cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוסקבה
השכלה
הקונסרבטוריון של מוסקבה נוסד בשנת 1866 ונחשב למוביל בבתי הספר למוזיקה ברוסיה. בקונסרבטוריון למדו סרגיי רחמנינוב, אלכסנדר סקריאבין, אראם חאצ'טוריאן, מסטיסלב רוסטרופוביץ' ואלפרד שניטקה.
במאה ה-20 החלה להיווצר במוסקבה רשת של מוסדות מדעיים ענפים כמו: המכון האווירוהידרודינמי המרכזי (1918), האוניברסיטה הטכנית של מוסקבה לתקשורת ואינפורמטיקה (1921), מכון קורצ'טוב (1943) ואחרים.
המכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה שנוסד בשנת 1944 נחשב לבית הספר המוביל ברוסיה בתחום היחסים הבינלאומיים. באוניברסיטה זו 4,500 תלמידים, ובספרייתה 700,000 ספרים.
המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה וכן המכון האווירי של מוסקבה והמכון להנדסה פיזיקלית של מוסקבה הם בתי ספר מתקדמים מובילים נוספים. במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה פעלו זוכי פרס נובל רבים ובהם פיוטר קפיצה, ניקולאי סמיונוב, לב לנדאו ואלכסנדר פרוכורוב.
האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לגאודזיה וקרטוגרפיה ובצמוד אליה האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לניהול קרקע שהוקמו בתור יחידה אקדמית אחת שהתפצלה ל-2 אוניברסיטאות נפרדות.
האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון, המכון לקולנוע על שם גרסימוב.
בעיר מוסקבה 452 ספריות ציבוריות בהם 168 ספריות לילדים. כמו כן ממוקמת בעיר הספרייה הממלכתית של רוסיה שנוסדה בשנת 1862 והמשמשת כספרייה הלאומית של רוסיה. בספרייה 275 ק"מ של מדפי ספרים עליהם כ-42 מיליון כתבים ב-247 שפות (מהם 17 מיליון ספרים, 13 מיליון כתבי עת, 350,000 דפי תווים ו-15,000 מפות). ספרייה זו היא הספרייה הגדולה ברוסיה ואחת הספריות הגדולות בעולם.
בשנת 2009 הוקם מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב מטעם הממשלה הרוסית הפועל בתור מוסד ללא כוונת רווח בתור מטרה לעודד סטודנטים להגיע אל רוסיה וליצור רעיונות ושיתוף פעולה בתחומי העיצוב, האומנות, ותכנון ערים.
בשנת 2011 הוקם בית הספר למוסמכים באורבניזם ע"ש ויסוקובסקי בתור מטרה לעודד ולטפח סטודנטים בתחום התכנון העירוני בשיתוף פעולה עם מומחים בתחום ממדינות שונות בעולם.
ספורט
בעיר מוסקבה מתקני ספורט רבים - בעיר 63 אצטדיוני ספורט נוסף על 8 מגרשי כדורגל ו-8 אולמות אתלטיקה. בנוסף ממוקמים בעיר 40 מתחמי ספורט ובהם 24 מגרשי החלקה על הקרח ו-7 מסלולי מרוצי סוסים (הגדול שבהם ההיפודרום המרכזי של מוסקבה אשר נוסד בשנת 1834). הגדול שבאצטדיונים הוא אצטדיון לוז'ניקי.
בשנת 1980 אירחה העיר מוסקבה את המשחקים האולימפיים. העיר הגישה מועמדות לארח בשנית את האולימפיאדה בשנת 2012 אולם הצעתה נדחתה. בשנת 2018 התקיימו במוסקבה חלק ממשחקי גביע העולם בכדורגל בשלושה אצטדיונים ומשחק הגמר נערך באצטדיון לוז'ניקי.
כדורגל
קבוצת הכדורגל ספרטק מוסקבה זכתה 12 פעמים באליפות ברית המועצות, ומובילה באליפויות רוסיה. כמו כן פועלת בעיר צסק"א מוסקבה אשר זכתה באליפות ברית המועצות 7 פעמים, בגביע ברית המועצות 5 פעמים ובגביע אופ"א.
הוקי קרח
בעיר פועלות קבוצות הוקי קרח רבות ובהן צסק"א מוסקבה, HC דינמו מוסקבה, קריליה סובטוב מוסקבה וHC ספרטק מוסקבה.
ענפים נוספים
בתחום הכדוריד פועלת בעיר הקבוצה צסק"א מוסקבה. העיר מארחת מדי שנה את גביע הקרמלין בטניס.
בריאות
במוסקבה ישנם 1,857 מוסדות רפואיים ומרפאות חוץ. מתוכם פועלים בעיר למעלה מ-250 בתי חולים קליניים ורפואת חירום. כמו כן בעיר פועלות 64 מרפאות שיניים, 19 בתי חולים ליולדות, כ-20 בתי יתומים. יש רשת של יותר מ-1,700 מרפאות חוץ במוסקבה, כולל 256 לילדים.
בתי חולים קליניים מובילים במוסקבה הם: בית החולים הצבאי הראשי על שם בורדנקו, בית החולים הקליני המרכזי, בית החולים הקליני על שם בוטקין, בית החולים העירוני לילדים טושינו.
מכון המחקר העירוני ע"ש סקליפוסובסקי הוא המרכז הרפואי המוביל במוסקבה לרפואת חירום, והמרכז הלאומי למחקר רפואי לאונקולוגיה ע"ש בלוחין היא המרפאה האונקולוגית הגדולה ביותר ברוסיה ובאירופה.
נובו-אוגריובו
נובו-אוגריובו (ברוסית: Ново-Огарёво) היא אחוזה באזור רובליובקה שבנפת אודינצובו, מחוז מוסקבה מערבית למוסקבה, הנחשבת למעון המגורים הרשמי ואחד מהמעונות הרשמיים של נשיא רוסיה.
מוסקבה
בריאות
על פי נתונים רשמיים, תוחלת החיים הממוצעת בשנת 2015 הייתה 76.8 שנים. בשנת 2016, הנתון גדל ל-77 שנים, ההנחה היא כי בשנת 2020 הוא יהיה 78,7 שנים
תקשורת
מוסקבה היא ביתם של כמעט כל רשתות הטלוויזיה הארציות של רוסיה, תחנות הרדיו, העיתונים והמגזינים.
נובו-אוגריובו
היסטוריה
הבניין המקורי נבנה במאה ה-19 לפי הנחיות סרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, שהיה בעליו. המבנה נבנה בסגנון אנגלי, והיה מוקף בגן רחב-ידיים.
מוסקבה
תיירות
לתיירות במוסקבה תפקיד משמעותי בכלכלת מוסקבה. עסקי התיירות הקשורים בקבלת אורחים מרוסיה וממדינות זרות, כמו גם הפעילות הכלכלית הקשורה במגזר השירותים, הם ענף חשוב בכלכלת העיר, והוא קשור גם קשר הדוק למגזר התיירות של כלכלת מחוז מוסקבה, שבשטחו נמצאים שדות תעופה ואטרקציות רבות של טבעת הזהב של רוסיה.
נובו-אוגריובו
היסטוריה
המשכן הנשיאותי שבנובו-אוגריובו נבנה בשנות ה־50 על בסיס אחוזה מהמאה ה־19, על פי הזמנה של גאורגי מלנקוב בהנחיית בתו, שהייתה אדריכלית. אך ב־1955 הודח מלנקוב מתפקידו, ומאז משמש האזור כמשכנם של האליטות של ברית המועצות ורוסיה ושל המנהיגים הסובייטים.
מוסקבה
תיירות
העיר היא אובייקט חשוב של תיירות פנים ובינלאומית, העולה על האוכלוסייה הקבועה של העיר. התעניינות במראות של מוסקבה ניכרת גם על ידי תושבי העיר, שחלק ניכר מהם מעורב במישרין או בעקיפין בתעשיית התיירות שלה: בשנת 2009, מדד המכפיל של מגזר התיירות במוסקבה הסתכם פי 5.39, כלומר כל רובל של הוצאות תיירות יצר 5.39 רובל במגזרים אחרים של כלכלת העיר. תעשיית התיירות במוסקבה מבטיחה את הפיתוח של 53 מגזרים אחרים בכלכלה. והתרומה הכוללת של התיירות לתוצר אזורי גולמי של מוסקבה ב-2019 הסתכמה ב-5.4 מיליארד דולר.
ערים תאומות
נכון לפברואר 2017 יש למוסקבה 72 ערים תאומות:
נובו-אוגריובו
היסטוריה
מאז 1991 היה האזור למשכן לחברי ממשלה, אף על פי שכמעט ולא השתמשו בו. בשנת 2000 הפך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין את נובו-אוגריובו למעון נשיאותי רשמי עם בריכת שחייה וחומה בגובה 6 מטרים שמקיפה אותו. המעון שופץ, ומאז הוא נוהג לבלות שם את חלק מחופשותיו ולארח במשכן מדינאים זרים. במקביל, האזור הפך לאזור יוקרה עם רמת אבטחה גבוהה, ופקידים בכירים נוהגים לגור שם. גם כאשר ולדימיר פוטין כיהן כראש הממשלה, הוא המשיך להתגורר במשכן. משנת 2012 שוב הפך למעון מגורים נשיאותי.
מרחק קצר מנובו-אוגריובו שוכן פטרובו-דלנֶיֶה, כפר שבו התגורר חרושצ'וב עד מותו. משכן נשיאותי נוסף נמצא בזבידובו.
כלכלת ג'רזי
כלכלת האי ג'רזי מבוססת ברובה על שירותים בנקאיים בינלאומיים ושירותים משפטיים, תחומים אלה היוו 40.4% מסך הערך המוסף הגולמי (GVA) בשנת 2010. בשנת 2011 פחת סך הערך המוסף ברוטו בג'רזי באחוז אחד ל-3.6 מיליארד ליש"ט. מגזרים כלכליים בולטים אחרים כוללים ענף הבנייה, מסחר קמעונאי, חקלאות, תיירות ותקשורת. בשנת 2008 הייתה ההכנסה הלאומית הגולמית לנפש בג'רזי בין הגבוהות בעולם.
שירותים פיננסיים ומשפטיים
הכלכלה החקלאית ברובה של האי נטתה לכיוון הפיננסי מאז שנות ה־70, כשהבריטים ואחרים החלו להחנות באי נכסים על מנת להימנע מהמיסים הגבוהים יותר בבריטניה. התעשייה הפיננסית באי אחראית ל-40% מהכלכלה שלו.
ארגונים פיננסיים הנמצאים באי ג'רזי מספקים שירותים ללקוחות ברחבי תבל. דווח כי בשנת 2011 הועסקו למעלה מ-11,000 עובדים במשרה מלאה במגזר זה, זאת באי שסך התושבים בו הוא כ-90 אלף נפש. הבנק הבינלאומי המלכותי הסקוטי (RBS International) הוא המעסיק הבולט בענף זה עם כ-900 עובדים בג'רזי נכון לשנת 2009.
ג'רזי הוא אחד ממקלטי המס הבולטים בעולם. השירותים הפיננסיים באי מושכים הפקדות מלקוחות המתגוררים מחוץ לאי, המבקשים ליהנות מן היתרונות שבניהול חשבון בבנק במקום שבו שיעורי המס מופחתים. חוקי המס באי ג'רזי ספגו ביקורת נוקבת על ידי אישים וארגונים שונים, אולם השר הממונה על ג'רזי השיב לביקורת באומרו כי "ג'רזי היא בין המרכזים הפיננסיים בעלי רמת שיתוף הפעולה הגבוהה ביותר". בספטמבר 2013 טען ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון כי אין זה הוגן עוד להתייחס לאיי התעלה הבריטים כאל מקלטי מס, כיוון שנקטו באמצעים כדי להבטיח שמערכת המס במוסדותיהם תהיה הוגנת ושקופה. אף החוק להגנת פרטיות המידע בג'רזי משנת 2005 מיישם חקיקה מקבילה של האיחוד האירופי (EU Directive 94/46/EC). נכון לרבעון השלישי של שנת 2013 סך הנכסים הפיננסיים שנוהלו באי ג'רזי היה 194.8 מיליארד ליש"ט, ירידה של 6.5 מיליארד ליש"ט לעומת רבעון קודם.
בנייה
ענף הבנייה והכריה תרם 5.2% מסך הערך המוסף ברוטו (Gross value added) לשנת 2007. ביוני 2011 דווח כי בענף זה הועסקו 5,060 עובדים במשרה מלאה.
תלמה ילין (צ'לנית)
על שמה קרוי בית הספר התיכון "תלמה ילין" לאמנויות בגבעתיים.
קורות חייה
תלמה בנטוויץ' (Thelma Bentwich) נולדה באנגליה, בשנת 1895, התשיעית מאחד עשר ילדיהם של שושנה והרברט בנטוויץ'. משפחת בנטוויץ' הגיעה באמצע המאה ה-19 מהעיר פוזנן שבפולין ללונדון. בית הוריה היה בית ציוני אדוק, ואביה נמנה עם ידידיו הקרובים ביותר של חיים ויצמן. בביתם אף התארחו ישראל זנגוויל ותיאודור הרצל, ואביה היה בין הדוחקים בהרצל לבקר בארץ.
תלמה ילין החלה לנגן בצ'לו בילדותה, משום שאמה קבעה לכל אחד מילדיה באיזה כלי ינגן. היא התאהבה בכלי ונשארה נאמנה לו כאמנית מבצעת עד ימיה האחרונים. בגיל 16 יצאה מלונדון לפריז, כדי להשתלם בנגינת הצ'לו אצל האמן הספרדי הדגול פאבלו קזאלס. כן הייתה תלמידתו של הצ'לן הידוע אנדריי הקינג. היא החלה בהופעות פומביות, בהרכבים משפחתיים, עם אחיותיה, וניגנה בפני חיילי מדינות ההסכמה שחנו בצרפת בעת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1919 הגיעה לראשונה לארץ ישראל. היא התיישבה באורח זמני במושבה זכרון יעקב, בה כבר התגוררו אחיותיה. מיד עם הגיעה לארץ החלה לעסוק לא רק בנגינה, אלא בפעילות רחבת היקף של חינוך מוזיקלי ושל ארגון קונצרטים ומופעים.
בשנת 1921 נישאה לאדריכל אליעזר ילין. לימים נולדו להם ארבע בנות. גם בנותיה של תלמה ילין היו אמניות מוכשרות – בציור, בנגינה, ובכתיבה. היא המשיכה בפעילותה המוזיקלית בד בבד עם גידול בנותיה; ערכה קונצרטים ברחבי אירופה, הקליטה והופיעה בקונצרטים משודרים ברדיו.
תלמה ילין נפטרה באביב 1959, בגיל 64, ונטמנה בהר המנוחות. הותירה אחריה את בנותיה: שושנה (אשת אבנר ישראלי), יהודית (ניטה), יונה, ויולה הכהן-ילין (אמה של השחקנית שרון הכהן-בר). בין צאצאיה: השחקנית שרון הכהן בר, השחקן טל קלאי והמוזיקאים תומר בר וניצן בר.
בשנת 1962 נפתח בתל אביב תיכון לאמנויות "תלמה ילין", שנקרא על שמה. בית הספר עבר בשנת 1980 לשכונת בורוכוב בגבעתיים. בשכונת רמת בית הכרם בירושלים קרוי רחוב "תלמה" על שמה.
ארכיונה מן השנים 1917–1959, ובו מכתבים, תוכניות, תמונות וקטעי עיתונות, שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית. בשנת 1964 פרסמה אחייניתה מַרגֶ'רי בנטואיץ ספר על אודותיה באנגלית בהוצאת ראובן מס, והוא ראה אור ב-1981 בתרגום עברי.
סויוז TMA-11
סויוז TMA-11 (ברוסית: Союз ТМА-11) היא חללית סויוז ששוגרה ב-10 באוקטובר 2007 בשעה 16:22 שעון ישראל מקוסמודרום בייקונור. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - האסטרונאוטית האמריקאית פגי ויטסון, הקוסמונאוט הרוסי יורי מלנצ'נקו והאסטרונאוט המלזי הראשון שייח' מוסזפר. שני אסטרונאוטים נותרו בתחנת החלל והצטרפו לצוות ה-16 שלה, והאסטרונאוט המלזי חזר עם הצוות ה-15 של תחנת החלל על גבי החללית סויוז TMA-10 שהייתה מחוברת לתחנה מהמשימה הקודמת. סויוז TMA-11 נותרה בתחנת החלל עד ה-19 באפריל 2008, אז הוחלפה על ידי סויוז TMA-12. במהלך הנחיתה, קרתה תקלה והחללית נחתה נחיתה בליסטית, סטתה ממסלולה ונחתה במרחק 475 קילומטרים מהנקודה המתוכננת. למרות חששות ראשונים לחיי הצוות, הצוות נמצא וחולץ בשלום.
הצוות
צוות ששוגר:
צוות שחזר:
אירועים משמעותיים
לצורך נחיתה בטוחה, יש להפריד בין קפסולת הנחיתה לבין מספר יחידות המחוברות אליה. במהלך החזרה לכדור הארץ, חלה תקלה בניתוק הקפסולה מאחת היחידות. הדבר הביא לכך שהקפסולה החלה להסתחרר במהירות, הורגשו טלטלות רבות מאוד בקפסולה וכוחות הג'י עלו עד לתשעה. הקוסומונאוט יורי מלנצ'נקו והאסטרונאוטית פגי ויטסון לא היו מודעים בשלב זה לסיבה לכך. בקפסולה נכחה גם האסטרונאוטית אי סו-יון מקוריאה הדרומית. בשל התקלה, הקפסולה חדרה לכדור הארץ במהירות גבוהה בהרבה מהמתוכנן, והחלה להתחמם יתר על המידה בשל החיכוך הרב עם אטמוספירת כדור הארץ. בשלב מסוים, הטלטלות והחום הרב הביאו לשבירת אחד מתוך 5 הברגים המחבר את היחידה המיותרת אל קפסולת הנחיתה - וזו הצליחה להתייצב אודות לעיצוב האווירודינמי המוצלח שלה. לקראת הנחיתה - מצנחי הבלימה נפתחו, והקפסולה עם הצוות בתוכה נחתה בכוח רב - אך ללא אבדות בנפש. הקפסולה הלוהטת סטתה ממסלולה ונחתה במרחק 475 קילומטרים מהנקודה המתוכננת. החום הרב גרם לשריפת שדה הקוצים בו נחתה ועל הצוות היה להמתין עד לתום השרפה כדי לצאת. מספר תושבים קזחיים שראו את האש מרחוק הגיעו למקום. לאחד מן התושבים הייתה שליטה חלקית בשפה הרוסית, וכך הוא יכל לתקשר עם מלצ'נקו. התושבים התקשו להבין כי מדובר היה בטייסי חלל וברכב חלל, ושאלו את אנשי הצוות: "איך הסירה שלך הגיעה לפה?". התושבים עזרו לאנשי הצוות המותשים והחבולים להיחלץ מן הקפסולה וליצור קשר עם צוות החילוץ, תוך שאחד מהם גונב ציוד מן הקפסולה. בינתיים הגיע מסוק החילוץ, אשר צפה תחילה בקפסולה ללא מצנחי הנחיתה (שנשרפו במהלך השרפה), ולכן הסיק תחילה כי אנשי הצוות נספו. הצוות חולץ בשלום, ואילו סו-יון התאשפזה בבית חולים בארצה.
הימלאיה
הִימלאיה (מסנסקריט: हिमालयः - מעון השלג) הוא רכס ההרים הגבוה בכדור הארץ. ברכס, המפריד בין תת-היבשת ההודית מדרום ובין מישורי טיבט בצפון, נמצאת הפסגה הגבוהה בעולם - האוורסט; עשר מתוך ארבע-עשרה הפסגות הגבוהות בעולם (כולל האוורסט) נמצאות בהרי ההימאליה, הארבע הנוספות נמצאות ברכס הקארקוראם, כולן מעל 8,000 מטר.
רכס ההימלאיה נמצא במרכז אסיה. פסגותיו הגבוהות ביותר, בתוכן האוורסט, נמצאות לאורך הגבול בין נפאל וטיבט (השייכת לסין), בין נפאל להודו ובין סין לפקיסטן. פסגות אחרות נמצאות בהודו, בבהוטן ופקיסטן.
ההימלאיה נחשב לאחד מרכסי ההרים הצעירים בעולם. התאוריה הגאולוגית המקובלת כיום היא שהרכס נוצר כשתת-היבשת ההודית, אשר לפני מיליוני שנים הייתה אי, נדדה באוקיינוס עד שהתנגשה באסיה והתחברה אליה; מעוצמת ההתנגשות נוצר הרכס. תת-היבשת ההודית, אשר הייתה חלק מהיבשת הקדומה פנגיאה, ניתקה ממנה לפני כ-250 מיליון שנים והחלה לנדוד צפונה בקצב של כ-15 ס"מ בשנה; ההתנגשות התרחשה לפני כ-10 מיליון שנים בלבד.
בהרי ההימלאיה קרחונים רבים, חלקם מהווים מקור לנהרות האזור. הנהרות הידועים אינדוס, גנגס וברהמפוטרה מקורם בקרחוני ההימלאיה. הראשון זורם דרך פקיסטן ונשפך לים הערבי; השניים האחרים זורמים דרך הודו וטיבט, בהתאמה, עד שהם נפגשים בבנגלדש ונשפכים למפרץ בנגל.
לרכס ההימלאיה השפעה גדולה על האקלים באזור. הרכס מונע מהרוחות הקרות של סיביר מלנדוד דרומה להודו; כמו כן חוסם הרכס את גשמי המונסון ההודיים מלנדוד צפונה לטיבט (דבר הגורם לאזור הגובל בהימלאיה מדרום להיות גשום במיוחד).
לרכס חשיבות היסטורית ותרבותית עליונה. ההרים היוו מחסום רציני בין שתי התרבויות הגדולות - הסינית וההודית - ומנעו מהן מלהתערבב. אף כי קשרי מסחר ונדידת עמים התרחשו דרך מעברי ההרים, קשרים מועטים בלבד נוצרו בין שתי המדינות לאורך ההיסטוריה. צבאו של ג'ינגיס חאן נבלם על ידי הרכס, וכך נמנע כיבוש הודו על ידי האימפריה המונגולית.
לואיס קראסנר
לואיס קראסנר (באנגלית: Louis Krasner; 21 ביוני (לפי הלוח היוליאני: 8 ביוני) 1903 – 4 במאי 1995) היה כנר יהודי-אמריקאי יליד אוקראינה. פרופסור למוזיקה באוניברסיטת סיראקיוז ומורה למוזיקה בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד במרכז המוזיקה של ברקשייר. ביצע בנגינת בכורה את הקונצ'רטי של אלבן ברג ושל ארנולד שנברג.
קורות חייו
לואיס קראסנר נולד בעיר צֶ'רקָאסי שבדרום-מערב רוסי (אוקראינה), בנם של שרה והארי קראסנר. בגיל 5 הגיע לארצות הברית. בשנת 1922 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד והמשיך להשתלם אצל לוסיאן קָאפֶּה (Lucien Capet) בפריז, אוטאקאר שבצ'יק (Otakar Ševčík) בפִּיסֶק שבצ'כוסלובקיה, וקרל פלש בברלין. הקריירה הקונצרטית שלו החלה באירופה, שם דחף לביצוע הקונצ'רטי של יוסף אחרון ואלפרדו קאזלה.
בשנת 1935 הזמין אצל אלבן ברג קונצ'רטו לכינור וניגן אותו בביצוע בכורה באפריל 1936 בברצלונה, בניצוח הרמן שרכן. בדצמבר 1940 ניגן בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לכינור של ארנולד שנברג, עם לאופולד סטוקובסקי ותזמורת פילדלפיה. בין המלחינים האמריקאים שאת יצירותיהם ניגן בביצועי בכורה היו רוג'ר סשנס, הנרי קוול ורוי האריס.
קראעסנר פרש מהופעות סולו והיה הקונצרטמייסטר של התזמורת הסימפונית של מיניאפוליס בשנים 1944–1949. מ-1949 עד 1972 כיהן כפרופסור למוזיקה באוניברסיטת סיראקיוז. בשנת 1976 הצטרף לסגל המורים של קונסרבטוריון ניו אינגלנד למוזיקה ושל מרכז המוזיקה של ברקשייר.
לואיס קראסנר מת בשנת 1995, בן 91.
קרנבל
קַרְנָבָל הוא פסטיבל תחפושות וריקודים בהשתתפות הקהל. קרנבלים לרוב מלווים בתהלוכה בעלת אלמנטים קרקסיים.
מקורות הקרנבל
שורשי הקרנבל בנצרות. המילה "קרנבל" משמעותה "סילוק הבשר" או "פרידה מהבשר" (מלטינית: carni = בשר, vale = פרידה). באירופה נהגו הנוצרים הקתולים להתנזר מבשר ומכל הנאה גופנית אחרת במשך 40 יום או שישה שבועות לפני חג הפסחא, כהזדהות עם סבלו של ישו, תקופה הידועה כ'לנט'. לפני צום הבשר התקיימו חגיגות זלילה וחטאים, שבאיטליה, שווייץ, צרפת, פורטוגל וספרד התלוו למסיבות רחוב של ריקודים, תחפושות ומסכות. הקרנבל הגיע לשיאו בימי הביניים, אז היה נחוג במקומות רבים באירופה. בערים הגדולות התארכו החגיגות עד שלושה חודשים. אפשר למצוא סימנים לדעיכת הקרנבל האירופי, בעיקר במישור הסמלי, כבר בתקופת הרנסאנס, מאז נחוג יותר כמסורת ולא כחג דתי.
אפשר לאתר את שורשי הקרנבל עוד לפני הנצרות בחגיגות היווניות לכבוד דיוניסוס ובחגיגות הרומיות לכבוד סטורנאליה.
במאמרו "רבלה וזמנו" מנסה הוגה הדעות הרוסי מיכאיל בכטין להצביע על ההשפעה העצומה של הקרנבל על הספרות בכלל ועל זרם המניפאה (Menippea) בפרט. בכטין מרחיב את יסוד הקרנבל לרמה הבלשנית. לדידו מהות הקרנבל היא חציית הקווים המוכרים והפיכת הסימנים על פיהם. השולי הופך למרכזי: פעולות הגוף והפרשותיו נהיים מוקד עניין, המעמדות הנמוכים תופסים את מרכז הזירה, העבד מוכתר למלך. הקרנבל מוגדר על ידי המציאות היומיומית המשמימה ומשמש כאנטיתזה מאתגרת עבורה, בכך שהוא פותח לדיון מחודש את סמליה. בכטין טוען שהקרנבל מלא בסמלים אמביוולנטיים. "סמלים שמכילים דואליסטיות ומאחדים שני קטבים מנוגדים של שוני ואסון".
הקרנבל אליו התייחס בכטין היה החגיגה שלפני צום ששת השבועות, שמקדים את חג הפסחא הנוצרי. בכטין ייחס לקרנבל משמעות עמוקה על חיי הקהילה בהציבו אלטרנטיבה פרועה, משוחררת ומאתגרת לשגרת היומיום, המאופיינת בהיררכיה ובניכור חברתי. ה"אחר" משתחרר ותופס את מרכז הבמה. הכנסייה ומוקדי הכוח הפיאודליים הופכים ליעד של בוז, לעג ופרודיה. הקרנבל מאופיין על ידי מופעי ראווה חזותיים, קומדיה ופרדוקסים מילוליים. כל המחסומים החברתיים הרגילים נפרצים, הבדלי מין, גזע וגיל נמחקים. נותרת תקשורת חדשה בגובה העיניים שמבוססת על "מגע חופשי ומוכר".
סיאט
סיאט (בספרדית: SEAT- Sociedad Española de Automóviles de Turismo), ראשי תיבות בלועזית שפרושם: "חברה ספרדית לייצור מכוניות נוסעים", היא יצרנית רכב ספרדית שהוקמה ב-9 במאי 1950. כיום היא חלק מקבוצת פולקסווגן. כושר הייצור שלה עומד על כ-500,000 מכוניות בשנה.
היסטוריה
סיאט נוסדה על ידי שליט ספרד פרנקו בשנת 1950 במטרה לייצר כלי רכב לתושבי ספרד. מייד לאחר הדחת פרנקו והפיכת ספרד לדמוקרטיה, הבינה סיאט כי היא לא תשרוד ללא שותף כלכלי חזק. בתחילה הייתה סיאט שותפות לייצור רכב של ממשלת ספרד ושל פיאט האיטלקית. השותפות יצרה תחת רישיון את דגמי פיאט השונים (ביניהם 124 ו-127 הפופולריים). בסוף שנות ה-70 השתלטה פיאט על היצרן הספרדי. ההשתלטות החזיקה מעמד שנים מעטות בלבד ובשנת 1981 רכשה שוב ממשלת ספרד את החברה והחלה לייצר דגמים עצמאיים. ב-30 בספטמבר 1985 חתמה החברה על הסכם שיתוף פעולה טכנולוגי ושיווקי עם קבוצת פולקסווגן והחלה לייצר את הדגמים איביזה ומאלאגה. דגמים אלו היו מבוססים על מנועים בנפחים 1.2 וכן 1.5 ליטר אשר תוכנן על ידי חברת פורשה הידועה. בשנת 1986 הפכה קבוצת פולקסווגן למחזיקת המניות העיקרית וב־1990 השלימה את השתלטותה על החברה והקימה במרטורל ליד ברצלונה מפעל חדיש בו החלו לייצר מכוניות סיאט שהיו מבוססות לחלוטין על פלטפורמה של פולקסווגן. לדוגמה, סיאט איביזה חולקת את הפלטפורמה שלה יחד עם הפולו של פולקסווגן ועם הסקודה פאביה, המיי זהה לפולקסווגן אפ!, ומיניוואן האלהמברה זהה לפולקסווגן שאראן. יתרה מכך, סיאט אף מייצרת עבור פולקסווגן מכוניות במפעל במרטורל, כגון דגמי הפולו. המפעל המתקדם במרטורל הוא מהחדישים ביותר בקבוצת פולקסווגן. לדוגמה, במפעל זה פותח ועוצב ה-Q7 של אאודי.
במאי 2023 חבר מנהלים הבכיר בחברה החליט כי עד סוף שנת 2030 סיאט תפסיק לייצר מכוניות ותהפוך לחברה המספקת שירותי ניידות עירוניים.
ספורט מוטורי
מאז השתלטותה של פולקסווגן ב-1990, סיאט הגבירה את נוכחותה בספורט המוטורי העולמי. דבר זה נעשה בעיקר בעקבות תוכניתה של פולקסווגן למצב את סיאט כמותג ספורטיבי אשר ימשוך את הדור הצעיר של הנהגים. הניסיון הרציני הראשון של סיאט להשתתף באליפות העולם בראלי החל עם האיביזה 1.6 ליטר הרגילה בעלת הנעה קדמית. האיביזה איפשרה לחברה להתחיל לבנות את הניסיון שלה בעולם הראלי והוצגה לראשונה במספר אליפויות אירופאיות.
דגמים נוכחיים
כיום, החברה נוהגת לכנות את דגמיה על שם ערים וחבלי ארץ בספרד. סדרת Formula Race) FR)
גרסאות ספורטיביות לדגמי האיביזה, הלאון והאטקה שעיקרן הוא עיצוב אגרסיבי יותר, אך לעיתים גם כוללות מנועים וביצועים משופרים.
נתוני מכירות
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר כלי רכב פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
המזכיר הראשי של ממשלת המנדט
המזכיר הראשי (באנגלית: Chief Secretary) של ממשלת המנדט היה התפקיד השני בחשיבותו בהיררכיה של הממשל הבריטי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. המזכיר הראשי שימש כסגנו וממלא מקומו של הנציב העליון, ובתפעול השוטף היה אחראי על כל הפעילות האדמיניסטרטיבית השלטונית. תפקיד זה היה זהה לתפקידו של "המזכיר הקולוניאלי" במושבות בריטניה, אלא שבארץ ישראל, שלא הייתה מושבה בריטית כי אם שטח מנדט בריטי, הוא נקרא "המזכיר הראשי".
המזכיר הראשי היה למעשה ראש הרשות המבצעת בארץ ישראל בתקופת המנדט ושימש ממלא מקום הנציב העליון, בתקופות בהן הנציב נעדר מן הארץ. בשנים הראשונות לכינון ממשלת המנדט בארץ, עד שנת 1922, היה כינויו של בעל תפקיד זה "המזכיר האזרחי".
בתפקיד המזכיר הראשי שימשו האישים הבאים בתקופות הבאות:
ביחסם ליישוב היהודי והתנועה הציונית לא נבדלו המזכירים זה מזה. רובם שירתו ראשית לכול את האינטרס הבריטי, שהיו בו תנודות ביחסו ליישוב על פי מדיניותם של הנציבים העליונים השונים.
בלט ביחס האוהד ליישוב המזכיר הראשי הראשון וינדהאם דידס, ואילו שני מזכירים ראשיים גילו בצורה בולטת יחס עוין ליישוב.
האחד היה הארי לוק שהיה יהודי מומר ונשא אחריות רבה לפרוץ מאורעות תרפ"ט. בעת הטבח של קהילת חברון, התקשר אליו במהלך יום השבת הרב הראשי לארץ ישראל אברהם יצחק הכהן קוק ודרש ממנו לדכא את המתפרעים הערבים. לוק ענה שאין לו פקודה לעשות כן, והרב קוק ענה "אני נותן לך פקודה כזו!". לוק לא נענה לבקשה. הוא הורה על סגירת העיתונות העברית והפסקת קשרי הטלפון לחו"ל והציבור בארץ נאלץ להיות ניזון רק מההודעות הרשמיות של ממשלת המנדט. הוא טען כי היהודים הם שתקפו ראשונים את הערבים במקומות רבים. כשנציג היהודים דרש כי ממשלת המנדט תשלם פיצויים ליהודים שנפגעו, השיב לוק כי היהודים אוספים כספים רבים בחו"ל ואין צורך להעמיס זאת על הממשלה. כשנפגשו לוק והרב קוק באירוע רשמי לאחר זמן, סירב הרב קוק ללחוץ את ידו של לוק, מכיוון ש"הייתה מגואלת בדם יהודים".
השני היה הנרי גרני, האחרון שמילא את תפקיד המזכיר הראשי בתום תקופת המנדט, שרחש איבה לתנועה הציונית, אם כי יחסו אליה היה קורקטי. אחדים ממנהיגי היישוב סברו כי השפעתו בשנה האחרונה לשלטון המנדט עולה על זו של הנציב העליון וראו את השפעתו כבעלת אופי מסוכן. דב יוסף אמר עליו: "פקיד ערמומי וזהיר, ראקציונר עד תוך תוכו, מעריץ את כח הזרוע העריצה, שאליה הצטרפו רגשות אנטישמיים" וזאב שרף הוסיף: "לא היו בו לא היושר ולא התמימות שבהם הצטיין הנציב העליון". עם זאת כשנתקבלה תוכנית החלוקה, אף המליץ להקים במהרה מדינה יהודית.
המזכיר הראשי ג'ון שאו נחשב כעוין ליישוב, אם כי לא התייחס ליישוב באיבה גלויה, והרושם נוצר גם כתוצאה מאישיותו הקרה והמתנשאת.
השירות בארץ ישראל שימש הכשרה טובה למשרת מושלים במושבות. רוב המזכירים הראשיים נתמנו לאחר גמר תפקידם בארץ ישראל למושלים כלליים במושבות.
הישרדות: האמזונס
הישרדות: האמזונאס (באנגלית: Survivor: The Amazon) היא העונה השישית של תוכנית המציאות האמריקאית הישרדות. העונה צולמה מ-11 בנובמבר עד 15 בדצמבר 2002 באמזונאס ועלתה לשידור ב-13 בפברואר 2003 ברשת השידור האמריקאית CBS, והסתיימה ב-11 במאי 2003. העונה הונחתה על ידי ג'ף פרובסט, מורכבת מ-39 ימים של משחק עם 16 משתתפים.
מאפייני העונה
בפעם הראשונה אי פעם, השבטים הראשוניים חולקו לפי מין. שני השבטים הראשונים היו שבט נשים בלבד ג'אבורו (נקרא על שם חסידה מקומית) ושבט גברים בלבד טמבקוי (נקרא על שם דג מקומי). העונה ידועה בכך ששיתפה את המתמודדת הריאליטי עם מוגבלות, לקויית השמיעה כריסטי סמית'. השבטים התאחדו לבסוף לשבט ז'אקרה ("אליגטור" בפורטוגזית) שנשארו עשרה מתמודדים במשחק. המנצחת, דוגמנית בגד הים ג'נה מורסקה, זכתה בתואר "השורדת האחרונה" לאחר שניצחה את מתיו פון ארטפלדה בהצבעה של 1–6 מחברי המושבעים.
הופעות עתידיות
במשימה במהלך העונה שבה ג'נה מורסקה והיידי סטרובל התפשטו מבגדיהן בסופו של דבר הובילה לתמונת שער והופעה בעירום בירחון "פלייבוי".
מורסקה וססטרנינו חזרו להתחרות ב"הישרדות: אולסטארס".
סיכום עונה
העונה התחילה בכך שהתמודדים חולקו בפעם הראשונה בהישרדות לשני שבטים מופרדים על-פי מין. שבט הגברים, טמבקוי, אשר לבושים בכחול, הגיעו לחיי המחנה שלהם במהרה, בניית מחסה וכריתת בריתות. שבט הנשים, ג'אבורו, אשר לבושות בצהוב, חוו מחלוקות ביניהן במחנה, ובילו קרוב לשבוע הראשון ללא מחסה. בטמבקוי ברית של ארבעה התגבשה, בראשותו של רוג'ר, אשר כללה את אלכס, בוץ' ודייב. אמנם, רוב התגלה במהירות כבורר הבין הברית של רוג'ר לאלו שמחוץ לברית, בכך גיבש אמונים עם שני הצדדים. בג'אבורו, הנשים הצעירות של השבט, ג'נה, היידי ושוואנה התחילו להתאחד במהירות וחברו אל דינה וכריסטי כדי לשלות בהדחות בג'אבורו.
משוכנעת שהיא בשליטה במשחק, דינה החליטה לחוס על בוץ' כדי להדיח את אלכס בהיותו איום חברתי ופיזי. הנשים מיהרו ליידע את אלכס על בגידתה של דינה והוא הצליח לשכנע את ג'נה, היידי והגברים להדיח את דינה במועצת השבט הבאה. עם הדחתה של דינה, אלכס היה בטוח שמעמדו במשחק יציב בברית של רביעייה עם ג'נה, היידי ורוב. אמנם, הוא גילה לרוב שהתכנית שלו היא להדיח אותו שרק ארבעתם יישארו במשחק כדי להימנע מתיקו עם ג'נה והיידי. רוב השתמש במידע זה כדי ליצור ברית עם בוץ', כריסטי ומתיו, אשר הם הדיחו את אלכס. עם שלושה גברים ושלוש נשים שנשארו במשחק, כריסטי הפכה לקול המכריע אך הודחה לאחר שכשלה להתחייב לשני הצדדים. במועצת השבט הבאה, הגברים הצביעו יחדיו והדיחו את היידי, אשר נתפסה כאיום פיזי יותר משתי הנשים שנשארו במשחק.
ברביעייה האחרונה, ג'נה, האישה האחרונה במשחק, זכתה בחסינות, מה שהכריח את הגברים לפנות אחד נגד השני. בהחלטה האם לנקום את הדחתם של אלכס והיידי ולהדיח את רוב או להדיח את בוץ' שנתפס לא ראוי להישאר במשחק, ג'נה הצטרפה אל מתיו ורוב כדי להדיח את בוץ'. ג'נה המשיכה את רצף הניצחונות שלה וזכתה במשימת החסינות האחרונה, בכך הפכה ליחידה שיכלה להצביע במועצת השבט הקרובה. היא החליטה לבסוף להדיח את רוב בשל משחקו האסטרטגי החזק. מול חברי המושבעים, מתיו שובח על כישוריו ההישרדותיים ועל מוסר העבודה שלו, אך ספג ביקורת על צביעות וחוסר משחק אסטרטגי לרוב הזמן במשחק. מצד שני, ג'נה ספגה ביקורת על חוסר מוסר עבודה ואפילו רצון לפרוש מהמשחק מספר ימים קודם. אמנם, כתוצאה מקשרים חברתיים טובים יותר עם חברי המושבעים, ותפיסתם שג'נה שיחקה את המשחק אסטרטגי יותר מההתחלה, ג'נה זכתה בתואר השורדת האחרונה בהצבעה של 1–6 מחברי המושבעים.
פריצי בורגר
פרדריקה "פריצי" בורגר-נישיקאוואה (בגרמנית: Friederike "Fritzi" Burger-Nishikawa ;) הייתה מחליקה אמנותית על קרח יהודייה-אוסטרית שהתחרתה בקטגוריית נשים יחידות. הייתה פעמיים ברציפותה סגנית אלופה אולימפית (סנט מוריץ 1928 ולייק פלאסיד 1932), פעמיים סגנית אלופת עולם (בודפשט 1929 ומונטריאול 1932), אלופת אירופה (וינה 1930) ו-4 פעמים ברציפות אלופת אוסטריה (1928-1931).
ביוגרפיה
בורגר נולדה בווינה למשפחה יהודית.
1927
באליפות אוסטריה שנערכה בשנת 1927 זכתה בורגר במדליית ארד בהחלקה אמנותית על קרח, אחרי הרמה סאבו ומליטה ברונר.
אלופת אוסטריה
באליפות אוסטריה שנערכה בשנת 1928 זכתה בורגר במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח, לפני מליטה ברונר וגרטה קוביצ'ק, הראשונה בקריירה שלה ובכך הייתה ליורשת של האלופה האולימפית הראשונה ואלופת אוסטריה (6 פעמים ברציפות), הרמה סאבו.
סגנית אלופה אולימפית
באולימפיאדת סנט מוריץ (1928) זכתה בורגר במדליית כסף בהחלקה אמנותית על קרח לנשים אחרי סוניה הני מנורווגיה ולפני ביאטריקס לורן מארצות הברית. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בלונדון, בריטניה במרץ אותה שנה היא זכתה במדליית ארד אחרי הני ומריבל וינסון מארצות הברית.
סגנית אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1929 זכתה בורגר במדליית כסף בהחלקה אמנותית על קרח אחרי הני ולפני בת ארצה מליטה ברונר.
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בווינה בשנת 1930 שבה הייתה לראשונה הפרדה בין נשים לגברים זכתה בורגר במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח לנשים, לפני בת ארצה אילזה הורנונג וויוי-אן הולטן משוודיה. יריבתה הגדולה סוניה הני, לא השתתפה באליפות. בורגר מעולם לא ניצחה בתחרות בינלאומית את הני.
1931
באליפות אירופה שנערכה בסנט מוריץ, בשנת 1931 זכתה בורגר במדליית כסף בהחלקה אמנותית על קרח אחרי הני ולפני בת ארצה הילדה הולובסקי בת ה-13. חודש לאחר כן באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה היא זכתה במדליית ארד, אחרי הני והולובסקי.
1933
באליפות אירופה שנערכה בלונדון בשנת 1933 זכתה בורגר במדליית ארד בהחלקה אמנותית על קרח אחרי הני וססיליה קולג' מבריטניה.
חייה האישיים
בשנת 1935 נסעה ללונדון ושם נישאה בורגר לשינקיצ'י נישיקאוואה, נכדו של קוקיצ'י מיקימוטו, טייקון תעשיית הפנינים וממציא הפנינה המתורבתת. היא חזרה לווינה עם בעלה וילדה את בנה הבכור בקיץ 1937, חודשים ספורים לפני האנשלוס, סיפוחה של אוסטריה לרייך השלישי. במהלך מלחמת העולם השנייה מרבית קרוביה נרצחו בשואה. בשנות ה-90 היא התגוררה בארצות הברית.
הפדרציה העולמית של יהדות תוניסיה בישראל
הפדרציה העולמית של יהדות תוניסיה בישראל מאגדת עמותות, ארגונים וקהילות של בני העדה התוניסאית בישראל.
עם מטרותיו העיקריות של הארגון נמנים: קידום השוואת זכויותיהם של ניצולי השואה מקרב העדה התוניסאית מול הזכויות שניתנו לניצולי אירופה; סיוע לכלל העמותות התומכות בעדה התוניסאית; הענקת מלגות ללומדי לימודים גבוהים ולדוקטורנטים שיחזקו את חקר יהדות תוניסיה באקדמיה.
ארגון הגג נוסד מתוך רצון לצמצום פערים בין יוצאי תוניסיה ליוצאי אירופה, למשל השוואת המשקל הניתן למורשת של יוצאי ארצות האסלאם בלימודי ההיסטוריה במערכת החינוך.
באוגוסט 2012 נבחרה ד"ר מרים גז-אביגל ליו"ר הפדרציה העולמית של יהדות תוניסיה בישראל.
יידוי פטיש
יידוי פטיש הוא ענף ספורט אולימפי, אחד ממקצועות הזריקה שבמסגרת ענף האתלטיקה. בתחרות יידוי פטיש זורקים המתחרים כדור ברזל המחובר לתיל שבקצהו ידית, המכונים "פטיש". המנצח הוא הזורק למרחק הרב ביותר. שם הענף נובע מתחרויות מוקדמות יותר בהיסטוריה, במהלכן נזרק פטיש של ממש. תחרויות יידוי פטיש נערכו לראשונה באולימפיאדת פריז (1900). האלוף האולימפי הראשון היה ג'ון פלנגן מארצות הברית, שניצח גם בשתי האולימפיאדות הבאות, והיה היחידי בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה 3 פעמים. התאחדות האתלטיקה הבינלאומית אישרה תחרויות לנשים בענף זה רק בשנת 1995, וההופעה הראשונה של הנשים הייתה באולימפיאדת סידני שנערכה בשנת 2000.
עשר מיידות הפטיש הטובות בעולם בכל הזמנים
מעודכן ליוני 2023
עשרת מיידי הפטיש הטובים בעולם בכל הזמנים
מעודכן לאוגוסט 2015
Hymns to the Rising Sun
Hymns to the Rising Sun (מאנגלית: מזמורים לשמש העולה) הוא אלבום אוסף של להקת הדת' מטאל המלודי השוודית אמון אמארת'. האלבום יצא לאור בספטמבר 2008.
ג'וחר דודייב
ג'וחר דודייב (בצ'צ'נית: Дудин Муса-кӀант Джохар, ברוסית: Джохар Мусаевич Дудаев; ) היה נשיאה הראשון של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה העצמאית (כיום צ'צ'ניה) ומנהיג מפלגת השלטון בצ'צ'ניה. בתקופת ברית המועצות היה גנרל בחיל האוויר הסובייטי.
שנותיו הראשונות
ג'וחר נולד בכפר פרבומיסקויה שבועיים לפני הגירוש הכפוי של הצ'צ'נים ממולדתם לקזחסטן. בקזחסטן חי עד גיל 13 ובשנת 1957 חזר עם כל הצ'צ'נים למולדתם כשדבר זה התאפשר. במולדתו למד והוכשר כחשמלאי. לאחר מכן נרשם לבית הספר הצבאי לטייס בעיר טמבוב, אותו סיים ב־1966. כדי להתקדם בצבא הצטרף דודייב ב־1968 למפלגה הקומוניסטית. בין 1971 ל־1974 המשיך את לימודיו בחיל האוויר ולמד באקדמיה הצבאית על שם יורי גגארין. בשנת 1987 מונה למפקד בסיס חיל האוויר בעיר טרטו שבאסטוניה. דודייב התחבב מאוד על האסטונים, למד את שפתם, וכשפרצו באסטוניה מהומות ב־1989 סירב לפקודה מהממשלה לסגור את הטלוויזיה האסטונית ולפזר את הפרלמנט שלה. באותה שנה הועלה לדרגת גנרל והיה לצ'צ'ני הראשון (והיחידי) בעל דרגה בכירה זו בצבא הסובייטי.
כנשיא צ'צ'ניה ומלחמתו ברוסיה
ב־1990 חזר למולדתו בעצת ידידו זלימחן יאנדרבייב. בנובמבר אותה שנה בתמיכת ידידיו נבחר לראשות הקונגרס הלאומי של העם הצ'צ'ני שדרש את עצמאות צ'צ'ניה מרוסיה. כשהשלטון הצ'צ'נו-אינגושי הרשמי תמך בפוטץ' נגד גורבצ'וב, ודודייב הבין שעליו לפעול במהירות ולהשיג את יעדיו. לאחר שהפוטץ' נכשל וכל הרפובליקות התחילו להכריז על עצמאותן החליט דודייב שזו ההזדמנות גם בשבילו וב־6 בספטמבר אותה שנה פרץ עם תומכיו לבניין הפרלמנט הצ'צ'ני-אינגושי, הרס חלק מהבניין, והרג חלק מחברי הפרלמנט, ביניהם יושב ראש המפלגה הקומוניסטית של גרוזני. באוקטובר דודייב הכריז על משאל עם על היפרדות מרוסיה שזכה לטענתו לתמיכה רבה בעם. לעומת זאת משקיפים רוסיים שנכחו במשאל טוענים שבמשאל השתתפו רק צ'צ'נים הנאמנים לדודייב, וזו הסיבה שהוא זכה לרוב ואם היו משתתפים בו כל תושבי הרפובליקה דודייב לא היה זוכה אפילו ל־50% במשאל. מיד אחרי המשאל דודייב הכריז על עצמאות צ'צ'ניה ב־1 בנובמבר. מאוחר יותר באותו חודש הכריז בוריס ילצין על מצב חירום וניסה לשלוח לצ'צ'ניה צבא, אך הפרלמנט לא תמך בו, והצבא הרוסי שהיה בצ'צ'ניה נאלץ להתפנות.
הריגתו
ב־11 בדצמבר הכריז ילצין על מבצע צבאי להחרמת נשק לכל אילו שאינם מורשים לשאתו בשטחי צ'צ'ניה, ואזור הסכסוך האוסטי-אינגושי. הצו החדש פתח למעשה את מלחמת צ'צ'ניה הראשונה. בפברואר 1995 הצבא הרוסי כבש את גרוזני והתחיל להתקדם לאזורים הדרומיים ברפובליקה. מתחילת המבצע כוחות רוסיים חיפשו את דודייב, וב־21 באפריל גילו אותו לפי גלי רדיו מהטלפון הסלולרי שלו כשדיבר עם חבר הדומה הרוסית קונסטנטין בורובוי בכפר גחי-צ'ו, 30 ק"מ מגרוזני. דודייב נהרג מיד בסיכול ממוקד על ידי 2 טילים ממטוסים.
כבר בתחילת מלחמת צ'צ'ניה הראשונה עקבו השירותים החשאיים הרוסיים אחר דודייב. שלושה ניסיונות התנקשות הסתיימו בכישלון. ב-21 באפריל 1996 עקבו השירותים הרוסיים אחר אות מהטלפון הלוויני של דודייב ליד הכפר גכי-צ'ו, 30 ק"מ מהעיר גרוזני ושני מטוסי תקיפה מסוג סוחוי Su-25 עם טילי הכוונה שוגרו לעברו מהאוויר. דודייב נהרג במקום מתקיפת הטילים ממש במהלך שיחת טלפון עם ציר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, קונסטנטין בורוב. אלה דודייבה, רעייתו, אמרה בראיון לעיתון קומרסנט כי היא הייתה ליד דודייב בזמן מותו ותיארה: בורוב עצמו לא בטוח שדודייב נהרג דווקא במהלך השיחה עמו בטלפון. על פי כמה דיווחים עמד דודייב לשוחח עם נציגי מלך מרוקו, חסן השני, שאותו כינה בעצמו מועמד אפשרי למגשר במשא ומתן עם הקרמלין. המקום בו נקבר דודייב אינו ידוע. חמש עשרה שנה מאוחר יותר, פרטים על הריגתו של דודייב הופיעו בעיתונות הרוסית.
למרות מותו, מיד לאחר הריגתו מכן ובהמשך, היו דיווחים רבים על כך שייתכן שדודייב חי. ביוני 1996 חתנו סלמאן ראדויב, שהוכרז בעבר גם כמי שחוסל, ערך מסיבת עיתונאים בגרוזני ונשבע בקוראן כי דודייב שרד את ניסיון ההתנקשות וכי ב-5 ביולי, שלושה חודשים לאחר שנמסר על הריגתו, הוא נפגש עמו באחת ממדינות אירופה. לדבריו, הגנרל הפצוע הועבר מזירת האירוע על ידי נציגי OSCE למקום בטוח, כי כרגע נשיא צ'צ'ניה מסתתר מחוץ למדינה ו"בהחלט יחזור בעת הצורך". להצהרותיו של ראדוב הייתה תגובה רועשת בעיתונות, אך דודייב לא הופיע בשעה שצוינה. לאחר מכן, בהיותו כלוא בכלא לפורטובו ראדוייב התוודה כי הצהיר זאת "למען הפוליטיקה".
באוגוסט 2001 הודיע ​​נשיא צ'צ'ניה, אחמט קדירוב, שייתכן שדודייב חי. לדבריו, אין שום סיבה לטעון שדודייב לא נהרג, אך אין גם סיבה להצהיר בביטחון את ההפך והציע כי במסגרת הקמפיין לנשיאות 1996, מטה הבחירות של בוריס ילצין יעץ לו לסיים את הסכסוך בצ'צ'ניה בהקדם האפשרי ולנהל משא ומתן לשלום עם כל נציגי הבדלנים, למעט דודייב שנחשב ליוזם הסכסוך במדינה. עם זאת, קדירוב לא מסר שום פרטים על מבצע להשאיר את דודייב "בצללים". בהמשך הופרכה הצהרת קדירוב.
בספטמבר 2003 דיווח משרד המטה המבצעי האזורי לניהול המבצע למלחמה בטרור של צפון הקווקז, בהתייחס לדיווחים באתרי אינטרנט של הבדלנים, כי בידיהם מידע על הופעתו האפשרית של דודייב בערוץ פנקיסי שבגאורגיה, נמסר כי הם "נערכים להציגו מול מצלמות הטלוויזיה בטורקיה" זמן קצר לפני הבחירות לנשיאות שנקבעו ברפובליקה במטרה לערער את היציבות במצב. אך דודייב מעולם לא הופיע והסברה היא שהוא אכן נהרג באותו מבצע על ידי שירותי הביטחון הרוסיים. לאחר מותו של דודייב נקראו על שמו רחובות בערים שונות בליטא, בלטביה ובאוקראינה.
The Platinum Collection (אלבום של אלישה קיז)
The Platinum Collection הוא מארז תקליטורים הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית אלישה קיז. מארז התקליטורים יצא לאור ב-4 במאי 2010, על ידי חברות תקליטים ג'ייב רקורדס וג'יי רקורדס.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-20 במצעד האלבומים הבריטי.
רקע והצלחה
איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק למארז התקליטורים את תואר הכסף על מכירות של למעלה מ-60,000 עותקים במדינה.
ציתר
ציתר (Zither) הוא כלי מיתר קורדופוני אשר שימושו העיקרי הוא במוזיקת העם של ארצות דוברות גרמנית באירופה האלפית.
לציתר שתי גרסות עיקריות:
מקורו המשוער של השם ציתר הוא במילה היוונית קיתרה (κιθάρα), כלי נגינה בעת העתיקה אשר נוגן גם בארצות ערב (قيثارة). המילה גיטרה אף היא מאותו מקור.
המילה ציתר משמשת גם כמונח כולל למשפחה גדולה של כלי נגינה בהם המיתרים אינם מתמשכים מעבר לתיבת התהודה. במשפחה זו הקאנון, הסנטור, הקנטלה, הדולצימר ועוד כלים רבים. ישנו סוג של ציתר מאפריקה שנקרא ציתר אדמה. הכנתו פשוטה ביותר: חופרים בור גדול באדמה ומותחים בין שני קצוות הבור מיתר, חלל הבור משמש כתיבת תהודה.
ראמה יאד
ראמה יאד (Rama Yade; נולדה כמיים רמאטולאיה יאד; ב-13 בדצמבר 1976, דקר, סנגל) היא פוליטיקאית צרפתית, חברת המפלגה הרדיקלית. כיהנה כמזכירת המדינה לענייני חוץ וזכויות אדם בממשלת צרפת בשנים 2007-2009, וכמזכירת המדינה לענייני ספורט עד שנת 2010.
יאד באה ממשפחה מוסלמית בת העם לבו בסנגל. אמה אמינאטא קאנג'י הייתה פרופסור ואביה ג'יבריל יאד, פרופסור אף הוא, היה מזכירו האישי של נשיא סנגל. בשנת 1987, בהיותה בת 11, היגרו הוריה לצרפת. יאד התחנכה בבתי ספר קתוליים ולאחר מכן במכון למדע המדינה בפריז, שם היא סיימה בשנת 2000.
עם סיום לימודיה החלה יאד לעבוד בעיריית פריז, ולאחר מכן בפרלמנט הצרפתי. ב-2005 הצטרפה למפלגת השלטון הימנית שמרנית, ה-UMP, והסבירה את החלטתה בכך שהיא מעריצה את הכריזמה של סרקוזי.
יאד נשואה לז'וזף זימט - בנו של זמר היידיש בן זימט, יועץ פוליטי ופעיל סוציאליסט.
החדר הירוק (הבית הלבן)
החדר הירוק (באנגלית: The Green Room) הוא אחד מחדרי הקומה הראשונה של הבית הלבן - משכנו של נשיא ארצות הברית המצוי בוושינגטון. חדר זה משמש למטרה של אירוח, ולאורך השנים מקושט בגוונים של ירוק.
החדר הוא חדר רבוע, שאורכו 8.5 על 6.7 מטרים, ולו שש דלתות הפונות אל מסדרון הצלב (Cross Hall), החדר המזרחי, האכסדרה הדרומית והחדר הכחול.
ריהוט
החל מתקופת כהונתו של קלווין קולידג' מקושט החדר הירוק בסגנון ריהוט פדרלי.
בשנת 1971 שופץ החדר, וקירותיו כוסו בבד משי ירוק, אשר נבחר על ידי ג'קלין קנדי בשנת 1962 ולא הותקן בשעתו בשל הירצחו של בעלה, הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי. בדים אלו עוטרו בדוגמאות בצבעי בז', ירוק ואלמוג, על פי סגנון שהיה נפוץ במאה ה-19.
לכרכובים הסמוכים לתקרה, העשויים עץ ומעוטרים בזהב, צורת סמל ארצות הברית - עיט, שהיה מוטיב מקובל בתקופה הפדרלית של עיצוב הבניין.
שימושים לאורך ההיסטוריה ואירועים היסטוריים
ג'יימס הובן, אדריכל הבית הלבן ייעד חדר זה להיות "חדר האוכל" של המשפחה הנשיאותית. תומאס ג'פרסון שהשתמש בחדר כחדר אוכל כיסה את רצפתו בבד ירוק לשם הגנה עליה, ומאותו מועד החל החדר להיות מכונה "החדר הירוק", אך לא באופן רשמי. נשיאים מאוחרים יותר השתמשו בחדר כחדר אירוח. ג'יימס מונרו השתמש בחדר לצורך משחקי ויסט, ובתקופת כהונתו נקרא החדר "חדר הקלפים". החל מתקופת כהונתו של ג'ון קווינסי אדמס כונה החדר "חדר ההסבה הירוק" באופן רשמי.
בחדר זה חתם הנשיא ג'יימס מדיסון על הכרזת המלחמה הראשונה של ארצות הברית - מלחמת 1812.
דגל מקדוניה הצפונית
דגל מקדוניה הצפונית מורכב משמש עולה צהובה ממנה יוצאות שמונה קרניים לקצוות הדגל, על רקע אדום. הדגל מסמל את "השמש החדשה של החופש", כפי שמופיע בהמנון הלאומי "דנס נד מקדוניה" ("היום מעל מקדוניה"):
דגלים קודמים
לפני שנת 1995 הופיע בדגל שמש ורגינה, מה שהוביל למחאות מצד השכנה יוון בשל מקורו של אותו סמל קדום, שהיה סמלם של כמה ממלכי מוקדון העתיקה. (יוון התנגדה גם לשימוש בשם "הרפובליקה של מקדוניה", וסיבת שתי ההתנגדויות הייתה חשש מפני תביעות מקדוניות, ולו סמליות, לשטחים בצפון יוון).
עד שנת 1991, כל זמן שהרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה הייתה חלק מהרפובליקה הסוציאליסטית הפדרלית של יוגוסלביה, דגלה היה אדום עם כוכב אדום בפינה העליונה של צד התורן.
פיליפ ריף
פיליפ ריף (באנגלית: Philip Rieff, ה-15 בדצמבר 1922 – 1 ביולי 2006) היה סוציולוג ומבקר תרבות יהודי-אמריקאי.
קורות חיים
נולד בשיקגו ליוסף ואידה, שהיגרו שנה קודם לכן מליטא לארצות הברית. החל ללמוד באוניברסיטת שיקגו ב-1939. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר האמריקאי, והשלים את לימודי התואר הראשון ב-1946. ב-1947 קיבל את התואר השני והחל לעבוד כעוזר הוראה במחלקה לסוציולוגיה. ב-1954 השלים את לימודי הדוקטורט.
בשנת 1950 התחתן עם סוזן סונטג, שהייתה בת 17, עשרה ימים אחרי שנפגשו לראשונה. בשנת 1952 נולד בנם, דוד ריף, סופר ועורך יומניה האישיים של אמו. בשנת 1955 אירחו בני הזוג במשך שנה את הפילוסוף הרברט מרקוזה בזמן שעבד על ספרו "ארוס וציוויליזציה". בשנת 1958 הזוג התגרש, ובשנת 1964 נישא בשנית לאליסון דאגלס נוקס, עורכת דין מפילדלפיה.
לזוז
לזוז הוא אלבומה השני של להקת ההיפ הופ הישראלית הדג נחש. האלבום הוקלט במהלך החודשים אפריל ומאי 2002 ויצא לאור בתחילת שנת 2003. יוסי פיין הפיק את האלבום ושאנן סטריט, סולן הלהקה, היה מעורב בכתיבת המילים לכל השירים. האלבום מכר למעלה מ-30,000 עותקים וזיכה את הלהקה באלבום זהב.
גיידאר
בעוד שבעבר החלוקה בין להט"בים להטרוסקסואלים הייתה ברורה, ואפשרה לגיידאר לפעול על בסיס תבניות בולטות, מגמות של מטרוסקסואליות מחד, והופעתם של להט"בים ללא מזהים חיצוניים מובהקים מאידך, מאתגרות את יכולות הגיידאר בהווה; ואולם, להט"בים רבים טוענים כי הם עדיין מסוגלים לזהות להט"בים אחרים באמצעות אינטואיציות ותחושות.
לזוז
הסינגל הראשון מתוך האלבום היה השיר "מספרים", שאף הגיע למקום ה-38 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'. שיר נוסף שהופיע במצעדים השנתיים היה השיר "גבי ודבי" שהגיע למקום ה-18 במצעד העברי של גלגלצ ולמקום ה-29 במצעד של רשת ג'. השיר עושה שימוש בדמותם של גבי ודבי - גיבורי תוכנית ללימוד השפה האנגלית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנות השבעים והשמונים. השיר התשיעי באלבום, ״גן התות״ הוא שיר שמתאר את מקום ילדותו של שאנן, גן התות שבלב שכונת נחלאות, שעם השנים הפך למקום נטוש, מלוכלך ללא שום אזכור למה שהיה בעבר. שאנן מביע צער על אותו גן שהפך למקום בו ״לבוא אליו עולה לי בבריאות״ אך הוא ״ממליץ עליו בחום לכל מחפש כיוון״.
גיידאר
אחד ההסברים שניתן לתופעה הוא שבמהלך חייהם התרגלו להט"בים להשקיע יותר בזיהוי פרטים קטנים בקרב אנשים אחרים העשויים להעיד על נטייתם המינית. מחקרים העלו נתונים התומכים בקיומו של גיידאר שכזה: להט"בים זיהו להט"בים אחרים לפי תמונות באופן מדויק יותר מהטרוסקסואלים. גם כשהוצגו להם תמונות הפנים בלבד, הפגינו הלהט"בים יכולות טובות יותר מאלו של ההטרוסקסואלים.
לזוז
האלבום גם כולל את שיר המחאה הציני "לא פרייארים", השיר טוען כי אזרחי ישראל משלמים מיסים ומשרתים בצבא אבל לא מקבלים שום דבר בתמורה, למעט פקקים ופיגועים (השיר נכתב בתקופת האינתיפאדה השנייה לכן הכוונה לפיגועים). בשיר מוזכרת שורה כנגד ההתנחלויות: "מלמעלה סירחון שהוא מרחק ביטחון שהוא חמש דקות מכפר סבא."
גיידאר
מחקרים מדעיים
לאורך השנים, נערכו מספרים מחקרים מדעיים, שניסו לענות על השאלה האם גיידאר אכן קיים במציאות, או שמא מדובר במיתוס פופולרי. מחקר אחד, שהוא כנראה המוקדם ביותר בתחום, ביקש מאנשים לצפות בסרטוני וידאו קצרים, ולנסות לפענח את הנטייה המינית של האנשים המוצגים בהם. תוצאותיו הראו כי גיידאר הוא מיתוס. מחקר מאוחר יותר, שהתפרסם בכתב העת Journal of Personality and Social Psychology, מצא שיכולתם של אנשים לאבחן את הנטייה המינית נכון, לא יכולה להיות מוסברת כניחוש בלבד, מאחר שהיא מדויקת מדי כדי להראות אקראית. מחקר זה ביקש מאנשים לדרג את הנטייה המינית של עצמם על גבי סולם קינסי, ואז, אנשים אלו צולמו בקליפים קצרים ואילמים, שהיו דלים בפרטים. לאחר מכן, הוצגו הקליפים הללו בפני משתתפי המחקר, והמשתתפים נתבקשו לדרג את הנטייה המינית של האנשים המופיעים בסרטונים הקצרים, בעזרת סולם קינסי. ניתוח תוצאות המחקר הראה, כי יש מתאם מובהק בין המיקום בו האנשים שהופיעו בקליפים דירגו את עצמם על גבי סולם קינסי, למיקום בו הצופים דירגו אותם על גבי אותו הסולם. מחקרי המשך הגיעו לתוצאות דומות ואף הראו שניתן להשתמש בסרטים ביתיים של ילדים, כדי לאבחן בצורה מדויקת את נטייתם המינית לכשיתבגרו.
לזוז
ברי סחרוף התארח בשני שירים באלבום - "קמתי", השיר הפותח את האלבום שאף יצא כסינגל לתחנות הרדיו, ו"בלה בליסימה" המספר את סיפורה של בילה פריינד, אישה חרדית שב-1993 הגנה על מחבל בגופה מקהל שניסה לבצע בו לינץ' לאחר שזה דקר שני אנשים בירושלים. השיר מבקר את החברה הישראלית על כך שלא אימצה את פרוינד לגיבורה וזאת משום שהיא גם אישה וגם חרדית. השיר הסוגר את האלבום, "זה לא אני", גם הוא שיר מחאה שנכתב בעקבות מותו של רב"ט ניר אביבי בתאונת בט"שית בשנת 1991. אביבי היה בן גרעין של שאנן סטריט בחטיבת הנח"ל והשיר מוחה על ההתנערות של הצבא מאחריות לתאונה. בשיר זה מתארחת הזמרת גליה ירון. כמו כן, מתארחת הראפרית MC שירי בשיר "לזוז". מאוחר יותר חידשה הלהקה את "לזוז" (בהופעות שגם הוקלטו באלבום הדג נחש LIVE), כאשר בגרסה זו הלהקה מבצעת אותו ללא הראפרית האורחת וגם המילים לאחד מבתי השיר שונו. בתחילת השיר "לזוז" נשמע קולו של שייקה לוי מתוך המערכון "אופסייד סטורי" של הגשש החיוור.
בשנת 2008 נבחר האלבום כאלבום החשוב במוזיקה הישראלית של העשור הראשון של המאה ה-21 בסיכום 60 שנה למדינת ישראל בעיתון "ידיעות אחרונות".
גיידאר
מחקרים מדעיים
מחקרי המשך גילו שהגיידר (היכולת לזהות נטייה מינית) הוא מדויק מדי בשביל להחשב כסתם ניחוש, גם כאשר משתתפים התבקשו להכריע בנוגע לנטיה מינית, רק על סמך תמונת פנים. משתתפי מחקר זה השתמשו ברמזים של הבעות פנים מגדריות ובסטריאוטיפים על הומואים, כדי להכריע מהי הנטייה המינית של מושאי התמונה שהם נתבקשו לדרג, עם זאת, כשלו בזיהוי נטייתם המינית של מושאי תמונה שלא הציגו את הסטריאוטיפים הללו, או שהציגו סטריאוטיפים מנוגדים. המוצא הגזעי, האתני או השייכות הלאומית, הן של המשתתפים שבחנו את התמונות, והן של מושאי התמונות, לא השפיע על טיב הדיוק בניסיון לקבוע מהי הנטייה המינית של האנשים המופיעים בתמונות, בהסתמך רק על תמונות פנים. אפילו שימוש בתמונות שהכילו תווי פנים מבודדים (למשל תמונות שהציגו רק את העיניים של מושא הצילום), הספיקו, לעיתים, בשביל לאפשר למשתתפי המחקר להעריך נכונה אם האדם שמצולם בתמונה משתייך לקהילת הלהט"ב או לא . מחקר אחד הראה שלעיתים, די בבחינה של פניהם של גברים ונשים לפרק זמן של 1/25 השנייה, בשביל להעריך אם הם משתייכים לקהילת הלהט"ב או לא. הדיוק השתפר ככל שמשך החשיפה לתמונה גדל. מחקר המשך למחקר שצוין הראה, שגיידר הוא תהליך שמתרחש אוטומטית במוח, כאשר אדם אחד מסתכל על אדם אחר, ושמבט על פניו של אדם אחר, אוטומטית מפעיל שיפוט סטריאוטיפי של נטייה מינית במוח. עם זאת, להומואים יש גיידר מדויק יותר מאשר לגברים סטרייטים, ולנשים יש גיידר מדויק יותר, כאשר הן מבייצות. מחקר אחד הניח, בהשערת המחקר שלו, שתופעה זו נגרמת בשל כך שהומואים מייחסים חשיבות גדולה יותר לסממנים קטנים, בהשוואה לגברים סטרייטים, מאחר שזה מסייע להם לזהות הומואים אחרים בקלות רבה יותר, כלומר, שזוהי התנהגות נרכשת שמסייעת להם, ונראה שלכן היא גם מפותחת יותר בקרב הומואים, בעוד שלסטרייטים אין תועלת בפיתוח רגישות מיוחדת כזו.
לזוז
האלבום יצא בהוצאה מחודשת על תקליט ויניל ביולי 2023.
My Love Is for Real
My Love Is for Real (בעברית: האהבה שלי אמיתית) הוא שיר של הזמרת והרקדנית פאולה עבדול והזמרת הישראלית עפרה חזה, אשר יצא ב-30 במאי 1995 על ידי וירג'ין רקורדס כסינגל הראשון מתוך אלבומה השלישי. בניגוד לשיריה הקודמים של עבדול השיר לא זכה להצלחה בארצות הברית כאשר הגיע למקום ה-28 בלבד במצעד האמריקאי הרשמי ונהיה לסינגל היחיד שלה מתוך אלבום אולפן שלא נכנס לעשרים העליונים חוץ מסינגל הבכורה שלה. גם באירופה השיר זכה להצלחה פושרת כאשר הגיע למקום ה-44 בלבד במצעד האירופאי. בקנדה, אוסטרליה וניו זילנד השיר זכה להצלחה כאשר נכנס למקום ה-20 בקנדה וניו זילנד ולמקום ה-7 באוסטרליה.
רקע
השיר נכתב על ידי עבדול עצמה ורת לורנס. מבחינה מוזיקלית השיר הוא שילוב של טריפ הופ ומוזיקה אינדית ביחד עם כלים שיוצרים מוזיקה ים תיכונית. בניגוד לשיריה הקודמים של הזמרת השיר מכיל אלמנטים מוזיקליים אפלים יותר ומוזיקה תעשייתית. השיר מכיל קולות רקע שבוצעו על ידי עופרה חזה.
הצלחה מסחרית
בניגוד לשיריה הקודמים של הזמרת השיר לא זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-28 בלבד בארצות הברית אם כי במצעד הדאנס השיר הגיע למקום הראשון.
גם באירופה השיר זכה להצלחה פושרת כאשר הגיע למקום ה-44 בלבד במצעד האירופאי הכללי. באוסטרליה וניו זילנד השיר דווקא כן זכה להצלחה כאשר הגיע למקומות 7 ו-20 (בהתאמה) במדינות אלו. בקנדה השיר זכה להצלחה גם כאשר הגיע למקום השביעי במצעד הקנדי.
קליפ
הקליפ לשיר בוים על ידי מייקל האוסמן ומציג את עבדול כפילגש בהרמון במזרח התיכון. השיר היה מועמד לשני פרסי VMA בקטגוריות קליפ הדאנס של השנה והקליפ עם הכוריאוגרפיה הטובה ביותר.
גרסת הכיסוי של סטרייק
בשנת 1996 להקת סטרייק הוציאה לשיר גרסת כיסוי אם כי גרסה זו זכתה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-88 בלבד במצעד האירופאי הרשמי.
משה פרידמן
רבי משה (משה'ניו) פרידמן מבויאן-קראקא (י"ד באדר ב' תרמ"א, 1881 − ג' באלול תש"ג, 1943) היה אדמו"ר, פוסק, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל וממנהיגי יהדות פולין בין שתי מלחמות העולם. משנת תרצ"ד (1933) שימש נשיא ישיבת חכמי לובלין. נרצח על ידי הגרמנים באושוויץ בסוף תש"ג, 1943.
תולדותיו
נולד בעיר הוסיאטין שבאוקראינה לרבי שלום יוסף, בנו של רבי מרדכי שרגא פרידמן שייסד את חסידות הוסיאטין, ולחיה, נכדת רבי אברהם מטריסק. כשהיה בן שנתיים התייתם מאביו ועבר לגור יחד עם סבו. בצעירותו למד מפי מורים ומחנכים שהובאו במיוחד עבורו. כשהיה בן 13 נפטר סבו והוא עבר להשגחתו של דודו, רבי ישראל פרידמן מהוסיאטין, האדמו"ר מהוסיאטין. בתרס"א (1901) עבר לעיירה בויאן שם נישא לבת דודתו מרים, נכדתו של רבי יצחק פרידמן, ה"פחד יצחק", מייסד חסידות בויאן. בבויאן המשיך ללמוד תורה, תוך שהוא נהנה מהספרייה הגדולה שהייתה שם והכילה אלפי ספרים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר יחד עם ה"פחד יצחק" וארבעת בניו לווינה, שהפכה באותו זמן מרכז גדול ליהודים שגלו ממקומם בעקבות אירועי המלחמה. בתקופה זו יצר קשר עם אדמו"רים ורבנים רבים ששהו גם הם בווינה, ובמיוחד עם רבי מאיר אריק.
בתרע"ח (1918) לאחר פטירת ה"פחד יצחק" ומעבר חותנו, רבי מנחם נחום לצ'רנוביץ, התחיל לנהוג כאדמו"ר. מלבד תפקידו כאדמו"ר היה מוסמך לרבנות ופוסק הלכה, דבר שגרם להתקבצות תלמידי חכמים ולמדנים רבים סביבו. הרב צבי יהודה קוק שנפגש עמו בתרפ"א (1921) תיאר את אישיותו ומעמדו: "הנני להזכיר עוד את הרבי מבויאן הצעיר, שהוא כמדומה אולי החשוב שבין הרביים היושבים פה, גדול בנגלה ובנסתר ויודע את העולם ומחובר גם כן לקדושת ארץ ישראל, שקדן בתורה ועבודה וצדיק וירא שמיים באמת ורב כשרון ובעל מדות תרומיות".
בתרפ"ה (1925) עבר לקרקוב שבה חייתה אחת הקהילות החשובות של יהודי פולין. הוא המשיך לפעול בהרחבה, והיה ידוע בשם האדמו"ר מבויאן-קראקא (שמה היהודי של קרקוב). בין היתר סייע בהכוונה למחנכי בית הספר לבנות חרדיות בית יעקב שהוקם בשנים אלו בקרקוב.
פעילות ציבורית
רבי משה פרידמן השתתף כבר בכנסייה הגדולה הראשונה שנערכה בווינה בתרפ"ג (1923) לצד החפץ חיים, האדמו"ר מגור וגדולי ישראל נוספים, שבסיומה נבחר כחבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. מכאן ואילך נמנה עם מנהיגיה הרוחניים של אגודת ישראל. במסגרת פעילותו הציבורית עמד בקשר עם גדולי הרבנים והשתתף בדיונים הציבוריים שעמדו אז על הפרק. לאחר פטירתו הפתאומית של רבי יהודה מאיר שפירא, ראש ישיבת חכמי לובלין, מונה לנשיא הוועד הרוחני של הישיבה.