cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דומיניק פייק
2019–2022: What Could Possibly Go Wrong
ב-17 בינואר 2020, יצא לאור השיר "Dominic's Interlude", שיתוף פעולה של פייק עם הזמרת האמריקאית הלסי, מתוך אלבום האולפן השלישי של האחרונה, Manic. ב-26 ביוני 2020 יצא לאור השיר "Chicken Tenders", כסינגל הראשון שלו מתוך אלבום בכורה עתידי. ב-9 ביולי הוא הוציא לאור את הסינגל "Politics & Violence" וכן הכריז כי שמו של אלבום הבכורה שלו יהיה What Could Possibly Go Wrong וכי הוא עתיד לצאת לאור ב-31 ביולי.
ב-7 באוגוסט 2020 יצא לאור הסרט הדוקומנטרי "דומיניק פייק, תחילה" (Dominic Fike, At First), כחלק מסדרת הדוקו העיתונאית של הניו יורק טיימס "New York Times Presents", אשר עוסק בסיפור חייו של פייק ובעלייתו לתהילה. בספטמבר 2020, פייק היה מהאמנים הראשיים בסדרת ההופעות המוזיקליות של משחק הווידאו פורטנייט. בסוף 2020 פייק נכלל ברשימת "100 האמנים החדשים של השנה" של מגזין המוזיקה NME.
ב-19 במרץ 2021, פייק השתתף בשיר של ג'סטין ביבר בשם "Die for You" מתוך אלבום האולפן השישי של האחרון, Justice. באוגוסט 2021 נודע כי פייק עתיד להצטרף לצוות השחקנים של עונתה השנייה של סדרת הנעורים "אופוריה" מבית HBO, במה שהיה תפקיד המשחק הראשון שלו. הוא מגלם בסדרה את דמותו של אליוט. בשנת 2023 חשף פייק כי הוא כמעט הושעה מהמשחק בסדרה בשל השימוש התכוף שלו בסמים במהלך הצילומים.
2023-הווה: Sunburn
באפריל 2023, פייק הופיע לראשונה בפסטיבל המוזיקה קואצ'לה. ב-7 באפריל 2023, פייק הסיר את כל הפוסטים מחשבון האינסטגרם שלו ופרסם טיזר לסינגל בשם "Dancing in the Courthouse", אשר יצא לאור בהמשך ב-14 באפריל 2023, כסינגל הראשון שלו מתוך אלבום עתידי. ב-18 במאי 2023, הוא הכריז על אלבום האולפן השני שלו, Sunburn. ב-27 במאי 2023 יצא לאור הסינגל השני מתוך האלבום "Ant Pile". ב-2 ביוני 2023, פייק הוציא את הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Mona Lisa", באותו יום שבו הוציא המפיק המוזיקלי האמריקאי מטרו בומין את אלבום הפסקול הראשון שלו, שנוצר עבור הסרט "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש". השיר נכלל במקור במהדורת הדלוקס של אלבום הפסקול, אשר יצאה לאור שלושה ימים לאחר הסרט ולאחר המהדורה הרגילה, אך מאוחר יותר השיר הוסר ממנה, ובמקום זאת נכלל בגרסאות מסוימות של האלבום Sunburn. הסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום, "Mama's Boy", יצא לאור ב-23 ביוני 2023, לצד רשימת הרצועות המלאה של האלבום. האלבום יצא לאור ב-7 ביולי 2023.
ב-30 במאי 2023 הכריז פייק הכריזה על סיבוב ההופעות "Don't Stare At The Sun" באמריקה הצפונית, והוא עתיד להתחיל ב-13 ביולי 2023 באינדיאנפוליס.
חיים אישיים
לפייק קעקוע על המצח של ראשי התיבות של שמה של תת-הקבוצה שהקים בילדות, Lame Boys ENT. בנוסף, יש לו קעקוע של ג'ון פרושיאנטה, הגיטריסט של רד הוט צ'ילי פפרס, על ידו הימנית, וגם קעקוע של הדמות המצוירת נס ממשחק הווידאו EarthBound, על זרועו הימנית.
אליפות אירופה בכדוריד נשים
אליפות אירופה בכדוריד נשים היא תחרות כדוריד בינלאומית המיועדת לנבחרות נשים מכל העולם. האליפות נערכת כל שנתיים, ובאותה השנה בה נערכת אליפות העולם לגברים. באליפות משתתפות 16 נבחרות (27 במוקדמות).
היסטוריה
כמו אליפות אירופה לגברים, גם אליפות זו נוצרה על ידי איגוד הכדוריד האירופי. האליפות הראשונה נערכה בשנת 1994 בהשתתפות 12 נבחרות.
עד כה זכו 5 נבחרות באליפות הנשים. נבחרת נורווגיה זכתה 9 פעמים באליפות.
מוני דמיוני
מוני דמיוני (באנגלית: Justin Time) היא סדרת אנימציה מונפשת קנדית לילדים משנת 2011. הסדרה נוצרה על ידי ברנדון ג'יימס סקוט והופקה על ידי פרנק פלקונה ומרי ברדין.
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ .Family Jr ב-22 בספטמבר 2011. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית החל משנת 2011 עד שנת 2014 בערוץ הופ!. הסדרה היא בת 3 עונות ו-78 פרקים באורך 12 דקות. שפת המקור של הסדרה היא אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן עברית).
שיר הפתיחה של הסדרה בעברית בוצע על ידי ניסו שליו.
עלילה
הסדרה עוסקת בילד בשם מוני, המפליג בזמן בכל פרק לתקופה שונה וביחד עם חבריו אורלי וקפיצי חווה הרפתקאות שונות.
דמויות ומדבבים
במאי הדיבוב בעברית היו אפרת קרצמן (בין השנים 2011–2012) וגדי לוי (משנת 2014) ומפיקי הדיבוב היו אסנת סדן וגלי נשר (משנת 2014).
אורסון הייד
אורסון הייד (Orson Hyde; 8 בינואר 1805 – 28 בנובמבר 1878). ממנהיגי הקהילה המורמונית במאה ה-19. שהה בארץ ישראל בשנים 1841–1842.
Landwind Xiaoyao
Landwind Xiaoyao הוא קרוסאובר עם מאפייני SUV (ראשי תיבות: Sport utility vehicle) מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Landwind (שיתוף פעולה (joint venture) בין "JMCG"  ויצרנית הרכב הסינית "Changan Automobile"  אשר מיוצר משנת 2017 ועד היום.
אורסון הייד
קורות חיים
נולד במדינת קונטיקט בארצות הברית והצטרף לכנסייה המורמונית ב-1831. שנים רבות פעל כשליח האמונה המורמונית ברחבי ארצות-הברית, באירופה ובארצות האימפריה העות'מאנית. הטיף לשיבת ציון והיה חלוץ ההיאחזות המורמונית בארץ ישראל. מאפריל 1841 ועד דצמבר 1842 התגורר בירושלים. ביום 24 באוקטובר 1841, עם שחר, עלה אל הר הזיתים ושם נשא תפילה למען קיבוצם בארץ הקודש של "נִידחֵי ישראל ונפוּצוֹת יהודה" ולמען בניין ירושלים וקימום בית המקדש. לזכרו הוקם הגן בעמק צורים, למרגלות מתחם האוניברסיטה המורמונית בירושלים שבמורדות הר הצופים. הגן, שנחנך באוקטובר 1979, משתרע על פני שמונה דונם ובו פינות חורש טבעי. הגן מכיל תיאטרון בן 150 מושבי-אבן הצופה לעבר נחל קדרון והעיר העתיקה, ושביל מוליך ממנו אל כנסיית גת שמנים. כמו כן נקראה על שמו של אורסון הייד הכיכר בכניסה למתחם המכללה האקדמית נתניה, סמוך למרכז הכנסים שם. ההקדשה לזכרו נעשתה ביוזמתו של פרופ' יוסף גינת, סגן נשיא המכללה לקשרים בינלאומיים ולמחקר, ששימש כפרופסור-אורח באוניברסיטת יוטה שבארצות הברית והיה מקורב לראשי הקהילה המורמונית.
Landwind Xiaoyao
==מאפיינים==
משה שרון (סופר)
משה שרון (נולד בו' בניסן ה'תשל"ח, 13 באפריל 1978) הוא סופר, מרצה ומאמן אישי ישראלי.
ביוגרפיה
נולד ביקנעם עילית להורים חילוניים: ליוסף - בעל רשת מזנונים בבתי ספר, ורוזי - חשבת שכר בעייריה. למד בפנימיית שטיינברג ובית הספר התיכון "כצנלסון" בכפר סבא במגמות פסיכולוגיה וספרות. בשנות התיכון התיידד עם נערה שלמדה קבלה, ובעקבות כך החל ללמוד את הנושא. בצה"ל שירת כנהג אמבולנס ומפקד מחלקה בגדוד 202 בחטיבת הצנחנים.
הוא התחתן בגיל 25, והחל לעסוק בכתיבה. בגיל 27 החל תהליך של חזרה בתשובה ולמד אצל הרב מרדכי שיינברגר.
בין השנים 2010–2012 למד כתיבה יוצרת בבית הספר לכתיבה "סדנאות הבית" של אשכול נבו ואורית גידלי.
משנת 2016 מכשיר מאמנים ומטפלים לצד אהרון דרמון במסגרת "טוב ומיטיב" - הכשרת מאמנים ומטפלים ברוח היהדות.
חיים אישיים
נשוי ואב לארבע, והם מתגוררים בראש העין.
ריינג'ר 5
ריינג'ר 5 (באנגלית: Ranger 5) הייתה משימת חלל אמריקאית ששיגרה נאס"א ב-18 באוקטובר 1962 במטרה לחקור את הירח במסגרת תוכנית ריינג'ר. מטרת הגשושית הייתה לשדר תמונות של הירח במהלך 10 הדקות שקדמו להתרסקותה על פניו, לשחרר קפסולת סייסמוגרף אל עבר הקרקע, לאסוף מידע על קרינת גמא במהלך מסעה, לבחון פעילות מכ"ם על פני הקרקע ולהמשיך בבחינת רכיבי גשושיות הריינג'ר על מנת לסייע בתכנון חלליות עתידיות לחקר הירח. בעקבות תקלה לא ידועה, איבדה החללית את כל כוחה החשמלי וחדלה לפעול. הגשושית החטיאה את הירח ב-724 ק"מ.
מבנה הגשושית
ריינג'ר 5 הייתה מ"בלוק 2" של גשושיות הריינג'ר ודמתה מאוד לקודמותיה - ריינג'ר 3 ו-4. שקלה 331 ק"ג והייתה בגובה 3.1 מ'. היא כללה קפסולה בקוטר 650 מ"מ שכוסתה בעץ בלזה לריכוך נחיתתה, מנוע לתיקון מסלול, מנוע ראשי שדחפו 23 kN ובסיס משושה ברוחב 1.5 מ' עשוי זהב וכרום. אנטנת צלחת לטווח רחוק חוברה לבסיס. שני לוחות סולאריים דמויי כנפיים באורך 5.2 מ' מקצה לקצה נפרשו משני צדי הבסיס זמן קצר לאחר השיגור. הלוחות הסולאריים טענו סוללה חשמלית במשקל 11.5 ק"ג שקיבולתה 1 קילו-ואט-שעה (kW·h). הגשושית נשלטה באמצעות מחשב, מערכת עיקוב ומערכת בקרה שנשלטה מכדור הארץ. הניווט בוצע באמצעות חיישני ארץ ושמש, גירוסקופים ורקטות קטנות. מערכת הטלמטריה כללה שני משדרים, האנטנה לטווח רחוק ואנטנה נוספת. בקרה תרמית הושגה על ידי צבע לבן, לוחות זהב וכרום ויריעת פלסטיק כסופה.
בין הכלים המדעיים שנשאה החללית נכללו: הסייסמוגרף הונח בתוך הקפסולה יחד עם מגבר, משדר, מערכת בקרת מתח, אנטנת "קרוסלה" ו-6 סוללות שיכלו לספק אנרגיה חשמלית למכשירי הקפסולה למשך 30 יום. הקפסולה, ששקלה 42.6 ק"ג, אמורה הייתה להתרסק על הירח במהירות 130–160 קמ"ש. מטרת המכ"ם הייתה לבחון השתקפויות מפני הירח אך גם ליזום את הפרדות הקפסולה מהגשושית ואת הפעלת רקטות ההאטה של הגשושית במהלך התרסקותה.
הקרן הממלכתית לסרטי קולנוע של הפדרציה הרוסית
הקרן הממלכתית לסרטי קולנוע של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Государственный фонд кинофильмов Российской Федерации, Госфильмофонд России, בעבר: Всесоюзный государственный фонд кинофильмов, Госфильмофонд СССР) היא ארכיב הקולנוע הראשי של הפדרציה הרוסית, חבר בפדרציה הבינלאומית לארכיוני קולנוע (FIAF).
ריינג'ר 5
המשימה
המשימה תוכננה לשיגור על גבי משגר אטלס-אג'ינה B, לבצע תיקון מסלול ולהתרסק על קרקע הירח תוך צילום פניו. בגובה 21.4 ק"מ מפני הירח הייתה הקפסולה משוחררת, ומתרסקת בנפרד על הירח כאשר רצועות עץ בלזה שציפו אותה מרככות את הנחיתה.
הקרן הממלכתית לסרטי קולנוע של הפדרציה הרוסית
זהו מוסד תרבות ממלכתי - שומר על אוסף של סרטים וחומרי קולנוע אחרים, המבצע פעילויות איסוף, יצירה, תרבות-חינוך, מחקר, מתודולוגיה והסברה בתחום הקולנוע.
ריינג'ר 5
המשימה
ריינג'ר 5 שוגרה ב-18 באוקטובר 1962, 16:59:00 UTC מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה. עקב תקלה לא ידועה שארעה לאחר כניסת הגשושית למסלול המעבר אל הירח, כשלה זו לייצר כוח וכתוצאה מכך התרוקנו סוללותיה כעבור 8 שעות ו-44 דקות, עד ששדריה לא ניתנו לפענוח. עקב איבוד הקשר לא בוצע תיקון המסלול המתוכנן והיא החטיאה את הירח ב-724 ק"מ ונכנסה למסלול סביב השמש. מידע מספקטרומטר קרינת הגמא נאסף ב-4 השעות שקדמו לאזילת הכוח ואיבוד הקשר.
הקרן הממלכתית לסרטי קולנוע של הפדרציה הרוסית
לקרן אוסף גדול של סרטים, המונה כ-80 אלף כותרים - מסרטים אילמים של סוף המאה ה-19 וכלה ביצירות קולנוע רוסיות וזרות עכשוויות. כמו כן, מאוחסנים כאן כ-450 אלף יחידות של חומרים הקשורים לקולנוע: תסריטים, גיליונות מונטאז', תצלומים, כרזות קולנוע וחומרים אחרים על תולדות הקולנוע.
ריינג'ר 5
המשימה
ריינג'ר 5 הייתה האחרונה מבלוק 2. בעקבות הכשלים שאירעו בכל שלושת הריינג'רים מבלוק 2, כל המערכות האלקטרוניות של בלוק 3 תוכננו מחדש, ואכן, כל הגשושיות מבלוק זה הגיעו אל הירח והתרסקו עליו בהצלחה, מלבד מחללית הראשונה מהבלוק (ריינג'ר 6) שכשלה בצילום תמונות אך התרסקה על הירח.
הקרן הממלכתית לסרטי קולנוע של הפדרציה הרוסית
בשנת 1993, על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית, נכללה קרן הקולנוע הממלכתית בקוד המדינה של חפצים בעלי ערך רב למורשת התרבותית של עמי הפדרציה הרוסית.
בשנת 1998 הפכה הקרן לחברה באיגוד הסינמטקים של אירופה, שממומן על ידי מועצת אירופה. באותה שנה הוא נכלל בספר השיאים של גינס כאחד משלושת ארכיוני הקולנוע הגדולים בעולם.
מיקום
מבנה הקרן ממוקם בפרברי מוסקבה, בעיר דומודדובו, במחוז המשנה העמודים הלבנים. שטחה של קרן הקולנוע הממלכתית הוא 170 דונם, עליהם יש 19 מחסני סרטים ושלושה חדרים לאחסון חומרי נייר ומדיה לאחסון אנלוגי.
מרכז הקולנוע לפסטיבלים ממוקם גם הוא כאן, ומתפקד כקולנוע בסינמטק עם אפשרות להציג סרטים מאוסף הארכיון מסרטים של 35 מ"מ ו-70 מ"מ.
היסטוריה
ב-2 באוקטובר 1935, אימצה הלשכה המארגנת של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הבולשביקית הצעת החלטה על קרן קולנועית, אשר תתפקד לאחסון יצירות כמעט ללא השגחה במפעלי קולנוע והציעה לבנות "מאגר מרכזי של סרטים במוסקבה." בתחילה תוכנן לבנות את המתחם בשטחו של אולפן הקולנוע מוספילם, אולם לאחר מכן הועברה הבנייה לכפר העמודים הלבנים, הסמוך למוסקבה. הבנייה החלה בשנת 1937. בשנת 1941, עם פתיחת המלחמה הפטריוטית הגדולה, פונה מחסן אחסון הסרטים לאזור וולגה ואז לאורל ולקאזאן, סברדלובסק ונובוסיבירסק. רק מאז 1944, החומר הקולנועי החל לחזור לכפר העמודים הלבנים ליד מוסקבה.
ב-4 באוקטובר 1948 הונפק צו של מועצת השרים של ברית המועצות, לפיה אחסנת הסרטים באיחוד הסרטים של משרד התרבות של ברית המועצות הפך לקרן הקולנוע הראשית של ברית המועצות (Gosfilmofond).
בשנת 1957 הקרן התקבלה כחברה בפדרציה הבינלאומית לארכיוני הקולנוע (FIAF). עם זאת, בשנת 1946, בקונגרס FIAF בפריס, צרפת, הוחלט להכיר בברית המועצות בדמות קרן ארכיוני הקולנוע הממלכתית, כחברה מייסדת של הפדרציה. מנהל הארכיון ויקטור פריבאטו, שהיה ראש קרן הקולנוע הממלכתית מאז 1946, נבחר לסגן נשיא ה-FIAF. בשנים 1964 ו-1973, בהשתתפות קרן הקולנוע הממלכתית במוסקבה, נערכו קונגרסי ה-FIAF XX ו-XXIX.
בשנת 1966 נפתח במוסקבה בית הקולנוע המתמחה "אשליה" כדי להציג סרטים מהקרן.
בשנת 1992 הוחלף שמו של הקרן הממלכתית לסרטי קולנוע של ברית המועצות לקרן הממלכתית לסרטי קולנוע של הפדרציה הרוסית.
בשנת 2018 חגגה קרן הקולנוע 70 שנה להיווסדה.
פעילויות
משימת קרן הקולנוע היא לרשום סרטים, לבדוק את איכותם, את תפוצתם. בארכיונים של הקרן מאחסנים עותקי לסרטים ביתיים שמהם מכינים סרטים לבתי הקולנוע.
בקרן הקולנוע משוחזרים ומונפקים סרטים, מתפרסמים ספרי עיון על תולדות הקולנוע הרוסי והקולנוע הזר. קרן הקולנוע בוחרת חומרי קולנוע לאולפני קולנוע, טלוויזיה, מוזיאונים וארגונים אחרים, וכן מחליפה סרטים עם מדינות החברות ב-FIAF.
מאז סוף 1950 החלה הקרן לערוך פעילויות בינלאומיות הכוללות החלפת סרטים, תוכניות קולנוע להצגה בבתי קולנוע ארכיוניים, תיעוד מדעי וטכני. הארכיון של הקרן לקולנוע קשור למאה ארכיונים מ -70 מדינות. ב-18 במרץ 1966 במיוחד לצורך הצגת יצירות מהקרן באחד מגורדי השחקים המפורסמים הסטליניסטים, נפתח בית הקולנוע המיוחד "אשליה". סרט הבכורה היה "אוניית הקרב פוטמקין של סרגיי אייזנשטיין.
באוגוסט 2018, בית הקולנוע נפתח לאחר שיפוץ לקראת תוכנית "ליל הקולנוע". כתוצאה מהעבודה שונו לוח הצבעים העיקרי בפנים, לוחות רצפת האבן הוחלפו בחומר עמיד יותר - גרניט שחור טבעי. בנוסף הוחזר המראה המקורי של הכניסה לקולנוע, כתוצאה ממנו נפתחה הקשת ההיסטורית בחזית גורד השחקים. בנוסף, שוחזר שלט שנעשה בדמותו של זה שהותקן בזמן פתיחת הקולנוע בשנת 1966. כיום, הקולנוע הוא מקום הדגל של קרן הקולנוע עם תוכניות להצגת סרטי ארכיון וכן יצירות מודרניות.
פסטיבל העמודים הלבנים
מאז 1997, הקרן מקיימת את פסטיבל העמודים הלבנים. הפסטיבל מתקיים בכל שנה בשבוע האחרון של ינואר.
בפסטיבל אין חבר מושבעים מיוחד. זוכי הפרס של הפסטיבל נקבעים בהצבעה חשאית של משתתפיו ואורחיהם, כולל באופן מסורתי חברים באגודת מבקרי הקולנוע ומבקרי הקולנוע של רוסיה, היסטוריונים ותאורטיקנים של קולנוע וכתבי קולנוע.
הפרסים נערכים בקטגוריות הבאות:
השתתפות בחיי התרבות של רוסיה
קרן הקולנוע משתתפת באופן קבוע בפסטיבלי קולנוע שונים המתקיימים ברוסיה, כמו: פסטיבל מרידיאן, בכורות בלטיות, מוסקבה-טולוז ופסטיבל מלאך התכלת.
עובדי המפעל השתתפו בצביעה של הסרט השחור-לבן "אביב ברחוב זארצ'ניה", "בוא מחר" ואחרים.
הנהלת הקרן עורכת תחרויות בנושאים קולנועיים, בהם כל אחד יכול לקחת חלק. לדוגמה, באביב 2011 הוכרזה תחרות על התסריט הטוב ביותר בנושא מורדוביה.
ב-1 בפברואר 2011 ביקר ראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין בארכיוני קרן הקולנוע, התוודע לתוכניות לפיתוח המפעל וקיים ישיבה בנושא פיתוח הפצת הקולנוע ברוסיה.
הנהלת הקרן
מנובמבר 2001 עד דצמבר 2017, כיהן כמנכ"ל קרן הקולנוע ניקולאי בורודאצ'וב.
בסוף 2017 מספר יוצרי קולנוע רוסים שלחו מכתב פתוח לראש ממשלת הפדרציה הרוסית דמיטרי מדבדב בבקשה למנות את ויאצ'סלב טלנוב, ראש קרן הקולנוע, מכיוון שהנהגת קרן הקולנוע ספגה ביקורת "ללא הרף והגינות" על "היעדר הדיאלוג הקונסטרוקטיבי עם יוצרי הסרט ואובדן מומחים מדעיים מרכזיים".
בתחילת 2018 פיטר מדבדב את ראש קרן הקולנוע ניקולאי בורודאצ'וב, שקרובי משפחתו מילאו תפקידים בכירים רבים במחלקות שונות בארגון. בהוראת ראש ממשלת הפדרציה הרוסית מיום 9 בינואר 2018, מונה ויאצ'סלב טלנוב, שבעבר עמד בראש מחלקת הקולנוע במשרד התרבות, לתפקיד המנכ"ל, שהבטיח "לפתח פעילויות ארכיון מגוונות, לשחזר, להעתיק ולבצעהדיגיטציה ולהעלות את דמותה של הקרן כמותג עולמי". הוא תכנן לצמצם את צוות המחלקה המדעית של קרן הקולנוע. בהנהלת הקרן לא היו ארכיונאים ומומחים מוסמכים בתולדות הקולנוע.
ב-25 בפברואר 2019, בהוראת משרד התרבות של רוסיה, מונה ניקולאי מלקוב למנכ"ל הקרן, לאחר שפוטר מתפקידו כסגן שר התרבות, מיד לאחר כניסתו לתפקיד פוטר כל הצוות הבכיר בקרן ובפסטיבל העמודים הלבנים.
פרסים ומועמדויות
בשנת 2003, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי השני לסרטי אמנות בברגמו (איטליה), סדרת סרטים קצרים "רומנטיקה סנטימנטלית 2000" שהכינה קרן הקולנוע לרגל מאה שנה לסרט העלילתי הרוסי הראשון "סטנקה רזין" (פוניזובה וולניצה, 1908), קיבל פרס מיוחד "על העושר הפילולוגי והיכולת לשחזר את קסם הקולנוע, שכבר לא נמצא שם."
בשנת 2016 הוענק למחלקה המדעית של קרן הקולנוע הממלכתית פרס הפיל הלבן על שם מירון צ'רנקו, מאגודת מבקרי הקולנוע - "על תרומתם שלא יסולא בפז לשימור מורשת הקולנוע".
אלעד מן
אלעד מן (נולד ב-19 באוגוסט 1976) הוא עורך דין, עיתונאי, ופובליציסט ישראלי.
ביוגרפיה
מן נולד ברחובות לאב מהנדס חשמל ויזם בתחום ניהול המבנים, ואם, אחות במקצועה. למד בבית הספר היסודי שז"ר ובחטיבת הביניים על שם דה-שליט ברחובות וסיים את לימודיו התיכוניים בקריית החינוך בן-גוריון בנס ציונה. במהלך לימודיו בחטיבת הביניים, בשנת 1991, החל לימודי תואר ראשון במדעי החברה והרוח באוניברסיטה הפתוחה, עם התמקדות בתחום מדע המדינה והיחסים הבין־לאומיים. שירת בצה"ל במערך השליטה והבקרה בחיל הים על ספינות הטילים. לאחר שנפצע במהלך השירות, השלים את שירותו בתחנת החוף "תל רידאן" שבנפת ח'אן יונס, רצועת עזה.
כעיתונאי
במקביל ללימודיו האקדמיים, בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, היה כתב ב"רשת שוקן" מקבוצת "הארץ", בתחומי הספורט, ביקורת תרבות, מגזין וחדשות. היה בעל טור בעיתון הכדורגל "ראשון" שפרסמה הרשת בתחילת שנות ה-2000.
כעורך דין
מן התמחה במשרדם של עורכי הדין פביאן סלמן ויצחק אבירם, בתחום התובענות הייצוגיות. בשנת 2002 הוסמך לעריכת דין ובשנת 2003 החל לעבוד כעורך דין עצמאי. בשנת 2004 חבר לעורכי הדין יעל דולב ויאיר אולמרט. בשנת 2005 הוסמך כעורך דין (Solicitor) גם באנגליה וּויילס, וכחבר האגודה "". בשנת 2006 הקים, יחד עם עורך הדין צביקה ברק, את משרד "מן-ברק עורכי דין ונוטריון". נוסף על פעילותו כעורך דין, מרצה מן לדיני תקשורת ואתיקה עיתונאית באוניברסיטה הפתוחה, לימד בבית הספר לתקשורת של המכללה למינהל את הקורס "עיתונות משנה מציאות" לצד שוקי טאוסיג, עורך העין השביעית. בשנים 2012–2013 היה ראש "הקליניקה לאכיפה אזרחית ורגולציה" בקריה האקדמית אונו.
פעילות ציבורית
לאחר שעזב את תחום העיתונות,המשיך לפרסם מאמרי פרשנות וביקורת בתחומים מקצועיים ובהמשך החל לכתוב כפרשן משפטי באתר "העין השביעית". מן היה אחד המייסדים בתחילת 2008 של עמותת הצלחה, ומשמש כיועצה המשפטי. במרץ 2015 התמנה לתפקיד יו"ר עמותת העין השביעית. זאת, לאחר שהאתר נפרד מהמכון הישראלי לדמוקרטיה. מן משמש גם כפרשן המשפטי של האתר ואף מייצג אותו בהליכים משפטיים בהם הוא מעורב. בשנת 2018 הצלחה עתרה יחד עם חדשות 10, לחשיפת "מבצע דרייפוס" בו צוללת "גל" ישראלית הטביעה אנייה אזרחית לבנונית במלחמת לבנון הראשונה. האירוע, שנחשף לראשונה על ידי אלוף-משנה מייק אלדר, היה אסור בפרסום במשך כ-35 שנה ופורסם רק לאחר עתירות לבג"ץ ולצנזורה. הפרסום זכה להדים רבים בתקשורת הערבית והבין־לאומית. בשנת 2018 הופיע ברשימת 100 המשפיעים של דה מרקר בעקבות היותו בין המובילים בבקשות חופש מידע שחשפו נתונים חשובים עם ערך לציבור. בין אלה יומנים של שרים, טיסות של בכירים, נתוני תפיסות וחילוטים אצל חשודים וניגודי העניינים של שופטים, לרבות שופטי העליון. בנוסף הירבה להגיש בשם עמותת הצלחה תביעות צרכניות ועתירות לבג"ץ. כך למשל עתירה לקביעת קריטריונים להעמדת שוטרים לדין משמעתי או פלילי במח"ש שהסתיימה בהודעת הפרקליטות על ניסוח הנחיות.
בין השנים 2015–2018 שימש מן כנציג ציבור במועצת העיתונות בישראל והיה חבר בנשיאותה. במסגרת פעילותו, דרש להפסיק את חברות ישראל היום במועצה. ב-2018 מן לא נבחר לכהונה נוספת.
חיים אישיים
מתגורר בהוד השרון עם אשתו רות ושלושת ילדיהם.
דלילה מסל גורדון
דלילה מסל גורדון (נולדה בכ"ה בשבט ה'תשכ"ח, 24 בפברואר 1968) היא משוררת, סופרת ילדים ואמנית ישראלית.
ביוגרפיה
דלילה מסל גורדון נולדה ב-1968 בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה. אביה, ד"ר (ובהמשך פרופסור) ראובן מסל, היה טייס, מהנדס מכונות, וממציא, שניהל בית מלאכה קטן בביתו, בן להורים יהודים, שהיגרו לבואנוס איירס עם הברון הירש מפולין ומרוסיה.
אמה, טרזה כריסטינה הייס, הייתה נוצרייה במקור, שהתגיירה בגיור רפורמי. הייתה גננת במקצועה ושימשה כסוכנת בית לילדיו היתומים מאם של מסל. הוריה היגרו לצפון ארגנטינה, לאזור פוארטו איגואסו, מבוואריה ומהולנד והקימו כפר.
למסל גורדון שלוש אחיות ושני אחים, מהם אחות ביולוגית אחת, המבוגרת ממנה. ב-1972 ההורים יחד עם מסל ואחותה הביולוגית עלו לישראל (עד איטליה הפליגו באנייה, וממנה הגיעו דרך האוויר לישראל) והשתכנו במרכז קליטה במבשרת ציון. לאחר מכן, עברה המשפחה להתגורר בקיראון, בה העבירה מסל גורדון את רוב שנות ילדותה.
למדה בתיכון תלמה ילין. בוגרת לימודי אמנות פלסטית באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים. הציגה עבודות בתחום האמנות הפלסטית במרכז קהילתי בחיפה ובתערוכה קבוצתית ברמת גן.
שיריה פורסמו, בין היתר, בעיתונים ידיעות אחרונות והארץ ובכתבי העת ואתרי האינטרנט מאזנים, עיתון 77, המוסך, יקום תרבות, הפנקס, שבו, קפל, חוטם, פטל וקול השירה. שיר שלה פורסם גם באנתולוגיית שירי מחאה בעריכת אילן ברקוביץ'.
על ספר שיריה הראשון, "הלשון הגדולה של אמא", זכתה בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם.
חיים אישיים
דלילה מסל גורדון נשואה לאלי גורדון, דוקטור לכימיה פיזיקלית. אם לשני ילדים ומתגוררת ברחובות.
ניאגו ג'ובארה
ניאגו ג'ובארה (ברומנית מותאמת - Neagu Djuvara, 18 באוגוסט 1916 - 25 בינואר 2018) היה היסטוריון, דיפלומט, מסאי, עיתונאי וסופר רומני, ממוצא ארומני.
רקע משפחתי ושנות לימודיו
ניאגו ג'ובארה נולד בבוקרשט שברומניה למשפחה אריסטוקרטית ממוצא ארומני שהתיישבה בארצות הרומניות בשלהי המאה ה-18 ועם בניה נמנו פוליטיקאים, דיפלומטים ואקדמאים רבים. דודו, אלכסנדרו ג'ובארה, היה שר החוץ של רומניה בשנים 1909-1910. אביו, מרצ'ל ג'ובארה, בוגר מצטיין (הראשון במחזור 1906 של בית הספר הפוליטכני בברלין-שרלוטנבורג, נפל בשנת 1918 קרבן למגפת השפעת הספרדית בזמן ששרת כקפטן בהנדסה קרבית בצבא הרומני. האם הייתה טינקה גרדישטיאנו, בת למשפחה של בויארים אמידים מחבל מונטניה.
מפני שנולד בימי מלחמת העולם הראשונה, אחרי כיבוש דרום רומניה על ידי כוחות מעצמות המרכז, נלקח כתינוק על ידי המשפחה לאזור החופשי ביאשי ואחר כך הועבר דרך רוסיה לבלגיה שם אחד מדודיו, טרנדפיר ג'ובארה, כיהן כציר. אחרי שלמד בתיכון בעיר ניס בצרפת, סיים ג'ובארה לימודי ספרות והיסטוריה בסורבון בפריז בשנת 1937. בשנות צעירותו ברומניה וצרפת התקרב לחוגים הפשיסטים של התנועה הלגיונרית ובפברואר 1934 השתתף בהפגנות של הימין הקיצוני הצרפתי נגד הממשלה הרדיקל-סוציאליסטית של אדואר דאלאדיה. ב-1940 גמר את התואר דוקטור במשפטים עם עבודה בעלת מבט אוהד על חוקי הגזע האנטישמיים שאומצו על ידי ממשלות רומניה בעת מלכותו של קרול השני.
באשר למשיכתו לאידאולוגיה הימנית הקיצונית בצעירותו הצהיר מאוחר יותר: "הייתי צעיר מטומטם ושחצן, מוקסם על ידי הרעיונות הפאשיסטים, כפי שאחרים בפריז, קצת יותר מאוחר, הוקסמו על ידי הרעיונות הקומוניסטים; רובנו עם ההתבגרות בשנים שינינו את דעותינו והיינו לדמוקרטים והומניסטים. לגבי, הלם המלחמה וזוועותיה פתחו את עיני."
השרות הצבאי וצעדיו הראשונים כדיפלומט
אחרי 1940 חזר ג'ובארה לרומניה, התחתן ונולד לו ילד. בימי המשטר "הנצינואל - לגיונרי" התגייס לצבא והוצב לפרק זמן בעיר פלוישט. כפרח קצונה במילואים שירת בצבא הרומני בעת המסע האנטי-סובייטי בבסרביה וטרנסניסטריה בחודשים יוני-נובמבר 1941 ונפצע בידו בקרבות בסביבות אודסה.
אחרי שהתקבל לעבודה באמצעות מכרז של משרד החוץ במאי 1943, נשלח על ידי שר החוץ מיכאי אנטונסקו לשוודיה בבוקר היום 23 באוגוסט 1944 (שעות ספורות לפני הדחת המשטר אנטונסקו) כשליח דיפלומטי, בקשר למגעי רומניה עם שגרירת ברה"ם בסטוקהולם, אלכסנדרה קולונטאי. לפי עדותו גישושים אלה האחרונים של המשטר אנטונסקו לא עמדו להביא למפנה מהותי בעמדת המנהיגים מבוקרשט. אחרי החזרת החוקה הדמוקרטית ברומניה, ממשלת סנטסקו מינתה את ג'ובארה למזכיר בצירות הרומנית ונשאר בשוודיה. לדברי ג'ובארה, היכרותו עם הדיפלומט ויקטור רדולסקו פוגוניאנו השפיעה עוד בשנת 1943 על שינוי השקפתו לכיוון התמיכה בדמוקרטיה פרלמנטרית. השתלטות נציגי המפלגה הקומוניסטית הרומנית על ניהול משרד החוץ הביאה לפיטוריו בשנת 1947.
חייו בגלות מערב ובאפריקה
בשל היותו קרוב בעבר לחוגים הימניים הקיצונים, שרותו בחזית האנטיסובייטית בסרביה ובטרנסניסטריה, שרותו כדיפלומט צעיר תחת המשטר אנטונסקו, מוצאו "הלא הבריא" במשפחה אמידה, ג'ובארה נהפך מהר לנתבע בכמה ממשפטי הראווה שאורגנו על ידי השלטונות הקומוניסטים ברומניה נגד נציגי "העולם של אתמול" הבורגני. הואשם בין היתר ב"ריגול בשרות האימפריאליזם" (במשפט הקרוי "פרשת טמדאו" Afacerea Tămădău). משום כך לא חזר בשנת 1947 למולדת. השתקע בפריז והיה פעיל בקהילת הגולים הרומנים שם. פעל כמזכיר כללי של וועד הסיוע לפליטים הרומנים, כמו כן במסגרת "הועד הלאומי הרומני" והיה מעורב בארגון פעילויות מחתרתיות נגד המשטר ברומניה - כולל על ידי שליחת צנחנים מתנדבים אנטי-קומוניסטים. רוב מתנדבים אלה נתפסו על ידי הבולשת והצבא ברומניה. באותו זמן עבד ג'ובארה בכתב העת של הגולים הרומנים "קאסה רומניאסקה" (Casa Românească). כמו כן היה מזכיר של הקרן האוניברסיטאית ע"ש קרול הראשון.
בהמשך עבד בתחנת הרדיו, אירופה החופשית ששידרה לארצות שמעבר למסך הברזל. החל משנת 1961 החליט ג'ובארה לנסוע לאפריקה לניז'ר, מדינה שבה עבד במשך 23 שנה כיועץ משפטי וכפרופסור למשפט בינלאומי והיסטוריה כלכלית באוניברסיטת ניאמיי. בתקופה זו למד פילוסופיה בסורבון ובמאי 1972 סיים את עבודת הדוקטור שלו בהדרכתו של רמון ארון בנושא "ציוויליזציות וארכיטיפים היסטוריים". בהמשך בשנת 1984 שיתף פעולה עם המכון הלאומי לשפות ולתרבויות המזרח (INALCO ) בפריז.
שובו לרומניה
אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה חזר ג'ובארה למולדתו ובשנת 1991 נהיה פרופסור באוניברסיטת בוקרשט וחבר לשם כבוד במכונים אוניברסיטאיים למחקרים היסטוריים ע"ש א.ד. קסנופול ביאשי וניקולאיה יורגה בבוקרשט. בשנת 1998 פרש לפנסיה והקדיש את עצמו לכתיבה. מבחינה פוליטית הצטרף למפלגה הלאומית-ליברלית. ניאגו ג'ובארה הפך לדמות פופולרית בתוכניות טלוויזיה ורדיו ותרם תרומה חשובה להפצת ידע בתחום ההיסטוריה של רומניה בקרב הנוער וכלל הציבור. נפטר ב-25 בינואר 2018 בבוקרשט בגיל 101.
ספרים ומאמרים חשובים
(עבודת התואר דוקטור במשפטים) (בין מזרח ובין מערב. הארצות הרומניות בתחילת העידן המודרני, הוצאת הומניטס (הארומנים - היסטוריה, שפה, גורל, הוצאת קרן התרבות הרומנית 1999 (היסטוריה מקצורת של הרומנים מסופרת לנוער, בדרת היסטוריה, הוצאת הומניטס,(1999) (איך נולד העם הרומני, סדרת הומניטס ג'וניור, 2001) (מירצ'ה הזקן ומלחמותיו בטורקים, בסדרת הומניטס ז'וניור * (מולאד המשפד ועד דרקולה הערפד, הוצאת הומניטס, 2003 (אגרות הספטאר ניקולאיה מילסקו, רומן, הוצאת הומניטס, 2004 (קיימת היסטוריה אמיתית? הומניטס, 2004) (זכרונות מנדודי) הומניטס, 2005 (תוכומריוס - נגרו וודה. וויווד קומאני בתחית ולאכיה, הומניטב 2007 (מלחמת שבעים ושבע השנים ויסודות ההגמוניה האמריקאית 1914-, הומניטס, 1991, 2008 (מה היו הבויארים הגדולים בוולאכיה? הסאגה של משפחת גרדישטן), הומניטס 2010
כד הקמח (שיר)
כד הקמח הוא פזמון שכתבה והלחינה נעמי שמר וביצעה להקת פיקוד צפון. השיר יצא לאור בשנת 1986.
רקע
בשנת 1978 פורקה להקת פיקוד צפון על פי החלטתו של הרמטכ"ל רפאל איתן לפרק את הלהקות הצבאיות. באמצע שנות ה-80 חודשה פעילות הלהקה. השיר נכלל בתוכניתה "בוא עכשיו". בין חברי הלהקה בתקופה זו היו דני שטג, מיכל נחמן (צפיר), משה בן בסט, רפי וינשטוק, שירה פרבר, ומירי טננבוים (נבו). "כד הקמח" היה לשיר המצליח ביותר מתוכנית זו. לאחר תוכנית זו ירדה קרנה של הלהקה.
על פי הסיפור המקראי ניבא אליהו שתשרור בצורת בארץ ואכן כך קרה. ה' מורה לאליהו להסתתר בנחל כרית שם העורבים מספקים לו מזון. לאחר מכן הוא מצווה להגיע לבית של אלמנה שגרה בצרפת שליד צידון. אליהו ביקש ממנה לחם ומים. האלמנה הסכימה לתת לו מים, אך סרבה לתת לו לחם, כיוון שלדבריה הלחם עלול להגמר. אליהו הבטיח לה שכד הקמח לא תכלה וצפחת השמן לא תחסר, ואכן כך קרה. בנוסף, בנה של האלמנה מת, ואליהו הצליח להחזירו לחיים.
על בסיס הבטחתו לאלמנה, יצרה נעמי שמר את הפזמון החוזר "כד הקמח לא תכלה וצפחת השמן לא תחסר".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' דורג השיר במקום ה-25.
אנשי השקיעה
אנשי השקיעה (באנגלית: The Sundowners) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1960 בבימויו של פרד זינמן, עם רוברט מיצ'ם, דבורה קר ופיטר יוסטינוב בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רומן בשם זה מאת הסופר האוסטרלי ג'ון קלארי משנת 1952. אנשי השקיעה הוא כינוי באוסטרליה לאנשים ומשפחות הנודדים ממקום למקום ללא מקום או פרנסה קבועה וחונים היכן שהם מגיעים עם שקיעת השמש.
העלילה מתרחשת בשנות ה-20 של המאה ה-20 בשטח הענק של האאוטבק האוסטרלי ומתארת משפחה של נודדים שמתפרנסת מהעברת עדרים גדולים של כבשים למקומות בהם מבוצע גז שלהם למטרות צמר.
צילומי החוץ נערכו באוסטרליה וצילומי הפנים בבריטניה. זאת פגישה משותפת נוספת של קר ומיצ'ם לאחר הופעת בסרט "רק אלוהים יודע, מר אליסון" ב-1957.
תקציר העלילה
פאדי קרמודי (רוברט מיצ'ם), אשתו איידה (דברה קר) ובנם שון (מייקל אנדרסון ג'ונ.) הם משפחה של "אנשי שקיעה" נודדים ברחבי מדבר האאוטבק האוסטרלי. פאדי מתפרנס מהעברת עדרים גדולים של כבשים לחוות לשם גז לתעשיית הצמר.
איידה רוצה להתיישב במקום קבוע אבל פאדי אוהב את הנדודים והחופש. על רקע זה הם רבים מדי פעם ומשלימים. פאדי מקבל עבודה להעביר 12,000 כבשים לשם גז בעיירה קונדילה. הוא מצרף למסע את רופרט וונקר (פיטר יוסטינוב) שגם הוא אינו אוהב להתיישב במקום קבוע.
הם מצליחים להעביר את העדר דרך שריפת יער ענקית ומגיעים לקודילה. הם מתאכסנים במלון היחד בעיירה אותו מנהלת האלמנה העליזה גב' פירת' (גליניס ג'ונס) שמתחילה ברומן עם וונקר.
פאדי רוצה לשהות לילה אחד ולעזוב אבל איידה משכנעת אותו להישאר ולקבל עבודה בחוות גז הכבשים. היא מתקבלת שם כטבחית, וונקר כאוסף הצמר, פאדי כגוזז ושון כמטפל בפצעי הכבשים.
איידה מתחברת לג'ין הלסטד (דנה מריל), אשתו של בעל החווה שמרגישה עצמה מנותקת מהחיים. שתיהן מקבלות ביחד לידה של אשת אחד הפועלים.
הם מכריזים על תחרות גז כדי לאסוף כסף אבל פאדי מפסיד לגוזז קשיש. הוא מנצח בתחרות הטלת מטבע וזוכה ב-200 פאונדס ובסוס אותו הם מכנים "שקיעה" (Sundown) בדומה לחייהם. וונקר מאמן את שון והוא זוכה במרוץ סוסים.
כעת יש להם כסף לקנות חווה אבל פאדי מפסיד את הכל בהימורים ושון מצליח להגיע ראשון במירוץ אך נפסל בגלל הפרעה לרוכבים האחרים. פאדי מתכוון למכור את "שקיעה" אך איידה מסרבת. היא מכירה באהבתו של פאדי לסוס ומעודדת אותו כי יתחילו שוב לחסוך כסף לבית קבוע.
פרסים
חמש מועמדויות לפרס אוסקר:
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה היא פרשת הונאה שהתרחשה בשנת 2000. הרב יעקב רבינוביץ ביים עסקת מקרקעין רחבת היקף בין מדינת ישראל והקרן קיימת לישראל לבין הפטריארכיה, תוך שהוא מציג מצג שווא כאילו הוא מתווך בין שליחי המדינה לבין הפטריארך דיאודורוס הראשון, להארכה מתחדשת מאליה של תקופת החכירה של קרקע בת כ-520 דונם בבעלות הפטריארכיה הממוקמת ברחביה, לתקופת חכירה של 999 שנים נוספות. בעסקה זאת העלים הרב רבינוביץ לא פחות מ-20 מיליון דולר, כספים שמדינת ישראל ייעדה לעסקת הקרקעות ברחביה.
עסקאות חכירה עם הפטריארכיה
הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים מחזיקה ברכוש מקרקעין רב ברחבי מדינת ישראל. כפועל יוצא מכך היא מעורבת במספר רב של עסקאות שכירות עם שוכרי נכסים, יהודים וערבים, כמו גם עם נציגי המדינה והקרן קיימת לישראל. דוגמה מובהקת היא עסקת הקומבינציה בגבעת אנדרומדה, תמורתה קיבלה הפטריארכיה 30 דירות. שטחי קרקע רבים השייכים לפטריארכיה, ונמצאים באזור ירושלים רבתי, הוחכרו לקק"ל לתקופה של 100 שנים. בראשית המאה ה-21, בהתקרב תקופת החכירה לסיומה, נוצר הצורך לחדשה לתקופה נוספת. עם זאת, בעקבות התנגדותם של גורמים יוונים-אורתודוקסים פרו-פלסטינים, וכדי למנוע את הכשלתן, עסקאות חידוש החכירה בין הפטריארכיה לבין רשויות מקרקעי המדינה חייבות היו להתבצע בחשאיות ובסודיות.
בתחילת שנת 2000 פנה עו"ד יעקב וינרוט בשם לקוחותיו יעקב רבינוביץ, דוד מורגנשטרן ובנו זוסמן, אל שרי האוצר והתשתיות, ומסר להם כי ללקוחותיו יש קשרים עם הפטריארכיה היוונית, וכי הם יכולים להביא לפתרון בעיית הקרקעות בירושלים; כך שתמורת תשלום של 20 מיליון דולר במזומן, תסכים הפטריארכיה להחכיר אותן לתקופה של 999 שנים. לדברי וינרוט, רבינוביץ פנה אליו, והציג בפניו מסמך על ביצוע עסקה קודמת עם הפטריארך בבית שמש, בשווי אסטרונומי של 300 מיליון דולר. כן הציג בפניו מכתב המלצה מעו"ד אברהם הללי ראש אגף המקרקעין של הקק"ל, ועל כן אמינותו לא הייתה מוטלת בספק.
חברת הימנותא
הימנותא בע"מ היא חברת בת של הקרן הקיימת לישראל, שנוסדה בשנת 1938 במטרה להוות מכשיר משפטי לקנייה וניהול של קרקעות שהקרן הקיימת שוקלת למכרם הלאה, דבר הנוגד את עקרונות הקרן. כן נועדה חברת הימנותא להחזיק בנאמנות קרקעות שנמסרו לקרן הקיימת עד למסירתם חזרה לבעליהם.
החתימה על ההסכם
הליך החתימה תוכנן ונוהל על ידי רבינוביץ. היה זה הליך בו כל צעד נשקל מראש במטרה להטעות את המשתתפים, ולמנוע מהם להבחין בתרמית.
חיים דב רבינוביץ
הרב חיים דב רבינוביץ (כ"ד בטבת ה'תרע"א 24 בינואר 1911 – כ"ה בניסן ה'תשס"א, 18 באפריל 2001) היה סופר ומחנך חרדי ליטאי־ישראלי. מחבר הפירוש המסורתי למקרא "דעת סופרים".
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה
העיתוי
לאחר שנדחה מספר פעמים על ידי גורמים עלומים שהתקשרו לרבינוביץ בשם הפטריארך, נקבע מועד החתימה על העסקות ליום שישי, ה-14 באפריל, סמוך לכניסת השבת, בזמן שהפטריארך מתאושש מטיפול דיאליזה שעבר באותו יום. רבינוביץ, שותפו מורגנשטרן וכן עו"ד וינרוט הם אנשים חרדים, עובדה שיצרה לחץ לסיים את העסקה במהירות, טרם כניסת השבת. השילוב בין הצורך לסיים את העסקות במהירות ובין מצבו הבריאותי של דיאודורוס, תרם לכך שהנתונים לא נבדקו כראוי, והתאפשרה הצגת מצג השווא כאילו הפטריארך חתם על המסמכים, וקיבל לידיו את התמורה.
חיים דב רבינוביץ
ביוגרפיה
נולד בכ"ד בטבת ה'תרע"א (ינואר 1911) בעיירה איזבלין שבמחוז גרודנו ב (כיום בבלארוס) לרבי שרגא פייטל רבינוביץ, רב העיירה. בצעירותו למד בישיבת אוהל תורה בברנוביץ' אצל רבי אלחנן וסרמן, ולאחר מכן אצל רבי שמעון שקופ בישיבת שער התורה בגרודנו, בה למד שמונה שנים והתקרב לשיטת המוסר בהשפעת המשגיח בישיבה, רבי שלמה הרכבי, ואף תמלל את שיחותיו. לימים השתמשו בכתביו בכדי להדפיס את שיחותיו. בשנת ה'תרצ"ה קיבל סמיכה לרבנות מהרב שקופ.
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה
אופן התשלום
הימנותא העבירה לחשבונו של עו"ד וינרוט את מלוא הסכום של 20 מיליון דולר. מתוכם סכום של 16 מיליון יועבר לפטריארך, ו-4 מיליון ישמשו לכיסוי שכר טרחת עורכי הדין, המתווכים והוצאות שונות.
חיים דב רבינוביץ
ביוגרפיה
נשא את שרה רבקה בתו של הרב חיים מרדכי ברונרוט, אז רבה של צ'כנוב ולימים רבה של תל אביב. באותה תקופה היה מורה בסמינר "מוסד למחנכים דתיים" בוורשה, ואז החל בפועלו הספרותי. בשנת ה'תרצ"ז (1937) עלה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב, שם השתתף בניהול תלמוד תורה "אוהל יעקב", שהיה התלמוד תורה החרדי הראשון בעיר. בתקופה זו החל לכתוב את פירושו על המקרא.
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה
אופן התשלום
על פי הנחיות רבינוביץ (בהתאם להוראות שקיבל לדבריו מן הפטריארך), הכין וינרוט 13 שיקים בנקאיים, משוכים על שמו, ומוסבים על החָלָק, אותם היה אמור רבינוביץ להעביר לפטריארך. את השיקים ביקש רבינוביץ לקבל ב-2 מעטפות.
חיים דב רבינוביץ
ביוגרפיה
בשנת ה'תש"ב (1942) הוציא לאור את הכרך הראשון מסדרת "דעת סופרים" על המקרא, אותה הוציא עד לשנת ה'תש"נ (1990). הספרים קיבלו את עידודם של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, החזון איש ורבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ'. הסדרה התפרסמה בציבור הדתי והחרדי, והרב רבינוביץ' החל למסור שיעורים במקרא בישראל, בארצות הברית ובאירופה. במשך תקופה לימד תנ"ך בסמינר למורים שסמוך לישיבת טלז שבקליבלנד. הרב מרדכי גיפטר, ראש הישיבה, כתב לו מכתב המשבח את סדרת "דעת סופרים".
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה
בבית הפטריארך
את אירוע החתימה ניהל רבינוביץ ביד רמה, כאשר הוא קובע באופן בלעדי את סדריו. בעת שהוא, מורגנשטרן וזוסמן נמצאו כבר בבית הפטריארך, הגיעו גם עו"ד יעקב וינרוט, אחיו - עו"ד אברהם וינרוט, הנוטריון - עו"ד אברהם פרי, הרופא - ד"ר ברונו אוסטפלד, ונציג קק"ל מר מרדכי תנורי. כדי לא לעורר חשד, הם הגיעו בשתי מכוניות נפרדות, והתבקשו על ידי רבינוביץ להמתין בחדר האורחים. חדר האורחים בבית הפטריארך נמצא בקומת הכניסה, בעוד שחדר המגורים של הפטריארך ממוקם בקומה גבוהה יותר.
חיים דב רבינוביץ
ביוגרפיה
בנוסף לחיבורו על המקרא, פרסם גם מאמרי הגות וזכרונות מישיבות אירופה בעיתונות החרדית, וסיפורים המבוססים על ההווי החרדי בישראל ובעולם. לאחר שסיים את הסדרה על המקרא, החל בהוצאת פירוש "דעת סופרים" על מדרש תנחומא, ממנו הוציא שני כרכים בשנים ה'תשנ"ד–ה'תשנ"ז (1994–1997).
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה
בבית הפטריארך
רבינוביץ הראה לנוכחים את מסמכי העסקות שנוסחו על ידי וינרוט, שנשאו 2 חותמות, אך לא היו חתומים. מרגע זה הוא ניהל את העלייה לרגל לחדרו של הפטריארך, שאך חזר מטיפול דיאליזה מעייף, והיה משוכנע כי מדובר במשלחת שבאה לבקרו ולדרוש בשלומו. רבינוביץ הסביר לנוכחים כי לנוכח מצבו הבריאותי של הפטריארך יימנע מהם לעלות, כולם ביחד, לחדרו.
ראשונים עלו זוסמן, רבינוביץ, וד"ר אוסטפלד. לצידו של הפטריארך נמצאה המטפלת שלו, והעידה כי דיאודורוס הוא אדם חכם וצלול. הרופא התחיל לטפל ברגלו של הפטריארך, ולא ביצע כל בדיקת כשירות. בבית המשפט הועלתה ההשערה שדיאודורוס כלל לא ידע שהוא אמור לעבור בדיקת כשירות, וכי סבר שרבינוביץ ארגן לו רופא לטפל בבעיית הנמק שהציקה לו.
לאחר מכן עלה הנוטריון, עו"ד פרי. עם כניסתו לחדר ראה את הפטריארך במיטתו, ורבינוביץ מסר לו את המסמכים כאשר הם כבר חתומים. פרי, שלדבריו הבין שהמסמכים נחתמו לפני דקות ספורות, אישר שהמסמכים נחתמו בפניו.
אחרון עלה לחדר יעקב וינרוט שברך את הפטריארך באנגלית על ביצוע העסקה, ודיאודורוס ענה לו באנגלית: "כן, כן, תבוא שוב". מתשובה זאת למד וינרוט כי אכן הפטריארך מודע לכל התהליך שנעשה, קיבל את השיקים הבנקאיים לידיו, וכי הכל כשורה. בדיעבד התברר כי ביום ראשון, 16 באפריל, נמצאו עדיין השיקים הבנקאיים בידיו של רבינוביץ. רבינוביץ ניסה להסביר עובדה זאת, וסיפר ששני כמרים הגיעו אליו עם השיקים, תוך שהם מבקשים להמירם למזומנים, באומרם שהפטריארך "עובד רק במזומן".
בלשכת רישום המקרקעין
בסמוך למועד התרחשות האירועים הנ"ל, פנה וינרוט ללשכת רישום המקרקעין בירושלים, ורשם על סמך ייפוי הכוח הנחזה להיות חתום בחתימת ידו של הפטריארך, הערת אזהרה לטובת התאגיד הזר, על זכויותיה של הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית במקרקעין נשוא ה"עסקה".
המשפט
דבר רישום העסקה נודע לעיתונאי, אשר פרסם את קיומה באמצעי התקשורת. הדבר נודע לאנשי הפטריארכיה, ואלו פנו לבית המשפט בבקשה לבטל את הרישום בלשכת רישום המקרקעין, מהסיבה שחתימות הפטריארך, על מסמכי העסקה ועל ייפוי הכוח, זויפו. בשלב ראשון ביקשה הפטריארכיה צו מניעה לביצוע דיספוזיציה (שינוי מעמד) בקרקעות.
במקביל הגישה הפטריארכיה גם תלונה במשטרה כנגד המעורבים בפרשה. תלונה זו הניבה בסופו של דבר כתב אישום נגד רבינוביץ ומורגנשטרן, בעוד שזוסמן נמלט מהמדינה, מצא מקלט ברומניה, והוסגר לישראל רק ב־18 בנובמבר 2011.
בית המשפט המחוזי
המשפט התקיים בבית המשפט המחוזי בירושלים בפני השופט משה גל. רבינוביץ הורשע בעבירות של זיוף בכוונה לקבל דבר בנסיבות מחמירות ובשיבוש מהלכי משפט. כעונש הוטל עליו מאסר של שבע שנים, מתוכן ארבע וחצי שנים לריצוי בפועל, ושנתיים וחצי על תנאי. כן, הוטל עליו קנס בסך של 20 מיליון ש"ח, או שלוש שנות מאסר תמורתו, ופיצוי קק"ל בסך של 800,000 ש"ח. מורגנשטרן הורשע בכך שסייע לרבינוביץ לבצע את העבירות הנזכרות, וכן בשיבוש מהלכי משפט. כעונש הוטל עליו מאסר של שנתיים, מתוכן שנה וחצי בפועל והיתרה על תנאי. כן הוטל עליו קנס בסך של 2 מיליון ש"ח, או שנת מאסר תמורתו, ופיצוי קק"ל בסך של 300,000 ש"ח.
ב-11 בספטמבר 2012, לאחר שכאמור, כשנה קודם לכן הוסגר זוסמן לישראל, הרשיע אותו בית המשפט המחוזי בירושלים על חלקו בעסקה. הוא הורשע בעבירות של קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, זיוף בנסיבות מחמירות והלבנת הון. בהכרעת הדין כתב עליו השופט רפי כרמל: "הוא היה בלב ליבו של המעגל הפנימי המבצע. היה אמון על הרעיון כולו".
בית המשפט העליון
גם הפרקליטות וגם רבינוביץ ומורגנשטרן ערערו על פסק דינו של בית המשפט המחוזי. בעוד שהמדינה ערערה על קולת העונשים, ועל כך שמורגנשטרן הורשע רק כמסייע ולא כמבצע עיקרי, הנאשמים ערערו על עצם הרשעתם. בדיון ישבו השופטים אשר גרוניס, מרים נאור, ויורם דנציגר.
תביעת עורקבי ושחר בן עמי
בשנת 2003 הגישו איש העסקים עזרא עורקבי ועו"ד שחר בן עמי תביעה בסך ארבעה וחצי מיליון שקל נגד עו"ד יעקב וינרוט, על חלקם בעסקה. זאת על פי הסכם לחלוקת רווחים שנחתם בין השלושה ב-1999. וינרוט הצליח לדחות את התביעה, על בסיס העובדה שבהסכם היה סעיף בוררות חובה. התביעה עברה לבוררות, וב-2006 פסק הבורר, השופט בדימוס אליהו וינוגרד, לטובת וינרוט. עורקבי הציג קלטת בה אומר עו"ד וינרוט על הבורר אליהו וינוגרד "זה בנאדם שלי", ועל בסיס זה פנה לבית המשפט לביטול בוררות. תחילה הפסיד, אך בערעור שהגיש הורה בית המשפט שהבוררות תחודש.
תביעת חברת הימנותא
בשנת 2010 הגישה הימנותא תביעה נגד עו"ד יעקב וינרוט בסך 20 מיליון דולר, בטענה שווינרוט, ששימש כנאמן בעסקת הקרקעות, התרשל וכתוצאה מכך התאפשרה ההונאה בה זויפה חתימתו של הפטריארך היווני. בתום הליך גישור בפני שופט בית המשפט העליון בדימוס תיאודור אור, הושגה פשרה בה שילם וינרוט 5.5 מיליון דולר להימנותא.
קרחון אפולו
קרחון אפולו (באנגלית: Apollo Glacier) הוא קרחון, בחוף באומן בארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 17 קילומטרים.
שיא גובהו של הקרחון 1,055 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם לכיון צפון-מזרח, ונשפך אל חלקו התחתון של קרחון אפרודיטה, 4 קילומטרים ממזרח לחוף חצי האי האנטארקטי (שם נשפך קרחון אפרודיטה אל הים).
גילוי ומיפוי הקרחון
חלקו התחתון של הקרחון מופה לראשונה על ידי וו. ל. ג'י. יוארג, בהתבסס על תצלומי אוויר שצילם סר הוברט וילקינס בדצמבר 1928 ועל תצלומי אוויר שצילם לינקולן אלזוורת' בנובמבר 1935.
לאחר מכן צולם הקרחון על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בדצמבר 1947 (צילום אוויר טרימטרוגון).
בנובמבר 1960 נסקר הקרחון על הקרקע באופן גס על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של האל אפולו, אל הנוער והיופי הגברי במיתולוגיה היוונית.
רוזי מרסל
רוזי מרסל (Rosie Marcel; נולדה ב-6 במאי 1977 ברוהמפטון, לונדון אנגליה) היא שחקנית בריטית הידועה בעיקר בתור ד"ר ניילור בסדרת הדרמה "הולבי סיטי".
קריירה
כבר בגיל שלוש הופיעה מרסל בתפקיד פיה בהצגה "חלום ליל קיץ" בתיאטרון הלאומי של בריטניה, אך ידועה היא בעיקר כד"ר ניילור בסדרת הדרמה "הולבי סיטי", תפקיד שקיבלה כאשר הצטרפה לסדרה בנובמבר 2005.
לפני משחקה ב"הולבי סיטי" הופיעה מרסל בכמעלה מעשרים הפקות של דרמת השיטור "החשבון" שבה הופיעה כאשתו של הגנגסטר הידוע בשם לואיז לארסון, ובנוסף כשניהלה בעלילה רומן סוער עם השוטר הסמל דייל סמית.
משפחה
אחותה היא קלי מרסל, סופרת ושחקנית שהופיעה גם כן בסדרה "הולבי סיטי", אך ידועה בעיקר כמפיקת הסדרה "טרה נובה" (Terra Nova).
לרוזי מרסל יש עוד אח בשם לוק.
נישואין
מרסל פגש את בעלה הראשון סקוט בונס כשהיה עוזר במאי הסדרה "הסגן", לאחר שיצאו תקופה הציעה לו מרסל דרך מודעה בעיתון הצעת נישואין, כאשר כתבה "סקוט בונס, אני רוזי מרסל אוהבת אותך ורוצה לבלות את שארית חיי איתך. התינשא לי?". הם נישאו ב -21 בפברואר 2004 בטקס צנוע ב"גרנטה גרין" (Gretna Green), אך התגרשו כעבור כמה שנים. כיום נשואה מרסל לבן סטייסי בעל מכון כושר, עמו התחתנה באפריל 2013 בעיר לאס וגאס.
תחביבים
למרסל יש חגורה שחורה בקרטה, בצעירותה היא גילתה את הרצון להיות פעלולנית, "אני אוהבת את האתגר הפיזי של עשיית הפעלולים, הוקסמתי מתחום זה עוד מגיל 17 כאשר הלכתי עם אבי לכנס פעלולנים, מאז למדתי קרטה, ואני אוהבת סקי מים, וקפיצות באנג'י".
בעיות בריאות
כשהייתה בת עשרים, מרסל אובחנה כבעלת אנדומטריוזיס, במהלך גילוי הפרעת קרישת דם. מרסל תיארה את מצבה "דיממתי במשך כארבעה חודשים, לאחר התעלפות במקלחת הובהלתי לבית החולים לעירוי דם חירום, שם נאמר לי על ידי הרופאים כי כמעט דיממתי למוות, ובנוסף בדיקות נוספות גילו לי בעיה בקרישת דם, גרסת הנקבה של המופיליה".
שש שנים לאחר מכן סבלה מרסל מבעיות נוספות כאשר פיתחה את מחלת הבכצ'ט הנדירה, מחלה דלקתית שבה כדוריות הדם הלבנות תוקפות את תאי הדם הבריאים. המחלה הותירה אותה מרותקת למיטה במשך שנתיים לטיפולים בבית החולים סנט ברתולומיאו בלונדון, אשר שם אובחנה מחלתה וטופלה.
במהלך תקופה ארוכה לא יכלה מרסל ללכת ללא עזרת מקלות הליכה, במהלך ראיון הגיבה מרסל על מחלתה: "יש לי בדיקות תפקוד כבד ובדיקות דם כל שלושה חודשים, מאוד סביר כי אמות לפני סקוט בעלי, אך אני משלימה עם זה".
כיום מרסל פועלת להעלות את מודעות הציבור למחלה, בשנת 2008 אובחנה אצל מרסל בעיית סרטן צוואר הרחם, היא גילתה כי המחלה התקדמה אל האגן, ומיד קיבלה טיפול בלייזר כדי להרוס את התאים הסרטניים תוך כדי עבודתה בדרמת הטלוויזיה "הולבי סיטי".
שלגיה: היפה מכולם
שלגיה: היפה מכולם (באנגלית: Snow White: The Fairest of Them All) הוא סרט טלוויזיה המבוסס על המעשייה "שלגיה ושבעת הגמדים". הסרט שודר לראשונה באירופה ולאחר מכן שודר בארצות הברית כחלק מהתוכנית "עולמו המופלא של דיסני".
עלילה
ג'ון וג'וזפין רוצים מאוד להביא ילד לעולם, וכשנולדת להם תינוקת עם עור לבן כשלג, שפתיים אדומות כדם ושיער שחור כהובנה, הם קורים לה שלגיה. במהלך הלידה ג'וזפין הולכת לעולמה, משאירה את ג'ון לבד עם התינוקת. נאבק ג'ון במציאת מזון לבתו בחורף עד שבסופו של דבר הוא מתמוטט ומזיל דמעה מעל אגם קפוא, מה שגורם להיווצרותו של ייצור בשם "ירוק העיניים" (Green-Eyed One). כאות תודה על כך ששחרר אותו, מעניק הייצור לג'ון משאלות שיגשים עבורו. ג'ון מבקש מהייצור חלב עבור בתו, והוא ממלא אחר מבוקשו. אחרי כן הוא מבקש ממנו להחזיר את אשתו לחיים, אך ירוק העיניים אינו יכול להגשים משאלה זו. למרות זאת, הוא אומר שהוא יכול להביא לג'ון מלכה, ולפתע מוצא ג'ון את עצמו מלך בממלכה משלו.
מכיוון ש"ירוק העיניים" מחויב למלא אחר משאלותיו של ג'ון הוא מבקר את אחותו אלספת, הוא הופך אותה לאיה צעירה ויפה אשר יכולה להתחתן עם ג'ון ולהפוך למלכה שלו ולאמא החורגת של שלגיה. הוא גם מספק לה ראי קסום המאפשר לה לראות דברים נסתרים ונותן לה את האפשרות לרמות את ג'ון. היא יוצרת מערכת יחסים ובה עמו ועם שלגיה, מראות הקסמים שבחדרה אומרות לה שהיא היפה מכולן בכל יום שהיא שואלת אותם שאלה זו.
כשהנסיך אלפרד בא לממלכה ומתאהב בשלגיה אלספת מתמלאת זעם על כך שדמותה של שלגיה מופיעה בחדר המראות שלה, מה שאומר ששלגיה היא היפה מכולן בממלכה. מרוב קנאה היא מזמינה את הצייד הקטור לקחת את שלגיה ליער ולהרוג אותה ולחזור עם ליבה של שלגיה, היא גם הופכת את אלפרד לדב. הקטור אינו מסוגל להרוג את שלגיה והוא מביא לאלספת לב של חזיר בר במקום. כשהיא מגלה את האמת אלספת הורגת את הקטור, כולאת את ג'ון בחדר המראות שלה וחונקת את שלגיה עם סרט מכושף.
שלגיה ניצלת על ידי שבעה גמדים, אשר כל אחד מהם נקרא על שם אחד מימות השבוע. הגמדים נותנים לשלגיה להישאר בביתם. כשנודע לאלספת ששלגיה עדיין בחיים היא מכינה תפוח מורעל והופכת לאמה המנוחה של שלגיה ג'וזפין, אלספת המחופשת לג'וזפין מוצאת את שלגיה ומשכנעת אותה לאכול מן התפוח אשר נראה כי הוא גרם להרג שלגיה.
עם סיום משימתה אלספת באה להשתמש במראות על מנת לחזור בחזרה להיות מלכה אך במקום זאת היא חוזרת לצורתה המקורית והיא נראית אף יותר מכוערת ומתועבת מכפי שהייתה מלכתחילה, ירוק העיניים חושף כי המעשה הרע שעשתה עלה לה ביופיה. בינתיים הגמדים שמים את שלגיה בארון קבורה מקרח, כשהיא מקבלת נשיקת אהבה אמיתית מהנסיך אלפרד (כשהוא נמצא בדמות דב) היא מתעוררת לחיים, הכישוף מתבטל והוא חוזר לצורתו המקורית, המראות של אלספת מתנפצות וג'ון משתחרר, שלגיה והנסיך אלפרד חיים באושר ועושר.
הנרי אונייקורו
קריירת מועדונים
אונייקורו החל את הקריירה שלו בכדורגל באקדמיית אספייר בשנת 2010, שבשורותיה התאמן עד שנת 2015. באותה השנה הוא הצטרף לאופן הבלגית. הוא רשם את הופעתו הראשונה בקבוצה ב-5 בספטמבר 2015 בתיקו 2–2 במשחק בליגת המשנה. אונייקורו עזר לאופן להשיג את העפלה לליגת העל כבר בעונת הבכורה שלו. משחקו הראשון בליגה הבכירה הגיע ב-30 ביולי 2016 בהפסד 3–0 לזולטה ורכם.
ב-30 ביוני 2017, אונייקורו הצטרף לאברטון מהפרמייר ליג ובאופן מיידי חזר לבלגיה בהשאלה לאנדרלכט. לאחר שהבקיע עשרה שערים ב-28 משחקים עבור אנדרלכט, הוא ספג פציעה בברכו בחודש דצמבר אשר דרשה ממנו לעבור ניתוח.
ביולי 2018, אונייקורו הושאל לגלאטסראיי עד לתום העונה תמורת 700 אלף יורו. ב-20 במאי 2019, אונייקורו העניק לקבוצתו ניצחון 1–2 יקר מפז על איסטנבול בשאקשהיר אשר הבטיח לגלאטסראיי אליפות שנייה ברציפות. באותה העונה, אונייקורו היה אף שותף לדאבל של הקבוצה, כאשר גלאטסראיי הניפה גם את הגביע הטורקי לאחר ניצחון 1–3 על אקהיסאר בלדייספור. בעונת השאלה בודדת בגלאטסראיי, אונייקורו היה אחראי ל-16 כיבושים ב-44 משחקים בכל המסגרות.
לאחר שלא הבטיח לעצמו עבודה בממלכה המאוחדת, אונייקורו הצטרף למונקו הצרפתית ב-12 באוגוסט 2019 עבור סכום ששוער בין 12 ל-15 מיליון לירות שטרלינג בחוזה לחמש שנים.
ב-5 בינואר 2020 עבר אונייקורו בהשאלה לגלאטסראיי עד סוף העונה שבסיומה חזר למונקו.
ב-2 באוגוסט 2021 חתם אונייקורו באולימפיאקוס.
ב-10 ביולי 2022 הושאל לאדנה דמירספור.
קריירה בינלאומית
לאחר עונה מוצלחת במדי גלאטסראיי, אונייקורו נכלל בסגל 23 השחקנים של הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2019.
הערות שוליים
]
מולי סימס
ביוגרפיה
מולי סימס נולדה במוריי (אנ'), קנטקי ב-25 במאי 1973 לג'ים ודוטי סימס. בילדותה היא גרה במייפילד (אנ'), קנטקי, ולאחר מכן שבה עם משפחתה למוריי, כדי שאביה יוכל להמשיך לעבוד בחברת הספרים שלו. יש לה אח גדול, טוד. היא ממוצא גרמני מצד אמה ואנגלי וצ'רוקי מצד אביה. לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון מוריי (אנ') ב-1991, סימס נרשמה לאוניברסיטת ואנדרבילט כדי ללמוד מדעי המדינה. ב-1993, כשסימס הייתה בת 19, היא עזבה את לימודיה כדי לקדם קריירה בדוגמנות.
קריירה
היא הופיעה על השער של גיליון ווג ספרד מאפריל 1997 ובגיליון של ווג פריז בספטמבר 1999.
בגיליון לשנת 2006 של המגזין ספורטס אילוסטרייטד, היא הופיעה בתמונה כשהיא לובשת ביקיני בעיצובה של סוזן רוזן בשווי 30 מיליון דולר שהיה עשוי מיהלומים.
בשנים 2003–2008 סימס הופיעה כדלינדה דליין בכל חמש העונות של הסדרה "לאס וגאס".