cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'קי צרפתי
קריירה
לאחר 4 עונות עבר צרפתי למכבי הרצליה מהליגה השנייה שם שיחק עונה אחת, היה שותף בעליית הליגה שלה, כאשר כבש 9 שערים ובישל 7. לאחר מכן עבר צרפתי למכבי יבנה שם שיחק שתי עונות בהן כבש 16 שערים ובישל 14. משם עבר צרפתי להפועל רמת גן לעונה אחת בה כבש 4 שערים. לאחר מכן עבר צרפתי להפועל בת ים לעונה אחת בה כבש 5 שערים. צרפתי סיים את הקריירה שלו בנחלת יהודה מליגה א' שם שיחק חצי עונה עד שהוא קרע את הצולבת והוא הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 32.
צרפתי כיום מאמן חוגי ילדים בתל אביב מזה קרוב ל-30 שנה.
מחוז עג'לון
מחוז עג'לון (ערבית محافظة عجلون) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא ממוקם בצפון-מערב המדינה ובירתו היא העיר עג'לון. המחוז גובל במחוז ג'רש בחלקו הדרום-מזרחי, במחוז אירביד בחלקו הצפון-מערבי ובמחוז בלקא בדרום.
המחוז מחולק לשתי נפות. שטחו 419.6 קמ"ר, והוא המחוז השני הכי קטן בממלכה אחרי מחוז ג'רש. אוכלוסייתו מונה 140,600 נפש, זהו המחוז הרביעי בצפיפותו בממלכה.
היסטוריה
במחוז קיימים יערות וטירות אשר נבנו על ידי סלאח א-דין להגן על האזור בתקופת מסעי הצלב. מצודת עג'לון נבנתה במחוז בידי האיובים במאה ה-12 והורחבה במאה ה-13 בידי הממלוכים.
נפות
המחוז מחולק לשתי נפות:
תיאטרון ניל סיימון
תיאטרון ניל סיימון (באנגלית: Neil Simon Theatre) הוא תיאטרון במנהטן, ניו יורק, ברחוב 52 מערב (בין ברודוויי והשדרה השמינית). התיאטרון נוסד ב-1927 ועד 1983 נקרא תיאטרון אלווין (Alvin Theater). ב-1983 נקרא על שם המחזאי ניל סיימון.
תולדות התיאטרון
ב-1983 נרכש התיאטרון על ידי ארגון נדרלנדר (Nederlander Organization) וב-29 ביוני נקרא על שמו של ניל סיימון ונפתח מחדש עם בכורת מחזהו יומן חוף ברייטון (שזיכה את מתיו ברודריק בפרס טוני). ב-1984 הועלה במקום מחזה ההמשך ב"טרילוגיית יוג'ין", טירונות.
ב-1985 הוכרז המבנה כציון דרך (New York City landmark).
השליח הנשיאותי המיוחד לענייני אקלים
השליח הנשיאותי המיוחד של ארצות הברית לענייני אקלים (באנגלית: U.S. Special Presidential Envoy for Climate) הוא תפקיד בממשלה הפדרלית של ארצות הברית, האחראי על גיבוש מדיניות האנרגיה והאקלים של הקבינט. מאייש התפקיד הראשון והנוכחי הוא ג'ון קרי, שמונה לכך בידי הנשיא ג'ו ביידן.
היסטוריה
ב-23 בנובמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי מזכיר המדינה האמריקאי לשעבר, ג'ון קרי ישמש כשליח הנשיאותי המיוחד לאקלים ואף יהיה חבר במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית (NSC). ביידן הכריז כי הממשל בהנהגתו צפוי לחזור להסכם פריז ממנו פרש הנשיא, דונלד טראמפ. ביידן הכריז כי קרי "ילחם בשינוי האקלים במשרה מלאה כשליח הנשיאותי המיוחד לענייני אקלים ויהיה חלק מהמועצה לביטחון הפנים".
קרי אינו הראשון שמשמש כיועץ לענייני האקלים. בין 2009 ל-2011 כיהנה אשת העסקים קרול בראונר כמנהלת משרד הבית הלבן למדיניות אנרגיה ושינויי אקלים  אך על פי פרסומים בתקשורת תפקידו של קרי יהיה במתכונת שונה, מלבד זאת תפקידו יהיה התפקד הראשון שעוסק אך ורק בטיפול במשבר האקלים ולא בנושאים משיקים נוספים (כגוון מדיניות אנרגיה).
בית בקהיר
בית בקהיר (בערבית: بين القصرين - תעתיק לעברית - בין אלקצרין, תרגום לעברית - בין שני הארמונות) הוא רומן מאת הסופר המצרי נגיב מחפוז, שיצא לאור בשנת 1956. רומן זה הוא הכרך הראשון מבין שלושת הכרכים, אשר מהווים את הטרילוגיה הקהירית של נגיב מחפוז, אשר נחשבת בידי רבים ליצירתו הספרותית הגדולה והחשובה ביותר של הסופר.
עלילת הספר
הספר מציג בפני הקורא לראשונה את אחמד עבד אל-ג'ואד, סוחר אמיד בשוק של קהיר, את אמינה, אשתו הנאמנה, ואת חמשת ילדיהם של השניים: יאסין הבן הבכור, בנו של אל ג'ואד ושל אשתו הקודמת, המקבל את אמינה כאמו המאומצת. פהמי הבן האמצעי, סטודנט למשפטים וצעיר חולמני ההופך למהפכן נלהב למען התנועה לעצמאות מצרים. כמאל הבן הצעיר, תלמיד בית ספר שקדן בבית הספר הדתי אגא חליל שבמרכז קהיר, אשר במהלך עלילת הספרים הופך במידה רבה לגיבורה האמיתי של הטרילוגיה. חדיג'ה האחות הבכורה, אשר חרף חזותה המרירה והזועפת חלומה הגדול הוא להינשא חרף פגמיה החיצוניים, ועאישה הבת הצעירה, היפהפייה של המשפחה אשר נאלצת להתמודד עם החלטתו של אביה שלא להסכים לנישואיה טרם נישואי אחותה הבכירה.
הספר עוקב אחר חייהם של בני המשפחה, כמשפחה ממוצעת מהמעמד הבינוני-גבוה בקהיר של העשור השני של המאה ה-20, אשר נאלצים לחיות תחת שלטונו הסמכותי, ולעיתים אף הרודני, של אבי המשפחה, עבד אל-ג'ואד, אשר שולט במשפחתו ביד רמה. הספר מתמקד במידה רבה בעלילותיהם השונות של שלושת בני המשפחה, יאסין, פהמי וכמאל, אשר פועלים כל אחד בדרכו על מנת להגשים את שאיפותיהם, וזאת יחד עם כפיפותם המוחלטת להלכה למרותו של האב. כמו כן הספר עוקב אחר שאיפתן של שתי בנות המשפחה, חדיג'ה ועאישה, למצוא חתן, ואת הסכסוך הסמוי בין שתיהן לנוכח החלטתו הנחושה של האב שלא לאפשר את נישואיה של עאישה, הבת הצעירה, טרם נישואיה של חדיג'ה.
במהלך העלילה, האידיליה המוצגת בספר, אודות משפחה אשר מתקיימת למעשה במעין עולם משלה, נשברת בהדרגה בעקבות הניצנים הראשונים של המרד המצרי כנגד השלטון הקולוניאלי במצרים, אשר מתבטא בספר באמצעות תיאור מאבקו של המנהיג המצרי סעד זע'לול למען עצמאותה של מצרים. התסיסה ברחוב המצרי כנגד השלטון הבריטי, אשר זוכה לתיאור נרחב בספר, עתידה להשפיע ישירות על חיי המשפחה, בעקבות התגייסותו של הבן האמצעי פהמי, לטובת המטרה, וכתוצאה מכך לתחילתה של שרשרת אירועים אשר מאיימת לפרק את המשפחה כליל.
תרגום לעברית
הספר תורגם לעברית בידי סמי מיכאל, ויצא לאור בהוצאת "ספרית הפועלים" בשנת 1981.
אליזבת קולסון
אליזבת פלורנס קולסון (באנגלית: ; 15 ביוני 1917 – 3 באוגוסט 2016) הייתה פרופסור אמריקאית לאנתרופולגיה העוסקת באנתרופולוגיה חברתית. קולסון שימשה כפרופסור ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת קליפורניה ברקלי. קולסון הרצתה במוסדות אקדמיים נוספים בארצות הברית ומחוצה לה, וחקרה קבוצות ותופעות שונות. קולסון ביקרה וחקרה קבוצות אתניות רבות, אך היא ידועה בעיקר בשל מחקרה המעמיק סביב שבעמק גוומבה בזמביה ובזימבבואה. מחקריה של קולסון התמקדו בהשלכות של יישוב מחדש בכפייה על החברה והפרט, בתחומי התרבות, הכלכלה, המשפחה, הפוליטיקה והדת.
ילדות
אליזבת קולסון נולדה בהוויט שבמינסוטה וגדלה עם הוריה, אחיה ושתי אחיותיה בעיר וודנה (Wadena). אביה לואיס היה בנקאי ואמה מאטה (Metta) הייתה מוזיקאית ומורה. קולסון נולדה למשפחה משכילה מבחינה אקדמית ועוד מילדותה חלקה עם שאר בני משפחתה אהבה משותפת לקריאה. אמה של קולסון נהגה להביא לביתם ספרים ומגזינים רבים, ביניהם כרכים של חוברות National Geographic. בעת החופשות המשפחתיות בחודשי הקיץ, העדיפה קולסון לבלות את זמנה בגילוי הריסות של מבצר ישן. דרך כרכי הספרים וההרפתקאות בחופשות הקיץ, גילתה קולסון את החיבור שלה לטבע ואת הרצון להיות ארכאולוגית. רצון זה הביא אותה לקרוא יותר ולהתחיל להתעניין בתחומים אקדמיים.
השכלה
בשנת 1936, שנה לאחר שקולסון סיימה את לימודיה בתיכון, היא התחילה את לימודי התואר הראשון והשני שלה באוניברסיטת מינסוטה. במהלך לימודיה, למדה קולסון תחת המרצים ווילסון ורות ווילס, שני דוקטורים לאנתרופולוגיה, ושם שינתה את מסלול לימודיה למחקר בתחום זה. ב-1938 קולסון סיימה את התואר הראשון והחלה לעבוד במוזיאון פיבודי בהרווארד. ב-1939, סיימה לימודי שדה באוקיה קליפורניה לצד שבט הפומו האינדיאני, והחלה לעבוד בספרייה של אוניברסיטת קליפורניה.
לאחר סיום לימודי התואר השני המשיכה ללימודי תואר שני נוסף במכללת רדקליף, אותו השלימה בתוך שנה בלבד. בשנת 1945 סיימה קולטון את הדוקטורט שלה באנתרופולוגיה. בין השנים 1941–1942 חקרה קולסון בשטח את שבט המאקה במפרץ נה, מחקר שהשפיע עליה רבות. לאחר מכן, חקרה את מחנה הרילוקיישן האמריקאי שריכז יפנים במהלך מלחמת העולם השנייה בין השנים 1942–1943. בשלב זה קולסון קיבלה מלגה מ בכדי לסיים את מחקרה ולקבל את הדוקטורט.
קריירה
כאשר קולסון סיימה את כתיבת הדיסרטציה על נשות שבט המאקה וקיבלה את הדוקטורט, היא החלה לעבוד במכון רודוס ליווינגסטון בזמביה. מכון זה עורך מחקרים סביב סוגיות חברתיות באפריקה. באפריל 1946 עזבה קולסון את אמריקה לקייפטאון שבדרום אפריקה. כשהגיעה, החלה לחקור את מקדשי הגשם בשבט הפלאטאו טונגה, בהנחיית האנתרופולוג מקס גלקמן. אחרי שנה של מחקר ובעקבות אילוצים, הגיעה קולסון ביחד עם צוותה לאוניברסיטת אוקספורד להשלים את כתיבת מחקרם. באוקספורד פרסמה קולסון את מחקריה, מאמרים ויומנים המתארים את הבעיות בחברה הבריטית בדרום אפריקה. כל אלו זכו להערכה רבה בקרב קהילות אנתרופולוגים ברחבי העולם.
בין השנים 1947–1951 קולסון שימשה כמנהלת במכון רודוס ליווינגסטון, ובין השנים 1951–1953 הייתה מרצה בכירה באוניברסיטת מנצ'סטר. בשנת 1953 חזרה קולסון לארצות הברית ומונתה לפרופסורית שותפה במכללת גושה שבבולטימור מרילנד, תפקיד בו כיהנה עד 1955. לאחר מכן, החלה את מחקרה המעמיק על אנשי הטונגה בזמביה. מחקר זה נמשך לאורך שליש מחייה של קולסון.
בין השנים 1959–1963 קולסון החלה את עבודתה כפרופסורית באוניברסיטת ברנדייס שבוולת'ם מסצ'וסטס. בשנת 1966 קולסון יצאה למחקר שדה נוסף בדרווין שבאוסטרליה. מחקר זה עסק בצמיחתה של העיר דרווין והפיכתה מקולוניה בריטית לעיר מודרנית. כאשר קולסון חזרה לארצות הברית ב-1964, מקס גלקמן, המנחה שלה לשעבר, המליץ עליה לצוות האקדמי של אוניברסיטת קליפורניה ברקלי. קולסון השתקעה באוניברסיטת קליפורניה והמשיכה לחקור ולהרצות כאפריקנית ואנתרופולוגית. קולסון פעלה כך עד 1984, ומאז היא שימשה כפרופסור אמריטוס (בדימוס). 32 שנים לאחר מכן, קולסון נפטרה מדום לב בביתה בזמביה, בגיל 99.
מחקרה של קולסון - גוומבה טונגה
בשנת 1956 נשלחה אליזבת קולסון ביחד עם ת'ייר סקאדר כדי לחקור את ההשפעות האפשריות שיש לבניית סכר בנהר הזמבזי על שבט הגוומבה טונגה של צפון רודזיה (זמביה, כיום). המחקר נכתב כמחקר אורך על ההשפעות של התפתחות בקנה מידה גדול (במקרה זה - בניית סכר קאריבה), ועל השפעת ההצפות בעמק זמבזי שהביאו ליישוב מחדש של כ-57,000 אנשי גוומבה טונגה. קולסון תיארה בדו"ח הפרויקט שלה את התגובות החברתיות שנצפו במהלך היישוב מחדש של השבט, וביניהן: טלטלה חברתית, עוינות כלפי השלטון, אובדן לגיטימציה של מנהיגים מקומיים שתמכו ביישובם מחדש של גוומבה, הגברת הכוח מצד המנהיגים, וחוסר יציבות כללית בגוומבה. בנוסף להיותו אחד ממחקרי האורך המעטים ביותר במדעי החברה, הוא המחקר הארוך, המתמשך והשיטתי ביותר באפריקה. המחקר הוא יוצא דופן מפני שהוא עקב אחר האוכלוסייה כאשר היא התפזרה אל מעבר לאתרי המחקר המקוריים ליעדים עירוניים וגבוליים אחרים. מחקר זה תרם לדיונים האקדמיים על יישוב מחדש, הגירה וקהילות פליטים באנתרופולוגיה.
תארים ופרסים
אליזבת קולסון קידמה לאורך שנים מחקר בתחום האנתרופולוגיה החברתית שהעשיר את העולם האקדמי. בהתאם לכך, ב-1951 מונתה קולסון לעמיתה בכירה באוניברסיטת מנצ'סטר, וב-1967 מונתה לעמיתה בכירה באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1942 קולסון קיבלה מלגה ונבחרה כעמיתה באיגוד האמריקני לנשים אקדמיות. ב-1977 קולסון נבחרה לשמש כחברה באקדמיה הלאומית למדעים, ובשנת 1978 כעמיתה של האקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים. ב-1979 נבחרה כדוקטורית לשם כבוד באוניברסיטת בראוון, וכעמיתת כבוד במוסד האנתרופולגיה. ב-1982 זכתה בפרס על הישגים יוצאי דופן מהארגון-women's geographical society. באותה שנה, זכתה במדליה לזכרו של ויליאם ריוורס ממוסד האנתרופולוגיה. ב-1985 זכתה בציון לשבח מאוניברסיטת קליפורניה על תרומתה למוסד, ושלוש שנים מאוחר יותר זכתה בפרס האפריקנים מהאגודה ללימודי אפריקה.
באדג'י
באדג'י (באנגלית: Budgie) היא סביבת שולחן עבודה המבוססת על טכנולוגיות של GNOME כגון GTK+. היא מפותחת על ידי צוות הפיתוח של ההפצה Solus ועל ידי קהילות תורמים מהפצות שונות, כמו Arch Linux, מנג'רו ואובונטו באדג'י.
תוכנה
סביבת שולחן עבודה זו מבוססת על GNOME ואף כוללת את יישום ההגדרות שלה לצד תוכנת הגדרות ייעודית עבור הפרטים הייחודיים לבאדג'י. מעבר לכך, היא כוללת סרגל לוח, שבדומה ל־Xfce ניתן להוסיף לו סרגל נוסף, תפריט יישומים, הודעות וסרגל צד.
זמינות בהפצות השונות
מעבר להפצה שבמסגרתה היא נוצרה - Solus, באדג'י זמינה עבור הפצות נוספות שונות:
כמו כן, ההפצה זמינה עבור מספר הפצות משניות יותר דוגמת SparkyLinux.
בן בסט
בן בסט הוא שם משפחה יהודי שמקורו ככל הנראה ביהדות ספרד ופירושו הוא "יצרן או מוכר של שטיח קיר". במסמכים ספרדיים של ימי הביניים שם זה מופיע גם בצורות אבנבסה, ברבסה ואבנפסאט. לעיתים, שם המשפחה בן בסט הוא ראשי תיבות של "בן ספרי טהור" (בן בס"ט).
הצי הביזנטי
הצי הביזנטי הוא השם שניתן במחקר ההיסטורי המודרני לאותם ציי מלחמה שהחזיקה והפעילה האימפריה הביזנטית במהלך תולדותיה, מ-286 (חלוקת האימפריה הרומית על ידי דיוקלטיאנוס) ועד 1453 (כיבוש קונסטנטינופוליס). הוא היה המשכו של הצי הקיסרי הרומי, אך בניגוד לקודמו מילא תפקיד גדול וחשוב יותר בהגנה על האימפריה אותה שירת ובשמירה על קיומה. אויבים מעטים ניצבו בפני האימפריה הרומית בזירה הימית, והצי המלחמתי מילא בה על כן תפקידי שיטור והגנה מפני פירטים בעיקר. שונה היה מצבה של האימפריה הביזנטית, שהים והשליטה בנתיביו היו חיוניים לעצם קיומה.
אחרי קרב אקטיום ב-31 לפנה"ס הפך הים התיכון ל"אגם רומאי". הראשונים שקראו תיגר על השליטה הרומית בים התיכון היו הוונדלים במאה ה-5, אך הסכנה סולקה אחרי שכבש יוסטיניאנוס הראשון את ממלכתם בצפון אפריקה ב-534-533. כינונו מחדש של צי קבע מלחמתי וראשית הופעתו של הדרומון באותה תקופה מציינים את השלב בו נפרד הצי הביזנטי משורשיו הרומיים המאוחרים והחל מפתח זהות משל עצמו. תהליך זה קיבל משנה תנופה עם תחילת כיבושי המוסלמים במאה ה-7. לאחר אובדן הלבנט ואחר כך צפון אפריקה, הפך הים התיכון מ"אגם רומאי" לזירת התגוששות בין הביזנטים למוסלמים. ציי המלחמה הביזנטיים מילאו תפקיד מכריע במאבק זה, לא רק בהגנה על נחלותיה הרבות של האימפריה סביב אגן הים התיכון כולו, אלא גם בהדיפת התקפות מן הים נגד בירת האימפריה קונסטנטינופוליס עצמה. הודות ל"אש היוונית", כלי הנשק האימתני והסודי של הצי שהומצא זה לא כבר, נחלצה קונסטנטינופוליס מכמה מצורים וצייה ניצח בקרבות ימיים רבים.
בתחילה הייתה ההגנה על חופי ביזנטיון ומבואותיה הימיים של קונסטנטינופוליס מסורה לידי צי הקרביסיינים (karabisianoi). אך בהדרגה פוצל צי זה לכמה שייטות אזוריות (על פי המחוזות האדמיניסטרטיביים של האימפריה שכונו 'תֵימות'), בעוד עיקר הצי מוצב בקונסטנטינופוליס, מגן על העיר ומהווה גרעין לחילות משלוח ימיים. לקראת סוף המאה ה-8 שב הצי הביזנטי להיות הכוח הימי החזק והמאורגן ביותר בים התיכון. היריבות עם הציים המוסלמיים נמשכה תוך ניצחונות ומפלות לסירוגין, אך במאה ה-10 הצליחו הביזנטים לחדש שוב את עליונותם באגן המזרחי של הים התיכון.
במהלך המאה ה-11 החל הצי המלחמתי שוקע ומתנוון, כמו האימפריה עצמה. הביזנטים, שניצבו מול אויבים חדשים במערב, נאלצו לסמוך יותר ויותר על ציי המלחמה של ערי-מדינה איטלקיות כמו ונציה וגנואה, מהלך שהיה בעל השפעה הרסנית על הכלכלה והריבונות של ביזנטיון. האימפריה התאוששה אומנם בתקופת שלטונם של קיסרי השושלת הקומננית, אך מיד אחר כך שבה ושקעה, כשאת נקודת השפל מציינים כיבוש קונסטנטינופול ופירוק האימפריה ב-1204, במסע הצלב הרביעי. אחרי כינונה מחדש של האימפריה הביזנטית ב-1261 ניסו קיסרים אחדים מן השושלת הפליאולוגית להקים לתחייה את הצי המלחמתי, אך מאמציהם נשאו פרי לזמן קצר בלבד. כוחו של הצי הביזנטי, שבשיא עוצמתו יכול היה להוריד לים מאות ספינות קרב, הצטמצם עד אמצע המאה ה-14 לכמה תריסרי אוניות בלבד, והשליטה בים האגאי עברה לידי ציי המלחמה של הערים האיטלקיות והאימפריה העות'מאנית. עם זאת, הצי ההולך ומתמעט המשיך להתקיים ולפעול עד נפילתה של האימפריה הביזנטית לידי העות'מאנים ב-1453.
דוד פרידמן
{{פירושונים|* דוד פרידמן (פינסק-קרלין) – רבה של פינסק-קרלין, רב חרדי ליטאי, נפטר ב-1915
ראו גם
}}
חפריתאים
חפריתאים (שם מדעי: Pelobatoidea) היא על-משפחה מסדרת חסרי הזנב ומתת-סדרת מזובטרכיה.
מאפיינים
ככלל, לבני הקבוצה מבנה גוף דמוי קרפדה ופנים מוארכים, דמויי צפרדע. הם נחשבים לשלב ביניים בין הצפרדעים הפרימיטיביות (מקבוצת Archaeobatrachia) בין הצפרדעים המפותחות (Neobatrachia).
לצפרדעים אלה לשון עגלגלה, לסת שטוחה, עיניים רחבות ולבנות ורגליים קצרות. הזכרים לופתים את הנקבה בחיבוק הכלולות רק מהרגליים האחוריות.
קלייד הרינג
ראשית חייו
קלייד הרינג נולד וגדל בג'קסון, מישיגן, שם הוא למד בבתי ספר ציבוריים. הוריו עסקו בחקלאות עד הגיעו לגיל 14, כאשר גרמה לקריסה פיננסית שאילצה אותם לעבור לעיר.
ב-1897, בגיל 18, עבר הרינג לדטרויט, שם הוא עבד בתעשיית התכשיטים. במלחמת ארצות הברית-ספרד הוא התגייס כטוראי לפלוגה D של הרגימנט השלישי של מישיגן. לאחר המלחמה הוא עבר לקולורדו ספרינגס, שם הוא עסק בחקלאות בשנים 1902–1906. לאחר מכן הוא עבר למסנה שבאיווה, שם הוא עסק בחקלאות במשך שנתיים.
כפי שסופר בכתבה של המגזין טיים ב-1935, "בדטרויט הוא תיקן את שעון היד של הנרי פורד, וכך התוודע ליצרן המכוניות. החל מ-1910 ועד שמערכת השיווק אורגנה מחדש לאחר המלחמה, קלייד הרינג היה סוכנו של פורד באיווה. עד לאותה עת הוא כבר רכש קרקעות בדה מוין בשווי של 3 מיליוני דולרים".
ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1920 התמודד הרינג ללא הצלחה כמועמד המפלגה הדמוקרטית על משרת מושל איווה, והפסיד לרפובליקני נייתן קנדל. ב-1922 הוא התמודד בבחירות המיוחדות על מושב בסנאט של ארצות הברית ונוצח על ידי הרפובליקני סמית' ו. ברוקהארט. בשנים 1924–1928 הוא היה אחד מנציגי איווה בוועדה הדמוקרטית הלאומית.
מושל איווה
ב-1932 התמודד הרינג שוב בבחירות למשרת המושל, הפעם נגד המושל הרפובליקני המכהן דן טרנר. הרינג ומועמדים דמוקרטים אחרים באיווה זכו במספר חסר תקדים של ניצחונות באותה שנה, והרינג היה המושל הדמוקרטי השני של איווה מאז הקמת המפלגה הרפובליקנית ב-1854. בבחירות לכהונה שנייה ב-1934 הביס הרינג שוב את טרנר בעודו מוביל ניצחון גורף של הדמוקרטים באיווה, כולל ניצחון בבחירות לשישה מתוך תשעת המושבים של המדינה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
שנות כהונתו של הרינג כמושל היו השנים הקשות ביותר של השפל הגדול, ורוב הצעדים בהם נקט היו קשורים לקשיים הכלכליים של התקופה. הוא דחף לדחיית תשלומי משכנתאות, השהה עיקולים על פיגורים בתשלומי משכנתאות בחוות, השיג הגדלת סובסידיות פדרליות, דאג לפיקוח על התעריפים החקלאיים, טיפל באבטלה ובסיוע לקשישים, ודאג לביטחונות לפיקדונות בבנקים. במהלך תקופת ממשלו, דאג בית הנבחרים המדינתי להקמת חנויות המשקאות הראשונות בבעלות המדינה ולחוקיות מכירת בירה. אחד מצעדיו הפחות פופולריים של הרינג היה הטלת ממשל צבאי במחוזות פליימות' וקרופורד כדי לבלום את האלימות בחוות ב-1933.
הרינג היה המושל הראשון שעשה שימוש נרחב ברדיו. הוא ניהל שיחה שבועית ברדיו שבה הוא הסביר את צעדי המדיניות שלו. בתוכנית זו הוא תמך בהטלת מס זמני של סנט אחד לגלון דלק ודחף להטלת מס מכירות מדינתי בשיעור של שני אחוזים ומס הכנסה ומס תאגידים כדי שישמשו להקלה מנגד על מס הרכוש.
בנאומו האחרון כמושל בפני האספה הכללית של איווה ב-1937, אמר הרינג, "נאבקנו ועבדנו יחדיו כדי לתת ביטחון לבתים ולחוות של איווה, כדי להקל על המצוקה, כדי לדאוג ששום משפחה לא תסבול ממחסור בצרכי החיים הבסיסיים. תוצאות מעשינו ניכרים בביטחון שקיים כיום באיווה. בתינו בטוחים... חוותנו בטוחות... הבנקים שלנו בטוחים".
סנאטור
ב-1936, שנתו הרביעית של הרינג כמושל, הוא בחר שלא להתמודד על כהונה שלישית, ותחת זאת הוא התמודד מול הסנאטור הרפובליקני המכהן לסטר ג'. דיקינסון. הרינג הביס את דיקינסון בהפרש של קצת יותר מ-36,000 קולות. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1855 בה שני הסנאטורים של איווה היו דמוקרטים. תחילת כהונתו כסנאטור התעכבה במעט עד לסיום כהונתו כמושל.
תגובתו של הרינג לשידור מלחמת העולמות של אורסון ולס ב-1938 זכתה לתשומת לב ברמה הלאומית. כדי להגן על המאזינים, הוא דחק בקבלת חקיקה פדרלית שתחייב את השדרים להעביר את תוכני שידורי הרדיו לרשות התקשורת הפדרלית לפני שידורם. הוא הכריז "שלרדיו אין זכות להציג תוכניות כמו אלו יותר מאשר למישהו שידפוק על דלת ביתנו ויצרח". על כל פנים הצעת חוק ברוח דברים אלו לא הוגשה על ידי הרינג ולא על ידי אף אחד אחר.
בוועידה הארצית של הדמוקרטים של 1940 שהתקיימה בשיקגו, שאף הרינג להיות מועמדו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לסגן הנשיא, אך רוזוולט והוועידה בחרו כמועמד לתפקיד בהנרי וולאס, גם הוא תושב איווה, שכיהן כמזכיר החקלאות בממשלו של רוזוולט.
הרינג כיהן תקופת כהונה אחת בלבד בסנאט ולא עלה בידו להיבחר לכהונה נוספת. לאחר 1936 דעכה הפופולריות של רוזוולט באיווה, ובהדרגה נוצחו המועמדים הדמוקרטים בניסיונותיהם להיבחר לכהונה נוספות. בנוסף, חילוקי דעות או יריבויות בין הרינג לבין מנהיגי הדמוקרטים במדינה, כולל עמיתו בסנאט גאי מארק ג'ילט, המושל לשעבר נלסון קראשל, וסגן הנשיא וולאס, פגעו באחדות המפלגתית. הרינג נוצח על ידי המושל הרפובליקני ג'ורג' וילסון, והיה האחרון מבין הדמוקרטים שניצחו בבחירות לתפקיד כלשהו באיווה בבחירות של 1932 שהפסיד בבחירות לכהונה נוספת.
שנותיו האחרונות
לאחר תום כהונתו בסנאט, שב הרינג לתעשיית המכוניות ומונה על ידי הנשיא רוזוולט כעוזר המנהל של המשרד לניהול התעריפים, הסוכנות שהיית האחראית על הפיקוח על המחירים בתקופת המלחמה.
קלייד הרינג נפטר בוושינגטון די. סי. ב-15 בספטמבר 1945. הוא נטמן בבית הקברות גלנדייל שבדה מוין.
גאומטריה סינתטית
גאומטריה סינתטית היא ענף של הגאומטריה המתבסס על אקסיומות, משפטים וטיעונים לוגיים כדי להתוות את התפתחות הגאומטריה, זאת בניגוד לגאומטריה אנליטית וגאומטריה אלגברית אשר עושות שימוש באנליזה ואלגברה כדי לבצע חישובים גאומטריים ולפתור בעיות.
סינתזה לוגית
התהליך של סינתזה לוגית מתחיל מנקודת התחלה שרירותית אך שחייבת להיות מוגדרת.
עבור סט התחלתי של אקסיומות, סינתזה מתבצעת כתהליך הדרגתי וזהיר של בנייה לוגית. כאשר תוצאה משמעותית מוכחת ריגורוזית, היא זוכה לשם משפט.
כל סט התחלתי של אקסיומות מוביל למערכת לוגית אחרת, ובמקרה של גאומטריה, סטים שונים של אקסיומות מובילים לגאומטריות שונות.
היסטוריה
הגאומטריה של אוקלידס הייתה סינתטית, אף על פי שלא כל ספריו עסקו בגאומטריה טהורה.
תור הזהב של הגאומטריה הסינתטית היה במאה ה-19, כאשר שיטות אנליטיות מורכבות שהתבססו על קואורדינטות וחשבון אינפיניטסימלי נזנחו כמעט לחלוטין בידי גאומטרנים כמו יאקוב שטיינר, זאת לטובת התפתחות סינתטית טהורה של גאומטריה פרויקטיבית. גאומטריה פרויקטיבית היא למעשה הביטוי הפשוט והאלגנטי ביותר של כל מערכת גאומטרית אפשרית.
דוגמה אחרת היא התפתחותה של שיטת האינוורסיה באמצעות לודוויג עמנואל מגנוס, אשר היא סינתטית ברוח שלה. הפעולה של היפוך מבטאת אנליזה של המישור.
מאידך, התאוריה של תורת היחסות הפרטית התפתחה במקורה באופן אנליטי; דרך האלגברה הליניארית של טרנספורמציות לורנץ, ורק ב-1912 גילברט ניוטון לואיס ואדווין בידוול ווילסון פיתחו גישה סינתטית לתאוריה, אשר נתנה אמון רב יותר ביסודות התאוריה של המרחב-זמן.
גאומטריה חישובית סינתטית
בצמידות לגאומטריה חישובית, ענף הגאומטריה סינתטית חישובית נוצר, ויש לו קשרים, למשל, עם תורת המטרואיד. גאומטריה דיפרנציאלית סינתטית היא יישום של תורות הטופוס לביסוס יסודות התאוריה של יריעות חלקות.
יפן במשחקים הפאראלימפיים
לאורך השנים זכו ספורטאיה הנכים של יפן ב-376 מדליות פאראלימפיות במשחקי הקיץ, מהן 114 מדליות זהב, וב-80 מדליות במשחקי החורף, מהן 20 מדליות זהב. הספורטאית היפנית הבולטת ביותר היא השחיינית מיומי נריטה, שנחשבת לאחת הספורטאיות הבולטות ביותר במשחקים הפאראלימפיים בכלל, כשבאמתחתה 20 מדליות פאראלימפיות, מהן 15 מדליות זהב.
Froot (שיר)
Froot הוא שיר של הזמרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, שהייתה ידועה בעבר בשם הבמה מרינה אנד דה דיימונדס. השיר יצא דרך הזרמת מוזיקה ב-10 באוקטובר 2014, יום הולדתה של הזמרת, ולאחר מכן פורסם להורדה דיגיטלית כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Froot.
רקע והרכב
במרץ 2014, פרסמה מרינה את שורת השיר "I've been saving all my summers for you" (בעברית: "שמרתי את כל הקיצים שלי בשבילך"). בספטמבר 2014, היא העלתה קטע מהשיר לחשבון האינסטגרם שלה, ובחודש שלאחר מכן פרסמה באינסטגרם את מילות השיר. ב-10 באוקטובר, במקביל ליום הולדתה ה-29 של דיאמנדיס, השיר פורסם כסינגל המוביל מתוך אלבומה החדש, הנושא את אותו השם.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-42 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
ב-10 באוקטובר 2014, העלתה דיאמנדיס את האודיו של השיר לערוץ הערוץ שלה. הסרטון, שהגיע למיליון צפיות תוך מספר ימים, מכיל תיאורים מונפשים של פירות וגופים שמימיים המסתובבים באיטיות על פני רקע שמימי, ושמה של הרצועה, המופיעה מדי פעם בצבעים שונים. הסרטון הונפש על ידי האמן ביל ריצ'רדס, עם אותן אנימציות ששימשו גם לקליפ האודיו של הסינגל השני מתוך האלבום, "Happy". ב-4 בנובמבר 2014, רמזה דיאמנדיס בטוויטר שהיא תפרסם את הקליפ שבוע לאחר מכן, וכן היא פרסמה תמונה מאחורי הקלעים.
הקליפ לשיר בוים על ידי צ'ינו מויה, וצולם בארמון אלת'ם, בסוף אוקטובר 2014. הקליפ עלה לערוץ היוטיוב של דיאמנדיס ב-11 בנובמבר 2014, והוא מכיל עריכת רדיו מקוצרת של השיר.
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. היידן מנדרס מ-Refinery29 ציין כי הרצועה שילבה את "משחקי המילים האירוני" מאלבום האולפן הראשון של דיאמנדיס, The Family Jewels ואת "הפקת הדאנס" מפרויקט ההמשך שלה, Electra Heart. לוקאס וילה מ-AXS כתב כי השיר מהווה את חזרתה של מרינה ל"פופ המוזר" של אלבום הבכורה שלה. הוא הוסיף ותיאר אותו כ"רצועת אלקטרו-פופ בהשראת משחקי וידאו משנות ה-80".
ריאן ריד מבילבורד העניק לשיר 2.5 מתוך 5 כוכבים. הוא כינה את השיר "פופ באנגר", ושיבח את הפקתו על כך שנשמעת "מרעננת מבחינה קולית"; עם זאת, הוא ביקר את מילות השיר, וכינה אותן "מעופשות".
Big data
Big Data ("בִּיג דָּאטָה", לפי החלטת האקדמיה ללשון העברית: נְתוּנֵי עָתֵק) הוא מונח המתייחס למאגר מידע הכולל נתונים מבוזרים, שאינם מאורגנים לפי שיטה כלשהי, שמגיעים ממקורות רבים, בכמויות גדולות, בפורמטים מגוונים, ובאיכויות שונות.
ניתן לאפיין נתוני עתק לפי חמישה מאפיינים (חמשת ה-V-ים):
האתגר בניהול נתוני עתק הפך תחום זה לעניין מרכזי בטכנולוגיית מידע. מסדי הנתונים היחסיים הקיימים אינם בנויים לאחסון ולניתוח כמויות מידע גדולות שרובן אינן מגיעות באופן מפורמט לפי תבניות אחידות וידועות מראש. העלות הזולה יחסית של אמצעי האחסון, מצד אחד, והכמות הגדולה של מידע המגיע משלל מקורות (אתרי אינטרנט, רשתות חברתיות, מכשירים סלולריים, מצלמות אבטחה, חיישנים ועוד), מצד שני, גורם לכך שמידע נאגר ללא מחיקה, ומאפשר יכולות ניתוח וזיהוי תבניות ומִתְאָמִים, הנדרשות בעולמות תוכן רבים.
ביג דאטה משמש לתיאור היקף מאסיבי של אוסף נתונים מובנה ושאינו מובנה, שגודלו העצום - וקצב עדכונו המהיר, לא היו בנמצא עד לפני זמן קצר.
נדרשות פרדיגמות מתקדמות, השונות מהשיטות המסורתיות, לעיבוד הנתונים וחילוץ המשמעות מהם. האמצעים והתהליכים במערכות הדיגיטליות העדכניות כיום מאפשרים לדלות מידע רלוונטי של נתונים מובנים, מובנים בחלקם או אף לא מובנים. שימוש בכלים וחומרה מיחשובית מתאימים לגודל מאגר הנתונים וקצב עדכונו, מאפשרים מיון וסינון הנתונים, ניתוח הנתונים, חילוץ משמעות, זיהוי דפוסים, כדי לקבל תובנות חדשות שלא ניתן היה לרכוש קודם לכן בגלל מגבלות טכנולוגיות של זיכרון ומהירות עיבוד ותקשורת, שהתבטלו למעשה בצל ההתפתחויות הטכנולוגיות בשנים האחרונות. תובנות אלו מיועדות לסייע בידינו ללמוד יותר עלינו ועל העולם בו אנו חיים, ומגדילות מאוד את הפוטנציאל לסייע לחברה לשפר את יעילות ההתנהלות, תוך קבלת החלטות מהירות.
הגדרת המונח
נהוג לתאר לכל הפחות שלושה היבטים אופייניים של נתוני העתק: נפח (volume), גיוון (variety) ומהירות (velocity). היבט הנפח מתייחס לעובדה שכפי שניתן להבין, מדובר בכמות עצומה של נתונים, העולה על יכולת התפיסה האנושית. גיוון מתייחס לעובדה שהנתונים נאספים ממקורות שונים והם אינם אחידים. מאפיין המהירות נובע מהיבט עקרוני של מידע דיגיטלי המצטבר בקצב גבוה מאוד.
אחסון
עקב דרישת רוב הלקוחות לקבל תשובות מורכבות בזמן אמת או קרוב מאוד לכך, אמצעי האחסון המתקדמים, התומכים בכמויות מידע גדולות, נדרשים לאתגרים של כתיבה ושליפה מהירות מאוד. זאת מבלי לאבד יכולות של גיבוי ושחזור אמינים ואוטומטיים, גילוי ותיקון שגיאות, ביזור המידע על פני מספר אתרים גאוגרפיים, ודחיסת מידע נבונה.
כתיבת מידע
כתיבת המידע צריכה להיעשות בדרך סטנדרטית, שקופה ויעילה, באופן מנותק מהרכיבים יצרני המידע. מידע זורם כל העת מהתקנים רבים, שונים, בקצבים משתנים וללא כל שליטה של צרכן המידע (בעל המאגר) על שום היבט של זרם הנתונים שהוזכר לעיל.
שליפה, ניתוח ומציאת תבניות
לשם זיהוי תבניות ופיתוח מערכות לומדות, מוכנסים לשימוש בתחום אלגוריתמים מתחומי האלגוריתמים האקראיים, האלגוריתמים האבולוציוניים, בינה מלאכותית, בינה עסקית ועוד, שהורחבו והותאמו לעבודה בכמויות ובקצבים הנדרשים.
דוגמאות לפתרונות
הפתרונות בתחום מגיעים מחברות מובילות ממספר תחומים: פתרון כגון Google BigTable, מציע קובייה רב-ממדית, שכל "תא" בה מאחסן פיסת מידע בלתי מפורמטת (דף אינטרנט, תמונה, סרט וידאו, זרם נתונים בינאריים וכדומה). המפתח של התא הוא וקטור (רשימה) של שדות שמאפיינים את התא, שאחד מהם הוא חתימת-זמן מדויקת, לשם קבלת המימד ההיסטורי.
כיוונים אחרים באים מתחום החישוב המבוזר, וכוללים פתרונות כמו Google MapReduce ו-האדופ.
בינה עסקית ונתוני עתק
קיים קשר הדוק בין בינה עסקית (BI) לבין נתוני עתק. הקשר נובע מהצורך להשתמש בכמויות מידע גדולות מאוד על מנת לבצע ניתוחי בינה עסקית תקפים ומשמעותיים. התחום של בינה עסקית מבוססת נתוני עתק מתפתח בקצב מהיר. מכיוון שכלי בינה עסקית מסורתיים לא נבנו באופן המאפשר להם להתמודד עם כמויות כה גדולות של נתונים, פותחו בשנים האחרונות כלי בינה עסקית ייעודיים לנתוני עתק.
מיו מיו
היסטוריה
בשנת 2011, השיקה מיו מיו את סדרת "סיפורי נשים". הקמפיין הורכב מסרטונים קצרים שהופקו בשיתוף פעולה עם במאיות ידועות שם ומוכרות. כך נוצרה רשימה של סרטונים אילמים קצרים שהציגו את הקולקציות של מיו מיו. ארבעת הסרטונים הראשונים בוימו על ידי זואי קאסאווטס, לוקרסיה מרטל, ג'יאדה קולגרנדה ומסי טדיג'דין והוצגו בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-69 של ונציה.הסרטון החמישי אשר נכתב ובוים על ידי אווה דובני שגם כיכבה בו, הוצג לראשונה בשנת 2013.
ב-14 במארס 2013, נמסר דו״ח אודות הפרת זכויות נשים על ידי פראדה לנציבות האו"ם עבור הוועדה לשמירה על זכויות אדם. ב-17 במאי 2013 פרסמה הוועדה הצהרה היוצאת נגד הטרדה מינית ואפליה מגדרית במקום העבודה. באפריל 2013, פורסמה באתר ״Change.org״ עצומה אמריקאית נגד מיוצ'יה פראדה, אשר אספה יותר מ-200,000 חתימות ברחבי העולם. עצומה זו תקפה את מיוצ'יה פראדה על ניצול תביעה כנגד עובדת שפוטרה בגין הצהרות כוזבות, כדרך להביע את עמדותיה בדבר הטרדה מינית. העצומה פגעה בתדמיתו של המותג. ב-28 במאי 2013, גיבתה הוועדה לזכויות אדם באו"ם עובדת לשעבר בפראדה, בשם רינה בובריס, אשר תבעה את מנהל פראדה יפן בגין הטרדה מינית ואפליה. המגזין ווג פרסם מאמר תחת הכותרת "פראדה נגד האו"ם" במסגרתו צוטטה בובריס בטענה כי "כל מי שקונה מן המותגים של פראדה ומיו מיו תומך בתרבות של אפליה והטרדה מתוקף כוח המשרה ."
בוטיקים
בוטיקים של המותג מיו מיו פזורים בכל רחבי העולם. בשנת 2009, פתח המותג את החנות העצמאית הראשונה שלו בעיר שנזן בסין. בקיץ 2011 הושקה חנות חדשה בצפון אמריקה ביוסטון, טקסס, ובסתיו 2011 בצ'ורט הילס, ניו ג'רזי. הבוטיק האוסטרלי הראשון של המותג נפתח במלבורן. השני נפתח בסידני בשנת 2011. בשנת 2010, נפתח סניף בגלאזגו, סקוטלנד.
בשנת 2017 נפתחה מחדש חנות המותג ברחוב Sloane בלונדון לאחר שעברה שיפוץ בהכרזה כי הם יאפשרו ללקוחות לעצב את העקבים שלהם בהתאמה אישית. זוהי החנות היחידה של מיו מיו המציעה שירות זה.
פרסום
הדוגמניות של המותג כללו את לטיסיה קסטה, קירסטן דנסט, מגי ג׳ילנהול, קייטי הולמס, גי׳נטה לפינה, לינדזי לוהן, ונסה פאראדי, קלואי סביני, סירי טולרוד, לינדסי וויקסון, ג'ואו שון, ג'סיקה סטאם וג'ואן סמולס. במאי 2011 בחר מיו מיו בשחקנית היילה שטיינפלד, (אז רק בת 14) להיות הפנים הצעירות של המותג. עבור קמפיין 2012 נבחרה הדוגמנית האמריקאית בת ה-34, גווינביר ואן סינוס. בשנת 2018 הפכה השחקנית אל פנינג לפנים של המותג.
וילם יקוב לויטן
וִילֶם יָקוֹבּ לוּיְטֶן (בהולנדית: Willem Jacob Luyten, 7 במרץ 1899 – 21 בנובמבר 1994) היה אסטרונום הולנדי-אמריקאי שהתפרסם בעיקר במדידת התנועה העצמית של כוכבים, בגילוי כוכבים שכנים של מערכת השמש ובחקר של ננסים לבנים.
קורות חייו
וילם יקוב לויטן נולד למשפחה מצפון הולנד בסמראנג שבצידו הצפוני של האי יאווה שבאינדונזיה, שהייתה אז תחת שלטון הולנדי. בשנת 1910 הוא צפה בשביט האלי ומאז החל להתענין באסטרונומיה. בשנת 1912 חזרה המשפחה להולנד ועד לסיום לימודיו בבית הספר שלט בשפות הולנדית, צרפתית, גרמנית ואנגלית. הוא למד באוניברסיטת אמסטרדם וסיים שם את התואר הראשון בשנת 1918. שלוש שנים מאוחר יותר סיים את לימודיו לתואר דוקטור באוניברסיטת ליידן בהנחייתו של איינר הרצשפרונג. מחקרו עסק בכוכבים משתנים והתבסס על למעלה מ-13,000 תצפיות שערך לאורך שנות לימודיו. בשנים אלה למד גם את השפות לטינית ויוונית. עם תום לימודיו בשנת 1921 עבר לארצות הברית שם החל לעבוד במצפה הכוכבים ליק, אחרי שנתיים עבר למצפה הכוכבים של אוניברסיטת הרווארד. בשנים האלה המשיך גם בלימודי שפות ולמד ספרדית, איטלקית ורוסית. בין השנים 1928 ו-1930 ערך תצפיות בבלומפונטיין שבדרום אפריקה, שם גם הכיר את אשתו ווילמינה מידמה אותה נשא לאישה בסוף 1930. לויטן שב לארצות הברית בשנת 1931 ועבד באוניברסיטת מינסוטה, שם לימד עד פרישתו בשנת 1967, לאחר מכן המשיך שם את עבודתו כאסטרונום אמריטוס עד למותו בגיל 95. בשנת 1970 התקבל לויטן כחבר האקדמיה הלאומית למדעים.
עבודתו המדעית
לויטן התעניין במיוחד במדידת התנועה העצמית (ניצבת לקו הראייה) של כוכבים קרובים. הוא מדד את התנועה העצמית של כ-200,000 כוכבים וערך מספר קטלוגים של כוכבים בעלי תנועה עצמית מהירה במיוחד, שכללו עשרות אלפי כוכבים. עיקר העבודה נעשתה באמצעות השוואת צילומים של השמים מתקופות שונות, בתחילת הדרך מומנה עבודה זו באמצעות מלגת גוגנהיים. באופן זה ניתן היה לזהות כוכבים קרובים יחסית ולמפות את הסביבה של מערכת השמש. בין הכוכבים הקרובים יחסית שגילה נמצא גם הכוכב הכפול לויטן 726-8, שאחד ממרכיביו הוא כוכב ההבזק UV בלווייתן. על עבודה זו הוא זכה בשנת 1964 במדליית ג'יימס ווטסון ובשנת 1968 במדליית ברוס. תוצאה נוספת של עבודתו על צילומי השמים הייתה גילויים של מאות ננסים לבנים. לויטן ניסה למצוא קשר בין המרחק של כוכבים ממערכת השמש ובין מהירות התנועה העצמית שלהם. באופן זה הוא קיווה למצוא דרך להערכת המרחק של כוכבים רחוקים מכדי לחשב את מרחקם באמצעות היסט וכך לחשב את בהירותם המוחלטת ואת תכונותיהם. במשך שנות עבודתו הוא פרסם למעלה מ-500 מאמרים בנושאים אלה וכתב מאמרים בעיתונות לקהל הרחב.
בשנת 1941 הוא פרסם את הקטלוג הראשון. בשנת 1955 הוא פרסם קטלוג מורחב שכלל 1849 כוכבים (כל כוכב קיבל סימון LFT ומספר). קטלוג נוסף (עם סימון LFT) פורסם בשנת 1979). קטלוג LFT כלל 9867 כוכבים ופורסם במספר כרכים. קטלוג נוסף פורסם תוך שיתוף פעולה עם מצפה הכוכבים פאלומר, כוכבים בקטלוג זה קיבלו סימון LP וסודרו באזורים כך שכל כוכב קיבל מספור כפול (דוגמת LP 71-82).
הנצחה
על שמו של לויטן נקראים האסטרואיד לויטן 1964 והננס האדום כוכב לויטן שהוא אחד הכוכבים הקרובים ביותר למערכת השמש.
יואכים ביורקלונד
יואכים ביורקלונד (בשוודית: Joachim Björklund; נולד ב-15 במרץ 1971) הוא כדורגלן עבר שוודי, חבר הנבחרת שזכתה במקום השלישי במונדיאל 1994.
קריירה
יואכים ביורקלונד נולד בווקשה והחל לשחק בקבוצת נוער מקומית. הוא היה בין השחקנים המובילים בבראן הנורווגית ובשנת 1993 עבר לגטבורג. בעונת 1995 הוא עבר לוויצ'נצה בה שיחק לצד לואיג'י סרטור. כעבור שנה ביורקלונד עבר לגלאזגו ריינג'רס תמורת 2.2 מיליון לירה שטרלינג וזכה עם הקבוצה באליפות סקוטלנד. ביוני 1998 הוא עבר לוולנסיה תמורת 2.5 מיליון אירו. עם ולנסיה הוא הגיע לגמר ליגת האלופות פעמיים.
בשנותיו האחרונות כשחקן ביורקלאנד שיחק בפרמייר ליג.
נבחרת שוודיה
ביורקלונד היה מוזמן לנבחרות נוער של המדינה החל מגיל 17. בשנת 1992 הוא שיחק במשחקים האולימפיים. בנבחרת הבוגרת הוא שיחק במרכז ההגנה לצד פטריק אנדרסון. בשנת 1992 הוא הגיע לחצי גמר של יורו 1992. ובשנת 1994 היה חלק מנבחרת שזכתה במקום השלישי במונדיאל 1994. בהמשך הוא השתתף במשחקי יורו 2000.
אגתו
אגתו (בלטינית: Agatho; 577 בערך – 10 בינואר 681) היה האפיפיור מ-26 ביוני 678 עד מותו ב-10 בינואר 681. מוכר כקדוש הן על ידי הכנסייה הקתולית והן על ידי הכנסייה האורתודוקסית.
כאפיפיור
האירוע המרכזי במהלך כהונתו כאפיפיור היה ועידת קונסטנטינופול השלישית (680–681), שגינתה את המינות המונותליטית, שעד אז גילו האפיפיורים כלפיה סובלנות (ביניהם הונוריוס הראשון). הוועידה החלה כשקונסטנטינוס הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית, כתב לאפיפיור דונוס, קודמו של אגתו, במטרה ליישב את הסכסוך ולאחות את הקהילה הנוצרית בעקבות הפילוג לתומכי המונותליטים ולמתנגדיהם, על ועידה שברצונו לארגן בנושא. דונוס נפטר בעת הגעת המכתב, ולכן הוטלה הקמת הוועידה על אגתו שעשה זאת במהרה.
הוועידה התכנסה בארמון הקיסר ב-7 בנובמבר 680. תחילה הציגו המונותליטים את עמדתם. אז הוצג מכתבו של אגתו, שהציג את עמדת הכנסייה המסורתית, לפיה לישו, על שני טבעיו, אלוהי ואנושי, היו שני רצונות (thelema) ושתי פעולות (energia), אלוהית ואנושית, אשר התקיימו בהסכמה מלאה זו לצד זו. לבסוף השתכנעו רוב הנוכחים בוועידה ממכתבו של אגתו, והחליטו לדחות את הדוקטרינה המונותליטית כמינות.
כשהסתיימה הוועדה ב-16 בספטמבר 681 נשלחו מסקנותיה לאפיפיור, אך אגתו נפטר כבר טרם נגמרו דיוני הוועידה, בינואר אותה שנה.
כמו כן ניהל את המשא ומתן בין הכס הקדוש לקונסטנטינוס הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית, בדבר התערבות האימפריה הביזנטית בתהליך הקונקלווה. קונסטנטינוס הבטיח לבטל או להפחית את המס שהאפיפיורים חויבו לשלם לאוצר הקיסר הביזנטי על מינויים שעשו בכנסייה.
קדוש נוצרי
מוכר כקדוש הן על ידי הכנסייה הקתולית והן על ידי הכנסייה האורתודקסית המזרחית. יום החג שלו בקרב הקתולים הוא 10 בינואר, יום פטירתו. בני הכנסיות המזרחיות, בהם הכנסייה האורתודוקסית והכנסייה המזרחית הקתולית, חוגגים את חגו ב-20 בפברואר.
רכוש הוא גזל
רכוש הוא גזל! (בצרפתית: La propriété, c'est le vol!) היא סיסמה אנרכיסטית אשר ניסח פייר-ז'וזף פרודון בספרו משנת 1840 "מה הוא רכוש? או חקירה אודות הצדק והממשלה".
בשימושו במילה רכוש, מתכוון פרודון לבעלות על קרקע בלבד ולא לכל סוג אחר של רכוש אשר נרכש בזכות עבודה ומאמץ.
סיסמה זו מתארת את גישתו של פרודן הן לגבי אנרכיזם חברתי והן לגבי אנרכיזם אינדיבידואלי.
מפלגת הלייבור של ניו זילנד
מפלגת הלייבור של ניו זילנד (באנגלית: New Zealand Labour Party, במאורית: Rōpū Reipa o Aotearoa) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית בניו זילנד ואחת משתי המפלגות הראשיות בפוליטיקה של ניו זילנד. המפלגה הוקמה ב-1916 ובכך היא המפלגה הפוליטית הוותיקה ביותר מבין המפלגות הפעילות כיום בניו זילנד.
בין השנים 1999 – 2008 כיהנה ממשלה מטעם הלייבור בראשותה של הלן קלארק שהייתה ראש ממשלת ניו זילנד ומנהיגת המפלגה. לאחר תבוסתה של המפלגה בבחירות הכלליות של 2008, הייתה הלייבור המפלגה השנייה במספר המושבים שלה בפרלמנט של ניו זילנד והיא היוותה את גרעין האופוזיציה.
לאחר הבחירות הכלליות של 2011 פרשו פיל גוף ואנט קינג מתפקידיהם כמנהיג המפלגה וכסגנית מנהיג המפלגה, בהתאמה וב-13 בדצמבר אותה שנה בחרה הסיעה הפרלמנטרית של המפלגה את דייוויד שירר ואת גרנט רוברטסון להחליף אותם. ב-22 באוגוסט 2013 הודיע שירר על התפטרותו וב-15 בספטמבר אותה שנה בחרה  המפלגה את דייוויד קנליף כמנהיג המפלגה החדש. ב-18 בנובמבר 2014 נבחר אנדרו ליטל כמנהיג המפלגה., ב-1 באוגוסט 2017 הוא הוחלף בג'סינדה ארדרן, שב-26 באוקטובר אותה שנה נבחרה כראשת ממשלת ניו זילנד.
עקרונות המפלגה
על פי חוקת המפלגה מ-2014, מפלגת הלייבור קיבלה על עצמה את עקרונות הדמוקרטיה הסוציאליסטית, כולל:
היסטוריה
מפלגת הלייבור של ניו זילנד נוסדה בולינגטון ב-7 ביולי 1916, עם איחודן של קבוצות סוציאליסטיות שדגלו בקיום בחירות בשיטה היחסית ובהלאמת אמצעי הייצור. שורשי מפלגת הלייבור נעוצים בתנועת מעמד העובדים הבריטי ובהשפעה משמעותית של הרדיקליזם האוסטרלי ואירועים כמו שביתת הכורים בוואהי, שהתקיימה ב-1912. הלייבור היא המפלגה הפוליטית הוותיקה ביותר הקיימת היום בניו זילנד. למרות שנוסדה בוולינגטון, נחשבת לעיתים העיירה בלקבול שבחוף המערבי כמקום לידתה של המפלגה, שם הוקם אחד הארגונים הפוליטיים הראשיים שהיו חלק ממפלגת הלייבור.
ההקמה
מפלגת הלייבור הייתה מיזוג של מספר גופים שקדמו לה, שהראשון מביניהם נוסד ב-1901. תהליך מיזוגם של גופים אלה למפלגה אחת היה קשה והמתחים בין הגופים הללו היו קשים.
בתחילת המאה העשרים, האגף הרדיקלי של המעמד העובדים בניו זילנד יוצג על ידי המפלגה הסוציאליסטית שהוקמה ב-1901. תומכי השמאל המתון יותר נמנו בעיקר על אוהדי המפלגה הליברלית. ב-1905, הקימו פוליטיקאים ממעמד העובדים, שלא היו שבעי רצון מהגישה הליברלית, את ליגת הלייבור הפוליטית העצמאית (Independent Political Labour League), שהצליחה להכניס נציג אחד מטעמה לפרלמנט בבחירות של 1908. בעקבות זאת נוצר הקו הבסיסי המפריד באגף השמאלי בפוליטיקה הניו זילנדית: הסוציאליסטים נטו להיות מהפכנים ומיליטנטים בעוד שהמתונים יותר התמקדו ברפורמות פרוגרסיביות.
ב-1910 השיקה הליגה את עצמה מחדש כמפלגת הלייבור, שנבדלת ממפלגת הלייבור של היום. עד מהרה החליטו מנהיגי הארגון החדש שנדרש מאמץ נוסף לקדם את שיתוף הפעולה במחנה השמאל וכינסו "ועידת אחדות". הסוציאליסטים סירבו להשתתף בוועידה, אך כמה פעילי לייבור עצמאיים הסכימו ומפלגת הלייבור המאוחדת (United Labour Party) באה לעולם.
Whoopty
Whoopty הוא סינגל של הראפר האמריקאי CJ. השיר יצא במקור באופן עצמאי ב-30 ביולי 2020, לפני שיצא מחדש על ידי וורנר רקורדס לאחר החתמתו בחברה. השיר הגיע בשיאו למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100 בפברואר 2021, והגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי ולעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד גלובל 200. השיר מכיל דגימה משירו של אריג'יט סינג, "Sanam Re", משנת 2015.
מפלגת הלייבור של ניו זילנד
ההקמה
זמן קצר לאחר מכן נחלה תנועת הלייבור מפלה במסגרת שביתת הכורים שקודמה על ידי רדיקלים באיגודים המקצועיים. התנועה התפצלה בין התומכים והמתנגדים לגישה הרדיקלית ובסופו של דבר, דיכאה ממשלתו השמרנית של ויליאם מאסי את השביתה בכוח הזרוע. לאחר השביתה, הייתה תחושה שיש צורך לשים קץ לפילוגים בתנועת העובדים ולמסד חזית מאוחדת. ועידת איחוד שנייה כונסה ובפעם הזאת נכחו בה הסוציאליסטים. הגוף הפוליטי שהתאחד כתוצאה מכך נקרא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (Social Democratic Party).
Whoopty
רקע
השיר מכיל דגימה משירו של אריג'יט סינג, "Sanam Re". CJ אמר כי הוא קיבל השוואות לראפר המנוח פופ סמוק, בגלל צליל הדריל של השיר. הוא אמר בראיון ל-HipHopDX כי מותו של פופ סמוק היווה השראה לשיר, אותו החשיב לאמן שהפך את הסגנון לפופולרי. הוא ייחס את הפופולריות שלו לאנרגיה שהועברה בשיר ולקליפ שלו.
ביקורות
אלפונס פייר מפיצ'פורק כתב כי אף על פי שהשיר "עשוי להיות הקלטת הדריל הגדולה ביותר של החודשים האחרונים", "כל מה שקשור אליו הוא לא מקורי עד כדי כאב", תוך שהוא משלב את "הפקת הדריל הבריטי של פופ סמוק עם השפה של 22Gz". במאמר קודם של אותו האתר, פייר הרגיש שהמילים "באותה מידה היו נאמרות על ידי מכונה שהוכשרה בדף היוטיוב של Raps and Hustles" והגיע למסקנה כי "הדבר היחיד הטוב שיצא אי פעם מסטטן איילנד הם הוו טאנג קלאן". לטום ברייהאן מ-Stereogum היו ביקורות דומות על השיר, והוסיף כי "השיר עובד. הוא זז".
מפלגת הלייבור של ניו זילנד
ההקמה
לא כל חברי מפלגת הלייבור המאוחדת הסכימו להקמתו של הגוף החדש וכמה מהם המשיכו לפעול באופן עצמאי. בהדרגה, החלו להיטשטש ההבדלים בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לבין שרידי מפלגת הלייבור המאוחדת וב-1916 התכנסה וועידה נוספת. הפעם הסכימו כל הפלגים בתנועת העובדים להתאחד והקימו את מפלגת הלייבור של ניו זילנד הקיימת עד היום.
שנים ראשונות
כבר עם הקמתה, החלה מפלגת הלייבור להיות מעורבת בוויכוח המר על סוגיית גיוס החובה, שצצה בימי מלחמת העולם הראשונה. הלייבור התנגדה בתקיפות לגיוס החובה וכמה ממנהיגיה נכלאו והורחקו מהפרלמנט על עמדתם נגד המלחמה: פיטר פרייזר, הארי הולנד, בוב סמפל ופדי ווב. אובדן המנהיגות היווה איום רציני על יציבותה של המפלגה, אך היא שרדה את התקופה הקשה. פרייזר סמפל וווב תמכו בגיוס חובה במלחמת העולם השנייה.
בבחירות הכלליות של 1919, שהיו המבחן הרציני הראשון של הלייבור כמפלגה מאוחדת, היא זכתה בשמונה מושבים בפרלמנט, בהשוואה ל-47 המושבים שזכתה בבחירות אלו המפלגה הרפורמיסטית שהייתה בשלטון ו-21 המושבים של המפלגה הליברלית. למרות שהלייבור התפצלה לקבוצות מיליטנטיות נוספות, שהקימו מפלגות סוציאליסטיות שונות, היא ייצגה את מה שנחשב אז כקו המדיני הרדיקלי סוציאליסטי. מדיניות הקרקעות של הלייבור הייתה מנוגדת לגישה של החכרת הקרקעות על ידי המדינה. מדיניות זו לא זכתה לאהדה בקרב ציבור הבוחרים ועד מהרה נסוגה ממנה הלייבור, יחד עם עוד גישות רדיקליות במהלך שנות העשרים. בבחירות הכלליות של 1922 גדל כוחה של הלייבור ביותר מפי שניים במספר המושבים שלה בפרלמנט והיא זכתה ב-17 מושבים. בבחירות של 1925 ירד מעט כוחה, אך היא התנחמה בכך שהיא תפסה את מקומה של המפלגה הליברלית כמפלגה השנייה בגודלה. ביוני 1926 נבחר הארי הולנד להיות מנהיג האופוזיציה. לאחר הבחירות של 1928 מצאה מפלגת הלייבור את עצמה בעמדת יתרון. הן המפלגה הרפורמיסטית והן המפלגה המאוחדת (גלגולה של המפלגה הליברלית) זכו ב-27 מושבים בפרלמנט כל אחת ואף אחת מהן לא הייתה מסוגלת להרכיב ממשלה ללא תמיכת הלייבור. הלייבור בחרה לתמוך במפלגה המאוחדת, שהייתה הכי קרובה אליה בהשקפותיה. מהלך זה שם קץ לחמש תקופות כהונה של ממשלות מטעם המפלגה הרפורמיסטית.
הקשיים של השפל הגדול הגדילו את התמיכה הציבורית בלייבור, אך גם גרמו למתחים בין הלייבור לבין המפלגה המאוחדת. ב-1931, נקטה המפלגה המאוחדת במספר צעדים שמבחינת הלייבור פגעו במעמד העובדים וההסכם בין שתי המפלגות קרס. בעקבות זאת הקימה המפלגה המאוחדת קואליציה עם המפלגה הרפורמיסטית, והלייבור הלכה לאופוזיציה. הקואליציה שמרה על כוחה בבחירות של 1931, אך בהדרגה חדל הציבור להיות שבע רצון מכישלונה של הקואליציה לפתור את בעיותיה הכלכליות של ניו זילנד. בבחירות של 1935 נחלה הלייבור ניצחון סוחף והיא זכתה ב-53 מושבים בפרלמנט מול 19 של הקואליציה.
ממשלת הלייבור הראשונה
ב-6 בדצמבר 1935 נבחר מנהיג המפלגה, מייקל ג'וזף סאבג', להיות ראש ממשלת הלייבור הראשונה. עד מהרה החלה הממשלה החדשה ליישם שורה של רפורמות משמעותיות, כולל ארגון מחדש של מערכת הרווחה ויצירתה של מערכת השיכון הממשלתית. הלייבור גם יצרה שיתוף פעולה עם תנועת ה"ראטנה" (Rātana) המאורית. סאבג' עצמו זכה לאהדה ציבורית משמעותית בשורות מעמד העובדים ודיוקנו היה תלוי על קירות של בתים רבים ברחבי ניו זילנד.
בינתיים, תקפה האופוזיציה את הלייבור על צעדי המדיניות היותר שמאליים שלה והאשימה אותה בחתירה תחת יסודות היוזמה החופשית והעבודה הקשה. שנה לאחר ניצחונה של הלייבור בבחירות, לקחו המפלגה הרפורמיסטית והמפלגה המאוחדת את שיתוף הפעולה ביניהן צעד אחד קדימה והסכימו להתמזג. המפלגה החדשה נקראה המפלגה הלאומית של ניו זילנד, יריבתה העיקרית של מפלגת הלייבור עד היום.
מפלגת הלייבור נאלצה גם להתמודד עם אופוזיציה פנימית. בעוד שהמפלגה הוגדרה כסוציאליסטית בעת ייסודה, היא נסוגה בהדרגה מגישתה הרדיקלית. מותו של מנהיג המפלגה הראשון, הארי הולנד, היה נקודת מפנה בתולדותיה. חוגים מסוימים במפלגה התרעמו על השינוי בגישתה של המפלגה, שהמרכזי מביניהם היה ג'ון א. לי. כוחו של לי, שדעותיו היו תערובת של סוציאליזם ושל תאוריית האשראי החברתי, עלה כאחד המבקרים הקולניים ביותר של הנהגת המפלגה, שאותה הוא האשים בהתנהגות רודנית ובבגידה בציבור הבוחרים שלה. לאחר ויכוח מר וממושך, הורחק לי משורות הלייבור והקים מפלגה משל עצמו, "מפלגת הלייבור הדמוקרטית" (Democratic Labour Party).
ב-1940, הלך סאבג' לעולמו לאחר מאבק במחלה קשה ובמקומו נבחר כמנהיג המפלגה פיטר פרייזר, שהיה ראש הממשלה שתקופת כהונתו הייתה הארוכה ביותר מבין ראשי הממשלה מטעם הלייבור. פרייזר ייזכר בניו זילנד כמי שהנהיג אותה במשך רוב שנות מלחמת העולם השנייה. יחד עם זאת, בעידן שלאחר מהמלחמה, בעיות מחסור וסכסוכי עבודה שהלכו והחמירו, עלו ללייבור בירידת הפופולריות שלה והמפלגה הלאומית, בהנהגתו של סידני הולנד, הצליחה להביס את הלייבור בבחירות של 1949.
זמן קצר לאחר הבחירות מת פרייזר ובמקומו נבחר וולטר נאש, שהיה שר האוצר שתקופת הכהונה שלו הייתה הארוכה ביותר בתולדות ניו זילנד. בחירתו של נאש התרחשה זמן קצר לפני חזרתה של הלייבור לשלטון, אך נאש היה חסר את הכריזמה של קודמיו והמפלגה הלאומית ניצלה את התוהו ובהו שהיה בתחום יחסי העבודה, בעיקר שביתת עובדי הנמלים של 1951 כדי לזכות בתמיכה. בכל אופן, בבחירות הכלליות של 1957 זכתה הלייבור בניצחון דחוק ושבה לשלטון.
ממשלת הלייבור השנייה
נאש, השלישי מבין ראשי ממשלת הלייבור, נכנס לתפקידו ב-1957. עם כניסתו לתפקיד, הוא החליט על צורך בטיפול דרסטי במאזן התשלומים. החלטה זו הובילה להגשתו של מה שנודע בכינוי "התקציב השחור" על ידי שר האוצר החדש, ארנולד נורדמאיר. במסגרת תקציב זה הועלו מיסים, בעיקר על אלכוהול וסיגריות והוא היה מאוד לא פופולרי. מקובל לחשוב שתקציב זה היה תחילת הדרך לתבוסת הלייבור בבחירות של 1960, שבהן זכתה המפלגה הלאומית לניצחון גדול.
ב-1963, נאש, שכבר היה זקן וחולה, פרש ממנהיגות המפלגה והוחלף בנורדמאיר, אך הכתם של "התקציב השחור" גרם לכך שנורדמאיר לא הצליח לרענן את התמיכה הציבורית בלייבור. ב-1965 נבחר להנהיג את המפלגה נורמן קירק הצעיר, שרבים האמינו שהוא יוכל להפיח רוח חיים במפלגה. בשתי מערכות הבחירות הבאות נוצחה הלייבור, אך ב-1972 היא נחלה ניצחון משמעותי.
ממשלת הלייבור השלישית
קירק הוכיח את עצמו כראש ממשלה אנרגטי ונקט במספר צעדי מדיניות חדשים. בלטה במיוחד מדיניות החוץ שלו, שבמסגרתה הוא מתח ביקורת קשה על הניסויים הגרעיניים ועל משטר האפרטהייד של ממשלת דרום אפריקה. ב-1974 מת קירק לאחר מאבק במחלה קשה ובמקומו נבחר ביל רולינג שלא ניחן באותה כריזמה כמו קירק. בבחירות של 1975 הובסה הלייבור שוב על ידי המפלגה הלאומית בהנהגתו של רוברט מולדון.
במשך כמה שנים לאחר מכן המשיך רולינג לכהן כמנהיג הלייבור. בבחירות של 1978 ו-1981 זכתה הלייבור במספר קולות גבוה יותר מזו של המפלגה הלאומית, אך לא הצליחה לעבור אותה במספר המושבים בפרלמנט. רולינג עצמו זכה להשוואה לא מחמיאה מול סגנונו האגרסיבי של מולדון ולא הצליח להתמודד מולו. בסופו של דבר הוא הוחלף בדייוויד לאני, שנראה היה שהוא מסוגל להתמודד בצורה מוצלחת יותר עם מתקפותיו של מולדון. בבחירות של 1984 נחלה הלייבור ניצחון נוסף והקימה ממשלה חדשה.
ממשלת הלייבור הרביעית
עם הקמתה של ממשלת הלייבור הרביעית בראשותו של דייוויד לאני, נחשף דבר קיומו של משבר פיננסי שהוסתר על ידי ממשלת המפלגה הלאומית היוצאת. החוב הממשלתי הרקיע שחקים, בעיקר עקב עלות ההלוואות שנלקחו כדי לשמור על שער חליפין קבוע. כאשר התבררו תוצאות הבחירות, ביקש לאני ממולדון, שבפועל היה עדיין ראש הממשלה עד להרכבת הממשלה החדשה, לפחת את שער הדולר הניו זילנדי. מולדון סירב לעשות כן, ובכך גרם למשבר חוקתי, שבין השאר זירז את יצירתם של כמה מהשינויים בחוק החוקה של 1986 (Constitution Act 1986).
ההתנגדות למדיניותו של דאגלס המשיכה להיות חזקה ובסופו של דבר, פרש חבר הפרלמנט ג'ים אנדרטון מהלייבור והקים את "מפלגת הלייבור החדשה" (NewLabour Party), שלאחר מכן הייתה לאחד המרכיבים של מפלגת "הברית" (Alliance) השמאלית. לאני אילץ את דאגלס להתפטר וזמן קצר לאחר מכן התפטר בעצמו והוחלף בג'פרי פאלמר.
פאלמר לא היה מסוגל להתמודד עם חוסר שביעות הרצון בקרב תומכיה המסורתיים של הלייבור וכמה חודשים לפני בחירות 1900 הוא הוחלף במייק מור. בבחירות אלה נחלה הלייבור את התבוסה הגדולה ביותר שלה מאז 1935.
בין יוזמות החקיקה שהעבירה ממשלת הלייבור הרביעית היו: החוק לתיקון הסכם ואיטנגי, חוק החוקה, חוק להתרת יחסים הומוסקסואלים, חוק ההגירה (ביחוד לבעלי מקצועות), חוק להכרה בשפה המאורית כשפה רשמית, חוק התאגידים הממשלתיים, חוק המגזר הפרטי, חוק לשקיפות בהוצאה הציבורית, חוק הרזרב בנק וחוק מגילת הזכויות. בנוסף מיסדה ממשלת הלייבור את שיטת הבחירות החדשה והכריזה על ניו זילנד כאזור חופשי מגרעין.
מור הוחלף בסופו של דבר בהלן קלארק שהנהיגה את המפלגה באופוזיציה מול ממשלת המפלגה הלאומית בראשותו של ג'ים בולגר. במהלך תקופת ישיבתה באופוזיציה, נקטה מפלגת הלייבור בצעדים להתנערות ממדיניות ה"רוג'רנומיקס", למרות שהיא עדיין לא חזרה למעמדה האיתן באגף השמאלי של המפה הפוליטית של ניו זילנד (כיום היא מגדירה את עצמה כמפלגת "שמאל-מרכז" יותר מאשר מפלגת "שמאל"). בבחירות שהתקיימו ב-1996, שהיו הראשונות שהתנהלו על פי השיטה היחסית המעורבת החדשה, עלה כוחה של מפלגת "ניו זילנד תחילה" (New Zealand First) כלשון מאזניים ורבים האמינו שהלייבור תשוב לשלטון, אך מפלגת "ניו זילנד תחילה" העניקה את תמיכתה למפלגה הלאומית. קואליציה זו הייתה בלתי יציבה ובסופו של דבר קרסה והותירה את המפלגה הלאומית לעמוד בראש ממשלת מיעוט. בבחירות של 1999 שבה הלייבור לממשלה.
ממשלת הלייבור החמישית
לאחר הבחירות הכלליות של 1999 הוקמה קואליציה בראשות הלייבור ובשותפות עם מפלגת "הברית", כשהלן קלארק עומדת בראשותה. ממשלה זו, בעודה מיישמת מספר רפורמות, לא הייתה מהפכנית במיוחד בהשוואה לממשלות לייבור קודמות והצליחה לשמור על רמה גבוהה של אהדה ציבורית. יחד עם זאת, ירד כוחה של מפלגת "הברית" והיא התפלגה. מסיבה זו הכריזה קלארק על עריכתן של בחירות מוקדמות ב-2002 שבהם הצליחה הלייבור לזכות בניצחון קל.