cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקסי קלבר
בליגת ה-NBA
ב-13 ביולי 2017 חתם קליבה בקבוצת דאלאס מאבריקס, לצד דירק נוביצקי, גם הוא מווירצבורג במקור. ביולי 2019 חתם על הארכת חוזה בדאלאס ל-4 עונות נוספות, עבור כ-35 מיליון דולר.
קריירה בינלאומית
קליבה שיחק גם עבור נבחרת גרמניה הבוגרת בכדורסל. ב-2014 הוא שיחק עבור הקבוצה, במהלך סיבובי המוקדמות של יורובאסקט 2015.
תיאודור מנקס
תיאודור מֶנקֶס (בגרמנית: Theodor Menkes; 28 במרץ 1906, נידרנדורף – 15 באוקטובר 1973, חיפה) היה אדריכל יהודי ממוצא אוסטרי, שפעל בין היתר בארץ ישראל המנדטורית. מחלוצי המודרניזם הישראלי.
קורות חיים
תיאודור מנקס נולד בכפר נידרנדורף שבאוסטריה, להרמן מנקס. בשנים 1924–1929 למד בבית הספר הטכני הגבוה (Technische Hochschule) בווינה. אחרי עליית הנאצים לשלטון ב-1933 עלה לארץ ישראל והשתקע בחיפה. בחיפה תכנן מספר בתים שחלקם נחשבים כאייקונים אדריכליים. הוא פנה הן לקהל המוסדי והן לקהל הפרטי, הן לקהל יהודי והן לקהל ערבי. מנקס השתמש בחומרים שנחשבו פורצי דרך בזמנו כפלדה וכזכוכית. גולת הכותרת של תכנוניו בחיפה היא תכנון בית הזכוכית ברחוב בר גיורא 21 בהדר הכרמל בשנים 1941–1938.
מנקס נשא בחיפה את אידה, אחותו של שלמה אראל, אלמנה אם לבת, חנה. לזוג נולד בן, גבריאל (גבי), מהנדס בניין.
בית הזכוכית
הבית נבנה כיוזמה פרטית של מקס לוין ויועד למגורי פקידים ומהנדסים בריטים ששהו בארץ בתקופת המנדט הבריטי לצורך עבודה באזור התעשייה המתפתח של מפרץ חיפה. מפלסי הקומות בנויים בצורת האות ר', שיחד עם גרמי המדרגות הפתוחים משלימים סגירת חצר שבה הייתה בריכת שכשוך קטנה. החצר עצמה נמוכה מפני הרחוב - דבר התורם לפרטיותה. רוב החזית אל הרחוב הן המדרגות שהיו עטופות בגריד פלדה ולבני זכוכית וחלקה מרפסות זיז. חזיתות הדירות בנויות גם הן לבני זכוכית שתפקידן, בנוסף להיותן קיר, להכניס אור לדירות. מולן תוכננו אדניות עם מערכת השקיה. צנרת הבניין מהווה אלמנט עיצובי בנוסף לפונקציונליות שלה ולדוגמה היא מהווה את משקופי הדלתות. מערכת האוורור בנויה ממפתחים בתקרת האינטרסול שהזרימו אוויר אל ומתוך הדירות. הדירות בנויות ממטבח ושירותים בקדמת הדירה, חדר ומרפסת (בחלקן) בעלת ספסל יצוק. גם בתוך הדירות השתמש מנקס בזכוכית. כך, למשל, במטבח הותקנו מגירות מזכוכית והדלתות היו בנויות מעץ וזכוכית אטומה ועטופות בסורג מסוגנן. לחלק מן הדירות יש חלונות עגולים (דמויי חלונות ספינה) ולחלקן חימום מרכזי. כבעקרונותיו של לה קורבוזיה גם גג הבניין צריך להיות לשימוש דיירי הבניין. ובגג של הבניין, שהעלייה אליו היא ממרפסת תצפית (שנבנתה על חשבון דירה נוספת), היה מגרש בדמינטון עטוף ברשת.
מצב הבניין כיום
על אף שהבית הוכרז כמבנה לשימור, המדרכה והכניסה לבית שופצו (לאחר קריסתן בעקבות חניית מנוף ונפילתו לתוך החצר) על ידי העירייה שלא ברוח הבניין וסגנונו. הבריכה נסתמה, חלק ממרפסות הזיז נסגרו, גריד הברזל שעטף את המדרגות הוסר לאחר שהיווה בעיה בטיחותית אחרי שרוב לבניו נשברו. העלייה לגג אמנם עדיין אפשרית אך הגג משמש, ככל שאר הגגות, לאנטנות ולדודי שמש.
דנאי גורירה
דנאי ג'קסאיי גורירה (באנגלית: Danai Jekesai Gurira; נולדה ב-14 בפברואר 1978) היא שחקנית ומחזאית זימבבואית-אמריקאית. התפרסמה בזכות תפקידה בתור מישון בסדרת האימה של AMC; "המתים המהלכים" (2012–2020) ובזכות תפקידה כאוקויה בסרט גיבורי העל "הפנתר השחור" כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול.
ביוגרפיה
גורירה נולדה בעיר גרינל, איווה ובגיל 5 עברה עם משפחתה לזימבבואה. אימה, ג'וזפין גורירה, היא ספרנית בקולג', ואביה, רוג'ר גורירה, הוא פרופסור מן המניין בחוג לכימיה במכללת גרינל (שני הוריה הצטרפו מאוחר יותר לסגל אוניברסיטת ויסקונסין-פלאטוויל). הוריה עברו מרודזיה הדרומית, שהיא כיום זימבבואה, לארצות הברית ב-1964. היא הצעירה מבין ארבעה אחים; טייר, אחיה, הוא כירופרקט. גורירה התגוררה בגרינל עד דצמבר 1983, כאשר בגיל חמש היא ומשפחתה חזרו להארארה, בירת זימבבואה, לאחר שהמדינה קיבלה עצמאות.
היא למדה שם בתיכון המנזר הדומיניקני. לאחר מכן, היא חזרה לארצות הברית כדי ללמוד במכללת מקלסטר בסיינט פול, מינסוטה, וסיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה. גורירה גם קיבלה תואר שני מבית ספר טיש לאומנויות של אוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
בשנת 2005 זכתה גורירה בפרס אובי על כתיבה ובפרסים נוספים על משחק עבור עבודתה במחזה "In the Continuum". גורירה התגלתה לראשונה כשחקנית בשנת 2007 בדרמה העצמאית המוערכת של תומאס מקארתי "האורח" בה שחקה בתפקיד זינאב, מהגרת סנגלית בלתי חוקית העובדת ומתגוררת בניו יורק. בשנת 2010 הופיעה בסדרת הדרמה "טרמיי" ובסרט האימה "My Soul to Take" של הבמאי וס קרייבן.
בשנת 2012 זכתה גוריה בתפקיד מישון, תפקיד הפריצה שלה כשחקנית מוכרת בסדרת האימה "המתים המהלכים" ובעקבותיו זכתה לביקורות חיוביות רבות. באותה שנה זכתה גורירה להערכה גם מצד מבקרי תיאטרון על המחזה "The Convert" אותו כתבה. בשנת 2013 הופיעה בסרט "אמו של ג'ורג'" בבימויו של אנדרו דוסונמו.
בשנת 2016 המחזה שלה "Eclipsed" (שעלה בבכורה ב-2009 בוושינגטון) עלה בתיאטרון ברודוויי. המחזה רץ במשך שלושה חודשים ממרץ עד יוני וכיכבה בו השחקנית לופיטה ניונגו; המחזה היה מועמד לשישה פרסי טוני בין היתר עבור גורירה על המחזה הטוב ביותר.
בשנת 2017 הופיעה בסרט הביוגרפי "טופאק: כל העיניים עליי" בתור אמו של טופאק שאקור, אפני שאקור. לאחר מכן כיכבה בסרט "הפנתר השחור", בתור אוקויה, מנהיגת ארגון "דורה מילאג'ה" - יחידת נשים לוחמות שמשמשות שומרות ראשו של הפנתר השחור. הסרט יצא לאור בפברואר 2018. בתפקיד זה הופיעה גם בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף" שיצא באפריל של אותה שנה.
חיים אישיים
גורירה היא נוצרייה, ומתגוררת בלוס אנג'לס, אם כי היא מבלה בקביעות בעיר ניו יורק. היא מזדהה כזימבבואית-אמריקאית. היא דוברת ארבע שפות: צרפתית, אנגלית, שונה (שפתם של אנשי שונה) וקוסה.
לדרהוזן
לדרהוזן (בגרמנית: Lederhosen) הם מכנסיים עשויים עור, המקובלים באופן מסורתי כחלק מתלבושת מיסבאך, באוסטריה, במדינת בוואריה שבגרמניה ובמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה.
הלדרהוזן הם מכנסיים קצרים או מכנסיים שמגיעים עד מתחת לברך. לעיתים הם כוללים גם שלייקס, המאופיינים ברצועת עור המחברת ביניהם לרוחב החזה.
במהלך המאה ה-19 איבדו המכנסיים מהפופולריות שלהם, והם נחשבו למכנסיים שאינם ראויים לתושבי העיר המודרנית. לקראת סוף המאה, זכו המכנסיים לעדנה מחודשת, כאשר מועדונים במינכן ראו בהם נכס תרבותי-נוסטלגי שיש לשמר, והחלו לקדם את לבישתם בחגים ובאירועים, מנהג שרווח גם כיום. בבוואריה נהוג ללבוש לדרהוזן באירועים חגיגיים. רבים יוצאים לאוקטוברפסט לבושים בלדרהוזן.
אינגבורג הוכמאייר
דוקטור '''אינגבורג ג. הוכמאייר דזוייר (בגרמנית: Ingeborg J. Hochmair-Desoyer''' נולדה בשנת 1953) היא מהנדסת חשמל אוסטרית מהאוניברסיטה הטכנית של וינה ומאוניברסיטת אינסברוק. יחד עם פרופסור ארווין הוכמאייר, בעלה, פיתחה הוכמאייר את שתל השבלול המיקרו-אלקטרוני והרב-ערוצי הראשון בעולם.
בשנת 1980 הקימה הוכמאייר יחד עם בעלה את חברת הציוד הרפואי MED-EL, המתמחה בייצור שתלי שבלול. הוכמאייר היא המנכ"לית והמנהלת הטכנית הראשית של החברה. הוכמאייר היא זוכת פרס לסקר-דבייקי למחקר קליני רפואי.
ביוגרפיה
אינגבורג הוכמאייר נולדה בשנת 1953 בווינה, בירת אוסטריה. הוכמאייר נולדה למשפחת מדענים. אימה הייתה פיזקאית ואביה היה דקאן הפקולטה להנדסה מכנית באוניברסיטה הטכנית של וינה, סבתה הייתה בין המדעניות הראשונות באוסטריה שעסקו בהנדסה כימית.
בשנת 1979 השלימה הוכמאייר תואר דוקטור להנדסת חשמל מהאוניברסיטה הטכנית של וינה, הוכמאייר היא האישה הראשונה לקבל תואר זה מהאוניברסיטה הטכנית של וינה.
בין השנים 1976 עד 1982 עבדה הוכמאייר כדוקטורנטית ולאחר מכן כעוזרת פרופסור במכון להנדסת חשמל ואלקטרוניקה באוניברסיטה הטכנית של וינה, שם החלה בפיתוח שתל השבלול.
בשנת 1979 עברה הוכמאייר לחצי שנה לאוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה, ארצות הברית כפרופסור חבר אורח במכון לאלקטרוניקה רפואית.
בשנת 1981, לאחר שכבר הושתל השתל ב-17 איש, חתמו הזוג הוכמאייר על חוזה עם קונצרן הענק 3M בניסון לייצר את שתלי השבלול בייצור המוני. אך, לאחר 7 שנים, בשנת 1988 החוזה הופסק עקב בעיות רבות. למרות זאת, בני הזוג לא אמרו נואש והחליטו להקים בעצמם חברה בשם MED-EL שתייצר שתלי שבלול בייצור המוני.
בשנת 1982 עברה הוכמאייר מווינה לאינסברוק יחד עם בעלה וילדיהם, שם לימדה במכון לאלקטרוניקה פיזיקלית יישומית באוניברסיטת אינסברוק עד לשנת 1989 אז פרשה מעבודתה באוניברסיטה כדי להתמקד בחברת MED-EL אותה הקימה.
הוכמאייר עובדת כיום בחברת MED-EL בתור המנכ"לית והמנהלת הטכנית הראשית של החברה.
עבודה מדעית
בשנת 1979, הציע בן זוגה של הוכמאייר, ארווין הוכמאייר לפתח ביחד איתו שתל שבלול במעבדתו באוניברסיטה בשיתוף מרפאת האף, אוזן, גרון של האוניברסיטה, אינגבורג הסכימה ויחד הם החלו לפתח את שתל הרב-ערוצי הראשון בעולם. שנתיים בלבד לאחר מכן, ב-16 בדצמבר 1977, הושתל השתל על המטופל הראשון ובשנת 1980 פיתוח המוצר הראשוני הסתיים.
שתל השבלול אותו פיתחו, מיועד לחירשים וכבדי שמיעה, בעלי מומים בתאי החישה באוזן - תאים שתפקידם לתרגם את הצלילים לוויברציות חשמליות ולשלוח את הוויברציות לעצב השמיעה. שתל השבלול שפיתחו הזוג הוכמאייר כולל שני חלקים, פנימי וחיצוני. החלק החיצוני כולל מיקרופון, קולט את הצלילים; מעבד, שמעבד את הצליל הנקלט במיקרופון לאותות חשמליים; ומגנט וטבעת שידור המשדרים את המידע ששולח המעבד אל החלק הפנימי של השתל. החלק הפנימי של השתל, המותקן בניתוח, כולל אנטנה ומגנט, הקולטים את המידע שנשלח מהחלק החיצוני של השתל; ואלקטרודה חשמלית, שדרכה מעבירים אותות חשמליים אל עצב השמיעה.
השתל אותו פיתחו בני הזוג הוכמאייר הוא רב ערוצי, כלומר, הוא כולל מערך אלקטרודות ששולחות אותות חשמליים לעצב השמיעה בשמונה מקומות שונים, ולא רק במקום אחד. בכך, משפר השתל את איכות השמיעה עד לרמה בה ניתן להצליח להבין משפטים שלמים רק משמיעה וללא שום צורך בקריאת שפתיים.
הוכמאייר פרסמה יותר ממאה מאמרים מדעיים וישנם כ-50 פטנטים שרשומים על שמה.
MED-EL
בשנת 1988, לאחר ששיתוף הפעולה עם הקונצרן 3M קרס, החליטו בני הזוג להקים חברה משלהם בשם MED-EL. מטרת החברה היא ליצר באופן המוני את שבב השבלול.
בשנת 1989, פרשה הוכמאייר מעבודתה באוניברסיטה כדי להפנות את כל זמנה עבור החברה.
במרץ 1990, שכרה החברה את שלושת עובדיה הראשונים.
בינואר 1994, שתלה החברה את השתל הראשון אותו היא פיתחה במטופל. לשתל קראו COMBI40. מספר חודשים לאחר מכן, הושתל השתל בכל רחבי העולם.
כיום, החברה מעסיקה למעלה מ-2,000 עובדים ב-33 מטות בכל רחבי העולם. מטה החברה נמצא באינסברוק, אוסטריה. החברה היא הגדולה באירופה והשנייה בגודלה בעולם בתחום שתלי השבלול.
פרסים והוקרה
בשנת 2013 זכתה הוכמאייר בפרס לסקר-דבייקי למחקר קליני רפואי, הידוע גם בכינויו "הנובל האמריקאי". הוכמאייר זכתה בפרס יחד עם פרופסור גרהם קלארק מאוסטרליה ודוקטור בלייק וילסון מארצות הברית. הפרס הוענק לשלושה עקב תרומתם לפיתוח שתל השבלול המודרני.
מרשה אייווינס
מרשה סו אייבינס (באנגלית: ; 15 באפריל 1951; נולדה בבולטימור, שבמרילנד) היא אסטרונאוטית בנאס"א. השתתפה בחמש משימות חלל.
ילדות ומשפחה
מרשה סו אייבינס היא יהודייה-אמריקאית. אביה דר' ג'וזף ל. אייבינס (באנגלית: Dr Joseph L. Ivins) היה רופא, ואמה הגב' הרייט גלייזר אייבינס (באנגלית: Harriet Glasser Ivins) גדלו בוולינגפורד, פנסילבניה.
אייבינס סיימה את תיכון נתר – פרובידנס שבפנסילבניה ”Nether Providence High school” בשנת 1969. כשהייתה בת עשר, אייבינס הבינה שבהמשך חייה היא שואפת להיות אסטרונאוטית בנאס"א.
קריירה
אייבינס היא בוגרת תואר במדעי הנדסת תעופה וחלל (BSC) באוניברסיטת קולורדו משנת 1973. ביולי 1974, החלה לעבוד בנאס"א במרכז החלל ע"ש ג'ונסון (Johnson space center).
תחילה, עבדה בנאס"א במחלקת תכנון רכבי חלל. לאחר מכן, בשנת 1980 היא מונתה תחילה למהנדסת טיסה בתוכנית האימונים של מעבורת החלל, ובהמשך, בשל יכולותיה כטייסת במגוון נרחב של מטוסים, מונתה לתפקיד טייסת משנה במטוס גאלפסטרים 1, בטיסות מנהלתיות של נאס"א.
משימות החלל בהן נטלה חלק
אייבינס השתתפה בחמש משימות חלל:
בסך הכל בילתה אייבינס בחלל 55 ימים, 21 שעות ו-46 דקות (1300 שעות).
בסוף שנת 2010, אייבינס פרשה מנאס"א.
שלמה נח קרול
הרב שלמה נח קרול (ב' באב תרפ"ח, 19 ביולי 1928 - ג' בתשרי תשנ"ט, 23 בספטמבר 1998) היה רב המושב חמ"ד, ראש ישיבת חמדת שמואל ומפעילי יד לאחים.
קורות חיים
נולד בכפר חסידים לרב מרדכי שמואל קרול רבו הראשון של כפר חסידים ולרבקה. למד בישיבת פוניבז' והתקרב לראשי הישיבה הרב דוד פוברסקי והרב שך. פעל עם הרב שלום דב ליפשיץ להעברת ילדים מעדות המזרח למוסדות דתיים וחרדיים. הפעילות הפכה בסופו של דבר לארגון יד לאחים. בשנת תשט"ו נישא לגיטא, בת הרב יעקב לנדא רבה של בני ברק ולאחר נישואיו התגורר בבני ברק.
הרב קרול התמנה לרב המושב חמ"ד וכיהן בתפקיד זה עד לפטירתו. במקביל המשיך בפעילותו בארגון יד לאחים. בעת פיצול הארגון בה'תשמ"ט על רקע הפילוג בין אגודת ישראל לדגל התורה, פרש מהפעילות, בשל השתייכותו למגזר הליטאי.
בשנות ה-60 הקים הרב קרול במושב חמד את ישיבת "חמדת שמואל" על שמו של אביו, בה כיהנו כרמי"ם הרב אליעזר דינר גאב"ד עדת ישראל והרב חזקיהו מישקובסקי משגיח ישיבת ארחות תורה. הישיבה הפכה בהמשך לכולל אברכים. כיום שוכנת במבנה זה ישיבת מאור יצחק.
בשנת ה'תשנ"ח הוציא לאור את ספרו של אביו משא דמשק.
נפטר בג' בתשרי בתשנ"ט ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו מונה חתנו, הרב אהרן בן-ציון קורנפלד, לרב המושב.
משפחתו
היה אב לשישה ילדים.
מחנה הריכוז ריווזאלט
מחנה ריווזאלט (בצרפתית: Camp de Rivesaltes) הידוע גם בשם מחנה מרשל ז'ופר (Camp Maréchal Joffre) נמצא בדרום צרפת, לא הרחק מפרפיניאן. עם היותו במקורו מחנה צבאי, הוא שימש לא פעם כמחנה ריכוז או מחנה מעצר לאוכלוסיות אזרחיות, כולל ספרדים רפובליקנים, לאחר עלייתו לשלטון של פרנסיסקו פרנקו, וליהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1942 נשלחו ממחנה ריווזאלט להשמדה באושוויץ 2,313 יהודים במספר שיירות. משלוחי היהודים בוצעו בעת שהמחנה היה בשליטת משטר וישי.
שנים ראשונות
בשנת 1935 נבחר המקום, כחמישה ק"מ מן העיירה ריווזאלט, בינה לבין העיירה סאלס (Salses), ולא הרחק מפרפיניאן, כאתר למחנה צבאי. המחנה החל לפעול ב-1938. כיוון שהמרשל של צרפת ז'וזף ז'ופר נולד באותו אזור, נקרא המחנה על שמו. זמן קצר לאחר בנייתו, בתחילת 1939, החלה נהירת כחצי מיליון פליטים רפובליקנים, הצד המובס במלחמת האזרחים בספרד הסמוכה, מקטלוניה אל צרפת, וממשלת צרפת החליטה לשכן כ-15,000 מאותם פליטים במחנה. בפועל, שוכנו במחנה פליטים במספר קטן בהרבה.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה, המחנה שימש כמחנה מעבר צבאי. לאחר הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת, נכלל המחנה בשטח שתחת שלטון ממשלת וישי. ב-10 בדצמבר 1940 החליטה ממשלת וישי להקצות למחנה שטח נוסף, וזאת כדי לשכן בו גם גולים מגרמניה, רובם יהודים, כל זאת לצד המחנה הצבאי. היה זה, אפוא, מקרה נדיר בתולדות השואה, בו יהודים נשלחו למחנות ריכוז במערב אירופה, ולא במזרח. הגולים הראשונים באותו מחנה החלו להגיע ב-14 בינואר 1941. לאחר הגעתם, אוכלוסיית המחנה, 6,475 איש ב-31 במאי, כללה ספרדים רפובליקנים, אשר היוו יותר ממחצית מספר זה, יהודים, יותר משליש, וצוענים. המחנה אורגן כך שגברים ונשים התגוררו בנפרד, לפיכך, משפחות נאלצו להיפרד. התנאים במחנה, אם כי לא השתוו בחומרתם לאלה שתחת פיקוח גרמני ישיר, היו קשים מבחינת ביגוד, מזון, שיכון ובריאות, ואלה הובילו לשיעור תמותה ניכר בקרב יושביו.
כליאת היהודים ושילוחם
בשנת 1941 תוכנן לעשות שימוש בחלק מן המחנה לכליאת כ-10,000 יהודים, ובפועל מספר הנכלאים בו עמד על 5,714. כולל 1,176 יהודים שהיו כבר במחנה. בבוקר ה-26 באוגוסט 1942 הוקפו ונאסרו במחנה יהודי דרום צרפת, אשר לא היו אזרחים צרפתים. עוד לפני כליאת אותם יהודים, החל משלוחם של יהודים אל דראנסי, משם נשלחו אלה לאושוויץ להשמדה. כך יצאו אל דראנסי 400 יהודים ב-11 באוגוסט, ו-175 ב-23 בחודש. בספטמבר נמשך שילוחם של היהודים: 173 ב-1 בחודש, 621 ב-4, 594 ב-14, ועוד 72 ו-70 ב-21 וב-28, בהתאמה. באוקטובר, עד ה-20 בחודש, נשלחו לדראנסי, בשתי שיירות, 101 ו-107 יהודים נוספים, ובסך הכל, 2,313. עוד 2,251 יהודים אשר נכלאו באותו חלק מיוחד של המחנה, לא נשלחו להשמדה, ו-215 יהודים אחרים מתו בעת שהותם במחנה, מתוכם 51 ילדים עד גיל שנה. כל המשלוחים האלה בוצעו בעת שהמחנה היה בשליטת משטר וישי.
חלק מהיהידים הצליחו לברוח מהמחנה הודות לפעילות של אנדרה דיומא וארגון Cimade.
המחנה בהמשך המלחמה
בנובמבר, כתגובה למבצע לפיד, כבשו הגרמנים גם את 'האזור החופשי', שטח צרפת שתחת שלטון וישי, וסגרו את מחנה הריכוז, בו שירתו בעת סגירתו 277 אנשי צוות, ועברו דרכו עד מועד זה כ-21,000 איש. ב-19 באוגוסט 1944, מספר ימים לאחר תחילת מבצע דרגון, נסוגו הגרמנים מאזור המחנה. המחנה הצבאי חזר לפעול, ולצידו נפתח ב-12 בספטמבר, בשטח מחנה הריכוז, מחנה אשר תוכנן ל-1,080 איש, שבו הוחזקו פעילי משטר וישי. לאלה נוספו ספרדים אשר נתפסו במעבר לא חוקי של הגבול. אלה האחרונים הועסקו בשמירה על פעילי משטר וישי... כן הוחזקו במקום בינואר ובמרץ 1945 כמה מאות שבויי מלחמה רוסים, אשר לחמו לצד הגרמנים. ב-10 בדצמבר 1945 הוחלט לסגור את המחנה, וההחלטה בוצעה עד תחילת אוקטובר 1946.
לאחר המלחמה
המחנה חזר לשימוש בעת מלחמת העצמאות של אלג'יריה, ו-527 אנשים שנאסרו עקב תמיכתם במורדים באלג'יריה, הוחזקו במחנה בין ה-9 במרץ ל-18 אפריל 1962. עם סיום המלחמה, החל מיוני 1962, שוכנו במחנה כ-8,000 חיילי עזר אלג'יראים ('ארקי', harkis), שבשל לחימתם לצד הצרפתים לא יכלו להישאר בארצם. יחד עם אזרחים שבאו עמם עברו במחנה עוד אלפים נוספים, עד אשר נמצא להם סידור קבוע כלשהו, והאחרונים שבהם עזבו רק ב-1977. בדומה, דיירים אחרים במחנה שוכנו בו באותן שנים עקב תהליך הדקולוניזציה של צרפת. כך, שכנו בו כ-600 חיילים ובני משפחה מגינאה הצרפתית, בין 1964 ל-1966. דיירים אחרים היו חיילים, ואזרחים נלווים, מהודו סין. בשנים 1986 עד 2007 המחנה שימש כמחנה מעצר לשוהים בלתי חוקיים.
במשך השנים עלו מספר הצעות להרוס את המחנה, אולם מחקרים אשר העלו לתודעה הציבורית את חשיבותו ההיסטורית, הביאו לכך שכיום פועל במקום המחנה מוזיאון וכן הוצבו במקום אבני זיכרון לקרבנות היהודיים, הספרדים הרפובליקנים וה'ארקי'.
קישורים חיצוניים
מחנות הריכוז והמעצר בדרום מערב צרפת, במלחמת העולם השנייה ובתקופות קרובות, באנגלית:
גרשם לוי
גרשֹם לוי (Levy; 4 ביולי 1937 – 21 במרץ 2009) היה אָרַכנולוג ישראלי שעסק במחקר טקסונומי של סדרות העכבישנים בארץ ישראל.
חייו
גרשם לוי, בנם של אירמה לבית פישר וולטר (היינץ) לוי, נולד ב-1937 בתל אביב ומשנת 1943 גדל בירושלים. למד ביולוגיה באוניברסיטה העברית, בשנת 1964 קיבל תואר מוסמך בביולוגיה (M.Sc) (כותרת התזה: הסיסטמטיקה והביולוגיה של העכשובאים בישראל) ובשנת 1969 קיבל תואר דוקטור (כותרת הדיסרטציה עסקה במין יפרוחית, הנקרא גם סרטביש הפרחים: "הביולוגיה ותופעת חילופי הצבע של Thomisus onustus והסיסטימטיקה של משפחת ה-Thomisidae (Araneae) בארץ ישראל"). גרשם לוי נישא בשנת 1964 והיה אב לשלושה.
עבודתו
עבודת חייו הייתה להרחיב את אוסף העכבישנים הלאומי של ישראל ולתאר את מיני העכבישנים של ארץ ישראל והאזור הסמוך. גרשם לוי עסק בעיקר במחקר טקסונומי של עכשובאים, עקרבאים ועכבישאים (בהם לדוגמה מברישימון הערבה), ופרסם עשרות מאמרים מדעיים ומספר ספרים, בהם עריכת כרך באנציקלופדיה של החי והצומח בישראל (בעברית). מ-1978 ועד מותו היה אוצר אוסף העכבישנים הלאומי בישראל והביאו לרמה בינלאומית (הגדול ביותר במזרח התיכון). גרשם לוי הקדיש את הקריירה האקדמאית שלו לקידום המחקר הטקסונומי על עכבישנים בישראל, ובמהלכה תיאר מעל 140 מיני עכבישים, עקרבים ועכשובים ומספר סוגים חדשים למדע, כולל משפחה חדשה של עקרבים (Akravidae). בזכות פועלו, אוסף העכבישנים ממשיך לשמש מדענים רבים מכל רחבי העולם. האוסף כולל ספרות נרחבת בעלת ערך מדעי והיסטורי, מאות פרטי אב טיפוס ואלפי פריטים מכל שמונה סדרות העכבישנים שנאספו מישראל ומהאזור: אקריות, זוטקרבאים, עכבישאים, עכשובאים, עקרבאים, עקרבישאים, רגלבישאים ו-Palpigradi.
גרשם לוי חקר ופרסם מאמרים על יצורים ייחודיים למערת איילון, שלא ניתן למצוא בשום מקום אחר בכדור הארץ. הוא תיאר מין, סוג ומשפחה חדשה של עקרב, ללא עיניים אבל עם שערות ומסרקות, שאינו ידוע ואינו מתאים למשפחה קיימת. בעקרבים כמו גם בעקרב זה אבר החישה נמצא על הבטן והוא חש תנודות בקרקע. עקרבים דומים לאלה שנמצאו במערה, נמצאו באמריקה ובאינדונזיה בסמוך לקו המשווה אולם שם נמצאו פרטים בעלי עיניים מנוונות ואילו לאלו שבמערה לא היו שרידים לעיניים.
במהלך חייו ולכבודו נכתבו מספר פרסומים מדעיים ומספר מינים של עכבישנים נקראו על שמו :
B. Condé and M. Nguyen Duy: Pénicillates d’Israel rassemblés par G. Levy. Bulletin du Muséum National d’Histoire Naturelle (2e sér) 42 (6): 1251–1258, 1970 (1971) (Diplopoda).
Y. Lubin (Guest co-editor): Spiders of Israel: Systematics, Ecology, and Behavior. Festschrift issue. Israel Journal of Zoology 44 (2): 93–251, 1998.
העכשוב Galeodes levyi Harvey, 2002
העקרב קטלן עברי (תת-מין, יש ויכוח טקסונומי האם זה מין ולידי) Androctonus amoreuxi levyi Fet, 1997
העכבישים
Phlegra levyi Prószyński, 1998 (משפחת הקפצניים Salticidae)
Aelurillus gershomi Prószyński, 2000 (משפחת הקפצניים Salticidae)
Agelescape levyi Guseinov, Marusik and Koponen, 2005 (משפחת המשפכניים Agelenidae)
Gamasomorpha gershomi Saaristo, 2007 (משפחת Oonopidae)
לאחר מותו ולכבודו נקראו על שמו עקרב
ומספר עכבישים
Halodromus gershomi Muster, 2009 (משפחת Philodromidae)
Anaptomecus levyi Jäger, Rheims & Labarque, 2009 (משפחת המברישניים Sparassidae)
Echemus levyi Kovblyuk & Seyyar, 2009 (משפחת הקטועניים Gnaphosidae)
Nomisia levyi Chatzaki, 2010 (משפחת הקטועניים Gnaphosidae)
Draconarius levyi Wang, Griswold & Miller, 2010 (משפחת המשפכניים Agelenidae)
Ariadna levyi Wunderlich, 2011 (משפחת Segestriidae)
Levymanus gershomi Zonstein & Marusik, 2013 (משפחת הבחנינניים) - עכביש חדש שהתגלה בישראל, באזור קטורה שבערבה: לֵוִימָנוֹס גרשומי (Levymanus gershomi).
Plexippus gershomi Prószyński, 2017 (משפחת הקפצניים Salticidae)
מפרסומיו
of the Research Council of  Israel 11 B (3): 156-159  (with P. Amitai & A. Shulov).
the classification of the life histories of spiders. Journal of Zoology, London 160 (4): 523-536. P. Amitai & A. Shulov).             Linnean  Society, London  52 (2): 113-140  (with P. Amitai & A. Shulov).             Journal of  Zoology 22 (2-4): 107-141.
Zoology  25 (1): 1-37. Journal of Zoology  26 (3-4):  193-229. A. Shulov).  In:  S. Bettini, ed.,  Handbook of Experimental Pharmacology;
Arthropod Venoms  48:  309-312. Springer  Verlag, Berlin & New York. of Zoology 28 (2-3):  114-130   (with P. Amitai). (with P. Amitai). Israel Academy of  Sciences  and Humanities,  Jerusalem
Israel. Bulletin  of the  British  Arachnological  Society  5 (4): 177-188
(with P. Amitai).
Journal of  the Linnean  Society,  London 72:  43-67  (with P. Amitai).
Israel (Araneae: Theridiidae). Journal of Zoology, London  196:  81-131
( with P. Amitai). Sinai. Zoologica Scripta, Oslo & Stockholm  11 (1):  13-30 (with P. Amitai). Israel. Zoological Journal  of   the Linnean  Society, London  77: 39-63
(with P. Amitai). Zoologica  Scripta, Oslo & Stockholm  13 (2): 121-133. ''            Land of  Israel 2, 175pp. 225 color. Illustr., ''(Editor of  Book  and author of
Arachnid and  Myriapod chapters).  Society for Protection of Nature, Israel  &
Ministry of Defence Publishing  House (in Hebrew). VI+114 pp.   Israel Academy of  Sciences  and Humanities,  Jerusalem. additional  notes on Theridion  (Araneae: Theridiidae). Journal of  Zoology,
London   207 : 87-123. Araneidae)  from Israel.   Bulletin  of the  British  Arachnological  Society
7 (1): 1-10. Araneidae)  from Israel, with notes on  Metellina species from Lebanon.
Zoologica  Scripta, Oslo & Stockholm 16 (3): 243-257. Middle  East (Araneae: Sparassidae). Journal of  Zoology, London  217 :
127-176. Bulletin  of  the British  Arachnological  Society 8 (5): 139-143. (Araneae:  Zodariidae). Zoological Journal  of   the Linnean  Society,
London  98 : 327-362. British  Arachnological  Society 8 (7):  227-232. Zodariidae) in  Israel with annotations on species of the  Middle East.   Israel
Journal of Zoology  38 (2): 67-110. negebensis  (Araneae: Sparassidae)  from  Israel ''. Israel  Journal of Zoology ''
39 (3): 231-234. ''American  Museum Novitates, No. 3095,  27 pp. '' (with V.I. Ovtsharenko &
N.I. Platnick).                                                                                                                                                                                       Gnaphosidae). Journal of  Natural History, London  29 : 919-981. (Araneae,  Agelenidae  and  Cybaeidae). Zoologica Scripta, Oslo &
Stockholm  25 (2):  85-122. Israel Journal of  Zoology 43 (4):  311-365  (1997). 226 pp.   Israel Academy of  Sciences  and Humanities,  Jerusalem. (Araneae: Gnaphosidae) in Israel. Israel Journal of Zoology  44 (2): 93-158. Pisauridae).   Zoosystema   (Museum National d’Histoire Naturelle, Paris)
21 (1): 29-64.            from  Israel. Israel Journal of Zoology  45 (1): 215-225. Bulletin  of  the British  Arachnological  Society 11 ( 5): 185-190. Israel. Israel Journal of Zoology 45 (4): 427-452. nigrocinctus (Ehrenberg, 1828), n. comb. (Scorpiones: Buthidae) from Mt.
Hermon. Israel Journal of Zoology 46 (4): 287-295, 2000.
(with V. Fet, B.E. Hendrixson & W.D. Sissom). Israel. Israel Journal of Zoology 48 (2): 111-134. Hersiliidae (Araneae) from Israel. Israel Journal of Zoology 49 (1): 1-39. from Israel. Israel Journal of Zoology 50 (1): 1-37. Scorpiones).  Zoology in the Middle East 40 : 91-96.
הרלנד ויליאמס
הרלנד ויליאמס (באנגלית: Harland Williams; נולד ב-14 בנובמבר 1962) הוא שחקן, תסריטאי ומפיק קנדי.
ביוגרפיה
הרלנד ויליאמס נולד בטורונטו לג'ון ריזור ויליאמס (John Reesor Williams), עורך דין שהיה חבר בפרלמנט של אונטריו. הוא הילד השלישי מתוך חמישה. הוא בן דודו של קווין הירן (Kevin Hearn), הקלידן של ברנייקדס ליידיס (Barenaked Ladies). ויליאמס מחזיק באזרחות כפולה קנדית ואזרחות של ארצות הברית.
ויליאמס מוכר ממשחקו בסרטים טיפשים בלי הפסקה, צוללת דיזל, סופר בלונדינית ומשתגעים על מרי וכן הוא מדבב בסרטים רבים.
ב-2017 הוא יצר את הסדרה Puppy Dog Pals עבור ערוץ דיסני ג'וניור.
מוזיקה לטינית
מוזיקה לטינית (בפורטוגזית ובספרדית: música latina) הוא מונח המשמש את תעשיית המוזיקה כמונח כולל עבור מוזיקה המגיעה מאזורים דוברי ספרדית ופורטוגזית בעולם, כלומר איברו-אמריקה וחצי האי האיברי, וכן מוזיקה המושרת בשתי השפות. המונח "מוזיקה לטינית", מקורו בארצות הברית, בשל השפעת התרבות ההיספנית והלטינית האמריקאית. לדוגמה, בארצות הברית, הקלטה נחשבת ל"לטינית" על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ומגזין בילבורד "אם היא מכילה לפחות 50% תוכן בשפה הספרדית".
בחברות התקליטים גדולות כוורנר מיוזיק גרופ, יוניברסל מיוזיק גרופ וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט, ישנן חטיבות המפקחות על מוזיקה מאמריקה הלטינית ומחצי האי האיברי עם מנהל שמנהל את שני האזורים. ספרד, ברזיל, מקסיקו וארצות הברית הן שוקי המוזיקה הלטינית הגדולים בעולם. בשנת 2000 הקימה האקדמיה הלטינית לאמנויות ומדעי הקלטה (LARAS) את פרס גראמי הלטיני, על מנת להוקיר מוזיקאים המופיעים בספרדית או בפורטוגזית.
צביקי הירש
צבי (צביקי) הירש (מוכר גם בשם העט צבי איל) (נולד בשנת 1977) הוא רב, סופר ומטפל בפסיכודרמה ישראלי.
המיפרקטיים
המיפרקטיים (שם מדעי: Hemiphractidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב.
צביקי הירש
ביוגרפיה
הירש הוא בוגר ישיבת ההסדר רמת גן בה גם מלמד.
המיפרקטיים
צפרדעים אלה הן קרובותיהם הרחוקות של משפחת האילניתיים (בעבר היו תת-משפחה שלה), החיות על עצים ביערות מרכז ודרום אמריקה. הן בעלות גוף מוסווה מאוד, שטוח ובעל "קרני" עיניים גדולות וחלולות. חלקן בעלות "כיס", שבו הן מגדלות את הראשנים על הגב, כדי להשגיח עליהם ולהעביר אותם מקום.
צביקי הירש
ביוגרפיה
כתב מספר ספרים: "מי שטעם יין הונגרי" עם אלי טייב, "אוהב ימים" ו"כששומעים סיפור זה אחרת". ערך והוציא לאור את הספר של רבו המובהק, הרב יהושע שפירא, 'לצאת מהדעת'. ואת הספר "יש לך כנפי רוח - על אמון האדם בעצמו ובחייו" מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק. בשנת 2016 חיבר ספר לילדים, עם איורים, על פי מעשיה של רבי נחמן מברסלב.
המיפרקטיים
2 סוגים במשפחה: Gastrotheca ו-Flectonotus מסווגים לעיתים כחלק ממשפחה אחרת - אמפיגנטודונטים (Amphignathodontidae).
צביקי הירש
ביוגרפיה
במרץ 2017 ארגן הפגנה של תלמידי ישיבת רמת גן מול ביתו של הרב דוד סתיו.
בעל תעודה בפסיכודרמה.
פרסם בכתב העת "אסיף" מאמרים העוסקים בפסיכודרמה ובתורת הרב קוק.
חבר 'תאיר ארץ', בית מדרש לסוגיות אמוניות.
פיתח את משחק הקופסה "תכירותי", משחק להכרות והעמקת קשרים, שיצא דרך ידיעות ספרים.
מתגורר ברמת גן.
משקל אטומי
משקל אטומי (atomic weight) או מסה אטומית יחסית (relative atomic mass), המסומן Ar, הוא נתון פיזיקלי וכימי המייצג את הממוצע המשוקלל של המסות האטומיות של האיזוטופים של יסוד מסוים, לפי שכיחותם בטבע. לכל יסוד יש משקל אטומי מסוים, המאפיין אותו. אין שני יסודות בעלי אותו משקל אטומי.
נתון זה נדרש מכיוון שלאיזוטופים שונים של אותו יסוד יש מסה אטומית שונה, כך שעבור כל יסוד המופיע בטבע כיותר מאיזוטופ אחד, לא ניתן להסתפק במסה האטומית של אחד האיזוטופים כדי לייצג את המסה האטומית הממוצעת של היסוד עצמו. נדרש שקלול של המסות האטומיות של האיזוטופים השונים, לפי שכיחותם. שקלול זה מפיק מספר מייצג עבור כל יסוד, הוא המשקל האטומי. לכן, המשקל האטומי מופיע, לעיתים קרובות, תחת שמו של היסוד בטבלה המחזורית. המשקל האטומי הוא גודל חסר מימד המייצג את היחס בין הממוצע המשוקלל של המסות האטומיות לבין יחידת מסה אטומית מאוחדת אחת.
לדוגמה, היסוד חמצן מופיע בטבע כתערובת של שלושה איזוטופים: האיזוטופ (חמצן-16), האיזוטופ  (חמצן-17) והאיזוטופ  (חמצן-18). לכל אחד מהאיזוטופים יש מספר מסה שונה (16, 17 ו-18, בהתאמה). לכן, גם המסה האטומית של כל אחד מהם שונה: עבור חמצן-16,  עבור חמצן-17 ו- עבור חמצן-18. ידועה גם השכיחות היחסית של כל אחד מהאיזוטופים: חמצן-16 מהווה 99.757% מהחמצן בטבע, חמצן-17 מהווה 0.038% מהחמצן בטבע וחמצן-18 מהווה 0.205% מהחמצן בטבע. עם נתונים אלו, ניתן לחשב את המשקל האטומי של חמצן:
Ar(O) = 15.99491461957 × 0.99757 + 16.9991317565 × 0.00038 + 17.99915961286 × 0.00205 = 15.9994049243182779
מכיוון שאין צורך, או דיוק, במספר גבוה מדי של ספרות לאחר הנקודה, המשקל האטומי של חמצן מוצג לעיתים קרובות כ-15.9994. לעיתים, הנתון מוצג עם טווח אי-ודאות במדידה, הנובע מאי-ודאות במדידה של נתוני המסה האטומית והשכיחות היחסית של האיזוטופים השונים. בשיטת הצגה זו, המשקל האטומי של חמצן הוא.
נתון המשקל האטומי משמש גם לחישובים של מסה מולרית או מסה מולקולרית. זאת, על ידי הכפלת מספר האטומים של יסוד מסוים, הנמצאים במולקולה, במשקל האטומי של אותו יסוד וחיבור התוצאות עבור כל היסודות השונים הנמצאים במולקולה.
משקל אטומי סטנדרטי (standard atomic weight) הוא משקל אטומי של יסוד כשהוא מחושב על בסיס השכיחות היחסית של האיזוטופים בדגימות שנלקחו מכדור הארץ בלבד.
Chapter II
Chapter II (בעברית: פרק 2) הוא אלבומה השני של הזמרת אשנטי אשר יצא ב-1 ביולי 2003 על ידי דאף ג'אם ו-. גם הפעם אשנטי רתמה את ראש חברת התקליטים Murder Inc, אירוו גוטי על מנת שיסייע בהפקת האלבום בפועל ביחד עם ביחד עם המפיק צ'ינק סנטנה ששימש כמפיק ראשי.
בדומה לאלבום הקודם גם הפעם אירחה אשנטי את הראפר ג'ה רול באלבום ביחד עם צ'ינק סנטסנה עצמו ששימש גם כזמר אורח בשניים מהשירים באלבום ואת הראפר Gunnz.
פרסים ומועמדויות
האלבום היה מועמד ל-3 פרסמי גראמי בקטגוריות: "אלבום ה-R&B העכשווי הטוב ביותר", "הביצועים הווקאלים הטובים ביותר באלבום R&B נשי" ושיר "ה-R&B הטוב ביותר" על השיר "", אך לא זכה באף אחד מהם.
מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים: "" אשר הגיע למקום ה-2 בארצות הברית, למקום ה-4 בקנדה, למקום ה-7 בבריטניה ולמקום ה-9 באוסטרליה, "Rain on Me", אשר הגיע למקום ה-7 באארצות הברית אך לא זכה להצלחה באשר העולם ו-"Breakup 2 Makeup", שלא זכה להצלחה באף מדינה.
מצבת ישראל
מצבת ישראל או אסטלת ישראל (גם: מצבת מרנפתח או אסטלת מרנפתח) הוא כינוי שנתנו ארכאולוגים לאסטלת ניצחון מצרית של פרעה מרנפתח, בנו של רעמסס השני, בשובו מאחד ממסעות הכיבוש שלו בשנת 1208–1209 לפנה"ס. המצבה מתארת בעיקר את מערכות מרנפתח בלוב. את שמה "מצבת ישראל" קיבלה המצבה מתוך תיאור קצר של מסע בכנען ובחת, ובו אזכור השם אִי-סִי-רִי-אַר, שזוהה על ידי החוקרים כ"ישראל", שכן בכתב המצרי אין הבחנה בין ר ל-ל. אם הזיהוי נכון, זהו האזכור החוץ מקראי הקדום ביותר לשם זה.
המצבה התגלתה בשנת 1896 על ידי משלחת ארכאולוגית בראשותו של הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי, בקבר פרעה מרנפתח שבמקדש תבאי. גובהה עומד על כ-318 ס"מ ורוחבה 163 ס"מ. היא מוצגת כיום במוזיאון המצרי הלאומי שבקהיר, והעתק ממנה מוצב בכּרנךּ.
גילוי המצבה
בתחילת שנת 1896 היו פיטרי וצִוותו עסוקים בחפירות במקדש באזור זיכיון החפירה שלהם בלוקסור. המקדש שכן מצפון למקדש הקבורה של אמנחותפ השלישי. על גבי לבני המקדש שהם חפרו הופיע רק שמו של אמנחותפ השלישי, עובדה שהפתיעה את החוקרים, שכן לא נראה לארכאולוגים שלמלך אחד יש שני מקדשי קבורה. כאשר המשיך פיטרי בחפירה נפתרה התעלומה: התברר שהמקדש נבנה על ידי פרעה מרנפתח, בנו ויורשו של רעמסס השני. התברר שכמעט כל המקדש שבנה מרנפתח נבנה מאבני בניין בשימוש משני שנלקחו ממקדשו של אמנחותפ השלישי. בתוך המקדש נמצא פסל של מרנפתח. זה היה הדיוקן הראשון של מרנפתח שנמצא. בנוסף נמצאו ליד פסלו של מרנפתח שתי אסטלות מפוארות, שהיו מופנות לכיוון הקיר. אחת מהן, מגולפת יפה, מראה את אמנחותפ השלישי בעת קרב עם נוביה ואשור. האסטלה השנייה עשויה מאבן שחם שחורה בגובה של יותר משלושה מטרים – הגדולה ביותר שנמצאה עד אותו מועד. הטקסט שעל האסטלה מפאר את הישגי הבנייה של אמנחותפ השלישי, ומפאר את המקדש שבו הוצבו האסטלות בעבר. כאשר הצליחו להפוך את האסטלה לצדה השני, התגלתה כתובת המפארת את ניצחונו של מרנפתח על הלובים וגויי הים.
צוותו של פיטרי כלל בלשן גרמני בשם וילהלם שפיגלברג, שניגש מיד לתרגם את הכתובת. הוא הופתע למצוא תבנית של שם עם או שבט שנוצח על ידי מרנפתח, אשר הופיע בצורה הבאה :"I.si.ri.ar". היה זה פיטרי אשר קלט מיידית את משמעות השם ותרגמו לישראל. תגובתו של שפיגלברג הייתה: "האם לא יהיו הכמרים מרוצים?". בעת ארוחת הערב של המשלחת אמר פיטרי כי לדעתו תגלית זו תהיה הידועה ביותר מכל תגליותיו עד כה. זה היה הציון הראשון של השם "ישראל" בטקסט מצרי. כאשר הגיע המידע לעיתונות האנגלית הוא זכה מיד לפרסום בכותרות העיתונים.
מורגן דה סאנטיס
קריירה
דה סאנטיס החל את הקריירה בקבוצת פסקארה מליגת הסרייה ב', ומשם עבר ליובנטוס, בה שימש כשוער מחליף ורשם בשורות הקבוצה שלוש הופעות רשמיות בלבד.
מצבת ישראל
תוכן וסגנון
במצבה נזכרים גבולות הממלכה המצרית כולה, וכן, הישגים צבאיים נוספים. כמו כן, מופיע האזכור הקדום ביותר של השם ישראל. במשפט: ישראל הוּשָׁם (מהמילה שממה – חוסל) אין זרע לו. בהתייחסו לכיבושיו בכנען, מזכיר מרנפתח את היישובים הדרומיים אשקלון וגזר וכן מקום בשם ינועם (מיקום העיר לא ברור).
סגנונה המילולי הוא ברובו פרוזי, אולם סופו פואטי, בדומה לשאר מצבות הממלכה החדשה.
מורגן דה סאנטיס
קריירה
בשנת 1999 חתם דה סאנטיס באודינזה, שם שימש כמחליפו של השוער לואיג'י טורצ'י במשך שלוש עונות, ואת עונת 2002/2003 הוא פתח כשוער הראשון של הקבוצה. בעונת 2005/2006 העפיל דה סאנטיס עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות ולשלב שמינית גמר גביע אופ"א.
מצבת ישראל
משמעות המצבה
למצבה יש חשיבות רבה, בכך שהיא מזכירה את השם "ישראל" ושמות של מקומות בדרום ארץ ישראל. לגבי תוכנה – אמינות מסעו הצבאי של מרנפתח לכנען מוטלת בספק, בעיקר לאור השוואתה למקורות האשוריים בני אותה תקופה. תיאור המסע אינו מתיישב עם המצב הגאופוליטי ששרר באזור אחרי קרב קדש עם החתים, כפי שעולה ממקורות אחרים. אף על-פי-כן, גזר אכן חרבה בימיו של מרנפתח, כפי שמתואר באסטלה, עניין שהוביל היסטוריונים להאמין כי מרנפתח יצא לדכא מרד אזורי.
מורגן דה סאנטיס
קריירה
ביוני 2007 הכריז דה סאנטיס באופן חד צדדי שהוא מסיים את החוזה שלו עם אודינזה וחתם בשורות הקבוצה הספרדית סביליה לארבע שנים. בעונת 2008/2009 הושאל מורגן לגלאטסראיי הטורקית. הוא מייד הפך להיות השוער הראשון על חשבון אייקוט ארצ'טין שחזר להיות שוער מחליף.
מצבת ישראל
משמעות המצבה
הכתובת מלמדת, לדעת רוב החוקרים, כי בימיו של מרנפתח התקיימה בכנען ישות בשם ישראל, אולם לא כישות מדינית אלא כשבט או קבוצה אתנית; זאת, משום שלמונח "אִיסִרִיאַר" מלווה המגדיר הלשוני (סימן בכתב החרטומים – הירוגליף – המופיע אחרי מילה לא-מוכרת או רב-משמעית) המסמן עם זר או קבוצת אנשים זרה, אולם נעדר ממנו המגדיר הלשוני המסמן ארץ או ממלכה. לשם השוואה השם "לוב" המופיע בסמיכות, נלווה לו הן מגדיר לעם זר והן מגדיר לארץ זרה. כך גם המגדיר הלשוני המופיע אחרי שמות אחרים באסטלה – גזר, אשקלון וינועם – הוא המגדיר המציין עיר או ארץ זרה. לאור זאת נראה כי העם המכונה "ישראל" לא היה מזוהה עם חבל ארץ מסוים בעת כתיבת האסטלה. פרופ' דונלד רדפורד מזהה את "אִיסִרִיאַר" עם שבטי השאסו שהוזכרו בכרוניקות דומות המתארות מסעות מלחמה של מלכי מצרים קודמים, כמו סתי הראשון או רעמסס השני.
פרעה מרנפתח מתפאר בכך שהצליח להכחיד את ישראל, אולם מכתובות מאוחרות יותר אנו למדים על קיומה של ישות בשם ישראל – בין היתר במונולית מכורח ובמצבת מישע, המתוארכים ל-300 שנה מאוחר יותר, לתקופתו של אחאב ובית עמרי, במאה ה-9 לפנה"ס. משום כך ברור שהאמירה היא התפארות מוגזמת החסרה כל ביסוס עובדתי (בהנחה שאותה ישות "אִיסִרִיאַר" מכוונת ל"ישראל"). התפארות מוגזמת, לפעמים אפילו חסרת בסיס, בהתייחס להישגיו הצבאיים של מלך, אינה דבר נדיר בטקסטים מצריים עתיקים. לפיכך, ייתכן שכותב האסטלה שיקר כדי להאדיר את שמו של המלך.
עם זאת, כיוון שהשם האמור כתוב בכתב חרטומים בתעתיק פונטי מקורב, היו חוקרים שהעלו השערה שמא המצבה מתייחסת לעם אחר בעל שם דומה, למשל עם שחי ביזרעאל ונקרא על-שם המקום.
מורגן דה סאנטיס
קריירה
ב-25 ביולי 2013 החתימה רומא את דה סאנטיס לשנתיים בעבור חצי מיליון אירו. דה סאנטיס לקח חלק חשוב בפתיחת העונה המצוינת של רומא, כאשר שספג רק שער אחד בעשרת משחקי הליגה הראשונים, ועזר לקבוצה לצבור 30 נקודות מתוך 30 אפשריות.
מצבת ישראל
מזמור ס"ח בתהילים
חוקר המקרא ישראל קנוהל מזהה בפרק ס"ח בתהילים את ההד המקראי ל'מלחמת ישראל-מצרים הראשונה' הנזכרת במצבת מרנפתח וטוען כי "לא זו בלבד שהוא קורע לנו צוהר לפרשייה נשכחת מראשית קורותיו של ישראל, אלא שיש בו כדי להאיר באור חדש את עולמם הדתי של אבות אבותינו ולהראות עד כמה רדיקלית וייחודית הייתה אמונתם כבר בתקופה שבה רק החלו את דרכם כעם על במת ההיסטוריה". חוקרי מקרא רבים פירשו את המזמור כמתייחס לאירועים אחרים.
מורגן דה סאנטיס
נבחרת איטליה
דה סאנטיס אף פעם לא הפך לחלק אינטגרלי בנבחרת איטליה בשל מעמדו היציב של ג'אנלואיג'י בופון כשוער הראשון של הנבחרת. דה סאנטיס ערך את הופעת הבכורה שלו ב-30 במרץ 2005, במשחק ידידות נגד נבחרת איסלנד.
רוברט אלמר
רוברט אלמר (בגרמנית: Robert Almer, נולד ב-20 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר אוסטרי ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
אלמר החל את הקריירה המקצוענית במועדון נעוריו SC אונטרסייבנברון בעונת 2002–2003. ב-2004, עבר לשחק לעונה אחת בקבוצת DSV לובן. אחרי עונה פושרת, ועונה שלאחר מכן בקבוצת המילואים של אוסטריה וינה, אלמר חתם במטרסבורג, בה שיחק בין השנים 2006–2008. ב-2008, חתם באוסטריה וינה, ובמשך שלוש עונות שימש כשוער מחליף במועדון. ב-2011, עזב את הבונדסליגה האוסטרית, לאחר שחתם בפורטונה דיסלדורף הגרמנית. לאחר שנתיים, חתם באנרגי קוטבוס, בה שימש כשוער ראשון לעונת 2013–2014. עקב עונה מרשימה, חתם בקבוצת הבונדסליגה הנובר 96, לעונת שלאחר מכן, אך אלמר עזב את מועדונו החדש בתום העונה ללא שצבר אפילו הופעת ליגה אחת, ושב לקבוצת אוסטריה וינה.
קריירה בינלאומית
אלמר קיבל זימון כשוער ראשון עבור נבחרת אוסטריה לקראת טורניר יורו 2016 בצרפת.
עולמיום
עולמיום (אנגלית: DayWorld) הוא הראשון בטרילוגיית ספרי המדע הבדיוני "עולמיום" שנכתבו על ידי פיליפ חוזה פארמר. הסיפור מתרחש בעתיד דיסוטופי, בו בעיית פיצוץ האוכלוסין נפתרת באמצעות חלוקת האנשים לחיים יום אחד בשבוע על פני השבוע. בשאר ששת הימים הם 'מאובנים', בסוג של חיות מושהית.
סיכום העלילה
הספר מתרכז באדם, ג'ף קאיירד, שהוא 'פורציום' – אדם שחי יותר מיום אחד בשבוע. בניגוד לרוב הפורצי-יום, הוא שייך לקבוצה מחתרתית בשם "אימרים". האימרים הם קבוצה חזקה וגדולה שעובדת על מנת ליצור ממשל טוב יותר. לא כל האימרים הם פורצי-יום, אז כדי להעביר הודעות מיום אחד לשני, יש להם פורצי-יום, כמו ג'ף, שעובדים כל יום בשבוע. לאימרים הפורצי-יום יש שבע זהויות שונות ושבע עבודות שונות, אחת לכל יום. הם מחליקים מתרבות לתרבות, בשבעה עולמות שונים.
כאשר ג'ף עובר מיום ליום, הוא נתקל בבעיות כשהוא עובד כאימר, וכפורציום, וחייב לטשטש את עקבותיו, ובו בזמן לתחזק שבע משפחות, חברים, ועבודות שונות. בסופו של דבר הלחץ הופך את ג'ף ללא יציב, והאימרים חייבים להיפטר ממנו כדי להישאר בטוחים. ג'ף, שרוצה להישאר בחיים, מנסה להימלט מהאימרים, אך יש אימרים חשאיים בכל עבודה, אזור, או גוף ממשלתי. ג'ף נתפס ומוחזק בבית חולים פסיכיאטרי, מאובחן עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית, במסגרת הזמן החוקי לפני שהוא ייחשב "חשוך מרפא" ויוצא להורג. אך לג'ף יש תוכנית מילוט…
המשכים
ישנים שני המשכים לספר:
בד"ץ יורה דעה
בד"ץ יורה דעה הוא בד"צ ומערך כשרות שהקים הרב שלמה מחפוד, רב השכונות נוה אחיעזר ושיכון ו' בבני ברק.
היסטוריה
לאחר נישואיו, החל הרב מחפוד בלימוד שחיטה וניקור והוסמך לשוחט על ידי הרב אברהם חייבי שהיה אז מפקח כשרות ומרבני "אגודת השוחטים" בתל אביב. באותה תקופה החל לעבוד תחת הרב יעקב לנדא כמשגיח כשרות לענייני תרומות ומעשרות במערכת הכשרות העירונית של בני ברק. בהמשך שולב במערכת השחיטה של הרב לנדא שבה עבד במשך עשרים ושש שנה. במשך תקופה ארוכה היה ראש המנקרים.
ועדת הכשרות מוציאה לאור חוברת הדרכה למוצרי הכשרות בשם "דעת כשרות", בחוברת זו מובאים גם נידונים ופולמוסים הלכתיים, בנושאי כשרות
א-סיוואר
הנהלת העמותה ועקרונותיה
נכון לשנת 2016 העמותה מנוהלת על ידי צוות נשים, והן: מנוא מרעי מורה לשפה האנגלית, נידאל ראפיע עיתונאית עצמאית, נסרין מזאווי פעילה פמיניסטית, פאתנה ג'ולאני מורה לשפה ערבית, וג'וליה עודה עורכת דין.
סטטיסטיקה
עמותת א-סיוואר מגלה שקיפות רבה בעניין ההישגים והפניות אליה. לפי נתונים סטטיסטיים לשנת 2013, מתקבלות 710 פניות של נשים לקו החירום, מביניהם 190 פניות חד פעמיות, 220 פניות חוזרות, 55 פניות מתלמידי בתי ספר, סטודנטים אקדמאים ואנשי מקצוע לעזרה והכוונה וקבלת מידע.
נתוני 2012: 750 פניות, מתוכם 233 פניה חדשה, 255 פניות חוזרות, 49 פניות מתלמידי בית ספר, אקדמאים ואנשי מקצוע. עמותת א-סיוואר קיימה 38 פגישות עזרה ותמיכה לפונות, 27 פגישות הכוונה וליווי משפטי וליווי אישה אחת למרכזים רפואיים לקבלת טיפול.
נתוני 2011: 700 פניות, 350 פניה עקב תקיפה מינית, 69 פגישות הכוונה ותמיכה לפונות, ייעוץ והכוונה משפטית ל-17 נשים, ליווי של 5 נשים למרכזי המשטרה וליווי של 10 נשים למרכזים רפואיים.
אווה קלובוקווסקה
אווה יאנינה קלובוקווסקה (בפולנית: Ewa Janina Kłobukowska; נולדה ב-1 באוקטובר 1946) היא אצנית פולנייה בעבר. היא אלופה אולימפית בריצת שליחות 4x100 מטר ובעלת מדליית ארד בריצת 100 מטר (טוקיו 1964), אלופת אירופה (בודפשט 1966) ושיאנית עולם בריצת 100 מטר ובריצת שליחות ל-4x100 מטר.
התאחדות האתלטיקה הבינלאומית ביטלה את שיאיה לאחר שנכשלה במבחן בדיקת זיהוי מיני בשנת 1967, למרות שלאחר מכן נמצא כי הליכי הבדיקה היו לקויים.
ביוגרפיה
קלובוקווסקה נולדה למשפחה של אינטלקטואלים. בשנת 1965 סיימה את לימודיה בבית הספר הטכני ובשנת 1972 את בית הספר לכלכלה בוורשה.
אלופה אולימפית
בתחרות שנערכה בלודז', פולין ב-13 בספטמבר 1964 קבעה קלובוקווסקה בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם חברותיה שיא עולם חדש של 44.2 שניות. באולימפיאדת טוקיו (1964) היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם תרסה צפלי, אירנה שווינסקה והלינה גורצקה בשיא עולם חדש של 43.6 שניות, לפני ארצות הברית (43.9 שניות) ובריטניה (44.0 שניות) ומדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.64 שניות, אחרי ואיומיה טיוס (11.49 שניות) ואדית מקגוויר (11.62 שניות), שתיהן מארצות הברית.
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה בפראג, צ'כיה ב-9 ביולי 1965 היא קבעה בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 11.1 שניות.
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 זכתה קלובוקווסקה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.5 שניות, לפני אירנה שווינסקה (11.5 שניות) וקרין פריש ממערב גרמניה (11.8 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר בשיא אליפות חדש של 44.4 שניות, לפני מערב גרמניה (44.5 שניות) וברית המועצות (44.6 שניות). מדליית כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.4 שניות, אחרי אירנה שווינסקה שקבע שיא אליפות חדש של 23.1 שניות ולפני ורה פופקובה מברית המועצות (23.7 שניות)
השתייכות מינית
קלובוקווסקה נכשלה במבחן שבא לבדוק אם היא אכן אישה, המבחן נערך לרגל גביע אירופה לנשים במקצועות השדה והמסלול שנערך בקייב בשנת 1967. בעקבות כישלונה במבחן זה נאסר עליה להשתתף בתחרויות ספורט מקצועיות. לפי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית היה לה כרומוזום X אחד מיותר. דו"חות רפואיים שפורסמו חשפו כי המבנה הגנטי שלה הוא צירוף של התבנית XX/XXY. לו היא הייתה נבדקת שנה לאחר מכן לצורך השתתפות באולימפיאדת מקסיקו (1968), היא הייתה יכולה להשתתף במשחקים האולימפיים. לקלובוקווסקה היה מצב גנטי חריג של השתקה של כרומוזום X.
התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מחקה את כל שיאי העולם שקבעה, גם את אלה שקבעה בריצת שליחות.
שלמה יונה רנצו טואף
שלמה יונה רנצו טואף (1913–1997) היה רופא נשים, פרופסור מן המניין לגינקולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקת נשים ויולדות א', בבית היולדות הקריה בתל אביב.
ביוגרפיה
טואף נולד ב-1913 בליבורנו שבאיטליה לאליצ'ה שרה (לבית יאראק) ולשבתאי אלפרדו (יליד 1880). לטואף היו 2 אחים ואחות.
בשנת 1936 סיים טואף את לימודי הרפואה באוניברסיטת פיזה.
בשנת 1938 עלה טואף לארץ ישראל.
לפני קום המדינה, טואף ניהל את מחלקת הנשים של מעפילים בקפריסין. בהמשך התמנה למנהל מחלקת נשים בבית החולים משגב לדך בירושלים.
בשנת 1958 עבר טואף לתל אביב לנהל מחלקת יולדות וגיניקולוגיה בבית היולדות הקריה.
בשנת 1958, עם פרישתו של הפרופ' יוסף (גוסטב) אשרמן, חולק בית היולדות לשתי מחלקות, בראשן עמדו הפרופסורים שלמה יונה רנצו טואף ונדב סופרמן, לכל מחלקה הוקצבו חמישים מיטות אשפוז ליולדות ו-23 מיטות אשפוז גיניקולוגיות.
בין עיסוקיו הרבים של טואף: גיניקולוגיה אונקולוגית.
מתלמידיו: פרופ' ראובן פייזר, פרופ' יוסף בנימין לסינג, פרופ' דני אילון, פרופ' אריאל יפו, פרופ' עמירם ברעם, ד"ר שלמה בלס, ד"ר שפרה זהר, ד"ר ש. גוגול, ד"ר נ. קרוצ'יק.
בשנת 1981 פרש טואף לגמלאות.
טואף נפטר בשנת 1997. השאיר אישה ו-4 ילדים.
משפחתו
בנו מיכאל אלחנן, בעל עיטור המופת במלחמת יום הכיפורים, מנהל בית חולים ליולדות ופרופסור לגיניקולוגיה בארצות הברית.
אחיו היה הרב אליהו טואף אשר כיהן כרב הראשי של רומא בין השנים 1951–2002.
אחיינו הוא הפרופ' אריאל טואף.
ממחקריו של טואף (בשנות הששים-והשבעים של המאה העשרים)
מאמצע שנות הששים של המאה העשרים טואף עמד בראש צוות חוקרים במספר תחומים, בגיניקולוגיה ואנדוקרינולוגיה
נחמה טק
נחמה טק (נולדה ב-15 במאי 1931) היא פרופסור בדימוס לסוציולוגיה באוניברסיטת קונטיקט. היא קיבלה את הדוקטורט מאוניברסיטת קולומביה, שם גם עבדה עם הסוציולוג דניאל בל.
היא עוסקת בחקר השואה והתמחתה בנושא. נחמה טק היא חברה בוועדה המייעצת של מרכז בראון ללימודי שואה של הארגון נגד השמצה של "בני ברית". היא חיברה מעל לשלושים מאמרים בכתבי עת כגון "סוציולוגיה עכשיו", "כתב העת לנישואים ומשפחה", "כתב העת למדעי החברה והרפואה" ועוד. טק זכתה בפרסים רבים על פועלה, כולל מועמדות לפרס פוליצר, פרס כריסטופר, פרס מיוחד בינלאומי על שם אנה פרנק ופרס הספר הלאומי להנצחת השואה.
ביוגרפיה
עוד בימי הכיבוש הראשונים נסע אביה לעיר קובל, בשטח הסובייטי, מתוך כוונה לבדוק את האפשרות של הגירת המשפחה לשם. האם אסתר, נשארה מאחור עם שתי בנותיה וניהלה את המפעל בהיעדר בעלה. באחד הימים כשהגיעה למפעל היא מצאה שלט ובו הודעה בגרמנית על החרמת המפעל לידיהם של הנאצים. בשלט היה כתוב בפירוש שאסור לבעלים היהודים להיכנס לתוך שטח המפעל, למרות האיסור אסתר נכנסה לפתוח מחדש את המפעל, לצרכיהם. כששב האב, רומן, ללובלין הוא הצליח ליצור קשר עם הקומיסר שהיה אחראי על המפעל וזה הציע לו לעבוד בשבילו כדי לנצל את כישוריו. אסתר הצליחה למצוא עבודה כעוזרת בית בביתו של קצין נאצי – כך הצליחה המשפחה לשרוד את השנים הראשונות של המלחמה.
במרץ 1942 נודע לאסתר, דרך מעבידיה, על תחילת הגירוש של יהודי לובלין למחנה בלז'ץ. רומן פנה אל הקומיסר וביקש ממנו עזרה: הקומיסר נעתר לבקשה ועזר לבני המשפחה. הוא אפשר להם להתגורר בתוך תחומי המפעל. המשפחה הצליחה למצוא מחסה והגנה בעוד רוב יהודי לובלין גורשו אל מותם בתאי הגזים של מחנה ההשמדה בלז'ץ. בנובמבר 1942 כשהכריזו הנאצים על העיר לובלין כ"יודנריין" נקייה מיהודים, חש הקומיסר שבנסיבות החדשות אין ביכולתו להגן עוד על המשפחה. הוא פנה אל בן-דודו, בולק, שהיה בעל קשרים עם הגרמנים, וזה הסכים להמשיך ולסייע למשפחה היהודית. בולק השיג בעבורם מסמכים אריים מזויפים ומצא בשבילם מקום מסתור. בהמשך נעצר בולק בגלל הסיוע שהגיש לבני המשפחה. הוא התאבד בתא מעצרו כדי שלא לחשוף את שמות האנשים הנוספים שסיועו במבצע ההצלה.
נחמה ואחותה גיזה קיבלו עתה שמות חדשים: קריסיה ודנוטה בלוך. תחילה הסתתרו שתי האחיות לבדן בעיר אוטבוצק ואחר כך הצטרפו למקום מחבוא ההורים בעיר קיילצה שם הסתתרה המשפחה בביתם של טדק וזיוטקה הומר. בעוד האחיות יכלו לנוע בחופשיות בזכות התעודות המזויפות, נאלצו ההורים להישאר בתוך מקום המסתור. תחילה התגוררה המשפחה בתוך דירתם של הזוג הומר ואחר כך עברו להתגורר בצריף סמוך שהיה בבעלות הזוג הומר. האב רומן, בנה מקום מסתור מיוחד מתחת לרצפה לעתות חירום וקנה כלב שיוכל בבוא הצורך להזהיר את המשפחה מפני סכנה אורבת.
עם שחרור העיר קילצה ביקשו בני הזוג הומר מבני המשפחה לעזוב במהירות את המקום. הם חששו מתגובת שכניהם שעלולים עתה לגלות שהם הסתירו משפחה יהודית במשך שנות הכיבוש. נחמה ובני משפחתה חזרו אל עירם – לובלין. אבל שם גילו שדירתם נהרסה בעת ההפצצות. לאחר שאוימו על ידי קבוצת פולנים קיצונית, נמלטו גיזה ונחמה לעיר לודז' ומשם לגרמניה, למחנה עקורים.
ב-1949 עלתה נחמה לישראל. בשנת 1950 היא נישאה ללאון טק, פסיכיאטר ילדים, והם הגרו יחד לארצות הברית ב-1952 שם נולדו להם שני ילדים, ליאורה ורולנד. היא למדה לתואר ראשון, שני ודוקטורט בסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה. בעלה, ד"ר ליאון טק, היה פסיכיאטר ילדים נודע ומחבר הספרים "פחד מהצלחה" ושל האוטוביוגרפיה "הרפתקאות וגורל". בנה, הוא הבמאי רונלד טק, ובתה, היא ליאורה טק, עורכת דין שפעלה ביחידה ללכידת נאצים של משרד המשפטים (הידוע גם כמשרד לחקירות מיוחדות).
ספריה הנודעים
טק נחושה להתייחס לשתיקות ולאי דיוקים האופפים את סיפורי השואה, ולחשוף את הסיפורים שלא סופרו - של צדקה והצלה, כל זאת מנקודת מבט של פרופסור יהודית ואמריקאית. טק מביאה לסיפורי השואה את הכשרתה כסוציולוגית ותובנותיה כניצולת שואה. הניסיון שלה מעניק למחקר אודות מצילי יהודים נוצרים בתקופת מלחמת העולם השנייה מימד חדש של גבורה. העניין של נחמה טק בהצלה ובהתנגדות לנאצים נובע מחוויותיה כילדה יהודייה, שהסתתרה באירופה הכבושה על ידי הגרמנים.
בשנת 1975 זיכרונותיה של טק מהמלחמה צפו והיא החלה לכתוב אותם. התוצאה הייתה הספר דמעות כבושות: סיפורה של ילדות אבודה, שיצא לאור ב-1982 ומתאר את חייה של טק בפולין בין השנים 1939 ו-1945. הספר מייצג את נקודת המפנה בקריירה של טק. על ידי אזכור הנוצרים שהגנו עליה, טק העלתה שאלות לגבי הצלה והשרדות. כלומר, מדוע עזרו פולנים נוצרים מסוימים להציל יהודים ומה היו חוויותיהם של יהודים אחרים שדרך המסתור שרדו?