cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמילי עמרוסי
קריירה
בשנת 2019 כיהנה גם כשופטת בוועדת משרד התרבות לפרס לסופרים בתחילת דרכם.
בתחילת 2020 ראה אור ספר הילדים פרי עטה "הכל בגלל גדי קטן", סיפור בעקבות משה רבנו בהוצאת "NIKNAME" -ספר אישי המשלב את שם הילד בכריכה ובסיפור.
נוסף על פעילותה בכאן רשת ב', היא מגישת תוכניות בערוץ דמוקרטtv, ואת המהדורה המרכזית בימי חמישי בערוץ.
חיים אישיים
עמרוסי אם לארבעה. באוקטובר 2016 נפרדה מבעלה אייל, ובספטמבר 2017 השניים התגרשו, לאחר 20 שנות נישואין. באוקטובר 2019 נישאה לשייקה הולנדר, אב לחמישה. בשנת 2016 עזבה עמרוסי את טלמון, שם גרה שנים רבות, ועברה להתגורר בירושלים.
תיאטרון האימפרוב - הבית הישראלי לאימפרוביזציה
תיאטרון האימפרוב – הבית הישראלי לאימפרוביזציה הוא בית הספר הראשון בארץ לאמנות האלתור הבימתי (אימפרוב) שנוסד ומנוהל על ידי אנה פרמינגר.
היסטוריה
בית הספר הוקם ב-2007 על ידי אנה פרמינגר לאחר שחזרה מלימודים מקיפים בניו יורק ושיקגו, שנחשבת כיום לבירת האימפרוביזציה העולמית.
עד אז נלמדו בארץ רק משחקי אימפרוביזציה בסגנון של מי השורה הזאת. תיאטרון האימפרוב הביא לארץ את אומנות האלתור בשיטת לונג פורם – בה השחקנים מאלתרים מחזה באורך מלא.
משנת 2008 התיאטרון יוצר מופעי אימפרוביזציה בהשתתפות הבוגרים:
בית הספר מעביר קורסים בתל אביב ובחיפה. בנוסף מעביר בית הספר סדנאות חד פעמיות וערבים נושאיים החוקרים את טיבה של אומנות האלתור הבימתי, כמו גם סדנאות למגזר העסקי.
בין בוגרי בית הספר: אורי אלון, טל בן שחר, טלי רובין, יואב ברתל, גילי סער, מעין ויסברג, נועם רובינשטיין, ירון אדלשטיין ועוד.
כסף בבנק (2018)
כסף בבנק (2018) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-17 ביוני 2018, באולם אולסטייט ארנה בפרוורי שיקגו של רוזמונט, אילינוי. האירוע היה האירוע התשיעי בסדרת אירועי כסף בבנק.
רקע
כמסורת של האירוע, התקיים קרב סולם בן שמונה משתתפים (ארבעה מ-Raw וארבעה מסמאקדאון), שהזוכה בו זכה במזוודה הירוקה שהכילה חוזה לקרב על אחת מאליפויות העולם. הזוכה בקרב יכול לממש את החוזה על אליפות ה-WWE או על האליפות האוניברסלית בכל זמן ובכל מקום שירצה במהלך השנה הקרובה. קרבות ההעפלה לקרב הסולם נקבעו במהלך התוכניות Raw וסמאקדאון. בנוסף לכך, התקיים קרב סולם נוסף בן שמונה משתתפות (ארבע מ-Raw וארבע מסמאקדאון), שהזוכה בו זכתה במזוודה הלבנה שהכילה חוזה לקרב על אחת מאליפויות הנשים. הזוכה בקרב יכולה לממש את החוזה על אליפות הנשים של Raw או על אליפות הנשים של סמאקדאון בכל זמן ובכל מקום שתרצה במהלך השנה הקרובה.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw וגם מסמאקדאון.
קרבות סולם
כמו כן, קרבות ההעפלה לקרב הסולם נקבעו במהלך התוכניות Raw וסמאקדאון. ב-7 במאי במסגרת התוכנית Raw, הג'נרל מנג'ר, קורט אנגל הודיע שיתקיים קרב סולם מסוג "כסף בבנק", שיכלול מתאבקות משני המותגים. אמבר מון גברה על סשה בנקס ורובי ריוט בקרב משולש ובכך הפכה למתאבקת הראשונה שהעפילה לקרב ה"כסף בבנק". לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, שארלוט פלייר ניצחה את פייטון רויס והעפילה לקרב. ב-14 במאי בתוכנית Raw, אלכסה בליס ניצחה את ביילי ומיקי ג'יימס בקרב משולש והפכה למתאבק השלישית שהעפילה לקרב. לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, בקי לינץ' ניצחה את מנדי רוז וסוניה דוויל בקרב משולש והעפילה לקרב הסולם. ב-21 במאי בתוכנית Raw, נטליה ניצחה בקרב מרובע את שרה לוגאן, ליב מורגן ודנה ברוק ובכך העפילה גם היא לקרב הסולם. לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, לאנה ניצחה את בילי קיי והעפילה לקרב הסולם, כמו כן נעמי העפילה גם היא לקרב הסולם לאחר שניצחה את סוניה דוויל. ב-28 במאי בתוכנית Raw, בנקס ניצחה בקרב גאונטלט בן שבע משתתפות שכלל את ביילי, דנה ברוק, מיקי ג'יימס, שרה לוגאן, ליב מורגן ורובי ריוט והפכה למי שהעפילה אחרונה לקרב "כסף בבנק".
אחר
ברסלמניה 34, AJ סטיילס גבר על שינסקה נקאמורה ושמר על תואר אליפות ה-WWE. לאחר הקרב, נקאמורה תקף את סטיילס, מה שהפך את דמותו של נקאמורה להילית (דמות רעה ושנואה על הקהל). השניים התאבקו פעמיים נוספות, האחת באירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר ב-27 באפריל, שבו סטיילס הצליח לשמור על התואר כתוצאה מספירת חוץ כפולה והאחר בקרב ללא פסילות באירוע באקלאש, שבו הקרב נגמר ללא הכרעה. ב-14 במאי הממונה על סמאקדאון, שיין מקמהן, הודיע דרך הטוויטר שייערך קרב רביעי ביניהם. לילה לאחר מכן במסגרת התוכנית סמאקדאון, נקאמורה ניצח את סטיילס וברשותו לבחור את ההתניה לקרב ביניהם באירוע. שבוע לאחר מכן, נקאמורה תקף את סטיילס, ביצע את מהלך הסיום שלו, "קינשאסה", לאחר מכן נקאמורה חשף שהקרב ביניהם יהיה קרב מי שעומד אחרון.
ב-14 במאי, ה-WWE פרסמו סרטון שבו קתי קלי ראיינה את רונדה ראוזי. במהלך הראיון ניה ג'קס איתגרה את ראוזי לקרב על אליפות הנשים של Raw. קרב זה יהיה קרב היחידים הראשון של ראוזי בארגון, והקרב השני בסך הכל.
ב-7 במאי בתוכנית Raw, ג'ינדר מהאל גרם לרומן ריינס להפסיד בקרב העפלה לקרב הסולם. שבוע לאחר מכן, כנקמה, ריינס תקף את ג'ינדר פעמיים באותו הערב ומנע ממהאל להיות חלק מהקרב המרכזי של התוכנית, שהיה קרב העפלה משולש שנקבע לו נגד בובי לאשלי ואליאס על מקום בקרב "כסף בבנק". ב-21 במאי לאחר הניצחון של ריינס וסת' רולינס בקרב הזוגות על מהאל וקווין אואנס, מהאל תקף את ריינס ורולינס באמצעות כיסא. יותר מאוחר באותו הערב, נקבע קרב בין ריינס לבין מהאל באירוע כסף בבנק.
במהלך קרב זוגות ב-23 באפריל תוכנית Raw, בובי לאשלי ביצע את תרגיל הסופלקס שלו על זיין, בעוד שהוא מחזיק אותו ביד אחת בלבד זמן ממושך באוויר, מה שלדברי זיין גרמה לו להיכנס אל מצב ורטיגו ומשום כך הוא פספס את אירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר. באירוע באקלאש, לאשלי וברון סטרומן ניצחו בקרב זוגות את קווין אואנס וסמי זיין. במהלך ראיון שהתנהל ב-7 במאי, לאשלי דיבר על משפחתו ובעיקר על שלוש אחיותיו. כתגובה, זיין אמר שלאשלי הוא לא בחור נחמד והבטיח להוציא את האמת מאחיותיו של לאשלי. ב-21 במאי, שלושה בחורים שהתחפשו לאחיותיו של לאשלי האשימו את לאשלי באלימות. לאשלי הגיע אל הזירה כדי לקטוע את הקטע הזה ולאחר מכן תקף את המתחזים לאחיותיו ואת זיין. שבוע לאחר מכן, נקבע קרב בין השניים לאירוע.
מופע מקדים
במהלך המופע המקדים, הבלודג'ן בראדרס (הארפר ורואן) הגנו על אליפות הזוגות של סמאקדאון נגד לוק גאלוס וקארל אנדרסון. הארפר ורואן ביצעו את מהלך ה-Reckoning על גאלוס ושמרו בהצלחה על חגורות האליפות.
סמל הרפובליקה המרכז-אפריקאית
סמל הרפובליקה המרכז-אפריקאית מורכב ממגן במרכז, עם שני דגלים בקצוותיו, ושמש שזורחת על המגן. מתחת ומעל למגן יש עיטורים, ומתחת למגן ממוקמת גם מדליה.
כסף בבנק (2018)
קרבות מקדימים
האירוע עצמו נפתח בקרב דניאל בריאן לבין ביג קאס. בריאן ניצח בקרב לאחר שפגע בפניו של קאס בעזרת תרגיל הברך הגבוהה, לאחר מכן בריאן תפס את רגלו של קאס וביצע את מהלך ההכנעה על העקב שלו.
סמל הרפובליקה המרכז-אפריקאית
סימבוליקה
הפיל ועץ הבאובב מסמלים את הטבע ואומץ הלב של המדינה. כוכב הזהב על מפת אפריקה מסמל את המיקום של הרפובליקה המרכז-אפריקאית. היד (בפינה הימנית התחתונה) הייתה הסמל של המפלגה השולטת בשנת 1963 כשהסמל אומץ.
כסף בבנק (2018)
קרבות מקדימים
הקרב שבא לאחר מכן היה קרב על האליפות הבין יבשתית בין האלוף, סת' רולינס לבין אליאס. רולינס הצמיד את אליאס תוך כדי שהוא מחזיק את מכנסיו של אליאס כדי להגן בהצלחה על התואר.
בקרב הרביעי התנהל קרב "כסף בבנק" של הנשים, שכלל את אמבר מון, שארלוט פלייר, אלכסה בליס, בקי לינץ', נטליה, נעמי, לאנה וסשה בנקס. רגעיו האחרונים של הקרב היו שלינץ' ניסתה להוריד את המזוודה מוו התלייה, אך בליס הגיעה כדי לדחוף את הסולם, מה שגרם ללינץ' ליפול אל תוך סולם אחר. בליס טיפסה במעלה הסולם עד שהגיעה אל הפסגה, הורידה את המזוודה וניצחה בקרב, מה שאיפשר לה לקבל חוזה לקרב על אליפות הנשים בכל זמן ובכל מקום שתרצה.
אז, רומן ריינס התחרה נגד ג'ינדר מהאל, שלווה לקרב על ידי סוניל סינג הפצוע שהיה נמצא על כיסא גלגלים. במהלך הקרב, סינג לפתע קם מכיסא הגלגלים, דבר שהוכיח שכל הפרשייה התבררה כתחבולה של מהאל. לבסוף, ריינס ביצע את מהלך "אגרוף הסופרמן" על סינג. בתוך הזירה, מהאל הצמיד את ריינס, אך ריינס יצא מכך בספירה של שתיים, לאחר מכן ריינס ביצע את מהלך הסיום שלו, ה"ספיר" על מהאל והשיג את הניצחון בקרב.
הקרב הבא היה בין AJ סטיילס לבין שינסקה נקאמורה בקרב מי שעומד אחרון (המנצח הוא מי שיריבו לא מצליח לקום לספירת עשר) על אליפות ה-WWE. נקאמורה ביצע את מהלך הסיום שלו, "קינשאסה", על סטיילס על שולחן השדרנים, אך סטיילס הצליח לקום בספירת תשע. נקאמורה זרק את סטיילס אל שולחן שעמד בפינת הזירה, אך שוב סטיילס הצליח לקום בספירת תשע. סטיילס שם לעצמו כמטרה לפגוע ברגלו של נקאמורה בכך שביצע על אותה הרגל את הקאלף קראשר. סטיילס החל לתקוף את נקאמורה בעזרת כיסא, לעומת זאת, נקאמורה הגיב במכה מתחת לחגורה; כתוצאה מכך, סטיילס הצליח לקום בספירת שמונה. מחוץ לזירה, נקאמורה ביצע את הקינשאסה על סטיילס, שהצליח לקום בספירת תשע. לאחר מכן, סטיילס ביצע את מהלך ה"פנומנל פורארם" ואת מהלך הסיום שלו, הסטיילס קלאש, אך נקאמורה הצליח לקום לספירת תשע. לקראת סוף הקרב, סטיילס תקף את נקאמורה עם מכה מתחת לחגורה ולאחר מכן המשיך את תקיפתו ב"פנומנל פורארם" על שולחן השדרנים, שכתוצאה מהמתקפה נשבר. נקאמורה בתגובה לא הצליח לקום לספירת עשר, מה שאיפשר לסטיילס לנצח בקרב ולשמור על תוארו.
בקרב הלפני אחרון, ניה ג'קס הגנה על תואר אליפות הנשים של Raw נגד רונדה ראוזי. לקראת סוף הקרב, ראוזי ביצעה את מהלך ההכנעה שלה על ידה של ג'קס, אך עוד לפני שהצליחה להשיג את מלוא האחיזה הגיעה אלכסה בליס ותקפה את ראוזי בעזרת מזוודת "כסף בבנק" שלה, מה שגרם לפסילת הקרב. לאחר שתקפה את ראוזי וג'קס בעזרת המזוודה, בליס פדתה את המזוודה וקרב בין בליס לג'קס התקיים. בליס ביצעה את מהלך ה-DDT ולאחר מכן את מהלך הסיום שלה, טוויסטד בליס, ובכך זכתה באליפות הנשים של Raw בפעם השלישית בקריירה שלה.
יעקב ישראל דה האן
יעקב ישראל דה האן (31 בדצמבר 1881 – 30 ביוני 1924, אור לכ"ט בסיוון תרפ"ד) היה משפטן, עיתונאי, משורר וסופר בשפה ההולנדית, יהודי יליד הולנד, פעיל ציוני שהתחרד בארץ ישראל ופעל בהמשך נגד קיומה של התנועה הציונית. היה קורבן של מה שנחשב כרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל בזמן המודרני.
קורות חיים
דה האן נולד בשנת 1881 בכפר סמילדה, במחוז דרנתה שבצפון-מזרח הולנד. משפחתו הייתה דתית ובה 18 ילדים. אביו יצחק אייזיק הלוי היה חזן ומורה בעל מזג סוער ונאלץ להחליף מדי פעם את הקהילה שאותה שירת, עד שהשתקע בעיר זאנדם (Zaandam) שליד אמסטרדם. אחותו של יעקב, קרי ואן ברוכן, הייתה סופרת שכתבה בין היתר את הספר "הבית הקטן שליד התעלה", המספר על בית הוריה. דה האן נטש את הדת בגיל צעיר והשתלב בחברה ההולנדית. בבחרותו למד בסמינר להכשרת מורים. הוא היה מרקסיסט ובשנת 1903 הצטרף לתנועה הסוציאל-דמוקרטית ההולנדית והיה לאחד מראשי דובריה. נודע כעורך דין ועסק גם בעיתונאות ובכתיבת שירה. שלט בשפות רבות. דה-האן היה הומוסקסואל. הוא לא הצהיר על כך ברבים, אך חשף עובדה זו בכתביו, ולראשונה בספר "צינורות" שיצא לאור ב-1904. עם זאת, בשנת 1907 נשא לאישה את יוהנה ואן מרספין, רופאה נוצרייה שהייתה מבוגרת ממנו בתשע שנים.
בשנת 1912 נסע לאימפריה הרוסית כדי לחקור את תנאי המאסר בבתי הסוהר שם. עם שובו פרסם את הספר "בתי סוהר רוסיים", על התנאים התת-אנושיים שמצא במוסדות אלו. לאחר שובו מרוסיה חל בו מפנה אידאולוגי נוסף, והוא חזר בתשובה ושב להיות יהודי דתי, ולאחר מכן הצטרף לציונות הדתית. ב-1916 הגיש את הדוקטורט שלו במשפטים שעסק בהיבטים בלשניים וסמנטיים של החוק והמשפט, והחל ללמד משפטים באוניברסיטת אמסטרדם. אחרי מלחמת העולם הראשונה החליט לעלות לארץ ישראל. הוא הגיע לארץ בשנת 1919 כציוני ורצה להשתלב בתנועה הציונית. עד מהרה התברר לו כי איש אינו מעוניין בשירותיו – לא במוסדות היישוב וגם לא באוניברסיטה העברית, שהייתה אז בשלבי הקמה. הוא ביקש לשמש כקונסול הולנד בירושלים ונדחה על ידי שלטונות הולנד. ב-1921 עמד בראש התלמוד תורה הספרדי "דורש ציון".
בשנותיו בירושלים המשיך ביחסיו עם גברים, שאותם מצא בקרב נערים מערביי ירושלים, אם כי הסתיר את הדבר מחבריו החרדים. עולמו זה התבטא בספר שיריו בסגנון המרובעים שבשל כך נקרא "המרובעים". הספר יצא לאור בהולנד מעט לפני מותו, בשנת 1924.
באותה עת התפרנס, נוסף על ההכנסות מפרסום שירתו, מכתיבת כתבות לעיתון ההולנדי הנפוץ "Algemeen Handelsblad", שעסקו בתיאור החיים בארץ והיו פופולריות בהולנד, ומעבודתו כמרצה למשפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים.
פעילותו המדינית בשירות העדה החרדית
דה האן העמיד את כישוריו לרשות העדה החרדית. הוא תרגם את תזכיריה ואת תזכירי אגודת ישראל (שהייתה אז קשורה אליה) לאנגלית והושיט לאגודה ייעוץ משפטי. במשך הזמן הפך למנהל המדיני הרשמי של האגודה, וזאת ללא כל תמורה. דה האן היה דמות יוצאת דופן בסביבתו, אירופאי משכיל ומודרני בלב העדה החרדית. דה האן העריץ את רבה של ירושלים יוסף חיים זוננפלד, שבברכתו פעל, ועד מהרה הפך לסמן קיצוני בחוגי החרדים.
הוא נאבק במרץ ובביטויים קשים כנגד היישוב הציוני המאורגן, והחשיבם כ"אנשים מסוכנים, שבגלל שאיפותיהם יעוררו את הערבים כנגדנו", והאשימם בכל תגובות הזעם והתוקפנות של הערבים. הוא השווה את התנהגות הציונים כלפי הערבים להתנהגותם של האנטישמיים כלפי היהודים. הוא ניצל את קשריו הדיפלומטיים והאישיים למטרה זו, עם פרסומים בעיתונות האירופאית הכללית, כגון: בדיילי אקספרס הלונדוני, והנדלסבלאט ההולנדי. בשנת 1921 ביקר בארץ אלפרד הרמסוורת', הוויקונט הראשון מנורטקליף, בעל העיתונים דיילי מייל ודיילי מירור; דה האן ארגן פגישה שלו עם משלחת אנשי ועד העיר האשכנזי, לאחריה אמר הלורד נורטקליף כי "כמה הם היודעים באנגליה כי היהודים האורטודוכסים אינם מאמינים בציונות ... טוב שידעו זאת כולם". פגישה זו עוררה סערה וגררה גינויים מצד אנשי היישוב החדש. הוא פתח במסע נגד המסים שהנציב העליון אישר לוועד העיר של יהודי ירושלים לגבותם, ופעל לביטול המנדט הבריטי על ארץ ישראל.
הוא היה במגע מתמיד עם ההנהגה הערבית, ובקשרי ידידות עם האמיר עבדאללה מרבת עמון (לימים עבדאללה הראשון, מלך ירדן). הוא חתר לתוכנית שתהיה מוסכמת על ידי התנועה הערבית בכך שלא תקפח את הזכויות של היהדות החרדית בארץ ישראל ותיתן תנועה חופשית של יהודים בארצות ערב (כולל ארץ ישראל), ואילו היהודים יוותרו על הדרישה לזכויות מדיניות בארץ ישראל.
במאי 1923 קיבל מכתב איום על חייו, בו נאמר כי עליו לעזוב את ארץ ישראל עד 24 במאי.
הרצח
דה האן אמור היה לצאת ללונדון ב-1 ביולי 1924 עם משלחת מטעם העדה החרדית, כדי לפעול נגד אישור החוק למתן מעמד לקהילות היהודיות בארץ ישראל, שלדעת העדה החרדית היה בו כדי לתת יתרון ליישוב הציוני. השמועה אמרה שבכוונתו לפעול בלונדון גם לביטול הצהרת בלפור (דה האן עצמו הכחיש טענות על פעילות בכיוון הזה, שעלו בעקבות פגישה קודמת). ב-30 ביוני 1924, כשיצא דה האן לרחוב יפו לאחר תפילת מנחה בבית הכנסת שבחצר בית החולים שערי צדק, נורה שלוש פעמים על ידי אקדח. הרוצח נמלט. זהות הרוצח, סייעניו ושולחיו לא נתגלתה למשטרת המנדט ותיק החקירה נסגר.
היסטוריונים שחקרו את אירוע ההתנקשות סבורים שאברהם תהומי (זילברג), איש "ההגנה" ולימים ממקימי האצ"ל, יזם את הפעולה. גם בערוב ימיו, עשרות שנים אחרי הרצח, סירב תהומי להודות בפה מלא שביצע את מעשה הרצח, אם כי בריאיון לשלמה נקדימון ב-1983 הודה באחריות מסוימת למעשה ובכך שבוצע בידי "ההגנה". תהומי פנה לממונה עליו, זכריה אוריאלי, והלה אישר לו את הפעולה לאחר התייעצות עם בכירים ממנו. במהלך השנים הועלו בהקשר זה שמותיהם של יוסף הכט, שעמד בראש "ההגנה", ושל יצחק בן-צבי. בספר תולדות ההגנה מופיעה עדותו של הכט שהוא יזם את הפעולה, ורק אחריה הודיע לבן צבי. בשנת תשט"ז פורסם בשבועון העולם הזה שרחל ינאית בן-צבי הייתה שותפה לתכנון. תהומי הכחיש זאת במכתב לעיתון, וכן לימים לחוקר עודד ארצי. בשנת 2019 נחשף מכתב של תהומי משנת 1979, שבו אישר כי בן צבי השתתף בהחלטה על הרצח הביצוע הוטל על תהומי ועל אברהם גיורא קריצ'בסקי.
תהומי הכחיש את דעתו של עודד ארצי, שלפיה ביצע תהומי את הרצח בשמו של תא מחתרתי בשם 'המפעל', בעל מאפיינים המזכירים את מחתרת 'הקיבוץ'. תא זה, שהורתו ב'חבורת אודסה', התגבש בשנים 1923–1924, ומנה 13 חברים מקרב קבוצת השרון, אנשי העלייה השלישית שזוהו עם מפלגת הפועל הצעיר. מפקד התא היה אליהו בן חורין (בינדר) ולדעת ארצי הוא שהוציא את פקודת החיסול. צוות החיסול כלל את תהומי, היורה, ואת זאב משי.
תוצאות הרצח והשלכותיו
רצח דה האן נחשב לרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל בעת החדשה, וזעזע את היישוב. בעיתונות פורסמו מאמרי הסתייגות חריפים, אך גם מאמרים שלא שכחו את אופיו ועברו. מיד אחרי מותו, התפרסמה כתבה בעיתון הארץ: . אף היו מאמרים שניסו להעביר את האחריות לצד הנפגע:
. יש מאמר שאף ניסה למצוא תירוצים ממקורות המסורת היהודית לאירוע זה: . במערכת "קול ישראל" נתקבל מאמר של ראש עיריית ירושלים, מוסא כאזם אל-חוסייני: . הפובליציסט אורי קיסרי כתב ב"דבר", כשנה וחצי לאחר הרצח:
בלט בחריפותו הפובליציסט איש תנועת העבודה משה בילינסון, שכתב:.
עם זאת, כתב חוקר מדע המדינה שלמה אבינרי:
בחלק מן החוגים החרדים הפך דה האן לקדוש מעונה, כחרדי שנפל בידי חילונים על משמרת שמירת קודשי ישראל, ואף הרב יוסף חיים זוננפלד הכריז ש"מובטחני כי מי שמדבר בגנותו של דיהאן אפילו בדבר קט, אין לו חלק לעולם הבא". מסורת זו נמשכת עד היום. עם זאת, באגודת ישראל העולמית, שמלכתחילה לא שבעה נחת מפעילותו של דה האן, הקיצונית מדי לטעמה, נשמעו, עם פרסום ספריו ההומוסקסואליים לאחר הרצח, קולות הסתייגות ממנו, והתנועה נמנעה מלהנציח את שמו. באמצע שנות השמונים ניסתה העדה החרדית לשנות את שמה של גינת זופניק שבירושלים ל"גן יעקב ישראל דה האן".
הסופר ארנולד צווייג כתב ב-1932 רומן המבוסס על פרשת חייו של דה האן בשם "דה פרינט שב הביתה" (תורגם לעברית בשם "דה וריאנט שב הביתה"). בספר "נוצות" מאת חיים באר יש דמות המבוססת על דמותו של דה האן.
במאה ה-21 מועלה זכרו של דה האן על ידי קהילת הלהט"ב כמשורר ואיש רוח שנרצח, אמנם על רקע פוליטי, אך בטענה שדמו הותר ביתר קלות בשל נטייתו המינית. שורה משירו של דה האן, "שיר לדייג צעיר" – "כזו כמיהה ללא גבול לידידות", חקוקה על אחת משלוש צלעות ה"הומומונומנט" באמסטרדם - אנדרטה המציינת את זכרם של כל ההומוסקסואלים שנרדפו לאורך הדורות בשל נטייתם. אף על פי שהיה משורר מוערך, לא נקרא רחוב על שמו של דה האן עד 1993, בשל המחלוקת שנקשרה בשמו. בשנה זו, נקרא רחוב על שמו ברובע פּייפּ (Pijp) באמסטרדם, הרובע שבו מתרחשת עלילת "צינורות". ברחוב זה גם לוח זיכרון לזכרו של דה האן, ועליו חקוק שירו "אי-שקט" (ONRUST).
מדי שנה, לקראת יום השנה להירצחו, מפרסמים נטורי קרתא מודעות רחוב בגנות הרצח.
ספריו
בנוסף לכמה עבודות פחות חשובות (אוסף הסיפורים "Kanalje", או "תעלה קטנה", הרומן "Ondergangen", או "שקיעות" וטקסטים שהתפרסמו בכתבי-עת שונים), כתב דה האן שני רומנים גדולים שהכו גלים בזמנם ושערכם הספרותי אינו מוטל בספק.
משיצא ב-1904 הרומן צינורות (בהולנדית: Pijpelijnetjes, משחק מילים על שם הרובע פּייפּ באמסטרדם, שבו מתרחשת העלילה), הוא חולל שערורייה וגרם לזעזוע רב. הספר הוקדש ל"אָלֶטְרִינוֹ הטוב" (ארנולד אלטרינו) שהיה רופא וידידו של דה האן; אבל גם אותו אלטרינו נרעש למקרא הספר והנושא שבו עסק. פ' ל' טאק, עורכו הראשי של העיתון Het Volk ("העם"), שלח לדה האן מכתב פיטורין, ולמחרת היום שלח לו מכתב נוסף, ובו כתב לו כי הוא עדיין מוזמן "לשוחח עם מישהו קצת יותר מבוגר" - כלומר עם טאק עצמו. הסופר והפסיכיאטר פרדריק ואן אדן, שהיה גם הוא ידידו של דה האן, הוקיע את הספר; חבר אחר של דה האן, הסופר לודווייק ואן דייסל, הגיב תחילה בהזדהות, אך מאוחר יותר הלך והרחיק עצמו מעליו. לבסוף, דה האן פוטר אחר כבוד מעבודתו כמורה, ונזרק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
ב-1908 הופיע רומן שני בשם פתולוגיות: הידרדרותו של יוהאן ואן פֵרֶה דה וית (Pathologieën: De ondergang van Johan van Vere de With), שעסק גם הוא בהומוסקסואליות. ספר זה חולל פחות שערוריות מקודמו; אמנם בכמה מקומות בספר ניכרת נימה של סאדיזם, אבל הפעם מתייחס המספר לנושא ספרו בביקורתיות רבה יותר, כפי שמרמזת גם הכותרת.
בשנות השבעים, עם התחזקותה של התנועה לזכויות ההומוסקסואלים בהולנד, נתגלו שני הרומנים מחדש ויצאו לאור במהדורות חדשות; "צינורות" עובד גם למחזה בשנות השמונים של המאה ה-20.
לקראת סוף חייו של דה האן נשכחו הרומנים שלו, והוא הקדיש את רוב האנרגיה היצירתית שלו לכתיבת שירה. עוד ב-1900 הוא פרסם שירים שכתב בנעוריו, אבל כעת התחילו להופיע כרכי שירה בשלים וחדשים, שברבים מהם הוא שב לנושאים הומוארוטיים. אבל בה במידה העסיקה אותו גם היהדות והחיבוטים הקשורים בה, וכמה משיריו הארוכים (במיוחד Het Joodsche lied, "השיר היהודי", פואמה בשני חלקים) מתעמקים בנושא. קובץ שיריו המפורסם ביותר הוא "מרובעים" (Kwatrijnen), מאות שירים קצרצרים בני ארבע שורות (בהשראת ה"רֻבַּעְיָאת" של עומר ח'יאם), המספרים בהדרגה את סיפור בואו של דה האן לארץ וחוויותיו בה. שירים אלה, שראו אור אחרי מותו של דה האן, רוויים נימה אישית ואינטימית ובעלי קצב ייחודי משלהם, ומציגים דמות של מספר רגיש, רגשן, עקשן וחד-עין. בזכות שירים אלה הוא נודע בשנים שלאחר מותו, עד שהרומנים המוקדמים שלו נתגלו מחדש. קובץ המכיל את כל שיריו יצא לאור לראשונה ב-1952.
ארכיונו שמור בספריית רוזנטליאנה באוניברסיטת אמסטרדם.
תיעודי
בעת שהותו בארץ-ישראל פרסם דה האן מאות טורים ורשמי-מסע בעיתון "אלחמן האנדלסבלאד", שבהם שיטח את חוויותיו, רשמיו, דעותיו על העדות השונות בארץ (כולל ביקורת על התנועה הציונית); כמו כן מוזכרים בכתביו אישים ידועים מהתקופה: טרומפלדור, ז'בוטינסקי, ביאליק (שאותו העריץ, ואף הקדיש לו שיר) ואחרים. רשימות אלו טרם ראו אור בכרך אחד, אך כמה כרכים קטנים שלהם ראו אור:
קישורים חיצוניים
מכּתביו בתרגום לעברית:
לשון (מאכל)
לשון היא בשר הנחשב כחלק פנים על אף שמדובר בשריר. בשר הלשון מבושל בישול ארוך. על פי רוב, נעשה שימוש בלשון פר, עגל, כבש וחזיר. בתרבויות מסוימות נחשבת הלשון למאכל תאווה.
בבריטניה נהוג לאכול את הלשון קרה ומתובלת בפלפל אנגלי בסלט או בכריך. בצרפת מעדיפים לאכול את הלשון חמה. בצפון אמריקה ממעטים לאכול את הלשון, הגם שהיא החלק היחיד של ראש הבהמה אשר בכלל נמכר בשווקים.
הכנה
דרך נוספת להכנת לשון למאכל היא כבישה. לשון כבושה מיוצרת גם באופן תעשייתי וניתנת לרכישה במעדניות בשר.
ערכים תזונתיים
לשון בקר שוקלת בממוצע כ-1,400 גרם, ומשקלה יכול להגיע עד 2 ק"ג. לשון עגל שוקלת בין 700-350 גרם, ולשונות כבש וחזיר בתחום 225-90 גרם.
הלשון אינה מכילה עצמות, ותכולת החלבון שלה גבוהה, בעוד כמות השומן נמוכה יחסית לחלקי בשר אחרים. הלשון עשירה בוויטמין B3, ברזל וויטמין B12.
היסטוריה
ברומא העתיקה נחשבה הלשון של ציפור שיר למאכל תאווה.
חאבי גאלאן
חאבייר "חאבי" גאלאן חיל (בספרדית: Javier "Javi" Galán Gil; נולד ב-19 בנובמבר 1994 בבדחוס שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אתלטיקו מדריד מלה ליגה.
קריירת מועדונים
גאלאן החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של בדחוס מהליגות הנמוכות.
ב-9 ביולי 2015 חתם גאלאן בקורדובה, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון, במדיה ערך 77 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים במסגרת הליגה הספרדית השנייה.
ב-29 בינואר 2019 חתם גאלאן על חוזה לשלוש עונות וחצי בווסקה מהלה ליגה. הוא ערך 81 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-31 ביולי 2021 חתם גאלאן על חוזה לחמש עונות בסלטה ויגו מלה ליגה. ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לאתלטיקו מדריד במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. הוא ערך 37 הופעות ליגה בעונתו הראשונה במועדון.
ב-3 ביולי 2023 חתם גאלאן באתלטיקו מדריד ל3 שנים.
בוקר טוב ילד
בוקר טוב ילד (באנגלית: Good Morning Son) הוא סרט דרמה ישראלי שכתב וביים שרון בר-זיו. הסרט הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל חיפה 2018. הסרט הוקרן בבתי הקולנוע בישראל בשנת 2019. זהו סרטו השני של שרון בר זיו ("חדר 514") והוא משחק בו בתפקיד הראשי לצד קרן מור.
קישורים חיצוניים
ראיונות
יחסי ארצות הברית–סנט לוסיה
יחסי ארצות הברית–סנט לוסיה הם היחסים הדו-צדדיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית ובין סנט לוסיה. לארי לאון פאלמר מכהן כיום כשגריר ארצות הברית בסנט לוסיה.
היסטוריה
ארצות הברית תומכת במאמציה של ממשלת סנט לוסיה להרחיב את הבסיס הכלכלי שלה. ממשלת סנט לוסיה שיתפה פעולה עם ארצות הברית בבעיות ביטחוניות. הסיוע האמריקני מועבר בעיקר באמצעות סוכנויות רב-צדדיות, כגון הבנק העולמי ומשרד הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי בברידג'טאון, ברבדוס. לחיל השלום, שמפקדתו המזרחית של הקאריביים ממוקמת בסנט לוסיה, יש 22 מתנדבים בה, שעיקרם פיתוח עסקי, חינוך ובריאות. תוכניות סיוע ביטחוני של ארצות הברית מספקות הכשרה מוגבלת ליחידת השירותים הצבאיים למחצה, ולמשמר החופים. בנוסף, סנט לוסיה מקבלת סיוע אמריקני נגד סמים ובפרויקטים לבנייה אזרחית הומניטרית.
סנט לוסיה וארצות הברית משתפות פעולה במאבק בפשיעה בינלאומית ובסחר בסמים. סנט לוסיה היא נקודת מעבר מושכת לסוחרים בגלל מיקומה. שתי הממשלות חתמו על הסכמים בילטרליים שונים, כולל הסכם אכיפת חוק ימי, הסכם סיוע משפטי הדדי ואמנת הסגרה.
יותר אמריקנים מבקרים בסנט לוסיה מכל קבוצת לאום אחרת. בשנת 2005, מספר התיירים המבקרים הסתכם כמעל ל-700,000, בעיקר מארצות הברית, מבריטניה, ומהקהילייה הקריבית.
ייצוג
ארצות הברית אינה מקיימת נוכחות דיפלומטית בסנט לוסיה. השגריר ופקידי השגרירות הם תושבי ברבדוס ולעיתים קרובות נוסעים לסנט לוסיה. ו. פ. גארזה הוא סגן ראש המשלחת, איאן קמפבל הוא היועץ המדיני/כלכלי, קלייד הווארד הבן הוא הקונסול הכללי, ג'ייק אלר הוא נספח העבודה האזורי והקצין לעניינים מסחריים, ג'ון רוברטס הוא קצין יחסי הציבור, וקייט ראפטרי הוא מנהלת חיל השלום.
נחום מגיד
הרב נחום קפלן שנודע בכינוי: ר' נחום מגיד או המגיד מווארשא (תקצ"ד, 1834 – י"ט באדר תרע"ג, 1913) היה מגיד מישרים בוורשה ובשנותיו האחרונות בירושלים. גיסו של החפץ חיים.
תולדותיו
בנם של משה אהרן גרוסברד ובלומא הענע משאוול. נישא לרייזא, בתו של שמעון אפשטיין, אביו חורגו וחמיו של רבי ישראל מאיר הכהן מראדין - החפץ חיים.
חיבר ספרים על מסכתות מסדר זרעים, וכן על מגילת אסתר ומגילת רות. הרב יוסף חיים זוננפלד כתב בהסכמה לספרו: "הנה כבר יצא מוניטין של כבוד הרב הגאון המפורסם המגיד דפה עיה"ק (=עיר הקודש) תובב"א הקבוע בבית הכנסת הגדולה בחורבת רבי יהודה החסיד ז"ל כש"ת מו"ה נחום נ"י, ושפתותיו נוטפות מור ובשמים מאגדות ודרשות חז"ל".
נפטר בשנת תרע"ג, ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
צאצאיו
ילדיו הם:
יחסי אירלנד–יוון
יחסי אירלנד–יוון הם היחסים בין יוון לאירלנד.
רקע כללי
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 בינואר 1975. מאז 1977, יוון מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין, ואירלנד מחזיקה ביוון 4 קונסוליות כבוד בקורפו, הרקליון, רודוס וסלוניקי. מאז 1978 אירלנד מחזיקה ביוון שגרירות באתונה. המכון האירי למחקרים הלניים באתונה נפתח בשנת 1995, והוא אחד מתוך 17 מכונים ארכאולוגיים זרים באתונה.
שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, בארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי, האיחוד האירופי וגוש האירו.
== ביקורים דו-צדדיים ==
== הסכמים דו צדדיים ==
מרבית האמנות והתקנות בין שתי המדינות נעשות כעת באמצעות האיחוד האירופי.
אלי בלילתי
אליהו בלילתי (נולד ב-23 בפברואר 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בעירוני טבריה.
קריירה
בקיץ הושאל להפועל עפולה. ב-2 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד עירוני קריית גת במסגרת גביע הטוטו לאומית. שישה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 מול הפועל ראשון לציון. עד לסיום העונה ערך 33 הופעות בליגה ועוד חמש בגביע המדינה.
בתחילת עונת 2015/2016 חזר לעירוני קריית שמונה. ב-2 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–1 על הפועל עכו במסגרת גביע הטוטו. ב-12 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–3 על בני סכנין. שלושה ימים לאחר מכן זכה עם הקבוצה באלוף האלופים, לאחר שבמשחק הגמר כבש את שער הניצחון בבעיטות ההכרעה מול מכבי תל אביב. ב-28 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–2 לבני סכנין.
בינואר הושאל פעם נוספת להפועל עפולה. בסיום העונה חזר לקריית שמונה, אך בינואר הושאל בשלישית לעפולה עד לסיום העונה.
ב-10 ביולי 2017 חתם לשלוש שנים בבני יהודה תל אביב. ב-30 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 0–2 למכבי תל אביב.
ב-19 באוגוסט 2018 חזר לליגה הלאומית כאשר חתם בהפועל נוף הגליל.
ב-26 ביוני 2019 חתם בהפועל חיפה. ב-25 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 על הפועל כפר סבא, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה ובליגת העל. ב-2 בספטמבר 2020 חזר לקדנציה שנייה בהפועל נוף הגליל. ב-3 ביוני 2022 חתם בעירוני טבריה.
לזכותו של בלילתי שלוש הופעות בנבחרת הצעירה.
סאות' אפריקן איירווייז
לחברה היה הסכם קוד-שייר מספר שנים עם אל על בקו תל אביב–יוהנסבורג אשר הסתיים בשנת 2009. החברה מפעילה חברה בת בשם מנגו הפועלת כחברה לטיסות חסך ומבצעת טיסות פנים ברחבי דרום אפריקה.
היסטוריה
חברת סאות' אפריקן איירווייז הייתה בקשיים כלכליים שנגרמו מהנהלה לקויה ושחיתות במשך שנים רבות. בחודש אפריל 2020 במהלך מגפת הקורונה, נכנסה החברה להליך פירוק והודיעה על כוונתה לפטר את כל עובדיה, ממשלת דרום אפריקה הודיעה שתסגור את החברה לאחר 86 שנות פעילות, ותקים חברת דגל אחרת לדרום אפריקה תחתיה.
בספטמבר 2020 הודיע ממשלת דרום אפריקה כי היא תספק מימון ראשוני לכיסוי עלויות ארגון מחדש של חברת התעופה. ב-30 בספטמבר הודיעה חברת התעופה כי היא משעה את כל פעילותה עד שיוסכם על מימון קריטי. בספטמבר 2021 חידשה החברה את פעילותה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון למרץ 2020:
סולפג'
סוֹלפֵֿג' (לרוב נהגה בעברית כ-סוֹלפֵֿז' לפי ההיגוי הצרפתי; בכתיב צרפתי: Solfège) או באיטלקית: סוֹלפֵֿג׳וֹ (Solfeggio) הוא טכניקה בשירה ובהוראה מוזיקלית, המהווה בסיס לכל שירה מתווים, בניגוד לשירה משמיעה. שליטה בטכניקת סולפג' היא תנאי ללימודי שירה ברמה המצריכה קריאת תווים, אם לזמרים סולנים ואם במקהלה. מטרת הסולפג' היא להכשיר מוזיקאים לשירה מדויקת, בעיקר מבחינת גובה הצליל, אך גם מבחינת קצב, בלי קשר לטיב קולו וליכולות השירה האחרות שלו. סולפג' מהווה גם חלק אינטגרלי בשיעורי פיתוח שמיעה למוזיקאים מכל התחומים, והוא נפוץ מאוד בארצות אירופה, שהשפות המדוברות בהן מבוססות על לטינית, כגון איטליה, צרפת וספרד, ובמזרח אירופה, וכמו כן גם בישראל. בארצות אחרות (למשל, בגרמניה) שירת סולפג' כחלק מההכשרה המוזיקלית היא נדירה מאוד.
השירה בסולפג' יכולה לעשות שימוש בשמות הצלילים (זהו אף מקור השם - "טוניק סול-פה"), אך בה במידה יכול המורה לדרוש מן התלמיד לשיר כל הברה אחרת הנראית לו, ובלבד שכל צליל יקבל הברה משלו. גישה מסוימת לסולפג' גורסת שירת שמות תווים שונים מאלה הרשומים, כדי לשחרר את התלמיד מן הקשר לתווים הכתובים ולגרום לו להתייחס למרווחים שבין התווים ולמיקומם על פני החמשה בלי קשר למפתח, אך גישה זו יוצרת בעיות אצל רוב קוראי התווים ומקשה ביותר על בעלי שמיעה אבסולוטית. גישה זו תופסת מקום בשיטת קודאי ויש לה תומכים רבים.
שמות הצלילים דו, רה וכו׳ נובעים ממזמור נוצרי בן 6 שורות מהמאה ה-11, המנון ליוחנן הקדוש, שנכתב על ידי תאורטיקן המוזיקה גווידו ד'ארצו, בו כל שורה התחילה בצליל מסוים ובהברה מסוימת, כאשר השורה הראשונה התחילה בהברה "אוט", השנייה בהברה "רה", השלישית בהברה "מי", הרביעית בהברה "פה", החמישית בהברה "סול" והשישית בהברה "לה". כעבור זמן קצר התווספה ההברה "סי" לצליל השביעי בסולם, שהיא ראשי התיבות של השם יוהאנס הקדוש (Sancte Iohannes) ו"אוט" הוחלף במאה ה-17 ל"דו" על שמו של המוזיקולוג ג'ובאני בטיסטה דוני.
ענבל שוקי
ענבל שוקי (נולדה ב-1968 ברמת השרון) היא מעצבת תלבושות ישראלית, זוכת שני פרסי אופיר ופרס עדשת הזהב.
ביוגרפיה
ענבל שוקי נולדה ב-1968 ברמת השרון שם גם גדלה. השתחררה מהצבא בדרגת סרן. לאחר שירותה, למדה עיצוב חלונות ראווה וגרפיקה.
ב-1992 נכנסה שוקי לתחום עיצוב התלבושות, ומאז עובדת בתעשייה הקולנוע והטלוויזיה בעשרות סרטים, סדרות, פרסומות ותשדירים.
שוקי בעלת מותג וינטג' מפריס בשם "קונפטי", חברה במועצת הקולנוע ולימדה 8 שנים קורס בשם "הלבשה בקולנוע" במכללה לחינוך לטכנולוגיה ולאמנויות בסמינר הקיבוצים.
פילמוגרפיה חלקית
שוקי עיצבה את התלבושות בסרטים הבאים:
סדרות
בנוסף, שוקי עיצבה את התלבושות בסדרות הבאות:
אלידה ואלי
אלידה ואלי (באיטלקית: Alida Valli; 31 במאי 1921 – 22 באפריל 2006), הייתה שחקנית קולנוע איטלקייה.
ביוגרפיה
אלידה ואלי נולדה בשנת 1921 בעיר פולה בחבל איסטריה (חצי האי הגדול שבים האדריטי, שנכלל אז בתחומי איטליה וכיום משתייך לקרואטיה). אביה היה איש אצולה אוסטרי ושימש כפרופסור לפילוסופיה ואימה הייתה ממוצא גרמני-איטלקי מעורב ושימשה כמורה לפסנתר. בראשית שנות השלושים עקרה המשפחה לעיר קומו באיטליה. לאחר מות אביה, בהיותה בת 15, עברה עם אימה לרומא והחלה ללמוד באקדמיה לקולנוע שנוסדה אז על ידי שליט איטליה הפשיסטית בניטו מוסוליני בשנת 1935. מוסוליני שאף לחזק את מעמדו על ידי יצירת תעשיית קולנוע בשליטתו. במסגרת זו השיק את פסטיבל הקולנוע של ונציה בשנת 1932 וייסד את האקדמיה לקולנוע בה החלה אלידה ואלי ללמוד, ובשנת 1937 פתח את אולפני הקולנוע האיטלקיים "צ'ינצ'יטה", שהשתרעו על פני 40,000 מטרים רבועים ולהם צמודים 35,000 מטרים רבועים של גנים. אולפנים אלה המשיכו להתקיים לאחר תום מלחמת העולם השנייה ובהם נוצרו במרוצת שבעים השנה שחלפו מאז, מיטב סרטי הקולנוע של איטליה.
כוכבת קולנוע באיטליה הפאשיסטית
לאחר תקופת לימודים קצרה החלה אלידה ואלי להופיע בסרטי קולנוע, בתחילה בתפקידים קטנים, אך עד מהרה הפכה לכוכבת בולטת מבין משחקני הקולנוע האיטלקיים הצעירים, זאת הודות ליופי תוארה וקסמה.
בסוף שנות השלושים ובימי מלחמת העולם השנייה הופיעה אלידה ואלי במספר רב של סרטים איטלקיים, אשר בנסיבות הזמן לא הופצו מחוץ לאיטליה. סרט בולט אחד מאותה תקופה, שזכה לגילוי מחדש בשנים שלאחר המלחמה, הוא סרט משנת 1942 על פי ספרה של הסופרת האמריקנית איין ראנד "אנו החיים", שהוסרט בשני חלקים: Noy Vivi (אנו החיים) וAddido kira (להתראות קירה). סרט זה, התבסס אמנם על ספרה האנטי קומוניסטי והשקפת העולם האינדיבידואליסטית של איין ראנד, אך הופק ללא ידיעתה וללא אישורה של המחברת, בעת שאיטליה הייתה במצב מלחמה עם ארצות הברית. בסרט מגלמת אלידה ואלי את דמותה של צעירה רוסית המפתה עסקן מפלגה במטרה לעזור לאהובה לקבל טיפול רפואי. את האהוב גילם השחקן רוסאנו בראצי, מי שלימים יופיע בסרטים הוליוודיים אחדים שהידוע בהם הוא המחזמר דרום פסיפיק משנת 1958.
בשנת 1943, בעקבות פלישת בעלות הברית לאיטליה, פיטר המלך את מוסוליני ומינה את המרשל פייטרו באדוליו לראש ממשלה. באדוליו חתם על הסכם כניעה של איטליה. הגרמנים הגיבו בהשתלטות על רומא ועל רוב המדינה. השלטונות הגרמנים דרשו מאלידה ואלי, שהייתה אז כוכבת-על באיטליה, להשתתף בסרטי תעמולה נאצים. על מנת להימנע מכך בחרה אלידה ואלי להסתתר במקום מחבוא. גם לאחר שבעלות הברית שחררו את רומא והתקדמו צפונה בשנת 1944 לא חזרה אלידה ואלי להשתתף בסרטים. בשנת 1944 נישאה אלידה ואלי לנגן הג'אז והצייר אוסקר דה מאג'ו. לזוג נולדו שני ילדים. רק בשנת 1945, עם סיום המלחמה חזרה אלידה ואלי לשחק בסרטי קולנוע באיטליה.
בהוליווד
בהוליווד הופיעה אלידה ואלי בשני סרטים שהחשוב מביניהם היה הסרט "משפט פאראדין" משנת 1947, סרט מתח בבימויו של אלפרד היצ'קוק. ואלי מילאה תפקיד של אישה שהועמדה לדין באשמת רצח בעלה העיוור, אשר עורך דינה, המגולם על ידי גרגורי פק מתאהב בה. בסרט זה הופיעו שחקני קולנוע מן השורה הראשונה וביניהם צ'ארלס לוטון, לואי ז'ורדן ואתל ברימור. הסרט השני "נס הפעמונים" לא זכה להצלחה ולפרסום.
"האדם השלישי"
בזכות קשריו של סלזניק קיבלה אלידה ואלי את התפקיד הראשי בסרט הבריטי "האדם השלישי", שהוסרט בלונדון ובווינה בשנת 1949. בסרט זה זכתה אלידה ואלי להגיע הן לפסגת פרסומה והן לקנות לה מקום בסרט הנחשב לסרט קולנוע קלאסי, הממשיך להיות מוקרן עד היום בערוצי טלוויזיה ברחבי העולם.
בסרט על פי ספרו של גראהם גרין בבימויו של קרול ריד, הופיעה אלידה ואלי לצדו של אורסון ולס ושל כוכבי קולנוע נודעים כג'וזף קוטן האמריקאי וטרבור הווארד הבריטי. עלילת הסרט, שהוא מותחן בסגנון הסרט האפל, מתרחשת בווינה שלאחר המלחמה, עיר הרוסה בחלקה ונתונה לשלטונן של מעצמות הכיבוש. העיר סובלת ממחסור ופורחים בה עסקי השוק השחור. אלידה ואלי מגלמת בסרט את דמותה של פליטה צ'כית מסתורית המתגוררת באזור הכיבוש הסובייטי של וינה, ומתרפקת על זכרו של אהובה המת (אורסון ולס), עד שהגורל מביא לה הפתעה מדהימה.
פרשת וילמה מונטסי
בבוקר ה-11 באפריל 1953 נשטפה אל חוף הים הטירני ליד העיירה אוסטיה, מדרום-מזרח לרומא, ליד שפך נהר הטיבר, גופה של אשה צעירה יפת תואר. הגופה זוהתה כגופתה של וילמה מונטסי בת ה-21, בת למשפחה מהמעמד הבינוני (אביה היה נגר), ששימשה כדוגמנית; התברר שהיא נעדרה מבית הוריה ברומא מאז ה-9 באפריל. עד מהרה הפכה ידיעה יום-יומית זאת לאחת מן השערוריות הגדולות ביותר שהתחוללו באיטליה הדמוקרטית שלאחר מלחמת העולם השנייה.
תחילה המשטרה העריכה שהצעירה התאבדה, או שכשלה למימי הים וטבעה, אך כשנתברר כי לגופה חסרים פרטי לבוש (חצאית, גרביים ונעלים), החלה המשטרה להתייחס אל המקרה כרצח. נתברר כי הגופה נמצאה ליד מועדון-חוף, שבזמנו היה אתר ציד לבני משפחת המלוכה האיטלקית, ובעת המקרה שימש כמועדון אקסקלוסיבי לבני המעמדות העליונים. באי המועדון היו פוליטיקאים מושחתים, אנשי משפחות האצולה והמלוכה האיטלקית לשעבר ושחקניות מתחילות שחיפשו תפקיד.
הלכו והצטברו ראיות כי באי המועדון ערכו בו אורגיות ונטלו בו סמים. החשד נפל על נגן ג'אז בשם פיירו פיצ'וני, בנו של שר החוץ האיטלקי. החשד היה כי מונטסי הולעטה במועדון במנת יתר של סמים וכי היא הוטלה לחוף, הלומת סמים, כדי להרחיקה מקשר עם המועדון, והופקרה למותה.
במשפטם של פיירו פיצ'וני ומספר מחבריו, הופיעה אלידה ואלי כעדת הגנה ובעדותה סיפקה לו אליבי, בהעידה כי בעת מותה של וילמה מונטסי היא שהתה בחברתו של פיצ'וני בעיר אמאלפי השוכנת כ-300 קילומטר דרומית לרומא, כשפיצ'וני חולה בדלקת גרון ושרוי בחום. עדותה ועדויות חברים אחרים של הנאשמים, שנועדו אף הן להגן על הנאשמים, נתקבלו בציבור האיטלקי בחוסר אמון ועוררו ספקולציות נוספות. המשפט נסתיים בשנת 1957 בזיכויים של הנאשמים. נסיבות מותה של וילמה מונטסי נותרו עלומות עד היום.
סוף הדרך
פרשת וילמה מונטסי העיבה על הקריירה של אלידה ואלי. בעלה התגרש ממנה בשנת 1954 ומאז לא הופיעה בסרטי קולנוע עד שנת 1957. להוליווד לא שבה מעולם. משנת 1957 היא שיחקה בסרטי קולנוע איטלקיים ואירופים וכן על במת התיאטרון ועל מסך הטלוויזיה באיטליה; בסך הכל הופיעה בלמעלה ממאה סרטי קולנוע.
ב-1995 ו-1996 ראו אור שתי ביוגרפיות של אלידה ואלי בשפה האיטלקית. ב-1997 זכתה בפרס אריה הזהב על מפעל חיים. הסרט האחרון בו הופיעה לפני מותה היה הסרט שנשא את השם הסמלי Semana Santa - "מלאך המוות"' משנת 2002.
אלידה ואלי נפטרה בביתה ברומא בשנת 2006, בגיל 85.
ועדת הכספים
הוועדה דנה בתקציב המדינה ובחוק ההסדרים ומכינה אותם לקריאה שנייה ושלישית במליאת הכנסת, וביכולתה להשפיע אפוא השפעה מרחיקת לכת על הרכב התקציב, ובכלל זה על העברת תמיכות כספיות לסקטורים וגופים שונים. משום כך נודע לה משקל פוליטי רב. כמו כן דנה הוועדה בחוקים כלכליים, ובפרט בחוקי המיסים. תקנות בענייני מיסים מובאות לאישור הוועדה.
בכנסות האחרונות כיהנו כמחצית מהזמן חברי כנסת מהסיעות החרדיות (יהדות התורה) בראשות ועדת הכספים, ואף הסתפקו בתפקיד זה כתמורה לחברותן בקואליציה, משום שליושב ראש הוועדה יש לעיתים כוח רב אף יותר מלשר מכהן, שכן הוא יכול לעכב או לקדם החלטות תקציביות של מאות מיליוני שקלים על פי שיקול דעתו, אם כי בכפוף להחלטת שאר חברי הוועדה. זו הסיבה כי באופן קבוע כמעט יושב ראש הוועדה הוא ממפלגה החברה הקואליציה או ממפלגה התומכת בה מבחוץ, כדי לאפשר קידום תקציב המדינה והעברת החלטות ממשלה באופן סדיר.
הוועדה מאשרת גם את הצעתו של מבקר המדינה לתקציב משרדו, כדי להבטיח את אי-התלות שלו בתקציב המדינה שמכין אגף התקציבים במשרד האוצר.
ועדות משנה
לוועדת הכספים ועדות משנה רבות, המשתנות מעת לעת. בתחילת כהונתה של הכנסת ה-17 היו בוועדה ועדות המשנה הבאות:
השטן (טולסטוי)
"השטן" היא נובלה שכתב לב טולסטוי בשנת 1889 (עם סוף חלופי שנכתב בשנת 1909), אך היא יצאה לאור רק בשנת 1911, מספר חודשים לאחר מותו של טולסטוי. בדומה לסונאטת קרויצר מאת טולסטוי, אשר נכתבה באותו הזמן, נובלת "השטן" עוסקת אף היא בהשלכותיה של משיכה מינית עזה.
בראש הסיפור הוסיף טולסטוי את האפיגרמה מהברית החדשה: "כל-המסתכל באשה לחמוד אותה - נאף נאפה בלבו: ואם תכשילך עין ימינך - נקר אותה והשלך ממך, כי טוב לך אשר יאבד אחד מאבריך מרדת כל-גופך אל-גיהנם"
עלילה
הנובלה מספרת על צעיר רוסי בן 26 בשם יבגני אירטנוב, שירש מאביו אחוזה גדולה השקועה בחובות. הוא החל להשקיע את כל מאודו בשיקום האחוזה, אך פרישותו המינית בכפר הציקה לו והוא החליט "למען בריאותו" לקיים יחסים אינטימיים עם סטיפנידה, כפרית "רעננה, צעירה ויפה" שבעלה נמצא בעיר. "רגש הבושה היה בו רק בתחילת המעשה. אחר כך פג וחלף והכל היה טוב. עיקר הטוב היה בזה, שעתה הוקל לו, נרגעה רוחו, אף התבדרה". יבגני נפגש עם הנערה כעשר פעמים, שילם לה על "שירותיה", אך לא נתן את דעתו עליה.
זמן מה לאחר מכן, פגש יבגני את ליזה אננסקיה, התאהב בה ונישא לה. מאז פסקו פגישותיו עם סטיפנידה.
בעזרת כספה של רעייתו ותודות לעבודתו הקשה, הצליח יבגני להשתחרר מהחובות, וחיי הנישואים התנהלו על מי מנוחות. בשנה השנייה לנישואיהם, עת הייתה בהריון, העסיקה ליזה בביתם מספר נשים מקומיות, וביניהן סטיפנידה. כשיבגני ראה אותה, עלתה בו תשוקתו הישנה אליה. אשתו נראתה לו פתאום "חיורת-מה, צהבהבת וחלושה ביותר". מחשבות זימה עלו בראשו, הוא נתקף בבהלה וניסה למצוא דרך להרחיקה ממנו. יבגני אף ביקש מהפקיד וסילי לפטר אותה מהעבודה בביתם, אך ללא הועיל; היא נקרית בדרכו פעמים רבות ומחשבותיו סבות עליה. לאחר שכמעט התייחד עימה שוב, ורק יד המקרה מנעה זאת ממנו, הוא היה כל כך מוטרד שהוא אף ביקש מווסילי לגרש את כל משפחתה מהכפר, אך האחרון לא נענה.
בעקבות התייעצות עם קרוב משפחה, הוא נסע עם ליזה לחופשה בת חודשיים בחצי האי קרים. הזוג הצעיר בילה את זמנו בנעימים, ושם אף נולדה בתם. יבגני האמין שפגה תשוקתו לסטפנידה, שתפקידו החדש במחוז ומשפחתו שהתרחבה יוציאו את תאוותו מקרבו, אך לאחר זמן מה, פגש בה ותשוקתו חזרה לבעור כשהייתה.
עד מהרה הגיע יבגני למסקנה כי חייו כך אינם חיים, ועליו לרצוח את סטיפנידה. "הרי היא שטן. שטן, ותו לא. הרי השתלטה עלי למרות רצוני". אפשרות שנייה שעלתה במוחו היא לרצוח את ליזה, אך הוא פסל אותה מיד, והחליט שרק אם יתאבד יהיה פטור מלרצוח את אשתו או את פילגשו.
מכאן יש שני סיומים לספר: המקורי, שבו לוקח יבגני אקדח ויורה בעצמו, והסיום החלופי, שכתב טולסטוי בשנת 1909, שבו יוצא יבגני ויורה בסטפנידה, נכלא, וחוזר מהכלא כשהוא מכור לאלכוהול. בשני הסיומים מסתיים הספר במשפט -
על הנובלה
אנרי טרויה, שכתב את הביוגרפיה הידועה על טולסטוי, אומר שהרעיון המרכזי ברוב היצירות של טולסטוי הוא שהחיים האמיתיים של האדם מתחילים בעת שכוחותיו הרוחניים גוברים על יצריו הבהמיים. אלא, מוסיף טרויה, שביצירותיו המוקדמות והידועות, כמו "מלחמה ושלום" ו"אנה קארנינה" אין רעיון זה המוקד של הסיפור. העלילה, מבנה היצירה, התפתחות האהבה - גוברים על המאבק הקשה הזה. ביצירותיו המאוחרות של טולסטוי, כמו "סונטת קרויצר" "התחייה" ו"השטן" המאבק מתרחש במלוא עוצמתו. טרויה מייחס את היסוד הזה ביצירותיו של טולסטוי כהשתקפות מאבקו האישי של היוצר. מיומניו ויומניה של אשתו, ניתן להתרשם שהוא היה שרוי במאבק זה כל ימיו. ביומניה של רעיתו, סופיה טולסטוי, יש התייחסויות רבות לצד זה בחייו. לקראת סוף חייו הוא ניסה לחיות כנזיר ולא נטה חיבה יתירה למין הנשי.
בתחילת הסיפור מתרשם הקורא המודרני שהמחבר כאילו מתלוצץ עמו בתיאורו את יבגני המשוכנע שהוא זקוק למין לצורך בריאותו. אך עם התפתחות הסיפור, ובעיקר בעונש הנורא שמפיל טולסטוי על הגיבור, מקבלת הנובלה אפיון קיצוני שמתיישב עם התפתחותו הרוחנית של טולסטוי, אך לא עם הקורא המודרני.
ארוונוצרוס
ארוונוצרוס (שם מדעי: Arvernoceros) הוא סוג של אייל נכחד שחי באירואסיה במשך הפליוקן ותחילת הפליסטוקן שלפני 3.2 עד 1.2 מיליון שנה מזמננו. הוא תואר למדע ב-1828. המאובנים שלו התגלו במספר אתרים בצרפת, ספרד, איטליה, פולין, גרמניה, רומניה, יוון, מולדבה, רוסיה וגאורגיה.
אייל זה הזכיר את האאוקלדוצרוס והיה דומה מעט לאייל אציל. מבנה הקרניים שלו דמו לאלה של מגלוצרוס (אשר נחשב לעיתים לצאצא של הסוג), אך היו בעלות פחות סעיפים וקצרות יותר. הוא הגיע לאורך 2.3 מטרים, לגובה 130 ס"מ בכתפיים ולמשקל של 150 עד 230 ק"ג בממוצע. מבנה הטוחנות שהתגלו היו פשוטות יחסית, כך שהוא כנראה הותאם לאכילת עלים וצמחייה עדינה.
בסוג זה ידועים 4 מינים: Arvernoceros ardei Arvernoceros verestchagini Arvernoceros giulii Arvernoceros insolitus
איציק כהן (בלם)
איציק כהן (נולד ב-22 באפריל 1983) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
כהן התחיל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ובעונת 2001/2002 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול עירוני ראשון לציון. בעונה שלאחר מכן עבר להפועל חיפה ולאחר כשנה עבר להפועל עכו, בזמן שירותו הצבאי.
לאחר כשלוש עונות בהפועל עכו חתם כהן בעירוני קריית שמונה, ונמכר באותה עונה להכח עמידר רמת גן. ולאחר עונה, בהמלצת אורי מלמיליאן חתם בהפועל פתח תקווה. כהן העפיל עם הקבוצה לליגת העל והמשיך לשחק במדיה עונה נוספת.
לקראת עונת 2009/2010 חזר כהן להפועל עכו ושם עשה את פריצתו הגדולה, עד כך שזומן לנבחרת ישראל על ידי המאמן לואיס פרננדז, והוחתם שוב בקבוצת נעוריו, מכבי חיפה. כהן לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ובקיץ 2012 שוחרר מהמועדון. בספטמבר 2012 הושאל כהן לעירוני קריית שמונה, עמה העפיל לגמר גביע המדינה. בתום העונה חזר למכבי חיפה, אך בעונת 2013/2014 לא שיחק כלל במדי הקבוצה.
באוגוסט חתם כהן בבני סכנין, במדיה שיחק שנתיים. ב-15 ביוני 2016 חתם בהפועל כפר סבא, ובתום עונת 2016/2017 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2017/2018 חזר להפועל פתח תקווה בליגה הלאומית, ובסופה פרש ממשחק פעיל.
משפחתו
איציק כהן הוא אחיינו של אלי כהן, כדורגלן עבר ומאמן בהווה, ואף שיחק תחת הדרכתו בהפועל עכו.
שפתון
שפתון (נקרא גם ליפסטיק או אודם) הוא מוצר קוסמטי ורפואי הנמרח על השפתיים. שפתונים קוסמטיים משמשים להבלטה והדגשה חזותית של השפתיים או להברקה שלהן, לרוב צבעם אדום בגוונים שונים. שפתונים רפואיים משמשים להגנה על השפתיים מקרינת השמש ומהתייבשות.
שפתונים מכילים מגוון של חומרים, בעיקר פיגמנטים, שמנים, שעווה, חמרים לריכוך העור, בושם ותבלינים.
בעת העתיקה
השפתון היה בשימוש גם לפני 5,000 שנים בבבל, כאשר הנשים היו מקשטות את שפתיהן ועיניהן במשחה שכללה אבני חן צבעוניות מרוסקות. המצרים הקדמונים נהגו למצות פיגמנט אדום-סגול מצמחים מכילי כספית ולהשתמש בו להאדמת השפתיים, אך היו לכך השלכות בריאותיות מרחיקות לכת על המשתמש.
הנשים היווניות במאה החמישית לא התאפרו, מכיוון שהאיפור היה מיועד לשחקנים שצבעו את פניהם.
ביפן העתיקה הנשים חויבו להתאפר כאשר נראו במקומות ציבוריים. הנשים היפניות השתמשו בשפתון העשוי משעווה, דבש ופיגמנטים בגוון עדין.
המלכה קלאופטרה נהגה להשתמש בשפתון שנוצר מרסק חיפושיות ונמלים, שיצר פיגמנט ארגמני.
בעת החדשה
המלכה ויקטוריה התנגדה נחרצות לאיפור וראתה בו דבר פרובוקטיבי השייך לעולמן של פרוצות, שאינו יאה לגבירות מהוגנות. באותה תקופה אף שררה נורמה האוסרת על עלמות להתאפר טרם נישואיהן, שמא יהווה האיפור משום הטעיית הארוס הפוטנציאלי לגבי יופייה של בחירת ליבו.
כיום השימוש בשפתון מקובל בקרב נשים בכל רחבי העולם.
עקבות עופרת
עופרת ועקבות של מתכות אחרות עלולים להימצא בשפתונים. עם זאת כיוון שמדובר על זיהום, אין ציון של מתכות אלו. מחקר מ-2007 מצא ב-33 מותגי שפתונים עופרת. כאשר הכמויות הגבוהות ביותר נמצאו בקרב המותגים Revlon ,L'Oreal ו-Cover Girl.
ליפ גלוס
הליפ גלוס הוא מוצר הנמרח מעל השפתון או ישירות על השפתיים והוא נותן לשפתיים מראה "רטוב" ומבריק. קיימים סוגים שונים של ליפ גלוס:
שפתון לחות
שפתון לחות הוא מוצר קוסמטי שמיועד להגן על השפתיים מפני יובש, נזקי השמש וכוויות קור, ומשתמשים בו גם גברים וגם נשים. רוב שפתוני הלחות מורכבים מדונג, קרמים, ויטמינים, שמנים אתריים, חמאת שיאה, חמאת קקאו וכדומה (ראו למשל לבלו).
גלאון
גַּלְאוֹן הוא קיבוץ מתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר. ממוקם כ-7 קילומטר צפונית מזרחית לקריית גת, על כביש אזורי 353 מזבדיאל לשריגים. נמצא כ-200 מטר מעל פני הים ליד נחל גוברין, שהוא יובל של נחל לכיש. שייך למועצה אזורית יואב.
היסטוריה
גרעיני המייסדים עלו מפולין בראשית 1939, ביניהם גרעין מהעיירה קוסטופיל וסביבתה שבחבל ווהלין (היום במערב אוקראינה) ישבו באופן זמני בגבעת מיכאל ליד נס ציונה, מרכז ששימש להכשרת גרעיני התיישבות לפני עלייתם ליישוב קבע, בנס ציונה עבדו חברי הקיבוץ בפרדסי הסביבה של איכרי נס ציונה ובסלילת כבישים. מצבם הכלכלי היה בכי רע. במוצאי יום הכיפורים ה'תש"ז, 5-6 באוקטובר 1946, עלה על הקרקע ליד קיבוץ גת, במסגרת 11 הנקודות בנגב שעלו על הקרקע באותו יום.
במלחמת העצמאות, ב-14 ביולי 1948, הדפו מגיני הקיבוץ התקפה גדולה של הצבא המצרי וכפריי הסביבה וגרמו לתוקפים אבדות כבדות. בסוף אוקטובר 1948, מספר ימים לאחר מבצע יואב, שימש הקיבוץ בסיס יציאה לכוחות צה"ל, שכבשו את בית ג'יברין. מאוחר יותר, בשנת 1949, הוקם באותו אזור קיבוץ בית גוברין. עקב המצב הביטחוני ביישוב המבודד, מאז העלייה על הקרקע, חלק מהאמהות והילדים של הקיבוץ נותר בנס ציונה, עד לאחר תום מלחמת העצמאות. במהלך המלחמה, סבלו אנשי הקיבוץ בנס ציונה מאיומים מצד הכפר הערבי הסמוך סרפנד אל חרב שהיה ממזרחו. היום יושבת בשטח הכפר השכונה יד אליעזר. חברי המשק בנו משוריין סנדביץ' המכונה ה"בובלה" משילדת רכב שקנו מערבי ברמלה. במסגריית הקיבוץ הרכיבו את המשוריין משכבות של פח עבה-עץ-ושוב פח עבה (ומכאן כינויו "סנדביץ'"). משוריין זה השתתף בקרבות במלחמת העצמאות ונמצא כיום במרכז הקיבוץ.
לאחר קום המדינה קלט הקיבוץ גרעינים מארצות הברית, ישראל ואורוגוואי.
חדר האוכל בקיבוץ נבנה בשני שלבים: את הראשון תכנן האדריכל שמואל מסטצ'קין ואת השני האדריכל חיליק ערד. בשלב השני בחר ערד לשלב במבנה יצירת אמנות (קיר קרמיקה אמנותי של משה סעידי) שתדגיש את צורת הפתחים המיוחדת שקבע בדופן הצפון-מזרחית של האולם.
נוסף לענפי החקלאות כמו שלחין, פלחה, רפת ופרדס, הוקם בקיבוץ בשנים הראשונות מפעל לייצור פטישים, שנסגר כעבור שנים. מפעל מאווררים שנרכש ברמלה, מאווררי גלאון, היה למקור פרנסה חשוב למשק. המפעל נסגר לאחר שהשוק הוצף במאווררים זולים מסין. כיום, אין תעשייה בקיבוץ וישנה הפרדה בין המשק לקהילה. בשנת 1991 התקיימה בקיבוץ התערוכה החקלאית אגרומשוב הראשונה.
באוקטובר 2018 הוקמה בקיבוץ שלוחה של מכינת נחשון.
בשנת 2020, נפתח לציבור מבצר כנעני מהמאה ה-12 לפנה"ס שהתגלה בסמוך.
המכרז האולימפי 2016
ארבע המועמדות שהצליחו לעלות לשלב הסופי במכרז הן שיקגו (ארצות הברית), מדריד (ספרד), ריו דה ז'ניירו (ברזיל) וטוקיו (יפן). מתוך ארבע הערים שזכו להגיע למועמדות הסופית, זכתה בתואר המארחת הרשמית של אולימפיאדת 2016 ושל המשחקים הפאראלימפיים לשנת 2016 העיר ריו דה ז'ניירו.
אחד השינויים הגדולים במכרז של 2016 היה ברמת ההתעניינות הגבוהה של הקהל והאזרחים בכל העולם. כוכבים ומפורסמים שונים גויסו לקחת חלק בקידום זכייתן של ערים שונות, וכל ראשי המדינות המועמדות הגיעו בעצמם לטקס ההכרזה, כשהבולט בהם היה ברק אובמה, נשיא ארצות הברית. איש מנשיאי ארצות הברית לא הגיע בעצמו מעולם קודם לכן לטקס המכרז האולימפי.
הרציונל להשתתפות במכרז
זכייה במכרז האולימפי היא שאיפה לאומית מהגדולות בחיי מדינה. קיום המשחקים האולימפיים עשוי להביא לעיר ולמדינה המארחות הכרה בינלאומית. מעבר לכך, יביא האירוע לסיוע כספי מטעם הוועד האולימפי בבניית מתקני ספורט וכפר אולימפי שיוכלו לשמש לאחר תום האולימפיאדה את התושבים, ולבנייה ושיפור משמעותי לשנים רבות בתשתיות, ברכבות ובכבישים. אירוח האולימפיאדה והכנתה ארוכת השנים עשויים לתרום לעלייה משמעותית במקומות עבודה, וכן לעלייה בעסקים עם חברות באותה מדינה ומחוץ לה, בתיירות, ובניהול נכון תוביל להכנסות כספיות של מיליארדים. זאת מלבד הכבוד והגאווה הלאומית שבאירוח אירוע הספורט הבינלאומי הגדול בעולם. לאור סדרי הגודל בהם מדובר, מסתיים המכרז האולימפי כשבע שנים לפני מועד האירוע המתוכנן, דבר שיאפשר לעיר ולמדינה המארחות שנים של תכנון והיערכות.