cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפיון גזעי
אפיון גזעי בישראל
ישנן עדויות מחקריות לכך שישראל משתמשת באפיון גזעי במערכות האבטחה השונות שלה, וזאת על רקע איומי הטרור אתם היא מתמודדת. שיטת אבטחה זו מבוססת על  זיהוי המפגע במקום זיהוי הנשק, ומתמקדת בישראל בבעלי זהות אתנית ערבית. דוגמה לכך היא מערכת האבטחה של נמל התעופה בן-גוריון, אשר משתמשת בשיטת אפיון גזעי על מנת למנוע אירועי טרור במטוסים. רשויות המדינה הפעילו שיטה זו בעקבות מספר אירועי טרור, אשר התרחשו הן על גבי מטוס והן בשדה תעופה. אותם אירועים הם חטיפת מטוס סבנה אשר בוצעה על ידי ארגון הטרור ספטמבר השחור והטבח בנמל התעופה של לוד שבוצע על ידי ארגון הצבא האדום היפני. במהלך הכניסה של הנוסעים לאזור ההמתנה לטיסה, הם מסווגים לקטגוריות סיכון על בסיס אתני. בהתאם לבסיס זה, צוות האבטחה של נמל התעופה מאשרר את הסיווג באמצעות טכניקות המיועדות לאשרר מוצא, מברר מידע הנוגע לכבודה של הנוסעים, ובמקרים  מסוימים עובדי המערכת בודקים את הנוסעים באזור נפרד הכולל סריקות אלקטרוניות של כבודה וכן תשאול נוסף.
שיטה זו ספגה ביקורות באשר להפרת זכויות אזרח, והועלו רעיונות שונים על מנת להימנע מהשיטה על ידי פתרונות טכנולוגיים כגון סריקת טביעת אצבע ושיפור כולל של מערכי אבטחה. מחקר שנערך בשדה התעופה הבינלאומי בן-גוריון באוגוסט 2008 מצא כי כמחצית מהמזוודות של אזרחים ישראלים ממוצא ערבי נבחרו להקרנה נוספת שכללה פתיחת מזוודותיהם בפומבי, ואילו רק כ -10% ממזוודות אזרחי ישראל ממוצא יהודי נבחרו, מה שמעיד על שימוש באפיון גזעי בביטחון שדה התעופה. האזרחים הערבים שהמזוודות שלהם נפתחו, דיווחו על חוסר שביעות רצון ותסכול גדול מתהליך האבטחה. זה ערער את אמונם ברשות שדה התעופה. קבוצות מיעוטים מתלוננות כי המדינה וסוכנויות הביטחון שלה רואות בהן "הקהילה החשודה". המחקר מצא כי כוונה לבטל את השימוש בטכניקות פוגעניות בביטחון בשדה התעופה נגד אזרחים ערבים (כגון פתיחת מזוודותיהם בפומבי וחיפושים גופניים ופולשניים) נמצא כיעיל מאוד בשיפור הרגשות של חברי הקבוצה. כלומר, תפיסות לגבי טיפול לא הוגן אינן בלתי נמנעות בקרב מיעוטים, שכן הם תלויים בעיקר לא במאפייני הרקע של הקבוצה, אלא במאפייני הטיפול הישיר שקיבלו מהאבטחה.
שבעת מנהיגי המדיארים
שבעת מנהיגי המדיארים (או שבעת ראשי השבטים) (בהונגרית: A hét vezér) בזמן "כיבוש אגן הקרפטים על ידי ההונגרים" (התיישבות המדיארים במרכז אירופה). בשנת 895, היו אלה מנהיגי שבעת השבטים של המדיארים, כלומר ראשי השבטים (chieftains) - או לפי הכינוי באותה התקופה נקראו "אדון". ביצירתו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס שרדו שמות השבטים ההונגרים, וניתן לאמת רשימה זו משמות המקומות ההונגרים. עם זאת, מבחינת מנהיגי השבטים, המסורת שימרה כמה רשימות שמות סותרות, ובקשר לחלק משמותיהם, המדע ההיסטורי הראה שהתיארוך אינו נכון. איננו יודעים את השמות האמיתיים של שבעת המנהיגים, אם כי חלקם עשויים להיות שמות אותנטיים, במיוחד הדוכס הגדול של ארפאד.
שבעת השבטים
רשימת שבטי המדיארים (ההונגרים) ידועה ממקור אחד. בספרו "הממשל באימפריה" של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס. הוא כותב שהשיג את המידע על המדיארים מהמשלחת ההונגרית שביקרה אצלו בסביבות 948, בראשות בולצ'ו הרקה (לפני הקמת המדינה ההונגרית, התואר הרקה היה האיש השלישי בחשיבותו בקרב איגוד שבטי המדיארים אחרי הדוכס הגדול ודיולה. במשלחת זו היה חבר גם נינו של ארפאד, הנסיך טומאש.
הקיסר קונסטנטינוס דיבר על שמונה שבטים בפרק 39 של עבודתו (על אנשי הקאבארים), שם הוא מונה את הקאבארים כשבט הראשון של המדיארים. הקיסר כתב שלשבט זה היו שלוש חמולות, כלומר קלאנים (בדיוק כמו אצל הסקלרים - ה"גנוס" אצל קונסטנטין אינו שבט אלא חמולה-קלאן), שהצטרפו להונגרים מהכוזרים שהיה מנהיגה בזמן התיישבות המדיארים במרכז אירופה ומאז תמיד.
את שמותיהם של שבעת השבטים האחרים, הוא ממספר משניים עד שמונה, בסדר הבא:
nyék
kürtgyarmat
tarján
jenő
beg
keszi
כבר לא ידוע האם איחוד שמות השבטים kürt-gyarmat (קרן-מושבה) נבע מאופיים הפרגמנטלי של שני השבטים או הטיה מכוונת כדי להגיע למספר שבע. למעשה, שני השבטים האלה לא היו מאוחדים, כפי שהיישובים השבטיים בהונגריה מעידים בבירור וכן מוזיקת העם, ריקודי העם והדיאלקטים ההונגריים מתייחסים לקיומם ומיקומם של שבעת השבטים. קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס לא מונה את מנהיגי השבטים ההונגרים, הוא רק כותב על מנהיגי איגוד השבטים ההונגרי שהנסיך (או דוכס) הגדול ביותר שלהם הוא תמיד הנסיך שמוצאו מחמולת ארפאד (הוא לא נותן את השם ההונגרי של התואר) ויש עוד שניים אחרים, גיולה (gyula) והרקה (harka). כבן התקופה (בסביבות 948) בתפקיד החשוב הראשון (מייד אחרי הדוכס הגדול), הוא נוקב בשם פליצ'י (Falicsi) ואת השלישי בחשיבותו באותה התקופה הוא מכנה בשם בולצ'ו (Bulcsú), שאביו היה קאל (Kál). הוא מזכיר שני ראשי שבטים מהתקופה שלפני הכיבוש (כלשונו: "voivode" כלומר וויווד) ומזכיר את אלמוש, אביהם של לוודי (Levedi) ושל ארפאד, אך אינו קושר אף אחד מהם לשבט כלשהו. הוא גם כותב ששמונת השבטים של ה"טורקים" (כלומר ההונגרים) אינם מצייתים לנסיך הגדול (הדוכס הגדול) הזה שלהם, אבל אם יש איום כלשהו, (על פי הסכמה ביניהם מראש) הם תמיד ילחמו יחד. לאחר מכן מוסיף קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס שלכל שבט יש גם נסיך משלו. לא ברור מכאן שהדוכס הגדול, גיולה והרקה הם פרטים נפרדים בנוסף למנהיגי השבטים, או שהם גם מנהיגים של שבט כלשהו, אבל כמו בשאר איגודי שבטי ערבות באסיה, זה האחרון סביר.
על פי כמה דעות, כל שבעת ראשי השבטים מילאו תפקיד צבאי, מדיני או שיפוטי מיוחד בהובלת הברית השבטית.
הרשימה של אנונימוס
לפי אנונימוס, לפני הכיבוש כרתו שבעת הנסיכים (מנהיגי השבטים) ברית ב"סקיתיה", כלומר באזור שההיסטוריה ההונגרית מכנה אטלקז (Etelköz) ושמותיהם היו:
ברשימה של אנונימוס, נראה שכל אדם אכן היה חי והיה בעל אישיות משמעותית, אבל הרשימה, כמנהיגי שבעת השבטים לפני הכיבוש, בהחלט שגויה.
הרשימה של שימון קזאי
בכרוניקה שלו שימון קזאי הוא מדבר על שבעה קברניטים שצעדו בראש שבעה צבאות "מסקיתיה לפאנוניה", והוא מונה את סדר מנהיגי הצבאות והקברניטים כדלקמן:
הרשימה בכרוניקה המאוירת מכילה אותם שמות כמו של שימון קזאי, אבל בסדר שונה. רשימה זו פחות אותנטית מזו של אנונימוס, עם יותר אלמנטים מיתיים. לא ידוע איזו רשימה נוצרה קודם. עבודתו של אנונימוס מוקדמת יותר מזו של קזאי, אך ייתכן שהאחרון התבסס על הסיפורת הקמאית האבודה. עם זאת, סביר שמי שרשם את הרשימה המאוחרת יותר הכיר גם את הקודמת.
מארי, נסיכת דנמרק
מארי, נסיכת דנמרק, .R.E (בדנית: Mary Elizabeth, kronprinsesse af Danmark; נולדה ב-5 בפברואר 1972) היא רעייתו של פרדריק, נסיך דנמרק, נסיך הכתר של דנמרק.
ביוגרפיה
במהלך אולימפיאדת הקיץ של שנת 2000 נפגשה מארי עם פרדריק בפאב בסידני, והשניים החלו לצאת ביחד. ההתחייבות הרשמית שלהם ב-2003 ונישואיהם בשנה שלאחר מכן הייתה נושא לתשומת לב רבה מצד התקשורת האוסטרלית והאירופית, שהציגה את הנישואים כ"רומנטיקה" מודרנית בין נסיך לבין פשוטת עם. הוא לא זוהה על ידי חבריה כנסיך הכתר של דנמרק עד לפגישתם. השניים ניהלו מערכת יחסים ארוכת טווח בטלפון, באימייל ובהתכתבות. פרדריק ערך מספר ביקורים דיסקרטיים לאוסטרליה. ב-15 בנובמבר 2001 חשף השבועון הדני "בילד בלדט" את מארי כחברתו של פרדריק. אז בדצמבר 2001 עברה מארי מאוסטרליה לדנמרק, בזמן שעבדה כמורה לאנגלית בפריז. ב-14 במאי 2004 התחתנו השניים בקתדרלת קופנהגן, ולאחר מכן חגגו את ירח הדבש באפריקה. בתחילה התגוררו בני הזוג בארמון פרדנסבורג, ולאחר מכן עברו להתגורר בארמון אמליינבורג, ובמהלך השנים נולדו להם 4 ילדים.
מארי ממלאה תפקידים ייצוגיים שונים כחברת בית המלוכה הדני, ובנוסף היא פעילה למען זכויות הלהט"ב בדנמרק. כמו כן נחשבת מארי לאחת הנשים האופנתיות ביותר בעולם, והיא משמשת כפטרונית האופנה בדנמרק.
משפחתה
ב-14 במאי 2004 התחתנה מארי עם פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, ונולדו להם 4 ילדים:
לילי ג'יימס
לילי קלואי נינט תומסון (באנגלית: Lily Chloe Ninette Thomson; נולדה ב-5 באפריל 1989) היא שחקנית ודוגמנית אנגלייה, הידועה בשם הבמה שלה לילי ג'יימס (Lily James). מוכרת בעיקר בשל הופעתה כליידי רוז מק'קלייר בדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" ובתפקיד הראשי של סינדרלה בסרטו של קנת בראנה "סינדרלה".
ביוגרפיה
ג'יימס נולדה בעיירה אסהר, במחוז סארי שבדרום אנגליה. בתם של נינט מנטל, שחקנית, וג'יימס "ג'יימי" תומסון, מוזיקאי. יש לה שני אחים, אחד מבוגר ואחד צעיר יותר. סבתה מצד אביה, הלן הורטון, הייתה שחקנית אמריקאית. סבתה מצד אמה הייתה צרפתייה, ונמלטה מהכפר שלה ליד פריז בשל עליית הנאצים לשלטון, מאוחר יותר נישאה לסבה של ג'יימס, קצין בחיל האוויר המלכותי. אביה של לילי, ג'יימס תומסון, נפטר מסרטן בשנת 2008. היא לקחה את שמו הפרטי של אביה כשם הבמה שלה כשנודע לה שכבר הייתה שחקנית בשם לילי תומסון.
היא החלה את לימודיה בבית הספר התיכון לחינוך אומנותי בטרינג, הרטפורדשייר ולאחר מכן למדה משחק בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה שבלונדון, וסיימה את לימודיה בשנת 2010.
קריירה
ג'יימס החלה את קריירת המשחק שלה כאת'ל בראון בשנת 2010 בהפקת ה-BBC "זה רק ויליאם". היא החלה לשחק בהוליווד בשנת 2012, בסרטים "בחורות מהירות" ו"זעם הטיטאנים".
בשנת 2016 כיכבה בתור נטשה רוסטובה במיני-סדרת הדרמה התקופתית "מלחמה ושלום" בערוץ BBC One, שביים טום הרפר וכתב אנדרו דייוויס על פי הרומן "מלחמה ושלום" מאת הסופר הרוסי לב טולסטוי.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הפשע המוזיקלי "בייבי דרייבר", בבימויו של אדגר רייט.
בשנת 2018 השתתפה בסרט "מאמה מיה! Here We Go Again", בתור דונה הצעירה.
באוקטובר 2020 יצא הסרט "רבקה", מותחן גותי-רומנטי בו היא משחקת בתפקיד הראשי, בתור גברת דה וינטר, לצד השחקן ארמי האמר אשר מגלם את בעלה.
חיים אישיים
משנת 2014 עד לשנת 2019 היא הייתה במערכת יחסים עם השחקן מאט סמית.
אלכסנדר סנדר מרגליות
אלכסנדר סנדר מרגליות (-כ"ט בטבת תקס"ב, 1802) היה רבה של סטאנוב ופוסק הלכה בולט בתקופתו.
ביוגרפיה
בנו של רבי מרדכי "חסיד", מחכמי הקלויז בברודי, חברותא של ה"נודע ביהודה" ותלמידו של הרב משה אוסטרר. סבו, הרב מנחם מאניש מרגליות היה בנו של רבי יצחק רבה של יברוב ובעלה של הינדא בתו של רבי אלכסנדר סנדר שור, ה"תבואות שור". אביו נפטר בגיל 22 והוא גדל יחד עם אחיו ואחותו בברודי אצל דודם הרב צבי הירש לופטינר. בצעירותו למד בקלויז בברודי. נישא לאסתר בת רבי צבי הירש בוכנר, רבה של זברז', ובנו של רבי שלמה רבה של פינטשוב ומחבר הספר "יקהל שלמה".
כיהן בדוברומיל שבגליציה. לאחר שלוש שנים עזבה, בעקבות פטירת אשתו ואת מקומו מילא בנו רבי מרדכי. בשנת תקל"ד כיהן בזברז' על מקום חמיו ובסביבות שנת תק"מ החל לכהן בסטאנוב. למשך תקופה עבר לכהן בפשוורסק שבגליציה ובהמשך חזר לסטאנוב. הוא כיהן כראש ישיבה במקומות רבנותו.
רבנים רבים הפנו אליו שאלות, וכן הוא מצוטט בספרי הלכה בולטים כמו פרי מגדים, אריה דבי עילאי ועוד.
בין תלמידיו: אחייניו הרב אפרים זלמן מרגליות, הרב חיים מרדכי מרגליות והרב משה רבן של קליוואן וסדיגורה ומחבר ספר "פני משה", והאחים רבי יעקב משולם אורנשטיין והרב משה יהושע השיל אורנשטיין. בהסכמת הרב משה רפפורט רבה של ליז'נסק לשו"ת הרא"ם נכתב שהיה רבם של רוב חכמי דורו.
משפחתו
אחיו הרב מנחם מאניש כיהן במספר עיירות ברחבי ליטא. אחותו רעכיל נישא לרבי פנחס רבה של קאלק.
בניו היו הרב שמואל רבה של סטרי, הרב מרדכי ממלא מקום אביו ברבנות, הרב נפתלי צבי מלבוב, הרב יהודה אריה לייביש רבה של ז'מיגראד והרב יוסף ממלא מקום אחיו ברבנות ז'מיגראד. חתניו היו הרב יוסף שאול פרנקל-תאומים והעשיר אורי שרגא פייבל בלוך מווילנה. היה מחותנו של רבי יחזקאל לנדא בעל הנודע ביהודה.
ספריו
מרבית ספריו לא הודפסו.
מהפכת ה-ACES
מהפכת ה-ACES הוא מונח המתאר שילוב של 4 יכולות טכנולוגיות: אוטונומיות, חיבוריות, הנעה חשמלית, ושיתוף. ראשי התיבות של מילים אלו באנגלית (Autonomous, Connected, Electric, Shared) יוצרים יחדיו את המילה ACES. מונח זה הפך לקו המוביל את התפתחות תעשיית הרכב השואפת לאחד 4 מהפכות טכנולוגיות נפרדות שיוצרות רכב שהוא כאמור אוטונומי, מקושר, חשמלי ושיתופי.
ההשפעות של מהפכת ה-ACES צפויות להיות מרחיקות לכת וייגעו כמעט בכל סקטור אותו אנו מכירים כגון: הבנקאות, הביטוח, הרשויות המקומיות, משרדי הממשלה השונים, נדל"ן, שוק התעסוקה, אנרגיה, תקשורת ועוד.
בנוסף, עליה של רכב אוטונומי על הכבישים מעלה שאלות אתיות לא פשוטות אשר הרגולציה תצטרך לתת עליהן מענה. למשל, כאשר עומדת להתרחש תאונה, מחשב הרכב עלול לעמוד בפני מצב בו הוא נדרש לקבל החלטה את מי להעדיף - את נוסעי הרכב או את הולך הרגל אשר זינק לכביש. מחקר של MIT שפורסם ב-2018 מצא מספר העדפות אוניברסליות לנושא זה (כמו העדפת רבים על מעטים, ילדים על מבוגרים ובני אדם לעומת חיות) לצד לא מעט הבדלים תרבותיים בין מדינות שונות.
מהפכת הרכב האוטונומי
מכונית אוטונומית היא מכונית המסוגלת לנסוע, לנווט ולהתגבר על מעבר מכשולים ללא עזרת נהג אנושי.
איגוד מהנדסי הרכב העולמי (SAE - Society of Automotive Engineers) הגדיר 5 רמות של רכב אוטונומי:
בעשור השני של המאה ה-21 רוב יצרני הרכב משקיעים משאבים רבים על מנת להיות הראשונים להציב על הכביש רכבים אוטונומיים מדרגה 4 ו- 5, כאשר רובם הכריזו על 2021 כשנת היעד, אך מספר יצרנים מנסים להקדים את שנת היעד
מהפכת הרכב האוטונומי היא מהפכה אשר צפויה לבטל את הצורך בידיעת נהיגה, ועקב כך לאפשר לאוכלוסיות רבות אשר לא מסוגלות לנהוג כיום להיות ניידות. למשל, ילדים, זקנים ואנשים עם מוגבלויות שונות. בנוסף, יכולתו של הרכב לנסוע באופן עצמאי תאפשר ניצול טוב יותר של זמן הרכב כאשר לאחר הבאת בעל הרכב לעבודה הוא יוכל לנסוע ולהסיע את הילדים לבית הספר, להביא משלוח מהסופרמרקט או להסיע אנשים אחרים. שינויים אלו ואחרים צפויים להביא לכך שאנשים רבים יעדיפו לא לרכוש רכב שמחירו יקר אלא להשתמש ברכב כשירות, אשר יוזמן וישולם באמצעות אפליקציה ייעודית. כתוצאה מכך צפויים שינויים בדפוסי השימוש ברכב, כאשר לדוגמה לא תהיה חובה להחזיק חניה פרטית בגלל שלאחר הגעה למקום העבודה או למקום המגורים כלי הרכב יוקצה לביצוע נסיעה עבור נוסעים אחרים ולא יוכנס לחניה פרטית.
מהפכת הרכב המקושר
מכונית מקושרת היא מכונית המצוידת בגישה לאינטרנט, ובדרך כלל גם עם רשת תקשורת מקומית אלחוטית. היתרונות של הפיכת הרכב למקושר הם ביכולת של הרכב להעביר מידע לרכבים אחרים (V2V), לתשתיות בצידי הכביש (V2I) ולמעשה לכל ישות מקושרת אחרת (V2X). המשמעות היא העברת מידע בהיקפים נרחבים ביותר, דבר אשר יחייב תשתיות תקשורת מתאימות אשר יישענו על רשתות סלולר מדור 5 (5G) או לחלופין על תקשורת Wi-Fi.
מהפכת הרכב המקושר מביאה לתוך הרכב חלק מן הטכנולוגיות הכי חמות היום – Big Data ו- IoT. טכנולוגיות אלו בהקשר של הרכב, בצירוף הקישוריות של הרכב לאינטרנט מאפשרות ליצור שני תחומים מאוד משמעותיים לנוסעים ולציי הרכב, לתעשיית הרכב ולרשויות שאחראיות על ניהול התחבורה והתשתיות – Telematics ו- Infotainment.
המשמעות של שני התחומים הללו היא שרכב מקושר מייצר כמות גדולה מאוד של מידע, שבעזרת טכנולוגיות של Big Data מאפשר לגורמים שונים להסיק תובנות רבות. השימוש ב- Data Analytics מאפשר לא רק ניתוח דפוסים ותבניות קיימות, אלא גם לחזות התרחשויות עתידיות.
Telematics – מתייחס למידע לגבי הרכב ואופן נסיעתו, כולל מידע לגבי מהירות ועצירות, ביצועי מנוע, מצבי חירום וקריאה לעזרה, מידע מה- GPS ודיאגנוסטיקה של הרכב.
רכב מקושר אינו חייב להיות אוטונומי, כאשר שימוש באפליקציות ניווט כדוגמת Waze הופכות למעשה רכב אשר נהוג על ידי בני אדם לרכב מקושר במידה מסוימת. אחד היתרונות של יכולת הקישוריות של הרכב היא ביכולתו להעביר מידע רב, החל ממידע על מפגעי כביש או עומסים למכוניות אחרות או לבקרת התנועה, המשך בהעברת תקשורת נתונים לנוסעים לצורכי צפייה בסרטים או ביצוע שיחות וידאו, וכלה בנתונים של מאפייני הנוסעים לטובת חברות צרכנות שונות שיוכלו להציע שירותים בהתאם. עם זאת, על מנת שרכב אוטונומי יוכל למצות את מלוא הפוטנציאל הטמון ביכולותיו, יש לשלב בו גם יכולת לתקשר ביעילות עם רכבים אחרים ועם תשתיות לצורך הניווט וההשתלבות בתנועה. מהפכת הרכב המקושר צפויה לאפשר למכוניות לנסוע באופן יעיל יותר תוך תיאום משופר עם המכוניות האחרות שעל הכביש, ולאפשר לנוסעים מגוון שירותים אשר כיום אין להם גישה אליהם במהלך הנסיעה.
במאמר שפורסם באתר Ignite מוצגים שירותים אפשריים של הרכב המקושר בעידן הטרום אוטונומי כוללים בין השאר ניווט משופר, התראות לנהגים וביטוח מותאם לדפוסי הנהג. בשלב בו ייכנסו רכבים אוטונומיים, שירותים אלו צפויים להתרחב במידה משמעותית ולכלול בין השאר בקרת תחבורה מתקדמת, שיפור כלי הרכב, שיפור ניהול ציי רכב, שיווק ממוקד לנוסע הרכב, נקודות Wi-Fi עבור המשתמשים, המכונית כנקודת תשלום, אינטגרציה עם הרשת הביתית ועוד.
מהפכת הרכב החשמלי
גם יצרני הרכב הגדולים מיישרים קו עם המגמה ומתכוונים להציע יותר ויותר מודלים של רכב חשמלי, כאשר במקביל מדינות נערכות לפריסת תשתית של עמדות טעינה מהירות (בין אם על ידי המדינה ובין אם על ידי חברות פרטיות). גם בישראל ישנה היערכות להקמת עמדות טעינה חשמליות ברחבי הארץ. משרד האנרגיה פרסם מכרז להתקנת 2,500 עמדות טעינה ציבוריות בחניונים ציבוריים ובמרכזי קניות, ו-60 עמדות טעינה מהירה ברחבי הארץ בסבסוד ממשלתי משמעותי.
מהפכת הרכב החשמלי צפויה תוך מספר שנים ליצור מצב בו רוב הרכבים על הכביש מונעים חשמלית, ובהחלט סביר שתוך מספר עשורים נגיע למצב בו לא יהיו יותר מכוניות עם מנועי בעירה פנימית. בנורווגיה למשל, ב-2018, מתוך כ- 150,000 רכבים חדשים שנמכרו, 31.2% היו רכבים חשמליים, 17.9% היו רכבי פלאג-אין ו- 11% רכבים היברידיים רגילים. כלומר, רק כ- 40% מהרכבים החדשים שנמכרו היו מונעי מנוע בעירה פנימית.
מהפכת הרכב השיתופי
תחבורה שיתופית כוללת מודלים רבים ומגוונים:
למעשה, מהפכת הרכב השיתופי מבטאת מעבר מרכישת רכב לצריכת נסיעות, כלומר מעבר מקניית מוצר לקניית שירות, דבר אשר ישפיע על יצרני הרכב, על ספקי שירותים שונים בעולם הרכב וכן על ענפים נוספים כמו מימון, ביטוח וכדומה.
שילוב 4 המהפכות למהפכת ה-ACES
המשמעות המרכזית של התייחסות לארבע המהפכות כאל מהפכה אחת, מהפכת ה-ACES, היא ההבנה שהן משפיעות אחת על השנייה ושהשילוב שלהן יוצר מציאות חדשה מאשר התייחסות לכל אחת מהן בנפרד. כך, בעוד שהרכב האוטונומי צפוי להיות יקר לרכישה אישית בגלל החיישנים והטכנולוגיות השונות אשר מותקנות עליו, הכנסתו במודל של תחבורה שיתופית יאפשר ניצול טוב יותר של כל רכב ועל ידי כך גם הפיכת השירות לרווחי למרות מחירו הראשוני של הרכב. דוגמה לכך צפויה להיות באפריל 2019 כאשר יושק שירות הסעות אוטונומיות באוניברסיטת בר-אילן.
בנוסף, מכיוון שרוב היצרנים מוציאים יותר ויותר מודלים של רכב חשמלי, מתוך הבנה שזה הכיוון שהעולם נע לקראתו, סביר להניח שרוב הרכבים האוטונומיים יהיו חשמליים. תחזוקת רכב חשמלי זולה יותר מכיוון שבניגוד למנוע בעירה פנימית מספר החלקים הנעים קטן בהרבה ולכן גם מספר התקלות הצפוי קטן יותר. דבר זה מוזיל את התחזוקה שלהם ויאפשר גם כאן את הפיכת השירות לכלכלי יותר.
כמו בכל מהפכה טכנולוגית, גם במהפכת ה-ACES עוד צפויים קשיים רבים וקיימת אי ודאות רבה. מכיוון שבניגוד למהפכות טכנולוגיות קודמות, (כמו המחשב האישי או הסמארטפון) מדובר על מהפכה טכנולוגית ידועה מראש ואשר יצרנים רבים מתכוננים אליה, כבר קיימים לא מעט תסריטים ותרחישים לגבי עולם התחבורה העתידית. אך בצד זה, התפתחויות טכנולוגיות וחברתיות לא צפויות עשויות להשפיע ולשנות בצורה משמעותית את נתיב ההתקדמות של מהפכת ה-ACES.
אלייז'ה קמינגס
ביוגרפיה
קמינגס נולד ב-18 בינואר 1951 בבולטימור, השלישי בין שבעת ילדיהם של רות אלמה (לבית קוקרן) ורוברט קמינגס. הוריו היו אריסים. כשהיה בן 11, קמינגס ואחדים מחבריו פעלו למען אינטגרציה גזעית בבריכה עירונית בדרום בולטימור שהונהגה בה הפרדה גזעית. ב-1969 סיים את לימודיו בבית ספר התיכון של בולטימור, ולאחר מכן למד באוניברסיטת הווארד שבוושינגטון הבירה, שם היה פעיל בהתאחדות הסטודנטים. הוא היה חבר באחווה פי בטא קפא וסיים את לימודיו ב-1973 עם תואר ראשון במדע המדינה. ב-1976 סיים באוניברסיטת מרילנד בבולטימור לימודי תואר שני במשפטים, והתקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת מרילנד בהמשך אותה שנה. קמינגס עסק בעריכת דין במשך 19 שנה בטרם נבחר לבית הנבחרים ב-1996. קאמינגס קיבל 12 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית, האחרון שבהם מאוניברסיטת מרילנד ב-2017.
במשך 14 שנים היה קמינגס חבר בית הנבחרים של מדינת מרילנד מטעם מחוז הבחירה ה-39. בבית המחוקקים המדינתי של מרילנד היה יושב ראש השדולה החקיקתית האפרו-אמריקאית. קמינגס היה חבר במספר ועדות ומועצות, הן בבולטימור והן מחוצה לה. בין המועצות שהיה חבר בהן ניתן למנות את המועצה המייעצת של בית הספר למשפטים באוניברסיטת מרילנד, מועצת המבקרים של האקדמיה הימית של ארצות הברית ותוכנית הנוער של אלייז'ה קמינגס במדינת ישראל. הוא היה חבר כבוד במועצת הנאמנים של גן החיות של בולטימור.
בדצמבר 2010 הודיע אדולפוס טאונס, חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת ניו יורק, כי אין בכוונתו לקבל את תואר החבר הבכיר בוועדת הפיקוח של בית הנבחרים, אף על פי שהוותק שלו והיותו יושב ראש הוועדה לשעבר מקנים לו תואר זה. על פי דיווחים בעיתונות, טאונס ויתר על התואר בשל היעדר תמיכה מננסי פלוסי, יושבת ראש בית הנבחרים, שחששה שמא לא יהא מנהיג אגרסיבי דיו במאבקו הצפוי עם יו"ר הוועדה הרפובליקני הנבחר דארל עיסא . עוד דווח כי הבקשה להשמיט מטאונס תואר זה הגיעה מן הבית הלבן. בהצבעה שנערכה בוועידה המפלגתית של הדמוקרטים בבית הנבחרים גבר קמינגס על עמיתתו קרוליין מלוני ונבחר לתפקיד החבר הבכיר בוועדה.
בעקבות בחירות 2018 בארצות הברית נטלו הדמוקרטים את הרוב בבית הנבחרים מידי הרפובליקנים, וקמינגס מונה ליו"ר ועדת הפיקוח. במסגרת תפקיד זה ניהל קמינגס את מסירת העדות הציבורית הראשונה של מייקל כהן, עורך דינו לשעבר של הנשיא דונלד טראמפ, והיה דמות מובילה בהליך ההדחה נגד הנשיא טראמפ בשל פרשת טראמפ–אוקראינה. ביולי 2019 זכה קמינגס לתשומת לב לאומית עקב יחסיו העכורים עם הנשיא טראמפ, שהגיעו לנקודת רתיחה כאשר השניים השתלחו זה בזה. קמינגס מתח ביקורת על מדיניות ההגירה של טראמפ וכינה אותו גזען, ובתגובה אמר טראמפ כי העיר בולטימור, אותה קמינגס מייצג בבית הנבחרים, "שורצת עכברושים ומכרסמים" וטען שאף אחד לא ירצה לחיות שם.
ב-17 באוקטובר 2019 הלך קמינגס לעולמו בבית החולים ג'ונס הופקינס לאחר מאבק בסיבוכים של מחלה כרונית.
השרפה בדלהי (2022)
ב-13 במאי 2022, פרצה שרפה בקומה הראשונה של בניין משרדים ומסחר בן 4 קומות באזור מונדקה של דלהי, הודו. באירוע נהרגו עשרים ושבעה בני אדם וארבעים אחרים נפצעו, ולפחות 50 בני אדם חולצו. על פי ההערכות, השרפה נגרמה בשל קצר חשמלי.
לבניין לא היה אישור ממכבי האש ולא היה מצויד במטפים. משטרת דלהי רשמה את השרפה כרצח אשם וקנוניה פלילית. הם עצרו שני אחים שהיו הבעלים של Cofe Impex Pvt Ltd, חברה המייצרת מצלמות במעגל סגור, שבמשרדה על פי החשד החלה השרפה.
צ'ארלס סמית' (1965)
צ'ארלס דניאל סמית' (באנגלית: Charles Daniel Smith; נולד ב-16 ביולי 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1988–1997. לאורך 9 עונותיו בליגה שיחק עבור שלוש קבוצות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 14.4 נקודות, 5.8 ריבאונדים, 1.4 אסיסטים ו-1.4 חסימות למשחק.
קריירת מכללות ונבחרת ארצות הברית
סמית' נולד וגדל בעיר ברידג'פורט שבקונטיקט, ובין השנים 1984–1988 למד באוניברסיטת פיטסבורג. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 16.8 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-2.8 חסימות למשחק. בסיום עונת 1987/1988, בה הוביל את פיטסבורג לסיבוב השני של טורניר אליפות המכללות, זכה בתואר שחקן העונה של מחוז Big East.
בין עונתו השנייה לשלישית בפיטסבורג השתתף סמית' באליפות העולם בכדורסל 1986, כשחקן נבחרת ארצות הברית, לצדם של כוכבי מכללות נוספים כגון דייוויד רובינסון, קני סמית', דריק מקי וסטיב קר. לאורך הטורניר הוליך את קלעי נבחרתו, עם 15.0 נקודות בממוצע למשחק, והוביל אותה לזכייה במדליית הזהב. שנתיים לאחר מכן השתתף עם ארצות הברית בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת סיאול (1988), וזכה עמה במדליית הארד לאחר שהפסידה בחצי הגמר מול נבחרת ברית המועצות, בה בלטו רימאס קורטינאיטיס, שארונאס מרצ'ולוניס וארווידאס סאבוניס. לאורך הטורניר היה סמית' הקלעי השביעי של נבחרתו, עם 7.8 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק ב-NBA
בדראפט ה-NBA 1988 נבחר סמית' בבחירה השלישית על ידי פילדלפיה 76', ומיד נשלח בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה להרסי הוקינס ובחירת דראפט עתידית. כבר בעונתו הראשונה עם הקליפרס היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, כשקלע 16.3 נקודות ואסף 6.5 ריבאונדים למשחק, אולם היא סיימה את העונה עם מאזן שלילי 21–61. בשתי העונות הבאות הציג יכולת שיא, עם ממוצעים של 20.6 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק, כחלק משלד הקבוצה הצעיר אשר כלל גם את רון הרפר, דני מאנינג וקן נורמן. ב-1 בדצמבר 1990 קלע סמית' שיא קריירה של 52 נקודות בניצחון הקליפרס מול דנוור נאגטס, ובכך השווה את שיא המועדון שקבע בוב מקאדו בשנת 1974. בעונת קלע 14.6 נקודות למשחק, וסייע לקליפרס להעפיל לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 16 שנים. בפלייאוף עצמו הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון, על ידי יוטה ג'אז, בתוצאה 2–3.
בספטמבר 1992, לאחר 4 עונות עם הקליפרס, הועבר יחד עם דוק ריברס ובו קימבל בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה למארק ג'קסון וסטנלי רוברטס. בשלוש וחצי עונותיו עם הניקס המשיך לשמש כשחקן חמישייה יציב, ותרם 11.3 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק. בפלייאוף הפסידו הניקס בגמר האזור המזרחי מול שיקגו בולס, אשר המשיכו לזכייה באליפות ה-NBA השלישית ברציפות. בעונה העוקבת גברה ניו יורק על ניו ג'רזי נטס (3–1), שיקגו בולס (4–3) ואינדיאנה פייסרס (4–3) בדרך להעפלתה הראשונה מזה 21 שנים לגמר ה-NBA; בסדרת הגמר עצמה הפסידו הניקס מול יוסטון רוקטס, בתוצאה 3–4. בסדרה מול יוסטון פתח סמית' בכל שבעת המשחקים, אך קלע 9.3 נקודות למשחק בלבד.
במהלך עונת הועבר סמית' עם מונטי ויליאמס בטרייד לסן אנטוניו ספרס, בתמורה לג'יי. אר. ריד. בתקופתו עם הספרס סבל מפציעות בברכו, עד שבינואר 1998 שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 32.
ממלכת קרואטיה-סלאבוניה
ממלכת קרואטיה-סלאבוניה הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, אשר הוקמה בשנת 1868 על ידי צירוף קרואטיה לסלאבוניה על פי הפשרה ההונגרית-קרואטית, ואשר התקיימה עד לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918.
ברית אוניברסיטאות יורו-טק
ברית אוניברסיטאות יורו-טק, (באנגלית: ,The EuroTech Universities Alliance; בקיצור: EuroTech) היא ברית של שישה מוסדות להשכלה גבוהה עם דגש על טכנולוגיה, מדע והנדסה שנוסדה בשנת 2006 על ידי האוניברסיטה הטכנית של מינכן יחד עם האוניברסיטה הטכנית של דנמרק. הברית מחויבת למצוא פתרונות טכניים העוסקים באתגרים הגדולים של החברה המודרנית. בכל אחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה, ניתן מימון לפתיחת פרויקטים שיתופיים חדשים עם שותפי הברית. לברית יש משרד משותף בבריסל שנפתח בשנת 2012, ובו יש נציג מכל מוסד לתאום קישרי אינטרטים משותפים. שיתופי הפעולה האינטנסיביים בין חברי הברית, במחקר, חינוך ובחדשנות, תומכים ביעדי צמיחה חכמה ובר-קיימא של האיחוד האירופי. נשיא יורוטק הוא תומאס הופמן. "באמצעות קידום שיתוף הפעולה במחקר ובהשכלה וטיפוח חדשנות ויזמות משלבת השותפות את יתרונותיהן המשלימים של חברותיה למיזמים רחבי היקף ולהשפעה על החברה ועל התעשייה. השותפות פועלת להעלאת המודעות להזדמנויות שמציעים המדע והטכנולוגיה."
ממלכת קרואטיה-סלאבוניה
רקע
בשנת 1527 צורפה קרואטיה יחד עם ממלכת הונגריה לממלכת הבסבורג, ובשלום קרלוביץ צורף גם אזור סלאבוניה לשלטון בית הבסבורג. במהלך המאה ה-19 התעוררה הלאומיות הקרואטית, ובשנת 1848 סייעו הקרואטים לאוסטרים בדיכוי המרד ההונגרי.
ברית אוניברסיטאות יורו-טק
נכון לשנת 2022, הברית היא שותפות אסטרטגית של שש אוניברסיטאות אירופאיות מובילות במדע וטכנולוגיה (בסוגריים שנת הצטרפות לברית):
ממלכת קרואטיה-סלאבוניה
היסטוריה
בשנת 1867 הושגה הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, ולפיה הפכה קרואטיה לנחלת כתר הונגרית. בשנת 1868 הושגה פשרה בין קרואטיה להונגריה ונחתמה הפשרה ההונגרית-קרואטית, ולפיה אוחדו ממלכות קרואטיה וסלאבוניה לממלכת קרואטיה-סלאבוניה. קרואטיה קיבלה אוטונומיה מסוימת בעניינים מנהליים, חינוכיים, דתיים ומשפטיים, בעוד שהונגריה נשארה אחראית על תחומי החוץ והביטחון.
בשנת 1881 צורפו לממלכה שטחי מחוזות הגבול הצבאיים של קרואטיה וסלאבוניה, ובעקבות כך הועלה מספר הצירים הקרואטים באספה הלאומית ההונגרית מ-29 ל-40 צירים. בסוף המאה ה-19 הקרואטים והסרבים הביעו יותר ויותר רצון לעצמאות, ולייסודה של מדינה סלאבית מאוחדת בבלקן המערבי. אמנם דלמטיה, קרואטיה וסלאבוניה השתייכו לחלקים שונים של האימפריה, אך הם שייכו את עצמם לאותה אומה, ואף החזיקו בדגל ובסמל משותף. בתחילת המאה ה-20 התגברו דרישות הקרואטים והסרבים לאוטונומיה, והועלו הצעות ליצירת אימפריה טריאלית, ובה יקבלו הסלאבים מעמד שווה לגרמנים ולמדיארים.
המאבק לעצמאות הופסק בפתאומיות עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שהחלה ב-1914. במהלך המלחמה לא אירעו קרבות בשטחי קרואטיה, אך אלפי חיילים ממוצא קרואטי נהרגו בשדות הקרב השונים. ב-29 באוקטובר 1918 עם קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, הכריזו הקרואטים, הסרבים (תושבי בוסניה והרצגובינה) והסלובנים על עצמאות, והקימו את מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים. זמן קצר לאחר מכן הצטרפה המדינה לממלכת סרביה והוקמה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שהפכה בשנת 1921 לממלכת יוגוסלביה.
בלה צ'או
מקור הלחן
מקור הלחן עממי ואינו ידוע בוודאות. מהנדס איטלקי בשם פאוסטו ג'ובנארדי (Fausto Giovannardi) הציע שההשראה ללחן מגיעה ממקור יידישאי, מכיוון שניתן לשמוע בשיר כליזמר בשם פחם (קוילען). ההקלטה הקדומה ביותר של השיר בוצעה על ידי מישה זיגנהוף (Mishka Ziganoff) בניו-יורק שנת 1919.
גרסת המונדינות
השיר "בלה צ'או" מבוסס על שיר מחאה איטלקי מסוף המאה ה-19 בשם "Alla mattina appena alzata" (תרגום: "קמתי השכם בבוקר"). זהו שיר מחאה של פועלות ה"מונדינה" על תנאי העבודה הקשים בשדות האורז בצפון איטליה.
בשדות האורז של עמק הפו הועסקו "מונדינות" (מנכשות אורז) בניכוש עשבים שוטים ושתילת שיחי אורז ממשתלות לערוגות בשדה מוצף במים. עבודת ה"מונדינות" הייתה משימה קשה ומעייפת, ובוצעה בעיקר על ידי נשים עניות. הפועלות עבדו ימי עבודה ארוכים בחודשי הקיץ החמים כאשר רגליהן היחפות שקועות במים עד הברכיים, וגבן כפוף במשך שעות רבות. תנאי העבודה הקשים, השעות הארוכות והשכר הנמוך הביאו לאי שביעות רצון מתמדת, ומדי פעם התעוררו מהומות ומחאות. ה"פדרוני", בעלי החוות הקשוחים, התעמרו בנשים, ובזמני שביתות ומחאות הביאו עובדים זמניים שכונו "שוברי שביתה".
המחאה העממית של הפועלות הולידה שירי מחאה רבים, בהם שירים הקוראים לקיצור שעות העבודה, שירים נגד שוברי השביתה ושירים נגד בעלי החוות הנצלנים. המחאה תוארה ביצירות ספרותיות ואמנותיות רבות, בהן הסרט "האורז המר", שהיה מועמד לזכייה באוסקר. לאחר מאבקים רבים, הממשלה קיבלה את דרישות המפגינים, ובין השנים 1906 ל-1909 נחקקו מספר חוקים בהם נקבע יום עבודה בן 8 שעות.
הגרסה הכתובה המוקדמת ביותר של השיר נמצאה בשנת 1906 בעיר ורצ'לי, במחוז פיימונטה.
גרסת המונדינות מתחילה כך (בתרגום חפשי)
גרסת הפרטיזנים
השיר "בלה צ'או" הנפוץ בעולם כיום הוא המנון אנטי-פשיסטי שמקורו בתנועות הפרטיזנים שפעלו נגד משטר איטליה הפשיסטית. השיר שימש השראה לפרטיזנים בכפרים ובעיירות שפעלו נגד המשטר ונגד חיילי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
השיר מבוסס בעקיפין על שיר המחאה של פועלות האורז. מחבר המילים אינו ידוע, אך חוקרי מוזיקה מצאו שמילות השיר דומות לשיר עם איטלקי מימי הביניים בשם "הפרח על הקבר" והמנגינה דומה לשיר ילדים בשם "הסבתא הזקנה שלי".
גרסאות נוספות
השיר הפך לפופולרי ברחבי העולם בשנת 1947 לאחר שבוצע בידי מקהלת הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי בכנס העולמי בפראג באותה שנה. הוא התחבב על המפלגות הקומוניסטיות ברחבי אירופה, ובוצע בכל שנה בכנסי התנועה על ידי נציגי איטליה, ולאחר מכן תורגם לשפות רבות על ידי נציגי הארצות האחרות.
השיר נפוץ בעיקר בקרב תנועות התנגדות ברחבי העולם. הוא היה פופולרי במיוחד במחאות סטודנטים בשנות השישים, בהן המחאה נגד מלחמת וייטנאם, אירועי מאי 1968 בפריז והאביב של פראג. הגרסה בספרדית, למשל, פופולרית אצל הספאטיסטים בצ'יאפס, והוא נפוץ גם בתנועות נוער בקובה וברפובליקה העממית של סין. הוא מושר בימינו באירועי מחאה רבים, בהם המחאה נגד וול סטריט בארצות הברית, המחאה נגד הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו" בפריז והמחאה נגד הגבלות הקורונה באירופה, ומהווה חלק קבוע באירועים פוליטיים באירופה, כמחאה על עליית כוחן של מפלגות פופוליזם ימני.
השיר זכה לשלל ביצועים ותורגם לשפות רבות, וגרסאות שלו הוקלטו על ידי אמנים רבים, בהם איב מונטאן, מרי הופקין, סנדי שו, מאנו צ'או ומקהלת הצבא האדום. גרסה מוכרת של השיר בוצעה בסדרה הלב.
ב-2018 הפך השיר לפופולרי שוב, בעיקר בעקבות ביצוע השיר במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה הספרדית "בית הנייר" שזכתה להצלחה ולפופולריות רבה. מאז חודשו לו כמה גרסאות ורמיקסים.
ב-2022 השיר הפך לאחד מהשירים הנפוצים ביותר במחאת החיג'אב באיראן.
חינוך (הלכה)
מצוות חינוך (או דין חינוך) היא מצווה מדרבנן המחייבת את האב לחנך את בנו הקטן לקיים את המצוות, על מנת להרגילו לקיימם אף לכשיגדיל ויתחייב במצוות מהתורה. המילה 'חינוך' פירושה התחלה או הרגל.
דין הקטן
על פי התורה, קטן שהוא פחות מגיל שלוש עשרה, פטור מלקיים מצוות, עד גיל שלוש עשרה, אז הוא נעשה בר מצווה. אף שמהתורה הקטן פטור מהמצוות, החל מגיל חינוך חלה על אביו החובה לחנך אותו לקיום מצוות.
מצווה זו המוטלת על האב צריכה להעשות במקביל להתפתחות הבנתו של הקטן, כך למשל כאשר הקטן מבין את משמעותה של השבת יש לחנך אותו שלא לעבור על איסורי שבת, כאשר הוא יכול ללבוש ציצית יש לקנות לו ציצית, הלכה זו מופיעה לראשונה במשנה ובתלמוד בבלי מובאת ברייתא המרחיבה הלכה זו:
חואן לופס דה פלאסיוס רוביוס
חואן לופס דה פלאסיוס רוביוס (בספרדית: Juan López de Palacios Rubios; 1450 – 1524) היה משפטן מפורסם בספרד של המאה ה-16. פרננדו השני, מלך ספרד, פנה אליו לאחר שחיבורו של מתיאס דה פאז לא סיפק את רצונו לקבל סמכות על היבשת החדשה שהתגלתה, אמריקה. לפיכך, רוביוס חיבר את החיבור על איי האוקיינוס (On the Ocean Idles). בחיבור נטען כי לילידי אמריקה יש בעלות טבעית על אדמתם, אולם לאפיפיור יש את הסמכות לבטל את סמכות זו מתוקף סמכותו האוניברסלית על העולם. בו בזמן, על האפיפיור מוטלת גם הסמכות לדאוג להושיע את נפשות האינדיאנים. עם זאת, הוא טען כי סמכות האפיפיור חלה רק בפן הדתי, כלומר הענשה על הפרת חוקי טבע (קאניבליזם, הקרבת קורבן, עבודת אלילים ועוד) ואילו בפן המדיני, יש סמכות למלך ספרד לחוקק חוקים ולבחור את סוג העונשים שיוטלו על החוטאים.
רוביוס היה מעורב גם בכתיבת החיבור הרשמי "רקרימיינטו" (הדרישה) להצדקת סמכות ספרד ביבשת החדשה.
חינוך (הלכה)
חיוב קטן בר דעת בשבע מצוות בני נח
יש מהאחרונים שחידשו, על פי מאמר התלמוד ש"    אסור", שמאחר וגוי שנעשה בר דעת מתחייב בשבע מצוות בני נח, גם יהודי בר דעת מתחייב במצוות אלו, היות שאי אפשר שישראל יהיה פטור ממצווה שגוי חייב בה.
אבי גבאי
אברהם (אבי) גבאי (נולד ב-22 בפברואר 1967) הוא פוליטיקאי לשעבר, מנהל ואיש עסקים. מכהן כמנכ"ל פרטנר. שימש בעבר כשר להגנת הסביבה מטעם מפלגת כולנו ויו"ר מפלגת העבודה וחבר הכנסת מטעמה. בשנים 2003–2013 שימש מנכ"ל בזק בינלאומי ומנכ"ל בזק, ומאוחר יותר, מנכ"ל סלקום.
ביוגרפיה
אבי גבאי נולד בירושלים וגדל בשכונת בקעה. הוא השביעי מבין שמונה ילדים של משה ושרה שעלו ממרוקו לישראל ב-1964, שלוש שנים טרם לידתו. משפחתו התיישבה במעברת צפון תלפיות, אמו עבדה במעון של אקי"ם ואביו עבד כטכנאי בזק. בכיתה ד' אובחן גבאי כמחונן, בתיכון למד בגימנסיה העברית רחביה.
ב-1985 התגייס לצה"ל ושירת כקצין מודיעין בגזרת לבנון. השתחרר לאחר ארבע שנים והגיע לדרגת רב-סרן במילואים. עם שחרורו מהצבא החל בלימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית, ובהמשך סיים גם תואר שני במנהל עסקים.
קריירה עסקית
את דרכו המקצועית החל ב-1994 באגף התקציבים במשרד האוצר כרפרנט ורכז צוות תקשורת ומחשוב משרדי ממשלה. לאחר ארבע שנים וחצי, בשנת 1998, עבר לחברת "בזק" בעת שהייתה בתהליך הפרטה ו-48% ממניותיה הוחזקו בידי הציבור. בתפקידו הראשון בחברה שימש עוזר בכיר למנכ"ל עמי אראל. בהמשך מונה לסמנכ"ל משאבי ניהול, תפקיד שמילא כחצי שנה. לאחר מכן, במשך שלוש שנים וחצי, כיהן כסמנכ"ל כלכלה ואסטרטגיה, תפקיד שמילא עד שנת 2003, אז עבר לכהן כמנכ"ל בזק בינלאומי. במסגרת חקירת פרשת הסוס הטרויאני ב-2005, שבה נחשף כי חברות גדולות בישראל השתמשו או נפלו קורבן לתוכנת ריגול תעשייתי, נחקר גבאי באזהרה ונשלח לחמישה ימי מעצר בית. התיק נגדו נסגר מחוסר אשמה.
בשנת 2007 מונה למנכ"ל "בזק", תפקיד אותו ביצע עד פרישתו בשנת 2013. המגזין "פורבס" פרסם הערכה שבתקופת עבודתו כמנכ"ל "בזק" צבר הכנסות בסך 52 מיליון ש"ח (לפני מס), בין היתר מבונוסים ומשכר כ-24 מיליון ש"ח ומאופציות, ש-50% מהן, בסך 15 מיליון ש"ח, מימש בשנת 2010. במהלך תקופת כהונתו נפתח שוק הטלפוניה לתחרות והחברה השקיעה סכומים ניכרים בהקמת רשת האינטרנט המהיר NGN.
לאחר פרישתו מ"בזק" הוזכר שמו בהקשר לקבוצה שניסה לגבש לרכישת אל-על. בפברואר 2014 מונה ליו"ר ועדת בדיקה ציבורית מיוחדת לבדיקת הסיבות לקריסתו הפיננסית של המרכז הרפואי הדסה.
בין השנים 2014 - 2019 עסק גבאי בתחום הפוליטי. לאחר שהודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים, בינואר 2020, מונה גבאי למנכ"ל סלקום. בנובמבר 2021 הודיע על התפטרותו מהתפקיד. וכעבור ימים אחדים בנובמבר 2021 נחתמה עסקה לרכישת מניות פרטנר שבידי האצ'יסון ומפואה תמורת 300 מיליון דולר על ידי קבוצה שכללה את אבי גבאי, שלמה רודב, הפניקס אחזקות, כלל ביטוח, מנורה מבטחים החזקות וקבוצת ארקין של מורי ארקין. לאחר השלמת העסקה מונה גבאי למנכ"ל פרטנר, והוא נכנס לתפקידו ב-1 ביוני 2022.
מפלגת כולנו
במהלך 2014 חבר גבאי למשה כחלון, אותו הכיר כאשר עבד מולו כמנכ"ל "בזק" בתקופת כהונתו של כחלון כשר התקשורת, וסייע בהקמת מפלגת "כולנו". בבחירות לכנסת העשרים שימש כיו"ר מטה הבחירות של המפלגה, אך לא הוצב ברשימתה לכנסת. עם הקמת הממשלה מונה לשר להגנת הסביבה, כשר שאינו חבר הכנסת.
השר להגנת הסביבה
כשר להגנת הסביבה התווה גבאי תוכנית לאומית להפחתת זיהום האוויר באזור חיפה ב-50 אחוזים עד 2018, עסק בקידום השימוש בכלי רכב חשמליים, היברידיים ובעלי רמה נמוכה של זיהום אוויר והוביל את מינוי החברה לשירותי איכות הסביבה לזרוע הביצועית של המדינה לניהול שיקום הקרקעות בבסיסי צה"ל שיפונו ומתחמי תע"ש. בסוף 2015 הוביל לצמצום של 15% בשימוש של חברת החשמל בפחם. במהלך 2015 הורה להפסיק את מימון קופי המקוק שנפדו מחוות מזור. במרץ 2016 אושר בכנסת החוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד–פעמיות שהוגש לכנסת טרם מינויו של גבאי לשר. החוק קובע כי רשתות השיווק יחויבו לגבות מחיר של 10 אגורות לשקית ויעבירו את ההכנסות לפרויקטים סביבתיים.
בתקופת שבתו בממשלה היה השר היחיד שהתנגד למתווה הגז שגיבשה הממשלה. הוא מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לגיבוש מדיניות ממשלתית חדשה בנוגע לקק"ל. בתוך שלושה חודשים הושגה חתימה על הסכם, לפיו תעביר קק"ל למדינה 2.2 מיליארד ש"ח.
ב-27 במאי 2016 התפטר מתפקידו כשר להגנת הסביבה, במחאה על צירוף מפלגת ישראל ביתנו לממשלה ומינויו של אביגדור ליברמן לשר הביטחון במקום משה יעלון. הוא אמר כי מינוי זה מוביל להקמת "ממשלה קיצונית", והוסיף "אנחנו חייבים לעצור את התהליך שאני חושש שמוביל להרס הבית השלישי".
מפלגת העבודה
אף שגבאי הוביל את הסיעה הגדולה באופוזיציה, הוא לא היה חבר הכנסת, ולכן לא היה יכול לשמש כראש האופוזיציה. את תפקיד זה המשיך למלא, לבקשתו של גבאי, יושב הראש הקודם של המפלגה, חבר הכנסת יצחק הרצוג. לאחר התפטרותו של הרצוג ביולי 2018 מילאה את התפקיד ציפי לבני, בעקבות הסכם שאליו הגיעה עם גבאי. בעקבות פירוק "המחנה הציוני" מונתה שלי יחימוביץ' ליו"ר האופוזיציה.
לאחר בחירתו יזם שינויי חוקה שיאפשרו לו, בין השאר, לשריין ארבעה מקומות ברשימה לכנסת ולהעביר סמכויות מהמזכ"ל לידיו. המהלך עורר התנגדות פנימית במפלגה, אך אושר בוועידתה.
בנובמבר 2017 יזם גבאי שינוי בעמדתה של סיעת המחנה הציוני, אשר תמכה קודם לכן בהסדרת מעמדם בישראל של מסתננים שלא ניתן להשיבם לארצות מוצאם. בעקבות כך החליטה הסיעה, על חודו של קול, לתמוך בהצעת החוק הממשלתית שלפיה ייכלאו מסתננים שיסרבו לעזוב מרצון למדינה שלישית.
בעקבות הצהרת טראמפ על הכרה בירושלים כבירת ישראל אמר גבאי בראיון ש"ירושלים מאוחדת" עדיפה על הסדר מדיני עם הפלסטינים. כחצי שנה קודם לכן אמר ש"ירושלים המאוחדת" בעיניו אינה כוללת את הכפרים הערביים סביבה.
בעקבות דרישות של חברות כנסת מ"העבודה" לסלק את חה"כ איתן ברושי מהמפלגה, הודיע לו גבאי על השעייתו מהסיעה בכנסת וכינה אותו "עבריין מין". ברושי הגיש נגדו תביעת דיבה. לאחר שנפתח המשפט, הגיעו הצדדים ביוני 2019 להסכם ובמסגרתו פרסם גבאי התנצלות על הדברים ופיצה אותו בהוצאות משפט בסך 40,000 ש"ח.
הבחירות לכנסת העשרים ואחת
אחרי החלטת הכנסת להתפזר ולערוך בחירות לכנסת העשרים ואחת, בישיבת סיעת העבודה בכנסת ב-1 בינואר 2019, הודיע גבאי לציפי לבני בנוכחות התקשורת, על פירוק המחנה הציוני והפסקת השותפות עם מפלגת התנועה.
בינואר 2019 יצא לאור, בהוצאת "ידיעות ספרים" ספרו "הכל אפשרי" המספר את סיפור חייו של גבאי ופורס את חזונו למדינת ישראל.
ב-19 בפברואר שריין גבאי את האלוף במיל' טל רוסו ואת חבר הכנסת חיים ילין מיש עתיד שפרש ממפלגתו במקומות השני והעשירי בהתאמה ברשימת "העבודה" לכנסת. במהלך מערכת הבחירות הצהיר שלא יצטרף לקואליציה בראשות בנימין נתניהו, ותקף את נתניהו על רקע עדתי.
בבחירות עצמן, שהתקיימו ב-9 באפריל, ספגה מפלגת העבודה בראשות גבאי מפלה וקיבלה שישה מנדטים. גבאי עצמו נכנס לכנסת והודיע שיקדים את הפריימריז לראשות המפלגה.
הבחירות לכנסת העשרים ושתיים
ב-11 ביוני 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, הודיע גבאי שלא יתמודד על ראשות מפלגת העבודה. יום לאחר מכן הודיע כי הוא פורש מהחיים הפוליטיים. ב-2 ביולי 2019 נבחר עמיר פרץ ליו"ר מפלגת העבודה.
פעילות חברתית
בשנת 2016 החל לשמש בהתנדבות כיו"ר הדירקטוריון של עמותת "ידיד", אך הודיע על פרישתו עקב ניגוד העניינים עם היבחרו לתפקיד יו"ר מפלגת העבודה ב-2017. גבאי חבר בשתי עמותות: "אור למשפחות", התומכת בהורים שכולים, ו"אקומיוניטי", המסייעת לשלב אנשים בעלי מוגבלויות במיחזור והשמשה של פסולת אלקטרונית.
מדיני-ביטחוני
על פי התוכנית המדינית שפרסם גבאי, יש להגיע לפתרון של שתי מדינות לשני עמים, ועל המדינה הפלסטינית להיות מפורזת. לדבריו, "גושי התיישבות ימלאו תפקיד ביטחוני חשוב במסגרת גבולות הקבע של מדינת ישראל", ושכונות ערביות במזרח ירושלים יעברו לשליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית (שטח B). יישובי בקעת הירדן הם לדבריו "חלק אינטגרלי ממדינת ישראל, היום ובעתיד", והבקעה "צריכה להיות חלק מחגורת הביטחון המזרחית של המדינה". הפליטים יקבלו פיצויים ויאוזרחו במדינות ערב. ההסכם צריך להיות במסגרת אזורית, במטרה לחזק את ציר המדינות שדתם של רוב תושביהן היא אסלאם סוני מתון, ובכך למתן את השפעותיהן האסלאמיות הקיצוניות של איראן, סוריה וחזבאללה. עד פתרון הסכסוך, צה"ל וכוחות הביטחון הישראליים יהיו פרושים לאורך נהר הירדן, ויהיו בעלי חופש פעולה ליזום ולהגיב בכל שטחי יהודה ושומרון, אם הדבר יידרש. גבאי תומך בהקפאת הבנייה שבהתנחלויות המבודדות, הנמצאות מחוץ לגושי ההתיישבות, במטרה להעביר את הכספים לטובת אזורי הפריפריה בישראל.
בראיון טלוויזיוני באוקטובר 2017, התבטא גבאי כי אין זה הכרחי לפנות התנחלויות במסגרת הסכם שלום עתידי בין ישראל לפלסטינים. לאחר שנוצרה סערה בעניין, אמר כי הוא מבחין בין גושי התיישבות להתנחלויות מבודדות. לדבריו, יש לעצור את הבנייה באחרונות, אך לטעמו אין צורך לשרטט בשלב זה את גבולות המשא ומתן ואת מתכונתו, לרבות התחייבות מוקדמת לפינוי מיידי של כלל ההתנחלויות, וכי כל פתרון שיוביל להסכם ראוי שייבחן.
בינואר 2018 הצהיר כי אם המשא ומתן עם הפלסטינים ייכשל יש לבצע התנתקות חד-צדדית, ושתוכנית כזו לא מחייבת בהכרח פינוי התנחלויות.
כלכלה וחברה
על פי התוכנית הכלכלית-חברתית שפרסם, גבאי תומך בהגדלת ההוצאה האזרחית של המדינה בכל הקשור לקצבאות ולשירותים החברתיים, לצד תהליכי התייעלות במגזר הציבורי. הוא תומך בצמצום אי-שוויון בין המרכז לפריפריה ובין יהודים לערבים במערכת החינוך. הוא מתנגד לתופעת מורי הקבלן במערכת החינוך. על פי תוכנית זו, הוא מאמין בחיזוק ותמיכה קבועה במערכת הבריאות הציבורית והפרדה מוחלטת בינה לבין הרפואה הפרטית. הוא בעד הרחבה של משאבי הבריאות והחלת רפורמת הסיעוד תוך השוואת ההוצאה הציבורית לממוצע ה-OECD. לפי גבאי, תחבורה ציבורית יכולה להיות כלי חברתי המצמצם אי-שוויון ותורם לניעות חברתית, לכן הוא בעד השקעה תוספתית בתחבורה הציבורית של 100 מיליארד ש"ח על פני עשור, והעדפת התחבורה הציבורית על פני הפרטית בתשתיות ובנגישות.
יחסי דת מדינה
גבאי הביע תמיכה בהפעלת תחבורה ציבורית בשבת, מרכולים ומקומות בילוי, בגיורים רפורמיים, נישואים אזרחיים ובפשרת מתווה הכותל. התנגד למה שכינה פעולות ההדתה בבתי הספר באמצעות עמותות. בעניין גיוס חרדים, לעומת זאת, הצהיר כי הדבר לא ריאלי.
בנובמבר 2017 בפגישה עם סטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון אמר: "אנחנו יהודים, חיים במדינה יהודית. אני חושב שאחת הבעיות של חברי מפלגת העבודה, ברצינות, זה שהיא התרחקה מזה. נתניהו אמר ב-99' לרב כדורי: [...] 'השמאל שכח מה זה להיות יהודי'. את יודעת מה השמאל עשה כתגובה לזה? שכח מה זה להיות יהודי". הדברים גררו תגובות מעורבות מצד חברי הכנסת במחנה השמאלי. לאחר מכן אמר שדבריו לא צוטטו בהקשר המלא בתקשורת וכי "השמאל הוא לא פחות יהודי מאף אחד אחר".
חינוך
גבאי קרא לרפורמה במערכת החינוך בה יאוחדו כל זרמי החינוך לזרם אחד.
חיים אישיים
נשוי לאיילת, רכזת שכבה בתיכון ומורה לאנגלית שהייתה בעבר אשת הייטק, לזוג שלושה ילדים. מתגוררים בשכונת תל ברוך בתל אביב.
גבאי הוא חובב ספורט וצלילה והשתתף במספר ריצות מרתון.
על פי פורבס, ב-2019 הונו של גבאי הוערך בכ-29 מיליון שקל.
ליו ביי
לְיוֹ בֵּיי (161 – 10 ביוני 223), הידוע גם כשׂוֵאנדָה, היה שר מלחמה בתקופת שושלת האן המזרחית, אשר הקים את ממלכת שוּ-האן בתקופת שלוש הממלכות והפך לשליט הראשון שלה.
ביוגרפיה
למרות שהיה קרוב משפחה רחוק של המשפחה הקיסרית האן, אביו של לְיוֹ בֵּיי נפטר כשהיה ילד והותיר את משפחתו ענייה. כדי לעזור לאמו, הוא מכר נעליים ומחצלות קש. כשהגיע לגיל חמש עשרה, שלחה אותו אמו ללמוד אצל המלומד והפוליטיקאי לוֹ ז'וּ. בצעירותו, היה לְיוֹ בֵּיי היה ידוע כשאפתני וכריזמטי. בשנת 184 הוא גייס מיליציה ועזר לדכא את מרד הטורבן הצהוב. לְיוֹ בֵּיי נלחם באומץ בקרבות רבים והתפרסם בזכות מעלליו בשדה הקרב.
בין השנים 189-194 במקום להצטרף לקואליציה של יוּ'אֶן שַׁאו ושאר שרי המלחמה נגד דונְג גְ'ווֹ, הוא הצטרף לחבר הילדות שלו גונגסון זאן ונלחם תחת פיקודו נגד יוּ'אֶן שַׁאו פעמים רבות. מאוחר יותר הוא נשלח לעזור לטַאו צְ'ייֵן לבלום את צבאיו של שר המלחמה צאו צאו. הודות לתמיכה של המשפחות רבות ההשפעה מי וצ'ן, יחד עם ההוראות בצוואה האחרונה של טַאו צְ'ייֵן, לְיוֹ בֵּיי ירש את מחוז שׂוּ. מאוחר יותר הצטרף אליו לוֹ בּוּ, לאחר שזה נחל תבוסה כואבת מצאו צאו.
לְיוֹ בֵּיי ידע שלוֹ בּוּ אינו צפוי ואינו אמין, אך הוא שתק והתייחס אליו בידודתיות. עם זאת, לוֹ בּוּ ניצל את לְיוֹ בֵּיי בהיותו נלחם ביוּ'אֶן שַׁאו והשתלט על מחוז שׂוּ בהיעדרו. מאוחר יותר הצטרף לְיוֹ בֵּיי לצאו צאו והם ניצחו לוֹ בּוּ בקרב שיאפי.
כאשר חזר זו לינג חזרה אל שׂוּ'צַ'אנְגּ, לְיוֹ בֵּיי נשאר בפיקוד על הצבא והוביל אותם לתקוף את מחוז שׂוּ. לאחר שהשתלט חזרה על המחוז, רצח את מושל המחוז שמינה צאו צאו. לאחר מכן עבר לְיוֹ בֵּיי לשיאפי והעביר את הפיקוד על העיר אל אחד מהגנרלים שלו, גואן יו.
כמו כן, מפקדים ומחוזות רבים הצטרפו אל כוחותיו של לְיוֹ בֵּיי נגד צאו צאו. עד מהרה הסתכם כוח האדם של לְיוֹ בֵּיי בעשרות אלפי אנשים. בשנת 200 גילה צאו צאו על הקנוניה נגדו והורה להוציא להורג את כל המשתתפים. לְיוֹ בֵּיי שלח אז את יועצו סון-צ'יאן לפגוש את יוּ'אֶן שַׁאו ולבקש שיפתח במתקפה מיידית על צאו צאו, אך זה סירב.
לאחר שצאו צאו השיג יציבות בשׂוּ'צַ'אנְגּ, הוא הפנה את תשומת ליבו אל לְיוֹ בֵּיי ויוּ'אֶן שַׁאו. הוא ביצר נקודות מרכזיות רבות לאורך הגדות הדררומיות של הנהר הצהוב והקים את המחנה הראשי בגּוּנאדו. במקביל הוא שלח את פקודיו לתקוף את לְיוֹ בֵּיי במחוז שׂוּ אך הם הובסו. אז עשה צאו צאו מהלך מסוכן ביותר: הוא ניבא שיוּ'אֶן שַׁאו לא יתקדם עם צבאו ולכן עזב בחשאי את עמדתו ההגנתית לאורך הנהר הצהוב והוביל אישית את צבאו למחוז שׂוּ כדי לתקוף את לְיוֹ בֵּיי. תחת משקל ההתקפות של צאו צאו, כוחותיו של לְיוֹ בֵּיי התפרקו והשלטון במחוז שׂוּ חזר לצאו.
לאחר שהביס צאו צאו את יוּ'אֶן שַׁאו בשנת 201, הוא הוביל את צבאו לתקוף את לְיוֹ בֵּיי אשר התבצר במפקדת רונאן. באותו הזמן, לְיוֹ בֵּיי ביקש מקלט מלְיוֹ בְּיָאו. לְיוֹ בְּיָאו התייחס אליו בכבוד אך פיקפק בנאמנותו ושלח אותו אל חנאן על מנת לבלום את צבאו של צאו צאו. עד מהרה הצטרפו אל כוחותיו של לְיוֹ בֵּיי כישרונות רבים, ולימים גם גייס לשורותיו את האסטרטג ג'וּגֶה לְיָאנְג. לאחר מותו של לְיוֹ בְּיָאו, לְיוֹ בֵּיי ותומכיו הצטרפו אל לְיוֹ צ'י (בנו הבכיר של לְיוֹ בְּיָאו) בעיר Xiakou (ווּהָאן של ימינו) ואיחדו כוחות עם סוּן צְ'וֵאן (לימים מייסד ממלכת ווּ המזרחית) והנחילו לצאו לצאו תבוסה קשה בקרב הצוקים האדומים.
לאחר שהביס את צבאו צאו צאו, לְיוֹ בֵּיי השתלט במהרה על רוב מחוז גִּ'ינְגּ. לאחר מכן נישא לאחותו של סוּן צְ'וֵאן; סוּן צְ'וֵאן הכיר לכאורה בלגיטימיות של שליטת לְיוֹ בֵּיי במחוז גִּ'ינְגּ והסכים "להלוות" לו את מפקדת נאן. בהתבסס על עצת יועציו, לְיוֹ בֵּיי כבש את פרוביצניית יי מקרוב משפחתו ליו ג'אנג. לאחר שעסק בשורה של עימותים עם סוּן צְ'וֵאן וראה את צאו צאו מתקרב לפרוביצניית יי, הסכים לְיוֹ בֵּיי להעביר מחצית ממחוז ג'ינג לשליטתו של סוּן צְ'וֵאן. לאחר מכן הוביל את צבאו נגד צ'יהו יואן בהאנגג'ואו ולכד אותו. לְיוֹ בֵּיי הכריז אז על עצמו "מלך האנגג'ואו" והקים את המטה שלו בצ'נגדו. עם זאת, זמן קצר לאחר שגואן יו (מצביא בכיר בצבאו של ליו) נהרג על ידי סוּן צְ'וֵאן, עבר מחוז גִּ'ינְגּ אל שליטתו המלאה של סוּן, תחת התירוץ שמפקדת נאן "רק הושאלה".
לְיוֹ בֵּיי זעם ולאחר שהכריז על עצמו כקיסר שוּ-האן לערער על סמכותו של צאו פי, הוא הוביל את צבאו כנגד סוּן צְ'וֵאן. אף על פי הצלחות ראשוניות, עד מהרה נבלם צבאו על ידי המצביא לוּ שׂוּן והוא הובס במהרה. מבויש מכישלונו, הוא מעולם לא חזר לצ'נגדו והתיישב בביידיצ'נג שם התגורר עד מותו שנה לאחר מכן. הוא הפציר ביורשו, בנו הבכור, לְיוֹ שַׁאן, לא לחקות אותו ולהיות הכי מוסרי שאפשר. לפי מותו, לְיוֹ בֵּיי מינה את  ג'וּגֶה לְיָאנְג לייעץ לבנו בנושאי פנים, ואת לי יאן כדי לייעץ לו בעניינים צבאיים.
משפחת קיין
משפחת קיין (באנגלית: Kane Family) היא משפחה בדיונית מסדרת הספרים של הסופר ריק ריירדן הקרויה על שמה - "משפחת קיין והאלים המצריים".
קרטר קיין
קרטר קיין הוא בנם הבכור בן הארבע עשרה של ג'וליוס ורובי קיין ואחיה הגדול של סיידי קיין.
נער בן 14 וחרטום צעיר. משמש כגוף המארח של הורוס לכל אורך הספר הראשון, ובסוף הספר השלישי. מתמחה בקסמי קרב ונלחם בעזרת חרב מעוקלת בשם ח'ופש. קרטר מאוהב בכל ליבו בחרטומה זיה ראשיד, אך בסוף הספר הראשון התברר שהתאהב בשבתי שנוצר בצלמה. עם זאת, בספר השני הוא יוצא למצוא את זיה האמיתית אך מתאכזב לגלות שזכרונות השבתי שהועברו אליה, חסרי משמעות בשבילה. למרות זאת, בספר השלישי היא מתאהבת בו מחדש. יודע כמעט הכל על מצרים העתיקה.
ג'וליוס קיין
אביהם של קרטר וסיידי. ארכאולוג. משמש כגוף מארח לאוסיריס.
רובי קיין (פאוסט)
רובי פאוסט היא אשתו של ג'וליוס ואימם המנוחה של קרטר וסיידי. נהרגה כשכלאה את אפופיס באובליסק מחט קלאופטרה. במהלך הספרים היא נשארת לצידו של ג'וליוס קיין (אוסיריס) וחיה איתו. בספר השלישי היא מספרת לסיידי שהן יכולות לתקשר אחת עם השנייה בעזרת קמע תית.
סיידי קיין
נערה בת 12 ובת חרטומים מתחילה. אחותו הקטנה של קרטר והגוף המארח של איזיס לכל אורך הספר הראשון, ובסוף הספר השלישי. סיידי היא נערה מרדנית שאוהבת לשבור חוקים. בספר הראשון היא מתאהבת באנוביס. עם זאת, בספר השני היא נקרעת בינו לבין וולט סטון. הבעיה היא שאנוביס הוא אל המוות, ווולט הוא גוסס. אולם, בסוף הספר השלישי הבעיה נפתרת: רגע לפני מותו, וולט הופך לגוף מארח של אנוביס, וכך הבעיה נפתרת. סיידי חייה מאז גיל שש אצל סבא וסבתא שלה בלונדון. פעמיים בשנה הייתה נפגשת עם אביה ועם קרטר.
איימוס קיין
אחיו של ג'וליוס. חרטום מלומד והאפוטרופוס של קרטר וסיידי. הגוף המארח של סת לכל אורך הספר הראשון, ובסוף הספר השלישי בקרב בבית החיים נגד המורדים ונגד אפופיס אחר-כך הוא שוב משמש כגוף מארח ומתעל את כוחו עם סת. בסוף ספר השני הופך ללקטור הראשי של הנום הראשון. ידוע באהבתו לחליפות מחויטות ולג'אז.
אנדריאה פוהריץ'
אנדריאה פוהריץ' (Andrija Puharich; 19 בפברואר 1918 - 3 בינואר 1995) אשר שמו המקורי היה ד"ר הנרי ק. פוהריץ', היה רופא, סופר, פאראפסיכולוג וממציא אמריקאי.
פוהריץ נולד בעיר שיקגו שבאילינוי, ונפטר בעיר דובסון שבקרוליינה הצפונית בארצות הברית.
תחילת דרכו
בשנת 1947 סיים פוהריץ את לימודיו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת נורת'ווסטרן, את ההתמחות ברפואה פנימית השלים ב"בית החולים פרמננטה" אשר בקליפורניה.