cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלברט ג'ון לוטולי
אלברט ג'ון לוטולי (באנגלית: Albert John Lutuli,, 1898 - 21 ביולי1967), שכונה גם "מבומבי" (Mvumbi), כינוי מסורתי כפי שנהוג בשבט ה"זולו" אליו השתייך) היה מורה, אקטיביסט, פוליטיקאי, יושב ראש הקונגרס הלאומי האפריקני בשנות המאבק נגד האפרטהייד, זכה בפרס נובל לשלום על מאבקו הבלתי-אלים כנגד האפרטהייד, והיה לאפריקאי הראשון וכן, לאדם הראשון מחוץ לאירופה וארצות הברית שזכה בפרס זה.
משפחתו
אלברט ג'ון לוטולי נולד בשנת 1898 ליד בולאיאו ברודזיה הדרומית (כיום, זימבבואה), בנם השלישי של ג'ון בוניאן לוטולי ומתוניה גומדה. אביו שימש כמתורגמן תחת שליחות המיסיון הנוצרי של הכנסייה האדוונטיסטית. אמו של אלברט, מתוניה גומדה, עבדה בצעירותה במשק הבית של המלך קטשאויו קמפנדה, אך גדלה בעיקר בגרוטוויל, עיירה במחוז קוואזולו-נטאל. כאשר לוטולי היה בן 6, אביו נפטר, ואמו חזרה עימו ועם כל אחיו לגרוטוויל.
בגיל 10, נשלח על ידי אימו לבית ספר מיסיונרי קהילתי מקומי, ליד תחנת הרכבת של גרטוויל. ברוב תקופת התבגרותו הוא התגורר אצל דודו מרטין לוטולי, שהיה המנהיג הנבחר של שבט הזולו הנוצרי, שבט הממוקם בשמורת הטבע של אומבוטי סביב גרוטוויל.
הוראה
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר המיסיונרי בנטאל, לוטולי למד שני סמסטרים בפנימיית "מכון אולנגה" ולאחריהם הועבר למוסד מתודיסטי באדנדייל, שם סיים בהצלחה קורס הוראה בשנת 1917 והוסמך לשמש כמורה. בתקופה זו גברה התעניינותו בפעילתם של "האגודה הצעירה לגברים צעירים" ו"האגודה הנוצרית" בהמשך הצטרף לכנסייה הנוצרית בשנת 1918 בתור מורה צעיר. בשנתיים הבאות עבד כמנהל בית ספר יסודי קטן בנטאל.
בשנת 1921 קיבל לוטולי מלגת לימודים מטעם המחלקה לחינוך. מלגה זו אפשרה לו להירשם למסלול להוראה גבוהה במכללת אדמס. בהמשך גם קיבל מלגת לימודים באוניברסיטת פורט הייר, אך נאלץ לוותר על מלגה זו כדי להישאר לצד אמו המזדקנת ולתמוך בה מבחינה כלכלית. לבסוף, הצטרף לצוות ההוראה של מוסד amanzimtoti במכללת אדמס ועבד כמרצה ומחנך מקצועי עד שנת 1935.
בשנת 1928 הפך למזכיר אגודת המורים האפריקאים של נטאל, ובשנת 1933 התמנה לנשיא האגודה. במהלך חברותו באגודה, הוביל לוטולי מאבק לשיפור תנאי העבודה של המורים והשגת שכר עבודה הוגן יותר.
תפיסת עולמו החינוכית דגלה בכך שחינוך צריך להיות זמין לכל אדם באשר הוא ועל כן, זכותו של כל אדם באפריקה לזכות בחינוך. כמו כן, הוא האמין כי חינוך צריך להיות ליברלי וערכי ולא רק מקצועי למען השגת מקצוע. יתר על כך, הוא האמין כי איכותו ורמתו של החינוך אותו מקבלים אזרחים אפריקאים צריך להיות זהה לחינוך אותו רוכשים ילדים לבני עור.
חייו בהיבט הדתי
לוטולי היה נוצרי אדוק אשר הושפע באופן עמוק משפתו ומניסוחו של התנ"ך וכן, מערכיו, בנוסף, העקרונות הנוצריים הם שעיצבו את אורח חייו וכן את התנהלותו הפוליטית. הוא היה פעיל מאוד בכנסייה הנוצרית, שימש כיועץ וכמטיף באישור הכנסייה המתודיסטית, היה חבר במועצה הנוצרית של דרום אפריקה, ובהמשך אף התמנה לתפקיד יושב ראש של מועצת דרום אפריקה של הכנסייה הקונגרציונליסטית של אמריקה. בשלב מאוחר יותר, כיהן לוטולי כנשיא ועידת המיסיונרים של נטאל. בשנת 1939 הוא ייצג את דרום אפריקה בכנס המיסיונרים הבינלאומי במדרס, ובשנת 1948 הקדיש תקופת זמן של תשעה חודשים למען העברת הרצאות ברחבי ארצות הברית, בחסות שני ארגונים מיסיונריים.
חיים פוליטיים
בשנים שבהן לוטולי עבד ולמד במכללת אדמס התודעה הפוליטית שלו התעצבה והנוכחות במכללה השפיעה עליו מאוד. המכללה משכה מבקרים רבים מכלל חלקי הארץ וכן מרחבי העולם. מבקרים אלו הביעו את דעותיהם והשקפת עולמם בכותלי המכללה ולוטולי נחשף לכל אלו. כמו כן, הוא עבד יחד עם אנשים בעלי מעמד פוליטי ויכולת השפעה רבה על דרום אפריקה, ביניהם נחשף לוטולי לפרופסור ז. מתיוס, מנהל בית הספר במכללת אדמס, והוא היה אינטלקטואל אפריקני ומנהיג בעל מעמד גבוה, וכן לד"ר אדגר ברוקס, שאמור היה לייצג את העם האפריקאי בפרלמנט הדרום אפריקאי המחולק, וכן היה חוקר ליברלי מוביל במכללה.
חייו כראש שבט
בכתביו, מספר לוטולי כי את "תפקיד הצ'יף בשמורת אומבוטי מקבלים מבחירה, ולא מירושה". בשנת 1933 ביקשו זקני השבט בגרווטוויל מלוטולי לשמש ראש השבט. במשך כשנתיים לוטולי היסס והתלבט בנוגע לבקשה זו, שכן הוא לא רצה לוותר על מקצועו כמורה ועל הביטחון הכספי שמקצוע זה העניק לו. בשנת 1935, לאחר שנכנע ללחצים של זקני שבטו, החליף לוטולי את חייו האקדמיים בחיים שבטיים והתמנה לתפקיד הצ'יף של אנשי הזולו Abase-Makolweni Zulus. במשך שבע עשרה השנים הבאות, הקדיש לוטולי את חיים לשבטו שמנה 5000 אנשים. במסגרת תפקידו, עסק לוטולי בעיקר בבעיות המקומיות שנגעו לבני שבטו. הוא מילא תפקיד שיפוטי כשופט שלום, תיווך בין העם לבין השלטון המרכזי, ולמעשה מילא את הפונקציה המרכזית של מנהיג המבקש חיים טובים יותר לעמו. דוגמה לכך ניתן לראות בשאיפתו של לוטולי לאגד את מגדלי הקנים האפריקנים תחת ארגון פורמלי משלהם, וכך בסיוע של כמה צעירים וזקני שבטו הקים את "איגוד בעלי המטעים" של גראטוויל שכלל בתוכו 200 חברים.
הקונגרס הלאומי אפריקאי
מעמדתו בגרווטוויל, נחשף לוטולי בהדרגה למראות העוני והדיכוי וכן לתחושות הסבל והמחסור שנגרמו על ידי הממשלה. באמצע שנות הארבעים לחייו הבין לוטולי כי דרום אפריקה זקוקה לשינוי ולכן בשנת 1945, הצטרף לקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC) שמטרתו הייתה להבטיח את קיומן של הזכויות האוניברסליות ושמירה על זכויות אדם.
לוטולי החל לחוש כי הקונגרס הלאומי האפריקאי של מחוז נטאל נמצא בדעיכה כיוון שנוצר וואקום שלטוני כתוצאה ממחלתו של ג'ון ל. דובה בשנת 1946, ולכן נהיה מעורב יותר כאשר החל לפעול באופן אקטיבי על מנת לחזק את הארגון. לוטולי ניצח את סלבי מסימאנג בבחירות לתפקיד יורשו של דובה במועצת הילידים וכאן בעצם החל את תחילת דרכו בפוליטיקה הלאומית.
בשנת 1951 ניצח לוטולי את א.וו.ג' והפך לנשיא של סניף הקונגרס הלאומי האפריקאי בפרובינציה של נטאל. באותה שנה ייצג את המחוז בכנס הארצי של ה-ANC, שם הוא קרא לאחדות בין האפריקאים והציג את האתגרים החדשים שהעם האפריקאי עומד בפניהם בעקבות חקיקת האפרטהייד של ממשלת מלאן.
תחת הנהגתו של לוטולי הצטרף הקונגרס הלאומי אפריקאי לקבוצות וארגונים רבים נוספים אשר פעלו כנגד שלטון האפרטהייד תחת ברית הקונגרס (Congress Alliance) והיא ארגנה כנס לאומי שעסק ודן בעתידה של דרום אפריקה.
אקטיביזם וגישה בלתי-אלימה
לוטולי נחשב לנושא הדגל של ההתנגדות בלתי אלימה כנגד שלטון האפרטהייד המתיישבת עם גישתו של מהטמה גנדי. הוא האמין באופן עמוק ובצורה בלתי מתפשרת בכך שכל התנגדות באשר היא, צריכה להיות לא אלימה. מבחינתו, אלימות במהותה היא לא רק הרסנית אלא גם לא אנושית, פרימיטיבית ובלתי מתורבתת.
כאשר ההגבלות שהוטלו על ידי ממשלת דרום אפריקה ושלטון האפרטהייד על האזרחים "הלא-לבנים" גדלו, כך גברה גם דאגתו של לוטולי לבני שבטו ורווחתם וכן לכל השחורים בדרום אפריקה. לוטולי כמנהיג עמו המדוכא, ניצב בפני השאלה האם לבחור בין מהפכה אלימה ולבין מהפכה שקטה ופייסנית. העובדה כי הוא היה נוצרי אדוק תרמה לגיבוש הצהרת העקרונות המפורסמת שלו במסגרתה הוא טען כי "הדרך לחופש היא דרך הצלב". במונחי תורת הנצרות, השלמה עם הזולת יכולה להתרחש רק אם האדם השלים עם אלוהים, רק כך האדם מקדיש את כל מאמציו כלפי חוץ. הצלב בנצרות מסמל את גבורתו של ישו על ידי סבלו והשפלתו על הצלב ועל כן ניצחון מוגדר על פי היכולת לדבוק בעקרונות של התנגדות בלתי אלימה במקביל לסבל אותו האדם חווה.
לוטולי האמין כי האפרטהייד פילג את דרום אפריקה ופגע בכולם, לא רק באוכלוסייה השחורה. אך במקביל הוא הביע אופטימיות תמידית שכן הוא האמין כי במוקדם או במאוחר, שלטון האפרטהייד ישנה את טבעו ומנהיגיו יבינו, כמו שאר האוכלוסייה הלבנה, שעליהם להשתנות ולקבל את החיים בחברה מעורבת ומשותפת.
תפיסת ההתנגדות הבלתי האלימה, הושאלה ברובה ממהטמה גנדי והיא ייצגה מדיניות חיובית של פיוס, סובלנות ואהבה וכן היא דגלה בכך שמטרות מוסריות צריכות להיות מושגות באמצעות מאבק מוסרי. כמו כן, על פני גישות מאבק שונות, אומצה תפיסה זו במטרה למנוע את המשך השנאה והמרירות בקרב המדוכאים כלפי המדכאים כיוון שאת הגישה הלא אלימה הוא תפס לא רק כמוסרית אלא גם כיעילה לטווח הארוך. ההתנגדות הבלתי אלימה שימשה את לוטולי גם בהמשך דרכו למען השגת מטרותיו הפוליטיות והחברתיות.
באחד מנאומיו הכריז:
"אימצתי את טכניקת ההתנגדות הפסיבית הלא-אלימה במאבק לחופש, משום שאני משוכנע שהיא הדרך הלא-מהפכנית, הלגיטימית והאנושית היחידה שיכולה לשמש אנשים שנוצלו וקופחו, כמונו, ואלו האמצעים החוקתיים והיעילים לקידום שאיפותינו ".
את ניהול מאבקם של המדוכאים ראה לוטולי כחובתו המוסרית ולכן בו הוא השקיע את עיקר מרצו ופועלו. המאבק החל בקמפיין "ההתרסה" בשנת 1952 כנגד חוקי האפרטהייד שהפלו לרעה את האפריקאים השחורים שלוטולי היה אחד ממוביליו.
בשנת 1955 ניסח לוטולי את אמנת החירות במסגרת תפקידו כיו"ר הקמפיין הלאומי של ה-ANC.
בכל הנוגע לסוגיות השוויון מגדרי, הצעדים של לוטולי במאבקו ובפעילות הקונגרס העלו מודעות להשתתפותן של נשים במאבק והוא פעל לקידום להשתתפות שווה בין גברים ונשים. כאשר החל למלא את תפקידו כצ'יף, התייחס לראשונה ובאופן עקיף לשאלת השוויון המגדרי בעצם התעקשותו על השתתפותן של נשים בדיונים הקהילתיים, וכך למעשה נשים אופשרו להיכנס ולהגיע למקומות שלא היו בהם נוכחות נשים בעבר. גורם נוסף משפיע בנושא זה הוא יחסיו עם אשתו אשר שכנעה אותו כי לנשים יש תפקיד מרכזי בתנועה נגד האפרטהייד. כמו כן היא זו שהייתה נוהגת לערוך בדיקה מדוקדקת בנאומיו של לוטולי כדי לוודא שלא תהיה בהם ולו רמיזה קלה לאמירה שעלולה לפגוע בנשים.
חרם ומעצרים
תמיכתו הציבורית בקמפיין "ההתרסה" בשנת 1952 הובילה אותו לעימות ישיר עם ממשלת דרום אפריקה. בשל ניגוד אינטרסים, הממשלה דרשה ממנו לבטל את חברותו בקונגרס הלאומי אפריקאי או להתפטר מתפקידו כצ'יף אך הוא סירב ונשאר פעיל בשניהם. על אף שתפקיד הצ'יף נבחר על ידי זקני השבט, נדרשת גם הסכמת הממשלה כך שלבסוף היא פיטרה אותו מתפקיד הצ'יף בנובמבר 1952. במטרה להגבילו ולהפחית את יכולת ההשפעה הציבורית שצבר, ממשלת דרום אפריקה פתחה בשורה של איסורים והחרמות, ומאז החרם הראשון בשנת 1953 הוא למעשה הוגבל עד סוף ימיו.
החרמות הראשונים שהופעלו נגדו מנעו ממנו לתת הנחיות בפעילות היומיומית של הקונגרס. הוא הורחק מפגישות ציבוריות וממרכזים גדולים בדרום אפריקה למשך שנתיים. בתום האיסור הראשון הוגש איסור נוסף שריתק אותו לרדיוס של עשרים ק"מ מביתו לעוד שנתיים נוספות. בדצמבר של שנת 1956 הוא נעצר באשמת בגידה ביחד עם עוד 156 אנשים נוספים, אך שוחרר לאחר זמן קצר בגלל חוסר ראיות. הוא נהנה מחופש יחסי בין שחרורו בסוף 1957 למאי 1958 כאשר בשנת 1958 נוסף איסור בן 5 שנים, המונע ממנו לפרסם ושוב הגביל אותו בתנועתו ל 15 ק"מ מביתו.
בשנת 1960, בעקבות הטבח בשארפוויל, הוביל לוטולי קריאת מחאה שבעקבותיה זומן לשימוע ממשלתי ביוהנסבורג. הוא הזדעזע עמוקות כאשר הפגנת תמיכה הידרדרה לאלימות קשה שבמהלכה נורו 72 אפריקאים שחורים ועוד 200 נפצעו, וכאות מחאה הוא שרף את פנקס המעבר שלו, שהיה הכרחי בממשלת אפרטהייד. זמן קצר לאחר מכן, בתאריך 30 במרץ לוטולי נעצר תחת הכרזת "מצב חירום" של ממשלת דרום אפריקה, בעקבותיה הגיעה סדרת פשיטות של המשטרה ומעצר של 18,000 אנשים. ארגון ה-ANC הוצא מחוץ לחוק ומנהיגיו נעצרו, לוטולי נמצא אשם, נקנס וקיבל עונש מעצר, אך בשל מצבו הבריאותי המתדרדר, הוא שוחרר ורותק לביתו בסטאנגר, נטאל.
האיסורים הוסרו בדצמבר 1961, על מנת לאפשר ללוטולי ואשתו להשתתף בטקס פרס נובל לשלום באוסלו, נורווגיה. במאי 1964, יום לפני שנגמר האיסור השלישי, קיבל את האיסור הרביעי שהגביל אותו בתנועתו וריתק אותו לביתו שוב. יתר על כן, אנשים רבים הגיעו לביתו כדי לקבל את עצתו וחוכמתו, ביניהם היועץ המשפטי לממשלה של ארצות הברית, רוברט קנדי, שהגיע לביקור לא רשמי ב-1966.
פרס נובל
לוטולי זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1960 וזאת על חלקו במאבק נגד האפרטהייד בדרום אפריקה ועל מאמציו לחופש פוליטי, הפרס הוענק לו בטקס הרשמי שנערך באוסלו כשנה לאחר מכן, בשנת 1961.
למרות האיסורים שחלו עליו ולנוכח הלחץ הגובר ברמה הארצית והבינלאומית, ממשלת דרום אפריקה התירה ללוטולי ואשתו לנסוע למשך עשרה ימים כדי להשתתף בטקס הנובל בנורווגיה.
לוטולי תיעב גזענות, אפרטהייד ועליונות לבנה, שהיו חלק מהאמונה הפוליטית והפילוסופיה של משטר האפרטהייד בדרום אפריקה. באמצעות הנהגתו והיותו מודל לדוגמה, נלחם לוטולי כדי ליצור חברה צודקת, לא גזעית בדרום אפריקה, שבה יחברו יחד העם האפריקני וקבוצות גזעיות אחרות ביצירת דמוקרטיה, שבה צבע עורו של אדם אינו משפיע על מקומו בחיים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים של המדינה.
תפיסות אלו הופיעו לאורך נאום קבלת הפרס בתאריך 10 בדצמבר 1961 באוסלו:
לוטולי ראה את הגזענות האלימה ואת האפליה הגזעית שעומדת בפני אנשים אפריקאים בדרום אפריקה, לא רק בלעדית ליבשת זו, אלא כתופעה כלל-עולמית המהווה חלק מהבעיות המאתגרות אשר עומדות בפני אפריקאים ביבשת. בבחירתו של לוטולי לדון בסוגיה באופן זה הוא מדגיש שוועדת הנובל העלתה את סוגיית זכויות האדם על סדר היום, ולמעשה הצטרפה לתנועה הבינלאומית נגד האפרטהייד.
לכן, לוטולי היה נחוש בדעתו שפרס נובל לשלום לא היה רק עבורו, אלא גם היה שייך לפעילים הדמוקרטים אזרחי אפריקה, שהובילו את החיפוש אחר רוח אנושית שעומדים מאחוריה עקרונות החופש, שוויון, שלום, ודמוקרטיה. זה כולל את הנכונות של אותם פעילים להבין את האנושות ואת המצב האנושי, וגם את המוכנות שלהם להשקיע את עצמם במאבק למען זכויות האדם והחברה באפריקה, למשך כל זמן שיידרש.
שנה לאחר הטקס הרשמי באוסלו, לוטולי לא הורשה לנסוע לממלכה המאוחדת, כאשר הוא קיבל את מינויו כדוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת גלאזגו בסקוטלנד בשנת 1962, באותה שנה בה האוטוביוגרפיה הרשמית שלו ראתה אור.
ההכרה במעמדו של הצ'יף לוטולי כאייקון בינלאומי בנושא כבוד האדם גררה מבקרים רבים לביתו, ביניהם הגיע גם הסנטור האמריקני רוברט קנדי, במסגרת ביקור בלתי רשמי בשנת 1966.
הוקרה
על אף איסור הפרסום והניסיונות למנוע את הפצתה, האוטוביוגרפיה של לוטולי הופצה מחוץ לדרום אפריקה.
חיים אישיים
באמצע שנות העשרים של המאה העשרים, בעודו מרצה במכללת אדמס פגש לוטולי את אשתו לעתיד, Nokukhanya Bhengu (משמעות שמה הוא "הבהירה" בשפת שבט ה"זולו"). כאשר היא הייתה סטודנטית להוראה. השניים נישאו בשנת 1927. לוטולי ואשתו ביססו את ביתם בגרוטוויל, ונולדו להם שבעה ילדים - שלושה בנים וארבע בנות. הנישואים המאושרים עודדו את חיבתו לשירה, חוש הומור והיכולת להרגיע אנשים. אשתו היוותה גורם תומך גם מבחינה רגשית וגם מבחינה מנטלית בשלבי ההנהגה החברתית שלו וכן במהלך הקריירה הפוליטית המאתגרת שחווה ושכנעה אותו כי לנשים יש תפקיד מרכזי במאבק כנגד האפרטהייד.
יתר על כן, גם המבנה המשפחתי של משפחת לוטולי לא היה מבנה פטריארכלי קונבנציונלי כפי ששרר במשפחות רבות. בנו התייחס לכך: "אבא מעולם הטיל עלינו את מעמדו כראש המשפחה. לכל אחד הייתה הזדמנות שווה לדבר, וניתן כבוד לכולם כך שאף אחד לא נחשב צעיר מידי בשביל להציג את דעתו".
וזאת אף על פי שהיחסים בינו לבין אשתו היו מורכבים. אשתו הייתה המפרנסת העיקרית והיא הייתה הולכת לישון מוקדם מידי ערב בעוד לוטולי היה מקדיש זמן לטיפול ודאגה לילדיו וכן לדיון על בעיותיהם בחיי היומיום בעת שסיימו להגיד תפילות ולשיר מזמורים.
פטירתו ומורשתו
לוטולי נהרג בתאריך 21 ביולי 1967, בגיל 69, כתוצאה מפגיעת רכבת משא בעת שהלך על פסי הרכבת מעל נהר האומוטי ליד ביתו. ב-15 השנים שקדמו למותו, הוא סבל מיתר לחץ דם ועבר שבץ מוחי שהוגדר קל. במשך שמונה השנים האחרונות לחייו, הוגבל בתנועתו על ידי ממשלת דרום אפריקה ולכן לא התרחק מביתו. כאיש מבוגר, נפגמה שמיעתו וראייתו ויש הטוענים שגם זה הוביל למותו שכן הוא לא שמע את הרכבת מתקרבת. חייו, עבודתו ותפיסותיו נשארו כמורשת בדרום אפריקה וביבשת אפריקה בכלל.
ביתו של לוטולי בסטאנגר, נטאל אשר היה מקום מפגשם של האנשים שלחמו במאבק החופש של דרום אפריקה, הוכרז באוגוסט 2004 כמוזיאון. פתיחת המוזיאון הייתה חלק מהשלמת פרויקט מורשתו של אלברט לוטולי, שכללה השקת הרצאה שנתית, חשיפת פסל הברונזה של לוטולי בקוואדוקוזה וכן, הצבת האנדרטה בכנסיית גרואטוויל.
סונאטה לפסנתר מס' 11 של מוצרט
לסונאטה שלושה פרקים:
הפרקים הראשון והשני הם בלה מז'ור, ואילו הפרק האחרון מתחיל בסולם לה מינור, אך סיומו של הפרק כתוב בלה מז'ור.
מבנה
הפרק הראשון מורכב מנושא ראשי שאחריו שש וריאציות, והוא נכתב במשקל של שש-שמיניות. הנושא הראשי הוא שקט ורגוע ומוכר יחסית, ואף משמש כנושא ביצירה של מקס רגר, של וריאציות לתזמורת על הנושא הזה של מוצרט. הוא בנוי בצורה דו-חלקית של: א-ב-א, צורה שחוזרת כמעט בכל וריאציה בפרק הראשון. הווריאציה הראשונה רגועה בחלקה הראשון, אך חגיגית בחלקה השני, ומלאה צלילים כרומטיים. הווריאציה השנייה מהירה יותר ומשרה תחושה קלילה וקופצנית. הווריאציה השלישית היא וריאציה מינורית, בסולם לה מינור. היא שקטה ועצובה, ומשרה תחושה שמיימית. הווריאציה הרביעית כוללת קטעי מעבר בשיכול ידיים והיא רגועה ושקטה. הווריאציה החמישית מעט איטית יותר (Adagio), אף שיש בה קטעים מהירים וחגיגיים, והיא מזכירה במקצת את הווריאציה הראשונה. היא גם ארוכה יותר מהווריאציות האחרות, בשל הוולטות (חזרות) הרבות שיש בה. הווריאציה השישית והאחרונה היא המהירה ביותר (Allegro), והיא קופצנית וקלילה, אך גם סוערת ומהירה. החלק השני שלה מהיר ביותר, וכולל סדרות אקורדים חזקים, ולאחר הוולטה מגיע הפרק הראשון אל סיומו החגיגי.
הפרק השני הוא מינואט בסולם לה מז'ור. המינואט חגיגי ומהיר. חלקו השני של המינואט מינורי, וכולל קטע מעבר, שמחזיר אותנו אל החלק הראשון של המינואט. לאחר המינואט ישנו טריו בסולם רה מז'ור. הטריו רגוע ושקט ואיטי יותר מהמינואט. חלקו השני של הטריו מינורי וקצת יותר דרמטי, אך לאחר מכן הוא חוזר להיות רגוע ושקט כמקודם. לאחר שהטריו חוזר על עצמו פעמיים, הפרק חוזר אל המינואט, ושם הוא מסתיים.
הפרק האחרון של הסונאטה הוא הרונדו בלה מינור, הידוע בכינויו רונדו טורקי (Alla Turca), בשל הליווי ביד שמאל בנושא שחוזר על עצמו ומזכיר את תופי היניצ'רים הטורקים. המוטיב הזה של התופים הטורקים חוזר גם באופרה של מוצרט: החטיפה מן ההרמון, שעלילתה מתרחשת בטורקיה, ולכן גם שם יש את מוטיב התופים הטורקים. הרונדו מאוד מפורסם וידוע. הרונדו שימש את בני גודמן לווריאציה מפורסמת על הרונדו, שמהווה קושי טכני רב לביצוע. הרונדו איננו מתחיל למעשה בנושא הראשי, אלא באפיזודה השנייה (או שמא הראשונה). הנושא של הרונדו מוכר מאוד, והפרק הוא אחת היצירות המוכרות ביותר של מוצרט לפסנתר. הפרק הוא הקצר ביותר ביצירה, אך מהווה קושי טכני בשל קצבו המהיר, והאוקטבות המהירות ביד ימין. לאחר שהנושא חוזר שלוש פעמים (בפעם השלישית עם שינוי קל) מופיעה קודה ארוכה וחגיגית, שחוזרת על מוטיב התופים הטורקיים, ומביאה את הפרק, ועמו את הסונאטה כולה, לסיום.
נגינת היצירה אורכת כ-24 דקות.
סיגריד (זמרת)
סיגריד סולבאק רבה (בנורווגית: Sigrid Solbakk Raabe; נולדה ב-5 בספטמבר 1996), ידועה בשמה הפרטי סיגריד, היא זמרת-יוצרת נורווגית. בשנת 2017, סיגריד הוציאה לאור את המיני-אלבום הראשון שלה, Don't Kill My Vibe. במרץ 2019, הוציאה את אלבום בכורתה, Sucker Punch, שנכנס למצעד אלבומי המוזיקה הנורווגי והגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי.
שנותיה הראשונות
סיגריד נולדה במחוז אלסונד, מזרח נורווגיה. כנערה, סיגריד הושפעה רבות מהזמרים אדל, ג'וני מיטשל וניל יאנג. בגיל 17, היא וחברתה יוהאנה הקימו להקה בשם "Sala Says Mhyp", על שם החתול של סיגריד.
קריירה
בשנת 2013, סיגריד הוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה, "Sun". בשנת 2014, היא חתמה חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "פטרולאום רקורדס" והופיעה במספר פסטיבלים נורווגים, דוגמת "Øyafestivalen".
בשנת 2016, סיגריד חתמה חוזה הקלטות נוסף עם חברת התקליטים "איילנד רקורדס" והוציאה את הסינגל "Don't Kill My Vibe". ב-5 במאי 2017, המיני-אלבום אלבום הראשון שלה, Don't Kill My Vibe, יצא לאור, וזכה לשבחים בנורווגיה ומחוצה לה. המיני-אלבום נכנס למצעדים רבים במדינות שונות דוגמת נורווגיה, אוסטרליה והממלכה המאוחדת. באותה השנה, סיגריד הופיעה בפסטיבל גלסטונברי ובפסטיבל רדינג ולידס.
בשנת 2018, סיגריד זכה בפרס "...Sound of" לשנת 2018. באותה השנה, סיגריד הועמדה לפרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2018 בקטגוריה "אמן הפוש‑אקט הטוב ביותר" אך לא זכתה. ב-11 ביולי היא הוציאה את השיר "Schedules" כרצועה השנייה מתוך המיני-אלבום Raw. בדצמבר 2018, סיגריד הכריזה כי אלבום בכורתה, Sucker Punch, עתיד לצאת ב-8 במרץ 2019. האלבום מכיל 7 רצועות חדשות וחמישת השירים שיצאו לפני האלבום. באותה שנה, סיגריד הצטרפה לסיבוב ההופעות של הלהקה האמריקאית מארון 5, "Red Pill Blues Tour". בדצמבר 2019, סיגריד ערכה את סיבוב ההופעות הראשון שלה כזמרת מובילה, כדי לקדם את האלבום Sucker Punch.
קרחון לורי
קרחון לורי או קרחון לאורי (באנגלית: Lowery Glacier) הוא קרחון בסמוך לרכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 110 קילמטרים.
הקרחון זורם לכיוון צפון ממישור הנסיך אנדרו; לאורך הצד המזרחי של רכס המלכה אליזבת; ונשפך אל קרחון נמרוד.
קרחון דורר הוא יובל של קרחון לורי.
גילוי הקרחון
הקרחון התגלה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי והטופוגרפי של ניו זילנד; אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1959–1960.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי והטופוגרפי של ניו זילנד.
הקרחון נקרא על שמו של ג'יי. ה. לורי (J.H. Lowery), חבר המשלחת, אשר נפצע עת שחתול השלג בו נסע, נפל לתוך נקיק קרח, בסמוך לכף סלבורן, בנובמבר 1959.
אנדרו פישר
אנדרו פישר (באנגלית : Andrew Fisher; 29 באוגוסט 1862 – 22 באוקטובר 1928) היה מדינאי אוסטרלי שכיהן שלוש פעמים כראש ממשלת אוסטרליה. ממשלת הלייבור בראשותו של פישר שכיהנה בין השנים 1910 – 1913, השלימה תוכנית חקיקתית נרחבת, שהפכה את פישר, יחד עם ראש הממשלה מהמפלגה הפרוטקשוניסית, אלפרד דיקין, למניח היסודות למבנה המשפטי של האומה החדשה. מורשת הרפורמות וההתפתחות הלאומית של ממשלת פישר עמדה לאחר מכן מעל המחלוקות שהתגלעו במהלך מלחמת העולם הראשונה והמאבק של בילי יוז להנהגת גיוס חובה.
תקופת כהונתו השנייה של פישר, שהחלה בעקבות הבחירות של 1910 עמדה בסימן של כמה התחלות: הייתה זו ממשלת הרוב הראשונה באוסטרליה שנבחרה בבחירות, הממשלה הראשונה שכיהנה במקביל לרוב של מפלגתה בסנאט וממשלת הרוב ברמה הלאומית הראשונה בעולם מטעם מפלגת לייבור כל שהיא. באותה תקופה ייצגה הממשלה הזאת את שיא מעורבותה של מפלגת הלייבור בפוליטיקה. ממשלה זו העבירה 113 חוקים והרפורמות שהיא ביצעה היו ללא תחרות בהשוואה לכל ממשלות אוסטרליה עד לממשלות שכיהנו בשנות הארבעים בהנהגתם של ג'ון קרטין ובן צ'יפלי. תקופת כהונתו המצטברת של פישר כראש ממשלה של ארבע שנים ועשרה חודשים, שנייה באורכה רק לזו של בוב הוק, שהיה ראש הממשלה שתקופת כהונתו היא הארוכה ביותר מבין ראשי הממשלה מטעם מפלגת הלייבור.
ראשית חייו
אנדרו פישר נולד בכפר קרוסהאוס שליד העיר קילמאורס שבדרום-מערב סקוטלנד. הוא היה השני מבין שמונת ילדיהם של רוברט פישר וג'יין גרבין. חינוכו כלל לימוד בבית ספר, בבית ספר ערב וקריאת ספרים בספרייה. בגיל 10 הוא החל לעבוד במכרה פחם. הוא עבד שישה ימים בשבוע ו-12 שעות ביום. לאחר סיום יום העבודה היה עליו ללכת 4 ק"מ כדי להגיע לבית הספר ערב שבו למד. בגיל 17 הוא נבחר להיות מזכיר איגוד הכורים המקומי, צעדו הראשון בדרכו הפוליטית. ב-1881 הכריז האיגוד על שביתה בדרישה להעלאת השכר, אך השביתה נחלה כישלון וכתוצאה ממנה איבד פישר את מקום עבודתו. לאחר שמצא עבודה במכרה אחר, הוא הוביל גם שם את הכורים לשבות כדי להעלות את שכרם ב-1885. הפעם פישר לא רק פוטר, אלא גם הוכנס לרשימה השחורה של בעלי המכרות.
הפרלמנט של קווינסלנד
ב-1891 נבחר פישר להיות יושב הראש הראשון של סניף מפלגת הלייבור בעיר מגוריו, גימפי. ב-1893 הוא נבחר למועצה המחוקקת של קווינסלנד מטעם הלייבור ובשנה שלאחר מכן הוא נהייה סגן מנהיג סיעת הלייבור במועצה. בנאום הבכורה שלו הוא לחץ לקיצוץ של 50% בהוצאה על ביטחון והכריז על תמיכתו באיחוד אוסטרליה. נושא נוסף שמשך את תשומת לבו היה העסקתם של פועלים מאיי האוקיינוס השקט במטעי הסוכר, נוהג שהן פישר והן מפלגת הלייבור התנגדו לו. ב-1896 הוא איבד את מושבו באספת הנבחרים לאחר מסע בחירות שבו הוא הואשם על ידי מתחרהו בהיותו מהפכן ואנטי-קתולי, האשמות שפורסמו על ידי העיתון "גימפי טיימס".
באותה שנה הוא הגיב להאשמות אלו על ידי כניסה לשותפות בהקמתו של עיתון חדש בשם "האמת של גימפי" (Gympie Truth). בהיותו ערוץ לפרסום המסרים של מפלגת הלייבור, מילא העיתון חלק חשוב בחזרתו של פישר לפרלמנט ב-1899. הפעם ניהל פישר מסע בחירות יעיל, במסגרתו תואר מתחרהו כתומך בעבודה שחורה על הרעות החולות הכלכליות והחברתיות הקשורות בה. בממשלה שנבחרה בעקבות בחירות אלה בראשותו של אנדרסון דאוסון, שכיהנה שבעה ימים בלבד, אך הייתה הממשלה הראשונה בעולם מטעם מפלגת לייבור כלשהי, כיהן פישר כשר לעבודות ציבוריות.
הפרלמנט הפדרלי
מפלגות הלייבור במדינות השונות של אוסטרליה וחברי הפרלמנטים מטעמם היו חלוקים בדעותיהם בנוגע לשאלת איחוד אוסטרליה. עם זאת, פישר היה תומך נלהב באיחוד והוא ניהל את מסע הבחירות של תומכי האיחוד במשאל העם בקווינסלנד. פישר העמיד עצמו לבחירה בבחירות הראשונות לפרלמנט האוסטרלי שהתקיימו ב-1901 וזכה בהם. בסופה של אותה שנה נשא פישר לאישה את מרגרט אירווין, בתה של בעלת הבית שלו לשעבר.
בבחירות של 1903 שיפרה מפלגת הלייבור את מעמדה וזכתה במספיק מושבים בפרלמנט כדי להיות בשורה אחת עם שתי המפלגות האחרות. כאשר ממשלתו של אלפרד דיקין התפטרה ב-1904, היא הוחלפה על ידי ממשלת הלייבור הראשונה בראשותו של כריס ווטסון שכיהנה במשך 4 חודשים בשנת 1904. פישר הפגין לראשונה את כישוריו כשר כשכיהן כשר המסחר והמכס בממשלתו של ווטסון. ב-1905, לאחר נפילתה של הממשלה קודם פישר להיות סגן מנהיג המפלגה.
בבחירות של 1906 נבחר דיקין לכהן שוב כראש הממשלה, אף על פי שהלייבור זכה ביותר מושבים בפרלמנט מאשר מפלגתו של דיקין, המפלגה הפרוטקשוניסטית. כאשר ב-1907 התפטר ווטסון מתפקידו כמנהיג המפלגה, ירש אותו פישר בתפקידו. פישר נחשב למבין גדול בסוגיות כלכליות, היה טוב יותר בטיפול בחברי המפלגה, היו לו יחסים טובים יותר עם המנגנון המפלגתי ועם האיגודים המקצועיים והיה מצוי יותר בקו המדיני של המפלגה. הוא לא היה שותף לגישתו של יוז בנוגע לסחר חופשי או לדעותיהם של יוז וווטסון בנושאי ביטחון, ומאוחר יותר בנוגע לגיוס החובה. במונחים פוליטיים הוא היה ראדיקלי, שניצב באגף השמאלי של מפלגתו.
בוועידת המפלגה של 1908 דרש פישר את ייצוגן של נשים בפרלמנט:
על רקע חילוקי דעות בין מפלגת הלייבור לבין המפלגה הפרוטקשוניסטית בסוגיות כמו קצבאות זקנה, מיסי קרקעות, המימון להקמת הצי המלכותי האוסטרלי, העלאות מחירים נפלה ממשלתו של דיקין בנובמבר 1908.
כהונה ראשונה
פישר הרכיב את ממשלתו הראשונה שהייתה ממשלת המיעוט היחידה בראשותו. הממשלה הביאה לחקיקתו של חוק מושב הממשלה שעל פיו הוקמה לאוסטרליה בירה חדשה בקנברה, העבירה את חוק עידוד הייצור שעל פיו שולמו תמריצים ליצרני ברזל ופלדה ששילמו שכר הוגן, הזמינה את רכישתן של שלוש משחתות ולקחה על עצמה את האחריות להגנה הימית של אוסטרליה באמצעות הצי המלכותי האוסטרלי שירש את מקומו של הצי המלכותי הבריטי בהגנת חופי הארץ. ממשלתו הראשונה של פישר גם דאגה לחקיקתו של חוק הפיצוי לימאים, שבמסגרתו שולמו פיצויים לימאים שהועסקו בספינות אוסטרליות ושנהרגו או נפצעו בעת מילוי תפקידם.
פישר דאג לתיקון החוקה כדי שתיתן סמכות לממשלה הפדרלית בנושאי עבודה, שכר ומחירים, הרחיב את כוחו של הצי, מיסד אימונים צבאיים לנוער, הרחיב את קצבאות הזקנה, הנהיג מס קרקעות, סלל קו רכבת לאורך היבשת, החליף את הלירה שטרלינג במטבע אוסטרלי חדש, הדולר האוסטרלי ודאג להגנת מחירים לענף הסוכר. במאי 1909 התמזגו אנשי האגף השמרני של המפלגה הפרוטקשוניסטית ואנשי מפלגת הסחר החופשי למפלגה הליברלית, בעוד שאנשי האגף הליברלי של המפלגה הפרוטקשוניסטית הצטרפו למפלגת הלייבור. כשלצידו רוב של חברי הפרלמנט, הצליח דיקין להפיל את ממשלתו של פישר, שבקשתו מהמושל הכללי לפזר את הפרלמנט, נדחתה.
כהונה שנייה
בבחירות הכלליות של 1910 זכתה מפלגת הלייבור ב-16 מושבים נוספים בפרלמנט וסך כל חברי הפרלמנט מטעמה היה 42 מתוך כלל 72 המושבים. בנוסף זכתה המפלגה ב-22 מתוך 36 מושבי הסנאט. מצב זה אפשר ללייבור שליטה על שני הבתים וכך הוקמה ממשלתו השנייה של פישר, שהייתה ממשלת הרוב הראשונה באוסטרליה שנבחרה בבחירות, הממשלה הראשונה שנתמכה ברוב בסנאט וממשלת הרוב הראשונה בעולם מטעם מפלגת לייבור כלשהי. 113 החוקים שנחקקו בתקופת כהונתו זו של פישר עלו במספרם אף על כמות החוקים שנחקקו במהלך כהונתו השנייה של דיקין. ממשלה זו היוותה את שיא מעורבותו של הלייבור בפוליטיקה. הייתה זו תקופה של רפורמות שלא הייתה כדוגמתה עד לשנות הארבעים.
פישר שאף לכך שסמכות הממשלה הפדרלית תורחב בתחומים מסוימים, כמו הלאמתם של מונופולים. במשאל העם של 1911 הוצגו בפני הציבור שתי שאלות בסוגיות הקשורות למונופולים ולסמכויות חקיקה. שתי השאלות נדחו ברוב של 61% מתנגדים. שש שאלות נוספות הוצגו במשאל עם של 1913 בנוגע למסחר, תאגידים, תעשייה, נאמנויות, מונופולים ורכבות. כל השאלות הללו נדחו גם הן ברוב של 51% מתנגדים. בבחירות של 1913 הביסה המפלגה הליברלית בהנהגתו של ג'וזף קוק את הלייבור על חודו של מושב אחד בפרלמנט.
כהונה שלישית
מפלגת הלייבור שמרה על שליטתה בסנאט וב-1914, קוק, שהיה מתוסכל משליטה זו שחסמה את הדרך בפני חקיקות, המליץ למושל הכללי החדש, סר רונלד מונרו פרגוסון, לפזר את שני בתי הפרלמנט כדי שיערכו בחירות חדשות. היו אלה הבחירות הראשונות באוסטרליה שנערכו בעקבות פיזור כפול של שני בתי הפרלמנט והיחידות מסוג זה עד לבחירות של 1951. בעיצומה של מערכת הבחירות פרצה מלחמת העולם הראשונה, כששני הצדדים התחייבו שאוסטרליה תתמוך באימפריה הבריטית. פישר הוביל מערכה ליצירתם של כוחות ההגנה של אוסטרליה כגוף עצמאי והתחייב שאוסטרליה "תעמוד לצידה של ארץ האם כדי לעזור לה להגן על עצמה עד לאיש האחרון ולשילינג האחרון". מפלגת הלייבור זכתה בבחירות כששוב היא שומרת על רוב בשני בתי הפרלמנט ופישר הקים את ממשלתו השלישית.
פישר ומפלגתו יצאו מיד לדרך כשהם מארגנים צעדי ביטחון לתכנון ויישום של המאמץ המלחמתי האוסטרלי. פישר ביקר בניו זילנד באותה תקופה ובילי יוז כיהן כראש הממשלה בפועל במשך חודשיים. פישר והלייבור המשיכו ליישם את הבטחותיהם לחקיקה, כולל את חוק מימי נהר המארי של 1915, את חוק הסדרי המטען של 1915, את חוק רכישת הסוכר של 1915, וחוקי קרקעות שונים. חוקים הנוגעים למלחמה שנחקקו באותה תקופה היו חוקי אמצעי הזהירות בזמן מלחמה (שהעניק למושל הכללי סמכויות ביטחוניות), חוק הסחר עם האויב, חוק מפקד האוכלוסין למלחמה, חוק הפשעים, חוק המענק לבלגיה וחוק ביטול החוזים עם האויב. בדצמבר 1914 הועבר חוק תשלומי הגמלאות למלחמה, שהסדיר את תשלומי הגמלאות לחיילים פצועים או למשפחות חיילים שנהרגו.
באוקטובר 1915 דיווח העיתונאי קית' מרדוק על המצב בגליפולי על פי בקשתו של פישר, ועדכן אותו ש"חששותיו התגשמו". הוא תיאר את המערכה כ"סדרה של אסונות" וכ"אחד הפרקים הנוראיים בהיסטוריה שלנו" וסיכם:
פישר העביר את הדוח הזה ליוז ולשר ההגנה, ג'ורג' פירס, ובסופו של דבר פונו הכוחות האוסטרלים מגליפולי בדצמבר 1915. הדוח היה גם בשימושה של ועדת החקירה שבה היה פישר חבר כאשר מאוחר יותר שימש כנציב העליון של אוסטרליה בלונדון.
פישר התפטר מתפקידו כראש הממשלה ומחברותו בפרלמנט ב-27 באוקטובר 1915, לאחר שנעדר מדיוני הפרלמנט במשך שלושה ימים ללא הסבר. שלושה ימים לאחר מכן נבחר בילי יוז להחליפו.
הנציב העליון של אוסטרליה בלונדון
פישר כיהן כנציב העליון השני של אוסטרליה בלונדון מ-1 בינואר 1916 ועד 1 בינואר 1921. הוא התנגד לגיוס החובה וכך היו יחסיו עם יוז קשים. יוז ביקש מפישר את תמיכתו באמצעות מברק שלושה שבועות לפני משאל העם הראשון בנושא, אך פישר השיב לו שעקב תפקידו הוא מנוע מלהביע דעה. משאל העם על גיוס החובה של 1916 נכשל לאחר ש-52% התנגדו ומשאל העם שנערך ב-1917 נכשל ברוב של 54% מתנגדים. פישר ביקר את הכוחות האוסטרליים בבלגיה ובצרפת ב-1919 ומאוחר יותר העניק לפירס אלבום תמונות משדה המערכה מ-1917 ומ-1918, בו נראו התנאים הנוראיים שהיו מנת חלקם של החיילים.
הוועדה לחקר המערכה בדרדנלים, שבה היה פישר חבר, חקרה עדים בשנים 1916 ו-1917 והגישה את הדוח הסופי שלה ב-1919. היא הגיעה למסקנה שהמערכה תוכננה ובוצעה בצורה גרועה ושהקשיים הצפויים לא הוערכו בצורה ראויה. הבעיות הוחמרו על ידי מחסור באספקה ועל ידי עימותים על רקע אישי וסחבת בדרגים הגבוהים. 480,000 חיילים של מדינות ההסכמה הוקצו למערכה זו, כשכמחצית מתוכם נהרגו. שום מסקנות אישיות כלפי אישים פוליטיים או מפקדים צבאיים לא הוסקו.
פישר ביקש להמשיך לשרת כנציב העליון של אוסטרליה בלונדון כאשר ב-1921 הסתיימה תקופת כהונתו, אך יוז לא היה מוכן להתיר זאת. עם שובו לאוסטרליה נעשו ניסיונות להבטיח את בחירתו מחדש לפרלמנט, אך פישר לא היה מעוניין בכך. ב-1922 הוא שב ללונדון כדי לחיות חיי פרישה בסאות' היל פארק שבהמפסטד עד ליומו האחרון. בשנותיו האחרונות נכנע פישר למחלת השיטיון, והוא איבד אף את היכולת לחתום את שמו. הוא לקה בהתקף קשה של שפעת בספטמבר 1928 וב-22 באוקטובר 1928 הוא הלך לעולמו. אנדרו פישר נטמן בבית הקברות פורצ'ן גרין שבמערב המפסטד.
הנצחתו
בתום מלחמת העולם הראשונה, העניקה צרפת לפישר את אות לגיון הכבוד, אך הוא סירב לקבלו. הוא סלד מעיטורים מכל סוג ודבק בגישתו זו כל ימי חייו. מחוז הבחירה של פישר בקווינסלנד נקרא על שמו. כמו כן נקרא על שמו פרבר בבירה קנברה כשרחובותיו של הפרבר נקראים על שם מושגים מעולם הכרייה כדי לשקף את עיסוקו של פישר לפני שנכנס לחיים הציבוריים. ב-1930 הסיר ראש ממשלת בריטניה הראשון מטעם מפלגת הלייבור הבריטית, רמזי מקדונלד, את הלוט מעל יד זיכרון לפישר בבית הקברות של המפסטד. בשנות השבעים הוקדש לזכרו גן זיכרון במקום הולדתו. ב-1972 הוציא הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו.
ב-2008 השיק ראש ממשלת אוסטרליה מטעם הלייבור, קווין ראד, ביוגרפיה על פישר שנכתבה על ידי דייוויד דיי. באותה עת הוצג בפני ראד פרטי שהיה שייך לפישר, עט זהב שעליו חרותה חתימתו של פישר, שנשמרה בכספת במשך שמונים שנה.
23 (שיר של שאקירה)
23 הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה העשירי, Shakira. בכתבה שנערכה באתר החדשות , נכתב כי שאקירה מקדישה את השיר לשותפה הנוכחי ג'רארד פיקה. במגזין El Nuevo Día, פורסמה כתבה על השיר גם כן.
גם מגזין הבילבורד, התייחסו לשיר תוך שציינו שהוא "מוקדש לבן הזוג שלה ג'רארד פיקה". בין היתר, הוזכרה בכתבה השימוש שיש בגיטרה בשיר עצמו.
רקע
השיר מוקדש לשחקן עם חולצה מספר 3 בברצלונה (ג'רארד פיקה), ומספר על כמה חשוב היה לשאקירה לפגוש אותו כשהיה בן 23, ומפה גם שם השיר. שאקירה אמרה כי:
בסופו של השיר ניתן לשמוע את מילאן אומר "Ma", ובקטע שצולם ניתן לראות את שאקירה מחייכת אליו.
כתיבה, הצלחה וסוגה
את השיר כתבה שאקירה לבדה והוא הופק על ידה ועל ידי באזבי, כיוון שרצתה להקדיש אותו לבן זוגה כשיר שהיא כתבה עבורו בעצמה. השיר הוא בלדה, ומילותיו מספרות סיפור. האודיו של השיר אשר הועלה ליוטיוב ב-2 באפריל 2014, הצליח נכון לאוקטובר 2019, לצבור למעלה ממיליון צפיות.
בספוטיפיי הצליח השיר לצבור למעלה מ-11.3 מיליון צפיות אף על פי שלא יצא כסינגל.
פרוגי
אתר הנוער פרוגי הוא אתר אינטרנט ישראלי מבית ynet, המספק חדשות וכתבות מגזין לבני נוער הנכתב ונערך על ידי צעירים בגילאי 15 עד 18.
היסטוריה
האתר הוקם ב-1 בינואר 2011 על ידי אלכס נסטר ואלון אלבכרי. חודש לאחר מכן חברו אליהם איש יחסי הציבור יוני וולף וירדן מס (כהן) שערך את האתר בשנתו הראשונה והיה חלק מצוות ההקמה הראשוני יחד עם נסטר, וולף ואלבכרי. בין השנים 2012–2013 כיהן הדר בן שימול כעורך האתר, ובאוגוסט 2013 נרכש אתר פרוגי על ידי אתר החדשות ynet השייך לקבוצת "ידיעות אחרונות".
בפברואר 2014 שינה פרוגי את עיצובו. בשנת 2014 מונה רן פינקלשטיין, ששימש כעורך אתר ראש1, לעורך הראשי של פרוגי עד לפרישתו בספטמבר 2016. עם עזיבתו של פינקלשטיין, מונתה אורטל כהן-לוי כעורכת הראשית. בחודש אפריל 2022 מונה משה אבוטבול לעורך הראשי של האתר.
ב-25 ביולי 2016 הושקה אפליקציית "פרוגי" לסמארטפונים.
מדי שנה, מכריז האתר על בחירות הגולשים לנבחרי התרבות והבידור של השנה החולפת ומשנת 2017 הוא נעשה בטקס ששמו "טקס נבחרי פרוגי" בנוכחות הזוכים באולפן. בין הזוכים לאורך השנים: אליאנה תדהר - שחקנית ראשית לשנת 2015, 2016 ו-2017, גאיה גור אריה ב-2019, תובל שפיר - שחקן ראשי לשנת 2015, עדי אלון - שחקן השנה ב-2019, נועה קירל – זמרת השנה לשנת 2016, 2019 ו-2020 (באותה שנה אף זכתה בשיר השנה על "פאוץ') ו- 2021, עדן בן זקן ועומר אדם – זמרת וזמר השנה של 2017, דניאל ליטמן – שחקן ראשי לשנת 2016 ו-2017 ועומר חזן - שחקן ראשי בשנת 2019. בשנים 2017–2019 הטקס שודר במקביל גם בערוץ ZOOM והועלה ל-VOD. בנוסף מוענק בטקס פרס "אייקון הביצה" לאנשי מפתח חשובים בעולם התרבות של הנוער. פרס זה נבחר בכל שנה על ידי עורכי האת. בין הזוכים באייקון הביצה לאורך השנים: ציפי שביט, היוצר אורי גרוס, גיורא חמיצר שאחרי על יצירת סדרות נוער רבות בניהם השמינייה, האי, החממה, שעשועון ששטוס ועוד.
ביום העצמאות מדי שנה (משנת 2016), מתפרסמת רשימת "50 כוכבי הנוער הגדולים של ישראל", אותה מרכיב ומדרג צוות האתר. בשנת 2018 הוגדלה הרשימה (באופן חד פעמי) ל-70 כוכבים לרגל חגיגות ה-70 למדינה. באותה שנה זכתה נועה קירל בתואר כוכבת הנוער המובילה בישראל, בשנת 2019 לא התקיים המדרג. בשנת 2020 הוחלט לשנות באופן חד פעמי את אופי הרשימה ונבחרו 30 כוכבי נוער הכי משפיעים בתקופת וסביב הקורונה – לעומת שאר הרשימות בשנים קודמות, הפעם לא היה מדובר בדירוג על פי מקומות.
משנת 2016, החל האתר לשתף פעולה עם ערוץ ניקלודיאון לכבוד הטקס השנתי של נבחרי הנוער הבינלאומי (ה-KCA). במסגרת השת"פ טסים נציג מטעם האתר ונציג מטעם הערוץ (הכולל את הכוכבים המזוהים עמם: בשנת 2016 טל מוסרי, בשנת 2017 דר זוזובסקי ובשנת 2019 קים אור אזולאי) לארצות הברית. יחד הם מסקרים את המסע, את השטיח הכתום ואת הטקס עצמו.
החל מיוני 2020, פרוגי לקחו חלק בתוכנית הרדיו-יוטיוב של עידן תלם ואור יעקב ברדיו חיפה ("מה קורה") בפינת העדכונים החמים המסכמת את השבוע. הפינה הוגשה על ידי כתבת האתר, נעם פינבליט.
במהלך יולי-אוגוסט ב-2017, הופיעו והוזכרו פרוגי בפרקי העונה הראשונה של סדרת דוקו הריאליטי ("SwaggerZ") בערוץ Yes Kidz יחד עם אורי שוורץ המשתתף בה. במהלך פרקי הסדרה, אורי משמש ככתב השטח של האתר ומגיע למשרדי פרוגי לראיון עבודה, משימות והערות מהעורכת וסגנה. בנוסף, האתר הוזכר בסדרות נוער שונות כגוף תקשורת לבני נוער ושולבה דמות אורח בסדרה הקומית "מורובוט" של כתב פרוגי. בעונה השנייה של "לצבי יש בעיה" מתגלה כי בתו של גל תורן היא כתבת בפרוגי וגל משתמש בתג העיתונאית שלה כדי להסתנן למסיבת עיתונאים.
בשנת 2018 יזם האתר קמפיין חברתי בשם "עצור! תחשוב! אלימות. לא בשבילי!" הנלחם באלימות בקרב בני הנוער. במסגרת הקמפיין עלו באתר סדרת כתבות בנושא, יצרו תנועה המזוהה עם הקמפיין (יד אחת מחווה אגרוף ויד אחת משתיקה את האגרוף) ואף גייסו כוכבים רבים וחברי כנסת וביניהם: רן דנקר, ח"כ אורן חזן, ח"כ מרב מיכאלי, לי בירן, תובל שפיר, נועה קירל, כוכבי סדרות הנוער של ניק, כוכבי רשת ועוד. אירוע השיא של הקמפיין נחגג בהשקה מיוחדת לסרט "מוטלים בספק", בנוכחותה של אשת הנשיא, הגברת נחמה ריבלין.
בשנת 2019 יזם האתר יחד עם הרכב "האולטראס", עמותת "אחים גדולים" ובתמיכת פייסבוק ישראל, את קמפיין "נותנים אור" שהתמקד בנפגעי הבריונות והאלימות ולא באלו הפוגעים. במסגרת הקמפיין יצא השיר "אושר" בביצועם של האולטראס ואוריאן רקייה. בקליפ הנושא של הפרויקט כיכבו כוכבי נוער מובילים.
באתר פרוגי נעשים תחקירים הנוגעים לחייהם ועיסוקם של בני הנוער. בינואר 2014 חשף את תופעת "סחר בסלבס" – בה בני הנוער סחרו במספרים של ידוענים רבים בישראל. במרץ 2016 נחשפו מסיבות סקס וירטואליות של בני הנוער באינסטגרם ובאוקטובר 2017 התפרסם באתר תחקיר "וי כחול" – שחשף את הקלות בה בני הנוער מצטרפים לקבוצות בווטסאפ בנושא מין וסקס אליהם חשופים גם בגירים וגם קטינים ושם ניתנים הצעות, בקשות למפגשים וחומרים פורנוגרפיים אישיים וחיצוניים, במרץ 2018 עלה תחקיר על "המחיר שמשלמים בני הנוער בתעשיית הבידור" אליו התראיינו כוכבי נוער בגיל העשרה וחשפו את הקשיים. ארבעת התחקירים זכו לבאז תקשורתי רחב ולפולאפים בפלטפורמות התקשורת השונות. בחודש מרץ 2020 עלתה באתר חשיפה על צומת מסכנת חיים הממוקמת ליד כפר נוער. חודשיים לאחר פרסום הכתבה נודע כי בעקבותיה החלו עבודות שיפוץ והתאמה בצומת.
בסוף בשנת 2021 אתר פרוגי בשיתוף עם Meta בישראל (לשעבר פייסבוק) יצרו פעילות שמטרתה לעלות מודעות לנושא הבטיחות ברשת. עשרה יוצרי תוכן משתפים סיפורים אישיים על השימוש ברשת במונולוג אישי מהחיים שלהם, בין המשתתפים: השחקן וכוכב הרשת קווין רובין, כוכב הרשת ליאל אלי, אביתר עוזרי, אביתר לרנר המתמודד עם תסמונת הטורט, עומר שחר יו"ר מועצת התלמידים והנוער הארצית ועוד. בעקבות השיח שעורר הקמפיין, מנכ"ל ומייסד האתר, אלכס נסטר, הוזמן לכנסת ישראל לדבר בפאנל באירוע "על אתגרי הרשת" במטרה לייצג את השקפת הדור הצעיר, לשאול שאלות חשובות, ולעזור למקבלי ההחלטות להנהיג טוב יותר.
וידאו
עם השנים, התפתח האתר בתחום הווידאו והחל להפיק תוכניות אולפן שונות, ביניהן "אינסטוש", מצעד שבועי המורכב מתמונות וסרטונים של ידוענים באינסטגרם בהגשת שנהב דעבול (עד ינואר 2017) עמית סלמאן (החל מינואר 2017 עד ליולי 2018) וליאן הרשקוביץ (החל מיולי 2018). "אינסטוש" היא תוכנית שבועית שעלתה מדי שישי בפרוגי ובעקבות הצלחתה באתר, משנת 2015 החלה להיות משודרת גם בערוץ הטלוויזיה "זום". בנוסף, בספיישלים מיוחדים שצולמו הגישו את התוכנית גם שיר מורנו, המגישה ירדן הראל והשחקניות שירן סנדל ואור גרוס. לקראת חגיגות ה-70 למדינה – השחקן עידן שקרוקה הגיש את ספיישל העצמאות של התוכנית.
ב-5 באוקטובר 2018, "אינסטוש" ירדה מהאוויר ואת מקומה בפרוגי ובערוץ Zoom, החליפה תוכנית חדשה בשם "דה סטורי" – הדומה ל"אינסטוש" אלא שבניגוד לקודמתה שסיקרה את תמונות הפיד השבועיות של הסלבס באינסטגרם, הפעם התוכנית מסקרת רק את הסטורי של הכוכבים. בנוסף, בסוף כל תוכנית קיימת פינת "24 בום" – פינה בה מאתגרים את המפורסמים במשימות שונות בסטורי והם מחויבים לבצע אותם תוך 24 שעות, בספטמבר 2019 פינה זו הוחלפה בפינת ה-TikTok המצטיין של הסלבס באותו השבוע. את התוכנית הגישה ליאן הרשקוביץ, כתבת האתר עד אפריל 2020. בתחילת דצמבר 2018, כוכבת הרשת, אשלי וקסמן בקשי, הגישה ספיישל חנוכה של התוכנית וכוכבות הרשת, עמנואל לוי ושירלי לוי, את ספיישל פורים, כוכבת הרשת ליאל אלי הגישה את ספיישל עצמאות וכוכב הרשת נבו עמרני הגיש את ספיישל שבועות.
ב-31 במרץ 2020 הושקה בפרוגי תוכנית אירוח חדשה באולפן בשם "א' עד ת'" בהנחיית משה אבוטבול. במסגרת הפורמט מגיעים כוכבי הנוער לענות על שאלות אישיות וכנות – שהנושא שלהן נקבע על פי גלגל האותיות. לאור ההצלחה התוכנית עברה לשידור בטלוויזיה בערוץ KIDZ (ב-yes וב-HOT) וב-VOD. ב-5 ביולי 2020 עלתה העונה השנייה, הפעם בשידור מקביל לטלוויזיה. העונה השלישית עלתה ב-15 באוקטובר 2020, גם היא במקביל לשידור טלוויזיוני.
בינואר 2015 הוקם באתר חלק המוקדש לוידאו על פי דרישה בשיתוף עם ערוץ הטלוויזיה "זום". בחלק זה ניתן היה לצפות בפרקים מלאים מסדרות המקור והרכש של הערוץ, כולל "מועדון החנונים", "שבט צוצלת", "איטי ועצבני" ו"הפסקת היפ הופ".
בחג סוכות 2014, הושקה תוכנית האירוח "הסוכה של פרוגי" בהגשת הכתבים הצעירים וצוות האתר, במסגרתה מתארחים ידוענים בסוכה, עונים על שאלות חג ומבצעים משימות. לאור הצלחתה, המשיכה "הסוכה של פרוגי" לעונות נוספות מדי שנה. בסוכות 2017, התוכנית החלה להצטלם באולפן ynet. בשנת 2020 – לא עלתה עונה חדשה לתוכנית בעקבות הגבלות נגיף הקורונה.
בשנת 2015 הפיק האתר סדרת תוכניות אירוח אשר ליוותה את שידורי העונה השלישית והאחרונה של סדרת הנוער "החממה".
בשנת 2016 הפיק האתר סדרת תוכניות אירוח שליוותה את שידור העונה הראשונה של "סוסי פרא", סדרת הנוער של ערוץ זום ב-HOT, ואירחה באולפן את כוכבי הסדרה. מיד לאחר שידור הפרק האחרון לעונה, התקיים משדר סיום שהועבר בשידור חי מאולפן ynet לגולשי אתר פרוגי ולצופי ערוץ זום במקביל.
באוגוסט 2016, האתר החל להפיק את "בא לשכונה" – תוכנית מלווה לעונה השנייה של סדרת הנוער "שכונה" (ניקלודיאון, HOT). במסגרת סדרת הכתבות, חזרו כוכבי הסדרה לשכונות בהם הם גרים/גרו וחשפו צד אישי ואינטימי בחייהם.
החל מינואר 2017, החלו לשדר את טקס נבחרי פרוגי באולפן מצולם – טקס המסכם את בחירות הגולשים לנבחרי התרבות והבידור שלהם של השנה החולפת. הטקס שודר גם בערוץ Zoom. בפברואר 2017, יצרו סדרת דוקו-ריאליטי בשם "No_Filter#" העוקבת אחר ארבעה בני נוער מוכרים ברשתות החברתיות שתיעדו את שגרת החיים היומיומית של החבורה תחת הסלוגן: "בלי מסיכות ובלי פילטרים". בעונה הראשונה השתתפו קים אור אזולאי, עמרי מזרחי, ליאון רביץ וגל סוויסה. בינואר 2018 עלתה העונה השנייה בכיכובם של גל גברעם, נדב קפלן, עילי דלויה ונועם ממן.
באפריל 2017, הכוכבת הארגנטינאית המצליחה, לאלי אספוסיטו, הגיעה לראיון מיוחד באולפן פרוגי ששודר אף הוא בערוץ זום. באותה השנה התראיינו גם רוג'רו וקרול, כוכבי הטלנובלה של ערוץ דיסני – "סוי לונה" בראיון מצולם. ב-2018 ראיינה השחקנית בר מיניאלי עבור פרוגי את כוכב הסדרה "אנדי" (דיסני), ג'ושוע ראש, בביקורו בישראל. בספטמבר 2018 ראיין האתר את כוכבי הסדרה הספרדית "אליטה" במדריד ואת כוכבת דיסני – דאב קמרון בלונדון.
בנובמבר 2018, הפיק האתר את שיר הפארודיה הישראלי על "בית הנייר" בלחן של בלה צ'או שכללה שמות של "70 סדרות טובות יותר מבית הנייר" שנכתב על ידי גיל כהן (שחקן) ובוים על ידי מיכאל גבעתי. בקליפ כיכבו: אבי דנגור, איל שקרצי, גיל כהן, מיכאל גבעתי, ספיר בן רובי, יעל פולמן, סימור דניאל, עידן שקרוקה ונוספים.
דופן התא
דופן התא היא שכבה קשיחה המקיפה את התא וממוקמת מחוץ לקרום התא (הממברנה). היא מספקת לתא תמיכה מבנית והגנה. כמו כן, דופן התא מונעת התרחבות יתר כאשר מים חודרים לתא. את דופן התא ניתן למצוא בצמחים, בחיידקים, בחיידקים קדומים, בפטריות ובאצות. לבעלי חיים ולרוב הפרוטיסטים אין דופן תא.
דופן התא בנויה מחומרים שונים, שהרכבם משתנה בין מינים שונים. בצמחים, דופן התא בנויה בעיקר מתאית (צלולוז), פולימר פחמימני, ולפיכך דופן התא יכולה למלא תפקיד נוסף: מאגר פחמימות לתא. בחיידקים אמיתיים דופן התא נוצרת מפפטידוגליקן. בחיידקים קדומים ניתן למצוא מגוון הרכבים כימיים, כולל משטח פנים העשוי מגליקופרוטאין, מפסאודופפטידוגליקן, או מרב-סוכרים. בפטריות דופן התא עשויה מכיטין, ובאצות יש בדרך כלל דופן תא שעשויה מגליקופרוטאינים ורב-סוכרים, על אף שבמספר מיני אצות נמצא שדופן התא בנויה מחומצה סליצילית. במקרים רבים נמצא כי על דופן התא קשורות מולקולות עזר אחרות.
דופן התא בחיידקים
באופן כללי, יש שני סוגי דופן תא בחיידקים, הנקראים גראם-חיוביים וגראם-שליליים. מקור השם הוא מתגובת התאים לצביעת גראם, שהיא מבחן ותיק המשמש לסיווג חיידקים למינים שונים.
דופן התא בחיידקים גראם-חיוביים היא עבה ומכילה שכבות רבות של פפטידוגליקן ושל חומצות טיכואיות. מנגד, לחיידקים גראם-שליליים יש דופן תא צרה יחסית והיא מורכבת ממספר קטן יותר של שכבות פפטידוגליקן העטופות בקרום שומני נוסף המכיל ליפופוליסכרידים וליפופרוטאינים. לרוב החיידקים יש ארגון דופן גראם-שלילית ורק לחיידקים מהמערכה Firmicutes (מלבד חיידקי המיקופלזמה) והמערכה Actinobacteria יש ארגון דופן גראם-חיובי. הבדלים אלו במבנה יכולים להניב הבדלים ברגישות לאנטיביוטיקה. לדוגמה, האנטיביוטיקה ואנקומיצין יכולה להרוג רק חיידקים גראם-חיוביים ואין לה השפעה כלשהי על פתוגנים גראם-שליליים, כגון Haemophilus influenzae.
הרכב
הפחמימות העיקריות שמהן מורכבת דופן התא הראשונית בצמחים הן צלולוז, הֶמיצְלולוז ופקטין. סיבי המיקרו של הצלולוז נקשרים באמצעות רצועות המיצלולוז ויוצרים רשת צלולוז-המיצלולוז, שמקובעת במטריצה של הפקטין. ההמיצלולוז השכיח ביותר בדופן התא הראשונית הוא קסילוגלוקאן.
שלושת הפולימרים העיקריים שמהם בנויה דופן התא בצמח מורכבים מ-35% עד 50% בקירוב צלולוז, 20% עד 35% המיצלולוז ו-10% עד 25% ליגנין. הליגנין ממלא את החללים בדופן התא בין רכיבי הצלולוז, ההמיצלולוז והפקטין.
בנוסף, דופן התא בצמחים מכילה גם חלבונים; העשירים ביותר שבהם כוללים גליקופרוטאינים עשירי הידרוקסיפרולין (HRGP), חלבוני הארבינוגלקטן (APG), חלבונים עשירי גליצין (GRP), וחלבונים עשירי פרולין (PRP). למעט היוצא מן הכלל של חלבונים עשירי גליצין, כל החלבונים שהוזכרו לעיל מוגדרים על ידי רצף חלבוני שמופיע בתדירות גבוהה. חלבונים כימריים מכילים שני מתחמים או יותר, ובכל אחד מהמתחמים הללו יש רצף מסוג שונה של חומצות אמינו. רוב חלבוני דופן התא קשורים בהצלבה לדופן התא וייתכן שיש להם תפקיד מבני כלשהו.
דופן התא השניונית עשויה להכיל ליגנין וסוברין, דבר שיגרום להקשחתה. ייתכן והיא אף תכיל קוטין. ההרכב היחסי של הפחמימות, של הרכיבים השניוניים ושל החלבונים משתנה בין צמחים ובין סוגים וגילאים שונים של תאי הצמח.
יצירה
הלוחית האמצעית מונחת ראשונה, והיא נוצרת מקו המשווה של התא במהלך הציטוקינזה, ודופן התא העיקרית מתרחבת בתוך הלוחית האמצעית. המבנה האמיתי של דופן התא לא מוגדר היטב וקיימים מספר דגמים המתארים אותו – דגם הקישור הצולב הקוולנטי, דגם החבל, דגם שכבת הפעפוע ודגם השכבה המרובדת. אולם, דופן התא העיקרית ניתנת להגדרה כשכבה המורכבת ממיקרו-סיבי צלולוז המסודרים בכל הזוויות. המיקרו סיבים מוחזקים ביחד על ידי קשרי מימן המקנים עמידות גבוהה בפני מאמץ מתיחה. התאים מוחזקים ביחד וחולקים את הקרום הג'לטיני שנקרא גם "הלוחית האמצעית" (middle lamella), שמכילה פקטטים של מגנזיום וסידן (מלחים של חומצה פקטית). התאים מתקשרים זה עם זה באמצעות הפלזמודזמה, שהיא תעלה (או תעלות) של ציטופלזמה המחוברת לפרוטופלסטים של תאים סמוכים הנמצאים מעבר לדופן התא.
במספר סוגי תאים וצמחים, לאחר שהושגה דרגת התפתחות או גודל מרביים, נבנית דופן שניונית בין תא הצמח לבין הדופן הראשונית. בשונה מהדופן הראשונית, המיקרו סיבים מסודרים בדרך כלל באותו כיוון, ובכל שכבה נוספת הכיוון משתנה במקצת. תאים עם דופן תא שניונית הם תאים קשיחים. התקשורת הבין-תאית אפשרית דרך גומות בדופן התא השניונית שמאפשרות לפלזמודזמה לחבר תאים שכנים דרך הדופן.
דופן התא באצות
בדומה לצמחים, גם לאצות יש דופן תא. דופן התא באצות מכילה צלולוז ומגוון של גליקופרוטאינים. ההתכללות של רב-סוכרים נוספים בדופן התא משמשת כסימן בטקסונומיה של אצות.
רכיבים אחרים העשויים להצטבר בדופן התא של אצות כוללים יוני ספורופולנין וסידן.
קבוצת האצות הצורניות מייצרת את דופן התא שלה (הידועה גם כמסתם או frustule) מחומצה סליצילית (וליתר דיוק, מחומצה אורתוסליצילית, H4SiO4). החומצה מתפלמרת בתוך התא, ואז הדופן משתחלת החוצה כדי להגן על התא.
יחסית לדופנות תא אורגניות המיוצרות על ידי קבוצות אחרות, הייצור של דופן התא מסיליקה צורך פחות אנרגיה (8% בקירוב), וככל הנראה מדובר בפעולה החוסכת אנרגיה רבה למשק האנרגיה התאי. ייתכן כי פעולה זאת היא הסיבה לקצב הגדילה הגבוה של האצות הצורניות.
דופן התא בפטריות
לא לכל מיני הפטריות יש דופן תא, אולם באלה שהיא קיימת בהם, דופן התא מורכבת מגלוקוזאמין ומכיטין, הפחמימן שנותן את החוזק לשלד החיצוני (אקסו-סקלטון) של חרקים. היא משרתת מטרה דומה לזאת של תאי הצמח, ונותנת לתאים הפטרייתיים קשיחות וחוזק המאפשרים לשמור על צורתם ולהימנע מהמסה אוסמוטית. כמו כן, היא מגבילה כניסה של מולקולות שעשויות להיות רעילות לפטרייה, כגון רעלים אנטי-פטרייתיים שמיוצרים על ידי צמחים. ההרכב, התכונות, והצורה של דופן התא בפטרייה עשויים להשתנות במהלך מחזור התא ותלויים בתנאי הגידול.
הקבוצה אואומיציטים (Oomycetes) (ידועה גם כעובשי מים) היא קבוצה של פתוגנים צמחיים מפרקים הדומים לפטרייה, אולם יש להם דופן תא העשויה מתאית. עד לאחרונה הם נחשבו כפטריות, אולם עדויות מבניות ומולקולריות הובילו לסיווג מחדש שלהם בתור הטרוקונטים, הקשורים לאצות חומיות וצורניות אוטוטרופיות.
חלולית
החלולית (גם: "חללית"; בלעז: Vacuole, וקואולה) היא אברון הנמצא בתאי צמחים, בתאים של כמה פטריות ושל כמה בעלי חיים. תפקיד האברון הוא ריכוז מים ומומסים בתא. החלוליות, כמו רוב האברונים, מקורן בגופיפי הגולג'י שהתאחו ליצירת אברון פעיל ועצמאי.
התפתחות החלולית
תוכן החלולית הוא למעשה תוכנם של גופיפי גולג'י שהתאחו ויצרו חלל אחד גדול, וממברנת החלולית היא ממברנות הגופיפים שהתאחו.
בבעלי חיים החלוליות קטנות יחסית ומצויות בכמות רבה (יש גם תאי בעלי חיים ללא חלוליות כלל), ואילו בצמחים החלוליות מתאחות לחלולית אחת גדולה. החלולית תופסת את עיקר נפחו של התא הצמחי הבוגר – עד 95% מנפח התא (גדילת נפח התא מתאפשרת בעיקר על ידי גדילת נפח החלולית). בתאים אלו ממברנת החלולית כמעט זהה בגודלה לממברנת התא, אך ממברנת החלולית אינה מתמזגת עם ממברנת התא הצמחי. גדילת הצמחים והתארכותם מתאפשרת בזכות יצירה מהירה של חלוליות.
מבנה
סביב החלולית יש קרום בררני הדומה לקרום התא וצורתו בדרך כלל אליפסואידית; קרום זה מכונה טונופלסט. תפקידה המרכזי של החלולית הוא המסת חומרים שונים במים שהיא אוגרת בתוכה וניפוק מים ומומסים לחלקי התא השונים (לדוגמה, בין החומרים שמומסים בחלולית מומסים גם צבענים, המקנים לפרחים את צבעם). הקרום הבררני שסביב החלולית מכיל טרנספורטרים ייעודיים, לדוגמה: משאבת נתרן-אשלגן, טרנספורטרים של סוכר בגבעול קנה הסוכר או בתאי הפרנכימה של סלק סוכר שיוצרים ריכוז סוכר גבוה בתוך החלולית, ומשאבות פרוטונים שהופכות את תוכן החלולית לחומצי. למעשה ממברנת החלולית אינה שונה ממברנת התא מבחינת מבנה, וההבדל ביניהן הוא בתפקידן ובחלבונים המצויים בתוכן.