cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עין בוקק
עליית מפלס מי הבריכות
מתחם המלונות בעין בוקק נקשר בעליית מפלס מי בריכות האידוי שבדרומו של ים המלח, הנגרמת כתוצאה מהפעילות התעשייתית של מפעלי ים המלח. בין תעשיית התיירות לתעשיית האשלג בים המלח שוררת מערכת של יחסי תלות הדדית: הפעילות התעשייתית מאפשרת, מחד, את המשך קיומו של גוף מים שלצידו מוקמים בתי המלון, ומאידך גורמת לשקיעת מלח, לעליית מפלס הבריכות ולאפשרות של הצפת שטחי החוף והמתקנים הסמוכים לקו החוף. לאחר דיונים ממושכים והסכמים מורכבים, החלה חברת כיל, הבעלים של מפעלי ים המלח, בתיאום עם "החברה הממשלתית להגנות ים המלח" בהקמה והפעלה של מערך לקציר המלח בבריכות. לפי התוכניות ישונעו כ-20 מיליון טון של מלח בשנה מבריכה 5 לים המלח, ויפוזרו בים. נכון לשנת 2017, תוכנית קציר המלח טרם התחילה.
אקלים
האקלים בעין בוקק מדברי (צחיח). בחודשי הקיץ הטמפרטורות מגיעות אל מעל 40° צלזיוס, ואילו בחודשי החורף הטמפרטורות נוחות ויורדים גשמים לעיתים רחוקות. הטמפרטורות הגבוהות במקום הופכות אותו לאחד החמים בישראל. ממוצע המשקעים השנתי במקום נמוך מ-50 מ"מ, כמו בכל אזור ים המלח ודרום הארץ.
משאבת טבעת מים
משאבת טבעת מים (באנגלית: water ring pump) או "משאבת טבעת נוזל", היא סוג של משאבת שינוי נפח. היא משמשת כמשאבת ואקום, כמשאבה לריקון אוויר (priming) או כמדחס ללחץ נמוך. המשאבה מונעת על ידי מנוע חשמלי.
עקרון הפעולה
משאבת טבעת מים מורכבת ממאיץ (אימפלר), הנע בתוך בית אובלי. בתקרת חלל השאיבה פתחים, שניים ליניקה ושניים לסניקה. לפני ההפעלה ממלאים את חלל השאיבה בכמות מדודה של מים. התנועה הסיבובית המהירה של המאיץ גורמת למים להסתחרר, להיזרק החוצה ולהיצמד לדופן בית המשאבה, ולקבל את צורתו, צורת טבעת אובלית. בשל כך מרוחקת דופן טבעת המים מן המרכז באזור פתחי היניקה וקרובה אליו באזור פתחי הסניקה. קרבה וריחוק אלה גורמים להקטנה ולהגדלת חלל השאיבה בין כנפי המאיץ, ועקב כך ליניקה ולסניקה של אוויר מצדו העליון של בית המשאבה. האוויר הנשאב נלכד בין הכנפיים ומוסע מפתח היניקה אל פתח הסניקה.
כמות המים המוכנסת לחלל השאיבה לפני הפעלת המשאבה חייבת להיות מדויקת, מאחר שהיא קובעת את הקוטר הפנימי של טבעת המים. כמות מים קטנה מדי (כתוצאה ממילוי לא מספיק או בשל התנדפות המים תוך כדי פעולת המשאבה) תיצור שינוי נפח קטן מדי, ספיקת המשאבה תהיה קטנה מדי או שלא תשאב כלל. כמות מים גדולה מדי תחסום חלקית את פתחי היניקה והסניקה, וספיקת המשאבה תקטן. אם בית המשאבה יוצף כולו במים, לא תיווצר טבעת מים והמשאבה לא תשאב אוויר כלל.
בין המשאבות המכניות ראויה לציון מיוחד משאבת טבעת מים, שבה פעולת השאיבה נוצרת על ידי טבעת מים דינמית, המקבלת את תנועתה על ידי גלגל כפות הסובב בתוך בית משאבה אקצנטרי. יתרון משאבה זו הוא שאין מגע בין חלקי מתכת נעים, הדרוש ליצירת אטימה ודחיסה כפי שתואר לעיל, וכתוצאה מכך בלאי המשאבה נמוך בהרבה מאשר בסוגים אחרים של משאבות מכניות. חסרונה הוא שהריק שהיא יכולה ליצור מוגבל על ידי נקודת הרתיחה של המים המסתחררים בה
שימושים
משאבת טבעת מים משמשת לריקון אוויר מחלל היניקה של משאבות צנטריפוגליות גדולות, כמדחס אוויר או גז ללחץ נמוך (כאשר נדרש אוויר או גז נקי משמן סיכה) וכמשאבה ליצירת ואקום במערכות קיטור ובמתקני תעשייה שונים.
פלורשט (כדורגל)
מועדון הכדורגל פלורשט (במולדובנית: FC Florești) הוא מועדון כדורגל מהעיר פלורשט, שבמולדובה. המועדון נוסד בשנת 2017 ומשחק בליגת המשנה המולדבית.
את עונת 2017 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה המולדובית השלישית מחוז צפון ועלתה לליגת המשנה המולדובית. את עונת 2018 סיימה במקום השני בליגה. בעונת 2019 זכתה הקבוצה בליגה השנייה והעפילה לליגת העל המולדובית.
אחיזת נחשים
מייסדי הפולחן
הדעה המקובלת היא כי ג'ורג' ונט הנסלי (1880–1955) היה הראשון שהנהיג בין עדת מאמיניו את פולחן אחיזת הנחשים כטקס היטהרות בכנסייה, בשנות ה-20 של המאה ה-20. הנסלי היה מטיף אשר נטש את כנסיית האל (פעלה בקליבלנד, טנסי), לאחר שהכנסייה בה פעל הסתייגה מן הפולחן והקים כנסייה משלו בה הונהג פולחן אחיזת הנחשים. עד מהרה קמו כנסיות אחיות במקומות כפריים נידחים שונים בהרי האפלצ'ים.
פולחני אחיזת נחשים היו נפוצים עוד קודם להקמת כנסייתו של הנסלי, בעיקר בין מטיפים אשר נדדו באזורים כפריים במאה ה-19 ועשו שימוש באחיזת נחשים כהוכחה לטענותיהם בדבר כוחו של האל לחולל פלאים. בתחילת המאה ה-20 הפולחן אף מצא אחיזה באזורים שונים בקנדה.
אחיזת נחשים בתחילת המאה ה-21
רוב הפולחנים של אחיזת נחשים עדיין מתקיימים באזור הרי האפלצ'ים ובמדינות דרום-מזרח ארצות הברית, במיוחד במדינות אלבמה, ג'ורג'יה, קנטקי, טנסי, מערב וירג'יניה ואוהיו. אולם המודעות לקיומו של הפולחן הולכת וגוברת כתוצאה מפרסומים בתקשורת, סרטים וספרים על הנושא.
בשנת 2001 פעלו כ-40 כנסיות קטנות בהן התקיים פולחן אחיזת נחשים. בשנת 2004 פעלו באלברטה ובקולומביה הבריטית, בקנדה, 4 כנסיות של אוחזי נחשים. רוב הכנסיות הללו עושות שימוש בתנ"ך של המלך ג'יימס ודוחות בגרסאות אחרות של כתבי הקודש. האמונה בכנסיות אלה היא בפירוש מילולי ודווקני של כתבי הקודש. תפילות נערכות בכנסייה מספר ערבים בשבוע והן עשויות להימשך עד חמש שעות בכל פעם.
מקור הפולחן
לשם אחיזה באש מעבירים ביניהם המאמינים צנצנת מלאה בנפט שבה בוער סמרטוט. כל מאמין מעביר באיטיות את ידו בתוך האש או שם את הלהבות תחת סנטרו.
המאמינים באחיזת נחשים דוחים כדברי כפירה את אותם פרשנים הרואים בפרק ט"ז בספר הבשורה על-פי מרקוס תוספת מאוחרת לברית החדשה. הפרק מופיע כהערת שוליים בגרסאות ידועות של הברית החדשה. אף אלה, מחוץ לעדת אוחזי הנחשים, הרואים בפרק ט"ז חלק מן הבשורה על-פי מרקוס, טוענים כי אין לפרש את הפסוקים באופן מילולי וכי אחיזת נחשים היא בבחינת התגרות באל.
סיכונים
חלק ממנהיגי עדת המאמינים באחיזת נחשים הוכשו על ידי נחשים מספר רב של פעמים, כפי שהדבר נראה לעין בבירור בצלקות על גופם. הנסלי, מייסד הכנסייה, מת בשנת 1955 לאחר שהוכש על ידי נחש בו אחז. בשנת 1998 מת אוחז הנחשים ג'ון ויין "פנקין" בראון, לאחר הכשת נחש עכסן בו אחז בכנסייה בצפון-מזרח אלבמה. בני משפחתו טענו כי הלך לעולמו כתוצאה מהתקף לב, אף שאשתו נפטרה שלוש שנים קודם לכן כתוצאה מהכשת נחש בו אחזה בכנסייה בקנטאקי.
היבטים חוקיים
אחיזה בנחשים נאסרה על פי חוק כבר בשנת 1941 במדינת ג'ורג'יה, זאת לאחר שילדה בת שבע מתה לאחר הכשת עכסן במהלך פולחן. אולם החוק בוטל בשנת 1968. המדינות אלבמה, קנטקי וטנסי חוקקו חוקים האוסרים על אחיזה בנחשים ארסיים ו/או זוחלים אחרים במקום שבו הם עלולים לסכן חיי אחרים, או ללא רישיון. החוק בקנטקי מזכיר באופן מפורש איסור על אחיזה בנחשים בפולחנים דתיים, עבירה על פי חוק זה נושאת קנס ששיעורו 50–250 דולר. לכן רוב פולחני אחיזת הנחשים בימינו מתבצעים בבתי המאמינים, דבר שאינו מצריך בקשה מן הרשויות לרישיון לבית תפילה. רשויות החוק מתעלמות בדרך כלל מקיומם של פולחנים אלה, אלא אם כן הם נקראים במפורש למקום הפולחן. במדינת מערב וירג'יניה פולחן אחיזת נחשים עדיין חוקי.
בית טיבו
בית טיבו (בצרפתית: Les Thibault) הוא רומן בהמשכים בן שמונה כרכים מאת הסופר הצרפתי רוז'ה מרטן די גאר שנכתב בין השנים 1940-1922. הרומן עוקב אחר חייהם של שני אחים לבית משפחת טיבו, שקיבלו שניהם חינוך קתולי נוקשה במשפחה צרפתית בורגנית, עד לסופה של מלחמת העולם הראשונה. יצירה זו היא שזיכתה את די גאר בפרס נובל לספרות לשנת 1937. הרומן יצא לאור בעברית (1950-1948) בהוצאת הקיבוץ הארצי, בתרגומו של מנשה לוין.
עלילה
עלילת הספר מתרחשת בין ראשית המאה העשרים וסוף מלחמת העולם הראשונה. מתוארות בה שתי משפחות צרפתיות מן הבורגנות:
בני המשפחות המוצגות בספר, חיים את כל החוויות האפשריות הכרוכות באמונות ובדעות של תקופתן, והן למעשה דמות דיוקנה של החברה הצרפתית באותה התקופה.
על הספר
הכרונולוגיה של התפתחות משפחת טיבו משקפת את ההתפתחות הנושאים הסוציאליים והמורליים אל מול הבורגנות הצרפתית מתחילת המאה העשרים ועד מלחמת העולם הראשונה. כריאקציה לאב בורגני ושתלטן, מפנה בנו הצעיר, ז'אק, את עורפו אליו ומגנה את הדת הקתולית, אותה הוא מחליף בסוציאליזם המהפכני. הבן הבכור, לעומתו, מקבל את המורשת של המעמד הבינוני, אך מאבד גם הוא את האמונה בבסיס הדתי. בסופו של דבר, מתים שני האחים במלחמה.
הספר ניחן בכוח אפי עוצמתי, והפרקים הראשונים של הכרך הראשון מוכיחים זאת, כותב המבקר הצרפתי הידוע, רנה לאלו. הספר שופע אירועים שמרתקים את הקורא, מצד אחד, אך אינם שוברים את המסגרת האחידה של העלילה. בתוך כל הסבך העלילתי בולטות שתי דמויות עיקריות: ז'אק ואחיו הבכור אנטואן לבית טיבו. על אף הקשר החזק ביניהם הם מהווים דבר והיפוכו. ז'אק הוא המרדן ואילו אנטואן הוא האח היציב בעל שיווי המשקל. ז'אק כובש את לבו של הקורא בהיותו כן ואמיתי, אידיאליסט לוחם למען אמונתו. הוא מתקומם מילדותו על העוול האוניברסלי ונלחם באויבי השלום. גורלו של ז'אק טיבו קשור בגורלה של אירופה.
אנטואן הוא ריאליסט שמשתדל תחילה ללכת בתלם ולהצליח. יש בו תערובת מעניינת של אנוכיות ומסירות. הוא מכיר במורכבותה של הנפש האנושית הבנויה מהטוב והרע כאחד. הוא אינו מתעלם מפגמיה של החברה הקפיטליסטית, אך אינו מאמין בכוחה של המהפכה לשנות אותה. ברגע מכריע הוא שם קץ לסבלותיו של אביו, על אף שהוא חורג בכך מסמכויותיו של רופא. אך אין מעשהו זה מטריד את מנוחתו; הוא חי בשלום עם שתי הישויות שבו. גיבוריו של הספר נוטלים חלק, כל אחד בדרכו במאורעות התקופה. "בית טיבו" היא יצירה מורכבת מעבודה של רומנטיקן והיסטוריון כאחד.
בזכרונותיו האוטוביוגרפיים מספר די גאר שהושפע מאוד מ"מלחמה ושלום" של טולסטוי והחליט לכתוב כמוהו. לטענתו, ניתן רק ללמוד דברים טובים מכתיבתו של הסופר הרוסי. ואכן אלבר קאמי כינה את די גאר "טולסטוי הצרפתי".
הזכייה בפרס נובל היוקרתי עבור הספר הפתיעה רבים, שכן, לדעתם, די גאר לא הטביע חותם של ממש בספרות הצרפתית. במיוחד נמתחה ביקורת על "בית טיבו" שהוחזק כמיושן הן בתוכנו והן בטכניקה הספרותית שלו. היריעה הרחבה שנפרשה בכרכים הרבים, שאותה מילא די גאר בפרטים ניתוחיים ותיאוריים רבים, היא מעין בבואה של הרומנים במחצית השנייה של המאה ה-19. אף על פי כן, רבים שיבחו את ניתוחי האופי והתיאורים האפיים של די גאר ב"בית טיבו".
אהרון סינגאלובסקי
ד"ר אהרון סינגאלובסקי (Aaron Singalowsky; 1889 – 7 באוקטובר 1956) היה איש חינוך, ממייסדי World ORT ומנהיגיו, ומקים רשת בתי הספר של אורט ישראל.
קורות חייו
סינגאלובסקי נולד בעיירה לנינו (Ленино; לנינה בבלארוס המודרנית) שעל יד העיר ברנוביץ', פלך מינסק, באימפריה הרוסית. בגיל 16 הצטרף לתנועת הנוער הסוציאליסטית היהודית, שחרתה על דגלה את הסיסמה "שוויון ליהודים בכל מקום שיהיו". התבלט שם בכישורי הנאום שלו.
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא עבר לגרמניה, למד משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, סיים דוקטורט ועבד כעיתונאי. בשנת 1920, כאשר חברו מילדות ד"ר דוד ליבוביץ הגיע לברלין יחד עם ליאון ברמסון, כנציגים ושליחים של ORT רוסיה, הוא הצטרף אליהם ויחד הקימו בשנת 1921 את ארגון World ORT, לו הקדיש את כל מרצו. סינגאלובסקי נבחר לשמש סגן יושב ראש הוועד הפועל. יצא באפריל 1922 עם ליאון ברמסון למסע התרמה בארצות הברית. המסע הוכתר בהצלחה רבה והשניים שבו באוקטובר אותה שנה לגרמניה. בשנת 1923 הקים את ארגון ORT האמריקני.
כאיש בעל חזון הוא שאב את כוחו מהמורשת היהודית וממקורות ההיסטוריה היהודית הקדומה. הוא ראה בעבודה "מעשה קודש", ושילב את אמונותיו היהודיות באידיאלים של הארגון. הוא הפך למנהיג הרוחני והביצועי של הארגון. ביוזמתו הוקמו בתי ספר ומרכזים לחינוך באירופה. מבחינה פוליטית נמנה סינגאלובסקי על הטריטוריאליסטים. בשנת 1936 הגיע לביקור בדרום אפריקה, לאחר מכן החל ORT בהקמת בתי ספר גם שם. בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה עברה הנהלת World ORT וסינגאלובסקי עמה לצרפת. עם הגעת הכיבוש הנאצי לצרפת ביוני 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה, התמקם הארגון בשווייץ. סינגאלובסקי ומשפחתו נמלטו למרסיי. בנובמבר 1942 נאלצה המשפחה להימלט מן הנאצים שוב. בינואר 1943 הגיעו לשווייץ ואחר שהות קצרה במחנה פליטים שם, שוחררו והשתקעו בז'נבה. בעקבות פטירתו של ברמסון התמנה לתפקיד יושב ראש הוועד הפועל של ORT, תפקיד שהחזיק בו עד לפטירתו בשנת 1956.
לאחר המלחמה ובעקבות השואה עזר בשיקום הפעילות החינוכית במחנות העקורים של שארית הפליטה בגרמניה, התמסר לרעיון הציוני והחל להקים במדינה היהודית החדשה בתי ספר רבים ככל האפשר. שימש גם כנציג אוז"ה, ארגון הסעד היהודי. בשנת 1948 כאשר סינגאלובסקי הגיע לארץ, הייתה זו ראשיתו של אורט ישראל. הוא נפגש עם חיים ויצמן, עם דוד בן-גוריון ועם מנהיגים אחרים של המדינה החדשה והדגיש בפניהם שORT הוא ארגון א-פוליטי, ושליחותו העיקרית של הארגון לתרום למבנה הכלכלי והמקצועי של המדינה באמצעות הכשרה מקצועית. סינגאלובסקי ראה בכך דרך לשילוב וקליטה של אלפי היהודים שהגיעו לישראל. הוא ראה זאת כשליחותו לעזור ליהודים בכל דרך אפשרית בארצם שלהם.
עם ההכרזה על הקמת מדינת ישראל הקים סינגאלובסקי ביפו את בית הספר הראשון של World ORT בישראל - "אורט יפו" שלימים נקרא על שמו, והכין את התשתית לפיתוח רשת "אורט ישראל". הוא העניק לרשת את תורתו והשקפתו: עבודה מתוך חרות, עבודה כתנאי להמחשת קיום האנושות, ואושרה של האנושות. בתקופת חייו פעל סינגאלובסקי בעשרים וארבע ארצות והפעיל למעלה מ-200 מוסדות חינוך. הוא עוטר באות לגיון הכבוד הצרפתי. אחיו, יהושע אביזֹהר, איש העלייה השנייה, היה ממניחי התשתית ללימודי מדעי הטבע בארץ ישראל וכותב הספרים ״מצמחי הארץ״ ו״חימיה״ (כתוב נכון באות חית). אחיינו (בנו של יהושע) הוא מאיר אביזהר.
ד"ר אהרון סינגאלובסקי נפטר בפריז ב-7 באוקטובר 1956 ונטמן בבית העלמין היהודי בז'נבה. הוא הותיר אחריו את רעייתו, מדיה (מיכאלה) לבית פרנקנברג, ושתי בנות - חנה וליה. רעייתו מיכאלה היא דודה רבא של השחקנית הבריטית ג'יין סימור.
בשנת פטירתו הונחה אבן הפינה ל"אורט יפו", בית הספר הראשון של World ORT במדינת ישראל, בשכונת יד אליהו בתל אביב. בית הספר נחנך בשנת 1958 ונקרא לזכרו יד סינגאלובסקי, לימים: בית הספר התיכון אורט סינגאלובסקי ומכללת אורט סינגאלובסקי בתל אביב.
אלקאיד
אלקאיד (בכתיב לועזי: Alkaid מערבית "המוביל"), נקרא גם בנטנאש או η (אטא) בדובה הגדולה, הוא הכוכב בקצה הזנב של הדובה הגדולה (או בקצה היצול של העגלה הגדולה). לאלקאיד דרגת בהירות נראית 1.84, והוא הכוכב השלישי בבהירותו בדובה הגדולה ואחד הכוכבים הבהירים בשמים.
ציון באייר η (אטא) ניתן לו מכיוון שיוהאן באייר ציין את שבעת כוכבי הקבוצה הבהירים על פי מיקומם ממערב למזרח ולא על פי בהירותם. מקור שני השמות של הכוכב מתייחס לזיהוי עתיק של הקבוצה כשלוש מקוננות (הכוכבים אלקאיד, מיזר ואליות) העומדות ליד מיטת המת (הכוכבים דובהה, מראק, פקדא ומגרז). שמו המלא של הכוכב בערבית היה "אל-קאיד בנאת אל-נאש", כלומר המקוננת המובילה, וממנו נגזרו שני השמות.
אלקאיד מהווה את כוכב התקן לפיו מוגדרת המחלקה הספקטרלית B3V.
תכונות
בעוד שמרבית הכוכבים הבהירים בקבוצת הדובה הגדולה נמצאים במרחק דומה, נעים יחד והם בעלי מאפיינים ספקטרלים דומים, אלקאיד, בדומה לדובהה, אינו חלק מהם. הוא רחוק יותר, חם יותר ונע בכיוון אחר משאר הכוכבים, מה שיגרום בעתיד להתפרקות הקבוצה.
BYD M6
BYD M6 הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב הסינית BYD Auto (שם מלא: "BYD Auto Co., Ltd", במנדרינית: "比亚迪汽车") אשר מיוצר משנת 2010 ועד היום.
סנונית סלעים
סנונית סלעים (שם מדעי: Hirundo rupestris; בתעתיק מערבית - ח'טאף א (ל) שוואהק) היא ציפור שיר ממשפחת הסנוניתיים החיה באירופה, אסיה ואפריקה.
תיאור המין
סנונית הסלעים היא ציפור בינונית בגודלה ובעלת מבנה גוף מוצק. היא בולטת בצבעה החום-כהה ובסוככות תת-הכנף הכהות והמנוגדות ליתר הכנף. כתמים לבנים מצויים על הזנב.
אוכלוסייה
האוכלוסייה של סנונית הסלעים שומרת על מספר פרטים קבוע. אוכלוסיות צפוניות יותר של סנונית הסלעים נודדות לטווחים לא ארוכים ונמצאות בחודשי החורף בדרום אירופה ומערבה, צפון אפריקה והמזרח התיכון. האוכלוסיות המזרחיות של סנונית הסלעים חורפות בתת-היבשת ההודית.
אזורי מחיה
סנונית הסלעים דוגרת באזורים הרריים באלפים, בטורקיה, בקווקז, בחרמון ומזרחה עד להימלאיה.
נראה, כי האוכלוסייה העולמית של סנונית הסלעים מצויה במגמת עלייה והתפשטות אוכלוסייה צפונה, בעיקר כתוצאה מהיצע גדל והולך של מקומות קינון מתאימים - מעשה ידי האדם.
התפשטויות שכאלה מבחינת מקומות הקינון נרשמו באוסטריה, למשל,  שם גשרים של נתיבי תנועה מהירים משמשים אתר קינון נחשק. גם בשווייץ, רומניה, בולגריה ובעוד מדינות נצפו מקומות קינון שלא נצפו קודם.
סנונית הסלעים בישראל
בישראל דוגרת סנונית הסלעים אך ורק בחרמון. בעבר דגרה גם באזור הרכבל התחתון, אך בסקר שנערך בשנת 2013 נמצא רק זוג אחד של סנונית סלעים שדגר בשולי העיירה מג'דל שאמס. פרטים נוספים של סנונית סלעים נצפו בחלקים אחרים של הר החרמון אבל ללא סימני דגירה.
סיכון
בישראל, סנונית הסלעים מוגדרת כמין ש"עתידו בסכנה" (VU) בשל גודלה המזערי של האוכלוסייה המקננת, המוערכת בפחות מ-50 פרטים בוגרים, בשילוב התאמה אזורית לכך שהאוכלוסייה המקננת בחרמון היא אוכלוסיית שוליים בקצה גבול התפוצה העולמית של המין. במהדורה הקודמת של הרשימה האדומה של IUCN מ-2002 הוערכה סנונית הסלעים כמין ש"אינו בסיכון" (LC).
אנגיולוגיה
אנגיולוגיה (ביוונית: ἀγγεῖον), הידועה גם כרפואת כלי דם (באנגלית: Vascular Medicine), הוא תחום ברפואה אשר עוסק בכלי הדם ובמחזור הדם.
אנגיולוגיה עוסקת בטרשת עורקים ובתוצאותיה באיברים השונים (למשל צליעה לסירוגין או מפרצת באבי העורקים). כחלק מההתעסקות בטרשת עורקים, קיים העיסוק בתפקוד אנדותל. תחומים נוספים אשר בהם עוסקת האנגיולוגיה כוללים איזון גורמי סיכון למחלת לב, קרישת יתר, מחלות לימפה, מחלות ורידים כולל פקקת ורידים ותסמונת בתר פקקת (תסמונת פוסט פלביטית; ופגמים מולדים שונים במערכת כלי הדם.
הכשרה נדרשת לאנגיולוג
אנגיולוג הוא רופא אשר עוסק באנגיולוגיה. בארצות הברית אותו רופא ייקרא רופא כלי דם (בשונה ממנתח כלי דם). בחלק מהמקרים אנגיולוג יהיה קרדיולוג אשר בחר להרחיב את ידיעותיו בכיוון זה, ובאחרים יהיה רופא פנימי ואף רופא כללי אשר המשיך לכיוון זה אחרי תום לימודיו.
הכשרת אנגיולוג אורכת בין שנתיים לבין שלוש שנים וכוללת מרכיבים תאורטיים ומעשיים רבים. על אנגיולוג להכיר את תחומי העיסוק של רופאים שונים איתם בא במגע יומיומי ואשר איתם יטפל בחולים מורכבים. לכן, מרבית האנגיולוגים מבינים היטב בבדיקות הדמיה של כלי דם כגון אולטרה סאונד מסוג דופלקס ודופלר, סי טי של כלי הדם (המכונה CTA או Computed Tomographic Angiography) ודימות תהודה מגנטית של כלי דם, המכונה "MRA" (שזה Magnetic Resonance Angiography).
זברה
זברה היא שם כולל לשלושה מינים של פרסתנים השייכים לשני תת-סוגים (Hippotigris וDolichohippus) בסוג סוס. הזברות נפוצות בסוואנות של אפריקה והן רועות בהן בעדרים גדולים לצד אנטילופות הגנו.
הזברות הן הסוסים החיים היחידים שמעולם לא בויתו, אף שזברות אחדות אולפו לשמש להובלת משא.
טקסונומיה
בעבר היה נהוג לחשוב כי הקואגה והזברה המצויה הן שני מינים נפרדים. הקואגה קיבלה את השם המדעי Equus quagga, והזברה המצויה קיבלה את השם המדעי Equus burchelli. עד שלהי המאה ה-19 הייתה הקואגה, זברה שהיו לה פסים על ראשה, צווארה וכתפיה בלבד, מצויה בדרום אפריקה, אך היא הושמדה בידי ההולנדים ששלטו במקום. הם החליטו לגדל כבשים באזור המרעה הטבעי שלה, ובראותם את הקואגה אוכלת עשב בשטחם, גמרו אומר להביא להיעלמותה מן העולם. הם צדו אותה גם כדי לאכול את בשרה ולקשט את בתיהם בעורה. הפרט האחרון מת בגן החיות של אמסטרדם ב-1883. מחקר גנטי שנערך בשנים האחרונות במוסד הסמית'סוניאן הוכיח כי הקואגה הייתה תת-מין של הזברה המצויה. מכיוון שהקואגה קיבלה לראשונה שם מדעי, שונה השם המדעי של הזברה המצויה ל-Equus quagga, ושמה המדעי של הקואגה שונה ל-Equus quagga quagga.
תיאור
הזברה המצויה וזברת הרים שייכות לתת-סוג Hippotigris, ואילו זברת גרבי שייכת לתת-סוג Dolichohippus.
הזברה היא פרסתן ממשפחת הסוסיים, אשר שוכנת בסוואנות של אפריקה וחיה בעדר. המאפיין העיקרי בצורתה של הזברה הוא הפסים המרובים (קרוב למאה מכל סוג), המכסים את גופה, בדרך כלל בגוון שחור או חום-אדמדם על רקע לבן. דגם הפספוס הוא ייחודי לכל פרט ופרט במינים השונים. ישנם הבדלים במיני הזברות במבנה ובצורת הפסים. זברת גרבי ניכרת בבטנה הבהירה וחסרת הפסים ובפסים הדקים והמרובים בשאר גופה. לזברת ההרים יש בטן בהירה בלי פסים. הזברה המצויה מפוספסת בכל גופה, גם בגחונה.
עדר הזברות כולל כמה עשרות פרטים. בראש העדר עומד זכר בוגר, חזק ומנוסה המסמן לשאר העדר לנוע או לעצור, באמצעות קולו והתנהגותו. לרוב נמצא עדר הזברות לצד עדרי פרסתנים אחרים כאנטילופות וכגנו ומקבץ גדול שכזה מזמין אליו טורפים בכל שעות היממה. על כן חייב להיות העדר ערני תמיד וזריז למדי כדי להצליח להימלט משיני הטורפים. אויביה העיקריים של הזברה הם האריה האפריקני, הזאב הטלוא והצבוע הנקוד אולם ריצתה (70 קמ"ש) מהירה משלהם.
היריון הנקבה נמשך כשנה. היא ממליטה סייח אחד בלבד, והוא קם על רגליו אחר כמה רגעים ומסוגל להלך לצד אימו. דגם הפסים של גוף האם נטבע מייד במוחו של הסייח הנולד וכך הוא יכול לאתרה תמיד. האם משגיחה עליו תמיד ודואגת שיימצא במרכז העדר, שם הוא פחות חשוף לסכנות. היא גם תגונן עליו אם יותקף בידי טורפים ולא תנטוש אותו אפילו אם יצליחו להורגו, אלא אם תישקף סכנה גם לחייה.
הזברה היא צמחונית וניזונה מעשבים. הזברות נודדות כל חייהן ממקום למקום בתורן אחר מזון. תוחלת חייה של הזברה כ-25 שנים.
הזברה נחשבת לחיית בר מובהקת, אך במקרים נדירים אנשים שחיים באפריקה (כמו הבורים), הצליחו לאלף כמה זברות להובלת עגלות ואף למטרות צבאיות. בעולם המערבי מפורסם הברון רוטשילד השני שלמרכבתו היו רתומות זברות.
סיבות להימצאות הפסים
ישנן כמה תאוריות המנסות להסביר את הימצאות הפסים אצל הזברה:
דיילי תומפסון
פרנסיס מורגן איודלה "דיילי" תומפסון (באנגלית: Francis Morgan Ayodélé "Daley" Thompson, CBE; נולד ב-30 ביולי 1958), הוא אתלט אנגלי בעבר, הוא אלוף אולימפי פעמיים ברציפות (מוסקבה 1980 ולוס אנג'לס 1984) ואלוף עולם (הלסינקי 1983) ושיאן העולם בעבר בקרב עשר.
ביוגרפיה
תומפסון נולד בנוטינג היל, לונדון הבן השני לאבא ניגרי ולאמא סקוטית. בגיל 7 נשלח לפנימייה סגורה בסאסקס לילדים "בעייתיים". אביו שהיה נהג מונית נורה למוות בסטריטהאם כאשר היה תומפסון בן 12. שאיפתו הראשונה הייתה להיות כדורגלן מקצועני אך שינה את מטרותיו לאתלטיקה.
תומפסון שבר את שיא העולם בקרב עשר ארבע פעמים. בפעם האחרונה, בתחרות האולימפית בלוס אנג'לס, העמיד אותו על 8847 נקודות. תוצאה זו נותרה בעינה כשיא עולם במשך תשע שנים וכשיא אולימפי במשך עשרים שנה. באולימפיאדת סיאול (1988) התחרה בניסיון להיות הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית שלישית בענף, אך סיים רק במקום הרביעי.
חוץ מתאריו האולימפיים היה תומפסון גם אלוף העולם (1983), אירופה (1982, 1986) ושלוש פעמים אלוף חבר העמים הבריטי (1978, 1982, 1986). הוא היה בלתי מנוצח בכל התחרויות בהן השתתף מ-1979 עד 1987.
יחסיו עם התקשורת הבריטית ועם הקהל ידעו עליות ומורדות. הם חיבבו את אישיותו כשהיא התבטאה בשריקת "אל, המלך נצור" על דוכן המנצחים בלוס אנג'לס, אך לא כשסירב לשאת את דגל הממלכה המאוחדת, בטקס הפתיחה של משחקי חבר העמים ב-1982. כשבחר בו ה-BBC לאישיות הספורט של אותה שנה, הוא קילל בשידור חי בנאום קבלת הפרס שלו. למרות תקריות אלה ואחרות, נראה שהממלכה סלחה לתומפסון, שכן העניקה לו תוארי "קצין" (1983) ולאחר מכן "מפקד" (2000) במסדר האימפריה הבריטית.
מונד
מונד (בצרפתית: Monde) הוא רכיב מקובל בכתרים, ובעיקר בכתרי בית המלוכה הבריטית.
המונד הוא גלובוס מוזהב המחבר בין חצאי הקשתות המרכיבים את חלקו העליון של הכתר. לרוב מעל המונד ניצב צלב.
המונד מסמל את שליטתו של המונרך בארץ, והצלב שמעליו מסמל את הרשות שניתנה למונרך מהאל לעשות זאת.
בכתרים רבים ניתן להפריד את המונד מהכתר, ולהוריד ממנו את חצאי הקשתות - כך שנותר בסיס הכתר בלבד.
ספרות קיריליות
ספרות קיריליות היא שיטת ספירה המבוססת על האלפבית הקירילי, אשר משמש מספר עמים סלאביים. הספרות הקיריליות שימשו ברוסיה עד המאה ה-17, אז החלו להשתמש במקביל גם בספרות הודיות-ערביות, ובין השנים 1700–1719 החליף הצאר פטר הגדול באופן סופי את הספרות הקיריליות בספרות הודיות-ערביות. בדומה לשיטת הספרות הרומיות, הספרות הקירליות מכילות את המספרים 1–9 וכפולותיהם, אך אינן מכילות את הספרה 0 – לא לציון המספר אפס ולא כשומר מקום בכתיבת שמות של מספרים באמצעות ספרות.
שאגת הדרקון
שאגת הדרקון Way of the Dragon (בכתב סיני: 猛龍過江; הופץ בארצות הברית כ-Return of the Dragon) הוא סרט פעולה הונג קונגי משנת 1972 שעוסק באמנויות לחימה אותו ביים ברוס לי. היה זה סרטו השלישי של ברוס לי, הוא התסריטאי וגם משחק בתפקיד הראשי.
עלילה
טנג לונג (ברוס לי) נשלח מהונג קונג לרומא על מנת לסייע לידידי משפחה שגנגסטרים מתנכלים למסעדתם. לאחר שהם מעוניינים לרכוש את המסעדה ונדחים שוב ושוב בסירוב, נוקטים הגנגסטרים באיומים. טנג לונג הודף את הגנגסטרים המקומיים. בוס המאפיה (ג'ון בן) שולח רוצח שכיר להורגו, אולם טנג לונג מביס אותו בידיו החשופות. בנקודה זו שולח בוס המאפיה אמני לחימה זרים שיביסו את טנג לון, אולם טנג לון מכניע את כולם. הדו-קרב הסופי נערך בקולוסיאום בין טנג לון לאמן הלחימה הטוב ביותר מאלה שנשכרו להילחם נגדו, קולט (צ'אק נוריס). טנג לון הורג את קולט ולבסוף העבריינים שנותרו נאסרים או נהרגים. לאחר שפתר את הבעיה שלשמה הגיע לאיטליה, שב טנג לון להונג קונג.
שערורייה
שַׁעֲרוּרִיָּה או בשפות אירופה סקנדל היא אירוע בו איש, קבוצה או גוף מואשמים בפומבי בהתנהגות לא הולמת. שערורייה יכולה להתבסס על המציאות, על האשמות שווא או על עירוב בין השניים. חלק מהשערוריות מתעוררות כתוצאה מהתנהגות פומבית, אך כאשר אין מדובר במקרה החשוף לעין כל נחשפות שערוריות לעיתים על ידי חושף שחיתות מתוך הארגון או הקבוצה, על ידי חוקר חיצוני, אם ממשלתי דוגמת מבקר המדינה ואם עצמאי דוגמת כתב של אחד מאמצעי התקשורת, ועוד.
תקרית שיאן
תקרית שיאן הייתה מפגש ועימות בין שני מנהיגי צבא סיניים בשנת 1936, לפני מלחמת סין–יפן השנייה. תקרית זו הובילה לשינוי המדיניות הסינית ממלחמה כנגד הקומוניסטים למלחמה ממוקדת ביפן.
היסטוריה
ב- 12 בדצמבר 1936 ביקר צ'יאנג קאי שק, מנהיג של המפלגה הסינית הלאומית, הקואומינטנג, בשיאן, ודן שם עם ג'אנג צ'ואליאנג, שכונה "המרשל הצעיר", המרשל שמינה לעניין דיכוי מרידות, בעניין המסע האנטי-קומוניסטי. ג'אנג, שמזה זמן מה חש קרבה גדלה והולכת למאו דזה-דונג והקומוניסטים, החליט כי הגיעה השעה שצ'יאנג יתאחד עם הקומוניסטים מול יפן. הוא דרש במפגיע מצ'יאנג קאי שק לארגן מחדש את המשטר הלאומי, ולאחר סירוב צ'יאנג החליט לעצור אותו עד שייחתם הסכם עם הקומוניסטים. חטיפת צ'יאנג ומניעת חזרתו לנאנג'ינג היוו בכל אמת מידה שהיא מרידה צבאית גלויה ופגיעה בכבודו של צ'יאנג, אשר מעולם לא סלח לג'אנג. לאחר מכן, ג'אנג שבה אותו וסימם אותו באופיום, תוך מניעת חזרתו לסין. עם זאת, בזכות "חטיפה" זו התאפשרה התפנית החדה ביחסה של סין עם יפן, כך שעיקר כוח הלחימה הופנה אל יפן במקום אל הקומוניסטים.
ספראנצה ניספורני
ספראנצה ניספורני (במולדובנית: Speranța Nisporeni) הוא מועדון כדורגל מהעיר ניספורני שבמולדובה. המועדון נוסד בשנת 1991 ומשחק בליגה המולדבית השנייה.
בין השנים 1992–1998 שיחקה הקבוצה בליגת העל, ואז ירדה לליגת המשנה המולדובית. הקבוצה עלתה חזרה לליגת העל בתום עונת 2013/2014.
הקבוצה השתתפה במסגרת אירופית לראשונה במשחקי הסיבוב הראשון של מוקדמות הליגה האירופית בעונת 2019/2020. הקבוצה הובסה 9–0 בידי נפטצ'י באקו בסיכום שני המשחקים.
הקבוצה ירדה חזרה לליגת המשנה בתום עונת 2020/2021.
האימפריה המוגולית
האימפריה המוגולית (מפרסית: دولتِ مغل; מבטאים: "מורוּלית", گورکانیان - גוראקניאן ; באורדו: مغلیہ سلطنت) הייתה אימפריה שראשיה היו מוסלמים ממוצא מונגולי, ששלטה בתת-היבשת ההודית מתחילת המאה ה-16 עד לאמצע המאה ה-19. היא נוסדה על ידי באבור, שהיה מצאצאי טימור לנג וג'ינגיס חאן ושהצליח להביס את סולטנות דלהי. ברוב שנות קיומה ניסו שליטיה לשמור על שיתוף פעולה בין-דתי בין מוסלמים להינדים.
האימפריה המוגולית איבדה שטחים רבים לכיבושי שר שאה בזמן שלטונו של הומאיון, אך תחת שלטון אכבר התרחבה האימפריה באופן משמעותי, והמשיכה לגדול עד תום תקופת שלטונו של אורנגזב. לאחר מותו בשנת 1707, החלה האימפריה בשקיעה מדודה ואיטית בכוחה, אף על פי ששמרה על כל סממני השלטון למשך כ-150 שנים נוספות.
בשנת 1739 היא הובסה על ידי צבא פרסי בראשות נאדיר שאה ובשנת 1756 בזז צבאו של אחמד שאה את דלהי. מרבית שטחי האימפריה נכבשו בהדרגה על ידי המארתים שבסוף המאה ה-18 שלטה במרבית מרכזה של הודו, כשנציגי המוגולים שבשמם הפכו לנוואבים, הקימו בפועל ממלכות משל עצמם כך שבפועל לא היו כפופים למוגולים. סופה הרשמי של האימפריה היה דיכוי המרד ההודי הגדול של 1857 על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית, הגם שאז הייתה האימפריה מושג סמלי למעשה, ללא כוח ממשי.
רקע
האימפריה הע'זנית פלשה בסוף המאה ה-10 מכיוון חוראסאן ליבשת הודו. הסולטאן מחמוד מע'זנה חצה את נהר אמו, ואחרי מספר קרבות הצליח לחדור אל עמק האינדוס, שם יצר ממלכה איסלאמית שהלכה והתפשטה אל תוך הודו עצמה. כתוצאה מאבדן כוחם של הע'זנים, השתלטו הע'ורים על שטחי האימפריה. בתחילת המאה ה-13, קוטב-א-דין אייבק אחד ממפקדי הצבא של מוחמד מע'ור, הכריז על עצמו כסולטאן הראשון של הסולטנות של דלהי. אימפריה זו הצליחה להתפשט על פני חלקים גדולים מצפון הודו.
טימור לנג פלש לצפון הודו ובזז את דלהי ב-1398 והנהיג את האימפריה הטימורית קצרת-הימים שמרכזה היה בסמרקנד (באוזבקיסטן הנוכחית). האימפריה הטימורית איחדה את המונגולים בפרס (אבותיו של באבור) ועמים מערב-אסייתים אחרים. אולם טימור לנג לא שלט בהודו באופן ישיר אלא השאיר שליט מקומי, סוג של וסאל, שטיפל בעניינים המקומיים מטעמו.
כלומר, החל מהמאה ה-12 הייתה שליטה מוסלמית בצפון תת-היבשת ההודית. המייחד את המוגולים היה שלטון יציב וארוך טווח, שלא אפיין את הנסיכויות שהתקיימו לפני כן.
הכיבוש המוגולי
בתחילת המאה ה-16, צאצאי הפולשים המונגולים, טורקים, פרסים והאפגנים לדרום-מערב אסיה - המוגולים - פלשו להודו תחת הנהגתו של זהיר-א-דין באבור. באבור היה נכד נינו של טימור לנג. באבור גורש מסמרקנד ובתחילה קבע את מרכז שלטונו בקאבול בשנת 1504; מאוחר יותר הפך לשליט המוגולי הראשון (1526–1530). תוכניתו הייתה להרחיב את שליטתו מזרחה לתוך פנג'אב, לשם ביצע מספר פשיטות. ואז, הזמנה מראש שבט אפגני אופרטוניסטי בפנג'אב הביאה את באבור ממש ללב סולטנות דלהי, שם שלט איברהים לודי (1517–1526).
באבור, מפקד צבאי למוד קרבות, נכנס להודו בשנת 1526 עם צבאו המאומן שמנה 12,000 לוחמים כדי להתעמת עם צבאו המסורבל והמפוצל של הסולטאן, שמנה מעל 100,000 איש. באבור הביס את צבא הסולטאן בפניפט (בערך תשעים ק"מ צפונית לדלהי). הוא השתמש בארטילריה ניידת וטכניקות פרשים מתקדמות, והשיג ניצחון מוחץ. בשנה שלאחר מכן, הוא הביס גם את קונפדרציית רג'פוט בהנהגת ראנה סנג'ה. בשנת 1529 הביס באבור את הכוח המשותף של הצבאות האפגנים וצבא סולטאן בנגל, אך נפטר בשנת 1530, בטרם הספיק לממש את הישגיו הצבאיים. הוא השאיר אחריו את זכרונותיו ("באבור נאמאה"), מספר גנים מרהיבים בקבול, לאהור ואגרה, וצאצאים שיגשימו את חלומו להקמת אימפריה בהינדוסטאן.
תקופת הומאיון
לבאבור היו ארבעה בנים: הומאיון, מירזא כאמראן, מירזא עסכרי, מירזא הינדל. כל אחד מהבנים הללו קיבל נתח מהממלכה שהוריש באבור. הומאיון (1530-56) ירש את נחלות אביו בתת-היבשת ההודית וקבע את אגרה כעיר הבירה שלו. קמרן מירזה ירש את הנחלות הצפוניות קאבול ולאהור והפך ליריבו החזק ביותר של הומאיון.
ב-1540 פלש הקצין הלודי לשעבר, שיר שאה סורי בראש כוח פשטוני לנחלותיו של הומאיון וכבש את דלהי.
הומאיון ואשתו ההרה חמידה באנו ביגום נמלטו דרך מדבר טהאר אל שליט סינד, מחוז לידתו של באבור, שם נולד בנו אכבר ומשם הגיע לאיספהאן כאורח של החצר הספווית.
ב-1545 מת שיר שאה סורי ובנו אסלאם שאה סורי ירש את הממלכה. השליט הספווי תהמאספ סייע להומאיון בתמורה להבטחה שהומאיון ימסור לו את קנדהאר. בשנת 1555 הומאיון תפס מחדש את דלהי.
תקופת אכבר
אכבר ידוע גם במפעלי בנייה ובראשם פטהפור סיקרי ומבצר אגרה.
תקופת ג'האנגיר ושאה ג'האן
תקופת שלטונם של ג'האנגיר (1605–1627) ושאה ג'האן (1628–1658) התאפיינה ביציבות פוליטית חיצונית ומאבקי שלטון מרים במשפחת המלוכה, פעילות כלכלית ערה, יצירות אומנות מרהיבות ובניינים מונומנטליים.
אחת מנשותיו האחרונות של ג'האנגיר הייתה בת למשפחה פרסית בשם מהר-און-ניסה (פרסית: مهر النساء), שאת שמה שינה לנור ג'האן (אור העולם, וגם שילוב שמותיו, נור א-דין וג'האן-גיר), שהפכה לאישה החזקה ביותר בחצר, בפועל אף יותר מבעלה הקיסר. כתוצאה מכך מצאו מקלט בהודו משוררים, מלומדים ופקידים פרסיים, שנמשכו לעושר ולזוהר. במקביל, פשו חוסר יעילות ושחיתות, והעלייה במספר הפרסים בראשות השלטון איימה לערער את האיזון העדין וחוסר הפניות של החצר. ג'האנגיר, כבן לאם הינדואית, אהב את החגים ההינדואים, אך גם תמך בהמרות דת המוניות לאסלאם. הוא רדף את מאמיני הג'ייניזם ואף הוציא להורג את הגורו ארג'ון דאס, הקדוש-מורה החמישי של הסיקים. שחרור 52 נסיכים הינדואים משביים בשנת 1620 הוא הבסיס לחשיבות הדיוואלי אצל הסיקים. מזימתה של נור ג'האן להבטיח את הכתר לנסיך שבחרה הביאה את שאה ג'האן למרוד באביו בשנת 1622. באותה שנה, השתלטו הפרסים על קנדהאר בדרום אפגניסטן, מהלך שהנחית מכה קשה ליוקרה המוגולית.
בין 1636 ו-1646 שלח שאה ג'האן צבאות מוגוליים לכבוש את רמת הדקאן ואת החבל שמצפון-מערב למעבר ח'ייבר. אף על פי שהצבא המוגולי הראה את כוחו, מערכות אלו דלדלו את אוצר האימפריה. המדינה, שהפכה למכונת מלחמה משומנת, הכפילה פי ארבעה את מספר האצילים, וכך גם גדלו הדרישות למיסים מהאיכרים. האיחוד הפוליטי והשמירה על החוק והסדר הציבורי בשטחים נרחבים עודדו את היווצרותם של מרכזי מסחר ואומנות כמו לאהור, דלהי, אגרה ואחמדאבד, המקושרות על ידי דרכים ביבשה ובמים למקומות מרוחקים ולנמלים שונים. הטאג' מהאל נבנה באגרה בתקופת שלטונו של שאה ג'האן כקבר לאשתו האהובה, מומתאז מהאל (אחייניתה של נור ג'האן). המבנה מסמל את ההישגים האמנותיים של המוגולים, כמו את בזבזנותם גם כאשר המשאבים הלכו והצטמקו.
תקופת אורנגזב
אחרון המוגולים הגדולים היה אורנגזב (שלט מ-1658 עד 1707), שתפס את כס המלוכה על ידי כך שכמו אביו וסבו מרד באביו, הרג את כל אחיו וכלא את אביו. במהלך חמישים שנות שלטונו התרחבה האימפריה לגבולותיה הפיזיים המקסימליים אך גם חוותה את הסימפטומים הברורים של דעיכתה. הבירוקרטיה גדלה לאין שיעור ופשטה בה השחיתות, וגם הצבא הענק השתרך בטקטיקות ובכלי נשק ישנים. אורנגזב לא היה זה שיחזיר את האימפריה לגדולתה. הוא אומנם הטיל מורא, אך לא הייתה לו הכריזמה הדרושה כדי למשוך קצינים מעולים, והוא נדחף להרחיב את שלטון המוגולים על דרום אסיה ולהעלות את כוחה של האורתודוקסיה האסלאמית על ידי גישה ראקציונרית לאותם מוסלמים שנחשדו בכך שהם מתפשרים על אמונתם.
שקיעת האימפריה
המתחרים על הכתר המוגולי לחמו זה בזה, ושלטונם קצר המועד של יורשיו של אורנגזב היו רצופי סכסוכים. האימפריה המוגולית עברה תהפוכות כאשר שליטים מקומיים פרשו ממנה והקימו ממלכות עצמאיות. המוגולים נאלצו לכרות ברית שלום עם המורדים המרתים, והצבאות הפרסים והאפגנים פלשו לדלהי, כשהם בוזזים ממנה אוצרות רבים, ביניהם כס הטווס, בשנת 1739.
בשנים שלאחר מכן התמודדו המוגולים עם עלייתה של האימפריה המראטהית, ושטח שליטתם הצטמצם לאזור מסביב לדלהי. המוגולים המשיכו לתפקד כשושלת גם תחת כיבוש שטחם על ידי המראטהים בשנת 1785 ועל ידי הבריטים בשנת 1803. הקיסר המוגולי האחרון, בהאדור שאה השני, גורש בשנת 1857 למיאנמר לאחר שהבריטים האשימו אותו במעורבותו במרד ההודי הגדול, ובכך בא הקץ על האימפריה.
דת
שליטי האימפריה המוגולית היו מוסלמים וגם חלק מנתיניהם. עם זאת, רבים אחרים, מפשוטי העם ועד פקידים בכירים, היו הינדים. למעשה, כבר הקיסר הרביעי בשושלת, ג'האנגיר, היה בן לאם הינדואית. כשבאבור הראשון יסד את האימפריה, הוא לא הדגיש את השתייכותו הדתית המוסלמית, אלא יותר את מורשתו הטורקית (השם "מוגול" הופיע ככל הנראה במאה ה-19. הוא נגזר ככל הנראה מ"מונגול" - ענף אחר בעץ המשפחה של באבור).
כלכלה ופוליטיקה
המוגולים השתמשו בשיטה של מנסבדרים לקביעת מסי מקרקעין. הקיסר (שתוארו היה "באדשאה" או "סגן שאה" ביחס לשאה של פרס, קיסר כל הקיסרים) העניק זכויות לגבות מסי מקרקעין ל"מנסבדר" בתמורה להבטחת חיילים בעת מלחמה. ככל ששטח האדמה שהוענק היה גדול יותר, כך נדרש ה"מנסבדר" להבטיח יותר חיילים. ה"מנסב" לא עבר בירושה, ובידי הקיסר הייתה הסמכות לבטלו, מה שנתן כוח שליטה רב בידי השלטון המרכזי על המנסבדרים. את המס גבו גובי מיסים עבור המנסבדר בתמורה ל-10% מהסכום שנגבה. חלק מהכסף נשאר אצל המנסבדר וחלק עבר לידי השלטון המרכזי.
שליטי האימפריה המוגולית
המוגולים הגדולים (ה"בהאדשים של הינדוסטן"):
מורשת
המונח "מוגול" משמש לעיתים כדי להתייחס למוסלמים בהודו על ידי אנשים מחוץ להודו. שימוש זה אינו מקובל בהודו עצמה.
בז'רגון העיתונאי המילה "מוגול" משמשת כדי לציין איש עסקים מצליח שבנה לעצמו במו ידיו אימפריה עסקית (לרוב מונופוליסטית) בתעשייה אחת או יותר. השימוש במילה הוא אזכור ברור לעושר ולרוחב של האימפריה שנבנתה על ידי המלכים המוגולים של הודו. רופרט מרדוק, למשל, הוא "מוגול חדשות".
דימיטר פופוב
דימיטר אילייב פופוב (בבולגרית: Димитър Илиев Попов; 26 ביוני 1927 – 5 בדצמבר 2015) היה פוליטיקאי, עורך דין ושופט בולגרי, אשר בין 1990 ל-1991 כיהן כראש ממשלת בולגריה.
פופוב נולד בעיר קולה שבמחוז וידין (באותה עת בממלכת בולגריה) וב-1950 הוסמך למשפטים באוניברסיטת סופיה. בין 1972 ל-1990 כיהן כשופט בבית המשפט המחוזי בסופיה.
לאחר התפטרותו של אנדריי לוקאנוב נבחר פופוב לעמוד בראש ממשלת מעבר, שכונתה "ממשלת הקונצנזוס הלאומי" וזכתה לגיבוי מרבית המפלגות הפוליטיות בבולגריה. בכך היה לפוליטיקאי הראשון מאז 1946 שעמד בראש ממשלת בולגריה ולא נמנה עם חברי המפלגה הקומוניסטית הבולגרית. בתקופת כהונתו נוסחה חוקה חדשה למדינה והחל תהליך הפרטה בקרב מקצת החברות הציבוריות. ממשלתו של פופוב יזמה רפורמות נוספות שתכליתן הייתה להוביל את הכלכלה הבולגרית מריכוזיות לכלכלת שוק. חלק מיוזמות אלו יושמו על ידי ממשלו של פיליפ דימיטרוב, מחליפו של פופוב בתפקיד.
כיכר ברייטשייד
כיכר ברייטשייד (בגרמנית: Breitscheidplatz  - ברייטשייד פלאץ) היא כיכר בשכונת שרלוטנבורג (ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף) שבברלין, דרומית לטירגארטן ובין רחוב קורפירסטנדאם (הקו-דאם) ורחוב בודפשט (Budapester Strasse). בכיכר נמצאים מרכז הקניות אירופה סנטר וכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם.
היסטוריה
הכיכר הוקמה בשנת 1889 באתר שהוכרז כאזור ציד על ידי יואכים השני בשנת 1542. בעת הקמתה נקראה הכיכר "כיכר גוטנברג" (Gutenbergplatz – גוטנברג פלאץ) על שם יוהאן גוטנברג ממציא הדפוס.
בשנת 1892 שונה שמה של הכיכר ל"כיכר אוגוסטה ויקטוריה" (Auguste-Viktoria-Platz – "אוגוסטֶה ויקטוריה פלאץ") על שם הקיסרית הגרמנית אוגוסטה ויקטוריה משלזוויג-הולשטיין. לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-31 ביולי 1947, שונה שם הכיכר לשמה הנוכחי, על שם רודולף ברייטשייד, חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית אשר מת במחנה ריכוז נאצי בשנת 1944.
זמן קצר לאחר הקמת הכיכר הורה הקייזר וילהלם השני להקים את כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם לזכרו של סבו הקייזר וילהלם הראשון. הכנסייה הוקמה בסגנון נאו-רומנסקי על פי תוכניות האדריכל פרנץ שווכטן, האדריכל המלכותי של וילהלם השני.
בתקופה שקדמה למלחמת העולם הראשונה נבנו סביב הכיכר אולמות תצוגה וחנויות רבות. בין שתי מלחמות העולם היו בתי הקפה שסביב הכיכר מקום מפגש לאינטלקטואלים ולאמנים של ברלין, אשר נהגו להיפגש ב"רומאנישס קפה" (Romanisches Café) שנפתח בתקופה שלטונו של הקייזר וילהלם השני (כיום עומד במקום שבו שכן הקפה מרכז הקניות אירופה סנטר).
בשנת 1965 נבנה בכיכר מרכז הקניות ומגדל המשרדים "אירופה סנטר" – שגובהו 38 מטרים. מרכז קניות זה הפך לאתר בילוי פופולרי ולסמל של מערב ברלין. מרכז הקניות פעיל גם כיום ובו חנויות, מסעדות ובתי קפה.
הכיכר היא אתר תיירותי ידוע בברלין, והכנסייה שבמרכזה הפכה לאחד מסמלי העיר ברלין.
מתקפת שוק חג המולד ב-2016
ב-19 בדצמבר 2016, בסביבות השעה שמונה בערב, דהר נהג משאית גנובה לתוך הקהל בשוק חג המולד בכיכר ברייטשייד, והביא למותם של 12 בני אדם ופציעתם של 49.
פארק העמקים
הפארק הוקם על האדמות שנרכשו על ידי קרן קיימת לישראל בשנת 1935 עליהן הוקם גם קיבוץ שער העמקים. אדמות אלה היו בעבר ביצתיות ולא ראויות לעיבוד. הם נקראו בפי הערבים "חרתיה" (ח'יראת-חורש). ליד הפארק תל מְעַמֵר - תל ארכאולוגי.
לפארק יש גישה משני מקומות. הגישה המערבית מכביש 7213 המוביל לשכונת אלרואי שבקריית טבעון, מסעף לדרך עפר ימינה מוביל למגרש חניה ולגשר הטורקי. הגישה המזרחית היא מכביש 75 בסמוך לצומת.
מכון היצוא הישראלי
מכון היצוא הישראלי (Israel Export Institute) הוא ארגון ממשלתי-פרטי שמטרתו לתמוך ביצואנים ישראלים ולסייע להם. המכון מקדם את היצוא התעשייתי ויצוא השירותים של ישראל וכן מפתח יחסי סחר, שיתופי פעולה ושותפויות אסטרטגיות עם גורמים מחוץ לישראל במטרה לעודד את היצוא והשת"פ הבינלאומי של חברות ישראליות. מאז הקמתו בשנת 1958, המכון העניק מדי שנה שירותים לאלפי יצואנים ואנשי עסקים בישראל.
נכון ל-2023 עומדת בראש המכון איילת נחמיאס-ורבין, אחרי שנכנסה לתפקיד בדצמבר 2021 במקום אדיב ברוך.
שירותי מכון היצוא הישראלי
פעילות המכון מערבת מעורבות עמוקה את קהילת היצואנים, אלו משפיעים באמצעות הנהלות ציבוריות על סדר היום ותוכנית העבודה של המכון.
חטיבות ענפיות
למכון שתי חטיבות ענפיות, חטיבת טכנולוגיות וחטיבת מוצרי צריכה, וכן חטיבת שירותים מקצועיים וחטיבת תערוכות.
חטיבת ענפים טכנולוגיים
החטיבה פועלת במטרה להגדיל את ההזדמנויות העסקיות עבור היצואנים הישראליים בתחומים הטכנולוגיים, עם דגש על יצירת קשרים עסקיים איכותיים ברחבי העולם. במסגרת פעילותה השוטפת יוזמת החטיבה מפגשים עסקיים אפקטיביים, הסכמים לשיתופי פעולה, ופעילות שיווקית בתערוכות. היחידה פועלת לחיבור בלתי אמצעי בין חברות ישראליות לגורמים עסקיים ומוסדיים בעולם, וכן לפתיחת דלתות ליצואנים אצל אינטגרטורים.
ענפי היצוא המיוצגים בחטיבה הם: תקשורת, מדיה דיגיטלית, תוכן, קולנוע וטלוויזיה, תעופה וחלל, ביטחון המולדת (HLS), סייבר, מדעי החיים, אגרוטכנולוגיה, טכנולוגיות מים, רכב, ופרויקטים בינלאומיים. כמו כן פועלת בחטיבה יחידה המרכזת את פעילות המכון אל מול השוק הסיני. יחידה זו פיתחה שירותים ממוקדים לשוק מורכב זה שמטרתם לייעץ ולהכין החברות לפגישות וכן לסייע בפולו-אפ והבנת התרבות העסקית.
חטיבת מוצרי צריכה
חטיבה זו מהווה צומת של מידע עסקי רב חשיבות ליצואני מוצרי הצריכה. החטיבה ממוקדת ביצירה והרחבת הזדמנויות עסקיות ליצואנים הישראליים, תוך יצירת קשרים עם הנהלות של רשתות קמעונאיות מובילות וחיבור לקניינים מובילים בתחום, ייזום מפגשים עסקיים בתערוכות בינלאומיות, קישור לסוכנים ומפיצים, חשיפה באמצעי התקשורת ובקרב לקוחות פוטנציאלים. החטיבה יוזמת ומציעה ליצואנים ליטול חלק בפעולות שיווק מגוונות כמו ביקורי קניינים ועיתונאים ומפגשים עם לקוחות באתרים שונים בחו"ל.
הענפים המיוצגים בחטיבה הם: מזון ומשקאות, תוצרת טרייה ויין, מוצרים לבית ולמשפחה, DIY, קוסמטיקה וטואלטיקה, אריזה, טקסטיל, אופנה ותכשיטים, יודאיקה וחפצי-חן.
תהום סיגסבי
תהום סיגסבי (באנגלית: Sigsbee Deep) היא הנקודה העמוקה ביותר במפרץ מקסיקו.
התהום ממוקמת בחלקו הדרום-מערבי של מפרץ מקסיקו, שהוא מפרץ בשטח של 1.6 מיליון קמ"ר, אשר נמצא בין דרום אמריקה לצפון אמריקה. הנקודה היבשתית הסמוכה ביותר אליה היא העיר בראונסוויל שבטקסס, ארצות הברית, שנמצאת במרחק 320 קילומטרים מתהום זו.
עומק התהום שנוי במחלוקת. העומק המשוער הוא בין 3,750 ל-4,384 מטרים (כאשר העומק הממוצע של מפרץ מקסיקו הוא 1,615 מטרים בלבד).
התהום קרויה על שמו של רב החובל צ'ארלס דוויט סיגסבי, מפקד ספינות ממחלקת ההידרוגרפיה של ארצות הברית; הוא סייר עם ספינותיו במפרץ מקסיקו בסוף המאה ה-19 וגילה את התהום. בהמשך הוא פיקד על ספינת הצי האמריקני "מיין", שהתפוצצה בנמל הוואנה שבקובה ב-1898.
שלמה אהרונישקי
שלמה אהרונישקי (נולד ב-25 ביולי 1947) הוא איש מערכת הביטחון הישראלית והמפכ"ל ה־14 של משטרת ישראל בשנים 2001–2004.
ביוגרפיה
אהרונישקי נולד וגדל בקיבוץ דפנה. הוא הבכור מבין שלושה אחים. הוא התגייס לצה"ל בשנת 1966 ושירת כלוחם בחיל ההנדסה קרבית ולאחר מכן כקצין. היה בין מקימי מערך הצליחה ופיקד על בית הספר לצליחה. במלחמת יום הכיפורים לחם כקצין אג"ם בהנדסה פיקוד הצפון. בהמשך פיקד על גדוד 601, עמו לחם במבצע ליטני. שימש סגן מפקד בית הספר להנדסה צבאית וכקצין אג"ם של חיל ההנדסה הקרבית. בצה"ל, הגיע אהרונישקי לדרגת סגן-אלוף (סא"ל).
בשנת 1981 הושאל אהרונישקי מצה"ל למשטרת ישראל ושימש בה כקצין חבלה ראשי בדרגת ניצב משנה. במהלך כהונתו בתפקיד זה, כהונה שנמשכה עד שנת 1989, הורחב ושופר מערך החבלה של המשטרה, והוקם בית ספר מקצועי לחבלה. מערך החבלה של המשטרה עוסק בחבלה וסילוק פצצות וטיפול בחפצים חשודים בסביבה אזרחית.
בשנת 1994 קודם אהרונישקי לדרגת ניצב ומונה למפקד מחוז מרכז. ב-1996 מונה למפקד מחוז תל אביב וכיהן בתפקיד עד דצמבר שנת 2000.
בינואר 2001 מונה למפכ"ל ה־14 של משטרת ישראל, תפקיד ממנו פרש ב־31 ביולי 2004. בתקופתו חל שיא גל הטרור הפלסטיני של האינתיפאדה השנייה והמשטרה ושוטריה היוו פעמים רבות את קו ההגנה האחרון מפני מחבלים מתאבדים שביצעו פיגועי התאבדות בישראל. לא אחת מנעו השוטרים אסון כבד כאשר הצליחו להשתלט על מחבל מתאבד ממש לפני שהצליח לפוצץ את עצמו. יחידת החבלנים של המשטרה "הכחולה", ניטרלה כמות רבה של מטעני חבלה ואף פירקה חגורות נפץ אותן נשאו מחבלים מתאבדים. הימ"מ - היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של המשטרה ומשמר הגבול - סיכלה מאות פיגועים בפעילויות התקפיות נגד המחבלים כגון מעצרים, מבצעי "סיר לחץ" (בשיתוף חיל ההנדסה הקרבית) ואף הריגת מחבלים בקרבות. על פעילותה למניעת טרור זכתה המשטרה להערכה רבה.
בשנת 2006 מונה לעמוד בראש ועדת התיאום הלאומית למיגור האלימות ברשויות המקומיות. תפקיד הוועדה היה להקים מודלים של משטרות עירוניות שבהן ישולבו בעבודה משותפת שוטרים ופקחים עירוניים.
באפריל 2007, מבקר המשרד לביטחון הפנים, הגיש דו"ח ביקורת חריף נגד אהרונישקי, בגין דיווח לא תקין של ימי החופשה שצבר. בעקבות הדו"ח, ולאחר שהתברר כי קיבל עם שחרורו בין חצי מיליון למיליון שקל ברוטו, עבור 350 ימי חופשה שכביכול לא ניצל, החזיר אהרונישקי מאות אלפי שקלים שקיבל עם שחרורו מהמשטרה, בגין דיווח לא תקין של ימי החופשה שצבר. עם זאת, היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, החליט שאין מקום לפתוח בחקירה פלילית נגד אהרונישקי בעקבות הפרשה.
אהרונישקי בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית ומדע המדינה מאוניברסיטת בן-גוריון-מכללת אחווה.
נכון ל-2017 מתגורר אהרונישקי בראש העין. הוא אלמן ואב לשניים.
מוזיאון ברברה הפוורת'
מוזיאון ברברה הפוורת' וגן הפסלים הסמוך (באנגלית: The Barbara Hepworth Museum and Sculpture Garden) הם מוזיאון הממוקם בסנט אייווס, בקורנוול שבאנגליה. המוזיאון ממוקם בחדר העבודה של הפסלת ברברה הפוורת'. המבנה נרכש על ידה בשנת 1949 והוא בנוי בסגנון הטיפוסי לאזור. במוזיאון מוצג חדר המגורים של האמנית וחדר העבודה שלה, ובגן המבנה מוצגים פסליה. הפוורת' עבדה במבנה עד מותה בשריפה בשנת 1975 בהיותה בת 72. חדר העבודה נותר כפי שהיה ביום מותה, ומוצגות בו עבודות בלתי גמורות וכן חומרי גלם לעבודות עתידיות. המוזיאון מנוהל על ידי גלריית טייט.
פוסט-בופ
הפוסט-בופ הוא הסגנון המרכזי של הג'אז בשנות ה-50 המאוחרות ושנות ה-60. הזרם צמח מתוך מורשתו של הסקסופוניסט צ'ארלי פארקר, הבי בופ, ומכאן שמו – פוסט-בופ (בעברית, אחרי או מעבר לבופ).
בשנות ה-50 התחושה בקרב עולם המוזיקה הייתה שהבי בופ של פארקר המבוסס לרוב על אותו מהלך הרמוני, מאלתורים המבוססים על אותם פראזות ריתמיות וצלילי מתח דומים, מוצה עד תומו. באותו זמן הבי בופ כבר היה בתהליך דעיכה עמוק, כאשר הסגנון השלט בג'אז היה ההארד בופ שאפשר לראותו כהמשך ישיר של הביבופ והוא משתמש באותם עקרונות הרמוניים ומלודיים בדרך כלל, בשילוב השפעות מגוספל ובלוז. מוזיקאים רבים, בהם מיילס דייוויס, ויין שורטר, ביל אוונס ועוד, ביקשו לנסות שילובים הרמוניים מורכבים יותר, והחלו מתייחסים לאלתור ממקום אחר לגמרי – במקום לשים דגש על צלילים מסוימים לדרגות מסוימות בסולם, החלו חושבים בצורה קווית יותר, מלודית, והעיזו לברוח מהצלילים "המתבקשים" שתבע הבי בופ.
עידן הפוסט בופ התברך גם במגוון עצום של מוזיקאים צעירים מוכשרים באופן יוצא דופן, בהם רון קרטר, קית' ג'ארט, הרבי הנקוק, ויין שורטר, צ'יק קוריאה, וכן מוזיקאים אירופאים – פלה דניאלסון, מישל פטרוצ'יאני ועוד.
Vim
Vim (קיצור של Vi IMproved) היא תוכנת עריכת טקסט חופשית, המהווה הרחבה של העורך vi של Unix. Vim יצאה לאור במקור על ידי המפתח הראשי שלה בראם מולינאר בשנה 1991 למערכת אמיגה אבל מאז היא הוסבה למערכות הפעלה רבות אחרות, ובכללן רוב מערכות Unix, גרסאות שונות של מערכת חלונות מבית מיקרוסופט, ומערכות Mac OS.
Vim היא אחת משתי תוכנות עריכת הטקסט הפופולריות ביותר בקרב מתכנתים במערכות יוניקס ולינוקס, לצד Emacs. קיימות גרסאות של Vim לרוב מערכות ההפעלה המודרניות. בניגוד לעורכים אחרים, ב-vi וב-Vim מצבים שונים של עריכה, פקודות לחיצה, ושורת פקודה, בדומה ל-Ed. אוסף הפעולות ניתן להרחבה באמצעות כתיבת תסריטים וקובצי צביעה לשפות תכנות שונות.
ב-Vim קיימת תמיכה ביוניקוד, ולכן Vim תומכת בעברית.
היסטוריה
בראם שם לב שהרבה פקודות Vi היו חסרות בSTEVIE ולכן בגרסה הראשונה של Vim הוא העניק דגש על תאימות לVi. כמו כן בראם הוסיף לגרסה הראשונה של Vi עוד פיצ'רים כגון תמיכה בUndo יותר מפעם אחת אחורה, ותמיכה בQuickfix שמאפשרת הצגה של רשימה מסודרת לבעיות ההידור.
בגרסה הראשונה של Vim ב-1991 השם "Vim" היה קיצור של "Vi IMitation", אבל ב-1993 משמעות השם "Vim" שונה ל"Vi IMproved".
תמיכה בעברית
Vim לא תומך ב-BiDi (אלגוריתם דו-כיווניות). כאשר עורכים מסמך בעברית לוגית, ניתן לבחור את הכיוון בו הוא מוצג בהתאם לחלק ממנו שעורכים. ניתן גם להציג את אותו מסמך בחלקים שונים של המסך בכיוונים שונים, לדוגמה כשעורכים מסמך html בעברית, כשפקודות ה־html באלפבית הלטיני, או כל קוד אחר המכיל טקסט עברי משולב בו. כאשר עורכים עברית ויזואלית, ניתן להיכנס למצב של הקלדת טקסט בסדר הפוך, ואין צורך להפוך את המסמך.
קידוד העברית יכול להיות בכל אחד מסטנדרטים של unicode או במספר סטנדרטים אחרים, כגון iso-8859-8, יש גם אופציה לקבוע איפה נמצאת האות אל"ף לשם התאמה לקידוד מיוחד.
למרות חוסר התמיכה ב-BiDi, הרבה ממשתמשי vim הכותבים בשׂפות ימין לשׂמאל, מעדיפים דווקא את סגנון העריכה הזה, ואין כרגע דרישה חזקה לממש BiDi לתוך vim.
ניתן לראות בתמונה את מצב העריכה גם בעברית.
פקודות הקשורות לעברית
הופכת את המסך משׂמאל לימין. קיצור: rl מחזיר לתצוגה רגילה. norl ממפה מקלדת לעברית, על פי קובץ הניתן לעריכת המיפוי. במצב זה, לחיצה על ctrl-6 עוברת בין מפת השׂפה, למיפוי הרגיל. מפת השׂפה הפנימית דרושה, בניגוד לשימוש במפה של סביבת העבודה, משום שרישום פקודות העריכה הוא עדיין באלפבית הלטיני. משנה קידוד משכפל את תצוגת המסך לחלון עריכה נוסף, בדרך כלל רצוי לערוך עברית בשני חלונות של אותו קובץ, כאשר אחד מהעותקים מוצג הפוך. אותו דבר, רק חוצה את המסך אנכית במקום אופקית.
וייסנזה
וַייסֶנזֶה (בגרמנית: Weißensee) הוא רובע (Viertel) בצפון מזרח ברלין (בירת גרמניה) ושמו של האגם שנמצא במרכז הרובע.
גאוגרפיה
הרובע קרוי "Weißensee" (האגם הלבן), על שם הפארק והאגם הקטן המצוי במרכז השכונה (Der Weißen See).
הרובע מוגדר כשכונת פועלים. הבתים הם ברובם בתים מתחילת המאה העשרים המתאפיינים בבנייה נמוכה בעלת ארכיטקטורה ברלינאית קלאסית. מאידך, חסרה וייסנזה את האווירה הקיימת ברבעים אחרים, כגון פרנצלאואר ברג והיא לא מהווה מוקד משיכה לצעירים.
בצפון הרובע מצויים הכפרים היינרסדורף (Heinersdorf), בלנקנבורג (Blankenburg) וקארו (Karow), שאוחדו עם ברלין ברפורמת השכונות ב-1920. הכפרים המאופיינים בבתים פרטיים רבים. בקארו נבנו בתקופת מזרח גרמניה רצפי בניינים גבוהים רבים (Plattenbauten, בנייני פלטות, כיוון שהפלטות הוכנו מראש במפעל).
ב-1875 רכשה הקהילה היהודית שטח בן 42 דונם והקימה את בית הקברות היהודי בווייסנזה, שנחנך ב-1880. בית הקברות הוא בית הקברות היהודי הגדול ביותר באירופה והמצבות והשמות החרוטים בהן שזורים בהיסטוריה הגרמנית והיהודית, בין היתר שטפן היים, ליאו בק, הרמן כהן, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי ולסר אורי.
ב-1929 הוכנה תוכנית לחבר את הרובע באמצעות רכבת תחתית, אך בשל מחסור בכסף התוכנית לא יצאה לפועל מעולם. הרובע מקושר באמצעות אוטובוסים וחשמליות (Straßenbahn) לשאר העיר.
קבוע קולון
קבוע קולון הוא קבוע פיזיקלי, המופיע בחוק קולון. הקבוע מופיע במשוואות של התורה האלקטרומגנטית. הקבוע מסומן באות K וגודלו ביחידות cgs:
ביחידות הסטנדרטיות SI, גודלו הוא
c היא קולון - יחידת מידה למטען חשמלי.
הקבוע K איננו קבוע בסיסי של הפיזיקה והוא בעצם נגזר מקבוע אחר בעל משמעות פיזיקלית: זהו קבוע הדיאלקטריות של הריק המסומן כ-\epsilon _0 ערך קבוע זה הוא ביחידות SI, כך ש־
הקבוע מופיע בחוק קולון:
Mooo!
(בעברית: מווו!) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית דוג'ה קאט, מתוך אלבום הבכורה שלה Amala. השיר יצא לאור ב-10 באוגוסט 2018, על ידי חברות התקליטים קימוסבי רקורדס ותקליטי RCA, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
השיר זכה להצלחה רבה כאשר קיבל חשיפה בטיקטוק, תוך שהפך שם לוויראלי בדומה ל-"Tia Tamera".
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דוג'ה קאט, פארל ויליאמס, מיסטיקל, קיי אל סי, איי-20, ליל ג'ון, יטי ביטס, צ'אד הוגו וטרוי נוקה והופק על ידי דוג'ה קאט וטרוי נוקה. השיר הפך לתופעת אינטרנט בעקבות שמו והקונספט שלו, תוך שהפך לוויראלי גם בטיקטוק.
עם יציאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בדומה לשאר שירי האלבום. כמו כן, צבר שם השיר למעלה מ-45 מיליון השמעות.