cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אות המציל היהודי
הרקע לייסוד האות
בבסיס הענקת האות עומדת הדעה שמיעוט החשיפה של פועלם של המצילים היהודים גרם להם עוול ומנע מהציבור היכרות עם פרשה רבת משמעות. בין השאר גרמה חשיפה מועטה זו להימנעות מאזכור הקבוצה המשמעותית של מצילים יהודים שסייעו ביד מצילים בני עמים אחרים. עיסוק מועט זה עמד בסתירה לעובדה שפעולה זו הובילה להצלתם של 100,000 יהודים לפחות בצרפת, בהונגריה ובארצות אחרות. עניין זה בולט במיוחד בהשוואה למקום הנרחב שניתן לתופעה של חסידי אומות העולם. מספר היסטוריונים (ביניהם: פרופ‘ יהודה באואר, ד“ר נחמה טק, וד"ר בלה גוטרמן) תמכו בפומבי בדעה זו.
קריטריונים לקבלת האות
1. המועמד פעל להצלת יהודים בין 1933 ל-1945 באחד מאזורים אלה:
א) בגרמניה הנאצית, בין במדינה זו לפי שטחה המקורי ובין בכלל הרייך השלישי
ב) בשטחי בנות בריתה של גרמניה הנ"ל שרדפו את היהודים כשהיו בנות-ברית כאמור
ג) באזורי הכיבוש של גרמניה הנ"ל
ד) באזורי הכיבוש של בנות בריתה של גרמניה הנ"ל
2. המועמד סיכן את חייו ביודעין לשם ההצלה מעל ומעבר לסכנה שבה היה נתון ממילא בהיותו יהודי אשר חי תחת שלטון הנאצים או בנות בריתם.
5. ייחוסם של מעשי ההצלה הנדונים למועמד נתמך בעדויות של ניצולים, במחקרים מהימנים או בחומר ארכיוני.
6. פעולת ההצלה נעשתה בעיקר לטובת יהודים שלא היו באותה עת קרובי משפחה של המציל, ולעיתים גם לטובת בני עם אחר שנרדפו בידי הנאצים.
7. אות המציל יינתן בין אם פעולת ההצלה הצליחה ובין אם לא.
8. פעולת ההצלה נעשתה לגבי יהודים רבים. עם זאת מוסמכת הוועדה, מנימוקים מיוחדים שיירשמו, לאשר את הענקת האות גם למצילים שסייעו כאמור ליהודים בודדים.
מועצה אקדמית
הוועדה הייתה שותפה ב-2017 להקמתה של מועצה אקדמית שבה חברים, בין היתר, פרופ' חוי דרייפוס (אוניברסיטת תל אביב); פרופ' בוב מור (אוניברסיטת שפילד); ד"ר בלה גוטרמן (יד ושם); פרופ' פטריק הנרי (וויטמן קולג'); פרופ' יהודה באואר (האוניברסיטה העברית); פרופ' נחמה טק (אוניברסיטת קונטיקט); ד"ר יעל נידם-אורבייטו (האוניברסיטה העברית); ד"ר צילה הרשקו (אוניברסיטת בר-אילן); ד"ר מרדכי פלדיאל (ישיבה קולג' וקווין קולג'); מרטין גולדמן (הקרן ללימודים יהודיים); ד"ר לאונר ויצמן (אוניברסיטת קליפורניה); ד"ר ג'ואנה מישליק (אוניברסיטת בריסטול) ופרופ' אמריטוס ארט שוסטק (אוניברסיטת דרקסל). בראש המועצה עומדת פרופ' ג'ודי תידור-באומל-שוורץ מאוניברסיטת בר-אילן. נוסף למועצה פועל פורום Jewish Rescuers Jewish של המכון לחקר השואה על שם ארנולד וליאונה פינקלר באוניברסיטת בר-אילן.
הדיון הציבורי סביב נושא ההוקרה של מצילים יהודים
בעקבות בקשת הוועדה, בית-הספר המרכזי ללימודי השואה הוציא לאור חוברת מיוחדת בשם "מציל אחי אנכי", וכן הקדיש לנושא מהדורה של העלון האינטרנטי שלו "זיקה" המיועד למורים ומורות המלמדים את נושא השואה. בנוסף, הארגון פעל במטרה לתקן את חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם ולהוסיף, לצד ההוקרה לחסידי אומות העולם, את החובה להוקיר את המצילים היהודים.
ב-2007 דנה ועדת החינוך, התרבות והספורט בשאלת הצורך להעלות למודעות את התופעה של יהודים שהצילו יהודים תוך סיכון חייהם ולהתייחס לנושא זה בתוכנית הלימודים הרשמית. יו”ר ועדת החינוך, ח”כ הרב מיכאל מלכיאור, אמר ש”היו גם אלפי יהודים שעשו מעשי גבורה יוצאים מן הכלל ומרגשים, חלקם גם תוך סכנת חיים ובגבורה... יש חשיבות גדולה שבני הנוער בישראל ידעו שמתוך העם היהודי צמחו אנשים אצילים כאלה, וילמדו מהי עשייה וערבות הדדית. המלצתי למשרד החינוך שהמדינה תכניס את הנושא לתוכנית הלימודים המחייבת, ותערוך מחקר מקיף שירכז את סיפוריהם של אנשים אלה. זאת, משום שהיום יש חסר בולט במידע על אלפי המצילים היהודים בשואה. יש לעשות זאת בהקדם, כיוון שאנו מאבדים את האנשים האלה מדי יום, בהתחשב בגילם”. בעקבות הדיון, הוועדה ביקשה ממשרד החינוך, ממוסד יד ושם ומתנועות הנוער לפעול כדי ליידע את הציבור על תופעה זו.
ב-2016 הגישה חברת הכנסת יעל גרמן (יש עתיד), ביוזמת הוועדה, הצעה לתיקון חוק זיכרון השואה והגבורה ולהוספת תחת אותו סעיף הנוגע להנצחתם של חסידי אומות העולם גם את "גבורתם ופעילותם של יהודים שחירפו נפשם על מנת להציל את בני עמם בשטחים הכבושים על ידי הנאצים". נציגי יד ושם התנגדו אז לתיקון זה בטענה שההצעה "מיותרת, בעייתית ותגרום עוול ופגיעה ברגשותיהם של שורדי שואה רבים". לאורך השנים שינה יד ושם את עמדתו, והוא מייחס חשיבות רבה לתופעת ההצלה של יהודים בידי יהודים.
פרופ' אסא כשר התייחס למחלוקת זו, ובמכתב שהפנה ב-17 במאי 2016 לוועדה כתוצאה מפנייתו של יובל אלפן, סגן היושב-ראש, הביע את תמיכתו בפעילות הוועדה והסביר את עמדתו:
בשנים האחרונות הגביר יד ושם את עיסוקו בנושא ההצלה של יהודים בידי יהודים, הן במסגרת פעילותו הכללית והן בשיתוף הוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה. בין השאר קבע יד ושם את נושא ההצלה בידי יהודים כנושא המרכזי שבו עסק בשנת 2020. גם מוסדות נוספים העוסקים בזכר השואה הרחיבו את טיפולם בעניין.
הוועדה יזמה את הקמתו של המרכז למורשת המצילים במסגרת מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות המזרח הפועל בקיבוץ הזורע.
יועץ תקשורת
יועץ תקשורת (באנגלית: Communications Consultant) הוא קיצור למונח "יועץ מערכות תקשורת". תפקידו של יועץ התקשורת לייעץ ולתכנן לחברות או גופים ציבוריים בנושא פיתוח מערכות תקשורת הדיבור והמחשבים, מערכות השליטה והבקרה ומערכות המולטי-מדיה בחברה.
בשנים האחרונות קיבל הביטוי "יועץ תקשורת" משמעות נוספת שמקורו ב-"Media Consultant" ובכך הפך הביטוי "יועץ תקשורת" כשם נרדף לאיש יחסי ציבור.
לעיתים יעשה בידול בין המושגים כאשר יועץ התקשורת אינו פועל ישירות מול העיתונות אלא מייעץ ללקוחותיו בכל נושאי תקשורת המילולית (ורבלית - verbal) פנים וחוץ ארגונית וכיצד לנהוג מול אמצעי המדיה השונים.
יועצי תקשורת בישראל
בישראל פועלים כמה מאות יועצי תקשורת, אם במשרדים גדולים ואם כעצמאיים, המספקים שירותים לממשלה, חברות מסחריות ואף לאנשים פרטיים וחלקם מאוגדים ב"אימ"ת" - ארגון יועצי מערכות תקשורת. זהו הארגון המקצועי של יועצי מערכות התקשורת בישראל.
יועצי תקשורת במערכת הפוליטית בישראל
תפקיד יועץ התקשורת במשרדים ממשלתיים נבע מתוך הצורך של העיתונאים עצמם, עוד בתחילת דרכה של המדינה, באדם שיוכל להעביר להם מידע שוטף אודות משרדי הממשלה. בתחילת דרכו של התפקיד, היה חוסר סדר והבנה; כיצד להגדיר את התפקיד עצמו, ומה על האדם שממלא את התפקיד לעשות. המונח ״יועץ תקשורת״ מגדיר את התפקיד של מי שאחראי לקיום קשרים עם עיתונאים ואמצעי התקשורת השונים. במהלך השנים ההגדרות לתפקיד והסמכויות שהוטלו על יועצי התקשורת השתנו וגדלו. יועץ תקשורת נוטה להיות בעל תואר ראשון לפחות, עם ידע בעריכת תוכן הסברתי ועדיפות לניסיון בתחום העיתונות. תפקיד היועץ נוטה להיות משרת אמון, והיועץ מסיים את תפקידו ביחד עם השר עצמו. ישנה הפרדה ברורה בין תפקיד ״דובר המשרד״ לבין ״יועץ התקשורת״, מכיוון שיועץ התקשורת מתמקד בעיקר בייעוץ תקשורתי לשר עצמו, וכי השר הוא זה שרשאי למנות את היועץ על פי שיקול דעתו, בעוד שהדובר אחראי על העברת התוכן לתקשורת שקשור למשרד עצמו.
שילובם של יועצי תקשורת במערכת הפוליטית הישראלית הוא חלק מתהליך כלל עולמי המבטא מעבר מפוליטיקה של מרכזי מפלגות לפוליטיקה שבה המועמד ותדמיתו עומדים במרכז המערכת הפוליטית. השינוי הזה, שהכתיב את אופיו של הקמפיין המודרני, יצר טכניקות חדשות בקשר עם הבוחרים, המתמקדות בשימוש בכלי התקשורת: בניית תדמיתו של המועמד, יצירת סדר יום תקשורתי, הפקת אירועי תקשורת ותדרוך הפוליטיקאי בידי מקצוענים המתמחים בחוקי המשחק הפוליטי החדש.
העובדה כי הייעוץ הפוליטי הפך למקצוע קבוע, המשרת את הפוליטיקאים במשך כל ימות השנה, מלמדת לכאורה כי השפעתם על הפוליטיקאים ועל המערכת הפוליטית בישראל מכרעת. עם זאת, במציאות הישראלית אפשר למצוא במחקרים ראיות לכך שישנה הפרזה בהערכת חלקם של היועצים בקמפיינים. למשל, יועץ התקשורת אייל ארד שניצח עם בנימין נתניהו ב–1996 הפסיד עם יצחק מרדכי ב–1999. ראובן אדלר, אייל ארד וליאור חורב הובילו בבחירות 2006 את אריאל שרון, מועמד קדימה, ל–45 מנדטים בסקרים. במהלך הקמפיין לקה שרון באירוע מוחי שהביא להחלפתו באהוד אולמרט. הירידה בסקרים נמשכה עד ליום הבחירות ואולמרט זכה לבסוף ב–29 מנדטים. מדוגמאות אלו ניתן ללמוד כי היות שכיום כל המועמדים והמפלגות משתמשים ביועצים בכירים, לעיתים אותם יועצים ממש שמייעצים למפלגות שונות במערכות בחירות שונות, הכריזמה והמעמד של המועמדים עצמם משפיעים לפחות כמו הייעוץ התקשורתי עצמו, אם לא יותר.
פוסום זנב-טבעת ויילנד
פוסום זנב-טבעת ויילנד (שם מדעי: Pseudochirulus caroli) הוא מין פוסום בסוג פוסום זנב-טבעת דק שחי במערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1921 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ולו שני תת-מינים; הוא קרוי על שם רכס ויילנד בו נתגלה.
מידע כללי
פוסום ויילנד בעל מבנה גוף גוצי ועגלגל עם צוואר קצר וראש מחודד בקצהו. זנבו הארוך והגמיש מתעגל כטבעת וקירח בקצהו התחתון. הפרווה שלו עבה, רכה וצמרירית; צבעה חום-אפרורי או אפור-בהיר בחלק העליון ולבנבן בחלק התחתון, כשהגפיים בעלי גוון חום. לאורך הגב יש זוג פסים אפורים-כהים או פס חום-כהה. ניתן לזהותו בנקל מפוסומי טבעת אחרים בגינאה בשל הצבע הלבן של זנבו. אורך ראשו וגופו של פוסום ויילנד: 36-30 סנטימטרים, אורך זנבו: 37-30 סנטימטרים ומשקלו כ-440 גרם. לנקבה 4 פטמות, אך רק שתיים מהן פעילות.
פוסום ויילנד אנדמי לרכס מאוקי בחלק המערבי של הקורדילרה הניו-גינאית. טווח התפוצה שלו נופל בתחומי מחוז פפואה של אינדונזיה והוא נמצא הן בשפלות והן ברכסים הרריים ברום 2,200 מטר מעל פני הים. בית הגידול כולל יערות גשם ויערות עננים. נכון לשנת 2020, ידועים בבירור רק 4 אזורים שבהם המין נמצא בוודאות. אוכלוסייה מבודדת של פוסום ויילנד בעמק בוקונדיני עשויה לייצג מין נפרד.
פוסום ויילנד הוא יונק שוכן עצים שמשתמש בזנבו ובגפיו כדי לנוע על הענפים במהירות בתורו אחר מזונו (עלים, פרחים, פירות וחרקים). בניגוד לפוסומים טבעתיים רבים שפעילותם מוגבלת לשעות הלילה, פוסום ויילנד יוצא לעיתים קרובות לפעילות גם בשעות היום. את שעות המנוחה הפוסום מבלה בחללי עצים שאותם הוא מרפד בחומר צמחי. מעבר לכך, אין מידע נוסף על הביולוגיה ואורח החיים של המין.
מצב
פוסום ויילנד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה יחסית, היעדר איומים משמעותיים, ומכיוון שלא סביר שמספריו יילדו בשיעור הנדרש כדי להעפיל לקטגוריה מאוימת. הוא מאוים בעיקר על ידי ציד לבשר על ידי הילידים המקומיים והפרעה אנושית בתחומי המחיה שלו. IUCN ממליץ לרשויות השימור באינדונזיה לבדוק את השפעת הציד על מין זה. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה.
פוסום ויילנד נמצא באזור מוגן אחד: הפארק הלאומי לורנץ המשתרע על 25,056 קמ"ר.
ראש
ראש הוא האזור החשוב בגוף אדם או בעל חיים. הוא בדרך כלל בעל צורה מעוגלת או מאורכת, וממוקם בחלק העליון בגוף. הראש בנוי ממערכת של עצמות שטוחות חזקות מאוד (גולגולת) ובתוכו נמצא המוח. תפקידה של הגולגולת הוא הגנה על המוח. בנוסף למוח, נמצאים בו, בדרך כלל, רוב איברי החישה של היצור, כגון האף עבור חוש הריח, אוזניים עבור חוש השמיעה, עיניים עבור חוש הראייה וחלקי הפה עבור חוש הטעם.
כל בעלי החיים בעלי ראש, ואלו מרבית בעלי החיים הניידים, שייכים לאותה קבוצה טקסונומית שנקראת בילטריה, שפירושה "בעלי סימטריה דו צדדית", כלומר, האיברים בשני צידי הגוף סימטריים. ישנם בעלי חיים להם אין ראש, למשל, הספוגיים.
אצל האדם, הראש מכוסה בשיער רב, לעומת שאר הגוף, שבדרך כלל אינו מכוסה בשיער או שיש בו שיעור דליל מאוד.
התפתחות הראש
ליצורים קדומים בתור הקמבריון, שהחל לפני כ-540 מיליוני שנים, כבר היה פה, אולם הוא שימש גם בפתח להוצאת הפסולת מהגוף. בהמשך, כאשר התפתח גם פי הטבעת הקדום, השתנה בהדרגה מבנה גופם של היצורים, מ"שק" שיש לו פתח אחד ל"צינור" לו פתח כניסה ופתח יציאה.
בתקופת הקמבריון התפתחו גם איברי התנועה הראשונים, ואלו הפכו את החושים לחיוניים יותר להישרדות והאיצו את התפתחותם של איברי הראייה הקדומים ביותר, שבתחילה היו רק כמה תאים קולטי אור שיכלו להבחין בין חושך לאור. במקביל ליכולת הראייה התפתחו בהדרגה גם תאי עצב, שיקבלו מידע מהעיניים ושלטו על תגובת הגוף.
אצל חלק מבעלי החיים החלו העיניים בהדרגה להתקרב אל אזור הפה. היה לכך יתרון אבולוציוני מכיוון שכך יכול היה בעל החיים לראות מה נמצא לפניו, לנוע אליו ולאכול אותו במהירות ובקלות רבה יותר. בהדרגה התפתחו יצורים להם ריכוז גדול יותר של תאי עצב מאחורי העיניים, וכך נוצר למעשה הראש הקדום ביותר.
מאובנים שמתוארכים לתקופה של לפני כ-520 מיליון שנים כבר היו, על פי ניתוח מבנה גופם, בעלי מוח. מאובנים אלו שייכים ליצורים הקרובים לאבות קדמונים משותפים של חלק מקבוצות בעלי החיים הקיימות בימינו. התפתחותו של המוח סמוך לאיברי החישה סייעה לפעולה מהירה ויעילה יותר שלהם.
יחסי אירלנד–יפן
היסטוריה
האירי הראשון אשר הניח את כף רגלו על חופי יפן ביולי 1704 הוא רוברט ג'אנסן, מלח ומגלה ארצות אשר הגיע לקיושו. ג'אנסן ברח מחברת הודו המזרחית ההולנדית עם חמישה אנשים בסירה קטנה כאשר הוא מקווה להגיע לגואנגג'ואו שבסין. כשהגיעו ליפן נחשדו ג'אנסן וחבריו למסע כמיסיונרים פורטוגליים והוחזקו ביפן עד נובמבר באותה השנה. ג'אנסן וחבריו שוחררו והצטרפו לאונייה הולנדית שהגיעה לג'קרטה שבאינדונזיה.
הקשר הראשון בין יפן לאירלנד בדרג הלאומי נוצר בדצמבר 1872 כאשר חברים במשלחת איוואקורה נסעו לדבלין. המאורע הפך לסמל לפיתוח היחסים שבין שתי המדינות. במהלך תקופת מייג'י היגרו ליפן אירלנדים רבים. רובם בחרו להישאר ביפן גם בתקופת מלחמת העולם השנייה וחלקם השתקעו שם.
במרץ 1957 כוננו אירלנד ויפן יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים כאשר יפן הייתה המדינה הראשונה ממזרח אסיה לכונן יחסים עם אירלנד. עוד באותה השנה שלחו שתי המדינות שגרירים לבירות האחת של השנייה. בשנת 1964 שדרגה יפן את מעמד הלשכה שלה בדבלין לשגרירות. בשנת 1973 נפתחה לראשונה השגרירות האירית ביפן. בספטמבר 1983 היה הנשיא פטריק הילרי האדם האירי רם הדרג הראשון שמבקר ביפן. בשנת 1985 ביקרו באירלנד נסיך הכתר אקיהיטו ונסיכת הכתר מיצ'יקו. הזוג המלכותי חזרו כקיסר וקיסרית בשנת 2005. ביוני 2013 הפך שינזו אבה לראש הממשלה היפני הראשון לבקר באירלנד.
סחר
הסחר בין שתי המדינות משגשג ופועלות ביפן 32 חברות שמקורן באירלנד. ביולי 2018 חתם האיחוד האירופי עם יפן על הסכם סחר חופשי כאשר אירלנד מהווה חלק מהאיחוד.
אנגקור ואט
אנגקור ואט (בקמרית អង្គរវត្ត) הוא המקדש המרכזי בעיר המקדשים העתיקה אנגקור שבקמבודיה (בקמרית, "ואט" פירושו "מקדש"). המקדש נבנה במאה ה-12 והוא הגדול והשמור ביותר באנגקור והיחיד שנשאר כמרכז דתי. אנגקור ואט נבנה במקור כמקדש הינדי ונועד לייצג את הר מרו המיתולוגי, מקום משכנם של האלים. המקדש שינה את אופיו לבודהיסטי בשלב מאוחר יותר. כיום, המקדש נחשב לייצוג שיאה של התרבות והארכיטקטורה החמרית ודמות המקדש מיוצגת במרכז הדגל הקמבודי. אנגקור ואט והמקדשים האחרים באנגקור מהווים את מרכז המשיכה של תיירים למדינה, והם עומדים במוקדו של מאמץ שימור בינלאומי.
מבנה
המקדש מוקף בחומה בגובה 4.5 מטר, שהיקפה הוא 1024 מטרים (ממערב למזרח) על 802 מטרים (מצפון לדרום). בתוך החומה קיים שטח פתוח ברוחב 30 מטרים, ואחריו חפיר מלא מים ברוחב 190 מטרים. ניתן להגיע אל האי המלאכותי שעליו ניצב המקדש, דרך סוללה ממזרח או דרך מוגבהת ממערב.
היסטוריה
התכנון והבניה של המקדש מתוארכים למחצית הראשונה של המאה ה-12 לספירה, בזמן שלטון המלך סוריוורמאן השני (Suryavarman II, שלט בין 1113 עד סביבות 1150). המלך הקדיש את המקדש לפולחן וישנו, שעד אותה תקופה היה משני לפולחן שיווה. שמו המקורי של המקדש אינו ידוע, היות שלא נמצאו כל תעודות או כתובות בו שם המקדש מופיע. העבודות נסתיימו כנראה עם מות המלך ולכן ישנם תבליטים לא גמורים.
בשנת 1177 המקדש הותקף על ידי בני הצ'אם (Cham, עם שחי בווייטנאם של היום), אויבי החמרים. לאחר מכן האימפריה חזרה למקומה על ידי המלך החדש, ג'איאוואראם השביעי (Jayavaram VII), שקבע את בירתו (אנגקור תום, Angkor Thom) ואת המקדש שלו (Bayon) מספר קילומטרים צפונה משם.
אנגקור ואט כיום
עבודות שימור במקדש בוצעו על ידי הממשלה ההודית בין השנים 1986 ל-1992. בשנות ה-90 המשיכו מאמצי השיקום במקום, במקביל לעלייה חדה בכמות התיירים. ב-1992 הוכרז אנגקור כאתר מורשת עולמי על ידי אונסק"ו, שהזרים אליו כספים ועודד את הממשלה הקמבודית לפעול לשימור האתר.
לפי נתוני הממשלה, ביקרו בפרובינציית סיאם ריפ בה שוכן אנגקור ואט כ-677,000 תיירים זרים, כ-50% מכלל התיירים שנכנסו למדינה. העלייה בתיירות הביאה גם לתופעות שליליות, כמו מספר מקרים של ונדליזם (כגון גרפיטי). כן הוספו בעקבות התיירות הגוברת חבלים ומדרגות עץ כדי להגן על התבליטים והרצפות.
המדינה הרוסית (1918–1920)
המדינה הרוסית (ברוסית: Российское государство) היא מדינה שהוכרזה על ידי המחנה האנטי-בולשוויקי בוועידה הממלכתית באופה ב-23 בספטמבר 1918 ("חוקת הממשלה הזמנית הכל-רוסית") בשם "שיקום אחדות המדינה ועצמאותה של רוסיה" שנחשבו לניזוקים בעקבות הקמת הממשלה הסובייטית והחתימה על ידה  על הסכם ברסט-ליטובסק.
ריכוזיות המשטר
ב-9 באוקטובר 1918, הממשלה הזמנית הכל-רוסית עברה מהעיר אופה לאומסק בעקבות התקרבות הצבא האדום לאופה.
בזכות זה ניתן היה להשיג את ביטול כל הממשלות האזוריות, הלאומיות והקוזאקים במזרח רוסיה ובכך לאחד את כוחות ההתנגדות האנטי בולשביקית תחת גוף ניהולי מאוחד.
ההפיכה ב-18 בנובמבר
ב-18 בנובמבר 1918 נעצרו חברי הדירקטורט שפעל באומסק, מועצת השרים הודיעה על נטילת הכוח והחליטה להעביר אותה לאדם אחד, תוך שהיא מעניקה לו את התואר המנהיג העליון. האדמירל אלכסנדר קולצ'אק נבחר בהצבעה חשאית של חברי מועצת השרים לתפקיד זה. האדמירל נענה להצעה והוקמה ממשלה רוסית חדשה, אשר ידועה בהיסטוריה כממשלת אומסק, או ממשלת קולצ'ק, שהתקיימה עד 4 בינואר 1920.
כל מפקדי הצבאות הלבנים בדרום ומערב רוסיה, כמו גם בסיביר והמזרח הרחוק הכירו בשליט העליון, אדמירל קולצ'אק; בתחילת מאי-יוני 1919, הגנרלים אנטון דניקין, יבגני מילר, ניקולאי יודניץ' הכירו רשמית בפיקודו העליון על כל הצבאות ברוסיה. המפקד העליון אישר באותו זמן את סמכויות המפקדים. בהוראת המנהיג העליון מילר ויודניץ' קיבלו את מעמד המושל הכללי במחוזות שליטתם.
מכאן ואילך פעלו כוחות הצבא של דרום רוסיה, הצבא הצפון-מערבי, צבא הצפון והחזית המזרחית בחזיתות כצבא מאוחד.
אלכסנדר קולצ'אק המשיך במסלול הכלכלי והפוליטי של ממשלת סיביר הזמנית, שראשו לשעבר - פיוטר וולודודסקי, שהפך עבור השליט העליון לסמל ללגיטימיות שלטונו, נותר כיו"ר מועצת השרים. בהצהרות הראשונות לאחר "ההפיכה ב-18 בנובמבר", אישרו גם ממשלת רוסיה, המנהיג העליון עצמו, וגם השליטים והממשלות הלבנות של אזורים רוסים אחרים שהכירו בסמכותו את הצורך לכנס אספה מכוננת לאומית כדי להיות מרכז מאחד באמת, ללא כל השתתפות "רדיקלים מהפכניים". לשם כך פותח חוק בחירות חדש.
ההמנון
ב-19 בנובמבר 1918 אימצה מועצת השרים החלטה לפי הצעת שר החוץ, יורי קליוצ'ניקוב, לשקול את ההמנון הישן של האימפריה הרוסית, "אם אדוננו מפואר בציון" (מאת מיכאיל חרסקוב, מוזיקה מאת דמיטרי בורטנינסקי), להיות ההמנון הלאומי של רוסיה. כללי ההמנון חזרו על סדר המנון "אל, נצור את הצאר!".
סמל
בינואר - אפריל 1919 נערכו באומסק, ביוזמת אגודת האמנים וחובבי האמנות היפה בשטח סטפה, תחרויות ליצירת טקסט חדש של ההמנון הלאומי ועיצוב סמל המדינה החדש. הוכרז כי בתנאי התחרות, יש לחבר את הסמל הממלכתי, תוך "שמירה על דמות הנשר הדו-ראשי, בצורות אמנותיות יותר, ביסודות הסגנון הרוסי העתיק, ועליו להתאים להבנה המודרנית של הדקורטיביות" ו"במקום הסמלים שהוסרו מהתקופה הצאריסטית (כתרים, שרביט), יש לקשט את הסמלים האופייניים למדינה החדשה המחודשת".
במהלך התחרות הוצעו 210 גרסאות לטקסט ההמנון ו-97 פרויקטים לסמל המדינה. המתמודד הסביר ביותר לניצחון נחשב הפרויקט שיצר אמן מקאזאן, גלב אילין, נשר דו ראשי, שמעליו צלב עם המוטו "ננצח עם זה!". הסמלים האזוריים של האימפריה הרוסית הוסרו מכנפי הנשר, אך סמל מוסקבה עם גאורגיוס הקדוש נותר, הכתרים נעלמו גם הם, אך את השרביט החליף חרב. אף על פי שאף אחד מהפרויקטים שהוגשו לא אושר סופית על ידי חבר השופטים, הפרויקט של גלב אילין נמצא לעיתים קרובות על חותמות נייר מכתבים, על דפי העיתונות הסיבירית והוא שימש על שטרות כסף.
ב-9 במאי 1919, מועצת השרים של ממשלת רוסיה אישרה את סמליל המנהיג העליון כדגל ודבורה עם נשר דו-ראשי, אך ללא סימני "המלוכה".
מבנה מדיני-פוליטי
המדינה הייתה מורכבת משלוש רשויות נפרדות ורק ממשלות אומסק וארכנגלסק במשך תקופה מסוימת הצליחו לחבר את שטחה. החוקים שהתקבלו באומסק הפכו למחייבים על כל שטחי המדינה הרוסית. ממשלת אומסק סיפקה סיוע כספי לדרום. ממשלת הצפון של מילר, כדי לטפל בנושא חוסר הלחם, ביצעה רכישות בסיביר.
מבנה השלטון כלל גופים ממשלתיים זמניים. רשויות אלה הוגבלו למשך תקופת המלחמה עד לשיקום הסדר המלא במדינה.
ממשלה
המנהיג העליון הוא ראש המדינה הבלעדי, עם סמכויות החקיקה, הביצוע והשיפוט העליונים. הוא היה המפקד העליון של כל הכוחות המזוינים היבשתיים והימיים של רוסיה. האדם היחיד שמילא תפקיד זה היה האדמירל אלכסנדר קולצ'אק. ב־4 בינואר 1920 הוא חתם על הצו האחרון שלו, בו הודיע על כוונתו להעביר את סמכויות "המדינה הכל-רוסית העליונה" לאנטון דניקין. בהמתנה לקבלת ההנחיות מאת אנטון דניקין, "הרשות הצבאית והאזרחית המלאה בכל אזור המזרחי הרוסי" נמסרה לסגן אלוף גריגורי סמיונוב. אנטון דניקין לא נכנס רשמית לתפקיד זה.
מועצת השרים הייתה הרשות המחוקקת והמבצעת הגבוהה ביותר של המדינה הרוסית, הערבה לכוח העליון של ראש המדינה. הרכב:
מועצת המנהיג העליון היה גוף מייעץ בנושאי המדינה החשובים ביותר תחת המנהיג העליון של המדינה הרוסית.
הישיבה הכלכלית של מצב החירום הייתה גוף מייעץ בנושאים כלכליים במועצת השרים. ביצעה את תפקידי הייצוג "התעשייתי-שיתופי".
הישיבה הכלכלית הממלכתית הייתה גוף מייעץ מיוחד בנושאים כלכליים עיקריים תחת מועצת השרים, שהוקמה ב-2 במאי 1919 עסקה בפיתוח פרויקטים לשיפור המדיניות הכלכלית שהוגשו לאחר מכן למנהיג העליון לבדיקה ואישור.
ועדת מועצת השרים בנושא קיום החוק והסדר בניהול הייתה הגוף השולט של מועצת השרים, אשר פיקחה על תפקידי הבקרה בתחום קיום החוק וכללי הסדר.
משרד המנהיג העליון היה גוף ממלכתי שביצע תפקידים על מנת להבטיח את פעילות המנהיג העליון כראש המדינה.
כלכלה
לאלכסנדר קולצ'אק היו עתודות זהב ברוסיה בצורה של מטבעות זהב ומטבעות, כמו גם תכשיטים, פלטינה, כסף וניירות ערך, שנלקחו על ידי צבא העם של ועד חברי האספה המכוננת בקאזאן באוגוסט 1918 ואחר כך הועבר לאומסק. עתודות הזהב נאמדו בכ־650 מיליון רובל בזהב בשיעור שלפני המלחמה. ממשלת קולצ'ק הוציאה 240 מיליון רובל זהב לתשלום חובות הצאר ולאספקת בעלות הברית. אי אפשר היה להסתדר בלי אספקה זו, מכיוון שבאווירה של כאוס כלכלי במהלך מלחמת האזרחים, מפעלי תעשייה הפחיתו את הייצור מספר פעמים.
מדיניות חוץ
במדיניות החוץ דבק אלכסנדר קולצ'אק בהתמדה בשימור בעלות בריתה לשעבר של רוסיה במלחמת העולם הראשונה. כשליט העליון ויורש ממשלות רוסיה לפני אוקטובר 1917 בהכרזה מ-21 בנובמבר 1918, הוא הכיר בחובות החיצוניים ובהתחייבויות חוזיות אחרות (עד סוף 1917, החוב החיצוני של רוסיה עלה על 12 מיליארד רובל).
הנציג הראשי של הממשלות הלבנות בחו"ל היה שר החוץ הצארי לשעבר, הדיפלומט המנוסה סרגיי סזונוב, שהיה בפריס. כל השגרירויות הרוסיות בחו"ל שנשארו מהתקופה שלפני המהפכה, פעלו תחתיו תוך שמירה על המנגנון, הרכוש והתפקיד שלהם.
מדינת רוסיה הוכרה בינלאומית על ידי מדינה אחת בלבד - ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. בסוף יוני 1919 הגיעו נציג ממשרד החוץ היוגוסלבי ג'ובאן מילנקוביץ' לאומסק. וסילי סטרנדמן מונה לשגריר בבלגרד. המדינה הרוסית הוכרה בפועל על ידי מדינות ההסכמה המשולשת והמדינות שקמו לאחר קריסת האימפריות האירופיות - צ'כוסלובקיה, פינלנד, פולין והמדינות הבלטיות.
הכרזת ממשלת רוסיה מיום 7 בדצמבר 1918 על תום מלחמת העולם הביעה את התקווה להשתתפות רוסיה בועידת השלום בפריס. הממשלה הקימה ועדה מיוחדת במשרד החוץ שלה להיערך לוועידת שלום בתקווה שרוסיה תיוצג בורסאי כמדינה גדולה שספגה הפסדים עצומים ובמשך שלוש שנים החזיקה חזית שנייה, שבלעדיה הניצחון הסופי של בנות בריתה יהיו בלתי אפשריות. הדבר הבטיח על ידי רוסיה, בפרט, על ידי ראש המשימה הצבאית הצרפתית, הגנרל מוריס ג'נין, כשהוא נואם עם בואו לוולדיווסטוק בנובמבר 1918. ההנחה הייתה שאם טרם כינוס הוועידה, ממשלת רוסיה החדשה אינה מוכרת כחוק על ידי בעלות הברית, הרי שאף אחד מהדיפלומטים של רוסיה הישנה ייצג את האינטרסים שלה בהסכמה עם הממשלות הלבנות. עם זאת, עמדתם של בעלות הברית בעניין זה השתנתה במהרה. הטענה המכריעה הייתה היעדרה של ממשלה מוכרת כחוק בכל רוסיה.
בינואר 1919, נשיא ארצות הברית וודרו וילסון וראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג' פתחו ביוזמה לכנס ועידה בינלאומית מיוחדת בשאלה הרוסית באיי הנסיכים, אליה הוזמנו נציגי שני הצדדים היריבים: הבולשביקים והלבנים. הממשלה הסובייטית הגיבה להצעה זו. ואולם בקרב הלבנים, הצעת בעלות הברית לנהל משא ומתן עם הבולשביקים גרמה לגל של התמרמרות. קולצ'אק ודניקין סירבו לשלוח את נציגיהם לאיי הנסיכים.
הכרה משפטית בינלאומית
המדינה הרוסית הוכרה על ידי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (יוגוסלביה העתידית). ב-19 במאי 1919 פרסם ראש ממשלת הממלכה סטויאן פרוטיץ' הודעה רשמית לפיה הוא הודיע לממשלת כל רוסיה כי הממלכה מכירה בו כסמכות רוסית לגיטימית. רוסיה הכירה גם בממלכה זו. באומסק מונה יובאן מילנקוביץ' לשגריר בעוד את האינטרסים של הממשלה הזמנית הכל-רוסית בבלגרד ייצג בשנת 1919 וסילי שטרנדטמן.
Wish You Were Sober
Wish You Were Sober (בעברית: הלוואי שהיית פיקח) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האמריקאי קונאן גריי, כרצועה השנייה מתוך אלבום הבכורה שלו, Kid Krow. השיר נכתב על ידי גריי, יחד עם מפיקו, דניאל ניגרו. השיר יצא לאור ב-18 במרץ 2020 על ידי חברת ההקלטות ריפבליק רקורדס כסינגל החמישי מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על טעויות העבר של גיל ההתבגרות של גריי. השיר מתמקד באירוע אחד מן העבר של גריי בו הוא התוודה בפני ידידתו כי הוא אוהב אותה בזמן שהיה תחת שכרות. השיר זכה לשבחים ממספר מבקרי מוזיקה, דוגמת סאם מרפי שתיאר את השיר כ"שיר הפופ הפשוט ביותר באלבום". כתב על השיר כי: "השיר הוא מהפקות האינדי-פופ הטובות ביותר של גריי".
וידאו קליפ
ב-20 במרץ 2020, הוצא הוידאו קליפ הרשמי של השיר. הקליפ צבר למעלה מ-400 אלף צפיות תוך יומיים.
ביקורות
הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, שיבחה את השיר בסטורי האינסטגרם שלה. "אני אוהבת את האלבום כולו, אך את השיר הזה אני אוהבת יותר מכולם. יצירת מופת שקטה של גריי". הלן ארליך ממגין המוזיקה "Affinity" שיבחה את השיר וכתבה כי: "השיר הוא משב רוח מרענן באלבומו של גריי".
תיק עבודות
תיק עבודות הוא תיק אישי אשר מכיל עבודות קודמות נבחרות של איש מקצוע, ונועד להציג יכולות ביצוע למוסדות לימודים או למעסיקים פוטנציאליים. תיקי העבודות משמשים בעיקר אנשי מקצוע העוסקים בתחום העיצוב החזותי (מעצבים גרפיים, אדריכלים, מעצבים תעשייתיים, מעצבי פנים, צלמים, אנימטורים וכו').
תיק העבודות מורכב מעבודות נבחרות שהאומנים יכולים לקחת עמם ולהציג בראיונות עבודה, בכנסים, או בכל הזדמנות אחרת בה הם יכולים להציג את עבודותיהם ולתת לאחרים רעיון כללי מה הסגנון ומה הרמה של העבודות שהם יוצרים. אומנים מסוימים מחזיקים מספר תיקי עבודות שונים אשר מציגים מיומנויות שונות, והם מציגים אותם בהתאם לעבודה הרלוונטית.
פראדששוואר
פראדששוואר (בהונגרית: Mátraballa) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
תיק עבודות
תיק העבודות המסורתי הוא בדרך כלל ספר שחור או כורכן (binder) גדול. תיקי העבודות יכולים להיות במגוון רחב של גדלים.
פראדששוואר
כמו יישובים רבים באירופה גם בפראדששוואר מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 540 תושבים ובשנת 2021 רק 307 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-14, והיה בעיקר בפראד. פראדששוואר הפך לכפר רשמי בזכות עצמו רק בשנת 1947. בכפר היה בית חרושת מפורסם לזכוכית שנסגר בשנת 2005
במהלך מפקד האוכלוסין של שנת 2011, אמרו 90.4 אחוזים מהאוכלוסייה שהם הונגרים. כמעט חצי מהתושבים הגדירו עצמם כנוצרים קתולים.
מועצת המדינה של צרפת
מועצת המדינה של צרפת (בצרפתית: Conseil d'Etat) היא גוף שלטוני בצרפת המורכב ממשפטנים בכירים ומשמש כיועץ משפטי של הממשלה הצרפתית וכבית משפט עליון לעניינים של משפט מנהלי.
מועצת המדינה נוסדה ב-1799 על ידי נפוליאון בונפרטה כתחליף למועצת המלך. מקום מושבו הנוכחי של המועצה הוא בפאלה רויאל מאז 1875. בראש המועצה עומד ראש ממשלת צרפת, ובהיעדרו, שר המשפטים של צרפת, הגם שבפועל מנהל את המועצה סגן נשיא המועצה, שהוא הפקיד הבכיר ביותר של השירות הממשלתי הצרפתי, והפוליטיקאים יושבים בראש המועצה רק באירועים טקסיים.
אחת מהחלטותיה הידועות של המועצה, נוגעת לאיסור הצגת סמלים דתיים בבתי הספר בצרפת. בנובמבר 1989 הכריזה המועצה, כי הרעלה, בהיותה דרך ביטוי דתית, נוגדת באופן עקרוני את עקרון ה-"laïcité", החילוניות, בבתי הספר.
מלטונין
מלטונין (אנגלית: Melatonin, 5-methoxy-N-acetyltryptamine) המכונה גם 'הורמון החושך', הוא הורמון המיוצר בבני אדם, בעלי חיים, צמחים וחיידקים. בבעלי חיים, רמות המלטונין בדם משתנות במחזור יומי ובכך משמשות כסמן פיזיולוגי המשקף לאיברי הגוף את מצב המחזור היממתי שחשוב לתפקוד מערכות ביולוגיות שונות.
למלטונין השפעות ביולוגיות רבות הבאות לידי ביטוי באמצעות הפעלת קולטני המלטונין, כאשר השפעות נוספות באות לידי ביטוי מעצם היותו נוגד חמצון רב עוצמה ותפקידו בהגנה על ה-DNA שבגרעין התא והמיטוכונדריה.
מלטונין מוגדר בישראל כתרופת מרשם המאושרת לשיווק כמלטונין בשחרור ממושך (סירקדין) המיועדת עבור מטופלים בגילאי 55 ומעלה הסובלים מנדודי שינה ובנוסף בהכנה מיוחדת במעבדה עבור מלטונין רגיל. מדיניות זו שונה שינוי ניכר מהנהוג ברוב העולם המערבי, בו מלטונין נמכר ללא מרשם, ומעלה את מחירו פי 150. על פי מספר מחקרים קליניים, מלטונין בשחרור ממושך קיצר את משך זמן ההירדמות ושיפר משמעותית את איכות השינה והתפקוד ביום שלמחרת.
בעלי חיים
בעלי חיים רבים עושים שימוש בשינויים בהפרשת המלטונין כבשעון עונתי. בבעלי חיים, כמו גם בקרב בני אדם, הפרופיל של הפרשת המלטונין מבלוטת האצטרובל הנמצאת במוח מושפע מאורכו המשתנה של הלילה בקיץ בהשוואה לחורף. שינוי הפרשה זה משמש כסמן ביולוגי לתזמון פעולות התלויות במשך שעות האור ביממה, כגון רבייה, התנהגות, וצמיחה ושינוי צבע הפרווה. בקרב בעלי חיים המתרבים עונתית בהתאם לעונות השנה משמש המלטונין לוויסות הפיזיולוגיה המינית שלהם בהתאם לעונות.
בקרב יונקים, מסונתז המלטונין במהלך ארבעה שלבים אנזימטיים מחומצת האמינו טריפטופן, כאשר בשלב השלישי, שהוא שלב הבקרה על קצב ייצור המלטונין, מופק N-אצטיל-סרוטונין באמצעות האנזים אראלקילאמין N-אצטילטרנספראז.
הפרשת המלטונין למחזור הדם נעשית בבלוטת האצטרובל בשעות החשכה גם בקרב בעלי חיים הפעילים בשעות היום וגם בקרב בעלי חיים ליליים. מלטונין עשוי להיות מיוצר גם במגוון רחב של תאים היקפיים כגון תאי מח עצם, לימפוציטים ותאי אפיתל. לרוב, ריכוז המלטונין בתאים הללו גבוה בהרבה מזה הנמצא בדם, אולם נראה כי הוא אינו מושפע משעות האור.
יונקים
המלטונין, המיוצר בבלוטת האצטרובל הנמצאת מחוץ למחסום הדם-מוח, מתפקד כהורמון אנדוקריני מאחר שהוא מופרש לדם.
שעון ביולוגי
מלטונין מיוצר אצל בני אדם בבלוטת האצטרובל, בלוטה אנדוקרינית קטנה שנמצאת במרכזו של המוח אך מחוץ למחסום דם-מוח. המלטונין מהווה חלק מהמערכת המווסתת את מחזור העירות-שינה בצורה כימית, תוך גרימת תחושת נמנום והורדת טמפרטורת הגוף, אולם זוהי מערכת העצבים המרכזית (בעיקר הגרעין הסופרכאיזמטי) אשר מפקחת על המחזור היומי במרבית המרכיבים של המערכות האנדוקריניות והפאראקריניות ולא אות המלטונין.
בקרב בני האדם, 90% מהמלטונין עובר תהליך מטבולי מהיר בכבד, כאשר כמות קטנה מופרשת בשתן וכמות קטנה נמצאת ברוק.
רמות המלטונין בקרב פעוטות מתייצבות כשלושה חודשים לאחר הלידה, כאשר הרמות הגבוהות ביותר נמדדו בין חצות לשעה 8:00 בבוקר.
בנעורים מתעכב זמן שחרור המלטונין וגורם לכך שזמן השינה והעירות מתאחרים.
תלות באור
ייצור המלטונין באמצעות בלוטת האצטרובל מעוכב כאשר אור נקלט ברשתית העין, ומתאפשר בעת חשיכה. התחלת הייצור בכל ערב נקראת 'הופעת מלטונין באור עמום' (DLMO).
מדובר בעיקר באור הכחול באורכי הגל שבין 460 ל-480 ננומטר, אשר מעכב את ייצור המלטונין, ביחס לעוצמה ולמשך החשיפה. בעבר, בני אדם שחיו באקלים מתון היו חשופים למעט שעות אור (כחול) במהלך החורף; כאשר אש סיפקה בעיקר אור צהוב. נורות הליבון בהן נעשה שימוש נרחב במהלך המאה ה-20 הפיקו יחסית מעט אור כחול. הרכבת משקפיים אשר חוסמים אור כחול בשעות הקודמות לשינה, עשויה להפחית את אובדן המלטונין. שימוש במשקפיים מסוג זה הוצע בעבר כפתרון להקדמת שעת השינה מאחר שמלטונין משרה שינה.
נוגד חמצון
מעבר להיותו מכוון השעון הביולוגי, מלטונין הוא גם נוגד חמצון עוצמתי ורחב טווח. בצורות חיים רבות אחרות, זהו תפקידו היחידי. מלטונין הוא נוגד חמצון אשר יכול לחדור בקלות את ממברנת התא ואת מחסום הדם-מוח. מלטונין פועל בשיתוף עם נוגדי חמצון אחרים על מנת לשפר את יעילותם. הוכח כי מלטונין פעיל פי שניים מויטמין E, והסברה היא כי הוא נוגד החמצון הליפופילי היעיל ביותר. גם תוצרי הפירוק של מלטונין פועלים כנוגדי חמצון.
בהשוואה לנוגדי חמצון סינתטיים המגינים על המיטוכונדריה, נמצא כי מלטונין מהווה מגן טוב יותר כנגד עקה חמצונית מיטוכונדריאלית.
סוכרת
פולימורפיזם של נוקלאוטיד יחיד (SNP) של קולטן המלטונין האנושי MT2 נקשר להעלאת הסיכון לפתח סוכרת מסוג 2. יתרה מזאת, נשים עם רמות הפרשת מלטונין נמוכות נמצאו כבעלות סיכוי גבוה יותר לפתח סוכרת מסוג 2 לעומת נשים עם רמות מלטונין גבוהות.
השפעה על המערכת החיסונית
ידוע כי למלטונין יש אינטראקציות עם מערכת החיסון, אך פרטי האינטראקציות אינם ידועים. האפקט האנטי-דלקתי הוא הרלוונטי והמתועד ביותר בספרות. נערכו מספר ניסויים על מנת להעריך את היעילות של מלטונין בטיפול במחלות. מרבית המידע הקיים מבוסס על מחקרים קליניים קטנים שלא הושלמו. ישנה סברה כי כל אפקט חיסוני חיובי הוא תוצאה של זיקה גבוהה של מלטונין לקולטנים אנטי-דלקתיים (MT1, MT2) הבאים לידי ביטוי בתאי מערכת החיסון. מחקרים נוספים הראו כי מלטונין עשוי להיות יעיל בטיפול במחלות זיהומיות כולל נגיפים, כגון HIV וזיהום חיידקי, ופוטנציאל לטיפול בסרטן.
חלומות
מספר מטופלים בתוסף מלטונין דיווחו על עלייה בכמות החלומות המוחשיים במהלך השינה. מינונים גבוהים של מלטונין (50 מ"ג) הגבירו משמעותית את שנת החלום בקרב אנשים שסובלים או שאינם סובלים מנרקולפסיה.
אוטיזם
מחקרים גנטיים גילו קשר בין השעון הביולוגי, ובעיקר נתיב ייצור המלטונין, לבין ASD. ישנן ראיות ההולכות ומצטברות לכך שהפרעות שינה בילדים הסובלים מ-ASD קשורות לשיבוש במנגנון הפרשת המלטונין. כמו כן, ידוע כי ילדים בעלי חריגות התפתחותיות נוטים לסבול מבעיות תזמון או הפרשה של מלטונין ולכן טיפול באמצעות תחליפים עשוי להימצא כמועיל לפתרון הבעיה. טיפול באמצעות מלטונין בהפרעות שינה שבבסיסן חריגות התפתחותיות, הראה יחס תגובה חיובי של כ-70%. בקרב ילדים אלו נראה כי למלטונין בשחרור ממושך ישנו יתרון על פני הכנה רוקחית של מלטונין בשחרור מהיר עבור מטופלים החווים הפרעות ברצף השינה, שכן הוא מקצר את משך זמן ההירדמות ומשפר את משך זמן השינה.
רפואת ילדים
מספר מחקרים הראו כי מתן מלטונין באופן מלאכותי יעיל ובטוח גם בקרב ילדים. במחקר שהתבצע בילדים בעלי הפרעות נוירו-התפתחותיות, נמצא כי מתן מלטונין בשחרור ממושך (סירקדין) קיצר את משך זמן ההירדמות ושיפר משמעותית את איכות השינה, ללא כל בעיות בטיחות משמעותיות.
היבטים רפואיים
המלטונין מבוקש בעיקר כתרופה להשראת שינה. למלטונין בשחרור מהיר יש ערך בעיקר כדי למנוע הפרעות שינה שנגרמות בגלל יעפת (jet lag). המלטונין משמש בעיקר לטיפול בתסמונת פאזת השינה הדחויה, שמקורה הוא שעון ביולוגי דחוי.
מחקרים רבים שנעשו במלטונין בשחרור ממושך הראו כי הוא יעיל בטיפול בנדודי שינה.
מלטונין נחקר כטיפול אפשרי לרפלוקס קיבתי ושטי (GERD), סרטן, בעיות במערכת החיסון, מחלות לב וכלי דם, דיכאון, דיכאון עונתי (SAD), הפרעות שינה ונדודי שינה במבוגרים.
בשנת 2008 אושרה לשימוש תרופת המרשם סירקדין (Circadin), מלטונין בשחרור ממושך (time release), בישראל, באירופה ובארצות שונות מסביב לעולם לטיפול בנדודי שינה עבור מטופלים בגילאי 55 ומעלה; עלה ממחקרים קליניים כי היא מקצרת את משך זמן ההירדמות, ומשפרת את איכות השינה והתפקוד ביום שלמחרת. התרופה פותחה על ידי החברה הישראלית נעורים פרמצבטיות (Neurim Pharmaceuticals) שבבעלות משפחת זיסאפל; עם השנים פיתחו חברות מתחרות, לא ישראליות, כגון חברת Natrol האמריקנית מוצרי מלטונין בשחרור ממושך משלהן הנמכרים בארצות הברית וברבות ממדינות העולם כתוסף תזונה (ברבות ממדינות העולם מלטונין נחשב לתוסף תזונה) כולל באינטרנט.
מלטונין בכלל ובשחרור ממושך בפרט יכולים לגרום לחלימה מוחשית מאוד (vivid dreaming) מה שיכול להתבטא בסיוטים בעיקר אצל פוסט טראומטיים אך קיימים טיפולים נלווים לכך כגון Prazosin וייתכן שיישקל שימוש גם בקנאביס רפואי.
פלקטוס
פלקטוס (שם מדעי: Falcatus) הוא סוג של דג סחוס פרהיסטורי מהסדרה הנכחדת סימורידה. הוא חי בקרבון המיסיסיפי לפני 318–335 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו במונטנה ב-1883.
דג זה היה קרובו של הסטטקנטוס והוא היה קטן מאוד, באורך של 20–25 ס"מ בלבד. הגוף שלו היה מוארך, דומה מעט לקוצן ובעל עיניים מגודלות והיה מוכר בזכות זיז הסנפיר הגבי הגבוה שפנה קדימה ואולי עזר להגנה מטורפים או למשיכת נקבות. מאובנים שנמצאו ב-1985 במונטנה מראים שהוא היה בעל דו-צורתיות זוויגית.
זה היה דג מהיר מאוד, מה שעזר לו להימנע מטריפה בידי דגים טורפים כמו הדנקליאוסטיוס ודגי ריאות טורפים ענקיים. הוא עצמו טרף חסרי חוליות ודגים אחרים.
הרי פמיר
הרי פמיר (Pamir) הם רכס הררי במרכז אסיה אשר נוצר מקימוט של רכסי ההרים הסובבים אותם, טיין שאן, קארקוראם, הרי קונלון, והינדו-כוש. הרי פמיר הם בין הרכסים הגבוהים בעולם. הם ידועים אף בשמם הסיני "הרי הבצל".
מרכזם של הרי פמיר בחבל גורנו-באדאחשן שבטג'יקיסטן. חלקים מרכס פמיר נמצאים אף בקירגיזסטן, אפגניסטן ופקיסטן. דרומית לגורנו-באדאחשן, עובד מסדרון וואקהאם דרך אזור פמיר, אשר כולל אף את הקצה הצפוני של פרובינציית החזית הצפון-מערבית ושל האזורים הצפוניים של פקיסטן.
גאוגרפיה
ארבע הפסגות הגבוהות בהרי פמיר הן: ברכס פמיר קרחונים רבים, כולל קרחון פדצ'נקו שאורכו 72 ק"מ, שהוא הקרחון הארוך ביותר במרחב הגאוגרפי של ברית המועצות לשעבר, והארוך ביותר מחוץ לחוג הקוטב הצפוני.
אקלים
רכס פמיר מכוסה בשלג-עד. עונת החורף במקום קרה ביותר וארוכה ואילו הקיץ קריר וקצר. כמות המשקעים השנתית היא כ-130 מ"מ. כמות זו מאפשרת גידול עשב אולם עצים נדירים באזור זה.
כלכלה
במערב אזור פמיר קיימים מכרות פחם, ועדרי כבשים הניזונים מערבות העשב מהווים את עיקר מקור ההכנסה לתושבי האזור. בשנות ה-80 התגלו בהרי פמיר מצבורים של אבני חן קלינוהומיט (Clinohumite).
תחבורה
כביש קארקוראם חוצה את הקצה הדרום-מזרחי של הרי פמיר ומחבר בין סין לפקיסטן. כביש פמיר, שהוא הכביש הסלול השני בגובהו בעולם, מחבר בין דושנבה בירת טג'יקיסטן לעיר אוש בקירגיזסטן ועובר דרך המחוז האוטונומי גורנו-באדאחסטן. דרך המשי העתיקה חוצה כמה מרכסי הרי פמיר.
חשיבות אסטרטגית
באופן היסטורי, הרי פמיר היו בעלי חשיבות אסטרטגית לצורך שליטה בדרך המשי שבין העיר קאשגאר בסין לבין קוקאנד באוזבקיסטן ולכן ידעו לאורך ההיסטוריה פלישות וכיבושים רבים. במאה ה-20 נערכה בשטח הרי פמיר מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן, אשר פרצה במאי 1992 ונמשכה עד לשנת 1997. האזור אף ידע סכסוכי גבול בסין לברית המועצות והקמת בסיסי צבא של המעצמות הגדולות ומנגד עניין גובר בהשקעות באזור.
פשט (מחוז)
גאוגרפיה
מחוז פשט הוא הגדול ביותר באוכלוסייתו מכל מחוזות הונגריה, והשלישי בגודלו בשטחו. כ-65% מאוכלוסיית המחוז גרה במטרופולין של בודפשט הכולל עשרות ערים ויישובים כפריים. במחוז 48 ערים, ובסך הכל 187 יישובים.
פני השטח של המחוז מגוונים – ניתן למצוא בו אזורים הרריים המגיעים לשיא של 939 מטר וגם שטחים מישוריים נרחבים. כרבע מחלקו של הדנובה העובר בשטח הונגריה נמצא במחוז.
היסטוריה
המחוז נוסד ב-1950, כאשר החלק הדרומי של מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון (Pest-Pilis-Solt-Kiskun) ההיסטורי (נוסד ב-1876) הופרד ממנו וחובר למחוז באץ'-קישקון, והחלק הנותר הפך למחוז פשט. מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון נוצר במהלך השנים על ידי איחוד המחוזות ההיסטוריים פשט ופיליש, שנוסדו עוד במאה ה-11 כחלק מממלכת הונגריה והאזורים הסמוכים שולט וקישקון.
אפקט הקונצנזוס השגוי
נטאי זה נפוץ בקבוצות בהן החברים בקבוצה חושבים כי הדעה המשותפת של הקבוצה שלהם תואמת לזו של כלל האוכלוסייה. מכיוון שהחברים בקבוצה מגיעים ביניהם לקונצנזוס ונתקלים לעיתים רחוקות באלו החולקים עליו, הם נוטים להאמין שכולם חושבים באותו האופן.
כתוצאת לוואי של אפקט זה, כאשר מוצגת לאנשים הוכחה שהקונצנזוס לא קיים, הם מניחים לעיתים קרובות שאלו שאינם מסכימים איתם פגומים בצורה כלשהי. להטיה קוגניטיבית זו אין סיבה בודדת. היוריסטיקת הזמינות והטיה לטובת העצמי הן בין הגורמים הבסיסיים שהוצעו כהסבר חלקי. ייתכן שקיימים גם מנגנוני הגנה מאחורי התופעה.
ניתן להשוות בין אפקט הקונצנזוס השגוי לתופעת הבורות הפלורליסטית. בבורות פלורליסטית, האדם סולד באופן פרטי מנורמה (או מאמונה), אך תומך בה באופן ציבורי, בעוד שאפקט הקונצנזוס השגוי גורם לאנשים להניח בטעות שרוב האנשים חושבים כמוהם, בעוד שבמציאות רוב האנשים אינם חושבים כמותם, ואף מבטאים אי הסכמה זו בגלוי. לדוגמה, בורות פלורליסטית יכולה להוביל תלמיד להגזים בשתיית אלכוהול משום שהוא מאמין שכולם עושים זאת, בעוד שבפועל כולם מקווים שיוכלו להימנע משתייה מוגזמת, אך איש אינו מבטא רצון זה מהחשש שמא הוא יוחרם חברתית. קונצנזוס שגוי באותו מצב פירושו שהתלמיד מאמין שרוב האנשים האחרים נהנים כמוהו משתיית אלכוהול, בעוד שרוב האחרים אינם נהנים משתיית האלכוהול אך מביעים בפומבי את הדעה ההפוכה.
יריד ההבלים (סדרה, 2018)
בסדרה מככבת אוליביה קוק בתפקיד בקי שארפ, יחד עם טום בייטמן בתפקיד קפטן רודון קרולי, ומייקל פיילין שמגלם את הסופר ויליאם מייקפיס תאקרי.
הפקה
קוטג' באחוזת Chevening House שבסבנאוקס בקנט שימש לצילומי ביתם של משפחת רודון. אתר צילום נוסף בסבנאוקס היה ב-Squerryes Court עבור פנים בית הספר של מיס פינקרטון (סוראן ג'ונס). סצנה בטיילת שכללה חיילים וסוסים צולמה מחוץ למלון רויאל בדיל שבקנט. צילומים אחרים נערכו בלונדון במספנה ההיסטורית בצ'טם, וב-Anchor Wharf.
הגשר (קבוצת ציירים)
הקבוצה הוקמה ב-1905 בדרזדן על ידי פריץ בלייל, אריך הקל, ארנסט לודוויג קירכנר וקרל שמידט-רוטלוף. ב-1906 הצטרפו לקבוצה הציירים אמיל נולדה ומקס פכשטיין וב-1910 הצטרף אוטו מולר וולטר גרמטה.
חברי הקבוצה נפגשו בבית הספר לאדריכלות, מהר מאוד הלימודים נמאסו עליהם והם מצאו את עצמם כבולים בתוך חוקים לא להם. בהדרגה הם עברו לציור ולבסוף החליטו להתמסר לו. הם שכרו מבנה ברובע פועלים, שבה הם גרו ופעלו. הם חיו כמו בקומונה והציגו את עבודותיהם ביחד. נושאי ציוריהם היו מראות הרחוב בו הם גרו: נופי עיר והדמויות שבה.
סגנון ציוריהם היה הפוך מהסגנון האקדמי הקלאסי. הם למדו אינטואיטיבית והושפעו מאוד מהאמנים האוונגרדים של התקופה. חברי הגשר היו בעלי אידאולוגיה משותפת, שכללה רעיונות חברתיים ואמנותיים. הם התנגדו לחברה הבורגנית השבעה. האמנות שלהם מתארת את חיי הפועל ומצוקתו במטרה שתיאור המציאות הקשה תביא את האנשים לפעול.
חברי הקבוצה הוציאו לאור כתב עת – חוברת בטכניקה של הדפס עץ שבה פרסמו את יצירותיהם. בצורה זו, הם רצו שגם לאדם הפשוט תהייה גישה לאמנות. בחוברת הראשונה שהדפיסו נראה גשר (ומכאן שם הקבוצה) המחבר שני חלקים ולצדו כתבו את המניפסט של הקבוצה: הם רוצים ליצור גשר בין כל הכוחות המהפכניים והאנטי-ממסדיים. במניפסט שפרסמו הם לא מצהירים מה יהיה הסגנון האמנותי שלהם אלא מה לא יהיה להם. עצם השימוש בטכניקה של הדפס מדגיש את הגסות והחספוס המנוגד לאקדמיה, במידה רבה המשיכו חברי התנועה את גישת תנועת הזצסיון הווינאי והיוגנדסטיל.
ולטר ג'ון
ולטר ג'ון (בגרמנית: Walter John) (ינואר 1879, טורון - דצמבר 1940, ברלין), שחמטאי גרמני.
נולד בטורון, פולין (אז חלק של גרמניה.
ג'ון הגיע שני, אחרי קורט פון ברדלבן בתחרות Cafe Kerkau, והגיע למקום הרביעי בתחרות ברלין 1902 (ניצח: אוסיפ ברנשטיין). ג'ון ניצח בתחרות הנובר 1902 (דרג ב'). בשנת 1904 חלק מקום 11 - 12 בתחרות קובורג (ניצחו: קורט פון ברדלבן, קרל שלכטר ורודולף סוידרסקי). בשנת 1905 חלק מקום 7 - 10 בתחרות ברמן (ניצחו: דוד ינובסקי וגזה מארוצי). בשנת 1907 חלק ג'ון מקום 10 - 11 בתחרות אוסטנדה (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין ועקיבא רובינשטיין). בשנת 1908 הגיע למקום הרביעי בתחרות דיסלדורף (ניצח: פרנק מרשל). בשנת 1910 הגיע למקום ה-16 בתחרות המבורג (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1914 חלק מקום 10 - 11 בתחרות מנהיים (ניצח: אלכסנדר אלכין).
ג'ון חלק מקום ראשון-שני בתחרות ברלין 1917 עם פאול יונר. ג'ון ניצח בתחרות ברסלב 1918, הגיע למקום החמישי בתחרות גטבורג (ניצח: פאול יונר), ניצח בתחרות ברלין 1921 והגיע למקום הרביעי בתחרות המבורג 1921 (ניצח: ארהרדט פוסט). ג'ון סיים בתיקו דו-קרב עם ז'ק מיזס +1 -1 =3 בלייפציג. (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) באליפות גרמניה השנייה שהתקיימה בבאד אכן בשנת 1934 סיים במקום ה-11.  נפטר בשנת 1940 בברלין.
לבן: קרל שלכטר שחור: ולטר ג'ון ברמן 1905
במשחק זה עושה שלכטר ניצול של ערוגות ה5, ו6 ו-ח6. בשתי האחרונות הוא ממקם את כליו, ושולט באגף המלך בצורה ברורה, ב-ה5 משתמש שלכטר כנקודת זינוק לכלים שונים, שני הפרשים, המלכה והרגלי. בסופו של דבר גם המלך הלבן מתקרב לערוגה זו להכרעה הסופית של המשחק.
מאיר ש"ץ
רבי מאיר בן רבי יצחק ש"ץ נהוראי, הידוע בכינויו "בעל האקדמות", חי בוורמייזא במחצית השנייה של המאה האחת עשרה. שם שימש כחזן ומכאן התוספת לשמו "ש"ץ" (ראשי תיבות של שליח ציבור).
התיאוריה ההידרודינמית
התיאוריה ההידרודינמית היא אחת משלוש התיאוריות העיקריות ברפואת השיניים המסבירות את תופעת הכאב, ובפרט רגישות-יתר בדנטין, הניתנת להגדרה גם ככאב דנטינלי או כאב דנטיני. תחושת רגישות-יתר בדנטין היא תגובה פיזיולוגית בריאה המתבטאת בכאב חד, קצר וחולף בעקבות חשיפה לגירויים מסוגים שונים על גבי הדנטין, וזאת במנגנון של זרימת נוזלים מוגברת דרך הטובולים הדנטינליים. בתגובה לתנועה זו, מכנורצפטורים שבמוך מעוררים את הכאב החד והזמני המוכר כרגישות-יתר בדנטין.
מאיר ש"ץ
כחזן, בימים ההם, לא הסתפק בתפילה לפני העמוד, אלא אף חיבר פיוטים, אשר רבים מהם הפכו לחלק בלתי נפרד מן התפילה עד ימינו.
התיאוריה ההידרודינמית
תיאוריה זו הוצגה עוד בראשית המאה ה-20 וחוזקה לאורך השנים בשלל ניסויים. אותם ניסויים כללו מחקרים וסקרים אפידמיולוגיים וכן השוואה של מספר הטובולים הדנטניליים החשופים בשיניים של אנשים הסובלים מרגישות-יתר לבין שיניים של אנשים שאינם סובלים מתופעה זו.
תיאוריות חלופיות כוללות עצבוב ישיר לדנטין והתמרת עצבוב על ידי אודונטובולאסט. שתי חלופות אלו לוקות בחסר בעדויות תומכות. התיאוריה ההידרודינמית היא כיום ההסבר המוביל והמקובל לרגישות-יתר בדנטין, ובהתבסס על תיאוריה זו פותחו טיפולים וטכניקות אבחון.
מאיר ש"ץ
שיטתו בכתיבת פיוטים
רבי מאיר משלב בפיוטיו דברי הלכה ואגדה מן המשנה, הבבלי, הספרא, ויקרא רבה, מדרש תהילים, שיר השירים זוטא, ועוד מקורות. רבי מאיר ניכר בהקפדה המדויקת על משקל התיבות, בחריזה המושלמת בשני עיצורי שורש לפחות, ובחריזות הפנימיות התכופות. בפיוטיו המאוחרים ניכרת גישה חופשית יותר, כנראה בהשפעת הפייטנות הספרדית, שהגיעה לאשכנז (גרמניה) דרך צרפת.
רבי מאיר ש"ץ הוא אחד משני הפייטנים האשכנזים היחידים שחיברו קרובות לחזרת הש"ץ, והיחיד שחיבר קרובות מסוג שבעתא, לתפילת מוסף של שבת זכור ושבת פרה.
התיאוריה ההידרודינמית
סקירת התיאוריה
לפי התיאוריה, כאשר הטובולים הדנטינליים נחשפים בחלקם החיצוני (בדנטין. חלקם הפנימי הוא במוך השן), גירוי חיצוני עלול לגרום לשינויים בזרימת הנוזלים שבתוך הטובולים הדנטינליים. הטובולים הדנטינליים עלולים להפוך לחשופים מסיבות שונות, למשל: במילים אחרות, מדובר בגירוי ישיר של דנטין חשוף, שלא יכול להופיע בשן ללא פגיעה בכיסוי החיצוני שלה (אמייל ב, צמנטום בשורש), למעט מצבים של גירוי לקור או לעיתים חום.
מאיר ש"ץ
אזכורו בראשונים
רבי מאיר ש"ץ הוזכר מספר פעמים בספרי הראשונים כגון התוספות במסכת ראש השנה (יא א).
התיאוריה ההידרודינמית
סקירת התיאוריה
כאשר הטובולים הדנטינליים חשופים, הם נתונים לגירויים שגורמים לשינוי בקצב וכיוון תנועת הנוזל הדנטינלי. הדבר גורם לשינויים בלחץ בתוך הדנטין, אשר מעוררים עצבים מכוסי מיאלין הממוקמים במוך השן, וגורמים לתחושת כאב. שאחראים לתגובה לגירויים הם בעיקר מסוג A-beta (Aβ), המעבירים מידע טקטילי (של מגע), ומעט סיבים מסוג A-delta (Aδ), המעבירים מידע לגבי כאב וטמפרטורה.
מאיר ש"ץ
אזכורו בראשונים
רש"י, אשר למד בישיבה בוורמייזא שם היה רבי מאיר שליח ציבור, בתשובותיו, מביא ראיה במקומות בהם היה ספק בנוסח התפילה, מהנוסחאות אשר שמע מפי ר' מאיר. בכל המקומות האלה רש"י מזכיר את רבי מאיר בכבוד גדול. בסדורו (ה' ר"ה) הוא כותב: "ושמעתי מפי אותו צדיק ר' מאיר ב"ר יצחק". בשבולי הלקט (ס' ר"צ) יש בתשובת רש"י: "ושמעתי מפי אותו צדיק ר' מאיר ב"ר יצחק זצ"ל". במחזור ויטרי ס' קנ"ה הוא כותב: "ר' מאיר ב"ר יצחק ש"ץ מורמישה דקדק, שצריך לאמר "עלינו ועל כל עמו ישראל". בכתבי יד נאמר עליו: "ו על פי הגדות והלכות ודינין כמותו".
התיאוריה ההידרודינמית
סקירת התיאוריה
הערות בקשר לטבלה:
מאיר ש"ץ
אגדה עממית
אגדה עממית, שלה גרסאות שונות, מספרת על שליח שנשלח ממקום מושבם של עשרת השבטים שמעבר לנהר סמבטיון, הנהר הזורק אבנים בכל ימות החול, כדי לגייס יהודי שיילחם בכומר באשכנז, שהרג בכישופו יהודים. רבי מאיר עבר את הנהר בשבת משום פקוח-נפש, ולא היה רשאי לשוב למקומו בשבת, על-כן נשאר ושם נטמן. לפי גרסה אחרת, מטרת המסע שלו הייתה הפוכה, לסייע ליהודים מעבר לסמבטיון שסבלו מרדיפות..
התיאוריה ההידרודינמית
סקירת התיאוריה
הלחץ התוך-רקמתי הוא שדוחף את הנוזל החוצה בעקבות שינוי בלחץ ההידראולי, וזרימה זו, בטובולים החשופים, היא שמביאה לכאב שכן העצבים נמצאים בקרבה לגופי התאים של האודונטובלאסטים. התבססות על שינויים הידראוליים מסבירה את:
מאיר ש"ץ
אגדה עממית
הרב יהודה לייב פישמן מימון משער שאגדות מסוג זה התבססו על מציאות כלשהי, ולפיכך מתאר אפשרות של מאורע שאינו קשור כלל לסמבטיון: אחד מן הכמרים באשכנז, שהיה שונא ישראל השתדל להביא את דיבתם רעה, ולהלשין עליהם לפני המלך. הכומר דרש מאת היהודים, כי יבואו להתווכח עמו בפני המלך, בענייני האמונה. היהודים בקשו מאת המלך לתת להם ארכה כדי שיספיקו להביא אחד מחכמי ישראל המובהקים שידע מה להשיב לכומר. הם הביאו ממרחק את הרב רבי מאיר בר' יצחק, והוא הצליח בחכמתו, לנצח את הכומר ולהציל את היהודים, ועל-אודות הנס הזה, נתחברה מגילה מיוחדת, שהיו קוראים אותה בחג השבועות.
התיאוריה ההידרודינמית
סקירת התיאוריה
ניכר כי הטריגרים לזרימת הנוזל החוצה, מעוררים תגובה יותר כואבת.
מאיר ש"ץ
מקום לידתו וקבורתו
רבי מאיר חי ופעל בוורמייזא, אך אין עדות ברורה לכך שאכן נולד בעיר זאת. לפי הרשימות ההיסטוריות בעיר, ובספר הזכרת נשמות של יהדות וורמייזא מוזכר רבי מאיר, וכך כתוב: "רבנו מאיר בר יצחק שליח צבור שתיקן שבחות למקום" ויש להניח כי אם בקהילת וורמייזא נהגו להזכיר את נשמתו, הרי שנקבר בוורמייזא. אבל בכל זאת ישנה מסורת עממית, האומרת, כי רבי מאיר בר' יצחק בעל ה"אקדמות" בא לעיר לובלין שבפולניה ושם מקום מנוחתו. ישנה גם השערה עממית אחרת, כי רבי מאיר בעל הנס הקבור בטבריה, זהו רבי מאיר בעל "האקדמות", שלפי האגדה המסורתית היה מלומד בנסים. אבל אין זו יותר מהשערה עממית. מסורת נוספת היא כי בעל האקדמות, אכן נקבר בארץ ישראל, וקברו נמצא ביישוב הערבי ג'יש (גוש חלב).
התיאוריה ההידרודינמית
ראשית התיאוריה ועדויות תומכות
סקרים אפידמיולוגיים הראו כי רגישות-יתר בדנטין "מתעוררת" כאשר הטובולים הדנטינליים חשופים וחדירים (exposed and patent). נראה כי אם זרימת הנוזל ההידרודינמי אחראית לרגישות-יתר, אז הדבר בהכרח מחייב שיהיו טובולים דנטינליים רבים חשופים בפני שטח השורש, טובולים שגם חדירים לכיוון המוך. קיימת קורלציה חיובית בין רמת הרגישות-יתר בדנטין חשוף לבין צפיפות הטובולים הדנטינליים וכמותם החשופה.
מאיר ש"ץ
מקום לידתו וקבורתו
בנו רבי יצחק נהרג בטבח בוורמייזא במהלך גזירות תתנ"ו.
התיאוריה ההידרודינמית
ראשית התיאוריה ועדויות תומכות
כאב הנובע מדלקת במוך מתועד היטב בספרות אך כאב בעקבות גירוי בדנטין אינו מתועד היטב דיו. בניגוד לאינטואיציה, לפיה הרקמה מעוצבבת בשלוחות עצביות, עבודות מראות כי אין עצבוב ישיר.
Dr. Alfred Gysi, 1900
ב-1900 הציג לראשונה ד"ר Alfred Gysi, רופא שיניים שווייצרי, את המושג של "תנועת זרימת נוזלים" (fluid-flow movement) כהסבר לרגישות-יתר של הדנטין. מבחינה קלינית ופרקטית, הוא הבחין כי בעת הסרת הנוזל מרצפת החלל, נוצר כאב חד וקצר, הלא זוהי רגישות-יתר לדנטין. כך הגיע למסקנה כי ייבוש נוזל החלל גרם להפרעה בתנועת זרימת הנוזל בתוך הטובולים הדנטינליים. כך נוצרה "השערת Gysi" לפיה בתוך הטובולים הדנטינליים, הייתה תנועה טבעית של זרימת נוזלים החוצה. גירויים פיזיים ותרמליים גורמים לשינוי מוגבר בכיוון זרימת הנוזל, שמפעיל בתורו את קצות העצבים שבמוך.