cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בייבי פייס נלסון
שותפות עם ג'ון דילנג'ר
מעת התרחשותו של מקרה זה לא רחק היום בו ששת הגברים נודעו כ"חבורת דילנג'ר השנייה", וזאת, בעיקר בשל המוניטין הידוע לשמצה של דילנג'ר. אולם, בפועל, דילנג'ר לא היה כלל מנהיג החבורה, ולמעשה, לחבורה לא היה מנהיג כלל. ב-13 במרץ 1934, החבורה ביצעה שוד נוסף בבנק הלאומי במייסון סיטי, מדינת אייווה. דילנג'ר והמילטון נפצעו במהלך שוד זה, שבמהלכו הם ברחו עם שלל של 52,000$. ב-3 באפריל, סוכנים פדרליים ארבו והרגו את אדי גרין, למרות היותו לא חמוש ואף על פי שבשעה שהרגוהו הם לא היו בטוחים בזהותו. באנדרלמוסיה שהתחוללה לאחר השוד, נלסון וג'ון פול צ'ייס ברחו מערבה לרינו, היכן שהבוסים הקודמים שלהם ביל גרהם וג'ים מאקי נאבקו בהרשעתם בהונאה הקשורה לדואר הפדרלי. שנים לאחר מכן, ה-FBI יקבע שב-22 במרץ 1934, נלסון וצ'ייס חטפו את העד הראשי כנגד השניים, רוי פרטיש, והרגוהו. בעניין זה נאמר כי גופתו של פרטיש, על אף שלא נמצאה מעולם, ככל הנראה נזרקה לפיר של מכרה נטוש.
תקרית הירי במלון הבוהמיה הקטנה
בשעות אחר הצהריים של 20 באפריל, נלסון, דילינג'ר, ואן מטר, קארול, המילטון, ואדם נוסף המזוהה כמקורב לחבורה פאט ריילי, מלווים על ידי אשתו של נלסון ושלוש בנות זוגם של בני החבורה, הגיעו למלון "הבוהמיה הקטנה" המבודד בעיירה מאניטואוייש-ווטרס, במדינת ויסקונסין לשם נופש בסופ"ש. הקשר של הנופשים למקום הנופש נבע ככל הנראה מעסקאות קודמות שהתרחשו במקום בין עורך דינו של דילינג'ר, לואיס פיקוויט, ובעל המלון אמיל וואנאטקה. אף על פי שבני החבורה בירכו את האחרון בשמו הפרטי, ציין האחרון שהוא לא היה בטוח בזהותם עד זמן מאוחר יותר מרגע הגעתם בליל שישי.
יום למחרת, בזמן שאשתו של וואנאטקה בילתה עם ילדיה במסיבת ילדים מחוץ למלון, היא יידעה קרוב משפחה שחבורתו המפורסמת של דילנג'ר מבלה את זמנה במלון, וככל הנראה מכאן יודע בדבר עובדה זאת ה-FBI השכם לבוקר 22 באפריל. מלווין פרביס ומספר סוכני הסוכנות הפדרלית הגיעו במטוס משיקגו, ומשום שמועד עזיבתם של בני החבורה מהמלון היה קרוב, נטלו הללו יוזמה ופצחו בהסתערות על המלון, מבלי שטרחו ליידע את הגורמים הרלוונטיים בנושא, או ניסו להשיג עזרה מכוחות השיטור המקומיים.
בימי ראשון בערב הציע וואנאטקה מבצעי ספיישל של ארוחות ערב בעלות של דולר אחד, ואחרוני הסועדים עזבו את המסעדה במלון בשעה שהסוכנים הפדרליים הגיעו אליו. בשעה זאת, מכונית מסוג שברולט קופה דגם 1933 ובה שלושה לקוחות המסעדה עזבה את האזור, וייתכן שיושביה לא שעו לקריאות "עצור!" בשל כך שהרדיו פעל בה. הסוכנים הפדרליים פתחו באש על יושבי המכונית, הורגים את אחד מיושביה ופוצעים את השניים האחרים, ולמעשה במעשיהם זה הודיעו לבני החבורה על הגעתם.
עם תחילת התקרית, דילינג'ר, ואן מטר והמילטון נמלטו מהדלת האחורית של המלון שהייתה ללא שמירה, שמו פעמיהם צפונה דרך חורשת עצים ואגם, ובמרחק מייל אחד ממיקומו הגאוגרפי של המלון הצליחו להחרים כלי רכב על נהגו. קארול לא היה רחוק מאחוריהם ולצורך בריחתו הוא נעזר בכלי רכב שהוא גנב ממלון אחר.
נלסון, שבתחילת הפשיטה של הסוכנים הפדרליים על המלון היה ספון באחת הבקתות הסמוכות, יצא עם תחילתה, באופן כל כך אופייני לאישיותו, בהסתערות חזיתית אל עבר חבורת הסוכנים הפדרליים, יורה אל עבר פרביס, לפני שנסוג בחזרה למלון עקב ירי מסיבי שנורה לעברו על ידי הסוכנים האחרים. משם, הוא חמק מצידו האחורי של המלון, וברח בכיוון מנוגד לכיוון בריחתם של יתר בני חבורתו. כעבור תשעים דקות, בהגיחו במרחק של מייל אחד מהמלון מתוך חורשת היער, נלסון חטף את בני הזוג לאנג מביתם ופקד עליהם להסיעו משם. ככל הנראה בשל מהירותה הנמוכה של המכונית, נלסון הורה לבני הזוג לעצור ליד בית מואר, עת שהמתגורר בו אלווין קורנר, אשר היה מודע להתרחשויות האחרונות במלונות השונים בסביבת מגוריו, התקשר בזריזות לרשויות על מנת לדווח על מכונית חשודה שמעצרה בחזית ביתו. זמן קצר לאחר שנלסון נכנס לבית, ולקח את בני הזוג קורנר בני ערובה, אמיל וואנאטקה הגיע למקום עם בעלה של אחותו ואחד מעובדי המלון (וזאת בשעה שאדם רביעי נותר במכונית), ואף הם נלקחו אסירים. נלסון הורה לקורנר ווואנאטקה להיכנס בחזרה לרכב, היכן שהאדם הרביעי נותר בספסל האחורי מבלי שנלסון הבחין בו.
בשעה שהם התכוננו לעזוב, כאשר וואנטאקה אחראי על הנהיגה תחת איומי אקדח, הגיעה מכונית נוספת לחזית הבית עם שני סוכנים פדרליים – וו. קארטר באום וג'יי.סי. ניומן, ושוטר מקוף מקומי, קארל כריסטנסן. נלסון הצליח להפתיע את השלושה, ובאיומי אקדח הורה לשלושה לצאת מרכבם. בשעה שנהג הרכב, ניומן, יצא מהרכב, נלסון אשר ככל הנראה הבחין בתנועה חשודה, פתח בירי לעברו, ובכך, פצע אנושות את כריסטנסן וניומן והרג את באום. נלסון לאחר מכן צוטט כמי שאמר שאלמנט ההפתעה היה לצידו של באום, ולכן, הוא איננו מבין מדוע הוא לא ירה. בדיקה שתערך לאחר המקרה תגלה כי נשקו של באום היה עדיין נצור.
נלסון נמלט מזירת הפשע ברכבם של הסוכנים. כעבור כ-15 מייל, היה למכונית תקר בגלגל, ושאריות הצמיג שנותרו היו מרוחות בבוץ, דבר אשר הקשה על נלסון להחליף את הגלגל ואילצו להמשיך בהימלטות רגלית. נלסון נמלט לתוך החורשה, ומצא מפלט למספר ימים בביתם של משפחת צ'יפווה, בטרם המשיך בבריחתו בעוד רכב שהצליח להחרים.
שלוש מהנשים שנלוו לחבורתו של נלסון, לרבות אשתו של נלסון הלן גיליס, נלכדו על ידי הסוכנים הפדרליים במלון. לאחר חקירה מתישה על ידי ה-FBI, השלוש הורשעו בעבירות על תנאי ושוחררו בערבות.
עם סוכן הרוג, עובר אורח תמים הרוג, ארבעה פצועים, לרבות, שני עוברי אורח נוספים, בריחתם של כל החברים בחבורתו של דילינג'ר, ה-FBI היה נתון לביקורת ציבורית חסרת תקדים בעוצמתה, כאשר ברקע נשמעו קריאות לג'יי אדגר הובר להתפטר ונחתמה עצומה להשעייתו של מלווין פרביס.
נלסון – אויב הציבור מספר 1
יום לאחר הפשיטה על מלון הבוהמיה הקטנה, דילינג'ר, המילטון וואן מטר פרצו מחסום משטרתי בקרבת הייסטינג, מדינת מינסוטה, בעוד שהשוטרים האחראים על המחסום פוצחים עליהם באש. אחד מהכדורים פגע בהמילטון בגב, ופצעוהו אנושות. המילטון ככל הנראה מת מפצעיו ב-30 באפריל או 1 במאי 1934, וגופתו נקברה במקום מסתור על ידי דילינג'ר ויתר בני החבורה אליהם חבר מחדש נלסון, בעיירה אורורה, במדינת אילינוי.
ב-7 ביוני, אחד מחברי החבורה טומי קארול נהרג בקרב יריות עם המשטרה בעיר ווטרלו, שבמדינת איווה. קארול וחברתו ג'יין קרומפטון שנתפסה עם אשתו של נלסון הלן גילייס בתום תקרית הירי בבוהמיה הקטנה, התקרבו במהלך הזמן לבני הזוג נלסון, ולפיכך מותו של קארול היה מכה אישית עבורם. לאחר תקרית זאת, בני הזוג ירדו למחתרת למספר שבועות, ואף על פי שהם שהו באזור שיקגו, מיקומם המדויק במהלך תקופה זאת נותר מעורפל. על פי הגרסה הרשמית, במהלך תקופה זאת, בני הזוג נלסון חיו במספר אזורים המאוכלסים בתיירים בעיקר, אגב, פגישתם מספר פעמים רב ככל שיכלו עם קרובי משפחתם.
ב-27 ביוני, פאט ריילי המזוהה עם החבורה, ואשר היה גם אחד מהנמלטים מתקרית הירי בבוהמיה הקטנה, הוקף בשעה שישן ונלכד בחיים בעיירה סיינט פול, במדינת מינוסוטה.
בבוקרו של 30 ביוני, נלסון, דילינג'ר, ואן מטר, ועוד שותף אחד, שדדו את הבנק הלאומי של מרצ'נט בעיר סאות' בנד, במדינת אינדיאנה. האמונה היא שאחד מהמעורבים בשוד היה פריטי בוי פלויד, וזאת בהתבסס על מס' עדי ראייה, ולימים, אף על פי עדותו של ג'וזף "פאטסו" נגרי, שותפו לשעבר של נלסון מקליפורניה אשר שימש כ"קוף" בעבור בני החבורה באותו הזמן. שמועה נוספת היא שבשוד השתתף גם חבר ילדות של נלסון ג'ק פרקינס, שהיה גם שותף החבורה באותם זמנים. לימים, יהיה זה אותו פרקינס שיישפט בעבור השוד ויזוכה.
כאשר השוד החל, שוטר בשם אוורד וונגר עסק בכיוון התנועה מחוץ לבנק; בשומעו את המתרחש בבנק, הוא חש לעבר הבנק, אגב, ניסיונו לשלוף את האקדח מנרתיקו, אולם בטרם הספיק לעשות כן הוא נורה למוות על ידי ואן מטר, שהוצב על המשמר מחוץ לסניף. זאת ועוד, בשעה שהיה מחוץ לבנק בוצעו חילופי ירי בין נלסון לסוחר תכשיטים שהצליח לפגוע בנלסון בחזה - פגיעה שהייתה לא אפקטיבית בשל העובדה שנלסון לבש אפוד מגן. במטח הירי החוזר לעברו, עת שנסוג הסוחר לחנותו, נפגע אדם שהיה בתוך מכונית חונה בסמוך למקום. נלסון גם נאבק קצרות עם נער, עד אשר נלסון (או ואן מטר) היממו את הילד עם מכה מקת האקדח. כאשר דילינג'ר והאדם הנוסף המזוהה כפריטי בוי פלויד (לא וודאי) הגיחו מהבנק, שבידיהם שקים עם מזומן בסכום של 28,000$, ושלושה בני ערובה (בהם נשיא הבנק), על מנת לאפשר להם להתחמק מאש אקדחיהם של שלושה שוטרי מקוף שהגיעו לזירה. אך אף על פי כן, השוטרים לא הניחו את אקדחיהם והמשיכו לירות לעבר החבורה, פוצעים שניים מבני הערובה ופוצעים את ואן מטר בראשו. ואן מטר הצליח להתאושש, והחבורה הצליחה להימלט. באנדרלמוסיה וחילופי הירי המתמשכים, כמה עוברי אורח תמימים נפצעו מהיריות, ריקושטים וזכוכיות שבורות. ברבות הזמן הוכח כי שוד זה היה השוד האחרון שבה כל אחד מהפושעים השתתף בו אי פעם, לרבות פריטי בוי פלויד.
במהלך חודש יולי, שעה שהמרדף שניהל ה-FBI אחר נלסון לא נפסק, נלסון ואשתו נמלטו לקליפורניה עם שותפם ג'ון פול צ'ייס, שיישאר שותפו לשארית חייו של נלסון. עם חזרתם לשיקגו ב-15 ביולי, החבורה ערכה פגישת איחוד במקום מפגש מקומי שהיה חביב עליהם. בעיצומה של הפגישה, המשך מהלכה הופרע על ידי שני שוטרים מקומיים – פרד מקאליסטר וגילברט קורס. נלסון ירה לעבר רכבם עם אקדחו המיוחד שעבר הסבה לירי אוטומטי, פוצע את שניהם, בשעה שבני החבורה נסוגים ונמלטים. מבין השניים, קרוס נפגע באורח קשה, אך שני השוטרים שרדו. אחריותו של נלסון לירי לא הייתה ודאית, עד אשר הודאתו של צ'ייס בעניין. ב-22 ביולי 1934, סוכני FBI ארבו לג'ון דילינג'ר מחוץ לתיאטרון הביוגרף בעיר לינקולן פארק, במדינת שיקגו – והרגוהו. יום למחרת, ה-FBI הודיע שפריטי בוי פלויד הוא כעת אויב הציבור מספר 1. ב-22 באוקטובר 1934, פלויד נהרג בחילופי ירי עם סוכני FBI שבהם מלווין פרביס. כתוצאה מכך, ראש הסוכנות הפדרלית ג'יי אדגר הובר הודיע על הפיכתו של "בייבי פייס" נלסון לאויב הציבור מספר 1. ב-23 באוגוסט 1935, כוחות שיטור של העיר סנט פול, מדינת מינסוטה, ארבו והרגו את ואן מטר. ובכך, השאירו את נלסון כשריד האחרון שלמה שנתקרא "חבורתו השנייה של דילינג'ר".
בחודשים שלאחר מכן, נלסון ואשתו, אשר בדרך כלל היו מלוויים על ידי צ'ייס, נדדו לבדם לערים במערב, שביניהן, סקרמנטו וסן פרנסיסקו, קליפורניה ורינו ולאס וגאס. הם חיו בדרך כלל בחניוני לילה לרכבים, ומתווה נדידתם המדויק בתקופת זמן זו לא ידוע. וגם כאשר חזרו לשיקגו בסביבות נובמבר, הרבה לא ידוע על מיקומם, לרבות בחודש האחרון בחייו של נלסון.
לקראת סוף נובמבר, הסוכנות הפדרלית החל מוצאת יותר ויותר עניין במקום מחבואו הישן של נלסון, במלון הפונדק "לייק קומו" באגם ג'ניבה, במדינת ויסקונסין, היכן שהחוקרים בעניינו האמינו שהוא יגיע לבסוף על מנת להעביר את תקופת החורף. ואכן, בשעה שנלסון וצ'ייס הגיעו למלון הפונדק ב-27 בנובמבר, הם נתקלו פנים אל פנים בסוכני FBI מופתעים ולא מוכנים אשר ארבו לבואם באזור. השניים הספיקו להימלט לפני שירייה אחת נורתה. השניים נמלטו חמושים במכונית פורד V8 שחורה בעלת מספר רישוי 578–639, בשעה שהמוני סוכנים פדרליים הגיעו לאזור.
מותו של נלסון: הקרב של ברינגטון – הגרסה הרשמית
"הקרב של ברינגטון" (מאנגלית: "The Battle of Barrington") הוא שם שניתן לקרב יריות שהתרחש ב-27 בנובמבר 1934 בין סוכני FBI ובייבי פייס נלסון מחוץ לעיר שיקגו, בעיירה ברינגטון, אשר הסתיים במותו של נלסון ושני סוכני ה-FBI הרמן "אד" הוליס וסמואל פי. קאוולי.
בליל יום שני, 26 בנובמבר 1934, נלסון, הלן וג'ון פול צ'ייס היו מחוץ לשיקגו בטנדר מסוג פורד שצ'ייס השיג בשביל נלסון מס' ימים מוקדם יותר. בשעות הערב המוקדמות של אותו לילה, צייס ונלסון גנבו מכונית פורד סדאן V8 שחורה. המכונית נגנבה מרחוב צדדי, ודווחה כגנובה יום למחרת על ידי בעליה החוקיים.
בשעות הערב המאוחרות יותר באותו הלילה, השלושה פגשו בקלארנס לידר וג'וזף ריימונד נגרי באוטוסטראדה הצפון-מערבית מחוץ לשיקגו. לידר ונגרי היו שודדים פרילנסרים, ונגרי עבד עם נלסון במס' פשעים עוד שהאחרון היה עוד בתחילת קריירת הפשע שלו. האמונה היא שהוא השתתף עם נלסון במס' מקרי שוד בשבועות העוקבים לפני מותו. ברבות הזמן, לכשייתפס מס' חודשים מאוחר יותר, ישתמש נגרי – הידוע בכינויו "Fatso" (על שום חזותו השמנמנה) – בידע שלו אודות נלסון ואחרים על מנת להמתיק את גזר דינו. במהלך הפגישה שנערכה באותו לילה, נלסון נתן ללידר כסף לצורך רכישה של כמות גדולה של תחמושת. השניים הסכימו להיפגש בלילה שלאחר מכן לצורך העברת הסחורה.
בינתיים, בשיקגו, הסוכנים הפדרליים המיוחדים ויליאם ריין ותומאס מקדייד עסקו בחקירת חטיפתו של ארתור ברמר. כאשר הם יצרו קשר עם המשרד, ראש המשרד בשיקגו הפקח סמואל פ. קאוולי, הורה לשניים להגיע באופן מיידי לאזור אגם ג'ניבה. הוא ציין בפניהם כי הם עתידים לפגוש שם שלושה סוכנים נוספים הנמצאים כבר בשטח, והם צפויים לקחת חלק במצוד אחר נלסון, שה-FBI יודע שהוא מצוי באזור. קאוולי ציין בנוסף כי הוא ושלושה סוכנים נוספים גם בדרך לשם.
חמושים רק באקדחיהם האישיים, ריין ומקדייד עזבו לכיוון וויסקונסין על גבי האוטוסטראדה הצפון-מערבית, ואז על הדרך הראשית. כאשר הם עזבו, ריין רשם לעצמו את מספר לוחית הרישוי של המכונית שנלסון נצפה נוהג בה 578–639, והצמיד את הפתקית עם המס' למגן השמש שמעל ראשו. באותו הזמן, עשו גם את דרכיהם למקום במכונית הדסון-סדאן ראש המשרד קאוולי והסוכן המיוחד הרמן אי. הוליס, ובמכונית נוספת נפרדת נילוו אליהם שני סוכנים נוספים. לא הייתה זאת הפעם הראשונה של קאוולי והוליס שהם השתתפו יחדיו במרדף אחר גנגסטרים בעלי פרופיל ציבורי גבוה. רק מספר חודשים לפני כן, ביולי 1934, לקחו השניים חלק במארב שערכה הבולשת הפדרלית לג'ון דילינג'ר בתיאטרון הביוגרף ואשר בסופו מצא האחרון את מותו. יתרה מזאת, הוליס אושר כמי שהיה אחד משלושת הסוכנים אשר ירה בדילינג'ר בפועל. ולא זאת אף זאת, ידוע, כי רק חודש לפני כן, הסוכנים נטלו חלק במצוד אחר צ'ארלס ארתור "פריטי בוי" פלויד ואשר הסתיים במותו.
אולם, לפני שמקדייד וריין הספיקו להגיב, נלסון ביצע פניית פרסה נוספת ובתוך שניות השיג את המכונית של הסוכנים. מקדייד, שאך לא מכבר סיים את חובת לימודיו בבית ספר לסוכנים פדרליים, הציע שהם ינסו להישאר לפני מכוניתו של נלסון. ריין, שהיה מעורב בתקרית הירי בתיאטרון הביוגרף (היכן שדילינג'ר נהרג) ובתקרית הירי במלון הבוהמיה הקטנה (היכן שנלסון, דילינג'ר ואחרים נמלטו מקרב יריות), אמר למקדייד לשמור על מהירות המכונית ולתת למכוניתו של נלסון להגיע אליהם. "אנחנו צריכים להסתכל עליהם" אמר ריין בשעה ששלף את אקדחו והניחו על ברכיו.
בשעה שהם האיצו את מכוניתם ביציאתם מהעיירה פוקס ריבר גרוב, מקדייד הסתכל במראה האחורית והבחין במכונית הפורד של נלסון משיגה אותם. ביציאה מהעיירה, החלו הפושעים לירות לעבר מכוניתם של הסוכנים ולהיצמד אליה. נלסון שנהג במכונית, לבוש כובע ומשקפי שמש, נשען על ברכיה של אשתו שישבה לצידו, נפנף בזרועותיו וצעק לעבר הסוכנים "עצרו בצד!". בשעה שהלן חזרה להישען קדימה, ונלסון חזר לשבת בכיסא הנהג כנדרש, מכונית הפושעים הפחיתה במהירות נסיעתה במקצת, ובמראה האחורית היה מקדייד יכול להבחין בנלסון מדבר עם צ'ייס שישב במושב האחורי. רגע אחר כך, צ'ייס נשען קדימה בין שני המושבים הקדמיים והחל יורה בתת-מקלע על עבר מכוניתם של הסוכנים.
מקדייד, בהיותו במרחק של שני מטר ממכונית הפושעים, ציין לאחר מכן בדיווחו שבשל היריות, הוא התכווץ בכיסא הנהג בשעה שניסה לנהוג ולשמור על ראשו מתחת לגובה החלון האחורי. בינתיים, ריין, החל יורה באקדחו האוטומטי דרך השמשה האחורית של הרכב, בשעה שתרמילי הכדורים ניתזים לעבר ראשו של מקדייד.
נלסון ירה עם ידו השמאלית (הוא היה ימני) בשעה שידו הימנית אחזה בהגה, ובשל כך ירה הרבה אך פגיעותיו היו ספורות. צייס לעומתו, כיוון יותר טוב. שנים אחר כך, צייס אמר שהוא לא יכול היה להבין באותם רגעים איך – על אף מטר היריות לעברם – הסוכנים נשארים בחיים. מה שהוא לא הבין זה שכדורי הדום-דום של רובהו מתכווצים ומשנים את מסלול מעופם בשעה שהם עוברים את שמשת מכוניתם הקדמית.
בשעה שרכבם של הסוכנים התקרב לברינגטון, מקדייד הבחין שרכבו של נלסון אינו בטווח ראייה. "איפה הם?" הוא צעק לעברו של ראיין. "הם נותרו מאחור" אמר ראיין. "תאיץ את המהירות ונדווח על זה". מקדייד ניסה לפנות לדרך ברינגטון, אבל בשל כך שהוא "לקח את הסיבוב" בצורה לא נכונה הרכב התדרדר לשדה סמוך. שני הסוכנים קפצו מהרכב וחיכו דרוכים בצד הדרך לנלסון באקדחים שלופים. אולם, נלסון מעולם לא הגיע. מה שראיין ומקדייד לא ידעו היה שרכב אחר של ה-FBI, שבתוכו הסוכנים קאוולי והוליס, הצטרף למרדף.
פחות ממייל אחד מדרך ברינגטון, בשעה שהרכב השני של ה-FBI התקרב לטווח ראייתו של נלסון, רכבם של הפושעים החל לקרטע. אחד מכדורי רובהו של ראיין פגע במשאבת המים של רכבו של נלסון. עובדה זאת אושרה על ידי נהג משאית, ג'ו דונקאן, שאמר בעדותו למשטרה שכאשר רכבו של נלסון עבר אותו הוא הבחין כי נוזלים מהרכב מים בכמות משמעותית.
כאשר רכב הפושעים נתקע, הרכב השני של ה-FBI היה ממש בקרבתו, ובשל כך, ובשל העובדה כי לא ידע היכן הרכב הראשון של ה-FBI, לא נותר לנלסון ברירה והוא נאלץ לעצור בצד הדרך בכניסה ל-North Side Park בגבול ברינגטון.
זו הייתה תחילת הסוף של נלסון. בתוך עשר דקות שני אנשים צפויים למות, ומכונית אחת צפויה להיות מושבתת לצמיתות בעוד שהשנייה צפויה להיות מכוסה דם. ושוטר צעיר לא בתפקיד צפוי היה להבטיח את מקומו הנוסטלגי בפאנתיאון של היסטורית הלחימה בפשע המאורגן בארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20, רק כדי שתפקידו באירוע המתממש ובא "יימחק" והאירוע כולו "ייכתב" מחדש על ידי גורמי הכוח הרלוונטיים בוושינגטון מבלי שהוא יאוזכר בו.
בשעה שרכבו של נלסון נעצר, ורכבם של קואלי והוליס התקרב, הלן רצה והתחבאה בתעלת ביוב קרובה, בזמן שנלסון וצ'ייס תפסו את כלי נשקם, רצו לצד רכבם התקוע והחלו יורים לעבר הסוכנים. רכבם של הסוכנים התרחק כשישים מטר מרכבם התקוע של הפושעים לפני שביצע "פניית פרסה" ושאט לעבר רכב הפושעים ועצר בחריקת בלמים בצידו השני של הרחוב אל מול רכבם התקוע של הפושעים.
אחד מכדורי רובהו של קאולי פגע בצידו של נלסון. הוא עצר לרגע, אבל המשיך ללכת לעבר הסוכנים, עדיין יורה. כדור נוסף פגע בו. ואז אחד ועוד אחד. עם כל פגיעה הוא עצר לרגע קט אבל הוא המשיך ללכת בנחישות לעבר הסוכנים בצליעה. נלסון ריסס בכדורים את התעלה, ופצע אנושות את קאולי, שמת מפצעיו יום למחרת בבית חולים בשיקגו. בינתיים, הוליס המשיך לירות לעבר נלסון, פגע בו עוד מספר פעמים, אבל נלסון המשיך לנוע לעבר הסוכנים.
נלסון הגיע לרכבם של הסוכנים, ייצב את עצמו כנגד המכונית, והחל להקיף את המכונית לעברה האחורי של המכונית, רק כדי לפגוש בהוליס שעמד בסמוך לגלגל הקדמי של המכונית. הוליס, שהיה מבולבל והמום מכך שנלסון עדיין עומד על רגליו - וככל הנראה מאוד מפוחד בשעה שהוא ראה את קנה מכונת היריה של נלסון מתרומם לכיוונו – ירה ישירות לכיוונו של נלסון לפני שהחל לרוץ כדי לתפוס מחסה מאחורי ברז הסנקה שהיה בקרבת מקום. אך הוא לא הגיע לשם מעולם.
נלסון ירה צרור אחרון. הוליס התרומם מהקרקע בשעה שאחורי ראשו התפוצץ. הוא מת במקום. קרב היריות הסתיים. עניין של דקות מתחילתו ועד סופו. נלסון, שקנה מכונת הירייה שלו המשיך לעשן לאחר ירי מסיבי, הצליח "לטפם" על רכבם של הסוכנים והזיזו אחורה לעבר רכבו התקול. צ'ייס העביר במהירות נשק וחפצים אישיים לרכב הסוכנים, בשעה שהלן רצה ממקום מחבואה ועלתה למושב האחורי של הרכב. בשעה שנלסון עדיין מאחורי ההגה, המכונית קרטעה ועצרה כמה מטרים במורד הדרך. צ'ייס, בכיסא שליד הנהג, יצא החוצה מהרכב והחליף את נלסון מאחורי ההגה. בבוקר למחרת, גופתו העירומה של נלסון עטופה בשטיח נמצאה בתעלה סמוכה לבית קברות. מבדיקה פתולוגית שנערכה נמצא בגופתו 17 כניסות של כדורים.
מותו של נלסון: גיבור הקרב של ברינגטון – עדות ממקור ראשון שנמחקה מדפי ההיסטוריה
בשעה שנלסון וצ'ייס עצרו בצד הדרך כדי לעמוד אל מול הוליס וקואלי, שוטר מקוף צעיר לא בתפקיד בשם ויליאם גולהר, שעוד לא מלאו שנתיים לשירותו, שהה בבית הקפה בתחנת הדלק של בוב מלון שהיה מרוחק כמאה מטרים ממקום עצירתם של הפושעים.
בית הקפה של מלון היה מקום ההתרועעות החביב על שוטרי המקום, וגולהר היה מבין הקבועים שם.
גולהר ידע שירי מאסיבי פירושו צרות, והוא הגיב מייד. מבלי שהיה מזוין באקדח השירות שלו, הוא תפס את רובה ה-22 מ"מ הטעון של מלון, ויצא מהדלת האחורית. ממרחק הוא היה יכול להבחין בשני כלי רכב ובארבעה אנשים לידם, היורים לעבר העומדים ברכב השני. עשן עלה מהשימוש המאסיבי של אחד מכלי הנשק על ידי אחד מהזוגות. וזוג הגברים במכונית הקרובה אליו נדמה שהיה מרותק למקומו וכי אוזלת לו התחמושת. גולהר החל בחצי ריצה מהירה - חצי זחילה לאורכה של תעלת הביוב לכיוונם של ארבעת הגברים.
לאחר שזיהה אחד מהם כמת, גולהר הגיע לאיש השני. האיש שכב על צידו הימני, החזיק את בטנו כשדם רב ניגר בין אצבעותיו. גולהר שאל אותו בלחש לשמו, והוא הזדהה כסוכן פדרלי שהיה במרדף אחר בייבי פייס נלסון ושנלסון ירה בו. הוא פתח באש בשעה שהרכב של נלסון התרחק.
גולהר יאמר לאחר מכן שהוא חשב שהוא ראה את הרכב מבצע חצי פניית פרסה לעברו, אבל הרכב המשיך לצבור תאוצה קדימה. גולהר לא היה בטוח אם הוא פגע בנהג. הוא חייב היה לחזור לפאב ולהזעיק עזרה. הוא ניסה להתמקד בלוחית הרישוי של הרכב ואז הרכב עצר.
גולהר היה בטוח שנלסון, או מי שזה לא יהיה בתוך הרכב, מגיע בחזרה לעברו. לא היה שום מקום להתחבא, נותרו לו רק כדור או שניים ברובהו והוא היה מפוחד.
דלת הנוסע שליד הנהג נפתחה, מישהו קפץ מהרכב, ורץ מסביב לחלקו של הרכב. בשעה שגולהר אחז ברובהו והכין את עצמו לקרב – ולוודאי למוות אכזרי – האיש פתח את דלת הנהג ונראה היה שהוא הודף משהו הצידה מדרכו. הוא אז קפץ בחזרה פנימה לרכב שהאיץ קדימה. נדמה שיושבי הרכב פשוט לא שמו לב לגולהר.
הקרב של ברינגטון נגמר. גולהר אמר לסוכן הפדרלי הגוסס שהוא יזעיק עזרה. גולהר רץ למסבאה לאורך אותה תעלה, שאך לפני מספר דקות, הוא זחל לצידה.
תפקידו של גולהר בקרב זה היה שנוי במחלוקת לאורך השנים. אחדים טוענים שהסיפור הוא נכון. אחרים טוענים שתפקידו היחיד של גולהר הסתכם בכך שהוא היה הראשון שהגיע לזירה, ואולי גם ירה כדור אחד או שניים מרובהו לעבר הרכב, אבל לא היה לו תפקיד ממשי במהלך האירוע. עם זאת, חלקו באירוע הושמט מדפי "היסטוריית הפשע" על ידי ה-FBI במהלך הימים העוקבים לאירוע.
מקום קבורתו
נלסון ובת זוגו הלן גילייס קבורים בבית הקברות סיינט ג'וזף בריבר גרוב, במדינת אילינוי.
אישיותו
בניגוד לג'ון דילנג'ר, נלסון הוא אנטיתזה לדימוי הפופולרי סטייל רובין הוד שדבק בגנגסטרים רבים בתקופת השפל. הוא היה איש חם מזג, אשר לא היסס להרוג אנשי חוק ועוברי אורח תמימים ללא כל הבחנה ביניהם. כאחד מפורעי החוק הידועים לשמצה באותה תקופה, נאמר כי מספר אנשי החוק שנלסון וקלייד בארו (בוני וקלייד) הרגו עמד על למעלה מ-12. באופן פרדוקסלי, נלסון גם היה איש משפחה למופת שלעיתים קרובות אשתו וילדיו היו נלווים אליו בזמן בריחתו מהחוק. לאחר מותו של דילנג'ר ביולי 1934, נלסון נהפך להיות אויב הציבור מספר 1.
בראי התרבות
דמותו של נלסון הופיעה במספר סרטים, בהם:
ישגב נקדימון
ישגב נקדימון (נולד ב-11 ביולי 1969) הוא עורך דין, משפטן, פובליציסט ומרצה ישראלי, מעורכי הדין הבולטים בישראל בתחום דיני התקשורת, לשון הרע, חופש הביטוי והעיתונות והגנת הפרטיות. בעל משרד עורכי דין והיועץ המשפטי לחדשות 12, לשעבר שופט בבית משפט השלום. מחברם של שני ספרים: "הגנה מן הצדק" ו"חיסיון עיתונאי".
ביוגרפיה
ישגב נקדימון גדל בתל אביב. אביו הוא העיתונאי שלמה נקדימון, שהיה הכתב הפוליטי של ידיעות אחרונות ויועצו לענייני תקשורת של ראש הממשלה מנחם בגין, וחיבר שורה של ספרי מחקר בתולדות מדינת ישראל. אמו היא עורכת הדין זהבה נקדימון, שכיהנה כסגן בכיר ראשון לפרקליט מחוז תל אביב (פלילי) ולאחר מכן ניהלה משרד עורכי דין פרטי בתחום המשפט הפלילי. סבו, ר' יצחק אשר קאמינקר, היה אחד משלושת המייסדים של תנועת פועלי אגודת ישראל בארץ ישראל.
נקדימון למד בבית הספר התיכון "אליאנס" בתל אביב, שירת בצה"ל ככתב צבאי בביטאון חיל האוויר ובמהלך לימודי המשפטים באוניברסיטה עבד כעורך חדשות ברשת "ידיעות תקשורת".
נקדימון קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב על מחקרו בנושא הגנה מן הצדק ותואר ד"ר לפילוסופיה מאוניברסיטת חיפה על מחקרו בנושא חיסיון עיתונאי. בשנים 1992–1994 התמחה אצל עו"ד חנן מלצר, לימים המשנה לנשיאת בית המשפט העליון, ובשנים 1994–1998 עבד כעורך דין במשרדו. בשנת 1998 התמנה נקדימון ליועץ המשפטי בחברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 2009 נבחר לכהונת שופט בבית משפט השלום במחוז מרכז, אך לאחר כשנה החליט לשוב לתפקידו כיועץ המשפטי של חברת החדשות של ערוץ 2 (לימים, חדשות 12), והוא ממשיך למלא תפקיד זה גם כיום.
בשנת 2013 הקים יחד עם עו"ד פרופ' אריאל בנדור משרד עורכי דין העוסק בליטיגציה בתחומי דיני התקשורת והמשפט הציבורי (מינהלי וחוקתי). מאז שנת 2003 מלמד דיני תקשורת בפקולטה למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל. לימד בעבר דיני רגולציה של תקשורת בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ובמכללת שערי משפט, ודיני פיקוח שיפוטי על רשויות התביעה והחקירה בבית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל ובמכללת שערי משפט.
שני ספריו של נקדימון, "הגנה מן הצדק" ו"חיסיון עיתונאי", צוטטו בפסקי דין רבים של בית המשפט העליון ובמאמרים אקדמיים, והשפיעו על עיצוב ההלכות המשפטיות בנושאים אלה. במרוצת השנים, פרסם שורה של מאמרים מקצועיים בסוגיות שונות בתחום המשפט. ישגב נקדימון, "חוק חופש המידע והעיתונות החוקרת", גלובס 28.3.2000;
ישגב נקדימון, "זאת יש לדעת", עורך הדין 13 (אוקטובר 2011), http://www.israelbar.org.il/UpLoadFiles/orach-hadin_new_issue_13.pdf;
ישגב נקדימון, "העיתונות מאותגרת, הגנת החיסיון מתגברת", עורך הדין 18 (ינואר 2013), https://www.dmag.co.il/pub/israelbar/lawyer18/files/assets/common/downloads/publication.pdf;
ישגב נקדימון, "צדק אחרי המוות", הארץ, 23 במרץ 2013,https://www.haaretz.co.il/opinions/.premium-1.1972826;
ישגב נקדימון, "כאן בית המשפט העליון, מחזיר את השידור לאולפן", עורך הדין 20 (יוני 2013), https://www.dmag.co.il/pub/israelbar/lawyer20/files/assets/common/downloads/publication.pdf;
ישגב נקדימון, "להתאים הלכות המשפט למציאות", ישראל היום, 12 ביוני 2013;
ישגב נקדימון, "היש משמעות לחיסיון עיתונאי בעידן "האח הגדול""?, המשפט ברשת: זכויות אדם – מבזקי הארות פסיקה, 15 (2013) https://din-online.info/pdf/ham115-4.pdf;
ישגב נקדימון, "אסור להחליש את ביהמ"ש העליון", ישראל היום, 23 באוקטובר 2013;
ישגב נקדימון, "לא לפגוע בעיתונאים חושפי פשעים", גלובס, 21 בינואר 2014, https://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1000911149;
ישגב נקדימון, "דילמת פינטו", סופהשבוע, 24 בינואר 2014;
ישגב נקדימון, "שאלה של ביטוי", סופהשבוע, 31 בינואר 2014;
ישגב נקדימון, "בחזקת חף מפשע", סופהשבוע, 14 בפברואר 2014;
ישגב נקדימון, "כוכב צדק", סופהשבוע, 28 בפברואר 2014;
ישגב נקדימון, "סף המוות", סופהשבוע 14 במרץ 2014;
ישגב נקדימון, "עניין של זמן", סופהשבוע, 28 במרץ 2014;
ישגב נקדימון, "דברי סיכום", סופהשבוע, 27 ביוני 2014;
ישגב נקדימון ואלעד רט, "מה הסיכוי שרוצחי אבו חדיר יוגדרו לא שפויים?", ynet, 20 ביולי 2014 ,https://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-4545449,00.html;
ישגב נקדימון, "רס"ן שמועתי למאסר", מעריב סופהשבוע, 25 ביולי 2014;
ישגב נקדימון, "הותר לפרסום", מעריב סופהשבוע, 5 בספטמבר 2014;
ישגב נקדימון, "את בג"ץ אפשר לבקר, לא להגביל"", מעריב סופהשבוע, 24 בספטמבר 2014;
ישגב נקדימון, "רווח נקי", מעריב סופהשבוע, 3 באוקטובר 2014;
ישגב נקדימון, "בחזקת חף מפשע", מעריב סופהשבוע, 24 באוקטובר 2014;
ישגב נקדימון, "מעשה מגונה בציבור", מעריב סופהשבוע, 5 בדצמבר 2014;
ישגב נקדימון, "שאלה של תזמון", מעריב סופהשבוע, 2 בינואר 2015;
ישגב נקדימון, "חופש עם כוכבית", מעריב סופהשבוע, 27 במרץ 2015;
ישגב נקדימון, "הסתה, לא חופש ביטוי", ליברל, יולי 2021, https://theliberal.co.il/הסתה-לא-חופש-ביטוי-טור-מאת-ישגב-נקדימו/;
ישגב נקדימון, "זהירות: עיתונאים תחת מעקב", ליברל, אוגוסט 2021, https://theliberal.co.il/עיתונאים-תחת-מעקב-מאת-ישגב-נקדימון/
קריירה משפטית
במסגרת תפקידו כיועץ המשפטי לחברת החדשות, ייצג נקדימון את החברה ועיתונאיה בתביעות רבות שהוגשו נגדם בטענה להוצאת לשון הרע, פגיעה בפרטיות והפרת זכויות יוצרים, וכן בעתירות רבות שהוגשו על ידיהם להסרת צווי איסור פרסום, קבלת מידע מרשויות ציבוריות ושידור של חומרים שונים בעלי עניין ציבורי.
תיקי לשון הרע
ייצוג חדשות ערוץ 2 / חדשות 12 בתביעות לשון הרע שהוגשו נגדה על ידי עו"ד דן אבי-יצחק ועופר נמרודי, נצ"מ (בדימ') בלה וינשטוק (לשעבר שופטת בית הדין המשמעתי של המשטרה) והמנהל לשעבר של חוות שקמים; ייצוג עמית סגל בתביעת לשון הרע שהוגשה נגדו על ידי ח"כ אורן חזן, ובתביעות לשון הרע שהוגשו על ידיו נגד פרופ' עמירם גולדבלום ונגד יצחק לאור; ייצוג אדוה דדון בתביעת לשון הרע שהוגשה נגדה בגין כתבה אודות האינטרסים הסמויים בנושא הבנייה בכיכר אתרים; ייצוג יגאל מוסקו בתביעת לשון הרע שהוגשה נגדו על ידי אמיר ברמלי; ייצוג סגנית המדען הראשי במשרד המדע, ד"ר חגית שוימר, בתביעת לשון הרע נגד בכירה אחרת במשרד.
תיקי הגנת הפרטיות
ייצוג חדשות ערוץ 2 ואשרת קוטלר בתביעת פגיעה בפרטיות שהוגשה נגדן בגין כתבה על פרשה של החלפת תינוקות בבית חולים ליולדות; ייצוג חדשות 12 וענבר טויזר בתביעת פרטיות שהוגשה נגדן על ידי אדם שאירח את שר הבריאות יעקב ליצמן לתפילה בביתו במהלך מגפת הקורונה.
צווי מניעה כנגד פרסומים
ייצוג חדשות ערוץ 2 / חדשות 12 בהדיפת בקשות למתן צווי מניעה כנגד פרסום של ראיון עם קורבן "פרשת האונס ברמת השרון" וכנגד פרסומים של פרקים בסדרת הכתבות "הנוכלים" של אדוה דדון.
חופש המידע
ייצוג חדשות ערוץ 2 בעתירה לחשיפת דוח על חקירות של תאונות אוויר על פי חוק חופש המידע, תשנ"ח-1998.
דיני תעמולת בחירות
ייצוג חדשות ערוץ 2 / חדשות 12 בהגנה מפני קובלנה פלילית בטענה לשידור תעמולת בחירות אסורה; ייצוג חדשות ערוץ 2 / חדשות 12 בהליכים בפני ועדת הבחירות המרכזית בעניין שידורים בתקופת בחירות.
ייצוג בהליכי החקיקה בתחום חופש העיתונות
נקדימון ניהל מאבקים רבים בכנסת כנגד יוזמות חקיקה שנועדו להגביל את חופש העיתונות.
תיקים מרכזיים בתחום המשפט המינהלי
ייצוג לשכת מנהלי ההשקעות בעתירה, שבה – לראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל – בג"ץ ביטל, בהרכב של 11 שופטים, הוראת חוק של הכנסת בשל היותה מנוגדת לחוק יסוד: חופש העיסוק; ייצוג זכיינית ערוץ 2 "רשת" בעתירה נגד רשות השידור, שבה בג"ץ ביטל כללים בעניין שידור הודעות חסות בערוץ 1; ייצוג חדשות ערוץ 2 בעתירה לבג"ץ כנגד תוצאות המכרז לשידור ערוץ הכנסת, אשר הביאה לפסילת זכייתו של ערוץ 20 במכרז; ייצוג יו"ר הוועד האולימפי צבי ורשביאק בעתירה לבג"ץ כנגד החלטה שלא למנותו לכהונה נוספת במועצה להסדר הימורים בספורט; ייצוג עיריית ירושלים בתשובה לעתירה לבג"ץ בעניין סגירת מתחם הסינמה סיטי בשבת; ייצוג עיריית בת ים בעתירה לבג"ץ בנושא חלוקת הכנסות מארנונה עם עיריות תל אביב, ראשון לציון וחולון, ובערר על תוכנית המתאר של תל אביב; ייצוג לשכת המסחר בעתירה לבג"ץ כנגד תקנות בעניין הטלת עיצומים כספיים; ייצוג עיריית אשדוד בעתירה לבג"ץ כנגד מסקנות מבקר המדינה בעניין פרויקט "עיר מודל לתחבורה בת קיימא"; ייצוג המועצות האזוריות יואב ושפיר בעתירה לבג"ץ בגין ביטול הכנסותיהן מאזור התעשייה י.ש. גת; ייצוג המועצה המקומית מבשרת ציון בעתירה בנושא הקמת ועדה מקומית לתכנון ובנייה; ייצוג הוריה של הנערה ליזה קרסנטי, שנדרסה למוות, בעתירה לבג"ץ על מנת לחייב את הפרקליטות להגיש בקשת רשות ערעור על זיכוי הנהג הדורס; ייצוג האחים רם, שאביהם נרצח בפיגוע אוטובוס האמהות, בעתירה לבג"ץ בעניין פרשנותו של תיקון מס' 30 לחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, תש"ל-1970.
תיקים מרכזיים בתחום המשפט הפלילי
ייצוג רו"ח דן בבלי במשפט ויסות מניות הבנקים ("משפט הבנקאים"), שבו נקלטה דוקטרינת ה"הגנה מן הצדק" בישראל; ייצוג ראש עיריית רמת גן צבי בר בערעור על הרשעתו בשוחד; ייצוג מיכאל גביש בערעור בפרשת המעילה בכספיו של איש העסקים דב לאוטמן; ייצוג עמנואל באומוולשפינר בפרשת "ראשונטורס" שהייתה קשורה במשפטו של אהוד אולמרט.
תיקים מרכזיים בתחום דיני העבודה
ייצוג חדשות ערוץ 2 בערעורים עקרוניים לבית הדין הארצי לעבודה בסוגיית זכויותיהם של פרילנסרים בענף התקשורת.
קריירה מחקרית
בשנת 1992 קיבל נקדימון תואר בוגר במשפטים (.LL.B) מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1999 קיבל תואר מוסמך במשפטים (.LL.M) בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2012 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה (.Ph.D) מאוניברסיטת חיפה.
הגנה מן הצדק
התואר מוסמך למשפטים ניתן לו על מחקרו בנושא ההגנה מן הצדק, שכתב בהנחייתו של פרופ' קנת מן, הסניגור הציבורי הארצי. במחקר זה, הראשון בישראל שהוקדש כולו לנושא האמור, ניתח נקדימון את הבסיס העיוני של דוקטרינת ההגנה מן הצדק, המאפשרת לבית משפט הדן בעניין פלילי לבטל כתב אישום בנסיבות שבהן הגשתו או ניהול ההליך הפלילי עומדים בסתירה מהותית לעקרונות של צדק והגינות משפטית. מחקר זה שימש בסיס לספרו של נקדימון "הגנה מן הצדק", שפורסם עד כה בשלוש מהדורות (בשנים 2003, 2009 ו-2021).
ספרו של נקדימון "הגנה מן הצדק" צוטט רבות בפסיקות בנושא זה שניתנו בבית המשפט העליון ע"פ 4855/02 מדינת ישראל נ' בורוביץ, פ"ד נט(6) 776 (2005) https://www.nevo.co.il/psika_html/elyon/0204855-padi.htm;
בג"ץ 913/05 ניר עם כהן אגודה שיתופית חקלאית בע"מ נ' מדינת ישראל (6.2.2006) https://www.nevo.co.il/psika_html/elyon/05091310-s04-e.htm;
ע"פ 7014/06 מדינת ישראל נ' לימור (4.9.2007) https://www.nevo.co.il/psika_html/elyon/06070140-b06-e.htm;
ע"פ 5672/05 טגר בע"מ נ' מדינת ישראל (21.10.2007) https://www.nevo.co.il/psika_html/elyon/05056720-z06-e.htm;
ע"פ 8010/07 חזיזה נ' מדינת ישראל (13.5.2009) https://www.nevo.co.il/search/Highlighter2.aspx?id=a6bdb3c7-e29f-411b-8a5c-4c2365990e34#0;
ע"פ 10715/08 ולס נ' מדינת ישראל (1.9.2009) https://www.nevo.co.il/psika_html/elyon/08107150-o09.htm;
ע"פ 2144/08 מונדרוביץ נ' מדינת ישראל (14.1.2010) https://www.nevo.co.il/psika_html/elyon/08021440-r10.htm; ע"פ 1224/07
עע"ם 2398/08 מדינת ישראל – משרד המשפטים נ' סגל, פ"ד סד(3) 666 (2011) https://www.nevo.co.il/psika_html/elyon/08023980-c19.htm;
ע"פ 3372/11 קצב נ' מדינת ישראל (10.11.2011) https://www.nevo.co.il/psika_html/elyon/11033720-c34.htm;
ע"פ 3/10 אוחנה נ' מדינת ישראל (27.12.2012) https://www.nevo.co.il/psika_html/elyon/10000030-t22.htm;
ע"פ 6144/10 גטצאו נ' מדינת ישראל (10.4.2013) https://www.nevo.co.il/psika_html/elyon/10061440-i14.htm;
רע"פ 1611/16 מדינת ישראל נ' ורדי (31.10.2018) https://www.nevo.co.il/psika_html/elyon/16016110-K09.htm;
בג"ץ 4922/19 נוה נ' מדינת ישראל (9.12.2019) https://www.nevo.co.il/search/Highlighter2.aspx?id=74a893ef-2dd9-4992-8eb1-8e29ddf94f70#0;
רע"פ 7052/18 מדינת ישראל נ' רותם (5.5.2020) https://www.nevo.co.il/search/Highlighter2.aspx?id=0d8371aa-c806-4056-8cd3-5c2351b7984e#0;
בש"פ 1758/20 אוריך נ' מדינת ישראל (26.1.2021) https://www.nevo.co.il/search/Highlighter2.aspx?id=3c9e9dfc-566e-48e4-860d-2faa1c7bc13c#0;
דנ"פ 5387/20 רותם נ' מדינת ישראל (15.12.2021) https://www.nevo.co.il/search/Highlighter2.aspx?id=c260f362-d7f8-4cc1-bb17-a371921a1680#0 ובערכאות הדיוניות, וזכה לפרסום נרחב.
כמו כן נקדימון ליווה כמומחה מקצועי את הליך החקיקה בכנסת שבו עוגנה דוקטרינת ה"הגנה מן הצדק" בשנת 2007 בחוק סדר הדין הפלילי והצעת החוק מאזכרת את הביקורת שנמתחה בספרו של נקדימון על היקף פריסתה הצר של הטענה, כאחד הגורמים שהביאו להרחבת הפתח לקבלתה.
חיסיון עיתונאי
התואר דוקטור לפילוסופיה ניתן לנקדימון על מחקרו בנושא החיסיון העיתונאי. במחקר זה, שנכתב בהנחייתו של פרופ' אריאל בנדור (באותם ימים דקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה), בחן נקדימון את ההצדקות התאורטיות והמעשיות למתן זכות לעיתונאים שלא לחשוף את מקורות המידע שלהם, מידע שהועבר אליהם שלא לפרסום או מידע שלא פורסם. כמו כן נקדימון הציע במסגרת המחקר כללים לקביעת גדרי היקפו ומידת הגנתו של החיסיון העיתונאי בעידן החוקתי, לאור תיאוריות של חיסיון מקצועי מזה ועקרונות המשפט הציבורי מזה, ויישם את הכללים המוצעים על ידיו בנסיבות עובדתיות שונות. מחקר זה פורסם בספרו של נקדימון "חיסיון עיתונאי", אשר יצא לאור בשנת 2013, צוטט בפסקי דין עקרוניים של בית המשפט העליון וזכה לפרסום רב.
קרמן
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
דיוויזיית הפאנצר הראשונה (בונדסוור)
דיוויזיית הפאנצר הראשונה (בגרמנית: 1. Panzerdivision או בקיצור 1. PzDiv) היא דיוויזיית שריון של הבונדסוור הממוקמת באולדנבורג.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביולי 1956 - יום כינונו הרשמי של הבונדסוור. זו הייתה לפיכך הדיוויזיה הראשונה של הצבא הגרמני החדש. באותה תקופה היא הייתה דיוויזיית חי"ר ונקראה דיוויזיית הגרנדיר הראשונה. ב-1959 שולבו בה כלים משוריינים והיא הוסבה להיות דיוויזיית פאנצרגרנדיר. היא הייתה הראשונה לקלוט טנקים מדגם לאופרד 1. ב-1981 היא עברה הסבה לדיוויזיית שריון מלאה, ושמה שונה לדיוויזיית הפאנצר הראשונה. הדיוויזיה צוידה בטנקי לאופרד 2, וכללה גם גדוד ארטילריה וגדוד נ"מ. במהלך המלחמה הקרה היא נכללה במסגרת כוחות נאט"ו, והוצבה בקבוצת הארמיות הצפונית כחלק מהקורפוס הראשון. ב-1994, לאחר איחוד גרמניה מחדש, הועברה הדיוויזיה לסקסוניה התחתונה ושולבה בה יחידות שקודם היו חקל של דיוויזיית הפאנצר השלישית. ב-1995 היא נכללה במסגרת הקורפוס הראשון הגרמני-הולנדי, והיא חלק ממנו עד היום (נכון ל-2017). מפקדת הדיוויזיה נדדה מספר פעמים, וכיום היא נמצאת באולדנבורג. הדיוויזיה כוללת שלוש בריגדות, המהוות יחד 18,000 חיילים. מפקד הדיוויזיה הנוכחי הוא גנרל-מיור מרקוס לאודינטל.
חיילים מהדיוויזיה השתתפו במלחמות יוגוסלביה ובמלחמת אפגניסטן, וכיום מוצבים חיילים ממנה במשימות שמירת שלום ברחבי העולם. כמו כן חיילי הדיוויזיה השתתפו במספר פעולות סיוע בעקבות אסונות טבע. למשל השיטפונות בהמבורג ב-1962, השריפות בצפון גרמניה בשנות ה-70 והשיטפונות באירופה ב-2002. בשנת 2013 ביחידה שולבו חלק מיחידות של דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-13 שפורקה. ב-2016 חגגו חיילי הדיוויזיה 60 לייסודה של היחידה, ובטקס נכח בין היתר ראש עיריית אולדנבורג.
לוחמה משפטית
לוחמה משפטית היא יישום שיטתי של כלים משפטיים להשגת מטרות מלחמתיות, דיפלומטיות או כלכליות בהקשר של סכסוך מלחמתי. לוחמה משפטית מסתמכת במידה רבה על המשפט הבינלאומי הפומבי, במיוחד בכל הנוגע לשפיטות של פשעי מלחמה לכאורה גם במדינות צד שלישי שלא מעורבות בסכסוך. הלוחמה המשפטית התגברה אחרי הקמת בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג.
מרתון קליפורניה
מרתון קליפורניה (באנגלית: California International Marathon) היא ריצת מרתון המתקיימת בעיר סקרמנטו, בקליפורניה, ארצות הברית החל משנת 1983.
לוחמה משפטית
לוחמה משפטית בסכסוך הישראלי-פלסטיני
עמותת "שורת הדין" היא ארגון זכויות אדם יהודי הפועל נגד ארגוני טרור בכלים משפטיים, ובין השאר מטרתו היא למנוע את מימונם. בתביעות שהגישה שורת הדין נגד ארגוני טרור ויישויות תומכות טרור (כגון הרשות הפלסטינית, חמאס, סוריה ואיראן) נפסקו פיצויים של מאות מיליוני דולרים לזכות קורבנות הטרור.
מרתון קליפורניה
היסטוריה
המרתון הראשון אורגן בשנת 1983 והשתתפו בו 1600 רצים. הוא מנוהל על ידי איגוד הרצים של סקרמנטו. בהדרגה מספר המשתתפים גדל ל-9,000.
בשנת 1983 התחרות הייתה ריצת מבחן למשלחת ארצות הברית לאולימפיאדת לוס אנג'לס. גם היום המרתון מהווה חלק מריצות מבחון לבחירת המשלחת האולימפית של ארצות הברית. במרוצת השנים היה המרתון היה ריצת אליפות לריצות מרתון של ארצות הברית. בשנת 2020 התחרות לא התקיימה בגלל מגפת הקורונה.
המסלול מתחיל כ-40 ק"מ מהעיר בסביבת סכר פולסם, ומסתיים בכיכר של בניין.
בשנת 1983 בריצת גברים ניצח מרטי קילהומה מפינלנד עם תוצאה של 2:13:35. בהמשך הישג זה שופר מספר פעמים. השיא הנוכחי הוצג בשנת 1993 על ידי ג'רי לאוסון מארצות הברית והוא 2:10:27. ברוס דיקון מקנדה ניצח ברציה שלוש פעמים (1991, 1995 ,2001).
דאדלי שארפ
דאדלי קרופורד שארפ (באנגלית: Dudley Crawford Sharp; 16 במרץ 1905 - 17 במאי 1987) היה מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר מדצמבר 1959 ועד ינואר 1961.
ביוגרפיה
דאדלי שארפ נולד ביוסטון, טקסס. הוא היה בנו של איש תעשיית הנפט, וולטר בנונה שארפ. ב-1928 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון והצטרף לחברת התעשייה הכבדה מיוסטון, שייצרה בעיקר ציוד לתעשיית הנפט, Mission Manufacturing Company, בה הוא שימש בתפקידים רבים. בין השנים 1942–1945 הוא שירת בצי ארצות הברית.
ב-1955 מונה שארפ כעוזר מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית לענייני אספקה. באוגוסט 1959 הוא מונה כתת-מזכיר חיל האוויר וב-11 בדצמבר אותה שנה הוא מונה כמזכיר חיל האוויר, תפקידו בו הוא כיהן עד תום כהונתו של הנשיא אייזנהאואר בינואר 1961.
שארפ היה חבר ילדות של חלוץ התעופה הווארד יוז. השניים הכירו על רקע השותפות העסקית של אבותיהם ב"חברת הכלים שארפ-יוז" מיוסטון. הוא היה נשוי לטינה קליבלנד מיוסטון.
דאדלי שארפ נפטר ביוסטון ב-17 במאי 1987, בגיל 82.
מאציי וילוש
מאציי וילוש (בפולנית: Maciej Wilusz, נולד ב-25 בספטמבר 1988) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק כבלם.
קריירת מועדונים
וילוש נולד בעיר ורוצלב והחל את צעדיו הראשונים בכדורגל באקדמיה של המועדון שליונסק. ב-2005 עבר להירנפיין ההולנדית, שם החל בקבוצת הנוער ולאחר 2 עונות החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת, אך לא קיבל דקות משחק. אחרי הירנפיין וליוש ניסה את מזלו בספרטה רוטרדם ובר.ב.ק. מהליגה ההולנדית השנייה, אך שוב ללא הצלחה. בינואר 2010 וילוש עזב את ספרטה. לאחר שנה וחצי ללא כדורגל הוא חתם בקלוצ'בורק ששיחקה בליגת המשנה של פולין, שם הוא נהיה שחקן הרכב קבוע. כעבור שנה וחצי עבר לבלחטוב מליגת העל. בעונת 2012/13 בלחטוב סיימה במקום האחרון וירדה לליגה השנייה, אך כבר בעונה שאחרי וילוש עזר לקבוצה לחזור ל"אקסטראקלאסה" (בלחטוב עלתה מהמקום הראשון). לאחר העונה המוצלחת בקיץ 2014 וילוש חתם בלך פוזנן. את העונה הוא התחיל כשחקן הרכב פותח, אך לאחר 10 מחזורים נפצע ולאחר שהחלים לא הצליח לחזור להרכב. בספטמבר 2015 וילוש הושאל לקורונה קיילצה על מנת לקבל דקות משחק. לאחר שחזר מההשאלה ללך הוא החל לקבל יותר הזדמנויות לפתוח בהרכב, אך עדיין התחיל את רוב המשחקים על הספסל, ורק בחצי השני של עונת 2016/17 וילוש הפך לשחקן הרכב באופן קבוע. ב-8 ביוני 2017 חתם ל-3 שנים ברוסטוב.
אנדרואיד קאפקייק
אנדרואיד 1.5 קאפקייק הוא גרסת האנדרואיד השלישית שפותחה על ידי גוגל, השקה גדולה של הפלטפורמה שניתנה להחלה על מכשירי אנדרואיד החל מחודש מאי 2009, ואינה נתמכת עוד. ההשקה כללה תכונות חדשות עבור משתמשים ומפתחים, כמו גם שינויי ממשק במערכת אנדרואיד. פלטפורמת אנדרואיד 1.5 זמינה עבור מפתחים, כרכיב להורדה לערכת פיתוח תוכנה לאנדרואיד.
אנדרואיד 1.5 כללה תכונות חדשות כגון מסך מקלדת ותמיכת בלוטות', כמו גם שיפורים לתכונות קיימות כגון שינויים בממשק המשתמש לצורך ניהול יישומים ומספר אפליקציות של גוגל.
מגדל אוואלה
מגדל אוואלה (בסרבית: Авалски торањ או Avalski toranj, "אוואלסקי טורן") הוא מגדל תקשורת ותצפית בגובה של 204.68 מטר, הממוקם בעיר בלגרד, בירת סרביה. המגדל המקורי שעמד באתר נהרס בהפצצת נאט"ו בשנת 1999. המגדל הנוכחי נבנה תחתיו והושלם בשנת 2010.
המגדל המקורי
המגדל המקורי נבנה בשנים 1961–1965 בתכנונם של האדריכלים אוגליישה בוגונוביץ' וסלובודן יאניץ' והמהנדס מילאן קרסטיץ'. שמו ניתן לו על שם הר אוואלה, שעליו הוקם. הוא היה בשעתו המגדל היחיד בעולם בעל חתך של משולש שווה-שוקיים ואחד ממגדלים מעטים שלא נסמכו ישירות על הקרקע אלא עמדו על רגליים – שלוש במקרה שלו. גובהו היה 202.87 מטר ומשקלו עמד על 4,000 טון. הוא כלל בגובה של 102 עד 135 מטר מרפסת תצפית סגורה, שאליה הובילו שתי מעליות מהירות.
בראש המגדל הוצבה אנטנה ששימשה להפצת שידורי טלוויזיה בשחור-לבן. ב-1971 היא הוחלפה באנטנה שהתאימה לשידורי טלוויזיה בצבע. בהמשך שימשה האנטנה שעל המגדל לשידור טלוויזיה דיגיטלי קרקעי.
הרס המגדל
במהלך מבצע כוח מאוחד פגעו מטוסי נאט"ו במגדל ב-29 באפריל 1999 והביאו לחורבנו. להרס המגדל היו שני מניעים: פגיעה במבנה מפורסם - לא רק בסרביה אלא ביוגוסלביה לשעבר כולה - וכן השבתת שידורי חברת הרדיו והטלוויזיה של סרביה. קודם להרחבת המגדל פגעו מטוסים באספקת החשמל אליו, אך השידורים ממנו נמשכו בגיבוי של גנרטור. המגדל הופל לאחר שפצצות מונחות לייזר הרסו את אחת משלוש רגליו והביאו לקריסתו. הרס המגדל לא הצליח להביא להשבתת שידורי הטלוויזיה הסרבית.
המגדל החדש
ב-2002 יזמה אגודת העיתונאים של סרביה את הקמת המגדל מחדש, ושנתיים אחר כך יזמה רדיו טלוויזיה סרביה קמפיין לגיוס מימון לבנייה, שזכה לתמיכה על ידי שורה של אישים וגופים. על פי הערכה תרמו כמיליון איש כסף להקמה. בין המשתתפים בקמפיין היו הטניסאים נובאק ג'וקוביץ' ואנה איבנוביץ'.
פינוי הריסות המגדל המקורי החל במחצית שנת 2005. עבודות הבנייה מחדש החלו בשלהי שנת 2006. השלמת הבנייה התעכבה מעבר למתוכנן והמגדל החדש נפתח ב-21 באפריל 2010. גובהו הוא 204.68 מטר, שני מטר יותר מגובה המגדל המקורי שחרב. מאלו תופסים בסיס האנטנה שבראש המגדל והאנטנה עצמה גובה של 68 מטר. לצורך הבנייה שימשו 5,880 טון בטון ו-500 טון של מוטות מתכת.
הארט (להקה)
הארט (באנגלית: Heart) היא להקת רוק אמריקנית שזכתה לפופולריות לראשונה בקנדה ולאחר מכן בארצות הברית וברחבי העולם.
פעילות
לאורך ארבעת העשורים שבהם הלהקה פעילה, היא עברה שלושה הרכבים שונים, כאשר האחיות אן וילסון (סולנית) וננסי וילסון (גיטריסטית) נשארות בלהקה בכל הרכב. הלהקה התפרסמה באמצע שנות ה-70 עם שירים שהושפעו מרוק כבד ומהבי מטאל לצד מוזיקת פולק. בראשית שנות ה-80 הפופולריות של הלהקה ירדה, אך ב-1985 היא חזרה לאור הזרקורים ואף חוותה הצלחה גדולה יותר בשנות ה-90 עם בלדות רוק מצליחות. בשנות ה-2000, באלבומיה Jupiter's Darling (2004), Red Velvet Car (2010) ו-Fanatic (2012), חזרה "הארט" לסגנון הרוק הכבד והפולק האקוסטי.
אלבומיה של "הארט" נמכרו במעל ל-30 מיליון עותקים ברחבי העולם, ובמעל ל-22 מיליון עותקים בארצות הברית. ב-2005 דורגה הלהקה במקום ה-57 במצעד "100 האמנים הגדולים של הרוק הכבד" של VH1. אלבומיה הגיעו לעשירייה הראשונה במצעד המכירות של בילבורד בשנות ה-70, ה-80, ה-90 ובעשור השני של המאה ה-21, והיא נמנית עם להקות הרוק הכבד המצליחות ביותר מבחינה מסחרית בתולדות הרוק. ב-2013 נכללה הלהקה בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
עם להיטיה המוכרים של הלהקה נמנים "Crazy on You" (1976), "Barracuda" (1977), "Never" (1985) ו-"Alone" (1987).
האלבום השמיני של הלהקה, Heart, נמנה במקום 44 ברשימת NPR, "150 "האלבומים הגדולים בכל הזמנים שעשו נשים".
מערת הגדי
מערת הגדי (תרגום השם הערבי, המקובל במחקר, מע'רת א-סח'ול) היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי מן התרבות המוסטרית של התקופה הפלאוליתית התיכונה במערב הכרמל. האתר, הכולל מערה קטנה וטרסה טבעית בפתחה, הוא חלק מהאתר הפרהיסטורי נחל מערות, יחד עם שלוש המערות שנחקרו בקרבתו: מערת תנור, מערת גמל ומערת הנחל. מערת הגדי מפורסמת בזכות ממצא שלדי האדם שנתגלה בה: מספר קבורות של אדם מודרני (הומו ספיינס) המתוארכים לכמאה אלף שנים לפני זמננו. אלה העדויות הקדומות בעולם לנוכחות האדם המודרני מחוץ לאפריקה ובין הקבורות המכוונות הקדומות ביותר בהיסטוריה (ביחד עם הממצא המקביל ממערת קפזה ליד נצרת). בנוסף לקבורות עצמן, המחקר הארכאולוגי באתר גילה עדויות לחשיבה סמלית, כגון קיומה של מנחת קבורה ושימוש באוכרה (פיגמנט צבעוני) ובקונכיות ימיות לקישוט. התיעוד הזה לחשיבה סמלית ולמודרניות התנהגותית הוא אחד הקדומים בעולם.
ב-29 ביוני 2012 הוכרזה המערה יחד עם נחל המערות, כאתר מורשת עולמית.
האתר
המערה שוכנת כ-50 מטרים מזרחית למפגש נחל מערות עם מישור חוף הכרמל, כעשרה מטרים מעל תחתית הנחל. נראה שתקרתה קרסה בתקופה קדומה, והשאירה טרסה מכוסה בברקציה (אדמת מערות שהתאבנה). האתר נחפר בשנים 1929 - 1932 בידי ת"ד מק'קאון מבית הספר האמריקאי לחקר הפרהיסטוריה, במסגרת פרויקט החפירות הגדול של דורותי גארוד בנחל מערות.
בשכבות הברקציה שלפני המערה השתמרו כמויות קטנות של כלי צור מוסטריים ועצמות בעלי חיים, בעיקר בקר הבר. הכלים דומים לכלים משכבות C ו-B במערת תנור הסמוכה. בראשית המחקר, האנטומיה המודרנית במפתיע של השלדים במערה הוביל את החוקרים לשייך את מערת הגדי לסוף התקופה הפלאוליתית התיכונה או לשלב מעבר בינה לבין התקופה הפלאוליתית העליונה, כ-50,000 שנים לפני זמננו. החל מסוף שנות השמונים נחקרו הממצאים בעיקר על ידי דור חדש של ארכאולוגים ופלאואנתרופולוגים בריטים, כמו כריס סטרינגר. בדיקות רבות של תיארוך רדיומטרי על פריטי צור שרופים, שיני אדם ובקר בשיטות התרמולומינסנציה, ה-ESR וסדרות אורניום, קבעו את גילן האמיתי של השכבות כמצוי בין 135,000 ל-100,000 שנה לפני זמננו. כך, הקבורות של אדם מודרני במערת הגדי קדומות בעשרות אלפי שנים לקבורות הניאנדרטלים במזרח התיכון
באתר התגלו מספר קבורות של אדם מודרני (לפחות עשרה פרטים) ברמת שימור משתנה. עצמות השלדים נמצאו במנח אנטומי, ומכאן שהיו מוגנות מתהליכי הרס ובלייה על ידי קבורה מכוונת בקרקע. בתוך אחת הקבורות, סח'ול 5, נמצאה לסת שלמה של חזיר בר המפורשת כמנחת קבורה. הלסת, שרמת שלמותה יוצאת דופן יחסית לממצא עצמות בעלי החיים במערה ומרמזת גם על קבורתה המכוונת, הייתה מונחת ישירות על בית החזה של הנקבר.
תושבי האתר השתמשו במינרל צבעוני - אוכרה - לתכלית בלתי ידועה, אולי לשם קישוט הגוף או הקברים. עשרות גושי אוכרה נמצאו בשכבות הארכאולוגיות. ניתוח כימי של הגושים העלה שחלקם נאספו בשיטתיות מאתרים מרוחקים, וכי תושבי המערה נהגו ללקט גושי אוכרה צהובה וחיממו אותם ליצירת אוכרה אדומה.
באתר נמצאו כמה קונכיות של החלזון הימי אקון גבנוני (Nassarius gibbosulus). הקונכיות נלקטו באופן מכוון ונקדחו בהן חורים, ככל הנראה על מנת לשמש כחרוזים. זוהי אחת הדוגמאות הקדומות בעולם לשימוש בקונכיות לקישוט. שימוש בחרוזים, בנוסף לניצול האוכרה וקבורת המתים, הם מהעדויות הקדומות בעולם להתנהגות אנושית "מודרנית", ומתאימים לזיהוי שרידי האדם שנקברו כהומו ספיינס.
שרקהורן
שרקהורן (גרמנית: Schreckhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 4,078 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.
ההר הוא הגבוה ביותר שממוקם כולו בקנטון ברן, והוא ההר הצפוני ביותר בקנטון ברן ואירופה כולה שפסגתו גבוהה מ-4000 מטר.
גאוגרפיה
ההר שוכן כ-10 קילומטרים דרום מזרחית לעיירה גרינדלוולד בין העמקים של קרחון גרינדלוולד התחתון וקרחון גרינדלוולד העליון ברכס החוצה את הרכס המרכזי לרוחבו המתחיל בהר מטנברג וממשיך בהרים קליינס שרקהורן, שרקהורן, לאוטרארהורן, קליין לאוטרארהורן והוגיהורן ועד להר הלאוטראר רוטהורנר, שם מסתיים הרכס בקרחון פינסטראר.
מבחינה גאולוגית שרקהורן הוא חלק ממסיב ארה.
היסטוריית טיפוס
ניסיונות רבים נעשו להגיע לפסגת ההר, מהם של ג'וזף הוגי בשנת 1828 ושל אדוארד דז'ור בשנת 1842.
הראשונים להעפיל לפסגת ההר היו, לזלי סטפן, אולריך קאופמן, כריסטיאן מישל, ופטר מישל, שהגיעו לפסגה ב 16 באוגוסט 1861.
יוהאן כריסטיאן, רוזן פפאלץ-זולצבאך
יוהאן כריסטיאן, רוזן פפאלץ-זולצבאך (בגרמנית: Johann Christian von Pfalz-Sulzbach; 23 בינואר 1700 - 20 ביולי 1733), היה רוזן פפאלץ-זולצבאך בין השנים 1732–1733.
קלאו אדום-פנים
קלאו אדום-פנים (שם מדעי: Bucorvus leadbeateri) הוא מין עוף בסוג קלאו קרקע. זהו מין הקלאו הגדול ביותר.