה וקיבל 1.7 מיליון דולר אמריקני כפיצוי. החברה נסגרה חודשים אחדים מאוחר יותר, כש-7,650 עובדים יצאו ממעגל העבודה ונותרו מובטלים.
לאחר שעזב את פילוטקס, הפך פרדו למנכ"ל דולר ג'נרל. לאחר סגירה ראשונית של מאות חנויות של החברה, הכפילה החברה את מחיר המניות שלה ופתחה כ-2,600 חנויות חדשות לפני שנמכרה ב-2007 למשקיעים פרטיים. ב-2014 הכריז על התמודדותו לסנאט של ארצות הברית מטעם ג'ורג'יה. הוא התמודד בבחירות מול מועמדת המפלגה הדמוקרטית מישל נאן, בת למשפחת פוליטיקאים מקומית שניסתה למשוך את קולות האפרו-אמריקאים והקהילה ההיספנית במטרה להיבחר לסנאט מטעם המדינה השמרנית. ממוצע הסקרים בבחירות הצביע על פער של פחות מאחוז בין שני המועמדים. בבחירות הכלליות ניצח ברוב של 53%..
כאשר התמודד לתקופת כהונה שנייה בבחירות לסנאט של ארצות הברית בנובמבר 2020, לא הצליח לחצות את רף חמישים האחוזים שהיה מונע ממנו להתמודד בסיבוב שני מכריע. בסיבוב זה, יריבו הדמוקרטי ג'ון אוסוף גבר עליו בפער בן 1.2% (55,232 קולות). ב-3 בינואר 2021 תמה תקופת כהונתו בסנאט באורח רשמי.
בראשית דצמבר 2021 הכריז פרדו על מועמדתו לתפקיד מושל ג'ורג'יה, תוך קריאת תיגר על המושל המכהן בריאן קמפ בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית. דווח כי הנשיא לשעבר דונלד טראמפ דרבן את פרדו להתמודד על רקע יחסיו העכורים עם קמפ. בחודש מאי 2022, קמפ הביס את פרדו בהפרש גדול מאוד, 52%, על אף שתחילה נחשב כי הבחירות ביניהם יהיו הרבה יותר צמודות מזה. פרדו בירך את קמפ מעט מאוחר יותר, והביע תמיכה בו בבחירות הכלליות.
נפתלי פדר
נפתלי פדר (4 בינואר 1920 - 11 בנובמבר 2009) היה פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם.
ביוגרפיה
פדר נולד בשנת 1920 באולקוש שבפולין. עלה ארצה בשנת 1949, לאחר ששירת בצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, לחם ונפצע בקייב ופעל כחבר ההנהגה הראשית של תנועת השומר הצעיר (1946 - 1949). בהנהגת התנועה שימש בלודז' עורך ביטאונה "גשרים" ו לאחר המלחמה עמד בראש מחנה אונר"א של ילדים פליטים. משנת 1947 שימש כעורך העיתון "אויף דער וואק" במחנות העקורים בגרמניה.
עם עלייתו לישראל שירת בצה"ל ולחם בקרב תל מוטילה, ולאחר מכן היה נהג משאית בחיפה. מיד עם הגיעו לארץ החל בפעילות ציבורית, נבחר למזכיר מועצת תנועות הנוער ובשנים 1953-1950 שימש כמזכיר מועצת נשר. בשנת 1957 מונה לגזבר עיריית באר שבע ובין השנים 1965-1963 היה שליח הסוכנות היהודית בברזיל.
בשנים 1976-1968 כיהן כמזכיר המדיני של מפ"ם. בשנת 1977 נבחר מטעמה, במסגרת המערך, לכנסת. פדר כיהן בכנסות התשיעית והעשירית. היה חבר ועדת הכספים ובכנסת העשירית סגן יושב ראש הכנסת.
נפטר ב-11 בנובמבר 2009, בן 89 במותו.
נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בכדורסל
נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הנבחרת השתתפה 6 פעמים באליפות אפריקה בכדורסל והישגה הטוב ביותר הוא המקום הרביעי אשר אותו השיגה בשנת 1975. הנבחרת מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
הערות שוליים
DR Congo national basketball team
פורט נאוואחו
פורט נאוואחו היא סדרת הקומיקס שפורסמה במשך כמה גליונות של המגזין "פילוט" בשנת 1951, ובהמשך נאספה לספר אשר הפך לשני בסדרת הבת המצליחה והגדולה בהרבה, "אוכמניות". את הקומיקס יצרו ז'אן מישל שרלייה (כתיבה) וז'אן ז'ירו (איור) והופיע לראשונה בגיליון 288 של "פילוט" מתאריך 29 באפריל 1951. הוא פורסם כספר בשנת 1965 תחת הכותרת "Fort Navajo", ובו הופיעה דמותו של סגן אוכמניות, אשר היה בהמשך גיבור סדרת "אוכמניות". בשנת 1993 יצא במהדורה מחודשת הספר המקורי, אך הפעם בצבע (צביעה מאת קלודין בלאן-דומונט).
עלילה
העלילה עוקבת אחר דמותו של סגן אוכמניות, לעתיד גיבור הסדרה על שמו, אשר הוצב כחלק מתפקידו הצבאי באזור שנקרא פורט נאוואחו באמצע שטח של שבט האפאצ'י בראשית המאה ה-19. יחד עמו מוצבים גם סגן גרג וסגן קרואו, אשר מתיידדים איתו והשלושה חוברים זה לזה. השלושה מוצאים את עצמם נאבקים למניעת מלחמה כוללת בין שבטי האינדיאנים לצבא המתיישבים האירופאים בעקבות חטיפתו של ילד לבן על ידי האינדיאנים. לאחר שהם מצליחים למנוע את המלחמה, מזלם לא משחק עבורם ופורצת מלחמת האזרחים האמריקאית, כאשר השלושה לוחמים לצד האיחוד.
היסטוריה פרסומית
בשנות החמישים המוקדמות היה ז'אן מישל שרלייה סופר קומיקס מערבונים מפורסם יחסית בצרפת (זאת על אף שלא חש אמפתיה מיוחדת לז'אנר ), ואילו ז'אן ז'ירו היה חדש בתחום. עם זאת, ז'ירו הצעיר הפגין יכולות מרשימות ופנה לשרלייה בהצעה לכתוב תסריט לדמותם של סגן אוכמניות וסגן גרג המתרחש במערב הישן של אמריקה. שרלייה נענה בחיוב והשניים החלו לעבוד על הקומיקס של "פורט נאוואחו" יחד. במקביל, ז'ירו הפך לחניך של האמן המוערך ז'וזף ז'ילן ("ז'יז'ה") אשר היה גם חבר קרוב ושותף אמנותי של שרלייה. מאוחר יותר, כאשר רצה שרלייה להמשיך את פורט נאוואחו לסדרת בת הוא הציע את גילאין לתפקיד, אך זה סירב והציע במקום זאת את תלמידו, ז'ירו, מה שהתברר עד מהרה כשיתוף פעולה מוצלח.
סדרת "פורט נאוואחו", שנאספה לבסוף לספר אחד בלבד, התפרסמה במגזין "פילוט" בין שנת 1951 ל-1963 ב-46 חלקים, כאשר בממוצע פורסמו מספר עמודים כל שלושה חודשים. בסדרה זו סגן אוכמניות - שעיצובו הפיזי נוצר בהשראת השחקן הצרפתי ז'אן-פול בלמונדו - היה אחד מבין מספר דמויות מרכזיות. עם זאת הוא בלט מעל השאר. על אף שבמקור נועדה הסדרה להתפרסם עוד ולהתאגד למספר ספרים מורכבים, הפופולריות יוצאת הדופן של סגן אוכמניות הובילו את היוצרים, ז'אן ז'ירו וז'אן מישל שרלייה, ליצור סדרת בת בשם "אוכמניות" העוקבת אחר סגן אוכמניות.
ל. פלטשר פראוטי
לירוי פלטשר פראוטי (באנגלית: Leroy Fletcher Prouty; 24 בינואר 1917 - 6 ביוני 2001) היה קולונל בחיל האוויר האמריקני שסופח לפנטגון, מתומכי תאוריית הקשר ביחס לרצח קנדי. הטיל את האחריות לרצח על הקומפלקס הביטחוני-תעשייתי. דמותו של "מיסטר x", שגולמה על ידי דונלד סאת'רלנד בסרט JFK תיק פתוח, איש הממסד הביטחוני המתאר לג'ים גאריסון (קווין קוסטנר) את אחריות הממסד לרצח, מבוססת על דמותו של פראוטי ועל התאוריה שלו.
קצין ואיש הממסד הביטחוני
לירוי פלטשר פראוטי נולד בשנת 1917 במסצ'וסטס. בוגר המכללה הטכנולוגית של מסצ'וסטס. בשנת 1941 הוענק לו תואר ראשון.
השתתף בפינוי כוחות הצבא הבריטי שהובסו בקרב על האי לרוס בים האגאי שנערך בנובמבר 1943. יש סברה כי פינוי זה היה ההשראה לספר ולסרט תותחי נברון.
מלרוס הגיע לארץ ישראל. ב-1945 הוצב לזירת דרום-מערב האוקיינוס השקט ולקראת סיום המלחמה שירת באוקינאווה. פראוטי נחת בטוקיו עם כניעת יפן עם שלושת המטוסים הראשונים שבהם היו אנשי האבטחה של הגנרל דאגלס מקארתור ליפן. בחוזרו הטיס למולדת את שבויי המלחמה האמריקאים ששוחררו מן השבי.
בתפקידיו בחיל האוויר היה פראוטי מעורב בפעילויות של ה-OSS, המשרד לשירותים אסטרטגיים, שפעל במלחמת העולם השנייה וקדם ל-CIA כגוף הביון המרכזי של ארצות הברית, וכך נתוודע לראשונה לעניינים מודיעיניים וחשאיים.
בין השנים 1946–1949 מילא פראוטי תפקיד הדרכה של קציני המילואים של חיל האוויר באוניברסיטת ייל. בשנים 1950–1952 שירת בפיקוד ההגנה האווירית במדינת קולורדו. בעת מלחמת קוריאה, בשנת 1952 נשלח פראוטי ליפן בה היה מנהל האגף הצבאי של נמל התעופה של טוקיו.
בין השנים 1955–1964 שירת פראוטי במטה חיל האוויר בו פיקח על יצירת מערכת כלל עולמית לסיוע צבאי לפעולות החשאיות של ה-CIA. על פעילותו זו זכה פראוטי בעיטור כבוד של חיל האוויר והועלה לדרגת קולונל והוצב לשרת במשרדו של שר ההגנה. הצבתו הבאה הייתה למשרד המטות המאוחדים של הצבא הצי וחיל האוויר, בתפקיד ראש המבצעים המיוחדים. בנובמבר 1963 שימש פראוטי כמלווה צבאי לקבוצת אנשי ממשל בכירים שיצאה לקוטב הדרומי לצורך הפעלת תחנת כוח גרעינית בבסיס הצי האמריקאי באנטארקטיקה.
רצח קנדי
ב-23 בנובמבר 1963 היה פראוטי בניו זילנד ושם היה עד לפרסום תקשורתי ששינה את מהלך חייו בעתיד לבוא, וגרם לו להיות אחד ממובילי תאוריית הקונספירציה בקשר לרצח קנדי, כאשר עיתון בניו זילנד מיהר לפרסם ידיעה מפורטת על לי הארווי אוסוואלד, כולל תיאור מעצרו.
רצח קנדי התרחש בדאלאס בשעה 12.30 בצהרים. בניו זילנד הייתה זו כבר, בהפרש של 19 שעות, השעה 7.30 בבוקר שלמחרת.
בספרו על רצח קנדי כתב פראוטי:
הדבר עורר בלבו של פראוטי שאלות נוספות: כיצד היה העיתון יכול ללקט ולהדפיס פרטים כה מדויקים על לי הארווי אוסוואלד תוך זמן כה קצר? ומסקנתו - התסריט הוכן מראש עבור התקשורת כדי שיהיה זמין עבור התקשורת מיד עם התרחשות הרצח. פרוטי דבק בתאוריה זו לכל ימי חייו והוא הפך לאחד המבקרים החריפים של מסקנת דו"ח ועדת וורן כי הרצח בוצע על ידי "המתנקש הבודד" אוסוואלד. פראטי אימץ את גרסת הקונספירציה, חקר אותה ופרסם ספרים אחדים על הנושא. התאוריה שאימץ לבסוף הייתה כי הרצח היה פעולה של חוגים מתוך הממסד הביטחוני - תעשייתי שכלל קציני צבא בכירים שהתנגדו לקו הפייסני, לדעתם, של הנשיא והיו בטוחים כי בכוונתו להוציא את כוחות ארצות הברית מווייטנאם, ושל יצרני נשק וציוד צבאי שעמדו לספוג הפסדים כבדים כתוצאה מכך.
כאשר במאי הקולנוע אוליבר סטון עמד להסריט את סרטו JFK תיק פתוח, שבו רצה להביא לידי ביטוי קולנועי מוקצן את עמדת המצדדים בתאורית הקונספירציה, הוא בחר מכל התאוריות את זו של התובע המחוזי בניו אורלינס, ג'ים גאריסון, שהעמיד לדין את נשיא לשכת המסחר בעיר, קליי שאו, באשמת מעורבות ברצח קנדי, בשמשו ככלי בידי קבוצה שהתנגדה למדיניותו, ובמיוחד לסירובו לפלוש לקובה, כפי שהציע ה-CIA, במטרה להפיל את משטרו של פידל קסטרו, ולכוונתו להסיג את החיילים האמריקנים מווייטנאם. סרטו של סטון שולח אצבע מאשימה לכיוון חברים ב-CIA, המאפיה, הממסד הביטחוני-תעשייתי, השירות החשאי, הFBI, וסגן הנשיא לינדון ג'ונסון, כשותפים לרצח ולמזימת הטיוח שלאחריו. כשרצה סטון לבחור בדמות אחת של אדם מן החוג הפנימי של הזוממים שתתבטא במפורש על המזימה נפלה בחירתו על פראוטי. הוא העסיק את פראוטי כיועץ בעת הפקת הסרט ובעלילת הסרט כלל סטון תפקיד לבן דמותו של פראוטי, שנקרא בסרט "מיסטר x" בגילומו של דונלד סאת'רלנד. היה זה איש הממסד הביטחוני שתיאר בפני גאריסון את אחריות הממסד לרצח, על ספסל בשדרה (כדוגמת המודיע "גרון עמוק" שמסר לעיתונאים בוב וודוורד וקארל ברנסטין את פרטי פרשת ווטרגייט). במציאות לא נפגשו פראוטי וגאריסון אלא רק שנים אחדות לאחר התקופה המוצגת בסרט.
בשנת 1973 פרסם פראוטי את ספרו "הצוות החשאי, ה-CIA ובני בריתו בשליטה על ארצות הברית והעולם". בספרו טען פראוטי שה-CIA פעל בשליחות האינטרסים של אנשי "החלונות הגבוהים" מחוגי התעשיינים והבנקאים. פראוטי הביע דעתו כי פעולה שלטונית זו לא הייתה רק נגד מנהיגים זרים, אלא שסוכנות הביון המרכזית הייתה מעורבת ברצח קנדי. פראוטי חשף בספרו את דמותו של איש הממסד שהיה לטענתו המתאם של ביצוע הרצח, והוא אדוארד לנדסדייל (Edward Lansdale), קצין בכיר בדרגת מיג'ור ג'נרל בחיל האוויר האמריקאי ששירת ב-OSS, בימי מלחמת העולם השנייה והיה מתומכי הקו התקיף בימי המלחמה הקרה. פראוטי טען כי ביום הרצח שהה לנדסדייל בדאלאס ותיאר אותו כמי ש"היה שם כמנצח תזמורת המתאם את הנגנים". אחת ה"תעלומות" שהטרידו את בעלי תאוריות הקונספירציה, במשך עשרות שנים לאחר הרצח, הייתה מי הם "שלושת הנוודים" שנעצרו על ידי משטרת דאלאס, כשהוצאו מקרון רכבת שחנה ליד דילי פלאזה, כשעה לאחר הרצח, וצולמו על ידי עיתונות בדרכם אל המעצר. רק ב-1992, בעקבות פתיחת תיקי משטרת דאלאס מיום הרצח לעיון הציבור, נתבררה זהותם של שלושת הנוודים והוברר כי הם אכן היו נוודים אמיתיים, אך עד אז זוהו השלושה על ידי מצדדי תאוריות הקשר, כאנשים שונים מזרועות הביטחון. פראוטי הסיק כי לנדסדייל שהה ביום הרצח בדאלאס מתוך שזיהה, בתמונת שלושת הנוודים, את לנדסדייל כאיש הפוסע ברחוב וגבו אל המצלמה.
מחקריו וספריו של פראוטי על פרשת הרצח היו מעוררי מחלוקת. ג'ון מק-אדמס מראשי התומכים במסקנות דו"ח וורן הכתיר את מאמרו על פראוטי, באתר האינטרנט רב ההשפעה שלו, בכותרת: "ל. פלטשר פראוטי דובר אמת ללא מורא או שוגה בדמיונות?". במאמרו ניתח מק-אדמס, אחת לאחת את כל תאוריות הקונספירציה שפראוטי דבק בהן, לא רק התאוריה העיקרית שלו בדבר אחריותו של הממסד התעשייתי-ביטחוני, אלא גם צרור של תאוריות שהועלו על ידי חוקרים אחרים שפראוטי אימץ אותן.
דייוויד פרי מחוקרי רצח קנדי טען כי העיתון מניו זילנד, עליו הסתמך פראוטי לבניית התאוריה שלו, היה למעשה מהדורה מיוחדת שיצאה לרחוב רק לפני צהרי היום, לאחר שמשטרת דאלאס כבר עצרה את אוסוואלד ושחררה לתקשורת את הפרטים אודותיו. לטענת פרי פורסם דבר מעצרו של אוסוואלד בשעה 10 לפני הצהרים שעון ניו זילנד, שהייתה כבר השעה 3 אחר הצהרים בדאלאס, דבר שנתן לעיתון בניו זילנד די זמן ללקט מסוכנויות הידיעות את הפרטים על אוסוואלד.
בנוסף לתאוריות הקונספירציה בעניין רצח קנדי תמך פראוטי גם בתאוריות קונספירציה נוספות; כי סוכנויות המודיעין האמריקאיות היו מערבות במוות ההמוני של 918 אנשי הכת של ג'ים ג'ונס בגיאנה בשנת 1978, וכן כי טיסה 007 של קוריאן אייר ב-1983 שנגמרה בנפילת המטוס ומותם של 269 נוסעיו ואנשי צוותו נגרמה מהתפוצצות מטען שהוטמן בו על ידי ה-CIA ולא הופל על ידי מטוס קרב סובייטי.
סוף הדרך
פראוטי פרש לגמלאות משירותו בחיל האוויר ב-1964 וקיבל על שירותו אות הצטיינות של שלושת ראשי המטות המאוחדים. בחייו האזרחיים הקדיש זמן רב לחקירת רצח קנדי ולכתיבת ספריו, אך המשיך גם למלא תפקידים אזרחיים בכירים, שימש כדירקטור בחברת הרכבות האמריקאית אמטרק ובקרן הלאומית למסילות ברזל. בנוסף לספריו על רצח קנדי, כתב מאמרים רבים בנושא מסילות הברזל.
ל. פלטשר פראוטי הלך לעולמו כתוצאה מקריסת מערכות לאחר ניתוח בקיבתו, ב-6 ביוני 2001, בגיל 84.
קווין מרי (אונייה)
"קווין מרי" (באנגלית: RMS Queen Mary) היא אוניית תענוגות בריטית שהושקה בשנת 1934. כיום היא מתפקדת כ"בית מלון צף" בלונג ביץ'.
היסטוריה
ה"קווין מרי" נבנתה כאוניית נוסעים לחברת "קונארד" הבריטית. הבנייה החלה בדצמבר 1930, אך נפסקה בשנת 1931 בגלל המשבר הכלכלי העולמי. העבודות על האונייה חודשו הודות להלוואה מהממשלה הבריטית, לאחר שחברת "קונארד" התמזגה עם "הכוכב הלבן". האונייה הושקה ב-26 בספטמבר 1934 בגלאזגו בטקס בנוכחות המלך והמלכה ששודר בשידור ישיר ברדיו. באפריל 1936 הוצאה האונייה להפלגת ניסיון בים וב-27 במאי 1936 יצאה להפלגת הנוסעים הראשונה שלה.
עוד באוקטובר 1938 פורסם שבמקרה של מלחמה תוסב הקווין מרי לנושאת גייסות. בסוף אוגוסט 1939 הייתה הקווין מרי בדרכה מארצות הברית לאנגליה. בגלל המתיחות באירופה הוא לוותה אל הנמל על ידי ספינת קרב. היא יצאה חזרה לניו יורק ב-1 בספטמבר 1939. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה היא נשארה בניו יורק. במרץ 1940 הפליגה הקווין מרי מניו יורק לאוסטרליה לצורך הסבה לנושאת גייסות. היא הגיעה לקייפטאון באפריל 1940. בנובמבר 1943 פורסם ששנה קודם לכן סוכל ניסיון של הגרמנים להטביע את הקווין מרי. במהלך מלחמת העולם השנייה הובילה הקווין מרי חיילים רבים מארצות הברית לאירופה, כאשר בכל הפלגה היא נושאת עליה יותר מ-14 אלף חיילים. בשנת 1943 בזמן הפלגה באוקיינוס בזמן סערה, כשעליה מעל 15 אלף חיילים, נפגעה הקווין מרי על ידי גל עצום בגובה של 28 מטרים אשר גרם לה לנטות על צידה לזווית של 52 מעלות. החיילים חשבו שמכיוון שהכובד שלה היה כפול משל ה"טיטניק" הסיכוי שהיא תטבע גדול יותר. אולם האונייה הצליחה ליישר את עצמה והגיעה ליעדה כמתוכנן.