cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פול-אנרי ספאק
גישתו למדיניות חוץ בזמן ולאחר מלחמת העולם השנייה
תמיכתו של ספאק במולטילטריזם התבטאה בפעילות נרחבת בארגונים בינלאומיים. בשנת 1945 נבחר ספאק ליו"ר האספה הכללית הראשונה של האו"ם, וזכה לתשומת לב בינלאומית. ספאק הפך למקדם פעיל של שיתוף פעולה אזורי באירופה כולה, והיה מעוניין באיחוד אירופה. בשנת 1948 החל לפעול למען הקמת מועצת אירופה, ובאוגוסט 1949, משהוקמה המועצה, נבחר כראש המועצה המחוקקת של המועצה האירופית. הוא היה פעיל במועצת אירופה כשלוש שנים אך התאכזב לגלות שהמדינות החברות במועצה אינן מעוניינות להתקדם לקראת איחוד פוליטי נרחב יותר, והתפטר בשנת 1951. הוא המשיך לקדם את רעיון האינטגרציה האירופית על ידי חברות בארגונים כגון קהילת הפחם והפלדה, שם כיהן כנשיא האספה של הארגון בשנים 1952–1953.
קהילת הפחם והפלדה נוסדה על ידי גרמניה, צרפת, איטליה, לוקסמבורג, הולנד ובלגיה, מדינות שבראשן עמדו מפלגות דמוקרטיות – נוצריות שליבתן הייתה רעיונות של לכידות חברתית, פיוס וטובת הכלל. בבסיסה של קהילת הפחם והפלדה עמד עקרון על-לאומי, ומוסדותיה שיקפו את ההסכמה להקמת סמכות על-לאומית בעיקר בתחום הכלכלי. כאשר שש המדינות המייסדות של קהילת הפחם והפלדה לא הצליחו להרחיב את שיתוף הפעולה ביניהן על ידי אשרור האמנה להקמת קהילת הגנה אירופית, נראה היה שיש צורך להתקדם לקראת אינטגרציה על ידי אימוץ הגישה הדוגלת בסחר חופשי והורדת חסמים. הרעיונות לקדם את האינטגרציה האירופית על ידי שיתוף פעולה כלכלי והצורך לקיים מדיניות מתואמת בנושאי פיתוח האנרגיה הגרעינית היו בבסיסה של, שלאחריה מונה ספאק, כשר החוץ הבלגי, לראש ועדה מיוחדת לצורך גיבוש אמנות חדשות. הוועדה בראשותו פרסמה את דו"ח ספאק באפריל 1956, על פיו יש להקים איחוד מכסים אירופי וקהילת אנרגיה אטומית. המנדט של ועדת ספאק הורחב והיא הכינה את הטיוטות לאמנות החדשות, שנחתמו לבסוף ברומא בשנת 1957. אמנות רומא היוו את הבסיס לאיחוד האירופי כפי שאנו מכירים אותו כיום.
עוזי מאירי
אלבומים נוספים
האלבום "שירים לאייל" שכלל שירי ילדים רבים. גם כאן שיתף מאירי פעולה עם זכאי וגלוסקא והפעם גם עם ריקי מנור.
פול-אנרי ספאק
גישתו למדיניות חוץ בזמן ולאחר מלחמת העולם השנייה
מחויבותו של ספאק למולטילטרליות הביאה אותו לתמוך בהקמת ארגון נאט"ו על פני סדרת הסכמים בילטרליים בין המדינות בגוש המערבי. הוא כיהן כמזכ"ל נאט"ו בשנים 1957–1961. בתפקידו זה התעמת באופן קבוע עם המנהיג הצרפתי שארל דה-גול, בו ראה ספאק מעכב של האינטגרציה האירופית והצפון אטלנטית, בעיקר על רקע מאמציו של דה-גול לחסום את הצטרפות בריטניה לארגון. עמדותיו של ספאק לגבי אינטגרציה אזורית אפיינו גם את תקופתו כמזכ"ל נאט"ו, כשניסה להפעיל את הארגון לקבוע מדיניות משותפת ברורה במזרח התיכון לאחר המשבר בתעלת סואץ (מלחמת סיני) בסוף שנות החמישים. לצערו מדיניות כזו לא גובשה, בעיקר עקב אינטרסים של ארצות הברית ושל בריטניה, שהביאו אותן לפעול באופן בילטרלי או חשאי על מנת לקדם את מטרותיהן באזור. ספאק ריכז את עמדותיו בנושאי נאט"ו בפמפלט שכתב לרגל עשר שנים לארגון, שבו הוא מפרט כיצד נאט"ו תתרום לשלום על ידי אספקת הגנה למדינות החברות בה מפני תוקפנותה של ברית המועצות.
עוזי מאירי
אלבומים נוספים
כמו כן השתתף באלבומי הפסטיבלים בהם נטל חלק.
פול-אנרי ספאק
גישתו למדיניות חוץ בזמן ולאחר מלחמת העולם השנייה
ספאק פרש מהפוליטיקה בשנת 1966. שנה לאחר מותו ב־1972 הוקם מוסד פול-אנרי ספאק המשמר את ארכיון ספאק וממשיך את פעילותו למען אינטגרציה אירופית וקשרים בין-אטלנטיים.
פרסים והוקרות
בשנת 1957 הוקרה עבודתו למען האינטגרציה האירופית בהענקת פרס קרל הגדול. בשעת 1961 קיבל את מדליית החירות האמריקאית מידיו של נשיא ארצות הברית, ג'ון פ. קנדי.
הבניין הראשי של הפרלמנט האירופי ברובע האירופי בבריסל נקרא על שמו של פול-אנרי ספאק.
חייו הפרטיים
ספאק היה שחקן טניס מוכשר והשתתף בגביע דייוויס בשנת 1922 כחלק מהמשלחת הבלגית, חובב תיאטרון ושחקן ברידג' נלהב. ספאק היה נשוי למרגריט בשנים 1922–1964 עד למותה, ולזוג נולדו שלושה ילדים: פרננד, מארי ואנטואנט. בשנת 1965 נישא בשנית לסימון דיל.
ריי מיסטריו
אוסקר גוטיירז (בספרדית: Oscar Gutierrez; נולד ב-11 בדצמבר 1974) המוכר בשם הבמה ריי מיסטריו, הוא מתאבק אמריקאי ממוצא מקסיקני, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון, שבה הוא אלוף ארצות הברית הנוכחי. דמותו נודעת בין השאר בתרגיל ה-619 הייחודי לו, ובסגנון האקסטרים המיוחד והפעלולני שלו. בנוסף מיסטריו מוכר בזכות המסכה אותה הוא חובש על פניו. תחילת דרכו הייתה ב-WCW, שם דמותו החזיקה בתואר האלוף במשקל קל 6 פעמים ובתואר הזוגות 3 פעמים.
קריירה בהיאבקות המקצועית
גוטיירז נולד בסן דייגו שבקליפורניה. לפני ה-WWE השתתף בליגה שנקראת ECW המתירה תרגילים האסורים ב-WWE. גוטיירז סחף את האוהדים עם תרגיליו המיוחדים והמסוכנים.
הפריצה ב-WWE
לאחר שה-WWE קנתה את WCW קיבל גוטיירז הצעת חוזה מה-WWE. דמותו, שנקראה מיסטריו, החלה להופיע בתוכנית סמאקדאון ב-25 ביולי 2002 וזכתה לפופולריות רבה. אהדת הקהל לגוטיירז לא נעלמה מעיני התסריטאים אשר החלו להציבו באירועים המרכזיים של ה-WWE. ב-7 בנובמבר 2002 זכה יחד עם אדג' באליפות הזוגות של ה-wwe. בסמאקדאון של 2003 זכה מיסטריו באליפות למשקל נוצה. ב-1 בינואר 2004 זכה שוב באליפות במשקל נוצה. בסמאקדאון 2004 שמר על תואר האליפות במשקל נוצה. ב-9 בדצמבר זכה שוב באליפות הזוגות של סמאקדאון יחד עם רוב ואן דאם. באירוע אין דרך החוצה 2005 שמר על תואר האליפות הזוגות יחד עם חברו הטוב אדי גררו. דמותו של גוטיירז הופיעה במופעי הקרבות כחלק מזוג, בתחילה עם רוב ואן דאם ולאחר מכן עם אדי גאררו. לאחר שגאררו מת במהלך 2005 מהתקף לב זמן קצר לפני מופע בו היה אמור להשתתף, החליטו תסריטאי הארגון להנציח את דמותו בעזרת זו של גוטיירז. על כן, גוטיירז החל לחקות בקרבות המבוימים את דמותו של שותפו המנוח ולשאת על תחפושתו את ראשי התיבות שלו.
באירוע רויאל ראמבל 2006 דמותו של גוטיירז פתחה את אירוע הקרב ההמוני, שהוא עיקר המופע. על פי התסריט לקרב זה, גוטיירז קטן הגוף, אשר הקדיש את ההופעה לזכר שותפו המנוח, נשאר בזירה למשך שעה ושתי דקות, ודמותו זכתה בהזדמנות לקרב על אליפות העולם במשקל כבד ברסלמניה 22. זכייה זו הובילה לעלילה חדשה, לפיה המתאבק רנדי אורטון הפך למתוסכל והתגרה בגוטיירז תוך הטחת עלבונות בגאררו, והזמין אותו לקרב על הכרטיס לאליפות ברסלמניה. בקרב המבוים הפסידה דמותו של גוטיירז, אך, למרות זאת, פיתולי התסריט האופייניים ל-WWE נתנו לריי מיסטריו הזדמנות נוספת לקרב הגדול. תעלול תסריטאי זה בא במטרה להפוך את קרב האליפות הקרוב למיוחד, שכן עקב הקרב המבוים בין גוטיירז לאורטון הוחלט ששניהם יופיעו בקרב המבוים על האליפות, שהפך עתה לקרב משולש כנגד האלוף הנוכחי באותה תקופה, קורט אנגל. בקרב המבוים עתיר הפרסום והרייטינג זכתה דמותו של גוטיירז.
תסריטאי ה-WWE אפשרו לדמותו של גוטיירז לשמור על תוארה מול מתאבקים רבים, עד אשר הוחלט על העברתו לדמותו של בוקר טי בקרב מבוים. על פי התסריט לאותו קרב, דמות המתאבק צ'אבו גאררו סייע לבוקר טי לנצח, והדבר הוביל לפתיחת עלילה חדשה עבור הדמויות, שהתמקדה בסכסוך ביניהן. העלילה הגיעה לשיאה באוקטובר 2006, כאשר בקרב מבוים בין צ'אבו למיסטריו נפצע האחרון באופן לא מתוכנן. באוגוסט 2007 לאחר שהחלים מהפציעה, חזר מיסטריו באירוע סאמרסלאם לקרב מול צ'אבו, כהמשך לעלילת הסכסוך ביניהם שהופסקה באוקטובר.
Raw
בקיץ 2008 עבר מיסטריו לשורות תוכנית Raw במסגרת אירוע הדראפט. עם חלוף התוכניות נכנס מיסטריו לעימות עם קיין וכן עם מייק נוקס. השניים השתתפו בלא מעט קרבות, ושלושתם התמודדו בקרב משולש על הזכות להתמודד באירוע רסלמניה בקרב ה"כסף בבנק". בקרב ניצח קיין, אך זה לא הרתיע את מיסטריו להשתתף ברסלמניה 25, ובאירוע ניצח את האלוף הבין יבשתי, ג'ון "בראדשו" לייפילד (JBL), ובכך זכה בזהב הבין יבשתי בפעם הראשונה בקריירה שלו.
החזרה לסמאקדאון
באפריל 2009 שב מיסטריו לתוכנית סמאקדאון וזאת כדי לעלות את רייטינג התוכנית בקרב הצופים הלטיניים. באירוע הבאש 2009 זכה שוב תואר האליפות הבין-יבשתי. ב-20 ביוני 2010 ריי מיסטריו ניצח את ג'ק סוואגר באירוע "מרובע קטלני" ובפעם השנייה בקריירה שלו הפך להיות אלוף העולם במשקל כבד, אך הפסיד את החגורה לאחר שקיין פדה את מזוודת הכסף בבנק על ריי לאחר הקרב שלו עם ג'ק סוואגר, ובסאמרסלאם ריי לא הצליח להחזיר את החגורה. לאחר מכן, ריי החל להתעמת עם דמות המתאבק אלברטו דל ריו ובאירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות התקיים ביניהם קרב כיסאות אבל בסוף הקרב בוטל. אלברטו דל ריו וריי מיסטריו הצטרפו לקרב הסולמות על אליפות העולם שבהם השתתפו גם אדג' וקיין, אבל בסוף הפסיד את האליפות והמנצח היה אדג'. לאחר הקרב הזה היריבות שלו עם אלברטו דל ריו הסתיימה.
החזרה ל-Raw והפציעה
ב-25 באפריל 2011 בתוכנית הדראפט של ה-WWE נבחר מיסטריו ועבר מסמאקדאון ל-Raw.
חזרתו של ריי מהפציעה
לאחר קצת פחות משנה לאחר הפציעה, בתאריך ה-16 ביולי 2012, בפרק של Raw, ריי מיסטריו חזר להופיע ולהתאבק. מיסטריו חזר והכה את אלברטו דל ריו לאחר שתקף את זאק ריידר לאחר הקרב שלהם. ארבעה ימים לאחר מכן, בפרק של סמאקדאון, מיסטריו נלחם בפעם הראשונה לאחר הפציעה ביחד עם שיימוס והשניים הביסו את זוכה מזוודת הכסף בבנק של סמאקדאון, דולף זיגלר ואלברטו דל ריו. בפרק ה-1000 של Raw שהתקיים בתאריך ה-23 ביולי מיסטריו נלחם עם שיימוס וסין קארה נגד דולף זיגלר, אלברטו דל ריו ודייוויד אוטנגה והקבוצה של מיסטריו ניצחה בקרב. באירוע סאמרסלאם 2012 ריי מיסטריו נלחם מול המיז על האליפות הבין יבשתית ובקרב הזה המיז ניצח. לאחר מכן ריי מיסטריו הקים צוות עם סין קארה והם צברו ניצחונות רבים ביחד. היו להם 2 פיודים עיקריים: אחד נגד טייטוס אוניל ודארן יאנג שבו הם ניצחו והשני נגד קודי רודס ודמיאן סנדאו שבו הם הפסידו.
2013
באירוע הרויאל ראמבל 2013 מיסטריו השתתף בקרב הרויאל ראמבל כמספר 13. באירוע תא ההדחות מיסטריו היה אמור להשתתף בקרב נגד אלוף העולם במשקל כבד על האליפות, אך מארק הנרי תקף אותו ומיסטריו נפצע.
2014
ברויאל ראמבל של 2014 ריי מיסטריו הגיע כמשתתף האחרון במספר 30, לאחר בטיסטה (28) וביג אי לנגסטון (29). בקרב זה ריי הודח על ידי אחד מחברי המגן, סת' רולינס ומאז לא נראה יותר ברויאל ראמבל עד 2018.
2018
מיסטריו חזר בהפתעה לקרב הרויאל ראמבל כמספר 27 והודח בין האחרונים על ידי פין באלור. באירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, נכנס כמספר 28 והודח בידי ברון קורבין ואחרי כמה שבועות הוא הפסיק להופיע לתקופה ממושכת. באוקטובר 2018 מיסטריו חזר בסמאקדאון 1,000 לקרב נגד שינסקה נקאמורה.
2019
ברויאל ראמבל 2019 הוא נכנס מספר 25 והודח על ידי רנדי אורטון. ב-כסף בבנק 2019 זכה ריי מיסטריו באליפות ארצות הברית בפעם הראשונה בקריירה לאחר שגבר על סמואה ג'ו. ב-25 בנובמבר של אותה שנה זכה שוב באליפות ארצות הברית לאחר שגבר על האלוף הנוכחי איי. ג'יי סטיילס יחד עם עזרתו של רנדי אורטון. ב-2021 זכה יחד עם בנו, דומיניק מיסטריו באליפות הזוגות של סמאקדאון שהיה הפעם הראשונה שהאב והבן זוכים אליפות.
AAA
ב-3 במרץ 2015, חתם מיסטריו באיגוד ההיאבקות המקסיקני AAA, שבו התחרה גם בשנים 1992–1995. ב-21 במרץ התחרה בקרב צמדים מול פרו אגואיו ג'וניור. אגואיו נפצע בצווארו בתרגיל הסיום של מיסטריו ונותר על החבלים במשך כשתי דקות מבלי שהרופא האחראי שם לב. הקרב הופסק ואגואיו הובהל לבית חולים ומת. סיבת המוות הרשמית היא שבץ שנגרם כתוצאה מפגיעה חמורה בעמוד השדרה.
Lucha Underground
ב-12 בדצמבר 2015 חתם מיסטריו עם חברת הבת של AAA לוצ'ה אנדרגראונד המקסיקנית. מיסטריו ערך את הופעת הבכורה שלו בתוכנית באירוע שנקרע אצטק וורפייר, ובו נכנס כמתחרה השני, אירוע שבו מטנזה קואטו ניצח.
All In
ב-1 בספטמבר 2018, מיסטריו שיתף פעולה עם ריי פיניקס ובנדידו בהפסדם ל-The Golden Elite (מאט ג'קסון, ניק ג'קסון וקוטה איבושי) במסגרת האירוע All In.
משחק
בשנת 2023 ביצע הופעת אורח בדמותו בסדרת הטלוויזיה המקסיקנית "הכלה השחורה" מבית נטפליקס.
קהילת יהודי קוטנו
קהילת יהודי קוטנו היא הקהילה היהודית בעיר קוטנו שבפולין. ההתיישבות היהודית במקום מתועדת כבר החל ממחצית המאה ה-15, במכתב הגנה משנת 1513 שהעניק המלך לשלושה יהודים מתושבי קוטנו.
מנהג ייחודי לקוטנו הוא אישור שעת הזריחה יום יום על ידי שלושה מנכבדי העיר, זכר להקרבת קרבן התמיד.
תולדות הקהילה
ראשית היישוב היהודי בקוטנו בתחילת המאה ה-15. פנקס הקהילה הראשון אבד בשריפה גדולה שפקדה את העיר בשנת 1753. הקהילה התאוששה ועם הזמן גדל מספר היהודים בקוטנו. בתחילת המאה ה-19 הוקמו מוסדות קהילתיים, לרבות בית-חולים קהילתי.
בראשית שנות השלושים של המאה ה-20, התגוררו בקוטנו כ-6,500 יהודים, רבע מתושבי קוטנו כולה.
רובם עסקו במלאכה ובחנוונות זעירה. הוקמו ארגוני עזרה הדדית, בנקים ואיגודים מקצועיים. קהילת יהודי קוטנו העניקה שירותי דת גם ליישובי הסביבה.
קוטנו התפרסמה כמרכז השכלה ולימוד תורה; גדול הרבנים שלה היה ר' ישראל יהושע טרונק, מראשוני "חובבי ציון".
בין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה, פעלו בקוטנו סניפים של כל המפלגות היהודיות, ומוסדות חינוך רבים.
ייצוג היהודים במוסדות העיר עלה על מספרם היחסי באוכלוסייה, וכדי לשנות זאת סיפחו השלטונות כפרים מהסביבה לעיר.
בית העלמין היהודי בקוטנו
בית העלמין היהודי בקוטנו הוקם ב-1793 על גבעה בין הרחובות סובייסקייגו, זדרויובה וטרנובסקה. קשה לאמוד את מספר הקברים, אולם לפני המלחמה חיו במקום כ-6,700 יהודים.
בזמן המלחמה נהרס בית העלמין על ידי הגרמנים, שהשתמשו במצבות לבניית מדרכות, ככרות וחצרות.
בין שתי מלחמות העולם
בשני העשורים שבין המלחמות ירד מספרם של היהודים בקוטנו. חלק גדול מהיהודים עבר לגור בערים הגדולות כדי להתפרנס טוב יותר, וכן כמה כפרים שהצטרפו לעיר.
בשנות ה-30 היו בידי היהודים כמה מפעלי תעשייה, טחנות קמח, בתי חרושת לעולש, לבירה, מפעלי זיקוק, ספורט ועוד, אך במפעלים אלו העסיקו מעט פועלים יהודים. לדוגמה, מפעל מסילת הברזל בקוטנו – היה סגור ליהודים לחלוטין.
תחום הגננות וטיפוח נוי נשאר עדיין בידי היהודים. בעיקר מטעי ורדים וחזוונות, וכן עבודות בית במלאכה – סוג עבודה זה הבטיח תנאי קיום בסיסיים.
עובדי הבית היהודים כגון: חייטים, סנדלרים, כובענים, - עבדו רק בתקופות מסוימות בשנה.
ליהודים שהיו פועלים שכירים בקוטנו לא שולמה המשכורת בזמן, ומצבם היה גרוע ביותר.
גורל יהודי הקהילה בשואה
מיד עם כניסת הגרמנים לקוטנו, החלו פגיעות פיזיות ביהודי העיר, גזל רכוש יהודי, חטיפות לעבודות כפייה ופגיעה במוסדות יהודיים.
המלחמה גרמה לקרבות כבדים בעיר. רבים מהיהודים החלו לעזוב את העיר, אך חזרו בגלל חסימת הדרכים וכיתור צבאות הגרמנים.
הגרמנים נכנסו לקוטנו ב-15 בספטמבר וכעבור 4 ימים רוכזו הגברים היהודים באחת הכנסיות ובקולנוע ומשם נשלחו לעבודות פרך בפיונקי.
בית הכנסת עלה באש כמה פעמים ולא נותר ממנו אלה שלד מפויח, כל הגברים בני 14–16 חויבו לעבוד יום שלם ברציפות פעמיים בשבוע אצל הגרמנים. ובינואר החלה חובת העבודה על הנשים בגילאי 18–25.
גם בקוטנו נמשכה שדידת רכוש מהבתים ומכוניות, היודנראט הוקם בנובמבר 1939 ותפקידו היה לאסוף כספים לתשלום על עונשים וגיוס צוותי-עבודה.
הקמת הגטו
ב-16 ביוני 1940 הוקם הגטו היהודי בשטחו של בית החרושת החרב לסוכר "קונסטנציה". אליו אולצו היהודים לעבור תוך 24 שעות מהקמתו.
רשויות העיר הבטיחו לספק כרכרות אך ההבטחה לא קויימה, על כן נאלצו יהודי העיר להכניס לגטו רק דברים שיכלו לשאת בידיהם.
בגטו היו 5 בניינים בני קומה אחת ואולמות מחוסרי גג; את הגטו ניהל היודנראט שארגן אספקת מזון זעומה בכל יום.
יציאה לעבודה איפשרה להבריח לגטו מצרכי מזון וחומרי הסקה, ובנוסף הפולנים היו מתקרבים לגדר התיל ומוכרים מזון וקונים חפצים מהיהודים.
היו בריחות של יהודים מהגטו לכפרים ששם יכלו לחיות בתנאים נוחים יותר. בתוך הגטו היו הכנות להפעלת בית-ספר ובית יתומים, אך פרצו מגפות של טיפוס ובשל כך הלמידה לא החלה. היהודים חיו בתנאים קשים; 10 נפשות על מטר רבוע, בקור קשה והתפשטות של מחלות מידבקות.
הגרמנים סגרו את הגטו וכתבו "סכנת מגפה – הכניסה אסורה לחלוטין". מספר המתים הלך וגדל, הרעב גברו נשלחה בקשה לגטו ורשה להביא רופא לגטו קוטנו.
ב-1941 גברה המגפה, נאסרו רוב חברי הקבוצה של מבריחי הבשר ומספר היהודים בקוטנו ירד ל-6,015 בלבד. ב-1942 שולחו יהודי קוטנו למחנה השמדה בחלמנו.
לא חזרו יהודים אליה לצמיתות.
למרות המצב הקשה התקיימה בגטו עזרה הדדית ופעילות תרבותית.
כמעט כל יהודי קוטנו נספו בשואה. רבים נפטרו בשל התנאים הקשים ששררו בגטו, אותו כינו הגרמנים repierlager ("מחנה המתפגרים"). הנותרים גורשו למחנה ההשמדה "חלמנו", שם נספו.
רק 213 מבני הקהילה היהודית בקוטנו שרדו את השואה.
לאחר השואה
קהילת קוטנו חרבה בשואה ולא הוקמה שוב.
בספטמבר 2015 התבצעו עבודות ניקיון בבית העלמין בקוטנו, שאורגנו על ידי אגודת ידידי קוטנו.
לאו סטאטס
לאו סטאטס (בצרפתית: Léo Staats 1952–1877) היה רקדן, כוריאוגרף ומנהל בלט צרפתי.
ביוגרפיה
לאו סטאטס למד בלט אצל פרנסיס מראנט, רקדן באופרה של פריז, וככל הידוע, הופיע לראשונה ב-1887. ב-1908 התמנה למנהל בלט באופרה של פריז. בשנים 1926–1928 היה הכוריאוגרף הראשון להצגות בהיכל הראינוע רוקסי בניו יורק. סגנון הכוריאוגרפיה שלו תואר כנאו-קלאסי.
השדרה הקטנה (בודפשט)
אורכו של השדרה הקטנה הוא כ-1.5 קילומטרים. בשנת 1866 הושק קו רכבת קרונית הסוסים הראשון של פשט מככר קאלווין עד אויפשט. כיום, חשמליות 47, 48 ו-49 נוסעות לכיכר דיאק פרנץ. רוחב הכביש 55 מטר בחלקו הצפוני, ומצטמצם ל-27 מטר בחלקו הדרומי. בצפון (בניגוד לשדרה הגדולה) הוא אינו נוגע בדנובה, הוא מתחיל מככר דיאק פרנץ, עובר דרך אסטוריה וככר קאלווין ומסתיים בככר פוואם, בראש הגשר בצד פשט של גשר החירות.
היסטוריה
השדרה הקטנה נוצרה לאורך תוואי חומת העיר שהקיפה את פשט בימי הביניים, ליתר דיוק במיקום הדרך הארצית אחרי החפיר של חומת העיר. חומת העיר נפגעה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה, לאחר שלא יכלה להגן על היישוב לא מפלישת המונגולים לאירופה ולא מפלישת הטורקים היא לא נבנתה מחדש לאחר כיבושה מחדש של בודה מידי הטורקים ב-1686. עד מהרה צמח ממנה פשט, כתוצאה מהשילוב, הכבישים שליד חומת העיר לשעבר הפכו מאוחר יותר לשדרה הקטנה.
הקטע בין גשר החירות לאסטוריה נפתח שוב לתנועה באוקטובר 2009 לאחר השיפוץ הקשור לבניית קו המטרו 4, למרות שקטע שדרת המוזיאון קיבל את הציפוי העליון רק באביב 2010. כחלק מההשקעה של 12 מיליארד פורינט הונגרי, שופצה גם מסילת החשמלית, וכביש של קילומטר אחד משני הצדדים שופץ מחדש. במהלך השיפוץ הוקמו גם שבילי אופניים דו-צדדיים, באורך קילומטר אחד.
שדרת ואמהאז (בית המכס)
היא קיבלה את שמה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-18 : הוא נקרא אז Fleischhacker Gassé על שם הקצבים הרבים שחיו שם, בשנת 1875 נבנה בית המכס הראשי על גדות הדנובה, ומאז ואילך נקרא קטע כביש זה בשם שדרת בית המכס.
כיכר קלווין
הצומת המורכבת ביותר של השדרה הקטנה, שם מצטרפים אליה שישה רחובות. אחד מהם, דרך איליאי (Üllői ú t), הנחשב לכביש הארוך ביותר בבודפשט.
שדרת המוזיאון
במאה ה-19, הוא נקרא Land Strasse, כלומר "דרך ארצית". בשנת 1874 החליטה המועצה לעבודות ציבוריות לחלק את קטע הכביש לשלושה קטעים ולתת שם לכל קטע. באותה תקופה עמד שם המוזיאון הלאומי של הונגריה כבר 28 שנים, כך שהיה ברור שלקטע הדרך שלפניו יהיה שם ראוי.
פסגת סנטינל (אנטארקטיקה)
פסגת סנטינל (באנגלית: Sentinel Peak; מילולית: פסגת הזקיף) היא פסגה חדה נישאת באזור גבעות קוקרי, בעמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,000 מטרים מעל פני הים.
הפסגה היא הנקודה הגבוהה ביותר בחלק הדרומי-מרכזי של גבעות קוקרי.
גילוי ומיפוי הפסגה
רכס גבעות קוקרי (ובהן גם פסגת סנטינל) התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת דיסקברי) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי סקוט.
השם הוא תיאורי. הפסגה מתנשאת מעל המישור שסביבה כזקיף השומר עליה.
ארנסט תלמן (סרט)
ארנסט תלמאן (סרט)
ג'רי האריס
'''ג'רי ד. האריס ג'וניור (באנגלית: .Jerry D. Harris Jr''') הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, בתפקידו האחרון שירת כראש אגף תכנון במטה חיל האוויר של ארצות הברית.
ביוגרפיה
האריס סיים ב-1985 לימודי תואר ראשון בהנדסת מכונות באוניברסיטת המדינה של וושינגטון. התגייס לחיל האוויר והוכשר כטייס F-16 פייטינג פלקון.
שירת כקצין תכנון לטווח ארוך ואסטרטגיה במפקדת נאט"ו בנאפולי שבאיטליה. שירת כקצין מבצעים בלהק המבצעים של כנף הקרב ה-20 וקצין מבצעים בטייסת הקרב 79.
בשנים 2003–2005 פיקד על טייסת הקרב 79 ולאחר מכן שימש מנהל המטה של להק המבצעים וסגן מפקד כנף הקרב 20. בינואר 2006 יצא ללימודים בני שנה במכללה לביטחון לאומי של הודו. בינואר 2007 מונה למפקד להק האימונים 505. ביולי 2008 מונה למנהל מבצעי האוויר, חלל ומידע של חיל האוויר ה-13 בהוואי.
בנובמבר 2008 מונה למפקד כנף הקרב השמינית בבסיס חיל האוויר בקונסאן שבקוריאה הדרומית. בספטמבר 2009 מונה לעוזר ראש מחלקת מבצעים, תוכניות ותכנון במפקדת כוחות האוויר של פיקוד האוקיינוס השקט.
בספטמבר 2010 מונה למפקד כנף הקרב ה-56, המאמנת טייסי F-16, ובתפקיד זה הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. בספטמבר 2012 מונה לסגן מפקד חיל האוויר החמישי של ארצות הברית שבסיסו ביפן. במרץ 2014 מונה לראש מחלקת תוכניות באגף התכנון של חיל האוויר והעולה לדרגת מייג'ור גנרל. באפריל 2015 מונה לסגן מפקד פיקוד הקרב של חיל האוויר.
בפברואר 2017 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש אגף תכנון אסטרטי במטה חיל האוויר. באוקטובר 2018 מונה לראש אגף תכנון במטה חיל האוויר. הוא פרש מהשירות באוקטובר 2019 ובמקומו מונה דייוויד נחום.
במהלך שירותו צבר מעל 3,300 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, F-16 פייטינג פלקון, מיג-21 ומיג-29.
האריס בעל תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת אמברי-רידל בפלורידה, בעל תואר שני מאוניברסיטת חיל האוויר, בוגר המכללה למטה של הכוחות המזוינים, מכללת המלחמה של חיל האוויר. הוא למד במכללה לביטחון לאומי של הודו והוא בוגר קורס הפסגה לגנרלים (Capstone) באוניברסיטה לביטחון לאומי.
ויליאם היקי
ויליאם אדוארד היקי (באנגלית: William Edward Hickey; 19 בספטמבר 1927- 29 ביוני 1997), היה שחקן קולנוע אמריקאי. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1985 על הופעתו בסרט "הכבוד של פריצי".
ביוגרפיה
היקי נולד בברוקלין לנורה ואדוארד היקי, שניהם ממוצא אירי. החל את להופיע בגיל עשר במופעי רדיו. השתתפותו הראשונה בסרט הייתה בסרטו של פרד זינמן "כובע מלא גשם" ולאחר מכן בקומדיה של מל ברוקס "המפיקים". שיחק בשנות ה-70 בתור ההיסטוריון במערבון של ארתור פן "איש קטן גדול" ובתור המטיף בדרמה של ג'ון יוסטון "דם חכם".
ב-1985 שיחק בקומדיית הפשע של "הכבוד של פריצי" בה גילם את דון קוראדו פריצי, קיבל על הופעתו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-1986 שיחק בדמותו הספרותית של אומברטינו דה קאסל אחד ממנהיגי מסדר הפרנציסקנים בסרטו של הבמאי הצרפתי ז'אן-ז'אק אנו המבוסס על הרומן "שם הוורד". ב-1989 גילם את פרנק קלר בסרט הפשע "ים של אהבה", את הדוד לואיס בקומדיה "כיף של חופשה" ואת מפעיל הבובות בסרט האימה "אדון הבובות".
ב-1990 הועמד היקי לפרס אמי על הופעת אורח שנתן בסדרה "אגדות מעולם המסתורין", בנוסף שיחק בקומדיית הספורט של בילי קריסטל "תשכחי את פריז" ואת בילי ספרו בקומדיה "שמיים כחולים שלי". ב-1993 דיבב בסרט "הסיוט שלפני חג המולד" את דמותו של ד"ר פינקלשטיין. השתתף בתפקיד משני ב-1997 בקומדיה "הצילו, עכבר בבית!".
היקי נפטר בשנת 1997 כשהיה בן 69 מסיבוך נפחת במהלך צילומים, הוא נקבר ב"בית הקברות אברגרינס" שבברוקלין.
מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה
פעילות המחלקה
המחלקה מייצגת את רשויות המדינה בתחומי המשפט המינהלי והחוקתי. עיקר תפקיד המחלקה הוא בייצוג הממשלה, המשרדים החברים בה ורשויות מדינה נוספות כגון צה"ל ורשות החברות הממשלתיות. המחלקה מגינה בבג"ץ על החלטות שלטוניות המתקבלות במוסדות המדינה, ובכך משפיעה על יכולת המשילות של השלטון ופעולה תקינה וחוקית של רשויות השלטון.
ב-2000, לאחר חקיקת חוק בתי משפט לעניינים מינהליים, הועברו חלק מסמכויות בג"ץ לבתי המשפט המחוזיים בשבתם כבתי המשפט לעניינים מינהליים. ייצוג רשויות המדינה מבוצע על ידי המחלקות המינהליות בפרקליטויות המחוז. מחלקת הבג"צים מטפלת בערעורים המוגשים לבית המשפט העליון על פסקי דין אלו. המחלקה מטפלת גם בעתירות נגד ועדת השחרורים, מעצרים מינהליים, בהליכים הקשורים לבחירות לכנסת וכו'. המחלקה מונה כ-60 עובדים ובהם כ-30 פרקליטים.
ביקורת
כחלק מהביקורת על בית המשפט הגבוה לצדק, בעקבות המהפכה החוקתית והאקטיביזם השיפוטי שהנהיג אהרן ברק, נטען כי המחלקה נוטה לייצג את עצמה ולא את עמדת המדינה בבג"ץ ואף להציג עמדה מנוגדת. ביקורת זו מתמקדת בעיקר בייצוג עמדות של הממשלה ושל שרים המרכיבים אותה, ולא בהחלטות של רשויות המדינה בכללותן.
סופיאן אל-בקאלי
סופיאן אל-בקאלי (בערבית: سفيان البقالي; נולד ב-7 בינואר 1996) הוא אתלט מרוקאי, האלוף האולימפי (טוקיו 2020), סגן אלוף העולם (לונדון 2017), זוכה מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019) ו-5 פעמים ברציפות במקום ראשון בעולם (2018–2022) בריצת 3000 מטר מכשולים.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים במקום רביעי בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי חדש של 8:14.35 דקות.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בלונדון שבאנגליה ב-8 באוגוסט 2017 זכה במדליית כסף בריצת 3000 מטר מכושלים בתוצאה של 8:14.49 דקות, אחרי קונססלוס קיפרוטו מקניה (8:14.12 דקות) ולפני אוון ג'אגר מארצות הברית (8:15.53 דקות).
2019
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר ב-4 באוקטובר 2019 הוא זכה במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:03.76 דקות, אחרי קונססלוס קיפרוטו (8:01.35 דקות) ולאמצ'ה גירמה מאתיופיה (8:01.36 דקות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת טוקיו (2021) זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:08.90 דקות, לפני לאמצ'ה גירמה (8:10.38 דקות) ובנג'מין קיגן מקניה (8:11.45 דקות).
אלוף עולם
ביוג'ין 2022 זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:25.13, לפני למצ'ה גירמה מאתיופיה (8:26.01 דקות) והקנייתי קונסלוס קיפרוטו (8:27.92 דקות).
Tu Foto del DNI
Tu Foto del DNI (בעברית: תמונת הזהות שלך) הוא סינגל שהוקלט על ידי מרמי, ביחד עם הזמרת-יוצרת הספרדייה איתנה. השיר יצא לאור ב-14 בספטמבר 2020, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל שלא מתוך אלבום. השיר הופץ בפורמטים דיגיטליים וברשתות הסטרימינג.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד השירים שבספרד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מרמי, פבלו סבריאן, מאוריסיו רנגיפו, אנדרס טורס ואיתנה והופק על ידי מאוריסיו רנגיפו ואנדרס טורס. לפי אתר המוזיקה Genius, השיר יצא במקור כבר ב-11 בספטמבר 2020, אך עם זאת האודיו הרשמי שלו הועלה ליוטיוב רק ב-14 בספטמבר באותה השנה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-4 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מרמי ב-14 בספטמבר 2020 ולא ב-11 בספטמבר באותה השנה. האודיו צבר למעלה מ-635 אלף צפיות.
קורפוס הפרשים שמטוב
קורפוס הפרשים שמטוב (בגרמנית: Kavallerie-Korps Schmettow) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1919. הקורפוס הוקם ב-1916 כקורפוס פרשים, וב-1917 הפך לקורפוס חי"ר בשם הקורפוס ה-65.
היסטוריה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 היו לצבא הקיסרות הגרמנית ארבעה קורפוסים של חיל פרשים. עם זאת, הפרשים התגלו כלא-יעילים לנוכח מלחמת החפירות, ובהדרגה הוסבו קורפוסי הפרשים לקורפוסים של חי"ר. כך קרה, שכאשר הצטרפה ממלכת רומניה למלחמה, לא היה לגרמניה פיקוד פרשים מסודר בחזית המזרחית. לפיכך ב-31 באוגוסט 1916 אוחדו בחיפזון מספר יחידות פרשים גרמניות ואוסטרו-הונגריות ליצירת קורפוס הפרשים שמטוב בפיקוד אברהרד פון שמטוב. הקורפוס כלל את דיוויזיית הפרשים הגרמנית ה-3, דיוויזיית הפרשים האוסטרו-הונגרית ה-1 והדיוויזיה ה-51 של ההונבד (המרכיב ההונגרי בצבא האוסטרו-הונגרי).
הקורפוס השתתף בהצלחה במערכה ברומניה כחלק מהארמייה התשיעית של אריך פון פאלקנהיין. הוא לחם בקרב טרנסילבניה, קרב בוקרשט וקרב ארגס. עם סיום המערכה הרומנית פורק הקורפוס והפך לקורפוס חי"ר בשם הקורפוס ה-65. שמטוב המשיך לפקד עליו. הקורפוס הועבר לחזית המערבית כחלק מהארמייה השביעית כשהוא כולל ארבע דיוויזיות. הקורפוס השתתף בקרב השני על האן ולאחר מכן במתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. הקורפוס פורק עם סיום המלחמה.
רצח אופי (סדרת טלוויזיה)
רצח אופי (באנגלית: The Alienist) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת מתח פסיכולוגית תקופתית, המבוססת על הרומן בעל אותו שם מאת קיילב קאר. עונתה הראשונה של הסדרה כללה עשרה פרקים ששודרו לראשונה ברשת TNT ב-21 בינואר 2018, לפני הצגת הבכורה הרשמית שלה ב-22 בינואר 2018. פרק הסיום של העונה הראשונה שודר ב-26 במרץ 2018.
בסדרה מככבים דניאל בריהל, לוק אוונס ודקוטה פנינג כצוות אד הוק שחובר באמצע שנות 1890 בניו יורק כדי לחקור רוצח סדרתי שרוצח ילדי רחוב. הסדרה משלבת עובדות עם בדיות על ידי הכללת דמויות שהן דמויות היסטוריות, כמו תיאודור רוזוולט, שכיהן בתפקיד מפכ"ל המשטרה בשנים 1895-1897. ב-16 באוגוסט 2018, TNT הזמינה סדרת המשך המבוססת על רומן ההמשך. העונה השנייה, תחת הכותרת The Alienist: Angel of Darkness (המבוססת על רומן ההמשך בשם זה ), אמורה לצאת לבכורה ב-19 ביולי 2020. זכויות ההפצה הבינלאומיות נרכשו על ידי Netflix.
בישראל, הסדרה ניתנת לצפייה באמצעות שירות ההזרמה של נטפליקס.
עונה 1
שנת 1896, כאשר סדרת מקרי רצח של זונות ממין זכר מתרחשים בניו יורק, המפכ"ל החדש, טדי רוזוולט, קורא לד"ר לאסלו קרייזלר, פסיכולוג פלילי וג'ון מור, מאייר עיתונים, לנהל את החקירה בסתר. מצטרפת אליהם שרה האוורד, מזכירת המפכ"ל, כמו גם האחים התאומים היהודים מרקוס ולוציוס אייזקסון, שניהם בלשים במחלקת המשטרה של ניו יורק (NYPD).
הצוות מוצא התנגדות בתוך המשטרה לחקירתם, בעיקר מצד קפטן קונור והפקח בירנס שפרש לאחרונה, שניהם מחויבים יותר להגן על המוניטין של החברה הגבוהה של ניו יורק מאשר למצוא את הפושעים; כמו גם מהאזרחים העניים והמעמד הנמוך והפועלים שלא סומכים עליהם מפני שהם באים מבחוץ.
עונה 2
שנת 1897. על רקע הוצאתה להורג בכיסא חשמלי של מרתה נאפ בכלא סינג סינג, לאחר שהואשמה ברצח תינוקה, שרה האוורד, יחד עם לאסלו קרייזלר ועיתונאי הניו יורק טיימס ג'ון מור, מקימים סוכנות בילוש פרטית פורצת דרך והם עושים הכל כדי לגלות את הרקע למקרה ויעשו ככל שנדרש כדי למצוא את בתו החטופה של אציל ספרדי. בעוד שרה מתעמקת בחקירות פשיעה, ג'ון עושה כמיטב יכולתו למצוא איזון בין חייו האישיים והמקצועיים כשהוא חוקר את העולם התחתון של ניו יורק.
אחוזת דאונטון 2: עידן חדש
אחוזת דאונטון 2: עידן חדש (באנגלית: Downton Abbey: A New Era) הוא סרט דרמה היסטורי המהווה המשך לסרט "אחוזת דאונטון" משנת 2019. שני הסרטים נכתבו על ידי ג'וליאן פלוס, יוצר וכותב סדרת הטלוויזיה באותו השם, כאשר את סרט ההמשך ביים סיימון קרטיס, שהחליף את מייקל אנגלר שהיה אמון על בימוי הסרט הראשון.
פיתוח
לאחר עליית הסרט הראשון לאקרנים בשנת 2019, היוצר ג'וליאן פלוז וצוות ההפקה הצהירו שכבר יש להם רעיונות להפקת סרט המשך. בינואר 2020, דווח שפלוז יתחיל לעבוד על תסריט הסרט ההמשך לאחר שיסיים את התסריט עבור סדרת הדרמה "The Gilded Age". בספטמבר 2020, ג'ים קרטר, המגלם את דמותו של קרסון, אישר כי תסריטו של סרט ההמשך נכתב, ובפברואר 2021, יו בונוויל, המגלם את דמותו של רוברט, הצהיר בראיון ל-BBC Radio 2 שברגע שצוות השחקנים יחוסן נגד מגפת הקורונה, הסרט יופק.
ב-25 באוגוסט 2021, הוכרז שמו הרשמי של הסרט: "Downton Abbey: A New Era" (בתרגום חופשי לעברית: "אחוזת דאונטון: עידן חדש").
ליהוק
מרבית צוות השחקנים הראשי של הסרט הראשון צפוי לשוב לגלם את דמויותיהם. בנוסף, לצוות השחקנים לוהקו יו דאנסי, לורה האדוק, נטלי ביי ודומיניק וסט בתפקידים שטרם פורסמו.
צילומים
צילומי הסרט התעתדו במקור להתקיים בין 12 ביוני ל-12 באוגוסט 2021, בהמפשייר, אנגליה, אך מנגד, "דדליין הוליווד" אישרה כי הצילומים החלו באמצע אפריל 2021. ב-16 ביולי 2021, הודיעה אליזבת מקגאוורן בפוסט בחשבון האינסטגרם הפרטי שלה כי היא סיימה את הצילומים.
הפצה
הסרט התעתד לעלות לאקרנים בבתי הקולנוע ב-22 בדצמבר 2021, לפני שנדחה ל-18 במרץ 2022, ולאחר מכן שוב ל-29 באפריל בבריטניה, וב-20 במאי בארצות הברית. הסרט אף עתיד להיות זמין לצפייה בשירות "Peacock" ב-4 ביולי, 45 ימים לאחר עלייתו לאקרנים בבתי הקולנוע האמריקאיים. הסרט הוקרן לראשונה בכיכר לסטר שבלונדון ב-25 באפריל 2022.
רותי (שיר של דנה אינטרנשיונל)
"רותי" (מעוצב: "Rוּתי") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. הוא יצא לאור ב-25 ביוני 2017, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום. הוא נכתב והולחן על ידי רגב דהן והופק על ידי אורי "Ori-O" גלילי.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי רגב דהן והופק על ידי אורי "Ori-O" גלילי. את "רותי" הוציאה אינטרנשיונל בהפרש של שלושה שנים מאז יציאת הסינגל הקודם שלה, "אמונות קטנות" (2014). ב-20 ביוני 2017 נודע כי "רותי" עתיד להתפרסם כסינגל רשמי מטעם אינטרנשיונל. בהמשך, הופץ ב-25 ביוני עם קליפ מילים נלווה.
"רותי" עוסק בעקרת בית מיואשת בשם רותי שמפנטזת על "מקום טוב יותר". בריאיון לרדיו תל אביב הצהירה אינטרנשיונל: "רותי היא בחורה מדליקה, הייתי מתארת אותה על גבול הדו קוטבית. היא רוצה לברוח, והיא לא יודעת מה לעשות, אם להיות פה או להיות שם. סיפור מהסוג שהרבה נשים עוברות בחיים כשהן עוברות את גיל 30, אם להתנהג כמו ילדה או לקבל אחריות על החיים, אם לברוח ולנסות במקום אחר כי לא טוב לך. ואז את עושה סיבוב ומגלה שבעצם מתחת לאף הכי טוב לך. שיר שאמור להצחיק ולעשות פאן, כמובן שיש שכן חתיך צעיר ממנה שתמיד עושה לה עיניים והיא שוקלת אם להיות קוגרית או לא... אני בטוחה שאני מזדהה איתה, אני מרגישה שזה שיר עליי וכשאני משמיעה את השיר לאנשים הם אומרים שאלה מילים מהחיים. הרבה נשים יכולות להיזדהות איתה, נשים מבולבלות שלא כרוכות אחרי גבר בעיניים עצומות ושרוצות יותר עצמאות".
הופעה
אינטרנשיונל ביצעה לראשונה עם השיר על ביום העצמאות 2018, כשנה לאחר יציאת השיר הסינגל.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר פורסם ב-25 ביוני 2017 והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של דנה אינטרנשיונל, עם עטיפת הסינגל עצמו.
נכון ליולי 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה ממיליון צפיות.
אירוויזיון הילדים 2023
אירוויזיון הילדים 2023 תהיה התחרות ה-21 של אירוויזיון הילדים מטעם איגוד השידור האירופי. מארחת התחרות היא צרפת, לאחר שהמדינה זכתה באירוויזיון הילדים 2022 עם הזמר ליסנדרו והשיר שלו. התחרות תתקיים ב-26 בנובמבר 2023 בפאלה ניקאיה בניס, צרפת.
מיקום
ב-11 בדצמבר 2022, זמן קצר לאחר הניצחון של צרפת, אישרה מנכ"לית France Télévisions, דלפין ארנוט, באמצעות טוויטר שהערוץ יארח את התחרות בצרפת.
ב-3 באפריל 2023, איגוד השידור האירופי הודיע כי התחרות תתקיים בפאלה ניקאיה בעיר ניס שבצרפת.
זאת תהיה הפעם השנייה בסך הכל שבה תתקיים התחרות על ידי המדינה.
קוליבריים אמיתיים
קוליבריים אמיתיים (שם מדעי: Trochilinae) היא תת-משפחה של עופות קטנים ממשפחת הקוליבריים המצויים רק ביבשת אמריקה.
מאפיינים
קוליברים אלה כוללים כמעט את כל המינים למעט 6 סוגים מתת-משפחת קוליבריים טרופיים (Phaethornithinae). הם מופיעים במגוון צבעים, צורות ובתי גידול. הם קטנים מאוד מאורך 5 ס"מ אצל קוליברי זעיר מצוי - הקטן שבעופות, עד ל-23 ס"מ אצל קוליברי ענק (Patagona gigas). מקוריהם באים באורכים שונים עד לאורך 10 ס"מ אצל קוליברי ארך-מקור שהוא בעל המקור הארוך ביותר בעולם ביחס לגופו. המקור יכול להיות ישר או מאונקל, קצר או ארוך. הקוליברים מעופפים עם כנפיים מיוחדות דמויות חרמש העוזרות להחזיקם במקום ומרחפים בין פרחים שונים לעבר הצוף שהם מפיקים. הקוליברים חייבים לאכול ללא הרף אחרת ימותו.
הם מצויים ביערות, ג'ונגלים, ערבות וכמה מינים חיים אפילו במדבריות אמריקה. ישנם אפילו מינים החוצים כמה מפרצים בנדידה כמו קוליברי אדום-חזה מצוי.
מלחמת אסא והכושים
אסא והכושים היא מלחמה המתוארת בתנ"ך בין זרח הכושי ובין אסא מלך יהודה. היא מתוארת ב, אולם אינה נזכרת כלל בספר מלכים.
זיהוי הכושים
יש מהפרשנים שזיהו את הכושים עם הנובים שנמצאים כיום באזור סודאן. לעומתם, פרשנים אחרים טוענים כי הכושים הם שבט של אנשים שישבו דרומית לשבט יהודה, ודרומית לפלשתים, וכן צפונית למצרים, שלפי חלק מהפרשנים הייתה היא שבאה עם זרח הכושי למלחמה, משום שהוא היה פרעה מלך מצרים באותה תקופה.
מהלך המלחמה
לצבא אסא היו 300,000 חיילים משבט יהודה ו-280,000 משבט בנימין, שבט בנימין היה באותה תקופה חזק, והיו לו גם קשתים מיומנים, משום שלאולם שהיה משבט בנימין נולדו בנים שהיו קשתים. לזרח הכושי, שלפי פרשנים רבים היה באותו זמן מלך מצרים, היו מיליון חיילים ו-300 מרכבות, והם נלחמו בגיא צפתה למרשה שהיא גיא הנצפה ממרשה. תרגום השבעים, לעומת זאת, גורס "בגיא צפונה למרשה", ולפי פירוש זה התכוון זרח לחדור לתחום יהודה בדרך העולה אל חברון.
כמתואר בתנ"ך, אסא התפלל לפני אלוהים ואמר לו כי הוא יכול להצילם מהכושים, אף על פי ששבטי יהודה ובנימין היו קטנים ביחס לגודל הצבא של הכושים. ניצח צבא יהודה את כוש ולקח משם שלל רב, וכן לקח צאן ובקר, ויחד עם שלל זה חזר לירושלים.
יוחנן אהרוני מייחס את שרידי החורבן בתל באר שבע, המיוחסים ל, להתקפתו של זרח הכושי.
לאחר המלחמה
לאחר ניצחון המלחמה, אמר עזריהו בן עודד לאסא שניצחון המלחמה בכושים הוא בזכות אמונתם באלוהים ורק אם ישמעו לו יוכלו להמשיך להתחזק. אך אם לא ישמעו בקולו, ימשיכו עמים שונים להילחם בהם, וללא מושיע. אחרי ששמע אסא את דברי הנביא, החליט לשבר את כל העבודה זרה שהייתה באותו זמן בארץ יהודה, וכל עם ישראל הגיעו להקריב קרבנות באותה השנה.
הערכת מקור הסיפור
ייתכן שהמקור לסיפור זה בספר דברי הימים היה מחזור סיפורי הנביאים, ששימשו עבור עורך דברי הימים כמקורות נוספים על ספר מלכים, וזאת משום שבהמשך מופיעים דברי הנביא עזריהו בן עודד.
לדעת נדב נאמן, למחבר דברי הימים (לא לפני המאה ה-4 לפנה"ס) הגיע טקסט קדום, שבו סופר על ניצחונו הגדול של אסא, אולם מאחר שהמונח "כושים", כמציין קבוצות רועים-נוודים, כבר לא הובן על ידו, הוא סבר שמדובר במסע צבאי מצרי ולכן תיאר מדמיונו צבא של מעצמה, ואת התיאור המעובד, שכלל גם עזרה אלוהית, שיבץ במסגרת תיאור שלטונו של אסא וייחס אותו לתקופה שבה עשה מלך זה הטוב בעיני ה'.
007 באזור המסוכן
007 באזור המסוכן (באנגלית: The Living Daylights) הוא הסרט ה-15 בסדרת סרטי הריגול ג'יימס בונד, והסרט הראשון בו שיחק טימותי דלטון כסוכן ה-MI6 הבדיוני ג'יימס בונד. כותרת הסרט באנגלית נלקחה מספורו הקצר של איאן פלמינג "The Living Daylights".
תחילת הסרט (בעקבות הכותרת) דומה לסיפור הקצר, שבו בכיר סובייטי עומד לערוק למערב. בונד נשלח להגן עליו ומנטרל צלפית שמנסה להרוג אותו. הסרט מתחיל כשבונד חוקר את מותם של מספר סוכני MI6. העריק הסובייטי, גאורגי קוזקוב, מודיע לבריטים שגנרל פושקין, ראש הק.ג.ב., מתכנן להרוג מרגלים בריטים ואמריקאים. כשנדמה שהסובייטים חוטפים בחזרה את קוזקוב, רודף אחריו בונד ברחבי אירופה, מרוקו ואפגניסטן.
מפיקי הסרט הם אלברט ברוקולי, בנו החורג מייקל וילסון ובתו ברברה ברוקולי. הסרט זכה לשבחים מפי המבקרים וגם להצלחה כספית, והכניס 191.2 מיליון דולר ברחבי תבל.
זהו הסרט האחרון בסדרה שנשא את שמו של אחד מספריו של איאן פלמינג עד ליציאת הסרט קזינו רויאל בשנת 2006, 19 שנים לאחר מכן.
תקציר העלילה
בקטע הפתיחה, הסוכנים 002, 004 ו-007 צונחים לתוך צוק גיברלטר כחלק ממשחק מלחמה שנועד לבדוק את הגנת המקום. 002 (גלין בייקר) נשבה מיד בידי ה-SAS בעוד בונד ו-004 (פרדריק וורדר) מתחילים לטפס על הצוקים לבסיס. בעודם מעפילים, מופיע רוצח (קרל ריג) ואחרי שהוא יורה בשומר SAS, הוא משחיל לחבל של 004 טבעת טיפוס הרים ועליה הכתובת "סמירט ספיונאם" (מוות למרגלים), לפני שהוא חותך את החבל והורג את 004. בונד (טימותי דלטון) רודף אחרי הרוצח שנמלט בלנד רובר הטעונה בחומר נפץ לאורך כבישי גיברלטר. בונד חודר לתוך המכונית ונאבק עם הרוצח, המכונית נופלת מצוקי גיברלטר, בונד נמלט (באמצעות מצנח המילואים שברשותו) בעוד הג'יפ נופל מהצוק לתוך הים, הרוצח נותר בתוך הלנד רובר ומתפוצץ. בונד נוחת על יאכטה שמשייטת במקום ועליה אישה בשם לינדה (קל טיילר), שאומרת לפני כן בטלפון לחברתה שהיא מחפשת "גבר אמיתי". כשלינדה מבחינה בבונד היא מציעה לו כוס שמפניה ואומרת: "תצטרף אלי?" בראותו שלינדה מציעה לו משקה, בונד מעכב את זמן הדיווח שלו למפקדיו בשעתיים.
בברטיסלאבה, בונד ביחד עם סונדרס (תומאס ויטלי), סוכן MI6 נוסף, מפקח על עריקתו של מפקד בכיר בק.ג.ב., גנרל גאורגי קוזקוב (ירון קרבה). הם מפקחים על בריחתו מאולם קונצרטים. הוא מבחין בצלף שמיועד לרצוח את קוזקוב, ונוכח לדעת שמדובר למעשה בצ'לנית שראה בקונצרט, קארה מילובי (מרים ד'אבו). הוא חושד שהיא לא באמת רוצחת, ויורה ברובה שלה שמועף מידיה במקום להרוג אותה, לקול מחאתו של סונדרס. קוזקוב מוברח דרך צינור הגז הרוסי למערב. באנגליה, באחוזה כפרית (בית בליידן), מודיע קוזקוב לראשי ה־MI6 שגנרל לאוניד פושקין (יורשו של גנרל גוגול) הפעיל מחדש את התוכנית הישנה של "סמירט ספיונאם", שמשמעותה ברוסית "מוות למרגלים". הוא נותן להם רשימת מטרות של סוכנים בריטיים ואמריקאיים. מיד חושדים שמילובי היא רוצחת. מנהיגי ה-MI6 עוזבים ללונדון להתייעץ בנושא עם הממונים עליהם, בעוד קוזקוב נותר באחוזה. זמן מועט אחרי כן, רוצח ששמו נקרוס (אנדריאס וישנייבסקי) מסתנן לתוך הבניין, שורף את רשימת המטרות, וחוטף את קוזקוב במסוק, אחרי שהוא הורג שני סוכנים ופוצע שניים אחרים.
בונד יוצא במשימה להרוג את פושקין אבל הוא נוסע קודם לכן לברטיסלבה כדי לחקור את הקשר של מילובי לסיפור. כשהוא מגלה שהכדורים ברובה שלה היו כדורי סרק ושמילובי היא בת זוגו של קוזקוב, הוא חושד שקוזקוב ביים "עריקה". בעודו מהתל בסוכן הק.ג.ב. שנשלח לעקוב אחרי מילובי, היא ובונד, עם צ'לו הסטרדיוואריוס שלה, שנקרא "ליידי רוז", נמלטים לאוסטריה. בקטע האחרון במסעם הם מחליקים במורד ההרים באמצעות קופסת הצ'לו אחרי שכוחות צבא רודפים אחריהם ומנסים להרוג אותם בלא הצלחה. אחרי הפוגה קצרה עם קארה בווינה, פוגש בונד את עמיתו מה-MI6 סונדרס בלונה פארק בוורסטלפראטר. שם הוא מגלה את הקשר בין קוזקוב וסוחר הנשק האמריקאי לשעבר בראד ויטאקר (ג'ו דון בייקר), שמציע למכור את הנשק המתקדם שלו לסובייטים. נקרוס, מחופש למוכר בלונים, הורג את סונדרס, ומשאיר בלון שעליו כתוב "סמירט ספיונאם".
בונד מסתנן לחדר המלון של פושקין בטנג'יר וחוקר אותו תחת איומי אקדח. פושקין (ג'ון ריס-דייוויס) מגלה לבונד שבניגוד לסיפורו של קוזקוב, הוא חוקר את קוזקוב בעצמו באשמת מעילה בקרנות ממשלתיות. בונד ופושקין מטקסים עצה ומביימים את רציחתו של פושקין, ומאפשרים לוויטאקר ולקוזקוב, שעכשיו מאמינים שפושקין מת, להמשיך במזימתם. אחרי כן נפגש בונד עם חברו משכבר הימים פליקס לייטר (ג'ון טרי) שמספק לו מידע. בינתיים מילובי יוצרת קשר עם קוזקוב, שמשכנע אותה שבונד הוא סוכן ק.ג.ב., ובהתאם לכך היא שמה לבונד במשקה חומר מרדים (כלוריד הידריט) וקוזקוב ונקרוס תופסים אותו. הם טסים לבסיס טיסה סובייטי באפגניסטן, שם בוגד קוזקוב במילובי ואוסר אותה ביחד עם בונד. הם נמלטים מהכלא שבבסיס, ותוך כדי כך משחררים אסיר שנידון למוות, קמראן שאח (ארט מאליק), סגן מפקד החזית המזרחית של המוג'אהדין. קמראן מביא את בונד ומילובי לבסיס המוג'הדין, שם מודיע בונד לקמראן על תוכניתו של ויטאקר למכור לסובייטים נשק שיוכל להיות מופנה נגד המחתרת האפגנית. ביום שלמחרת, במהלך משימה, בונד מגלה שויטאקר וקוזקוב משלמים ביהלומים עבור משלוח גדול של 500 מיליון דולרים של אופיום על מנת לגרוף רווח ענק שממנו יישאר מספיק לספק לסובייטים את הנשק שלהם. כך, בעוד ויטאקר יתעשר, קוזקוב ישתמש בתהילה החדשה שתהיה מנת חלקו להשתלט על הק.ג.ב., וכך לתקוף את פושקין.
המוג'הדין מסייעים לבונד להסתנן לבסיס האווירי. בונד מטמין פצצה בירכתי מטוס התובלה שמעביר את האופיום, אבל קוזקוב מזהה אותו בדיוק כשהוא עומד לעזוב. בונד חוטף את המטוס, בעוד המוג'הדין תוקפים את הבסיס האווירי מעל גבי סוסים, והורגים סובייטים רבים תוך כדי קרב. מילובי מצטרפת לבונד כשהיא מסיעה ג'יפ לתוך המטוס בעוד הוא ממריא ואחרי כן היא תופשת את ההגה של המטוס, בעוד בונד הולך לאחורי המטוס כדי לנטרל את הפצצה. נקרוס חודר למטוס ואורב שם לבונד ותוקף אותו. בונד נאבק בו ולבסוף משליך את נקרוס אל מותו מחוץ למטוס ומנטרל את הפצצה. מילובי טסה מעל המוג'הדין של קמראן שאח אחריהם רודפים שני משוריינים סובייטיים. בונד משליך את הפצצה על הגשר, הורג את הסובייטים ומציל את אנשיו של קמראן שאח. בינתיים אוזל הדלק במטוסם, ובונד ומילובי נמלטים באמצעות הג'יפ היוצא מהמטוס שמתרסק מיד אחרי כן על הגבעות.
בסצנה האחרונה בסרט, מילובי מנגנת ברסיטל בלונדון. עתידה המוזיקלי מובטח עקב שיתוף הפעולה הבריטי-סובייטי שמספק לה ויזת נסיעות שמאפשרת לה להופיע מאחורי מסך הברזל וגם במערב. בונד, שאמר לה שהוא במשימה, מופיע בהפתעה בחדר ההלבשה שלה אחרי הרסיטל והם חוגגים ביחד את הצלחתם ההדדית.
הפקה
בסתיו 1985 החלה העבודה על התסריט, לאחר אכזבה מביקורות הסרט הקודם "רצח בעיניים". הוחלט כי רוג'ר מור לא ישחק בסרט זה, לאחר ששיחק בשבעה סרטים בסדרה, במשך 12 שנים. החיפושים אחר שחקן חדש כללו את הניו זילנדי סם ניל, האירי פירס ברוסנן והוולשי טימותי דלטון. הבמאי ג'ון גלן והמפיקה ברברה ברוקולי מאוד התלהבו מסם ניל, שלאחר מספר הופעות בסרטים מצליחים יחסית מעמדו כשחקן קולנוע בינלאומי עלה, בניגוד לדעת המפיק אלברט ברוקולי. לאחר מחלוקות רבות, הוחלט כי דלטון יקבל את התפקיד.
צילומי האולפן התקיימו בלונדון, אוסטריה וגיברלטר.
המוזיקה בסרט הייתה הפסקול האחרון בסדרה שהולחן על ידי ג'ון בארי. שיר הנושא, "The Living Daylights", בוצע על ידי להקת א-הא. בעקבות מחלוקות רבות בין בארי ללהקה, יצאו שני ביצועים לשיר – ביצוע המועדף על ידי בארי ומופיע באלבום הסרט, וביצוע המועדף על ידי הלהקה ומופיע באלבומיה.
מכונית הספורט אשר כיכבה בסרט הייתה מסוג אסטון מרטין V8.
במהלך הסרט משתמשות הדמויות כמה פעמים ברכבים, ציוד ותרופות המסומנים בסמל של ארגון הצלב האדום. פעולה זו הכעיסה מספר ארגוני הצלב האדום ברחבי העולם, אשר שלחו מכתבי מחאה בנוגע לסרט. ארגון הצלב האדום הבריטי רצה להעמיד לדין את יוצרי הסרט והמפיצים, אך בפועל לא נעשתה שום פעולה משפטית. כתוצאה מכך, נוספה כתובית הצהרה בתחילת הסרט, המופיעה בכמה מהדורות DVD שלו. זהו סרט בונד השני בו מופיעה הצהרה כזו, לאחר שהראשון היה הסרט הקודם בסדרה, רצח בעיניים, כאשר נודע למפיקים כי בארצות הברית קיימת חברה בשם "תאגיד זוראן" (the Zoran Corporation), ששמה דומה לשמו של הנבל בסרט, 'זורין' (אותו מגלם כריסטופר ווקן), נוספה כתובית הצהרה בתחילת הסרט כי הדמות של 'זורין' והתאגיד הנושא את שמו, אינם מרמזים לאף אדם או חברה בעולם האמיתי.
הפצת הסרט וביקורות
הקרנת הבכורה התקיימה ב-27 ביוני 1987, בלונדון, בנוכחות דיאנה, הנסיכה מוויילס ובעלה צ'ארלס, נסיך ויילס. הסרט השיג רווחים של כ- 191.2 מיליון דולר ברחבי העולם. האתר Rotten Tomatoes נתן ציון כ-70%, ציון המבוסס על 50 ביקורות.
רכס נאש
רכס נאש (באנגלית: Nash Range) הוא רכס הרים מכוסה קרח ברובו בחוף שקלטון, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הרכס הוא חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים.
גובהם הממוצע ההרים 1,206 מטרים מעל פני הים.
גאוגרפיה
אורכו של הרכס 70 קילומטרים.
הרכס גובל בצד המערבי של מדף הקרח רוס, בין קרחון דיקי וקרחון נמרוד.
הרכס גובל בחוף שקלטון ובמדף הקרח רוס שמצפון לו, בין מפרץ בואומונט שמצפון לרכס, וכף וילסון וקרחון נמרוד שבמדרום לרכס, ומשתרע עד מעבר ברידג' וקרחון אלג'י שממערב לרכס.
אתרי הרכס
הרכס כולל את האתרים הבאים:
מקור השם
הרכס נקרא על שמו של וולטר נאש, שהיה מנהיג האופוזיציה בניו זילנד ובהמשך כיהן כראש ממשלת ניו זילנד, והן בהיותו אופוזיציונר, ובפעילותו כראש הממשלה ה-27 של ניו זילנד, תמך בהשתתפות ניו זילנד במשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
יום טוב ליפמן הלפרין (ביאליסטוק)
רבי רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (תקע"ו, 1816, רוזינוי, ליטא - ו' בשבט תרל"ט, 30 בינואר 1879, ביאליסטוק, פולין), [מכונה גם: ר' ליפאלע], היה רב ליטאי, שכיהן ברבנות ערים שונות במרחב הליטאי פולני. נודע על שם ספר השו"ת שלו, ה"עונג יום טוב".
ביוגרפיה
נולד בשנת 1816 ברוז'ינוי לרב ישראל היילפרין רבה של העיר, שהיה תלמידו וקרוב משפחתו של הרב יום טוב ליפמן הלפרין, ידידו של רבי חיים מוולוז'ין ומחבר הספר "קדושת יום טוב". בהיותו כבן שלש (1819), עקרה המשפחה למינסק עם מינויו של אביו לרבה של העיר. במינסק למד בצעירותו מפי חכמי העיר, ובעיקר מראש הישיבה המקומית, רבי מנחם מנדל מפולוצק. הוא נישא למינא גולדא בת ר' יוסף ממינסק, נכדת ר' נפתלי הירץ פינס.
בהיותו בן 20 (1836, תקצ"ו) התמנה למשרת רבנות ראשונה בעיירה קרעווא שליד וילנה. מעיירה זו עבר לכהן כרבה של טשכנובצ'ה שבפולין, אחריה התמנה לרבנות קיידאן, ואחריה לרבנות מזריטש שבפולין. הוא הודח מרבנות מזריטש לאחר שהכריז חרם על החסידים בעיר, הכולל איסור על שתית יינם ונישואין עמם.
בתרי"ט, 1859 התמנה כרבה של ביאליסטוק, משרה בה החזיק עשרים שנה עד פטירתו. הוא היה חביב מאוד על בני קהילתו, וסיפורים על פיקחותו ושנינותו נפוצו בקרב יהודי ליטא שכינוהו בחיבה "ר' ליפא'לה". מעמדו כאחד מגדולי הדור במרחב בו פעל, הביא אותו להביע את עמדתו במגוון נושאים שעמדו על הפרק, וידועה התנגדותו הנחרצת לספרים "סדרי טהרות" של הרב גרשון חנוך הניך ליינר מראדזין, ולספר "דקדוקי סופרים" של רבי רפאל נתן נטע רבינוביץ. מלבד זאת היה מעורב אישית בכל ענייני הקהילה בביאליסטוק.
ר' רפאל יום טוב ליפמן נפטר ביום ו' בשבט תרל"ט, 30 בינואר 1879, ונקבר בבית הקברות הישן בביאליסטוק. האוהל שהוקם על קברו ובית העלמין כולו חרב בתקופת השואה.
שאריף ואכד
שאריף ואכד (נולד ב-1964; בערבית: شريف واكد) הוא צייר, מעצב גרפי ומאייר ספרי ילדים פלסטיני יליד נצרת.
ביוגרפיה
ואכד נולד להורים שהגיעו לנצרת כפליטים מהכפר מג'דל. הוא מתגורר ופועל בחיפה, בנצרת ובסנטה ברברה, קליפורניה, ארצות הברית.
השכלה
1983-1986: תואר ראשון באמנות ובפילוסופיה, אוניברסיטת חיפה.
עבודותיו
יצירותיו של ואכד עוסקות בפוליטיקה במזרח התיכון, בדגש על הסכסוך הישראלי-פלסטיני תוך התמקדות באספקטים האלימים של הסכסוך, לעיתים תוך שימת דגש על הניגודיות שבין הנושא הטעון והאלים לבין אסתטיקה מוקפדת. עבודותיו מוצגות במוזיאון גוגנהיים בניו יורק, מוזיאון ישראל בירושלים,, קרן שארג'ה (איחוד האמירויות), גלריית האומנות של קווינסלנד (אוסטרליה) וקרן לואי ויטון לאומנות בפריז.
המפלגה הדמוקרטית החופשית של שווייץ
המפלגה הדמוקרטית החופשית השווייצרית FDP או המפלגה הדמוקרטית הרדיקלית השווייצרית (בגרמנית: Freisinnig-Demokratische Parte, בצרפתית:Parti radical-démocratique, באיטלקית:Partito liberale-radicale svizzero, ברומאנש:Partida liberaldemocrata svizra) הייתה מפלגה ליברלית בשווייץ, בעבר אחת המפלגות החשובות במדינה. ב-1 בינואר 2009 היא התמזגה עם המפלגה הליברלית של שווייץ כדי ליצור את המפלגה הדמוקרטית החופשית-הליברלים. המפלגה הדמוקרטית החופשית הוקמה בשנת 1894 על יסוד המפלגה הרדיקלית שעמדה במרכז הפוליטיקה השווייצרית החל משנות ה-1830, והתעמתה עם השמרנים הקתולים. הרדיקלים הרכיבו את הממשלות הפדרליות בשווייץ בשנים 1848–1891. המפלגה הדמוקרטית חופשית FDP נשארה דומיננטית במדינה עד להנהגת שיטת הייצוג היחסי בפרלמנט בשנת 1919. בשנים 1945–1987 היא התחלפה לסירוגין עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במעמד של המפלגה הגדולה ביותר בשווייץ. בשנת 1959 לפי הנוסחה המגית זכתה המפלגה לשני מושבים במועצה הפדרלית. בשנים 1990–2000 ירדה קרנה של המפלגה לטובת מפלגת העם השווייצרי. נוכח המצב יצרה FDP קשרים הדוקים עם המפלגה הליברלית הקטנה והתמזגה איתה בשנת 2009. המפלגה קבעה לעצמה כמטרה את קידום החופש והאחריות האישית בתחם הפוליטיקה הכלכלית והחברתית.
היסטוריה
מקור היסודות "ליברלי", "רדיקלי" ו" freisinnig" (מילה גרמנית ישנה עבור "ליברלי" או "חשיבה חופשית") הוא בסכסוך שפרצו בתקופת הרסטורציה בשווייץ בין הקנטונים הקתוליים השמרניים לקנטונים הליברליים. הסכסוך הביא בשנת 1848 להקמת המדינה השווייצרית הפדרלית בעקבות ניצחונם של הקנטונים הפרוטסטנטים והליברליים על הקנטונים השמרניים והקתוליים ב"מלחמת זונדרובונד".