cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דורותי קומפטון
היא הייתה חברה בהרכב המוזיקלי והווקאלי "The Rhythmettes", שכלל גם את בוני פו, מיי קווסטל ומרי מודר. לאחר מכן היא הפכה לחברה בהרכב של המלחין, הכנר הראשי והקלידן טד פיו ריטו.
כלל מרקובניקוב
כלל מרקובניקוב כלל רגיוסלקטיבי המתייחס לתגובות כימיות בהן תרכובת מימן-הלוגן (למשל: מימן כלורי, HCl) מסתפחת (מתווספת) לאלקן או לתרכובת אורגנית אחרת בעלת קשר קוולנטי כפול בין שני אטומי פחמן.
במקרה והמתמירים של שני אטומי הפחמן אינם זהים (כלומר, המולקולה אינה סימטרית) יש לקבוע לאילו מאטומי הפחמן יתווסף אטום המימן, ולאילו אטום ההלוגן.
כלל מרקובניקוב, אשר נוסח ב-1869 על ידי הכימאי הרוסי ולדימיר מרקובניקוב, קובע כי אטום המימן יסתפח לאטום הפחמן שאליו קשור המספר הגדול יותר של אטומי מימן; אטום ההלוגן יסתפח לאטום הפחמן השני. כלל מרקובניקוב תקף גם לגבי תרכובות קטביות נוספות, כגון מים, ועל כן בסיפוחן של תרכובות כאלה לאלקן, יסתפח האטום הטעון במטען חיובי חלקי לאטום הפחמן אליו קשורים אטומי מימן רבים יותר, מבין הפחמנים הקשורים בקשר הכפול.
כלל זה אינו תמיד נכון. תגובות סיפוח בכימיה אורגנית מחולקות לעיתים קרובות ל"סיפוח מרקובניקוב", ו"סיפוח אנטי-מרקובניקוב", המתרחש בתהליך אחר, ותוצאתו - סיפוח המימן לפחמן היותר מותמר. למרות זאת, לכלל מרקובניקוב חשיבות רבה בחיזוי תגובות בכימיה אורגנית ובתעשייה הכימית.
קיים כלל "הפוך" לכלל מרקובניקוב - כלל זייצב - הקובע את אופן עזיבתה של מולקולת מימן-הלוגן מאלקיל-הליד, לקבלת אלקן.
הסבר מפורט
במולקולת מימן-הלוגן, עקב האלקטרושליליות הגבוהה של ההלוגן, קיים מטען חיובי חלקי על המימן, ומטען שלילי חלקי על ההלוגן. המימן החיובי נמשך לקשר הכפול, העשיר באלקטרונים (שמטענם שלילי), ומסתפח אליו כפרוטון (גרעין מימן). אחרי הסיפוח נוצר מטען חיובי רגעי על הפחמן השני, היותר מותמר (בעל פחות מימנים), זאת משום שמטען חיובי על פחמן מותמר יותר יציב יותר, בזכות חפיפת אורביטלים - האלקטרונים מאורבטלי ה-p של המתמירים "זולגים" לאורביטל הריק שעל הפחמן, ומייצבים אותו. לפחמן החיובי הזה מסתפח ההלוגן, לו מטען שלילי לאחר עזיבת הפרוטון.
עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה
עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה (בערבית: النزاع بين فتح وحماس) שמכונה לעיתים גם "מלחמת האזרחים הפלסטינית" הוא שם לסדרה של עימותים אלימים בין פת"ח לחמאס שנערכו לאורך השנים 2006 ו-2007, והסתיימו בהשתלטות חמאס על רצועת עזה והשתלטות מחודשת של פת"ח והרשות הפלסטינית על שטחי A ביהודה ושומרון. ההשתלטות על רצועת עזה התרחשה בין ה-12 ל-14 ביוני 2007. גדודי עז א-דין אל-קסאם והכוח המבצע של חמאס השתמשו בנשק חם לכיבוש מוסדות השלטון וכל שטחי רצועת עזה, תוך רציחת פעילי פת"ח שניסו להתנגד וכליאתם של רבים אחרים. ב-14 ביוני הודיע אבו מאזן על פיטורי ממשלת האחדות של פת"ח וחמאס, ופעילי פת"ח ומנגנוני הביטחון הפלסטיניים הסרים למרותו החלו במעצר אנשי חמאס והחלפתם במוסדות הרשות הפלסטינית בגדה המערבית.
רקע
שורשיו של העימות בין פת"ח וחמאס הם בתחרות ארוכת שנים על ההגמוניה הלאומית הפלסטינית. תחרות זו, בין הפת"ח (שייצג את הזרם הלאומי) לבין חמאס (שייצגה את הזרם האסלאמי), התפרצה ב-2006–2007 לאור מותו של יאסר ערפאת בנובמבר 2004, נסיגתה של ישראל מרצועת עזה במסגרת תוכנית ההתנתקות, ותוצאות הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית שנערכו בינואר 2006.
הקמת חמאס
טרם הקמת חמאס, ההגמוניה במוסדות הפלסטיניים הלאומיים ובקבלת ההחלטות הלאומית הייתה של הפת"ח, שנתפס כמייצגה של התנועה הלאומית הפלסטינית. פת"ח נהנה משליטה רבה מאוד על הארגון לשחרור פלסטין, והנהגת פת"ח (וערפאת אישית) נתפסה בקרב הקהילה הבינלאומית, מדינות ערב וישראל כהנהגת העם הפלסטיני.
הקמת חמאס, תנועה החותרת לשינוי פני החברה הפלסטינית, היוותה קריאת תיגר אידאולוגית על פת"ח ועל הזרם הלאומי ככלל. הן בשאלת פני החברה הפלסטינית (חברה דתית אדוקה לעומת גישה נייטרלית השואפת למדינה מודרנית), הן בשאלת היעדים הלאומיים הפלסטיניים (חתירה לסילוק ישראל והקמת מדינה מהירדן עד הים לעומת נכונות להסתפק בגבולות 67'), והן בשאלת האמצעים להשגתם (התנגדות מזוינת לישראל או שילוב בין מאבק מזוין למשא ומתן מדיני).
על אף שמציאות ששררה בעת הקמת חמאס (האינתיפאדה הראשונה, שליכדה את החברה הפלסטינית נגד ישראל) הייתה גורם מאחד ומקרב בין התנועה לבין פת"ח – כבר בשנים הראשונות נקלעו התנועות לשורת עימותים מתוקשרים, לרבות התנגשויות מזוינות בין פעיליהן. עימותים אלו, שאמנם הביאו למספר נפגעים מצומצם, לא הביאו לפגיעה בעמדה העקרונית של שתי התנועות שראו זו בזו שותפות במאבק מול ישראל.
הסכמי אוסלו והקמת הרשות הפלסטינית
הסכם אוסלו והקמת הרשות הפלסטינית בעקבותיו הביאו להחרפה במתח בין התנועות, לאחר שחמאס סירבה להכיר בהסכם ונמנעה מלהשתלב במוסדות הרשות הפלסטינית. השימוש של חמאס בפיגועי ההתאבדות, והלחצים החיצוניים שפיגועים אלו יצרו עבור הנהגת הרשות, הביאו לאימוץ הולך וגובר של מדיניות כוחנית מצד הרשות לריסון חמאס. מדיניות זו נשענה בהתחלה על סיכול נקודתי של טרור מול ישראל ומעצרים ספוראדיים של פעילי התנועה, אך התגברה יותר ויותר ככל שפיגועי ההתאבדות של חמאס איימו לפגוע באינטרסים של הרשות.
בשנים הראשונות של הרשות הפלסטינית בלטו שני אירועים מרכזיים כשיא המתח בין הרשות לחמאס: אירועי "מסגד פלסטין" ב-1994, בהם דיכוי הפגנות של חמאס מצד הרשות הביא לכעשרה הרוגים של חמאס, ופעילות רחבה שיזמה הרשות באפריל 1996 לפגיעה בחמאס לאחר שורת פיגועי התאבדות בישראל. פעילות זו כללה מעצרים המוניים של אלפים מפעילי התנועה, סגירה ממושכת של מוסדות הצדקה שלה, וכן עינוי והשפלה פומביים של בכירים בתנועה (לרבות גזיזת זקנים). אירועים אלו, שלא הצליחו למנוע את העלייה בפופולריות של חמאס לאורך זמן, נחרטו עמוק בזיכרונם של בכירי חמאס, שאף שבו והתייחסו אליהם כעבור שנים בתור "בגידה" מצד הרשות.
בשנים שלאחר "אירועי 1996" ועד לפרוץ האינתיפאדה השנייה, ניהלו חמאס והרשות הפלסטינית מערכת יחסים רגועה יותר. חמאס אמנם נמנעה מלהכיר באוסלו וברשות הפלסטינית, אך מיתנה את הביקורת על הרשות, ואף הקימה "מפלגת חזית", אשר ייצגה את התנועה בזירה הפוליטית. הרשות מיתנה את פעילותה כנגד חמאס, על אף שהמשיכה לפרקים בפעילות שנועדה לסכל טרור שאיים על האינטרסים של הרשות.
האינתיפאדה השנייה
האינתיפאדה השנייה הביאה לשינוי ביחסי הכוחות שבין חמאס ופת"ח. כישלון המגעים המדיניים היווה הוכחה לצדקת הדרך האידאולוגית של חמאס, ששללה הסדרים עם ישראל. הצורך של הרשות בשיתוף פעולה עם חמאס (בפרט בשנתיים הראשונות לאינתיפאדה) הביא להתרת רסן מצד הרשות, להפסקת הפיקוח על מוסדות חמאס, לשחרור פעיליה שהיו אסורים בידי הרשות ולהרחבת חופש הפעולה שלה. מנגד - מעורבות הרשות בטרור (בתחילת האינתיפאדה באופן כמעט בלעדי) הביאה לשחיקה מצד התמיכה הבינלאומית ברשות ולמהלכים צבאיים מצד ישראל שפגעו באופן רב במוסדותיה וביכולות מערך הביטחון הפלסטיני. חמאס, שלאחר מבצע חומת מגן הובילה את טרור המתאבדים נגד ישראל, זכתה לעלייה משמעותית בפופולריות הציבורית שלה בעקבות ההקצנה ברחוב הפלסטיני ופעילותה במישור החברתי והכלכלי, נתפסה החל מהאינתיפאדה כגורם מרכזי במפה הפוליטית הפלסטינית שלא ניתן להתעלם ממנו בקבלת ההחלטות הלאומית. כך, למשל, כבר בקידום הפסקת האש של יוני 2003 (ההודנה), נדרש אבו מאזן להגיע להסכמה עם חמאס בדבר מועד הפסקת האש.
פעילות צה"ל לאורך האינתיפאדה הביאה בהדרגה גם למגמת בידול משמעותי בין יהודה ושומרון לעומת רצועת עזה. צה"ל נמנע מכיבוש מחדש של הרצועה, וניהל מדיניות שונה כלפי כל אחד מהאזורים (מגמת הבידול הגיעה לביטוי מלא בתוכנית ההתנתקות, ראה בהמשך). הבידול השפיע באופן משמעותי גם על יחסי הכוחות שבין חמאס לפת"ח – בעוד ברצועה יכלה חמאס להביא לידי ביטוי את הפופולריות הציבורית שלה ולהתעצם מבחינה צבאית ופוליטית, היא נבלמה ביהודה ושומרון על ידי הרשות הפלסטינית וישראל.
לאחר מות ערפאת
יאסר ערפאת היה חסם משמעותי במתח שבין חמאס ופת"ח. זאת, עקב ההילה הציבורית שנהנה ממנה כמנהיג היסטורי של העם הפלסטיני, יכולותיו לתמרן בין גורמי הכוח השונים, ובעיקר בשל התעקשותו לשמר מסגרת שיתוף פעולה בין הרשות לבין חמאס והאופוזיציה ככלל. מותו הביא לנכונות גוברת מצד חמאס לקרוא תיגר על מעמד הרשות, ולעלייה עקבית ומתמשכת במתח שבין חמאס ופת"ח.
מחמוד עבאס (אבו מאזן), שנבחר לאחר ערפאת ליושב ראש הרשות הפלסטינית וליו"ר הוועד הפועל של אש"ף, אמנם הסתייג מהשימוש בטרור ככלי להשגת היעדים הפלסטיניים, אך בחר בשנותיו הראשונות לנשיאות לנסות לשתף פעולה עם חמאס, ולגרום לתנועה להפוך מתנועת טרור למפלגה פוליטית. ב-17 במרץ 2005, הגיעו חמאס, פת"ח ועשרה פלגים פלסטינים נוספים להסכם קהיר – אשר במסגרתו הוסכם על השתתפות חמאס בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית והשתלבות מצידה באש"ף (ההשתלבות באש"ף מעולם לא מומשה). הסכם קהיר, לצד הציפייה לנסיגת ישראל מהרצועה, מיתן באופן זמני את המתיחות בין חמאס לפת"ח, על אף שזו התפרצה באופן אלים לפרקים.
הערכות המודיעין הישראלי
במהלך ההכנות לביצוע תוכנית ההתנתקות נעשו ניסיונות חיזוי של המצב ברצועה לאחר השלמת התוכנית. בעוד בפיקוד הדרום עלתה אפשרות כי החמאס יצבור כוח, יצליח להשתלט על הרצועה שנשלטה על ידי הפת"ח ויחריף את הלחימה בישראל, גורמים באמ"ן העריכו כי בתום תוכנית ההתנתקות יפחת איום הטרור וישרור שקט ביטחוני. גם לאחר ניצחון החמאס בבחירות ברצועת עזה והתגברות הברחות אמצעי הלחימה ממצרים דרך מנהרות ציר פילדלפי הייתה הערכה במודיעין הישראלי כי החמאס ישמור על השקט, וכי החלשותו של הפת"ח ברצועה תעודד את אנשיו להילחם בחמאס. האפשרות כי חמאס יבצע הפיכה צבאית וישתלט על הרצועה לא נחזתה כתרחיש סביר גם זמן קצר קודם השתלטות החמאס על הרצועה.
העימותים בין פת"ח וחמאס עד להפיכה
פת"ח אמנם הכיר רשמית בתוצאות הבחירות ואבו מאזן מינה את אסמאעיל הנייה לראשות הממשלה, אך פעל להכשלת חמאס וממשלתה באמצעות מנגנוני הביטחון (שלמעשה המשיכו להיות כפופים לפת"ח), איגודים מקצועיים (באמצעות שביתות) ובשטח. זמן קצר לאחר הקמת הממשלה מטעם חמאס נקלעו התנועות לעימות מתמשך סביב שורת סוגיות: השליטה במנגנוני הביטחון, מאבקי סמכויות בין הנשיאות (שנשלטה על ידי פת"ח) לבין הממשלה (שנשלטה על ידי חמאס), אי-תשלום המשכורות לעובדי הרשות (שרובם היו מזוהים בשלב זה עם פת"ח), והיחסים בין הרשות לגורמים חיצוניים. הוויכוחים במישור הפוליטי החלו להידרדר בהדרגה לעימותים בין פעילי התנועות בשטח, והביאו בהדרגה לסדרת מהלכים שנקט כל צד בניסיון לכבוש לעצמו נתח שלטוני רב יותר. בתקופה זו, המהלך הבולט ביותר היה הקמת הכוח המבצע על ידי חמאס – מנגנון ביטחוני עצמאי שנאמן לשורות התנועה (שפורק לאחר השתלטות חמאס על הרצועה). ההרוגים הראשונים בעימות בין התנועות היו במאי 2006 בניסיון התנקשות בסלימאן אבו מטלק (אחד ממפקדי הביטחון המסכל ברצועה באותה תקופה), ועד לחטיפת גלעד שליט ומבצע גשמי קיץ, נהרגו עשרות אנשים משתי התנועות בעימותים מקומיים, בניסיונות התנקשות ובמהומות המוניות.
בין יוני לספטמבר 2006 פחת משמעותית מספר העימותים בין פת"ח וחמאס, וזאת לאור העימות בין חמאס לישראל. במקביל, החלו מאמצים רבים לגישור בין התנועות. באותה תקופה נחתם על ידי אסירי התנועות בכלא הישראלי מסמך האסירים, שהיה הבסיס למסמך ההסכמה הלאומי. שני המסמכים קראו לאחדות שורה פלסטינית ולהקמת ממשלת אחדות.
לאחר מבצעי גשמי קיץ
לאחר סיום מבצע גשמי קיץ העימותים בין חמאס לפת"ח החריפו, מאבקי סמכויות בין הנשיאות לממשלה, כישלון במגעים על הקמת ממשלת אחדות, וריבי חמולות מקומיים ברצועת עזה. חודש ספטמבר, שאמנם התקיימו בו מעט אירועים אלימים יחסית, לווה בשביתה שהובילו האיגודים המקצועיים הפלסטינים (שרובם מזוהים עם פת"ח) וזאת במחאה על אי-תשלום משכורות מאז השבעת ממשלת חמאס. העימות בין פת"ח לחמאס אמנם גבה פחות קורבנות אלימים בשלב זה, אך לווה בקמפיינים מתריסים ומתסיסים רבים מאוד של התנועות אחת כנגד השנייה.
סבב עימותים נוסף החל בסוף ינואר 2007, והגיע לשיאו ב-27 בינואר, במהלכו נהרגו 24 פעילים משני הצדדים בחילופי האש. סבב זה כלל לראשונה פריצות ופוגרומים מתוקשרים על ידי כל צד, במוסדות ציבוריים שמזוהים עם הצד השני. למשל, מנגנוני הביטחון המזוהים עם פת"ח פרצו באופן מתוזמן לאוניברסיטה האסלאמית בעזה, שמזוהה עם חמאס, בטענה שהיא משמשת לצרכים צבאיים. גל שני של האירועים החל ביוזמת חמאס בתחילת פברואר, וכלל שורה של פגיעות בבסיסי מנגנוני הביטחון של פת"ח ברצועה. בסך הכל, נהרגו רק באותו שבוע של עימותים למעלה מ-90 איש, רובם פעילי חמאס או פת"ח, אך ביניהם גם לפחות 20 אזרחים שלא היו מעורבים.
הסכם מכה והקמת ממשלת האחדות
ב-8 בפברואר הוכרז על סיומם הרשמי של העימותים האלימים, בוועידת פסגה במכה בהשתתפות עבדאללה, מלך ערב הסעודית, אבו מאזן וחאלד משעל. בפגישה הוסכם על הקמת ממשלת אחדות פלסטינית. ממשלת האחדות הושבעה בפועל ב-17 במרץ 2007. בראשותה עמד אסמאעיל הנייה מחמאס והיא כללה נציגים ממרבית המפלגות הפלסטיניות. למרות זאת נמשכו העימותים, ברמת עצימות נמוכה יותר.
במקביל, ב-12 במרץ 2007, נחטף ברצועת עזה כתב ה-BBC אלן ג'ונסטון על ידי חמושים בלתי ידועים, דבר שהביא לעזיבת מרבית הכתבים הזרים. עובדה זו, בצירוף הרס שיטתי של בתי קפה אינטרנט ברצועת עזה על ידי קבוצות אסלאמיות (החמאס, הג'יהאד ואחרים) הביאה להקטנה דרסטית ברמת המידע הזורם מהרצועה החוצה.
התחדשות העימותים ושיגור הרקטות לשדרות
החל מ-11 במאי התחדשו העימותים וב-15 במאי 2007 נהרגו בחילופי אש בין פת"ח לחמאס למעלה מ-37 פעילים, רובם אנשי פת"ח. בלילה שבין 15 במאי ל-16 במאי שיגרו פעילי חמאס כ-19 רקטות קסאם לעבר שדרות, כדי לנסות ולהסיט את תשומת הלב מהעימותים הפנימיים. ב-16 במאי שוגרו למעלה מ-25 רקטות קסאם אל עבר שדרות וגרמו לפצועים. ב-19 במאי שוגרו 16 רקטות, וקצב דומה נשמר גם בימים שלאחר מכן. מהתפוצצות הרקטות נהרגו 3 אזרחים ישראלים. בעקבות מטחי הרקטות הכבדים, החליטה הממשלה לשבור את מדיניות ההבלגה ולפעול באמצעות תקיפות אוויריות וסיכולים ממוקדים. חיל האוויר הישראלי תקף מבנים של חמאס שנועדו לייצור רקטות, מכוניות שקשורות לפעילות זו, וחוליות שיגור. לטענת צה"ל, בתקיפות האוויריות נהרגו 40 מחבלים מהחמאס ו-4 מחבלים בכירים מהג'יהאד האסלאמי. בליל 23 במאי-24 במאי עצרו כוחות צה"ל והשב"כ 33 מחבלים בכירים מהחמאס ביהודה ושומרון. לפי דובר צה"ל, מאז 17 במאי שוגרו למעלה מ-200 רקטות אל עבר ישראל.
התגברות העימותים וכיבוש רצועת עזה על ידי החמאס
החל מתחילת חודש יוני, החלה בהדרגה לדעוך ההסלמה בין חמאס לישראל. במקביל חלה הידרדרות רבה בעימותים הפנימיים בין פת"ח לחמאס ברצועת עזה. במהלך יוני התרבו דיווחים על עימותים מקומיים בין התנועות ברפיח, וב-10 ביוני - בעיר עזה. ב-11 ביוני הביאו הקרבות בין פת"ח לחמאס ל-18 הרוגים (בהם ג'מאל אבו ג'דיאן, עד אז אחד מפעילי השטח הבולטים של פת"ח בצפון הרצועה). ראש הממשלה מטעם חמאס, אסמאעיל הנייה ניצל מניסיון התנקשות, ב-12 ביוני הציב חמאס אולטימטום לכלל פעילי מנגנוני הביטחון, למסור את נשקם ולפנות את המטות המשמשים אותם. במקביל, נהרגו עוד 20 פלסטינים כאשר חמאס כבש מפקדה של הביטחון הלאומי. ב-13 ביוני נהרגו 23 פלסטינים בקרבות, בהם 2 עובדי או"ם, כאשר חמאס כבש את צפון הרצועה. בצהרי 14 ביוני כבש חמאס את מפקדת הביטחון המסכל, אחד ממעוזיו האחרונים של אבו מאזן וכוחות פת"ח ברצועה, ואיים להוציא להורג בכירים בפת"ח. אחר הצהריים ביצעו פעילי חמאס לינץ' בסמיח מדהון, בכיר בגדודי חללי אל-אקצא של הפת"ח ואחר כך ירו בו צרור מטווח קצר. עד הערב השתלט חמאס על רוב רצועת עזה, ציר פילדלפי, וחלק ניכר ממפקדות מנגנוני הביטחון הפלסטינים (כולל "תל אל-אהווה" של המודיעין המסכל ו"הספינה" של המודיעין הכללי). ב-15 ביוני השתלט חמאס גם על ציר פילדלפי ועל מעבר רפיח. ב-16 ביוני בזזו עשרות פלסטינים תומכי חמאס את ביתו של יאסר ערפאת ואת צדו הפלסטיני של מעבר ארז.
בעקבות האירועים צבאו מאות פלסטינים על מעבר ארז בניסיון להימלט לתוך ישראל. ועדות ההתנגדות העממית תקפו בירי את המעבר ובאירוע נהרגו 1–4 פלסטינים ונפצעו למעלה מ-7. ישראל סירבה להכניס את הפלסטינים שצבאו על המעבר לתוך שטחה, למעט מקרים הומניטריים כגון פצועים וחולים שזקוקים לטיפול. בשמאל קראו לתת לפלסטינים לעבור דרך ישראל לשטחי יהודה ושומרון. ב-21 ביוני הועברו 100 פלסטינים למצרים ואילו 300 פעילי פת"ח הועברו לאיו"ש דרך ירדן.
פירוק ממשלת האחדות ותגובת הפת"ח להפיכה
ביהודה ושומרון, שם ידו של פת"ח עדיין על העליונה, עצרו פעילי פת"ח ומנגנוני הביטחון הנאמנים לאבו מאזן מאות אנשי חמאס, שרפו את הבתים של חלקם ואף רצחו מספר פעילי חמאס.
ב-14 ביוני הכריז אבו מאזן על פירוק ממשלת האחדות הפלסטינית, על פיטורי ראש הממשלה אסמאעיל הנייה ועל מצב חירום כללי. חמאס טען בתגובה שהחלטות אבו מאזן אינן מקובלות. ואילו הקהילה הבינלאומית קיבלה את הממשלה החדשה. במקום הניה מינה אבו מאזן את סלאם פיאד, לשעבר שר האוצר בממשלת האחדות, שנחשב למתון ומקובל על ידי ישראל וארצות הברית. ב-17 ביוני הושבעה הממשלה בראשות פיאד, אף על פי שלא זכתה להכרה בפרלמנט הפלסטיני. במקביל, הוציא אבו מאזן את הזרוע הצבאית של חמאס (הן "גדודי עז-א-דין אל קסאם" והן "הכוח המבצע") מחוץ לחוק.
ההכרעה השנייה
במהלך השתלטות חמאס על הרצועה, נמנעו כוחות התנועה מעימות עם חלק מגורמי הכוח שהיו מזוהים עם פת"ח, ובפרט חמולת ח'לס, שאחד מראשיה, אחמד ח'לס, היה יריב מר של מוחמד דחלאן ולכן נמנע מלסייע למנגנוני הביטחון בעת ההפיכה. ב-25 ביולי 2008 אירע פיצוץ ברצועת עזה שבו נהרגו 5 בכירים בחמאס וילדה פלסטינית. חמאס האשים את פת"ח וספציפית את חמולות ח'לס בתקרית, סגר רבים ממוסדות פת"ח שנותרו ברצועה ועצר לתקופה ארוכה עשרות מפעילי הארגון. במקביל, הטיל חמאס מצור על שכונת סג'עיה, ששימשה כמעין מתחם מבוצר של חמולת ח'לס. ב-1 באוגוסט פרץ חמאס למתחם במטרה לעצור מבוקשים מהחמולה וב-2 באוגוסט בערב נמלטו מהרצועה כ-180 אנשים מהחמולה לישראל, דרך מעבר ארז. צה"ל אישר את כניסתם לישראל והעברתם לשטחי יהודה ושומרון ממניעים הומניטריים. כמה מהפעילים נעצרו על ידי ישראל מיד לאחר בריחתם.
שני ימי העימות בין חמולת ח'לס למשטר חמאס ברצועה זכו לכינוי "ההכרעה השנייה", משום שנתפסו על ידי רבים כהשלמה של מהלך ההשתלטות על הרצועה.
תוצאות השתלטות חמאס על הרצועה
ההשתלטות הביאה להתגברות משמעותית של שיגורי רקטות מרצועת עזה לעבר ישראל, ולהתגברות הניסיונות לביצוע פיגועי חבלה שונים, הן על ידי חמאס והן על ידי ארגוני טרור אחרים. השתלטות חמאס על ציר פילדלפי ויכולתו לפעול בחופשיות (ללא בעיות מבית), הביאה בהדרגה לשדרוג של יכולותיה הצבאיות של התנועה, בין השאר באמצעות חפירת מנהרות הברחה רבות, שהתבטאו גם בשיגור רקטות ליישובים רחוקים יותר מהרצועה.
כמו כן, השתלטות חמאס על הרצועה העמיקה את הבידול בין רצועת עזה ליהודה ושומרון. בעוד שחמאס המשיך לנהל עימות צבאי עם ישראל בעצימות משתנה (שיאם במבצע עופרת יצוקה בשנת 2008–2009, במבצע צוק איתן בשנת 2014 ובמבצע שומר החומות בשנת 2021), הרי שהקמת ממשלת החירום על ידי סלאם פיאד והתנערותו של אבו מאזן מהדיאלוג עם חמאס, הביאו לחידוש התהליך המדיני בין ישראל לרשות הפלסטינית. בנובמבר 2007 נערכה ועידת אנאפוליס, שבעקבותיה סוכם על חידוש הדיונים על הסכם הקבע במקביל ליישום השלב הראשון של מפת הדרכים. תהליך זה הביא לשיתוף פעולה רב יותר בין ישראל לרשות, אך דעך לאחר מבצע עופרת יצוקה ותוצאות הבחירות בישראל, כאשר המגעים המדיניים הפכו לעקיפים, בתיווך ארצות הברית, אולם התיאום הביטחוני נותר יציב ותקין.
בעולם הערבי והאסלאמי נתפסה ההשתלטות כהמשך נוסף למאבק בין המחנה הרדיקלי למחנה המתון. כך, בעוד ירדן, מצרים וערב הסעודית גינו את חמאס לנוכח ההשתלטות על הרצועה, נמנעו איראן וסוריה מלגנות את חמאס ישירות, ואף הביעו לאחר זמן מה תמיכה במשטר שהנהיג ברצועה.
ניסיונות פיוס בין הרשות הפלסטינית לחמאס
במרץ 2008, הניבה יוזמת תיווך תימנית את "הצהרת צנעא", מסמך עליו חתמו בכירים משתי התנועות שקרא "להחזיר את המצב לקדמותו כפי שהיה לפני האירועים בעזה". זמן קצר לאחר מכן, לשכת אבו מאזן התנערה מהמסמך וטענה כי אנשי פת"ח שחתמו על המסמך לא ייצגו את הנשיא. בימים שלאחר מכן טענו דוברי חמאס כי יש לנהל דיאלוג על יסוד המסמך, כאשר דוברי פת"ח קראו שלא לערוך בו שינויים ולבצעו כלשונו.
ב-27 באפריל 2011 הודיעו נציגי שני הפלגים על הסכם שהושג בתיווכה של מצרים, בדבר הקמת ממשלה משותפת לאחר הבחירות לנשיאות ולמועצה המחוקקת, העתידות להתקיים ב-2012. לדברי מחמוד א-זהאר, ההסכם כולל שחרור אסירים פוליטיים והקמת ועדה ביטחונית עליונה משותפת. משימות הממשלה, אשר תורכב משרים-מומחים שאינם מזוהים עם אחת התנועות, תהיינה שיקום עזה, הכנה לבחירות והקמת מוסדות המדינה הפלסטינית. ב-4 במאי 2011 נחתם הסכם הפיוס בקהיר.
באפריל 2014 חתמו חמאס ופת"ח על הבנות ליישום הסכמי הפיוס ביניהם. ב-2 ביוני 2014 הוקמה ממשלת אחדות פלסטינית חדשה, בהתאם להסכם הפיוס. ב-12 באוקטובר 2017 נחתם הסכם פיוס בין חמאס לפת"ח במסגרתו תועבר השליטה ברצועה לרשות הפלסטינית.
בון (קומיקס)
בּוֹן (באנגלית: Bone) היא סדרת קומיקס עצמאית, בסוגה פנטזיה קומית, שפורסמה מ-1991 עד 2004 בשחור ולבן. מאוחר יותר הוציאו לאור גרסאות בצבע של הסדרה. הסדרה נוצרה, אוירה ונכתבה על ידי ג'ף סמית'.
בסדרה הראשונה 12 ספרים שתורגמו כולם לעברית (גרסה בצבע). הספר הראשון תורגם לחמש עשרה שפות שונות. קיימות הוצאות מיוחדות של ספרים באנגלית שמאגדים את כל הסדרה. לסדרה קיימים ספין אופים. אחד מהם הוא פריקוול המגולל את סיפורה של רוז כנערה, ושמו "רוז". בסדרה השנייה כל הספרים תורגמו לעברית בצבע.
נכון ל-2011, דמותו של בון מדורגת במקום ה-60 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי IGN.
הרחק מבונוויל
באנגלית -
לאחר ניסיונו הכושל של בלופר בון להיבחר לראשות העיר בונוויל, הוא ושני בני דודיו בני בון וסמיילי בון מסולקים מהעיירה ומגיעים לעמק. בעמק הם מוצאים מקלט אצל סבתא בן ונכדתה ת'ורן, ומנסים ללא הצלחה לחזור לבונוויל, עקב כך שיצורים מפלצתיים בשם עכבראשים רודפים אחריהם. את העכבראשים מוביל אדם מסתורי בשם "מכוסה הראש", שרוצה לתפוס את האחים לבית בון למטרות לא ידועות. לעזרת שלושת הבונים מגיע דרקון אדום, שמתברר שהגן על ת'ורן כשהייתה קטנה, עקב ניסיון העכבראשים להרוג אותה. במהלך העלילה, בני בון מתאהב בת'ורן, ובלופר בון צובר חוב גדול שעליו לפרוע, ומכריח אותו להישאר בעמק.
המרוץ הגדול
באנגלית -
עין הסערה
באנגלית -
בני בון מספר לת'ורן שהוא לא זוכר אף חלום שלו מאז שבא לעמק. בערב ת'ורן נרדמת בזמן השמירה ושומעת את בני בון מדבר מתוך שינה. ת'ורן נותנת לבני בון להמשיך לישון והוא מתעורר מאוחר. הוא מנסה לדבר עם ת'ורן על החלום והם קובעים פגישה בלילה כדי לדבר על חלומותיהם. הבונים הולכים עם לוציוס לכף הקלע, מלבד בני בון שנשאר בחווה. ת'ורן מספרת לבני בון על משהו שנקרא "מעגל רוחות" ותוך כדי פורצת סערה. השניים נכנסים לאסם ומדברים על החלומות המוזרים שלהם המדברים על אנשים מסתוריים מכוסי ראש ודרקונים. בינתיים בלופר בון ולוציוס מסתבכים עם העכבראשים וסמיילי מציל אותם. לאחר שסבתא בן נכנסה לאסם, היא רצה אל תוך היער. בני בון ות'ורן הולכים אחריה. כשהם מוצאים את סבתא בן, היא צועקת להם לחזור אבל אז היא שומעת צעדי עכבראשים. בינתיים, הבונים ולוציוס הולכים לפונדק ברגל, רטובים ועצבניים. בלופר ולוציוס מתווכחים על מה שקרה במירוץ הפרות ומתערבים מי מנהל את הפונדק טוב יותר. ההתערבות מתחילה כשהם מגיעים לפונדק. בזמן הזה בני בון, ת'ורן וסבתא בן עדיין אבודים ביער בזמן הסערה. שלושתם מנסים להתחמק מהעכבראשים בהוראותיה של סבתא בן. העכבראשים רואים אותם, והם מסתתרים. בני בון קורא לדרקון וסבתא בן משתיקה אותו. רגע לפני שמוצאים אותם, הדרקון מגיע, אבל סבתא בן מיואשת וכועסת, ומסתכלת על הדרקון המשיב לה מבט חודר. בני בון מנסה להרגיע אותה. בני בון משכנע אותה לעזוב את הדרקון והם חוזרים הביתה. השניים מראים לסבתא בן את המפה ומגלים שת'ורן ציירה אותה. השלושה נכנסים הביתה וסבתא מספרת לת'ורן את האמת שהסתירה ממנה כל הזמן. ת'ורן מספרת על מכוסה-הראש שמופיע בחלומותיה ומאשימה את סבתא בן על הבגידה בה: "למה סיפרת לי שדרקונים לא קיימים? למה שיקרת לי?". פתאום סבתא בן מספרת על הבגידה האמיתית, על מות הוריה של ת'ורן ואפילו מגלה שהיא צאצא למשפחת מלוכה שבעבר שלטה בעמק, שכולה, חוץ ממנה - יורשת העצר, ומסבתא בן - מלכה בעברה, נרצחו במלחמה בין העכבראשים לממלכה. ת'ורן לא מתגברת על השקרים ושכל חלומותיה אמיתיים והיא אפילו לא ידעה את זה. והיא הולכת לאסם כדי להירגע. בינתיים, לוציוס מספר על התחרות בינו לבין הבונים ומאיים שלא יגעו בבונים אחרי מה שקרה במירוץ. וכך מתחילה הובלתו בהתערבות. הבונים מנסים להוביל עליו, אך ללא הועיל. בלופר מרגיז את אנשי הכפר, ובדיוק לפני הסקילה, סמיילי פולט בטעות את קיומו של הדרקון. בלופר משכנע את אנשי הכפר שהדרקונים רעים ושצריך להרוג אותם וכך הוא מרוויח מכולם, חוץ מאכלן-מקל אחד שלוציוס אירח. בינתיים, בני בון מוצא את טד ומספר על כל מה שקרה בין ת'ורן לסבתא בן. לאחר שטד מודיע לסבתא שעכבראשים רבים מתקדמים לאזור הם מתארגנים ועוזבים את החווה.
קוטל הדרקונים
באנגלית -
בגלל השקרים ששיקרה לה סבתא בן, ת'ורן מחליטה שהיא הולכת לבד ובני בון בא איתה. בינתיים, בכף הקלע, המזימה החדשה של בלופר גורמת לו להיות בשיא, עד שמתחיל פיקניק יום אמצע הקיץ, שבו בלופר משתלט על התוכניות, ועולה לדרן גארד עם העמק, והם מצליחים לתפוס דרקון, אך לפני שבלופר הרג את הדרקון, ת'ורן מצילה אותו והם מגלים שהעכבראשים הרסו את הכפר. ובינתיים, בני וסמיילי היו בדרך להרי המזרח, כדי להחזיר גור עכבראשים לביתו.
שליט הגבול המזרחי
באנגלית -
כשבני וסמיילי מגיעים להרי המזרח, הם פוגשים בשונרא, שליט הגבול המזרחי, שרק בקושי רב הם מצליחים להיפטר ממנו עם גורי פוסום ומלא יתומים. הם נכנסים למקדש העכבראש ולאחר מכן רואים את קינגדוק רק שהוא עבר במעגל רוחות. בערב, אחרי שקינגדוק פונה, מנהיג העכבראשים מוצא את בני וסמיילי, וגור העכבראשים, הנקרא מלוויל, חוזר עם כל העכבראשים הביתה.
מערת הזקן
באנגלית -
בעמק, יש שמועות שבון הרג את קינגדוק. ובאותו זמן מקימים הוני-ין את מערת הזקן מחדש, וסבתא בן היא מלכת העמק. אבל, מכוסה הראש, מנהיג העכבראשים, ששר הארבה הוא הקפטן שלו, עושה עסקה עם שונרא שיביא לו את בלופר בון ואת הגופה של ת'ורן. שונרא מביא לו אותם, ושר הארבה מצליח לזוז קצת. אבל מכוסה הראש (האומנת, שמתבררת כאחותה הגדולה של רוז, ברייר) נענש כי ביקשו רק את ת'ורן וחשבו שמתה אבל בני בון מחייה אותה בסוף הספר.
מעגלי רוחות
באנגלית -
ג'ונתן מדבר עם טד בפרולוג, בזמן שאמור להיות מת. פורצת מלחמה בין השעירים לאנשי העמק והרבה מתים. אחרי שניצלים בני, בלופר, סמיילי, ת'ורן וסבתא, מגיע זמן הסוף, שבו חלק מהעמק נהרס, וחלק ממנו הוא מעגל רוחות. בינתיים, שר הארבה חודר לת'ורן ונכנס גם לתוך בני בון. העכבראש מלוויל חוזר כמבוגר, וכשסמיילי גסס מרעב ובני ות'ורן נכנסו למעגל הרוחות כדי להביא לו אוכל, אז הארבה שהיה בתוך בני בון כמעט עבר ישרות לת'ורן אבל משהו משתבש. ת'ורן נחלשת ומעבירים אותה לטאנן גארד, שם נרפאה והצילה את בני בון שכמעט נהרג. ואז אחרי שעברו את טאנן גארד ושמו אבן תפילה במקום שנקרא 'גבעת אבן התפילה', החל המסע שלהם לאת'יה.
ציידי האוצר
באנגלית -
הבונים, סבתא בן ות'ורן מגיעים לאת'יה, שם שולטים נזירים מושחתים שכופרים בדרקונים. העכבראשים מתכוננים להתקפה. סבתא בן מחפשת ידידים בין חומות העיר ומנסה להכשיר את ת'ורן כוני יין קארי. ברייר מנסה להשתלט על נשמתה של ת'ורן בגלל סוד שאמה של ת'ורן סיפרה לה. בינתיים בלופר מנסה להשיג זהב, על ידי מציאת האוצר של טרסיל, ובני נשלח לשמור עליו. סמיילי מנסה לשמור על מלוויל מגילוי על ידי אנשי את'יה. בסוף הספר נתפסת ת'ורן ועומדת להעלות למוקד בשל היותה "מכשפה" הסוגדת לדרקונים.
זמן הסוף
באנגלית -
העיר את'יה במלחמה. העכבראשים וצבא פאווה מקיפים את חומותיה. רוז מנהיגה את הלוחמים המגנים על העיר ועושה כל שביכולתה כדי לעצור את התוקפים. מיום ליום הולך ומתעצם כוחו של הארבה, ולעיר נותרה תקווה אחת בלבד — כתר הקרניים. רק ת'ורן יכולה להגיע אליו, אבל היא כלואה עם בני בון, סמיילי ובלופר בבית הסוהר של טרסיל המרושע. האם זמן הסוף קרוב?
כתר הקרניים
באנגלית -
זמן הסוף הגיע. טרסיל מת, שר הארבה השתחרר מכלאו והוא חזק מתמיד. ת'ורן ובני בון ירדו אל המערות העתיקות שבמעמקי טאנן גארד בניסיון אחרון למצוא את כתר הקרניים ולהציל את העמק ואת העולם כולו. האם יצליחו להגיע אליו בזמן? לבסוף בני בון ובני הדודים שלו חוזרים הביתה לבונויל ושר הארבה נעלם כי הדרקונים הפילו אותו מתחת לאדמה. כתר הקרניים הוא אבן ענקית וקסומה, ברייר ולוציוס נהרגו בגללה.
מזרח
ההר של שונרא - שליט הרי המזרח, לטענתו. הוא קיבל תחת חסותו צוק אחד, בספר השביעי מבטיח לקיים משימה למכוסה הראש בתמורה לגמול נאה, וכיוון שהצליח הוא קיבל יותר מרחב בשליטתו. בזמן המלחמה שונרא איבד את אחד מהריו, אבל הוא עדיין התגורר באזור הצפוני שלהם.
מערת הזקן - אזור קדום שבספר השביעי שוחזר ושימש כאזור לאימוני לחימה. הוא נכנס תחת שליטתה של רוז בן, אשר בימיה למדה גם היא שם. חסידי הונו, אכלני המקל, לוחמי הממלכה הקדומה ונאמני הארווסטר, התאמנו שם על לחימות. המקום "קדוש" מכיוון שזורמת בו חלימה חזקה.
פרצת קונקל - הפריצה מול מערת הזקן.
רחבת היריד - רחבת היריד של מירוץ הפרות.
פונדק "כף הקלע" - הפונדק בהנהלתו של לוציוס דאון. בהמשך הספרים סמיילי ובלופר עובדים שם. יש שם חברים של לוציוס וסבתא בן, המסוגללים מהמשך הספרים.
צפון
מפל מים - מפל המים של העמק.
מדרגת הדרקון - מדרגת הדרקון של דרן גארד. בספר הרביעי בלופר בון באותו המקום תפס את הדרקון האדום.
דרן גארד - מקום מול הרי המזרח. משם מגיע שונרא, שליט הגבול המזרחי. במקום יש את מדרגת הדרקון.
המעיינות החמים - המעיינות החמים ליד החווה של סבתא בן. ת'ורן ובון מתרחצים שם בשלושת הספרים הראשונים.
דרום
הבקעה הגדולה - הבקעה הגדולה של מעגלי הרוחות. נמצא ליד רכס הצור וטאנן גארד.
רכס הצור - רכס הצור של ההרים.
טאנן גארד - מקום מול הבקעה הגדולה.
את'יה - הממלכה הראשונה בה גרה משפחת המלוכה של ת'ורן.
פאווה - הממלכה השנייה שבה גרה משפחת המלוכה של ת'ורן.
גבעת אבן התפילה - הגבעה מול פאווה. היא קדושה.
דרך פאווה - מסלול מול את'יה, שהולך לדרך פאווה.
צוק החטא - מקום מול את'יה. הצוק שבספר הראשון בון נפל בו לאחר התקפת הארבה.
פאווה עילית - מקום מול פאווה. יש שם שבילים ירוקים ויפים.
בון-רוז
אי שם בעבר הרחוק, נקראות הנסיכות ברייר ורוז הרווסטאר לצפון הממלכה כדי לעבור מבחן שיקבע מי תירש את המלוכה. עד מהרה מתברר שהגעתן של הנסיכות מסוכנת, לא רק להן אלא לעמק כולו. יריבם האיום של הדרקונים ושל בני העמק מבקש לפרוץ מכלאו והוא זקוק לכוחה של עין חלימה חזקה - בדיוק הכח נדרש מהממלכה לעתיד. עכשיו הגיעה שעתן של הנסיכות לגלות את ייעודן ולהבין אם הן משוחררות את הרשע או מושיעות את העמק...
הצטרפו לרוז, לברייר וללוציוס בהרפתקאה שתתחיל את המלחמה הגדולה בעמק ואת סיפורם של בני בון, ת'ורן, וחבריהם.
בון-סיפורי הכובע הגדול
לאחר שהבונים חזרו לבונוויל סמיילי בון, מלוויל וחבורת בונים צעירים יצאו לטיול מחנאות ובטיול שמעו סיפורים על מייסד עירם (ג'ונסון בון הגדול) ועל החווה של סבתא בן.
הסדרה השנייה
הסדרה השנייה של בון היא סידרת המשך לסדרה הראשונה והעלילה בה מתקיימת כמה שנים אחרי שהאחים לבית בון חוזרים לבונוויל. מסופר בה על ילד וחברו הדביבון (רודריק - הדביבון מהסדרה הראשונה) שמוצאים אבן בתוך צנון ענקי ומאמינים שהיא מביאה להם מזל, מסתבר שהאבן היא חלק קטן מהניצוץ שהוא היה בעצם ה"אור הראשון בעולם" שעזר לגרש דרקון מרושע בשם העכנא. יום אחד העכנא מחליט לחזור וזורע פחד ואימה על העמק ומאיים על משפחתו של טום (הילד). באותו הזמן בבונוויל סא ושני הנכדים שלו נבלעים בסופה שמביא אותם לעמק והם פוגשים את טום ורודריק. יחד הם אוספים עוד כמה חברים לדרך ויוצאים למסע מסוכן לאסוף את כול חלקי הניצוץ ולעצור את העכנא ולהשיב את השלווה לעמק, אבל העכנא לא מוותר בקלות ומביא להם מלכודות ואפילו מנסה להרוג אותם.
כלבים (תת-משפחה)
כלבים (שם מדעי: Caninae) היא תת-משפחה של כלביים מתת-סדרה דמויי כלב שבסדרת הטורפים הכוללת את כל מיני הכלבים החיים כיום. הם חיים בכל היבשות למעט אנטארקטיקה (באוסטרליה הופצו שועל אדום והדינגו בידי האדם). הם התפתחו מההספרוקיוניים דמויי-הראקון באמריקה הצפונית במשך תקופת המיוקן ושרדו גם כאשר שאר הכלביים (ההספרוקיוניים והבורופגיים) נכחדו.
הכלבים מגוונים בגודלם מזאב מצוי שמגיע למשקל 80 ק"ג (בתת-מינים זאב אירואסייתי והזאב צפון-מערבי וגם אצל כלבים מבויתים כמו הדני הענק) ועד הפנק שמגיע למשקל 1 ק"ג. מבנה שיניהם מותאם להריגת טרף קטן יחסית עם ניביהם הגדולות. עם זאת מספר כלביים כמו השועלים הם אוכלי כל ברמה משתנה. הפנק והשועל האוזנן ניזונים בעיקר מטרמיטים.
הכלבים מותאמים לחיים בערבות עשב בהם הם רודפים אחרי טרפם במהירות. בשונה ממרבית הטורפים הם חיים בלהקות גדולות, איתם הם יכולים להרוג בעלי חיים גדולים מהם כמו ביזונים.
קפריסין באירוויזיון
נכון ל-, קפריסין היא שיאנית התקופה הארוכה ביותר שחלפה מהצטרפותה לתחרות מבלי לנצח בה, כאשר אחריה נמצאות איסלנד, אשר השתתפה בתחרות שלושים וחמש פעמים מבלי לנצח בה.
הישגים
מאז הצטרפה קפריסין לתחרות בשנת 1981 היא ידעה מעט הצלחות. המקום הגבוה ביותר אליו היא הגיעה הוא המקום השני, אותו היא השיגה באירוויזיון 2018:
המקום הנמוך ביותר אליו הגיעה קפריסין בתחרות הוא המקום האחרון אליו היא הגיעה בשנת 1986 עם השיר "Τώρα ζω" ("עכשיו אני חיה") שבוצע על ידי אלפידה. אלפידה ייצגה את יוון באירוויזיון בשנת 1979 עם השיר "Σωκράτη", איתו היא הגיעה למקום השמיני.
בשנות ה-80 ובשנות ה-90 הצליחה קפריסין להגיע לאחד מעשרת השירים המדורגים הכי גבוה מספר פעמים, דבר שגרם לקהל הקפריסאי לאהוד מאוד את התחרות. מאז ההישג הטוב ביותר אליו הגיעה קפריסין ב-2004, היא החלה להדרדר בממוצע ההישגים שלה, והיא כשלה להעפיל לגמר בין 2005 ל-2009. לאחר ניצחונה של פורטוגל באירוויזיון 2017 הפכה קפריסין למדינה שהשתתפה בהכי הרבה תחרויות מבלי לנצח.
באירוויזיון 2018 העפילה קפריסין, שיוצגה על ידי הזמרת אלני פוריירה, למקום השני בתחרות.
שפה
רוב השירים אשר שלחה קפריסין לתחרות בוצעו בשפה היוונית או האנגלית. שלושת המקרים יוצאי הדופן התרחשו ב-2000, 2007 ו-2018: ב-2000 שלחה קפריסין את הצמד אלכסנדרוס וכריסטינה עם השיר "Νόμιζα" שהכיל מילים הן ביוונית והן באיטלקית, ב-2007 שלחה את השיר "Comme ci, comme ça" שבוצע בשפה הצרפתית על ידי הזמרת אברידיקי וב-2018 שם השיר אשר נשלח כנציגה בתחרות נקרא "Fuego" שמשמעו "אש" בשפה הספרדית, אולם מילות השיר מושרות בשפה האנגלית.
היעדרויות
קפריסין נעדרה מ-3 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
היעדרותה הראשונה של קפריסין התרחשה ב-1988. רשות השידור הקפריסאית בחרה לפרוש מהתחרות באותה שנה מכיוון שהיא החליטה כי השיר שנבחר כנציגה בתחרות עובר על תקנון התחרות, כלומר, השיר היה מועמד לבחירה בקדם-האירוויזיון הקפריסאי ב-1984, ולכן החליטה רשת השידור הקפריסאית לפסול את השיר ולפרוש מהתחרות באותה שנה.
קפריסין נעדרה בפעם השנייה מהתחרות ב-2001. במהלך שנות ה-2000 המוקדמות, קפריסין הייתה אחת המדינות המושפעות בתחרות מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות. נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו להשתתף בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו להשתתף. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים מלהשתתף בתחרות. באותן שנים, הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. כתוצאה מכך, קפריסין לא השתתפה בתחרות האירוויזיון ב-2001. שיטה זו לניפוי שירים הוחלפה ב -2004 בשיטת חצאי הגמר בשל אי-נחת שחשו רשתות השידור שנופו לאחר השקעת משאבים רבים בארגון תחרות מקומית.
יחסי קפריסין ויוון באירוויזיון
קפריסין ידועה כמדינה שלרוב נותנת את מספר הנקודות הרב ביותר שלה ליוון ומקבלת בחזרה מיוון את מספר הנקודות הרב ביותר. יחסי קפריסין ויוון באירוויזיון הם דוגמה אחת מני רבות של הצבעה בין מדינות שיש להן קשרים גאוגרפיים, היסטוריים, פוליטיים ותרבותיים, כמו רומניה ומולדובה, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות. במקרה של יוון וקפריסין, החליפין של מרב הנקודות ביניהן, הוא כנראה בשל העובדה כי הרוב המכריע של אזרחי קפריסין הם יוונים ולכן יש שיתוף קשרים לשוניים (דוברי יוונית) ואותו טעם מוזיקלי. בנוסף על כך, יוון וקפריסין חולקות את אותה תעשיית המוזיקה.
בשל המחלוקות שנגרמו על ידי הצבעתן הפוליטית של השתיים, ב-2008 כל אחת משתי המדינות שובצה לחצי-גמר אחר, כך שהן לא תוכלנה להצביע אחת לשנייה בחצי-הגמר. טרם קיום אותה תחרות, הנציגים היוונים והקפריסאים קיימו במשותף מסיבת חימום מוצלחת ב"יורוקלאב", בה השתתפו כשבע עשרה משלחות אחרות של התחרות ו-1,500 אורחים שהוזמנו למסיבה תחת הסלוגן "מפגש של הקול היווני-קפריסאי". עם זאת, ב-2015, בפעם הראשונה בתולדות התחרות זה שנים, קפריסין לא העניקה ליוון את מירב הנקודות שלה. באותה שנה יוון העניקה לקפריסין 10 נקודות וקפריסין העניקה ליוון 8 נקודות, ובאופן מפתיע, שתיהן העניקו את מרבית הנקודות שלהן לשיר האיטלקי.
מוסריות לגליסטית
מוסריות לגליסטית הוא מונח ביקורתי המתאר מצב בו נעשה שימוש בחקיקה במסגרת חברתית כלשהי, על מנת להטמיע ערכים מוסריים.
חקיקה מטבעה שואפת להתאים בין חוקים לערכים המוסריים המקובלים בחברה, ולכן השימוש במונח למוסריות לגליסטית מתייחס לרוב לגבי חקיקה שאוסרת פעילות שלא עוברת על עקרון הנזק, כלומר פעילות שנעשית בין אדם לעצמו, או בין אדם לחברו בהסכמה. חוקים האוסרים על הומוסקסואליות, או על פעילויות מיניות מסוימות אשר נעשות בהסכמה, נחשבים כמוסריות לגליסטית. דוגמה נוספת היא צנזורה על תכנים פורנוגרפיים או אלימים במיוחד. העיקרון המנחה את הצנזורים בנושאים אלו הוא לרוב עקרון מוסרי (ולא עקרון ביטחוני כמו בצנזורה צבאית): התנהגות אלימה או פרונוגרפיה היא לא ראויה לצפייה, עד גיל מסוים, או בכלל.
מוסריות לגליסטית נבדלת מסוגים שונים של חקיקה פטרנליסטית, בכך שחקיקת החוק נובעת מעקרון מוסרי כלשהו, ולא מתוך סיבות תועלתניות אחרות.
מכונית משפחתית
מכונית משפחתית היא סיווג מכוניות אשר נעשה בו שימוש בעיקר באירופה כדי לתאר מכוניות בדרך כלל לפי גודל. השם בא מההתאמה של המכוניות אלה לשאת משפחה שלמה באופן מקומי או לחופשות. רוב המכוניות המשפחתיות הן במרכב האצ'בק או סדאן, אם כי ישנם גם רכבי מיניוואן, סטיישן וקבריולה במבנה זהה עם מבנה הגוף. המונח מכסה שני סוגי מכוניות משפחתיות.
מכוניות משפחתיות קטנות
מכוניות משפחתיות באורך 4.3 - 4.5 מטר אם הן במרכב האצ'בק או 4.4 - 4.7 מטר אם הן במרכב סדאן או סטיישן. מאז שנות ה-90 מיניוואנים קומפקטיים המבוססים על מכוניות משפחתיות כמו סיטרואן C4 פיקאסו/קסארה פיקאסו (3 מיליון יחידות יוצרו ברחבי העולם) ורנו סניק (יותר מ-4.2 מיליון יחידות יוצרו ברחבי העולם מאז 1996). דוגמאות למכוניות משפחתיות קטנות הן פורד פוקוס, רנו מגאן (15 מיליון יחידות יוצרו ברחבי העולם החל משנת 1988, לא כולל רנו סניק), פיג'ו 30x (יותר מ-9.4 מיליון יחידות יוצרו ברחבי העולם החל משנת 1985 ועד פיג'ו 308), סיטרואן C4/סיטרואן C4L/קסארה (7 מיליון יחידות יוצרו משנת 1991, לא כולל סדרת הייצור פיקאסו), אופל אסטרה, סקודה אוקטביה, סיאט לאון ופולקסווגן גולף.
בצפון אמריקה, שם משתמשים במערכת סיווג מכוניות שונה, מכוניות בגודל זה מכונות בדרך כלל מכוניות קומפקטיות וכמעט אף פעם לא נעשה שימוש במונח "מכוניות משפחתית" כדי לתאר מכונית מסוג זה.
מכוניות משפחתיות גדולות
מכוניות משפחתיות גדולות היו בדרך כלל סביב אורך של 4.50 מטר באורך בתחילת שנות ה-90, אך כעת הן סביב אורך של 4.80 מטר או יותר. דוגמאות למכוניות משפחתיות גדולות הן, אופל אינסיגניה, פג'ו 508 ופולקסווגן פאסאט. מכוניות משפחתיות גדולות יכולת להיות ספינות הדגל של מותגים שונים כמו סיטרואן C5, הונדה אקורד, מאזדה 6, מיצובישי גאלנט וסקודה סופרב.
מכוניות בגודל זהה בצפון אמריקה נקראות בדרך כלל מכוניות בגודל בינוני; המונח "מכונית משפחתית" מתייחס לעיתים קרובות לרכב מסוג זה. דוגמאות למכוניות כאלו כוללות את הפורד פיוז'ן, שברולט מאליבו וביואיק לה קרוס.
קודי רודס
קודי גארט ראנלס רודס (באנגלית: Cody Garrett Runnels Rhodes; נולד ב-30 ביוני 1985), הידוע יותר בשם הבמה שלו, קודי רודס הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw. בנוסף, הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), שבו תיפקד כסגן נשיא בכיר וכמתאבק הראשון שזכה באליפות TNT של AEW לצד שתי זכיות נוספות בתואר.
רודס עלה לגדולה במהלך תקופתו הראשונה ב-WWE משנת 2006 עד ל-2016, שבה הופיע תחת שמו האמיתי, בנוסף להופעותיו תחת שם הבמה סטארדאסט, דמות בעלת גימיק נגדי לזו של דמותו של אחיו למחצה, גולדאסט. רודס התאבק במספר ארגוני היאבקות נוספים כמו Total Nonstop Action Wrestling (TNA), Ring of Honor (ROH) ו-New Japan Pro-Wrestling (NJPW). מחוץ לזירה, הוא שופט בתוכנית התחרותית Go-Big Show ומככב בתוכנית המציאות Rhodes to the Top לצד אשתו, ברנדי רודס.
רודס הוא בנו של המתאבק דאסטי רודס ואחיו למחצה של דאסטין רודס. לאחר קריירה בהיאבקות, שבה היה פעמיים אלוף מדינת ג'ורג'יה, הוא הלך בעקבות אביו ואחיו הגדול כשהצטרף לענף ההיאבקות המקצועית לארגון ההיאבקות ה-WWE בשנת 2006, כשתחילה נשלח למתחם הפיתוח של החברה, Ohio Valley Wrestling (OVW). לאחר שהפך לאלוף טריפל קראון ב-OVW, הוא קודם לרוסטר הראשי של ה-WWE בשנת 2007 ונשאר בו במשך תשע שנים. במהלך תקופתו בארגון, רודס היה פעמיים האלוף הבין יבשתי ונחשב למתאבק זוגות מוביל, כשזכה שש פעמים באליפויות זוגות (שלוש באליפות עולם הזוגות של ה-WWE ושלוש באליפות הזוגות של ה-WWE) עם ארבעה שותפים שונים. רודס עזב את ה-WWE במאי 2016.
לאחר עזיבתו את ארגון ה-WWE, רודס החל להתחרות בארגוני ההיאבקות העצמאיים בנוסף למספר הופעות בארגון ההיאבקות TNA. בשל זכויות יוצרים בשם קודי רודס, בהם החזיקה ה-WWE, הוא הופיע תחת שם הבמה המקוצר קודי, עד שה-WWE ויתרו על כך בשנת 2020. בספטמבר 2017, רודס הופיע בארגון ההיאבקות ROH, שבו היה פעם אחת אלוף העולם של ROH. בנוסף לכך, הוא זכה פעם אחת באליפות ארצות הברית במשקל כבד של IWGP ופעם אחת באליפות השלשות של ROH (עם היאנג באקס). בספטמבר 2018, הוא זכה באליפות העולם במשקל כבד של NWA, זכייה שהפכה אותו ואת דאסטי לאב ובן הראשונים שזוכים בתואר זה.
ביוגרפיה
רודס נולד בשם קודי גארט ראנלס ב-30 ביוני 1985 בשארלוט, קרוליינה הצפונית למתאבק המעוטר וירג'יל ראנלס ג'וניור, המוכר יותר בשם הבמה דאסטי רודס ולאשתו השנייה, מישל רוביו. בנוסף לאחיו למחצה, דאסטין, יש לו שתי אחיות למחצה בעקבות נישואיו הראשונים של אביו. כשהיה נער, הוא שינה באופן חוקי את שמו לקודי גארט ראנלס רודס. כחלק מקריירת ההיאבקות שלו, הוא תכנן להמשיך להתחרות באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, אך לבסוף החליט להפוך למתאבק מקצועי. במהלך תקופתו בתיכון, רודס שימש כשופט בארגון ההיאבקות של אביו. לאחר שסיים את לימודי התיכון, רודס נרשם לבית ספר למשחק.
החזרה ל-WWE (2022–היום)
ב-18 במרץ 2022, דווח על כך שרודס חתם על חוזה ב-WWE. במהלך הלילה הראשון של האירוע רסלמניה 38, רודס נחשף כמתמודד של סת' "פריקין" רולינס; רודס חזר לאחר שש שנים שבהם לא היה בארגון ואף זכה לנצח את אותו רולינס בקרב ביניהם. בפרק העוקב של התוכנית Raw, רודס הצהיר שהוא חזר ל-WWE במטרה לזכות באליפות ה-WWE, שבה אביו, דאסטי רודס, לא זכה להחזיק אף פעם במהלך הקריירה שלו. רודס ניצח את רולינס בקרב החוזר בין השניים באירוע רסלמניה באקלאש, שנערך ב-8 במאי. לפני קיום קרב גיהנום בכלוב בין רודס לרולינס, רודס קרע את שריר החזה שלו במהלך אימון. למרות פציעה זו, הוא התמודד מול רולינס באירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-5 ביוני ואף ניצח בפעם השלישית במסגרת היריבות ביניהם. העיתונאי של Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר, העניק לקרב זה דירוג של חמישה כוכבים, הקרב הראשון של ה-WWE ברוסטר הראשי שקיבל ציון זה מאז שנת 2011. בפרק העוקב של התוכנית Raw, רודס דיבר על הפציעה שלו לקראת קיום האירוע כסף בבנק, עד שרולינס הגיע ולחץ את ידו. לעומת זאת, בזמן שרודס עשה את דרכו החוצה, רולינס תקף אותו מאחור בעזרת פטיש. שלושה ימים לאחר מכן, דווח שרודס עבר ניתוח מוצלח על מנת לשקם את שריר החזה הקרוע שלו, כשתקופת השיקום שלו והיעדרותו מתחרות נחשפה כתשעה חודשים.
חיים אישיים
בספטמבר 2013, רודס נישא למתאבקת ברנדי רודס. לשניים יש ביחד בת אחת.
אסמאעיל מוחמד
קריירת מועדונים
מוחמד החל את הקריירה המקצוענית שלו באל-ג'יש מליגת המשנה הקטרית. בשנת 2011 חתם בלחוויאה (לימים א-דוחייל) מליגת העל הקטרית.
קריירה בינלאומית
ב-21 בדצמבר 2013 ערך מוחמד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בתיקו 1-1 נגד נבחרת בחריין במשחק ידידות. ב-27 בדצמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–3 על נבחרת אסטוניה במשחק ידידות. מוחמד היה חלק מסגל נבחרת קטר בטורנירים גביע אסיה 2015 וגביע הזהב 2021.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר מונדיאל 2022.
הנרות הללו
הַנֵּרוֹת הַלָּלוּ היא תפילה שנהוג לומר או לשיר מיד לאחר הדלקת נרות חנוכה. התפילה תוקנה כנראה בתקופת הגאונים, ומופיעה לראשונה במסכת סופרים.
זמן אמירתו
הרב אברהם אבלי בספרו מגן אברהם כתב שיש לומר תפילה זו, מיד לאחר שהדליק את הנר הראשון, ובספר משנה ברורה הוסיף לבאר מאחר שהנר הראשון הוא הנר העיקר אינו נחשב הפסק בין הברכה לשאר המצוות, וימשיך לאומרו תוך כדי שמדליק שאר הנרות.
אמנם בספר פרי מגדים כתב שגם אותן הנוהגים לומר תפילה זו לאחר הדלקת כל הנרות, עושים כדין.
אם התחיל לומר הנרות הללו קודם שהדליק את הנר הראשון, יש שכתבו שבדיעבד אין הדבר נחשב הפסק, וידליק את הנרות ולא יברך פעם נוספת.
הנוסח הקדום
נוסח התפילה מופיע לראשונה במסכת סופרים (פרק כ', הלכה ד'). הנוסח המופיע במסכת סופרים הוא:
נוסח הטור והמהרש"ל
הנוסח המובא בטור הוא:
גם המהרש"ל הביא את נוסח זה, שבו ארבעים ואחת מילים. אך כסימן לנוסח זה כתב, שמלבד המילים "הנרות הללו" יש ל"ו (36) מילים. מכך עולה שיש להתחיל את הסימן לאחר כל שורת הפתיחה: "הנרות...מדליקין". אך עדיין יש מילה מיותרת, לכן ייתכן שיש בגרסה טעות העתקה, או שהסימן שנתן אינו מדויק.
הנוסח הנפוץ כיום
הנוסח הספרדי:
הנוסח החב"די:
ראווי שנקר
ראווי שנקר (בבנגלית: রবি শংকর; 7 באפריל 1920 – 11 בדצמבר 2012) היה מוזיקאי הודי, מלחין מוזיקה הינדוסטנית קלאסית וידוע ביכולת הנגינה שלו בסיטאר.
שנקר השפיע לאורך הקריירה שלו על מוזיקאים רבים, הוא זכה להכרה רבה לאחר שג'ורג' האריסון, חבר להקת הביטלס, הפך לתלמידו ונחשב לאחד המוזיקאים הבולטים שחשפו את המוזיקה ההודית אל המערב במהלך שנות ה-60.
הוא אביהן של הזמרת האמריקנית נורה ג'ונס ושל נגנית הסיטאר אנושקה שנקר (הן אחיות למחצה) ושל שובהנדרה שנקר.
שנקר היה אחד המדריכים הידועים ביותר של הסיטאר במחצית השנייה של המאה ה-20, בשנת 1999 הוענק לו התואר "בהרט רטנה", התואר האזרחי החשוב ביותר בהודו.
ביוגרפיה
שנקר נולד נולד בשם "רבינדרה שנקר צ'וודהורי" ב-7 באפריל 1920, בורנאסי בתקופת המנדט הבריטי למשפחה ממוצא בנגלי. הוא היה הצעיר מבין 7 אחים. אביו, שנקר צ'וודהורי, היה בריסטר (סוג של עורך דין) וחוקר מלומד במידל טמפל אשר היה ממוקם בבנגלדש. מאוחר יותר עבר אביו לאנגליה ועבד כעורך דין. הוא לא פגש את שנקר עד שזה היה בן 8. שנקר קיצר את שמו לראווי (שמש).
בגיל 10 נסע עם אחיו לפריז. אחיו היה רקדן וכוריאוגרף וחבר בלהקת מחול וראווי הצטרף למסע ההופעות שלהם. עד גיל 13 הפך לחבר בלהקה.
הלהקה הופיעה באירופה וארצות הברית ושנקר למד באותה תקופה צרפתית ולנגן על כלים הודים מסורתיים ונחשף למוזיקה קלאסית מערבית, ג'אז וקולנוע.
ב-1935 שמע שנקר את נגינתו של אלאודין קאן, אחד המוזיקאים ההודים הבולטים בהודו במאה ה-20 כאשר זה הופיע באירופה. הוא החל ללמוד אצלו והתלווה לסיבוב ההופעותיו, כאשר אלאודין הציע לשנקר לחזור איתו להודו ולהפוך למוזיקאי מקצועי.
ב-1938 חזר שנקר להודו לעיירה מאיהר אשר נמצאת במאדהיה פרדש והחל ללמוד מוזיקה קלאסית הודית אצל אלאודין קאן. ב-1939 החל להופיע בעיקר עם סיטאר וב-1944 סיים את לימודיו.
שנקר עבר למומבאי והצטרף לארגון תיאטרון אשר בין השאר הלחין מוזיקה לבלט. הוא החל להוציא אלבומים ועבד בתור המנהל המוזיקלי ב"אול אינדיה רדיו".
בין 1949–1956 עבר לניו דלהי והקים את התזמורת הסימפונית הלאומית של הודו והלחין עבורה יצירות אשר שילבו בין מוזיקה קלאסית מערבית להודית, תוך שימוש בכלי נגינה קלאסיים וכלי נגינה הודים מסורתיים. והחל לכתוב ראגה.
באותה תקופה גם כתב את הפסקול לסרט "הטרילוגיה של אפו" אשר נחשב לאחד הסרטים המוערכים בקולנוע ההודי.
בין 1956–1969 החלה הפריצה הבינלאומית שנקר, כאשר מנהל התזמורת הסימפונית של הודו הכיר בינו לבין הכנר יהודי מנוחין. הוא הופיע עם מנוחין בניו יורק. הוא עזב את התזמורת הסימפונית ההודית והחל בסיבוב הופעות בבריטניה, גרמניה וארצות הברית. שנקר קיים הופעות קטנות והכיר לקהל את המוזיקה ההודית. הוא הוציא את אלבומו הראשון במערב, Three Raga ב-1956. סיבוב ההופעות שלו בארצות הברית הוקלט והוא החל להופיע בפסטיבלים שונים.
שנה לאחר מכן הופיע בפסטיבל וודסטוק, מאוחר יותר ביקש להפריד עצמו מילדי הפרחים וטען שכואב לו לראות את הקישור של הסמים אל המוזיקה, אותה הוא רואה כרוחנית ודתית.
ב-1970 החל ללמד מוזיקה בארצות הברית באוניברסיטאות שונות. כמו כן הלחין קונצ'רטו לתזמורת הסימפונית של לונדון. ב-1971 ארגן ביחד עם ג'ורג' האריסון את הקונצרט למען בנגלדש, למען איסוף כספים לפליטי המלחמה בבנגלדש, הקונצרט התקיים במדיסון סקוור גרדן שבניו יורק. ב-1973 זכה בפרס אמי השני שלו על אלבום השנה.
בין 1986–1992 התמנה להיות חבר ברג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט ההודי, בו נהוג שהנשיא ממנה 12 חברים בזכות תרומתם לאומנות, ספרות, מדע או שירותים חברתיים. ב-1989 הלחין ביחד עם פיליפ גלאס את Ghanashyam. במהלך שנות ה-90 המשיך להופיע בקונצרטים ברחבי העולם.
בשנת 2002 זכה בגראמי השלישי שלו בקטגוריית אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר. בשנת 2011 קיים את מופע הקונצרט האחרון שלו באירופה.
במהלך חייו הוציא לאור שלושה ספרים: שניים מהם ביוגרפיים ואחד ללימוד מוזיקה הודית.
חייו הפרטיים ומשפחתו
שנקר התחתן ב-1941 עם בתו של אלאדין קאן, שנה לאחר מכן נולד להם בנם, אך ב-1962 התגרשו. בשנות ה-70 יצא עם סו ג'ונס, מפיקה מניו יורק וב-1979 נולדה בתם נורה ג'ונס. בסוף שנות ה-70 יצא עם שוקניה ראג'ן איתה התחתן ב-1989. וב-1981 נולדה להם בתם אנושקה שנקר.
אחייניתו היא המוזיקאית אננדה שנקר.
הופעתו האחרונה הייתה ב-4 בנובמבר 2012. הוא הופיע ביחד עם בתו אנושקה בקליפורניה, ארצות הברית.
ב-9 בדצמבר 2012 הובהל לבית החולים לאחר שהתלונן על קשיי נשימה, ב-11 בדצמבר נפטר לאחר ניתוח להחלפת שסתום הלב.
יוהנס השני, קיסר אתיופיה
יוהנס השני (געז: ዮሓንስ, עברית: יוחנן השני) קיסר אתיופיה 7 במאי - 18 באוקטובר 1769, מקיסרי השושלת הסולומונית, בנו של ייאסו הגדול ואחיהם של הקיסרים תקלה היימנות הראשון, דווית השלישי ובקפה.
בעקבות רצח יואס הראשון, ראס מיכאל סהול שחרר מבית הכלא המלכותי בוואחני את דודו של יואס הראשון, יוהנס, שהיה זקן והציגו למועצה בתור הקיסר הבא. כשחבר המועצה הסתייג מהכתרתו מכיוון שכשיוהנס ניסה לברוח מוואחני כרתו לו את אחת מידיו, השיב ראס סהול שאם הקיסר יתקשה לעלות על גב סוסו, סהול עצמו יעזור לקיסר.
סהול חיתן את יוהנס עם אחת מנכדותיו הצעירות וולאטה סלאסי.
וואליס באדג' כותב ש:
ועדת חקירה
ועדת חקירה היא ועדה המוקמת כדי לבחון אירועים חריגים. במדינת ישראל ישנם חוקים המורים את נוהלי הקמת ועדות חקירה ציבוריות.
רקע היסטורי
התפתחות מוסד החקירה החלה בבריטניה בסוף המאה ה-17. ישנן עדויות לכך שוועדה מיוחדת בפרלמנט הבריטי ערכה חקירה לאחר שמועות על בזבוז כספי ציבור בצי הבריטי. כמו כן, במאה ה-19 נערכו חקירות בנושאים הקשורים למלחמה עם צרפת ולמלחמת קרים. בשנת 1888 ניסו הבריטים לקיים חקירה שלא באמצעות ועדה פרלמנטרית, וזאת על ידי חוק שיצר ועדת חקירה מיוחדת, המורכבת ממשפטנים ובעלת סמכויות לזמן עדים שיופיעו בפניה ויציגו לפניה מסמכים. הציבור הבריטי הביע אמון רב בוועדה זו שלא הייתה פרלמנטרית, ובכך הביא למעשה לחקיקת חוק ועדות החקירה 1921 (Tribunals of Inquiry Act). החוק אפשר לממשלה הבריטית להקים ועדות חקירה במטרה לחקור נושא בעל חשיבות ציבורית דחופה באישור שני בתי הנבחרים.
יטורים
יטורים הם קבוצת שבטים ערבים או ארמים שהחלו לחדור לאזור בקעת הלבנון עוד בתקופה הפרסית. הם הקימו ממלכה בדרום לבנון והתפשטו עד לגולן ולזמן קצר אף לגליל העליון. ממלכתם סופחה ליהודה בידי יהודה אריסטובולוס הראשון ממלכי החשמונאים בערך בשנת 103 לפנה"ס ותושביה גוירו.
היסטוריה
בימי התפוררות הממלכה הסלאוקית, עת קמו ממלכות עצמאיות כממלכת החשמונאים וממלכת הנבטים הקימו אף היטורים ממלכה בחלקיה הצפוניים של ארץ ישראל ולבנון. הגבול המשותף לממלכה היטורית והממלכה הנבטית עבר במרכז רמת הגולן של היום. הצבא הרומאי גייס גם הוא את היטורים לשורותיו, משום שנודעו כקשתים מעולים.