cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עקבי הצאן
דעת אלהים
מבאר שאדם המאמין באלוהים אינו אדם המצמצם את כוחותיו ודוחק את רצונותיו, אלא דווקא מפתח ומגלה אצלו צדדים החבויים בתוכו. במאמר מתוארות הרבה תפיסות של האדם את אלוהים וביאור נרחב על תפיסת היהדות את אלוהים.
עבודת אלהים
עוסק במשמעות המושג "דת" ומסביר מדוע ישנו צורך בקיום רעיונות רוחניים בצורה מעשית. עם ישראל מקיים מצוות משום שהן ביטוי של כל האידיאלים הגדולים הקיימים המציאות.
הארי פוטר ואבן החכמים
הארי פוטר ואבן החכמים (באנגלית: Harry Potter and the Philosopher's Stone) הוא ספר פרי עטה של הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג. הספר הוא הראשון בסדרת הספרים "הארי פוטר", העוסקת בחייו של קוסם צעיר בשם זה. הספר מתאר כיצד הארי מגלה כי הוא קוסם, רוכש חברים ואויבים בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות, ובעזרתם של חבריו מצליח לסכל את מזימתו של קוסם מרושע בשם לורד וולדמורט, שרצח את הוריו של הארי וניסה לרצוח אותו כשהיה בן שנה.
הספר יצא לאור ב-27 ביוני 1997 בהוצאת בלומסברי שבלונדון, ובארצות הברית בהוצאת סקולסטיק ב-1998. הוא זכה במספר פרסים בריטיים המיועדים לספרי ילדים, וכן במספר פרסים בארצות הברית, דורג בראש רשימת רבי המכר הבדיוניים של הניו יורק טיימס באוגוסט 1999, ושהה בה תקופה ארוכה. הספר תורגם לעשרות שפות, ועובד לסרט קולנוע שזכה אף הוא להצלחה רבה. על פי המתרגמת, גילי בר־הלל סמו, בינואר 2000 חולקו העותקים הראשונים של התרגום העברי לספר לבאי מסיבת הסילבסטר של ידיעות אחרונות, וזמן קצר לאחר מכן החל הספר המתורגם להימכר בחנויות.
ביקורות רבות שיבחו את הספר, וציינו את דמיונה של רולינג, ההומור, הפשטות, סגנון הכתיבה ומבנה העלילה, ומנגד התלוננו על הסגנון החפוז של הפרקים המאוחרים. כתיבתה של רולינג אף הושוותה לזו של ג'יין אוסטן (אחת מהסופרות האהובות עליה) ולזו של רואלד דאל (שספריו היו פופולריים בתקופה שלפני הארי פוטר).
הספר, כמו גם יתר הסדרה, ספג ביקורת שלילית מטעם קבוצות דתיות, ובמספר מקומות אף נאסרה הפצתו בטענה שהוא מקדם מעשי כישוף. מנגד טענו מספר גורמים כי הספר מקדם ערכים נוצריים חשובים, כולל חשיבותה של הקרבה עצמית והדרכים שבהן החלטות של בני אדם מעצבות את אישיותם.
לפני הוגוורטס
עשר שנים לפני תחילת העלילה, קוסם האופל הלורד וולדמורט רוצח את הוריו של הארי, אך מסיבה מסוימת מאבד את כוחותיו כשמנסה להרוג את הארי עצמו. בזמן שעולם הקוסמים חוגג את מפלתו של וולדמורט, אלבוס דמבלדור, מינרווה מקגונגל ורובאוס האגריד מביאים את הארי היתום לבית דודיו המוגלגים ורנון ופטוניה דרסלי. במהלך עשר השנים שלאחר מכן, הארי מקבל מדודיו ורנון ופטוניה (ביחד עם בנם היחיד דאדלי) יחס משפיל של הזנחה והתעללות. זמן קצר לפני יום הולדתו ה-11 מקבל הארי מכתבים מסתוריים המושמדים על ידי דודו שמונע ממנו לקוראם. באחד הימים חודרים לבית עשרות מכתבים הממוענים להארי, ועל מנת להימלט מהם מחליט דודו ורנון לקחת את משפחתו לבקתה השוכנת על אי מבודד בלב ים. זמן קצר לאחר הגעתם פורץ לבקתה אדם ענק ממדים המציג את עצמו כרובאוס האגריד, ומספר להארי את מה שהדרסלים הסתירו ממנו במשך כל השנים: הארי הוא קוסם, והוא אמור להתחיל בתוך זמן קצר את לימודיו בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות. הוא אף מגלה לו כי הוריו נרצחו על ידי וולדמורט, וזאת בניגוד לגרסה של דודיו, שסיפרו לו כי הוריו מתו בתאונת דרכים.
לקראת תחילת הלימודים
האגריד מלווה את הארי לסמטת דיאגון - רחוב לונדוני המוסתר מהמוגלגים באמצעות קסמים, ומסייע לו ברכישת הדברים הנחוצים ללימודיו בהוגוורטס. הארי לומד גם על הרכוש הרב שהוריו הורישו לו, שמופקד בבנק הקוסמים גרינגוטס. מאוחר יותר הוא רוכש את השרביט שלו אצל מוכר השרביטים מר אוליבנדר שמספר לו, כי נוצת עוף החול שמהווה את ליבת הקסם של השרביט של הארי מקורה באותו עוף חול, שממנו נלקחה הנוצה לשרביט שנרכש שנים רבות קודם לכן על ידי וולדמורט. כמתנת יום הולדת, קונה האגריד להארי תנשמת שהארי קורא לה הדוויג. כחודש לאחר מכן עוזב הארי את בית משפחת דרסלי, ובתחנת קינגס קרוס הוא עולה על רכבת האקספרס להוגוורטס. בתחנה הוא פוגש את בני משפחת ויזלי, המראים לו כיצד לעלות על רציף תשע ושלושה רבעים, שממנו יוצאת הרכבת. במהלך הנסיעה, מתיידד הארי עם רון ויזלי, המספר לו כי מישהו ניסה לפרוץ לכספת בגרינגוטס. הוא פוגש לראשונה גם בהרמיוני גריינג'ר, תלמידה חכמה ממוצא מוגלגי, ובעיני רון, מעצבנת קמעה. תלמיד נוסף בשם דראקו מאלפוי, המלווה על ידי חבריו קראב וגויל, מנסה לייעץ להארי להתרחק מרון, אך הארי דוחה זאת בגלל סלידתו מהיהירות והדעות הקדומות של מאלפוי על כל מי שאינו טהור דם (מושג שיוסבר במלואו רק בספר השני).
תחילת השנה
לפני תחילת סעודת פתיחת השנה בהוגוורטס מתמיינים התלמידים החדשים לבתים השונים באמצעות מצנפת המיון. רוב התלמידים עוברים תהליך מיון קצר; דראקו מאלפוי נשלח לבית סלית'רין עוד לפני שהמצנפת מונחת באופן מלא על ראשו. עם הארי מתנהל הליך המיון באריכות, והמצנפת מגלה כי לדעתה, בשל השאפתנות שלו הוא מתאים יותר לסלית'רין. הארי מתנגד לכך לאור המידע השלילי שקיבל על הבית, ולבסוף המצנפת שולחת אותו לבית גריפינדור ביחד עם חברו החדש רון. בזמן הסעודה הארי מביט לכיוון שולחן האוכל של המורים ומבחין במורה בשם סוורוס סנייפ, כשמיד לאחר מכן ולראשונה בסדרה חש הארי בכאב חד בצלקת שנותרה מהקללה שהטיל עליו וולדמורט.
לאחר שיעור שיקויים שבו מתעמר סנייפ בהארי, הוא מבקר ביחד עם רון בבקתה של האגריד השוכנת על גבול היער האסור של הוגוורטס. בבקתה הם לומדים מפיו של האגריד כי השוד בגרינגוטס התרחש ככל הנראה זמן קצר לאחר שהארי ביקר בכספת שלו שם, והוא גם נזכר שראה את האגריד יוצא מהבנק עם חבילה קטנה.
במהלך שיעור התעופה הראשון שובר נוויל לונגבוטום את פרק כף ידו, ומאלפוי מנצל זאת על מנת לקחת את כדור הזיכרון השביר שלו, ולברוח באמצעות המטאטא המעופף שלו. הארי רודף אחריו בטיסה תוך הפגנת כישרון רב, וברגע האחרון מצליח לתפוס את הכדור שהושלך על ידי מאלפוי. מינרווה מקגונגל (סגניתו של מנהל בית הספר אלבוס דמבלדור) רואה זאת, ובמקום להעניש אותו, כפי שמאלפוי תכנן, היא מצרפת אותו לקבוצת הקווידיץ' של גריפינדור בתפקיד המחפש, האחראי על לכידת הסניץ' במהלך המשחק.
לאחר מכן מערים מאלפוי על הארי ועל רון, וגורם להם להגיע לחדר המדליות של הוגוורטס לצורך עריכת דו-קרב קוסמים באמצע הלילה. אל הארי ורון מצטרפים נוויל והרמיוני. לאחר שהם כמעט ונתפסים על ידי שרת בית הספר ארגוס פילץ', שקיבל מידע מראש ממאלפוי, הם מגיעים למסדרון בקומה השלישית, שהכניסה אליו נאסרה בתחילת השנה, ושם מגלים כלב תלת-ראשי גדל ממדים. הם נמלטים ממנו בקושי, אך הרמיוני מצליחה להבחין, כי הכלב עומד מעל דלת ברצפת המסדרון. החבורה מסיקה, כי הכלב שומר על הכניסה למקום שבו נמצאת החבילה שנלקחה מגרינגוטס.
לאחר שרון מעליב את הרמיוני בעקבות ביצועיה הטובים בשיעור לחשים היא בורחת בדמעות לשירותים של הבנות. הארי ורון הולכים לסעודת ליל כל הקדושים, אך נאלצים לסיים אותה מוקדם מן הצפוי כאשר קוויריניוס קווירל, המורה המגמגם להתגוננות מפני כוחות האופל, פורץ לאולם הסעודות בצעקות ומתריע על חדירת טרול לטירה. במקביל לפינוי התלמידים למקום מבטחים ממהרים הארי ורון להזהיר את הרמיוני, שנלכדה בשירותים על ידי הטרול. הארי ורון מצליחים לגבור על הטרול, ולאחר שמספר מורים מגיעים לזירת האירוע, הרמיוני נוטלת את האשמה על עצמה, ובעקבות התקרית הארי, רון והרמיוני הופכים לחברים קרובים.
אבן החכמים
בערב שלפני משחק הקווידיץ' הראשון שלו (מול סלית'רין) רואה הארי את סנייפ מקבל טיפול רפואי מפילץ' בפגיעה ברגל, שנראית כנשיכה. החבורה מסיקה מכך שסנייפ ננשך על ידי הכלב בעל שלושת הראשים כשניסה לחדור למסדרון בקומה השלישית. במהלך המשחק מאבד הארי את השליטה על המטאטא שלו, עקב כישוף קללה. הרמיוני, שיושבת בין הצופים, מבחינה בסנייפ המתבונן בהארי וממלמל דבר מה. היא ממהרת לאזור שבו הוא יושב, מפילה בדרך את פרופסור קווירל, ומציתה בסתר את חלוק הקוסמים של סנייפ. הארי מצליח להשתלט מחדש על המטאטא שלו, תופס את הסניץ' המוזהב, ומקנה לגריפינדור את הניצחון במשחק. לאחר המשחק הולכת השלישייה עם האגריד לבקתה שלו. במהלך השיחה מסרב האגריד להאמין לשלושה, שהיה זה סנייפ שניסה להרוג את הארי, אך שלא במכוון חושף את המידע, שהכלב התלת-ראשי (הנקרא "פלאפי") שייך לו, וכי הדבר שהמפלצת שומרת עליו שייך למנהל אלבוס דמבלדור ולאדם בשם ניקולס פלאמל.
הארי, רון והרמיוני מנסים לחפש מידע אודות פלאמל, אך לא מצליחים בכך עד תחילת חופשת חג המולד. הארי, רון, ואחיו של רון נשארים בהוגוורטס בחג, שבמהלכו מקבל הארי גלימת היעלמות מאדם לא ידוע. הארי משתמש בגלימה על מנת לחפש מידע אודות פלאמל במדור הספרים המוגבלים של ספריית הוגוורטס, אך נאלץ להימלט מסנייפ ומפילץ' שהגיעו לאזור הספרייה לאחר שספר מכושף החל לצרוח. הוא נכנס בקושי רב לכיתה שאינה בשימוש ובה ראי, המכונה "הראי של ינפתא". בראי זה רואה הארי את הוריו ואת אבות אבותיו. הארי מתמכר לחזיונות של הראי עד שפרופסור דמבלדור מסביר לו, שהראי מראה לא יותר מאשר משאלת הלב החזקה ביותר של המביט בו, אך אינו מעניק כל ידע או יכולות. הכתובת שעל הראי היא אנגרמה למשפט "לא את פניך אראה כי אם את משאלת לבך".
עם חזרת התלמידים מחופשת חג המולד מצליח דראקו מאלפוי להטיל קללה על נוויל לונגבוטום, והארי מנחם אותו בשוקולד בצורת צפרדע. קלף האספנים שהיה בחפיסת הממתק מכיל הסבר, לפיו פלאמל הוא בן זוגו לעבודה של אלבוס דמבלדור בתחום האלכימיה. הרמיוני מוצאת ספר שבו כתוב שניקולא פלאמל הוא היחידי בהיסטוריה המתועדת שהצליח ליצור את אבן החכמים. מכאן החברים מסיקים כי אבן החכמים היא הדבר שפלאפי שומר עליו.
מספר ימים לאחר מכן משתתף הארי במשחק קווידיץ' מול בית הפלפאף, ומצליח לתפוס את הסניץ' תוך זמן קצר. לאחר המשחק הוא מבחין בסנייפ המתגנב לשולי היער האסור, ומאזין לחלקים משיחה הנוגעת לאבן החכמים, בה שואל סנייפ את פרופסור קווירל האם הוא מצא דרך לעקוף את הכלב התלת-ראשי, ומודיע לו כי עליו להחליט לאיזה צד הוא נאמן. הארי מסיק שסנייפ מנסה לגנוב את האבן, וכי קווירל הקים סביבה הגנות קסומות.
הארי, רון, והרמיוני מגלים כי האגריד מגדל דרקון צעיר בשם נורברט, דבר המנוגד לחוקי הקוסמים, ומארגנים את הברחתו לשמורה ברומניה שבה עובד צ'ארלי ויזלי, אחיו של רון. דראקו מאלפוי מצליח לחשוף את סודו של האגריד, ומנסה להסגיר אותם בזמן שהם מעבירים את נורברט לנקודת המסירה בראש מגדל האסטרונומיה. למרות היעדרותו של רון, שננשך על ידי נורברט בידו, מצליחים הארי והרמיוני להגיע בבטחה לראש המגדל. אולם הם שוכחים שם את גלימת ההיעלמות שהביאו איתם, ולאחר שהם נתפסים על ידי פילץ', הם, ונוויל שניסה להזהירם, מקבלים עונש, והפחתה של מאה וחמישים נקודות בטורניר הבתים של הוגוורטס, דבר הגורם לגריפינדור לרדת למקום האחרון בטבלה. העונש הנוסף שלהם הוא להצטרף אל האגריד במשימה ביער האסור, שמטרתה לברר את סיבת מותם של מספר חדי קרן.
לאחר שמאלפוי מותח את נוויל ביער פעם נוספת מחליט האגריד לשלוח אותו ביחד עם הארי ועם כלב הציד שלו פנג, והשלושה מגיעים לקרחת יער שבה הם רואים יצור כלשהו המכוסה בגלימה רוכן מעל גופה של חד קרן ושותה ממנה דם. מאלפוי נמלט באימה, והיצור מזנק לעברו של הארי, אך נהדף על ידי הקנטאור פירנזה שהגיע בפתאומיות. פירנזה מציע להארי לרכוב עליו בדרך אל מקום הימצאו של האגריד, ובדרך מספר לו כי שתיית דם חד קרן מסייעת להחזיק בחיים גם אדם גוסס, אך מנגד מטילה על השותה קללה נצחית, שכן רציחת חד קרן נחשבת לפשע חמור ביותר. פירנזה משער כי היצור היה וולדמורט, שמנסה לשרוד עד שיצליח לגנוב את אבן החכמים. עם חזרתו לחדר המגורים שלו מגלה הארי כי מישהו החזיר לו את גלימת ההיעלמות מהמגדל.
המאבק בוולדמורט וסוף שנת הלימודים
מספר שבועות לאחר מכן הארי וחבריו נחים לאחר שסיימו את מבחני סוף השנה. הארי מתחיל לתהות, כיצד הגיע דבר מה לא חוקי כמו ביצת דרקון לחזקתו של האגריד. כשהוא שואל את האגריד על כך הוא נענה, שזר שגלימה כיסתה את ראשו קנה לו מספר משקאות בפאב הנמצא בעיירת הקוסמים שליד הוגוורטס, תוך כדי משחק קלפים, והתעניין רבות באילו חיות האגריד מטפל על מנת שהדרקון יזכה לטיפול נאות. האגריד, שהיה כבר שיכור, סיפר לזר שכל מה שנחוץ על מנת להרדים חיה מסוכנת כמו פלאפי הוא רק לנגן לה קצת מוזיקה. הארי מסיק נכונה כי אחת ההגנות סביב האבן אינה יעילה יותר, אך לא מצליח לספר על כך לפרופסור דמבלדור כיוון שהוא זומן בבהילות למשרד הקסמים בלונדון. הארי מנחש, שסנייפ זייף את ההודעה, וכי הוא ינסה לגנוב את האבן באותו לילה.
בדרכם למסדרון של פלאפי הם נתקלים בנוויל לונגבוטום המנסה לעצור אותם כדי למנוע הורדת נקודות נוספת מגריפינדור, אך הרמיוני מצליחה לשתקו באמצעות קללת נעילת הגוף המלאה. כשהם מגיעים למסדרון מצליח הארי להרדים את פלאפי באמצעות ניגון בחליל שקיבל מהאגריד כמתנת חג המולד. לאחר שהם קופצים דרך החור ברצפה הם נתקלים בסדרת מכשולים, שכל אחד מהם דורש כישור מסוים, המאפיין רק אחד מביניהם, כאשר לוח השחמט שכושף על ידי מינרווה מקגונגל אף גורם לרון לאבד את ההכרה. בחדר האחרון פוגש הארי לבדו את קווירל, שקושר אותו בחבל קסום. קווירל מודה שהוא זה שהכניס את הטרול, שניסה להרוג את הרמיוני בשירותים, וכי הוא היה זה שניסה להרוג אותו במהלך משחק הקווידיץ'. קווירל מודה גם שסנייפ ניסה להציל את הארי וחשד בו לאורך כל הדרך.
קווירל מספר גם כי הוא משרתו של לורד וולדמורט, וכי לאחר שלא הצליח לגנוב את אבן החכמים מגרינגוטס החליט וולדמורט (שהיה בצורה דמוית רוח רפאים) להשתלט על גופו על מנת לשפר את סיכוייו. החפץ היחיד הנמצא בחדר עם הארי וקווירל הוא הראי של ינפתא, אך קווירל לא מצליח לראות בראי את האבן. לפי הוראתו של וולדמורט מתיר קווירל את החבלים של הארי, ומאלץ אותו לעמוד מול הראי. הארי מרגיש את האבן נופלת לתוך כיס מכנסיו ומנסה לעכב את קווירל. וולדמורט מורה לקווירל להסיר את הטורבן העוטף את ראשו, והארי מזדעזע לגלות שפניו של וולדמורט מכסים את הצד האחורי של ראשו של קווירל. וולדמורט/קווירל מנסה לקחת את האבן מהארי, אך כשהוא נוגע בו הבשר של גופו של קווירל מתחיל להישרף. לאחר שהם ממשיכים להיאבק הארי מאבד את הכרתו.
הארי מתעורר במרפאה של הוגוורטס, שם מספר לו פרופסור דמבלדור כי הוא שרד הודות לכך שאמו הקריבה את חייה על מנת להגן עליו, ובכך העניקה לו הגנה קסומה המונעת מוולדמורט, שאינו מסוגל להבין את כוחה של האהבה, לגעת בו. וולדמורט נטש את קווירל שמת, ולדברי דמבלדור הוא ינסה לשוב באמצעים אחרים. דמבלדור מסביר להארי, כי הסיבה שהצליח לקחת את האבן מהראי הייתה, שהוא רצה למצוא אותה אך לא להשתמש בה, וזאת בניגוד לקווירל/וולדמורט שרצה לנצל אותה לרעה. בעקבות כך החליטו דמבלדור ופלאמל כי עדיף להשמיד את האבן.
הארי זוכה למבקרים רבים במהלך אשפוזו, בהם רון והרמיוני המסרבים לעזוב אותו. לקראת סוף האשפוז מבקר אותו האגריד המלא ברגשות אשם על כך שגילה לקווירל את סודו של פלאפי, ומעניק להארי אלבום המכיל תמונות רבות של הוריו, לילי וג'יימס. הארי נרגש מאוד מהמתנה כיוון שמעולם לא זכה לראות תמונות של הוריו.
סוף הספר
בעקבות דליפת מידע על מה שאירע סביב הניסיון לגנבת האבן הופך הארי לגיבור, דבר המתעצם לאחר שפרופסור דמבלדור מחליט להעניק לו, לרון, להרמיוני ולנוויל נקודות המסייעות לגריפינדור לזכות בטורניר הבתים לראשונה זה שבע שנים. בסוף השנה נאלץ הארי לחזור לבית משפחת דרסלי. עם זאת, הוא מספר לרון ולהרמיוני בשמחה רבה, כי הדרסלים אינם יודעים, שכקטין הוא אינו רשאי לבצע קסמים מחוץ להוגוורטס, וכי הדבר יגרום למצבים משעשעים רבים במהלך החופשה.
הדמויות בספר
בהיותו הספר הראשון בסדרה מוזכרות בו כמעט כל הדמויות הראשיות. אחדות מן הדמויות הן:
בחלק מן המקרים ניתנים רמזים לדמויות שימלאו תפקיד כלשהו בהמשך הסדרה. דוגמאות לדמויות מהסוג השני הן הדודה מארג' (שמשתתפת באופן פעיל רק בספר השלישי), ג'יני ויזלי (קו העלילה הראשי של הספר השני עוסק בה), סיריוס בלק (גם כן מתחיל להופיע באופן סדיר מהספר השלישי), ארבלה פיג (מופיעה בעצמה החל מהספר החמישי), אברפורת' דמבלדור (מופיע ללא אזכור שמו בספר השישי ומופיע בשמו בספר השביעי).
לפני היציאה לאור
ב-1990 רצתה ג'ו רולינג (כפי שהייתה ידועה אז) לעבור עם החבר שלה לדירה במנצ'סטר, ולדבריה "שבוע אחד לאחר שחיפשנו דירה, עליתי לבדי על הרכבת ללונדון והרעיון להארי פוטר צנח לתוך ראשי... ילד כחוש, קטן, שחור שיער, וממושקף הפך ליותר מוחשי כקוסם עבורי... התחלתי לכתוב את אבן החכמים באותו ערב. עם זאת, שני העמודים הראשונים לא נראו כמו תוצר מוגמר". זמן מה לאחר מכן מתה אמה של רולינג מטרשת נפוצה, ועל מנת להתמודד עם אובדנה היא ביטאה את אבלה בדמותו של הארי היתום. היא עבדה על הספר במשך שש שנים, וב-1996 הצליחה להשיג מענק בסך 4,000 לירות שטרלינג ממועצת האמנויות הסקוטית, שבזכותו הצליחה לסיים את הספר ולהתחיל לתכנן בפרוטרוט את הספרים הבאים. היא שלחה את הספר לסוכן ספרותי ולמוציא לאור, והסוכן השני שאליו פנתה ניסה למכור את הספר למו"לים במשך שנה, אך רובם חשבו שבשל אורכו (90,000 מילים) הוא לא יזכה להצלחה. בארי קנינגהם, שהכין תיק עבודות מאת סופרי פנטזיה מתחילים עבור הוצאת בלומסברי, המליץ לקבל את ספרה של רולינג.
המהדורה הבריטית
בלומסברי שילמה לרולינג 2,500 לירות שטרלינג כמקדמה, וקנינגהם שלח עותקים ראשוניים למספר סופרים, מבקרים ומוכרי ספרים, על מנת לקבל מהם הערות שאותן ניתן יהיה לצטט על כריכת הספר עם פרסומו. הוא לא היה מודאג מאורך הספר, אך כן חשש מהשם של רולינג כיוון שהאמין כי בנים לא יתעניינו בו אם ידעו שהספר נכתב על ידי אישה. בעקבות כך אימצה רולינג את שם העט "ג'יי קיי רולינג". ביוני 1997 פרסמה בלומסברי מהדורה ראשונה שכללה 500 עותקים בכריכה קשה, ומתוכם הפיצה 300 לספריות ברחבי המדינה. מספר זה היה אופייני לספרים של סופרים מתחילים, וקנינגהם קיווה שמוכרי הספרים יקראו את הספר וימליצו עליו לקונים שלהם.
לינדזי פרייזר, שכתבה את אחת ההערות על הכריכה האחורית, כתבה ב-28 ביוני 1997 ב"סקוטסמן" את אחת הביקורות הראשונות על הספר. היא תיארה את הספר כ"מותחן מבדר מאוד", ואת רולינג כ"סופרת ילדים ממדרגה ראשונה". בביקורת נוספת, שהתפרסמה בגלאזגו הראלד, נאמר "טרם מצאתי ילד שיצליח להניח את הספר". מספר עיתונים אנגליים, בהם הגרדיאן והסאנדיי טיימס, פרסמו גם כן ביקורות אוהדות לספר. ב-1997 זכתה המהדורה הבריטית בפרס הספר הלאומי ובמדליית זהב בפרס הספרים של נסטלה-סמארטיז. הספר זכה במספר פרסי ספרות ילדים בשנה שלאחר מכן, היה מועמד למספר פרסי ספרות שאינה ספרות ילדים, וזכה בשני פרסים מטעם תעשיית הוצאות הספרים בממלכה המאוחדת. עד מרץ 1999 נמכרו למעלה מ-300,000 עותקים של הספר, והוא היה הספר הנמכר ביותר גם בדצמבר 2001. המהדורה בכתב ברייל יצאה לאור במאי 1998.
רציף תשע ושלושה רבעים, ממנו יוצאת בספר רכבת האקספרס להוגוורטס, הונצח במציאות בתחנת קינגס קרוס עם שלט הנמצא בין רציף תשע לרציף עשר, ועם עגלת מטען שחלקה נמצא בתוך הקיר.
המהדורה האמריקנית
באפריל 1997 רכשה הוצאת סקולסטיק את זכויות ההפצה בארצות הברית תמורת 105,000 דולר, שהיה סכום גבוה יחסית עבור ספר ילדים. בהוצאה חששו, כי ילדים לא ירצו לקרוא ספר ששמו כולל את המילה "Philosopher", ובאוקטובר 1998 יצאה המהדורה האמריקנית, שנקראה "Harry Potter and the Sorcerer's Stone" לפי הצעתה של רולינג. מאוחר יותר טענה רולינג, כי היא מתחרטת על כך שנתנה את הסכמתה לשינוי, ואם הייתה בעמדה טובה יותר במשא ומתן שהתנהל אז, הייתה עומדת על דעתה ביתר תקיפות. פרופסור פיליפ נל מאוניברסיטת המדינה של קנזס ציין כי שינוי השם גרם לאיבוד הקשר עם האלכימיה, והמשמעות של חלק מהמונחים האחרים השתנתה בתהליך התאמת הספר לאנגלית אמריקאית. רולינג הסכימה לבצע מספר שינויים במהדורה האמריקנית, אך הטילה על כך וטו בספרים הבאים. נל טען גם שהתיקונים של סקולסטיק היו סבירים באופן כללי, וכי ניתן להתייחס אליהם כהגהה מועילה.
רוב המבקרים הבולטים לא התייחסו לספר בתקופה שלאחר יציאתו. עם זאת, הספר החל לקבל תשומת לב רבה יותר לאחר שנכתבה עליו ביקורת מטעם ה-Cooperative Children’s Book Center Choices, ובה נסקרו המורכבות, עומק ועקביות העולם שנבנה על ידי רולינג. בהבוסטון גלוב ובהניו יורק טיימס נכתב כי החוליה החלשה של הספר הייתה הפרקים האחרונים, אך טענו גם כי בסך הכול הספר ראוי ביותר. המהדורה האמריקנית זכתה גם כן במספר פרסים, שניתנו לה על ידי מספר גורמים כגון איגוד הספריות האמריקניות (פרס הספר הטוב למבוגרים צעירים) וספריית ניו יורק (ספר השנה של 1998).
באוגוסט 1999 דורג הספר במקום הראשון ברשימת רבי המכר של ניו יורק טיימס, ונותר בה לאורך רוב אותה שנה והשנה שלאחר מכן, אז הוחלט בשל לחצי המו"לים על העיתון לפצל את הרשימה לספרי מבוגרים ולספרי ילדים. בדצמבר 2001 פרסם המגזין Publishers Weekly דו"ח, שלפיו הספר ניצב במקום ה-19 ברשימת הספרים הבדיוניים לילדים בכריכה קשה (למעלה מ-5 מיליון עתקים), ובמקום ה-7 בספרים עם כריכה רכה (למעלה מ-6.6 מיליון עותקים).
במאי 2008 הודיעה סקולסטיק על הוצאת מהדורה מיוחדת לרגל עשור ליציאתה לאור של המהדורה האמריקנית המקורית.
עיבוד קולנועי
ב-1999 מכרה רולינג את הזכויות להסרטת הסרטים על ארבעת הספרים הראשונים לחברה "האחים וורנר", תמורת סכום משוער של מיליון לירות שטרלינג. היא דרשה שצוות השחקנים יהיה מורכב ברובו המוחלט מבריטים, אך הסכימה לליהוקו של ריצ'רד האריס האירי לתפקיד דמבלדור, וכן לליהוקם של שחקנים זרים מאותם לאומים שהוזכרו בספרים הבאים. הצילומים החלו באוקטובר 2000 באולפני ליבסדן לאחר תהליך ממושך של מבחני בד, וההפקה כולה הסתיימה ביולי 2001. הסרט יצא לאקרנים ב-14 בנובמבר 2001, ונכון לשנת 2009 נחשב לאחד הסרטים המצליחים בהיסטוריה עם הכנסות של למעלה מ-930 מיליון דולרים.
משחק וידאו ומחשב
מספר משחקי וידאו המבוססים על הספר יצאו לאור בין 2001 ל-2003, בדרך כלל תחת השם של המהדורה האמריקנית. רובם תוכנתו על ידי חברת אלקטרוניק ארטס, והיו מיועדים לפלטפורמות משחק שונות:
המחלוקת הדתית
המחלוקת הדתית שעסקה בספר בפרט (ובסדרה בכלל) התמקדה בעיקר בטענות שבספר יש מסרים חבויים התומכים באוקולטיזם או בשטן. בארצות הברית הובעה תמיכה בהחרמת הספר בבתי ספר, שהתבססה בין השאר על הטענה שכישוף היא דת המוכרת על ידי הרשויות, ולפיכך הכנסת הספרים לבתי ספר מהווה הפרה של הפרדת הדת מהמדינה, שנקבעה בחוקה האמריקנית.
היחס של הנצרות הקתולית לא היה אחיד. הסופר הקנדי מייקל ד. אובריאן הביע במגזין "Catholic World Report" ביקורת על היעדר הכבוד של הארי כלפי חוקים וסמכות, ובנוגע לעירוב בין קסם לחיי שגרה שהתרחש בסדרה טען כי מדובר ב"דחייה פונדמנטלית של הסדר האלוהי בבריאה". בשנת 2005 טען הקרדינל יוזף רצינגר, לימים האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר, כי בסדרה יש "פיתויים עדינים, שפועלים בסתר ובכך מפריעים לנצרות שבנשמה לפני שהיא מצליחה להתפתח כראוי". דובר מטעם הארכיבישוף של וסטמינסטר טען כי מילותיו של קרדינל רצינגר אינן מחייבות, כיוון שלא נאמרו בתוקף תפקידו כראש הקונגרגציה של דוקטרינת האמונה. מונסיניור פיטר פליטווד, חבר הכנסייה שעסק בחקר תופעת העידן החדש, טען כי סיפורי הארי פוטר "אינם רעים ולא מנסים לקדם תאולוגיה אנטי-נוצרית. הם מסייעים לילדים להבין את ההבדל בין טוב לרע", שגישתה של רולינג הייתה נוצרית, וכי הספרים מדגישים את הצורך להקריב קורבנות על מנת להביס את הרשע.
רולינג הגיבה לביקורות הללו ואמרה "אף על פי שהם הותקפו ממספר נקודות מבט תאולוגיות, הספרים זכו לשבחים והועלו על דוכן המטיף, והדבר המעניין והמספק ביותר עבורי היה שזה נעשה על ידי מספר דתות שונות". אמילי גרייזינגר כתבה שספרות הפנטזיה סייעה לילדים לשרוד במציאות במשך מספיק זמן עד שיוכלו להתמודד עמה, ותיארה את מסעו הראשון של הארי דרך רציף תשע ושלושה רבעים כיישום של אמונה ותקווה, ואת המפגש שלו עם מצנפת המיון כפעם הראשונה מבין רבות שבה בחירותיו של הארי מעצבות את אישיותו. היא ציינה גם כי הקרבתה העצמית של לילי פוטר, שהגנה על הארי בספר הראשון ולאורך כל הסדרה, הייתה "הקסם העמוק" החזק ביותר הכלול ב"טכנולוגיה" הקסומה של הסדרה, וקסם שוולדמורט תאב הכוח לא מסוגל להבין כלל וכלל.
סגנון ונושאים
פרופסור פיליפ נל מאוניברסיטת קנזס סטייט הדגיש את השפעתה של ג'יין אוסטן, שאותה העריצה רולינג מאז ילדותה. לדבריו של נל שתי הסופרות עודדו קריאה מחדש, כיוון שפרטים שנראו בלתי חשובים האפילו על האירועים החשובים או על דמויות שהחלו להשפיע רק בשלב מאוחר יותר בעלילה (דוגמת סיריוס בלק שהוזכר בקצרה בספר הראשון והופיע בעצמו רק בספר השלישי). בדומה לגיבורים של אוסטן, הארי נאלץ פעמים רבות לבחון את רעיונותיו השונים לקראת סוף הספרים. חלק מההתנהגות החברתית בספר מזכירה את ספריה של אוסטן, כגון הקריאה המשותפת של מכתבים. שתי הסופרות השתמשו בסאטירה על ההתנהגות החברתית, והעניקו לדמויות שמות המבטאים את האישיות שלהן. אולם, לדעתו של נל, ההומור של רולינג מבוסס יותר על קריקטורה והשמות שהמציאה דומים יותר לאלו שבספריו של צ'ארלס דיקנס, ואילו אמנדה קוקרל טענה שרבים מהשמות מביעים את תכונות בעליהם באמצעות הרמזים שהיו נפוצים במיתולוגיה הרומית ובספרות הגרמנית של המאה ה-18. רולינג, בדומה ל"דברי ימי נרניה" מאת ק.ס. לואיס, חשבה שאין הבדל מובהק בין ספרי ילדים לבין ספרי מבוגרים. נל טען גם, כי בדומה לסופרי ילדים אחרים רולינג שילבה בכתיבתה אלמנטים ממספר סוגות - פנטזיה, סיפורת ילדים-מבוגרים, סיפורי פנימייה, רומן חניכה וכדומה.
נל טען גם כי המאפיינים השליליים של משפחת דרסלי השגרתית והמודעת למעמדה הם דרכה של רולינג להגיב למדיניות של הממשלה הבריטית בסוגיית המשפחה בתחילת שנות ה-90, שלפיה זוגות נשואים הטרוסקסואלים הם "הנורמה המועדפת", בעוד שרולינג עצמה הייתה אז אם חד-הורית. מערכת היחסים של הארי עם קוסמים מבוגרים וצעירים הייתה מבוססת על חיבה ועל נאמנות. דבר זה השתקף בשמחה שלו כשהוא מבקר אצל משפחת ויזלי, ויחסו אל רובאוס האגריד ומאוחר יותר אל רמוס לופין וסיריוס בלק כתחליפי אב.
מספר מבקרים השוו בין הספר לבין סיפוריו של רואלד דאל, שמת ב-1990. חלק מהאלמנטים הסיפוריים בספר דומים לחלקים מסיפוריו של דאל, כגון דודותיו המרושעות (אחת רזה ואחת שמנה) של ג'יימס הנרי טרוטר בספר "ג'יימס והאפרסק הענק", שבדומה לוורנון ולפטוניה דרסלי מתייחסות לג'יימס כאל משרת.
טד ברנאן כתב כי כתיבתה של רולינג דומה לזו של הומרוס: "מהירה, פשוטה, וישירה בביטויים שלה". סטיבן קינג העריץ את "הפרטים השובבים שנראה כי רק הפנטזיות הבריטיות יכולות להם" ובסיכומו אמר כי הצלחתה של רולינג נובעת מיכולתה לצחוק בקצרה ולהמשיך הלאה בנחישות.
ניקולאס טאקר תיאר את הספרים הראשונים בסדרה כבעלי מבט על התקופה הוויקטוריאנית והאדוארדיאנית: הוגוורטס היה בית ספר פנימייתי בסגנון מיושן שבו המורים פונים ברשמיות אל תלמידיהם באמצעות שימוש בשם משפחה, והיו מודאגים מאוד מהמוניטין של הבתים אליהם הם היו קשורים; התכונות האישיות של הדמויות הוצגו באמצעות המראה החיצוני שלהן, בהן משפחת דרסלי; דמויות מרושעות או זדוניות הובסו ולא השתנו, כולל חתולתו של השרת ארגוס פילץ'. הגיבור, שהוא יתום הזוכה ליחס לא צודק שמצא את מקומו האמיתי בחיים, היה כריזמטי ומצטיין בענף ספורט כלשהו, אך מתחשב ומגונן כלפי חלשים ממנו. אולם, קארין וסטרמן השוותה את הספר לבריטניה של שנות ה-90 של המאה ה-20: מערכת מעמדית על סף שבירה, המוגנת על ידי אלו שזכו לשדרוג במעמדם ובכוחם, ההרכב הרב-אתני של תלמידי הוגוורטס, המתחים הגזעיים בין המינים התבוניים השונים, ובריונות בבית הספר.
סוזן הול כתבה כי בספרים אין קיום לשלטון החוק, כיוון שפעולותיהם של אנשי משרד הקסמים לא מבוקרות על ידי חוקים כלשהם, חובת דיווח או מגבלה חוקית כלשהי. מצב זה איפשר לוולדמורט להציע את גרסתו האימתנית לסדר בסוף הספר הרביעי. לדברי הול אחת מההשלכות של מצב זה היא שהארי והרמיוני, שגדלו בעולם המוגלגי עם מערכת כללים מוגדרת, מוצאים פתרונות באמצעות דרכים שאינן מוכרות לקוסמים. לדוגמה, בסוף הספר מצליחה הרמיוני להתגבר על אחד המכשולים בדרך לאבן החכמים, ומציינת כי כיוון שלפתרון החידה דרושה יכולת חשיבה לוגית, רוב הקוסמים אינם מסוגלים להתמודד עמה.
שימוש בחינוך
אנשי חינוך גילו כי מידת האוריינות של ילדים קשורה למספר המילים שהם קוראים בכל שנה, וכי הם קוראים יותר אם הם מוצאים חומר שהם אוהבים. בשנת 2001 נערך סקר מטעם הניו יורק טיימס שלפיו כ-60% מילדי ארצות הברית בגילאי 6 עד 17 קראו לפחות ספר אחד מהסדרה. בסקרים שנערכו במדינות אחרות, בהן דרום אפריקה והודו, התברר כי ילדים היו נלהבים ביחס לסדרה. בסקר אחר שהנשאלים בו היו ילדים ומבוגרים השיבו מחצית מתוכם כי הם קראו את הספר, וכי רוב מוחלט מבין הקוראים גם אהבו אותו. כיוון ששני הספרים הראשונים היו ארוכים יחסית, אזי ילד שקרא את הארבעה הראשונים קרא מספר עמודים גבוה פי ארבעה בשנה מכמות הטקסט הממוצעת בספרי קריאה הנלמדים בבית הספר, והדבר שיפר במידה רבה את המוטיבציה של הילדים לקרוא, ומורים מספרים שהקראת פרק אחד מ"הארי פוטר" יכולה להשתיק את הרועשות שבכיתות.
הראי של ינפתא, המציג את מה שהמתבונן משתוקק לו יותר מכול, שימש מטפורה לתיאור התופעה שבה פרסומות לתרופות מנצלות את שאיפתם של רופאים להציל חיים ולהיאבק בסבל.
לקריאה נוספת
ספרים
מאמרים
עדין טלבר
מיכאל עדין טלבר (8 באוקטובר 1921 – 6 בספטמבר 2013) היה מייסד אס"א ודיפלומט ישראלי.
ביוגרפיה
נולד ב-1921 בברלין, שם הצטיין כספורטאי באגודת הספורט בר כוכבא. ב-1935 עלה לארץ ישראל עם הוריו פליקס טיילהבר ושטפניה לבית צ'פלינסקי ולמד במוסד החינוכי במשמר העמק. ב-1937 נסע לסיים את לימודיו במכללה הפוליטכנית בלונדון. עם שובו לישראל התגייס לחיל הספר העבר-ירדני כאלחוטאי ובתקופה זו היה אלוף ארץ ישראל בריצת 800 מטר.
ב-1942 התגייס לצבא הבריטי לגדוד העברי הראשון של הבריגדה היהודית כקצין חבלה. עבור טלבר הספורט היה מרכזי גם במהלך השירות והוא נשלח לקורס קציני ספורט ומונה לקצין הספורט של הגדוד. תפקידו היה לספק לחיילי הבריגדה אמצעים לעסוק בענפי ספורט שונים ותחרויות אתלטיקה נגד חיילי צבאות אחרים ובמקביל הוא המשיך לצבור שיאים אישיים. בתחרות בקהיר מול חיילים בריטים, אוסטרלים וניו זילנדים זכה באליפות צבאות המזרח התיכון בריצה של 800 מטר. באליפות של 28 דיוויזיות של הארמייה השמינית, באודיני שבאיטליה, זכה שוב במקום הראשון בריצת 800 מטר.
בקיץ 1943 ארגן טלבר יום אתלטיקה בתחרות משולשת בין הגדוד הראשון, מכבי והפועל. מהדיווחים באמצעי התקשורת דאז ניתן לראות את העניין הרב והגאווה שהיום הזה הסב ליישוב היהודי.
בתום שרותו סייע לההעפלה ונעצר בעקבות סרט תיעודי שצילם במחנה ברגן-בלזן. הוא נשפט בבית משפט לקצינים, הציוד והתמונות הוחרמו והוא שוחרר ממעצר אחרי שישה חודשים.
ב-1947 החל ללמוד כלכלה ב-London School of Economics אך הפסיק את לימודיו כדי ללחום במלחמת השחרור והשתחרר כרס"ן.
ב-1950 חזר ללמוד באוניברסיטה העברית (כלכלה וסוציולוגיה). ביום הראשון ללימודיו פנו אליו סטודנטים שזיהו אותו וביקשו ממנו לפעול לקידום פעילויות ספורט בקמפוס. וכך, במקביל ללימודיו טלבר ארגן אירועים ספורטיביים, כגון מרוץ מגנס ברחובות ירושלים (שממשיך עד היום).
פעולתו בתחום הספורט
בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 פעילות הספורט בקרב סטודנטים הייתה מצומצמת ביותר. סטודנט שרצה לעסוק בספורט כלשהו היה צריך לחפש את דרכו בנפרד ולהצטרף להפועל, מכבי, בית"ר או אליצור - כולם בעלי זיקה פוליטית. טלבר פעל להקים מסגרת מיוחדת לסטודנטים, כפי שהיה מקובל במדינות אחרות, בה יוכלו לעסוק במשותף בפעילות ספורטיבית מגוונת ואינטנסיבית ולהשתתף בספורט תחרותי מול אוניברסיטאות אחרות בארץ.
ב-1953 יחד עם מספר ספורטאים יוצאי צבא מהאוניברסיטה העברית, מהטכניון, תלמידי בית ספר למשפטים בתל אביב ותלמידי מכון וינגייט ייסד את אס"א (איגוד ספורט אקדמי). את השם בחר בעצמו ואף קרא לבנו הבכור, אסא, על שם מפעל החיים הזה.
טלבר כיהן כיו"ר הראשון עד 1957 והמשיך להקדיש במשך שנים רבות את כל זמנו הפנוי ומרצו למימוש החזון. במקביל פעל לשלב את "אס"א" בפעילות הספורטיבית הבינלאומית ב-FISU.
ב-1954 התקבלה פנייה מהתאחדות הספורט הסטודנטיאלי בבודפשט שהזמינה את ישראל להשתתף באוניברסיאדה. בשנה זו ארגן ועמד בראש משלחת הסטודנטים הראשונה של "אס"א" למשחקים בבודפשט, וב-1955 יצאה משלחת של 60 ספורטאים לסן סבסטיאן שבספרד.
בשנת 1966 הוא ארגן, בפעם הראשונה בישראל, טורניר כדורסל בינלאומי למכללות. את הטורניר ליווה דיון ציבורי נוקב בדבר שילוב הנבחרת מאוניברסיטת היידלברג מגרמניה. הקו, שהוביל טלבר, היה ראיית הספורט כפעילות מקרבת ומגשרת.
בין השנים 1951 - 1957, פעל טלבר לקירוב בני נוער לספורט. הוא ערך והפיק תוכנית ספורט שבועית לבני נוער בקול ישראל בשם "הבו לנו ספורט" וכן פעל לקידום הספורט הישראלי בחו"ל, כשערך והפיק תוכנית על ספורט בישראל ל"קול ציון לגולה" עד 1954.
במקביל לעבודה לפרנסתו טלבר המשיך לקדם את הספורט בישראל. ב–1967, כאשר החרמון הפך להיות חלק ממדינת ישראל, הוא הצטרף ליוזמה של אריה צור והם הקימו את "מועדון הסקי בישראל". לאחר מותו בטרם עת של צור, לקח על עצמו טלבר להמשיך את ההובלה של ספורט החורף בישראל, בשיתוף עם משרד התיירות, והתמנה לנשיא המועדון, תפקיד שהחזיק בו עד ל-1975.
טלבר המשיך בפעולה לשילוב הספורט הישראלי בזירה הבינלאומית ודאג לצירוף מועדון הסקי ל-F.I.S (International Ski Federation).
בשנים 1978–1998 שימש כיו"ר ארגון ותיקי "בר כוכבא" ("מכבי") מגרמניה, (וכתב על הספורט בבריגאדה היהודית).
בהגיעו לגיל 60 הוא החליט לארגן מרוץ שנתי לזכרו של אביו פליקס טיילהבר, מייסד קופת חולים מכבי, ולתרום לקידום הספורט של הגיל השלישי. במרוץ הראשון (10 ק"מ) ב-1984 השתתפו כעשרה רצים, יחד עם טלבר וברבות השנים גדל המספר לכמה עשרות. בגיל שמונים, ב-2001, ייסד את מרוץ הגבורות – 5 ק"מ בחולות קיסריה לבני 80 ומעלה.
עבודתו כדיפלומט
בין השנים 1957 - 1960 שימש טלבר כקונסול כלכלי בקנדה. ב-1960 הוא מונה למנהל אגף השקעות למדינות מתפתחות במשרד האוצר וב-1965 לסגן מנכ"ל לסחר חוץ במשרד המסחר והתעשייה. בין השנים 1961 - 1965 שימש כיועץ כלכלי בשגרירות ישראל בוושינגטון. בשנים 1975-1965 כיהן כסמנכ"ל משרד המסחר והתעשייה האחראי על סחר חוץ עם 25 נספחים כלכליים בעולם.
משנת 1976 עד לשנותיו האחרונות הוא כיהן כיועץ כלכלי בשוק הפרטי.
בשנים 1980–2010 שימש טלבר כקונסול כבוד של דנמרק בירושלים.
כנציג ישראל ב FISU בזמן היותו דיפלומט בשגרירות ישראל בוושינגטון (1966), יזם את צירוף ארצות הברית לארגון. טלבר יצר קשר עם ניק רודיס, שהיה עוזר מיוחד לנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי בתחום הספורט, במטרה להשפיע על משרד החוץ האמריקאי להצטרף ל-FISU למרות המלחמה הקרה. הוא ארגן פגישה בין רודיס, ובין ג'ים פאולר, נשיא ארגון הסטודנטים האמריקאים ופרימו נביולו שייצג את FISU. טלבר כיהן כחבר ועדת הביקורת של FISU (1965-1967).
כיבודים
לטלבר עשרות פרסים ומדליות. הוא זכה לאות הכבוד ממשרד החוץ האמריקאי שקיבל על מאמציו לצרף את ארצות הברית ל-FISU, את עיטור "יקיר אס"א" ב-1990, יקיר הספורט של עיריית ירושלים ב-1985, וכהוקרה על עשרות שנים של פעילות הוא קיבל, בשנת 2001, חברות של כבוד ב-FISU, תואר מכובד שניתן לו על ידי 160 המדינות החברות בארגון ובשנת 2011 קיבל אות יקיר ירושלים.
חיים אישיים
עדין טלבר נפטר ב-6 בספטמבר 2013 ונקבר בבית העלמין בקיסריה ליד קברה של רעייתו זיווה לבית צ'יזיק, לה היה נשוי 55 שנה. לזוג שני ילדים.
ראש ממשלת רוסיה
ראש ממשלת רוסיה (ברוסית: Председатель Правительства Российской Федерации, מילולית: יושב ראש הממשלה של הפדרציה הרוסית) הוא התפקיד הממשלתי השני בחשיבותו ברוסיה.
ראש הממשלה ממונה על ידי נשיא רוסיה בהסכמת הדומה (הפרלמנט הרוסי). לתפקיד הייתה מקבילה בימי האימפריה הרוסית ובימי ברית המועצות (התפקיד המקביל בברית המועצות נקרא עד 1946 "יושב ראש מועצת הקומיסרים העממיים" ומ-1946 ואילך "יושב ראש מועצת השרים"). משרד ראש הממשלה במתכונתו הנוכחית נוסד בשנת 1991 והמבנה הנוכחי מתבסס על חוקת רוסיה הנוכחית שהתקבלה בשנת 1993.
ראש הממשלה מכהן במשך שש שנים, ומתוקף החוק עליו להגיש את התפטרותו עם בחירת נשיא חדש לתפקיד, אולם הוא יכול להתמנות מחדש ואין מגבלה על מספר הקדנציות שראש הממשלה יכול להתמנות אליהן.
כיום מכהן בתפקיד מיכאיל מישוסטין, שמינויו אושר בפרלמנט בינואר 2020.
היסטוריה
תפקיד ראש הממשלה ברוסיה נוצר ב-1802 כיושב ראש ועדת השרים של האימפריה הרוסית. ראש הממשלה הראשון היה אלכסנדר וורונצוב. ב-1905 הוחלפה ועדת השרים במועצת השרים, ויש הרואים ביושב ראש מועצה זו את ראש ממשלת רוסיה הראשון, שאז היה סרגיי ויטה שכיהן כיו"ר ועדת השרים מ-1903 והמשיך לכהן כיו"ר מועצת השרים עד 1906. ראש ממשלת רוסיה המפורסם ביותר באותן שנים היה ראש הממשלה פיוטר סטוליפין, שהיה אחד הרפורמטורים הגדולים ביותר בתקופת האימפריה הרוסית. הוא נרצח, כחלק מגל בלתי ניתן לעצירה שהביא להתפרקות האימפריה הרוסית.
הרפובליקה הרוסית הונהגה על ידי גאורגי לבוב תחילה ואחר כך על ידי שר המשפטים לשעבר, אלכסנדר קרנסקי, אך פרוץ מהפכת אוקטובר הביאה לפרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה, ואף שהוקמו שורת ממשלות זמניות כממשלות אנטי בולשביקיות שהתנגדו לממשלה הבולשביקית בראשותו של ולדימיר לנין, ממשלתו של לנין הפכה לממשלת רוסיה הסובייטית וברית המועצות. באותן שנים בלטו כראשי ממשלה ויאצ'סלב מולוטוב, יוסיף סטלין ובתקופת המלחמה הקרה נודע אלכסיי קוסיגין כראש ממשלת ברית המועצות המשפיע ביותר.
ב-1991 הפך ילצין לראש ממשלה ונשיא רוסיה, והרפורמות הכלכליות שלו נוהלו בידי ראשי ממשלתו, ייגור גאידר תחילה ואחריו ויקטור צ'רנומירדין, שהיה לאחד מראשי הממשלה המפורסמים ביותר בשנות ה-90. יבגני פרימקוב נודע יותר כראש הביון הרוסי ושר החוץ, ומינויו לראש הממשלה נתפס כחלק מגל המינויים של ראשי ממשלה בשנים 1998–1999, על מנת לקבוע מי יירש את ילצין עם פתיחת המאה ה-21.
לאחר שורת מינויים, המליצו האוליגרכים למנות לראש ממשלה את ראש הפס"ב, ולדימיר פוטין, שהתברר כטכנוקרט קר רוח בתקופת כהונתו כראש ממשלה בשנים 1999–2000. עם זאת, הפופולריות שלו נסקה מאוד באותן שנים, ולבסוף הוא נבחר לנשיא המדינה, תוך שהוא ממנה את מיכאיל קסיאנוב לראש ממשלתו והוא היה לראש הממשלה המשפיע ביותר בתקופת הקדנציה הראשונה של פוטין. ב-2004 הוא פוטר לאחר שהביע ביקורת נגד פוטין ולאחר מינוי זמני של ויקטור כריסטנקו מונה לראש ממשלה מיכאיל פרדקוב, שכיהן כראש משטרת המס הרוסית. כאשר פרדקוב מונה לראש שירות הביון הרוסי, מונה ויקטור זובקוב להחליפו, ובתקופה ההיא נודעה ממשלת זובקוב כממשלה אנמית.
ב-2008 מונה שוב ולדימיר פוטין לראש ממשלה, הפעם כשהוא נהנה מפופולריות רבה. ב-2012 נבחר בבחירות הארציות ולדימיר פוטין לתפקיד נשיא רוסיה בפעם השלישית. את פוטין החליף כראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב, ראש הממשלה הראשון שכיהן קודם לכן כנשיא המדינה. ב-2018 הוא מונה לקדנציה נוספת ובכך הפך לראש ממשלת הפדרציה הרוסית שמכהן הכי הרבה זמן בתפקיד. ב-2020 הגיש את התפטרותו ובמקומו מונה מיכאיל מישוסטין.
סמכויות
בהתאם לחוק "אודות ממשלת רוסיה", ראש ממשלת רוסיה:
הליך ודרכי מינוי
ראש הממשלה ממונה על ידי נשיא רוסיה, באישור הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. מועמד לתפקיד חייב להיות אזרח רוסי שאינו מחזיק באזרחות כפולה. טרם מינויו, עליו לקבל את הסכמת הדומה למינוי אשר עורכת הצבעה למינוי ראש הממשלה.
הנשיא, בתוך שבועיים לאחר השבעה או התפטרותם של חברי הממשלה, מגיש לדומה הממלכתית הצעה על מועמדו לראשות הממשלה. במקרה של התפטרותו של ראש הממשלה, פיטוריו על ידי ראש המדינה, או דחיית המועמדות על ידי הדומה, על הנשיא להגיש לפרלמנט מועמד חלופי בתוך שבוע. בתורו, ראש הממשלה שאושר על ידי הדומה יציע את מועמדיו לסגני ראש הממשלה ושרים, תוך שבועיים מרגע המינוי.
לדומה יש שבוע לשקול את מועמדותם של ראש הממשלה, סגניו והשרים. אם הדומה סירבה למנות מועמד במשך שלוש פעמים, הנשיא ממנה אותו ללא אישור הפרלמנט ובמקרה זה תהיה לראש המדינה אפשרות לפזר את הדומה לקראת בחירות חדשות. עם זאת, הנשיא אינו יכול לפזר את הפרלמנט מסיבה זו בששת החודשים האחרונים לסיום הקדנציה שלו, בעת חירום או בעת הליך מתמשך להדחת נשיא רוסיה המתנהל בדומה. אותו נוהל יבוא במקרה של דחיית מועמדים לסגני ראשי ממשלה ושריו.
משרדי ראש הממשלה ומעון המגורים
מאז 1993, משרדו של ראש ממשלת רוסיה ממוקם בבית הלבן שבמוסקבה, בו גם נערכות ישיבות הממשלה השבועיות. אין מעון מגורים רשמי קבוע לראש הממשלה ובכל עת שנבחר ראש ממשלה, הלה בוחר את המעון המועדף עליו מבין אלה המצויים ברשות המדינה. מדבדב למשל התגורר במעון גורקי-9 שבמחוז מוסקבה, אך מישוסטין מתגורר באחוזתו הפרטית ברובליובקה שבמחוז מוסקבה.
ראשי ממשלת הפדרציה הרוסית
להלן רשימת ראשי ממשלת הפדרציה הרוסית מאז שנת 1991.
הערות שוליים
Liste der russischen Ministerpräsidenten Listo di chefa ministri di Rusia
סביאטסק
סביאטסק (ברוסית: Святск, לעיתים מכונה סביאטסקי (Свя́тский), סביאטסקאיה (Свя́тская) או סביאטסקויה (Свя́тское)) הוא כפר נטוש במחוז בריאנסק ברוסיה. הכפר, ששוכן בקרבת הגבול של רוסיה עם בלארוס, ננטש בעקבות אסון צ'רנוביל.
היסטוריה
הכפר נוסד ב-1714, בתקופת האימפריה הרוסית, על ידי אנשים מקבוצת אדוקי האמונה הישנה, ולקראת סוף המאה ה-18 הפך לאחד המרכזים האזוריים שלהם. בסביבות 1900 הוא הגיע לשיא גודלו וישבו בו כ-4,000 תושבים.
משלב זה האוכלוסייה החלה להתמעט בהדרגה. סביאטסק נכבש על ידי גרמניה הנאצית בספטמבר 1941, במלחמת העולם השנייה, ושוחרר על ידי הצבא האדום בספטמבר 1943; הכפר ספג נזקים כבדים בתקופת הכיבוש.
ב-1986 התרחש אסון צ'רנוביל בעקבות תאונה בתחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל, שבעקבותיה נשורת גרעינית התפזרה עם הרוח והגיעה גם לאזור סביאטסק. במדידות נמצאה בכפר כמות גבוהה של צזיום רדיואקטיבי ועל כן נקבע שיש לפנות את הכפר, אך בעקבות חוסר הבנה של חומרת המצב מצד המקומיים וקשיים תקציביים מצד השלטונות הפינוי המאורגן בפועל החל רק בשנות ה-90. מרבית המבנים ננטשו, למעט אנדרטה לכבודו של הגנרל היהודי-סובייטי יליד הכפר דוד דרגונסקי שהועברה לעיר הקרובה נובוזיבקוב. ב-2003 עזב אחרון התושבים וב-2006 הכפר הוכרז רשמית כנטוש.
הקהילה היהודית
ב-1897 נמנו במקום 290 יהודים, וב-1926 המספר צמח ל-588. ערב הכיבוש הגרמני ב-1941 חלק ניכר מהיהודים הצליח להימלט מזרחה או גויס לצבא האדום, כך שנותרו בכפר רק כ-150 מהם.
לאחר הכיבוש נעשה רישום של כל היהודים והם אולצו לבצע עבודות כפייה. באוקטובר 1941 נלקחו 23 יהודים ועוד מספר קטן של קומוניסטים ושבויי מלחמה אל יער מחוץ לכפר והם נורו שם בבור הריגה. היהודים שנותרו נלקחו למעין גטו, שם הם שהו עד ינואר 1942. ב-25 בינואר כ-120 יהודים כונסו בחצר בניין הממשל הצבאי הגרמני ואז נלקחו למפעל לבנים נטוש בקרבת הכפר ונורו שם למוות; 9 יהודים שהצליחו להסתתר בכפר אותרו ונרצחו באותו מקום יום לאחר מכן.
ב-1945, לאחר המלחמה, הגנרל דרגונסקי, שאיבד עשרות רבות מקרוביו במהלך השואה, ביקר בסביאטסק ובנובוזיבקוב ושלח מכתב על רשמיו מהביקור אל הוועד היהודי האנטי-פשיסטי. במכתב הוא תיאר את מצבן הגרוע של גופות היהודים שלא נקברו כראוי וביקש מהוועד שיפעל למען הקמת אנדרטאות לקורבנות, לכלל הקהילות החרבות ברחבי ברית המועצות. בעקבות המכתב, לאחר כשנתיים הועברו גופות קורבנות סביאטסק לבית הקברות היהודי בנובוזיבקוב והוקמה שם אנדרטה המנציחה אותם.
מכון פוע"ה
מכון פוע"ה - פוריות ורפואה על פי ההלכה משלב בין ההלכה היהודית לרפואה המודרנית, בעיקר בתחומי הפוריות, הגינקולוגיה גנטיקה, והבית היהודי. בשנת 2018 פתח המכון אגף חדש בשם 'קדושת החיים' העוסק בסוגיות רפואיות הלכתיות במחלות מסוכנות.
המכון הוא חלק מפורום המכונים התורניים 'חותם'.
תחום ההלכה במכון מתבסס על הסכמתם של פוסקי הלכה ותחום הרפואה מתבסס על הרפואה בארץ ובעולם. המכון מספק שירותי ייעוץ בחינם, לכלל הציבור: חרדי, דתי לאומי, חילוני ומוסלמי.
היסטוריה
הנהלת המכון ממוקמת בשכונת גבעת שאול שבירושלים. בשנת תשנ"ח (1998) נפתח סניף של המכון בארצות הברית, ואחריו נפתחו סניפים נוספים באזורים בהם מתגוררות קהילות גדולות של יהודים: ארצות הברית, צרפת, אוסטרליה וקנדה. בשנת 2021 הוקם סניף של מכון פוע"ה במקסיקו.
מכון פוע"ה זכה במגן משרד הבריאות למתנדבים לשנת תשס"ח - 2007, בפרס כץ לשנת תשע"ה ובאות הנשיא למתנדב לשנת תשע"ח-2018.
צוות המכון
המכון הוקם ומנוהל בעיקר על ידי רבנים המזוהים עם הציונות הדתית, והוא מקיים קשרים הדוקים עם רבנים מכלל המגזרים הדתיים. קשרים אלו מאפשרים למכון לשרת את כלל הציבור בישראל ובכללם החרדים.
תחומי הפעילות
פעילות המכון מתחלקת לשלשה תחומים עיקריים:
ייעוץ, ליווי ופסיקה - רפואה והלכה
פעילות הייעוץ והליווי של המכון מכוונת בראש ובראשונה לזוגות אשר חווים בעיות פוריות או קשיים אחרים הקשורות לבניית המשפחה (לדוגמה - קשיים ביחסי אישות, אבחון טרום לידתי של מומים ומחלות ועוד). הייעוץ כולל הכוונה תמיכה נפשית במהלך טיפולי פוריות, והפנייה לרופאים המתמחים בבעיות ספציפיות. בנוסף, הייעוץ כולל הדרכה הלכתית, על מנת לאפשר לזוג לטפל בבעיותיהם תוך שמירה על כללי ההלכה. פעילות הייעוץ והליווי מתבצעת על ידי רבני המכון, ולעיתים ליווי זוג נמשך שנים, עד שהם זוכים להיפקד בפרי בטן. תחום נוסף בו המכון מקיים פעילות ייעוץ והכוונה הוא טהרת המשפחה. במכון בית הוראה, והרבנים המשיבים במכון מייעצים במגוון שאלות ובכלל זה בענייני מראות דמים ובשאלות הנוגעות לתכנון המשפחה. הייעוץ במכון ניתן ללא תשלום.
על פי נתוני המכון הוא מקבל מדי יום כ-250 פניות. הייעוץ ניתן לפונים ללא תשלום.
השגחה הלכתית על טיפולי פוריות
המכון בשיתוף משרד הדתות מציע לזוגות המעוניינים בכך שירות השגחה הלכתית על טיפולי הפוריות שהם עוברים. בפרט, המשגיחה מאמתת את הפרטים האישיים. מטרת אימות הפרטים היא למנוע החלפת זרע הבעל בזרע של גבר אחר, והחלפת הביצית המופרית של הזוג בביצית מופרית של זוג אחר. השירות מוצע במרבית בתי החולים בישראל והמכון מכשיר משגיחות למלא את התפקיד. המכון פיתח מתקן בשם "הפוענית" המשמש לנעילת העוברים במהלך שירות ההשגחה, ולא ניתן לפתוח אותו ללא נוכחות המשגיחה. עד הפעלת מערך ההשגחה, יהודים שומרי מצוות רבים נמנעו מטיפולי פוריות, ובעקבות הפעלתו נפתחה בפניהם אפשרות זו. לפי נתוני המכון, עד היום הצליח צוות זה למנוע 47 טעויות אנוש.
קיימים שני מסלולים של השגחה:
שיעורים הרצאות וקורסים
רבני המכון, ובראשם הרב בורשטיין מקיימים מערך שיעורים והרצאות ברחבי הארץ, במסגרתם מועבר לציבור הרחב הידע שהצטבר במכון בתחומי רפואה והלכה, וטהרת המשפחה. מערכי הרצאות מועברים גם בכוללים בהם לומדים הלכות נידה, במטרה להעניק לרבנים לעתיד ידע וכלים בתחומי הרפואה המודרנית והפוריות תוך בחינת יחסם להלכה. במכון מתקיימים קורסים לרבנים שלמדו הלכות נידה ומבקשים להשתלם בהוראה מעשית בשאלות בטהרת המשפחה ובמראות דמים. המכון משתף פעולה עם אוניברסיטת בר-אילן וביחד מארגנים קורס "ייעוץ בקדושה לחיי אישות".
הדרכת חתנים וכלות
הדרכת חתנים וכלות נועדה להעניק לבני הזוג העומדים להינשא כלים הלכתיים ונפשיים לקראת הקמת ביתם. ההדרכה כוללת לימוד הלכות טהרת המשפחה, וכן עיון והכנה בנושאים הקשורים לזוגיות ולמשפחה. במכון מתקיימים שיעורים ופגישות הכנה עם חתנים וכלות לקראת נישואיהם. בנוסף מתקיימים במכון תוכניות להכשרת מדריכי חתנים וכלות.
ספרייה
למכון ספרייה בנושאי רפואה והלכה. בספרייה יש ספרים, מאמרים, חוברות וקטעי עיתונות העוסקים בהלכה ורפואה בכלל ובפוריות בפרט. הספרייה ממוקמת במשרדי המכון בירושלים. למכון חנות שבה ניתן לקנות מוצרים השייכים לתחומי הגינקולוגיה, הפוריות ויחסי אישות.
ספר פוע"ה
ספר פוע"ה הוא ספר הדרכה הלכתי רפואי בנושאי משפחה, טהרת המשפחה, פוריות ועוד. הספר נכתב על ידי הרבנים מנחם בורשטין וגבריאל גולדמן, בייעוץ רפואי של ד"ר חנית דאום ופרופ' שמחה יגל. בסדרה מתוכננים חמישה כרכים, מהם יצאו (נכון לשנת תשפ"ב) ארבעה. על שני הכרכים הראשונים שלו זכו המחברים והעורכים בפרס משרד הבריאות.
כנס רפואה והלכה והפולמוס סביבו
החל מראשית המאה ה־21 עורך המכון יום עיון שנתי בנושא "רפואה והלכה בתחומי המשפחה".
בשנים עברו הכנס היה פתוח לגברים ונשים (בישיבה נפרדת), ונאמו בו גברים בלבד, לפי הנחיית הרב מרדכי אליהו ובהתאם לנוהגי הציבור החרדי המשתתף בכנסים. לקראת הכנס של שנת 2012, שנערך זמן קצר לאחר פרוץ פולמוס ציבורי על הדרת נשים בישראל, יצאו הארגונים "קולך" (שמחה על כך גם קודם לכן) ו"ישראל חופשית" בקמפיין נגד הכנס שכלל קריאה להחרים רופאים שישתתפו בו. בעקבות זאת ביטלו את השתתפותם רוב הרופאים שהוזמנו להרצות בכנס, תוך שחלקם מבקרים את הדרת הרופאות מלהרצות בכנס. בתגובה של מכון פוע"ה נמסר שרק גברים נושאים דברים מסיבות הלכתיות.
הרב בורשטיין הצר על "גורמים המנצלים בצורה צינית ותוקפנית את האווירה הציבורית השוררת כיום, ומנסים לקדם את האג'נדה שלהם על גבו של מכון פוע"ה" . בעקבות הקריאות להחרמת הכנס, הודיע המכון כי הוא יערוך בקיץ כנס נשים שבו תשתתפנה מרצות ורופאות.
מאז, נערכו כנסים המיועדים לרבנים בלבד בתוך מטה מכון פוע"ה וכנס מקצועי לנשים "הכל בשבילך" שבשנים האחרונות מונה 1,500 נשות מקצוע מכלל המגזרים, בבנייני האומה בירושלים. בין המשתתפות נשים מתחומי הרפואה ומתחומי ההלכה ביניהן, רופאות, בלניות, אחיות, מדריכות כלות, דולות, עורכות דין לתחומי משפחה ועוד. הכנס מיועד לכלל המגזרים. בתקופת מגפת הקורונה בישראל, הפך הכנס השנתי (לראות את הנולד) לדיגיטלי, והוא מיועד לרבנים, רבניות, אנשי ונשות מקצוע, ומרצים בו רופאים, רופאות, אנשי ונשות מקצוע. בנוסף יתקיימו בשנת 2022 כנסים מקומיים מטעם מכון פוע"ה במרכזים רפואיים בירושלים, במרכז, בדרום ובצפון.
תקציב
בשנים 2013–2014 מחזור הפעילויות של הארגון הסתכם בכשמונה מיליון ש"ח לשנה. שלושת מקורות ההכנסה העיקריים הם תרומות ממוסדות ומיחידים, הקצבות מהמשרד לשירותי דת, ותקבולים שהארגון מקבל בתמורה לשירותיו.
נבחרת האימפריה הרוסית בכדורגל
נבחרת האימפריה הרוסית בכדורגל (ברוסית: Сборная Российской империи по футболу) הייתה הנבחרת הלאומית שייצגה את האימפריה הרוסית בטורנירים בינלאומיים בכדורגל בשנים 1911–1914. אף שנערכו שני משחקים לא רשמיים בשנת 1910 מול הנבחרת הצ'כית, שניהם היו ניצחונותיה הבודדים: 5:4 ו-1:0. ב-22 באוגוסט 1911, נערך משחק מול הנבחרת הבריטית, אך פיפ"א החשיבה רק את משחקי הנבחרת באולימפיאדת סטוקהולם (1912) כמשחקים רשמיים ראשונים.
היסטוריה
הגעת הנבחרת הבריטית לסנקט פטרבורג סוקרה בהרחבה בעיתונות הרוסית של אותם ימים, שאף לא דנה בניצחון אפשרי אלא בעצם הכבוד לשחק מול נבחרת לאומית כלשהי. באוגוסט 1911 הרוסים הובסו בשלושה משחקים שנערכו (0:14, 0:7, 0:11).
בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סטוקהולם (1912) רוסיה הפסידה במשחק הבכורה לפינלנד 2:1 ולאחר מכן ספגה את התבוסה הגבוה ביותר בתולדותיה - 16:0 לגרמניה. הנבחרת ערכה בשנתיים שלאחר מכן משחקים נוספים מול נבחרות הכדורגל של סקנדינביה אך לא ניצחה. ל-1915 תוכננו משחקים מול גרמניה וצרפת אך מלחמת העולם הראשונה גרמה לביטולם.
ב-1923 הוקמה נבחרת ברית המועצות שפיפ"א הכירה בה כיורשת ישירה לנבחרת הכדורגל הקיסרית.
הוצ'קיס H39
הוצ'קיס היה טנק קל שיוצר בצרפת בין שתי מלחמות העולם, והשתתף במלחמת העולם השנייה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
רקע
כבר במלחמת העולם הראשונה הסתמנה נטייה צרפתית לטנקים קלים. טנק הרנו FT-17 הצרפתי היה תכנון מהפכני, ולאחר המלחמה רצה הצבא הצרפתי בהמשך הייצור של טנקים קלים ומהירים שיתפקדו כחלק מחיל פרשים ממוכן. כך נוצרה תבנית צרפתית של טנק קל, פשוט לייצור, חמוש בתותח קטן, בעל צוות של שניים. נוצרו כמה דגמים על פי תבנית זו, ואחד המפורסמים שבהם היה H-39 הוצ'קיס.
הטנק
ההוצ'קיס בא לעולם כתוצאה מדרישה של צבא צרפת לטנק קל, בעל שריון בעובי של 40 מילימטר, ומהירות גבוהה משל הטנקים הקלים הקיימים. הטנק היה אחד משלושה טנקים שהחליפו את טנקי רנו FT-17 בשירות צרפת (האחרים היו R-35 ו-FCM 36), ונכנסו לשירות בחצי השני של שנות השלושים. הטנקים הראשונים שיוצרו נקראו הוצ'קיס H35. דגם זה כלל מנוע בהספק 78 כוחות סוס שהעניק לטנק מהירות מרבית של 28 קמ"ש, אך הוא סבל ממספר ליקויים, בהם קשיים בהיגוי ושריון בעובי 34 מ"מ בלבד בתובה. לאחר קליטת ראשוני הטנקים שיוצרו, סירב חיל הרגלים הצרפתי לרכוש טנקים נוספים וטנקי H35 שיוצרו לאחר מכן הועברו לשימושו של חיל הפרשים. בעקבות רצונו של חיל הפרשים בטנק מהיר יותר, החלו בייצור דגמים משופרים, הוצ'קיס H38 והוצ'קיס H39. הדגמים החדשים צוידו במנוע חזק יותר בהספק 120 כוחות סוס שהביא את הטנק למהירות מרבית של 36 קמ"ש וחלקם כללו גם תותח משופר. לטנק היה מיגון טוב יחסית לטנק קל, תותח יעיל יחסית, ומהירות מקסימלית טובה. חיסרון ידוע ועיקרי הוא תקלות מרובות במזקו"ם. למעשה הוא היה שווה לכל טנק קל בעולם באותה תקופה.
הטנק במלחמת העולם השנייה
כשלים אלה בכח השריון הצרפתי הם חלק מהגורמים לתבוסת צרפת. ההוצ'קיס מעולם לא נבחן בידי כח שריון מקצועי ובנוי היטב, ולכן לא ידוע מה הייתה איכותו האמיתית בקרב. הוצ'קיסים רבים שנפלו לידי הגרמנים שולבו בצבא הנאצי, קודם בתפקידי אימון ואחר כך גם בתפקידי שיטור ולחימה (כאשר האבדות בחזית המזרחית היו גבוהות). בטנקים הותקן קשר חיצוני. הגרמנים גם הסבו את הטנק לתפקידים שונים: הצריחים שהוסרו מהטנקים שימשו לגרמנים הן לביצורים נייחים והן למיגון רכבות.
מלחמת העצמאות ובשירות צה"ל
עוד טרם קום מדינת ישראל נוצר צורך חמור בנשק כבד. צורך זה הובא לביטוי בעיקר על ידי יצחק שדה. עוד בסתיו 1947 ניתנה הוראה לפעילי הרכש לרכוש טנקים. היקף הטנקים שאנשי היישוב היהודי פעלו לרכישתם ולהבאתם לארץ עמד על 100 טנקים כאשר רק 40 מהם הגיעו לארץ.
בפועל כמות הטנקים שהופעלו בזירות הקרב השונות הייתה מועטה מאוד כדלהלן:
במחצית הראשונה של 1948 נרכשו מעודפי הצבא האמריקאי 38 טנקים קלים מסוג סטיוארט M5A1 במחיר של 8,800 דולר לטנק. בשל האמברגו האמריקאי, נעשה ניסיון הטעייה (שכשל) להראות כאילו הטנקים מיועדים לצבא מקסיקו.