cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית הגרעין של הממלכה המאוחדת
הממלכה המאוחדת הייתה המדינה השלישית בהיסטוריה שהשיגה יכולת שימוש עצמאית בנשק גרעיני (בשנת 1952), לאחר ארצות הברית (1945) וברית המועצות (1949). כיום הממלכה המאוחדת היא אחת מבין 9 מדינות בעלות נשק גרעיני ברחבי העולם. חלק נרחב מפיתוח הגרעין הבריטי נעשה בשיתוף פעולה עם נשק גרעיני של ארצות הברית ובשנת 1952, הוצא לפועל מבצע הוריקן שהבטיח את היכולת הגרעינית של הממלכה המאוחדת. כיום לממלכה המאוחדת יש כמות מוערכת של בין 120 ל-215 ראשי נפץ גרעיניים פעילים בשירות הכוחות המזוינים של בריטניה. הממלכה המאוחדת חתומה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
פרויקט מנהטן
עוד במהלך שנות ה-30 המוקדמות החל פרויקט פיתוח אנרגיה גרעינית מטעם האימפריה הבריטית תחת שם הקוד סגסוגות צינור. במהלך מלחמת העולם השנייה ולפניה, פרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית התרחש במטרה להשיג נשק להשמדה המונית לשימוש הורמאכט. בתגובה החלו בעלות הברית בתוכנית גרעינית משלהן (ראו פרויקט מנהטן) אשר הונהגה בידי ארצות הברית (ראו נשק גרעיני בארצות הברית). במהלך המלחמה התרחש שיתוף מידע בין הבריטים לאמריקאים, משמע שהרשויות הבריטיות העבירו את כל המידע שהשיגו בנוגע לפיתוח הגרעיני למען פרויקט מנהטן האמריקאי. בשנת 1943 הוסכם בין ארצות הברית ובריטניה כי שתי המדינות יחלקו ביניהן את כל המידע שנאסף בידי אחד הצדדים אודות פיתוחו של נשק גרעיני.
כאשר הושג נשק גרעיני בידי האמריקאים ולאחר ניסוי טריניטי ביולי 1945 הובהרו יכולותיו, הממשל האמריקאי החל לפעול במטרה להשיג מונופול בינלאומי על הנשק, מה שהביא לסיום חלוקת המידע עם המדענים ועם הממשל הבריטי. הממשל האמריקאי חשש כי כדי לשמור על האימפריה הבריטית האדירה מפני התפרקות, תפנה בריטניה לעבר מדיניות חוץ עצמאית, דבר שיכולת גרעינית בריטית עלול לעזור לו ובתגובה להחליש את מעמדה הבינלאומי של ארצות הברית עם הנשק החדש והמעורבות הגוברת ביחסים בין-לאומיים.
פיתוח עצמאי
בפועל, ממשלתו של אטלי חששה מכך שארצות הברית תשוב למדינות של התבודדות (כפי שקרה אחרי מלחמת העולם הראשונה) ותשאיר את מערב אירופה לעמוד אל מול הגוש המזרחי במסגרת המלחמה הקרה. על כן, בשנת 1947, במחיר רב מהכלכלה הלאומית, בריטניה החלה בתוכנית גרעינית עצמאית בשם "מחקר נפץ גבוה". התוכנית הגרעינית נוהלה ממחנה אלדרשוט, דרום אנגליה. בפועל, רוב המידע היה כבר בידי הבריטים מכיוון שחוקרים מטעם הממלכה המאוחדת פעלו קודם לכן בפרויקט מנהטן ביחד עם החוקרים האמריקאים. הדבר הביא לכך שבתוך 5 שנים השיגה הממלכה המאוחדת יכולת נשק גרעינית. בשנת 1952, מבצע הוריקן שהוצא לפועל באוסטרליה היה הניסוי המוצלח הראשון מטעם בריטניה בנשק גרעיני.
ארצות הברית מצידה לא פעלה רבות למנוע ולעצור את הפיתוח הגרעיני של הממלכה המאוחדת וזאת בעיקר מכיוון שלבריטים היה קלף מיקוח; באותה העת האימפריה הבריטית שלטה על רוב מרבצי האורניום ברחבי העולם (דוגמת קנדה, דרום אפריקה ואוסטרליה) והסדירה הסכם לחלק את הכמויות עם ארצות הברית. למרות הסכם חלוקת האורניום, האמריקאים מצידם לא העבירו מידע למדענים בריטים וזאת מכיוון שהיו עשרות תקריות במהלכן מדענים בריטים ערקו והעבירו מידע לברית המועצות במטרה לחזק את תוכנית הגרעין הסובייטית ועל כן האמריקאים חששו מחלוקת מידע סודי עם הבריטים.
נכון לשנת 1955 היו בחזקת הבריטים לערך 15 פצצות גרעיניות פעילות. בין 1957–1958 בוצעו באוקיינוס השקט סדרת ניסויים גרעיניים שהביאו לראשונה לניסוי מוצלח של פצצת מימן (היתוך גרעיני) בידי הממלכה המאוחדת. באחד מבין הניסויים הגיעה הפצצה למשקל התפוצצות בסך 3 מגהטון TNT יותר מכל ניסוי אחר בתולדות תוכנית הגרעין הבריטית. סדרת מבצעים זאת ידועה בשם הקוד מבצע גראפל. נכון לשנת 1958 עקב מרוץ החימוש הגרעיני ושיקולים פוליטיים שונים, ארצות הברית שבה לשתף מידע לגבי פיתוח גרעיני ביחד עם הממלכה המאוחדת.
בסיס ימי
כוחות הנשק הגרעיני של בריטניה כיום מבוססים לחלוטין על הצי המלכותי הבריטי. צי הצוללות האסטרטגי של בריטניה מבוסס בבסיס הצי של הוד מלכותה בנמל קלייד שבסקוטלנד, ואילו ראשי הנפץ הגרעיניים המבצעיים שלו, פעילים ובתיקונים, מאוחסנים בבסיס התחמושת בקולפורט, מרכז אנגליה. אף שבריטניה אינה מתכננת טילים בליסטיים משלה, מפעל הנשק האטומי באלדרשוט אכן מתכנן, בונה ומתחזק את ראשי הנפץ הגרעיניים בבריטניה במטרה שלא להפוך לתלויים צבאית בארצות הברית. צי הצוללות האסטרטגי הוא המרכיב המרכזי בהרתעה בבריטניה מאז 1962, כאשר הנשיא האמריקאי ג'ון פיצג'רלד קנדי הציע לראש הממשלה הבריטי, הרולד מקמילן את מערכת הטילים פולאריס שהושקה בצוללות הצי האמריקאי.
משנת 1994 ואילך ישנן ארבע צוללות טילים בליסטיים מסוג "שומר הסף" בעלות יכולת להכיל כל אחת בתוכה עד 16 טילים בליסטיים בעלי אפשרות נשיאת ראשי נפץ גרעיניים. הטיל הבליסטי בעל ראש הנפץ הגרעיני הנפוץ ביותר בשירות הצי המלכותי הוא טריידנט. ההערכה היא כי ארבע צוללות הן המספר המינימלי הנדרש לביצוע הרתעה רציפה בים תוך מתן זמן מספק לארבעת השלבים של מחזור הסיור הרציף: סיור, מילואים, אימונים ותיקונים. בעוד הצוללות מתוכננות ונבנות בבריטניה, טיל הטריידנט נרכש ישירות מארצות הברית - תהליך שנחשב חסכוני יותר מכיוון שהוא מאפשר לבריטניה לנצל את גודל התעשייה האמריקאית. יתר על כן, ראש הנפץ הגרעיני בבריטניה, אף על פי שהוא עצמאי, מבוסס על תכנון ראש הנפץ הגרעיני W76 האמריקאי.
בסיס אוויר
לאורך כל המלחמה הקרה בריטניה הסתמכה על הרתעה גרעינית אווירית וימית, אך תנוחה זו נתפסה כמיותרת לאחר התפרקות ברית המועצות בתחילת שנות התשעים. הממלכה המאוחדת השיבה מכוננות את הנשק הגרעיני בסיס האוויר האחרון שלה, ה-WE 117, במרץ 1998 ופירקה אותו לחלוטין בסוף אוגוסט 1998. פצצות אלו, אשר כללו נשיאת ראשי נפץ לביקוע גרעיני (פצצת אטום) והיתוך גרעיני (פצצת מימן), היו במשקל שנע בין 200 ל-400 קילוטון לפי דיווחים של חיל האוויר המלכותי. היו גם ראשי נפץ עם משקל נמוך יותר בתפוקה משוערת של 10 קילוטון לשימוש כנגד כוחות האויב, שגם היא הוצאה מכוננות ומאוחר יותר מכלל שימוש בשנות ה-90.
בסיס קרקע
בשנת 1955, הממלכה המאוחדת החלה בפיתוח טיל בליסטי לטווח בינוני "מכה כחולה" (Blue Streak) שהושק לשימוש קרקע בידי הצבא הבריטי (זרוע היבשה של הכוחות המזוינים של בריטניה). עם זאת, תוכנית זו בוטלה בשנת 1960 מחשש לחוסר אפקטיביות ולהוצאות מוגזמות שלא לצורך. בעוד שבריטניה מעולם לא פיתחה ראש נפץ גרעיני מבוסס קרקע משלה, תוך תמיכה אמריקאית והצבת טילים של ארצות הברית בבריטניה במהלך המלחמה הקרה, נפרסו בבריטניה סדרת ראשי נפץ גרעיניים מבוססים קרקע בטילים בטווח של לערך 2,500 קילומטרים. טילים נושאי ראשי נפץ גרעיניים אלו הוחזקו בבריטניה בין השנים 1959 (הוכנס לשימוש רשמי רק בשנת 1960) ל-1964, כאשר הוחזרו לארצות הברית ביחד עם צוות האחזקה שלהם מטעם הצבא האמריקאי.
מספר ראשי נפץ
לפי הערכות, הממלכה המאוחדת מחזיקה ב-215 ראשי נפץ גרעיניים, מתוכם 120 זמינים תפעולית ורק 40 פרוסים בו זמנית בכל צוללת. כל ראשי הנפץ שנפרסו נשלטים על ידי הצי המלכותי הבריטי, השומר על נוכחות רציפה בים באמצעות 4 הצוללות המופעלות גרעינית מסוג "שומר הסף". מאגר ראשי הנפץ של הממלכה המאוחדת הגיע לשיאו בכ-500 ראשי נפץ בין השנים 1974–1981, אך ההרתעה הגרעינית של בריטניה קיבלה חיזוק באותה העת גם על ידי כוחות חיצוניים, בעיקר ארצות הברית עקב הצורך לחזק את הגוש המערבי במסגרת המלחמה הקרה. לאורך המלחמה הקרה שמרה ארצות הברית מלאי של נשק גרעיני בבריטניה לשיגור דרכה לברית המועצות במקרה של מלחמה גרעינית אפשרית. כלי הנשק הללו היו בשליטת ארצות הברית, אך ניתן היה לשגר אותם על ידי הצבא הבריטי. מאגר ארצות הברית בבריטניה הגיע לשיא של 300 עד 400 במהלך שנות השבעים, אך לאט לאט ירד בשנים שלאחר מכן. בשנת 1991 הודיע נשיא ארצות הברית, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, כי 161 ראשי הנפץ האחרונים שנותרו יוסרו ויפורקו כחלק מיוזמת הגרעין הנשיאותית (PNI).
אחזקה ושימוש
למרות ההצלחות של פעילויות בקרת הנשק הבינלאומיות מטעם האומות המאוחדות והאמנה למניעת הפצת נשק גרעיני בהאטת התפשטות הנשק הגרעיני, מספר המדינות בעלות היכולות הגרעיניות המשיך לגדול עם השנים, דבר אשר משמש בתור איום אפשרי לממלכה המאוחדת. כאשר הדיון לשינוי אפשרי של מדיניות ההרתעה הגרעינית העצמאית של בריטניה הוצג לאחרונה בפני הפרלמנט בשנים 2006–2007, על ידי ממשלת הלייבור בהנהגת טוני בלייר, הוכר כי הכוננות הישנה של המלחמה הקרה נעלמה, אך הוכר גם כי בריטניה מתמודדת עם מספר הולך וגדל של מגוון ואיומים מורכבים וכי לא ניתן להפחית מהכוננות הגרעינית.
פסקי דין מרכזיים דומים נקבעו בסקירת ההגנה והאבטחה האסטרטגית של הממלכה המאוחדת משנת 2015. קיים סיכון שמדינות בעלות נשק גרעיני, או כאלו המבקשות לרכוש אותן, עשויות להשתמש ביכולותיה הגרעיניות כדי לאיים על בריטניה ולנסות להגביל את קבלת ההחלטות של המדינה בעת משבר אפשרי או לתת חסות לטרור גרעיני. למרות זאת, לאחר המלחמה הקרה בוצעו מספר מבצעים להפחתת היכולת הגרעינית. נכון להצהרה ממשלתית משנת 2018 הופחת מספר ראשי הנפץ בכל צוללת מ-48 ל-40, צומצמו מספר ראשי הנפץ הפעילים מלערך 160 ל-120 וצומצם מספר הטילים המבצעיים בכל צוללת ללא יותר מ-8.
במהלך שנת 2020 התרחש מהפך במדיניות עם עליית ממשלת בוריס ג'ונסון אשר אישרה רשמית כי היא מפתחת ראש נפץ גרעיני חדש לצוללות הטילים שלה. בהצהרה שנכתבה בפני הפרלמנט, שר ההגנה הבריטי, בן וולאס, אישר ב-25 בפברואר כי בריטניה עובדת על ראש נפץ חדש כדי לצייד את צי הצוללות הגרעיניות החמוש בראש נפץ גרעיני מודרני וכדי להעשיר את הפעילות הגרעינית של בריטניה. ההכרזה לא הייתה צפויה להימצא לפני פרסום סקירת הביטחון והמדיניות החוץ המתוכננת במהלך כל סוף שנה. אך ידה של הממשלה השמרנית נאלצה להיענות כאשר בכירים אמריקאים חשפו שקדם להכרזה הרשמית שישנה תוכנית פעילה לפיתוח ראשי נפץ גרעיניים נוספים לארסנל הצוללות הגרעיניות "שומר הסף" של הממלכה המאוחדת. במרץ 2021, ראש הממשלה ג'ונסון טען בפני בית הנבחרים בנאום מדיניות החוץ שלו כי יהיה על בריטניה לשמור על עצמה בעזרת הרתעה גרעינית. הצהרה זאת למעשה אישרה את הטענות בדבר הפיתוח הגרעיני המחודש של הממלכה המאוחדת.
מדיניות חוץ
במסגרת חברותה באמנה הבינלאומית למניעת הפצת נשק גרעיני, הממלכה המאוחדת דוגלת במדיניות של סטטוס קוו במצב כלי הנשק הגרעיניים הבינלאומי. מסיבה זאת יחסי איראן–הממלכה המאוחדת התקררו והתמתחו לאחר הגילוי על פעילות תוכנית הגרעין האיראנית מעבר למוסכם בהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין שלה. כמו כן, איומיה של פקיסטן בדבר שימוש בנשק הגרעיני שברשותה נגד הודו במהלך מלחמת קרגיל היה רב השפעה על ההחלטה להשעות את מעורבותה בחבר העמים הבריטי בין השנים 1999–2004.
LogRhythm
לוגריתם (באנגלית: LogRhythm) היא חברת אבטחת מידע אמריקאית העוסקת בפיתוח תוכנה לניתוח נתונים וניהול אירועי אבטחת מידע (SIEM).
מטרת החברה היא לספק פתרונות ניטור אוטומטיים, בקרה וניהול אירועי אבטחת מידע.
מטה החברה ממוקם בבולדר, קולורדו, ארצות הברית, מלבדו לחברה 3 נציגויות שונות: בדרום אמריקה, אירופה ואסיה.
היסטוריה
חברת לוגריתם הוקמה בשנת 2003, על ידי כריס פיטרסן (Chris Petersen) ופילים ויילה (Phillip Villella) תחת השם "Security Conscious" ובמטרה לפתח מנגנון לניתוח אירועי אבטחת מידע.
בשנת 2005, החליפה החברה את שמה ללוגריתם (LogRhythm) וכמו כן גם את הלוגו והמיתוג שלה.
בחודש מאי 2018 הודיעה חברת תומא בראבו (Thoma Bravo) על רכישת חברת LogRhythm.
יחסי יפן–לוקסמבורג
יחסי יפן–לוקסמבורג (ביפנית: 日本とルクセンブルクの関係, בלוקסמבורגית: Japan–Lëtzebuergesch Bezéiungen, בגרמנית: Beziehungen zwischen Japan und Luxemburg, בצרפתית: les relations entre Japon et Luxembourg) הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בנובמבר 1927.
סחר
נכון לשנת 2019, הייצוא היפני ללוקסמבורג עומד על 62.3 מיליארד ין. המוצרים העיקריים אשר הוצאו ללוקסמבורג הם: מכונות, ציוד חשמלי וציוד תחבורה.
נכון לשנת 2019, הייבוא היפני מלוקסמבורג עומד על 9 מיליארד ין. המוצרים העיקריים אשר הובאו ליפן הם: טקסטיל, מוצרי פלסטיק ומכונות.
יפנים בלוקסמבורג
נכון לספטמבר 2019 673 אזרחים יפניים חיים בלוקסמבורג.
קישורים חיצוניים
משרד החוץ היפנימשרד החוץ של לוקסמבורג
רנטו מורדו
רנטו מורדו (Renato Mordo; 3 באוגוסט 1894 – 5 בנובמבר 1955) היה במאי תיאטרון ממוצא יהודי-יווני ויהודי-אוסטרי. ביים למעלה ממאתיים מחזות ואופרות בתיאטראות צ'כיה, פולין, גרמניה, יוון וטורקיה וכן בתיאטרון הבימה.
תולדות חייו
נולד בווינה, להורים יהודים (אב מקורפו ואם מווינה) שהמירו את דתם לנצרות פרוטסטנטית. למד תולדות האמנות וגרמנית באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. לאחר שבגר, ב-1917, החל לביים בתיאטרון באוסטי נד לבם (אאוסינג) ובקטוביץ.
ב-1920 עבר לביים בתיאטרון המדינה באולדנבורג, שם היה למנהל האמנותי של התיאטרון ויזם את המודרניזציה שלו, פתיחתו לכל המעמדות ורענון הרפרטואר. את רעיונותיו ביטא בכתבי העת שייסד - "כתבים דרמטורגיים של תיאטרון המדינה של אולדנבורג" (Dramaturgische Blätter of the Oldenburger Landestheater) ו-Der Ziehbrunnen. הוא יצר קשרים עם מקס ריינהרדט, שהיה למנטור שלו.
ב-1923, על רקע חילוקי דעות עם הנהלת התיאטרון, לא חודש החוזה שלו. בשנים 1924–1925 היה מנהלו האמנותי של הפולקסתיאטר (Volkstheater) בווינה. בשנים 1925–1926 ניהל אמנותית את התיאטרון בברסלאו ובין השנים 1926–1928 עבד בתיאטרון הקומי בדרזדן. בין 1928 ל-1932 היה מנהל הדרמה והאופרה בתיאטרון המדינה בדרמשטאדט. מיד עם עליית הנאצים לשלטון עבר לתפקיד דומה בתיאטרון הגרמני בפראג וכן כיהן כמרצה באוניברסיטה הגרמנית למוזיקה ואמנויות הבמה של פראג.
ב-1939 נמלט מצ'כיה ליוון, שם ייסד באתונה את האופרה הממלכתית של יוון, והיה מנהלה. אחת מהזמרות שגילה וטיפח הייתה מאריה קאלאס. בשנת 1943 נאסר כיהודי על ידי כוחות הכיבוש הנאצים ונשלח למחנה הריכוז חיידרי. הוא שוחרר עם נסיגת הכוחות הגרמניים מיוון שנה לאחר מכן. בעת מלחמת האזרחים ביוון צידד בעמדות הקומוניסטיות, אך לא היה חבר מפלגה.
בין 1947 ל-1951 ביים ולימד אמנויות הבמה בבית האופרה של אנקרה. לאחר מכן שב לאתונה. בשנת 1952, הוזמן על ידי מכס ברוד לביים בתיאטרון הבימה, בה ביים את ההצגות "הציפור הכחולה" ו"מעשה בחייל".
ב-1952 זכה בחוזה לבמאי האופרה הראשי של תיאטרון המדינה במיינץ, שם נפטר שלוש שנים מאוחר יותר.
חיים אישיים
ב-1922, בעת שהותו באולדנבורג, המיר דתו לנצרות קתולית ונשא לאשה את השחקנית גרטרוד וסלי. לשניים נולד בן יחיד ב-1923 שנפטר ב-1985.
קריף
קריף (ראשי תיבות בצרפתית: CRIF - Conseil représentatif des institutions juives de France, המועצה המייצגת של מוסדות יהודיים צרפתיים) הוא ארגון גג של הארגונים היהודיים בצרפת ומאגד מעל לשישים ארגונים ומוסדות, בהם כל ישראל חברים ("אליאנס") והקרן החברתית היהודית המאוחדת (FSJU). הארגון נועד לייצג את הארגונים והאינטרסים של הקהילה היהודית בצרפת בפני השלטונות, ונתפס כגוף לוביסטי בעיקרו. הקריף מתנגד לאנטישמיות ולמדיניות שהוא רואה בה כאנטישמית ותומך בדרך כלל במטרות ציוניות ובמדינת ישראל. הארגון נוסד ב-1944 כהמשך של "המועצה הכללית להגנה יהודית", כגוף שמטרתו המקורית הגנה על יהודי צרפת הכבושה בזמן השואה.
ב-2004 גינה את ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, באפיון שלו את האנטישמיות בצרפת וכן את הקריאה שלו לכל יהודי צרפת לעלות לישראל. באותה שנה פרשה הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת מחסות הארגון בעקבות חילוקי דעות בנוגע לתמיכת הקריף ביוזמת ז'נבה.
ב-20 בנובמבר 2004 האשים ארגון הקריף את ממשלת צרפת באי הגנה על אזרחים מפני שידורי ערוץ הטלוויזיה אל-מנאר של חזבאללה, שכללו סרטונים, אשר זוהו על ידי הארגון כאנטישמיים והמסיתים מוסלמים לתקוף יהודים. אל-מנאר נחסמה על ידי CSA.
ארגון הקריף התנגד להקדשה של פיוס השנים עשר, והצהיר כי רוב ההיסטוריונים העצמאיים דוחים את העמדה כי פיוס עבד ללא הרף למען הצלת יהודים.
אהרון בן-יוסף
אהרון "אסקימו" בן יוסף (27 בדצמבר 1926 - 6 באוגוסט 1977) היה מפקד שייטת 13 בין השנים 1967-1965. השתחרר מצה"ל בשנת 1971 ופעל במסגרת המגבית היהודית המאוחדת באוסטרליה. בשנת 1977 נפטר ממחלה ממארת, וכעבור שנים הוכר כחלל צה"ל.
ילדות
בן יוסף נולד בצרפת ועלה לארץ ישראל בשנת 1933. למד וגדל בתל אביב ובנערותו היה חבר בתנועת "השומר הצעיר" בגיל 16, כחלק מגדוד "סער", הצטרף לשורות הפועל תל אביב.
שירות בפלמ"ח
שירת בפלמ"ח משנת 1944, הצטרף לפלוגה הימית של הפלמ"ח, עבר קורס מפקדי סירות והשתתף בפעולות העלאת עולים לארץ ישראל. בשנת 1947 עבר קורס חובלים של הפלי"ם. תפקידיו העיקריים בפלמ"ח היו קצין חבלה ומפקד הבסיס בסידנא עלי. בתחילת השירות בפלי"ם קיבל את הכינוי אסקימו. היה זה לאחר שתיאר את הרגשתו ביציאה מצלילה בליל חורף. השירות הביטחוני המוקדם של בן יוסף נמשך 4 שנים לפני גיוסו לצה"ל.
חיל הים ושייטת 13
מפקדת חיל הים במלחמת העצמאות שכנה ברחוב הירקון בתל אביב. בעת פרשת אלטלנה הייתה במרכז המהומה. בן יוסף היה אחראי על האבטחה. אנשיו ירו באוויר כדי להבריח תוקפים. חיל הים החליט שמעגן הדיג בקיסריה העתיקה יהיה מקום מתאים יותר ליחידת הקומנדו. והיא עברה לשם על כל ציודה ואנשיה. יוסף דרור, שנמצא אז באיטליה, קנה שם מכשירי צלילה מבצעית ובן יוסף החל להדריך את אנשיו בצלילה. הם לא תפעלו נכון את המכשירים ואבקת הסודה גרמה לו כוויות.
בן יוסף היה קצין מודיעין בשייטת 13 ולאחר מספר שנים עבר לשמש כקצין מבצעים.
מלחמת סיני
בעת מלחמת סיני נשלחו ב-14 בנובמבר שתי ספינות דיג מגויסות להביא עולים מנמל פורט סעיד. הספינות הוסוו כספינות איטלקיות "קאסטלה מארה" ו"אפרודיטה". על הספינות נמצאה קבוצת לוחמים משייטת 13 בפיקודו של בן יוסף. ספינות הדיג נכנסו לפורט פואד לפנות בוקר של יום שבת, 17 בנובמבר. תוך מספר דקות הועברו אליהן העולים ומיד יצאו לים.
בעת ההפלגה לחיפה הרוח הצפונית הרימה גלים עד שני מטר. לצוותי הספינות היה זה מצב רגיל אך מרבית העולים הרגישו מחלת ים. בן יוסף טיפל אישית בתינוקת שאמה חשה ברע והרגיע אותה. למחרת, ב-18 בנובמבר לפנות בוקר, הגיעו הספינות לנמל חיפה.
מפקד טרפדת
בשנת 1958 עבר בן יוסף לפלגות הטרפדות ושירת כמפקד טרפדת ט-204.
מפקד קורס קצינים כללי
בן יוסף הועבר לבה"ד חיל הים כמפקד קורס קצינים כללי. בתפקיד זה היה מפקדהּ של קבוצת קציני משטרה ימית של טנזניה.
פיקוד שייטת 13
בשנת 1961 עבר בן יוסף את קורס פו"ם ד' שכלל שנה א' בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב. בתום הקורס הועבר לשייטת 13 כסגנו של מפקד השייטת, דב שפיר. בתפקיד זה היה בן יוסף איש ארגון מעולה. הייתה לו גם יכולת טובה ליישר הדורים בנעימות, אך היה קשוח בדרישותיו והכין את השייטת למלחמה.
ביוני 1965 קיבל את הפיקוד על שייטת 13. במהלך הפיקוד ביצעה השייטת פעולות מבצעיות בחופי אויב בדרך כלל מוצלחות. בסוף שנת 1966 הייתה השייטת במתח רב לביצוע פעולות רבות בו זמנית כאשר כל חיל הים מגבה את פעולת השייטת. הדבר לא יצא אל הפועל והשייטת המשיכה באימונים והכנות לתת מכת פתיחה במלחמה עתידית.
בתחילת שנת 1967 הגיע בן יוסף למסקנה שאינו יכול להמשיך ולפקד על השייטת. הדבר נבע מכך שלא יכול היה לבצע בעצמו את הפעילות הנדרשת. נוצר מצב שקציני היחידה העריכו את אישיותו אך לא סמכו על יכולתו המבצעית. בנוסף החל בן יוסף לסבול מבעיות רפואיות. הוא היה מודע לנבצרותו וביקש לסיים את תפקידו. ב-10 באפריל הוחזר דב שפיר מלימודים בצרפת וקיבל את הפיקוד על השייטת מסגן המפקד ראובן פנחס.
תערוכת צה"ל
לאחר מלחמת ששת הימים ריכז בן יוסף את ביתן חיל הים בתערוכת המלחמה של צה"ל שהתקיימה כחודשיים בגני התערוכה בתל אביב. התערוכה משכה מבקרים רבים ובהם ראש הממשלה לשעבר דוד בן-גוריון.
המכללה לפיקוד ומטה
בין השנים 1969-1971 שימש בן יוסף כמדריך בפו"ם עד לשחרורו מצה"ל במאי 1971.
בחיים האזרחיים
בשנת 1973 יצא בן יוסף בשליחות המגבית היהודית המאוחדת לאוסטרליה שם תיפקד כשלוש שנים וחזר ארצה בשנת 1976. בן יוסף נפטר ב-6 באוגוסט 1977 מסרטן. לאחר פרסום דו"ח ועדת שמגר שבדקה את הקשר בין זיהום נחל קישון לבין ריבוי מקרי מחלת הסרטן בקרב צוללים של חיל הים- פרשת הקישון - הוכר בן יוסף כחלל צה"ל.
משפחה
בן יוסף השאיר אחריו את אלמנתו שרה ואת שני בניו שהתמחו באלקטרוניקה.
הנס כריסטיאן הנסן
הנס כריסטיאן סוון הנסן (בדנית: Hans Christian Svane Hansen; 8 בנובמבר 1906 - 19 בפברואר 1960) היה פוליטיקאי דני, שכיהן כראש ממשלת דנמרק ושר החוץ בשנים 1955–1960.
ביוגרפיה
הנסן נולד באורהוס. נבחר לפולקטינג בשנת 1936. כיהן כשר החוץ בממשלתו של הנס הדטופט ונתפש כיורש טבעי לאחר מותו של הדטופט ב-29 בינואר 1955. כראש ממשלה הנסן חיזק את מדיניות הרווחה הדנית שכללה הגדלת קצבאות וחיזוק מערכת החינוך.
הנסן נפטר מסרטן במהלך תפקידו ב-19 בפברואר 1960 בקופנהגן. הוא היה ראש ממשלת דנמרק השני ברצף שמת במהלך כהונתו.
צבי מונגאלה
צבי מונגאלה (שם מדעי: Eudorcas albonotata), הוא מין אנטילופה בינונית בסוג צבי אמיתי האנדמי לדרום סודאן. הוא תואר לראשונה בשנת 1903 על ידי הזואולוג הבריטי-יהודי וולטר רוטשילד, וקרוי על שם אזור מונגלה הסודאני. צבי זה זהה כמעט לחלוטין לצבי תומסון, ומלבד התפוצה השונה שלהם ניתן להתבלבל ביניהם הנקל כשצבי מונגאלה קטן ממנו במקצת, וצבעי פרוותו דהויים יותר. שניהם נחשבו בעבר כתת-מינים של צבי אדום חזית.
תיאור
צבי מונגאלה מתאפיין בזוג קרניים גדולות וספיראליות והן מתחלקות לשתי צורות עיקריות בדומה לצבי תומסון: 1) הקרן ישרה כמעט לחלוטין עם זווית מועטה לאחור, והקצוות נוטות מעט כלפי קדימה. 2) הקרן צומחת לכיוון מעלה, מתעגלת לאחור וחוזרת כלפי קדימה בצורת "S". בצורה האחרונה הקרן כפופה באופן ניכר לאחור בדומה לצבי סומרינג, וזהו אחד מההבדלים הקלושים בינו לבין צבי תומסון. הקרניים עבות יחסית לכל אורכם ומסתיימות בשפיץ חד. הקרן מחורצת בכבדות בסביבות 14–22 טבעות גדולות ובולטות, וביניהם רווח ניכר. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, אך של הנקבות דקות וקצרות יותר.
הפרווה של צבי מונגאלה קצרה וחלקה בדומה לצבאים רבים, וצבעה זהה לפרוות צבי תומסון: הגב והשוקיים בצבע חום אדמדם בהיר, וצדדי הבטן והצוואר בצבע חום צהבהב-חולי. הגרון, המותניים, העכוז, הגחון והחזה ולבנים, ומעל המותניים יש פס עבה בצבע שחור-פחם. הרגליים בצבע חום צהבהב בצד החיצוני, ולבן קרמי בצד הפנימי. הזנב בצבע שחור בולט. באופן כללי צבעי הפרווה דהויים יותר משל צבי תומסון.
סימוני הפנים של צבי מונגאלה דומים מאוד לצבי תומסון, אך הם בהירים ודהויים יותר. יש לו כתם חום אדמדם בצורת "Y" על המצח והחוטם, ובצידיו פסים לבנים-קרמים עבים המקיפים את העין וממשיכים עד ללוע. מתחתם יש פסים דקים יותר בצבע חום אדמדם או חום שוקולד כהה, ומתחת להם פסים דקיקים נוספים בצבע לבן-קרמי. סמוך לאף יש כתם שחרחר, ובין הקרניים כתם לבנבן. סימוני הפנים של צבי תומסון ברורים ובולטים יותר, כשהכתמים הכהים בצבע שחור עמוק, וכתמים הבהירים בצבע לבן בוהק. השפתיים והסנטר בצבע לבן קרם, ומתמזגים בדרך כלל עם הפסים הבהירים שבצידי העיניים. האוזניים בצבע חום בהיר בצד החיצוני, לבנבן בקצוות, ושחרחר-לבנבן בצד הפנימי.
שארבוגארד
שארבוגארד (בהונגרית: Sárbogárd) היא עיר באזור מרכז טרנסדנוביה שבהונגריה, בחלק הדרומי של מחוז פייר, מקום מושבו של נפת שארבוגארד. זהו היישוב הרביעי המאוכלס ביותר במחוז פייר, והיישוב הגדול ביותר בשטחו בטרנסדנוביה.
צבי מונגאלה
תיאור
גופו של צבי זה ארוך וצר, צווארו קצר יחסית, וראשו קטן ומשולש. רגליו ארוכות ודקיקות, פרסותיו קצרות וחדות ואוזניו ארוכות וצרות. העיניים גדולות ושחורות וסמוך להם חריצים שחורים המזרימים נוזל מהעיניים לבלוטות הריח הלבנות. הנחיריים שחורים ומחורצים. הזכרים גדולים במעט מהנקבות.
שארבוגארד
האזכור הראשון של מרכז העיר של היום, בוגאר (Bogárd), הוא משנת 1323, כאשר בעל הבית של היישוב היה אישטוואן בוגארדי, שהיה אציל פצ'נגי. עוד במאה ה-14 הופיע יישוב נוסף (גם כן פצ'נגי) בשם טינוד (Tinód), שכיום הוא חלק מהעיר.
צבי מונגאלה
תיאור
מידות גוף של צבי מונגאלה:
שארבוגארד
שם היישוב
בשמו של שארבוגארד, בוגרד הוא שם העצם של חיפושית בהונגרית (Bogár). הקידומת שאר (Sár) מתייחסת לנהר שזורם בקרבת מקום (Sárvíz).
צבי מונגאלה
תפוצה ואקולוגיה
צבי מונגאלה כאמור אנדמי לדרום סודאן. הוא מצוי במחוזות ג'ונגליי ואקווטוריה המזרחית. יש ככל הנראה אוכלוסיות קטנות של צבאים שנכנסים מדי פעם לשטחה של מדינת גמבלה באתיופיה.
שארבוגארד
אקלים
שארבוגארד ממוקמת באזור מתון וממוזג. בשארבוגארד הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 9.6–9.8 °C. החורף מתון יחסית והקיץ קריר יחסית. הטמפרטורה הממוצעת ביולי היא 21-21.5 מעלות צלזיוס, טמפרטורה ממוצעת בינואר 1.5- מעלות צלזיוס. מספר ימי השמש הוא בין 70 ל-90 בשנה, ומספר שעות השמש הוא כ-2,000 בשנה. כמות המשקעים השנתית היא 560 מילימטרים.
קני הו
קני הו (, ; נולד ב-29 בדצמבר 1959) הוא מעצב תלבושות ואופנה. במרוצת השנים עבד הו לצד ידוענים רבים דוגמת הספייס גירלז, ג'ון גודמן, Girls Aloud והוסטלייף.
שנותיו הראשונות
הו החל את לימודיו האקדמאים במכללה על שם דניאל סטיוארט, באדינבורו, סקוטלנד. הו למד עיצוב תלבושות בבית הספר לאומנויות "וימבלדון" בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. כשהיה עדיין בבית הספר, עיצב את התלבושות הראשונה שלו עבור הזמר דייוויד בואי.
ספייס גירלז
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1996, התחיל הו לעבוד לצד הספייס גירלז כעוזר מלתחה בסרט הטלוויזיה אודותן, Spiceworld. מאוחר יותר, מונה למעצב האישי של הלהקה. הוא עיצב את כל תלבושותיהן בסיבוב ההופעות שלהן, "Spiceworld Tour". בשנת 1999 עיצב יחד עם חברת הלהקה לשבר, ג'רי האליוול, את בגדיה בסיבוב ההופעות הראשון שלה. לאחר שהלהקה התפרקה, עיצב כמה מהתלבושות הזכורות ביותר של ויקטוריה בקהאם, מלאני סי ואמה בנטון.
דון סיגלמן
דונלד יוג'ין סיגלמן (באנגלית): Donald Eugene Siegelman; ) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-51 בשנים 1999–2003. נכון להיום, סיגלמן הוא הדמוקרט האחרון שכיהן כמושל המדינה וכן הקתולי היחידי בתפקיד.
צבי מונגאלה
תפוצה ואקולוגיה
בית גידולו של צבי הוא בעיקר סוואנות בוציות, מישורים וחורשים דלילים הנמצאים במרחבי השיטפונות העצומים של ביצת סוד הסודאנית, הנוצרת על ידי הנילוס הלבן. גובה פני השטח הממוצע הוא כ-200 מטר. הטמפרטורות בתחומי מחייתם 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 1,000-500 מילימטר לשנה.
דון סיגלמן
סיגלמן הוא האדם היחידי בתולדות אלבמה שכיהן בכל ארבעת המשרות הנבחרות הבכירות בממשל המדינה: מזכיר המדינה, התובע הכללי, סגן המושל והמושל. בסך הכול הוא שירת בפוליטיקה של אלבמה במשך 26 שנים.
ב-2006 הורשע סיגלמן בבית משפט פדרלי בשחיתות ונדון לשבע שנות מאסר. עם זאת, בעקבות המשפט, הועלו שאלות רבות, הן על ידי דמוקרטים והן על ידי רפובליקנים, בנוגע להתנהלות בלתי הולמת של התביעה. ב-6 במרץ 2009 אישר בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית את סעיפי הרשעותיו בשוחד, קשירת קשר ושיבוש מהלכי משפט, ודחה את בקשתו למשפט חוזר. באוקטובר 2015, עתרו יותר ממאה תובעים כלליים ופקידי ממשל לשעבר, הן דמוקרטים והן רפובליקנים בטענה שמשפטו היה בלתי תקין עקב התנהלות בלתי הולמת של התביעה. הם עתרו בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית כדי שיעיין מחדש בתיק. ב-8 בפברואר 2017 שוחרר סיגלמן ממאסרו, וביוני 2019 הסתיימו תנאי השחרור על תנאי שהוטל עליו.
ראשית חייו
דון סיגלמן נולד וגדל במוביל, אלבמה, כבנם של קתרין אנדריאה (לבית שוטגן) ולזלי בושט סיגלמן. הוא גדל על ברכי האמונה הקתולית.
ב-1968 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת אלבמה, שם הוא היה חבר באחוות דלתא-קאפא-אפסילון. במשך 19 חודשים שירת סיגלמן במשמר הלאומי האווירי של אלבמה כמתדלק וכנהג מכלית תדלוק, וב-1969 שוחרר מטעמים רפואיים. ב-1994, בעת שהתמודד בבחירות על משרת סגן המושל, טען ההרפובליקני צ'ארלס גרדיק שסיגלמן שוחרר עקב סעיף בריאות הנפש. סיגלמן הצהיר שהוא השתחרר בכבוד מהשירות כתוצאה מכמה תסמינים רפואיים, כולל יתר לחץ דם, דופק מהיר, כאבי ראש וסחרחורות שנבעו מלחץ נפשי על רקע מחלתו של אביו.
צבי מונגאלה
תפוצה ואקולוגיה
צבי מונגאלה פעיל לאורך שעות היום בעדרים של 10–20 פרטים; בשעות החמות של היום הוא נח בצל העצים. בתקופת השיטפונות בסודאן צפיפות האוכלוסייה גבוהה למדי, ויש עדרים של מאות פרטים. מדי שנה צביי מונגאלה עושים נדידה עונתית צפונה ולאחר מכן חוזרים חזרה דרומה בעקבות המערכת האקולוגית המוזרה באזורים אלה שמלווה בשיטפונות רחבים ולאחר מכן צחיחות קיצונית. התזונה שלהם מבוסס בעיקר על עשבים, והם זקוקים לשתות מים מדי יום. בתקופות של השיטפונות הם רועים גם לצד עדרים גדולים של דאמאליסק הסהר וקובוס שחור רגל.
דון סיגלמן
ראשית חייו
ב-1972 קיבל סיגלמן תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון. לאחר מכן ועד 1973 הוא למד משפט בין-לאומי פומבי באוניברסיטת אוקספורד.
צבי מונגאלה
תפוצה ואקולוגיה
המערכת החברתית מבוססת על זכרים טריטוריאליים בודדים המחזיקים בשטחים, עדרי זכרים בוגרים וצעירים ללא שטח, ועדרי נקבות. במהלך עונת הרבייה כל זכר ינסה לגרום לעדרי הנקבות להיכנס לשטחו. ההיריון נמשך כ-184 ימים לאחריהם נולד עופר אחד או שניים, השוהה בימיו הראשונים חבוי בצמחייה. הוא נגמל לאחר 3 חודשים ומגיע לבגרות לאחר 9 חודשים לנקבות ו-18 חודשים לזכר.
דון סיגלמן
ראשית חייו
בעת שלמד באוניברסיטת אלבמה, שימש סיגלמן כנשיא אגודת הסטודנטים. כאשר למד משפטים הוא שירת במשטרת הקפיטול של ארצות הברית לצורך פרנסתו.
צבי מונגאלה
מצב שימור
צבי מונגאלה מסווג על ידי IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל מספרים גדולים ויציבים וחוסר איומים משמעותיים בעתיד הקרוב. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה. האוכלוסייה של צביי מונגאלה אינה נתונה ללחץ ציד רציני, בשל בית הגידול הבוצי והמימי שלו המקשה מאוד על הציידים להגיע אליו. עם כל זאת, במקרה וימשיך להיות חוסר הגנה מוחלט על חיות הבר באזורים אלה, המספרים שלו עלולים לרדת בסופו של דבר.
דון סיגלמן
ראשית חייו
ב-1980 נשא סיגלמן לאישה את לורי אלן, ולשניים נולדו שני ילדים, דנה וג'וזף. רעייתו היא יהודיה והם גידלו את ילדיהם על ברכי היהדות.
צבי מונגאלה
מצב שימור
אומדן האוכלוסייה העולמי לצביי מונגאלה הוא 287,000 פרטים.
דון סיגלמן
ראשית חייו
במשך שנים למד סיגלמן אמנויות לחימה והוא מחזיק בחגורה שחורה בקראטה. בנו, ג'וזף, היה מועמד המפלגה הדמוקרטית למשרת התובע הכללי של אלבמה בבחירות של 2018, אך נוצח על ידי התובע הכללי המכהן סטיב מרשל.
קריירה פוליטית
לאחר תום לימודיו החל סיגלמן להיות פעיל במפלגה הדמוקרטית באלבמה. ב-1978 הוא נבחר כמזכיר המדינה של אלבמה. בתפקיד זה הוא כיהן שתי תקופות כהונה עד 1987.
ב-1986 נבחר סיגלמן כתובע הכללי של אלבמה, ובתפקיד זה כיהן עד 1991. ב-1990 הוא התמודד בבחירות על משרת מושל אלבמה, אך נוצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית על ידי פול הוברט, המזכיר הכללי של איגוד עובדי החינוך של אלבמה. ב-1994 נבחר סיגלמן כסגן מושל אלבמה, תפקיד בו הוא כיהן עד 1999.
ב-1988, כתובע הכללי, פנה סיגלמן לאגודת הכימיקלים של אלבמה ונפגש עם הלוביסטים של מונסנטו. המדינה התירה למונסנטו לנתב את שפכי ה-PCB שלהם במפעל שלהם שבעיר אניסטון. נתיבי המים של העיר זוהמו מהשפכים של המפעל. פעולה זו ספגה ביקורת כבלתי ראויה. לדוגמה, מונסטנטו גרפו PCB אל מרחק של כמה מאות מטרים של נהר סנו קריק ויובליו.
מושל אלבמה
ב-1998 ניצח סיגלמן בבחירות למשרת מושל אלבמה לאחר שזכה ב-57 אחוזים מהקולות, כולל 90 אחוזים מקולות האפרו-אמריקאים. הוא היה יליד העיר מוביל הראשון שנבחר למשרה. באותה תקופה, בעקבות העברת חוק זכויות האזרח על ידי הקונגרס באמצע שנות ה-60, רוב האפרו-אמריקאים במדינות הדרום תמכו במועמדים הארציים והמדינתיים של המפלגה הדמוקרטית.
תקופת כהונתו של סיגלמן כמושל התרחשה במהלך הצמיחה הדרמטית בתעשיית הרכב באלבמה ותרמה לה. מרצדס-בנץ בנתה את המפעל החדש המרכזי שלה במהלך תקופת ממשלו של המושל ג'ים פולסום הבן. במהלך תקופת ממשלו של סיגלמן, הסכימה מרצדס להכפיל את גודלו של המפעל. סיגלמן פעל לגייס חברות ייצור נוספות, ביקר בכמה ארצות, והשיג את התחיבויותן לכך של חברות טויוטה, הונדה ויונדאי לבנות את מפעלי ההרכבה מרכזיים שלהם באלבמה.
במהלך תקופת כהונתו כמושל אישר סיגלמן שמונה הוצאות להורג, כולל זו של לינדה ליון בלוק, האישה הראשונה שהוצאה להורג באלבמה מאז 1957. הוא גם דאג להעברת שיטת ההוצאה להורג בכיסא חשמלי כשיטה היחידה, להוצאה להורג באמצעות זריקת רעל כשיטה העיקרית.
הלוטו המדינתי ומערכת ההשכלה הגבוהה
ב-1999 ניהל סיגלמן מערכה לאישור על ידי ציבור הבוחרים של לוטו מדינתי. מהלך זה בוצע לצורך השגת מימון לחינוך חינם באוניברסיטאות המדינתיות לרוב בוגרי בתי הספר התיכוניים. סיגלמן תמך בהצעת החוק שהוגשה למשאל עם באותה שנה, אך המשאל לא עבר. כמה יועצים הציעו שסיגלמן ימתין עד הבחירות של 2002, כאשר שיעור מתנגדי ההימורים בדעת הקהל יפחת.
שארבוגארד
היסטוריה
במאה ה-14 הקימו משפחת בוגרדי ומשפחת טינודי שני יישובים. אנשי בוגרדי היו קרובי משפחה של טינודי. בעשור של 1880–1890 הוקם שארבוגארד משני הכפרים האלה. שארבוגארד זכתה במעמד העיר ב-1986. גימנסיית שארבוגארד נוסדה ב-1920. אוצרות האמנות העממית של היישוב מוצגים בבית הכפרי שארבוגארד.
מהקמה ועד השואה
הזיכרון המוחשי הקדום ביותר של נוכחות יהודים בשארבוגארד נשמר במצבות בבתי הקברות לשעבר. באחד מבתי הקברות הללו נמצא קברו של רבי שלמה בישיץ משנת 1788, שנמלט מפראג ושמו קשור לייסוד קהילת שארבוגארד, שהיא אחת הקהילות יהודיות הוותיקות בהונגריה. בין צאצאיו של שלמה בישיץ היו אנשים בולטים רבים, כמו ג'רג' דה הבשי.
במפקד הלאומי הראשון בשנת 1785 היו 67 יהודים בבוגרד (7.67%), בטינוד היו 43 יהודים (7.72%). אחוזים אלו היו מעל הממוצע הארצי, אז 1.14% מכלל אוכלוסיית המדינה השתייכו לדת היהודית. במפקד האוכלוסין של 1869 נרשמו 407 בני דת ישראל.
תקופת השואה
מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939), כשממשלת הונגריה הפרו-גרמנית חוקקה בשנת 1938 את "החוקים היהודיים" (ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), חוקי אפליה שהגבילו את היהודים חברתית וכלכלית.
ב-1941 גויסו צעירים יהודים לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ורובם ניספו בעבודות שירות בחזית המזרחית באוקראינה, שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים.
באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה), סומנו כמה בתים בעיירה ובהם רוכזו יהודי הכפרים אלאפ (ALAP), איגאל (IGAL), ואיטה (VAJTA) וצצה (CECE). בחודש מאי הועברו היהודים לגיטו שהוקם בעיר קאפושוואר. בתחילת יולי 1944 שולחו כל יהודי הגיטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה שבו לשארבוגארד כמה נשים יהודיות מאושוויץ וכמה גברים מהמחנות לעבודות כפייה. אליהם הצטרפו יהודים מיישובי הסביבה והקהילה התארגנה מחדש. ב-1949 היו במקום 39 יהודים, ולא היו חיי קהילה תקינים. עם הזמן עזבו היהודים את המקום מקצתם עברו לבודפשט, ואחדים עלו לישראל.
רכבת
שארבוגארד הוא צומת רכבת חשוב. יש תחנה ראשית ביישוב. שארבוגרד מחוברת ברכבת לערים בודפשט, פץ', קפושוואר, זאגרב באמצעות InterCity. כמה רכבות נוסעים פועלות גם על ארבעת קווי הרכבת לשעבר.
כבישים
הכביש החשוב ביותר בעיר הוא הכביש הראשי 63, המחבר את סקשפהרוואר עם סקסארד. ראוי להזכיר את קרבתם של הכבישים המהירים M6 ו-M7, מה שמקל על הנסיעה והתחבורה למרחקים ארוכים. שירות האוטובוסים הבין-עירוני של שארבוגארד מבטיח את הנגישות של העיר מעיירות המחוז שמסביב, גיור והיישובים השכנים; יש גם שדה תעופה מקומי בעיר.
אתרים בעלי חשיבות
בשנת בנובמבר 2000, הוקמה אנדרטה לזכר המרד ההונגרי של 1956.
בית הכנסת
בית הכנסת של שארבוגארד ממוקם ברחוב ברצ'ני (Bercsényi). בית התפילה לשעבר נמצא כיום בבעלות פרטית, עם חנות בגדים בקומת הקרקע ומחסני רהיטים בקומה הראשונה. הבניין תקין מבחינה סטטית, אך מצבו הפיזי הידרדר. צעירים מקומיים מצאו בעליית הגג של בית הכנסת חלק מרישומי בית הספר של הקהילה ואת התכתובות של הרב המקומי. צו עירוני 8/2005 (III.30.) על התקנות האדריכליות המקומיות של העיר מזכיר את בית הכנסת כבניין מוגן לאומי.
בית טרמג
בית טרמג נבנה בשנת 1991 על ידי לאסלו טרמג מהפיכת בית החווה הישן של סבו וסבתו. באחד החדרים יש גלריה, בחדר האמצעי חנות לאמנות עממית, בחדר הפנימי מוזיאון נוף. במוזיאון הנוף ניתן לראות כלים וריהוט ששוחזרו בצורה מקצועית. החנות לאמנות עממית מוכרת עבודות יד, אך ההכנסות נמוכות בגלל מחסור בתיירות.
בית כפרי
הבית הכפרי בשארבוגארד ממוקם ברחוב Miklós Tury. שם ניתן להכיר את ההיסטוריה של שארבוגארד, את חיי האיכרים המקומיים בעבר, האמנות העממית והמנהגים של המקומיים. הבית הכפרי מרוהט בריהוט מהמאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הבית הכפרי כבר לא עובד, מצב הבניין מעט רעוע, ולא מתוחזק.
דון סיגלמן
הלוטו המדינתי ומערכת ההשכלה הגבוהה
לאחר כישלון משאל העם, נאבק סיגלמן בניהול הבעיות התקציביות הקשות של המדינה. ההכנסות ממסים של אלבמה ירדו במהלך רוב תקופת כהונתו. משקיפים האמינו שסיגלמן עשה עבודה טובה בניהול ההכנסות המוגבלות במהלך המשבר הכלכלי הלאומי.
בחירות 2002
בבחירות למשרת המושל שהתקיימו בנובמבר 2002 הביס חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בוב ריילי את סיגלמן בהפרש הקולות הקטן ביותר בהיסטוריה של אלבמה: כ-3,000 קולות.
בליל הבחירות, הוכרז סיגלמן בתחילה כמנצח על ידי Associated Press. מאוחר יותר, הוכרז על תקלה במכונת הצבעה במחוז בולדווין שבה נמנו הקולות שנדרשו כדי שריילי יוכרז כמנצח.
פרשנים טענו שאולי הדעה האובייקטיבית ביותר על ההעברה לכאורה של הקולות הייתה שלא הייתה העברת קולות מקבילה ככל שהדבר נגע למועמדים לתפקידים אחרים באותן קלפיות, העברה שהייתה צפויה אם היו אלו מצביעים שהתנגדו לסיגלמן. באופן כללי, כתוצאה מחוסר עקביות ברורה זו, תיקן בית המחוקקים של אלבמה את חוק הבחירות כדי ליצור שיטה אוטומטית ומפוקחת לספירה חוזרת במקרים של מרוצים צמודים.
בחירות 2006
ב-2006 ניסה סיגלמן להתמודד שוב על משרת המושל, אך הובס בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית על ידי סגנית המושל לוסי בקסלי, רעייתו לשעבר של המועמד השנוי במחלוקת בבחירות למשרת המושל של 1986, התובע הכללי וסגן המושל לשעבר ביל בקסלי. הסיבה המרכזית לתבוסתו של סיגלמן הייתה כתב האישום שהוגש אז נגדו על שוחד וסחיטה, וכך עלה בידה של בקסלי להבטיח תמיכה רחבה בה בוועידת המפלגה המדינתית מצד גופים כמו קואליציית הדרום החדשה, ואיגוד העובדים של אלבמה. אף על פי שהוצאות מסע הבחירות של בקסלי היו נמוכות בהשוואה לאלו של סיגלמן, ואף על פי שנמתחה עליה ביקורת על קריאתה להעלות את שכר המינימום באלבמה בדולר אחד, היא זכתה למערכת בחירות מקדימות קלה יחסית וזכתה ב-60 אחוזים מהקולות בהשוואה ל-36 הקולות של סיגלמן. בבחירות הכלליות נוצחה בקסלי באותה שנה על ידי הרפובליקני בוב ריילי כאשר זכתה ב-42 אחוזים בלבד מול 58 האחוזים שקיבל ריילי.
משפטו
ב-27 במאי 2004, הוגש כתב אישום נגד סיגלמן על ידי התביעה הפדרלית באשמת הונאה. ביום בו החל משפטו באוקטובר אותה שנה, ביטלו התובעים את כל ההאשמות לאחר ששופט בית המשפט הפדרלי המחוזי, אוריה ו. קלמון פסל את רוב עדויות התביעה, בציינו שלא ניתן יהיה להגיש שום האשמות בהתבסס על העדויות.
ב-26 באוקטובר 2005, הוגש כתב אישום נגד סיגלמן באשמות שוחד והונאת דואר בקשר עם ריצ'רד סקרשי, המייסד והמנהל הכללי לשעבר של ארגון הבריאות HealthSouth. שניים מעוזריו לשעבר של סיגלמן נכללו גם כן בכתב האישום. סיגלמן הואשם במתן הטבות ממשלתיות בתמורה לתרומות למסע הבחירות שלו כסגן המושל בשנים 1995–1999, ולאחר מכן כמושל עד 2003.
סקרשי הואשם בגיוס תרומות בהיקף של 500,000 דולר עבור הקמפיין של סיגלמן ב-1999 למשאל העם על מפעל הלוטו לטובת החינוך הגבוה, בתמורה למושב בוועד המפקח של בתי החולים המדינתיים, תפקיד ללא שכר. סקרשי מונה לתפקיד זה ושימש בו קודם לכן במהלך שלושה ממשלים רפובליקנים. ב-2005 הוא זוכה מההאשמות על חלקו בשערוריית מעשי ההונאה של תאגיד הבריאות שעלו לבעלי המניות שלו מיליארדי דולרים.
ב-29 ביוני 2006, שלושה שבועות לאחר שסיגלמן נוצח בבחירות המקדימות, מצא שופט פדרלי את סיגלמן ואת סקרשי אשמים ב-7 מתוך 33 סעיפי כתב האישום. שני נאשמים נוספים בכתב האישום, ראש הסגל לשעבר של סיגלמן, פול המריק, ומנהל מחלקת התחבורה, מק רוברטס, זוכו מכל סעיפי האישום. סיגלמן הורשע בסעיף אחד של שוחד, סעיף אחד של קשירת קשר לביצוע הונאת דואר, ארבעה סעיפים של ביצוע הונאת דואר וסעיף אחד של שיבוש מהלכי משפט.
סיגלמן זוכה מ-25 סעיפי אישום, כולל סעיפי האשמה על פי החוק נגד ארגוני סחיטה ושחיתות. סיגלמן יוצג על ידי עורכי הדין ממוביל, וינס קילבורן ודייוויד מקדולנד, בנוסף לעורך הדין מגרינווד היירם איסטלנד והפרופסור למשפטים מאוניברסיטת נוטרדאם ג. רוברט בלאקי, בר סמכא בנוגע לחוק נגד ארגוני סחיטה ושחיתות. הוא נדון על ידי השופט מארק פולר, מינוי של ג'ורג' ווקר בוש, ליותר משבע שנות מאסר בבית סוהר פדרלי ולקנס של 50,000 דולר. סיגלמן הציג טיעון הגנה שסקרשי היה כבר במועצת הפיקוח של בתי החולים במהלך תקופות כהונותיהם של כמה מושלים רפובליקנים. הוא אמר שתרומתו של סקרשי לקמפיין לא הייתה קשורה למינויו. הוא ופרקליטיו טענו שההאשמות נגדו, בנוסף להיותן בלתי מבוססות, היו חסרות תקדים.
באפריל 2012 שוחרר סקרשי מבית הכלא הפדרלי. במשך שלושה חודשים הוא התגורר במעון לאסירים משוחררים ביוסטון, טקסס.
ב-27 במרץ 2008, אישר בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית את שחרורו של סיגלמן מהכלא הפדרלי בעת שהוא עתר נגד הרשעתו בשחיתות. למחרת הוא שוחרר בערבות.
הערעורים
ב-6 במרץ 2009 אישר בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית את סעיפי האישום בעוון שוחד, קשירת קשר ושיבוש מהלכי משפט נגד סיגלמן, וסירב לבקשתו למשפט חוזר לאחר שלא מצא שום עדות לחוסר צדק בהרשעתו. אף על פי כן, ביטל בית המשפט שניים משבעת סעיפי האישום בהם הורשע סיגלמן והורה על עריכת דיון חדש על עונשו. עונשו של סיגלמן הופחת בעשרה חודשים ונותר על 69 חודשים.
ניק ביילי, שהיה עד המפתח שעליו התבססה ההרשעה, הורשע בעצמו לאחר מכן בסחיטה ובאיומים. כשהוא ניצב בפני גזר דין של עשר שנות מאסר, הוא שיתף פעולה עם התביעה כדי להקל על עונשו. אף על פי שהוא נחקר יותר משבעים פעמים על ידי התביעה, אף אחד מרישומי חקירות אלו לא הוצגו בפני ההגנה. בנוסף, לאחר שהמקרה הוגש לבית המשפט, אושר שההמחאה שביילי העיד שראה את סקרשי כותב לסליגמה, נכתבה כמה ימים לאחר מכן, כאשר ביילי לא נכח.
על פי עדויות במסמכים, התברר שהתובעים חקרו שניים מחברי חבר המושבעים בזמן שבית המשפט ניהל דיון על התנהלות בלתי ראויה של המושבעים. הייתה זו הפרה של הנחיית השופט שלא יתקיים שום מגע עם המושבעים ללא אישורו.
הקשר עם קארל רוב
הועלו האשמות שתיק התביעה נגד סיגלמן היה נגוע במניעים פוליטיים. לכאורה, פקידי הממשל של הנשיא בוש במחלקת המשפטים לחצו להגשת התביעה, כפי שעשתה לאורה קנרי, תובעת פדרלית במונטגומרי. בעלה היה בכיר במפלגה הרפובליקנית באלבמה ובמשך שנים עבד באופן צמוד עם קארל רוב, איש הסגל של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
ביוני 2006, חתמה דנה ג'יל סימפסון, עורכת דין רפובליקנית מריינסוויל, אלבמה, על תצהיר, שבו טענה שחמש שנים קודם לכן, היא שמעה שרוב מתכונן לנטרל את סיגלמן מבחינה פוליטית באמצעות חקירה בהובלתה של מחלקת המשפטים של ארצות הברית.
מאוחר יותר אמרה סימפסון לעיתון The Birmingham News שהניסוח בתצהיר שלה יכול להתפרש בשני מובנים. היא אמרה שהיא כתבה את התצהיר בעצמה, אך בעדות פני וועדת הקונגרכס שחקרה בפרשה, היא אמרה שקיבלה סיוע בניסוח התצהיר מתומך של סיגלמן.
על פי הצהרתה של סימפסון, היא הייתה בשיחה של מטה הבחירות הרפובליקני ב-2002 כאשר היא שמעה את ביל קנרי אומר לעובד אחר של המטה לא לדאוג בנוגע לסיגלמן. הוא אמר שה"נערות" של קנרי ו"קארל" יבטיחו שמחלקת המשפטים תלחץ על הדמוקרטים כך שהוא לא יהווה יותר איום פוליטי בעתיד. "הנערות של קנרי" כללו ככל הנראה את אשתו, לאורה קנרי, ששימשה כתובעת הפדרלי של המחוז המרכזי של אלבמה, ואת אליס מרטין, התובעת הפדרלית של המחוז הצפוני של אלבמה. לאורה קנרי לא פסלה את עצמה מלקחת חלק בניהול התיק אלא חודשיים לאחר מסיבת העיתונאים של פרקליטו של סיגלמן, דייוויד קרומוול ג'ונסון במרץ 2002, שבה הוא מתח ביקורת על השתתפותה בניהול התיק על רקע תפקידו הפוליטי של בעלה.
בראיונות לעיתונות, חזרה סימפסון על כך שהיא שמעה את שמו של רוב מוזכר בשיחת הטלפון שבה הדיון נסוב על סיגלמן. היא הבהירה שהיא שמעה מישהו שהיה חלק משיחת ועידה ב-2002 מתייחס לפגישה בין רוב לבין פקידים במחלקת המשפטים בעניינו של סיגלמן, וחשפה שרוב הנחה אותה "לחשוף בגידה של סיגלמן באשתו".
זמן קצר לאחר שהחלה סימפסון לדבר על המקרה של סיגלמן, עלה ביתה באש. היא טענה שמכוניתה נאלצה לסטות מהכביש על ידי חוקר פרטי ונהרסה, אך חקירת המשטרה על השריפה ועל המקרה של המכונית לא העלתה עדויות למעשים בלתי הוגנים. סימפסון אמרה, "בכל פעם שאני דוברת את האמת בפני סמכות כלשהי, ישנם סיכונים גדולים. אני הותקפתי". היא אמרה לכתב של השבועון The Nation שהיא חשה "מחויבות מוסרית" לדבר.
התנהלות התובע הכללי
בנובמבר 2008 נחשף במסמכים חדשים על התנהלות בלתי ראויה לכאורה של התובע הפדרלי ושל תובעים אחרים בתיק של סיגלמן. הועלו האשמות שמגעים נרחבים ויוצאי דופן התנהלו בין התביעה לבין חבר המושבעים. על פי המגזין טיים, סיפק עובד מחלקת המשפטים את המסמכים תוך כדי סיכון מקום עבודתו. המסמכים כללו תכתובות דואר אלקטרוני שנכתבו על ידי לאורה קנרי, זמן רב לאחר שפסלה את עצמה מלקחת חלק בניהול התיק, בהציעה ייעוץ משפטי לעובדים כפופים שניהלו את התיק. בזמן שבו קנרי שלחה את התכתובות הללו, תמך בעלה בגלוי במושל הרפובליקני של אלבמה, בוב ריילי. באחת מהתכתובות שפורסמה במגזין טיים, מיום 19 בספטמבר 2005, היא העבירה לתובעים הבכירים בתיק סיגלמן תגובה פוליטית באורך של שלושה עמודים שנכתבה על ידי סיגלמן.
בציטוט זה הדגישה קנרי פסקה אחת ואמרה לכפופים לה: את זה כולכם צריכים לקרוא, בגלל שהוא מתייחס לסקר שלכאורה מראה ש-67 אחוזים מתושבי אלבמה מאמינים שהחקירה נגדו היא ממניעים פוליטיים... אולי [זהו] הרקע לא לתת [לסיגלמן] לדון בתקשורת על הליכים משפטיים!"
בעת שנגזר דינו של סיגלמן, דחקו התובעים בשופט לעשות שימוש בהצהרות פומביות אלו של סיגלמן כבסיס להארכת תקופת המאסר שלו.
התגובה הציבורית
ביולי 2007 הגישו 44 תובעים כלליים מדינתיים לשעבר, הן דמוקרטים והן רפובליקנים, עצומה לוועדת המשפט של בית הנבחרים ושל הסנאט ובה הם ביקשו חקירה נוספת על הליך התביעה נגד סיגלמן.
ב-17 ביולי שלחו יושב ראש ועדת המשפט של בית הנבחרים, וחברי הבית לינדה סנצ'ז, ארתור דייוויס ותמי בולדווין, מכתב לתובע הכללי של ארצות הברית, אלברטו גונזאלס, ובו הם בקשו ממנו לספק מסמכים ומידע בנוגע להרשעתו של סיגלמן, בנוסף להרשעות של אישים נוספים, מתוך חשד שזה היה דפוס קבוע של תביעות פוליטיות סלקטיביות על ידי כמה תובעים פדרליים ברחבי ארצות הברית. המועד האחרון שנקבע למשרד התובע הכללי להמציא את המידע לקונגרס היה 27 ביולי. מסמכים אלה לא הומצאו עד 28 באוגוסט, כאשר גונזלס הודיע על התפטרותו. במאמר מערכת שפורסם בניו יורק טיימס באותו יום, נאמר שעל אף התפטרותו של גונזאלס, "שאלות רבות נותרו ללא מענה. בראש רשימת השאלות: איזה חלק היה לשיקולים פוליטיים בהעמדות לדין מפוקפקות, כמו זו של מושל אלבמה לשעבר דון סיגלמן, ושל ג'ורג'יה תומפסון, פקידת ממשל מוויסוקנסין". דיווחים בעיתונות העלו אפשרות שככל הנראה התובעת הפדרלית לאורה קנרי לא פעלה על פי נהלים תקינים של מחלקת המשפטיים כאשר פסלה את עצמה מלעסוק בעניינו של סיגלמן. לא היו עתירות לבית משפט בנוגע לכך ומחלקת המשפטים סירבה לחשוף את מכתב הפסילה של קנרי על פי חוק חופש המידע.
ב-10 באוקטובר 2007, פרסמה ועדת המשפט של בית הנבחרים עדות שעל פיה טענה סימפסון שקארל רוב לכאורה "דיבר עם מחלקת המשפטים" על "רדיפת" סיגלמן בסיוע מהתובעים הפדרליים של אלבמה, ושהמושל בוב ריילי מינה שופט שבסופו של דבר שובץ לשפוט במקרה. היא גם טענה שריילי אמר לה שהשופט "יתלה את דון סיגלמן". בניגוד למה שהיא אמרה ל-60 דקות, בעדותה בשבועה בפני הקונגרס, היא מעולם לא הזכירה את העובדה שהיא נפגשה עם רוב או דיברה איתו.
מגיניו של סיגלמו ציינו שיותר ממאה האשמות נפסלו על ידי שלושה שופטים שונים. יותר מכך, הם טענו שלא היה שום ניגוד אינטרסים ברור שנכלל בכתב התביעה נגדו, מאחר שתובעת פדרלית שחקרה בפרשה הייתה נשואה למנהל מסע בחירות של יריבו הפוליטי במערכת הבחירות למשרת המושל של 2002. הם טענו שגזר הדין היה חסר תקדים והעונש היה בלתי מידתי. בניגוד לכך, מושל אלבמה לשעבר, הרפובליקני ה. גאי האנט, נמצא אשם בבית משפט מדינתי לאחר שלקח לכיסו 200,000 דולר. התובעים המדינתיים במקרה של האנט ביקשו שיוטל עליו מאסר על תנאי, לא מאסר בפועל.
חקירת רשות התקשורת הפדרלית
ב-24 בפברואר 2008, שידרה התוכנית 60 דקות משדר בשם "האישום נגד המושל סיגלמן". במהלך השידור, תחנת בת של CBS באלבמה, WHNT-TV, לא שידרה את התוכנית בטענה לתקלה טכנית. העיתונאי ועורך הדין סקוט הורטון מכתב העת הארפרז ציין שהוא פנה למטה CBS בניו יורק בנוגע לכך. הוא אמר שנציגי הרשת שם אמרו שלא היו שום בעיות תקשורת, ושמערכות התקשורת של WHNT תפקדו באותה עת. הורטון האשים את WHNT בעוינות פוליטית היסטורית כלפי סיגלמן. התחנה שידרה את התוכנית בשידור חוזר מאוחר יותר באותו לילה, ושוב ביום המחרת.
במרץ 2008, פתחה רשות התקשורת הפדרלית בחקירה בנוגע לשאלה מדוע תחנת הטלוויזיה באלבמה לא שידרה את התוכנית. החקירה הסתיימה ללא נקיטת צעדים כלשהם.
מאסרו ושחרורו
ב-3 באוגוסט 2012, נידון סיגלמן למאסר של שש שנים, קנס של 50,000 דולר ו-500 שעות לטובת הציבור. מעונש המאסר קוזזה תקופת המאסר שהוא כבר ריצה, וכך נותרו לו חמש שנים ותשעה חודשים. בתו דנה, יזמה הגשת עצומה מקוונת בבקשה לחנינה נשיאותית. סיגלמן הצטווה להתייצב בבית הסוהר עד 11 בספטמבר אותה שנה. סקרשי לא שוחרר בערבות, שכן הוא כבר ריצה את כל עונשו.
ב-8 בפברואר 2017 שוחרר סיגלמן שחרור על תנאי.
יום הקוסמונאוטיקה
בשנת 2011, בעצרת הכללית של האו"ם 12 באפריל הוכרז כיום הטיסות המאוישות לחלל הבינלאומי
טקסים ממלכתיים ברוסיה
במסגרת יום הקוסמונאוטיקה מצוין זכרם של חלוצי חקר החלל ברוסיה, ובהן סרגיי קורוליוב, קונסטנטין ציולקובסקי וקוסמונאוטים שאינם עוד בחיים, ובהם יורי גגארין, ולדימיר קומארוב ואחרים.
סלינאס גראנדס
סלינאס גראנדס (בספרדית: Salinas Grandes) הוא מדבר מלח למרגלות רכס קורדובה שבארגנטינה. המדבר משתרע על פני 6,000 קמ"ר בפרובינציות קורדובה, סנטיאגו דל אסטרו, קטמרקה ולה ריוחה, בתווך שבין שני אזורים גאוגרפיים - הגראן צ'אקו והפמפס.
מדבר המלח נוצר כתוצאה מהתאיידות ימה קדומה, ובסביבתו מדבריות מלח נוספים, ששטחם המצטבר מגיע לכדי כ-30 אלף קמ"ר. השריד היחיד לימה הוא לגונת מאר צ'יקיטה, אגם מלח רדוד בקורדובה ששטחו נע בין 2,000 ל-4,500 קמ"ר, בהתאם לכמויות המשקעים. שני נהרות, קרוס דל אחה (Cruz del Eje) ופיצ'אנאס (Pichanas), זורמים למדבר, אך מימיהם מתאדים ונספגים בקרקע, והם לא מתנקזים למקורות מים אחרים. בעונה הגשומה נוצרים לעיתים אגמים רדודים אליהם הם מתנקזים.
במדבר פועלים מכרות נתרן ואשלגן, וכן ניתן להפיק ממנו ליתיום בריכוז גבוה יחסית.
פרנק דה ויט
פרנק דה ויט (באנגלית: Frank de Wit; נולד ב-13 בפברואר 1996) הוא ג'ודוקא הולנדי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
קריירה
דה ויט השתתף באולימפיאדת ריו (2016), שבה הוא הודח כבר בקרב הראשון שלו על ידי איבילו איבנוב הבולגרי.
בינואר 2021, הוא זכה במדליית הכסף בתחרות המאסטרס בדוחה, קטר. בחודש יוני של אותה השנה, הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם בג'ודו, שהתקיימה בבודפשט, הונגריה.
באולימפיאדת טוקיו 2020, דה ויט החל את דרכו בסיבוב השני בו ניצח באיפון את פניימינה פרסיבל מסמואה, אך הודח בסיבוב השלישי לאחר הפסד בווזארי לדומיניק רסל הגרמני.
יוז'ף טאקאץ'
יוז'ף טאקאץ' (בהונגרית: Takács József; 30 ביוני 1904 – 3 בספטמבר 1983) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת החלוץ. הוא ערך במדי נבחרת הונגריה 32 הופעות בהן כבש 26 שערים, והשתתף במשחקי אולימפיאדת 1924.
קריירת משחק
טאקאץ' נולד בבודפשט שבאימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1904 והחל את הקריירה בואשאש מ-1917, אותה ייצג בליגה ההונגרית. בעונת 1925/26 משך תשומת לב כשסיים כמלך שערי הליגה עם 29 שערים, דבר שגרם להחתמתו בפרנצווארוש הגדולה בעונה שלאחר מכן. באותה העת המועדון היה לאחד מהטובים באירופה ובעונתו הראשונה בה טאקאץ' זכה באליפות ובתואר מלך השערים. הוא היה ידוע בעיקר בשל הופעותיו הנהדרות בגביע מיטרופה ב-1928 בו הוביל את פרנצווארוש לזכייה וסיים ככובש המצטיין בטורניר עם 10 שערים ב-5 הופעות בלבד. בצמד משחקי הגמר נגד ראפיד וינה כבש שלושער בניצחון 1–7 במשחק הראשון, ובמשחק השני הם הפסידו להם 5–3 אך הדבר לו מנע את הזכייה. טאקאץ' פרש מכדורגל במדיה ב-1934 כשהוא מספיק לזכות עוד פעמיים נוספות באליפות ושלוש פעמים בתואר מלך השערים. בעונת 1931/32 כבש 42 שערים בכל המסגרות ופרנצווארוש ניצחה בכל 22 משחקי האליפות.
במדי נבחרת הונגריה ערך 32 הופעות בהן כבש 26 שערים. משחק בולט של טאקאץ' היה הניצחון 1–13 על צרפת ב-1927, בו כבש שישייה והיה אחד הגורמים לפרישתו של שוער היריבה, מוריס קוטנט.
שמעון ועקנין
הרב שמעון ועקנין (ואעקנין) (ה'תרמ"א 1881 – ג' בכסלו ה'תשכ"ה 1964) היה רב ישראלי ממוצא מרוקאי, שד"ר, ודיין. חתנו של הרב אברהם אבוחצירא.
חייו
נולד בטבריה בשנת ה'תרמ"ה (1884) לרב דוד ועקנין ולאמו ג'והרה, שעלו ארצה מהעיר דמנאת שבמרוקו. בילדותו למד תורה אצל אביו ר' דוד, שנפטר לאחר שנים בודדות בשנת 1897. מאז פטירת אביו ועד שבגר היה יחד עם אחיו הקטן הרב מאיר ועקנין בחסות אחיו הגדול הרב יעקב ועקנין. היו לר' שמעון עוד שני אחים צעירים שנפטרו בגיל צעיר.
את עיקר לימודו עשה אצל הרב אברהם אבוחצירא, בנו של האביר יעקב. בהמשך נשא לאישה את ביתו של הרב אברהם, מעתוקה זהרה.
גירושו מחוץ לארץ ישראל
ב-1914, שנה לאחר מות חמו, הופרד מאשתו והוגלה לאלג'יריה על ידי השלטון העות'מאני, מכיוון שהיה נתין זר. בתקופה זו סבל רבות, בעקבות הדוחק שעמו נאלץ להתמודד, ובעקבות הדאגה לשאר המגורשים. בהקדמתו לספרו "דור"ש סמוכים", הוא מספר כי החליט שעסק התורה יהיה לו למרפא לנקות את ראשו מהסבל והדאגה, ושם חיבר כמה מחיבוריו. לפי עדותו היה מחוץ לארץ ישראל כל ימי המלחמה.