cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבא דרום אפריקה
מלחמות הגבול 1966-1989
ב-1973 החליף הצבא את משטרת דרום אפריקה באחריות על הגנתה של דרום-מערב אפריקה ובמהלך החודשים הבאים היה מעורב בקרבות בפעם הראשונה מאז מלחמת העולם השנייה, כאשר נלחם באנשי SWAPO שהסתננו לדרום-מערב אפריקה.
תקופת ממשלת הרוב
השנים הראשונות לאחר עלייתו לשלטון של הרוב השחור בדרום אפריקה עמדו בצבא בסימן של התייעלות, הצטמצמות, הפיכה לצבא מודרני ובין השאר גם בתחושות של חוסר אמון מצדו של הממשל החדש כלפי הסגל הפיקודי (בעיקר של דרגות הביניים) מתקופת האפרטהייד. גישה זו התגלתה בשנים האחרונות כטעות שגרמה לירידה ביעילות המבצעית של הצבא.
מבנה הצבא
שתי בריגדות סדירות קיימות בדרום אפריקה: הצבא בכללותו מחולק למערכים הבאים:
תקציב
יחד עם זאת החל פיקוד כוחות ההגנה של דרום אפריקה בתהליך של שדרוג הציוד עם רכישת 264 רכבי קרב מסוג Patria AMV. כמו כן החלו בשורה של תהליכי שדרוג ובין השאר הוכנסו לשירות רובי סער R4 מתוצרת דרום אפריקה המבוססים על הגליל הישראלי.
כוח אדם
כוח האדם של צבא דרום אפריקה מבוסס על 39,445 חיילים בשירות סדיר יחד עם 4500 אזרחים עובדי הצבא. לאחר תהליך של הזדקנות כוח האדם של הצבא שהחל במהלך שנות התשעים, משתפר המצב בהדרגה בשנים האחרונות לאחר הליכים של גיוס כוח אדם צעיר ואיכותי.
עקב תהליך ארגון מחדש של צבא המילואים, קשה לאמוד את מספרם במדויק. בהצגת תקציב ההגנה לשנת 2007 צוין שהמספר עומד על כ-11,000 איש.
סולם הדרגות של צבא דרום אפריקה מבוסס על זה של הצבא הבריטי.
הלוויית נלסון מנדלה
ביום ראשון, 8 בדצמבר, הוכרז על ידי ממשלת דרום אפריקה כיום תפילה והתבוננות. טקס מרכזי במהלך ימי האבל היה טקס האשכבה, שנערך ב-10 בדצמבר באצטדיון סוקר סיטי. בימים 11 - 13 בדצמבר הוצב ארונו של מנדלה סמוך לבנייני הממשלה בפרטוריה הבירה, וכמאה אלף אבלים עברו על פני הארון.
טקס האשכבה
טקס האשכבה, נערך ב-10 בדצמבר באצטדיון סוקר סיטי הממוקם בסווטו שבשולי יוהנסבורג. בטקס השתתפו כ-90 ראשי מדינות מרחבי העולם, ורבבות מתושבי דרום אפריקה.
בטקס נשאו דברים נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, נשיאת ברזיל דילמה רוסף ונשיא קובה ראול קסטרו. נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, נשא את הנאום המרכזי, אך התקבל בקריאות בוז. ראשי מדינות נוספים השתתפו בטקס, ובהם נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, נשיא אפגניסטן, חאמיד כרזאי, נשיא ניגריה, גודלאק ג'ונתן, ראש ממשלת ספרד, מריאנו רחוי, ראש ממשלת דנמרק, הלה ת'ורנינג שמידט ורבים אחרים. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הודיע שלא ישתתף בטקס כדי לצמצם הוצאותיו, ונשיא המדינה, שמעון פרס, הודיע שעקב מחלתו לא יוכל להשתתף בטקס. עקב כך ייצג את ישראל בטקס יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, שאליו נלוו חברי הכנסת חיליק בר, פנינה תמנו-שטה, רונן הופמן וניצן הורוביץ.
דברי הנואמים בטקס לוו בתרגום סימולטני לשפת סימנים, אך למרבה המבוכה התברר שהתנועות שעשה המתורגמן היו חסרות משמעות. המתורגמן הסביר זאת בהתקף סכיזופרניה, שגרם לו לומר מילים ששמע בתוך מוחו, ללא קשר למה שנאמר בטקס.
אמצעי התקשורת גילו עניין רב בסלפי (צילום עצמי באמצעות סמארטפון) עליז של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, ראש ממשלת דנמרק, הלה ת'ורנינג שמידט, וראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, שצולם במהלך הטקס.
בדרכו לדוכן הנואמים באצטדיון חלף אובמה על פני נשיא קובה ראול קסטרו, והשניים לחצו ידיים. אירוע זה עורר עניין רב, משום שארצות הברית וקובה היו אז במצב של ניתוק יחסים קרוב לחמישים שנה (אירוע קודם מסוג זה התקיים בשנת 2000 בין נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון ונשיא קובה, פידל קסטרו).
ההלוויה
ב-15 בדצמבר הובא מנדלה לקבורה בכפר ילדותו קונו שבפרובינציית הכף המזרחי. ארונו הובא אל הכפר על גבי מרכב תותח כשהוא מלווה במשמר כבוד, כאשר סוללת תותחים יורה מטח כבוד. במקום הוקם אוהל ענק שבו נערך טקס פרידה בנוכחות כ-5,000 משתתפים ובהם ראשי מדינות. מקהלה שרה ונישאו דברי פרידה מפי אישים שונים וביניהם נשיא דרום אפריקה זומה ואחת מנכדותיו של מנדלה.
מנדלה נקבר בטקס קטן יותר בהשתתפות כ-450 איש. הוא נקבר בחלקת הקבר של משפחתו בכפר, לצד הוריו ושלושה מילדיו.
גרמניה באירוויזיון 1957
גרמניה באירוויזיון 1957 השתתפה עם השיר "Telefon, Telefon" בביצוע של מרגוט הילשר.
פאולה הוקינס
פאולה פיקֶס הוקינס (באנגלית: Paula Fickes Hawkins; 24 בינואר 1927 – 4 בדצמבר 2009) הייתה פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת פלורידה בשנים 1981–1987. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה לסנאט האמריקאי מפלורידה, והחמישית שייצגה מדינה כלשהי מדרום ארצות הברית.
ביוגרפיה
הוקינס הייתה הבכורה מבין שלושת ילדיהם שנולדו לפול ולאונה פיקֶס בבירת יוטה, סולט לייק סיטי. ב-1934 עברה המשפחה לאטלנטה שבג'ורג'יה, שם אביה לימד במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה. הוריה נפרדו כאשר למדה בתיכון, והאם לאונה שבה עם ילדיה חזרה ליוטה. הוקינס סיימה לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון בריצ'מונד שביוטה ב-1944, ואז נרשמה לאוניברסיטת המדינה של יוטה. פאולה התקבלה לעבודה כמזכירה של מנהל אתלטי ושם פגשה את בעלה לעתיד. ב-5 בספטמבר 1947 נישאה פאולה פיקס לוולטר יוג'ין הוקינס והזוג עבר להתגורר באטלנטה. יוג'ין סיים לימודי תואר בהנדסת חשמל ובסופו של דבר פתח עסק משלו. לזוג נולדו שלושה ילדים בטרם עברו ב-1955 לווינטר פארק שבמערב פלורידה, שם הפכה פאולה לפעילה קהילתית ומתנדבת במפלגה הרפובליקנית.
הוקינס החלה את הקריירה הציבורית שלה באמצעות השקת מסע בחירות כתומכת בהגנת הצרכן. ב-1972 נהפכה לאישה הראשונה שנבחרה למשרה ציבורית בפלורידה, עם זכייתה במושב בוועדת השירותים הציבוריים של פלורידה. ב-1974 התמודדה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם פלורידה, אך הפסידה את המועמדות לאיש העסקים ג'ק אקרד, שהפסיד בבחירות הכלליות לריצ'רד סטון הדמוקרטי. מאוחר יותר, אחד משני מושביה של פלורידה בסנאט התפנה עם פרישתו של הסנאטור אדוארד גווארני, עמו הסתכסכו הוקינס ורפובליקנים אחרים פלורידה בעבר. ב-1976, הוקינס נבחרה מחדש ​​לוועדת השירותים הציבוריים, על אף שג'ימי קרטר ניצח בפלורידה את הנשיא ג'רלד פורד בבחירות לנשיאות שנערכו באותה השנה. ב-1978, הייתה הוקינס מועמדת לתפקיד סגנית המושל כעמיתתו למירוץ של ג'ק אקרד, אך הצמד הפסיד בבחירות לחבר הסנאט של פלורידה בוב גרהאם וחבר בית הנבחרים ויין מיקסון.
ב-1980 זכתה הוקינס בבחירות לסנאט של ארצות הברית מטעם פלורידה. היא הייתה האישה הראשונה מפלורידה שנבחרה לסנאט של ארצות הברית והסנאטורית החמישית מדרום ארצות הברית. היא הייתה הסנאטורית הראשונה שהביאה עמה את בעלה לוושינגטון הבירה. כתוצאה מכך, "מועדון נשות הסנאט" שינה שמו ל"מועדון בני הזוג של הסנאט". היא נכנסה לתפקיד יומיים מוקדם יותר בשל התפטרותו של הסנאטור ריצ'רד סטון, שאפשר לה לרכוש ותק על פני הסנאטורים האחרים.
הוקינס הייתה פעילה במיוחד בתחום של רווחת ילדים, ולראייה הייתה דמות מפתח בחקיקת חוק הילדים הנעדרים משנת 1982. ב-1983 הייתה יו"ר ועדת המשנה לחקירה ופיקוח של וועדת העבודה ומאבי אנוש של הסנאט, שם פתחה בחקירת גידול שיעור הילדים שדווחו כנעדרים. ב-1984 נאמה בפני הוועידה הלאומית השלישית בנושא ילדים שנפלו קרבן להתעללות מינית, שם הדהימה את המאזינים וחשפה שהיא בעצמה נפלה קרבן להתעללות מינית בילדותה. באותה השנה הייתה חברה בוועדת המצע של הוועדה הרפובליקנית הלאומית. ב-1985 השתתפה הוקינס בשימועים שערכה ועדדת המסחר של הסנאט לחברות תקליטים, שם נבדק נושא תיוג שירים כבעלי מילים בוטות ומיניות. במהלך השימועים, הוקינס ניהלה ויכוח בולט עם המוזיקאי פרנק זאפה, שבסופו של דבר הזמין את הסנאטורית לביתו לראות מקרוב "באיזה סוג של צעצועים" ילדיו משחקים. ב-1986 התמודדה לכהונה שנייה בסנאט מול המושל בוב גרהאם, אך הפסידה בפער של 10% מקולות הבוחרים.
אחרי הפסדה בבחירות לסנאט נותרה הוקינס פעילה ציבורית והייתה חברה במספר ארגונים ציבוריים ובדירקטוריונים. מאז 1998 היה פלג הגוף הימני של הוקינס משותק כתוצאה משבץ שתקף אותה, שבעקבותיו נאלצה להשתמש בכיסא גלגלים. ב-4 בדצמבר 2009 מתה הוקינס מנפילה שהסתבכה יום קודם לכן.
קוד מורס
קוד מורס הוא קוד עבור שיטות תקשורת קולית או חזותית בינאריות - שיטות שידור בהן יש שני מצבים: דולק וכבוי. הקוד פותח על ידי סמואל מורס ואלפרד וייל במהלך שנות השלושים של המאה ה-19. קוד המורס הבינלאומי שבו נעשה שימוש ברוב חלקי העולם נקבע בשנת 1851.
הקוד
בשיטת תקשורת בינארית יש רק שני מצבים: דולק וכבוי. קוד מורס מגדיר את המצב הכבוי כרווח שבין הסימנים, את המצב בו המשדר דולק למשך זמן קצר כ-"נקודה" ואת המצב בו המשדר דולק למשך זמן ארוך כ-"קו". בעזרת רצפים של סימני הקו והנקודה, קוד המורס מיצג ספרות ואותיות האלפבית. כל אות מיוצגת על ידי רצף של ארבעה סימנים לכל היותר (ישנן אותיות חיצוניות המיוצגות על ידי רצף של חמישה או שישה סימנים, ובמקרה של האות Ś הפולנית, שבעה סימנים) וכל ספרה על ידי רצף של חמישה סימנים בדיוק. הקוד כולל גם סמני פיסוק, אשר מיוצגים על ידי רצף של שלושה עד שישה סימנים (פרט לסימן הדולר המיוצג על ידי רצף של שיבעה סימנים).
אם נציין את משך הזמן של הנקודה כיחידה אחת, אזי הקו ישווה לשלוש יחידות, רווח בין קווים ונקודות בתוך אות אחת ישווה ליחידה אחת, רווח בין אותיות לשלוש יחידות, ורווח בין מילים לשבע יחידות.
הקודים עבור האותיות נבחרו בהתאם לשכיחות הופעתן בשפה - כך במקור האנגלי וכן גם בקוד העברי.
למשל, האותיות השכיחות ביותר בעברית הן וו ויוד. בהתאם לכך הקוד עבור וו הוא נקודה אחת, ועבור יוד - שתי נקודות.
שיטות השידור
היתרונות של שיטת התקשורת הבינרית על בסיס קוד מורס על פני שיטות שידור אחרות:
החסרונות של שיטת התקשורת הבינרית על בסיס קוד מורס על פני שיטות שידור אחרות:
באימוני השידור והקליטה, משודר המורס לרוב בחמישיות (קבוצות בנות חמישה תווים) המייצגות "מילים" תקניות.
שידור חזותי מתבצע באמצעות הבהוב (קצר או ממושך), שמתקבל על ידי הסתרה או גילוי של מקור אור כלשהו (למשל: פנס דולק שאורו מוסתר לסירוגין על ידי כף היד). כמו כן יוצרו מתקנים להבהוב מכני של פנס (או מראה באור יום), לתקשורת חזותית תקנית (הליוגרף). שידור קולי מתבצע בעזרת מפתח מורס. לחיצה קצרה על מכשיר זה משדרת נקודה, ולחיצה ארוכה משדרת קו. בשני האמצעים, מהירות העברת השידור תלויה במיומנותם של המשדר והקולט. שידור באור הוא בדרך כלל איטי יותר משידור קולי, מכיוון שלרוב נדרש זמן רב יותר לגילוי והסתרת מקור האור, וכן הפעולות מבוצעות לאט יותר למניעת טעויות בפענוח הקוד.
מהירות השידור נמדדת במספר "מילים" (חמישיות) לדקה. בשידור קולי, נדרש הקולט להקשיב לצלילים, לזהות את אורכם, לפענח את התווים שהם מייצגים על סמך שליטה מוקדמת בקוד, ולהספיק לכתוב אותם לפני שמתקבל הצליל הבא. מהירויות של בין 8 ל-14 חמישיות לדקה הן איטיות מספיק לשם פענוח הקוד על ידי הקולט הממוצע, אך לשם פענוח במהירויות גבוהות מאלה נדרש אימון רב, וזאת על מנת שהמוח יספיק לזהות ולפענח את הקווים והנקודות. מהירות של 18 חמישיות לדקה לקליטת אותיות נחשבת למהירה מאוד, והמהירות המקבילה לשם קליטת ספרות היא 20 חמישיות לדקה. קליטת הספרות מהירה יותר מכיוון שכולן בנות 5 סימנים, מה שמקל על הקולט לפענחן (שכן אינו צריך "לנחש" מתי הסתיים שידורה של ספרה).
שימושים
בעלי מקצועות שעשויים להגיע למצב חרום שבו הם עשויים להידרש לתקשורת באמצעים פשוטים בלבד, מחויבים ללמוד את קוד המורס. כמו כן, בעלי מקצועות הקשורים בחילוץ אנשים ממצבי מצוקה מחויבים ללמוד קוד זה.
הקריאה המפורסמת ביותר במורס היא צירוף האותיות SOS. שידור זה מורכב משלוש נקודות, שלושה קווים ושלוש נקודות (). השערות רבות יוחסו במשך השנים למשמעותן של אותיות אלה כראשי תיבות, ובין הרעיונות הנפוצים ניתן למנות את: "Save Our Souls" ("הצילו את נפשותינו") ואת "Save Our Ship" ("הצילו את ספינתנו"). למעשה, אותיות אלה אינן ראשי תיבות כלל, ונבחרו עקב פשטות שידורן, שכן הסימנים  הם פשוטים לזכירה, לשידור ולזיהוי, ובכך מאפשרים גם לאלה שאינם מיומנים בשידור או בקליטת קוד מורס, לשדר ולהבין את אות המצוקה.
חובבי רדיו השתמשו רבות בשידורי מורס, וכן רישיון חובבי הרדיו המתחיל איפשר שידור מורס בלבד. כמו כן הומצאו לטובת קיצור משך השידור קיצורים שונים: מהם הכוללים מקצת אותיות ממילת המקור (למשל PLS במקום PLEASE, או U במקום YOU) ומהם המהווים קודים קבועים לברכות וכו' (למשל 73 במקום BEST REGARDS). קודי האותיות המקוצרים משמשים כיום כמעט באופן זהה את דור התקשורת הנוכחי בדוא"ל ובמיוחד ב-SMS להקטנת מספר ההקשות בכל הודעה.
שימוש נדיר לקוד המורס הוא לשליטה נגישה במחשב על ידי אנשים עם לקות תנועה קשה שיכולים להפעיל מתגים בודדים או מתג בודד. שימוש זה נדיר בשל החסרונות הכלליים של המורס (אטיות, מאמץ אינטלקטואלי רב וצורך במיומנות). לכן המומחים לטכנולוגיה מסייעת יעדיפו לנסות פתרונות אחרים, כגון הקלדה בסריקה על פני שימוש במורס.
כיום בחלק מהטלפונים הניידים האות (בברירת המחדל) המודיע על קבלת מסרון (SMS) הוא אות המורס המציין צירוף אותיות זה באנגלית.
הרצף — · —, אשר מייצג את האות K, יכול להודיע גם על הזמנה לתשדורת. הרצף היחיד העולה על שמונה סימנים הוא רצף הנקודות · · · · · · · ·, אשר מדווח על שגיאה.
מורס עברי
קוד מורס עברי נרשם מימין לשמאל, וזאת בניגוד לקוד הלועזי, הנרשם משמאל לימין.
בשנת 1922 המציא זלמן כהן, מראשוני שירות הקשר בההגנה, שיטה לזכירת קידוד המורס של האותיות העבריות. השיטה מתבססת על מילים או משפטים קצרים המתחילים באות אותה רוצים לקודד, שהיגויים מזכיר את קידוד המורס − חיריק מזכיר נקודה וקמץ או פתח מזכירים קו. להלן טבלה עבור המורס העברי:
קוד הספרות העברי זהה לקוד הבינלאומי, למעט כיוון הכתיבה:
נטלי אוסמן
נטלי אוסמן (באנגלית: Natalie Osman; נולדה ב-18 בנובמבר 1989 בקליפורניה, ארצות הברית), הידועה יותר בשם הבמה שלה סקיילר מון (באנגלית: Skyler Moon), היא מתאבקת מקצועית עבור הארגון WWE. היא מתחרה ב-FCW, ליגת הפיתוח של הWWE. אוסמן הופיעה בעיקר בארגוני היאבקות צדדים רבים בדרום קליפורניה.
WWE
בתחילת 2012, אוסמן התחרתה בקרב חושך (קרב לא משודר בטלוויזיה) נגד המתאבקת AJ בתוכניות Raw וסמאקדאון.
FCW
היא עשתה את הופעת הבכורה שלה ב-20 ביוני 2012 בתחרות ביקיני. יום למחרת היא חתמה על חוזה פיתוח עם ה-WWE. ב-14 ביולי, היא התחרתה בעוד תחרות ביקיני. כעבור שבוע היא ערכה את הופעת הזירה הראשונה שלה, כאשר הצטוותה עם סאמר רה בקרב זוגות נגד סופיה קורטז ופייג'. ב-10 באוגוסט, היא קיבלה את שם הבמה הרשמי שלה "סקיילר מון".
NXT
אוסמן הופיעה לראשונה בתוכנית NXT בתאריך ה-16 באוגוסט תחת שם הבמה שלה סקיילר מון, והיא נלחמה עם רחל דיאז נגד פייג' ואמה בקרב זוגות נשים והצמד של אוסמן ניצח. ב-17 באוגוסט בהאוס שואו של NXT הצטוותה עם פייג' והן הפסידו לאמה ואודרי מרי. דווח כי נטלי שוחררה מהחוזה שלה בתאריך ה-11 בינואר.
אלמוג בוזגלו
אלמוג בוזגלו (נולד ב-8 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בבני יהודה תל אביב
קריירה
בצעירותו שיחק בוזגלו בקבוצות הילדים של בית"ר ירושלים, הפועל תל אביב, מכבי חיפה ומכבי תל אביב, ולאחר מכן הצטרף למחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. בהמשך שיחק גם בקבוצת הנערים של בני סכנין למשך עונה אחת (כשאחיו מאור שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון ומשפחתו עברה להתגורר בכרמיאל), וכשהיה בן 16 החל לשחק באופן קבוע בקבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה. ב-5 בדצמבר 2009 ערך בוזגלו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–2 להפועל באר שבע. עד תום העונה המשיך לשחק בקבוצת הנוער, ולא שותף יותר במשחקי הקבוצה הבוגרת.
בקיץ הצטרף בוזגלו למכבי עמישב פתח תקווה מליגה א'. ב-1 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 נגד הפועל ירושלים. בעונה השנייה במועדון כבש בוזגלו 10 שערים והוסיף עוד שישה שערים בשלושה משחקי קבוצת הנוער של המועדון. בינואר הצטרף למכבי קביליו יפו, במדיה כבש שמונה שערי ליגה עד לסיום העונה, ואף סיים כמלך שערי הקבוצה.
בקיץ חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. בוזגלו ערך את הופעת הבכורה שלו ברמת גן ב-1 באוגוסט 2013, בתיקו 0–0 נגד אשטוריל במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-24 בינואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–0 נגד מכבי הרצליה. בעונת 2014/2015 היה מלך שערי הקבוצה עם 9 שערים, ועוד שער אחד בגביע המדינה.
ביולי חתם בוזגלו בקבוצת בני יהודה תל אביב מליגת העל. ב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בבני יהודה, בניצחון 2–0 נגד מכבי תל אביב. ב-22 באוגוסט 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 3–0 נגד מכבי חיפה, ובסך הכל בעונת 2015/2016 כבש שלושה שערי ליגה.
בעונת 2016/2017 כבש ארבעה שערי ליגה והיה שותף לזכייתה של בני יהודה בגביע המדינה, לאחר שגברה על מכבי תל אביב 4–3 בבעיטות הכרעה במשחק הגמר, כאשר אחד הפנדלים הובקע על ידי בוזגלו. בעונת 2017/2018 השתתף בוזגלו בקמפיין האירופי של בני יהודה במוקדמות הליגה האירופית בו נעצרה בסיבוב השלישי עלי ידי מועדון הפאר הרוסי זניט סנקט פטרבורג, וכבש את שער הניצחון במשחק הגומלין ברוסיה בו ניצחה בני יהודה 1–0. ב-4 בנובמבר 2017 הבקיע במסגרת המחזור העשירי את הצמד הראשון שלו בליגת העל, בניצחון 3–2 על בית"ר ירושלים. בסך הכל כבש ארבעה שערי ליגה בעונה זו, והקבוצה סיימה במקום השישי.
ב-8 באוגוסט 2018 חתם בוזגלו בהפועל חיפה לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת. למחרת ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר פתח בהרכב וכבש את שער היתרון במשחק מול אטאלנטה האיטלקית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, אשר הסתיים בהפסד 1–4. במהלך משחק הגומלין נגד אטלנטה קרע בוזגלו את הרצועה הצולבת בברכו, וחזר לשחק רק במחזור הסיום של עונת 2018/2019.
ב-21 ביוני 2022 חתם בסקציה נס ציונה.בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.ב-11 ביולי 2023 חזר לקדנציה שלישית בבני יהודה תל אביב.
חיים אישים
אביו הוא כדורגלן העבר יעקב בוזגלו. לאלמוג שלושה אחים, מאור, אסי ואוהד, כולם כדורגלני עבר.
בנובמבר 2017 עלתה ב-yes סדרת דוקו-ריאליטי בשם "הבוזגלוס" העוקבת אחר בני משפחתו.
נשוי לנטליה ואב לשלושה. מתגורר בראשון לציון.
הקסמטר דקטילי
הקסמטר דקטילי (ידוע גם כ"משושה הרואי" ו"משקל האפוס") הוא סוג של משקל בשירה. הוא מקושר באופן מסורתי למשקל הכמותי של השירה האפית הקלאסית היוונית והלטינית, ולכן נחשב בעיני רבים לסגנון נשגב של השירה הקלאסית המערבית. בין היצירות שכתובות במשקל זה נמנות האיליאדה והאודיסאה של הומרוס, אינאיס של ורגיליוס והמטמורפוזות של אובידיוס. הקסאמטרים מהווים גם חלק מהשירה האלגית בשתי השפות.
מבנה
להקסמטר דקטילי יש שש (ביוונית ἕξ, hex) רגליים דקטיליות (הרגל הדקטילית מורכבת מהברה מוטעמת אחת ושתיים לא-מוטעמות לאחריה, כמו המלה "אינטרנט") ולפיכך מבנהו הכללי יראה כך: - uu\- uu\ - uu\ - uu\ -uu\ - x כאשר ההברה ברגל האחרונה נחשבת תמיד ארוכה (syllaba anceps).
רגל דקטילית יכולה להתחלף ברגל ספונדה המורכבת משתי תנועות ארוכות ( - - ). חילוף רגליים דקטיליות ברגליים ספונדיות אינו נפוץ ברגל החמישית. עם זאת, התופעה קיימת ונקראת ספונדיה (spondaic).
- - |◡ ◡ -|◡◡-| - -||◡  ◡ - |◡◡ -|   Μῆνιν ἄ-ειδε,  θε-ὰ, Πηληϊάδ-εω Ἀχιλ-ῆος על הכעס, שירי מוזה, [כעס] של אכילס בן פלאוס
הספונדיה מתרחש בעיקר בשירה הארכאית ואצל ממשיכיה בזרם המשוררים החדשים (Neoteric). ביוון, שירה מסוג זה יוצגה בידי קאלימאכוס, וברומא, בידי קאטולוס.
בשירת יוון
המשוררים היוונים המוקדמים של המסורת שבעל פה היו הראשונים להשתמש בהקסמטר, והדוגמאות השלמות ביותר של יצירותיהם הן האיליאדה והאודיסאה, שהשפיעו על מחברי כל האפוסים הקלאסיים המאוחרים יותר ששרדו עד היום. השירה האפית המוקדמת לוותה גם במוזיקה, ושינויי גובה הצלילים הקשורים למבטא של היוונית בוודאי הדגישו את המנגינה, אם כי הדרך המדויקת שבה זה קרה היא עדיין נושא לדיון.
בשירת רומא
ההקסמטר הגיע ללטינית מהיוונית זמן רב לאחר שדעכה המסורת של שירת האפוסים. כתוצאה מכך, תכונות המשקל נלמדו כ"כללים" ולא כתוצאה טבעית של ביטוי מוזיקלי. כמו כן, מכיוון שלשפה הלטינית יש בדרך כלל שיעור גבוה יותר של הברות ארוכות מאשר ביוונית, היא מטבעה יותר ספונדית. כך קיבל ההקסמטר הלטיני מאפיינים משלו.
הדוגמה המוקדמת ביותר להקסמטר בשירה הלטינית היא שירתו של אניוס שקבעה אותו כסטנדרט לאפוסים לטיניים מאוחרים יותר. סופרים רפובליקנים מאוחרים יותר, כמו לוקרטיוס, קטולוס ואפילו קיקרו, כתבו שירים במשקל הקסאמטרי, ורבים מעקרונות ההקסמטר הלטיני התבססו היטב באותה תקופה. אחריהם באו סופרים מאוחרים יותר כמו ורגיליוס, אובידיוס, מרקוס אנאוס לוקאנוס ויובנאליס.
איטנג
אִיטְנֶג הוא שמהּ העצמי של קבוצה אתנית אוסטרונזית ממחוז אבְּרָה שבצפון מערב האי לוזון, בפיליפינים. שמה בפי עמי הסביבה מאז הכיבוש הספרדי הוא טינגיאן או טינגוויאן.
רקע כללי
בני האיטנג חיים באזור ההררי של אברה, בצפון־מערב לוזון, לשם היגרו מקלינגה, מאפאיאו, ומצפון קנקנה־אֵי. הם מבחינים בלתשע תת-קבוצות נפרדות בקרבם: אדאסן, מאבאקה, גובאנג, באנאו, בינונגון, דאנאק, מויודאן, דאוואנגאן, ואילאוד.
תרבות
האיטְנֶגים עדיין דבקים במנהגיהם המסורתיים, כולל חקלאות אורז בהצפה וחקלאות על בסיס בירוא יערות בשריפה. שינויים חברתיים־תרבותיים החלו בקרבם כאשר הקונקיסטאדורים הספרדים ביקשו להרחיב את תחום שלטונם ליישובי מחוז אברה. הספרדים הביאו איתם את תרבותם, והאיטנגים אימצו חלקים ממנה. שינויים נוספים בתרבותם התרחשו עם בוא האמריקאים והכנסת חינוך פורמלי, ומיסיון קתולי ופרוטסטנטי.
מבנה חברתי
עושר ורכוש חומרי קובעים את מעמדו החברתי של אדם או של משפחה איטנגיים, כמו גם אירוח סעודות וטקסים. רכוש רב־ערך אופייני הוא צנצנות סיניות, גונגים מנחושת הנקראים גאנְגְסה, חרוזים, שדות אורז, ובעלי חיים). על אף הבדלי מעמד אלה, השכבות החברתיות אינן קשיחות או מהותניות, ויש אפשרות לניידות חברתית בהתאם לצבירת רכוש. השמאנים הם הקבוצה המובחנת היחידה בחברה האיטנגית, וגם אלו מובחנים רק בתקופות של חגים וטקסים.
ההנהגה המסורתית בקהילה האיטנגית מסורה בידי פאנגלאקאיין (מועצת זקנים), שבה חברים מנהיגים המייצגים כל יישוב איטנגי. הזקנים נבחרים בשל חוכמתם ונכונותם להגן על האינטרס של הקהילה. ענייני צדק מוכרעים על פי מנהג אבות, ועל ידי משפט דרך העמדה בניסיון. הסכמי שלום (kalon) הביאו לקץ מנהג ציד הראשים.
נישואים
נישואים בקרב איטנגים מוסדרים על ידי הורי בני הזוג על פי רוב, ובדרך כלל מתקיימים בין קרובי משפחה רחוקים, על מנת לשמור על לכידות המשפחה, ולהחזיק בעושר המשפחתי בתוך קבוצת הקרבה. ההורים בוחרים כלה לבנם כשהוא בן שש עד שמונה, וההצעה נעשית להורי הילדה. אם ההצעה מתקבלת, האירוסין נחתמים על ידי קשירת חרוזים סביב מותני הילדה. כמו כן משולם מוהר (pakalon) למשפחת הכלה: מקדמה בעת האירוסין, והיתרה במהלך החתונה בפועל. אין נוהגים לחגוג את הנישואין במסיבה, והנאספים עוזבים מיד לאחר הטקס.
ביגוד
נשות איטנג לובשות חצאית עוטפת (tapis) שמגיעה עד הברכיים ומהודקת בחגורה מעוטרת בקישוטים רבים. באירועים מיוחדים הן גם עוטות מקטורן קצר־שרוולים. גברים לובשים אזור חלציים (ba-al) עשוי בד ארוג. באירועים מיוחדים, הגברים עוטים מקטורן ארוך־שרוולים (bado). כמו כן חוגרים הגברים חגורה ועליה סכין, וחובשים כובע במבוק ובראשו צורת כיפה נמוכה. הקישוטים העיקריים של האיטנגים הם חרוזים, וענידתם היא סימן לעושר.
מגורים
לאיטנגים שני סוגי דיור כלליים. הראשון הוא דירת 2–3 חדרים מוקפת מרפסת, והשני הוא בית בן חדר יחיד, עם מרפסת בחזית. בתיהם עשויים בדרך כלל מבמבוק ומעשב גבוה בשם קוגון. מאפיין נפוץ של בית איטנגי בעל רצפות עץ הוא פינה שבה כפיסי במבוק כריצוף לסירוגין, שבה יולדות בדרך כלל נשים איטנגיות. בסמוך לכניסה לכפרים איטנגיים נוהגים לבנות מבנים דתיים, ובהם צנצנות המכילות את המשקה באסי.
קעקע
כתובות קעקע היו נפוצות במיוחד בקרב איטנגים, אצל נשים וגברים כאחד, והם היו אחת הקבוצות המקועקעות ביותר בפיליפינים. כיום כמעט שנכחדו מסורות הקעקוע האיטנגיות.
מטבח
האיטנגים מגדלים הרבה אורז, הן בשדות הצפה והן על שטח מבורא ושרוף. כמו כן הם מגדלים תירס לצורכי מאכל. בנוסף הם אוכלים בטטות, קוקוס, מנגו, בננה וירקות. הם מגדלים קנה סוכר להכנת יין הנצרך בדרך כלל במהלך טקסים וטקסים מסורתיים. חזירים ותרנגולות נצרכים למאכל או לטקסים דתיים, ובחגיגות גדולות שוחטים קאראבאו (תאו מים פיליפיני). ציד חיות בר ודיג נפוצים אף הם בקרב האיטנגים: לעיתים קרובות אוכלים צלופח, מחושתן, ודגי מים מתוקים לצד אורז או תירס.
כלי נשק
האיטנגים משתמשים בנשק לציד, ללוחמה ולציד ראשים, ולשם בנייה. כלי נשק בולטים הם הרומח או החנית (pika), המגן (kalasag), גרזן־דקר (aliwa), אבל ראש וראשון לכלי הנשק האיטנגיים הוא סכין הבּוֹלוֹ, דמוי המאצ'טה.
שפה
שפת האיטנֶג היא רצף ניבים של קורדיירית דרום־מרכזית.
דת איטנג הילידית
הדת הילידית של האיטנגים גורסת את קיומם של יצורים על טבעיים רבים ועוצמתיים. היא כוללת רוחות ואלוהויות, ובראשם קאדאקלאן, שחי בשמים, ושיצר את האדמה, את הירח, את הכוכבים, ואת השמש. הדת האיטנגית מתארת חיים שאחרי המוות, שמתקיימים במקום שהיא מכנה maglawa. הם מקפידים במיוחד לנקות ולקשט את מתיהם כדי להכין אותם למסע אל maglawa. במהלך סעודת האשכבה מונחת הגווייה בכיסא מתים (sangadel).
המרכז לרפואת שיניים
המרכז לרפואת שיניים הוא מרכז רפואי של חיל הרפואה בצה"ל, הנמצא בשטח המרכז הרפואי ע"ש שיבא בתל השומר. ארגונית, המרכז נמצא תחת פיקוד מחלקת רפואת השיניים במפקדת קצין רפואה ראשי (מקרפ"ר) ובראשו עומד קצין רפואת שיניים בדרגת סגן אלוף.
בעבר, שכן המרכז במחנה ב' של מקרפ"ר אשר נמצא במחנה דורי. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר המרכז אל תוך בית החולים שיבא והוא שוכן כיום בבנין "פה ושן", יחד עם גופי רפואת שיניים (האזרחיים) של בית החולים: המחלקה לכירורגיית פה ולסתות, היחידה לרפואת הפה ורפואת שיניים לילדים, והמרפאה לשיקום פנים ולסתות. כחלק מתהליכי שיפור שירות והתייעלות, המרפאה המשמרת ששכנה במחנה מקרפ"ר ב' והיוותה שלוחה של המרכז לרפואת שיניים, נסגרה בשנת 2020 ואוחדה עם מרפאת השיניים במרפ"א מרכז (צריפין). נכון לשנת 2023, סא"ל ד"ר אבי לוין משמש כמפקד המרכז. בין המפקדים הקודמים: סא"ל ד"ר יונתן לוין ד"ר דרור טויטו, ד"ר פיני בר חמא, ד"ר אלכס דובריאן, ד"ר שי גורן, ד"ר גדי שחר, ד"ר אלון שנקמן.
מחלקות
במרכז ישנן מחלקות קליניות ומחלקות תומכות. רוב המחלקות הקליניות מקיימות בתוכן תוכנית התמחות, המוכרת על ידי המועצה המדעית של ההסתדרות לרפואת שיניים בישראל ומשרד הבריאות.
פיקוד התובלה של ארצות הברית
פיקוד התובלה של ארצות הברית (באנגלית: United States Transportation Command ובקיצור USTRANSCOM) הוא אחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים של מחלקת ההגנה האמריקנית והכוחות המזוינים של ארצות הברית. הפיקוד מספק תמיכה לשמונה הפיקודים האחרים, לזרועות הצבא, לסוכנויות ממשלתיות של מחלקת ההגנה ולארגונים ממשלתיים אחרים. התמיכה כוללת את כל תחומי הניידות הגלובלית, ויכולות קשורות, המאפשרות מענה לדרישות הגופים על ידו בעתות שלום ומלחמה.
מפקד הפיקוד הוא גנרל 4 כוכבים בחיל האוויר. מאוקטובר 2021 מכהנת בתפקיד גנרל ז'קלין ואן אובוסט.
הפיקוד הוקם כפיקוד משולב עצמאי ב-1987 ומפקדתו ממוקמת בבסיס חיל האוויר סקוט שבאילינוי.
הקטר הקטן
הקטר הקטן (באנגלית: The Little Engine That Could, "הקטר הקטן שהצליח") הוא סרט הנפשה אמריקאי-בריטי, מסוגת קומדיה, הרפתקאות ומוזיקה, המבוסס על הספר "הקטר הכחול שיכול" מאת ווטי פיפר. הסרט בוים והופק על ידי דייב אדווארדס, יחד עם הפקתו של מייק יאנג, ונכתב על ידי ריי ראמי. הסרט הופק על ידי S4C, Kalato Animation ו-Dave Edwards Studio.
הסרט הופץ לראשונה בבריטניה ב-VHS על ידי Universal Pictures Home Entertainment ב-1 בינואר 1991, ובישראל הוא שודר באותה שנה בדיבוב עברי בטלוויזיה החינוכית. אורך הסרט הוא כ-30 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
תקציר העלילה
הסרט עוקב אחר רוני (במקור: טילי), קטר עיתוק זעיר שחולם להוביל מאחוריו רכבת לכל דבר. יום אחד מתקלקלת רכבת המובילה צעצועים ומזון לימי הולדת, ואף קטר אינו מוכן להוביל אותה פרט לרוני. במהלך הסרט עוזר רוני עוזר להוביל את הרכבת הנטושה ועובר הרפתקאות ומכשולים בדרכו אל ילדי העיירה.
פוואיו טמבו
פוואיו טמבו (באנגלית: Fwayo Tembo; נולד ב-2 במאי 1989) הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת הקשר הימני.
קריירה
בצעירותו, השתתף טמבו עם נבחרת הנוער של זמביה באליפות אפריקה לנוער והיה מלך שערי הטורניר עם חמישה שערים. ב-19 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 3-0 ל. ב-5 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-4 נגד.
ירמות'
{{פירושונים| בארצות הברית: בקנדה: בבריטניה: אישים:
ראו גם
}}
Autopsy
Autopsy (בעברית: "נתיחה שלאחר המוות", תעתיק: "אוטופסי") היא להקת דת' מטאל אמריקאית שהוקמה ב-1987 על ידי כריס רייפרט ואריק קטלר. הלהקה התפרקה ב-1995 אך התאחדה ב-2009. הלהקה נחשבת למשפיעה מאוד ולחלוצה בסגנון הדת' מטאל והדת'-דום.
היסטוריה
אוטופסי הוקמה ב-1987 על ידי כריס רייפרט ואריק קטלר, זמן קצר לאחר עזיבתו של רייפרט מהלהקה החלוצה דת'. בשנת 1989, הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Severed Survival, אשר הכיל גישה שונה ואיטית יותר לדת' מטאל, בהשפעת דום מטאל. האלבום הבא, Mental Funeral, בישר על המשך הלהקה בסגנון זה, ומאז הוזכר על ידי להקות דת' מטאל רבות אחרות כמשפיע במיוחד. האלבום השלישי שלהם, Acts of the Unspeakable, הציג שירים קצרים יותר וסאונד המושפע יותר מגריינדקור. עם זאת, הלהקה לא זנחה את האלמנטים של דום מטאל. סיבוב הופעות קשה בארצות הברית בשנת 1993 הוביל להחלטה לפרק את אוטופסי לאחר הקלטת אלבום אחרון. האלבום Shitfun, שיצא בתחילת 1995, הושפע מאוד מהארדקור פאנק והכין את המעריצים ל-Abscess (להקת דת' מטאל/הארדקור פאנק), בעבר פרויקט צדדי של דני קורלס וכריס רייפרט, שיהפוך ללהקה הראשית שלהם לאחר הפירוק של אוטופסי.
איחוד
לאחר מספר שנים של ספקולציות לגבי איחוד אוטופסי, ושלילת האפשרות, חברי הלהקה התאחדו לזמן קצר בספטמבר 2008 כדי להקליט שתי רצועות חדשות עבור המהדורה המיוחדת של הבכורה הקלאסית Severed Survival משנת 1989, אשר שוחררה מחדש ב-23 בפברואר 2009. רצועות אלו, המסמנות את ההקלטה הראשונה של הלהקה מאז 1995, כלולות בדיסק השני של ההוצאה המחודשת. ביולי 2009, הוכרז שהלהקה התאחדה שוב, והיא הופיעה בפסטיבל המוות של מרילנד (Maryland Deathfest) בשנה שלאחר מכן, הופעה שהתקיימה במאי 2010. ב-2 ביוני של אותה שנה, הוכרז ש-Abscess התפרקה, ואוטופסי הודיעו מיד כי הם התאחדו לצמיתות. הם הוציאו מיני אלבום The Tomb Within בספטמבר 2010, Macabre Eternal ב-2011, The Headless Ritual ב-2013 ו-Tourniquets, Hacksaws and Graves ב-2014. אוטופסי הוציאו מיני אלבום Skullgrinder ב-27 בנובמבר 2015, ומיני אלבום נוסף, Puncturing the Grotesque ב-15 בדצמבר 2017. הלהקה עובדת כעת על אלבום חדש, Morbidity Triumphant, שאמור לצאת לאור ב-30 בספטמבר 2022.
חברי הלהקה
כל חברי הלהקה הם עקביים (נשארו לכל אורך שנות הפעילות של הלהקה), מלבד הבסיסטים, אשר נהגו להתחלף.
ליינקופל
ליינקופל (שם מדעי: Leinkupal; משמעות השם: "משפחה נעלמת") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד, שחי בקרטיקון התחתון באזור שכיום מוכר כצפון חבל הארץ פטגוניה שבארגנטינה. נכון להיום, הסוג מכיל רק מין אחד, Leinkupal laticauda.
גילוי ותיאור
בשנת 2014, המין L. laticauda תואר על ידי הפלאונטולוגים פבלו גלינה, סבסטיאן אפסטגויה, אלחנדרו הלוזה וחואן קנאל על סמך סדרה של מאובנים שהתגלו במשלחות חפירה שנערכו ב-2010 וב-2012. השם ליינקופל בא מהלחם של המילים הדרום אמריקאיות העתיקות "lein", שפירושה להיעלם, ו-"kupal", שפירושה משפחה. שם המין, "laticauda", בא מהלחם של המילים הלטיניות "latus", שפירושה רחב, ו-"cauda", שפירושה זנב.
המאובנים שעל פיהם תוארו הסוג והמין לראשונה היו סדרה של חוליות זנב ואמצע עמוד השדרה, שקיבלו את השמות "MMCH-Pv 63-1" עד "MMCH-Pv 63-8" (פרט "MMCH-Pv 63-1" משמש כהולוטייפ של המין בעוד השבעה הנוספים משמשים כפראטייפים).
מבנה גוף
הסוג ליינקופל הוא זאורופוד ששייך למשפחת הדיפלודוקיים, ובדומה לשאר חברי המשפחה הוא היה חיה צמחונית שהלכה על ארבע רגליים בעלת צוואר ארוך וזנב ארוך שהסתיים במעיין "שוט". הליינקופל היה קטן בהשוואה לדיפלודוקיים מוכרים יותר, כאשר אורכו הגיע בין 9 ל-10 מטר וגבהו בירכיים היה בין 1.7 ל-2 מטר.
פלאואקולוגיה
מאובנים של הסוג ליינקופל נמצאו בתצורת "בחדה קולוראדה", אזור שכיום הפך לצפון פטגוניה. ניתוח הרכב התצורה מצביע על כך שגילה הוא בין 140 ל-134 מיליון שנה לפנה"ס, ושהיו בה מישורים שהכילו נהרות שהתפצלו להרבה נחלים קטנים וקרובים (בדומה לדלתות בנות ימינו). בתור חבר למשפחת הדיפלודוקיים, הליינקופל ניזון מצמחים חשופי זרע גבוהים. הליינקופל חלק את סביבתו עם הדיקראוזאור בחדזאורוס, ועם דינוזאורים תרופודים שונים (אף על פי שעוד לא הוגדר סוג רשמי מהתצורה, נמצאו בה שרידים ששייכים ככל הנראה לאבליזאוריים ולדיינוניכוזאורים).
Rugosa
Rugosa (קרויה גם Tetracoralla) הוא השם המדעי לסדרה של בעלי חיים ממשפחת האלמוגים שנכחדו והיו נפוצים מאוד באוקיינוסים החל מאמצע האורדוביק ועד שלהי הפרם.
כ-75% ממיני ה-Rugosa היו יחידאים והשאר היו מושבתיים. כמה ממיני האלמוגים היחידאים (כדוגמת הסוגים Caninia, Lophophyllidium, Neozaphrentis, ו-Streptelasma) מכונים לעיתים קרובות באנגלית "אלמוגי הקרן" (horn corals) בשל התא הייחודי דמוי הקרן שקירותיו מקומטים (בלטינית rugose, מקור שם הסדרה), בעוד שהפוליפ של האלמוגים המושבתיים היה משושה. גודלם של אלמוגים יחידאיים הגיע מכמה מילימטרים לרוחב ולאורך ועד לרוחב של כ-14 סנטימטרים ולאורך של קרוב למטר. עם זאת, כמה מינים של אלמוגים מסדרה זו יכלו לייצר מושבות גדולות (לדוגמה Lithostrotion) שהגיעו לגודל של עד ארבעה מטרים.
לאלמוגים מסדרה זו יש שלד עשוי מקלציט שעובר התאבנות לעיתים קרובות. כמו האלמוגים המודרניים (Scleractinia), חיו אלמוגי ה-Rugosa על קרקעית הים או במסגרת שונית. אף שאין הוכחה ישירה, משערים כי לאלמוגים אלו מהפליאוזואיקון היו תאים צורבים על מנת ללכוד טרף. טכנית הם היו טורפים, אבל הטרף שלכדו היה כה קטן שלעיתים קרובות מתייחסים אליהם כאל "מיקרו-טורפים" (microcarnivores). כמו כן לא הוכח האם גם בגופם של אלמוגים אלו, כמו בגופם של אלמוגים מודרניים חיו אצות חד־תאיות הקרויות זואוקסנטלות (zooxanthellae), החיות חיי שיתוף (מוטואליזם) עם האלמוג.
קווי צמיחה של אלמוגים מופיעים לאורך גופו. אלמוגי Rugosa הוסיפו שכבת צמיחה חדשה כל יום (קמט נוסף), בדומה לטבעות צמיחה בעצים. בהשוואה של מספר טבעות הצמיחה בשלד של ה-Rugosa לעומת אלמוגים חיים ניתן אישוש להשערה שמהירות סיבוב כדור הארץ סביב צירו הייתה פעם מהירה יותר. בדבון נמשכה היממה 22 שעות, ולכן היו במשך שנה 396 ימים.
מורפולוגיה
לפוליפ (יחידת המבנה הבסיסית של האלמוג) של אלמוגי Rugosa יש הן מחיצות שלד אופקיות (tabulae) והן מחיצות שלד אנכיות (septa), כאשר האנכיות חזקות יותר מהאופקיות, ולעיתים מחיצות מעוגלות המקשרות בין המחיצות האופקיות והאנכיות (dissepiments). הסימטריה של גוף האלמוג נבחנת על פי חתך רוחב. באלמוגי Rugosa מתחלק הגוף בעזרת שש מחיצות שלד הראשוניות (prosepta), הכוללות את המחיצה הראשית (cardinal septum) והמחיצה הנגדית (counter septum) הנבנות ב-180 מעלות האחת לשנייה, מה שיוצר סימטריה בילטרלית בניגוד לסימטריה הרדיאלית של אלמוגים מודרניים. אחר כך נוספים מחיצות משניות נוספות בצורה מורכבת בתוך ארבעה מרחבים מכאן הכינוי Tetracoralla ("אלמוגי הארבע") בניגוד לאלמוגים המודרניים המכונים Hexacoralla ("אלמוגי השש" או בעברית ששאים) שבהם החלוקה היא שוויונית לשישה מרחבים. לתמיכה במחיצות השלד עובר לאורך מרכז הפוליפ מוט תומך (columella).
סיווג
את סדרת ה-Rugosa ניתן לחלק על פי מבנה השלד שלהם לשלוש תת-סדרות
טליה פלד קינן
טליה פלד קינן (נולדה ב-15 ביולי 1971) היא עיתונאית, במאית, אשת טלוויזיה ויוצרת סרטי תעודה ישראלית, המשמשת עורכת מהדורת השבת של חדשות 13.
עבדה בערוץ עשר ככתבת רווחה, ערכה תחקירים בנושאים חברתיים, ביימה סרטים תיעודיים והגישה תוכניות שונות. בהמשך, שימשה כתבת מגזין בחדשות 13.
ביוגרפיה
פלד קינן נולדה בעפולה. גדלה והתחנכה בכפר סבא.
לאחר סיום שירותה בצה"ל כמאבחנת פסיכוטכנית למדה באוניברסיטת תל אביב. היא בוגרת החוגים למדע המדינה והיסטוריה כללית.
בנובמבר 2002 נקלעה עם בעלה ובתה לפיגוע בקניון ערים, שבו מחבל מתאבד פוצץ עצמו בקניון בכפר סבא. בפיגוע נהרגו המאבטח של הקניון ונער בן 15 שהיה במקום. בתה של פלד קינן, שהייתה בת שנה באותה עת, נפצעה ושוחררה כעבור מספר ימים מבית החולים. בעקבות האירוע לאחר שהייתה מובטלת כי חברת ההייטק בה עבדה בתור מנהלת משאבי אנוש נסגרה היא החלה לעבוד בערוץ 10.
את דרכה העיתונאית החלה בשנת 2004, אז התקבלה לערוץ 10 ככתבת רווחה בחדשות 10. היא בלטה כעיתונאית שהעלתה על סדר היום בערוץ נושאים חברתיים שהוזנחו עד אז. כתבה שעשתה על פיטורי נשים שנמצאות בטיפולי פוריות הובילה לשינוי חוק עבודת נשים על ידי חברת הכנסת שלי יחימוביץ'.
בשנת 2008 החלה לערוך כתבות יומן ומגזין בחדשות 10, ובהמשך ערכה סדרות עבור המהדורה המרכזית. בהן סדרה בשם "הורים במלכוד" שעסקה בעומס המוטל על עובדים בישראל, שמתנגש עם זכותם לממש את הורותם, ונובע מהמבנה הלקוי התובעני והדורסני של שוק העבודה בארץ. כתבה שעשתה על הנוהל "גדרה-חדרה" (נוהל שאסר על תנועת פליטים ועובדים זרים במרכז הארץ), הביאה לביטול הנוהל על ידי שר הפנים אלי ישי.
בשנים 2012–2017 ביימה סרטים ששודרו בתוכנית "פנים אמיתיות" בהנחיית אמנון לוי. חלק מהנושאים שבהם עסקה: תיאור מצוקת הבדואים בנגב, תחקיר על קריסת הרפואה הציבורית בישראל, תחקיר על ה"קופים" של עולם הפשע, ואחד נוסף, שבו חשפה שורת מחדלים בהליך מעצרו של אדם ומשפטו.
בשנת 2013 החלה להגיש את "עושים שינוי", תוכנית שעסקה במגוון נושאים חברתיים ושמה דגש על זכויות עובדים ומעמדן של נשים.
מאמצע 2015 שימשה מגישה-מחליפה של סיון כהן בתוכנית "הכל כלול" בערוץ 10.
ב-2018 הגישה את תוכנית התחקירים "עושות חשבון". במקביל, לאחר עזיבתם של אורלי וילנאי וגיא מרוז את תוכנית הבוקר, בין חודש יוני באותה שנה ועד למיזוג רשת וערוץ עשר בינואר שלאחר מכן, הגישה פלד קינן את התוכנית "בוקר אור", לצד דני רופ. לאחר המיזוג, עברה להכין כתבות מגזין עבור חדשות 13.
ב-2022 היא משמשת כעורכת של מהדורת השבת בהגשתה של תמר איש שלום.
בין סרטיה התיעודיים הבולטים:
פלד קינן זכתה באות תא העיתונאיות לשנת 2014.
נוסף על עבודתה כעיתונאית ומגישה, לימדה בבית הספר לתקשורת במכללה האקדמית ספיר.
משפחתה
מתגוררת בתל אביב, נשואה לפסיכולוג ואם לבת ולבן. אחותה הגדולה היא אשת התיאטרון דורית פלד הרפז.
בפברואר 2020 כתבה פלד קינן פוסט חושפני בפייסבוק, בו סיפרה על היציאה מהארון של בנה כשהיה בן 12. פרסום זה היה מענה לדבריו של שר החינוך רפי פרץ כנגד הקהילה הלהט"בית. הפוסט של פלד קינן זכה לצפיות רבות, גרר שורה של כתבות בעיתונים ובטלוויזיה והציף את חשיבות התמיכה של ההורים בבני נוער להט"בים כבר בשלב המוקדם של הגילוי.
ריצ'רד ורניק
ריצ'רד ורניק (באנגלית: Richard Wernick, נולד ב-16 בינואר 1934 בבוסטון, מסצ'וסטס), הוא מלחין אמריקאי. ורניק נודע בעיקר ביצירותיו הקאמריות והווקאליות. יצירתו "Visions of Terror and Wonder" ("חזיונות אימה ופליאה") זכתה לפרס פוליצר למוזיקה.
קריירה
ורניק החל את לימודיו המוזיקה בנגינת פסנתר בגיל 11. המורה שלו לתאוריה של המוזיקה בבית הספר התיכון שם לב ליכולותיו והציג אותו לפני אירווינג פיין, שהיה אז פרופסור להלחנה באוניברסיטת הרווארד. ורניק המשיך את לימודיו לתואר ראשון אצל פיין באוניברסיטת ברנדייס. בברנדייס למד ורניק גם אצל הרולד שפירו, ארתור ויקטור ברגר וליאונרד ברנשטיין. לימודיו בטנגלווד כללו עבודת הלחנה אצל ארנסט טוך, אהרן קופלנד ובוריס בלכר וניצוח אצל ליאונרד ברנשטיין וסימור ליפקין. ורניק למד גם במיסל קולג' אצל לאון קירשנר.+
במהלך שנות ה-50' וה-60' של המאה ה-20, עבד ורניק כמלחין לתיאטרון, סרטים, טלוויזיה ומחול. תפוקתו בתקופה זו כוללת את פסקול הסרט לקומדיה הקצרה "קערת דובדבנים"
ורניק הקדיש חלק גדול מן הקריירה שלו להוראה, כפרופסור להלחנה באוניברסיטת ניו יורק (SUNY) בבאפאלו, בשנים 1964–1965 ובאוניברסיטת שיקגו בשנים 1965–1968. אבל תקופת עבודתו הארוכה ביותר הייתה באוניברסיטת פנסילבניה, מ-1968 עד 1996. דייוויד פטריק סטרנס מן ה"פילדלפיה אינקוויירר" רואה את תקופת עבודתו של ורניק באוניברסיטת פנסילבניה, כמייצגת את פסגת השפעתו כמלחין, כחלק מ"טריאומווירט" ההלחנה האוניברסיטאי (ורניק, ג'ורג' קראמב וג'ורג' רוכברג).
בשנת 1983 בחר ריקרדו מוטי בוורניק לכהן כיועץ למוזיקה חדשה לתזמורת פילדלפיה. תפקידו כיועץ היה לסייע למוטי בזיהוי יצירות חדשות לביצוע בתזמורת פילדלפיה, בדגש מוצהר על מלחינים אמריקאים.
ורניק זכה בפרס פוליצר למוזיקה לשנת 1977 על יצירתו Visions of Terror and Wonder ("חזיונות אימה ופליאה"). בוא זכה בפרסי פרידהיים של מרכז קנדי, בשנת 1986 על הקונצ'רטו לכינור שלו (מקום ראשון, יחד עם ברנרד רנדס, ב-1991 (מקום ראשון, על רביעיית מיתרים מס' 4), ו-1992 (מקום שני, על קונצ'רטו לפסנתר). כמו כן קיבל מענקים מקרן פורד, קרן גוגנהיים וקרן נאומבורג.
ורניק חי בעיבורי פילדלפיה עם אשתו, נגנית הבסון ביא ורניק. בנו, אדם ורניק, הוא מלחין תיאטרון, שזכה בכמה פרסי הלן הייס. גם בנו השני, לו ורניק, הוא מוזיקאי.
סגנון הלחנה
ורניק מתאר את סגנונו ככזה, המשתדל למצוא מכנה משותף עם הקהל:
בתור שכזה, מבקרים מגדירים לעיתים את סגנונו כנגיש יותר למאזין, בייחוד בהשוואה למלחינים מחמירים יותר בסריאליזם מן המאה ה-20. בתקופה מאוחרת יותר, מכל מקום, שמו כמה מבקרים דגש על המאפיינים המודרניסטים של סגנונו, וכינו אותו "מוצב מודרניסטי בפני מגמות עכשוויות לעבר מוזיקה מוחה יותר לאוזניים."
ניתוח הרמוני של המוזיקה של ורניק מביא למחשבה, שסגנונו מתייחס להרמוניה טונאלית, אבל מבוסס בדרך כלל על תאים קבועים של מרווחים. הוא משתמש מדי פעם ברצפים של שנים-עשר טונים ובהיפוכיהם השונים, אבל הטכניקה הזאת איננה מגדירה בהכרח את מכלול יצירתו. ורניק גם מרבה להשתמש בטכניקות קונטרפונקטיות, בייחוד ברביעיות המיתרים שלו.
ביצירות ווקאליות ותוכניתיות, בחירת הטקסטים של ורניק משקפת לא אחת מסר אידאולוגי. "קדיש רקוויאם" מתאבל על "קורבנות הודו-סין," בהתייחסו הן למלחמת וייטנאם והן לאלימות הקשורה אליה בכל האזור. בדומה לכך, פרק הסיום של ה"דואו לצ'לו ופסנתר" שלו הוא יד זיכרון לאסון התאומים ב-11 בספטמבר 2001. אחדות מיצירותיו, בייחוד "קדיש רקוויאם" ו"חזיונות אימה ופליאה", משלבות טקסטים דתיים ממסורות שונות.
בין המבצעים שוורניק מרבה לעבוד עמם רביעיית ג'וליארד, רביעיית אמרסון, דייוויד סטארובין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', ז'אן דה גטאני, למברט אורקיס וגרגורי פולקרסון.
יצירותיו
רוב יצירותיו של ורניק יצאו לאור בהוצאת תאודור פרסר רוב כתבי היד שלו שמורים באוספים המיוחדים של ספריית ואן פלט באוניברסיטת פנסילבניה. האוסף מכיל גם פרטיטורות מסומנות מביצועי הבכורה של יצירות מלחינים אחרים שוורניק ניצח עליהן.
הקלטות
יצירותיו של ורניק מוצגות על כמה מן ההקלטות המוקדמות של "תקליטי ברידג'", חברה שהקים הגיטריסט דייוויד סטארובין.יצירותיו הוקלטה גם בחברות ההקלטה דויטשה גרמופון, "נונסאץ' רקורדס", "סנטאור רקורדס", "התאחדות קומפוזרס רקורדינגס" ו"אולבני רקורדס".
לכודים (סדרת טלוויזיה איסלנדית)
לכודים (באיסלנדית: Ófærð) היא סדרת טלוויזיה איסלנדית מסוגת מותחן שנוצרה על ידי בלטאזר קורמאקור והופקה על ידי אולפני RVK.
לאחר הקרנתה הראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-20 בספטמבר 2015, היא שודרה לראשונה בערוץ RUV ב-27 בדצמבר. מאז היא נמכרה למספר רשתות שידור ברחבי העולם, בהן ה-BBC, שהחלה לשדר אותה ב-13 בפברואר 2016. חברת ויינשטיין רכשה את זכויות ההפצה בארצות הברית. עשרת פרקי העונה הראשונה גוללו את סיפורו של אנדרי אולאפסון, מפקד משטרה בעיירה סיגליופיורדור באיסלנד המנסה לפתור חקירת רצח של אדם בעיירה שגופתו נחשפה על ידי דייג.
הסדרה תוארה בתור סדרת הטלוויזיה היקרה ביותר באיסלנד עם עלות של כ-6,5 מיליון אירו. בספטמבר 2016 הוזמנה עונה שנייה בת 10 פרקים שצילומיה החלו באוקטובר 2017 ושודרה ב-26 בדצמבר 2018 ברשת RÚV, כאשר BBC Four שידרה את העונה בפברואר ומרץ 2019. עונה שלישית הוזמנה בדצמבר 2018.
עלילה
מפקד המשטרה אנדרי אולאפסון נדרש לחקור מעשי רצח בעיירה שכוחת האל שבה הוא מתגורר בצפון הרחוק והקפוא.
עונה 1 הפרק הראשון נפתח באירוע שקורה בשנת 2008 שסביבו נעה העלילה של העונה הראשונה. באירוע נראים זוג אוהבים צעיר בשם דאגני והיוטור מגיעים אל מבנה בעיירה. הזוג נכלא לשרפה במבנה ממנה שורד רק היוטור. בהמשך העלילה מתברר שמדובר במפעל לייצור דגים שהיה בבעלות של כמה שותפים מהעיירה והשרפה בו הייתה מכוונת.
DES
תקן הצפנת מידע (באנגלית: Data Encryption Standard; בראשי תיבות: DES) הוא צופן בלוקים סימטרי שפותח ב-1974 במרכז המחקר של IBM, בשיתוף פעולה עם הסוכנות לביטחון לאומי של ממשלת ארצות הברית. למרות גודל המפתח הקטן יחסית של הצופן, הוא השפיע רבות על התפתחות תחום הקריפטוגרפיה.
האלגוריתם התקבל בשנת 1976 על ידי לשכת התקנים הלאומית של ארצות הברית (ששמה שונה מאוחר יותר ל-NIST) כחלק מדרישת תקן עבור הממשל האמריקאי להצפנת נתונים למטרות אזרחיות, ושימש כתקן למטרה זו עד נובמבר 2001, אז הוחלף בתקן החדש Advanced Encryption Standard. למרות זאת DES נמצא עדיין בשימוש בגרסה המשולשת שלו, בעיקר בתחום הבנקאות.
מבנה הצופן
DES הוא צופן בלוקים סימטרי איטרטיבי שיועד במקור בעיקר לחומרה. הוא מקבל בלוק טקסט קריא שהוא מחרוזת של 64 סיביות (8 בתים) ומפיק בלוק מוצפן באורך זהה. הפונקציה הפנימית של הצופן מתבצעת בשש עשרה חזרות (הנקראות סבבים או rounds) בעזרת מפתח סודי באורך 64 סיביות (שמתוכן רק 56 סיביות בשימוש).
צופן DES היה לצופן הראשון בקנה מידה גדול שהתבסס על רשת החלפה-תמורה לפי הפרדיגמה של קלוד שאנון, שהיא שילוב של הפעולות החלפה, תמורה וחיבור עם מפתח סודי במבנה הנקרא רשת פייסטל. זהו מבנה קריפטוגרפי הקרוי על שמו של הורסט פייסטל, יושם לראשונה בצופן לוציפר וידוע כמבנה בטוח. יתרונו הוא שהוא הופך כל פונקציה לא בהכרח הפיכה, לפרמוטציה. הפונקציה הפנימית של הצופן נחשבת לאינוולוציה, במובן שאם מפעילים את אותה הפונקציה פעמיים בזה אחר זה על אותו קלט מתקבל הקלט המקורי. לכן אפשר להשתמש בפונקציה אחת הן להצפנה והן לפענוח, מה שחוסך בשערים לוגיים ומקטין את נפח החומרה.
באופן כללי, מחלקים את בלוק הקלט לשני חצאים - ימין ושמאל בהתאמה, ובכל סבב מצפינים את החצי השמאלי עם תוצאת הפונקציה שמופעלת על החצי הימני יחד עם מפתח סודי נפרד. לאחר מכן שני החצאים מחליפים מקומות וחוזרים שוב על אותה פעולה. בכל סבב רק החצי השמאלי משתנה ואילו החצי הימני נותר ללא שינוי, כשהוא הופך לחצי השמאלי בסבב הבא וחוזר חלילה. בפענוח מפעילים את אותה הפונקציה אך משתמשים במפתח בסדר הפוך.
תיאור הצופן
הקלט הוא בלוק טקסט קריא בגודל 64 סיביות ומפתח הצפנה סודי \ K בגודל 64 (בפועל 56) סיביות. באמצעות תהליך הכנת המפתח המתואר להלן, מרחיבים את המפתח ומחלקים אותו ל-16 מקטעים בני 48 סיביות כל אחד, כאשר כל מקטע משמש עבור סבב בודד. מכינים 8 תיבות החלפה הנקראות בקיצור S-box. הן מייצגות אוסף של פונקציות לא-ליניאריות שמקבלות קלט באורך 6 סיביות ומחזירות פלט באורך 4 סיביות בהתאם לטבלת הערכים הקבועה המוצגת להלן.
מכינים "תיבת הרחבה" (\ E בתרשים) ו"תיבת תמורה" (\ P בתרשים), המייצגות פונקציות מיפוי לפי ערכים קבועים. התיבה E (קיצור של Expansion) היא תיבת תמורה/הרחבה, שתפקידה להכין את הקלט להחלפה בתיבות ההחלפה. היא מרחיבה את הקלט מ-32 סיביות ל-48 סיביות. 16 מתוך 32 סיביות הקלט מועתקות פעמיים למקומות שונים כמתואר בתרשים. למשל הסיבית במיקום הרביעי בקלט מועתקת למיקומים החמישי והשביעי בפלט. מכינים תיבת תמורה קבועה הנקראת P-box (קיצור של Permutation) שמשנה את סדר הסיביות של הפלט בסוף כל סבב תוך שמירה על גודלו. כזכור, היות שהצופן מיועד למימוש בחומרה, העתקת סיביות היא מלאכה קלה, זה רק עניין של חיווט.
בתחילת הצופן, לפני הפעלת הפונקציה הפנימית f, מבצעים תמורה חד פעמית על כל סיביות הקלט באמצעות תיבת תמורה סטטית הנקראת IP (Initial Permutation), ובסיום כל 16 הסבבים מעבירים את הפלט בתיבת התמורה ההופכית לה \ IP^{-1} (שתיהן מוצגות בתרשימים משמאל). לפעולה זו אין השפעה על ביטחון הצופן ומקובל להתעלם ממנה כשמנתחים אותו. הסיבה לתוספת זו כמו שיקולים אחרים שהנחו את מפתחי הצופן לא היו נהירים בעיקר בשל העובדה שהם נחשבו לסוד לאומי. לדברי דון קופרשמידט הסיבה לתוספת זו טכנית בלבד, בשל העובדה ש-DES פותח בחומרה והחיווט היה נוח בצורה זו. סדר הפעולות בכל הסבבים זהה. תחילה מחלקים את קלט האלגוריתם לשני חצאים \ L_0, R_0 בהתאמה ובכל סבב מבצעים כדלהלן:
הסנאט הלגיונרי
ממוזער|200px|פרופסור [[קורנליו שומולאנו, מי שעמד בראש הסנאט הלגיונרי]] הסנאט הלגיונרי (ברומנית: Senatul legionar) היה גוף מייעץ של התנועה הלגיונרית, שהוקם במפגש הראשון של ראשי הקינים הלגיונרים, ביאשי, בתחילת ינואר 1929.
DES
תיאור הצופן
במבנה זה פעולת הפונקציה הפנימית f מתבצעת רק על מחצית הקלט (היינו 32 סיביות). כאשר המחצית הימנית משמשת כקלט לפונקציה והפלט שלה משמש להצפנת המחצית השמאלית בחיבור XOR. שימו לב שהמחצית הימנית R_{i-1} אינה מוצפנת אלא מועתקת כמו שהיא למחצית השמאלית של הסבב הבא. תפקידה הוא לשמש כמו מפתח הצפנה להצפנת המחצית השמאלית בכל סבב ולכן היא צריכה להישאר ללא שינוי כדי לאפשר פענוח לאחר מכן. f מורכבת מרשת החלפה-תמורה שהיא שילוב של שלוש פונקציות: הפונקציה E שממפה "ומגדילה" את הקלט לפלט של 48 סיביות יחד עם תיבות ההחלפה ותפקידן הוא לבצע פעולה אי-ליניארית על הקלט, התמורה P שתפקידה לפזר את הפלט והפונקציה השלישית שמחברת את הפלט עם חלק מהמפתח הסודי.
וקטור בדיקה
המסר הוא הטקסט " Now is the time for all" באורך 24 אותיות (בקידוד ASCII) ומפתח ההצפנה הוא המחרוזת בייצוג הקסדצימלי: התוצאה היא הטקסטים הבאים בבסיס הקסדצימלי:
ארנסטינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר
ארנסטינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר (4 בינואר 1740 – 10 ביולי 1786), הייתה נסיכה גרמנית, ואשתו של ארנסט פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן.
DES
פענוח
הפענוח מתבצע עם אותה פונקציה ועם אותו מפתח אך בסדר הפוך. כלומר בתהליך הרחבת המפתח לעיל מתחילים מהמפתח K_{16} ויורדים עד K_{1}. הפעולות \text{IP} מתחילת ההצפנה ו- מסופה למעשה מבטלות אחת את השנייה כי הן פעולות הופכיות, לכן אפשר להתעלם מהן. מה שמותיר אותנו עם שני החצאים האחרונים מהסבב האחרון של ההצפנה. כעת, מייד עם תחילת הלולאה הראשית בפענוח (כזכור במעבר מסבב לסבב החצי הימני אינו משתנה אלא רק מחליף מקום עם החצי השמאלי) לכן הפעולה הבאה: היא למעשה אינוולוציה והיא שקולה ל: החלק השמאלי ביותר המצוי בסוגריים הוא בדיוק הפעולה מהסבב האחרון של ההצפנה ואילו הפעולה הבאה אחריה היא מהסבב הראשון של הפענוח. אפשר לראות ששתי הפעולות מבטלות אחת את השנייה. על כן לאחר הסבב הראשון למעשה חוזרים צעד אחד לאחור ומתקבלים החצאים (מהסבב הקודם של ההצפנה). בסבב הבא מבצעים את אותה פעולה עם K_{15} וכן הלאה ובדרך זו משחזרים את יתר הסבבים.
ארנסטינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר
ביוגרפיה
ארנסטינה נולדה ב-4 בינואר 1740 בויימאר שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-ויימאר, לארנסט אוגוסט הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך, וסופיה שרלוטה מברנדנבורג-ביירוית, בתו של גאורג פרידריך קרל, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית.
הסנאט הלגיונרי
את הסנאט הלגיונרי יזם קורנליו זליה קודריאנו, מנהיג התנועה הלגיונרית, שחש צורך בגוף בעל יכולת להקרין מכובדות וסמכות אקדמית, שחסרו לתנועתו לאחר הקרע בינו ובין פרופסור אלכסנדרו יואן קוזה. חברי הסנאט לא נבחרו, מנהיג התנועה הציע אותם ומליאת הסנאט קיבלה אותם. קודריאנו קבע שהסנאט צריך להיות מורכב מאינטלקטואלים, איכרים ופועלים בני חמישים ויותר, שניהלו חיים קורקטיים מאוד והוכיחו אמונה בעתיד הלגיונרי וחוכמה. את הסנאט הלגיונרי כינסו כשהמנהיג חש צורך בעצתם.
DES
תהליך הכנת המפתח
לצופן DES דרושים 16 תת-מפתחות, כל אחד מהם באורך 48 סיביות ומתאים לסבב בודד (סך הכול 768 סיביות). להכנת המפתחות DES משתמש בשתי טבלאות סטטיות PC1 ו-PC2 (המוצגות בטבלאות הבאות). איתם מרחיבים את המפתח הסודי שמסופק על ידי המשתמש ל-16 תת-מפתחות. מתעלמים מהסיביות (כל סיבית שמינית) הנחשבות לסיביות זוגיות. באמצעות הטבלה PC1 מחלקים את 56 הסיביות האפקטיביות לשני משתנים C ו-D בני 28 סיביות כל אחד. מבצעים הזזה מעגלית לשמאל של סיביות המשתנים C ו-D בסיבית אחת או שתיים (בהתאם לערך התלוי במיקום הסיביות, עבור סבבים 1, 2, 9, 16 מזיזים ב-1 עבור היתר מזיזים ב-2) משתמשים בטבלה PC2 כדי לאחד את סיביות המשתנים לבלוק מפתח בגודל 48 סיביות. וחוזרים על פעולה זו 16 פעמים עבור כל 16 הסבבים של הצופן.
הסנאט הלגיונרי
למעשה האפיונים, שקודריאנו קבע לסנאטרוים לא נשמרו ובמיוחד לא מחסום הגיל וכך מונו סנאטורים צעירים יותר, אפילו בגיל 25 וקודריאנו עצמו, שהיה בן 29, מינה עצמו בתקופה מסוימת בראש הסנאט.
ארנסטינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר
ביוגרפיה
ב-1 ביולי 1758 התחתנה ארנסטינה עם ארנסט פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, והביאה עמה נדוניה רבה, שסייעה מאוד לבעלה בתשלום חובותיו. ארנסטינה הייתה אשה יפה, מלבד פזילה קלה בעין אחת. היא אהבה מאוד מוזיקה, וכן אהבה לצאת למסעות ציד, שבהם הייתה רוכבת וצדה כמו גבר. בשנת 1780 מת בעלה ארנסט פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, וארנסטינה פרשה מהחיים הציבוריים לביתה בהילדבורגהאוזן, עד למותה ב-10 ביולי 1786.
DES
מפתחות חלשים וחלשים למחצה
על מנת שהצופן יצליח להסתיר היטב את הטקסט המקורי, תהליך הכנת המפתח מנסה לשוות למפתח המורחב מראה אקראי ככל האפשר. כבר ב-1973 התגלה שמפתחות הצפנה מסוימים עלולים לייצר מפתח מורחב בעל תבנית לא אקראית ניכרת שהתוצאה שלה בלתי צפויה. למשל אם המשתנה הפנימי C מכיל 28 אפסים והמשתנה D מכיל 28 אחדים ייווצר מצב שהצפנת DES תהיה זהה לפענוח DES עם אותו מפתח. כלומר: לכן אם מצפינים טקסט כלשהו עם אחד מהמפתחות החלשים פעמיים מתקבל הטקסט המקורי. ישנם ארבעה מפתחות החלשים ב-DES:
ארנסטינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר
משפחתה
ב-1 ביולי 1758 התחתנה ארנסטינה עם ארנסט פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ממנו היו לה 3 ילדים: