cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוזה גינוסר
פרקטיקה משפטית בתקופת היישוב
בשנת 1931 פתחה משרד משלה. היא הייתה האישה הראשונה שעסקה בפרקטיקה משפטית, והראשונה שפתחה משרד עורכי דין עצמאי. המשרד שכן בבניין ג'נרלי ברחוב הנסיכה מרי בירושלים. כשרחל אוסורגין, בתו של אחד העם, הגיעה ארצה, החלו לעבוד בשותפות. אף שהן סברו כי רק נשים יימנו עם לקוחותיהן, התברר אחרת. גינוסר (גינצברג) בחרה במשפטים הקשורים בהגירה לארץ ישראל, עשייתה הציונית הוליכה אותה לעסוק בהיבטים המשפטיים של עלייה, כגון השגת סרטיפיקטים למאות פליטים יהודיים מגרמניה. לא אחת ניצלה את קשריה החברתיים והיכרותה עם פקידים אנגלים גבוהים כדי לזכות במשפטים אלה.
פרישתה מפרקטיקה משפטית ופעילות בויצו
בתקופת מלחמת העצמאות והמצור על ירושלים ארגנה דיור ליהודים שפונו משכונות מסוכנות. במשרדה טיפלה גם בענייני ויצו. המעורבות בארגון ויצו הביאה עמה עיסוק בלתי מבוטל בתיקי אימוץ ילדים. לאחר המלחמה הציע שר החוץ משה שרת לשלמה גינוסר לצאת בשליחות המדינה ולשמש ציר ישראל ברומא. מבחינתה, משמעות הדבר הייתה לעזוב את המשרד לתקופה ממושכת. ממכבש הלחצים שהופעל עליה ניתן לשער שהיססה לעזוב את הארץ ואת המשרד לאחר כחמש עשרה שנות פעילות משפטית. אנשי משרד החוץ הבטיחו לסייע לה להפעיל את משרדה גם בתקופת שהותה ברומא, והיא נאותה לצאת. בשנת 1949 יצא הזוג לאיטליה, לאחר ששינו את שם משפחתם לשם עברי לבקשתו של שר החוץ שרת והחליפו את "גינצברג" ב"גינוסר".
עם שובם ב-1951 נבחרה ליושבת ראש הנהלת ויצו העולמית וחדלה לעבוד כעורכת דין. אוסורגין ועורך הדין צבי הילר המשיכו להפעיל את המשרד עד לפירוק השותפות בשנת 1957 עם פטירתה של אוסורגין. היא המשיכה את פועלה הציבורי בארגון ויצו, הייתה יו"רנ ויצו ובשנת 1963 מונתה לנשיאת ויצו. היא לחמה על זכות האישה לעסוק בכל תפקיד ציבורי, על זכותן של נשים לייצוג שווה בכל גופי השלטון, ונגד הכנסת המשפט העברי כחוק המדינה – בידיעה שהדבר יזיק לזכויות הנשים. במאי 1974 הוענקה לה אזרחות הכבוד של ירושלים. בדצמבר 2014 אישרה ועדת השמות של עיריית ירושלים קריאת רחוב על שמה. בחייה לא זכתה להכרה ציבורית.
נפטרה ב-10 בינואר 1979 ונטמנה באחוזת הקבר של בני משפחת אביה בבנימינה.
משפחתה
נמנתה עם ממשפחה גדולה של פעילי ציבור בתנועה הציונית, ביישוב העברי בארץ-ישראל ובימי המדינה. אחד מאחיה היה דוד הכהן, מראשי חברת סולל בונה עוד לפני הקמת המדינה, ואחרי הקמתה כיהן כשגריר בבורמה וחבר כנסת מטעם מפא"י. בתו עדה נישאה לאהרון ידלין, שר החינוך בממשלתו הראשונה של יצחק רבין, והבת השנייה, אסתר, נישאה לעוזי נרקיס, אלוף פיקוד מרכז במלחמת ששת הימים. חנה הכהן, אחותה של רוזה נישאה לארתור רופין, שעמד בראש "המשרד הארצישראלי" של ההסתדרות הציונית. כרמלה, בתם של חנה וארתור רופין, נישאה ליגאל ידין, הרמטכ"ל השני של צה"ל. אחי אביה של רוזה – יצחק הכהן, היה אביה של רוזה כהן, אמו של יצחק רבין. מצד אמה הייתה אחיינית של שמואל יוסף פבזנר, מחלוצי המהנדסים והתעשיינים בארץ ישראל, מבוני חיפה העברית, שהיה גם גיסהּ של גינוסר, שכן היה נשוי לבתו של אחד העם.
הרעב הגדול של 1315–1317
"הרעב הגדול" הוא הכינוי שניתן לתקופת רעב המוני ששררה באירופה במהלך ימי הביניים, משנת 1315 עד שנת 1322 בגלל התקררות אקלים קיצונית. יש המתארכים את סיום הרעב ב-1317, שכן כבר אז הטמפרטורות חזרו להיות רגילות אך גם לאחריה, הרעב השפיע בצורה משמעותית עד שנת 1322.
הר פורקסט
הר פורקסט (באנגלית: Mount Forecast) הוא הר גדול בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
הרעב הגדול של 1315–1317
הרעב פגע באזורים נרחבים בצפון אירופה וביניהם גרמניה, חלקו הצפוני של סקנדינביה, צפון צרפת, איי בריטניה (מלבד צפון סקוטלנד), מדינות הבלקן וכן מערב פולין. היא נעצרה בדרום על ידי הרי האלפים והפירנאים. רעב זה מציין את אחת מנקודות המפנה בהיסטוריה של אירופה בימי הביניים. שכן, בתקופה זו פסקה תקופת השגשוג שררה באירופה במשך זמן מה, וגרמה לשינויים משמעותיים ביחס לכנסייה ולאוכלוסין.
הר פורקסט
ההר ממוקם בסמוך צפונית-מזרחית להר בראון-קופר, ו-23 קילומטרים דרומית-מערבית מהר פולארד.
להר מספר פסגות.
הרעב הגדול של 1315–1317
רקע היסטורי
בשנים שקדמו לרעב הגדול אירופה שגשגה. משנת 800 עד 1300 החקלאות באירופה פרחה, איכות החיים עלתה וניכרה עלייה משמעותית ויציבה בריבוי האוכלוסין. עם זאת, המאה ה-14 באירופה הייתה רוויה באסונות, הן מעשה ידי אדם והן מעשי הטבע. בין אסונות האדם ניתן למנות את מלחמת מאה השנים (1337-1453), ובין אסונות הטבע ניתן למנות את "הרעב הגדול" (1315-1322), וכן את המגפה השחורה (1347-1351). אסונות אלו גרמו לשינויים דרמטיים ברחבי אירופה. בשנים הללו מתו מיליוני בני אדם, ואנשים החלו לערער על המוסדות והאמונות ששררו באותה תקופה באירופה. אסונות אלו השפיעו לרעה על התפתחותה של אירופה בשנים שלאחר מכן. אמנם מניין המתים ברעב הגדול לא השתווה למיליונים שמתו באסונות האחרים, אך תרומתו ניכרת בהעצמת האסונות הבאים שפקדו את אירופה. הרעב שפקד את אירופה הוגדר כרעב המוני, מצב קיצון של מחסור רחב במזון לתקופה משמעותית וקצובה, שגורם לחולי ורעב בקרב ההמון. רעב מסוג זה היה תופעה חוזרת ונשנית במאה ה-14. לאחר "הרעב הגדול" ישנו רעב המוני גם בין השנים 1328-1329 והשנים 1338-1339.
הר פורקסט
גובהו של ההר 1,864 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,017 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה בהתבס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בין השנים 1956–1965.
הרעב הגדול של 1315–1317
התרחשות
הרעב פגע באזורים נרחבים בצפון אירופה וביניהם גרמניה, חלקו הצפוני של סקנדינביה, צפון צרפת, איי בריטניה (מלבד צפון סקוטלנד), מדינות הבלקן וכן מערב פולין. היא נעצרה בדרום על ידי הרי האלפים והפירנאים. רעב זה מציין את אחת מנקודות המפנה בהיסטוריה של אירופה בימי הביניים. שכן, בתקופה זו פסקה תקופת השגשוג שררה באירופה במשך זמן מה, וגרמה לשינויים משמעותיים ביחס לכנסייה ולאוכלוסין.
"עידן הקרח הקטן" (מאה ה-14 עד המאה ה-19), שהחל בתקופה זו גרם להתקררות אקלים קיצונית באירופה, התקררות שהתבטאה בחורפים קפואים וקיציים רווי גשמים. אקלים זה פגע בתוצרת החקלאית בצורה משמעותית. היבול שגדל נהרס על ידי הגשם, השדות היו קשים לחרישה חדשה, והיבול שהצליח לגדול בתנאים הקשים היה מועט.
אביב של שנת 1315 היה גשום מאוד. הגשמים הרבים הקשו על חרישת השדות, וכן גרמו לזרעים שנזרעו להירקב. ב-1316, המזג האוויר הקשה לא הרפה, ואנשים היו כבר חלשים מחוסר תזונה ואיבדו את יכולתם לעבוד את האדמה הקרה. בקיץ של 1317 האקלים השתפר, אך ההתאוששות לא קרבה לבוא. הזרעים שבדרך כלל נשמרו לזריעה כבר נאכלו על ידי האנשים, היה מחסור בבהמות משא, שני עניינים אלו עיכבו זריעת שדות חדשים, והתוצרת חזרה להרגלה רק בשנת 1325. בשנת 1317, הרעב הכה כבר בכל שכבות האוכלוסייה, לורדים, מלכים ואיכרים הושפעו כאחד. עדות לחוסר של המלכים במסמכים שונים וכן בכרוניקל של סאנט אלבה, שם מדווח כי מלך אנגליה אדוארד השני, התקשה למצוא לחם לעצמו ופמלייתו.
בשנים הראשונות לרעב עלה יוקר המחיה בצורה דרסטית. מחיר החיטה, שעועית ואפונה עלה פי חמישה, ואף המלח (שהיה חשוב ביותר בתקופה זו מכיוון ששימש להמלחת ושימור הבשר), עלה ל-35 שילינגס.ישנן עדויות לכך שהערך התזונתי של הלחם שכן נוצר היה דליל ביותר, וכך גם אנשים שאכלו היו בתת-תזונה. המחסור הגדול הצריך את התאמתם של אנשי אירופה לתנאי החיים החדשים. חלק מהלורדים עברו מחקלאות ישירה להשכרה על מנת שיהיה להם הכנסה. לורדים אחרים קיצצו בכוח אדם, ואף משכנו את נכסיהם. האיכרים לרוב, משכנו את חפציהם ומכרו את אדמתם לכנסייה עבור כסף מזדמן. במהלך שנות הרעב, אנשים ניזונו בעיקר מליקוט צמחים, שורשים, אגוזים ואף קליפות עצים ביערות. וכשזה אזל אנשים פנו לבשר סוסים וכלבים, אשר נעשה מצרך יקר.
הרעב החמיר במהלך השנים כי תוצרת האדמה קטנה משנה לשנה. הסיבה לכך לא הייתה נעוצה רק באקלים הקשה, אלא גם מפני שהמחסור בתזונה החליש את אנשי אירופה פיזית ופגם ביעילות עבודתם. בנוסף לכך, חוסר המזון החליש גם את בעלי החיים במשק, שכתוצאה מכך התקשו לחרוש. כאשר האנשים לא מצאו תבואה הם נאלצו לשחוט את חיות המשק שלהם, דבר שהקשה על עבודת האדמה בשנים הבאות. המלחמות שאפפו את אירופה במאה ה-14, הגבירו את עוצמת ההרס והקטינו בצורה משמעותית את תפוקת היבול.
גידול האוכלוסין בתקופה שקדמה לרעב, השפיע גם הוא על המצוקה הקשה בזמן הרעב. שהרי היו יותר אנשים להאכיל, ובכך גם יותר אנשים במצוקה. הרעב גרם לשתי תופעות הפוכות באוכלוסייה. מחד גיסא, מבוגרים וזקנים רבים הרעיבו את עצמם עד מוות על מנת לאפשר לבני משפחתם הצעירים יותר לאכול ולשרוד, וכן בתקווה שהם יוכלו לעבד את האדמה. מאידך גיסא, היו לא מעט דיווחים של קניבליזם (דיווחים שאין דרך לאמתם), ונטישת ילדים. הסיפור של עמי ותמי הידוע בשם הנזל וגרטל, ממעשיות האחים גרים מתאר תופעה זו של נטישת ילדים ביערות.
השלכות
ל"רעב גדול" היו השלכות על האוכלוסין, על הכנסייה וכן על התרבות האלימה. הכנסייה בתקופת הרעב המון אנשים ויתרו על נכסיהם וקרקעותיהם לכנסייה, על מנת לקבל כסף מהיר ובשל כך נכסי הכנסייה גדלו מאוד בתקופה זו. עם זאת, היחס של האנשים השפוטים לאנשי הכנסייה השתנה. "הרעב הגדול" הביא משבר אמוני בקרב המאמינים הנוצריים משום שתפילותיהם לא נענו. הם החלו לערער תחת הסמכות והכוח של הכנסייה הקתולית רומנית ששלטה אז, ואיפשר לתנועות נוצריות שונות שעד אז נחשבו כתות משום שהתנגדו לאפיפיור.
אוכלוסייה
בתקופה שלפני "הרעב הגדול" (800 עד 1300) היה גידול מסיבי באוכלוסין, ריבוי זה נחלש עוד בתקופה שקדמה לרעב, אך יש רואים ב"רעב בגדול" את הסיום הסופי של צמיחה זו. יש המקשרים בין תקופת "הרעב הגדול" למחיר הדמים העצום שגבתה המגפה השחורה בהמשך המאה ה-14,  שכן היא החלישה את אנשי אירופה מבחינה בריאותית. תוחלת החיים בתקופת הרעב הייתה פחות מ-30 בעוד שבתקופה שלאחר הרעב (1376) היא עלתה לגיל 35. בנוסף לכך, הרעב גרם למצב קיצון בו אנשים הרגישו צורך הישרדותי לגנוב. תרבות אלימה זו רק התעצמה בשנים לאחר הרעב.
הר פורקסט
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של מ. ג'יי. פורקסט (M.J. Forecast), שהיה צופה מזג אוויר בתחנת וילקס בשנת 1965.
קבוצת ריאליטי
קבוצת ריאליטי היא קבוצת קרנות נדל״ן בישראל.
היסטוריה
ריאליטי מתמקדת בהשאת תשואה למשקיעיה וזאת לצד מינוף שיתופי פעולה הדוקים עם הרשויות השונות ברמה הארצית והמקומית. עם משקיעיה נמנות קרנות ההשקעה והגופים המוסדיים בישראל, בהם קרנות פנסיה, חברות ביטוח, קופות גמל וקרנות השתלמות, בתי השקעות, בנקים, אוניברסיטאות, חברות ומשקיעים פרטיים זרים ומקומיים.
ריאליטי גרמניה
ריאליטי גרמניה היא קרן השקעות פרטיות המתמקדת בנכסים בדירוג השקעה למשקיעים מוסדיים, הממוקמים באזורי הערים הראשיות בגרמניה. ריאליטי גרמניה נוסדה בשנת 2017 כחלק מקבוצת ריאליטי ובסיסה בברלין. מהקמתה רכשה הקרן 16 נכסים, כאשר שווי הנכסים המנוהל הגיע ל-120 מיליון אירו.
ריאליטי מימון
קרן חוב אקטיבית לעסקאות נדל"ן מורכבות.
הר פולארד (אנטארקטיקה)
הר פולארד (באנגלית: Mount Pollard) הוא הר מכוסה שלג ברכס פורטוס, בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך מדרום למסיב קורי, ו-6 קילומטרים ממערב למסיב קרוהן.
גובהו של ההר 1,872 מטרים מעל פני הים; ההר הוא ההר ה-2,240 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה בהתבסס על סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בין השנים 1956–1965.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של ג'יי. ר. פולרד (J.R. Pollard), פיזיקאי יונוספרה ששירת בתחנת וילקס בשנת 1964.
הקהילה היהודית של פשט
הקהילה היהודית של פשט (בהונגרית: Pesti Izraelita Hitközség, מילולית: "האגודה הדתית לבני ישראל בפשט"; בראשי תיבות: PIH) הייתה המסגרת הארגונית של יהודי העיר פשט, שאוחדה ב-1873 עם העיר בודה לבירת הונגריה בודפשט. בפשט נותרה הקהילה האמורה כגוף היהודי המרכזי. רוב מוחלט של האוכלוסייה היהודית בבירה התגורר בפשט והשתייך אליה. קהילות בודה ואובודה שהיו קטנות בהרבה נותרו עצמאיות.
ארגון הקהילה היהודית של פשט קם ב-1793, לאחר היפרדותו מקהילת אובודה. מאחר ששכנה בעיר שישיבת יהודים נאסרה בה לחלוטין (בערך עד אותו הזמן) הפכה פשט למוקד מודרניסטי. בשנות ה-1830 הייתה לחלוצת המגמה הנאולוגית תחת הרב ליב שוואב, ובמהלך הקרע ביהדות הונגריה ב-1870 הנהיגו ראשיה את המחנה הנאולוגי במדינה כולה. הקהילה התפתחה במהירות, ובסוף המאה ה-19 הפכה לקהילה היהודית הגדולה והעשירה ביותר בהונגריה ואחת הגדולות בעולם כולו. בתקופה מסוימת, כ-25% מאוכלוסיית בודפשט הייתה יהודית. ארגון הקהילה היהודית של פשט חדל להתקיים בשנת 1944, עם הכיבוש הגרמני, והוחלף על ידי הגרמנים במועצה יהודית או מועצת יהודים (יודנראט) כפי שנהגו הנאצים בכל מקום. הקהילה שוקמה בשנת 1945, אך ב-1950 איחד השלטון הקומוניסטי את הקהילה היהודית של פשט עם יתר הקהילות היהודיות בבירה במסגרת הקהילה היהודית של בודפשט, שהייתה נתונה לפיקוח צמוד.
עד שנת 1836
יהודים חיו בפשט ההיסטורית כבר בימי הביניים, אך עם הזמן מגוריהם בתוך העיר נאסר שוב ושוב באופן חלקי או מלא. לאחר סיום השלטון הטורקי (1686, כיבוש בודה מחדש ), השלטון ההונגרי שחזר לשלוט בעיר אסר שוב התיישבות יהודית בעיר במשך יותר ממאה שנה; מפעם לפעם אף נאסר עליהם לבקר בירידים בעיר, והותר להם ללון בעיר רק למען מטרה רשמית מוסמכת (אפילו זה נאסר עד סוף שנות ה-1720).
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה (בגליסית: Universidade de Santiago de Compostela, ידועה בר"ת: USC) היא אוניברסיטה ציבורית, הממוקמת בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה, בגליסיה, ספרד. לאוניברסיטה קמפוס נוסף בעיר לוגו. זו אחת האוניברסיטאות הוותיקות בעולם, הפועלות באופן רצוף.
הקהילה היהודית של פשט
עד שנת 1836
האיסור הגורף הוסר רק בשנת 1783 על ידי יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בכתב הסובלנות של הקיסר, שהכריז על שוויון מלא בין העדות הנוצריות ובאותו מעמד הסדיר לאחר מכן גם את מצב היהודים. יהודים עברו לפשט בעיקר מאובודה. מכאן ואילך הם יכלו לא רק להיכנס, אלא גם להתיישב בעיר, לעסוק בתעשייה ובמסחר ולקיים בחופשיות את פולחנם הדתי, אף כי הממשל העירוני ביקש למנוע מהם את זה עד תום העשורים הראשונים של המאה ה-19 ומדי פעם יזמה גירושם לפרברים. בשנת 1787 נפתח בית התפילה הראשון של היהודים ברחוב קיראי (Király utca) של היום.
מאותה תקופה, קרי שנת 1787, כפו יהודי פשט את הניתוק מקהילת אובודה, מה שקרה לבסוף בשנת 1793. יהודי פשט בחרו אז ברב בנימין זאב וולף בוסקוביץ כרב הראשי שלהם. בשל כך פרץ הסכסוך בין משה מינץ, מנהיג קהילת אובודה ואחד הרבנים היוקרתיים ביותר בהונגריה באותה תקופה לבין בוסקוביץ שהביא לכך שבוסקוביץ הודח מכהונתו בשנת 1796 על פי הצעת חברי מועצת העיר שהתבקשו לחקור את הנושא. המועצה ביקשה מיהודי פשט לבחור ברב ראשי אחר, שיכול היה להיות מישהו חוץ ממינץ. הבחירה נפלה על הרב ישראל ורמן מאובודה ובכך הושלמה ההיפרדות מקהילת אובודה, וקהילת פשט הפכה לעצמאית. ביוזמתו של ורמן הושלם התקנון הראשון של הקהילה בשנים 1799–1800. הקהילה קנתה תחילה מקום לבית קברות ואחר כך הקימה בית חולים בשנת 1805 ובית ספר בשנת 1814. לאחר מותו של ורמן, שמעון אופנהיימר, עזריאל בריל משה קוניצר, ויוסף באך היו מנהיגיה הרוחניים והרבנים הראשיים של הקהילה.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
תחילת פעילותה של האוניברסיטה עוד בשנת 1495, אז נפתחה כבית ספר בסנטיאגו. בשנת 1504 אישר האפיפיור יוליוס השני הקמת אוניברסיטה בסנטיאגו אולם בולה אפיפיורית להקמתה הוענקה על ידי קלמנס השביעי רק בשנת 1526. בשנת 1555 החל המוסד להוסיף תכנים נוספים, מעבר להוראה דתית בלבד, זאת בעזרת החשמן חואן אלברס דה טולדו, תוך פיתוח תחומים הוראה הכוללים את תחומי המדע המתהווים.
הקהילה היהודית של פשט
עד שנת 1836
כיוון ששלטונות העיר ניסו לדחוק את היהודים מפשט, רובם התיישבו מחוץ לחומות העיר, בשולי ארז'בטווארוש (כיום רובע 7), אשר היה אז מחוץ לחומות העיר. הירידים של היהודים נערכו בחצר הבניין בבעלות משפחת אורצי. המשפחה, שהכירה בהזדמנות העסקית, פתחה אותו כמעט מיד בפני יהודים שהתקבלו לעיר ולסביבותיה. הבניין, שהיה שייך למעשה לתחום יהודי אובודה מאז הקמתו היה המבנה הגדול ביותר בפשט מחוץ לחומות העיר. גודלו מאופיין היטב בכך שהיו בו 48 דירות (עם 140 חדרים), מקווה, איטליז כשר, 37 מחסני קמרון ומערכת מרתפים ענקית. בנוסף לכך, נפתח במקום בית תפילה בשנת 1796. הבניין נבנה בשנות ה-30 של המאה ה-18, בסגנון צופּף, ברוקי כמו פיאה. הבניין נהרס בשנת 1936 והוחלף על ידי מה שנקרא בבודפשט "בתי מדאץ'". בית הקפה אורצי פעל בו בין השנים 1825 עד 1936 על פי תקנות כשרות אורתודוקסיות קפדניות. במהלך 111 שנות פעילותו, המקום תפקד גם כמרכז עסקים לסחר בעור תוצרת הונגריה (התעשייה היחידה שלא נאסרה על יהודים מהתחלה). בעקבות תפקידו החשוב של הבניין אוכלס כל רחוב קיראי וסביבתו ביהודים, והיווה את הרובע היהודי של פשט.
עד הפשרה האוסטרו-הונגרית
לאחר מותו של קוניצר בשנת 1836, הפך ליב שוואב לרב הראשי, וחידש (מודרניזציה) את כל הקהילה. ההנהגה הדתית הפכה את הקהילה למאוחדת, קהילה שהפכה באותה התקופה לגדולה במדינה. במקביל, פרנסיה, כמו גאבור אולמן, יוזף לבּ בוסקוביץ, יונאס קונוואלדר ושמעון וולף שוסברגר, הפכו אותה לקהילה העשירה ביותר באמצעות פעילותם המסחרית. ביוזמתו התבקש פרלמנט משנת 1839–1940 להעניק מתן שוויון זכויות ליהודים (אמנציפציה). אף על פי שהרוב תמכו בעניין, בעקבות שיתוף הפעולה בין הבישוף לאסלו בארקוצי מסקשפהרוואר לבין פקיד החצר הקיסרי הגבוה איגנץ אטווש, הדבר נכשל בחלקו. חוק מספר 29 של שנת 1940 פסק ליהודים את הזכות לסחר חופשי (הקמת מפעלים), סחר והקמה, אך המשיך לאסור עליהם להתיישב מעיירות מכרות ועדיין לא העניק שוויון מלא ביחס לאוכלוסייה הנוצרית במדינה. במקביל, היהודים נדרשו להשתמש בשם משפחה קבוע וכן לנהל רישום. החוק הביא לקדחת הונגריזציה, דהיינו לשינויים בכיוון קבלת מאפיינים הונגריים (בעיקר שמות ושפה). הקהילה, שעד אז הייתה בעיקר בעלת שמות גרמנים ועברים, התחלפה להונגרית, אם כי בנוסף שמרו על השמות הפרטיים העברים המסורתית. בהנחייתו הרוחנית של לאופולד לעף, תורגמה כמות עצומה של כתיבה להונגרית, כתיבה רבה נעשתה בהונגרית, ושפת הדרשה בבתי הכנסת הפכה בהדרגה להונגרית.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
כיום שטחי האוניברסיטה משתרעים על יותר מ-1,300 דונם. באוניברסיטה למעלה מ-2,000 מרצים העוסקים בהוראה ובמחקר, מעל 25,000 סטודנטים ויותר מ-1,000 עובדי מינהל ושירותים. בשנת 2009 קיבלה האוניברסיטה הכרה כקמפוס למצוינות בינלאומית על ידי משרד החינוך הספרדי, ובכך הצטרפה לרשימת האוניברסיטאות היוקרתיות בספרד.
היסטוריה
את היסודות לאוניברסיטה ניתן למצוא כבר בשנת 1495, כאשר עורך הדין לופז גומז דה מזואה, בן העיר סנטיאגו דה קומפוסטלה, ייסד בעזרת אב מנזר סן מרטינו פינאריו בית ספר לעניי העם אשר נודע בשם"האקדמיה הדקדוקית".בתחילת דרכו של בית הספר הוא סבל ממחסור במשאבים כלכליים. בשנת 1504 הוציא האפיפיור יוליוס השני בולה אפיפיורית אשר בה הכיר במוסד והתיר את המשך פעילותו כמוסד ההשכלה הגבוהה בשם ה"אקדמיה הדקדוקית". הצעד הסופי להפיכת המוסד לאוניברסיטה אירע לאחר שאלונסו השלישי דה פונסקה מונה לארכיבישוף של סנטיאגו דה קומפוסטלה בשנת 1507. פונסקה היה אדם משכיל ביותר, איש אשכולות ופטרון של אמנים רבים בני תקופתו, שהיה בקשר עם הוגים בולטים בתקופתו, דוגמת ארסמוס מרוטרדם. בתקופתו נרכש בניין בית החולים הישן של עולי הרגל בעיר, במטרה להפוך אותו לבניין האוניברסיטה. נבנתה גם מכללת סנטיאגו אלפאו, המכונה כיום מכללת פונסקה, שהפכה למוקד פעילות האוניברסיטה עד למחצית השנייה של המאה ה-18, זהו בניין בעל חשיבות סמלית אף באוניברסיטה בת ימינו. בסוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17 הוקמה מכללת סן פטריסיו.
הקהילה היהודית של פשט
עד הפשרה האוסטרו-הונגרית
בשנת 1841 רכשה הקהילה את בניין המטה שלה ברחוב שיפ (הבניין נושא כיום את מספר 12), שפועל כך מאז. לאחר הקמת המשטר הקומוניסטי, בנוסף לקהילת בודפשט, הוקם ארגון הנהלה לאומית שגם מטהו היה שם. לאחר חילופי השלטון, כלומר כיום הוא ביתה של התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ).
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
היסטוריה
בניגוד לנהוג בעידן המודרני, מעונות הסטודנטים שכנו באותו בניין בו התקיימה אף פעילות ההוראה. אותה תקופה המקצועות העיקריים אשר נלמדו במוסד היו: תאולוגיה, דקדוק ואמנויות, מאוחר יותר נוספו לימודי משפטים (עם דגש על המשפט הכנסייתי) ורפואה.
הקהילה היהודית של פשט
עד הפשרה האוסטרו-הונגרית
הקהילה היהודית של פשט תמכה בהתלהבות במהפכת 1848 בהונגריה ובמרד נגד הקיסר של 1849-1849, תרמה את חפצי הכסף מבתי הכנסת לאוצר וסיפקה הלוואות ללא ריבית, תוך שהיא מקיימת גביית כספים בין חבריה למטרות צבאיות באופן קבוע וציידה את החיילים-מתנדבים היהודים. הרב הראשי שוואב נכלא על ידי הצבא ההבסבורגי בכלא נויגבאודה (Neugebaude) בגלל הרטוריקה הפטריוטית שלו. ההקלה ההדרגתית בתקופת באך (שר הפנים של אוסטריה), כמו גם התנופה במסחר, נתנו תנופה חדשה להתפתחותה וצמיחתה של יהדות פשט. באותה תקופה היא בנתה את בתי הספר לבנים ולבנות, ובשנת 1837 גם רכשה מגרש ברחוב דוהאני - שבשנת 1845 הוחלט לבנות עליו בית כנסת - שבהרחבות מאוחרות יותר הפך לבית הכנסת הגדול ביותר באירופה (בשנת 1902). שוואב הפך לרב הראשון של בית הכנסת כשעדיין היה בבנייתו, עד מותו. לאחר 1857 נבחר אלאיוש פרקש מייזל לרב הראשי.
הזינוק הגדול
בעידודו ובעזרתו של מייזל, נחנך תלמוד תורה, קם איגוד המורים הלאומי היהודי, נפתח בית אבות, ובתמיכתה הרוחנית של יוהאנה בישיץ ובתמיכתה המעשית הבנהגתה של מריה גוטסמן הוקם גם איגוד הנשים היהודיות של פשט בשנת 1866. מאוחר יותר איגוד הנשים הפכה לאחתד מארגוני הצדקה הגדולים בהונגריה ובשנת 1870 פתח מטבח הציבורי, שהיה פתוח לכל העניים, ללא קשר לדת או מוצא.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
היסטוריה
במאה ה-18 עברה האוניברסיטה שינוי מהותי, היא השתחררה לחלוטין משליטת הכנסייה הקתולית, אולם גם איבדה חלק מהאוטונומיה שלה לשלטון המרכזי של המלוכה הספרדית. בתקופה זו העניק קרלוס השלישי, מלך ספרד, את התואר "רג'יה" (מלכותית) לאוניברסיטה. לחותם האוניברסיטה נוסף כתר המלכותי על גבי שלט האצולה של קסטיליה, לאון וגליסיה, כמו גם סמלי המייסדים הבולטים.
יצחק בן קפרון
ביוגרפיה
יצחק בן קפרון הוא תלמידו של מנחם בן סרוק. הוא נודע עקב ספר שכתב יחד עם יצחק בן גיקטילה ויהודה חיוג', כדי להגן על התיאוריות המדעיות של רבם כנגד דונש בן לברט. בתו נישאה למשורר יצחק בן חלפון, ממנו התגרשה.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
היסטוריה
לאחר גירוש הישועים מגליסיה העניק קרלוס השלישי את אדמותיהם ואת מבניהם בסנטיאגו לאוניברסיטה, ובכך ביסס את האוניברסיטה. שינויים אלה קיבלו ביטוי מיידי בתוכנית הלימודים והחלו תוכניות לימוד חדשות לתארים אקדמיים ובתי ספר לפיזיקה וכימיה ניסיונית.
הקהילה היהודית של פשט
הזינוק הגדול
הודות למספרם הרב של המהגרים היהודים מאזורי האימפריה האוסטרו-הונגרית במזרח שהגיעו באותה תקופה להונגריה, הקהילה היהודית בפשט הפכה לאחת הקהילות הגדולות באירופה ובעולם.
יצחק בן קפרון
עבודת אומנות
יצירתו הגדולה של יצחק בן קפרון, היחידה הידועה כיום, הוא הספר השנוי במחלוקת נגד דונש בן לברט. דונש בן לברט הוציא לאחר פרסום ה"מחברת" של מנחם בן סרוק 180 התנגדויות, שם האשים אותו בחטא נגד הדקדוק כפי שלימד רב סעדיה גאון, והפצת רעיונות קראיים. בעקבות ניצחונו של דנאש, מנחם גורש מביתו של פטרונו רבי חסדאי אבן שפרוט, ומת זמן קצר לאחר מכן, לפני שהגיב לדונאש.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
היסטוריה
בתחילת המאה ה-20 קם דור חדש של אינטלקטואלים אשר זוהו עם האוניברסיטה והיו במוקד תחיית חיי התרבות בגליסיה. במקביל, שררה באוניברסיטה אווירה של קבלה ותמיכה רחבה של זרמי המחשבה המודרניים, עובדה שמשכה למוסד דמויות מפתח מתחומים מדעיים שונים. בתקופה זו היה גידול משמעותי במספר הסטודנטים במוסד והתפתחות משמעותית של התשתיות. באוניברסיטה נבנו בניינים חדשים, הוגדל בניין האוניברסיטה המרכזי, נבנתה הפקולטה לגאוגרפיה והיסטוריה, נוספו מעונות, הוקם בית הספר לווטרינריה, הוקמה מכללה לחירשים ורפי-שכל והפקולטה והרפואה. בשנת 1930 הוקמו מעונות הסטודנטים. לצד התפתחות משמעותית בתשתיות, בתקופה זו הושם דגש על פיתוח תוכניות לימוד תוך התאמה מיטבית למציאות הגליסית.
הקהילה היהודית של פשט
הזינוק הגדול
הפרנס הראשי של הקהילה בעת הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 היה רופא העיניים הנודע איגנאץ הירשלר, שבעידודו הוקם בשנת 1866 משרת ה"דרשן", בו זכה שמואל קוהן (כהן). לאחר מותו של מייזל בשנת 1867, הפך כהן לרב הראשי. לשינויים הפוליטיים הגדולים שהתרחשו לאחר הפשרה הייתה השפעה עמוקה גם על היהדות, שכן ב-25 בנובמבר 1867, נחקק חוק מספר 17 לשנת 1867. הוא כלל שני משפטים קצרים בלבד: "התושבים היהודיים של המדינה רשאים לממש את כל הזכויות האזרחיות והפוליטיות כמו התושבים הנוצרים" והשני "כל חוק, מנהג או תקנה שאומרים את ההפך מבוטלים בזאת". שוויון משפטי ופוליטי מלא, אך לא דתי, הוביל לדיונים פנימיים רציניים, שהביאו בשנת 1868 לניתוק. ב-10 בדצמבר כונס באולם ההעירייה של פשט הקונגרס היהודי הלאומי שנמשך עד 23 בפברואר 1869. במקום לקבוע כיוון מאוחד וחדש ליהדות הונגריה, פרשו האורתודוקסים מכלל היהודים עקב חששם משליטת הנאולוגים בארגון המייצג החדש. בדצמבר הקימו האורתודוקסים ארגון קהילות נפרד. קהילות שונות ומשונות, שסירבו להצטרף לארגונים הגדולים ושמרו על עצמאותן, כונו "סטטוס קוו אנטה." כמעט כל יהודי הונגריה, אורתודוקסים כנאולוגים, ראו ביהדותם דת והזדהו באופן מוחלט עם הלאומיות ההונגרית.
יצחק בן קפרון
עבודת אומנות
שלושת תלמידיו של מנחם כתבו ספר תגובה. יצחק בן קפרון היה הכותב הראשי של הספר. הספר מכיל הפרכה של 50 מטענותיו של דונש. תלמידיו של מנחם מאשימים אותו עוד בכך שהכניס השפעות זרות לעברית מקראית המעוותות אותה, והתאמתה לדקדוק הערבי. עם זאת, החיבור שהם עצמם כתבו נכתב בסגנון פרוזאי למחצה.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
היסטוריה
במאה ה-20 כרתה האוניברסיטה הסכמים עם מוסדות אקדמיים זרים, תחילה עם אוניברסיטאות בפורטוגל. החל משנת הלימודים 1913–1914 החלו נשים ללמוד באוניברסיטה. מענק לרכישת ספרים הביא להגדלה משמעותית של אוסף הספרים באוניברסיטה.
הקהילה היהודית של פשט
הזינוק הגדול
הקהילה לא הושפעה באופן חמור מהקרע (ששטף את רחבי המדינה), מכיוון שהרוב המכריע היה בעד ניאולוגיה, כפי שהיו גם ברחבי הונגריה. הקהילה האורתודוקסית בבודפשט נוסדה בשנת 1870, וכך גם רוב הקהילות האורתודוקסיות ברחבי הונגריה. מכאן ואילך הם פעלו באופן עצמאי לחלוטין מהקהילה היהודית של פשט, ומרכזם הפך בית הכנסת בבית אורצי, שפעל מאז 1796.
יצחק בן קפרון
עבודת אומנות
יהודה בן ששת, תלמידו של דונש, כתב תגובה תוקפנית לחיבור זה, והזכיר את מחבריו בשמם, ביניהם בן קפרון. יהודה הדביק לתלמידי מנחם כינויי גנאי, את יצחק בן קפרון הוא כינה גדי, עז, תיש ושעיר, כפירוש המלה 'קפרון' בלטינית. רבי משה אבן עזרא מדבר גם הוא על יצחק בן קפרון מסוים, שהוא ללא ספק זהה לבן קפרון של יהודה בן ששת.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
היסטוריה
המרד ופרוץ מלחמת האזרחים בספרד הביאו תקופת שינוי לאוניברסיטת סנטיאגו. ההפיכות הצבאיות הביאו לשינויים במועצת העיר, וכפו על האוניברסיטה רקטור חדש וכללים חדשים, דוגמת תפילה לפני ואחרי כל שיעור. בניגוד למתרחש בוויגו, פרול ולה קורוניה, בסנטיאגו דה קומפוסטלה תנועת האופוזיציה נגד פרנקו שאבה כוחה מאינטלקטואלים ממעמד הביניים ומסטודנטים של האוניברסיטה ולא מתנועות הפועלים. אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה היא האוניברסיטה הראשונה שקמה בגליסיה. בשנות ה-80 הוקמו שני קמפוסים אוניברסיטאיים נוספים בלה קורוניה ובוויגו, אשר פעלו כשלוחות של אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה. מאוחר יותר באותו עשור הפכו שני הקמפוסים לאוניברסיטאות עצמאיות. קודם לכן, המוסד האקדמי היחיד בגליסיה, לצד האוניברסיטה, אשר העניק תואר רשמי היה בית הספר להנדסה ימית ותעשתייתית בפרול, אשר הוקם בצו ממשלתי ביוזמתו של הגנרל פרנסיסקו פרנקו בראשית שנות ה-60. בית הספר להנדסה פעל באופן עצמאי עד שנות ה-90 ואז מוזג לתוך אוניברסיטת לה קורוניה.
הקהילה היהודית של פשט
הזינוק הגדול
באקלים הפוליטי החדש, החלה ה-PIH לפרוח במקביל להונגריה עצמה כחלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. כמעט בכל שנה נבנו ונפתחו יותר ויותר בתי כנסת, בתי חולים, מוסדות סוציאליים או אחרים (למשל ספריות, בתי ספר וכו') עבור היהודים או מתרומות של יהודים לכולם ברחבי הונגריה, כך היה גם בבודפשט. בשנת 1867 נפתח בית היתומים לבנים ולבנות יהודים, בשנת 1869 נפתח בית הספר היסודי (Elemi), חטיבת הביניים (Polgári) והגימנסיה היהודית לבנים ולבנות. בשנת 1874 מונה שמואל לייב בריל לנשיא הקהילה. בשנת 1877 נפתחה האוניברסיטה היהודית הרבנית בית המדרש לרבנים בבודפשט, שבעקבות הניאולוגיה התרחקה לחלוטין מהמגמה האורתודוקסית ומהשקפת עולמה. השפה העיקרית הפכה להונגרית. בשנת 1887 נפתח המכון הלאומי לחרשים-אילמים יהודים (Izraelita Siketnémák Budapesti Országos Intézete), "בית החולים של הקהילה היהוגית של פשט ברחוב סבולץ'" (Pesti Izraelita Hitközség Szabolcs Utcai Kórháza) שנקרא היום המרכז הרפואי הלאומי נפתח לכולם בשנת 1889, בית האבות של החברה קדישא (Chevra Kadisa Aggok Menháza) נפתח בשנת 1893 ובשנת 1897 "בית החולים לילדים ברחוב האש", שהיה פתוח לכל. המכון לעיוורים יהודים, (Zsidó Vakok Intézete) שנקרא היום בשם אחר, שנבנה מכספי הקהילה, פתח את שעריו בשנת 1908, והוא המתין למשתכניו ללא קשר להשתיכותם הדתית. בשנת 1911 נפתח "הבית לנשים וליולדות" וב-1911 גם "בית החולים היהודי לצדקה" ועוד מוסדות אחרים בכל הגדלים.
יצחק בן קפרון
עבודת אומנות
הספר השנוי במחלוקת של חסידי מנחם התפרסם עם תגובתו של יהודה בן ששת (והמכתב ששלח מנחם לחסדאי בן שפרוט, שערך לראשונה שמואל דוד לוצאטו ב"בית העוזר" על ידי זלמן שטרן בשם "ספר תשובות תלמידי מנחם ותלמידי דונש". מהדורה נוספת הוכנה על ידי ס' בנבנטה רובלס.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
היסטוריה
בעקבות החוקה הספרדית החדשה משנת 1978 והנהגת משטר דמוקרטי במדינה, הנשיא הנבחר החדש של ספרד, פליפה גונסאלס, מנהיג מפלגת העובדים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE), יזם חקיקה להפיכת המדינה הספרדית הריכוזית לאיחוד של קהילות אוטונומיות שלהן מידות שונות של ניהול עצמי.
גליסיה, בפינה הצפון-מערבית של חצי האי האיברי, קיבלה מעמד אוטונומי והשפה הספרדית היא שפה נוספת לשפה הגליסית שהיא כיום השפה הרשמית באוטונומיה. בשנת 1995 ציינה האוניברסיטה 500 שנה להיווסדה.
הקהילה היהודית של פשט
הזינוק הגדול
בינתיים, בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19, הושקה גם תנועה להשגת השוויון הדתי שטרם הושג, שהתממש בשנת 1896; באותה עת הפכה הדת היהודית לדת שווה, מוכרת על ידי המדינה, מוגנת ושווה לכל הזרמים הנוצריים העיקריים.
בלימה, עצירה ובנייה מחדש
מלחמת העולם הראשונה עצרה את ההתפתחות הזו. לאורך כל הדרך תמכה PIH באופן פעיל בצבא, הן מבחינה כלכלית והן מבחינת הגיוס בקרב היהודים וגם מבחינות אחרות. סוף המלחמה היה מכה קשה לא פחות עבורם. מכיוון שכל נכסיהם היו באג"ח צבאיות, הקריסה הביאה גם לפשיטת רגל כלכלית של הקהילה, שהוחמרה על ידי מהפכת החרציות והמדיניות האנטי בורגנית של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית ואחר כך המשטר החדש האנטישמי שבא בעקבותיה. פרנץ סיקיי שהיה שר הדתות והחינוך הציבורי קודם לכן בממשלת הונגריה (1910) הועמד בראש הקהילה הגדולה בעולם באותה תקופה, ואחרי מותו בשנת 1921, שאנדור לדרר. אחריו הגיע אלדאר קסאב. בהנהגתם הם הצליחו למחזר ולמגר את חובות הקהילה ותחת קסאב הצליחו לצאת שוב למסלול התפתחות. בשנת 1923 ניתן היה לחנוך מוסד חדש: "הגימנסיה היהודית לבנים ולבנות של הקהילה היהודית בפשט". בתוך הקהילה התקיים דיון רציני בזמן זה האם היהדות צריכה פוליטיזציה אחידה או לא.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
פעילות האוניברסיטה
נכון לשנת 2012 אוסף הספרייה של האוניברסיטה הכיל למעלה ממיליון ספרים ומספר כתבי-יד נדירים.
הקהילה היהודית של פשט
בלימה, עצירה ובנייה מחדש
על פ הלקסיקון יהודי הונגרי, בשנת 1929 אוכלוסיית קהילת פשט מנתה כ-250,000 (המספר לא כולל את הקהילה האורתודוקסית שמנתה כ־50,000 ולא את אנשי הסטטוס קוו-אנטה). מתוך 250,000 הניאולוגים, כ 57,000 שילמו מיסי קהילה. באותה תקופה, כרבע מאוכלוסיית פשט היו יהודים. ראש העיר של וינה האנטישמי הידוע לשימצה קרל לוגר קרא לבודפשט יודהפשט. בשנת 1929, תוך שימוש בכספו ובהשפעתו, הפך שאמו שטרן לראש הקהל של PIH, וגרם לסערה רבה בחייה הפנימיים. שטרן שמר על תפקידו עד סוף מלחמת העולם השנייה, הקהילה חדלה מלהתקיים לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה והוחלפה על ידי הגרמנים ב"מועצת יהודים" (יודנראט) בסגנון נאצי, גם מועצת היהודים הונהגה על ידי שטרן.
הנומרוס קלאוזוס, החוקים האנטי יהודיים אחריו (החוק היהודי הראשון בשנת 1938, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) ולבסוף השואה הרסו והשמידו בהדרגה כמעט את כל קהילות יהדות הונגריה, כולל גם את זו בבודפשט.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
פקולטות
באוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה פועלות 19 פקולטות המציעות מגוון תוכניות לתואר:
הקהילה היהודית של פשט
בלימה, עצירה ובנייה מחדש
כתוצאה מהאירועים, היהודים בבודפשט הצליחו לשרוד יותר בהשוואה לקהילות האחרות והצליחו לבנות מחדש את הקהילה היהודית של פשט כמעט מיד לאחר המלחמה בשנת 1945, אך היא התקיימה בצורתה הישנה רק עד 1950. באותה תקופה, הכוח הקומוניסטי איחד אותה עם הקהילה היהודית של בודה והקהילה היהודית של אובודה בשם "הקהילה היהודית של בודפשט", ואז העמיד אותה תחת פיקוח ממלכתי צמוד.
אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה
בוגרים בולטים
בין בוגרי אוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה נמצאים רבים מבחירי הממשל הספרדי, בהם ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי (2011–2018), שרים בממשלת ספרד, שופטים, ראשי ערים וכל חמשת נשיאי הקהילה האוטונומית של גליסיה.
הקהילה היהודית של פשט
שיקום השרידים
המנהיג האחרון של ה-PIH היה לאיוש שטקלר (Stöckler Lajos ), שהיה פרנס הקהילה מאז הארגון מחדש של 1945 ועד לפירוקה בשנת 1950. שטקלר, יחד עם מיקשה דומונקוש ולאסלו בנדק, הרופא הראשי של בית החולים ברחוב סאבולץ', הואשמו בשנת 1953 בהריגתו של ראול ולנברג, אולם לא ניתן היה לקיים את משפט הראווה עקב השינויים שבאו בעקבות מותו של סטלין.
מוסדות שהוקמו
המוסדות והארגונים שהוקמו ביוזמת ובכספי (על פי רוב) של הקהילה היהודית של פשט במשך כ-150 שנות קיומה הם רבים מספור. נמנה את העיקריים שבם:
פרנסואה אבו סאלם
ביוגרפיה
נולד בשם פרנסואה גספאר בעיירה פרובן, שבצרפת, ללורנד גספאר, שהיה כירורג ומשורר ולפרנסין שהייתה מעצבת תפאורות צרפתייה קתולית. אביו נולד למשפחה קתולית דוברת הונגרית בטרנסילבניה שברומניה. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לצבא המלכותי ההונגרי שלחם לצד הגרמנים במלחמת העולם השנייה. אחר כך הצטרף לקבוצה של קצינים שביקשה לחותם על חוזה שלום עם ברית המועצות ולא להילחם נגדה. בשל כך נכלא על ידי הגרמנים, ברח ממחנה המעצר והגיע לצרפת, שם עצרו אותו הכוחות האמריקנים על שיתוף פעולה עם הגרמנים (כחייל הונגרי). לאחר המלחמה נשאר בצרפת ולמד רפואה, פגש את אמו של אבו סאלם שהייתה סטודנטית לאמנות. בתום לימודיו לא קיבל אביו רישיון עבודה בצרפת וב-1953 קיבל משרה בבית החולים של בית לחם, ואחר כך כבר היה חלק מצוות ההקמה של בית החולים סנט ג'וזף בשכונת שייח' ג'ראח במזרח ירושלים. אבו סאלם גדל ולמד בילדותו במזרח ירושלים ואז קיבל את הכינו "אבו סאלם", את לימודי התיכון עשה בבית הספר הקתולי ג'מהור בביירות, לשם נשלח כדי ללמוד לצורך קבלת תעודת בגרות צרפתית.
בתום לימודיו בקיץ 1967 נסע לפסטיבל אביניון, פגש את קבוצת התיאטרון החי מניו יורק והצטרף לסיור ההופעות שלהם בצרפת. למד משחק שנה וחצי בשטרסבורג, ואחר כך הצטרף כשחקן לתיאטר דו סולֵיי (Théâtre du Soleil) של אריאן מנושקין בפריז. ב-1970 חזר למזרח ירושלים, החל לעבוד כשחקן ובמאי והקים את להקת התיאטרון "אל-בלאלין" (הבלונים), שבשנת 1977 שימשה גרעין להקמת תיאטרון אל-חכוואתי. ב-1983 יזם את שיפוץ אולם הקולנוע לשעבר "נוזהה", שנהרס חלקית בשריפה והפך מאז לאולם של אל-חכוואתי. שחזר לירושלים ב-1970 הוא נכנס לישראל עם דרכון צרפתי מכיוון שלא היה במזרח ירושלים בעת שנכבשה על ידי מדינת ישראל במלחמת ששת הימים, סורבה בקשת התושבות שלו, והא נאלץ לצאת מישראל מדי פעם ולחזור באשרת תייר. ב-1980 הוא נישא לחברתו ג'קי לוביק, עולה חדשה מארצות הברית ובעקבות הנישואין הסכימה מדינת ישראל לתת לו מעמד של תושב.
שנות האינתיפאדה הראשונה פגעו קשה בתיאטרון. חופש התנועה הוגבל מאוד וקהל פלסטיני מחוץ לירושלים לא היה יכול להגיע בשל מחסומים וסגרים. פעילות התיאטרון הופרעה בקביעות על ידי כוחות הביטחון הישראלים, שאף סגרו את התיאטרון מספר פעמים. קבוצה של אנשי תיאטרון ישראלים אף ארגנה פעילות מחאה למען אל-חכוואתי. ב-1989 עזב אבו סאלם את אבו סאלם את תיאטרון אל-חכוואתי, בעקבות חילוקי דעות עם הנהלת תיאטרון וגם התגרש מג'קי לוביק. בשנים 1990 עד 1995 פעל בפריז והקים להקה שפעלה גם בשם "אל-חכוואתי" ובהמשך עבד כבמאי תיאטרון בהפקות שנות ברחבי אירופה.
בשנת 2002 חזר אבו סאלם לחיות בירושלים וברמאללה ויצר מחזות בהם גם שיחק, ביניהם "גילגמש 3", "הוא לא מת" ו"זיכרון השכחה". אך לאחר הקמת גדר ההפרדה סביב ירושלים, והגבלת התנועה של פלסטינים מהגדה לירושלים התקשה תיאטרון אל-חכוואתי לפעול. אף על פי שקיבל את התואר "התיאטרון הלאומי הפלסטיני" סבל מבעיות תקציב, בנוסף מדינת ישראל סגרה את התיאטרון מספר פעמים, בטענה שהוא מוסד של הרשות הפלסטינית ולכן פעילותו אסורה במזרח ירושלים. אבו סאלם התאבד ברמאללה ב-1 באוקטובר 2011, יום לפני יום הולדתו ה-60, לאחר סבל מדיכאון.
תיאטרון אל-חכוואתי
בתיאטרון אל-חכוואתי אבו סאלם ביים שורה של מחזות, שהוצגו באולם במזרח ירושלים וגם במקומות אחרים בסיבובי הופעות שערכה הלהקה, בין השאר:
בישראל
ב-1987 ביים בעברית את המחזה "הכת הלבנה" מאת דורון תבורי. ההפקה אמורה הייתה לפתוח את העונה של תיאטרון חיפה, אך בוטלה מספר ימים לפני הצגת הבכורה. ביים בתיאטרון "אל-סאראייא" - התיאטרון הערבי-עברי ביפו, מחזה שכתב על שני אחים. אחד העומד על הבמה ומדבר אל הקהל, והשני מת. הדובר היה איש מבריק שלמד מדעי המוח בסרייבו. כאשר בשנת 1995 נודע לו שאחיו הצעיר הורג את עצמו בפיגוע התאבדות, הוא נשבר ולא מסיים את לימודיו. הוא הופך להיות מטפל, צנוע ומדוכדך, בבית חולים לחולי נפש. חייו מתנהלים סביב אחיו, שהפך ל"גיבור" האהוב של המשפחה והחברה – במקומו, לכאורה של הרופא המבריק. בנוסף ביים ושיחק ב-2006, בתיאטרון הערבי-עברי ביפו, במחזה "הוא לא מת" מאת חוסיין ברגותי.
בשנת 2009, הופיע אבו סאלם שוב בפסטיבל עכו והציג את המחזה "אבו אובו בשוק הקצבים". ההצגה הייתה עיבוד למחזה מאת אלפרד ז'ארי על אב, אם ובן הזוממים להשתלט על משפחתם המוכרת בשר למחייתה. במהלך ההצגה צולים השחקנים בשר על האש ומשליכים חלקי בשר נא ומדמם על הקהל. העיבוד של אבו סאלם עסק בביקורת על החברה הפלסטינית הכוחנית, על מאבקי הכוח שלה והרציחות בתוך המשפחה. היא חלקה את הפרס הראשון עם הצגה נוספת, ובנימוקי השופטים נכתב: "הפרס ניתן על עיבוד מקורי, רב דמיון ונועז של מחזה שהפך לקלאסיקה מודרנית ועל בימוי חתרני ומתפרע המשתמש באמצעים מגוונים של עיצוב, תפיסת חלל ואביזרים ובעיקר בהפגנת משחק וירטואוזי של צמד השחקנים".
בעולם
בשנים 1989–1990, כתב, ביים ושיחק בהצגה "מחפשים את עומר ח'יאם" בבזל, שווייץ. שנה אחר כך יצא לסיבוב הופעות ב-25 ערים ברחבי אירופה והציג את מחזותיו בפסטיבלים שונים, בין השאר בפסטיבל אדינבורו.
בשנת 1993, ביים הצגה בתיאטרון המלכותי הפלמי בבריסל שהייתה עיבד למחזה של הספר הרצאת הציפורים.
בשנת 1995, ביים סרט תיעודי על ירושלים, שהופק על ידי מכון הסמית'סוניאן בוושינגטון ושמו "שערים לעיר".
בשנת 1997, ביים את האופרה "החטיפה מן ההרמון" מאת מוצרט בפסטיבל זלצבורג, שהוקלטה ושדרה גם על ידי ערוץ התרבות והאמנות ארטה.
בשנת 1998, כתב וביים הצגה המבוססת על עלילות גילגמש. ב-2003 הציג גרסה שנייה של המחזה בסגנון אופראי, עם מוזיקה של המוזיקאי הטורקי קודסי ארגונר.
אל-חיד
לפני שגילו את מרבצי הנפט הקיימים בבחריין, תושבי אל-חיד עסקו בעיקר בדיג ובתעשיית שליית הפנינים. להקות רבות בבחריין שסוגתן העיקרית היא מוזיקת פיג'ירי הוקמו באל-חיד.
אל-חיד התנהלה בעבר כרשות מקומית בפני עצמה, אך לאחר שינויים מנהליים במדינה ב-2002 היא הפכה לחלק ממחוז מוחארק המתפקד כרשות המקומית של כל האי. מדרום לעיירה קיים אזור תעשייה שנקרא "אזור תעשייה אל-חיד", שנוצר באמצעות אחזור קרקע. בנוסף למספר מפעלים, אזור התעשייה כולל בתוכו, תחנת כוח, מפעל להתפלת מים להשקיה ולשתייה (המספק 75% מדרישות המים של בחריין) ומבדוק (מתקן לטיפול בכלי שיט וסירות).
אל-חיד נמצאת דרומית לנמל התעופה הבינלאומי בחריין ולעיר עראד. הגשר (causeway) על שם השייח' ח'ליפה מחבר את אל-חיד לג'ופאיר שנמצאת על האי הגדול של בחריין.
משרדים ממשלתיים
מטהו של הארגון לנמלים, ספנות ועניינים ימיים של משרד התחבורה הבחרייני נמצא בבניין 702 באל-חיד.
חינוך
משרד החינוך הבחרייני מפעיל בעיירה כמה בתי ספר ממשלתיים. בתי ספר לבנים הקיימים בעיירה הם: חטיבת הביניים לבנים באל-חיד ובית הספר היסודי לבנים דרום אל-חיד. בתי ספר הממשלתיים לבנות בעיירה הם: חטיבת הביניים לבנות על שם אסמה ד'את אל-נקווין ובית הספר היסודי אל-חיד לבנות.
החלפת בגדים
החלפת בגדים בישראל נעשית באמצעות קבוצות פייסבוק ייעודיות וגם באמצעות אפליקציה להחלפת פרטים בשם shareitt. ההחלפה נעשית באמצעות מטבעות מקוונים המאפשרים החלפה פנימית בין המשתמשים וקבלת תמורה שוות ערך למוצר הנמסר
תעשיית האופנה המהירה נחשבת לאחת התעשיות המזהמות ביותר את כדור הארץ. ב־15 השנים האחרונות, ייצור הביגוד כמעט והוכפל - בשנת 2000 יוצרו כמעט 50 מיליארד פרטי לבוש ובשנת 2015 מספר הפריטים שיוצרו היה מעל 100 מיליארד פרטי לבוש. העלייה בייצור הביגוד מונעת על ידי מעמד הביניים ההולך וגדל ברחבי העולם ותעשיית האופנה המהירה. האחרונה, מייצרת סגנונות חדשים, מציגה מספר גדול של קולקציות בשנה, ולעיתים קרובות הבגדים נמכרים במחירים נמוכים. על פי סוכנות הסביבה האירופית, מחיר הבגדים עלו רק ב-3% בין השנים 1996 ל-2012. מגמות אלו תרמו לעלייה בכמות הצריכה. בהתאמה, הגידול במספר פרטי הלבוש הוביל לכך שמספר הפעמים שבגד נלבש בבמוצע ירד ב־36%, ברחבי העולם. הערכה היא שבגד נלבש בין שבע לעשר פעמים בלבד.
הגידול במספר פרטי הלבוש שנרכשו, הוביל לעלייה במספר הפרטים שנתרמו לחנויות צדקה, הרחבת שוק היד שנייה ואירועים להחלפת בגדים. מסיבת ההחלפות הראשונה שמתועדת ברשת התקיימה בסן פרנסיסקו ואורגנה על ידי סוזן אגסי (Suzanne Agasi) ב-1994. אירועי החלפת בגדים יכולים להיות חלק בקרב קבוצת מכרים המתכנסת באופן קבוע, ביישוב וכאירוע ציבורי פתוח לכל. ישנן החלפות בגדים בהן הכניסה היא בתשלום.
דגו (מכרסם)
דגו (שם מדעי: Octodon degus) הוא מין של מכרסם ממוצא נאוטרופי, השייך למשפחת האוקטודוניים. הוא נפוץ כחיית מחמד בכל העולם.
הדגו מצוי בטבע רק בערבות השיחים של מרכז צ'ילה בסמוך לחופי האוקיינוס השקט. הדגו מזכיר קביה שמנמנה. אורכו 25–30 ס"מ ומשקלו 170–400 גרם. הפרווה עבה ושעירה והראש גדול עם אוזניים קטנות. הכפות לבנות והזנב ארוך ואפור.
הדגו שוכן בערבות השיחים של מרכז צ'ילה ומצוי במאורות במשך רוב הזמן. הוא חי בלהקות קטנות של זכרים ונקבות. מכרסמים אלה הם פעילי יום ומחפשים בחוץ עלים, זרעי ודגנים.
הדגו רגיש לסוכר ונוטה לפתח סוכרת, ולכן לא מומלץ להאכיל אותו בפירות וירקות עתירי סוכר.
אליפות העולם בשח מהיר 2012
אליפות העולם בשחמט 2012 - שחמט מהיר התקיימה באסטנה, בירת קזחסטן בין התאריכים 6–8 ביולי 2012 ותחרות בליץ בין התאריכים 9–10 ביולי 2012. לתחרות הוזמנו שחמטאי הצמרת העולמית. מספר ימים לפני תחילת התחרות התקיימו משחקי מבחן לשחקנים שלא הוזמנו ישירות לגמר האליפות.
חוף מוסון
חוף מוסון (באנגלית: Mawson Coast) הוא חוף באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
אליפות העולם בשח מהיר 2012
בתחרות השתתפו 16 שחמטאים שהתמודדו בינם לבין עצמם, כאשר כל שחקן שיחק נגד כל אחד מהאחרים בשיטת ליגה בת סיבוב אחד, דהיינו 15 משחקים לכל שחקן.
חוף מוסון
חוף מוסון מוגדר כחוף שבין מפרץ ויליאם סקורסבי (59°34′ מזרח) ועד מונולית מורי ( 66°54′E מזרח).
אליפות העולם בשח מהיר 2012
באליפות השח המהיר ניצח סרגיי קריאקין שזכה ב-11.5 נקודות מתוך 15 אפשריות, במקום השני מגנוס קרלסן עם 10.5 נקודות, ובמקום השלישי (בהתרת נקודות) אלוף העולם לשעבר וסלין טופאלוב עם 9.5 נקודות.
חוף מוסון
שטחו של חוף מוסון 73,829 קמ"ר.
אליפות העולם בשח מהיר 2012
נציג ישראל, בוריס גלפנד, סיים במקום השישי עם 8 נקודות.
חוף מוסון
רוחבו של חוף מוסון 328 ק"מ (בכיוון צפון - דרום); רוחבו של חוף מוסון 623 ק"מ (בכיוון מזרח - מערב).
אליפות העולם בשח מהיר 2012
תחרות הבליץ נערכה במתכונת שבה כל שחקן משחק נגד כל אחד מהאחרים בשני הצבעים, דהיינו 30 משחקים לכל שחקן. בתחרות זו ניצח אלכסנדר גרישצ'וק עם 20 נקודות מתוך 30 אפשרויות, במקום השני מגנוס קרלסן עם 19.5 נקודות, ובמקום השלישי סרגיי קריאקין עם 18.5 נקודות. נציג ישראל, בוריס גלפנד, סיים במקום העשירי עם 13.5 נקודות.
חוף מוסון
גילוי החוף
החוף נצפה לראשונה על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה (BANZARE), במהלך מסע המחקר שלה בין השנים 1929–1930, בפיקודו של סר דאגלס מוסון.
החוף נחקר שנית, ומשלחת החקר אף ירדה על החוף בכף ברוס ובמונולית סקאלין, בין השנים 1930–1931.
אליפות העולם בשח מהיר 2012
בתחרויות השתתפו השחמטאים הבאים:
חוף מוסון
מקור השם
שמו של החוף ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה.
החוף נקרא על שמו של סר דאגלס מוסון, כהוקרה על תרומתו הרבה לחקר באנטארקטיקה.
לקריאה נוספת
• International Symposium on Antarctic Earth, Geological Evolution of Antarctica, Sciences 5th : 1987 : Cambridge, England, PP 25 - 30
• Graham G. Robertson, THE FORAGING ECOLOGY OF EMPEROR PENGUINS (APTENODYTES FORSTERI) AT TWO MAWSON COAST COLONIES, ANTARCTICA, A thesis submitted in fulfilment of the requirements for the degree of Doctor of Philosophy, UNIVERSITY OF TASMANIA, August 1994, PP 25 - 30
• Alan M. Goodwin, Precambrian Geology: The Dynamic Evolution of the Continental Crust, P 449
ממן - מסופי מטען וניטול
ממן - מסופי מטען וניטול בע"מ  היא חברה ישראלית המפעילה את מסוף המטענים בנמל התעופה בן-גוריון, ונותנת שירותי קרקע ולוגיסטיקה בשדות תעופה. ממן היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה
ממן הוקמה בשנת 1974 כחברה ממשלתית, 50% ממניות החברה הוחזקו ישירות על ידי המדינה ו-50% הוחזקו בידי חברת תש"ת - תיירות ושירותי תעופה, חברה-בת ממשלתית שהייתה בבעלות אל-על. עם הקמתה קיבלה זיכיון בלעדי ל-50 שנה להפעלת מסוף המטענים בנתב"ג. בשנת 1989 הופרטה החברה על ידי הנפקה ראשונה לציבור של מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. עם הפרטת החברה בוטל הזיכיון הבלעדי שהיה לחברה להפעלת מסופי מטען בנתב"ג. ב-1991 נמכרו כ-25% ממניות החברה לחברת סקוריטס שבבעלות איש העסקים יעקב הראון. בעת המכירה חתמה מדינת ישראל על הסכם להבטחת המשך בלעדיות של ממן לחמש שנים.
בנובמבר 1996, רכשה קבוצת תעבורה את המניות שהחזיקה חברת סקוריטס וחבלת מניות נוספת כך שהגיעה להחזקה של כ-31% מהמניות. במקביל רכשה חברת ICTS כ-10% מהמניות ומכרה אותם ברווח של 5 מיליון דולר תוך חודש לחברת כנפיים אחזקות. באותה עת חברת תש"ת של אל על, עדיין החזיקה ב-26% מהמניות.
בשנת 1997, היה אומרה הבלעדיות של ממן להתבטל, ורשות שדות התעופה תכננה לצאת במכרז למפעיל נוסף של מסוף מטענים. בעלי חברת ממן הפעילו לחצים לביטול המכרז ואף פנו לבית המשפט, לבסוף הוסכם שמסוף שני יוכל לפעול החל מ-2002. ב-2002 לא בוצעה ההחלטה להקים מסוף שני ובאפריל 2003 סוכני המכס והשילוח הגישו עתירה לבג"ץ בדרישה להקים מסוף מטענים נוסף. בספטמבר 2003 נבחר לבסוף מפעיל מסוף מטענים נוסף בנתב"ג. רשות שדות התעופה החלה בעבודות להקמת מסוף מטענים נוסף ב-2005 והא נחנך ב-2008, אז איבדה ממן את הבלעדיות שלה.
בשנת 2012 רכשה ממן 81% ממניות חברת OPSI, המחזיקה בנציגות הישראלית של חברת המשלוחים הבינלאומית United Parcel Service, תמורת 100 מיליוני שקלים.
במאי 2020 רכשו קבוצת אלייד וקבוצת תעבורה את מניות חברת אל על בחברה, תמורת כ-15 מיליון דולר. זאת במסגרת ניסיונותיה של החברה להגדיל את הנזילות על מנת להתמודד עם משבר הקורונה. שבועיים אחר כך הודיעו על הצעת רכש לכל מניות החברה שבידי הציבור (17%) במטרה למחוק את החברה מהבורסה.
בעלי עניין
נכון לספטמבר 2020, בעלת השליטה בממן היא חברת "תעבורה אחזקות" אשר מחזיקה כ-65.93% ממניות החברה. כ-21.75% ממניות החברה הנוספות מוחזקות על ידי חברת אלייד לוגיסטיקה שמקבוצת אלייד.
מסע דרך
מסע דרך הוא סוג של טרק בו המטיילים צועדים שביל ארוך מתחילתו לסופו. המונח מזוהה בעיקר עם מספר שבילים בארצות הברית, בינם שביל האפלצ'ים, שביל הרכס הפסיפי, ושביל קו פרשת המים, אך מתייחס גם לשבילים ארוכים נוספים.
דוגמאות ישראליות כוללות את שביל הגולן, מסע מים אל ים ושביל ישראל, השביל הארוך ביותר במדינה.
שבילים אחרים ראויים לציון הם שביל טה ארארואה בניו זילנד, קמינו דה סנטיאגו בספרד והדרך הליקית בטורקיה. טיולים מסוג זה נקראים גם "טיולים מקצה לקצה" או "נתיב הליכה ארוך".
פייטון סיבה
פייטון סיבה (באנגלית: Peyton Siva; נולד ב-24 באוקטובר 1990) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק באלבה ברלין מליגת העל הגרמנית ומהיורוליג.
דטרויט פיסטונס
לאחר שנבחר במקום ה-56 בדראפט 2013 על ידי דטרויט פיסטונס חתם בקבוצה. ב-26 בדצמבר 2013 הפיסטונס שלחו את סיבה לפורט ויין מאד אנטס מליגת הפיתוח. ב-13 בינואר 2014 חזר סיבה לדטרויט למשך 18 ימים ואז חזר לפורט ויין מאד אנטס. ב-15 ביולי 2014 ויתרו הפיסטונס על סיבה בעבות ליגת הקיץ.
אורלנדו מג'יק
ב-29 בספטמבר 2014 חתם סיבה באורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA. יום אחר כך ויתרו המג'יק על סיבה לטובת קבוצת ליגת הפיתוח לייקלנד מג'יק.
יובקזרטה באסקט
ב-12 באוגוסט 2015 חתם סיבה ביובקזרטה באסקט מליגת העל האיטלקית. סיבה הוביל את הליגה האיטלקית באסיסטים עם 6.5 למשחק.
אלבה ברלין
ב-22 ביוני 2016 סיבה חתם באלבה ברלין. בעונתו הראשונה העמיד ממוצעים של: 11.3 נקודות, 6.3 אסיסטים ו-2.8 ריבאונדים (ביורוקאפ). בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של: 11.8 נקודות, 5 אסיסטים, 2.7 ריבאונדים ו-1.3 חטיפות (ביורוקאפ). בעונתו השלישית שבאותה עונה זכתה הקבוצה ביורוקאפ, סיבה העמיד ממוצעים של: 15.2 נקודות, 7.9 אסיסטים ו-2.4 ריבאונדים (ביורוקאפ). בענותו הרביעית באלבה ברלין ובעונתו הראשונה ביורוליג העמיד סיבה ממוצעים של: 9.3 נקודות, 5.2 אסיסטים ו-1.5 ריבאונדים (ביורוליג). בעונתו החמישית בקבוצה (העונה עונת 2020\2021 כך שיכול להיות שהנתונים לא מעודכנים) סיבה העמיד ממוצעים של: 9.6 נקודות, 4.8 אסיסטים, 2 ריבאונדים ו-1.2 חטיפות (ביורוליג).
דה רוטס
דה רוטס (באנגלית: The Roots) היא להקת היפ הופ אמריקאית, אשר הוקמה ב-1987 על ידי טאריק "בלאק ת'אוט" טרוטר ואמיר "קווסטלאב" תומפסון בפילדלפיה.
היסטוריה
דה רוטס החלו להופיע בשנת 1989 בתור "דה סקוור רוטס", והיו חברים בה הראפר בלאק ת'אוט והמתופף קווסט לאב. בשנת 1991, הראפר מאליק בי והבסיסט לאונרד האברד הצטרפו ללהקה. במהלך ההיסטוריה של הלהקה, קווסטלאב ובלאק ת'אוט נשארו בה תמיד, תוך שלאורך השנים התחלפו הנגנים שלהם.
בשנת 1993 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, Organix, באופן עצמאי, וחתמה באותה השנה בחברת התקליטים DGC רקורדס (לימים MCA רקורדס). ב-1995 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השני שלה, והאלבום המסחרי הראשון, Do You Want More?!!!??!, אלבום שהיה ייחודי בהיפ הופ, תוך שלא השתמש בדגימות, וזכה לאהדה יותר בקרב חובבי הרוק האלטרנטיבי מאשר חובבי ההיפ הופ. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-104 במצעד הבילבורד 200.
בשנת 1996 הוציאו את אלבומם השלישי, Illadelph Halflife, שהגיע למקום ה-21 במצעד הבילבורד 200. ב-1999, הוציאו את אלבומם הבא, Things Fall Apart, שהיה להצלחתם הגדולה ביותר. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200 והגיע למעמד זהב בארצות הברית. מתוך האלבום יצא הסינגל "You Got Me", שהגיע בשיאו למקום ה-39 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום ה-19 במצעד שירי הראפ. בשנת 2000, השיר אף זכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ הטוב ביותר של צמד/להקה", תוך שהאלבום עצמו הועמד לקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר".
בשנת 2002 הוציאו דה רוטס את האלבום Phrenology, שהגיע למקום ה-28 במצעד הבילבורד 200. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Break You Off" ו-"The Seed (2.0)". הראשון הגיע למקום ה-99 במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-2004 הוציאו את אלבומם השישי, The Tipping Point, שזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה והגיע למקום הרביעי בבילבורד 200. בשנת 2006 עזבה הלהקה את חברת גפן רקורדס וחתמה בחברת התקליטים דאף ג'אם. באותה השנה, הוציאה תחת החברה את האלבום Game Theory, שהגיע היישר אל המקום התשיעי במצעד הבילבורד 200 ומכר 61,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. ב-2008 הוציאו את האלבום Rising Down, שזכה גם הוא להצלחה והגיע למקום השישי במצעד, עם 54,000 עותקים בשבוע הראשון.
ב-2011 הוציאו יחד עם הזמר ג'ון לג'נד את האלבום המשותף Wake Up!, שזכה להצלחה מסחרית ושבחים רבים, ואף זכה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום ה-R&B הטוב ביותר". השיר "Hang On in There" מתוך האלבום זכה בקטגוריית "ביצוע ה-R&B העממי הטוב ביותר". באותו הטקס, How I Got Over הועמד לקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר". בשנה זו הוציאה הלהקה את האלבום Undun.
ב-2014 הוציאה הלהקה את אלבומה ה-11,.
רעידת האדמה באפגניסטן (2022)
רעידת האדמה באפגניסטן (2022) התרחשה ב-22 ביוני 2022 בעוצמה של 6.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט. הרעידה פגעה בעיקר בקו שבין אפגניסטן לפקיסטן.
הרעידה הורגשה גם בחלקים הדרומיים של הודו, בבירת פקיסטן אסלאמאבאד ובמזרח מחוז פנג'אב. כמה גורמים הובילו למספר רב של נפגעים, כשבעקבות רעידת האדמה נהרגו לפחות 1,193 אנשים ונפצעו כ-3,025 נוספים.
הרעידה
רעידת האדמה הייתה תוצאה של העתק רדוד. תחילה דווח כאירוע בעוצמה 6.1 על ידי ה־USGS בעומק של 51 קילומטרים. המכון הגאולוגי של ארצות הברית אמר שהוא התרחש לאורך שבר שמאלי־צדדי בצפון־מזרח או בשבר ימין־צדדי בצפון־מערב. מצפה GEOSCOPE דיווח על רעידת האדמה בעוצמה של 6.2 Mw בעומק של 6 ק"מ (3.7 מייל).
רעידת האדמה נרשמה בעוצמה של 6.1 ופגעה באזור באישון לילה, בשעה שרוב האוכלוסייה ישנה, דבר שהביא למספר הנפגעים הגדול. הרעידה הורגשה לאורך גבול אפגניסטן-פקיסטן וכן בבירה קאבול, אך שם לא נגרם נזק משמעותי ולא דווח על נפגעים.