cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לנגנאו
היסטוריה
התיישבות אנושית ראשונה התקיימה באזור לנגנאו, לפחות החל מהתקופה הנאוליתית - תקופת האבן המאוחרת, בערך משנת 10,000 לפני הספירה ואילך. חפצים מלאכותיים בודדים שהתגלו כאן, מיוחסים לאותה תקופה, כמו גם חפצים מאוחרים יותר ובתי כלונסאות, מהתקופה הכלקוליתית - ראשית תקופת הברונזה, בערך משנת 3800 לפני הספירה ואילך. משנת 1500 לפני הספירה בערך ישבו באזור שבטים קלטים שונים, בעיקר ההלווטים.
במאה הראשונה לפני הספירה הובסו ההלווטים על ידי יוליוס קיסר והוכנסו תחת השפעה רומית. שרידים של חווה חקלאית מתקופת השלטון הרומי התגלו ליד לנגנאו של היום. בנוסף, שפת הרומאנש, ניב מדובר של לטינית, היא אחת השפות המדוברות עד היום באזור ובשווייץ בכלל, גם אם על ידי מעטים מאוד כיום (פחות מאחוז אחד בכל שווייץ). בימי הביניים המוקדמים, המאות הראשונות לספירה, נכבש המקום על ידי שבטים גרמאניים, שהתערבבו עם ההלווטים. כ-93% מתושבי לנגנאו כיום מדברים גרמנית.
עדות ראשונה בכתובים לקיום יישוב כאן, שנקרא לנגינוואנק (Lenginwanc) קיימת משנת 798 לספירה. החל מהמאה ה-13 ובמשך כמאתיים שנה שלט באזור בית הבסבורג האוסטרי, שמוצאו משווייץ דווקא. ב-1415 נכבשה לנגנאו על ידי הקונפדרציה השווייצרית הישנה, שהוקמה כמאה ועשרים שנה קודם לכן ומאז לנגנאו היא חלק בלתי נפרד משווייץ על כל גלגוליה השונים, כקונפדרציה או פדרציה, למעט תקופה קצרה ביותר של 17 שנים בראשית המאה התשע עשרה (1798 - 1815), כששלטה כאן צרפת של נפוליאון.
יהודי לנגנאו
כעבור כשלוש מאות שנה, ב-1678 החליט בית המחוקקים השווייצרי לרכז את מעט היהודים ששרדו בשווייץ, באזור מצומצם אחד - עמק הנהר סורב, החופף פחות או יותר לאזור קנטון ארגאו שבשווייץ של היום ואשר בתוכו כלולה גם העיר לנגנאו.
אחת המשפחות היהודיות המפורסמות ביותר שגרו בלנגנאו ואשר הגיעה לעיירה ככל הנראה בעקבות החלטה זו, מאזור דרום גרמניה/אלזס היא משפחת גוגנהיים, אשר אחד מבניה כעבור מעל מאתיים שנה היה מאיר גוגנהיים (ראה להלן).
ב-1702 נזכר שמו של יעקב גוגנהיים, בשל משפט שנערך לו בגין הפשע שעשה - הוא קנה כרם בעיירה הסמוכה וואטינגן, בלי שקיבל אישור מיוחד לשם כך, כנדרש מיהודי. שנה אחר כך שרף אלמוני את ביתו, ככל הנראה כנקמה על חוצפתו זו. כשלושים שנה אחר כך, ב-1732 הוא מוזכר שוב בתור נציגן של 250 משפחות יהודי עמק הנהר סורב, שנשלח לנאום בפני הממשל בציריך, למנוע גזרה של גירוש שעמדה להיות מוטלת עליהם. הגירוש נמנע אמנם, אך במקומו הוטלו על היהודים מיסים כבדים.
כארבעים שנה לאחר מכן, ב-1776 הוחלט לצמצם עוד יותר את האזור המותר להתיישבות יהודים ונקבעו שתי עיירות בלבד בתוך עמק הנהר סורב, שבהן הותר ליהודים להתיישב - אנדינגן ולנגנאו. ואכן, בסביבות 1850 גרו בלנגנאו כ-525 יהודים, שהיוו כ-30% מהאוכלוסייה בעיירה זו. בית הכנסת העתיק של לנגנאו הוקם עוד ב-1750 (14 שנה לפני בית הכנסת העתיק של אנדינגן) ובית כנסת שני הוקם בעיירה ב-1847 (חמש שנים אחר כך שופץ גם בית הכנסת העתיק של אנדינגן).
מאיר גוגנהיים (1828–1905), הפילנתרופ היהודי האמריקאי הידוע, שהיה מעשירי תבל במאה ה-19, אבי משפחת גוגנהיים האמריקאית וצאצא ישיר של יעקב גוגנהיים שהוזכר לעיל, נולד בלנגנאו והיגר ממנה לארצות הברית בהיותו בן 19.
היהודים בלנגנאו, כמו גם בשווייץ כולה לא זכו לשוויון זכויות, אלא רק בתקופה הקצרה של השלטון הצרפתי. נאסר עליהם למשל לעסוק בחקלאות, שהייתה העיסוק של מרבית התושבים, כמו גם כמעט בכל שאר המקצועות, למעט רוכלות זעירה. נאסר עליהם להיות בעלי אדמות. אם הצליחו להרוויח קצת כסף, מיד הוטל על זה מס, כך שנשארו תמיד בעוניים. הם חויבו בתשלומי מעבר גבוהים בעוברם בין גבולות הקנטונים והמחוזות השונים. הם חויבו במס נישואין מיוחד, שאף היה גבוה בצורה יוצאת דופן. אסור היה להקים משפחות מעבר למספר מוגבל מסוים. אסור היה להיקבר בתוך גבולות העיירה עצמה (ולכן בית הקברות היהודי היה אכן מחוץ לעיירה). ועוד הגבלות מסוגים שונים ומשונים, ככל שרצו השלטונות הנוצריים. היה זה רק באמנסיפציה של 1866, כחמישים שנים נוספות לאחר גמר הכיבוש הצרפתי הקצר, שהותר ליהודים להתיישב גם בשאר חלקי שווייץ והם זכו לשוויון זכויות.
בעקבות האמנסיפציה השתנתה לנגנאו כליל ובראשית המאה העשרים היא פחות או יותר התרוקנה מכל יהודיה. בין היהודים שעזבו אותה באותו זמן ניתן למצוא את ארנסט בלוך (מלחין), שנולד בה ב-1880 והגיע לארצות הברית ב-1916, ואחרים. כיום ניתן למצוא בה את בית הכנסת העתיק, שאף הוכר כנכס תרבות לאומי של שווייץ (בנוסף להכרה כזו גם בעיירה כולה), אך אין בה בעצם יהודים ובית הכנסת העתיק סגור כל ימות השנה, למעט סיורים למשך שעות ספורות בלבד, בימי ראשון, בעונת התיירות בקיץ.
מפתח לבית הקברות היהודי העתיק בין אנדינגן ללנגנאו ולבית הכנסת העתיק בלנגנאו אפשר לקבל במשרד בית האבות היהודי בלנגנאו.
לנגנאו כיום
שטח העיירה לנגנאו כיום הוא כמעט 13 קמ"ר וב-31 בדצמבר 2010 היו בה 2541 נפשות בדיוק, אשר כמעט חצי מהם היו בעלי אזרחות אלבנית. כ-93% מהתושבים דוברי גרמנית.
רמת החיים גבוהה: אחוז אבטלה ממוצע ב-2010 - 1.5%. נכון לשנת 2000, מעל חמישית מהאוכלוסייה היו בעלי השכלה גבוהה ויותר ממחצית מהאוכלוסייה היו בעלי הבית בו הם גרו והגיעו למקומות עבודתם ברכב פרטי.
בבחירות 2007 לאספת הברית - המועצה הלאומית, זכתה מפלגת העם השמרנית בכמעט 40% מהקולות, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית בקצת יותר מרבע, והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית בכ-13%.
לאונרד אוכטמן
לאונרד אוכטמן (באנגלית: Leonard Ochtman;) היה צייר אימפרסיוניסטי הולנדי-אמריקאי, שהתמחה בנופים. הוא היה חבר מייסד במושבה לאמנות Cos Cob ובאגודת האמנים של גריניץ'.
ביוגרפיה וקריירה
הוא נולד בזונמייר, ב־21 באוקטובר 1854, הולנד, כבן של צייר דקורטיבי. משפחתו היגרה לעיר אולבני, ניו יורק בשנת 1866. החל מגיל צעיר, אוכטמן עבד כצייר בבית מלאכה לעבודות עץ באולבני. בשנת 1879 עבר אוכטמן מאולבני לעיר ניו יורק ושם נפגש עם הצייר צ'ארלס וורן איטון.
בעיר ניו יורק אוכטמן עבד עם קבוצת אמנים שהיו חשובים בהתפתחות התנועה האימפרסיוניסטית בארצות הברית. אף על פי שלמד שיעורים בליגה לסטודנטים לאמנות של ניו יורק בשנת 1879, הוא בעיקר לימד את עצמו. במשך כמה שנים הסטודיו של אוכטמן בעיר ניו יורק היה ממוקם באותו בניין של ג'ורג' איננס, המייסד של תנועת הטונליזם, ושני הציירים התפעלו מעבודות של האחר. בשנת 1882 החל להציג נופים באקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא נסע לאירופה בשנת 1886, שם הושפע מציירי בית הספר ההולנדי ג'ייקוב מאריס ואנטון מוב. הוא שב לניו יורק בשנת 1887. נושאי התמונות האופייניות ביותר שלו הן סצינות מלונג איילנד ועל הנוף הכפרי של קונטיקט. אוכטמן ואשתו, הציירת האמריקנית האימפרסיוניסטית מינה פונדה אוכטמן (1862–1924), עברו למיאנוס, קונטיקט בשנת 1891, שם הפכו לחברים מייסדים במושבה לאמנות קוס קוב.
חברים אחרים במושבה כללו את ג'ון הנרי טוואצ'טמן, צ'יילד האסאם, ג'וליאן אלדן וייר ותאודור רובינסון.
בשנת 1910 ו -1911, אוכטמן נתן שיעורים בבית הספר הקיץ של ניו יורק בגריידג'. התלמידים של אוכטמן כללו את קלארק פרהייס והרייט רנדל לומיס.
בשנת 1912 הקימו אוכטמן וחברו, הפסל אדוארד קלארק פוטר, את אגודת האומנים גריניץ' ומוזיאון ברוס. אוכטמן שימש כסגן נשיא הראשון של החברה בשנת 1912, ונשיא החברה בשנים 1916–1932, וכאוצר אמנות ראשון במוזיאון ברוס.
בתה של אוכטמן, דורותי אוכטמן (1892–1971), למדה אצל שני הוריה האמניים והפכה לציירת של טבע דומם.
דב בהט
דב בהט (נולד ב-4 במרץ 1935 בחיפה) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה למדעי הגאולוגיה והסביבה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, סופר ומשורר. כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הטבע (1980-1976), כראש המחלקה לגאולוגיה ומינרלוגיה (1989-1988) וכרקטור אוניברסיטת בן-גוריון (1994-1990).
קורות חיים
הוריו של בהט, שלום וחנה פרלמן, עלו ממינסק שבבלארוס, בראשית שנות ה-20. אביו לקח חלק בהקמתו של קיבוץ תל יוסף, ומאוחר יותר היה ממקימי קריית חיים, שבה בנה במו ידיו את ביתם. במלחמת העולם השנייה עברה המשפחה לחיפה בעקבות עבודתו של האב במועצת הפועלים בעיר, בה גם שימש מזכיר מועצת פועלי חיפה. דב, האמצעי בין שלושה אחים, למד בבית הספר העממי גאולה ובתיכון חוגים בחיפה. שירת בנח"ל, היה חבר בהכשרת הצופים י"א (החושלים) בקיבוץ נווה ים ואחר-כך בקיבוץ עין גב, היה מדריך שליח וריכז את שבט "משוטטי בכרמל". לאחר שחרורו מצה"ל היה חבר קיבוץ ראש הנקרה במשך שנה.
עבודות המאסטר והדוקטורט של בהט היו בתחומי המינרלוגיה והפטרולוגיה. אלה הומרו בחקר הטכנולוגיה של הזכוכית-הקרמית (קורנינג עבודות זכוכית, ניו-יורק). במקביל לעבודה האקדמית, נמשכו לאורך תקופות שונות עיסוקים ב"שימושים-מדעיים", כולל פיתוחים טכנולוגיים לרפא"ל, ייעוץ בנושאי טכנולוגית זכוכית וחומרי גלם עבור "תמז", מפעל הבקבוקים בירוחם ושיפור תרכובת הגלזורה למוצר קרמי בעייתי עבור "מרחב" בבאר שבע. הניסיון המצטבר של בהט בניסויי התכונות המכניות של זכוכית, כולל הדרכת שני תלמידי תואר שני במחלקה לגאולוגיה ומינרלוגיה, החזיר אותו לחקר השבירה בגאולוגיה ולפתוח Tectonofractography - ענף חדש בגאולוגיה סטרוקטורלית המצרף שני מדעים, טקטוניקה ופרקטוגרפיה. בהקשר זה נכתבו שני ספרי מונוגרמה על שבירה בסלעים, קלסיפיקציית הסדקים (joints) של בהט מקובלת בספרות, בה גם מצוטטת עקומת Wiederhorn-Bahat.
לטקטונופרקטוגרפיה היו שמושים מגוונים, כולל, אמצעי עזר בחקר שקיעה והמסה של קרחונים באלפים שבשווייץ.
יחד עם פרופש אבינעם רבינוביץ' ודר' ולדימיר פריד עסק בהט בחקר רעידות אדמה בעזרת קרינה אלקטרומגנטית.
מחקר זה הביא לשני ממצאים. האחד, לא ניתן לחזות רעידות אדמה בשיטות הסייסמיות הקימות. השני, קיים פוטנציאל לחזות רעידות אדמה בשיטה אלקטרומגנטית מסוימת. באמצעות תרומתו של דר' היינס הורסט דייכמן, הקים בהט בשנת 1993, ביחד עם פרופ' יוסי חודרה חצור ודר' ולדימיר פריד את מעבדת הנגב למכניקת הסלע ע"ש רות והורסט דייכמן.
לאחר שפרש לגמלאות עסק בהט בכתיבת ספרות עברית, והתמקד בשלש סוגות: רומנים, שירים וסיפורים קצרים. חלק מהביקורות על עבודותיו בעברית, אשר נכתבו על ידי אנשי ספרות מופיע ב"קונטרס - מאמרים ושיחות, עיון ביצירותיו של דב בהט" (77 עמודים).
חייו האישיים
בהט היה נשוי לחנה, שנפטרה בשנת 2002, כיום הוא חי בעומר עם בת זוגו נלי. לבהט שלושה בנים.
ספרים מדעיים
Geological Research, The Negev and Sinai Volume 1978-1988. Papers published by faculty of the department of geology and mineralogy, Ben Gurion university of the Negev, Beer Sheva, Israel. Departmental Press (1988) 916 pages.
D. Bahat
Tectonofractography, Springer -Verlag (1991) 354 pp. Fracture in technological materials and in rocks: a new approach to structural geology. A treatise supported by 290 illustrations. AMAZON -Read Best sellers eBook “Tectonofractography” 9783642761638 by D Bahat ePub
D. Bahat, A. Rabinovitch and V. Frid
Tensile Fracturing in Rocks, Tectonofractographic and Electromagnetic Radiation Methods. Springer (2005) 569 pp. AMAZON -Read Best sellers eBook ״Tensile Fracturing in Rocks” 9783540801542 PDF by Dov Bahat, Avinoam Rabinovitch, Vladimir Frid.
פטריק אנדרסון
פטריק "ביארד" יונאס אנדרסון (בשוודית: Patrik "Bjärred" Jonas Andersson; נולד ב-18 באוגוסט 1971 בבורגבי) הוא כדורגלן עבר שוודי. גם אביו, רוי אנדרסון, ואחיו הצעיר דניאל אנדרסון שיחקו כדורגל מקצועני.
נכון לתחילת 2005, ערך פטריק אנדרסון 96 הופעות במדי נבחרת שוודיה, בהן כבש 3 שערים. הוא זכה במקום השלישי במונדיאל 1994. הוא שיחק גם במדי הנבחרת שהגיע לחצי הגמר ביורו 1992. כמו כן שותף אנדרסון במדי הנבחרת במהלך טורניר יורו 2000 והוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2002.
הוא התחיל את הקריירה שלו במועדון מקומי, ביארדס איי אף, ממנו קיבל גם את שם החיבה שלו. ב-1989 הוא עבר למאלמה, קבוצה מהליגה הבכירה בשוודיה. ב-1992 הוא נהפך לשחקן מקצועי כאשר עבר לשחק במדי בלקברן רוברס האנגלית, בה הוא נשאר עד 1993, לפני שעבר לתחנה הבאה בקריירה שלו, בורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית. במדי מנשנגלדבאך זכה אנדרסון בגביע הגרמני בשנת 1995. הוא עזב את הקבוצה כאשר מעמדה החל להדרדר ועבר לאחת מהקבוצות הבכירות בגרמניה ובאירופה, באיירן מינכן, ב-1999. בתקופתו בבאיירן הספיק להשיג תארים רבים, 2 אליפויות הבונדסליגה, (כאשר באחרונה הוא כבש את שער האליפות במחזור האחרון של הליגה בבעיטה חופשית בזמן פציעות), גביע גרמני, וזכייה בליגת האלופות. ב-2001 עבר למועדון הפאר הספרדי ברצלונה ובילה שם שלוש עונות מרובות פציעות.
בעונת 2004 שב אנדרסון הביתה, לשחק במדי מאלמה, אחרי 10 שנים מחוץ לשוודיה. הוא זכה פעמיים בתואר שחקן השנה בשוודיה, בשנים 1995 ו-2001.
אנדרסון היה בהרכב מאלמה בשני המשחקים בסיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות בעונת בהם שיחקה מאלמה נגד מכבי חיפה, שאותה גם הדיחה בסיכום שני המשחקים.
כריסטיאן קונברי
כריסטיאן קונברי (באנגלית: Christian Convery; נולד ב-10 בנובמבר 2009) הוא שחקן קנדי. הוא מגלם את דמותו של גאס בסדרת הפנטזיה של נטפליקס "סוויט טות': נער עם קרניים".
ביוגרפיה
קונורי ערך את הופעת הבכורה שלו בתור קונר בסרט הקומדיה רומנטית "Hearts of Spring" שיצא לאקרנים באפריל 2016. באותה שנה גילם תפקידים בסדרות "על טבעי" ו"ואן הלסינג", ולאחר מכן ב"לגיון" ו"לוציפר" בשנת 2017. בנובמבר 2016 הוא הופיע בסרט הטלוויזיה "My Christmas Dream" של הולמרק בתפקיד הראשי הראשון שלו. הוא בן דודו של השחקן כריסטופר קונברי.
בשנת 2019, הוא זכה שוב בפרס האמן הצעיר בקטגוריית 'סטרימינג - סדרה או סרט'. בסרט הדרמה משנת 2018, "ילד יפה" עם טימותי שאלאמה וסטיב קארל, הוא גילם את התפקיד של ג'ספר שף. היה לו תפקיד ראשי בסדרה של ערוץ דיסני, "בית ספר לגורים", עליו הוא זכה בשנת 2020 בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת הטלוויזיה. הוא הופיע בסרט הטלוויזיה "היורשים 3" וב"משחקים באש" לצד ג'ון סינה, ג'ון לגוויזאמו, ג'ודי גריר וקיגן מייקל קי.
בשנת 2021, קונברי הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הפנטזיה של נטפליקס "סוויט טות': נער עם קרניים" לצד ויל פורטה, נונסו אנוזי ודניה רמירז. בסרט הדרמה "The Tiger Rising" משנת 2022, המבוסס על ספרה של קייט די-קמילו, קונברי שיחק בתור רוב הורטון לצד דניס קווייד, קווין לטיפה, סם טראמל וקתרין מקפי.
תסמונת לג-קלב-פרטס
תסמונת לג-קלבה-פרטס (באנגלית: Legg-Calve'-Perthes Disease) היא תסמונת הפוגעת במפרק הירך בעיקר בילדים ומתבגרים לאחר היווצרות נמק בעצם הירך. הפגיעה האופיינית לתסמונת היא עיוות בצורת המפרק בעת תהליך השיקום, עיוות שעלול לגרום למגבלות בטווח התנועה של המפרק.
LCP נוצרת עקב פגיעה באספקת הדם התוך-גרמית של ראש הירך (אפיפיזה) בגיל הגדילה שגורמת לנמק חלקי או תת-שלם של העצם. בשארית העצם שבה נותרת חיונית יש לתאי העצם יכולת שיקום בעלת עוצמה רבה. הם מסלקים את העצם הנמקית (אוסטיאוקלסטים) ובונים עצם חדשה (אוסטיאובלסטים). בתקופת השחלוף אזור העצם הנמקי נחלש ומתמוטט וראש הירך מאבד את צורתו הכדורית, תוך שהוא יוצר ראש חדש שאמור להיות כדורי אבל נתון ללחצים מכנים סביבתיים שמעוותים את צורתו.
הסחוס המפרקי, שתזונתו באה מהנוזל התוך מפרקי (סינוביאלי) ולא מכלי דם, אינו נפגע ושומר על חיוניותו, אם כי הוא נסדק באזור שבו קורה התמט של העצם הנמקית.
בזמן יצירתה של רקמת העצם החדשה היא רגישה מאוד ללחץ ונוטה לאבד את צורתה הכדורית לצורה פטרייתית שתגרום לארתריטיס ניוונית במבוגר. לכן, עקרון הטיפול הוא להגן על ראש הירך מפני לחץ ממוקד בזמן נשיאת משקל הגוף על ידי מיקומו היטב בתוך המרחשת הכדורית, שאיננה נפגעת בתסמונת זו. כך תהיה גדילתו תואמת לצורתה הכדורית של המרחשת. תקופת השתקמותו העצמית של ראש הירך תוך יצירת עצם חדשה, נמשכת מספר שנים.
הגורם והיווצרות (אטיולוגיה)
במקרים בהם הדלקת הויראלית (סינוביטיס טבה, Benign Synovitis) חוזרת שנית, הסיכון להתפתחות התסמונת גוברת.
התהליך (פתוגנסיס)
ראש הירך בגיל הגדילה בנוי מליבה (Epiphysis) שהיא החלק הגרמי שגדל ומתפתח מהמרכז אל ההיקף של ראש הירך, ומסחוס שעוטף את הליבה ומתגרם בהדרגה. אם נפסקת אספקת הדם לעצם נפגעת חיוניותם של תאי העצם (Osteocytes) והם נמקים ומתים, אבל החלק המגורם של העצם (עם מלחי סידן) אינה מאבדת את חוזקה המכני. היא מסוגלת להמשיך ולתפקד, אבל אינה מסוגלת לגדול. התהליך הנימקי מעורר ומושך שני סוגי תאים: מכרסמי עצם (Osteoclasts) ובוני עצם (Osteoblasts). אלו מגיעים דרך כלי הדם הסמוכים לאזור הנמקי ומתחילה פעילות ערנית של כרסום עצם מצד אחד ויצירתה מצד שני.
תהליך יצירה מהיר יוצר לעיתים ראש גרמי סביב הראש הנמקי, תופעה שנראית בצילום רנטגן כ"ראש בתוך ראש". אבל, התחרות שבין הרס ויצירה מחליש את חוזקה המכני של העצם וזו נוטה להתמוטט ולהיסדק ולאבד את צורתה הכדורית.
הסחוס היאליני המפרקי שעוטף את הליבה ומשלים את הצורה הכדורית של הראש, לא ניזוק מהתהליך הנמקי כל זמן שהליבה הגרמית איננה מתמוטטת. הסיבה לכך היא אי תלותו של הסחוס באספקת דם וחיוניותו שנשמרת מתזונה שמגיעה אליו בדיפוזיה מהנוזל הסינוביאלי ושמסלק את שאריות חילוף החומרים. כאשר מתמוטטת הליבה נקרע גם הסחוס באזור התמט וצורתו מתעוותת גם כן.
שכיחות (אפידמיולוגיה)
התסמונת פוגעת בעיקר בבנים בגיל בית הספר. ישנם גם מקרים נדירים שהמחלה פוגעת בגיל הגן ובמקרים אלו ישנה נטייה מובהקת להבראה מלאה. גיל העצמות (שנבדק רנטגנית על ידי צילום שורש כף היד) של הנפגע בתסמונת זו צעיר בדרך כלל בשנה או שנתיים מהגיל הכרונולוגי. עובדה שסיבתה איננה ברורה אבל משמעותה היא שלמפרק הפגוע ישנה תקופת שיקום עם פוטנציאל ויכולת שיקום רבים יותר במשך תקופת הגדילה.
התמונה הקלינית
חשוב להביא את הילד לבדיקת אורתופד מכיוון שיש לשלול אפשרות של זיהום המפרק עם חיידק, שהיא אבחנה שמצדיקה ניתוח דחוף כדי למנוע הרס של מפרק הירך.
התלונות במקרה של סינוביטיס בדרך כלל חולפות, אבל יש להתמיד בביקורת על מנת לוודא אם זו סינוביטיס ויראלית טבה של המפרק או תחילת תסמונת LCP. במידה והתמונה הקלינית חוזרת על עצמה גדל הסיכון שזה ביטוי של התסמונת.
התסמונת הפעילה נמשכת כשנתיים עד שלוש שנים בממוצע. התלונות של כאב עלולות לחזור לאחר התייצבות התסמונת אם ישנה הגבלה משמעותית בטווח התנועה או שנעשית פעילות פיזית מוגברת.
הפרוגנוזה
ככל שגיל הנפגע צעיר יותר, ארוכה יותר תקופת השיקום של ראש הירך הפגוע והפרוגנוזה טובה יותר. השתקמות מוצלחת היא כאשר הראש הפחוס מתעגל תוך שהליבה הגרמית גדלה וחוזרת לצורתה הכדורית ולגודלה בהשוואה לראש הירך האחר. אבל, בדרך כלל נשארת מידה מסוימת של נזק לצורתו של ראש הירך ובמקרים שתוצאתם גרועה יותר נותר ראש שצורתו של פטרייה.
טווח תנועת מפרק הירך מוגבל יותר ככל שצורתו הכדורית נפגעת. למרות זאת אין זה שכיח שהנער יסבול סבל קליני אלא יוכל לנהל שגרה כמרבית בני גילו. בהגיעו לגיל העמידה עלול מפרק הירך הפגוע לגרום למגבלות תפקודיות אבל הסיכוי שיזדקק לטיפול כירורגי הוא בדרך כלל רק מעבר לגיל השישים.
סימנים פרוגנוסטים בהדמיה
בהדמיה יש סימנים פרוגנוסטים שלפיהם ניתן להעריך את משך הטיפול הנדרש ואת התוצאה הסופית, עיקרם של הסימנים הרנטגנים הגרועים הם:
טיפול שמרני
מאז שאובחנה התסמונת בתחילת המאה העשרים הטיפול המקובל הוא שמרני ומיועד למנוע נשיאת משקל ללא אמצעי הגנה על הירך שנפגעה. הטיפול התבסס על ההנחה שהמרחשת הכדורית תשמש כתבנית מגינה על ראש הירך במידה והראש ימצא כל זמן הטיפול בתוכה.
הטיפול השמרני החמור עורר תרעומת בקהילה האורתופדית ובשנות השישים של המאה הקודמת כוון הטיפול רק למפרק הפגוע. נבנה סד מודרני יותר, ששומר על תנוחת פשוק וסיבוב פנימי של הירך הפגועה ומאפשר לילד פעילות אקטיבית מלאה במגבלות הסד שמיקם את ראש הירך בעומק המרחשת. היכולת של הילד ללכת ולשאת את כל משקל הגוף על רגלו הפגועה, ולרוץ ולשחק גם ללא עזרת קביים היא מרשימה וטיפול זה מיושם כטיפול השמרני העדיף גם כיום.
טיפול כירורגי
מטרת הטיפול הכירורגי להימנע מהמגבלה במשך שנים של פעילות פיזית בתנאים שאינם נורמליים לילד שחלה בתסמונת זו. בשנות השישים הוצע לראשונה על ידי אורתופד ישראלי אנטול אקסר ליישם את הרעיון של הגנה על ראש הירך המשתקם, על ידי ניתוח של חיתוך עצם הירך (אוסטיאוטומיה) ושינוי תנוחת ראש הירך בשני מישורים כך שיוכנס לעומק המרחשת ויעבור את תקופת השיקום והגדילה בתוך התבנית הכדורית המגנה של המרחשת. לאחר איחוי החיתוך של העצם תוך כשלושה חודשים, הותר לילד לחזור לפעילות מלאה. יתרון השיטה הכירורגית לחזרת המטופל לחיים נורמלים היה מאוד אטרקטיבי אם כי לא את התוצאות של השימוש בסד המודרני.
חיתוך (osteotomy) של הירך מתחת לצוואר המפרק, הטיה דו־ממדית של הראש לוארוס וסבוב פנימי וקיבועו בתנוחה זו, מאפשרים לאחר איחוי החתך שימוש רגיל ונשיאת משקל מלאה על הגפה התחתונה ללא מגבלה. חסרון הניתוח הוא של שלושה חודשי קיבוע חיצוני בגבס ספיקה על מחצית תחתונה של הגוף. תכנון של ניתוח תלת־ממדי על פי תוכנת מחשב בוצעה בבית חולים בני ציון בחיפה בהצלחה אבל ללא שפור סטטיסטי של תוצאות ניתוח דו־ממדי.
כחלק מהטיפול, לאחר הניתוח בוצע תרגול ייחודי שמכונה 'תרגילי תפילה' שמטרתו לשפר את טווח תנועת המפרק ולשמור על חיוניות כל הסחוס המפרקי על ידי לחצים פיזיולוגים וסיכה עם הנוזל הסינוביאלי.
תוצאת הטיפול
במשך 100 שנים של מגוון שיטות טיפול נותרו תוצאות הטיפול בLCP ללא שינוי משמעותי. ילד שנפגע בגיל מוקדם עד 5 שנים, סיכוייו להירפא היטב מצוינים גם ללא טיפול מיוחד אבל נדרשת בקרה הדמייתית עד להבראה. בגיל מבוגר יותר ילד שלא טופל סיכוייו אינם טובים. בהיעדר טיפול הסיכון של תוצאה גרועה עולה ומצדיק את הטיפול הממושך עד לסיום השתקמותו העצמית של ראש הירך. הבקרה ההדמיתית משמשת לאיבחון סימנים פרוגנוסטים גרועים שהופעתם מחייבת תחילת טיפול ומאפשרת מעקב אחרי יעילותו.
תיכון הימלפרב
בית-הספר התיכון התורני על-שם פ' הימלפרב הוא תיכון ציוני-דתי לבנים בירושלים. בית-הספר נוסד בשנת 1920 בתור "תיכון מזרחי", ופעל ברחוב הלל שבמרכז העיר ירושלים. בשנת 1968 עבר בית-הספר למשכנו הנוכחי בשכונת בית וגן.
בית הספר מוגדר תיכון תורני ולא ישיבה תיכונית, הבדל שמתבטא בגישתו הפתוחה. בית הספר נוהג לקיים את הטקס השנתי לציון יום הזיכרון לרצח יצחק רבין במשותף עם בית הספר הכללי השכן - בויאר.
בעבר ואף היום התבלט בית-הספר באחוז זכאות לתעודת בגרות מהגבוהים בארץ, ובאחוז גבוה של תלמידים המתגייסים לצה"ל, לשירות קרבי וליציאה לתפקידי קצונה.
כיום מנהל את בית הספר הרב שלומי דנינו.
מבנה בית הספר
אבן פינה לבית הספר הונחה בנובמבר 1963, במעמד שר החינוך, אבא אבן.
את מבנה בית הספר תכננו האדריכלים שולמית נדלר, מיכאל נדלר ושמואל ביקסון. עם המעבר למבנה החדש בשנת 1968 הוסב שמו של המוסד שנקרא מעתה על-שם פאול הימלפרב, נדבן אמריקני שתרם להקמת המבנה החדש. בשנת הלימודים תשע"ח נחנך מבנה נוסף לבית הספר עקב הגידול במספר התלמידים. ביוני 2023 מבנה בית הספר הוכר כמבנה לשימור על ידי עיריית ירושלים.
ספריה
ספריית בית הספר נחנכה באמצע שנות התשעים בנוכחות ראש העירייה, אהוד אולמרט. בשנת תשע"ז, עברה ספריית בית הספר שיפוץ, וכן הוחל בפרויקט קיטלוג דיגיטלי של כל ספרי הספרייה (באמצעות חברת אגרון). בצמוד לספריה נמצא "חדר נועם" לזכרו של בוגר בית הספר, סרן והוא משמש כחדר מחשבים בנוסף לחדר המחשבים הראשי של בית הספר.
החינוך הגופני בבית הספר
בית הספר זכה להישגים רבים בענפי ספורט רבים. נבחרת הכדורסל העפילה ארבע שנים ברציפות לגמר המחוזי (2013–2016) וזכתה פעם אחת בגמר המחוז. בשנת 2018 הנבחרת העפילה שוב לגמר המחוז. פעמיים נבחרת הכדורסל הצליחה להגיע לרבע גמר באליפות הארצית. בשנת 2018 התשע"ח זכה בית הספר באליפות חמ"ד של הישיבות והתיכונים הדתיים כשגברו על ישיבת שדה יעקב. בשנת 2019 זכתה הנבחרת בתואר שנה שנייה ברציפות, לאחר ניצחון 55:60 על קבוצת ישיבת בני עקיבא גבעת שמואל.
נבחרות מרוצי שדה של בית הספר זכו מספר פעמים במקומות ראשונים באליפות הארצית.
בית הספר משתתף באופן קבוע מדי שנה במרתון ירושלים לזכר בוגר בית הספר מתן שביט.
פרנק סינטרה
פרנסיס אלברט "פרנק" סינטרה (באנגלית: Francis Albert "Frank" Sinatra; 12 בדצמבר 1915 – 14 במאי 1998) היה זמר ושחקן אמריקאי ונחשב לאחד הזמרים החשובים ביותר במאה ה-20.
הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בתקופת הסווינג עם הארי ג'יימס וטומי דורסי. בשנות ה-40 של המאה ה-20 זכה לפופולריות רבה והפך לאליל נוער. הקריירה המוזיקלית שלו החלה לדעוך בתחילת שנות ה-50 אך התחדשה בשנת 1954 לאחר שזכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בעבור הופעתו בסרט "מעתה ועד עולם".
קריירה
סינטרה חתם בחברת קפיטול רקורדס (באנגלית: Capitol Records) והוציא מספר אלבומים שזכו לשבחים, ביניהם: In the Wee Small Hours, Songs for Swingin' Lovers, Come Fly with Me, Frank Sinatra Sings for Only the Lonely, Nice 'n' Easy. סינטרה עזב את חברת קפיטול והקים חברת הפקות עצמאית בשם "רפרייז רקורדס" (באנגלית: Reprise Records), דרכה הוציא אלבומים רבים שזכו גם הם להצלחה, ביניהם: Ring-A-Ding-Ding, Sinatra At The Sands, Francis Albert Sinatra & Antonio Carlos Jobim. בעקבות הצלחת האלבומים, יצא סינטרה למספר סיבובי הופעות בינלאומיים והיה לחבר מייסד ב"ראט פאק" (באנגלית: Rat Pack) ביחד עם דין מרטין, סמי דייוויס ג'וניור, פיטר לופורד וג'ואי בישופ. הפופולריות שצבר הביאה אותו להתיידד עם ידוענים ונשיאים, כולל הנשיא ג'ון קנדי. בשנת 1965, כשהיה בן 50, הקליט סינטרה את האלבום הרטרוספקטיבי September of My Years וכיכב בתוכנית הטלוויזיה זוכת פרס אמי Frank Sinatra: A Man And His Music.
סינטרה ניסה להחזיק מעמד לנוכח התמורות שחלו במוזיקה ובטעמו של הקהל בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70, אך מיעוט המכירות של אלבומיו וכישלון הסרטים בהם הופיע גרמו לו להודיע על פרישה בשנת 1971.
בשנת 1973 חזר סינטרה והוציא מספר אלבומים. בשנת 1980 זכה להצלחה רבה עם הלהיט "Theme From New York, New York". לאחר מכן יצא לסיבובי הופעות רבים ברחבי ארצות הברית והעולם עד מספר שנים לפני מותו בשנת 1998.
סינטרה זכה בפרסים רבים במהלך חייו, בהם: Kennedy Center Honors, בשנת 1983. בשנת 1985 זכה במדליית החירות הנשיאותית מידי הנשיא רונלד רייגן, וב-1997 קיבל את מדליית הזהב של הקונגרס. כמו כן זכה סינטרה ב-11 פרסי גראמי, בהם פרס עבור מפעל חיים.
הוא נחשב לאחד מזמרי הפופ הגדולים ביותר בכל הזמנים ולאורך השנים הוציא מעל 50 אלבומים שנמכרו בכ-250 מיליון עותקים בכל העולם (כ־25 מיליון מתוכם בארצות הברית לבדה).
שנותיו הראשונות
סינטרה נולד בהובוקן, ניו ג'רזי, כבן יחיד למשפחת מהגרים איטלקית, להורים אנטוני מרטין סינטרה (באנגלית: Anthony Martin Sinatra) ונטלי דלה (באנגלית: Natalie Della). הוא לא סיים את לימודיו בתיכון ממנו הורחק עקב התנהגות פרועה. אמו הידועה בכינוי דולי (באנגלית: Dolly), הייתה אישה רבת השפעה בשכונת מגוריו וכמו כן בחוגי המפלגה הדמוקרטית. היא עבדה כמיילדת, ולצד עבודתה זו ניהלה מביתה גם עסק בלתי חוקי של הפלות. היא נעצרה מספר פעמים והורשעה פעמיים בגין עבירה זו. טוני, אביו של פרנק, שירת במחלקת כיבוי האש של הובוקן במהלך שנות ה-30 הקשות, בהן שרר השפל הגדול בצפון אמריקה. למרות זאת דולי סיפקה כסף מזומן לבנה פרנק וכך היה יכול לצאת לבלות עם חבריו ולקנות בגדים מהודרים. לאחר הפסקת לימודיו בתיכון החל לעבוד כשליח בעיתון ג'רזי אובזרבר (Jersey Observer) וכמפעיל מכונה במספנה. בתחילת שנות ה-30 החל סינטרה לשיר מול קהל.
1940-1935: תחילת הקריירה ועבודה עם הארי ג'יימס וטומי דורסי
בשנת 1935 זכה להזדמנות הראשונה כאשר אמו שכנעה להקת זמרים מקומית בשם "שלושת הנוצצים" (The Three Flashes), לצרף אותו אליה, ויחד עם סינטרה נודעה הלהקה בשם רביעיית הובוקן. הם הצליחו להרשים שדר רדיו פופולרי לאחר שהופיעו בתוכניתו, קיבלו 40,000 קולות מהמאזינים וזכו בפרס הראשון - חוזה לתקופה של 6 חודשים להופעות על במות ותוכניות רדיו בכל רחבי ארצות הברית.
בסוף שנת 1935 סינטרה עזב את רביעיית הובוקן וחזר לביתו, אמו סידרה לו עבודה בתור מלצר מזמר ומנחה במקום שנקרא ראסטיק קאבין, באינג'לווד קליפס ניו ג'רזי, עליה קיבל שכר של 15$ לשבוע.
1950-1940: "סינטרמאניה" והתדרדרות הקריירה
בסתיו 1940 הופיע סינטרה כזמר בלהקתו של טומי דורסי בסרט "לילות לאס וגאס". במאי 1941, סינטרה עמד בראש מצעד הזמרים על פי סקר של מגזין הבילבורד. הקשר בין סינטרה לטומי דורסי היה מתוח, וסינטרה החל לבצע את הקלטות הסולו הראשונות ללא להקתו של טומי דורסי, אך עם אמרגנו של דורסי אקסל סטורדהל (באנגלית: Axel Stordahl) ובאישורו של דורסי בינואר 1942. בסוף אותה שנה עזב סינטרה את להקתו של דורסי.
סינטרה, ששירתו פנתה לקהל מעריצות בגיל העשרה, גילה קהל מאזינים חדש למוזיקה, שעד לאותו הזמן הוקלטה בעיקר עבור מבוגרים.
ב-31 בדצמבר 1942 הופיע לראשונה באולם פאראמאונט (Paramount Theatre) בניו יורק.
בזמן שביתת המוזיקאים בארצות הברית בין השנים 1942–1944, הוציאה חברת ההקלטות "קולומביה" את השיר "All or Nothing at All" תחת שמו של הארי ג'יימס. השיר הוקלט באוגוסט 1939 ויצא לפני שסינטרה יצר שם לעצמו. בהוצאה המקורית של האלבום לא הוזכרו שמות הזמרים בשיר, אך כאשר ההקלטה יצאה שוב לאור בשנת 1943 שמו של סינטרה הוצג באופן בולט על גבי העטיפה, ההקלטה הייתה ברשימת רבי המכר במשך 18 שבועות ואף הגיעה למקום ה-2 ב-2 ביוני 1943.
בשנת 1943 חתם פרנק סינטרה בחברת ההקלטות קולומביה רקורדס כזמר סולו כשבתחילה זכה להצלחה מרובה, במיוחד בזמן שביתת המוזיקאים. סינטרה חתם בחברת קולומביה ב-1 ביוני 1943, כאשר מלאו לשביתת המוזיקאים 10 חודשים. ואף על פי שלא הוציא הקלטות חדשות בזמן השביתה, הוא הופיע בתוכנית הרדיו הפופולרית "מצעד הלהיטים שלך (באנגלית: Your Hit Parade), ועל הבמה. קולומביה רצתה להוציא הקלטות חדשות מהכוכב העולה במהירות האפשרית, וכך שכנע אותם סינטרה להעסיק את אלק ווילדר (באנגלית: Alec Wilder) כמארגן ומנצח למספר מפגשי הקלטות עם להקת זמרי ליווי בשם זמרי בובי טאקר (באנגלית: Bobby Tucker Singers). במפגשי ההקלטה האלה שנערכו בין התאריכים 7 ביוני 1943 ל-10 בנובמבר 1943 הוקלטו תשעה שירים כאשר שבעה מתוכם הגיעו לרשימת רבי המכר.
כאשר חזר סינטרה להופעה באולם הפאראמונט בחודש אוקטובר 1944, 35,000 מעריצים (בעיקר מעריצות) כמעט גרמו להתפרעות מחוץ לאולם, כשנודע להם שלא יוכלו להיכנס.
בשנת 1945, כיכב סינטרה ביחד עם ג'ין קלי בסרט הרימו עוגן. באותה השנה הוא "הושאל" לחברת RKO כדי לככב בסרט הקצר "הבית בו אני גר, שבויים בידי מרווין לרוי. הסרט העוסק בסובלנות, שוויון גיזעי ואנטישמיות זכה בפרס אוסקר מיוחד שהתחלק בין סינטרה ובין שאר האנשים שעסקו בו, כמו כן זכה הסרט בפרס מיוחד מטעם גלובוס הזהב "לקידום רצון טוב". בשנת 1946 יצא אלבומו הראשון של פרנק סינטרה, The Voice of Frank Sinatra, והופעת הבכורה של תוכנית הרדיו השבועית שלו.
בסוף שנת 1948, הרגיש סינטרה כי הקריירה שלו מתעכבת. תחושה זו קיבלה אישור כשירד למקום הרביעי בסקר השנתי של המגזין דאון ביט (באנגלית: Down Beat), אחרי בילי אקסטין, פרנקי ליין ובינג קרוסבי. בשנת 1949 חלה עלייה מחדש בפופולריות של סינטרה לאחר שחבר שוב לג'ין קלי וכיכב בסרט "קח אותי לבייסבול", הסרט קיבל ביקורת מצוינות וזכה להצלחה מסחרית רבה. באותה השנה חבר בפעם השלישית לג'ין קלי בסרט "יום בניו יורק".
1960-1950: לידה מחודשת של הקריירה, והמעבר לחברת קפיטול
לאחר היעדרות של שנתיים, חזר סינטרה לבמה ב-12 בינואר 1950, להופעה בהרטפורד, קונטיקט. סינטרה שקולו השתנה, סבל מדימום במיתרי הקול בעת הופעה במועדון הקופקבאנה ב-26 באפריל 1950. הקריירה ויכולת הפנייה של סינטרה אל דור חדש של בני נוער הלכה והתדרדרה כאשר הוא נכנס אל אמצע שנות השלושים לחייו.
בספטמבר 1951, ערך סינטרה את הופעת הבכורה שלו בלאס וגאס במלון הקזינו דזרט אין (באנגלית: Desert Inn). חודש לאחר מכן שודרה סדרה שנייה של "ההופעה של פרנק סינטרה" (באנגלית: The Frank Sinatra Show) ברשת CBS. ב-7 בנובמבר 1951, נישא סינטרה בפעם השנייה לשחקנית אווה גרדנר. הקשר ביניהם היה סוער ביותר והעלייה בקריירת המשחק של גארדנר הייתה מקבילה להתדרדרות בקריירה של סינטרה. הם נפרדו בשנת 1953 והתגרשו בשנת 1957.
קולומביה ו-MCA נפרדו מסינטרה בשנת 1952. לידתה המחודשת של הקריירה של סינטרה החלה בסרט הדרמה המתרחש ערב המתקפה על פרל הארבור "מעתה ועד עולם" (1953), שבעקבות ההופעה בו זכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. תפקיד ומשחקו סימלו שינוי בקריירה של סינטרה, לאחר התדרדרות מסחרית שנמשכה מספר שנים שינתה הזכייה את כיוונה של הקריירה והחזירה את סינטרה לראש רשימת ההקלטות בעולם.
ב-1953, חתם סינטרה בחברת קפיטול רקורדס (באנגלית: Capitol Records), שם עבד עם טובי המעבדים המוזיקליים של אותה תקופה, הידועים מביניהם היו: נלסון רידל, גורדון ג'קינס ובילי מיי. סינטרה המציא את עצמו מחדש עם סדרה של אלבומים המתאפיינים בצד רגשי וקודר, החל ב-In the Wee Small Hours (1955), ולאחריו האלבום Where Are You? (1957) ו-Frank Sinatra Sings for Only the Lonely (1958). כמו כן הוא פיתח את הדמות של זמר סווינג חדשני, כמו שניתן לשמוע באלבומים Swing Easy! (1954), Songs for Swingin' Lovers (1956) ו-Come Fly with Me (1957).
בסוף אותה השנה (1954), נבחר שירו "Young at Heart", לשיר השנה והאלבום Swing Easy נבחר לאלבום השנה ואילו פרנק סינטרה נבחר לזמר השנה על ידי שלושת המגזינים המובילים בארצות הברית, Billboard, Down Beat, Metronorme. בשנת 1955 הוציא סינטרה את אלבומו הראשון בשיטת "12 LP In The Wee Small Hours, שיתוף הפעולה השני שלו עם המעבד המוזיקלי נלסון רידל. שיתוף פעולה שלישי עם נלסון רידל הביא בשנת 1956 להוצאת האלבום Songs For The Swingin' Lovers, שנחל הצלחה מסחרית והכיל בתוכו את ההקלטה המקורית של השיר "I've Got You Under My Skin". Frank Sinatra Sings for Only the Lonely הוא אוסף של שירים ישנים בביצוע אישי בסגנון בלוז צבעוני, האלבום היה הצלחה כבירה והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של מגזין הבילבורד ובסך הכל שהה במצעד במשך 120 שבועות, שירים מאלבום זה כמו: "Angel Eyes" ו(One For My Baby (and One More For The Road יישארו מרכיב מרכזי בהופעותיו לכל אורך חייו.
1970-1960: Ring-a-Ding-Ding, חברת ההקלטות רפרייז, קאונט בייסי, ז'ובים, My Way
סינטרה החל את שנת 1960 עם אלבומו הראשון, Nice 'n' Easy, שהגיע לצמרת מצעד הבילבורד וזכה לביקורות נלהבות, זאת, למרות חוסר שביעות רצון גוברת והולכת מצידו של סינטרה כלפי חברת ההקלטות קפיטול והחלטתו להקים חברת הקלטות עצמאית משלו, רפרייז רקורדס (באנגלית: Reprise Records). אלבומו הראשון בחברת הקלטות זו היה Rind-A-Ding-Ding(1961). האלבום המצליח הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד ולמקום השמיני בבריטניה.
הופעתו הרביעית בתוכנית ספיישל טלוויזיוני בחודש מרץ וזכתה לאחוזי צפייה גבוהים. שמה המקורי של התוכנית היה, "נחמד לצאת ולטייל", (באנגלית: It's Nice to Go Travelling), אך היא הייתה ידועה יותר כ"ברוך שובך הביתה אלוויס", (באנגלית: Welcom Home Elvis), והיא הציגה את אלביס פרסלי. באופן אירוני, סינטרה מתח ביקורת על זמרים מסוגו של אלוויס באמצע שנות ה-50, כשאמר: מוזיקה מהסוג שלו (אלוויס) היא מגונה, בעלת ריח סרוח, המעוררת חשק מיני. היא מטפחת יצרים שליליים והרסניים בקרב הנוער". על זה הגיב אלוויס, "...(סינטרה) הוא הצלחה ענקית ושחקן מצוין, אבל אני חושב שהוא לא היה צריך לומר את הדברים האלה...(רוק אנד רול)... הוא טרנד, בדיוק כמו שבתחילת דרכו הוא (סינטרה) נחשב לכזה". שנים אחרי, כדי לשמור על התקיימות מסחרית, הקליט לבסוף סינטרה כמה שירים כאלה, בהם "Love Me Tender", של אלוויס, "Mrs. Robinson", של פול סיימון, "Something" של ג'ורג' האריסון ו-"Both Sides Now", של ג'וני מיטשל.
בהמשך אותה השנה (1960), כיכב פרנק סינטרה בסרט האחד עשר של דני אושן (הגרסה המקורית שעליו התבסס הרימייק משנת 2001 "אושן 11") כשאר לצידו מככבים כל שאר חברי ה"ראט פאק" (חבורת העכברושים), דין מרטין, סמי דייוויס ג'וניור, פיטר לופרד וג'ואי בישופ. הסרט היה לאחד הפופולריים ביותר של סינטרה.
ב-27 בינואר 1961, הופיע סינטרה בנשף צדקה באולם הקרנגי הול לכבודו של מרטין לותר קינג, לאחר מכן המשיך למלא תפקיד מרכזי בביטול ההפרדה הגזעית בבתי המלון והקזינו של מדינת נבדה בשנות ה-60, סינטרה הוביל את חבריו ל"ראט פאק" ואומנים אחרים בחברת ההקלטות רפרייז בכך שסירבו להופיע במלונות או בתי קזינו שסירבו לאפשר לאומנים שחורים להופיע בתחומם. לעיתים קרובות היה סינטרה מדבר מהבמה על ביטול ההפרדה הגזעית. בעתיד יקיים סינטרה נשפי צדקה נוספים לכבודו של מרטין לותר קינג, לדברי בנו, פרנק סינטרה הבן, מרטין לותר קינג ישב ובכה בעת הופעה בשנת 1963 כאשר סינטרה שר את "Ol' Man River" מתוך המחזמר "ספינת השעשועים" (באנגלית: Show Boat), במחזה הושר השיר על ידי עובד מזח אמריקאי אפריקאי.
ב-11–12 בספטמבר 1961, הקליט סינטרה את שיריו האחרונים בחברת ההקלטות קפיטול.
בשנת 1962, כיכב ביחד עם ג'נט לי ולורנס הארווי במותחן הפוליטי השליח ממנצ'וריה, באותה השנה, סינטרה וקאונט בייסי שיתפו פעולה באלבום "Sinatra-Basie", הצלחה המסחררת של אלבום זה הביאה אותם, שנתיים אחרי, לידי שיתוף פעולה נוסף באלבום "It Might as Well Be Swing", שאורגן בידי קווינסי ג'ונס. אחד מאלבומיו השאפתניים ביותר של סינטרה באמצע שנות ה-60 היה "The Concert Sinatra", שבו הקליט ביחד עם תזמורת בת 73 נגנים.
אלבום ההופעה החיה הראשון של סינטרה, "Sinatra At The Sands", הוקלט בחודשים ינואר פברואר 1966 בלאס וגאס.
בחודש יוני 1965, סינטרה, סמי דייוויס ג'וניור ודין מרטין הופיעו יחדיו בסנט לואיס למטרות צדקה. הקונצרט שודר חי דרך לוויין למספר רב של אולמות קולנוע בכל רחבי ארצות הברית. בחודש אוגוסט אותה שנה הוציא סינטרה את אלבומו "September of My Years", שזכה בפרס גראמי לאלבום השנה. לאחריו הוציא את האנתולוגיה, "A Man and His Music", בנובמבר אותה השנה שגם הוא זכה בפרס גראמי לאלבום הטוב ביותר בשנת 1966. תוכנית הטלוויזיה בעלת אותו שם גרפה את פרס אמי. באותה שנה שיחק בסרט "נישואין על שרטון" לצידם של דין מרטין ודברה קר.
באביב, יצא האלבום, "That's Life", כאשר גם הסינגל וגם האלבום מגיעים לרשימת עשרת הגדולים של מצעד הבילבורד. הסינגל "Strangers in the Night", העפיל לראש מצעד הבילבורד ומצעד הסינגלים הבריטי וקוטף שוב את פרס גראמי לשנת 1967. האלבום שנשא את אותו השם העפיל לראש מצעד הבילבורד והגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי.
בתחילת שנת 1967 סינטרה שיתף פעולה עם אנטוניו קרלוס ז'ובים בסדרה של הקלטות. מאוחר יותר באותה השנה שיתף סינטרה פעולה עם בתו ננסי בשיר "Somthin' Stupid", שהגיע לראש מצעד הבילבורד ומצעד הסינגלים הבריטי. בחודש ספטמבר, שיתף סינטרה פעולה עם דיוק אלינגטון באלבום, Francis A. & Edward K. על המסך הקטן, שיתוף פעולה חוזר עם ז'ובים ואלה פיצג'רלד בתוכנית טלוויזיה מיוחדת "A Man and His Music +Ella + Jobim".
עם המחשבה על סינטרה כזמר כתב פול אנקה את השיר My Way, שהפך אולי לשיר המזוהה ביותר עם פרנק סינטרה בכל שבעת עשורי היצירה שלו.
פולידוקרקוס
פולידוקרקוס (שם מדעי: Pholidocercus) הוא סוג נכחד של יונק מסדרת אוכלי החרקים אשר חי בגרמניה במהלך תחילת האאוקן לפני 47 מיליון שנה. מאובניו נמצאו ב-1983 בבור מסל שבגרמניה. בסוג זה היה מין יחיד.
פרנק סינטרה
1980-1970: פרישה וחזרה
ב-12 ביוני 1971 - בקונצרט לגיוס כספים לקרן סיוע שהתקיים בהוליווד - בגיל 55, סינטרה הודיע כי הוא פורש, בכך מביא לסיום קריירה בת 36 שנה בעולם השעשועים.
ב-1973, חזר סינטרה מהפרישה עם אלבום חדש ותוכנית טלוויזיה מיוחדת: Ol' Blue Eyes Is Back. האלבום שנחל הצלחה גדולה והגיע למקום ה-13 ברשימת רבי המכר של מגזין הבילבורד ולמקום ה-12 במצעד המכירות בבריטניה. תוכנית הטלוויזיה המיוחדת ששודרה בעקבות האלבום הביאה לידי שיתוף פעולה חוזר בין סינטרה לג'ין קלי בשיר "Send in the Clowns".
פולידוקרקוס
הפולידוקרקוס היה קרוב רחוק של הקיפודיים והוא היה בעל סעיפי שערות מחודדים על גופו. עם זאת הוא היה בעל זנב ארוך יותר ועל ראשו הייתה לוחית שריון בדומה לארמדיל מודרני. הוא הגיע לאורך 16–18 ס"מ עם זנב באורך 19 ס"מ. הוא היה בעל רגליים קצרות ולסתות בעלות שיניים חדות שנועדו ללעיסת חרקים ואולי גם שיירים אורגנים או צמחים, כמו קיפודים מודרניים. כמה חוקרים מחשיבים את היונק הקדום לקרוב לארכפיים.
פרנק סינטרה
1980-1970: פרישה וחזרה
בינואר 1974 חזר סינטרה ללאס וגאס, להופעה במלון הסיזר פאלאס. ההופעה התקיימה אף על פי שבשנת 1970 נשבע סינטרה כי לא יופיע יותר במלון, לאחר שבמהלך ויכוח בינו לבין מנהל המקום, סנפורד ווטרמן, שלף האחרון אקדח מול פניו. זמן קצר לאחר שווטרמן פוטר, נפתחה הדלת בפני סינטרה לחזור ולהופיע במלון היוקרתי.
בעת ביקור באוסטרליה, גרם סינטרה למהומה כאשר תיאר עיתונאים שרדפו אחרי כל צעד שעשה ולחצו למסיבת עיתונאים, כ"הומואים", "סרסורים" ובמילים קשות אחרות. איגודים מקצועיים אוסטרליים המייצגים עיתונאים, מלצרים ופועלים אחרים הכריזו על שביתה, בדרישה כי סינטרה יתנצל על הערותיו הפוגעניות. סינטרה מצידו דרש כי העיתונים הם אלה שיתנצלו על "חמש עשרה שנים של התעללות שספגתי מהעיתונות העולמית". ראש הממשלה לעתיד של אוסטרליה, בוב הוק, אז נשיא לשכות המסחר של אוסטרליה, התעקש גם הוא כי על סינטרה להתנצל. לבסוף הושגה פשרה בפרשה, לשביעות רצונם החלקית של שני הצדדים: המופע האחרון של סינטרה, בסיבוב ההופעות באוסטרליה, שודר בטלוויזיה האוסטרלית.
פולידוקרקוס
בתקופה בה הפולידוקרקוס חי גרמניה הייתה מכוסה ביערות גשם לחים ושופעים בהם היה הרבה מזון. האקלים התקרר בהדרגה מסוף האאוקן וייתכן שדבר זה הכחיד את הפולידוקרקוס וחיות נוספות מהאזור לבלתי שוב.
פרנק סינטרה
1980-1970: פרישה וחזרה
בחודש אוקטובר 1974, סינטרה הופיע באולם המדיסון סקוור גארדן, בקונצרט טלוויזיוני שיצא לאחר מכן באלבום שנקרא "The Main Event-Live". ליוותה אותה להקת ה"ענקים הצעירים" בהנהגת וודי הרמן, שלאחר מכן לוותה אותו גם בסיבוב ההופעות באירופה, מאוחר יותר באותו החודש. תוכנית הטלוויזיה המיוחדת של המופע זכתה לביקורות טובות יחסית, אך האלבום שקטעיו קובצו ממספר הופעות בסיבוב הופעות הקאמבק שלו, זכה להצלחה בינונית בלבד, שהביאה אותו למקום ה-37 במצעד הבילבורד ולמקום ה-30 במצעד הבריטי.
בשנת 1979, אל מול הפירמידות במצרים, הופיע סינטרה בפני נשיא מצרים אנואר סאדאת. באותה השנה בלאס וגאס, כאשר הוא חוגג 40 שנה בעסקי השעשועים ואת יום הולדתו ה-64, הוענק לו פרס גראמי היוקרתי בעבור מפעל חיים.
1990-1980: טרילוגיה, "She Shot Me Down", "L.A. Is My Lady"
בשנת 1980, הופיע אלבומו הראשון בשש השנים האחרונות, Trilogy Past Present Future, פרויקט שאפתני של שלושה אלבומים שבהם הקליט שירים מהעבר (מתקופת טרום הרוק), ומההווה (מתקופת הרוק ובת זמננו), שירים מהם התעלם במהלך הקריירה ואילו החלק של העתיד היה אסופת שירים תחת אותו נושא, במקרה זה מחשבותיו לגבי העתיד. אלבום זה אסף שש מועמדויות לפרס גראמי וזוכה בפרס בעבור הכתיבה הטובה ביותר (באנגלית: liner notes), אלבום זה הגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד. אלבום זה הציג את אחד משיריו הידועים של סינטרה, "Theme from New York, New York", כמו כן כלל האלבום את ביצועו לשירו של ג'ורג' האריסון "Something", היה זה ביצועו השני לשיר וגם הוא זכה לשבחים רבים.
שנה לאחר מכן, הוציא סינטרה, בעקבות הצלחתה של הטרילוגיה, את האלבום She Shot Me Down, באלבום זה שיחזר את הצליל האפל מהשנותיו בחברת ההקלטות קפיטל, האלבום קצר תשבחות מהמבקרים שהגדירו אותו כיין המשתבח עם הזמן.
סינטרה הסתבך במחלוקת כאשר הופיע, בשנת 1981, במלון סאן סיטי שבדרום אפריקה, שהייתה מדינה מוחרמת בשעתה, בשל מדיניות האפרטהייד, תמורת 2 מיליון דולר.
בשנת 1983, נבחר פרנק סינטרה לאחד מחמשת מקבלי פרס, "Kennedy Center Honors", ביחד עם קתרין מארי דאנהם, ג'יימס סטיוארט, איליה קאזאן ווירג'יל תומפסון. בצטטו את הסופר הנרי ג'יימס אמר בטקס נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, "אמנות היא צילה של האנושיות", ואחר כך הוסיף שסינטרה, "העביר את חייו בהטלת צל ענק ומפואר".
מוקדם יותר באותה השנה, עבד סינטרה בשיתוף פעולה עם קווינסי ג'ונס, בפעם הראשונה מזה שני עשורים על האלבום, L.A. Is My Lady, שהתקבל היטב על ידי הביקורת, האלבום שהגיע אחרי שאלבום דואט מתוכנן עם זמרת הג'אז לנה הורן, נזנח לאחר שהורן סבלה מבעיה במיתרי הקול, וסינטרה שהיו לו התחייבויות אחרות, לא המתין לה שתבריא.
שנות ה-90: שיתופי פעולה וההופעה האחרונה
בשנת 1990, חגג סינטרה את יום הולדתו ה-75 בסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית וזכה בפעם השנייה ב"פרס אלה" (באנגלית: "Ella Award"), בידי אגודת הזמרים היושבת בלוס אנג'לס, בטקס עצמו הוא הופיע בפעם האחרונה עם אלה פיצג'רלד. בחודש דצמבר, כחלק מחגיגות יום הולדתו הצהיר ראש עיריית הובוקן ניו ג'רזי, עיר הולדתו, ש"אף אחד לא שר, רקד, המהם ושר סרנדות אל תוך לבבם של צעירים כזקנים....כמו האמן המושלם הזה מהובוקן". באותו החודש נתן סינטרה את ההופעה הראשונה שלו בסיבוב הופעות יובל היהלום במדינת ניו ג'רזי.
בשנת 1993, חזר סינטרה במפתיע להקליט בחברת ההקלטות קפיטול והקליט את אלבום האולפן, Duets, שיצא לאור בחודש נובמבר.
האומנים שנתנו את קולם לאלבום עשו זאת בחינם ואלבום ההמשך, Duets II, שיצא לאור שנה אחר כך הגיע למקום ה-9 במצעד הבילבורד.
למרות בעיות רפואיות שונות המשיך סינטרה בסיבוב ההופעות, ונשאר אטרקציה בקנה מידה עולמי במחצית הראשונה של שנות ה-90. לפעמים נראה היה כי זכרונו בוגד בו, התמוטטות על הבמה במהלך הופעה בריצ'מונד, וירג'יניה בשנת 1994, סימנה הידרדרות נוספת.
הופעתו החיה האחרונה של סינטרה נערכה ביפן בחודש דצמבר 1994. כחודשיים לאחר מכן ב-25 בפברואר 1995, במסיבה פרטית מול 1200 אורחים נבחרים, בליל הסיום לטורניר גולף הנושא את שמו, הופיע סינטרה בפני קהל בפעם האחרונה, שיר הסיום היה "The Best is Yet to Come".
בטקס הגראמי שנערך בשנת 1994 קיבל סינטרה את ה "Legend Award", את הפרס העניק לו בונו, סולן להקת U2 שאמר, "פרנק הוא היושב ראש של הגישה הרעה (באנגלית: bad attitude), רוק אנד רול מנוגן כדי להיות קשוח, האיש הזה הוא הבוס. היושב ראש של הבוסים...אני לא הולך להתעסק איתו, ואתם?".
בשנת 1995, כדי לציין את יום הולדתו ה-80, הודלקו אורות בניין האמפייר סטייט בצבע כחול. הופעתו האחרונה בטלוויזיה הייתה בתוכנית מחווה שנערכה לכבוד יום הולדתו ה-80 בלוס אנג'לס.
חיים פרטיים
לפרנק סינטרה היו שלושה ילדים, ננסי, פרנק הבן וטינה מאשתו הראשונה ננסי בארבטו, לה היה נשוי בין השנים 1939–1951. הוא נישא שלוש פעמים נוספות, לשחקנית אווה גארדנר, בין השנים 1951–1957. לשחקנית מיה פארו בין השנים 1966–1968. ולבסוף לברברה מרקס אותה נשא לאישה בשנת 1976 ואליה היה נשוי עד יום מותו.
לאורך חייו סבל סינטרה משינויים במצב הרוח וגם מדיכאון וממאניה דפרסיה. הוא עצמו אישר את זה בראיון שנתן בשנות ה-50, "בהיותי 18 קראט של מניה דפרסיה, וחייתי חיים מלאי רגשות סוערים וסותרים, יש בי יכולת להכיל עצבות רבה כמו גם התרגשות". בספר זכרונותיה, "בתו של אבי", כתבה בתו טינה על ה"18 קראט", "קל דעת כמו שאבא מסוגל להיות אודות מצבו הנפשי, אני מאמינה כי כדור אחר של זולופט (סוג של כדור העוזר לטפל במצבי דיכאון), ליום יכול היה להרחיק את השדים שלו ממנו, אך תרופה זו במשך שני עשורים לא הייתה קיימת".
מותו
לאחר שסבל מהתקף לב נוסף, נפטר פרנק סינטרה ב-14 במאי 1998, בשעה 10:50, בבית החולים סידאר-סיני כשאשתו ברברה לצידו. הוא היה בן 82. מילותיו האחרונות של סינטרה היו: "אני מפסיד", למחרת בלילה עומעמו האורות בסטריפ בלאס וגאס לזכרו. נשיא ארצות הברית ביל קלינטון הוביל מחוות לסינטרה כשציין, "להעריך ברמה האישית את מה שמיליונים העריכו מרחוק". הזמר אלטון ג'ון אמר: "הוא היה פשוט הטוב ביותר - אף אחד אפילו לא התקרב".
ב-20 במאי 1998, בכנסיית הרועה הטוב (באנגלית: Church of the Good Shepherd), בבוורלי הילס, נערכה הלוויה בפני 400 מחבריו הקרובים ועוד מאות מעריצים שהמתינו מחוץ לכותלי הכנסייה. גרגורי פק, טוני בנט ובנו פרנק סינטרה הבן פנו בדברים אל האבלים, שבהם היו: גיל סט ג'ון, טום סלק, ג'ואי בישופ, פיי דאנאוויי, טוני קרטיס, לייזה מינלי, קירק דאגלס, רוברט וואגנר, דון ריקלס, ננסי רייגן, אנג'י דיקנסון, סופיה לורן, בוב ניוהארט, מיה פארו וג'ק ניקולסון. טקס פרטי נערך מאוחר יותר באותו היום בכנסייה בפאלם ספרינגס. הוא נקבר ליד הוריו בבית קברות קטן ושקט בקתדרל סיטי. המילים "The Best Is Yet to Come" ("הטוב עוד עתיד לבוא") חקוקות על מצבתו.
מורשת
שירות הדואר האמריקאי הוציא בול דואר בשווי 42 סנט ב-13 במאי 2008, העיצוב על הבול נחשף ב-12 בדצמבר 2007, ביום הולדתו ה-92 של סינטרה בבוורלי הילס, בנוכחות בני משפחתו. העיצוב מראה ציור משנות ה-50 כאשר הוא חובש כובע. העיצוב גם כולל את חתימתו בשם משפחתו. שמו של בית הדואר של העיר הולדתו, הובוקן, שונה לכבודו בשנת 2002. הקונגרס האמריקאי העביר החלטה ב-20 במאי 2008, המציינת את 13 במאי כיום לכבודו של פרנק סינטרה על תרומתו לתרבות האמריקאית.
קשרים לפשע מאורגן לכאורה
במשך שנה חקר הובר את השתייכותו כביכול של סינטרה לארגון קומוניסטי, אך לא העלה בידו דבר. קוראים למדו כי הכוכב העולה, כדי לקבל פטור משירות צבאי, אמר לוועדת הגיוס כי הוא סובל מפחד מפני קהל. אך האמת הייתה כי הוא גויס לצבא בזמן מלחמת העולם השנייה, אך שוחרר עקב פגיעה בעור התוף, פגיעה שיוחסה ללידתו הקשה שנעשתה באמצעות מלקחיים. התיקים הכילו תיעוד של מפגשיו עם זונות והקשר מחוץ לנישואים שהיה לו עם אווה גרדנר, שהוביל לנישואים. סלבריטאים אחרים המוזכרים בתיקים הם: דין מרטין, מרילין מונרו, פיטר לופורד וחברתו של ג'אנקאנה הזמרת פיליס מקגוויר. אוסף המסמכים של ה-F.B.I על סינטרה שוחרר לידי הציבור ב-1998 בעקבות חוק חופש המידע.
דעות פוליטיות
במשך חייו החזיק סינטרה בדעות פוליטיות שונות. הוריו של סינטרה היגרו לארצות הברית בשנים 1895 ו-1897. אמו דולי הייתה מנהלת רובע מטעם המפלגה הדמוקרטית. סינטרה נשאר תומך של המפלגה הדמוקרטית עד שנות ה-60 המאוחרות, ואז החליף את נאמנותו למפלגה הרפובליקנית.
פעילות פוליטית בין השנים 1968-1944
בשנת 1944, לאחר ששלח מכתב לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, הוזמן סינטרה לפגוש את הנשיא בבית הלבן, שם הסכים להיות חלק ממערך המפלגה הדמוקרטית לעידוד מצביעים. הוא תרם 5,000 דולר לבחירות 1944 של המפלגה הדמוקרטית, ולקראת סוף הקמפיין הופיע בשניים-שלושה אירועים פוליטיים מדי יום.
לאחר מלחמת העולם השנייה, התחזקו דעותיו השמאליות-ליברליות של סינטרה. הוא החל לקרוא ספרות פרוגרסיבית והחל לתמוך בארגונים שמאוחר יותר חלקם הוכרזו כארגונים של המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית.
ברט פיליפס
ברט גיר פיליפס (באנגלית: Bert Geer Phillips; 15 ביולי 1868 - 16 ביוני 1956) היה אמן אמריקאי וחבר מייסד באגודת האמנים טאוס. הוא התיישב בטאוס, ניו מקסיקו (1898) והיה מייסד המושבה לאמנות טאוס. הוא ידוע בציוריו של הילידים האמריקנים, בניו מקסיקו ודרום מערב ארצות הברית.
פרנק סינטרה
פעילות פוליטית בין השנים 1968-1944
בשנת 1945 הופיע סינטרה בכמה בתי ספר תיכוניים במדינת ניו ג'רזי, בהם שבתו תלמידים כהתנגדות להפרדה הגזעית. מאוחר יותר באותה השנה הופיע בסרט הקצר, הבית בו אני חי, סרט שהתנגד לגזענות. בשנת 1948 תמך סינטרה במועמדותו של מועמד השמאל, הנרי וולאס לנשיאות ארצות הברית.
בחודש ינואר, 1961, סינטרה ופיטר לאופורד ארגנו את נאום הפתיחה בנשף חגיגי בוושינגטון, שנערך ערב לפני השבעתו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי. האירוע בו השתתפו כוכבים רבים היה להצלחה גדולה, כאשר הצליח לגייס סכום כסף גדול לטובת המפלגה הדמוקרטית.
ברט פיליפס
ראשית חייו
פיליפס נולד בהדסון, ניו יורק בשנת 1868. במהלך ילדותו הוא הושפע מסיפורי העלילות על הספר האמריקאי על הרפתקאות בהן מעורבים אינדיאנים אמריקאים, כמו בסיפורי ג'יימס פנימור קופר. בזכרונותיו מילדות הוא ציין כי תמיד אפשר היה למצוא אותו עם מכחול ביד. הוא היה אחד הראשונים שנרשמו כשג'ורג' מקינסטרי פתח סטודיו לאמנות בהדסון.