cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריאן פיית'פול
תחילת המילניום
בשנת 2000 הוציאה פיית'פול את האלבום Vagabond Ways, אלבום שהמבקרים שיבחו בתור האלבום הטוב ביותר שלה מאז Broken English. באלבום קיים שיתוף פעולה בינה ובין דניאל לנויס, אמילו האריס ופרנק מק'גינס. מאוחר יותר באותה שנה ביצעה את השיר Love Got Lost באלבום Night and Day II של ג'ו ג'קסון.
המשך היצירתיות שלה בא לידי ביטוי באלבום משנת 2002, Kissin' Time, הכולל שירים שנכתבו בידי אמנים כמו בק, בילי קורגן, ג'רוויס קוקר, דייב סטיוארט ודייוויד קורטס. האלבום כולל גם מחווה של פיית'פול לזמרת ניקו מלהקת הוולווט אנדרגראונד, אותה העריצה, וכן שיר אוטוביוגרפי אותו כתבה יחד עם קוקר, הנקרא Sliding Through Life on Charm.
בשנת 2005 הוציאה לאור את האלבום Before the Poison. האלבום היווה שיתוף פעולה בינה לבין פי. ג'יי. הארווי וניק קייב. פעם נוספת המבקרים שיבחו את האלבום רבות.
בשנת 2007 התאחדה פיית'פול לעבודה עם המוזיקאי פטריק וולף בדואט Magpie מאלבומו השלישי The Magic Position. בהמשך אותה שנה הוציאה לאור פיית'פול את החלק השני של האוטוביוגרפיה שלה שנקרא "זכרונות, חלומות והשתקפויות".
בתקופה זו שוכנת פיית'פול בפריז. בספטמבר 2006 ביטלה מסע הופעות לאחר שאובחן אצלה סרטן השד. במהלך החודש הבא עברה מספר ניתוחים והטיפול נפסק, מאחר שהגידול סולק בשלבים מוקדמים. חודשיים לאחר החלמתה המלאה שחררה פיית'פול הודעה לתקשורת על מצבה.
קריירת משחק
בנוסף לקריירה המוזיקלית המצליחה, מחזיקה פיית'פול בקריירת משחק בתיאטרון, טלוויזיה בוקולנוע.
תפקידה הראשון היה בשנת 1967 בהצגה על פי סיפורו של צ'כוב, "שלוש אחיות", ולפני כן, הופיעה בתפקיד עצמה בסרטו של ז'אן-לוק גודאר, "תוצרת ארצות הברית". בשנה בה הופיעה בהצגה "שלוש אחיות", שיחקה בסרט "לעולם לא אשכח מה שמו" לצד אורסון וולס, כאשר היה לאחת מהראשונות בקולנוע להשתמש במילה גסה ללא צנזורה. בשנת 1968 גילמה אופנוענית בסרט הצרפתי La Motocyclette, או בשמו האמריקאי, "נערה על אופנוע, ערומה מתחת למעיל עור". בשנת 1969 הופיעה בסרט הקאלט של קנת' אנגר, "עליתו של לוציפר", ובאותה שנה גם גילמה את אופליה בסרט "המלט" לצדו של ניקול ויליאמסון בתפקיד המלט, בו גילם אנתוני הופקינס את קלודיוס.
שאר הופעותיה על במות התיאטרון בשנות השישים היו ב"מוקדם בבוקר" של אדוארד בונד, "האפסן", לצד סימון וויליאמס, "כל פרא" לצד דנהולם אליוט, "פטריוט בשבילי" לצד פיטר גילמור. הופעותיה הטלוויזיוניות בשלהי שנות השישים ותחילת שנות השבעים כללו את הסרטים "דלת ההזדמנויות" (1970), ו"ג'ים פיץ' הנורא" (1971).
בשנת 1993, גילמה פיית'פול את ג'ני הפיראטית בגירסאה של תיאטרון ה"גייט" למחזה "אופרה בגרוש". בהמשך ביצעה את "שבעה החטאים הקטלניים" עם סמפוניית הרדיו הוינאית.
בסדרת הטלוויזיה הבריטית, פשוט נהדרת, הופיעה פעמיים בתפקיד אלוהים, ובגרסתם של טום ווייטס וויליאם באראו ל"הפרש השחור", גילמה את השטן.
בשנת 2006 גילמה את מריה טרזה בסרט של סופיה קופולה, מארי אנטואנט. תפקידה האחרון בקולנוע היה בסרט "איירינה פאלם" משנת 2007, בו גילמה אלמנה אשר מוכרת את גופה כדי לממן טיפול רפואי לנכדה החולה. באותה שנה הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר מטעם האקדמיה האירופאית, אך הפסידה את הפרס להלן מירן על תפקידה בסרט המלכה.
ארתור מאכן
ילדות ונעורים
מאכן נולד בשם ארתור לוולין ג'ונס ב-3 במרץ 1863 ב,, ויילס. משפחתו הגיעה משושלת ארוכה של אנשי דת שמוצאה בקרמרת'נשייר. כאשר היה בן שנתיים מונה אביו, ג'ון אדוארד ג'ונס, למשרת הויקאר של הקהילות הנוצריות בלאנדווי פאך וב, מספר קילומטרים מקארליאון, כך שמאכן הצעיר העביר את מרבית שנות ילדותו המוקדמות בכנסייה.
עם נישואיהם אימץ אביו את שם משפחתה של אשתו, "מאכן", ככל הנראה לצורך קבלת ירושתם של אבותיה, כך שבני המשפחה החלו לשאת באופן חוקי את השם "ג'ונס-מאכן". מאכן עצמו הוטבל תחת אותו השם, ובחייו המאוחרים קיצר את שמו המלא לשם העט "ארתור מאכן".
בית מגוריו הראשון עדיין עומד על תילו, לצדם של פונדק אולד בול ומלון פריורי, ומסומן כיום בשלט כחול. בספרותו הרבה הלה לתאר את נופי הטבע של מונמות'שייר, אשר הותירו עליו רושם עמוק, והרבה להתייחס לעיר בשמה הקדום,. כמו כן, הטמיע את הרשמים הקלטיים והרומאים שספג מסביבתו ברבות מיצירותיו.
יש המייחסים את העניין הרב שהחל מאכן לגלות בחייו המאוחרים כלפי תורת הנסתר ועולם המיסטיקה לקובץ מאוחד של כרכי המגזין אשר מצא בספרייתו של אביו, ובו נהג לקרוא מעת לעת. היסטוריון ולשי מקומי בשם הזכיר בכתביו מספר ספרים נוספים אשר ככל הנראה השפיעו על מאכן גם כן, וביניהם, סיפורי אלף לילה ולילה ודון קישוט.
כאשר היה בן אחת עשרה נרשם מאכן ל בו קיבל חינוך קלאסי אשר תאם את רוח התקופה, אך בעקבות עונייה היחסי של משפחתו לא עלה בידו להמשיך ללימודים אקדמיים באוניברסיטה, ובמקום זאת נשלח ללונדון, אנגליה, שם ניסה להתקבל לפקולטה רפואית, אך נכשל במבחניו.
ניצנים ספרותיים
כישלונו האקדמי לא שבר את רוחו, ובאותה העת החל מאכן הצעיר להפגין ניצוץ ספרותי מבטיח, כאשר ב-1881 פרסם את שירו אלאוסיניה העוסק בנושא. בשנים הבאות המשיך להתגורר בלונדון בעוני ובדלות, וניסה את מזלו בעבודות מזדמנות שונות, ביניהן עיתונאי, פקיד בית הוצאה לאור, ומורה ילדים, כאשר בערביו נהג לכתוב ולצאת לטיולים ליליים ארוכים ברחבי העיר.
כעבור שלוש שנים בלונדון מצא מאכן עבודה חדשה אצל המוציא לאור ג'ורג' רדווי בתור עורך-מגזין ומקטלג, משרה אשר הובילה לדרכו הזדמנויות פרנסה נוספות בדמות תרגום יצירות ספרותיות מצרפתית לאנגלית, ביניהן קובץ בן שבעים ושניים סיפורים קצרים של מרגריט מנווארה,, וכן זיכרונותיו של ג'קומו קזנובה. בנוסף פרסם באותה העת את יצירתו הספרותית השנייה, אנטומיה של טבק.
חדשות על התדרדרות מצבה הבריאותי של אמו שמו סוף לשהותו של מאכן בלונדון והוא שב חזרה לללאנדווי, שם נשאר במשך שנה נוספת לאחר מותה. באותה תקופה עבד על מלאכת הכתיבה של סיפורו תולדותיה של קלמנדי, אותו התחיל טרם עזיבתו את עיר הבירה.
מעט לפני מותו של אביו ב-1887 נישא מאכן לאמיליה "אמי" הוג, מורה למוזיקה בעלת חיבה לתיאטרון אשר הייתה מוכרת היטב בקרב מעגלי הבוהמה של לונדון ואף הפגישה את בעלה עם כמה כמה אישים ספרותיים נודעים מאותה העת, ביניהם האוקולטיסט ארתור אדוארד וייט, אשר הפך בשנים הבאות לחברו הקרוב. כמו כן התוודע לסופרים ו. בעקבות נישואיו קיבל מאכן בשנים הבאות מספר ירושות מקרוביה הסקוטיים של אשתו, אשר איפשרו לו להקדיש את מירב זמנו לכתיבה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 החל מאכן לפרסם את סיפוריו הקצרים במגזינים ספרותיים. על רבות מיצירותיו מאותה העת ניכרה השפעת מפעלו של הסופר רוברט לואיס סטיבנסון, וחלקן אף בולטות בשל האלמנטים הגותים והפנטסטיים שבהן. הצלחתו הראשונה הגיעה במהרה, בדמות הנובלה, שפורסמה ב-1894 בידי. למרות שהסיפור ספג ביקורת רבה אודות תכניו המיניים והמפחידים, הוא עדיין מכר עותקים רבים ואף הודפס במהדורה שנייה .כעבור שנה כתב מאכן את הקובץ הספרותי שהורכב מארבעה עשר סיפורים קצרים הקשורים זה לזה, אולם לאור פרשת ההומוסקסואליות של אוסקר ויילד אשר התפרסמה באותה העת, התקשה הלה למצוא מוציא לאור שהסכים להדפיס סיפורת אימה דקדנטית מהסוג שנהג לכתוב. לפיכך, מרבית העבודות שכתב באותה תקופה לא זכו להצלחה רבה, או שפרסומן נדחה לתקופה מאוחרת יותר.
טרגדיה אישית
אשתו של מאכן נפטרה מסרטן ב-1899 לאחר שנאבקה במחלה במשך זמן רב. השפעת מותה על מאכן הייתה הרסנית, והוא הצליח להשתקם מהאובדן בהדרגתיות לאורך השנה הבאה בעזרתו של חברו הקרוב, ארתור אדוארד וייט, אשר שכנע אותו להצטרף למסדר השחר המוזהב, על אף שהעניין שגילה בארגון לא היה ממושך או עמוק יתר על המידה.
גורם נוסף שתרם להחלמתו הנפשית היה שינוי בקריירה שערך ב-1901, אז הפך לשחקן ואף הצטרף לקבוצת השחקנים הנודדים של. תעסוקתו החדשה הובילה אותו לטייל ברחבי המדינה.
לאחר שנתיים בהן נדד בעקבות צו עבודתו נישא מאכן בשנית לדורותי פיורפוי הדלסטון ב-1903. מעט לפני נישואיהם הצליח מאכן למצוא מוציא לאור עבור עבודתו העיונית, הירוגליפים, מעין סקירה על מהותה של הספרות, בה קבע כי ספרות אמיתית מוכרחת לעורר בקוראיה תחושת אקסטזה.
באופן מקביל המשיכה הקריירה הספרותית של מאכן לפרוח, וב-1906 פרסם את ספרו בית הנשמות, מעין קובץ סיפורים אשר אסף את כל עבודותיו המוצלחות ביותר משנות ה-90 של המאה ה-19 והציג אותן בפני קהל יעד חדש. בנוסף פרסם יצירה סאטירית בשם דוקטור סטיגינס: השקפותיו ועקרונותיו, הנחשבת לאחת מעבודותיו הפחות טובות.
באותה העת החל מאכן לחקור אודות תולדות, וכן את אגדות המלך ארתור, והגביע הקדוש. הוא נהג לפרסם את דעותיו בכתב העת "האקדמאי" של אלפרד דאגלס, בו כתב בקביעות, וטען כי הסיפורים מסביב לגביע מבוססים הלכה למעשה על זיכרונות מעומעמים מטקסיה של הכנסייה הקלטית. הרעיונות הללו הופיעו גם בספרו התהילה הסודית, אותו כתב באותה תקופה, והיוו את הופעתה הספרותית הראשונה של הקביעה כי הגביע שרד את מהלך הזמן והצליח להגיע עד לתקופה המודרנית בצורה כלשהי. כעבור שנה פרסם את אחד מספריו המפורסמים ביותר כיום, גבעת החלומות, על אף שבעת יציאתו לאור לא צבר פופולריות רבה. בשנים הבאות המשיך מאכן לגלם שלל דמויות במסגרת עבודתו כשחקן, ובה בעת פעל כעיתונאי וכסופר פורה. כמו כן נהג להשתתף במפגשי קבוצות אמנים שונות, כגון "הבוהמים החדשים" ו. תחביביו מילאו את מרבית זמנו, אך הקשו עליו למצוא פרנסה הולמת לצרכיו, ובנוסף הירושות שקיבל מקרוביה של אשתו המנוחה אזלו זה מכבר.
שנות המלחמה
לאור צרותיו הכלכליות מצא לעצמו מאכן עבודה קבועה בתור עיתונאי ב של ב-1910. בשנים הבאות נולדו שני ילדיו הראשונים, בנו הילרי ב-1912 ובתו ג'נט ב-1917.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 שב מאכן לימי תהילתו לראשונה מזה עשרים שנים, בייחוד לאחר פרסום ספרו הקשתים, וכן מספר סיפורים קצרים, אשר נגעו כולם לטרנד הספרתי שנודע בשם, אשר צבר פופולריות רבה באותה העת בעקבות קרב מונס. מרבית הסיפורים נכתבו בסגנון תעמולתי כדי לתרום ל הכללי של הבריטים. כמו כן פרסם מאמרים אוטוביוגרפיים שונים, אשר קובצו מאוחר יותר בספר דברים רחוקים.
מאכן לא חש שביעות רצון רבה מעבודתו בעיתון, אך נאלץ להמשיך בה על מנת לתמוך במשפחתו. הכסף שהרוויח הרשה לו לעבור להתגורר בבית גדול יותר עם גינה ברובע ב-1919, אשר הפך בשנים הבאות למקום מפגש עבור חבריו האמנים, ביניהם אוגוסטוס ג'ון, ג'רום ק. ג'רום, ו. פיטוריו מסגל העיתון ב-1921 הביאו עמם בעיות כלכליות אך גם גרמו לו לתחושת הקלה, ומאחר שעדיין נתפש כדמות ספרותית חשובה בעיני סופרים ועיתונאים רבים הצליח למצוא פרנסה בעשור הבא בכתיבת מאמרים.
הצלחה מאוחרת
מפעלו הספרותי של מאכן שב לחיים ב-1922, כאשר ספרו התהילה הסודית ראה אור סוף כל סוף, בנוסף לאוטוביוגרפיה שלו דברים רחוקים, וכן הספרים בית הנשמות וגבעת החלומות. בנוסף, תרגומו לזיכרונותיו של קזנובה הודפס במהדורה חדשה. כל עבודותיו הגיעו לידי קהל קוראים חדש בארצות הברית, אשר ביקשו לקרוא מהדורות חדשות של יצירותיו הראשונות. בין מעריציו האמריקאיים הבולטים אשר תרמו לפרסומו בארצם היו, , וקארל ואן וכטן. מאורע נוסף שתרם להצלחתו הופיע בדמות יציאתה לאור כעבור שנה של מהדורת קארליאון אשר אספה בתוכה את כל עבודותיו, וכן פרסומה של ביבליוגרפיית כתביו. באותה העת פרסם גם את הכרך השני של האוטוביוגרפיה שלו, דברים קרובים ורחוקים, וב-1924 את הכרך השלישי והאחרון, ההרפתקה בלונדון.
אחרית חייו
בעקבות מצבם הכלכלי נאלצו מאכן ומשפחתו לעבור מלונדון ל, בקינגהאמשייר, ב-1929, אולם עדיין עמדו בפני קשיים כספיים. כעבור שלוש שנים, ב-1932, הוקל מצבם במעט לאחר שקיבל מאכן הכרה מסוימת בתרומתו הספרותית בדמות פנסיה שנתית בגובה מאה לירות שטרלינג. על אל שהקצבה החדשה הקלה על מצבו במידת מה, נקלע הלה לקשיים נוספים כעבור שנה לאחר שאיבד את עבודתו אצל ארנסט בן.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 פורסמו מספר מהדורות נוספות של אוספי עבודותיו הקצרות של מאכן, במידה מסוימת הודות למאמציו של הסופר הבריטי, אשר באותה העת פתח גם במלאכת הכתיבה של ביוגרפיה אודותיו אשר פורסמה רק כעבור עשרות שנים ב-2005.
קשייו הכלכליים של מאכן תמו רק בשלהי 1943 כאשר קבוצת סופרים גדולה ובה רבים מחבריו התגייסה לצורך מימון מגבית שנועדה לסייע לו. בין חברי הקבוצה נמצאו, תומאס סטרנס אליוט, ג'ורג' ברנרד שו, , , וג'ון מייספילד. הצלחת מבצע ההתרמה עזרה למאכן לחיות בנוחות יחסית עד למותו ב-1947.
גביע העולם בכדורסל נשים
גביע העולם בכדורסל נשים (בעבר אליפות העולם בכדורסל נשים) היא תחרות כדורסל בינלאומית המיועדת לנבחרות נשים מכל העולם. האליפות נערכת כל ארבע שנים, ובאותה השנה בה נערכת גביע העולם לגברים. באליפות משתתפות 16 נבחרות.
היסטוריה
כמו גביע העולם לגברים, גם אליפות זו נוצרה על ידי פיב"א. האליפות הראשונה נערכה בשנת 1953, שלוש שנים אחרי אליפות העולם הראשונה לגברים. בשנים המוקדמות, לא נערכה האליפות לנשים באותה השנה שבה נערכה אליפות הגברים ובנוסף, היא לא נערכה בעקביות כל ארבע שנים. החל משנת 1986 מתקיימת האליפות באותה שנה כמו האליפות לגברים. שינוי נוסף בתקנות נעשה בשנת 1974, אז נקבע גובה הסל במשחקי נשים למטר ושישים ושלושה סנטימטרים על מנת לאפשר גם לנשים יכולת הטבעה.
עד כה זכו רק ארבע נבחרות באליפות הנשים. נבחרת ארצות הברית זכתה תשע פעמים באליפות, כולל ארבע פעמים בשש האליפות האחרונות. ברית המועצות זכתה בתואר שש פעמים, כולל חמש פעמים רצופות בין השנים 1959-1975. שתי הנבחרות האחרות שזכו באליפות הן: ברזיל (1994) ואוסטרליה (2006).
ישראל הגישה את מועמדותה לאירוח הטורניר ב-2018 אך הפסידה את האירוח לספרד.
טורנירי גביע העולם
הערה: משנת 1953 ועד 1979, וגם בשנת 1990, נערכה האליפות בפורמט של ליגה ולא של נוק-אאוט.
טבלת המדליות
רק 4 מדינות זכו בתואר העולמי (צבע כחול).
ז'אק בואי
ז'אק ז'וזף אנדרה בואי (בצרפתית: Jacques-Joseph-André Bouhy; 18 ביוני 1848 – פריז 24 בינואר 1929) היה זמר בריטון בלגי, שהתפרסם ביותר בהיותו הראשון ששר את שיר הטוריאדור בתפקיד אסקמיליו באופרה כרמן. אחרי שלמד מוזיקה בקונסרבטוריון של ליאז', הופיע לראשונה באופרה של פריז כמפיסטופלה ("פאוסט") בשנת 1871. הוא הופיע באופרה קומיק בתפקיד פיגארו (נישואי פיגארו) ואסקמיליו (כרמן) בשנת 1875. באופרה קומיק יצר גם את תפקיד דון סזאר באזאן באופרה של ז'יל מאסנה בשנת 1872. בשנת 1882 הופיע בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, ב"פאוסט" של שארל גונו וב"כרמן". הוא שהה תקופת מה בארצות הברית לפני שובו לפריז, לשיר את הכוהן הגדול ב"שמשון ודלילה" של קמיל סן-סאנס ב-1890. בואי היה מקובל מאוד על קהל המאזינים ובין המתפעלים מכישרונו היה גם המלחין ז'יל מאסנה.
משבר מצרי טאיוואן השלישי
משבר מצרי טאיוואן השלישי, הידוע גם כמשבר מצרי טאיוואן של 1996, היה התוצאה של סדרת ניסויי טילים אשר נערכו על ידי הרפובליקה העממית של סין במים המקיפים את טאיוואן, כולל מצר טאיוואן, החל מה־21 ביולי 1995 ועד ל־23 במרץ 1996.
מטח הטילים הראשון אשר נורה, נועד לשלוח מסר ברור לממשלת הרפובליקה הסינית שהונהגה על ידי לי טנג חואי ולמנוע ממנה לסגת ממדיניות "סין אחת" עליה הוסכם ב־1992 ולגרום לה שלא לבחור במדיניות השוללת את האיחוד עם סין ולא להכריז על עצמאות חד צדדית.
מטח הטילים השני, נועד ליצור אווירת הפחדה בקרב ציבור הבוחרים בטאיוואן אשר עמדה לפני בחירות לנשיאות המדינה.
נבל-על
נבל-על (או מלועזית: ארכי-נבל) הוא דמות אנטגוניסטית הנמצאת במגוון מדיומים, לדוגמה: קומיקס, סרטי פעולה וסיפורת מדע בדיונית. עצם קיומו נועד להוות אמצעי להכשלתו של גיבור-העל, הגיבור או הפרוטגוניסט בסיפור העלילה. בשעה שגיבור-על ניחן בכוחות-על פנטסטיים, כוחותיו של נבל-העל לרוב פרופורציונליים לעומתו, ובכך הוא מספק אתגר רציני למקבילו גיבור-העל. אף על פי שבדרך כלל אין לו כל כוחות מיסטיים, נבל-על ניחן לרוב באינטלקט גבוה המאפשר לו לתכנן מזימות מורכבות ולבנות מכשירים פנטסטיים על ידי השימוש במקורות שברשותו, זאת לצורך קידום מטרותיו הזדוניות.
דלוריאן (מכונת זמן)
מכונת הזמן דלוריאן (באנגלית: DeLorean time machine) היא אמצעי מסע בזמן בדיוני בצורת כלי רכב המוצג בזיכיון "בחזרה לעתיד". בסדרת הסרטים בונה ד"ר אמט בראון מכונת זמן המבוססת על דלוריאן DMC-12. כוונתו המקורית של ד"ר בראון הייתה לחקור אחר תובנות חדשות על אודות היסטוריית המין האנושי, הן בעבר והן בעתיד, אולם בפועל - כל מסעותיה בזמן של הדלוריאן (על ידי ד"ר בראון, בשיתוף עמיתו מרטי מקפליי) הצטמצמו לתקופה של כ־130 שנה בהיסטוריה של העיר הבדיונית היל ואלי שבקליפורניה, בשנים 1885 עד 2015, והתמקדו במשימות של שינוי העבר לטובה וביטול ההשפעות השליליות של המסע בזמן. במהלך צילומי סדרת הסרטים נעשו שימושים במספר מכוניות, כאשר אחת מהם נמצאת כעת בתצוגה באולפני יוניברסל שבהוליווד.
הפעלה
אופן ההפעלה של הדלוריאן זהה בכל שלושת הסרטים. הנהג יושב בתוך הדלוריאן (למעט בפעם הראשונה, כאשר נעשה שימוש בשלט רחוק), ומדליק את מעגלי הזמן, הפעלת יחידה המכילה תצוגה של יעד הנסיעה הבא (בצבע אדום), זמן ההווה (בצבע ירוק), ומועד המוצא האחרון (בצבע צהוב). לאחר הזנת תאריך היעד הבא, הנהג מאיץ את המכונית למהירות של 88 מייל לשעה (141.6 קמ"ש), האצה אשר מפעילה את קבל השטף. תוך כדי ההאצה, כמה סלילים סביב גוף המכונית הופכים לזוהרים, בצבעי כחול ולבן. כאשר היא מוקפת כולה בזרם חשמלי הדומה במראהו לסליל טסלה, המכונית כולה נעלמה בהבזק של אור כחול־לבן, משאירה מאחור עקבות של צמיגים לוהטים. מעריצי סדרת הסרטים העלו בעבר מספר השערות מדוע על המכונית להגיע למהירות של 88 מייל לשעה כדי לנוע בזמן, אך למעשה, צוות ההפקה של הסרט בחר במהירות הזו רק משום שהם אהבו את איך שזה נראה על מד המהירות.
נבל-על
גיבורי-על ונבלי-על לעיתים משקפים אחד את השני בכוחותיהם, יכולותיהם או סיפור מקורם. בכמה מן המקרים, ההבדל היחיד בין השניים נובע מכך שגיבור-העל משתמש בכוחותיו לטובת הכלל ונבל-העל משתמש בהם למטרתו האנוכית, האכזרית וההרסנית.
בספרות (כתובה וקולנועית) המודרנית יותר, יש מאמץ מסוים ליצור את נבלי-העל כדמויות מורכבות ואנושיות יותר שנסיבות חייהן המצערות הובילו אותן לבחור בדרך הלא נכונה ולנקוט ברוע וברשע כלפי סביבתם. כך לדוגמה הסרט ג'וקר שיצא ב-2019 ותיאר דמות נבל-העל של הג'וקר מסיפורי הקומיקס, למעשה הציג לעולם את נבל-העל לפני שהיה כזה. הסרט מגולל את סיפור חייו העצוב של ארתור פלק שהיה אדם נורמטיבי למדי שספג לאורך כל חייו התעללות קשה, מה שהפך אותו להיות נבל-העל המוכר והידוע לשמצה. כאמור, הסרט מחדד את אנושיותו של אדם שבחר בדרך הרעה כמעט בלית ברירה, נבל-על שהוא לא מרושע מיסודו אלא פרי תוצאה של היחס הסביבתי שקיבל.
דלוריאן (מכונת זמן)
הפעלה
מספר תקלות טכניות עם הדלוריאן גרמו לעיכובים בקרב הנוסעים בזמן שעשו שימוש ברכב; בסרט הראשון, למכונית יש בעיות בהתנעה וקושי להתניע מחדש את הרכב לאחר הדממת המנוע, באופן שמתסכל שוב ושוב את מרטי. בסרט השני, תקלות בתצוגת זמן היעד גורמות להופעת תאריכים אקראיים (בעיקר: 1 בינואר 1885), ועקב כך גורמים, בין השאר, להגעתו של דוק בראון לשנת 1885. בסרט השלישי, צינור הדלק נקרע כאשר המכונית נוסעת בדרכי עפר.
נבל-על
סוגי נבלי-על
נבלי-העל מתחלקים למספר קבוצות, לפי קריטריון סוג ומקור הכוחות שבעלותם. החלוקה לסוגים אינה מוחלטת, ורוב נבלי-העל משתייכים לשני סוגים או יותר:
דלוריאן (מכונת זמן)
דלק
אף על פי ש"מר היתוך" מספק כוח גרעיני למכונת הזמן, הדלוריאן עדיין מופעלת על ידי מנוע בעירה פנימית לצורך הנעה. צינור הדלק נפגע במהלך המסע בזמן של מרטי לשנת 1885 בסרט השלישי "בחזרה לעתיד 3"; ביחד עם דוק בראון הם מתקנים את הצינור, ומנסים להשתמש באלכוהול כתחליף לדלק (שאיננו זמין בשנת 1885). הניסוי נכשל, וגורם להרס של מערכת הזרקת הדלק של המכונית. דוק ומרטי שוקלים מספר אפשרויות, כיצד להגיע למהירות של 88 מייל לשעה, ובסופו של דבר מחליטים לדחוף את המכונית עם קטר קיטור, לאורך מסילה ישרה ארוכה מספיק.
קבל השטף
כאשר מכונת הזמן מתקרבת למהירות של 88 מייל לשעה, האור הבוקע מקבל השטף מתחיל לפעום במהירות ההולכת וגדלה, עד שהוא הופך לזרם יציב. במקור, דוק בראון הגה את הרעיון לקבל השטף ב־5 בנובמבר 1955 כשהוא החליק ופגע בראשו בכיור בחדר האמבטיה. קבל שטף דומה, אבל פרימיטיבי יותר, המונע בקיטור, נראה בארובה של רכבת הקיטור, המשמשת כמכונת הזמן של דוק, בסופו של הסרט "בחזרה לעתיד 3".
אף על פי שהסרטים לא מתארים בדיוק את אופן הפעולה של קבל השטף, דוק מזכיר בשלב מסוים שלגוף הנירוסטה של הדלוריאן יש השפעה ישירה על "פיזור השטף", אבל הוא נקטע לפני שהוא יכול לסיים את ההסבר. קבל השטף דורש 1.21 גיגה־ואט של כוח חשמלי לתפעול, אשר שווה בערך לכוח המיוצר על ידי 15 מנועי סילון רגילים.
חברת הצעצועים "Aluminum Model Toys", הממוקמת בטרוי, מישיגן, ייצרה מודל של מכונית הדלוריאן, כאשר בחוברת ההוראות המצורפת לצעצוע נכתב: "גוף הנירוסטה של המכונית משפר את פיזור השטף שנוצר על ידי קבל השטף, על מנת לאפשר מעבר חלק עבור הרכב דרך רצף המרחב־זמן".
מר היתוך
כור האנרגיה הביתי מר היתוך (באנגלית: Mr. Fusion) משמש כמקור הכוח המשמש את מכונת הזמן בטרילוגיית בחזרה לעתיד. ניתן לראות את המתקן בסוף הסרט "בחזרה לעתיד", כאשר דוק בראון דוהר אל תוך החנייה של משפחת מק'פליי, לאחר ששב לראשונה ממסע בזמן אל העתיד - שנת 2015. שמו של הכור הוא פרודיה על שמו של מותג מכונות הקפה "Mr. Coffee", מותג שהיה פופולרי בזמן הצילומים. המכשיר שממנו נוצר האביזר לצורך הצילומים היה למעשה דגם של מטחנת קפה.
כור האנרגיה הביתי "מר היתוך" ממיר פסולת ביתית להספק חשמלי עבור קבל השטף ומעגלי הזמן של מכונת הזמן, באמצעות שימוש בהיתוך גרעיני, ככל הנראה היתוך קר. בסרט, מר היתוך מאפשר למכונת הזמן לייצר את 1.21 גיגה־ואט הנדרשים לצורך מסע בזמן. האנרגיה המופקת על ידי מר היתוך מחליפה את הפלוטוניום כמקור הכוח העיקרי של המסע בזמן בדלוריאן, המאפשרת לדמויות לעקוף את דרישות ייצור האנרגיה המפרכות, עליהן מבוססת עלילת הסרט הראשון בטרילוגיה. ככל הנראה, הפלוטוניום נותר מתחת למר היתוך, כמקור אנרגיה חילופי, לצורך גיבוי.
מר היתוך יכול לספק מספיק כוח עבור קבל השטף, אבל לא נעשה בו שימוש על מנת לספק כוח למכונית הדלוריאן עצמה, מה שהופך את השימוש במנוע בעירה רגיל לצורך האצה למהירות של 88 מייל לשעה להכרחי עבור מסע בזמן, הגבלה שהתגלתה כקריטית בסרט השלישי בטרילוגיה, כאשר דוק ומרטי מוצאים את עצמם תקועים בשנת 1885 ולא מצליחים לחזור בזמן עם הדלוריאן, מאחר שמיכל הדלק התרוקן. המערכת הרחיפה של הרכב מופעלת אף היא על ידי מר היתוך, ומסוגלת להאיץ את דלוריאן עד ל־88 מייל לשעה הנדרשים; נראה שמנוע הבעירה הושאר במכונית, כגיבוי. עם זאת, מערכת הרחיפה נהרסה כתוצאה מפגיעת ברק, והותירה את מרטי עם הברירה היחידה להשתמש במנוע הבעירה המקורי.
ציר זמן בדיוני
הדלוריאן חוזרת לשנת 1985, וממשיכה אל ה־21 באוקטובר 2015, על מנת לעצור את מרטי מק'פליי ג'וניור, בנם העתידי של מרטי מק'פליי וג'ניפר פרקר, מלהידרדר לחיי פשע. בהיותה שם, הדלוריאן נגנבת על ידי ביף טאנן הזקן, שחוזר בזמן אל 12 בנובמבר 1955, באותו היום שבו מתרחשת סצנת השיא של הסרט הראשון, וזאת על מנת למסור את אלמנך הספורט לעצמו הצעיר, למטרת הימורים. ביף הזקן שב לשנת 2015, ללא ידיעתם של מרטי ודוק, והשניים שבים לשנת 1985, אך מוצאים את עצמם בציר זמן חלופי, שבו היל ואלי נשלטת על ידי ביף. הדלוריאן חוזרת שוב אל 1955, על מנת לשחזר לקדמותו את ציר הזמן, אבל מיד לאחר השלמת המשימה, היא נפגעת על ידי ברק באותו סופת ברקים מפורסמת, אולם הפעם זה קורה כתוצאה של תאונה. על פי התסריטאים בוב גייל ורוברט זמקיס, הברק גרם לדלוריאן להסתחרר במהירות של 88 מייל לשעה, ומאוחר יותר דוק הסביר, במכתב שכתב למרטי, כי פגיעת הברק גרמה לעומס שהביא לקצר חשמלי במעגלי הזמן והרס את המעגלים שאיפשרו למכונית לעוף. הדלוריאן נעלמת בשנת 1955, וחזרה בזמן ל־1 בינואר 1885 (קודם לכן בסרט, דוק מזכיר כי מעגלי הזמן אינם פועלים כראוי; בכמה מקרים בסרט נראה צג תצוגת מעגלי הזמן המקולקלים, כשהוא מורה על שנת 1885 כיעד הבא למסע בזמן).
לאחר הגעתה לשנת 1885, הדלוריאן נקברת במכרה דלגאדו למשך כ־70 שנה, מאחר שחלקי חילוף מתאימים, על מנת שהדלוריאן תפעל שוב כשורה, אינם זמינים ולא יהיו זמינים - עד אשר יומצאו בשנת 1947 (ככל הנראה, הכוונה היא לטרנזיסטור, שהומצא באותה שנה). בשנת 1955, דוק בראון מוציא את הדלוריאן מהמכרה, מתקן אותה ומשיב אותה לקדמותה, למעט יכולות הטיסה, שאבדו. מלבד מעגלי טיסה הפגומים, הצמיגים של הדלוריאן התפוררו, ודוק נדרש להחליף אותם. מכת הברק שבסוף הסרט השני הרסה את מעגלי הזמן, כך שדוק בונה תחליף אנלוגי המבוסס על שפופרת ריק, שהוא מציב על מכסה המנוע הקדמי של המכונית.
במכתב שדוק כתב למרטי בשנת 1885, הוא מציין שחייו החדשים, במערב הפרוע, הם חיים מאושרים, והוא מבקש ממרטי שלא ינסה לבוא בעקבותיו ולהחזירו, אלא לחזור ישירות לשנת 1985 ולהרוס את הדלוריאן, מאחר שהוא מאמין שמכונת הזמן לא הביאה דבר פרט לאסון. עם זאת, בשנת 1955 מרטי ודוק מגלים כי טרגדיה צפויה לפקוד את דוק בשנת 1885 - הוא נרצח על ידי הסבא של ביף, ביופורד "כלב שוטה" טאנן, ב־7 בספטמבר 1885; לכן, דוק של שנת 1955 מסכים לשלוח את מרטי חזרה, אל המערב הפרוע, על מנת להציל את עצמו הזקן.
כאשר מרטי מגיע אל 1885, התקפה של אינדיאנים גורמת לקרע בצינור הדלק של הדלוריאן. ניסיון ראשוני להחליף את הדלק באלכוהול גורם לנזק במערכות אספקת הדלק וההצתה של הרכב. לפיכך, המסע בזמן האחרון שמבצעת הדלוריאן, מה־7 בספטמבר 1885 אל ה־27 באוקטובר 1985, מתבצע כאשר הרכב מופעל, באופן חלקי, על ידי קטר קיטור, שעובר שיפור של דוק, המאפשר לדוד לספק תוספת כוח הדרושה, על מנת לדחוף את המכונית למהירות של 88 קמ"ש תוך שימוש במר היתוך ליצירת 1.21 הג'יגה־ואט הנדרשים להפעלת קבל השטף ולשבור את מחסום הזמן. דוק מחליף את גלגלי הרכב שיוצרו בשנת 1955 עם גלגלי רכבת יצוקים מברזל שמתאימים למסילות הרכבת. הוא משתמש בצמיגים הישנים לצורך ריכוך המגע בין הדלוריאן לבין הקטר; אל דוד הקיטור הוא מתקין מד טמפרטורה, המאפשר ליושב במושב הנהג של הדלוריאן להבחין מתי המכונית צפויה לחוות התפרצות פתאומית של האצה.
מיד לאחר שהדלוריאן מסיימת את מסעה האחרון בזמן, משנת 1885 לשנת 1985, היא נהרסת באופן מיידי על ידי רכבת משא הנוסעת על אותה המסילה, אך בכיוון ההפוך. מרטי מצליח לחלץ את עצמו מתוך המכונית שניות ספורות לפני פגיעת הרכבת. זמן קצר לאחר מכן, דוק בראון מופיע באותו המקום שבו הדלוריאן נהרסה, כשהוא רוכב על קטר קיטור שהוסב לשמש כמכונת זמן.
אלמנטים אחרים
בסדרת אנימציה, דוק הופך מכונית דלוריאן חדשה למכונת זמן, תוך שהוא משחזר את רוב התכונות והמאפיינים של המכונית המקורית, כולל מר היתוך והתקנת מעגלי רחיפה (אם כי זה לא ברור האם הוא בונה לגמרי מחדש, או שהוא מרכיב מחדש את המכונית שנהרסה בסוף הסרט השלישי). לכאורה, דוק גם מוסיף את היכולת לנסוע במרחבי החלל, בנוסף לנסיעה במרחב הזמן (כלומר, המכונית יכולה להופיע במיקום במרחב השונה מנקודת המוצא שלה), בדומה לטארדיס של דוקטור הו. למכונית הדלוריאן המצוירת ישנן הרחבות רבות, ביחס לדגמים האמיתיים שבהם נעשה שימוש במהלך צילומי הסרטים, כגון מושב אחורי, שתי דלתות רגילות, מסך וידאו אחורי, והפעלת מעגלי הזמן באמצעות קול, ועוד.
בבחזרה לעתיד: מתקן השעשועים, דוק, שחי כיום במעבדה שלו, יוצר מכונית דלוריאן המתאימה ל־8 נוסעים, ואשר יכולה לרחף כמו הדלוריאן המקורית, אך בניגוד אליה, קבל השטף מותקן בחלק הקדמי של מושב הנהג, יחד עם מסך קטן, מעגלי הזמן, ושעון מהירות. הדלוריאן המקורית מוצגת עם לוחית הרישוי המקורית, עליה כתוב "OUTATIME", במקום הברקוד, אולם ייתכן כי דלוריאן זו היא למעשה מכונית חדשה שהוסבה למכונת זמן.
בסרט "דוק בראון מציל את העולם" נראית הדלוריאן מתוקנת, עם חלקי חילוף חדשים משנת 2015. לא ידוע אם קבל השטף נמצא בתוך המכונית. מדבריו של דוק משתמע שמכונית זו היא שכפול של הדלוריאן המקורית, שכן מכונית זו מסוגלת לעוף.
פיתוח
מכונת הזמן עברה מספר שינויים במהלך ההפקה של הסרט הראשון בטרילוגיה, "בחזרה לעתיד". בטיוטה הראשונה של התסריט, מכונת הזמן הייתה מכשיר לייזר ששכן בחדר. בהמשך, מכונת הזמן הייתה מחוברת למקרר ונלקחה לבדיקה באתר הפצצה אטומית. הבמאי רוברט זמקיס אמר בראיון כי הרעיון נפסל, מאחר שהוא לא רצה שילדים יתחילו להיכנס אל תוך מקררים וילכדו בתוכם. בטיוטה השלישית של הסרט מכונת הזמן הייתה מכונית, כשזמקיס מנמק החלטה זו בכך שאם היית הולך לבנות מכונת זמן, היית רוצה שהיא תהיה ניידת. הבחירה הספציפית של רכב הייתה דגם דלוריאן DMC-12, מאחר שצורתה החיצונית נראית כמו חללית של עצם בלתי מזוהה בשל הדלתות האופייניות שלה, הנפתחות כלפי מעלה. עם זאת, על מנת לשלוח את מרטי בחזרה לעתיד, על הרכב היה לנסוע לאתר ניסוי גרעיני. בסופו של דבר, אפשרות זו הייתה יקרה מדי בשביל התקציב של הסרט, ומקור הכוח שונה להיות ברק.
כאשר היוצרים הגיעו להחלטה שמכונת הזמן תהיה מובנית בתוך מכונית, מחלקת העיצוב האמנותי הונחתה לבוא עם עיצובים לדלוריאן. אנדרו פרוברט היה הראשון שחקר את הנושא (לפני שרון קוב הצטרף להפקה), אבל העיצובים שלו נחשבו "מושלמים מדי" ביחס למראה שהמפיקים רצו בו - מראה שנועד לגרום למכונת הזמן להיראות כאילו נבנתה במוסך על ידי דוק בראון. הרעיון היה שהיא נבנתה עם חלקים הזמינים בחנויות לחומרי בניין ולאלקטרוניקה, כך שזה לא יכול להיראות מתוחכם מדי. זה היה צריך גם להיראות מסוכן, כפי שהמפיק בוב גייל מציין בערוץ הפרשנות של ה־DVD של הסרט. המשימה בוצעה על ידי רון קוב, שהוסיף סלילים לחלק האחורי של הרכב. הכור הגרעיני היה גם בחירת עיצוב שנעשתה על ידי קוב. בחירה זו הפכה לבעלת חשיבות, בהתחשב בכיוון שאליו התסריט נלקח. קוב השלים את הכור הגרעיני עם מפלט אחד לפליטת קיטור בחלקה האחורי של המכונית, שכן היה זה ידוע שכורים גרעיניים פולטים קיטור. ברגע שהקוב עזב את ההפקה, המפיקים רצו לאזן את העיצוב עם פתח אוורור נוסף, על מנת לשמור על אסתטיקה סימטרית. פרוברט התבקש להתערב, והוא הביא את העיצוב לצורתו הסופית. בסופו של הסרט הראשון בטרילוגיה, פתחים אלו הופכים למערכת ההנעה המשופרת של הדלוריאן, שכעת הייתה לה היכולת לטוס באוויר, ולהגיע למהירות של 88 מייל לשעה תוך כדי טיסה. צוות העיצוב הוסיף כפתורים ואורות בתוך המכונית, כדי שתיראה יותר מושכת ומורכבת, על מנת שלקהל יהיה משהו אטרקטיבי להסתכל עליו.
במהלך צילומי הסרט הראשון, נעשה שימוש בחלקים משלוש מכוניות דלוריאן שונות, משנת ייצור 1981. חנקן נוזלי נשפך על המכונית, בסצנות שלאחר המסע בזמן, על מנת להעניק את הרושם שהמכונית קרה. הבסיס לכור הגרעיני נעשה מצלחת של רכב דודג'. חלקי מטוסים ואורות מהבהבים נוספו לצורך אפקטים חזותיים. באחת הסצנות הראשונות, מטפי פחמן דו־חמצני הוסתרו בתוך הדלוריאן כדי לדמות את הפליטה של הקיטור. בסופו של דבר, נעשה שימוש בחמש מכוניות דלוריאן אמיתיות במהלך צילומי הטרילוגיה, בנוסף לרכב שנבנה באופן חלקי לצורך צילומי פנים בלבד. בסצנות שבסרט "בחזרה לעתיד 3", בהן הדלוריאן נוסעת בדרכי עפר, מסגרת מיוחדת וצלחות לגלגלים הותקנו על הרכב. במכונית דלוריאן שביעית נעשה שימוש בצילומים; עם זאת, היה זה רק מודל בגודל מלא עשוי פיברגלס, שנועד לצילומי חוץ, בהם הרכב מרחף מעל סט הצילומים, כמו גם כאשר היה צורך באינטראקציה בין השחקנים לבין הרכב.
רפליקות
מספר מכונאי־רכב פרטיים בנו העתקים של מכונת הזמן. על בסיס דלוריאן DMC-12 הם הוסיפו את רוב, אם לא את כל, האביזרים ששימשו את מפיקי הסרטים במהלך הצילומים. בנוסף לאביזרים בפנים הרכב ומחוצה לו, הם כוללים גם נוריות חיווי ומתגים, המשלבים אפקטים קוליים הדומים לשאלו שנשמעים בסרטים. הרכבים עצמם, בדרך כלל, כוללים מערכות הנעה וכשירים לנהיגה על הכביש; לעיתים קרובות בעליהם נוהגים בהם לתערוכות של מכוניות או לכנסים של מעריצי "בחזרה לעתיד".
ג'יימס סטיוארט
ג'יימס מייטלנד סטיוארט (באנגלית: James Maitland Stewart; 20 במאי 1908 – 2 ביולי 1997) היה שחקן תיאטרון וקולנוע אמריקאי. סטיוארט קנה את עולמו כאחד מהשחקנים החשובים ביותר בהיסטוריה של הקולנוע האמריקאי, לאחר שכיכב בסרטים קלאסיים רבים. בסרטיו הרבה לעבוד עם יוצרי קולנוע אחרים בהוליווד. סטיוארט היה מועמד 5 פעמים לפרס האוסקר ואף זכה באחד על משחקו, כמו גם פרס נוסף על מפעל חייו. כמו כן זכה בשני פרסי גלובוס הזהב, אחד מהם על מפעל חייו.
גדל במשפחה נוצרית-פרסביטריאנית אדוקה.
מירוסלב קלוזה
מירוסלב קלוזה (בפולנית: Miroslav Klose; נולד ב-9 ביוני 1978 באופולה שבשלזיה עילית בפולין) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ. קלוזה הוא מלך השערים של נבחרת גרמניה בכל הזמנים, ומלך השערים של גביע העולם בכדורגל בכל הזמנים. כיום קלוזה הוא מאמן כדורגל.
קריירה
קלוזה החל לשחק כדורגל במועדון קטן בכפר בלאובאך-דידלקופף. לאחר שהעביר עונה אחת בקבוצת הומבורג מהליגות הנמוכות בגרמניה, ב-1999 הצטרף לקייזרסלאוטרן, ובתחילה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון. בעונתו השנייה בקייזרסלאוטרן הצליח לפלס את דרכו להרכב הראשון של הקבוצה, ובמדיה ערך בסך הכל 120 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש 44 שערים.
בשנת 2004 עבר לורדר ברמן תמורת 5 מיליון אירו. לאחר התחלה איטית במועדון החדש, הוא יצר שיתוף פעולה פורה בחוד ההתקפה של ברמן עם החלוץ הקרואטי איבן קלאסניץ' ואת עונתו הראשונה במועדון סיים קלוזה עם 15 שערים בבונדסליגה. בעונת היה קלוזה מלך שערי הבונדסליגה, כאשר כבש 25 שערים ב-26 משחקים, והוסיף 16 בישולים.
בשנת 2007 עבר קלוזה לבאיירן מינכן, עמה זכה בשתי אליפויות, ובשנת 2010 הגיע עמה לגמר ליגת האלופות. בארבע השנים שלו במועדון כבש קלוזה 52 שערים בכל המסגרות.
בשנת 2011 חתם בלאציו מהסרייה א' האיטלקית. בשנתיים הראשונות שלו במועדון הבקיע בכל עונה 16 שערים בכל המסגרות. בעונת סבל מפציעה שבעקבותיה איבד את מקומו בהרכב, וכבש בסך הכל שמונה שערים בכל המסגרות. קלוזה כבש 63 שערים במדי לאציו, ונכון לתאריך פרשיתו הוא מדורג שני בטבלת מלכי השערים הלא-איטלקים בקבוצה בכל הזמנים, אחרי גוראן פאנדב שכבש שער אחד יותר. קלוזה דורג במקום התשיעי הכללי ברשימת מלכי השערים של הקבוצה בכל הזמנים כאשר פרש.
ב-1 בנובמבר 2016 פרש קלוזה ממשחק פעיל בגיל 38.
נבחרת לאומית
מאמן נבחרת פולין ניסה לשכנעו להצטרף בגיל צעיר לסגל נבחרת מולדתו, אך קלוזה העדיף לחכות, ולבסוף קיבל זימון לנבחרת גרמניה. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הגרמנית ערך קלוזה ב-24 במרץ 2001, בניצחון 1–2 על נבחרת אלבניה, כאשר קלוזה כבש את שער הניצחון במשחק.
במונדיאל 2002 ביפן וקוריאה הדרומית, כבש קלוזה חמישה שערים, כולם בנגיחה, וסיים כסגן מלך השערים של הטורניר. שעריו כללו שלושער בניצחון 0–8 על ערב הסעודית.
ביוני 2014, במשחק נגד, הבקיע את שערו ה-69 במדי הנבחרת ובכך עקף את גרד מילר והפך למלך שערי הנבחרת בכל הזמנים. קלוזה נמנה עם סגל הנבחרת גם למונדיאל 2014, ובמהלך הטורניר כבש שני שערים. בניצחון 1–7 על בחצי הגמר כבש את שערו ה-16 במונדיאלים, ובכך שבר את שיאו של רונאלדו והפך למלך שערי המונדיאלים בכל הזמנים. בניצחון 0–1 על במשחק הגמר פתח קלוזה בהרכב הנבחרת, והיה שותף מלא לזכייתה בגביע העולם. לאחר המונדיאל, ב-11 באוגוסט 2014, הודיע קלוזה על סיום דרכו במדי נבחרת גרמניה.
נבחרת גרמניה מעולם לא הפסידה במשחק בו כבש מירוסלב קלוזה.
קריירת אימון
לאחר ששימש עוזר מאמן בנבחרת גרמניה ובבאיירן מינכן, ולאחר שאימן את באיירן מינכן עד גיל 17, מונה קלוזה ב-17 ביוני 2022 למאמנה של ריינדורף אלטאך מהבונדסליגה האוסטרית. ב-20 במרץ 2023 פוטר מתפקידו.
משפחתו
אימו של קלוזה, ברברה, הייתה חברת סגל בנבחרת הכדוריד הלאומית של פולין, בה שותפה ב-82 משחקים. אביו, יוזף, היה כדורגלן בקבוצות אודרה אופלן הפולנית ואוסר הצרפתית. המשפחה עברה עם האב לצרפת, וב-1987 עברה לגור בקוסל שבגרמניה. מוצאה האתני של משפחת קלוזה הוא מעורב, חלקו גרמני, וחלקו סלאבי שלזי.
קלוזה נשוי לסילביה, ואב לתאומים שנולדו ב-30 בינואר 2005.
מרסלו
מרסלו ויירה דה סילבה ז'וניור (בפורטוגזית: Marcelo Vieira da Silva Júnior, נולד ב-12 במאי 1988) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בפלומיננסה.
על אף שהוא מתופקד לרוב כמגן שמאלי מרסלו ידוע ביכולותיו הטכניות והוא מרבה לתקוף, ולעיתים מתופקד כקשר שמאלי. פרשנים רבים ושחקנים בולטים בעמדה זו כפאולו מלדיני ורוברטו קרלוס מצביעים עליו כשחקן הטוב בעולם בעמדתו.
הוא החל את הקריירה בפלומיננזה ובגיל 18 עבר לריאל מדריד, בה שיחק מעל ל-15 שנים. מ-2021 שימש כקפטן הקבוצה, ולעיתים אף שימש כקפטן נבחרת ברזיל.
פלומיננסה
מרסלו נולד וגדל בפאבלה בריו דה ז'ניירו במשפחה ענייה, שיחק בעיקר קטרגל. בגיל 13 החל להתאמן בקבוצת הילדים של פלומיננסה. מחוסר אמצעים להוריו לא היה את הסכום המועט לשלם עבור אימוניו אך סבו פדרו, שהיה אחת הדמויות המרכזיות בחייו שילם עבורו את הסכום והוא המשיך באימונים. בהמשך שמו לב במועדון הברזילאי ליכולתיו הטכניות הגבוהות והפסיקו לדרוש תשלום, הוא ערך את הופעתו הראשונה בבוגרים כבר בגיל 17. הוא החל להתפרסם בברזיל והיו שכינו אותו "רוברטו קרלוס הבא" וריאל מדריד רכשה אותו בשמונה מיליון דולר.
ריאל מדריד
מרסלו הגיע לריאל מדריד במהלך חלון ההעברות של ינואר 2007 ויועד לרשת את רוברטו קרלוס בצד השמאלי-אחורי של המגרש. מרסלו ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בינואר 2007 כשנכנס למשחק נגד דפורטיבו לה קורוניה, משחק בו ניצחה ריאל 0–2. ב-14 באפריל 2007, שיחק מרסלו בהרכב הפותח מול ראסינג סאנטנדר. בעונת 2007/2008 פתח מרסלו כמעט בכל משחקי הליגה תחת המאמן החדש ברנד שוסטר. היכולת שלו, המהירות שלו ברחבי המגרש, ההתקפה וההגנה אפשרה לו להפוך לשחקן מרכזי בריאל מדריד. לאחר רצף של הופעות כושלות בשנת 2009, מרסלו מצא את עצמו בספסל במשך רוב העונה ואילו תחת המאמן החדש חואנדה ראמוס פעל בעיקר כממלא מקומו של גבריאל היינצה. ראמוס הציב את מרסלו כחלוץ יותר מפעם אחת, וראה שהבריזלאי מותאם טוב לתפקידו החדש. מרסלו הבקיע את שערו הראשון לאחר שהחלוץ גונסאלו היגוואין מסר לו מסירת עקב ומרסלו החליק את הכדור לשער בניצחון 0–4 של ריאל מול ספורטינג חיחון. לאחר המשחק, המאמן ראמוס הכריז שעתידו של מרסלו יהיה בתפקיד החלוץ, אבל הוא יחזור להגנה בעת הצורך. מרסלו הבקיע את שערו השני בריאל מדריד במהלך הניצחון על אלמריה. את שערו השלישי הבקיע מרסלו בניצחון 0–1 על רקראטיבו ולבה בתאריך 18 באפריל 2009 ומרסלו היה המבקיע היחידי במשחק. תחת המאמן החדש מנואל פלגריני שיחק מרסלו לאורך הצד השמאלי בתפקידים ההתקפיים וההגנתיים. הוא המשיך לשחק בתפקיד כנף שמאלי וגם היה במקום הראשון ברשימת מבשלי הליגה הספרדית בעונת 2009/2010. מרסלו הודה במסיבת עיתונאים ב-2009, "אני מרגיש עכשיו טוב יותר כשאני משחק כחלוץ". ביצועיו המוצלחים בריאל גרמו להארכת החוזה שלו ב-5 בפברואר 2010 עד לשנת 2015. תחת המאמן החדש לשנת 2010/2011 ז'וזה מוריניו, שיחק מרסלו שוב בתפקיד השמאלי-אחורי. הוא פתח את כל משחקי הליגה בהרכב של ריאל, והחזיר למאמן את הביטחון עם משחק טוב בהגנה ובהתקפה. ב-25 בנובמבר 2010, מרסלו הופיע ברשימת 55 השחקנים המצטיינים של פיפ"א.
בגמר ליגת האלופות 2014 כבש מרסלו שער בהארכה, בניצחון קבוצתו ריאל מדריד על אתלטיקו מדריד 1-4.
ביולי 2021 מונה לקפטן ריאל מדריד אחרי עזיבת הקפטן הקודם סרחיו ראמוס לפריז סן-ז׳רמן.
בסוף עונת 2021/22 עזב מרסלו את ריאל מדריד לאחר זכייה בליגת האלופות ובאליפות ספרד ובסופר קאפ הספרדי, כשהוא שיאן התארים של המועדון.
קריירה בינלאומית
מרסלו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל בנבחרות הנוער. בשנת 2005 זומן לאליפות העולם בכדורגל עד גיל 17 ובשנת 2007 זומן לאליפות העולם בכדורגל עד גיל 20. את שער הבכורה שלו הבקיע מרסלו נגד ויילס. מרסלו הפך לאחד מהבחירות המועדפות של מאמן נבחרת ברזיל דונגה. מרסלו זומן לנבחרת האולימפית של ברזיל בשנת 2008 וזכה במדליית ארד. במאי 2010 הוא נרשם כאחד משבעת השחקנים שישמשו גיבוי עבור ברזיל במונדיאל 2010. אף על פי שלא התקבל אצל מאמן ברזיל לשעבר דונגה, הוא זומן לסגל על ידי מאמנה החדש של נבחרת ברזיל מאנו מנזס במשחק ידידות מול ארצות הברית ב-10 באוגוסט 2010.
מרסלו זומן גם לסגל נבחרת ברזיל במונדיאל 2014, בו הגיעה הנבחרת למקום הרביעי. מרסלו זומן גם למונדיאל 2018 בו הגיעה הנבחרת לרבע גמר והפסידה לנבחרת בלגיה. מרסלו לא זומן לסגל הנבחרת במשחקי קופה אמריקה 2019.
חיים אישיים
ב-2008 התחתן מרסלו עם קלריס אלבס. בספטמבר 2009 נולד לזוג בן. בספטמבר 2015 נולד בנם השני.
סטטיסטיקות מועדונים
נכון ל-9 ביוני 2021
פתרון בעיות במתודולוגיית A3
פתרון בעיות במתודולוגיית A3 הוא שיטה מובנית לפתרון בעיות ושיפור מתמשך. השיטה בוצעה לראשונה על ידי חברת טויוטה והשימוש בה נעשה לרוב במתודולוגיית lean - ניהול רזה של מצוינות תפעולית. השיטה מספקת נוהל פשוט וקפדני המדריך כיצד להגיע לפתרון בעיות על ידי עובדים.
הגבלת התיעוד לדף A3 יחיד מחייבת להתמקד בפרטים החשובים ביותר ובכך ממקד את המשתמשים בכלי לזיהוי הבעיה, גורמיה והצגת פתרון כולל לבעיה ומניעתה בהמשך.
== מרכיבי השיטה ==
כאשר התוצאות המתקבלות אינן מביאות את התפוקות והיעדים הנדרשים, נפתח תהליך A3 חדש.
== יתרונות השיטה==
קינון
{{פירושונים|
עונת 1975/1976 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
עונת 1975/1976 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה העשירית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-29 באוקטובר 1975 והתחרות הסתיימה ב-17 במרץ 1976. בתחרות השתתפו 20 קבוצות. משתתפי הגמר של העונה הקודמת ספרטק לנינגרד והכוכב האדום בלגרד לא השתתפו בתחרות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 6 עולות לשלב הבתים. לקבוצות אלו התווספו רבוטניצ'קי סקופיה וצסק"א סופיה. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ שלצורכי חישוב נחשבו כ"מפגש בודד". בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
שלב הבתים
בית א'
בית ב'
ישראל בתחרות
הפועל גבת/יגור הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב הראשון בו היא הפסידה לאולימפיאקוס 89-62 ו-73-82
אחמד חסן מחג'וב
אחמד חסן מחג'וב (בערבית: أحمد حسن محجوب; נולד ב-5 במרץ 1993; ידוע בכינויו קוקה) הוא כדורגלן מצרי המשחק באלניהספור בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
קוקה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אל-אהלי. בדצמבר הצטרף למחלקת הנוער של ריו אבה מליגת העל הפורטוגזית.
ב-9 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד פאסוס די פריירה. בעונת כבש 12 שערים והיה מלך שערי הקבוצה באותו עונה.
ב-26 באוגוסט 2015 קוקה חתם לחמש שנים בבראגה. ב-22 באוקטובר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד אולימפיק מרסיי. את השער הקדיש לאביו שנפטר יום לפני כן. באותה עונה זכה עם הקבוצה בגביע הפורטוגלי.
באוגוסט הושאל לאולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
ב-29 בפברואר 2020, קוקה הושאל בשנית לאולימפיאקוס עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישה בסוף העונה תמורת 2.5 מיליון אירו. ב-21 באוגוסט 2020 חתם באופן קבוע בקבוצה וחתם לשלוש שנים.
קריירה בינלאומית
קוקה שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של מצרים וזכה עם נבחרת הנוער באליפות אפריקה בכדורגל עד גיל 20 והשתתף עימה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת.
ב-14 באוגוסט 2013 קוקה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים בניצחון 0-3 נגד, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
שירות הביון הממלכתי של בולגריה
שירות הביון הממלכתי (בבולגרית: Държавна агенция "Разузнаване", Durjavna Agencia Razuznavane) הוא שמה של סוכנות הביון הממשלתית של בולגריה, האחראית לאיסוף מודיעין הקשור לביטחון לאומי, לאינטרסים ולסדר העדיפויות של הרפובליקה של בולגריה.
היסטוריה
בעקבות קריסת השלטון הקומוניסטי בבולגריה, פעילויות המודיעין הופרדו לשירות מודיעין עצמאי, וזאת לאחר שבעבר הן בוצעו על ידי הדירקטוריון הראשון של ועדת ביטחון המדינה. הרפורמות במערכת הביטחון בבולגריה החלו בשנת 1991. אותה תקופה התאפיינה בחוסר אמון עמוק כלפי אנשי שירותי המודיעין והביטחון, מה שהביא לכך, שפקידים מנוסים פוטרו על בסיס פוליטי. המעבר משלטון חד מפלגתי לשלטון נשיאותי ורב מפלגתי הביא לכך, ששירות הביון הלאומי היה כפוף לנשיא.
מלחמת קוסובו הייתה ציון דרך ונקודת מפנה עבור מדיניות החוץ הבולגרית וקהילת המודיעין, בשל הכמות הגדולה של שיתופי פעולה עם מדינות נאט"ו. לצד הרפורמות בצבא ובמודיעין הפיננסי, הוקמה מועצת הביטחון, שהוכפפה לראש הממשלה ונועדה לתאם את מאמצי קהילת המודיעין. ב-1 באוקטובר 2015 שירות המודיעין הלאומי שינה את שמו לסוכנות הביון הממלכתית.
שליטה
פעילויות סוכנות הביון כחלק ממערכת הביטחון הלאומי וההגנה של הסוכנות מנוטרים ומפוקחים פרלמנטרית, מנהלית, משפטית ואזרחית לשליטה ובקרה לפי סעיף 21 לחוק על ניהול ותפקוד מערכת הביטחון הלאומי וההגנה.
File Allocation Table
File Allocation Table (בראשי תיבות: FAT; באופן מילולי: טבלת מיקומי קבצים) היא מערכת קבצים שפותחה בשנת 1977 על ידי ביל גייטס ומארק מקדונלד'ס. המערכת שולבה לראשונה במערכת ההפעלה QDOS שפותחה על ידי חברת Seattle Computer Products. לאחר רכישת QDOS על ידי חברת מיקרוסופט, שולבה מערכת הקבצים לתוך MS-DOS וחלונות עד להחלפתה כמערכת ניהול הקבצים הראשית על ידי מערכת הקבצים NTFS במערכת ההפעלה חלונות NT.
קיימות שלוש גרסאות של מערכת הקבצים: FAT16 ,FAT12 ו-FAT32, הנבדלות ביניהן רק בכמות הבתים המשמשים להפניה לכתובת בדיסק. הבחירה בסוג ה-FAT נעשית על פי גודל הדיסק. האלגוריתמים לשימוש במערכות אלה מוגדרים בתקן ISO/IEC 9293:1994.
מבנה
בעת אתחול אמצעי האחסון (המדיה) מערכת הקבצים מחלקת את שטח המדיה לארבעה חלקים, הנמצאים במקומות קבועים:Bios Parameter Block (BPB) הנקרא גם Boot Sector, טבלת ה-FAT, ספריית ה-Root, ומקטע הנתונים. יישומים העובדים עם מערכת הקבצים מסתמכים על כך שהמקטעים נמצאים במקומות הנכונים לצורך עבודתם התקינה.
BIOS Parameter Block
ה-BPB נמצא בסקטור הראשון של הדיסק והוא מכיל פרטים כלליים על מערכת הקבצים, הדרושים לצורך עבודה עם המדיה, כגון: גודל סקטור בדיסק, כתובת הבית מערכת ההפעלה, כמות טבלאות ה-FAT שהדיסק מכיל, כמות הסקטורים (יחידות ההקצאה) בדיסק, גודל טבלת ה-FAT ועוד.
בעת טעינת מדיה, ניגש הראש הקורא להתחלת המדיה וקורא את תוכן ה-BPB על מנת לקבוע את סוג מערכת הקבצים. 36 הבתים הראשונים מכילים שדות זהים עבור כל סוגי ה-FAT. במערכות FAT12 ו-FAT16 מכילים 26 הבתים הבאים מידע על סוג מערכת הקבצים (Fat12, Fat16 או Fat32), התווית (Label) והמספר הסידורי של המדיה. במערכות FAT32 מכילים 62 הבתים הבאים מידע דומה ומידע נוסף על אופן השימוש במערכת הקבצים.
טבלאות ה-FAT
טבלת FAT היא מערך שכל אינדקס בו מייצג מקטע (Cluster) במדיה, תוכן כל תא מצביע על התא המכיל את החלק הבא של הקובץ, וסוף הקובץ מצוין באמצעות ערך מספרי מיוחד הנמצא מחוץ לטווח. באופן זה, בהינתן הכתובת שבה נמצאת התחלת הקובץ, ניתן לעקוב אחרי המצביעים לאורך הקובץ עד סופו. למטרות שרידות, כל מדיה המשתמשת ב-FAT מכילה לפחות שתי טבלאות FAT (בדרך כלל 2). אורך הטבלה וגודל כל תא נקבעים על פי סוג המערכת. (גודל תא ב-FAT12 הוא 12 ביטים ואורך הטבלה הוא 9 סקטורים, ב-FAT16 הוא גודל התא הוא 16 ביטים וב-FAT32 הוא 28 ביטים).
מקטע ספריית השורש
בגרסאות FAT12 ה-FAT16 מקטע ספריית השורש הוא בן 14 סקטורים, ובו מאוחסנת ספריית השורש. בספרייה זו ניתן לאחסן קבצים וספריות נוספים. בניגוד לשאר הקבצים והספריות במערכת FAT, גודל ספריית השורש מוגבל. במערכות המממשות FAT32 ספריית השורש נמצאת במקטע הנתונים, ולכן אינה מוגבלת במקום.
מקטע הנתונים
מקטע הנתונים הוא החלק בדיסק שבו נמצאים כל הקבצים והתיקיות. קובץ עשוי להיות מורכב ממספר חלקים שאינם רציפים, אשר ניתן לגשת אליהם באמצעות מעקב סדרתי אחר טבלת הקבצים.
קבצים וספריות
במערכת FAT כל הקבצים והתיקיות הם בעלי אותו מבנה ומכילים את שם הקובץ והסיומת (אורך השם המקסימלי הוא שמונה תווים ואורך הסיומת הוא שלושה תווים), תאריך יצירה, תאריך גישה אחרון, גודל הקובץ ומאפיינים דומים. גודל המבנה הוא 32 בתים והוא מאוחסן בספריה אליה שייך הקובץ.
בעת גישה לקובץ (או ספרייה) מערכת ההפעלה בודקת היכן נמצא החלק הראשון של הקובץ (באמצעות גישה לשדה המתאים) ומחפשת אותו בטבלת ה־FAT, לאחר מכן היא מחפשת את חלקי הקובץ בצורה סדרתית באמצעות מעקב אחר המצביעים בטבלת ה־FAT עד לסוף הקובץ.
גרסאות
מיקרוסופט שחררה מספר גרסאות למערכת הקבצים יחד עם הרחבות לגרסאות הקיימות.
FAT12
גרסה זו היא הגרסה הראשונה של מערכת הקבצים ונכללה במערכת QDOS. גודל כל תא בטבלת הקבצים הוא 12 סיביות וגודל הטבלה הוא 9 סקטורים. לפיכך גודל המדיה מוגבל ל-4608 סקטורים. בפועל, גודל המדיה הוגבל ל-32 מגה. הגרסה הראשונה לא כללה תמיכה במבנה ספריות היררכי, שמות קבצים ארוכים, מחיצות והתמודדות עם שגיאות בסקטור אפס.
FAT16
גרסה זו הוצגה בשנת 1984 יחד עם מערכת ההפעלה DOS 3.0. כתובת סקטור בדיסק הייתה בגודל 16 סיביות, כך שגודל המדיה המקסימלי גדל ל-65,517 סקטורים. בפועל, עקב מגבלות טכניות גודל הקבצים המקסימלי לא השתנה מ-FAT12, אך נוספה תמיכה במחיצות מרובות כך שניתן היה לחלק מדיה אחת למספר מחיצות ובכך לנצל את מלוא הגודל של המדיה. בשנת 1987, הוצגה גרסה נוספת של FAT16 אשר איפשרה לשמור קבצים בגודל 2 ג'יגה.
תמיכה בשמות קבצים ארוכים (VFAT)
במערכות קבצים ישנות שמות הקבצים היו מצורת 8.3 (8 תווים לשם הקובץ + 3 תווים לסיומת), במערכת ההפעלה חלונות 95 הוסיפה חברת מיקרוסופט ל-FAT16 תמיכה בשמות קבצים ארוכים. המערכת אפשרה לשמור קבצים בעלי שמות עד 255 תווי UTF באמצעות שימוש במאפיינים מיוחדים המונעים ממערכות הפעלה מוקדמות יותר לראות את הקבצים.
FAT32
אחת המגבלות של FAT16 הייתה שככל שהיה הכונן גדול יותר, בגלל מספר הסקטורים המקסימלי, גודל הסקטור הפך לגדול יותר. כתוצאה מכך סקטורים רבים לא נוצלו עד תומם ונוצר בזבוז של שטחי הקצאה. כל זה נכון בתנאי שגודל המחיצה גדול מ-512MB (בכוננים קטנים יותר מערכת FAT32 לא מתפקדת).
במערכת ההפעלה Windows 95 OSR2 שיצאה לשוק ב-1997, הציגה מיקרוסופט את מערכת הקבצים FAT32. כתובת סקטור בדיסק היא 28 סיביות (כאשר 4 הסיביות הנותרות אינן בשימוש). באופן תאורטי ניתן לאחסן קבצים בגודל 2 טרה אך מגבלות טכניות גרמו לכך שגודל הקובץ המקסימלי האפשרי יהיה 4 ג'יגה. בנוסף, הגדלת טבלת מיקומי הקבצים יצרה סקטורים קטנים יותר (שטח זהה התחלק על מספר רב יותר של סקטורים) ובכך נחסך מקום אחסון.
קרן חבצלת
קרן חבצלת הוא ארגון שהוקם על ידי הקיבוץ הארצי השומר הצעיר בשנת 1967 ומטרתו היא לתמוך כספית במוסדות החינוך והתרבות של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר. בין המוסדות הנתמכים: תנועת הנוער השומר הצעיר בישראל, תנועת הנוער השומר הצעיר העולמית, סמינר גבעת חביבה, מועדון צוותא, קשת איילון, מקהלת הקיבוץ הארצי וארגונים נוספים.
File Allocation Table
FAT32
חיסרון שהיה ל-FAT32 עם יציאתה לשוק היה חוסר תאימות עם מערכות הפעלה אחרות. היו משתמשים שהריצו על מחשביהם שתי מערכות הפעלה שונות (או יותר). מערכות אלו (ובהן DOS, Windows95, windows NT עד גרסה 4 או יוניקס) לא ידעו לקרוא את מערכת הקבצים החדשה ולכן אסור היה להמיר דיסקים קשיחים שהיו מיועדים ליותר ממערכת אחת לפורמט החדש. מגבלה זו חלה על דיסקים שליפים ששימשו מספר מחשבים. ובמקרים בודדים גם על שרתים אליהם ניגשו בעזרת מערכות הפעלה שונות.
קרן חבצלת
בנוסף לתמיכה במוסדות החינוך והתרבות קרן חבצלת מחלקת מלגות לסטודנטים וכן לאומנים אנשי הקיבוץ הארצי.
File Allocation Table
FAT32
מיקרוסופט סיפקה כלי בשם Drive converter להמרת מחיצות מ-fat16 ל-, fat32 אולם לא היה כלי להמרה הפוכה. מאחר שנוצר צורך בשוק גם להמרה חזרה, יצאה לשוק גרסת Partition Magic שידעה לעשות זאת.
exFAT
exFAT (ראשי תיבות של Extended File Allocation Table) היא מערכת קבצים קניינית מותאמת במיוחד לכונני Solid state drive וכן מרחיבה את יכולות ה-FAT32, שהיא מערכת הקבצים המפעילה אמצעי אחסן ניידים. התוכנה נועדה לשימוש בעיקר במקרים בהם לא ניתן ליישם שימוש במערכת הקבצים NTFS.
קרן חבצלת
לאחר איחוד התנועות הקיבוציות וסיום פעילותו של הקיבוץ הארצי מהווה קרן חבצלת את המסגרת הארגונית והרעיונית שמאגדת את קיבוצי הקיבוץ הארצי-השומר הצעיר.
הקרן מקבלת ממשרד התרבות והספורט תמיכה שנתית של 1,521,832 ש"ח.
File Allocation Table
exFAT
התוכנה פותחה על ידי מיקרוסופט והיא משובצת במערכת ההפעלה Windows Embedded CE 6.0 ובמערכות ההפעלה השולחניות, חלונות XP עם SP2 ומעלה, וויסטה עם SP1 ומעלה. ניתן להוריד את הדרייבר ל־exFAT בחינם מאתר מיקרוסופט. משתמשי לינוקס יכולים לקרוא התקנים בהם מותקנת exFAT. אפל הוסיפה תמכיה ב־exFAT בעדכון 10.6.5 ל־OS X.
NTFS
פיתוח מערכת הקבצים FAT נעצר על ידי מיקרוסופט לטובת מערכת הקבצים NTFS ששוחררה יחד עם מערכת ההפעלה חלונות NT, המערכת ממשיכה להיתמך בכל הגרסאות של מערכות ההפעלה מבית מיקרוסופט ומהווה את ברירת המחדל עבור התקני אחסון בעלי נפח אחסון קטן (כונני דיסקטים והתקני אחסון מבוססי Flash).
פסל המנורה (הר הרצל)
פסל המנורה הוא פסל של האמן בן ציון צפוני שמוצב בקצה גן האומות בסמוך אל רחבת הכניסה להר הרצל בירושלים.
על הפסל מופיעים סמלי 12 השבטים, במרכזו מנורה ולה 9 קנים והיא דומה לחנוכייה. צפוני מסביר כי המנורה תוכננה להיות מוצבת ברחבת הכותל, אך רב הכותל דאז, מאיר יהודה גץ, הסביר שאסור לחקות את כלי בית המקדש וביקש ממנו להוסיף שני קנים. לכן, ישנם 7 קנים במנורה שבנויים בעיצוב מיוחד של כפתור ופרח ועוד שני קנים נוספים ללא פרחים, כך שלמעשה זוהי מנורה בתוך חנוכייה. בבסיס המנורה/חנוכייה נמצא מגן דוד שעל כל אחת מצלעותיו מופיעים פסוקים מברכת יעקב.
מידותיה: בסיס המנורה כ-3.5 מטר, גובהה כ-6 מטרים, המנורה עשויה כולה מנירוסטה 316, משקלה כ-2 טון.
המנורה מוצבת בכניסה להר הרצל, צפוני מקדיש אותה לכל החיילים הקבורים שם בדבריו –