cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היו זמנים באמריקה
1933
חלק זה מתחיל עם שחרור נודלס מהכלא, המתאחד מיד עם חבריו, שהפכו בינתיים לגנגסטרים עשירים. הוא חוזר מיד לדרך הפשע שהכניסה אותו לכלא, ומצטרף לחבריו לשוד יהלומים, שבמהלכו הוא אונס את קרול, אחת מעובדות המקום, שעזרה וסיפקה להם במידע פנים לביצועו. בהמשך מתאהבת קרול במקס והם מתחילים לצאת. במקביל נפגש נודלס עם דברה ויוצא איתה למסעדה שנסגרה במיוחד עבורם. הוא מתוודה על אהבתו אליה ומדגיש שבמשך כל השנים בכלא לא הפסיק לחשוב עליה. בתגובה מודיעה לו דברה שהיא נוסעת למחרת להוליווד כדי להגשים את חלומה כרקדנית. בתום נסיעתם חזרה בלימוזינה, מבקשת דברה לסיים את הפגישה בגיפוף ובנשיקה, אלא שנודלס אינו עומד בפיתוי, אונס אותה תוך כדי נסיעה, לתדהמת נהג המונית שנאלץ לחזות בזוועה.
מקס מנסה להכניס את הכנופיה יותר ויותר לענייני הפשע המאורגן. לאחר שהוא מתוודע לכך שחוק היובש יתבטל בעוד מס' חודשים, דבר שיצמצם משמעותית את רווחי הכנופיה, והוא רוקם תוכנית לשדוד את הבנק הפדרלי בניו יורק. נודלס, שמבין שמדובר במשימת התאבדות, מודיע למשטרה על הברחת אלכוהול שהכנופיה מבצעת, בתקווה שייעצרו במהלכה, ובכך יימנע השוד המתוכנן, אך לצערו, הסתיימה ההברחה במות שלושת חבריו.
1968
קטע זה מתרחש ב-1968. ואינו פלאשבק.
לאחר שחזר ממחבואו בעקבות הזמנה מסתורית שקיבל משר בשם כריסטופר ביילי, נפגש נודלס שוב עם דבורה שכבר הפכה להיות שחקנית ידועה ומצליחה. הוא חוקר אותה על ביילי ומגלה שיש להם יחסים ואף ילד משותף, שנראה כמו מקס בצעירותו (מגולם ע"י השחקן בתפקיד מקס ב-1921). נודלס מבין שמקס זייף את מותו, ועדיין חי בתור השר ביילי. נודלס נענה להזמנה של השר ביילי ומגיע לאחוזתו, שם הוא מתבקש להפתעתו להרוג את מארחו, העומד להיחקר בגין שחיתות ואינו עומד בחשיפת פשעיו, וכך גם יסגור נודלס חשבון עם מי שגרם לו להתחבא כל השנים. נודלס מסרב ועוזב את האחוזה.
בדרכו החוצה מאחוזת ביילי, מבחין נודלס בדמות הדומה לביילי, בעת שמשאית אשפה עוברת בחזית הבניין, ומסתירה אותה מעיניו, אלא שגם כשחלפה המשאית נעלמה הדמות, בעוד המצלמה מתמקדת בטוחן האשפה, באופן המרמז על כך שביילי\מקס ביצע התאבדות בקפיצה לתוך טוחן האשפה.
הסרט חוזר ל-1933, ומראה את נודלס נכנס שוב למאורת אופיום, נשכב על מיטה ושואף אופיום. הסרט מסתיים עם פרצופו המסומם של נודלס ועליו עולות כתוביות הקרדיטים.
אורך הסרט ודעת הקהל והמבקרים
כשהתסריט המקורי הושלם באוקטובר 1981, אורכו היה 317 עמודים, ובסיום הצילומים היו 8-10 שעות של וידאו. ליאונה הצליח לצמצם את הסרט ל-6 שעות, ורצה לשחרר את הסרט בשני חלקים של 3 שעות. המפיקים סירבו, וליאונה חויב לצמצם עוד את הסרט, עד ל-229 דקות (3 שעות ו-49 דקות).
הסרט הוצג בגרסתו המצומצמת בפסטיבל קאן וזכה להצלחה מסחררת ו-15 דקות של תשואות מהקהל. ברחבי אירופה, הסרט זכה להצלחה גדולה וביקורות טובות. בארצות הברית, הסרט קוצץ באופן משמעותי, למורת רוחו של ליאונה, בהורדת סצנות מפתח ומזעור החלק המתרחש ב-1921. כמו כן, הסצנות השורדות נערכו מחדש באופן כרונולוגי ובכך נשבר מבנה הפלאשבק החיוני לסרט. בארה"ב הוצג הסרט בגרסתו המצומצמת, הזמינה שם לרוב גם בערוצי הטלוויזיה ובספריות הווידאו. ליאונה תכנן ליצור גרסה מלאה יותר של הסרט, אך הוא לא הספיק לעשות כן לפני מותו ב-1989.
קישורים חיצוניים
ביקורות
המגן והחרב
המגן והחרב (ברוסית: Щит и меч ) הוא סרט סובייטי ב-4 פרקים שהופק בשנים 1967 - 1968 על ידי אולפני הסרטים מוספילם. בהתאם לנתונים רשמיים כ-68 מיליון צופים ראו את הפרק הראשון של הסרט במהלך הקרנתו באולמות קולנוע.
שיר נושא של הסרט "מִמה מתחילה המולדת" בביצוע מארק ברנס היה להיט במשך מספר שנים. עבור השחקנים הראשיים זה היה התפקיד הגדול הראשון בקולנוע. סטניסלב ליובשין זכה בתואר שחקן השנה עבור גילום מרגל סובייטי בסרט.
שמות הפרקים:
עלילה
בריגה מתגוררים שני חברים ממוצא גרמני. אחד מהם הוא איש שרותי הביטחון הסובייטי. בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב תושבי לטביה ממוצא גרמני יכולים לעזוב לגרמניה. זמן קצר לאחר הגעה לגרמניה, יוהאן וייס (סטניסלב ליובשין) התגייס לוורמאכט ובעזרת חברו מגיע לשירותי מודיעין הצבאי אבווהר. בן דודו של חברו הוא בעל תפקיד גבוה באס אס וגם הוא מתקדם בסולם הדרגות. במאי הסרט ולדימיר בסוב שיחק תפקיד של מרגל סובייטי נוסף שנהרג במהלך ניסיון להזהיר את הממשל הסובייטי על מועד תחילת המלחמה.
לאחר קידום מהיר הועבר יוהאן וייס לשירות במשרדים הראשיים בברלין. בברלין הוא ממשיך בפעילות ריגול והעברת מידע למוסקבה. הוא מקים תא של מרגלים ועומד בראשו. עם הזמן הוא מגייס לטובת פעילותו גם את חברו ואנשים נוספים. יחד הם פועלים להעברת מידע חשוב למוסקבה, שחרור אסירים ממחנות ריכוז וכו'. בימים האחרונים של המלחמה הגיבורים הראשיים נפצעו קשה אך שרדו.
דומיננטה
במוזיקה, הדומיננטה היא הדרגה החמישית בסולם (לדוגמה, בסולם דו מז'ור, תהיה הדומיננטה הצליל סול). מבחינה פונקציונלית, אקורד הדומיננטה, שהוא האקורד הבנוי על צליל הדומיננטה, יוצר מתח רב, ולכן הוא נפתר ברוב המקרים לטוניקה (הדרגה הראשונה והיציבה בסולם). מבחינת רמת המתח, נוהגים לסווג את האקורדים בהם משתמשים במהלכים הרמוניים קלאסיים לשלושה: דרגת הטוניקה (הדרגה הראשונה בסולם) היציבה, הסובדומיננטה הלא-יציבה, המשמשת כהכנה לאקורד הדומיננטי, והדומיננטה, בעלת המתח הרב ביותר.
אקורדים דומיננטיים
בשימוש הקלאסי של המושג, יהיה אקורד הדומיננטה האקורד שבסיסו הוא על צליל הדרגה החמישית בסולם. בסולם דו מז'ור, יהיה זה האקורד סול מז'ור (G) על היפוכיו השונים והרחבותיו (נהוג לסמן את הדרגה החמישית באות הרומית V).
בדרגה החמישית נוצר שילוב בין הצלילים המתוחים בסולם, לדוגמה בסולם דו מז'ור צלילי בדרגה החמישית הצלילים הם סול, סי ורה. הצליל סול כאשר הוא נמצא בשורש האקורד שואף להיפתר לטוניקה, וכן הצליל סי נמצא חצי טון מתחת למרכז הטונאלי של הסולם (דו) ורוצה להיפתר אליו.
על מנת להגביר את המתח שיוצר אקורד הדומיננטה, נהוג להשתמש באקורד מרובע (בדוגמתנו, G7): משולש מז'ורי בתוספת ספטימה קטנה (סול, סי, רה ופה) אשר ידוע גם בכינויו "דומיננט-ספטאקורד" (דומיננטה עם ספטימה), באקורד זה נוסף הצליל פה אשר ביחד עם סי יוצר את הטריטון של הסולם ומגביר את הרצון להיפתר לטוניקה.
מבחינת רמת המתח, יכולים אקורדים נוספים לתפקד כאקורדים דומיננטיים (אם כי הם לא מכונים "דומיננטה"), מאחר שהפונקציה שלהם במהלכים הרמוניים מסוימים גורמת להם להוביל אל הטוניקה. אקורדים בעלי פונקציה דומיננטית שימושיים הם, למשל, דרגה שלישית בהיפוך ראשון במז'ור ובמינור, ואקורדים, בהיפוכים שונים, של הדרגה השביעית.
דרגה שלישית
בסולם דו מז'ור, דרגה שלישית בהיפוך ראשון היא המשולש המינורי סול-סי-מי. במינור, בו השימוש בשלישית כדרגה דומיננטית רווח יותר, הדרגה השלישית בהיפוך ראשון היא המשולש סול-סי-מי במול. השימוש בדרגה השלישית בקדנצה יגיע לרוב אחרי דרגה ראשונה בהיפוך שני (אקורד קוורטסקסט; בסולם דו מז'ור מדובר במשולש סול-דו-מי). לכן יש הרואים בדרגה השלישית "הסטה" של צליל אחד מן האקורד הקודם. המוקירים את שיטת הבס הממוספר רואים בכל קדנצה שבה ישנו בבס צליל הדרגה החמישית כ"השהיה" של אקורד הדרגה החמישית או הסטה שלו, ולכן בקדנצה זו השימוש כולו הוא בדרגה חמישית.
דרגה שביעית
דרגה שביעית היא דרגה בעלת פונקציה דומיננטית חזקה מאוד. בהיפוכה הראשון הדרגה השביעית שימושית כתחליף לדומיננטה של הדרגה החמישית. המלחין והתאורטיקן החשוב ארנולד שנברג כינה אותה "חמישית בלי רגל" משום שניתן לראות את הדרגה השביעית כדומיננט-ספטאקורד ללא צליל הבסיס. פרט למשולש של הדרגה השביעית, נפוצים בשימוש כדומיננטה על דרגה זו גם כל ההיפוכים של ספטאקורד הבנוי עליה. במז'ור יהיה זה מרובע חצי מוקטן (סי-רה-פה-לה בסולם דו מז'ור) ואקורד מוקטן, לו מיוחס מתח רב במיוחד, בסולם המינורי (סי-רה-פה-לה במול בסולם דו מינור). נהוג להשתמש בדרגה שביעית עם ספטימה מוקטנת אף בסולם המז'ורי, על-אף שמדובר בסטייה מצלילי הסולם (הנמכת הדרגה השישית שלו).
דומיננטה שניונית
דומיננטה שניונית היא אקורד דומיננטה של הדרגות הדיאטוניות של הסולם. הדומיננטה השניונית הנפוצה ביותר היא הדומיננטה של הדומיננטה (בסולם דו מז'ור יהיה זה אקורד רה מז'ור, הבנוי על הדרגה החמישית של סול). בדומיננטה שניונית משתמשים כאשר רוצים לחזק ולהדגיש דרגה מסוימת בסולם. הדומיננטה השניונית דורשת להיפתר לקווינטה מתחתיה, וכך מדגישה או "מאירה" את הדרגה אליה נפתרה הדומיננטה. ביצירות קלאסיות רבות נעשה שימוש בדומיננטות שניוניות על מנת להוסיף עניין ליצירה ולהרמוניה.
A7 -> Dm -> C (ניתוח המהלך ההרמוני במקרה זה הוא: דרגה חמישית של שנייה מינורית ולאחר מכן חזרה לטוניקה
E7 -> Am -> C - דרגה חמישית של דרגה שישית וחזרה לדרגה הראשונה.
דומיננטה מורחבת
דומיננטה מורחבת זהו מהלך של שלושה אקורדים דומיננטיים או יותר אשר כל אחד מהם נפתר לדומיננטה הנמצאת קווינטה מתחתיו, במצב כזה הטונאליות של הסולם נפגעת ומטושטשת, ולכן בניתוח המהלך כולו לא נתייחס לאף אקורד כדרגה מסוימת עד שיתברר לנו באיזה סביבה טונאלית אנו נמצאים.
לדוגמה במהלך הבא:
F#7 -> B7 -> E7 -> A7 - > D-7 - > G7 -> C
רק כאשר אנו מגיעים למהלך D-7 > G7 > C מתברר לנו שאנו בסולם C ולכן A7 הוא דרגה חמישית של שנייה, אך כל האקורדים שקודמים לו אין להם שום דרגה מוגדרת.
היפריון (דן סימונס)
היפריון (באנגלית: Hyperion) הוא ספר מדע בדיוני מאת הסופר האמריקאי דן סימונס. הספר, שהוא הראשון ברביעיית הקאנטוס של היפריון, יצא לאור בשנת 1989 וזכה בפרס הוגו ובפרס לוקוס. עלילת הספר עוקבת אחר מסעם של שבעה צליינים במאה ה-28, דרך עלייתם לרגל לכוכב הלכת היפריון, למפגש אפשרי עם יצור מיתי בשם "השרייק", שלפי האמונה, מעניק משאלה לאחד מהעולים לרגל, והורג את כל השאר. בדרכם למפגש, מספר כל אחד מהצליינים את סיפור חייו, ומה הניע אותו להגיע למסע זה. הספר כולל בתוכו התייחסויות רבות ליצירתו וחייו של המשורר האנגלי ג'ון קיטס וליצירות ספרותיות והיסטוריות רבות נוספות. הספר יצא לאור בעברית בשנת 1999 ותורגם על ידי יעל סלע, ובשנת 2022 הומר לפורמט דיגיטלי על ידי ההוצאה.
תקציר העלילה
עלילת היפריון מתרחשת יותר משבע מאות שנים בעתיד; כדור הארץ ננטש לפני שנים רבות בבריחה שכונתה היג'רה והאנושות מחולקת לשני חלקים עיקריים: ההגמוניה והמנושלים. אנשי ההגמוניה התפרשו בכוכבים שהוארצו ונעים בקלות ביניהם על ידי "שערי משגרחוק"; שערים המאפשרים גישה מיידית לכל כוכב תחת שליטת ההגמוניה. השערים (ומכשירים אחרים) ניתנו להגמוניה על ידי ה"טכנו-ליבה": רשת אינטליגנציה מלאכותית שפותחה על ידי בני האדם שהגיעה למודעות עצמית.
עלילת הספר מתחילה כאשר איום המנושלים על ההגמוניה גדול מתמיד. ספינות מנושלים נראו מתקרבות להיפריון ונראה שהמלחמה היא בלתי נמנעת. שבעה עולי רגל נשלחים לעלות להיפריון, במסע שיהיה כנראה העלייה האחרונה לשרייק. לכל אחד מעולי הרגל סיפור חיים מורכב ובקשה נואשת מהשרייק.
הספר מתאר את מסעם של עולי הרגל אל השרייק. לאורך המסע מספר כל אחד מעולי הרגל את סיפור חייו והנסיבות שהובילו אותו אל העלייה לרגל וכך לאורך הספר מתגלים לקורא פרטים על עברן של הדמויות.
ביקורת וקבלה
הספר זכה לשבחים רבים, ואף זכה בפרסי הוגו, לוקוס לרומן הכי טוב לשנת 1990, והיה בין המועמדים הסופיים לפרס נבולה. ג'רלד ג'ונס מהניו יורק טיימס שיבח את היכולת של סימונס להיענות לאתגר שסופרי מדע בדיוני נוטים לקחת על עצמם, לתאר תרבות עתידנית יחד עם הניסיון לתאר את קיומו של אל והשאלה של הקיום שלו אל מול הקיום האנושי, מבלי להעליב את האינטליגנציה של הקוראים שלו. הסופרת והמשוררת ג'ו וולטון, משבחת את היקף ועומק היריעה של הספר, משווה אותו לסיפורי קנטרברי ומציינת לטובה את היכולת של סימונס לספר כל אחד מהסיפורים השונים של הצליינים, באופי וטון של סוגים שונים של סיפורי מדע בדיוני. נועה מנהיים משבחת את הספר והסדרה כולה, כאחת מהסדרות המרתקות והמאתגרות ביותר שנכתבו.
אונס סטטוטורי
אונס סטטוטורי הוא מונח משפטי, המתאר יחסי מין עם קטין מתחת לגיל ההסכמה. המונח "סטטוטורי" פירושו "על פי החוק". המדובר בחזקה שהיא יציר החוק, לפיה אדם שהוא פחות מגיל ההסכמה (השונה ממדינה למדינה) אינו יכול להסכים לקיום יחסי מין, אף אם הביע הסכמתו בצורה זו או אחרת. אונס סטטוטורי שונה מאונס בכך שאין כל דרישה לשימוש בכוח או לאי הסכמה. הנסיבה היחידה הרלוונטית לעניין זה היא היותו של הקטין פחות מגיל ההסכמה.
על פי החוק במדינת ישראל כל המבצע באדם שגילו פחות מ-14 בעילה (המוגדרת בסעיף 345(ג) לחוק העונשין כהחדרת איבר מאברי הגוף או חפץ לאיבר המין של האישה) או מעשה סדום (המוגדר בסעיף 347(ג) לחוק כהחדרת כל איבר או חפץ לפי הטבעת של אדם או החדרת איבר המין לפיו) מבצע אונס סטטוטורי, שדינו 16 עד 20 שנות מאסר, בהתאם לנסיבות. מקרה נוסף של אונס סטטוטורי הוא בעילת קטינה עד לגיל 21 בידי בן משפחתה, גם בהסכמתה, וזאת על פי סעיף 351 לחוק.
מדינות מסוימות רואות בקיום יחסי מין עם קטין מעל לגיל מסוים משום עבירה פחותה, אם הקטין הביע הסכמתו. עבירה זו נקראת לעיתים "Corruption of a minor". במדינת ישראל, המקיים יחסי מין עם קטין מעל לגיל 14, אך מתחת לגיל 16 (או 18 בנסיבות מסוימות), מבצע עבירה של בעילה אסורה בהסכמה שעונשה פחות מהעונש על אונס סטטוטורי.
החוק בישראל מבחין בין בעילת נערה שגילה פחות מ-14 (שזו עבירת אונס סטטוטורי) לבעילת נערה מבוגרת יותר, שגילה פחות מ-16 (שזו עבירה קלה יותר, של בעילה אסורה בהסכמה). מטעמים היסטוריים, הביטוי statutory rape באנגלית מכוון בדרך כלל דווקא לעבירה הקלה יותר, בעילה אסורה בהסכמה של נערה מבוגרת יותר.
אדולף אלבין
אדולף אלבין (ברומנית: Adolf Albin; 4 בספטמבר 1848 – 1 בפברואר 1920) היה שחמטאי רומני וסופר שחמט. מוכר במיוחד בזכות הגמביט הנגדי הנושא את שמו וספר השחמט הראשון שנכתב בשפה הרומנית.
ביוגרפיה
אלבין נולד בבוקרשט למשפחה אמידה ממוצא גרמני - אבותיו הגיעו מהמבורג לז'יטומיר באוקראינה ומשם עברה משפחתו לרומניה. לאחר שהשלים את לימודיו בווינה חזר לרומניה, שם ניהל את בית הדפוס Frothier בבוקרשט. בשלב מאוחר יותר בחייו חזר לווינה עם אשתו ושלושת ילדיו. הוא מת בגיל 72 בווינה.
קריירת השחמט
אלבין למד לשחק בשנות העשרים לחייו ולא שיחק בתחרויות בינלאומיות עד לשנות הארבעים לחייו. תוצאתו הטובה ביותר הייתה בתחרות ניו-יורק בשנת 1893, כאשר סיים במקום השני עם 8.5/13 לאחר עמנואל לסקר שצבר 13/13, ולפני ג'קסון שוואלטר, הרי נלסון פילסבורי ואחרים. אלבין שיחק בתחרויות החזקות של הייסטינגס 1895 (8.5/21) ונירנברג 1896 (7/18). תוצאותיו בתחרויות לא היו יציבות, אך הוא ניצח במשחקים בודדים מול שחקנים חזקים מאוד, כולל נגד אלוף העולם בשחמט וילהלם שטייניץ בתחרות ניו-יורק בשנת 1894 ובתחרות נירנברג 1896.
והתקפת אלבין בהגנה הצרפתית 1. ה4 ה6 2. ד4 ד5 3. פג3 פו6 4. רז5 רה7 5. ה5 פוד7 6. ח4. הסתעפות זו מכונה גם התקפת אלכין- שאטארד.
העמדה לאחר. ה4 ה6 2. ד4 ד5 3. פג3 פו6 4. רז5 רה7 5. ה5 פוד7 6. ח4
ספר אודותיו
Adolf Albin, A Chess Master in Late Nineteenth Century America by Olimpiu G. Urcan
מרילין פריי
מרילין פריי (באנגלית: Marilyn Frye; נולדה ב-1941) הוא פילוסופית אמריקאית ותאורטיקנית פמיניסטית רדיקלית. היא ידועה בשל התאוריות שלה על סקסיזם, גזענות, דיכוי ומיניות. כתביה מעלים דיונים על נושאים פמיניסטיים, כגון: עליונות לבנה, פריווילגיה גברית, והדרה של הומואים ולסביות. על אף שהיא ניגשת לסוגיות אלה מנקודת מבט של צדק, היא גם עוסקת רבות במטאפיזיקה, באפיסטמולוגיה ובפסיכולוגיה המוסרית של קטגוריות חברתיות.
השכלה וקריירה
פריי, ילידת טלסה, אוקלהומה, השלימה תואר ראשון בהצטיינות בפילוסופיה באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1963 וסיימה דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת קורנל ב-1969. היא לימדה פילוסופיה בפקולטה של אוניברסיטת פיטסבורג ואז עברה לאוניברסיטת המדינה של מישיגן בשנת 1974. משנת 2003 ועד פרישתה, פריי הייתה בעלת המעמד פרופסורית מכובדת באוניברסיטת המדינה של מישיג; היא גם שימשה כסגנית הדיקן לתארים מתקדמים של הפקולטה לאמנויות ואותיות.
מחקר ופרסומים
בפרק שכותרתו "דיכוי" בספרה Feminist Frontiers, פריי מתארת את הרעיון של "צרה כפולה" במגדר. הצרה הכפולה מתייחסת ל"מצבים שבהם האפשרויות מוגבלות מאוד וכל אחת חושפת אותך לענישה, גינוי או קיפוח". פריי מחילה את העיקרון על מגדר בהתייחס לדילמות של נשים במסגרת הדיון על דיכוי. לדוגמה, זה לא מקובל חברתית עבור אישה להיות פעילה מינית, כי תיחשב ל"פרוצה" או "שרמוטה", אך גם לא מקובל חברתית שלא תהיה פעילה מינית, כי תיחשב ל"פריג'ידית" או "לחוצה". היעדר זה של בחירה מפעפע כל כך ביסודיות לתוך היום-יום של נשים שאפילו דברים קטנים כמו איך הן בוחרות להתלבש או איך הן מדברות הם דברים הניתנים לביקורת. פריי מכירה בכך שגברים גם מתמודדים עם בעיות, אבל מבדילה בין הבעיות של גברים ונשים דרך המטפורה של כלוב ציפורים. כל דילמה או תוצאה שלילית עבור נשים יכולה להיחשב כסורג יחיד בכלוב: בעיה אחת או מספר בעיות - אין בידם לכלוא את הציפור. אבל, כשסורג אחד מתווסף לעוד סורג ועוד סורג, לבסוף הציפור כלואה בתוך הכלוב, ולא נשאר לה לאן ללכת. זהו ההעדר המוחלט של בחירה שפריי מתארת: שההצטברות של בעיות שנשים מתמודדות עמן גורמת להקפאה, שיתוק, ולכן המאבק של נשים ולא של גברים, נחשב לדיכוי.
פריי היא לסבית, וחלק גדול של עבודתה בוחן קטגוריות חברתיות – בפרט, אלה המבוססות על גזע ומגדר.
הוועדה להכוונה לאומית
הוועדה להכוונה לאומית הייתה ועדה של מנהיגים פלסטינים שהוקמה בסוף שנת 1978 במטרה להאבק באמצעים פוליטיים נגד תוכנית האוטונומיה של הסכמי קמפ דייוויד. הוועדה הוצאה אל מחוץ לחוק במרץ 1982, בגלל קשריה עם אש"ף. בזמן קיומה הייתה זו ההתארגנות החשובה ביותר של הפלסטינים בשטחים מאז שנכבשו במלחמת ששת הימים ב-1967.
היסטוריה
בכנס פוליטי של ערביי יהודה ושומרון כנגד הסכמי קמפ דייוויד שהתקיים בירושלים ב-1 באוקטובר 1978 הוחלט על הקמת הוועדה להכוונה לאומית שתרכז את המאבק הפוליטי נגד תוכנית האוטונומיה. הנציגים לא נבחרו על סמך יחסי הכוחות בין המחנות האידאולוגיים של ערביי יהודה, שומרון וחבל עזה, אלא כנציגים של אזורים גאוגרפיים ושל מוסדות מקומיים. לוועדה נבחרו 23 חברים, שכללו 8 ראשי ערים, של שכם, טולכרם, ענבתא, רמאללה, אל-בירה, יריחו, חלחול וחברון, 3 עיתונאים, נציגי אל-פג'ר, א-שעב וא-טליעה, נציגת נשים, נציג ארגוני צדקה, נציג האיגודים המקצועיים, נציגי ארגוני המהנדסים, רופאי השיניים ועורכי הדין, שני נציגי המגזר העסקי, נציגי סטודנטים, נציג המועצה האיסלמית העליונה וד"ר חיידר עבד א-שאפי ועוד נציג של רצועת עזה. בין הנציגים, עשרה היו מזוהים עם הפת"ח, ארבעה היו מזוהים עם חזית הסירוב, ארבעה היו קומוניסטים וארבעה היו תומכי ממלכת ירדן. כמעט דבר לא איחד אותם, חוץ מההתנגדות להסכמי קמפ-דייוויד ותמיכה באש"ף. חברי הוועדה היו בעיקר מנהיגים לאומיים מקומיים, אנשי העילית העירונית החדשה של החברה הפלסטינית, אשר כונו לעיתים הבורגנות הלאומית. הוועדה סייעה ביצירת זהות לאומית פלסטינית ובשיתוף נשים בפעילות ציבורית.
הגורמים שתמכו בחזית הסירוב, בהם בסאם א-שכעה, היו דומיננטיים בוועדה, דבר שהביא לחוסר ההתעניינות של הפת"ח בוועדה ולהחרמתה על ידי ירדן. בשנת 1979 ביקשה ירדן להרחיב את הוועדה על ידי הוספת ראשי ערים המזוהים עימה, אולם נענתה בסירוב ועל כן לא קשרה קשרים רשמיים עם הוועדה, למרות שנהלה קשרים עם אישים בוועדה.
עם הקמת הוועדה, הוחלט שהיא תפעל אך ורק במישור הפוליטי. חלק מחברי הוועדה ביקשו למתן את פעילותה כדי למנוע עימות עם ירדן או עם ישראל. למשל, נציג ארגוני הצדקה ביקש למנוע עימות עם ישראל שתפגע בפעילות הסיוע לאוכלוסייה. בניגוד למדיניות הישראלית שאסרה כל פעילות פוליטית של ערביי יהודה ושומרון וחבל עזה, נמנעה ממשלת ישראל מלפזר את הוועדה במשך מספר שנים.
העבודה היומיומית של הוועדה נוהלה על ידי תת-ועדה של שישה שכללה בעיקר ראשי ערים. בסוף שנת 1978 הם ארגנו ארבע הפגנות גדולות נגד הסכמי קמפ-דייוויד. הניגודים הפוליטיים בין חברי הוועדה מנעו שיתוף פעולה בכל תחום חוץ מהתנגדות לישראל. באוקטובר 1979 קראה הוועדה לדחות את תוכנית האוטונומיה ולא להצביע במקרה שיהיו בחירות לאוטונומיה. בכרוז שהוציאו תקפו את הברית בין הציונות, האימפריאליזם האמריקאי ומשטרו של סאדאת שביחד יזמו את תוכנית האוטונומיה. הם הדגישו את זכות העם הפלסטיני לעמוד נגד פעולות הכיבוש בכל הדרכים ובכל האמצעים. בפברואר 1980 יזמה הוועדה שביתה כללית ביהודה ושומרון במחאה על חילופי השגרירים בין ישראל ומצרים
ביוני 1980 היו חמישה מחברי הוועדה יעד להתנקשויות של המחתרת היהודית, שבהן נפצעו קשה שניים מהם.
באביב של 1980, לאור הדומיננטיות של קואליציית השמאל ונציגי חזית הסירוב בוועדה, הגיעה הוועדה לידי שיתוק והוועדה חדלה מלקיים פעילות משמעותית, עד אשר פוזרה על ידי ישראל במרץ 1982.
מורטון
{{פירושונים| אישים: פרשת פשע:
ראו גם
}}
פתחיה מרגנסבורג
פתחיה בן יעקב מרגנסבורג (נדפס גם רגנשבורג או רטיסבון), נוסע יהודי מפורסם בן המאה ה-12. ערך מסע מגרמניה לבבל ולארץ ישראל וביקר בכל הקהילות היהודיות בדרך. אחיו של ר' יצחק הלבן, בעל התוספות.
קורות חיים
אחיו היה רבי יצחק הלבן מבעלי התוספות. בשנת 1175 לערך החליט פתחיה לצאת למסע לארץ ישראל ובבל. הסיבות שהניעוהו לנסוע אינן ידועות בבירור, אך ככל הנראה רצונו היה להשתטח על המקומות הקדושים. הוא יצא קודם כל לפולין וביקר אחר-כך ברוס של קייב, קרים, ממלכת הכוזרים, גאורגיה, ארמניה, כורדיסטן, בבל, סוריה וארץ ישראל.
בספרו של פתחיה מוזכרים בהרחבה רק מסעותיו בארץ ישראל, בבל וסוריה. ככל הנראה לא הוא כתב את ספרו, אלא יהודה בן שמואל החסיד, לפי תיאור מסעותיו.
בבבל התרשם מאוד מצורת הלימוד בישיבות בבל וממעמדן הנכבד של הקהילות, שבראשן המשיכו לעמוד ממשיכי הגאונים. פתחיה אף זכה להמלצה מממשיכי גאוני בבל, שבכל אשר ילך היהודים המקומיים יראו לו את קברי הצדיקים. כשהגיע לארץ ישראל גילה מצב שונה מאוד מהקהילה בבבל. בארץ ישראל נותרו יהודים מעטים אחרי מסעי הצלב, ואפילו בירושלים, אליה הגיע לפני שנת 1187, גילה רק יהודי אחד, צבע במקצועו, שנשאר בהיתר מיוחד מהצלבנים, שהשתמשו בשירותיו. בין הקהילות היהודיות בארץ-ישראל, נוסף על ירושלים, הוא מונה גם את חברון, עכו וטבריה. מידע רב אפשר למצוא בסיפוריו גם לגבי קברי הצדיקים והמקומות הקדושים שבהם המחבר מתמקד. חלק מתיאוריו בנושא זה שימשו חוקרים בדורות מאוחרים יותר לגילויים מחדש של קברי צדיקים. משום מה, ספרו של פתחיה לא מזכיר את חזרתו לגרמניה אחרי ביקורו ביוון. ככל הנראה התיאור אבד, או שפתחיה לא ייחס לו חשיבות. ככל הנראה חזר פתחיה למולדתו לא יאוחר משנת 1217, שנת פטירתו של ר' יהודה החסיד, שכתב כאמור חלק מספרו של פתחיה; משערים כי גם אחרים ערכוהו.
ההוצאה הראשונה של ספרו בדפוס ראתה אור בשנת 1595 בפראג, בשם "סיבוב". הספר יצא ב-24 מהדורות מאז ותורגם לכל השפות העיקריות של אירופה.
בכמה ערים בארץ קרויים רחובות על שמו.
לודוויג פוירבך
לודוויג אנדריאס פון פויֶרבַּך (בגרמנית: Ludwig Andreas von Feuerbach; 28 ביולי 1804 - 13 בספטמבר 1872) היה פילוסוף ואנתרופולוג גרמני. ידוע בעיקר בשל ספרו "מהות הנצרות", שסיפק ביקורת על הנצרות ועל הגל.
פוירבך השתייך לשמאל ההגליאני ודגל בליברליזם, אתאיזם ומטריאליזם. מחשבתו השפיעה על התפתחות המטריאליזם הדיאלקטי. הוא נחשב להוגה המגשר בין הגל לקרל מרקס.
פויירבך ידוע בין היתר גם בשל אמירתו "Der Mensch ist, was er ißt" (מילולית: "אדם הוא מה שהוא אוכל").
דחיית האל וחיוב האדם
לודוויג פוירבך היה בנו השלישי של המשפטן הגרמני המפורסם פאול יוהאן אנסלם ריטר פון פוירבך. פוירבך למד תאולוגיה בהיידלברג אך לא היה מרוצה. בשל כך עבר לברלין, שם למד אצל הגל. הוא שלח מכתב להגל וטען שחסר משהו חושי וחומרי במערכת ההגליאנית. בנוסף, הוא דחה את הזהות הדיאלקטית בין פילוסופיה ותאולוגיה. למעשה, פוירבך טען כי הגל לא באמת דחה את עקרונות הדת, אלא קיפל אותם בתוך תורתו הדיאלקטית. לטענת פוירבך, באמצעות הפילוסופיה ניסה הגל להציל את הדת מפני האתאיזם הגובר באירופה.
פוירבך ראה את נקודת ההתחלה של הפילוסופיה בחומרי, סופי והאמיתי, ולא באלוהים או ביש אבסולוטי כלשהו. אותו יש סופי וחומרי הוא האדם. פוירבך ראה קשר בין דחיית האל לבין חיוב האדם - כל מה שיוחס בעבר לאל, יש לחשוב אותו במונחים אנתרופולוגיים. לטענתו, אם ציפור הייתה יכולה להעלות בדעתה את האל, הוא ככל הנראה היה בעל כנפיים, משום שזוהי צורת הקיום הנעלה ביותר שהציפור מכירה. באותו אופן, כל התארים שהאדם ייחס לאל - מקורם באדם עצמו. על כן, יהיה זה מגוחך לדבר על האל כשלעצמו: כל מה שיוחס לאל נמצא כבר בתוך האדם.
עם זאת, פוירבך קיבל את המערכת הדיאלקטית של הגל, וראה בפרוטסטנטיזם את השלב הבא של הנצרות. הוא התייחס לקטע של לותר מהמאה ה-16, בו הוא כתב כי קבלת הרעיון שהאדם חופשי, משמעה דחיית קיום האל. פוירבך טוען שלותר צדק, אלא שהוא קיבל את האפשרות הראשונה - האדם החופשי, ולכן האל לא קיים. זאת הסיבה כי שם ספרו הוא "מהות הנצרות": פוירבך רצה לקחת את האלמנטים המיוחסים לאל הנוצרי ולתת לאדם. גישה זו נקראת בשם אנתרופוצנטריזם (או הומניזם).
ההיסטוריה
פוירבך טען כי ככל שיש יותר אנשים, יש יותר כוח בהיסטוריה. במקום הרוח של הגל, הכוח המניע את ההיסטוריה הוא האנושות. אינטרסובייקטיביות וקשר הדדי בין אנשים מרכזיים אצל פוירבך. השילוש הקדוש הוא אני, אתה וחברה אנושית. הרעיון הוא שמחשבה לא אפשרית ללא קיום של אחרים וללא דיאלוג עמם.
בניגוד להגל, אצל פוירבך אין תכלית שאליה מתקדמת ההיסטוריה. מה שיש הם המעשים הקונקרטיים שיוצרים משהו אנושי כולל. עם זאת, ישנה התקדמות: האדם נהיה מושלם ואלוהי יותר. כמו כן, הדתות מתקדמות לאורך ההיסטוריה, כך שבכל פעם יותר מן המושלמות האלוהית מיוחסת למין האדם. על כן, ניתן לומר שהיום ישנה יותר חוכמה מאשר בעבר, והמצב הזה התאפשר באמצעות מעשים קונקרטיים.
הביקורת על פוירבך
קרל מרקס ביקר את פוירבך בטענה שהמטריאליזם שלו מוביל למסקנה רדיקלית (יסודית).
בתזות על פוירבך, מרקס כתב כי פוירבך לא מספק תשובות לגבי מקורות הנצרות והסדר החברתי העכשווי. לטענת מרקס, פוירבך הפנים את עקרונות הנצרות לתוך המערכת המטריאליסטית שלו. ביקורת נוספת היא שפוירבך לא מציע דרך להתגברות על המצב הזה. במילים אחרות, מרקס רואה את הגותו של פוירבך כלא מהפכנית מספיק וחסרת פרקסיס.
עם זאת, פוירבך היווה אבן דרך משמעותית בקפיצה בין הדיאלקטיקה ההגליאנית למטריאליזם הדיאלקטי של מרקס.
גיבון צהוב-לחיים
גיבון צהוב-לחיים (שם מדעי: Nomascus gabriellae) הוא מין בסוג גיבון מצויץ, השייך למשפחת הגיבונים.
מאפיינים
לזכרים לחיים צהובות פלומתיות, שהן מקור השם וציצית ראש כשל שאר חברי הסוג. אורכם מהראש עד קצה הזנב 60–80 ס"מ, ומשקלם 7-7.4 ק"ג. הנקבות קטנות מהזכרים, והן קטנות גם מנקבות הגיבון לבן-לחיים צפוני, ולהן ציצית שחורה בקצוות האוזניים. בעת הלידה, הפרווה צהובה-בהירה. במחצית השנה הראשונה הפרווה נעשית שחורה, למעט הלחיים שנותרות בצבען. הזכרים שומרים על צבע הפרווה, בעוד שהנקבות נהיות שוב צהובות, עם מעט שיעור שחור על החזה וקצות הגפיים. שיער הערווה חום במקצת, בטבעת הפנים קיים פס לבן דק.
במיון הקודם (1972) נחשב המין כתת-מין של גיבון שחור מצויץ תחת סוג יחיד Hylobates. אולם, כבר ב-1995 וב-2000, לאחר מחקרים גנטיים וווקאליים שונים, החליטו להחשיב אותו כמין נפרד בסוג Nomascus- גיבון מצויץ.
כיום לא ידועים תת-מינים, אולם טרם נעשה מחקר בגיבונים בכל שטחי התפוצה שלהם. גיבון צהוב-לחיים נפוץ בדרום לאוס, דרום וייטנאם ומזרח קמבודיה. המין שוכן ביערות העד הטרופיים בגבהים 1500–2000 מטרים.
מעט ידוע על המין שטרם נחקר ביסודיות, הוא פעיל ביום בסביבת היערות ותזונתו מתבססת בעיקר על פירות. לגיבונים אורח חיים מונוגמי, והם שומרים על משפחה גרעינית - זוג ופעוט על פי רוב. צאצא יחיד נולד במרווחים של 3 שנים לערך, הוא גדל עם הוריו עד להגיעו לבגרות מינית בגיל 8 שנים לערך, אז הוא מסוגל לחפש בת זוג ולהקים טריטוריה משלו. תוחלת חייו בשבי היא כ-50 שנה.
בעונת החיזור משמיעים בני הזוג "דואטים", שבהם משפטים מוזיקליים חוזרים שמטרתם היא לחזק את הקשר הזוגי למטרות חיזור והתרבות. במין זה, מובחן ששירי סולו מבוצעים רק על ידי פרטים שאינם פוריים.
המין נמצא בסטטוס: פגיע לסכנת הכחדה. הסיבות העיקריות לכך הם ניצול שטחי המחיה לטובת תיעוש וביעור עצים. בנוסף ציד המין, מסחר בגורים ומלחמה ששררה באזור. כיום אין תוכנית בינלאומית לשימור המין, נעשים מחקרים כדי לגלות את גבולות תפוצתו ומספר הפרטים במין.
סוכנות החקירות הלאומית (הודו)
סוכנות החקירות הלאומית (באנגלית: National Investigation Agency) היא הסוכנות המרכזית שהוקמה על ידי ממשלת הודו על מנת להיאבק בטרור בתוככי הודו. הסוכנות משמשת כסוכנות אכיפת חוק מרכזית למלחמה בטרור uvht רשאית להתמודד עם פשעי טרור פדרליים.
היסטוריה
הסוכנות הוקמה עם חקיקת חוק החקירות הלאומיות משנת 2008 על ידי הפרלמנט של הודו ב-31 בדצמבר 2008. הסוכנות הוקמה כחלק מהלקחים שהופקו בעקבות מתקפת הטרור במומבאי.
בשנת 2019 הורחבו סמכויות הסוכנות לחקור סחר בבני אדם, עבירות מימון טרור וחקירת פשעי טרור נגד הודו ואזרחיה הן במדינה והן מחוצה לה.
ראש הסוכנות
בראש הסוכנות עמד וינוד ראג'ו עד ינואר 2010 כשהוחלף על ידי שראד צ'נדרה סינהה ששימש כמנכ"ל עד מרץ 2013, אז הוחלף זמנית על ידי נבניט רז'אן וסאן ששימש כממלא מקום עד יולי אותה שנה. ביולי 2013 מונה שראד קומאר למפקד סוכנות החקירות הלאומית. בשנת 2017 הוחלף על ידי יוגש צ'אנדר מודי.
יורה (גאולוגיה)
יוּרָה (Jurassic) היא תור בעידן המזוזואיקון. תור זה החל לפני כ-199.6 מיליון שנים והסתיים לפני כ-145.5 מיליון שנים. היורה מחולקת לתקופות משנה: ליאס הקדומה, דוגר התיכונה ומלם המאוחרת. תור היורה בא אחרי הטריאס ואחריו בא הקרטיקון. בארץ ישראל נמצאו מחשופים מתקופה זו בהר החרמון, במכתש רמון ובתצורת מאליח בברג' אל-מלח בצפון-מזרח השומרון.
תור זה התפרסם במיוחד מסדרת הסרטים "פארק היורה", אשר קרוי על שם תקופה זו וכמה דינוזאורים הנראים בסדרה (כמו הדילופוזאורוס, הסטגוזאורוס, הברכיוזאורוס והאפטוזאורוס) השתייכו לתור זה. עם זאת הרבה מהדינוזאורים הנראים בסדרה היו שייכים לתור הקרטיקון העוקב, כמו הטירנוזאורוס רקס, או אף לטריאס, כמו הפרוקומפסוגנתוס. הסדרה "עולם היורה: מחנה הקרטיקון" מכונה על שם הגיל הבא, בו רבים מהדינוזאורים שבפארק.
מקור השם
שכבות מתור זה נחקרו לראשונה ברכס הרי היורה המצוי בשטחן של צרפת ושווייץ. הרכס היה מוקד למחקר גאולוגי ענף שנערך במאות ה-18 וה-19. חוקר הטבע הגרמני אלכסנדר פון הומבולדט, שחקר את תצורות אבן הגיר העשירות במאובנים, כינה אותן בשנת 1799 "גיר היורה" (בגרמנית: Jura Kalkstein). כינוי זה היווה בסיס לשמו של תור היורה (בצרפתית: Jurassique) בעידן המזוזואיקון בו נוצרו אותם סלעים, כפי שהגדיר אותו המדען הצרפתי אלכסנדר ברוניאר (Alexander Brongniart, 1770–1847) בשנת 1829.
פאונה ופלורה
בתור היורה הגיעו הדינוזאורים לשיאם, וביבשה שלטו הזאורופודים הענקיים שהגיעו לאורך של למעלה מ-20 מטר ומשקל של עשרות טונות. תור זה התאפיין באקלים לח יחסית וריבוי של יערות גדולים שסיפקו מזון לזאורופודים. הם כללו בעיקר צמחים כמו שרכאים ענקיים, ציקסאים וסקווים ולא צמחים בעלי פרחים שהופיעו רק מתקופת הקרטיקון. בימים שלטו איכתיוזאורים ופלזיוזאורים ענקיים כמו הליופלרודון ובשמים התעופפו פטרוזאורים ובהמשך גם דינוזאורים מנוצים ואף עופות קדומים כמו הארכאופטריקס. יצורים נוספים היו זוחלים דמויי יונקים וגם היונקים הראשונים כמו הקסטרוקאודה.
לילך אשר טופילסקי
לילך אשר טופילסקי (נולדה ב-19 במרץ 1970) היא מנהלת ישראלית, שותפה בקרן ההשקעות פימי. יו״ר רימוני תעשיות, כיהנה 5 שנים כמנכ"לית בנק דיסקונט לישראל עד דצמבר 2019.
ביוגרפיה
אשר טופילסקי נולדה בקריית אונו. היא בתם של אילנה, מנתחת מערכת, ורם, מהנדס תעשייה. אחותם של המוזיקאי גל אשר, של טייס בחיל האוויר שנהרג בהתרסקות מסוקו, ונועה העוסקת בפרסום ויח"צ.
לאחר לימודי התואר הראשון בכלכלה וניהול באוניברסיטת תל אביב, אותם סיימה בהצטיינות, החלה לעבוד ככלכלנית בחברת ייעוץ אסטרטגי; אך לאחר זמן קצר החליטה להמשיך את לימודיה בחו"ל ונסעה עם בעלה לארצות הברית, שם למדה מנהל עסקים באוניברסיטת קלוג נורטווסטרן בשיקגו. בהמשך התקבלה לעבודה בחברת הייעוץ האסטרטגי בוסטון קונסלטינג גרופ.
ב-1998 חזרה לישראל ומונתה לעוזרת האישית של שלמה נחמה, יו"ר בנק הפועלים. בהמשך מילאה תפקידי ניהול שונים בבנק, בהם מנהלת אזור המרכז, מנהלת תחום e-banking ומנהלת אגף שיווק ותכנון אסטרטגי של החטיבה הקמעונאית. בדצמבר 2007 מונתה למשנה למנכ"ל וחברת הנהלה הממונה על חטיבת האסטרטגיה, בספטמבר 2009 מונתה לראש החטיבה הקמעונאית, במסגרת זו כיהנה גם כיו"ר פועלים משכנתאות, פועלים אופקים, תעודה חברה פיננסית וחברת דירקטוריון בישראכרט.
באוקטובר 2013 מונתה אשר טופילסקי למנכ"לית בנק דיסקונט. היא נכנסה לתפקידה בפברואר 2014 וממרץ 2014 כיהנה גם כיו"ר בנק מרכנתיל דיסקונט. במהלך כהונתה כמנכ"לית, ניסחה והובילה אשר טופילסקי תוכנית אסטרטגית ששמה דגש על שיפור יעילות, הגדלת אשראי לציבור וחיזוק היבטים טכנולוגיים ודיגיטליים בבנק. בעקבות יישום תוכניתה, רשם בנק דיסקונט שיפור משמעותי בתוצאותיו. בספטמבר 2014 נבחרה על ידי מגזין פורבס ישראל לאחת מ-4 הנשים החזקות בישראל.
ביוני 2019 הודיעה אשר טופילסקי על פרישתה מתפקידה בבנק דיסקונט לטובת מעבר לקרן פימי, קרן ההשקעות של איש העסקים ישי דוידי, בה היא מכהנת כשותפה בכירה. עזיבתה באה על רקע עזיבתם של מנהלים בכירים נוספים במוסדות פיננסיים, ככל הנראה בשל קביעת תקרות שכר בסקטור הפיננסי. אורי לוין, שיכהן כמנכ"ל דיסקונט ניו יורק, החליף אותה ב-1 בדצמבר 2019. בתקופת כהונתה בדיסקונט שיעור התשואה להון של הקבוצה הוכפל, הרווח הנקי עלה פי 3 ושווי הבנק הגיע לשיא של יותר מ-16 מיליארד שקל.
ברני מק
ברנרד ג'פרי מקָאלוֹ (באנגלית: Bernard Jeffrey McCullough; 5 באוקטובר 1957 - 9 באוגוסט 2008), ידוע כברני מק (Bernie Mac), היה קומיקאי ושחקן.
ילדות ונערות
מק נולד בשיקגו וגדל במשפחה חד-הורית, עם אמו מרי, שמתה מסרטן כשהיה בן 16. הקריירה שלו החלה בבית הספר התיכון, כאשר הופיע מול ילדים בשכונה בדרום שיקגו. מאוחר יותר עברה המשפחה לטמפה שבפלורידה. בשנות העשרים לחייו עבד במגוון עבודות, בהן הובלת רהיטים ותחזוקה. לדברי מק, בילדותו היה ילד מוכה, שהוצלף בחגורה בידי אמו וסבתו.
ב-1977 נישא לרונדה מקלואו, ולזוג נולדה בת אחת.
קריירה
מק הופיע לראשונה כקומיקאי ב"מועדון הכותנה" בשיקגו. בגיל 32 זכה בתחרות לחיפוש כישרונות חדשים בתחום הסטנד-אפ. זמן מה הנחה תוכנית אירוח בשידור חי בשם "מק בחצות", ששודרה בערוץ HBO. לאחר מכן התחיל לשחק בסרטי קולנוע, בעיקר בתפקידים קטנים. מק פרץ לתודעה הציבורית בשנת 1995, בתפקידו כאב קלבר בסרט "שישי" בכיכובם של אייס קיוב וכריס טאקר. לאחר סרט זה, הופיע מק בעוד סרטים רבים והיה לאחד הקומיקאים האפרו-אמריקאים המצליחים ביותר בארצות הברית.
ב-2001 עלתה לשידור קומדיית מצבים של רשת FOX בשם "המופע של ברני מק" (The Bernie Mac Show), שבה מגלם מק גבר ההופך לאפוטרופוס על שלושת ילדיה של אחותו. הסדרה מתייחסת באופן פרודי לאירועים שונים בחייו של מק. בשנת 2002 זכתה הסדרה בפרס פיבודי, וירדה מהמסך בשנת 2006 לאחר חמש עונות.
בשנת 2007 התבטא מק בתוכנית האירוח של דייוויד לטרמן כי הוא מתכנן לפרוש מתחום הקומדיה, וכי ימשיך לעסוק בהפקה ובסרטי קולנוע. מק השתתף בסרטי הקולנוע "אושן 11" (2001), המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה (2003), "רובוטריקים" (2007) ו"מדגסקר 2: הבריחה לאפריקה" (2008), כאשר האחרון יצא אחרי מותו.
ברני מק סבל החל מ-1983 מסרקואידוזיס, אך לטענתו לא הייתה למחלה השפעה על חיי היומיום שלו. הוא נפטר ב-9 באוגוסט 2008, כשהוא בן 50, בעקבות סיבוכים של דלקת ריאות. הותיר אחריו אישה, בת ונכדה.
טבע תעשיות פרמצבטיות
טבע תעשיות פרמצבטיות בע"מ, המוכרת בשם המקוצר טבע, היא תאגיד רב-לאומי ישראלי לייצור והפצה של תרופות. החברה נוסדה בשנת 1944 על ידי ד"ר גינטר פרידלנדר, אף כי חלקים מסוימים ממה שהפך לימים לחברת טבע, החלו לפעול עוד ב-1901.
עיקר התמחותה של טבע הוא בתרופות גנריות, והיא נחשבת לחברה הגדולה בעולם בתחום זה. לצד זאת, החל מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, טבע החלה לפתח גם תרופות מקור. לחברה יש אתרי ייצור, מחקר ושיווק בישראל, באמריקה הצפונית, באסיה ובאירופה, ובסך הכל, פעילות ישירה בכ-60 מדינות בעולם.
מכירות החברה באמריקה הצפונית ובאירופה תורמות ליותר מ-80% מהכנסותיה. החברה מעסיקה, נכון לסוף 2022, כ-35,300 עובדים מתוכם כ-6,200 בישראל.
היסטוריה
הענף הראשון של מה שהפך לחברת טבע של היום, החל את דרכו בבית מסחר לתרופות שנוסד בירושלים ב-1901, בידי חיים סלומון (בנו של הרב יואל משה סלומון) וגיסו משה גוטל לוין, שהיה נשוי לציפורה סלומון. ב-1904 עבר לוין לחיפה ופתח בה סניף של בית המסחר. ב-1913 הצטרף יצחק אשר-אלשטיין, בעלה של חנה גוטפריד, אחייניתו של חיים סולומון, כשותף לשני הגיסים. בית המסחר שינה את שמו ל"ס.ל.א.", על פי האות הראשונה בשמות משפחתם של שלושת השותפים.
הענף השני של טבע, מה שהיה בשעתו חברת טבע המקורית, נוסד רק כעבור כעשרים שנה, ב-1935. עם עליית הנאציזם הטילה ממשלת המנדט מגבלות על ייבוא תרופות מגרמניה. בעלייה החמישית באו לארץ ישראל, בעיקר מגרמניה, רוקחים וכימאים. אלו הקימו חברות נוספות לייצור תרופות ושיווקן בארץ ישראל, בהן "פיסן", "טבע", היא חברת טבע המקורית, שאותה הקים ד"ר גינטר פרידלנדר ודודתו אלזה קובר. ו"צֳרִי", שאותה הקים ד"ר משה גרוטו עם יעקובסון ווייס וד"ר רפאל הורן. השם צרי ניתן לחברה בידי חיים נחמן ביאליק. באותה תקופה הקימו גם השותפים ב"ס.ל.א." מפעל לייצור תרופות בשם "אסיא". כל שלוש החברות הללו זכו לזריקת מרץ בשנות מלחמת העולם השנייה, כאשר סיפקו תרופות לצבא הבריטי בחזיתותיו השונות במזרח התיכון.
מפעל "טבע" בירושלים
מפעל "טבע" נוסד בירושלים ב-1 במאי 1935, בשכונת בית וגן. שם החברה הרשום היה: טבע חברה לתעשייה פרמצבטית וחימית למזרח התיכון בע"מ, ירושלים (א"י). המפעל הוקם בהשקעה של 4,900 ליש'ט, חלקה מהון עצמי וחלקה מהלוואות שהועמדו לרשות עולי גרמניה להקמת מפעלים. מצוקת אשראי הביאה לכניסתו של הבנקאי ד"ר אלפרד פויכטוונגר כשותף ב"טבע" ב-33% (פויכטוונגר היה שותף ואחר כך בעל השליטה בבנק יפת). בשנת 1951 פויכטוונגר יזם, את כניסתה של "טבע" לבורסה בתל אביב כחברה ציבורית רשומה. במלחמת העולם השנייה המפעל סיפק תרופות לצבאות בעלות הברית ובמיוחד לצבא הבריטי ששהו במזרח התיכון. במסגרת הקשרים עם הצבא הבריטי, ביקר במפעל אלן גורדון קנינגהם - הנציב העליון מטעם שר המושבות והאחראי על המנדט הבריטי. ביקורו האדיר את שם "טבע" בשוק התרופות ונתן תנופה להתפתחותה. ד"ר פרידלנדר שם דגש במפעל "טבע" על חינוך והכשרת עובדים למקצועות השונים הדרושים במפעל, ועל הקניית השכלה רחבה והשתתפות בקורסים שונים גם מחוץ למפעל. ב-1959 - הסקציה הפרמצבטית של התאחדות התעשיינים ערכה סקר בין חברות הפרמצבטיות בישראל לפי מספר מדדים, ומפעל "טבע" בירושלים דורג במקום הראשון. תוצאות הסקר הוכיחו שהשוק אוהב את תכשירי "טבע", אשר רבים מהם פרי פיתוחם של ד"ר פרילנדר וצוות המפעל. גאוות היחידה של העובדים עלתה, הם חשו שיש שכר ליוזמה, לרעיונות, לביצוע הקפדני ולכוח האדם המעולה.
בשנת 1971 עבר מפעל "טבע" בירושלים מבית וגן ל-פארק התעשייה הר חוצבים, זה היה המפעל הראשון שהוקם ב"קריית תעשיות עתירות המדע" החדשה שהוקמה באותה עת על ידי האוניברסיטה העברית והחברה הכלכלית לירושלים. בשנת 2004, הקימה חברת "טבע" מפעל נוסף במתחם - "מפעל הטבליות בירושלים ע"ש אלי הורביץ". בשני המפעלים בירושלים היו מעוסקים כ-1,000 עובדים. נכון לשנת 2018 המפעלים נמצאים בתהליכי סגירה בגלל עלויות הייצור הגבוהות בהם.
מיזוג "אסיא", "צרי" ו"טבע"
אחרי הקמת המדינה החלו החברות להיסחר בבורסה הישראלית הצעירה. ב-1964 התמזגו "אסיא" ו"צרי", וב-1968 הן רכשו את "טבע" של ד"ר פרידלנדר. אלי הורוביץ, שנשא לאשה את דליה, נכדתו של חיים סלומון, התמנה למנכ"ל ב-1976. עם מינויו איחד את פעילות כל החברות תחת "טבע תעשיות פרמצבטיות".
בתחילת שנות ה-80 קיבלה טבע את אישור ה-FDA (מנהל התרופות האמריקני), והחלה בשיווק תרופות גנריות (חיקויים של תרופות מקוריות שפג עליהן הפטנט) לארצות הברית.
תרופות מקור
הישגה הגדול ביותר של טבע, ואחד מהישגיו הגדולים של המדע הישראלי בכלל, היה קבלת אישור ה-FDA לתרופת הקופקסון ב-1996. התרופה פותחה בידי צוות חוקרים במכון ויצמן למדע, והיא נחשבת לאחת התרופות הטובות ביותר בשוק כנגד מחלת הטרשת הנפוצה. בכך הפכה טבע מחברה המייצרת תרופות גנריות בלבד לחברה המייצרת גם תרופות מקוריות. נכון ל-2015 תרופת הקופקסון משווקת בלמעלה מ-50 מדינות ברחבי העולם והכנסותיה של טבע ממכירות התרופה ברחבי העולם הגיעו לכ - 4.2 מיליארד דולר, עד לשנת 2017 שהם כ-21% מכלל הכנסות החברה. חברות שונות ניסו לפתוח את ייצור התרופה לתחרות ובחודש יוני 2015 פסק בית המשפט הפדרלי לערעורים בארצות הברית שהפטנט של טבע על גרסת הקופקסון במינון 20 מ"ג אינו תקף, בעוד שבדצמבר 2015 אישר משרד הפטנטים האירופי את הפטנט של טבע על הקופקסון במינון 40 מ"ג עד 2030.
תרופת מקור נוספת של טבע, "אזילקט", מיועדת לטיפול במחלת פרקינסון. טבע השיקה את התרופה בישראל בשנת 2005 ושנה מאוחר יותר התרופה הושקה גם בארצות הברית. כיום התרופה נמכרת ב-45 מדינות ברחבי העולם ומכירותיה בשנת 2010 עמדו על 318 מיליון דולר. ניסוי שערכה טבע בתרופה הצליח להראות שזו התרופה היחידה בעולם שאינה מטפלת רק בתסמיני המחלה אלא גם מצליחה לעכב את הידרדרות המחלה.
טבע מחזיקה בתיק תרופות מקור ומקיימת פעילות מו"פ שוטפת בתחום. נכון לסוף שנת 2022 לחברה ישנן מספר תרופות מקור
תרופות גנריות
נכון לשנת 2022 טבע היא החברה הגדולה בעולם במכירת תרופות גנריות. עיקר פעילותה בתחום נובע מרכישות ענק שביצעה במשך השנים. בשנים 2015–2022 טבע התקשתה להגיע לשולי רווחיות משמעותיים כתוצאה מפעילותה בתחום. ביולי 2022 החברה הודיעה לראשונה זה שנים על צמיחה של ארבעה אחוז בשנה בליבת הפעילות, מנכל החברה קאר שולץ הודיע כי "אנחנו רואים כי שוק הגנריקה הוא עדיין עצום ובעשור הקרוב יפוגו פטנטים על תרופות בשווי של 400 מיליארד דולר. אנחנו רוצים להיות ב־80% מהתרופות הגדולות שמאבדות את הפטנט וזה אפשרי כי יש לנו כיום 1,100 מוצרים בפיתוח בתחום זה. חשוב לנו גם להיות הראשונים שמגישים את הבקשה לאישור הגנריקה כי בתקופת הבלעדיות משיגים נתחי שוק גדולים".
התרופות שצפויות להחליף את הקופקסון
תרופת הדגל של החברה לאחר עידן הקופקסון היא Ajovy,המטפלת בתסמיני מיגרנה. התרופה, אושרה על ידי ה-FDA בשנת 2018 ומאז סוף שנת 2019 משווקת גם באירופה ואוסטרליה, ניתנת באופן בלעדי על ידי טבע באמצעות מזרק: אחת לחודש או לשלושה חודשים בהתאם למינון, בניגוד לציפיות החברה כי התרופה תהווה תחליף להכנסות מקופקסון, נכון לסוף שנת 2022 מכירות התרופה צפויות לעמוד על כארבע מאות מיליון דולר בלבד לשנה.
אוסטדו (Austedo) משמשת לטיפול בכוריאה ובדיסקינזיה מאוחרת במבוגרים. במאי וביוני 2022 הגיעה החברה להסכמים עם לופין ועם אורובינדו בתביעות פטנטים על התרופה. התרופה צפויה להוות תחליף חלקי להכנסות מקופקסון ומכירותיה צפויות לעמוד על כשמונה מאות מיליון דולר בשנת 2022.
רכישת חברות
בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת חברת טבע הכינה תוכנית אסטרטגית לצמיחה עתידית מתוך הבנה כי רווחיות החברה תיפגע משמעותית לאחר תום תקופת הפטנט של תרופת הדגל קופקסון.
כחלק מהתוכנית החלה לרכוש חברות קטנות יותר אשר מייצרות תרופות גנריות במטרה להישאר החברה הגדולה בעולם בתחום. בשיא התוכנית, טבע הציעה לרכוש את חברת התרופות מיילן לפי שווי שוק של 40 מיליארד דולר (שווי שוק אשר גבוה כמעט פי שמונה משוויה הנוכחי של חברת טבע). ההצעה הוגדרה על ידי בעלי המניות של מיילן כהצעה עוינת ונדחתה על הסף.
רשימת החברות שנרכשו על ידי טבע
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נרכשו בידי "טבע" החברות הישראליות הגדולות "איקפארם" (שהייתה בבעלות "כור תעשיות") ו"אביק". אז היא החלה להיסחר בבורסת נאסד"ק (בשנת 2012 עברה להיסחר בבורסת לניירות ניו יורק).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה בהתרחבות בינלאומית, בשנת 1996 לבדה רכשה 4 חברות וסך מחזור המכירות היה לראשונה מעל מיליארד דולר בשנה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 רכשה טבע כמה חברות תרופות זרות גדולות והפכה לחברה רב לאומית. היא קנתה את חברת נובופארם (Novopharm) הקנדית בשנת 2000, ובתחילת 2004, רכשה את סיקור (Sicor) האמריקנית תמורת 3.4 מיליארד דולר.
ביולי 2005 הודיעה טבע על הרכישה הגדולה בתולדות המשק הישראלי - תמורת 7.4 מיליארד דולר קנתה החברה את יצרנית התרופות הגנריות האמריקנית איווקס (Ivax). בכך שבה החברה למעמדה כיצרנית הגנרית הגדולה בעולם, אחר שלמשך זמן מה נטלה ממנה תואר זה מתחרתה נוברטיס. הרכישה הושלמה ב-26 בינואר 2006. למימון הרכישה הנפיקה טבע איגרות חוב בסך של 2.75 מיליארד דולר.
במרץ 2010 הודיעה החברה על רכישת חברת התרופות הגרמנית רציופארם (Ratiopharm) תמורת 3.625 מיליארד אירו, מה שצפוי היה להגדיל את מכירותיה השנתיות באירופה בכ-2 מיליארד דולר. עם השלמת הרכישה הפכה "טבע" לחברה הגנרית הגדולה באירופה.
בינואר 2011 הודיעה טבע על רכישת חברת התרופות אינפרמסה (Infarmasa). מדובר באחת מ-10 מחברות התרופות הגדולות בפרו עם למעלה מ-600 תרופות מקור ותרופות גנריות. טבע לא ציינה את היקפה הכספי של העסקה אולם הוא מוערך במאות מיליוני דולרים. הרכישה חיזקה את מעמדה של טבע באמריקה הלטינית בתחום האנטיביוטיקה והפכה אותה לחברת התרופות השנייה בגודלה במדינה במונחי מכירות.
ביולי 2011 השלימה טבע את רכישת חברת התרופות היפנית TAIYO תמורת 934 מיליון דולר במזומן. החברה הנרכשת היא חברת התרופות הגנרית השלישית בגודלה ביפן עם מכירות שנתיות של 550 מיליון דולר בשנת 2010.
באוקטובר 2011 השלימה טבע את רכישת חברת התרופות האמריקנית ספאלון (Cephalon) תמורת 6.8 מיליארד דולר במזומן. מדובר בפעם הראשונה שבה רכשה טבע חברה אשר מתמחה במוצרי מקור. הכנסותיה של ספאלון בשנת 2010 הסתכמו ב-2.8 מיליארד דולר. קו המוצרים של החברה ממוקד במספר תחומי טיפול, בין היתר בהפרעות שינה, הפרעות עצביות, מחלות סרטן שונות וטיפול בכאבים. החתימה על עסקת הרכישה בוצעה במאי 2011.
במרץ 2015 רכשה טבע את חברת הביומד אוספקס (Auspex) תמורת 3.2 מיליארד דולר.
באפריל 2015 הגישה טבע הצעת רכש עוינת לבעלי המניות של חברת התרופות האמריקאית מיילן, בסכום של 40 מיליארד דולר. ההצעה נתקלה בהתנגדות של מיילן ולא התממשה.
ביולי 2015 רכשה טבע את אקטביס ג'נריקס (Actavis Generics), החטיבה הגנרית של חברת אלרגן האירית תמורת 40.5 מיליארד דולר, בעסקה הגדולה בהיסטוריה של המשק הישראלי, שחיזקה את מעמדה של טבע כמובילה עולמית בתחום התרופות הגנריות, והפכה אותה לאחת מעשר חברות התרופות הגדולות בעולם. עם השלמת הרכישה מצבת העובדים בחברה עלתה לכ-58,000 אלף. באוגוסט 2016 הושלמה עסקת הרכישה. עסקה זו הביאה את טבע לכך שיותר מ-50% מנכסיה נמצים בארצות הברית. עד סוף שנת 2017 טבע נהנתה ממעמד של חברה זרה (Foreign Issuer) בבורסת ניו יורק, אשר אינה חייבת בדיווח מלא ומפורט. בינואר 2018 ההקלות בוטלו על ידי ה-SEC אשר שינתה את מעמדה ל"חברה מקומית אמריקאית" (U.S. domestic issuer).
בספטמבר 2015 רכשה טבע את חברת Rimsa המקסיקנית תמורת 2.3 מיליארד דולר. כעבור שנה הגישה טבע תביעה, בבית משפט בניו יורק, נגד האחים אספינוזה, שהיו בעלי השליטה ב-Rimsa, בטענה שהציגו מצגי שווא בזמן בדיקת הנאותות, וקודם לכן רימו את הרשויות במקסיקו ואת צרכני התרופות. בית המשפט דחה את תביעתה של טבע בנוגע להונאה מצד המוכרים.
הטבות מס
בעקבות עתירה של העיתון "גלובס" לבית המשפט, נחשף בשנת 2013 כי "טבע" זוכה בישראל להטבות מס חסרות תקדים בסך מיליארדי שקלים. בשנים 2006–2012 החברה זכתה בפטור מתשלום של כ-15 מיליארד ש"ח, כשב-2012 זכתה החברה להטבת המס הגבוהה ביותר שניתנה בישראל מאז ומעולם. הטבות אלו הסתכמו בכ-40% מסך כל ההטבות שניתנו בישראל לפי חוק לעידוד השקעות הון.
צמצומים
לאחר תום תוקף הפטנט לתרופת המקור קופקסון (אשר מכירות התרופה היוו 20 אחוז מכלל הכנסות החברה ולמעלה מארבעים אחוז מהרווחים עד לשנת 2016) טבע נקלעה למשבר חמור עד כדי חשש שהחברה תהפוך לחדלת פירעון. שיא המשבר היה בדוחות הרבעונים בשנת 2017, כאשר ברבעון הרביעי החברה דיווחה על הפסד בסך של למעלה משבעה עשר מיליארד דולר, ההפסד הגבוה ביותר לחברה ישראלית מאז ומעולם.
בנובמבר 2017 קאר שולץ מונה למנכ"ל החברה, לאחר כניסתו לתפקיד הודיע על תהליך התייעלות שבבסיסו יפטרו עשרות אלפי עובדים ומפעלים רבים יסגרו ויאוחדו. כמו כן הודיע על תוכנית לפריסה מחודשת של החוב העצום שעמד באותה עת על למעלה מארבעים מיליארד דולר.
ב-14 בדצמבר 2017, בעקבות חוב של חברת טבע בגובה 40 מיליארד דולר שנוצר מהרכישה של חברת אלרגן הודיעה החברה על תוכנית התייעלות לפיה במהלך השנתיים הקרובות יצומצם מספר עובדיה ברחבי העולם ב-14 אלף עובדים, שהיו 25% מכלל העובדים בחברה. הצמצום נעשה בדרך של סגירת מפעלים ופיטורי עובדים. ההחלטה כללה פיטורי 1,750 עובדים בישראל, זאת לאחר ששלושה חודשים קודם לכן פיטרה 230 עובדים באתריה בכפר סבא ובנאות חובב שבנגב.
פרשת האופיואידים
חברת טבע נתבעה, על חלקה ב-משבר האופיואידים בארצות הברית, בסכומים של עשרות מיליארדי דולרים, בין היתר עקב לרכישתה של אקטוויס, ששיווקה גם היא תרופות אופיואידיות. ב-2019 הגיעה להסכם פשרה אשר טרם נחתם בסכום השווה ל-23.5 מיליארד דולרים. לאחר פרסום הדוחות הרבעוניים לרבעון הראשון לשנת 2022 מנכ"ל החברה קאר שולץ הודיע כי הוא צופה הסדר פשרה מלא עם כלל המדינות בארצות הברית עד לסוף שנת 2022. עוד ציין בשיחתו עם המשקיעים כי הוא צופה את עלות ההסדר לחברה בשיעור כולל של כ-15 עד 17 מיליארד דולר.
ביולי 2022 חבר מושבעים במדינת ניו יורק קבע כי החברה פעלה באופן אקטיבי במכירת אופיואידים במדינה. על מעורבות החברה ניתן ללמוד מדברי התובעת הכללית של מדינת ניו יורק לטיטייה ג׳ימס "במציאות, חברת האם של טבע הייתה מעורבת באופן אינטגרלי בעסקי האופיואידים האמריקאיים ושולטת בחברות הבת האמריקאיות שלה בכל דרך מהותית. טבע פיקחה על השקת קווי אופיואידים מסוימים בארצות הברית, ניהלה החלטות אם לשלוח הזמנות חשודות, נסעה באופן שגרתי לארצות הברית כדי להיפגש עם בכירי ממשל פדרלי בקשר עם מוצרי האופיואידים שלה, וניהלה פגישות ממוקדות אופיואידים עם רופאים אמריקאים בארצות הברית". בהמשך החודש הגיע "טבע" להסדר לפיו במשך 13 שנים תשלם 3.05 מיליארד דולר ותספק תרופות ב-1.2 מיליארד דולר, עקב חלקה בפרשה.
מגפת הקורונה
בדצמבר 2020 בזמן מגפת הקורונה בישראל זכתה החברה בהסכם הפצה בלעדי של חיסונים נגד קורונה של חברות פייזר ומודרנה.
הנהלת טבע
יו"ר הדירקטוריון הנוכחי הוא סול בארר. ב-1 בינואר 2023 החל ריצ'רד פרנסיס לכהן כמנכ"ל של החברה.
משרדי ההנהלה של החברה שכנו שנים רבות בפתח תקווה, ובשנת 2021 עברו לשכונת רמת החייל בתל אביב.
שווי החברה
מניית טבע היא מניה דואלית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובבורסת ניו-יורק.
ב-12 השנים הראשונות של המאה ה-21 עלתה מנייתה של טבע, ריאלית, פי 20. לעלייה זו הייתה השפעה חיובית מאוד על הבורסה לניירות ערך בתל אביב ועל קרנות ההשקעות בישראל, והיא פיצתה על דשדושן של מניות חברות אחרות. ההשקעה בטבע הפכה לפופולרית ביותר, והיא אף כונתה "מניית העם". עם זאת, המניה ידעה גם ירידות חדות, למשל במהלך 1998 וכן באמצע 2004 ואחר פרסום דו"חות גרועים ב-2006. את תחושת הבהלה לאחר גל הירידות ניסח אחד הפרשנים: הציבור מבין לפתע כי "טבע היא גם מניה".
מתחילת 2014 ועד אמצע 2015 שערה של מניית "טבע" כמעט הוכפל, אך עד סוף 2016 חזר לרמתו בתחילת 2014. במאי 2017 ירדה מניית טבע לרמה שלא נראתה מאז 2005, הירידה באה על רקע חששות המשקיעים שמתחרתה מיילן תקבל במהלך יוני 2017 אישור לשווק בארצות הברית גרסה גנרית למוצר הרווחי ביותר של טבע: קופקסון במינון של 40 מ"ג.
באוגוסט 2017, בעקבות דו"ח רבעוני שבו הציגה טבע הפסד של 6 מיליארד דולר, תוך שהיא מודיעה כי תשלים פיטורי 7,000 עובדים ותצא מ-45 מדינות עד סוף השנה, איבדה החברה מעל מחצית משווי השוק שלה בתוך חודש וחזרה לרמתה הנמוכה מאז סוף 2002 וגרמה לה לאבד את מעמדה רב-השנים כחברה הישראלית בעלת שווי השוק הגבוה ביותר, לטובת חברת צ'ק פוינט.
ביולי 2022 לאחר שחבר מושבעים קבע כי החברה אשמה במכירת אופיאדים במדינת ניו יורק, מניית החברה ירדה לשפל של למעלה מעשרים שנה ונסחרה בשווי שוק של 8 מיליארד דולר, בכך השלימה החברה נפילה של 90 אחוז מהשיא שנקבע בשנת 2015.
קישורים חיצוניים
אתר החברה רשתות חברתיות
מידע בורסאי וכלכלי
כתבות ומאמרים
קנת ו' שטיין
קנת ו' שטיין (באנגלית: Kenneth W. Stein; נולד ב-1946) הוא היסטוריון ופרשן פוליטי יהודי אמריקאי, מומחה בהיסטוריה של מדינת ישראל והמזרח התיכון הערבי בתקופה החדשה. הוא פרופסור באוניברסיטת אמורי באטלנטה, ג'ורג'יה.