cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מזאר-י שריף
היסטוריה
השם "מזאר-י שריף" פירושו "מקום מקודש נכבד", והוא מתייחס למסגד הגדול כחול-הרעפים במרכז העיר, הידוע גם בכינוי "המסגד הכחול" (בפרסית: مسجد کبود; בערבית: المسجد الأزرق). חלק מן המוסלמים מאמינים כי קברו של עלי בן אבי טאלב, בן דודו וחתנו של הנביא מוחמד, נמצא במסגד הזה, לאחר ששרידי גופתו של עלי הועברו אל מזאר-י שריף לפי בקשתו של האמאם ג'עפר א-צאדק. בתחילת המאה ה-12 (לאחר 6–1135), מולא מקומי סיפר כי עלי אבן אבי טאלב נגלה אליו בחלום וגילה לו כי הוא קבור באזור בלח'. הסולטאן הסלג'וקי אחמד סנג'ר ציווה להקים שם עיר ובה מקדש. במאה ה-13 נחרב המקדש בידי ג'ינגיס חאן וצבאותיו, אך בהמשך נבנה מחדש. בשנת 1481 ציווה הסולטאן הטימורי חוסין מירזא באיקרא לבנות מחדש את המסגד, ומאז הוא עבר שיפוצים ושימורים רבים, תוך שמירה על מאפייניו המיוחדים.
היסטוריה מודרנית
בשנת 1866 קבע המושל האפגני נאיב עלים ח'אן את משכנו במזאר-י שריף, ומאז היא משמשת כבירת המחוז. בשנות השבעים של המאה העשרים החלה באפגניסטן תקופה של אי שקט, שהגיעה לשיאה עם פלישת ברית המועצות למדינה. במהלך מלחמת אפגניסטן בשנות השמונים, מזאר-י שריף שימשה כבסיס אסטרטגי לצבא הסובייטי ובייחוד שדה התעופה שלה שימש כבסיס התקפות חיל האוויר נגד המוג'אהדין. אחרי נסיגת הסובייטים מאפגניסטן ב-1989, התחרו על השליטה במזאר-י שריף המיליציה ההזארית "חזב-י וחדת" (בהנהגת חאג'י מוחמד מוחקק), המיליציה הטאג'יקית "ג'מעית-י אסלאמי" (בהנהגת אחמד שאה מסעוד ובורהאן א-דין רבאני), והמיליציה האוזבקית "ג'ונבש-י מלי" (בהנהגת עבד א-רשיד דוסתם). העיר שימשה כבסיס חיל מצב של הצבא האפגני בתמיכה סובייטית, תחת פיקודו של דוסתם, אשר התמרד נגד ממשלת מוחמד נג'יב אללה בשנת 1992.
תחת שלטונו בן חמש השנים של דוסתם, מתחילת 1990 ועד תחילת 1997, העיר הייתה שקטה יחסית. בעוד כוחות הטליבאן משתלטים על חלקים אחרים של אפגניסטן, דוסתם חיזק קשרים פוליטיים עם אוזבקיסטן, כמו גם עם טורקיה. הוא הטביע מטבעות משלו והקים קו תעופה פרטי. מצב זה השתנה במאי 1997, כאשר אחד הגנרלים שלו, עבד אל-מאלכ פהלוואן, אילץ אותו לברוח ממזאר-י שריף בזמן שהטליבאן התכוננו לכבוש את העיר.
מהומות 1997–1998
בין מאי ליולי 1997 עבד אל-מלכ פהלוואן הוציא להורג אלפי אנשי טליבאן, כנקמה על מותו של עבד אל-עלי מזארי בשנת 1995. כמה אנשי טליבאן הצליחו להימלט ודיווחו על מה שקרה.
הטליבאן נקם בשנת 1998 על ידי תקיפת העיר והריגת כ-8,000 תושבים. בשעה 10 בבוקר ב-8 באוגוסט 1998, הטליבאן נכנסו לעיר ובמשך יומיים ביצעו מסעות הרג חסרי הבחנה. יותר מ-80,00 אזרחים נהרגו במזאר-י שריף, ובהמשך בבאמיאן. בנוסף, נמתחה ביקורת על הטליבאן מכיוון שלא אפשרו לקבור את הגופות במהלך ששת ימי הלחימה הראשונים (בניגוד לחוקי האסלאם, המחייבים קבורה מידית), כך ששרידי הגוויות נרקבו ברחובות בחום הקיץ ונאכלו על ידי כלבים. הטליבאן גם חיפשו אחרי תושבים הזאריים וטבחו בהם בזמן ששלטו בעיר.
ממשל קרזאי
העיר נכנסה תחת שלטון ממשל קרזאי אחרי 2002, בהנהגת הנשיא חאמד קרזאי. הגדוד ה-209 של הצבא האפגני ממוקם במזאר-י שריף, ומספק סיוע צבאי לצפון אפגניסטן. מטה משטרת הגבולות האפגנית באזור הצפוני נמצא גם הוא בעיר. למרות כל אמצעי האבטחה במקום, ישנם דיווחים על פעילות הטליבאן והתנקשויות בראשי שבטים. בין 20 ל-30 ראשי שבטים נרצחו במחוז בלח' בשנים האחרונות. אין ראיות חותכות מי עומד מאחורי ההתנקשויות אבל רוב הקורבנות מזוהים עם המפלגה הפוליטית "חזב-י אסלאמי".
ב-21 באפריל 2017, במתקפת הטאליבאן בבסיס שאהין נהרגו יותר מ-100 אנשי צבא אפגניסטן.
דמוגרפיה
במזאר-י שריף יש אוכלוסייה כוללת של 469,247 תושבים (1 בינואר 2020), והיא העיר הרביעית בגודלה באפגניסטן. בעיר קיים האחוז הגבוה ביותר של שטח בנוי (91%) ביחס לבירות מחוז אחרות באפגניסטן, ויש לה שטחי הרחבה נוספים מעבר לגבול המוניציפלי, היוצרים יחד שטח עירוני גדול. החברה במזאר-י שריף היא רב-תרבותית ורב-לשונית. אמנם אין דו"ח ממשלתי רשמי בנוגע להרכב האוכלוסייה בעיר, אך מפה שפורסמה בגיליון נובמבר 2003 של כתב העת "נשיונל ג'אוגרפיק" הראתה את החלוקה הבאה: 60% טג'יקים, 10% הזארה, 10% פשטונים, 10% טורקמנים ו-10% אוזבקים. במהלך בעשורים האחרונים פורצת מדי פעם במקום אלימות על רקע אתני, בעיקר בין הפשטונים והקבוצות האחרות. השפה השלטת במזאר-י שריף היא דארי ואחריה אוזבקית. רוב האוכלוסייה של מזאר-י שריף מאמינים באסלאם סוני.
כלכלה
מזאר-י שריף משמשת כמרכז כלכלי גדול בצפון אפגניסטן. הכלכלה המקומית נשלטת על ידי מסחר, חקלאות, וגידול כבשי קראקול. ניצול משאבי טבע בקנה מידה קטן (נפט וגז) תרם גם הוא לרווחת העיר. בעיר שוכנות הקונסוליות למסחר וקשרים פוליטיים של הודו ושל פקיסטן.
משמר החופים של הרפובליקה העממית של סין
משמר החופים של הרפובליקה העממית של סין, רשמית חיל משמר החופים של המשטרה המזוינת העממית (בסינית מפושטת: 中国人民武装警察部队海警总队), נקרא גם לשכת משמר החופים או 'לשכת המשטרה הימית של סין' היא גוף המשמשת כגורם מתאם לחיפוש והצלה ימיים, כמו ביצוע מבצעי אכיפת חוק במים הטריטוריאליים של הרפובליקה העממית של סין. כיום זהו משמר החופים הגדול בעולם.
כריסטיאן פרוכטל
כריסטיאן פרוכטל (בגרמנית: Christian Früchtl; נולד ב-28 בינואר 2000 בבישופסמייס שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער בקבוצת אוסטריה וינה מהבונדסליגה האוסטרית.
משמר החופים של הרפובליקה העממית של סין
משמר החופים הסיני היה בעבר הסניף הימי של כוח ביטחון הגבול של המשטרה המזוינת העממית שתחת המשרד לביטחון פנים עד שנת 2013. במרץ 2013 הודיעה סין כי תקים משמר חופים מאוחד בפיקודו של המינהל האוקיאני הממשלתי. משמר החופים החדש פועל מאז יולי 2013, כשהחל מ-1 ביולי 2018 הועבר משמר החופים הסיני משליטה אזרחית של מועצת המדינה, לאחריות המשטרה המזוינת העממית, ובסופו של דבר הוכנסה תחת פיקוד הוועדה הצבאית המרכזית.
כריסטיאן פרוכטל
קריירת מועדונים
פרוכטל גדל במחלקות הנוער של SV בישופסמייס, SpVgg גרון-וייס דגנדורף ובאיירן מינכן. בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של באיירן מינכן.
משמר החופים של הרפובליקה העממית של סין
השם הרשמי של הארגון הוא "חיל משמר החופים של המשטרה המזוינת הסינית", אך "לשכת משמר החופים הסיני / משמר החופים הסיני" (中国海警局) נשמר כשם הארגון לשימוש כללי.
כריסטיאן פרוכטל
קריירת מועדונים
לקראת עונת 2021/2022 חזר פרוכטל לבאיירן מינכן. ב-14 במאי 2022 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 2-2 נגד וולפסבורג במסגרת המחזור ה-34 בבונדסליגה.
משמר החופים של הרפובליקה העממית של סין
תפקידים
משמר החופים הסיני מבצע חיפוש והצלה או סיורים על חוף הים והאוקיינוס, כולל פעולות נגד הברחות. בעת מלחמה הוא עשוי להיות נתון לשליטתו המבצעית של צי צבא השחרור העממי.
כריסטיאן פרוכטל
קריירת מועדונים
ב-15 ביוני 2022 חתם פרוכטל באוסטריה וינה מהבונדסליגה האוסטרית. בעונתו הראשונה במועדון ערך 34 הופעות ליגה.
משמר החופים של הרפובליקה העממית של סין
משימות
תפקידיו מגוונים אך כוללים:
כריסטיאן פרוכטל
קריירה בינלאומית
פרוכטל היה חלק מסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
משמר החופים של הרפובליקה העממית של סין
משימות
ביוני 2018 הוענקו למשמר החופים הסיני זכויות ימיות ואכיפת החוק בדומה לרשויות אכיפת החוק האזרחיות על מנת לבצע מבצעים למאבק בפעילויות בלתי חוקיות, לשמור על שלום וסדר, כמו גם שמירה על הביטחון בים, בעת ביצוע חובות הקשורות לשימוש במשאבים ימיים, הגנה על הסביבה הימית, ויסות הדיג ומאבק בהברחות.
ב-22 בינואר 2021 התקבל חוק משמר החופים, המאפשר לספינות המשמר להשתמש בכוח קטלני כלפי ספינות זרות שאינן מצייתות לפקודת יציאה ממימי סין. החוק נכנס לתוקף ב-1 בפברואר 2021.
אימונים
משמר החופים הסיני מקיים אימונים משותפים תקופתיים עם ציים זרים, כולל שירות משמר החופים של ארצות הברית. משמר החופים הסיני משתתף גם בפורום השנתי של סוכנויות משמר החופים בצפון האוקיינוס השקט באלסקה, יחד עם גופי משמר חופים של ארצות הברית, קנדה, יפן, דרום קוריאה ורוסיה. כחלק מתוכנית חילופים הוקצו חברי שירות משמר החופים הסיני לשרת בשורות משמר החופים האמריקני.
קאצ'ון
גאוגרפיה
61% משטח העיר מיוערים.
מחוזות אדמיניסטרטיביים
קאצ'ון מחולקת ל-26 שכונות ו-11 כפרים.
כלכלה
מקורות מים קיימים בשפע, וכמה מאגרים ממוקמים בתוך קאצ'ון.
החקלאות מפותחת מאוד כולל גידול עצי פרי וחיות משק. תעשיית העיבוד השבבי נפוצה מאוד וכך גם הכרייה.
מחנות מאסר
קיימים 2 מחנות מאסר בקאצ'ון, שניהם ידועים בתנאים הקשים שבהם:
סוסוקה אונו
אונו נולד במחוז שיגה ולמד באוניברסיטת קובה. לאחר שרות צבאי בצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא נכנס לפוליטיקה, וב-1960 קיבל מושב בבית הנבחרים של יפן, לאחר שהצטרף למפלגה הליברלית-דמוקרטית.
אונו התמנה לתפקיד סגן השר לסחר בינלאומי ולתעשייה, טקאו מיקי, ב-1966, וב-1974 התמנה לתפקיד שר ההגנה בממשלתו של קקואיי טנאקה. שנתיים לאחר מכן, בממשלתו של טקאו פוקודה, שימש אונו המזכיר הכללי של הסוכנות למדע וטכנולוגיה. ב-1979 קיבל אונו את תפקיד המזכיר הכללי של הממשלה, בכהונתו השנייה של מסיושי אוהירה, וב-1982 הפך למזכיר הכללי של המפלגה הליברלית-דמוקרטית. ב-1987 התמנה אונו לתפקיד שר החוץ בממשלתו של טקשיטה.
אונו התמנה לראשות הממשלה ב-3 ביוני 1989, לאחר שקודמו בתפקיד, נובורו טקשיטה, נאלץ להתפטר מתפקידו בעקבות מעורבותו בשערוריית Recruit. בבחירות מקדימות נבחר אונו לנשיאות המפלגה, וזאת מכיוון שלא היה מעורב בשערורייה, והיה לנשיא המפלגה הראשון שלא עמד בראש סיעה כלשהי. אחת מפעולותיו הבולטות בתור ראש ממשלה הייתה החלת מס הקנייה הראשון ביפן, מהלך שגרר מחאה ציבורית רחבה, שהגיעה לשיאה באובדן מספר מושבים בבית היועצים של יפן לטובת המפלגה הסוציאליסטית של יפן. שערוריית Recruit, מס הקנייה החדש ומעורבותו של אונו עצמו בשערוריית מין היו הסיבות העיקריות להידרדרות זו. יום לאחר הבחירות הודיע אונו על התפטרותו, וטושיקי קאיפו החליפו בתפקיד נשיא המפלגה הליברלית-דמוקרטית ובתפקיד ראש הממשלה. תקופת כהונתו של אונו נמשכה 69 ימים והיא הרביעית הקצרה ביותר בהיסטוריה הפוליטית של יפן.
אונו נותר במפלגה בתור יועץ, ושמר על מושבו בבית הנבחרים על 1996, אז החליט לפרוש מהחיים הפוליטיים. הוא נפטר ב-19 במאי 1998 בבית החולים בעיר מוריאמה שבמחוזו מסרטן הריאה.
פלאו-אינדיאנים
בארכאולוגיה ובפלאואנתרופולוגיה, פלאו-אינדיאנים (באנגלית: Paleo-Indians) או גם פלאואמריקנים (Paleoamericans) הוא כינוי לבני האדם הראשונים שהיגרו והתיישבו ביבשת העל של אמריקה, במהלך השלבים האחרונים של עידן הקרח של שלהי הפליסטוקן. פירוש הקידומת "פלאו" (παλαιός) ביוונית עתיקה הוא "עתיק" או "ישן". המונח "פלאו-אינדיאנים" מתייחס לתקופת האבן בחצי הכדור המערבי ושונה מהמונח "התקופה הפלאוליתית", המשמש בפרהיסטוריה של העולם הישן.
העדויות הארכאולוגיות מעלות שציידים של חיות גדולות חצו לראשונה את מצר ברינג מאירואסיה לאמריקה הצפונית על גבי גשר יבשתי (ברינגיה), שהיה קיים בין 45,000 ל-12,000 לפנה"ס. קבוצות קטנות מבודדות של ציידים-לקטים היגרו במקביל לבעלי חיים אוכלי-צמחים גדולים עמוק לתוך אלסקה. מ-13,500-16,500 לפנה"ס נוצרו פרוזדורים חופשיים מקרח לאורך חוף האוקיינוס השקט והעמקים של אמריקה הצפונית. תהליך זה אפשר לבעלי חיים, ובעקבותיהם בני אדם, להגר דרומה לתוך פנים היבשת. התאריכים והמסלולים המדויקים של אכלוס העולם החדש הם נושאים הנמצאים במחלוקת מדעית מתמשכת.
כלי אבן מסותתים, בייחוד חודי חניתות ומקרצפים הם העדות העיקרית לפעילות אנושית קדומה ביבשת אמריקה. הארכאולוגים והאנתרופולוגים משתמשים בכלים המסותתים לסיווג תקופות ותרבויות שונות. לפי עדויות ארכאולוגיות, גנטיות ובלשניות, מוצא הילידים של יבשת אמריקה בעמים הילידים של סיביר. העדויות לקשר קדום בין העמים הילידים של יבשת אמריקה והאוכלוסיות הסיביריות מצויות בשפות אמרינדיאניות, בתפוצה של סוג הדם, ובהרכב הגנטי כפי שמשתקף במידע המולוקולרי, כדוגמת DNA. קיימות עדויות ארכאולוגיות על לפחות שתי תקופות הגירה שונות. בין השנים 8000–7000 לפנה"ס התייצב האקלים, מה שהוביל לגידול באוכלוסייה ולהתקדמות טכנולוגית בעיבוד כלי האבן, ועקב כך לאורח חיים פחות נוודי ויותר ישיב.
הגדרה
המונח התקבל מיד בספרות המדעית, אם כי היו שביקרו את המונח ככללי מדי, שכן כבר אז היה ידוע שהתרבויות של אמריקה הצפונית בתקופה זו, באזורים שונים ולאורך זמן היו שונות מאוד זו מזו. חוקרים אחרים הציעו קודם לכן לתקופה זו את השם "השלב הליתי" (Lithic stage) או "תרבות ציד החיות הגדולות" (Big-Game Hunting tradition). הכינוי הפך לכינוי הנפוץ לתקופה זו מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 למרות הקשיים בהגדרת תחומי התקופה.
הגירה ליבשת אמריקה
ביבשת אמריקה לא הייתה כל נוכחות של אדם עד לאכלוסה על ידי הפלאו-אינדיאנים בסוף הפליסטוקן. הפרטים המדויקים של ההגירה של פלאו-אינדיאנים ליבשת אמריקה, כולל התאריכים המדויקים ומסלולי ההגירה, הם נושאים למחקר ודיונים. התאוריה המסורתית הייתה שמהגרים ראשונים אלו עברו לגשר היבשתי של ברינגיה שבין מזרח סיביר לאלסקה של ימינו בין לפני 40,000 ללפני 17,000 שנים, כאשר פני הים אז היו נמוכים במידה ניכרת מגובהם הנוכחי עקב ההתקרחות ברביעון. ההשערה היא כי אנשים אלו נעו לאורך הפרוזדורים החופשיים מקרח שהתהוו בין משטחי הקרח (Laurentide) וקורדילרן (Cordilleran) בעקבות העדרים של בעלי החיים הגדולים מהפליסטוקן, שמאז נכחדו. מסלול מוצע אחר הוא שהם היגרו לאורך חוף האוקיינוס השקט עד לאמריקה הדרומית ברגל או בסירות פרימיטיביות. עדויות התומכות בתאוריה אחרונה זו, אם היו כאלו, נמחקו מאז עקב עליית פני הים ביותר ממאה מטרים עם סיום עידן הקרח האחרון. עם זאת, אתר מערות פאיזלי (Paisley Caves) באורגון שתוארך ל-14,300 שנים לפני זמננו מחזק תאוריה זו משום שלפי העדויות הגאולוגיות לא ניתן היה להגיע לאתר זה בתקופה זו בדרך היבשה.
הארכאולוגים משוכנעים שההגירה של פלאו-אינדיאנים מברינגיה (מערב אלסקה) התרחשה בין לפני 40,000 שנים עד לפני 16,500 שנים. תחום זמן נרחב זה הוא המקור לוויכוחים ומובטח שהם ימשיכו עוד שנים רבות. ההסכמות היחידות שאליהן הגיעו החוקרים הן שמקור התושבים הקדומים ממרכז אסיה, כשהיישוב הנרחב של יבשת העל של אמריקה אירע בסוף שיא תקופת הקרח האחרונה (Late Glacial Maximum), בין 16,000 ל-13,000 שנים לפני זמננו. עם זאת קיימות גם תאוריות חלופיות על מקורם של הפלאו-אינדיאנים, כולל הגירה מאירופה דרך צפון האוקיינוס האטלנטי.
קיימות עדויות מעטות להגעה מוקדמת הרבה יותר של בני אדם לאמריקה, שעדיין אינן בקונצנזוס מדעי. אחת הטענות המבוססות להגעה קדומה התפרסמה ב-2017: ליד ריכוז עצמות מסטודון שנחפר בקליפורניה נמצאו חמש מקבות אבן. על המקבות היו סימני שימוש וניכר ששימשו לניפוץ העצמות הטריות בשביל לצרוך את מח העצם. על עצמות המסטודון התגלו סימני ניפוץ מכוונים. האתר כולו תוארך בשיטת אורניום-תוריום לכ-130,000 שנים לפני זמננו.
אימרה פודור
קורות חייו
אימרה פודור נולד במשפחה יהודית ממעמד הביניים כבנם של הסוחר בלה פודור (1859–1919) ושל אירמה ברגר (1864–1962). הוא השלים את לימודיו התיכוניים בעיר הולדתו, ולאחר מכן הפך לסטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל את תעודת ההסמכה שלו ב-1914. הוא היה רופא צבאי במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918 החל את דרכו במחלקה לרפואה פנימית בבית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' בבודפשט של הקהילה היהודית של פשט (שמה היום המרכז הרפואי הלאומי), שם הוצב במחלקה של ד"ר הנריק בנדיקט. בין השנים 1918–1926, במשך שמונה שנים, התמחה ברפואה פנימית וב-1926 - לאחר מותו של בנדיקט - הפך לרופא הראשי ולמנהל המחלקה.
פלאו-אינדיאנים
חלוקה לתקופות משנה
העדויות הקדומות על פלאו-אינדיאנים נתגלו באתרים באלסקה (מזרח ברינגיה), ואחריהם באתרים בקולומביה הבריטית, מערב אלברטה ואזור אולד קרואו פלאטס (Old Crow Flats) ביוקון. בסופו של דבר שגשגו פלאו-אינדיאנים בכל יבשת-העל של אמריקה.
אימרה פודור
קורות חייו
במלחמת העולם השנייה נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד את השואה ומאוגוסט 1945 עד 1956 הוא היה הרופא הראשי ומנהל המחלקה הפנימית 2 בבית החולים סנט יאנוש (Szent János Kórház) ברובע 12 בבודפשט. בשנת 1946 קיבל הסמכה פרטית בהוראה כפרופסור חבר בתחום "האינטראקציות הארגוניות במחלות פנימיות". בהתחלה עסק בחקר הסרטן, אחר כך תחום המחקר שלו היה הפתולוגיה והריפוי של מחלות לב וכלי דם וכן השפעת תמציות מערכת הבלוטות האנדוקריניות על התפתחות הקרצינומה. ב-1953 נבחר לנשיא האגודה ההונגרית לרפואה פנימית. פודור עסק במחלות לב ומחזור הדם והיה חבר גם ב"מועצה המדעית ההונגרית לבריאות".
פלאו-אינדיאנים
חלוקה לתקופות משנה
פלאו-אינדיאנים מסווגים על פי שיטות סיתות וסגנון כלי האבן ולפי השינויים האזוריים. חודי חניתות מחורצים, וחודי חניתות אחרים קרויים בשם הקיבוצי חודי חניתות. החודים סותתו מאבנים מעובדות שיש בהם חריץ ארוך. חודי החניתות נוצרו משיברור נתז בודד מכל צד של חוד החנית. החוד נקשר לקת עשויה מעץ או עצם. ככל שהסביבה השתנתה בסוף עידן הקרח לפני 17 עד 13 אלף שנים, החלו בעלי חיים לנדוד על מנת לנצל את המשאבים של מזון שנפתחו בפניהם. בני אדם נעו בעקבות החיות, כדוגמת הביזון, הממותה והמסטודון, וזכו לכינוי "ציידי החיות הגדולות" (big-game hunters). קבוצות שחיו לאורך חוף האוקיינוס השקט הסתמכו ככל הנראה על דיג כמקור המחיה העיקרי.
אימרה פודור
קורות חייו
אשתו הייתה יוליאנה מייזל, רופאת עיניים, בתם של וילמוש מייזל ושל פאולה שוויצר, לה נישא ב-10 באוגוסט 1938 בבודפשט.
פלאו-אינדיאנים
חלוקה לתקופות משנה
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 נהגו לחלק את התקופה של המתיישבים הפלאו-אינדיאנים לשלוש תרבויות: עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה הסכמה כללית שהפלאו-אינדיאנים הראשונים שהגיעו לאמריקה הצפונית השתייכו לתרבות קלוביס. תקופה ארכאולוגית זו קרויה על שם העיירה קלוביס בניו מקסיקו, שבה נתגלו ב-1936 חודי קלוביס הייחודיים באתר הקרוי בלקווטר דרו (Blackwater Draw), שם הם היו קשורים ישירות לעצמות של בעלי חיים מהפליסטוקן. מאז גילו ארכאולוגים עדויות שההתיישבויות הקדומות ביותר של בני אדם באמריקה הצפונית קודמות באלפי שנים לפני מסגרת הזמן המקובלת להופעתם של הפלאו-אינדיאנים (לפני שיא תקופת הקרח האחרונה, לפני למעלה מ-20,000 שנים). העדויות מראות שבני אדם חיו באזור הנקי מקרחונים המכונה ברינגיה הרחק מזרחה עד צפון יוקון לפני למעלה מ-32,000 שנים.
אימרה פודור
קורות חייו
פודור הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5ב-10–42).
פלאו-אינדיאנים
חלוקה לתקופות משנה
חפירות ארכאולוגיות באתרים שונים ברחבי אמריקה הצפונית והדרומית הוכיחו שתקופת הזמן של קלוביס (כלומר "פלאו-אינדיאנים") צריכה לעבור בחינה מחודשת. במיוחד האתרים קקטוס היל (Cactus Hill) בווירג'יניה, המתוארך לפני 18,000-20,000 שנים, מדואוקרופט רוקשלטר (Meadowcroft Rockshelter) בפנסילבניה, המתוארך לפני 19,000 שנים, מונטה ורדה בצ'ילה שבאמריקה הדרומית, המתוארך לפני 14,000 שנים, טופר (Topper) בקרוליינה הדרומית, שתוארך בין לפני 20,000 עד 16,000 שנים (החפירה העמיקה עד 50,000 שנים) וקינטנה רו במקסיקו, שבה נתגלתה גולגולת בת 12,000 שנים במערה תת-ימית. אתרים אלו שינו את התאריכים המוקדמים להתיישבות הפלאו-אינדיאנים. זמנם של כמה מהאתרים קודם בצורה ניכרת למסגרת הזמן של היווצרות הנתיבים הפנויים מקרח, ובכך עולה השאלה כיצד הגיעו בני אדם קדומים אלו. הסבר חלופי אחד הוא בנתיב לאורך החוף, ברגל או בסירות פרימיטיביות, הסבר חלופי אחר הוא שהייתה הגירה קודמת בהרבה. על פי העדות הגאולוגית היה נתיב ההגירה לאורך חוף האוקיינוס השקט פתוח לתנועה ביבשה לפני למעלה מ-23,000 שנים ומלפני 16,000 שנים ואילך.
אורח חיים
תושבים קדומים אלו התפשטו על אזור גאוגרפי רחב, ולכן נוצרו שינויים אזוריים באורח החיים. עם זאת, כל הקבוצות הבודדות חלקו סגנון משותף של ייצור כלי אבן, ובכך ניתן לזהות סגנונות שיברור והתקדמות הסגנון. תקופה מוקדמת זו של ייצור כלי אבן התגלתה בכל רחבי אמריקה. את הכלים יצרו חברות נוודים שכללו בין 20 ל-60 נפשות של המשפחה המורחבת. מזון היה ככל הנראה בשפע במהלך החודשים החמים המעטים בשנה. האגמים והנהרות היו שופעים מינים רבים של דגים, עופות ויונקים ימיים. ביערות ובביצות העשב ניתן היה ללקט אגוזים, ענבות ושורשים אכילים. הסתיו היה ככל הנראה עונה עסוקה שבה אחסנו מזון לחורף והכינו ביגוד מתאים. במהלך החורף, נעו החבורות שנהגו לדוג בחוף לתוך פנים הארץ לצוד וללכוד מזון טרי ולהשתמש בפרווה.
השינויים האקלימיים בשלהי עידן הקרח גרמו לשינויים בחבורות הצמחייה ובאוכלוסיות בעלי החיים. קבוצות נדדו ממקום למקום כאשר משאבי המזון והמקורות לביגוד הלכו והידלדלו והיה צורך למצוא מקורות חדשים. קבוצות קטנות צדו וליקטו מזון ביחד במהלך חודשי האביב והקיץ, ואז התפצלו למשפחות בסתיו ובחורף. קבוצות משפחתיות נעו כל שלושה עד שישה ימים, וכיסו בכך עד 360 קילומטרים בשנה. התזונה הייתה לעיתים משביעה ועשירה בחלבונים כשהציד הצליח. מעורות החיות שצדו נהגו לתפור בגדים וגם להקים מגורים ארעיים. משערים שבמהלך מרבית תקופתם מתחילתה ועד אמצעיתה נהגו הקבוצות שחיו בתוך הארץ להתקיים בעיקר על ציד החיות הגדולות שמאז נכחדו. חלק מהיונקים הגדולים מתקופת הפליסטוקן היו הבונה הענק, ביזון הסטפה, הבותריום והאאוצרתריום, המסטודון, הממותה הצמרית, וכן אייל הצפון מתת-המין אייל צפון איי המלכה שרלוט (Rangifer tarandus dawsoni).
הקרחונים שכיסו את המחצית הצפונית של היבשת החלו להתמוסס בהדרגה, וחשפו אדמה חדשה להתיישבות בין לפני 17,500 ל-14,500 שנים. במקביל לכך החלה ההכחדה של היונקים הגדולים ברחבי העולם. באמריקה הצפונית, נעלמו בסופו של דבר הקמלופס וסוס הבר. הסוסים שבו ליבשת כשהספרדים הביאו סוסים מבויתים בשלהי המאה ה-15. כשהתחולל אירוע ההכחדה ברביעון נאלצו הפלאו-אינדיאנים בשלהי תקופתם להסתמך על אמצעי קיום אחרים.
בשנים 9,500-10,500 לפני הספירה החלו ציידי החיות הגדולות של המישורים הגדולים להתמקד במין בעל חיים אחד: הביזון (קרוב משפחה של ביזון אמריקאי). התרבות הראשונה מבין התרבויות שהתמקדו בציד הביזון הייתה תרבות פולסם. אנשי תרבות זו נדדו בקבוצות משפחתיות קטנות מרבית השנה, כשהם שבים מדי שנה לאותם מעיינות ומקומות מועדפים אחרים במקומות גבוהים. שם נהגו לחנות למשך מספר ימים, ייתכן תוך הקמת מחסה זמני, כשהם מייצרים או מתקנים כלי אבן, או מעבדים בשר, ואז הם נעו הלאה. מספרם של הפלאו-אינדיאנים לא היה אף פעם רב והאוכלוסייה הייתה דלילה למדי.
אמריקה הדרומית
התושבים באתר מונטה ורדה באמריקה הדרומית היו ככל הנראה ישיבים והתגוררו באגן הנהר מרבית השנה. מצד שני, קבוצות אחרות באמריקה הדרומית היו ניידות מאוד וצדו בעלי חיים גדולים כדוגמת מסטודון ועצלן קרקע. הם השתמשו בטכניקת חודי חניתות דו-פניים קלאסית.
תיארוך אתרים אלו נע מלפני 14,000 שנים (אתר טאימה-טאימה בוונצואלה) ועד לפני 10,000 שנים. חודי חניתות אל חובו הדו-פניים היו נפוצים בעיקר בצפון-מערב ונצואלה, ממפרץ ונצואלה ועד להרים הגבוהים והעמקים. האוכלוסייה שהשתמשה בהם הייתה של ציידים-לקטים שככל הנראה שהו בתחומי טריטוריה מסוימת. חודי אל חובו היו ככל הנראה הקדומים ביותר, ותוארכו ללפני 12,980 ו-14,2000 שנים ונועדו לציד בעלי חיים גדולים. בניגוד לכך, לחודי זנב הדג שתוארכו ללפני 11,000 שנים בפטגוניה הייתה תפוצה רחבה הרבה יותר, בעיקר במרכז ובדרום היבשת.
תקופות ארכאיות
בתקופה הארכאית באמריקה הצפונית השתנתה הסביבה, האקלים התחמם והפך צחיח יותר והחיות הגדולות האחרונות נעלמו. מרבית קבוצות האוכלוסייה בתקופה זו היו עדיין ציידים-לקטים נוודים, אבל עתה החלו קבוצות אינדיבידואליות להתמקד במשאבים הזמינים להם מקומית. וכך, עם עבור הזמן, החלה תבנית של התפתחות תרבויות אזוריות כדוגמת הדרום-מערב הארכאי, תרבות פלאו-ארקטית, תרבות פוברטי, תרבות דלטון ותרבות פלאנו. התאמות אזוריות אלו הפכו לנורמה, כאשר מסתמכים פחות ופחות על ציד וליקוט, וכלכלה מעורבת של ציד בעלי חיים קטנים, דגים, ירקות בר עונתיים ומזונות נוספים מהצומח. קבוצות רבות המשיכו לצוד חיות גדולות אבל שיטות הציד הפכו מגוונות יותר ושיטות השגת הבשר מתוחכמות יותר. סגנון ההצבה של חפצים וחומרים בתוך אתר קבורה ארכאי מציין בידול המבוסס על מעמד בחלק מהקבוצות.
למה צחקה מיכל
למה צחקה מיכל הוא פזמון שכתבה והלחינה נעמי שמר ובוצע על ידי להקת הגשש החיוור.
רקע מקראי
הפזמון מתבסס על המסופר בספר שמואל ב' אודות דוד בהעלותו את ארון הברית לירושלים לאחר אחת ממלחמותיו. דוד מעלה את הארון ורוקד לפניו, למורת רוחה של מיכל בת שאול, רעייתו, שהתנהגות זו נראתה בעיניה כהתנהגות שאינה מכובדת למלך:
דוד דחה את ביקורתה של מיכל:
רקע אקטואלי
השיר "מים לדוד המלך" הושר על ידי להקת הגשש החיוור בפסטיבל הזמר כשחבריה לבושים במעין טוניקות. בעת ביצוע הפזמון החוזר הניפו חברי הלהקה את ידיהם, ועקב כך בצבצו תחתוניהם. היו שצחקו מהופעה זו, אך היו לא מעט שביקרו הופעה זו כבלתי-ראויה. יצחק שמעוני, שהיה מנחה הערב בו הופיעה הלהקה עם החצאיות, אמר ש"השיר עומד לשיפוט ולא הביצוע".
הפזמון "למה צחקה מיכל"
את הפזמון "למה צחקה מיכל" כתבה נעמי שמר כמענה למבקרי ההופעה של הגשש החיוור, כשהיא שמה את ביקורתם בפיה של מיכל:
האפוד המוזכר בפזמון נצמד ללשון המקרא, אך מרמז לטוניקות שלבשו הגששים.
הבית האחרון של השיר נפרד מהנושא התנ"כי, והוא תשובה ישירה של להקת הגשש החיוור למבקריה:
פולק (גרמנית)
לשם העצם הגרמני Volk (מבוטא fɔlk) יש מספר משמעויות: "אנשים", במובן של קבוצה בלתי ניתנת לספירה, כמו ב"המון", ובמובן של קבוצות שניתנות לספירה, כלומר "עם" או עמים (ברבים Völker), כמו קבוצה אתנית או אומה (השוו את המונח האנגלי folk).
המילה משמשת בעיקר בפילוסופיה הגרמנית, למשל בביטוי Volksseele ("נשמה לאומית") ובלאומיות הגרמנית, בעיקר שם התואר הנגזר פולקיזם (völkisch - לאומי, אתני).
אטימולוגיה
משמעותו העיקרית של המונח Volk בימי הביניים הייתה "קהל גדול, צבא". המשמעות הכללית של "אוכלוסייה" או "אנשים" באה לידי ביטוי במילה diet (שם התואר dietsch, deutsch פירושו "פופולרי, של האנשים"). רק בראשית העת החדשה קיבל המונח "דויטש" את המשמעות של הכינוי העצמי האתני הגרמני. משנת 1512 האימפריה הרומית הקדושה נקראה Imperium Romanum Sacrum Nationis Germanicæ, ובגרמנית - Heiliges Römisches Reich Deutscher Nation, כלומר המילה הלטינית גרמניקוס באה לידי ביטוי בשם התואר deutsch.
המילה Volk היא המקור של המילה האנגלית folk והיא חופפת לה גם בביטויים כמו Volksmusik שהיא מוזיקת פולק, Volksglaube שהיא אמונה עממית ועוד. במאה ה-18, המילה הגרמנית volk תיארה בעיקר "המון" או "המוני האוכלוסייה", בעוד שהמושג "עם" או "אומה" בוטא במילה Nation. השימוש ב-Nation הוחלף ב-Volk לאחר 1800, במפורש בהקשר של הלאומיות הגרמנית המתהווה.
תרכובות שבהן המילה Volk מתורגמת ל"אוכלוסייה" או "אומה" כוללות את Volksentscheid (משאל עם, ומילולית - "החלטה של / על ידי העם") וכן Völkerbund (חבר הלאומים). המשמעות המעט מיושנת של פשוטי העם, Hoi polloi, מעמד הפועלים, גלויה בשם המותג פולקסווגן, כלומר "מכונית העם", שם שבחרה חזית העבודה הגרמנית בשנת 1937 למכונית שנועדה להיות במחיר סביר ל"אדם הפשוט".
בניגוד לפולק הגרמני שהועלה למעמד "אומה" בתחילת המאה ה-19, המילה "פולק" באנגלית נתפסה כבלתי אלגנטית והוחלפה במילה הלטינית people. היא נכנסה מחדש לאנגלית רשמית, או אקדמית, עם המצאת המילה "פולקלור", שטבע ב-1846 ויליאם ג'יי תומאס כאנגלו-סקסונית. מילה זו החייתה את משמעותה של המילה folk במובן המודרני של "פשוטי העם, שתרבותם מועברת בעל פה", ובעקבותיה באו תצורות מורכבות, למשל folk art - אמנות עממית (1921), folk-hero - גיבור עממי (1899), folk-medicine - רפואה עממית (1898), folk-tale - אגדת עם (1891), folk-song - שיר עם (1847), folk-music - מוזיקה עממית (1889), folk-dance - ריקוד עממי (1912).
זהות לאומית גרמנית
בפילוסופיה הגרמנית של סוף המאה ה-18 וה-19, נעשה שימוש בפולקסגייסט במובן של "רוח לאומית", לאו דווקא בהתייחסות לאומה הגרמנית, אך עדיין עם מתאם חזק להתפתחותה של זהות לאומית גרמנית בעקבות פירוק האימפריה הרומית הקדושה.
הפולקיזם מקורו בתקופה זו. הוא הציע להקים מדינת לאום גרמנית כפתרון ל"שאלה הגרמנית". יוהאן גוטליב פיכטה בספרו "נאומים לאומה הגרמנית", שפורסם במהלך מלחמות נפוליאון, משנת 1808 ואילך, שאל, בנאום השמיני, "מהו פולק, במובן הגבוה של המונח, ומהי אהבת המולדת?" הוא ענה שזהו "הטבע הרוחני המיוחד של הסביבה האנושית שממנה הוא עצמו, עם כל מחשבתו ומעשהו... צמח, כלומר האנשים שמהם נולד וביניהם צמח, נוצר וגדל להיות מה שהוא". התנועה שילבה פטריוטיזם סנטימנטלי עם פולקלור הגרמני, היסטוריה מקומית ופופוליזם אנטי-עירוני "בחזרה לטבע", עם הקבלות לביטויי לאומיות רומנטית בחלקים אחרים של אירופה, כמו כתביו של ויליאם מוריס. "בחלקה, האידאולוגיה הזו הייתה מרד נגד המודרניות".
לאורך רוב המאה ה-19, לא הוסכם באופן גורף שיש דבר כזה "אומה גרמנית" אחת (Volk). ה"גרמנים" (die Deutschen) נתפסו כמקבילה לשבטים הגרמאניים, קבוצה אתנו-לשונית גדולה הכוללת מספר עמים (כגון ה"נצרים" הגרמניים או שבטי הפרנקים (או פרנקונים), שוואבים, בווארים, תורינגים, סקסונים ועוד. במונח נכללו גם סקנדינבים ואנגלו-סכסונים. מעשיות האחים גרים מ-1816–1818 כוללות אגדות מהעת העתיקה הגרמאנית וכן פולקלור גרמני, אוסטרי ושווייצרי.
בעקבות המהפכות של 1848, האספה הלאומית של פרנקפורט ניסתה ליצור חוקה לאומית לכל מדינות גרמניה, אך יריבות בין האינטרסים הפרוסיים והאוסטריים הביאה לכך שתומכי הפרלמנט דגלו בפתרון "גרמניה קטנה" - מדינת לאום גרמנית מלוכנית ללא אוסטריה. מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם הרביעי, סירב להצעה והמאמצים ליצור מדינת לאום גרמנית ליברלית קרסו. התפתחה חלוקה בקרב לאומנים גרמנים. קבוצה בראשות הפרוסים תמכה ב"גרמניה הקטנה" ללא אוסטריה. קבוצה אחרת תמכה ב"גרמניה הגדולה" שכללה את אוסטריה. פרוסיה השיגה הגמוניה על גרמניה ב"מלחמות האיחוד": מלחמת שלזוויג השנייה (1864), מלחמת אוסטריה-פרוסיה (1866), שביססה את הפרדת אוסטריה מגרמניה, ומלחמת צרפת-פרוסיה ב-1870/1, שאחריה הושג איחוד גרמניה, על ידי מיזוג הקונפדרציה הצפון-גרמנית (בה שלטה פרוסיה) ומדינות דרום ומרכז גרמניה בוואריה, וירטמברג, באדן והסה.
העידן הנאצי
בשנות הרייך השלישי נעשה שימוש רב במונח Volk בסיסמאות פוליטיות לאומניות, במיוחד בסיסמאות כגון Volk ohne Raum – "אנשים, או גזע, ללא מרחב", בכותרת Völkischer Beobachter ("משקיף עממי"), עיתון של המפלגה הנאצית, ובסיסמה הפוליטית Ein Volk, ein Reich, ein Führer ("עם אחד, אימפריה אחת, מנהיג אחד"). המילה המורכבת Herrenvolk, תורגמה כ"גזע עליון" או "גזע אדונים". מטוס הקרב "Volksjäger", ובתרגום - "לוחם של העם". ואת המונח Volksgemeinschaft אפשר לתרגם כ"קהילת העם".
בחזון הנאצים, למונח Volk הייתה מערכת רחבה של משמעויות, שהתייחסו לפעמים לכלל האומה הגרמנית ולפעמים לגזע הנורדי. בכתביהם של הוגים נאצים מובילים, כמו אלפרד רוזנברג והנס גינתר, כמה עמים, כלומר או Völker הרכיבו גזע, Rasse, כך ששני המונחים הללו לא תמיד התייחסו לאותו מושג.
אחרי 1945
שלא כמו שם התואר פולקיזם, שנקשר ללאומיות הגרמנית, שם העצם הגרמני Volk נותר המונח ל"עם" או "אומה". המשמעויות הישנות שלו, "קהל אנשים" או "פשוטי העם", פחות נוכחות בשיח או תקפות. בניין הרייכסטאג שומר על הקדשתו, שנכתבה ב-1916, ובה כתוב dem deutschen Volke ("לעם הגרמני").
וולק מניח קיומה של קבוצה אתנית או אומה. המונח Bevölkerung משמש במובן של "אוכלוסייה תושבת". המונח פולקסדויטשה עבור "גרמנים אתניים" עדיין בשימוש, אך מוחלף יותר ויותר ב-Deutschstämmige ("[אנשים] ממוצא גרמני").
כחלק ממילה, התחילית Volks - שומרת על המשמעות של "של / עבור פשוטי העם", כמו בתבנית פולקסווגן, לעיתים בהומור בפרסום, כמו ב-Volks-Zahnbürste "מברשת שיניים של אנשים".
"Wir sind das Volk!" ("אנחנו העם!") היה פזמון ששימש את מפגיני ההפגנות השלוות של 1989/1990 כדי להפיל את גרמניה המזרחית ואת חומת ברלין. משמעות הסיסמה הייתה ש"האנשים הפשוטים" לא סבלו עוד את הדיקטטורה ורצו רפורמה במערכת הפוליטית של גרמניה המזרחית. הסיסמה לא הביעה בהכרח תמיכה ברעיון של איחוד גרמניה. עם זאת, הסיסמה שונתה גם ל"Wir sind ein Volk!" ("אנחנו עם אחד") במהלך ההפגנות, מה שמצביע על המשמעות האתנית של פולק, פירוש לפיו חלוקת גרמניה נחשבה כבלתי צודקת בגלל הזהות האתנית המשותפת של כל הגרמנים.
בשנת 2015 הסיסמה "Wir sind das Volk" הפכה שוב לפופולרית בקרב חברי PEGIDA (תנועה לאומנית), וקבוצות שונות שהפגינו במסורת שלטענתן הייתה מסורת הפגנות יום שני. כאן, הקונוטציה האתנית של "פולק" התבהרה במהירות. בעוד שהסיסמה "Wir sind ein Volk" לא הייתה בשימוש מאז האיחוד, הסיסמה "Wir sind das Volk" קיבלה משמעות חדשה. כעת השתמשו בה מפגינים מהימין כדי להתייחס לעצמם, להבדיל ממהגרים ומה שנקרא "גוטמנשן" ("אנשים טובים", כלומר גרמנים שתמכו בפליטים). לאחר שהקנצלרית אנגלה מרקל החליטה לתת מחסה למספר הולך וגדל של פליטים, במיוחד מסוריה, ב-2015, החלו קבוצות ימין וכן תנועות שכונו בתקשורת "האזרחים המודאגים", להשתמש בסיסמה זו כדי לציין שלפי אמונתם, לפולק, כלומר גרמנים אתניים, צריכות להיות יותר זכויות מאשר למהגרים ובעיקר פליטים. התקשורת הצביעה על דמיון לתפיסת הפולק הנציונל-סוציאליסטית. המפגינים התייחסו גם להפגנות נגד הדיקטטורה של מזרח גרמניה, כי ראו זאת כזכותם להחליט אם המדינה צריכה לתת מחסה לפליטים או לא. זוהי זכות חוקתית בגרמניה עבור "אנשים נרדפים על רקע פוליטי" שלא ניתן לשנות אלא אם כן תשתנה החוקה ברוב של שני שלישים בשני בתי הפרלמנט; עם זאת, למבקשי מקלט שנכנסים "ממדינה חברה בקהילות האירופיות" כבר אין זכות חוקתית למקלט.
רוברט ת'ורבורן
רוברט ת'ורבורן (באנגלית: Robert Thorburn; 1818–1885) היה צייר מיניאטורות סקוטי ומקורב לאקדמיה המלכותית.
ביוגרפיה
רוברט ת'ורבורן, נולד בדמפריס במרץ 1818, היה בנו של סוחר. את השכלתו המוקדמת קיבל בבית הספר התיכון דמפריס. עד מהרה פיתח אהבה לאמנות, ובשל טוב לבה של שכנה, נשלח בגיל חמש עשרה לאדינבורו לצייר באקדמיה, שם התקדם במהירות וזכה להצטיינות. כשלוש שנים לאחר מכן הגיע ללונדון ונכנס לשיעורי האקדמיה המלכותית. בתור יליד דמפריס הוא נהנה מהחסות המיוחדת של הדוכס מבקליוץ', שבאמצעותה השיג עבודות רבות.
הצלחתו של ת'ורבורן כצייר מיניאטורי הובטחה במהירות, ובמשך שנים רבות הוא קיבל את החסות של החברה האופנתית עם סר ויליאם צ'ארלס רוס. ב-1846 קיבל את המשימה הראשונה שלו מהמלכה ויקטוריה, רבות באו אחריה. דיוקנאות מיניאטוריות של המלכה ושל המלכה עם אדוארד השביעי, כנסיך מוויילס, שוכפלו רבות (1897).
המיניאטורות של ת'ורבורן היו בממדים גדולים מהרגיל, הראו יותר מהדמות ולעיתים מלוות ברקע נוף. הם מצוירים על פיסות שנהב גדולות, לפעמים על פיסות שחוברות זו לזו. הגימור הקיצוני שלהם מייצר תחושה של מונוטוניות ושטיחות כאשר הצבעים איבדו את הרעננות שלהם. עם זאת, הם זכו להערצה רבה בזמן הפקתם, ובתערוכה הבינלאומית של פריז ב-1855 הוענקה לת'ורבורן מדליית זהב.
אחת המיניאטורות הידועות ביותר שלו היא זו של הדוכסית ממנצ'סטר, ששעתוק שלה ניתן ב"ציירי המיניאטורות הבריטיים" של ג'יי ג'יי פוסטר (1898). אותה עבודה מכילה דיוקן של ת'ורבורן מתוך מיניאטורה עצמית ורשימה של מצויריו העיקריים הכוללת את רוב הנשים היפות של אותה תקופה.
ת'ורבורן נבחר לחבר נלווה של האקדמיה המלכותית בשנת 1848. כאשר הצילום החל להחליף את הציור המיניאטורי, הוא החל לצייר בשמן, והציג פורטרטים ונושאים אחרים בתערוכות האקדמיה המלכותית בהצלחה מתונה.
היה לו בית בלאסווייד, ליד אדינבורו, אך הוא מת בטונברידג' וולס ב-3 בנובמבר 1885 בשנתו השישים ושמונה.
מייבש שיער
מייבש שיער הוא מכשיר חשמלי המזרים אוויר חם או קר במטרה לייבש שיער רטוב. ייבוש השיער הרטוב נעשה במטרה לאפשר שליטה בעיצובו וליצירת תסרוקות הנשמרות זמן רב יותר. הייבוש יוצר קשרי מימן זמניים בתוך השיער ובכך שומרים על הצורה הנדרשת לצורך עיצוב השיער.
ישנם מייבשי שיער לשימוש ביתי, ומייבשי שיער ניצבים גדולים לשימוש מסחרי (במספרות).
מייבשי השיער הומצאו בשלהי המאה ה-19 על ידי אלכסנדר גודפרי, והשימוש המסחרי הראשון בהם היה בחנותו, בצרפת בשנת 1890. מייבש שיער זה היה מייבש ניצב, והלקוחה ישבה תחתיו בעת ששערה יובש. מייבש השיער הביתי הומצא בשנות ה-20 של המאה ה-20.
מייבש השיער משתמש במאוורר המזרים אוויר דרך גוף חימום ובכך מחמם את האוויר ומזרים אותו לפתח יציאת האוויר החם המכוון לעבר השיער. לרוב נעשה שימוש בתיל ניכרום (סגסוגת של ניקל, ברזל וכרום) אשר הוא מוליך בעל התנגדות גבוהה. מייבשי שיער מודרניים משתמשים בגוף חימום קרמי.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התקבלה חקיקה בארצות הברית שדרשה כי במייבשי השיער יותקנו הגנות מפני התחשמלות במקרים בהם נרטב מייבש השיער.
משהו אמיתי, Pt. 1
משהו אמיתי, Pt. 1 הוא המיני-אלבום הראשון של הזמר-יוצר הישראלי נאור אורמיה. את האלבום הוציאה ב-5 במרץ 2020 חברת התקליטים D-music. הוא מונה שלוש רצועות חדשות – "משהו אמיתי", "רוקדת בשבת" ו"אור וחושך" – ורמיקס מועדונים לראשון ביניהם. אורכה של היצירה עומד על 12 דקות ועשרים ושבע שניות.
שביל השלום האלפיני
שביל השלום האלפיני (Alpine Peace Crossing) הוא שביל שסומן ב-2007 בהרי האלפים לציון 60 שנה למעברם של כ-5,000 מעפילים יהודים בשביל זה. מעפילים אלו היו ניצולי שואה שב-1947, לאחר מלחמת העולם השנייה, חצו את האלפים בדרכם ממחנה עקורים באוסטריה לנמלים באיטליה. לאורך השביל נקבעו תחנות שונות שהיו משמעותיות למעפילים ובהן הוצבו שלטי הסבר. שביל זה פופולרי בין מטיילים באלפים וזאת בנוסף למסורת של צעדות שנתיות לאורכו של השביל המתקיימות בחודש יוני.
רקע
עם סיום מלחמת העולם השנייה קובצו ניצולי השואה היהודים במחנות עקורים בהם פעלו מספר ארגונים כדי לטפל ביהודים ולהעלותם ארצה. רוב המחנות היו פרושים בגרמניה ואוסטריה שהיו תחת שליטה של בעלות הברית לאחר המלחמה. על אף הסבל שחוו הניצולים אסרו השלטונות הצבאיים על היהודים לנוע בדרכים למרות רצונם לעלות ארצה. הגוף העיקרי שטיפל בהברחת היהודים מהמחנות לערי הנמל לאורך חופי הים התיכון והעלאתם ארצה היה ארגון הבריחה. ארגון זה הוביל, במסלולים שחצו את הרי האלפים, כ-300,000 יהודים ארצה.
הצעדה במעבר קרימל
אחד ממחנות העקורים הוקם ליד העיר זלפלדן שבאוסטריה. במקום זה הוקם מחנה שנקרא "גבעת עבודה". המחנה נוהל במשותף על ידי אונרר"א (סוכנות הסעד והשיקום של האומות המאוחדות) וארגון הג'וינט ובמעורבות של ארגון הבריחה. החל מקיץ 1947 החל ארגון הבריחה להעביר קבוצות של 150–200 מעפילים לאורך השביל בקצב של 2–3 קבוצות בשבוע. ההליכה בשביל נמשכה כ-15 שעות במהלכם של 2 לילות. בסיום ההליכה, בצד האיטלקי של האלפים, חיכו למעפילים משאיות שהובילו אותם לנמלי איטליה (בעיקר לנמל גנואה). כל קבוצה הובלה על ידי מדריך מקומי.
תחנות השביל
השביל עבר ב-7 תחנות שב-6 מהן הוצבו אנדרטאות בצורת פירמידה משולשת שעל כל צלע נכתב הסבר בשפה אחרת. לכל תחנה ניתן שם אחר:
הנצחת המעפילים בשביל
ב-2003 נחשף הכלכלן והבנקאי ד"ר ארנסט לושנר (Ernst Löschner) להיסטוריה של השביל ולסיפורם של המעפילים שעברו בו ב-1947.
בעקבות הכרות זו הקים לושנר עמותה בשם APC-Alpine Peace Crossing ששמה לה למטרה להנציח את ההולכים בשביל ולשם כך יזמה הקרן את סימון השביל. השביל נחנך ב-29 ביוני 2007 לציון 60 שנה לתחילת הצעדות של המעפילים ופתח בכך מסורת שנתית לקיום צעדות לאורך השביל. .
בדצמבר 2007 ביקרה הנהלת העמותה בישראל ונפגשה עם ניצולים שעברו את השביל ועלו ארצה.
ב-2013 הוצבו לאורך השביל 6 לוחות זיכרון רב לשוניות בדוגמת פירמידה. לוחות אלו מספרים את ההיסטוריה של השביל.
בשלב מוקדם של הקמת העמותה הורחב יעודה כדי לתמוך ולסייע לפליטים ברחבי העולם.
איסמאל קונה
איסמאל קנת ז'ורדן קונה (בצרפתית: Ismaël Kenneth Jordan Koné; נולד ב-6 ביוני 2002 באביג'אן שבחוף השנהב) הוא כדורגלן קנדי יליד חוף השנהב המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ווטפורד מהפרמייר ליג ובנבחרת קנדה.
ביוגרפיה
קונה נולד באביג'אן שבחוף השנהב, ובגיל צעיר עבר לקנדה והתגורר במונטריאול.
קריירת מועדונים
ב-23 בפברואר 2022 ערך קונה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מונטריאול, בניצחון 0–3 על סנטוס לגונה במסגרת ליגת האלופות של CONCACAF לעונת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
קריירה בינלאומית
בחודש מרץ 2022 זומן קונה לראשונה לסגל נבחרת קנדה, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022. ב-24 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 0–1 לנבחרת קוסטה ריקה. ב-11 בנובמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת בחריין במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת קנדה לטורניר מונדיאל 2022.
מונטריי (כדורגל)
קלוב דה פוטבול מונטריי הוא מועדון כדורגל מקסיקני מהעיר מונטריי, בירת מדינת נואבו לאון, המשחק בליגת העל המקסיקנית.
מונטריי הוא מועדון הכדורגל הוותיק ביותר מבין המועדונים הפעילים בצפון מקסיקו, והוא נמצא בבעלות חברת FEMSA, חברת המשקאות הגדולה ביותר באמריקה הלטינית. לזכות המועדון חמש זכיות באליפות מקסיקו, האחרונה שבהן בטורניר האפרטורה, וארבע זכיות בגביע CONCACAF לאלופות, בהן שלוש זכיות רצופות בין ל-. כמו כן, המועדון מחזיק בהישג השיא המשותף לקבוצה מ-CONCACAF במסגרת גביע העולם למועדונים, כאשר סיימה שלישית במסגרת הטורניר ב-2012.
צבעי המועדון הם כחול ולבן, והם ידועים בתלבושת הפסים שהעניקה לה את הכינוי Los Rayados (המפוספסים). כמו כן, הפסים הפכו לחלק מסמל המועדון. מונטריי מארחת את משחקיה באצטדיון BBVA החל משנת 2015, ולמועדון יריבות ארוכת שנים עם טיגרס, כאשר שתי הקבוצות פועלות במטרופולין מונטריי. הדרבי בין השתיים זכה לכינוי קלאסיקו רחיומונטאנו, והוא נחשב לאחד ממשחקי הדרבי החשובים והטעונים במקסיקו.
ההקמה, הטרגדיה והפירוק הזמני (1945 - 1946)
ב-21 באפריל 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה, הודיע נשיא התאחדות הכדורגל של נואבו לאון, אנחל אסקובדו, על הכוונה להקים קבוצה ראשונה לאזור שתתחרה בליגת העל המקסיקנית החל מעונת. ההחלטה הגיעה בעקבות הצלחת הקבוצה של מדינת נואבו לאון באליפות החובבנית שהתקיימה בעיר חודש קודם לכן. הקבוצה החדשה החלה להתגבש סביב שחקני הסגל של קבוצת המדינה של נואבו לאון.
ב-28 ביוני הוקם המועדון באופן רשמי, תחת השם קלוב דה פוטבול מונטריי. ב-12 ביולי נרשמה הקבוצה רשמית בהתאחדות הכדורגל המקסיקנית כקבוצה ה-16 בליגת העל החל מהעונה הבאה. אנריקה אייאלה מדינה היה לנשיא המועדון הראשון, שהיה לחלק מקבוצת אנשי עסקים שהרכיבו את הנהלת המועדון בראשיתו. ב-19 באוגוסט ערכה הקבוצה את הופעת הבכורה הרשמית שלה, כאשר גברה במגרשה הביתי 1-0 על סן סבסטיאן דה לאון. את שערה הראשון וההיסטורי של הקבוצה כבש שחקנה הספרדי-ארגנטינאי, חוסה "צ'ה" גומס. כבר במחזור הבא ספגה הקבוצה את הפסדה הראשון, כאשר הובסה 6-0 על ידי מונטסומה.
ב-14 בספטמבר הייתה מעורבת הקבוצה בתאונה קשה ששינתה את פניו של המועדון הצעיר. אוטובוס הקבוצה עשה דרכו לעיר גוודלחרה לקראת משחק החוץ מול דפורטיבו אורו. בשעות הלילה, כאשר עצר האוטובוס לתדלוק בעיר סן חואן דה לוס לאגוס, התלקח האוטובוס כאשר שחקני הקבוצה ישנים בתוכו. על אף שלא היו הרוגים במקום התאונה, בין היתר הודות לחוסה "צ'ה" גומס שסיכן את חייו כדי להציל את חיי חבריו, רבים משחקני הקבוצה סבלו מכוויות קשות, פציעות שונות שנגרמו בין היתר מקפיצה דרך חלונות האוטובוס כדי להימלט, ופגיעה נפשית קשה. שלושה חודשים לאחר האירוע נפטר אנריקה ליסאנו בן ה-28, שחקנה הקוסטה ריקני של הקבוצה, כתוצאה מפציעותיו. בהמשך נפטר גם לאונרדו קואדרוס וידאל, ושחקן נוסף בשם אדוארדו קסאדה נאלץ לפרוש מכדורגל. בין הפצועים היה גם מאמן הקבוצה, מנואל גאלאן.
בעקבות האירוע הטרגי, נרתמו שאר קבוצות הליגה לעזרתה של מונטריי, ושלחו שחקנים בהשאלה ללא תמורה על מנת להמשיך את קיום המועדון בליגה. עם זאת, המועדון מוכה האבל שבנוסף נקלע לבעיות כלכליות קשות, התקשה להשתקם מקצועית ועד לסיום העונה ספגה הקבוצה למעלה מעשרים הפסדים, ספגה למעלה מ-120 שערים וסיימה את העונה במקום האחרון בטבלה.
ב-23 ביוני 1946, עם ההפסד לאטלס במחזור הסיום, ביקשה הקבוצה להפסיק את פעילותה, בעקבות הקשיים ומתוך כבוד להרוגי התאונה הקשה. רמון קרדנאס קורונאדו, שהחליף את מדינה בתפקיד נשיא המועדון, הודיע כי המועדון יעבור בנייה מחדש, אך בפועל הקבוצה התפרקה ולא המשיכה בפעילות מכל סוג.
ההקמה החוזרת והשנים הראשונות (1952 - 1960)
ביולי 1952, תחת הובלתו של נשיא התאחדות הכדורגל של נואבו לאון, ד"ר קרלוס קנסקו, חזרה מונטריי להיות קבוצה מקצוענית, שהתבססה על הקבוצה שהמשיכה את שם המועדון ושיחקה במספר טורנירים חובבניים ואלמוניים קודם לכן, והתחזקה לקראת חזרה לבמה המקצוענית של הכדורגל המקסיקני. מונטריי התקבלה לליגת המשנה המקסיקנית שעשתה באותן שנים את צעדיה הראשונים, לקראת עונת, שהייתה לעונה השלישית בלבד בתולדות ליגת המשנה.
ההודעה על צירופה של מונטריי לליגת המשנה התקבלה בהתנגדות קשה מצד רובן של קבוצות הליגה, בעיקר בשל המרחק הרב שיצטרכו לעבור בדרך לעיר הצפונית. ההתנגדות נבעה מכך שהרוב המוחץ של מועדוני הכדורגל המקסיקנים באותן השנים הגיעו ממרכזה ומדרומה של מקסיקו. חלק מהמועדונים אף דרשו כי מונטריי תכסה כמחצית מעלויות הנסיעה, דרישה שנדחתה על הסף. בעקבות המשבר עם יתר הקבוצות, הודיעה הליגה ב-6 ביולי על כך שמונטריי לא אושרה להצטרף לליגת המשנה. בעקבות התעקשותם של חברי הנהלת הקבוצה החדשה (רק חבר אחד מהנהלת הקבוצה המקורית נותר בהנהלה החדשה), שהציגו טיעונים רבים לטובת צירופם מחדש לליגה, הודיעה הליגה כשבוע לאחר מכן על שינוי ההחלטה ועל חזרתה של מונטריי לליגה מקצוענית לאחר שש שנים ללא פעילות. אצטדיון הבית של הקבוצה נקבע להיות אסטאדיו טכנולוחיקו בעיר מונטריי, שנפתח שנתיים קודם לכן והכיל כ-20 אלף מקומות ישיבה.
בעונת, לאחר שתי עונות קשות אותן סיימה בתחתית הטבלה ועונה נוספת במרכז הטבלה, זכתה מונטריי באליפות ליגת המשנה תחת המאמן מנולו פאנדו. עם זאת, כבר בעונה הבאה ירדה מונטריי לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום האחרון בליגה. הייתה זו ירידת הליגה הראשונה והיחידה עד כה של המועדון בכל שנות קיומו. מונטריי, שצברה ארבעה ניצחונות בלבד ב-24 מחזורי הליגה, נותרה אחרונה בפער נקודה בלבד מסקטפק שמעליה. מונטריי ניסתה לשוב מיידית לליגה הבכירה אך סיימה כסגנית בליגת המשנה במשך שתי העונות הבאות.
בעונת, עונתה השלישית ברציפות בליגת המשנה, השיגה מונטריי את הכרטיס לליגה הבכירה עם זכייה באליפות ליגת המשנה. עד כה, הייתה זו העונה האחרונה של הקבוצה בליגת המשנה, ומאז היא משחקת ברציפות בליגה הבכירה.
עליות, מורדות וחיפוש אחר תואר ראשון (1961 - 1985)
ב-1962 עשתה הקבוצה את צעדיה הראשונים לקראת התבססות בצמרת הטבלה, כאשר הנחיתה את המאמן רוברטו סקארונה. המאמן האורוגוואי הוביל רק שנה קודם לכן את פניארול לשתי זכיות רצופות בגביע ליברטדורס, וכן לזכייה בתואר הגביע הביניבשתי על חשבון בנפיקה ליסבון. תחת המאמן החדש סיימה מונטריי במקום החמישי בטבלה בתום עונת, הישג השיא שלה עד לאותה הנקודה. הקבוצה המשיכה במגמת שיפור כאשר בעונה הבאה סיימה שלישית בטבלה ואף העפילה לגמר הגביע המקסיקני, שם הפסידה לקלוב אמריקה בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 1-1 בסיכום שני המפגשים. בעונה השלישית והאחרונה של האורוגוואי על הקווים סיימה מונטריי שוב במקום השלישי בטבלה.
עזיבתו של סקארונה לאחר שלוש עונות הובילה לירידה ביכולתה של הקבוצה. את עונת סיימה במקום הרביעי ועונה לאחר מכן סיימה שמינית בלבד. בעונת חזרה מונטריי לאחר תקופה ארוכה למאבקים כנגד הירידה, והצליחה לשרוד בליגה כאשר סיימה במקום ה-14 (מתוך 16 קבוצות), עם ארבע נקודות בלבד מעל למקום האחרון. בעונת לא הצליחה הקבוצה להרשים בליגה וסיימה במקום ה-11 בלבד. עם זאת, מונטריי התקרבה בכל זאת לזכייה בתואר, כאשר העפילה לגמר הגביע שם נוצחה בהארכה שנייה, 2-1 על ידי קרוס אסול.
תחילת שנות ה-70, תחת איגנסיו חאורגי שפרש ממשחק לאחר שבע שנים במונטריי והתמנה למאמן הקבוצה, נחשבות לתקופת מפתח בתולדות המועדון. על אף שלא הצליחה לזכות בתואר, הציבה מונטריי את עצמה בקדמת הבמה של הכדורגל המקסיקני, והפכה לכוח משמעותי. תקופה זו נפתחה בעונת, אשר בעקבות מונדיאל 1970, הראשון להיערך במקסיקו, פוצלה לשני חלקים. בחלק הראשון חולקו הקבוצות לשני בתים בני ארבע קבוצות כל אחד. מונטריי הצליחה לסיים שנייה בבית ולהעפיל לבית הגמר, שם התקשתה להרשים וסיימה במקום השביעי. בעונת העפילה הקבוצה לראשונה לחצי גמר פלייאוף האליפות (שיטה חדשה שנכנסה לשימוש שנה קודם לכן), וגררה את קלוב אמריקה למשחק שלישי בו הודחה לבסוף. מונטריי שחזרה את ההישג בעונת, והייתה קרובה לעשות זאת שוב בעונה שלאחר מכן.
בין פסגה לשפל (1986 - 1999)
עונת חולקה לשניים, בין היתר בעקבות מונדיאל 1986 ששוחק במדינה בקיץ. הקמפיין הראשון הסתיים עבור מונטריי עם יכולת חלשה וניצחון בודד, הרחק ממאבקי הפלייאוף. עם זאת, קיבל אווילאן את הקרדיט מההנהלה לחציה השני של העונה.
דווקא לאחר עונת השיא בהיסטוריה של המועדון, נרשמה עונה חסרת יציבות שהסתיימה עם המאזן ה-12 בטיבו בלבד בליגה, והדחה כבר ברבע הגמר. בתום העונה סיים אווילאן את תפקידו כמאמן הקבוצה. תקציב הקבוצה ירד, שחקנים משמעותיים שוחררו ובמקומם הגיע רכש לא מספק. בעונת נלחמה מונטריי, ששנים ספורות קודם לכן זכתה באליפות, נגד הירידה לליגת המשנה. רק חזרה למועדון של המאמן פרנסיסקו ריירה הובילה לשיפור במצב הקבוצה ולהישרדות בליגה הבכירה.
לקראת עונת הגיע לקבוצה המאמן הצ'יליאני פדרו גרסיה בארוס, תחתיו רשמה הקבוצה מספרים נאים אך סיימה שלישית בלבד בבית ולא העפילה לפלייאוף. עונה לאחר מכן הוביל פדרו גרסיה את הקבוצה למקום הראשון בבית ולמאזן השני בטיבו בליגה הסדירה, אך תבוסת 4-0 לפואבלה במשחק הראשון של רבע הגמר סתמה את הגולל על סיכויי ההעפלה של מונטריי, שעל אף ניצחון 1-0 בגומלין סיימה את העונה באכזבה.
לאחר שתי עונות תחת הצ'יליאני, ולקראת עונת, הגיע לקבוצה המאמן מיגל מחיה ברון, שהוביל את אוניברסידד נסיונל לזכייה באליפות. מחיה ברון הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע המקסיקני הראשון בתולדותיה, לאחר שקבוצתו הדיחה בשלבי הנוקאאוט את פואבלה ואת קרוס אסול, לפני שגברה 4-2 על קובראס דה קרטארו במשחק הגמר. עונה לאחר מכן הוביל מחיה ברון את מונטריי לעונה מרשימה בליגה, ולהעפלה לגמר הפלייאוף שם נוצחה מונטריי פעמיים על ידי אטלאנטה.
בקיץ 1993, לאחר מינויו של מחיה ברון לתפקיד מאמן נבחרת מקסיקו והחלפתו בהוגו הרננדס, השתתפה הקבוצה בטורניר הגמר של גביע CONCACAF למחזיקות גביע, וזכתה בתואר לאחר שניצחה 4-3 במשחק האחרון בבית את לואיס אנחל פירפו מאל סלוודור, כאשר לואיס הרננדס כובש את שער הניצחון כרבע שעה לסיום. בעוד חציו הראשון של העשור היה לתקופת שיא עבור המועדון, חציו השני התאפיין בבעיות רבות וביכולת ירודה. הקבוצה נקלעה לבעיות כלכליות קשות, שנגרמו בין היתר בעקבות הבעיות הכלכליות של נשיא המועדון חורחה לנקנאו, שמאוחר יותר אף ניצב בפני תביעה משפטית על זיוף.
במרץ 1996 רשמה מונטריי רגע מוצלח, בעיקר עבור אוהדיה, כאשר גברה על היריבה העירונית המרה טיגרס במשחק מכריע עבורה, והורידה אותה לליגת המשנה בפעם הראשונה בתולדותיה. שלוש שנים מאוחר יותר ניצבה מונטריי מרחק משחק אחד מירידה שנייה בתולדותיה לליגת המשנה, אך הצליחה לגבור 1-0 על פואבלה במשחק המכריע והמשיכה את דרכה בליגה הבכירה.
קבוצת FEMSA וחזרה לצמרת (2000 - 2008)
לאחר התפטרותו של סולארי הגיע למונטריי המאמן הספרדי בניטו פלורו, מאמנה לשעבר של ריאל מדריד. כמו כן, לסגל השחקנים הצטרף חסוס ארייאנו, שחקן הבית המוערך שגדל בקבוצה ונמכר לגוודלחרה בעיצומו של המשבר הכלכלי ב-1997. פלורו לא הצליח להצעיד את הקבוצה לתארים, אך הצליח לייצב את מצב הקבוצה, להרחיק אותה מאזור הירידה, ואף להצעיד אותה לעונה מרשימה בטורניר וראנו 2001, שהיה האחרון שלו בקבוצה. בטורניר זה הוביל פלורו את מונטריי למקום השני בבית המוקדם, עם המאזן השלישי בטיבו בליגה, והמרוחק מהמקום הראשון בהפרש שערים נחות בשלושה שערים בלבד. עם זאת, בפלייאוף הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון, שלב רבע הגמר, לאחר תבוסת 4-0 לפצ'וקה בחוץ ושוויון 2-2 בלבד בבית.
ביולי 2002, לקראת טורניר האפרטורה, הגיע לקבוצה המאמן הארגנטינאי דניאל פסארלה, שזכה במונדיאל 1978 כשחקן והוביל כמאמן את נבחרות ו. סביב המאמן נבנה סגל חזק שכלל בין היתר את גיז'רמו פרנקו, וולטר ארוויטי ולואיס ארנסטו פרס שהצטרפו לחסוס אורייאנו. בטורניר קלאוסורה 2003 הוביל פסארלה את מונטריי לזכייה באליפות השנייה בתולדותיה, 17 שנים לאחר הזכייה הראשונה. מונטריי סיימה במאזן השלישי בטיבו בליגה, נקודה פחות ממונרקס מורליה הראשונה. ברבע הגמר הדיחה מונטריי את אטלס, ובחצי הגמר המתינה לה טיגרס, יריבתה העירונית המרה, במפגש הראשון בין השתיים אי פעם במסגרת פלייאוף אליפות. במשחק הראשון בחוץ הפכה מונטריי פיגור 1-0 לניצחון מרשים של 4-1, וגם הפסד מינימלי של 2-1 בגומלין הביתי לא מנע ממנה העפלה מרשימה לגמר הפלייאוף. בגמר גברה מונטריי 3-1 בסיכום שני המפגשים על מורליה, בדרך לזכייה באליפות.
מונטריי, תחת המאמן מיגל הררה, חזרה לגמר הפלייאוף בטורניר אפרטורה 2004, אך נעצרה בשלב הגמר עם הפסד כפול לאוניברסידד נסיונל, 3-1 בסיכום המפגשים. הררה הוביל את מונטריי לגמר נוסף בטורניר אפרטורה 2005, לאחר ניצחון דרמטי בחצי הגמר על טיגרס, כשפרנקו כובש את שער הניצחון חמש דקות לתום משחק הגומלין ומוחק את יתרונה של טיגרס מהמפגש הראשון. בגמר פגשה מונטריי את דפורטיבו טולוקה, אך נוצחה 6-3 בסיכום המפגשים. בתום אותה עונה עזב גיז'רמו פרנקו לטובת ויאריאל הספרדית.