cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וידויים של שופהוליק
הפקה
הצילומים החלו במאי 2008, והתקיימו בניו יורק, קונטיקט ופלורידה, והסצנות האחרונות צולמו בין ה-4–8 בדצמבר 2008 בניו יורק.
ההפקה כללה יצירת חנויות מותגים יקרותיות.
ביקורות והכנסות
הסרט קיבל לרוב ביקורות שליליות. במרץ 2009, האתר העניק לסרט 38 נקודות שמבוססות על 30 ביקורות. באתר Rotten Tomatoes, הרייטינג של הסרט עמד על 23%, שמבוססים על 113 ביקורות, ובהסכמה כללית נאמר באתר "הקומדיה הרומנטית הבינונית הזאת כוללת קאסט מוכשר ויוצא דופן ומספקת לנו מסרים מבולבלים על תרבות הצריכה..."
הופעתה של איילה פישר בוקרה כטובה, והיא הייתה מועמדת ב"טקס פרסי הילדים" של ערוץ ניקלודיאון לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה, אך הפסידה לאן האת'וויי (מלחמת הכלות). הסרט עצמו היה מועמד לסרט הרומנטי הטוב ביותר בטקס, אך הפסיד לדמדומים.
בשבוע הפתיחה, הסרט הגיע למקום הרביעי בשוברי בקופות של אותו שבוע, והרוויח $15,054,000. עד 22 במאי 2009 הסרט הכניס $44,277,350 בארצות הברית, ו$106,904,619 בשאר העולם.
שירו של אבא
שירו של אבא (מוכר גם כ"ייבנה המקדש") הוא שיר מאת נעמי שמר, אשר חיברה גם את לחנו. נכלל בקובץ שיריה כל השירים שראה אור ב-1967. זכה לביצועים על ידי הזמרים נחמה הנדל, שולי נתן וביני לנדאו. שמר כתבה את השיר לזכר אביה החלוץ מאיר ספיר, שנהג לשיר שירים בנושא בית המקדש.
פרקי השיר
לפי ללי שמר, בתה של נעמי שמר, השיר הוא בכלל על המעשה החלוצי. "אתה תחצוב את האבן", היא אומרת, "ובסוף אתה גם תכתוב שיר". השיר אמנם בנוי כמספר על בניית בית המקדש, אך בית המקדש הוא המעשה החלוצי - שמתחבר עם "בית אבא" של נעמי שמר, מאיר ספיר, שהגיע מבית מסורתי בווילנה והקים את קבוצת כנרת. (מתוך: "היה ברור שנעמי שמר לא תהיה חקלאית", הסכת "הספרנים" של הספרייה הלאומית).
השיר מבטא תקווה להקמת בית מקדש שלישי בהר המוריה. לפי השיר כל צעד שנעשה לעבר בניית בית המקדש, קטן ככל שיהיה, הוא משמעותי וחשוב. האבן והעץ שחצב ונטע האדם הבודד מצטרפים למכלול האבנים והעצים שחצב ונטע הקולקטיב. כך, כאשר כל אדם מקדיש את עצמו ונותן את חלקו, מוגשמות התקוות והכיסופים העתיקים והמתוקים של עם ישראל. מושא השיר, בית המקדש, הוא קשה לפספוס: האבן בבית הראשון היא אבן לבניית המקדש, העץ בבית השני הוא עץ ארז ממנו נבנה הבית הראשון, ההר של הבית השני הוא ללא ספק הר המוריה ולבסוף בבית השלישי מתייחסים אל תקווה בת שנות אלפיים, התקווה לבניית בית המקדש מחדש מאז חורבנו, לפי אלפיים שנה.
יש המייחסים לשיר משמעות אוניברסלית יותר, המייצגת את החשיבות הכלל אנושית והכלל לאומית של העשייה היומיומית, שלעיתים קשה על האדם. המשוררת מוסרת כי מעשי החולין, שנראים כפשוטים וקטנים, מצטברים לבסוף לכלל מעשה יצירה גדול, המממש את המאוויים הציבוריים והפרטיים. במובן הזה מתקשר השיר לפתגם החזל"י: "לא עליך המלאכה לגמור ואין אתה בין חורין להיבטל ממנה".
השיר המחורז כולל שלושה בתים ופזמון, שבו חוזרות המילים: "ייבנה המקדש". הבית הראשון מספר על חציבה של אבן בהר. הדובר טוען כי האבנים יהיו חומר גלם לבניית בניין נשגב, כבמסורת היהודית - "מקדש" - שהקמתו הייתה משאת נפשם של דורות.
הבית השני מספר על נטיעת ארז בהר, "מקום דרדר". הדובר חוזה שמכלל העצים "ייבנה" ההר; הוא ייבנה בעצים הנטועים בו.
ביצועים
השיר בוצע לראשונה ב-1966 על ידי רביעיית הבנות "האחיות שמר", ולאחר מכן על ידי נחמה הנדל (1968) בהקלטת רדיו, נעמי שמר עצמה בליווי מקהלת רננים (1968), מקהלת הרבנות הצבאית (1969), צוות הווי פיקוד מרכז, שולי נתן (1971), "חבורת בימות" בערב שירי נעמי שמר (1972) ואחרים.
תרומת התרגום לתחיית העברית המודרנית
תרומת התרגום לעיצוב השפה העברית החדשה התבטאה באיתור מחסרים לשוניים, בהפצת חידושי הלשון ובניסיון מתמיד לשיפור סגנון הכתיבה, במטרה להשתחרר מהמליצות של השפה המקראית המסורבלת.
התרגום לעברית בתקופת ההשכלה
בתקופות מכריעות בהיסטוריה, סייע התרגום לחיזוק שפות, לבניית מאגר ספרות לאומית, ולבניית הזהות הלאומית. השפה העברית מהווה דוגמה ייחודית להפיכת שפה עתיקה, ששימשה רק לצורכי קודש לשפה החדשה ובה אנחנו משתמשים היום. התרגום לעברית הזין את הספרות היהודית בהתהוותה, הרחיב את אוצר המילים ובנה את משאבי השפה.
תנועת ההשכלה פעלה לתחייה ולהתחדשות תרבותית ורוחנית באמצעות יצירת ספרות עברית ועיתונות עברית, על ידי תרגום וכתיבת יצירות מקוריות, והייתה אחראית ליצירת שפה עברית ספרותית חדשה לצורכי חולין. וכך כתב המתרגם יעקב גורדון בשנת 1894 על התועלת שבחשיפה לספרות החילונית: מפעל התרגום נדרש להתמודד לא רק עם בניית שפה חדשה אלא גם עם בניית קהל היעד, שכן באותה תקופה הקורא היהודי יכול היה לקרוא את היצירה באחת משפות המקור בהן היה בקיא – רוסית, פולנית, גרמנית, או צרפתית. המיעוט שידע עברית בתחילת המאה ה-20, בארץ או באירופה, שליטתו בה הייתה מוגבלת מאוד, והוא התקשה להבין את השפה המשכילית, המסורבלת והמליצית בה נעשו התרגומים. על פי נתונים שפרסם פרופסור רוברטו בקי בשנת 1914, עם סיומה של "מלחמת השפות" בניצחונה של השפה העברית, הייתה העברית “שפה יחידה או ראשונה” בארץ רק לגבי 40% מכלל התושבים היהודים (ולגבי 25% מהמבוגרים מעל גיל 15), וגם לגביהם הייתה היא רק “אחת השפות ששלטו בה”. יש לזכור, כי בימים ההם רק בתי ספר ספורים לימדו בעברית וכמעט ולא היו ספרי לימוד בעברית, וכל מורה היה צריך לחבּר את שעורי הבית לתלמידיו ולהמציא את המונחים העבריים למקצועות שלימד.
תרומתו של הספר המתורגם ליהודי נאור בתקופה זאת הייתה שנויה במחלוקת והיוותה נושא לדיונים רבים. לדעתו של אברהם אורי בן צבי קובנר (קאוונער), על הספרות העברית להביא תועלת לקוראיה ולקרבם אל העולם המודרני, דבר שיושג רק על ידי תרגום מדע פופולרי ויצירות ספרותיות הנוגעות בנפש הקורא ומכוונות אותו לנאורות. באותה הרוח טען פרץ סמולנסקי כנגד תרגום ספרות אגדה :
לאור הקשיים הרבים איתם התמודדו המתרגמים לעברית בבואם להוציא לאור את תרגומיהם ולנסות להגיע לקהל קוראים רחב ככל האפשר, התגייסה לעזרתם העיתונות העברית הסדירה ("המגיד", "המליץ", "הצפירה", "הכרמל") אשר פרסמה ביקורות, שהיו למעשה המלצות עמוסות שבחים שנועדו לקדם את מכירת הספרים המתורגמים. חשוב לומר גם שהעיתונות השתתפה במאמץ התרגום על ידי פרסום כתבות שתורגמו מעיתונות זרה.
חלקו של התרגום בתחיית השפה העברית
תרגום מוגדר כהעברת מסר המנוסח בשפה מסוימת, שפת המקור, למסר המנוסח בשפה אחרת, שפת היעד, תוך שמירה על כל האיכויות והמשמעויות של המסר המקורי וזאת מתוך כוונה לאפשר למי שאינו בקיא בשפת המקור, אלא רק בשפת היעד, להבין את המסר. באופן חריג ויוצא מן הכלל, נדרשו המתרגמים לעברית בסוף המאה ה-19 לתרגם טקסטים במגוון תחומים רחב ביותר, מתוך שפות מבוססות ומפותחות, לשפה בתהליכי בנייה, עבור קהל יעד בהתהוות שלא היה בקיא בשפה הזאת. אפשר לומר שמתרגמים אלה נדרשו ליצור את שפת היעד תוך כדי תרגום.
המתרגמים לעברית בתקופת ההשכלה ואף אחריה נתקלו בקשיים מהותיים, שכן על פי הנורמות שנקבעו באותה עת, חובה הייתה להשתמש בלשון תנ"ך "צחה" בלבד, ללא פנייה למקורות עבריים מאוחרים יותר כגון המשנה, התלמוד וספרות ימי הביניים. לרוב, סגנונן של היצירות שתורגמו לא תאם כלל את השפה המליצית של התנ"ך שכן בשפה זאת לא נכללו מונחים בתחומים כגון מדעי הטבע, ההנדסה והטכנולוגיה. יתרה מזאת לא היו לשפה זאת משלבים לשוניים כנהוג בשפות המקור, כגון "שפה גבוהה", "שפה תקנית", "שפה נמוכה", דיבור יום-יומי, סלנג העולם התחתון, סלנג צבאי ועוד, שהיו נחוצים לצורך תרגום אמין של הספרות היפה. התרגום הציב לפני המתרגמים את אתגר מציאת, ואף המצאת, מילים וביטויים לתיאור תופעות חברתיות ומדעיות. המתרגמים נקטו בשיטות שונות להשלמת החסר, כאשר הרווחות ביניהן היו מתן משמעות חדשה למילים עתיקות, ושימוש במילים לועזיות, מרביתן מיידיש. שיטות נוספות היו הוספת הסבר למונח בגוף הטקסט והוספת מילון בסוף הספר כפי שעשה אברהם פרנק בתרגומו לספר ילדי המערות של א. ת. זונלייטנר בשנת 1918. לא אחת המתרגם נאלץ לדלג על קטעים או פרקים מסוימים בגלל הקושי בתרגומם. התרגומים היוו תמריץ ליצירת חידושי לשון, שימשו מעבדה לשונית בה אפשר היה לבדוק את קבילותם של אותם חידושים ובמה מעליה אפשר היה להפיצם לציבור הרחב.
בתקופה זאת תורגם מגוון רחב של יצירות ספרותיות: ספרות ילדים, ספרות מדע פופולרי ( מדע בדיוני), הרפתקאות, רומנים, מחזות ועוד. לדוגמה:
רומנים ומחזות
תופעה נפוצה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הייתה תרגום חוזר של ספרים ששפתם "התיישנה" במטרה לכלול בו את חידושי הלשון להציע לקורא העברי גרסה משופרת של השפה הכתובה.
המאמצים שתחילתם בתקופת ההשכלה באירופה בסוף המאה ה-19 נמשכו ביתר שאת בארץ ישראל. היישוב היהודי בארץ ישראל עסק ללא הרף בתרגום המציאות היום-יומית של יהודים שעלו מכל קצות תבל, מהשפות השגורות בפיהם לשפה עברית חילונית וחדשה ומודרנית. וכך הצ'וֹלנט, הסכינא והתְבִּית הפכו לחמין והעברית הפכה אט-אט לשפת התקשורת בתוך מגדל הבבל החדש שנוצר.
תוך מאה שנה הפערים שהיו קיימים בין העברית המתחדשת לבין השפות האחרות נסגרו, ואין כיום טקסט בשפה כלשהי או בתחום כלשהו שלא ניתן לתרגמו לעברית המודרנית ברמה הגבוהה ביותר תוך העברה מלאה של משמעותו וסגנונו של טקסט המקור. להמחשת ההתקדמות, להלן שני קטעים קצרים משני תרגומים שבוצעו במרחק של מאה שנה לספרו של ז'ול ורן, מחלוצי סופרי המדע הפופולרי, "20,000 מיל מתחת לפני הים", שיצא לאור בצרפת בשנת 1869.
תרגומו של ישראל זאב שפרלינג משנת 1876 :
ותרגומה של עידית זרטל משנת 1977 לאותו קטע אשר משחזר בצורה מדויקת את סגנון טקסט המקור ומוסר את מלוא המידע בשפה עדכנית ורהוטה:
לקריאה נוספת
Ken Frieden, Syracuse University Press, July 25, 2016, Travels in Translation: Sea Tales at the Source of Jewish Fiction (Judaic Traditions in Literature, Music, and Art)
מרדכי הורוביץ
מרדכי (מקס) הורוביץ (27 ביוני 1926 – 21 במאי 2010) היה עורך דין, סופר ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה
מרדכי הורוביץ, בן לאה ואריה הורוביץ, נולד בווטנשייד (כיום פרוור של העיר בוכום במערב גרמניה), ובשנת 1933 עלה עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בפתח תקווה.
בשנת 1956 הוסמך כעורך דין. בשנים 1969 עד 1977 כיהן כממונה על ההגבלים העסקיים במשרד התמ"ת.
כתב את הרומן "קרקס הפרעושים", שיצא לאור בהוצאת צ'ריקובר בשנת 1976. הרומן מציג חברה צבועה ואווילית מול יחיד נבחר ומיוחד. יש המוצאים בו אזכורים מחיי המחבר.
בפברואר 1969 נישא לפזמונאית נעמי שמר, והיה נשוי לה עד לפטירתה. בנם הוא הזמר אריאל הורוביץ.
נפטר ב-21 במאי 2010 והובא לקבורה לצד נעמי שמר בבית הקברות כנרת.
קישורים חיצוניים
על כתביו:
טטסויה ואקודה
טטסויה ואקודה (באנגלית: Tetsuya Wakuda; נולד ב-18 ביוני 1959) הוא שף אוסטרלי ובעל מסעדה בשם "טטסויאס".
חייו
כילד גדל בעיר הממאצו הנמצאת במחוז שיזוקה באי הונשו ביפן. טטסויה היה סטודנט לסוציולוגיה ועבד שלוש שנים במטבחו של מלון בטוקיו ובשנת 1982 בגיל עשרים ושתיים הגיע לסידני שבאוסטרליה כשבפיו אנגלית רצוצה. עבודתו הראשונה הייתה כשוטף כלים במסעדת דגים ואת קבלת הצ'ק הראשון חגג באכילת המבורגר שהיה אחד מהמאכלים האהובים עליו. שנה לאחר מכן הוצג בפני השף טוני בילסון בעל מסעדת קינסלא'ס שחיפש טבח יפני שיידע לעשות סושי, שם טטסויה הבין לראשונה כי הוא מיטיב לבשל ואנשים אהבו את המעדנים שהכין. הוא למד טכניקות בישול צרפתיות קלאסיות.
ב-1983 עזב את קינסלא'ס ופתח ביחד עם רב המלצרים Sean Dwyer את מסעדת אולטימו'ס. בשנת 1989 פתח את מסעדת Tetsuya's במבנה זעיר של חנות חזיתית בפרבר Rozelle. בנובמבר 2000 העביר את טטסויאס ללב סידני ברחוב קנט 529.
פרסים
החל משנת 1992 לטטסויא'ס יש את הניקוד הגבוה ביותר של סידני מורנינג הראלד גוד פוד גייד - שלושה כובעי שף ותשע עשרה נקודות מתוך עשרים. והיא נבחרה כמסעדת השנה ומסעדת השירות הטוב ביותר בידי איגוד המסעדנות והקייטרינג לשנת 2005. מדריך מסעדות אוסטרליה גורמט טראבלר נתן לה שלושה כוכבים אדומים לשנת 2006. מסעדת טטסויא'ס הוכתרה בסקר 50 המסעדות הטובות בעולם על ידי המגזין רסטורנט כרביעית בטיבה לשנת 2005, כחמישית בטיבה לשנים 2006 ו-2007 וכטובה באוסטרליה בשנת 2006. בנוסף זכתה המסעדה במקום התשיעי בשנת 2008, במקום ה-17 בשנת 2009 ובמקום ה-38 בשנת 2010. המסעדה מדורגת בין חמישים המסעדות הטובות בעולם זו השנה השביעית ברציפות, מאז 2002, אז הונהג הסקר לראשונה.
מה אמרו עליו
הארוי סטיינמן עורך הויין ספקטייטור אמר על טטסויה: "הוא אחד מהשפים הגדולים בעולם" וצ'רלי טרוטר אמר כי: "הוא חלק מקבוצת עילית של שפים בעולם שהשפיע על שפים באמצעות סגנונו האישי וגישתו הייחודית לאוכל. הפילוסופיה הקולינארית שלו מתבססת על טעמים נקיים, טהורים, שהם מובהקים ועם זאת מעודנים לחלוטין. הטכניקות המדהימות שלו הנשענות על מסורת אסיאתית, ענווה אמיתית, מסעותיו ברחבי העולם וסקרנות שאינה יודעת שובעה מובילה ליצירתם של תבשילים מדהימים, מלאי נשמה שמרווים תשוקה בכל נגיסה".
תבשיליו
בין תבשיליו ניתן למנות את: קונפי של טרוט אוקיינוס פטונה עם סלט שומר, מרק אבוקדו קר עם קויאר, רביולי לובסטר עם עגבנייה ורוטב בזיליקום, חזה ברווז עם תפוח הטובל ברוטב זנגוויל, אוזן ים מאודה עם ויטלוף ואפרסקים, לובסטר טסמני עם גזר וטרגון, ביצי שליו עם קיפוד ים ופטריות כמהין, פילה צלוי של עגל עם ואסאבי וחמאת קיפוד הים, פואה גרה מטוגן עם אורז דבש וסויה, מותן טלה צלוי באיטיות עם מיסו וגבינה כחולה, טטאקי של מותן צבי עם רוזמרין ורוטב דבש, סושי של בשר עגל חרוך עם סויה וזיגוג מירין, סורבה של תפוח גראני סמית עם ג'לי יין סוטרן.
המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו
המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו (אנגלית: (The Oriental Institute (OI) נוסד ב-1919, משמש כמרכז מחקר ומוזיאון של אוניברסיטת שיקגו ללימודי המזרח הקרוב העתיק. המבנה בו נמצא המכון הוא מבנה מיוחד בסגנון אר דקו/גותי אשר נבנה ב-1930.
פעילות
המכון הוא מרכז פעיל למחקר המזרח הקרוב העתיק. המכון ניהל והיה שותף בחפירות ארכאולוגיות רבות במסופוטמיה. אנשי האקדמיה של המכון תרמו רבות במחקריהם להבנת המקורות להתפתחות התרבות והציוויליזציה האנושית. הכינוי הסהר הפורה הוטבע על ידי מייסד המכון ומנהלו ג'יימס הנרי ברסטד (שיש הטוענים שהוא היה המודל לדמותו של אינדיאנה ג'ונס).
אחד הפרויקטים החשובים של המכון היה השלמת מילון מקיף לשפה האכדית, הידוע בשם Chicago Assyrian Dictionary. המילון מקיף 21 כרכים. העבודה על המילון החלה בשנת 1921. בנוסף נמצאים היום בכתיבה המילונים לשפה הדמוטית המצרית והשפה החיתית.
המוזיאון של המכון מכיל ממצאים מחפירות המכון שנעשו במצרים, ארץ ישראל, סוריה, טורקיה, איראן ועיראק. אחד הממצאים החשובים אשר מוצגים במוזיאון הם "שנהבי מגידו" שהם תגליפים שנעשו בשנהב ונמצאו בתל מגידו בחפירה שהחלה על ידי המכון בשנת 1925. אוסף המוזיאון כולל גם ממצאים חשובים מפרספוליס אשר הייתה בירת הממלכה הפרסית, אוסף גדול במשקל 40 טון של ראשי פרים מדור שרוכין בירת ממלכתו של סרגון השני מאשור וכן פסל מונומנטלי של המלך המצרי תות ענח' אמון. האוסף נצבר מחפירות המכון במאה ה-19 ובמאה ה-20 רק עד שנת 1930. לאחר מכן המדינות בהן חפר המכון העבירו חוקים אשר אסרו הוצאת ממצאים מהחפירות מהמדינות בהן הם נחפרו ונמצאו.
מחיר
מחיר הוא מונח בכלכלה, המציין כמות של מוצר מסוים, הנדרשת או מוצעת בתמורה למוצר או שירות. בדרך כלל, נהוג לנקוב במחיר ביחידות מוצר מוסכמות, כמו כסף, אך מחיר יכול להיות מיוצג גם באמצעות מוצרים, סחורות ושירותים אחרים.
סוגי מחיר
לכל מוצר יש מחיר. לרוב, נקוב מחירו של מוצר בכסף או בהילך מקובל אחר. כך, לדוגמה, מוצרים כמו ירקות, פירות, דירות למגורים, נסיעה באמצעי תחבורה, הפקדה ומשיכה של כספים, שימוש בשירותיו של עורך־דין, וכדומה — לכולם יש מחיר.
מחירם של מוצרים אינו נקוב תמיד בכסף או בהילך מקובל אחר. לעיתים, נקבע למוצר או שירות מחיר הנקוב בשירותים שהקונה נתבע או נאלץ לספק. במקרים אחרים, נדרש הקונה לשלם מחיר מסוים תמורת הימנעות המוכר מפעולה מסוימת. בתשלום מיסים, אגרות או היטלים, לדוגמה, משלם הקונה תמורת היתר שמעניק לו המוכר לבצע פעולות מסוימות (לדוגמה, לטוס לארץ אחרת) או תמורת הימנעות של המוכר מפגיעה בקונה (לדוגמה, כליאתו של אדם שלא שילם מיסים).
קביעת המחיר
יש תאוריות שונות ביחס לגובה הנכון של מחירים. תיאורית הערך של העבודה גורסת כי לכל מוצר יש ערך המבוסס על כמות העבודה שהושקעה בייצורו. תאוריה זו הייתה מקובלת בעיקרה על הוגים חשובים ראשונים בתחום הכלכלה, כמו אדם סמית' ודייוויד ריקרדו. תאוריה זו נכשלה בהסברת תופעת פרדוקס המים-והיהלום —העובדה שמים חיוניים לאדם, אך מחירם נמוך בהרבה מזה של יהלומים, שאינם חיוניים.
מודל קביעת המחיר לפי העדפות הצרכן (רמות הביקוש) וכמות המוצר בהתאם בשוק (רמות ההיצא) נוסח בשם מודל ה"היצע וביקוש" על ידי אלפרד מרשל בספרו עקרונות הכלכלה.
כתב
כתב הוא מערכת של סימנים המיועדת לייצג ולתעד שפה דבורה באופן גרפי. על פי רוב לכל שפה יש מערכת כתב המאפיינת אותה עבור תקופה מסוימת, אך קיימות שפות שנכתבות ביותר מכתב אחד ושפות חסרות כתב. חלק גדול מהשפות הדבורות היום חולקות מערכת כתב עם שפות נוספות, לדוגמה שפות רבות חולקות את האלפבית לטיני כמערכת הסימנים המרכזית שלהם.
תהליך יצירת הכתב מכונה כתיבה ותהליך הפענוח שלו מכונה קריאה. השימוש של הכתב לצורכי תקשורת מצריך יכולת הבעה בכתב והבנת הנקרא. מיומנויות אלו הן חלק מהיכולת האוריינית של האדם.
עבור שפות בהן המילים הכתובות מורכבות ממספר סימנים, הכתיב מתייחס לאופן שבו יש לצרף סימנים אלו בהתאם לכללי האיות הנכון והתקני של אותה השפה. ייתכנו כמה שיטות כתיב מקובלות שונות באותה השפה. בעברית, למשל, ישנן כמה צורות כתיב מקובלות: כתיב חסר וכתיב מלא, וכן כתיב מנוקד וכתיב חסר ניקוד.
היסטוריה והתפתחות
צורת כתב קדומה ביותר היא הפיקטוגראם שהיווה ייצוג גרפי למילים שלמות או אף לחוויה (חוויית ציד) מלאה.
כל עוד הייתה החברה האנושית חברה מבוססת על ציד ולקט, לא היה צורך בכתיבה או בכתב. רק כאשר התפתחה החקלאות ובני האדם החלו לאגור עודפים ולשנע מוצרים לעבר שלטון מרכזי נוצר צורך לתעד פעולות אלו. המצאת הכתב קשורה כנראה לתהליך התגבשות מינהל וכלכלה, עם הצורך לנהל תיעוד מסודר. הכתב הראשון הידוע הוא כתב היתדות השומרי שהתפתח בסביבות האלף הרביעי לפנה"ס. המקום היחיד שבו ידוע שהתפתחה צורת כתב עצמאית בלי ידיעה על הכתב השומרי הוא אמריקה הדרומית, שם התפתח הקיפו, שהיא צורה להעברת מסרים באמצעות קשרים על חבל, אך ישנו ויכוח בנושא הגדרת הקיפו ככתב. הדעות חלוקות לגבי צורות הכתב שהתפתחו בסין ובמצרים, בנוגע להשפעה האפשרית של רעיון הכתב השומרי עליהן. ההערכה היא ששאר צורות הכתב התפתחו לפחות בידיעה על כתב קיים כלשהו.
לחלק גדול מהשפות יש מערכת תווים ייחודית משלהן, אך הרבה שפות חולקות מערכת תווים עם שפות נוספות, לדוגמה באלפבית העברי עושות שימוש גם העברית, גם היידיש, גם הארמית וגם הלאדינו. באלפבית הלטיני עושות שימוש רוב השפות האירופאיות. מצד שני ייתכנו לשפה אחת כמה מערכות תווים שונות, לדוגמה השפה היפנית עושה שימוש בארבע מערכות תווים שונות.
סווג כתבים
ישנן כמה גישות לסווג כתבים. הנפוצה והבסיסית ביותר מסווגת את כלל הכתבים לחמש קטגוריות: כתב לוגוגרפי, כתב הברתי, כתב אלפביתי, כתב אָבְּגַ'ד וכתב אָבּוּגידַה. עם זאת, עולים קשיים בסיווג של מערכות כתב לקטגוריה בצורה בלעדית, ממספר סיבות. הראשונה היא שמספר שיטות כתב הנהוגות היום מכילות מאפיינים השייכים ליותר מקטגוריית כתב אחת, דבר שמקשה לשייך שפה לקטגוריה בצורה בלעדית. בנוסף, מערכת תווים אחת לפעמים משמשת למספר שפות בצורה שונה (לדוג', הכתב העברי משמש בעברית ככתב אבג'ד וביידיש כאלפבית).
לדעת מרבית החוקרים, הכתבים הראשונים היו לוגוגרפים שהתפתחו מפיקטוגרפים, ושאר סוגי הכתב התפתחו מתוך קטגוריה זו. נהוג לכנות את כל סוגי הכתב פרט לכתב הלוגוגרפי כתבים פונטים.
כתב לוגוגרפי
הכתב הלוגוגרפי, או כתב סימניות, הוא ככל הנראה הקטגוריה הקדומה ביותר של כתב בה עדיין עושים שימוש היום. הכתבים בקטגוריה זו מאופיינים בכך שכל תו (או לוגוגרמה) מייצג משמעות ולא צליל, כפי שנהוג בכתבים הפונטיים. הכתב הסיני לדוגמה הוא כתב לוגוגרפי מודרני, בו כל תו מסמן מילה מלאה ללא קשר לצליל המילה. כך לדוגמה, המילה חתול, הנהגת במנדרינית מאוֹ, אינה נכתבת כיצוג של הצלילים מא ו-אוֹ כפי שנהוג ברוב השפות, אלא כסימן אחד בעל משמעות שלמה- 猫. הסיבות לכך שקטגורית כתב זו היא הדומיננטית בשפה הסינית ואף חדרה למספר שפות באזורים הגובלים בסין (לדוגמה כתב הקאנג'י היפני) נעוצות בצורך של החברה הסינית העתיקה לייצר כתב אחיד בו כל נתיני הממלכה יוכלו להשתמש גם אם הם אינם דוברים את אותה השפה. כך דובר מנדרינית ודובר שפת המין יוכלו להתכתב ביניהם בכתב למרות שהם אינם דוברים את אותה השפה. המקור של קטגוריית כתב זו היא בכתב פיקטוגרפי, או כתב סמלים, סגנון כתב שהיה נהוג בתחילת העת העתיקה. קטגוריה זו דומה לכתב הלוגוגרפי בכך שכל תו מייצג משמעות ולא צליל, אך צורת התו קשורה באופן ויזואלי מובהק למשמעותו. כדי לכתוב את המילה "מים" בכתבים אחדים ציירו שלושה קווים אופקיים מסולסלים שנראים כמו גלים. דוגמה המוכרת ביותר לכתב פיקטוגרפי היא הכתב ההירוגליפי שבו נכתבה המצרית הקדומה. כתבים פיקטוגרפים אינם משמשים בימינו לכתיבה של שפות שלמות, אך כן משמשים לשילוט ולתמרורים. קטגוריית כתב זו רלוונטית בעיקר לארכאולוגים ובלשנים החוקרים אותם. הכתב הפיקטוגרפי הוא ככל הנראה סוג הכתב העתיק ביותר, ורוב החוקרים משערים ששאר סוגי הכתב התפתחו ממנו.
כתב הברות
בכתב ההברות כל אות מייצגת הברה שלמה, המכילה או עיצור ותנועה או רק עיצור, ללא עקביות הכרחית בין הסימן הגרפי לצליל. לדוגמה, במערכת הכתב היפני היראגאנה, ההברה קוּ נכתבת בתו היחיד く, וההברה קי נכתבת בתו היחיד き. דוגמה נוספת לקטגוריה זו היא הקאטאקאנה. שפות שעושות שימוש בכתב הברות מאופיינות לרוב מספר מצומצם של עיצורים ותנועות ומספר רב של אותיות, מכיוון שקטגוריית כתב זו תכלול מספר גדול במיוחד של אותיות בשפות מרובות צלילים. כך לדוגמה, כתב ההיראגאנה עושה שימוש ב-15 עיצורים וחמש תנועות, אך מכיל 48 אותיות בסך הכל.
סוג כתב זה דורש מהכותב לזכור מספר רב של סימנים. לכן רק קומץ שפות משתמשות בסוג כתב זה כיום.
כתב אלפביתי
בכתב האלפביתי כל סימן מייצג פונמה שהיא עיצור או תנועה, ולכן הוא מורכב ממספר מועט יחסית של אותיות. האותיות נרשמות זו לצד זו לצורך יצירת צליל המסמן מילה בעלת משמעות, שמתקבל על ידי חיבור הצלילים של כל עיצור עם התנועה שבאה אחריו או לפניו. לדוגמה, המילה "כלב" נהגית באנגלית דּוֹג. לכן, כדי לכתוב את המילה, על הכותב להשתמש בעיצור D, אחריו בתנועה O ואחריה בעיצור G. רוב השפות המדוברות באירופה עושות שימוש בכתב מקטגוריה זו, רובן באלפבית הלטיני או הקרילי, או בווריאציה של אחד מהם.
אבּג'ד
כתב אבג'ד, הידוע גם בשם כתב עיצורי, הוא כתב בו כל סימן מייצג עיצור פונמי ואין צורך לציין בכתב כל תנועה. לדוגמה, בעברית אין כותבים את התנועה אָ במילה כתב. המילה נרשמת כאוסף של עיצורים העוקבים אחד את השני, והתנועות נשמטות מהכתב. במקור המונח אבג'ד שימש לתיאור השפה הערבית בלבד, ומקור שמו במילה הערבית الأبجد (אל-אבג'ד- "האלפבית" בערבית). בקטגוריה זו דומיננטיות בעיקר השפות השמיות התיכונות, למשל עברית וערבית, מכיוון שבשפות אלו התנועות במילה מסוימת משתנות בהתאם לתפקידה במשפט ולהקשר שלה. כך למשל המילה "כְּתַב " משנה תנועות והופכת למילה "כַּתָּבֵי" כאשר היא בסמיכות. שפות אלו נסמכות על הכרת הקורא את המילה ועל ההיכרות של הקורא עם מבנה השפה עצמו, ולכן על מנת לפצות על חוסר היכרות עם השפה פותחו בשפות אלו מערכות של סימנים דיאקריטיים, כמו הניקוד בעברית בת ימינו, הקושרים קטגוריה זו עם קטגוריית האבוגידה. בניגוד לאבוגידה, שפות בקטגוריה זו משתמשות בסימנים הדיאקריטיים לעיתים רחוקות, לרוב כדי לסמן את דרך ההגייה של מילים שאולות, או כדי ללמד קריאה ילדים וזרים.
אבּוּגידה
בכתב אבוּגידה כל אות מייצגת הברה שלמה, אך בניגוד לכתב ההברתי ולכתב האבג'ד, התנועה מגולמת בתוך האות ויש קשר גרפי בין סימנים בעלי צליל דומה. לדוגמה, בכתב של שפת האינוקטיטוט, צורת האות מסמלת את העיצור, והרוטציה שלה מסמנת את התנועה. כך למשל ההברה מִי נכתבת כך: ᒥ, בעוד ההברה מוּ נכתבת כך: ᒧ.
מערכות כתב בקטגוריה זו נמצאות במחלוקת מתמדת מכיוון שהן חולקות מאפיינים עם הכתב ההברתי ועם האבג'ד. ניתן לדוגמה לטעון שעברית מנוקדת היא בעצם מערכת אבוגידה, ולא מערכת אבג'ד.
כיום כתבי אבוגידה נמצאים בשימוש במספר שפות, מקור רובן בתת-היבשת ההודית ובצפון אמריקה, וקצתן במערב אפריקה.
כיוון הכתיבה
מערכות כתיבה מאופיינות בכיוון בו הן נכתבות. הירוגליפים מצריים נכתבו משמאל לימין או מימין לשמאל, כאשר האידיאוגרמות של בעלי החיים והאדם הופנו לתחילת השורה. האלפבית המוקדם נכתב בכיוונים רבים: אופקית (זו לצד זו), או אנכית (למעלה או למטה). לפני עידן התקינה בכתיבה, הכתיבה האלפביתית נעשתה הן משמאל לימין, והן מימין לשמאל, ולעיתים כיוון הכתיבה השתנה לסירוגין משורה לשורה: החל מכיוון אחד (אופקי), ואז פנייה בסוף השורה לכיוון ההפוך, לאחור, בשורה החדשה שמתחת לקודמת.
האלפבית היווני וצאצאיו החליטו על תבנית שמאל-ימין, מלמעלה לתחתית העמוד. כתבים אחרים, השפות השמיות, כמו ערבית ועברית, נכתבו מימין לשמאל. טקסטים באותיות סיניות נכתבו באופן מסורתי בצורה אנכית (מלמעלה למטה), מימין לשמאל בעמוד, אך נכתבים לעיתים קרובות גם משמאל לימין, זאת בשל השפעה מערבית, צורך הולך וגדל להתאים מונחים כתב לטיני, ומגבלות טכניות בפורמטים פופולריים של מסמכים אלקטרוניים. לעיתים, במיוחד כאשר מסמנים משהו ישן או מסורתי, ניתן לכתוב תווים סיניים מימין לשמאל. בשפות מזרח אסייתיות אחרות, לדוגמה יפנית, גם נהוג לכתוב מלמעלה למטה, כשהשורה הראשונה נכתבת בצד ימין של הדף, וגם מימין לשמאל.
כתב כמקצוע
בעבר עיקר העוסקים בכתב היו קליטוגרפים. רוב האוכלוסייה ואף בני המעמדות הגבוהים לא החזיקו בכישורי כתיבה, אלא העסיקו אדם בחצרם שעיקר תפקידו היה לרשום את שנמסר להם על ידי האדונים, לעיתים דברי דואר ולעיתים דברי הדור. התיעוד הראשון לכתבים נמצא במצרים בדמות כהני דת מצריים מיוחסים עליהם נאסר לדבר, להעביר מידע או לדבר מחוץ לארמון על שאירע בארמון ובמידה ונמצאו אשמים באירוע הוצאו להורג. נהוג היה בחצרו של פרעה באותה תקופה לקבור חיים או מתים את כלל משרתיו, נשותיו ובני ארמונו, יחד עמו ועם דברי ימיו ואוצרותיו בקברו, כשעוד בימי חייו הכתיב לכהן המדובר את רשימת כלל המשרתים, הנשים והפילגשים עמם דיבר והיה במגע, במטרה לייעד את אלו שיקברו עמו בקברו, זאת כדי שהמידע אודותיו ואודות מנהגיו לא יועבר או יתפשט לידיים עוינות שיסכנו את שלטון בנו העתיד לרשת אותו. טרם הכניסה לקבר, כל משרת עבר תחקיר שתועד בכתב, אודות אילו פרטים מסר ולמי, ובמידה ונמצא כי המידע היה בעל חשיבות צירפו גם את אלו שהיה עמם במגע לקבר.
באירופה הכתבים היו לרוב כומר או נזיר, הספרים היו נשמרים בספריית האדון.
כתב ככלי למימוש עצמי
רבים משתמשים בכתב ככלי למימוש עצמי וביטוי אישי, בדומה להבעה באמצעות אמנות, שפת גוף (ריקוד ותיאטרון) ועוד.
תוספת למערכת ניווט לוויינית
הגברה (אוגמנטציה) של מערכת ניווט לוויינית (באנגלית: GNSS Augmentation) היא מערכת הפועלת מעל מערכת ניווט לוויינית ותפקידה לשפר את ביצועי מערכת הניווט במונחים של דיוק מקלטים, אמינות וזמינות באמצעות אינטגרציה של מידע מאלמנטים חיצוניים לה בהליך החישוב במקלטים.
ישנן מערכות אוגמנטציה רבות אשר כבר פרושות ומתפקדות ברחבי העולם. המערכות משדרות מידע על מקור טעויות כגון אפמריס, סחיפת שעון והשפעות השהייה של היונוספירה ועוד.
בנאסרף
בנאסרף הוא שם משפחה מזרחי הנפוץ בקרב יהודי צפון אפריקה. מכיוון שפירוש שם המשפחה "אסרף" הוא חלפן כספים", פירושו של "בנאסרף" הוא "בנו של חלפן הכספים". {{פירושונים|
ראו גם
}}
קתרין מקינלי
קת'רין ס' מקינלי (באנגלית: Kathryn S. McKinley; נולדה ב-10 בינואר 1962) היא מדענית מחשבים אמריקאית, המתמחה באלגוריתמי מהדרים, שפות תכנות עיליות, מערכות זמן ריצה וארכיטקטורות מחשב. מקינלי הייתה סגנית CRA-Women, איגוד לקידום נשים בתחום מחקר המחשוב, בשנים 2011–2014.
ביוגרפיה
מקינלי קיבלה תואר ראשון במדעי המחשב והנדסה מאוניברסיטת רייס בטקסס ב-1985. לאחר מכן המשיכה לתואר שני ב-1990 ותואר דוקטור ב-1992 באותה אוניברסיטה, בעבודה משותפת עם קן קנדי.
ב-1993 החלה להרצות בפקולטת מדעי המחשב באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, וקודמה לדרגת פרופסור חבר ב-1999. ב-2001 עברה לאוניברסיטת טקסס באוסטין וב-2010 קודמה לדרגת פרופסור במדעי המחשב. במאי 2011 הצטרפה לחברת מיקרוסופט מחקר כחוקרת ראשית.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 עוסקת מקינלי בפיתוח מהדרים שמאפשרים למתכנתים להשתמש בשפות תכנות עיליות ושפות חדישות מבלי לאבד משאבי כוח על ידי שימוש במעבדים חד-ליבה ומרובי-ליבה, עם דגש על היררכיית וניהול זיכרון.
מקינלי חברה בוועידת DARPA ISAT ובוועדת CRA מ-2012, במרכז להערכת חקר המחשוב CERP-CRA מ-2013, ב-IEEE Micro top-picks מ-2014. השתתפה בוועידות ASPLOS 2014 ו-MICRO 2013. כיהנה כראש הוועידות ASPLOS 2004, PACT 2005, PLDI 2007, ISMM 2012, CGO 2013. כן שימשה כעוזרת עורך ACM Transactions on Programing Languages Systems (TOPLAS) בשנים 2008–2011. חברה באיגודים ACM ו-IEEE.
ב-14 בפברואר 2013 העידה מקינלי בשם חברת מיקרוסופט יחד עם אד לאזוסקה (UW) וקלי גאית'ר (מרכז מחשוב מתקדם של טקסס) בתת-ועדת המחקר והוראת המדעים של ועדת המדע, חלל וטכנולוגיה של בית הנבחרים של ארצות הברית, בנוגע ליצירתיות בטכנולוגיית המידע. העדות התמקדה במערכת האקולוגית האקדמית, תעשייתית וממשלתית אשר מנהיגה חידושים בענף טכנולוגיית מידע (IT); הצורך בהשקעות בתחומי עניין מסוימים כגון Big Data, פרטיות, מערכות מאובטחות וביצועי מחשוב; והצורך בהגדלת הגיוון והגדלת מספר העובדים האמריקאים כדי לקדם יצירתיות ולעמוד בדרישות המחשוב.
ב-2006 הוענק לה תואר מדען מובחר מטעם ACM. ב-2011 הוענק לה תואר ACM SIGPLAN על שירות יוצא דופן. כן הוענקו לה פרס NSF Carreer, חמישה פרסי IBM פקולטיים על מאמרים טובים ביותר, ופרס C-ACM על מחקר בולט. ב-2012 זכתה בפרס על השפעה מרבית של עבודתה משנת 2002 מטעם OOPSLA. ב-2012 זכתה גם בפרס SIGPLAN Programming Languages Award בשל תרומתה ל-Jikes RVM. כן זכתה ב-2012 בפרס IEEE Micro.
ההרפתקאות החדשות של קפטן פלאנט
The New Adventures of Captain Planet
בנואה מנדלברוט
בֶּנוּאָה מַנְדֶלְבְּרוֹט (בצרפתית: Benoît Mandelbrot; 20 בנובמבר 1924 – 14 באוקטובר 2010) היה מתמטיקאי יהודי צרפתי-אמריקאי יליד פולין, הוגה רעיון הפרקטלים. כיהן כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ייל וכחוקר במרכז המחקר של חברת IBM.
קורות חיים
מנדלברוט נולד בוורשה בירת פולין למשפחה משכילה. אמו הייתה רופאה, אביו היה סוחר בגדים, ודודו, שולם מנדלברוט, היה מתמטיקאי נודע, ממייסדיה של חבורת בורבאקי. בגיל 12 היגרה משפחתו לפריז. בתקופת מלחמת העולם השנייה ברחה המשפחה מפריז לאחת מערי השדה, ובשנת 1944 חזר מנדלברוט לפריז, שבה למד ב"אקול פוליטקניק" ועם מוריו נמנו גסטון ז'וליה ופול לוי. הוא סיים את לימודיו אלה בשנת 1947, ועבר ללמוד הנדסה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא חזר לפריז, ובשנת 1952 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה.
עם פרישתו מחברת IBM בשנת 1987 מונה מנדלברוט לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ייל. ב-1989 זכה בפרס הארווי וב-1993 בפרס וולף לפיזיקה.
ב-14 באוקטובר 2010 נפטר מנדלברוט מסרטן הלבלב, בגיל 85.
מחקריו
משנת 1955 ואילך חקר מנדלברוט נושאים מגוונים כתורת האינפורמציה, כלכלה ודינמיקת נוזלים. הוא השתכנע שהעיקרון של דמיון עצמי מופיע בכל התחומים הללו, ובשנת 1975 טבע את המונח פרקטל לתיאור תופעות כאלה. הוא פרסם רעיונות אלה בספר Les objets fractals, forme, hasard et dimension. בשנת 1979, בעת שהיה מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, החל לחקור פרקטלים הקרויים קבוצת ז'וליה, שהיו בלתי משתנים תחת טרנספורמציות מסוימות במישור המרוכב. בהמשך לעבודה קודמת של גסטון ז'וליה ופייר פאטו, השתמש מנדלברוט במחשב כדי לשרטט את קבוצת ז'וליה של המשוואה z2 - c. תוך חקירתה של קבוצה זו גילה את הפרקטל שנקרא על שמו - קבוצת מנדלברוט.
בשנת 1982 פרסם מנדלברוט גרסה מורחבת ומעודכנת של רעיונותיו בנושא הפרקטלים בספר The Fractal Geometry of Nature. לספר זה הייתה השפעה רבה על הפיכת הפרקטלים לנושא הנכלל בזרם המרכזי של המתמטיקה.
אף שמנדלברוט טבע את המושג "פרקטל", רבים מהעצמים המופיעים בספרו The Fractal Geometry of Nature נחקרו קודם לכן על ידי מתמטיקאים אחרים, אך נחשבו לעצמים חריגים ובלתי טבעיים. מנדלברוט קיבץ עצמים אלה יחדיו ועמד על תכונותיהם המשותפות, כגון דמיון עצמי וממד האוסדורף שאינו שלם. הוא הדגיש את השימוש בפרקטלים ככלי לתיאור תופעות טבע, כגון מבנהו של קו החוף (ראו פרדוקס קו החוף), מבנה של צמחים, מבנה של כלי דם, התקבצות גלקסיות, תנועה בראונית והמחירים בשוק ניירות הערך.
מנדלברוט הציג את הדעה שדווקא הפרקטלים מתאימים לתיאור עולם הטבע יותר מאשר הצורות הפשוטות של הגאומטריה האוקלידית. הוא מתאר זאת בהקדמה לספרו The Fractal Geometry of Nature:.
נראה אותך אסיר
נראה אותך אסיר (במקור:Get Hard) הוא סרט קולנוע מסוג קומדיה, שביים איתן כהן, שיצא לאקרנים בשנת 2015.
עלילה
ג'יימס קינג הוא מיליונר המנהל קרן גידור. הוא מאורס לאליסה בתו של הבוס שלו מרטין. ג'יימס מואשם בהונאה ונגזר עליו עשר שנים בכלא סן קוונטין, הנחשב לבית סוהר ברמת ביטחון גבוהה. בעקבות מאסרו הצפוי אליסה מחליטה לעזוב אותו. לפי החלטת השופט, הכניסה לכלא אמורה להתבצע בעוד 30 ימים. ג'יימס החושש מהכניסה לכלא, מנסה להתאמן לרגל הכניסה למאסר. הוא פונה לדארנל, העובד בעסק קטן שלרחיצת מכוניות, במטרה שזה יכשיר אותו לחיים בכלא, מתוך הנחה שכאדם שחור, הוא בוודאי ישב בעבר בבית סוהר.
דארנל, שעברו הוא לא רבב, ואף מעולם לא קיבל דו"ח תנועה, מלמד אותו תמורת 30,000 דולר הדרושים לו להשלמת קניית בית, אך אינו מכחיש כי מעולם לא ישב בכלא. דארנל בונה תוכנית אימונים בה הוא מדמה את ביתו רחב הידיים של ג'יימס לבית כלא. הוא משתמש בעובדי האחזקה בבית לשם האימונים. בין האימונים, ריסוס פניו של ג'יימס בפלפל והתגוננות מדקירות על ידי אסירים אחרים. כחלק מההכנה נעזר דארנל סבין דודו ובכנופייתו. דארנל ממליץ לג'יימס לנסות להתקבל לכנופיה של שחורים כדי להשיג את הגנתו בזמן המאסר. בן הדוד של דארנל דוחה אותו וממליץ לו להתקבל לכנופיה של לבנים כדי שיקבל מהם הגנה בכלא. בפגישה עם חברי הכנופיה, ג'יימס מתקשה להעמיד פני גזען. בעקבות כך חושבים חבריה שהוא שוטר ומאיימים לתקוף אותו. דארנל מגיח ומציל את ג'יימס תוך שימוש בלהביור.
דארנל משכנע את ג'יימס כי מרטין אינו מנסה לסייע לו לחמוק מן הכלא, כפי שחשב ג'יימס, אלא הוא זה שאחראי להפללתו. הם מתגנבים למשרד של מרטין ומחלצים ממחשבו ראיות אודות ההפללה. עוזרו של מרטין מצליח לקחת בחזרה את המחשב ומגלה כי דארנל אינו מי שהציג שהוא וכי הוא מעולם לא ריצה מאסר. מוטרד ומאוכזב מכך שדארנל שיקר לו, חוזר ג'יימס לכנופיית השחורים ומבקש להצטרף אליהם. הם מסכימים ומבקשים מג'יימס להרוג מישהו כצעד של התחלה. בינתיים דארנל מגיע לשכנע את ג'יימס לחשוף את מרטין.
השניים מתגנבים ליאכטה של ​​מרטין כדי לקבל שוב את המחשב, ונתקלים בעוזריו. ג'יימס משתמש בתרגילי קפוארה כדי להתגבר עליהם לפני שמרטין ואליסה מגיעים. בינתיים כוחות משטרה מגיעים ליאכטה תוך איתורו של ג'יימס דרך האזיק אלקטרוני שלו. מתוך חומר הנמצא במחשב של מרטין מתגלה חפותו של ג'יימס. מרטין, אליסה ומקורביהם נעצרים, וההליכים המשפטיים סביב ההונאה מבוטלים. עם זאת ג'יימס נידון לשישה חודשי מאסר בגין בגין אחזקת אקדח לא מורשה, אך הודות לאימונים לקראת הכניסה לכלא, הוא עובר את המאסר בקלות. ג'יימס מסייע לFBI באיתור נכסים שגנב מרטין, ומסייע לדארנל בביצוע השקעה מנצחת שמאפשרת לו לפתוח עסק רחיצת מכוניות משלו. .
נחום סרנה
נחום מתתיהו סרנה (באנגלית: Nahum Mattathias Sarna; 27 במרץ 1923 - 23 ביוני 2005) היה חוקר מקרא יהודי-אמריקאי, ופרופסור למקרא באוניברסיטת ברנדייס (מסצ'וסטס). ידוע בעיקר בזכות פירושיו לספרי בראשית, שמות ותהלים, ובזכות תרומתו החשובה כעורך המהדורה המחקרית-מסורתית של החומש, JPS Torah Commentary. בנוסף, התפרסם סרנה כמרצה מבוקש וכמי שהנגיש את המחקר המקראי לציבור היהודי בארצות הברית.
ביוגרפיה
סרנה, בנם של יעקב ושל מילי סרנה, נולד בלונדון, שם למד ואף שימש כמרצה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. ב-23 במרץ 1947 נשא לאשה את הלן הורוויץ, שאותה פגש בפגישה של תנועת נוער ציונית, ובשנת 1949 עלה הזוג לישראל, וסרנה התעתד ללמוד באוניברסיטה העברית, אך באותה שנה נותק קמפוס הר הצופים מירושלים בידי הירדנים. ב-1951 עבר סרנה לפילדלפיה עם אשתו ובנו יונתן, שנולד בשנים אלו, ושם קיבל את הדוקטורט. סרנה הפך לאחד מחשובי חוקרי המקרא היהודים בארצות הברית, ושימש כמרצה וחוקר באוניברסיטאות שונות, כמו גם בבית המדרש לרבנים באמריקה.
ניסיון ההתנקשות בתאודור רוזוולט
ניסיון ההתנקשות בתאודור רוזוולט, נשיא ארצות הברית לשעבר, אירע ב-14 באוקטובר 1912, במהלך מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית שהתקיים באותה השנה. רוזוולט היה בדרכו לנאום, כאשר נורה בידי ג'ון פלמאנג שרנק, שהיה לא יציב בנפשו. כדור אחד נורה לעבר רוזוולט, אשר חדר את דפי נאומו הרשום, אותו קיפל פעם אחת, לכדי עובי של חמישים עמודים, ושמר בכיס החולצה ביחד עם קופסת משקפיים. בזכות ידיעותיו באנטומיה ובציד, הבין רוזוולט כי הכדור לא חדר את ריאותיו, והמשיך לאולם שבו אמור היה לנאום. רוזוולט נאם במשך 84 דקות, ורק לאחר מכן נלקח לבית חולים לטיפול רפואי.
רקע
ויליאם מקינלי, נשיא ארצות הברית ה-25, נרצח זמן קצר לאחר תחילת הקדנציה השנייה שלו בשנת 1901 והוחלף בתפקיד בידי סגנו, תאודור רוזוולט. רוזוולט כיהן כנשיא בשארית הקדנציה של מקינלי, ובהמשך כיהן לעוד קדנציה מלאה, שהסתיימה בשנת 1908. לקראת פרישתו מהנשיאות מינה את ויליאם הווארד טאפט להחליף אותו בהנהגת המפלגה הרפובליקנית. טאפט ניצח בבחירות 1908 אך במהלך כהונתו נקט בקו מדיני שונה מזה של קודמו. הקרע בין רוזוולט וטאפט שנוצר עקב מצב זה הוביל את רוזוולט לשוב לפוליטיקה ולהתחרות בבחירות 1912 בראשות מפלגה חדשה; המפלגה הפרוגרסיבית (לעיתים ידועה גם בכינוי "מפלגת האייל הקורא").
המתנקש, ג'וֹן פְלֵמָאנְג שֶׁרנְק (John Flammang Schrank) היה מהגר גרמני שהגיע לארצות הברית מממלכת בוואריה, הקיסרות הגרמנית. שרנק היה עובד במשרה חלקית במסבאה בניו יורק, אשר האמין כי אסור שנשיא יכהן במשך יותר משתי קדנציות. בחקירה שלאחר ניסיון ההתנקשות התגלה רישום של שרנק לעצמו, שבתוכו רשם על חלום שחלם, ובו זיהה את הנשיא המנוח ויליאם מקינלי מדבר מקברו, ומצביע על אדם המזוהה בתור תאודור רוזוולט. לפי הרישום של שרנק, אמר מקינלי שרוזוולט הוא האחראי על ההתנקשות בחייו, וכי על שרנק לנקום את נקמתו של מקינלי ברוזוולט. במסגרת מערכת הבחירות עמד רוזוולט לנאום באודיטוריום העירוני אשר מאוחר יותר הפך לתיאטרון מילר 'החיים הגבוהים' (Miller High Life Theatre) במילווקי, ויסקונסין. היה זה הנאום השלישי והאחרון שהיה בלוח הזמנים של רוזוולט במסגרת מסע הבחירות שלו. הנאום הוסדר ל-14 באוקטובר 1912 ולפניו סחר רוזוולט חדש בבית מלון בעיר. שרנק קנה אקדח מיוחד מסוג קולט לשוטרים שכלל בתוכו כדורי 38 קליבר בעלי קוטר של 9.1 מילימטר. שרנק נסע אחרי רוזוולט במטרה לאתר אותו ולהתנקש בחייו. תחילה נסע מניו יורק לניו אורלינס, לואיזיאנה. כאשר הגיע לניו אורלינס, רוזוולט כבר סיים את נאומו בעיר והיה בדרכו למילווקי, ויסקונסין. על כן שרנק עלה מחדש על מסילת רכבת צפונה אחרי רוזוולט וקנה חדר באותו בית מלון שבו התארח האחרון לפני יציאתו לעבר האודיטוריום במטרה לקיים את הנאום. רוזוולט התכונן לקראת נאום ארוך במיוחד ורשם את כולו על כתב. את רישום הנאום קיפל ל-50 קפלים ושמר בכיס החולצה הימני שלו, ביחד עם קופסאת המשקפיים שלו שנשמרה גם כן באותו הכיס.
ניסיון ההתנקשות
בשעה 20:00 ב-14 באוקטובר 1912, עזב תאודור רוזוולט ביחד עם המשלחת שלו את בית המלון גילפטריק במילווקי, ויסקונסין, ונסע לתיאטרון העירוני. רוזוולט הוסע במכונית סלון שחורה עם גג פתוח, ועמד ללא כל הגנה וחייך אל עבר הקהל האזרחי שעמד על המדרכות משני צידי הכביש. רוזוולט לאורך הנסיעה נפנף בכובעו לעבר המעריצים שלו. שרנק היה רק במרחק 1.2 מטר מרוזוולט כאשר ירה לעבר חזהו עם האקדח. הכדור פגע לרוזוולט בחזה, ועבר דרך כיס החולצה ודרך הרישום המקופל של הנאום וקופסת המשקפיים עד שפגע בגופו. הפגיעה המוקדמת בקופסה ובנייר האטו את המהירות של הכדור. בעת שפגע בו הכדור, רוזוולט נבלם ונע מעט לאחור, אך תוך מספר שניות שב לנפנף בכובע לעבר קהל המעריצים המבוהל שלו. מקורבו של רוזוולט, הנרי קוכמס, שישב במכונית לצידו, שאל את רוזוולט אם נפגע מכדור. רוזוולט ענה "הוא צבע אותי בורוד" בכוונו לכך שהכדור אכן פגע בו. בתוך זמן קצר החולצה של רוזוולט התמלאה בדם.
קיום הנאום
בהגעתו של רוזוולט לאודיטוריום העירוני, שני רופאים היו כבר במקום בנוסף לרופאו האישי שהגיע עימו ואלו המליצו לו גם כן שלא לנאום עקב המצב הבריאותי שלו. רוזוולט לא השתכנע מדבר הרופאים ולמרות דרישותיהם המשיך לנאום. לפני שרוזוולט נאם, הנרי קוכמס התריע את הקהל באודיטוריום על כך שרוזוולט נורה בדרכו לנאום. רוזוולט השתמש בכך בתור הזדמנות להיכנס לבמה במפתיע. רוזוולט עלה לבמה במהרה, הציג בפני הקהל את חולצתו המדממת, ופתח דברים כך:  אף על פי שבתחילת הנאום הבטיח רוזוולט כי, עקב הירי, יקצר את הנאום, הוא דיבר בפני הקהל המודהם במשך 84 דקות. במהלך הנאום נעצר פעם אחת לשתיית כוס מים ולאחר מכן המשיך. באמצע הנאום, הרופאים עמדו לצד רוזוולט, בעיקר מחשש לכך שהוא עלול להתעלף אל מולם ומול הקהל כולו. באמצע הנאום אילתר רוזוולט קטע נוסף בו אמר רוזוולט כי הנייר ממנו הקריא את הנאום הוא זה שהציל את חייו כאשר הציג בפני הקהל את הנאום הרשום ואת החור שנוצר בתוכו עקב הירי:
לאחר האירוע
היה זה לאחר סיום הנאום הארוך שלו שרוזוולט, בדרישת רופאיו המודאגים, נסע לבית חולים. בבית החולים למצבי חירום ג'ונסטון במילווקי, גילו הרופאים שבדקו את רוזוולט שהוא ביצע נאום בן 84 דקות כאשר בחזה שלו חור בגודל של דיים (מטבע אמריקני). אחות אחת הביע סליחה בפני רוזוולט משם העיר על מה שקרה לו. רוזוולט ענה לה שאין שום בעיה בינו לבין העיר. בסוף הטיפול הצבאי שלו החליטו הרופאים שלא להוציא את הכדור מרוזוולט בניתוח והעדיפו להשאיר אותו במקומו שבו לא היווה סכנה לחייו. במהלך החקירה של שרנק לאחר ניסיון ההתנקשות התגלה המניע שלו במכתב שרשם על החלום שבו התגלה אליו הנשיא המנוח מקינלי. בפועל, מקינלי נרצח בשנת 1901 בידי ליאון צ'ולגוש, אנרכיסט שנשפט והוצא להורג לאחר האירוע. הוחלט כי שרנק לא יציב בנפשו והוא נשלח לבית החולים המרכזי בוואופון לחולי נפש, איפה שנשאר עד מותו ב-1943.
רוזוולט היה בבית חולים במשך שבוע עד ששוחרר ושב לפעילות פוליטית ולהנהגת קמפיין הבחירות של המפלגה הפרוגרסיבית. בשבוע שהיה מנוטרל למיטה בבית החולים שני המועמדים האחרים, טאפט מהמפלגה הרפובליקנית ווודרו וילסון מהמפלגה הדמוקרטית, עצרו את סדרת הנאומים והקידומים הפוליטיים שלהם ורק כאשר רוזוולט שוחרר מבית חולים הם גם כן שבו לפרסום הקמפיינים הפוליטיים שלהם. רוזוולט הפסיד את הבחירות ב-1912 לאחר שהמפלגה הפרוגרסיבית חילקה את הקולות הרפובליקנים ואפשרה את ניצחונו של וודרו וילסון מהמפלגה הדמוקרטית.
משה אלון (עיתונאי)
משה אלון (נולד ב-1951) היה עיתונאי והעורך הראשי של הוצאת Kotarim International Publishing (KIP).
ביוגרפיה
משה אלון, יליד אלכסנדריה. עלה לישראל בגיל שנתיים. התגורר בקיבוץ גליל ים.
אלון הקים את העיתון "ידיעות הגליל" בשנות ה-80 שהופץ בערי הגליל התחתון ומראשוני העיתונים המקומיים. בשנת 1983 הקים את צומת השרון, עיתון מקומי באזור השרון מקבוצת עיתון הארץ, והיה העורך הראשי שלו במשך מספר שנים. הוא זכה בפרס זיו לעיתונות בשנת 1986. לימים הפך אלון לעורך הראשי של הירחון "עולם האישה", מקומוני "ידיעות אחרונות", ואת מגזין "אטמוספירה" המופץ במטוסי אל על.
אלון לימד תקשורת במרכז הבינתחומי (IDC) בהרצליה. בשנת 2001 הקים את כותרים הוצאה לאור (בשמה הלועזי: (Kotarim International Publishing (KIP. בין ספרי ההוצאה: הביוגרפיה של רבין RABIN 20 YEARS AFTER, פרשת ילדי הטרנספורט שהוברחו לפני פרוץ השואה, וסיפורו של הקצין הנאצי שהציל את הפסנתרן שפילמן ויהודים נוספים ( "צליל של אנושיות"). אלון גם חיבר ספר ילדים (הרשע מבגדד) שתיאר את ירי הטילים על ישראל במלחמת המפרץ וכן ספר הסטורי על תולדות השלטון המקומי בישראל.
אוניברסיטת ניופורט
היסטוריה וגילגולי השם
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1976. האוניברסיטה סיפקה, בין השאר, תארים בלימוד מרחוק. אוניברסיטאות עם שמות דומים שהציעו תארים דומים פעלו במקומות אחרים בעולם.
בשנת 2002 נוסדה בוויומינג שבארצות הברית אוניברסיטת ניופורט המקוונת (Newport Online University). האוניברסיטה הקימה שלוחות במספר ארצות. בהמשך עלו תלונות שהאוניברסיטה היא בית חרושת לתארים.
בלטביה פועלת אוניברסיטה בשם "ניופורט CED" (Newport University CED). אין לה מעמד אקדמי מוכר. גם לה יש שלוחות ברחבי העולם, כגון המכון הטכני של ניופורט (NIT) בבנגלדש.
בשנת 2011 שינתה אוניברסיטת ניופורט את שמה לאוניברסיטת יאנוס (Janus University).
קיימות אוניברסיטאות אחרות ששמם דומה לשם "אוניברסיטת ניופורט" אך לא קשורות אליה. לדוגמה: האוניברסיטה של ויילס בניופורט שבוויילס ואקדמיית הצי האמריקאי בניופורט שברוד איילנד שלא קשורות כלל למוסד הנוכחי שמתייחס לניופורט ביץ' שבקליפורניה.
הכרה אקדמית
הן אוניברסיטת ניופורט והן יורשתה, אוניברסיטת יאנוס, הוכרו על ידי המנהל לחינוך על תיכוני פרטי של מדינת קליפורניה כמוסדות לימוד אולם בשני המקרים המוסד לא קיבל הכרה אקדמית לספק תארים.
חוקי מדינת ויומינג אפשרו למוסדות שהוקמו שם להנפיק תארים אקדמיים. מכללת ניופורט המקוונת הוקמה שם בשנת 2002.
בשנת 2006 החליטה מדינת ויומינג בתגובה לתלונות להחמיר את החקיקה, מה שמנע מהאוניברסיטה להמשיך לפעול שם. בשנת 2009, לאחר כישלון במאבק משפטי, עזבה האוניברסיטה את ויומינג והתאחדה עם אוניברסיטת ניופורט.
כמו קודמתה בטרם שינוי השם, גם אוניברסיטת יאנוס לא מוסמכת להנפיק תארים אקדמיים.
בשנות ה־90 הונפקו תארים של אוניברסיטת ניופורט לאנשים בישראל. בשנת 1993 החליט משרד החינוך לא להכיר בתארים משום שאוניברסיטת ניופורט אינה מוסד מוכר להשכלה גבוהה. בשנת 1995 הוציא משרד הבריאות צו האוסר על פסיכולוגים לעשות שימוש פרסומי בתארים מאוניברסיטת ניופורט.
בשאילתא שהגישה דליה איציק לשר החינוך בנושא זה, נענתה:
אצטדיון אולימפי
אצטדיון אולימפי הוא תואר הניתן לאצטדיון הראשי של המשחקים האולימפיים. האצטדיון האולימפי הוא האתר של טקס הפתיחה וטקס הסיום של המשחקים האולימפיים. מרבית האצטדיונים, אם כי לא כולם, נקראים בשם "האצטדיון האולימפי" כחלק משמם.
Roots to Branches
גרסת רימסטר
בינואר, 2007 יצאה גרסת רימסטר לאלבום (כלומר באיכות שמיעה משופרת) הגרסה לא כוללת שום רצועות בונוס.
אצטדיון אולימפי
במשחקי הקיץ האולימפיים, נערכות תחרויות האתלטיקה, ומשחק הגמר בכדורגל באצטדיון האולימפי. חריגים לכך אירוע באולימפיאדת פריז (1900), אולימפיאדת אטלנטה (1996), ואולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
במשחקי החורף האולימפיים האולם בו נערכות תחרויות ההחלקה על הקרח נחשב כאצטדיון האולימפי, ובו נערכו טקסי הפתיחה של האולימפיאדה וטקסי הסיום אם כי בהמשך עברו הטקסים להתקיים גם באצטדיונים או אמפי-תיאטרונים זמניים שנבנו עבור הטקסים כדי להכיל עשרות אלפי צופים.
בשני אצטדיונים נערכו טקסים ביותר מאולימפיאדה אחת - בערים אשר ארחו את המשחקים יותר מפעם אחת: קולוסיאום הזיכרון של לוס אנג'לס (אשר אירח שני משחקי קיץ, ויארח שוב את המשחקים בשנת 2028) ואצטדיון פאנאתינאיקו. האצטדיון הלאומי בייג'ינג היה בשנת 2022 האצטדיון היחיד שאירח את משחקי הקיץ (אולימפיאדת בייג'ינג (2008)) ומשחקי החורף (אולימפיאדת בייג'ינג (2022)).
מספר אצטדיונים אירחו אירועי ספורט ותחרויות בכמה אולימפיאדות.
בטון רזה
בטון רזה (באנגלית: Lean Concrete) הוא בטון בעל יחס מים-צמנט גבוה (כמות הצמנט נמוכה ביחס לכמות המים). מסיבה זו נקרא הבטון "רזה", בשל תכולת הצמנט הנמוכה שבו. כמות המים הגדולה גורמת לבטון הרזה להיות בדרגת סומך גבוהה ומאפשרת יישום קל כמשטח ישר על גבי הקרקע. הבטון הרזה אינו נועד ליציקות בטון קונסטרוקטיביות בחלקי מבנה, אלא משמש כמצע הפרדה מהאדמה.
הבטון הרזה משמש לרוב כחוצץ בין האדמה ליסודות המבנה. בטון רטוב הבא במגע עם אדמה עלול להיפגע ולהיסדק משום שהאדמה סופגת אליה חלק גדול מהמים שבתערובת הבטון הטרייה ובכך משתנה היחס מים-צמנט ומביא את הבטון לתוצאה של תכונות ירודות ולא רצויות. כדי שיסודות המבנה לא יפגעו כתוצאה ממגע ישיר עם האדמה בזמן היציקה, יוצקים ראשית את הבטון הרזה בשכבה שעובייה כ-5 ס"מ. לאחר התקשות הבטון הרזה ניתן להמשיך לצקת עליו את יסודות המבנה ללא חשש מפגיעה בתכונות הבטון הקונסטרוקטיבי הנוצק.
של יוהנסון
של גונאר יוהנסון (בשוודית: Kjell Gunnar Johansson; 5 באוקטובר 1946 – 24 באוקטובר 2011) היה שחקן טניס שולחן שוודי.
חייו
יוהנסון, שכונה "הפטיש" ("Hammaren") בשל הנחתותיו החזקות, היה מפורצי הדרך (יחד עם האנס אלסר שנהרג בתאונה אווירית ב-1977) שהביאו את טניס השולחן השוודי לצמרת האירופית והעולמית בשנות ה-60 וה-70 ובכך סלל דרך לטניסאי שולחן שוודיים נוספים דוגמת: סטלאן בנגטסון (Stellan Bengtsson), אולף בנגטסון (Ulf Bengtsson), מיקאל אפלגרן (Mikael Appelgren), יורגן פרסון ( Jürgen Persson), יאן אובה ולדנר ופטר קארלסון. יוהנסון, יליד העיר אסקילסטונה, זכה להישגים רבים באליפות העולם בטניס שולחן ובאליפות אירופה בטניס שולחן, במיוחד בתחרויות הזוגות.
ב-1965 זכה יוהנסון בפרס מדליית הזהב של סוונסקה דאגבלאדט (Svenska Dagbladets guldmedalj) - פרס המוענק מדי שנה על ידי היומון השוודי סוונסקה דאגבלאדט לספורטאי השוודי בעל ההישג הספורטיבי הבולט באותה שנה. יוהנסון נודע בהגינותו הרבה. באליפות העולם בסטוקהולם ב-1967 פיגר יוהנסון מול הסובייטי סטניסלאב גומוזקוב במערכה השלישית והמכריעה 20:19. בכדור שלאחר מכן פסק השופט לטובת יוהנסון שהישווה ל-20:20 והשחקן הסובייטי לא מחה. יוהנסון ניגש לשופט ואמר לו שהכדור של גומוזקוב פגע בשולחן. השופט הפך את החלטתו וכך ניצח גומוזקוב במערכה ובמשחק כולו. על מעשהו זה זכה יוהנסון בגביע ההגינות בספורט של יוניצף. באותה אליפות הוא זכה לראשונה למדליית זהב בתחרות זוגות לצד האנס אלסר.
ב-1970 נוצח יוהנסון על ידי הישראלי יוסף שיפמן במסגרת התמודדות בין נבחרות שוודיה וישראל שנערכה בישראל. נבחרת שוודיה שהייתה אז אלופת אירופה ניצחה 1:5. ניצחונו של שיפמן על יוהנסון, שהיה באותה עת אלוף שוודיה ושותף לתואר העולמי בזוגות גברים, זכה לכותרות בישראל.
נפטר באקשה (Eksjö) בגיל 65 כתוצאה ממחלת מיאלומה נפוצה. לדברי בני משפחתו, אימוניו הארוכים והמפרכים בזמן היותו ספורטאי פעיל פגעו בבריאותו והביאו לכך שמפרישתו ב-1977 ועד מותו סבל מכאבים.
ויבקה סטנה
ויבקה סטנה (בנורווגית: Vibeke Stene; נולדה ב-17 באוגוסט 1978) היא זמרת מצו-סופרן נורווגית, ששרה בעיקר מטאל גותי ומוזיקה קלאסית. היא ידועה בעיקר בזכות היותה הזמרת של להקת המטאל הגותי טריסטניה בשנים 1996–2007 ונחשבת לאחת מהזמרות הטובות ביותר בסצנת המטאל. בנוסף להיותה זמרת, ויבקה סטנה היא גם מורה לפיתוח קול ושחקנית תיאטרון.
קריירה
ויבקה סטנה נולדה ב-1978 בסוקנדל נורווגיה למשפחה בעלת רקע מוזיקלי וכבר מגיל צעיר נמשכה למוזיקה ובלטה בשירתה.
בצעירותה (החל מגיל 13) למדה ויבקה זמרה קלאסית, הופיעה במספר קונצרטים כסולנית בסגנונות מוזיקה קלאסית, מוזיקת עם וג'אז. היא גם שרה במקהלה. בתיכון היא למדה במגמת מוזיקה ושרה מוזיקה קלאסית אך נמשכה להארד רוק והבי מטאל. בגיל 17 שמעה לראשונה על להקת המטאל הגותי Theatre of Tragedy והלכה להופעה שלהם בסטוונגר. אחרי ההופעה חשבה ויבקה שהיא יכולה לבצע את קטעי השירה הנשית טוב יותר וקיבלה השראה להתעסק במטאל גותי באופן מקצועי.
את חברי להקת המטאל הגותי טריסטניה (Tristania) לעתיד פגשה בתיכון. היא הצטרפה ללהקה לפני שהקליטו את הדמו הראשון שלהם "טריסטניה". בהתחלה היא יועדה להיות זמרת אורחת אך בהמשך (ובעקבות ההצלחה של האלבום Widow's Weeds) נהפכה לזמרת קבועה. בזכות סגנון השירה האופראי שלה וקולה המלאכי הצלול הפכה ויבקה לאחת מהזמרות המוכרות והמוערכות ביותר בקרב מעריצי מטאל גותי, במיוחד באירופה. טריסטניה, יחד עם ויבקה, הפכה לאחת מלהקות המטאל הגותי החשובות והמשפיעות באירופה בזכות השילוב בין מטאל קיצוני כבד למטאל סימפוני עשיר ורב-רבדים. אחרי עזיבתו של מורטן ולנד ב-2001 נסוגה טריסטניה בהדרגה מסגנון המטאל הגותי הסימפוני שאפיין אותה.
ב-27 בפברואר 2007 עזבה ויבקה את טריסטניה בגלל סיבות אישיות. היא הצהירה שהיא עזבה כדי לממש חלום ישן שלה: ללמד זמרה ופיתוח קול. מאוחר יותר אמרה שלא אהבה את השינוי במוזיקה של טריסטניה (ממטאל גותי סימפוני לפרוגרסיב מטאל). בנוסף השלימה ויבקה תואר אקדמי באוניברסיטה אותו התחילה בשנת 2000.
ב-5 ביוני 2013 פתחה ויבקה דף פייסבוק רשמי ובו הודיעה על חזרתה מפרישה. היא הודיעה שהיא עובדת על אלבום חדש וכן על פרויקט חדש של מטאל קיצוני בשם God of Atheists עם עוד מספר מוזיקאי מטאל ידועים. ב-17 באוגוסט 2014 כתבה ויבקה בדף הפייסבוק שלה שהיא לא תוציא אלבום סולו אלא תקליט בסתיו 2014 אלבום כחלק מלהקת מטאל. בנוסף, באוקטובר 2015 שיחקה ויבקה בתפקיד הראשי במחזה Skammens Gissel ("בני ערובה של הבושה") אותו כתבה ביחד עם המחזאי קאי ארלנד.
ב-9 ביולי 2020 הכריזה, ביחד עם אסגיר מיקלסון, על הקמת להקת דום מטאל גותי בשם Veil of Secrets ואלבום הבכורה שלה Dead Poetry יצא ב-30 בנובמבר 2020.
סגנון שירה
ויבקה סטנה היא זמרת בעלת הכשרה קלאסית ששרה בעיקר מטאל גותי, מוזיקה קלאסית ואופרה. קולה של ויבקה תואר על ידי מבקרי מטאל רבים כקול צלול ומלאכי, והיא נחשבת לאחת מזמרות המטאל הטובות והמוערכות ביותר.