cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אי-התאמה (גאולוגיה)
אי-ההתאמה הגדולה
בתחומי הפארק הלאומי גרנד קניון בארצות הברית קיימות אי-התאמות רבות, אולם הייחוד מצוי באי-התאמה המייצגת את פער הזמן הגדול ביותר – עד 1.2 מיליארד שנה – הנקראת "אי-ההתאמה הגדולה" (The Great Unconformity). מישור אי-ההתאמה מפריד בין סלעי גרניט שעברו התמרה לצפחה וגנייס בפרקמבריון לבין סלעי אבן חול מן הקמבריון.
חשיבותה של אי-ההתאמה הגדולה נובעת מכמה סיבות:
28 ביולי
28 ביולי הוא היום ה-209 בשנה (210 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 156 ימים.
ח'אלידה ברוהי
ח'אלידה ברוהי (אורדו: خالدہ بروہی) היא פעילה למען זכויות נשים ויזמית חברתית פקיסטנית.
ביוגרפיה
ברוהי נולדה בכפר קטן בבלוצ'יסטן, מחוז שבטי פרובינציאלי סמוך לגבול אפגניסטן. היא הייתה הילדה הראשונה בכפר ללמוד בבית ספר, ולמדה בקראצ'י. בשנת 2004, כשברוהי הייתה בת 16, חברה שלה נרצחה על רקע "כבוד המשפחה". חברתה נהרגה כי היא רצתה להתחתן עם אדם שהיא אוהבת במקום מישהו שמשפחתה בחרה בו. ברוהי החלה למחות נגד מנהג הרצח על רקע חילול כבוד המשפחה בעת שהותה בקראצ'י, והכעיסה בכך אנשים רבים, כולל את מנהיגי השבט בבלוצ'יסטן. היא נאלצה לברוח מקראצ'י ב-2008.
ברוהי מספרת שאביה אמר לה, בתגובה, "אל תבכי, תבני אסטרטגיה". ואז היא החליטה שבמקום מחאה, היא יכולה לפעול באופן ישיר לסיוע לנשים, אשר בתורן יתחזקו כלכלית וחברתית, ובהתאם, יהיו פחות חשופות לדיכוי. היא הקימה את "סוגהאר - עמותה להעצמה", ארגון ללא כוונת רווח אשר מסייע לנשים בפקיסטן ללמוד מיומנויות הקשורות לצמיחה כלכליות ואישית. המילה "סוגהאר" פירושה "אישה מיומנת ובעלת ביטחון" באורדו. אמונתה היא שכל אישה היא "סוגהאר", היא רק צריכה את ההזדמנות לשחרר את הפוטנציאל שלה, וארגונה בא לספק הזדמנויות אלה. "המשימה שלי היא ליצור חברה שבה נשים לא נהרגות על כבוד, אלא יש כלפיהן כבוד והן זוכות למעמד שווה". האגודה מספקת לנשים בכפרים המרוחקים הכנסה עבור עבודתן, שעיקרה היא מלאכת יד כמו רקמה, אשר ברוהי פיתחה לקו אופנה, שמטרתה "להילחם באמונות תרבותיות שליליות באמצעות חינוך ומידע על זכויות הנשים". עד 2013, כבר היו 23 מרכזים של האגודה, המשרתים לפחות 800 נשים אשר לומדות על "שוויון מגדרי, מניעת אלימות במשפחה, חינוך לבנות וזכויות נשים," מטרתה של ברוהי היא להגיע באמצעות "סוגהאר" למיליון נשים בתוך עשור.
העבודה שלה עם "סוגהאר" הוכרה על ידי כתב העת העסקי פורבס, בו היא נמנתה ברשימת "30 מתחת ל-30" בשנת 2014. ב-2014, היא נבחרה כעמיתה ב-MIT Media Lab, תוכנית של המכון הטכנולוגי של מסצ' וסטס. ברוהי היא גם הנושא של סרט תיעודי יצירת שרמין עובייד-צ'ינוי, Seeds of Change, משנת 2014. באוקטובר 2014, היא העבירה TED Talk ב-TEDGlobal שבו היא סיפרה על אקטיביזם שלה למיגור תופעת רצח על רקע כבוד המשפחה. היא זכתה בנוסף בפרס למנהיגות מתפתחת מטעם אוניברסיטת נורתווסטרן, פרס אישה משפיעה מטעם קרן נשים בעולם, ובפרס ANGEL של מרכז ד"ר מרטין לותר קינג. מגזין ניוזוויק כלל אותה ברשימת "25 מתחת ל-25 - נשים משפיעות".
אספרנסה ספולדינג
אספרנסה אמילי ספולדינג (באנגלית: Esperanza Emily Spalding; נולדה ב-18 באוקטובר 1984) היא מוזיקאית ג'אז, זמרת ונגנית קונטרבס וגיטרה בס אמריקאית. זכתה בפרס גראמי לאמן החדש הטוב ביותר ב-2011 והייתה בכך למוזיקאית הג'אז הראשונה שזוכה בפרס. סגנונה, המשלב בין מוזיקת נאו-נשמה, פאנק, היפ הופ ובוסה נובה ומחבר בין דור העשור הראשון של המאה ה-21 לג'אז מסורתי, זוכה הן להערכת הביקורת והן להערכת המאזינים. תספורת אפרו היא סימן ההיכר שלה.
ח'אלידה ברוהי
ביוגרפיה
ב-2014, התארסה ברוהי לדייוויד בארון, אמריקאי אשר המיר דתו לאסלאם בעקבות הכרותם. מאז השניים נישאו, וחיים בסדונה, שבאריזונה. שם הקימה ברוהי את הקרן-האחות האמריקאית לסוגהאר, ויחד עם דייוויד, פתחו מרכז קהילתי-חברתי בשם The Chai Spot' המוקדש לבניית הבנה "מתוך אהבה" בין כל תרבויות העולם, לו שלושה מיקומים, ואשר גם יצא למסע ברחבי ארצות הברית ב-2016, "להשקות את כל העולם בצ'אי". ברוהי ממשיכה עם מיזם האופנה ומשמשת כנואמת ציבורית.
אספרנסה ספולדינג
תולדות חייה
נולדה בפורטלנד, אורגון וחיה בשכונה בעלת מעמד סוציו-אקונומי נמוך. אמה הייתה אם חד-הורית ממוצא מעורב היספני-אפרו-אמריקאי-וולשי-אינדיאני. בגיל 16 סיימה את בחינות הבגרות ועברה ללמוד על מלגה בתוכנית לפיתוח מוזיקאים של אוניברסיטת אורגון. ב-2002 התקבלה למכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון וזכתה לשבחים מפי סגן מנהל המוסד, גארי ברטון. מיד עם סיום לימודיה כעבור שנתיים, נשכרה ללמד במוסד והיא בת 20 בלבד.
תקליטה הראשון Junjo ראה אור ב-18 באפריל 2006. תקליטה השני, Esperanza ראה אור ב-20 במאי 2008 ובו היא שרה בנוסף לאנגלית גם בפורטוגזית וספרדית. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד אלבומי הג'אז של בילבורד.
באוגוסט 2008 הופיעה (במסגרת הרכב נשים) בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת.
באוקטובר 2009 נבחרה ספולדינג על ידי נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, לנגן באוסלו בטקס בו הוענק לו פרס נובל לשלום.
ב-2012 בחרו בה קוראי המגזין דאון ביט למוזיקאית השנה.
בשנת 2017 הגיחה לתפקיד אורח בסרט המוזיקלי "קוקו" בבימויו של ריזה.
חבורה (רפואה)
חבּורה (באנגלית: Bruise, Contusion) היא מונח רפואי הבא לתאר סוג של המטומה קלה יחסית ברקמת תאי הגוף אשר בה כלי דם נימיים ולעיתים אף ורידונים (venules) ניזוקים כתוצאה מטראומה גופנית, הגורמת לדם לפרוץ לאזור הבין-רקמתי. חבורות עשויות להיות כרוכות בנזק לנימים עוריים, תת-עוריים, ברקמת השריר, או העצם. ניתן לסווג חבורות בהתאם לקוטרן: אקימוסיס (בלטינית: Ecchymosis) (בקוטר 1–3 ס"מ), ארגמנת (פורפורה) (purpura) (3 מ"מ-1 ס"מ), או פטכיה (petechia) (3 מ"מ>), אף שמונחים אלה עשויים להיות בשימוש גם לתיאור דימום פנימי שלא נגרם במנגנון של טראומה גופנית.
חבּורה, כסוג של המטומה, היא תמיד דימום פנימי בין-רקמתי הנגרם בדרך כלל בחבלה קהה הגורמת נזק על ידי מעיכה וכוח תאוטה. טראומה גופנית אשר די בה לגרום לחבורות גופניות יכולה להתרחש בנסיבות מגוונות, כולל תאונות, נפילות, נשיכות קלות וניתוחים. מחלות מסוימות הגורמות להפרעות בקרישת הדם יכולות, או מחלות בכלי הדם, יכולות לגרום להיווצרות חבורות אף במקרי טראומה זעירה אשר לא תותיר חבּורה באדם בריא. אם הטראומה חזקה דיה כדי לגרום חתך בעור כך שדם נוזל אל מחוץ לגוף, הפגיעה לא תוגדר עוד כחבּורה אלא כדימום, אף שאותה טראומה עשויה לגרום לחבורות באזורים אחרים בגוף.
חבּורות גורמות לעיתים קרובות לכאב, אולם חבּורות קטנות, בפני עצמן, אינן מסוכנות בדרך כלל. לעיתים חבּורות עשויות להיות קשות ולגרום לצורות אחרות של המטומה, עד כדי סכנת חיים, כך למשל חבּורות הנילוות לפציעות קשות, כולל שברים ודימום פנימי קשה. חומרת החבּורה תלויה בגורמים רבים, בהם בריאותן של הרקמות שנפגעו וסוגן.
טיפול
הטיפול בחבּורות קלות, שאינן בראש, הוא מזערי ועשוי לכלול מנוחה, קרור אתר החבּורה בקרח, חבישה והרמת האיבר הפגוע. במידה והנפגע סובל כאב, ייתכן שימוש במשככי כאבים, ומאוחר יותר בעת תהליך ההחלמה, תרגילי מתיחה קלים. קירור אתר החבּורה בקרח והרמת האיבר הפגוע מוקדם ככל האפשר לאחר הפגיעה עשוי להפחית במידה רבה ולעיתים אף למנוע נפיחות על ידי הגבלת זרימת הדם לאזור הפגוע ומניעת דימום פנימי. מנוחה ומניעת פגיעה חוזרת הכרחיים להחלמה מהירה. מריחת משחה המכילה מוקפוליסכריד (mucopolysaccharide polysulfuric acid) עשויה לזרז את תהליך ההחלמה. שינויי הצבע שחלים בחבּורה בזמן ההחלמה נובעים מהשינויים ביוכימיים שקורים בה. בתחילה, תאי מקרופאג יסתננו לרקמה הפגועה ויבלעו את תאי הדם האדומים שנמצאים בה. תהליך זה מלווה באנזימים שהופכים את ההמוגלובין לבילירובין ומעניק לחבּורה צבע כחול-ירקרק. לאחר כמה ימים, הבילירובין יהפוך להמוסידרין, ושוב הצבע ישתנה לגוון חום זהבהב.
ויוורואידה
ויוורואידה (שם מדעי: Viverroidea) היא אינפרא-סדרה מסדרת הטורפים ותת-סדרת דמויי חתול, הכוללת ארבע משפחות קיימות הקרובות לגחניים ובעלות קירבה רחוקה יותר לחתוליים, לליסטנגים אסייתיים ולנימרווידיים הנכחדים. הם חיים בטבע באפריקה, מדגסקר ובדרום ודרום-מזרח אסיה כשהמין גחן מצוי חי בקצה אירופה.
מינים אלה קטנים בהרבה משאר בני הקבוצה והם בעלי מבנה המתאים לטיפוס עצים. בניגוד לחתולים הם אינם בעלי טפרים נשלפים, אך בעלי קרסוליים חזקים וכפות רגליים רחבות, מזכירים מעט כפות של דובים או של ראקונים. הגדולים מבני הקבוצה הם הצבועיים שמבנם חסון יחסית ובעל דמיון מסוים לכלבים. שאר המינים רזים ומוארכים, מבנה המתאים לתאוצה בין הענפים אחרי טרף.
הקבוצה כוללת 2 קבוצות עיקריות: הגחניים שהם בעלי מאפיינים של חתולים ועל-משפחת ההרפסטואידה, הקרובה יותר לנמיות ולטורפי מדגסקר.
מיון
חלק מהחוקרים משייכים הנה גם מינים מהמשפחה האפשרית סטנופלסיקטיים שנכחדה, אך קיימת עליה מחלוקת מדעית.
פליגורסקיט
פליגורסקיט או גם אטאפולגיט הוא מינרל פילוסיליקטי - (סיליקט במבנה בצורת לוחיות), אחד מסוגי מינרלי החרסית.
הרכב וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי של הפליגורסקיט היא (Mg,Al)2Si4O10(OH)•4(H2O).
הפליגורסקיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" 2/m\, וחבורת סימטריות מרחבית C2/m. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=12.78, b=17.86Å, c=5.24Å, וגודלה של זווית β הוא 95:78°.
המבנה הפנימי של הפליגורסקיט, כמו של המינרלים בקבוצת המינרלים הפילוסיליקטיים, הוא של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם. כל לוחיות בנויה משני סוגי שכבות:
הסוג הראשון הוא שכבה של טטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון. אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון מגנזיום.
הפליגורסקיט מסווג כמינרל חרסית הן משום שהוא מצוי בקרקע כמו מינרלי חרסית, והן משום שמאפייניו דומים למינרלי חרסית אחרים, אבל בניגוד למינרלי חרסית אחרים הוא יוצר גבישים גדולים יחסית.
תכונות פיזיקליות
הגבישים דמויי כפיסים, פחוסים ומוארכים עד ס"מ אורך. המינרל מופיע גם בצורה סיבית, לרוב בצורת "עור הרים" (mountain leather, צורה המופיעה גם במינרלים אחרים כדוגמת טרמוליט ואקטינוליט), צורה מיוחדת שבה סיבי הפליגורסקיט יוצרים מארג הדומה בצורה ובתחושה לפיסת לבד שלפעמים צמודים אליו גבישי קלציט שנראה כאילו נארגו לתוך מרקם הבד כמו חרוזי זכוכית, כמו כן כמסה חסרת צורה. לפליגורסקיט יש פצילות טובה בכיוון אחד ({110}). הקשיות של המינרל נמוכה, 2.5-2 בסולם מוס. משקלו הסגולי הממוצע 2.15 גרם לסמ"ק.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הפליגורסקיט הם: nα=1.522-1.528, nβ=1.530-1.546 ו-nγ=1.533-1.548. גבישי הפליגורסקיט שקופים למחצה, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של לבן, סגול בהיר עד אפרפר, צהבהב וירוק-אפור. בשקף מנוסר הפליגורסקיט חסר צבע. הברק של הפליגורסקיט הוא שעוותי, אדמתי, משיי עד עמום. הפליגורסקיט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בסוגים הצבעוניים יותר, הגוון של המינרל מזווית אחת (X) הוא צהוב חיוור וצהוב-ירוק חיוור מזוויות אחרות (Y ו-Z).
גילוי ומקור השם
המינרל קרוי גם אטאפולגיט על שם העיירה אטאפולגוס בקצה הדרום מערבי של מדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית, שם המינרל נפוץ.
שימושים היסטוריים
פליגורסקיט היה רכיב מרכזי בפיגמנט (יחד עם תמצית מהצמח Indigofera suffruticosa) הקרוי "כחול מאיה", שבו נעשה שימוש בקדרות, פיסול, ציורי קיר ובייחוד באריגי המאיה של תרבות המאיה באמריקה התיכונה. המאיה גם עשו שימוש במינרל כתרופה למחלות מסוימות וכתוסף לחימר שממנו יצרו את כלי הקדרות. המקור לפליגורסקיט באזור בו שכנו בני המאיה לא היה מוכר עד שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר הוא נתגלה בסנוטה (בורות טבעיים המלאים בדרך כלל במים) בחצי האי יוקטן סמוך לעיירה סקלום (Sacalum). אתר אפשרי נוסף נתגלה בשנת 2005 סמוך לטיקול (Ticul) ביוקטן.
הפיגמנט המלאכותי "מאיה כחול" יוצר גם באזורים אחרים של אמריקה התיכונה ונעשה בו שימוש גם בתרבויות אחרות, כדוגמת האצטקים של מרכז מקסיקו. צבע כחול זה המופיע בקודקסים של המאיה ושל האצטקים, ובכתבי יד מתחילת התקופה הקולוניאלית, יוצר בעיקר על ידי תערובת של עלי Indigofera suffruticosa יחד עם פליגורסקיט, עם תוספת של כמויות קטנות של מינרלים אחרים. קורבנות אדם בפולחנים נצבעו לעיתים קרובות בפיגמנט כחול זה.
שימושים מודרניים
חרסית אטאפולגיט היא תרכובת של מינרלים מקבוצת הסמקטיט עם פליגורסקיט. המינרלים בקבוצת הסמקטיט הם חרסיות שהסריג שלהם יכול להתרחב במים. הבנטוניט הוא השם הקיבוצי המוכר ביותר למינרלים מקבוצה זו. מרכיב הפליגורסקיט בתערובת זו מופיע כגבישים דקים דמויי מחטים שאינם מתנפחים או מתרחבים במים. אטאפולגיט יוצר מבנים של ג'ל במים מלוחים או מתוקים על ידי יצירת מבנה סריגי של חלקיקים הקשורים בקשרי מימן. שלא כמו הבנטוניט, האטאפולגיט יוצר מבנה ג'ל גם במים מלוחים ונעשה בו שימוש בבוץ קידוח עבור קידוחים בתצורות ספוגות במלח. ניתן להתייחס אל חלקיקי הפליגורסקיט כחלקיקים טעונים במטענים שליליים וחיוביים. הקשר שבין מטענים מתחלפים אלו המאפשר להם ליצור תרחיפים של ג'ל במים מתוקים ומלוחים.
עיבוד החרסיות כולל כריית המינרל במכרה פתוח, יבוש וטחינה של החרסית הגולמית ומיון בהתאם לגודל הגרגירים המבוקש שממנו נגזר טווח צמיגות הג'ל בהתאם למטרות השימוש. החומר נשלח בצובר ברכבות או באוניות או בשקים.
לחרסיות אטאפולגיט מיובשות יש מגוון רחב מאוד של שימושים העושים שימוש בתכונות יצירת תרחיפים, חיזוק והדבקה שלהן: צבעים, חומרי איטום, חומרי הדבקה, זרזים, דישון בתרחיף, מעכבי בערה, ציפויים בתנורי יציקה, תרחיפים של מזון לבעלי חיים ומסננים כימיים. לאטאפולגיט יש גם שימוש רפואי נרחב בתרופות נגד שלשול.
אקטיג'ל 208 הוא שם מסחרי לצורה טהורה של אטאפולגיט שבה זוכך הפליגורסקיט באמצעים מכניים וכימיים לחלקיקים באורך 2 מיקרון וקוטר של 30 אנגסטרם. כשכל החלקיקים בתערובת שאינם הפליגורסקיט נופו מהתערובת. חומר טהור זה מסוגל לשנות את הצמיגות ואיכות התרחיף של חלקיקים בתערובת דלילה של מוצקים במגוון רחב של שימושים כמו בקרמיקה, זרזים, בטון, חומרי איטום, חומרי הדבקה ומוצרים פלסטיים. הוא פועל כדבק בטמפרטורות גבוהות בין חומרים שקשה מאוד בדרך אחרת להדביק ביניהם.
מקור ותפוצה
פליגורסקיט מצוי במרבצים הידרותרמיים. הוא נוצר מבלייה של מינרלים סיליקטיים המכילים מגנזיום בקרקעות או בסלעי משקע. הפליגורסקיט מצוי גם כמרכיב חרסיתי בקרקעות, ולעיתים קרובות לאורך העתקים.
הפליגורסקיט הוא מינרל נפוץ. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את פליגורסקייה במחוז פרם שבהרי אורל שברוסיה (שם נמצא המינרל לראשונה); סמוך לעיירה אטאפולגוס במחוז דקטור (Decatur) בקצה הדרום מערבי של מדינת ג'ורג'יה, סמוך לערוץ ספילו (Sapillo Creek) במחוז גרנט (Grant) במדינת ניו מקסיקו, בסכר ניו מלונס (New Melones Dam) במחוז קלווארס (Calaveras) בקליפורניה, ובגוסטבוס (Gustavus) ארכיפלג אלכסנדר באלסקה שבארצות הברית; באיי שטלנד שבבריטניה; בטפראוט שבמרוקו; ובמרבץ היידרבד באנדרה פרדש שבהודו.
בישראל אותרו שני מקומות בהם ניתן למצוא פליגורסקיט: בהרי עירא שם מצוי פליגורסקיט בתכולה גבוהה בשכבת פצלים שעוביה מטר עד מטר וחצי, ובנחל בוקר - נחל הרועה שם מצוי פליגורסקיט בתכולה שנעה בין כ-70% ל-95% בשכבת פצלים שעובייה נע בין מטר ל-7 מטרים.
דרור סבו
דרור סבו (נולד ב-1964) הוא יוצר, כותב, עורך, במאי ותסריטאי ישראלי. הוא בוגר בית הספר סם שפיגל בהצטיינות, יחד עם עודד דוידוף, טלי שמש ודן גבע.
ביג טיים ראש
ביג טיים ראש (באנגלית: Big Time Rush, בתרגום חופשי "למהר בגדול") היא קומדיית מצבים העוסקת בלהקת בנים המנסה להצליח בגדול. התוכנית משודרת בערוץ ניקלודאון, ונוצרה על ידי סקוט פלוז. בחייהם האמיתיים השחקנים הראשיים הם חברי להקה מצליחה באותו השם, שהופיעה ברחבי ארצות הברית ובקנדה, והוציאה לאור מספר אלבומים, ובהם השירים, שחלקם כתבו חברי הלהקה עצמם, מופיעים במהלך הסדרה, לסדרה יש ארבע עונות, החל בנובמבר 2009, ועד יולי 2013. לסדרה יצא גם סרט טלוויזיה שנקרא "Big Time Movie". בנוסף, מספר פרקים מהסדרה יצאו על גבי DVD, ונוספו אליהם עוד שישה קליפים של ביג טיים ראש.
כמו כן, "ביג טיים ראש" היא גם להקה מצליחה במציאות, שהוקמה בעקבות הצלחת הסדרה, אשר שחררה 3 אלבומים, בניהם B.T.R, Elevate, 24/7.
ובשנת 2021 הלקה חזרה לסבב הופעות קצר
עונה 1
קנדל נייט, קרלוס גרסיה, ג'יימס דיאמונד ולוגן מיטשל הם חברים, שגרים במדינת מינסוטה בארצות הברית, ואוהבים לשחק הוקי. יום אחד, הם שומעים בטלוויזיה שמפיק מפורסם בשם גוסטבו רוק מגיע למינסוטה למצוא כוכב חדש. ג'יימס מאלץ אותם לנסוע איתו לאודישנים בגלל חלומו הגדול להיות זמר מפורסם. כל החברים מתלהבים מהרעיון למעט קנדל. אחרי שקרלוס ולוגן נכשלים, ג'יימס נכנס ולא מתקבל גם הוא, בטענה שהוא "חסר כישרון". קנדל, בתגובה, מבצע את "שיר החרא" ("the giant turd song") שיר שהמציא בעצמו. בעקבות שירתו נבחר קנדל להיות סולן, אך הוא אינו רוצה לנסוע בלי חבריו ולוקח אותם עמו כשיחד הם הופכים ללהקה. במהלך העונה, ג'ו וקנדל זוג, וגם קמיל ולוגן. קרלוס ממשיך לחזר לאחר הג'ניפריות, ללא הצלחה. העונה הראשונה עוסקת בהפקת שירי הדמו של הלהקה שלבסוף נבחרת מבין כמה להקות, והפקת האלבום הראשון שלהם כלהקה. (כל השירים שהושמעו בעונה יצאו בגרסתם המלאה באלבום הראשון של הלהקה האמיתית. שם האלבום הוא "B.T.R", חוץ מShot In The Dark שלא יצא אף פעם באופן רשמי וגרסתו המלאה הודלפה)
בפרק הכפול האחרון לעונה, מתכוננים הבנים יחד עם גוסטבו וקלי להוציא לאור האלבום הראשון שלהם ותחילת מסע ההופעות הראשון, אך בפתאומיות מודיע להם גריפין שהאלבום ומסע ההופעות מבוטלים, וכך גם הלהקה. הבנים חוזרים למינסוטה ובעזרת גוסטבו וקלי מצליחים לשקם את הלהקה. בעזרת חבריהם מפאלם וודס מצליחים הבנים למכור את כל הכרטיסים למופע הראשון במסע ההופעות שלהם ולבסוף הבנים משכנעים את גריפין להחתים אותם ולהוציא לאור מיידית את אלבומם הראשון.
עונה 2
העונה השנייה פותחת בחזרתם של הלהקה לפאלם וודס לאחר מסע ההופעות, ולהפתעתם, בגלל הצטרפותם של בני נוער רבים חדשים לפאלם וודס, אף אחד לא זוכר אותם. קנדל בטוח שג'ו בוגדת בו אך לבסוף מגלה שהיא התקבלה לסדרה חדשה בשם "ניו טאון היי" ושותפה לתוכנית הוא ג'ט סטנסון, שמסתכסך כל הזמן עם קנדל והחבורה, ואוהב את עצמו מאוד. במהלך העונה לוגן וקמיל נפרדים לאחר שקמיל בטעות מתנשקת עם ג'יימס ולא יכולה לשמור זאת בסוד מלוגן. גם קנדל וג'ו נפרדים במהלך העונה כיוון שג'ו מתקבלת לתפקיד בסדרת סרטים שמצולמת בניו זילנד. לקראת סוף העונה, מגיעה לפאלם וודס נערה חדשה בשם לוסי סטון שמנסה להיות כוכבת רוק, תחילה היא וקנדל מסתכסכים כשהיא אומרת שביג טיים ראש לא שרים שירי רוק, ולבסוף הם מוכיחים לה שטעתה. העונה השנייה עוסקת בכתיבת האלבום השני של ביג טיים ראש ותכנון מסע ההופעות החדש שלהם. (חלק מהשירים המושמעים בעונה הם מתוך האלבום הראשון של הלהקה האמיתית, וחלקם מתוך האלבום השני שלהם - "Elevate")
עונה 3
העונה השלישית נפתחת בהיכל רו'צס סנטר בטורונטו קנדה הבנים מופעים את ההופעה האחרונה שלהם בסיבוב ההופעות שלהם קרלוס מסתבך עם המשטרה הצרפתית, כאשר נחשד בגנבת צרצר. בזמן שהלהקה הופיעה בצרפת, אחרי שהלהקה חוזרת ללוס אנג'לס, הם נהיו מפורסמים. בפרק הראשון, ג'יימס מתאהב בלוסי ועושה הכל כדי להשיג אותה, אבל לוסי מתאהבת בקנדל והוא התחיל לקנות ג'יימס הטיל על קנדל את חוק הדיבז, חוק שאוסר עליו לצאת עם בנות שאחד מבני הלהקה מחבב. אם הוא ייתפס יוצא, הוא ייאלץ לרוץ עם תחתונים בכל פאלם וודס וכשלוסי מגלה את זה היא מטילה על קנדל דיבז שלאף בת אסור לדבר איתו עד שידבר עם לוסי. בו זמנית, לוגן מנסה בכול דרך לגרום לקמיל להשים לב אליו. הוא לא מצליח, מכיוון שבודהה בוב אוסר על קמיל לעשות את הצעד הראשון. לוגן מגלה שבודהה בוב מייעץ לקמיל, ודורש ממנו תשובות. קמיל מגיעה, ולבסוף הם חוזרים להיות זוג. לבסוף לוסי מסבירה לג'יימס למה היא לא מתאהבת בו, וג'יימס מבטל את החוק. קנדל מחליט שהוא ולוסי יוצאים, אבל מי שמגיע זה האקס שלה. קנדל מנסה להפיל אותו בפח ולהגיד ללוסי שהוא מנסה לבגוד בה, ובסופו של דבר הוא מצליח. אבל לאחר מכן, מי שמגיעה זו ג'ו שחזרה אחרי הרבה זמן מניו זילנד, מכיוון שהסרט שהשתתפה בו נכשל ולכן גם לא ייצאו סרטי ההמשך, והיא חזרה כשהיא חוזרת היא מגלה את לוסי וקנדל מתנשקים במעלית. ג'ו מעוררת בלגן, ולבסוף קנדל בחר בג'ו, ולוסי עוזבת את פאלם וודס.
עונה 4
העונה רביעית מתחילה בכך שהבנים מאוימים על ידי להקות הבנים הבריטיות ונלחמים מולם כדי שיוכלו להוציא את האלבום השלישי שלהם. בפרק מוזכרים להקות אמיתיות כמו: וואן דרקשיין ודה וואנטד וגם להקות שאינן קיימות. בהמשך העונה לוסי, האקסית הכועסת ופגועת הלב של קנדל שזרק אותה בשביל לחזור לג'ו בעונה הקודמת, חוזרת ומנסה לכבוש את הלב של קנדל בחזרה ולגרום לו לבושות באופן ציבורי ופרטי. למשל כאשר היא חוזרת היא מפרסמת סינגל שקוראים לו "זרקת אותי בשבילה" שמדבר על מערכת היחסים שלה עם קנדל. בסוף לוסי מכחישה שזה מדבר על קנדל ומצילה את הלהקה. ג'יימס מנסה לגרום ללוסי לאהוב אותו במהלך העונה. בזוג הפרקים האחרונים של הסדרה הבנים מופיעים בטקס פרסי הנוער, ג'יימס ולוסי ביחד, קרלוס מוצא אהבה כאשר הוא מתאהב במרגלת סודית, (אלקסה וגה מספיס קיד, שגם במציאות הם הופכים לבני זוג ב-2014). הבנים מופיעים עם השיר האחרון של הסדרה we are (בעברית: אנחנו) וכך הסדרה מסתיימת לאחר 4 עונות.
הלהקה האמיתית
חברי הלהקה הם קנדל שמידט, ג'יימס מאסלו, קרלוס פנה ולוגן הנדרסון. בתוכנית משולבים שירי הלהקה.
ללהקה שלושה אלבומים - "B.T.R", "Elevate", "24/Seven". ללהקה גם שני מיני-אלבומים - אחד עם שירי חג המולד והשני עם פסקול הסרט הטלוויזיוני שלהם - גרסאות כיסוי לשירי הביטלס.
ללהקה היו כמה סיבובי הופעות, הראשון נקרא "better with you tour" וכלל את השירים מאלבומם הראשון והשני.
השני נקרא "big time summer tour" וכלל שירים מאלבומם הראשון והשני, וכן מספר גרסאות כיסוי לשירי הביטלס (אשר הקליטו לסרט "big time movie").
השלישי נקרא "summer break tour" וכלל שירים בעיקר מאלבומם השלישי, ומספר שירים מאלבומם השני והראשון.
כמו כן, כמה סיבובי הופעות קטנים נערכו לפני סיבוב ההופעות הגדול הראשון שלהם. סיבוב הופעות נוסף נקרא "Big Time Rush Live 2014 World Tour", לאחר מכן חברי הלהקה החליטו שהם יוצאים להפסקה לעסוק בפרויקטים האישיים שלהם.
מטען (כתב עת)
מטען הוא כתב עת ספרותי עברי, בעל גוון פוליטי שמאלי רדיקלי. כותרת המשנה שלו היא: מטען - לחשיבה ופעולה. המוסף הספרותי של העיתון נקרא "מטען צד". על עטיפתו מתנוסס אגרוף, הזהה לסמלה של תנועת כ"ך. העורך וסגנו מגדירים את כתב העת "כתב עת שמאלי אמיתי".
"מטען" נוסד על ידי המשורר, חתן פרס ראש הממשלה, מקסים גילן, שהיה עורכו עד פטירתו, בשנת 2005. מקסים גילן היה ידוע ביושרו האינטלקטואלי, שעליו היה נכון לשלם מחיר אישי. הוא סירב לשתף פעולה עם כלי תקשורת מהמרכז ומהימין. את תפקיד העורך ירש יוסי גרנובסקי. מתחתיו מתפקד כסגן עורך המתרגם רומן וטר. ליד העורכים מתכבדת מועצת מערכת רחבה ובלתי פעילה, הכוללת, בין השאר את: אריק א. - משורר, עמוס אדלהייט - משורר, עקיבא אור - סופר ופעיל פוליטי, פרופ' מארק אליס - תאולוג מפלורידה, יוסי אמיתי - קיבוצניק ומזרחן, פסח מלין - משורר ונקדן, אנטון שמאס - סופר עברי, ערבי נוצרי מפסוטה, רן יגיל - סופר ועורך כתב העת עמדה, משה פינטו, אילן פפה, סמי שלום שיטרית, אהרן שבתאי, טניה ריינהרט, ראובן שניר, נורמן אפשטיין, אבישי ארליך, דניאל בויארין, דוד בארל, נואל בורגי-גולוב, שמשון ביכלר, שמעון בלס, חיים ברעם, הבלשן נועם חומסקי, ורבים אחרים.
בקיץ 2006 יצאה לאור החוברת העשירית של כתב העת. בכתב העת תרגומים של עודד פלד וגיורא לשם, וכן יצירות מקוריות משל פסח מילין, אביה בן דוד דודו פלמה, ברכה קופשטיין משוררת היידיש, ואחרים.
מטען, גיליון מס' 12
בחודש נובמבר 2007, יצאה לאור חוברת מס' 12 של כתב העת. הגיליון מוקדש ברובו לתרבות ולספרות הפולנית. בין המשתתפים בחוברת: מקסים גילן, בוריס גרוס, עודד פלד, אשר רייך, דודו פלמה, עוז פריימן, נוית בראל, אודי לזר, ראובן דותן, שמעון מרמלשטיין, דן יהב, יוסי אמיתי, יונתן בן-נחום, מארק חלאסקו, סטניסלב לם, סמא שקרה, ואחרים.
מטען, גיליונות מס' 25-26
בינואר 2014 יצאו לאור שני גיליונות אלה. בשירה משתתפים: שולמית ירון, איריס שריד, מוחמד אגואני, אריאל גלילי. תרגומי שירה מאת: איוואן ילגין, דימיטרו פבליצ'קו, אולה קוצרב. סיפורים מאת: ירון אביטוב, רונה ברנס, רן יגיל, ועוד. וגם תרגומים מהספרות הערבית. עורכים: יוסי גרנובסקי ורומן וטר. כל גיליון כולל כ-44 עמודים.
וגטיוס
פּוּבְּלִיוּס פְלַבְיוּס וֶגֶטְיוּס רֶנָאטוּס (Publius Flavius Vegetius Renatus) היה סופר רומאי, שכתב בסוף המאה ה-4 לספירה או בתחילת המאה ה-5 חיבור בענייני צבא ששרד לימינו. מייחסים לו גם את כתיבת הספר בענייני וטרינריה: Mulomedicina ("הטיפול בסוסים ובפרדות").
חיבורו בענייני צבא נקרא "Epitoma rei militaris" ("תמצית התורה הצבאית"), והוא הקדישו לקיסר ששלט בימיו, שהיה לסברת החוקרים תאודוסיוס הראשון או ולנטיניאנוס השלישי. החיבור נחלק ל-4 ספרים. הספר הראשון עוסק בגיוסם ובאימונם של חיילים חדשים; הספר השני - במבנה ובארגון הלגיון הרומאי; הספר השלישי - באופן ההיערכות לקרב; הספר הרביעי - בלוחמת מצור ובלוחמה ימית. וגטיוס מציין, כי מקורותיו היו כתביהם של קאטו (De re militari), קורנליוס קלסוס, פרונטינוס, פאטרנוס והקונסטיטוציות של הקיסרים אוגוסטוס, טראיאנוס ואדריאנוס.
מייחסים לו את אמרת הכנף "הרוצה בשלום ייכון למלחמה" (בלטינית si vis pacem para bellum או בדבריו המדויקים של וגטיוס Igitur qui desiderat pacem, praeparet bellum).
בשידור חי עם דן שילון
בשנת 2013 התוכנית חזרה בגרסה מחודשת, בשם "המעגל עם דן שילון", לציון 20 שנים לערוץ 2.
במשך השנים היו שני ניסיונות לעשות תוכנית במתכונת דומה: עם רפי רשף ב-1997 בערוץ 2, קשת ועם רמי קליינשטיין בתחילת שנות האלפיים בערוץ 10.
היסטוריה
התוכנית עלתה לשידור בערוץ 2 הניסיוני במאי 1991, והוגשה כתוכנית אירוח. פעמיים בשבוע אירח שילון, איש תקשורת בולט, אורחים ממגוון הציבור הישראלי: פוליטיקאים, אנשי בידור, דמויות הנוגעות באקטואליה העדכנית ואורחים מיוחדים. בזמן התוכנית ראיין שילון את מרואייניו יחד, והם שוחחו על ענייני האקטואליה ועל סיפוריו של כל אורח, לרוב בנושא עדכני ועכשווי. במהרה נהפך ה"מעגל", פלטפורמת במה עליה ישבו שילון ומרואייניו, לסמלה הבולט של התוכנית.
עם הסבת הערוץ למסחרי בשנת 1993 הצטרפה התוכנית ללוח המשדרים של זכיינית השידור "רשת", והפכה לאחת התוכניות המעטות מהערוץ הנסיוני אשר המשיכו לערוץ המסחרי. בשנת 1997 עזב שילון את תפקידו בהנהלת "רשת" והקים חברת הפקה משלו, שנקראה על שמו. גם לאחר עזיבתו, שודרה התוכנית, עד שנת 2000. התוכנית הייתה ידועה בזכות נתוני הרייטינג הגבוהים שלה. אחת התוכניות הידועות הייתה התוכנית בה הפגיש שילון את ראש ממשלת ישראל לשעבר יצחק רבין ואת הזמר אביב גפן באוקטובר 1995, חודש לפני רצח רבין. באוגוסט 1998 הוציא שילון ספר בשם "בשידור חי" על תוכניתו.
התוכנית התבלטה בכך שפוליטיקאים שהתארחו בה התבקשו לעשות פעולות לא שגרתיות. אהוד ברק ניגן על פסנתר, שמעון פרס ובנימין נתניהו שרו, ובייגה שוחט השתתף במערכון עם צביקה הדר בו חבש לראשו תרבוש. תופעה זו ספגה ביקורת ולפרודיות בתוכניות הסאטירה העולם הערב, החרצופים וארץ נהדרת.
בשנת 2007 חידש שילון את האירוח ב"מעגל" בסדרת מופעים על גבי במות עם אורחים ידועים באופן המבוסס על התוכנית המקורית. בשנים 2005–2007 שודרו תוכניות נבחרות של "בשידור חי" בשידורים חוזרים בערוץ הבידור הישראלי של HOT.
חידוש התוכנית ב-2013
ביולי 2013 חזרה התוכנית לשמונה תוכניות חדשות לציון 20 שנה לערוץ 2. התוכנית לא שודרה בשידור חי ונקראה הפעם "המעגל עם דן שילון". באוקטובר 2013 חזרה התוכנית לעונה שנייה כאשר בשתי העונות האלו יחד שודרו 17 פרקים.
את התוכנית המחודשת ליוותה באופן קבוע תזמורת סימפונט רעננה, שהייתה תזמורת הבית של התוכנית.
ביולי 2014 שודרה העונה השלישית של התוכנית, היות שעונה זו שודרה בזמן שצה"ל נלחם בעזה במבצע צוק איתן, הוקדשו רוב התוכניות לנושא זה. התוכנית סבלה מביקורת שלילית ומשיעורי מדרוג נמוכים, שייתכן שנבעו מהסיקור השוטף של "מבצע צוק איתן" בטלוויזיה, והורדה מהמרקע לפני סוף העונה.
גרטל והאוגר
גרטל והאוגר (באנגלית: Hamster & Gretel) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית שנוצרה על ידי דן פובנמיר שהוצגה בבכורה בערוץ דיסני ב-12 באוגוסט 2022, ובינואר 2023 הסדרה חודשה לעונה שנייה שתשודר ככל הנראה ב-2024.
עלילה
ילד בן 16 בשם קווין חייב לעבוד עם אחותו גרטל כאשר היא ואוגר המחמד שלה מקבלים כוחות על על ידי חייזרים והופכים לצמד גיבורי על המוקדש להגנה על העיר שלהם.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי רועי גבע, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
הפצה
הסדרה הופיעה בבכורה בערוץ דיסני ב-12 באוגוסט 2022. חמשת הפרקים הראשונים של הסדרה נוספו לדיסני+ ב-17 באוגוסט, וכתוצאה מכך פרקים 3–5 הופצו לפני שידור הבכורה שלהם בטלוויזיה.
שרנגרד (אי)
שרנגרד (בסרבית: Шаренградска ада; בקרואטית: Šarengradska ada) הוא אי ששוכן בדנובה, באזור הגבול בין סרביה ובין קרואטיה. שתי המדינות תובעות את הריבונות על האי והוא נמצא כעת תחת שלטון סרבי.
בתקופת קיומה של יוגוסלביה האי השתייך לקרואטיה, שם נמצאת גם היישוב שרנגרד הנושא אותו שם, אולם בעת מלחמת העצמאות של קרואטיה האי נכבש על ידי הסרבים, ששולטים בו מאז. על פי ועדת התיווך בראשות בדינטר האי היה אמור לעבור לידי קרואטיה, אך סרביה סירבה לקבל את הצעת ועדת התיווך וטענה לזכותה על אי על בסיס קרבתו הגדולה יותר לחוף הסרבי.
פורד סדרת R
פורד סדרת R (באנגלית: Ford R-Series) הם סדרות של דגמי אוטובוסים מתוצרת Ford of Britain (שם רשמי:  Ford Motor Company Limited) חברת בת של קונצרן הרכב פורד, בין השנים 1946–1986.
משנת 1957–1965 בניית הדגמים נעשתה בשותפות עם חברת המשאיות הבריטית Thames Trader.
"פורד סדרת R" מאופיינים על ידי דלת כניסה בודדת, ומדרגות בדלת הכניסה.
סוכה סיטי
סוכה סיטי (באנגלית: Sukkah City) היא תחרות אדריכלית שנערכה בקיץ 2010 והסתיימה במיצב שבו נבנו 12 סוכות בכיכר יוניון בניו יורק, ומתוכן נבחרה אחת לעמוד בכיכר במשך חג הסוכות. בנוסף, יוצגו חלק מההצעות בתערוכה במרכז לארכיטקטורה בניו יורק, והתחרות תתועד בספר "Sukkah City: Radically Temporary Architecture for the Next 3000 Years" (בעברית: "סוכה סיטי: ארכיטקטורה ארעית ביותר ל-3000 השנים הבאות").
התחרות אורגנה על ידי ארגון "Reboot" המקדם יוזמות בתחום התרבות והמורשת היהודית, בשיתוף עם ארגון התושבים והעסקים של כיכר יוניון. יוזמיה הם העיתונאי ג'ושוא פויר ורוג'ר בנט, ממייסדי "Reboot", שחיפשו רעיונות מקוריים לחידוש מסורת בניית הסוכה בעיצוב בן זמננו.
התחרות הוכרזה בחודש מאי 2010, ומועד הגשת המועמדויות היה 1 באוגוסט. בתנאי התחרות פורטו בהרחבה דיני סוכה, שהמשתתפים נדרשו לעמוד בהם על מנת שהסוכות יהיו כשרות לפי ההלכה, כולל המידות המזעריות לכל חלק בסוכה, חומרים מותרים ואסורים לקירות ולסכך, וכיוצא בזה. בנוסף, נדרשו הסוכות המוצעות לעמוד בתקנות העירוניות של ניו יורק למבנים ארעיים, כך ששטח טביעת הרגל שלהן לא יעלה על 10x19 רגל. משתתפי התחרות נדרשו לשלוח את הצעותיהם בפורמט של לוח גרפי אחד, המציג את ההצעה העיצובית ואת אופן בנייתה, מלווה בהסבר קצר.
חבר השופטים של התחרות מנה 14 איש, בהם האדריכלים מיכאל ארד ותום מיין, המעצב רון ארד, מבקר האדריכלות פול גולדברגר, ואנשים נוספים מתחומי העיצוב והאמנות. בנוסף, ליוו מספר רבנים את האדריכלים בתהליך בניית הסוכה.
מאות מעצבים, אדריכלים וסטודנטים במקצועות עיצוב שונים מרחבי העולם נרשמו לתחרות ושלחו את הצעותיהם. באתר התחרות הוצגו, עם פרסום תוצאות השיפוט, כ-540 הצעות עיצוב, ו-12 ההצעות הזוכות מתוכן. הסוכות הנבחרות נבנו בברוקלין והובלו לכיכר יוניון, שם ניצבו בימים שבין יום הכיפורים לסוכות (19 - 20 בספטמבר 2010), ואז הוזמן הקהל הרחב לבקר במקום ולבחור מתוכן סוכה אחת שתישאר במקום לכל אורך החג. ב-21 בספטמבר הכריז ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג, על הסוכה הזוכה, Fractured Bubble ("בועה שבירה"), שעיצבו האדריכלים הנרי גרוסמן ובבק בראין מניו יורק.
מארגני התחרות הצהירו על כוונתם לערוך ב-2011 תחרות דומה בערים נוספות ברחבי העולם, והזמינו ערים להציע את השתתפותן במיזם.
יוסי בוגן
יוסי בוגן (נולד ב-10 בספטמבר 1962), טניסאי שולחן בעבר, 8 פעמים אלוף ישראל ליחידים, יותר מכל שחקן טניס שולחן ישראלי אחר. השתתף ב-6 אליפויות עולם (נובי סאד 1981, טוקיו 1983, גטבורג 1985, דורטמונד 1989, צ'יבה שביפן 1991 וגטבורג 1993) כשחקן בנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
בשנת 1982 זכה בוגן בתואר אלוף ישראל לבוגרים בפעם הראשונה.
באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1985 ניצח בוגן במסגרת הקבוצתית ב-15 משחקים לעומת 8 הפסדים, הייתה זו אליפות העולם הטובה ביותר שלו. הוא ניצח את ז`אן מישל סאייב שהיה אז אלוף אירופה לנוער.
בשנת 1993 פרש מנבחרת ישראל בטניס שולחן.
יפתח אלוני
יפתח אלוני (נולד ב-15 בספטמבר 1955) הוא סופר, משורר ואדריכל ישראלי; מייסד ועורך ראשי של "פרויקט הסיפור הקצר - מעבורת". מייסד ועורך של "אפיק - ספרות ישראלית".
שנותיו הראשונות
יפתח אלוני נולד וגדל בקיבוץ גבולות שבנגב המערבי. אביו שמעון ואמו שושנה היו ממייסדי הקיבוץ.
בשנת 1960 עמד קיבוץ גבולות לפני פירוק עקב עזיבת מרבית חבריו. אביו ואמו, ביחד עם קומץ חברים מצומצם, החליטו להישאר. מלבד יפתח נותרו בקיבוץ מספר מצומצם ביותר של ילדים בשכבות גילאים שונות. שנים אלו של הלינה המשותפת, ההטלטלות בין קיבוצי הסביבה בחיפוש אחר מסגרות חברתיות ולימודים, והבדידות כילד בקיבוץ, הותירו חותם על חייו.
בשירותו בצה"ל היה ממקימי היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669).
טלוויזיה ואמנות
במהלך שנות פעילותו כאדריכל הגה והפיק יפתח אלוני פרויקטים תרבותיים שונים, בין היתר: "סיפור מהסרטים" (6 דרמות ישראליות המבוססות על יצירות ספרותיות ישראליות) בשיתוף עם הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וטלעד - שודר בערוץ 2, טלעד. היה מפיק בפועל של הסרט ”כל אחד והאוורסט שלו” - מסע של קבוצת אנשים עם צרכים מיוחדים למחנה הבסיס של האוורסט; סרטי מסע שונים ששודרו בערוץ 2, ביניהם: הסרט "קאילאש", מסע להר הקדוש במערב טיבט שלאחר הפקתו יצא אלוני למפגש אישי וריאיון עם הדלאי לאמה בדָרמסלה, ראיון שהשאיר חותם עמוק על חייו של אלוני בהמשך. הסדרה "7 הפסגות", שעקבה אחר ההעפלה של המטפס דורון אראל לפסגה הגבוהה ביותר בכל יבשת, ועוד. הפיק בפועל את הסרט, monks in the desert - spiritual warriors, שהשתתף בפסטיבל אידפא. יפתח אלוני יזם והיה שותף במשלחות שונות, ביניהן לסביבת הקוטב הצפוני, למדבר המערבי במצרים, למקומות מרחוקים ונדחים בהודו, נפאל, וטיבט.
בשנת 2005 ייסד יפתח אלוני את כתב העת "בלוק – עיר/מדיה/ תאוריה/ ארכיטקטורה", כתב עת אורבני רב-תחומי. אלוני היה העורך הראשי (משותף) של כתב העת. "בלוק" הופץ על ידי הוצאת כתר, ונתמך על ידי מפעל הפיס. פעילות "בלוק" התפרשה על נושאים שונים: ארגון סימפוזיונים בהקשרים תרבותיים אורבנים, השתתפות בביאנלה הראשונה לאדריכלות הנוף העירוני - בת ים (תחנות אוטובוס כמרחב מגורים), אצירת התערוכה "אינסומניה" במוזיאון פתח תקווה לאמנות, השתתפות בתערוכה "ערים זמניות" בברצלונה, ועוד.
בשנת 1978 זכה אלוני במקום שני בתחרות של מוזיאון ישראל, "חפצים בלתי שימושיים", עבודותיו הוצגו במוזיאון. בשנת 2005 השתתף יפתח אלוני בתערוכה "לינה משותפת" שאצרה טלי תמיר בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו של מוזיאון תל אביב. התערוכה תיארה בעיניים ביקורתיות את נושא הלינה המשותפת בבתי הילדים בקיבוץ. אלוני הציג את "לקסיקון מילים שיתופיות". הלקסיקון כלל מילים כמושגי יסוד בהוויה הקיבוצית שהוצגו על גבי גלויות והוקרנו על צג.
ספרות
בשנת 2014 הקים אלוני את "פרויקט הסיפור הקצר – מעבורת". הפרויקט אוצר ומעלה למרחב האינטרנט סיפורים קצרים נבחרים מרחבי העולם. ב"מעבורת" כ־3,000 סיפורים קצרים של סופרים מכ־60 מדינות המתורגמים מ־38 שפות לשפות הממשק: אנגלית, עברית, ספרדית, גרמנית וערבית והם מועלים גם בשפת המקור. כל סיפור כולל קטעי וידאו קצרים ואימאז'ים. הסיפורים מוקלטים ומועלים בשפות השונות גם כקובצי אודיו. תוכן הפרויקט נגיש חינם ומותאם לכל מכשיר דיגיטלי.
הפרויקט נתמך על ידי מועצת הפיס, מכון גתה, וגופים פרטיים. בין היתר, ניתן למצוא באתר את סיפוריו של אלוני "סרגוסה בברלין", "סיפור ישן", "מכות עכשיו" – וריאציה על מכות מצרים, ואת "מקור המעשה". "מעבורת" היה בין המועמדים הסופיים לפרסי מצוינות ספרותית מטעם יריד הספרים הבינלאומי בלונדון, בקטגוריה "מצוינות בתחום התרגום".
נכון למאי 2020 לפרויקט כ-200,000 משתמשים (users) מדי חודש, כ-30% מתוכם מישראל.
בשנת 2014 שפט יפתח אלוני בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ".
בשנת 2014 ו-2017
השתתף בפסטיבל המשוררים במטולה. ביוני 2020 פתח את חנות הספרים והסלון התרבותי "לשם שינוי" בתל אביב.
חיים אישיים
יפתח אלוני הוא אב לארבעה ילדים, וחי עם בת זוג ברמת השרון.
אודות ספריו
קולאז' של מונולוגים ושיחות מפי תשע דמויות. טבת הוא אדם שמרכיב לעצמו מסכות מפיסות זיכרון שהוא גונב מאחרים והופך אותן לשלו. מתן קול הוא יתום. הוריו, שהיו אמני קרקס, נהרגו בספק תאונה ספק התאבדות במבצע הליכה על חבל. הוא גודל בידי אווה, אחותה של אמו, רווקה תל אביבית. בחופשות היה פוגש את סבתו ליה שהגנה על אמו ונותרה באבלה. לאחר שאהבתו הראשונה סימה עזבה אותו, הוא עקר לניו יורק - שם נסקה הקריירה שלו כמנתח מוח. כעבור 20 שנה החליט לחזור לישראל, התיישב בשדה בוקר והחל לעבוד בבית החולים סורוקה. מתן הוא גבר שחייו מוקפים נשים, ולמרות זאת סובל מחרדה ואינו מסוגל ליצור אינטימיות זוגית.
הספר פותח בסצנה בה מתן בוחר לתת למנותחת למות, אף על פי שיכול היה לפעול אחרת – לכרות את האונה השמאלית של מוחה. מכאן מתפתחת העלילה לאחור, החל מהמפגש עם המנותחת, נדין, שהגיעה ארצה על מנת לראיין אותו לכתבת פרופיל.
מסעותיו הפיזיים והרוחניים של אלוני בעולם ודיאלוגים שלו עם אנשים שונים, בהם שיחה על משמעות החיים בדרמסאלה עם הדלאי לאמה טנזין גיאטסו, טיול למדבר עם הסופרת נורית זרחי, דו-שיח עם איש המודיעין רפי איתן, התחקות אחר האל אנוביס עם בדואי ופגישה עם הרודן האפריקאי עומר בונגו.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו
ביקורות ספרים
אי-יציבות ג'ינס
אי־יציבות ג'ינס היא מונח באסטרופיזיקה המתייחס לתנאי הסף הדרושים לכך שענני גז בין-כוכביים יקרסו כתוצאה מכבידה עצמית, וכתוצאה מכך, יהפכו לכוכבים. תנאים אלו קרויים על שם פיזיקאי בריטי ג'יימס ג'ינס (James Hopwood Jeans), שהראה כי בתנאים מסוימים ענן גז עשוי לקרוס, אם כוח הכבידה גובר על הכוח שמפעיל הגז (דרך לחץ).
כדי שענן גז יתחיל בתהליך קריסה לצבירי כוכבים, נדרש שהכבידה העצמית שלו תגבר על הלחץ התרמי שלו. כלומר, ענן הגז יהיה קשור אם האנרגיה הגרביטציונית גדולה מהאנרגיה הפנימית של הגז. ג'ינס הגדיר מסה קריטית ("מסת ג'ינס") כזו שכל ענן שמסתו גדולה ממסת ג'ינס, יקרוס ויהפוך לכוכב.
יפתח אלוני
קישורים חיצוניים
על "חלפים"
אי-יציבות ג'ינס
נניח שיש ענן גז בעל רדיוס \ R, שמורכב ממולקולות שהמסה הממוצעת של כל אחת מהן היא \ \bar{m}. בהנחת גז אידיאלי מסת ג'ינס, \ M_J, היא.
יפתח אלוני
קישורים חיצוניים
על "גנב החלומות"
אי-יציבות ג'ינס
כאשר \ G - קבוע הכבידה, \ k - קבוע בולצמן ו-\ T - טמפרטורת הגז.
קריסה של ענן הגז לכוכבים יכולה איפוא לקרות בשני שלבים:
יפתח אלוני
קישורים חיצוניים
על "מכות עכשו"
על "טיטאניק בחולות"
אי-יציבות ג'ינס
יציבות של גוף כנגד קריסה
כאשר \ G הוא קבוע הכבידה, \ K_B הוא קבוע בולצמן ו-\ T טמפרטורת החלקיקים כאמור לעיל. בנוסף, \ \mu הוא המסה הממוצעת של חלקיק ביחידות של מסת אטום המימן, \ m_H הוא מסת אטום המימן (הנתון ע"י: ) ו- \ \rho_0 הוא צפיפות כחומר.
ארצ'יבולד פרימרוז
ארצ'יבולד פרימרוז, רוזן רוזברי החמישי (באנגלית: Archibald Primrose, 5th Earl of Rosebery 7 במאי 1847 – 29 במאי 1929), היה מדינאי בריטי מהמפלגה הליברלית שכיהן כראש ממשלת בריטניה. בין מותו של אביו ב-1851 לבין מותו של סבו, רוזן רוזברי הרביעי, הוא היה ידוע בתואר לורד דלמני (Dalmeny).
הוא היה הראשון לטבוע את המונח "חבר העמים" ובעקבות כך הפכה האימפריה הבריטית לחבר העמים הבריטי.
רוזברי היה "אימפריאליסט ליברלי" (Liberal Imperialist) שהעדיף הגנה לאומית חזקה ואימפריאליזם מעבר לים ורפורמות חברתיות בבית ובמקביל היה אנטי-סוציאליסט. הוריו היו סקוטים ותואר האצולה שלו היה חלק ממערכת תוארי האצולה של סקוטלנד. רוזברי נישא לחנה דה-רוטשילד, בתו של מאיר אמשל רוטשילד, בנו של נתן מאיר רוטשילד, המייסד של הענף הבריטי של משפחת רוטשילד.
ראשית חייו
בין השנים 1860–1865 למד דלמני באיטון קולג'. שכלו הראוי לציון, כפי שהתבטא בוויכוחים בהם השתתף, משך את תשומת לבו של המשורר ואיש החינוך ויליאם ג'ונסון קורי. את לימודיו הגבוהים עשה דלמני בקולג' כרייסט צ'רץ' שבאוקספורד בין השנים 1865–1869. מסלול לימודיו היה זהה לזה של ראשי ממשלת בריטניה בין השנים 1880–1902, ויליאם גלאדסטון, הלורד סולסברי והוא עצמו. אף על פי שבאוקספורד היה חוק שאסר על סטודנטים להיות בעליהם של סוסים, רכש דלמני סוס. כאשר הדבר התגלה הועמדה בפניו הברירה, למכור את הסוס, או להפסיק את לימודיו. דלמני בחר באפשרות השנייה.
לאחר מות סבו ב-1868 נעשה דלמני לרוזן רוזברי הרביעי. תואר זה לא הקנה לו את הזכות לשבת בבית הלורדים, שכן התואר היה חלק ממערכת תוארי האצולה העתיקה של סקוטלנד שמבין חבריה נבחרו 16 נציגים לשבת בבית הלורדים. יחד עם זאת, ב-1828 הוענק לסבו התואר ברון רוזברי, שהיה תואר אצולה בריטי, ותואר זה איפשר לו לשבת בבית הלורדים.
רוזברי סייר בארצות הברית בשנים 1873, 1874 ו-1876. הופעל עליו לחץ להינשא למרי פוקס, בתו המאומצת של הלורד הולנד. מרי, שהייתה בת 16 דחתה את הצעת הנישואין ומאוחר יותר נישאה ללואיס, נסיך ליכטנשטיין.
רוזברי היה ידוע בכך שאמר שיש לו בחייו שלוש שאיפות: לזכות בדרבי של אפסום, לשאת לאישה יורשת עשירה ולהיות ראש ממשלה. הוא הצליח לממש את כל השאיפות הללו.
נישואין
ב-1878 נישא רוזברי לחנה, בתו היחידה של הבנקאי היהודי מאיר אמשל רוטשילד, בנו של נתן מאיר רוטשילד, המייסד של הענף הבריטי של משפחת רוטשילד, היורשת העשירה ביותר בבריטניה של אותם ימים. 4 שנים קודם לכן נפטר אביה של חנה והשאיר לה את רוב ירושתו. הזוג נישא בלונדון ב-20 במרץ 1878 כשרוזברי בן 31 וחנה בת 27. בטקס החתונה נכחו הנסיך מוויילס והנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג', בן דודה של המלכה ויקטוריה. רוזברי חיבב את חנה ונהג לציין לטובה את תכונותיה החיוביות. מותה ב-1890 מטיפואיד השפיע עליו קשות. לזוג נולדו שתי בנות ושני בנים. בנו הצעיר ניל פרימרוז, היה חבר הפרלמנט הבריטי. הוא נהרג בקרב גזר במערכה על ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, ונקבר בבית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה.
ראשית הקריירה הפוליטית
בתקופת לימודיו באיטון תקף רוזברי את צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה בשל רודנותו ובמקביל הילל את ג'יימס סטנופ, מאבות אבותיו שהיה שר בממשלתו של ג'ורג' הראשון.
בנג'מין דיזראלי נפגש עם רוזברי מספר פעמים במהלך שנות השבעים של המאה ה-19 כדי לנסות לגייס אותו למפלגתו, אך נכשל בכך. בשנת 1879 ארגן ומימן רוזברי את מערכת הבחירות של ויליאם גלאדסטון לכהונתו השנייה כראש ממשלה. במסגרת מסע בחירות, שאורגן בסגנון שראה רוזברי בארצות הברית, נאם גלאדסטון מתוך קרונות רכבת, דבר שזעזע את המלכה, אך היה זה ראשיתו של שינוי בגישה הציבורית לבחירות ההמוניות בבריטניה, שהחליפה את שיטת הבחירות הקודמת שהייתה מושחתת. רוזברי כיהן כשר החוץ בממשלתו השלישית קצרת הימים של גלאדסטון ב-1886. הוא כיהן גם כיושב ראש הראשון של מועצת מחוז לונדון שהוקם על ידי השמרנים ב-1889.
תקופת כהונתו השנייה של רוזברי כשר החוץ בין השנים 1892–1894 התאפיינה בסכסוך עם צרפת על השליטה באוגנדה. בצטטו את נפוליאון שאותו העריץ, ציין רוזברי ש"השולט על מצרים הוא השולט על הודו", ולפיכך לחץ על הרחבת מדיניות ההתפשטות באפריקה. רוזברי סייע לגלאדסטון בתהליך חקיקת חוק שלטון הבית לאירלנד בשנים 1886 וב-1893, אך החוק נכשל בשתי ההזדמנויות.
ראש ממשלה
רוזברי היה מנהיגה של הסיעה הליברלית-אימפריאליסטית במפלגה הליברלית וכאשר ב-1894 פרש גלאדסטון, ירש אותו רוזברי בתפקיד ראש הממשלה, לסלידתו של ויליאם הרקורט (Harcourt) שכיהן כשר האוצר והיה מנהיג האגף השמאלי של המפלגה הליברלית. בחירתו של רוזברי לתפקיד נבעה מחוסר חיבתה של המלכה ויקטוריה לרוב המנהיגים האחרים של המפלגה.
ממשלתו של רוזברי הייתה לא מוצלחת. יוזמותיו בתחום מדיניות החוץ, כמו הרחבתו של הצי, נכשלו עקב חוסר ההסכמה להם בחוגי המפלגה ובמקביל נעצרו יוזמות החקיקה שלו בתחום מדיניות הפנים בבית הלורדים. הרקורט, שכאמור היה יריבו הגדול בממשלה של רוזברי, היה הדמות החזקה ביותר בקבינט. הוא ובנו לואיס היו המבקרים הגדולים ביותר של מדיניותו של רוזברי.
עד מהרה איבד רוזברי את הרצון לנהל את הממשלה. בשנה האחרונה לכהונתו התרופפה בריאותו. הוא סבל מנדודי שינה שנבעו מהמחלוקות הקשות בתוך ממשלתו. בין חברי הממשלה כיהנו שני ראשי ממשלה לעתיד, שר הפנים הרברט הנרי אסקווית' ושר המלחמה הנרי קמפבל-באנרמן.
ב-21 ביוני 1895 הובסה הממשלה בהצבעה בנוגע להצטיידות הצבא בהפרש של שבעה קולות בלבד. בעוד שהדבר יכול היה להראות כהבעת אי אמון בשר המלחמה קמפבל-באנרמן, ראה רוזברי בתבוסה זו הבעת אי אמון בממשלתו. למחרת היום הגישו רוזברי ושריו את התפטרותם למלכה, שהזמינה את מנהיג המפלגה השמרנית, הלורד סולסברי להרכיב ממשלה חדשה. חודש לאחר מכן זכו השמרנים בניצחון סוחף בבחירות הכלליות והחזיקו במושכות השלטון במשך עשר השנים הבאות בהנהגתם של סולסברי ושל ארתור ג'יימס בלפור.
שנותיו האחרונות
ב-6 באוקטובר 1896 התפטר רוזברי מתפקידו כמנהיג המפלגה הליברלית ופינה את מקומו ליריבו הרקורט. בהדרגה הוא החל להיות מעורב פחות ופחות בחיים הפוליטיים, אף שנאום שנשא ב-1900 נראה היה כמסמן את חזרתו. הוא תמך בקיומה של מלחמת הבורים והתנגד להנהגתו של שלטון הבית באירלנד ועקב כך נמנעה חברותו בממשלה שהרכיבו הליברלים בשובם לשלטון ב-1905. בשנותיו האחרונות עסק רוזברי בכתיבה. בכתביו כלולים ביוגרפיות של ויליאם פיט האב, ויליאם פיט הבן, נפוליאון ורנדולף צ'רצ'יל. עיסוק נוסף שהוא התמסר אליו היה איסוף ספרים.
רוזברי היה מבקר נמרץ ובודד של הממשלות הליברליות של קמפבל-באנרמן ושל אסקווית' ובילה רבות בספסלים האחוריים של בית הלורדים. הוא הצטרף לאותם חברי בית הלורדים שתקפו את ממשלתו של דייוויד לויד ג'ורג' בנושא התקציב. בהופעתו האחרונה בבית הלורדים שסימנה את סוף הקריירה הפוליטית שלו הוא הצביע ב-1911 עם הממשלה על החוק ששלל סופית את זכות הוטו של בית הלורדים על חוקים כלכליים. מכאן והלאה, להוציא נאומים שנאם לתמיכה במאמץ המלחמתי במלחמת העולם הראשונה, התמעטו הופעותיו הציבוריות.
השנה האחרונה של המלחמה עמדה עבורו בסימן של שתי טרגדיות אישיות. בנו הצעיר ניל נהרג בקרב גזר במערכה בארץ ישראל וכמה ימים לפני שביתת הנשק הוא לקה בשבץ מוחי. כישוריו השכליים לא נפגעו אך כישורי התנועה, השמיעה והראייה שלו נותרו מוגבלים עד ליומו האחרון. הלורד רוזברי מת באפסום (Epsom) שבמחוז סארי ב-21 במאי 1929. בעת מותו נאמד שווי רכושו ב-1.5 מיליון ליש"ט (שווה ערך ל-63 מיליון ליש"ט בערכים של ימינו), ראש הממשלה העשיר ביותר בבריטניה אי פעם.
סויוז (חללית)
סוֹיוּז (ברוסית: Союз - סַאיוּז, "ברית/איחוד") היא סדרת חלליות מאוישות שפותחו עבור תוכנית החלל הסובייטית והרוסית.
פיתוח הסויוז החל ב-1962 במשרד לתכנון ניסויי מספר 1 של סרגיי קורוליוב והחליפה חלליות שהיו בשימוש בתוכנית ווסחוד ופותחה עבור תוכנית סויוז ותוכנית החלל הלא מאוישת זונד. סויוז שוגרה לטיסה הלא מאוישת הראשונה שלה ב-28 בנובמבר 1966. הטיסה המאוישת הראשונה שלה (סויוז 1) נעשתה ב-23 באפריל 1967. חלליות הסויוז עדיין נמצאות ומתוחזקות על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה ובשימוש על ידי רוסקוסמוס.
חלליות הסויוז שימשו בעבר על מנת לשגר קוסמונאוטים לתחנות החלל סאליוט ומיר וכיום משמשות להעברת ציוד ואסטרונאוטים לתחנת החלל הבינלאומית, שבה עוגנות שתי חלליות סויוז באופן קבוע, המשמשות גם כ"סירות הצלה" במקרה חירום.
בין השנים 2011 ו-2020 (הזמן שבין השבתת מעבורות החלל האמריקאיות לשיגור הבכורה של החללית דרגון 2.0 של SpaceX), הייתה חללית הסויוז כלי התחבורה היחיד להובלת אסטרונאוטים לתחנת החלל הבינלאומית. חלליות נוספות שתהיה להם יכולת זו נמצאות בתהליכי פיתוח (אוריון, וסטארליינר), סויוז (בדומה לדרגון ולסטארליינר) גם היא משתייכת לחלליות שניתן לכנותם "מוניות חלל" מכיוון שהם מיועדות רק להגעה למקום אחר כלשהו, ואין בהם די מרווח וציוד לשהייה נוחה במשך זמן ארוך יותר מיום או יומיים, להבדיל מחלליות דוגמת אפולו, מעבורות החלל ואוריון שמאפשרות שהייה ארוכה יותר (כשבועיים).
מבנה
חלליות הסויוז בנויות משלושה חלקים (מקדימה לאחורה):
התא המסלולי
התא המסלולי הוא התא הקדמי של חלליות הסויוז. התא מכיל את כל הציוד שלא נדרש לחזרה לכדור הארץ, כמו ציוד מחקרי, מצלמות ומטען שאין צורך להשיבו. בנוסף, התא מכיל גם את בית השימוש החללי וציוד התקשורת. בדגם הנוכחי של חלליות הסויוז הותקן חלון קטן, שמאפשר לצוות הקוסמונאוטים תצפית קידמית. התא הוא חד-פעמי, והוא נשרף באטמוספירה עם סיום המשימה.
ההפרדה בין התא המסלולי לבין תא החדירה לאטמוספירה, מאפשרת להפחית את הסיכונים לפגיעה בתא החדירה לאטמוספירה הכה חשוב לחיי הקוסמונאוטים.
תא החדירה לאטמוספירה
תא החדירה לאטמוספירה משמש את הקוסמונאוטים על מנת לחזור לכדור הארץ. התא מכוסה במגן חום שמגן על התא ועל הקוסמונאוטים שבתוכו בזמן החדירה לאטמוספירה, שיוצרת טמפרטורה גבוהה מאוד. במהלך הכניסה לאטמוספירה מהירות התא מואטת בתחילה באמצעות כוח גרר שמופעל על התא מצד האטמוספירה, לאחר מכן נפתחים מצנחים ראשוניים, ולאחריהם נפתחים המצנחים הראשיים שמאטים את נפילתו של התא. בגובה של מטר אחד מעל הקרקע, מופעלים מנועי בזק שמאפשרים נחיתה רכה.
תא השירות
תא השירות של חללית הסויוז, הנמצא בחלקה האחורי, מחולק לשני חלקים:
דגמים
חלליות הסויוז עברו שינויים ופיתוחים רבים מאז שפותחו לראשונה בשנות ה-60, ויוצרו במספר דגמים שונים.
סויוז A
חללית הסויוז תוכננה בתחילה על ידי סרגיי קורוליוב כמרכיב ב"קומפלקס הקפת הירח סויוז A-B-C", על פיו שתי חלליות סויוז מאוישות יתחברו במסלול לווייני נמוך עם מרכיבים נוספים כחלק מרכב חלל שיטיס קוסמונאוטים לירח.
סויוז 7K-OK
הדור הראשון של חלליות הסויוז שנקרא "סויוז 7K-OK" כלל את החלליות סויוז 1 עד סויוז 11 (1967-1971). חלליות הסויוז מדגם זה נשאו צוות של עד שלושה קוסמונאוטים שלא לבשו חליפות חלל. חלליות אלו נבדלו מגרסאות מאוחרות יותר בלוחות הסולאריים הקמורים שלהן ובשימוש במערכת "איגלה" לעגינה אוטומטית, שדרשה משושות מכ"ם מיוחדות. תשע החלליות הראשונות מתוך ה-11 לא כללו מעבר פנימי, והיה צורך בביצוע הליכת חלל בעת חילופי צוות.
סויוז 7K-T
הדור השני של חלליות הסויוז, הקרוי גם "סויוז פרי", היה בשימוש מסויוז 12 ועד סויוז 40 (1973-1981). בחלליות הסויוז מן הדור השני מערכת ה"איגלה" עדיין הייתה בשימוש אך לא הפאנלים הסולאריים שהוחלפו בסוללות. המעבר מפאנלים סולאריים לסוללות הגביל את משך הטיסה של החללית לעד יומיים ללא עגינה ואספקת חשמל. בנוסף, מספר אנשי הצוות בחלליות הסויוז מן הדור השני ירד לשניים, זאת בעקבות משימת סויוז 11 בה נהרגו שלושת הקוסמונאוטים כתוצאה ממחסור באוויר בזמן הנחיתה. בעקבות האסון הורד מספר אנשי הצוות לשניים, על מנת לתת לקוסמונאוטים מרווח ללבישת חליפות חלל בתוך החללית בזמן הנחיתה וההמראה כדי לשמור על ביטחונם.
סויוז-T
הדור השלישי של חלליות הסויוז, שנקרא "סויוז-T", היה בשימוש בין השנים 1976 ועד שנת 1986. בחלליות מדור זה שופרה מערכת ה"איגלה" שאפשרה עגינה אוטומטית, הוחזרו לשימוש הפאנלים הסולאריים, מה שאיפשר לקיים משימות ארוכות יותר והוגדל מספר הצוות בחזרה ל-3 קוסמונאוטים.
סויוז-TM
הדור הרביעי של חלליות הסויוז, שנקרא "סויוז-TM", היה בשימוש משנת 1986 ועד שנת 2003. בחלליות מדור זה הותקנו מערכות חדשות, ביניהן מערכת עגינה משופרת שנקראה "קורס", מערכות תקשורת רדיו ומצנחי ומנועי נחיתת חירום. חלליות מדור זה שימשו עבור טיסות מאוישות לתחנת החלל מיר ותחנת החלל הבינלאומית.
סויוז-TMA
הדור החמישי של חלליות הסויוז, סויוז-TMA, הציג שינויים על מנת לעמוד בתנאים שדרשה נאס"א על מנת שחלליות הסויוז יוכלו לשרת בתחנת החלל הבינלאומית. השינויים הללו כללו את התאמת חלליות הסויוז לאנשים גבוהי קומה ושימוש במצנחים משופרים. חלליות מסוג סויוז-TMA היו החלליות הראשונות בהיסטוריה שהשתמשו בטכנולוגיית הצגת נתונים דיגיטלית (המכונה באנגלית "Glass cockpit"). חלליות מסוג סויוז-TMA זהות במבנם החיצוני לחלליות הסויוז מהדור הרביעי, ה"סויוז-TM", אך שונות במבנם הפנימי.
בסך הכל שוגרו 22 חלליות מדגם זה בין השנים 2002 ל-2012.
סויוז TMA-M
הסויוז TMA-M הוא דגם משופר של הסויוז-TMA אשר נכנס לשירות בשנת 2010 עם שיגור החללית סויוז TMA-01M. בדגם המשודרג הוחלפו כ-36 רכיבים מיושנים של ציוד ב-19 רכיבים חדישים, משקלה של החללית הופחת ב-70 קילוגרמים, צריכת החשמל הופחתה והמערכות האנלוגיות שהיו בשימוש כ-30 שנה הוחלפו במיחשוב ואוויוניקה דיגיטליים. כמו כן נעשו בחללית שינויים מבניים על מנת להקל על ייצורה.
מדגם זה שוגרו בסה"כ 20 חלליות בין השנים 2011 ל-2016.
סויוז-MS
סויוז MS הידוע גם כ"סויוז K7" הוא דגם מודרני של חללית הסויוז ומהווה מודרניזציה לגרסת הסויוז TMA-M ומשוגר החל משנת 2016. החללית מצוידת במערכת ניווט לוויינית GLONASS והיא מהווה למודרניזציה האחרונה של חלליות הסויוז ותשמש כגרסה אחרונה לשיגור צוותים לתחנת החלל הבינלאומית עד לכניסתה לשירות של החללית "פדרציה", שצפויה להחליפה.