cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחלקת הל"ה
אחרית דבר
בימים ג'-ד' באייר, 12–13 במאי 1948, ערב הכרזת העצמאות, נערכה התקפה גדולה על יישובי גוש עציון. כפר עציון נכבש בצהרי 13 במאי, ומגיניו נטבחו – 127 איש נורו לאחר כניעתם, ורק ארבעה הצליחו להימלט. לוחמי שלושת היישובים האחרים נלקחו לשבי הירדני, ממנו שבו לאחר תום המלחמה. למחרת, ה' באייר, הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל.
הבאה לקבורה בירושלים
כמה חודשים לאחר סיום מלחמת העצמאות, בחשוון תש"י 1949, החל מבצע שיזם הרב הראשי בצה"ל, הרב שלמה גורן, לליקוט שרידי הנופלים בחזיתות השונות. הסתבר כי נותרו מאות גופות שלא נקברו, או שנקברו בקברי אחים, מעבר לגבול. לאחר מאמץ דיפלומטי מורכב החל הרב גורן בליקוט העצמות. מבצע זה נערך בנווה יעקב, בבית הערבה, בלטרון, בג'נין ובמקומות נוספים. בין שאר המקומות הגיע הרב גורן, עם נציגים מלוחמי הגוש, לגוש עציון. גופות נופלי גוש עציון ובהם לוחמי מחלקת הל"ה הובאו למנוחות בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
זיהוי הגופות
בעת הקבורה הזמנית בכפר עציון זוהו כל הגופות, אך לאחר נפילת הגוש אבדו פרטי הקבורה ולא היה ידוע מי קבור והיכן. בשל כך, כאשר הובאו הגופות לקבורה קבועה בהר הרצל היה צורך בזיהוי מחודש שלהן, אך רק עשרים ושלוש מתוכן זוהו. הלוחמים נקברו באותו סדר שבו נטמנו בכפר עציון, ועל שתים עשרה מצבות לא צוין שם. המשפחות שבניהן לא זוהו פנו אל רבה של ירושלים, הרב צבי פסח פרנק, וזה הציע להם לפנות אל הרב אריה לוין ולבקש ממנו שיערוך טקס קבלי הנקרא "גורל הגר"א" ובאמצעותו יזוהו הגופות. ואכן, הרב אריה לוין, יחד עם בנו הרב רפאל בנימין לוין וחתנו הרב אהרן יעקובוביץ, ערך את הגורל. נכחו במקום גם ראובן מס (אביו של דני מס) ויצחק פרסיץ, אביו של.
הגורל נעשה בעזרת ספר תנ"ך עתיק שהודפס באמסטרדם בשנת 1700. על ידי דפדוף מיוחד בספר נרמזו זהותם של 12 הגופות. בעת עריכת הגורל, לאחר שהופיעו מספר פסוקים כלליים כמו, ו שרומז על הל"ה, החלו להופיע אחד עשר פסוקים הרומזים לסדר הקבורים. לדוגמה, כאשר נפתח הספר במילים "ולזבולון אמר" היה בכך רמז ל וכאשר נפתח ב היה הרמז לחלל, וכן  כרומז לחלל , וכיוצא בזה. וכך נקבעה זהות 12 הגופות הנותרות.
על פי ירח פארן, הזיהוי לא התקבל על ידי המשפחות והלוחמים נטמנו בקבר אחים, ואולם על פי יוחנן בן יעקב ההורים השכולים קיבלו את הזיהוי, שאושר גם על ידי המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון. בפועל, ב-2017 אין קבר אחים בחלקת הל"ה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל אלא 35 קברים אישיים.
התעלומה
במשך שנים רבות אפפה תעלומה את גורל הל"ה. לא היה ידוע כיצד התגלו, היכן התחולל הקרב, ומה אירע בו. רק במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, ובמיוחד לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר אזור גוש עציון שב לשליטת ישראל, נעשה מחקר יסודי לבירור שאלות אלה.
לאחר מלחמת ששת הימים החלו אנשי כפר עציון המתחדשת, ובמיוחד אנשי בית ספר שדה כפר עציון בהובלת יהושע כהן, איש שדה בוקר וממייסדי בי"ס שדה כפר עציון, במחקר מחודש של הפרשה. עם זאת, מחקרים הראו שכבר כמה ימים לאחר הקרב היו בידי הפיקוד העליון של ה"הגנה" ידיעות ברורות על מיקומה של גבעת הקרב, וכן פרטים שונים על יומם האחרון של הלוחמים.
המיתוס
נפילת המחלקה כולה הייתה אסון כבד. במונחי 1948 מחלקה הייתה כוח גדול, למעשה הכוח המעשי הגדול ביותר שיכול היה לפעול בשטח. אובדנה של מחלקה שלמה היה מכה קשה ליישוב, כמעט לא נתפס. מכיוון שאיש מאנשי המחלקה לא נותר בחיים כדי לספר את סיפורה, היו התיאורים בעיתונות של אותם ימים מורכבים מהשערות וממידע חלקי. ואולם, בתוך ימים ספורים החל תהליך הפיכתם של הל"ה למיתוס לאומי, אולי המיתוס הידוע ביותר והמשפיע ביותר במלחמת העצמאות.
המיתוס של מלחמת העצמאות
המיתוס של מלחמת העצמאות באופן כללי, סובב סביב כמה אמונות בסיסיות. על פי הראשונה שבהן, במלחמה לחמו בעיקר צברים, שגם אם לא נולדו בהכרח בארץ, הרי שגדלו וחונכו בה בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה ה-20 וספגו את האתוס הציוני. עמנואל סיון מוצא שאמונה זו נכונה, ושעל פי הגדרה רחבה זו אכן היו רוב הנופלים במלחמה צברים. עוז אלמוג חולק על הנחה זו וטוען שלמרות מעמדם המיתולוגי והאליטיסטי של הצברים, חלקם מבין לוחמי ונופלי מלחמת העצמאות קטן מכלל הלוחמים. הסברו של אלמוג הוא שהצברים המשכילים השאירו אחריהם במקרים רבים יומנים. מה שאפשר יותר את הנצחתם מאשר של עולים חודשים ללא משפחה בארץ וללא שליטה בעברית. מיתוס תש"ח מדגיש גם את גילם הצעיר של הנופלים; סיון מוצא במחקרו שגם אמונה זו נכונה.
מרכיב משמעותי נוסף במיתוס שנוצר סביב הל"ה קשור במיתוס כולל יותר של מלחמת העצמאות, שעל פיו נפגעו במלחמה במיוחד בני האליטות של היישוב: מרכיב זה מכונה "קטל האליטות", והכוונה לאליטות האינטלקטואליות באקדמיה, בעולם הרוח, וגם באליטה הצבאית. סיון מראה כי במלחמה נפלו קרוב ל-9% מן הסטודנטים, אחוז גבוה יחסית לממוצע אחוז הנופלים בקבוצת הגיל הרלוונטית. על פי סיון, מיתוס קטל האליטות נכון ביסודו, אך קשה להעריך אותו במלואו. עם זאת, גם אם המיתוס אינו ניתן להערכה אובייקטיבית, האמונה בכך שהנופלים היו הטובים שבחבורה הייתה חלק מרכזי במיתוס תש"ח.
התגלמות המיתוס של מלחמת העצמאות בסיפור מחלקת הל"ה
סיפור הל"ה כולל בתוכו ומעצים במיוחד את המיתוסים הללו.
התגלמות מיתוס הצבר בסיפור מחלקת הל"ה
מעבר למרכיבים אלה, עוז אלמוג מדגיש כי במיתוס הל"ה נמצאים כל מרכיבי דמותו האידיאלית והמיתית של הצבר, בן דור תש"ח:
לדעת מוטי זעירא חלק חשוב במיתוס הל"ה היא התפיסה שבנפילתם קידשו הל"ה את האדמה שעליה לחמו, ובכך המשיכו לקדש את הקשר המתחדש בין העם ובין אדמתו.
דגש חשוב בהבנת המיתוס הוא דווקא בכך שאין המדובר בניצחון אלא בכישלון (שתרם לאחר מכן, גם אם לא באורח ישיר, לכישלון גדול יותר בנפילת גוש עציון). המיתוס נשען על הערכים שהובלטו בקרב, והדגיש את עליונותו המוסרית של הלוחם העברי מול אויביו. ההיסטוריון מאיר פעיל סובר כי "הל"ה הוא סיפור של כישלון שכמו במקרים רבים בהיסטוריה הצבאית, העם או הציבור שזה קורה לו, הופך אותו למיתוס, בכך שהוא מדגיש את הגבורה. כלומר, הגבורה מחפה על הכישלון. זו דרך נורמלית להתמודד נפשית עם אסון".
התהוות המיתוס
המיתוס התהווה בתוך ימים ספורים. חמישה ימים לאחר הקרב, ביום רביעי 21 בינואר, הזכיר דוד בן-גוריון בנאום שנשא כמה מן המרכיבים האלה. בדבריו אמר:
בדברים אלה הדגיש בן-גוריון שניים ממרכיבי המיתוס: קידוש האדמה בדם הנופלים, והעובדה שהמדובר בלוחמים מן האליטה הרוחנית, התרבותית והצבאית, כאמור לעיל. בהמשך נאומו הדגיש בן-גוריון את סיפור הפגישה עם הרועה הזקן, עליו ריחמו הל"ה (מידע שהגיע לבן-גוריון, כאמור, מאיש הש"י, עזרא דנין), ובכך הדגיש מרכיב שלישי – את ההומניות והמוסריות של הלוחמים, לעומת חוסר ההומניות של הצד השני. מרכיב נוסף של המיתוס שהזכיר בן-גוריון בנאומו היה תיאור אחרון הלוחמים, שהשליך אבן על התוקפים לאחר שתחמושתו אזלה.
גם יצחק שדה, מפקדו הראשון של הפלמ"ח, הדגיש פן דומה של ערכי הפלמ"ח, בדברים שכתב לזכר הל"ה באותו שבוע בביטאון "במחנה" (אז ביטאון ההגנה) אמר: שדה הדגיש את המוסריות שבלחימת הפלמ"ח, את ערכי טוהר נשק עליהם התחנכו הלוחמים ואת אנושיותם. כל אלו באו לידי ביטוי במיוחד במפגש עם הרועה הערבי עליו חסו.
בגיליון 23 בינואר, שבוע לאחר הקרב, הדגיש העיתון דבר במוסף דבר השבוע מרכיב חשוב נוסף של המיתוס:. זעירא רואה בדברים אלו את מוטיב הקשר עם האדמה הנקנית בדם, מוטיב שהודגש כבר במיתוסים אחרים של הציונות, ובעיקר מיתוס תל חי. הוא מזהה את הקשר לא רק במוטיב אלא גם במילים הטעונות החוזרות על עצמן: "גאולה", "קדושה", "גבורה", והצירוף "אדמתו השדודה", שלדעת זעירא לקוח ישירות מנוסח ה"יזכור" שאותו חיבר ברל כצנלסון לזכר הרוגי תל חי. החיבור למיתוס המוכר, שהיה אחד המרכזיים בתולדות היישוב עד אז, הקנה לסיפור הל"ה מקום מרכזי משלו באתוס הנבנה, וחיבר את נפילת הל"ה לערכים המרכזיים של תל חי: מסירות עילאית ונכונות להקרבת היקר מכול; קניית הארץ בלחימה ובמחיר כבד; לוחמים המשלבים ערכי מוסר, עבודה והגנה; מנהיג נערץ המשלב באישיותו את כל הערכים האלה. וכשם שתל חי הפכה למוקד עלייה לרגל, כך גם המאמר בעיתון "דבר" מנבא שקברי הל"ה הספדים דומים נוספים שנכתבו באותם ימים ספוגים אף הם בסמליות רבה, באידיאלים וברגש עז, וכל זאת בתוך שבוע מיום הקרב: תוך ימים ספורים הפכה מחלקת הל"ה לחלק מהותי במיתוס הציוני.
המסתורין שאפף את הקרב תרם אף הוא למיתוס. איש מאנשי המחלקה לא שרד כדי לספר על הקרב, ונסיבות הקרב לא נודעו. על פי השמועות גם מקום הקרב לא היה ברור (אם כי הפיקוד ידע את הפרטים בתוך כמה ימים לאחר הקרב, כאמור לעיל).
הנה מוטלות גופותינו
גורם משמעותי מאוד ביצירת המיתוס היה שירו של חיים גורי, "הנה מוטלות גופותינו". דני מס היה חברו של גורי בקורס מ"מים שעברו יחד בג'וערה, וכמה מן הנופלים היו חניכיו. גורי היה בשליחות "ההגנה" מחוץ לישראל בזמן הקרב. כאשר הגיעה אליו השמועה על הקרב, כתב את השיר בתוך שעות אחדות. השיר מוקדש "לדני ולחבריו" ונאמר כולו כביכול מפיהם של אנשי הל"ה לאחר מותם, מוטיב ידוע בשירה האירופית אך כמעט ולא מוכר בשירה העברית. גורי תיאר את הקרב באופן מדויק, אף על פי שלא ידע דבר על פרטיו:
לגורי הייתה ברורה הנאמנות של לוחמי הל"ה לעקרונות הפלמ"ח, נכונותם למסור את חייהם למען המולדת, וכך יכול היה לתאר בנאמנות את רגעיהם האחרונים, מבלי שידע עליהם דבר. בכך נגע גורי באחד ההיבטים המהותיים של מיתוס הל"ה: התעלומה סביב נסיבות נפילתם. הנופלים, כביכול, עדיין חיים, וממשיכים להשתייך למסדר הלוחמים גם אחרי נפילתם. הם נהרגו כקולקטיב, ומקומם חי ונושם בתוך הקולקטיב הכללי, ובכך הם מסייעים להגדיר את זהותם של החיים:
שירו של גורי שונה באופן מהותי מההספדים הרבים שנכתבו בעיתונים בימים ובשבועות שלפני כן: בשיר אין שפה גבוהה, נמלצת ועמוסת מטענים סמליים ורגשיים, אלא מילים פשוטות ו"ארציות" שאינן מעמעמות את עוצמת האירוע. השיר הפך תוך זמן קצר לאחד השירים הידועים ביותר, והיה לאחד הקטעים הנפוצים ביותר בטקסטים שליוו את המלחמה ובטקסי זיכרון.
טוהר הנשק
אחד המרכיבים המפורסמים של מיתוס הל"ה היה המפגש עם הרועה הערבי, שעליו בחרו לרחם. כפי שתואר לעיל, סיפור זה הפך למיתוס בפני עצמו, המייצג את ערכי טוהר הנשק והמוסריות שעליהם שמרו לוחמי הפלמ"ח, ומנגיד אותם עם התנהגותם של הערבים. שמעון קושניר, אביו של טוביה קושניר, מחללי הל"ה, תמך בגרסת הרועה הערבי וראה בה, כאמור, סמל למוסריות של אנשי הפלמ"ח. לעומת זאת, מאיר פעיל סבר כי הסיפור אינו נכון, וכי מטרתו היא למעשה להפריך את העיקרון של טוהר הנשק, שהרי הל"ה שמרו עליו ובשל כך שילמו בחייהם.
הוויכוח על פרשת הל"ה
ב-21 בינואר 1983 פרסם ההיסטוריון אורי מילשטיין בעיתון דבר מאמר שכותרתו "הל"ה: הכנות כושלות, מסלול מוטעה וגבורה טראגית". במאמר זה מתח ביקורת חריפה על תכנון מסע הל"ה, על עצם הנחיצות בשליחת הלוחמים, על בחירת המסלול שבו הלכו, ועוד. בשבועות הבאים התפרסמו החלקים הבאים של המאמר. מאמרים אלה עוררו תגובות רבות, ובהן תגובתם של ישראל עמיר, שהיה באותה תקופה מפקד חטיבת עציוני, ושל צבי זמיר, שהיה מפקד הגדוד השישי של הפלמ"ח בזמן קרב הל"ה.
להלן השאלות העיקריות שסביבן נסב הוויכוח.
הנצחה
כאמור, בתוך ימים ספורים הפכו הל"ה למיתוס לאומי. לטענת יוסי שפנייר זהו הקרב שזכה להנצחה רבה יותר מכל אירוע אחר בתולדות מלחמותיה של מדינת ישראל.
אחד מהאירועים הראשונים שבהם הונצח שמם של הל"ה היה בשמה של ספינת מעפילים שיצאה מאיטליה בסוף ינואר 1948, ונקראה ל"ה גיבורי גוש עציון. על סיפונה היו 273 איש ואישה. האונייה הגיעה סמוך לחופי הארץ, שם נעצרה בידי הבריטים והמעפילים שעל סיפונה גורשו לקפריסין.
קיבוץ נתיב הל"ה נקרא על שם אנשי מחלקת הל"ה. הקיבוץ הוקם בידי משוחררי פלמ"ח בשנת 1949 על אדמות הכפר הנטוש בית נטיף בעמק האלה (כביש 375), בסמוך למסלול מסעם של הל"ה. בקיבוץ נמצאת אנדרטה לזכר אנשי המחלקה בתכנונו של האדריכל יעקב פינקרפלד, שנחנכה ב-1955. ב-2003 הוקמה באותו מקום אנדרטה גדולה מעשה ידיו של הפסל יוסי בראל. ליד האנדרטה יש מתקן המספר את פרשת הל"ה בעברית ובאנגלית. במאי 2020 דווח על השחתת האנדרטה.
על שם הל"ה נקראו רחובות ושדרות בערים רבות בארץ, בהן ירושלים, תל אביב-יפו, חיפה, פתח תקווה, גבעתיים, רעננה, כפר סבא, אור יהודה, כפר יונה, נהריה, באר שבע, שדרות, דימונה ועכו. גם ביישובים שהוקמו בגוש עציון לאחר מלחמת ששת הימים נקראו רחובות על שם הל"ה, בין השאר באפרת ובאלון שבות.
במלחמת ששת הימים, בשנת 1967, חזרה ישראל לשלוט גם בגוש עציון. כפר עציון הוקם מחדש, ולאחריו יישובים נוספים. בינואר 1970 נחנך כביש הל"ה, כביש 367, מעמק האלה אל גוש עציון, המקביל למסלול שאותו לא הצליחה להשלים מחלקת הל"ה. מול גבעת הקרב, על כביש 367 וליד מחסום הל"ה, נמצאת נקודת תצפית ובה לוח הסבר ועמדת הסבר קולי, "מסבירן".
אוריאל אופק, שלחם בגוש עציון ונפל בשבי הירדני, מציין כי על סיפור מחלקת הל"ה נכתבו יצירות רבות יותר מכל פרשה אחרת במלחמת העצמאות, למעט סיפורה של ירושלים באותה מלחמה. בין היצירות הללו יש למנות את השיר הנה מוטלות גופותינו, של חיים גורי, שהוזכר לעיל, ויצירות רבות נוספות: הבלדות "בלדה על ל"ה" מאת שאול רז ו"בלדה על שלושים וחמישה", מאת אלכסנדר פן; הפואמה "חמישה ושלושים", מאת אהרן ראובני; השירים "אגדת הל"ה", מאת דוד כהן ושיר נוסף באותו שם, "אגדת הל"ה", שנכתב על ידי יורם טהרלב, הולחן על ידי יוסף הדר ובוצע במקור על ידי צמד העמרנים. שירים נוספים נכתבו על ידי יצחק שלו, מרדכי ברתנא (ב. מרדכי), ואנדה עמיר-פינקרפלד. גם בפרוזה נכתבו כמה וכמה יצירות ספרותיות העוסקות בל"ה, ובהן יצירות מאת יעקב אבן חן, ברוך אורן, ויוסף ויץ. שמעון קושניר, אביו של טוביה שהיה אחד מנופלי הל"ה, תיאר את קורות יומם האחרון של הל"ה בספרו "האיריסים עודם פורחים", ומתי מגד כתב את הרומן "יומו האחרון של דני", שגם הוא מנסה לשחזר בדרך דמיונית וריאלית גם יחד את מסעם האחרון של הל"ה.
נכון ל-2015 מתקיימות צעדות במסלול הליכתם של הל"ה. בצעדות משתתפים צעירים רבים, תלמידי מכינות קדם צבאיות, חיילי צה"ל וחניכי תנועות נוער. הפעילויות מאורגנות במסגרות שונות, בין השאר על ידי בית ספר שדה כפר עציון, מחלקת התיירות של המועצה האזורית גוש עציון, מחלקת של"ח באגף חינוך וחברה במשרד החינוך, האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון, תנועות הנוער השונות, ועד משפחות הל"ה, "חוות משואות" במשואות יצחק, קצין חינוך ראשי, נוער יהודי מחוץ לישראל ועוד.
בכל שנה מקיימת תנועת בני עקיבא מסע לחברי "השבט החדש" (כיתות ט) בחלק מהמסלול שעברה שיירת הל"ה.
הרוטונדה של הקפיטול
הרוֹֹטוֹנדָה של הקפיטול של ארצות הברית (אנגלית: United States Capitol rotunda) היא רוטונדה במרכז הקפיטול בוושינגטון הבירה, שנבנתה בין השנים 1824-1818. היא ממוקמת מתחת לכיפת הקפיטול  (שנבנתה בין השנים 1857-1866). הרוטונדה היא החלק הגבוה ביותר של הקפיטול, והיא תוארה כ"לב הסמלי והפיזי" שלו.
הרוטונדה מוקפת במסדרונות המחברים את בית הנבחרים והסנאט, שנמצאים בצדדים של הקפיטול. מדרום לרוטונדה נמצא אולם הפסלים הלאומי החצי-עגול, שעד 1857 היה אולם מליאת בית הנבחרים. מצפון-מזרח לרוטונדה נמצא אולם מליאת הסנאט הישן, ששימש את הסנאט עד 1859 ואת בית המשפט העליון של ארצות הברית עד 1935. בסמוך לרוטונדה נמצא חדר התפילה בקונגרס של ארצות הברית.
קוטרה של הרוטונדה הוא 29 מטרים (96 רגל) וגובהה 15 מטרים (48 רגל) בקצה קירותיה וכ-55 מטרים (180 רגל) במרכזה, עד לקצה הכיפה. ברוטונדה מבקרים אלפי אנשים מדי יום, והוא משמש גם לאירועים טקסיים המאושרים על ידי החלטה פנימית של שני בתי הקונגרס (שאינה דורשת את אישור הנשיא), בין השאר, להצבת ארונות ואשכבות מיוחדות של אנשי ציבור, כנשיאים לשעבר וכדומה.
הציורים ההיסטוריים ברוטונדה
שמונה נישות ברוטונדה מחזיקות ציורים היסטוריים גדולים וממוסגרים. כל הציורים הם בצבע שמן על בד ומידתם היא 3.7 על 5.5 מטר (12 על 18 רגל).
בין 1840 ל-1855, נוספו עוד ארבעה ציורים. אלה תיארו את המחקר וההתיישבות באמריקה, וצוירו על ידי אמנים שונים. ציורים אלה הם עלייתו ליבשה של קולומבוס, של ג'ון ואנדרלין, גילוי מיסיסיפי, של ויליאם הנרי פאוול, הטבלתה של פוקהונטס, של ג'ון גדסבי צ'פמן, ועליית הצליינים של רוברט וולטר וויר.
פנים כיפת הרוטונדה
האפותיאוזה של וושינגטון הוא פרסקו גדול ממדים של האמן היווני-איטלקי קונסטנטינו ברומידי, שנראה דרך האוקולוס של כיפת הרוטונדה. הפרסקו מתאר את האלהתו של ג'ורג' וושינגטון.
הפרסקו משתרע על פני 55 מטרים (180 רגל) מעל רצפת הרוטונדה ומכסה שטח של כ-4,664 רגל רבוע (433.3 מטרים רבועים).
אברהם מוטאל
הרב אברהם מוטאל (נפטר בי"ז באדר ה'תי"ח; 22 במרץ 1658) היה ראש ישיבה ופוסק בשאלוניקי ומחבר ספר תורת נזיר.
ביוגרפיה
נולד לרבי יעקב מוטאל בסביבות שנת 1570. למד מפי רבי שמואל חיון, מחבר ספר בני שמואל, וכן מפי הרב שלמה הכהן (מהרש"ך), אותו שימש והעתיק את תשובותיו ופסקיו שכן מהרש"ך לא היה בעל כתיבה נאה. כיהן כראש ישיבת "ק"ק לישבונה ישן" . שימש כרב הגדול בשאלוניקי לאחר פטירת רבי חיים שבתי. רבי שמואל הלוי, מכנה אותו: . התכתב עם גדולי דורו, ביניהם מוהרח"ש ומהרימ"ט. בניו היו גרשון ובכורו בנימין, שהוציא לאור את ספר תמת ישרים (ונציה שפ"ב) ובו ליקוט כתבי קדמונים. מצאציו נמנה רבי חיים אליה הלוי, שהוציא לאור את ספר זקנו תורת נזיר, לאחר שנמצא כתב היד בישיבת מגן שאול שבאזמיר.
תלמידיו
העמיד תלמידים הרבה, ביניהם:
ג'ארד אייזקמן
ג'ארד אייזקמן (באנגלית: Jared Isaacman) הוא איש עסקים וטייס אמריקאי ממוצא יהודי. הוא המייסד והמנכ"ל של Shift4 Payments, חברת עיבוד תשלומים.
חייו
אייזקמן הוא הצעיר מבין שלושה ילדים ונולד בניו ג'רזי. בגיל 14 החל לעבוד בביצוע שירות טכני ותיקון למחשבים. שנתיים לאחר מכן, הוא קיבל הצעה לעבודה במשרה מלאה אצל אחד מלקוחותיו, ולכן בחר לעזוב את לימודיו בבית הספר התיכון וקיבל את התפקיד. בהמשך השלים הדרישות וקיבל תעודת בוגר 12 שנות לימוד.
בשנת 2004 החל אייזקמן ללמוד טיסה. בשנת 2009 הוא קבע שיא עולמי בהקפת כדור הארץ במטוס מנהלים, בזמן של מעט יותר מ־62 שעות, בכך שבר שיא עולם קודם בכ-20 שעות.
קריירה מקצועית
בשנת 2005 היה אייזקמן מייסד-שותף בחברת עיבוד תשלומים קמעונאית בשם United Bank Card, אשר שמה שונה בהמשך ל-Harbortouch, חברה עוסקת בתשלומים קמעונאיים ומבוססת בפנסילבניה. אייזקמן שימש מנכ"ל מייסד לחברה. בשנת 2015 החברה הייתה רווחית לאורך למעלה מעשור שנים ועיבדה תשלומים בסך 11 מיליארד דולר בשנה משישים אלף קמעונאים, עם הכנסות של 300 מיליון דולר. בשנת 2020 שונה שמה של החברה פעם נוספת ל- Shift4 Payments, אייזקמן נותר כמנכ"ל והחברה עיבדה תשלומים בסך 200 מיליארד דולר בשנה.
בשנת 2012 הוא ייסד את חברת Draken International, חברה שבסיסה בפלורידה ומכשירה טייסים עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית. לחברה כ-70 מטוסי קרב, בהם מטוסי מיג-21 לדימוי אויב והיא הגדולה מסוגה בארצות הברית.
בספטמבר 2021 המריא אייזקמן לחלל כמפקד טיסת Inspiration4 של חברת SpaceX. זו הייתה הטיסה הראשונה לחלל בה השתתפו אסטרונאוטים אזרחים בלבד, בחללית דרגון אשר שוגרה במשגר חלליות פאלקון 9. אייזקמן מימן את טיסת החלל הזו, עבור כלל הצוות.
הרקולס רובינסון, ברון רוזמיד
הרקולס ג'ורג' רוברט רובינסון, ברון רוזמיד הראשון (באנגלית: Hercules George Robert Robinson, 1st Baron Rosmead, בסינית: 羅士敏勳爵 או 羅便臣; 19 בדצמבר 1824 - 28 באוקטובר 1897) היה המושל החמישי של הונג קונג.
קורות חיים
רובינסון נולד לאדמירל הרקולס רובינסון. שני הוריו היו ממוצא אירי. רובינסון למד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ולאחר תום לימודיו, ב-27 בינואר 1843, הצטרף לגדוד חיל הרגלים ה-87. ב-6 בספטמבר 1844 רכש עליה בדרגה, ועם השנים עלה בדרגה והגיע לדרגת קפטן. ב-24 באפריל 1846 התחתן רובינסון עם עדה רוז ד'אמור (Ada Rose D'Amour), ונולדו להם בן אחד ושלוש בנות.
ב-17 ביוני 1859 מונה רובינסון לתפקיד המושל החמישי של הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד מרץ 1865.
במהלך כהונתו כמושל, הביא רובינסון להגדלת המושבה ולהכללת חצי האי קאולון כחלק מהמושבה (אשר כללה קודם לכן אך ורק את שטח האי הונג קונג. כמו כן בתקופת כהונתו נוסדו הבנקים תאגיד הבנקאות הונג קונג ושנגחאי וסטנדרט צ'ארטרד, אשר הורשו להדפיס את הדולר ההונג קונגי (תפקיד אותו הם מבצעים עד ימינו).
רובינסון פיתח את מערכת המים של המושבה והורה על הקמת מאגר פוקפולאם.
ב-6 במרץ 1865 מונה רובינסון לתפקיד מושל ציילון.
ב-30 ביוני 1869 קיבל תואר אביר מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
בין ה-10 באוקטובר 1874 ועד ה-24 ביוני 1875 כיהן רובינסון כמושל בפועל של איי פיג'י.
ב-28 בינואר 1879 הועלה בדרגת האבירות שלו ובפברואר באותה שנה עבר רובינסון לניו זילנד. ב-21 באוגוסט 1880 במהלך מלחמת הזולו עבר לדרום אפריקה ומונה לתפקיד הנציב העליון של מושבת הכף. ב-7 באפריל 1881 מונה לנציב העליון של דרום אפריקה במטרה שיסדיר את השליטה ברפובליקה הדרום-אפריקאית.
ב-1883 שב לאנגליה ומונה למועצה המלכותית במטרה לייעץ בעניין טרנסוואל וב-27 בפברואר 1884 חתם בשם ממשלת בריטניה על הסכם לונדון עם פול קרוגר נשיא טרנסוואל.
בשובו לדרום אפריקה נאבק רובינסון בבורים בבוטסואנה אשר הכריזו על הקמת רפובליקת סטללנד. רובינסון שלח את ג'ון מקנזי וססיל רודס לשאת ולתת עם הבורים אולם לאחר כישלון המשא ומתן שלח בשנת 1885 את סר צ'ארלס וורן לכבוש ולספח את האזור.
ב-29 בספטמבר 1886 מונה רובינסון לחקור האשמות שהועלו נגד סר ג'ון פופ הנסי, מושל מאוריציוס.
במאי 1889 פרש רובינסון מתפקידו כמושל דרום אפריקה, וב-6 בפברואר 1891 קיבל תואר ברונט. על אף פרישתו, הוא התבקש לשוב ולכהן כמושל דרום אפריקה, וב-6 באפריל 1895 מונה לתפקיד בשנית.
ב-10 באוגוסט 1896 קיבל רובינסון את התואר ברון רוזמיד ובהתאם קיבל מושב בבית הלורדים. רובינסון שב לדרום אפריקה באותה שנה אולם בשל מצבו הבריאותי התפטר מתפקידו כמושל באפריל 1897.
רובינסון נפטר ב-28 באוקטובר 1897 ונקבר בבית הקברות ברומפטון שבלונדון.
במותו ירש בנו, הרקולס ארתור טמפל רובינסון את התואר "ברון רוזמיד".
מורשתו
דרך רובינסון וכן דרך רוזמיד והאי רובינסון באי הונג קונג נקראו על שמו של רובינסון, כמו גם דרך רובינסון שבחצי האי קאולון (לימים שונה שמה לדרך נייתן). שדרות רוזמיד בקייפטאון שבדרום אפריקה נקראת על שמו, כמו גם שתי עיירות קטנות בשם רוזמיד בדרום אפריקה.
פדרציה
פדרציה (מלטינית: Foedus או Foederis, "ברית". בעברית קרויה: מַאֲחָד) או מדינה פדרלית (גם מדינה מַאֲחָדִית) היא סוג של מדינה ריבונית המאופיינת באיגוד של אזורים או מדינות ריבוניות למחצה תחת ממשל מרכזי. בפדרציה, הסטטוס של החלקים המרכיבים את הפדרציה הוא חוקתי ולא יכול להשתנות בהחלטה חד-צדדית של הממשל המרכזי. צורת השלטון או המבנה החוקתי המצוי בפדרציה ידוע כפדרליזם. במידה רבה הפדרציה היא רעיון הפוך לשיטת שלטון אחרת, המדינה האוניטארית. בניגוד ליחידות מנהליות המרכיבות מדינה אוניטארית, ליחידות המשנה המרכיבות פדרציה יש סממנים ריבוניים מסוימים ומידה מסוימת של ממשל עצמי: יש להן מוסדות שלטון יציגים ובתי נבחרים, הקובעים את חוקיהן (במידה שמתירה חוקת המדינה), הן מנהלות תקציב משל עצמן, וכן יש להן סמלים משל עצמן, כגון דגל, המוצגים לצד סמלי המדינה. חלוקת הכוחות בין השלטון המרכזי לרכיבי הפדרציה בנושאים כגון מיסוי, חינוך ובריאות משתנה ממדינה למדינה, ולעיתים ניתנות ליחידות שונות בתוך אותה מדינה רמות שונות של ריבונות. בכל המקרים, הסמכויות בענייני ביטחון לאומי ומדיניות חוץ מסורות בידי השלטון המרכזי.
שבע מתוך שמונה המדינות הגדולות בשטחן הן פדרציות: רוסיה, קנדה, ארצות הברית, ברזיל, אוסטרליה, הודו וארגנטינה. שתי דוגמאות למדינות גדולות, שאינן פדרציות, הן סין וקזחסטן.
במדינת ישראל הועלו לאורך השנים מספר הצעות להפוך את המדינה לפדרציה או לקונפדרציה כדי לסיים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הרעיון היה ועודנו להקים בישראל מספר קנטונים אשר כל אחד מהם יהיה אוטונומי במידה מסוימת. גישה זו לפתרון הסכסוך לא צברה פופולריות בקהילייה הבינלאומית, ביחס לפתרון שתי המדינות.
המונח פדרציה משמש בנוסף גם לתיאור גוף המייצג שיתוף פעולה בין מספר חברות או איגודים.
ערי הבירה בפדרציות
כמו לכול סוג אחר של מדינה, לפדרציות ישנן עיר בירה. כמו כן למדינות הפדרטיביות ישנן ערי בירה שכן גם להן יש ממשל. לעיתים קרובות, לעיר הבירה של הפדרציה ישנו מעמד מיוחד. היא מקבלת לרוב מעמד של מדינה פדרטיבית או של טריטוריה. לדוגמה: ברלין מהווה עיר-מדינה בגרמניה, וושינגטון די. סי. מהווה עיר עצמאית במחוז פדרלי (מחוז קולומביה) של ארצות הברית ללא שיוך לאחת המדינות. מעמד פדרלי לשטח שבו שוכנת עיר הבירה מחזק את עקרון השוויון בין רכיבי הפדרציה, שנפגע במקרה שהבירה שוכנת בתוך אחד הרכיבים הפדרליים. במקרים שעיר הבירה אינה עיר בעלת מעמד מיוחד, העיר מהווה עיר באחת המדינות או שהיא מהווה את עיר הבירה של הפדרציה ושל המדינה הפדרטיבית יחדיו. לדוגמה: העיר ברן מהווה את בירת שווייץ וגם את בירת קנטון ברן.
לעיתים קיימות במדינה פדרטיבית טריטוריות נוספות, מלבד עיר הבירה, שאינן שייכות לרכיב פדרלי כלשהו אלא נשלטות ישירות על ידי המדינה. כאלה הן למשל טריטוריות האיחוד בהודו.
קאנט Z.511
"קאנט Z.511" יוצר על ידי חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר ערך את טיסת הבכורה ב-אוקטובר 1940.
"קאנט Z.511"
לצורך משימות הפצצה המטוס הותאם לנשיאה של עד 4,000 ק"ג (8,800 ליברות) במפרץ פצצות פנימי ובעמדות כנף חיצוניות: עד ארבע מדפי שיגור, עבור טורפדו משגר אוויר 454 מ"מ (17.9 אינץ') להתקפה עילית, או טורפדו מאויש למבצעים מיוחדים.
במטוס הורכבו 4 מנועים זהים: 18 צילינדרים, 53.0 ליטר בתצורה של מנוע כוכבי, מתוצרת "Piaggio Aerospace" סוג מנוע "Piaggio P.XII", מנוע קירור אוויר.
קצב טיפוס: 4.16 מטר לשנייה
יוזר טרנד
יוזר טרנד בע"מ היא חברה ציבורית שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה עוסקת באפיון, עיצוב ופיתוח בתחומי הסלולר והאינטרנט באמצעות חברת נטקראפט שנמצאת בבעלותה. בספטמבר 2014 רכשה חברת בן דב אחזקות, המוחזקת במלואה על ידי אילן בן דב, את השליטה בחברת יוזר טרנד מחברת סאני אלקטרוניקה.
היסטוריה
החברה נוסדה באוגוסט 1999 על ידי אילן בן דב בשם "אחלה פורטל לישראל בע"מ" והחלה להפעיל את אתר האינטרנט "אחלה" שאותו רכשה מ"הוצאת מאור". בינואר 2001 רכשה את אתר האינטרנט "תפוז" תמורת 450 אלף דולר. ביולי 2001 מיזגה את אתר "אחלה" לתוך "תפוז". בשנת 2002 הוחלף שם החברה ל"תפוז אנשים". בינואר 2004 הקימה את אתר BlogTV. בספטמבר 2005 רכשה שליש מחברת GET IT. במרץ 2006 החברה הונפקה בבורסת תל אביב. ביולי 2006 הקימה את אתר FLiX. בינואר 2008 הקימה את אתר המשחקים shapo ביגו. בדצמבר 2009 רכשה את השליטה באתר "דף הבית הראשון שלי". החל מינואר 2010 עוסקת החברה – באמצעות חברת הבת נטקראפט – במתן שירותי אפיון, עיצוב ופיתוח בתחום האינטרנט והסלולר. בנוסף לכך מפעילה נטקראפט בית ספר לחוויות משתמש ומקצועות אינטרנט אחרים תחם שם המותג netcraft academy.
ביוני 2011, מכרה חברת תפוז את פעילות BlogTV תמורת דולר אחד למנכ"ל השכיר שלה לשעבר, אורן לוי.
בספטמבר 2013, מכרה את אתר האינטרנט "תפוז אנשים" ו-FLiX לקבוצת "קו מנחה" ובעקבות כך שינתה החברה את שמה ל"יוזר טרנד בע"מ". בספטמבר 2014 מכרה סאני אלקטרוניקה את החזקותיה ביוזר טרנד (כ-64%), לחברה בן דב אחזקות, שבשליטת אילן בן דב. נכון לינואר 2015 יושב ראש החברה הוא אילן בן דב. מנכ"ל החברה היה אז עמרי רויטר, אשר החליף את דן חן בתפקיד. בשנת 2017 עזב רויטר את התפקיד.
קרב מולודי
קרב מולודי הוא קרב גדול שהתרחש בין 29 ביולי ל-2 באוגוסט 1572, 50 ורסטאות מדרום למוסקבה, בו התנגשו כוחות רוסיים בהנהגת הנסיכים מיכאיל וורוטינסקי ודמיטרי חבורוסטינין וצבאו של ח'אן קרים דבלט הראשון גראי בקרב, שכלל, בנוסף ליחידות מקרים, גם יחידות טורקיות ושל אורדת נוגאי. למרות העליונות המספרית המשמעותית, הצבא הטורקי וקרים הובסו וספגו הפסדים כבדים.
המשמעות הגאופוליטית של הניצחון במולודי בתנאי מלחמת ליבוניה וההרס מהמערכה הטטרית של קרים בשנה שקדמה לקרב נגד מוסקבה הייתה אדירה. מסע הכיבוש הגדול של קרים, שמטרתו הייתה הבסת רוסיה הצארית החלשה על פי המודל של העול המונגולו-טטרי, אפשרה לרוסיה להגן על כל ההישגים מהמאה השנים הקודמות ולהמשיך לשמור על עצמאותה, אחדותה, כמו גם על השליטה בקאזאן ובאסטרחן. הקרב עצמו ולוחמיו מוזכרים לעיתים רחוקות בהיסטוריה הרוסית. קרב מולודי הביא לכך שפסקו בהדרגה הפשיטות של הטטרים על נסיכות מוסקבה. קודם לכן, בסיוע טורקי הטטרים נהגו לפשוט בקביעות על העיירות והכפרים באזורי הספר של מוסקבה.
הלך הקרב
הקרב, שהתרחש באוגוסט 1572 ליד הכפר מולודי, שנמצא כ-50 ק"מ ממוסקבה, בין פודולסק לסרפוחוב, מכונה לפעמים "בורודינו הלא ידוע". השיא היה בשנת 1571, כאשר צבאו של הח'אן של קרים דבלט גראי שרף את מוסקבה עד היסוד. אנשים התחבאו ב, אך הטטרים הציתו גם אותו. בשנת 1572 דבלט יצא לכבוש את מוסקבה כדי להופכה לבירתו. ערב הקרב, מצבה של רוסיה היה קשה מאוד. השלכות הפלישה ההרסנית של שנת 1571, כמו גם מגפה שהתפשטה במדינה, הורגשו עדיין. קיץ 1572 היה יבש ומחניק במיוחד, כשסוסים ובקר מתו בהמוניהם והצבא סבל ממחסור באספקת מזון סדירה.
הודות לסיור באזורי הגבול נמסר מידע לפיקוד הרוסי על תנועת הצבא של חאנות קרים הכולל 120 אלף מחייליו של דבלט. הקמתם ושיפורם של מערכי הגנה צבאיים, בעיקר לאורך נהר האוקה, התקדמו במהירות. משהגיע הידיעה על הפלישה הממשמשת ובאה, לידי הצאר איוואן האיום, הוא נמלט לנובגורוד וכתב משם מכתב לדבלט ובו הציע שלום תמורת מסירת קאזאן ואסטרחן. אך זה לא סיפק את החאן.
באביב 1571 תקף החאן, בראש צבא גדול, את גבולות רוסיה. הנסיך מסטיסלבסקי, שהיה עוין את הצאר שלח את אנשיו להראות לחאן כיצד לעקוף את ביצור ההגנה שאורכו 600 קילומטר ממערב והטטרים הגיעו למוסקבה והעלו אותה באש; בדרכו חזרה לקרים שלח פגיון לצאר, כמתנת התרסה ברומזו כי על הצאר להתאבד בדקירה. רוסיה הייתה חלשה באותה עת כאשר איוואן מצליח לאסוף צבא של 20 אלף בלבד.
ב-28 ביולי 1572 צבא החאן חצה את נהר אוקה, אלא שהרוסים תקפו חזרה והחאן נאלץ לחזור, קרב עקוב מדם פרץ סמוך לביצורי ההגנה שהרוסים הקימו ובמשך כמעט שבוע, הסתערו הטטרים על האזור שליד הכפר מולודי, לא הרחק מפודולסק. ב-2 באוגוסט, כשמתקפת הטטרים נחלשה, הגדודים הרוסיים עזבו את הביצורים ופגעו באויב התשוש, הטטרים נרדפו עד לגדות האוקה שהיה קו התמיכה העיקרי ולאורכו סיירו גדודי הגבול הרוסיים. בראש הצבא הרוסי עמד הנסיך מיכאיל איוואנוביץ' וורוטינסקי, שפיקד על בניית ביצורי ההגנה שבדרום המדינה. לצדו פיקד הנסיך דמיטרי חבורוסטינין, שהגדוד בפיקודו הכה את הטטרים ליד הכפר מולודי.
לאחר הקרב
כיום מולודי הוא כפר קטן בתחומי העיר צ'כוב שבמחוז מוסקבה עם אוכלוסייה קטנה יחסית (676 תושבים במפקד 2010). מאז 2009 נערך במקום פסטיבל שחזור, שתואם לציון יום השנה לקרב. בשנת 2019 העניקה הדומה המחוזית של מוסקבה לכפר תואר כבוד.
אליפות אירופה בשחייה 1958
אליפות אירופה התשיעית בשחייה נערכה בבודפשט שבהונגריה מ-31 עד 6 בספטמבר 1958.
רחוב דיזנגוף
רחוב דיזנגוף הוא רחוב מרכזי בתל אביב שנקרא על שמו של מאיר דיזנגוף, ראש עיריית תל אביב הראשון.
רחוב דיזנגוף הוא ציר אורכי העובר ברובו מדרום לצפון וציר רוחבי בחלקו הדרומי. הוא מתחיל בפינת הרחוב אבן גבירול ומסתיים בנמל תל אביב ברחוב התערוכה ומקביל ברובו לרחוב בן-יהודה. הרחוב הוא אחד מן הרחובות המרכזיים והחשובים ביותר בתל אביב ובעל תפקיד חשוב בהתפתחות העיר. הרחוב התפתח כציר תחבורה חשוב המקשר כציר מסחר מרכזי אורכי כחלק מתוכנית גדס שנעשתה בסוף שנות ה-20.
מהלך הרחוב
הרחוב מתחיל במפגשו עם רחוב אבן גבירול. בעת הקמת הרחוב בשנות השלושים, קצהו המערבי של שרונה. משם לאורך של כחצי קילומטר, עד למפגשו עם רחוב המלך ג'ורג' הוא משמש כרחוב למגורים בלבד. למעט הפאות הצפוניות של היכל התרבות ובית הלנה רובינשטיין השוכנות בחלק זה.
לאחר שהוא חוצה את רחוב המלך ג'ורג' שוכן בו הדיזנגוף סנטר. מרכז הקניות הראשון בישראל, ובין הגדולים והייחודיים בה, שנחנך ב-1977 על חורבות שכונת הצריפים נורדיה. החלק מרחוב טשרניחובסקי ועד לרחוב ארלוזורוב, נחשב ללב הרחוב בעבר בהווה. ובהם מקומות בילוי וחנויות המושכות אליהם תיירי פנים וחוץ. המוקדים העיקריים בקטע זה הם כיכר דיזנגוף ופסאז' הוד בו שכן בעבר תיאטרון הקאמרי וכיום מאכלס את תיאטרון בית לסין.
החלק הצפוני של הרחוב מרחוב ארלוזורוב ועד נמל תל אביב, גם כולל חלק מסחרי, אך אופיו יותר מקומי ומשמש לצד בן יהודה הצמוד כמרכז מסחרי לחלק זה של תל אביב. בחלקו הצפוני שכנה בעבר תחנת לב תל אביב של משטרת ישראל, וידוע כמוקד של חנויות לשמלות כלה.
היסטוריה
רחוב דיזנגוף הוא מרכז תרבותי חשוב ונודע בעבר כמעוז הבוהמה הישראלית. בשנת 1934 כבר היה הרחוב מבוסס ושימש כדרך מסחרית ראשית שהובילה ממרכז העיר ליריד המזרח שהתקיים ליד שפך הירקון. הרחוב נודע בזכות חנויות האופנה היוקרתיות ובתי הקפה שבו. אחד מבתי הקפה המפורסמים ביותר הוא "כסית", שבו נהגו לשבת סופרים, משוררים ואמנים כגון נתן אלתרמן, חיים גורי, משה שמיר, חנה רובינא ויוסף זריצקי. בתי קפה נוספים היו "אררט", "קפה פְרַק", "קפה רוול", "שלג הלבנון" ו"קליפורניה", שגם בהם נהגו לשבת אנשי בוהמה תל אביביים. מקום מפגש נוסף של אמנים ואנשי תרבות היה בגלריה לאמנות כ"ץ - הגלריה הראשונה בתל אביב, ששכנה ברחוב דיזנגוף 97. כיכר צינה דיזנגוף היה הלב של הרחוב והיווה במידה רבה את מרכז העיר הלבנה של תל אביב.
הרחוב כמרכז תרבותי הגיע לשיאו בשנות השישים והשבעים בתקופת הזוהר של הרחוב אף הומצאה מילת הסלנג "להזדנגף" שפירושה "לטייל ולבלות בבתי הקפה של דיזנגוף". בסוף שנות ה-60 פעלה בתל אביב להקת פיקוד דיזנגוף ששאלה את שמו של הרחוב לפרפרזה על שמות הלהקות הצבאיות. רחוב דיזנגוף גם היה נושא מרכזי בעשייה התרבותית הישראלית בתחום הספרות והקולנוע. הסרט "דיזנגוף 99" משנת 1979 מתאר את אורח החיים סביב רחוב זה ואף הפך עם השנים לסרט פולחן ישראלי.
בשנות וה-80 חל פיחות במרכזיותו של הרחוב בעיקר בגלל הגירה שלילית מאזור מרכז תל אביב ותחרות רבה מצד קניונים ומרכזים מסחריים באזורים אחרים בתל אביב ומחוצה לה. ישנן טענות רבות כי גם בניית דיזנגוף סנטר ב-1977 וכן הגבהת ושינוי כיכר דיזנגוף לאחר מכן תרמו משמעותית לירידת תהילתו של רחוב בתי הקפה. באמצע שנות ה-90 התרחשו שני פיגועי התאבדות רצחניים ברחוב - הפיגוע בקו 5 ב-19 באוקטובר 1994 שבו נרצחו 22 אנשים והפיגוע מול דיזנגוף סנטר ב-4 במרץ 1996 שבו נרצחו 13 אנשים. אחרי המקרים נבנו אנדרטאות לזכר הנפגעים במקומות בהם אירעו הפיגועים. באפריל 2022, כחלק מגל הטרור בשנה זאת, התרחש פיגוע נוסף ברחוב, בו נרצחו 3 אנשים ונפצעו שישה.
באמצע העשור השני של המאה ה-21 חזר זוהרו של הרחוב. בעיקר בזכות ברים רבים אשר נפתחו לאורכו והופכים אותו לשוקק חיים בעיקר לאורך שעות הערב. שיאו של התהליך הוא הנמכה חזרה של כיכר דיזנגוף שהושלמה בשנת 2018.
אתרים לאורך הרחוב (מצפון לדרום)
עיריית תל אביב הציבה שתי לוחיות זיכרון של לח"י ברחוב דיזנגוף:
סטורן INT-21
סטורן INT-21 (באנגלית: Saturn INT-21) הוא משגר לוויינים וחלליות רב שלבי בעל מנוע דלק נוזלי ממשפחת משגרי סטורן, אשר שימש את נאס"א לשיגור יחיד, שיגור תחנת החלל סקיילאב.
המשגר היה מבוסס על הסטורן 5, ושני השלבים הראשונים משותפים לשניהם (S-II ו-S-IC). השלב השלישי, S-IVB, שבתוכנית אפולו שימש לשיגור חלליות אפולו מכדור הארץ לירח, עבר הסבה להיות מעבדת חלל. מכלי הדלק הריקים הוסבו למעבדות ושטחי מחיה לאסטרונאוטים.
המשגר היה אמור לשגר מספר תחנות חלל אמריקאיות, ותוכנן שיגור "סקיילאב B" אך הוא בוטל בגלל העברת כספים לתוכנית מעבורת החלל. כך שיגורו היחיד של המשגר התרחש בשעה 17:30 ב-14 במאי 1973. בשיגור היו מספר בעיות, העיקרית בהן הייתה התפרקות מגן מטאורואידים, מה שגרם להתפרקות אחד משני הפאנלים הסולאריים של התחנה ואי-יכולת הפאנל השני להיפתח כראוי. המגן שימש גם כמגן שמש וחוסרו גרם לטמפרטורות בתחנה לעלות משמעותית. כל הבעיות הללו גרמו לדחיית הגעת האסטרונאוטים לתחנה וליצירת תוכנית תיקון שנמשכה עשרה ימים.
בית הכנסת ח'וראסאניה
בית הכנסת ח'וראסאניה הוא בית כנסת הממוקם ברחוב ואליאסר בטהראן, איראן.
היסטוריה
בשל הגידול הרב באוכלוסיית יהודי יוצאי משהד, הוחלט בשנת 1969, בפגישת אגודת הצדקה קילימיאן ח'וראסאניה שהתקיימה בבית הכנסת ליביאן בטהראן, על הקמת מתחם תרבות ובו בית כנסת גדול, אולם קבלת פנים, משרדי העמותה ובית ספר. לצורך הבנייה נאספו תחילה לשלוש מאות וחמישים אלף טומאן. בהמשך נתרמו שני מיליון ריאל איראני על ידי בית הכנסת רפי ניא, מיליון ריאל מקרן בית הכנסת ליביאן, ומיליון ריאל ממכירת בית הכנסת יוסופזאדה במשהד.
בשנת 1970, החלה בנייתו של בית הכנסת ח'וראסאניה על קרקע שנרכשה ברחוב ואליאסר 96 מערב זורואסטר, טהראן, איראן. המתחם בן ארבע הקומות התחיל לשמש כמרכז תרבות בשנת 1974.
בקומה הראשונה (תת קרקעית) היו חצר וחניה, דירתו של השוער, מטבח חדיש ומאובזר, מקרר, מערכת כיריים, מחסן, וחדר מכונות (מרכז מערכת חימום וקירור).
בקומה השנייה, היה אולם קבלת הפנים, ששימש כמסעדה לארוחות צוהריים ולאירועים משפחתיים, וחלק נוסף שהוקדש לפעילות התרבותית של צעירי משהד.
בקומה השלישית היה אולם לעריכת שמחות והתכנסויות עם קיבולת של כחמש מאות איש (בשנות הפעילות הראשונות, עקב ריבוי המתפללים, בעיקר בראש השנה וביום כיפור, אולם זה שימש גם כבית כנסת).
בקומה הרביעית נבנה בית הכנסת ח'וראסאניה המשתרע על שטח של 800 מ"ר ויכול להכיל כ-400 איש (300 גברים ו-100 נשים) עם ארכיטקטורה חדשה בהשראת בתי הכנסת המודרניים, תקרה מעוצבת, חלל פנימי מסודר ומעוצב יפה, וויטרז'ים עם מוטיבים של שנים עשר השבטים.
רבי אליהו בן חיים שימש כרב בית הכנסת ושליח ציבור מאז תחילת פעילותו. נכון ל-2020, אף על פי שרוב יהודי משהד היגרו, מתקיימות בו עדיין תפילות בשבתות ובחגים, ואולם קבלת הפנים ממשיך לפעול בניהולו של המהנדס רחמני בסיועם של אנשי דת נוספים.
מגנטיזציה רוחבית
מגנטיזציה רוחבית (באנגלית: Transverse Magnetization) היא גודל הנוצר במהלך התהליך הפיזיקלי המתרחש בעת תהליך של תהודה מגנטית ב-NMR או ב-MRI.
המגנטיזציה של החומר או הגוף המוכנס לסורק נמצאת במנח מקביל (מגנטיזציה אורכית) או במנח אנטי-מקביל לכוח המגנטי החיצוני. כאשר נשלח פולס רדיו (גל רדיו המשודר לזמן קצר), נעשית הטיה של המגנטיזציה האורכית למישור XY, מה שמייצר מגנטיזציה רוחבית. ב-MRI או NMR אך ורק מגנטיזציה רוחבית יכולה להימדד ומכאן חשיבותה של פעולה זו. לכל פרוטון (ללא תלות בסביבה בה הוא נמצא) קיים מרכיב רוחבי של וקטור המגנטיזציה הכוללת במישור XY, אך כוח זה נחשב זניח כל עוד הוא לא מצטרף למגנטיזציה רוחבית של פרוטונים נוספים.
תחבורה פעילה
תחבורה פעילה (ידועה גם בשם תחבורה רכה; באנגלית: Active Mobility) היא מושג שמתייחס לדרכי מוביליות של אנשים או של סחורות באמצעים שאינם ממונעים, שנסמכים על פעילות פיזית של האדם. צורות התחבורה הפעילה המוכרות ביותר הן הליכה ברגל או רכיבה על אופניים, אולם קיימות אפשרויות אחרות דוגמת ריצה, רכיבה על סקייטבורד, קורקינט או גלגיליות.
קידום תחבורה פעילה מסייע בקידום בריאות הציבור, על ידי העלאת הפעילות הספורטיבית והורדת שיעורי הסוכרת וההשמנה. במישור הסביבתי, תחבורה פעילה מביאה לירידה בפליטת דלקים מאובנים ופחמן.
השפעות בריאותיות
היתרונות הבריאותיים של תחבורה פעילה כוללים בין השאר את הפחתת צריכת האנרגיה ושיפור איכות החיים. תחבורה פעילה מצמצמת את תפוצת המחלות הקטלניות שמקורן בזיהום ובבעיות סביבתיות. לעומת זאת, אורח חיים יושבני קשור בבעיות בריאותיות רבות, והמרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) המליצו על עידוד ושיפור הנגישות לתחבורה פעילה.
מחקר מטעם בית הנבחרים הבריטי משנת 2004 העלה שהליכה ברגל ורכיבה על אופניים הם אמצעי מפתח להתמודדות עם השמנת יתר. בשנת 2016 העריכה רשות בריאות הציבור באנגליה כי חוסר בפעילות גופנית תורם לשישית ממקרי המוות השנתיים בבריטניה. בדו"ח נכתב שהליכה ורכיבה הם כלים אפקטיביים להעלאת הפעילות הגופנית ולהורדת רמות השמנת היתר, לצד מניעת מחלות קרדיו-וסקולריות, סוכרת סוג 2, סרטן ומספר מחלות נפש, ביניהן דיכאון.
פעילות גופנית גם מסייעת למצב המנטלי של העוסק בה. הולכי רגל ורוכבים מודעים לסביבתם אחרת מנהגים, מאחר שמכוניות חוסמות חלק מהמידע שנקלט במוח. עוד נמצא כי תחבורה פעילה מביאה לתחושה של קהילתיות ושיוך למקום, משפרת את הבריאות המנטלית ואת התחושה הכללית.
בנוסף, מחקר מ-2019 מצא שמי שרוכבים על אופניים חשמליים רוכבים יותר זמן לעומת הרוכבים על אופניים רגילים וכן שהמשתמשים באופניים חשמליים שרפו 10% יותר אנרגיה. אנשים שעברו משימוש ברכב פרטי או בתחבורה ציבורית לאופניים עם סיוע חשמלי שרפו מדי שבוע בין 550 ל-880 יחידות MET.
השפעה על הסביבה
הרווח המיידי ממעבר לתחבורה פעילה הוא הורדת פליטות גזי החממה שמגבירות את שינוי האקלים. מדי שנה, מכונית ממוצעת פולטת 4.6 טון של פחמן דו-חמצני. לדוגמה, בניו זילנד, נמצא שהתחבורה הפעילה הורידה ב-1% את פליטות גזי החממה בחישוב השנתי. מחקר מ-2021 מצא כי אם משתמש ממוצע יעבור לרכיבה בנסיעה יומית אחת במקום ברכב למשך 200 ימים, הדבר יביא לירידה שנתית של 0.5 טון בפליטת גזי חממה.
לצד החיסכון בפליטת גזי חממה, תחבורה פעילה מאפשרת את צמצום זיהום הרעש שנלווה לתחבורה ממונעת.
פעילות ממשלתית
קיימים צעדים שונים שמכתיבי מדיניות קיבלו כדי לעודד תחבורה פעילה. ביניהם, עבודות תשתית כדי לשפר את הנגישות לאופניים ולהולכי רגל בכבישים והעברת תקנות להגבלת תנועת רכבים. תשתיות שמעודדות תחבורה פעילה כוללות בין השאר מדרכות רחבות, תאורת רחוב, שיטוח שיפועים והוספת צמחייה עירונית, בדגש על גישה לפארקים. רכיבה על אופניים דורשת תשתיות רבות יותר כדי להשתלב במרחב, ביניהן: שבילי אופניים שיאפשרו הפרדה מהמכוניות ומהולכי הרגל, מתקני קשירה ייעודיים, התאמת צמתים למעבר אופניים ופעולות נוספות. מספר חוקרים הדגישו גם כי התרומה הגדולה ביותר לתחבורה פעילה נובעת מנגישות נוחה לשלל שירותים וביניהם מסעדות, חנויות מכולת ומתחמי בילוי.
עם זאת, קיימים גם קשיים, דוגמת האקלים והטופוגרפיה שעלולים להפוך את התחבורה הפעילה ללא נוחה או מעשית, וכן קיימת ביקורת על הצעדים לשיפור הנגישות אופניים שכן בצעדים אלו קיימת פגיעה בשירות לרכב הממונע, דבר שבתורו פוגע בניידות של מי שצריכים להסתמך עליו.
ארצות הברית
משרד התחבורה האמריקאי עשה מאמצים ברמה הפדרלית כדי לעודד את התחבורה הפעילה באמצעות יוזמת החיים, שכוללת תקציב בגובה מיליארדי דולרים לתשתיות ולהקלה על הבנייה של תשתיות להולכי רגל ולאופניים. ברמה הלאומית, רק 0.6% מהאמריקאים משתמשים באופניים להתניידות היום-יומית שלהם.
האיחוד האירופי
ארגון התחבורה של האיחוד האירופי כלל את התחבורה הפעילה בין המטרות האסטרטגיות שלו כדי לקדם תחבורה מקיימת יותר באירופה. האיחוד האירופי אימץ גם את חזון אפס שנועד להוריד לאפס את מספר ההרוגים בתאונות דרכים, ושכולל מיקוד מאמץ בהורדת התאונות בין רכבים לאופניים, שכן אלו נוטות להסתיים בפציעות קשות ובמוות. בנפרד ממאמצים אלו, ב-1989 מספר ערים אירופאיות הקימו את POLIS, ארגון שמשימתו לתאם בין המאמצים שלהן ושל האיחוד האירופי לייעל את השימוש באמצעי התחבורה באירופה. הארגון מעודד פיתוח תוכניות לתחבורה פעילה ומקיימת.
הולנד
הולנד מובילה בשימוש בתחבורה פעילה, כשיותר מ-46% מהנסיעות באזורים עירוניים הן בתחבורה פעילה. הטופוגרפיה השטוחה של הולנד, לצד מדיניות ממשלתית ארוכת שנים, שיצרה רשת של 35 אלף קילומטרים של שבילי אופניים ייעודיים, הביאה לפי ממשלת הולנד למצב בו במדינה יש 1.3 זוגות אופניים לאדם. עם זאת, בהתאם ל מדי שנה כ-20% מההרוגים בתאונות הדרכים בהולנד הם רוכבי אופניים, ובשנת 2016 נהרגו 100 רוכבים.
ישראל
על פי נתוני משרד התחבורה משנת 2021, קיימת שונות רבה בפיצול הנסיעות בין הערים בישראל. כך, בעוד בתל אביב–יפו 52% מהנסיעות התקיימו ברכב פרטי, 29% בהליכה, 12% בתחבורה ציבורית ו-7% ברכיבה, בערים פרבריות דוגמת הוד השרון 80% מהנסיעות היו ברכב, 13% בהליכה, 5% בתחבורה ציבורית ו-2% ברכיבה.
בתוכנית האסטרטגית לתנועה מקיימת במרחב העירוני של משרד הבינוי והשיכון מ-2019 נקבעו צעדים שונים להגברת השימוש בתנועה פעילה, ביניהם הקמת תשתיות רכיבה ב-20%–35% מהרחובות, עידוד עירוב שימושים ומתן עדיפות להולכי רגל ולרוכבים.
סינגפור
רשות התחבורה היבשתית של סינגפור הצהירה על כוונתה להוסיף לצד התנועה הממונעת "אפשרויות להליכה ולרכיבה" בשנת 2013 הוצגה תוכנית לאומית לרכיבה על אופניים שתיצור שבילי רכיבה שישתלבו עם מערכות הסעת ההמונים במדינה. התוכנית כוללת 190 ק"מ של שבילים, אלפי מקומות חניה לאופניים, שילוט וחינוך.
אנשים בעלי מוגבלויות
בעלי מוגבלויות מתמודדים עם קשיים רבים יותר בכל הקשור לתחבורה פעילה. בין השאר, חלק מהאנשים לא יכולים לרכב על אופניים או ללכת ברגל, מה שמחייב אותם להשתמש באמצעי ממונע כמו רכב. בנוסף, קיימים בפניהם קשיים נוספים בהתניידות בעיר, ביניהם: הפרעות במדרכה כמו תמרורים או דוכנים; ריצוף לא אחיד והיעדר הנגשת מדרכה כמו סימון לכבדי ראייה במעברי חצייה או הנמכת המדרכה.
פער מגדרי
מחקר שנערך מצא כי נשים יעדיפו יותר מגברים הליכה ברגל ושימוש בתחבורה ציבורית, זאת בשל הבדלים בתפיסת הסכנה והבטיחות בין המינים. לעומתן, גברים ישתמשו יותר ברכב פרטי. בכל הקשור לרכיבה על אופניים, נמצא שבבריטניה גברים רוכבים על אופניים יותר מנשים.
בילי ברמנר
ויליאם ג'ון "בילי" ברמנר (באנגלית: William John "Billy" Bremner; 9 בדצמבר 1942 - 7 בדצמבר 1997) היה כדורגלן סקוטי ששימש כקפטן והיה משחקניה הבולטים ביותר של קבוצת הכדורגל לידס יונייטד בשנות השישים והשבעים. כמו כן שימש כקפטן נבחרת סקוטלנד, והיה מן השחקנים המובילים בה באותה תקופה.
קריירה
ברמנר נולד בסטירלינג, סקוטלנד. הוא צד את עינם של מגלי הכישרונות של לידס יונייטד בגיל 17 בעת ששיחק כדורגל בבית הספר, והוחתם בקבוצה בשנת 1959. הוא ערך את הופעת הבכורה בלידס ב-1960 ושיחק בקישור הקבוצה במשך כ-16 שנה בתקופת הזוהר של המועדון תחת שרביט האימון של מאמנה המצליח והמפורסם ביותר בכל הזמנים, דון ריווי, במהלכן זכה עימה בשתי אליפויות אנגליה, בגביע האנגלי ובגביע הליגה, ובשני גביעי ערי הירידים, והיה שותף להופעתה ההיסטורית של לידס בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע מול מילאן ב-1973, ובגמר גביע אירופה לאלופות 1975 מול באיירן מינכן.
ברמנר נודע כשחקן קשוח ולא מתפשר, וניחן בתזמון ובדיוק מעולים. הוא הצטיין במעמדים גדולים, וכבש כמה מן השערים המכריעים עבור המועדון במשחקים מסוג זה. לאחר פרישתו ממשחק שב ללידס באמצע שנות השמונים, הפעם כמאמן בניסיון להעלות את הקבוצה שבילתה כ-8 שנים מן העשור בליגת המשנה. ברמנר הצליח להביא את הקבוצה לגמר הפלייאוף בעונת 1986–1987, אך היא נוצחה במעמד זה על ידי צ'רלטון אתלטיק. הוא פוטר מלידס בעונת 1988, ושימש לאחר מכן כמנג'ר קבוצת הכדורגל של דונקסטר רוברס, שם סיים את תפקידו ב-1991. ברמנר הוא סגן שיאני ההופעות במדי לידס יונייטד (במקום הראשון ניצב ג'ק צ'רלטון) עם כ-772 הופעות, אחת פחות מלצ'רלטון.
ברמנר היה בנוסף גם שחקן מפתח בנבחרת סקוטלנד המשתפרת של שנות השבעים. הופעת הבכורה שלו בנבחרת הייתה ב-1965 מול נבחרת ספרד, וב-1967 שיחק בניצחון נבחרתו (2–3) על אלופי העולם, נבחרת אנגליה באצטדיון ומבלי. ב-1974 שימש כקפטן הנבחרת במסגרת טורניר גביע העולם שנערך במערב גרמניה.
ברמנר נפטר בביתו שבדונקסטר כתוצאה מהתקף לב, יומיים לפני יום הולדתו ה-55.
לאחר מותו הנציחה הנהלת הקבוצה את זכרו, והציבה בשערי אלנד רואד פסל ברונזה של השחקן שהפך לאגדה ולסמל בתנוחה אופיינית, כשידיו מונפות מעלה בתנועת ניצחון.
יחסי זמביה–צ'ילה
יחסי זמביה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין זמביה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
לאחר עצמאותה של רודזיה הצפונית מהאימפריה הבריטית בשנת 1964, הרפובליקה האפריקנית המתהווה החלה במגעים עם צ'ילה. בשנת 1965, יחד עם ביקורם של שרי החוץ והמכרות של זמביה, כוננו צ'ילה וזמביה יחסים דיפלומטיים, וכך צ'ילה הפכה למדינה האמריקאית הלטינית הראשונה שכוננה יחסים דו-צדדיים עם זמביה.
בכנס שהתקיים בלוסקה ביוני 1967, שתי המדינות הקימו את המועצה הבין-ממשלתית של המדינות המייצאות נחושת, יחד עם פרו וזאיר, במטרה מלהסדרת הייצור של מינרל זה.
באוקטובר 2015 קיים שגריר צ'ילה קרלוס פארקר פגישה עם נשיא זמביה אדגר לונגו, הזדמנות בה הם הסכימו להחיות את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות, במיוחד בענף הנחושת.
ביקורים רשמיים
בנובמבר 1966 ערך נשיא זמביה, קנת קאונדה, ביקור ממלכתי בצ'ילה, בו נחתמו הסכמים דו-צדדיים בתחום כריית הנחושת. בשנת 2014, שר ההגנה של זמביה, אדגר לונגו, השתתף בטקס ההשבעה של הנשיאה מישל בצ'לט כנציג ארצו.
הפארק הלאומי צ'יריביקטה
הפארק הלאומי הטבעי צ'יריביקטה (בספרדית: Parque Nacional Natural (PNN) Serranía de Chiribiquete) הוא הפארק הלאומי הגדול ביותר בקולומביה, וכן הפארק הלאומי הגדול ביותר בעולם שהוא יער גשם טרופי. הוא הוקם ב-21 בספטמבר 1989 והורחב פעמיים, תחילה באוגוסט 2013 ואחר כך ביולי 2018. הפארק משתרע על כ-, וכולל את הרי סרניה דה צ'יריביקטה, ואת השפלה שמסביב, המכוסה ביערות טרופיים לחים, סוואנות ונהרות.
תעלומת רצח 2
באפריל 2023 אדם סנדלר זכה, על הופעתו בסרט, בפרס ההופעה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV לשנת 2023.
הפארק הלאומי צ'יריביקטה
היסטוריה
הפארק הורחב מ-13,000 הקילומטרים הקודמים ל-28,000 קילומטרים ב-21 באוגוסט 2013. יוצר סרטי הטבע הבריטי מייק סלי והצלם והחוקר הקולומביאני פרנסיסקו פוררו בונל צילמו והסריטו את ציורי הסלע בפארק בשנת 2014.
תעלומת רצח 2
עלילה
ארבע שנים לאחר הבריחה שלהם ממונטה קרלו, ניק ואודרי ספיץ הם בלשים פרטיים במשרה מלאה. בהיענות להזמנה מחברם, ויקראם "המהרג'ה" גובינדן, להשתתף בחתונתו באי הפרטי שלו, הם מקווים שהקשר שלהם איתו יעניק לסוכנות הבילוש הכושלת שלהם אמינות מקצועית מסוימת.
שם הם פוגשים את ארוסתו הצרפתייה של ויק, קלודט ז'וברט, את שותפו העסקי הפלרטטן פרנסיסקו פרס, את ארוסתו לשעבר הרוזנת סקו והעוזרת שלה אימני, את אחותו סאירה, שומר הראש האכזר שלו לו, ואת חברם הוותיק קולונל אולנגה, שהוא כעת חסר את זרועו השמאלית לאחר שהציל את ויק מניסיון התנקשות במומבאי.
בחתונה, אודרי מבחינה בדמות בגלימה שעוקבת אחר הפיל של ויק. גופה מתה נופלת מהפיל ומתגלה כשומר הראש של ויק, לו. ניק חושד שזו הסחה וצופה בחטיפתו של ויק על ידי דמות מסתורית. כשהם מבינים שהם שוב נלכדים בקונספירציה, בני הזוג קובעים שלפחות שני עבריינים היו מעורבים: אחד כדי ליצור את ההסחה והשני כדי לחטוף את ויק.
למחרת בבוקר, לקבוצה מצטרף צוות של בלשים מקצועיים בראשות מנהל המשא ומתן לשעבר של ה-MI6, קונור מילר. החוטף מתקשר ומטיל על ניק להעביר כופר של 70 מיליון דולר לשער הניצחון בפריז תמורת ויק.
ניק רודף אחריהם, מכניע את אנשיו של מילר ומשמיד את הנפץ. מילר זורק את אודרי, שעדיין מחוברת לרתמה שלו, מהמגדל. שני הגברים מנהלים קרב יד ביד, כשבשיאו ניק פותח את התיק ומפזר את הכסף לרוח.
בינתיים, הקבוצה עוזרת לנתק את הפצצה של ויק, וסוזן מתאהבת בלה קרואה, שנורה על ידי מילר. סוזן ודה לה קרואה מתאהבים מיידית לאחר שדה לה קרואה מראה לה איך לעשות טבעות עשן.
למעלה בקומה העליונה, אודרי מופיעה שוב ועוזרת לניק לקשור את הרתמה של מילר למנגנון המעלית של המגדל, לזרוק אותו לתוך להבי הרוטור של מסוק המילוט שלו, שמתפוצץ ומתרסק לתוך הסיין.
כשהם חוזרים למסעדה, אודרי רואה בידה הכהה של סאירה דם, אבל סאירה מתעקשת שהחינה שלה נמרחה במהלך המהומה. אודרי מבינה שסאירה לא הייתה נוכחת כשהפיל של ויק הוכנס לטקס קבלת הפנים, ונזכרת שלדמות העטופה שהרגה את לו היה כתם חינה רטוב על בגדיה. סאירה היא הקונספירטורית השנייה; היא הייתה מוטרדת מכך שהוריו של ויק נתנו לו שליטה בלעדית על העסק, והיא ניסתה בעבר להרוג את ויק במומבאי. חשופה, סאירה מנסה לירות בוויק אבל הוא מוגן על ידי אולנגה, ואז קלודט דופקת אותה עם התיק.
עם סיום המהומה, ויק וקלודט מחליטים לברוח ולתת לניק ואודרי 10 מיליון דולר. בירח דבש ביוון, הם נתפסים באיומי אקדח על ידי טייס המסוק שלהם; הוא גונב את המיליונים וקופץ מהמסוק ומשאיר אותם באוויר ללא טייס.
פיתוח
באוקטובר 2019, הוכרז שסרט המשך לסרט תעלומת רצח נמצא בפיתוח עם אדם סנדלר וג'ניפר אניסטון. באוגוסט 2021, ג'רמי גארליק נשכר כבמאי, והתסריט של ג'יימס ונדרבילט, עם צילומי סרט ההמשך שיתרחש בפריז ובאיים הקריביים. סנדלר ואניסטון אישרו את ההמשך במהלך אירוע המעריצים העולמי של טודום בספטמבר 2021.
בינואר 2022, דווח שאדיל אקטר וג'ון קאני יחזרו על תפקידיהם מהסרט הראשון, כאשר מארק סטרונג, מלאני לורן, ג'ודי טרנר-סמית', קוהו ורמה, אנריקה ארקה, טוני גולדווין, אנני מומולו וזורין וילנואבה יצטרפו אל הסרט כמצטרפים חדשים.
שחרור
הסרט הוקרן ב-31 במרץ 2023 בנטפליקס.
הפארק הלאומי צ'יריביקטה
היסטוריה
נשיא קולומביה, חואן מנואל סנטוס, הודיע כי הפארק הלאומי צ'יריביקטה יורחב ב- ב-21 בפברואר 2018. הפארק הורחב ל והוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ב-2 ביולי 2018.
גאוגרפיה
הפארק הלאומי צ'יריביקטה ממוקם בצפון מערב האמזונס הקולומביאני, במחוזות קקטה וגואביארה. הוא נמצא בתחומי השיפוט של העיירות סולאנו, קרטחנה דל צ'רה וסן ויסנטה דל קגואן, וקלאמר וסן חוסה דל גואביארה, בגואביארה. הוא גובל בנהר תוניה (נהר מקאיה) בצפון מזרח, שיוצר את נהר אפאפורס לאחר המפגש עם נהר אג'אג'ו בנקודה הנקראת דוס ריוס. גבולות הפארק נוצרו על ידי נהרות אפאפורס, גונארה ואמו במזרח, נהרות מסאי ויארי בדרום, ונהרות היוטוטו, טאחיסה, אג'אג'ו ואיהא במערב.