cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיסטנדנטילוס
עידן האור
בזמן שלטונה של המגית הראשית גַאדְרֶלָה, הפך פיסטנדנטילוס לסוכנה הנאמן של מועצת המכשפים וסייע לגאדרלה רבות לשכנע את שליטי הערים ברחבי אנסאלון להקים ארבעה צריחי כישוף נעלה נוספים. במקביל, הקים בסתר את אוּלְגַארד, מאורה נסתרת בהרי גארנט, שם פיתח יותר ממחצית לחשי הקסם שלו.
מאות שנים לאחר מכן, בשנת 2018 לפני החורבן, עזר לעמיתיו במועצה להרוס את הקוסם העריק מַאלוֹק, ושכנע אותם לא להשמיד את מצודת זהמאן בה שכן מאלוק, שכן טמון היה בה ידע של קסם מלחמה, שרק יכול היה לסייע להם. הקוסמים הסכימו ואיפשרו לפיסטנדנטילוס להפוך לאדון מצודת זהמאן. מאתיים שנה לאחר מכן, סייע פיסטנדנטילוס למשלחת בראשותו של וינאס סולאמנוס בהצלת אחותו של קיסר ארגות. פיסטנדנטילוס המשיך לשכון במצודתו עד תום מלחמת הדרקונים השלישית, ואז עבר למקום אחר לא ידוע. תקופה מסוימת אף היה אדון צריח פלאנתאס.
אבן הדם של פיסטנדנטילוס
כאשר פיסטנדנטילוס בחר לו שוליות, הוא היה בוחר מגים צעירים אשר עברו את מבחן הכישוף הנעלה. הוא היה מאתר את החזקים ביותר מאלו שעברו את המבחן ובוחר בהם. בשל המוניטין שצבר, רוב המגים הצעירים השתוקקו ללמוד אצלו ודבר זה היה לו ליתרון. הם היו לומדים אצלו, אולם, בחלוף זמן מה, היה פיסטנדנטילוס משתמש באבן הדם שלו ליטול את חיי המכשפים הצעירים ובכך מאריך את חייו שלו.
המלך הכהן קרונוס
פיסטנדנטילוס הגיע לאיסטר כמאה שנה לפני החורבן, והמשיך לפתח את אומנותו ובמקביל שם עינו על המלך הכהן, ועל כהן מסוים בחצרו של המלך, קְרוֹנוֹס. הוא הצליח לפתות את קרונוס לרשת את השלטון והעניק לקרונוס טבעת קסומה שתאפשר לו להרוג את המלך הכהן הנוכחי, סִימֵאוֹן הרביעי.
תחילה, סייע פיסטנדנטילוס לקרונוס בשלטון ויעץ לו. אך לאחר זמן, למד על נבואת בואו של בעל האור, האדם הטהור באמונתו לאלי הטוב, אדם שפיסטנדנטילוס היה זקוק לו כדי לקרוא תיגר על מלכת האופל. בעודו זורע רעל לאוזניו של קרונוס ודוחף אותו אל סף השיגעון, הוא החל לשמוע על בלדין, והאמין כי הוא יהיה בעל האור. למרות שבלדין "עמד במבחניו" (הוא לא היה מודע אליהם) של פיסטנדנטילוס, בלדין עדיין הוכיח את עצמו כבלתי טהור דיו לצורך הנבואה. פיסטנדנטילוס הבין, כי אם יישאר קרונוס בשלטון, הדבר יפריע לו למצוא כהן אור טהור, ולכן איפשר לבלדין להביס את קרונוס, שנעשה פרנואיד לגבי כל אדם ואדם. קרונוס נאסר במרתפי המקדש המרכזי באיסטר, ולפני שהצליח להצביע על חלקו של פיסטנדנטילוס בפרשה, פיסטנדנטילוס רצח אותו.
המלך הכהן בלדינס
לאחר מותו של קרונוס, פיסטנדנטילוס נעשה לנתין נאמן של בלדינס (בלדין, לאחר הכתרתו, שינה את שמו). למרות שכל חצרו של המלך הכהן הייתה חשדנית לגבי המג הזדוני, הורשה פיסטנדנטילוס להמשיך באומנותו במרתף סודי בירכתי המקדש, ואט אט בנה לו מעבדה גדולה תחתי המקדש. מתי מעט ידעו על קיומה של המעבדה ורובם לא נותרו בחיים לספר על כך.
וכך, פיסטנדנטילוס נעשה לאחד מאנשי סודו של המלך הכהן. דבר זה, במהלך השנים שבאו לאחר מכן, גרם לאנשי החצר של המלך לתהות מדוע פיסטנדנטילוס מורשה להתהלך בינם בעוד ששאר הקוסמים הוגלו ליער וויירת'. הוא כונה בשם אדון האופל או פיסטנדנטילוס האפל.
רייסטלין והחורבן הגדול
שנה לפני החורבן הגדול, הבין פיסטנדנטילוס כי החורבן הגדול ממשמש ובא, והחל בהכנות למסע בזמן אל עבר העתיד. פיסטנדנטילוס ידע כי התקופה המיידית שלאחר החורבן לא תהיה שימושית לו, לכן העדיף לנסוע כמה עשורים בזמן. הוא גם ידע כי בתקופה הזו ישרור תוהו ובוהו ואיש הישר בעיניו יעשה, ולכן שכר לו גלאדיאטור בשם פֶרַאגָאס כדי שיגן עליו. בהגיעו למסקנה הסופית, כי בעל האור אינו המלך הכהן, פנה פיסטנדנטילוס אל הכהן הטהור היחיד שנותר בקרין לאחר ליל האבדון, דֶנוּבִּיס ושכנע אותו לבוא איתו אל עבר העתיד, רגעים ספורים לפני שסיים לפענח את דיסקיות מישאקאל.
בקו הזמן החלופי (ראו מטה) הגיח אל העבר הרב-מג רייסטלין מאז'ר, לאחר שרוחו של פיסטנדנטילוס דבקה בנשמתו, והתחזה לשוליה של פיסטנדנטילוס על מנת שיבחר בו לתלמידו. בעת בה ניסה פיסטנדנטילוס להשתלט על נשמתו של רייסטלין באמצעות אבן הדם, התרחש ביניהם קרב כשפים אדיר, שבסופה ניצח רייסטלין ותפס את מקומו של פיסטנדנטילוס בנהר הזמן והתחזה ל"אדון האופל". במהלך הזמן שלאחר מכן, הבין רייסטלין כי אינו יכול לשנות את האירועים בנהר הזמן שכבר אירעו, וכי הוא רק ממשיך באותם צעדים בהם פסע פיסטנדנטילוס קודם לכן.
מלחמת שער הגמדים
פיסטנדנטילוס הגיע לשנת 39 לאחר החורבן יחד עם בני בריתו דנוביס ופראגאס. הם אספו להם צבא קטן ונעו לעבר אבנסיניה. כאשר הגיעו לשם הם צירפו לצבאם שני בעלי ברית - אנשי המישורים בהנהגתו של צל-ליל (אב קדמון של מי-נהר) וגמדי הגבעות משבט הניידאר, בהנהגתו של רֶגְהָר כור-אש (סבו של חלמיש כור-אש). שתי קבוצות אלו הצטרפו לצבאו של פיסטנדנטילוס מסיבות שונות - תאבת בצע (מצד אנשי המישורים) ונקמה באחיהם, גמדי ההרים (גמדי הגבעות). כמו כן, הקבוצות נזדקקו לאוכל לקראת החורף הקשה הממשמש ובא, והאמינו כי בתורברדין קיים מצבור אוכל גדול, עליו שומרים גמדי ההרים. באותה שנה, צבאו של פיסטנדנטילוס, כפי שנקרא הצבא המשותף אז, צעד לעבר ממלכת הגמדים. פיסטנדנטילוס השתמש ברגשותיהם של אנשי המישורים וגמדי הגבעות ותכנן לזנוח אותם בסוף המסע אל עבר מצודת זהמאן, אשר נמצאת בסמוך לאחד משערי ממלכת הגמדים. לפני שנטש אותם, הטיל פיסטנדנטילוס לחשי קסם חזקים אשר חצצו בין הצבאות השונים שנלחמו בקרב.
לאחר שמצא את השער לשאול, התכוון פיסטנדנטילוס להיכנס אליו בעזרתו של דנוביס, כהן האור. אולם, דבר זה לא התאפשר. גנום בשם גְנִימְשׁ היה נוכח באירוע (הוא היה שבוי של גמדי ההרים) והפעיל אביזר (דבר שבדרך כלל לא מתאפשר, כיוון שהגנומים אינם מצליחים לבנות אביזרים) שהפריע ללחש האדיר והמורכב אותו הטיל פיסטנדנטילוס על מנת להיכנס לשאול. התוצאה הייתה הרסנית - פיצוץ ענק שהחריב את זהמאן והפך אותה לעיי חורבות שנקראו מעתה כיפת הגולגולת. הצבאות הלוחמים שנלחמו מחוץ למצודה הושמדו כליל, ושערי תורברדין נסגרו לעוד 300 שנה לפחות.
רייסטלין ומלחמת הרומח
עשרות שנים לאחר מכן, האמינו כי פיסטנדנטילוס נהרג בפיצוץ, אך לא כך היה הדבר. נשמתו נקרעה מגופו והוא ריחף בעולמות אחרים, ממתין לאדם אשר יתאים לשאיפותיו, והרגע הזה הגיע בשנת 346 לאחה"ח עם בואו של רייסטלין מאז'ר למבחן בצריח הכישוף הנעלה.
רייסטלין עמד בפני אתגרים רבים, אולם האתגר הקשה מכולם במבחן היה האלף האפל. באותו הזמן, רוחו של פיסטנדנטילוס ניגשה אל המג הצעיר והציעה לו את הבחירה הבאה - הוא יוכל לשלם לרב-מג חלק מסוים מנשמתו ובתמורה לכך יעזור לו פיסטנדנטילוס להביס את האלף האפל ולעבור את המבחן, או שהוא יושמד על ידי האלף האפל. למרות שרייסטלין יכול היה להביס את האלף לבדו בלא עזרת פיסטנדנטילוס, רייסטלין קיבל את הצעתו של אדון האופל. בעזרת כוחו של פיסטנדנטילוס, עבר רייסטלין את המבחן, אך הוא לא זכר אירועים אלו בתחילה.
לאחר כמה שנים, פרצה מלחמת הרומח, בה היווה רייסטלין גורם חשוב. בזמן הזה, סייע לו (תחילה שלא בידיעתו) פיסטנדנטילוס בדרכים רבות - הוא עזר לרייסטלין להשתמש בבועת הדרקון, העניק לו את המפתח לקריאת ספרי הלחשים שלו עצמו ולבסוף להביס את מלכת האופל ולגרש אותה מקרין. כל זה היה חלק מתוכניתו להשתלט בסופו של דבר על גופו של המג הצעיר, לרתום לעזרתו את הדרקונים ולהשתלט על קרין. דבר זה לא צלח, ורייסטלין לבסוף פסע בצעדיו הקודמים של פיסטנדנטילוס עצמו - לקרוא תיגר על מלכת האופל.
תיעודים נוספים
במהלך השנים, אגדות וסיפורים סופרו על פיסטנדנטילוס. אחד מהם נוגע לתקופה שלאחר מלחמת הכאוס. בשנת 386 אחה"ח, אַלָנְטַיְין, מג גלימות אדומות ואֶלְטָאם נסעו לעיר טרסיס כדי לשקם את הספרייה העתיקה שבעיר. בזמן שהותם שם, מצא אלנטיין ספר לחשים על נסיעה בין ממדים ומישורים. ברגע שנטל את הספר לידיו, נשמתו של פיסטנדנטילוס נכנסה אל תוך גופו של המג הצעיר, ונטשה את המקום, מותירה את חברו אלטאם לחסדיהם של אלמתים שיצאו מקבריהם והרגו אותו. מקום הימצאו של אלנטיין לא נודע מאז.
מראה ואופי
פיסטנדנטילוס הוא אדם גבוה ורזה ובעל זקן מחודד בעל גוון אפור-ברזל. ידיו גרומות וכחושות, וכתפיו רחבות, ובעל גוף בריא. הוא תמיד עטה את גלימתו השחורה והפשוטה. הוא הקרין הילה של קור לסביבתו הקרובה, ואם היה שוהה במקום מסוים זמן רב, הצמחייה הייתה מתקררת וקמלה.
ג'ימי מרין
תחילת הקריירה
מרין נולד וגדל בשכונת טיבאס בפרובינציה של סן חוסה שבקוסטה ריקה, והחל את קריירת הנוער שלו עם דפורטיו סאפריסה, הקבוצה המעוטרת ביותר בליגת העל של קוסטה ריקה. ב-6 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בניצחון 3–2 נגד דפורטיבו כרמליטה. ב-23 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד מוניציפל פרז זלדון. ב-18 במאי 2016 עבר מרין לארדיאנו בחוזה לשלוש שנים והושאל מיד לבלן. ב-31 באוקטובר, כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 2–3 על אוניברסידאד דה קוסטה ריקה. מרין ערך את הופעת הבכורה שלו עבור ארדיאנו ב-9 בינואר 2017, וכבש בניצחון 0–2 על מוניציפל פרז זלדון.
בישראל
ב-6 בפברואר 2020 הושאל מרין למ.ס. אשדוד עד לסוף העונה. בתום העונה חזר לקבוצת נעוריו, דפורטיבו סאפריסה.
ברוסיה
בקיץ 2022 חתם באורנבורג מליגת העל הרוסית בכדורגל שאך זה העפילה לליגת העל לאחר היעדרות של כמה עונות. בעונת הבכורה בקבוצה הבקיע 6 שערים ב-15 הופעות.
נוער
מרין זומן לנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20, על מנת להשתתף באליפות העולם של קונסקאף עד גיל 20 שנערכה בשנת 2017. בנוסף, זומן על ידי המנג'ר מרסלו הררה לנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20 על מנת להשתתף גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בשנת 2017. ב-7 ביולי 2018, הוא נכלל בסגל נבחרת קוסטה ריקה עד גיל 21, לקראת הטורניר מרכז אמריקה וקריביים שנערך בשנת 2018.
בוגרים
ב-16 ביוני 2017, נכלל מרין בסגל הזמני של 26 שחקנים לגביע הזהב של CONCACAF. עם זאת, הוא לא נכלל בסגל האחרון של 23 השחקנים. אך, ב-15 ביולי הוא הוזמן לסגל בעקבות פציעות של שחקני הנבחרת. ב-28 באוגוסט 2018, הוזמן מרין לנבחרת לצמד המשחקים נגד דרום קוריאה ויפן. ב-7 בספטמבר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, בהפסד 0–2 נגד יפן.
I'm Coming Out
I'm Coming Out (בעברית: אני יוצא/ת) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית דיאנה רוס. הוא נכתב והופק על ידי ברנרד אדוארדס ונייל רוג'רס, ויצא ב-22 באוגוסט 1980 כסינגל השני של האלבום Diana.
רקע כללי
ב-1979, רוס הזמינה את מייסדי הלהקה שיק, ברנרד אדוארדס ונייל רוג'רס ליצור חומר לאלבום חדש לאחר שלקחה את בנותיה לראות את הלהקה בקונצרט, לאחר הצלחת האלבום הקודם The Boss , שהופק על ידי אשפורד וסימפסון . ב-2021, נייל רוג'רס אישר בסרטון של TikTok כי השיר נועד במקור לקהילה הגאה, וקיבל השראה לאחר שראה מלכות דראג לבושות כמו דיאנה רוס במועדון בניו יורק:
למילים יש משמעות אחרת לרוס: רוס עזבה את חברת התקליטים מוטאון ו-"יצאה" מתחת לאגודל של ברי גורדי. על פי הסרט התיעודי של BBC Four, "How to Make It in the Music Business", רוס אהבה את התקליט עד שהעלתה אותו מול פרנקי קרוקר, שהצביע על כך ש-'I'm Coming Out' משמש הומואים כאשר הם יוצאים מהארון. לאחר הפגישה, היא רצה חזרה לאולפן בדמעות ודרשה לדעת מדוע רוג'רס רצה להרוס לה את הקריירה.
מורשת
השיר היה להיט, והגיע למקום החמישי בבילבורד הוט 100 האמריקאי למשך שבועיים בנובמבר 1989. בדרך כלל השיר הראשון שמתנגן בהופעות של רוס מאז 1980.
משמעות להט"בית
"I'm Coming Out" נחשב כהמנון גאה. הביטוי "יציאה מהארון" לתיאור גילוי עצמי של נטייה מינית או זהות מגדרית היה קיים בתת-תרבות הגאה מאז תחילת המאה ה-20. השיר מתפרש אפוא כחגיגה של זהות להט"בית ועידוד גילוי עצמי.
סולו טרומבון
רוג'רס שכנע את שכנו, המפיק מקו, לצמצם את קרני היער לאלבום בתמורה להתחייבות של רוג'רס להפיק יחד את הפסקול של "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית". מקו היה נגן אולפן לשעבר עם שורה של להיטים בסוף שנות ה-70, כאשר חלקם הכילו דיסקו וטרומבון. הוא מופיע בסולו לקראת סוף השיר:
הופעה של סולו טרומבונים ב-40 השירים המובילים, בעידן שלאחר נוצרה הביג בנד, ובמיוחד מאז שנות ה-60, היה נדיר. בין הבולטים שהופיעו ב-40 השירים המובילים שכללו הופעה של סולו טרומבונים, כללו סולואים קצרים של ג'יימס פאנקוב בקומץ להיטים מוקדמים של הלהקה שיקגו  וסולו קצר של קליפורד אדמס בלהיט מ-1983, "Joanna"  של הלהקה Kool & the Gang.
המחלוקת עם רוס הובילה לכך שאף אחד מהנגנים לא קיבל קרדיט על עטיפת האלבום, וייתכן שהיה לו חלק בגיבוי מחויבותו של רוג'רס למקו באלבום Meco Plays Music from The Empire Strikes Back. עם זאת, רוג'רס ומקו תיארו, מאוחר יותר, את מערכת היחסים המקצועית שלהם ואת המהדורות הדיגיטליות הבאות של האלבום עם הקרדיט של מקו ושאר המוזיקאים. מהדורה דו-דיסקית מ-2003 של האלבום כללה את המיקס של רוג'רס/אדוארדס, שבמקור נדחה על ידי רוס, כמסלול בונוס למהדורה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר מציג את רוס מבצעת את השיר בשידור חי בהופעה.
בתרבות
השיר הופיע בשני טריילרים של יומני הנסיכה ויומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים. השיר הוצג גם בסרט מ-2020, בוראט 2.
דגימות וגרסאות כיסוי
הצליל הייחודי של "I'm Coming Out" והפופולריות שלו, הובילה לכך שלעיתים קרובות, השיר של רוס נדגם ומקבל גרסאות כיסוי:
גרסת אמרי
ב-2003, הזמרת האמריקאית, אמרי הוציאה גרסת כיסוי לשיר "I'm Coming Out" עבור פסקול הסרט מ-2002, יפה במנהטן. הגרסה שלה יצא כסינגל במדינות נבחרות באירופה ובאוסטרליה. הגרסה הסופית של השיר היה אמור להכיל גם רמיקס של לורן דוסון. את הגרסה היחידה המקורית (שדומה למקור) ניתן למצוא הן ב-CD והן בפסקול הקולנוע המקורי של הסרט יפה במנהטן. הגרסה של רוס מופיעה גם באלבום הפסקול של הסרט.
ריצ'רד איסאי
ריצ'רד איסאי (באנגלית: Richard Isay, 13 בדצמבר 1934 – 28 ביוני 2012) היה פסיכיאטר, פסיכואנליטיקאי, סופר ופעיל חברתי אמריקאי. הוא היה מרצה לפסיכיאטריה באוניברסיטת קורנל וחבר סגל במרכז להכשרה ומחקר הפסיכואנליטי באוניברסיטת קולומביה. איסאי נחשב לחלוץ ששינה את הדרך בה פסיכואנליטיקאים מתייחסים להומוסקסואליות בזכות מלחמתו כנגד מדיניות האפליה של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית (APA).
איסאי הוא בוגר מכללת הוורפורד בפנסילבניה ובית הספר לרפואה ורפואת שיניים של אוניברסיטת רוצ'סטר. זמן קצר לאחר שסיים את התמחותו בפסיכיאטריה באוניברסיטת ייל, הוא השלים את ההכשרה במכון הפסיכואנליטי של ניו אינגלנד המערבית. לאורך הקריירה שלו, איסאי טיפל כפסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי בקליניקה פרטית והיה מרצה ומדריך של מטפלים, בין היתר במרפאה הפסיכיאטרית "פיין ויטני" ובמרכז הפסיכואנליטי באוניברסיטת קולומביה.
במשך שנים רבות, כגבר הומוסקסואל "בארון", כתב על הומוסקסואליות בכתבי עת והרצה על נושא זה. לבסוף הוא יצא מהארון והתגרש.
בספרו "מחויבות וריפוי" (Commitment and Healing: Gay Men and the Need for Romantic Love) שיצא בשנת 2006, עסק איסאי בקושי של גברים הומואים להישאר זמן ממושך במערכות יחסים רומנטיות.
אביתר נבו
אביתר (אֶיְיבִּי) נבו (נולד ב-2 בפברואר 1929) הוא ביולוג אבולוציוני ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת חיפה, מופקד הקתדרה לביולוגיה אבולוציונית, חתן פרס ישראל לשנת תשע"ו בחקר מדעי החיים וחבר חוץ של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ממקימי החוג לביולוגיה בסמינר הקיבוצים אורנים. הקים את המכון לאבולוציה של אוניברסיטת חיפה ומנהלו בשנים 1973–2008. הקים את המרכז הבינלאומי לדוקטורנטים לאבולוציה. פרסם כ-1,200 מאמרים ו-24 ספרים. גילה מאות מינים של אורגניזמים, לרבות 77 מיני פטריות חוט בים המלח, שהיוו בסיס לפיתוח "חקלאות המלח" בעולם כחלק מהמלחמה ברעב. מחקריו על "אם החיטה" ו"אם השעורה" מהווים בסיס למהפכה חקלאית בטיפוח והשבחת החיטה. בנה באוניברסיטת חיפה את בנקי הגנים הגדולים בעולם של חיטת הבר ושעורת הבר.
ביוגרפיה
אביתר נבו נולד בתל אביב לדוד לֵויטָס וללאה לבית גוֹלדיס. אביו, דוד, תלמיד בישיבת וולוז'ין בליטא ואחד מחמשת ילדיהם של ישראל ויונה (לבית טובי שגם) לויטס, עלה לארץ ישראל בשנת 1913, התיישב תחילה במושבה כפר סבא ולאחר זמן עבר לנווה צדק. הוא עסק בארץ בחקלאות, בהוראה, וכתב מחזות ומסות. האם, בת למשפחת גולדיס שעלתה מרומניה ב-1877 והתיישבה בטבריה, נולדה שם. המשפחה נמנתה עם מקימי ראש פינה (דוד שוב ממייסדי ראש פינה, משמר הירדן ויסוד המעלה, שליווה את הרצל בביקורו בארץ ישראל, היה קרוב משפחה מצד האם). היא הייתה מורה ללימודים כלליים, למחול, למוזיקה, לתיאטרון ואף הלחינה מוזיקה. אחיה הצעיר היה המלחין דוד זהבי.
נבו נולד בנווה צדק ולמד בבית הספר היסודי ביאליק (1936–1942) ובגימנסיה הרצליה (1943–1947). בשנים אלו קרא את ספרו של ג'וליאן האקסלי Evolution: The Modern Synthesis ("אבולוציה: הסינתזה המודרנית"), שעורר בו עניין רב בתורת האבולוציה. בנעוריו הצטרף לתנועת "השומר הצעיר", הדריך בתנועה ועבד בטיפול בבעלי חיים במכון הביולוגי-פדגוגי של יהושע מרגולין ובמוזיאון הזואולוגי של סמינר הקיבוצים, והיה תלמידו של היינריך מנדלסון.
מרגולין ומנדלסון הציתו בו את סקרנותו ואהבתו לטבע. נבו לחם במלחמת העצמאות בגבול תל אביב–יפו. בהמשך לפעילותו בתנועת "השומר הצעיר" עלו נבו וחבריו לגליל המערבי ב-1948 והקימו את קיבוץ סער, שם היה רכז גן הירק עד תחילת לימודיו באוניברסיטה העברית ב-1952.
אביתר נבו, יחד עם עמיתיו הפרופסורים עמירם שקולניק ומיכאל קוסטא, הקים בסמינר אורנים את החוג לביולוגיה ולימד שם בשנים 1952–1963. ב-1949 הצטרף לחיל המדע הגאולוגי שבראשות פרופ' ישראל דוסטרובסקי ממכון ויצמן, בניהולם המדעי של פרופ' יעקב בן תור וד"ר עקיבא פרומן ובניהולו הארגוני של אלישיב שחם. עבודתם כללה מיפוי גאולוגי של כל הנגב בקנה מידה של 1:100,000 במטרה לגלות אוצרות מינרליים עבור מדינת ישראל הצעירה. חלק ממשתתפי המחקר הגאולוגי עסקו גם בחקר החי והצומח של הנגב. במסגרת מחצבי ישראל מיפה נבו את היורה של מכתש רמון ב-1953, את הקמבריון של תמנע, והקרטיקון התחתון בגליל העליון. ב-1956 השתתף במיפוי הגאולוגי של סיני. לצד נבו עסקו במלאכה הזואולוגים אמוץ זהבי, עמירם שקולניק, יעקב ורמן, והבוטנאים יואל דה-מלאך, נפתלי תדמור, דני זהרי, והארכאולוג יוחנן אהרוני.
את לימודיו הגבוהים בביולוגיה, תואר מוסמך (1958) ודוקטורט (1964), סיים נבו בהצטיינות באוניברסיטה העברית.
בשנת 1968 הצטרף כמרצה למחלקה לגנטיקה של האוניברסיטה העברית וב-1970 נעשה למרצה בכיר. ב-1973 הצטרף לאוניברסיטת חיפה כפרופסור חבר לביולוגיה, וב-1975 מונה לפרופסור מן המניין. ב-1973 ייסד את המכון לאבולוציה, שבראשו עמד עד אוקטובר 2008. ב-1984 הופקד על הקתדרה לביולוגיה אבולוציונית, וכן יזם ב-1974 את הקמת החטיבה לביולוגיה אבולוציונית, ב-1976 הקים את תוכנית המצטיינים של אוניברסיטת חיפה. נמנה עם יוזמי הקמת הפקולטה למדעים באוניברסיטת חיפה, שעד אז היו בה רק מדעי הרוח והחברה. הפקולטה למדעים הוקמה בשנת 1999. בשנת 2004 הקים את המרכז הבינלאומי לדוקטורנטים לאבולוציה, כמו כן יזם את הקמת החברה הכלכלית של אוניברסיטת חיפה "כרמל" שקמה בספטמבר 2002.
נבו פרסם כ-1,200 מאמרים ו-25 ספרים (ראו רשימה מפורטת באתר המכון לאבולוציה ורשימת ספרים בסוף הערך).
נבו היה נשוי לשרה שניידר והוא אב לשניים: בן,, שנהרג בקרבות מלחמת יום הכיפורים; ובת, אורית נבו, אמנית ב"קרקס העכשווי" המתגוררת בחדרה.
המחקר בהתהוות
נושא עבודת הדוקטורט של נבו, שנעשתה בהנחיית פרופ' גאורג האס, היה: "מחקרים באוכלוסיות של צפרדעים מאובנות מהקרטיקון התחתון של מכתש רמון". הוא הגיע למחקר הדוקטורט אחרי שגילה באקראי אגם עם צפרדעים מאובנות בעת הסקר הגאולוגי ב-1953 שערך במכתש רמון. תגלית זו מהווה את האוסף הגדול בעולם של צפרדעים מאובנות קדומות מתקופת הקרטיקון התחתון. הוא הגדיר שני סוגים ושלושה מינים חדשים שחיו באגם, שהיה חשוף להתפרצויות וולקניות. גילויו שפך אור על האבולוציה המשובצת (Mosaic Evolution) של הצפרדעים לפני כ-125 מיליון שנים. (הדוקטורט (Nevo 1968) התפרסם כמאמר בעלון המוזיאון לזואולוגיה השוואתית של אוניברסיטת הרווארד).
נבו שהה פעמיים כבתר-דוקטורט בארצות הברית באוניברסיטאות טקסס, והרווארד, (1964–1966), ברקלי ושיקגו (1972–1973) בתקופת טקסס-הרווארד עסק במחקר אבולוציוני-דינמי של היווצרות המינים בצפרדעים חיות: צפרדעי הצרצר (Cricket frogs). הוא חקר תקשורת קולית המהווה את התשתית ההתנהגותית לבידוד הרבייתי בין אוכלוסיות המתפתחות למינים חדשים בנוסף החל באותה תקופה לחקור את השונות הגנטית של הצפרדעים. מחקר המגוון הגנטי של אוכלוסיות טבעיות של בעלי חיים וצמחים התרחב וכולל מגוון מינים לאורך כל הסולם הפילוגנטי: חיידקים, פטריות, צמחים, בעלי חיים ובני אדם כבסיס לאבולוציה האורגנית.
בשובו לישראל מהבתר-דוקטורט פרסם סדרת מאמרים על הגנטיקה, האקולוגיה והאבולוציה של מיני הקרפדות והדו-חיים בישראל.
בתקופת הבתר-דוקטורט השנייה שלו, בשיקגו ובברקלי, חקר את המבנה הגנטי של החולדים האמריקאים (pocket gophers), לאורך הרי הרוקי מניו מקסיקו לויומינג, המחקר כלל היווצרות מינים בפסגות ההרים, המתבססת על שינויים כרומוזומליים 2n=60-48
מחקר החולד העיוור התת-קרקעי
נבו החל להתעניין ביונקים תת-קרקעיים כאשר גילה בגן-הירק של קיבוץ סער תִּלֵי המלטה ענקיים של החולד, שהיו בעלי מבנה ארכיטקטוני מורכב, והסקרנות שעוררו דרבנה אצלו את מחקר הביולוגיה של החולד לאחר מכן בלימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
יחד עם עמיתיו בארץ ובעולם הוא פרסם יותר מ-300 מאמרים ושני ספרים, על היווצרות מינים ואדפטציה של מכרסמים תת-קרקעיים, בעיקרם על החולד העיוור במזרח התיכון אבל גם על משפחות יונקים תת-קרקעיים אחרים בכל יבשות כדור הארץ.
הספר מתאר את אבולוציית היונקים התת-קרקעיים עם עמיתיו בעולם בכל היבשות במסגרת התאוריה האבולוציונית. הספר דן בסביבה התת-קרקעית, באסטרטגיות האדפטיביות של היונקים התת-קרקעיים לחיים בסביבה זו, והיווצרות המינים התת-קרקעיים על כל היבשות לאחר תהליך שינויי האקלים הגלובליים בסוף תקופת האאוקן.
מחקריו האינטרדיסציפלינריים ביונקים התת-קרקעיים הסתעפו לתחומים שונים: התנהגות, פיזיולוגיה, גנומיקה, פרוטיאומיקה, אנטומיה, מורפולוגיה, ביולוגיה מולקולרית. באופן פרדוקסלי המחקר הביולוגי של החולד, מין המזיק לחקלאות, נהפך למודל אבולוציוני בעל פוטנציאל משמעותי לריפוי מחלות אנושיות.
מודל זה נוסה עד כה על עכברים בלבד. משפחת החולדים (Spalacidae), שגילם האבולוציוני הוא 40 מיליון שנה, עברו התאמות לחסר חמצן במחילות התת-קרקעיות ופיתחו מאות גנים עמידים לחסר חמצן ועודף דו תחמוצת הפחמן.
במהלך מחקרים אלה נתגלו מספר רב של מינים חדשים של חולדים, ומספרם מיני החולד במשפחת Spalacidae גדל מ-30 ל-60 מינים. החולד העיוור בישראל הפך להיות ליונק הבר הנחקר ביותר בעולם והוא מהווה מודל למחקר האבולוציה הביולוגית של היווצרות מינים חדשים, והתאמתם לסביבות חיים תת-קרקעיים באזורים הים תיכוניים והערבתיים. במכון לאבולוציה קיים בנק הגנים הגדול בעולם של החולד העיוור.
מחקר דגני הבר כמוצא לצמחי התרבות
ב-1975, לאחר שובו לישראל, החל נבו במחקר דגני-הבר: אם-השעורה, אם-שיבולת השועל, ואם-החיטה המהווים מוצא לדגני התרבות, ומאז 1990 גם במחקר אם-החסה. הסיבה למחקריו אלה היא שישראל והמזרח התיכון מהווים את אחד המרכזים החשובים בעולם לביות בעלי חיים וצמחים. באזור זה התבססה לפני כ-10,000 שנה החקלאות הקדומה של השעורה והחיטה, ממנה עברה לכל יבשות העולם. מחקרו של נבו בנושא דגני הבר כמוצא לצמחי התרבות מהווה מימוש לחזונו של אהרון אהרונסון ששב וגילה בתחילת המאה העשרים מחדש את אם-החיטה בראש פינה ובחרמון.
החיטה היא הצמח המרכזי לתזונת האדם, וביות הצמחים ובעלי החיים מהווה את הבסיס החשוב ביותר לפיתוח הציוויליזציה האנושית כולה. מחקריו הבין תחומיים של נבו ועמיתיו בצמחי המוצא של צמחי התרבות מהבחינה הגנטית, אבולוציונית, מורפולוגית, אקולוגית, אימונולוגית, מיפוי גנטי וטרנספורמציה גנטית לשיבוח הזנים החקלאיים והיווצרות מינים חדשים הביאו לכתיבת ספר חדש עם עמיתיו על אם החיטה.
כמו כן פרסם יחד עם עמיתיו כ-300 מאמרים אקולוגיים-גנטיים על דגני הבר וחסת הבר.
בנוסף לכך הקים נבו את בנקי הגנים הגדולים בעולם של אם-החיטה, אם-השעורה, אם-שיבולת השועל, ואם-החסה. הצמחים הללו טומנים בחובם את ההיתכנות למהפכה חקלאית באמצעות הכלאות קלאסיות, מיפוי, וביוטכנולוגיה מודרנית הכוללת שיבוט והעברת גנים מהבר לתרבותי. נבו ועמיתיו יצרו, בשיתוף עם חברת אגרידרה, זן חדש של חיטה תרבותית על בסיס גן העמיד לחילדון, שהתגלה על ידו בהר החרמון.
גנים רבים העמידים לחילדון ולקמחון מדגני הבר בישראל הוחדרו לדגני התרבות באמריקה ובאירופה בשיטת הכלאות קלאסיות והתרומה של אם החיטה לשיפור החיטה התרבותית.
גנים רבים העמידים ליובש, מליחות ומחלות (קמחון, חילדון, ועוד) נמצאים בבנקי הגנים של המכון לאבולוציה לטיפוח דגני התרבות כבסיס למהפך בחקלאות. בנק גנים נוסף בראשותו של פרופסור ואסר הוא לפטריות רפואיות המשמש להפקת תוספי מזון.
פטריות רפואיות
לדעתו של נבו, המאגר הוא בעל פוטנציאל גדול מאוד להרחבת החקלאות המלוחה בערבות, מלחות ומדבריות, ולהגדלת המזון והפחתת הרעב בעולם, זאת במקביל למאגרים הגנטיים של דגני הבר וחסת הבר. התוצאות התפרסמו בעיתון של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
איכות הסביבה הימית
בשנים 1975–1993 פיתח נבו ביחד עם ד"ר בתיה לביא שיטה גנטית חדשנית לגילוי הזיהום הימי האורגני והאנאורגני. השיטה התבססה על המבנה הגנטי של אוכלוסיות ימיות של סרטנים ורכיכות. השיטה רגישה לגילוי הזיהום כתוצאה משינויים גנטיים באוכלוסייה ויכולה לאבחן זיהוי ימי לפני הכחדת המינים הביולוגיים הרגישים.
מחקר אסון צ'רנוביל
נבו חקר, ביחד עם עמיתיו בארץ ובאוקראינה, וד"ר חוה ויינברג, כדוקטורנטית, את ההשלכות הגנטיות של אסון צ'רנוביל בנפגעי האסון ובצאצאיהם לפני ואחרי האסון. נתגלו מספר רב של מוטציות חדשות שנבעו מהקרינה האטומית והראו את הקשר למחלת הסרטן.
מודל "נחל האבולוציה"
נבו פיתח את מודל "נחלי אבולוציה" כמיקרוקוסמוס של יבשות אפריקה ואירופה:
כמיקרוקוסמוס של שתי היבשות מתגלה על המורדות המנוגדים, במרחק קטן זה מזה, בממוצע של 200 מ': אקלים ממוזג, קריר ולח "אירופאי" במדרון הפונה לצפון מול אקלים טרופי חם ויבש "אפריקאי" במדרון הפונה לדרום. כיום נחקרים ארבעה "נחלי אבולוציה" בכרמל, בגליל, בנגב ובגולן. המחקר החל בתחילת שנות ה-90 ב"נחל האבולוציה" (נחל אורן התחתון) בהר הכרמל ועד כה הוגדרו על ידי קבוצתו של נבו 2,500 מינים ביולוגיים מבקטריות ליונקים ב"נחל האבולוציה" בשטח של 7 דונם ונתגלו בהם מינים רבים חדשים לכרמל, גליל.
"נחל אבולוציה" נוסף הוא נחל כזיב התחתון בגליל המערבי וכן שני נחלי אבולוציה נוספים בנגב (נחל שחרות) ובגולן (נחל מיצר).
"נחלי האבולוציה" הם מעין "גלאפגוס ישראלי" ומראים כיצד נוצרים מינים חדשים בטבע וכיצד הם מתאימים עצמם לתנאי הסביבה מבקטריות, לפטריות צמחים ולבעלי חיים, תוך שהם מתאימים עצמם בצורה שונה לסביבת חיים "אפריקאית" או אירופית במרחק קצר של 100 עד 400 מטרים בכרמל. המדרון ה"אירופי" מכוסה בחורש צפוף של אלון מצוי ואלה ארצישראלית ועשיר באורגניזמים הזקוקים ללחות לרבייתם, בעוד המדרון ה"אפריקאי" סואנואידי, עשיר במינים יבשתיים ורמת השונות הגנטית עליו (בחלבונים ובDNA) רבה יותר; הדבר נובע מהיות המדרון הדרומי הטרוגני יותר אקולוגית ובעל עקה אקולוגית חזקה, מאשר המדרון ה"אירופי". שיעורי המוטציות נבחנו בפטריות הקרקע ובזבובי תסיסה במדרון ה"אפריקאי" והם גבוהים פי 3–4 במדרון זה מאשר ה"אירופי", וכך גם רמת השחלוף הגנטי, גודל הגנום, והטרנספוזונים.
מחקרים אלה השלימו את המחקרים הגלובליים הרגיונאליים והלוקליים של הווריאביליות הגנטית באוכלוסיות טבעיות של בעלי חיים וצמחים ומדגישים את האבולוציה האורגנית כפונקציה של עקות אקולוגיות, אקלימיות, קרקעיות, כימיות ועוד.
בעקבות פענוח הצופן הגנטי ב-1990, החלו נבו ועמיתיו למפות גנים על הכרומוזומים, לשבטם ולהעבירם לשמרים וצמחים, וכן לבטא את אלפי הגנים המרכיבים את הגנום כתוצאה מעקות אקולוגיות בטבע באמצעות שיטת Tilling array, Microarray, ושיבוט וריצוף באמצעות שיטת 454.
התאוריות האבולוציוניות שפותחו על ידי נבו
האבולוציה של היונקים התת-קרקעיים ע"פ כדור הארץ: רגרסיה, פרוגרסיה, וקונברגנציה גלובלית
הסביבה התת-קרקעית הייחודית מטפחת הסתגלויות ביולוגיות בכל רמות הארגון הביולוגי. אבולוציה של היונקים התת-קרקעיים מאז הסוואניזציה של כדור הארץ בסוף תקופת האאוקן (לפני כ-40 מיליון שנה), התאמתם המולטי דיסציפלינרית לסביבה התת-קרקעית, והיווצרות המינים החדשים מתחת לקרקע.
התאוריה הסביבתית של השונות הגנטית בטבע
תאוריה זו רואה קשר סיבתי בין העקות האביוטיות והביוטיות הסביבתיות והשונות הגנטית באוכלוסיות הטבעיות. בהכללה, קיים מתאם ישיר בין גובה העקה הסביבתית לשונות הגנטית. בגדול העקה תגדל השונות הגנטית.
המבנה הגנטי של אוכלוסיות ימיות כגורם ניטור לזיהום הימי ושמירת איכות הסביבה הימית
הזיהום כעקה אקולוגית משפיע על המבנה הגנטי של אוכלוסיות טבעיות וניתן לנצל שינוי גנטי זה לאיתור איכות וכמות המזהמים. שיטה זו מתבססת על הרעיון שאנזימים משתנים גנטית בהשפעת שינויים סביבתיים.
אקולוגיה גנומית בצמחים ובעלי חיים
תאוריה זו הנה הרחבה של תיאורית האקולוגיה-הגנטית על פי הגנום כולו. הגנום משקף את ההביטט ועקותיו האקולוגיות. הסביבה הפיזיקלית (יובש, מליחות, חום) והביולוגית (מזיקים, טפילים, מחלות) משפיעים על מגמות התפתחות הגנום.
אבולוציה כרומוזומלית בבעלי חיים ובצמחים בהדגשת האדפטציה והספציאציה כפונקציה של החיים התת-קרקעיים
השינויים הכרומוזמליים תורמים להיווצרות מינים חדשים והתאמתם לתנאי סביבה משתנים ומעיקים.
ספציאציה סימפטרית התחלתית במודל "נחל האבולוציה" (במרחק ממוצע של 200 מ') על פני החיים כולם מבקטריות ליונקים
מודל מיקרוקוסמי להיווצרות מינים חדשים בטבע כתוצאה מניגודים מיקרואקלימים חריפים, והסתגלותם לסביבות החדשות.
אבולוציה בתנאי סביבה קיצוניים
אבולוציה קיצונית, במיוחד בתנאים מדבריים ובתנאי מליחות קיצוניים בים המלח, האחראית להיווצרות מינים חדשים והסתגלותם לתנאי גבול החיים.
המכון לאבולוציה
המכון מתמחה במבנה ותפקוד מחקר האבולוציה האורגנית. נבו הקימו ב-1973 ועמד בראשו עד אוקטובר 2008. המכון משלב מחקרי שדה, עבודת מעבדה ותאוריה. הוא עורך מחקרים אבולוציוניים על כל החיים מווירוסים לבקטריות ופטריות, צמחים, בעלי חיים ובני אדם. הוא משלב את הביולוגיה המולקולרית והאורגניזמית; שילוב גנומיקה, פרוטיאומיקה, ופינומיקה וכן שילוב בין מדע בסיסי ליישומי כולל ביוטכנולוגיה, רפואה וחקלאות. המכון כולל 25 מעבדות מחקר, 30 חוקרים ומתוכם 14 פרופסורים, ומשתף פעולה עם 500 מעבדות ב-50 ארצות. המכון כולל את בנקי הגנים הגדולים בעולם של: אם-החיטה, אם-השעורה, אם-החסה והחולד העיוור; ואת בנק הגנים הגדול בישראל של פטריות רפואיות (1500 זנים, 300 מינים) למטרות ייצור תרופות ותוספי מזון. המכון רשם מספר פטנטים במסגרת חברות שהקים: Medmyco, MultiQTL (לפטריות רפואיות).
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
מהרצאותיו:
דגל טריסטן דה קונה
דגל טריסטן דה קונה אומץ ב-20 באוקטובר 2002 בהכרזה שנשא מושל סנט הלנה, על פי צו מלכותי שניתן על ידי מלכת בריטניה אליזבת השנייה.
קודם לכן, בהיותה שטח חסות של סנט הלנה השתמשה טריסטאן דה קונה בדגל סנט הלנה.
הדגל הוא נס כחול שבמרכזו סמל טריסטן דה קונה - סירה ארוכה שמעליה כתר ימי, עם מגן מרכזי בו מופיעים ארבעה אלבטרוסים. במגן תומכים שני סרטנים האופייניים לאי. בדגל, כחלק מסמל האי מופיע המוטו: "באמונתנו כוחנו" - "Our faith is our strength".
חדוה אלמוג
חדוה אלמוג (נולדה ב-23 במאי 1948) היא אשת ציבור ישראלית, ממלאת-מקום וסגניתו של ראש עיריית חיפה לשעבר. בשנים 1987–1991 הייתה קצינת ח"ן ראשית בצה"ל.
ביוגרפיה
גדלה בחיפה. בנעוריה הייתה חברה בתנועת "השומר הצעיר" ובשנת 1967, התגייסה לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל של התנועה. לאורך השנים עשתה מסלול שירות צבאי שכלל תפקידי פיקוד והדרכה, עד מינויה לקצינת הח"ן של הנח"ל, בשנים 1978-1976. בשנת 1981 שימשה קצינת ח"ן בפיקוד הצפון ובשלוש השנים שאחר-כך, הייתה מפקדת בסיס ההדרכה המרכזי של צה"ל. היא מונתה לתפקיד קצינת ח"ן ראשית, בדרגת תא"ל בשנת 1987, ובתפקיד זה כיהנה עד 1991. במקביל, הייתה יועצת ראש אכ"א והמטה הכללי של צה"ל בנושאי שירות נשים בצבא.
אלמוג היא חברת מרכז מפלגת העבודה ומשתתפת בהנהגת ההסתדרות החדשה. כמו כן, היא דירקטורית בחברת "שקמונה" וממלאת מקום יושב ראש דירקטוריון "התיאטרון".
בשנת 2002 נבחרה למועצת העיר חיפה. מאז דצמבר 2008 היא משמשת ממלאת מקום וסגנית ראש העיר ומחזיקה בתיק מינהל ההנדסה בעירייה. היא חברה בוועדות מחוזיות וארציות לתכנון ובנייה, לשמירת חופים, מ"מ יו"ר הדירקטוריון של תיאטרון חיפה, חברה בוועדות מחוזיות וארציות לתכנון ובניה, ומשמשת יושבת-ראש וועדת גיל"ן (נגישות למוגבלים).
אלמוג היא בוגרת המכללה לביטחון לאומי. בעלת תואר ראשון בחינוך ומדע המדינה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
אלמנה ואם לשניים. מתגוררת בשכונת נווה שאנן בחיפה.
מופע (יונה וולך)
מופע הוא כותר ספר אוסף שיריה של המשוררת יונה וולך, אשר נערך ערב פטירתה של המשוררת ממחלת הסרטן, וראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1985.
וולך הרבתה לעסוק ביצירתה, שעד לתחילת שנות השמונים, באהבה ומיניות, שפיות ושיגעון, כחוויות יסוד בחיים האנושיים, תוך שהיא עושה שימוש במרכיבים ביוגרפיים; היא תיארה את עוצמתם והשפעתם על נפשה וגם ערערה על גבולות התקפות של מושגים ותפיסות שלהם בתרבות המקומית והכללית. ב"מופע", הנושאים הללו מבוטאים בבשלות מעמיקה, אבל במקום שלהם כבר משני במידה רבה ביחס לשאלות הקיום האנושיות כשלעצמן; נושא המוות הוא נושא מרכזי, ובו דנה המשוררת אולי במעט פחות חרדה כבשנות השישים, בכובד ראש שלו ואפילו בהומור; כך למשל בשירה "האדם שגילה את המוות", אשר הובאה בצורת פסקאות גדולות (כפי שמקובל בדרך כלל בפרוזה).
כמו ביצירתה בכללה, גם בקובץ זה המשוררת מערבת בשפה הפואטית ניסוח גבוה המצטט מהספרות העברית לדורתיה, יחד עם אמירות שנלקחו "מן הדיבור" הישראלי ואיתן תצורות שפה חדשות שיצרה היא. כך למשל בשיר "התחלנו להביא דוגמאות מהחיים", היא אוספת קלישאות לכאורה של אמירות אוהבים, אבל, בשונה מחלק מיצירותיה מן העשורים הראשונים, מבלי להצליף או להביא לאיפוס את הכוונה הפנימית של דבריהם; ועם אירוניה דקה והיגדים סותרים - סגנונה הקבוע, אווירה של פיוס ונועם שורה על המלל השירי:
שכחה ארגונית
שכחה ארגונית (באנגלית: Organizational forgetting) מתייחסת לאובדן מידע באופן לא רצוני המתרחש ברמת הארגון. ארגונים עשויים לשכוח, למשל, את האסטרטגיות שהובילו להצלחתם וסיבות לביסוס מערכות ושגרות מסוימות. לשכחה ארגונית יש השלכות חיוביות ושליליות. למשל, עשויה שכחה ארגונית לתרום לחדשנות, יצירתיות ולתהליכי שינוי בארגון, אך גם עלולה לגרום, לדוגמה, לאיבוד ידע טכני וניהולי ולפגוע ביכולת הארגון ללמוד מטעויות.
הבסיס לשכחה ארגונית
ידע ארגוני (organizational knowledge) הוא היכולת שחברים בארגון מפתחים לגבי תהליכים המבוצעים בעבודה שלהם, בהתבסס על הבנה משותפת שהתפתחה בעבר. בנוסף, ידע ארגוני כולל חוויות עבר וחוקים ונהלים פורמליים וא-פורמליים של הארגון. יתר על כן, במקרה של ידע ארגוני, השלם גדול מסך חלקיו – תרומתו של כל עובד לידע הארגוני משמעותית יותר מקיום הידע ברמה האישית בלבד, כך ששילוב ידע של מספר עובדים יחד עם ידע קודם שנצבר בעבר, עשוי להיות בעל השפעה מכרעת בפעילות הארגון ובהצלחתו. למרות זאת, מחקר וניסיון מעשי מראים שידע ארגוני, בכמותו ואיכותו, באופן כללי דועך במהלך הזמן, ושידע בעל ערך אובד פעמים רבות.כמו באדם, גם בארגון, בשל משאביו המוגבלים, זיכרון מוחלט ומושלם אינו דבר רצוי או אפשרי. לא רק זאת, במקרים מסוימים שכחה מוחלטת המאפשרת התחלה חדשה ללא קיבעון על הרגלים ישנים שעלולים למנוע מהארגון להתקדם, להתעדכן ולהשתנות, היא טובה. כך, בסיטואציות מסוימות, כמו בעת שינוי ארגוני או שינוי בתהליכי העבודה, ארגון ייתרם מכך שייפרד מידע יותר מאשר אם יפתח ידע. כלומר, אם ישכח ולא ילמד. ישנן מספר סיבות בהן שכחת מקרים מעברו של ארגון יועילו לו:
תאוריות למידה ארגונית ושכחה ארגונית
למידה ארגונית מוגדרת לרוב כשינויים בבסיס הידע של ארגונים המושפע בעיקר, אבל לא רק, על ידי הניסיון של הארגון. ברמה הפרקטית, למידה ארגונית היא היכולת של ארגון ליצור פתרונות לבעיות חדשות על סמך התמודדות עם בעיות עבר, או ליצור פתרונות טובים יותר לבעיות קיימות.מחקרים ראשוניים של למידה בארגונים היו מבוססים בעיקר על מודלים של עקומות למידה, שהראו קשר חיובי בין הניסיון שהושג על ידי ביצוע של פעולות דומות (ניסיון על ידי עשייה) ופרודוקטיביות. עם זאת, לעקומות למידה ישנן מספר מגבלות. במיוחד, לא היה ברור כיצד למידה מתוך ניסיון מתרחשת בארגונים. ובאילו נסיבות למידה על ידי חזרתיות תופיע. זאת ועוד, כל ארגון מטרתו לייצר משהו, בין אם מוצר, פתרונות או כל דבר אחר, ובמהלך הזמן מצטברים כל הדברים אותם ייצר הארגון בעבר עד להווה. בעקבות כך עלתה נקודה חשובה: מכיוון שניסיון מצטבר (מהקמת החברה ועד היום) יכול רק לגדול במהלך הזמן, הפרודוקטיביות אמורה גם היא רק לעלות במהלך הזמן, אך זה נוגד את מה שנצפה בפועל: פעמים רבות, הביצועים הארגוניים יורדים, למשל עשויה להתרחש האטה בקצב הייצור או הפיתוח, אפילו בנוכחות נפחי ייצור מצטברים. לפיכך, הרעיון שידע המצטבר על ידי ארגונים יכול להתדרדר, לדעוך או להיעלם התחיל להופיע בספרות יחד עם התייחסויות בנוגע לדרכים בהן הוא מצטבר ונשמר. במילים אחרות, חוקרים החלו לעסוק בשכחה ארגונית.בעקבות כך, תאוריות שכחה ארגונית תפסו תאוצה בשנות ה-90 של המאה הקודמת ומספר חוקרים החלו לחקור את הטבע ואת ההשלכות של שכחה ארגונית והביאו לכך הוכחות אמפיריות שהראו שידע של ארגון יכול גם להתדרדר, לפעמים אפילו די מהר. למשל, מספר מחקרים הראו כי 50% מהידע הנלמד בארגונים בתחילת חודש נשכח בסופו. כלומר, שימור ידע צריך להיתפס כתהליך הדורש מאמצים ניהוליים וקשב, וזהו תהליך שעשויות להיות בו שגיאות ותקלות כגון אי השקעת קשב ומאמצים בתהליך הנדרש או השקעת מאמצים בתהליך שאין בו צורך. מכאן, הרעיון של שכחה ארגונית מדגיש את כך שארגונים לא רק רוכשים ידע חדש, אלא גם מאבדים ידע, באופן מכוון או ללא רצון.
ההבדל בין שכחה והיפטרות מידע קודם בארגונים
יש הבדל חשוב בין שכחה ארגונית והיפטרות ממידע קודם (organizational unlearning). על אף ששני המונחים מתייחסים לירידה בידע הארגוני, ההבדל הוא שבתהליך ההיפטרות מידע קודם ישנו ניסיון מכוון להיפטר מידע שאינו רצוי, בעוד ששכחה מתייחס לירידה, בהכרח לא רצויה, בידע.פעמים רבות נטען שאם ארגונים מעוניינים ללמוד דרכים חדשות לבצע את הנדרש, עליהם להיפטר קודם לכן משיטות ישנות. למידה בהקשר הזה כוללת לא רק יצירה של מידע חדש, אלא גם מחיקה של ידע קיים, במיוחד כאשר הידע החדש מתנגש בצורה משמעותית עם הידע הקודם. בהקשר זה, להיפטר מידע קיים הוא דבר חיובי. כלומר, כאשר הידע הקודם מונע מהארגון להסתגל לדרישות חדשות של הסביבה, היפטרות מידע היא פתרון הולם. היפטרות מידע קודם מתייחסת להשלכת הרגלים ישנים לשם פינוי הדרך להרגלים חדשים. בגישה זו, היפטרות מידע קודם מוגדרת בצורה הטובה ביותר כפעולה של מחיקת או השלכת ידע בצורה רצונית, ללא הכרח של יצירת ידע חדש, אף על פי שלעיתים קרובות קיים קשר בין השניים.דוגמה טובה לכך היא המעבר לעולם הדיגיטלי אשר דרש מארגונים המון התאמות והסתגלות לסביבה חדשה שלא הייתה מוכרת קודם לכן. למשל, בנקים נאלצו לפתח אפליקציות ולהתאים עצמם לעולם בו הלקוחות לא מגיעים לבנק עבור כל פעולה שהם מעוניינים לבצע אלא מבצעים הכל בלחיצת כפתור באמצעות הטלפון הסלולרי שברשותם. לשם כך, היה על הבנקים לשנות את תהליכי העבודה והבירוקרטיות ולמצוא דרכים חדשות להתמודד עם הסביבה החדשה והמאתגרת הזו. אם הבנקים היו נצמדים לתהליכי העבודה הישנים, הדבר היה מונע מהם להתקדם לעולם הדיגיטלי ולהמציא פתרונות חדשים ופשוטים אשר לא כוללים את הגעת הלקוח לסניף וחתימה על כל פעולה שהוא מעוניין לעשות.לעומת זאת, שכחה מוגדרת כאיבוד ידע שאינו רצוני. מחקרים מציעים כי ידע ארגוני דועך ככל שהזמן עובר, משום שישנה יותר שכחה ארגונית מאשר למידה, מפני שלמידה ושימור הידע הם תהליכים ארוכים הדורשים משאבים רבים, גם מהפרט וגם מהארגון. עוד מוצע כי שימור ידע ארגוני הוא רחוק מלהיות אוטומטי כפי שהציעו עקומות הלמידה. יתרה מכך, גילוי הדרך לבצע פעילות ברמה מסוימת של ביצוע (כלומר למידה) והיכולת לשמר את הפעילות לאורך זמן (כלומר אי שכחה), רחוקים מלהיות זהים.עם זאת, אף על פי שהיפטרות מידע מהווה אירוע חיובי שעוזר לארגון להסתגל לסביבה, שכחה היא תופעה ארגונית שעשויה להיות גם בעלת השלכות שליליות: ממש כמו למידה, ההקשר חשוב על מנת שיהיה ניתן להעריך את התוצאות של השכחה. כלומר, אם נשכח ידע חשוב וקריטי להצלחת ולהתקדמות הארגון מדובר באירוע שלילי. למשל, ברמה הארגונית יכולה להישכח מטרת הארגון וברמת הפרט עשוי להישכח ידע טכני מסוים.
יתרונות וחסרונות של שכחה ארגונית
ניתן לבחון את השכחה הארגונית לפי שלוש פרספקטיבות: קוגניטיבית, התנהגותית וחברתית.
בהיבט הקוגניטיבי
יתרון משמעותי של שכחה ארגונית הוא בכך שהיא יכולה להוביל לחדשנות: באמצעות שכחה ארגונים ישוחררו ממנגנונים ועקרונות ישנים ולכן ישנו סיכוי גובר לחיפוש שיטות חדשניות ויצירתיות. כך, החברה יכולה להתפתח ולצמוח דרך הטמעת יצירתיות בארגון. החיסרון של שכחה בהיבט הקוגניטיבי הוא שהיא עלולה להוביל לירידה בידע טכני וניהולי חשוב, ולכן להפחתה בכשירות הכוללת של קבוצות העבודה ושל הארגון כולו. לשם הימנעות מכך, ארגונים רבים דואגים לשימור והעברת הידע לפני פרישת עובדים.
בהיבט ההתנהגותי
ישנם מספר יתרונות לשכחה ארגונית. ראשית, ארגונים לעיתים קרובות עובדים לפי מערכות ושיטות שאינן רלוונטיות יותר, והשלמה עם עובדת קיום השכחה יכולה לעזור לחברות להחליש את הקשרים סביב אותן מערכות ושיטות מיושנות. כך, שכחה יכולה לעזור לשינוי והתחדשות. שנית, הנכונות לשכוח ערכים ועקרונות ישנים יכולה לאפשר לארגון למידה לפי מטרות ויעדים אך גם בהתאמה לאור ניסיון מתמשך. עם זאת, שכחה יכולה להוביל להימנעות מהכרה ולקיחת אחריות על תוצאות לא טובות בעבר, ולכן ישנה סכנה מסוימת בכך שהיא עשויה לפגוע ביכולת של הארגון ללמוד מטעויות.
בהיבט החברתי
ישנם אירועים בהיסטוריה של ארגון, שעדיף שישכחו כדי שאנשים יוכלו לפתח ראיה חיובית לעתיד. בהקשר זה, נטען שהכרה ציבורית בכישלונות עבר לא תמיד תעזור לארגון מפני שתמיד יהיה מתח בין הצורך להכיר וללמוד מאותם כישלונות ובין הצורך לבנות מורל וביטחון סביב יכולת הארגון להצליח בעתיד. עם זאת, שכחה גורמת לצמצום קשרים ברשתות החברתיות אשר חשובים לאיסוף מידע ויצירת שיפוטים בנוגע לבעיות אסטרטגיות. בעקבות כך, עלולה להיפגע יציבות הזהות האישית והארגונית.
במחקרם מ-2004 נבחנו ארגונים כדי להבין כיצד ארגונים שוכחים ומה תפקיד השכחה בארגונים. הארגונים שנבחנו בילו זמן ניכר בניסיון להיפטר מידע של דברים שאינם שימושיים יותר (או שמעולם לא היו), או בניסיון לא לשכוח דברים שהיו בעלי ערך רב ושאסור לאבדם. שני אלו היוו מטלה ניהולית חשובה. גם הם סיכמו שהשפעת השכחה הייתה תלויה בהקשר. אם ידע חשוב אבד, התחרותיות אבדה גם היא והיה עדיף שהשכחה הייתה נמנעת. אם הידע היה מיותר או הפריע בצורה בוטה ליישום של ידע מתאים יותר, השכחה נתפסה בצורה חיובית. לעיתים, ניהול להימנעות משכחה ארגונית הוא מהותי, ובפעמים אחרות ניהול שמטרתו למקסם את הירידה בידע הארגוני הוא חשוב באותה המידה.
עמימות
בסמנטיקה, עמימות או כפל משמעות הוא מצב, שבו ניתן לפרש מילה, מונח, סימן, סמל, צירוף, משפט או כל מבע תקשורתי אחר ביותר מדרך אחת.
המונח העברי ״עמימות״
צבי לם מספר שכאשר ערך את ספרו של קרל פרנקנשטיין "עמימות", התלבט כיצד לתרגם את המושג "ambiguity" לעברית, ובסופו של דבר בחר לתרגמו ל"עמימות". עם זאת, הוא מדגיש שהמילה "עמימות" בעייתית, מכיוון שיש לה משמעות של חוסר בהירות, בעוד המושג "ambiguity" משקף דווקא מצב של "תובנה בהירה של אדם בנוגע למצבו הקיומי". כלומר, המושג "עמימות" מתאר מצב בו אדם יכול להכיל בתוכו מספר פרשנויות או יותר מהשקפה אחת.
המונח "ambiguity" מיתרגם לעיתים קרובות גם ל"דו־משמעות" או ל"אי־בהירות", אך השימוש המסורתי במונחים אלה יוצא מתוך הנחה שיש לשאוף ל"בהירות". יחד עם זאת, מבחינה טכנית, תאוריות העוסקות בעמימות משתמשות באותם כלים בהם משתמשים לזיהוי של דו־משמעות. אי לכך, מעתה והלאה נשתמש במונח "עמימות" בהקשר של תאוריות המבוססות על "ambiguity", במונח "אי־בהירות" בהקשר של השקפות עולם החותרות לבהירות, ובמונח "דו־משמעות" לתיאור של הטכניקות המשמשות את שתיהן.
עמימות לשונית
את העמימות הלשונית ניתן לחלק לעמימות לקסיקאלית ועמימות תחבירית (מבנית). לרוב, ניתן לפתור את העמימות הלשונית לפי ההקשר שבו היא מופיעה. אחת המטרות של עריכת לשון היא למנוע עמימות לשונית. לשם כך, משתמש העורך באמצעים הבאים: פיסוק, שכתוב וניקוד (חלקי או מלא).
דו-משמעות של מילים
דו־משמעות סמנטית נובעת מפוליסמיה – מילה שלה יותר ממשמעות אחת, או מהומונימיות – מילה שבין הפירושים שלה אין קשר סמנטי. הפוליסמיה וההומונימיה יוצרות דו־משמעות – הן בכתיבה והן בדיבור. לעומת זאת, דו־משמעות הנובעת מהומופוניה מתקיימת רק בדיבור ודו־משמעות הנובעת מהומוגראפיה מתקיימת רק בכתיבה.
דוגמה לדו־משמעות לקסיקלית: המילה ״שלח״, משמעה גם שדה המושקה רק במי גשם וגם סכין תקיפה. לכן, אם אדם יאמר, ״אין לי שלח״, דבריו יוכלו להתפרש בשני אופנים – "אין לי סכין תקיפה" או "אין לי שדה, המושקה רק בגשם". אולם, דו־משמעות כזו נפתרת לרוב, בעזרת הקשר הדברים. אם אותו אדם יאמר, ״אני פרדסן ולכן אין לי שלח״, או שיצטט מהמקורות ״כשלחייך פרדס רימונים״, לא יחשוב איש, שהעיסוק הוא בסכין תקיפה.
לעיתים, נעשה שימוש בדו-משמעות סמנטית גם בכותרות העיתונים ובפרסומות, על מנת ללכוד את תשומת לבו הקורא, לבדח או להדגיש עמדה. דוגמה ידועה לכפל משמעות מסוג זה היא, למשל, הכותרת באנגלית "From Hitler Youth to Papa Ratzi" (נשמעת: "מנוער היטלר לפפראצי"), שפורסמה על ידי הצהובון הבריטי The Sun בחודש אפריל 2005, עם היבחרו של יוזף רצינגר לאפיפיור בנדיקטוס השישה עשר. משמעות המילה "Papa" היא "האב הקדוש" – האפיפיור, ואילו המילה "Ratzi" היא תחילת שם המשפחה של רצינגר. כתיבתן בכפל משמעות, המזכירה "פפראצי", עשויה להיחשב כמשחק מילים מזלזל ולא ראוי כאשר מדובר באפיפיור.
דו-משמעות תחבירית
הלוואי הוא אחד הגורמים המרכזיים לדו־משמעות תחבירית. סעיף 3 של "כללי הפיסוק החדשים", מתייחס למצב שבו יש רצף של שני לוואים אחרי שם עצם. במקרה זה נוצרת דו־משמעות, כיוון שלא ברור, אם הלוואי השני מתייחס לשם העצם (מעין לוואי מאוחה) או שהוא מתייחס לשם העצם והלוואי שקדמו לו (לוואי מקונן או לוואי של לוואי). את הבעיה הזו כללי הפיסוק החדשים פותרים באמצעות פיסוק. לדוגמה: "תושבי השכונות החדשות הקטנות והמרוחקות נאלצים לערוך את קניותיהם במרכז העיר" לעומת "תושבי השכונות החדשות, הקטנות והמרוחקות נאלצים לערוך את קניותיהם במרכז העיר". במקרה הראשון, המילים "הקטנות והמרוחקות" הן לוואים של הצירוף השמני "השכונות החדשות". במקרה השני, כל אחת מהמילים "החדשות", "הקטנות", ו"המרוחקות" הן לוואים של "השכונות".
המנון אוסטרליה
ההמנון הלאומי של אוסטרליה, נכתב במקורו כבר בשנת 1878 כשיר עממי אוסטרלי, אך הפך להמנון הרשמי רק בסוף המאה ה-20. עד אז, המנון הממלכה המאוחדת, האל נצור המלכה שימש כהמנון הלאומי של אוסטרליה.
עמימות
דו-משמעות תחבירית
עם זאת, יש מקרים שבהם לא ניתן לפתור את כפל המשמעות באמצעות כללי הפיסוק. לדוגמה: "הורי התלמידים הנפגעים דרשו לדבר עם המנהל". במשפט זה לא ברור לאיזה רכיב בסמיכות מתייחס הלוואי "נפגעים" – לנסמך (ההורים), או לסומך (התלמידים). במקרה זה, הדרך לפתרון הבעיה היא שכתוב של המשפט על ידי פירוק של הסמיכות. לדוגמה:"ההורים של התלמידים הנפגעים" או "ההורים הנפגעים של התלמידים".
המנון אוסטרליה
אימוץ ההמנון
בשנת 1973, ממשלת הלייבור של גוף ויטלם שניסתה לקדם זהות אוסטרלית עצמאית, עם פחות מחויבות לכתר הבריטי החלה לבחון את החלפת ההמנון. תחרות הוכרזה לחיבור המנון חדש, אולם התוצאות לא היו משביעות רצון, ולכן נערך באמצעות הלשכה לסטטיסטיקה סקר נרחב על בחירת המנון חדש מבין שלושה שירים ותיקים: 'צעדי קדימה אוסטרליה הנאה', 'וולסינג מתילדה', ו'שיר אוסטרליה'. 'צעדי קדימה אוסטרליה הנאה' זכה בתמיכה של למעלה ממחצית הנשאלים, ואומץ על ידי הממשלה כהמנון ב-1974.
אולם כאשר חזרה המפלגה הליברלית לשלטון היא החזירה על כנו ב-1976 את 'אל נצור המלכה', עד לבדיקה נוספת. בשנת 1977 הוצמדה שאלה בנושא למשאל עם שנערך. למצביעים ניתן לבחור בין 'אל נצור המלכה', 'צעדי קדימה אוסטרליה הנאה', 'וולסינג מטילדה', ו'שיר אוסטרליה'. למרות ששוב זכה השיר 'צעדי קדימה אוסטרליה הנאה', במשאל לא חל שינוי במעמד ההמנון.
גם לאחר החלפת ההמנון, נשאר ההמנון הקודם כהמנון המלכותי המושר בעת נוכחות המלכה ונציגיה באירועים.
התאמות ועדכונים בהמנון
לאורך השנים השתנה המנון על מנת להתאימו ליותר אוכלוסיות ומגדרים, וכך להופכו לשיר שיכול לייצג את כלל תושבי אוסטרליה.
בשנת 1984 עם אימוץ השיר כהמנון, שונה בו המשפט הראשון מ"בניה של אוסטרליה" ל"אוסטרלים כולנו", זאת על מנת שהשיר יכלול בתוכו גם נשים.
החל מיום 1/1/2021 הודיעה ממשלת אוסטרליה כי נוסח ההמנון ישתנה שוב, וכי את המילים "צעירים וחפשיים" יחליפו מעתה "מאוחדים וחפשיים", זאת על מנת לכלול את תושביה המקוריים של היבשת, ולבטל את הרמיזה לכך שההיסטוריה האוסטרלית החלה עם הגעתם של האנגלים.
מדיה
מנגינת ההמנון האוסטרלי
קישורים חיצוניים
ההמנון הלאומי האוסטרלי באתר ממשלת אוסטרליה
פרגוס מור
פרגוס מור מק איירק (בגאלית סקוטית: Fergus Mòr Mac Earca; 434 לערך – 501 לערך) היה מלך אגדי של ממלכת דאל ריאטה, ולמייסד הממלכה, אשר מלך ככל הנראה במאה החמישית (ככל הנראה בין השנים 498 לערך ועד מותו). פרגוס היה בנו של ארק.
עמימות
דו-משמעות תחבירית
עוד פתרון שמספקים כללי הפיסוק החדשים להתמודדות עם כפל משמעות הוא ההבדל בפיסוק בין פסוקית לוואי מצמצם (פסוקית תוכן) לפסוקית לוואי לא־מצמצם (פסוקית לוואי זיקה). לדוגמה: "העובדים, שחתמו על הסכם ההבראה, חזרו לעבודתם" לעומת "העובדים שחתמו על הסכם ההבראה חזרו לעבודתם". עם זאת, במשפט "הבן של השר, שהואשם בפלילים, התראיין ברדיו ובטלוויזיה", למרות שהפיסוק מבהיר שמדובר בפסוקית זיקה, לא ברור אם היא מתייחסת לשר (הסומך) או לבן (הנסמך). דו־משמעות יכולה להתרחש בעברית לעיתים קרובות, כאשר מדובר בסמיכות של שתי מילים מאותו מין. לדוגמה, במשפטים "בן אחי הצעיר" או "חולצת דודתי הגדולה" לא בהכרח מובן מאליו למי בדיון מתייחס התיאור "צעיר" או "גדולה", ויש להסיק זאת לפי ההקשר.
פרגוס מור
אזכורים היסטוריים
פרגוס מור מוזכר בדיברי טיגרנאך בשנת 501 בה מצוין מסע מלחמה מדאל ריאטה לבריטניה ומותו בבריטניה. על אף שהכינויים "דאל ראיטה" ואף הכינוי "מור" מאוחרים למאה החמישית, ונכתבו אף לאחר המאה השישית - שורות אלה יצרו מיתוס לפיו פרגוס מור פלש מאירלנד לבריטניה - אף שאין כל תעוד היסטורי אחר לפלישות אלה, וייתכן שהאזכור נכתב שנים רבות לאחר מותו של פרגוס מור.
עמימות
אשליות ודו משמעות תפיסתית
ישנם מקרים שבהם קיימת עמימות בנוגע לטיבם של גירויים שונים בסביבה. זאת משום שלדימוי יחיד ברמת החישה יכולות להיות פרשנויות רבות ברמת התפיסה והזיהוי. אשליה אופטית היא דוגמה למצב מסוג זה.
פרגוס מור
אזכורים היסטוריים
פרגוס מור מוזכר כמלך דאל ריאטה בדואן אלבאנאך ובסנכוס פר נ-אלבן. הסנכוס מציין כי פרוגס מור כונה גם "מק ניסה מור". שני מקורות אלה מקורן במאות ה-10 וה-11, היינו כ-500 שנים לאחר מותו של פרגוס מור.
הסנכוס מציין כי אביו של מור היה ארק בן אאוכייד. בהתבסס על כרוניקות איריות המציינות את הגניאולוגיה של פרגוס מור, מתארך ההיסטוריון ג'ון מוריס את תקופת שלטונו, והוא סבור כי פרגוס החל לשלוט בממלכת דאל ריאטה כוסאל של המלך ארתור על מנת ליצור חיץ בין ממלכתו לבין ממלכות הפיקטים (פורטריו).
פרגוס ייסד למעשה את ממלכת דאל ריאטה והחל שושלת שמשלה בדאל ריאטה. אחריו מלכו נכדיו גאבראן מק דומנגארט וקומגאל מק דומנגארט ונינו אאדאן מק גאבראן.
אזכורים מאוחרים
בספרו של אנדרו מוינטאון, Orygynale Cronykil of Scotland, מהמאה ה-15, מציין אנדרו כי פרגוס מור היה הסקוטי הראשון ששלט בסקוטלנד, וכי קנת מק אלפין היה צאצאו. כמו כן מציין אנדרו כי פרגוס הביא את אבן סקון מאירלנד לסקוטלנד, וכי אחריו מלך בנו דונגאל. ספרו של ג'ורג' ביוקנן, ה"ררום סקוטיקארום היסטוריה" שנכתב בשלהי המאה ה-16, מתבסס על ג'ון מפרדון ומציין כי בעת הכיבוש הרומי של סקוטלנד גורשו הסקוטים, ומשפחתו של פרגוס גידלה אותו בגלות בסקנדינביה, וכי נלחם גם בפרנקים בטרם שובו לסקוטלנד ושחרורה. על פי ביוקנן פרגוס נהרג בקרב נגד דורסטוס, מלך הפיקטים ומלך אחריו בנו, יוגניוס. ספר זה נכתב בתקופת שלטונו של המלך ג'יימס השישי אשר האמין כי הוא צאצאו של פרגוס, וכתב לאשתו אן מדנמרק כי הוא "בן לגזע פרגוס". נכדו של ג'יימס, צ'ארלס השני האמין אף הוא שהוא צאצא של פרגוס והזמין שמונים ותשעה דיוקנאות מאת ג'ייקוב דה וט עבור הגלריה הגדולה של ארמון הולירוד בהם מצוירים מלכי סקוטלנד מאז שלטונו של פרגוס ועד כהונתו שלו.
ארנסט לאופולד, נסיך ליינינגן
ארנסט לאופולד, נסיך ליינינגן (בגרמנית: Ernst Leopold Victor Carl August Joseph Emich, Furst zu Leiningen; 9 בנובמבר 1830 - 5 באפריל 1904) היה נסיך ליינינגן משנת 1856 ועד מותו.
ביוגרפיה
בשנת 1863 הוא מונה לאביר מסדר האמבט, ובשנת 1866 הוא קיבל את צלב האבירים של העיטור. בשנת 1887 הוא קיבל את צלב האבירים הצבאי, ומאוחר יותר באותה השנה הוא קיבל את הצלב הגדול של צלב האבירים. בשנת 1898 הוא מונה לאביר המסדר הוויקטוריאני המלכותי. ב-5 באפריל 1904 מת ארנסט לאופולד במודאו, ובנו אמיך, נסיך ליינינגן ירש את תאריו.
משפחתו
ב-11 בספטמבר 1858 התחתן ארנסט לאופולד בקרלסרוהה עם מריה, נסיכת באדן, בתם של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן וסופיה, נסיכת שוודיה, ממנה היו לו שני ילדים: