cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמיר גבע
קריירה
בשנות ה-80 כתב באופן קבוע מאמרים כלכליים בשבועון העסקים "כספים" ובירחון "מוניטין" וכן כתב, ואף היה חבר מערכת ב"רבעון לבנקאות" של איגוד הבנקים בישראל. בין השנים 1996–1998 כתב טור פיננסי קבוע במוסף "עסקים" של העיתון "מעריב". מאז שנת 1999 שימש כיועץ פיננסי וחבר בוועדת ההשקעות של חברת נמלי ישראל פיתוח ונכסים בע"מ (לשעבר רשות הנמלים) במשך 18 שנים. מאז חודש יוני 2017 כיהן גבע כיו"ר דירקטוריון חברת אפסילון ניהול קרנות נאמנות (1991) בע"מ וכחבר בוועדת ההשקעות של החברה, בעקבות מכירת החברה לבית ההשקעות  אקסלנס, פרש גבע מתפקידו בחודש מרץ 2023.
פעילות ציבורית
גבע שימש כחבר מועצת העיר כפר סבא, משנת 2003 ועד שנת 2018, כמחזיק תיק התרבות, כראש ועדת התרבות העירונית, כחבר בוועדת הכספים ובוועדת המכרזים העירונית, כדירקטור בחברה הכלכלית לפיתוח כפר סבא וכמ"מ יו"ר דירקטוריון החברה העירונית לתרבות הפנאי בכפר סבא. כמו כן, כיהן כחבר בהנהלת מפעל המים העירוני. במסגרת פעילותו ההתנדבותית בתחום התרבות הוא מנחה ומגיש את "אפוס" הפסטיבל הבינלאומי לסרטי תרבות ואומנות, שמתקיים בעיר, בחודש יוני של כל שנה, החל משנת 2013. בחודש יולי 2022 פרש גבע מתפקידו כדירקטור נציג ציבור בחברה העירונית לתרבות הפנאי בכפר סבא, לאחר פעילות של כעשור בתאגיד העירוני מתוך בחירה אישית. ובנוסף, משמש אמיר גבע כחבר בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית בית ברל ובועדת פיתוח המשאבים של האקדמיה החל משנת 2018.
משנת 1995 שימש גבע למשך יותר מעשור כגזבר וחבר הנהלת אגודת ידידי התיאטרון הלאומי "הבימה" וכן כיהן כחבר בוועדת ההשקעות של קרן התזמורת הפילהרמונית הישראלית. עמד בראש תהליך ההפרטה של מועדון הכדורגל הפועל כפר סבא בשנת 1995 ובשנים 1998–1999 כיהן כנותן חסות ונשיא מועדון הכדורסל של הפועל כפר סבא.
גבע תמך רבות גם בפעילות ילדים ונוער במסגרת מועדון הכדורגל בית"ר כפר סבא שפועל בשכונות המזרחיות של העיר והיה שותף בקידום פרויקט "כדורגל ולימודים" שהקנה לילדי השכונות בעיר והכפרים הערביים הסמוכים אפשרות ללמוד חשבון והבנת הנקרא לצד המשחק בכדור.
פעילותו בתחום האמנות
פרסם שני ספרי שירה, "מחול פרוע" (1988) ו"הושיטי ידך" (1990), שניהם בהוצאת טרקלין. שירו "מחול פרוע" הולחן על ידי אלדד שרים ובוצע על ידי הזמרת חני דינור, והוא נכלל בדיסק שלה "עד קצה הבהירות", שאותו הפיק גבע.
גבע השקיע, או סייע ותרם, והיה מפיק (קולנוע וטלוויזיה) או מפיק שותף במספר סרטי קולנוע עטורי פרסים בינלאומיים ובהם: "החברים של יאנה" (1999), שזכה ב 10 פרסי אופיר  ובהם בפרס לסרט הישראלי הטוב ביותר לשנת 1999,  "הדברים שמאחורי השמש" (2006), סדרת הטלוויזיה "  תעשה לי ילד  ( סדרת טלוויזיה )  "  ( 2008 ), ואז, בסרט :  "לבנון" (2009),  זוכה פרס  " אריה הזהב " בפסטיבל ונציה, ולאחר מכן,   השתתף בהפקות של הסרטים  : "פרדייס קרוז" (2013)," פרשת אונקלוס" (2018),   הסרט הקצר " ליבי ואני  ( 2022 ) והסרטים התיעודיים "סיפורים מהמספרה" (2020), " ליל כלולות  " (2023 ) ו "  ענבל פרלמוטר: אם זה נגמר  " ( 2023 ), שזכה  בפרס לסרט הישראלי הטוב ביותר לשנת 2023 ב "  דוק אביב ",  כמו גם  בסדרת הטלוויזיה התיעודית "  טבריה מתחת לקו האדום  " ( 2023 ) של היוצרת והבמאית  קרין קיינר  . הוא חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה וחבר באיגוד מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל מאז שנת 2006. החל משנת 2021 הוא נכלל במאגר הלקטורים של המועצה הישראלית לקולנוע ומשרד התרבות ואף שימש בשנת 2021/2022 כלקטור של סרטי דוקו מטעם הקרן החדשה  לקולנוע וטלוויזיה בישראל.
חייו האישיים
גבע נשוי למלכה לבית גייגר מכפר סבא, אב לשני בנים וסב לנכד.
סאמאן קודוס
סייד סאמאן קודוס (בפרסית: سید سامان قدّوس, בשוודית: Saman Ghoddos; נולד ב-6 בספטמבר 1993) הוא כדורגלן איראני-שוודי, המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת ברנטפורד ובנבחרת איראן.
קריירת מועדונים
קודוס נולד בשוודיה, להורים שהיגרו למאלמה מהעיר אהוואז שבאיראן. קודוס התחיל את הקריירה שלו בלימהאמן בונקפלו וטרלבורג מהליגה השלישית בשוודיה. לפני עונת, חתם בסיריאנסקה מהליגה השוודית השנייה, בה שיחק בשנתיים.
בעונת, חתם באסטרסונד מליגת העל השוודית. בעונת הבכורה שלו במועדון כבש 10 שערים, דבר שעורר עניין מצידם של הרטה ברלין ואייאקס. בעונת, זכה עם אסטרסונד בגביע השוודי, בו קודוס תרם 7 שערים. קודוס אף היה שותף לעלייה ההיסטורית של המועדון לשלב הבתים של הליגה האירופית עונה לאחר מכן. בסיום העונה, נבחר לשחקן ההתקפה של העונה בשוודיה.
ב-23 באוגוסט 2018, קודוס חתם באמיין מליגת העל הצרפתית תמורת כ-3.8 מיליון אירו. סכום זה, העמיד את קודוס במקום השלישי ברשימת הכדורגלנים היקרים בתולדות הליגה השוודית אחרי אלכסנדר איסאק וזלאטן איברהימוביץ'. יומיים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–4 נגד ריימס. במשחק זה, אף כבש בדקה ה-58 של המשחק, והפך לכדורגלן האיראני הראשון שכובש בליגה הצרפתית הראשונה.
ב-29 באוגוסט 2019, פיפ"א השעתה את קודוס מפעילות ובנוסף הטילה עליו כנס בגובה של 4 מיליון אירו, בגין חתימתו בווסקה טרם הצטרפותו לאמיין.
ב-21 בספטמבר 2020 הושאל קודוס לברנטפורד מהצ'מפיונשיפ. ב-14 בינואר השלים את מעברו לברנטפורד באופן קבוע.
הקבינט של ארצות הברית בממשל לינדון ג'ונסון
הרכב הקבינט
כל חברי הקבינט של קנדי בעת מותו המשיכו לכהן בקבינט של יורשו.
סאמאן קודוס
קריירה בינלאומית
קודוס היה זכאי לייצג גם את שוודיה מולדתו, ואת איראן בזכות שורשיו. בדצמבר קודוס זומן לסגל נבחרת שוודיה לקראת משחקי ידידות נגד  ו. ב-8 בינואר 2017, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת וארבעה ימים לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
הקבינט של ארצות הברית בממשל לינדון ג'ונסון
הרכב הקבינט
במהלך כהונת הקבינט הוקמו שתי מחלקות ממשל נוספות והנשיא צירף את המזכירים שבראשן לקבינט:
סאמאן קודוס
קריירה בינלאומית
מאחר שדקות המשחק שרשם בנבחרת שוודיה היו במשחקי ידידות, קודוס היה יכול לייצג נבחרת אחרת אותה הוא זכאי לייצג. ביוני קיבל פנייה מההתאחדות לכדורגל באיראן, לייצג את הנבחרת המקומית. ב-26 באוגוסט 2017 הודיע קודוס בחשבון האינסטגרם כי בכוונתו לייצג את איראן, לאחר שלא קיבל זימון לסגל נבחרת שוודיה. למרות זאת, ב-27 בספטמבר קיבל זימון מנבחרת שוודיה לקראת המשחקים נגד ו, אך קודוס בחר לסרב לזימון על מנת לייצג את איראן. ב-5 באוקטובר 2017, קודוס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן בניצחון 0–2 נגד. ב-9 בנובמבר, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת משחק נגד. קודוס נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018 וגביע אסיה בכדורגל 2019.
הקבינט של ארצות הברית בממשל לינדון ג'ונסון
הרכב הקבינט
הקבינט כלל 11 בעלי תפקידים עד 1966, 12 עד 1967 ו-13 לאחר מכן. כיהנו בו 26 גברים. ארבעה מהם - מזכירי המדינה, הפנים, החקלאות והעבודה - כיהנו בקבינט במשך כל תקופת נשיאותו של ג'ונסון.
לאחר שירש את קנדי לא היה לג'ונסון סגן נשיא עד ראשית כהונתו השנייה (ב-20 בינואר 1965), ואז הצטרף הסגן הנבחר יוברט האמפרי לקבינט.
במהלך כהונת הקבינט כיהנו ארבעה אישים כמזכירי מחלקת המסחר.
מזכירי מחלקות הממשל
ווקר באר]] (1968–1969)
פאראפסיכולוגיה
פאראפסיכולוגיה (מילולית: "מעבר לפסיכולוגיה" או "מחוץ לפסיכולוגיה") היא תחום פסאודו-מדעי, העוסק בתופעות כגון טלפתיה, חוש שישי, חיזוי העתיד, טלקינזיס ופסיכוקינזיס. מושגים אלו מתארים תופעות בהן נעשה לכאורה שימוש בכישורים נפשיים ובעיקר רוחניים (מנגנון שהמדע מתקשה לתחום אותו או להסביר אותו, להבדיל מה"נפש") לשם השפעה על-טבעית על הסביבה הפיזית או על בני אדם.
היסטוריה
ב-1882 נוסד בלונדון הארגון הראשון לחקר התופעות העל-טבעיות. החברה למחקר פסיכי (Society for Psychical Research) כינו אותו מקימיו - אנשי האקדמיה, המדע והספיריטואליזם המובילים באנגליה של אותה תקופה. מטרותיו היו "לבחון ללא דעה קדומה או משוא פנים, ובגישה מדעית, אותן יכולות אנושיות, אמיתיות או משוערות, שנראות כבלתי מוסברות בכל דרך השערה מוכרת". גישה מדעית זו נבעה הן מהתמורה העצומה שחלה באותה תקופה ביחס ל"על-טבעי", והן מתוך ההתנגדות הגדולה למדיומים שרלטנים שצצו בזמן ההוא ברחבי אנגליה.
זמן קצר לאחר מכן נוסדו ארגונים דומים בארצות הברית, ברוסיה ובצרפת. בכל המקרים הייתה המטרה לבור את המוץ מהתבן של מעשי שרלטנות והולכת שולל, ולגלות את האמת מאחורי הלא-יאומן. המחקר התמקד תחילה באירועים על-טבעיים מסורתיים, כמו העלאת רוחות רפאים, כתיבה אוטומטית ופולטרגייסט (רוחות שאין להן דמות). אבל מאוחר יותר התמקדה תשומת הלב במה שנודע כתופעות PSI (על שם האות היוונית ψ, הפותחת את המילה פסיכה = נפש). כללית, תופעות הפסי נחלקות לשתי קבוצות עיקריות:
טלפתיה
כשנוסדו הארגונים הראשונים לחקר התופעות העל-טבעיות, שמאוחר יותר קיבלו את השם פאראפסיכולוגיה (ביוונית - מעבר לפסיכולוגיה, או דומה לפסיכולוגיה) הייתה מטרתם חקר הטלפתיה (ביוונית: טֶלֶ = רחוק, למרחק; פתוס = רגש) - היכולת להעביר מחשבות, רגשות ותחושות מאדם לאדם.
רוב המדענים שוללים קיומה של טלפתיה שכן טרם נמצאו ניסויים מדעיים המצליחים להדגים את קיומה.
חקר הטלפתיה קיבל תנופה מדעית בראשית שנות ה-30, עם תחילת המחקרים שערך הפרופסור האמריקני לפסיכולוגיה מאוניברסיטת דיוק, ג'וזף בנקס ריין, שכינה את התופעה תפיסה על-חושית. יחד עם עמיתו לאוניברסיטה, קרל זנר, פיתח ריין חמישה קלפים נושאי צורות (ריבוע, עיגול, כוכב מחומש, גלים וסימן +) שאותם היה צריך לנחש "קורא המחשבות". בכל הניסויים הללו לא נמצאו הוכחות חותכות לקיומה של טלפתיה.
בערך באותו זמן עשה לעצמו שם בברית המועצות וולף מסינג, מי שנחשב על ידי חסידיו לגדול הטלפתים בכל הזמנים, שהתמחה בקריאת מחשבות. מחקרים טוענים כי רוב הפרטים הביוגרפיים אודות מסינג הם בדויים.
Clairvoyance (ראייה מרחוק)
נטען שראייה מרחוק היא היכולת הטלפתית הדרמטית ביותר, שכן ברוב המקרים היא נוגעת דווקא לאסונות העתידים להתרחש או לאלה שקורים לאדם קרוב באותה שעה ממש ובמקום אחר בעולם. במקרים מסוימים הנדידה במרחבי הזמן מתרחשת כביכול דווקא בעבר, כאשר סיוטים ישנים מתעוררים. ה"שיוט" הזה בחלל ובזמן יכול להיעשות על ידי אדם או באמצעות חפץ. רוב החוקרים סבורים כי אין הוכחה מדעית לקיומה של התופעה.
שניים מהמקרים היותר מפורסמים של ראייה מרחוק עתידית נוגעים לאסון טביעתה של האנייה טיטניק באפריל 1912, ולהתרסקות ספינת האוויר הבריטית הנסיונית R101 באוקטובר 1930. הנשיא האמריקני אברהם לינקולן חזה את מותו כמה לילות לפני הירצחו; רציחתו של הארכידוכס פרנץ פרדיננד מאוסטרו-הונגריה, שהציתה את אש מלחמת העולם הראשונה, נחזתה בחלום על ידי הבישוף ג'וזף לאניי; מארק טוויין חזה את מותו של אחיו. אל מול תופעות אלה טוענים הספקנים כי כל אדם חולם בימי חייו חלומות רבים על העתיד להתרחש, אלא שרובם אינם מתגשמים, ולכן התגשמותם של חלק זעום מהחלומות אינה מוכיחה מאומה.
כמו במקרים רבים אחרים יצאו אנשי המדע נגד התקֵפות המדעית של התופעה. ארתור קסטלר, הסופר הבריטי שהיה מעורב רבות בחקר העל-חושי, השיב כי אם היכולת העל-חושית היא נחלת בודדים, ודאי שלא יוכלו לענות על הקריטריונים הרגילים של הסתברות (כ-25%).
סופר אחר, האמריקני ויליאם ג'יימס, גילה את ליאונורה פייפר, עקרת-בית מבוסטון שהפכה להיות "המדיום הרוחנית הגדולה ביותר בכל הזמנים". היא הצליחה לספר פרטים מדויקים על אדם או על אירוע באמצעות חפצים הקשורים לאדם או לאירוע המדוברים. במהלך הקריירה הארוכה שלה היא העלתה כביכול מאות פעמים שורת רוחות מרשימה של אנשים שנפטרו זה מכבר. צורה זו של ראייה מרחוק כונתה בזמנו "פסיכומטריה" (לא לבלבל עם מבדקי האישיות המקובלים כיום, או הפסיכומטרי) - ראייה באמצעות חפצים, המשמשת כיום בעיקר לאיתור נעדרים ולהטלת קללות (או הסרתן). ג'ראר קרויזה ההולנדי היה אחד המדיומים היותר מפורסמים שנטען כי סייעו רבות למשטרה באיתור רוצחים ונעדרים על סמך חפצים. אין הוכחה או עדות לכל סיוע על טבעי כזה.
אורי גלר היה בין המפורסמים שהצליחו לכאורה לזהות בהצלחה מדהימה חפצים שונים שהיו סגורים במכלי מתכת. הספקן הידוע ג'יימס רנדי וחוקרים רבים אחרים טוענים כי גלר הוא מאחז עיניים וכי כוחותיו העל-טבעיים לכאורה לא הוכחו.
השלכה
השלכה מוגדרת כיכולת להעלות באוב דמויות ואירועים מן העבר, המופיעים לפתע בזמן הווה, בדרך כלל באתר שקשור במוות, או באסון אחר. בניגוד לזיהוי אירועים ואנשים מן העבר באמצעות חפצים, ההשלכה לעבר נוגעת יותר לרוחות מתים. לעיתים ההשלכה באה בזמן הווה, כשאדם מדמיין לראות מישהו או משהו. אין כל הוכחה מדעית לקיומה של השלכה, לקיומן של רוחות בכלל ורוחות מתים בפרט.
המרחק מחֶקר התופעות הללו לניסויים למטרות צבאיות היה קטן. הסובייטים והאמריקנים החלו בשנות ה-70 בניסויים שבחנו ראייה ממרחק (Remote Viewing) - האם ה"נשמה" מסוגלת להתרומם לנקודת התצפית של לוויין ריגול ולחזות במתקנים צבאיים באמצעות המחשבה. אין כל עדות להצלחתם או תקפותם של ניסויים כאלה.
אחת האגדות בהן מאמינים חסידי הפאראפסיכולוגיה טוענת כי היציאה הזו מחוץ לגוף מקשרת את הטלפתיה וההשלכה לפולטרגייסט (בגרמנית: שד דופק, או מרעיש). הכוונה לרוחות עליזות המטרידות את בני האדם בקולות מוזרים, הזזת חפצים ללא מגע יד אדם ועוד. מה שבתקופות קדומות נתפס ככניסת שד לגופו של אדם (איחוז), הפך בעידן הספיריטואליסטי לישויות לא מזיקות בדרך כלל. אם אותן רוחות הטרידו, נקראו מגרשי שדים מקצועיים לגרשן (תופעה הרווחת במגזר הערבי על ידי השייחים מגרשי הג'ינים).
פסיכוקינזיס (טלקינזיס)
פסיכוקינזיס מוגדרת היכולת להזיז עצמים, או להשפיע באמצעותם על אנשים. אורי גלר עורר את התעניינות העולם ב-1973, כאשר הופיע בתוכנית טלוויזיה בבריטניה ובשידור חי כופף כביכול מזלגות וחידש פעילות של שעון מקולקל. מאז הוא הצליח כביכול לעצור את הביג בן ולשבש את מערכת המחשב של רשת עיתונים גרמנית - הכול לכאורה בנוכחות מצלמות. מספר פעמים הצליחו עורכי תוכניות טלוויזיה להוכיח כי גלר מכין מראש כפיות הניתנות לכיפוף, ומבצע את שאר הפעלולים שלו באמצעות אחיזת עיניים פשוטה. למעשה, כבר באמצע המאה ה-19 סערה בריטניה מכוחם של מדיומים להרקיד שולחנות ולהביא את תשובות המתים באמצעותם. לדעת המדענים, אין שום עדות אמינה לתקשורת עם מתים או ליכולתם להרקיד שולחנות.
כמה שנים מאוחר יותר חקרה מרי קירי, יחד עם בעלה פייר, את המדיום האיטלקייה יוּסֶפּיה פָלָדינו, שטענה כי הכוח המנחה אותה, ג'ון קינג, מסוגל להניע חפצים.
הוועדה לאנרגיה אטומית בארצות הברית הודתה, כי גילתה עניין באבטחת הנשק הגרעיני באמצעות התפיסה העל-חושית - שיתוק טילים בזמן חירום, או הפעלתם באמצעות טכניקת הטלקינזיס. אין כל עדות להצלחתה של תוכנית כזו.
לב
הלֵּב הוא משאבת הדם המרכזית בבעלי חיים. באדם (לב האדם) וביונקים אחרים, מזרים הלב דם דל בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני לריאות, ודם עשיר בחמצן ודל בפחמן דו-חמצני לגוף דרך מערכת של מדורים ושסתומים המתכווצים בסדר מתואם. כל סדרת כיווצים, המשלימה מחזור אחד של עבודת הלב, מכונה "פעימת לב". הלב אחראי להובלת חמצן לכל איברי הגוף, וכן להובלת מרכיבים נוספים הנמצאים במחזור הדם ובהם חומרים מטבוליים נוספים על חמצן, מרכיבים של מערכת החיסון והורמונים.
התפתחות הלב נמשכה מאות מיליוני שנים. איבר הדומה בתפקידו ללב מפותח (בעל ארבעה מדורים), היה קיים כבר לפני כ-800 מיליון שנים, אם לא יותר. הצורך הראשוני ללב נוצר כשמספר תאים התחברו יחד והפכו ליצור רב-תאי. יצור חד-תאי יכול לספק לעצמו את צרכיו (תזונה, רבייה, חילוף חומרים ונשימה) דרך קרום התא, אולם כשמדובר ביצורים רב תאיים, חלק מהתאים מוקפים בתאים אחרים, וחסרים את המגע הישיר עם הסביבה, לכן יש צורך במערכת הובלה שתספק לתאים את כל צורכיהם.
בתרבות מוזכר הלב כסמל לאהבה, דבר הנראה בסמל שקרוי לב ושונה לחלוטין ממראה לב אמיתי.
התפתחות הלב
דוגמה פרימיטיבית למערכת הובלת נוזלים מציגים בעלי חיים ימיים הנקראים ספוגיים. הספוגיים אינם רב תאיים אמתיים ואף על פי כן הם מאורגנים דיים מסביב למבנה צינורי. חלק מהתאים במבנה מניעים מים דרך הצינור בעזרת שערות זעירות וכך מאפשרים תחלופת מים בסמוך לכל אחד מתאי הספוג. מערכת ההנעה של המים בספוגיים היא המקבילה ללב.
בשלבי התפתחות מתקדמים יותר באבולוציה הופיעו יצורים רב תאיים הבנויים מקבוצות תאים מתמחים. לדוגמה, תא ברשתית העין של בעלי חיים מתמחה בתהליך הראייה. התא מסייע לבעל החיים לזהות מזון, אך הוא תלוי באספקת צרכיו המטבוליים. המערכת השלמה של בעל החיים זקוקה למערכת הובלה של חומרים מטבוליים לתאים כמו תא הרשתית הכוללת צנרת ומערכת הנעה.
בזבוב נמצא שריר שבכל כיווץ הוא מתיז את הנוזל המקביל לדם אנושי מסביבו. בהתזה מגיע הנוזל לכל התאים ומספק את צורכיהם. בחרקים רבים, התכווצות והתרחבות של צינורות הנוזל הדמי שלהם, מניעה את הנוזל אל כל תא. גם בשלשולים נמצאים 11 כלי דם בעלי יכולת כיווץ והרפיה המניעים את הנוזל בגוף השלשול. בזרוע רגליים ישנה שלפוחית בעלת יכולת כיווץ המניעה את נוזל גופו.
השוני הרב בין הלבבות ומערכות השינוע בבעלי חיים שונים והזמן הקצר יחסית שבו התפתח הלב מצינור יחיד לשריר בעל עליות וחדרים, הוביל חוקרים למסקנה שהלבבות השונים התפתחו בקווי התפתחות אבולוציוניים נפרדים. אלא שמחקרים מודרניים הובילו למסקנה שונה. במחקרי DNA שנערכו בשנים האחרונות הושוו גנים האחראים על בניית הלב בבעלי חיים שונים. במחקרים התגלה דמיון מקיף בין הגנים השונים שהוביל למסקנה שלכל בעלי החיים קו התפתחות משותף מאב קדמון משותף של מערכת השינוע או הלב.
מבנה לב הדגים
מכל בעלי החוליות לדגים יש את הלב הפשוט ביותר. לב הדג כולל שני מדורים: עלייה אחת וחדר אחד המופרדים על ידי מחיצה שרירית. במחיצה ישנו פתח המאפשר זרימת דם בכיוון אחד (שסתום חד כיווני). כאשר לב הדג מתרחב מוזרם לעליית הלב דם ורידי - דל בחמצן - הנאסף מהגוף. עם כיווץ הלב מוזרם הדם לתוך חדר הלב ומשם דרך אבי העורקים לזימים. בזימים מועשר הדם בחמצן וממשיך בדרכו לכל חלקי הגוף. כמו כל הלבבות מורכבים דפנות לב הדג מרקמה שרירית, כאשר דופן חדר הלב עבה יותר מדופן העלייה לצורך דחיפה חזקה של הדם אל כל הגוף. אחד המאפיינים של הפרימיטיביות היחסית של דגים הוא קיומו של מחזור דם אחד: מהלב אל הזימים, מהזימים לגוף ובחזרה ללב.
מבנה הלב בדו-חיים
לב של דו-חיים מציג תהליך מתקדם יותר בפעילות הלב - הוא חלק משני מחזורי דם
לדו-חיים פרימיטיביים יש לב בעל עלייה אחת וחדר אחד, אך לדו-חיים מפותחים יותר יש לב בעל שלושה מדורים: חדר אחד ועלייה המחולקת במחיצה לשתי עליות נפרדות: ימנית ושמאלית. במהלך התרחבות הלב מגיע דם ורידי מהגוף - בדרך כלל דל בחמצן - אל העלייה הימנית ודם עשיר בחמצן מאיבר הנשימה אל העלייה השמאלית. כאשר הלב מתכווץ מוזרם הדם מהעליות לחדר ומהחדר מוזרם הדם הדל בחמצן לאיבר הנשימה והדם העשיר בחמצן דרך אבי העורקים לגוף.
שני מנגנונים מונעים מהדם המחומצן והדם הלא מחומצן מלהתערבב. המנגנון הראשון כולל בליטות בקיר חדר הלב ושסתום בפתח אב העורקים. המנגנון השני הוא מכני ומתזמן את כיווץ העליות, כך שהעלייה הימנית מתכווצת לפני העלייה השמאלית. הפער בזמני הכיווץ של העליות מוביל לכניסת דם מחומצן לחדר והזרמה של רובו לאבי העורקים לפני כניסתו של דם לא מחומצן לחדר.
מבנה לב הזוחלים
לבם של זוחלים דומה ללבם של דו-חיים מפותחים בהיותו בעל שתי עליות וחלק משני מחזורי דם. בנוסף לשתי העליות, חדר הלב של הזוחלים מופרד לשני חלקים על ידי מחיצה שרירית לא שלמה (להוציא לב של תנין שמחיצת ליבו שלמה). ברוב הזוחלים הרחבת הלב מביאה לכניסת דם לא מחומצן לעלייה הימנית ודם מחומצן לעלייה השמאלית. כיווץ הלב מביא את המחיצה להפרדה קרובה לשלמה בין שני צידי חדר הלב. באותו הזמן, הדם הלא מחומצן מוזרם מהעלייה הימנית לצד הימני של הלב ומשם לעורק הריאה ולריאות, והדם המחומצן מוזרם מהעלייה השמאלית לצד השמאלי של הלב ומשם לאבי העורקים ולגוף. כדי למנוע כל ערבוב של דם מחומצן ודם לא מחומצן - דרך המחיצה הלא שלמה של חדר הלב - מתוזמנים כיווצי העליות כנפרדים.
מבנה הלב ביונקים ובעופות
מבנה לבם של עופות ויונקים מציג קרבה רבה. בלבם - הנחשב למפותח ביותר בטבע - ארבעה מדורים: שתי עליות נפרדות ושני חדרים נפרדים. המחיצה השרירית בחדרים נבדלת ממחיצה קרוב לשלמה (כמו בלבם של זוחלים) למחיצה שלמה, כך שנמנע כל ערבוב דם מחומצן ודם לא מחומצן. שני מחזורי הדם (הקטן והגדול) עוברים דרך החלק הימני והחלק השמאלי של הלב. בהתרחבות הלב נכנס דם לא מחומצן לעלייה הימנית ודם מחומצן לעלייה השמאלית. ברגע הכיווץ מוזרם הדם הלא מחומצן מהעלייה הימנית לחדר הימני ומשם לעורק הריאה ולריאות, הדם המחומצן מוזרם מהעלייה השמאלית לחדר השמאלי ומשם לאבי העורקים ולגוף.
ביהדות
חז"ל סברו שיש ללב שני חדרים, אחד גדול ואחד קטן, אותם הם כינו "חללים". הפרשנים נחלקו לגבי הזיהוי של אותם חללים: לפי רמב"ם החלל השמאלי הוא הגדול והימני הוא הקטן; לפי רש"י החלל הגדול נמצא באמצע והחלל הקטן מתייחס להרבה חדרים קטנים שסביבו; ולפי השולחן ערוך ללב יש שלושה חללים.
צנעא
צנעא (ערבית صنعاء, תעתיק מדויק צַנְעַאא') היא בירת תימן והעיר הגדולה בה. העיר מחולקת לעשר יחידות שלטוניות משניות.
צנעא נוסדה במאה ה-2 לפנה"ס או במאה ה-1 לפנה"ס, כמצודה מבוצרת במפגשן של דרכי מסחר. היא נשלטה על ידי ממלכות חמיר וסבא, והחל מהמאה ה-3 הייתה לבירתה של האחרונה. היא הייתה מרכז דתי יהודי ונוצרי ונשלטה על יד ממלכת אקסום ועל ידי האימפריה הסאסאנית. האסלאם הגיע לעיר בתחילת המאה ה-7 והיא הייתה למרכז חשוב להפצתו. השליטה בעיר עברה פעמים רבות בין השבטים והשושלות המקומיות בתימן, והיא נכבשה גם על ידי הממלוכים והעות'מאנים. מאז 1918 העיר היא חלק מתימן העצמאית, על גילגוליה השונים, ומשך רוב הזמן שימשה כבירתה. מרכזה ההיסטורי של העיר הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1986, והיא נבחרה כבירת התרבות הערבית לשנת 2004.
גאוגרפיה ואקלים
העיר שוכנת על רמה בגובה של 2,206 מטר בלב הרי א-סרואת (جبال السروات) במרכז-מערב תימן. מיקומה אסטרטגי במקום בו הרמה נעשית צרה, בצילם של מספר הרי בזלת, שהחשובים שבהם הם ג'בל נוקם (2,892 מטר) ממזרח וג'בל איבאן (3,194 מטר) מדרום. האקלים בעיר יבשתי ומדברי, ומושפע מגובהה של העיר ומריחוקה מהים. משרע הטמפרטורות קיצוני, ומתאפיין בהבדלים משמעותיים בין עונות השנה ובין היום והלילה. בלילות החורף מגיעה טמפרטורת המינימום לסביבות נקודת הקיפאון, ואילו בימי הקיץ היא עשויה להגיע אל 30°C. כמות המשקעים השנתית הממוצעת מועטה ועומדת על 170 מ"מ בשנה בלבד.
התקופה הטרום-מוסלמית
על פי מסורת הדתות האברהמיות, צנעא הוקמה על ידי שם בן נח, לאחר מותו של נח.
צנעא היא אחת הערים העתיקות ביותר ששרדו בתימן ובחצי האי ערב, והיישוב בה החל במאה ה-2 או במאה ה-1 לפנה"ס, כאשר קמה בה מצודת ספר במערבה של ממלכת הסבאים. שרידי המצודה, המכונה "קסר אלקליס", שוכנים בצדה המזרחי של העיר, וכיוון התפתחותה לאורך השנים היה ממנה לכיוון מערב. המצודה ניצלה את מיקומה האסטרטגי של צנעא החולש על נתיב הסחר המוביל מים סוף במערב אל מאריב (مأرب), בירת הממלכה שבמזרח; ועל אחד מעורקיה של דרך הבשמים, שהובילה מדרום לצפון. מצודה זו, שמשמעות שמה בערבית דרומית עתיקה הוא "מבוצרת היטב", העניקה לצנעא את שמה. העיר נכבשה על ידי ממלכת חמיר בתקופת פריחתה הראשונה, אך ממלכת סבא שבה והשתלטה עליה. במאה ה-3 קם בצנעא ארמון מלכותי, שכונה "ר'ומדאן", ולעיר היה מעמד של בירה שנייה לצדה של מאריב. צורתו של הארמון הייתה כשל ריבוע, והוא נישא לגובה של שבע או עשר קומות. לפי דיווחי היסטוריונים מוקדמים, כל אחד מקירותיו היה עשוי מאבן בצבע אחר - אדום, ירוק, שחור ולבן - ובארבע פינותיו ניצבו ארבעה פסלי אריות עשויים ארד.
עם תחילת התפשטותה של ממלכת חמיר השנייה בסוף המאה ה-3 וכיבושה את העיר בשנית, ירדה חשיבותה של צנעא כמרכז שלטוני. החל בתחילת המאה ה-4 נסוגו הדתות הפוליתאיסטיות בתימן מפניהן של דתות מונתאיסטיות, וצנעא הייתה למרכז יהודי. הנצרות חדרה גם היא לאזור לאחר הגעתה של משלחת מסיונרית נוצרית ששלח הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס בשנת 342. עם זאת היהדות שמרה על מעמדה ומלכי תימן נותרו יהודים משך מאתיים שנים נוספות. עוד קיימות עדויות לקיומה של כת מונותאיסטית ערבית טרום-מוסלמית.
בשנת 525, בסוף מלכותו של מלך חמיר האחרון, יוסף ד'ו נואס, נכבשה צנעא על ידי ממלכת אקסום, אשר השליטה את הנצרות כדת המדינה. המושל האקסומי התגורר בצנעא, ובעיר קמה קתדרלה שנבנתה על ידי שני אדריכלים שנשלחו על ידי הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס, ואשר שלח גם שיש ואבני פסיפס לשם כך. אגדה הופצה כי ישו שהה בעיר בעת גלותו במדבר, וכי הקתדרלה הוקמה במקום בו עצר להתפלל. אורכו של המבנה, שניצב על משטח מורם, הגיע ל-80 מטר, רוחבו עמד על 25 מטר והוא נשא כיפה מכוסה בפסיפס בקוטר של 14.5 מטר. שלטון אקסום בעיר ארך 50 שנים בלבד, ובשנת 575 השתלטה עליה האימפריה הסאסאנית. הנציב הסאסאני קבע את מושבו בארמון ר'ודמאן, וקיימות עדויות לקיומו של פולחן זורואסטרי כלשהו בעיר. בשנת 628 התאסלם בדהאן, הנציב הסאסאני האחרון בצנעא, ובכך נפתח העידן המוסלמי בעיר.
התקופה המוסלמית
בדהאן נותר לשלוט בעיר, ככל הנראה בברכתו של הנביא מוחמד, ובתקופה זו החלה העיר משנה את פניה, ורובע חדש החל קם מצפון וממערב לעיר. המסגד הגדול הוקם סמוך ממערב לארמון ר'ומדאן, שנהרס זמן מה לאחר מכן, ככל הנראה במטרה למחוק את הבניינים המונומנטליים הקודמים בעיר. גורל דומה פקד גם את הקתדרלה. תחילה המשיכו הדתות האחרות להתקיים לצדו של האסלאם, אך לאחר מכן הייתה העיר למוקד להפצתה של הדת החדשה, והופעל לחץ על תושביה להתאסלם. העיר נהנתה מתקופת שקט, אך כאשר עלי בן אבי טאלב מונה לח'ליף, צידדו תושביה במועאויה הראשון. עלי כבש את העיר בכוח, ולאחר מכן שלטו בצנעא מושלים שמונו על ידי הח'ליף, תחילה על ידי בית אומיה, והחל בשנת 750 על ידי בית עבאס. לפי ההיסטוריון אחמד א-ראזי מנתה אוכלוסיית העיר כ-70,000 איש בתחילת המאה ה-9. בשנת 847 הגיע שלטון הח'ליפות בעיר לסיומו, כאשר משפחת יעפורי המקומית השתלטה על העיר לאחר מצור, וביצרה אותה בחומה. שלטונם של בני השושלת היעפורית נמשך כ-150 שנים, עד שנת 1004. תקופתם הייתה רצופת מאבקים שנמשכו גם לאחריהם, ובמהלכה צנחה אוכלוסיית העיר לשפל. אירועים אלה באו לסופם רק ב-1047, עת נכבשה צנעא על ידי בני השושלת הסולייחית מזביד שנמנתה עם הזרם הפאטמי. השליטים החדשים חיזקו את החומות וקבעו בהן שבעה שערים, שהחשובים שבהם היו "שער ר'ומדאן" בדרום (בשטח "באב אל-ימן" המודרני, מדרום למסגד הגדול), "שער דמשק" בצפון ו"שער א-סבאחה", שכונה לאחר מכן "באב א-סבאב" ונהרס ב-1966. עם זאת, לראשונה זה מאות שנים איבדה העיר את מעמדה כבירה, כאשר הסולייחים קבעו את מרכזם במקום אחר. השלטון בעיר המשיך ועבר בין שבטים שונים, אך למרות זאת נראה כי הסדר הציבורי והשקט נשמרו.
ב-1173 החל סיפוחה של תימן אל ממלכתו של צלאח א-דין. הוא שלח אליה את שני אחיו, בזה אחר זה, ואחד מהם השתלט על העיר בשנת 1189, קבע בה את בירתו והקים לעצמו ארמון שכונה "דאר א-סולטאן". אולם המאבקים על השליטה בעיר נמשכו, עד שב-1228 התבססה בה השושלת הרסולית. הרסולים שלטו במדינה ממעוזם בעיר תעיז, אך צנעא שמרה על מעמדה המרכזי. תקופה זו התאפיינה במאבקים על השליטה בעיר בין הרסולים לבין השבטים הזיידים השיעים, ולבסוף ב-1323 הצליח האימאם הזיידי להשתלט על העיר.
מספר אימאמים חלשים, ששלטו במדינה בזה אחר זה בראשית המאה ה-19, הביאו את העות'מאנים לכבוש את תימן בשנית. ב-1849 הוצב חיל מצב טורקי בעיר, אך תושביה התקוממו והרגו את החיילים העות'מאנים. המצב בעיר הידרדר לתוהו ובוהו מוחלט, שהוחמר עקב מלחמות בין-שבטיות, בצורת, ומגפת דבר, ולאחר עשרים שנים לערך הזמינו תושבי העיר את העות'מאנים לשוב אליה ולהשליט בה סדר.
העות'מאנים אכן שבו לעיר ב-1872, אך מרגע זה נאלצו להתמודד עם שבטי ההרים, שפתחו במלחמת גרילה נגדם. ב-1874 מנתה אוכלוסיית העיר כ-20,000 תושבים בלבד, חמישית מהם יהודים, אולם היא שבה והתאוששה והגיעה לכ-50,000 איש בתחילת המאה ה-20. ב-1904 הטילו השבטים התימנים מצור על העיר, והדבר גרם לרעב ולמותה של כמחצית מהאוכלוסייה. ב-1905 שוב הידרדרה אוכלוסיית צנעא לכ-20,000 איש בלבד. הטורקים נסוגו אך שבו והשתלטו על העיר, ושוב הוטל עליה מצור של שבטי ההרים בשנת 1911. הפעם היה המצור קצר, והסכם שלום נחתם בין הצדדים היריבים. לפי ההסכם חולקה תימן לשתי ישויות - האחת שכללה את צנעא בשליטת העות'מאנים, והאחרת בשליטתם של הזיידים.
ב-21 בספטמבר 2014, במהלך ההתקוממות השיעית בתימן, השתלטו המורדים החות'ים על צנעא. לכן, מושב ממשלתו של עבד רבו מנסור האדי הועבר לעדן.
כלכלה ותחבורה
העיר היא מרכזו של השלטון בתימן, אך מרכזה הכלכלי והפיננסי של המדינה עדיין שוכן בעדן. כלכלת העיר נסמכת על שירותים, מסחר ותעשיית טקסטיל, והיא משמשת כמרכז לעורף החקלאי שסביבה. עם זאת בשל ניצול לא מבוקר, הולך האקויפר ברמה בה שוכנת העיר ומתדלדל. בנוסף, מנסה ממשלת תימן למתג את צנעא כיעד תיירותי.
בנמל התעופה הבינלאומי "א-רחאבה" (مطار الرحابة الدولي), הממוקם צפונית לעיר, מסלול טיסה בודד (18/36) באורך של 10,669 רגל (3,252 מטר). השדה משמש כנמל הבית של חברת התעופה ימנייה (اليمنية), חברת הדגל של תימן, ויוצאות ממנו טיסות לרחבי תימן, המזרח התיכון ומזרח אפריקה, וכן למספר ערים מרכזיות באסיה ובאירופה. מערכת הכבישים בתימן מצומצמת ומוזנחת, ודרכים טובות יוצאות מהבירה רק דרומה לעדן ומערבה לחופו של ים סוף. בתימן אין תשתית או שירותי רכבת, והתחבורה הציבורית העירונית והבין-עירונית מבוססת על שירותי אוטובוסים, מוניות שירות ומוניות.
אוכלוסייה, דת, תרבות וחינוך
גידול האוכלוסייה בצנעא מהיר בשל הגירה פנימית מהאזורים הכפריים, ובשל הריבוי הטבעי במדינה שהוא אחד הגבוהים בעולם. בשנת 2023 התגוררו בעיר כ-3.29 מיליון בני אדם, בעוד שבשנת 2004 התגוררו בעיר 1,707,531 בני אדם. בשנת 2006 מנתה אוכלוסיית העיר 957,800 איש, בעוד שב-1994 התגוררו בה 746,812 איש בלבד. בשנת 1975 מנתה אוכלוסייתו 134,600 איש בלבד. בעוד שבשנת 1905 הוערכה אוכלוסיית צנעא בכ-20,000 איש בלבד.
כל תושבי העיר הם מוסלמים, ואוכלוסיית מרכז תימן היא באופן מסורתי שיעית-זיידית, אם כי בעיר חיים גם סונים-שאפעים. לפחות 100,000 מתושבי העיר שייכים לקבוצה חברתית המכונה "אל-אח'דאם" (الاخدام; יחיד "ח'אדם" خادم - "עבד"), או אפרו-ערבים. מוצאה של קבוצה זו, שלה מאפיינים אפריקניים, מיוחס באופן עממי לשלטון האקסומי בעיר במאה ה-6, ולפי אמונה זו, עם הכיבוש הסאסאני נותרו צאצאיהם של האקסומים בתימן והיו למשרתים ולעבדים. האל-אח'דאם מופלים לרעה מבחינה חברתית ותעסוקתית, והם מתגוררים בשכונות מצוקה ובתנאים קשים. בצנעא מדברים בניב הצנעני של הערבית התימנית, הדומה לניבי הבדואים של חצי האי ערב.
בעיר פועלים מספר מוסדות להשכלה גבוהה. "אוניברסיטת צנעא" (جامعة صنعاء) נוסדה בשנת 1970. היא הייתה האוניברסיטה הראשונה בתימן, והיא אחת משבע אוניברסיטאות ציבוריות במדינה. בתחילה כללה רק שתי פקולטות - פקולטה לשריעה ולמשפטים ופקולטה לחינוך. ב-1973 הוקמו פקולטות לאמנות ולמדעים וב-1975 למסחר ולכלכלה. בשנת 2000 כללה האוניברסיטה 17 פקולטות, עשר מהן בבירה והיתר בערים אחרות ברחבי המדינה. במוסד לומדים כ-80,000 סטודנטים. "אוניברסיטת אל-אימאן" (جامعة الإيمان - "אוניברסיטת האמונה") היא אוניברסיטה פרטית מוסלמית סונית, שנוסדה ב-1995 ובה כ-5,000 תלמידים. המוסד ממומן על ידי חלק ממדינות המפרץ הפרסי ועל ידי ערב הסעודית, ונחשב למוקד לאידאולוגיה ולפעילות קיצונית, ובכלל זה נחשד גם בקשרים עם ארגוני טרור. אף על פי שמו של המוסד, אין מדובר באוניברסיטה במובן המקובל של המילה, אלא במעין מדרסה מודרנית. ל"אוניברסיטה הלבנונית הבינלאומית" (الجامعة اللبنانية الدولية) קמפוס בצנעא ובעדן. בקמפוס פקולטות למדעי הרוקחות, להנדסה, למנהל עסקים, לאמנות ולמדעים, ושפת ההוראה בה היא אנגלית.
בעיר תשע קבוצות כדורגל החברות בהתאחדות הכדורגל של תימן, והחשובות שבהן הן "אל-ירמוכ" (اليرموك) שנוסדה ב-1978 ו"אהלי צנעא" (أهلي صنعاء) שנוסדה ב-1952. שני אצטדיוני הכדורגל של העיר הם "עלי מוחסן" (علي محسن) שבו מקומות לכ-25,000 צופים ו"מדינת א-ת'אורה א-ריאדיה" (مدينة الثورة الرياضية או Althawra Sports City) שנחנך ב-1986. אצטדיון זה שמשמש כאצטדיון הלאומי יכול להכיל עד 30,000 צופים.
העיר העתיקה
מוחמד אבן אידריס א-שאפעי (765-820), שביקר בעיר מספר פעמים, אמר עליה כי:
גם הנוסע הפרסי אחמד אבן רוסתה כתב לאחר שנת 903:
העיר העתיקה של צנעא מוקפת חומה והיו קבועים בה שבעה שערים, חלקם נהרסו לאורך השנים, אך הידוע בהם, "באב אל-ימן" ("שער תימן"), שרד.
בשנת 1982 התגוררו ברובע העתיק כ-45,000 תושבים, שחיו בצפיפות ובתנאים ירודים. עוד סבלה העיר העתיקה ממלחמת האזרחים שהתרחשה בתימן בין השנים 1962–1969, מתנועה כבדה של כלי רכב, מבנייה לא מתוכננת של מבנים חדשים, ומבעיות קשות של הצפות וניקוז לקוי, שערערו את יסודות המבנים. בשנת 1984 הקימה ממשלת תימן את "הארגון הכללי לשימור צנעא העתיקה". למרות מצבה הקשה, הוכרזה העיר ההיסטורית כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו בשנת 1986, וזאת בזכות מאות המבנים המסורתיים שהשתמרו בה. בין נימוקי ההכרזה נאמר כדלקמן:
הרובע שוחזר לבסוף בשנת 1995, פעולה שזכתה בפרס אגא חאן לאדריכלות. בין היתר רוצפו כמחצית מרחובותיו באבן בזלת שחורה ובאבן גיר לבנה, מערכות אספקת המים והביוב שופצו, ובתים היסטוריים וחומות הבוץ של העיר שוחזרו. המבנים ההיסטוריים בעיר, שחלקם נישאים לגובה של עד תשע קומות, מצופים באדמה ומעוטרים בעיטורים לבנים המדגישים את הפתחים בקירותיהם ומסמנים את המעברים בין הקומות. הם בנויים בצורה מסורתית מאבן, מלבנים או מלבנות בוץ, או משילובם של כל אלה. קומת הקרקע משמשת לאחסון ולמגורי חיות בית, ולעיתים אין קבועים בה חלונות. גרם מדרגות מוליך אל הקומות העליונות, שבהן שוכנים אולם משותף מרכזי, דיוואן המשמש באופן בלעדי להתכנסות המשפחה ולאירועים חגיגיים, וחדרי המגורים, שמספרם עשוי להגיע עד שישים. בקומה העליונה נמצא חדר המכונה "מפראג'" ומיועד לפגישות הגברים בשעות אחרי הצהרים. על הגג שוכן פעמים רבות מכל לאחסנה ולאספקה של מים. המטבח, השירותים, ופעמים רבות גם באר, שוכנים בחצרות הבתים. עם האתרים הידועים בעיר נמנים המסגד הגדול, שער באב אל-ימן ושוק המלח.
בשנת 1972 אמר במאי הקולנוע האיטלקי פייר פאולו פאזוליני: "מנקודת מבט אדריכלית, תימן היא המדינה היפה בעולם, וצנעא היא ונציה של העולם הערבי."
יהודי צנעא
מסורת הייתה בידי יהודי צנעא שהם שהקימו את העיר בג'בל נוקם המשקיף עליה (בשרידים ארכאולוגיים שם נמצאו כתובות יהודיות). יהודי תימן כינו את העיר גם בשם "אוּזָל" (בעיקר בשירים), על פי האמור בספר בראשית:
רשימה דומה נזכרה גם ב, ולרב סעדיה גאון יוחס פירוש הפסוק כמתייחס ל"דמאר וצנעא וצעדה", שלוש ערים ידועות בתימן, בהם היו ריכוזים יהודיים משמעותיים. אולם הכינוי "אוזל" או "אזאל" רווח גם בקרב לא-יהודים. בין אם דבר זה נכון ובין אם לאו, יהודים התגוררו בעיר כבר בתחילת המאה ה-4 וייתכן שאף לפני כן. צנעא הייתה מרכז יהודי בתקופת שלטונה של ממלכת חמיר, והיהדות הייתה דתם של מלכיה. המלך יוסף ד'ו נואס, שליטה האחרון של ממלכת חמיר בתחילת המאה ה-6, ידוע במיוחד בהיותו יהודי קנאי. לפי א-ראזי ניצב בית הכנסת היהודי לאחר כיבוש העיר על ידי אקסום בסמוך לקתדרלה, ויהודים המשיכו והתגוררו בעיר במשך כל ימי הביניים ולאחריהם, ולמעשה עד לעלייה ההמונית לישראל החל בשנת 1949.
יהודי צנעא היו בעיקר אמנים ובעלי מלאכה, אך רבים עסקו במסחר. כרבע עד שליש מהם נחשבו אמידים במונחים המקומיים, וחלקם היו בעלי ממון והחזיקו בבעלותם רכוש לא רק ברובע היהודי, אלא ברחבי העיר ומחוץ לה. מאחר שהיהודים היו משוחררים מנאמנות שבטית, הם נחשבו בדרך כלל בעיני האימאמים לנאמנים, ואלה אף פנו אליהם פעמים רבות בבקשות מימון ותמיכה. לכן היה היחס ליהודים בצנעא הוגן בדרך כלל, אם כי מדי פעם הם סבלו מגזרות שונות, כמו בתקופת חוסר השקט באמצע המאה ה-13. בגירוש מוזע ב-1679 גורשו יהודי צנעא מהעיר ורכושם הוחרם. הם הורשו לשוב אליה לאחר מספר שנים, אך נאסר עליהם להתגורר בעיר העתיקה, וכך קם הרובע היהודי. הרובע נודע בשם "קאע אל-יהוד", ושכנו בו 14 בתי כנסת ושוק משלו. גם ב-1761 התנכל אחד מהאימאמים ליהודים, ובמצוותו נהרסו כל בתי הכנסת ונאסר על בתי יהודים להתנשא לגובה של יותר מתשעה מטרים. בתי הכנסת נבנו לאחר מכן מחדש, אולם בתי היהודים נותרו נמוכים. דיווחים מהמאות ה-19 וה-20 ציינו כי יהודי העיר מנו כחמישית מהאוכלוסייה, היינו בין 4,000 ל-12,000 איש בהתאם לתקופה. בשנת 1875 דווח על 25 בתי כנסת בעיר. כ-2,500 מיהודי תימן עלו לארץ ישראל בעליית אעלה בתמר בשנים 1881–1882, בהם גם יהודים מצנעא.
הקהילה היהודית בצנעא חוסלה עם עלייתם של יהודי תימן לישראל בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, וברחבי המדינה כולה מתגוררים בראשית המאה ה-21 כ-300 יהודים בלבד. בבתי הרובע היהודי, שנחשבו ליוקרתיים ביחס לבתים הגבוהים והצפופים של העיר העתיקה, התיישבו מוסלמים, ובשנת 1982 התגוררו ברובע היהודי של העיר כ-3,000 איש.
בצנעא פעלו מספר ישיבות ידועות לאורך הדורות, ובהן בית אלשיך, בית שרעבי וכמו כן היה גם קיבוץ ת"ח באלמדרש, כאשר עליהן ועל כל גלילות תימן מנצחת הישיבה שהייתה בבית הכנסת בית צאלח הידועה גם בשמה השני הישיבה הכללית. על רבניה וחכמיה של העיר בדורות האחרונים נמנו בני משפחת שמן - הרב שלום שמן, הרב יוסף שמן. בני משפחת קורח -הרב יוסף קורח, הרב יחיא קורח והרב עמרם קורח; בני משפחת קאפח - הרב יחיא קאפח, הרב יוסף קאפח והרב דוד קאפח; הרב יחיא יצחק הלוי, הרב חיים כסאר, הרב סעיד עוזרי, הרב אהרן הכהן, הרב סלימאן קארה, הרב אברהם אלנדאף, הרב דוד גמאל, הרב אברהם הכהן, הרב דוד חותר ורבים אחרים. מאז ומעולם היוו ישיבותיה מוקד לבואם של גדולי תורה שחיו מחוץ לעיר כמו רבי שלום שבזי שחי לפני למעלה משלוש מאות שנה, ועד הדור האחרון לגלות כמו הרב יחיא נחום והרב ישראל עוזרי.
בורגהארט קלאוסנר
בורגהארט קלאוסנר (בגרמנית: Burghart Klaußner; נולד ב-13 בספטמבר 1949) הוא שחקן גרמני.
תחילת דרכו
קלאוסנר נולד בברלין. ב-1969 החל ללמוד ספרות גרמנית ודרמה באוניברסיטה החופשית של ברלין, ובאותה שנה עבר ללמוד בבית הספר למשחק מקס ריינהארדט (Max-Reinhardt-Schule für Schauspiel).
משחק
מ-1970 ועד 1972 הוא עבד בתיאטרון "Schaubühne am Halleschen Ufer" בברלין, לאחר מכן עבד במספר תיאטראות אחרים.
ב-1992 שיחק בסרט "Kinderspiele" אותו ביים וולפגנג בקר.
ב-2003 הופיע בסרט "להתראות לנין!".
ב-2004 גילם איש עסקים עשיר בסרט "המחנכים".
ב-2007 שיחק בסרט המתח "Yella".
ב-2008 גילם את השופט במשפטה של חנה שמיץ, פושעת מלחמה ששימשה כשומרת במחנה ריכוז בסרט "נער קריאה".
ב-2009 גילם את הכומר בסרט "סרט לבן".
ב-2010 שיחק ב-"Goethe!", סרט ביוגרפי אודות יוהאן וולפגנג פון גתה. וכן הופיע גם בסרט "חלומות ושערים".
ב-2015 שיחק בסרט "גשר המרגלים" בתפקיד התובע הכללי של מזרח גרמניה.
ב-2017 התארח בסדרת הדרמה ההיסטורית "הכתר", בעונתה השנייה, בתור קורט האן. בשנת 2018 גילם את הפוליטיקאי פריץ לאנגה בסרט הדרמה "המהפכה השקטה".
קריין במספר ספרים מוקלטים.
חיים אישיים
קלאוסנר חבר באקדמיה הגרמנית לקולנוע "Deutsche Filmakademie". הוא נשוי, ולו שני ילדים.
מדלין קאן
ביוגרפיה
נולדה בבוסטון בשם מדליין גייל וולפסון, לפאולה קאן ולברנרד וולפסון. גדלה במשפחה יהודית מסורתית, הוריה התגרשו כשהייתה תינוקת ונישאו בשנית. קאן למדה משחק בבית ספרה והופיעה במופעים מטעם בית הספר. לאחר שסיימה תיכון התקבלה קאן ל"אוניברסיטת הופסטרה" שבלונג איילנד, שם למדה דרמה ומוזיקה, סיימה את לימודייה עם תואר בקלינאות תקשורת.
קולנוע וטלוויזיה
קאן הופיעה בסרט קולנועי לראשונה ב-1968 בקומדיה הקצרה "היונה". התפרסמה לראשונה בסרטיו של פיטר בוגדנוביץ' "מה נשמע, דוק?" עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לפריצת השנה ו"ירח של נייר", שם שיחקה חשפנית בשם טריקסי דלייט והועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב בתפקיד משנה. שיתפה פעולה עם מל ברוקס והופיעה בפרודיות שלו "אוכפים לוהטים" בתפקיד שהעניק לה מועמדות שנייה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, "פרנקנשטיין הצעיר" בתור אליזבת ארוסתו של ד"ר פרנקנשטיין (ג'ין ויילדר), תפקיד עליו הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה, "ההיסטוריה המטורפת של העולם" בתור הקיסרית הרומאית נימפהו ו"מתח גבוה".
הופיעה בנוסף בסרטו של ג'ין ויילדר "עלילות אחיו הפיקח של שרלוק הולמס" בתפקיד זמרת האופרה ג'ני היל, בקומדיית המסתורין "רמז מסתורי" ובדרמה הפוליטית של אוליבר סטון "ניקסון" בתור מרתה אשתו של ג'ון מיטצ'ל התובע הכללי של הנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון (אנתוני הופקינס). קאן דיבבה את העש הצועני בסרט האנימציה המוצלח "באג לייף" ושיחקה במשך שלוש עונות בקומדיית המצבים "קוסבי" בתור פאולין פוקס החברה של משפחת לוקאס.
תיאטרון
הצלחתה של קאן על בימות ברודוויי התבטאה בשלוש מועמדויות לפרס הטוני על תפקידיה במחזות "נולד אתמול", "בום בום בום", "על המאה ה-20" וזכייה אחת בשנת 1993 על הופעתה במחזה "האחיות רוזנוויג" לצידה של ג'יין אלכסנדר.
מותה
קאן אובחנה בתחילת 1999 כחולת סרטן השחלה, לאחר טיפול שעברה המשיכה לעבוד כרגיל בסדרה "קוסבי", אך לדאבונה המחלה החמירה וקאן נפטרה בתחילת דצמבר כשהיא בת 57. לפני מותה הספיקה להינשא לחברה במשך מספר שנים, ג'ון האנסבורי.
דאגני
דאגני נורבול סנדוויק (בנורווגית: Dagny Norvoll Sandvik; נולדה ב-23 ביולי 1990), הידועה בשם הבמה דאגני (Dagny), היא זמרת-יוצרת נורווגית.
כרואגורם
כרואגורם (באנגלית: Croaghgorm או Bluestack, מאירית: Chruach Gorm - "הערימה הכחולה") הוא הר בגובה 674 מטרים במחוז דניגול, אירלנד. הר זה הוא ההר הגבוה מבין הרי הערימה הכחולה (או "קרוהאגורמס") וההר השלישי בגובהו במחוז.
ב־31 בינואר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, התרסק מטוס סנדרלנד של חיל האוויר המלכותי על ההר. שבעה אנשי חיל האוויר מטייסת 228 נהרגו. על מורדות ההר ניתן עדיין לראות את הריסות המטוס. בשנת 1988 הוצג שם לוח זיכרון.
דאגני
ביוגרפיה
לאחר שזכתה להצלחה גדולה בספוטיפיי, היא הוחתמה בריפבליק רקורדס. מנהל התקליטים האמריקאי, רוב סטיבנסון אמר עליה כי: "'Backbeat' מיד עורר את תשומת ליבנו, ולאחר שהשיר הושמע בניו יורק, כל החברה שלנו התאהבה בה. אנו מצפים להעביר עוד את חזונה לעולם".
ב-6 באפריל 2018, היא הוציאה את הסינגל "Drink About", ביחד עם סיב. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-2 בנורווגיה ולמקום ה-25 בשוודיה.
סנדוויק הייתה אחת מכותבי השיר "Never Really Over" של קייטי פרי, שקיבל מאוחר יותר גרסה מחודשת לשיר של דאגני שיצאה בשם "Love You Like That".
ב-1 במאי 2020, היא הוציאה את הסינגל "Somebody". הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-3 בנורווגיה.
ב-2 באוקטובר 2020, לאחר שהוציאה מספר סינגלים, היא הוציאה את אלבומה הראשון, Strangers / Lovers. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-2 בנורווגיה.
ב-2020, סנדוויק שיחקה בעונה השנייה של הסדרה חבר לחג בתפקיד אחות ליזה. הגרסה האקוסטית לסינגל הלהיט שלה, "Somebody" והשיר "Bye Bye Baby" מאלבום הבכורה שלה הופיעו גם כן בתוכנית.
אבל ארליך
אבל (אברהם) ארליך (3 בספטמבר 1915 – 30 באוקטובר 2003) היה מלחין ישראלי, פרופסור למוזיקולוגיה, חתן פרס ראש הממשלה (1989) וחתן פרס ישראל (תשנ"ז).
תולדות חייו
אבל ארליך נולד בעיר קרנץ שבפרוסיה המזרחית (גרמניה). הוא היה צאצא של שושלת רבנים (סבו הרב ד"ר אברהם אבל אדולף ארליך, שעל שמו נקרא, היה רב בלטביה ובפרוסיה).
יצירתו
האינדיבידואליות של ארליך באה לביטוי ביצירת צורה מוזיקלית חד-פעמית, כמו למשל ביצירה הווקאלית "מגדלים וצללים" משנת 1960, לפסוקים מ בספר יואל. כיסודות לבניין היצירה השתמש ארליך בטעמי המקרא, אך לא כבסיס למלודיה אלא לצורת ההבעה - צבעי מצלול, דינמיקה ומבנה. ה"מגדלים" שבשם היצירה הם הפרקים וה"צלילים" הם השפעותיהם של טעמי המקרא על היצירה בשלמותה. היצירה נכתבה לכלים ולמקהלה מזמרת, מדברת ולוחשת.
יצירות אחרות על נושא תנכ"י הן "מכתב לחזקיהו" (1962) לסופרן, אבוב ובסון, על פי, "אל תהיו כאבותיכם" ( למקהלה א-קאפלה (1965), שחוברה למלאת עשר שנים למקהלת רינת וזכתה בפרס "רינת", ו"ביעותי אלוה" על פי פסוקים מ. יצירה זו כתובה בחלקה בתיווי מדויק וחלקה בהטרופוניה חופשית.
ארליך כתב מוזיקה לסונטות של עמנואל הרומי ולמילים מאת משורר צעיר בשם דוד אלר, שנהרג בתאונת דרכים ביום האחרון של שירותו בצבא, לשירים של ט. כרמי (1973) ולשש סונטות של שקספיר (1977). הוא עשה שימוש בנעימות יהודיות עממיות מן האוסף של חיים אלכסנדר, שמקורן בעיקר באי ג'רבה ובתפילת שחרית של יהודי חלב. כן חיבר את "ספר יצירה" לטקסט מספר הקבלה. "עדות" לדואו חלילים מבוססת על דברי עד במשפט אייכמן. עוד מיצירותיו: בַּשְרָו (1953), שלושה משלים (1976), הנגיד (1993), דיוקן של דן פגיס (1996).
יצירתו של ארליך מתאפיינת בשילוב של אלמנטים מערביים קלאסיים עם אלמנטים מזרחיים ערביים, ולעיתים גם בשימוש בהומור דק. השימוש שעשה ארליך בטקסטים מקראיים וביצירה ישראלית מקורית יחד עם ההוראה בה עסק שנים רבות, הפכו אותו לאחד מעמודי התווך של היצירה המוזיקלית והחינוך המוזיקלי בישראל.
פרסים ואותות הוקרה
פרופ' אבל ארליך נפטר ב-30 באוקטובר 2003.
בנו הוא השחקן והבמאי דניאל (דני) ארליך
אלפרד מולינה
אלפרד מולינה (באנגלית: Alfred Molina; נולד ב-24 במאי 1953) הוא שחקן קולנוע בריטי-אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידיו בתור ד"ר אוקטופוס בסרט "ספיידרמן 2", בתור הרוזן דה-רנו ב"שוקולד" ובתור דייגו ריברה בסרט "פרידה".
ביוגרפיה
נולד בפדינגטון שבמרכז לונדון שבאנגליה, לאב מהגר מספרד ולאם מהגרת מאיטליה. גדל בחיק הוריו, אסטבן וג'ובנה (לבית בונלי), בבית משפחה ממעמד הביניים. גדל בשכונת נוטינג היל.
החל ללמוד משחק ב"בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה".
קריירה
הופעתו הראשונה הייתה ב-1978 בסיטקום הבריטי "לוזרים". בכורה קולנועית ערך ב-1981 בסרטו של סטיבן ספילברג "שודדי התיבה האבודה", לסרט לוהק לתפקיד קטן בתור סאטיפו מדריכו של אינדיאנה ג'ונס (האריסון פורד). פרץ ב-1985 בשני תפקידים ראשיים בדרמה "מכתב לברז'נייב" ובפנטזיה הקומית של ריצ'רד דונר "ליידי נץ" בדמותו של סזר. לקראת סוף העשור עבד בדרמה הביוגרפית העצמאית של סטיבן פרירס "זקוף ת'אוזן". הועמד בשנת 1989 (לפרס באפט"א) על תפקידו בסדרת הדרמה "רואה חשבון".
כיכב בתפקיד ראשי בתור הרוזן דה-רנו בסרטו של לאסה הלסטרם "שוקולד", שנתיים לאחר מכן קיבל את התפקיד הביוגרפי של הצייר המקסיקני הכריזמטי דייגו ריברה בסרט "פרידה" המבוסס על חייה של אשתו הציירת פרידה קאלו (סלמה הייק), התפקיד הקנה למולינה מועמדות לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-2003 הופיע בתפקיד ד"ר מליק הפסיכיאטר של הרוצח הפסיכופת מלקולם ריברס במותחן האימה "זהות" ובפרק בסרטו המוזיקלי של ג'ים ג'מרוש "קפה וסיגריות". בשנת 2004 גילם מולינה את תפקיד הנבל דוקטור אוטו אוקטביוס אויבו של ספיידרמן (טובי מגוויר) בסרט שהיה לאחד משלושת שוברי הקופות הגדולים ביותר באותה שנה "ספיידרמן 2", השני בטרילוגיית הסרטים של סם ריימי. הופיע בדמותו הספרותית של הבישוף מנואל ארינגרוסה בשובר הקופות מספר 2 של 2006 בבימויו של רון הווארד "צופן דה וינצ'י". תפקידו בתור סופר הילדים ריצ'רד סוסקינד בסרטו של לאסה הלסטרם "התרמית" זכה להערכה רבה בשנת 2007, באותה שנה גם הצטלם לסרט "הבוגד הקטן" שהוא עיבוד לספרו של עמוס עוז "פנתר במרתף" וגילם קצין בריטי לקראת סיום תקופת המנדט.
מולינה הועמד בפעם השנייה לפרס האקדמיה הבריטית ב-2009 על הופעתו בתור ג'ק מלור אביה השמרן של ג'ני (קארי מאליגן) בדרמת ההתבגרות הבריטית "לחנך את ג'ני". שיחק בסרט "הפנתר הוורוד 2" הרימייק השני לסדרת הילדים. ב-2010 השתתף בשני שוברי קופות קיציים "הנסיך הפרסי: חולות הזמן" בתור השייח עומר ו"שוליית המכשף" בתור מקסים הורבאת' יריבו של בלתזאר בלייק (ניקולס קייג').
מלבד קריירה קולנועית מולינה התפרסם גם בתור שחקן תיאטרון מוכשר והועמד לשלושה פרסי טוני על הופעותיו במחזות "אומנות", "RED" ובמחזמר "כנר על הגג" בברודוויי בתפקיד של טוביה החולב.
חיים אישיים
מולינה נישא בשנת 1986 לשחקנית ג'יל גאסקוין המבוגרת ממנו ב-16 שנה בטאוור האמלטס, לונדון. למולינה בת אחת רייצ'ל ממערכת יחסים קודמת ושני בנים חורגים מנישואיה הראשונים של אשתו. מאז 2019 הוא בזוגיות עם הבמאית האמריקאית ג'ניפר לי. מתגורר בקליפורניה.
ב-2004 מולינה התאזרח גם כאמריקאי. בבחירות לנשיאות 2016 הוא תמך במועמד הדמוקרטי ברני סנדרס.
בנוסף לאנגלית, הוא דובר גם ספרדית ואיטלקית שוטפת (מאביו ומאמו).
קרן ויקימדיה
קרן ויקימדיה (באנגלית: Wikimedia Foundation) היא מוסד ללא כוונת רווח אמריקאי לשם פיתוח והפצה של תוכן חופשי בשפות שונות, ובמטרה לאפשר לציבור הרחב לגשת בחופשיות לתוכן זה באמצעות האתרים המופעלים על ידי הקרן. הקרן הוקמה בעקבות התרחבות מיזם ויקיפדיה, ומאז אמצע העשור הראשון של המאה ה-21, הקרן מפעילה מספר מיזמי ויקי, בהם: ויקיפדיה, ויקינתונים, ויקימילון, ויקיציטוט, ויקיספר, ויקיטקסט, ויקיחדשות, ויקיברסיטה, ויקימינים, ויקימסע וויקישיתוף. כל אחד מהמיזמים האלה פעיל בכמה שפות. בנוסף תומכת הקרן בפיתוח תוכנת מדיה-ויקי שעל-גביה פועלים כל אתרי הקרן. הקרן מפיצה את תוכן המיזמים שהיא מפעילה חינם וברישיון חופשי של Creative Commons מסוג ייחוס-שיתוף זהה (CC-BY-SA).
קרן ויקימדיה מקיימת קשר רציף עם 39 אגודות ויקימדיה מקומיות ("צ'פטרים"). הצ'פטרים, ובהם "ויקימדיה ישראל", פזורים ברחבי העולם ופועלים, כל אחד במדינתו, לקידום מיזמי הקרן ולשיפור ההפצה של תוכן חופשי. הקרן תומכת באגודות אלו בדרכים שונות, ובהן מענקים כספיים.
אופן הפעילות
כל תקציבה של קרן ויקימדיה מתבסס על תרומות של אנשים פרטיים וארגונים ברחבי העולם. עד 2010, במקרים מסוימים קיבלה הקרן תשלום עבור שימוש בסמלילי המיזמים שלה כשהדבר נעשה לשם קידום מיזמים של חברות וארגונים אחרים. חלק ניכר מהוצאותיה של הקרן הן על אחזקת חוות השרתים שמארחת את ויקיפדיה והאתרים האחרים שמופעלים על ידי הקרן.
לחבר הנאמנים של קרן ויקימדיה יש את הסמכות עליונה בכל עסקי וענייני הקרן, שמעסיקה כיום 550 איש ותקציבה השנתי 150 מיליון דולר. בראש חבר הנאמנים המונה עשרה חברים, עמד עד ספטמבר 2006 ג'ימי ויילס, מייסד ויקיפדיה. לאחר מכן החליפה אותו פלורנס ניבאר-דבואר, שאותה החליף בשנת 2008 מייקל סנו. ביולי 2010 נבחרה פיבי איירס לחבר הנאמנים במקום סנו והנאמן טינג צ'ן מונה כיו"ר החדש של הקרן. בשנת 2012 נבחרה קאט וולש לתפקיד יושבת ראש חבר הנאמנים. באוגוסט 2013, עמד בראש חבר הנאמנים יאן-בארט דה וריידה. כיום יושבת ראש חבר הנאמנים היא נטליה טימקיב, ולה שני סגנים, אל שפי ושני אבנשטיין סיגלוב.
לקרן ויקימדיה משרדים הממוקמים בסן פרנסיסקו.
אגודות מקומיות (צ'פטרים) וקבוצות
נכון לאמצע 2015, קיימות ברחבי העולם 41 אגודות מקומיות (המכונות בלועזית "צ'פטרים" - מאנגלית: Chapters), אשר קיבלו הרשאה מקרן ויקימדיה לפעול תחת סימני המסחר שברשותה. הצ'פטרים הוקמו על ידי מתנדבים מקומיים במטרה לקדם את ערכי היסוד של קרן ויקימדיה בתחום הפצת הידע והנגשתו, ולקדם מיזמים מקומיים. מיזמים מוכרים, המתקיימים באופן קבוע על ידי הצ'פטרים, הם לדוגמה כנס ויקימניה ומיזמי "גלאם".
הצ'פטרים אחראים על תא שטח גאוגרפי. לרוב מדובר במדינה. כך למשל יש צ'פטר ארגנטינאי וצ'פטר ישראלי (הקרוי "עמותת ויקימדיה ישראל"). עם זאת, לעיתים אחראים הצ'פטרים על יחידות גאוגרפיות קטנות יותר, כגון הצ'פטרים של הונג קונג, מקאו, ניו יורק ווושינגטון די. סי., שאינם מייצגים מדינות.
הצ'פטרים האזוריים הם עמותות עצמאיות, אך במקביל הם קשורים בחוזה לקרן ויקימדיה להסדרת השימוש בסימני המסחר של הקרן. חלקם תלויים כספית בתוכנית המענקים של הקרן. לאף צ'פטר אין שליטה על אתרי האינטרנט של הקרן, שהיא המפעילה הבלעדית של שרתי ויקיפדיה ושאר המיזמים, בכל העולם.
קבוצות הזוכות לתמיכה
בשנת 2013 אישר חבר הנאמנים של קרן ויקימדיה מודל חדש, שבו תתמוך הקרן ב"קבוצות נושאיות" (תמאטית; באנגלית: Thematic Organizations). על-פי ההחלטה, ויקימדיה תוכל לתמוך גם בארגונים עצמאיים הקיימים שלא למטרות רווח ופועלים לתמיכה במיזמי הקרן וקידומם בתחומי עניין ספציפיים. הכוונה ב"קבוצה נושאית" היא לארגון שלהבדיל מהצ'פטרים, לא יהיה קשורים לאזור גאוגרפי ספציפי, אלא יפעל לקידום הפצת מידע בנושא מסוים. ביוני אותה שנה הוכר ארגון ראשון כקבוצה נושאית: "Amical Wikimedia". קבוצה זו, שפעלה במשך חמש שנים עוד קודם להכרה בה על ידי קרן ויקימדיה, עוסקת בקידום השפה הקטלאנית במיזמי ויקימדיה.
מודל נוסף שאימצה קרן ויקימדיה לתמיכה בהתאגדויות מכונה "קבוצת משתמשים" ("User Groups"). "קבוצת משתמשים" מוגדרת כקבוצה של משתמשי-ויקיפדיה, התומכת ומקדמת את מיזמי קרן ויקימדיה מחוץ למרשתת, לרוב באזור גאוגרפי מוגדר, ופועלת לאיסוף ופיתוח מידע חינוכי ברישיון חופשי. ההכרה בהתארגנות כ"קבוצת משתמשים" נעשית לאחר קבלת המלצתו של גוף מתנדבים הפעיל בקרן ונקרא "Affiliations Committee", ודורשת עמידה בתנאים המוגדרים מראש. עד לשנת 2015 זכו למעלה מ-30 קבוצות להגדרה זאת. בין קבוצות המשתמשים פעילה קבוצה ממצרים ובמאי 2015 הכירה קרן ויקימדיה גם בקבוצת משתמשים בשם "קבוצת המשתמשים ויקימדיה לבנט", המאגדת כותבים בוויקיפדיה מסוריה, לבנון, ירדן והרשות הפלסטינית.
מיזמי ויקימדיה
קרן ויקימדיה מתפעלת 11 מיזמי ויקי במודל התוכן החופשי שמטרתם ליצור ולהפיץ ידע. אלה כוללים, לפי שנת הקמתם את:
מיזמים נוספים
בנוסף למיזמים אלו, מפעילה קרן ויקימדיה מיזמים תשתית ותיאום נוספים:
קרל כהנא
מלחמת העולם הראשונה ועלייתו לארץ ישראל
במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הגרמני נלחם ברוסיה ואיטליה נפצע בקרבות וזכה לעיטור "צלב הברזל" על פעילותו. שירת בצבא הגרמני במשך כ־20 שנה.
בשנת 1938 לאחר האנשולס בעת ביקרו של היטלר בקלאנגפורט תכנן כהנא להורגו.
בעקבות האנשלוס יצא כהנא מנמל וינה על ספינה קטנה בשייט לאורך הדנובה בסלובקיה, הונגריה יוגוסלביה ורומניה, אל נמל קונסטנצה שלחוף הים השחור ברומניה. השייט התקיים כשעל סיפון הספינה קבוצת מעפילים דרך טורקיה ויוון, בדצמבר 1938 הגיע לארץ ישראל.