cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חולייטה
הקרנת הסרט
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה ב-4 באפריל 2016 בברצלונה, והקרנות לציבור הרחב החלו ב-8 באפריל בספרד. על הקרנות אלה העיב פרסום שמם של אוגוסטין ופדרו אלמודובר במסמכי פנמה. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן והיה מועמד לפרס דקל הזהב. ב-7 ביולי הוקרן הסרט בבריכת הסולטן בפתיחת פסטיבל הקולנוע ירושלים.
גאפ (עיר)
גאפ (בצרפתית: Gap) היא עיר מחוז בדרום מזרח צרפת, הגדולה ביותר במחוז שנקרא האלפים העליונים – Hautes-Alpes. היא נמצאת בגובה של כ-750 מטרים מעל פני הים, המחוז הוא הגבוהה ביותר מבין מחוזות צרפת. יחד עם עיירות אלפיניות אחרות, עיריית גאפ חברה באגודת העיירות האלפיניות של השנה במטרה ליישם את האמנה האלפינית  להשגת פיתוח בר קיימא בקשת האלפינית.
גאפ זכתה בתואר העיר האלפינית של השנה בשנת 2002. בשנת 2013 גאפ הוכתרה לעיר הספורטיבית ביותר בצרפת על ידי עיתון הספורט הלאומי הצרפתי ל'אקיפ.
פרהיסטוריה
היישוב הראשון של בני אדם שחיו באזור גאפ מתוארך לתקופה הנאוליתית. תרבותם של התושבים הראשונים הללו הייתה שייכת לתרבות דרום ההולוקן.
התקופה הרומית
אזור Gapencais היה אז חלק מהטריטוריה של שבט גאלי בשם Vocontii, שחי בשיפוליים הדרום מערביים של הרי האלפים. בני השבט עברו שינוי תרבותי לתרבות הרומית במהלך כיבוש גאליה נרבוננסיס בשנים 124–125 לפני הספירה, ושבירותיו היו לוק-אן-דיוס ו-Vaison.
בסביבות שנת 20 לפנה"ס, קוטיוס, מנהיג שבטי עמק סוזה, שהיה בעל ברית של רומא, בימי אוגוסטוס, סלל את הדרך הרומית לאורך עמק הנהר דוראנס . הוא הכניע את עמי האזור אף על פי שהיו להוטים לשמור על עצמאותם. נתיב זה, שנבנה בין השנים 14 ל-6 לפני הספירה, קיבל את השם Via Cotia per Alpem, קישר בין טורינו לסיסטרון והיו בו שש תחנות משמר. העיר גאפ, שהייתה ידועה אז בשם Vapincum, נוסדה על בסיס אחת התחנות הללו. בשנת 22 לספירה, תחנת המשמר גאפ הייתה הנקודה בה התחילה הדרך הרומית לוואלנס.
בתקופה הרומית, במיקום של התחנה Vapincum שעל הדרך הרומית לטורינו היה מחנה צבאי רומי ומיקום המחנה היווה את מיקומה העתידי של העיר גאפ. המחנה היה מוגן בחומה מדורגת מוקפת תעלה. הוא היה הגדול ביותר מבין המחנות שהיו בין מונטגנבר לסיסטרון. ניתן להעריך את חיל המצב שישב במחנה ב-360 איש שבאו מהשבטים שמסביב. משימתם הייתה להגן על המשתמשים בדרכים הרומיות מפני שודדים. מאוחר יותר, נסללה הדרך הרומית ל-Champsaur. עם הזמן המחנה בתחנה Vapincum (גאפ) קיבל חשיבות בכך ששלט על צומת הדרכים.
הכלכלה התבססה בעיקרה על חקלאות והגידולים הראשונים צמחו במורדות המתונות של גבעות פוימאורה Puymaure. חלק מהבתים נבנו על כלונסאות כפי שנמצא בחפירות ארכאולוגיות.
ימי הביניים
החל מ-28 בדצמבר 986, הבישוף של גאפ קבל זכויות ריבוניות על העיר מחשש מפני פלישות מוסלמיות עתידיות. הבישופים שמרו על הכוח השלטוני הזה עד לרפורמות המהפכניות בשנת 1801 אף על פי שגאפ סופחה על ידי הכתר הצרפתי כבר בשנת 1512.
גאפ וכל המרחב שסביבה הפכו לחלק ממחוז פרובנס שהוקם בסוף המאה ה-10. אף על פי שהבישופים של גאפ היו האדונים הזמניים של העיר שליטתם הייתה נגדה את רצונם של הרוזנים של פורקלקייר, בעיקר בתקופת כהונה של ארנו, שלימים הפך לבישוף של העיר. בשנת 1349 העביר הדופין מווינה הומברט השני את נסיכותו לבנו הבכור של פיליפ השישי הצרפתי, מלך צרפת לעתיד שארל החמישי.
במאה ה-14 העיר גאפ ניצלה את היתרונות של תקנות האפיפיורים מאביניון, דבר שהביא לתנועה תכופה יותר של סוחרים בעיר, לפיתוח מלאכת הצמר והעורות, וכפועל יוצא מזה גרמו לשגשוג כלכלי. קשרי הדת והמסחר עם אביניון התחזקו על ידי נוכחותם של אנשי דת רבים מהפמליה של הבישופ של גאפ.
רנסאנס וראשית התקופה המודרנית
המאות ה-16 וה-17 היו זמנים אפלים במיוחד עבור העיר כתוצאה ממלחמות הדת בין תושבי העיר גאפ שהייתה מעוז קתולי, לבין תושבי Champsaur שעברו לפרוטסטנטיות. בליל 3 בינואר 1577, נכבשה העיר על ידי הפרוטסטנטים. הם שרפו את הקתדרלה, שדדו את המנזרים, ניכסו לעצמו את רכושם של התושבים ובנו מצודה בגבעות פוימאורה ששלטה על גאפ. בשנת 1622 חזרה העיר לקתוליות.
בשנת 1692, ויקטור אמדאוס השני, כבש את העיר, שננטשה על ידי תושביה, ב-29 באוגוסט גאפ נבזזה ונשרפה. מתוך 953 הבתים בעיירה, נהרסו 798.
המאה ה-19
בשנת 1802, העיר גאפ והמחוז חוו צמיחה מסוימת. העיר נבנתה ונסללו כבישים המקשרים את גאפ לאיטליה.
נפוליאון הראשון עזב את האי אלבה בפברואר 1815 ועצר בגאפ ב-5 במרץ 1815 עם 40 פרשים ו-10 קצינים. כל אוכלוסיית העיר ליוותה את נפוליאון כשעזב את גאפ. גאפ חוותה התחדשות משנת 1875 עם הגעת הרכבת.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה, העיר הייתה חלק מהאזור החופשי. אחרי נובמבר 1942 וה-תיק אנטון, היא הוכנסה לאזור הכבוש. לאחר מבצע אוברלורד ב-6 ביוני 1944, הגרמנים הציבו כ-1,000 איש כדי לאבטח ולהחזיק את מרחב גאפ, השולט על ציר קאן-ליון. באמצע אוגוסט 1944, הגרמנים שהיו משוכנעים כי הם עומדים בפני מרד רחב היקף, הסכימו להניח את נשקם ונכנעו ללוחמי ההתנגדות ולכוחותיו של שארל דה גול עוד לפני שכוחות בעלות הברית הגיעו לעיר. כמה מאות לוחמי התנגדות הצליחו ללכוד 1,200 חיילים גרמנים, בהם 40 קצינים. העיר שוחררה בערב 19 באוגוסט 1944.
בשנת 2018 העיר גאפ רצתה לארח את אולימפיאדת החורף 2018, אך הפסידה כמועמדת לעיר אנסי הסמוכה. בסופו של דבר משחקי אולימפיאדת החורף 2018 התקיימו בפיונגצ'אנג שבקוריאה הדרומית.
גאולוגיה ופני השטח
העיר גאפ ממוקמת ברובה בעמק הנקרא תעלת גאפ – Sillon de Gap, קרקעית העמק רחבה והיא נמצאת בגובה של 735 מטרים מעל פני הים חלקים אחרים של העיר בנויים על המדרונות המערביים של העמק בגובה של כ־2,000 מטרים לרגלי הר צ'ארנס.
הנקודה הגבוהה ביותר בעיר נמצאת מחוץ לעמק, על מדרון קו פרשת המים שנקרא Raz de Bec, בגובה 2,385 מטרים.
העמק נוצר ועוצב על ידי קרחון שנקרא דה לה דורנס במהלך עידן הקרח האחרון, הידוע בשם קרחון Würm שגלש מהרי האלפים וחרץ תוך גלישתו את העמק המכונה תעלת גאפ.
קרקעות העמק, שנוצרו מגלישת הקרחון כוללות משקעי מורנה. ניתן לראות לא פחות מחמש רמות של מורנות רוחביות וחזיתיות. אלה נראים בבירור, במיוחד במורדות הדרומיים של הר "קול בייארד", שם הם יצרו טרסות המשמשות לחקלאות.
הידרוגרפיה
במרכז העיר גאפ זורם הנחל La Luye, שהוא יובל של הנהר דורנס. אורך הנחל כ־22.6 קילומטרים ומתמזגים אליו עוד מספר נחלים קטנים יותר. האגן ההידרוגרפי של נחל הלויה והיובלים שלו מהווים את מקור מי השתייה וההשקיה של העיר והשטחים החקלאים שסביבה.
אקלים
האקלים בגאפ מוגדר כאקלים אוקיאני (Cfb), על פי מערכת Köppen, עם השפעה יבשתית (Dfb) בשל הגובה של העיר. העיר, מושפעת מאוד ממיקומה הפנימי ביבשת, היא חווה חורפים קרים ומושלגים וקיץ חמים. לכן האקלים שלה מוגדר גם כאקלים כמעט אלפיני. המאפיין העיקרי של האקלים המקומי מאופיין בימי שמש וימי שלג דבר המדגיש את האופי ההררי של העיר. הקיץ מאופיין בסופות רעמים תכופות והערפל נדיר למדי.
מחוץ לבריזות שבעמק, הרוח השלטת היא רוח צפונית, המכונה באופן מקומי רוח ביס-bise wind. למעשה, הרוחות הצפוניות האלה הן חלק של המיסטרל.
בהתייחס לעננות, קיימת תופעת "הבר של בייארד" המתוארת: כאוסף של עננים קומפקטי המכסה את רמת הר בייארד. העננים נדחפים ברוח ויורדים אל העמק. העננים הללו נעלמים מיד לאחר שהם יורדים כמה מאות מטרים לתוך העמק בהשפעת הטמפרטורה שעולה. כיסוי העננים נראה שהוא קבוע וללא תנועה.
מערכת הכבישים
העיר גאפ שוכנת על צומת דרכים. על הכביש הלאומי RN 85 (דרך נפולאון) שפונה לכיוון צפון ודרום, והכבישים האזוריים RN 94 ו-RD 994 לכיוון מזרח מערב.
כביש-RN 85 המוביל צפונה מגיע לעיר גרנובל במרחק של 103 קילומטרים מגאפ. העיר סיסטרון נמצאת על כביש 85 במרחק של 48 קילומטרים מדרום לגאפ. לבסוף כביש 85 מגיע עד לחוף הים התיכון. כביש-RN 94 מגיע עד לגבול האיטלקי ממזרח לגאפ במרחק של כ-100 קילומטרים. כביש-RD 994 מגיע עד לפונט-סנט-אספרי במרחק של כ-150 קילומטרים מערבה מהעיר גאפ.
בהתחשב בגידול התנועה בצירי התנועה הארציים והאזוריים הורחבו הכבישים הפנימיים והשדרות בעיר והוקמו עליהם מעקפים במטרה להרחיק את התנועה הארצית ממרכז העיר.
רכבות
העיר גאפ מקבלת שירות רכבות מחברת הרכבות הלאומית הצרפתית SNCF. תחנת גאפ מחוברת ישירות לפריז מדי יום באמצעות רכבת לילה. קווי הרכבת האזוריים מחברים את העיר לבריאנסון, גרנובל, ואלנס, כמו גם לאקס-אן-פרובאנס ולמרסיי.
תחבורה אווירית
נמל התעופה גאפ-טאלר ממוקם במרחק 13 קילומטרים מהעיר.
חברת אייר אלפס הפעילה מטוסי אוטר DHC-6 Twin, בשירות סדיר בין פריז-לה בורז'ה לגאפ בין השנים 1973 ועד 1977 בסוף שנת 1977 היא הפסיקה במתן השירות. הרוב המכריע של התנועה האווירית בנמל מכוונת לתיירות ספורט.
תחבורה עירונית
התחבורה הציבורית בעיר מסופקת על חברת Linea. בשנת 2016, רשת החברה כללה כ-12 קווים בעיר. קיים גם שירות הסעות מיוחד לבית הספר ומוניות זמינות לפי דרישה. מלבד המוניות, כל שרותי התחבורה הציבורית בעיר, הם שירותים חינמיים לחלוטין.
מתקני רכיבה על אופניים
בעיר ישנם מספר שבילי אופניים החוצים אותה. חלקם נפרדים מרשת הכבישים, אחרים הם שבילי אופניים לצד כבישים.
הנהלת העיר
מועצת העיר מונה 43 חברים, מתוכם 20 נבחרים על ידי מועצת הקהילה.
ערים תאומות
גאפ קשורה בברית ערים תאומות באירופה. במסגרת זו נעשים חילופי חברה-תרבותיים, חינוכיים וספורטיביים.
שיתוף פעולה מבוזר
בנוסף, נחתמו הסכמי שיתוף פעולה מבוזרים עם ערים באפריקה ובאסיה.
דיור
מתוך 21,479 בתים בגאפ ב-2011, 88% היו מגורים עיקריים של תושבי העיר ו-8.50% היו ריקים. רוב בתי המגורים כללו 4 חדרים או 5 חדרים. רוב מבני המגורים נבנו בתקופה שבין 1946 ל-1990 (65%). מחצית מהדיירים הקבועים בעיר הם בעלי בתים (51%), חלק מהבתים מיועד לדיור סוציאלי להשכרה.
חינוך
בעיר קיימים 12 בתי ספר יסודיים עירוניים, 13 חטיבות ביניים עירוניות, 6 בתי ספר כפריים. בנוסף, ישנם גם מספר גני ילדים פרטיים ובתי ספר יסודיים פרטיים.
בעיר ישנם גם חמישה בתי ספר תיכוניים עירוניים וארבעה בתי ספר תיכוון של מחוז פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, בית הספר המקצועי, בית הספר לחינוך טכנולוגי כללי וחקלאי. בגאפ נמצאת אוניברסיטת פול ושלוחה של אוניברסיטת אקס-מרסיי.
אירועי תרבות וחגיגות
במהלך חודשי הקיץ, אגודת הסוחרים של מרכז העיר גאפ מארגנת את נוקטורנס. מדובר באירועים מוזיקליים וחגיגיים המלווים בפתיחת חנויות במרכז העיר בין השעות 19:00 עד 23:00. מדי שנה מתקיים יריד אקספו גם בפארק דה לה פפנייר במהלך חודש מאי. הקוואטרו, תיאטרון עם מקומות ישיבה מדורגים נשלפים, מארגן אירועים, כגון קונצרטים, הופעות, סמינרים עסקיים וכו'.
בריאות
בעיר יש בית חולים, בעל שלוש מחלקות. בית החולים בגאפ, הוא בית החולים הגדול ביותר בהרי האלפים הדרומיים. בנוסף קיים גם מרכז המתמחה בגריאטריה.
ספורט
גאפ היא נקודת הסיום של הטור דה פראנס. העיר מקיימת נבחרות בענפי ספורט רבים כגון: הוקי קרח, כדור רגל, גלישה אלפינית, רכיבת אופני הרים, החלקה על הקרח, כדורסל, כדור אף, רוגבי ועוד.
כלכלה
השכר החציוני בגאפ בשנת 2011 עמד על 18,944 יורו. רוב ההכנסות נובעות מעבודה בשכר (55%), לעומת כשליש שהם פנסיונרים (30%). מגזר הבנייה גדל במיוחד כתוצאה מהקמת מתקני ספורט החורף. מגזר השירותים הוא המגזר העיקרי בכלכלה המקומית בעיר, בתחומי התיירות והספורט.
פרונויה (תופעה פסיכיאטרית)
פרונויה (בלועזית: Pronoia) היא תופעה פסיכוטית הפוכה לפרנויה, שבה אדם חש שאנשים או ישויות רבות כח (אלים, ממשלות) פועלים לטובתו. האדם חושד שהעולם קושר קונספירציה לפעול למענו.
המושג הופיע לראשונה ב-1982 במאמר של ד"ר פרד ה. גולדנר שפורסם בכתב העת האקדמי Social Problems. המאמר הוזכר בעיתונים מובילים בארצות הברית, כמו "פסיכולוגיה היום", "ניו יורק דיילי ניוז", "וול סטריט ג'ורנל" ועיתונים נוספים. ב-1994 הוקדש גיליון של מגזין וויירד בבריטניה לתופעת "זיפי" (Zippie - תופעה בה אדם מבצע דברים ללא תמורה, מושג שנועד לתאר תומכי תרבות חופשית), ובהקשר לכך התייחס לפרונויה כתחושה של האדם שהאחרים קושרים קשר לסייע לו מאחורי גבו.
ג'בלה
גַ'בְּלָה (בערבית: جبلة, מהשם הקלאסי Γάβαλα או Gabala, כנראה במקור מאוגריתית: 𐎂𐎁𐎓𐎍, גבעל) היא עיר בסוריה, השוכנת על חוף הים התיכון, כ־25 ק"מ מצפון לבניאס וכ־25 ק"מ מדרום ללטקיה. נכון ל־2021 התגוררים בעיר כ־75,500 תושבים.
העת העתיקה
גבלה הייתה מיושבת כבר מהאלף ה־2 לפנה"ס לפחות. העיר הייתה חלק מהממלכה האוגרתית – כנראה העיר גבעל (באוגריתית: 𐎂𐎁𐎓𐎍) שהוזכרה בכתבי אוגרית. בעת העתיקה גבלה הייתה עיר רומית חשובה, והיא נזכרה בתיאור פיניקיה אצל סטראבון ופליניוס הזקן. אחד השרידים מתקופה זאת הוא תיאטרון, שבו מקום לכ־7,000 צופים. ליד החופים נמצאו שרידים יותר עתיקים, מתקופת הברזל או מהתקופה הפיניקית.
במרחק של פחות מקילומטר אחד מן העיר שוכן תל ג'יבלה (Gibala), הידוע כיום כתל טווייני, עיר שהייתה מיושבת מהאלף ה־3 לפנה"ס ועד התקופה הפרסית.
ימי הביניים
בעיר נמצאים מסגד הסולטן אבראהים בן אדהם, מיסטיקן סופי שוויתר על כתרו והקדיש עצמו לתפילות למשך שארית חייו, וגם קברו.
בימי הביניים הייתה ג'בלה חלק מנסיכות אנטיוכיה, אחת המדינות הצלבניות, עד שנכבשה על ידי צלאח א־דין בשנת 1189 במהלך מסע הצלב השלישי. אחד מתושביה המפורסמים של העיר הוא הוגו מג'בלה , בישוף העיר, שדיווח לאפיפיור אאוגניוס השלישי  על נפילת אדסה והיה ראשון הדוברים על הכומר יוחנן.
העת החדשה
בג'בלה גדל עז א־דין אל־קסאם, שעל שמו נקראים הפלג הצבאי של חמאס – "גדודי עז א־דין אל־קסאם" וכן רקטות הקסאם, הנורות לעבר יישובים ישראליים סביב רצועת עזה. גם המשורר אדוניס נולד וגדל בג'בלה.
ב־23 במאי 2016 ביצע ארגון הטרור המדינה האסלאמית ארבעה פיגועי התאבדות בתוך ג'בלה, שעד לאירוע זה נותרה מחוץ להשפעה ההרסנית של מלחמת האזרחים בסוריה. בפיגועים נהרגו למעלה ממאה אנשים. הם כוונו ככל הנראה נגד העלווים הרבים המתגוררים שם.
כלכלה
מרבית תושבי ג'בלה מתפרנסים מחקלאות, בעיקר מגידול עצי תפוז, לימון וזיתים. כמו כן קיימות חממות רבות לגידול ירקות באזורים הכפריים. במרכז העיר עובדים בעיקר במסחר, וישנם גם כמה מפעלים קטנים לייצור כותנה ומיץ תפוזים.
אשר בן-אריה
אשר בן-אריה (נולד ב-1963) הוא מרצה וחוקר בתחום עבודה סוציאלית, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ומנכ"ל מכון חרוב.
ביוגרפיה
בן-אריה נולד בירושלים, הוא בנם של שרה ופרופ' יהושע בן-אריה. הוא סיים את לימודיו לתואר דוקטור ב-1999 באוניברסיטה העברית, ומאז חוקר ומרצה בה. שימש כ-20 שנה כמנהל ועורך "השנתון הסטטיסטי - ילדים בישראל". שימש כסמנכ"ל המועצה הלאומית לשלום הילד.
בן-אריה עוסק בתחום מדיניות הילד ומדידת רווחת הילד. הוא נמנה עם המייסדים של אסכולת מדידת מצב הילדים והשימוש באינדיקטורים חברתיים למדידת מצב הילדים. הוא היו"ר והמייסד של החברה הבינלאומית למדידת מצב הילד (ISCI). ואחד החוקרים הראשיים במחקר הרב-לאומי "עולמות הילדים". בן-אריה הוא גם העורך המייסד של כתב העת האקדמי "Child Indicators Research".
ב-2011 מונה למנכ"ל מכון חרוב, העוסק בפיתוח ידע ותוכניות למידה בתחום הזנחה והתעללות בילדים.
בשנת 2022, מחקר שדרג את 100 החוקרים המשפיעים ביותר בתחום העבודה הסוציאלית בעולם, דירג את בן-אריה במקום ה50.
בן-אריה נשוי ואב לשלושה ילדים. אחיו הבכור הוא זאב בן אריה.
אחי-נצרן קווי
אחי-נצרן קווי (שם מדעי: Balistapus undulatus) הוא מין יחיד בסוגו של דג ממשפחת הנצרניים, והחי באזור האינדו-פסיפי כולל מפרץ אילת.
גוסטבו גומס
גוסטבו ראול גומס פורטייו (בספרדית: Gustavo Raúl Gómez Portillo; נולד ב-6 במאי 1993 בסן חואן באוטיסטה שבפרגוואי) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פלמיירס ובנבחרת פרגוואי.
אחי-נצרן קווי
אחי-נצרן קווי מגיע לאורך 50 סנטימטרים וצבעו מגוון בצעירים והופך לחום בבוגרים.
גוסטבו גומס
ליברטד
גומס גדל במחלקת הנוער של ליברטד מליגת העל הפרגוואית. ב-2 במאי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 בתיקו 0-0 נגד טקוארי במסגרת המחזור ה-17 בליגה. ב-27 במאי 2013 הבקיע גומס את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-47 בניצחון 2-0 על קראפגואה במסגרת המחזור ה-16 בליגה. גומס שיחק במועדון במשך 4 עונות, בהן ערך 47 הופעות ליגה והבקיע 5 שערים.
לנוס
בקיץ 2014 חתם גומס בלנוס מליגת העל הארגנטינאית. ב-13 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על בלגראנו במסגרת המחזור הראשון בליגה. הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות, בהן ערך 58 הופעות ליגה ולא הבקיע שער.
אחי-נצרן קווי
דג זה ניכר בסנפיר הגב הראשון שהוא גבוה מסנפיר הגב השני.
גוסטבו גומס
מילאן
ב-5 באוגוסט 2016 חתם גומס במילאן מהסרייה א' ל-5 עונות. ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 4-2 לנאפולי.
אחי-נצרן קווי
אחי-נצרן קווי ניזון בעיקר מחסרי חוליות כמו קיפודי ים, תולעים, רכיכות וסרטנאים. דג זה פעיל יום, חי לבדו, טריטוריאלי ויכול להיות אגרסיבי כלפי דגים אחרים.
גוסטבו גומס
פלמיירס
ב-2 באוגוסט 2018 הושאל גומס לפלמיירס לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
ב-7 בספטמבר 2013 ערך גומס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרגוואי, כששיחק 90 דקות והבקיע שער בדקה ה-84 בניצחון 4-0 על נבחרת בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-6 במרץ 2014 הבקיע את שערו השני בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת קוסטה ריקה במשחק ידידות.
סופי טרדוול
סופי טרדוול (באנגלית: Sophie Treadwell; 3 באוקטובר 1885 – 20 בפברואר 1970) הייתה מחזאית ועיתונאית אמריקאית שפעלה במחצית הראשונה של המאה העשרים.
ביוגרפיה
טרדוול היא ממוצא אירופאי ומקסיקני. שם משפחתה של סבא רבא שלה מצד אביה היה ווקר והוא היגר למקסיקו, בה נשא אישה ספרדייה ב-1834. בתם, סוזן ווקר, נישאה לוויליאם טרדוול, צייר אנגלי שהיגר למקסיקו. סוזן וויליאם, סבה וסבתה של הסופרת מצד אביה, עברו לסטוקטון, קליפורניה בשנות החמישים המוקדמות של המאה ה-19, בה נולד בנם, אלפרד ב. טרדוול.
סבה וסבתה מצד אמה של טרדוול היו ממוצא אמריקאי וסקוטי. סבתה הסקוטית, אנה גריי פיירצ'יילד, הגיעה לסטוקטון ב-1850 ביחד עם בעלה ויליאם, שם הקימו חוה מחוץ לעיר. בתם נטי, התחתנה עם אלפרד טרדוול ב-1884, ובתם היחידה סופי נולדה כעבור שנה.
אביה היה עורך דין ושופט. הוריה נפרדו בראשית שנות התשעים של המאה ה-19 וסופי המשיכה להתגורר עם אמה, תוך שהיא מבקרת את אביה שעבר להתגורר בסן פרנסיסקו. כילדה הצטיינה סופי בלימודיה, אבל אמה שסבלה נפשית וכלכלית לאחר הפרידה, השפיעה לרעה על ביטחונה העצמי של סופי וב-1908 כתבה ספר אוטוביוגרפי שלא התפרסם בשם "סיפור חייה של מישהי שלא היו לה חיים".
טרדוול החלה ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1902 ועשתה תואר ראשון בצרפתית. בזמן שהותה באוניברסיטה הייתה פעילה במועדון הדרמה, ערכה את כתב העת ההומוריסטי של הקולג' וכתבה בעיתון San Francisco Examiner. לפרנסתה עבדה כקצרנית וכמורה בתיכון. העבודות הרבות שלקחה על עצמה פגעו בבריאותה. בתום לימודיה התקבלה לעבודה כמורה במחנה כורים בסיירה נבדה וכאומנת בחווה. בשעותיה החופשיות כתבה מחזות וסיפורים.
ב-1907 טרדוול עברה ללוס אנג'לס עם עמה ועבדה תקופה קצרה כזמרת וודוויל. היא עבדה מספר חודשים כקלדנית שכתבה את זכרונותיה של השחקנית המפורסמת הלנה מודג'סקה (Modjeska). מודג'סקה לימדה אותה משחק ועודדה אותה להגיש את אחד ממחזותיה המוקדמים לסוכן בניו יורק, מאמצים שלא נשאו פרי. ב-1912 שיחקה בתיאטרון Carmel-by-the Sea, בקליפורניה.
ב-1908 עברה לסן פרנסיסקו כדי לסעוד את אמה החולה ועבדה כבעלת טור ומבקרת תיאטרון בעיתון San Francisco Bulletin. היא התחתנה עם ויליאם או מק'גיהאן (McGeehan), עיתונאי ספורט ידוע ב-1910.
ב-1914 בתגובה לאמצעי הענישה של סן פרנסיסקו נגד תעשיית הזנות, שלח אותה העיתון להתחזות לזונה והיא כתבה סדרה של 18 כתבות על כך. היא כתבה סדרה נוספת בת 54 כתבות, הפעם בדויה, בשם "איך השגתי את בעלי ואיך איבדתי אותו" (1915). הסדרה היוותה את הבסיס ל"סימפתיה", המחזה הראשון שלה שהוצג. הכתבות הפכו אותה לידוענית. היא השתתפה בצעדה בת 150 מיילים ביחד עם הארגון הפמיניסטי "ליגת לוסי סטון" שהגיש עצומה נגד ניצול נשים למערכת החוק של ניו יורק. ב-1914 בעלה קיבל משרה בעיתון בניו יורק, טרדוול המשיכה להתגורר בסן פרנסיסקו וב-1915 עברה לחיות עם בעלה. בניו יורק קשרה קשרי חברות עם אמנים שונים בעלי שם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נשלחה לאירופה והייתה הכתבות הצבאיות הראשונות בארצות הברית. מכיוון שנשללה ממנה הגישה לחזית, היא התחזתה לאחות וכתבה במיוחד על השפעות המלחמה על נשים באירופה.
מששבה לארצות הברית קיבלה משרה ככתבת העיתון "ניו יורק אמריקן" ואחר-כך בעיתון "ניו יורק טריביון". ב"ניו יורק טריביון" כתבה על מקסיקו ויחסי מקסיקו-ארצות הברית, והתפרסמה כמומחית לנושאים אלו באמריקה. היא הייתה העיתונאית האמריקאית היחידה שזכתה לראיין את פנצ'ו וייה והציגה לקוראיה דימוי סימפתי מהמקובל של השודד המהפכן. הריאיון היווה את הבסיס ל"גרינגו", המחזה הראשון שלה שעלה על בימות ברודוויי ב-1923.
ב-1923 האזינה לסדרת הרצאות שהעביר ריצ'רד בולסלבסקי, שחקן ובמאי פולני ידוע, שהיגר לניו יורק והיה בעבר בתיאטרון האמנותי של מוסקבה. בולסלבסקי היה הראשון שלימד ברצינות בארצות הברית את תורתו של קונסטנטין סטניסלבסקי וטרדוול הצטרפה לחבורה קטנה של אמנים שהעבירו קיץ שלם בלימוד תיאטרון מפיו של בולסלבסקי.
בתום סדנת הקיץ כתבה את הקומדיה "לי הבודדה" שזכה להצלחה כשהציג בערי הפרובינציה, אולם לא עלה בברודוויי. בתפקיד הראשי שיחקה הלן הייז. היא רכשה את הזכויות למחזה "או נייטינגייל", שהציג בברודוויי, הייתה המפיקה שותפה שלו ושיחקה בתפקיד משנה תחת שם העט קונסטנס אליוט.
בעצת חברתה השחקנית הלן מודז'סקה כתבה מחזות תחת שם עט גברי, מתוך הנחה שלמפיקים יהיה קל יותר להעלותם על הבמה. ב-1924 הגישה תביעה משפטית באשמת גנבה ספרותית נגד השחקן הידוע ג'ון ברימור, אחרי שעמד להעלות מחזה על אדגר אלן פו שמבוסס על כתב יד שהיא שלחה לו. הפרשה זכתה לסיקור תקשורתי נרחב וברימור נסוג מכוונתו להעלות את המחזה. המחזה של טרדוול "עשן ואבק", הציג לבסוף בברודוויי בשנת 1936 כשהנרי האל גילם את דמותו של פו.
טרדוול יצאה נגד נטייתם של מפיקים לזלזל במחזאים. היא ניהלה מערכה להגן על זכויותיהם האמנותיות והכלכליות של המחזאים. הדבר הוביל לכך שהיא הייתה המחזאית האמריקאית הראשונה שזכתה בתמלוגים מהפקות מחזותיה שעלו בברית המועצות.
ב-1927 נכחה במשפטה המפורסם של רות סניידר, עקרת בית תמימה למראה שהואשמה בקשירת קשר ביחד עם מאהבה ברציחתו של בעלה. המשפט הסתיים בהוצאתה להורג בכיסא חשמלי בינואר 1928 ובכך הייתה סניידר האישה הראשונה במאה העשרים שהוצאה להורג במדינת ניו-יורק. על בסיס המשפט כתבה את המחזה "מאכינל", שעלה בברודוויי בספטמבר 1928 וזכה בהצלחה המסחרית והביקורתית הגדולה ביותר מבין מחזותיה. "מאכינל" הציג בלונדון וברוסיה, שם זכה להצלחה גדולה, שודר בערוצי הטלוויזיה NBC וABC, זכה לתחיה מחודשת בפסטיבל שייקספיר בניו יורק ב-1990 והועלה מספר פעמים מאז.
ב-1933 הלך בעלה לעולמו, כעבור שנה נפטרה אימה. טרדוול נחלה מספר כישלונות קופתיים. ב-1936 נסעה לטיול במצרים והמזרח הרחוק. עם שובה כתבה רומן אוטוביוגרפי בשם "תקווה בקציר", אותו לא פרסמה, אבל הוא היווה את הבסיס למחזה באותו שם. "תקווה בקציר" הציג ב-Theatre Guild ב-1941 ושיחקו בו פרדריק מארץ' ופלורנס אלדרידג'. המחזה מתח ביקורת על אתיקת העבודה האמריקאית ועל הגזענות. המחזה הצליח בערי השדה, אולם נכשל בניו יורק והיה המחזה האחרון שלה שהוצג בברודוויי. הוא שודר בטלוויזיה האמריקאית ב-1953.
בשני העשורים האחרונים לחייה טרדוול חילקה את זמנה בין טיולים בעולם לכתיבת רומנים. ב-1942 כתבה סדרת מאמרים על מקסיקו עבור העיתון "ניו יורק הראלד טריביון". ב-1949 אימצה בן. ב-1956 ראה אור הרומן שלה One Fierce Hour and Sweet.
באמצע שנות השישים עברה להתגורר מטעמי בריאות בטוסון, אריזונה והמחזה האחרון שלה "נשים עם חבצלות", הוצג באוניברסיטת אריזונה. היא הורישה את התמלוגים מכתביה לחינוכם של ילדים ממוצא אינדיאני.
ארז און
ארז און (נולד ב-21 במרץ 1957) הוא רופא ישראלי, שמכהן כמנהל בית החולים ע"ש ברוך פדה בפוריה מאז 2013.
חייו
און סיים את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה בטכניון והתמחה באורתופדיה. כמו כן סיים לימודי תואר שני במינהל מערכות בריאות ובמדע המדינה.
און שירת בחיל הרפואה עד לתפקיד סגן קצין רפואה ראשי, בדרגת אלוף-משנה. בשנת 2002 יצא למומבסה שבקניה בראש משלחת חיל הרפואה, שיצאה לטפל בישראלים שנפגעו בפיגוע מכונית תופת שהתרחש במדינה.
בשנים 2007–2013 כיהן כסגן מנהל המרכז הרפואי רבין.
באוקטובר 2013 החל און בכהונתו כמנהל בית החולים ע"ש ברוך פדה במקומו של ד"ר יעקב פרבשטיין, אשר פרש לגמלאות.
ב-1 במרץ 2020 החל בתפקידו במשרד הבריאות כמנהל חטיבת המרכזים הרפואיים הממשלתיים. הד"ר הגר מזרחי מונתה למנהלת בפועל של בית החולים פוריה. לאחר כמה חודשים התפטר מתפקיד זה, ושב לתפקידו כמנהל המרכז הרפואי פדה פוריה.
אחיו הוא הד"ר אבי און, מנהל יחידת הגסטרו ילדים בבית החולים פוריה.
התפרקות צ'כוסלובקיה
התפרקות צ'כוסלובקיה התרחשה ב-1 בינואר 1993, כאשר הפדרציה של צ'כוסלובקיה התפצלה לשתי מדינות עצמאיות - צ'כיה וסלובקיה.
רקע
עד מלחמת העולם הראשונה היו צ'כיה וסלובקיה תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. בעקבות התפוררותה של האימפריה במהלך המלחמה, חתמו נציגי הצ'כים והסלובקים ב-18 באוקטובר 1918 על הסכם פיטסבורג, בו הוחלט על הקמת רפובליקה משותפת.
במרץ 1939 הכריזו לאומנים סלובקים, בתמיכת גרמניה הנאצית, על הקמת הרפובליקה הסלובקית. זמן קצר אחר כך פלשה גרמניה לצ'כיה, ממנה כבר נטלה את חבל הסודטים בהסכם מינכן, והקימה את הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה. הרפובליקה הסלובקית, שזכתה להכרה רק מחלק ממדינות העולם, הצטרפה במלחמת העולם השנייה למדינות הציר.
הפירוק
גם לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי נשמר המבנה הפדרטיבי של צ'כוסלובקיה, ולצד הפרלמנט הצ'כוסלובקי המשיכו לכהן גם בתי נבחרים בצ'כיה ובסלובקיה. ב-1992 ניהלו ראש ממשלת צ'כוסלובקיה ואצלב קלאוס (ששימש גם כראש ממשלת הרפובליקה הצ'כית) וראש ממשלת הרפובליקה הסלובקית ולדימיר מצ'יאר, מגעים בשאלת עתיד הפדרציה. החלופות שנבחנו הן הידוק הקשר בין הרפובליקות וכינון משטר ריכוזי יותר, יצירת קונפדרציה רופפת או היפרדות לשתי מדינות עצמאיות לחלוטין. ב-17 ביוני הציב בפניהם הפרלמנט הסלובקי עובדה מוגמרת, כשאימץ את הכרזת העצמאות הסלובקית. בעקבות ההכרזה, התפטר נשיא צ'כוסלובקיה, ואצלב האוול. קלאוס ומצ'יאר המשיכו במגעים, שמטרתם הייתה עתה להסדיר את הליכי ההיפרדות. ב-13 בנובמבר אישר הפרלמנט הצ'כוסלובקי חוק המסדיר את חלוקת הרכוש בין שתי המדינות, וב-25 בנובמבר אושר חוק שקבע שצ'כוסלובקיה תחדל להתקיים ב-31 בדצמבר ב-12 בלילה.
משפט בינלאומי
גם צ'כיה וגם סלובקיה לא נחשבו ליורשותיה של צ'כוסלובקיה מבחינת הדין הבינלאומי (בניגוד לרוסיה, למשל, שנחשבה ליורשתה של ברית המועצות לאחר פירוקה). על כן, עם פירוק המדינה, חדלה צ'כוסלובקיה להיות חברה באו"ם, ושתי המדינות התקבלו כחברות חדשות ב-19 בינואר. ב-19 במאי הודיעה סלובקיה למזכ"ל האו"ם כי היא רואה עצמה חתומה על כל אמנה שצ'כוסלובקיה הייתה חתומה עליה.
אזרחות
כל אחת מהמדינות החדשות העניקה אזרחות לתושביה. סלובקיה אפשרה לאזרחיה להחזיק באזרחות כפולה עד 2010, אך מקצתם ניצלו אפשרות זו. עם הצטרפותן של צ'כיה וסלובקיה לאיחוד האירופי ב-2004, פחתה משמעותה של האזרחות הנפרדת, שכן אזרחי המדינות רשאים לבקר ולעבוד בכל אחת ממדינות האיחוד.
אחת הסוגיות שנותרו במחלוקת לאחר הפירוק היא מעמדם של הצוענים שחיים בצ'כיה אך נולדו בסלובקיה ובאופן רשמי היו רשומים כתושבים בסלובקיה. חוק האזרחות הצ'כי מ-1992 הקנה אזרחות למי שנולד על אדמת צ'כיה, ואילו לתושבים שאינם ילידי צ'כיה הוצבו דרישות נוספות, שכללו תושבות של 5 שנים לפחות, היעדר עבר פלילי ותשלום אגרות בסכומים גבוהים. צוענים רבים לא עמדו בתנאים אלה. מנגד, גם ממשלת סלובקיה סירבה להעניק אזרחות למי אינם תושביה. בלחץ האיחוד אירופי תיקנה צ'כיה את חוק האזרחות שלה ב-1999 וב-2003, והצוענים זכו לאזרחות.
רכוש
רכושה של צ'כוסלובקיה התחלק בין צ'כיה לבין סלובקיה ביחס של 1:2, בהתאם ליחס שבין אוכלוסיות המדינות. מספר סוגיות הקשורות לאופן החלוקה, כגון יתרות הזהב של המדינה שאוחסנו בפראג, נותרו במחלוקת, אך כולן נפתרו בתוך מספר שנים.
סמלים לאומיים
בהתאם לחוק שהסדיר את הפירוק, אף אחת מהמדינות החדשות לא הורשתה להשתמש בסמלים לאומיים ששימשו את צ'כוסלובקיה. הסמל וההמנון לא עוררו בעיות. סמל צ'כוסלובקיה שילב אריה, המזוהה עם צ'כיה, וצלב כפול, המזוהה עם סלובקיה, ועם היפרדות המדינות אימצה כל אחת מהן סמל חדש הכולל רק את המאפיינים המזוהים עמה. המנון צ'כוסלובקיה הורכב אף הוא מקטע צ'כי ומקטע סלובקי, וקטעים אלה פוצלו והיו להמנון צ'כיה והמנון סלובקיה.
עם זאת, שאלת הדגל הציבה קשיים בפני צ'כיה. מאז 1990 השתמשה הרפובליקה הצ'כית בדגל בוהמיה, המזכיר במראהו את דגל פולין. לקראת הפירוק חיפשה צ'כיה דגל חדש, ובסופו של דבר, על אף ההסכם עם סלובקיה, החליטה לאמץ את דגל צ'כוסלובקיה כדגלה שלה. המהלך לא עורר התנגדות בסלובקיה, שמצדה בחרה דגל משלה.
מטבע
בסמוך לאחר הפירוק המשיך הכתר הצ'כוסלובקי לשמש כהילך החוקי בשתי המדינות. ב-8 בפברואר 1993 אימצו המדינות שני מטבעות נפרדים, הכתר הצ'כי והכתר הסלובקי. בתחילה היה ערכם זהה, אך עם הזמן שוויו של הכתר הצ'כי היה גבוה יותר, בקרוב ל-30%. בשנת 2009 הצטרפה סלובקיה לגוש האירו, בעוד שבצ'כיה ממשיך הכתר הצ'כי להיות ההילך החוקי.
שפה
אמצעי התקשורת בצ'כוסלובקיה השתמשו באופן שווה בשפות הצ'כית והסלובקית (אם כי סרטים זרים דובבו כמעט אך ורק לצ'כית). כתוצאה מכך ומהדמיון הרב בין השפות, יכלו רוב הצ'כים והסלובקים להבין איש את שפת רעהו, אף אם לא דיברו אותה. לאחר הפירוק, חדלו ערוצי הטלוויזיה הצ'כיים להשתמש בשפה הסלובקית כמעט לחלוטין, בעוד ערוצי הטלוויזיה הסלובקיים ממשיכים לשדר גם בצ'כית. משכך, לצעירים סלובקים היכרות דומה לשל הוריהם עם השפה הצ'כית, ואולם ידיעת הסלובקית בקרב הצ'כים מצטמצמת ככל שנוקפות השנים.
קווין קוסטנר
קורות חיים
קווין קוסטנר נולד בלינווד, קליפורניה שבארצות הברית. בנם השלישי של ביל קוסטנר, חשמלאי, ושל שרון ריי (לבית טדריק), עובדת סוציאלית. אחיו הבכור דן נולד ב-1950, ואח נוסף מת בלידה ב-1953. עבודת האב אילצה את המשפחה להחליף מקום מגורים באופן תדיר, ולכן קוסטנר נאלץ לעבור לבית ספר חדש מדי פעם. כנער הוא שר במקהלת הכנסייה הבפטיסטית, כתב שירה, והשתתף בחוגי כתיבה. בגיל 18 פיתח תחביב של שיט נהרות ובנה בעצמו סירת קאנו למטרה זו.
בשנת 1973 התקבל למגמת מנהל עסקים באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפולרטון. בתקופה הלימודים קוסטנר החליט לקחת שיעורי משחק, והתמיד בכך חמישה ימים בשבוע. ב-1978 סיים תואר שני בשיווק והתחתן עם חברתו ללימודים סינדי סילבה.
עם סיום הלימודים החל קוסטנר לעבוד בשיווק, אך פגישה מקרית עם שחקן הקולנוע ריצ'רד ברטון בטיסה למקסיקו שינתה את חייו. ברטון יעץ לו לעזוב הכול ולהתרכז במשחק, אם זהו הדבר שבו הוא באמת מעוניין. קוסטנר התפטר מעבודתו ועבר להוליווד. הוא עסק בעבודות מזדמנות: נהג משאית, עבד על ספינת דיג ושימש כמדריך באוטובוס לתיירים אל בתיהם של כוכבי הוליווד, עד שלבסוף הצליח להתקבל כשחקן בסרט.
קריירה
סרטו הראשון היה סרט פורנו רך שעליו התחרט אחר כך (במיוחד אחרי שהסרט יצא לאור לאקרנים שוב בשנת 1986 כשקוסטנר כבר היה מפורסם). הוא נשבע כי לא יעבוד שוב כשחקן אם זה יהיה סוג העבודה שיקבל. הוא לא שיחק במשך שש שנים, כשהוא מחכה לפריצה הגדולה. זו באה בסרט "החברים של אלכס" (1983). קוסטנר שיחק בסרט את אלכס, שלהלוויתו, לאחר שהתאבד, מגיעים שאר השחקנים. אומנם הקטעים שבהם שיחק קוצצו לבסוף מהסרט (למעט הופעה קצרצרה כגווייה בתחילת הסרט), אך הבמאי לורנס קסדן זכר אותו כשהחליט לביים את הסרט "סילברדו" (1985) והזמין אותו והקריירה שלו המריאה.
סרטיו הבולטים בשנות השמונים היו "הבלתי משוחדים" ו"שדה החלומות". הצלחתו הגדולה ביותר הייתה בשנת 1990 בסרט "רוקד עם זאבים". קווין קוסטנר היה המפיק, הבמאי והשחקן הראשי בסרט שעסק ביחסים הטעונים בין האדם הלבן לאינדיאנים במחצית השנייה של המאה ה-19. הסרט זכה להצלחה קופתית וגרף שבעה פרסי אוסקר, ביניהם לסרט הטוב ביותר ולבימוי.
ב-1991 גלם קוסטנר את דמותו של רובין הוד בסרט שובר קופות "רובין הוד נסיך הגנבים". הסרט הפך להצלחה מסחררת ונחשב לאחד הסרטים הרווחיים של אותה שנה.
מאז לא הצליח קוסטנר לשחזר את ההצלחה ומלבד הסרט "שומר הראש", נכשלו רוב הסרטים ששיחק בהם, הסרט "עולם המים", לדוגמה, בקושי כיסה את תקציבו (175 מיליון דולר).
הקריירה של קוסטנר התחדשה שוב בשנת 2000 עם השתתפותו בסרט "13 ימים". ב-2003, הוא ביים וכיכב בסרט "שטח פתוח". הסרט זכה לביקורות טובות.
ב-2012 השתתף במיני סדרה "האטפילד ומקוי" של ערוץ ההיסטוריה. הסדרה עוסקת בסכסוך האטפילד ומקוי, סכסוך המשפחות המפורסם ביותר בתולדות ארצות הברית, בו נרצחו לפחות 12 אנשים משתי המשפחות בשנים 1863–1891. קוסטנר גילם את ראש משפחת האטפילד, ויליאם אנדרסון הטפילד, לצדו של ביל פקסטון שגילם את ראש משפחת מקוי, רנדולף מקוי. על תפקידו זה זכה קוסטנר בפרס אמי, בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך לשחקן ראשי במיני-סדרה או סרט.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "מאחורי המספרים" שמבוסס על ספרה של מרגוט לי שטרלי, לצידן של השחקניות טראג'י פ. הנסון, ג'אנל מונה ואוקטביה ספנסר.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי של אהרן סורקין "המשחק הגדול", בתפקיד אביה של מולי, בגילומה של ג'סיקה צ'סטיין.
בשנת 2018 החל לככב בסדרת הטלוויזיה "ילוסטון" שהופקה על ידי רשת הטלוויזיה Paramount Network ויצרו אותה התסריטאי טיילור שרידן והמפיק ג'ון לינסון. קוסטנר מגלם את ג'ון דאטון, פטריארך ממשפחת דאטון בעלת המיליונים ובעלת "חוות ילוסטון דאטון", החווה הכי גדולה בארצות הברית הממוקמת במונטנה. קוסטנר נמנה כחלק ממפיקי הסדרה, בעוד משחקים בה לוק גריימס, וס בנטלי וקול האוזר.
חיים אישיים
לקוסטנר שלושה ילדים מאשתו הראשונה סינדי סילבה שהיה נשוי לה בשנים 1978–1994. לו גם ילד ממערכת יחסים קצרה שקיים עם שדרנית הטלוויזיה ברידג'יט רוני. ב-1996 חי במשותף עם אל מקפירסון.
בספטמבר 2004 נישא למעצבת תיקי היד כריסטין באומגרטנר הצעירה ממנו ב-20 שנה, ולהם שלושה ילדים משותפים.
במאי 2023 הודיעו הזוג על תהליך גרושין.
אריק יזראלביץ'
אריק יזראלביץ' (בצרפתית: Erik Izraelewicz; 6 בפברואר 1954 - 27 בנובמבר 2012) היה מחבר ועיתונאי יהודי צרפתי ועורך העיתון לה מונד החל משנת 2011 ועד מותו מהתקף לב בנובמבר 2012. קודם לכן שימש כעורכם של העיתונים Les Échos ו-La Tribune.
קורות חיים
הוא החל את העבודה העיתונאית בתור כתב כלכלי בעיתון L′Usine nouvelle. בשנת 1981 החל לכתוב בעבור העיתון L′Expansion. בשנת 1985 היה מהמייסדים של העיתון הכלכלי היומי La Tribune. בשנת 1986 החל לעבוד במדור הכלכלי של הלה מונד ובשנת 1989 היה לעורך הראשי של המדור. בין השנים 1993 ל-1994 היה הכתב הראשי של לה מונד בניו יורק ובשנת 1996 היה לעורך הראשי.
בשנת 2000 עזב את "לה מונד" והיה לעורך של העיתון הכלכלי היומי Les Echos והפך למנהלו בשנת 2007.
ולדיסלב ואשצ'וק
ולדיסלב ויקטורוביץ' ואשצ'וק (באוקראינית: Владислав Вікторович Ващук; נולד ב-2 בינואר 1975 בקייב) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות המגן בקבוצות דינמו קייב וצ'רנומורץ אודסה מהליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירה
ואשצ'וק החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת נוער של מועדון הכדורגל דינמו קייב. בגיל 17 עלה לקבוצה הבוגרת, אך בשנה הראשונה שותף במשחקים מעטים. בעונת 1993/1994 עלה להרכב הקבוע של הקבוצה. היה שותף להצלחמות דינמו קייב באליפות אוקראינה ובמפעלים אירופיים - בעונת 1998/1999 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר ליגת האלופות. בעונת 2002/2003 הציג ואשצ'וק רמת משחק חלשה והנהלת המועדן רמזה לו לחפש קבוצה אחרת. ואשצ'וק חתם לעונה אחת בספרטק מוסקבה הרוסית. דווקא בשורות ספרטק הציג ואשצ'וק רמת משחק גבוהה. בתום העונה שב לאוקראינה וחתם בקבוצת צ'רנומורץ אודסה.
בשנת 2005 שב ואשצ'וק לדינמו קייב וחתם ל-3 שנים. לאחר סיום החוזה, עבר ואשצ'וק לקבוצת לבוב שזה עתה עלתה לליגת העל האוקראינית. הוא שיחק במדיה חצי שנה - הקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים ונאלצה למכור את כרטיס השחקן שלו. ואשצ'וק חזר לצ'רנומורץ אודסה למשך עונה אחת. בתום עונת 2009/2010 ירדה צ'רנומורץ מליגת העל לליגת המשנה. ואשצ'וק לא רצה לשחק בליגה הנמוכה ועבר לקבוצה מהליגה העליונה - ווהלין לוצק. בשנת 2011 הודיע על פרישתו ממשחק פעיל.
נבחרת
וואשצ'וק שיחק 22 משחקים בשורות הנבחרת הצעירה של אוקראינה. בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק ואשצ'וק מאז אפריל 1996. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול. ואשצ'וק היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006. במשחק הראשון בטורניר מול נבחרת ספרד ספג כרטיס אדום על הכשלה ברחבת העונשין.לא השתתף במשחקים הבאים בשלב הבתים, בעקבות ההרחקה. בהמשך לקח חלק במשחק שמינית הגמר מול נבחרת שווייץ. במשחק רבע הגמר מול נבחרת איטליה נכנס ואשצ'וק כמחליף במחצית השנייה.
עינאב
עינאב (בערבית: عيناب)  היא עיירה בנפת עאליי במערב הר הלבנון שבצפון לבנון. היא צופה לעיר ביירות ונמצאת במרחק של 25 קילומטר ממנה.
היסטוריה
העיירה הוקמה בשנת 1910 ואחת הראשונה בנפת עאליי.
עינאב מזוהה כעיירה בה בוצעו קרבות רבים ברבות השנים. בזמן מלחמת האזרחים הראשונה בלבנון בשנת 1958 נלחמו על שליטה בעיירה הכוחות הדרוזים בראשות כמאל ג'ונבלאט מול הממשל הלבנוני. בזמן מלחמת לבנון הראשונה כוחות חטיבת הצנחנים נלחמו באזור כנגד כוחות סוריים, הכוחות הדרוזים של המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית והפלנגות הנוצריות.
במרץ 1989, חיל האוויר הישראלי תקף בית ספר בעיירה במהלך פעולה נגד בסיס של החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין באזור שלמאן. בפעולה נהרגו 3 אנשים ונפצעו 22 תלמידי בית הספר. מאוחר יותר באותה שנה צה"ל תקף שוב בעקבות שיגורי רקטות לעבר צפון ישראל.
The Witcher 3: Wild Hunt
The Witcher 3: Wild Hunt (בפולנית: Wiedźmin 3: Dziki Gon; בתרגום חופשי לעברית: המכשף 3: ציידי הפרא) הוא משחק וידאו מסוגת התפקידים-הרפתקאות-פעולה מגוף שלישי בעל עולם פתוח שפותח והופץ על ידי חברת CD Projekt RED הפולנית. המשחק הוכרז בפברואר 2013 ויצא לאור לפלטפורמות Microsoft Windows, PlayStation 4 ו-Xbox One ב-19 במאי 2015, לקונסולת המשחקים Nintendo Switch ב-15 באוקטובר 2019 ועתיד לצאת לקונסולות המשחקים PlayStation 5 ו-Xbox Series X/S ב-14 בדצמבר 2022. המשחק הוא השלישי בטרילוגיית The Witcher וההמשך למשחקים The Witcher ו-The Witcher 2: Assassins of Kings ומבוסס על סדרת ספרים בעלת אותו שם שנכתבה על ידי הסופר הפולני אנדז'יי סאפקובסקי, אבל עלילת המשחק מתרחשת לאחר עלילת הספרים.
המשחק משוחק מנקודת מבט של גוף שלישי. השחקן נכנס לנעליו של הפרוטגוניסט גראלט מריוויה (באנגלית: Geralt of Rivia), מכשף (באנגלית: Witcher, בפולנית: Wiedźmin; קרי: וויֵדמִין) אשר נמצא במסע ארוך דרך האדמות של ממלכות הצפון, כאשר נודע לו כי בתו המאומצת - סירי - חזרה לעולמו, ונתונה לאיום מצד כוח אפל ורב-עוצמה הידוע בשם "ציידי הפרא" (Wild Hunt). השחקן נלחם כנגד הסכנות בעולם בעזרת חרבות וקסמים, בעודו מתקשר עם ה-NPC בעולם ומשלים משימות צד ומשימות ראשיות. השחקן לרוב נע רגלית, ולמרחקים גדולים נע באמצעות רכיבה על סוסתו של גארלט - רואץ'.
משחקיות
בעודו דומה למשחקים הקודמים, Wild Hunt השתפר ממספר היבטים בהשוואה למשחקים הקודמים. מערכת הקרב סובבת סביב מערכת משחק תפקידים-פעולה לצד שימוש בקסמים. מערכת הלחימה חודשה רבות ביחס למשחקים הקודמים. Wild Hunt הציג מספר מכניקות חדשות, ביניהם "Witcher-sense", לחימה על גבי סוס, שחייה מתחת למים ושימוש בקשת מוצלבת. בנוסף לכך, גראלט יכול לקפוץ, לטפס ולנתר מעל מכשולים קטנים. מכניקת הטיפוס תוארה שהיא "לא בדיוק" כמו Assassin's Creed אלא. אפשרות יצירת פריטים ורקיחת שיקויים קיימת, כמו במשחקים הקודמים, אלא שהיא שונתה מהמערכת שקיימת ב-The Witcher 2. חמשת סימני המכשף (Witcher signs) חזרו, אך לכל אחד מהם יש צורה חלופית שניתן להשתמש בה. השחקן יכול לבנות את דמותו מתוך שלושה היבטים: לחימה, קסם ואלכימיה.
המשחק מציעה מערכת בינה מלאכותית מתקדמת וסביבות דינמיות. מערכת היום-לילה משפיעה על מפלצות מסוימות ועל כוחן, בדומה ליצור המיתולוגי אדם זאב שמקבל את כוחו בליל ירח מלא. המשחק גם כולל מערכת זקן דינמית שבה הזקן של גראלט גודל בעודו מסתובב בעולם. סירי, לוחמת חרב יוצאת דופן עם כוחות מיתולוגיים שהופיעה בסאגת ספרי "המכשף", היא דמות שניתן לשחק בה במהלך המשחק. גוונט (באנגלית: Gwent) הוא משחק קלפים מסוג משחקי צבירה שניתן לשחק בתוך המשחק והמחליף של משחקי הקוביות מהכותרים הקודמים.
רקע
The Witcher 3: Wild Hunt מסכם את סיפורו של המכשף גארלט מריוויה, הפרוטגוניסט של הסדרה, סיפור שעד כה כוסה בשני המשחקים הקודמים בטרילוגיה. בהמשך ל-The Witcher 2, אלה שהיו צריכים את גראלט נעלמו. גארלט מנסה להמשיך הלאה עם חייו, יוצא למשימה חדשה ואישית בעוד סדר העולם עצמו הולך להשתנות.
סיפור
The Witcher 3: Wild Hunt ממשיך ישירות את האירועים מ-The Witcher 2: Assassin of Kings. המשחק מתחיל בכך שגארלט, המכשף ("וויטצ'ר") וגיבור הסדרה, חולם על קאר מורהן (Kaer Morhen), בית ספר למכשפים שעומד בשיממונו. הקוסמת ינפר מוונגרברג, אהובתו של גראלט, פונה אליו שהיא מפחדת לגבי בתו המאומצת סירי, מכשפה צעירה באימונים וביתם המאומצת, שמתאמנת ללא רשות. גארלט מוצא את סירי ומחזיר אותה בחזרה לווזימיר, המורה שלה. למרות זאת, ה-Wild Hunt (בתרגום חופשי: ציידי הפרא), צבא רפאים שרק הופעתם מסמנת את תחילת סוף העולם, חוטפים את סירי. גארלט מתעורר ומבין כי הוא רק חלם חלום רע והוא עדיין במסע חיפושים כדי למצוא את יניפר, ביחד עם המאסטר שלו ווזימיר (Vesemir).
בעודו מחפש את ינפר בכפר קטן של ממלכת טמיריה בשם "וואייט אורצ'ארד", גארלט נפגש עם הקצין האחראי על הכפב, נילפגארדאי בשם פיטר סהאר גווינלו, שמציע לו חוזה שבמסגרתו על גארלט להרוג גריפין שמאיים על תושבי הכפר, תמורת מסירת מיקומה של ינפר. ינפר מוצאת את גארלט ווזימיר לאחר אירוע אלים בפונדק ומספרת לגארלט על אֶמְהִר וָאַר אֶמֶרִיס (Emhyr var Emeris), קיסר אימפריית נילפגארד שזימן אותו לווזימה, בירת ממלכִת טמריה הכבושה בידי אימפריית נילפגארד. בדרכם לווזימה, גארלט ויניפר נתקלים במארב של חיילים מ"ציידי הפרא" אך ינפר מצליחה להוציא אותה ואת גארלט בשלום על ידי טלפורטציה. בווזימה, אמהר מצווה על גארלט למצוא את ביתו הביולוגית, סִירִילַה "סִירִי" פִיאוֹנַה אֱלֶן רִיאָנוֹן (Cirilla "Ciri" Fiona Elen Riannon), שחזרה ביחד עם "ציידי הפרא", צבא הרפאים שנחוש לתפוס אותה ולהשתמש בכוחות "הדם הקדמון" שלה.
בוולן, גארלט מגלה כי המרגל הנילפארדי שהיה אמור ליצור קשר איתו, עונה למוות על ידי ציידי הפרא. מכתבי המרגל מובילים אותו לפִילִיפּ סְטֱרֶנְגֶ'ר, אשר ידוע בכינוי "הברון המגואל", שנותן לגארלט משימה למצוא את אשתו וביתו בתמורה למידע על סירי. לאחר שגארלט למד שהברון התעלל באשתו והתמודד עם גופת הילד המת של הברון, החיפוש מוביל אותו לדייג שראה את האישה נלקחת על ידי שד בעוד שהבת ברחה לאוקסנפורט (Oxenfurt). גארלט פוגש בקירה מץ (Keira Metz), קוסמת ומכרית ותיקה שמובילה אותו לשלוש ישויות עתיקות יומין הנקראות "גבירות היער" (Ladies of the Wood) באזור הקרוי "קרוקבאג בוג" (Crookback Bog, בתרגום חופשי: ביצת הגיבן) לאחר שברח מהצייד במעבדה אלפית עתיקה. גארלט פוגש את "גראן" (Gran) שמטפלת בילדים יתומים, שמפגישה בין גארלט לגבירות. הגבירות נותנות לגארלט משימה שבה על גארלט להתמודד עם "הולוק הלוחש" (Whispering Hollock) בתמורה למידע על מיקומה של סירי. גארלט לומד ש"גראן" היא בעצם אנה, אשתו של הברון, וגבירות היער מחזיקות אותה בתור בת ערובה. בנוסף בוולן, גארלט יכול להיפגש עם לת'או (Letho) מהמשחק הקודם (אם השחקן לא הרג אותו ב-The Witcher 2), לנקות מגדל מקולל בשביל קירה ולעזור לברון לשחרר את אשתו מגבירות היער מה שמוביל לתוצאות שונות שנקבעות על ידי דרך ההתמודדות של גארלט כנגד הולוק הלוחש.
בנוביגרד, גארלט פוגש את טריס מריגולד (Triss Merigold), קוסמת ומכרה ותיקה, שמורה לו לפגוש את האוניירומנסרית קורין טִילִי (Corinne Tilly), שיכולה לפרש חלומות. קורין מובילה אותו להורסאן ג'וניור (Whoreson Junior, בתרגום חופשי: "בנזונה" הבן), אחת מארבעת מנהיגי העולם התחתון של העיר נוביגרד ולמסע הצלת דנדליון (Dandelion), מכר ותיק, שנתפס לאחר שוד שנכשל. גארלט מוצא את "בנזונה" בעזרת סִיגִיסְמוּנְד דִיקְסֶטְרַה (Sigismund Djikstra) והמלך רָדוֹבִיד ה-5 "הקשוח" (Radovid V "The Stern") מושל ממלכת רדניה (Redania), שהשתמש בבנזונה ג'וניור בתור מרגל בנוביגרד. גארלט וחברו זוֹלְטַן צִ'יוָי (Zoltan Chivay) מחלצים את דנדוליין מציידי המכשפות בעזרתו של מחליף-צורות בשם דוּדוּ (Dudu) ובעזרת פְּרִיסִילַה (Priscilla), מחזאית ומושאת אהבתו של דנדוליין. בנוסף בנוביגרד, גארלט יכול לעזור לטריס להבריח את הקוסמים והקוסמות מהעיר (ויכול להוביל לרומן איתה), לעזור לדנדוליין עם הפתיחת הקברט שלו, להתמודד עם רוצח סדרתי שתקף וכמעט רצח את פריסילה וכן לעזור במשימת התנקשות בחיי המלך רדוביד ביחד עם דיקסטרה, ורנון רוץ' (Vernon Roche), ווס (Ves) וט'אלר (Thaler).
גראלט חוזר לאחוזה של הברון המגואל ומוציא את "אומה" משם, ומתברר כי צורתו המעוותת היא תוצאה של קללה שהוטלה עליו וכי ייתכן שהאדם הלכוד בתוך הגוף המעוות הוא לא אחר מאשר סירי. הם מחליטים לקחת את היצור לקאר מורהן (אותו המבצר מתחילת המשחק, שבו התקיים בית הספר למכשפים שגראלט משתייך אליו) כדי להסיר ממנו את הקללה. ייניפר, גראלט וחבריו המכשפים הסירו את הקללה בהצלחה רק כדי לגלות שהיצור הוא לא אדם אלא עלף בשם אוולאך'. אוולאך' מגלה להם כי לאחר שציידי הפרא תקפו בלוטופן הוא שיגר אותה לאי מסתורי בארכיפלג בשם "אי הערפלים" שם סירי יכלה להתחבא בבטחה מפני ציידי הפרא. גראלט מחליט להגיע לשם ולהציל אותה אך הוא מבין שהיא תמשוך איתה את ציידי הפרא לכל מקום שהיא תגיע אליו. לכן גראלט מחליט להביא אותה לקאר מורהן ולאסוף חבורה של אנשים מבעלי בריתו כדי להיערך כנגד ציידי הפרא. לאחר שהוא מגייס את בעלי בריתו בהצלחה הוא מטייל לאי הערפלים שם הוא מוצא את סירי, מחוסרת הכרה, בתוך בית ששייך לננסים שעזרו להחביא ולשמור עליה. לאחר שסירי מתעוררת היא מגלה למה ציידי הפרא מחפשים אותה: אראדין, מלך ציידי הפרא, הוא עלף שעולמו המקורי נחרב בידי אסון שידוע בשם "הקיפאון הלבן" ולכן הוא נחוש בדעתו להשתמש בכוחה של סירי כדי לכבוש את העולם הנוכחי, אליו הוא הגיע. גראלט ביחד עם סירי ובעלי בריתו מתאספים בקאר מורהן שם מתחולל קרב איתנים בין גראלט ובעלי בריתו לבין צבא חיילי האופל והמפלצות של ציידי הפרא. במהלך הקרב אראדין מתערב ושולח את אילמרית', עלף והגנרל של צבא ציידי הפרא, לתפוס את סירי. ויזימיר מנסה להילחם נגדו כדי להציל את סירי אך אילמרית' קוטל אותו באכזריות, מה שמעורר את כוחותיה הרדומים של סירי שפורצים ללא שליטה ומצליחים להרחיק את אראדין וציידי הפרא מהאזור, ובכך הקרב מסתיים בתבוסת ציידי הפרא. בסופו של דבר אוולאך' מצליח להשיג שליטה בכוח המתפרץ של סירי לפני שהיא תהרוס את כל האזור. בסופו של דבר החבורה עורכת הלווייה לויזימיר שם הם שורפים את גופתו לאות כבוד.
כנקמה, גראלט וסירי מגיעים לוולן שם הם מחליטים לקטול את אילמרית' ו"גבירות היער" - שלוש המכשפות שכרתו ברית עם ציידי הפרא. גראלט מחסל את אילמרית', וסירי נשלחת לטפל בגבירות שם היא מצליחה לחסל את כולן פרט לאחת: וויבס (Weavess, תרגום חופשי: הטווה) שעל סף מוות היא מצליחה להפוך ללהקת עורבים ולגנוב את התליון של ויזימיר. גראלט וסירי בנוסף לכך עוזרים לטריס וייניפר להקים מחדש את "לשכת הקוסמות" כדי להוות כוח נוסף נגד ציידי הפרא. גראלט בנוסף לכך לומד גם על "אבן השמש" המוחבאת בסקליגה שבעזרתה הוא יוכל לפתות את אראדין וציידי הפרא לתוך מלכודת. גראלט בנוסף לכך יכול לעזור לדיקסטרה ולרוץ׳ להתנקש בחייו של המלך רדוביד, ולאחר מכן להחליט באיזה צד הוא בוחר בסכסוך בין דיקסטרה לרוץ'; תוצאותיו יקבעו מי ימשול בסופו של דבר בנוביגרד ובממלכת הצפון. בעזרת פיליפה אליהארט, קוסמת עיוורת שגראלט שחרר מצפורניו של רדוביד (והיא זאת שהרגה אותו אם גראלט החליט לעזור להתנקש בחייו), הוא מוצא את אבן השמש וביחד הם מחליטים להתאסף באי "אונדויק" בארכיפלג סקליג'ה לקרב המכריע כנגד ציידי הפרא.
על האי, אוולאך' משתמש באבן השמש מה שמושך לשם את ציידי הפרא שתוקפים בכל העוצמה והקוסמות מונעות מציידי הפרא לברוח. סירי וגראלט נלחמים ומביסים את קאראנת'יר, עלף גם כן והקוסם הבכיר של ציידי הפרא, ולאחר תבוסתו גראלט ממשיך לדו-קרב מכריע כנגד אראדין שם הוא נלחם ומביס אותו. לפני מותו, אראדין מזהיר את גראלט מפני כוונותיו הלא כשרות של אוולאך' וכי בכוונתו להביא לעולם את "הקיפאון הלבן" ולהביא לקץ כל הזמנים. ה"קיפאון הלבן" מגיע ומתחיל להחריב את האי כאשר גראלט וייניפר מגיעים למגדל מבודד ששם מסתבר כי אוולאך' פתח שער שממנו ה"קיפאון הלבן" מגיע. לפני שגראלט מתעמת עם אוולאך', סירי מגיעה ומתברר שהכל היה רעיון שלה כדי שהיא תיכנס דרך השער ותוכל לעצור בכוחותיה את האסון הממשמש ובא. לאחר ויכוח גראלט בסופו של דבר מסכים וסירי נכנסת בשער, והאסון מפסיק.
מה שיקרה לאחר מכן תלוי בבחירות של גראלט במהלך המשחק:
פיתוח
המשחק הוכרז רשמית במגזין "Game Informer" ב-4 בפברואר 2013, עם תאריך יציאה מתוכנן ל-2014 לפלטפורמת המחשב האישי ו-"לכל הפלטפורמות לשוק הגבוה". מאוחר יותר, התבררה הכוונה של "כל הפלטפורמות לשוק הגבוה" - הכוונה ל-PlayStation 4 ב-21 בפברואר 2013 ו-Xbox One ב-10 ביוני 2013. לפי מידע רשמי מחברת מיקרוסופט, The Witcher 3 לא היה אמור להיות זמין ל-Xbox One בפולין, המדינה שבה המשחק פותח. למרות זאת, ההגבלה האזורית הוסרה מה-Xbox One.
ב-11 במרץ 2014, הוכרז כי תאריך יציאת המשחק ידחה מסתיו 2014 לפברואר 2015. על פי הכרזה רשמית שפרסם הצוות המפתח של המשחק, הם הצליחו ליצור מה שמרמז שהצוות סיים לעבוד על משחק הבסיס והעלילה הראשית. אף על פי כן, ההכרזה גם מצטטת את הסיבה מדוע המשחק נדחה - כוונון ידני של פריטים רבים ובדיקות יסודיות של המוצר הגמור כדי לעמוד בסטנדרט האיכות שצוות הפיתוח הציב. ב-8 בדצמבר 2014, תאריך היציאה נקבע סופית ל-19 במאי 2015.
ב-16 באפריל 2015, CD Projekt RED אישרה כי מצבו של הפרויקט הוא רשמית "זהב" (מוכן להפצה).
התקציב שניתן לפיתוח המשחק הוא 306 מיליון זלוטי.
מנוע המשחק
The Witcher 3: Wild Hunt פועל על מנוע REDengine 3 שפותח על ידי CD Projekt RED ונועד למשחקי תפקידים לא ליניארים שמתרחשים בעולם פתוח נרחב. המנוע אמור לעזור למנוע ממפתחי המשחק ליצור פשרות, כמו בכותרים הקודמים ובכך לאפשר להם ליצור. בדומה לכותרים הקודמים בסדרה, לשחקנים מוצג סיפור מורכב בעל בחירות מרובות שכל אחת מהן נושאת השלכות.
מנוע ה-REDengine 3 מאפשר קיום קו עלילה מורכב מבלי להקריב את העיצוב של העולם הווירטואלי.
הוצאה לאור
ב-21 במאי 2015 CD Projekt RED שחררה את הפאץ' 1.03 למחשב האישי אשר כולל שיפורים וויזואלים, תיקוני באגים ושיפור ביצועים.
ב-19 ביולי 2015 החברה שחררה את הפאץ' 1.07 לקונסולות ולמחשב האישי אשר כלל תיקוני באגים רבים, תזוזה חדשה לגראלט, מחסן לאחסון דברים, קטגוריה נפרדת לספרים בתיק, רשימה של כל ה-DLC המותקנים בתפריט הראשי, שינויים בתפריט הגרפיקה - הוספת אפשרות לשינוי ה-HairWorks של Nvidia ושיפורים נוספים.
ב-22 באוקטובר 2015 שוחרר הפאץ' 1.11 לקונסולות ולמחשב שמתקן באגים שונים בעיקר בחבילת ההרחבה Hearts of Stone.
ב-11 בינואר 2016 שוחרר פאץ' 1.12 שכולל תיקונים רבים.
חבילות הרחבה
ב-7 באפריל 2015 CD Projekt RED הכריזה על שתי חבילות הרחבה בתשלום למשחק. ההרחבה הראשונה, Hearts of Stone שוחררה ב-13 באוקטובר 2015 וההרחבה השנייה, Blood and Wine שוחררה ב-31 במאי 2016.
חבילת ההרחבה החינמית
ב-6 בנובמבר 2014, CD Projekt RED הכריזה על "תוכנית ה-DLC החינמיים", שבו ישוחררו 16 תוספות (DLC) בחינם, כל שבוע שחרור של DLC חדש. שני ה-DLC הראשונים יצאו ב-19 במאי 2015 - תאריך יציאת המשחק.
רוב ה-DLC היו סקינים לדמויות ולחפצים, פריטים חדשים ומשימות צד. בנוסף נוסף מצב משחק חדש שמאפשר לייבא את הדמות מן המשחק הישן.
Hearts of Stone
חבילת ההרחבה יצאה ב-13 באוקטובר 2015 לכלל, ומציעה קו עלילה חדש, אזורים חדשים בVelen ובNovigrad, חפצים חדשים ושלל פעילויות. בנוסף לכך, גראלט יכול לשדרג את כלי נשקו ושריונותיו באמצעות רונות עתיקות אותם הוא משיג במשימה מיוחדת.