cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסכת כלים (כלי המקדש)
מסכת כלים הוא שמו של חיבור שפורסם לראשונה במאה ה-17, המתאר, לכאורה, את מקום גניזתם של אוצרות בית המקדש.
מקור הספר
לא ידוע על אזכורים כל שהם של המסכת במקורות קדומים יותר, אך ישנם קווי דמיון בינה לבין מגילת הנחושת שנכתבה לפני כ-2000 שנה ונמצאה לפני כמה עשרות שנים, כפי שיפורט בהמשך.
תוכן ומבנה המסכת
קטע מתוך המסכת:
עין כחל
באחת המשניות מסופר:
במשך הזמן התפתחה מסורה שזיהתה את המקום באחד המעיינות שבסביבת צפת, (יש טוענים שמסורה זו בטעות יסודה כי הנוסח המקורי הוא עין-כתל, אך עיון ב"עמק המלך" מהדפוס הראשון, מכריע כי הנוסח המקורי הוא אכן עין כחל):
לפי כמה מקורות, כאשר ניסה נפוליון לכבוש את הארץ, הורה לחפש את כלי המקדש הגנוזים שם לפי המסורה, אך אלו לא נמצאו. כך למשל מספר משה ריישר כי בשנת 1799 חיפש צבא נפוליאון בונפרטה אחר המטמון. וכך הוא מתאר את המקום:
הזיקה בין מגילת הנחושת למסכת כלים
כאשר נמצאה מגילת הנחושת במערות קומראן, נמצאו קשרים בין החיבורים השונים: התוכן בשני החיבורים מדבר ברשימת מקומות בהם הוטמנו אוצרות, תוך כדי פירוט האוצרות והמקומות. כפי שמוזכר במסכת עצמה (משנה ב) היא נרשמה לראשונה בידי כותביה על לוח נחושת, ממש כמו מגילת הנחושת:
בנוסף לכך, במגילת הנחשת מופיע כמה פעמים השם כחלת או תל כחלת, כמקום הטמנתם של רבים מהאוצרות, מה שמזכיר מאוד את השם עין כחל המפורסם ממסכת כלים. אם כי החוקרים נוטים למקם את כחלת לא בצפון כפי המסורה שהתפתחה סביב עין כחל, אלא בסביבות ירושלים וים המלח.
דוד רשף
דוד רשף (רבסקי) (1905 – אוגוסט 1986) היה איש ההגנה, מפקד הג"א וראש המועצה השלישי של רמת השרון (1959–1962).
ביוגרפיה
דוד רשף (במקור: רבסקי) נולד בשנת 1905 בעיירה שפולה שבאימפריה הרוסית (בשנות האלפיים, באוקראינה). בגיל 20 נאסר, ועם שחרורו, ב-1930, עלה לארץ ישראל והתגורר בחיפה. הוא היה פעיל בהגנה, קצין מטה במחוז חיפה ומפקד נפת עמק הירדן. ב-1944 התמנה לקצין הנוער הארצי של הארגון, תפקיד אותו מילא עד קום מדינת ישראל ב-1948.
לאחר הקמת מדינת ישראל, המשיך לשירות בצה"ל. החל מיולי 1948 עסק רבסקי-רשף בגיוס חוץ לארץ. בשנת 1949 היה מפקד בסיס ההדרכה הטכני של חיל האוויר בחיפה. בשנת 1951 עבר לשמש ראש ענף התיישבות ביטחונית במטה הכללי, ובאוגוסט אותה שנה מונה למפקד הג"א. סיים את שירותו ב-1956, בדרגת אלוף-משנה, ועסק בחקלאות.
בדצמבר 1959 נבחר רשף מטעם מפא"י לראשות המועצה המקומית רמת השרון. במהלך תקופת כהונתו פעל לשינוי אופייה ממושבה חקלאית ליישוב בעל אופי עירוני, או בלשונו "יישוב תת-עירוני עם כיוון בניה לגובה ושילוב אלמנטים אורבניסטיים ותנאי מגורים נוחים ומרווחים, הנותנים טעם ונועם מיוחדים לתנאי החיים בו ועשויים להיות גורם מושך להשתקעות תושבים חדשים". כן שאף להעביר את מרכז העסקים הראשי מרחוב סוקולוב לאזור הרחובות אוסישקין והראשונים, תוכנית שהתגשמה באופן חלקי בלבד. במרץ 1962, שנתיים וחצי בלבד לאחר שנבחר, פרש מתפקידו על רקע סכסוך בסיעת מפא"י, והוחלף בשמואל חכם.
רשף נפטר ב-1986, בגיל 81. הותיר את אשתו, פועה.
יעל קציר
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב לפרופ' ארוין רבאו וציונה רבאו קטינסקי, בתם של ברוך קטינסקי וגוטה לבית שרתוק. אחותה היא פרופ' נורית כנען-קדר ואחיה הוא הכירורג פרופ' מיכה רבאו.
למדה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. את עבודת הדוקטורט עשתה באוניברסיטה העברית בנושא ההיסטוריה של ימי הביניים. לאחר מכן השלימה לימודי קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת בוסטון.
הייתה ראש החוג להיסטוריה במכללת בית ברל ושימשה כמרצה להיסטוריה וכן לקולנוע במכללת בית ברל, באוניברסיטה העברית, בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה הפתוחה ובסמינר הקיבוצים.
הקימה ומנהלת את הטלוויזיה הקהילתית בכבלים של מכללת בית ברל. כמו כן היא פועלת כבמאית ומפיקה עצמאית. ביימה סרטי תעודה רבים, בהם סרטי תעודה היסטוריים וכן סרטים בעלי אופי אישי ותיעוד יומני. בשנת 2003 יצרה את הסרט "שבעה על אמא" – יומן תיעודי שצולם בזמן ישיבת "שבעה" על אמה ומביא את קורות משפחתה. את הסרט צילם והפיק בנה דן קציר. בשנת 2004 זכה הסרט בפרס השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-44 בקרקוב. בשנת 2009 יצרה את הסרט "צפירה מלכת שינקין", על דודתה צפירה עוגן. בשנת 2015 יצרה את הסרט "אור בקצה המגף", המספר את מסען של שלוש נשים אל מחנות העקורים שבהם נולדו בקצה המגף של איטליה. בשנת 2019 יצרה את הסרט "הקוד האלבני" על הצלת אלפי פליטים יהודיים בזמן השואה על ידי אלבנים מוסלמים באלבניה.
תומאס טומקינס
תומאס טומקינס (באנגלית: Thomas Tomkins, 1572 - 9 ביוני 1656) היה מלחין יליד ויילס שמוצא משפחתו בקורנוול מסוף תקופת הרנסאנס ותחילת תקופת הבארוק. נוסף להיותו חבר חשוב באסכולת המדריגל האנגלי, היה טומקינס מלחין מוכשר של מוזיקה לכלי מקלדת ולהרכבים אינסטרומנטליים.
חייו
טומקינס נולד בסנט דייוויד בפמברוקשייר. גם אביו היה מוזיקאי, מנצח המקהלה ונגן העוגב בקתדרלת סנט דייוויד; שלושת אחיו-למחצה היו גם הם מוזיקאים, אך איש מהם לא הגיע לתהילה שתומאס זכה לה. ב-1596 התמנה למדריך מקהלה בקתדרלת ווסטר. נראה שלמד במשך זמן מה אצל ויליאם בירד בלונדון, שכן מדריגל שחיבר מוקדש לבירד כמורו. בתקופת שהותו בלונדון פגש כפי הנראה את תומאס מורלי, כי מורלי כלל אחד מן המדריגלים של טומקינס באוסף החשוב שלו "ניצחונות אוריאנה" ב-1601.
בזמן לא ידוע לפני 1620 היה לנושא משרת כבוד בקפלה המלכותית וב-1625 התמנה לנגן עוגב בכיר בקאפלה ונראה שפרש ממשרתו זו בסביבות 1628. לפי כל הסימנים עבד בקתדרלה של ווסטר במשך עשרים השנים הבאות, אבל כשהעיר נפלה בשבי כוחות הפרלמנט ב-1646, בזמן מלחמת האזרחים האנגלית, איבד את משרתו, אם כי הותר לו להישאר במגוריו סמוך לקתדרלה. מוזיקה, בעיני הצד המנצח, הייתה משהו שיש להכחידו בכל הכנסיות (להוציא שירת מזמורי תהילים שקולים; העוגב של קתדרלת ווסטר (שטומקינס הזמין בשנת 1614) נהרס והמקהלה פוזרה. טומקינס עבר לגור עם בנו ונשאר עמו עד מותו.
יצירותיו
טומקינס כתב מדריגלים, מוזיקה לכלי מקלדת, מוזיקה להרכבים אינסטרומנטליים, מזמורי תפילה ומוזיקה ליטורגית. סגנונו היה שמרני עד קיצוניות, אפילו אנכרוניסטי: הוא התעלם כנראה לחלוטין מן השינויים והחידושים שהביא עמו הבארוק בהשראת המוזיקה האיטלקית, וגם נמנע מכתיבה ברוב הצורות הפופולריות של זמנו, כמו שירים ללאוטה או לירה. שפתו הפוליפונית גם בעשור הרביעי של המאה ה-17, הייתה בפירוש ובמובהק השפה המוזיקלית של תקופת הרנסאנס. כמה מן המדריגלים שלו עתירי רגש, ובציורי המילים והכרומטיות שבהם אינם נופלים מאלה של מלחיני המדריגלים האיטלקים כמו לוקה מרנציו או לוצאסקו לוצאסקי.
טומקינס היה גם מלחין פורה של מזמורי תפילה וחיבר מהם יותר מכל מלחין אנגלי אחר במאה ה-17 מלבד ויליאם צ'יילד. יצירות אלה נהנו מהערכה גבוהה בשעתן וניתן להן ייצוג נכבד באוספים של כתבי-יד בני התקופה. שפר גורלה של המוזיקה של טומקינס, כי בנו נתניאל ערך את רובה והוציא אוסף ענקי של יצירותיו (בשם "מוזיקה דאו סאקרה") בשנת 1668, אחרי מותו; אלמלא כן, היה חלק גדול ממנה הולך לאיבוד בתקופת מלחמת האזרחים.
Wake Me Up
Wake Me Up הוא שיר מאת ה-DJ והמפיק המוזיקלי השוודי אביצ'י, אשר יצא כסינגל הראשון מאלבום הבכורה שלו, True, ב-2013. השיר נכתב והופק על ידי אביצ'י, בשיתוף עם מייק איינזיגר וזמר הנשמה האמריקאי אלו בלאק, שמבצע את השיר. הוא הוצג לראשונה במהלך הופעתו של אביצ'י בפסטיבל המוזיקה אולטרה במיאמי ב-17 ביוני 2013.
עם יציאתו לאור, הפך השיר ללהיט בינלאומי באירופה ובמדינות נוספות ביניהן ישראל, והגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הרביעי במצעד בילבורד הוט 100.
הפצה מסחרית
השיר הגיע למקום הראשון במצעד ב-22 מדינות, ביניהן אוסטרליה, ניו זילנד, הונגריה, אירלנד, הממלכה המאוחדת, ישראל ומספר מדינות אירופאיות נוספות. זה השיר שזכה להכי הרבה חיפושים באפליקציית Shazam, עם למעלה מ-23 מיליון חיפושים נכון לפברואר 2018.
עד כלות הנשימה
עד כלות הנשימה (בצרפתית: À bout de souffle) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 1960 בבימויו של ז'אן-לוק גודאר. זהו סרטו הראשון באורך מלא של גודאר, והוא נחשב לסרט מפתח בתנועת "הגל החדש בקולנוע הצרפתי". הסרט, שמבוסס על סיפור שכתב פרנסואה טריפו, יצא לאקרנים כשנה אחרי צאת סרטו של טריפו- "400 המלקות", וסרטו של אלן רנה, "הירושימה אהובתי". שלושת הסרטים הללו, יחד עם הסגנון הוויזואלי האמיץ והעריכה החדשנית בסרטו של גודאר, הביאו את ההכרה העולמית בתנועת הגל החדש הצרפתי.
עלילה
מישל פואקר (ז'אן-פול בלמונדו) הוא גנב מכוניות צעיר ששואב מדמותו הקולנועית של האמפרי בוגארט. מישל גונב מכונית במרסיי, ונוסע איתה בכביש כפרי. הוא נוסע בפראות, וכאשר המשטרה מסמנת לו לעצור בצד הדרך, הוא בורח. שוטר על אופנוע נוסע אחריו, ומישל יורה בו למוות עם אקדח שמצא במכונית הגנובה. ללא כסף ועם המשטרה בעקבותיו, הוא מגיע לפאריס. הוא גונב כסף מחברה לשעבר, ופונה לעזרה לחברתו האמריקאית פטרישה פרנקיני (ג'ין סיברג), סטודנטית לעיתונאות בסורבון, שלפרנסתה מוכרת את עיתון הניו יורק הראלד טריביון ברחובות פאריס. מישל מסתתר בדירתה של פטרישה, וכשהיא חוזרת הביתה ומעירה אותו בבוקר הוא מנסה, בו זמנית, לאתר אדם בשם אנטוניו שחייב לו כסף, לשכב עם פטרישה, ולשכנע אותה להצטרף אליו בנסיעה לרומא. פטרישיה אומרת למישל שהיא בהריון ממנו. בצהריים כשהיא מגיעה לעבודה שוטר חוקר אותה, והיא מבינה שמישל בורח מהמשטרה. פטרישה מסייעת למישל לגנוב מכונית אחרת על מנת להסתתר מהמשטרה, ואת הלילה הם מבלים בדירתה של חברה בפאריס. בבוקר, כאשר היא יורדת לקנות חלב, היא מתקשרת לחוקר המשטרה, ונותנת לו את כתובת הדירה שהם שוהים בה. בדירה היא מספרת למישל מה עשתה, ומצפה ממנו לברוח, אך הוא משלים עם גורלו ומחליט לחכות להם. מישל יורד לרחוב, לקבל בינתיים את הכסף שחייב לו אנטוניו. אנטוניו משכנע אותו לברוח אך באותו הרגע השוטרים מגיעים. חמוש באקדח שאנטוניו נתן לו, השוטרים יורים במישל ופוצעים אותו, ולאחר ריצה לאורך הרחוב, הוא מתמוטט ומת.
ליהוק והפקה
זיאן פול בלמונדו הופיע בסרטים לפני "עד כלות הנשימה", אך עדיין לא קנה לו שם בעולם בזמן שגודאר תכנן את הסרט. כדי להגדיל את הכנסות הסרט, גודאר חיפש שחקנית מובילה לתפקיד האישה, שתהיה מוכנה לעבוד בסרט דל תקציב. הקישור לג'ין סיברג נעשה דרך בעלה דאז, פרנסואה מורייל, שאותו הכיר. בזמן ההפקה, סברג פקפקה בינה לבין עצמה על סגנונו האוואנגארדי של גודאר, ותהתה אם הסרט יוכל להצליח בקופות כלל; לאחר הצלחתו הגדולה של הסרט, היא שיתפה פעולה עם גודאר בשנית בסרט קצר בשם "Le Grande escroc", שהחזיר לחיים את הדמות שלה מ"עד כלות הנשימה".
גודאר התייחס לסרט "עד כלות הנשימה" כדוקומנטרי, והפקיד את הצילום בידי הקולנוען ראול קוטאר, שצילם עם מצלמת כתף בלבד וכמעט ללא תאורה מלאכותית. הסרט צולם בפאריס בין אוגוסט לספטמבר בשנת 1959, כאשר כמעט כל הסרט דובב בפוסט-פרודקשן, בגלל הרעש של המצלמה.
הרקע ההיסטורי של הסרט
אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה פסיפס של מדינות שאיבדו חלק מזהותן, ואשר הושפעו מאוד מהנוכחות האמריקאית הכבדה באירופה, ומתרבות הפנאי האמריקאית שהביאה לצריכה מוגברת של קולנוע הוליוודי. בסרט "עד כלות הנשימה" ניכר ההומאז' לדמות הגנגסטר האמריקאי: שפשוף השפתיים האובססיבי של מישל, והסיגריה התמידית התלויה מפיו מתכתבת עם דמותו הקולנועית של המפרי בוגארט. התרבות האמריקאית שחדרה לצרפת ניכרת היטב בסרט; מהמכוניות האמריקאיות, דרך המוזיקה שבוקעת מהרדיו וכלה בכרזות סרטים בכיכובו של האמפרי בוגארט.
חשיבות הטכניקה בסרט
ז'אן לוק גודאר מכוון בסרטו "עד כלות הנשימה" למהפכנות ולשבירת מוסכמות הקולנוע. גודאר לא ביקש לבדר את הצופים שלו- גודאר ביקש להעביר ביקורת ולגרום לקהל לחשוב. הסרט אינו בנוי במבנה סיפור קלאסי, נקודות המבט אינן שגרתיות, וישנו שימוש אגרסיבי ושונה בקאט, כאשר טכניקת הצילום בסרט רווית ג'אמפ-קאטים. גודאר לוקח את הקאט, שהיה עד אז רק כלי טכני בשירות אופן הצגת הסיפור בקולנוע, והופך אותו למרכיב בסיפור הקולנועי. בנוסף, הווליום של רעשי הרקע, הוא כמעט באותה העוצמה כמו הדיאלוגים של הדמויות. השוויון ביניהם משקף את הדמוקרטיזציה שגודאר מבקש לעשות לקולנוע. זהו ביטוי לאופן שבו גודאר משתמש בטכניקת הסרט על מנת להעביר לצופים מסר. דרך השפה המיוחדת שלו, גודאר מונע מהקהל להיות אדיש ופאסיבי, ומכריח אותו להפוך לצופים אקטיביים. כך, דרך חוויית צפייה מודעת לעצמה, גודאר מבקש להביא את הצופה לביקורתיות על הסדר החברתי הקיים בסרט כמו במציאות עצמה.
הנרי ברטר
הנרי ברטר (נולד בפברואר 1948) הוא מוזיקאי, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי.
מרדכי בנט
רבי מרדכי בן אברהם בָּנֶט, או מהר"ם בנט (בכתיב שנהג אז: מרדכי בנעט, בלועזית: Marcus Benedict, "מרקוס בנדיקט"; ה'תקי"ג 1753 – י"ג באב ה'תקפ"ט 1829) היה אב"ד וראש ישיבת ניקלשבורג, רבה הראשי של מוראביה.
הנרי ברטר
ביוגרפיה
הנרי ברטר נולד בפריז בירת צרפת להורים יוצאי פולין ניצולי השואה. אביו היה פרוון. בגיל 6 הביאו אותו הוריו לקונסרבטוריון ללמוד נגינה על פסנתר. להוריו לא היה כסף לקנות לו פסנתר, אז הם קנו לו לבקשתו גיטרה, והוא החל להופיע בלהקות, ועבד מגיל 19 עם זמרים ועסק בהלחנת מוזיקה לפרסומות. הוא למד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה בפריז.
בתחילת שנות השמונים במהלך ביקורו בישראל הוא החליט לעלות לישראל מצרפת.
מרדכי בנט
ימיו הראשונים
בילדותו נחשב עילוי ובגיל אחת עשרה נשלח ללמוד בישיבתו של רבי יעקב קצנלבויגן באטינגן שבממלכת בוואריה. בגיל 15 עבר לישיבת פיורדא ללמוד אצל רבי יוסף שטיינהארט. בגיל 18 נסע לפראג, שם קנה תורה מפי הנודע ביהודה. בגיל 22 נישא לבתו של גימפל פרוסטיץ מניקלשבורג, ועבר ללמוד שם אצל רבי שמואל שמלקא הורוביץ, מראשי החסידות ורב המקום, אליו התקרב מאוד.
הנרי ברטר
ביוגרפיה
בישראל הוא התפרסם בשנת 1981 כאשר הלחין את שירה הידוע של עפרה חזה "תפילה", שיצא באלבומה בוא נדבר. השיר היה מועמד לתחרות קדם-אירוויזיון 1981 אך לבסוף לא התקבל. ברטר סיפר בריאיון לערוץ 2 כי הלחין את השיר במהלך נסיעה באוטובוס, וכשירד ממנו נפגש עם בצלאל אלוני. אלוני שמע את הלחן, התלהב וכתב את מילות השיר. לשיר בוצעו גרסאות כיסוי רבות, ביניהן, גרסת כיסוי מהונגריה, שהפרה את זכויות היוצרים, למשך שנים רבות עד לטיפול משפטי בעניין ב-2021.
מרדכי בנט
ימיו הראשונים
הרב יהודה לייב מימון מציין אותו כתלמיד של רבי משולם איגרא.
לפי מסורת אצל החסידים, מגיל צעיר נהג בפרישות, בתעניות ובסגפנות, עד שרבי זושא מאניפולי נזף בו על שהוא מסתגף ומאז רק צמצם במאכלו.
ברבנות
בשנת 1778 מונה לדיין בניקלשבורג בימי רבנות רבי שמעלקא מניקלשבורג. לאחר מכן מונה לרב בלונדנבורג (מוראביה), שם כיהן שנה וחצי, ובששבאר (שוסברג) בהונגריה, שם כיהן כשנה. בשנת תקמ"ט (1789), לאחר פטירת רבו נתקבל להיות אב"ד ניקלשבורג ורבה של מוראביה ('הרב הכולל דמדינת מעהרין'), ועמד בראש הישיבה בניקלשבורג שמנתה בשיאה כארבע מאות תלמידים. בניקלשבורג כיהן במשך 40 שנה, עד לפטירתו.
הנרי ברטר
ביוגרפיה
לקדם אירוויזיון 1983 הלחין את שירה של ירדנה ארזי "שירו שיר אמן". בסיום התחרות הראתה ספירת הקולות כי השיר הפסיד על חודה של נקודה אחת לעפרה חזה שביצעה את השיר "חי". לימים סיפרה ארזי כי רפי גינת, שישב בחבר השופטים, סיפר לה לאחר התחרות, כי חלה טעות בספירת הקולות, והייתה זו דווקא היא שניצחה.
מרדכי בנט
ברבנות
הרב בנט עסק כל ימיו בש"ס ופוסקים ובנוסף עסק גם במקרא, קבלה ודקדוק עברי. בתולדות ר' יהודה אסאד אשר היה תלמיד הישיבה, מסופר כי קיבל רשות מרבו ללמוד קבלה.
הנרי ברטר
ביוגרפיה
ברטר ניסה את כוחו כזמר, כאשר הוציא בתחילת 1985 את שיר שכתב והלחין - "הלו מאדאם לרואה". השיר הגיע למקום ה-21 במצעד הפזמונים לשנת תשמ"ה (1985) של רשת ג'. השיר שודר בתוכנית להיט בראש. בהמשך הקליט את השיר "לימוזין" למילים שכתב דורי בן זאב. לאחר מכן החליט להתמקד בהלחנה.
מרדכי בנט
ברבנות
היה בקיא גם בחכמות חיצוניות, ביניהן פילוסופיה, אסטרונומיה ומתמטיקה. היה נתין צייתן של הקיסר פרנץ הראשון, לכבודו חיבר תפילה לאחרי דיכוי המרד באיטליה בשנת 1820.
הנרי ברטר
ביוגרפיה
בשנת 1988 הלחין את שירו של אדם, "אל תשכח" שזכה במקום הראשון בפסטיגל (בשנת 2018, לכבוד שחרורו של אדם מאשפוז ממושך בבית החולים, הפיק ברטר גרסה מחודשת של השיר בביצועה של דיאנה גולבי).
מרדכי בנט
ברבנות
בסוגיית חינוך החובה, שנכפה על ידי הממשל הקיסרי כעשור לפני היבחרו לכהונה, הקפיד לא לקומם את השלטונות אך השתדל לפקח על התוכן. יחסו הפתוח למדי לעניין הוביל לאהדה רבה כלפיו מחוגי המשכילים. ההיסטוריון מייקל ל. מילר ציין כי היה טרוד בהרבה מרבנים שנחשבו בעיניו כפוסקים מקלים מדי בעת שסמכות ההלכה נשחקה בהתמדה. הוא נודע בתפקיד המרכזי שמילא בשלוש פרשות כאלה: תקרית בשמים ראש מ-1793, סכסוכיו המתמידים עם הרב ההונגרי אהרן חורין וחיכוך דומה לאורך השנים עם הרב בנימין זאב רפפורט ("שמלת בנימין"), שגם אותו גינה כגמיש ומתירן. היה שותף לריב ההיכל ב-1818 נגד ניצני הרפורמה. הוא שלח שני מכתבים שהתפרסמו ב"אלה דברי הברית", ריכוז השו"תים נגד בית-הכנסת הרפורמי החדש. בעוד שאחרים שללו את החידושים כשלעצמם באופן גורף, הוא ניסה למצוא טעמים לאיסור תפילה בלשון נכרי. דבר זה היה מקובל כמובן כמותר, והוא עצמו לא התנגד לו כשפורסמו תרגומי סידורים בגרמנית ב-1796 ו-1815; עם זאת, השימוש בשפה על ידי הרפורמים וההגנה על כך מיריבו האישי, הרב אהרן חורין, הפכה את העניין לסלע מחלוקת. שלא כחת"ם סופר, שכתב במפורש שאין באמירת התפילה בגרמנית בעיה הלכתית של ממש ואסר זאת משום החידוש, הסתמך בנט על טיעונים סבוכים כמו הצורך לבטא כל תו, בעיקר בשמות הקודש, כדי להשיג כוונה כראוי. הדבר הביא עליו את לעג מגיני ההיכל. כמו כן, כשהתלבטו כותבי "אלה דברי הברית" בשאלה על בסיס מה לאסור ניגון בעוגב (בעיקר כשבית-הדין של פראג שלח איגרת לפיה הדבר היה נהוג בעיר בבתי-כנסת כמה עשורים קודם), הגדיר זאת כחוקות הגויים ודעתו התקבלה ושימשה מאז.
הנרי ברטר
ביוגרפיה
באותה שנה הלחין גם את המוזיקה ל-2 סרטים ישראליים: "מלך הסלים" של דובי גל, וסרט המתיחות "מצלמה בלי בושה" של יהודה ברקן.
בשנת 1991 הלחין ועיבד את השיר "יחד נעמוד" בביצועו של הזמר אדם, שסיים במקום השני בקדם-אירוויזיון 1991.
מרדכי בנט
פטירתו
אחר פטירת ר' מרדכי מצאו שקים, אשר היה רגיל ללבוש תחת מלבושיו לשם סיגוף, ורבים רצו לקנות שקים אלו, לשם סגולה, אשר יטמינו אותם לאחר פטירתם בשקים אלו. ממכירת השקים האלו, נאסף הון רב שהספיק לפרנסת נכדיו היתומים (בני בתו, שמתה בחייו), וכן לנישואיהם.
הנרי ברטר
ביוגרפיה
לאלבומה של אילנית "בוא נתחיל מבראשית", שיצא באותה שנה, הלחין 2 שירים.
מרדכי בנט
מספריו
על תולדות חייו נכתב על ידי בניו ונכדיו בהקדמות לחמשת הספרים הראשונים ברשימה הבאה:
הנרי ברטר
ביוגרפיה
באותה שנה הוציא סינגל ראשון של דואט עם מזי כהן בשם "שום דבר לא בטוח", מתוך אלבום הבכורה.
פרסומות
מעת עלייתו לישראל ברטר עסק גם בהלחנת מוזיקה לג'ינגלים. בין היתר הפיק ג'ינגלים לחברת החשמל ("איתך בכל רגע"), תנובה, אגד, בזק, בנק הפועלים, מועצת ההימורים, מועצת הפירות וקליל חלונות מעוצבים.
בשנת 1993 הקים את חברת ׳ברטר הפקות׳, העוסקת בהפקת ג'ינגלים, הלחנה הפקה ותחזוקה של תכנים קוליים ומוזיקליים למרכזיות טלפון והוספת ממד קולי לאתרי אינטרנט.
בשנת 2004 תבע מיליון שקל מקופ"ח לאומית וחברת אלגדקום, על שהשתמשו בג'ינגל "לאומית - מתחייבים אישית" שהלחין.
בשנת 1988 החל להלחין מוזיקה לתשדירי בחירות בישראל.
לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה שנערכו בשנת 1988, הוא הלחין את המוזיקה לזמריר "רק הליכוד יכול".
לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה שנערכו בשנת 1992, הוא המשיך לעבוד עם הליכוד והלחין את הזמריר "הליכוד זה נכון", ובמקביל עבד גם על תשדיר הבחירות של מרצ.
לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה שנערכו שנת 1996 עבד עם הליכוד בראשות בנימין נתניהו.
לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה שנערכו בשנת 1999, חצה את הקווים ועבר לעבוד עם אהוד ברק.
לקראת הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה - 2001 שוב חזר לעבוד עם הליכוד, כשהפעם עמד בראשו אריאל שרון.
חיים אישיים
ברטר גר בנתניה. הוא גרוש פעמיים ואב לשני ילדים.
סקסארד
סקסארד (בהונגרית: Szekszárd) היא עיר בחלקה הדרום-מערבי של הונגריה, ובירת מחוז טולנה. היא הקטנה ביותר במספר תושביה מבין כל בירות המחוז של הונגריה.
מיקומה
סקסארד נמצאת בנקודת המפגש בין גבעות טרנסדנוביה למישור ההונגרי הגדול.
היסטוריה
בתקופת מלכותו של המלך מתיאש, סקסארד הייתה נחלתו של הבישוף יאנוש, שקשר קשר נגד המלך. כתגובה, המלך נתן הוראה להרוס את המצודה של העיר. ב-1485, סקסארד כבר הוכרה כעיר שדה חשובה ונערכו בה 5 ירידים בשנה, אך בתקופת השלטון הטורקי היא נפגעה קשה וגם המנזר נהרס.
במאה ה-18 העיר קבלה תואר מושב מחוז וגם את סמלה. למרות השרפה בשנת 1794, שפגעה בה קשות, העיר המשיכה להתפתח. במהלך המאה ה-19 נבנו בה בנייני הציבור הראשיים: בית העירייה, בית מועצת המחוז, בית חולים ומספר כנסיות.
באמצע המאה ה-19 מספר התושבים הגיע ל-14,000.
ב-30 באוקטובר 1994 קיבלה סקסארד את תוארה הנוכחי כבירת מחוז טולנה.
עד מלחמת העולם ה-2
היהודים הראשונים שהגיעו לסקסארד במחצית הראשונה של המאה ה-19 היו סוחרים ובעלי מלאכה. בנוסף, היו גם בעלי מקצועות חופשיים כרופאים, עורכי דין, פקידים ובעלי רכוש. רוב היהודים, היו במצב כלכלי טוב וחלקם היו חלק מן המעמד הגבוה בעיר.
הצלחת היהודים הגבירה את האנטישמיות בקרב אנשי הכנסייה והאצולה המרוששת, והם ניצלו כל הזדמנות לפגוע ביהודים. בשנת 1882 במהלך משפט עלילת הדם של טיסאסלר, הם יצאו בהסתה פרועה נגד היהודים ודרשו לבטל את חוק האמנציפציה ליהודים. ההמון המוסת בזז את חנויות היהודים והשקט חזר על כנו רק לאחר שכל הנאשמים במשפט עלילת הדם זוכו.
הקהילה היהודית התארגנה בשנת 1848. בעקבות הקרע ביהדות הונגריה ב-1869, הקהילה הצטרפה לזרם הנאולוגי. בית הכנסת הגדול נפתח ב-1890.
בית הספר היהודי נוסד ב-1853, ושפת הלימוד בו הייתה גרמנית, בהתאם להוראות המפקח על החינוך של השלטונות האוסטרים. ב-1884, לאחר שמספר התלמידים גדל, נבנה בית ספר גדול יותר ושפת הלימוד שונתה להונגרית, וגם הוחלפו ספרי הלימוד.
נישואי התערובת שהיו בקהילה התקבלו בסובלנות יחסית וגם יהודים שהמירו את דתם לא ניתקו לגמרי את הקשר עם הקהילה. במלחמת העולם הראשונה כ-50 צעירים יהודים התגייסו לצבא. 16 מהם נפלו בחזיתות השונות ושמותיהם חקוקים על לוח זיכרון בבית הכנסת של הקהילה.
בתקופת השואה
הרישום והגיוס לשירות העבודה במחוז טולנה החל ב-1940 בסקסארד. כל הגברים היהודים עד גיל 45 נלקחו לעבודות כפייה. עד לשנת 1942 הועסקו עובדי הכפייה בסלילת כבישים בסביבת העיר, אך לאחר מכן הם נלקחו בקרונות סגורים לעבודות ביצורים בשדות המוקשים שבחזית האוקראינית. המפקדים שלהם קבלו הוראה סודית לא רשמית שאין להחזירם להונגריה ורבים מהם נרצחו בצורה אכזרית.
עם כניסת הגרמנים להונגריה באביב 1944, סקסארד הייתה עיר המחוז היחידה בהונגריה שבה היהודים לא הוכנסו לגטו. יהודים שעבדו עם נוצרים בעלי השפעה כמעט והצליחו למנוע את גירושם של יהודי סקסארד אך פעיל אנטישמי בשם אנדרה לאסלו הביא לבסוף לגירושם לגטאות בערים סמוכות שבהם רוכזו היהודים לפני שילוחם הסופי למחנות ההשמדה ביולי 1944.
דבר ראשון
.
הלוטוס הלבן
הלוטוס הלבן (באנגלית: The White Lotus) היא סדרת דרמה קומית-שחורה סאטירית אנתולוגית אמריקאית, שנוצרה, נכתבה ובוימה על ידי, ועלתה לשידור ברשת HBO ב-11 ביולי 2021. באוגוסט 2021, נמסר על חידושה של הסדרה לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-30 באוקטובר 2022. בנובמבר 2022 הסדרה חודשה לעונה שלישית.
הסדרה זכתה בפרס גלובוס הזהב 2022 בקטגוריית המיני-סדרה, האנתולוגיה או הסרט הטלוויזיוני הטובים ביותר.
בישראל, הסדרה משודרת ב-yes, ב-HOT, ובסלקום tv.
תקציר העלילה
עלילתה של הסדרה מתמקדת בחופשותיהם של אורחי אתר הנופש "הלוטוס הלבן" היוקרתי השוהים במשך שבוע בעודם נרגעים ומחדשים את כוחותיהם, אך בכל יום שחולף, מתגלים יותר ויותר רבדים אפלים בקרב האורחים המושלמים לכאורה, העובדים השונים ובאתר הנופש עצמו.
עונה 1
ראשי: משני: אורח:
פיתוח
ב-19 באוקטובר 2020, נמסר כי רשת HBO תפיק מיני-סדרה בת שישה פרקים בשם "הלוטוס הלבן". את הסדרה יצר, כתב וביים היוצר מייק וייט, שאף מפיק את המיני-סדרה בפועל לצדם של דייוויד ברנאד וניק הול. בנוסף, על הלחנת המיני-סדרה היה אמון המלחין כריסטובל טפיה דה-ויר ועל צילומיה היה אמון הצלם בן קוצ'ינס. באוגוסט 2021, נמסר על חידושה של הסדרה לעונה שנייה, שתתרחש במיקום שונה ותתמקד בקבוצת אורחים השוהים בנכס אחר של "הלוטוס הלבן", ב-30 באוקטובר 2022, עם עליית הפרק הראשון בעונה השנייה של הסדרה, התברר כי מדובר במלון בטאורמינה שבסיציליה.
במאי 2023 פורסם כי העונה השלישית של הסדרה תצולם בתאילנד.
ליהוק
עם ההכרזה על הפקתה של המיני-סדרה, נמסר כי מאריי ברטלט, קוני בריטון, ג'ניפר קולידג', אלכסנדרה דדריו, פרד השינגר, ג'ייק לייסי, בריטני או'גריידי, נטשה רוטוול, סידני סוויני וסטיב זאן לוהקו לצוות השחקנים הראשי. ב-30 באוקטובר 2020, נמסר כי מולי שאנון, ג'ון גריס, ג'ולין פורדי, קקואה קקומאנו ולוקאס גייג' לוהקו לצוות השחקנים המשני.
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו באוקטובר 2020 בהוואי, תחת שמירה על פרוטוקולי העבודה שניתנו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית. ב-21 בנובמבר 2020 דווח כי הצילומים מתקיימים באתר הנופש "ארבע העונות מאווי" שבוואיליה, ושהם עתידים להתקיים בדצמבר באתרים שונים מסביב למאווי.
שידור
המיני-סדרה עלתה לשידור ברשת "HBO" ב-11 ביולי 2021.
ביקורות
המיני-סדרה זכתה לביקורות חיוביות מצד המבקרים. באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", המיני-סדרה זכתה לציון 85%, על בסיס 34 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.44/10. בקונצנזוס הביקורתי של האתר נכתב כי "אף על פי שכוונותיו האמיתיות יכולות להיות קצת עמומות, נופים מדהימים, דרמה מפותלת, וצוות שחקנים מושלם הופך את 'הלוטוס הלבן' לצפיית חובה - גם אם לא נוחה". באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", המיני-סדרה זכתה לציון 82 מתוך 100, על בסיס 25 ביקורות, דבר המצביע על "שבחים אוניברסליים".
מתיו ג'ייקובס מהאתר " TV Guide" העניק לה את הציון 4.5/5 וכתב כי המיני-סדרה היא "חלק מסדרות הטלוויזיה הטובות ביותר השנה עד כה." אלן ספינוול מהאתר "רולינג סטון", כתב כי המיני-סדרה היא "חוויה עמוקה וייחודית שלא נוחה לעיתים, לפעמים פיוטית, שמצחיקה מדי פעם."
Low (שיר)
Low הוא סינגל הבכורה של הראפר האמריקאי פלו ריידה בהשתתפות הזמר והראפר האמריקאי טי-פיין, מתוך אלבום הבכורה של פלו ריידה, Mail on Sunday. נוסף על כך, השיר נכלל בפסקול של הסרט "סטפ אפ 2: הרחובות" משנת 2008. ברמיקס הרשמי לשיר משתתף פיטבול. השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
השיר זכה להצלחה גדולה בעולם והיה לסינגל שצעד לזמן הארוך ביותר במקום הראשון לשנת 2008 בארצות הברית, כשצעד עשרה שבועות רצופים בצמרת מצעד הבילבורד הוט 100. עם שבעה מיליון הורדות דיגיטליות, השיר זכה בתואר היהלום מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, והיה לסינגל עם מספר ההורדות הדיגיטליות הגדול ביותר לעשור הראשון של המאה ה-21. במצעד העשור של הבילבורד הוט 100, דורג השיר במקום השלישי.
הרכב
כמה מהאפקטים הייחודיים של טי-פיין נמצאים בשיר הזה, בהם אוטו-טיון והתקשורות והתשובות במהלך הפזמון. הוא מכיל אלמנטים אלקטרוניים, וכן תופים בסגנון 808 ורצף תווים משולבים במקום התקדמות אקורדים. מילותיו של פלו ריידה בשיר כוללות רמיזות מיניות. בין השאר, הוא מתייחס לישבן של אישה כ"עוגת יום הולדת" ש"גנבה את ההצגה". טי-פיין מסתמך במידה רבה גם על סינתיסייזרים. השיר כתוב בסולם מי במול מינור. מנגינה מינורית הרמונית מנוגנת על סי במול מינור, ובזמנים שונים ומחזורי נגינה שונים, כלומר לפעמים רק הסינתיסייזר מתנגן, לפעמים רק הבס ולפעמים רק השירה. פלו ריידה משתמש בסגנון המקובל במוזיקת מסיבות היפ-הופ של שנות ה-90. "Low" נכתב על מקצב של 128 פעימות לדקה, בעוד שהטווח הקולי של טי-פיין משתרע על פני כמעט שתי אוקטבות, מסי במול2 לפה דיאז4.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Low" בוים על ידי ברנרד גורלי ומכיל מספר קטעים מתוך "סטפ אפ 2: הרחובות". הוא מכיל גם הופעות קמע של ריק רוס, די ג'יי חאלד, קול & דרה, בריאנה אביגן, טורץ' וגאנפליי מטריפל ג'יי וג'רמיין דופרי. בקליפ, טי-פיין ופלו ריידה נמצאים במועדון לילה בכמה סצנות. הקליפ הגיע למקום הראשון ב- למשך חמישה ימים וב-TRL למשך 22 ימים. כמו גם, הקליפ היה מועמד בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2008 בקטגוריות "הקליפ הטוב ביותר - זכר" ו"קליפ ההיפ הופ הטוב ביותר", אך הפסיד ל-"With You" של כריס בראון ו-"Lollipop" של ליל ויין בהתאמה.
רשימת רצועות
מקסי-תקליטור אירופאי
הצלחה מסחרית
השיר נכנס למקום ה-91 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי בשבוע של 6 בנובמבר 2007, והגיע למקום הראשון בשבוע של 30 בדצמבר 2007. השיר הניב את המכירות הדיגיטליות השניות בגודלן בשבוע אחד בתולדות מצעד השירים הדיגיטליים של בילבורד (מאחורי "Right Round" של פלו ריידה גם כן), עם 467,000 עותקים דיגיטליים בשבוע אחד. "Low" שהה במקום הראשון בבילבורד הוט 100 למשך עשרה שבועות ונשאר בעשירייה הפותחת של המצעד למשך 23 שבועות, מה שהפך את השיר לסינגל המצליח ביותר של שני האמנים. השיר נשאר במצעד למשך 39 שבועות, ויצא ממנו ביוני 2008.
"Low" היה לשיר הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 בשנת 2008, והחזיק במקום הראשון יותר מכל שיר בשנה זו. כמו גם, היה לשיר שצעד למשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון מאז "Irreplaceable" של ביונסה. השיר הוא הסינגל שצעד למשך מספר השבועות הרב ביותר במצעד השירים הדיגיטליים, כ-13 שבועות סך הכל, וכן במצעד הפופ 100, שם שהה למשך 12 שבועות במקום הראשון. בשבוע של 29 ביוני 2008, הפך השיר לראשון אי פעם שמכר ארבעה מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית, ולאחר מכן בשבוע של 21 ביוני 2009, לראשון שנמכר בלמעלה מחמישה מיליון עותקים. הוא היה לשיר הנמכר ביותר בהורדה דיגיטלית בכל הזמנים, עד ש-"I Gotta Feeling" של בלאק אייד פיז התעלה עליו במאי 2010. נכון ליוני 2014, השיר נמכר ב-7,300,000 עותקים סך הכל.
במרץ 2008 פורסמה הגרסה הפיזית של הסינגל. בשבוע של 20 ביולי 2008, הוא הגיע למקום ה-19 במצעד הסינגלים הבריטי, מספר חודשים לאחר יציאתו הרשמית. אף על פי שלא הצליח להגיע למקום הראשון בבריטניה, הוא צבר 53 שבועות בטופ 75 של המצעד, וכן 75 שבועות בטופ 100, מה שהופך אותו לאחד מ-20 השירים שצעדו בזמן הרב ביותר במצעד. נכון לינואר 2012, השיר נמכר ב-613,434 עותקים בבריטניה.
השיר דורג במקום ה-26 במצעד כל הזמנים של הבילבורד הוט 100. בנוסף, דורג במקום הראשון במצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2008. במצעד הסינגלים הבריטי, הגיע השיר למקום ה-11 במצעד סוף השנה לשנת 2008. באוסטרליה, זכה השיר בתואר הסינגל הנמכר ביותר לשנה זו.
אנתרופולוגיה תרבותית
אנתרופולוגיה תרבותית, יחד עם אנתרופולוגיה חברתית היא אחד מארבעת ענפי האנתרופולוגיה. הענפים האחרים הם אנתרופולוגיה פיזית, ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה לשונית. ענף אנתרופולוגי זה קידם את המונח "תרבות" כבעל משמעות מדעית וכן את חקר השונות התרבותית בקרב בני האדם. הוא התפתח בארצות הברית, במקביל להתפתחות האנתרופולוגיה החברתית שהתפתחה בעיקר בבריטניה. לימים, התמזגו שתי גישות אלה לכדי גישה אחת.
במקביל לעליית התאוריה התרבותית בארצות הברית, התפתחה תיאורית האנתרופולוגיה החברתית בבריטניה. אנתרופולוגיה חברתית שמה את "החברה" במרכז, ומתמקדת בחקר המצב החברתי, החוקים, הקבוצות, המוסדות והיחסים שביניהם. עקב כך מספר אנתרופולוגים החליטו לנטוש את שתי הגישות המסורתיות והחלו לזהות את עצמם כאנתרופולוגים חברתיים-תרבותיים.
סקירה היסטורית
לאנתרופולוגיה התרבותית בת-זמננו שורשים התפתחותיים הנובעים מתגובה לאנתרופולוגיה במאה ה–19 העוסקת בהשוואה המוסרית שבין חברות אנושיות. חוקרים כגון: אדוארד טיילור וג'יימס פרייזר בבריטניה עבדו בעיקר בהתבסס על נתונים ורשמים שנאספו על ידי אחרים, בדרך כלל מיסיונרים, חוקרים או מסמכים קולוניאליים רשמיים, לכן זכו לכינוי – "אנתרופולוגי-כורסא". אדוארד טיילור היה הראשון שהעניק למושג תרבות הגדרה ברורה: תרבות היא "אותה שלמות מורכבת הכוללת את הדעות, האמונות, יצירות האמנות, החוק, המוסר, המנהגים ושאר הסגולות וההרגלים הנרכשים על ידי אדם השייך לחברה".
לאנתרופולוגים היה עניין מרכזי בדרך בה אנשים החיים באזורים שונים בעולם לעיתים חולקים אמונות ופרקטיקות דומות. כדי להשיב על שאלתם זו אנתרופולוגים במאה ה–19 נחלקו ל–2 אסכולות מחשבתיות. אחדים כמו גרפטון אליוט סמית' (Grafton Elliot Smith), טענו שקבוצות שונות חייבות היו בדרך כלשהי ללמוד מקבוצות אחרות, אך בדרך שאינה ישירה. במילים אחרות, הם טענו שתכונות תרבותיות התפשטו ממקום אחד לאחר וביצעו תהליך של "דיפוזיה".
אנתרופולוגים אחרים טענו שלקבוצות שונות קיימת היכולת להמציא התנהגויות ואמונות דומות באופן עצמאי. חלק מאלה שתמכו "בהמצאה עצמאית" כמו לואיס הנרי מורגן, הוסיפו והציעו שדמיון משמעותו שקבוצות שונות עברו את אותם שלבים בהתפתחותם התרבותית.
האנתרופולוגיה של המאה ה–20 נטשה לגמרי את הרעיון שכלל החברות האנושיות חייבות לעבור את אותם השלבים באותו הסדר. מספר אנתרופולוגים במאה ה–20 כמו ג'וליאן סטיואר (Julian Steward), טענו בניגוד לכך, שדמיון כזה בין קבוצות משקף הסתגלות דומה בסביבות דומות. אחרים כמו, קלוד לוי-שטראוס, (שהושפעו הן מן התרבות האמריקאית והן מן הצרפתית, ובמיוחד מהסוציולוג אמיל דירקהיים) טענו שתבנית גלויה של התפתחות משקפת דמיון במבנה המחשבתי של בני אדם.
במאה ה–20 מרבית האנתרופולוגים התרבותיים החלו ללמוד אתנוגרפיה, בה האנתרופולוג באופן מעשי שוהה בחברה אחרת לאורך תקופת זמן מסוימת, ובאותה תקופה הן משתתף והן צופה בחיים החברתיים ובחיי התרבות שלה. ברוניסלב מלינובסקי, שהוביל עבודת שדה באיים הטרובריאנדים ולימד בבריטניה, פיתח שיטה זו. פרנץ בועז, שביצע עבודת שדה זו באיסלנד ולימד בארצות הברית, קידם אותה.
הסטודנטים של פרנץ בועז המשיכו את הרעיון שלו על תרבות ועל רלטיביזם תרבותי ופיתחו אותו בארצות הברית. בו זמנית תלמידיהם של השניים החלו לפתח את "האנתרופולוגיה החברתית" בבריטניה. בעוד שהאנתרופולוגיה התרבותית התמקדה בסמלים ובערכים, האנתרופולוגיה החברתית התמקדה בקבוצות חברתיות ובמוסדות חברתיים. היום אנתרופולוגים חברתיים-תרבותיים נוהגים לשלב את כל האלמנטים הללו יחדיו. על אף שבמאה ה – 19 אתנולוגים ראו "דיפוזיה" ו"המצאה עצמית" כהליך הדדי וכתאוריה מתחרה, מרבית האתנוגרפים הגיעו במהירות למסקנה ששני התהליכים אירעו, וששניהם מתקבלים על הדעת באופן סביר בתרבויות מצטלבות. אבל אתנוגרפים אלה הצביעו על שטחיות בדמיון ושאפילו תכונות שהתפשטו תוך דיפוזיה בדרך כלל שינו את משמעותם ותפקידם כאשר עברו מחברה אחת, לאחרת. לפיכך, אנתרופולוגים אלה הביעו פחות עניין בהשוואת תרבויות, שכללה הסתכלות על האופי האנושי, או גילוי חוקים אוניברסליים של התפתחות תרבותית, ויותר בהבנת תרבות ספציפית בתנאים שלה. אתנוגרפים אלה ותלמידיהם קידמו את הרעיון של "רלטיביזם תרבותי", לפיו אדם יכול להבין התנהגות ואמונה של אדם אחר רק בהקשר של התרבות בה הוא או היא, חיים.
בתחילת המאה ה – 20 אנתרופולוגיים חברתיים-תרבותיים התפתחו בצורה שונה באירופה ובארצות הברית. אנתרופולוגים חברתיים באירופה, התמקדו בצפייה בהתנהגות חברתית ובמבנה חברתי, שזה למעשה, היחסים בין תפקידים חברתיים (לדוגמה: בעל ואישה, הורה וילד) ובין מוסדות חברתיים (לדוגמה: דת, כלכלה, פוליטיקה). אנתרופולוגים תרבותיים אמריקאים לעומתם, התמקדו בדרך בה אנשים מביעים את עצמם ואת עולמם בעיקר בצורה סימבולית (לדוגמה: אמונות ומיתוסים).
שתי גישות אלה לעיתים קרובות נפגשות ולרוב משלימות אחת את השנייה. לדוגמה, שארות ומנהיגות מתפקדות שניהם הן כשיטה סימבולית והן כמוסד חברתי. היום כמעט כל האנתרופולוגים החברתיים-תרבותיים מתייחסים לתרומות, הן של האנתרופולוגיה התרבותית והן לזו של האנתרופולוגיה החברתית.
ההגדרה המקובלת היום למונח תרבות היא: "מכלול הערכים, האמונות ותפיסות העולם המופשטות המשתקפים בהתנהגותם של הבריות". בני כל חברה אנושית נמנים עם תרבות כלשהי, וכשהם נוהגים לפיה התנהגותם נחשבת למקובלת באותה חברה. תרבויות אינן עוברות בדרך של תורשה ביולוגית כי אם נלמדות, בעיקר בתיווכה של השפה, שהיא האמצעי שמסייע לנו להנחיל את התרבות מדור לדור ובעיקר משמשת ללמד את החדשים מן הניסיון שהצטבר. כמו כן, רכיביה השונים של כל תרבות משתלבים יחדיו לכלל שלמות מגובשת. תרבות וחברה הם שני מושגים שהקשר ביניהם הדוק. מטבע הדברים תרבות אינה יכולה להתקיים ללא חברה, כשם שחברה אינה יכולה להתקיים ללא יחידים.
תאוריות ושיטות בנות זמננו
כיום, האתנוגרפיה ממשיכה להיות דומיננטית באנתרופולוגיה חברתית-תרבותית. אנתרופולוגים חברתיים-תרבותיים רבים החלו לדחות מודלים מוקדמים של אנתרופולוגיה, שהתייחסו לתרבויות מקומיות כנטושות ומבודדות. אנתרופולוגים אלה המשיכו להעסיק עצמם בבירור הדרך בה אנשים במקומות שונים חווים ומבינים את חייהם, אך הם לעיתים קרובות טוענים שלא ניתן להבין דרך חיים חברתיים ספציפית בהקשר המקומי, אלא שחייבים לנתח את דרך החיים בהקשר של אזור גדול או אף בהקשר של פוליטיקה גלובאלית ויחסים כלכליים. בין האנתרופולוגים הבולטים בגישה זו ניתן למנות את: Arjun Appadurai, James Clifford, George Marcus, Sidney Mintz, Michael Taussig and Eric Wolf.
מגמה הולכת ומתרחבת בחקר ובניתוח האנתרופולוגיה היא השימוש באנתרופולוגיה רב-מקומית, הנידונה במאמרו של George Marcus's "אתנוגרפיה של המערכת העולמית: העלייה של האנתרופולוגיה הרב-מקומית". במסגרת זו נעשית הסתכלות על תרבות כמקובעת בתוך מבנה מקרו של חברה גלובלית, תוך שימוש בשיטות מסורתיות במגוון של מקומות גם מרחבי וגם זמני. באמצעות שיטות אלה ניתן להשיג תובנות רבות כאשר בוחנים את ההשפעה של המערכות העולמיות על חברות מקומיות וגלובליות. מתוך האנתרופולוגיה הרב-מקומית צמחה בנוסף גם גישה בין תחומית גדולה לעבודת שדה, תוך שימוש בשיטות מלימודי תרבות, תקשורת, מדעים, טכנולוגיה ועוד.
אתנוגרפיה רב-מקומית מסתכלת על נושא מעבר לגבולות הזמן או המקום. לדוגמה, אתנוגרפיה רב-מקומית עשויה לעקוב אחר "דבר", כמו למשל מוצר מסוים כאשר הוא עובר דרך רשת גלובלית קפיטליסטית. אתנוגרפיה רב-מקומית עשויה גם לעקוב אחר קבוצות אתניות בתפוצות, אחרי סיפורים או שמועות שעולות בהרבה מקומות ולאורך טווחי זמן, אחרי מטאפורות שקיימות הרבה באתנוגרפיה מקומית, או אחרי ביוגרפיה של יחידים או קבוצות שאינן קבועות במקום ובזמן. היא גם יכולה לעקוב אחר קונפליקטים שאינם תחומים בגבולות. אתנוגרפיה רב-מקומית, כמו זו של Nancy Scheper-Hughes עוסקת בשוק השחור של סחר באיברים. במחקרה היא עוקבת אחר איברים שמועברים במגוון רשתות חוקיות ושאינן חוקיות של הקפיטליזם כמו גם אחרי שמועות ואגדות אורבניות שסובבות קהילות מרוששות בנושא חטיפת ילדים ואיברים.
אנתרופולוגים חברתיים-תרבותיים החלו להפנות יותר את עינם החוקרת אל התרבות המערבית. לדוגמה, Philippe Bourgois שזכה ב"פרס מרגרט מיד" בשנת 1997 עבור מחקרו "In Search of Respect", מחקר בנושא יזמים במאורות הקראק בהארלם.
בנוסף, עולות והופכות פופולריות יותר אתנוגרפיות בנושא קהילות מקצועיות כמו חוקרי מעבדה, משקיעי וול-סטריט, משרדי עורכי דין או חברות מחשבים.
מעניין לבחון את הכותרות שאוניברסיטאות מעניקות לקורסים מקדימים באנתרופולוגיה. הכותרת יכולה לשמש כמדד כדי לדעת מהו המיקוד של המחלקה. מחלקות מסוימות מושפעות מההתרחבות של האנתרופולוגיה החברתית לרוב בהשפעה בריטית או אירופאית ועשויות לתת לעצמן שם המתאים לכך. לעומתן, מחלקות המושפעות מחשיבה אמריקאית הנוקטת בגישה הוליסטית יותר לעיתים קרובות מעניקות את השם, אנתרופולוגיה תרבותית.
קווינטוס סרטוריוס
קווינטוס סרטוריוס (בלטינית: Quintus Sertorius; 123 לפנה"ס – 72 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי רומי, ממנהיגי הסיעה הפופולרית ברפובליקה הרומית.
חייו
סרטוריוס נולד למשפחה ממעמד הפרשים בנורסיה. משנת 105 לפנה"ס ועד 102 לפנה"ס שירת בצבא הרומי תחת פיקודו של גאיוס מריוס בגאליה ובצפון איטליה והשתתף במלחמת הקימברים. בשנת 97 לפנה"ס מונה לתפקיד טריבון צבאי בספרד. בחמש השנים ששימש בתפקיד זה רכש סרטוריוס מוניטין של מפקד צבאי מוכשר ויעיל בקרב בני ארצו ובקרב הילידים האיברים. בשנת 90 לפנה"ס נבחר למשרת הקווסטור והשתתף במלחמת בעלות הברית, שבמהלכה איבד אחת מעיניו.
סרטוריוס נקלע לחיכוכים עם לוקיוס קורנליוס סולה, ממנהיגי האופטימאטים, בעיקר בשל כך שהאחרון מנע ממנו להיבחר למשרת הטריבון בשנת 88 לפנה"ס. עקב חיכוכים אלה חבר סרטוריוס ללוקיוס קורנליוס קינה וגאיוס מריוס, יריביו הפוליטיים של סולה, עם פרוץ מלחמת האזרחים הרומית. לאחר יציאתו של סולה מזרחה התלקחה מחדש מלחמת האזרחים וסרטוריוס חבר למנהיג הפופולרים הקונסול קינה. זה חבר לגאיוס מריוס, שחזר מגלותו באפריקה, וסרטוריוס לקח חלק חשוב ועיקרי בכיבוש רומא על ידי שני מנהיגים אלה. עם כיבוש רומא החלו לערוך המנצחים הפופולרים טבח באנשי האצולה האופטימיטים. נראה שסרטוריוס היה גורם ממתן בקרב המנהיגות הפופולרית אשר ניסה למנוע ולמזער את ממדי הטבח, אולם ללא הצלחה יתרה. לאחר מותו של מריוס הוציא להורג סרטריוס את הפלוגות של הנ"ל שלקחו את החלק העיקרי במעשי הרצח.
בשנת 81 לפנה"ס חזר סרטוריוס לספרד וביסס לעצמו עמדת כוח בלוסיטניה (פורטוגל של ימינו). סרטוריוס הקים צבא שהתבסס על השבטים הלוסיטאנים, עריקים מהצבא הרומי, שרידי הסיעה הפופולרית, בני המושבות הרומיות באזור ואפריקנים. השלטון ברומא שלח נגדו מספר צבאות, אולם הוא הצליח להביס אותם. יכולתו של סרטוריוס כמצביא הביאה לתמיכה רבה בו בקרב הילידים של חצי האי האיברי, תמיכה שהתגברה בשל הקלות במיסים שהנהיג. סרטוריוס החל ליצור משקל-נגד לשלטון ברומא על ידי יצירת סנאט מקומי באוסקה, הנחלת חינוך ותרבות יוונית- רומית לאצילים המקומיים ורכישת תמיכתם של המושבות הרומיות בספרד. במישור החיצוני הצליח סרטוריוס ליצור לעצמו קהל תומכים בעיר רומא עצמה, יצר שיתוף פעולה עם שודדי הים באזור וניסה ליצור קשרים מדיניים עם מיתרידטס השישי, מלך פונטוס.
מותו של סרטוריוס מוטט למעשה את המרד בחצי האי האיברי, ופומפיוס הצליח במהרה לכבוש מחדש את חצי האי ולארגן אותו ביעילות תחת מרותה של השלטון האופטימאטי ברומא.
אסון נחל דרגה
אסון נחל דרגה אירע ב-30 בספטמבר 1975, ובו נספו שישה מטיילים מקיבוץ חפץ חיים. המטיילים, שהיו בני גרעין בתקופת השל"ת, בנוסף לבנות קיבוץ ובנות מהחוץ שהיו בשירות לאומי, נקלעו בדרכם לשיטפון בזק, בעיצומו של פרק גשם.
שיטפונות בזק
שיטפון בזק הוא שטף מים פתאומי בוואדיות ובאפיקי נחל יבשים במרבית ימות השנה. השיטפון נגרם כאשר יורד גשם בכמות המספיקה להיספג ולהפוך את האדמת הלס המדברית לאטומה, כך שאינה מאפשרת עוד למי הגשם לחלחל, ומי הגשמים המוסיפים לרדת מתחילים לזרום על פני האדמה, מתנקזים לערוצי נחלים ועשויים להפוך כעבור זמן קצר לזרם מים עז, כתלות בכמות הגשמים שירדה באופן מרחבי באגן הניקוז של הנחל.
במדינת ישראל מתרחשים שיטפונות בעיקר במדבר יהודה ובנגב. אזורים אלה דלים במשקעים, אך לערוצי הנחלים העוברים באזורים אלו שטח ניקוז רחב שמקורותיו בהרי יהודה והרי חברון. מודלים לחיזוי מזג אוויר מסוגלים להתריע על סכנת שיטפונות במרחב בטווח זמן של מספר שעות עד מספר ימים, אך מיקומם ומועדם המדויק של השיטפונות קשה לחיזוי. זיהוי מוקדם של שיטפון מתקרב קשה מאחר שהגשם יורד במרחק גדול מאזור השיטפון עצמו, והמים מתקדמים במהירות רבה וללא רעש רב. הנקיקים הצרים שבהם זורמים המים מסתירים את השיטפון המתהווה, והבדלי הגבהים המשמעותיים בין גב ההר לבקעת הירדן ולבקעת ים המלח (הבדלים הנמדדים במאות מטרים) גורמים למים לזרום במהירות רבה, לצבור תאוצה ואנרגיה, ובדרכם לסחוף סלעים וצמחייה ולגרום לנזק רב. השיטפון העז עלול להפתיע מטיילים בקטעים צרים של ערוצי הנחלים ולגרום לאסון קטלני.
האירוע
קבוצה בת 20 חברים בליווי שני מדריכים יצאה לטיול מחפץ חיים בשעה חמש לפנות בוקר והגיעה דרך ירושלים למצפה שלם בשעה תשע לערך. הקבוצה ירדה לנחל ועשתה דרכה בערוץ הוואדי. לקראת סיום המסלול והמפל האחרון החל לטפטף אך המפל היה עדיין יבש לחלוטין. קבוצה ראשונה של המטיילים ירדה בסולם שהותקן לאורך המפל והחלה ללכת בערוץ לכיוון כביש 90. לפתע הגיע שיטפון בזק ששטף אותם. בהרוגים היו ארבעה בני גרעין שהיו בשל"ת מוקדם בחפץ חיים ושתי בנות שירות לאומי. שאר חברי הקבוצה הצליחו לטפס מהערוץ ולהיחלץ מהשטפון.
זיהוי האסון
מהתצפית הצבאית שהייתה מאוגדת בזמנו בתפקידי ההיאחזות, ראה התצפיתן בעקבות מניפת בוץ שפרצה לים המלח, ששיטפון פקד את נחל חצצון אשר נמצא דרומית למקום. הוא זיהה במשקפת שמשאית טיולים חונה על יד שפך נחל דרגות ונהגה מתהלך בעצבנות סביבה, ולכן הסיק שקבוצת מטיילים עדיין נמצאת בתוכו והזעיק את מפקדי ההיאחזות. מניסיון העבר היה ברור שגם בנחל דרגות יפרוץ שיטפון לאחר זמן קצר ולכן מיהרו החיילים לפאתי הוואדי וניסו להזהיר בצעקות את המטיילים, אך ללא הועיל. ניסיונות החיפוש וההצלה החלו מיידית ובמקביל הוזעקה יחידת החילוץ של חיל האוויר.
חיפוש וחילוץ
בחיפושים אחר הנערים שנסחפו ובחילוצם השתתפו לוחמי היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669), שהסתייעו במסוקים וחיילי היאחזות הנח"ל מצפה שלם. חיילי ההיאחזות הצליחו לחלץ חמישה מהמטיילים באמצעות חבלים, מסוק חילץ 2 מטיילים וארבעה אחרים נשארו במשך הלילה בנקיק מעל הנחל וחולצו בבוקר.
חקירה
מיד לאחר האירוע פתחה המשטרה בחקירת נסיבות האירוע. מדריך הטיול מטעם חפץ חיים והאחראי על גרעין הנחל, שגם הוא יצא לטיול, נחקרו והוגש נגדם כתב אישום. בית משפט השלום זיכה אותם, המדינה ערערה, ובבית המשפט המחוזי הם הורשעו. הקיבוץ ערער לבית המשפט העליון שזיכה אותם בשנית מכל אשמה.
1110-1119 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1119 - 1110 לפני הספירה
טרנספוזון
טרנספוזונים (Transposon) הם רצפי DNA ניידים, היכולים לנוע מאתר לאתר בתוך הגנום של אותו תא, בתהליך שנקרא טרנספוזיציה. בתהליך זה הם עשויים לגרום למוטציה במקרה שהם נכנסים לתוך אקסונים (החלק בגן היכול לקודד לחלבון) ואף לשנות את כמותם בגנום (סך הDNA שבגרעין), כלומר להשתכפל. טרנספוזונים מכונים לעיתים גנים קופצים, אך ביטוי זה שגוי מפני שהם אינם נחשבים גנים, ורק חלק מהטרנספוזונים מקודדים לחלבונים שמשתתפים בטרנספוזיציה. טרנספוזונים הם אחד מסוגים של אלמנטים גנטיים ניידים.
טרנספוזונים מ־Class II יכולים להעתיק את מקומם בגנום באופן ישיר (במנגנון שנקרא "Cut and paste", 'חיתוך והדבקה'), בעוד שרטרוטרנספוזונים מ־Class I חייבים לעבור שעתוק ל-RNA ולאחר מכן חזרה ל-DNA על ידי האנזים רוורס טרנסקריפטאז. טרנספוזונים יעילים מאוד לחוקרים ככלי לבחינת שינויים ביצורים חיים.
מנגנון
טרנספוזון (מ־Class II) זקוק לאנזים טרנספוזאז, שמקוּדַד על ידי הטרנספוזון עצמו או על ידי טרנספוזונים אחרים מאותה המשפחה. קצוות הטרנספוזון כוללים חזרות מהופכות (רצף זהה שנקרא בכיוונים הפוכים); הטרנספוזאז נדבק לחזרות של הטרנספוזון ושל אתר המטרה בגנום שאליו הטרנספוזון עתיד לנוע. אתר מטרה זה נחתך ומותיר "קצוות דביקים". הטרנספוזון עובר בשלב זה איחוי (ליגציה) לאתר המטרה, הפערים ממולאים, והתוצאה היא חזרות מכוונות.
רטרוטרנספוזון (מ־Class I) זקוק לאנזימים שונים שישתתפו בתהליך השעתוק, שעתוק הפוך ואינטגרציה לאתר המטרה בגנום. הרטרוטרנספוזון משתמש גם באנזימים קיימים בתא וגם בכאלו שהוא או אלמנט אחר מאותה המשפחה מקודד להם. תהליך ה"רטרוטרנספוזיציה" כולל שעתוק של רצף ה־DNA של האלמנט למולקולת RNA, שעתוק הפוך של מולקולת ה־RNA חזרה ל־cDNA, כניסה של ה־cDNA חזרה לתוך הגרעין ואינטגרציה לתוך אתר המטרה בגנום. בסוף תהליך זה ישנם שני עותקים זהים (האלמנט המקורי + החדש).
דוגמאות
הטרנספוזונים הראשונים התגלו בתירס על ידי ברברה מקלינטוק ב-1944. גילוי זה זיכה אותה בפרס נובל ב-1983. היא הבחינה בהחדרות, במחיקות ובטרנסלוקציות (קטע DNA המעתיק את מקומו), והסיקה מכך את קיום הטרנספוזונים. אלמנטים אלה גרמו לשינוי בצבע התירס (מסגול לצהוב והפוך). בערך 50% מהגנום של צמח זה מכיל טרנספוזונים, דבר המתבטא במגוון צבעי גרעיני התירס.
טרנספוזונים בדרוזופילה (זבוב הפירות, בעל החיים הנחקר ביותר בגנטיקה) מכונים אלמנטי P. נראה שהם הופיעו במין זה רק לפני 50 שנים, ומאז התפשטו בכל המין. אלמנטי P מלאכותיים משמשים להחדרת גנים לדרוזופילה על ידי הזרקה לעובר.
טרנספוזונים כגורמי מחלה
טרנספוזונים יכולים להיות מוטגנים, כלומר, גורמי מוטציות. הם עשויים להזיק במספר אופנים:
מחלות שמיוחסות לטרנספוזונים כוללות: המופיליה A ו-B, פורפיריה, נטייה מוקדמת לסרטן ולניוון שרירים על שם דושן.
אבולוציה של טרנספוזונים
האבולוציה של הטרנספוזונים וההשפעה שלהם על האבולוציה של הגנום מהווים כיום תחום מחקר דינמי. מאחר שטרנספוזונים קיימים בכל ענפי החיים נראה שהתקיימו באב האוניברסלי המשותף האחרון של כל המינים או שהטרנספוזונים התפתחו בנפרד פעמים רבות. הטרנספוזונים בדרך כלל נחשבים ל-DNA אנוכי, טפיל החי בתוך הגנום של יצורים חיים. במובן זה הם דומים לנגיף. נגיפים וטרנספוזונים דומים גם מבחינת מבנה הגנום והיכולות הביוכימיות, מה שהוביל להשערה שיש להם מוצא משותף.
מאחר שפעילות הטרנספוזון עלולה להרוס גנום, נראה שיצורים רבים פיתחו מנגנונים להקטנת הטרנספוזיציה לרמות בהן ניתן לשלוט. חיידקים עשויים לעבור שיעור גבוה של מחיקות כדי להפטר מטרנספוזונים ומנגיפים, בעוד שאיקריוטים פיתחו את המנגנון של iRNA בדיוק לאותה מטרה. בתולעת העגולה Caenorhabditis elegans (גם היא נחקרת רבות בגנטיקה) משמשים כמה מהגנים שנדרשים ל-iRNA גם להקטנת פעילות הטרנספוזון.
נראה שמערכת החיסון של חולייתנים אימצה טרנספוזונים כאמצעי להגדלת מגוון הנוגדנים. מערכת הרקומבינציה V(D)J פועלת לפי מנגנון דומה לזה של טרנספוזונים.
טרנספוזונים במחקר הגנטי
הטרנספוזונים אותרו לראשונה בצמח התירס ובודדו לראשונה מהפרח לוע הארי. לפיכך, טרנספוזונים שימשו ככלים יעילים בביולוגיה המולקולרית של הצמח. חוקרים משתמשים בטרנספוזונים כדי לגרום למוּטגֵנֶזָה (ייצור מוטציות). ניתן להבחין באמצעים פשוטים היכן בגנום נגרמה מוטציה, בניגוד לשיטות כימיות שאינן מאפשרות זאת. לעיתים עלולה החדרת הטרנספוזון לגן להפריע לביטוי הגן באופן הפוך: מחיקה המתווכת על ידי הטרנספוזאז של הטרנספוזון משיבה לגן את פעילותו. דבר זה יוצר צמחים שבהם לתאים סמוכים גנוטיפים שונים. כך ניתן להבחין בגנים חיוניים ובגנים שגורמים לפנוטיפ נראה כלשהו (לדוגמה, שינוי בצבע).
סוגי טרנספוזונים
יש שני סוגים של מנגנוני טרנספוזיציה: רפליקטיבי (משכפל) וקונסרבטיבי (משמר).
במנגנון הקונסרבטיבי, הטרנספוזון נחתך לחלוטין החוצה ממיקומו המקורי ב-DNA וקופץ למיקום חדש. לעומת זאת, במנגנון הרפליקטיבי, הרטרוטרנספוזון יוצר עותק של עצמו ועותק זה קופץ הלאה לגנום, כך שבכל מחזור קפיצה הוא יוצר עוד העתקים של עצמו.
במחקר משמשים טרנספוזונים לשתי צורות של מוטוגנזה:
מזנכימה
מזנכימה, או רקמת חיבור עוּבָּרִית, היא דוגמה לרקמת חיבור רטיקולרית - סוג של רקמת חיבור רפה שמקורה בעיקר בשכבת הנבט מזודרם בעובר. חלק מהתאים המזנכמליים מקורם בניורל קרסט, שמקורו בשכבת הנבט אקטודרם. המזנכימה מתאפיינת בריכוז רב של חומר בין-תאי, הכולל סיבים רטיקולריים שונים ותאים חסרי-התמחות. תאים מזנכמליים בעובר מסוגלים להגר ממקורם למקום אחר, שכן לא מתקיימים בהם חיבורים בין תאיים. תאי אפיתל יכולים להפוך לתאים מזנכמליים בתהליך שנקרא EMT - Epithelial-mesenchymal transition.
המזנכימה היא למעשה רקמת החיבור העוברית, ותאיה מסוגלים להתפתח ולהתמיין לרקמות שונות, ביניהן רקמות חיבור, עצם, סחוס שהם בעצמם תאים מזנכימאליים, מערכת הלימפה ומערכת הדם.
פאריש
פאריש (באנגלית: Parish) הוא שם משפחה ושם של חלוקה מנהלית במספר מדינות הלקוח מהגדרה טריטוריאלית של מספר כנסיות ברחבי העולם. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מלכות האלוהים שוכנת בתוכך
מלכות האלוהים שוכנת בתוכך (ברוסית: Царство Божие внутри вас) הוא ספר הגות של הסופר הרוסי לב טולסטוי, שבו הוא פורש את משנתו האנרכיסטית, המבוססת על תפיסתו את בשורתו המקורית של ישו, כבשורה אנרכיסטית-פציפיסטית. הספר יצא לאור בראשונה ב-1894 בגרמניה, היות שהוצאתו לאור נאסרה ברוסיה, מולדת המחבר.
פורט המילטון
פורט המילטון (באנגלית: Fort Hamilton) הוא מחנה צבאי שהחל להיבנות בתחילת המאה ה-19 בשולי שכונת ברוקלין בניו יורק (ארצות הברית) והורחב לאורך השנים. המחנה הוקם בנקודה אסטרטגית הצופה על על מיצר "נרוז" ויחד עם פורט וודסוורת', שנבנה בסטטן איילנד מעבר למיצר, הוא שומר על אחד משני מעברי הים לכוון ניו יורק ונהר ההדסון המוליך לפנים היבשת. המחנה הוחזק על ידי כוחות האיחוד בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית ושימש בהמשך את צבא ארצות הברית במהלך המלחמות. כיום משמש כבסיס הצבאי של המשמר הלאומי, צבא המילואים של ארצות הברית ויחידות נוספות. רק במהלך המאה ה-20 נקרא המקום על שמו של אלכסנדר המילטון.
הקמת המבצר
ב-11 ביוני 1825 החל קצין הצבא סיימון ברנרד לבנות את פורט המילטון. המבצר נחנך ב-1831 בהשקעה של חצי מיליון דולר. חלק זה נקרא עם סיומו "פורט קייסמייט" והפך לליבו של מחנה המילטון שהחל להתפתח ממבצר זה. עם סיום הבנייה הוצבה המקום סוללה ארטילרית שמטרתה הייתה להגן על מעבר המים אך גם על מעגן ועל מבצר נוסף ("פורט לאפייט" ) שהוקם ממערב על אי בקרבת החוף. ב-1839 הפך המבצר לבסיס האימונים הראשון של המשמר הלאומי של ארצות הברית וב-1840 מונה קפטן רוברט אי. לי מחיל ההנדסה לנהל את הרחבת המחנה בתקציב של 20,000 $. בהמשך שימש לי כמהנדס המבצר עד 1846 כשבתקופה זו הקים עוד מספר מבצרים באזור ניו יורק.
מלחמת האזרחים
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית חיזקו כוחות האיחוד את המבצרים סביב מיצר "נרוז" ופורט המילטון ביניהם נגד אפשרות פלישה של צי הקונפדרציה לכוון ניו יורק. בעקבות השיפור בכוח האש של התותחים הימיים היה צורך לחזק את חומות המבצר על ידי הערמת סוללות אדמה והצבת התותחים מאחוריהן. הפיתוח והחיזוק של המבצר המשיך גם לאחר המלחמה אך באיטיות בגלל מחסור כספי.
ב-1863, במהלך המלחמה, נשלחו חיילים מהמבצר לסייע בדיכוי מהומות הגיוס בניו יורק.