cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עלמה דויטשר
עלמה אליזבת דויטשר (באנגלית: Alma Elizabeth Deutscher; נולדה ב-19 בפברואר 2005) היא מוזיקאית, מנצחת, מלחינה, פסנתרנית וכנרת יהודייה בריטית, ילדת פלא בתחום המוזיקה הקלאסית.
קורות חיים
עלמה נולדה באוקספורד, והיא בתם של ג'ייני דויטשר (לבית סְטִין), חוקרת ספרות בריטית, והבלשן הישראלי-בריטי גיא דויטשר. לדברי אביה, כבר בגיל שנתיים ידעה לזהות את התווים בפסנתר. ביום הולדתה השלישי קנה לה אביה כינור קטן כצעצוע, והיא ניסתה לנגן עליו במשך ימים ארוכים. בשל כך החליטו הוריה לשכור לה מורה ללימודי הנגינה, ולאחר כשנה כבר ניגנה את הסונאטות של גאורג פרידריך הנדל.
דויטשר מנגנת בפסנתר ובכינור מגיל שלוש, והחלה לחבר מוזיקה כבר בגיל ארבע. היא מתחנכת בחינוך ביתי, ואת הבקרים היא מקדישה לנגינה ולהלחנה. בגיל 6 הלחינה את הסונאטה הראשונה שלה. בגיל 7 חיברה אופרה קצרה המבוססת על הסיפור "מטאטא החלומות" מאת ניל גיימן. האופרה הוגשה לתחרות המנוהלת על ידי האופרה האנגלית הלאומית, וזכתה להערכה רבה. בקונצרט הסיום בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון שהתקיים בישראל באוגוסט 2013, הוצגה האופרה בביצוע ובתרגום בעברית.
דויטשר הופיעה בקונצרטים בממלכה המאוחדת, באיטליה ובגרמניה. היא ניגנה לפני נשיא מדינת ישראל שמעון פרס במשכנו בירושלים, והופיעה במסגרת הקורס לכנרים צעירים בקשת אילון. בינואר 2013 נערך קונצרט מיצירותיה במוזיאון מנדלסון בברלין. באוגוסט 2013 השתתפה בנגינת רביעיית מיתרים מפרי עטה בפסטיבל המוזיקה של קרנס-מונטנה בשווייץ.
ב-2013 כתבה אופרה המבוססת על סיפורה של סינדרלה, שהועלתה ב-2015 בפסטיבל ימי המוסיקה בגליל העליון, ויצא אלבומה הראשון עם שש מיצירותיה.
דויטשר דוברת אנגלית, גרמנית ועברית. היא התגוררה עם הוריה ואחותה בעיר דורקינג שבמחוז סארי, הממלכה המאוחדת. כיום היא מתגוררת בווינה, אוסטריה.
טטיאנה ליסנקו (אתלטית)
טטיאנה ויקטורובנה בלובורודובה-ליסנקו (ברוסית: Татьяна Викторовна Белоборо́дова-Лысенко; נולדה ב-17 בספטמבר 1983) היא אתלטית רוסיה. היא פעמיים ברציפות אלופת העולם (טגו 2011 ומוסקבה 2013), אלופת אירופה (גטבורג 2006) ושיאנית עולם בעבר ביידוי פטיש. ליסנקו זכתה במדליית זהב באולימפיאדת לונדון 2012 אך זו נשללה ממנה לאחר הרשעה באימרוץ.
ביוגרפיה
ליסנקו נולדה בבטאייסק שבמחוז רוסטוב, רוסיה.
2004
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה ליסנקו במקום 19 ביידוי פטיש בתוצאה של 66.82 מטר.
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה במוסקבה, ב-15 ביולי 2005, שיפרה ליסנקו ביידוי פטיט את שיא העולם של הרומנייה מיכאלה מלינטה ב-99 ס"מ והעמידה אותו על 77.06 מטר.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה ליסנקו במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 72.46 מטר. המדליה הומרה למדליית כסף בשנת 2013, לאחר שבת ארצה אולגה קוזנקובה שזכתה במדליית זהב (75.10 מטר) נפסלה בשל אימרוץ. במדליית הזהב זכתה לבסוף ייפסי מורנו מקובה (73.08 מטר) ובמדליית הארד זכתה מנואלה מונטברון (71.41 מטר).
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 זכתה ליסנקו במדליית זהב עם תוצאה של 76.67 מטר, לפני בת ארצה גולפיה חנפייבה (74.50 מטר) וקמילה סקולימווסקה הפולניה (72.58 מטר).
שימוש באימרוץ
ביולי 2007 כשלה ליסנקו בבדיקת סמים לאחר שנמצאו בדמה חומרים אסורים (6α-methylandrostendione). היא הושעתה לשנתיים ושיאה העולמי שנקבע בסוצ'י ב-26 במאי אותה שנה, 78.61 מטר, נפסל.
2009
ליסנקו חזרה להתחרות לאחר ההשעיה ביולי 2009. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה אותה שנה היא סיימה במקום שישי עם תוצאה של 72.22 מטר.
2010
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה ליסנקו במדליית כסף עם תוצאה של 75.65 מטר, אחרי בטי היידלר (76.38 מטר) ולפני אניטה ולודרצ'יק (73.56 מטר).
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה ליסנקו במדליית זהב בתוצאה של 77.13 מטר, לפני בטי היידלר (76.06 מטר) וז'אנג וונשיו המסין (75.03 מטר).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ליסנקו במדליית זהב לאחר שקבעה שיא אולימפי של 78.18 מטר. מדליה זו נשללה ממנה ב-2016 לאחר הרשעה באימרוץ.
2013
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, שברוסיה בשנת 2013 זכתה ליסנקו בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בשיא רוסיה ובשיא אליפות חדש של 78.80 מטר, לפני אניטה ולודרצ'יק שקבעה שיא פולין חדש של 78.46 מטר וז'אנג וונשיו (75.58 מטר).
2016
באפריל 2016 התפרסם שבדיקה חוזרת של דגימת דם שנילקחה מליסנקו בשנת 2005 נמצאה חיובית לשימוש בסמים אסורים והיא הושעתה מידית.
האיחוד האירופי (תנועת התנגדות)
האיחוד האירופי (בגרמנית: Europäische Union) הייתה קבוצת מחתרת אנטי נאצית שפעלה ברחבי גרמניה ובעיקר בברלין החל משנת 1939 ועד תום שלטונה של המפלגה הנאצית בגרמניה באביב 1945. בשיא פעילותה מנתה הקבוצה כחמישים חברים גרמניים ומספר חברים בני לאומים אחרים. הם סייעו למתנגדי המשטר הנאצי, לעובדי כפייה, לאסירי המלחמה וליהודים נרדפים. רוב חברי הקבוצה נתפסו וחלקם הוצאו להורג.
פעילים בולטים
בין הפעילים הבולטים בקבוצת "האיחוד האירופי" היו גאורג גרוסקורט שנדון למוות והוצא להורג בשל פעילותו בקבוצה; אשתו אנליזה גרוסקורט שפעלה עמו להצלת יהודים ומתנגדי משטר, נאסרה אף היא אך ניצלה ממוות, נדונה למאסר ושרדה את תקופת המלחמה; האדריכל הרברט ריכטר, רופא השיניים פאול רנץ' ואשתו של רנץ' שנדונו למוות והוצאו להורג; והכימאי רוברט האבמן שנדון אף הוא למוות אך עונשו הומר במאסר מכיוון שהידע המדעי שלו בתחום הנשק הכימי נחשב נחוץ לתוכניות החימוש של המשטר הנאצי. אחת מפעילות הקבוצה הייתה גלינה רומנובה, רופאה שגורשה לגרמניה כדי לטפל בעובדי כפייה הייתה בקשר עם גרוסקורט. לאחר שנעצר היא וחבריה המשיכו בפעילות הקבוצה. היא נתפסה והוצאה להורג בכלא פלצנזה.
פעילות הקבוצה
חברי הקבוצה יצרו קשר עם שבויי מלחמה ועם עובדי כפייה באזור ברלין, הפיצו עלונים אנטי נאציים וסיפקו מזון ליהודים וכן מסמכים מזויפים כדי לאפשר להם לחיות בזהות שאולה של בני הגזע הארי. חלקם הסתייעו בקשרים עם אישים בכירים בממשל הנאצי, כגון קשריו של האבמן עם הרמן גרינג או קשריו של גאורג גרוסקורט עם רודולף הס, שהיה מטופלו האישי, או וילהלם קפלר שהיה מהבנקאים שמימנו את המפלגה הנאצית בראשית דרכה. בקשריהם אלה השתמשו חברי הקבוצה כדי להשיג דחייה או פטור מגיוס, וכך שיפרו את פעולת הקבוצה. הם לא האמינו שהם-עצמם יכולים להפיל את המשטר הנאצי, אך האמינו שהוא יתמוטט בסופו של דבר וביקשו ליצור חלופה שלטונית לעת שבה יקרה הדבר. בין חברי הקבוצה היו עובדי כפייה מאוקראינה, צרפת וצ'כוסלובקיה.
חשיפה ופירוק
הגסטפו גילה את פעולות הקבוצה, ובתחילת ספטמבר 1943 עצר את רוב חבריה, בהם בני הזוג גרוסקורט ורנץ', רוברט האבמן והרברט ריכטר. אנליזה גרוסקורט ומרגרט רנץ' שוחררו לאחר חודשיים. שניים מהעצורים נהרגו בעת חקירותיהם במעצר. גאורג גרוסקורט, רוברט האבמן, פאול רנץ' והרברט ריכטר נדונו למוות על ידי בית הדין העממי בברלין ב-16 בדצמבר 1943. האשמה הייתה - בגידה במדינה וסיוע ליהודים.
גאורג גרוסקורט, פאול רנץ' והרברט ריכטר הוצאו להורג בכלא ברנדנבורג ב-8 במאי 1944. לפני שנורה כתב גרוסקורט לאשתו: "חשבי על כך שאנו מתים למען עתיד טוב יותר, לטובת חיים ללא שנאה לזולת. אני אוהב מאוד אנשים, ובוודאי הייתי עושה טוב יותר."
חבר הקבוצה פאול האצ'ק מצ'כוסלובקיה נורה במאי 1944 ואשתו ובתו הוצאו להורג בדצמבר 1944.
כל היהודים שאותם ניסו חברי הקבוצה להציל נספו בשואה חוץ מאחת: אליזבת פון שבן הוסתרה משנת 1943 על ידי בני הזוג גרוסקורט ורנץ' לתקופות של מספר חודשים. לבסוף נתפסה וגורשה לאושוויץ אך שרדה את מאסרה שם.
לב של אש
לב של אש (באנגלית: Fireheart) הוא סרט קולנוע קומי קנדי-צרפתי בהנפשה ממוחשבת, אשר משמש כסרט השני שהפיקה L'Atelier Animation לאחר "לרקוד" (2016). את הסרט ביימו תיאודור טאי ולורנט זיתון, זיתון כתבה את התסריט יחד עם ג'ניקה הרפר וליסה האנטר.
תקציר העלילה
בניו יורק של שנות ה-20, נערה בת 16 בשם ג'ורג'יה חולמת להיות הכבאית האישה הראשונה. בעקבות זאת היא מתחפשת לגבר ומנסה להציל את אביה המפקד מפושע סדרתי אשר משתמש בגז סגול על מנת להפנט אנשים.
הפצה
הסרט הופץ בארצות הברית על ידי הולו בפברואר 2022 ובאירופה על ידי אנטרטיינמנט ואן בהמשך השנה.
שרה בערבית
שרה בערבית הוא אלבומה הרביעי של הזמרת שרית חדד שיצא לאור באוקטובר 1997.
האלבום מכיל 10 שירים בערבית.
חדד הופיעה כחודש בממלכת ירדן תחת השם "סירִית חדאד אל-מוטרבת אל-כּרְמַל". לאלבום קראו "שרה בערבית" (בערבית: كرمل - כּרְמַל). האלבום הפך ללהיט בירדן ובמדינות ערב, אף על פי שאינה דוברת את השפה.
שרית חדד הקליטה גם את השיר אינתה עומרי אך השיר לא נכנס לאלבום.
את האלבום עיבדו: שי ראובני, עלי סרחן, טלל אבו רבב, קאסם סבונג'י ואימאן עבדאלה.
קישורים חיצוניים
דף האלבום באתר הרשמי של שרית חדד
אי-שרדות אקשן
אי-שרדות אקשן (באנגלית: Total Drama Action) היא סדרת אנימציה קנדית, המהווה המשך לסדרה הפארודית "אי-שרדות". בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הילדים.
בפרק האחד לפני אחרון, הצופים הוזמנו להצביע באתר האינטרנט מי צריך לנצח (דנקן או בת'). ב-Teletoon יצא סוף שונה מקרטון נטוורק. בעונה הקודמת, בפרק האחרון כריס החליט שהיה תיקו, ואך ורק מי שהיה במי האגם בעונה הקודמת, הכי קרוב למיליון, הצטרף לעונה זאת.
ב-15 בספטמבר 2021 עלתה העונה לשירות הסטרימינג נטפליקס.
קבוצות
החשמלאים הצורחים - גוון, דנקן, לשאונה, די ג'יי, הת'ר והרולד.
העוזרים הקטלנים - טרנט, לינדזי, ג'סטין, בת', אוון, איזי וקורטני.
אי-שרדות אקשן-איחוד מחדש
אי-שרדות אקשן-איחוד מחדש הוא סרט באורך של 45 דקות. הסרט הוא סיכום לאי-שרדות אקשן. הסרט מראה מה קרה למשתתפים אחרי שסיימו את אי-שרדות אקשן ומי ימשיך לסדרה הבאה. הסרט יצא ב-2010 כמה שבועות לאחר סיום העונה של אי-שרדות אקשן. הסרט דומה בעלילתו לסרט לאי-אי-אי-שרדות. בסרט היו כמה שינויים מהסדרה אי-שרדות אקשן ובהם דנקן וקורטני חזרו, להת'ר צמח השיער ועוד. מסופר שהסרט התרחש שנה אחרי התרחשות האירועים ב"אי-שרדות אקשן". בפרק הוצגו סיירה, בליינלי ואלחנדרו, שהתמודדו לראשונה בעונה הבאה.
מחוות לסרטים וסדרות
העונה עסקה בסרטים, לכן היו בה מספר מחוות לסרטים וסדרות, ביניהם "הנסיכה הקסומה", "פרויקט המכשפה מבלייר", ו"הקניון", סדרה נוספת של Teletoon אשר רוב המדבבים המקוריים של הסדרה דיבבו גם בה.
ניצן עין הבר
ניצן עין הבר (נולד ב-28 באוגוסט 1964 בחדרה) הוא נגן סקסופון וכלי נשיפה, מעבד ומלחין.
ביוגרפיה
עין הבר נולד בשנת 1964 למשפחה של מוזיקאים, אביו יצחק עין הבר, שנפטר בשנת 2006, היה נגן אקורדיון. שני אחיו, עפר ואייל, הם נגנים, מלחינים ומנצחים מקצועיים. אמו, חנה עין הבר, נפטרה כשהיה בן 15.
עין הבר החל לנגן בחלילית בגיל 5, ובגיל 6 החל לנגן בפסנתר בקונסרבטוריון של חדרה, בגיל 11 בחר ללמוד סקסופון, הכלי אותו העדיף מכל היתר, וכבר בגיל 13 כתב ועיבד יצירה לתזמורת כלי נשיפה, כשהיה בן 15 החל ללמוד אצל מל קלר.
בשנת 1988 הקים עם דורון רפאלי, מנחם זיבצנר ואיתי שמרון הרכב ג'אז חדשני בשם "מינואט" שהוציא שלושה דיסקים כשהראשון בהם זכה לאהדת המבקרים, ונמכר יותר מכל אלבום ג'אז ישראלי אחר. הרכב מינואט נחשב לאחד ההרכבים החשובים המשפיעים ביותר בהיסטוריית הג'אז הישראלי.
ב-1991 החל לנגן כסולן מוביל עם שלמה ארצי. עין הבר הופיע והקליט עם שלמה ארצי במשך השנים הבאות. נגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, עם תזמורת האופרה הקאמרית ועם הקאמרטה הישראלית ירושלים, כמו גם בהפקות והקלטות רבות. מאמצע 1990 ואילך ניגן בהופעות חיות, תיאטרון, קולנוע, תוכניות טלוויזיה ורדיו, פסטיבלים והפקות בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2004 נבחר עין הבר כחבר בוועדה האמנותית של פסטיבל ג'אז בים האדום, שנערך מדי שנה באילת. כיום (2013) עין הבר חבר בוועדה לאומית אשר בוחרת מוזיקאים מצטיינים בצה"ל.
הרכבל לשילטהורן
הרכבל לשילטהורן (בגרמנית: Schilthornbahn) הוא קו רכבל ברמה הברנית שבשווייץ, המתחיל בשטכלברג שבעמק לאוטרברונן ומסתיים בפסגת הר השילטהורן.
היסטוריה
החל מהמאה ה-19 נעשו ניסיונות שלא צלחו להקים רכבל לפסגת ההר. בשנת 1959 ארנסט פוז, קופץ סקי שווייצרי, חידש את היוזמה. בשנת 1963 החלה הבנייה ובשנת 1967 הסתיימה בניית הרכבל.
אחמד טועמה
אחמד טועמה (בערבית: أحمد طعمة, תעתיק מדויק: אחמד טעמה; נולד בשנת 1965 בדיר א-זור סוריה) הוא פוליטיקאי סורי שנבחר באחרונה לראשות הממשלה של ממשלת המעבר הסורית, אשר נוצרה על ידי הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים. טועמה, מוסלמי סוני, המזהה את עצמו בתור אסלאמיסט מתון, עומד בראש מנהל השקול לבשאר אל-אסד כבר מה-14 בספטמבר 2013. לפני פרוץ מלחמת האזרחים הסורית נעצר טועמה יחד עם 12 אחרים למשך שנתיים.
דניס דיקונסיני
דניס ובסטר דיקונסיני (באנגלית: Dennis Webster DeConcini; נולד ב-8 במאי 1937) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אריזונה בשנים 1977–1995, ובשלהי כהונתו היה יו"ר ועדת המודיעין של הסנאט. טרם כהונתו היה התובע העירוני של מחוז פימה.
ביוגרפיה
דיקונסיני נולד בטוסון שבאריזונה, בנם של אורה (לבית ובסטר) ואִבו אנטון דיקונסיני, לשעבר התובע הכללי של אריזונה ושופט בית המשפט העליון של המדינה. דיקונסיני קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת אריזונה ב-1959, וב-1963 השלים לימודי תואר שני. באותה השנה התקבל ללשכת עורכי הדין של אריזונה והחל לעסוק בעריכת דין בטוסון. בשנים 1959–1960 שירת בצבא ארצות הברית. לאחר מכן עבד כעורך דין בסגל של מושל אריזונה בשנים 1965–1967. ב-1973 החל לכהן כתובע המחוזי של מחוז פימה, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1976.
ב-1976 נבחר דיקונסיני לסנאט של ארצות הברית כנציג אריזונה מטעם המפלגה הדמוקרטית, כאשר גבר בבחירות הכלליות על מועמד המפלגה הרפובליקנית סם סטייגר. דיקונסיני כיהן בסנאט שלוש תקופות כהונה מלאות, שהן 18 שנים (1995-1977). אחת הסוגיות השנויות ביותר במחלוקת בהיסטוריית מדיניות החוץ האמריקאית הובא לידי גמר ב-1978 כאשר הסנאט אישר את הסכם תעלת פנמה. אשרור האמנה בסנאט דרש שיתוף פעולה דו-מפלגתי בהובלת מנהיג הרוב רוברט בירד ומנהיג המיעוט הווארד בייקר. הסנאט אישר את אמנת תעלת פנמה המקורי ב-1903, והעניק זכויות על התעלה לארצות הברית תמורת תמיכה כלכלית והגנה צבאית לפנמה. אולם, מחלוקות על השליטה בתעלה התגלעו במהרה, מה שהביא לאמנות חדשות ב-1936 וב-1955, והמשא ומתן עבר דרך ממשלים רבים של נשיאים שונים.
לבסוף, ב-7 בספטמבר 1977, חתם הנשיא ג'ימי קרטר על שני הסכמים להחזרת השליטה על תעלה לפנמה. במרץ 1978 העביר הסנאט את הסכם הנייטרליות והחל בדיון על האמנה העיקרית. הוצעו עשרות תיקונים והסתייגויות, אך ההצעה הבעייתית ביותר הגיעה מהסנאטור דיקונסיני. הוא קרא להשתמש - במידת הצורך - בכוח צבאי כדי להשאיר את התעלה פתוחה. קרטר קיבל את הרעיון, אך ההנהגה בפנמה דחו את התוכנית הזו כדרך להחיל מחדש את השליטה האמריקאית על אזור תעלת פנמה. במהירות, שני מנהיגי הסנאט בייקר ובירד כינסו סדרה של ישיבות חירום כדי לעבוד על ניסוח מקובל יותר.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 היה דיקונסיני מעורב בשערורייה פוליטית כחלק מ"חמישיית קיטינג", שהתרחשה בעיצומו של משבר החיסכון וההלוואות בארצות הברית. במרכז הפרשה ניצב צ'ארלס קיטינג, איש עסקים שבבעלותו היה "בנק לינקולן לחסכונות והלוואות", חברה בת של "התאגיד הקונטיננטלי האמריקאי", שפשט את הרגל בעקבות מספר הלוואות שהשתבשו. כדי להתגבר על החוב שצבר, קיטינג הפר כללי "השקעה ישירה" בכך שהפנה חשבונות בנק להשקעות נדל"ן מסחריות באמצעות התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות. פעולות אלו משכו את תשומת לבם של הרגולטורים הפדרליים, אשר ניסו להשבית את בנק לינקולן. קיטינג יצר קשר עם חמישה סנאטורים להם תרם בעבר, וביקש שייפגשו עם הרגולטור הפדרלי האחראי לתחום בשמו וידונו עמו בעניין. ועדת האתיקה של הסנאט הגיעה למסקנה כי הסנאטורים דיקונסיני, מקיין, גלן, קרנסטון וריגל "לא הפרו את חוקי או כללי האתיקה של הסנאט, אך הפעילו שיקול דעת לקוי בפעולותיהם למען קיטינג".
בשנים 1993–1995 היה דיקונסיני יושב ראש ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית. בפברואר 1995 מונה דיקונסיני על ידי הנשיא ביל קלינטון למועצת המנהלים של פרדי מאק, שם כיהן עד מאי 1999. ב-2006 נבחר, ביחד עם אחרים, על ידי מושלת אריזונה ג'נט נפוליטנו לכהן במועצת העוצרים של אריזונה. במהלך העשור השני של המאה ה-21 הצטרף דיקונסיני לאישים רבים שקראו לקצוב את עונשו של ג'ונתן פולארד.
קרב קיזיקוס
מאורעות קודמים
לאור הניצחון האתונאי בקרב אבידוס, שלח המפקד הספרטני מינדרוס מסר לספרטה בבקשה לכוח תגבורת, בעודו מתכנן עם האחשדרפן פרנבזוס השני תוכניות למתקפה הבאה על האתונאים. האתונאים בינתיים לא הצליחו להמשיך את המומנטום של ניצחונם בקרב אבידוס, שכן הדלדלותו של האוצר האתונאי לא אפשרה מימון לכל פעולה נוספת. התמהמהות האתונאים אפשרה למינדרוס לבנות צי של 80 ספינות, ויחד עם תמיכת חיל הרגלים של פארנאבאזוס הוא כבש באמצעות מצור את העיר קיזיקוס. הצי האתונאי נסוג מבסיסו בססטוס והגיע לעיר קרדיה, כדי להימנע ממפגש עם כוחות ספרטניים גדולים יותר. עם חזרתם של אלקיביאדס תראסיבולוס ותיראמיניס אוחד הצי האתונאי ל-86 ספינות. צי זה, יחד עם כוחות רגלים בפיקודו של קאראס יצאו לעבר הלספונטוס כדי לקרוא תיגר על מינדרוס.
מהלך הקרב
המצביא האתונאי אלקיביאדס נאלץ לנוס ממקום מושבו בססטוס אל קרדיה כדי להגן על ציו הקטן מפני הצי החדש שבנתה הליגה הפלופונסית. עם חבירתו של אלקיביאדס לכלל הצי האתונאי בקאריה גונבה שמועה לאוזניו שהאחשדרפן פרנבזוס השני יחד עם מפקד הצי הפלופונסי, מינדארוס יושבים בקיזיקוס ומתכננים את המערכה הבאה במלחמה. אלקיביאדס שכנע את מפקדי וחיילי הצי שאין ברירה אלא לצאת לקרב באופן מיידי וחשאי. הצי האתונאי הצליח להגיע לקיזיקוס מבלי להתגלות לכוחות הפלופונסים, בזכות תנאי ראות וסערה שפקדו את האזור וכמו כן, בזכות הטקטיקה שבאמצעותה ניהל אלקיביאדס את תנועת הספינות. אלקיביאדס הוביל כוח קטן, שלא יכול לנצח את הצי הפלופונסי הגדול שעגן בקיזיקוס, על-מנת למשוך את הספינות הספרטניות למלחמה בלב ים. הספרטנים אכן יצאו לעברו, ובהגיעם לנקודת האל-חזור, הופיע שאר הצי האתונאי, בפיקודם של תראסיבולוס ותיראמיניס, מצדדיהם, וכך מנע את יכולתם לסגת בבטחה לחוף.
הכוחות הספרטנים ספגו אבדות קשות בעודם נסוגים לעבר החוף, אולם אלקיביאדס רדף אחריהם עם אנשיו לחוף, וקרב קשה ואכזרי התנהל. אלקיביאדס תקף את הכוחות הנמלטים והרג רבים, וביניהם נמנה גם מנהיג הספרטנים, מינדארוס, אשר מת מידיו. אלקיביאדס ניסה גם לתפוס את פארנאבאזוס, אשר נכח בזירת הקרב עם כוחותיו כעזר לספרטנים הנמלטים, אולם פארנאבאזוס נמלט מהמקום וכך גם הספרטנים עצמם. האתונאים לקחו את כל הספינות שנותרו שלמות לאחר הקרב וכל כלי הנשק שננטשו, כבשו את קיזיקוס עצמה, והניסו את כל הפרסים והספרטנים באדמה ובים. שליטתם בהלספונטוס הייתה מוחלטת. האתונאים הצליחו ליירט מסר שמוען לספרטה מידי אחד האפורים שלשונו "חלפה הטובה, מינדראוס מת, האנשים רעבים; אין אתנו יודע מה לעשות". זמן קצר לאחר מכן שלחו הספרטנים הצעת שלום, אולם זו נדחתה בידי האתונאים.
סשה ספילברג
סשה רבקה ספילברג (באנגלית: Sasha Rebecca Spielberg; נולדה ב-14 במאי 1990) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ומוזיקאית אמריקאית הידועה גם בשם הבמה באזי לי (Buzzy Lee).
ביוגרפיה
ספילברג נולדה בלוס אנג'לס. היא בתם של במאי הקולנוע סטיבן ספילברג והשחקנית קייט קפשו. אביה הוא בן למשפחה יהודית אורתודוקסית, ואילו אמה התגיירה. היא בתם הבכורה. יש לה שלוש אחיות: מיקאלה ספילברג, דסטרי ספילברג, ואחות למחצה, השחקנית ג'סיקה קאפשו, וכן שלושה אחים: סוייר ספילברג, תיאו ספילברג, והאח למחצה מקס ספילברג. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת בראון.
קריירה
היא הופיעה כשחקנית בכמה מסרטיו של אביה, בהם טרמינל, מינכן, אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח והעיתון.
היא הופיעה בלהקה בשם ורדל (שנודעה בעבר בשם Brother/Sister), עם אחיה תיאו. האי.פי שלהם ,"The Accidental Zoo", שוחרר ב-4 באפריל 2011. אלבומם Love/Idleness יצא ב-2015.
ספילברג שיתפה פעולה עם המלחין ועמיתה ללימודים מאוניברסיטת בראון, ניקולס ג'אר תחת השם "Just Friends". הם הוציאו קאבר ל-"Avalanche", שירו של לאונרד כהן ושיר מקורי, "Don't Tell Me".
חיים אישיים
בשנת 2022, ספילברג התארסה להארי מקנאלי. הם נישאו במאי 2022.
Kylie Christmas: Snow Queen Edition
האלבום הגיע למקום ה-31 במצעד האלבומים הדיגיטליים.
רקע
האלבום הוא במקור אלבום חג מולד אשר מינוג הוציאה לאור שנה קודם לכן בשם Kylie Christmas, ואלבום זה הוא הוצאה מחודשת של אלבום חג המולד. האלבום כולל את שירי האלבום המקורי בתוספת 6 שירים חדשים. על מנת לקדם את האלבום הופיעה מינוג בטלוויזיה והתראיינה.
בנוסף לכך, הופיעה מינוג בהיכל רויאל אלברט שבלונדון במסגרת סדרת הופעות שקיימה שם לקידום האלבום הזה ואלבום חג המולד הקודם שלה, A Kylie Christmas.
הוצאה לאור
ב-2 בנובמבר חשפה מינוג את עטיפת האלבום ואת רשימת השירים באלבום ויומיים לאחר מכן, האלבום היה זמין לרכישה מוקדמת בפורמט פיזי ודיגיטלי באתר הרשמי של מינוג.
קידום
על מנת לקדם את האלבום מינוג ביצעה את השיר "" מתוך האלבום בפרסומת בריטית למגפיים לכבוד חג המולד. בנוסף ביצעה את השיר "Night Fever" בתוכנית טלוויזיה צרפתית על מנת לקדם את האלבום בשאר אירופה.
ב-6 בדצמבר ביצעה את השירים "", "Can't Get You Out of My Head" ו-"Wonderful Christmastime" בתוכנית של הזמר הבריטי מיקה עם מיקה עצמו. בנוסף גם הופיעה כמה ימים לאחר מכן בהיכל רויאל אלברט בלונדון בחלק מסדרת הופעות שקיימה שם לקידום האלבום הזה ואלבום חג המולד הקודם.
בנוסף לכך, הופיעה בתוכנית הבריטית "The Jonathan Ross Show" עם השיר "At Christmas" ועם השיר "" בגמר אקס פקטור בריטניה. ב-16 בדצמבר, קיימה הופעה אחרונה לקידום האלבום בגרסה הצרפתית ל"רוקדים עם כוכבים" עם השיר "Night Fever".
פאול רנץ'
קורות חיים
בשנת 1943 ייסד רנץ' עם האדריכל הרברט ריכטר ועם הרופא גאורג גרוסקורט מחתרת בשם "האיחוד האירופי" שפעלה להצלת יהודים. חברי הקבוצה יצרו קשר עם שבויי מלחמה ועם עובדי כפייה באזור ברלין, וסיפקו מזון ליהודים וכן מסמכים מזויפים כדי לאפשר להם לחיות בזהות שאולה של בני הגזע הארי. ביולי 1943 היה רנץ' בין חברי הקבוצה שניסחו כרוז שקרא להתנגדות חמושה לשלטון הנאצי. רנץ' הסתיר את היהודיה אליזבת פון שבן (לבית ויידנריך) בביתו, מאוגוסט 1943 במשך מספר שבועות, עד שנלכדה וגורשה לאושוויץ (אם כי שרדה). בנוסף לכך הסתיר יהודים נוספים.
הגסטפו גילה את פעולות הקבוצה, ובתחילת ספטמבר 1943 עצר את חבריה, בהם רנץ' ואשתו, גאורג ואנליזה גרוסקורט, רוברט האבמן והרברט ריכטר. פאול רנץ', רוברט האבמן, גאורג גרוסקורט והרברט ריכטר נדונו למוות על ידי בית הדין העממי בברלין ב-16 בדצמבר 1943 בעוון בגידה במדינה וסיוע ליהודים. הם הוצאו להורג בכלא ברנדנבורג ב-8 במאי 1944.
הכרה והנצחה
בשנת 2005 הכיר יד ושם בפאול רנץ' בתור חסיד אומות העולם. גם עמיתיו לניסיונות ההצלה, בני הזוג גרוסקורט והרברט ריכטר, הוכרו בתואר זה באותה שנה.
מק הורטון
מקנזי "מק" הורטון (באנגלית: Mackenzie "Mack" Horton; נולד ב-25 באפריל 1996) הוא שחיין אוסטרלי, הוא האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ופעמיים ברציפות סגן אלוף העולם (בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019) במשחה ל-400 מטר חופשי. נוסף לכך, הוא אלוף העולם (קוואנגג'ו 2019) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה
הורטון נולד וגדל במלבורן.
2014
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד בסוף יולי 2014 זכה הורטון בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי כששחה בשלב המוקדמות ומדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:48.76 דקות.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט, קווינסלנד באוגוסט אותה שנה זכה הורטון ב-3 מדליות, כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7.47.73 דקות ומדליות ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:52.78 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:08.55 דקות.
מדליית ארד באליפות העולם
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכה הורטון במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:44.02 דקות, אחרי סון יאנג מסין (7:39.96 דקות) וגרגוריו פלטריניירי מאיטליה (7:40.81 דקות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום 11 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.37 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:00.51 דקות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה הורטון במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:41.55 דקות, לפני אלוף האולימפי היוצא סון יאנג (3:41.68 דקות) וגבריאלה דטי מאיטליה (3:43.49 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:49.54 דקות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:04.18 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.37 דקות.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכה הורטון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.85 דקות, אחרי סון יאנג (3:41.38 דקות) ולפני גבריאלה דטי (3:43.93 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:47.70 דקות, אחרי גרגוריו פלטריניירי (14:35.85 דקות) ומיכאילו רומנצ'וק מאוקראינה (14:37.14 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:46.81 דקות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:05.98 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:46.25 דקות. הוא לא השתתף במשחה ל-800 מטר חופשי.
2018
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט שבאוסטרליה באפריל 2018 זכה הורטון ב-4 מדליות, 2 זהב ,1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.76 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.89 דקות ומדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:51.05 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.31 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.42 דקות.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה הורטון בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם קלייד לואיס, קייל צ'למרס ואלכסנדר גרהאם בשיא אוקיאניה חדש של 7:00.85 דקות, לפני רוסיה (7:01.81 דקות) וארצותה ברית (7:01.98 דקות). כשחיין רביעי הוא קבע את התוצאה המהירה באליפות ב"זינוק שליחים" של 1:44.85 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.17 דקות, אחרי סון יאנג (3:42.44 דקות) ולפני גבריאלה דטי (3:43.23 דקות). במהלך טקס חלוקת המדליות סירבו הורטון ודנקן סקוט (200 מטר חופשי) ללחוץ את ידיו של סון וכן לעמוד לצידו על הפודיום, כמחאה על זה שלא הורחק בשל חשד כבד לאימרוץ וקיבלו מכתבי הזהרה מ-FINA על התנהגותם. נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:52.65 דקות.
גבעות אידיאקרה
גבעות אידיאקרה (באנגלית: Ediacara Hills) הן רכס של גבעות נמוכות בחלק הצפוני של רכסי פלינדרס שבאוסטרליה הדרומית, בערך 650 קילומטרים צפונית לאדלייד בירת המדינה. באזור יש מכרות ישנים רבים של נחושת וכסף מפעילויות הכרייה בשלהי המאה ה-19. הגבעות מכילות מאובנים של צורות חיים רב-תאיים מוקדמים, הביוטה של האדיקר (לאגרשטטה), ותרמו את שמן לתור האדיקר, התקופה הגאולוגית האחרונה בנאופרוטרוזואיקון.
קיים יישוב בשם אידיאקרה באזור גבעות אידיאקרה, אבל הוא קטן. הגבעות ממקומות צפונית לקו גויידר (מונח גאוגרפי באוסטרליה הדרומית לקו שצפונית לו יורדים פחות מ-250 מילימטרים גשם בממוצע לשנה), אין הרבה מים גלויים, וכמות מי התהום מוגבלת.
חשיבותם של גבעות אידיאקרה להבנת התפתחותם הראשונית של אורגניזמים רב-תאיים נקבעה רק מאז אמצע המאה העשרים. הגאולוג האוסטרלי רג'ינלד קלוד ספריג (Reginald Claude Sprigg; 1919–1994) חקר את גבעות אידיאקרה בשנת 1946. הוא מצא שם הדפסים של אורגניזמים רכים, שהשתמרו בעיקר על החלק התחתון של לוחות קוורציט ואבן חול. זה היה הממצא העשיר הראשון של מאובנים מהתקופה שקדמה לקמבריון. שנים מעטות לאחר מכן, התגלו גם מאובנים של אורגניזמים בעלי גוף רך מתור האדיקר בלסטרשייר, בבריטניה, בנמיביה ובאתר המורשת העולמית השמורה האקולוגית מיסטייקן פוינט בניופאונדלנד בקנדה.
יש שני אתרי מאובנים נפרדים בתחומי האזור המוגנים על פי חוק. "אתר המאובנים אידיאקרה - נילפנה" (Ediacara Fossil Site - Nilpena) המוגדר ברשימת המורשת הלאומית האוסטרלית בעוד שפארק השימור אידיאקרה (Ediacara Conservation Park), השוכן 20 קילומטרים צפונה רשום ברשימת המורשת של אוסטרליה הדרומית.
אישטוואן אנהלט
אישטוואן אנהלט (בהונגרית: Anhalt István, באנגלית: István Anhalt; בודפשט, 12 באפריל 1919 – קינגסטון, אונטריו, קנדה, 24 בפברואר 2012) היה מלחין קנדי ממוצא יהודי-הונגרי. אנהלט שימש כפרופסור למוזיקה באוניברסיטת מקגיל והקים את אולפן המוזיקה האלקטרונית של אוניברסיטת מקגיל.
הוא כיהן גם כראש תחום המוזיקה באוניברסיטת קווינס, קינגסטון. יצירותיו זיכו אותו במוניטין של אחד מהאבות המייסדים של המוזיקה האלקטרואקוסטית בקנדה. בין תלמידיו ניתן למנות את קווין אוסטין, שחקן נבחרת טרינידד וטובגו בכדורגל, ג'ון פודי מלחין יליד הונגריה, קליפורד פורד  מלחין ועורך מוזיקלי, יו הארטוול, ג'ון הוקינס  מלחין ומנצח קנדי, ועוד רבים ידועים מאוד בקנדה.
ילדותו
אישטוואן אנהלט נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של ארנולד אנהלט וקטלין אנהלט (לבית הרצפלד). כשהיה עדיין תינוק, הוריו נפרדו. הוא התגורר עם אמו עד גיל שתים עשרה, ולמד בבית ספר יסודי מ-1925 עד 1929. על אף שהיה לאמו עניין מסוים במוזיקה קלאסית ובאופרה היא לא הייתה מוזיקלית במיוחד ולא היה לה פסנתר. אנהלט החל ללמוד פסנתר בגיל שש אצל מורה שגר בשכונתו ואחר כך עד גיל שתים עשרה מחבר משפחה. מגיל עשר למד בבית הספר התיכון דניאל ברז'ני, נכשל בכמה מקצועות תחילה, אך לאחר מכן הצטיין וסיים את לימודיו ב-1937 עם תעודת בגרות. הוא גם השתתף בהופעות מוזיקליות על במה פתוחה באי מרגיט.
בגיל שתים עשרה עבר אנהלט לגור עם אביו, שהתחתן בשנית ב-1931. בעידוד אהבתו של אביו למוזיקה, פיתח אנהלט אוזן טובה להרמוניה, ולימד את עצמו לנגן בכינור. אנהלט למד לדבר ארבע שפות, הונגרית, גרמנית, צרפתית ואנגלית.
בעיותיו הכלכליות של אביו, לידתה של אחותו למחצה ב-1935 והמתח בינו לבין אמו החורגת הביאו את אנהלט לעבור שוב כעבור כמה שנים להתגורר אצל סבו וסבתו מצד אמו. בערך באותה תקופה, אנהלט שמע את לאסלו דיופאר, בן גילו מבית ספר שכן, שניגן יצירה לפסנתר שהלחין בעצמו. אנהלט זיהה את השפעתו של באך על היצירה, ובהתפעלות מהישגי ההלחנה של דיופאר, החליט ללמוד איך לכתוב מוזיקה ולהלחין יצירות משלו. אנהלט ודיופאר הפכו לחברים טובים, וזמן קצר לאחר מכן, אנהאלט החל לקבל שיעורי הרמוניה פרטיים עם גזה פאלק. דיופאר למד כבר באותה עת באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם אנהלט ביקר בשיעוריו של זולטאן קודאי מ-1936 עד 1937 בטרם עבר את מבחן הכניסה והצטרף לחברו באקדמיה.
אנהלט למד פסנתר אצל קודאי באקדמיה למוזיקה על שם פרנץ ליסט. הוא סיים את לימודיו עם ציונים יוצאי דופן ב-1941 והמשיך את לימודיו במשך השנה וחצי הבאות על ידי השתתפות בשיעורי בלשנות טורקית ופולקלור באוניברסיטת פזאמאני פטר (כיום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד) והשתתף בסמינר של יאנוש פֶרֶנְצִ'יק לניצוח. כיהודי, אנהלט גויס לאחר מכן לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי.
1942: מלחמת העולם השנייה
בשנת 1942, ובמשך כל מלחמת העולם השנייה, אנהלט וחברו הטוב ביותר באקדמיה נלקחו שניהם לשרות העבודה. חברו של אנהלט נרצח על ידי חייל הונגרי, שומר ביחידה. אנהלט ברח מהמחנה, התחפש, והתחבא עד גמר המלחמה. לאחר מכן עשה את דרכו לפריז, שם הייתה לו גישה למורים למוזיקה מעולים. בסוף שנות ה-40 למד אצל לואי פורסטייר, נדיה בולאנג'ה וסולימה סטרווינסקי לפני שהיגר לקנדה ב-1949.
הגירה לקנדה ותפקיד אקדמי
אנהאלט היגר לקנדה בשנת 1949, כמקבל מלגת ליידי דייוויס. הוא התיישב במונטריאול, ועד מהרה פגש את ביאטה פרנקנברג, ביוכימאית. הם התחתנו ב-1952 ונולדו להם שתי בנות, קרול גריבס והלן ג'ניפר מרצ'לו, ושני נכדים.
במשך עשרים ושתיים שנה לימד אנהלט אנליזה וקומפוזיציה באוניברסיטת מקגיל בפקולטה למוזיקה. הוא הקים את המחלקות לתיאוריה וקומפוזיציה, הקים את התוכנית להלחנה מוזיקלית עבור המוסד, היה יושב ראש המחלקה לתיאוריה, ופיתח וניהל את אולפן המוזיקה האלקטרונית של אוניברסיטת מקגיל (EMS). הוא הלחין ללא הרף גם באותה תקופה. אנהלט פגש את ג'ורג' רוכברג בכנס בינלאומי של מלחינים בפסטיבל סטרטפורד באונטריו בקיץ 1960 והשניים התיידדו. רוכברג נולד בניו ג'רזי ושניהם הגיעו מרקע יהודי.
1971–1984, מעבר לקינגסטון
לוח העבודה המעורב של אנהלט של ניהול, הלחנה והוראה היה זה שנשא אותו לקינגסטון, אונטריו ב-1971, כאשר הפך לראש המחלקה למוזיקה של אוניברסיטת קווינס. הוא נשאר בתפקיד זה עד 1981, אך המשיך ללמד באוניברסיטה עד 1984 כשפרש. במהלך שנותיו באוניברסיטת קווינס המשיך אנהלט לכתוב, להלחין וללמד. חיבורו "לה טוראנג'ל" הועלה לראשונה ביולי 1975, וזמן קצר לאחר מכן החל לעבוד על יצירה נוספת, שהיא האופרה השנייה שלו, "Winthrop". כל אותו זמן, עבד גם על המונוגרפיה שלו "קולות אלטרנטיביים". הוא הפך למנטור עבור מספר רב מתלמידיו, שרבים מהם שמרו עמו על קשר עד שנות חייו האחרונות.
פרישה ומוות
לאחר פרישתו המשיך אנהלט להלחין ולכתוב מאמרים מלומדים ואחרים. הוא מת בגיל 92, ב-24 בפברואר 2012, בקינגסטון, בבית החולים סנט מרי של לייק.
תקופותיו במוזיקה
אנהלט הוא אחד המלחינים הרציניים ביותר של מוזיקה אלקטרונית. המוזיקה שלו עברה שינויים במהלך השנים, וניתן לחלקה לארבע תקופות. לאנהלט היה ליברטיסט ליצירותיו הדרמטיות, החל ב-1969 עם Foci, וכלה ב-1999 עם Millennial Mall.
1919–1958
ההלחנה המוקדמת של אנהלט התמקדה במגוון יצירות למקהלה, לסולו, הרכבים וסולנים אינסטרומנטליים. תקופה זו הסתיימה עם סיום יצירתו סימפוניה מס' 1, שזיכתה את אנהלט במוניטין לאומי ובינלאומי כאחד.
1959–1961
התקופה הקצרה הבאה בקריירה המוזיקלית של אנהלט הוקדשה כולה למוזיקה אלקטרונית, בה הפיק ארבע יצירות, ולמד ממקור ראשון את הפיתוחים והמדיה החדשים ביותר במהלך אותה תקופה, על מנת לבסס מושגים עדכניים ורעננים ליצירתו המקורית.
1962–1971
מ-1962 עד 1971 אנהלט עיבד מחדש, איחד והרחיב את חוויותיו משתי התקופות הקודמות. הוא שילב צלילים אלקטרוניים עם צלילי הפזמון או התזמורת בסימפוניית המודולים שלו, Foci, ו-Cento. אנהלט גם אימץ תחביר גמיש יותר, כמו גם אוצר מילים מוזיקלי גדול יותר, כדי ליצור צלילים ווקאליים ואינסטרומנטליים חדשים. הוא החל להשתמש ביצירותיו בגוונים, בתזמון ובצפיפות מוזיקלית בדרכים חדשות.
1971–2012
לה טוראנג'ל היא הראשונה מבין שלוש עבודות בקנה מידה גדול שנוצר על ידי אנהלט לאחר 1971. מדובר ביצירה בת שעה שהועלתה לראשונה ב-1975, בהופעה ששודרה על ידי רדיו CBC. "טבלה מוזיקלית" זו הולחנה עבור תזמורת של 16 נגנים, חמישה זמרים-מספרים, וקלטות מוקלטות מראש לחמישה מפעילים. הנושא שלו היה המרדף אחר אלוהים ומשמעות, והוא מבוסס על חייה של אחת הנשים הצרפתיות המוקדמות ביותר שהתיישבו בקנדה, "מארי דה ל'אינקרנסיון" (תגלמות) (Marie de l’Incarnation).
Winthrop הוא יצירה מקבילה ל-La Tourangelle, אך התמקד בקנדה האנגלית. הסיפור מבוסס על ג'ון ווינתרופ, אנגלי בן המאה ה-17 שהיה המייסד והמושל של בוסטון, מסצ'וסטס. היצירה הושלמה במרץ 1983, והצריך מקהלה מעורבת, שישה זמרים סולנים, אנסמבל אינסטרומנטלי של לא פחות מ-30 נגנים ומקהלת בנים. אנהלט תיאר את "התחרות המוזיקלית" הזו כחקירה אל ההיבטים הרוחניים והאישיים של אדם, המתאר כיצד אלה מספקים משמעות ומשמעות למעשיו.
רבקה סולניט
רבקה סולניט (באנגלית: Rebecca Solnit; נולדה ב-24 ביוני 1961) היא סופרת ומסאית אמריקאית הכותבת על מגוון רחב של נושאים וההקשרים בניהם, בין היתר על סביבה, גאוגרפיה, פוליטיקה, טכנולוגיה, תרבות ואמנות. סולניט היא עורכת עצמאית ב"הארפרז" ובעלת טור קבוע.
ראשית חייה וחינוכה
סולניט נולדה בברידג' פורט, קונטיקט, ארצות הברית לאבא יהודי ואמא קתולית אירית. ב-1966, המשפחה עברה לגור נובאטו (Novato), קליפורניה, שם גדלה. "הייתי ילדה קטנה מוכה" היא סיפרה על ילדותה. היא עזבה את התיכון, בכיתה י' והשלימה בעצמה את המבחנים המזכים בתעודת סיום תיכון. בגיל 17, סולניט נסעה ללמוד בפריז, צרפת אך, חזרה לקליפורניה לסיים את לימודיה באוניברסיטה המדינה של סן פרנסיסקו היא קיבלה תואר שני מהמחלקה לעיתונאות של אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי ב-1984, ומאז 1988 היא כתבת עצמאית.
אקטיביזם
סולניט לקחה חלק בפעילות בנושאי סביבה וזכויות אדם; בשנות השמונים היא לקחה חלק מתנועת המאבק בניסויים הגרעיניים במדבר נבדה ובשנות התשיעים הייתה פעילה, למען Western Shoshone, שבטים ילידיים שנאבקו על האדמות שלהם במערב ארצות הברית כפי שתארה בספרה Savage Dreams. כן הייתה פעילה בתנועת המחאה נגד הגלובליזציה התאגידית בשנות ה-1990. היא רואה באקטיביזם פוליטי חלק ממחויבויות אזרחיות שיש לאזרחים במדינה דמוקרטית. בספרה Hope in the Dark, סולניט טוענת כי התנועה הסביבתית צריכה להושיט יד ולכרות בריתות עם קהילות כפריות משום, שלא פעם, הן הנפגעות העיקריות מהחלטות של הממשל המרכזי בנושאי איכות סביבה.
כתיבה
סולניט החלה את דרכה העיתונאית בתחילת שנות העשרים לחייה וכבר אז כתבה בתחומים מגוונים. מאמרים וכתבות שלה הופיעו בפרסומים רבים בדפוס ובאינטרנט, כולל "הגרדיאן" ו"הארפרז". בהארפרז, סולניט היא האישה הראשונה, שכותבת באופן קבוע לטור הכורסא Easy Chair column שנוסד ב-1851. בין היתר היא כותבת גם בבלוג פוליטי TomDispatch וב-LitHub.
סולינט כתבה 15 ספרים וכן מאמרים רבים, קטלוגים מוזיאליים ואנתולוגיות. הספר A Paradise Built in Hell: The Extraordinary Communities that Arise in Disaster (תרגום מילולי: גן העדן שנבנה מהגהנום: הקהילות המדהימות שצמחו מהאסון) שיצא לאור ב-2009, החל כמאמר שפורסם ב"הארפרז" מגזין ביום בו הוריקן קתרינה פגע בחוף המפרץ. ההשראה לספר הגיע גם מרעידת האדמה לומה פריאטה (Loma Prieta), צפון קרולינה ב-1989.
סולניט עוסקת בכתיבתה גם בהליכה ובהליכה לאיבוד. הליכה לתפיסתה היא אחד מהפתרונות להפחתת שינויי האקלים והאטת קצב החיים המערבי. היא מתייחסת גם לכתיבה של סופרים אחרים בנושא הליכה.
סולינט זכתה פעמים במלגה מטעם הקרן הלאומית לאמנויות (National Endowment for the Arts), מלגת גוגנהיים ופרס מטעם מגזין Wired. כתיבתה זיכתה אותה בהכרה מצד מבקרי ספרות, מהאגודה לחקר תולדות הטכנולוגיה על תרומתה להנגשת נושאים מדעיים לציבור הרחב וכן מצד כתבי עת והקהל הרחב.
גברים מסבירים לי דברים
גברים מסבירים לי דברים הוא מאמר משנת 2008 שהיה הבסיס ליצירת המונח הסגברה. המאמר פורץ דרך בחשיפת ההנחה הסקסיטית שנשים צריכות הסברים, גם בנושאים שהן מבינות בהם. במאמר סולניט מתארת את חווייתה האישית שגבר מספר לה על ספר שהיא כתבה ומתקשה לקבל את העובדה שהיא הסופרת של אותו הספר שהוא מעולם לא קרא, אלא רק קרא את מאמר הביקורת עליו בניו יורק טיימס. המאמר מראה כי התופעה שגברים מסבירים לנשים היא תופעה נפוצה ונובעת מתוך הנחה של גברים שהם מבינים יותר מנשים, גם אם הן נשות מקצוע. המאמר "גברים מסבירים לי דברים" הוא חלק מספר בעל אותו שם הכולל מספר מאמרים ומסות.
MultiMediaCard
MultiMedia Card (בראשי תיבות: MMC) הוא כרטיס של זיכרון הבזק (flash memory).
פורמט אולטרה פלאש פותח על ידי טושיבה.
ישנם זיכרונות במהירויות שונות מ-4X עד-120X (המספר מצביע על מספר הפעמים בשנייה שניתן לכתוב או לקרוא נתונים בנפח 150 ק"ב). הזיכרונות מורכבים ממיליוני תאים זעירים עם מטענים חשמליים. בכל תא כזה ניתן לאחסן סיבית אחת של מידע. הגודל הפיזי שלו קטן ודק כעוביו של כרטיס אשראי.
את ה-SmartMedia cards מסוגים שונים- בהם Secure Digital, xD וקומפקט-פלאש, ניתן לחבר למחשב עם מתאמי USB וכן להתקין במצלמות דיגיטליות או לנגני MP3.
גורבאן גורבאנוב
גורבאן גורבאנוב (באזרית: Qurban Qurbanov; נולד ב-13 באפריל 1972) הוא מאמן כדורגל וכדורגלן עבר אזרי.
קריירה
גורבאנוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת קור. במהלך הקריירה שיחק גם במרטשחלי אוזורגטי, דאשקין זקטאלה, אלזני גורג'אני, טוראן טובוז, קור נור, נפטצ'י באקו, דינמו סטברופול, פאקל וורונז', בלטיקה קלינינגרד ואינטר באקו. לזכותו של גורבאנוב 4 אליפויות, שני גביעים, תואר "מלך השערים" בתום עונת בה הבקיע 14 שערי ליגה. גורבאנוב הוא מלך שערי נבחרת אזרבייג'ן בכל הזמנים עם 14 שערים.
עם סיום קריירת המשחק שלו באינטר באקו, הוא התחיל את הקריירה שלו כמאמן, כאשר עונה לאחר שפרש מונה למאמן הקבוצה למשך עונה אחת. באוגוסט מונה למאמן קרבאך עימה זכה גביע כבר בעונה הראשונה שלו כמאמן הקבוצה. באוגוסט עלה עם הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית ועשה עם הקבוצה היסטוריה כאשר היא הפכה לקבוצה האזרית הראשונה שמצליחה להעפיל למפעל אירופי כלשהו. ב-3 בנובמבר 2017, מונה למאמן נבחרת אזרבייג'ן.
מדליות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכה בריו דה ז'ניירו שבברזיל בין ה-5 באוגוסט 2016 ו-21 באוגוסט 2016, השתתפו כ-10,293 ספורטאים מ-207 מדינות החברות בוועד האולימפי הבינלאומי ב-306 תחרויות ב-32 ענפי ספורט.
גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה
גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה (12 ביולי 1856 - 27 ביולי 1932) הייתה בתו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואשתו של לאופולד, נסיך בוואריה.
ביוגרפיה
גיזלה נולדה בלאקסנבורג ב-12 ביולי 1856, לקיסר פרנץ יוזף הראשון ולנסיכה סיסי נכדתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. גיזלה הייתה ביחסים קרובים מאוד עם אחיה רודולף, נסיך הכתר האוסטרי, והתאבדותו בשנת 1889 הייתה מכה קשה עבורה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתה גיזלה כאחות בבית חולים צבאי, בעוד בעלה שהועלה במהלך המלחמה לדרגת גנרלפלדמרשל, כיהן בתפקידים בכירים בחזית המזרחית.
לאחר המהפכה הגרמנית ברחו בני משפחתה מהעיר, אולם גיזלה שהייתה ידועה בכינוי "המלאכית מווינה" נשארה במינכן, ואף הצביעה בבחירות לרפובליקת ויימאר בשנת 1919. בשנת 1923 חגגו גיזלה ובעלה את חתונת הזהב שלהם, ובשנת 1930 מת בעלה לאופולד. שנתיים מאוחר יותר ב-27 ביולי 1932 מתה גיזלה בגיל 76, ונקברה על יד בעלה במינכן.
משפחתה
ב-20 באפריל 1873 התחתנה גיזלה עם לאופולד, נסיך בוואריה, אחיו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה. נולדו להם 4 ילדים:
מסורן מצוי
מסורן מצוי (שם מדעי: Pristis pristis) הוא מין במשפחת המסורניים. מסורן זה נמצא בכל העולם בימים טרופיים וסובטרופים וכן באזורי מים מתוקים. מספר הפריטים במין זה הידרדר מאוד וכיום המסורן המצוי נחשב למין בסכנת הכחדה חמורה.
תיאור
אורכו המקסימלי של המסורן המצוי הוא 7.5 מטרים ומשקל של 500 עד 700 ק"ג, אולם האורך הנפוץ ביותר שלו נע סביב 2.5 מטרים. רבייתו מושגת באמצעות השרצה.
תפוצה ומצב שימור
כפי שמעיד שמו, המסורן המצוי היה נפוץ מאוד במימי העולם אך מצבו הורע מאוד ובימינו הוא מוגדר כמין בסכנת הכחדה על ידי האיגוד IUCN. ישנם אזורים מהם הוא נכחד כליל. האיום הגדול ביותר על חייו הוא דיג יתר והוא גם סובל מאובדן שטח מחייתו. המסורניים מוגנים בחלקים שונים בעולם והמסורן המצוי מופיע ברשימת אמנת וושינגטון, אך בפועל מתבצע דיג בלתי חוקי שלו ויכולות האכיפה של החוקים המגנים עליו אינן מועילות.
רננה נאמן
רננה נאמן (לעיתים מופיעה בשמה המלא רננה נאמן-הנדלר; נולדה ב-1991) היא זמרת-יוצרת ישראלית ונבלאית. היא בתם של במאי הקולנוע יהודה ג'אד נאמן וחוקרת מדעי המוח תלמה הנדלר.
ביוגרפיה
נאמן נולדה בתל אביב ולמדה בבית הספר התיכון עירוני א' במגמת ג'אז ובקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
קריירה
את תקליטה הראשון, "שנסון לציון", שיצא ב-2013, הפיק נגן הבס (וקרוב משפחתה הרחוק) בן הנדלר. שירי התקליט משלבים טקסטים מורכבים, רבים מהם בעלי אמירה פוליטית עם לחנים ועיבוד מוזיקלי מורכב, המשלב מנעד רחב של השפעות וסגנונות מוזיקליים, כאשר אחד המאפיינים יוצאי הדופן ביותר הוא נגינתה של נאמן על נבל, כלי לא שגרתי במוזיקה הפופולרית. בתקליט מנגן אנסמבל מגוון של כלי נגינה מעולמות הג'אז, הרוק, הקברט והמוזיקה העממית ובו משתתפים אסף תלמודי (אקורדיון), אייל תלמודי (סקסופון וקלרינט) ועירא רביב (תופים). בהופעה שליוותה את הוצאת התקליט ניגן הרכב רחב יותר שכלל גם את עידו גור (חצוצרה), מוש להב (חליל), נדב לוזיה (כלי הקשה), נועם חבקין (קלידים) ויוסי מזרחי (קונטרבס).
תקליטה השני ״פעמון למרד״ יצא באפריל 2020, בהפקת תום דרום ובהשתתפות תמיר מוסקט, אבנר קלמר, מאיה בלזיצמן, עידו גור, בנו הנדלר וגל מאסטרו, תחת הלייבל נענע דיסק וזכה לביקורות משבחות, בין השאר הוכתר על ידי וואלה כ"אחד האלבומים הכי יפים של התקופה".
בפברואר 2021 לקחה עם איתמר פינצי חלק באלבום המחווה ליענקל'ה רוטבליט בשם "הוצאו מהקשרם - שרים רוטבליט" ובו חידשו את שירו "צא מזה". לצידם השתתפו אמנים מוכרים דוגמת דן תורן, סטלה גוט, יובל מנדלסון, האחים צברי, נומקה, עומר מושקוביץ, אור אדרי ואמנים אלטרנטיביים נוספים מעולם הפאנק והפולק.
אילנה שזור
אילנה שזור (נולדה ב-1955) היא יזמת חברתית, עורכת ספרותית וציירת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה למנחם אברהם סוגבקר ולאביגיל מוזס פנקר, בני קהילת בני ישראל מהודו, אשר עלו לישראל בתחילת ב-1953. היא צאצאית של החזן שמואל (באלאג'י) שלום סוגאוקר (1856–1937) מהכפר היהודי בורליי אשר בהודו.
שזור נולדה בקיבוץ יגור וגדלה במושב מצליח. בתיכון התנדבה למען ילדים נזקקים וחיילים בבתי חולים. במהלך שירותה הצבאי כמדריכה חיילת ופקידה ביחידת צנחנים, השלימה את לימודי הבגרות. למדה שלוש שנים ספרות כללית והכנת תוכניות לימודים במסלול דו-חוגי באוניברסיטת חיפה, ושם החלה להיות מעורבת ביוזמות פמיניסטיות וביוזמות שלום. עברה לתל אביב בתחילת שנות ה-80 והחלה לעבוד בבית הספר לשלום בנווה שלום וואחת אל סלאם.
נמנית עם מייסדות הפמיניזם המזרחי בישראל (1988). היא יזמה והקימה בחברת תקוה לוי וד"ר ויקי שירן את הפורום המייסד של הנשים המזרחיות ממנו צמחה תנועת אחותי - למען נשים בישראל. ניהלה בשיתוף את "בית הספר לנשים" שהיה פרויקט פמיניסטי רב תרבותי. . בית הספר פעל מתוך ארגון "קול האישה" בירושלים, ובהמשך נקרא עמותת "קהילת נשים לומדת".
בנוסף, היא פעילה בנושא השלום ובקבוצות לצדק חברתי. פעלה בחברת תקווה לוי ובחברת השחקן יוסף שילוח והסוציולוג פרופ' מאיר עמור ופעילים נוספים, בארגון "החזית המזרחית" ובין היתר השתתפה במפגש עם אש"ף במשלחת של ארבעים פעילי שמאל מזרחי, עם אבו מאזן ומחמוד דרוויש. הייתה חלק מנציגות שהגיע לוועידת האו"ם בז'נבה בנושא יישוב הסכסוך הישראלי פלסטיני. היא יזמת של פרויקטים חברתיים בנושאים של רב תרבויות, מגדר, וזהויות בישראל.
שזור כותבת מאמרי דעה וביקורת באתר האינטרנטי "העוקץ". עוסקת בכתיבה הקשורה לקולן של הנשים מ"בני ישראל" מהודו בישראל. בשנות השמונים עסקו ציוריה בנושאי זהות ועיקרם היו פורטרטים בעיקר במים אבל גם בפחם, גיר ושמן. שזור הפסיקה לצייר כעשר שנים וכשחזרה לצייר בתחילת המאה ה-21 החלה להשתמש במוטיבים של ציור הודי עממי בעיבוד חופשי ומודרני. היא מציירת באקריליק, בצבעי זכוכית ובעטים צבעוניים.
שזור ארגנה את קבוצת הנשים של קהילת בני ישראל באזור רמלה-לוד מהודו בשיתוף פעולה עם ארגון הנשים יוצאות הודו "שטרי מנדל" ו"מהילה מנדל" ועם קבוצת נשים יוצאות אתיופיה "יסיטוצ' אנדנט". כמו כן עסקה בתיעוד עדויות בווידאו עם דניאל ראובן (אירולקר) ז"ל והסופר אליעז ראובן-דנדקר של הדור החדש של יוצאי הודו בישראל, למען הדורות הבאים.
בשנת 2017 הקימה יחד עם אליעז את קבוצת "הדור החדש ליוצאי הודו בישראל", בה גם לקח חלק הפעיל החברתי גולן שריקר-צ'ריקר, בתחילת שנת 2023 פרשה מהנהגת הקבוצה לטובת פרויקטים אישיים.
בשנים האחרונות קיימה אירועים ציבוריים לחשיפת תרבות יוצאי הודו בארץ: "איצ'יקדנה שוברת שתיקה" בסינמטק ירושלים (2013) נשים שוברות שתיקה בענבל תל אביב (2013), שוברות קופסאות בטון בתיאטרון הערבי עברי ביפו (2014) "שפה ובלבה שירה" בבית יד לבנים בראשון לציון (2016), "שירים וסיפורים של בני ישראל" בענבל תל אביב (2017) "כרמלידה" בבית הקהילה שערי רחמים בחיפה בחברת הדור החדש של יוצאי הודו בארץ (2018).
הייתה נשואה לימין מסיקה ולהם בן ובת משותפים.
יצירות
בין פרסומיה הספרותיים: סיפור באסופה באנגלית שערך פרופ' עמיאל אלקלעי: "מפתח לגן-העדן", קטע מסיפור באסופה "עזות מצח-פמיניזם מזרחי", עריכת הספר "איצ'יקדנה שוברת שתיקה", עריכת הספר "אמא הודו, אבא ישראל" בעברית וגם באנגלית עם הסופר אליעז ראובן-דנדקר. פרסמה כתבות דעה ב"עיתון פעמון השכונות" וטור אישי שנקרא "מצד שלישי" במגזין "מצד שני". כתבה תסריט לדרמת הטלוויזיה "כרם התקווה" (שודר בקשת ) כתבה את התסריט הדוקומנטרי "המלחין מציון", והמלודרמה "הגורל שלי". כמו כן ביימה את הקליפ "כרם התימנים". תסריטאית ובמאית שותפה, בסרט על אהובה עוזרי "העצב בזמר המזרחי בישראל" (1999). תסריטים לסרטי הדוקו: "כינור שני" (תסריטאית ובמאית בחברת הצלם והעורך דניאל ראובן), "בית הכנסת של פן" (תסריטאית ובמאית בחברת הצלם והעורך דניאל ראובן), "דיינה פינגלה, מורה ומשמרת פיוטי הבני ישראל מהודו".
בט"ו בשבט, 10.2.2020 הובילה את טקס המלידה הלאומית בירושלים עם חברי הדור החדש ליוצאי הודו בישראל בהנחיית גולן צ'ריקר וארי-אל לביא, בנוכחות שגריר הודו בישראל מר סאנג'יב סינגלה ובהשתתפות מאות אנשים, זמרים, סופרים ויוצרים מקהילת בני ישראל (הודו).
קישורים חיצוניים
מאמרים
ציד בהתשה
ציד בהתשה (לפעמים מכונה גם ציד התמדה, ציד סיבולת או ציד מרחקים) היא טכניקת ציד של טורפים אצנים, בה טורפים או ציידים העשויים להיות איטיים ביחס לטרפם למרחקים קצרים, משתמשים בשילוב של ריצה, הליכה וגישוש כדי להתיש את הטרף. בין המשתמשים באסטרטגית ציד זו אפשר למצוא חיות טרף כמו הזאב המצוי, הזאב הטלוא, אורקות ואת האדם. השימוש בטכניקת ציד זו דורשת מהצייד יכולת של ריצה למרחקים ארוכים ולמשך פרקי זמן ארוכים.
האדם הוא היחיד ממיני הפרימטים המשתמש ב"ציד בהתשה" ככלי הישרדותי. בנוסף לכך, לאדם יש יתרון ביכולת לריצה למרחקים ארוכים בכך שיש לו שיער דליל יחסית מה שהופך את הזיעה לאמצעי יעיל ביותר לקירור גופו. לעומת זאת הפרסתנים ויונקים נוספים צריכים לנשום על מנת לקרר את עצמם ולפעמים אף להאט או לעצור. ציד בהתשה נחשב לאחת משיטות הציד המוקדמות ביותר ששימשו את האדם כבר לפני אלפי שנים. שיטת ציד זו משמשת עדיין את הבושמנים יושבי מדבר קלהארי, וכן את שבט הטאראהומרה האינדיאני החי בצפון-מערב מקסיקו.
ציד בהתשה באבולוציה האנושית
ייתכן שציד בהתשה הוא אחת הטכניקות שנקטו ההומיננאים המוקדמים לצורך ציד – טכניקה שיכולה להתבצע גם ללא כלי קלע או נשקי מוט כגון כידונים, חניתות או קלע.
המעבר של ההומיננאים לתנועה דו-רגלית גרם להם לאבד ממהירותם ולפיכך גם את היכולת לצוד בעזרת ריצות קצרות ומהירות. במקום זה הם זכו בסיבולת גבוהה לריצות למרחקים ארוכים, וכך הסתגלו לציד באמצעות התמדה והתשה של הטרף. בנוסף, למרות שרוב היונקים מזיעים, רק מעטים מהם מנצלים את ההזעה בצורה יעילה לוויסות חום הגוף. בני אדם (וגם סוסים למשל) פיתחו מערכת הזעה יעילה, כך שההומיננאים יכלו לרוץ גם בשעות החמות של היום, שבהן רוב בעלי החיים ממילא משתדלים לנוח ומותשים בקלות.
ציד בהתשה בימינו
ציידים-לקטים מודרניים החיים במקומות נידחים כמו למשל מדבר קלהארי שבאפריקה, עדיין משתמשים בשיטה זו לציד. בדרך כלל יוצאים כמה ציידים יחדיו. היציאה לציד מתרחשת בתחילת השעות החמות של היום, כדי לנצל את היתרון המובנה ביכולת הקירור של בני האדם. כאשר הם מאתרים טרף ראוי כמו למשל אנטילופה גדולה, הם מתחילים במרדף. בכל פעם הם גורמים לאנטילופה לרוץ עוד ועוד בזמן שהם שומרים על קצב קבוע ועוקבים אחריה מרחוק. האנטילופה מהירה מהם בטווח הקצר, אבל היא לא מספיקה להתקרר בין ריצה לריצה. כאשר חום הגוף של האנטילופה עולה כך שהיא לא מצליחה עוד לרוץ, הציידים תופסים אותה. מרדף כזה יכול לקחת עד חמש שעות, כאשר הציידים גומאים מעל 30 ק"מ.
לקריאה נוספת
ספרו של כריסטופר מקדוגל "נולדנו לרוץ"
נמל התעופה בורגס
נמל התעופה בורגס (בבולגרית: Летище Бургас, נקרא לעיתים נמל התעופה סארפובו) הוא נמל התעופה של העיר בורגס שבבולגריה, הנמצא כ-12 ק"מ ממרכז העיר.
מן הנמל יוצאות טיסות לישראל בשלוש חברות תעופה בולגריות:בולגריה אייר ובולגריין אייר צ'ארטר, ובעבר גם אייר ויאה עד לסגירתה. חברת אל על החלה להפעיל טיסות אל הנמל ב-3 באוגוסט 2012.
היסטוריה
הנמל הוקם ב-27 ביוני 1927 על ידי חברת תעופה צרפתית שחתמה על הסכם עם ממשלת בולגריה שכל עובדי הנמל יהיו בולגרים.
בשנת 1947 החלה חברת התעופה הבולגרית בלקן בולגריה איירליינס להפעיל טיסות מנמל התעופה ליעדים שונים בבולגריה ומחוצה לה.
בשנת 1970 הפך הנמל להיות בינלאומי כששירת כ-45 יעדים.
פיגוע האוטובוס ב-2012
ב-18 ביולי 2012 אירע בנמל התעופה פיגוע באוטובוס שהוביל תיירים מישראל. בפיגוע נרצחו 8 אנשים (6 ישראלים) ויותר מ-30 נפצעו. ארגוני ההצלה של ישראל הוציאו משלחת רפואית על מנת לסייע בטיפול הרפואי ובהשבת הנפגעים לארץ.
מחמד סאוופט פאשה
מֶחמֶד סַאוְופֶט פַאשָה (בטורקית: Mehmed Esat Safvet Paşa; 1814 - 1883) היה מדינאי עות'מאני-טורקי והווזיר הגדול ב-1878.
ביוגרפיה
מחמד נולד בסורמנה (Sürmene) שעל חוף הים השחור. בגיל 17, לאחר שסיים את לימודיו במדרסה באיזיט, הצטרף למועצה האימפריאלית של האימפריה העות'מאנית. הוא היה מזכירו של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון, לאחר מכן שר המסחר ועבודות קהילתיות. לאחר ששהה כשליח בפריז, בתפקידו כשר החינוך לאחר מכן שינה ב-1866 את בית הספר האימפריאלי של ארמון גלאטסראיי לשיטת הלימוד הצרפתית. כמו כן באותו התפקיד בתקופת הטנזימאט ביצע רפורמות רחבות בחינוך כולו.
בהמשך היה שר המשפטים ושר החוץ. היה בעל דעות ליברליות ופרו-מערביות. שיתף פעולה עם מידהט פאשה.