cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טאר נילג'ירי
מצב
הטאר הנילג'ירי מסווג על ידי IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה חמורה במספריו במהלך המאה ה-19, ובשל העובדה שטווח התפוצה הכולל שלו כיום מהווה עשירית בלבד מטווח התפוצה ההיסטורי שלו.
איומים
מגמת האוכלוסייה הכללית בירידה. האיומים העיקריים עליו הם אובדן בית גידול למטרות חקלאות, תחרות עם בעלי חיים מקומיים, התפשטות של צמחים פולשניים המשמידים את צמחי התזונה שלו, וציד לא חוקי לבשר ופוחלצים. האוכלוסיות של הטארים קטנות ומבודדות, מה שהופך אותם לפגיעים להכחדות מקומיות.
שימור
הטאר הנילג'ירי גדל במספריו בעשורים האחרונים הודות לשמירה קפדנית בתוך אחד הפארקים הלאומיים היעילים ביותר של הודו - "הפארק הלאומי אראויקולאם" שהוקם בשנת 1978 ומכסה כ-97 קילומטרים רבועים. האזור הוכרז כמקלט לחיות בשנת 1975 ובהמשך קיבל מעמד של פארק לאומי בשל החשיבות של שמירה על אזור זה. במפקד משנת 2003 של הפארק נמנו כ-750 פרטים. שמורה נוספת המחזיקה למעלה מ-300 פרטים היא בגבעות הדשא של אנאמלאיה. בעוד שבאזורים אלו העתיד של הטאר בטוח יחסית, במקומות אחרים במעברים של הרי גהט האוכלוסיות דווקא נמצאות במגמת ירידה מתמדת, כדוגמת שמורת מוקורטי שבהרי נילג'ירי שמחזיקה כעת 75–100 פרטים לעומת 400 בעבר. מרבית השמורות כיום מחזיקות במספרים קטנים למדי: שמורת סירוואני הילס - 20 פרטים, שמורת העמק השקט - 30 פרטים, שמורת נליאמפאטי - 30 פרטים, שמורת לפלני הילס - 60 פרטים, שמורת אליוואל מאלה - 60 פרטים, שמורת וולאקאלטרי - 70 פרטים, שמורת מובאליאר הילס - 70 פרטים, שמורת אשאמבו - 90 פרטים, הרי היגהאווי - 100 פרטים, המורדות המזרחיים של אנאמלאיה - 125 פרטים והפארק הלאומי סוואמימאלה - 130 פרטים.
בתור בעל חיים אנדמי הטאר הנילג'ירי מוגן באופן מלא על ידי חוק חיות הבר של הודו משנת 1972, אם כי ההגנה נאכפת רק לעיתים נדירות. מחלקת הייעור של טמיל נאדו פועלת להסרת שיחים ועשבים פולשניים סביב הפארקים הלאומיים בתחומה, ומלבדה ישנם גם מוסדות נוספים הפועלים לקידום השימור של הטאר כדוגמת: אגודת חיות הבר של נילג'ירי, אגודת חיות הבר של מחוז ראמנד, מכון המחקר יער קראלה, החברה להיסטוריית הטבע של בומביי, מכון חיות הבר של הודו ועוד.
האוכלוסייה העולמית נאמדה בשנת 1980 סביבות 2,500-2,000 פרטים, אך אומדנים אחרונים משנת 2008 מדווחים על מספרים סביבות 2,000-1800 פרטים.
חיים אביב
חיים אביב (1940 – 13 בנובמבר 2021) היה מדען ישראלי, שעסק בתחום הביולוגיה המולקולרית, והיה אחראי במידה רבה לאופיה של תעשיית הביוטכנולוגיה הישראלית, בשל פעילותו הענפה בתחום זה החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 ועד למותו. שימש יושב ראש הוועדה הלאומית לביוטכנולוגיה וועדות אחרות בנושא שהמליצו לממשלת ישראל לקידום הביוטכנולוגיה בישראל.
קורות חיים והשכלה
חיים אביב (לבית גרינשפן) נולד ב-1940 ברומניה (אראד), ועלה לישראל בגיל עשר. נעוריו עברו עליו ברחובות, שם הוא התגורר גם בבגרותו. בזמן שירותו הצבאי בנח"ל ובקיבוץ, פיתח עניין בתחום החקלאות. לאחר שהשלים לימודים לתואר שני בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות, החל בלימודי דוקטורט במכון ויצמן למדע. בתחילה התעניין אצל פרופ' עזרא גלון באפשרות להתמחות בחקר הצמחים, אך עד מהרה מצא עצמו במעבדתו של פרופ' דוד אלסון, ועסק בביולוגיה המולקולרית. בשנת 1970 השלים אביב את עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בסינתזה של חלבונים, בהנחיית הפרופסורים דוד אלסון, עדה זמיר ומישל רבל. לאחר מכן נסע למכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית (NIH) לשם התמחות פוסט-דוקטורטית. בשנת 1973 חזר למכון ויצמן כחוקר בכיר, ובסוף שנות השמונים הועלה לדרגת פרופסור חבר.
עבודתו המדעית
במהלך שהותו במכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית (NIH), עסק אביב במחקר בנושא תהליכים מולקולריים הקשורים להתמיינות תאים, בקרה על ייצור המוגלובין ובקרה על ייצור נוגדנים, בהנחייתו של פרופ' פיליפ לידר (Philip Leder). עבודה זו פורסמה בסדרת מאמרים, שחלקם היו מהמצוטטים ביותר בתחום הביולוגיה המולקולרית במשך עשרות שנים.
בסוף שנות ה-70 החל אביב לעסוק במחקר שימושי של הנדסה גנטית, והנדס חיידק שבו הושתל גן של הורמון גדילה לבקר (bovine growth hormone). התהליך אשר פיתח, עליו נרשם פטנט, משמש לייצור תעשייתי של הורמון גדילה לצורך הגברת תנובת חלב בפרות. הורמון גדילה לבקר נמצא היום בשימוש רחב בתעשיית החלב.
קידום תחום הביוטכנולוגיה
ב-1980 יזם אביב את הקמת חברת "ביוטכנולוגיה כללית בע"מ", החברה הראשונה בישראל שעסקה בהנדסה גנטית, וזאת בעידודם של פרופ' אפרים קציר ופרופסור מיכאל סלע. קבוצת המשקיעים בחברה כללה את פרד אדלר, דן טולקובסקי ועוזיה גליל. פרופסור מריאן גורצקי מונה למנהל המחקר והפיתוח של החברה בהתהוותה.
לאחר פרישתו מניהול חברת "ביוטכנולוגיה כללית בע"מ", הקים אביב את דיאטק בע"מ שעסקה בדיאגנוסטיקה רפואית, ואת חברת פארמוס שאותה הוא ניהל. חברת פארמוס עסקה בתחילה בפיתוח תרופות עיניים, אך התפרסמה בעיקר כשעסקה בפיתוח תרופה חדשנית המבוססת על החומר הפעיל של קנאביס (קנבינואידים), פרי המצאתו של פרופ' רפאל משולם מהאוניברסיטה העברית. התרופה יועדה לטיפול בפגיעות ראש חמורות. למרות תוצאות מבטיחות בניסויים הראשוניים, בניסוי הקליני המכריע (שלב 3) שנערך בהיקף גדול, התרופה לא עמדה בציפיות. חוסר ההצלחה של התרופה, בניגוד לציפיות הגבוהות שהיו ממנה, עוררה הדים רבים בקרב המשקיעים ובתקשורת. עם זאת, הניסוי הקליני בתרופה היה הגדול ביותר שנערך בעולם עד היום בתחום פגיעות הראש. פגיעות ראש חמורות, בעיקר כתוצאה מתאונות דרכים, מהוות עד היום אתגר טיפולי וחסר טיפול תרופתי הולם. בשנת 2007 עזב אביב את תפקיד מנכ"ל החברה.
בשנת 2000 ייסד אביב את חברת פרדיקס, יחד עם ד"ר סילביה נוימן וד"ר אורן בקר. החברה עסקה בפיתוח תרופות בעזרת כלי מחשוב מתוחכמים, הכוללים אלגוריתמים תלת־ממדיים פרי המצאותיו של ד"ר אורן בקר.
נכון ל-2011 השקיע אביב את עיקר מרצו בחברת "הרבמד" כיו"ר וכבעל מניות עיקרי. חברת הרבמד עוסקת בתחום מוצרי מזון תומכי בריאות. המוצרים מוגשים בצורה של חטיפים ומשקאות.
בין המלצותיו העיקריות היו הקמת חברות השקעה ייעודיות בסיוע מקורות מימון ממשלתיים.
נפטר ב-13 בנובמבר 2021.
אלכסנדר ווצ'נוביץ'
אלכסנדר ווצ'נוביץ' (בגרמנית: Aleksandar Vucenovic; נולד ב-10 באוקטובר 1997 בסנקט פלטן שבאוסטריה) הוא כדורגלן אוסטרי-סרבי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אנוסיס נאון פאראלימני מליגת העל הקפריסאית.
קריירת מועדונים
ווצ'נוביץ' גדל במחלקות הנוער של וילהלמסבורג וסנקט פלטן. בשנת 2015 החל לשחק בקבוצת המילואים של סנקט פלטן. ב-25 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד וולפסברג במסגרת המחזור ה-35 בבונדסליגה האוסטרית לעונת. בסך הכל ערך 16 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-20 בפברואר 2020 חתם ווצ'נוביץ' בסרד מליגת העל הסלובקית. הוא ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-25 במרץ 2021 חתם ווצ'נוביץ' בהאקה מליגת העל הפינית. הוא ערך 19 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-31 בינואר 2022 חתם ווצ'נוביץ' על עד לתום עונת בז'לייזניצ'אר סרייבו מליגת העל של בוסניה והרצגובינה.
ב-22 באוגוסט 2022 חתם ווצ'נוביץ' באנוסיס נאון פאראלימני מליגת העל הקפריסאית.
בוק ואן בלרק
לואי אנדריס פפלר (באפריקאנס: Louis Andries Pepler; נולד ב-30 במרץ 1978) הידוע בשם הבמה שלו בוק ואן בלרק (באפירקאנס: Bok van Blerk) הוא מוזיקאי ושחקן אפריקאנר שהתפרסם בשנת 2006 עם השיר "דה לה ריי" שכתב ביחד עם שון אלזה ויאן וורסטר.
ביוגרפיה
פפלר למד בבית הספר היסודי מנלופארק בפרטוריה ובבית הספר התיכון די וילגרס. לאחר לימודיו הוא עבד מחוץ לדרום אפריקה.
במרץ 2006 הוציאו בוק ואן בלרק והמוסיז את האלבום Jy praat nog steeds my taal (אתה עדיין מדבר בשפה שלי). אותו אלבום יצא מחדש באוקטובר 2006 בשם דה לה ריי אבל רק עם שמו של בוק ואן בלרק. לטענת ואן בלרק "המוסיז" הוסרו משום שהזמרת, טניה ואן גראן, הייתה עסוקה מדי בדוגמנות. את ואן בלרק מלווים ז'קו מאן (ומדי פעם מאני ואן נייקרק) בגיטרה המובילה, פרנסואה קוטזי בגיטרת בס, ונתן סמיט בתופים.
ב־2010 זכה בפרס המוזיקה של דרום אפריקה.
משנת 2011 התחיל להשתתף כשחקן בסרטים.
מחלוקת "דה לה ריי"
ב־2006 שחרר פפלר את שירו דה לה ריי. השיר עוסק בגנרל הבורי קוס דה לה ריי ומספר על תלאות מלחמת הבורים. השיר עצמו מלאה בלאומנות אפריקאנרית וזכה למעמד של שיר לאומי בקרב האוכלוסייה האפריקאנרית אבל הוא אינו מכיל שום כל מסר גזעני כפי האוכלוסייה השחורה בדרום אפריקה. השיר זכה למעמד מיוחד בקרב חוגים לאומניים בקרב האפריקאנרים ועקב כך מחלוקת התפתחה סביב השיר.
ב־6 בפברואר 2007 פרסם המחלקה לאמנות ותרבות בדרום אפריקה הצהרה על השיר דה לה ריי של בוק ואן בלרק. ההצהרה נבעה עקב הפופולריות שלו בחוגי הימין שם התפרש כקריאה למאבק מזוין. בקונצרטים של ואן בוק ואן בלרק, במיוחד כאשר שר את השיר דה לה ריי, כמה מהצופים הניפו את דגל הישן של דרום אפריקה ואת וירקלור. במאמר בירחון הויסחרוט ביקש המגזין מהשר פאלו ג'ורדן להגיב על השיר ועל המסר שכביכול נקרא בו. בהצהרה, הביע המשרד את חששו כי השיר יכול להיחטף על ידי גורמים ימניים, אך איחל לזמר כל טוב עם השיר. השר גם קובע כי אין לו שום בעיה עם מחאה או התגייסות של אופוזיציה, כל עוד היא מתקיימת במסגרת החוק.
פפלר עצמו אומר שהוא לא מזדהה עם הדגל הישן וכי הוא לא רוצה להיות משויך אליו. עם זאת, הוא תומך בשימוש בשפת האפריקאנס, והוא סירב להשתתף בתוכנית הרדיו קונצרט המוזיקה של הייוולד בתחנת הרדיו 94.7 בשל מדיניות תחנת שלא להשמיע מוזיקה אפריקאנרית. הוא גם מבהיר כי אינו מסכים עם הבורמאח וכי אינו מאמין שאלימות היא פתרון לבעיות של אפריקאנרים ומציין כי הגנרל דה לה ריי היה בעד שלום. קוס קומבויס, כדי להגן על פפלר מהאשמה בגזענות, מציין כי שיר הרוגבי של בוק ואן בלרק עוסק בשחקן הרוגבי השחור, בריאן הבנה.
כדי למנוע תביעת והתערבות ממשלתית נאלץ בוק להדפיס על אריזת אלבומו השני, אפריקאנארהרט את המילים; "אפריקאנארהרט אינו שיר הקורא לכל צורה של מהפכה או התקוממות. השיר מגיע מן המחרוזת 'Ons vir Jou' (כולנו בשבילך), וכל מה שאנחנו רוצים לומר הוא שהאפריקנר גם שפך דם בזמן שבנה את דרום אפריקה. אם נכבד את כל התרבויות ואת ההיסטוריה שלהן, נוכל יחד להפוך את המדינה הזו לחזקה יותר."
דיסקוגרפיה
השמות בעברית הם תרגום מאפריקאנס ואינם שמות רשמיים.
פילמוגרפיה
השמות בעברית הם תרגום מאפריקאנס ואינם שמות רשמיים.
פים פם פה
פים פם פה היא קלטת ילדים רבת מכר, שהופקה על ידי "MCI" ויצאה בשנת 1999 על גבי קלטות וידאו. בפברואר 2002, הקלטת יצאה ב-DVD, ובהמשך עובדה להצגת ילדים. כמו כן שיריה יצאו לאור באלבום פסקול.
בעקבות הצלחת הקלטת, בשנת 2002 יצאה לאור הפקת המשך בשם "פים פם פה - בארמון הקסמים".
תקציר העלילה
פים פם הוא ענק טוב לב, אשר משעשע את הילדים בשירים וסיפורים על אגדות מפורסמות.
ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה
ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה (רוסית: Николай Александрович Романов) (20 בספטמבר 1843 - 24 באפריל 1865), היה בנו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, והיה אמור לרשת אחריו את הכתר, אולם מת בצעירותו כתוצאה מדלקת קרום המוח.
ביוגרפיה
ניקולאי נולד ב-20 בספטמבר 1843 בארמון אלכסנדר בצארסקויה סלו, לאלכסנדר, נסיך הכתר של רוסיה ומריה, נסיכת הסן, בתם של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ווילהלמינה, נסיכת באדן. בשנת 1855 בהיותו בן 12 מת סבו ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, ואביו עלה לשלטון כאלכסנדר השני, קיסר רוסיה.
בשנת 1864 התארס ניקולאי עם דאגמאר, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל, אחותה של אלכסנדרה, נסיכת דנמרק אשתו של אלברט אדוארד, נסיך ויילס.
עד לשנת 1865 נחשב ניקולאי לבחור חזק, אולם במהלך סיור בדרום אירופה נדבק ניקולאי במחלה שזוהתה בתחילה כשיגרון. בתחילה לא התייחס ניקולאי למחלתו והמשיך בסיורו באיטליה, אולם עד מהרה החמיר מצבו הבריאותי והוא נשלח לדרום צרפת. עד מהרה התברר שניקולאי סובל מדלקת קרום המוח, וב-24 באפריל 1865 מת ניקולאי בניס שבצרפת.
בשוכבו על ערש דווי הביע ניקולאי את רצונו שארוסתו תתחתן עם אחיו אלכסנדר, ואכן בשנת 1866 התחתנו השניים. מותו של ניקולאי הכה באבל כבד את אמו, והיא לא התאוששה מכך עד מותה.
בשנת 1867 התחילה בנייתה של קפלה הנושאת את שמו בניס, במקום המדויק שבו ניקולאי מת, ובשנת 1868 נחנכה הקפלה בנוכחות אחיו אלכסנדר ואשתו.
יוניסקס
יוּנִיסֶקְס (באנגלית: Unisex) מתייחס לדברים שאינם ספציפיים קשורים למגדר מסוים, והם מתאימים לכל המגדרים. המונח עשוי להיות קשור לעיוורון מגדרי או לנייטרליות מגדרית.
באופן לא פורמלי, הפעם הראשונה שבו השתמשו במונח היה בשנות ה-60 של המאה ה-20. אף על פי שתחילית המונח, "Uni", מגיעה מהמילה הלטינית unus (בעברית: אחד), נראה שהמונח הושפע ממילים כמו united ו-universal, שבהן התחילית, "Uni", מקבלת את המשמעות של משותף. במובן זה, ניתן לראות את משמעות המונח כמשמעות המשותפת לכל המגדרים.
שימוש
לעיתים קרובות, מעצבי שיער ומכוני יופי שמשרתים גברים ונשים כאחד מיוחס כיוניסקס. הדבר אופייני גם לשירותים ומוצרים אחרים שהופרדו באופן מסורתי, כמו חנויות בגדים או מוצרי יופי. בדרך כלל, גם השירותים הציבוריים מופרדים בין המגדרים. עם זאת, קיימים גם שירותים ציבוריים יוניסקס, שאינו מפריד בין המגדרים.
אופנת יוניסקס כוללת בגדים שונים בהם הביגוד מתאים לכל המגדרים, כמו חולצות טריקו. גרסאות של בגדים אחרים עשויות להיות מתאימות להתאמות שונות בהתאם למגדרו של האדם, כגון ג'ינס. חנות הבגדים האנגלית, 'Mates', שנוצרה על ידי אירווין סלר, הייתה החנות הראשונה שמכרה בגדי יוניסקס.
זיו רובינשטיין
זיו רובינשטיין (נולד ב-20 במרץ 1970) הוא מלחין, משורר ומפיק טלוויזיה ישראלי.
יוניסקס
שימוש
שיתוף בריכה או מתקן פנאי אחר על ידי שחיינים בעלי מגדר שונה מכונה, בדרך כלל, כרחצה מעורבת.
זיו רובינשטיין
ביוגרפיה
השתתף במספר תשדירי שירות (מעדן חלב, אל סם, האגודה למען החייל, ובית הספר הטכני של חיל האוויר).
לאחר שירותו הצבאי נסע לניו יורק, שם במקביל לעיסוקו המוזיקלי, עבד כמפיק טלוויזיה.
יוניסקס
שימוש
חינוך מעורב מגדרית מתרחש כאשר המוסד החינוכי מקבל סטודנטים מכל המגדרים. בנוסף, ישנם גם שמות יוניסקס, אלו הם שמות שאפשר לתת גם לבנים וגם לבנות ויכולים להיות בשימוש גם עבור אנשים על הקשת הא-בינארית.
זיו רובינשטיין
פרשת "מישל פייפר"
בתוכנית הטלוויזיה "הראשון בבידור" הטיל המנחה דודו טופז על רובינשטיין משימה, בה עליו לטוס ללוס אנג'לס ולהצטלם עם השחקנית הידועה מישל פייפר. רובינשטיין חזר לתוכנית הבאה עם תצלום שלו עם השחקנית. עם זאת, יומיים מאוחר יותר התגלה שרובינשטיין הצטלם עם בובת קרטון בדמותה, והתברר שידע מראש מה המשימה שתוטל עליו; כדי לוודא שטופז יבחר בו, סימן את עצמו באמצעות כובע תאילנדי. אירוע זה הוזכר ברשימות של סקנדאלים ומתיחות ידועות בהיסטוריה של הבידור בישראל ב-ynet ובגלובס.
להקת "התינוקות"
ב-1998 הקים עם ראובן חיון את להקת "התינוקות", לה יצא אלבום אחד באותו שם, בהפקתו המוזיקלית של המתופף מאיר ישראל. האלבום לא זכה להצלחה, אך הלהקה הופיעה עם שירים מתוכו ברחבי הארץ. בשנת 2000 כתב והלחין רובינשטיין את שיר האליפות של מועדון הכדורגל הפועל תל אביב, והלהקה הופיעה בחגיגות האליפות שנערכו בפארק הירקון. ב-2002 הופיעה הלהקה בכיכר רבין במסגרת העצרת "הנוער ינהג אחרת".
בשנת 2004 עזבו ראובן חיון וניר סגל המתופף את הלהקה, ואת מקומם תפסו יובב אברהם ואייל קוחל.
אלבומי סולו
בשנת 2006 הוציא רובינשטיין מיני אלבום סולו ראשון, "כאילו אין ים" - הכולל שישה שירים, אשר הופק מוזיקלית בידי רזי בן עזר. מהאלבום יצאו שני סינגלים: "כחול" ו"בארץ אהבתי" אשר זכה לתגובות חיוביות מצדו של חבר הכנסת אחמד טיבי, שפורסמו ברחבי התקשורת. הקליפ שצולם לסינגל "כחול" היה לאחד הקליפים המוקרנים ביותר בהיסטוריה של ערוץ המוזיקה הישראלי.
בשנת 2011 החל רובינשטיין לעבוד על אלבום שני, מתוכו יצאו לרדיו השירים "פרחים" ו"כמו פעם". ב-1 בינואר 2013 יצא אלבום הסולו השני הנושא את שמו. ב-2013 יצא אלבום נוסף פרי עטו של רובינשטיין -"שירת רומי" בו הלחין זיו לחנים שכולם על טהרת המוזיקה הפרסית לשיריו של הפילוסוף הפרסי-רומי. את השירה תרגם משה מנשהוף.
בשנת 2014 יצא לאור אלבומו השלישי "שירים" בו הוא משתף פעולה עם דפנה ארמוני, סימה לוי דוכין ומוטי דיכנה.
שיתופי פעולה עם אמנים אחרים
בשנת 2007 הוציא רובינשטיין לרדיו דואט עם דפנה ארמוני, "רק אוהב", אשר נבחר לשיר השבוע ברשת ג'.
בשנת 2008 החל רובינשטיין לשתף פעולה עם ארקדי דוכין, וביחד כתבו את הדואט "הדבר הזה", אשר בוצע בידי רובינשטיין וסימה לוי-דוכין, אשתו של ארקדי. בשנת 2009 הם הפיקו את אלבום הילדים "החברים של ארקשה" - באלבום זה שיתפו פעולה עם דוד ד'אור, דני ליטני, עידן יניב, מיקי קם, ועוד. האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב. ב-2010 הלחין דוכין את שירו של רובינשטיין "אהבתי האסורה", אשר פורסם בספר שיריו "שירה, אהובתי". ב-2011 כתבו דוכין ורובינשטיין את השיר "נאחז בכל מילה" לזמר לירן טל.
בשנת 2008 כתב רובינשטיין לשלומי שבת את השיר "מלאכית", וכן את השיר "בלעדייך", שאותו ביצע שבת עם דפנה רכטר. גם ב-2010 כתב רובינשטיין שיר לשלומי שבת, "ואני שר", שנבחר להיות "שיר המנטורים" בעונה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה "The Voice ישראל". רובינשטיין גם כתב את הלחן לשיר "בקהל הכי גדול" ואת המילים לשיר "מאמי" שהופיעו באלבומו של שבת, "אחד לנשמה/אחד למסיבה". ב-2012 הלחין נחום היימן שני שירים של רובינשטיין: "איוושת צמרות" ו"מחפש". השירים מבוצעים בידי יוני שלזינגר באלבום האחרון של היימן "אני ממשיך לשיר...".
בשנת 2020 כתב רובינשטיין לשלומי שבת את השיר "ירושלים".
הפקה
משנת 2000 -2011 שימש רובינשטיין במקביל לעבודתו המוזיקלית גם כמפיק חדשות החוץ של "חדשות 10" בערוץ 10. במסגרת תפקידו זה היה המפיק הראשי של שידורי המונדיאל - אליפות העולם בכדורגל בשנת 2006 מגרמניה. נוסף לכך, הוא מגיש תוכנית רדיו מקומית בירושלים.
כתיבה
בשנת 2010 הוציא רובינשטיין ספר שירה ראשון, "שירה אהובתי". אל הספר צורף דיסק ובו אמנים מקריאים משירתו, בהם אלי גורנשטיין, נחום היימן, איתי שגב, שלומי שבת, אייל שכטר, איתי שיף (בית הבובות), ארקדי דוכין, אריק סיני ועוד. ערב השקת הספר נבחר להיות האירוע הפותח של פסטיבל בית היוצר של אקו"ם באותה השנה, ובו הופיעו מספר אמנים.
בספטמבר 2017 יצא לאור ספרו השני "פה-אתיקה" בהוצאת "סטימצקי - הוצאה לאור".
זיו רובינשטיין הוא מורה למוזיקה וממקימי תפס״ן ( תחנה פסיכואנליטית לנוער) שעוסקת בטיפול בנוער נושר.
אוסובו
אוסובו (ברוסית: Усово) הוא כפר הנמצא במחוז משנה אודינצובסקי, במחוז מוסקבה שברוסיה. נכון ל-2010, גרים בכפר 190 איש.
באוסובו נמצאת אחוזת נובו-אוגריובו, הנחשבת למעון המגורים הרשמי ואחד מהמעונות הרשמיים של נשיא רוסיה.
אוסובו ממוקמת באזור מגורים יוקרתי רובליובקה. תחנת הרכבת אוסובו ממוקמת בכפר.
פרכלורט
פרכלורט או על-כלורט היא תרכובת כימית המכילה את היון העל-כלורי שנוסחתו -ClO4 . רוב הפרכלורטים הם מלחים כדוגמת נתרן פרכלורט, אשלגן פרכלורט או אמוניום פרכלורט כלומר תוצרי הסתירה של חומצה על-כלורית. פרכלורטים הם מחמצנים חזקים. כך למשל מגיב יון פרכלורט עם יוני טיטניום 3+
בחימום יון הפרכלורט מתפרק ומשתחרר חמצן
פרכלורטים משמשים כמחמצנים בדלק טילים (פרופלנטים). זהום סביבתי בפרכלורט מהווה סכנה בריאותית, הרדיוס היוני של פרכלורט קרוב לזה של יון היוד -I ולכן פרכלורט מקטין את ספיגת היוד בבלוטת התריס ומדכא את פעילותה.
מרבצים טבעיים של מלחי פרכלורט נמצאו, מעורבים בנתרן חנקתי במדבר אטקמה בצ'ילה. פרכלורט מיוצר מכלור המופק בתהליך כלור-אלקלי. במקום להפריד את תוצרי התהליך: הכלור וההידרוקסיד מגיבים אותם לתת יון כלורט
יון הכלורט מחומצן בתגובה אלקטרוכימית נוספת לקבלת פרכלורט
רוב מלחי הפרכלורט מסיסים. יוצאי דופן הם יוני אשלגן, רובידיום וצזיום היוצרים משקע לבן בנוכחות פרכלורט
סידן פרכלורט Ca(ClO4)2 ומגנזיום פרכלורט Mg(ClO4)2 נמצאו באדמת מאדים בריכוז משקלי של 0.6%
אליזבת מק'קוזלנד
ביוגרפיה
אליזבת מק'קוזלנד נולדה בוויצ'יטה, קנזס.
מספר שנים לאחר שסיימה את לימודיה במכללת סמית' (תואר ראשון ב-1920 ותואר שני ב-1922), היא החלה לעבוד ב-Springfield Sunday Union וב-The Springfield Republican, עיתונים שראו אור בספרינגפילד, מסצ'וסטס. היא הייתה מעורבת מאוד בתיק סאקו וונצטי ובסופו של דבר כתבה סדרת מאמרים בחוברת בשם "האיום הכחול".
היא לימדה במכללת ברנרד (1956), בבית הספר החדש למחקר חברתי (1946), במעבדת עיצוב (1939) ובקולג' שרה לורנס (תולדות האמנות, 1942-1944).
מק'קוזלנד עברה לניו יורק ב-1935. לאורך כל התקופה הזו היא גרה עם בת זוגה ברניס אבוט במנהטן. הן עבדו בשיתוף פעולה על פרסום הסדרה "ניו יורק המשתנה" ב-1939. הפרויקט נתמך על ידי פרויקט האמנות הפדרלי ומק'קוזלנד חיברה את הטקסט שליווה את הצילומים של אבוט.
חלק ניכר מהעניין שלה בלימודי אמנות נעוץ בשאיפות לדמוקרטיה ולצדק חברתי. החל מאמצע שנות ה-30, היא עבדה כמבקרת אמנות וסופרת עצמאית, תרמה ל"פרנסוס", "רפובליקה החדשה" ו"מגזין האמנות". היא כתבה בעיקר על ציור וצילום סוציאל-ריאליסטים, יחסה של מק'קוזלנד לנטייתו של עולם האמנות להפשטה בשנות ה-50 היה קודר; היא ציינה כי היא חשה שזו "בריחה של האמן מהמציאות ומאחריות". רגשותיה התרככו במקצת בשנים שלאחר מכן, והיא כתבה כי במחויבותה ההוליסטית להיבטים החברתיים של האמנות, היא חשה שהזניחה את הצדדים הרגשיים והפואטיים שלה עצמה.
מק'קוזלנד כתבה עבודה לאמנים ב-1947, שהתווה את תנאי המחיה והמעמד הכלכלי של האמן האמריקאי. היא גם חיברה יצירות על אמנים פרטניים, ביניהםמרסדן הארטלי, אלפרד הנרי מאורר, אדוארד למסון הנרי, צ'ארלס ובסטר הות'ורן וג'ורג' איננס. בין הספרים הנוספים שחיברה: קריירה באמנויות, Fine and Applied (1950) ומקצועות אמנות בארצות הברית. היא גם כתבה שירה ועיצבה פרסומים במהדורות מוגבלות אותם הדפיסה במדפסה הפרטית שלה.
בשנת 1939 אצרה מק'קוזלנד את התערוכה הרטרוספקטיבית Lewis Hine במוזיאון ריברסייד. תערוכות נוספות שאצרה כוללות את העולם של היום (מוזיאון ברקשייר, 1939), תערוכה של הדפסי משי עבור מוזיאון ספרינגפילד לאמנויות יפות ומוזיאון מדינת ניו יורק (1940), וצילום היום (גלריית ACA, 1944).
בשנת 1943, היא זכתה במלגת גוגנהיים למדעי הרוח, ארצות הברית וקנדה, על חקר "מעמד האמן באמריקה מימי הקולוניאליזם ועד היום, עם תשומת לב מיוחדת ליחס בין אמנות לפטרונות".
בשנת 1944 היא מונתה לחברה בוועדה המייעצת של המחלקה לצילום של המוזיאון לאמנות מודרנית.
ב-1950 עבדה כיועצת מיוחדת בגלריה קורקורן וערכה את הקטלוג הנלווה לתערוכה.
המחקר הנרחב של מק'קוזלנד התמקד במיוחד בא"ל הנרי, לואיס היין, ג'ורג' אינס ואלפרד מאורר. את חמש עשרה השנים האחרונות לחייה הקדישה למחקר על אודות הצייר מרסדן הארטלי.
מק'קוזלנד נפטרה ב-14 במאי 1965. היא קבורה בבית הקברות מייפל גרוב, וויצ'יטה.
מורשת
כתביה של אליזבת מק'קוזלנד שמורים בארכיון לאמנות אמריקאית, בסמית'סוניאן.
מריון מושקט
מריון מושקט או מריאן מושקט (בגרמנית: Marian Muszkat; 5 בנובמבר 1909 - 30 בספטמבר 1995), היה משפטן פולני, אלוף-משנה בצבא הפולני שהוקם בברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה, ושופט צבאי בפולין בעידן סטלין (עד 1956) שהתמחה במשפט ציבורי בינלאומי, משפט צבאי ויחסים בינלאומיים. מושקט עלה לארץ בסוף התקופה הסטליניסטית בפולין והיה פרופסור באוניברסיטת תל אביב. הוא נפטר בחיפה.
ביוגרפיה
במהלך מלחמת העולם השנייה עבר מושקט להתגורר בווילנה, שם עבד במגזין Prawda Wileńska והרצה באוניברסיטת וילנה. ביוני 1941 פונה במסגרת תוכנית האווקואציה לברית המועצות. בשנים 1941–1943 היה פקיד בקולחוז ומורה במכון פדגוגי. במאי 1943 הצטרף מושקט לצבא העם של פולין. לאחר שסיים קורס קצינים, היה סגן במחלקת חי"ר של חטיבת הרגלים הראשונה על שם תדאוש קושצ'ושקו. באוקטובר 1943 מונה לשופט צבאי בבית הדין הצבאי בחטיבה הפולנית הראשונה. בשנת 1945 הועלה לדרגת שופט בבית הדין הצבאי העליון, שם היה סגן יו"ר וראש נציבות פשעי המלחמה. לאחר שובו לפולין עם המתקפה הסובייטית מערבה בשנת 1945, היה מושקט חבר במפלגת הפועלים הפולנית הקומוניסטית (PPR). ב-5 בדצמבר 1946 שוחרר מושקט מהצבא בדרגת קולונל (אלוף-משנה).
לאחר המלחמה החל מושקט את עבודתו במשרד המשפטים בפולין שתחת השפעת סטלין כשופט בבית הדין הצבאי הפולני הגבוה. בתפקידו חקר פשעי מלחמה גרמניים. מושקט היה מומחה בתחום המשפט הציבורי הבינלאומי, ומשרד המשפטים שיגר אותו לנירנברג, כיו"ר המשלחת הפולנית. במשפטי נירנברג הנחה מושקט משלחת פולנית שכללה בין היתר את פרופ' תדיאוש קיפריאן והתובעים פרופ' יז'י סאוויצקי וד"ר סטניסלב פיוטרובסקי. הם הכינו "כתב אישום פולני" ובו רשימת פשעי המלחמה הנאצים המוכחים שבוצעו בשטח פולין.
לאחר שובו לפולין החל מושקט בפעילות מדעית ודידקטית. הוא הרצה באוניברסיטת ורשה בנושאי משפט צבאי ומשפט ציבורי בינלאומי במחלקה למשפט ציבורי ופרטי בינלאומי, בהנחייתו של פרופ' סזארי ברזובסקי. הוא הרצה בבית הספר למשפטים, באקדמיה למטה הכללי ובמכון הפולני לעניינים בינלאומיים, מכון אותו ניהל בין השנים 1950–1951 מנהלו. בשנת 1950, לאחר עבודת הדוקטורט שלו במשפט הפלילי הבינלאומי הסטליניסטי התפתח תחום חדש והוא קודם לדרגת פרופסור. מושקט היה מייסד ועורך במגזין Law and Life.
מושקט כתב מנקודת מבטו הפרו-סובייטית. הוא הפיץ אידיאלים קומוניסטים, במיוחד את אלה של המנטור שלו אנדריי וישינסקי. בקרב חוקרים פולניים היו שהתנגדו למושקט. פרופ' סטפן קורבונסקי כתב מאוחר יותר כי "השקפותיו של מושקט הפכו את בתי המשפט למוסד פוליטי, כאשר התובעים הם אדוני החיים והמוות של כולם (...), עוזרי המשטרה הקומוניסטית."
בשנת 1957, בעקבות מהפכת גומולקה האנטי-סטליניסטית באוקטובר, עזב מושקט את פולין והתיישב בישראל. באוניברסיטת תל אביב הרצה במשפט ציבורי בינלאומי ויחסים בינלאומיים. בשנת 1961 ייעד אותו יד ושם כרכז ויועץ למשפט אייכמן. מושקט, לבקשת ממשלת ישראל, היה יועץ בנושאים אסטרטגיים רבים. מושקט היה חבר במכונים, ארגונים ועמותות בינלאומיים רבים, למשל מכון השלום הבינלאומי, האקדמיה העולמית לאמנות ומדע, האקדמיה האמריקאית למדעי המדינה והחברה, לשכת עורכי הדין הבינלאומית, התנועה הפדרליסטית העולמית, והמכון הלאומי לצדק בארצות הברית.
מושקט השתתף בקונגרסים ובסימפוזיונים רבים בכל העולם בתחומי המחקר הפוליטי, מחקר השלום ועתידנות. מושקט חיבר פרסומים רבים בפולנית, אנגלית, צרפתית, עברית, גרמנית, רוסית, צ'כית, הונגרית וסינית. הוא כתב ספר לימוד פולני ראשון להוראת משפט ציבורי בינלאומי, קווים למשפט הציבורי הבינלאומי, ורשה 1955 (שני כרכים). מושקט נפטר ב-30 בספטמבר 1995 בחיפה.
יחידת הסיירות מג"ב ירושלים
יחידת הסיירות של משמר הגבול ירושלים היא יחידה המורכבת מלוחמות מג"ב הפועלות בגזרת מחוז ירושלים של משטרת ישראל. היחידה פועלת במרכזה ובמערבה של העיר במשימות לביטחון תושבי ומבקרי העיר.
משימות היחידה
מעון ראש הממשלה, שגרירות ארצות הברית בישראל והקונסוליה האמריקאית.
היסטוריה
עד שנת 2012 הסיירות היו חלק מארבע פלוגות מבצעיות כמחלקה אורגנית נפרדת בכל פלוגה. משימותיהן היו מחולקות על פי תאי שטח בהתאם לגזרות הפלוגות המבצעיות שבהן היו משרתות. בשנת 2012 הוקמה במג"ב ירושלים באופן רשמי יחידת הסיירות כיחידה עצמאית ואורגנית ככלל הפלוגות, המתבססת על לוחמות.
הכשרה ושירות
ההכשרה אורכת כשמונה שבועות ונערכת בבית הספר החילי של משמר הגבול אשר ממוקם סמוך ליישוב בית חורון. ההכשרה כוללת למידת סמכויות תפקידי משטרה, מקצועות (אב"כ, קשר, חבלה, עזרה ראשונה ועוד), הכשרת ירי בתחום ביטחון פנים ובשטח פתוח, שדאות, תוכני חינוך הכוללים סיורים לאתרי מורשת והכנה לביצוע תפקיד הסיירת. בסיום ההכשרה מוסמכות השוטרות כרובאי 03 ומקבלות מדי משמר הגבול ותעודת שוטר.
משך השירות הוא שנתיים, אשר במהלכן קיימת אפשרות לצאת לקורסים מקצועיים כגון: מדריכי אימון גוף (מדא"ג), מדריכי קרב מגע (קמ"ג) וקורס חובשים.
האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית
האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית הוא אגודה מדעית העוסקת בפסיכיאטריה ביולוגית (Israeli Society of Biological Psychiatry). האיגוד הוקם בשנת 1995. יושבת ראש האיגוד היא ד"ר רננה איתן.
מטרות האיגוד
באתר האיגוד, מוגדרות מטרותיו:
יושבי ראש האיגוד
להלן רשימת יושבי ראש האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית:
פרס לחקר מחלות מוח
המכון הלאומי לפסיכוביולוגיה בישראל (NIPI) והאיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית מעניקים מדי שנה פרס למחקר משולב קליני ובסיסי בנושא חקר מחלות מוח:
עבדאללה שלייפר
סולימאן עבדאללה שלייפר (בערבית: سليمان عبدالله شليفر; באנגלית: Suleiman Abdallah Schleifer; במקור: מרק שלייפר; נולד ב-1935 בלונג איילנד, ניו יורק) הוא מומחה בולט ל, עיתונאי ומפיק, עמית בכיר ב של ארצות הברית וב  בעמאן בירת ירדן. שלייפר הוא יהודי-אמריקאי שהמיר את דתו לאסלאם ודבק בזרם הסופי.
ביוגרפיה
שלייפר נולד למשפחה יהודית אמריקאית חילונית בלונג איילנד. למד באוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 1956 קיבל תואר ראשון במדעי המדינה. בתחילת דרכו כסטודנט היה פעיל בתנועות מרקסיסטיות ובשלב כלשהו גילה עניין בתרבות האיסלאמית והתאסלם, אז חבר לזרם הסופי באסלאם.
ב-1965 היה שלייפר העורך הראשון של הג'רוזלם סטאר ("The Jerusalem Star") הירדני שראה אור בשפה האנגלית (ובהמשך שינה את שמו לפלסטין ניוז. ב-1967 התמנה לעוזר המערכת של הניו יורק טיימס בירושלים ולאחר מכן לכתב המיוחד של העיתון בירושלים, ואחר כך בעמאן.
בין השנים 1968–1972 שימש כתב המזרח התיכון של מגזין החדשות הצרפתי הפאן-אפריקני "Jeune Afrique". ב-1974 החל לנהל את לשכת NBC בקהיר תפקיד בו שירת עד 1983. בקהיר הכיר את איימן א-זוואהירי והיה לידידו. הוא הקים את מרכז כמאל עדאם באוניברסיטה האמריקאית בקהיר ושימש מנהלו הראשון בין השנים 1985–2005. מאז הוא משמש פרופסור אמריטוס ועמית בכיר במוסד.
ב-2006–2007 ניהל את לשכת אל ערביה בוושינגטון די. סי. מאז הוא ממשיך לפרסם טורים בתחומי התמחותו בכל גופי התקשורת בהם עבד.
אליפות CONCACAF 1981
אליפות CONCACAF 1981 נערכה בין ה-1 בנובמבר ל-22 בנובמבר 1981, והייתה המהדורה ה-8 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. הטורניר שימש גם כמוקדמות למונדיאל 1982. הונדורס זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדותיה והעפילה למונדיאל הראשון בתולדותיה. אל סלוודור העפילה למונדיאל בפעם השנייה בתולדותיה.
מודל רוגובסקי
מודל רוגובסקי הוא ניסיון לחזות עימותים פוליטיים מקומיים במדינות עם כמויות שונות של קרקע, עבודה, והון, בהתבסס על מידת חשיפתן לסחר בינלאומי. המודל מציג שני משתנים סיבתיים, הראשון הוא הפיזור של גורמי היצור בין המדינות השונות ושני הוא השוני במידת החשיפה למסחר בינלאומי.
על ידי גורמי ייצור, רוגובסקי לוקח את המונח אשר הוגדר על ידי כלכלנים קלאסיים כמו אדם סמית ודייוויד ריקארדו כקרקע (משאבי טבע), עבודה (היכולת לעבוד), והון (סחורה שהיא מעשה ידי אדם). השוני בחשיפה למסחר יכול להיות מושפע מגורמים חיצוניים שונים, כמו הוזלה של מחירי תחבורה בשל התקדמות טכנולוגית (שיפורים בניווט במאה ה-15 וה-16, מסילות ברזל ואוניות קיטור במאה ה-19, או מכליות ענק והובלה במכולות במאה ה-20), או במהופך על ידי גידול ערך התחבורה שאולי נגרם על ידי ירידה בכוחות הגמוניים אשר הופכים מסחר לפחות בטוח. בעוד שהמשתנה הראשון הוא פנימי בעיקרו, השני הוא חיצוני בעיקרו, מה שגורם לכך שהמודל הזה יוצר קישור בין כלכלה מקומית לבין כלכלה בינלאומית.
מודל רוגובסקי הוא היפותזה אשר מנתחת את ההשלכות המדיניות של משפט סטולפר–סמואלסון (Stolper-Samuelson) או של המודל של הקשר–אוהלין–ונק (Heckscher-Ohlin-Vanek) אשר מונח ביסודו.
מודל הקשר–אוהלין–ונק (Heckscher-Ohlin-Vanek)
מודל הקשר–אוהלין–ונק (HOV) תוכנן כדי לחזות את דפוס המסחר בין מדינות בהתבסס על היתרון היחסי של המדינות בגורמי ייצור (כמו רכוש ועבודה). במילים של אוהלין, ההנחה העיקרית של המודל היא כדלהלן: "אם להגיד בכלליות, משאבים תעשייתיים הנמצאים בשפע הם יחסית זולים, משאבים הנמצאים במחסור הם יחסית יקרים, בכל אזור. סחורות אשר דורשות שהייצור שלהן יהיה יותר מהראשון ופחות מהאחרון מיוצאות בחילופי סחורה אשר דורשות גורמי ייצור בפרופורציה הפוכה. לכן, בעקיפין משאבים אשר מצויים בשפע מיוצאים ומשאבים אשר מצויים במחסור מיובאים". המודל אומר ביסודו שמדינות ייצאו מוצרים אשר מנצלים את השפע שלהן ואת גורמי הייצור הזולים בעוד שייבאו מוצרים אשר מנצלים את הגורמים הנדירים של אותן המדינות.
משפט סטולפר–סמואלסון (Stolper-Samuelson)
משפט סטולפר–סמואלסון הוא כלל בסיסי של סוג תאוריית המסחר הקשר–אוהלין–ונק. וולפגנג סטולפר (Wolfgang Stolper) ופול סמואלסון (Paul Samuelson) הראו ב־1941 שמדיניוּת פרוטקציוניסטית בכל חברה נתונה תועיל לאלו שברשותם גורמי הייצור שבמחסור, ותזיק לאלו שברשותם המקדמים שבשפע ביחס לשוק העולמי. כך, ליברליזציה (או מסחר חופשי) תתגמל את המגזרים אשר נהנים מיתרון יחסי ביחס לעולם ותעניש את היצרנים אשר משתמשים בגורם ייצור נדיר באינטנסיביות.
רוגובסקי מוסיף לכללים הללו את הגורם הפוליטי, כשהוא טוען ששינויים חיצוניים ישפיעו על החשיפה של מסחר בינלאומי, ולכן יעצבו את העימותים הפוליטיים בתוך המדינה. כדי לחזות מה תהיינה התוצאות הפוליטיות של השינויים החיצוניים הללו, הוא משתמש בשלוש הנחות פשוטות:
רוגובסקי, לכן, משלב את משפט סטולפר–סמואלסון עם המודל הפשוט הזה כדי לחזות ניגוד אינטרסים בכל חברה נתונה.
התרשים הבא שרוגובסקי משתמש בו מראה את האפשרויות השונות של יחס קרקע–עבודה בין כלכלות מפותחות לבין כלכלות מתפתחות. לפי המודל הזה, ככלל כלכלה היא מתקדמת אם היא עשירה בהון.
לדוגמה, התא השמאלי העליון של התרשים מראה כלכלה מודרנית אשר יש בה עבודה בשפע אבל אדמה מצומצמת. במקרה זה הן קפיטליסטים והן עובדים (אשר אחראיים כמעט על כל הסקטור העירוני) יעשו קואליציה למען מסחר חופשי בניגוד לבעלי הקרקעות והחקלאים אשר שוכרים את האדמות הללו. אם הקואליציה מצליחה בחשיפה גדולה למסחר, אז מצופה מקפיטליסטים ועובדים להשיג השפעה פוליטית בהסתמך על גורמים פוליטיים נתונים. זה יכול להביא לעלייה באריסטוקרטיה (אצולה) ובבורגנות, או לירידה של הסובסידיות לסקטור החקלאי. זהו המקרה של בריטניה במאה ה-19 כאשר קפיטליסטים ומעמד הפועלים התאחדו במפלגה הליברלית וכפו זכות בחירה נרחבת וקיצוץ של כוח אריסטוקרטי.
אילו בכלכלה דומה קרה ההפך, כלומר בכלכלה עשירה בעבודה ובמחסור בקרקע, היה מתרחש מיד לאחר מכן קונפליקט עירוני–כפרי. הון ועבודה היו סובלים ממחסור בחשיפה בינלאומית בעוד החקלאות תרוויח מהעמדות הפרוטקציוניסטיות. כאן אנו מוצאים את המקרה של הפשיזם הגרמני שבו לבעלי האדמות הייתה השפעה גדולה הרבה יותר מאשר ברפובליקת ויימאר.
פרדוקס לאונטייף
מודל הקשר–אוהלין–ונק (HOV) קובע שכל מדינה מייצאת את הסחורה אשר משתמשת בגורם העשיר שלה באופן אינטנסיבי. תאוריית HOV התקבלה באופן כללי על בסיס אמפירי מקרית, מכיוון שלא הייתה שום טכניקה כדי לבחון אותה עד שהומצא ניתוח הקלט–פלט. הניסיון הרציני הראשון לבחון את התאוריה נעשה על ידי וסילי לאונטייף (Wassily Leontief) ב־1954.
מסקנה
משפט סטולפר–סמואלסון אומר שמסחר חופשי מועיל לבעלי משאבים הנמצאים בשפע אבל פוגע בבעלי משאבים המצויים במחסור. רוגובסקי מרחיב את הכלל למסקנה ההגיונית שלו, שלשינויים בחשיפה של מדינה למסחר צריכות להיות השפעות עמוקות על מאבקים פוליטיים מקומיים. לכן, גורמים בינלאומיים אשר נגרמים מבחינה מבנית (שיפורים טכנולוגיים, מלחמות, שיעורי מכס מגן של מדינה אחרת, שינויים במחירי הובלה ימית) אשר משנים חשיפה של מדינה למסחר יכולים להשפיע על פוליטיקה מקומית.
ארנון נאור
ארנון נאור (נולד ב-28 ביוני 1980) הוא זמר-יוצר, מלחין, מפיק מוזיקלי, יזם ופעיל חברתי ישראלי. הוא ידוע בשם הבמה "Sun Tailor".
ביוגרפיה
נולד בכפר סבא ב-1980 לעופר, אדריכל שעשה הסבה להייטק ואורית נאור אשת גיוס והשמה. במהלך ילדותו התגוררה המשפחה בלונדון, כוכב יאיר ורמת השרון. נאור החל לנגן ולכתוב שירים בזמן שירותו הצבאי. לאחר השירות הוא למד שנה ברימון בית ספר למוסיקה ואז עבר ללונדון, שם המשיך בלימודי מוזיקה ב- "London Centre of Contemporary Music" וניגן בלהקות הראשונות שהקים עם חומר מקורי, שכתב והלחין.
החל משנת 2021 הוא עמית בתוכנית מנדל למנהיגות בתרבות יהודית.
2019-2008
בשנת 2008 חזר לארץ והקליט את אלבום הבכורה שלו "Like the tide". שירי האלבום נכתבו על ידו והופקו במשותף עם אחיו אודי נאור. האלבום יצא במרץ 2012 והושק במועדון הלבונטין 7 במופע עם הלהקה בו התארחה מאיה איזקוביץ.
אחרי השקת האלבום הוא המשיך להופיע עם הלהקה בכל הארץ. הוא הופיע בפסטיבל אינדינגב ופסטיבל יערות מנשה בשנת 2012, ולראשונה הופיע גם בחו״ל. באותה שנה הופיע בפסטיבל המוזיקה "Reeperbahn Festival" המתקיים בהמבורג.
בשנת 2013 יצא עם הלהקה למסע הופעות ברחבי אירופה. בשנת 2014 מימן בעזרת קמפיין הדסטארט לאלבומו השני שהסתיים בהצלחה. בנובמבר אותה שנה יצא אלבומו השני "This Light" מתוכו יצאו 3 סינגלים, ביניהם "Who's At Your Window", שנכנס לפלייליסט ערב בגלגלצ. השקת האלבום התקיימה ב-15 בנובמבר באותה שנה. לאחר השקת האלבום הופיע עם הלהקה בישראל ובחו"ל. בין היתר הופיע בפסטיבל אינדינגב באותה שנה ובו ארח את מיקה שדה. הוא הופיע בפסטיבל יערות מנשה בבמה המרכזית. בשנת 2015 הופיע בפסטיבל "Waves Vienna", פסטיבל "wild mint" ברוסיה ובפסטיבל saarang chennai בהודו.
בשנת 2017 הוציא קאבר לשיר, Shake It Off של הזמרת טיילור סוויפט, שזכה להשמעות רבות ברדיו וברשת.
בשנת 2019 הוציא את הסינגל ראשון "Trials & Troubles" מתוך אלבומו השלישי' "Loosing Days" - שנכנס לפלייליסט כאן 88 והושמע בתחנות רדיו רבות. באותה שנה הוציא עם הראפר סמאח זקוט את השיר "Wake Up Now", שזכה להשמעות רבות ברדיו ובין היתר נכנס לפלייליסט ערב גלגלצ.
בהמשך אותה שנה השתתף בפרויקט "Lullaby project" של קרן קרנגי הול והלחין שיר שבוצע לייב במקביל באתונה וניו יורק - במרכז התרבות "Stavros Niarchos" באתונה ובקרנגי הול בניו יורק.
2020 - הווה
בשנת 2021 הלחין את פסקול הסרט ״איך אומרות שתיקה״ של הבמאית שיר ניומן, שזכה בפרס הביכורים בפסטיבל דוקאביב, והיה מועמד לפרס אופיר באותה שנה. באותה שנה יצא הסינגל השני "Losing Days" מתוך אלבומו השלישי הנושא את אותו שם. בקליפ, שביים נאור, משתתפת השחקנית דקלה זקס.
אלבומו השלישי "Losing Days" עתיד לצאת במרץ 2022 וייצא תחת הלייבל העצמאי שהקים "Beats & Suns".
הפקה מוזיקלית
הפיק את אלבום הבכורה של מיה יוהנה "Bells In Our Stomachs" שיצא בשנת 2015. בין היתר הפיק סינגלים למאיה בן אלי וקילי הלפרין.
יוזמות נוספות
בשנת 2019 יזם את הפרויקט "Yalla Moozika", חוויה מוזיקלית אותה הוא מעביר בבתי ספר, מוסדות תרבות ואירועים פרטיים ברחבי הארץ. בשנת 2021 הקים את "Songmakers", ריטריט כתיבה וקהילה ליוצרים ישראלים.
הוא המנהל האמנותי של "Mooza Nights", ליין הופעות אינדי במוזיאון ארץ ישראל. בין היתר השתתפו בליין אדם בן עזרא, ריף כהן, אקו, מיקה שדה, שי נחייסי, פלורה וצליל דנין.
פעילות חברתית
נאור הוא ממייסדיו של "צלילים" - איגוד המוזיקאים והמוזיקאיות ומכהן היום כיו״ר המשותף שלו.
חיים אישיים
אחיו הוא אודי נאור, מוזיקאי שפועל תחת השם "Beatfoot" ומנגן עם ההרכבים "TheAngelcy" ו-"רד אקסס".
נאור מתגורר ביפו. הוא נשוי לאמנית הילה כהן ואב לילדה.
גאונה כהן
גאונה (גניה) כהן (17 באוגוסט 1914, וילנה, ליטא – 1991, תל אביב, ישראל) הייתה מחנכת, סופרת, ומורה לדקדוק עברי ישראלית, ילידת ליטא.
ביוגרפיה
גניה כהן נולדה לליפא כהן, ולפרל בתו של מיכאל גרשון סגל, ממשפחת המשורר י. ל. גורדון. היא למדה בגמנסיה העברית "תרבות" והייתה חברה בתנועת "השומר הצעיר" בווילנה.
בשנת 1935, בגיל 21, עלתה לארץ ישראל. בשנים הראשונות לחייה בישראל עבדה בחקלאות ובמשק הפועלות בחדרה. בהמשך עברה להוראה בקיבוצים ובמחנות העולים. בתחילת דרכה היא נהגה ללמד את השפה העברית על ידי חקלאות לילדי העולים. היא יסדה משתלות לגידול ירקות בערים, טיפלה בהקמת גינות ירק על יד בתים, הקימה גינות ירק בצה"ל תוך כדי הרצאות במחלקת התרבות של הצבא, הגישה תוכניות להצעותיה בחקלאות לשרים האחראים לחקלאות במדינת ישראל ועוד.
היא נהגה לפרסם סיפורים ומאמרים בעיתונים: דבר, על משמר, בשער, מסלול ופרוזדור. ובעיתונים מקומיים באידיש: "נייוועלט", "לעצטע נייעס" ו"אגרת לעולה". בנוסף עבדה כעיתונאית ב"עם וספר" בעריכתו של עבר הדני. היא פרסמה בירחון זה – של הברית העברית העולמית, מאמרים במדור האשה בספרות. נשלחה כעיתונאית מטעם ירחון זה לקונגרס הציוני העולמי. בנוסף פרסמה בעיתונים האידיים בחו"ל: "דער אמריקאנער" (ניו יורק), "קענעדער אדלער" (מונטריאול), "קענעדער נייעס", "אידלשער זשורנאל" (טורונטו), "שפיגל" (בואנוס איירס), "אפריקאנער אידישע צייטונג" (יוהנסבורג), "ליטערארישע העפטען" (קליפורניה) ואחרים.
ב-1948 מסותיה קובצו בספר: "אמרים והגיגים" (חלק תורגם ונדפס בעיתונות באידיש). שיצא לאור בהוצאת "שניר" בתל אביב.
בשנות השישים הייתה חברה בוועדה להגנת הדייר בארגון הגנת הדייר בתל אביב.
בהמשך חייה המשיכה לעסוק בהוראת העברית. היא הוציאה שלוש חוברות במטרה ללמד דקדוק וכתיב, בצורה פשוטה ונהירה: ב-1964 יצאה לאור בהוצאת הד החינוך חוברת כללי כתיב של האותיות הגרוניות והמסופקות. ב-1971 יצאה לאור חוברת לימוד דקדוק וכתיב של אותיות השמש. ב-1976 יצאה לאור בהוצאת הד חינוך, חוברת בה עסקה בדקדוק וניקוד פעלים. ב-1977 תורגמה החוברת האחרונה לרוסית.
גרה בתל אביב. נפטרה בשנת 1991.
חיים אישיים
ב-1938 נישאה ליעקב ברזילי (1896–1958). לשניים היו שני ילדים: אלונה וחובב ברזילי.
ב-1958 נישאה בשנית לאהרליך יעקב בן צבי.
נאג'י עזרא זילכה
נאג'י עזרא ציון זילכה (בערבית: عيزرا ناجي زلخا; ינואר 1927 – 26 בינואר 1969, ח' בשבט ה'תשכ"ט) היה יהודי-עיראקי, שנעצר על ידי שלטונו של סדאם חוסיין באשמת ריגול למען ישראל, והוצא להורג בשנת 1969.
ביוגרפיה
עזרא זילכה נולד במוסול שבעיראק, כבן למשפחה עשירה מבצרה. היו לו שני אחים ושלוש אחיות. שכגדל, השיג תעודת ביניים שהכשירה אותו לעבוד כשכיר בארכיון משרד התעשייה והמסחר בבגדאד. בשנת 1952 הוא התחתן, אך כעבור שנה אשתו נפטרה ממחלת הטיפואיד. משפחתו עלתה לישראל בחלקה. נאג'י נותר בעיראק יחד עם אחיו יחזקאל, כדי לסיים את מכירת עסקי המשפחה, ולאחר מחכן להצטרף למשפחתם בישראל.
בשנת 1968, שבועות אחדים לפני עלייתו ארצה, הואשם בפעילות ציונית ובריגול למען ישראל. הוא נכלא ונשפט במשפט ראווה יחד עם קבוצה מעורבת של יהודים וערבים שמנתה כעשרים איש והואשמה בהיותה רשת ריגול וחבלה ציונית. הוא נמצא אשם ונגזר עליו עונש מוות.
ב-26 בינואר 1969, הוצא להורג בתלייה בכיכר השחרור בבגדד, יחד עם שמונה יהודים וחמישה ערבים.
אחיו יחזקאל, איתר את גופתו במטמנה והביאו לקבורה בבית העלמין היהודי בבצרה.
רכס נסקה
רכס נסקה (בספרדית: Dorsal de Nazca) הוא רכס הרים תת-ימי מסוג רכס שאיננו סייסמי (aseismic ridge) שכיוונו מדרום מערב לצפון מזרח השוכן על לוח נסקה מול חופי פרו וצ'ילה.
הרכס מתנשא בממוצע לגובה של 1,500 מטרים מעל לקרקעית האוקיינוס, אורכו מעל ל-1,000 קילומטרים ורוחבו כ-200 קילומטרים. הרכס עובר הפחתה מתחת ללוח הדרום-אמריקאי לאורך חופה הדרומי של פרו. ההפחתה החלה לפני 11.2 מיליון שנים בקו הרוחב 11 דרום. קצב ההפחתה פחת עם השנים מ-75 מילימטרים בשנה (עד לפני 10.8 מיליון שנים) ועד 43 מילימטרים בשנה (מלפני 4.9 מיליון שנים עד ימינו) מעריכים כי כ-900 קילומטרים מהרכס עברו הפחתה. הנקודה שבה הרכס עובר הפחתה בשקע פרו-צ'ילה זזה לאט דרומה. לתזוזה זו השפעה על אזור החוף של פרו ששקע לאחר שהרכס נדד דרומה.
בקו הרוחב 25 דרום, בסמוך לאיי דסוונטוראדס (Islas Desventuradas – "איים חסרי מזל"), מתחבר רכס נסקה לרכס סאלס אי גומס (Salas y Gomez Ridge), הקרוי גם רכס סאלה אי גומס (Sala y Gomez Ridge), שכיוונו ממזרח למערב המתחבר בסופו של דבר לרכס המזרח-פסיפי (East Pacific Rise).
ג'ניפר וקסטון
ג'ניפר לין וקסטון (באנגלית: Jennifer Lynn Wexton; נולדה ב-27 במאי 1968) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של קהיליית וירג'יניה, מאז 2019.
ביוגרפיה
וקסטון נולדה בשם ג'ניפר לין טוסיני בלינצ'בורג. אביה ואמה היו כלכלנים בכירים במחלקת האוצר של ארצות הברית וברשות האמריקנית לפיקוח על מסחר בחוזים עתידיים (CFTC), בהתאמה. בשנת 1992 השלימה וקסטון לימודי תואר ראשון באוניברסיטת מרילנד. לאחר מכן נרשמה לבית הספר למשפטים של קולג' ויליאם אנד מרי, וב-1995 השלימה במקצוע זה לימודי תואר שני. את הקריירה המשפטית שלה החלה וקסטון כשותפה במשרד עורכי הדין "Laurel Brigade Law Group". היא הייתה שופטת מחליפה במחוז לודון ובין השנים 2001–2005 היה עוזרת לתובע הכללי של קהיליית וירג'יניה.
כתובעת, וקסטון העמידה לדין בשלהי 2002 את קלרה ג'יין שוורץ בגין רצח מדרגה ראשונה של אביה, רוברט שוורץ. בשנת 2011 התמודדה לתפקיד התובע המחוזי במחוז לודון, אך הפסידה בפער קטן לתובע המכהן ג'ים פלומן. במהלך בחירות 2014 נבחרה לסנאט של מדינת וירג'יניה. היא הכריזה על התמודדותה לתפקיד זה לאחר שמארק הרינג, נציג מחוז הבחירה ה-33 בסנאט, נבחר לתובע הכללי של וירג'יניה. בנובמבר 2015 נבחרה מחדש לתקופת כהונה שנייה.
באפריל 2017 הכריזה וקסטון כי תתמודד כנציגת המחוז העשירי של וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית. מחוז הבחירה שייצגה בסנאט המדינתי כלל שטחים נרחבים במזרח מחוז הקונגרס העשירי, שעטף את הערים ליסבורג וסטרלינג. ביוני 2018 היא זכתה בבחירות המקדימות כמועמדת המפלגה הדמוקרטית מול חמישה מתמודדים אחרים. בבחירות הכלליות בנובמבר היא הביסה את חברת הקונגרס המכהנת ברברה קומסטוק מהמפלגה הרפובליקנית עם כ-56% מקולות הבוחרים. וקסטון היא האדם החמישי שמייצג את המחוז מאז הקמתו בשנת 1953, והשנייה לעשות כן מהמפלגה הדמוקרטית.
מבחינה אידאולוגית, וקסטון נמנית במחנה "הדמוקרטים החדשים", כינוי לחברי המפלגה הדמוקרטית שדוגלים בעמדות מרכזיות ומתונות ביחס למחנה הפרוגרסיביים. מבחינה כלכלית היא מתארת עצמה כקפיטליסטית. ב-2020 היא תמכה בחקיקה שתרחיב הוצאות כספיות פדרליות לשיפור תשתיות ולחקר תעשיית התעופה המסחרי, שנפגעה בשל צניחה בביקוש לטיסות בשל מגפת הקורונה בארצות הברית. וקסטון תומכת בחקר עסקאות בכרטיסי אשראי ככלי לזיהוי אירועי ירי המוני מבעוד מועד. היא טוענת שההגנה על הזכות לשאת נשק, במסגרת התיקון השני לחוקת ארצות הברית, יכולה להתקיים לצד חוקי בקרה על כלי נשק. כמו כן היא תומכת בחיזוק חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. במהלך שנת 2019 היא תלתה את הדגל הטרנסג'נדרי בלשכתה שבגבעת הקפיטול, לאות הזדהות עם קהילת הטרנסג'נדרים.
נפט תמורת מזון
ההחלטה איפשרה לעיראק למכור נפט ותוצריו בשוק העולמי, חרף אמברגו הנפט שהטיל עליה האו"ם. ההחלטה קבעה כי ההכנסות שייתקבלו מהייצוא יוקדשו לרכישת סחורות לשימושים אזרחיים חיוניים בלבד, בעיקר מזון ותרופות. התוכנית הוגדרה על-ידי מזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, כ"תוכנית ההומניטרית היחידה שאי-פעם מומנה במלואה ממקורות השייכים לאומה שלה הם נועדו לסייע". במהלך שבע שנות הפעלתה, סייעה תוכנית 'נפט תמורת מזון' רבות לתושבי עיראק מבחינה תזונתית, בריאותית, תברואתית וחינוכית.
התוכנית הופסקה בשנת 2003, עם פלישת ארצות הברית לעיראק. במהלך התוכנית ולאחריה עלו טענות רבות אודות הונאה ושחיתות, וכן הוקמו ועדות חקירה לבדיקת החשדות.
רקע והקמת התוכנית
החלטה 661 של מועצת הביטחון משנת 1990 הטילה על עיראק עיצומים הכוללים סנקציות כלכליות ומסחריות, וכחלק מהן אמברגו נפט. באותה עת, נפט עמד בבסיס הכלכלה העיראקית, והיה מקור ההכנסה העיקרי שלה. על פי דוחות שונים, הסנקציות פגעו פגיעה קשה בכלכלה העיראקית ועקב כך גם בעם העיראקי. הדבר בא לידי ביטוי במחסור במזון, במים, בציוד רפואי ובחשמל במהלך שנות התשעים.
הצעות שונות עלו כפתרון למשבר ההומניטרי שחוו תושבי עיראק. ביניהן החלטות קודמות של מועצת הביטחון, 706 ו-712, שאותן דחה השלטון העיראקי. בדומה לתוכנית 'נפט תמורת מזון', גם החלטות אלה אישרו לעיראק לייצא נפט בתמורה למימון רכישת מוצרים הומניטריים.
למרות סירוב השלטון העיראקי להחלטות הקודמות, בשנת 1995 אימצה מועצת הביטחון את תוכנית 'נפט תמורת מזון', תחת החלטה 986. קלף המיקוח ששיחק לידי עיראק היה שסירוב מצידה להשתתף בתוכנית ולמכור נפט היה עלול להתבטא במחסור עולמי בנפט, מה שהיה מוביל לעלייה חדה במחירו.
במאי 1996, הסכים הממשל העיראקי לבסוף להפעלת התוכנית בעקבות פשרה פוליטית שאפשרה לו מעין עצמאות בהחלטה למי תמכור עיראק את הנפט שלה וממי תקנה ציוד סיוע. משלוח הנפט הראשון ייוצא מהמדינה בדצמבר 1996 ומשלוחי המזון הראשונים הגיעו במרץ 1997.
עיקרי התוכנית ויישומה
עיקרי התוכנית מובאים בהחלטת מועצת הביטחון 986, שאושרה ב­-14 באפריל 1995. התוכנית התירה, באופן זמני ולשם סיוע הומניטרי לאוכלוסייה העיראקית, ייצוא נפט ומוצריו שמקורם בעיראק למדינות העולם, תוך התניה שלפיה ההכנסות מהייצוא לא יעלו על סכום של מיליארד דולר בכל מחזור זמן של 90 יום. כמו כן, נקבע כי ההכנסות מהייצוא יופקדו בחשבון נאמנות בשליטת האו"ם וישמשו למטרות ספציפיות בלבד, בהן רכישת מזון ותרופות.
בשלבים הראשונים של התוכנית הורשתה עיראק למכור נפט בשווי רב יותר של שני מיליארד דולר מדי חצי שנה, כששני שלישים מהסכום אמורים לשמש כמענה לצרכיה ההומניטריים. בשנת 1998 הופחתה המגבלה על רמת ייצוא הנפט העיראקי במסגרת התוכנית, ל-5.26 מיליארד דולר מדי חצי שנה. בדצמבר 1999 הוסרה לחלוטין התקרה שהציבה מועצת הביטחון לייצוא נפט עיראקי במסגרת התוכנית. זאת לאור קלף המיקוח שעמד לרשות הממשל העיראקי, שסגר את צינורות הנפט במדינה בהתרסה נגד הגבלות האו"ם, צעד שבעקבותיו האמירו מחירי הנפט העולמיים.
נתוני האו"ם על התוכנית
במהלך שבע שנות פעולתה של התוכנית, יוצאו כ-3.4 מיליארד חביות נפט עיראקי, בשווי כולל של כ-65 מיליארד דולר. מתוך סכום זה, 72% הוקצו לצרכים הומניטריים ברחבי עיראק. יתרת ההכנסות חולקו בצורה הבאה: 25% הועברו לקרן פיצויים של מלחמת המפרץ, עבור הפסדים ונזקים שנגרמו כתוצאה ישירה מהפלישה והכיבוש הבלתי-חוקיים של עיראק בכווית במהלך המלחמה; 2.2% הוקצו לטובת עלויות ניהול התוכנית ותפעולה על-ידי האו"ם; 0.8% מהסכום הוקצו למימון עלויות של תוכנית פיקוח ובקרה על נשק בעיראק, עקב השימוש שעשתה בו בעבר ועל רקע דרישת מועצת הביטחון בתום מלחמת המפרץ.
בנוסף, במסגרת התוכנית הועברו לעיראק ציוד ואספקה הומניטריים בשווי של כ-31 מיליארד בין 20 במרץ 1997 ל-21 בנובמבר 2003, לרבות חלקי חילוף וציוד לתעשיית הנפט בשווי 1.6 מיליארד דולר. כמו כן, בסוף שנת 2003, מוצרים הומניטריים ואספקה נוספת בשווי של כמיליארד דולר מתוך הכנסות התוכנית הועברו למוקדים שונים בעיראק על בסיס סדרי עדיפות תוך התייעצות עם מועצת הממשל העיראקית, נציגי עיראק וסוכנויות ותוכניות האו"ם.
במהלך שבע שנות הפעלתה, סייעה התוכנית לשיפור תנאי המחיה של העם העיראקי מבחינה תזונתית, בריאותית, תברואתית וחינוכית. התוכנית הפחיתה את הפסקות החשמל במדינה ואפשרה זמינות גבוהה יותר של מים נקיים לשתייה. על פי דיווחי האו"ם, כתוצאה מהתוכנית פחתו שיעורי תת התזונה של ילדים במדינה בכ-50%.
סיום התוכנית וביקורת על כשליה
התוכנית הסתיימה בשנת 2003, לאחר הפלישה האמריקנית לעיראק. דיווחים אודות כשלים ושחיתויות בתוכנית הובילו להקמת ועדות חקירה שונות, במסגרתן הועלו חשדות נגד רבים מבעלי הזיקה לתוכנית, וביניהם גם עובדי האו"ם. החשדות לא דילגו על מזכ"ל האו"ם קופי אנאן, שנחשד בהתערבות אישית כדי להבטיח שהחברה בה מועסק בנו תזכה במכרז של האו"ם. לבסוף זוכה אנאן מאשמה.
אחת מוועדות החקירה שבחנו שחיתויות בתוכנית הייתה ועדה בלתי-תלויה של האו"ם, שבראשה עמד היו"ר לשעבר של הבנק הפדרלי, פול וולקר. בדוח הוועדה נכתב שבין השנים 1996–2002, לא פחות מ-2,253 חברות מסחריות מעשרות מדינות, ובהן ארצות הברית, צרפת, גרמניה והודו, שיחדו בכירים במשטר העיראקי בתמורה להעדפתן באספקת נפט במסגרת התוכנית. דוח הוועדה קבע כי תשלומי השוחד הבלתי-חוקיים שהועברו למשטר בעיראק הסתכמו בכ-1.8 מיליארד דולר.
שלמה בן חמו (קריית גת)
הרב שלמה בן חמו (נולד בתש"ח) הוא רב העיר הספרדי של קריית גת, ראש ישיבת אור חברון בקריית ארבע ונשיא כולל 'צבי ישראל' בקריית גת.
ביוגרפיה ופעילות
נולד בשנת תש"ח במרוקו לרב יעקב ראש ישיבת רבי ישראל אבוחצירא ('ישיבת בבא סאלי') ולאמו מרים. בשנת תשכ"ד עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת מרכז הרב אצל רבו המובהק הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא עד לנישואיו בשנת תשל"ד.
לאחר נישואיו למד בכולל דיינות במכון הארי פישל בשעות הבוקר. בצהריים המשיך בלימודיו בישיבת מרכז הרב. במהלך שנים אלו הוסמך לרבנות ולדיינות על ידי הרב יוסף כהן דיין בבית הדין הרבני הגדול שכיהן כר"מ במכון. קיבל סמיכה לרבנות גם מהרב אברהם אלקנה כהנא שפירא ומהרב שלום משאש.
כמו כן, אחד מרבותיו שגידל אותו והיה לו כאב הוא דודו הרב שמעון דיין אב בית דין במראקש ובקזבלנקה. בנוסף היה מקורב לידיד משפחתו הרב יצחק חזן, חבר בי"ד עם הרב שלום משאש במרוקו, דיין בבית הדין הרבני בחיפה וחבר בית הדין הרבני הגדול.