cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Since U Been Gone
ביקורת והצלחה
בנוסף השיר היה להצלחה מסחרית כאשר הגיע למעמד של פלטינה כפולה עם מכירות של קרוב ל-3 מיליון עותקים בארצות הברית ובנוסף הגיע שם למקום השני במצעד הרשמי של המדינה ואף שהה במקום הראשון במצעד שירי הפופ 7 שבועות. בנוסף השיר הגיע לחמישייה הפותחת ב-אוסטריה, אוסטרליה, אירלנד, הולנד ובריטניה ולעשירייה הפותחת בגרמניה, נורווגיה ושווייץ.
וידאו קליפ
על מנת לקדם את השיר הופיעה איתו קלרקסון בטקס פרסי ה-VMA ובטקס הפרסים הבריטי ואף הופיעה איתו במספר סיבובי הופעות שלה. הקליפ לשיר בוים על ידי אלכס דה רקוף אשר מראה את קלרקסון שהיא הורסת את הדירה של בן זוגה לשעבר. הקליפ לשיר זכה בשני פרסי VMA בקטגוריות "הקליפ הנשי הטוב ביותר" ו"קליפ הפופ הטוב ביותר".
בנוסף לכך, השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע הווקאלי הנשי הטוב ביותר בשיר פופ". לימים השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות בין היתר של להקת הרוק A Day to Remember, של הרוקר האינדי טד ליאו, של הלקת הרוק האינדית Tokyo Police Club וכולי.
Superstar TV
Superstar TV (בסרבית: Суперстар ТВ) הוא ערוץ טלוויזיה סרבי בבעלות חברת Telekom Srbija. הערוץ הושק ב-15 בנובמבר 2018 ומרכז השידור ממוקם במילוטינה מילנקוביץ 9, בלגרד.
היסטוריה
סדרות הטלוויזיה נעשות בהפקה משותפת עם חברת הרדיו והטלוויזיה של סרביה, RTV Pink ורשת TV Prva. כמעט כל הסדרות המקוריות שודרו בערוצים הארציים במדינה. Superstar TV מציג בלוח השידורים בעיקר סרטים זרים ומקומיים וסדרות טלוויזיה. חברת טלקום סרביה, בשיתוף חברות הפקה, הפיקה מספר רב של סדרות המשודרות בערוץ. בתחום הקולנוע, החלק הגדול ביותר בתוכנית מורכב בעיקר מסרטים אמריקאיים. הרשת שידרה כמה משוברי הקופות המפורסמים ביותר, כולל סרטים של האחים וורנר כמו שרלוק הולמס, סרטי הארי פוטר וסקס והעיר הגדולה, בין השאר.
סמסונג גלקסי A80
סמסונג גלקסי A80 הוא טלפון חכם המיוצר על ידי סמסונג אלקטרוניקה כחלק מסדרת ה-גלקסי A. הוא הושק באירוע שערכה סמסונג בבנגקוק, תאילנד ב-10 באפריל 2019, ויצא לשווקים ב-29 במאי 2019.
חומרה
המכשיר מגיע עם מסך בגודל 6.7 אינץ' ברזולוציית 1080x2400 פיקסלים.
מסך סופר אמולד מסוג "New Infinity Display" עם יחס של 20:9.
מעבד מתומן ליבות מסוג סנאפדרגון 730G, זיכרון 8 ג'יגה, אחסון 128 ג'יגה ללא אופציה להרחבה על ידי כרטיס מיקרו SD, בטריית 3700 מיליאמפר-שעה, וטעינה מהירה 25W.
מצלמה
המכשיר מצויד במערך בעל שלושה מצלמות, הכולל - חיישן ראשי 48 מגה פיקסל, חיישן צילום רוחב 8 מגה פיקסל, וחיישן עומק TOF.
למכשיר אין מצלמת סלפי נפרדת, אלא מנגנון ההופך את המצלמות בגב המכשיר לצורך צילום סלפי.
תוכנה
המכשיר הושק עם מערכת ההפעלה אנדרואיד פאי בממשק המותאם של סמסונג - Une UI.
הטלפון כולל תכונות רבות כולל ביקסבי.
ב-9 באפריל 2020 הטלפון קיבל עדכון תוכנה עם ממשק One UI 2.0 ומערכת הפעלה אנדרואיד 10.
אוריאל שלון
אוריאל שלון (21 במאי 1899 - 23 בדצמבר 1987) היה מנהל מפעל שמן, יו"ר ועד הדר הכרמל ופעיל ציבור.
קורות חיים
אוריאל שלון נולד במוסקבה כאוריאל פרידלנד לקלרה (לבית רוניגר) ולשאול, יליד וולוז'ין, שעבר לבאקו והתמנה למנהל חברת הנפט "מז'וט" בבעלות משפחת רוטשילד והאחים פולק (מייסדי מפעל נשר). אוריאל התחנך כציוני ובבית הוריו דיברו עברית. ב-1915 התקבל למכון הפוליטכני בפטרוגרד (כיום סנקט פטרבורג). היה פעיל בהסתדרות הסטודנטים הצעירים, החבר, ושימש כחבר ועד בה. השתתף במהפכת פברואר (1917), ובמאי 1917 השתתף בוועידת ציוני רוסיה. הוא חזר לבאקו באותה שנה, והיה פעיל בהקמת סניף מפלגת העבודה הציונית בקווקז. בשל מהפכת אוקטובר, נותקו חלקי המדינה, ולכן המשיך את לימודיו במכון הפוליטכני בנובוצ'רקסק. בנובוצ'רקסק המשיך בפעילותו הציבורית ושימש כיו"ר ארגון הסטודנטים הארעיים, שכמוהו לא יכלו להמשיך בלימודיהם באוניברסיטאות "מעבר לקווים". בשל פעילותו זו ברח חזרה לבאקו.
אחרי סיום מלחמת האזרחים הרוסית, חזר לפטרוגרד על מנת להשלים את לימודיו, אך נאסר בשל פעילותו הציונית. שוחרר, חזר לבאקו והחל לעבוד כמהנדס בתעשיית הנפט. עבר לקושטא, שם חיכה לעלייה לארץ ישראל. בקושטא התבקש להקים מחלקת עבודה במשרדי העלייה, על מנת להכשיר לחלוצים שהגיעו, בעיקר, מאוקראינה וסרביה. את ההכשרה החקלאית ארגן בחוות יק"א, ובמקצועות בנייה ונגרות בעיר. עזר גם בעלייה הבלתי לגאלית. בדצמבר 1922, התבקש על ידי אליעזר קפלן להחליפו כנציג תנועת ציוני ציון הרוסית בברלין, ולעכב שוב את עלייתו.
בברלין, נבחר כחבר הנהלת התאחדות הפועל הצעיר–צעירי ציון, וחבר המרכז העולמי של תנועת החלוץ.
בראשית 1925 עלה לבסוף לארץ ישראל, התיישב בתל אביב והעביר לשם את המשרד העולמי של התאחדות הפועל הצעיר–צעירי ציון. בתל אביב מצא עבודה בסולל בונה כמנהל ארצי של רכש של מחלקת מכונות ומכשירי עבודה. בזמן עבודתו פשטה החברה את הרגל (לאחר מכן הוקמה מחדש). בתקופת מגוריו בתל אביב היה פרידלנד חבר מזכירות מרכז העבודה וחבר מועצת עיריית תל אביב. פרידלנד החליט לחזור לעבודה מעשית מקצועית, ועבר לחיפה בסוף 1928, על מנת לעבוד במפעל שמן כסגן המנהל הטכני ואחר כך מ-1952 עד 1967 כמנכ"ל. עם מעברו לחיפה מונה כחבר מפקדת ההגנה בעיר, וכחבר ועד הדר הכרמל, שם שימש בהמשך כיו"ר עד התפרקותו ב-1958 והעברת תפקידיו ורכושו לעיריית חיפה. ועד הדר הכרמל נתן כסות לתנועת ההגנה. אוריאל שלון שימש בהמשך כחבר בוועד הקהילה העברית, חבר מועצת עיריית חיפה והנהלתה, יו"ר אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל, יו"ר הוועד הפועל של מכון התקנים הישראלי, ממייסדי המכון לפריון העבודה והייצור, סגן יו"ר הקורטריון של הטכניון ויו"ר אגודת הידידות ישראל-ארצות הברית.
ב הצליח להתחמק ממאסר, אך בד בבד, דן עם המושל בחיפה בענייני השעה. ישב בדיון שביתת הנשק בין היהודים לערבים אחרי הקרב על חיפה באפריל 1948. היה בין מקבלי נמל חיפה ושדה התעופה חיפה מידי הבריטים.
על שמו רחוב בשכונת רמת אלון בחיפה.
חיים אישיים
ב-1929 נשא לאישה את רחל לבית זנמירובסקי, לימים פרופסור להנדסת בניין ב והמהנדסת הראשונה בארץ ישראל.
השניים בנו תחילה את ביתם ברחוב ירושלים ואחר כך עברו לכרמל, לרחוב ויתקין 30.
Snort
סנורט (אנגלית: Snort, "נְחִירָה") היא מערכת למניעת חדירות (Intrusion Prevention System בקיצור: IPS) המנתחת תעבורה בזמן אמת ומדווחת על פעולות חשודות. המערכת מבוססת קוד פתוח, נכתבה בשפת C ופותחה על ידי מרטין ראש (Martin Roesch) בשנת 1998.
כיום, תחזוקת המערכת נעשית על ידי חברת Sourcefire אשר בבעלות סיסקו מערכות (Cisco) מאז שנת 2013.
לסנורט מעל ל-4 מיליון הורדות וכ-500,000 משתמשים רשומים ונחשבת למערכת למניעת חדירה מהנפוצות בעולם.
מקדונל דאגלס MD-90
מקדונל דאגלס MD-90 (באנגלית: McDonnell Douglas MD-90) הוא מטוס נוסעים צר-גוף לטיסות בינוניות מתוצרת מקדונל דאגלס.
Snort
בשנת 2009 נכנסה סנורט להיכל התהילה של מגזין InfoWorld כשנבחרה לאחת מתוך 36 תוכנות קוד פתוח הגדולות ביותר בכל הזמנים.
מקדונל דאגלס MD-90
טיסת הבכורה של המטוס הייתה ב-22 בפברואר 1993. ייצור המטוס הופסק בשנת 2000, לאחר שנבנו 116 מטוסים.
Snort
שימוש
סנורט היא מערכת קלת משקל ורבת עוצמה המבוססת על ספריות libcap, היא מבצעת ניתוח תעבורה בזמן אמת ובכך מסוגלת לזהות חדירות ואיומים פוטנציאלים.
מקדונל דאגלס MD-90
פיתוח
המטוס הוא פיתוח של מטוס MD-88, הוא נכנס לשירות בשנת 1995 בחברת התעופה דלתא איירליינס. לדגם זה מנועים מתוצרת יצרנית המנועים הבינלאומית "International Aero Engines".
Snort
שימוש
ניתוח תעבורת הרשת מתבצע בשלשה שלבים שונים:
מקדונל דאגלס MD-90
פיתוח
סדרת מטוסים זו (דאגלס DC-9 ו-מקדונל דאגלס MD-80) זכתה להצלחה רבה, והם מדורגים במקום השלישי במכירות, אחרי איירבוס A320 ובואינג 737.
ההבדלים העיקריים בין סדרת הMD-90 לסדרות הDC-9 והMD-80 שקדמו לה הוא שימוש במנועי טורבו מניפה בעלי מעקף גבוה שהם חסכוניים ושקטים משמעותית ממנועי הJT8D בעלי המעקף הנמוך בסדרות הקודמות, ואווירונאוטיקה מתקדמת יותר הכוללת שימוש בצגים דיגיטליים בתא הטייס.
Snort
שימוש
למערכת 3 מצבים עיקריים:
מקדונל דאגלס MD-90
פיתוח
ייצור המטוס הופסק בשנת 2000. דגם חדיש יותר של המטוס היה אמור להיקרא בשם MD-95, אולם בואינג (שרכשה ב-1997 את מקדונל דאגלס) ייצרה את המטוס תחת השם בואינג 717.
Snort
הרחבות
ניתן להרחיב את המערכת בעזרת מספר הרחבות, חלקן רשמיות וחלקן פותחו על ידי גורם שלישי. הרחבות אלה פותחו כדי להעניק למשתמש אפשרויות נוספות. להלן מספר הרחבות:
מקדונל דאגלס MD-90
גרסאות
MD-90-30 ו-MD-90-30IGW הגרסאות הראשונות למטוס.
MD-90-30ER פיתוח של MD-90-30 לטווחים ארוכים יותר, נבנו שני מטוסים מדגם זה.
איש שלג
איש שלג או בובת שלג (בעבר נקרא גם גולם-איש) היא דמות עשויה שלג שבוניה משווים לה צורת אדם. בניית בובות שלג בחורף היא עיסוק פופולרי בקרב ילדים.
מקדונל דאגלס MD-90
גרסאות
MD-90-30T Trunkliner מספר מטוסים מדגם זה יוצרו ברישיון מקדונל דאגלס על ידי יצרנית המטוסים הסינית "China Aviation Industry Corporation I"
איש שלג
איש שלג נבנה לרוב מכדור שלג גדול כגוף. כדור שני (ולעיתים קרובות שלישי) קטן יותר ממוקם מעליו כראש. איברים נוספים, כמו עיניים, אף ופה, עשויים לרוב מפחם, אצטרובלי ברוש, אבנים קטנות או כפתורים.
לעיתים משתמשים בירקות לסימון איברי הפנים באיש השלג, כגון פרוסות מלפפון כעיניים, חתיכת גזר כאף ופרוסת עגבנייה כפה. כמו כן, נהוג להוסיף כפתורים על הכדורים התחתונים כדי שבובת השלג תיראה כאילו היא לובשת חולצה. לעיתים מוסיפים גם כובע – לרוב סיר הפוך וצעיף.
בישראל
בירושלים נערכת בכל שנה שבה יורד שלג, תחרות בניית בובות שלג בגן סאקר. בראש צוות השיפוט עומד ראש העיר.
סורת אל-מונאפיקון
סורת אל-מונאפיקון (בערבית: سورة منافقون, "הצבועים" או "החנפים") היא הסורה ה-63 בקוראן והיא מונה 11 פסוקים.
תוכן
הסורה עוסקת בתופעת הצביעות, היא מותחת ביקורת הן על הצביעות והן על הצבועים, אשר נקראים באסלאם "מונאפיקון". כמו כן, מעודדת הסורה את המוסלמים להיות אמינים ולתת צדקה. על פי הנאמר בסורה זו, הצבועים הם בין היתר שקרנים שמוכנים גם להישבע שבועות שקר כדי להרחיק אנשים מאללה וממוחמד. יתר על כן, מוצגים הצבועים בסורה הזאת כאויביהם של המוסלמים.
עונת 1987/1988 בליגת העל ההולנדית
עונת 1987/1988 הייתה העונה ה-32 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה פ.ס.וו. איינדהובן באליפות הליגה. דן האג, א.ז 67 וDS79 ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (15 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו DS79,וולנדם ווילם II שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות במקומות 16, 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה.
בעונה זו נערך בפעם השלישית פלייאוף על כרטיס לגביע אופ"א, הקבוצות שסיימו במקומות 3–5 והקבוצה במקום ה-11 העפילו לבית בו שיחקו בשיטה של 2 סבבים מול כל קבוצה, 6 משחקים לכל קבוצה בסך הכל.
תכנון בלוקים
תכנון בלוקים מאוזן הוא מבנה קומבינטורי שבו מאורגנים באופן סימטרי בלוקים של נקודות בקבוצה סופית. תכנוני בלוקים מהווים ענף בתורת הקומבינטוריקה, ויש להם קשרים גם לתורת החבורות ולגאומטריה סופית. הם פותחו לצורך תכנון של ניסויים מוגבלים בסטטיסטיקה; הראשונים שערכו טבלאות של תכנוני בלוקים הם רונלד פישר ופרנק ייטס (1943), מאבות הסטטיסטיקה המודרנית.
נאמר שאנו מבקשים לאמוד במהירות את כוחם של עשרה סוסי עבודה, ובאפשרותנו לרתום למחרשה ארבעה סוסים בכל פעם. דגימה של רביעיות סוסים באקראי תיצור הטיות הנובעות מעצם הדגימה, ולכן רצוי לדגום באופן סימטרי, כך שכל סוס ישתתף בחרישה אותו מספר פעמים. אם חוששים לאינטראקציות אפשר להקפיד יותר, ולדגום כך שכל צמד סוסים יופיע מספר שווה של פעמים. באופן נאיבי אפשר למדוד כמה זמן נדרש מכל רביעיית סוסים לחרוש ניר אחד, אלא שניסוי מלא ידרוש ימי עבודה. אפשר לבצע במקום זה ניסוי קצר יותר, שיימשך רק 15 ימי עבודה, כך שכל סוס ישתתף בחרישה שש פעמים, וכל שני סוסים ישתתפו בחרישה יחד פעמיים. זהו "תכנון בלוקים מאוזן" עם פרמטרים. האיזון מאפשר להשיג שונות נמוכה של האומדים בהשוואה לניסוי לא מאוזן באורך דומה.
הגדרה והפרמטרים היסודיים
תכנון בלוקים מאוזן (Balanced Incomplete Block Design, ובקיצור המקובל BIBD) הוא מערכת הכוללת קבוצה של \nu נקודות ומשפחה של b בלוקים, שהם תת-קבוצות בגודל k, כך שכל נקודה נמצאת בדיוק ב-r בלוקים, וכל זוג נקודות נמצא בדיוק ב-\lambda בלוקים. הווקטור מחזיק את הפרמטרים של המערכת.
הנחות הסימטריה מובילות לשני אילוצים על הפרמטרים: \nu r = bk ו- (הוכחה: ספור נקודות וזוגות של נקודות בבלוקים, בשתי דרכים). בזכות האילוצים האלה, הפרמטרים נקבעים על ידי כל שלושה מתוכם. יש שתי דרכים מקובלות לציין את הפרמטרים: כל החמישה בסדר המופיע לעיל; או רק גודל הקבוצה, גודל הבלוק, ומקדם הכפילות,. לאור ההכללה להלן, מקובל גם הסימון.
אי-השוויון של פישר קובע שמספר הבלוקים אינו נופל ממספר הנקודות (כלומר \nu \leq b). התנאים האריתמטיים הכרחיים, אבל אינם מספיקים. לדוגמה, לא קיים תכנון עם הפרמטרים (Tarry, 1900).
הכללות
תכנון בלוקים מאוזן נקרא גם תכנון-2, משום שהדרישה היא שכל 2 נקודות תהיינה שייכות לאותו מספר בלוקים. בציון הפרמטרים, מדובר בתכנון, שבו, בהכרח, ו-.
בדומה לזה, אפשר להגדיר תכנון-t לכל t: מערכת שבה כל t-יה של נקודות נמצאת ב-\lambda בלוקים. זהו תכנון. התנאי עבור ערך מסוים של t גורר את התנאי לכל ערך נמוך ממנו (עם \lambda אחר), בדיוק כפי שהדרישה שכל זוג נקודות יהיה שייך למספר קבוע של בלוקים (t=2) גוררת את הדרישה שכל נקודה תהיה שייכת למספר קבוע של בלוקים (t=1). תכנון-1 אינו אלא פירוק של קבוצה לבלוקים זרים בגודל קבוע.
עניבת אסקוט
עניבת אסקוט או אסקוט היא עניבה קצרה בעלת שני קצוות רחבים (שלא כמו עניבה רגילה שמתרחבת רק בקצה אחד). לרוב עשויה ממשי בצבע אפור בהיר, ומהודקת בסיכה. לרוב היא נענבת עם חליפת בוקר בחתונות ועם חליפת טרקלין שחורה, אך ניתן גם לענוב אותה עם חליפה בעלת מראה רשמי ופראק. עניבה דומה ופחות רשמית היא הקראבט, שעשוי ממשי ארוג ודק יותר כדי שישב בנוחות על העור, ולרוב הוא בא בדוגמאות רבות וצבעוניות.
תכנון בלוקים
הכללות
מערכת שיוך (association scheme) היא מערכת שבה הזוגות (או באופן כללי יותר תת-הקבוצות בגודל t) מחולקים למשפחות, שבכל אחת מהן יש איזון (ערך \lambda) אחר.
עניבת אסקוט
היסטוריה
האסקוט התפתח מתוך הקראבט שהיה נפוץ בתחילת המאה ה-19, בעיקר בזמנו של הדנדי בו ברומל. הוא היה עשוי מפשתן מעומלן היטב וקשור בחוזקה מסביב לצוואר. לאחר מכן בשנות ה-80 בני המעמד הבינוני והגבוה התחילו ללבוש גרסה רפויה יותר באירועים רשמיים עם מעילי בוקר, ועם פראקים. שעד היום נלבשים לפעמים עם אסקוטים. (במיוחד חליפות בוקר) המפגשים במסלול המרוצים אסקוט העניקו לו את שמו, למרות שהם כבר לא נלבשו שם בתקופה האדוארדית. אבל עניבת האסקוט עדיין הייתה נפוצה בעולם העסקים בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
תכנון בלוקים
הכללות
תכנוני הבלוקים שבהם עוסק הערך הזה הם אחידים (כל הבלוקים הם בעלי אותו גודל), פשוטים (אין חזרות על בלוקים), ובינאריים (אין חזרות על נקודות). מכאן יכול הקורא להסיק על הכללות לתכנונים שאינם אחידים, אינם פשוטים, או אינם בינאריים.
עניבת אסקוט
שימוש צבאי
תלמידים בבית ספר לקצינים מועמדים בארצות הברית עונבים עניבות אסקוט, לבן ברמה הנמוכה יותר, כחול באמצעית ושחור בגבוהה. צנחנים בארצות הברית מקבלים עניבת אסקוט כחולה בסיום ההכשרה שלהם. בחיל הים האמריקאי הוא נלבש בטקסים. בצבא הולנד האסקוט הוא חלק מהמדים. ובצבא הדני הוא נלבש בטקסים.
תכנון בלוקים
מקרים פרטיים
תכנון-t עם \lambda=1 נקרא מערכת שטיינר: מערכת שבה כל t נקודות שייכת לבלוק יחיד. בפרט, BIBD (כלומר תכנון-2) עם \lambda=1 ו-k=3, היינו, תכנון, הוא מערכת שטיינר משולשת, עם בלוקים ו-. תכנון הוא מישור פרויקטיבי סופי. מישור פאנו שייך לשתי הקבוצות האלה (\nu=7, n=2).
תכנונים סימטריים
תכנון סימטרי עם \lambda=1 הוא מישור פרויקטיבי סופי. לדוגמה, התכנון היחיד עם פרמטרים (7,7,3,3,1) הוא מישור פאנו.
תכנון סימטרי עם \lambda=2 נקרא דו-מישור: כל שתי נקודות מוכלות בשני בלוקים, וכל שני בלוקים נחתכים בשתי נקודות. הפרמטרים של תכנון כזה הם, והערך k-2 הוא הסדר שלו. ידועים רק 18 דו-מישורים, מסדר 0, 1, 2, 3, 4 (שלושה), 7 (ארבעה), 9 (חמישה), 11 (שניים). הסדרים 5,6,8,10 אינם אפשריים לפי משפט ברוק-רייסר-צ'ולה.
תכנון סימטרי עם הפרמטרים נקרא תכנון הדמר; יש התאמה בין תכנונים כאלה לבין מטריצות ריבועיות H שכל רכיביהן 1 או 1-, המקיימות.
בניות מתכנון נתון
המשלים של תכנון בלוקים מאוזן הוא התכנון עם אותה קבוצת נקודות, והחלפת כל בלוק במשלים שלו. המשלים של תכנון הוא תכנון . המספר הוא הסדר של תכנון בלוקים מאוזן. לתכנון ולמשלים שלו יש אותו סדר.
מתכנון מתקבל התכנון הנגזר  על ידי הסרת נקודה מן המרחב ומכל הבלוקים שעוברים דרכה (הבלוקים שאינם עוברים דרכה, מושלכים). ידוע איזה תכנוני-2 סימטריים הם נגזרים.
מתכנון סימטרי אפשר לבנות את התכנון הדואלי עם אותם פרמטרים, שהנקודות שלו הן הבלוקים של התכנון המקורי, ובלוק שלו הוא קבוצת הבלוקים שעוברים דרך נקודה בתכנון המקורי. הבנייה עובדת משום שכל שני בלוקים של תכנון סימטרי נחתכים כאמור ב-\lambda נקודות. מתכנון סימטרי אפשר לבנות הטלה, שהיא תכנון  שהנקודות שלו הן הנקודות בבלוק קבוע של התכנון המקורי, והבלוקים שלו הם החיתוכים של הבלוק הקבוע עם הבלוקים האחרים. אפשר גם לבנות שארית (residual design) שהיא תכנון, על ידי מחיקת כל הנקודות בבלוק קבוע. תכנון הוא קוואזי-שארית אם r=k+\lambda; כל שארית היא קוואזי-שארית, ואם \lambda=1,2 אז גם ההפך נכון (Hall-Connor 1953).
מטריצת החילה
תכנון בלוקים הוא גאומטריית חילה עם אובייקטים משני טיפוסים (נקודות ובלוקים). אפשר לתאר תכנון בלוקים באמצעות מטריצה שערכיה הם 1 (במקומות (x,b) שבהם הנקודה x שייכת לבלוק b) ו-0 (אם לא). מן התנאי על זוגות של נקודות נובע ש-, כאשר I היא מטריצת היחידה, ו-J המטריצה שכל רכיביה 1. כאשר התכנון סימטרי זו מטריצה הפיכה, ומכאן נובע ש-AA^t = A^tA, ולכן כל שני בלוקים נחתכים באותו מספר נקודות. חישוב הדטרמיננטה גם מוכיח את משפט ברוק-רייזר-צ'ולה עבור \ \nu זוגי. (ההוכחה למקרה האי-זוגי יותר מתוחכמת, ומבוססת על ראיית מטריצת החילה כאיזומורפיזם בין תבניות ריבועיות).
דוגמאות
יש BIBD יחיד עם פרמטרים. יש ארבעה BIBD עם פרמטרים.
פתירות
תכנון בלוקים מאוזן נקרא פתיר (resolvable) אם אפשר לחלק את הבלוקים שלו למשפחות שכל אחת מהן מהווה חלוקה של המרחב לבלוקים זרים. מישור אפיני סופי הוא פתיר. בעיית 15 התלמידות של קירקמן מבקשת לפתור את מערכת שטיינר המשולשת. תכנון פתיר מקיים גרסה חזקה של אי-שוויון פישר: (ובאופן שקול: ).
באופן כללי יותר, תכנון בלוקים מאוזן הוא \alpha-פתיר אם יש חלוקה של הבלוקים למשפחות (מספרן בהכרח r/\alpha) כך שכל נקודה שייכת בדיוק ל-\alpha בלוקים מכל משפחה. תכנון פתיר הוא תכנון 1-פתיר (כלומר \alpha=1). מתקיימת ההכללה של אי-שוויון פישר:. המקרה \alpha=r הוא טריוויאלי: כל תכנון בלוקים הוא r-פתיר, על ידי "חלוקה" של הבלוקים למשפחה אחת.
פתירות אפינית
(ממילא ו-). גם כאן המקרה \alpha=r הוא טריוויאלי: כל תכנון בלוקים סימטרי הוא תכנון k-פתיר אפיני.
ידועים תכנוני בלוקים 1-פתירים אפיניים עם s=2, ועם כאשר q היא חזקת ראשוני; דוגמה לטיפוס האחרון היא התכנון שהבלוקים שלו הם העל-מישורים האפיניים במרחב וקטורי מעל השדה מסדר q.
צפניה
ספר צְפַנְיָה הוא הספר התשיעי באוסף ספרי הנבואות תרי עשר שבחלק הנביאים שבתנ"ך, ועל פי כותרתו הוא מורכב מנבואת צְפַנְיָה בֶּן-כּוּשִׁי (בן גדליה בן אמריה בן חזקיה), נביא לה' שפעל בממלכת יהודה בתקופת המלך יאשיהו בסוף המאה ה-7 לפני הספירה.
הנביא צפניה
שני נביאים אחרים שעל פי התנ"ך ניבאו בירושלים בתקופת המלך יאשיהו הם ירמיהו הנביא וחולדה הנביאה. סביר להניח שגם נחום ניבא בתקופה זו.
השם צפניה הוא שם תאופורי מהשורש צ-פ-ן (שמשמעותו להניח דבר יקר במסתור לבל יאבד או ינזק) בתוספת מרכיב שם האלוהים. השם צפניהו נמצא על גבי חותם מתקופת מלכי יהודה ובמכתבי יב.
ספר צפניה
ספר צפניה הוא ספר קצר, בן שלושה פרקים בלבד, המתאר את "יום ה'", שבו יוענשו אותם האנשים שאינם נאמנים לה'. בנוסף ליהודה, יבוא חורבן על עמים נוספים, ובפרט: פלשת, עמון, מואב ואשור. בסופו של דבר ה' ישיב את שבות יהודה וכל העמים יכירו בה'. ככל הנראה מכוונת נבואה זו לעלייתה של האימפריה הכשדית (הבבלית), שעתידה להמיט הרס וחורבן על כל ממלכות האזור בעת כיבושה אותן.
ספר צפניה הוא התשיעי בקובץ התרי עשר. לדברי ראב"ע, "בעבור היות צפניה בימי יאשיהו, שֹמוּהוּ תשיעי, כי האחרים (הבאים אחריו) היו אחרי גלות בבל".
בדומה לנבואותיהם של יונה ונחום, נבואות צפניה צופות את חורבן האימפריה האשורית ובירתה נינוה. כמאה שנים קודם לצפניה, אימפריה זו החריבה את ממלכת ישראל והגלתה את תושביה, וכן היא החריבה את רוב ערי יהודה מלבד ירושלים. בשנת 612 לפני הספירה אכן נפלה נינוה בידי חילות בבל ומדי.
הרעיון של "יום ה'" כיום הדין לחוטאים מופיע גם בנבואותיהם של עמוס, ישעיהו ויואל.
בדומה לנביאים אחרים בזמנו, כמיכה וישעיהו, התרעם צפניה במיוחד על עשירי הארץ. הוא התנבא כי "גם-כספם גם-זהבם לא-יוכל להצילם", והוסיף כי - "וְהָיָה, בְּיוֹם זֶבַח ה', וּפָקַדְתִּי עַל-הַשָּׂרִים, וְעַל-בְּנֵי הַמֶּלֶךְ--וְעַל כָּל-הַלֹּבְשִׁים, מַלְבּוּשׁ נָכְרִי״. חוקר הדתות רוברט רייט העלה בספרו "האבולוציה של האלוהים" תאוריה לפיה צפניה ונביאים אחרים התרעמו על אי-השוויון שרווח באותו הזמן בממלכת יהודה כתוצאה מהסחר בינה לבין המדינות הסובבות, וממנו נהנו במיוחד דווקא העשירים, בעוד שפשוטי העם נותרו בעוניים.
How I'm Feeling Now
How I'm Feeling Now (בעברית: איך אני מרגישה עכשיו) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-היוצרת הפופ הבריטית צ'ארלי XCX. האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2020, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ואסיילום רקורדס. הסינגל הראשון מהאלבום, "Forever", יצא לאור ב-9 באפריל 2020.
תהליך הפקת האלבום היה בשיטת "do-it-yourself", כאשר צ'ארלי עירבה את מעריציה בתהליך הקלטת האלבום עצמו. ההקלטה ושמו של האלבום נוצרו יחד בהשראת מגפת הקורונה.
רקע והפקה
ב-6 באפריל 2020, הודיעה צ'ארלי באמצעות אפליקציית Zoom שהיא תעבוד על אלבום חדש בתקופה זו, שיקרא "How I'm Feel Now". כמו כן, הצהירה כי "אופיו של האלבום יעיד מאוד על התקופה, וזאת משם שאני אוכל להשתמש בכלים שיש לי בהישג יד בלבד על מנת ליצור את המוזיקה, הגרפיקה, הסרטונים ושאר הדברים." הפרויקט כולו היה בשיתוף פעולה עם מעריציה, תוך שימוש בשיחות זום על מנת לשתף דוגמאות ושיחות טקסט עם מפיקים ולשאול תשומות מעריצים על מהדורות יחיד, רעיונות לשירים ויצירות אמנות. במהלך שיחה באפליקציה זום, צ'רלי הודיעה כי האלבום יצא ב-15 במאי 2020.
ב-9 באפריל, הודיעה צ'רלי כי הסינגל "Forever" יצא לאור באותו היום. הגרפיקה הרשמית של "Forever" בוצעה על ידי האמן האמריקני סת' בוגרט. שתי יצירות אמנות נוספות שוחררו גם עבור "Forever - אחת בוצעה על ידי האמנית הצרפתייה Regards Coupables ואחת בוצעה על ידי הזמרת האמריקאית קרוליין פולאצ'ק. ב-23 באפריל יצא הסינגל השני "Claws", ולאחר מספר ימים יצא גם הווידאו קליפ של השיר.
ב-30 באפריל צ'רלי הכריזה בחשבון הטוויטר שלה על רשימת הרצועות החלקית לאלבום וכי השיר "Party 4 U", הוא המועדף עליה עד כה אשר לא היה אמור להיכלל באלבום. רשימת הרצועות המלאה ועטיפת האלבום נחשפו ב-13 במאי.
ביקורות
ביוני 2020, נכלל האלבום ברשימת "50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 2020 עד כה" של מגזין בילבורד. מגזין Genius דירג את האלבום במקום ה-10 ברשימתם "25 האלבומים הטובים ביותר של 2020 עד כה"
אנדרה מורואה
חייו
נולד בעיר אלבף (Elbeuf) שבחבל נורמנדי בצרפת למשפחת יצרני טקסטיל שנמלטה מחבל אלזס לאחר שנכבש על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה (1870). היה תלמיד מצטיין בבית הספר התיכון של אלבף, ואחר כך בזה של העיר רואן. קיבל תואר ראשון בספרות והמשיך את לימודיו בפילוסופיה באוניברסיטה של העיר קאן שבנורמנדי. מגיל 18 עד 26 עבד במפעל לטקסטיל של אביו. הוא שירת בצבא במלחמת העולם הראשונה, ובהשפעת התנסותו כתב בשנת 1919 את הספר "שתיקתו של הקולונל ברמבל". הוא היה עיתונאי, ואף כתב ספרי ביוגרפיה ורומנים היסטוריים. ב-1923 פרסם את "אריאל" - ביוגרפיה של המשורר הבריטי פרסי ביש שלי. ב-1924 נפטרה אשתו, ובשנה שלאחריה נפטר אביו, ומורואה עזב את העסק המשפחתי ונישא לאחייניתו של הסופר מרסל פרוסט. ב-1926 שימש כמרצה באנגליה בטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג'. ב-1929 הוזמן להרצות בארצות הברית באוניברסיטת פרינסטון שבמדינת ניו ג'רזי. בשנת 1938 התקבל כחבר האקדמיה הצרפתית במקום רנה דומיק.
במלחמת העולם השנייה נמלט לארצות הברית, ושם עבד כמרצה באוניברסיטת הרווארד. מספרים שבהרצאתו הראשונה שם אמר: "אני אמור לדבר עמכם אנגלית, שכידוע אינה שפת אמי וגם לא שפת אמכם". ב-1942 פרסם את "פרדריק שופן". ב-1943 שירת בצבא בעלות הברית בצפון אפריקה, ועם סיום המלחמה ב-1945 חזר לצרפת. המשיך לכתוב ולפרסם ביוגרפיות: "מרסל פרוסט" (1949), "ז'ורז' סאנד" (1953), "ויקטור הוגו" (1954). אנדרה מורואה נפטר בפריז ב-1967.
שרר
ראו גם
}}
עורב אפור-צוואר
עורב אפור-צוואר (שם מדעי: Picathartes oreas) הוא מין של ציפור שיר גדולה ממשפחת הפיקטרטיים (Picathartidae) המצוי רק ביערות אפריקה המערבית. ישנו מין נוסף אחד בלבד בסוג, עורב קירח-ראש. מין זה כמו קרובו מצוי בסכנה בטבע. למרות שמו הוא כלל אינו קשור למשפחת העורביים.
עורב מגיע לאורך 33–38 ס"מ ולמשקל 200–250 גרם. הוא דומה לקרובו במראהו אך בעל עורף אדום עם צוואר לבן וראש שחור בעל לחיים לבנות ומקור ארוך ושחור. הבטן לבנה והכנפיים והזנב שחורים והרגליים ארוכות וגבוהות ועוזרות לעורב לנוע במהירות על קרקע היער. הראש חשוף מנוצות כמעט לגמרי עם צידי מקור כחולים בוהקים וחזה בצבע צהוב לימון.
הוא מצוי ביערות מערב אפריקה בניגריה, קמרון, גינאה המשוונית, דרום מערב גבון והאי ביאוקו. הוא משוטט על קרקע יערות הגשם ומחפש פירות וזרעים וחרקים שונים, בייחוד חרקים הבורחים מנמלי לוחמה והוא מעופף בין השיחים והענפים הנמוכים ביחידות או בזוג ורק לעיתים נדירות בקבוצות גדולות יותר.
עורב זה הוא מונוגומי ומטיל ביצים על בסיס מוצק בקן אותו הוא מכין מבוץ מתקשה. הגוזלים הבוקעים מתבגרים ועוזבים כעבור חודש בקן.
המין מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב כריתת יערות וציד, ותוכניות שימור רבות הוכנו עבור מין זה. הוא נחשב לעוף פופולרי מבינת התצפיתנים של מערב אפריקה וכן סמל לתיירות אקולוגית באזורו.
שייח'ות כווית
שייח'ות כווית (בערבית: مشيخة الكويت), הייתה שייח'ות שנוסדה בשנת 1613, ואשר התקיימה כחלק מהאימפריה העות'מאנית. בשנת 1899 עברה השייח'ות לחסות בריטית, ובשנת 1961 היא זכתה לעצמאות והפכה למדינת כווית.
ייסוד המדינה
בשנת 1613 הוקמה העיר כווית שעומדת במקומה זה עד היום. בתחילה שלטו במקום אנשי בני ח'אלד, וממלכתם השתרעה על כל השטח מדרום עיראק ועד מזרחה של ערב הסעודית. לאורך החוף של מפרץ כווית נבנו כפרי דייגים שעסקו גם בשליית פנינים. בתחילת המאה ה-18 התקיים בכווית מאבק בין אנשי בני ח'אלד (بني خالد) לבין אנשי אוטוב שהיוו למעשה קבוצה של שלושה שבטים ערביים שמקורם באזור נג'ד, שהתאחדו לקבוצה אחת שנקראה שבט אוטוב. חברי שבט זה נדדו לכווית עוד בשנת 1682 בשל בצורת קשה ששררה במולדתם. בעזרת של קשרי נישואין בין השבטים השונים במקום הצליחו אנשי שבט אוטוב לתפוס את השלטון על כווית ולהדיח את בני חליד מכס השלטון. משלושת השבטים שהיגרו לכווית נשארו במקום רק בני שבט א-סבאח שעליו נמנים שליטי כווית עד היום. שני השבטים האחרים אל-ג'לאחמה ובית ח'ליפה עברו לאזור א-זובארה.
שגשוג כלכלי
במאה ה-18 האבות הקדומים של בית סבאח, ייסדו בחלק הדרומי של המפרץ ישוב ששמש כמרכז סחר ובנו לידו נמל קטן (Kut) שהוא מקור שמה של המדינה. כווית החלה לשגשג במהירות ונהפכה למרכז מסחרי חשוב ומרכז להעברת סחורות בין הודו, מסקט, בגדאד וחצי האי ערב הימאים שלה היו מפורסמים כבעלי המוניטין הגדול ביותר במפרץ כולו. תודות למדיניות הנבונה הצליחו שליטי כווית לנווט את ארצם בין שאיפות ההתפשטות של המדינות מסביב החל מפרס ומצרים ועד לגרמניה ורוסיה, וכך נשארה כווית עצמאית.
באמצע המאה ה-19 כווית כבר הייתה מרכז עיקרי של סחר מהמפרץ הפרסי לחלב. בזמן המלחמה שבין האימפריה העות'מאנית לפרס בשנים 1775–1776 פלשו כוחות פרסיים לבצרה ורבים מסוחרי העיר ברחו לכווית. כניסתם של סוחרים אלו הועילה מאוד לכלכלת כווית שהתרחבה הרבה מעבר לדיג ולשליית פנינים שהיו העיסוקים העיקריים במדינה. בעקבות הכיבוש החלו לעבור כל נתיבי המסחר עם בגדאד, חלב, סמירנה ואיסטנבול דרך כווית.
המלחמה גרמה גם להעברת משרדיה של חברת בת של חברת הודו המזרחית הבריטית שנקראה (English Factory) לכווית-סיטי. חסות זו של חברת הודו המזרחית הבטיחה את שלומם וביטחונם של נתיבי המסחר שבין כווית להודו ולחוף המזרחי של אפריקה, וכך שגשגו חברות הספנות והסוחרים הכוויתיים. גם לאחר נסיגת הפרסים בשנת 1781 העבירו חלק גדול מהסוחרים של חלב את שיירותיהם דרך כווית כדי להימנע מתשלום מיסים לאימפריה העות'מאנית, שנדרשו מהם בעת הגעתם לבצרה. בשנת 1829 הכירו שבטי הבדואים שלאורך חוף של כווית, לפחות באופן חלקי, בלגיטימיות השלטון המרכזי של כווית.
אי השקט הגאופוליטי באזור ומקומה של כווית בקצה הצפוני של המפרץ הפרסי קרוב לאזור הים התיכון, קידמו מאוד את מעמדה של כווית סיטי כנמל ים עיקרי באזור, ובנוסף גם העניין הבריטי בפיתוח נתיבי סחר אמינים עם דרום מזרח אסיה והקולוניות של מזרח אפריקה, עודדו את פריחתה כלכלית של כווית במחצית השנייה של המאה ה-18. המסחר הימי של כווית בשנת 1800 הוערך ב-16 מיליון רופיות של בומבי.
כווית הייתה מרכז של בניית סירות ומפרשיות באזור המפרץ הפרסי והאניות הכוויתיות היו מפורסמות בטיבן בכל רחבי האוקיינוס ההודי. כמו כן כווית הייתה אחד מהמקורות החשובים בעולם לאספקת פנינים לתכשיטים ולעיטור חפצי חן, של החברה הגבוהה באירופה. במאה ה-19 כווית הייתה גם גורם משמעותי בסחר סוסים שהיו נשלחים באופן קבוע בספינות מכווית. באמצע המאה ה-19 יצוא הסוסים של כווית להודו הוערך ב-800 סוסים לשנה.
בתקופת שלטונו של השייח מובראק בן סבאח א-סבאח הגדול (الشيخ مبارك بن صباح الصباح) (1837–1915) כונתה כווית - מרסיי של המפרץ הפרסי, כלכלתה משכה אליה רבים ואוכלוסייתה הייתה מורכבת מתושבים ערבים, פרסים, אפריקנים, יהודים וארמנים. סובלנותה של המדינה לדתות שונות אפשרה מגורים בכפיפה אחת של מגוון כה רב של עמים ודתות, והדוגמה הטובה ביותר היא קיומו של מיסיון אמריקאי, והיחסים השלווים שהיו קיימים בין הנוצרים האמריקאים שבאו מקרוב לבין האוכלוסייה הוותיקה בכווית.
בעשור הראשון של המאה ה-20 הייתה בכווית שכבה צרה של עילית חברתית מבוססת. משפחות סוחרים עשירות היו קשורות אחת לשנייה בקשרי נישואין ובתחומי עיסוק כלכלי. עילית זו הייתה מורכבת ממשפחות סוניות עירוניות ותיקות שרובם טענו לקשרי מוצא עם שלושים המשפחות הראשונות של שבט אוטוב מייסדי היישוב. את עושרן צברו משפחות אלו במסחר, בניית ספינות ושליית פנינים. בני משפחות אלו הרבו לנסוע לארצות רבות ביבשות הודו, אפריקה ואירופה, כן שלחו מרביתם את בניהם ללימודים ולעבודה מחוץ לארצות המפרץ. תיירים מערביים ציינו את העובדה שרוב אנשי העילית הזאת החזיקו משרדים בסגנון אירופאי וכתבנים שהלכו בדרך התרבות האירופאית. הונם של המשפחות העשירות המפורסמות אל-גאנון ואל-חמאד נאמד בשנת 1940 במיליונים אחדים. משפחות הסוחרים הציבו את בניהם בראש משרדי משנה בערי הנמל העיקריות לאורך נתיבי הסחר הגדולים, ואלו היו מקושרים כולם למשרד הראשי בכווית.
קריסת הכלכלה
בעקבות המלחמה, האימפריה העות'מאנית הובסה על ידי בריטניה ובכך גם באה אל קיצה האמנה האנגלו-עות'מאנית האמנה האנגלו-עות'מאנית שהסדירה את המצב באזור בזמן שלטונה של האימפריה העות'מאנית. עם נפילת האימפריה ובהתאם להסכם לוזאן שנחתם בין שתי המעצמות, היה לבריטניה מנדט על עיראק והיא גם הייתה האחראית על קביעת הגבולות בין עיראק כווית וערב הסעודית.
החלל השלטוני שנוצר באזור, חידד את המתח שבין כווית לסולטנות נג'ד בראשותו של אבן סעוד. עוד בשנת 1912 החל אבן סעוד לארגן פנדמנטאליסטיים ווהאבים למיליציה שנקראה Ikhwan (الإخوان) – "האחים". בין השנים (1919 עד 1920 פלשו כוחות האחים, אם בפקודתו או רק בעידודו של אבן סעוד, לחלקה הדרומי של כווית. הכוחות הגיעו עד לעיר ג'אח'רה כ-40 קילומטר מכווית סיטי. בתקופה זו גם נבנתה כאמור החומה מסביב לכווית.. מטרתה העיקרית של מלחמה זו הייתה רצונה של הסולטנות לספח אליה את שטחה של כווית. המלחמה נסתיימה בשנת 1922. הסכסוך בין שתי המדינות נפתר ב-19 באפריל 1923 כאשר הנציב העליון הבריטי סר פרסי קוקס, שישב בבגדאד, כפה על שני הצדדים הסכם שנקרא פרוטוקול עוקיר. על פי הסכם זה נקבע אזור נייטרלי בין עיראק וערב הסעודית וכן אזור נייטרלי בין כווית לערב הסעודית, וכך איבדה כווית יותר ממחצית משטחה לטובת סולטנות חג'ד, ושורטטה מפת גבולות בין המדינות עיראק, כווית וערב הסעודית. הגבול של כווית חפף פחות או יותר את הגבול שהיה קיים באמנה האנגלו-עות'מאנית וכווית שהייתה בזמן אמנה זו מדינה סוזרנית תחת השלטון העות'מאני הפכה למדינה עצמאית.
שאלת האזור הנייטרלי בגבול עם ערב הסעודית ששטחו היה כ-5770 קמ"ר, הפך להיות בעיה בוערת יותר בשנת 1938 עם גילוי הנפט באזור. בשנת 1960 החליטו שתי הממשלות לחלק את השטח הזה ביניהן ובשנת 1967 הן חתמו על הסכם לתיחום השטח, שנתקבל כחוק החל משנת 1970. בהתאם לכך מכאן ואילך השטח חולק שווה בשווה בין שתי המדינות. כל המאורעות הללו גרמו להרעה במצבה של כווית, ועד לשנת 1937 שבה נתגלה במדינה הנפט, רוב תושביה היו עניים. הבורגנות של כווית הייתה מורכבת משכבה דקה מאוד של סוחרים, ובעלי קרקעות שהחזיקו בכל ההון וההשפעה, ושאפו לבלום את כוחה של המשפחה השלטת שושלת סבאח. הכוח העיקרי מאחורי קבוצה זו היה גוף של שמונה משפחות סוניות משבט אוטוב שהגיעו מנג'ד וקראו לעצמם בשם "המקוריים" (aseel). הם ראו עצמם כמייסדי המדינה ולכן דרשו לעצמם זכויות יתר כלכליות ופוליטיות. שושלת סבאח ששלטה המדינה הייתה מנועה מלפעול נגד שכבה זאת, מכיוון שהם החזיקו בכוח הכלכלי ומסיהם היו מקור הכנסה עיקרי לאוצר המדינה
שושלת סבאח
בראשית המאה ה-18 מספר משפחות משבט אוטוב שחיו במרכז חצי האי ערב היגרו לכווית, ובשנת 1756 הם הקימו ישוב אוטונומי, ובחרו להם למנהיג את שייח' סבאח ממשפחת א-סבאח. אחריו הנהיגו את הקהילה, בנו עבד אללה ונכדו ג'ביר. כל היורשים היו מצאצאי משפחת א-סבאח ונבחרו על ידי מועצת המשפחה, תוך התייעצות עם נציגי משפחות העילית של שבט אוטוב. צורת בחירה זו הגבילה את האוטונומיה השלטונית של כל מושל שנבחר.
אחד מתפקידיו העיקריים של השייח' היה לייצג את קהילתו במדיניות החוץ ובמשא ומתן עם גופים חיצוניים כמו: האימפריה העות'מאנית והשבטים השכנים למדינה. השלטון התנהל על מי מנוחות פרט לסכסוך שאירע בשנת 1760 בין השייח' השליט לאחת מהמשפחות החשובות משפחת אל-כליפה. כתוצאה מסכסוך זה עזבו בני המשפחה את כווית ועברו להתיישב בקטר ובבחריין למרות אירוע זה לא נוצר נתק ובמשך כל הזמן התקיימו ביניהן יחסים טובים. בני משפחת אל-סבאח היו אחראיים על עסקי המסחר של המדינה ועל עסקי דליית הפנינים. השליטים פיתחו זיקה לשלטון בבריטניה, יחסים אלו נקשרו עוד בשנת 1775, עם חברת הודו המזרחית. כתושבים של ישוב קטן ופגיע, שליטי כווית שמרו על נייטרליות ויחס אדיב כלפי הבריטים, הווהאבים של חצי האי ערב והאימפריה העות'מאנית. בזמן שלטונו של עבד אללה אל סבאח השני חל שינוי במדניות זו והחלה התקרבות גדולה של השלטון בכווית לאימפריה העות'מאנית, עם עלייתו לשלטון של מובראק הגדול, (1896 – 1915), כווית שינתה כיוון ותמכה במאבקה של בריטניה כנגד האימפריה העות'מאנית.
מובראק א-סבאח עלה לשלטון לאחר שחיסל את שני אחיו שתמכו באימפריה העות'מאנית ועל כך קיבל גיבוי לשלטונו מצד הבריטים. בשנת 1899 נחתם בין כווית לבריטניה חוזה שמבטיח את תמיכתה של בריטניה בשלטונו של מובארק, ומבטיח לכווית יד חופשית בניהול מדיניות החוץ שלה. חוזה זה נתקיים עד לשנת 1961 עת הפכה כווית למדינה עצמאית. לאחר מותו של מובראק עבר השלטון לשני בניו ג'ביר אל סבאח (1916-17) וסלים אל סבאח (1917-21). מכאן ואילך פרט למקרה יוצא דופן אחד כל שליטי כווית היו צאצאיהם של אחד משני הענפים האלה, לעיתים משפחת ג'ביר א-סבאח ולעיתים משפחת סלים א-סבאח. לאחר מותו של סלים נשלטה כווית במשך שלושה עשורים בידי אחיו אחמד אל-ג'ביר אל-סבאח. בתקופת שלטונו ניסו משפחות העילית של כווית לצמצם את כוחה השלטוני של משפחת אל-סבאח, תוך שהן מנצלות את המיתון הכבד בכווית שנוצר הן בעקבות השפל הכלכלי בעולם והן בשל הירידה הדרסטית בהכנסות עסקי הפנינים. לחץ זה הביא בשנת 1938 להתקוממות שנעשתה בידי תנועת המג'ליס.
המצב במדינה החל להשתפר עם חתימת הסכם הזיכיון עם חברת הנפט KOC. כדי למנוע את הצטברות כל רווחי הנפט רק בידי משפחת השלטון, החלו המשפחות של העילית החברתית להגיש עצומות לביצוע שורה של רפורמות. ביוני אותה שנה התעצם מאבקם והם דרשו לערוך בחירות ולהקים מועצה שתוציא לפועל את הרפורמות הרצויות בנושאי הנפט. מועצה זו התקיימה כששה חודשים שלאחריהם היא פוזרה בפקודת שליט כווית. עד היום מועצה זו נחשבת כצעד הפרו-דמוקרטי הראשון בכווית.
השליט הבא היה בן דודו של השליט הקודם, עבד אללה (1950-65) נצר מהענף המשפחתי של סלים א-סבאח. בתקופת זו החלו השלטונות להשקיע חלק מהרווחים של יצוא הנפט למען רווחת הציבור. התוצאה הייתה מצד אחד מדינה מאוד בירוקרטית בעלת כמות גדולה של משרדים לניהול ההיבטים השונים השקעת המשאבים, אולם מצד שני השקעות אלו הפכו אותה למדינה מאוד עשירה. שתי החלטות פוליטיות חשובות קרו בתקופת שלטונו של עבד אללה. הראשונה, השקעות נרחבות במגוון רחב של שירותים סוציאליים, חינוך ובריאות. וההחלטה השנייה, לאפשר מעורבות גדולה יותר של האזרחים בפוליטיקה על ידי בחירה מועצה לאומית חדשה.
לאחר מכן
ב-19 ביוני 1961 נחתם הסכם חדש עם בריטניה המכיר בעצמאותה של כווית, ובשנת 1963 נערכו בחירות ראשונות לפרלמנט הכוויתי. בשנת 1980 פרצה באזור מלחמת אירן-עיראק שהעלתה במהירות את רמת האלימות הפוליטית גם במדינה השלווה הזאת. האירוע הדרמטי ביותר היה ניסיון ההתנקשות בחיי האמיר בשנת 1985. בנוסף המתח שנבע מהמלחמה גרם להסלמה ביחסים שבין סונים ושיעים במדינה ועודד את ההקשחה ההולכת וגוברת של השלטון כלפי חופש הביטוי הפוליטי וזכויות האזרח במדינה.
ב-2 באוגוסט 1990 נעשתה פלישה של כוחות צבא עיראק בפיקודו של סדאם חוסיין, וכווית נכבשה על ידי הכוחות העיראקים זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה המודרנית של כווית שהיא הייתה נתונה לשלטון זר. למרות שכיבוש זה התקיים זמן קצר ועצמאותה של כווית הושבה לה בפברואר שנת 1991, גברה הביקורת הציבורית על השליט ומשפחתו ששהו במשך כל זמן הכיבוש מחוץ למדינה.
חוסניה ג'בארה
חוסניה ג'בארה (בערבית: حسنية جبّارة; נולדה ב-11 באפריל 1958) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מרצ.
ביוגרפיה
ג'בארה נולדה וגדלה בטייבה למשפחה מוסלמית מרובת ילדים. בוגרת מכון וינגייט בפיזיותרפיה.
ג'בארה נבחרה לתפקיד יו"ר נעמת טייבה (1990–1994). עד בחירתה לכנסת עבדה במכללת "בית ברל". לאחר הקמת מפלגת מרצ ב-1992, החלה לפעול מטעמה.
בשנים 1999–2003 כיהנה בכנסת והייתה בכך לאישה המוסלמית והערבייה הראשונה בכנסת. פעלה בוועדת העבודה והרווחה, בוועדת החינוך והתרבות ובוועדה לקידום מעמד האישה, הייתה יו"ר הוועדה לקידום האישה הערבייה. כמו כן נבחרה לוועדה למינוי קאדים שרעיים.
חוסניה ג'בארה הפרה את המשמעת הסיעתית בהצבעה על גובה קצבאות הילדים והצביעה למען הגדלת הקצבאות בצורה לא שוויונית ופרוגרסיבית על פי מספר הילדים למשפחה.
בחירתה של חוסניה ג'בארה למקום ריאלי ברשימה לכנסת התאפשרה במידה רבה בגלל שיטת השיריונים שהונהגה במרצ באותה תקופה. השיטה חייבה קידום מועמד ערבי למקום ריאלי וקידום מועמדות נשים - חוסניה ג'בארה ששילבה את שתי התכונות, אישה וערביה, "חסכה" בכמות המקומות המשוריינים, לכן קואליציה של מועמדים גברים, לא ערבים, דחפה לבחירתה. סיסמת הבחירות של ג'בארה במירוץ בקרב ועידת מרצ הייתה: "חוסניה גבארה - גם אישה גם ערבייה", רמז עבה לכך שהיא חוסכת מקום בשיריונים במפלגה. לאחר שמרצ ירדה בכמות המנדטים שלה המשיכה ג'בארה לזכות בשריון הנ"ל (במקום התשיעי שהפך ללא ריאלי). אולם לאחר מאבק של מספר פעילים ערבים בולטים ובראשם עיסאווי פריג', לקראת הבחירות ב-2013, בוטל השריון לערבים - ואכן פריג' הצליח לנצח ולסיים רביעי בפריימריז (ולהיות מוצב במקום החמישי ברשימה הכוללת של מרצ ולהיות חבר כנסת).
הספרייה הלאומית של קוריאה
הספרייה הלאומית של קוריאה (בקוריאנית: 국립중앙도서관) ממוקמת בסיאול, בירת קוריאה הדרומית. היא הוקמה בשנת 1945 והאוסף שלה כולל מעל 12 מיליון כרכים, מהם למעלה מ-1,550,000 ספרים זרים, 286,000 ספרים המוגדרים עתיקים, כמו גם חלק מנכסי התרבות הלאומיים של קוריאה הדרומית.
הספרייה פועלת במשכנה הנוכחי מאז 1988 בעבר פעלה הספרייה תחת משרד החינוך, אך מאז 1991 אמון על תפעול הספרייה משרד התרבות הדרום קוריאני.
תחת הספרייה הלאומית, קמה ב-2009 "הספרייה הדיגיטלית הלאומית של קוריאה".
שנג'ואו 1
שנג'ואו 1 (בסינית: 神舟一号) היא החללית הסינית הבלתי מאוישת הראשונה במסגרת תוכנית שנג'ואו של תוכנית החלל הסינית, אשר שוגרה ב-19 בנובמבר 1999. היא הקיפה את כדור הארץ 14 פעמים ושבה ונחתה בשלום במונגוליה הפנימית.
שנג'ואו 1 הייתה שונה מהחלליות שבאו בעקבותיה: במקום להשתמש בתאים סולריים מתקפלים, הותקנו בה תאים סולריים קבועים. כמו כן, לא חלו שינויים במסלול במהלך טיסתה. לדברי צ'י פאז'ן, אחד המעצבים הראשיים של החללית, רק 8 מתוך 13 תת-מערכות היו מבצעיות. שנג'ואו 1 תוכננה בעיקר כדי לבדוק את המשגר מסוג צ'אנג ז'נג (Long March 2F). המרכיבים שנבדקו במהלך המשימה היו הפרדת מיכלולים, שליטה, יציבות, עילוי, כניסה מחדש לאטמוספירה, מגן החום ומערכת הנחיתה. החללית נשאה מטען של 100 קילוגרם זרעים, כדי לבחון את השפעות החלל עליהם.
פרליגטור
פרליגטור (שם מדעי: Paralligator; מילולית: "קרוב לאליגטור") הוא סוג זוחל דמוי-תנינאי גדול, אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון של מונגוליה שלפני 96 עד 70 מיליון שנה מזמננו (במשך הקנומן עד המאסטריכט).
המאובנים של דמוי-תנינאי זה התגלו בתצורות ביאן שירן ובתצורות נמגט  שבמונגוליה. הסוג תואר למדע בידי החוקר Konzhukova ב-1954 ונכללו בו 2 מינים: Paralligator gradilifrons ו-Paralligator major, כשבעבר נכללו בסוג גם המינים המוטלים בספק: Paralligator sungaricus ו-Paralligator ancestralis, שהתגלו בסין אך כיום שרידיהם נחשבים ללא מזוהים מספיק כדי להיכלל כעצמאיים.
הזוחל הגיע לאורך של 4 מטרים וככל הנראה היה טורף-על באזור מחייתו. מבנה לסתותיו היו עבות כשל אליגטור אך הגולגולת הייתה חסרת התמחות למארב תת-מיימי אמפיבי, כך שמניחים שהזוחל צד יצורים קשי שריון כסרטנים, צדפות וחלזונות ואולי גם גיוון בחולייתנים איטיים. סוג זה קרוב מאוד לשמוסוכוס מאותו אזור.
על אמנות הפיוט
הסוגה של היצירה
הסוגה של היצירה אינה ברורה. מצד אחד, היצירה מסתמנת כשירה דידקטית. היא עוסקת בעקרונות ביקורת ספרות, בדרכי הסברתה, בהוראות טכניות כיצד לכתוב שירה, ולא ביצירת תאוריות. הורטיוס הופך תאוריות שקיבל מאחרים לשירה אמנותית פיוטית, שהנאתה בסגנונו ובשנינותו. מצד שני, לאורך כל היצירה אין תזכורת לתהליך הלימודי או למורים ולתלמידים.
טענה אחרת היא שהיצירה היא למעשה מכתב ספרותי הכתובה במשקל הקסמטר, בגוף ראשון יחיד. היא אף ידועה בשם "מכתב אל הפיסונים" (epistula ad Pisones) מאחר שהורטיוס הקדיש אותה ל"פיסונים", פיסו ושני בניו, אשר שלושתם היו משוררים. לפיכך, יש אשר טענו כי מדובר על מכתב ספרותי. עם זאת, אין ליצירה מאפיינים צורניים של מכתב. מכאן ששאלת הזהות של הסוגה עדיין לא נפתרה.
נושאי היצירה
ביצירה ארבע חטיבות:
אחידות העלילה
היצירה נפתחת בתיאור של מפלצת חסרת אחדות. הורטיוס נעזר בתיאור כדי להמחיש פיזית את החשיבות של אחדות העלילה. תיאור זה, עד כמה שהוא מתאר מפלצת, הוא מפלצתי בעצמו. החיבור מתחיל במושא (לראש של אדם). באמצע השיר מופיע הנושא (אם צייר רצה, pictor...si uelit) ולאט לאט מתקבלת התמונה של חייה עם נוצות (המעטפת של השיר) שהתוכן בה מתקבל רק בסיום היצירה - אישה עם דג שחור. הפסיחות בין כל שתי שורות שאינן משלימות את הרעיון שלהן עצמן מוסיף לאי הבהירות של הפסקה.
In medias res
אחד מטכניקות התמצות שמציע הורטיוס הוא In medias res. כלומר, שיר שמתחיל ב"אמצע הדברים" (In medias res), ישר אל התיאור הדרמטי בו, ללא אקספוזיציה.
ab ovo
"מההתחלה", מהמקור, מהביצה (ab ouo). הורטיוס יוצא נגד הגישה שמתארת את הסיפור מ"ההתחלה", כלומר מסיפור הראשית. הוא מקביל זאת ליצירתו של הומרוס. לדה הטילה שתי ביצים. הראשונה של הלנה וקלימנסטרה שנוצרו לאחר שזאוס התחפש לברבור ופיתה את לדה בלילה הכלולות. בביצה השנייה היו קסטור ופולוקס שהיו בני בעלה של לדה טינדראוס. באזכור הביצה הורטיוס מנסה להסביר שכפי שהומרוס לא החל את סיפור מלחמת טרויה בלידת הלנה, כך גם יוצר מתוחכם צריך להתחיל את יצירתו, ב"אמצע הדברים" (In medias res), מהיכן שהעלילה מתחילה להתפתח וזאת כדי לעניין את הקוראים.
Showing instead telling
עדיף להראות במקום לומר
quandoque bonus dormitat Homerus
הורטיוס מבקר את הומרוס בגלל השגיאות המרובות הקיימות בטקסט שלו. עם זאת, המשמעות שהביטוי הזה משתמש היום בספרות הוא בדיוק ההפך מכוונת הורטיוס:
purpureus pannus
הורטיוס התנגד לשפה נמלצת, ראוותני ומצועצעת שאינה מציע תוכן לתיאורים בה. הורטיוס נעזר במטפורה של תפירה, וממליץ למשורר לא לתפור סצנה לסצנה אחרת, רק בגלל שבעל הכישרון לכתוב את הסצנה הראשונה באופן יפה אך ללא קשר אל הראשון. בהמשך הוא מדגים את דבריו בשיח על הברושים וטביעה בלב הים. הברושים סמלו הבל בתרבות היוונית. אומר הורטיוס, אל תצייר ברושים כמשל לאדם שטבע בים רק בגלל שידעת לצייר אותם.
ההר הוליד עכבר
מיצירה זו נולד הניב הידוע "ההר הוליד עכבר":. הורטיוס מנסה להסביר לקוראי כי אל להם להפגיז בכישוריהם בתחילת יצירותיהם כשאין הם יכולים לעמוד בהם לאורכה של כל היצירה.
Breuis esse laboro, obscurus fio
כאשר הורטיוס מדבר על האורך הנכון של תיאורים, הוא אומר את אחד המשפטים המוכרים ביותר בדיוני ביקורת הספרות :
רעיון השלמות
. אם כן, לדעת הורטיוס לא רק שחלקי השיר אמורים ליצור עלילה אחידה ושלמה אלא גם שעל כל חלק וחלק יש שיעמוד באותם סטנדרטים כשל האחרים.
דמויות
מצד אחד, הורטיוס מאמין כי אנשים יצאו נשכרים כאשר יפנו אחר המודלים הקיימים וישמרו על הולמות הדמויות, כלומר שימור תכונות והאופי של הדמויות בהתאם למיתוס ולכללים המוסכמים (הנרגן יהיה אדם עצבני וכו', ראה דוגמת הזקן). פועל יוצא מהשורות,. מצד שני, משורר צריך להיות מקורי ולחדש, אך לשמור על עקביות הדמות החדשה,
כאשר מתאר הורטיוס את הדמות האידיאלית של אדם זקן, הוא מצליח לצייר אותה היטב, ויוצר פסקה מהיפות ביותר והאמיתיות ביותר שנוצרו אי פעם:
ליטון מילים
כאשר הורטיוס מזכיר את התחלפותן של מילים ישנות בחדשות, הוא משליך את הדבר על המצב האנושי כולו,. כדי לתאר את החיים של מלה, הורטיוס משתמש בדימוי הומרי לפיו המילים הם בני אדם בעלי מחזור חיים. הן נולדות, פורחות ונובלות. הזיקה בין מילים (דומם) לצומח הופכת את כל הקטגוריות שיש בעולם לטקסט.
האלמנט השמרני ביותר בחידוש אצל הורטיוס הוא המשקל. הוא נותן סקירה היסטורית של כל אחד מבין המשקלים והסוגות המתאימות לכל משקל. לדעתו, אין צורך לשנות את המשקל עבור סוגה לה כבר הוחלט המשקל המתאים לה. עם זאת, ניתן להמציא סוגה חדשה ולהשתמש בה במשקל חדש.
התואם
אחד מעקרונות הורטיוס הוא עקרון התואם לפיו משורר צריך להיכנס למצב רגיש כך שיעורר רגש באמצעות הטון שלו וירגש לא רק את עצמו אלא גם את הקהל,.
התנגדות לדאוס אקס מכינה
הורטיוס מתנגד לרעיון דאוס אקס מכינה בשורה 191,
סיום היצירה
את היצירה הוא מסיים כמו שפתח אותה, בתיאור מפלצתי של משורר מטורף, המשתין על קבר אביו, ואותו הוא מדמה למי שמחבר שירים גרועים אך מכריח אנשים לשמוע אותם. הוא מסיים במשפט ביקורת נוקב אחרון על המשורר חסר הכישרון:
השפעת "אמנות הפיוט"
אמנות הפיוט היא יצירה ששרדה במשך הדורות. שלא כמו "הפואטיקה" של אריסטו, אמנות הפיוט הייתה קיימת בשפת המקור לאורך כל ימי הביניים, אולם גם בה החל הדיון הביקורתי רק עם פרוץ הרנסאנס.
באנתולוגיה של נורטון לתיאוריה וביקורת נכתב על היצירה:
אמנות הפיוט היא יצירת אמנות, ולא רק עבודה עיונית על ביקורת הספרות, כמו הפואטיקה. בשל כך, הייתה השפעתה רבה במשך הדורות, והיא נתפשה כשיא יצירתו של הורטיוס בפרט, ושל התרבות הרומית בתקופת אוגוסטוס קיסר בפרט.
היות שנראה שכמעט כל תכניה של אמנות הפיוט שאובים מתורתו של אריסטו, נטו המבקרים להתייחס אליהן כאחת. הבדל יחיד שהודגש היה ההבדל בתפיסת המטרה של המחזה: לפי אריסטו, המטרה היא לימוד בלבד, בעוד הורטיוס תופס גם את ההנאה כמטרה. . הוא דגל שמשורר יהיה בעל שיגעון, השראה וטכניקה. מכאן שעל המשורר להיות לא רק מוכשר מטבעו אלא גם בעל טכניקה כדי ללמוד לתמצת, לכתוב במשלב גבוה, קפדני ומדוקדק. מלבד זאת, הורטיוס לא מזכיר את המושג קתרזיס שהוא מרכז התהליך שעובר על הצופה במחזה.
קהילת יהודי ויסבאדן
הקהילה היהודית בוויסבאדן שבגרמניה היא קהילה עתיקת יומין. כבר במסמכים מהמאה ה-14 מוזכר קיומם של יהודים בוויסבאדן, שהייתה אז בירת דוכסות נאסאו. במאה ה-16 התיישבו המשפחות היהודיות המעטות בשלושה רחובות שכונו "סמטת היהודים". יהודים שהגיעו לוויסבאדן להתרפא זכו ב"סמטת היהודים" לאכסניה, בתי מרחץ ומזון כשר. בתחילת המאה ה-17 הגיעו יהודים נוספים לעיר; כעבור שנים מעטות הוגלו היהודים מוויסבאדן, אך עד סוף המאה שבו להתיישב בעיר.
עם מינוי הרב גייגר, ממנהיגי הרפורמים, לרב העיר בשנת 1832, נפרדה הקהילה האורתודוקסית, שנשמעה לרש"ר הירש, מהקהילה הכללית. הקהילה האורתודוקסית קיימה טקסי תפילה נפרדים, מוסדות חינוך נבדלים וגם קבורה בבית קברות עצמאי.
אל ויסבדאן הגיעו מתרפאים מכל אירופה כדי לרחוץ במעיינות המים ולשתות ממימיהם, ומעמדה כעיר קיט אִפשר לפליטים מן המזרח להתגורר בה מבלי שנדרשו לאישורי שהייה; וכך הקהילה היהודית בוויסבאדן גדלה במהלך מלחמת העולם הראשונה ובין שתי מלחמות העולם כשהפכה למקלט ליהודים חסרי נתינות גרמנית.
תולדות הקהילה
ראשוני היהודים התיישבו בוויסבאדן כבר במאה ה-14, עיסוקם העיקרי היה סביב המרחצאות שהעיר משופעת בהם. במאה ה-16 התגוררו היהודים במספר רחובות שתושביהם היו יהודים בלבד. רחובות אלו נקראו "סמטת היהודים".
ב-1626 גורשו כל היהודים מוויסבאדן, ורק ב-1638 יכלו לחזור ולהתיישב בעיר. יהודי בשם נתן היה הראשון שקיבל זכות ישיבה לשנה, אבל ישב במקום מעל עשרים שנה. ב-1747 היו בעיר תשע משפחות של יהודים. ב-1732 פורסמה "חוקת היהודים" של רוזנות נסאו זארבריקן, שהגבילה מאוד את זכויותיהם. נאסר עליהם להשתמש במרחצאות ששימשו נופשים נוצרים, וכן נאסר עליהם להשתמש בטיילת ולהשתתף במשחקי המזל בבית ההימורים. היהודים פתחו בתי קפה ומסעדות לעצמם. האפליה הייתה קיימת גם במסחר; יהודים הורשו לערוך את קניותיהם בשוק רק במועדים קבועים מראש, וכן הוגבלו במספר הבהמות שיכלו לקנות ולשחוט. עד 1800 התמנה ראש הקהילה בידי השלטונות הגרמניים.
במאות ה-17 וה-18, כשהוטל איסור על יהודי הסביבה לרחוץ במרחצאות של הנוצרים, שימשו המרחצאות היהודיים בוויסבאדן את התושבים היהודים.
השפעת רוח האמנציפציה החלה לחדור גם לרוזנות נסאו, וההגבלות על היהודים נעלמו בהדרגה עד למתן שוויון זכויות מלא ב-1848. בתחילת המאה ה-19 ישבו בוויסבאדן כ-18 משפחות יהודיות. רובן התגוררו ברחוב אחד (Langasse) ורב הקהילה היה גם השוחט והדיין ומנהיג הקהילה. ב-1820 ישבו בוויסבאדן 85 יהודים. משנת 1732 עד 1826 התקיימה התפילה בבתים פרטיים, ורק ב-1826 נחנך בית כנסת, שבנייתו מומנה על ידי הבנקאי היהודי רוטשילד מפרנקפורט.
במאה ה-19 הפכה הקהילה היהודית המקומית הכללית לרפורמית, ובמקביל הקימו האורתודוקסים קהילה עצמאית בנפרד. הרש"ר הירש, שתמך בהיבדלות קהילות מתוך הרפורמים, כפי שהתבטא בהזדמנות:, היה מעורב בהקמת קהילה זו, שהייתה הראשונה שהלכה בדרכו, ובמכתב תמיכה לקהילה האורתודוקסית מתאריך 22 במרץ 1877, סיכם את דעתו:.
לצד בתי הכנסת הליברלי והאורתודוקסי היו בוויסבאדן בתי תפילה נוספים, אחד בנוסח קונסרבטיבי, ואחרים שפעלו רק בשבתות ובחגים ושימשו את היהודים ממזרח אירופה. לפי חוק חינוך חובה שהתפרסם ב-1819 חויבו גם הילדים היהודים ללמוד בבתי הספר היסודיים הכלליים בעיר. לימודי תורה ועברית התקיימו בבתי ספר נפרדים ללימודי דת. סניפים של קרן היסוד ושל התנועה הציונית נפתחו ב-1900. ב-1905 ישבו בוויסבאדן 2,109 יהודים. 57 חיילים מבני הקהילה נפלו בשדות הקרב במלחמת העולם הראשונה.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם התפתחה עוד הקהילה היהודית והוקמו מוסדות חינוך וסעד. עד פרוץ מלחמת העולם השנייה פעלו כעשרה ארגונים קהילתיים: חברה קדישא, ארגוני נשים, קופת הלוואה, ארגון בעלי מלאכה, ארגונים לאחזקת בתי יתומים ובתי חולים. בנוסף היו במקום בית אבות, גן ילדים יומי, מטבח ציבורי כשר ומקהלה.
ב-1924 התכנסה בוויסבאדן ועידת ציוני גרמניה בהשתתפות נשיא ההסתדרות הציונית ד"ר חיים ויצמן. במשך התקופה שמ-1927 עד אפריל 1933, הודפס בוויסבאדן שבועון חדשות יהודי. ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, מנתה האוכלוסייה היהודית של ויסבאדן כ-2,700 משפחות יהודיות, שהיוו כ-2% מאוכלוסיית העיר.
כ-30% מיהודי ויסבאדן בין שתי מלחמות העולם היו מהגרים ממזרח אירופה. הללו, שענו לכינוי "אוסטיודן", לא מצאו את מקומם בקהילה האורתודוקסית ולכן השתייכו לקהילה הרפורמית בה קבלו אוטונומיה. קהילתם נקראה "אהבת ציון".
מוסדות מרכזיים
בית הכנסת המרכזי ברחוב מיכלסברג, בית הכנסת נהרס בליל הבדולח ועל חורבותיו הוקם קיר זיכרון לקרבנות.
בית הכנסת האורתודוקסי בפרידריכשטרסה שהוקם על ידי "הקהילה הישראלית הישנה" (Altisraelitische Kultusgemeinde).
בית הכנסת "אהבת ציון" לקהילת יהודי מזרח אירופה.
בסיום המלחמה הקים הצבא האמריקני בעיר המרפא ויסבדאן בית חולים לפצועי מלחמת העולם השנייה.