cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריתריאה
היסטוריה
בתום מלחמת העולם השנייה, החלו בעלות הברית לדון בגורלן של המושבות האיטלקיות לשעבר, אך לא הצליחו להגיע להסכמה. על כן, ובהתאם להסכם השלום בין המעצמות לאיטליה הועברה ההכרעה, בספטמבר 1948, לידי האומות המאוחדות. אתיופיה דחפה לכך שאריתריאה תסופח אליה כדי לקבל גישה לים. התנועות הפוליטיות באריתריאה נחלקו בדעתם, חלקם רצו בצירופה לאתיופיה - בעיקר התנועות הנוצריות - וחלקם רצו בעצמאות, אבל שררה ביניהם הסכמה שיש לשמור עליה מאוחדת. ב-2 בדצמבר 1950 החליטה אספה הכללית של האומות המאוחדות על הקמת פדרציה בין אריתריאה לאתיופיה. כאשר לממשל באריתריאה תהיה סמכות מלאה בענייני פנים. ענייני יחסי חוץ, ביטחון, מטבע ועניינים פיננסיים יהיו בסמכות הממשל הפדרלי. בנוסף נקבע שהפדרציה תהיה תחת הריבונות של הכתר האתיופי, קביעה שפתחה פתח לקיסר אתיופיה להתערב בענייניה של אריתריאה. באפריל 1952 נערכו בחירות כלליות לאספה הלאומית וספטמבר 1952 בוצעה ההחלטה והממשל הבריטי עזב את אריתריאה. עם כינונה של הפדרציה החלה אתיופיה להתערב בענייניה הפנימיים של אריתריאה, לכרסם בסמכויות הממשל המקומי, ולצמצם את החופש שניתן לאזרחים, עד שב-14 בנובמבר 1962 בוטלה הפדרציה ואתיופיה סיפחה את אריתריאה.
מיעוט של אריתראים ששאפו לעצמאות מאתיופיה במסגרת "אריתריאה ערבית" הקימו את "החזית לשחרור אריתריאה" (ELF) ופעלו בשנות ה-60 המוקדמות כנגד השלטון האתיופי המרכזי, כאשר הם זוכים לתמיכתן של מדינות ערב. המטה הראשי של הארגון היה בסודאן. השלטון האתיופי פעל לדיכוי המרד, אם כי לא פעלו כנגד האוכלוסייה שלא הייתה מעורבת במאבק. לאחר שמאסו בשלטון האתיופי הריכוזי, הצטרפו גם חלק מהנוצרים למרד במסגרת ארגון בשם "החזית העממית לשחרור אריתריאה" (EPLF), שאיגד בתוכו גם מוסלמים מאזור החוף וגם נוצרים. בין הפלגים התנהלו קרבות, עד שלבסוף ארגון EPLF זכה ליתרון וקיבל לשורותיו חלק מאנשי ה-ELF. המאבק כנגד אתיופיה התפתח למלחמת העצמאות של אריתריאה שנמשכה 30 שנה, במהלכן הודח היילה סלאסי, קיסר אתיופיה מתפקידו והוקם משטר החונטה הצבאית האתיופית. ב-1991, הכוחות האריתראיים גברו על הצבא האתיופי. שנתיים מאוחר יותר, לאחר משאל עם, ותוך כדי תיאום עם ממשלת אתיופיה שבה הופל שלטון החונטה, הוכרזה עצמאות.
ב-1998 פרצה מלחמת גבול עם אתיופיה, שבה נהרגו אלפי חיילים משני הצדדים. המלחמה, שהשאירה את אריתריאה במצוקה חברתית וכלכלית ניכרת, הסתיימה ב-12 בדצמבר 2000 בהסכם שנודע כ"הסכם אלג'יר". אחד התנאים בהסכם היה הקמת כוח שמירת שלום של האו"ם, ולמעלה מ-4,000 שומרי שלום של האו"ם נשארו במדינה. כוחות האו"ם פעלו באזור במשך כשמונה שנים, עד 30 ביולי 2008, אז הודיעה מועצת הביטחון של האו"ם על סיום המנדט שלהם בעקבות מגבלות קשות שהציבה אריתריאה על פעילותם, בשילוב של ניתוק אספקת הדלק. תנאי נוסף בהסכם היה תחימה סופית של הגבול השנוי במחלוקת בין שתי המדינות. ביולי 2018 חתמו ממשלות אתיופיה ואריתריאה על הסכם שלום הנשען על תנאי הסכם אלג'יר ומסיים את מצב המלחמה בין שתי המדינות.
ב-2008 נפתח סכסוך גבול בין אריתריאה לג'יבוטי על שטח אדמה קטן בגבול ביניהן. ביוני 2010 נחתם הסכם כוונות לסיום הסכסוך.
בנוסף לכך אריתריאה מסוכסכת עם תימן, עמה היא מנהלת מאבק על זכויות דיג בים האדום. בנוסף, אריתריאה בסכסכוך עם סודאן, אותה היא מאשימה בתמיכה בארגונים אסלאמיים בשטחה.
ממשל
המשטר באריתריאה הוא רפובליקה נשיאותית. הנשיא נבחר באספה הלאומית הראשונה, בשנת 1993. איסאייס אפוורקי עדיין מכהן כנשיא והוא ראש המדינה, ראש הממשלה והמפקד העליון של הצבא.
המפלגה היחידה במדינה היא "החזית העממית לדמוקרטיה ולשוויון" (PFDJ). האספה הלאומית מונה מאה וחמישים נציגים. חל איסור על התאגדות פוליטית שאינה מטעם המפלגה, או המעבירה ביקורת על מפלגת השלטון. כלומר, כל אופוזיציה היא לא חוקית. מאז זכתה אריתריאה בעצמאות ב-1993, לא התקיימו בה בחירות כלליות. מועד לבחירות נקבע כמה פעמים אך הבחירות בוטלו בטרם נערכו.
הממשלה, הרשות המבצעת על משרדיה השונים, ממונה על ידי הנשיא ומאושררת במושב האספה הלאומית. הקבינט מורכב מראשי המשרדים הממשלתיים ומהנשיא, אשר יושב בראשו. שמונה עשר משרדים יש בממשלה, הייחודי שבהם הוא המשרד לדיג ולמשאבים ימיים.
הרשות המחוקקת היא האספה הלאומית, חבריה הם חברי המפלגה או נציגי ציבור פופולריים. סמכויותיה רחבות במיוחד: היא בוחרת את הנשיא, קובעת סדר עדיפויות בנושאים פנים וחוץ ארציים ומאשרת את התקציב. תחתיה פועלות האסיפות האזוריות, אשר רשאיות לחוקק בנושאים שלא נידונו ברמה הלאומית. כל אספה אזורית מקיימת בחירות סדירות, אך אינה קובעת את העומד בראשה. החלוקה לשישה אזורים התבצעה על סמך כמות הנכסים ההידרולוגיים, זאת משני טעמים עיקריים: מתן אפשרות מלאה לשליטה על החקלאות, והחלשת היריבות הבין-שבטית.
הרשות השופטת מוגדרת כעצמאית, נפרדת ומורכבת משלוש רמות היררכיות, בית משפט קהילתי, בית משפט אזורי ובית משפט לאומי. מרבית המקרים נפתרים בבתי המשפט הקהילתיים, בהם מכהנים זקני הכפר המכובדים. הפסיקות מתבססות על החוקים המקומיים ועל מנהגים מקובלים.
מבחינה מנהלית, המדינה מחולקת לשישה מחוזות.
כלכלה
מאז העצמאות מאתיופיה, אריתריאה מתמודדת עם בעיות של מדינה קטנה וענייה מאוד. בדומה לכלכלתן של מדינות אפריקניות רבות, הכלכלה מבוססת במידה רבה על חקלאות.
אריתריאה היא אחת המדינות העניות בעולם. נכון ל-2014 היא תופסת את המקום השני במדד הרעב העולמי. 61.3% מהאוכלוסייה סובלת מתת תזונה.
80% מכוח העבודה עוסק בחקלאות, היתר במסחר ושירותים.
משאבי הטבע, זהב, שיש וגרניט אינם מנוצלים מספיק, עקב ריבוי שדות המוקשים, שריד למלחמה עם אתיופיה.
ענפי התעשייה העיקריים הם: מלח, מלט ושיפוץ אוניות.
אריתריאה היא אחת מעשר המדינות בעלות מדד הפיתוח האנושי הנמוך בעולם, הדירוג שלה במדד זה נמוך גם ביחס לרוב מדינות אפריקה.
הנזק המשמעותי ביותר לכלכלה היה המלחמה עם אתיופיה שגרמה לירידת התמ"ג, הפסקת כל הסיוע הבי-לטרלי, איבוד יבולים חקלאיים קיימים ועתידיים, הרס מבנים ובמספרים איבוד של 600 מיליון דולר. שווה ערך ל-11.5 שנים של יצוא. התמ"ג ב-1999 ירד באחוז אך מאז החל לעלות בהדרגה.
מאז תחילת המאה ה-21 אריתריאה מתחילה לעמוד על רגליה, הודות לתכנון ארוך טווח ואימוץ דרכי פעולה שקולות, ובראשן מיגור תופעת השחיתות.
גאוגרפיה
המדינה נמצאת בקרן אפריקה, הצד הצפון-מערבי של מפרץ עדן החודר לים הערבי, ונחצית על ידי השבר הסורי-אפריקאי. משולש עפר, המצוי בדרום אריתריאה, הוא מקום מפגש של שלושה לוחות טקטוניים, הערבי ושני חלקיו של האפריקאי, הנובי והסומלי. מעל פני השטח, החלוקה מתבצעת באמצעות רכסי ההרים. הצד המערבי מרובה באדמות פוריות לחקלאות שלחין, לעומתו הצד המזרחי הוא מדרון מדברי עד מישור החוף.
דמוגרפיה
אוכלוסיית אריתריאה מונה כ-3.6 מיליון נפש. תוחלת החיים עומדת על כ-67.48 שנים בממוצע. שיעור הפריון עומד על 3.8 ילדים לאישה. תמותת תינוקות היא 28.9 מיתות על כל אלף לידות. כ-76.57% מהאוכלוסייה הבוגרת יודעים קרוא וכתוב.
הרכב אתני
האוכלוסייה באריתריאה מגוונת מאוד וכוללת לפחות תשע קבוצות אתניות הדוברות תשע שפות שונות. הגדולה שבהן היא התגרים, המונה כ-50% מכלל האוכלוסייה. שפתם התיגרינית היא שפה מקבוצת השפות השמיות. כ-90% מהתגרים הם נוצרים והשאר מוסלמים. מוסלמים דוברי תיגרינית נקראים ג'ברתים. הקבוצה האתנית השנייה בגודלה היא התגרה - היא מונה כ-32% מהאוכלוסייה ואף שפתם היא שמית ונכתבת בכתב האתיופי. התגרה הם מוסלמים בדתם.
קבוצות אתניות קטנות יותר הן העפרים (כ-4% מהאוכלוסייה), הקונמה (כ-10% מהאוכלוסייה), סוהו (כ-3% מהאוכלוסייה), רשאידה (ערבים), נארה, בילינים, ביאה והדארב. לכל קבוצה אתנית תרבות ושפה משלה. על פי החוקה, אין באריתריאה שפה רשמית, ולתשע השפות מעמד שווה. מדיניות הממשלה היא ששפת הלימוד במערכת החינוך היא בהתאם לשפת האם והשתייכותם האתנית של התלמידים. בפועל התיגרינית והערבית הן השפות הדומנטיות וביחד עם האנגלית הן משמשות משמשות כשפת העסקים וכשפת הלימוד בכיתות הגבוהות של בתי הספר. חלק קטן מהתושבים המבוגרים דוברים איטלקית, שריד מהשלטון הקולוניאלי של איטליה.
דתות
נכון לשנת 2021, אזרחי אריתריאה מונים כ-49% נוצרים, בעיקר בני הכנסייה האריתריאית האורתודוקסית שהיא זרם נוצרי-אורתודוקסי-אוריינטלי, לצד כ-49% מאזרחיה שהם מוסלמים בני זרם האסלאם הסוני.
באריתריאה הייתה בעבר קהילה יהודית, היהודים הראשונים הגיעו לאריתריאה בסוף המאה ה-19, לאחר כיבוש אתיופיה על ידי האימפריה האיטלקית והקמת אריתריאה האיטלקית. רוב היהודים ישבו באסמרה הבירה והגיעו מהקהילה היהודית בעדן. בשנת 1991, בעת קבלת עצמאות והקמת היחסים הדיפלומטיים עם ישראל, נותר בה רק יהודי אחד מהקהילה המקורית.
זכויות אדם
למדיניותה של המפלגה השלטת היחידה באריתריאה (PFDJ) יש השלכות חמורות על זכויות האדם, ובכללן:
יחסי אריתריאה - אתיופיה
גם לאחר ההסכם המשיכו שתי המדינות להתעמת מדי פעם, כיוון שאתיופיה סירבה לקבל את תנאי ההסכם שמוסר לאריתריאה יעדים אסטרטגיים, בהם עיירת הגבול באדמה, והמשיכה להחזיק באותם יעדים.
ביוני 2018 הודיעה אתיופיה שהיא מקבלת את תנאי הסכם השלום עם שכנתה במלואם.
יחסי אריתריאה–ישראל
ישראל מקיימת יחסים דיפלומטיים מלאים עם אריתריאה. נשמעות טענות כי שתי המדינות מקיימות קשרים ביטחוניים ובדצמבר 2012 דווח בארצות הברית כי ישראל מחזיקה בסיסים צבאיים באריתריאה - תחנת האזנה על הר אמבה סאווארה ומעגנים באיי דהלכּ שבים האדום, אף על פי שמועצת הביטחון של האו"ם הטילה על אריתריאה אמברגו נשק וסנקציות נוספות. בשנים האחרונות הצטננו היחסים בין המדינות, במקביל להרעת הקשרים בין אריתריאה לארצות הברית על רקע תמיכתה של האחרונה באתיופיה. הנשיא אפוורקי טופל בישראל פעמיים נגד מלריה; טיפל בו ד"ר אפרים סנה.
נכון ליוני 2014, מדינת ישראל הכירה רק בשני אריתראים כפליטים והיא דוחה על הסף בקשות מקלט של אריתראים שנסו ממולדתם בשל הימנעות משירות בצבא אריתריאה או בשירות הלאומי. דחיית בקשות זו מנוגדת להנחיות נציבות הפליטים של האו"ם ביחס לעריקים מצבא אריתריאה, ואינה תואמת את מדיניותן של רוב מדינות העולם, למעט שווייץ ובריטניה.
בראזוקה
הכדור למשחק הגמר הוצג ב-29 במאי 2014. בעוד בהיבט הטכני כדור זה זהה לכדור ששימש בשלבים הקודמים של התחרות, עיצובו של כדור הגמר שונה מעיצובו של הכדור הקודם. בכדור זה השתמשו בצבעי זהב, ירוק ושחור על מנת ליצור כדור ייחודי למשחק הגמר. זאת הייתה הפעם השלישית ברציפות שכדור הגמר היה ייחודי ושונה מכדור שאר שלבי הטורניר.
השם
הבראזוקה הוא כדור המשחק הרשמי הראשון לגביע העולם בכדורגל, אשר שמו נבחר בהצבעת הציבור. השם נחשף לראשונה ב-2 בספטמבר 2012 לאחר שנקבע על ידי למעלה ממיליון אוהדי כדורגל ברזילאיים. השם "בראזוקה" קיבל 77.8% מהקולות, בעוד שתי אפשרויות ההצבעה האחרות, בוסה נובה (Bossa Nova) וקרנבלסקה (Carnavalesca), קיבלו 14.6% ו-7.6% מהקולות, בהתאמה.
על פי פיפ"א, "המונח הבלתי רשמי 'בראזוקה' משמש אצל הברזילאים לתיאור הגאווה הלאומית באורח החיים הברזילאי". המונח משמש גם כסלנג שפירושו - "ברזילאי", ונמצא בשימוש רחב הודות למהגרים הברזילאיים ברחבי העולם המכונים כך.
מאפייני הכדור
כמו כל כדורגל, גם הבראזוקה מורכב משלושה חלקים עיקריים: הכיסוי (השכבה החיצונית ביותר, המגנה על הכדור), הבטנה (שנועדה לשפר את יכולות הניתור והחוזק של הכדור) ושלפוחית הכדור (החלק של הכדור האוצר בתוכו את האוויר).
הכיסוי של הבראזוקה מורכב משישה מקטעי פוליאוריטן, ולא מעור, כבכדורים הקודמים. תכונה זו הופכת את הבראזוקה ליותר קל-משקל. למשל, שיעור ספיגת המים של כדור הבראזוקה הוא 0.2% בלבד. כמו כן, הכיסוי של כדור הבראזוקה מורכב משישה טלאים בלבד. ברוב הכדורים יש 12 טלאים ויותר אבל לבראזוקה יש חצי מזה, דבר שאגב מפחית את הסיכויים לחורים, לספיגת מים ולחורים. מספר הטלאים הקטן מגביר את האווירודינמיקה (מה שמקל על "סיבוב" הכדור, הקפצות ונגיחות).
בבראזוקה, לבטנה יש מספר שכבות המורכבות מסוג של פולימרים הקרויים פולי-אמידים (ניילון).
בכדור הבראזוקה השלפוחית מורכבת מגומי בוטילי. הגומי הבוטילי שומר על האוויר שבתוכו למשך זמן ארוך יותר.
למרות שיש לו פחות צלעות, הצלעות דמויות האצבעות של הבראזוקה מגדילות את אורך התפרים בהשוואה לכדורי הרגל הרשמיים הקודמים של המונדיאלים. התפרים נראים גם עמוקים יותר מאלו של הג'אבולאני והצלעות מלאות במהמורות קטנות, שנועדו להשפיע על האווירודינמיקה של הכדור. לאחר בדיקות במנהרת רוח, התרשמו כי הכדור יותר יציב במעופו, כמו לכדור המסורתי בעל 32 הצלעות.
סלונה (כפר)
סלונה (בהונגרית: Szalonna) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בסלונה הייתה קהילה יהודית קטנה ובמקום קיים עדיין בית קברות יהודי.
ג'ורדן רודריגז
ג'ורדן רודריגז ( באנגלית: Jordan Rodrigues; נולד ב -20 ביולי 1992) הוא שחקן ורקדן אוסטרלי, אשר מוכר בעיקר מתפקידו ככריסטיאן ריד בדרמת הריקודים "אקדמיה לריקוד" בתאגיד השידור האוסטרלי, כמאט בסדרה "משפחת פוסטר" של רשת Freeform, ובתור טריי אמורי בסדרת המותחן העל-טבעי "קל כנוצה" של רשת הולו.
ראשית חייו
רודריגז נולד בסידני, ניו סאות 'ויילס, אוסטרליה, להורים מלזיים.
בילדותו הוא למד מגוון סגנונות ריקוד, בין היתר ג'אז, בלט, היפ הופ וגם דרמה ופיתוח קול.
קריירה
ניסיון המשחק המקצועי הראשון של רודריגז היה כשגילם את סימבה הצעיר בסיבוב ההופעות של המחזמר מלך האריות באוסטרליה בתיאטרון קפיטול החל באוקטובר 2003. לא הייתה לו הכשרה במשחק לפני האודישן, אך הוא בכל זאת קיבל את התפקיד על הבמה כאחת הדמויות הראשיות. הוא הופיע שלוש פעמים בשבוע במשך שנתיים וחצי.
בינואר 2008 הצטרף לסוכנות שחקנים. הוא קיבל כמה תפקידים ונבחן עבור תפקידו כג'אי פרננדז באופרת הסבון קרוב רחוק. את הופעת הבכורה שלו ערך במרץ 2008. בשנת 2009, היה מועמד לפרס לוגי הכסף בקטגוריית "הכישרון החדש הפופולרי ביותר" לאחר שסיים את עבודתו בסדרה. היה לו גם תפקיד אורח בפרק הראשון של סדרת הטלוויזיה "Blue Water High".
בשנת 2010 הוא קיבל תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "אקדמיה לריקוד". הוא לוהק לאחת הדמויות הראשיות, כריסטיאן ריד. בשנת 2013 הוא הופיע במיני סדרה האוסטרלית "Better Man".
בין השנים 2014 ל 2018 היה לו תפקיד חוזר בסדרה האמריקאית "משפחת פוסטר" בעונה השנייה עד החמישית. הוא גילם את מאט, אחד מחבריו ללהקה של ברנדון והחבר של מריאנה.
בשנת 2015 התארח בפרק בסדרה הוואי חמש-אפס. הוא גם שיחק בסרט "Breaking Through" בתפקיד ג'יי ג'יי.
בשנת 2017 הוא הופיע בסרט ליידי בירד כאחיה הבכור של הדמות הראשית, כריסטין אותה מגלמת סירשה רונן.
בשנת 2018 הוא שיחק את טריי אמורי, אחת הדמויות הראשיות בסדרה המקורית של הולו, "קל כנוצה".
מריבור (כדורגל)
לפני עצמאות סלובניה שיחקה הקבוצה לפרקים בליגת העל היוגוסלבית, ובעונת 1967/1968 הגיעה לחצי גמר הגביע היוגוסלבי.
תקופת ההצלחה של המועדון הייתה בסוף שנות ה-90 ובשנות ה-2000 כאשר שלט ללא עוררין בליגה הסלובנית. בעונת 1999/2000 השתתפה הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה בליגת האלופות, ושיחקה נגד לאציו, באייר לברקוזן ודינמו קייב.
מריבור שבה לליגת האלופות בעונת 2014/2015 כאשר בשלב המוקדמות הדיחה בסיבוב השלישי את מכבי תל אביב לאחר ניצחון 0–1 בבית ותיקו 2-2 בחוץ ובסיבוב הפלייאוף הדיחה את סלטיק. בסיום שלב הבתים סיימה במקום האחרון בבית והודחה מהטורניר.
בעונת 2017/2018 הוגרלה לשחק מול הפועל באר שבע בפליאוף ליגת האלופות. במשחק הראשון מול הפועל באר שבע שהתקיים באצטדיון טרנר הפסידה מריבור בתוצאה 1–2. במשחק השני ניצחה מריבור 0–1 והדיחה את הפועל באר שבע. בשלב הבתים של ליגת האלופות הוגרלה בבית ה' עם ספרטק מוסקבה, סביליה וליברפול. במחזור השלישי בשלב הבתים, הפסידה בבית 0–7 לליברפול.
אייס ספייס
אייזיס גאסטון (באנגלית: Isis Gaston; נולדה ב-1 בינואר 2000 ), הידועה בשם הבמה אייס ספייס (Ice Spice), היא ראפרית אמריקאית. היא החלה את הקריירה שלה בשנת 2021 לאחר שפגשה את המפיק מחברת התקליטים Purchase College. פריצתה הגדולה של אייס ספייס קרתה בזכות הסינגלים "", "Bikini Bottom" ו-"In Ha Mood", שנכללו במיני-אלבום הבכורה שלה, .
2000–2020: תחילת חיים והתחלות קריירה
אייזיס גאסטון נולדה ב-1 בינואר 2000, בברונקס, ניו יורק, שם גדלה בשכונת פורדהאם רואד. היא הבכורה מבין חמישה אחים. אביה, ראפר לשעבר, הוא אפרו-אמריקאי וממוצא ניגרי, ואילו אמה, שילדה את גסטון בגיל 17, היא דומיניקנית. השניים נפגשו לראשונה במקדונלד'ס, והתגרשו כשגאסטון הייתה בן שנתיים. כיוון שהוריה היו עסוקים לעיתים קרובות בעבודה, היא בילתה הרבה מזמנה עם סבה, סבתה ובני דודיה. היא למדה בבית הספר בברונקס עד שנשלחה לבית ספר תיכון קתולי ביונקרס.
בגיל שבע, היא האזינה למוזיקת היפ הופ והושפעה מכך רבות. לאחר שהאזינה לראפרים כמו ליל קים; היא כתבה שירי ראפ ופריסטייל בעת שהייתה בבית הספר היסודי ועד התיכון. בהמשך לכך, למדה באוניברסיטת ניו יורק ושיחקה כדורעף.
2021–הווה: פריצה ו-
אייס ספייס החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 2021 לאחר שנפגשה עם המפיק המוזיקלי, RiotUSA, בעת שלמדו ב-SUNY, משם היא נשרה בסופו של דבר. הוא הפיק את סינגל הבכורה שלה, "Bully Freestyle", שיצא לאור במרץ 2021 לאחר שסרטון שלה עושה את אתגר "Bus It" הפך לוויראלי בטוויטר. שירה "Name of Love" זכה להצלחה ב-SoundCloud, מה שהוביל אותה לזכות לפופולריות באינסטגרם. השיר שלה "", שיצא לאור ב-10 באוגוסט 2022, עם קליפ נלווה, הופק על ידי RIOTUSA; הוא זכה לפופולריות לאחר שקיבל תמיכה מדרייק, שהשמיע את השיר בתחנת הרדיו Sirius XM. לאחר מכן, הוא הפך לוויראלי בטוויטר ובטיקטוק, והופיע במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ של בילבורד ובמצעד השירים מתחת להוט 100. בספטמבר 2022 הופיעה אייס ספייס כאמנית אורחת בשיר "One Time" מאת B-Lovee.
חיים אישיים
אייס ספייס מזדהה כקווירית, לאחר שיצאה מהארון בשיר "Bikini Bottom" עם המילים "I like niggs, bitches too". היא תיארה את עצמה כדתייה, ואמרה שהיא מתפללת מדי יום וש"אני ואלוהים החברים הטובים ביותר".
זבולון
זְבוּלוּן הוא בנו העשירי של יעקב, ובנה השישי של לאה, המהווה את השבט השישי משבטי ישראל. לפי ספר היובלים, נולד ב-ז' בתשרי ב'קצ"ח (2,198 לבריאת העולם, 1562 לפנה"ס) ומת בן מאה ועשר שנים.
השם זבולון
לפי התורה שמו של זבולון ניתן על ידי אמו, משני טעמים - משום שהוא מעין מתנה טובה (זבד טוב) ומשום שיעקב בעלה יכבד אותה על כך שילדה לו בן נוסף:
רש"י, אבן עזרא ואחרים מסבירים ש'יִזְבְּלֵנִי' נגזר מהשרש 'זבל', שמשמעותו בית מדור, כמו המופיע במלכים א: 'בָּנֹה בָנִיתִי בֵּית זְבֻל לָךְ מָכוֹן לְשִׁבְתְּךָ עוֹלָמִים', ובישעיה, '...מִזְּבֻל קָדְשְׁךָ וְתִפְאַרְתֶּךָ'. בהקשר זה, הולדת זבולון מסמלת את תקוות לאה להגיע למעמד האשה הבכירה בתוך בית יעקב.
חלק מהחוקרים המודרניים משערים שמקור נוסף של השם קשור באל הכנעני הקדמון בעל זבוב, אותו עבדו באזור וכינו אותו גם בעל זבול (יש הרואים בשם איזבל בת מלך צידון עוד אזכור לשם זה). באכדית פירוש המילה (זֻבֻּלֻ-zubullū) הוא להעביר (מתנות נשואין). (אִזָבִּלְמַה - izabillma) פירושה להעביר (סחורה כתשלום מס).
ברכת יעקב לזבולון
בברכתו לזבולון מציין יעקב את קרבתו של שבט זבולון לחוף הים, בעוד שנחלתו משתרעת לאורך הגליל התחתון. רצועת החוף הייתה שייכת לשבט אשר. שבט זבולון הגיע בקצהו הצפוני עד צידון שהייתה בעת ההיא עיר נמל מרכזית.
ציון עיסוקו של זבולון במסחר ימי מופיע בספר דברים:
על פי המדרש, בברכת יעקב נקבע כי בני זבולון יהיו חלק משותפות עם בני שבט יששכר: בשותפות זו ידאג שבט זבולון לפרנסה החומרית בעוד שבט יששכר ידאג לרוח בלימוד תורה. ובלשון רש"י: "שהיה זבולן עוסק בפרקמטיא (מסחר) וממציא מזון לשבט יששכר - והם עוסקים בתורה". שותפות כזו שבה צד אחד לומד תודה והאחר מפרנס מכונה גם היום הסכם יששכר וזבולון והיא נמצאת במחלוקת אידאולוגית בין הסוברים שניתן להתנות על שכר בעולם הבא לבין האומרים ששכר העולם הבא לא ניתן למסחר (רב האי גאון).
פירוש נוסף להסכם בין השבטים שם דגש על ההיבט הכלכלי-חברתי של שיתוף הפעולה בין השבטים כך שזבולון ש"שוכן לחוף ימים" אחראי על הסחר הימי ויששכר סוחב על גבו את הפן הלוגיסטי והיבשתי של העסק המשפחתי.
עץ משפחה
עץ משפחה המציג את הדורות הקודמים:
מקום קבורתו
בספר הישר מסופר: ובסדר הדורות מביא בשם "גלילות ארץ ישראל":
מקום הקבר נמצא בעומק לבנון בעיר צידון ואינו נגיש לכניסת ישראלים. אף על פי כן, ביקרו בקבר יהודים מנטורי קרתא בעת משלחת לכנס אנטי ציוני לבנון.
שבט זבולון
בספר היובלים נזכרת אשת זבולון בשם "נעמה". בני זבולון הם: סרד, אלון ויחלאל.
במסעות המדבר שכן שבט זבולון בדגל מחנה יהודה, יחד עם יהודה ויששכר. בנחלות בני ישראל, נקבע ששבט זבולון ישכון בגליל התחתון. כיום משמש זבולון כשמו של האזור במישור החוף שבין חיפה ועכו. אזור זה אינו חופף במדויק את אזור נחלת שבט זבולון.
דור מזוין
דור מזוין (Generation Kill) היא מיני סדרה אמריקאית מסוגת דרמה ומלחמה בת שבעה פרקים מבית היוצר של HBO ששודרה לראשונה ב-13 ביולי 2008 והסתיימה ב-24 באוגוסט 2008.
המיני-סדרה מבוססת על ספרו באותו שם של אוון רייט משנת 2004 על חוויתו ככתב בגדוד הסיור הראשון של חיל הנחתים במהלך הפלישה לעיראק בשנת 2003, שעובד לטלוויזיה על ידי דייוויד סיימון, אד ברנס ורייט עצמו.
הסדרה שודרה בישראל בערוץ yes, וכן ב-HOT VOD.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר יחידה של חיל הנחתים האמריקאי שהייתה הכוח הראשון שנחת בעיראק ב-2003 במהלך מלחמת עיראק. העלילה מובאת בעיקרה מנקודת המבט של החיילים בעודם נוסעים ברכבי ההאמרים ממקום למקום.
פסקול
למרות שלסדרה אין מלחין, היא כוללת אוסף גדול של מוזיקה, שרובם היו שירים פופולריים בקרב האוכלוסייה האמריקאית בסוף 2002 ובראשית 2003. המוזיקה החדשה יותר (בהקשר של התוכנית) משמשת להמחשת תרבות הפופ במהלך התקופה של הפלישה. כל השירים מבוצעים באקפלה על ידי חברי צוות השחקנים, למעט "The Man Comes Around" של ג'וני קאש ו- "Re-Up Time" של ג'וש ריי פירסון.
פרק 1: "Get Some"
"Merry Christmas from the Family" של רוברט ארל קין
"Use Me" של ביל וית'רס
פרק 2: "The Cradle of Civilization"
"Beyoğlu" של די ג'יי קאמבו
"Marines' Hymn" - המנון של חיל הנחתים של ארצות הברית
פרק 3: "Screwby"
"Hot in Herre" של נלי
שלפח
שם הצמח בעברית
השלפח משווק גם בשם דובדבן אהבה, וידוע בשמות נוספים כגון דובדבן היהודים , גולדן ברי ופנסים סיניים.
גידול הפרי
הפרי שלפח שייך למשפחת הסולניים אליה שייכים גם העגבנייה החציל והפלפל. כמו שאר בני משפחתו הוא גדל בצורת שיח ולכן כדאי להדלות אותו. קצב הצימוח של השלפח מהיר וקל לגדלו. עונת השתילה המומלצת לשלפח היא באביב בין חודש מרץ לאפריל והוא מניב פירות ברוב השנה. את השלפח קוטפים כאשר העלים המקיפים את הפרי חומים ויבשים.
שלפח בישראל
למרות שניתן לגדל שלפח בישראל, רוב השלפחים שנמכרים בישראל מיובאים מחו"ל. במרץ 2022 הודיע משרד החקלאות שהמכס על יבוא שלפח לישראל יבוטל.
סטצ'ק
סְטֶצַ'ק (בסרבו-קרואטית: Stećak, בכתב קירילי: Стећак; בלשון רבים: סְטֶצְ'צִי, בסרבו-קרואטית: Stećci, בכתב קירילי: Стећци) הוא מונח המתאר מצבות מונומנטליות מימי הביניים אשר פזורות ברחבי בוסניה והרצגובינה, ומעט אל תוך גבולותיהן של קרואטיה, מונטנגרו וסרביה. כמות מוערכת של 60,000 מצבות נמצאות בגבולות בוסניה והרצגובינה המודרנית וכ-10,000 הנותרות נמצאים כיום בקרואטיה (4,400), במונטנגרו (3,500) ובסרביה (2,100). סך הכל פזורות המצבות על פני יותר מ-3,300 אתרים, ויותר מ-90% מהמצבות נמצאות במצב שימור ירוד מאוד.
המצבות החלו להופיע באמצע המאה ה-12, והגיעו לשיאן במאות ה-14 וה-15, לפני שנפסקה הופעתן במהלך הכיבוש העות'מאני בתחילת המאה ה-16. המצבות הן חלק ממסורות נפוצות בקרב חסידיהן של הכנסייה הבוסנית, הקתולית והאורתודוקסית גם יחד, והן קושרו לעיתים קרובות לאוכלוסייה הוולאכית, אולם ההשתייכות האתנית והדתית המקורית עדיין לא נקבעה. האפיטפים אשר על המצבות נכתבו בעיקר באותיות בוסניות-קיריליות אשר נכחדו מין העולם. האוסף הגדול ביותר של מצבות אלו נקרא ראדימליה, וממוקם ממערב לסטולאץ בבוסניה והרצגובינה.
הסטצ'צי הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסקו בשנת 2016. אתר המורשת כולל מגוון של 4,000 מצבות ב-28 אתרי נקרופוליס - מתוכם 22 בבוסניה והרצגובינה, שניים בקרואטיה, שלושה במונטנגרו, ושלושה בסרביה.
הסטצ'צי הן תופעה תרבותית יוצאת דופן, בזכות העדות הייחודית שהן מספקות לתמהיל התרבותי שהיה באזור זה בימי הביניים - בין סגנונות עיצוב אסלאמיים, מסורות נוצריות ושילובם של סמלים מהמיתולוגיה הקדם-נוצרית של הקבוצות האתניות שחיו באזור.
אטימולוגיה
המילה סטצ'ק עצמה היא צורת ביטוי מקוצרת של המילה הישנה "stojećak", אשר נגזרת מן הפועל הסלאבי הדרומי "stajati" (שמשמעותו בעברית: "עומד"). מילולית פירוש המילה הוא "אלמנט עומד וגבוה".
בהרצגובינה הם נקראים גם "משטי"/"משטה" (mašeti/mašete; באיטלקית המילה "מסטו" (massetto) פירושה "סלע גדול", ובטורקית המילה "משהד"/"משהט" ("meşhet"/"mešhed") פירושה "מצבה לגיבורים שנפלו"), במרכז ומערב בוסניה הם נקראים "מרמורי"/"מרמוריה"/"מרמורובי" ("mramori"/"mramorje"/"mramorovi", מילולית: "שיש"), ובסרביה ובמונטנגרו נקראים "אוסג'ניק" ("usađenik", בתרגום מילולי לעברית: "השרשה").
בכתובות על המצבות עצמן, הן מתוארות כ-"bilig" (בעברית: "סימן"), "kamen bilig" ("סימן אבן"), "kâm"/"kami"/"kamen"/"kamy" ("אבן"), "hram" ("מקדש"), "zlamen" (סימון), "kuća" (בית), "raka" (בור), "greb"/"grob" (קבר).
אף כי המשמעות המילולית של המילה "סטצ'ק" היא "אבנים מונוליתיות גבוהות", במאה ה-20 היא התקבלה במדע כמונח כולל עבור לוחות של מצבות. ההתייחסות המקורית למילה עצמה אינה ודאית. המקור המוקדם ביותר לשימוש המילה הוא במכתב משנת 1851, ואופן רשמי יותר במילון מקומי משנת 1852 (במהדורה הראשונה משנת 1812 המונח לא היה קיים), ובמילונים אקדמיים מוזכר רק מ-1956/58.
ההנחה היא שהשימוש במונח רווח במזרח הרצגובינה ובחלקים מסרביה, עד שבראשית המאה ה-20 נוצר שינוי בטרמינולוגיה.
המונח "סטצ'ק" אינו נפוץ בדיאלקטים אזוריים, והוא אינו נכון מבחינה סמנטית וסותר את צורת המצבות בפועל, שכן הוא נובע מהפועל "לעמוד", ואילו הרוב הגדול של המצבות מעוצבות בצורה מאוזנת ו"שוכבת", בניגוד למצבות מסוגים אחרים אשר מתנשאות כלפי מעלה. כמות מצבות הסטצ'ק אשר מתנשאות כלפי מעלה אינו מסתכם אפילו ב-5% מתוך הכלל. מאחר שבכתובות של מצבות הסטצ'ק עצמן המצבות מכונות "kami" ("אבן"), חוקרים שונים הציעו את המונח המקביל "kamik" כשם מתאים יותר לכלל המצבות, והציעו שהמונח "סטצ'ק" יתייחס למצבות העומדות בלבד. המונח "kamik" קרוב יותר למשמעות המקורית בפועל, ולעיתים הוא משמש במקום סטצ'ק בספרות המקצועית.
עיצוב
חלק קטן (384) מתוך מצבות הסטצ'ק נושאות כתובות, בעיקר בשפה בוסנית קירילית שנכחדה.
הכתובות יכולות להיות מחולקות באופן גס לכמה סוגים: ביטוי דתי, תיאור המוות ההרואי, מידע על הנפטר, מידע על קרובי משפחתו של הנפטר ונסיבות מותו, מידע עם שם אישי בלבד (או שימוש בשם גנרי החוזר על עצמו), או לקח דתי או מוסרי (לרוב אמרות חכמה שונות העוסקות בחיים ותמותה, פחד ממוות, חרדה מול שלווה וכדומה).
המאפיין המרשים ביותר הוא מוטיבים דקורטיביים המחולקים לשש קבוצות המשלימים זו את זו: סמלים חברתיים, סמלים דתיים, צלם של ריקוד הפולקלור המקומי קולו שמבוצע לאחר המוות, צלם המייצג דמויות שונות, קישוטים עם כוונה ברורה, ומוטיבים לא מסווגים (בעיקר סימבוליים, גאומטריים או פגומים).
רבים מהם שרדו עד עצם היום הזה. ספירלות, ורדים, עלי גפן וענבים, סוגי שושן, כוכבים (לרוב בעלי שישה קודקודים), וירחים - הם חלק מהביטויים האומנותיים הנפוצים. עיצובים נוספים כוללות תהלוכות של צבאים, סוסים, ריקוד קולו, ציד, טורנירי אבירים, והמפורסם ביותר, דמותו של המנוח עם ידו הימנית מורמת, אולי במחווה של נאמנות.
הפרשנות של משמעות המוטיבים שנויה במחלוקת. כמה חוקרים הגיעו למסקנה כי המוטיבים, בדומה למסורות פולחן שלאחר-המוות של כתות שונות, מעידים על נוכחותם של סמלים תאולוגים מתקופה קדומה יותר בבלקן, אז השבטים הוולאכים והאילירים שחיו באזור האמינו באמונות פרה-נוצריות. חוקרים מציינים שסימבולים כמו סוס יחיד עם נחש, או צבי יחיד עם ציפור, אשר מופיעים על מצבות הסטצ'ק, מסמלים בתרבויות קדומות שונות את נשמתו של המנוח הולך לעולם אחר.
חלק מהסמלים אשר על המצבות מתכתבים עם המיתולוגיה האילירית הקדומה. הפולחן הקדום באזור הבלקן, כמו אזורים סמוכים נוספים, כלל שימוש נרחב בייצוגיות של התאוס על ידי צבי. הארכאולוג דרגוסלאב סרייוביץ' הראה במחקריו כיצד גם לאחר התפשטות הנצרות לא נעלם השימוש בצבי בפולחן של העמים המקומיים. חוקרים נוספים סוברים שתפקיד הצבי במיתולוגיה הייתה להוביל את המנוח אל העולם הבא. לעיתים מלווה את הצבי במעמד זה ציפור, או סמלים נוספים כמו שושנים או צלב. מוטיבים נוספים כמו ריקוד הקולו שלאחר-המוות, ופנייתם של הפסלים לכיוון מערב, מתכתבים עם אמונות מוקדמות יותר הקשורות להנחיית הנשמה לפנות אל הכיוון הנכון.
באזורים מסוימים מופיעות במצבות רבות מוטיבים של גרמי שמיים - ירח, כוכבים ושמש - המזוהים עם אמונות פגאניות מוקדמות באזור זה, ובאזורים רבים נוספים. על פי אמונות דתיות עתיקות, הגוף המת הולך לירח והנשמות אל השמש, ולא פעם ראו קשר בין סמלים אסטרליים עם מוקומם של גרמי השמיים בזמן מותו של המנוח.
ממחקרים אלו עולה שיש קשר חזק בין הסמליות של עיצוב המצבה בתקופה הנוצרית בה בנו את הסטצ'צי, לבין מיתולוגיות קדומות יותר של האזור שעדיין נותרו נוכחות ומשמעותיות במערכת האמונות המקומית גם זמן ממושך לאחר השתרשות הנצרות באזור.
סגנון המבנה
מצבות הסטצ'ק הן מצבות אבן מונוליתיות בצורת מנסרה, אופקיות או אנכיות, עם משטח שטוח או מכוסה גמלון, עם או בלי כן. הסיווג הנפוץ ביותר למצבות הסטצ'ק הוגדר על ידי דמיטרי סרגייבסקי ב-1952, שחילק אותם לסוגים מאוזנים ומאונכים, אך עד היום לא הסתיימה שיטת הסיווג המדויקת ביותר שלהם.
על פי ההיסטוריון שפיק בשלאגיץ', הסטצ'ק יכול להופיע באחד משבעה סוגי צורות: לוחות שטוחים, תיבה, תיבה על כן, גמלון, גמלון על כן, עמוד ניצב וצלב, ואילו על פי דוברבקו לוברנוביץ' ישנם 9 סוגים: לוחות שטוחים, לוחות שטוחים על כן, תיבה, תיבה על כן, תיבה גבוהה, תיבה גבוהה על כן, סרקופג (סגנון הגמלון), סרקופג על כן וצלב.
כרונולוגיה של החוקרת מריאן ונזל מציעה שמצבות נבנו בתחילה בסגנון של הלוחות השטוחים (העתיקים יותר מתוארכים לסביבות שנת 1220, אך נראה שישנן מצבות מוקדמות יותר בסגנון זה מאמצע המאה ה-12), העיצובים המונומנטליים התחילו להופיע בסביבות בשנת 1360, אלה עם ייצוגים חזותיים החלו להופיע בסביבות 1435–1477, וכנראה התופעה הגיעה לסיומה בשנת 1505 (לא כולל דוגמאות בודדות ונדירות שנמשכו עד המאה ה-18). העיצובים המאוחרים יותר של המצבות החלו להיות מושפעים מעיצובים אסלאמיים-עות'מאניים שהיו נפוצים בסוף ימי הביניים.
השלב הראשוני של התפתחותן של המצבות, שכלל כאמור לוחות אבן פשוטים, אינו עיצוב המזוהה עם האזור, ונראה שמקורותיו באזור המערבי של הים התיכון, שם היה נפוץ סגנון הקבורה שכזה, אך בהדרגה המצבות השתדרגו בשיטות ייצור וקישוט האופייניות בבלקן, על פי מיומנויות אבן הייחודיות של האזור. המונומנטים המתוארכים מעידים על כך שהם נעשו תחילה על ידי האצולה הפאודלית, ומאוחר יותר המסורת הזו אומצה על ידי הוולאכים המקומיים. שאימצו את הסגנון הזה מאמצע המאה ה-15.
שיוך דתי ואתני
ישנן כמה תאוריות שונות אך מבוססות, לגבי הזהות האתנית-תרבותית של מי שיצרו את תופעת הסטצ'ק. על פי הדעה המקובלת, המקור הוא בתופעה תרבותית מאזור בוסניה והרצגובינה מימי הביניים. כמה חוקרים בחרו את התופעה בהיקף רחב יותר, ומשייכים את שורשי העיצוב האומנותי של הסטצ'ק למסורות אומנות מגלית שהייתה נפוצה באירואסיה עוד בתקופה הפרה-היסטורית.
חוקרים שונים רואים בעיצוב התיבות של הסטצ'ק השפעות רומנסקיות וגותיות.
מבחינה אתנית חוקרים רבים מסכימים שתופעת הסטצ'ק קשורה בעיקר לתרבויות שחיו באזורים הרריים. הדעה הרווחת בקרב החוקרים מקשרת את הסטצ'צי אל האוכלוסייה הוולאכית שחיה באזור בימי הביניים, אך עדיין לא ברור עד כמה הקשר הזה משמעותי. עדויות שונות מצביעות על כך שסגנון העיצוב של הסטצ'צי החל אצל האצולה הפאודלית המקומית, ואומץ בהמשך על ידי השבטים הוולאכים. נראה שאחת ממשפחות האצולה בהונגריה שרצו בתמיכתם של הוולאכים, סייעו להם בהמשך בהטבות כלכליות שונות, מה שגרם לשבטים הוולאכים להתחזק כלכלית, וכך יכלו להרשות לעצמם את הפקתן של מצבות מושקעות ומעוצבות יחסית. חלק מהשבטים הוולאכים שלהם הייתה יכולת ארגון צבאית יושבו באזורי גבול מסוכנים ושימשו כחיץ בין החילות הרשמיים של האצולה לבין אויביהם, וכך גבר שיתוף הפעולה שלהם עם האצולה המקומית, מה שבא לידי ביטוי גם בפריסת מצבות הסטצ'ק ובמידת ההשקעה בהן. על פי ההערכות, עם הכיבוש העות'מאני, שבטים רבים של ולאכים וסלאבים מקומיים התאסלמו ואיבדו בהדרגה את הזהות התרבותית והמבנה החברתי שלהם, מה שגרם בהדרגה להפסקת עיצוב המצבות.
מבחינה דתית מחקרים מהעשורים האחרונים הגיעו למסקנות שמסורת הסטצ'ק הייתה בעיקרה מסורת נוצרית מקומית, והעידה בהיקפה על השתרשותה הרבה של הנצרות באזור זה. עם זאת, סימבולים קדם-נוצריים המשולבים בעיצובים, לצד מנהגים קדם-נוצריים שונים - כמו הצבת חפצים של הנפטר או חלק מכספו לצידו בקבר, או הוצאת עצמות המת לצורך שטיפתן וקבירתן מחדש - העלו השערה נגדית שאולי הנצרות באזור זה לא הייתה נפוצה כמו שטוענים חלק מהחוקרים.
כך או אחרת הסטצ'צי מספקות עדות להשפעות פגניות קדם-נוצריות שהשתלבו בימי הביניים באמונה הנוצרית החדשה שהגיעה לאזור, ולצד השפעות של מניכאיזם - יצרו מארג אמונות מקומיות יוצא דופן.
מורשת
אחת התעלומות המרכזיות של הסטצ'ק היא שהתופעה לא מוזכרת כלל במסמכים מימי הביניים. גם תיעודים פרנציסקנים אשר תיעדו דברים רבים יוצאי דופן, כמו בתי קברות טורקיים, לא הזכירו את המצבות הללו. המסורת העממית, מצידה, שימרה את תפיסה מיתית מלאה באמונות טפלות ופנטזיה. משמעות הדבר היא שקיים חוסר רציפות בזיכרון האתני-ההיסטורי של כל שלוש הקבוצות האתניות שגרו באזור זה, בעקבות הגירות שונות והמרות הדת בתקופת הכיבוש העות'מאני.
התיעוד החיצוני המוקדם ביותר שנמצא למצבות הוא משנת 1530. בשנת 1626 הוזכרו שנית כמצבות המפארות את זכרם של גיבורים אנונימיים. הן החלו להיות מוזכרות בספרות המקומית רק מאמצע המאה ה-18.
מאז המחצית השנייה של המאה ה-19, נחשב הסטצ'ק לאחד מסמליה של בוסניה הרצגובינה - סמל המביא לידי ביטוי את המיתולוגיה האתנית-לאומית של הסלאבים הדרומיים.
אף על פי ששלוש התנועות הלאומיות המקומיות - הבוסנית, הקרואטית והסרבית - ניסו לספח את הסטצ'ק כסמל אותנטי לתרבותן, באופן פרדוקסלי, אף אחת משלוש הקבוצות האתניות (בוסניאקים, סרבים בוסנים וקרואטים בוסנים) בבוסניה והרצגובינה לא זכרה את הסטצ'ק בתודעתן הקולקטיבית, והן הותירו אותם להרס טבעי או אנושי. פרשנים רבים סבורים שאם קבוצה אתנית כלשהי הייתה מספחת אותם לעצמה כסמל תרבותי, המצבות היו נשמרות כיום במצב טוב יותר.
הסטצ'ק השפיע על צורות אמנות שונות והיו נושא השראה לפסלים, ציירים, משוררים, יוצרים, סופרים וצלמים.
אספא ווסן
אספא ווסן (1916–1997), בנו של הקיסר היילה סלאסי הראשון ושל אשתו הקיסרית מנן אספאו. הוכרז בשנת 1989 כקיסר אמהה סלאסי הראשון מאתיופיה בגלות.
ביוגרפיה
אספא נולד לאביו, יורש העצר ראס טאפרי, מושל העיר הרר באותה עת. אספא הפך ליורש העצר הקיסרי לאחר שאביו הוכתר לקיסר אתיופיה בשנת 1930 עם מותה של הקיסרית זאודיתו.
אספא נישא לנסיכה ווליאט ישראל סיום שהייתה נינתו של הקיסר יוהנס הרביעי. לזוג נולד בן אחד.
בשנת 1936 יצא אספא לגלות ביחד עם אביו הקיסר לאחר הכיבוש האיטלקי את אתיופיה. לאחר תבוסת האיטלקים בשנת 1941 חזר אספא ביחד עם המשפחה הקיסרית לאדיס אבבה והחל שוב למלא את תפקידו כיורש העצר.
ב- 1960 המשמר הקיסרי ביצע הפיכה נגד הקיסר היילה סלאסי הראשון, בזמן שהותו בברזיל. המהפכנים אילצו את יורש העצר אספא לקרוא הודעה ברדיו לפיה הוא תומך בהפיכה נגד אביו, וכי הוא מקבל על עצמו את התואר של קיסר אתיופיה. הצבא האתיופי, כמו גם הכנסייה האורתודוקסית האתיופית, סירבו להכיר בהפיכה. ההפיכה נכשלה לאחר שהקיסר היילה סלאסי חזר למדינה. הקיסר העניק חנינה לבנו וטען שהקריא את ההודעה ברדיו לאחר שהמורדים איימו על חייו. תקרית זו העיבה על יחסי האב ובנו. אספא לא הצליח לשכנע את אביו, כמו גם את הממסד האתיופי, בהקשר לתפקיד אותו מילא בניסיון ההפיכה.
ב-1973 אספא לקה בשבץ לב ונשלח לשווייץ כדי לקבל טיפול רפואי. השבץ גרם לו לשיתוק בצד גופו הימני ואי-יכולת לדבר. בנו הבכור של אספא, זרע יעקוב, שאז היה סטודנט באוניברסיטת קיימברידג', נאלץ למלא את תפקידו של אביו כ"יורש העצר של אתיופיה בפועל".
בשנת 1974 בעת שהדרג' ביצע הפיכה נגד הקיסר היילה סלאסי הוכרז אספא, ששהה כל אותה עת מאז שלקה בשבץ בשווייץ, למלך אתיופיה, ולא לקיסר אתיופיה במקום אביו. אספא סירב לקבל על עצמו את התפקיד וטען שההפיכה היא בלתי חוקית, כמו גם ההדחה של אביו. בשנת 1975 בוטל השלטון הקיסרי באתיופיה על ידי הדרג'. אספא ומשפחתו עברו ללונדון בשנת 1975, כאשר רוב המשפחה הקיסרית באתיופיה נתונה במעצר על ידי קבוצת הדרג'.
ב-1989 הכריז על עצמו אספא כקיסר אתיופיה בגלות ובחר לו את השם אמהה סלאסי הראשון. הוא נפטר בשנת 1997 בארצות הברית לאחר מחלה קצרה.
לאחר נפילת שלטון מנגיסטו באתיופיה, הועברה גופתו של אספא לקבורה בקתדרלת השילוש הקדוש שבאדיס אבבה. אספה נקבר לצד אביו הקיסר היילה סלאסי הראשון ולצד אימו הקיסרית מנן.
פאולו קונטי
פאולו קונטי (באיטלקית: Paolo Conti; נולד ב-1 באפריל 1950) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
במהלך הקריירה שלו, קונטי שיחק עבור מועדוני כדורגל מהסרייה א' כמו רומא (1973-80), סמפדוריה (1981-83) ופיורנטינה (1984-88).
הוא זכה עם רומא בגביע האיטלקי בשנת 1980.
קונטי שיחק עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה והיה חלק מהסגל שלה למונדיאל 1978, שבו היא סיימה במקום הרביעי תחת המאמן אנצו ביארזוט; הוא שימש כשוער המחליף לדינו זוף. בסך הכל הוא ערך שבע הופעות במדי איטליה בין השנים 1977 ל-1979.
סגנון המשחק
קונטי נודע כאחד השוערים הגדולים והמנוסים ביותר של דור השוערים האיטלקי של זמנו. הוא נודע בשל קור רוחו, יכולת עצירת הבעיטות והיציבות שלו, וגם בשל היכולת שלו לצאת מקו הרחבה כדי לעצור את הגבהות היריבה.
איגרת אבא צאגא
איגרת אבא צאגא נשלחה על ידי ליקה כהנת מביתא ישראל, אבא צאגא, בשנת 1862 אל "הכהן הגדול של כל העבריים". האיגרת, הכתובה אמהרית, נשלחה בידי המיסיונר הנוצרי בירינקוסא, שעלה לרגל לירושלים. בירינקוסא מסר אותה לידי סמואל גובאט, הגמון ירושלים, שככל הנראה הסתירהּ. בשנת תרכ"ד (1863) הגיעה האיגרת לידיו של יעקב ספיר, והוא תרגם אותה לעברית ופרסם אותה בעיתונות העברית והיהודית.
פירוש האיגרת
השאלה הנוקבת באיגרת - האם הגיע הזמן לחזור לירושלים - עלתה כתגובה לטענות המיסיון כי המשיח כבר בא. נזכרת באיגרת התסיסה המשיחית שעוררו דברי המיסיונרים, תסיסה המביאה באותה שנה לניסיון עליית תרכ"ב בהובלת אבא מהרי.
גרם המדרגות הצורח
גרם המדרגות הצורח (באנגלית: The Screaming Staircase) הוא ספר פנטזיה לנוער שנכתב על ידי ג'ונתן סטראוד. הספר יצא לאור בשנת 2013. זהו הספר הראשון בסדרת לוקווד ושות'. הסדרה מספרת את סיפורה של לוסי קרלייל, כשהיא מצטרפת לאנתוני לווקוד ולג'ורג' קבינס בחקירותיהם על רוחות רפאים ברחבי לונדון, כאשר הספר מתמקד בחקירת טירת קומב קרי.
עלילה
הספר מתרחש בלונדון, ששטופה ברוחות רפאים (המכונות 'אורחים'), בשל גורם לא ידוע שהתחיל לפני חמישים שנה. לנערים צעירים יש יכולות על-טבעיות שמאפשרות להן לחוש ולהילחם ברוחות - יכולות שמחולקת לכישרון הראייה, לכישרון השמיעה ולכישרון המגע. בשל כוחותיהם של הילדים מוקמות באנגליה סוכנויות המעסיקות ילדים למלחמה ברוחות הרפאים. הסוכנויות כולן מפוקחות על ידי הממשב"ט - המחלקה למחקר ולשליטה בתופעות על טבעיות.
עלילתו של הספר נסובה סביב סוכנות לוקווד ושות'. שלושת הסוכנים, אנתוני לוקווד, לוסי קרלייל וג'ורג' קבינס נקלעים לבעיה כספית לאחר ששרפו בטעות בית של לקוחה בעת לחימה ברוח רפאים מרושעת בשם אנני וורד. כדי להשיג את הכסף הם לוקחים על עצמם את תיק החקירה של טירת קומב קורי, טירה רדופה ביותר שאיש לא הצליח להישאר בה לילה ולשרוד.
רוחות הרפאים מסווגות לשלושה טיפוסים, על פי רמת הכוח, התבונה ופוטנציאל הנזק שלהן. הסוכנים משתמשים בכסף, מלח ואש כדי להרתיע את הרוחות, ובכוחות שלהם כדי לחוש את הרוחות ואת העבר הטרגי שהביא למיתתן.
בד בבד עם חקירת הטירה חוקרים השלושה את נסיבות מותה של אנני וורד, שלוסי מצאה תליון שלה וגילתה ממנו שהיא נרצחה בידי אהוב שלה. אנשים שונים לא מרוצים מחשיפת הפרשה והם מנסים לצוד את לוקווד ואת חבריו.
עיבוד לסרט
הזכויות לסרט נרכשו על ידי Illumination Entertainment וסרטי יוניברסל, מה שהיה הופך אותו לסרט הראשון שלהם מסוגת הלייב אקשן. הסרט היה אמור להיות מופק על ידי מייסד והעומד בראש אילומיניישן אנטרטיינמנט, כריס מלדנדרי. עם זאת, בספטמבר 2017 הוכרז ש-Big Talk Productions קנו את הזכויות של לוקווד ושות', עם הכוונה להפוך את זה לסדרה. בדצמבר 2020, הוכרז שהסדרה תעלה בנטפליקס, בעיבודו של ג'ון קורניש. הצילומים לסדרת הטלוויזיה לוקווד ושות' החלו ב-5 ביולי 2021, והסדרה עלתה ב-27 בינואר 2023.
המסע המופלא
המסע המופלא (ביפנית: 千と千尋の神隠し, תעתיק: סֵן טוֹ צִ'יהִירוֹ נוֹ קַמִיקַקוּשִי) הוא סרט אנימה מ-2001. הסרט נכתב ובוים על ידי הייאו מיאזאקי, הונפש על ידי סטודיו ג'יבלי והופץ על ידי טוהו. עלילת הסרט עוקבת אחר צ'יהירו, ילדה בת 10 שנקלעת לעולם הרוחות של קאמי של דת השינטו. אחרי שהוריה נהפכו לחזירים בגלל המכשפה יובאבה, צ'יהירו מוצאת עבודה בבית המרחץ של יובאבה עד שתמצא דרך לשחרר את עצמה ואת הוריה ולחזור לעולם האנושי. הסרט זכה לשבחים רבים ובפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, והוא סרט האנימה היחיד לעשות זאת.
הסרט שופע אלגוריות ומסרים על נפש האדם ועל יחסיו עם הסביבה. הוא בא לתאר את התבגרותה של ילדה ואת "חניכתה" בעזרת סיועים מסביבתה החדשה. גם הדמויות שנראות כרעות או מתנכלות בתחילתה מתגלות כדמויות מורכבות יותר מן הצפוי ואפילו חברותיות מאוד.
תקציר העלילה
העלילה מתחילה כאשר ילדה בשם צ'יהירו, עוברת לבית חדש יחד עם הוריה. אביה של צ'יהירו מנסה לנסוע בדרך קיצור, אך הוא טועה בדרך. צ'יהירו ומשפחתה הגיעו בטעות לפארק שעשועים נטוש, והחליטו להיכנס ולחקור אותו. הם מגלים שהגיעו למקום שבו יש רק מסעדות, שם הוריה של צ'יהירו מחליטים לשבת לאכול, אך יובאבה, המכשפה השולטת במקום, הופכת אותם לחזירים כיוון שהאוכל לא היה מיועד להם. צ'יהירו מגלה שהיא לכודה בעולם הרוחות בתקופת האדו, אך למזלה פוגשת בנער בשם האקו, שעוזר לה להשיג עבודה בבית-מרחץ לרוחות שונות ומשונות כך שתוכל להישאר מבלי שיובאבה, המכשפה השולטת במקום, תפגע בה. בעזרתו של האקו, צ'יהירו מנסה להחזיר את הוריה בחזרה לבני אדם ובדרך היא מתמודדת עם שלל הרפתקאות יוצאות דופן.
הפסקול
את הפסקול של הסרט הלחין ג'ו היסאישי, כברבים מסרטיו של מיאזאקי. סגנונו הוא עירוב של הסגנון המערבי הקלאסי עם הרמוניות וכלי הקשה יפניים. קטעי הלחן השונים, החוזרים לעיתים ומשתלבים זה בזה, מאפיינים את הדמויות השונות בסרט ואת מצבן הרגשי.
נושאים
הנושאים של הסרט מושפעים בכבדות מפולקלור שינטו-בודהיסטי יפני. רוב עלילת הסרט מתמקדת סביב בית מרחץ יפני שבו מגוון רחב של דמויות מהפולקלור היפני, ביניהן רוחות הקאמי, באות להתרחץ.
צ'יהירו פוגשת גם קאמי שהם חיות או צמחים. מיאזאקי אמר על כך: "בזמנו של סבי, האמינו שקאמי התקיימו בכל מקום - בעצים, נהרות, חרקים, בארות, כל דבר. הדור שלי לא מאמין בזה, אבל אני אוהב את הרעיון שכולנו צריכים לנצור את הכול מכיוון שרוחות עלולות להיות שם, ועלינו לנצור הכול כי יש סוג של חיים להכול."
הסרט הושווה להרפתקאות אליס בארץ הפלאות שכן לסיפורים יש מספר אלמנטים משותפים, כגון התרחשותם בעולמות פנטסיה, העלילות שכוללות כשל בלוגיקה, וקיומם של מוטיבים כמו אוכל שהם בעלי תכונות מטאמורפיות; על אף שהנושאים לא משותפים. הקוסם מארץ עוץ גם הוא הושווה למסע המופלא.
הצלחה בעולם
הסרט יצא לאקרנים ביפן בשנת 2001. בעולם כולו הוא גרף הכנסות בסך של כרבע מיליארד דולרים. כ-23 מיליון יפנים צפו בסרט (כשישית מאוכלוסיית יפן).
ב-2002 יצא הסרט באמריקה בדיבוב לאנגלית (בקולותיהם של דבי צ'ייס - "לילו וסטיץ'"; וג'ייסון מארסדן - "אבא חורג, אמא חורגת") וב-3 ביולי 2003 יצא לאקרנים בישראל בשתי גרסאות – מתורגמת ומדובבת (בקולותיהם של לני כהן; ויונתן השילוני – "חלומו של הנרי").
לאחר צאת הסרט הכריז מיאזאקי כי יהיה זה סרטו האחרון. אולם, בשנת 2004 הוציא סרט נוסף בשם "הטירה הנעה של האול", אשר זכה להצלחה דומה, בשנת 2009 הוציא את הסרט "פוניו על הצוק ליד הים" שגם זכה להצלחה רבה, ב-2013 הוציא את הסרט "הרוח העולה", וב-2020 עתיד לצאת סרט אנימציה נוסף באורך מלא שיביים, "איך אתה חי?".
פול סבטייה
פול סבטייה (צרפתית: Paul Sabatier) (5 בנובמבר 1854 בקרקסון - 14 באוגוסט 1941) היה כימאי צרפתי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1912 (לצד ויקטור גריניאר), "על שיטת ההידרוגנציה של תרכובות אורגניות שפיתח".
חייו
סבטייה התקבל בגיל 18 הן לאקול פוליטקניק והן לאקול נורמל סופרייר, ובחר באחרון. הוא סיים את לימודיו ב-1877. במשך רוב חייו לימד קורסים באוניברסיטת טולוז, והתמנה לדיקן הפקולטה למדעים בשנת 1905. מחקריו המוקדמים, בקולז' דה פראנס, עסקו בתרמוכימיה של גפרית וסולפטים מתכתיים, ועל מחקר זה התבססה תזת הדוקטורט שלו. בטולוז המשיך במחקרים כימיים ופיזיקליים של תרכובות גפרית, כלוריד, כרומט ונחושת. כמו כן, חקר את תחמוצות החנקן וחומצה ניטרוסודיסולפונית ומלחיה. הוא ביצע גם מחקר בסיסי בתחום מקדמי החלוקה (מדד למסיסות תרכובות בממסים שונים) וספקטרום בליעה.
סבטייה תרם רבות לשימוש התעשייתי בהידרוגנציה. ב-1897 גילה כי כמות קטנה של ניקל יכולה לשמש כזרז לסיפוח מימן לתרכובות פחמן (לא רוויות).
עיקר תהילתו על "תגובת סבטייה", ועבודותיו, ביניהן La Catalyse en Chimie Orgarnique (קטליזה בכימיה אורגנית), שפורסמה בשנת 1913.
סבטייה זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1912, יחד עם עמיתו הצרפתי, ויקטור גריניאר. הפרס ניתן לו על עבודתו בתחום ההידרוגנציה.
נס הנשיא (אירלנד)
נס הנשיא הוא דגלו האישי של נשיא אירלנד. הדגל הוכרז רשמית ב-13 בפברואר 1945.
כמו רבים מהנסים המלכותיים והנשיאותיים הדגל מונף תדיר מעל מעונו הרשמי ורכביו של הנשיא, כמו גם מעל טירת דבלין כשהנשיא שוהה בה. הדגל לעולם אינו מונף בחצי התורן ואינו קודם לדגל הלאומי בסדר החשיבות.
ארמן-לואי קופרן
אַרְמָן-לוּאִי קוּפְּרֶן (בצרפתית: Armand-Louis Couperin; 25 בפברואר 1727 – 2 בפברואר 1789) היה מלחין, נגן עוגב וצ'מבלו צרפתי משלהי תקופת הבארוק וראשית התקופות הקלאסיות. הוא היה בן למשפחת קופרן, משפחה של מוזיקאים, שהבולטים שבהם היו אבי דודו לואי ובן דודו פרנסואה.
ביוגרפיה
קופרן נולד בפריז. אימו נפטרה כשהיה רק בן 17 חודשים והוא גודל על ידי אביו, ניקולה, גם הוא מלחין והיורש של פרנסואה קופרן "לה גרנד" כנגן עוגב ב בשנת 1748. דבר לא ידוע על החינוך של ארמן-לואי קופרן, אף על פי שספרייתו בזמן מותו הכילה 885 ספרים, יוצאי דופן למוזיקאי ועדות לעניין אקדמי.
קופרין ואשתו העבירו שיעורי צ'מבלו והיא הייתה נגנית העוגב במנזר מונמארטר. לאחר שעזב את סן ז'רווה, התפקידים הרבים של קופרן כללו נגינה בעוגב בסן ברתלמי (Saint-Barthélemy, עד 1772), סן ז'אן-אן-גרב (St Jean-en-Grève), מנזר הקרמה-בייט (Carmes-Billettes), נוטרדאם (מ-1755), סנט שאפל (מ-1760), סנט מרגריט (Sainte Marguerite), והקפלה המלכותית (מ-1770).
קופרן מת בגיל 61 בפריז בתאונת דרכים בזמן שמיהר מ בסנט שאפל לסן ז'רווה.
מוזיקה
קופרן לא פרסם את מוזיקת הכנסייה שלו והוא סירב לכתוב לתיאטרון. יצירותיו ששרדו הן כמעט אך ורק עבור כלי מקלדת, או כלי מקלדת ואנסמבל קאמרי קטן.
בניגוד לרבים מבני דורו, נשאר קופרן קשור מבחינה סגנונית ל"המסורת הצרפתית הגדולה" (la grande tradition française), ויצירותיו ספגו ביקורת בשל חוסר המודרניות שלהן. עם זאת, דייוויד פולר (David Fuller) מצטט את הדחף לניסיונות והצורך שלו לחקור את האפשרויות של כלי הנגינה. דוגמה לכך היא "סימפוניה של צ'מבלו" (Simphonie de clavecins) שלו, היצירה היחידה שקיימת שדורשת שני צ'מבלו עם ז'נוייר (genouillères, דוושות ברכיים שאפשרו דימינואנדו).
אנהגואריים
אנהגואריים (שם מדעי: Anhangueridae) היא משפחה של פטרוזאורים גדולים שחיו בתור הקרטיקון לפני 120-94 מיליון שנה. במראם הם הזכירו את האורניתוכיריים ובעבר השתייכו אליהם. לא כל החוקרים מכירים בה וחלק מחשיבים את מיניה לקרוביהם האורניתוכיריים. במשפחה שלושה סוגים הידועים רק ממאובנים מברזיל ומרחבי סין.
מאפיינים
בני משפחה זו היו בעלי מוטת כנפיים גדולה והם כנראה דאו על זרמי אוויר חם. היו להם לסתות ארוכות ובתוכם שורת שיניים דקות ומחטיות ששימשו ללכידת טרף. הלסת הייתה צרה וישרה וחסרת הבליטות של חלק מהאורניתוכיריים כמו הטרופאוגנטוס אך בעלת ציצה כרבולתית בקצה הראש. מעופפים אלה כנראה היו אוכלי דגים שחיו סמוך לים. על היבשה הם היו מגושמים יותר ונעו על גפיהם הקדמיות הצנומות שמהם נמתחו כנפיהם והם היו חסרי זנב.
כל המינים נכחדו עד לפני 94 מיליון שנה.
האוניברסיטה האמריקאית בפריז
האוניברסיטה האמריקאית בפריז (באנגלית: The American University of Paris, ובראשי תיבות: AUP) היא מוסד אקדמי פרטי (ללא כוונות רווח) ועצמאי הממוקם בפריז, בירת צרפת.
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה ב-1962 והיא נחשבת למוסד האקדמי האמריקאי הוותיק ביותר באירופה. האוניברסיטה חולשת על שמונה בניינים הנמצאים ברובע השביעי, ב"גדה השמאלית" של הסן, ליד מגדל אייפל, האינווליד. האוניברסיטה מתמחה במדעי החברה ובתקשורת ולומדים בה כ-1,000 סטודנטים. לימודי התואר באוניברסיטה מוכרים על ידי משרד החינוך האמריקאי.
תוכניות לתארים מתקדמים באוניברסיטה האמריקאית בפריז הן בין תרבותיות, השוואתיות ועכשוויות. הם משלבים תוכניות לימודים דינמיות, קורסים עיוניים ויישומים מעשיים של ידע. קשרים הדוקים בין סגל לסטודנטים, מאפשרים לסטודנטים ליהנות מחילופי אינטלקטואלים קפדניים ורשת קשר מקצועית עולמית. AUP, הממוקם בפריז משנת 1962, הוא המוסד האמריקני הוותיק ביותר להשכלה גבוהה באירופה והוא מוכר במלואו בארצות הברית, ומציע 14 מגמות לתואר ראשון ו -9 תואר שני. המאסטר הדו-לשוני לאמנויות בעניינים בינלאומיים, יישוב סכסוכים ופיתוח חברה אזרחית מושך סטודנטים לאוניברסיטה כתוצאה מהפקולטה המצטיינת שלה, הצעות דו-לשוניות ייחודיות ושותפות עם אוניברסיטת סורבון, אחד המוסדות החינוכיים המובילים בצרפת. תואר שני בתקשורת גלובלית מייצר בוגרים שהם אנליסטים וגם שחקנים בשינוי גלובלי. התואר מבוסס על עבודה תאורטית ופדגוגיה חוצה תרבויות. הסטודנטים עוברים קורסי ליבה בפוליטיקה של מיתוג וזהות, במגוון תרבותי ובכלכלה הפוליטית של התקשורת הגלובלית כבסיס לקורסים אקדמיים מיוחדים ושיעורים מבוססי סדנאות.
שפת ההוראה באוניברסיטה היא אנגלית, אם כי הסטודנטים נדרשים להפגין ידע בצרפתית על מנת לקבל את התואר.
האוניברסיטה מופיעה בספר "צופן דה וינצ'י" של דן בראון, כמקום שבו מעניק רוברט לנגדון את ההרצאה שלו בנושא סמליות.
בין בוגרי האוניברסיטה: המעצב טום פורד, השחקן מייקל ות'רלי.
אוסטרורפטור
אוסטרורפטור (שם מדעי: Austroraptor) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים שחי באמריקה הדרומית בתור הקרטיקון. הוא היה קרובו של היוננלנגיה, והוא נחשב לאחד מגדולי הדרומזאוריים. סוג זה התגלה ב-2002 בתצורת אלן שבפרובינציה ריו נגרו בארגנטינה בידי צוות בראשות החוקר פרננדו נובאס  ממוזיאון הטבע של בואנוס איירס. הוא תואר בידי נובאס והחוקרים דייגו פול, חואן קנאל, חואן פורפירי וחורחה קלבו. משמעות שמו היא: "auster" - רוח דרומית (בדומה לשם אוסטרליה) ו-"raptor" - שודד. הסוג כלל מין אחד - Austroraptor cabazai, על שם הקטור קבסה (Héctor "Tito" Cabaza), שהקים את המוזיאון "Museo Municipal de Lamarque", בו הדוגמה נחקרה.
מאפיינים
האוסטרורפטור נחשב לאחד מגדולי הדרומזאורים לצד הדקוטרפטור, האכילובאטור והיוטרפטור, והיה גדול בהרבה מסוגים כמו הולוצירפטור. הוא הגיע לאורך של 5 עד 6 מטרים לרבות הזנב ולמשקל של 91 עד 300 קילוגרם בקירוב. היו לו לסתות מוארכות עם מבנה שיניים שהזכיר את הספינוזאוריים ורגליים גדולות, שריריות וארוכות, אך טפרים יותר שטוחים בקצה. הגפיים הקדמיות היו קצרות יחסית לקרוביו והוא הותאם לתנועה מהירה אחרי טרף. כמו מינים דומים הוא כוסה בנוצות על פני גופו.
מבנה גופו של האוסטרורפטור התאים לרדיפה אחרי טרף קטן ומהיר, בדומה לברדלס. כמה מהחוקרים סוברים שמבנה השיניים הותאם לציד דגים בדומה לספינוזאורוס. המבנה הגדול יחסית שלו נובע כנראה ממיעוט טורפי-על ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים, מה שגרם לדרומזאורים המקומיים לגדול. הוא תפס כנראה את מקום טורף-העל לצד סוגי אבליזאוריים כמו הקווילמזאורוס.
האוסטרורפטור התקיים מלפני 78 מיליון שנה עד הכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה.
נתיב העשרה (סיני)
נתיב העשרה היה מושב בחבל ימית. המושב נקרא על שמם של עשרה חיילים שנהרגו בשנת 1971 בתאונת מסוק סמוך לרפיח. ראשיתו של המושב היה בשנת 1973 כשהוקם כהתנחלות בחבל ימית, והקיפו אותו המושב שדות ממערב, המושב תלמי יוסף ממזרח, צומת שדות מצפון-מערב, וצומת אבשלום מצפון מזרח.
ראשוני המתיישבים היו קבוצה של 30 משפחות שהגיעו בחודש יולי 1973. המושב היה יישוב חקלאי שעסק בעיקר בגידול ירקות, פרחים, ענבים ומנגו, וכן גידול כבשים ועופות. ב-1977 שוער כי חיו במושב כ-150 אנשים. כמו כן, מהכביש הממשיך מהמושב דקלה שנמצא גם כן בחבל, היה לחוף הים התיכון "חוף העשרה", גם כן על שם 10 הנהרגים בתאונה.
במסגרת הסכם השלום עם מצרים, פונה המושב, ונהרס בסוף אפריל 1982. תושבי המושב קיבלו רשות להישאר בו אחרי 1 באפריל 1982, תאריך הפינוי של סיני מאזרחים ישראליים, מפני שהבתים במושב החדש לא היו עדיין מוכנים. ב-4 באפריל 1982 קיימו התושבים טקס פינוי של המושב. באותה שנה הוקם מחדש המושב נתיב העשרה מצפון לרצועת עזה, ליד יד מרדכי. בעקבות הפינוי, קיבלה כל אחת מ-58 המשפחות במושב פיצוי של כ-543,000 דולר.
לחג'
מחוז לחג' (בערבית: محافظة لحج) הוא מחוז בדרום-מערבה של תימן.