cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיל מי-17
פיתוח
המסוק פותח על בסיס שלדתו וגופו של המסוק מי-8.
גרסאות
נכון לתחילת שנת 2020, קיימות 61 גרסאות למסוק.
בית הכנסת בית-אל (קזבלנקה)
בית כנסת בית -אל הוקם בשנת 1949 על-ידי קבוצה יהודים יוצאי אוראן באלג’יר.
השם שבו מכנים אותו:  צלאת לאוראניין, ז"א בית הכנסת של אלה שבאו מאוראן.
בימים הטובים שלו בית כנסת היה מלא עד אפס מקום במתפללים, כיום מתקיימות שם תפילות ובשבתות  יש בין 20 ל-30 מתפללים.
רב בית הכנסת הוא הרב ישראל חזוט, בית הכנסת שופץ בשנת 1996.
תיאור המבנה - עשוי עץ מגולף בסגנון העיטור המוסלמי. בחזית הכניסה, מעין חופה הנשענת על זוג עמודים התומכים בשתי קשתות צדדיות מעוטרות בדגם נטיפה.
הכניסה מרשימה ועוברת דרך דלתות עץ מגולפות, 10 חלונות ויטראג' מהממים,שעוצבו על ידי האומן גיל רפאל, כל חלון ע"ש שבט אחד מ-12 השבטים, (ב-2 חלונות יש 2 שבטים), נברשת הבדולח הענקית מדהימה ביופייה, עיצוב התקרה מיוחד במינו, דוכן התפילה של החזן, עשוי עבודת אמנות בעץ. החצר מטופחת עם מזרקה.
ביקורים של אנשים מפורסמים בבית הכנסת: המלך חסן השני ז"ל ביקר כאן, כשהיה יורש העצר. שמעון פרס ז"ל, חברי  הקונגרס האמריקני, כמה קונסולים זרים, הרב שלום משאש זצוק"ל, יאיר לפיד בתפקידו כשר החוץ ,מפכ"ל המשטרה הנוכחי – קובי שבתאי, יוסי שריד כשהיה שר הסביבה לפני כ- 30 שנה ועוד הרבה אישי ציבור ישראלים, וכמובן אלפי יהודים תיירים מישראל ומכל העולם.
הפעילויות המתקיימות בבית הכנסת, מעבר לתפילות הן: בר מצווה, טקסי חתונות (שבע ברכות) ועוד.
מסילות לשלום אזורי
מסילות לשלום כלכלי אזורי היא יוזמה לחיבור סעודיה ומדינות המפרץ הפרסי לנמל חיפה במסילות רכבת כתחלופה לנתיב הסחר הימי האירופי-ערבי אשר מקיף את חצי האי ערב. היוזמה נוצרה ביוזמתו של ישראל כ"ץ והוצגה לראשונה באפריל 2017. הנתיב הימי הנוכחי עובר דרך מיצר באב אל-מנדב בעל נוכחות חות'ית לחופי תימן, ומיצר הורמוז בעל נוכחות צבאית איראנית כבדה אשר עוינים את הממשל הסעודי ו"הציר הסוני המתון", והתקיפו / איימו בהתקפה על תעבורה/תובלה ממדינות אלו. באוגוסט 2018 תרגיל צבאי שערכה איראן במיצר הורמוז המחיש את חשיבות התחלופה.
בהקשר הסכסוך הישראלי-ערבי ציין ישראל כץ כי "התוכנית תהווה בסיס לתוכנית מדינית בהמשך". כץ טען שהציג את התוכנית לשליח ארצות הברית למזרח התיכון, ג'ייסון גרינבלט, אשר "התרשם ממנה עמוקות".בהצגת היוזמה טען כץ כי התוכנית "תאפשר גישה יבשתית בטוחה וחסכונית למדינות ערב לים התיכון. לדוגמה, אורך הנתיב הימי מנמל דמאם, הנמל המרכזי של סעודיה, לים התיכון דרך המפרץ הפרסי הים האדום ותעלת סואץ היא 6,000 ק"מ. הדרך היבשתית דרך ישראל לנמל חיפה היא 1,600 ק"מ. מבגדד דרך הים 8,000 ק"מ, דרך ישראל כ-800 ק"מ".
רקע
במחצית הראשונה של המאה ה-20, הוקמה על ידי האימפריה העות'מאנית מסילת הרכבת החיג'אזית שחיברה בין אזורים שלעתיד יהיו ישראל, סוריה, ירדן וערב הסעודית, בין היתר על מנת לחזק את השפעתם הפוליטית והכלכלית באזור. התמוטטות האימפריה במלחמת העולם הראשונה אמנם גרמה לניתוק הקווים בערב הסעודית, אך חיברה את המערכת תחת הרכבת המנדטורית למצרים ולבנון. עם הקמת מדינת ישראל הופסקה כל תנועת הרכבות.
עם התחממות היחסים בין ישראל ומדינות ערב ב שנות ה-90 הוצעו כמה מיזמים לחיבור יהודה ושומרון למערך הרכבות הישראלי, וחיבור ישראל למערך רכבות תחילה עם מצרים וירדן, ובשלבים מאוחרים יותר סעודיה ולבנון. מטרת התוכנית הייתה שבסופה מסילת רכבת תחבר בין אירופה ואפריקה. התוכניות עלו מחדש ב-2005, אך לא מומשו מעולם.
המונופול שהחזיקה מצרים על הסחר הערבי-אירופי בתעלת סואץ הוביל את ירדן ליצירת נתיב סחר חדש במעבר טורקיה - סוריה - ירדן - מדינות ערב, אך פרוץ מלחמת האזרחים הסורית הובילה לחסימת נתיב זה. כמוצא חלק מהסוחרים עברו לעגינה בנמל חיפה, והעברת הסחורות לגבול ירדן דרך עמק יזרעאל. במסגרת חידוש מסילת העמק, הועברה תנועת המשאיות לירדן ומירדן לרכבת העמק, ותוכנן לחבר את המשך המסילה אל ירדן. נתיב סחר זה מהווה הבסיס לתוכנית.
מקטעים
הרכבת מיועדת בשלב ראשוני לפעול במקטע חיפה-אירביד לצורכי משא, ובשלבים מאוחרים לחבר את המסילות לקווים מאיחוד האמירויות, ישראל, ערב הסעודית, עומאן, סוריה, עיראק וירדן.
המקטע הראשי
מעת הצגת היוזמה הוצגו כמה תצלומים ומפות של המסלולים והמקטעים, הנתיב המרכזי יכלול את המקטעים:
הרחבות
לצד הנתיב הראשי, ייתכנו כמה הרחבות למדינות ולאזורים שכנים, בהן:
גורמים מעכבים
הסכסוך הישראלי-פלסטיני מהווה גורם חוסם לכל הסכם עתידי עם מדינות ערב, אשר מתנות יחסים דיפלומטיים עם ישראל בהסדר מדיני לסכסוך, עם זאת עם חלוף השנים מספר מדינות ערביות החליטו לכונן עם ישראל יחסים דיפלומטיים על אף אי קיומו של הסכם מדינה מוסכם (בהם איחוד האמירויות הערביות שכוננה עם ישראל יחסים דיפלומטיים עם פרסום הסכם איחוד האמירויות-ישראל וכך גם בחריין שהחליטה לעשות צעד דומה לאחר חתימת הסכם בחריין-ישראל, כחלק מהסכמי אברהם).
התערבות איראנית בעיראק, ביש"ע ובסוריה עלולה למנוע את הרחבת המסילות לאזורים אלו עקב העוינות השוררת בין ישראל וסעודיה למשטר האיראני.
התקדמות
באוגוסט 2017 הציג ישראל כ"ץ את היוזמה לג'ייסון גרינבלט, שליח ארצות הברית למזרח התיכון.
באוקטובר 2018 הציג ישראל כ"ץ את היוזמה לאנגלה מרקל במהלך ישיבת ממשלה משותפת ומאוחר יותר באותו החודש גם לשגריר סין בישראל.
בנובמבר 2018 ג'ייסון גרינבלט הביע בפומבי תמיכה ביוזמה, לקראת ביקורו של כ"ץ בעומאן בו הציג את היוזמה בפני באי הכנס הבינלאומי IRU במסקט.
במרץ 2022 עלה הנושא בביקורה של שרת התחבורה, מרב מיכאלי, באיחוד האמירויות.
צ'רניאק
צ'ארניאק (בתעתיק לאנגלית מוכר בגרסאות הבאות: Czerniak, Czarniak, Cherniak, Cherniack, Chernyak) הוא שם משפחה בפולנית שנגזר משם פרטי.
קרב נאנסי (1944)
קרב נאנסי נערך בחזית המערבית במהלך מלחמת העולם השנייה בין 5 ל-15 בספטמבר 1944. בקרב זה הביסה הארמייה השלישית האמריקאית את כוחות הצבא הגרמני שהיו במגננה סביב העיר נאנסי, צרפת, תוך חציית נהר מוזל לחלקים הצפוני והדרומי של העיר. תוצאות הקרב היו תבוסת הכוחות הגרמנים ושחרור העיר נאנסי.
סקירה כללית
תחילת המתקפה לשחרור נאנסי החלה באיחור, בשל מחסור בדלק שגרם לעיכוב הכוחות האמריקאים על גדת הנהר מז למשך חמישה ימים. זמן זה נוצל על ידי הגרמנים לתגבור הכוחות בעיר. כוחות הארמייה השלישית באזור חולקו כך שהקורפוס ה-20 קיבל את המשימה לכבוש את העיר מץ, בעוד שהמשימה לכיבוש נאנסי, העיר הגדולה באזור, הוטלה על הקורפוס ה-12, שהחל לנוע לקראת המתקפה הראשונה כאשר הוא עדיין לא במלוא כשירותו המבצעית, כיון שהדיוויזיה ה-35 הגנה על האגף הדרומי של כוחות בעלות הברית, וזאת עד שהארמייה השביעית שלחמה מדרום תוכל לסגור את הפער. זה הותיר רק את דיוויזיית השריון הרביעית והדיוויזיה ה-80 זמינות.
כוחות צבא ארצות הברית
הקורפוס ה-12 (ארצות הברית), בפיקודו של מייג'ור גנרל מנטון אדי
ניסיונות הדיוויזיה ה-80 לתפיסת ואבטחת ראש הגשר
עקב תנאי שטח קשים ומודיעין חלקי בלבד על כוחות הצבא הגרמני העומדים מולם, הוחלט להטיל את משימת תפיסת ואבטחת שלושת נקודות הצליחה של נהר מוזל על הדיוויזיה ה-80. על תפיסת נקודת הצליחה בפונט-א-מוסון (Pont-à-Mousson) הופקד רגימנט הרגלים ה-317, על נקודת הצליחה בטול (Toul) הופקד רגימנט הרגלים ה-319, ועל נקודת הצליחה במארבש (Marbache) הופקד רגימנט הרגלים ה-318. זה אפשר לדיוויזיית השריון ה-4 להמשיך בהתקפה, לצאת מפונט-א-מוסון, הנמצאת צפונית לנאנסי, לאגף את האזור ולתקוף את נאנסי ממזרח, כאשר דיוויזיית חיל רגלים 319 הנמצאת בטול תתקוף את נאנסי ממערב.
בפונט-א-מוסון (Pont-à-Mousson) רגימנט הרגלים ה-317 הסתמכה על מידע מתוך סיורים מוקדמים ועל הרעשה ארטילרית מקדימה כדי לנסות ולזכות ביתרון טקטי. זו הייתה החלטה שגויה, כיון שהכוחות הגרמנים המגינים היו מוכנים הרבה יותר מהמשוער, החזיקו בתוואי שטח שאפשר להם לצפות על תנועות הכוחות האמריקאיים ממרחק. הכוחות האמריקאיים עשו שני ניסיונות צליחה, הראשון באור יום והשני בלילה, אבל שניהם נהדפו וגנרל אדי הורה על ביטול ההתקפה.
במרבשה (Marbache) התעמתו כוחות רגימנט הרגלים ה-318 האמריקאי עם כוחות חטיבה 92 הגרמנית (אד-הוק של כוחות נ"מ וכוחות קרקעיים נוספים). כוחות רגימנט הרגלים ה-318 ניהלו קרב קשה בניסיונם לתפוס אחיזה על שטחים שולטים. רק לאחר שני ימי לחימה קשים הצליחו להביס את הגרמנים ולתפוס את הגבעה, אבל מיד לאחר מכן נהדפו הכוחות האמריקאיים עקב התקפת נגד גרמנית.
בטול (Toul) הייתה הצלחה לכאורה, כאשר רגימנט הרגלים ה-319 הצליחה לחצות עיקול של נהר מוזל, אבל זו הייתה הצלחה זמנית בלבד, כיון שהכוחות הגרמנים של חטיבה מוטסת 3 נסוגו כעשרה מייל (כ-16 ק"מ) עד לקו הגנה עם שני ביצורים באגפים, דבר שאפשר להם לעכב את התקדמות הכוחות האמריקאיים.
היערכות מחדש של הכוחות האמריקאיים
אף על פי שניסיונות הצליחה הראשונים נכשלו במידה רבה, לקראת 7 בספטמבר החל המצב להשתפר עבור הכוחות האמריקאיים. עם ההתקרבות המהירה של הארמייה השביעית מכיוון דרום וחזרת הקורפוס ה-15 לארמייה השלישית להגן על האגף הדרומי. במצב זה דיוויזיית חיל רגלים 35 הייתה במוכנות לביצוע התקפה מחודשת.
על פי התוכנית החדשה דיוויזיה 80 תתקוף מצפון ודיוויזיה 35 מדרום יחד עם כוח משולב B, בעוד כוח משולב A יהיה בעתודה לאחד האגפים. התוכנית אמורה הייתה לצאת לפועל ב-11 בספטמבר.
ראש הגשר בדיולואר (Dieulouard)
כיון שהכוחות הגרמנים ישבו בשטחים שולטים נדרש סיוע נוסף. ב-10 בספטמבר השמידו מפציצים מכוח המפציצים התשיעי גשר ליד קסטינה (Custines) כדי למנוע הגעת תגבורת מנאנסי, ובערב הפציצו את מוסון היל. כפעולת הסחה והטעיה, ארטילריה והפצצות מהאוויר כוונו בתחילה לפונט-א-מוסון.
צליחת חיל הרגלים החלה בבוקר ה-12 בספטמבר ונתקלה בהתנגדות מועטה בלבד. ההתקדמות הייתה כה מהירה עד שחלקים מכוח משולב A הספיקו גם הם לחצות במהלך אותו יום. הסיבה לקלות היחסית נבעה מכך שנקודת הצליחה עברה בתפר שבין שתי דיוויזיות גרמניות (דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-3 ודיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-553).
התקפת הנגד הגרמנית נגד ראש הגשר החלה בשעה 01:00 ב-13 בספטמבר. בתחילה התקפת הנגד שבוצעה על ידי רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-29 הצליחה וגרמה לנסיגת הכוחות האמריקאיים כמעט עד הגשר שהוצב, עד שאחד ממפקדי גדודי השריון הצליח לכנס מספיק כוחות, כולל טנקים בינוניים מגדוד 702 המסופח, ועצר את התקפת הגרמנים בפונט-דה-מונס (le Pont de Mons).
כוח משולב A שלח יחידת סיור שכללה כלי רכב משוריינים וג'יפים לאזור ראש הגשר בשעה 06:15, שהצליחה להגיע עד פאתי סנט ז'נבייב (Sainte Geneviève), אך נאלצה לעצור עקב הרעשה ארטילרית של תותחים מתנייעים גרמנים. עם עלות השחר הכוחות הגרמנים החלו לסגת לכיוון צפון ומזרח, כאשר יחידות הדיוויזיה ה-80 וטנקים של כוח משולב A מזנבים בהם. באותו זמן גדוד שריון 37 של כוח משולב A בפיקודו של לוטננט קולונל קרייטון אברמס עברו במהירות דרך ראש הגשר ושעטו לכיוון דרום מזרח כשהם מביסים בדרכם מחסומי דרכים גרמנים תוך שהם לוקחים שבויים רבים. עד הערב ראש הגשר כבר נחשב לבטוח ומאובטח, כך שכל כוח משולב A יכול היה לעבור ולהגיע עד טירת סאלין (Château Salins).
למחרת בבוקר שוב ניסו הגרמנים לבצע מספר התקפות נגד בחסות הערפל, אך כל הניסיונות נהדפו על ידי כוחות הדיוויזיה ה-80 מתוגברים בכוחות של כוח משולב A.
ראשי הגשר בפלאוויני (Flavigny) ובאיון (Bayon)
ב-10 בספטמבר כאשר כוחות הדיוויזיה ה-35 נערכו להתחיל את חלקן בתקיפה, התגלה גשר הממוקם קרוב לפלאוויני (Flavigny) כאשר הוא ממוקש כולו במטעני חבלה, אך עדיין שלם. גדוד 2 של חטיבת חיל רגלים 134 קיבל אישור לתקוף את הגשר בין הערביים, אך על אף שמשימות כיבוש הגשר והקמת ראש הגשר הצליחו, תגבורת בוששה להגיע. האמריקאים הצליחו להדוף שתי התקפות נגד גרמניות, אך בסופו של דבר הגשר נהרס על ידי הארטילריה הגרמנית השכם בבוקר למחרת. בהתקפת נגד שלישית של הגרמנים בתגבור כוחות שריון נאלצו הכוחות האמריקאים לסגת חזרה לעבר השני של הנהר, תוך שהם סופגים אבדות כבדות. אבדות אלו מנעו מהחטיבה המשך מעורבות במשימות אבטחת ראש הגשר, וביום למחרת החטיבה הוצבה למשימת אבטחת האגף השמאלי בפונט סנט וינסנט (Pont St. Vincent), שם השתלטו על מצודה צרפתית עתיקה משנת 1880. הגרמנים ניסו לתקוף אותם אך נהדפו על ידי הארטילריה.
כוח משולב B הצליח לחצות את המוזל ליד ביינוויל אקס מירואר (Bainville-aux-Miroirs), לא רחוק מבאיון (Bayon). במהלך הלילה הונח במקום גשר צף, אשר הכוחות הגרמנים ניסו להרוס, אך הושמדו לאחר שכותרו.
חטיבת חיל רגלים 137 הצליחה גם היא להחזיק בראש הגשר ליד קרוושמאמפ (Crévéchamps), לאחר פעולת הסחה שבוצעה כ-8 ק"מ מצפון לנקודה ולאחר הפגזה ארטילרית של כחצי שעה. מיד לאחר החצייה הם רותקו לקרקע על ידי הכוחות הגרמנים, אולם הצליחו להיחלץ מכך, מאחר שהכוחות הגרמנים במקום היו מדולדלים עקב ההתקפה הכושלת שלהם נגד ראש הגשר בבאיון.
כיתור נאנסי
המהלך של גדוד שריון 37 בפיקודו של אברמס ב-13 בספטמבר הביא אותם עד לכפר פרנס אן סולנואה (Fresnes-en-Saulnois) השוכן כ-5 ק"מ מערבית לטירת סאלין (Château-Salins). למחרת הפקודות שונו, כך שכוח משולב A אמור היה לכבוש את השטח השולט ליד הכפר אראקורט (Arracourt), ובכך לחסום את דרכי הבריחה של הגרמנים מנאנסי. בהגיעם למקום נתקל הכוח המשולב A בכוחות גרמנים מדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15, אבל התגברו עליהם עם אבדות מועטות בלבד ואז המשיכו ותפסו את השטח השולט ונערכו למגננה במקום, בכיוון מזרח, ומשם הם יצאו לפשיטות הטרדה על הכוחות הגרמנים על הצירים הראשיים לנאנסי, וכן הצליחו אפילו לשלוח כוחות לסייע לסיורים מכוח משולב B סביב תעלת מארן-ריין (Marne-Rhin Canal). פשיטות ההטרדה האלו היו מוצלחות. כוח משולב A לקח בשבי 400 חיילים גרמנים והשמיד מעל 160 כלי רכב והוציא מכלל פעולה עשרה תותחים משחיתי טנקים בקוטר 88 מ"מ. למחרת הגיעה לידיהם ידיעה כי מתוכננת התקפת נגד גרמנית בדיולואר (Dieulouard), לכן שלחו לשם תגבורת המורכבת מגדוד חיל רגלים ופלוגת טנקים וכך הצליחו לייצב את המצב במקום. לאחר שכוח משולב B חצה את נהר מוזל בדרום, ומאחר שתוואי השטח לא אפשרו הקמת קו הגנה ראוי, נסוגו הגרמנים לתוך יער ויטרימונט (Forêt de Vitrimont), תוך שהם חוצים את נהר מוארטה (Meurthe). לגרמנים לא נותר מספיק זמן לייצב קו הגנה ולכן הם נהדפו גם מהיער לאחר שכוח משולב B חצה את נהר מוארטה ב-14 בספטמבר, כאשר רוב הנסוגים הגיעו עד לכפר לונוויל (Lunéville). המפגש בין יחידות מכוח משולב B ובין כוח משולב A בתעלת מארן-ריין (Marne-Rhin Canal) היוותה את השלמת הכיתור סביב נאנסי.
שחרור נאנסי
התקיפה הממוקדת סביב נאנסי האיצה את נסיגת הכוחות הגרמנים מהעיר, כאשר למעשה ב-13 בספטמבר העיר נמסרה לכוחות האמריקאים על ידי מפקד הארמייה הגרמני, גנרל יוהנס בלסקוביץ.
חטיבות חיל רגלים 320 ו-137 המשיכו להתקדם מראש הגשר בבאיון (Bayon) תוך ביצוע מעקף לכיוון נהר מוארטה (Meurthe), תוך שהם חוצים אותו לקראת ערב ה-14 בספטמבר. ב-16 בספטמבר רגימנט הרגלים ה-320 חצה את תעלת מארן-ריין (Marne-Rhin Canal), בעוד הרגימנט ה-137 התקדם עד לקרבת סנט ניקולא דה פור (Saint-Nicolas-de-Port). בנקודה זו התגלה כיס התנגדות של דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-553 הגרמנית, וכך שני הרגימנטים, 137 ו-320 ספגו אש נגד חזקה.
ב-14 בספטמבר התכונן רגימנט הרגלים ה-319 להיכנס לתוך נאנסי. מודיעין שסופק על ידי כוחות של הצבא הצרפתי דיווח ליחידות האמריקאיות כי הגרמנים פינו את יער היי (Forêt de Haye), וב-15 בספטמבר גדוד שריון 3 והרגימנט ה-319 נכנסו לנאנסי בדרך טול תוך שהם חוצים את העיר עד לקצה המזרחי ללא כל התנגדות.
תוצאות הקרב
שחרור נאנסי סיפק לכוחות בעלות הברית מרכז תקשורת צרפתי חשוב, ומאוחר יותר שימשה העיר כמפקדת הארמייה השלישית.
הכוחות הגרמנים שהיו בנאנסי הצליחו ברובם לברוח למרות הכיתור על העיר והיו מסוגלים עדיין להמשיך בפעילות מלחמתית במהלך המערכה בלורן.
ההתקפה המוצלחת של הקורפוס ה-20 האמריקאי מעבר לנהר מוזל סביב נאנסי דרבנה את הגרמנים לצאת בהתקפת נגד באזור הכפר אראקור (Arracourt), על ידי ארמיית הפאנצר החמישית.
אצטגנון
אצטגנוּן (שם מדעי:Uranoscopus) הוא סוג של דגים טורפים בסדרת הדקראים החיים על קרקעית הים ונפוצים בימים רבים. הם אורבים בחול לאיטם לטרף אותו הם בולעים עם לסתותיהם והם בעלי קוצים ארסיים.
מינים
בסוג זה 23 מינים:
יצחק בשביס-זינגר
תולדות חייו
יצחק זינגר נולד בתחילת המאה ה-20 בכפר לאונצין שבפולין וגדל ברחוב קְרוֹכְמַלְנָה 10, ברובע יהודים עני בוורשה הבירה. הציג את 14 ביולי 1904 כתאריך הולדתו, אך ההערכה היא שהוא נולד מוקדם יותר, ב-21 בנובמבר 1902 או ב-11 בנובמבר 1903.
הוריו היו חרדים: אביו ר' פנחס מנדל היה רב וראש ישיבה ואמו בת שבע הייתה בתו של הרב מבילגוריי, רבי יעקב מרדכי זילברמן; אך אֶחָיו, ישראל יהושע זינגר ואסתר קרייטמן, עזבו את הדת והיו סופרים יידישאיים בזכות עצמם. לוורשה עבר זינגר עם הוריו בגיל שש, אך בשל מצוקת הרעב עזב בגיל 16 עם אמו לבילגוריי, עיר הולדתה של האם, בה שימש אבי האם ברבנות. עד גיל 12 לא קרא כלל ספרות חול, אך בשנותיו הראשונות בוורשה גברה ספקנותו הדתית והחלה התעניינותו במדעים, בפילוסופיה ובספרות העולמית.
בגיל 20 שב זינגר לוורשה בהזמנת אחיו, הסופר ישראל יהושע זינגר, שהציע לו לגזוז את פאותיו ולהחליף את הקפוטה בלבוש מודרני. את סיפוריו הראשונים כתב בעברית, אך עד מהרה עבר ליידיש - השפה שרוב העם היהודי במזרח אירופה ובארצות הברית הבין וקרא באותה תקופה. לאחר מכן החל זינגר לעבוד בהגהות בעיתון ספרותי ובתרגום ספרים מגרמנית ליידיש.
בזכות אחיו הסופר, בשנת 1923, נכנס זינגר לסביבת איגוד הסופרים והעיתונאים היהודיים ברחוב טְלוֹמֵצְקְיֶה 13 שכונה בפי חבריו "המלונה" ("די בודע"). על רקע המחסור והרעב שידע בוורשה, מצא באיגוד מעין "בית שני" באותה עת התקבצו שם מגוון סופרים ועסקנים "יידישיסטים והבראיסטים, רוויזיוניסטים וטריטוריאליסטים". איגוד הסופרים נותר מרכזי כל כך בחיי זינגר, עד ששני רומאנים קרא על שמו, ואת ידידיו הקרובים הכיר ממנו, בהם אהרן צייטלין וי"י טרונק, זינגר חבר לצייטלין בשנת 1932 לעריכת כתב העת היידי "גלובוס", והיה מושפע מהאפיקורסיות של טרונק.
ג'נט האדה, ביוגרפית של בשביס-זינגר, מוסיפה שהוא רצה גם להתרועע עם הנשים המנוסות שפגש במועדון, בעיקר מפני ששכנע את עצמו שהמגע הזה נחוץ לו כסופר יידיש מודרני; עם זאת, חש מגושם ומתוח, והחשש כי הן מביטות בו "בצחוק כבוש" ריפה את ידיו.
את השם "בשביס" אימץ לעצמו כדי להנציח את שם אמו בת-שבע שנספתה בשואה. כן השתמש בשמות עט בנוסף לבשביס-זינגר – ורשבסקי (ביידיש: וואַרשאַווסקי) ו'''ד. סגל'''. ספריו תורגמו לעשרות שפות וכמה מהם הפכו למחזות וסרטים, כמו "העבד", "שונאים סיפור אהבה" ו"ינטל" על פי סיפורו "ינטל בחור ישיבה". שנים רבות הוא גר באפר איסט סייד (הצד המזרחי העליון) – שכונה ברובע מנהטן שבעיר ניו יורק.
יצחק בשביס-זינגר נפטר במיאמי שבפלורידה ב-24 ביולי 1991, ונקבר בבית קברות קטן בצפון ניו ג'רזי. במיאמי נקראה שדרה על שמו לאחר מותו. בחודש ינואר 2008, כסלו תשס"ח, לאחר מאבק רב שנים של בנו, ישראל זמיר, במטרה להנצחת שם אביו, נחנך רחוב על שם בשביס זינגר בשכונת הגוש הגדול בתל אביב.
יצירתו
בשביס-זינגר הכריז שהמטרה שלו הייתה, ותמיד תהיה, לספר סיפור. לדבריו בשיחה עם ריצ'רד בורגין "הסיפור הוא המסר". הוא חזר ואישר כי הוא יכול לאהוב ספרות בלי לחפש מסרים וסמלים בכל ספר שהוא קורא, ומודה שחייו-שלו נמצאים בכל ספריו בדרך זו או אחרת. "הצרה היחידה במחצית השנייה של המאה העשרים היא שאין בה די סיפורים, ובאין סיפור, המילים נעשות קלישאות חסרות משמעות".
בכתיבתו באה לידי ביטוי דמותו כאיש מאמין אף על פי שעוד מילדות לא הקפיד על שמירת מצוות. אחד המוטיבים החוזרים הנפוצים בכתביו הוא התהייה של הדמויות על קיום האלוהים וכן שאלות על מהות הבריאה והקיום האנושי.
בכתיבתו מתקיים מוטיב מרכזי של מאבק אידאולוגי בין אמונה ודת לרציונליות, והתייחסותו לדת היהודית היא מזווית של אדם מודרני, אך עם קורטוב של געגוע לחיים יהודיים ישנים על-פי התורה. כך הוא מוצא את עצמו מתריס נגד אלוהים על חוסר הצדק בעולם ועל האכזריות השלטת בו. הוא מגדיר את עצמו כיהודי מרצון ולא מכורח גורל, והתשובה לשאלה "מיהו יהודי?" קשורה למה שכל אינדיבידום חש ולאיזו לאומיות ברצונו להשתייך.
בכתיבתו של בשביס-זינגר יש מקום נרחב לתאורים ארציים מאוד של תשוקות מיניות עזות. דוגמה מייצגת מאוד לכך, היא הסיפור "המכשפה", בתוך ספרו "תאוות". בשיחתו עם בורגין על כתיבתו הוא אומר: "הייתי אומר כי הקשר הטוב ביותר עם האנושות הוא דרך המין. כאן אתה לומד דברים רבים על החיים, כיוון שביחסי מין ובאהבה נחשף האופי האנושי, יותר מאשר בכל דרך אחרת". בשביס-זינגר משכיל לשלב את פרטי היומיום הטריוויאליים ביותר עם הדרמטי והגורלי; לעיתים מסיים בשביס-זינגר את עלילת סיפוריו באבדון, כשלגיבוריו אין מוצא מהגורל שנכפה עליהם (כגון "יום שישי הקצר" ו"יארמה וקיילה") או מהחטאים שלהם ומכניעתם ליצר הרע (כגון "זיידלוס האפיפיור"), אך יש גם סיפורים שבסופם הגיבור מוצא מנוחה ונחלה (כגון "הסנדלרים הקטנים").
חלק מספריו של בשביס-זינגר אוירו על ידי אמנים ידועים, ביניהם רפאל סויר, מוריס סנדק, אריק קרל, רות צרפתי ואיירין ליבליך.
חיים פרטיים
ב-1935 נפרד בשביס-זינגר מבת זוגו רוניה פונטץ', אם בנו ישראל זמיר. הוא היגר מפולין לארצות הברית, ואילו פונטץ' עזבה עם בנם (1929–2014) למוסקבה ומשם לישראל. השלושה נפגשו שוב רק עשרים שנה מאוחר יותר. זמיר חי בקיבוץ בית אלפא, והיה עורך המוסף השבועי של העיתון "על המשמר".
בשביס-זינגר היה נשוי במשך יותר מחמישים שנה לאלמה היימן וסרמן, פליטה ילידת גרמניה. כותבת הביוגרפיה אודותיו, ג'נט האדה, מציינת: "בשביס לא היה יכול למצוא לו אישה שיהיו לו עמה פחות במשותף... היא לא ידעה מילה ביידיש, היא נולדה בבית מתבולל במינכן - בקיצור, לא היה לה שום מושג על הסוגיות והקונפליקטים שהטרידו והלהיבו אותו".
הם נפגשו לראשונה בשנת 1937 כאשר הייתה אלמה נשואה לאחר. בשנת 1939 התגרשה; אף על פי כן לא מיהר בשביס-זינגר להתחתן עמה, ומצב זה גרם לקטטות ופרידות ביניהם. בסופו של דבר נישאו ב-1940. חייהם היו רוויי מתחים. בין השאר, לא ייחס בשביס-זינגר שום חשיבות לנאמנות כלפי אשתו: "רווק אני, רווק בנשמתי. אף אם אשא הרמון מלא נשים - אתנהג כרווק".
בשיחתו עם ריצ'רד בורגין הוא אומר: "לא נשאתי אישה עד גיל שלושים וחמש. במשך שנים התנגדתי לנישואין. הייתי מושפע מן הסופר היהודי הדגול אוטו ויינינגר שהיה סבור כי הנשים ומוסד הנישואין עומדים בדרכו של איש הרוח. אך את ההחלטות של אנשים צעירים מפרים החיים. במועד מסוים בחיי, חשתי שבלי בית אין עתיד לקריירה הספרותית שלי. אז פגשתי את אשתי אלמה, וידעתי שהיא האדם שהועיד לי הגורל. אנו נשואים יותר מארבעים שנה ומימי לא התחרטתי. הרשה לי לצטט סופר אשר נשאל אם חשב אי פעם להתגרש מאשתו והשיב: 'פעמים רבות חשבתי להרוג אותה - אך לא להתגרש ממנה'".
בשביס-זינגר הקיף את עצמו בנשים כמתרגמות, מעריצות ומקורות השראה. שתי הנשים שהצליחו למשוך את ליבו היו דובה גרבר, ניצולת שואה ודוברת יידיש מהבית, ועליזה שבריין, אחת המתרגמות של בשביס-זינגר. לדעתה של כותבת הביוגרפיה שלו, "המכנה המשותף בין דובה דבורה ואלמה היה נכונותן לטפל בבשביס, לראות בו מאהב וילד גם יחד. בתקופות שונות שימשה כל אחת מהן מזכירה, וכל אחת הצטרפה אליו לנסיעותיו".
קשה שלא לראות באורח חייו הדהוד של יצירתו "שונאים סיפור אהבה". בהקשר של דמותו של הרמן ברודר בספר זה הוא אומר: "אני סביל במידת מה, מעולם לא חיזרתי אחרי נשים. הן נאלצו לבוא אלי, כיוון שהייתי ביישן".
על יחסיו עם אחיו ישראל יהושע, בשביס-זינגר אמר: "אף שכל תוכניותי היו קשורות באחי יהושע, שישלח לי 'אפידוויוט' לבוא לאמריקה באשרת תייר ויעזור לי להישאר שם, עניתי על מכתביו לעיתים רחוקות", ובשיחתו עם רוצ'רד בורגין אמר: "למעשה אחי היה המורה שלי לספרות... לעיתים רבנו, כדרך אחים, אך הסברה שאחי עמד בדרכי ועיכב את התפתחותי היא שגויה לחלוטין. ההפך הוא הנכון. הוא סייע לי להתפתח".
הרגלי התזונה של יצחק בשוויס־זינגר השתנו במהלך חייו. המעבר לצמחונות התרחש בתקופה מאוחרת יחסית בחייו, כאשר היה כמעט בן שישים. הצמחונות גם קיבלה ביטוי בספריו. בסיפורו "כותב המכתבים", מספיד גיבור הסיפור, הרמן, את העכברה שחלקה עמו פרק מחייה ומתה בגללו: כך בספרו הידוע, "העבד", כותב בשביס:
מדבריו בנאום פרס נובל, 1978
בשנת 1978 זכה בשביס-זינגר בפרס נובל לספרות. בנימוקי חבר השופטים נכתב, בין השאר, כך: "בסיפוריו מעוררי הרגש הנעוצים בשורשיו בתרבות היהודית-פולנית, בשביס-זינגר מעורר לחיים את מצביו של האדם באשר הוא".
הוא התלבט באיזה שפה ינאם בעת קבלת הפרס. תמיד חש כי הוא חב את הצלחתו לשפה האנגלית. ביידיש, אמר, ספר מוכר 2,000 עותקים, במקרה הטוב, ואילו באנגלית הוא רב מכר. עם זאת, דבר לא יכול היה להחליף את חיבתו ליידיש. הוא סבר שעל הספרות להביא שמחה, לברוא עולם אחר לקורא, ועם זאת, היא יכולה - ואולי אף חובתה - לתעד ולשמר עולמות שנכחדו. כפשרה, החל את הנאום ביידיש והמשיכו באנגלית. מתוך הנאום:
לקריאה נוספת
על יצירתו:
בינתענת
בינתענת הייתה בתו הראשונה של המלך המצרי רעמסס השני, לאחר מכן הפכה לאשתו וקיבלה את התואר "אישה ראשית".
משפחתה
בינתענת נולדה כנראה בתקופת מלכותו של סבה סתי הראשון. אמה הייתה איסטנופרט, אחת משתי נשותיו הבולטות של רעמסס (השנייה הייתה נפרטרי). שמה הוא שמי ומשמעותו הוא "בתה של ענת", המתייחס לאלת המלחמה הכנענית. היו לה לפחות שלושה אחים: הנסיך רעמסס, שהיה יורש העצר של אביו, חאמוואסט ומרנפתח שמלך אחרי רעמסס השני. בנוסף הייתה לה אחות ששמה היה איסטנופרט, כשם אמה.
לבינתענת נולדה בת שהופיעה על גבי ציורי קיר בקברה בעמק המלכות.שם בתה לא ידוע. אבל לפי ג'ויס טילדסלי אגיפטולוגית בריטית, ייתכן ושמה היה כשם אמה והיא נישאה לדודה מרנפתח. לפי טילדסלי, על גבי פסל של מרנפתח בלוקסור מופיעה כתובת: "האישה המלכותית הגדולה בינתענת". לא סביר שהוא נישא לאחותו כי באותו מועד שניהם היו מעל גיל שישים. אפשרות אחרת היא שבינתענת האם השתמשה בתואר זה לו הייתה זכאית בעקבות נישואיה לרעמסס השני.
חייה
בינתענת מופיעה בסצנה על הפילון בלוקסור, המתוארך לשנה השלישית למלכותו של רעמסס השני. על פי הכתובת היא מופיעה ראשונה בתהלוכת הנסיכות, ונאמר שם שהיא בתו של רעמסס השני. לאחריה בתהלוכה מופיעה מריתאמן (Meritamen) בתה של נפרטרי. בינתענת מופיעה פעמיים כנסיכה באבו סימבל, ביחד עם נבטוואי, (אולי בת נוספת של נפרטרי), היא מופיעה בחזית הגדולה של המקדש. באחד העמודים בתוך המקדש היא נראית מעלה מנחת פרחים לאלת הנילוס אנוקט.
בינתענת הפכה לאישה ראשית של רעמסס השני במהלך השנה ה-25 למלכותו. בתקופת מלכותה היא נשאה תארים רבים: "הראשית הגדולה", "גבירת שתי הארצות", "אשתו של המלך הגדול", "גבירת מצרים העליונה ומצרים התחתונה", "בת המלך" ולבסוף גם נשאה את התואר "אחות המלך".
כאשתו הגדולה של המלך, היא הופיעה על מספר פסלים של המלך רעמסס השני. היא מתוארת על גבי פסל מסיני (BM 697), על גבי שני פסלים ענקיים עשויים מאבן חול שנמצאו בטאניס, אבל נראה שמקורם הוא בפר-רעמסס, הבירה החדשה שבנה רעמסס. על גבי פסל מהשער הדרומי של מתחם האל פתח בממפיס. היא מופיעה ביחד עם אחותה מריתאמן על גבי פסל מתקופת הממלכה התיכונה שנלקח מהרקליאופוליס מגנה ושמן הוסף על גביו. עם אחות אביה הנוטמירה (Henutmire) שתיהן בתפקיד נשות המלך הגדולות, היא מופיעה על גבי פסל מהרמופוליס. בינתענת הופיעה על גבי פסלו של אביה לפחות שלוש פעמים בכרנך ולוקסור. בנוסף היא הופיעה על גבי פסלים מוואדי א-סבואה בנוביה.
שתי אסטלות משפחתיות מראות את בינתענת ביחד עם משפחתה הקרובה. אסטלת הסלע מאסואן מראות את רעמסס השני ביחד עם איסטנופרט וחאמוואסט לפני האל ח'נום. כאשר בשורה התחתונה היא מופיעה ביחד עם אחיה מרנפתח והנסיך רעמסס. באסטלה אחרת במערב ג'בל א-סילסילה  מצוק במעלה הנילוס מתארת את בינתענת עומדת מאחורי אמה איסטנופרט ואביה, בעת שהמלך מגיש מנחה לאלים מאע'ת, פתח והאל נפרטם. הנסיך חאמוואסט עומד לפני המלך בעת שאחיה רעמסס ומרנפתח מוצגים מתחת בחלק התחתון של האסטלה.
מוות וקבורה
למרות היותה ביתו הבכורה של רעמסס השני, היא הייתה אחד מילדיו הבודדים שהאריכו חיים, לאחר תקופת מלוכתו הארוכה מאוד של אביה. היא תוארה על גבי פסל שלקח מרנפתח ממקום אחר. היא מתה בתקופת מלוכתו של אחיה, ונקברה בקבר  QV71 בעמק המלכות.
הקבר תואר על ידי קארל ריכרד לפסיוס, אגיפטולוג פרוסי. השם בינתענת מופיע בקבר בתעתיק קצת שונה. בינתענת מופיעה לפני האל אוסיריס והאלה נפתיס. שני האלים אומרים:  אני מעניק לך מקום של מנוחה בארץ הצדיקים". המלכה בינתענת מתוארת ביחד עם בתה, שמה של הבת לא מצוין. הסרקופג של בינתענת נשדד במועד מאוחר יותר.
יוסף שכטמן
יוסף בוריס (בר) שכטמן (6 בספטמבר 1891 – 1 במרץ 1970) היה סופר יהודי ופעיל פוליטי ציוני רוויזיוניסטי. מחברם של ספרי היסטוריה, ביוגרפיה ויצירות רבות על הציונות.
ראשית חייו
שכטמן נולד באודסה באימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). בנערותו השתתף בתנועות הנוער היהודיות הציוניות ואז גם פגש לראשונה את זאב ז'בוטינסקי.
למד באוניברסיטת נובורוסיה הקיסרית באודסה, שם הוא יצר קשרים עם חברי התנועה הלאומית האוקראינית. בשנת 1910 פרסם מאמר בכתב העת Еврейский мир ("העולם היהודי") בסנקט פטרבורג שקרא לדיאלוג אוקראיני–יהודי. בשנת 1917 הוא פרסם באודסה עלונים תחת השמות Евреи и украинцы ("יהודים ואוקראינים") ו-Национальные движения в свободной России ("תנועות לאומיות ברוסיה החופשית").
במאי 1917 נבחר שכטמן כנציג לוועידת הציונים הכל-רוסית השביעית שהתקיימה בפטרוגראד ולקונגרס היהודי הכל-רוסי שהתקיים במוסקבה ביוני–יולי 1918. בשנת 1918 הוא נבחר לחבר המועצה הלאומית היהודית באוקראינה. בשנים 1918–1919 עבד בסוכנות המבצעת שלה, המזכירות הלאומית היהודית.
בשנת 1920 היגר שכטמן מרוסיה הבולשביקית. הוא החל ללמוד באוניברסיטת ברלין והשתתף באופן פעיל בפדרציה של ציונים רוסים–אוקראינים (שהיגרו). החל מספטמבר 1922 ערך יחד עם ז'בוטינסקי את השבועון בשפה הרוסית "ראזסווייט" ("השחר"), שיצא לאור באותה עת בברלין ומ-1924 בפריז.
שכטמן היה ממקימי האיגוד העולמי של ציונים-רוויזיוניסטים (פריז, 1925). בשנים 1929–1931 היה עורך שבועון היידיש Der Noyer Veg ("הדרך החדשה") בפריז. משנת 1931 עד 1935 היה חבר הוועד המנהל של ההסתדרות הציונית, אולם הוא עזב אותה עם ז'בוטינסקי כדי להקים יחד את ההסתדרות הציונית החדשה.
כתביו
יוסף שכטמן הפך למקורבו ומזכירו של זאב ז'בוטינסקי, ובהמשך כתב את הביוגרפיה שלו (The Vladimir Jabotinsky story, 1956; Fighter and prophet: The Vladimir Jabotinsky story : the last years, 1961). שכטמן כתב ספרים ומאמרים רבים המוקדשים להיסטוריה יהודית ועולמית, הגירות אנושיות, העברת אוכלוסיות וסוגיות פליטים. בספרו "Star in Eclipse: Russian Jewry Revisited", שיצא ב-1961 ועוסק בהיסטוריה של יהדות רוסיה, סיפק תיאור של הטרגדיה של באבי יאר. מאוחר יותר כתב ביוגרפיה של המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני (The Mufti and the Fuehrer; the rise and fall of Haj Amin el-Husseini, 1965).
כבר בשלב מוקדם, ביסס שכטמן את המוניטין שלו כחלוץ וכסמכות בנושא שינוי תנועות אוכלוסייה בעולם והעברות אוכלוסין. לדברי רות רייטן (Ruth Reitan, 2001), ד"ר ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת מיאמי, שכטמן היה "הראשון שקבע הנחיות בסיסיות להעברות מוצלחות ושטען באופן משכנע שיש להתייחס אל העברות כאל צעדי מניעה ולא ענישה".
ספרו על בעיית הפליטים הפלסטינים
בספרו על בעיית הפליטים הפלסטינים (1952) טען שכטמן כי הפלסטינים ברחו מעריהם וכפריהם בשנת 1948, בתגובה לשידורים ערביים שהמליצו להם לעשות כן. ארסקין צ'ילדרס, כתב ה-BBC, סטיבן גלזר (1980), ד"ר להיסטוריה באוניברסיטת ג'ורג'טאון וההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי מתחו ביקורת קשה על טענה זו וראו אותה כחסרת יסוד. שכטמן היה מחברן האלמוני של שתי יצירות קטנות יותר שפורסמו בשנת 1949, לגביהן הוא לוקח קרדיט בהקדמה לספרו מ-1952, ושם, על פי ח'אלידי, הופיעה לראשונה ההתייחסות להוראת הפינוי.
LG G Pad 8.3
LG G PAD 8.3 הוא מחשב לוח המיוצר על ידי חברת LG אלקטרוניקה. המכשיר שייך לסדרת הדגל של LG, ה-G הכוללת את ה-G2. המכשיר הושק במהלך הרבעון האחרון בשנת 2013. למכשיר מסך בגודל 8.3 אינץ' ברזולוציית 1080X1920, לעומת קודמו, ה-LG Optimus Pad שכלל מסך בגודל 8.9 אינץ'. זהו מחשב הלוח השני של LG. מערכת ההפעלה היא אנדרואיד 4.2.2 אך בדצמבר 2013 ניתן היה לעדכן את מערכת ההפעלה ל-4.4 kitkat.
תכונות
למכשיר יש מסך בגודל 8.3 אינץ' ברזולוציית HD מלאה 1080X1920 עם צפיפות פיקסלים (PPI) של 273 פיקסלים לאינץ'. המכשיר כולל את פלטפורמת ה-Snapdragon 600 מבית קוואלקום הכוללת מעבד מרובע ליבות במהירות 1.7GHz ובנוסף, 2GB של זיכרון RAM. למכשיר זיכרון פנימי 16GB הניתן להרחבה. למכשיר יש מצלמה אחורית 5MP ומצלמה קדמית 1.2MP. המכשיר מגיע בשני צבעים: שחור ולבן. שתי הגרסאות כוללות wifi בלבד, ללא קישוריות סלולרית. למכשיר מספר תכונות, חלקן לקוחות ממכשיר ה-G2 והן:
צבעון (דג)
תפוצתם היא רק בימים טרופיים סביב שוניות אלמוגים ברחבי האזור האינדו פסיפי וחלקם נפוצים גם במפרץ אילת. תזונתם היא חסרי חוליות מימיים קטנים המצויים בין הסלעים והאלמוגים.
הארמייה התשיעית (האימפריה הגרמנית)
הארמייה התשיעית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית ובחזית המערבית.
הקמה ראשונה
לאחר הניצחון בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים, החליט הפיקוד הגרמני לסייע לכוחות האוסטרו-הונגרים, ולצורך כך הקימו ב-18 בספטמבר 1914 את הארמייה התשיעית בפיקוד פאול פון הינדנבורג. הארמייה השתתפה בקרב על הוויסלה ובקרב לודז'. ב-2 בנובמבר 1914 מונה פון הינדנבורג למפקד העליון של הכוחות הגרמניים בחזית המזרחית, ובמקומו מונה גנרל אוגוסט פון מקנזן. ב-17 באפריל 1915 מונה פון מקנזן למפקד הארמייה ה-11, ובמקומו מונה ליאופולד, נסיך בוואריה. ב-30 ביולי 1916 פורקה הארמייה, ויחידותיה חולקו בין הארמיות האחרות.
הקמה שנייה
ב-6 בספטמבר 1916 הוקמה הארמייה מחדש בפיקוד גנרל אריך פון פאלקנהיין, לצורך המערכה על רומניה. הארמייה נחלה הצלחה מרובה, ויחד עם כוחות נוספים כבשה עד סוף דצמבר 1916 את רוב רומניה.
ב-1 במאי 1917 עבר גנרל פון פאלקנהיין לפקד על הכוחות העות'מאנים בארץ ישראל, ובמקומו מונה גנרל רוברט קוש. ב-10 ביוני 1917 עבר גנרל קוש לפקד על הקורפוס ה-52, ובמקומו מונה גנרל יוהנס פון אבן. ב-9 ביוני 1918 עבר גנרל פון אבן לפקד על פלגת הארמייה A, ובמקומו מונה גנרל פריץ פון בלוב, אך עקב מחלתו של פון בלוב פיקד למעשה גנרל פון אבן על הארמייה. ב-19 ביוני 1918 הועברה הארמייה לחזית המערבית ולחמה ב. ב-6 באוגוסט 1918 פרש גנרל פון בלוב מהפיקוד על הארמייה עקב מחלתו, ובמקומו מונה גנרל אדולף פון קרלוביץ שפיקד על הארמייה עד לפירוקה. ב-18 בספטמבר 1918 פורקה הארמייה, גנרל פון קרלוביץ עבר לפקד על הארמייה השנייה, ואילו על בסיס מטה הארמייה הוקמה קבוצת הארמיות גלוויץ.
1 באוקטובר 1914
בקרב על הוויסלה ב-1 באוקטובר 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
6 בספטמבר 1916
במערכה על רומניה, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
Mdm2
MDM2 הוא רגולטור שלילי חשוב של החלבון p53 שמונע גידולים. הוא השם גם של הגן וגם של החלבון שהגן מקדד.
גילוי
האונקוגן שמקדד את החלבון MDM2 שובט לראשונה, ביחד עם הגנים MDM1 ו-MDM3, משורת התאים העכבריים 3T3-DM. ביטוי יתר שלו, יחד עם Ras האונקוגני מניע התמרה של פיברובלסטים עכבריים, וביטוי של MDM2 גורם ליצירת גידולים בעכברים ערומים. לחלבון זה קיים הומולוג אנושי שלפעמים נקרא HDM2. אישוש לכך של-MDM2 יש חלק בהתפתחות גידולים, חוקרים מצאו רמות מוגברות של החלבון בסוגי סרטן מסוימים. MDM4, שלפעמים נקרא MDMX, הוא באותה משפחה של MDM2, וגם לו יש תפקיד כרגולטור שלילי של p53.
אינטראקציות
המחקר הראה ש- MDM2 פועל ביחד עם HDAC1, RPL26, FKBP3, CCNG1, HTATIP, GNL3, Death associated protein 6, PSME3, Insulin-like growth factor 1 receptor, RRM2B, FOXO4, Ribosomal protein L5, ABL, RYBP, HIF1A, PCAF, TATA binding protein, P73, CTBP2, NUMB, P53, P16, PSMD10, EP300, CTBP1, MDM4, RPL11, Promyelocytic leukemia protein, Dihydrofolate reductase, Arrestin beta 2, Arrestin beta 1 ו- Ubiquitin C.
איל בן דור
איל בן דור (נולד ב-1956) הוא פרופסור באוניברסיטת תל אביב אשר כיהן מספר פעמים כראש החוג לגאוגרפיה וסביבת האדם, חוקר בתחום של חישה מרחוק היפרספקטרלית של כדור הארץ ויו"ר של קבוצות עבודה בינלאומיות בנושאי פיתוח והשמה של פעילויות חישה מרחוק מתקדמות של כדור הארץ לתועלת האדם.
ביוגרפיה
בן דור נולד ברחובות, בתיכון למד בגימנסיה הריאלית בראשון לציון ואת שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר. בין השנים 1980 ו-1986 למד באוניברסיטה העברית בירושלים בתחום של מדעי הקרקע והמים וסיים תואר ראשון ותואר שני בהצטיינות. את תואר הדוקטור קיבל בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ונושא הדוקטורט היה "ספקטרוסקופיה של קרקעות ישראל". בשנים 1992 ועד 1994 עשה פוסט דוקטורט באוניברסיטת קולורדו בבולדר במרכז CIRES-CSES מימון NOAA. בתקופה זו הוא התמחה בחישה היפרספקטלרית של כדור הארץ והביא נושא זה לישראל בה היה חלוץ במחקר ייעוץ והוראה בתחום. כיום (2014) הוא ממשיך להוביל תחום זה במחקר ופיתוח ובהנהגת קבוצת מצוינות לאומית בתחום. קשריו עם הקהילה הבינלאומית בתחום החישה מרחוק ההיפסקפרלית רבים ומסועפים.
מ-1994 הוא מרצה באוניברסיטת תל אביב בחוג לגאוגרפיה וסביבת האדם. ב-1996 מונה למרצה בכיר, בשנת 2000 הועלה לדרגת פרופסור חבר ומ-2005 בדרגת פרופסור מן המניין. הוא כיהן כראש החוג לגאוגרפיה וסביבת האדם בשנים 2005 עד 2009 ושוב החל משנת 2013. תחום התמחותו הוא ספקטרוסקופיה של קרקעות בתחומי תדרים שונים ומפלטפורמות מגוונות במעבדה, בשדה, באוויר והחלל. הוא פיתח את נושא החישה מרחוק היפרספקטרלית לתחומים שונים ומגוונים כגון: רפואה, הנדסה אזרחית, ארכאולוגיה, וטרינריה ואיכות סביבת האדם.
בן דור הוא מן הראשונים שהראה כי תכונות קרקע יכולות להקבע על ידי מדידה מהירה של החזרת האור ופיתח דיסציפלינה ייחודית זו הפעילה כיום בכל העולם ובה משתמשים רבים אשר מתבססים על עבודותיו מחקריו וניסיונו הרב בתחום.
מחקריו בתחום הספקטרוסקופיה של קרקעות הם חוד החנית בחקלאות מדייקת בחישה מרחוק היפרספקטרלית. מאמריו משמשים את הקהילה האקדמית כחומר בסיסי רב ערך. לבן דור יותר מ-200 מאמרים בכתבי עת, פרקים בספרים ומאמרים בסיכומי כנסים. הוא מוזמן לכנסים רבים כמרצה פותח ומשמש בוועדות אקדמיות שונות כמו גם במערכות של כתבי עת אחדים.
אלעזר וייסבלום (ליז'נסק)
רבי אֶלְעָזָר וַיְיסְבְּלוּם מִלִיזֶ'נְסְק (תק"א, וי"א תק"ב - כ"ח בתמוז תקס"ו), בנו הגדול של רבי אלימלך מליז'נסק. היה צדיק חסידי, מדפיס הספר נועם אלימלך.
Be The Bank
BTB (בראשי תיבות: Be The Bank, בתרגום לעברית: "תהיה הבנק") היא חברה ישראלית המפעילה פלטפורמת הלוואות עמית לעמית (P2P). נכון לשנת 2022 הושקעו כ-1.7 מיליארד ש"ח לצורך מתן הלוואות.
אלעזר וייסבלום (ליז'נסק)
ביוגרפיה
סירב למלא את מקום אביו. הדפיס בשנת תקמ"ז את ספרו של אביו נועם אלימלך. מאגרותיו מודפסות בנועם אלימלך. נפטר בכ"ח בתמוז תקס"ו ונטמן בחדר הקדמי שבאהל אביו בליז'נסק.
Be The Bank
היסטוריה
BTB מקשרים הלוואות בישראל בע"מ הוקמה בפברואר 2014 על ידי עו"ד שלומי תורג'מן ואלון כץ המכהנים כמנכ"לים משותפים. BTB עזרה לקדם חקיקה שתאפשר לציבור הישראלי לעסוק בתחום ההלוואות עמית לעמית.
אלעזר וייסבלום (ליז'נסק)
ביוגרפיה
מתלמידו היה רבי משה מסאמבור.
Be The Bank
היסטוריה
בנובמבר 2020 זכתה BTB במכרז של משרד הכלכלה והתעשייה עבור מיזמים או גופים עסקיים שיסייעו לבעלי עסקים שהעסק שלהם נפגע בעקבות משבר הקורונה, ואושר לה סך של 15 מיליון שקל עבור מתן הלוואות בהיקף של 246 מיליון שקל.
אלעזר וייסבלום (ליז'נסק)
ביוגרפיה
יחד עם חברו הטוב זכריה מנדל הוא הוציא לאור את ספר אביו "נועם אלימלך", אחרי שהם הלכו יחדיו וביקשו הסכמה מגדולי הדור לאחר מות אביו ר' אלימלך.
Be The Bank
היסטוריה
בדצמבר 2022 דורגה BTB במקום ה-28 ברשימת "100 החברות הצומחות בישראל" של עיתון גלובס וחברת המידע הבינלאומית Statista.
פעילות
החברה מלווה את כספי המשקיעים בעיקר לבעלי עסקים ישראלים, לאחר חישוב דירוג אשראי ובדיקת יכולת ההחזר של העסק באמצעות מערכות טכנולוגיות שהחברה פיתחה. על מנת לצמצם את החשיפה לסיכון של כל משקיע מתפזרים כספי המשקיעים בין אלפי הלוואות שונות.
פרסים בינלאומיים
בדצמבר 2020 זכתה הטכנולוגיה לפיזור סיכונים שפיתחה החברה במקום הראשון בתחרות "פרסי טכנולוגיה בנקאית" (באנגלית: Banking Tech Awards) בקטגוריית "השימוש הטוב ביותר בטכנולוגיית מידע בבנקאות אישית/ניהול הון. (באנגלית: Best Use Of IT In Private Banking/Wealth Management)
באוקטובר 2021 עלתה BTB לגמר בתחרות "פרסי טכנולוגיה בנקאית" (באנגלית: Banking Tech Awards) בקטגוריות "השימוש הטוב ביותר באינטליגנציה מלאכותית" (Best Use Of AI) ו-"השימוש הטוב ביותר בנתונים". (Best Use Of Data)
פאביו סילבה
פאביו דניאל סוארס סילבה (בפורטוגזית: Fábio Daniel Soares Silva; נולד ב-19 ביולי 2002) הוא כדורגלן פורטוגלי, המשחק בעמדת החלוץ בוולברהמפטון וונדררס.
קריירה
סילבה, שנולד בגונומאר שבמחוז פורטו, החל את הקריירה שלו בקבוצת פורטו, לפני שעבר ליריבה בנפיקה ליסבון ב-2015, ולאחר שנתיים חזר לפורטו. סילבה היה חלק מהסגל של הקבוצה שזכה בליגת האלופות לנוער בעונת 2018/2019. לאחר שכבש 20 שערים ב-26 משחקים עבור הקבוצה עד פברואר 2019, הוא זומן על ידי המאמן סרז'יו קונסייסאו להתאמן עם הקבוצה הבוגרת.
פורטו
ב-19 באוקטובר כבש סילבה את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת במהלך הניצחון 0–5 על קוימברוס בגביע הפורטוגלי. עם השער הזה הוא עקף את רובן נבש ככובש השער הצעיר ביותר בתולדות המועדון בתחרות. הוא השיג אותו השיא, כשכבש שער עשרה ימים מאוחר יותר בניצחון 0–3 על פמליקאו.
וולברהמפטון וונדררס
ב-5 בספטמבר 2020 חתם סילבה בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג, בחוזה לחמש שנים תמורת 35 מיליון ליש"ט, והפך לרכש היקר ביותר בתולדות המועדון.
אנדרלכט
ב-19 ביולי 2022 הושאל סילבה לאנדרלכט מהליגה הבלגית לעונה אחת.
ב-24 ביולי ערך הופעת בכורה בקבוצה וכבש שער ראשון בניצחון 0–2 על אוסטנדה.
נבחרת פורטוגל
סילבה שיחק לראשונה בנבחרת פורטוגל עד גיל 15 בשנת 2017. הוא היה חלק מסגל הנבחרת עד גיל 17 שהגיעה לרבע גמר אליפות אירופה 2019, וכבש שער אחד.
חיים אישיים
אביו של סילבה, חורחה, היה כדורגלן גם כן, ששיחק בעמדת הקשר האחורי, והיה שותף לאליפות ההיסטורית של בואבישטה ב-2001. אחיו של פאביו, ששמו גם כן חורחה, כדורגלן גם הוא בעמדת הקשר האחורי.
תארים
פורטו
פול סיילאס
פול ת'רון סיילאס (באנגלית: Paul Theron Silas; 12 ביולי 1943 – 11 בדצמבר 2022) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1964–1980. זכה כשחקן ב-3 אליפויות NBA במדי בוסטון סלטיקס וסיאטל סופרסוניקס, ונבחר 5 פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה. ממוצעיו לאורך קריירת המשחק הם 9.4 נקודות, 9.9 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
שמואל מקמינקא (השני)
רבי שמואל מרבינו מקאמינקא (תקל"ח-תקל"ט, 1778-1779 - י' באייר תר"ג, 10 במאי 1843) היה רב ואדמו"ר חסידי בדור השני בשושלת קמינקא-מיראפאל.
פול סיילאס
אביו של המאמן סטיבן סיילאס.
שמואל מקמינקא (השני)
ביוגרפיה
נולד לרבי משה אהרן (בנו של רבי צבי הירש מקמינקא), היה תלמידם של רבי לוי יצחק מברדיטשוב, רבי אברהם יהושע השיל מאפטא ("האפטא רב") ורבי משה צסיס מצ'ונדוב. חברם מילא את מקום סבו כרב ואדמו"ר בקמינקא ומאוחר יותר במירופול.
זכה להערצתם של רבי משה צבי מסאווראן ושל רבי ישראל מרוז'ין. התפרסם גם כמוציא דיבוקים; בערב מלחמת העולם הראשונה ביקרה בקמינקא משלחת אתנוגרפית בראשות ש. אנ-סקי, ששמע סיפורים על רבי שמואל והשתמש בו כהשראה לדמות הצדיק במחזהו "הדיבוק".
פול סיילאס
נעורים ומכללות
סיילאס נולד בעיר פרסקוט שבארקנסו, וגדל באוקלנד, קליפורניה. בין השנים 1960–1964 למד באוניברסיטת קרייטון אשר באומהה, נברסקה, ובשלוש עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה רשם ממוצעים של 20.5 נקודות ו-21.6 ריבאונדים למשחק. בעונות 1962 ו-1964 הוביל את קרייטון לשלב "16 הגדולות" (Sweet Sixteen) של טורניר אליפות המכללות בפעם השנייה והשלישית בתולדות הקבוצה, בהתאמה.
שמואל מקמינקא (השני)
ביוגרפיה
תלמידו היה רבי דוד לובינער, רבם של רבי מרדכי חיים קסטלניץ-סלאנים ושל רבי נפתלי חיים מדז'יקוב ירושלים; ומסופר שדרכו של רבי שמואל היה לְאַחֵר תפילתו, ומאידך דרכו של רבי דוד היה להקדים תפילתו, וכאשר רבי דוד היה בא אליו, היה רבי שמואל מקדים תפילתו בשבילו.
פול סיילאס
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA לשנת 1964 נבחר סיילאס על ידי סנט לואיס הוקס בבחירה העשירית. בכל אחת מחמש עונותיו עם ההוקס העפיל עמה לשלב חצי גמר או גמר האזור המערבי, בזמן שהעמיד ממוצעים צנועים יחסית של 7.8 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק לצד כוכבי הקבוצה לני וילקינס, לו הדסון וזלמו בייטי. בקיץ 1969 נשלח בטרייד לפיניקס סאנס, במדיה הפך לשחקן מוביל בשלוש העונות הבאות. בעונת נבחר לראשונה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, ובעונה העוקבת השתתף לראשונה במשחק האולסטאר לאחר שהשיג ממוצעים של 17.5 נקודות, 11.9 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס, בה שיחק עד שנת 1976 תחת המאמן טום היינסון. לצד הסמול פורוורד ג'ון האבליצ'ק והסנטר דייב קאונס, היה סיילאס חלק מקו קדמי דומיננטי בשני צידי המגרש, אשר הוביל את הסלטיקס לזכייה בשתי אליפויות NBA בעונות ו-. בעונת 1975/1976 הוביל סיילאס את כל שחקני הליגה עם 365 ריבאונדים בהתקפה, ובסיום העונה נבחר יחד עם האבליצ'ק וקאונס לחמישיית ההגנה של העונה.
שמואל מקמינקא (השני)
ביוגרפיה
על שמו נקרא בית הכנסת "בית שמואל" שבשכונת הדר הכרמל בחיפה.
פול סיילאס
קריירת משחק
בעונת שיחק תחת לארי בראון בדנוור נאגטס, ובסיום אותה עונה נשלח בטרייד לסיאטל סופרסוניקס. בעונת זכה עם סיאטל באליפות ה-NBA הראשונה של המועדון, לאחר שגברה על וושינגטון בולטס בסדרת הגמר, בתוצאה 4–1. סיילאס עצמו רשם ממוצעים צנועים של 5.6 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק כשחקן ספסל, בקבוצה בה השחקנים הבולטים היו גאס ויליאמס, ג'ק סיקמה ודניס ג'ונסון. בשנת 1980, בסיום עונתו ה-16 ב-NBA והשלישית בסיאטל, הודיע סיילאס על פרישה ממשחק.
שמואל מקמינקא (השני)
ביוגרפיה
בנו רבי משה היה חתנו של רבי צבי בן רבי אהרן מטיטיוב - נפטר בתר"ד.
פול סיילאס
קריירת משחק
לאורך הקריירה השתתף סיילאס ב-1,254 משחקי עונה סדירה, אשר דירגו אותו בעת פרישתו במקום השני אי פעם (אחרי ג'ון האבליצ'ק), ו-12,357 הריבאונדים שאסף הציבו אותו במקום התשיעי ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA.
קריירת אימון
בשנת 1980, מיד עם פרישתו ממשחק, מונה סיילאס למאמנה הראשי של קבוצת סן דייגו קליפרס במקומו של ג'ין שו. בשלוש עונותיו כמאמן הקבוצה רשמה הקבוצה מאזן כולל של 78 ניצחונות ו-168 הפסדים (31.7%) ולא העפילה לפלייאוף.
בין השנים 1985–1999 שימש כעוזר מאמן בניו ג'רזי נטס, בניו יורק ניקס, בפיניקס סאנס ובשארלוט הורנטס, ובמהלך עונת המקוצרת החליף את דייב קאונס כמאמן הראשי של ההורנטס. באותה העונה נשארה שארלוט מחוץ לפלייאוף ה-NBA, אך בכל אחת משלוש העונות הבאות תחת סיילאס העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, בהובלתם של שחקנים דוגמת אדי ג'ונס, דריק קולמן, דייוויד וסלי, ג'מאל משבורן ובארון דייוויס. בעונות ו- השוו ההורנטס את הישג השיא של המועדון כשהגיעו לשלב חצי גמר המזרח, אך הודחו על ידי מילווקי באקס וניו ג'רזי נטס, בהתאמה. בעונת עבר סיילאס עם מועדון ההורנטס לניו אורלינס, ובעונתו האחרונה עם הקבוצה הפסיד בשלב הפלייאוף הראשון, מול פילדלפיה 76'. מאזנו הכולל כמאמן ההורנטס היה 208 ניצחונות לעומת 155 הפסדים (57.3%).
ורשביאק
ורשביאק הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
סגידה לסוסים
סגידה לסוסים הוא נוהג פגאני שהתקיים באירופה בתקופת הברזל ואולי אף בתקופת הברונזה. הסוס נתפש כשמימי, כחיה קדושה המקושרת לאל מסוים או כחיית טוטם המייצגת את המלך או הלוחם. קבוצות דתיות שסגדו לסוסים וסוסים כקורבנות היוו במקור מאפיין של תרבויות נוודים אירואסייתיות. סגידה לסוסים קושרה בצורה כמעט מוחלטת לתרבויות הודו-אירופאיות ופרוטו-טורקיות.
היסטוריה
הסוס הלבן של אפינגטון הוא דוגמה לסגידה לסוסים תקופת הברונזה, כאשר תארוכו הוא בין 1400 לפנה"ס עד ל-600 לפנה"ס. ישנה סיבה להניח כי פוסידון, כמו אלי ים אחרים, קושר לסוסים בהתחלה. באומנות היוונית, פוסידון רוכב על מרכבה שמובלת בהיפוקמפוסים או סוסים רגילים המסוגלים לדהור על המים, ומלחים הטביעו לעיתים סוסים בים כקורבן לפוסידון בשביל שיט מוצלח. עדויות נוספות לסגידה לסוסים נמצאות אצל טקיטוס בחיבורו גרמאניה, המציין כי לגרמנים הייתה מסורת של סגידה לסוסים.
הקורפוס ה-43 (ורמאכט)
הקורפוס ה-43 (בגרמנית: XXXXIII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
סגידה לסוסים
סגידה לסוסים בהודו
סגידה לסוסים נפוצה גם ביבשת ההודית. שם, מקורו ככל הנראה בהגירות של עמים אינדו-ארים, שהיגרו מתרבות עמק האינדוס כאשר זו קרסה, מסיבה שלא ידועה עד ימנו-אנו. בתרבות עמק האינדוס, ובמיוחד במוהינג'ו דארו, הוטבעו חותמים עם דמויות של סוסים. כיום, סגידה לסוסים נפוצה בהינדואיזם בדמות סגידה לאיאגריווא.
הקורפוס ה-43 (ורמאכט)
המערכה על צרפת
במהלך המערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה
במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
ליל האירוע
ליל האירוע (באנגלית: The Night Of) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה ברשת הכבלים HBO ב-2016. את הסדרה יצרו סטיבן זאיליאן וריצ'רד פרייס על בסיס הסדרה הבריטית "צדק פלילי" ששודרה ב-BBC. הסדרה עוקבת אחר חקירתו ומשפטו של צעיר אמריקאי ממוצא פקיסטני שמואשם ברצח בחורה עמה בילה בליל האירוע.
עלילה
נאזיר "נאז" קאן הוא צעיר אמריקאי ממוצא פקיסטני המתגורר עם הוריו ואחיו בקווינס שבניו יורק. הוא מוזמן למסיבה ולאחר שההסעה שלו לשם התבטלה, מחליט לקחת ללא רשות את המונית של אביו. נאז טועה בדרכו ולמונית עולה במנהטן בחורה צעירה, אנדראה. היא משכנעת אותו ליטול עמה סמים ולוקחת אותו לדירתה באפר איסט סייד, שם הם מתנים אהבים וצורכים יחד אלכוהול וסמים נוספים. נאזיר מתעורר ומוצא את גופתה של אנדראה לאחר שנדקרה פעמים רבות בכל חלקי גופה. הוא לא זוכר את האירועים שקדמו לכך, נתקף חרדה ונמלט מהמקום. במהלך הנסיעה נעצר נאז על ידי שוטרים לאחר שביצע עברת תנועה, בעודם מתחקרים אותו, השוטרים מוזעקים לזירת הרצח, הם לוקחים את נאז עימם מאחר שחושדים בו בנהיגה תחת השפעת אלכוהול. נאז מובל לתחנת המשטרה שם נמצא על גופו סכין מגואל בדם, והוא מזוהה על ידי עד ראייה כמי שנכנס עם אנדראה לדירה, נאז נעצר ונחקר על ידי הבלש הוותיק דניס בוקס. בתחנת המשטרה פוגש אותו במקרה ג'ון סטון, עורך דין "רודף אמבולנסים", המתמחה בסיוע לעצורים זוטרים בהגעה לעסקאות טיעון. סטון ששהה במקום כמייצגו של עציר אחר מזהה את חוסר האונים של נאז ומתחיל לסייע לו.
הפקה וביקורת
הסדרה מבוססת על הסדרה הבריטית מבית BBC "צדק פלילי" שיצר פיטר מופאט ושודרה ב-2008. HBO רכשה את הזכויות להפקת גרסה אמריקאית של הסדרה ב-2009, ולכותביה צוותו זוכה האוסקר סטיבן זאיליאן, וריצ'רד פרייס מהתסריטאים הראשיים של סדרת הטלוויזיה "הסמויה". הסדרה הופקה עבור HBO על ידי Filmrights ו-BBC Worldwide. בתחילה תוכנן כי ג'יימס גנדולפיני שהיה שותף להפקה יגלם את דמותו של עורך הדין ג'ון סטון, בעקבות פטירתו לוהק לתפקיד רוברט דה נירו אך הוא ויתר על התפקיד בשל התנגשות עם צילומים אחרים והתפקיד ניתן לג'ון טורטורו. הפיילוט צולם בניו יורק במהלך 2012, עם גנדולפיני בתפקיד סטון. לאחר צפייה בפיילוט החליטה HBO לוותר על הפרויקט, והיוצרים היו במגעים עם נטפליקס ועם FX Networks למכירת הסדרה. בשלב זה חזרה בה HBO והחליטה להזמין את הסדרה כסדרה מוגבלת בת שמונה פרקים. פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-HBO ב-10 ביולי 2016.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות מאוד מצד מבקרי הטלוויזיה והצופים, באתר Rotten Tomatoes קיבלה הסדרה דירוג של 95% מצד המבקרים ו-93% מצד הצופים.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
אמירם טובים
אמירם טובים (נולד ב-20 במאי 1974) הוא סטנדאפיסט ישראלי, הידוע כמשתתף בתוכנית "מחוברים" בעונתה הרביעית.
ביוגרפיה
טובים נולד וגדל בראשון לציון לנעמי ולשמואל, ולו ארבעה אחים. לאביו מפעל עמודי תאורה מצליח. ב-1992 נהרג אחיו הגדול בפעילות מבצעית כאשר שירת ביחידה מובחרת. עבד כרכז בפרויקט אומץ ועם בני נוער בפרדס־כץ. בתחילת דרכו עסק בעיתונאות. אמירם טובים הוא סטנדאפיסט שהחל ככותב לתוכנית של דודו טופז, ולקח חלק בתוכניות "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ, "צחוק מעבודה" בערוץ 2. כמו כן, קיבל תפקיד אורח בסדרה "שנות ה-80". אמירם הנחה את התוכנית "הדיבור" עם אלירז שדה בערוץ 24 ואת "ספיישל הקריוקי" עם שלומי קוריאט. בין היתר השתתף בתוכנית "זוג מנצח VIP" עם אשתו דורין. אמירם הגיש פינה קומית בתוכנית "הטוב מכולם" עם אברי גלעד. אמירם טובים הוא יוצר רשת וכיום מופיע בכל רחבי הארץ עם מופע סטנדאפ. שיחק בתפקיד אורח בסדרה ״למה מי מת״ בתפקיד עצמו.
הוא בעל תואר ראשון בחינוך ובתקשורת.
טובים נשוי ואב לשלושה. מתגורר בנס ציונה.
נקסוס 7 (2013)
נקסוס 7 (באנגלית: Nexus 7) הוא הדור השני למחשב לוח שפותח בשיתוף פעולה של גוגל ואסוס המבוסס על מערכת ההפעלה אנדרואיד.
המכשיר שוחרר ב-26 ביולי 2013 והוא מחשב הלוח השלישי בסדרת גוגל נקסוס.
תוכנה
כמו כל המכשירים בסדרת הגוגל נקסוס, מכשיר הנקסוס 7, מגיע עם אנדרואיד הידוע בתור: "ונילה". הנקסוס 7 הוא הראשון שכלל את מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסת 4.3 Jelly Bean. ניתן לעדכן את מערכת ההפעלה לגרסת אנדרואיד 4.4.2 kitkat.