cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מטרודן
שביתת הנהגים
על מנת לעמוד בתנאי החוזה עם המדינה, נקטה חברת מטרודן בצעדי חיסכון דרסטיים, שכללו קיצוץ בשכר הנהגים והרעת תנאיהם. עובדה זו פגעה בתנאי העבודה של הנהגים (הוטלו עליהם קנסות בשל עבירות משמעת, שכרם היה בגובה שכר המינימום, משמרות של למעלה מ-12 שעות, וכו'). הנהגים החליטו להתאגד, להקים ועד עובדים, ולהגן על זכויותיהם באמצעות הסכם קיבוצי. כתוצאה מחוסר המוכנות של ההנהלה להכיר בוועד החדש, פרצה בנובמבר 2004 שביתה.
לאחר סיום שביתת הנהגים רכשה חברת מטרודן מספר אוטובוסים חדשים והוציאה מהשירות אוטובוסים מיושנים.
סגירת החברה
מטרודן הפסיקה את פעילותה ב-25 בנובמבר 2016, לאחר שלא התמודדה על המכרז החדש להפעלת התחבורה הציבורית בבאר שבע, שהתקיים בינואר 2016. את מטרודן מחליפה חברת דן באר שבע, חברת בת של דן בדרום, וכ-70% מנהגי מטרודן הועברו לחברת דן באר שבע.
יחסי הודו–הוותיקן
יחסי הודו–הוותיקן הם היחסים הדו-צדדיים בין הודו לכס הקדוש, הריבון בקריית הוותיקן. יחסים דו-צדדיים רשמיים בין שתי המדינות מתקיימים מ-12 ביוני 1948. נונציו אפוסטולי קיים בהודו משנת 1881.
היסטוריה
קשרים בין הכנסייה הקתולית להודו ניתן לייחס לשליח תומאס הקדוש, אשר, על פי המסורת, הגיע להודו בשנת 52. בישופים נשלחו להודו מסוריה כבר במאה ה-6 או ה-7. קיים תיעוד של בישוף הודי שביקר ברומא בתקופת האפיפיור קליקסטוס השני (1119–1124).
ביקורים דו-צדדיים
נערכו שלושה ביקורים של האפיפיור בהודו. האפיפיור הראשון שביקר בהודו היה פאולוס השישי, שביקר במומבאי בשנת 1964 כדי להשתתף בקונגרס האוכריסטי הבינלאומי. האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר בכמה מקומות בהודו כולל צ'נאי בפברואר 1986 ולאחר מכן ביקר שוב בניו דלהי בנובמבר 1999. כמה נכבדים הודים ביקרו בקריית הוותיקן. אלה כוללים את ראש הממשלה אינדירה גנדי בשנת 1981 ואת ראש הממשלה איק גוג'ראל בספטמבר 1987. אטאל ביהארי ואג'פאיי, ראש הממשלה, קרא לאפיפיור ביוני 2000 במהלך ביקורו הרשמי באיטליה. סגן הנשיא בהאירון סינג שחוואת ייצג את המדינה בהלווייתו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני. שרת החוץ סושמה סוואראג' הובילה משלחת לוותיקן לטקס הקנוניזציה של האם תרזה בספטמבר 2016. היא לוותה על ידי השר הראשי של מערב בנגל, ממאטה באנרג'י.
ריימונד פריסטלי
סר ריימונד אדוארד פריסטלי (באנגלית: Sir Raymond Edward Priestley; 20 ביולי 1886 - 24 ביוני 1974) היה גאולוג בריטי ובין הראשונים מחוקרי אנטארקטיקה.
חייו
ריימונד פריסטלי נולד בטווקסברי שבגלוסטרשייר, אנגליה. אביו היה מנהל בית הספר שבו למד ריימונד ובו גם לימד במשך שנה אחת לפני שהחל בלימודי גאולוגיה ביוניברסיטי קולג' בבריסטול, שם למד מ-1905 עד 1907.
משלחות אנטארקטיות
מיד עם תום השנה השנייה ללימודיו התגייס כגאולוג למשלחת נמרוד של ארנסט שקלטון (1909-1907) לאנטארקטיקה. במשלחת זו עבד לצד גאולוגים ידועי-שם, אדג'וורת דייוויד ודאגלס מוסון. פריסטלי אסף מחצבים ודגימות חזזית מן האזור, שכלל איים בים רוס, הצד הצפוני של הר ארבוס הוולקני, והרים סמוכים לקרחון פראר. הוא היה שותף לצוות החלוץ שצייד במזון ובדלק את תחנות האספקה לניסיונו של שאקלטון, שכמעט נחל הצלחה, להיות הראשון שמגיע אל הקוטב הדרומי בשנת 1909. במשלחת של נובמבר 1908, עקב צפיפות יתר באוהל, עשה פריסטלי שלושה ימים של סופת שלגים מחוץ לאוהל, בשק השינה שלו. בשיאה של סופת השלגים, החליק בהדרגה במורד הקרחון וכמעט צנח מעל שוליו אל מותו. עם שובו מן המשלחת, בילה ארבעה חודשים באנגליה לפני ששב לסידני, אוסטרליה, לעבוד עם אדג'וורת דייוויד על הדין וחשבון הגאולוגי, שפורסם לבסוף בשנת 1914.
פריסטלי חזר לאנטארקטיקה כחבר במשלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט (1913-1910), שידעה אסונות רבים. סקוט גייס אותו למשלחת כש"טרה נובה" הגיעה לסידני. כעבור שלושה שבועות, עם הנחיתה בכף אוונס בינואר 1911, יצאו פריסטלי ועוד חמישה חברים בספינת המשלחת, "הטרה נובה", לסייר ולבצע עבודה מדעית בארץ אדוארד השביעי במזרח, בהנהגת ויקטור קמפבל. כיון שלא הצליחו למצוא אתר נחיתה מתאים, החליטו לחזור מערבה בכוונה לנחות במפרץ הלווייתנים, אבל בהגיעם לשם ב-3 בפברואר 1911 נתקלו בספינה "פראם" של רואלד אמונדסן ומשלחתו, שכבר חנו שם. כיון שלא רצה להקים מחנה בסמיכות כזאת לנורווגים, החליט קמפבל לסייר תחת זאת על קו החוף של ארץ ויקטוריה. אחרי ששב לכף אוונס ודיווח לסקוט על מיקומו של אמונדסן, חזר ויצא עם אנשיו צפונה אל ארץ ויקטוריה, שם הקימו צריף סמוך לאתר של קאשטן בורשקרווינק מ-1898 בכף אדייר. בינואר 1912, לקחה "טרה נובה" את ששת האנשים עוד 320 ק"מ דרומה אל מפרץ טרה נובה, בחצי הדרך בין כף אוונס לכף אדייר, לעבודת-שדה בתקופת הקיץ. הייתה להם צידה מספקת לשמונה שבועות אבל אוהליהם ניזוקו קשות בסופה וה"טרה נובה" לא כלה להבקיע את צבירי הקרח ולאסוף את האנשים כמתוכנן. בהבינם שיהיה עליהם לחרוף במקום הימצאם, חפרו האנשים מערת קרח קטנה, 3.60 מטרים על 2.70 מטרים בסחף שלגים ושם נשארו במקלט שכינו "האי שלא יתואר במילים" למשך קרוב ל-7 חודשים, עד סוף החורף הדרומי. את צידתם הדלה השלימו בצייד כלב ים ופינגווין. שניים מחברי הקבוצה היו תשושים כתוצאה מדלקת מעיים, ובמצב כזה עזבו השישה את ביתם הארעי ב-30 בספטמבר 1912 וצעדו במשך חמישה שבועות. למזלם מצאו בדרכם מטמונת מזון ודלק, שהשאירה הקבוצה המערבית של המשלחת שנה קודם לכן. לבסוף הגיעו בשלום לכף אוונס ב-7 בנובמבר 1912, שם נודע להם דבר מותם של סקוט וכל קבוצת הקוטב שלו חודשים קודם לכן.
בשנות מלחמת העולם הראשונה שירת פריסטלי כשליש במרכז ההדרכה לאלחוטאים |(1917-1914), ואחר כך בצרפת. הוא השתתף בהשתלטות על גשר ריקוואל, חלק מקו הינדנבורג של בריגדת חיל הרגלים ה-137 וזכה בצלב הצבאי.
קריירה לאחר המלחמה
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ב-1919, סופח פריסטלי למשרד המלחמה לכתוב את תולדות שירות האיתות. על מחקרו והתזה שכתב על קרחונים באנטארקטיקה קיבל תואר ראשון (מחקרי) בקיימברידג' בשנת 1920. באותה שנה ייסד יחד עם עמית למשלחת טרה נובה, פרנק דבנהם, את מכון סקוט לחקר הקוטב בקיימברידג'. ב-1922 נבחר פריסטלי לחבר בוועד המנהלים של קלייר קולג'. ב-1924 הצטרף לסגל המנהלה של האוניברסיטה והיה בו-זמנית לעוזר רשם, מזכיר למועצת לימודי המחקר ומזכיר כללי של הפקולטות. משנות ה-30' עד לפרישתו, מילא שורה של תפקידים אקדמיים ומשרות ניהול ממשלתיות באוסטרליה ובאנגליה. הוא היה סגן נשיא אוניברסיטת מלבורן משנת 1935 עד שהתפטר בשנת 1938 מתוך עיקרון, לאחר אחד מכמה עימותים שהיו לו עם הנשיא. הוא חזר לבריטניה, שם התמנה לסגן נשיא ונשיא של אוניברסיטת בירמינגהם (1952-1938). לאחר פרישתו ב-1952, שימש יו"ר לוועדה המלכותית בנושא השירות האזרחי בשנים 1953–1955 וכסגן המנהל של סקר מדינות החסות לשעבר של איי פוקלנד (שנקרא בהמשך הסקר האנטארקטי הבריטי) משנת 1955 עד 1958 והיה נשיא האגודה הבריטית לקידום המדעים (1956). הוא פקד שוב את אנטארקטיקה בשנים 1956 ו-1959 והיה נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית בשנים 1961–1963. פריסטלי קיבל תואר אבירות בשנת 1949.
ריימונד פריסטלי נשא לאישה את פיליס מרי בויד באפריל 1915. הוא היה גיסם של עמיתיו למשלחת טרה נובה, צ'ארלס סימור רייט ותומאס גריפית טיילור.
פריסטלי מת בגיל 87, ב-24 ביוני 1974 בצ'לטנהם, גלוסטרשייר, והותיר אחריו שתי בנות.
משה כרמי
משה כרמי (ינובסקי) (דצמבר 1893 – 10 באוגוסט 1952) היה מחנך ישראלי. בנם של מייסדי פתח תקווה, תלמיד המחזור הראשון בגימנסיה העברית 'הרצליה', ממגויסי הצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה ומאנשי התגבורת לקרב תל-חי, מראשוני קיבוץ עין-חרוד בעמק יזרעאל, וממניחי המסד למערכת החינוך הייחודית של התנועה הקיבוצית.
ביוגרפיה
משה ינובסקי נולד בפתח תקווה בחנוכה תרנ"ד, דצמבר 1893 (באותם ימים לא הונפקו עדיין תעודות לידה), בן בכור להוריו צִפורה לבית גולדברג ואברהם ינובסקי. אִמו צִפורה, שנולדה ביפו, הייתה בִּתו של חיים יהושע גולדברג, ה"מוכתר" הראשון של העדה היהודית בעיר זו. אביו, אברהם ינובסקי, עלה ארצה מרוסיה בימי העלייה הראשונה. הוא וצִפורה אשתו הקימו את ביתם במושבה פתח תקווה, בימיה הראשונים, ובה גידלו את שבעת ילדיהם: משה, נעמי, פסח, יעקב, פנינה, אבנר ומרים. אברהם ינובסקי הקים משתלה גדולה בפתח תקווה לגפנים, זיתים, הדרים ואקליפטוסים. מנערותו היה משה הבכור שותף לעבודות הבית והשדה. אחרי מות האם בדמי ימיה, התמסר משה הבכור לטיפול באחיו הצעירים. בילדותו למד ב"חדר" בפתח תקווה ואחר כך בבית הספר העממי מייסודה של יק"א, ששפת ההוראה בה הייתה צרפתית. הוא עשה חיל בלימודיו והצטיין בהישגיו. בנעוריו למד במחזור הראשון של הגימנסיה העברית "הרצליה" שזה עתה נוסדה ביפו. חבריו הקרובים לספסל הלימודים היו אליהו גולומב, דב הוז ומשה שרת. יום אחד הופיע בכיתה והכריז בפני חבריו על שינוי שם משפחתו לשם עברי – כרמי. לדבריו בחר בשם זה כי חש ש"אח לגפן אני". באותם ימים החל ללמוד מוזיקה בכלל ונגינה בכינור, בפרט. הוא נכבש בקסמם של לימודים אלה ומימן אותם באמצעות מתן שיעורי נגינה פרטיים. בחופשת הקיץ לפני שנת הלימודים האחרונה יצא עם קבוצת חברים לחווה החקלאית בבן-שמן כדי להתנסות זמן מה בעבודת האדמה. בתום לימודיו יצא בשנת 1913 עם בוגרים נוספים מהגימנסיה לעבודה בדגניה ובכנרת. במלחמת העולם הראשונה גויס כנגן לתזמורת הצבא העות'מאני. אחרי שלוש שנות שירות החליט לערוק מהצבא מטעמים פציפיסטיים, ונענה לקריאת גולומב לסייע בתחזוקת אמצעי לחימה להגנת יישובי עמק הירדן. מאימת הטורקים נזרקו הרובים שהוחזקו בדגניה אל קרקעית הירדן במוצאו מהכנרת. משחלפה הסכנה גייס גולומב את משה כרמי, שהיה שחיין מצוין, כדי למשותם. במשך שעות רבות צללו השניים והעלו את כל הנשק המוסלק מקרקעית הירדן.
בפברואר 1920 נמנה עם כוח התגבורת שעלה ליישובים המבודדים באצבע הגליל, ובהוראת יוסף טרומפלדור יצא למשימות סיור ליליות שביצע ביחידוּת. בשנת 1921 יצאו עבריה ומשה כרמי לתקופת לימודים בגרמניה. משה למד בברלין בקונסרבטוריון למוזיקה, ובאוניברסיטה למד בוטניקה, זואולוגיה, גאולוגיה, ביולוגיה והשתלם בהוראת מקצועות המלאכה בסמינר למורים בלייפציג. עבריה השתלמה בתחום הגננות והשתלנות בברלין.
ב-1924 הצטרפו משה ועבריה כרמי עם בנם הבכור אשכול לקיבוץ עין-חרוד ששכן ליד מעיין חרוד, ובו בנו את ביתם המשפחתי. לזוג נולדו שני בנים ושלוש בנות:
משה כרמי נפטר בעין חרוד בי"ט באב תשי"ב, בן 58 במותו. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוצו.
בהלווייתו ספד לו ידיד נעוריו, משה שרת, ראש הממשלה ושר החוץ, באמרו:
פועלו החינוכי
מיד בבואו לעין-חרוד השתלב משה כרמי בסגל ההוראה של בית הספר המקומי שהפך בשנת 1927 לבית הספר המשותף לקיבוצים השכנים עין-חרוד ותל-יוסף (כיום "בית הספר המקיף עמק חרוד"). בשנים 1925–1952 הוא היה עמוד תווך במוסד חינוכי זה. את אוצר הידע שלו בתחומים הרבים – עברית, תנ"ך, ספרות, שירה, טבע, מולדת, היסטוריה, ערבית ומוזיקה – הנחיל לדורות של תלמידים. משה כרמי הדריך את חניכיו במסעות רגליים ברחבי הארץ והטמיע בהם את ערכי העבר המקראי, הציונות וידיעת הארץ. כמי שהשפה הערבית הייתה שגורה על פיו והיה בן-בית בכפר הערבי, הוא הכיר לתלמידיו את אורחות החברה הערבית והקנה להם את יחס הכבוד כלפי ערביי ארץ ישראל ומורשתם.
כתביו
משה כרמי הותיר בעיזבונו אוסף כתבים גדול. כתבי יד רבים משנות עלומיו – הגות, שירים וחלומות נעורים – נשרפו בדגניה בשלהי מלחמת העולם הראשונה. הוא פִרסם מעט מזעיר מיצירתו האמנותית והספרותית (שירים, פואמות, לחנים, יומנים, מכתבים ופרקי הגוּת), אך רבות מיצירותיו הועלו בהצגות בבית הספר, במופעים ובחגים בקיבוצו.
כתבים שפורסמו בחייו:
לאחר מותו קובצו מבחר כתביו בספר: במלאת 20 שנים להסתלקותו הוציאו תלמידיו ומשפחתו ספר ובו אסופת רשימות ומאמרים לזכרו (בכותבים: בני המשפחה, הסופר דוד מלץ, המשורר זרובבל גלעד, נחום ניצן, אשר גולן, גיל לביא, מיכאל אודם, מיכה יקיר, חיים שפרוני):
דיוניסוס ואפולו: מסות על האומנות
דיוניסוס ואפולו: מסות על האומנות הוא ספר המאגד מאמרים מוקדמים שנכתבו על ידי הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה. הספר כולל את המאמרים:
הספר יצא בעברית בשנת 1990 בתרגומו של יעקב גולומב שהוסיף לו הקדמה, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
תומאס פ. ברנט
'''תומאס פ. ברנט (באנגלית: Thomas P. Barnett'''; 11 בפברואר 1870 – 23 בספטמבר 1929), הידוע גם בשם טום ברנט וטום פ. ברנט, היה אדריכל וצייר אמריקאי מסנט לואיס, מיזורי. ברנט זכה להכרה ארצית הן בעבודתו באדריכלות והן בציור.
אדריכלות
ברנט התאמן אצל אביו, אדריכל מסנט לואיס, שהיה ידוע בתכנון בניינים ציבוריים כמו שיפוץ בית המשפט הישן, אחוזת מושל מיזורי, ומבני הגן הבוטני במיזורי. בציור התאמן ברנט הצעיר בבית הספר לאמנויות יפות בסנט לואיס, עם רשימה ארוכה של פרסים ותערוכות.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת סנט לואיס בשנת 1886, הצטרף טום ברנט יחד עם אחיו וגיסו ג'ורג' דניס ברנט וג'ון איגנטיוס היינס, והקימו את משרד האדריכלים ברנט, היינס וברנט. המשרד המשיך במוטיבים המסורתיים של ג'ורג' ברנט הבכור. המורשת המשולבת של שני דורות של עיצובי ברנט היו האחראים במידה רבה לכך שהקלאסיות הייתה לה השפעה דומיננטית באדריכלות בסנט לואיס.
בשנת 1904 כיהן ברנט בוועדת האדריכלים עבור תערוכת הרכישה בלואיזיאנה (הידועה יותר בכינוי התערוכה העולמית של סנט לואיס) ותכנן באופן אישי את ארמון האמנויות הליברליות שעליו זכה במדליית הזהב של היריד לאדריכלות. בשנה שלאחר מכן הוא זכה במדליית הארד באדריכלות בתערוכת המאה ללואיס וקלארק בפורטלנד, אורגון.
פרויקטים אחרים שתכנן ברנט כללו מבני מסחר, מגורים (כולל מקומות פרטיים) ומספר לא מבוטל של מבנים דתיים. דוגמאות ששרדו כוללות את בזיליקת קתדרלת סנט לואיס, את מלון אדולפוס בדאלאס, טקסס, ואת הכנסייה הקתולית סנט קלמנט בשיקגו.
ציור
בהמשך חייו הפנה ברנט את תשומת ליבו בעיקר לציור. הוא למד אצל פול קורנוייר, ויצר בסגנון האימפרסיוניזם האמריקני. ברנט השתמש באופן במשיחות מכחול רחבות ובצבעים עזים. עבודותיו היו הבעות רגשיות ואופטימיות.
ציוריו של ברנט התקבלו היטב בחייו. עבודותיו הוצגו בתערוכה הבינלאומית פנמה-פסיפיק, התערוכה הראשונה של אגודת האמנים העצמאיים בניו יורק, המוזיאון לאמנות סינסינטי, המכון לאמנות בשיקגו, בהאקדמיה לאמנויות פנסילבניה, ובאופן קבוע במוזיאון לאמנות סנט לואיס. ברנט זכה בפרסים מקומיים וארציים, כולל מדליית הארד על ציור בתערוכת המאה לואיס וקלארק בשנת 1905.
אאוטקאסט
אָאוּטְקַאסְט (באנגלית: Outkast) היו צמד זמרי היפ-הופ מאטלנטה. הצמד כלל את אנדרה "אנדרה 3000" בנג'מין ואנטואן "ביג בוי" פטון. סגנון ההיפ הופ שלהם הוא תערובת של ראפ, סול, פאנק, פופ ואלמנטים של מוזיקה אלקטרונית, ביג בנד ורוק. אאוטקאסט נחשבים לאחד מהרכבי ההיפ-הופ המוצלחים ביותר בהיסטוריה, ומכרו מעל ל-20 מיליון אלבומים. הצמד פעל בין השנים 1992–2007. בשנת 2014 הצמד התאחד כדי לחגוג את יום השנה ה-20 שלהם.
היסטוריה
בנג'מין ופאטון הקימו את ההרכב כתלמידי תיכון בשנת 1992. ב-1994 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, Southernplayalisticadillacmuzik, שצבר פופולריות לאחר שהסינגל "Player's Ball" הגיע למקום הראשון במצעד שירי הראפ של הבילבורד. ב-1996 הוציאו את אלבומם השני, ATLiens, ובשנת 1998 הוציאו את אלבומם השלישי, Aquemini, שהגיעו למקום השני במצעד הבילבורד 200. באלבומים אלו הצמד פיתח את הצליל שלו, התנסה במגוון סגנונות וזכה להצלחה מסחרית.
בשנת 2000 הוציאו את אלבומם הרביעי, Stankonia, מתוכו יצא הסינגל "Ms. Jackson" שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום עצמו זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה והגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200. בטקס פרסי גראמי לשנת 2001, זכו הצמד בשני פרסים, "ביצוע הראפ הטוב ביותר של צמד/להקה" על השיר "Ms. Jackson" ו"אלבום הראפ הטוב ביותר" על האלבום Stankonia.
בספטמבר 2003 הוציא הצמד את האלבום הכפול Speakerboxxx/The Love Below, המורכב משני אלבומי סולו, Speakerboxxx של ביג בוי ו-The Love Below של אנדרה 3000. האלבום זכה בפרס גראמי לאלבום השנה וזכה בתואר היהלום מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, ובכך נחשב לאחד מאלבומי ההיפ הופ הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2006 הוציאו את אלבומם האחרון, Idlewild, שיצא כפסקול של הסרט הנושא את אותו השם, בו כיכב הצמד. בשנת 2007 יצא הצמד להפסקה ואנדרה וביג בוי יצאו לקריירות סולו בנפרד. בשנת 2014 הצמד התאחד כדי לחגוג את יום השנה ה-20 שלהם על ידי הופעה בלמעלה מ-40 פסטיבלים ברחבי העולם.
זכריה קלאי
זכריה קלאי (24 ביוני 1923 – 17 בינואר 2016) היה פרופסור במכון לארכיאולוגיה ובחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. חוקר גאוגרפיה מקראית.
אאוטקאסט
קישורים חיצוניים
ביקורות
זכריה קלאי
ביוגרפיה
בירושלים למד זכריה קלאי בבית הספר התיכון בבית הכרם (לימים התיכון ליד האוניברסיטה). בתקופה זו אף היה חניך בתנועת "המחנות העולים". לאחר סיום לימודיו היה בהכשרה בקיבוץ רמת יוחנן, ואחר כך חזר לירושלים והצטרף לעסק הפסנתרים המשפחתי. באותה עת הצטרף לסניף הירושלמי של "אגודת המשוטטים" שהובל על ידי דוד בנבנישתי, והיה למזכיר הסניף הירושלמי של האגודה, ואף הדריך טיולים רבים של האגודה.
בשנת 1945 החל ללמוד ב בחוגים לארכיאולוגיה ומקרא. לימודיו הופסקו בזמן שירותו הצבאי במלחמת העצמאות, בה ניצל את היכרותו המיוחדת עם הארץ ושימש כאיש מודיעין שהוביל כוחות בתוך ירושלים (למשל באזור מנזר נוטרדם) ומסביבה (למשל באזור הקסטל ובכיבוש רכס אורה ועמינדב ממערב לירושלים).
לאחר המלחמה, תוך כדי המשך עבודתו בבית המסחר לפסנתרים, הוא שב ללימודיו באוניברסיטה ובשנת 1954 קיבל תואר מוסמך על עבודתו: "גבולותיה הצפוניים של ממלכת יהודה למן תקופת ההתנחלות ועד ראשית ימי החשמונאים״, שהוכנה בהדרכתו של פרופ׳ בנימין מזר. באותה שנה הוא קיבל את פרס קלאוזנר. עבודתו זו יצאה כספר בשנת 1960.
בשנת 1965 החל זכריה קלאי ללמד באוניברסיטה העברית, במכון לארכיאולוגיה ובחוג לתולדות עם ישראל. בשנת 1968 הוא הועלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1974 היה לפרופסור חבר ובשנת 1984 היה לפרופסור מן המניין.
לאחר מלחמת ששת הימים התבצע בכל השטחים החדשים שבשליטת ישראל סקר חרום ארכיאולוגי, וזכריה קלאי הוביל את הסקר בתחום שבין ירושלים לשכם. היכרותו הטובה עם השטח מתקופת הטיולים בחוג המשוטטים סייעה רבות בביצוע משימה זו. בשנת 1974 הוא ניהל סקר במערב גוש עציון בו נמצאה מצודה ישראלית. זכריה קלאי אף היה שותף בגילוי כמה מכתובות תחום גזר.
בשנות השבעים המאוחרות זכריה קלאי הצטרף לוועדת השמות הממשלתית ובמשך כ-40 שנה היה שם מומחה בתחום השמות ההיסטוריים של אתרים בארץ ישראל.
מחקריו ועמדותיו
זכריה קלאי חקר את הגבולות של השבטים וסבר שהתיאורים בספר יהושע משקפים מציאות ריאלית בתקופת שלמה. הוא השתייך לזרם המרכזי בחקר המקרא ודחה את עמדות המינימליסטים, כמו ישראל פינקלשטיין, השוללים את קיומם של ממלכת דוד ושלמה. זכריה קלאי טען שדוד בחר למקם את בירתו, ירושלים, בנחלת שבט בנימין, כפיצוי על כך שהמלוכה נלקחה משבט זה. על פי מחקרו, העיר העתיקה של ירושלים נמצאת בנחלת שבט בנימין, ומוקפת על ידי נחלת שבט יהודה.
לאורך שנות עבודתו באוניברסיטה ואף לאחר צאתו לגמלאות המשיך ופיתח את עיוניו בתחום הגיאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל ובמקביל בתחום ההיסטוריוגרפיה – ניתוח המשמעויות המסתתרות בין השורות של כתיבת הטקסט המקראי – וחיבר מאמרים רבים בנושאים אלו, ותרם לערכים שונים באנציקלופדיה המקראית. כמו כן במסגרת השירות שלו במילואים חיבר זכריה קלאי פרסומים שונים עבור המדור לידיעת הארץ של צה"ל.
זכריה קלאי הציע ניתוח מדוקדק וזהיר של התיאורים הגאוגרפיים במקרא, מתוך הנחה שהטקסטים הללו משקפים מציאות של ממש ואינם המצאה הקלוטה מן הדמיון. כך למשל הציע כי מערכת הגבולות בספר יהושע וכן מפקד המלך דוד ורשימת מחוזות שלמה המלך משקפים את המציאות בתקופת שלטונו של שלמה. לעומת זאת רשימת ערי בנימין היא כנראה מתקופת המלך אבים (בן רחבעם) ורשימת ערי יהודה מתקופת המלך חזקיהו.
חיים אישיים
ביולי 1948 נישא זכריה קלאי ליונה ילין, בתם של אליעזר ילין ותלמה ילין, חברתו לספסל הלימודים באוניברסיטה. יונה עסקה בכתיבת שירים לילדים וכן עבדה באנציקלופדיה המקראית. לזוג נולדו ארבעה ילדים: עדו, חנינא, אליעזר ותלמה. לאחר פטירתה של יונה בינואר 1970 הוא נישא לפרופ' ליזה הלר (לימים הלר-קלאי), חברת החוג לגיאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
עם קום המדינה הוא עברת את שם משפחתו מקליינמן בתחילה ל"קלי" ובהמשך שינה את השם ל"קלאי" כדי להבהיר את הגיית שמו.
אח"י קשת (סער 4.5)
אח"י קשת היא ספינת סער ישראלית מסדרת סער 4.5. היא הושקה בתחילת שנת 1982 בתור הספינה השנייה מדגם נושב (לאחר אח"י רומח), נמסרה לחיל הים ב- 1 במאי 1982 ולאחר חודשיים בלבד השתתפה במלחמת שלום הגליל. בהמשך הוסבה לדגם נירית. היא מהווה חלק מהצי הישראלי מאז 1982.
בנייה
ספינות מסדרת סער 4.5 הן גרסה מוגדלת של סדרת סער 4. היא ארוכה יותר ולכן נושאת חימוש מוגבר.
אח"י קשת נבנתה במספנות ישראל בחיפה והושקה שם בתחילת 1982.
מידות
אורך הספינה הוא 61.7 מטרים והשוקע שלה הוא. יש לה ספון יחיד, מבנה עליון קצר שנמצא מעל מרכז הסיפון. תפוסת העומס המלאה היא 488 טון.
ההספק הכולל של המנועים הוא. אח"י קשת מונעת בעזרת ארבעה מנועי דיזל MTU 16V538 TB93. המהירות המרבית שלה היא 31 קשר; הטווח הפלגה הוא במהירות של כ- ו- ב.
חימוש
החימוש המשני מורכב מתותח אוטו מלרה 76 מ"מ, הממוקם מאחור בצריח מסתובב. הספינה חמושה גם בשני תותחי 20 מ"מ אורליקון ועמדות עבור מקלעי M2 בראונינג (אחד כפול או ארבעה). בחרטום חמושה הספינה במערכת נשק הגנתי, Phalanx CIWS.
היפסילופודוניים
היפסילופודוניים (שם מדעי: Hypsilophodontidae) היא משפחת דינוזאורים צמחוניים שחיו בעידן המזוזואיקון מלפני 168.3-65 מיליון שנה.
יצורים אלה היו בעלי מבנה גוף קל ונעו בזריזות על 2 רגליים. הם חיו ביערות בקבוצות קטנות וניזונו מצמחייה בעזרת מקורם שהכיל שיניים טוחנות גדולות. יצורים אלה היו אבותיהם של האורניתופודים הגדולים יותר.
סוגים
סוגים אפשריים נוספים
לשון קרח
לשון קרח הוא משטח קרח דק וארוך, היוצא מקו החוף אל תוך אגם או אל הים. הלשון נוצר כאשר קרחון זורם לתוך הים או לתוך אגם במהירות גבוהה יחסית, ומי הים אינם מספיקים להמיסו, ועל כן נוצר משטח קרח על פני המים.
בתמונה ניתן לראות את לשון הקרח ארבוס, שאורכה 12 קילומטרים, וגובהה 10 מטרים, יוצאת לתוך האוקיינוס. סביבה מי הים הקפואים, אך לשון הקרח נותרת קפואה גם שהים סביבה מפשיר.
The Collected Recordings – Sixties to Nineties
The Collected Recordings – Sixties to Nineties (בעברית: אוסף ההקלטות - משנות ה-60 לשנות ה-90) הוא אלבום אוסף של הזמרת האמריקאית טינה טרנר אשר יצא ב-15 בנובמבר 1994 על ידי קפיטול רקורדס.
סקירה
אלבום זה מחולק ל-3 דיסקים: הדיסק הראשון הוא אוסף של שירים שלה ושל בעלה לשעבר אייק טרנר במסגרת הצמד שלהם אייק וטינה טרנר. הדיסק השני מכיל ברובו גרסאות כיסוי שטרנר ביצעה במהלך הקריירה שלה ואילו הדיסק השלישי מכיל אוסף של שירים מקריירת הסולו שלה.
השמטות
ישנם מספר שירים אשר מסיבות לא ידועות הושמטו מתוך האלבום. כך למשל התבלטה העובדה כי אין אף שיר מהאלבומים Rough ו-Love Explosion בדיסק השלישי. בנוסף אין גם אף שיר מאלבום הפסקול לסרט "מקס הזועם וכיפת הרעם".
הצלחה מסחרית
מבחינה מסחרית האלבום לא זכה להצלחה כאשר לא דורג בשום מצעד ולא קיבל שום מעמד באף מדינה.
סיימון מוצא את דרכו
סיימון מוצא את דרכו (באנגלית: Simon vs. the Homo Sapiens Agenda) הוא רומן התבגרות שנכתב בשנת 2015 על ידי הסופרת האמריקאית בקי אלברטלי. עלילת הספר מתמקדת בגיבור הספר, סיימון סְפיר, נער תיכון בארון שנאלץ לצאת מהארון לאחר שסחטן מגלה את התכתבות המיילים בינו לבין נער אנונימי בארון, שבו הוא מתאהב. העלילה מתרחשת בפרבר באטלנטה שבג'ורג'יה.
שם הספר באנגלית ("סיימון נגד האג'נדה ההומוספיאנסית'") הוא התייחסות פארודית ל"אג'נדה ההומוסקואלית", מונח לעג שהיה נפוץ בקרב מתנגדי זכויות הלהט"ב בארצות הברית, עד שגידול התמיכה בזכויות הלהט"ב הפחית את השימוש במושג.
הספר עובד על ידי פוקס המאה ה-20 לסרט בשם "באהבה, סיימון" בכיכובו של ניק רובינסון, אשר יצא לאקרנים בארצות הברית במרץ 2018, וברחבי העולם במהלך אותה שנה.
עלילה
סיימון סְפיר הוא הומוסקסואל ארוניסט צעיר הלומד בכיתה יא בבית ספר תיכון בפרבר של אטלנטה. בלי ידיעת משפחתו וחבריו, סיימון מתכתב בדואר אלקטרוני עם נער אלמוני בשם "בלו", באמצעות השם הבדוי "ז'אק". כאשר השניים מתחילים להתקרב אחד לשני, סיימון נסחט על ידי ליצן הכיתה, מרטין, לשדך אותו לאבי סוסו. כעת פרטיותם של השניים נמצאת בסכנה. סיימון נאלץ לצאת מאזור הנוחות שלו, לפני שיאבד את בלו. מרטין כותב הודעה בטאמבלר החושפת את הנטייה המינית של סיימון ובכך מכריח אותו לצאת מהארון. בסוף הספר בלו (בראם גרינפלד) הוא החבר הרשמי של סיימון.
עיבוד קולנועי
נכון ל-23 ביולי 2018, הכניס הסרט 40.8 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-25.2 מיליון דולר בשאר העולם, כך שסך הכנסותיו עומד על כ-66 מיליון דולר, לעומת תקציב הפקה של 10–17 מיליון דולר.
ספר המשך
ספר המשך התמקד בליאה, "Leah on the Offbeat", יצא ב-24 באפריל 2018.
אלברכט השני, דוכס בוואריה
אלברכט השני, דוכס בוואריה (בגרמנית: Albrecht II. von Bayern; 1368 - 21 בינואר 1397), היה דוכס בוואריה-שטראובינג בשותפות עם אביו אלברכט הראשון, דוכס בוואריה.
ביוגרפיה
אלברכט נולד בשנת 1368, לאלברכט הראשון, דוכס בוואריה ולמרגרטה מבריג, בתם של לודוויג הראשון, דוכס בריג ואגנס מזאגן.
בשנת 1340 איחד סבו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם סבתו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד. לאחר מות סבו בשנת 1347 שלטו אביו אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ואחיו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין האחים, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה. בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן השני, דוכס בוואריה, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף אלברכט הראשון ווילהלם הראשון, דוכס בוואריה.
אלברכט ווילהלם לא חילקו ביניהם את הנחלות, אלא וילהלם התמקד בנחלות אמם בארצות השפלה, בעוד אלברכט טיפח את השטחים בבוואריה התחתונה. בשנת 1356 מתה אמם מרגרט השנייה, רוזנת אנו, ובשנת 1357 חלה וילהלם במחלת נפש, ואלברכט השתלט גם על השטחים בארצות השפלה. בשנת 1389 הצטרף אלברכט השני לשלטון, ובעוד אביו אלברכט הראשון משקיע את עיקר זמנו בארצות השפלה, אלברכט השני התעסק בעניינים בבוואריה. אלברכט לא התערב בסכסוך של בני דודו שטפן השני, דוכס בוואריה, אולם תמך בהם במלחמתם נגד קונפדרציה של ערי שוואביה וארכיבישופות זלצבורג. בשנת 1396 ערך אלברכט מסע לארצות השפלה, וסייע לאביו במלחמתו נגד הפריזים, ולאחר המסע מת במפתיע בקלהיים ב-21 בינואר 1397.
פטריק אלן פרייזר
פטריק אלן פרייזר (באנגלית: Patrick Allan Fraser; 1813–1890) היה צייר ואדריכל סקוטי.
ביוגרפיה
אלן נולד בארברואת' בשנת 1813, בנו של סוחר האריגים רוברט אלן. הוא החל ללמוד משפטים, אך לאחר מכן התקבל לעבודה בעסק של צביעת בתים של סבו, שעודד אותו ללמוד באקדמיה בתום השתלמותו. שם הוא פגש את רוברט סקוט לאודר וליווה אותו לרומא באמצע שנות ה-30. הם חזרו לסקוטלנד ב-1838 אך פרייזר התיישב לפריז זמן מה, וצייר נופים של העיר. הוא חזר בארברואת' ב-1839, והתיישב בלונדון. אלן חזר לארברואת' ב-1842 בהזמנתו של המוציא לאור של אדינבורו קאדל, שרצה שהוא יאייר מהדורה חדשה של הספר "העתיקות" של וולטר סקוט, אולם המהדורה מעולם לא פורסמה. בשנת 1843, אלן התחתן עם אליזבת פרייזר והוסיף את שמה לשמו. יחד הם שיפצו את בית הוספיטלפילד; השיפוץ נערך בעיקר בעזרת בעלי מלאכה מקומיים והסבה אסם מהמאה השמונה עשרה לגלריה, הוסיפו אגף בן חמש קומות ואגף גדול נוסף. בשנת 1856 החלו בני הזוג פרייזר בשיפוץ טירת בלאקקרייג בסטרטהרדל. פטריק הפך לאדריכל ופיקח על השיפוץ בעצמו. הוא הזמין דיוקנאות של חברי קבוצת האמנים האנגלים להוספיטלפילד.
סגנונו האדריכלי של פרייזר תואר בהרצאתו "אדריכלות עם התייחסות מיוחדת למבנים מקומיים", שהתפרסמה בגיליון The Building Chronicle ממאי 1854 כ"ביקורת חובבנית על עבודות אדריכלות". הוא שם דגש רב על בנייה ריווחית ומוסרית, מושגים שנפרשו ביצירתו משנת 1861. לאחר מות אשתו ב-1873, הוא בנה מאוזוליאום על שמה, קפלת המתים פרייזר בבית הקברות המערבי, ארברואת'. קפלת המתים היא בניין רשום בקטגוריה A מאז 1997.
ב-1873 עבר לרומא ונבחר לנשיא האקדמיה הבריטית לאמנויות ברומא. הוא מת, ללא ילדים, ב-17 בספטמבר 1890.
הוא הסכים שהוספיטלפילד יהפך למכללה לאמנות "למען סיוע ועידוד של צעירים שאין להם אמצעים משלהם, שירצו להמשיך אחד או יותר מהמקצועות האמנות: ציור, פיסול, גילוף בעץ, אדריכלות ותחריט."
רציף ימי
רציף נוסעים
רציף נוסעים משמש להעלאת והורדת נוסעים, כמו ברציף רכבת. רציף נוסעים כולל דרכי תעבורה אליו וממנו.
קרלי חייקין
קרלי האנה חייקין (באנגלית: Carly Hannah Chaikin; נולדה ב-26 במרץ 1990) היא שחקנית אמריקאית-יהודיה. ידועה בעיקר בשל תפקידה כדליה רוייס בקומדיית המצבים "פרברי הגיהנום", וכדרלין אלדרסון בסדרת הדרמה "מר רובוט".
ביוגרפיה
חייקין נולדה בסנטה מוניקה, קליפורניה למשפחה יהודית. אביה קרדיולוג ואימה פיזיותרפיסטית. למדה בבית-הספר לבנות "ארצ'ר" בלוס אנג'לס.
בספטמבר 2018 התארסה לבן זוגה ריאן באנל.
קריירה
בשנת 2009 ביצעה חייקין את תפקידה של ורוניקה בסרט "היועצים". בשנת 2010 כיכבה חייקין לצד מיילי סיירוס בעיבוד הקולנועי "השיר האחרון", שמבוסס על ספרו של ניקולס ספארקס, ויצא לאקרנים ב-31 במרץ 2010. היא שיחקה את התפקיד של בלייז, האנטגוניסטית של הסרט, מורדת צעירה שעושה צרות לרוני, בגילומה של סיירוס.
בשנת 2011 לוהקה לתפקיד 'דליה אופרה רוייס' בסיטקום של רשת ABC "פרברי הגיהנום" לצדם של ג'רמי סיסטו ושריל היינס. דמותה של חייקין, דליה, היא הנער הפופולרית בבית הספר שגם הופעת ליריבתה של טסה, בגילומה של ג'יין לוי. על הופעתה בסדרה זכתה לשבחים בינלאומיים; היא הפכה במהרה לחביבת המעריצים וההופעה שלה הייתה לגולת הכותרת של התוכנית. חייקין התמודדה תחילה לתפקיד של טסה. היא כתבה סדרת מאמרים כדמותה, דליה, למגזין "Parade", והיא גם צילמה סרטון מוזיקה בשם "You Missed A Spot" בדמותה בתוכנית. בשנת 2013 הייתה מועמדת לפרס בחירת מבקרי הטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית אך הפסידה לקיילי קווקו על תפקידה בסדרה "המפץ הגדול", וקיבלה מועמדות לפרסי בחירת הנוער 2013 בקטגוריית הנבל האהוב של שנה, אך בקטגוריה זו זכתה ג'אנל פאריש על תפקידה בסדרה "שקרניות קטנות". שמה של חייקין הוזכר למועמדות פוטנציאלית לפרס אמי. הסדרה סיימה את השידורייה ב-14 במאי 2014 לאחר שלוש עונות.
אינסל
אינסלים (מאנגלית: Incels) הם תת-תרבות אינטרנטית וקהילה מקוונת של גברים הטרוסקסואלים שלא מסוגלים למצוא פרטנר מיני או רומנטי חרף רצונם. הביטוי Incels הוא קיצור של involuntary celibates – מתנזרים שלא מרצון. דיונים בפורומים של אינסלים מאופיינים לרוב בטינה, שנאה, מיזוגיניה, מיזנתרופיה, רחמים עצמיים, תיעוב עצמי, גזענות, תחושת זכאות למין, ותמיכה באלימות כלפי נשים ואנשים פעילים מינית. לעיתים קרובות, אינסלים מאשימים את כל המין הנשי בשטחיות ובמשיכה מינית למראה גברי מסוים מאוד. ההערכות לגבי גודלה הכולל של תת-התרבות משתנות מאוד, ונעות בין אלפי עד מאות אלפי גברים.
קרלי חייקין
קריירה
בשנת 2015 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה זוכת פרס גלובוס הזהב "מר רובוט", מותחן פסיכולוגי ברשת USA Network ובכיכובם של ראמי מאלק וכריסטיאן סלייטר. היא מגלמת את דמותה של ההאקרית דרלין, חלק מקבוצת F-society ואחותו של אליוט. הסדרה זכתה לשבחים נרחבים מצד המבקרים ועל תפקידה בסדרה אמרה חייקין כי הדמות והאופי הייחודי שלה באמת פונה אליה, אף על פי שעשתה אודישן גם לתפקיד דרלין וגם לתפקיד של אנג'לה. הסדרה עלתה לעונה שנייה ביוני 2016, לעונה שלישית באוקטובר 2017 ולעונה רביעית ואחרונה באוקטובר 2019.
אינסל
מאז 2014 התרחשו לפחות שמונה רציחות המוניות, שהובילו לסך של 61 מקרי מוות, שבוצעו על ידי גברים שהזדהו בעצמם כאינסלים, או שהזכירו שמות וכתבים הקשורים לאינסלים בכתביהם הפרטיים או בפרסומים שונים באינטרנט. קהילות אינסלים זכו לביקורת מצד חוקרים ומצד התקשורת על היותם מעודדי אלימות ומיזוגיניה, מפיצי דעות קיצוניות והקצנה של חבריהם. מאז 2018, יותר ויותר חוקרים מגדירים את תופעת האינסלים כתופעת טרור לכל דבר. החל משנת 2018, האידאולוגיה האינסלית תוארה על-ידי ממשלות צפון אמריקאיות וחוקרים כאיום טרוריסטי, וגורמי אכיפת החוק ניסחו אזהרות כנגד תת-תרבות זו.
היסטוריה
לוח המודעות love-shy.com נוסד בשנת 2003 כמקום לאנשים שחשו דחויים חברתית באופן תמידי, או היו מאוד ביישנים עם שותפים פוטנציאליים, כדי לדון במצבם ובחוויותיהם. הוא היה פחות קפדני מאשר הלוח המקביל, IncelSupport, שנוסד אף הוא בשנות ה-2000. בעוד ש-IncelSupport קיבל בברכה גברים ונשים כאחד ואסר על פוסטים מיזוגיניים, בסיס המשתמשים של love-shy.com היה גברי ברובו, ללא הקפדה ופחות מנוהל. במהלך העשור הבא, מספר המשתמשים ב-love-shy.com ובקהילות מקוונות כמו 4chan גדלו יותר ויותר. בשנות ה-2000, קהילות האינסלים הפכו לקיצוניות יותר, כאשר אימצו התנהגויות מסוימות בפורומים כמו 4chan ו-Reddit, שם עודדו פוסטים קיצוניים כדרך להשיג תשומת לב.
קהילת האינסלים הגיעה למודעות ציבורית רחבה יותר במהלך העשור השני של המאה ה-21, לאחר סדרה של מעשי רצח המוניים על ידי גברים שהזדהו כאינסלים או חלקו אידאולוגיות דומות. לפחות שמונה רציחות המוניות, שהובילו לסך של 61 מקרי מוות, בוצעו מאז 2014 על ידי גברים שהזדהו כאינסלים, או שהזכירו שמות וכתבים הקשורים לאינסלים בכתביהם הפרטיים או בפרסומים שונים באינטרנט. קהילות אינסלים זכו לביקורת מצד חוקרים ומצד התקשורת על היותם מעודדי אלימות ומיזוגיניה, מפיצי דעות קיצוניות והקצנה של חבריהם. החל משנת 2018, אידאולוגיית האינסלים תוארה יותר ויותר כאיום טרור. התקפה עם מצ'טה בפברואר 2020 בטורונטו שבקנדה, הפכה למקרה הראשון שהועמד לדין כפעולת טרור וקשור לכאורה באינסלים.
בריאות הנפש
המונח "involuntary celibacy" ("התנזרות שלא מרצון") אינו מצב רפואי או פסיכולוגי. עם זאת, לחלק גדול מהאנשים המזדהים כאינסלים יש מוגבלויות פיזיות או הפרעות נפשיות שונות, כגון דיכאון, חרדה, אוטיזם והפרעת גוף דיסמורפית. חלק מאלו המגדירים עצמם "אינסלים" מייחסים את חוסר יכולתם למצוא בת זוג למחלות פיזיות או נפשיות, בעוד אחרים מייחסים זאת למופנמות קיצונית. חלק מהאינסלים עם דיכאון חמור הם גם אובדניים, וכמה מחברי קהילת האינסלים מעודדים חברים אובדניים להתאבד, ולפעמים אף ממליצים להם לבצע מעשי אלימות המונית לפני שהם מתאבדים.
אידאולוגיה ומונחים שונים
דיונים בפורומים של אינסלים מאופיינים לרוב בטינה ושנאה, מיזוגיניה, מיזנתרופיה, רחמים עצמיים ותיעוב עצמי, גזענות, תחושת זכאות למין ותמיכה באלימות כלפי נשים ואנשים פעילים מינית. פעמים רבות, הדיונים נעים סביב האמונה שגברים זכאים למין; נושאים נפוצים אחרים כוללים בטלנות, בדידות, אומללות, התאבדות, זונות, כמו גם תכונות שלדעתם מגדילות את הנחשקות של הגבר, כמו הכנסה כספית או מאפייני אישיות מסוימים. התנגדות לפמיניזם ולזכויות נשים נפוצה גם היא, וחלק מהאינסלים מאשימים את הפמיניזם, שחרור האישה והמהפכה המינית בחוסר יכולתם של גברים לא מושכים למצוא בת זוג. בנוסף, אנטישמיות ועליונות לבנה נחשבת ליחסית נפוצה בקרב אינסלים. אמונות אנטישמיות מופיעות לעיתים קרובות בפורומים של האינסלים, כאשר חלקם טוענים כי עליית הפמיניזם היא מזימה יהודית שמטרתה להחליש את העולם המערב י.
מונחים שונים
r/Incels, לשעבר סאברדיט ב-Reddit, היה המחולל הפורה ביותר של מונחים שונים ומילים חדשות לשימושם של האינסלים. בין המונחים הנפוצים יותר:
דגל האינסליות
"דגל האינסליות" או "דגל הגאווה האינסלית" הוא דגלם של אינסלים, אשר נועד לייצג את האינסלים ולגבש אותם תחת דגל.
משמעות
הגוונים השונים של האפור מציינים ספקטרום מסוים, כאשר כל פס אנכי מייצג דרגת הסלמה של סטטוס האינסל. הפס הלבן במרכז מייצג אנשים נורמטיביים המתפקדים בחברה (לדוגמה: "נורמי" או "צ'אד"). הגוונים הבהירים יותר של האפור מייצגים את ה"וולסלים" ואת ה"נירסלים", וכן אינסלים מסוימים נוספים. הגוונים הכהים יותר של האפור, והפסים השחורים בקצוות, מייצגים את האינסלים ה"אולטימטיביים" או ה"אמיתיים", אלו ש"התעוררו" ולקחו את ה"בלאקפיל".
רציחות פשוטות
רציחות פשוטות (באנגלית: Blood Simple) הוא סרט הבכורה של האחים כהן. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1984.
מקורות
כמו סרטיהם הבאים של האחים כהן, גם סרט זה מושפע מהפילם נואר ומהספרות הבלשית, כמו גם מהקומדיות המטורפות של שנות השלושים והארבעים.
השפעות נואריות
שם הסרט (Blood Simple באנגלית) לקוח משורה בספר "קציר אדום" של דשיל האמט, סופר שהשפיע הרבה על האחים כהן ועל יצירותיהם. הסרט מאופיין במרכיבים נואריים רבים. הן בנרטיב (פאם פאטאל, מוסר דו-ערכי ועלילה מפותלת) והן בהצגתו הוויזואלית (צללים מודגשים, ניגודיות חדה, תאורה עמומה).
השפעות הקומדיה המטורפת
רציחות פשוטות שואב פחות מהקומדיות המטורפות מאשר מסרטי הפילם נואר, אולם קו העלילה של הסרט מושפע גם מסוגה זו. רבים רואים בסרט "קומדיית נואר של טעויות" עקב המשקל הרב שיש בו לאירועים קומיים לכאורה, כגון חוסר הבנה בין הדמויות או טעויות בזיהוי, על עיצוב העלילה.
גיולה לזאר
גיולה לזאר (בהונגרית: Lázár Gyula; 8 בפברואר 1911 – 27 בפברואר 1983) היה כדורגלן ומאמן הונגרי, ששיחק בעמדת המגן שמאלי.
ביוגרפיה
לזאר נולד ב-24 בינואר 1911 בצפון-מזרח מחוז בקש שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. במשך כל הקריירה שיחק בענקית הונגריה פרנצווארוש ועשה את הופעת בכורתו בליגה ההונגרית ב-1930. לזאר תפס את מקומו שם במהירות ושיחק לצד ג'רג' שארושי (שעוד לא שיחק בהתקפה באותו הזמן) ואנטל ליקה. בעונת 1931/32 הם זכו באליפות הראשונה שלו מבלי לוותר על אף נקודה ובעונה אחר כך אומנם סיימו במקום השלישי בליגה, אך הם זכו בגביע עם ניצחון 1–11 על היריבה אויפשט. באותה שנה נבחר לזאר לשחקן ההונגרי הטוב ביותר.
המגן שמאלי הדקיק והקליל רגליים התפתח להיות לאחד משחקני הכיסוי הטובים בהונגריה, ובעונת 1933/34 זכה באליפות שנייה אך הם הפסידו בחצי גמר גביע מיטרופה לבולוניה, ועונה אחר כך לספרטה פראג החזקה בגמר. ההצלחה הגדולה שלו ושל פרנצווארוש הגיעה ב-1937 בה שיחק בהגנה לצד גיולה פולגאר ובלה מגדה, והם זכו בגביע מיטרופה וסיימו במקום השני בליגה. בשנים הבאות הם זכו בתארים נוספים ולזאר שסיים את הקריירה ב-1943 זכה בסך הכל ב-5 תוארי אליפות, 4 גביעים ובגביע מיטרופה אחד.
לאחר סיום הקריירה היה לזאר מאמן לתקופה קצרה, ובסוף שנות החמישים היה חלק מצוות המאמנים של נבחרת מצרים שבראשו היה חברו לנבחרת בעבר פאל טיטקוש. הם זכו בגביע אפריקה ב-1959 ובסוף שנות השישים אימן את פנאתינאיקוס מיוון. הוא נפטר ב-27 בפברואר 1983 בבודפשט בירת הונגריה בגיל 72.
נבחרת הונגריה
לאחר שלא עבר זמן רב מאז שהאחראים לבחירת השחקנים בנבחרת גילו את יכולותיו של לזאר הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הונגריה, בניצחון 2–6 על שווייץ במסגרת גביע מרכז אירופה של 32–1931. הוא היה שותף בשני משחקי הנבחרת במונדיאל 1934 בו כשלה נגד אוסטריה ברבע הגמר.
רלית אוצלוטית
רלית אוצלוטית (שם מדעי: Micropygia schomburgkii) היא מין של עוף ביצה דרום אמריקאי ממשפחת הרליתיים והיא המין היחידי בסוגה.
זוהי רלית קטנה שאורכה 15 ס"מ בממוצע ומשקלה 25-40 גרם. היא בעלת מקור עדין וגוף חום-ורדרד עם כנפים כהות יותר ורגליים אפורות. הזכרים גדולים מהנקבות והם משמיעים קריאות חזקות בשעות הבוקר ובין הערביים כדי למשוך נקבות ולהזהיר יריבים.
הרלית חיה בטבע בסוואנות יבשות ואדמות שפלה עשבונית רטובה באזורים הטרופיים במדינות: בוליביה, ברזיל, קולומביה, קוסטה ריקה, גויאנה הצרפתית, גיאנה, פרגוואי, פרו, סורינאם וונצואלה.
רמי פיינשטיין
רמי פיינשטיין הוא זמר-יוצר ישראלי אשר הוציא בשנת 2008 את אלבום הבכורה שלו "עניין של לאט" (הד ארצי) בהפקה מוזיקלית של נדב ביטון. כדי לממן את הפקת האלבום עבד רמי במכירות בקניונים בארצות הברית. השיר שכתב על החוויה הזו- "Something Amazing" (או כפי שהוא מוכר שיר העגלות/שיר הקניונים) מעולם לא שוחרר לרדיו, אך הפך להמנון הלא רשמי של הישראלים העובדים במכירות בקניונים ברחבי העולם. הוא זכה ליותר מ-150,000 השמעות וצפיות ברחבי הרשת.
בשנת 2012 הוציא את אלבומו השני "מישהו חייב להישאר כאן" (היי פידליטי) בהפקה מוזיקלית משותפת עם דן אקרט. משה לוי שימש כיועץ אמנותי. השיר "יום גדול" נבחר לשיר של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב לשנת 2013 וקליפ מיוחד צולם יחד עם שחקני הקבוצה. השיר זכה גם לקליפ אינטראקטיבי בשיתוף פעולה עם חברת אינטרלוד (יוני בלוך).
אלבומו השלישי "231" יצא בשנת 2015 לאחר סיום פרויקט מימון המונים מוצלח בהפקה משותפת עם יוסי פיין. הסינגל הראשון מתוכו "האם גם אז?" זכה להשמעות רבות, נבחר לשיר השבוע ב-88FM ונכנס לרשימת בחירת העורכים ברשת ג'.
בשנים 2016-2018 היה רמי זמר הבית של התכנית &quot;בוקר ספורט&quot; של &quot;סלוצקי ודומינגז&quot; בערוץ הספורט.
בשנת 2019 היה רמי המופע הפותח בסיבוב ההופעות חורף של ארקדי דוכין שגם ניגן באלבומו הרביעי.
בשנת 2021 הוציא רמי את אלבומו הרביעי והראשון באנגלית "It's Gotta Mean Something" לאחר סיום פרויקט מימון המונים מוצלח נוסף.
זכה פעמיים בפרס לעידוד היצירה של אקו”ם לתמיכה בהוצאת אלבום.
רמי הופיע במשך 15 שנה רבות ברחבי הארץ ובטורים בחו"ל ואסף קהל מעריצים נאמן. פיינשטיין הוזמן אף להופיע בחו"ל באוניברסיטת ברנדיס שבבוסטון, בקהילות היהודיות בשיקגו, ניו יורק, ניו ג'רזי, אוהיו, צפון קרולינה, לוס אנג'לס, אינדיאנה, קונטיקט ואלבמה. ופעמיים רבות במועדון הפולק-רוק המיתולוגי ה-Bitter End בניו יורק. בשנת 2022 החלו תחנות רדיו בארצות הברית להשמיע את השירים החדשים של רמי באנגלית מתוך האלבום החדש.
דוקטור לחמש הקלאסיקות
דוקטור לחמש הקלאסיקות (בסינית מסורתית: 五經博士, בסינית מפושטת: 五经博士, בפין-יין: wǔjīng bóshì ווּגִ'ינְג בָּוֹשְׁה.) הוא שם של משרה פקידותית בבירוקרטיה של סין הקדומה.
בתקופת טרום-צ'ין היה מוסד בשם משרד הדוקטרינות (博士官), שהיה אחראי על נושאי הספרות. בתקופת שושלת צ'ין היו שבעים דוקטורים, לענייני אסכולות פילוסופיות, לענייני שירה וכו'. אלו שלטו על כלל תחום התיעוד במדינה, בין אם היסטורי או עכשוי, כמו גם על המוסדות שעסקו בספרים.
בשנת 136 לפנה"ס, בתקופת האן המערבית, מינה הקיסר וו מהאן דוקטורים ל"קלאסיקה של התמורות" ול"טקסים ומנהגים". אליהם צורפו בתקופתם של הקיסרים האן וֶן דִי והאן גִ'ינְג דִי גם דוקטורים לקלאסיקה של המסמכים, לקלאסיקה של השירים ולאביבים והסתוים. לכל אלו ניתן השם הכולל "דוקטורים לחמשת הקלאסיקות".מאז התמחו הדוקטורים בהוראת לימודי הקלאסיקות. הדוקטורים ותלמידיהם יכלו לעבור בחינות על מנת להתמנות למשרה ממשלתית, כאשר היקף המשרה הושפע ישירות מההצלחה בבחינות. מינוי הדוקטורים הפך את המיומנות בקלאסיקות הקונפוציאניות לחלק קריטי מהשירות במשרה ממשלתית ומקבלת המשכורת הממשלתית, ובכך התקבעו הקונפוציאניזם והקלאסיקות שלו כגורמי כוח בשלטון.
לא ברור מה היה מספרם של הדוקטורים לחמש הקלאסיקות כשרק נוצר המינוי. בשנותיו האחרונות של הקיסר שׂוֵ'אן מהאן היו 12 דוקטורים. בימי האן המזרחית היו 14 דוקטורים. בתקופת הקיסר וו מהאן היו 50 תלמידים לדוקטורים, ומספרם היה משתנה ללא הרף לאורך ימי שושלת האן, כאשר בסוף ימיה של השושלת הגיע מספרם של התלמידים למעל 30,000 בני אדם.
גם בממלכת באיקג'ה בקוריאה התקיימה משרת "דוקטור לחמש הקלאסיקות".
דוב המשקפיים
דוב המשקפיים הקרוי גם דוב האנדים, אוּקוקו, ג'וקומארי, או אוקומארי (שם מדעי: Tremarctos ornatus) הוא מין של יונק ממשפחת הדוביים והמין היחיד ששרד בסוג טרמרקטוס (Tremarctos). זהו הדוב היחיד בעולם החי באמריקה הדרומית והיחיד שחי בחצי הכדור הדרומי.
מאפיינים
דוב המשקפיים נפוץ בדרום אמריקה בהרי האנדים בוונצואלה, בקולומביה, באקוודור, בבוליביה ובפרו. זהו המין היחיד במשפחה הדוביים שאנדמי לאמריקה הדרומית.
דוב המשקפיים במצב שימור פגיע בעיקר בגלל פגיעה באזורי המחיה שלו ומעריכים כי נותרו פחות מ-2,000 פריטים בבר. הוא גם ניצוד בשל פרוותו ובשרו ומשתמשים בחלקי גופו ל"רפואה מסורתית".
משך חייו של דוב משקפיים בשבי יכול להגיע ל-25 שנה.
זכרים בוגרים שוקלים 100–155 ק"ג ונקבות בוגרות 64–82 ק"ג. דוב המשקפיים הוא קטן ושעיר. יש לו סימנים לבנים צהבהבים הדומים למשקפיים סביב עיניו ועד לבית החזה. סימנים אלו מיוחדים במינם לכל אחד. שאר פרוותם עשויה להיות בצבע חום כהה עד שחור. לו חוש ריח חד ואף גדול למציאת מזון בחרכי קרקע קטנים ועל עצים גבוהים. כמו כן יש לו טפרים חדים וארוכים לחפירת מערכות שורשים ועקירת צמחים.
דובי המשקפיים פעילים בלילה ובין הערביים. הם אוכלי כול, אך צמחים מהווים את עיקר מזונם. המזון המועדף עליהם הוא פירות, אך הם ניזונים ממגוון גדול של מזונות כגון עשבים ודבש. הם יכולים גם להסתפק במכרסמים קטנים, עופות וחרקים.
הם מפזרים זרעים ובכך תורמים תרומה ישירה לצמיחת היערות שבהם הם חיים.
ההזדווגות נעשית בדרך כלל בין אפריל ליוני. הזוג נשאר ביחד במשך מספר ימים במהלך עונת הרבייה ומזדווג פעמים רבות. הזכר אינו משתתף בגידול הגורים. אחד עד שלושה גורים נולדים בין נובמבר לפברואר. משך ההיריון בשבי הוא בסביבות 8 חודשים. בלידה הגורים עיוורים ושוקלים 300 עד 360 גרם. האם שומרת על גוריה ולאחר כחודש הגורים מסוגלים לחפש אוכל יחד עם אמם. לאחר 6–8 חודשים הם יכולים להסתדר בעצמם.
על אף שהם נוטים להתבודד אחד מהשני כדי להימנע מתחרות, הם אינם טריטוריאליים.
כאשר נפגשים בבני אדם או בדובי משקפיים אחרים, הם יגיבו בצייתנות אבל באופן זהיר, אלא אם כן בן האדם נראה כאיום או כמסכן את גורי האם. אמהות תועדו תוקפות ציידים באופן ברוטלי ביותר, אך שום מיתה לא תועדה על ידי ממשלות דרום אמריקה.
ארנולדו איגואראן
ארנולדו איגואראן (בספרדית: Arnoldo Iguarán; 18 בינואר 1957 בריואצ'ה שבקולומביה) ידוע גם בכינויו "אל גוג'ירו", הוא כדורגלן עבר קולומביאני, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
נולד בריואצ'ה, איגואראן התחיל וסיים את קריירת הכדורגל שלו עם קוקוטה דפורטיבו. הוא בילה 12 שנים במיונאריוס עימה זכה באליפות קולומביה בשנים 1987 ו-1988. במהלך 13 עונות בה איגואראן כבש 120 שערי ליגה ב-336 משחקים. הוא חזר לדפורטיבו קוקוטה ופרש ממשחק בגיל 40, דבר שהופך אותו לאחד השחקנים המבוגרים ביותר ששיחקו בליגה הקולומביאנית בהיסטוריה. לאחר הפרישה שלו בשנות ה-90, אקדמיית כדורגל הוקמה לכבודו על ידי אחיו, קמילו איגואראן.
נבחרת קולומביה
איגואראן גם נחשב לאחד השחקנים הטובים ביותר ששיחקו במדי נבחרת קולומביה, בה הוא החזיק בתואר מלך השערים בכל הזמנים עד שנת 2015, אז שיאו נשבר בידי רדאמל פלקאו. איגואראן היה מלך השערים של קופה אמריקה 1987 בו כבש 4 שערים כולל שלושער בניצחון 0–3 על פרגוואי. אחד הניצחונות הזכורים ביותר שהיו לו איתה היה ה-0–2 על ברזיל בקופה אמריקה 1991. אנטוני דה אבילה כבש באותו המשחק את הראשון, ואילו השני נכבש בידי ה"אל גוג'ירו" איגואראן בעצמו כשעשה זאת בדקה ה-66' למשחק. הוא היה שותף גם למשחקי קולומביה במונדיאל 1990 ובסך הכל כבש 25 שערים ב-68 הופעות במדיה.
בהר דר
בהר דר (מילולית:"ליד הים") (באמהרית: ባሕር ዳር) היא עיר במעמד מחוז בצפון מערב אתיופיה ובירתה של מדינת אמהרה. העיר ממוקמת על חופי אגם טאנה, במקורות הנילוס הכחול (באמהרית: עבי).
העיר ממוקמת כ-310 קילומטרים צפונית מערבית לאדיס אבבה. חברת התעופה האתיופית אתיופיאן איירליינס מפעילה טיסות בין שתי ערים אלו. מפלי הנילוס הכחול (באמהרית: טיס עבי, "מים מעשנים") נמצאים כ-30 קילומטרים דרומית לעיר.
בעיר ישנו שוק יומי קטן ושוק גדול כל סוף שבוע. בנוסף, ניתן למצוא בבהר דר גם מספר מועדוני מוזיקה. בעיר ממוקמת גם אוניברסיטת בהר דר, אליה נרשמו בשנה האקדמית שהחלה באוקטובר 2006 כ-4,400 סטודנטים.
דמוגרפיה
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה נכון לשנת 2007 לבהר דר אוכלוסייה של כ 221,991 תושבים, כ- 113,535 מאוכלוסיית העיר הם נשים ו-108,456 מאוכלוסיית העיר הם גברים. עם שטח של כ-213.43 קמ"ר הצפיפות בעיר היא כ-1,040.11 איש לקמ"ר.
היסטוריה
בהר דר נוסדה וגדלה בסביבות התנחלות ישועית והוקמה במאה ה-16 או במאה ה-17. בניין מתקופת פאדרו פאז עדיין נמצא בעיר.
במהלך מבצע תיאודורוס, לקראת סוף מלחמת האזרחים האתיופית בשנת 1991, העיר נכבשה על ידי החזית העממית לשחרור תיגראי שהייתה חלק מכוחות המורדים שפעלו נגד משטר הדרג.
קישורים חיצוניים
בהר דר באתר אתיופיה
יחסי אוסטרליה–מצרים
יחסי אוסטרליה–מצרים הם יחסי החוץ שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין רפובליקת מצרים הערבית. בין המדינות שוררים יחסים חמים מאז 1950 הנובעים מכבוד הדדי בין שני העמים. למצרים ולאוסטרלים קשרים צבאיים-היסטוריים, במהלך שתי מלחמות העולם, חיילים אוסטרלים רבים התייצבו ברחבי מצרים. יחד עם הקשרים ההיסטוריים, המדינות מקיימות קשרי מסחר צנועים אך משמעותיים, לשתיהן אינטרס משותף בסוגיות האסטרטגיות ושמירת השלום באזור חצי האי סיני. יתר על כך, במשך שנים רבות, קהיר הבירה שימשה כקשר האווירי העיקרי בין אוסטרליה ומדינות אירופה, פרט ללונדון.
ממלכת צמחייה
ממלכת צמחייה (באנגלית: floristic kingdom) היא אזור גאוגרפי נרחב, שבו מתקיימת חפיפה רבה בין תפוצות שלמות של צמחים ממשפחות וסוגים שונים יחדיו. הממלכות דומות למונחי האזורים הביוגאוגרפים אצל בעלי חיים על בסיס יבשתי או על-יבשתי, כשהתפוצה מתייחסת לצמחייה יבשתית (ולא לאצות).
בתוך הממלכות נמצאים אזורי צמחייה שונים במספר בתי גידול וחלק מהצמחים אנדמיות לאזורים קטנים יותר. המונח הקטן יותר לאזור צמחייה הוא אזור פיטוגאוגרפי.
בידוד (בריאות)
נשאות זיהומים
זיהום מוגדר כחדירה והתרבות של מיקרואורגניזמים ברקמות הגוף, עם הופעת ביטויים קליניים אצל החולה. נשאות היא נוכחות והתרבות של מיקרואורגניזמים במאכסן, ללא סימנים קליניים או תגובה אימונית. מחוללים עלולים לעבור על ידי הצוות הרפואי גם מהחולים וגם מהנשאים, וכדי למנוע מצב זה נוקטים באמצעי זהירות שונים.
אמצעי זהירות שגרתיים
אמצעי זהירות שגרתיים ננקטים בעת טיפול בחולים, ללא קשר למחלתם או לסוג הזיהום שלהם, אם קיים. אמצעים אלו ננקטים לפני, אחרי ובכל מגע עם דם, נוזלי גוף והפרשות (למעט זיעה), רקמות ריריות, עור לא שלם וחפצים מזוהמים של חולה בחומרי גוף.
אמצעי זהירות אלו כוללים רחצת ידיים, כפפות, מסיכה, משקפי מגן, מגן פנים וחלוק. על פי משרד הבריאות הישראלי,
בישראל, משרד הבריאות מפרסם נוהל אמצעי זהירות שגרתיים במוסדות רפואיים, שמחייב את מוסדות הבריאות השונים להקצות משאבים לקידום יישומו במוסדם. אמצעי הזהירות המפורטים בערך מתייחסים לסטנדרט הנהוג בישראל.
בידוד אוויר
בידוד אוויר (Airborne precautions), מתייחס לחולים הידועים או חשודים במחלות שמועברות על ידי חלקיקים הקטנים מ-5 מקרון. חלקיקים אלו נישאים באוויר למרחק רב מהחולה עצמו.
חולים אלו מאושפזים בבידוד, חדר עם לחץ שלילי עם דלת כפולה וסגורה, והמטפלים בהם משתמשים במסיכת N95. כאשר העברת החולה הכרחית מבצעים את ההעברה כאשר החולה ממוגן במסיכה כירורגית.
דוגמאות להתוויות לבידוד אוויר:
בידוד טיפתי
בידוד טיפתי (Droplet precautions), מתייחס לחולים הידועים או חשודים במחלות שמועברות על ידי חלקיקים הגדולים מ-5 מקרון. טיפות אלו מועברות בזמן שיעול, עיטוש, דיבור, סקשיין (שאיבה) וכן ברונכוסקופיה. חלקיקים אלו אינם נשארים באוויר והם עוברים רק מרחק קצר.
דוגמאות להתוויות לבידוד טיפתי:
בידוד מגע
בידוד מגע (Contact precautions), מתייחס לחולים הידועים או החשודים במחוללים המועברים במגע ישיר - מגע מעור לעור, או בלתי ישיר - מגע בפריטים ובמשטחים שהיו במגע עם החולה. מתייחס לחולים ולנשאים כאחד.
חולים אלו מאושפזים בבידוד, אם לא ניתן להקצות להם חדר בנפרד - הם יאושפזו יחד עם חולים בעלי פתוגן זהה. לפני כל מגע אתם או חפצים שהיו במגע איתם יש לרחוץ ידיים ולעטות כפפות נקיות, אך לא סטריליות. בנוסף, יש לעטות חלוק, ולחטא את הציוד שהיה בשימוש עם החולה. העברת החולה מוגבלת להכרחית.
דוגמאות להתוויות לבידוד מגע:
בידוד מניעתי
בידוד מניעתי (Protective precautions) נועד למנוע חשיפתם של חולים נויטרופנים לזיהומים. חולים אלו מתקשים להתמודד עם זיהומים בגלל רמה נמוכה מאוד של נויטרופילים בגופם.
בבידוד זה יאושפז החולה בחדר נפרד ובדלתות סגורות. כל אדם שנכנס לחדר יעטה מסכה, יירחץ את ידיו וכן ילבש חלוק חד-פעמי. אנשים עם חשד לזיהום, כולל זיהום בדרכי הנשימה, לא ייכנסו לחדר. ככלל, חשיפתו של החולה לאנשים תוגבל, כאמצעי זהירות. בהעברת החולה הוא יעטה מסכה.
סיסטמטיקה
בביולוגיה סיסטמטיקה או תורת המיון היא חקר מגוון צורות החיים, הן בעבר והן בהווה, והקשרים בין יצורים חיים לאורך זמן. הקשרים מדומיינים כעצים אבולוציוניים (מילים נרדפות: קלדוגרמה, עץ פילוגנטי, פילוגנטיקה). לפילוגניות שני מרכיבים: סדר הסתעפות של הענפים (מראה את הקשרים בין הקבוצות) ואורך הענף (מראה את כמות האבולוציה). עצים פילוגנטיים של מינים ודרגות טקסונומיות גבוהות יותר משמשים לחקר ההתפתחות של תכונות (למשל, מאפיינים אנטומיים או מולקולריים) ותפוצת האורגניזמים (ביוגאוגרפיה). במערכת אחרות, סיסטמטיקה משמשת להבנת ההיסטוריה האבולוציונית של החיים על כדור הארץ.
אלסנדרו דל פיירו
אלסנדרו דל פיירו (באיטלקית: Alessandro Del Piero; נולד ב-9 בנובמבר 1974 בקונליאנו) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ. דל פיירו נחשב לאחד מטובי הכדורגלנים האיטלקים בכל הזמנים. במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. הוא ידוע בשל הקריירה שלו כשחקן וקפטן יובנטוס, בה הוא מחזיק בשיאי הכיבושים וההופעות לשחקן.
קריירה
דל פיירו החל את הקריירה שלו ב-1991 בפדובה, אז בליגה האיטלקית השנייה. ב-1993 עבר ליובנטוס. עם יובנטוס הוא זכה באליפות איטליה 8 פעמים (1995, 1997, 1998, 2002, 2003, 2005, 2006 ו-2012) ובליגת האלופות (1996). עונתו הטובה ביותר הייתה, במהלכה הבקיע 21 שערים בליגה. אחד מסימני ההיכר של דל פיירו היא היכולת הטכנית שלו וראיית המשחק.
במהלך עונת קיבל דל פיירו את הכינוי "פינטוריקיו" (Il Pinturicchio), בהתייחס להערה של ג'אני אניילי, שהשווה את דל פיירו לאומן הרנסאנס הפורה פינטוריקיו.