cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שבא
המסורת התימנית
מסורת יחידאית קושרת את ראשית היישוב היהודי באזור תימן עוד לימי נדודי בני ישראל במדבר, אז "נשמטו מהם לגליל תימן ונתיישבו בנפת ארץ שבא בירת הממשלה". על פי המסורת הזו, יהודים הם שהודיעו למלכת שבא – המזוהה עם ממלכת סבא, ששכנה בשטח תימן של ימינו – על גדולתו של שלמה המלך, וסוחרים יהודים היו מפליגים לאורך ים סוף מעציון גבר אל שבא. מסורת זו נסמכת על זו על קשרי הכלכלה בין ישראל וערב בתקופה קדומה זו, לאורך דרך הבשמים.
זילה קלארק
זילה קלארק (באנגלית: Zelah Clarke; נולדה ב-5 באפריל 1954) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה
קלארק החלה את דרכה כשחקנית בטלוויזיה בשנת 1972. היא הופיעה במה יפית עמק נוי ב-1976, ובתפקיד סוזן ניפר ב"דומבי ובנו" (1983) המבוסס על הרומן מאת צ'ארלס דיקנס. עוד השתתפה בפרק הראשון בסדרת הדרמה "פולדארק" (1975).
תפקידה הידוע ביותר הוא ג'יין בסדרת הטלוויזיה "ג'יין אייר" עיבוד לרומן באותו שם מאת שרלוט ברונטה. הסדרה הופקה על ידי בארי לטס עבור ה-BBC והבמאי היה ג'וליאן אמייס. קלארק שיחקה בתפקיד הנשי הראשי ולצידה כיכב טימותי דלטון בתפקיד אדוארד רוצ'סטר.
ב-1985 הייתה קלארק מועמדת על תפקידה כג'יין אייר לפרס CableACE לשחקנית הטובה ביותר בסרט או במיני-סדרה.
פרד בירדסלי
פרדריק ויליאם בירדסלי (אנגלית: Frederick William Beardsley; ) היה כדורגלן אנגלי הנמנה עם מייסדי מועדון הכדורגל ארסנל.
חייו
בירדסלי, יליד נוטינגהאם, החל לעבוד בצעירותו במפעל תחמושת בצ'ילוול, לונדון. בזמנו החופשי שיחק כדורגל בעמדת השוער, והשתתף כשחקן חובב במשחקי נוטינגהאם פורסט. ב-1884 שמר על שער נקי בחצי גמר גביע ה-FA נגד קווינס פארק ריינג'רס, והמשחק החוזר שנערך באדינבורו הסתיים בהפסד של פורסט בתוצאה 0 - 3. בירדסלי פוטר ממשרתו כיוון שלקח חופשה ללא רשות, וכתוצאה מכך עבר ללונדון והחל לעבוד במפעל התחמושת רויאל ארסנל שוולוויץ'. מאוחר יותר הצטרף אליו מוריס בייטס, שהיה גם כן שחקן בפורסט.
בירדסלי היה מעוניין להמשיך לשחק כדורגל, והצטרף לניסיון המקומי להקים מועדון כדורגל; ב-1884 הוא שיחק בקבוצה בשם וולוויץ' יוניון במשך תקופה קצרה, אך הקבוצה התפרקה זמן קצר לאחר הקמתה. לאחר הגעתם למפעל של חובבי כדורגל נוספים, כגון דייוויד דנסקין וג'ק האמבל, נעשה ניסיון נוסף להקים מועדון כדורגל; תחת הנהגתו של דנסקין הם הקימו קבוצת פועלים שנקראה דיאל סקוור; הקבוצה הפכה בסופו של דבר למועדון הכדורגל ארסנל.
בירדסלי היה השוער במשחק נגד איסטרן וונדררס ב-11 בדצמבר 1886, שהיה גם המשחק הראשון בתולדות המועדון; תוך זמן קצר שונה שם המועדון לרויאל ארסנל, אך בירדסלי המשיך לשחק כשחקן אורח במשחקי נוטינגהאם פורסט, ושותפו לקבוצה בייטס סייע כשופט. באחת הפעמים שבירדסלי ובייטס נסעו לנוטינגהאם הם הצליחו להשיג סט של מדי משחק אדומים. המדים הללו הוענקו לארסנל, ומאז הצבע האדום מאפיין את המועדון הלונדוני.
בירדסלי היה שחקן חובב לאורך כל הקריירה שלו, והמשיך לעבוד כמהנדס, בין היתר בחברת סימנס, ממנה פוטר לאחר שלקח יותר מדי חופשות על מנת לשחק כדורגל. בירדסלי כיהן כחבר הנהלה בארסנל בזמן ששיחק שם, ולאחר פרישתו ב-1891 הוא נבחר למשרת סגן היושב-ראש. הוא היה חבר בהנהלת וולוויץ' ארסנל (השם החדש של המועדון) במשך שני העשורים הבאים, ועסק במקביל באיתור כישרונות. הקשר בין בירדסלי לארסנל הסתיים ב-1910 לאחר שהמועדון נקלע לקשיים כספיים; המועדון נרכש על ידי קבוצת אנשים בראשות סר הנרי נוריס, ובירדסלי לא הצטרף להנהלה החדשה של ארסנל.
בירדסלי הצטרף להנהלת צ'רלטון אתלטיק לאחר המעבר של ארסנל לאצטדיון הייבורי ב-1913, אך עזב בעקבות מחלוקת על סגנון המשחק של המועדון שנחשב בעיניו כהגנתי מדע. בסופו של דבר הוא פתח חנות למכירת טבק בשכונת וולוויץ', והתגורר בפלאמסטיד עד למותו ב-1939.
ברכת עושה מעשה בראשית
ברכת עושה מעשה בראשית היא ברכה שתיקנו חז"ל לאומרה על תופעות טבע יוצאות מגדר הרגיל שאנו יודעים בהם שנבראו בששת ימי בראשית כגון על הימים ונהרות גבעות ומדבריות. אמנם לא תקנו ברכה זו על כל הנהרות, אלא רק על נהרות גדולים במיוחד שידוע שנבראו בששת ימי בראשית. וכן יכול לברך ברכה זו על ראיית ברק או שמיעת קול רעם, רוחות סוערות במיוחד, וכן כוכב שביט וכוכב נופל.
מקור ופרטי הברכה
הברכה היא אחת מברכות הראיה שתיקנו חז"ל. מקורה בדברי המשנה:.
עניין הברכה הוא שבח לקב"ה על תופעות טבע מרשימות שניכר בהם שנבראו בששת ימי בראשית.
התלמוד מפריד בין ברכה זו לברכת שכוחו וגבורתו מלא עולם. אך הפוסקים מחלקים בין נופים ותופעות טבע הראויים רק לברכת עושה מעשה בראשית ולאלו הראויים גם לברכת שכוחו וגבורתו מלא עולם. תופעות טבע מיוחדות כמו הרים, ימים, נהרות, נופים וכדומה - שייכת בהן רק עושה מעשה בראשית ולא כוחו וגבורתו מלא עולם.
אך על שאר תופעות הטבע עליהן יש לברך, ניתן לברך את אחת משתי הברכות. רש"י מבאר שבכל אחד ממקרים אלו יש לברך את שתי הברכות גם יחד. אך ראשונים אחרים מפרשים שכוונת הגמרא לומר שבמקרים אלו ניתן לברך כל אחת מברכות אלו, איזו מהן שירצה. וכדעה זו נפסק בשולחן ערוך.
מעלה הצופים
מעלה הצופים הוא רחוב ברמת גן. הרחוב הוא ללא מוצא ועולה מכיוון רחוב ארלוזורוב לכיוון פסגת הר שאול ויורד מצידו השני. הרחוב תוחם את גן שאול מצדו המערבי. ברחוב מספר בניינים לשימור ונקודות עניין היסטוריות.
תוואי הדרך של הרחוב הופיע לראשונה בתוכנית "עיר גנים" של ריכרד קאופמן אשר תכנן גינות ציבוריות במעלה גבעות עיר גנים (לימים רמת גן). הרחוב היה אמור להוביל למבנה ציבורי בראש הגבעה אך מבנה זה מעולם לא נבנה. ממעלה הרחוב ניתן היה לצפות על הסביבה ואף להשקיף על חופי תל אביב, ייתכן ומשום כך קיבל את שמו. בשנת 1949 נסלל הרחוב לראשונה.
במשך השנים התגוררו ברחוב מספר שגרירים, ביניהם השגריר הפרסי והשוודי. היום מתגורר ברחוב השגריר הבריטי במבנה על מגרש של 2.85 דונם.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20, שכן בבניין מספר 25 אחד מבתי הנחושת שנבנו בארץ במהלך העלייה החמישית.
בניינים בעלי עניין
בית מלכה ושלמה אָסְט, מעלה הצופים 1: שלמה אסט יליד 1896, הפליג לארצות הברית בשנת 1913 שם הצטרף לגדוד העברי ואיתם עלה ארצה. בשנת 1920 התחתן עם מלכה לבית ביאקוביץ והשניים הקימו משק חקלאי ורפת באזור אבו כביר ליד הסופר יוסף חיים ברנר. בשנת 1934 החליט לעבור לבית דירות בדומה למייסדים אחרים מאותה תקופה. את הבניין בנה המהנדס יעקוב דצ'קובסקי בשנת 1934 בסגנון בינלאומי, הקומה הראשונה הוגדרה כקומת מסחר והעליונות למגורים. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, בצעד שגרר מחאה של תושבי הרחוב, נהרס הבניין מן היסוד תוך שימור החזית המקורית.
בית לשינסקי, מעלה הצופים 7א': וילה בסגנון הבינלאומי, נבנתה על ידי האדריכלית לוטה כהן, אחת האדרכליות הראשונות בישראל.
בית סיניגליה, מעלה הצופים 15: בית הדירות של האגרונום מריו סיניגליה נבנה על ידי המהנדס אריה סולומון בשנות ה-30 והתגוררו בו בשכירות עולים רבים מאיטליה, רובם מפירנצה, בעקבות כך כונה הרחוב "הגטו האיטלקי".
בית מריו אוטולנגי, מעלה הצופים 17: נבנה בשנת 1947 בסגנון הרומנטי על ידי האדריכל ג. בנימין צ'יוידאלי. משפחת אוטולנגי עלתה מפירנצה בשנת 1938 והתגוררה בתחילה בשכירות בבית סיניגליה, אחיו של מריו ג'ורג'יו התגורר ברחוב שרת. לאחר שהבית של ג'ורג'יו הוחרם על ידי המטכ"ל עברה המשפחה המורחבת להתגורר יחדיו בבניין החדש בדירות צמודות. הבית מוגדר לשימור.
סמטת המעלות
סמטת המעלות, היא סמטה ללא מוצא היורדת בירידה תלולה יחסית ממרכז הרחוב לכיוון רחוב ארלוזורוב. שם הסמטה נקבע ב-17 באפריל 1933 בישיבת מועצת העירייה. וגם היא כוללת כמה בניינים לשימור:
בית ליברמן, סמטת המעלות 2: נבנה בשנות 20–30 בסגנון אקלקטי בשנות ה-40 הוסב לפנסיון הירשברג ומאז שנות ה-50 משמש כמעון שגריר בריטניה.
בית הפלס, סמטת המעלות 3: נבנה בשנת 1933 בסגנון הבנלאומי. מעון הפלס נבנה כמעונות שיתופיים, שלוש קומות ושלוש דירות בקומה.
בית יעקב הרשברג, סמטת המעלות 5: נבנה בשנת 1941 בסגנון הרומנטי על ידי האדריכל בנימין צ'לנוב. שימש את שגריר ארצות הברית בישראל ביחד עם הבית הצמוד מספר 7.
בית מיכאל ברנשטיין, סמטת המעלות 7: הוילה נבנתה בשנת 1938 בסגנון בינלאומי מפואר ושימשה ביחד עם סמטת המעלות 5 את שגריר ארצות הברית בישראל.
וילם דה סיטר
וילם דה סיטר (בהולנדית: Willem de Sitter; 6 במאי 1872 – 20 בנובמבר 1934) היה פיזיקאי, מתמטיקאי ואסטרונום הולנדי.
חייו ועבודתו
דה סיטר למד מתמטיקה באוניברסיטת חרונינגן והצטרף למעבדה האסטרונומית של העיר חרונינגן. עבד במצפה הכוכבים בקייפטאון שבדרום אפריקה (1897–1899).
היה נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי בשנים 1925 - 1928.
ב-1907 מונה לראש החוג לאסטרונומיה באוניברסיטת ליידן. היה מנהל מצפה ליידן מ-1919 ועד מותו.
תרם תרומות חשובות לתחום של קוסמולוגיה פיזיקלית.
כתב מאמר יחד עם אלברט איינשטיין ב-1932 ובו טענו כי יכולות להיות כמויות גדולות של חומר שאינן פולטות אור, מושג המוכר כיום כחומר אפל.
הוא הגה את הרעיון של מרחב דה סיטר ויקום דה סיטר, פתרון של תורת היחסות הכללית של איינשטיין, כאשר אין חומר ויש קבוע קוסמולוגי חיובי. מצב כזה גורר התפשטות אקספוננציאלית של יקום ריק.
דה סיטר נודע גם בשל מחקרו על תנועת ירחי צדק.
וילם דה סיטר מת לאחר מחלה קצרה בנובמבר 1934.
בנו, ארנוט דה סיטר (1905 - 1944) היה מנהל מצפה בושה בלמבנג, אינדונזיה, שם חקר את הצביר הכדורי M4.
מנייריזם
מנייריזם (באיטלקית: Manierismo) הוא סגנון אמנותי ששלט באמנות הפלסטית בתקופת הרנסאנס (במיוחד בצפון איטליה), מסוף "שיא הרנסאנס" (בסביבות 1520) ועד תחילת הבארוק (בסביבות 1600). הסגנון המנייריסטי מתאפיין בהגזמה, בעיוות ובמלאכותיות ומושפע מפיסול רומי. האידיאל האסתטי של המנייריסטים היה יצירות וירטואוזיות שנראות קשות לביצוע, אך עם זאת נראה כאילו האמן לא השקיע בהן מאמץ. השם נגזר מהגדרתו של ג'ורג'ו וזארי את סגנונם של הציירים בדור שאחרי לאונרדו דה וינצ'י כ"מניירה מודרנה". להגדרה זו לא נלווה בתחילה טון ביקורתי. מאוחר יותר, מתוך רצון לגנות את אמני המחצית השנייה של המאה ה-16, נלווה להגדרתם כ"מנייריסטים", טון ביקורתי.
וילם דה סיטר
פרסים והוקרה
פרסים:
נקראו על שמו:
מנייריזם
המונח מנייריזם שימש היסטוריונים גרמניים של תולדות האמנות בתחילת המאה ה-20, לקטלג אמנות איטלקית מהמאה ה-16 שלא התאימה לאסתטיקה של שיא הרנסאנס (דהיינו רציונליות והרמוניה). מאוחר יותר, החלו להשתמש במונח כדי לתאר מגוון רחב של אמנים וסגנונות מתקופות שונות (מנייריזם כמאפיין סגנוני מול מנייריזם כסגנון). עם זאת, ההגדרה למונח מנייריזם במובן הרחב היא לא חד-משמעית, ותלויה בתקופה אליה מתייחסים.
המונח מנייריזם מופיע לראשונה בספרו של ג'ורג'ו וזארי - "חייהם של האמנים" - מהמאה ה-16. כשוזארי משתמש במילה 'מניירה' הוא מתכוון ל'סגנון'. כשהוא כותב שלאמן כלשהו יש מניירה, הוא מתכוון שיש לו סגנון מושלם.
ההיסטוריה של המנייריזם
המנייריסטים המוקדמים התנגדו למוסכמות של שיא הרנסאנס. המיידיות והאיזון שהושגה על-ידו באסכולת אתונה של רפאל לא נראתה יותר רלוונטית או מתאימה. המנייריזם התפתח אצל התלמידים של שני מורים מהגישה הקלאסית: התלמיד של רפאל ג'וליו רומנו והתלמידים של אנדריאה דל סרטו - פונטורמו ורוסו פיורנטינו. מיכלאנג'לו הראה נטייה למנייריזם, בייחוד במסדרון לספרייה הפלורנטינית ובעיטורים על מצבת בית מדיצ'י.
פרויקט פרסאוס
פרויקט פרסאוס (באנגלית: Perseus Project) הוא ספרייה וירטואלית המופעלת על ידי אוניברסיטת טאפטס שבבוסטון, ארצות הברית, ומכילה כתבי מקור ותרגומים בתחום מדעי הרוח, עם התמקדות בתרבות הקלאסית של יוון ורומא. בין השאר נמצא בפרויקט גם חלק ניכר מאוסף הפפירוסים של זנון.
מנייריזם
ההיסטוריה של המנייריזם
האמנות המנייריסטית באיטליה, התרכזה ברומא, פירנצה ומנטובה. הציור הוונציאני, לעומת זאת, הלך בדרך שונה, אותה ניתן לראות בקריירה ארוכת השנים של טיציאן. בסוף המאה ה-15, המנייריזם פרח בחצרות האירופאיים, שם הוא משך קהל ידען בשל השימוש שלו בסמלים פרטיים והדגשת ייחודיות האמן. המנייריזם משקף נטייה גוברת של האמנות להשרות סמכות ויראת כבוד, לבדר ולחנך.
פרויקט פרסאוס
הפרויקט החל בשנת 1987 במטרה לקבץ מסמכים מיוון העתיקה. הוא פורסם תחילה בשני תקליטורים, ובשנת 1995 עלה לאינטרנט. עם הזמן נוספו לפרויקט גם מסמכים מהתקופה הרומית וכן מתקופת הרנסאנס האנגלי. עורך הפרויקט הוא גרגורי קריין (Crane).
קרל אנדרה
קרל אנדרה (באנגלית: Carl Andre; נולד ב-16 בספטמבר 1935) הוא אמן מינימליסטי אמריקאי. הוא נודע בזכות פסליו המורכבים מעשרות אלמנטים זהים המסודרים במבנים גאומטריים. בשנת 1988 נשפט וזוכה מאשמת רצח אשתו, האמנית אנה מנדייטה.
פרויקט פרסאוס
רוב המסמכים בפרויקט הם ברישיון חופשי, המאפשר את העתקתם ושכפולם ללא בעיות של זכויות יוצרים.
מנייריזם
ההיסטוריה של המנייריזם
הצייר ברתולומאיוס שפרנגר', ופיטר ארסן היו בין הנציגים הבולטים של המנייריזם הצפוני.
קרל אנדרה
ביוגרפיה
נולד בקווינסי שבמסצ'וסטס. הוא למד באקדמיית פיליפס בין השנים 1951 ל-1953. באקדמיה התחבר עם הוליס פרמפטון, קולנוען ויוצר אקספרימנטלי רדיקלי, שהיה להשפעה על גישתו הייחודית לאמנות בעתיד. אנדרה שירת בצבא האמריקאי בצפון קרוליינה בין השנים 1955 ל-1956.
כתובות בדעשתרת
כתובות בדעשתרת הן קבוצה של יותר מעשרים כתובות פיניקיות שנחקקו ביוזמת בדעשתרת מלך צידון במאה ה־6 לפנה"ס. הכתובות מכילות בסך הכל ארבעה טקסטים, כאשר שניים מהטקסטים חוזרים על עצמם במספר עותקים.
קרל אנדרה
ביוגרפיה
בשנת 1957, לאחר שהשתחרר נסע לניו יורק, שם הכיר לו פרמפטון את הפסל המפורסם קונסטנטין ברנקושי וגם את האמן פרנק סטלה, עמו חלק סטודיו בין השנים 1958 ל-1960. באותה תקופה אנדרה כתב שירה.
אנדרה מחשיב את עצמו כאמן מרקסיסטי, אולם יותר בכיוון התרבותי מאשר הפוליטי.
כתובות בדעשתרת
שתי סדרות של כתובות נמצאו בתחילת המאה ה־20 במקדש אשמון סמוך לצידון, מיד לפני ובמהלך החפירות במקום. אחת מקבוצת הכתובות הללו מתייחסת רק לשמו של בדעשתרת, והשנייה מתייחסת הן לבדעשתרת והן ליורשו ("בן צדק" בכתובת) יתנמלך. הכתובות מוקדשות לעשתרת ולאשמון, שני אלים בעלי זיקה למשפחת המלוכה הצידונית באותה תקופה, שהופיעו בכמה משמות בני המשפחה.
קרל אנדרה
ביוגרפיה
בשנת 1985 נרצחה אשתו השלישית, האמנית אנה מנדיטה. אנדרה היה חשוד ברצח, נשפט באשמה זו ויצא זכאי בשנת 1988, אולם מאז אירוע זה היה כצל על חיו האישיים ועל המוניטין שלו כאמן.
כתובות בדעשתרת
בשנת 2004 שוחזרה כתובת משמעותית נוספת.
קרל אנדרה
ביוגרפיה
אנדרה נשוי ברביעית לאמנית מליסה קרטשמר (Melissa Kretschmer).
כתובות בדעשתרת
הכתובת לעשתרת
כתובת זאת היא הראשונה של בדעשתרת שהתגלתה, ובניגוד לשאר הכתובות, היא מוקדשת לעשתרת ולא לאשמון. היא נמצאת בימינו במוזיאון הלובר. הכתובת ידועה כ־CIS I 4, והיא:
קרל אנדרה
יצירותיו
יצירותיו הראשונות של אנדרה היו פסלי עץ אשר הושפעו מברנקוזי. עם הזמן התפתח לפיסול בעזרת קבוצות של אלמנטים זהים ממגוון חומרים כמו גרניט, אבן, ברזל, נחושת ועוד.
כתובות בדעשתרת
הכתובת לעשתרת
נחום סלושץ פירש את הכתובת כך:. אחרים פרשו את המילה "שרן" כחבל השרון, המופיע גם בכתובת אשמנעזר (בן־דודו של בדעשתרת, שמלך לפניו).
קרל אנדרה
יצירותיו
תצוגת היחיד הראשונה של אנדרה נערכה ב-Tibor de Nagy Gallery בניו יורק בשנת 1965. בשנת 1970 נערכה לו תערוכת רטרופרספקטיבה במוזיאון סולומון ר. גוגנהיים בניו יורק.
כתובות בדעשתרת
כתובות בדעשתרת לאשמן
קבוצת כתובות זו, שלכל אחת מהן טקסט דומה לאחרות, פורסמה יחד כ־RÉS 766, ולאחר מכן כ־KAI 15. הן נערכו בפירוט על ידי פיליפ ברגר בשנת 1904.
קרל אנדרה
יצירותיו
בין יצירותיו המוכרות נכללות Lament for the Children, משנת 1976. היצירה מורכבת ממאות גושי בטון הניצבים בשורות אנכיות של עשר בשורה כך שהוא יוצרים תבנית של רשת. היצירה הוצגה לראשונה בגן ילדים נטוש לכבוד חנוכת תערוכה חדשה ב-Contemporary Art Center. היצירה נהרסה לאחר מכן ונוצרה מחדש בשנת 1996 בעבור תערוכה בגרמניה ומשנת 2004 מוצגת בPaula Cooper Gallery בניו יורק. היצירה משרה תחושה קודרת בעקבות הדמיון של הגושים למצבות. השם של הפסל לקוח משיר סקוטי מהמאה ה-17 העוסק במותם של חמישה ילדים בשריפה מאת ג'יימס מק'קול.
כתובות בדעשתרת
כתובות בדעשתרת לאשמן
התגלית נעשתה על ידי ארבעה פועלים שחילצו לבנים מהמקדש בשם המנהיג הדרוזי נסיב ג'ונבלאט. הם הבחינו שבלבנים מסוימות יש כתובות עם החריטות צבועות באדום. סוחר עתיקות מקומי קנה שלוש מהלבנים, כולן עם אותו כיתוב. בשל גודלן העצום, הם נחתכו לעובי של 15 או 20 ס"מ בלבד, וכמה מהלבנים נחתכו לשניים או שלושה חלקים. לאחר מכן יוצרו מספר זיופים.
לקיר שנחפר היו שתי שכבות בנייה: השכבה הפנימית הראתה הרכבה קפדנית יותר של הלבנים; כתובות KAI 16 (הסדרה הבאה של הכתובות) היו על הפאות הפנימיות של הלבנים, כך שלא נראו בתחילה.
על הכתובת נכתב:
מושגים בכתובת
"שמם רמם" משמעו "שמיים רמים", מושג אלוהי הנזכר גם אצל סכניתן (Σαμημρουμος, ופילון ביאר ὑψουρανιος – "רם־שמיים" ביוונית), וכוונתו המדויקת קשה. המושג קרוב למושג משירת אוגרית העוזר לתאר את ענת:  ולשמה של סמירמיס (באכדית Sammu-râma, בארמית: ܫܡܝܪܡ שמירם) המלכה שלפי אחת המסורות נולדה בעזה. המושג קרוב גם לאזכור המקראי וכן לצמדי "שמים/(מ)רום" נוספים בתנ"ך, וכן לשם המקראי . בכתובת אשמנעזר נכתב מיד אחרי המילים "צדן ארץ ים – וישבנ את עשתרת שמם אדרם". יש המשערים כי "שמם רמם" הוא שם של רובע בעיר צידון.
"ארץ רשפם" היא ארץ רשף או רשפים, מושג קודש לצידון.
"צדן שר/ד" היא אולי צידון־שדה, בניגוד לצידון־ים.
"לאשמן שר/ד קדש" הוא אולי כינוי לאשמן, "שר הקודש" (ראו ), ואולי "לאשמן – שׂדה קודש", כלומר נבנה לאשמן שדה (בניגוד לצידון ים) קודש. על כל פנים, ביטוי זה מופיע גם הוא בכתובת אשמנעזר.
כתובות בדעשתרת ויתנמלך לאשמן
קבוצת כתובות זו, שלכל אחת מהן טקסט דומה לאחרות, פורסמה כ־RÉS 767, ולאחר מכן כ־KAI 16. הם נערכו בפירוט על ידי וילהלם פרייהר פון לנדאו בשנת 1904.
כתובת תעלת המים של בדעשתרת
כתובת רביעית של בדעשתרת, הכוללת אחת עשרה שורות, תוארה על ידי פאולו חֶלַּה (Paolo Xella) וחוסה־אנחל זמורה ב־2004. הכתובת התגלתה וצולמה על ידי מוריס שהאב בסביבות 1960 על גדה סלעית של נהר האוואלי, כשלושה קילומטרים משפך הנהר, באזור בו נבנתה מאוחר יותר תחנת כוח חשמלית. נראה שהכתובת באתרה איננה עוד, ושהאב מעולם לא פרסם אותה. חלה וזמורה הצליחו להתחקות אחר תצלומיו של שהאב, והם מסיקים שהכתובת מתייחסת כנראה לבניית תעלת מים להבאת מים מנהר האוואלי אל מתחם מקדשי אשמון מצפון מזרח לצידון, על אגני הטהרה הפולחניים שלו. בדעשתרת הגדיל במידה ניכרת את מתחם המקדש הזה, כך שמקור המים המקומי של "ידלל" (שם המקום) כנראה לא סיפק עוד את צורכי המים המוגברים שלו.
הכתובת מתוארכת לכ־520 לפנה"ס. תוכנה הוא:
מושגים בכתובת
ירח זבח שמש הוא חודש פיניקי מוכר, המופיע גם בלוחיות פירגי. "צדן ים שמם רמם ארץ רשפם" הוא רצף ביטויים המופיע גם בכתובת KAI 15 של בדעשתרת (ראו פרשנות שם). "אשמן שר קדש" גם הוא מופיע בכתובות אחרות של בדעשתרת ובכתובת אשמנעזר. "ען ידלל" מוזכר גם כ"ען ידלל בהר" בכתובת אשמנעזר, אשר בנה בה בית (מקדש) ל"אשמן שר קדש".
מעבר לקשת - התנועה הציונית
מעבר לקשת התנועה הציונית (באנגלית: Over the rainbow - the Zionist movement) היא תנועה ציונית עולמית המבקשת להעתיק את מרכז הכובד של התנועה הציונית לקהילות היהודיות בתפוצות. לטענתה, רוב יהודי העולם חיים מחוץ למדינת ישראל ולמרביתם אין כוונה לעלות לישראל, לכן יש לחזק ולטפח את זיקתן של הקהילות היהודיות בתפוצות לישראל ולרעיון הציוני. כמו כן, התנועה מעודדת הצטרפותם של יהודים בני הדור הצעיר ליטול חלק במנהיגויות ציוניות מקומיות, מקדמת הסברה פרו-ישראלית ופועלת למיגור אנטישמיות מודרנית בתפוצות. התנועה מבטאת גישה ביקורתית כלפי המוסדות הלאומיים והקונגרס הציוני העולמי בטענתה להיעדר שקיפות ורלוונטיות ומציעה דרכים לתיקון. התנועה חברה בקונגרס הציוני העולמי.
מייסד ויושב ראש התנועה העולמית הוא צבי (ציקי) אבישר, לימים יו"ר האופוזיציה בקריית מוצקין. על מייסדי התנועה העולמית וחברי הנהלתה בישראל נמנים בין היתר: ליעד אילני, לימים מ"מ וסגן ראש העיר רמת-גן, ניר שובל ואביאור עמרני.
אידאולוגיה ותפיסת עולם
מעבר לקשת משפיעה על סדר יומה של התנועה הציונית ופועלת להתאימו לתמורות של העולם הגלובלי.
בעוד שהתנועה הציונית הממוסדת מעמידה בראש סדר עדיפויותיה את מפעל העלייה וההתיישבות בישראל כביטוי מרכזי להגשמה ציונית, מעבר לקשת מציעה את תחושת השייכות של הפרט לישראל ולרעיון הציוני כביטוי מרכזי להגשמה ציונית. הצעתה זו נועדה לסייע לרוב העם, שכאמור אינו חי בישראל, לשמור על זיקתו לארצו ולצמצם מגמות של אסימילציה, אובדן זהות ציונית ויהודית בניכר.
מעבר לקשת גורסת כי על התנועה הציונית להכיר בכך, שבעולם גלובלי יהודים וישראלים נעים בתבל ועשויים לקבוע את מקום מגוריהם מחוץ לישראל משיקולים מגוונים דוגמת לימודים, עבודה או נישואין. תנועה של אנשים בעולם הפכה קלה וזולה, הטכנולוגיה המתקדמת מגשרת על מרחקים, וביחד עם הפיכת ערכים ומאוויים רבים לאוניברסליים - הפך כדור הארץ לכפר קטן וגלובלי. לפיכך, התנועה מתנגדת לשיפוטיות מחמירה כלפי תופעת הירידה מהארץ או אי עלייה לישראל ומאמינה כי שיפוטיות זו אינה משרתת את יעדי התנועה הציונית בטווח הארוך.
בנוסף, מעבר לקשת מאמינה כי בעולם הגלובלי גברו לציונות אתגרים גלובליים; כושרה של מדינת ישראל להגן על עצמה ולהבטיח לתושביה רמת חיים נאותה מושפע במידה רבה במתרחש מעבר לים: בתקשורת ובדעת הקהל הזרה, בקמפוסים האקדמיים ובמסדרונות הממשל של מדינות מרוחקות. להשקפתה של התנועה, פעילותם של יהודי התפוצות בקידום משימות ציוניות בזירות אלה, מגשימה עשייה ציונית שאינה נופלת משל אלו שהחליטו לעלות לישראל ולממש את זכותם להתיישב בה.
באתר התנועה נכתב כי "להיות ציוני, זה קודם כל התחושה שבלב. ומשעה שבישראל קל להתחבר להוויה היהודית והציונית, קמה התנועה על-מנת לסייע ליהודי התפוצות לשמר ולטפח את זיקתם לישראל ולרעיון הציוני על משקל המשפט המתומצת "אם אינך בא לישראל, ישראל תבוא אליך". מייסדי הארגון רואים את מבחנם – מבחנה של התנועה הציונית בכללותה – בשימור וטיפוח זיקתם של רוב יהודי העולם לישראל ולרעיון הציוני לאורך זמן. זו אינה משימה לשנה או לעשור, אלא לחמישים השנים הבאות. לפיכך, נדרשת הסטת כובד הפעילות הציונית מישראל אל הקהילות הציוניות והיהודיות ברחבי העולם – עם מאמץ מיוחד כלפי היהודים שאינם מאוגדים במסגרות ציוניות רשמיות בתפוצות, פרטים שלמעשה מהווים את רוב רובו של העם היהודי.".
מהמחקר הדמוגרפי העדכני עולה כי העלייה לארץ ישראל מתאפיינת בהגירת פרטים מועטים באורח יחסי, בדרך כלל פועל יוצא לגילויי אנטישמיות מודרנית בארצותיהם. גם במדינות בהן גוברת האנטישמיות היא לאו דווקא מיתרגמת לעלייה לישראל אלא בהגירה למדינות אחרות במערב. כמו כן, בעשורים האחרונים גדל בהתמדה חלקם של הישראלים שעזבו את ישראל בקרב בני הקהילות היהודיות בתפוצות; בשנת 2016 פרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה את נתוני הישראלים היוצאים ושבים לישראל מאז שנת 1990 ומהם עולה בבירור מאזן הגירה שלילי, בשנת 2012 פרסמה הלשכה כי היהודים מהווים למעלה מ-80% מבין כ-550 אלף הישראלים שעזבו את ישראל עד אותה שנה (נתון זה אינו כולל את ילדיהם). באותה שנה העריך המשרד לקליטת העלייה את מספרם הכולל של המהגרים הישראלים וילדיהם בכ-750 אלף איש.
סניפים ופעילות בתפוצות
במהלך הקונגרס הציוני הל"ז שהתכנס בירושלים באוקטובר 2015 הודיעו על הצטרפותם למעבר לקשת צירים עצמאיים ממדינות צרפת, ספרד, גואטמלה, צ'ילה ובלגיה. במהלך שנת 2016 פתחה התנועה נציגות בניו יורק, ארצות הברית.
מאפייני פעילותה של מעבר לקשת בתפוצות מגוונים ומשתנים מקהילה יהודית אחת לרעותה.
בבריטניה, בה מתגוררת קהילה יהודית חזקה, הקימה התנועה את חברת הבת Israel Solidarity Campaign - תגובת נגד ל- Palestine Solidarity Campaign - שייעודה המרכזי הוא מאבק בארגוני ה-BDS וניהול הסברה פרו-ישראלית במיזמים קהילתיים ובמסדרונות הממשל והתקשורת הבריטיים. החל מדצמבר 2014 תומכת החברה במיזם IsrAction Day, במסגרתו ממפה החברה מרכולים בריטיים המאוימים בחרם מצד ארגונים פרו-פלסטיניים משום שמוכרים תוצרת ישראלית ומרכזת בהם רכישת תוצרת ישראלית בעשרות אלפי פאונדים שנתרמים לטובת דרי-רחוב בריטיים.
החל מיוני 2015 מפיקה-שותפה של ועידת בריטניה-ישראל בארמון ווסטמינסטר לונדון, שדנה באתגרים האסטרטגיים המשותפים לשתי המדינות ובה נוטלים חלק ראשי ממשל ישראלים ובריטיים. הוועידה זכתה באותה שנה להתעניינות תקשורתית בארץ ובאירופה נוכח היענותו של שר הביטחון והרמטכ"ל לשעבר שאול מופז להזמנת מעבר לקשת להגיע ללונדון, חרף החשש שייעצר, ולשאת דברים בוועידה.
באיטליה פועלת התנועה בערים מילאנו, רומא, טורינו, ליבורנו, פירנצה ופדובה ונחשבת לארגון הציוני הגדול במדינה במספר חבריו ובהיקף פעילותו. מעבר לקשת מפיקה באיטליה את אירועי יום העצמאות של ישראל יחד עם שגרירות ישראל והמוסדות הלאומיים ועומדת מאחורי עצרות התמיכה במדינת ישראל בזמן אירועים ביטחוניים ומדיניים.
בגרמניה, אליה היגרו מאז שנות ה-90 של המאה העשרים למעלה מ-200 אלף יהודי ברית המועצות לשעבר, מהווים האחרונים כ-85% מיהודי גרמניה. במדינה זו פועלת מעבר לקשת לחיזוק הזהות היהודית בקרבם בשורה ארוכה של תוכניות תרבות, לימוד והעשרה שהיא מפעילה בסניפיה הראשיים בברלין, מינכן וברמן.
בשוודיה, שממשלתה ביקורתית כלפי ישראל, גוברים בשנים האחרונות גילויי האנטישמיות ושנאת ישראל, בין היתר, מצד מהגרים מוסלמים. מעבר לקשת מפיקה בשוודיה, בין היתר, את העצרת השנתית כנגד האנטישמיות ובעד מדינת ישראל שנערכת בסטוקהולם ומסייעת לשגרירות ישראל במדינה בקידום הסברה פרו-ישראלית וביצירת שותפויות עם ארגונים אוהדי ישראל. שגריר ישראל בשוודיה, יצחק בחמן, שיבח בשנת 2015 את תפקידה של התנועה בשינוי האקלים האנטי-ישראלי במדינה והגדיר את פעילותה כ"חשובה ביותר".
בז'נבה שווייץ, בה שוכנים משרדי מועצת זכויות האדם של האו"ם, מתמקדים חברי מעבר לקשת בפעילות הסברה פרו-ישראלית בקרב גופים בלתי ממשלתיים רבים השוכנים בעיר ובהפקת עצרות בעד-ישראל מול בניין עצרת זכויות האדם של האומות המאוחדות. באחת העצרות הגדולות בעד ישראל שהופקו בשווייץ בשנים האחרונות הביאה מעבר לקשת קרוב ל-1,000 מפגינים מכל רחבי אירופה ביום פרסום דו"ח ועדת שייבס. משרד ראש הממשלה ומשרד החוץ שיבחו פעילות התנועה באירועים אלה.
פעילויות דומות מקיימת מעבר לקשת במדינות ארצות הברית, קנדה, דרום אפריקה, הולנד, בלגיה, ספרד, צ'ילה וצרפת.
פעילות בקונגרס הציוני העולמי
התנועה נמנית עם הגופים הבלתי מפלגתיים בקונגרס הציוני העולמי ושאינם מסונפים לזרם דתי מסוים. ציריה בקונגרס מגיעים מ-3 יבשות (אירופה, דרום אפריקה ודרום אמריקה) ו-9 מדינות (איטליה, בריטניה, שווייץ, שוודיה, צרפת, בלגיה, ספרד, דרום אפריקה וגואטמלה). כמו כן, יש לה משקיפים מקנדה, הולנד וגרמניה. התנועה מהווה ארגון גג לגופים ציוניים, יוזמות וקבוצות אקטיביסטיות פרטיות ובלתי מפלגתיות שהוקמו בראשית המאה ה-21 בקרב קהילות יהודיות וכן בקרב קבוצות של מהגרים ישראלים למדינות העולם. בין הגופים ניתן למנות את Amici Di'Israele באיטליה, הפדרציות הציוניות של מינכן וברמן בגרמניה, הקהילות היהודיות הספרדיות בטורונטו ומונטריאול, "מפגש" בהולנד, ידידי ישראל בז'נבה וסטוקהולם, חדר מצב ואגי"ב בבריטניה, פעילים מפורום מנהיגות ישראלית בתפוצות ונוספים.
מעבר לקשת מבטאת השקפה ביקורתית כלפי המוסדות הלאומיים והקונגרס הציוני העולמי שבתוכם ומציעה דרכים לתיקון. הקונגרס הציוני העולמי הוא המוסד הדמוקרטי היהודי העליון בתבל, מתיימר לייצג את יהודי העולם ומנהל בשמם את משאביו של העם היהודי (בהיקף של מיליארדי דולרים). בפועל, זהו גוף שרובו המוחלט של העם היהודי אינו יודע כמעט דבר עכשווי אודותיו והוא נעדר כל שקיפות.
פעילות בישראל
המטה הראשי של התנועה ממוקם בישראל, אולם למעט תפקידו בייצוג התנועה במוסדות הלאומיים של ההסתדרות הציונית העולמית, מעבר לקשת אינה פעילה בישראל. התנועה אינה מיוצגת בכנסת ולפיכך נבחריה בקונגרס הציוני העולמי מגיעים אך ורק מחוץ לישראל.
זיהוי דתי ומפלגתי
התנועה אינה מסונפת לאף זרם דתי או מפלגתי. ראשי התנועה בעולם מגיעים מכל גוני הקשת הדתית והמפלגתית. את מסריה ופרסומיה הרשמיים של התנועה מלווים אחת ועד שלוש דמויות בולטות בהיסטוריה הציונית : בנימין זאב הרצל, דוד בן-גוריון ומנחם בגין. בראשית הקמתה, על מנת לזכות בהכרת המוסדות הלאומיים, בחרה להסתנף באופן זמני וטכני לברית הציונית של הנוער הציוני-קדימה. ערב הבחירות לקונגרס הל"ח חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם מפלגת חוסן לישראל.
במסמך הייסוד של התנועה נכתב : "118 שנים לאחר ייסוד הציונות ו-67 שנים לאחר הקמתה, התעצבה דמותה של ישראל באמצעות מיזוגן של תפיסות ציוניות ואוניברסליות שונות. אף דרך לא ניצחה את יריבתה – האחת השפיעה על רעותה. תובנה זו היא שעומדת בבסיס פעילות תנועת מעבר לקשת, שקמה לתמוך ולחזק את התנועה והמחשבה הציונית באשר היא – חילונית ודתית, ימנית ושמאלנית".
מימון ותרומות
מימון פעילות התנועה בעולם נשען על גיוס כספים מתורמים פרטיים, בין היתר, באמצעות רשת האינטרנט. התנועה אינה נתמכת במקורות תקציביים ממשלתיים או ציבוריים. כמו כן, התנועה מסרבת לגייס מימון מחברי הקהילות היהודיות להן היא מסייעת.
מקור השם
שם התנועה נלקח משיר הנושא “Somewhere Over the Rainbow” בסרט "הקוסם מארץ עוץ" מ-1939.
השיר, שנכתב על ידי יפ הרבורג והולחן על ידי הרולד ארלן, סימל לדעת מייסדי התנועה את החוויה היהודית. הרבורג היה הצעיר מבין ארבעה ילדים שנולדו למהגרים יהודים מרוסיה. שמו האמיתי היה איזידור הוכברג והוא גדל בבית יהודי אורתודוקסי בניו יורק. ארלן היה בנו של חזן יהודי ליטאי. יחד הם יצרו את השיר, שנבחר על ידי איגוד תעשיית ההקלטה של אמריקה (RIAA) והקרן הלאומית לאמנויות (NEA) לשיר החשוב ביותר של המאה העשרים. השיר, שנכתב קצת לפני פרוץ השואה, הוא מסע מצמרר למעמקי התודעה היהודית של השניים, דרך הפוגרומים שמשפחותיהם עברו ועד לנבואה על אותו מקום מעבר לקשת שבו הצרות נמסות והחלומות מתגשמים. מייסדי מעבר לקשת ראו ב-“Somewhere Over the Rainbow” שיר נבואי על הישרדותו של העם היהודי. הקשת בענן, ובה אינספור גוונים, משקפת את רבגוניותו של העם היהודי ובהתאם את מטרות התנועה והרכב חבריה המגיעים מכל הזרמים בדת היהודית ומהווים את הפס הרחב ועתיר השונות שמאפיין את התנועה הציונית והזרמים בדת היהודית מערש הקמתה ועד ימינו.
ויטמין D
ויטמין D הוא קבוצה של חמש תרכובות מסיסות בשמן המסייעות למאזן תקין של משק הסידן והזרחן בגוף האדם. לוויטמין D מיוחסות השפעות מהותיות רבות, ומחקרים רבים מנסים לשפוך אור על מידת ההשפעה שלו ועל טיבה. קבוצת התרכובות התגלתה על ידי אלמר מקקולום בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, והוא העניק להן את השם "ויטמין D".
ייצור ויטמין D
הגוף מסוגל להרכיב בעצמו חלק מהתרכובות, ואלה אינן נחשבות לוויטמין במובן הקלאסי של המונח, שכן ויטמין מוגדר על ידי רבים כחומר שהגוף אינו מסוגל לייצר ויש לצרוך אותו במזון, עובדה זו לא הייתה ידועה בעבר, והשם ויטמין D השתמר. חמש התרכובות מסומנות מ-D1 עד D5 וההבדלים ביניהן מזעריים (הבדל של אטום מימן בודד או קשר קוולנטי כפול במקום יחיד, לדוגמה).
ככל שצבע העור בהיר יותר וככל שלא מקבלים כוויית שמש, תאי העור מסוגלים להפוך כולסטרול המצוי בעור לוויטמין D באמצעות חשיפה ישירה לקרינה על-סגולה (UV) מסוג UV-B (גל בינוני, להבדיל מ-UV-A ומ-UV-C). קרינה זו מסופקת על ידי השמש כשמדד קרינה אולטרה סגולה, המודד את חוזק קרינת השמש, נמצא מעל לרמה 3, כלומר למשך שעות מעטות בכל יום. לא ניתן להגיע למנת יתר של הוויטמין מחשיפה לשמש כיוון שהעור מפסיק לייצר את הוויטמין.
זווית השמש בשמים ועוצמת הקרינה הנגזרת ממנה תלויה בקו הרוחב הגאוגרפי, כיוון שהוא קובע עד כמה תסונן הקרינה על ידי האטמוספירה. באזור קו המשווה קרני השמש מגיעות לקרקע בזווית הקרובה ל־90 מעלות, כך שהן עוברות את המרחק הקצר ביותר דרך האטמוספירה, בעוד שבמקומות המתרחקים מקו המשווה זווית קרני השמש קטנה, במיוחד בחורף, והמרחק שהן עוברות באטמוספירה גדל. ואכן בארצות הרחוקות מקו המשווה קשה יותר לספק לגוף את כמות הוויטמין הדרושה באמצעות אור השמש בלבד; בארצות הצפון והדרום הרחוק הדבר כמעט ואינו אפשרי בחורף. מחלות הנגרמות כתוצאה מחוסר בוויטמין D אכן מתרחשות בתדירות גבוהה יותר באזורים אלו בחורף.
לוחמה בשטח בנוי
לוחמה בשטח בנוי (בראשי תיבות: לש"ב) היא שיטת לוחמה לתמרון קרבי המתנהל בשטח בנוי כגון עיר או כפר.
ויטמין D
ייצור ויטמין D
צבע העור משפיע על יעילות יצירת הוויטמין בחשיפה לקרינה על-סגולה בגלל המלנין, צבען התורם לצבע עור כהה, שחוסם את מרבית הקרינה העל-סגולה. חוסר בוויטמין D אכן נפוץ יותר אצל כהי-עור. באוסטרליה, למשל, שבה קיימת מודעות גבוהה לשימוש בתכשירי הגנה, עקב החור באוזון הנמצא מעל ליבשת זו והגורם לרמות גבוהות של קרינה על-סגולה, נפוצות יותר מחלות הנגרמות כתוצאה מחוסר בוויטמין D. ייתכן שהסיבה האבולוציונית שהעור של תושבי ארצות הרחוקות מקו המשווה, כגון מדינות סקנדינביה, הוא בהיר היא שכך מתאפשר ייצור הוויטמין גם בתנאי האור המועטים בחורף של אזורים אלו.
לוחמה בשטח בנוי
בעברית יש למונח זה משמעויות אחדות:
ויטמין D
מחסור בוויטמין D
המחלה הנפוצה והידועה ביותר הנגרמת כתוצאה ממחסור בוויטמין D בילדים היא רככת (באנגלית: Rickets) ובמבוגרים דלדול עצם (באנגלית: Osteoporosis) ואוסטיאומלציה (באנגלית: Osteomalacia) האחת קשורה לבריחת סידן והשנייה מגלמת מצב בו העצם לא מתחדשת בצורה טובה, כתוצאה ממחסור חמור בוויטמין D, שתיהן מחלות מטבוליות נפוצות ביותר, הגורמות להתרככות של העצמות ולהתעקמותן. בעבר הייתה הרככת מחלה שכיחה ביותר בכל העולם, בעיקר בילדים. שכיחותה במדינות המערב פחתה בשיעור ניכר עם הנהגת ההוספה של הוויטמין למזון. סקירת מטא אנליזה שנערכה בידי שירות הבריאות הלאומי הבריטי, הראתה שנטילת תוסף במקרה של מחסור ויטמין D בגיל מבוגר מפחית במעט את הסיכוי לתמותה.
לוחמה בשטח בנוי
המונח לוחמה בשטח בנוי הוא מודרני ומתייחס לקרבות שהתרחשו החל מהמאה ה-20 ואילך. ערך זה מתמקד בעיקר בלוחמה בשטח בנוי בעת החדשה. ללוחמה בשטח בנוי בעת העתיקה ראו: לוחמת מצור.
ויטמין D
מחסור בוויטמין D
בישראל נמצאה שכיחות גבוהה של חוסר בוויטמין D בקרב נשים חרדיות שחשיפת עורן לשמש מועטה עקב הלכות צניעות, ובקרב בחורי ישיבה חרדים. במחקר שנערך בצה"ל נמצא ריבוי מקרי שברי מאמץ בקרב חיילים שלהם רמת ויטמין D נמוכה.
לוחמה בשטח בנוי
סקירה כללית
לוחמה בשטח בנוי שונה מאוד מלחימה בשדה פתוח. ישנם כמה גורמים מרכזיים לשוני זה:
ויטמין D
מחסור בוויטמין D
משרד הבריאות ממליץ על מתן ויטמין D3 לכלל התינוקות ללא קשר לסוג המזון שהם מקבלים, החל מהלידה ועד לתום השנה הראשונה לחייהם, בכמות של 400 יחב"ל (יחידות בינלאומיות) ליום. הסיבה היא כיוון שמומלץ שהתינוק לא ייחשף יותר מדי לשמש.
לוחמה בשטח בנוי
סקירה כללית
במלחמת העולם השנייה ובתורת הלחימה הנאצית, אשר הגיעה לשיאה בחזית המזרחית כנגד הסובייטים במבצע ברברוסה, השיטה לכבוש עיר הייתה בפשטות הפגזה והפצצה שלה בכמויות עצומות של תחמושות מן האוויר ומן היבשה עד שהעיר הייתה מרוסקת והמגינים נכנעים. גם בעלות הברית השתמשו בשיטה דומה, כאשר חילות האוויר של ארצות הברית ובריטניה גרמו למאות אלפי אזרחים הרוגים בהפצצות שיטתיות של דרזדן, המבורג וטוקיו. על הירושימה ונגסאקי הטילה ארצות הברית פצצות אטום, בעקבותיהן נכנעה האימפריה היפנית.
ויטמין D
הוספת ויטמין D למזון
במדינות רבות נוהגים להוסיף ויטמין D למוצרי מזון שונים. ויטמין D נמצא באופן טבעי במזונות מועטים בלבד ובכמות מועטה: בשמן דגים, בדגים עתירי-שומן (סלמון, סרדינים, צלופחים) ובמידה פחותה בביצים ובכבד עוף.
לוחמה בשטח בנוי
סקירה כללית
כיום, שיטות כאלה נחשבות לבעייתיות ביותר ואף לפשע מלחמה מאחר שיש בהן פגיעה חסרת הבחנה באזרחים חפים מפשע, והן מפרות את עקרון המידתיות. לכן, הצבאות המערביים המודרניים (לרבות צה"ל) נמנעים משימוש בארטילריה כבדה בשטח עירוני בנוי. יוצא דופן בכך הוא צבא רוסיה, שבמלחמת צ'צ'ניה השנייה הפגיז את גרוזני באלפי פגזים, טילים, פצצות ואף פצצות תרמובריות. ההפצצה הרסה חצי מהעיר וגרמה לעשרות אלפי הרוגים.
ויטמין D
טיפול בתכשירי וויטמין D
בניגוד בולט להנחה המקובלת, טיפול במינון גבוה של ויטמין D גרם לעליה בנפילות ובשברים בנשים בסיכון שהשתתפו במחקר עם הקצאה אקראית בהשוואה לפלצבו. כח המשימה האמריקאי לרפואה מונעת עדכן באפריל 2018 את ההמלצה לגבי ויטמין D, סידן או תוסף-משולב למניעה ראשונית של שברים לאנשים הגרים בקהילה: מומלץ להימנע מתוספת יומית של עד 400 יחידות של ויטמין D ושל עד 1000 מ"ג סידן למניעה ראשונית של שברים בקרב נשים לאחר גיל המעבר - תוספת כזו עלולה לגרום לעליה בשכיחות אבני כליה וכלל לא הפחיתה סיכון לשברים בעצמות. מחקר שבחן תוצאות סך המחקרים על השפעת תוספי תזונה שונים על מחלות לב וכלי דם מצא כי תוספי ויטמין D וסידן העלו את הסיכון לשבץ מוחי בכ-17%.
לוחמה בשטח בנוי
לוחמה בשטח בנוי נגד ארגוני טרור וגרילה
לוחמה בתוך עיר נגד ארגוני טרור וגרילה שונה מאוד מלחימה בשדה פתוח כנגד צבא סדיר. הגורם המסבך העיקרי שמצוי בלוחמה בשטח בנוי הוא נוכחותם של אזרחים, הן כחמושים מסוגים שונים (מחבלים, ראשי טרור, מיליציות חמושות פוליטיות, מיליציות חמושות מקומיות המגנות על בתיהן) והן כעוברי אורח (אזרחים שלא נלחמים ופשוט מנסים לא להיפגע בחילופי האש). לפי הדין הבינלאומי חל איסור לפגוע באזרחים, ולכן על הצבא התוקף להשתמש בירי סלקטיבי ובאופן מידתי, דבר שמגביל מאוד את השימוש בנשק כבד כגון ארטילריה. הפגיעה באזרחים והנזק הרב שנגרם לתשתיות אזרחיות יכול לשמש לתעמולה נגד הצד התוקף ולדמורליזציה של חייליו או אזרחי המדינה שמפעילה אותו.
ויטמין D
טיפול בתכשירי וויטמין D
למרות מחקרים המקשרים ויטמין D לחיזוק מערכת החיסון, סקירה משנת 2013 של שירות הבריאות הלאומי הבריטי בדקה את האפקטיביות של ויטמין D בהשוואה לטענות שיווקיות שונות המציגות אותו, לעיתים, כ"תרופת פלא" היכולה לרפא מגוון רחב של מחלות. מסקנות הסקירה היו שרבות מהטענות אינן נכונות, ושהחשיבות של תוספי ויטמין D משמעותית הרבה פחות לעומת קיום אורח חיים המאזן או מפריע לכמות הרצויה של הוויטמין בגוף.
לוחמה בשטח בנוי
יתרונות המגינים
בדרך כלל, הצד החלש במלחמה מנסה להכריח את הצד התוקף להילחם נגדו בשטח עירוני שאוהד למגן ועוין לתוקף. הדבר נכון במיוחד לגבי מיליציות לא סדירות, כגון ארגוני גרילה וארגוני טרור. הסיבות לכך:
ויטמין D
טיפול בתכשירי וויטמין D
תחקיר ניו-יורק טיימס מ-18.8.2018 מצביע על ד"ר מיכאל הוליק (Michael F. Holick) - שעל עבודותיו בוססו שיטות מדידה וטיפולים במחלות הקשורות בחסר ויטמין D, ושפיקח על המלצותיהם של מוסדות רפואיים ופעל להגברת תוספות בוויטמין D - כמי שקיבל תמיכה כספית מסיבית מחברות תרופות המייצרות קפסולות ויטמינים, מאחת המעבדות המסחריות הגדולות בארצות הברית ומיצרני מיטות-שיזוף.
לוחמה בשטח בנוי
טקטיקות של הכוח התוקף
מלחמה בשטח עירוני דורשת הרבה יותר כוחות (בייחוד חי"ר והנדסה קרבית) מאשר קרבות רגילים. מלחמה בשטח בנוי מתבטאת באבדות גדולות לכוח התוקף וכן באבדות גדולות לאזרחים בעיר. חיל הרגלים וחיל ההנדסה פועלים בטקטיקה זהה וצמודה בלוחמה בשטח בנוי.
ויטמין D
עודף ויטמין D
עודף ויטמין D עלול לגרום לשלל מחלות. ויטמין D אף הוא מקבוצת הוויטמינים שעודף צריכתם מוביל להרעלת ויטמינים. עודף סידן בדם מעודד ייצור אבני כליות אשר עלול להוביל לכשל כלייתי, שקיעת סידן ברקמות השונות: כלי דם, כליות, לב, ריאות. תופעות נוספות: התייבשות, הקאות, ירידה במשקל ועצירות. במחלות מסוימות כמו מיאלומה או סרקוידוזיס, הרקמות החולות משפעלות את הוויטמין, ורמות גבוהות של ויטמין D בדם עשוי ללמדנו על הימצאותן של מחלות אלו.
לוחמה בשטח בנוי
שילוביות רב-חילית
הפתרון למגבלות והקשיים של לוחמה בשטח בנוי הוא שילוביות רב-חיילית ולחימה במסגרת צוות לחימה רב-חילי או צוות קרב משולב (לרוב ברמת החטיבה, אך גם ברמת הגדוד והאוגדה) הכולל חיל רגלים קל ומשוריין (כלומר: הן לוחמי חי"ר שפועלים רגלית והן לוחמי חי"ר שפועלים על גבי נגמ"שים ומפעילים נגמ"שי לחימה), כוחות חיל הנדסה שיפעלו רגלית וממוכן (כלוחמי חי״ר) גם ויתעסקו במטעני אויב, חבלה, מיקוש ודחפורים משוריינים, כוחות חיל שריון ולעיתים קרובות גם סיוע ארטילרי וחיפוי אווירי. כל חיל מספק את היתרונות שלו ללחימה ומחפה על החסרונות של הכוחות האחרים.
ויטמין D
עודף ויטמין D
גורם גידול פיברובלסטי-23 מופרש על ידי תאי עצם אוסטיאוציטים כתגובה לרמת ויטמין D גבוהה ופועל על הכליות להפחתת רמת הזרחן בדם על ידי הפרשתו בשתן.
לוחמה בשטח בנוי
שריון בלוחמה בשטח בנוי
לוחמת שריון בשטח בנוי היא שיטת לוחמה לתמרון קרבי המשלבת כלי רק"ם כבדים, בעיקר טנקים וציוד הנדסי כבד (לרוב דחפורים משוריינים). המתנהלת בשטח בנוי כגון עיר או כפר.
עם זאת, הפעלת טנקים לבדם בשטח בנוי הופכת אותם לפגיעים, בייחוד לרקטות נ"ט (דוגמת RPG-7 ו-RPG-29 שלמרות היותן פשוטות וישנות יכולות לחדור גם שריון מודרני) וטילי נ"ט מתקדמים יותר. איום נוסף הוא מטעני חבלה אותם קל מאוד להטמין ולהסתיר בתוואי השטח העירוני. מטעני גחון כבדים שמכילים למעלה מ-100 ק"ג חומר נפץ יכולים להשבית ואף להשמיד טנק מערכה מודרני. הטנק מוגבל בראות לטווח רחוק בשטח בנוי וגם מרחב התמרון שלו מוגבל (לרחוב), ושדה האיומים עליו הוא מכל כיוון אפשרי (בניגוד ללוחמה נגד שריון בשטח פתוח שם האיום המרכזי הוא חזיתי). הפתרון למגבלות אלו היא לחימה במסגרת צוות קרב משולב והסתייעות צמודה בכוחות חיל רגלים והנדסה קרבית.
הפצצות שטיח
צבאות לא-מערביים, שלא מוגבלים על ידי הדין הבינלאומי, דיני המלחמה, אמנות בינלאומיות כגון אמנת ז'נבה וערכי זכויות אדם, משתמשים גם בהפגזה ארטילרית והפצצת שטיח (Carpet Bombing) חסרות הבחנה על מנת להשמיד את כוחות האויב ולהכניע את העיר, ללא עכבות מוסריות של פגיעה באזרחים.
טקטיקות הצבא האמריקני
בתחילת שנות התשעים, התו"ל האמריקני ללש"ב היה מבוסס על כוחות קלים ומהירים, הנכנסים לעיר, מבצעים את המשימה ויוצאים.
במבצע איירין במוגדישו, סומליה הסתייעו האמריקנים רק בג'יפים ממוגנים מדגם האמר ומסוקי סער מדגם UH-60 בלק הוק החמושים במקלעי מיניגאן. כוחות החי"ר לא היו מצוידים לשהייה ממושכת וחמושים במעט מאוד נשק כבד. בעקבות הסתבכות במבצע, שבו הופלו שני מסוקי בלקהוק על ידי חוליות RPG סומליות, היה צורך בחילוץ הכוחות בשטח. שיירה שהגיעה בהאמרים נאלצה לסגת עקב חוסר היכולת שלהם לפרוץ מתרסים מאולתרים ולספוג פגיעות של רקטות נ"ט. בסופו של דבר חולץ הכוח באמצעות נגמ"שים משוריינים של האו"ם. 19 חיילים נהרגו בכוח האמריקני, ויותר מ-1,000 איש (חמושים ואזרחים) נהרגו לסומלים. בעקבות תוצאות המבצע הובהר שבשטח עירוני צריך כוחות שריון כבדים, ושמיגון קל איננו מספיק להגן על החיילים.
לעומת זאת, לכיבוש הערים במלחמת עיראק 2003 התכוננו האמריקנים היטב, תוך שהם למדו מהקרבות שישראל ניהלה במבצע חומת מגן וגם נעזרו במומחים ישראלים.
כיבוש הערים נערך ברובו באופן חלק, עם מעט אבדות לאמריקנים. האמריקנים הגיעו בכוח מוחץ מבחינת היקף וכוח אש, שפעל במגוון רב של כלים. כלי הרכב היו ממוגנים היטב, ונעשה שימוש בטנקים, נגמ"שים, בולדוזרים ולא רק בג'יפים. אפוד מגן (שכפ"צ), הוכיח את יעילותו בעצירת כדורים שנורו אל עבר החלק העליון של הגוף. בנוסף להכנות אלו נקטו האמריקנים מדיניות של הימנעות מעימות שלא הכרחי להשלמת המשימה והיה תיאום בין טנקים לחיל הרגלים. לעומתם, משמר הרפובליקה העיראקית נלחם בחוסר ניסיון בלחימה עירונית. משמר הרפובליקה העיראקית וצבא עיראק היו צבאות סדירים ולא ארגוני גרילה. לכן, המלחמה נגדם הייתה מלחמה של צבא נגד צבא, בה לארצות הברית היה יתרון מוחץ, ופחות מלחמה א-סימטרית נגד גרילה. חלק מרמת הארגון הנמוכה של המגינים, נגרמה בגלל שיבוש מערכות השליטה והבקרה שלהם.
לעומת זאת, האבדות האזרחיות היו גבוהות ביותר. על פי סוכנות הידיעות AP, בדיקה של מחצית מרישומי בתי החולים העיראקיים הראתה שלפחות 3,240 אזרחים נהרגו בין 20 במרץ 2003 ל-20 באפריל 2003.
אחרי כיבוש עיראק החלו לצוץ התארגנויות גרילה וטרור, שהציבו מארבים לכוחות האמריקנים וגרמו לאבדות רבות. "צבא המהדי" של מוקתדא א-סאדר, ארגוני טרור שיעים במימון איראן שגם חימשה אותם, ארגוני טרור סוניים בהנהגת אבו מוסעב א-זרקאווי ולוחמי אל-קאעידה שבאו מסוריה הסבו אבדות רבות לאמריקנים. כמו כן, החמושים ביצעו גל נרחב של פיגועי התאבדות ופיצוץ מכוניות תופת כנגד אזרחים שיעים ומוסדות הממשלה העיראקית האזרחית. רבים מחיילי הקואליציה (ובפרט חיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית) נהרגו ממטעני גחון ומטעני צד שהוטמנו בצירי תנועה, וכן מירי רקטות נ"ט. נכון לספטמבר 2007, כ-63% מהחיילים האמריקאים נהרגו ממטעני חבלה מאולתרים (IED) שהוצבו בצירי התנועה. למעט הטנקים ונגמ"שי הבראדלי, תנועת החיילים האמריקאים נעשתה ברכבי שטח, דוגמת ה-HMMWV ונגמ"ש הסטרייקר, שמיגונם לא היה מספק, והם היו פגיעים מאוד למטעני חבלה וירי נ"ט. אחרי אבדות רבות שהוסבו לצבא ארצות הברית בכלי רכב אלה החלה ארצות הברית במיזם לשדרוג המיגון שעל כלי הרכב (למשל: הוספת מיגון כלוב לסטרייקר) וכן הכנסת כלי רכב ממוגנים ייעודיים שתוכננו לעמוד בפני מטעני חבלה ומארבים, שנקראים בשם הגנרי MRAP (ראשי תיבות של Mine Resistant Ambush Protected) וכן שורה של רכבי הנדסה קרבית (כמו הבאפלו) שנועדו לפתוח צירים ולטפל במטעני חבלה.
כלקח מהאינתיפאדה השנייה, החל גם חיל האוויר האמריקני לבצע סיכולים ממוקדים. בבולט שבהם, ב-8 ביוני 2006, חוסל אבו מוסעב א-זרקאווי בתקיפה אווירית.
נכון ליוני 2009, נהרגו יותר מ-4,000 חיילים אמריקנים בעימותים עם ארגוני הטרור והגרילה העיראקיים.
לוחמת שטח בנוי בצה"ל
צה"ל פיתח תרגולות מיוחדות ועקרונות ללוחמה בשטח בנוי. חלקן מיועדות לכיבוש מלא של עיר ואילו אחרות מיועדות למבצעים נקודתיים כגון מעצר מחבלים. התרגולות של צה"ל השתנו והשתכללו מאז מלחמת לבנון הראשונה והושפעו בעיקר מהניסיון של צה"ל בכיבוש הערים צור, צידון, ביירות, ובמחנות הפליטים הצפופים בלבנון. תרגולות אלה מבוססות על כוח אדם איכותי, טכנולוגיה מתקדמת ותיאום רב-יחידתי בין כל הכוחות בשטח.
תרגולות הלוחמה הנוכחיות של צה"ל הוכחו כיעילות והתבטאו במספר אבדות נמוך בקרבות עם הפלסטינים (כ-250 חיילים נהרגו בין שנת 2000 לשנת 2005 באינתיפאדה השנייה). צה"ל נכנס לראשונה באופן מסיבי למרכזי הערים ומחנות הפליטים הפלסטינים במבצע חומת מגן באפריל 2002. מאז ביצע צה"ל אלפי כניסות - משוריינות, רכובות ורגליות - לצורך מלחמה בטרור, סיכול פיגועים ועצירת מבוקשים.
חלק מעקרונות הפעלת הכוח בשטח בנוי הם:
קומפלקס שרשרת
במתמטיקה, ובפרט באלגברה הומולוגית, קומפלקס שרשרת (או קומפלקס) הוא אמצעי אלגברי, אשר מקורו בטופולוגיה אלגברית. במקור הוא איפשר לבטא את הקשר האלגברי בין ציקלוסים ושפות של מרחב כלשהו. באופן כללי יותר, אלגברה הומולוגית עוסקת בעיקר בחקר של קומפלקסים בצורה אבסטרקטית, ללא קשר גאומטרי או טופולוגי מפורש. השימוש העיקרי של קומפלקסים הוא על מנת להגדיר חבורות הומולוגיה (או קוהומולוגיה עבור קומפלקסי קו־שרשראות).
לוחמה בשטח בנוי
לוחמת שטח בנוי בצה"ל
בקרבות בשטח בנוי שניהל צה"ל בעשור הראשון של המאה ה-21 בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה ספג צה"ל אבדות בודדות תוך הריגת מאות מחבלים ומעצר אלפים. למרות זאת, נמתחה ביקורת על התרגולות של צה"ל:
קומפלקס שרשרת
הגדרה פורמלית
קומפלקס שרשרת הוא סדרה של חבורות אבליות או מודולים ... A-2, A-1, A0, A1, A2, ... המקושרים על ידי הומומורפיזמים (הנקראים אופרטורי שפה)  כך שההרכבה של כל שני הומומורפיזמים עוקבים שווה ל־0:  לכל n.
בדרך כלל נרשם קומפלקס בדרך הבאה:
הגדרה קרובה להגדרה זו היא של קומפלקס קו־שרשרת. קומפלקס קו־שרשרת הוא סדרה של חבורות אבליות או מודולים ... A-2, A-1, A0, A1, A2, ... המקושרים על ידי הומומורפיזמים, כך שההרכבה של כל שני הומומורפיזמים עוקבים היא 0:  לכל n. בדרך כלל נרשם קומפלקס קו־שרשרת בדרך הבאה:
הרעיון בשני המקרים זהה, וההבדל הוא פשוט כיוון ההתקדמות של החצים. בשני המקרים האינדקס i ב־Ai נקרא דרגה.
קומפלקס שרשרת חסום הוא קומפלקס שרשרת בו כמעט לכל i (כלומר, פרט למספר סופי) מתקיים ש־Ai שווה ל־0. קומפלקס סופי ניתן להמשכה שמאלה וימינה על ידי אפסים. בדומה, קומפלקס שרשרת חסום מלמעלה הוא קומפלקס שרשרת כך שקיים n כך שלכל i>n מתקיים ש־Ai שווה ל־0. קומפלקס שרשרת חסום מלמטה מוגדר באופן דומה.
סימונים והגדרות נוספות
אם נשמיט את האינדקסים, הקשר הטבעי על \partial ניתן לניסוח על ידי:
בית החולים הדסה (תל אביב)
בית החולים הדסה תל אביב או בשמו הרשמי האחרון בית החולים העירוני-ממשלתי ע"ש ישראל רוקח היה בית חולים שהוקם ביפו בשנת 1918 ונדד לכמה מקומות בעיר, ביניהם רחוב גרוזנברג בתל אביב בשנת 1920 ולאחר מאורעות תרפ"א לרחוב נחלת בנימין, אך במרבית שנות פעילותו, משנת 1929 ועד סגירתו בשנת 1992 פעל ברחוב בלפור 8 בתל אביב. כיום עומד במקומו מתחם רובע לב העיר.
קומפלקס שרשרת
סימונים והגדרות נוספות
התמונה של \partial היא חבורת השפות, או בקומפלקס קו־שרשרת – חבורת הקו־שפות. הגרעין של \partial נקרא חבורת, או במקרה של קומפלקס קו־שרשרת – חבורת הקו־ציקלוסים. מכיוון ש־ הרי שחבורת השפות היא תת חבורה של חבורת הציקלוסים.
בית החולים הדסה (תל אביב)
היסטוריה
ראשיתו של בית החולים בשלהי מלחמת העולם הראשונה, כאשר ההסתדרות הציונית בארצות הברית נרתמה לעזור לחלוצי הארץ במלחמתם במגפות והחליטה לשלוח צוותים רפואיים לארץ ישראל. הם פנו לארגון הנשים הדסה, וביוזמת הנרייטה סאלד הוקמו ארבעה בתי חולים בארץ, החשוב והגדול בהם בית החולים הדסה (יפו). בית החולים הוקם באוקטובר 1918 ושכן בשכונת יפה נוף שברובע מנשייה שביפו, סמוך למלון בלה ויסטה ובתי פיינגולד. במקביל לפתיחת הדסה יפו שב ונפתח בית החולים שער ציון במשכנו הקודם בבית הקונסול האוסטרו-הונגרי, יעקב פסקל, על ידי קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית ששכן מאז 1898 באותה שכונה, ונסגר ערב פסח תרע"ז עת גורשו מעירם יהודי יפו ותל אביב בהוראת השלטונות העות'מאניים.
כעבור שנתיים, בשנת 1920, עבר בית חולים "הדסה" ארעית לבנין ברחוב גרוזנברג בתל אביב, ומספר המיטות גדל תחילה ל-28 ואחר כך ל-48. ארגון הדסה נכנס למשא ומתן עם אלקנה (רזניק) ספקטור בדבר שכירות הבניין שבנה ברחוב נחלת בנימין 18 ויעד להיות מלון (ברבות הימים מלון ספקטור), אך בעקבות מאורעות תרפ"א טבילת האש של בית החולים הראשון בתל אביב הייתה דרמטית בהרבה. באחד במאי 1921 נערכה תהלוכת פועלים ביפו, ותושבי העיר הערבים פגעו בתהלוכה. הפצועים פונו לבניין "ספקטור" ובעשרת הימים הבאים בוצעו בבית החולים המאולתר 43 ניתוחים גדולים, ובסך הכול טופלו 150 פצועי המהומות. לאחר פרעות תרפ"א הוכשר בניין מלון ספקטור לבית חולים בעל 75 מיטות. בשנת 1922 ד"ר יאיר זיינפלד מונה למנהל המחלקה הפנימית.
עם פתיחתו ובמשך שנים רבות היה בית חולים הדסה תל אביב בית החולים היחידי במחוז. ד"ר אריה אלוטין נזכר:
מובאה נוספת בנידון:
את ד"ר הרון החליף בתפקיד הד"ר ג'ון מקווין, יליד 1890. ב-1929 הועלה לדרגת מנתח מומחה. הוא היה מנהל מחלקת הבריאות במשך שנתיים (מאמצע 1944–1946). לפני כן, משנת 1939 היה סגן מנהל מחלקת הבריאות. החליף אותו בתפקיד הד"ר לסטר ה.מ.או., יליד 1902, שכיהן בתפקיד משך פחות משנתיים אחרי עשרים שנות שירות בניגריה (המנהל השלישי והאחרון של מח' הבריאות של המנדט).
על מנת להתגבר על מצוקת האשפוז, כבר בשנת 1931 נוספה קומה שלישית לבניין. בקומה העליונה הוקדש גם חדר לחולי ה-שחפת, אז מחלה חשוכת מרפא, וב-17 באפריל 1931, פחות מיממה לאחר שהובהלה לבית החולים מגדרה נפטרה שם בו המשוררת רחל בלובשטיין סלע, (רחל המשוררת) מן המשוררות הבולטות בשירה העברית הקלאסית המחודשת.
ההרחבה של 1931 החמירה את הבעיות התקציביות שהיו ממילא למוסד ואילצו את ארגון הדסה להעביר את בית החולים לידי העירייה עוד באותה השנה ועיריית תל אביב החלה גובה מס מיוחד מתושבי תל אביב היהודיים למימון פעילות בית החולים. כותב על כך אלוטין:
ד"ר אפרים סיני נזכר : בארכיון לתולדות רחובות (בריאות ורפואה - בית חולים אזורי למושבות יהודה, חקר וכתב: צביקה תדמור) נכתב: "בית החולים הדסה שירת במשך שנים את מושבות יהודה (רחובות, ראל"צ, נס-ציונה, עקרון, באר-יעקב, גדרה, שעריים). בינואר 1935 סירב הדסה לקבל חולים מסוגים שונים ממושבות יהודה. ב-1.4.1935 דרש בית החולים הדסה להכפיל את השתתפות המועצות המקומיות בהחזקת בית החולים העירוני ומ-1.4.1936 ייסגר עבורן בית החולים. ד"ר ראובן כצנלסון במכתבו ליו"ר המועצה ברחובות ב-1935 כותב:
בשנים 1935–1936 נוסף בניין למחלות פנימיות בחצר בית החולים ובשנים 1938–1939 נוסף בניין שלישי אשר נחנך בפברואר 1939 ויועד למחלקות הילדים. בכניסה לבניין נתלה שלט שהפך לחלק מן הפולקלור של בית החולים ושל העיר תל אביב כולה ובו צוין שבבניין ג' מחלקת ילדים א' נמצאת בקומה ב' ולהפך. חלק מפעילות בית החולים התקיים בבניינים סמוכים, והעיקרי שבהם בית הבריאות על שם לינה ונתן שטראוס אשר ברחוב בלפור 14. בניין מרשים זה העומד עד היום על תילו מתפרס על פני שישה דונמים. תוכנן על ידי האדריכל היהודי הבריטי בנימין חייקין (שתכנן גם את בית הבריאות על שם שטראוס בירושלים). אבן הפינה הונחה ב-31 בינואר 1928 בטקס בהשתתפות ראשי היישוב היהודי ובכירים בשלטון המנדטורי, לרבות סר אלפרד מונד (הלורד מלצ'ט) וחיים נחמן ביאליק אשר נשא מילים בשבחו של שטראוס. הבניין הכיל מעון תינוקות לאימהות עובדות ומחוסרות אמצעים, קליניקה לרפואת שיניים לילדי בתי הספר, ספרייה רפואית, בית ספר לחרשים אילמים, תחנה לטיפול ביונקים ובנשים הרות, מעבדה למצרכי מזון, מחלקה אורתופדית לילדים ואולם להרצאות. הבית שימש גם כמרכז ל"צופי הבריאות".ֿ