cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-79 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-79
ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקוד הקורפוס ה-29 במסגרת פלגת הארמייה הולידט, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים באוקראינה וברומניה, ובמבצע יאשי-קישינב הושמדה הדיוויזיה.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79
ב-16 בספטמבר 1944 הוקמה דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-586, על בסיס דיוויזיית האבטחה ה-350, וב-27 באוקטובר שונה שמה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79, והיא הועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית. במהלך הקרב על הבליטה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-85 במסגרת הארמייה השביעית, ולאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה. באפריל 1945 הושמדה הדיוויזיה בקרבות, ושרידיה נפלו בשבי.
יונה אושפיז (תעשיינית)
יונה אושפיז (יולי 1922 – 20 באפריל 2020) הייתה תעשיינית ישראלית, אשתו של התעשיין יונה אושפיז ומנהלת מפעל "יונה אושפיז מנועי חשמל" לייצור מנועים חשמליים, כלת פרס התעשייה (1977), ממדליקי המשואה ביום העצמאות (1985) ועמיתת כבוד של הטכניון (1994).
חייה
נולדה כבת זקונים לאהרן שמאי קוברינסקי ולרחל לבית סלוצקי, במשפחה בת ארבעה ילדים, בביאליסטוק, פולין, לשם ברחו הוריה בחוסר כל מיקטרינוסלב שבברית המועצות. אחיה הוא אפרים בן ארצי, לימים, אלוף בצה"ל וראש אגף האפסנאות. אביה, אהרן, הצליח לשקם עצמו כלכלית בפולין, והמשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1924. הוריה עברתו את שם המשפחה לבן ארצי. ילדותה עברה עליה בתל אביב. סיימה לימודיה בגימנסיה הרצליה.
בשנת 1940 הכירה את יונה אושפיז, והם נישאו ב-1942. מאז נישואיה הייתה יונה אושפיז מעורבת בפעילות החברה שהקים בעלה, שכלל מפעל לייצור מנועי חשמל תעשייתיים.
ראשיתו של המפעל ב-1938 היה במתן שרותי תיקון למנועים וגנרטורים לתעשייה המקומית. עם סיום מלחמת העולם השנייה, החל המפעל בפיתוח, תכנון וייצור מנועי חשמל. הפיתוח המואץ נעשה במקביל להתפתחות שחלה במשק הישראלי, כולל מגוון המוצרים וגודלם. בשנות ה-50 וה-60 חל גידול משמעותי במערך תחנות הכוח של חברת החשמל, מערכות קדוחי מים של חברת מקורות, והקמתם של התעשיות הכימיות והפטרוכימיות. השקעות אלו נדרשו לאספקה מקומית של ציוד חשמלי-מכני גדול ואמין מורכב. החברה הייתה בין אלו שתרמו למשק הישראלי בראשית צעדיו בתחומים אלו.
בשנת 1950 לקה בעלה, יונה אושפיז, בהתקף לב, ובעת שהותו בבית החולים, לצד טיפולה בו, לקחה על עצמה אושפיז את הדאגה להמשך תפקודו של המפעל. לאחר ההחלמה המשיכה לעבוד במפעל, כאשר מעורבותה בניהול השוטף הלכה וגברה. לאחר פטירתו של בעלה באוקטובר 1970, נטלה על עצמה את ניהול החברה.
יונה אושפיז הייתה לאישה הראשונה שקיבלה את פרס התעשייה בישראל, באפריל 1977. במשך שנים רבות הייתה חברת בנשיאות התאחדות התעשיינים. ב-1994 קבלה תואר עמית כבוד של הטכניון - המכון הטכנולוגי לישראל. ב-2001 קיבלה אות הוקרה של תעשיית המתכת והחשמל אל אגוד התעשיות של התאחדות התעשיינים. ב-2004 קיבלה אות הוקרה על מפעל חיים בתחום הנדסת החשמל מטעם משרד התשתיות הלאומיות. ב-2006 קיבלה אזרחות כבוד של העיר חולון. וב-2009 קיבלה את "אות יקיר התעשייה" על שם אריה שנקר. ב-2013 קיבלה את אות יקירת הגמלאים בתעשייה.
נפטרה באפריל 2020.
סטונר (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
יגואר Mark VII
יגואר Mark VII (באנגלית: Jaguar Mark VII) היא מכונית סלון מפוארת מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית יגואר, אשר יוצרה בין השנים 1950 – 1956 בבריטניה.
אודות המוניטין
אודות המוניטין הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 2001 בכתיבה ובימוי של יורם כסלו, עם אסי דיין, אפרת בן צור ונירו לוי בתפקידים הראשיים.
זה סיפור על במאי כושל שפעם היה לו מוניטין שמתבקש לכתוב ולביים סרט ועל שתי דמויות שהוא נפגש במסגרת עבודתו על הסרט.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
אסי דיין היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2000.
תקציר העלילה
רפי דימה (אסי דיין) היה במאי קולנוע בעל מוניטין. כעת הוא גר לבדו בדירה מעופשת מוקף בבקבוקי אלכוהול וישן רוב הזמן. זה שבע שנים לא יצר שום סרט, אשתו התאבדה והוא זנח את בתו וגם את חברתו ריקי (אסי לוי).
מי שמטפל בו הוא ידידו הכירורג יוסי (יצחק חזקיה) שמכור לסמים ועליו לשאוף סם לפני כל ניתוח כי שידיו יפסיקו לרעוד. הוא מצייד את רפי במשככי כאבים אך מצבו של רפי מידרדר.
דגן לב (אלון דהן) הוא מפיק כושל וצולע. הוא מדדה לדירתו של רפי ומצליח בקושי לעורר אותו ולהציע לו לכתוב ולביים סרט עם מקדמה שמנה ממשקיע רוסי. דגן מצליח לשכנע את המשקיע כי כדאי להשקיע ברפי שיש לו מוניטין מסרטיו הקודמים.
סוניה (אפרת בן צור) היא צעירה נאה שמטפלת בסבתה (דוידה קרול). אחיה נפל בקרב והוריה (שפרה מילשטיין ושמואל וולף) מתעללים בה נפשית ומקוננים על שהיה עליה למות במקומו של אחיה החייל.
יכין (נירו לוי) הוא ילד קיבוץ שאמו (עירית פרנק) הביאה אותו למורה לפסנתר (ולדימיר פרידמן) שקבע שהוא גאון ועליו להקדיש את עצמו למוזיקה. התנהגותו בקיבוץ הייתה קיצונית למרות מאמציו של מורהו (יוסף כרמון) והוא עזב את הקיבוץ והצטרף לחבורת עבריינים שבראשם עבריין מבוגר (אריק משעלי) שעוסקים בפריצות וגניבות. בלילות הוא מנגן במועדון לילה ומלווה ביחד עם נגן קונטרבס (אלי מגן) את אריק לביא ששר את "ניגון עתיק" של אלתרמן וזעירא.
סוניה מותקפת ברחוב על ידי ארבעה עבריינים שמנהיגם (רפי אמזלג) מנסה לאנוס אותה. במקרה עובר שם רפי ומנסה להציל אותה והם חובטים בו קשות. יכין מגיע למקום עם אקדח ויורה בעבריין וחבריו נמלטים.
סוניה מטפלת ברפי ומתאהבת בו וזה משמש חומר לתסריט שהוא כותב. הוא נפגש גם עם יכין במסעדה אבל הפגישה מופרעת על ידי שוטרים ברשות מוני (לירון לבו) שיורים ופוצעים אותו ורפי צונח ומת במסעדה כשסוניה לידו.
רון שובל (פסיכולוג)
רון (רוני) שובל (סובול) (Shouval; 14 באוגוסט 1922 — 19 ביוני 2013) היה פסיכולוג ישראלי, שכיהן כפסיכולוג הצבאי הראשי בצה"ל, כראש החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב וכפרופסור לפסיכולוגיה בה ובאוניברסיטת בר-אילן, ממייסדי הסתדרות הפסיכולוגים בישראל והיו"ר שלה ושל מועצת הפסיכולוגים בישראל.
ביוגרפיה
שובל נולד בשנת 1922 ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. מוסמך אוניברסיטת ויטווטרסראנד שבעירו. שירת בשנים 1942-1947 בצבא דרום אפריקה, שם עסק בין השאר במבחני מיון פסיכולוגיים לטייסים.
משנת 1962 שימש בנוסף כמרצה בכיר לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בסוף שנת 1966, לאחר שחרורו, החליף את פרופ' הנס קרייטלר כראש החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ועמד בראשו בשנות השישים והשבעים. בהמשך הועלה בדרגה בשתי האוניברסיטאות לפרופסור חבר. בשנים 1979–1980 כיהן כסגן הרקטור באוניברסיטת תל אביב.
במחקריו עסק בין השאר בהתפתחות רגשית בילדות, בהתפתחות חברתית וביחסים משפחתיים בקרב ילדים.
גנאדי טומילוביץ'
קריירת מועדונים
טומילוביץ' התחיל את בקבוצת הכדורגל דינמו ברסט ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה וכעבור שנה חתם בדינמו מינסק מליגת העל הסובייטית. בשנתו השנייה, בלארוס הפכה למדינה עצמאית וכתוצאה מכך הוקמה ליגת העל הבלארוסית, וטומילוביץ' הצטרף לבלארוס מינסק בהשאלה וכעבור שנה חזר לקבוצה הבכירה.
רון שובל (פסיכולוג)
ביוגרפיה
שובל היה ממייסדי הסתדרות הפסיכולוגים בישראל ושימש מספר שנים כיו"ר שלה. בנוסף כיהן כיו"ר מועצת הפסיכולוגים בישראל. כמו כן היה פעיל בארגון "שלום עכשיו".
גנאדי טומילוביץ'
קריירת מועדונים
בשנת טומילוביץ' חתם במטאלורג קרסנויארסק מליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה, ממנה עבר אחרי שנה לזאריה לנינסק-קוזנצקי. ב- חתם בז'מצ'וז'ינה סוצ'י.
רון שובל (פסיכולוג)
חיים אישיים
שובל התגורר בשכונת צהלה בתל אביב. היה נשוי לפייגי שובל, פסיכולוגית קלינית, ואב לארבעה. שובל פטר ביוני 2013, סמוך למלאת לו 91. נקבר בבית העלמין ירקון.
גנאדי טומילוביץ'
קריירת מועדונים
במהלך עונת 1999/2000 חתם בעירוני ראשון לציון מליגת העל. ב-12 בפברואר, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 להפועל פתח תקווה.
מיסעה
סוגי מיסעות מודרניות
מחלקים את המיסעות המודרניות לשלושה סוגים על פי השכבה הנושאת שלהם, כלומר על פי השכבה העליונה עליה נעים כלי הרכב:
גנאדי טומילוביץ'
קריירת מועדונים
בקיץ, טומילוביץ' חזר לרוסיה וחתם בדינמו מוסקבה, ממנה עבר לרוסטסלמאש.
מיסעה
מבנה
מרבית המיסעות בנויות על גבי קרקע טבעית. מיסעות אלו מורכבות ממספר שכבות, כאשר השכבה העליונה היא השכבה הנושאת והשכבה התחתונה נקראת שכבת שתית שהיא שטח המגע של המיסעה עם הסביבה הקיימת, שבדרך כלל היא אדמה טבעית בלתי מופרת. מעל השתית מונחות מספר שכבות של חומרים גרנולריים שונים. השכבות הללו נקראות בשם מבנה המיסעה. השכבה העליונה במבנה המיסעה נקראת "השכבה הנושאת". השכבה הנושאת קובעת את אופי המיסעה.
גנאדי טומילוביץ'
קריירת מועדונים
בשנת, טומילוביץ' חתם ברויאל אנטוורפן וכעבור שנה שב לרוסיה כאשר חתם בלוץ'-אנרג'יה ולדיווסטוק.
בשנת, טומילוביץ' חזר לדינמו מינסק בה סיים את הקריירה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, טומילוביץ' השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 עם נבחרת ברית המועצות. ב-7 ביוני 1998, טומילוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס בניצחון 0-5 נגד. לזכותו של טומילוביץ' 32 הופעות בנבחרת.
אקטיביזם (אמנות)
אקטיביזם (באמנות) היה מגמת אמנות ספרותית וחזותית במרכז ובמזרח אירופה בשנות העשור השני של המאה ה-20 ובשנות ה-20 של המאה ה-20.
היווצרותו ומטרותיו
במרכז ובמזרח אירופה בעשור השני של המאה ה-20 תנועת האמנות בתוך האקספרסיוניזם הייתה המקשרת, במונחים של האזור, אל האוונגרד של קבוצת האמנות השמונה. שם המגמה בא מהמגזין הברלינאי Die Aktion. בהונגריה, כתב העת בשם "המעשה" (A Tett), שהוקם ב-1915 בעריכת לאיוש קשאק, והמשכו, כתב העת "היום" (Ma), הם הנציגים המשמעותיים ביותר של המגמה הזו. כתבי עת דומים הושקו ופורסמו גם במדינות שכנות להונגריה. המאפיין העיקרי של האקטיביזם הוא פעילות חברתית-היסטורית, ניטור והערכה מהירה של אירועים.
במילותיו של Lajos Kassák במאמר המגדיר שלו עבור כתב העת "היום" :
נוער העבודה
נוער העבודה הוא ארגון הנוער של מפלגת העבודה הישראלית.
נוער העבודה הוקם בשנת 1968 עם איחוד ארגוני הנוער של מפלגת מפא"י ואחדות העבודה - פועלי ציון. הוא התחיל בשם "נוער המערך" וב-1992 השתנה ל"נוער העבודה". בשנת 2013 החליטו יו"ר המפלגה שלי יחימוביץ' ומזכ"ל המפלגה חיליק בר להקים מחדש את הארגון. מאז עבר הארגון כמה גלגולי פעילות ובשנת 2018 חודשה פעילותו ונכתב לראשונה תקנון עבורו.
פעילות התנועה
נוער העבודה מקיים סמינרים אחת לחצי שנה, לוקח חלק פעיל בהפגנות ומשמרות מחאה שאת חלקן הוא יוזם, ומשתתף בפעילות התעמולה במסגרת הבחירות המוניציפליות ובבחירות לכנסת. הארגון משתתף באירועים כמו העצרת לזכרו של יצחק רבין, מצעדי הגאווה וצעדת האחד במאי, ומקבל ייצוג במוסדות מפלגת העבודה. על פי חוקת מפלגת העבודה, החל מדצמבר 2019, חברי המזכירות ורכזי המחוזות של התנועה הם צירים בוועידת מפלגת העבודה.
מבנה התנועה
בתנועה חברים בני נוער בטווח הגילאים 13–18 או מכיתה ז' עד כיתה יב'.
בראש הארגון עומד יו"ר הנבחר מדי שנה על ידי חברי התנועה ממנה תחתיו ארבעה בעלי תפקידים (סגן יו"ר, דובר, יועץ חוקתי ורכז שטח) אשר נקראים חברי המזכירות.
בנוסף למזכירות, נבחרים מדי שנה רכזים מחוזיים ויושבי ראש סניפיים מקומיים. הרכב חברי המזכירות, הרכזים המחוזיים ויושבי ראש הסניפים המקומיים נקרא הסניף הארצי.
משנת 2018 מפעיל נוער העבודה סניפים בערים ובאזורים הבאים: הצפון, חיפה, חדרה-נתניה, השרון, דן, גבעתיים, חולון-ראשון לציון, ירושלים והסביבה והדרום.
אנדור באש
אנדור באש (בהונגרית: Basch Andor; בודפשט, 19 במאי 1885 – בודפשט, 24 ביוני 1944) היה צייר יהודי-הונגרי. בנו של הצייר דיולה באש.
ביוגרפיה
אנדור באש נולד במשפחה יהודית אמידה בבודפשט. אמו הייתה רוזה קראוס (תרזיה) ואביו היה דיולה באש, צייר תמונות טבע ודיוקנאות מפורסם בתקופתו. אנדור באש סיים את לימודיו בבית ספר תיכון קתולי לאחר שהוטבל בגיל 14 ב-1899. הוא היה תלמידו של טיבדאר זמפלני, שייצג את "הסגנון האקדמי", בבית הספר לעיצוב בבודפשט. משנת 1904 המשיך את לימודי האמנות שלו בפריז, שם למד באקדמיה ז'וליאן המפורסמת אצל ז'אן פול לורן ובילה שנה בבית הספר הפרטי של אנרי מאטיס. בשנת 1908 נסע למושבת האמנים של באיה מארה, שם במשך שלוש שנים היה אחד האישים המגדירים של בית הספר לציור, קארוי פרנצי היה המאסטר שלו. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה, מה שנקרא, צייר מלחמה.
עקב המשבר הכלכלי חזר הביתה ב-1932 והתיישב בבודפשט. הוא חי הרחק מחיי האמנות ההונגרים, אך עדיין הוצג בתערוכות בבודפשט ומחוצה לה. הוא היה חבר בחוג גרשם ובקבוצת האמנים של האגודה החדשה לאמנים בתחילת שנות ה-40.
אמנם לא ראה עצמו כיהודי, הרי הוטבל לנצרות בגיל 14, אך בשל החוקים היהודים (במיוחד החוק היהודי השלישי) הוא נחשב ליהודי. במהלך רדיפת היהודים ובמיוחד בעקבות הכיבוש הגרמני של הונגריה (מבצע מרגרטה) הוא שם קץ לחייו ביריית ראש ב-24 ביוני 1944. "הוא נמלט להתאבדות מהגורל היהודי", כתבה עליו קטלין ס' נאג'. אשתו הייתה ארז'בט גוטמן.
זמן קצר לפני התאבדותו, צייר את "הדיוקן העצמי" (1944) שהוא "וידוי קודר ולירי של אדם טהור בתוך הזוועות של עולם רצחני מלא שנאה". תערוכה לזכרו נערכה ב-1965 בגלריה הלאומית של הונגריה.
ילדות טובות
ילדות טובות (באנגלית: Good Girls) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פשע וקומדיה שחורה. שעלתה לשידור ב-26 בפברואר 2018 ברשת הטלוויזיה NBC. היא הופקה על ידי היוצרים ג'נה באנס, דין פריזוט, ג'נין רנשו, שרה סטנט.
ב-7 במאי 2018 חודשה הסדרה לעונה שנייה אשר עלתה לשידור ב-3 במרץ 2019 וכללה 13 פרקים, וב-12 באפריל 2019, הכריזה רשת "NBC", שהסדרה תחודש לעונה שלישית בת 16 פרקים, ותעלה לשידור ב-16 בפברואר 2020. בשל מגפת הקורונה קוצצה העונה השלישית ל-11 פרקים. ב-15 במאי 2020, חידשה רשת NBC את הסדרה לעונה רביעית, שעלתה לשידור ב-7 במרץ 2021. בישראל, הסדרה משודרת דרך השירות של נטפליקס.
ביוני 2021 נמסר על ביטול הסדרה, והיא תסתיים לאחר שידור הפרק האחרון של העונה הרביעית, ב-22 ביולי.
עלילה
הסדרה עוקבת אחרי שלוש אמהות אשר גרות במישיגן, שתיים מהן הן אחיות, המתקשות לגמור את החודש. כאשר נמאס להן ממצבן, הן מחליטות לשדוד סופרמרקט, והדבר עולה בידן. מנהל הסופרמרקט, לאחר שמזהה את אחת הנשים, מחליט לסחוט, במקום לחשוף, אותן.
קופון (רוגם)
קוֹפוּן (ביפנית: 古墳, מילולית "קבר ישן") הם קברים מגליתיים או רוגמים בצפון-מזרח אסיה. קופון נבנו בעיקר ב בין אמצע המאה ה-3 לתחילת המאה ה-7 לספירה.
המונח הוא מקור השם של תקופת קופון, מאמצע המאה ה-3 עד תחילת-אמצע המאה ה-6. לקופון רבים יש תלוליות בצורת חור מנעול (前方後円墳).
קבוצות הקופון מוזו-פורואיצ'י נוספו לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 2019.
סקירה
קופון רבים היו במקור גבעות טבעיות שעוצבו בצורה הרצויה, תוך שימוש בחומר האדמה שהוסר להגבהה. גודל הקופון הוא מכמה מטרים ועד למעלה מ-400 מטרים. הגדול ביותר, שיוחס ל הוא "דאיסנריו קופון" ( 大仙陵古墳) בעיר סאקאי, במחוז אוסקה. בשלהי תקופת קופון נבנו תאי קבורה כאלה - ששמורים במקור למשפחת המלוכה - גם לאנשים חשובים אחרים.
תא הקבורה היה ממוקם מתחת לחלק העגול וכלל קבוצה של מגליתים. בשנת 1972 נמצא ב שלא נבזז, ונחשפו כמה פרטים על התגלית. על הסלעים שהוצמדו היטב, נמרח מבפנים טיח לבן, ותמונות צבעוניות מתארות את 'יפהפיותי אסוקה' של החצר וכן קבוצות כוכבים. בחדר הונח ארון מתים מאבן, והונחו אביזרים, חרבות ומראות ברונזה בתוך הארון ומחוצה לו. ציורי הקיר הוגדרו כ"אוצרות לאומיים", החפצים שנתגלו בקבר כ"רכוש תרבותי חשוב", והרוגם הוגדר "אתר היסטורי מיוחד".
מיקומים וכמויות
תלי קבורה של קופון ושרידיהם נמצאו בכל רחבי יפן, כולל איים נידחים כמו.
בסך הכול נמצאו 161,560 אתרי קברי קופון נכון לשנת 2001. ריכוז האתרים הגבוה ביותר מצוי במחוז היוגו (16,577 אתרים), ואחריו נמצא מחוז צ'יבה (13,112 אתרים).
תקופת קופון תחתונה
אחד הקופון הראשונים בצורת חור המנעול נבנה באזור מקימוקו, החלק הדרום מזרחי של אגן נארה. האשיהאקה קופון (箸墓古墳) שנבנה באמצע המאה ה-3 לספירה, אורכו 280 מטר וגובהו 30 מטר. קנה המידה שלו שונה מן הסתם מקברי יאיואי קודמים. במהלך שלושת העשורים הבאים נבנו באזור כ-10 קופונים, הנקראים כיום בשם "קבוצת הקופון מקימוקו". בתחתית פיר הונח ארון קבורה, והקירות מסביב נבנו באבנים שטוחות. לבסוף, אבנים מגליתיות יצרו את הגג. מראות מברונזה, חרבות ברזל, חרוזי, כלי חרס וחפצים נוספים נמצאו במצב טוב בקברים שלא נבזזו. חלק מהחוקרים מניחים שהאדם הקבור בהאשיהאקה קופון הייתה המלכה הקדומה והמסתורית מ, המוזכרת בטקסטים ההיסטוריים הסיניים. לפי הספרים, הייתה יפן קרויה, שהייתה הקונפדרציה של שבטים או מדינות קטנות רבות. בנייתו של קופון ענק היא תוצאה של המבנה השלטוני הריכוזי יחסית באגן נארה, אולי מקורה של הישות יאמטו ושל השושלת הקיסרית של יפן.
תקופת קופון תיכונה
במהלך המאה ה-5 לספירה, החלה בנייתו של קופון מסוג חור המנעול ב; המשיך בקוואצ'י, שם נבנה קופון ענק, כמו "דאיסנריו קופון" של הקיסר נינטוקו; ואחר כך בכל הארץ. בדרך כלל ההנחה היא שההתפשטות של קופון חור המנעול היא עדות להתרחבות חצר המלוכה של יאמטו בעידן זה. עם זאת, יש הטוענים שזה פשוט מראה את התפשטות התרבות המבוססת על התקדמות בהפצה, ואין לו שום קשר לפריצת דרך פוליטית.
אתר מורשת עולמית
ב-6 ביולי 2019 הכריז ארגון אונסק"ו על אתר מורשת עולמית בשם "קבוצות הקופון מוזו-פורואיצ'י" הכוללת 49 קופונים כדלהלן:
רי"א נובוסטי
רי"א נובוסטי (ברוסית: РИА Новости) או בשמה המלא הסוכנות הרוסית הבינלאומית למידע (Российское агентство международной информации) היא סוכנות ידיעות מרכזית ברוסיה.
היסטוריה
הסוכנות נוסדה ב-21 ביוני 1941 בעקבות החלטת מועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות והוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, מתוקף הצו "אודות לשכת הידיעות הסובייטית" (רוסית: Советское информационное бюро). עקב מלחמת העולם השנייה והחשש מכיבוש מוסקבה, בסיסה של הסוכנות הועבר ממוסקבה ובין אוקטובר 1941 למרץ 1942 שכן בעיר סמרה.
בין כתבי הסוכנות בחו"ל היו כאלה שאספו מידע מודיעיני בשירות מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות.
ואצלב קדלץ
ואצלב קדלץ (בצ'כית: Václav Kadlec; נולד ב-20 במאי 1992) הוא כדורגלן צ'כי המשחק כחלוץ במועדון ספרטה פראג ונבחרת צ'כיה.
קריירת מועדונים
קדלץ החל לשחק כדורגל באקדמיית הנוער של מועדון בוהמיינס 1905. הוא עבר לשחק בקבוצת ספרטה פראג, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון ב-25 באוקטובר 2008, במסגרת משחק ליגת הגמברינוס מול פריבראם. הוא כבש את שערו הראשון בליגה כבר בגיל 16. בנובמבר 2012, קדלץ סדק את גולגולתו בהתנגשות ראשים עם מרטין נשפור, במהלך משחק של ספרטה פראג מול מלאדה בולסלאב.
לאחר 5 עונות במועדונו הצ'כי, חתם קדלץ ב-18 באוגוסט 2013, במועדון הבונדסליגה איינטרכט פרנקפורט, על חוזה ארבע-שנתי. אחרי עונת בכורה בגרמניה, בה כבש 5 שערי ליגה, הושאל חזרה לקבוצתו הראשונה, ספרטה פראג. אחרי תקופת השאלה קצרה, בה כבש 4 שערי ליגה ב-6 משחקים, שב למועדונו הגרמני.
יוסף קלארמן
יוסף קלארמן (29 בספטמבר 1909 – 31 בדצמבר 1985) היה פעיל ציוני ועיתונאי, יו"ר ברית הציונים הרוויזיוניסטים, חבר הנהלת הסוכנות היהודית, ראש עליית הנוער (1978-1968) וסגן נשיא פיצ'ה העולמית.
ואצלב קדלץ
קריירת מועדונים
ב-1 בינואר 2016 חתם במיטיולן הדנית.
בקיץ 2016 חזר קאדלץ לספרטה פראג.
יוסף קלארמן
רקע משפחתי וילדות
יוסף יהודה גור אריה לב קלארמן (על שם יהודה אריה ליב אלתר, האדמו"ר השלישי של חסידות גור שמשפחתו נמנתה עם חסידיה
ואצלב קדלץ
קריירה בינלאומית
ב-12 באוקטובר 2010 ערך קדלץ את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת צ'כיה מול ליכטנשטיין. בהופעת בכורה זו, הספיק קדלץ לכבוש שער בינלאומי ראשון, ובכך להפוך לכובש הצעיר בכל הזמנים עבור הנבחרת הצ'כית. ב-2010 זכה בתואר "הכישרון הצ'כי לשנה".
הוא ייצג גם את נבחרת צ'כיה עד גיל 21 במסגרת אליפות אירופה לנבחרות עד גיל 21 2011.
יוסף קלארמן
רקע משפחתי וילדות
הוא היה הצעיר מבין 16 אחים ואחיות, בן למשפחה דתית אמידה ומשכילה; (אביו, תלמיד חכם, היה סוחר נודד, שהיה מוכר את מרכולתו במהלך השנה וחוזר לביתו בתקופת החגים). אחיו, אלתר קלארמן,
היה במשך עשרות שנים מזכירו של יצחק גרינבוים,
ממנהלי הלשכה הראשית של הקרן הקיימת לישראל בפולין ובכיר בקרן היסוד בישראל.
יוסף קלארמן הוא בוגר סמינר למורים.
התנועה הרוויזיוניסטית
יוסף קלארמן היה פעיל בנעוריו בתנועת השומר הצעיר, אך במהרה עבר לציונות הרוויזיוניסטית. משנת 1926 היה ממארגניה ומארגני תנועת בית"ר בפולין.
ב-1934 נבחר להנהגת התנועה בפולין ושימש כמזכירה הכללי
היה סגן יו"ר העורך הראשי של "אונזער וועלט", השבועון ביידיש של הציונות הרוויזיוניסטית שראה אור בוורשה.
קלארמן היה תלמידו ועוזרו של זאב ז'בוטינסקי והרבה לנאום בערים ועיירות ברחבי פולין. משזַ'בּוֹטִינסקי ארגן את ההסתדרות הציונית החדשה והכין את כנס היסוד שלה בווינה ב-1935, הוא הטיל על קלארמן את המשימה למשוך להסתדרות ציבור ציוני דתי רב ככל האפשר.
בשנים 1934–1935 ביקר בארץ ישראל כשליחו של זַ'בּוֹטִינסקי אצל הרב קוק, הרב הראשי האשכנזי הראשון בארץ ישראל וכנציגו לוועידה של הסתדרות העובדים הלאומית.
הוא היה ציר בקונגרס הציוני העולמי ה-17 בבזל ב-1931 וה-18 בפראג ב-1933.
ועד ההצלה
ב-1940 עלה לארץ ישראל ונבחר כיו"ר הוועד העליון של ההסתדרות הציונית החדשה.
בינואר 1943 קלארמן נבחר לאחד מ-2 הנציגים הרוויזיוניסטים מתוך 12 הנציגים בנשיאות ועד ההצלה של הסוכנות היהודית בראשות יצחק גרינבוים.
(שמנו בסוף 1943 14 במספר), בפעולות הצלה מארצות אירופה, בעיקר מחבל הבלקן.
בולגריה
לאחר נסיגת הורמאכט מהבלקן בשלהי 1944, כניסת הצבא האדום לבולגריה וחילופי השלטון בה, הגיע קלארמן לסופיה בירתה כעיתונאי של סוכנות הידיעות JTA לונדון-ניו יורק ושהה בה כשבועיים. הוא נפגש עם ראשי השלטון וקיבל משר ההסברה קאראשוב הצהרת תמיכה בהקמת מדינה ליהודים והבטחה להתיר את עלייתם של היהודים לישראל, הבטחה שקוימה. בסופיה היה העיתונאי הראשון מארצות המערב שריאיין את סגן שר החוץ הסובייטי אנדריי וישינסקי.
רומניה
באוקטובר 1944 קלארמן הגיע לבוקרשט.
תפקידו הרשמי היה כתב סוכנות הידיעות JTA
והעיתון המשקיף בבלקנים.
בבוקַרשט פעל המוסד לעלייה ב' אולם קלארמן, היה הדמות המרכזית מאחורי הקלעים, אף על פי שהשתייך לתנועה הרוויזיוניסטית האופוזיציונית.
אהוד אבריאל הגדירו כ'"שר החוץ" של המשלחת שלנו לקהילה היהודית הגדולה של רומניה.
ד"ר שמשון יוניצ'מן סיפר בזכרונותיו כי דוד בן-גוריון אמר לו על רקע פעילותו בבולגריה ורומניה ש"אם יש גן-עדן בעולם, מובטחני שקלארמן יזכה בו למרות חטאו ברוויזיוניזם".
חיים לזר-ליטאי כתב עליו שהיה "האישיות היהודית הבולטת ביותר בקשריו ההדוקים עם ראשי השלטונות הרומניים, גם עם הרוסים וגם עם המלך והמלכה-האם. כל הדלתות היו פתוחות לפניו. הוא גם נחשב לעיתונאי הבכיר בין עיתונאי החוץ שנמצאו אותה עת ברומניה".
אלי תבין כתב ש"נעשה קלארמן נציג היהדות העולמית והישראלית ברומניה, מעמד שנמשך כארבע שנים עד קום המדינה ואשר הוכר גם על ידי "ההגנה" והסוכנות, שידעו להשתמש בו בעיקר בתחום העלייה מרומניה."
קלארמן ראיין את מיכאי הראשון, מלך רומניה ואימו אלנה, נסיכת יוון ודנמרק וכעיתונאי הוציא מהם הצהרות רשמיות בדבר השבת הזכויות ליהודי רומניה ותמיכתם בהקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל.
ג'ורג' ניקולסקו-בוזסטי שר החוץ הרומני העניק בריאיון עיתונאי לקלארמן הצהרה פומבית על תמיכתו בעליית היהודים לארץ ישראל ובסיוע ממשלת רומניה לכך.
הצהרה דומה נתן שר-החוץ שבא אחריו.
וכך גם ד"ר פטרו גרוזה, ראש ממשלת רומניה,
שר המשפטים פטרסנקו הכריז על השבת שוויון הזכויות ליהודים והשר וויסיינו על ביטול ההגבלות הגזעיות והיתר לעלות לישראל.
שר המיעוטים וולדסקו-ראקוסה הצהיר שהוא תומך בפעילות ציונית.
הצהרות רשמיות אלה יצרו קרקע נוחה להתפתחות התנועה הציונית ברומניה ולעליית יהודיה.
קלארמן היה הציוני היחיד שהיה מקורב לאמיל בודנראש, האיש החזק ברומניה
פגישתו הראשונה עם אמיל בודנראש הייתה כשפנה אליו והשיג את שחרורו מהכלא של מנהיג יהדות רומניה וילהלם פילדרמן. בודנראש אמר לו בפגישה שהוא תומך בעליית יהודי רומניה לארץ ישראל ומוכן לסייע לכך.
קלארמן השיג מבודנראש את השבת אזרחותם של יהודי רומניה שנשללה בעת הכיבוש הנאצי והוצאת יתומים יהודים שהבריטים לא נתנו להם רישיונות עלייה לארץ-ישראל.
במחצית השנייה של 1947 נשלח מפראג לארץ ישראל משלוח נשק עבור ההגנה שעוכב בנמל קונסטנצה והיה צפוי להחרמה. לבקשת קלארמן הורה בודנראש לשלטונות הנמל לשחררו.
ב-1947 נפגש קלארמן עם יוסיפ ברוז טיטו כשהלה ביקר בבוקַרשט והביע תמיכתו בעליית היהודים לארץ ישראל, בשוויון זכויות וחופש דת ליהודי יוגוסלביה ובמתן היתר ליהודי יוגוסלביה לעלות לישראל אם יחפצו בכך.
שני הפאנים
מבצעו החשוב ביותר ברומניה היה השגת היתר וסיוע שאיפשר את הפלגתן של שתי אוניות המעפילים: הפָּאנים ("פָּאן קרֶסֶנט" ו"פָּאן יוֹרק").
היו אלה האוניות הגדולות ביותר שיצאו לארץ-ישראל כחלק מ"העלייה הבלתי-לגאלית", כשעל סיפונן הפליגו מעל 15,000 מעפילים.
ראש המוסד לעלייה ב' ברומניה משה (אוורבוך) אגמי
ביקש מקלארמן להשיג היתר ליציאת 15000 היהודים, לרכזם ביום אחד, להסיעם לגבול ולהעבירם לנמל בורגס, בולגריה וכן להביא את האוניות לנמל רומני לצורך שיפוצים. קלארמן פנה לבודנראש והלה השיג את אישורו של סטלין למבצע.
כדי להפיס את דעתו של בודנראש הוא הזמין את משה סנה לבוקרשט ובתום ביקורו נפגש עם ראשי הקהילה הציונית ברומניה ועם בודנראש.
הבריטים לחצו על וושינגטון והשגריר האמריקאי בבוקרשט שלח מכתב מחאה רשמי לשרת החוץ הרומניה אנה פאוקר על כך שרומניה מאפשרת העפלה בלתי חוקית מתחומיה. קלארמן נפגש עם פאוקר וניסח עבורה מכתב תשובה לשגריר האמריקאי.
כחודש לפני ההפלגה החליט משה שרת, שריכז את המאבק המדיני להקמת המדינה, לדחות את הגעת הספינות לתאריך בלתי ידוע. הסיבה לכך הייתה שג'ורג' מרשל, מזכיר המדינה של ארצות הברית, איים עליו שאם הספינות תצאנה ארצות הברית תחזור בה מתמיכתה בהקמת המדינה.
בהנהלת הסוכנות היהודית התקבלה החלטה לדחות את ההפלגה.
קלארמן תמך בביצוע ההפלגה כמתוכנן;
אגמי, אבריאל ומפקד המוסד שאול אביגור היו בדעתו ולחצו על הסוכנות לאפשר את ההפלגה.
אליעזר קפלן, גזבר הסוכנות היהודית, הורה לא להעביר את הכסף הדרוש להסבת האניות לאניות נוסעים. קלארמן דאג שמרקו פרזנטה, יו"ר הקהילה היהודית-ספרדית בבוקרשט יגייס את הכסף.
בסוף דצמבר 1947 כשהעולים עשו דרכם לספינות העוגנות בנמל בורגס, השוטרים בנמל הערימו על המעפילים קשיים. קלארמן יצר קשר עם בודנראש והלה הורה לעזור למעבר המעפילים.
הספינות הפליגו לבסוף לכיוון ארץ ישראל בשלהי דצמבר 1947.
במדינת ישראל ובתפוצות
ב-1946 היה ציר בקונגרס הציוני ה-22 בבזל.
בקונגרסים הבאים כיהן כחבר נשיאות הוועד הפועל הציוני וכחבר נשיאות הקונגרסים. בשנים 1957–1961 עמד בראש המשרד הפאן-אמריקאי בניו יורק בשליחות תנועתו בחו"ל.
בינואר 1964 נבחר כאחד משני נציגיה של תנועת חרות-הצה"ר החברים בנשיאות הוועד הפועל הציוני.
ב-1964 נבחר ליו"ר ההנהלה העולמית של ברית הציונים הרוויזיוניסטים לקדנציה של ארבע שנים.
הוא הרבה לנאום בנושאי ציונות, הרוויזיוניזם ומורשת ז'בוטינסקי בקהילות יהודיות ברחבי תבל.
היה מקורב לרבי מלובביץ' ומבאי ביתו.
בשנות ה-50 ניהל בישראל את החברה הממשלתית אינקודה, שייבאה בקר מחבש לישראל
} כבסיס לקשר בלתי-רשמי בין שתי המדינות.
בשנות השישים היה אחראי להעלאת עצמותיו של זאב ז'בוטינסקי למדינת ישראל
עליית הנוער
בשנים 1968–1978 כיהן קלארמן כראש עליית הנוער. במסגרת זו הציב לעצמו שתי מטרות: 1. להעלות נוער יהודי מהגולה. 2. לשקם נוער ישראלי מקופח.
קלארמן גייס להם תקציב מידידי עליית הנוער ברחבי תבל
ומנשות ההסתדרות הציונית הדסה בארצות הברית.
במקביל להיותו ראש עליית הנוער עמד בראש המנגנון של עובדי הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית
והיה חבר הנהלת הסוכנות היהודית.
ההסתדרות הציונית הדסה הקימה בחייו את "ספריית קלארמן" בכפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי.
קלארמן נבחר שלוש פעמים לסגן נשיא פיצ'ה העולמית (הפדרציה הבין-לאומית של קהילות ילדים) שליד אונסק"ו.
כתיבה עיתונאית ופובליציסטית
לאורך שנים רבות כתב בעיתונות, בעיקר כתיבה פובליציסטית בשפות יידיש, פולנית ועברית. מאמריו פורסמו בעיתונים היהודיים בפולין: "די נייע וועלט" (אותו ערך), "דער מאמענט",
בעת שהותו בליטא לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ערך את השבועון "נייער וועג".
ב-1933 פרסם חוברת בשם "דער שקר פון ה' בןגוריון".
משפחתו
בשנת 1948 נשא לאשה את לאה בת נתן וולף. נולדה להם בת, בלה-רבקה ברקאית.
אביב נבו
אביב נבו (נולד בשנת 1965) הוא איש עסקים אמריקאי-ישראלי, המשקיע בחברות טכנולוגיה, טלקום, תקשורת ובידור, ובהן קבוצת "טיים וורנר".
קורות חייו
נבו נולד בשנת 1965 בבוקרשט בירת רומניה. אביו היה מהנדס כימיה ואמו רופאה מרדימה. בילדותו עבר עם משפחתו לתל אביב בה גדל. בהמשך עבר נבו לארצות הברית.
לאחר מות אמו בשנות ה-80, קיבל נבו בירושה סכום המוערך ב-10 מיליון דולר, שמקורם בחברת כימיקלים שהייתה בבעלות אביו, והחל להשקיע בחברות שונות במדינה. בין היתר, הקים את קרן ההשקעות הפרטית "investments NV", בה הוא משמש כנשיא, ואשר מתמחה בהשקעות אסטרטגיות בחברות טכנולוגיה, טלקום, תקשורת ובידור ברחבי העולם.
במהלך השנים השקיע נבו בחברות טכנולוגיה ותקשורת שונות, בהן מיקרוסופט, איביי, טיים וורנר וכן בבנק ההשקעות גולדמן זקס. על פי כתבת פרופיל שערך עליו מגזין "הניו יורק טיימס" בשנת 2008, היה נבו אז בעל המניות הפרטי הגדול ביותר בקבוצת טיים וורנר.
בשנת 2005, השקיע נבו 490 מיליון דולר בהקמת אולפני ההפקה של מפיקי הקולנוע, האחים הארווי ובוב וויינסטין.
נבו הוא אחד המשקיעים הבולטים בחברת הפרסום "ספוט ראנר" (Spot Runner), המציעה לבעלי עסקים קטנים אפשרות לפרסום בטלוויזיה. בשנת 2006, גייסה החברה 40 מיליון דולר ממספר משקיעים, בהם רשת הטלוויזיה האמריקאית "CBS", ענקית הפרסום "WPP", לכלן מרדוק (בנו של איל התקשורת רופרט מרדוק) ונבו עצמו.
בשנת 2008 התארס נבו לשחקנית הקולנוע הסינית ג'אנג דזה יי וכעבור שנתיים נפרדו.
בסקר שערך מגזין "ואניטי פייר" בשנת 2008, דורג נבו במקום ה-59 ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בתקשורת ובעולם התרבות". באותה שונה, דורג במקום ה-23 ברשימת "50 הגברים הצעירים המשפיעים ביותר בעולם" בדירוג שפורסם במגזין הגברים "דיטיילס".
הוראס הוד
אדמירל משנה סר הוראס למברט אלכסנדר הוּד (באנגלית: Sir Horace Lambert Alexander Hood; 2 באוקטובר 1870 – 31 במאי 1916) היה אדמירל הצי המלכותי במלחמת העולם הראשונה, ששירותו הממושך והמכובד כלל מבצעים ברחבי העולם, כשהוא מרבה להשתתף במסעות יבשתיים כחלק מחטיבת נחתים. מותו המוקדם בקרב יוטלנד בהשמדת ספינת הדגל שלו אה"מ אינווינסיבל התקבל באבל ברחבי בריטניה.
הוד היה קצין צעיר, נמרץ ופעיל ששירותו באפריקה זיכה אותו באות השירות המצוין ואשר מונה לאחר מותו לאביר מפקד מסדר האמבט כהוקרה על שירותו האמיץ ובסופו של דבר הקטלני בקרב יוטלנד, במהלכו ספינתו הייתה עסוקה כל הזמן מכניסתה לקרב וגרמה לנזק קטלני לסיירת קלה גרמנית. הוא תואר כ"אידיאל היפה של קצין הצי, בעל רוח חיים, תוסס בנפשו, בעל יוזמה, אמיץ, נאה וצעיר למראה...".
שירות באפריקה
הוד השיג ציון שיא בבחינה שלו לדרגת לוטננט, והעפיל בפעם הראשונה. הוא שירת באה"מ טרפלגר זמן מה לפני שנשלח לשלוש שנים ללמוד ירי ותפקידי מטה. בשובו לים, הוא בילה תקופות קצרות על סיפון אה"מ רויאל סובריין, אה"מ וילדפייר, אה"מ סאנס פארסיל ואה"מ קמבריון. הוא מילא תפקידים אלו היטב ובשנת 1897 הומלץ לממשלת מצרים, שסיפקה לו סירת תותחים של הנילוס לפקד על משלחת הנילוס של 1898 במלחמה המהדית. במהלך פעולות אלו, הוד בלט בתפקידו כסגן מפקד לקפטן דייוויד ביטי והשתתף בפעולה בפעם הראשונה, מתן תמיכה ארטילרית בקרב אטברה ובקרב אומדורמאן. על שירותיו במבצעים אלו הועלה לדרגת קומנדר, תוך דילוג על דרגת הביניים.
הוד שהתפרסם בפעולתו, קיבל את הפיקוד על הסיירת המשוריינת אה"מ ברוויק בשנת 1906 ובשנה שלאחר מכן מונה לנספח ימי בשגרירות בריטניה בוושינגטון די. סי. שם פגש את אלן טוזלין ניקרסון, אם אלמנה, לה נישא ב-1910. לזוג נולדו שני בנים, סמואל הוד, ויקונט הוד השישי (1910–1981) ואלכסנדר למברט הוד, ויקונט הוד השביעי (1914–1999). בשנת 1908, הוד קיבל את הפיקוד על אוניית המערכה פרה-דרדנוט אה"מ קומונוולת', בו שירת במשך שנה לפני שקיבל מינוי על החוף לפקד על מכללת המלכותי הצי, אוסבורן, שם שהה עד 1913, אז הועלה לדרגת קצין דגל. במשך שלושה חודשים הוד הניף את דגלו באוניית המערכה דרדנוט אה"מ סנטוריון לפני שהפך למזכיר הצי של הלורד הראשון של האדמירליות, וינסטון צ'רצ'יל, ביולי 1914.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ניסיונו של הוד בפעולות חוף הביא לפעולתו עם שייטת קטנה של מוניטורים מסדרת האמבר בחוף הבלגי, תוך הפגזת עמדות גרמניות והרכבי כוחות במהלך המצור על אנטוורפן ולאחר מכן במהלך הקרב על האיזר, מסייע לכוחות הבלגים להחזיק את קו החוף במהלך המרוץ אל הים.
בהמשך השנה, הוד הפך למפקד העליון של דובר ולמפקד סיירת דובר, שהופקדה על מניעת מעבר ספינות וצוללות גרמניות. הוא הועבר לפיקוד על כוח E בקווינסטאון בפקודת צ'רצ'יל ופישר, על כישלונו הנתפס בביצוע זה כאשר צוללות המשיכו לעבור את התעלה כדי לאיים על הספנות בים האירי. כוח E הורכב מסעירות ונחתות מיושנות שתפקידם היה לפטרל באזור מדרום מערב לאירלנד כדי לתת הוראות לכלי סוחר המגיעים ולהתגונן מפני התקפות של אוניות סוחר חמושות. בפברואר אזור הפעילות שלהם הוזז 200 מיילים יותר מערבה מכיוון שהם נחשבו כשלעצמם למטרות מפתות עבור צוללות. לאחר העברתו, דיווחים מודיעיניים שהתבססו על הודעות שיורטו מצוללות גרמניות הראו כי הן אכן התקשו מאוד לעבור את התעלה, וכתוצאה מכך שונו פקודותיהן לסייר ברחבי סקוטלנד במקום. לפני שצ'רצ'יל הוחלף כלורד הראשון הוא תיקן את טעותו בכך שמינה את הוד למפקד שייטת סיירות המערכה השלישית הפועלת מרוזית' שבסקוטלנד. הפיקוד של הוד כלל את שלושת סיירות המערכה מסדרת אינבינסיבל: אה"מ אינדומיטבל, אה"מ אינפלקסיבל וספינת הדגל שלו אה"מ אינווינסיבל.
בסוף מאי 1916 הגיעה ההזדמנות היחידה של צי הקרב הבריטי להפעיל את הכוח העיקרי הגרמני בקרב יוטלנד. השייטת של הוד צורפה לצי הקרב הראשי של ג'ליקו ולפיכך לא הייתה עדה להשמדתם של שתי סיירות מערכה בריטיות בתותחיהם של הסיירות הגרמניות. בעיצומו של הקרב התקדמו סיירות המערכה לפני הצי הראשי בזכות המהירות הגבוהה יותר, הפעולה הראשונה של הכוח של הוד הייתה לחלץ את הסיירת הקלה אה"מ צ'סטר, שהופרדה מהצי הראשי כדי לספק ממסר איתות, אך לאחר מכן לה למארב של ארבע סיירות גרמניות והייתה בסכנת טביעה. הגעתו בזמן של הוד פיזרה את הספינות הגרמניות וגרמה לנזק קטלני ל-SMS ויסבאדן, שטבעה מאוחר יותר באותו הלילה עם 589 מאנשי הצוות שלה.
להתערבותו של הוד היו השפעות הרבה יותר גדולות ממה שהובנו באותה תקופה. בהסטת השייטת שלו לצפון-מערב כדי לסייע לצ'סטר, בלבל הוד בשוגג את מפקד סיירות המערכה הגרמניות אדמירל היפר להאמין שהכוח הבריטי העיקרי מתקרב מצפון-מערב והניע את נסיגתו לעבר הצי הגרמני הראשי, מעשה אשר נטען שהציל את צי סיירות המערכה הבריטיות מהשמדה. הוד צירף בינתיים את השייטת שלו לשייטת סיירות המערכה הבריטיות של אדמירל ביטי ואיתם יצר את החלוץ של צי הקרב הבריטי, שפנה כעת ישירות לגרמנים המתקרבים.
השמדת אה"מ אינבינסיבל
כוחות החלוץ של ציי הקרב, שהורכבו מסיירות מערכה ומספינות קטנות יותר, התנגשו מעט לפני השעה 18.00. הצי הגרמני, שהיה ברשותו ציוד ירי ואיתור טווח טוב יותר, היה טוב יותר מהחילופים המוקדמים; אה"מ דיפנס, סיירת משוריינת ישנה שהייתה ספינת הדגל של אדמירל משנה סר רוברט ארבת'נוט, פוצצה עם כל 903 אנשי צוותה, וספינת הקרב המהירה אה"מ וורספייט ניזוקה קשות ונאלצה לצלוע בחזרה לבריטניה. השייטת של הוד לחמה בקרב קשה, אינבינסיבל מול הסוללות המשולבות של ליצו ודרפלינגר וגרמה נזק כבד לליצו, מה שאיץ את נטישת האונייה ואת טביעתה במהלך הלילה. ברגע זה, הוד קרא דרך צינור הקול לקצין היורה, "תמשיך לירות כמה שיותר מהר. אתה פועל נפלא; כל ירייה פוגעת." עם זאת, השילוב של שתי הספינות היה יותר מדי עבור ספינת הדגל של הוד, ופגז מדרפלינגר חדר לצריח "Q" של אינבינסיבל, פגיעה דומה לפגיעה שהשמידה את אה"מ קווין מרי כמה שעות לפני וכמעט השמידה את אה"מ לאיון.
תחמושת הקורדיט הלא יציבה שנישאה על ידי אינבינסיבל, יחד עם החולשה של עיצוב הצריח והשריון שלה, הביאו לפיצוץ קטסטרופלי ממחסן התחמושת של צריח "Q", שפוצץ את הספינה לשניים. שרידי הספינה טבעו במהירות, והתיישבו על הקרקעית הרדודה בעוד החרטום והירכתיים בלטו מהים. מתוך הצוות של אינבינסיבל שכלל 1,021 אנשי צוות, היו רק שישה ניצולים, שנמשו מהמים על ידי משחתות מלוות. הוד לא היה ביניהם. קרב יוטלנד היה בסופו של דבר קיפאון יקר; שני הצדדים ספגו אבדות נוספות במהלך הפעולה הלילית אך המצב האסטרטגי נותר ללא שינוי. הצי המלכותי ספג יותר מ-6,000 הרוגים, פי שלושה מהאבידות הגרמניות, אך נשאר בשליטה על הים הצפוני בעוד שצי הים הפתוח נאלץ לפרוש לנמל.
הנצחה
כמו שאר חבריו לצוות האונייה, גופתו של הוד מעולם לא נמצאה ונשארה בשרידי אה"מ אינבינסיבל בקרקעית הים הצפוני. שרידי האונייה הם כעת קבר מלחמה מוגן, אף על פי שסבלו מתשומת לבם של בוזזים. שמו של הוד, עם כל אלה שאבדו באינבינסיבל, רשום על אנדרטת המלחמה של פורטסמות' המנוהלת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. אדמירל הוד מונה לאחר מותו לאביר מפקד מסדר האמבט. בעבר הוא מונה לעמית המסדר הוויקטוריאני המלכותי. זכרונותיו שנאספו נתרמו על ידי משפחתו, יחד עם אלה של אביו סמואל הוד, למרכז ארכיון צ'רצ'יל ב-1967. בשנת 1918, התבקשה אלמנתו של הוד להשיק את סיירת המערכה אה"מ הוד, על שם זקנו של הוראס הוד, שאבדה במלחמת העולם השנייה בלחימה כנגדאוניית המערכה הגרמנית ביסמרק. היא טבעה יחד עם 1,415 אנשי צוות כאשר פגז פוצץ את מחסן התחמושת. שמו של הוד רשום על אנדרטת המלחמה בכנסיית סנט בוטולף, בארטון סיגרייב, נורת'האמפטונשייר.
זימבבואה במשחקים האולימפיים
זימבבואה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980). עוד קודם לכן, בהיותה המושבה הבריטית רודזיה, השתתפה בשלוש אולימפיאדות: אולימפיאדת אמסטרדם (1928), אולימפיאדת רומא (1960) ואולימפיאדת טוקיו (1964), בהן לא זכתה להישגים משמעותיים. ב-1965 הכריזה רודזיה באופן חד-צדדי על עצמאותה, ובראשה עמד איאן סמית', שהנהיג מדיניות מפלה כלפי השחורים, בדומה למשטר האפרטהייד בדרום אפריקה השכנה. מקסיקו, שאירחה את המשחקים הבאים, ב-1968, לא כיבדה את הדרכונים הרודזים, ולכן לא השתתפה המדינה במשחקים אלה. שבועות ספורים לפני פתיחתה של אולימפיאדת מינכן (1972) החליט הוועד האולימפי הבינלאומי, בלחץ מדינות אפריקה, לאסור על השתתפותה של רודזיה במשחקים. לאחר שהסתיים שלטונו של סמית' ב-1980, ושינוי שמה של המדינה לזימבבואה, התאפשרה חזרתה של המדינה למשחקים.
לאורך השנים צברו הספורטאים הזימבבואים 8 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. ב-7 מהמדליות זכתה השחיינית קירסטי קובנטרי.
היסטוריה
המדליה האולימפית הראשונה לזכותה של זימבבואה הושגה כבר במשחקים הראשונים בהם השתתפה, אולימפיאדת מוסקבה. נבחרת הנשים בהוקי שדה כלל לא הייתה אמורה להשתתף במשחקים, אך עקב החרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, ביטלו נבחרות רבות את השתתפותן, וזימבבואה נקראה למלא את מקומן. הנבחרת החלה להתאמן רק שבוע לפני המשחקים, וזכייתה בתואר, לאחר שסיימה את משחקיה עם שלושה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו, היוותה הפתעה גדולה. יתר הספורטאים הזימבבואים לא רשמו הצלחות גדולות במוסקבה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היו שני הספורטאים הזימבבואים המצליחים ביותר זפניה נקובה, שסיים במקום ה-11 בריצת 10,000 מטר, והמתאגרף נדאבה דובה שהעפיל לשלב רבע הגמר. באולימפיאדת סיאול (1988) העפילה הקופצת למים טרייסי קוקס לשלב הגמר בקפיצה מ-3 מטר, וסיימה במקום ה-12. באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים רץ המרתון טנדאי צ'ימוססה במקום ה-13. צמד הטניסאים ויין בלאק וביירון בלאק הגיעו כמדורגים במקום השמיני, אך הודחו כבר בסיבוב השני. באולימפיאדת סידני (2000) שיפר צ'ימוססה את הישגו וסיים במקום התשיעי.
24 שנים לאחר המדליות האולימפיות האחרונות בהן זכו ספורטאיות מזימבבואה, זכתה השחיינית קירסטי קובנטרי ב-3 מדליות באולימפיאדת אתונה (2004). קובנטרי זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב, במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. בשלושת המשחים קבעה שיאי אפריקה חדשים. הטניסאים ויין בלאק וקווין אולייט הודחו בשלב רבע הגמר בידי ההודים מאהש בופאטי ולאנדר פאס.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שמרה קובנטרי על תוארה ב-200 מטר גב, תוך קביעת שיא עולם חדש במשחה (2:05.24 דקות). גם בשלב חצי הגמר ב-100 מטר גב קבעה קובנטרי שיא עולם חדש (58.77 שניות), אך בשלב הגמר לא הצליחה לשחזר את הישגה, וסיימה במקום השני אחרי נטלי קוגלין. במשחה חצי הגמר ל-200 מטר מעורב אישי קבעה שיא אולימפי חדש (2:09.53 דק'), אך במשחה הגמר נכנעה לסטפני רייס, שקבעה שיא עולם חדש. התוצאה שהשיגה קובנטרי במשחה הגמר, 2:08.59 דק', הייתה אף היא טובה משיא העולם שהיה בתוקף ערב המשחקים. בנוסף להישגים אלה, זכתה קובנטרי במדליית כסף שלישית, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. פרט לקובנטרי, היו שני אתלטים זימבבואים קרובים למדליות בבייג'ינג. נגונידזאשה מקושה סיים במקום הרביעי בקפיצה לרוחק, לאחר שהקובני איברהים קמחו עבר אותו בסנטימטר בקפיצה האחרונה שלו. בריאן דזינגאי סיים במקום הרביעי בריצת 200 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) לא הצליחה קובנטרי לשחזר את הישגיה. היא סיימה במקום השישי במשחים ל-200 מטר גב ול-200 מטר מעורב אישי, ובמשחה ל-100 מטר גב לא הצליחה להעפיל לגמר. רץ המרתון קאתברט ניאסנגו סיים במקום השביעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שוב סיימה קובנטרי במקום השישי במשחה ל-200 מטר גב, ובמשחה ל-100 מטר גב לא העפילה לגמר.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
החגורה השחורה
החגורה השחורה היא כינוי היסטורי של אזור מגורים מדרום לעיר שיקגו, שבתקופת מלחמת העולם הראשונה אוכלס בצפיפות רבה על ידי אוכלוסייה אפרו-אמריקאית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נוצר מחסור בעובדים בערי התעשייה בצפון ארצות הברית, זאת בעקבות גיוס חובה לצבא, והירידה במספר האנשים שהיגרו מאירופה. מצב זה והמשך מקרי האלימות כלפי אפרו-אמריקאים בדרום ארצות הברית, הביאו תוך זמן קצר מאוד, להגירה המונית של אפרו-אמריקאים לערי תעשייה בצפון, וביניהן שיקגו. כבר בשנת 1919, היו בשיקגו לבדה, כ-500,000 תושבים חדשים מהקהילה האפרו-אמריקאית, בה בשעה שרוב תושביה הלבנים היו באירופה בחזית. לאחר המלחמה, חזרו תושבי שיקגו הוותיקים למקומות עבודתם, ונוצר מתח בין הקהילות. בעוד שבעיר שיקגו הוותיקה, גדלה הקהילה האפרו-אמריקאית מ-44,000 תושבים ב-1909, לכ-110,000 לאחר מלחמת העולם הראשונה ב-1920, אך כ-90% מהאפרו-אמריקאים שהיגרו לשיקגו, התרכזו באזור קטן יחסית בדרום העיר, שכונה משום כך "החגורה השחורה". אף שהאזור היה עני ביחס לשכונות שסביבו, ותנאי המגורים היו קשים יחסית, שכר הדירה היה גבוה מאשר בשכונות הסמוכות עקב הצפיפות הרבה.
מיקלוש גארדוש
מיקלוש גארדוש (בהונגרית: Gárdos Miklós; היידוננש, 21 באוקטובר 1920 – בודפשט, 30 ביולי 1998) היה עיתונאי יהודי-הונגרי עטור פרסים, לרבות הפרס הממלכתי הגבוה לעיתונאות פרס פרנץ רוז'ה, סופר, עורך עיתון, אביו של במאי הקולנוע פטר גארדוש.
ביוגרפיה
מיקלוש גארדוש נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף גארדוש (1893–1945), מוכר ספרים, ושל וילמה קליין (1895–1945). שני הוריו גורשו וניספו בשואת יהודי הונגריה. הוא למד בבית הספר המסחרי הגבוה בדברצן. לאחר קבלת תעודת בגרות, הפך לחבר צוות הכתבים של "העיתון העצמאי של טרנס-טיסה" (Tiszántúli Független Újság). במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).הוא נשלח עם הצבא ההונגרי לחזית המזרחית. הוא הצליח לברוח ודרך הצבא האדום שהתקרב מהמזרח הצטרף לפרטיזנים. עד מהרה נתפס וגורש למחנות ריכוז אחדים. בשנת 1945 הוא שוחרר ממחנה המוות ברגן-בלזן במשקל של 30 ק"ג. רופא שוודי שבדק אותו הודיע לו שיש לו ששה חודשים לחיות בשל מחלת ריאות קשה. הוא נלקח בכל זאת להחלמה ולשיקום לשוודיה באוניית הצלב האדום. שם הכיר את הנערה, אשתו לעתיד, שגם היא הגיעה מהמחנות לאחר שגורשה מאזור דברצן בהונגריה והגיעה לשוודיה. בשנה שלאחר מכן חזרו להונגריה, ומאז עבד כעיתונאי. מאז 1959, הוא עובד גם ככתב חוץ של הרדיו והטלוויזיה ההונגרית.
כמו כן עבד בעיתונים:
מוזמביק במשחקים האולימפיים
מוזמביק משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980).
עד כה, רק ספורטאית מוזמביקית אחת, האתלטית מריה מוטולה, זכתה במדליות אולימפיות. מוטולה סיימה במקום החמישי בריצת 800 מטר באולימפיאדת ברצלונה (1992), באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה במדליית הארד, ובאולימפיאדת סידני (2000) זכתה במדליית הזהב. באולימפיאדת אתונה (2004) לא הצליחה להגן על תוארה, ולאחר מרוץ צמוד סיימה במקום הרביעי, בהפרש של 13 מאיות השנייה מקלי הולמס שסיימה במקום הראשון. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה מוטולה בת ה-36 במקום החמישי. יתר הספורטאים המוזמביקים לא הגיעו להישגים משמעותיים במשחקים.
מוזמביק מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
Blueberry Faygo
Blueberry Faygo הוא סינגל של הראפר האמריקאי ליל מוזי. השיר הודלף בתחילה ביוני 2019, כאשר מתחזים רבים העלו גרסאות בוטלג של השיר בספוטיפיי, שצברו מיליוני השמעות לפני שנמחקו. יציאת השיר נדחתה עקב הסכם לסימפול ויצא בסופו של דבר ב-7 בפברואר 2020, על ידי מוגול ויז'ן מיוזיק ואינטרסקופ רקורדס. הסינגל יצא בסמוך להוצאה המחודשת של אלבומו השני של ליל מוזי, Certified Hitmaker, שיצא לאור בשנת 2019. השיר הוא שירו המצליח ביותר של ליל מוזי, והשיר היחיד שלו ב-40 הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע
ביוני 2019 עלתה ברשת גרסה שהודלפה לשיר. זמן קצר לאחר מכן, הועתקו מילות השיר לאתר Genius. הדף משך תשומת לב קטנה אך עקבית במהלך החודשים שלאחר העלתו, והמעריצים ביקשו מליל מוזי ברשתות החברתיות להוציא את השיר. בסוף שנת 2019, העלאה שהודלפה של השיר בספוטיפיי הגיעה ל-22 מיליון השמעות בהזרמת המוזיקה לפני צאתו הרשמית של השיר. אחריו הגיעו רבים אחרים שהועלו עם כותרות מזויפות וקרדיטים של אמנים על ידי מעריצים והאקרים שמטרתם לנצל את פוטנציאל ההשמעות של השיר, תוך שימוש בשמות כמו "Blueberry Fuego", "Blueberry Fayego" וכותרות דומות אחרות, שהובילו את השיר להופיע במצעד הסינגלים הניו זילנדי. במקביל, הפך השיר לוויראלי, לפני צאתו הרשמית ב-7 בפברואר 2020. הוא יצא במקביל להוצאה המחודשת של אלבומו השני של ליל מוזי, Certified Hitmaker, כאשר הנהלתו של מוזי הסבירה כי המעריצים התחננו שייצא השיר (בהוצאה מחודשת). הוא הפך לסינגל המצליח ביותר של ליל מוזי, לאחר ששומש על ידי משתמשי TikTok לאתגרי ריקוד.
הרכב
את "Blueberry Faygo" הפיק קלאן; הבסיס מורכב מדגימה של "My, My, MY", שיר משנת 1990 של הזמר-יוצר האמריקאי ג'וני גיל. הרצועה צוינה כפניה לדמוגרפיה של TikTok. אלכס דיזל מ-HotNewHipHop ציין את השיר כ"ג'וינט קיצי מקפיץ", והחמיא עוד יותר לתוכנית החריזה ה"חכמה" של ליל מוזי, כשהראפר "סופר למעלה ומשתמש בטקטיקות של חרוזי ילדים כדי להבטיח מכה מצידו". לג'סיקה מקיני מ-Complex הייתה תפיסה דומה, תוך שכינתה את השיר "קופצני" עם "הוק קליט", והצהירה כי לרצועה "וייבים קיציים" בכל רחביה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-26 במרץ 2020. הקליפ פורסם באמצעות ערוץ היוטיוב של קול בנט, שהפיק וביים אותו עבור חברתו, Lyrical Lemonade. הקליפ מציג הופעות אורח של הראפר האוסטרלי דה קיד לארוי וכוכבי ה-TikTok אדיסון ריי וליל האדי. הוא צולם ב-The Hype House, אחוזת TikTok בלוס אנג'לס, שם מוזי מקיים מסיבת בריכה עם צבא שחיינים מסונכרנים.
הצלחה מסחרית
"Blueberry Faygo" הופיע לראשונה במקום ה-62 במצעד הבילבורד הוט 100, וקשר עם הסינגל "Stuck in a Dream" של ליל מוזי כשירו המוצלח ביותר במצעד. מאוחר ותר, עלה על "Stuck in a Dream" והגיע בשיאו למקום השמיני, תוך שהפך לשיר הראשון של מוזי שהגיע ל-20 הראשונים וה-10 הראשונים בהתאמה. מחוץ לארצות הברית, "Blueberry Faygo" הגיע לצמרת מצעד האולטראטיפ שבבלגיה. בנוסף, הגיע בשיאו למקום ה-20 במצעד ה-Sverigetopplistan של שוודיה, ובכך היה לשיר השני של מוזי שהגיע ל-20 הראשונים במצעד, לאחר "Noticed", שהגיע גם הוא לצמרת המצעד ב-2018.
ללנד וילקינסון
לילנד וילקינסון (5 בנובמבר 1944 – 10 בדצמבר 2021) היה סטטיסטיקאי ומדען מחשבים אמריקני שפעל באקדמיה ובתעשיית התוכנות הסטטיסטיות. מחקריו התמקדו בהדמיה מדעית ובגרפיקה סטטיסטית. וילקינסון הוא מחבר הספר המשפיע The Grammar of Graphics שעקרונותיו מהווים בסיס לחבילת הוויזואליזציה ggplot של תוכנת R, ולתכנות ויזואליזציה נוספות.
ביוגרפיה
וילקינסון נולד בניו-יורק ב-5 בנובמבר 1944. הוא קיבל תואר ראשון במדעי הרוח והחברה ב-1966, ותואר ראשון בתאולוגיה ב-1969, שניהם מאוניברסיטת הארוורד. ב-1975 הוענק לו תואר ד"ר לפסיכולוגיה מאוניברסיטת ייל.
וילקינסון התחתן עם הכומר רות איליין ואנדמרק ב-1967. יחד, הם היו הוריהם של איימי וילקינסון, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת שיקגו, ושל הסופרת קרוליין וילקינסון. ואנדמרק נפטרה ב-2012. מאוחר יותר וילקינסון נישא למרילין ווגל.
ווילקינסון נפטר ב-10 בדצמבר 2021, בבית החולים נורת'ווסטרן לייק פורסט, בלייק פורסט, אילינוי.
קריירה אקדמית
וילקיסון מונה למרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטת אילינוי בשיקגו בשנת 1976 וקודם לדרגת פרופסור חבר בשנת 1980. בשנת 1991 התמנה לפרופסור נלווה לסטטיסטיקה באוניברסיטת נורת'ווסטרן. הוא נשאר בתפקיד זה עד 2010. ב-2007 הוא הצטרף מחדש לאוניברסיטת אילינוי בשיקגו כפרופסור נלווה למדעי המחשב.
ב-1999 היה העורך הראשי של הנחיות של האגודה הפסיכולוגית האמריקאית לשימוש בשיטות סטטיסטיות במחקרים בפסיכולוגיה.
קריירה מקצועית
וילקינסון כתב את SYSTAT, חבילת תוכנה סטטיסטית, בתחילת שנות ה-90. תוכנה זו נודעה בזכות הגרפיקה המקיפה שלה. בחבילה זו נכלל יישום התוכנה הראשון של תצוגת מפת החום. לאחר שהחברה שלו גדלה ל-50 עובדים, הוא מכר אותה ל-SPSS ב-1995. ב-SPSS הוא הוביל צוות של מתכנתים גרפיים שפיתחו את פלטפורמת הוויזואליזציה שך SPSS, ומוצרי אנליטיקה נוספים. עבודתו שם הובילה לכתיבת הספר שעסק בגרפיקה סטטיסטית, The Grammar of Graphics. העקרונות שהציג בספר זה ימשו כבסיס לחבילת הוויזואליזציה ggplot של תכנת R, חבילת Bokeh של תכנת פייתון ותוכנות ויזואליזציה נוספות.
בהמשך וילקינסון שימש כסגן נשיא לסטטיסטיקה בחברת Tableau Software, שם המשיך לעבוד על הדמיה מדעית וגרפיקה סטטיסטית. בשנת 2016 התמנה למדען ראשי בחברת-H2O.ai; הוא נשאר בתפקיד זה עד מותו.
הכרה ופרסים
וילקינסון נבחר לעמית האגודה האמריקאית לסטטיסטיקה ב-1998 ולעמית האגודה האמריקאית לקידום המדע ב-2009. הוא נבחר לחבר במכון הבינלאומי ב-2006. בשנת 2010 וילקינסון קיבל את פרס השירות המצטיין של המכון הלאומי למדעי סטטיסטיקה.
סרגיי אלכסנדרוביץ' לומאקין
סרגיי אלכסנדרוביץ' לומאקין (ברוסית: Сергей Александрович Ломакин; נולד ב-23 באוגוסט 1973, במוסקבה, רוסיה, ברית המועצות) הוא איש עסקים ומשקיע רוסי, מייסד משותף, מנכ"ל רשת חנויות קופייקה; משקיע ובעלים משותף של רשת החנויות Monetka, רשת חנויות נעליים CenterObuv ורשת "Fix Price" ; הבעלים של מועדוני הכדורגל רודינה וריגה.
ביוגרפיה
נולד ב-23 באוגוסט 1973 במוסקבה. בשנת 1997 סיים את לימודיו באוניברסיטה לכרייה במוסקבה. בשנת 2003 קיבל תואר שני במנהל עסקים מהאקדמיה לכלכלה של ממשלת הפדרציה הרוסית חובב כדורגל.
עסקיו
בשנת 1998, יחד עם שותפיו ארטיום חצ'טריאן ואלכסנדר סאמונוב, הם הקימו את רשת 'קופייקה', רשת מרכולים במחירים זולים. השותפים הגיעו לסחר הקמעונאי מהסיטונאות - לפני הקמת הרשת הם עסקו בהפצת קפה. משנת 1998 ועד 2007 עבד לומאקין כמנכ"ל הרשת . בתחילת 2007 הסתכמה רשת חנויות קופייקה ב-330 חנויות, והכנסותיה בשנת 2006 הסתכמו ב-980 מיליון דולר. בשנת 2007 מכרו לומאקין וחצ'טריאן את חלקם ברשת לבנק אוראלסיב, בתקופות שונות דיווח העיתון קומרסנט כי עלות חלקם של השותפים נעה בין 220 ל-250 מיליון דולר.
בשנת 2007, לאחר מכירת הנתח בקופייקה, לומאקין ושותפיו החלו לפתח רשת זיכיון של חנויות Monetka במוסקבה. נכון לאוגוסט 2007, רשת יקטרינבורג מונטקה מנתה 115. החנות הראשונה של מונטקה במוסקבה נפתחה בספטמבר 2007.
בשנת 2013 הוכרז על מכירת רשת מונטקה, שהסתכמה באותה תקופה בכ-100 חנויות והוערכה בכ-200 מיליון דולר.