cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויגמור הול
עיצוב
הבניין נבנה בסגנון הרנסאנס, תוך שימוש בקירות בהט ושיש, המקיפים אולם שטוח, מלבני עם שטח במה קטן מוגבה ומעליו כיפה, המתארת את נשמת המוזיקה. את ציור התקרה הייחודי עיצב ג'רלד מוירה, שהיה אחראי למספר יצירות אמנות ציבוריות מודרניות; בהמשך היה למנהל הקולג' לאמנות של אדינבורו. לאחר השלמת העיצוב, נבנתה הכיפה בידי הפסל פרנק לין ג'נקינס. היא שוחזרה ב-1991 ו-1992 ומוצגת לעיתים קרובות בחומר השיווקי המודפס של האולם.
האולם נחשב לאחד הטובים ביותר מבחינת באקוסטיקה למוזיקה קלאסית באירופה. האולם שופץ מחדש ב-2004 וזכה לשבחים מגורמים רבים על עמידה בלוח הזמנים ובתקציב. בצורתו הנוכחית יש באולם, כולל התאים ויציע קטן יותר, 545 מושבים. בשנת 2005 חתמה קרן הנאמנות של ויגמור הול על חוזה חכירה ארך-טווח ל-300 שנים תמורת 3.1 מיליון ליש"ט. מהלך זה גם הבטיח את עתידו של האולם וגם איפשר הקצאת כספים, שנדרשו קודם לשכירות, להמשך פיתוח התוכנית האמנותית שלו.
מבצעים ראשונים
אולם בכשטיין נפתח ב-31 במאי 1901 בקונצרט, שבו הופיעו הפסנתרן והמלחין פרוצ'ו בוזוני והכנר אז'ן איזאיי. בתקופה הראשונה, משך האולם נגנים דגולים כמו ארתור שנאבל, פיטר ארנולד, פבלו סרסטה, פרסי גריינג'ר, מיירה הס, ארתור רובינשטיין, ולדימיר רוזינג, אלכסנדר זילוטי, קאמי סן-סנס, יאשה ספיבקובסקי ומקס רגר. ברסיטל האחרון שלו, בשנת 1976, עודד רובינשטיין את הקהל "להמשיך לבוא אל האולם הנפלא הזה."
אמנים וקשרים
ויגמור הול נהנה ממספר רב של קשרים ממושכים עם רבים מן האמנים הדגולים של המאה ה-20, בהם אליזבט שוורצקופף, ויקטוריה דה לוס אנחלס, סרגיי פרוקופייב, שורה צ'רקאסקי, פאול הינדמית, אנדרס סגוביה, פיטר פירס, בנג'מין בריטן ופרנסיס פולנק.
בנג'מין בריטן
ויגמור הול קיים קשר פורה במיוחד עם בנג'מין בריטן, הן כמלחין והן כמבצע. יצירותיו "סרנדה לטנור, קרן וכלי מיתר", רביעיית המיתרים השנייה, "הסונטות הקדושות של ג'ון דון" ו"שבע סונטות של מיכלאנג'לו" זכו לנגינת בכורה באולם ויגמור, כמו גם קטעים מתוך האופרה פיטר גריימס (לפני הפרמיירה העולמית שלה בתיאטרון סדלר'ס ולס ביוני 1945.
ויגמור הול הנציח את הקשר שלו עם בריטן בסדרת קונצרטים ואירועים, תחת הכותרת "לפני החיים ואחריהם" בנובמבר ודצמבר 2012.
בקונצרטים אלה הופיעו אמנים ידועי-שם, והם ציינו את ראשיתה של שנת חגיגות לציון יובל המאה להולדת בריטן.
לידר ושירים
מאז פתיחתו, מהווה האולם ציר חשוב לביצועי ליד ושיר אמנותי. הבכורה הבריטית של הטוחנת היפה מאת פרנץ שוברט התקיימה בוויגמור הול בשנת 1903, והביצוע הראשון באנגליה של מחזור השירים "יומנו של נעלם" מאת יאנאצ'ק היה בשנת 1922.ג'נט בייקר, פטר שרייר ומרגרט פרייס הופיעו בקביעות בוויגמור הול, ובשנים האחרונות הפיק ויגמור הול רסיטלים שבהם הופיעו תומאס קוואסטהוף, אן סופי פון אוטר, אנדריאס שול ואחרים.
פסנתר ומוזיקה קאמרית
בדומה לזמרים ומלוויהם, גם נגנים והרכבים קאמריים נענו בשמחה לאינטימיות של אולם ויגמור. בין מבצעים אלה לזלי הווארד, ולדימיר אשכנזי, סטיבן קובצביץ', אנדראש שיף, ג'ושוע בל, מקסים ונגרוב, אנג'לה יואיט, סטיבן איסרליס, אנסמבל נאש, שלישיות בוזאר ופלורסטאן ורביעיות המיתרים ארטמיס, אביב, אמרסון, האגן, ירושלים ואחרות. בשנים האחרונות הופיעו עוד נגנים והרכבים רבים באולם, הנודע בסיוע לאמנים צעירים בפיתוח קריירות בינלאומיות.
יצירות קאמריות רבות זכו להשמעות הבכורה שלהן בבריטניה באולם ויגמור, בהן: סונאטה לכינור ופסנתר של לאוש יאנאצ'ק; שש רביעיות המיתרים של בלה בארטוק; רביעיית המיתרים מס' 2 של ארנולד שנברג; סונאטה לכינור של קלוד דביסי; "ניגודים" של קופלנד והשישייה של ריכרד שטראוס מתוך האופרה "קפריצ'ו".
מנהל
המנהל הנוכחי של ויגמור הול הוא ג'ון גילהולי, אירי יליד לימריק, זמר. הוא הצטרף לוויגמור בשנת 2000 כמנהל ראשי והתמנה נוסף על כך למנהל אמנותי בשנת 2005, בגיל 32. גילהולי קיים והרחיב את רפרטואר ויגמור הול, בשיר הקלאסי, במוזיקה קאמרית ובמוזיקה עתיקה, וכן נקט ביוזמות חדשות כדי למשוך קהל מאזינים מגוון יותר. גילהולי יזם ערבי ג'אז, בהדרכת פסנתרן הג'אז האמריקאי בראד מלדאו וכן מוזיקת עולם, המופיעה בקביעות ברפרטואר המקומי. יש גם קונצרטים בשעות הלילה המאוחרות, במטרה למשוך קהל מאזינים חדש וצעיר.
המנהל האמנותי הקודם היה פול קילדה. לפניו כיהן ויליאם לין כמנהל במשך 37 שנים, מ-1966 עד 2003. בתקופה זו העלה בויגמור עונות לפי נושא, שהראשונה בהן הוקדשה למוזיקה של גבריאל פורה, בעונת 1979–1980. התוכניות הבאות הוקדשו לשומאן, פרסל, באך, ליגטי, היידן, שוסטקוביץ' ווון ויליאמס.
מוזיקה חדשה
נאמן למורשתו, מרבה ויגמור הול להזמין מוזיקה חדשה. ב-31 באוגוסט 2007, הודיע ג'ון גילהולי על תוכנית למלחינים מודרניים.
מלחין הבית
ויגמור מטפח קשרים נוספים עם חוגי המוזיקה בת-זמננו באמצעות תוכנית מלחין הבית שהגה. לוק בדפורד היה למלחין הבית הראשון בשנת 2009 ואחריו בא ג'וליאן אנדרסון בשנת 2013. לצד ביצועים של יצירותיהם, יצר ויגמור סדרת קונצרטים המוקדשים למוזיקה של ג'ורג' בנג'מין, יו ווטקינס, תומאס לארצ'ר, אליוט קרטר, ברט דן, קווין וולנס, ג'יימס מקמילן וירג וידמן. מלחין הבית בעונת 2020/2019 הוא Vijay Iyer.
הזמנות מן התקופה האחרונה
בשנת 2012, פרסם ג'ון גילהולי תוכנית הזמנות מחודשת, שנשענה על תרומה נכבדה מקרן הופמן ונשיאה, איש העסקים, פעיל שימור הסביבה והנדבן השווייצרי אנדרה הופמן. תרומת הקרן איפשרה את הזמנתן של יצירות חדשות מאת ג'וליאן אנדרסון, פטר אטווש, אנה מרדית, ניקו מולי, וולפגנג רים, ג'ודית וייר וירג וידמן. משנת 2013 התחייב ויגמור הול לביצועי בכורה של 13 יצירות חדשות בעונה.
תחרויות
תחרות השיר הבינלאומית של ויגמור הול/האופרה העצמאית (קודם תחרות השיר הבינלאומית של ויגמור הול/קרן קוהן) מתקיימת באתר מזה 15 שנים והאולם מארח את התחרות התלת-שנתית הבינלאומית לרביעיות מיתרים של ויגמור הול (קודם תחרות לונדון הבינלאומית לרביעיות מיתרים ובראשיתה תחרות פורטסמות' הבינלאומית לרביעיות מיתרים) מאז יולי 2010.
תחרות השיר הבינלאומית של ויגמור הול/האופרה העצמאית
מאז היווסדה בשנת 1997, מתעצמת התחרות הדו-שנתית במעמד וביוקרה, ומושכת זמרים ופסנתרנים מרחבי העולם, בגיל עד 33, המעוניינים לפתח קריירות רסיטל משמעותיות.
לאחר 20 שנה של תמיכה נדיבה ביותר מקרן קוהן, התחרות של 2019 תתקיים במימון האופרה העצמאית בסדלר'ס ולס. קשריה של האופרה העצמאית עם ויגמור הול התחילו במלגת הקול הראשונה של ויגמור הול/האופרה העצמאית, שניתנה לזמר הבס מתיו רוז.
התחרות נותנת הזדמנות יקרת-ערך למשוב והדרכה מחבר שופטים, המורכב מאמנים ומנהלים בעלי שם עולמי, מן השורה הראשונה של אולמות הקונצרטים ופסטיבלי המוזיקה החשובים בעולם. היא מקדמת גם חילופי רעיונות בין אמנים מרחבי העולם, ומציעה במה חשובה לביצוע פומבי ולהרחבת רפרטואר.
שידורים והקלטות
בזכות יתרונותיו האקוסטיים של האולם, הוא אידיאלי לשידור ולהקלטה. רדיו 3 של שירות השידור הבריטי משדר את קונצרט הצהריים שלו מאולם ויגמור מדי יום שני במהלך העונה, הנמשכת מספטמבר עד יולי. בין המשתתפי בקונצרטי צהריים אלו היו בנג'מין גרובנור, רביעיית סקמפה, כריסטוף דנות', נוריקו אוגאווה, גוטייה קפוסון, גבריאלה מונטרו, שלישיית ATOS, קלרה מוריץ, מארק פדמור ויבגני סודבין. גם מספר רב של קונצרטי ערב משודרים חיים או מוקלטים לשידור מאוחר יותר ברשת סקאי ארטס של הטלוויזיה ויוצאים בחברות הקלטה.
ויגמור הול חי
ויגמור הול גם מוציא לאור הקלטות של קונצרטים בביצוע אמנים ידועי-שם בחברת ההקלטות שלו, "ויגמור הול לייב", שזכתה בפרס המיוחד לחברת הקלטות לשנת 2011 מטעם גרמופון. החברה נכנסה ללוחות המוזיקה הקלאסית עם רסיטל של לוריין האנט ליברזון המנוחה, שהוצע גם הוא לפרס גרמופון. תוספות מאוחרות לקטלוג כוללות רסיטלים של הכנר מקסים ונגרוב, ביצירות מאת באך ובטהובן וקונצרט של זמר הבריטון רודריק ויליאמס מיצירות מאהלר, קורנגולד ושומאן, בליווי הפסנתרן הגרמני הלמוט דויטש.
לימודים בוויגמור הול
מאז 1994 פותחת תוכנית הלימודים של ויגמור הול לאנשים בכל גיל, רקע וכישרונות הזדמנויות להשתתף ביצירת מוזיקה. התוכנית מושכת קהל רחב ומגוון באמצעות מיזמים יצירתיים חדשניים, קונצרטים, סדנאות ומשאבים מקוונים.
התוכנית כוללת עבודה עם בתי ספר, בקונצרטים, הכשרת מורים, מיזמים עם בתי חולים ועוד. משפחות מוזמנות לוויגמור הול להשתתף בסדנאות אינטראקטיביות ובקונצרטים למשפחות עם תינוקות, ילדים בגיל הרך וילדים בני 5 ומעלה. עבודה בשיתוף עם הקהילה כוללת "מוזיקה לחיים", התוכנית רחבת-ההיקף של ויגמור הול ללוקים בשטיון ולמשפחותיהם, ידידיהם והמטפלים בהם וכן עבודה עם ארגונים, המסייעים למעוטי-יכולת להיחלץ ממצבם ותומכים בנשים וילדים, שחוו אלימות ביתית.
תוכנית "נתיבים" (Pathways) מקיפה תוכניות ואירועים, המספקים במה לאמנים בראשית דרכם, לתמיכה בדור החדש של נגנים ומנצחים.
ברקע המוזיקה ניצבת תוכנית של אירועי למידה, הכוללים שיחות, רסיטלים עם הרצאות, כיתות אמן, קבוצות לימור וימי שירה בצוותא. ויגמור הול מנהל מדי שנה כ-600 אירועי למידה.
ג'ים בארנס
ולווט ג'יימס "ג'ים" בארנס (באנגלית: Velvet James "Jim" Barnes; 13 באפריל 1941 – 14 בספטמבר 2002) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1964–1970, לאחר שנבחר בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA 1964. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן בוסטון סלטיקס, ולאורך 7 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 8.8 נקודות ו-6.5 ריבאונדים למשחק. נודע בכינוי "Bad News".
נבחרת ארצות הברית
בסיום לימודיו האקדמיים השתתף באולימפיאדת טוקיו (1964) כשחקן נבחרת ארצות הברית בכדורסל, אשר ניצחה בכל תשעת משחקיה בהפרש ממוצע של כ-30 נקודות וזכתה במדליית הזהב. לאורך הטורניר היה בארנס הקלעי החמישי של נבחרתו, עם ממוצע של 8.5 נקודות למשחק
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1964 נבחר בארנס בבחירה הראשונה, על ידי ניו יורק ניקס. בעונתו הראשונה בקבוצה קלע 15.5 נקודות ואסף 9.7 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
לאחר 7 משחקים בעונת הועבר עם ג'וני גרין וג'וני איגן בטרייד לבולטימור בולטס, תמורת וולט בלאמי. עד לסיום אותה עונה קלע 12.1 נקודות בממוצע למשחק עבור הבולטס.
Wii Chess
Wii Chess הוא משחק וידאו של שחמט לקונסולת ה-Wii. הוא פותח על ידי נינטנדו ויצא לאור באירופה ב-18 בינואר 2008. ביפן, המשחק יצא תחת השם "Tsūshin Taikyoku: World Chess (通信対局 ワールドチェス)" ב-30 בספטמבר 2008 בתור כותר להורדה ב-WiiWare. המשחק מעולם לא יצא לאור בצפון אמריקה או באוסטרליה, והוא המשחק היחיד בסדרת משחקי Wii שלא יצא באזורים הללו. המשחק הזה הוא גם המשחק היחיד בסדרה שלא מאפשר לשחק בתור דמויות Mii.
Wii Chess משתמש במנוע השחמט Loop Express.
דמפסי
דמפסי (Dempsey) הוא שם משפחה שמקורו אירי ומשמעותו גאה.
Wii Chess
מהלך המשחק
המשחק מכיל הסברים על איך להזיז את כלי השחמט שמיועדים לשחקני שחמט חדשים. השחקנים יכולים גם להקליט משחקי שחמט ולנגן אותם מחדש במועד מאוחר יותר. בנוסף, היה אפשר לשחק באופן מקוון נגד שחקנים אחרים באמצעות שירותי ה-Wi-Fi של נינטנדו, כאשר שחקנים בגרסה האירופאית של המשחק יכלו לשחק גם נגד שחקנים בגרסה היפנית ולהפך.
ביקורת
המשחק זכה לביקורות מעורבות. המבקרים שיבחו את היכולת לשחק נגד אנשים אחרים, אך העבירו ביקורת על הגרפיקה הפשוטה מאוד של המשחק ועל כך שהמשחק לא מכיל מספיק פיצ'רים שהיו עשויים להצדיק את המחיר שלו.
סגור (שפות תכנות)
במדעי המחשב, סְגוֹר (באנגלית: Closure) היא פונקציה יחד עם סביבת ייחוס עבור המשתנים שאינם מקומיים בפונקציה. המינוח סְגוֹר משמש גם להגדיר תכונה של שפה, המאפשרת קיום של פונקציות סְגוֹר (או מחלקות).
סְגוֹר מאפשר לפונקציה לגשת למשתנים שהם מחוץ לטווח-ההכרה הלקסיקלי המיידי שלה. כלומר, משתנים שאינם מוגדרים בפונקציה הנוכחית, וגם אינם משתנים גלובליים. משתנים כאלה שנכרכו על ידי הסגור נקראים "upvalues". סביבת הייחוס כורכת שמות שאינם לוקליים אל המשתנים המתאימים בטווח ההכרה בזמן שבו נוצרה הפונקציה, ובכך מאריכה את משך החיים שלהם להיות לפחות כמשך החיים של פונקציית-הסְגוֹר עצמה. כאשר בקרת הזרימה נכנסת לפונקציה בשלב מאוחר יותר – כלומר, כאשר הפונקציה נקראת בפועל – ההתייחסות לשמות הללו היא התייחסות למשתנים הלא-מקומיים המקוריים שנלכדו על ידי הסְגוֹר.
היסטוריה
רעיון הסגור פותח בשנות ה-60, ומומש במלואו לראשונה בשנת 1975, כתכונה של שפת תכנות בשפה Scheme במטרה לתמוך בפונקציות ממדרגה ראשונה בעלות טווח הכרה לקסיקלי. מאז עוצבו שפות רבות כך שיתמכו בסְגוֹר. שימוש מפורש בפונקציות-סְגוֹר נקשר לרוב עם תכנות פונקציונלי ושפות תכנות כדוגמת ML או LISP. שפות תכנות אימפרטיביות מסורתיות (כגון ALGOL, פסקל או C) אינן תומכות במימוש סְגוֹר כיוון שאין בהן תמיכה בשמות שאינם מקומיים (שקיימים רק בפונקציות מקוננות או אנונימיות – מבנים שלרוב אף אינם קיימים בשפות אלה) או בפונקציות מסדר גבוה – העברת פונקציה כפרמטר לפונקציה אחרת, או החזרת פונקציה כפרמטר מפונקציה אחרת (בניגוד להעברת מצביעים לפונקציה). שפות תכנות אימפרטיביות מודרניות, הכוללות מנגנון איסוף זבל (כגון Smalltalk, שפת התכנות מונחת העצמים הראשונה, #C, ובאופן מוגבל גם Java) ושפות מפורשות או שפות סקריפטים רבות כן כוללות תמיכה בפונקציות מסדר גבוה, ולכן גם בסְגוֹר.
דוגמה
קטע הקוד הבא בשפת פייתון 3 מגדיר פונקציה counter עם משתנה מקומי x ופונקציה מקוננת increment, בעלת גישה ל-x, כאשר מבחינתה הוא משתנה גלובלי. הפונקציה counter מחזירה את הפונקציה increment עם התייחסות למשתנה הלא-לוקלי x.
חוגלית אסיה
חוגלית אסיה (שם מדעי: Tropicoperdix) הוא סוג של שלווים ממשפחת הפסיוניים החיים רק בדרום-מזרח אסיה. סוג זה מכיל 2 מינים והוא תואר ב- בידי החוקר האנגלי אדוארד בליית.
בעבר מיני הסוג נכללו בתת-משפחת החוגלות (בעבר שויכו לסוג חוגלת הרים) אך כיום הם נחשבים לקרובי הטווסים, לאחר שבדיקות פילוגנטיות מ-2021 הראו שהם קרובים יחסית לסוגים טווס, ארגוס גדול וארגוס מצויץ והם כנראה אבותיהם ה"צנועים" של הטווסים.
מתקפת הטרור באוניברסיטת גאריסה בקניה
מתקפת הטרור באוניברסיטת גאריסה בקניה התרחשה ב-2 באפריל 2015, עת הסתערו מחבלים מארגון הטרור א-שבאב הסומלי על אוניברסיטת גאריסה במזרח קניה, רצחו 148 אנשים ופצעו 79, מרביתם סטודנטים, כשהם רוצחים במכוון נוצרים ומשחררים את אלו שזוהו כמוסלמים. ארבעה חמושים נהרגו על ידי כוחות הביטחון הקנייתים כ-15 שעות לאחר תחילת המתקפה. הייתה זו מתקפת הטרור הקטלנית ביותר בקניה מאז ההתקפה על שגרירות ארצות הברית בניירובי ב-1998.
מתקפת הטרור
מתקפת הטרור החלה בשעה 05:30 לפנות בוקר (שעון מקומי) המחבלים, שהיו חמושים ברובי קלשניקוב ובחגורות נפץ, הרגו ביריות את שני המאבטחים היחידים ששמרו על האוניברסיטה. לאחר שהרגו את המאבטחים, המחבלים המשיכו ל"בלוק המנהלי" של האוניברסיטה ולאחר מכן לכיתות לפני שנכנסו למעונות הסטודנטים.
במעונות הסטודנטים הם לקחו חלק מהסטודנטים כבני ערובה וכן ביצעו סלקציה בין מוסלמים, אותם שיחררו, ולא-מוסלמים, אותם הם רצחו. שיטה זו הפכה לנפוצה בפיגועי הטרור של הארגון. מבין מעשי הזוועה שלהם, המחבלים קראו לסטודנטים לצאת מחדריהם במעונות ולשכב על הקרקע בהבטחה שיתנו להם לחיות, ולאחר מכן ירו בהם. הם אף חייבו חלק מקרבנותיהם להתקשר להוריהם ולמסור שהמתקפה היא פעולת תגובה להתערבות קניה בסומליה, ולאחר מכן רצחו אותם.
כוחות הביטחון שנשלחו לאוניברסיטה כיתרו אותה ובהמשך הצליחו לצור על החמושים באחד ממבני המעונות. ככל הנראה היה זה מבנה מעונות הנשים. המצור הסתיים רק כ-15 שעות לאחר שהמתקפה החלה, כאשר הגיעה לזירה יחידה מיוחדת של ה-GSU (General Service Unit) שנשלחה מהבירה ניירובי, והצליחה לחסל את המחבלים כחצי שעה לאחר שהחלה לפעול. ביקורת נמתחה על התנהלות כוחות הביטחון שכן לפי דיווחים רק שבע שעות לאחר תחילת האירוע היחידה המיוחדת יצאה מניירובי.
בפיגוע נהרגו 148 אנשים, ללא ספירת ארבעת המחבלים. כל ההרוגים היו סטודנטים, מלבד 3 חיילים ו-3 שוטרים. 79 איש נוספים נפצעו. יותר מ-500 סטודנטים ברחו וניצלו.
מבצעי הפיגוע
על המתקפה לקח אחריות ארגון הטרור הג'יהאדיסטי א-שבאב אשר ממוקם בסומליה. הארגון הודיע כי מתקפת הטרור היא פעולת תגובה להשתתפות הצבא הקנייתי בכוח האזורי של האיחוד האפריקאי אשר נלחם נגד הארגון בסומליה והצליח להסיגו משטחים נרחבים במדינה.
אחד מארבעת המחבלים שביצעו את הטבח היה קנייתי ובנו של בכיר בממשל של נפת מנדרה בקניה. רשויות קניה עצרו חמישה חשודים בקשר למתקפה. אחד החשודים, ממוצא טנזני, נעצר ביום המתקפה לאחר שנמצא, על פי הדיווח, מתחבא עם תחמושת בתקרה באוניברסיטה. שלושה חשודים נוספים לפי דיווחו של משרד המשפטים נעצרו כאשר ניסו להימלט לסומליה. עצור רביעי שימש כשומר באוניברסיטה. ארבעת האחרונים הם אזרחי קניה ממוצא סומלי.
בנוסף, משרד הפנים הקנייתי הוציא ביום המתקפה כרזת מבוקש עם פרס כספי של 20 מיליון שילינג קנייתי (כ-215,000 דולר) עבור בכיר בא-שבאב, מוחמד מחמוד, המוכר גם בשמות מוחמד קונו או דוליאדין (Dulyadin), כמי שעמד מאחורי המתקפה. דוליאדין שימש בעבר כמורה במדרסה בגאריסה.
תגובת קניה
בעקבות המתקפה הכריזו רשויות קניה על עוצר לילי עד 16 באפריל בנפת גאריסה ובשלוש נפות נוספות (וואג'יר, טאנה ריבר ומנדרה) הסמוכות לגבול עם סומליה. נשיא קניה, אוהורו קניאטה, הכריז על שלושה ימי אבל לאומי בעקבות מתקפת הטרור.
בתגובה לפיגוע דובר בצבא קניה מסר כי חיל האוויר הקנייתי תקף והשמיד שני מחנות של א-שבאב בסומליה, אולם הארגון טען בתגובה כי מדובר היה בשטח חקלאי שהותקף.
Janet Jackson
Janet Jackson (בעברית: ג'נט ג'קסון) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ג'נט ג'קסון. אלבום הבכורה יצא לאור ב-21 בספטמבר 1982 על ידי חברת התקליטים A&M רקורדס. האלבום מאופיין ברובו במוזיקת דאנס ו-R&B עכשווי.
עם יציאתו נכנס אלבום הבכורה אל המקום ה-63 במצעד הבילבורד 200.
רקע
הזמרת אנג'לה ווינבוש והזמר רנה מור היו בין כותבי השירים והמפיקים העיקריים של אלבום הבכורה, יחד עם מספר אנשים נוספים וביניהם הזמר פוסטר סילברס, הזמר בובי ווטסון, המפיק המוזיקלי ג'רי וויור ופזמונאים ויוצרים נוספים.
אלבום הבכורה לא זכה להצלחה לה זכתה ג'נט בהמשך, הוא הצליח להיכנס למספר מצומצם של מצעדים וגם במצעדים אלו הגיע למקומות נמוכים, כך למשל הוא הגיע למקום ה-63 בלבד בארצות הברית ולמקום ה-138 בלבד בבריטניה והוא מכר עד היום כ-400 אלף עותקים בלבד.
סינגלים
מתוך האלבום יצאו 5 סינגלים אך אף אחד מהם לא זכה להצלחה. הסיגנל הראשון מהאלבום "Young Love" הגיע למקום ה-64 בלבד בארצות הברית וגם בשאר העולם לא זכה כמעט לאף הצלחה. הסינגל השני מהאלבום הוא השיר "Come Give Your Love to Me" אשר הצליח להגיע למקום ה-58 בלבד בארצות הברית ולא נכנס לאף מצעד אחר של אף מדינה אחרת בעולם. הסינגל השלישי מהאלבום "Say You Do" לא הצליח להיכנס למצעד האמריקאי ולא לשום מצד אחר בשאר העולם.
הסינגל הרביעי "Love and My Best Friend" והסינגל החמישי "Don't Mess Up This Good Thing" ספגו גם הם כישלון טוטאלי. על מנת לקדם את האלבום ביצעה ג'קסון את השירים "Young Love" ו-"Say You Do" בתוכניות "American Bandstand" ו-"Soul Train". עטיפת האלבום נוצרה בהשראת הקומיקאי הארי לנגדון.
ארגוס מצויץ וייטנאמי
ארגוס מצויץ וייטנאמי (שם מדעי: Rheinardia ocellata) הוא מין של פסיון גדול דמוי טווס, החי ביערות דרום-מזרח אסיה והוא בעל זנב ארוך ביותר בצבע חום. בעבר היה המין היחיד בסוג ארגוס מצויץ אך לאחרונה הופרד מין נוסף - ארגוס מצויץ מלאי (Rheinardia nigrescens) למין עצמאי. הוא קרוב רחוק של המין ארגוס גדול.
מאפיינים
הארגוס הוא עוף גדול המגיע לאורך 1.9-2.3 מטר, בתוספת הזנב הארוך של הזכרים ומשקלו 1.5 ק"ג בממוצע. הארגוס הוא עוף חום ובעל נקודות לבנות לאורך גופו. הראש כתום עם עור כחול סביב לעיניים ומקור ורוד. הרגליים לבנות ועל הראש ציצות רחבות שהקנו לו את שמו. הנקבה לעומת הזכר הרבה יותר מוסווה אם כי צבעה חום מנוקד וראשה בעל פסים שחורים. כמו כן הזנב שלה קצר מאוד והיא קטנה מהזכר.
הארגוסים חיים בחבורות קטנות ביערות גבוהים בדרום-מזרח אסיה, בווייטנאם, לאוס ומלזיה. הוא מחפש ביער חסרי חוליות קטנים, זוחלים קטנים, רכיכות, פטריות ועלים למאכל. הוא מסוגל לעופף למרות אורך הזנב אך אינו מוצלח בכך ותעופתו מסורבלת. הוא עושה את זה בעיקר כדי לברוח מטורפים יבשתיים או כדי לעופף לעבר ענפים נמוכים. הוא עושה זאת בעיקר כדי למצוא נקבות ולקרוא להם.
הארגוס מצוי בסכנה חמורה בטבע עקב פגיעה בבית גידולו הטבעי.
אדוארד אלברט שארפי-שפר
סר אדוארד אלברט שארפּי-שֵׁפֶר, שמו בלידה אדוארד אלברט שֶׁפֶר (באנגלית: Edward Albert Sharpey-Schafer, בלידה - בגרמנית: Schäfer, 2 ביוני 1850 הורנסי - 29 במרץ 1935 נורת' ברוויק, איסט לוד'יאן, סקוטלנד) היה רופא ופיזיולוג בריטי, בעל שורשים גרמניים, ממייסדי האנדוקרינולוגיה. במקביל לדה מייר הבלגי, שפר הטביע את השם "אינסולין" לחומר המופרש באיי לנגרהנס שבלבלב שהליקוי בפעילותו גורם למחלת הסוכרת. בשנת 1894 יחד עם ג'ורג' אוליבר הוכיח את ההשפעה המכווצת של תמצית מהמדולה של בלוטת האדרנל על העורקיקים ופתח על ידי כך דרך להתפתחות המחקר האנדוקרינולוגי. לשפר חבים שכלול של שיטת החייאה על ידי הנשמה המלאכותית.
פעילותו המדעית ובהוראה
בשנת 1874 התמנה שפר למרצה לפיזיולוגיה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. מחקריו הראשונים היו בתחום ההיסטולוגיה - על מבנה הכנפיים של החרקים ועל ספיגת השומנים על ידי מוריגי המעי הדק אצל היונקים. לאחר מכן חקר בשנת 1877 את העצבים של המדוזות במחקר שנדחה תחילה על ידי הרפרנט של החברה המלכותית של לונדון. כעבור שנה כשאוסקר וריכרד הרטוויג פרסם ממצאים דומים בעיתונים מדעיים זרים, הזדרזה החברה המלכותית לפרסם את מאמרו ולקבלו לשורותיה כשהוא רק בן 28. עשרים מחקרים נוספים הוקדשו לאיתור פונקציות של המוח (1883) אחד מהם יחד עם ויקטור הורסלי. הם השתמשו בגרויים בעזרת זרם פאראדי על מנת לנתח ולאתר פונקציות מוטוריות בקליפת המוח, בקפסולה הפנימית של המוח ובחוט השדרה של פרימטים. עשו גם רישום של מקצב שרירי שנגרם על ידי אימפולסים רצוניים אצל האדם. מחקר אחר נועד לרישום דפיקות לב של צפרדע בעזרת מתקן פוטוגרפי. יחד עם סנג'ר בראון ערך שפר ניסויי כריתה של חלקים מקליפת המוח וכן חקר גרויים של האזורים האחראיים על חוש הראייה בקליפת המוח של קופים, כמו כן חקר את פעילות השריר הריסני של העין. בשנים 1883 - 1898 כיהן שארפי-שפר כפרופסור לפיזיולוגיה יישומית במקום סנדרסון שעבר לאוקספורד. לפני עזיבתו את לונדון חקר יחד עם בנג'מין מור את העצבוב והכיווצים של הטחול ואת הפונקציות הסנסוריות המשוערות של הקורטקס המוטורי. בשנת 1899 קיבל את הקתדרה לפיזיולוגיה של אוניברסיטת אדינבורו אותה ניהל עד פרישתו לגמלאות בשנת 1933. באדינבורו התעניין בהשלכות הקרע החלקי (transection) של חוט השדרה וב קרע מעגלי (circumsection) של קליפת המוח המוטורית. בשנת 1902 גילה בכבד התחברויות ישירות בין התעלות הקטנות של המרה והנימים. מאוחר יותר יחד עם ה.ג'. שארליב חקר את השפעת הכלורופורם על הלב ועל כלי הדם, חקר יחד עם אי.נ. ברוס את המסלולים הצרבלריים בחוט השדרה ויחד עם ווקר מיי את השלכות קריעתם של עצב הוואגוס והעצבים הסימפתטיים הצוואריים. מחקריו עסקו גם במחזור הדם הראתי, השפעת הוואגוס על הנשימה ופעולת השרירים האינטרקוסטליים (שבין הצלעות).
האדרנל והעלייה בלחץ הדם
בשנת 1894 לפי הצעתו של ג'ורג' אוליבר הזריק שפר תמצית של בלוטת האדרנל לכלב ומצא עלייה ניכרת בלחץ הדם. שני החוקרים, שניהם תלמידים של שארפי, פרסמו את ממצאיהם בשנת 1894. בשנים הבאות התברר כי היה מדובר בפעולת הורמון שכונה אדרנלין או, בארצות הברית, אפינפרין שבוּדד על ידי ג'ון אייבל ועל ידי ג'וקיצ'י טאקאמינה. הודות למחקריהם של שפר ואוליבר הונהגה תמצית האדרנל בטיפולים הרפואיים.
השפעות האונה האחורית של יותרת המוח
בשנת 1895 פרסם שפר יחד עם אוליבר ניסוי שהראה כי תמצית של האונה האחורית של יותרת המוח מעלה את לחץ הדם. ב-1901 יחד עם ר. מגנוס פרסם תוצאות של ניסויים אחרים, שבהם תמצית של האונה האחורית של יותרת המוח משפיעה על הפרשת השתן, בעיקר הפחתתה - "אפקט אנטי-דיורטי". מחקר יחד עם הרינג הראה בשנת 1908 שיתר פעילות של האונה האחורית של יותרת המוח גורמת לתפלת השתן (diabetes insipidus). מאוחר יותר יתגלו על ידי חוקרים אחרים ההורמונים המופרשים באונה זו - וסופרסין והאוציטוצין.
הלבלב יוצר חומר המווסת את מטבוליזם הפחמימות - ה"אינסולין"
שפר ניבא בשנת 1895 כי הלבלב, ביתר דיוק איי לנגרהנס, מפרישים חומר האחראי על המטבוליזם של הפחמימות. סטרלינג קרא לחומר מסוג זה "הורמון" אולם שפר כינה אותו "אוטאקואיד" (מיוונית מ- תרופה עצמית), מונח שרצה להגדיר חומר היכול לגרום גם לגירוי וגם לעיכוב. באופן ניסויי ערך קשירה של תעלת הלבלב וגרם להרס החלק האקסוקריני של האיבר, אך לא לסוכרת. כשהסיר גם את שארית הלבלב שנקשרה אז הופיעה סוכרת. השתלה של קטע הלבלב הכרות האחרון במקום אחר הספיקה כדי לנטרל את הסוכרת. מחקר היסטולוגי הוכיח גם כן כי במקרים של סוכרת יש נזקים של איי לננגרהנס שבלבלב. על בסיס עדויות אלה שפר כתב:
שיטת החייאה
בשנת 1890 ביקש האיגוד הרופאים והכירורגים באנגליה את שארפי-שפר לעמוד בראש ועדה בנוגע הערכה מחדש של שיטות החייאה באמצעות הנשמה מלאכותית. את הסימולציות הדרושות לתרגול השיטות ערך על אנשים שנשמו קודם נשימת יתר (היפרוונטילציה) שלאחריה הרגישו לזמן קצר צורך שלא לנשום. בשנת 1903 בעקבות שיטות ההנשמה שהוצעו בעבר (בין השאר, על ידי סילבסטר), הציג שפר בפני החברה המלכותית של אדינבורו שיכלול של שיטת ההנשמה המלאכותית, תחת השם prone pressure artificial respiration, במקרים של פגועי טביעה או התחשמלות. לפי שיטה זאת המטופל מונח עם פניו מטה, והמציל מפעיל לחץ קצבי עם הידיים מונחות על החלק התחתון של חזו. שיטת שפר אומצה על ידי החברה המלכותית לעזרה ראשונה והייתה לשיטת סטנדרט למשך כמה עשורים. בשנת 1909 קיבל שפר על תרומה זו מדליה להצטיינות של החברה המלכותית לעזרה ראשונה.
שפר היה חבר מייסד של החברה הבריטית לפיזיולוגיה ובשנים 1908–1933 ערך את הרבעון שלה Quarterly Journal of Experimental Physiology. זכה לתוארי כבוד ולעיטורים במולדת ובחו"ל. ספרו "Essentials of Histology" הודפס ב-16 מהדורות והדפסות בשנים 1885–1954. שארפי-שפר היה חבר בחברה המלכותית של לונדון החל משנת 1878. בשנים 1878–1881 כיהן שפר גם כפרופסור בקתדרה על שם פולר לאנטומיה ופיזיולוגיה במכון המלכותי של בריטניה הגדולה- Royal Institution. בשנים 1895–1912 כיהן כמזכ"ל ובשנים 1911–1912 כיושב ראש האיגוד הבריטי למען קידום המדע ("האיגוד הבריטי") ובשנת 1912 יושב ראש איגוד הרופאים הבריטי. בשנת 1913 קיבל תואר אצולה.
חייו פרטיים
אדווארד אלברט שארפי-שפר היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה (בשנים 1859-1896)הייתה מוד לבית דיקסי, בת של אופטיקאי ואחות של האנטומולוג פרדריק דיקסי, שילדה לו 4 ילדים, לרבות שני בנים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה. אשתו השנייה החל משנת 1900 הייתה אתל מוד לבית רוברטס, שילדה לו עוד שתי בנות, מהן בת אחת נפטרה בגיל צעיר. שפר הוקיר מאוד את מורו ויליאם שארפי שהיה ערירי וקרא את בנו הבכור לכבודו ג'ון שארפי-שפר. בשנת 1918 אחרי שבן זה ועוד בן נהרגו בקרבות במלחמת העולם (ג'ון נהרג בקרב יוטלנד) אימץ בעצמו את שם המשפחה שארפי בנוסף לשם שפר. במהלך חייו עזב שפר את הדת, אך נשאר ידען בנוגע לתנ"ך ולברית החדשה. נודע כאדם ישר, מורה מעולה ותמך בקידום הנשים בתחום הרפואה. בשעות הפנאי אהב לשחק גולף. בנה לעצמו בית בעיירת החוף הסקוטית נורת' ברוויק, שבו נפטר בשנת 1935. מותו נגרם מסיבוכים של דלקת ריאות שלקה בה אחרי ניתוח קשה.
נכדו, אדווארד פיטר שארפי-שפר (1963-1908) כיהן כפרופסור לרפואה פנימית בבית החולים סנט תומאס בלונדון בשנים 1963-1948.
פרסים ואותות הוקרה
סנט אנדרוז, דבלין, מקגיל, מלבורן, האוניברסיטה הלאומית של אירלנד, ברן, לובן, חרונינגן.
ספרים
פרט למאמרים על מבנה השריר, על הכימיה של חלבוני הדם, על קצב הכיווצים הרצוניים של השרירים, שארפי-שפר כתב מספר ספרים: כמו כן ערך שארפי-שפר את ספר הלימוד של ריצ'רד קוויין - Elements of Anatomy (יסודות האנטומיה) - מהדורות 8,9 ו-10 -יחד עם ג'. ד. תיין) (with G. D. Thane, 8th, 9th, and 10th editions).
Keep Calm and Carry On
Keep Calm and Carry On (מאנגלית: הישארו רגועים והמשיכו הלאה) היא כרזה שהופקה על ידי ממשלת בריטניה בשנת 1939, מספר חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, במטרה להעלות את המורל בקרב הציבור הבריטי, בעת החששות מפני תקיפות אוויריות כבדות על הערים הגדולות בבריטניה. הכרזה הופצה באופן מצומצם ולא הוצגה בציבור, לכן לא הייתה מוכרת לרבים. היא נתגלתה מחדש בשנת 2000, הודפסה על ידי מספר חברות פרטיות ושימשה בתור פריט קישוט למוצרים שונים. בעבר נטען כי ישנן רק שתי דוגמאות של הכרזה ששרדו מחוץ לארכיוני הממשלה הבריטית, אולם בתוכנית "מופע העתיקות" בשנת 2012 הוצגו 20 מקורות.
עיצוב והפקה
הכרזה הופקה בתחילה על ידי משרד המידע של ממשלת בריטניה, בראשית מלחמת העולם השנייה. היא נועדה להפצה במטרה לחזק את המורל לקראת הלחימה, אשר צפויה הייתה לגבות אסונות כגון הפצצות כבדות על ערים מרכזיות בבריטניה תוך שימוש בגז רעיל. מעל ל-2,500,000 עותקים הודפסו, אולם הכרזה הופצה באופן מצומצם ומעולם לא נראתה בציבור.
הכרזה היא השלישית בסדרה של שלוש. השתיים הקודמות, "החירות בסכנה, הגנו עליה בכל הכוח" (Freedom Is In Peril. Defend It With All Your Might) ו"האומץ, העליזות והנחישות שלכם יביאו לנו ניצחון" (Your Courage, Your Cheerfulness, Your Resolution Will Bring Us Victory) הונפקו ונעשה בהן שימוש ברחבי בריטניה לצורכי הנעה כאשר המשרד למידע שיער כי האירועים הצפויים בשבוע הראשון למלחמה יביאו להידרדרות במורל האוכלוסייה.
תכנון הכרזה החל באפריל 1939. עד לחודש יוני הוכנו עיצובים ובאוגוסט 1939 החל ייצור הכרזות. הן היו מוכנות להיתלות תוך 24 שעות מרגע פתיחת הלחימה. הכרזות נועדו להיות מזוהות עם המשרד למידע ולשלב סמלים מוכרים וייחודיים יחד עם הודעה ממלך בריטניה לנתיניו. בכותרת הכרזה הוצב סמליל כתר ה"טיודור" (סמל שהיה בשימוש נרחב בידי רשויות השלטון הבריטי). הסיסמאות הומצאו על ידי פקידי ציבור, ביניהם מר ווטרפילד, אשר הגה את "האומץ" בתור "קריאה לקרב מלכדת, אשר תפיק את המירב בכל אחד מאיתנו ותציב אותנו בעמדת מתקפה באחת". כרזות אלו במיוחד עוצבו כ"הצהרה בגין חובת הפרט" וללא איורים. כרזת "האומץ" התפרסמה בעיקר במהלך המלחמה בשל כך שהייתה הראשונה מבין כרזות המשרד למידע.
אולם, למרות מסע הפרסום שהוחל ואף-על-פי ש-800,000 מבין כרזות "החירות בסכנה" ו"האומץ" הופצו, רבים טענו כי לא ראו אותן. אנשים אשר ראו את הכרזות חשבו כי הן מתנשאות ומעוררת מחלוקת. היסטוריונית העיצוב סוזנה ווקר מחשיבה את מסע הפרסום כ"כישלון מהדהד", ושיקוף של שיפוטם המוטעה של הפקידים הגבוהים לגבי הלך הרוח בעם.
פיתוחים מאוחרים
בשלב מאוחר יותר של המלחמה, הופץ עלון עם הודעה מראש הממשלה וכותרתו "להכות את הפולש". העלון מתחיל במילים "אם פלישה תתרחש..." וממשיך בחיזוקים "עמדו איתנים" ו"המשיכו הלאה". שני ביטויים אלה אינם מופיעים באותו המשפט, אולם נכתבו במודגש ומזוהים בתור שני "הצו(וים) והחוב(ות)" לעם הבריטי, בעת פלישה. העלון גם מונה מספר צעדים מעשיים שיש לנקוט בהם.
גילוי מחדש ומיסחור
בשנת 2000, סטיוארט מנלי, בעלים במשותף עם אשתו מארי בבארטר ספרים בע"מ הממוקמת באלנוויק, נורת'מברלנד, אנגליה - מצא בארגז ספרים משומשים שקנה במכירה פומבית כרזה מקורית של "Keep Calm and Carry On". השניים מיסגרו את הכרזה ותלו אותה בסמוך לקופה הרושמת. הכרזה משכה התעניינות כה רבה, עד שמנלי החל להפיק ולמכור עותקים ממנה. חברות אחרות החלו עד מהרה לעצב מגוון מוצרים תוך שימוש בכרזה כנושא מרכזי. "מה שנראה היה עבור מנלי כמקצת מתמצית הנוסטלגיה הבריטית, הפך לתעשייה בינלאומית. מארי מנלי הגיבה מאוחר יותר: "לא רציתי להקל בערכה (הנוסטלגי) של הכרזה, אולם עתה כמובן הפכה לטריוויאלית מעבר לכל דמיון".
ב-2012 הוציאו בני הזוג סרט קצר בשם "The Story of Keep Calm and Carry On", המתאר את סיפור הגילוי של הכרזה, ההיסטוריה שלה והמיסחור שלה מאז הגילוי.
תביעות לסימן מסחרי
ב-2011 פורסם כי חברה בשם "Keep Calm and Carry On" שמקורה בבריטניה, הצליחה לרשום את הסלוגן כסימן רשום באיחוד האירופי, לאחר שלא הצליחה לעשות זאת בבריטניה. הדבר עורר מחלוקת בשל השימוש הרחב הקודם בסלוגן בקרב הציבור, וביקורת על ניכוסו בידי חברה פרטית אחת. שירות הסימון המסחרי הבריטי הגיש תביעה לביטול הסימן המסחרי מסיבות אלו. כיום מנסה החברה לרשום את הסימן הרשום של הסלוגן גם בארצות הברית ובקנדה.
פרודיות
עם עליית הפופולריות של הכרזה, נוצרו פרודיות וממים רבים המשתמשים בה. הפרודיות כוללות עיצוב דומה עם גרסאות שונות של מסרים, במגוון תחומים, מפוליטיקה ועד תרבות פופולרית. דוגמאות לפרודיות שנוצרו הן למשל "Now Panic and Freak Out" עם סמל הכתר הפוך; "Keep Calm and Have a Cupcake" עם עוגת קאפקייק בתור סמל; "Keep Calm and Hate Apple / Microsoft" עם סמל Microsoft Windows או אפל; "Keep Spending and Carry On Shopping" ועוד. ב-2012 יצאה להקת הפופ-רוק הבריטית מקפליי לסיבוב הופעות שנקרא "The Keep Calm and Play Louder Tour", שלווה בפוסטר בעל עיצוב דומה לכרזה.
פייקסוויל
העיר פָּיְיקְסְוִויל (באנגלית: Pikesville) היא פרבר של מחוז בולטימור, מרילנד השוכנת מצפון מערב לבולטימור. בעיר חיים 30,764 לפי מפקד אוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010.. בעיר זו גרים רוב היהודים שבמטרופולין של בולטימור.
פייקסוויל משתרעת על פני שטח 32.1 קמ״ר.
פייקסוויל נקרא על שמו חייל אמריקאי זבולון פייק (1779 - 1813).
עמיחי רדזינר
עמיחי רדזינר (נולד ב-3 ביוני 1969) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, החוקר את תחום המשפט התלמודי וההלכה המודרנית, ואת ההיסטוריה של המשפט בארץ ישראל במאה העשרים.
ביוגרפיה
רדזינר נולד בתל אביב ולמד בישיבת אור עציון. לאחר לימודיו בישיבה פנה ללימודי תלמוד ומשפטים באוניברסיטת בר-אילן. עם סיום התואר הראשון ב-1996 החל רדזינר ללמד במרכז האקדמי שערי משפט בהוד השרון. במקביל החל בלימודים במסלול ישיר לתואר דוקטור באוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט של רדזינר עסקה ביסודות דיני קנסות במשפט התלמודי, והונחתה על ידי פרופסור ברכיהו ליפשיץ ופרופסור ידידיה צבי שטרן. העבודה זכתה בפרס הרקטור לעבודות מצטיינות לתואר שלישי (תש"ס) ויצאה לאור כספר בשנת 2014. לאחר סיום הדוקטורט, החל לעבוד כחוקר בנושאי דת ומדינה במכון הישראלי לדמוקרטיה, וכמרצה במחלקות לתלמוד ומשפטים באוניברסיטה.
בשנת 2011 מונה כפרופסור חבר. בשנת 2012 כיהן כפרופסור אורח בבית הספר למשפטים ע"ש דדמאן באוניברסיטת SMU שבדאלאס, טקסס. בשנת 2014 כיהן כחוקר אורח בבית הספר למשפטים ע"ש אוסגוד באוניברסיטת יורק שבטורונטו. בשנת 2015 היה עמית מחקר בפקולטה למדעי היהדות שבאוניברסיטת הרווארד, ובשנת 2018 מונה כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בר-אילן.
מאז 2003 משמש רדזינר כעורך הראשי של כתב העת "הדין והדיין" - פסקי דין רבניים בנושאי משפחה, היוצא אחת לארבעה חודשים בהוצאת מרכז רקמן לקידום מעמד האישה.
נחום צמח
נחום דוד צֶמַח (ברוסית: Наум Лазаревич (Нахум Давид) Цемах; 1887 – ספטמבר 1939) היה מורה לעברית, שחקן ובמאי תיאטרון יהודי-רוסי, ממקימי התיאטרון העברי הראשון "הבימה" בשנת 1917 ואחד משחקניו הראשונים של תיאטרון הבימה במוסקבה.
ביוגרפיה
צמח נולד ברוגוז'ניצי (ליד ביאליסטוק) ברוסיה הלבנה, בנם של אליעזר וחיה זיסל צמח. בשנת 1909 ייסד את "הבימה ביאליסטוק" כלהקת תיאטרון המופיעה בעברית, אולם לאחר שהשלטונות אסרו הצגות בעברית, נאלצה הלהקה לנדוד. בשנת 1913 לקח צמח את הלהקה להופיע בפני הקונגרס הציוני ה-11 בווינה, אולם לא זכה מהם לתמיכה כספית שביקש.
בשנת 1914 ניסה להפעיל את להקתו בוורשה, לאחר שכרת ברית עם מנחם גנסין ופנה עמו יחד תחילה לחנה רובינא, שהצטרפה להחלטה, אך רק בשנת 1917 פעלו למימוש החלטתם. את פעילותם בוורשה קטע פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בשל כך נסע למוסקבה, שם הצליח לקיים את להקתו, הוא החליט לגייס את תמיכתו של הרב יעקב מזא"ה ולשחק בשפה העברית, כשארץ ישראל היא היעד.
פעילותו של צמח הייתה חלוצית, שכן התיאטרונים העבריים שפעלו לפני כן בארץ ישראל וברחבי הגולה לא התנהלו בצורה מקצועית, הוא דאג לתרומות, למחזות ולבמאים בשמונה שנותיה הראשונות של הבימה, בהם הציגה ארבעה מחזות שעסקו בתולדות היהודים, בתרבות היהודית ובשפה העברית.
בתיאטרון מנחם גנסין היה המזכיר ויד ימינו, ודוד ורדי, בוגר הגימנסיה העברית הרצליה, לימד את חברי הלהקה עברית.
בשנת 1923 החליט הקונגרס ה-12 של המפלגה הקומוניסטית להשתמש בתיאטרון כאמצעי תעמולה קומוניסטית. בעקבות הצרת חופש היצירה והתגברות האנטישמיות נאסרה פעילות ציונית ברוסיה והתיאטרון החליט לצאת לסיבוב הופעות באירופה וארצות הברית החל מינואר 1926 במשך שנה. תחילה באירופה : לטביה, ליטא, פולין, אוסטריה, צרפת וגרמניה שם זכו להצלחה קופתית (למעט צרפת), ובדצמבר של אותה השנה הגיעו לארצות הברית והופיעו בחופה המזרחי, אך על אף הביקורות החיוביות לה זכו, לא זכו בהצלחה כספית, ודרישתו של צמח להיות מנהל יחיד עוררה מריבות ומרד בקרב השחקנים.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל במטרה לחבור להבימה. חלק מאנשי הבימה סירבו לקבלו, והוא נשאר בארץ שנתיים נוספות, שבמהלכן הציע להקים תיאטרון לנוער והגיש מועמדות למשרת מנהל השעה העברית שנפתחה ברדיו המנדטורי, אך לא קיבל את שתי העבודות, ולכן עבד כפקיד בחברת הביטוח "הסנה". באותה התקופה עזבה אותו אשתו.
ביוני 1937 חזר לניו יורק, וכעבור שנתיים, בספטמבר 1939, נפטר בגיל 52, לאחר שהיה חולה במשך כמה שנים, ובחוסר כל.
משנת 1953 מוענק, מקרן שנפתחה על שמו, פרס הבימה למחזה עברי מקורי שהוצג באחד מהתיאטרונים בארץ מקום המדינה, או שנדפס, אך לא הוצג.
ב-2017 לכבוד חגיגות 100 שנה להיווסדותו של התיאטרון הלאומי הבימה יצאה הצגה "צמח" – שיתוף פעולה של הבימה ותיאטרון מלנקי – המספרת את סיפור הקמת התיאטרון הבימה וסיפור יחסיו של נחום צמח עמו.
מפלגת המונרכיה של רוסיה
מפלגת המונרכיה של רוסיה (ברוסית: Монархическая партия России) הייתה מפלגה פוליטית ברוסיה, שנודעה בתקופת הצאר בשם המפלגה המונרכית הרוסית (Русская монархическая партия) והייתה תנועת ימין רדיקלי.
היסטוריה
המפלגה המונרכית הוקמה לראשונה בשנת 1905 על ידי ולדימיר גרינגמוט. ב-1907 הפכה לאיחוד המונארכיסטי הרוסי ( Ру́сский монархи́ческий сою́з) והתקיימה עד פרוץ מהפכת אוקטובר בשנת 1917.
בתקופת הצאר פעלה התנועה כמפלגת שנתמכה על ידי השלטון וחתרה למען שלטון מקומי עצמי, שאיפה לחינוך ציבורי, חופש העיתונות ושיפור מצב הפועלים. התנועה הייתה חברה בדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית ומתחריה היו מפלגת הקדטים, הסוציאליסטים, המהפכנים האנרכיסטים ותנועת הבונד.
המפלגה המודרנית
ביולי 2012 הוקמה המפלגה מחדש בשם המפלגה המונרכית של רוסיה (או מפלגת המונרכיה). בראש המפלגה עומד אנטון באקוב, איש עסקים וחבר פרלמנט מטעם מפלגת התחייה הרוסית וברית כוחות הימין. האידאולוגיה המפלגתית נשענת על רעיונות פטריוטיים רוסיים ושאיפה להשבת המונרכיה לרוסיה. מצע המפלגה מתמקד בהקמתה מחדש של האימפריה הרוסית ושמירה על הכנסייה הפרבוסלבית. זו המפלגה הראשונה ברוסיה שרשומה באופן רשמי כמפלגה בעלת מצע מונרכי, לראשונה מאז פרוץ מהפכת אוקטובר.
המפלגה תומכת בהשבת המונרכיה לרוסיה והפיכתה למונרכיה חוקתית "בדרכי שלום ובאופן חוקתי, בהסתמך על תהליכים דמוקרטיים מעוגנים בחוק" כך על פי מצע המפלגה. במפלגה חברים כאלף איש והמטה המרכזי שוכן במחוז סברדלובסק. למפלגה 43 סניפים ברחבי רוסיה.
בפברואר 2020, בית המשפט העליון של רוסיה פסק לפרק את המפלגה בעקבות אי עמידה בתנאי רישוי מפלגות.
אלברטו בורי
אלברטו בורי (באיטלקית: Alberto Burri; 12 במרץ 1915 – 15 בפברואר 1995) היה פסל וצייר איטלקי אבסטרקטי.
ביוגרפיה
נולד בצ'יטה די קאסטלו שבאומבריה. ב-1940 סיים בורי לימודי רפואה מאוניברסיטת פרוג'ה ושימש כרופא צבאי במלחמת העולם השנייה. הוא נעצר על ידי כוחות בעלות הברית בתוניסיה והושם במחנה מעצר בטקסס בשנת 1943, שם שהה כ-18 חודשים ושם גם החל לצייר. הוא שוחרר בשנת 1946 ועבר לרומא, שם המשיך להתגורר עד סוף חייו. הוא הציג ברומא תערוכת יחיד ראשונה בשנת 1947 ב-Galleria La Margherita.
תחילה צייר בורי באופן פיגורטיבי, אולם כמו רבים מבני דורו באיטליה פנה אל עבר הציור המופשט. יחד עם ג'וזפה קאפוגרוסי, אטורו קולה ואמנים נוספים חתם על מנשר של קבוצה בשם Origine, אשר הייתה בו קריאה לאסתטיקה לא-פיגורטיבית.
בורי נודע בשימוש בחומרים לא שגרתיים ביצירותיו כמו זפת, פומיס, פלסטיק תעשייתי, ברזל, צמר שרוף, פחיות ישנות מפח, ויוטה. יצירתו מושפעת מזרמים כמו האבסטרקציה לירית, האקספרסיוניזם המופשט האמריקאי והטאשיזם האירופאי.
אחת מיצירותיו המפורסמות היא סדרת ה-Sacchi (שקים), אותה החל ליצור בשנת 1949 והיא מורכבת משקי יוטה התפורים בגסות זה לזה.
פרכוס טוני-קלוני
פרכוסי טוני-קלוני (היו ידועים בעבר פרכוסי גרנד מל) הם סוג של התקפים כלליים המשפיעים על כל המוח. התקפי טוני-קלוני הם התקפים שמסווגים אותם במידה רבה כהתקפי אפילפסיה, למרות שההנחה שזהו סוג ההתקפים היחיד מוטעית.
פתופיזיולוגיה
התקפים כלליים מתרחשים בדרך כלל ללא סיבה ידועה. עם זאת כמה סוגים של התקפים כלליים מתחילים כהתקפים קטנים יותר כמו, למשל, פרכוס חלקי פשוט או פרכוס חלקי מורכב ואז מתפשטים לשתי ההמיספרות של המוח. דבר זה נקרא הכללה משנית. עם זאת יכולים להיות גורמים נוספים. יכולים לכלול חוסרים באיזון כימי ובנוירוטרנסמיטורים וסף גירוי גנטי. סף הגירוי להתקף יכול להשתנות כתוצאה מעייפות, תת תזונה, מחסור בשינה או מנוחה, לחץ, מתח, סוכרת, הבזקים של ניאון או לייזר, חוסר איזון של סוכר בדם, אנטי היסטמינים או גורמים אחרים. במקרה של אפילפסיה סימפטומטית נקבע, לעיתים קרובות על ידי MRI או בטכניקות אחרות של דימות מוחי שיש דרגה מסוימת של נזק למספר גדול של נוירונים הנגע, כלומר, הרקמה הצלקתית, שנגרמה על ידי מחסור בנוירונים אלה יכולה לגרום לקבוצות של נוירונים לירות באופן לא סדיר מטענים חשמליים ובכך ליצור התקף.
שלבים
ההתקפים מחולקים לשני שלבים, השלב הטוני והשלב הקלוני ומכאן שמו של סוג ההתקף. לעיתים תקדם לפרכוס הטוני-קלוני אאורה.
בשל התשישות הפיזית והנוירולוגית האדם שעבר פרכוס טוני-קלוני נרדם תמיד אחריו. בדרך כלל חווים גם, אחרי ההתעוררות, בלבול ושכחה שנעלמים בהדרגה אחרי שהוא נעשה מודע לכך שעבר התקף.
Closure
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יחידת העמסה
יחידת ההעמסה (יחידה 757) היא יחידה האחראית על כל תחום היבילות אווירית במטוסי התובלה בחיל האוויר הישראלי. היחידה היא הסמכות המקצועית בכל נושא תא המטען במטוסי התובלה.
היסטוריה
בשנת 1962 לאחר שהגיעו מטוסי הסטרטוקרוזר עלה הצורך בתפקיד פקח העמסה לטובת העמסת המטוס ומוקם גף פקחי העמסה בטייסת 120.
בשנת 1971 לאחר הגעת 2 מטוסי הקרנף הראשונים לחיל האוויר יוצא חיים שקד להכשרה בארצות הברית כפקח הקרנף הראשון. בשנת 1973, לאחר הגעת 12 מטוסי הקרנף ברכבת האווירית במלחמת יום הכיפורים, עולה הצורך ביחידה שתרכז את כלל עולם פיקוח ההעמסה והעמסת מטוסי התובלה ומוקם גף פקחי העמסה בטייסת תעופה המתכלל את עולם פיקוח ההעמסה במטוסי הסטרטוקרוזר, דקוטה וקרנף. היחידה מוקמת לבסוף במאי 1974 בבסיס לוד.
ב-25 בנובמבר 1975, במהלך תרגיל שיתוף פעולה עם כח חי"ר, פגע קרנף מס' 203 בפסגת ג'בל הילאל שבסיני כשהוא עמוס בנגמ"ש, 11 לוחמים ו-9 אנשי-צוות. כל נוסעיו והצוות נספו וביניהם שלושה מפקחי היחידה (ראו התרסקות ההרקולס בג'בל חלאל).
בשנת 2008 כחלק מהעברת מערך התובלה לדרום הארץ עוברת היחידה מבסיס לוד לבסיס נבטים.
בשנת 2013 כחלק מתהליך קליטת מטוסי השמשון בחיל האוויר הוחלט על הקמת גף פקחים בטייסת 103. בשנת 2017 כחלק מהסבת מטוסי הקרנף למטוסים אוויוניים הוחלט לבצע תהליך דומה בטייסת 131.
היסטוריית היחידה עתירה במשימות כגון "מבצע אנטבה", "מבצע משה", "מבצע שלמה" ומשלחות סיוע לרעידות האדמה בטורקיה, הודו, מלחמת האזרחים ברואנדה ומבצעים רבים אחרים.
בית הספר לפקחי העמסה
אחראי על הכשרת פקחי העמסה למטוסי הקרנף והשמשון. הקורס מחולק לשתי מגמות, ואורך כשנה שבמהלכה עוברים החניכים הכשרה קרקעית ואווירית לתכנון, העמסה, פריקה וטיסה במטוסים. כחלק מהקורס החניכים עוברים קורס קצינים בבה"ד 1 ומסיימים את הקורס בדרגת סג"ם. בנוסף החניכים עוברים מספר קורסים ייחודיים כגון מילוט ימי ויבשתי, צניחה, ניווטים ועוד.
מסוף מטענים
הגוף הטכני הוא הגוף המבצעי של היחידה. בנוי מאנשי סדיר ומילואים. המסוף אחראי על העמסת מטוסי התובלה על ידי שימוש בכלים כבדים (מלגזות ועוד) שחלקם ייחודיים למסוף המטענים ואינם קיימים במקומות אחרים. בנוסף אחראי המסוף על פיתוחי אמל"ח מיוחדים ומציאת פתרונות לטובת העמסה ופריקת המטענים.מסוף מטענים מהווה מוקד ידע בלעדי ביבילות אווירית.
פקח העמסה
פקחי ההעמסה הם לוחמי חוד המהווים צוות טיסה הכרחי במטוסי הקרנף והשמשון ובמטוס הראם במשימות הטסת מטענים וציוד.
כלל פקחי ההעמסה הם פרחי טיס שהודחו מקורס הטיס בשלביו הראשונים. ביחידה עוברים הפקחים קורס שאורך כשנה בו לומדים את מיומנויות הטיסה וההעמסה הבסיסיות. לאחר הקורס ממשיכים הפקחים להכשרה מבצעית בטייסת אליה שובצו הכוללת התלמדויות והתמקצעויות שונות ומהווים חלק מעמוד השדרה בטייסות לצד הטייסים, הנווטים והמכוננים.
חניתה בן ז'נו
חניתה בן ז'נו (1 באוגוסט 1938) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בשם חניתה בירנפלד בתל אביב לזהבה לבית רובינשטיין ולאהרון בירנפלד אשר עלה לבדו מפולין בסוף שנות העשרים של המאה העשרים.
חניתה כתבה בצעירותה סיפורים וניגנה בכינור. הוריה עודדו את כישרונותיה המוזיקליים, ואף על פי שהוצעו לה מלגות ללימודי שירה אופראית, היא ויתרה על כך בשל אופייה הביישני כילדה. בגיל 15 החלה את לימודיה בסמינר ע"ש דוד ילין בבית הכרם בירושלים. המורה לציור שלה שם היה הצייר יונה מך, שגילה בה כישרון והדריך אותה באופן אישי. אחרי שירותה הצבאי למדה בבית הספר לציור בבת ים, שם פגשה במורה לציור אריה רגושילסקי שעודד אותה להמשיך את לימודיה אצלו גם בבית הספר הגבוה לציור בתל אביב. לאחר שלוש שנות לימוד שם, עברה ללמוד במכון אבני וסיימה את לימודיה בו ב-1969. עם מוריה נמנו יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטמצקי, אבשלום עוקשי, יעקב וכסלר וטוביה בארי. במהלך לימודיה במכון אבני זכתה למלגת לימודים מקרן התרבות אמריקה-ישראל.
בשנת 1975 הקימה חניתה יחד עם בעלה את המרכז לאמנות חזותית בבאר שבע, ובשנת 1986 את "הסטודיו" - מכללה ללימודי אמנות ברעננה, שם העמידו אמנים ויוצרים רב תחומיים רבים. הגלריה שהקימו ב"הסטודיו" הייתה בשנותיה הראשונות היחידה באזור השרון שהייתה פעילה. בצד עבודות של מורי "הסטודיו" ותערוכות ובהן יצירות של התלמידים בוגרי הסטודיו, הוצגו בגלריה גם אמנים מובילים כמו מיכאל גרובמן, יגאל תומרקין, יחיאל שמי, משה קופפרמן, לאה ניקל, נעמי סמילנסקי, בועז טל, ז'אק ז'אנו ואברהם אילת.
התפתחות אמנותית
התפתחותה של חניתה כאמנית בזכות עצמה אינה ניתנת להפרדה מעיסוקיה בהוראת האמנות במסגרות השונות. ניתן לעמוד על שתי מגמות עיקריות שהעסיקו אותה במהלך הקריירה שלה. באחת הפגינה אמירות פמיניסטיות בדרכים חתרניות ולא מקובלות, ובאחרת חשפה שוב ושוב עיסוק אובססיבי בזיכרונות ילדותה בסטודיו של אביה, שבא לביטוי בשילוב תצלומיו הדוקומנטריים בציוריה שלה. בעבודותיה אלה היא משלבת ביטויים, מילים ומשפטים שניתן לפרשם באופנים שונים: החל בזיכרונותיה שלה או בתקוותיה לעתיד, וכלה בנאומים, קלישאות ואמירות ריקות של אנשי ציבור.
חניתה עשתה שימוש דקורטיבי בסמרטוטי הרצפה, שאותם מסגרה במסגרת זכוכית ותלתה על הקיר. היא לא ציירה ולא צבעה אותם, אלא השתמשה בסמרטוטים שקנתה כפי שהם, בדרכים מגוונות. הוציאה חוטים מהסמרטוטים באופן יצירתי; לקחה תמונות דיוקן (פספורט) של שכנותיה, הדפיסה אותן על סמרטוטי רצפה וכתבה בצד התמונה את המקצוע שלהן. היא בחרה בחומר ה"נמוך" ביותר, והרימה אותו מעלה כיצירת אמנות, כדי שכולם יתבוננו ויקדישו זמן לסוגיות כמו הדרת נשים וסטיגמות חברתיות.
בעקבות ביקורו בתערוכתה של חניתה בשנת 1980 בבית אריאלה בתל אביב, כתב רוני סומק: "בתערוכת סמרטוטי הרצפה שלה תולה חניתה בן ז'נו רצף סמרטוטי רצפה על קירות הגלריה, ובכך משנה, בבת אחת, את כל הפרופורציות הסמרטוטיות שלנו. הסמרטוט הופך ליצירה אמנותית שהגוון הדומיננטי שלה הוא אפור בהיר, ושיש בה מטחים של צבע וצורה, ליצירה אמנותית עם קומפוזיציות סימטריות ומשטחי צבע רחבים וסינתטיים. הוא ממשיך ואומר, שניתן לראות בבחירה זו ניסיון להכניס את סמרטוט הרצפה למחזור הדם של מיתוס מוצרי הצריכה של החברה בה אנו חיים. והמעשה של חניתה דומה מעט לעבודתו של אנדי וורהול שתיעד בקבוקי קוקה קולה, או לעבודתו של ג'ספר ג'ונס שתיעד 'שתי פחיות בירה'. ובאותה מידה שהמעשה דומה, הוא שונה בכך שחניתה בחרה במוצרי צריכה הרבה פחות הרואיים מאלה של וורהול או ג'ונס. בבחירת סמרטוטי הרצפה הדגש הוא על קסם האמנות הענייה; קסם האמנות הנמצאת בטווח קצות האצבעות מבלי שאנו נותנים דעתנו לכך. ובכלל, בתערוכה מעניינת זו הצליחה חניתה בן ז'נו לנטרל את הסמרטוט מסביבתו הטבעית ולהציג בפרופורציות נכונות את מה שנראה בתחילה כעיוות פרופורציות".
בצד השפעת אמנות הפופ על אמנים רבים שפעלו בארץ בשנות השמונים, נראתה באמנות הישראלית גם נטייה לעסוק ב"אמנות ענייה", על היבטיה השונים, בהשפעת והשראת האמנות האיטלקית המכונה "ארטה פוברה". את המגמה הזו הובילו אמנים דוגמת רפי לביא, שעמד אז במרכז העשייה האמנותית במדרשה למורים לאמנות, ועודד לכך דור שלם של אמנים צעירים, ביניהם כלת פרס ישראל מיכל נאמן.
בחירתה של חניתה בחומרים לא שגרתיים השפיעה על אמנים ואמניות בני הדור הבא. הגלריסטית והאוצרת טובה אוסמן מתייחסת גם היא לתערוכה "סמרטוט רצפה" של חניתה בן ז'נו, בצד התייחסותה לסדרות שעוסקות בשילוב צילומיו של אביה בציוריה - שאותם אצרה והציגה בגלריה שלה בתל אביב בשתי תערוכות נפרדות. היא מספרת שאת חניתה בן ז'נו הכירה לראשונה דרך התערוכה ״סמרטוט רצפה" בשנת 1980, תערוכה שהקדימה את תפיסת לימודי המגדר ותופעת האמנות הפמיניסטית. לדבריה, סמרטוטי רצפה היוו חומר חריג ואחר, והשימוש בהם כמצע בוטה וישיר במקום הקנבס הקלאסי עורר טלטלה בחוגי האמנות - שבזכותה היא נכנסה להיכל האוונגרד הישראלי. תערוכת ״סמרטוט רצפה״ הייתה תחילתן של תערוכות מאתגרות, טעונות, ומתריסות על מצבן של נשים.
סדרה נרחבת אחרת שלה נקראת "פה בארץ חמדת אבות", בה היא מתדיינת בדרכים שונות עם תצלומים של אישים מפורסמים מימי קום המדינה – שצולמו במצלמתו של אביה, ועם מותו עמדו בארכיונו עשרות ארגזים עמוסים בצילומים שחור-לבן, שמרביתם הושלכו לפח, ורק כמות מעטה מהם החליטה חניתה לשמור. לאחר שנים חזרה אליהם והשתמשה בהם כחומר גלם בעבודותיה. הדמויות המצולמות, מרביתן בתנוחות מלאכותיות שהוקפאו במצלמתו של אביה, ניבטות מתוך עבודותיה של חניתה. חלק קטן מהן מוכרות: זאב ז'בוטינסקי, לוי אשכול, משה שרת, פנחס לבון, יגאל אלון, גולדה מאיר, יצחק בן אהרון, משה דיין ומנחם בגין, אך רובן – אנונימיות לחלוטין.
אורנה פיכמן – מנהלת הגלריות בבית "יד לבנים" ברעננה, ואוצרת התערוכה "פה בארץ חמדת אבות", כתבה בדף התערוכה שחניתה "משחקת בתצלומים במשחק אישי בו היא מרשה לעצמה לחבל בהם, לחתוך אותם, או להדביקם על פי רצונה על גבי מצעי דיקט או נייר. יש והיא תשאיר את פני המצולמים גלויות, יש ותמחק אותן בברוטליות בקווים גליים, תחסום אותן בסורגים בעזרת קווי שתי וערב, תדמה אותן לצלליות, תעלה על תווי פניהן בשלל צבעים, ותערוך בהם פעולות של פציעה או שריטה [...]. באופן דומה ובציניות מזוקקת, היא נותנת דרור לעצמה גם לשנות את הדמויות עד כדי גיחוך. כך למשל היא מאפרת בשפתון אדום עז את שפתותיו של גבר אנונימי מצולם, שמחייך, לדעתה, חיוך אווילי".
עבודותיה של חניתה הוצגו ומוצגות בתערוכות רבות בארץ ובעולם, וזכו להדים נרחבים.
חיים אישיים
חניתה נישאה בשנת 1966 לגבי בן זנו, אמן ישראלי יליד מקנס שבמרוקו. לזוג שתי בנות.
המחאות בצ'ילה (2019–2020)
המחאות בצ'ילה הן רצף של מחאות אזרחיות על רקע כלכלי ברחבי צ'ילה. המחאות החלו בחודש אוקטובר 2019 על רקע הכוונה לייקר את מחירי התחבורה הציבורית וכנגד יוקר המחיה. ב-25 באוקטובר הפגינו מיליון אזרחי המדינה בעיר הבירה סנטיאגו. במהומות נהרגו 19 בני אדם, כ-2,400 נפצעו וכ-5,000 אזרחים נעצרו.
מחירי התחבורה
מחירי התחבורה הציבורית באזור סנטיאגו רבתי נקבעים על ידי ועדת מומחים הנעזרים במנגנון חישוב אוטומטי לעדכון המחירים על בסיס תקופתי. ההמלצות מועברות למשרד לענייני תחבורה ותקשורת. ב-1 באוקטובר 2019 קבע צוות המומחים את השינוי בתעריפים במחוז סנטיאגו ובערים סאן ברנרדו ופואנטה אלטו שמשמעותו הייתה עליית מחירים. הכוונה לייקר את המחירים הייתה בהמשך להעלאת מחירים שבוצעה בחודש ינואר 2019.
עליית המחיר במערכת המטרו תוכננה להיות בשעות השיא ולהסתכם ב-30 פסו השווים ל 0.04 דולר אמריקאי. בתגובה למחאה בציבור נגד עליית תעריפי הנסיעה, הודיע שר הכלכלה הצ'יליאני חואן אנדרס פונטיין כי הנפגעים מעליית המחירים יכולים להתעורר מוקדם יותר ולשלם שיעור נמוך יותר עבור נסיעה בשעות השפל.
עוני, אי שוויון ויוקר המחיה
המוחים הביעו מחאתם כנגד שיעורי העוני, אי השוויון ושיעורי העוני ויוקר המחיה.
המשטר הניאו ליברלי שהונהג בצ'ילה הביא למדינה שגשוג ולהפיכתה לאחת הכלכלות החזקות ביותר בדרום אמריקה עם אינפלציה תחת שליטה ויכולת גיוס אשראי. לצד זאת נוצרו פערים כלכליים עצומים בין קבוצות באוכלוסייה וגידול בחובות משקי הבית. שירותים רבים, כולל מים, כבישים מהירים ומערכת הפנסיה הופרטו.
המחאות
המחאות החלו ב-7 באוקטובר כאשר תלמידי תיכון החלו במחאה מאורגנת לחמוק מתשלום במטרו של סנטיאגו. מפעילי המטרו הידקו בתגובה את האבטחה. תחת הסיסמה "¡Evade!" (התחמקות) קמפיין ההתחמקות מתשלום הלך וגדל והמשיך לעבר יתר השבוע והשבוע לאחריו.