cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שדמות
כתב העת
בין השנים 1974–1987 יצאה לאור גם מהדורה באנגלית (בעריכת דוד טברסקי) ולה שתי מגמות. אחת, יצירת קשר עם גורמים שמאליים בקרב יהדות ארצות הברית ותנועת הבונים דרור שם, שהכניסו למגוון ההשפעות היהודיות גם חומרים הקשורים ליהדות הרפורמית והקונסרבטיבית. השנייה, יצירת קשר בין התנועה הקיבוצית לבין סטודנטים ומתנדבים.
בשנים 1980–1994 עברה הפקת הרבעון לתק"ם ותדירותו הפכה פחות סדירה עד שנסגר למעשה במתכונתו המקורית. ב-1995 החלה מדרשת "אורנים" בהפקת "מחברות שדמות", שהיו חוברות ייעודיות לנושאים מסוימים. חלקן במתכונת "מדרש" סביב טקסט כגון "גילוי וכיסוי בלשון" של חיים נחמן ביאליק או "תמול שלשום" של שמואל יוסף עגנון.
חוג שדמות
באוקטובר 1967 יזם אברהם שפירא שורת שיחות עם צעירים שחזרו מקרבות מלחמת ששת הימים שיצאו לאור בספר רב-ההשפעה "שיח לוחמים". חלק מהשותפים ליצירת "שיח לוחמים" היו צעירים שהכיר דרך העיסוק ב"שדמות" ורבים מהם היוו את גרעינו של מה שנודע כ"חוג שדמות" או, כפי שהחוקרת אניטה שפירא כינתה, "חוג מחפשי-האלוהים בתנועה הקיבוצית". קבצים נוספים שיצאו במסגרת זו וברוח דומה הם "שנה לאחר המלחמה" (1968) ו"בין צעירים" (1969).
החוג, עד להתרכזות פעילותו ורבים מחבריו כאנשי חינוך במדרשת אורנים בראשית שנות התשעים, לא היה חוג רעיוני רשמי. הפעילויות המרכזיות של חברי החוג היו בתחום ה"אגדה", כהגדרתם, כלומר מדרשי-טקסטים מקוריים (ביחידים או בחברותא) וגילוי טקסטים יהודיים וזיקתם אל החיים הקיבוציים בארץ ישראל, אל עולם החקלאות, אל הסוציאליזם וכדומה.
הפעילות בתחום ה"הלכה" התמקדה בטקסי מעגל החיים בקיבוץ ובמיוחד טקסי בר ובת מצווה וטקסי חגים ושבתות. בשונה מוועדות התרבות של התנועות, החוג לא הפיץ משנה סדורה בנושאים אלו.
אין ולא הייתה לחוג אמירה מוסרית-חברתית-רוחנית-פוליטית ברורה והוא אינו מפרסם כל נייר עמדה או דעה אחידה בנושאים הנידונים בדיון ציבורי בישראל או בעולם היהודי. עם זאת, אישים בולטים המזוהים עם חוג שדמות (מוקי צור, עמוס עוז, אביעזר יערי) חותמים יחדיו על עצומות או משתתפים בארגון הפגנות וימי עיון בנושאים אלו.
מורשת חוג שדמות
צבי צמרת, שהיה מקורב לפעילות אף שלא בא מן התנועה הקיבוצית, פיתח סניפים ברוח דומה במדרשת שדה בוקר ובקריית שמונה והקים עם אברהם אינפלד את תוכנית מלי"ץ (מכונים לחינוך יהודי-ציוני) שעסקו גם בקליטת עלייה, מתוך מחויבות ליהדות התפוצות.
ב-1978 פתחו יריב בן-אהרן ומוקי צור את "הסדנה הבין-תחומית" בסמינר אפעל בה הודגש לימוד מקצועות היהדות לא כלימוד פרונטלי בלבד אלא כחוויה השתתפותית. הסמינר המשיך לאחר מכן במסגרת המכון לחינוך ציוני באורנים. בין המשתתפים הבולטים בסמינר ניתן למנות את מוטי זעירא, שי זרחי, רות קלדרון (שהקימה את בית מדרש אלול ואת מכללת עלמא, שניים מהמוסדות המרכזיים בהתחדשות היהודית החילונית). מוטי בר-אור, מבוגריה הראשונים של ישיבת הר עציון, שלמד בצפת, הציע לשלב לימודים של תלמידי ישיבה אורתודוקסים עם מנחים מהסמינר באורנים, תהליך שהבשיל לחוגים ולבתי מדרש משותפים ששיאם בארגונים כגון "קולות", בית מדרש "אלול" ועוד.
לאחר רצח יצחק רבין הוקם ארגון בינ"ה הממשיך אף הוא חלק מהכיוונים של חוג שדמות.
ביקורת על חוג שדמות
הביקורת על החוג ודרכו הגיעה ומגיעה מכל הקשת של הציבוריות הישראלית. בראשיתו הזדעזעו ממנו האבות המייסדים של הציונות הסוציאליסטית החלוצית מתוך מה שנראה כמהלך ריאקציונרי של חזרה בתשובה, זניחת ערכי ההומניזם, אחוות העמים מחד ושל ערכי החירות והליברליזם מאידך. היו שראו בעיסוק האובססיבי והאינדיבידואלי בתרבות וביהדות פירור היסודות השיתופיים המלכדים של החברה הקיבוצית העובדת. כן התקוממו המבקרים על מתן קדימות לערכים קדומים על פני ערכי הקידמה והמדע, שעמדו אף הם ביסוד התנועה הקיבוצית. גם מה שנראה כהתבססות על תפילה ועל פניה לאלוהים בא בסתירה לאמונה במרכזיותו של האדם ובכוחו לפעול בלי הסתייעות בכוחות עליונים.
מאידך, הוטחה ביקורת על כך שהחוג לא יצר יצירה קוהרנטית שלמה. הוא לא יצר תוכנית לימודים ולא ספרות קאנונית (בניגוד לספרים מחקריים ופופולריים רבים), הוא לא יצר, כפי שציפו חלק ממנו, "זרם יהודי-קיבוצי" חדש משמעותי. כמו כן לא זכה החוג לתרגם את רעיונותיו לעשייה פוליטית או חברתית נרחבת.
ביקורת מוטחת בחוג גם משום שהוא עומד ביסוד הטשטוש בין דתיות לחילוניות בחברה הישראלית, טשטוש מולו מתעצמת, לדברי המבקרים, תנועת היהדות החרדית וש"ס כאלטרנטיבות נהירות המספקות תשובות ברורות.
הנריקה אראוז'ו
הנריקה פריירה אראוז'ו (בפורטוגזית: Henrique Pereira Araújo; נולד ב-19 בינואר 2002 בפונשל שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
קריירת מועדונים
אראוז'ו גדל במחלקות הנוער של אנדוריניה, מאריטימו ובנפיקה ליסבון. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון. ב-29 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 2-1 לספורטינג ליסבון במסגרת גביע הליגה הפורטוגלית. ב-2 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, בהפסד 2-1 לז'יל ויסנטה במסגרת המחזור ה-20 לעונת 2021/2022. ב-11 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ויזלה במסגרת המחזור ה-26 בליגה. בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה בעונת, בהן הבקיע שני שערים.
ב-2 בנובמבר 2022 ערך אראוז'ו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 6-1 על מכבי חיפה במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במפעל.
Bit error ratio
Bit error ratio (בראשי תיבות: BER) הוא מדד המשמש להערכת הטיב של תהליכי שידור-וקליטה או עיבוד נתונים במערכת. מדד זה מציין את היחס בין כמות הסיביות שחלה בהן שגיאה לאורך התהליך, לבין סך כל הסיביות שהיו מעורבות בתהליך. מדד זה, יחד עם יחס אות לרעש, רגישות קליטה וספרת רחש, מהווים תמונת מצב לגבי איכות הקליטה והפיענוח של אותות שמעובדים במערכת מסוימת.
גורמים המשפיעים על BER
אות בינארי מכיל רק שני מצבים: '0' או '1'. שינוי באות הבינארי בעקבות הפרעה או רעש קטנים - עדיין מאפשרים לשחזר את הסיבית המקורית. לפיכך, קלקול ה-SNR עד רמה מסוימת, עדיין יאפשר לשחזר את הסיביות המקוריות ללא פגיעה ב-BER. ספרת הרחש של המקלט, כמו גם שיטת האפנון וטיב גלאי האפנון - יאפשרו גם הם להקטין את ה-BER, או לפחות לא לקלקל אותו מעבר לקיים.
גורמים ש-BER משפיע עליהם
רוב המערכות הדיגיטליות לא מייחסות חשיבות לסיבית בודדת, והן מעבדות נתונים ברמת המילה או המסגרת (אוסף של מילים) ועד לרמה של חבילת מידע. ברמות אלו של שליחת נתונים, נהוג לשלב סיבית זוגיות אחת או יותר, ואף קוד תיקון שגיאות. תוספות אלו מאפשרות למערכת לקבל אוסף של סיביות, שחלקן שגויות (כלומר עם יחס BER מסוים), ולזהות האם חלה השגיאה. כאשר מזוהה שגיאה, המערכת יכולה לבקש ממקור המידע שישלח שוב את הנתונים. שליחה חוזרת מהווה למעשה תקורה ולכן היא משפיעה על קצב הנתונים של המערכת. במצבים מסוימים המערכת יכולה אף לבצע תיקון שגיאות ע"ב קוד תיקון שגיאות ללא שליחה חוזרת של המידע. לאחר התיקון ניתן לומר שחל שיפור ב-BER של האות שבמערכת. תיקונים אלו באים ע"ח מורכבות וסיבוכיות המערכת, ולעיתים הם נדרשים על פי פרוטוקול התקשורת.
מדידה
ניתן למדוד BER של מערכת קיימת על ידי שליחת רצף סיביות ידוע דרך המערכת. השוואה בין הסיביות שנשלחו לסיביות שהתקבלו תציין את כמות השגיאות שחלו ברצף הסיביות. היחס בין כמות הסיביות הכוללת שנשלחה, לבין כמות הסיביות שהתקבלו בצורה שגויה - הוא ה-BER.
עיבוד מקבילי
עיבוד מקבילי הוא מונח במדעי המחשב המציין עיבוד בו־זמני של מטלה מסוימת על ידי מספר מעבדים או מספר ליבות. המטלה מחולקת בין המעבדים כדי להגיע לתוצאות מהר יותר מבעיבוד טורי.
עיבוד מקבילי מבוסס על פיצול תהליך הפתרון של בעיה כלשהי למספר מטלות קטנות יותר, שאותן ניתן לבצע בו־זמנית, עם מידה מסוימת של תיאום.
המניעים לעיבוד מקבילי
המחשבים הראשונים היו מחשבים טוריים. בכל מחזור פעולה של המחשב בוצעה פעולה אחת, לדוגמה: הבא הוראה מהזיכרון, הבא מידע מהזיכרון, בצע פעולה אריתמטית, וכדומה. לחישוב הטורי מספר חסרונות:
המחשב לו מייחסים את התואר המחשב המקבילי הראשון לא התמודד עם בעיות משאבים, אלא עם בעיית אמינות. המחשב היה בנוי משלושה מעבדים שביצעו את אותה פעולה בו זמנית. בסיום כל פעולה השווה המחשב את תוצאות שלושת המעבדים, ובחר בתוצאה שנתנו רוב המעבדים. המחשב נבנה בפראג בשנות ה־50 של המאה ה־20 על ידי אנטונין סוובודה.
המאה ה־21
הטכנולוגיה של חישוב מקבילי התפתחה במשך שנים רבות תחת הקטגוריה של מחשבי העל, אך מאז שנות התשעים החלה חדירת הטכנולוגיה למגזר המסחרי והביתי.
סיווג
סיווג מקובל למבני חישוב מקבילי הוא הסיווג של פלין (Flynn) מ־1972:
תכנות מקבילי
אחד החוקים הבסיסיים בתכנות מקבילי קובע שההאצה משימוש בחישוב מקבילי על n מעבדים תמיד תהיה נמוכה מ־n, כלומר הפונקציה היא תמיד פחות מליניארית. הכלל נובע מחוק אמדאהל (Amdahl's law). כדי לקבל האצה כלשהי יש צורך לבנות אלגוריתם מקבילי, המחלק את המטלות על מספר מעבדים.
במקרים רבים האלגוריתם המקבילי יהיה שונה מהותית מכל אלגוריתם טורי לפתרון אותה מטלה, ואף ייתכן שיהיה לא יעיל במידה קיצונית על מחשב טורי.
כדי ליישם תכנות מקבילי יש לפרק את הבעיה לגורמים קטנים יותר. במצב האידיאלי החלוקה תהיה סימטרית - כלומר כל תת־בעיה זהה לבעיה הגדולה, פרט לכך שהיא פועלת על אוסף נתונים קטן יותר - חלק מאוסף הנתונים של הבעיה הגדולה. כך ניתן להפעיל את האלגוריתם על מספר משתנה של מעבדים ללא צורך לשנות אותו, תוך שיפור היעילות באופן יחסי למספר המעבדים (אך לא ליניארי).
במקרים אחרים מחלקים את הבעיה למספר בעיות שונות, כשכל אחת רצה על מעבד אחר. במקרה זה אין יתרון בהוספת מעבדים נוספים מעבר למספר תתי הבעיות.
רבים מהאלגוריתמים לפיכך בנויים ממספר שלבים:
ממשק העברת הודעות (MPI - Message Passing Interface)
במערכות ללא זיכרון משותף, הממשק לפירוק הבעיות וקבלת התוצאות מכל אחת מיחידות העיבוד מבוסס על העברת הודעות. MPI הוא תקן מקובל לעבודה במערכות מקביליות ללא זיכרון משותף.
סינכרון
במערכות מקביליות קיימת בעיה של אי־ודאות באשר לסדר הפעולות, היות שכל מעבד מבצע את התוכנית בקצב משלו. הבעיה עלולה ליצור טעויות אלגוריתמיות הנובעות מחוסר תיאום בין המעבדים.
דוגמה
נניח תוכנית הסופרת את מספר הפעולות שכלל המעבדים מבצעים. התוכנית תיראה כך:
במצב בו שני מעבדים רצים במקביל עלול לקרות המצב הבא: כיוון שמעבד 2 קרא את הערך לפני שמעבד 1 הספיק להוסיף את מספר הפעולות שלו, התוצאה שנרשמת בזיכרון היא 3 במקום 6.
במחשבים מרובי מעבדים מוגדרות פעולות אטומיות. פעולות אלה מוגדרות כפעולות על תא זיכרון שבמהלכן לא יקרא מעבד אחר את תא הזיכרון או יכתוב אותו. למשל, ארכיטקטורה של מעבד או של חישוב יכולה להבטיח כי פעולת ה־increment (הוספת 1 לערך בזיכרון) וה־decrement (חיסור 1) תהיינה אטומיות.
מנגנונים אחרים לצורך טיפול בבעיות סנכרון הם מנעולים מסוגים שונים. כמו כן הומצאו אלגוריתמים חסרי נעילות, שיכולים לזהות ולהתגבר על בעיות סינכרון.
מקביליות בחומרה: "צינור" (pipeline)
אחד המנגנונים הראשונים של מקביליות במערכות מחשב הוא ה"צינור". הוא מתבסס על כך שיחידות העיבוד של המחשב בנויות ממספר רכיבים בעלי תפקידים שונים:
כל שלב כזה מבוצע על ידי יחידה אחרת במעבד. הצינור משתמש בעיקרון פס הייצור מעולם התעשייה. היחידות במעבד יכולות להיות כמו עמדות בפס ייצור שפועלות במקביל. כך אפשר להביא את ההוראה הבאה מהזיכרון עוד בזמן ביצוע הפעולה האריתמטית שאינה מערבת רכיבי זיכרון, וכך ליצור צינור באורך 2:
למעשה ניתן היה להאיץ בתוכניות מסוימות את קצב הפעולה של המעבד פי 2 (במחשבים רבים צוואר הבקבוק היה פעולות מול הזיכרון). אחד היתרונות של שיטה זו הוא שיפור הביצועים ללא צורך בשינוי האלגוריתם. בהמשך הורחב הרעיון על ידי הפרדת המעבד ליחידות קטנות יותר, ואף הוספת יחידות זהות, כדי לאפשר צינורות ארוכים יותר. טכניקות אלה התפתחו למעבדים superscalar.
לצינורות יש מספר בעיות:
למרות החסרונות, הטכניקה התפתחה ונמצאת במרבית המעבדים המודרניים. היא אף הורחבה עם רעיונות נוספים:
מקביליות בחומרה: יחידות וקטוריות
בתכנות ישנם מצבים רבים בהם מתבצעות פעולות אריתמטיות זהות על פריטי מידע שונים (SIMD). כמו רבות מהשיטות המוזכרות פה הופיע הצורך לראשונה במחשבי־על ששימשו לסימולציות מדעיות מסובכות. פעולות אלה אופייניות כיום לפעולות גרפיות בתלת־ממד ואף בדו־ממד. לפיכך משולבות במעבד יחידות וקטוריות.
עקרון היחידה הווקטורית הוא שבמקום לפעול על פריט מידע בודד, נטען מהזיכרון אוסף של פריטים (וקטור), והפעולות מתבצעות בבת אחת על כל הפריטים.
בניגוד לצינורות, היחידות הווקטוריות הוסיפו אוסף פקודות מיוחדות למעבד שהיה צורך לעשות בהן שימוש כדי לנצל את היכולת. במעבדי אינטל הטכנולוגיה נקראה MMX, ובמעבדי IBM Power היא נקראה AltiVec. חסרונה העיקרי בכך שנדרשים מהדרים (קומפיילרים) מתוחכמים כדי לבצע וקטוריזציה עצמאית, או לחלופין התערבות מכוונת של המתכנת כדי להביא לשימוש ביחידות הווקטוריות.
קריית יערים
קִרְיַת יְעָרִים, המוכרת גם בשם טֶלְז-סְטוֹן, היא מועצה מקומית בפרוזדור ירושלים, המאופיינת באוכלוסייה דתית-חרדית. היא נמצאת מערבית לאבו גוש ומזרחית לנווה אילן.
היסטוריה
בשנת 1933, היה איש העסקים היהודי מנשה אלישר מעורב ברכישת 600 דונם קרקע באזור אבו גוש, יחד עם סגן הקונסול הגרמני בירושלים ואיש הנדל"ן ג'וזף פסקל אלבינה, לאחר חמש שנות מאבקים משפטיים מול הבעלים הערביים של הקרקעות, נרשמה הקרקע על שמו של אלישר ו"חברת קריית יערים בע"מ". במטרה להקים במקום עיר גנים שתתוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן. התוכנית לא יצאה לפועל עקב המרד הערבי הגדול. ניסיונות לקדם את התוכנית לאחר מלחמת העולם השנייה לא צלחו, בגלל מחסור במים. בתחילת שנות ה-60 נקנה השטח על ידי הרב אליעזר סורוצקין. את הכסף לקניית הקרקע תרם הנדבן היהודי ארווינג סטון. הרב אליעזר סורוצקין יזם והקים את הקריה על פי חזונו להעתיק את ישיבת טעלז המעטירה מקליבלנד לטעלז סטון.
בשנת 1975 הוקמה במקום שכונת מגורים דתית בשם "קריית טלז-סטון", טלז - על שם עיר בליטא בשם זה שנתפרסמה ביהדות בזכות "ישיבת טלז" שהייתה בה, סטון - על שם הנדבן. מלכתחילה יועד המקום להיות משכנה של ישיבת טלז שהייתה אמורה לעבור אליו מקליבלנד, וסביבה מגורים לתלמידים ולצוות. הישיבה הייתה אמורה להכיל 500 תלמידים. במהלך הקמת הקמפוס הגדול (שכלל בית מדרש גדול, מבני פנימיות, גן ובריכת שחיה) התגלעו מחלוקות בין הגורמים המעורבים והופיעו קשיים במימון הפרויקט. בעקבות זאת לא הושלמה בניית בית המדרש והשלד הגדול שלו ניצב במרכז היישוב. עד לאמצע העשור השני של המאה ה-21, פעלה בעזרת הנשים ישיבת נווה ציון. מאותה עת, נמצאת בבית המדרש המרכזי ישיבת באר יצחק.
בשנת 1989 הוקם ביישוב בית החלמה ליולדות המיועד ליולדות מהמגזר החרדי.
ב-17 במרץ 2020, עקב שיעורי הדבקה גבוהים בנגיף הקורונה ביישוב, פורסם כי נשקלה הטלת סגר עליו. בעקבות ההחמרה, המועצה המקומית לקחה אחריות על הסגר ואכפה אותו עצמאית.
מקור השם
היישוב קריית יערים נקרא על-שם העיר המקראית בשם זה, המוזכרת בתנ"ך. זו הייתה אחת מארבע ערי הגבעונים שכרתו ברית עם בני ישראל ואליה הובא ארון הברית לאחר שהוחזר משבי הפלשתים. בפי הערבים נקרא המקום "דיר אל אזהאר", אולי על שם אלעזר בן אבינדב שלביתו הובא ארון הברית. סבורים כי בתל הנמצא בקרבת מקום נמצאים שרידי אותה עיר. היישוב הוקם על ידי הרב אליעזר סורוצקין שהיה חתנו של ראש הישיבה הרב אליהו מאיר בלוך ואחרי מלחמת העולם השנייה לקח על עצמו את הקמתה של הקריה כפרויקט חיים.
מרגריטה צרפתי
מרגריטה צרפתי (סרפָטי) (באיטלקית: Margherita Sarfatti; 8 באפריל 1880 – 30 באוקטובר 1961) הייתה פטרונית אמנות, עיתונאית, סופרת, אספנית, סוציאליסטית יהודייה-איטלקייה, ומאהבת של בניטו מוסוליני.
ביוגרפיה
צרפתי הפכה את ביתה לסלון ספרותי ואמנותי, בייחוד לאנשי האוונגרד והפוטוריזם. ניתן לומר שזרם הנובצ'נטו (Novecento), שבין מבשריו היה ג'ובאני מוציו, התחיל בטרקלין ביתהּ. זהו זרם אמנותי המהווה פשרה בין הנאו קלאסיציזם לבין המודרניזם, ולכן התאים מאוחר יותר לתורה הפשיסטית שקידשה את העבר בכלים מודרניים.
ב-1912 פגשה את מוסוליני, שהיה אז עיתונאי בעיתון הסוציאליסטי "אוואנטי!", ומאז ועד 1939 הייתה אהובתו ומורתו בכל הקשור לקלסיקה הרומית, כתבה מאמרים בשמו, ערכה עבורו את ביטאון המפלגה הפשיסטית ואף כתבה את הביוגרפיה הרשמית שלו (The Life of Benito Mussolini), באנגלית, שבתוך זמן קצר לאחר פרסומה תורגמה לשפות רבות והייתה לרב-מכר. הייתה מבין האינטלקטואלים שחתמו על מניפסט האינטלקטואלים הפשיסטים והאישה היחידה שחתמה על המכתב.
עם החלת חוקי הגזע באיטליה בשנת 1938, הודחה צרפתי מכל תפקידיה, נמלטה דרך שווייץ לארגנטינה, חילקה במשך מספר שנים את זמנה בין ארגנטינה לאורוגוואי, ועבדה, בין השאר, כעיתונאית. ילדיה שנותרו באיטליה שרדו את המלחמה, אך אחותה וגיסה נספו בדרכם לאושוויץ. ב-1947 חזרה צרפתי לאיטליה, הפכה בשנית לבעלת השפעה באמנות האיטלקית ואף ביקרה מספר פעמים בישראל. צרפתי נפטרה בשנת 1961.
הנהר התת-קרקעי פוארטו פרינססה
הנהר התת-קרקעי פוארטו פרינססה (אנגלית: Puerto Princesa Subterranean River Natural Park) הוא פארק השוכן במרחק 50 קילומטרים צפונית לעיר פוארטו פרינססה באי פלאוואן שבפיליפינים. האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1999. ובשנת 2011, לאחר תהליך בחירה שנמשך ארבע שנים, נבחר הנהר לאחד משבעת פלאי עולם הטבע.
אקלים וגאוגרפיה
נהר תת-קרקעי באורך 8.2 קילומטרים זורם דרך המערות, ולאחר מכן נשפך אל ים סין הדרומי במפרץ סנט פול. במערה יש מספר חללים גדולים שממדיהם עשויים להגיע עד לרוחב של 120 מטרים ולגובה של 60 מטרים, ומספר רב של נטיפים וזקיפים. החלק הנמוך של הנהר נתון להשפעת הגאות והשפל.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת במקום נעה בין 2,000 ל-3,000 מילימטרים, והטמפרטורה הממוצעת היא 27 מעלות צלזיוס.
החי והצומח
הפאונה של הפארק מגוונת, בעיקר בחולייתנים, וכוללת 30 מיני יונקים, 18 מיני זוחלים, 10 מיני דו-חיים, 41 מיני פרפרים, 62 מיני דגים של שוניות ו-91 מיני עופות, מתוכם 15 המינים האנדמיים לפלאוואן. עם מיני העופות הנפוצים נמנים את התוכי Tanygnathus lucionensis, הזרזיר Gracula religiosa, והקלאון קלאו לבן-זנב.
מקוק סרטנים הוא הפרימט היחיד באזור, ומינים נוספים שניתן למצוא הם חזיר מזוקן, בינטורונג, בואשן גירית פלאוואן והדרבן Hystrix pumilus.
שמונה מתוך 18 מיני הזוחלים שבפארק הם אנדמיים. המינים הנפוצים כוללים את הנחש פיתון מרושת, והלטאה Bronchocoela cristatella. פאונת הדו-חיים כוללת עשרה מינים, ובאזורי החוף של הפארק גדלים תחש המשכן וצב ים ירוק.
במערה ובחללים הגדולים שדרכם זורם נהר הפוארטו פרינססה יש אוכלוסיות גדולות של סיסיים ושמונה מינים של עטלפים.
תיירות
בשנת 1997 ביקרו בפארק כ-40,000 תיירים, והממשל המקומי האחראי על הפארק מעודד תיירות אקולוגית. כעבור שש שנים נחנך מרכז מבקרים, הכולל מוזיאון אתנוגרפי לשימור תרבותם של תושבי האזור המקוריים, וגן בוטני שבו גדלים מגוון מינים מקומיים. הנהלת הפארק מקיימת סיורים באמצעות סירות לתוך יערות המנגרובים, ועד למרחק של כ-4 קילומטרים לתוך המערה.
ריקי פירס
ריקי צ'ארלס פירס (באנגלית: Ricky Charles Pierce; נולד ב-19 באוגוסט 1959) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1982–1998. זכה פעמיים בפרס השחקן השישי של העונה כשחקן מילווקי באקס, וממוצעיו הכוללים ב-NBA הם 14.9 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק.
נעורים ומכללות
פירס נולד בעיר דאלאס שבטקסס, ולמד בגרלנד הסמוכה. בשנת 1978 החל ללמוד ב"מכללה קהילתית וואלה וואלה" שבמדינת וושינגטון, ושנה לאחר מכן עבר לאוניברסיטת רייס שביוסטון בה למד ושיחק עד שנת 1982. בעונתו השלישית והאחרונה באוניברסיטה קלע 26.8 נקודות בממוצע למשחק וזכה בתואר "שחקן העונה של המחוז הדרום-מערבי" ("Southwest Conference Player of the Year").
קריירה מקצועית
פירס נבחר על ידי קבוצת דטרויט פיסטונס בבחירה ה-18 של דראפט ה-NBA לשנת 1982.. לאחר עונת רוקי חלשה נשלח בטרייד לסן דייגו קליפרס, בה הראה ניצוצות כשקלע 9.9 נקודות בממוצע למשחק. לפני עונת הועבר למילווקי באקס, במדיה שיחק ב-6 וחצי העונות הבאות וביסס את מעמדו כאחד משחקני הספסל הטובים בליגה. בעונת, השלישית שלו במילווקי, קלע פירס 19.5 נקודות למשחק כמחליפו מהספסל של פול פרסי, וזכה בפרס השחקן השישי של העונה. בעונת זכה בשנית בפרס השחקן השישי לאחר שהוביל את קלעי קבוצתו עם שיא קריירה של 23.0 נקודות בממוצע למשחק, כמחליפו של אלווין רוברטסון, ועזר לבאקס להעפיל לפלייאוף בפעם ה-11 ברציפות.
בחציה הראשון של עונת קלע 22.5 נקודות למשחק ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר, אך מיד אחריו נשלח בטרייד לסיאטל סופרסוניקס בתמורה לקלע דייל אליס. ב-3 וחצי עונותיו בסיאטל המשיך פירס להציג יכולת גבוהה וקלע 18.5 נקודות בממוצע למשחק. בעונת הוביל את הקבוצה, לצד שון קמפ וגארי פייטון הצעירים, לשלב גמר המערב בו הפסידו לפיניקס סאנס בתוצאה 3–4. את העונה העוקבת סיימה סיאטל עם מאזן הניצחונות הטוב בליגה, 63–19, אך הודחה במפתיע כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון, על ידי המדורגת השמינית דנוור נאגטס.
בעונות עד  שיחק עבור גולדן סטייט ווריורס, אינדיאנה פייסרס, דנוור נאגטס ושארלוט הורנטס, אך תפוקתו נחלשה כשקלע כ-10.6 נקודות למשחק בתקופה זו. בתחילת עונת שיחק חמישה משחקים בקבוצת א.א.ק. אתונה היוונית, ולאחר מכן חזר למילווקי באקס במדיה שיחק עד סיום העונה, שהייתה האחרונה בקריירה שלו.
Pastebin
Pastebin הוא סוג של יישום ווב שבו ניתן לאחסן טקסטים לטווח זמן מוגדר. סוג אתר זה הוא בשימוש בעיקר על ידי מתכנתים השומרים או מציגים פיסות קוד מקור, או מידע הגדרתי, אך בפועל כל אחד יכול לשתף בו טקסט. הרעיון שמאחורי אתרים מעין אלו הוא להפוך לנוח שיתוף ברשת של טקסטים. מנהלי לוחות הדבקה ואתרי Pastebin הם הכלים המאפשרים להעתיק תוכן טקסטואלי מהרמה המקומית, ולשתפו למיקום מרוחק באמצעות הרשת.
קיימים מספר רב של אתרים מסוג Pastebin כשלכל אחד קיימות תכונות ייחודיות העונות לצורכי קהל היעד המרכזי אליו הם פונות.
תמרה אויניק
תמרה אויניק (בספרדית: Tamara Oynick; נולדה ב-28 במרץ 1953) היא שחיינית מקסיקנית-יהודייה לשעבר, אלופת המכביה השמינית (1969), אלופה ושיאנית מקסיקו שייצגה את מדינתה במשחקים האולימפיים (מקסיקו סיטי 1968).
ביוגרפיה
אויניק נולדה גדלה במקסיקו סיטי.
1965
בתחרויות השחייה של המכביה השביעית שנערכו בבריכת גלית ביד אליהו, באוגוסט 1965 זכתה אויניק במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:06.1 דקות, אחרי שלומית ניר שקבעה שיא ישראלי חדש של 3:02.3 דקות ולפני ר. הרבר מדרום אפריקה (3:06.7 דקות).
1966
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסן חואן שבפוארטו ריקו בשנת 1966 זכתה אויניק ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:02.3 דקות, מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:26.3 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (5:06.2 דקות).
1968
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה אויניק במקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:52.4 דקות, במקום 26 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:22.7 דקות, במקום 15 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:48.4 דקות ובמקום 13 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:51.0 דקות.
רחל נפרסטק
רחל נפרסטק (Rachel Naparstek; נולדה ב-6 בפברואר 1951) היא אשת חינוך, סופרת ומשוררת ישראלית.
קורות חייה
נפרסטק נולדה בקיבוץ יבנה. את שירותה הצבאי עשתה במסגרת הנח"ל בהיאחזות "מחולה" בבקעת הירדן.
בראשית דרכה המקצועית עבדה עם נוער עבריין במתנ"ס נוזהה ביפו-תל אביב. בגיל 24 הקימה וניהלה בית ספר לילדים עם פיגור שכלי עמוק בשליחות משרד החינוך, ולאחר שלוש שנים פרשה מניהול בית הספר עקב רצונה להתמקד בגידול ילדיה. מאוחר יותר הייתה מרכזת ארצית של בתי הספר תהיל"ה (תוכנית השכלה ייחודית ללומד המבוגר) של תנועת אמונה והמחלקה לחינוך מבוגרים במשרד החינוך.
משנת 1992 ועד 2020 לימדה באוניברסיטת בר-אילן במסגרת היחידה להבעה עברית ואולפן, כיום מכשירה מורים לעברית מישראל ומחוצה לה במסגרת האקדמיה המקוונת של הערוץ הבין-לאומי במכון מופ"ת, ומנהלת את הפורום הבין-לאומי למורים לעברית כשפה נוספת במכון מופ"ת של משרד החינוך. רחל בעלת תואר ראשון בחינוך מיוחד ובקרימינולוגיה ותואר שני בלשון עברית. ריכזה במשך שנה את תוכנית ההתמחות להוראת עברית כשפה שנייה באוניברסיטת בר-אילן.
סוחוי Su-57
סוחוי Su-57 (על פי קוד דיווח נאט"ו: Felon) הוא מטוס קרב מהדור החמישי של הפדרציה הרוסית, תוצרת חברת סוחוי. המטוס תוכנן להתחרות במטוסי הדור החמישי של ארצות הברית. המטוס החדש מפותח כחלק מפרויקט PAK-FA של רוסיה. המטוס מיועד להחליף את מטוסי המיג-29 ואת מטוסי הסוחוי-27, הנמצאים בשירות חיל האוויר הרוסי.
רחל נפרסטק
קורות חייה
נפרסטק למדה תקשורת, וכתבה בעיתון החרדי "יום ליום" כתבות, סיפורים ושירים; השיבה במשך כמעט 15 שנה על שאלות אישיות במדור הייעוץ "רציתי לשאול" של העיתון "יום ליום", ונחשפה לבעיות אישיות קשות מאוד. בהשראת אלפי מכתבים שנשלחו אליה במהלך השנים נכתב ספר הסיפורים "מחיצות" (2006), ועל בסיס מכתבים אלה כתבה את עבודת התיזה שלה: "אפיונים מילוניים בלשונן של בנות חרדיות מעדות המזרח".
כתבה במקומון "במדרחוב" בפתח- תקוה, וערכה את העלון "טל חיים" - עמותה לעזרה בקהילה.
סוחוי Su-57
ייצור המטוס מתבצע במפעל מטוסים בעיר קומסומולסק על אמור.
רחל נפרסטק
קורות חייה
ניהלה במשך כארבע שנים את אתר "ביכורים", ערכה בו סדנאות כתיבה, ופרסמה בו שירים וסיפורים בעילום שם, שאוגדו בשנת ה'תשס"ו לספרים.
סוחוי Su-57
טיסת הבכורה של המטוס התקיימה ב-29 בינואר 2010, הוא נכנס לשירות ב-2020. מדובר במטוס דו-מנועי בעל עיצוב אווירודינמי קלאסי, המזכיר את ה-F-22 ראפטור מתוצרת לוקהיד מרטין. כמו כן, המטוס הוא חמקן, יכול לשייט במהירות על קולית ומצויד במערכות טילים מהדור החדש.
היסטוריה
בשנות השמונים המאוחרות החלה ברית המועצות בחיפוש אחר מטוס קרב מהדור הבא אשר יחליף את מטוסי הקרב המתיישנים מיג 29 ו-Su-27. שני פרויקטים הוצעו כדי לענות על צורך זה, סוחוי Su-47 ופרויקט מיקויאן 1.44. בשנת 2002, סוחוי נבחרה להוביל את תכנון מטוס הקרב החדש.
ב-8 באוגוסט 2007, מפקד חיל האוויר הרוסי, הגנרל אלכסנדר זלין צוטט על ידי סוכנויות ידיעות רוסיות כמי שאמר ששלב הפיתוח של תוכנית PAK FA הושלם, ובניית המטוס הראשון כבר החלה. זלין גם אמר כי עד 2009 יקבל חיל האוויר בין שלושה לחמישה מטוסים. באוגוסט 2011 דחה זלין את השלמת התוכנית בחמש שנים לפחות: "נקבל את האבטיפוס של T-50 ב-2013, אך הייצור הסדרתי לא יתחיל עד 2014-2015". כמקובל בפרויקטים בסדר גודל כזה, ייתכנו בהחלט דחיות נוספות; למעשה, סגן שר הביטחון הרוסי לשעבר, ויטלי שלוקוב, אמר כי הוא מפקפק ביכולתה של התעשייה הרוסית לייצר מטוסים מדגם זה במספרים משמעותיים.
רחל נפרסטק
קורות חייה
עובדת עם מלחינים שונים וכותבת מילים ליצירות מוזיקליות. כתבה שירים רבים לקומפוזיטור עמנואל וואל - זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים - וכתבה גם יצירות גדולות למקהלה. היצירה "יציאת מצריים" זכתה להערכה רבה ובוצעה על ידי מקהלת אורטוריו ירושלים וצלילי הסדנה. כתבה שירים ללחנים של המלחין דובי כהן. אחת היצירות "שדה סליחות" נכתבה בשיתוף פעולה עם נתן כהן (הנשמות הטהורות). בשיתוף פעולה עם המלחין זאב טל כתבה את המילים "אמא - בואי נרקוד את האושר ".
רבים משיריה הולחנו. שיריה וסיפוריה נלמדים בבתי ספר בישראל ומחוצה לה, והבולטים שבהם הם השיר "אושוויץ" והסיפור "אמא שלי הייתה בשואה" שפורסמו באנתולוגיה "תמונה קבוצתית - ספרות ישראלית במאה ה-21 ". הזמרת טל אמיר הלחינה ושרה שירים רבים מספר שיריה הראשון לדוגמה: "שלום - אני עוזבת". במסגרת עבודתה בהכשרת מורים לעברית, היא כתבה שירים לימודיים רבים, המסייעים ללמוד נושאים בעברית. למשל השיר "יוצאים מן הכלל" בלחנו וביצועו של הזמר רני הלרמן. כמו כן הלחינו ושרו משיריה הזמרות ריקי אוגול, רחלי וולשטיין, והזמר אדם וינטר.
סוחוי Su-57
היסטוריה
נבנו במפעל 10 מטוסים לצורכי טיסות ניסוי. עד שנת 2017 כונה בשם סוחוי T-50, באוגוסט אותה שנה נודע ששמו הוא סוחוי 57 ושמו הקודם הוא קוד המפעל בלבד. ביולי 2019 החל ייצור סדרתי שלו.
ביולי 2018 פורסם בתקשורת הישראלית, כי הייצור נתקל בקשיים רבים.
רחל נפרסטק
קורות חייה
במסגרת ניהול "הפורום הבין-לאומי למורים לעברית" ארגנה תחרויות כתיבה בין-לאומיות לתלמידי עברית בבתי ספר יסודיים, על יסודיים ואוניברסיטאות. התחרויות נערכו בהשתתפות אגודת הסופרים.
סוחוי Su-57
טיסות מבחן
טיסת הבכורה נדחתה שוב ושוב מאז 2007, בגלל מספר בעיות טכניות שלא פורטו. מפקד חיל האוויר אלכסנדר זלין הודה באוגוסט 2009, כי בעיות טכניות במנוע נשארו לא פתורות. ב-28 בפברואר 2009, הודיע מנכ"ל סוחוי, מיכאיל פוגוסיין כי שלדת המטוסים כמעט מוכנה וכי האב טיפוס הראשון צריך להיות מוכן עד אוגוסט 2009. חצי שנה לאחר מכן הוסיף גם כי הטיסה הראשונה תהיה עד סוף השנה.
רחל נפרסטק
קורות חייה
הקריאה משיריה ב"קול ישראל" במסגרת התוכנית "שירה עברית - משוררי ישראל קוראים משיריהם" וכן הקריאה שירים על במות שונות כגון: "צוותא", "אגודת הסופרים" ו"בית היוצר".
סוחוי Su-57
טיסות מבחן
ב-8 בדצמבר 2009, הודיע סגן ראש הממשלה סרגיי איבנוב, כי הניסויים הראשונים עם מטוס הדור החמישי יתחילו בשנת 2010. המבחן הראשון למטוס היה נסיעה על המסלול והוא הסתיים בהצלחה ב-24 בדצמבר 2009. טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-29 בינואר 2010 בבסיס חיל האוויר הרוסי דזמג'י (Komsomolsk-on-Amur Dzemgi Airport). המטוס הוטס על ידי גיבור רוסיה סרגיי בוגדן וטיסתו נמשכה 47 דקות.
רחל נפרסטק
קורות חייה
נפרסטק חברה באגודת הסופרים העברים, באיגוד הסופרים וחברה באקו"ם.
רחל נפרסטק נשואה, אם לארבעה ילדים וסבתא לעשרים נכדים.
סוחוי Su-57
טיסות מבחן
אב טיפוס שני תוכנן להצטרף לבדיקות הטיסה ברבעון הרביעי של 2010, אך נדחה. ב-3 במרץ 2011, דווח כי המטוס השני ביצע טיסת מבחן מוצלחת של 44 דקות. לשני המטוסים הראשונים חסרים מערכות המכ"ם ובקרת נשק אך המטוס השלישי והרביעי יהיו בעלי יכולות אלו.
ב-22 בנובמבר 2011, המטוס השלישי, T-50-3 המריא את טיסת הבכורה שלו משדה התעופה בקומסומולסק, והוטס על ידי סרגיי בוגדן. המטוס שהה באוויר יותר משעה. אב הטיפוס הרביעי ביצע את טיסת הבכורה בדצמבר 2012 והחמישי באוקטובר 2013.
ב-18 בספטמבר 2015 נערכו ניסויים משלימים במטוס וב-17 בנובמבר 2016 אב טיפוס שביעי ביצע את טיסת המבחן שלו.
במאי 2017 התקשורת הרוסית דיווחה שאב הטיפוס השמיני של המטוס ביצע את טיסת הבכורה שלו בסוף אפריל ממרכז רוסיה לקומסומולסק על אמור, אולם הטיסה נשמרה בסוד ולא פורסמו פרטים או צילומים. הרוסים גם מסרו שבקרוב יחליפו את מנוע החמקן למנוע בעל ביצועים משופרים.
גרסאות נוספות למטוס
גרסה ימית למטוס תיפרס על נושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב ועל נושאות מטוסים רוסיות עתידיות.
הועלו שמועות שבעתיד יחל גם פיתוח מטוס קרב קטן מדור חמישי (בטווח ה-F-35) ואלכסיי פדורוב הגיב על כך כי כל החלטה על יישום טכנולוגיות דור חמישי לייצור מטוס קרב קטן תתקבל רק לאחר יצור סדרתי של הסוחוי החדש שיהווה את הבסיס לגרסה המוקטנת.
גלריה
בסלון האווירי במוסקבה 2013:
טבילת עזרא
טבילת עזרא היא טבילה שתיקן עזרא הסופר למי שנטמא בטומאת קרי, ורוצה ללמוד תורה או להתפלל.
אף שמדין תורה חיוב הטבילה הוא רק לצורך מעשים המחייבים את העושה אותם להיות טהור, כדוגמת אכילת קדשים, עלייה למקדש וקיום יחסי אישות לנידה, תיקן עזרא שגם לצורך תלמוד תורה ותפילה יש צורך להקדים טבילה.
לדעת רוב הפוסקים, תקנת עזרא בטלה, ולכן אין חיוב לטבול מטומאת קרי לפני תפילה או לימוד תורה.
פרטי התקנה וטעמה
בתקופת בית שני קבע עזרא הסופר הגבלה מיוחדת על בעל קרי, שבמהותה איננה קשורה להלכות טומאה וטהרה, והיא שלא ילמד תורה ולא יתפלל עד שיטבול במקווה.
אפשרות נוספת למי שמתקשה לטבול במקווה היא לשפוך על עצמו מים בכמות של תשעה קבין, דבר שאמנם אינו מטהר אותו, אבל מתיר לו ללמוד או להתפלל.
שני טעמים עיקרים נאמרו בתקנה:
הראי"ה קוק הסביר שמגמת התקנה הייתה בשביל לחבר את העם לדיני הטהרה הנצרכים כאשר המקדש עומד על תילו, וכעת, כאשר האומה חוזרת לארצה, ענייני הטהרה הגופנית צריכים להיות יותר דומיננטיים, עם תחיית התרבות הישראלית:
ביטול התקנה
יש שהסבירו את ההיתר מלטבול על פי מה שמופיע בתלמוד בשם רבי יהודה בן בתירא, שדברי תורה אינם מקבלים טומאה משום שהם נמשלו לאש ואש איננה מקבלת טומאה.
אמנם הרבה מהראשונים סוברים שאף שבטלה טבילת עזרא לתורה, מכל מקום לתפילה לא בטלה, ואסור להתפלל עד שיטבול.
הרמב"ם באחת מתשובותיו מעיד על עצמו שהוא מעולם לא ביטל לעצמו את הרחיצה מטומאת קרי:
הטבילה בזמן הזה
להלכה פסק בשולחן ערוך כדעת הרמב"ם ועוד שבימינו בטלה תקנת עזרא ומותרים בתלמוד תורה קריאת שמע ותפילה.
אף שמעיקר הדין בטלה טבילת עזרא, בכל זאת, יש הנוהגים, בעיקר בחוגי החסידות, אף בימינו לקיים תקנה זו, לטבול כל יום קודם תפילת שחרית.
לעניין טבילת עזרא בשבת נחלקו הפוסקים, יש מהן שהתירו ויש שאסרו - והיו שכתבו שהרגיל בכך בכל יום, כיוון שיש בזה משום הפרת נדר - יטבול. וכן נחלקו בפוסקים לעניין טבילה בתשעת הימים, ואמנם רובם של החסידים נוהגים לטבול.
מעלת טבילת עזרא
בספרי החסידות האריכו בגודל מעלת הטובל טבילת עזרא.
הרב חיים קנייבסקי בספרו אורחות יושר כתב:
בספר מאור ושמש כתב אף הוא בעניין מעלת טבילת עזרא:
My Prerogative
My Prerogative (בעברית: זכותי) הוא סינגל משנת 1988 מאת זמר הרית'ם אנד בלוז האמריקאי בובי בראון. זהו הסינגל השני מתוך אלבומו, Don't Be Cruel, והוא אחד מהשירים המצליחים ביותר של הזמר. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 בארצות הברית ובמצעד UK Top 40 בבריטניה.
השיר חודש פעמים רבות, אך אף אחת מגרסאות הכיסוי לא זכתה להצלחה כמו הביצוע המקורי. החידוש המפורסם ביותר בוצע על ידי זמרת הפופ בריטני ספירס שאף זכה להצלחה רבה יותר מהמקור במדינות אירופה ואוסטרליה. חידוש זה הוא הסינגל הראשון מתוך אלבום האוסף שלה Greatest Hits: My Prerogative, אשר יצא בשנת 2004.
השיר לא זכה להצלחה בארצות הברית ולא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד הוט 100. למרות זאת, השיר התמקם במקום השני במצעד ההורדות. בבריטניה השיר הגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים, ונמכרו ממנו 180,000 עותקים. הסינגל מכר שני מיליון עותקים ברחבי העולם.
וידאו קליפ
הקליפ לגרסתה של ספירס בוים על ידי ג'ייק נאבה. הנושא בקליפ הוא חתונה בין ספירס לבין קווין פדרליין, בעלה לשעבר. הקליפ נבחר כקליפ הטוב ביותר של שנת 2004, על ידי מגזין המוזיקה, "הרולינג סטון". בקליפ בריטני מופיעה תחילה נוסעת עם מכוניתה וצוללת הישר לתוך בריכת שחייה. בהמשך הקליפ בריטני נראית כעסוקה בענייני החתונה ואף בסוף הקליפ היא מתחתנת בטקס רועש וצעקני. במהלך הקליפ מופיעות סצנות המצולמות בשחור לבן שבהן ספירס לבושה בבגד תחתון על מיטתה.
בסיס חצור
בסיס חיל האוויר חָצוֹר (בשמו הרשמי: כנף 4, בשמו המנדטורי "קסטינה", RAF Qastina) הוא בסיס טיסה של חיל האוויר הישראלי השוכן בשפלה הדרומית, סמוך לקיבוץ חצור אשדוד. הבסיס שוכן בשטח מישורי, התחום בין נחל האלה ונחל ברקאי.
השדה בתקופת המנדט הבריטי
שדה התעופה הוקם ב-1942, בתקופת המנדט הבריטי ובמהלך מלחמת העולם השנייה, על ידי חיל האוויר המלכותי הבריטי. שמו המקורי של השדה היה "קסטינה" ("RAF Qastina") על שם היישוב הערבי קסטינה והמחנה הצבאי הבריטי, "מחנה קסטינה" שהיו בקרבת מקום.
ב-25 בפברואר 1946 הותקף שדה התעופה על ידי האצ"ל, במסגרת תנועת המרי העברי. כ-20 מטוסים בריטיים הושמדו בהתקפה, ביניהם מפציצים מסוג "הליפקס". ב-15 במרץ 1948 פינה הצבא הבריטי את המקום, וכוחות ההגנה השתלטו עליו ללא קרב.
במלחמת העצמאות, בתקרית האוויר הישראלית-בריטית, המריאה מחצור רביעיית מטוסי ספיטפייר, בהובלתו של עזר ויצמן, שהפילה 5 ספיטפיירים בריטיים מעל קיבוץ נירים. בנובמבר 1948 הועברה למקום טייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה") מבסיסה הראשון שהיה בשדה התעופה הרצליה. הבסיס נקרא אז "שדה שמואל", לזכרו של סאם (שמואל) פומרנץ, שנהרג ב"מבצע ולווטה", כאשר העביר מטוס ספיטפייר מצ'כוסלובקיה לישראל.
השדה בתקופת שליטה ישראלית
הבסיס נסגר במהלך 1949 וכנף 4 הועברה לעקרון. הכנף חזרה לחצור ב-1951. בשנת 1952 קיבלה טייסת 109 ("טייסת העמק") 25 מטוסי מוסקיטו, עברה מבסיס תל נוף לבסיס חצור והפכה לטייסת התקיפה הראשונה של חיל האוויר. טייסת 109 פעלה בבסיס עד שנת 1956. ב-2 באוגוסט 1953 הוקמה בחצור טייסת 110 ("טייסת אבירי הצפון") אשר הפעילה מטוסי מוסקיטו. טייסת זו פעלה בבסיס עד 5 באוקטובר 1955. בשנת 1955 הוקמה בבסיס טייסת 113 ("טייסת הצרעה") שפעלה בו ברציפות עד שנת 1986.
בשבת, 7 באפריל 1962, נחתו בחצור שני המיראז'ים הראשונים של חיל האוויר הישראלי. המטוסים נקלטו בטייסת 101 שהפכה לאחת משתי הטייסות הראשונות שהפעילו את המטוס.
ב-19 בינואר 1964, בשעה 10:37 לפי שעון ישראל, נחת בחצור מטוס אימון מסוג יאק-11 שהוטס על ידי קפטן מחמוד עבאס חילמי, רווק בן 26 ששימש כמדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר המצרי. עם נחיתתו הודיע חילמי: "באתי הנה מרצוני החופשי, אני מבקש מקלט מדיני". ב-15 באוגוסט 1966 נחת בחצור מטוס מיג-21 עיראקי שהובא ארצה על ידי מוניר רדפא, עריק מחיל האוויר העיראקי, במבצע שאורגן על ידי "המוסד".
במלחמת ששת הימים פיקד על הבסיס בני פלד, לימים מפקד חיל האוויר. הבסיס נטל חלק נכבד בפעילות של חיל האוויר במלחמה זו. בשנת 1968 הוקמה בבסיס טייסת 102 (הנמר המעופף") שהטיסה מטוסי סקייהוק. במהלך מלחמת ההתשה, עברה הטייסת לבסיס חצרים. ב-17 באוגוסט 1969 הוקמה בבסיס טייסת 201 ("האחת") תחת פיקודו של רס"ן שמואל חץ, וב-5 בספטמבר קלטה את ארבעת מטוסי ה-F-4 פנטום ("קורנס") הראשונים שקיבל חיל האוויר הישראלי. במלחמת יום הכיפורים פיקד על הבסיס אל"ם עמוס לפידות, לימים מפקד חיל האוויר.
ב-31 בדצמבר 1987 נחת בבסיס מטוס ה-F-16D ("ברק 1" דו-מושבי) הראשון שנמסר לחיל האוויר הישראלי. המטוס נקלט בטייסת 101. בעקבות שינויי הערכות בחיל האוויר, הועברה טייסת 201 ב-19 ביוני 1988 מבסיס חצור לתל נוף.
ב-1 ביולי 2019 עברו כל היחידות מבסיס שדה דב (שנסגר) לבסיס חצור.
בקיץ 2021, טייסות הברק F-16C/D (טייסת 101 וטייסת 105) עברו לבסיס רמת דוד בעקבות השינוי הארגוני בהחלטת מפקד חיל האוויר.
באוגוסט 2022 נפתחה בבסיס מחדש טייסת 144 כטייסת כלי טיס בלתי מאוישים,
בינואר 2023 טייסת 200 ("טייסת המל"טים הראשונה") עברה לחצור מבסיס פלמחים.
הצפות בבסיס
בגלל מיקומו של הבסיס באזור התחום בין שני הנחלים נחל האלה ונחל ברקאי, מועד הבסיס להצפות במקרים של ספיקות חזקות בנחלים הסובבים אותו. הצפות כאלו אירעו בחורף 1991-1992, ב־2013 וב־2020, ובהם הוצפו מסלולי המראה, דירים תת-קרקעיים וניזוקו מטוסי קרב וסוללת כיפת ברזל. בעקבות ההצפה ב-2020 התפטר מפקד הבסיס מתפקידו, ושלושה מפקדי טייסות ננזפו. שיפוץ המטוסים שניזוקו הסתיים לאחר חמישה חודשים.
טייסות ויחידות
בבסיס חצור קיימות מגוון טייסות.
החל מהשינוי הארגוני בהחלטת מפקד חיל האוויר: לכן מאז, ייעוד הכנף הוא איסוף מודיעין והדרכה.
סמל הבסיס
עד שנת 1956 שימש הבסיס ככנף הפצצה ולכן כלל סמלו ציור פצצה במרכזו.
עם תחילת עידן הסילון בבסיס, שונה יעודו ולכן גם סמלו בהתאם, כאשר ציור הפצצה במרכז הסמל הוחלף בצללית מטוס סילון.
ביולי 2019 שונה סמל הכנף שוב, לאחר סגירת בסיס שדה דב, ומעבר היחידות אל הכנף. בכך שינה הבסיס את ייעודו מבסיס קרב, לבסיס המשלב קרב ותובלה. הסמל החדש הנוכחי עוצב על ידי יגאל גבאי.
שיכון משפחות
שיכון המשפחות של הבסיס נחשב באופן רשמי ליישוב ששמו מחנה מרים.
פיקולו
פיקולו (מאיטלקית: Piccolo, "קטן", קיצור של Flauto Piccolo, "חליל קטן"; על אף שבאיטלקית מודרנית נקרא ottavino והמילה "פיקולו" הוראתה כל כלי נגינה קטן, כך למשל "קלרינט-פיקולו") הוא סוג קטן של חליל צד העשוי ממתכת או מעץ הובנה, ואורכו כמחצית מאורכו של החליל הרגיל וצליליו גבוהים באוקטבה מאלה של החליל. היות שצליליו של הפיקולו גבוהים מצלילי החליל (ומצלילי כל כלי הנשיפה מעץ), הם מבריקים וחזקים יותר ומשמשים בתזמור על מנת להכפיל את צלילי הכינורות. משום שקולו של כלי זה חזק ביחס לחליל, יש רק פיקולו אחד או שניים בתזמורת סימפונית רגילה, ואילו חלילי צד יש לרוב שניים ויותר (בתזמורת סימפונית המנגנת יצירות ספציפיות כמו "פולחן האביב" מאת סטרווינסקי מנגנים שני פיקולו וארבעה חלילי צד).
היסטוריה
הפיקולו, שבתחילה היה ללא מנגנון לחצנים, התפתח מחליל שהשימוש הנפוץ בו היה בצעדה יחד עם תוף מצעדים בקרנבל של בזל, ששורשיו במאה ה-16. אנטוניו ויוואלדי חיבר כבר במאה ה-17 קונצ'רטי (RV 443, 445) ל"חליל קטן" (flautino; חלילית קטנה מתקופת הבארוק) המותאמים לנגינה בפיקולו התזמורתי המודרני.. גאורג פרידריך הנדל שילב פיקולו באופרה "רינלדו" (1711). ז'אן-פיליפ ראמו שילב אף הוא פיקולו בתזמורת אופרות שחיבר. מלחיני מוזיקה קלאסית כגון וולפגנג אמדאוס מוצרט, יוזף היידן, פראנץ אנטון הופמייסטר, מיכאל היידן ופרנץ קסאפר זיסמאייר כתבו תפקידים לפיקולו ביצירות סימפוניות ובימתיות מן המאה ה-18.
הפיקולו המודרני בנוי באופן דומה לחליל צד, כצינור צר (בקוטר של כ-2 ס"מ) שארכו כ-30 ס"מ, העשוי בדרך כלל ממתכת או מעץ הובנה, ולאורכו שישה נקבים הנסגרים ונפתחים על ידי מנגנון מורכב של לחצנים (המכונים "קלפות") ומנופים, אשר קרוי על שם ממציאו, מנגנון תאובלד בהם. הלחצנים עשויים גם הם ממתכת, ובתחתיתם שכבת לבד המצופה בעור-דג או חומר סינתטי אחר המונע בריחת אוויר בהסגרם. לחליל ישנה פייה המיועדת לנשיפה, העשויה לרוב ממתכת.
בעבר היו נפוצים פיקולו במפתח רה במול, אולם כיום הכלי נפוץ במפתח דו.
רפרטואר
הפיקולו נכלל כמעט תמיד בתזמור סימפוני החל מן המאה ה-19 והוא חבר קבוע בתזמורת הסימפונית, כאשר לעיתים מוקצים לו קטעי סולו. ג'ון פיליפ סוזה חיבר קטע סולו לארבעה כלי פיקולו בטריו הסוגר את המארש כוכבים ופסים לנצח.
ברפרטואר קיימות יצירות לפיקולו סולו וסונטות לפיקולו ופסנתר מאת מלחינים מן המאה ה-20 כסמיואל אדלר, קרלהיינץ שטוקהאוזן (שחיבר גם את היצירה Zungenspitzentanz לפיקולו, סינתיסייזר וכלי הקשה) ועוד.
בנוסף לקונצ'רטי של ויואלדי קיימים קונצ'רטי לפיקולו ולתזמורת מאת מלחינים מודרניים כגון לואל ליברמן, פיטר מקסוול דייוויס ואבנר דורמן.
יצירה נוספת היא החמישייה לפיקולו ורביעיית מיתרים מאת גרהם ווטרהאוס (1989).
ואגנר מורה
ואגנר מניסובה דה מורה (בפורטוגזית: Wagner Maniçoba de Moura; 27 ביוני 1976) הוא שחקן, במאי קולנוע ומוזיקאי ברזילאי. התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "יחידת עילית", "יחידת עילית 2" ו"אליסיום". גילם את דמותו של פבלו אסקובר בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "נרקוס"; בעבורו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשנת 2016.
ביוגרפיה
מורה נולד בעיירה רודלס וגדל בעיר סלבדור שבמדינת באהיה, בצפון-מזרח ברזיל. אמו הייתה עקרת בית, ואביו היה סמל בחיל האוויר הברזילאי. מורה הוא בוגר "האוניברסיטה הפדרלית באהיה" עם תואר בעיתונאות.
קריירה
הוא פרץ ככוכב מקומי בברזיל בשנת 2005 בזכות תפקיד ראשי בדרמה הארוטית "עיר תחתית", לצדה של אליס בראגה.
בשנת 2007 הופיע מורה באחד הסרטים המצליחים ביותר שהופקו בברזיל – "יחידת עילית". בסרט גילם מורה את קפטן נסימינטו מהגדוד למבצעים מיוחדים של המשטרה הצבאית של ברזיל. לצורך התפקיד הוא התאמן יחד עם סוכני משטרה ברזילאים מיוחדים ובפרט עם פאולו סטובאני, ממפקדי הגדוד. מורה חזר לתפקיד קפטן נסימינטו גם בסרט ההמשך "יחידת עילית 2: האויב מבפנים", שיצא ב-2010 והיה רווחי ואף מוצלח מקודמו.
בשנת 2013 שיחק מורה לראשונה בתפקיד הוליוודי ובשפה האנגלית בסרט האקשן הבדיוני של ניל בלומקאמפ "אליסיום". בסרט שיחק בתור ספיידר, מבריח הפליטים איתו מתקשר מקס דה קוסטה (מאט דיימון).
בשנים 2015–2017 גילם מורה את דמותו של סוחר הסמים הקולומביאני פבלו אסקובר בסדרת הפשע של רשת נטפליקס "נרקוס". עבור תפקיד זה, מורה נאלץ לחזור לקולג' לקחת שיעורים בספרדית כדי שישמע כאילו זוהי שפת האם שלו, והוא אף העלה 18 קילוגרמים בשביל התפקיד. הוא קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה דרמה. כמו כן, ב-2018 הוא ערך גם הופעת אורח באותו תפקיד בסדרת הבת שלה, "נרקוס: מקסיקו".
ב-2019 ביים את סרטו הראשון, "מריגלה", אודות חייו של הסוציאליסט קרלוס מריגלה ובכוונתו לביים עונה בסדרה "נרקוס: מקסיקו".
בשנת 2020 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "סרז'יו" כנציג האו"ם בעיראק, סרז'יו ויירה דה מלו. באוקטובר 2020 חתם מורה עם סוכנות הכישרונות האמריקאית, WME.
ב-2022 דובב את דמות הזאב הגדול הרע בסרט האנימציה "החתול של שרק: משאלה אחת ודי".
חיים אישיים
מלבד היותו שחקן מצליח בברזיל, מורה הוא גם סולן וחבר בהרכב מוזיקלי הנקרא "Sua Mãe".
מורה נשוי לצלמת סנדרה דלגדו ואב לשני בנים.
פתח
{{פירושונים|פתח: פאתח: פתאח:
ראו גם
}}
בובספוג מכנסמרובע (עונה 6)
העונה השישית של סדרת הטלוויזיה והאנימציה בובספוג מכנסמרובע היא אחת מעונות הסדרה ועונת ההמשך של חמש העונות הקודמות. העונה נוצרה על ידי יוצר הסדרה סטיבן הילנבורג ועלתה לאוויר לראשונה ב-3 במרץ 2008 עם הפרקים "טירוף של בית" ו"הקציצות המתגלגלות" והסתיימה ב-5 ביולי 2010 עם הפרק "מסיבת יום ההולדת של נפטון". העונה שודרה בניקלודיאון ודובבה לעברית באולפני נ.ל.ס. פרקי העונה הם 101–126.
ירמיהו
יִרְמְיָהוּ (או יִרְמְיָה) בן חלקיהו היה נביא וכהן שהתנבא בסוף תקופת בית המקדש הראשון ולאחר חורבנו. ירמיהו ידוע כנביא חורבן, אך חלק מנבואותיו הן נבואות נחמה. נבואותיו כלולות בספר ירמיהו והמסורת מייחסת לו גם את כתיבת ספר מלכים ומגילת איכה.
תקופת פעילותו של הנביא
לפי כותרת הספר, ירמיהו החל לנבא בשנה ה-13 ליאשיהו היא שנת 627 לפנה"ס (יאשיהו עלה למלכות בשנת 639 לפנה"ס), ואילו לפי הכרונולוגיה שבסדר הדורות, השנה האחרונה של נבואת ירמיהו הייתה ה-411 לפנה"ס - שנת ג'ש"נ בלוח עברי. הוא המשיך לנבא עד לחורבנה של יהודה בידי הבבלים. הוא נשא את נבואותיו ביהודה, אך כמה מהן נאמרו במצרים.
תקופת נבואתו, לפי כותרת הספר, חלה בעת כהונתם של המלכים יאשיהו (639-609 לפנה"ס), יהואחז (609 לפנה"ס), יהויקים (608 לפנה"ס - 598 לפנה"ס), יהויכין (597 לפנה"ס) וצדקיהו (596 לפנה"ס - 586 לפנה"ס). התייחסות לאירועים מתקופת יאשיהו, כדוגמת ריכוז הפולחן, ניתן למצוא רק בספר מלכים, ומלך יהודה הראשון שנזכר בשמו בספר ירמיהו הוא שלום בן יאשיהו (כב, יא).
ירמיהו החל להתנבא זמן קצר לאחר הנביא צפניה, והיה בן-דורו של יחזקאל. נביאים נוספים שניבאו בימיו הם נחום (סביב 612 לפנה"ס), חולדה וחבקוק (ככל הנראה גם כן סביב 612 לפנה"ס, כלומר נפילת אשור ועליית בבל).
האימפריות ששלטו על ארץ ישראל בתקופת ירמיהו
כשירמיהו החל לנבא הייתה האימפריה האשורית במגמת דעיכה, וכבר לא שלטה בארץ ישראל. עוד בתקופת יאשיהו מלך יהודה התחרו ביניהן ממלכת יהודה והאימפריה המצרית על השליטה בשטחי ארץ ישראל. בשלב מסוים השתלטה מצרים על ארץ ישראל והפכה את יהודה לממלכה גרורה שלה. על יהודה מלך אמנם יאשיהו, אך הוא היה כפוף לשלטון המצרי. לפי ספר מלכים ב, יאשיהו אף הומת על ידי מלך מצרים (כג, כט). לאחר שיהואחז בן יאשיהו מרד במלך מצרים הוא הוסר מכס המלוכה ותחתיו הומלך אחיו אליקים, המכונה גם יהויקים (כג, לג-לד).
נקודת מפנה במאזן הכוחות בין האימפריות הוא קרב כרכמיש, שהתרחש בשנת 605 לפנה"ס. קרב זה התרחש על גדות הפרת בין בבל למצרים, ובסופו נחלה מצרים תבוסה. עדות לקרב זה מצויה בספר ירמיהו (מו, א-ו), בה נושא הנביא קינת לעג על התבוסה המצרית בקרב. בעקבות הקרב, איבדה מצרים את שליטתה בארץ ישראל, ויהודה בראשות המלך יהויקים הפכה לממלכה גרורה של בבל.
בשנת 601 ניסה נבוכדנצר מלך בבל לפלוש למצרים, וצבאו נבלם בקרב בשערי מצרים. עם זאת, יהודה נשארה כפופה לאימפריה הנאו-בבלית.
לאורך כל ימי ירמיהו שלטה בבל על ארץ ישראל. האימפריה הבבלית חדלה להתקיים רק בשנת 539 לפנה"ס, כאשר השתלט עליה כורש מלך פרס.
ירמיהו ונבואותיו בבית המקדש
על קורותיו של ירמיהו קיימות יותר ידיעות, מאשר על כל נביא אחר. ירמיהו היה "מן הכהנים אשר בענתות בארץ בנימין". ענתות הייתה עירו של אביתר הכהן, ושם ישב לאחר ששלמה הדיחו מן הכהונה. יש לשער לפיכך, שמשפחת הכוהנים אליה השתייך ירמיהו הייתה מצאצאי אביתר לבית עלי הכהן ולא מבני צדוק שהיו כהני המקדש בירושלים. ייתכן שמטעם זה ירמיהו לא גילה עניין בעבודת בית המקדש, בניגוד לנבואותיו של בן-דורו, יחזקאל שגם הוא היה כהן. ולא זו בלבד, אלא שבדומה לעמוס, הושע וישעיהו, גם ירמיהו דיבר בחריפות נגד התפיסה העממית, שבכוחם של הקרבנות לכפר על מעשים רעים ללא תשובה אמיתית.
ירמיהו התחיל לנבא בגיל צעיר, ובשל כך אף מיאן בתחילה להקדשתו לנביא. האברבנאל טוען שעקב גילו הצעיר "לא היה עדיין שלם בדרכי הלשון ובסדריו וביופי המליצה".
תפקידו של ירמיהו כנביא הוגדר בנבואת ההקדשה שלו: "לנתוש ולנתוץ ולהאביד ולהרוס", ורק אחר-כך "לבנות ולנטוע". הרקב הדתי והמוסרי שעלה בלב האומה במשך הדורות הקודמים השחית אותה עד לאין מרפא, ואין תקנה אלא להרוס את המדינה ולנתוש את האומה מארצה, כדי להשיבה אל יסודות האמונה והמוסר.
ראשית ימי נבואתו
מראשית פעולתו הנבואית השניא ירמיהו את עצמו על כל סביבותיו. יחיד הוא בכך בין הנביאים. יותר מכל הנביאים הוא "איש ריב ואיש מדון לכל הארץ". אויביו מקללים אותו, והוא מקלל את אויביו; הוא הנביא היחיד בין הנביאים המקלל אויבים אישיים. דבר זה מתגלה כבר בראשית דרכו כנביא, בעודנו בענתות: בני עירו אסרו עליו את הנבואה ואיימו עליו בעונש מוות, ואף אחיו ובית אביו הצטרפו לשונאיו ורודפיו. כל אלו גרמו לירמיהו להפנות תלונה ראשונה על הרדיפות שנרדף ולהתפלל שיראה בנקמת ה' בשונאיו.
מסתבר שבשל הרדיפות שרדפוהו בענתות עקר משם והשתקע בירושלים בעודנו צעיר. אך גם שם לא ניצל משנאה ורדיפות. הציווי לא לשאת אשה ולא ללדת ילדים באה לו ככל הנראה כשהיה עדיין צעיר וחפץ לשאת אשה, ובאותם הימים כבר ישב בירושלים. ירמיהו הצטווה גם שלא לקחת חלק בחיים החברתיים של שכניו, וזאת כדי שישמש אות ומופת לחורבן הממשמש ובא. כל אלו תרמו, מעבר לסיבה העיקרית שהיא נבואותיו הקשות, להשניאו על כל יודעיו. לא ידוע ממה התפרנס ירמיהו בעת ישיבתו בירושלים, שהרי כנראה לא היה מקבל מתנות בשכר הנבואה כמנהג הנביאים שהנבואה אומנותם. עם זאת, הייתה לירמיהו סיעה של אוהבים בעיר, וייתכן שהללו פרנסוהו.
חמש שנים לאחר שנתקדש ירמיהו לנביא, בשנה ה-18 ליאשיהו, אירע המאורע הגדול של מציאת ספר התורה במקדש, מאורע שהביא לברית יאשיהו וטיהור הארץ מעבודה זרה תוך הריסת הבמות. אולם מאורע זה לא נזכר במפורש אצל ירמיהו. יאשיהו העדיף לפנות לחולדה על פני ירמיהו בתקווה שאישה תתן נבואה מרוככת יותר. אין ספק אמנם שירמיהו שמח על הרס הבמות שהיו שנואות עליו, ייתכן גם שקרא בערי יהודה ובחוצות ירושלים לשמוע ולקיים את דברי הברית הזו של יאשיהו, אך בעיניו לא הייתה ברית חדשה זו אלא חידושה של הברית הישנה שכרת ה' עם העם בעת יציאת מצרים, על התנאי העיקרי שבה: "והייתם לי לעם ואנכי אהיה לכם לאלהים".
בעת ההיא, אלו ששנאו ורדפו אותו היו אנשים פרטיים, אך החל מראשית מלכותו של יהויקים, הוא הפך ל"אויב העם" ורודפיו היו עתה השרים והמלך. בראשית ימי יהויקים, היו חייו זמן-מה אף בסכנה. אחרי נבואת-הפורענות האיומה שניבא בתופת, וחזר עליה בחצר בית ה', הכה אותו פשחור בן אמר, נגיד המקדש, ונתן אותו "על המהפכת"(בית אסורים). אחרי נבואת-חורבן אחרת בחצר-המקדש, הכהנים, הנביאים והעם תפסו אותו ורצו לשפטו משפט מוות, אבל השרים וחלק מהעם הגנו עליו, ובפרט הגן עליו אחיקם בן שפן, והוא לא הומת. החל מהשנה הרביעית של יהויקים נלווה אל ירמיהו ברוך בן נריה, שהיה ממשפחת שרים נכבדה, ככל הנראה מסופרי המלך, והוא הופך להיות לסופרו וידידו הנאמן של ירמיהו.
בשנה הרביעית ליהויקים (ניסן 603 - אדר 604), "היא השנה הראשונה לנבוכדראצר השני", כינס ירמיהו את נבואות הפורענות שלו וכתב אותן על ספר. מסתבר שדבר זה היה לאחר קרב כרכמיש, בו הובסו שרידי הכוח האשורי והכוח המצרי שחש לעזרת אשור, ולאחר הכתרתו של נבוכדנאצר. באותה שנה השמיע הנביא את דעתו, על כך שנבוכדראצר עתיד להטיל את שלטונו על ארץ יהודה ורחבי קדמת אסיה; את המוצא היחיד להצלת האומה הוא ראה בכניעה מרצון לבבל, השקפה שלה נשאר נאמן עד הסוף.
לאחר קרב כרכמיש
קרב כרכמיש, שבו הוכה צבאו של פרעה נכו השני ובבל הפכה ליורשת של ממלכת אשור, פתח פרק חדש בפעולתו הנבואית של ירמיהו, הן מבחינת תוכנה והן מבחינת פרסומה. מתחילת פעולתו הכריז ירמיהו על חורבן יהודה ביד אויב נורא שיבוא מארץ צפון, אך הוא לא פירש את שמו של אותו אויב. והנה, ניצחונו של נבוכדראצר היה סימן לאמיתות נבואותיו הקודמות של ירמיהו לא רק בעיני הנביא עצמו, כי אם גם בעיני בני דורו, והדבר אך עודד את הנביא לפעילות מיוחדת. לאור זאת יש להבין את העובדה שירמיהו בחר לכנס בכתב את נבואותיו הקודמות: באותה שנה (605 / 604) הכתיב ירמיהו לברוך, שהצטרף אליו לשמש כסופרו, את נבואותיו הקודמות כדי שיקרא אותן באוזני העם, למען ישמשו לו עדות והתראה. משעה זו ואילך דיבר ירמיהו במפורש על נבוכדראצר כ"עבדו" של ה', וכמי שהופקד על ידי האל כמטה זעם לענוש את יהודה ואת הגויים שכניה. שבעים שנה עתיד להימשך לפי ירמיהו שעבודם של יהודה והגויים לבבל, אך לאחר מכן תבוא פקודתה של בבל ואף היא תחרב.