cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שכפול עצמי
סיכונים אפשריים במערכות בעלות יכולת שכפול עצמי
מערכות בעלות יכולת שכפול עצמי, כמו מערכות אחרות, עלולות שלא לפעול בצורה נכונה וכתוצאה מכך לגרום נזק בניגוד למערכות רגילות, מערכות אלו יכולות באופן תאורטי לגרום לכמויות נזק בלתי מוגבלת. במקרים קיצוניים, ייתכן למשל שכפול בלתי מבוקר שיביא להרס כדור הארץ כל מערכת ייצור שכזאת חייבת להיות בטוחה מטבעה; כלומר, לא די בכך שהמערכת לא תגרום לסיכונים חמורים במיוחד, אלא על מכונה כזו להישמר גם מטעויות מקריות בתכנון ובעיצוב, טעויות בטיפול או בהעברת ההוראות ועוד. מערכת כזו חייבת להיות בטוחה וחסינה מטעויות. ככל הנראה, מערכות ייצור כלליות שכאלה תחסרנה את הגמישות המופלאה ויכולת ההסתגלות האופיינית לאורגניזמים חיים (המהוות את הבסיס לתהליך האבולוציה), ויסבלו מנוקשות וחוסר גמישות לשינויים, אפילו קטנים, בסביבה. חוסר גמישות זה יעיל כלכלית, מפשט את התכנון ומגביר את היעילות וחיסכון, שכן מערכות גמישות המסוגלות להתאים עצמן למגוון רחב של סביבות בסופו של דבר יעילות פחות בכל סביבה ספציפית נתונה, בהשוואה למערכות גמישות פחות המכוונת לסביבה מסוימת. חוסר גמישות זו רצוי גם כתכונה בטיחותית, משום שמערכות גמישות יהיו בעלות סיכוי גבוה יותר להיכשל ולצאת מכלל שליטה בסביבה לא מבוקרת.
דארל גרין
דארל ריי גרין (באנגלית: Darrell Green; נולד ב-15 בפברואר 1960 ביוסטון, טקסס) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. גרין שיחק בשנים 1983 עד 2002 בקבוצה וושינגטון רדסקינס. גרין נחשב לאחד ממגני הפינה הטובים בכל הזמנים ובשנת 2008 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL. גרין כונה "פלא חוסר-הגיל" על ידי התקשורת בגלל היכולת שלו לשמור על רמת המשחק שלו במשך כל 20 העונות בהם שיחק. גרין נודע כאחד השחקנים המהירים בהיסטוריה של ה-NFL.
קריירה מקצוענית
גרין נבחר בדראפט של שנת 1983 על ידי וושינגטון רדסקינס כבחירה 28 בסיבוב הראשון. בעונתו הראשונה היה מועמד לפרס רוקי השנה ב-NFL. במהלך הקריירה נבחר גרין שבע פעמים למשחק הפרובול, זכה בשני משחקי סופרבול וזכה לתואר איש השנה של וולטר פייטון בשנת 1996. גרין מחזיק בשיא של 20 עונות רצופות בקבוצה אחת (יחד עם השחקן ג'קי סלאטר). עד היום גרין שיאן הרדסקינס בחטיפות עם 54 חטיפות.
הס
הס (Hess או Hass) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית. פירוש המילה "הס" (Hass) בגרמנית היא "שנאה", אולם בהקשר יהודי-אשכנזי סביר להניח שזוהי נגזרת של השם העברי "יחזקאל".
אחר
הערות שוליים
}}
חסידות ירוסלב
חסידות ירוסלב היא חסידות גליציאנית, שמקורה ועיקר פעילותה הייתה בעיירה ירוסלב. מקים החסידות היה רבי שמעון מרילס תלמידו ובן דודו של החוזה מלובלין.
תולדות החסידות
רבי שמעון מרילס (מרילוס) היה מגדולי וראשוני תלמידי החוזה מלובלין, שהיה בן דודו. היה גם תלמידם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי צבי הירש מרימנוב. לאחר פטירת רבו החוזה נסע גם לחבריו תלמידי החוזה מלובלין. נפטר בט"ו בתשרי תר"י. חיבר ספר בשם "תורת שמעון".
רבי בונם מענדל
בנו רבי בונים מנחם מנדל מילא את מקומו. חתנו רבי קהת כיהן אף הוא בירוסלב. נפטר ללא בנים. בן נוסף היה רבי יצחק, חתנו וממלא מקומו של רבי מנשה מרופשיץ. בן נוסף היה רבי נפתלי שכיהן בליטוביסק, מחבר הספר "אילה שלוחה".
רבי שמעון (השני)
רבי שמעון (השני) מירוסלב, בנו של רבי בונים מנדל מילא את מקום אביו. התחתן עם בתו של רבי שמחה מלנצוט. בימי מלחמת העולם הראשון נמלט מגאליציה לווינה עם כל משפחתו ונפטר שם, הובא לקבורה בבית הקברות ׳השער הראשון׳ בווינה.
השושלת עד המלחמה
אחר פטירת רבי שמעון (השני) כיהנו בחסידות שלושת בניו.
חתן נוסף היה רבי דוד מעטשעד, בנו של רבי אברהם אהרן מקולבוסוף.
בנו של רבי דוד, רבי מנחם מילא את מקום אביו כבחור וסחף אליו המונים. נרצח בשואה.
אחר השואה
לרבי ישראל אריה ליב היה בן יחיד בשם רבי אברהם יהושע העשיל רוקח (הוא אימץ את שם משפחת אמו) בזמן מלחמת העולם השנייה נאסר רבי אברהם יהושע העשיל עם כל משפחתו בסביר. בכלות המלחמה היגר לארצות הברית, שמה נקרא בשם האדמו"ר מליז'ענסק. נפטר בשנת ה'תש"מ.
בניו הם
אלנוס לבן
אלנוס לבן (שם מדעי: Alnus incana), או גם אלנוס אפור, הוא מין עץ נשיר מהסוג אלנוס בעל תחום תפוצה נרחב בחצי הכדור הצפוני.
תיאור
זהו שיח גדול או עץ נשיר קטן עד בינוני בגובה בין 15 ל-20 מטרים, מקסימום 25 מטרים.
לאלנוס הלבן יש מערכת שורשים רדודה המתפרשת לרוחב למרחק שבין 2 ל-3 מטרים ולעומק של 90 סנטימטרים. באזורים לחים במיוחד מייצר הצמח שורשים אדוונטיביים ההופכים לשורשים יונקים התומכים בצמח.
קוטר הגזע 40 סנטימטרים, וקליפתו חלקה בגוון אפור, אפילו בעצים מבוגרים. לעץ יכול להיות גזע בודד או שהגזע מתפצל למספר גזעים, שמהם מתפצלים ענפים רבים ונוף עבות. אורך חייו בין 60 ל-100 שנים.
הענפים הצעירים בגוון ירוק-אפור עד חום-אדמדם, שעירים בקצוות. העלים מסורגים, סגלגלים בגוון ירוק מט. הפטוטרת באורך 2 עד 3 סנטימטרים. הטרף באורך 5 עד 11 סנטימטרים וברוחב 4 עד 8 סנטימטרים. העלים נושרים בסתיו כשהם ירוקים עדיין. במקומם נוצרים שני עלי-לוואי שעירים שגם הם נושרים.
העץ הוא צמח חד-ביתי המופרה באמצעות הרוח. הפרחים הם תפרחת של עגילים, המופיעים בתחילת האביב לפני שהעלים צומחים. הפרחים הזכריים צומחים באשכול של שלושה עד חמישה עגילים באורך בין 7 ל-9 סנטימטרים. בכל פרח ארבעה אבקנים, תחילה אדמדמים ואחר כך צהובים וארבעה עלי עטיף.
אורכו של עגיל הפרחים הנקביים הוא עד 1.5 סנטימטרים ורוחבו סנטימטר. צבע הפרחים חום אדמדם, הם חרוטיים באורך 13–16 מילימטרים וקוטרם כסנטימטר. הפרחים מבשילים במחצית השנייה של ספטמבר ואז יש בבסיסם קשקשים מעוצים כהים.
הזרעים נוצרים חודשיים אחרי ההפריה. הם קטנים באורך 2 מילימטרים בצבע חום בהיר המוקפים בכנף צרה.
תת-מינים
לאלנוס הלבן יש בין ארבעה לשישה תת-מינים, כמה חוקרים מתייחסים אליהם כאל מינים נבדלים:
אקולוגיה
אלנוס לבן הוא עץ הגדל במהירות, הזקוק לאור שמש והגדל היטב על קרקעות דלות. במרכז אירופה, הוא גדל על אדמות סחף לאורך פלגי ההרים והנחלים, בגבהים שעד 1,500 מטרים. עם זאת, הוא איננו דורש קרקע לחה ויכול גם לגדול בערימות סלעים ומדרונות סלעיים. בקצה הצפוני של תחום התפוצה שלו הוא מין עץ נפוץ ביערות, בשדות נטושים ובגדות האגמים בגובה פני הים. כמה מינים של פרפרים משתמשים באלנוס הלבן כמזון לזחליהם. באזור הטייגה של קנדה העץ צומח בחברת אשוחית שחורה (Picea mariana) בחברת היערות המכונים "אשוחית שחורה/אלנוס מנומר".
שימושים
העץ כמעט חסר ערך כלכלי. העץ דומה לעץ של אלנוס שחור (Alnus glutinosa), אבל הוא בהיר יותר, המרקם פחות גרגרי והוא מבריק יותר.
לעיתים משתמשים בעץ לייעור על קרקעות דלות אותן הוא מעשיר באמצעות קיבוע חנקן אטמוספירי באמצעות חיידקים מהמין Frankia alni השוכנים בפקעיות השורש. כמו כן משתמשים בו לקבע מדרונות וסוללות עפר. מצב שימור המין ללא חשש.
אדי מיילס
אדוארד "אדי" מיילס הבן (באנגלית: .Edward "Eddie" Miles, Jr; נולד ב-5 ביולי 1940) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1963–1972. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן דטרויט פיסטונס, ולאורך 9 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 13.4 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1963 נבחר מיילס על ידי דטרויט פיסטונס בבחירה הרביעית, אחרי ארט היימן, רוד ת'ורן ונייט ת'ורמונד. בעונתו השנייה בדטרויט הפך לשחקן חמישייה קבוע, ובעונתו השלישית – – רשם שיאי קריירה של 19.6 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA בפעם היחידה בקריירה. במשחק האולסטאר עצמו הוביל מיילס את קלעי "נבחרת המערב" עם 17 נקודות, אולם נבחרתו הובסה בתוצאה 94–137. ב-3 העונות הבאות נותר אחד השחקנים הבולטים של קבוצתו כשקלע 16.4 נקודות למשחק, אך הפיסטונס המשיכו להציג יכולת מאכזבת; ב-6 וחצי עונותיו בדטרויט אימנו את הקבוצה חמישה מאמנים שונים, והיא השתתפה בסדרת פלייאוף אחת בלבד (ב-).
בפברואר 1970 הועבר מיילס בטרייד לבולטימור בולטס, בתמורה לקלע בוב קוויק. לקראת סיום עונת סבל מפציעה בעקב אכילס, אשר השביתה אותו לכל אורך פלייאוף 1971, בו העפילו הבולטס לגמר ה-NBA. בעונתו האחרונה בקריירה,, העפיל בשנית לגמר ה-NBA כשחקן ניו יורק ניקס, אולם קבוצתו הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 1–4. בסיום אותה עונה פרש מיילס ממשחק, בשל הפציעה ברגלו, בגיל 31.
מכבי אשקלון
מכבי אשקלון היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר אשקלון, אשר משחקת בליגה ג'.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1962 על ידי דני אביוב וויליאם שמעוני ושיחקה בעיקר בליגות הנמוכות. בעונת הבכורה של הקבוצה היא עלתה לליגה ב', אז הליגה השלישית. בעונה שלאחר מכן הקבוצה ירדה חזרה לליגה ג'. הקבוצה חזרה לליגה ב' בעונת 1969/1970, ואחרי שלוש עונות ירדה שוב לליגה ג' בסוף עונת 1971/1972. בעונת 1975/1976, הקבוצה חזרה לליגה ב', שהפכה בסוף העונה לליגה הרביעית בעקבות הקמתה של הליגה הארצית כליגת המשנה. הקבוצה שיחקה בליגה זו עד עונת 1983/1984, שבסיומה ירדה לליגה ג'.
בשנות התשעים הקבוצה החלה תקופת הצלחה ועלתה לליגה א', אז הליגה השלישית, בעונת 1997/1998. בסוף עונת 1998/1999, בה הקבוצה הייתה מקום אחד מהעלייה לליגה הארצית, שהייתה אז הליגה השנייה, ליגה א' הפכה לליגה הרביעית והליגה הארצית הפכה לליגה השלישית, בעקבות הקמתה של ליגת העל. בעונת 1999/2000 הצליחה הקבוצה לעלות לליגה הארצית. בעונת 2000/2001, העונה הראשונה והיחידה עד כה בה שיחקה בליגה מקצוענית, העפילה הקבוצה לגמר גביע הטוטו של הליגה הארצית לאחר שבשלב חצי הגמר ניצחה בתוצאה 4–5 בבעיטות הכרעה את היריבה העירונית הפועל אשקלון, אחרי שהתוצאה הייתה 3–3 בתום הארכה. במשחק הגמר עצמו, שנערך ב־7 בנובמבר 2000 באצטדיון העירוני בבת ים, הפסידה הקבוצה למכבי כפר כנא בתוצאה 2–0. בהמשך אותה עונה למכבי אשקלון היה הפרש שערים טוב יותר מהפועל נצרת עילית במאבק על ההישארות בליגה, אך בעקבות הפחתת שתי נקודות בגלל הפרה בכללי התקציב, ירדה הקבוצה לליגה א'. הקבוצה התפרקה במהלך קיץ 2001, בעקבות חוב של למעלה מ־2,000,000 שקלים.
במהלך חמש השנים האחרונות לפני פירוק הקבוצה, עד מרץ 2001, מאמנה היה שחקן הפועל תל אביב בעבר, מוריס ז'אנו.
בשנת 2015 הקבוצה הוקמה מחדש על ידי מני יאסו. כיום (2023) היא משחקת בליגה ג' דרום.
בשנת 2018 הוקמה מחלקת נוער של הקבוצה.
מחלקת הנוער
מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל מכבי אשקלון אחראית על פיתוח שחקני הכדורגל הצעירים במועדון. המחלקה מעניקה הכוונה והדרכה לשחקנים צעירים, במטרה לפתח את כישוריהם ולהכשירם לכדורגל תחרותי.
מחלקת הנוער של מכבי אשקלון מעניקה שני מסלולים לשחקני הכדורגל, מסלול האקדמיה - בית הספר לכדורגל ומסלול תחרותי (ליגה) במסגרת ההתאחדות לכדורגל בישראל.
מחלקת הנוער של מכבי אשקלון נחשבת כיום למובילה בתחומה בעיר אשקלון וידועה במחויבותה לפיתוח כישרונות צעירים, והביאה למספר שחקנים בולטים שהמשיכו לשחק כדורגל מקצועני. המחלקה מאוישת על ידי מאמנים מנוסים אשר מסורים לסייע לשחקנים צעירים למצות את הפוטנציאל שלהם.
את קבוצות הילדים הראשונות בעיר הקים אלי מלכה. ההישג הגדול היה עלייה לליגה השנייה וניצחון בדרבי על הפועל אשקלון. שחקנים ידועים של הקבוצה יוסי סימן טוב, מונדי כחלון, פנחס בואצ'י, שלומי גלבר, יורם רובל ועוד.
בעונת 1975/1976, קבוצת הנוער עלתה לראשונה לליגה המחוזית (ליגת העל לנוער היום). מאמן הקבוצה היה סולינו סבן, קפטן הקבוצה היה איציק אקריש ומנהל הקבוצה היה פאול מרקוביץ'.
הישגים
גביע הטוטו לליגה הארצית:
רז שמואלי
רז שמואלי (נולדה ב-10 באפריל 1991) היא זמרת-יוצרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
שמואלי נולדה בבנימינה, שם כיהן סבה אריה זיתוני כראש המועצה. גדלה והתחנכה בזכרון יעקב. את שירותה הצבאי בצה"ל עשתה בלהקת חיל החינוך והנוער.
בשנת 2012 התפרסמה לראשונה כאשר החלה להשתתף בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל", בה היא הגיעה למקום השני. לאחר סיום התוכנית החלה לעבוד על אלבום הבכורה שלה, "יריות באוויר", שראה אור בינואר 2014 וכלל את הסינגלים "פנסים", אותו כתבה בעצמה והלחינה יחד עם הוד מושונוב, "אף אחד", אותו היא כתבה והלחינה בעצמה, "כשנכבה האור", שכתב והלחין עבורה חמי בן דוד ו"עליי ועלייך", שנכתב על ידי ברק פלדמן והולחן על ידי שמואלי והוד מושונוב. באותה השנה שיחקה גם באחד מהתפקידים הראשיים בסדרת הנעורים של הערוץ הראשון "עמוק במים", בתפקיד יהלי, והיא אף ביצעה את שיר הפתיחה של הסדרה, שאותו כתבה, הלחינה ועיבדה מוזיקלית.
בשנת 2020 יצא אלבומה השני, "ביקורת עצמית".
בשנת 2021 יצאה במופע "פתיחת דלתות" עם יונתן ויינרייך.
כיום משמשת שמואלי כזמרת וגיטריסטית הליווי של שלמה ארצי בהופעותיו.
ליבריה במשחקים האולימפיים לנוער
ליבריה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער ליברי לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער הליבריים היא בעיקר סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של ליבריה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפי אתלטיקה, קאנו/קיאק ושחייה וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהיו עתידים להתחרות בשני ענפי ספורט: אתלטיקה ושחייה. אולם לאחר פרישת סיירה לאון, המשלחת הליברית פרשה מהמשחקים לאור לחץ שהופעל עליה מהרשויות ב במטרה למנוע מהגעת נגיף האבולה למדינתם בעקבות התפרצות האבולה במערב אפריקה.
עובידייה
עובידייה (בערבית: العبيدية) היא עיירה פלסטינית המשתייכת לנפת בית לחם ונמצאת כ-6 ק"מ מזרח לבית לחם. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית העיירה מנתה מעל 13,533 תושבים בשנת 2016.
היסטוריה
העיירה נקראת על שם "תיאודוסיוס ראש המנזר" (בערבית "אבן עוביד") שהקים בסוף המאה ה-5 את מנזר תיאודוסיוס (דיר אבן עוביד) שהיה מרכז הנזירות בתקופה הביזנטית בארץ ישראל. המנזר ניטש בתחילת המאה ה-17, ונבנה מחדש בצורתו הנוכחית בשנים 1914-1952. מדרום למנזר ממוקם קבר "שיח' ח'ליפה" וסביבו בית קברות המשמש במשך מאות שנים את הבדווים משבט עבידיה. על "שיח' ח'ליפה" יש מסורות רבות, מוסלמיות ונוצריות גם יחד, הרווחות בעובידייה, בבית סחור ובבית לחם. יש מספרים כי שיח' ח'ליפה היה מצביא מוסלמי, שנפל בשבי הכופרים ועונה למוות. כל המסורות והסיפורים על שיח' ח'ליפה מתייחסות אליו כאל קדוש ובעל נס, שעיקר פרסומו ביכולתו האגדית להפיק אש מאבנים. לטענה זו יש שורשים לא בדוויים והיא מושפעת מקרבתו של מנזר תיאודוסיוס. לפי אחת המסורות הקשורות אליו, היה בעל יכולת להוציא אש מאבנים שבסביבה.
בשנת 1517, הכפר שולב באימפריה העות'מאנית עם שאר ארץ ישראל, ובשנת 1596, עובידייה הופיע במרשמי המס העות'מאניים כ'נאחיה' (נפה) אל-קודס. בכפר נרשמו 46 משקי בית, כולם מוסלמים. הם שילמו מיסים על הכנסות מזדמנות, עזים או כוורות בנוסף לסכום קבוע.
בשנת 1740 ביקר בעובידייה הכומר וחוקר המזרח האנגלי ריצ'רד פוקוק ותיעד את המנזר.
בשלהיי התקופה העותמאנית, בשנת 1863, החוקר הצרפתי ויקטור גרן הגיע לעובידייה, ותעיד את הביקור בספרו.
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בכיפל חארת' הייתה אוכלוסייה של 2,000 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 היו 1,120 תושבים מוסלמים. בשנת 1945 האוכלוסייה באזור הייתה 7,070, כולה מוסלמית, ושטח הקרקע הכולל היה 92,026 דונם, כשמתוכו הוקצו 3,732 לגידולי דגנים, ואילו שאר השטח לא היה ראוי לחקלאות.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עברה עובידייה משליטה ירדנית לישראלית.
בשנת 1983, נעשה ניסיון להקים בשטח העיירה התנחלות בשם רמת קדרון, ביוזמה פרטית של אנשי עסקים שטענו שרכשו קרקעות במקום. לאחר ש-300 בתים ומגרשים ביישוב נמכרו עוד לפני שהחלה הבנייה, התברר כי הקרקעות לא היו שייכות ליזמים, היוזמה הייתה הונאה והפרויקט בוטל. ביולי 1987, אירע תקרית ירי בעת סיור שנערך במקום בו הייתה מתוכננת לקום ההתנחלות. הסיור נועד לבדוק את טענת התושבים על הבעלות על הקרקע שכביכול נמכרה לאיש העסקים שמואל עינב. עינב הגיע למקום חמוש יחד עם 5 מאבטחים. במהלך ויכוח החלו לירות לעבר תושבי העיירה שנכחו במקום והרגו אחד מהם.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח A. בשנות ה-2000 התפתח השטח הבנוי של העיירה לכיוון בית לחם ויצר רצף בנוי אחד.
לגונדה 16/80
לגונדה 16/80 (באנגלית: Lagonda 16/80) היא מכונית סלון בתצורות סדאן וקבריולה אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הבריטית Lagonda בין השנים 1932–1934.
סך הכול יוצרו 261 יחידות.
רבוטניצ'קי סקופיה
רבוטניצ'קי סקופיה (במקדונית: КК Работнички Скопје) היא קבוצת כדורסל מקדונית מהעיר סקופיה, המתמודדת בליגת העל המקדונית.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1946 והוא מועדון הכדורסל הוותיק ביותר במקדוניה. בשנים 1953–1991 השתתף בליגה היוגוסלבית, בה הגיע פעמיים לגמר הגביע והפסיד. משנת 1992, המועדון הוא המעוטר ביותר בליגה המקדונית עם 14 אליפויות ו-7 גביעים. בשנים 2001–2009 הספונסר הראשי היה חברת "פרספד" ומאז שנת 2009 נותר המועדון ללא ספונסר ראשי.
בעונת 2008/09 החל המועדון להשתתף בהליגה הבלקנית והגיע עד לגמר הפיינל פור, שם הפסיד לקבוצת רילסקי ספורטיסט. בעונת 2009/10 לא עבר את שלב הבתים ועזב את הליגה.
שיקגו סאן-טיימס
שיקגו סאן-טיימס (באנגלית: Chicago Sun-Times) הוא עיתון יומי אמריקאי היוצא לאור בעיר שיקגו. תפוצתו היומית נכון לסוף מרץ 2013 היא כ-470,000 עותקים.
היסטוריה
העיתון יצא לאור לראשונה בשנת 1844 כעיתון ערב תחת השם "Chicago Evening Journal". בשנת 1929 שינה העיתון את שמו ל"Chicago Daily Illustrated Times" ובשנת 1948 התמזג לתוכו העיתון "Chicago Sun" (אשר נוסד בשנת 1941), ובכך נוצר העיתון "Chicago Sun-Times" במבנהו המודרני הקיים עד היום.
בשנת 1994 נרכש העיתון על ידי קבוצת "הולינג'ר" של איל עיתונות קונרד בלק.
בשנת 2004 הודה העיתון בניפוח נתוני התפוצה שלו למפרסמים. החשיפה באה בתקופה שבה הולינג'ר הציעה למכירה את נכסיה העיתונאיים לאחר שנקלעה למצוקת מזומנים, והמנכ"ל שלה ובעל השליטה, קונרד בלק, הודח.
צפון טרנדלג
צפון טרנדלג (בנורווגית: Nord-Trøndelag) היה מחוז המהווה את החלק הצפוני של מחוז טרנדלג של ימינו בנורווגיה. המחוז הוקם בשנת 1804. בשנת 2016, שתי המועצות הצביעו להתמזג (בחזרה) למחוז יחיד ב-1 בינואר 2018.
נכון ליום 1 בינואר 2014, התגוררו במחוז 135,142 תושבים, הפכו אותו למחוז הרביעי המאוכלס ביותר במדינה. העיריות הגדולות ביותר הן סטירדל, שטיינקר – מושב המחוז, לבנגר, נמסוס וורדל, וכולן מונות בין 24,000 ל-12,000 תושבים. הכלכלה מתרכזת בעיקר בשירותים, אם כי ישנם ענפים משמעותיים בחקלאות, דיג, הידרואלקטריה וייעור. יש לו את התוצר המקומי הגולמי הנמוך ביותר לנפש מכל מחוז במדינה.
צפון טרנדלג השתרע על פני 22,412 קמ"ר (8,653 מ"ר), מה שהופך אותה למחוז השישי בגודלו, והוא כלל 23 עיריות.
גאוגרפיה
צפון טרנדלג גבל עם נורדלנד מצפון, דרום טרנדלג מדרום, שוודיה ממזרח והים הנורווגי ממערב. מושב המחוז היה העיירה שטיינקר, עם 20,527 תושבים (2005). הנהר הגדול ביותר במחוז הוא אחד מנהרות הסלמון הטובים באירופה. נהרות סלמון ידועים אחרים הם ורדלסלבה וסטירדלסלבה. סטירדל היא העיר הגדולה ביותר במחוז. ישנם בתי חולים מקומיים בלבנגר ונמסוס.
חלק גדול מהאוכלוסייה גר ליד טרונדהיימס פיורד הגדול, שהוא מאפיין מרכזי בחלק הדרומי של מחוז זה. בצפון נמצאים פיורדים אחרים, בעיקר נמנספיורד ופולדפיורד. אזורים בחוף המזרחי והצפון מזרחי של טרונדהיימספיורד (בעיקר בסטירדל, פרוסטה, לבנגר, אינדרוי, ורדל וסטיינקר) הם שפלה חקלאית פורייה, עם שדות תבואה וירקות. יחד עם שדות התבואה בשפלה נמדלנה, זה מהווה את אזור גידול התבואה הצפוני ביותר בנורווגיה כיום.
היסטוריה
האנשים הראשונים בצפון טרנדלג התיישבו בפלטאנגר ולקה בין השנים 7500–6000 לפני הספירה, והם נדדו צפונה לאורך החוף. בערך באותה תקופה אנשים עברו מעלה לאורך טרונדהיימס פיורד. החקלאים הראשונים נדדו לסטירדל בערך בשנת 2000 לפני הספירה בתקופת האבן. החקלאות המוקדמת התבססה בעיקר על בעלי חיים, מה שאיפשר לאנשים להישאר נוודים ולשלב גידול בין גידולים עם איסוף. בסביבות 2300 עד 2000 לפנה"ס התפשט האשוח למחוזה, ובשנת 1300 לספירה, הנוף נשלט על ידי אשוח כמו היום. בתקופת הברונזה המוקדמת, בין השנים 1800 עד 1000 לפנה"ס, נבנו הקברים הגדולים הראשונים באזור טרונדהיימס פיורד. המינים המוקדמים ביותר של דגני בוקר שגדלו היו שעורה בסביבות 500 לפנה"ס, ובהמשך הוסיפו דגנים אחרים.
בתקופת הוויקינגים האוכלוסייה גדלה והגיעה ל-20,000 באמצע המאה ה-13. אנשים סאמים היגרו מהצפון במאתיים השנים הבאות. הארכיבישוף של נידרוס, אולב אנגלברקצסון, החל בבניית מבצר בשטיינוויכולמן בסטירדל, שהושלם בשנת 1532, והפך למרכז הארכיבישוף. היא נותרה עד לרפורמציה הפרוטסטנטית בשנת 1537, בה השתלט המלך על כל נכסי הכנסייה במדינה, שהיוו כמעט 40% מהאדמה. בהמשך לכך גדל מספר החקלאים שבבעלותם העצמית. במאה ה-16 התחילה גם ייצוא דגים ועצים, והמנסרות הראשונות הוקמו.
דמוגרפיה
הנצרות היא הדת הנפוצה ביותר במחוז. נכון לשנת 2010, 5,061 (3.8%) אנשים לא נרשמו כחברים בכנסיית נורווגיה. מתוכם 2,581 (1.9%) היו חברים בקבוצות נוצריות אחרות, ואילו 1,762 (1.3%) לא דתיים, 508 (0.3%) היו מוסלמים, 158 היו בודהיסטים ו-52 השתייכו לדתות אחרות.
מנהל
עיריית המחוז מפעילה כ-3,000 קילומטרים של דרכי מחוז, תחבורה ציבורית, אחד עשר בתי ספר תיכוניים עם 7,000 תלמידים, פיתוח אזורי ונושאים קלים אחרים. את עיריית המחוז מובילה מועצה מחוזית בת 35 חברים, שבבחירות 2007 כללה חברים משבע מפלגות. את הממשל מוביל קבינט מחוזי המונה שישה חברים, המייצגים את מפלגת העבודה, המפלגה השמרנית, המפלגה הליברלית והמפלגה הנוצרית-דמוקרטית. את הקבינט מוביל אלף דניאל מון ממפלגת העבודה, ואילו גונאר ויקן מהמפלגה השמרנית הוא ראש עיריית המחוז.
מושל המחוז הוא נציג המדינה במחוז. מאז 2009 המושלת היא אינגה ראיין, לשעבר פרלמנטרית של מפלגת השמאל הסוציאליסטי. המחוז מכוסה על ידי שלושה בתי משפט מחוזיים, בית המשפט המחוזי אינדרוי, הממוקם בשטיינקר, בית המשפט המחוזי בסטיר וורדל בלבנגר, ובית המשפט המחוזי נמדל בנמסוס. כולם כפופים לבית המשפט לערעור פרוסטטינג. המחוז מכוסה על ידי מחוז משטרת נורד-טרונדלג.
נורד-טרונדלג מהווה גם מחוז בחירות לפרלמנט של נורווגיה, המורכב משישה נציגים. בבחירות 2009 קיבלה מפלגת העבודה שלושה נציגים, גרד ג'אן קריסטופרסן, ארילד סטוקאן-גרנדה וסוזן ברטלי, בנוסף לרוברט אריקסון ממפלגת הקידמה, לארס פדר ברק ממפלגת המרכז ולארס מייראן מהמפלגה השמרנית. מאז 2008 מכהן ברק כשר לחקלאות ומזון.
החתם סופר
הרב משה סופר (שרייבר) (ז' בתשרי ה'תקכ"ג, 24 בספטמבר 1762 – כ"ה בתשרי ה'ת"ר, 3 באוקטובר 1839), נודע בכינוי החתם סופר או חת"ס (על שם ספריו) היה אב"ד פרשבורג וראש ישיבת פרשבורג, ומגדולי הרבנים והפוסקים בדורות האחרונים. תרם תרומה מכרעת לעיצוב ההשקפה היהודית-אורתודוקסית בכלל, ולעיצובה של האורתודוקסיה ההונגרית בפרט. אבי משפחת סופר-שרייבר, המונה מאות צאצאים ובהם רבנים וגדולי תורה מפורסמים.
קורות חייו
משה סופר נולד בפרנקפורט לשמואל ורייזל בשנת ה'תקכ"ג. אבותיו היו סופרי סתם, וממקצוע זה נגזר שם המשפחה. מצד אביו היה מצאצאי הילקוט שמעוני ומצאצאי רש"י, כמו כן היה נינו של הרב שמואל שאטין כץ המכונה המהרשש"ך מפרנקפורט . בגיל שש כבר למד תורה אצל רבי משולם זלמן חסיד, ובגיל שבע כבר ידוע לנו שחידש חידושי תורה משל עצמו. כשהיה בן 9 למד בישיבתו של הרב נתן אדלר בפרנקפורט – רב שנחשב לרבו המובהק, ואף שימש לו תחליף לאב – ובגיל 13 כבר דרש בענייני הלכה. כמו כן למד גם אצל הרב פנחס הורוביץ מחבר ספר הפלאה ואצל הרב דוד טבלי שייאר במיינץ ורבנים נוספים . חוץ מלימודיו התורניים למד גם מתמטיקה, אסטרונומיה והיסטוריה כללית, אצל הרב טיבלי.
ב-1786 הלך בשליחות רבו לפרוסניץ, כדי להפיץ את תורתו בעולם, שם נשא לאשה את שרה מלכה – בתו של ר' משה ירוויץ בפרוסניץ, ושם נעשה לראש הישיבה של העיר. בתחילה סירב להיות בתפקיד רבנות אבל מחוסר פרנסה קיבל על עצמו בשנת 1794 משרת רבנות בעיר דרזניץ שבמוראביה, על פי תקנות מעהרין (מוראביה) בעת ההיא לא היה ניתן לכהן כרב בלא סמיכה מרב המדינה, החתם סופר שהחזיק בסמיכה רק מהרב אדלר, ביקש מרבי מרדכי בנט שהיה הרב הכולל של מוראביה לסומכו, וקיבל ממנו כתב סמיכה בראשית שנת ה'תקנ"ד. בשנת ה'תקנ"ח (1798) עבר למטרסדורף שבממלכת הונגריה (כיום באוסטריה), שם שימש כרב הקהילה ועמד בראש הישיבה שייסד.
בשנת 1807 התמנה לרב בפרשבורג (כיום ברטיסלאבה בירת סלובקיה), שהייתה הקהילה הגדולה והחשובה בהונגריה, שם המשיך להרביץ תורה בישיבת פרשבורג שאליה הגיעו תלמידים מארצות רבות שמספרם הגיע עד ל-500. שימש כרב הגליל (המחוז) וכראש הישיבה כ-33 שנה – עד יום מותו, ובמקביל שימש גם כמוהל.
בשנת 1812, חמש שנים אחרי שהגיע לפרשבורג, מתה אשתו הראשונה, והוא נישא לשרל, אלמנתו של ר' אברהם משה קלישר ובתו של רבי עקיבא איגר. מאשתו זו נולדו כל ילדיו, ארבעה בנים (אברהם-שמואל, שמעון, יוזפא, ויצחק לייב), ושבע בנות (הינדל, גיטל, ינטל, שמחה, רייכל, רייזל ואסתר). בשנת 1832 נפטרה שרל, ולאחר כמה שנים נשא הרב משה סופר את חיה אלמנתו של הרב צבי הירש הלר מאלט-אופן שבהונגריה.
תלמידיו הקימו ישיבות בכל רחבי הונגריה ושימשו ברבנות בקהילות שונות. לא רק תלמידיו של החתם סופר העריצו אותו והאדירו את שמו, גם תלמידי חכמים ידועים כמו הרב מרדכי בנט, רבי עקיבא איגר, רבי אפרים זלמן מרגליות, רבי משה מינץ, ורבים אחרים העריצוהו, כיבדוהו והקנו לו מעמד הלכתי מיוחד. יהודים מקהילות רבות במרכז אירופה (אוסטריה, הונגריה, צ'כיה וסלובקיה של ימינו) פנו אליו בשאלות בדיני איסור והיתר ועניינים אחרים. הוא נחשב לפוסק אחרון שניתן לסמוך עליו ולנהוג על פי פסקיו, ופסקיו התקבלו ללא שום ערעור בקהילות הונגריה בפרט, וקהילות ישראל בכלל. שמו של החתם סופר יצא לתהילה בכל קהילות ישראל, ואף היו שופטים גויים ששלחו אליו שאלות הנוגעות להלכה היהודית.
פטירתו וקברו
נפטר בכ"ה בתשרי ה'ת"ר בברטיסלאבה. על קברו בבית הקברות היהודי הוקם "אוהל" (ציון) המהווה אתר עלייה לרגל. במהלך מלחמת העולם השנייה כאשר החלו הנאצים להרוס את בית הקברות, הסתכן משה אריה ליב ווטיץ, סוחר ותלמיד חכם, וניהל עם הנאצים משא ומתן. הוא הצליח לשחד אותם בכמות גדולה של זהב, למנוע את המשך ההרס ולהציל את חלקת הרבנים שבה קבור החתם סופר. בסמוך לציונו של החתם סופר מוצב כיום לוט המנציח את פועלו: "במקום קדוש זה יוחק לעד זכרו הטוב וזכר צדקותיו ומעשיו הכבירים של האי גברא יקירא ראש וראשון לכל דבר שבקדושה הרב משה אריה ליב הי"ד... וואטיץ מיקירי קהילת פרשבורג קודם החורבן, אשר בשנות הזעם מסר את נפשו... והשקיע את כל הונו ואונו להצלת ציון קודשו ומקום מנוחתו של מרנא ורבנא החתם סופר זי"ע ואתו עמו יתר הקדושים אשר בארץ המה הטמונים בחלקה זו מידיהם הטמאות של הזדים הארורים ימ"ש". כאשר עקב בניית מנהרה לכביש מתחת למצודה העבירו את רוב העצמות מבית העלמין הישן לקבר אחים בבית העלמין החדש, הושאר הציון במקומו עם מספר קטן של קברים אחרים, ובהם קבריהם של רבי עקיבא איגר הראשון - סבו של חותנו, ותלמידו רבי דניאל פרוסטיץ. לצורך הסלילה הגביהו את הכביש כך שהציון נמצא כעת באתר תת-קרקעי שעוצב כיד זיכרון לקהילה היהודית כולה.
יחסו לארץ ישראל
לחת"ם סופר היה יחס מיוחד לארץ ישראל, לחיים בה ולישובה. הוא ראה בארץ ישראל את מקור הרוחניות ותמצית הקדושה של העולם, והאמין כי עיקר הקיום של התורה והמצוות הוא דווקא בארץ ישראל, ואילו בגלות לא רק שאי אפשר לקיים את כל המצוות, אלא התורה בכללות שלמותה שרויה באפילה, ומעט הרוחניות שקיימת בגלות אף היא מקורה בארץ ישראל. הוא ראה ביושבי הארץ את החשובים שבין אנשי העולם, והקביל את חובת יישוב הארץ לחובת הנחת תפילין: בדרשותיו הוא כותב "כי הקרקע של ארץ ישראל יותר קדושה משמים של חו"ל". הוא שלל את הגלות באופן חריף ביותר ודימה אותה לקבר. וטען כי ישראל יצאו לגלות מפני שפגעו בכבודה של ארץ ישראל וחרפו אותה באמרם "ארץ אוכלת יושביה". את הביטוי "ארץ החיים" המתייחס לארץ ישראל הסביר כפשוטו, שרק בארץ זו עם ישראל נחשב לחי, ואילו בחוץ לארץ היהודים נחשבים למתים, מאחר שהגולה מסכנת את קיומו של העם היהודי. את המשנה "יפה שעה אחת בתשובה ומעשים טובים בעולם הזה, מכל חיי העולם הבא" ביאר שהיא דווקא בארץ הקודש, שרק בה החיים יכולים להיות עדיפים יותר מחיי עולם הבא.
הוא סבר כי מעולם לא ניתקה הזיקה שבין עם ישראל לארצו, ולכן עם ישראל בכל מקום שהוא נמצא, עדיין בניו הם בני ארץ ישראל, ולכן אף בזמן הזה קיימת מצווה בכל עת לעלות לרגל לירושלים, ואף מותר להקריב את קורבן פסח. בדרשותיו הוא כותב לציבור הרחב: "...ואל תהיו משונאי ציון שאינם רוצים לשוב ובוחרים לישב תחת המלכיות מגאולתנו ופדות נפשנו...". האיסור לפנות לערכאות של גויים קיים רק בארץ ישראל, ולא בגולה. ואף בארץ ישראל פסק שמותר באופן יוצא מן הכלל לפנות, אם זו הדרך היחידה להציל קרקע של יהודי. הוא פעל ליישוב ארץ ישראל, ואף עודד חקלאות ואת השפה העברית. הוא תמך בתוכניתו של הרב צבי הירש קלישר לחידוש היישוב באמצעות התיישבות רחבה, ואף כי סבר שהגשמה סופית של הגאולה השלמה תלויה בפעולה אלוהית, עדיין יש לאחוז בכל האמצעים הטבעיים לקיומה. הוא האמין שאף אומות העולם, כאשר יכירו בתפקיד החשוב שממלאת ארץ ישראל בקיום של היהדות, הן לא יתרעמו כלפי התפילות לשיבה לציון ולא יראו בהן מעשה בלתי פטריוטי.
התנגדותו לחילון ולרפורמה
ימיו של החתם סופר היו ימי ביכורי האמנציפציה היהודית באירופה המערבית. בעקבות מתן הזכויות ליהודים, נשברו החומות החוצצות בין יהודים לסביבתם. אלו הובילו גם לתהליך השכלה, חילון וראשיתה של תנועת הרפורמה. החתם סופר לא רק שלא שמח באמנציפציה, אלא ראה בה פגע גדול ופיתוי שיוביל לאי-שמירת מצוות ולהתבוללות: "הצרה היא בהיפך, שהמלכות נותנת חירות לישראל ומגביהתם ומקרבתם והיא צרה גדולה מראשונה, שבעוונותינו הרבים כל מגמת ישראל אז להתקרב אל שרי מלוכה וללכת בחוקותיהם ולעזוב תורה ומצוות מרצונם. וזה נקרא שעבוד ולא עבדות. כי בני חורין מעבדות הם, אך טומאת הארץ מושלת בהם".
בתנועה הרפורמית ראה החתם סופר סכנה גדולה, ולכן הפך לאחד מראשי מתנגדיה, כאשר טבע את הסיסמה "חדש אסור מן התורה". במקור נאמר משפט זה על איסור האכילה מהתבואה החדשה (שנקראת "חדש") לפני שמניפים את העומר בבית המקדש. החתם סופר העניק לסיסמה זו משמעות חדשה – כל שינוי במצוות ובמנהגי ישראל אסור, אך ורק מפני שיש בו חידוש, גם אם אינו סותר את התלמוד והפוסקים. הוא הדגיש ששינויים בדת, אפילו הקטנים ביותר, יכולים לערער את כוחה של היהדות. לשיטתו בשל כך כל חידוש בחיים היהודיים אסור מן התורה, וכל מנהג שישראל נהגו בו, נחשב כ"נדר שננדר ברבים", שהפרתו כרוכה באיסור "לא יחל דברו".
בשנת 1811 פעל החת"ס בהצלחה למנוע פתיחת בית ספר בפרשבורג בו תכננו ללמד גם לימודי חול. מאוחר יותר ניהלו המשכילים מערכה לסגירת ישיבת פרשבורג ונכשלו לאחר מאבק עיקש מצדו. בשנת 1819 הוא תמך בבד"ץ המבורג בעמדתם כנגד הקמת בית-כנסת רפורמי בעירם ("ריב ההיכל") בו בוטלו החלקים בתפילה שעסקו בביאת הגואל ואחרים נאמרו בגרמנית, וכל זאת בליווי נגינת עוגב. הוא הגדיר שינויים אלה כסטייה ממסורת ישראל.
המחקר ההיסטורי רואה בחת"ס את הרב הראשון שניתן להגדירו כאורתודוקסי; בעוד שרבים מבני דורו, כמו הנודע ביהודה, עדיין התייחסו למשכילים ולרפורמים המוקדמים כתופעות מבודדות שדורשות טיפול נקודתי, הוא ניסח מענה כולל ומקיף ודגל בעימות חסר פשרות עמם, מתוך הבנה כי כוחותיו כמרא דאתרא הולכים ונשחקים על ידי התמורות הגדולות בחברה היהודית. אם קודם לכן היו לקהילה סמכויות חוקיות לאכוף את ההלכה על חבריה, אלה הלכו והוגבלו על ידי השלטון. ההתערות הגוברת בסביבה הפכה את קבלת חוקי הדת יותר ויותר לעניין של בחירה אישית. בעת שנשאל לגבי הרבנים שתמכו בעמדת בוני ההיכל הרפורמי, השיב ב-25 בינואר 1819 – כי אילו היה הדבר מסור בידיו היה מוציא אותם מכלל ישראל:
יחסו לחוכמות ומדעים
למרות התנגדותו לשינוי בסדרי התפילה ובלבוש המסורתי, סבר החתם סופר שאפשר ללמוד גם לימודים כלליים בתנאי שהם באים אחרי לימוד התורה. עיקר חששו היה שההשכלה תשמש כשער להתבוללות, כאשר איננה מלווה בתודעה יהודית ראויה ולכן הסתייג ממנה במקומות אחדים. את הברכה "אשר נתן לנו תורת אמת, וחיי עולם נטע בתוכנו" פירש: תורת אמת היא התורה, וחיי עולם הם מדעים ודרך ארץ של העולם הזה. קודם תורה ואחר כך מדע. הוא ראה את החוכמות כמסייעות להבנת התורה. בדרשתו בפרשבורג ב-1811 אמר "כי כל החכמות הם רקחות לתורה, והמה פתחים ושערים לה."
במיוחד בהיסטוריה סבר כי אי אפשר לגשת אל בעיה חדשה ללא בחינת העבר, מפני שכוח המציאות כפי שהתגלה בהיסטוריה, הוא חזק יותר מטענות עיוניות. הוא הדריך את תלמידיו ללמוד בין היתר בספר יוסיפון. החת"ס עצמו תרם תרומה אישית להיסטוריה המקומית, וכתב את "ספר הזיכרון" בו הוא מספר על מאורעות שונים שהתרחשו בתקופתו.
החת"ס עצמו למד אצל הרב טבלי שייאר במיינץ, גם מתמטיקה, אסטרונומיה והיסטוריה, והיה לו ידע נרחב בפילוסופיה, אנטומיה ושפות כגרמנית וצרפתית. הוא שיבח את תוכניתו של דוד פריזנהויזן, בספרו "מוסדות תבל", לייסד בית מדרש לרבנים בו ילמדו תורה לצד מדעים כלליים. בהספדו על ידידו, רבי דוד זינצהיים הזכיר כי הלה רכש השכלה כללית לצד השכלה תורנית רחבה, ולכן הייתה לו השפעה רבה בחוגי הממשלה הצרפתית. כאשר קהילת פיורדא התלבטה בין מספר רבנים לכהונה בקהילה, צידד ברבי יהושע מראביץ שנוסף על למדנותו ויראת השמים שלו "היה בקיא גם באשכנזית ולפני מלכים יתייצב". הוא גם אישר הקמת בית ספר לצעירים יהודים ללימוד לשונות חול, מלאכה וחקלאות.
דרכי לימוד
החתם סופר התנגד לשיטת הפלפול וצידד בלימוד פשט ובקיאות, שלתפיסתו מביא לאמת. כך כתב לאחד מתלמידיו: "טובה ציפורן של ראשונים, ויניח ספרי האחרונים ופלפולים העמוקים וחקירות". הוא קבע שאסור להשתמש בפלפול לפסוק הלכה, מכיוון שהנטיה לפלפול עלולה להטות את הלומד מהעניין העיקרי.
הוא אף ביקר את שיטת הדרושים כאשר היא מתנגדת לפשוטו של מקרא: "הרבה דרושים יותר רחוקים נאמרים בתרגומים ובמדרשים, אך בתנאי שיניחו הפסוק על פשוטו ואמתו ולא יאמרו שהדרוש הוא הפשוט . . כי האמת אהוב מן הכל ובפרט מה שנוגע הלכה למעשה". בצוואתו הוא ממליץ לצאצאיו ללמוד וללמד את הבנים, תנ"ך עם פירוש רש"י, ותורה עם פירוש רמב"ן – "כי הוא ראש אמונת אומן, ובו תתחכמו".
אף שהחתם סופר צידד בלימוד אגדה וקבלה, והשתמש במקורותיהן בדרשות ואף בהלכה, הוא התנגד לפסיקת הלכה על פי האגדה או הקבלה: "כל המערב דברי קבלה עם ההלכות חייב משום זורע כלאים".
צאצאי החתם סופר
משפחת החתם סופר הסתעפה לענפים רבים. עשרות מצאצאיו כיהנו כרבנים, ראשי ישיבות ומנהיגי קהילות במדינות האוסטרו-הונגריות במרכז אירופה.
בנו השני של החתם סופר היה הרב שמעון סופר, בעל ה"מכתב סופר", שהיה רב ואב בית דין בעיר קרקוב.
בן אחר של ה"כתב סופר", הרב שמעון סופר, כיהן כרב העיר ערלוי (Eger) בהונגריה ועמד בראש הישיבה שבה. לאחר השואה הקים נכדו, רבי יוחנן סופר, האדמו"ר מערלוי, את ישיבת ערלוי בקטמון שבירושלים. בנוסף לכך, עמד בראש מכון להפצת ספרי החתם סופר.
גיטל בתו של החתם סופר, נישאה לרב אליהו קורניצר שנפטר בגיל 27, ונישאה בשנית לרב שלמה זלמן שפיצר, רב קהילת שיפשוהל בווינה. בנה הרב עקיבא היה רבה של קרקוב, ואחריו כיהן בנו רבי יוסף נחמיה.
בתו הצעירה של החתם סופר, שמחה (ה'תקפ"ב–ה'תרע"א), נישאה לרב משה טוביה להמן.
מורשתו והנצחתו
ישיבת "פרשבורג" בירושלים, הכולל בית כנסת, בו נשמרים המנהגים ונוסחאות התפילה.
רועי חן
רועי חן (נולד ב-10 בינואר 1980, כ"א בטבת ה'תש"ם, בתל אביב-יפו) הוא סופר, מחזאי ומתרגם ישראלי מרוסית, צרפתית ואנגלית. מחזאי הבית של תיאטרון גשר.
ביוגרפיה
חן נולד בשנת 1980 וגדל בשכונת נחלת יצחק בתל אביב לאם ממוצא מרוקאי ולאב ממשפחה ספרדית ותיקה בארץ. בנעוריו למד בבית הספר לאמנויות בתל אביב.
חן הוא אוטודידקט מובהק; את השפה הרוסית לימד עצמו החל מגיל 16 בעזרת חברים וספרים. סיפור פרי עטו, "העיר ש'", נבחר בין הסיפורים המומלצים בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ" לשנת 2004. הוא נודע בשל סגנון כתיבתו, סגנון בעל זיקה לריאליזם פנטסטי, הן בפרוזה והן במחזות.
משנת 2007 משמש כמחזאי הבית של תיאטרון גשר, ומ-2020 מלמד במגמה לתיאטרון בתיכון מוזות ביפו.
רועי חן היה מועמד לרשימה הקצרה של פרס ספיר לשנת 2020 על ספרו "נשמות".
בשנת 2021 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש ראש הממשלה לוי אשכול.
בשנת 2022 זכה בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה על "תרומתו החשובה לתנועה העכשווית של "תיאטרון גשר", ועל תַרגומיו ועיבודיו יוצאי הדופן לבימה העברית".
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
לורנצו בופון
בופון היה מגדולי שוערי קבוצת מילאן, במדיה שיחק לאורך שנות ה-50 וזכה עמה בארבע אליפויות איטליה. הוא רשם 15 הופעות במדי נבחרת איטליה, וייצג אותה בטורניר מונדיאל 1962.
ללורנצו קרבה משפחתית לג'אנלואיג'י בופון. לורנצו הוא בן דודו של סבו של ג'אנלואיג'י.
קריירת משחק
בופון החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של פורטוגרוארו, ועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בעונת.
לאחר עונה אחת עם פורטוגרוארו בליגות הנמוכות, עבר בופון לקבוצת הפאר מילאן. עד מהרה תפס את המקום בין הקורות של מילאן, וכבר בעונת הבכורה שלו במועדון רשם 19 הופעות ליגה. עונה אחר כך, בעונת, כבר היה לשוער הראשון הקבוע של הקבוצה וזכה עמה לראשונה באליפות איטליה. באותה עונה זכו מילאן ובופון גם בגביע הלטיני, לאחר ניצחון בגמר על ליל.
בופון היה משחקניה האיטלקים המובילים של מילאן בשנות ה-50, שזכתה להצלחה רבה וזכורה גם בזכות שלישיית גרה-נו-לי ששיחקה אז במועדון. בופון ומילאן זכו במהלך שנים אלו בארבע אליפויות איטליה ופעמיים בגביע הלטיני, וזכו להצלחה גם בגביע אירופה לאלופות. הם העפילו לחצי גמר המפעל בעונת הבכורה שלו, עונת, שם נעצרו על ידי ריאל מדריד, ובעונת העפילו עד לגמר המפעל. בופון פתח בשערה של מילאן לאורך כל משחקי הטורניר באותה עונה, אך החמיץ את משחק הגמר בו נוצחה מילאן 3:2 בהארכה על ידי ריאל מדריד.
בסך הכול רשם בופון 275 הופעות ליגה במהלך עשר עונות במילאן, והוא זכור כאחד מגדולי שועריה בכל הזמנים.
תומאס דנבי
תומאס דנבי (באנגלית: Thomas Danby; 1818 – 1886) היה צייר נוף אנגלי.
לורנצו בופון
קריירת משחק
לאחר שנפרד ממילאן עם זכייה באליפות, עבר בופון במהלך עונת לגנואה. הוא לא נותר במועדון זמן רב, ושיחק בו רק שלושה חודשים, בהם רשם 20 משחקי ליגה. בסיום העונה, נשרה הקבוצה מהמקום האחרון בליגה לסרייה ב'.
בעונת, לאחר הקדנציה הקצרה בשערה של גנואה, חזר בופון למילאנו אך הפעם ליריבתה העירונית של מילאן, אינטר מילאנו. בופון שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות תחת המאמן הלניו הררה, ורשם 79 הופעות ליגה במדי הקבוצה. לאחר שתי עונות בהן היה השוער הראשון של המועדון, החמיץ בופון משחקים רבים בעונת בעקבות פציעות שרירים חוזרות. עם זאת, לבופון חלק משמעותי בזכייתה של אינטר באליפות באותה עונה, לאחר שערך 20 הופעות במדי הקבוצה בליגה. הייתה זו האליפות החמישית של בופון בקריירה.
תומאס דנבי
ביוגרפיה ויצירה
כשחזר לאנגליה בערך באותה תקופה עם אביו, הוא הציג לראשונה במוסד הבריטי בשנת 1841, ולאחר מכן לעיתים קרובות באקדמיה המלכותית משנת 1843. הוא היה חבר של פול פלקונר פול, איתו חלק בית בהמפסטד בשנת 1843, והושפע ממנו לא מעט ביחסו הרומנטית אל הטבע. משנת 1855 ועד מותו, דנבי התגורר בהמפסטד או בצפון לונדון.
לורנצו בופון
קריירת משחק
לקראת עונת עבר בופון לפיורנטינה כחלק מעסקת חליפין בין המועדונים, במהלכה עשה השוער ג'וליאנו סארטי את הדרך ההפוכה. בפיורנטינה בופון כמעט ולא שיחק, ושימש שוער מחליף בלבד לאנריקו אלברטוסי. בופון רשם הופעת ליגה בודדת במדי פיורנטינה, במחזור האחרון של העונה.
תומאס דנבי
ביוגרפיה ויצירה
נושאי נופיו נלקחו בדרך כלל מהנוף הוולשי, ובמיוחד המחוז הישן מרינת'. תמונותיו לרוב לא היו קומפוזיציות אידיאליות (שלא כמו בעבודתו של אביו), אך הן היו סצינות ברוח רומנטית אמיתית. "הוא תמיד ניסה", נאמר בהספד עליו בעיתון "טיימס", "להפוך את תחושת ליבו הפנימית לנוף יפה ולא לנוף הריאלי כפי שנתפס ברשתית העין."
שאנדור גות
שאנדור גות (במקור גוטפרוינד, בהונגרית: Góth Sándor; פשט, 19 באוקטובר 1869 – בודפשט, 7 בספטמבר 1946) היה שחקן, במאי ומתרגם, הונגרי-יהודי פרופסור באוניברסיטה, מנהל תיאטרון.
לורנצו בופון
קריירת משחק
בופון נשאר בעולם הכדורגל גם לאחר הפרישה, כששימש כמגלה כישרונות צעירים עבור מילאן.
תומאס דנבי
ביוגרפיה ויצירה
הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית (ARA), אך לאחר שלא הצליח שם, התמסר בשנותיו האחרונות בעיקר לציור בצבעי מים. הוא הפך לחבר באקדמיה המלכותית בשנת 1860, עמית ב"אגודת הציירים בצבעי מים" בשנת 1867. עד מותו תרם תרומות של עבודות לתערוכות האגודה.
שאנדור גות
ביוגרפיה
שאנדור גוטפריד נולד במשפחה יהודית כבנם של מנו גוטפרוינד ושל רוזליה וקסמן (1838–1929). אחרי מלחמת העולם השנייה ולאחר שהצליח לשרוד את השואה בבודפשט,
לורנצו בופון
נבחרת איטליה
על אף שהיה מהשוערים הבולטים של איטליה, ואף זומן לשחק במדי נבחרת "שאר אירופה" במשחק ידידות מול בריטניה ב-1954, לא זכה בופון להופעות בינלאומיות עד ל-9 בנובמבר 1958, אז ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול.
תומאס דנבי
ביוגרפיה ויצירה
דנבי נפטר ב־25 במרץ 1886. הוא היה נשוי פעמיים ונולדו לו שתי בנות ובן מנישואין שניים.
לורנצו בופון
נבחרת איטליה
המשחקים הרשמיים הראשונים של בופון התקיימו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1962. איטליה שיחקה רק פעמיים בטורניר, בשיטת בית-חוץ מול. בופון עמד בשערה של הנבחרת בשני המשחקים, בהם גברה איטליה על ישראל 4:2 בחוץ ו-6:0 בבית.
שאנדור גות
חייו הפרטיים
ב־15 במרץ 1904, ברובע 5 של בודפשט, נשא לאישה את השחקנית ההונגריה-יהודייה אלה קרטס (1879-1936), בתם של ברנאט קרטס ושל אמה לנגספלד. אחד העדים היו גאבור פלודי. אחרי מותה בשנת 1936 התחתן שוב.
תומאס דנבי
ביוגרפיה ויצירה
עבודותיו שנותרו, כ-200 צבעי מים ומספר שווה של ציורי שמן, נמכרו בכריסטיס בלונדון ב-17–18 ביוני 1886.
שאנדור גות
עבודותיו בתיאטרון
מספר הצגות הבכורה שנרשמו ב"מאגר נתוני התיאטראות": כמחבר: 5 ; כמתרגם: 34 ; כשחקן: 4 ; כבמאי: 12.
יצירותיו
הוא גם כתב ליבריות לאופרות של ינה הובאי: המסכה (עם רודולף לוֹתַר) ולאנה קרנינה (עם אנדור גאבור).
לורנצו בופון
נבחרת איטליה
בופון זומן כקפטן הנבחרת לטורניר מונדיאל 1962 בצ'ילה על ידי צמד המאמנים, ג'ובאני פרארי ופאולו מאצה. הוא רשם שתי הופעות בשלב הבתים של הטורניר, ובשתיהן שמר על רשת נקייה – במשחק הראשון מול (0:0) ובמשחק השלישי מול  (3:0 לאיטליה), שהיה למשחקו האחרון בנבחרת. בופון החמיץ רק משחק אחד בשלב הבתים, המשחק השני בו נוצחה איטליה באופן מעורר מחלוקת 2:0 על ידי המארחת, במשחק שזכה לכינוי "הקרב על סנטיאגו". איטליה סיימה את דרכה בטורניר לאחר שלב הבתים.
בופון סיים את דרכו הבינלאומית לאחר טורניר המונדיאל, כשלזכותו 15 הופעות במדי נבחרת איטליה.
דאג בורגום
דאג בורגום (באנגלית: Doug Burgum; נולד ב-1 באוגוסט 1956) הוא יזם, נדבן ופוליטיקאי אמריקאי מן המפלגה הרפובליקנית אשר משמש מאז דצמבר 2016 כמושל דקוטה הצפונית ה-33.
תיק איפקרס
התסריט מבוסס על הרומן "תיק איפקרס" של לן דייטון משנת 1962. העלילה מתארת את מלחמת שרות הריגול הבריטי במדינה עוינת בתקופת המלחמה הקרה.
דאג בורגום
ביוגרפיה
בורגום נולד במזרח ארצות הברית, ושם גדל. סיים תואר ראשון בשנת 1978 באוניברסיטת צפון דקוטה. כשנתיים לאחר מכן, בשנת 1980, הוא סיים את לימודי התואר השני במנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד. בורגום החל לעסוק במסחר בשנת 1983. בשנים 2001–2006 מילא תפקידים בכירים בחברת מיקרוסופט. בנוסף על כך, בוגרום שימש כחבר המועצה המייעצת לבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2008 הקים קרן פילנתרופית על שמו אשר מתמקדת בענייני נוער, חינוך ובריאות. בשנת 2016 הכריז בורגום על כוונתו להתמודד על תפקיד מושל דקוטה הצפונית. באפריל זכה במועמדותה של המפלגה הרפובליקנית עם כ-59% מהקולות. הבחירות התקיימו ב-8 בנובמבר, ובהן בורגום זכה בכ-76% מהקולות. הוא הושבע לתפקיד ב-15 בדצמבר. ב 7 ביוני 2023 הודיע על התמודדתו בפריימריז לנשיאות ארה״ב מטעם המפלגה הרפובליקנית.
תיק איפקרס
הסרט זכה בפרס באפט"א לסרט, לצילום ולעיצוב האמנותי. מייקל קיין היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, הסרט הזה הזניק את הקריירה שלו. כן היה הסרט מועמד לפרס באפט"א לצילום הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן. ב-1999 הוא נבחר על ידי מכון הסרטים הבריטי במקום ה-59 ברשימת 100 הסרטים הבריטיים הטובים ביותר במאה ה-20.
תקציר העלילה
פאלמר נקרא יום אחד לפגישה עם מפקדו הישיר, קולונל רוס (גאי דולמן), המעדכן אותו כי החליט להעבירו מיחידת העיקוב ולהציבו מחדש ביחידת הריגול הנגדי, תחת פיקודו של מייג'ור דולבי (נייג'ל גרין). רוס מתלווה לפאלמר, בזמן ביקורו הראשון ביחידתו החדשה, ומנצל את ההזדמנות כדי לשוחח ביחידות עם דולבי. באותו הבוקר נחטף פיזיקאי בריטי מוביל, בשם ד"ר רדקליף, ושומר ראשו נרצח. רוס מעלה בפני דולבי השערה לפיה חטיפתו של ד"ר רדקליף היא חוליה נוספת בשרשרת מקרים קודמים, בהם מדענים בריטיים מובילים, העובדים בשירותה של ממשלת בריטניה, בוחרים לאחרונה לזנוח לפתע את עבודתם למען הממשלה. רוס מודה כי לאחר שבדק 126 מקרים שכאלו, שאירעו בשנתיים האחרונות, מצא שאת רובם ניתן להסביר בסיבות הגיוניות כגון: שכר טוב יותר או מתקני מחקר טובים יותר במוסדות המחקר החדשים לשם עברו המדענים. אולם יחד עם זאת, ישנו מיעוט קטן של מקרים בהם לא רק שלא ניתן למצוא סיבה הגיונית לעזיבתם של אותם מדענים מבריקים אלא שלאחר עזיבתם הם אף "חדלים מלתפקד" כמדענים לחלוטין. רוס רומז לדולבי כי קיים חשד לפיו תופעת בריחת מוחות זו איננה מקרית ומאחוריה עומד גורם עוין. רוס מצביע על כך שאיתור ד"ר רדקליף החטוף ושחרורו עשויים לשפוך אור על אותם הגורמים ומניעייהם. רוס ממשיך ומטיל על דולבי את משימת איתורו ושחרורו של ד"ר רדקליף ומסביר לו שכדי לסייע בכך צירף את פאלמר ליחידתו של דולבי.
סוכני היחידה מבלים את הימים הבאים בניסיון להתחקות אחר גרנטבי אולם ללא הצלחה. בין לבין מתיידד פאלמר עם הסוכן גון קרסוול (גורדון ג'קסון) העובד עימו ומפתח רומן קצר עם הסוכנת ג'ין קורטני (סיו קורטני) מיחידתו.
בסופו-של-דבר, מאמציו של פאלמר נושאים פרי כאשר בעזרת ידיד מהסקוטלנד יארד הוא מאתר את גרנטבי (פרנק גליף) ומעביר לו את הצעתו של דולבי, לשלם עבור שחרורו של ד"ר רדקליף. גרנטבי איננו מודה ואיננו מכחיש כי בידיו נמצא הד"ר אולם הוא דוחה את הצעתו של פאלמר, חומק ממנו ועקבותיו שוב אובדים.
לאחר כמה ימים נעצר במקרה עוזרו האישי של גרנטבי על ידי המשטרה, בסמוך למפעל נטוש, כשבחזקתו מזוודה עמוסה בציוד אלקטרוני בלתי-מזוהה. ברשומות המשטרה מופיע אותו עוזר אישי כ"מוקד עניין" של שירותי הביטחון ולכן מעדכנת המשטרה את יחידת הריגול הנגדי בדבר המעצר. פאלמר רואה בכך הזדמנות להיעזר בעצור כדי לשפוך אור על מעורבותו של גרנטבי בחטיפה או, לכל הפחות, לסייע באיתורו. פאלמר וקרסוול נחפזים להגע לתחנת המשטרה שבה מוחזק העצור אך בהגיעם הם מגלים לדאבונם שאדם בלתי-ידוע הקדים אותם ובהתחזו לפאלמר רצח את העוזר האישי של גרנטבי שהוחזק עצור, לקח עמו את המזוודה ונעלם מבלי להותיר זכר.
לאחר יומיים מלווה פאלמר את דולבי לפגישה בפארק עם גרנטבי, לצלילי תזמורת המשמר האירי. הפגישה הקצרה מתגלה כניסיון נוסף לקנות את שחרורו של ד"ר רדקליף ובסופה נעתר גרנטבי לשחררו תמורת תשלום ומוסר לדולבי הוראות בדבר מפגש התשלום והמסירה.
לאחר ששוחרר משביו וטופל, חוזר ד"ר רדקליף לאיתנו ועל-פניו נראה שלא נגרם לו נזק ומתברר שאיננו זוכר כלל שנחטף. על פאלמר מוטל ללוות את הד"ר במהלך חזרתו לחיים רגילים, כדי לשמור עליו אך גם כדי לעקוב אחריו. באחד הימים מלווה פאלמר את ד"ר רדקליף לפקולטה לפיזיקה באוניברסיטה, שם מתעתד ד"ר רדקליף לשאת הרצאה בפני עמיתיו, כחלק מסימפוזיון בנושא פיזקה של אנרגיות גבוהות. ד"ר רדקליף, נראה עירני, ברוח טובה ומוכן להרצאה אותה הוא עומד לשאת, בנושא "שיטות חדשות להפקת מיזונים". אולם, כאשר הוא מתחיל לשאת את דבריו ולהציג את נושא ההרצאה במונחים פיזיקאליים מקצועיים הוא לפתע קופא ולתדהמת הנוכחים מנסה שוב ושוב להגות את נושא ההרצאה כשניכר שהדבר קשה לו מאוד ושהמונחים הפיזיקליים זרים בפיו. ההרצאה נקטעת באיבה ופאלמר מזהה בין הנוכחים אדם שחור שעקב אחריהם בצאתו של ד"ר רדקליף מהמלון להרצאה. פאלמר מתעמת עם האיש ומסתבר שהוא סוכן אמריקאי נוסף, שנשלח כדי לעקוב אחרי פאלמר לאחר שהלה הרג אחד מסוכניהם. סוכן ה-CIA מתרה בפאלמר שאם ייווכח שהריגת הסוכן האמריקאי לא הייתה בטעות, הוא יהרוג אותו.
בינתיים, מגלה קרסוול את פירוש המילה Ipcress המופיעה על סרט ההקלטה לאחר שהוא מוצא ספר פסיכולוגיה המתאר שיטה לשטיפת מוח בשם Induction of Psychoneuroses by Conditioned Reflex under Stress (IPCRESS) אך הוא נרצח זמן קצר לאחר מכן. פאלמר מרגיש כי חייו בסכנה ודולבי מציע לו לברוח לפריז.
ברכבת לפריז פאלמר נחטף ומועבר לתא בודד. נאמר לו שהוא באלבניה. גרנטבי מגלה לו שהוא החוטף והוא עומד לעבור "טיפול". פאלמר שקרא את הספר יודע איך לעמוד נגד הטיפול על ידי גרימת כאב עצמי שתטה את תשומת לבו.
לבסוף מצליח פאלמר לברוח ומגלה שהוא בלונדון. הוא מתקשר לדולבי שיושב אותה שעה עם גרנטבי. דולבי משתמש בסיסמת ההפעלה ומורה לפאלמר לזמן את רוס למחסן. פאלמר עומד עם אקדח שלוף נגד רוס ודולבי. דולבי מצווה עליו בעזרת סיסמת ההפעלה ("כעת הקשב לי") להרוג את הבוגד רוס אבל פאלמר מהסס ונפצע בידו מחתיכת מתכת. הכאב גורם לו להכיר במצבו האמיתי והוא יורה בדולבי (שהיה סוכן כפול) והורג אותו.
שמיר (קיבוץ)
שָׁמִיר הוא קיבוץ הנמצא באצבע הגליל. הוא שוכן על גבעה בשיפולים המזרחיים של עמק החולה, כ-10 ק"מ מזרחית לעיר קריית שמונה. הקיבוץ שייך לתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר שהיא כיום חלק מהתנועה הקיבוצית ונמצא בתחום השיפוט של מועצה אזורית הגליל העליון.
הגרעין
הקיבוץ נוצר מאיחוד של שני גרעיני חלוציים: גרעין "אנשי המחתרת" של חברי השומר הצעיר מרומניה וגרעין "שמיר" בפולין, שעברו הכשרה בעין שמר ובשריד.
ראשוני הקיבוץ עלו לארץ ישראל בשנת 1935 ושאר המייסדים עלו ב-1936. הקיבוץ התאגד ליד רמת יוחנן במקום בו שוכנת היום חוות הצופים ובמשך שנים רבות נקראה "גבעת שמיר" על שם הקיבוץ.
ב-1938 עזבו אנשי הגרעין שעלו מפולין את הגרעין שהורכב ברובו מיוצאי רומניה והצטרפו לגרעין "גבעת גנים" ששנה לאחר מכן ייסד את נגבה. ב-1939 הצטרפו לגרעין שמיר אנשי "משמר הדרום" - חברי "קיבוץ ב'" של תנועת ורקלויטה שישבו בגן יבנה. אולם ב-1942, אחרי עזיבת חלק ניכר מהחברים ומשברים רבים שנבעו מיחסי אנוש לקויים, עזבו 43 חברים - מרבית הנותרים מאנשי "משמר הדרום" - את שמיר ועברו להזורע. במקומם הגיעה קבוצת יסעור המורכבת מאנשי הגרעינים "עמל" ו"גזית".
הקמת הקיבוץ
הקיבוץ התיישב במקומו הנוכחי בנובמבר 1944.
במלחמת העצמאות ולאורך כל התקופה שעד מלחמת ששת הימים ב-1967 סבל הקיבוץ מהקירבה לגבול עם סוריה. בשנים הראשונות התעוררו בעיות שונות בעקבות חוסר הבהירות לגבי הגבול. ביוני 1949 דנה ועדת שביתת הנשק במיקום המדויק של הגבול ליד שמיר. בפברואר 1951 עברו שני חברי הקיבוץ את הגבול לאחר שהוזמנו על ידי חיילים סורים להתקרב אליהם. חילוקי דעות על מיקום הגבול היו גם בשנת 1953. כן אירעו מקרים רבים של ירי על קיבוץ שמיר וחדירות של חיילים. אחד משיאיה של התנכלות זו הייתה ההפגזה על שמיר ועל יישובים נוספים בעמק החולה המזרחי ב-3 בדצמבר 1958. ההפגזה גרמה לנזקים כבדים ברכוש אך לא היו נפגעים בנפש.
בנובמבר 1958, נחנך כביש הגישה לקיבוץ - כביש 918, עד אז הגישה לקיבוץ הייתה על דרך עפר משובשת ולא סלולה. לאחר מלחמת ששת הימים קיבל קיבוץ שמיר שטחי מרעה על רמת הגולן בהמשך לשטחים שהיו בידיו עד אז, וגידל בהם בקר לבשר.
הפיגוע בקיבוץ
ב-13 ביוני 1974 חדרה חוליית מחבלים מלבנון לתוך הקיבוץ. לאחר שנתקלה בשני חברים, ירתה עליהם ופצעה אחד מהם, נסוגו חברי החוליה והתבצרו במכוורת של הקיבוץ. חברי הקיבוץ התארגנו להתקפה וחיסלו את המחבלים לפני הגעת כוחות צה"ל, אולם 3 נשים שעבדו במכוורת - שתי חברות הקיבוץ ומתנדבת מחו"ל - נהרגו. חבר הקיבוץ, עוזי צור, קיבל את צל"ש הרמטכ"ל על חלקו בחיסול המחבלים.
מים
קיבוץ שמיר השתמש במים שזרמו בנחל ירדינון ממעיין דופיילה בקרבת הקיבוץ בצדו המזרחי, כ-300 מטר ממזרח לגבול. מים אלו זרמו באופן לא מוסדר והתפזרו על פני שטח גדול במורד הרמה. האזור הוא סלעי וקשה לעיבוד, ועל כן לא נעשה שימוש רב במים בצד הסורי של הגבול. בשנת 1949 נחפרה בריכה לאגירת 4500 ממ"ק ממי הדופיילה שהגיעו מעבר לגבול. בשנת 1950 הקימו חברי הקיבוץ סכר בסמוך לגבול לצורך ניצול כמות גדולה יותר של מי הדופיילה.
במקביל, בקשו הסורים לנצל את מי הדופיילה ובמיוחד בחודשי הקיץ השתמשו בהם לצרכים שונים, בהם השקיית שדות אורז. לאחר מספר תקריות סביב השימוש במים נקבע הסכם בין ישראל וסוריה על פיו הקיבוץ יקבל את מי המעיין בלילות וכמחצית המים במהלך היום. אולם בימי הקיץ, כאשר שפיעת המעיין נמוכה יותר, היטו הסורים את רוב המים, דבר שהביא למחאות חוזרות של ישראל. בשנת 1954 הוקמה תעלה שהעבירה לשדות שמיר מים מהבניאס. אולם תעלה זאת אפשרה את השקיית השטחים הנמוכים יותר של הקיבוץ ולא את האזורים הגבוהים יותר. באחת השנים הרסו הסורים את הסכר ואנשי שמיר הקימו אותו מחדש.
בתחילת 1959 ביצעו בקיבוץ עבודות להגדלת הצינור שהוביל את המים מהסכר לקיבוץ. בשלב זה התגברה המלחמה על המים והתנכלויות לאספקת המים אירעו לעיתים קרובות. הסורים נהגו לסתום את הצינור בשטח ישראל או לסתום את המעיין עוד בשטחם לפני מעבר המים לשטח ישראל ואז לפתוח אותו בלחץ משקיפי האו"ם.
בנובמבר 1966 הסורים פעלו להטות את מי הדופיילה הטיית קבע. בעקבות זאת, הוחלט באפריל 1967 על הקמת מפעל מים חדש שיביא לקיבוץ מים מנחל דן.
הקיבוץ כיום
שמיר הוא קיבוץ מתחדש (מופרט) הנותן לחבריו רשת ביטחון כלכלית. עיקר פרנסתו של הקיבוץ על שני מפעלי תעשייה: "שמיר אופטיקה", לייצור ושיווק עדשות מתקדמות, ו"שלא"ג", המייצר בדים לא ארוגים. בשנת 2011 רכשה חברת הצרפתית מהקיבוץ 13% מהמניות של "שמיר אופטיקה" לפי שווי של 260 מיליון דולר, ובנוסף רכשה 37% מהמניות שהיו בידי הציבור. בשנת 2022 מכר הקיבוץ את יתרת מניותיו (50%) ב"שמיר אופטיקה" לחברת  תמורת 500 מיליון דולר.
המשק החקלאי שלו כולל, בין השאר, מכוורת, בקר לבשר ולול פיטום. ילדי שמיר לומדים בבית הספר היסודי "לב העמק" בנאות מרדכי ובבית הספר העל-יסודי "עינות ירדן" בעמיר.
ליד הקיבוץ הוקמה שכונת הרחבה קהילתית.