cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדרו דימיטריה קסנופול
Studii economice "עיונים בכלכלה" ומאמרים אחרים
בשנת 1879 אסף קסנופול חלק ממאמריו בתחום הכלכלה בקובץ Studii economice. הוא דגל בכתביו אלה בתעשייה ילידית בתמיכת המדינה. כפי שהתבטא מאוחר יותר, ב-1895 במאמר על "תעשיית הבירה והמס" (כתוב יחד עם ו.ק. בוצוריאנו) קסנופול סבר שרומניה איננה מתאימה לפיתוחה של תעשייה כבדה. כדי שתשרוד תצטרך רומניה לפתח בייחוד את אותם הענפים של התעשייה הקשורים לחקלאות.
קסנופול והיהודים
ייתכן מאוד שלקסנופול היו שורשים יהודים. אולם הוא גדל כנוצרי רומני גאה וייתכן מאוד כי היו לו תסביכים לגבי מוצאו הזר. בכתביו הרגיש צורך לתת הסברים מפותלים ומעלים תמיהה על מוצא אביו ועל המרת דתו ושינוי שם משפחתו. יחסו כלפי היהודים היה שלילי מאוד. במאמרו "הלאומנות והאנטישמיות" הקדיש פרק מיוחד ליהודים בהם ראה גורם הרסני ועוין לגבי רומניה ועמה. הם מסרבים כביכול לדבר רומנית וכשמדברים בה שומרים על מבטא מכוער. שפתם, (יידיש), היא מעין גרמנית מקולקלת ומכוערת, אין להם שום רגש לרומניה. לדעתו הפתרון ל"שאלה היהודית" היה התנצרותם (אף על פי שהטבילה לא תשנה, לדעתו, את אופיים) ונישואי תערובת עם הרומנים וטמיעתם המוחלטת עד היעלמותם כמיעוט לאומי ודתי. רק ליהודים המומרים הגיע לדעתו לקבל את האזרחות הרומנית. במאמרו בצרפתית "השאלה היהודית ברומניה" (1902) הציע את גירושם של היהודים המסרבים להתנצר. אף-על-פי שטען שהוא שולל יחס אלים כלפי היהודים ("שבירת שמשות" למשל) ועל אף טענתו כי המאבק בהשפעת היהודים צריך להיעשות על ידי שיפור בפריון וביוזמתם הכלכלית של הרומנים, הוא הביע אהדה כלפי הגורמים האנטישמיים הקיצוניים שעודדו וביצעו מעשים אלימים. הוא עצמו הקים בשנת 1897 יחד עם המנהיג האנטישמי אלכסנדרו קונסטנטין קוזה (א.ק. קוזה) את "הליגה הרומנית נגד האלכוהוליזם" שמצעה האשים את היהודים כי מטפחים את ההתמכרות לאלכוהול כדי להעלות את התמותה בקרב הרומנים. כאחד מאבות האידאולוגיה האנטישמית המודרנית ברומניה, הוזכר שמו של קסנופול בפרקים המקדימים של הדו"ח הסופי של הוועדה הבינלאומית בנוגע לשואה ברומניה (2004)
מורשתו
קסנופול היה קרוב לזרם בהיסטוריוגרפיה הגרמנית שכונה על ידי רמון ארון "הפילוסופיה הקריטית של ההיסטוריה". הוא תרם להכרתם בצרפת של נציגי אותה האסכולה - וילהלם דילתיי, גאורג זימל, מקס ובר, היינריך ריקרט ווילהלם וינדלבלנד. קסנופול השפיע במידה מסוימת על כמה היסטוריונים צרפתים כמו אנרי בר.
עם תלמידיו נמנה ניקולאיה יורגה.
ספרים ומאמרים
(על החינוך בבתי הספר בכלל והוראת ההיסטוריה בפרט. עיונים כלכליים) (חידה היסטורית:הרומנים בימי הביניים) (תזכיר על ההחינוך הגבוה במולדובה) (תולדות הרומנים בדאקיה הטריאנית, 6 כרכים 1888–1893, מהדורה שלישית - 14 כרכים, בוקרשט 1925–1930 (עקרונות היסוד של ההיסטוריה, הוצאת לרו, פריז) מהדורה שונה מתוקנת - 2 - La théorie de l'histoire. Des principes fondamentaux de l'histoire, Pаris, E. Leroux, 1908). (תורת ההיסטוריה. עקרונות יסוד של ההיסטוריה) (השאלה היהודית ברומניה) - פריז, (הרומנים, היסטוריה, מצב חומרי ואינטלקטואלי)
מקורות
(יאקוב נגרוצי - "זכרונות מ"ז'ונימיה" בכתב העת Scoala Noastra (בית ספרנו) גיליון 6, 1940, ע' 259
אחרים
Magazin istoric - Anul IV, nr. 5 (38), mai 1970 V.C.Buțureanu și A.D.Xenopol Industria berei și impozitul, Bucuresti, 1895 citat de T.Lungu, citat de Carol Iancu 1996
קישורים חיצוניים
Naționalism și antisemitism - Noua Revistă Română V 277 Editura Polirom, Iași, 2004
ניר שביט
ניר שביט (נולד ב-18 באוקטובר 1959) הוא מתמטיקאי ומדען מחשב ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב, זוכה פרס גדל לשנת 2004.
אודות
ניר שביט קיבל תואר ראשון (1984) ושני (1986) במדעי המחשב מהטכניון ותואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1990 בהנחיית דני דולב. שימש מרצה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וחוקר במעבדות סאן.
בשנת 1992 החל ללמד בחוג למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2004 זכה בפרס גדל על עבודתו בנושא אפליקציות בטופולוגיה של חישוב מבוזר. בשנת 2012 זכה בפרס דייקסטרה. בשנת 2013 נבחר לעמית ACM.
דימורפוס
דימורפוס הוא אסטרואיד קטן, ירח של האסטרואיד 65803 דידימוס, המהווים יחד אסטרואיד כפול. הוא מסתובב סביבו במרחק ממוצע של 1.19 ק"מ. דימורפוס התגלה בשנת 2003 ותחילה נקרא בשם הזמני S/2003 (65803) 1 וכונה "Didymos B" ו-"Didymoon". ב-23 ביוני 2020, האיגוד האסטרונומי הבינלאומי העניק לו את השם הרשמי "דימורפוס". זהו אחד העצמים האסטרונומיים הקטנים ביותר שקיבל שם קבוע.
דימורפוס הוא היעד של ניסוי הסטת אסטרואיד כפול (DART) של נאס"א. הגשושית DART שוגרה ב-24 בנובמבר 2021 והתנגשה בדימורפוס ב-26 בספטמבר 2022 (27 בספטמבר לפי שעון ישראל), כדי לבחון יכולת הסטת אסטרואידים עבור הגנה פלנטרית . לוויין זעיר בשם LICIACube, של סוכנות החלל האיטלקית, יצלם את ההתנגשות. משימת Hera  של סוכנות החלל האירופית תצפה באסטרואיד לאחר הפגיעה.
גילוי
האסטרואיד המרכזי דידימוס התגלה בשנת 1996 על ידי ג'ו מונטאני מפרויקט Spacewatch ושמו "דידימוס" אושר רשמית ב-2004. בשנת 2003, פטר פראבץ ממצפה הכוכבים אונדז'וב  בצ'כיה גילה שלאסטרואיד יש לוויין שמקיף אותו. תמונות של מכ"ם הדופלר במצפה הכוכבים ארסיבו אישרו שדידימוס הוא אסטרואיד כפול.
אטימולוגיה
הוחלט לתת לאסטרואיד שם רשמי מפני שהוא היעד של משימות החלל DART ו-Hera, ועתיד להיות הגוף השמימי הראשון שצורתו השתנתה באופן מהותי כתוצאה מהתערבות אנושית.
השם דימורפוס נגזר מהמילה היוונית Dimorphos שפירושה "בעל שתי צורות". השם הוצע על ידי המדען Kleomenis Tsiganis באוניברסיטת אריסטו בסלוניקי. השם נבחר כי האסטרואיד יהיה מוכר בשתי צורות שונות מאוד, האחת שתראה הגשושית DART לפני שתפגע בו, והשנייה שתראה Hera כמה שנים מאוחר יותר.
לפני שנבחר השם הרשמי, האסטרואיד כונה בתקשורת הרשמית "דידימון" ("Didymoon"), הלחם בסיסים שנוצר מ-"Didymos" שמו של האסטרואיד המרכזי 65803 דידימוס, שפירושו ביוונית תאום, ומ-"moon" שפירושו ירח (לווין טבעי).
מאפיינים
הגוף המרכזי של האסטרואיד הכפול, דידימוס, מקיף את השמש במרחק של 1.0-2.3 AU אחת לשנתיים וחודש (770 ימים). הוא בעל אקסצנטריות מסלול של 0.38 ונטייה של 3° ביחס למישור המילקה. ב-4 באוקטובר 2022 דידימוס יתקרב לכדור הארץ במרחק של 10.6 מיליון קילומטר.
דימורפוס נע במסלול כמעט מעגלי סביב דידימוס, כאשר זמן הקפה שלו היא 11.9 שעות. תנועת המסלול שלו היא תואמת לסיבוב העצמי של דידימוס, כך שדימורפוס פונה תמיד לאותו צד של דידימוס. מסלולם של דימורפוס ודידימוס הוא נגדי ביחס למישור המילקה.
קוטרו של דימורפס הוא כ-170 מטרים לעומת דידימוס שקוטרו 780 מ'.
אלזה הירש
אלזה הירש (בגרמנית: Else Hirsch; 29 ביולי 1889 – 1942 או 1943) הייתה מורה יהודייה מהעיר בוכום, גרמניה, וחברה בתנועת ההתנגדות הגרמנית נגד הרייך השלישי. היא ארגנה את העברתם של ילדים יהודים להולנד ואנגליה, והצילה אותם מגירוש למחנות הריכוז וההשמדה. הירש נספתה בגטו ריגה בגיל 53 או 54.
ביוגרפיה
נולדה בבוצוב, בדוכסות הגדולה מקלנבורג-שוורין, הירש הגיעה מברלין לבוכום בסוף 1926 והתגוררה עם אמה. היא ניגשה לבחינת הגמר כדי להיות מוסמכת כמורה לתלמידים בגילאי העשרה, אך הייתה מובטלת לכן החלה ללמד בבית הספר היהודי. בתחילה לא מרוצה מכך, אך עד מהרה התמקדה בעבודה. בזמנה הפנוי עבדה הירש במועדון הנשים היהודי בבוכום והעבירה שיעורי עברית לבנות עד שהפעילות הופסקה על ידי הנאצים בסתיו 1933.
באוקטובר 1937 למדה קורס אנגלית מטעם הנציגות הארצית של יהודי גרמניה, בברלין כדי ללמד לשיעורי אנגלית למי שעשוי להיות מסוגל להגר. היא נסעה לארץ ישראל ביוני 1938.
ב־11 בנובמבר 1938, בליל הבדולח, בית הכנסת בוכום נשרף. בית הספר היהודי נהרס גם על ידי האס אה. לאחר מכן גורשו כל הנציגים הרשמיים של הקהילה היהודית. הירש נלחמה לפתיחת בית הספר מחדש, אך הוא נותר פתוח רק זמן קצר.
הירש החלה לארגן את העברתם של ילדים ובני נוער בתיאום עם הראשי הקהילה היהודית. בין דצמבר 1938 לאוגוסט 1939 היא ארגנה את העברתם להולנד ואנגליה. הירש דאגה לכל הכנות הנסיעה, מילאה את הטפסים הנדרשים, רשמה את הילדים, אספה מסמכים נדרשים, שיגרה ניירות ללונדון, שמירת מקומות ישיבה ברכבות, קניית הכרטיסים ושמירה על קשר הדוק עם ההורים.
היא נשארה עם התלמידים שנותרו כמורה היהודית היחידה עד לסגירת בית הספר בספטמבר 1941. הגירה ליהודים הייתה אסורה לאחר שנת 1941. בסוף ינואר 1942 גורשו הירש וכמה מתלמידיה לגטו ריגה. תלמיד ששרד סיפר כי במשך תקופה קצרה היא המשיכה ללמד ילדים. היא גם ארגנה ארוחות לאנשים חלשים ולקשישים. בפעם האחרונה בה התלמיד ששרד ראה אותה, היא אספה סרפד ועלי שן הארי כדי לבשל מרק ירקות לקשישים. היא נפטרה בגטו בשנת 1942 או 1943.
ברונו מונטלאונה
ברונו מונטליאונה (בפורטוגזית: Bruno Montaleone; נולד ב-19 ביוני 1996) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ברזילאי.
אלזה הירש
הנצחה
רחובות בבוכום ובאד לוזיק נקראים על שמה.
ברונו מונטלאונה
ביוגרפיה
מונטלאונה נולד בעיר ריו דה ז'ניירו. כאשר למד תיאטרון, עבד כדוגמן. ברונו למד שני סמסטרים בבית ספר למשפטים אך בסופו של דבר נשר מהמכללה כדי להתמסר למשחק.
אלזה הירש
הנצחה
בבוכום הוטבעה אבן נגף  ברחוב הויס  28, שם לימדה בין השנים 1927 – 1941.
ברונו מונטלאונה
קריירה
בתחילת 2015 נבחן לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "Malhação." בשנת 2017 הופיע בסדרת הטלוויזיה "Os Dias Eram Assim", ובשנת 2018 שיחק את ג'וני בסדרת הטלוויזיה "O Outros Lado do Paraíso"  ובנטו בבסדרת הטלוויזיה "O Tempo Não Para", דמות שמתחזה למשורר מרדן ומהפכני. בשנת 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בתפקיד ראשי בסרט, "יומנה הסודי של סטודנטית זרה" מבית נטפליקס, לצד לריסה מנואלה, טאטי לופס ודוד ג'יימס.
חיים אישיים
בין 2017 ל-2019 יצא עם הסטייליסטית סשה מנגל.
כבש (מזבח)
כבשׁ המזבח היה מבנה מדרוני בצידו הדרומי של מזבח העולה ששימש לעליה על המזבח וירידה ממנו. היות שקיים איסור לעלות על המזבח במדרגות כי בהרמת הרגליים והפשלת הבגדים יש חוסר צניעות מסוימת הנוגדת את קדושת המקום.
מקורו בתורה
בסיום הציווי על בניין מזבח בהר סיני מופיע איסור לעלות במדרגות למזבח:. טעם האיסור היא, שהכהן העולה לראש המזבח לא ירחיב את צעדיו ובכך יגלה את ערוותו.
מבנה הכבש ומידותיו
במקורות התלמודיים לא מצוין באיזה חומר השתמשו לבניית הכבש, רשב"ם בפירושו לתורה כתב כי הכבש היה בנוי מאבנים.
מידות הכבש לא הוזכרו בתורה, אולם סביר שמידות כבש המזבח שהיה במשכן היו דומות למידות המזבח, שהיה מרובע - אורכו ורוחבו היו חמש אמות (כשני מטרים וחצי) וגובהו שלש אמות (כמטר וחצי).
מידות כבש המזבח שהיה בבית המקדש השני הובאו במשנה:. הכבש היה באורך שלושים ושתיים אמות, רוחבו שש עשרה אמות ושיפועו בערך 16 מעלות.
הכבשים הקטנים
מן הכבש יצאו שני כבשים קטנים. הכבש הימני הוביל מהכבש לסובב המזבח, ושימש לצורך מתן דמי החטאות ומליקת עולת העוף. והכבש השמאלי הוביל לסובב, ושימש את הכהנים לצורך שפיכת שיירי הדם ליסוד.
הפרשנים נחלקו מהיכן יצא הכבש השמאלי, יש האומרים כי הכבש הוביל מהסובב ליסוד, יש האמרים כי הוביל מהכבש ליסוד, ויש האומרים כי היו שם שני כבשים - אחד הוביל מהסובב לכבש ואחד מהכבש ליסוד.
בציורי המקדש העתיקים (וכן במפת המקדש שצייר רבי ישראל ליפשיץ - ה"תפארת ישראל") צוירו הכבשים הקטנים בצורה אלכסונית, אך הרב אלחנן אייבשיץ משער שהכבשים היו צמודים לכבש הגדול, והרב זלמן קורן משער שהכבשים יצאו מן הכבש הגדול בזווית ישרה, שיצרו שני חללים קטנים ביניהם, ששימשו להנחת דשן המזבח ואחסון כלים הנחוצים לצורכי העבודה - בדומה לכבשי מזבח הר עיבל.
שימושים
כדי שהכהנים לא יחליקו היו מפזרים מלח על הכבש. באמצע אורך הכבש היה צבור תל מלח כדי למלוח את חלקי הקרבנות המוקרבים על המזבח.
מלבד השימוש העיקרי בכבש, שימש הכבש לצרכים נוספים:
הנחת האימורים בשעת התפילה
בטקס הקרבת התמיד של שחר היו מולחים את חלקי הקרבן הקרבים על גבי המזבח (=האימורים) ומשאירים אותם על הכבש עד לסיום תפילת הכהנים. בימות החול היו מניחים אותם בחלקו המערבי התחתון של הכבש - הצד הפונה למקדש, ובשבת הניחו את איברי התמיד בחציו המזרחי של הכבש, מפני שבחצי הכבש המערבי הונחו איברי קרבן המוסף.
הפייס על תרומת הדשן
הכבש שימש גם לצורך תחרות על הזכייה לתרום את הדשן מעל המזבח מדי בוקר. לאחר פתיחת שערי המקדש היו הכהנים רצים על הכבש, ומי שהגיע ראשון לקו הארבע אמות מהמזבח זכה לתרום את הדשן באותו יום. כאשר התחרות הפכה למסוכנת וגרם לרצח, הופסקה התחרות והונהג לבחור את התורם לפי פיס.
הרבובה
בצדו המערבי של הכבש היה חלון קטן, שנקרא "רבובה", שם הונחו חטאות העוף שנפסלו או שהובאו מספק, עד שהפכו לנותר והיו יכולים לשרפם.
עומר ריינגולד
עומר ריינגולד (נולד ב-20 באפריל 1969) הוא פרופסור במחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד. זוכה פרס גדל לשנת 2009.
אודות
הוא למד לתואר ראשון מתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, ואחרי שנה עבר ללימודי מדעי המחשב. הוא סיים את התואר בשנת 1994 וסיים דוקטורט במכון ויצמן בהנחיית פרופסור מוני נאור. הוא עשה לימודי פוסט דוקטורט במכון ויצמן, במעבדות שנון של חברת AT&T ובמכון ללימודים מתקדמים שבפרינסטון.
באוקטובר 2004 הוכיח, במאמר פורץ דרך, את שקילות מחלקות הסיבוכיות L ו-SL.
בשנת 2009 זכה יחד עם סליל ואדן ואבי ויגדרזון בפרס גדל על עבודתו בנושא "מכפלות 'זיג-זג' של גרפים".
אברהם גדילייא
ביוגרפיה
בשנת ת"ח (1648) יצא מירושלים לאיטליה כדי להדפיס את ספרו "ברית אברהם", ושהה באיטליה שתים עשרה שנה.
בזמן שהותו בליוורנו התפרנס ר' אברהם גדליה מהגהת ספרים בבית הדפוס של ידידיה גבאי. בין הספרים שהגיה שם: שו"ת רדב"ז (שנת תי"ב 1652), תשובות הרשב"א בקובץ "תולדות אדם" (תי"ז, 1657), וכנסת הגדולה על או"ח (תי"ח 1658). בהקדמתו ל"תולדות אדם" ציין ר' אברהם גדליה את תקוותו לשוב לירושלים, מאחר שכבר גמר להדפיס את ספרו על הילקוט שמעוני "בדפוס אהובי אשר כנפשי כה"ר ידידיה גבאי נר"ו".
תשובה אליו, בעת היותו בליוורנו, בשו"ת "דבר שמואל" מאת ר' שמואל אבוהב (סי' עב).
לאחר חזרתו לארץ ישראל, היה מתומכי שבתי צבי, ואף שלח מכתבים לידידיו באיטליה.
ערך סדר תפילות ולימוד לפוקדים את קבר שמואל הנביא, כולל תפילה קצרה שניסח בעצמו.
ספרו "ברית אברהם"
הספר הודפס בליוורנו בשנים ת"י - תי"ז (1650 - 1657)
ספר זה הוא הפירוש הקדום ביותר שנכתב על הילקוט שמעוני. נדפס יחד עם הילקוט שמעוני, ובמהדורה זו הוסיף ר' אברהם גדליה קטעים חדשים לילק"ש על הנ"ך ממדרשים שונים, כגון "אגדת בראשית", שלא היו בדפוסים הקדומים של הילקוט
פירושו "ברית אברהם" כולל מובאות מפרשנים קדומים מכתבי יד שהיו בידו, כגון פירוש הספרי המיוחס לראב"ד, פירוש רבנו הלל ופירוש רבי חיים חבריא על מדרש ההלכה תורת כהנים. כמו כן הביא דברים ששמע מפי רבי חיים הכהן תלמיד רבי חיים ויטאל.
פירוש זה מצוטט רבות בספרות התורנית, כגון בפירוש "זית רענן" על הילקוט שמעוני מאת בעל המגן אברהם. בחלק מספרי הכתובים פירוש "זית רענן" אינו אלא העתקה מה"ברית אברהם". כפי הנראה בעל המגן אברהם לא השלים את ספרו, והמדפיסים הוסיפו חלקים אלה לצורך השלמת הספר.
משפחתו
שני בניו, ר' יעקב ור' יוסף גדיליא, נהרגו בשנת תס"ה (1705) על ידי שודדים בדרך בין עזה לחברון. ר' יוסף זה היה שד"ר של ארץ ישראל ביוון, תלמיד חכם, שכמה מתשובותיו נדפסו בספר "כרם שלמה" מאת רבי שלמה אמריליו, רבה של סלוניקי.
נכדו, ר' אברהם גדילייא השני, היה אף הוא שד"ר, בשליחות העיר חברון.
גבי אביב
גבי אביב (נולד ב-8 באוגוסט 1952) הוא איש חינוך וקצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה. שימש המפקד הראשון של חטיבת אפרים.
שירות צבאי
התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלחה"ן צנחנים. עבר מסלול לוחם וקורס קציני חי"ר. במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית הצפון ברמת הגולן. לאחר מספר תפקידים שירת כמפקד פלוגה בנח"ל. בשנת 1978 שימש סגן מפקד פלוגה ומפקד מחזור בבה"ד 1. בעת פרוץ מלחמת לבנון הראשונה, שימש כמפקד גדוד חי"ר בגזרה המערבית בלבנון. בהמשך היה סגן מפקד חטיבה 228. לאחר מכן מונה למפקד מרחב יהודה (גזרת יהודה וגוש עציון), שהפך לאחר מכן לחטיבת יהודה. בתפקיד זה שימש בזמן האינתיפאדה הראשונה. בשנת 1988 מונה למפקד הראשון של חטיבת אפרים שזה עתה הוקמה. מפקדת החטיבה הוקמה בתוך העיר טול כרם במבנה המשטרה הבריטי מסוג טגארט. בהמשך שימש כסגן ורמ"ט אוגדת איו"ש. לאחר מכן היה סגן מפקד אוגדה 85 עד לפרישתו מצה"ל בשנת 1994.
אביב משרת במילואים בפיקוד צפון.
חיים אישיים
אביב נשוי לגלי, מנהלת בית ספר, ואב לחמישה.
התעתיק מעברית ללועזית
עיקר השימוש בכללים אלו הוא בשלטי רחובות, בתחנות האוטובוס ובתחנות הרכבת.
אין מטרת התעתיק החלפת כתיבים מושרשים
דוגמאות נוספות לכתיבים מושרשים: Jacob, Daniel, Michael, Hallelujah, Shoah, Aliyah. מובן שאין מניעה לתעתק מילים כלליות (כגון 'עלייה' ו'הללויה', שאינן שמות פרטיים אלא מילים עבריות של ממש) לפי כללי התעתיק – Aliya, Sho'a, Hal'luyah. אין מניעה לתעתק גם שמות לפי כללי התעתיק, אך זה מקובל פחות ובד"כ משתמשים בכתיב המושרש (Jacob ולא Ya'akov למשל).
שני סוגי תעתיק
האקדמיה ללשון קבעה שני סוגים של תעתיק: תעתיק פשוט ותעתיק מדויק.
התעתיק הפשוט נועד לשימוש יום־יומי, כגון תעתוק שלטים ושמות. התעתיק המדויק נועד לשימוש מדעי לצורכי מחקר ולמפות מדויקות.
התעתיק המדויק הוא אך הרחבה של התעתיק הפשוט, כלומר נעשו בו שינויים מזעריים (=מתן סימן ייחודי לכל אות עברית).
ויאסה
על פי הבְּהָאגַוַטה פּוּרָאנַה ויאסה הוא ההתגלמות ה-17 של האל.
על פי המסורת, ויאסה היה בנו הבלתי חוקי של פרשרה סטיאבטי. ויאסה נולד וגדל באי ליד העיירה קאלפי במדינת אוטר פראדש. סטיאבטי הביאה לעולם עוד שני בנים. הבכור שבהם, צ'יטרנגאדה, נהרג בקרב, והצעיר ביותר, ויצ'יטרוביריה, מת ללא ילדים. ויאסה, שחי חיים פשוטים למדיי ביער נישא בהמשך לאלמנה של אחיו למחצה. ממנה היו לו שני בנים - דירטארשטה ופאנדו, אשר ייסדו את שני השבטים שנלחמו זה בזה במהאבהארטה - משפחת פאנדווה (Pandavas) ומשפחת קורבה (Kauravas).
מכתש בכוכב חמה קרוי על שמו של ויאסה.
טל ברנר
טל ברנר (נולדה ב-19 באוגוסט 1982) היא במאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
ברנר בוגרת לימודי בימוי בבית הספר לאמנויות הבמה סמינר הקיבוצים משנת 2006.
הייתה הראשונה לביים שני מחזות של חנוך לוין: "גאולה" בבכורה עולמית ו"החייל הרזה" בבכורה ישראלית.
מלמדת במסלול בימוי ובמסלול משחק בסמינר הקיבוצים משנת 2011. עבדה וביימה בתיכון לאמנויות תלמה ילין. היא ממקימות פורום יוצרות התיאטרון בישראל.
ב־2019 זכתה בפרס הבימוי עבור "נקודה על הגב" בפסטיבל "כאן ועכשיו" בתיאטרון הקאמרי.
מתגוררת בתל אביב.
פולין במשחקים האולימפיים לנוער
פולין משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הפולנים 17 מדליות, מהן שבע מדליות זהב. פולין משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער, בהן זכתה במדליית זהב יחידה בענף הביאתלון.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של פולין למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 43 ספורטאים שהתחרו ב-17 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשישה מדליות, מהן מדליית זהב יחידה. המשלחת היגעה להישגים משמעותיים בענף האתלטיקה עם זכייה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל לנערים ושתי מדליות ארד בהדיפת כדור ברזל לנערות וקפיצה לגובה לנערות, והעפלה לשישה גמרים בהם סיימו במקום הרביעי ביידוי פטיש לנערים ולנערות, מקום שישי בזריקת דיסקוס לנערים וריצת 110 מטר משוכות לנערים, מקום שביעי בריצת 200 מטר לנערים ומקום עשירי בריצת 2000 מטר מכשולים לנערות. המשלחת זכתה בענפים איגרוף במדליית ארד בקטגוריית משקל תרנגול לנערים, סיף במדליית ארד בתחרות הדקר לנערות, בתחרות הנערים סיימה במקום השישי ובתחרות החרב לנערות דורגה במקום העשירי. המשלחת רשמה הישגים בענף השחייה עם זכייה במדליית ארד במשחה 200 מטר לנערים בסגנון שחיית פרפר, והעפלה לשישה גמרים בהם סיימה במקום הרביעי במשחים 100 מטר לנערים בסגנון שחיית פרפר ו-50 מטר ו-100 מטר לנערות בסגנון שחיית גב, מקום שביעי במשחים 50 מטר לנערים ו-200 מטר לנערות בסגנון שחיית גב, ומקום שמיני במשחה 200 מטר לנערים בסגנון שחיית גב. המשלחת דורגה בענפים קרב חמש מודרני במקום החמישי בטורניר הנערות ובמקום השביעי בטורניר הנערים, רכיבה במקום השישי בטורניר היחידים, שיט במקום השמיני בגלישת רוח לנערות על דגם ביט טכנו 293. בענף הרמת משקולות המשלחת דורגה במקום השמיני בקטגוריית משקל עד 62 ק"ג לנערים ובמקום התשיעי בקטגוריית משקל מעל 63 ק"ג לנערות. המשלחת לא רשמה הישגים בענפים אופניים, ג'ודו, היאבקות, התעמלות, חתירה, טאקוונדו, טניס שולחן, קאנו/קיאק וקשתות.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה הגדולה ביותר שפולין שלחה עד כה. המשלחת מנתה 59 ספורטאים שהתחרו ב-21 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשישה מדליות, מהן חמש מדליות זהב. המשלחת שיפרה את הישגיה מאולפיאדת הנוער סינגפור בענפים איגרוף עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית משקל בינוני לנערות, קליעה עם זכייה במדליית זהב בטורניר הנערות בירי באקדח אוויר למרחק של 10 מטרים, טניס עם זכייה במדליית זהב בטורניר היחידים לנערים ודירוג במקום הרביעי בטורניר הזוגות לנערים, וסיף עם זכייה במדליית זהב בתחרות הרומח לנערים והעפלה לרבעי הגמר בתחרויות הדקר והרומח לנערות. בענף האתלטיקה המשלחת זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל לנערים, בעוד הנערות דורגו במקום הרביעי. בנוסף, המשלחת העפילה לשמונה גמרים בהם סיימה במקום החמישי בהטלת כידון לנערות, במקום השישי בריצת 110 מטר משוכות לנערים וקפיצה לגובה לנערים, מקום שמיני בהטלת כידון לנערים ויידוי פטיש לנערות, ומקום תשיעי בריצת 2000 מטר מכשולים לנערות והליכה תחרותית לנערות למרחק של 5 ק"מ. המשלחת זכתה במדליית ארד בענף ההיאבקות בקטגוריית משקל עד 70 ק"ג לנערות בסגנון היאבקות חופשית. בענף השחייה המשלחת העפילה לארבעה גמרים בהם סיימה במקום הרביעי במשחה 800 מטר, במקום החמישי במשחה 50 מטר, במקום השישי במשחה 400 מטר ובמקום השביעי במשחה 100 מטר - כולם בסגנון שחייה חופשית לנערים.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
פולין השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה 19 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענפים החלקה מהירה עם דירוג במקום השישי במירוץ ל-3000 מטר לנערות, המקום השמיני במירוץ ל-500 מטר לנערים, במקום העשירי במירוץ ל-1500 מטר לנערות ובמקום האחת עשרה במירוץ ל-3000 מטר לנערים, ולוז' עם דירוג במקום התשיעי בטורניר הזוגות לנערים ובמקום העשירי בטורניר קבוצות מעורב. ספורטאי המשלחת לא הגיעו למקומות גבוהים בענפים ביאתלון, סקי אלפיני, סקי למרחקים, סקי נורדי משולב וקפיצות סקי. אולם, גם לא סיימו בין המקומות האחרונים.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה 21 ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפים. בדומה לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, המשלחת הגיעה להישגים נאים בענף ההחלקה מהירה עם דירוג במקום החמישי במירוץ ל-1500 מטר לנערות, מקום שביעי במירוץ ל-500 מטר לנערות ומקום תשיעי במירוץ ל-500 מטר לנערים. המשלחת שיפרה את הישגיה בענפים סקי נורדי משולב עם דירוג במקום השישי בטורניר הנערים, קפיצות סקי עם דירוג במקום השביעי בטורניר הנערות, סקי אלפיני עם דירוג במקום השמיני במסלול סופר סלאלום ענק לנערות, וסקי למרחקים עם דירוג במקום העשירי בקרוס למרחקים לנערים. בניגוד, לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, המשלחת ירדה בדירוג בענף הלוז' עם דירוגים במקום העשירי בטורניר הזוגות לנערים ובמקום האחת עשרה בטורניר קבוצות מעורב. ספורטאי המשלחת בנוסף לא הגיעו למקומות גבוהים בענפים ביאתלון, גלישת שלג ותחרות הכישורים לנערות בהוקי קרח.
אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן הייתה המשלחת הגדולה ביותר שפולין שלחה עד כה. המשלחת מנתה 45 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית זהב יחידה.
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
רעידות האדמה בפארקפילד קליפורניה
רעידות האדמה בפארקפילד קליפורניה הוא שם שניתן לסדרת רעידות אדמה בינוניות וגדולות שהתרחשו בסביבת העיירה פארקפילד שבקליפורניה, ארצות הברית, ואשר הציגה זמן חזרה כמעט קבוע של כ-22 שנים בין האחת לשנייה בתקופה שבין 1857 ל-1966.
מדובר ברצף של שש רעידות אדמה במגניטודה שמעל 6 בסולם ריכטר, ואשר התרחשו במקטע של העתק סן אנדראס שעובר בעיירה זו.
הרעידה הראשונה בסדרה התרחשה בשנת 1857, ואחריה לפי הסדר בשנים 1881, 1901, 1922, 1934 ו-1966, כשזמן החזרה הממוצע הוא 21.9 שנים, עם סטיית תקן של +/- 3.1 מהממוצע. אמנם פרק הזמן שבין הרעידה החמישית שהתרחשה בשנת 1934 לרעידה האחרונה ב-1966 הוא של 32 שנים, אך אם מתייחסים לפרק הזמן שחלף מהרעידה הרביעית לשישית (1922 - 1966), הרי שמדובר בפרק זמן של 44 שנים שהוא מכפלה מדויקת של ממוצע - 22 השנים. כך שעדיין הסדרה שומרת על מעין חוקיות מסוימת וחריגה ביותר.
תופעה זו משכה, החל מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, את תשומת ליבם של מדעני כדור הארץ בקליפורניה. הם הניחו שייתכן שכל שש רעידות האדמה שהתרחשו בפארקפילד "אופייניות" במובן זה, שכולן קרעו את אותו מקטע על שבר הסן אנדריאס באזור. ואם קרעים אופייניים כאלה מתרחשים באופן קבוע, אזי הרעידה הבאה הייתה אמורה להתרחש בחלון זמן שבין 1988 לשנת 1993. המכון הגאולוגי האמריקאי הציב באזור פארקפילד חיישנים סייסמיים מסוגים שונים, שיאפשרו ניטור רצוף של "התנהגות" המקטע הזה על העתק סן אנדראס. המטרה הייתה לצְפות בהעתק ובקרום שמסביבו מטווח קרוב בזמן שלפני, במהלך ואחרי רעידת האדמה הצפויה. זאת כדי להבין טוב יותר את תהליך התרחשות רעידת האדמה, ולספק בסיס מדעי לחיזויהּ. פעילות מרוכזת זו באזור של המכון הגאולוגי האמריקאי נקראה "ניסוי רעידת אדמה בפארקפילד קליפורניה". רעידת האדמה הצפויה התרחשה "רק" בשנת 2004, אך הנתונים שהצטברו ממכשירים אלה, סייעו רבות בהבנת המכניזם שמתרחש בקרום כדור הארץ לקראת התרחשות רעידת אדמה, במטרה להגיע ליכולת חיזוי כלשהי.
רעידת האדמה של שנת 1857
שם הרעידה הזו בדברי ימי רעידות האדמה של ארצות הברית הוא רעידת האדמה בפורט טֵיְהוּן (1857). מחקר מאקרוסייסמי שעסק ברעידה הזו קבע : שהיא התרחשה ב-9 בינואר בשעה 08:20. היא נחשבת לרעידה המתועדת הגדולה ביותר שהתרחשה במערב ארצות הברית, וגודלה הוערך לכ-7.9 בסולם המומנט הסייסמי. אורך השבר שפעל ברעידה הזו היה כ-350 קילומטר וכמות ההסטה המקסימלית הגיעה לכ-9 מטרים. המוקד שלה היה אי שם לאורך העתק סן אנדראס בין העיירות פארקפילד לרייטווד. העוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה IX בסולם מרקאלי, אך היקף הנזק היה מצומצם עקב דלילות האוכלוסייה, ובסך הכל נהרגו ברעידה הזו 2 אנשים. לרעידה העיקרית קדמה רעידה מקדימה בגודל 6 בסולם ריכטר. רעידה מקדימה זו הינה הראשונה ברצף המתואר לעייל, של רעידות אדמה בגודל זהה.
שאר רעידות האדמה שבסדרה
רעידות האדמה הללו התרחשו ב-2 בפברואר 1881, ב-3 במרץ 1901, ב-10 במרץ 1922, ב-8 ביוני 1934 וב-28 יוני 1966. כולן היו במגניטודה 6 בסולם ריכטר, והתפרושת המרחבית של העוצמות הסייסמיות שהוערכו לרעידות הללו הייתה דומה. האפיצנטר של 3 הרעידות ב-1922, 1934 ו-1966 היה ממש באותו מקום, ומאפיינים רבים של רעידות האדמה הללו היו ממש זהים. לגבי הרעידות של 1901 ו-1881 אין נתונים ממכשירים, אך הערכות העוצמה הסייסמיות מצביעות על מיקום אפיצנטר דומה. הרעידות הללו לא גרמו לנזקים של ממש או לנפגעים עקב דלילות האוכלוסין.
רעידת האדמה של שנת 2004
הרעידה הזו, גם כן במגניטודה 6, התרחשה ב-28 ספטמבר 2004. מוקדה היה באותו תא שטח של מוקדי הרעידות הקודמות, והיא התרחשה על אותו מקטע של ההעתק שפעל ברעידות הקודמות. למרות שהאזור היה תחת עיניהם הבוחנות של מדעני המכון הגאולוגי האמריקאי, במסגרת הניסוי המוזכר לעיל, לא התקבלו כל סימנים מעידים מקדימים להתרחשותה של הרעידה הזו. הבדל בולט בכל זאת בין הרעידה הזו לקודמותיה: לרעידה הזו לא קדמה רעידה מקדימה כלשהי, בעוד שלרעידות של שנת 1966 ו-1934 קדמו אירועי רעידה מקדימה במגניטודה 5, כ-17 דקות לפני הרעידה העיקרית. גם ברעידה הזו לא נפגעו בני אדם. רעידה זו נחשבת על ידי המכון הגאולוגי האמריקאי כרעידה השביעית ברצף שתואר לעיל, זו שציפו לה בחלון הזמן שבין 1988 ל-1993.
המשך עבודות המחקר במקום
בשנת 2002 התחיל במקום מיזם מחקרי נוסף שמטרתו להעמיק את איסוף הנתונים הגאולוגיים אודות העתק סן אנדריאס, לצורך חיזוי רעידות אדמה עתידיות. אתר המחקר מורכב משני קידוחים משני צידיו של ההעתק: האחד בעומק של 2.2 קילומטרים והשני בעומק 3.2 קילומטרים. בתוך הקידוחים ובעומקים שונים הותקנו חיישנים סייסמיים נוספים לאלו שמוקמו באזור פארקפילד עד אז.
שארלוט יואל
שארלוט יואל (בגרמנית: Charlotte Joël; 1882 או 1887 – 1943) הייתה צלמת יהודייה-גרמנייה שצילמה דיוקנאות של מפורסמי התקופה, בעלת סטודיו לצילום שנסגר על ידי הנאצים.
קריירה
לאחר עלייתו של אדולף היטלר לשלטון, היא כבר לא הייתה יכולה לעבוד במקצועה כיהודייה משנת 1933, אך הסטודיו לצילום המשיך לפעול בשם "יואל והיינזלמן" עד שנת 1938/39. בעזרת חברתה קלרה גרונוואלד הגיעה ג'ואל ללנדוורק נוינדורף, מושבת עובדים והכשרה יהודית, שם עבדה בחנות המכולת.
ב־19 באפריל 1943 גורשה יואל מברלין למחנה ההשמדה אושוויץ בטרנספורט מס' 37, שם נרצחה.
דבי בון
דבורה אן בון (באנגלית: Deborah Anne Boone; נולדה ב-22 בספטמבר 1956) היא זמרת, שחקנית ומחברת אמריקאית, הידועה בזכות להיטה הבינלאומי "You Light Up My Life", אשר היה לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר בשנת 1977 ובשנות השבעים. השיר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 וזכה בפרס גראמי לשיר השנה, בטקס שהתקיים בשנת 1978.
האלבום בו הלהיט נכלל נקרא על שמו You Light Up My Life, תוך שאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
ביוגרפיה
דבורה אן בון, נולדה ב-22 בספטמבר 1956 לזמר הקאנטרי הידוע פאט בון ולשירלי פולי בון. כשבון הייתה בת 14 היא החלה להופיע עם הוריה ושלוש אחיותיה: שרי, לינדי ולורי. בהתחלה, הופעה כל המשפחה בשם "The Pat Boone Family" ובהמשך, הופיעו האחיות בלבד בשם "Boone Girls".
אחיותיה והיא הקליטו בעיקר מוזיקה נוצרית. עם זאת, הן הוציאו גם מוזיקה מסוגת הפופ על ידי חברות התקליטים מוטאון וקורב.
קריירה מוזיקלית
בשנת 1987, חזרה בון עם האלבום Friends for Life. האלבום זכה להצלחה רבה במצעדי הבילבורד הנוצריים, בדומה לקודמיו. שנתיים לאחר מכן, יצא האלבום Be Thou My Vision. האלבום ידוע גם בשם Be Thou My Vision: Great Hymns Of Faith. לאחר ההצלחה לה זכתה בשנות השבעים והשמונים, החליטה בון לקחת הפסקה בת כמה עשרות שנים מעולם המוזיקה, עד שבשנת 2005, חזרה עם האלבום, Reflections of Rosemary.
לאחר שנים רבות בהן לא הוציאה אלבומי מוזיקה, הוציאה בון בשנת 2013 את האלבום, Swing This.
חובנשצ'ינה
חובנשצ'ינה (באנגלית: Khovanshchina; ברוסית: Хованщина) היא אופרה בת חמש מערכות מאת מודסט פטרוביץ' מוסורגסקי. המלחין עבד על היצירה מ-1872 עד 1881, אך לא הצליח להשלים את הסצנה האחרונה של האופרה ואת התזמור עקב מותו ב-1881. היצירה הושלמה ועובדה על ידי ניקולאי רימסקי-קורסקוב והיא נדחתה להצגה ב-1886 על ידי ועדה של תיאטרון מריאינסקי. עם זאת, הבכורה של האופרה התקיימה מאוחר יותר באותה השנה. גרסה של האופרה הוצגה שמונה פעמים בתיאטרון קונומוב בסנקט פטרבורג על ידי להקת חובבים. האופרה הפכה ליצירה המושמעת בקביעות יותר ברפרטואר האופרה הרוסית, רק לאחר הופעתה בתיאטרון מריאינסקי ב-1911.
מערכה ראשונה
פיודור שקלוביטי מכתיב את הדיווח ששולח לצאר פיוטר הגדול, בו הוא כותב לשליט שחייליו של הנסיך איבאן חובאנסקי ובנו אנדריי מתכוננים למרד. ההתקוממות שלהם נתמכת על ידי הסטרלצים. לאחר מכן מגיע חובאנסקי הזקן ומצהיר בצביעות שמטרתו היחידה היא להביס את אויביו של הצאר. אנדריי רוצה לפתות את אֶמה, לאחר ששחט את משפחתה של הנערה, אבל אהובה הוותיקה, מרפה, מסכלת את תוכניותיו. אנדריי מתעמת אפילו עם אביו בגלל אמה. בסופו של דבר, דוסיפיי מרגיע את הרוחות הסוערות, ומרפה לוקחת את אמה לחסותה.
מערכה שנייה
הנסיך גוליצין היה פעם אהובתה של יורשת העצר סופיה, אך כעת הוא חסידו של פיוטר הגדול. הוא קורא את המכתב של אהובתו לשעבר בחשדנות למלכודת ואז מתקשר למרפה. הנערה היא מגדת העתידות שלו כבר שנים, עכשיו הוא מבקש ממנה לחזות שוב עבורו. מרפה רואה גלות ונפילה בעתידו של גוליצין. הנסיך כל כך זועם על כך שהוא מגרש את מרפה ומצווה על משרתו להרוג אותה. ברגע זה חובאנסקי פורץ אל חדר עבודתו של גוליצין. האיש זועם על כך שהנסיך פגע בסמכותו. שוב, הופעתו של דוסיפיי יוצרת שלום ורגיעה. הוא דוחק בשני הנסיכים להישאר נאמנים לעקרונות שנקבעו בספרי הקודש הישנים. השיחה נקטעת על ידי מרפה. היא מבקשת נואשות הגנה מפני משרתו של גוליצין שרצה להטביע אותה במים, רק התערבותו של אחד משומרי ראשו של הצאר פיוטר הצילה אותה. הופעת משמר הצאר במוסקבה מפחידה את גוליצין. לאחר מכן נכנס שקלוביטי ומדווח כי דווח לצאר על בגידה של חובאנסקי.
מערכה שלישית
מרפה נזכרת בכאב באהבתה לאנדריי, שאחד מחברותיה מהדת הישנה הגדירה כחטא שלה. דוסיפיי מנסה להרגיע אותה, לשכנע אותה לסובלנות ולשלווה, אך ללא הועיל. בינתיים, הדו"ח של סקלוביטי השפיע: המרד פרץ, סטרלצים שיכורים יצאו לרחובות. נודע שילדים ונשים מאוימים על ידי חיילי המשמר הצארי ליד מחנה סטרלצים. החיילים מעירים את הנסיך חובאנסקי משנתו. הם רוצים שיעמוד בראשם ויוביל אותם נגד הפולשים. חובאנסקי קורא לכולם להירגע, שכן כעת ברור שהצאר פיוטר הפך לאדון הכל יכול של המדינה.
מערכה רביעית
תמונה 1: הנסיך חובאנסקי נסוג למעונו הכפרי. שפחותיו הפרסיות מבדרות אותו בריקודים. גוליצין מנסה לקרוא את הנסיך לזהירות באמצעות שליחו, אבל לחובאנסקי לא אכפת דבר ומצליף בשליח באמצעות הפרשים שלו. אז באופן בלתי צפוי, שקלוביטי נכנס, מזמין את הנסיך לפגישת הבויארים עם יורשת העצר סופיה אלכסייבנה רומנובה. הנסיך בלי חשד הולך לחדרו כדי להחליף בגדים. כשהוא מופיע שוב בגלימתו המהודרת, שקלוביטי דוקר את הנסיך חסר ההגנה.
תמונה 2: הנסיך גוליצין וחבריו נידונו לגלות. הם נשלחים לסיביר. אנדריי עדיין תאב אחר אמה. הוא דורש ממרפה למסור את הנערה שהופקדה בידיה. עם זאת, אמה כבר לא ברוסיה. מרפה שלחה אותה בחזרה למולדתה, כך שאנדריי מאיים כעת לשווא לחטוף את הנערה הגרמנייה. צבא הסטרלצים מתפזר לאחר מותו של חובאנסקי. מרפה קוראת לאנדריי לאסוף אותם שוב ולעמוד בראשם, אלא שהנסיך מתעניין רק באמה. מרפה סוף סוף מגרשת אותו. בינתיים מגיעים חיילי הצאר. הם מביאים בידיהם גדמי עץ וגרזנים, ומתכוננים בדיוק לערוף את ראשי הסטרלצים כשהם מתבשרים שהצאר חנן את המורדים.
מערכה חמישית
עבור המאמינים הישנים, מותו של חובאנסקי סימן את תחילת הסוף. כעת, עמוק בתוך יער אורנים, הם מצאו מקלט באחת מהקפלות שלהם, אולם עד מהרה מוקף הבניין בחיילים של הצאר. בהנחיית דוסיפיי ומרפה מכינים מדורה, שעליה יקריבו את חייהם מרצונם. גם אנדריי מבין שגם לו אין מנוס והוא בוחר במוות ולא בכניעה. כשהחיילים מציפים את הקרחת, להבות המדורה כבר גבוהות. מרפה ואנדריי נכנסים יחד ללהבות.
תולדות האופרה
מוסורגסקי עבד על חובנשצ'ינה כמעט עשר שנים, אבל בסופו של דבר לא הצליח לסיים. הוא כתב את כל החומר המוזיקלי של האופרה, אבל תזמר רק שתי מערכות. לפיכך, רק תמצית הפסנתר של היצירה מגיעה כולה ממוסורגסקי. רימסקי-קורסקוב היה הראשון שהחליט לסיים את עבודתו של חברו לשעבר. גם במקרה זה פעל רימסקי-קורסקוב כפי שעשה בעריכה מחדש של אופרות קודמות של מוסורגסקי: הוא התאים את המחזה לטעמו. הוא שלף חלק משמעותי מהמוזיקה שלא מצא אותה מספיק טובה, הלחין אותה מחדש, והפך את עצמו למעשה למחבר שותף. העבודה הושלמה ב-1886. הבכורה הזרה הראשונה של האופרה התקיימה בפריז ב-1925. לאחר מכן התבקשו מוריס ראוול ואיגור סטרווינסקי לעבד את האופרה מחדש. אבל הגרסה שלהם אבדה, הפרט היחיד ששרד הוא הגרסה המאופקת יותר של פזמון הסיום שנכתב בידי סטרווינסקי.
הלברית והמוזיקה
הליברית נכתבה על ידי מוסורגסקי על סמך רעיונותיו של ולדימיר סטסוב (1824–1906). אבל לפני תחילת העבודה למד את ההיסטוריה הרוסית של המאה ה-17 בפירוט כי רצה ליצור דרמה המתארת את המיקרוקוסמוס של רוסיה בת זמננו. חובנשצ'ינה הייתה גם אלגוריה של האימפריה הרוסית השמרנית, שאצולתה התנגדה לרפורמות של הצאר אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, במיוחד לשחרור הצמיתים. עם זאת, האופרה איננה נאמנה במדויק להיסטוריה הרוסית.
הד קולך
תקציר העלילה
הסדרה מספרת על שלושה דורות של מוזיקאים, בעוד ארי שמר (שאול לוריא), סולן להקת "שני המנשה", היה אליל הרוק הבלתי מעורער של שנות ה-70 של המאה ה-20, בנו קובי שמר (איתמר רוטשילד) מנסה לשחזר את הצלחת אביו אך הקהל נותר אדיש כלפיו. הנכד, לני שמר (אור עמרמי ברוקמן) בן ה-17, עולה על גל ההצלחה בעקבות זימונו לתוכנית מציאות והוא הופך לכוכב באופן מיידי.
פרדריק גודאל
פרדריק גודאל (באנגלית: Frederick Goodal; 17 בספטמבר 1822 – 29 ביולי 1904) היה אמן אנגלי, שהתפרסם בעקבות ציוריו ממצרים.
ביוגרפיה
פרידריך גודאל נולד בלונדון בשנת 1822, בנו השני של חרט אדוארד גודאל (1795–1870). את השכלתו קיבל באקדמיה לוולינגטון רואד.
עבודתו הראשונה של גודאל, הייתה עבור איזמברד ברונל, שישה ציורי צבעי מים של מנהרת התמזה שנבנתה בין השנים 1825–1843. ארבעה מהם הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנויות כשהיה פרידריק בן 16. ציור השמן הראשון שלו זכה במדליית כסף של האגודה לאמנויות. הוא הציג עבודות באקדמיה המלכותית 27 פעמים בין 1838 ל־1859. הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית (ARA) בשנת 1852 ולאקדמאי מלכותי מלא (RA) בשנת 1863.
גודאל ביקר פעמיים במצרים; בשנת 1858 ושוב בשנת 1870, בשתי הפעמים נסע עם שבטים בדואים. בביקורו הראשון במצרים, הוא חלק בית וסטודיו עם האמן קרל האג והשניים שרטטו לעיתים קרובות יחד, הן ברחובות והן מחוץ לקהיר, במיוחד באזור סביב הפירמידות. בביקורו השני בשנת 1870 התגורר בסקארה, ליד הפירמידות, במטרה להתבונן ישירות באורחות החיים של הבדואים. לאחר שובו לאנגליה, צייר וריאציות רבות מאותם נושאים מזרחיים. על מנת לספק פירוט אותנטי לציוריו, הביא גודאל כבשים ועזים ממצרים. הנושא המצרי בלט בעבודתו, כאשר 170 ציורים הוצגו באקדמיה המלכותית במשך 46 שנים.
עבודתו של גודאל זכתה לשבחים רבים מצד מבקרים ואמנים כאחד והוא זכה בהון מציוריו. היה לו בית שנבנה ב"גרייק דייק", הארו וולד, שם היה מבדר אורחים כמו הנסיך מוויילס.
משפחה
גודאל התחתן עם אן תומסון, בתו של החרט ג'יימס תומסון, בשנת 1846. בין חמשת ילדיהם היו האמנים פרדריק טרוואליאן והווארד גודאל. פרדריק טרוואליאן היה צייר מצליח אבל בקריירה קצרה מאוד, ומת בעקבות תאונת אקדח בגיל 24. לאחר מותה של אשתו אן בשנת 1869, התחתן גודול עם האמנית אליס מאי טרי בשנת 1872. נולדו להם שני ילדים.
אחיו של פרדריק גודאל, אדוארד אנג'לו גודאל (1819–1908), היה גם הוא אמן מחונן ביותר, שהציג באקדמיה המלכותית בשנים 1846 עד 1853. בהיותו מומחה בצבעי מים, הוא הוזמן להצטרף לחברה המלכותית בצבעי מים בשנת 1856 והציג 328 תמונות בתערוכות. אדוארד היה זה שהוטל עליו המשימה לארגן את מכירת התמונות של אחיו כשהוכרז כפושט רגל בשנת 1902. גם אחיו השני, וולטר גודאל, ואחותו אליזה גודאל, היו אמנים.
התפרצות האיגנימבריט של אמצע השלישון
התפרצות האיגנימבריט של אמצע השלישון (באנגלית: Mid-Tertiary ignimbrite flare-up) הייתה תקופה דרמטית של התפרצויות געשיות באמצע עידן הקנוזואיקון, בערך לפני 40 עד 25 מיליון שנים, שמרכזה במערב ארצות הברית. ניתן לחזות בתוצאה של התפרצויות אלו בדמות שכבות של איגנימבריט, סלע פירוקלסטי שנוצרו בהתפרצויות.
סקירה
במהלך התקופה התחוללו מספר רב של התפרצויות. הנפח הכולל שנפלט בהתפרצויות מוערך ב-500,000 קילומטרים מעוקבים של טוף שמקורו באפר געשי ו-5,000,000 קילומטרים מעוקבים של לבה עתירת סיליקה או בהרכב בינוני. כמות זו שוות ערך למשטחי הבזלת הנרחבים הגדולים ביותר שמקורם בהתפרצויות שאינן מתפוצצות. לשם השוואה, בהתפרצות הגדולה של הר הגעש סנט הלנס במדינת וושינגטון ב-1980 נפלטו מההר כקילומטר מעוקב של חומרים געשיים. ההתפרצות הגדולה ביותר בתקופה של התפרצות האיגנימבריט הייתה בטוף קניון פיש (Fish Canyon tuff), בדרום-מערב קולורדו. בהתפרצות זו בלבד נפלטו כ-5,000 קילומטרים מעוקבים. שלושת המרכזים הגעשיים המרכזיים בהתפרצות האיגנימבריט הם השדה הגעשי מרכז נבדה (Central Nevada volcanic field) במרכז נבדה, השדה הגעשי פסגת אינדיאן (Indian Peak volcanic field) במזרח נבדה/מערב יוטה והשדה הגעשי סן חואן (San Juan volcanic field) בקולורדו.
ויל היקוק לאו
ויל היקוק לאו (באנגלית: Will Hicok Low; 31 במרץ 1853 – 27 בנובמבר 1932) היה אמן אמריקאי. הוא צייר ציורי קיר, מאייר וכתב בנושאי אמנות.
ביוגרפיה
נולד באולבני, ניו יורק. בהיותו בן 20 בשנת 1873 נכנס לאטלייה של ז'אן-לאון ז'רום באקדמיה לאמנות בפריז, ולאחר מכן הצטרף לשיעוריו של קרולוס-דוראן, איתו נשאר עד 1877. הוא חזר לניו יורק, והיה חבר באגודה האמנים האמריקאית בשנת 1878 והאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1890. תמונותיו של אזור ניו אינגלנד ואיורים של ג'ון קיטס הביאו לפרסומו.
הוא התחתן עם ברטה ז'וליין בצרפת בשנת 1878.
לאחר מכן, פנה עם יצירתו לקישוט, והכין לוחות ומדליונים למלון וולדורף אסטוריה בניו יורק, פאנל לבית המשפט של מחוז אסקס בניוארק, ניו ג'רזי וכן לוחות רבים למגורים פרטיים וחלונות ויטראז' לכנסיות שונות, כולל הכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית של סנט פול, ניוארק.
הוא היה מדריך בבתי הספר של קופר יוניון, ניו יורק, בשנים 1882 עד 1885, ובבית הספר של האקדמיה הלאומית לעיצוב בשנים 1889 עד 1892. לאו, שהיה מוכר בציבור כידידו של ר.ל סטיבנסון, ופרסם כמה ספרי זכרונות (1908).
בשנת 1909 אייר את הספר "In Arcady" מאת המילטון רייט מיי. הסגנון הושפע מתנועת הארט נובו.
לאחר מותה של אשתו ברטה, בשנת 1909 נישא למרי פיירצ'יילד, אשתו לשעבר של הפסל פרידריק ויליאם מקמוני.
הוא צייר סדרת ציורי קיר במחלקת החינוך של מדינת ניו יורק ברוטונדה באולבני, ניו יורק. באמצעות דמויות וסמלים מהמיתולוגיה הרומית והיוונית בשילוב עם בניינים ונופים בניו יורק, האמן מפרט סימני דרך מרכזיים בהתקדמות האנושית - מבחינת אמנות, מדע, טכנולוגיה, מודרניזציה, חירות, דמוקרטיה ואיכות חיים.
הלוחות המוקדמים ביותר, היו בנושאים כמו אדריכלות, אסטרונומיה, גאוגרפיה, רפואה וכימיה, משלבים תיאוריה ומיומנויות מעשיות. עוד שמונה לוחות מציגים המצאות מודרניות כדי להראות עד כמה התקדמה האנושות בתחילת המאה ה-20.
הציורים האחרונים משקפים נושאים פטריוטיים, עם נושאים כמו האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. ציורים המקוריים האלה - היו בכניסה לחדר הקריאה הראשי של ספריית המדינה, ספריית המשפטים וספריית כתבי העת - והם משלימים את העיצוב האדריכלי של הרוטונדה ואת ההילה של ההארה האינטלקטואלית.
אדוארד קארוויל
אדוארד פיטר קארוויל (באנגלית: Edward Peter Carville; 14 במאי 1885 – 27 ביוני 1956) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כמושל נבדה וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעמה.
ביוגרפיה
קארוויל נולד ב-14 במאי 1885 בעמק מאונד (Mound) שבמחוז אלקו בנבדה. בשנת 1909 השלים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת נוטרדאם שבאינדיאנה. באותה השנה התקבל ללשכת עורכי הדין של נבדה, ואת משרד עורכי הדין שלו הקים במחוז הולדתו. ב-29 באוגוסט 1910 נישא לאירמה מרי קלהאן ולהם נולדו שלושה בנים – אדוארד, ריצ'ר'ד ורוברט.
בין השנים 1910–1911 מונה קארוויל לתפקיד סגן התובע המחוזי באלקו. כעבור זמן מה התקדם בסולם הדרגות ושירת כתובע מחוז אלקו בשנים 1912–1918. ב-1928 מונה למשרת שופט בבית המשפט המחוזי של אלקו. מ-1934 עד 1934 היה קארוויל תובע פדרלי בנבדה. ב-1939 החל את כהונתו כמושל נבדה, ולאחר שנבחר מחדש בבחירות אמצע הכהונה ב-1942, הוסיף למלא את התפקיד על להתפטרותו ביולי 1945. כהונתו עמדה בסימן מלחמת העולם השנייה, הניו דיל וכלכלת ארצות הברית.
ב-24 ביולי 1945 התפטר מתפקיד כמושל, וסגנו, וייל פיטמן (שהחליף אותו בכיסא המושל), מינה אותו לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של ג'יימס סקרוגהאם  שנפטר בעודו מכהן. שליחותו של קארוויל בגבעת הקפיטול נעה מיום מינויו ועד להתכנסות הקונגרס ה-9 בראשית ינואר 1947. בבחירות 1946 ניסה להתמודד לתקופת כהונה מלאה, אך הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לסנאטור לשעבר ברקלי באנקר. באנקר בעצמו הפסיד לג'ורג' מלון, מועמד המפלגה הרפובליקנית. אחרי תבוסתו שב לעיסוקיו המשפטיים. בשנת 1956 הלך לעולמו.
פרנסיס לה
פרנסיס אלבר לה (בצרפתית: Francis Albert Lai; 26 באפריל 1932 – 7 בנובמבר 2018) היה מלחין ונגן אקורדיון צרפתי, שנודע במיוחד בתחום המוזיקה לסרטים. חיבר שנסונים מצליחים רבים (של אדית פיאף ואחרים), היה למלחין הפסקולים של הסרטים של קלוד ללוש ("הנינו רוטה של ללוש"), וזכה לפרסום עולמי עם שיר הנושא של הסרט הצרפתי "גבר ואישה" משנת 1966 ואחר כך הלהיט של הסרט האמריקאי "סיפור אהבה" (1970) שזיכה אותו בפרס אוסקר. פרנסיס לה היה בעל שורשים איטלקים. שיריו התאפיינו בנושא ברור, קליט מן השמיעה הראשונה, אך בעלי חותם הרמוני מקורי, המשלב בוסה נובה וג'אז.
המשך הקריירה המוזיקלית
בשנות ה-20 לחייו, בשנת 1955 כנגן ליווי של ידידו, הזמר קלוד גואטי, עזב פרנסיס לה את ביתו ונסע לפריז, בה השתלב במהרה בזירת המוזיקה התוססת של רובע מונמארטר. שם, בבר "Taverne d Attilio" פגש את המשורר ברנאר דימה (Dimey) (1981-1931) איתו שיתף פעולה במעל מאה שירים, כתובים, בין השאר, בשביל ז'קלין דאנו, ז'ולייט גרקו, איב מונטאן ומולוג'י. אחרי שניגן זמן קצר עם התזמורת של מישל מאן (Magne) מצא משרה קבועה כמלווה של הזמרת אדית פיאף (1963-1960). ב-1965 ליווה את מיריי מתייה. למילים מאת הפזמונאים פייר-אנדרה דוסה, מגלי דאה, בוריס ברגמן, לוק פלמונדון, פייר ברוך, דידייה ברבליוויין וקרתין דסאז', הלחין פרנסיס לה שנסונים רבים עבור אדית פיאף, מיריי מתייה, איסבל אודרה, פיליפ לאוטאר, פטולה קלארק, ניקול קרואזי, דלידה וז'קלין דולאק וכן עבור זמרות מקוויקבק כמו ניקול מארטן, פביין טיבו, ז'ינט רנו ומרטין שברייה. עם להיטיו הגדולים נמנה אז La Bicyclette (באופניים), שיר שאותו יצר בשנת 1968 למילים של פייר ברוך (2016-1934) ושבוצע ביצוע מפורסם על ידי איב מונטאן. עבור ניקול מארטן בסתיו 1977 הלחין את המוזיקה לשנסון "Bonsoir tristesse" ("ערב טוב, עצבות") למילותיה של מגלי דאה. שנסון זה הפך להצלחה אדירה מקוויבק ועד יפן ובנובמבר 1972 זיכה את קנדה ב"פרס השיר הזר הטוב ביותר" בתחרות המוזיקה של ימאהה
הקריירה הקולנועית
בשנת 1965 בתיווכו של פייר ברוך פגש את הבמאי קלוד ללוש שפנה אליו כדי להלחין את הפסקול של הסרט "גבר ואישה". בשנת 1966 זכה סרט זה בהצלחה בינלאומית, ובמספר פרסים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע. לה עצמו נבחר כמועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריה "הפסקול האוריגינלי הטוב ביותר". הצלחה התחלתית זו פתחה בפניו הזדמנויות עבודה חדשות בתעשיית הקולנוע בארצות הברית, בבריטניה וגם בצרפת, בה המשיך לשתף פעולה עם קלוד ללוש בכל סרטיו,לרבות Vivre pour vivre (1967), Un homme qui me plaît (1969), Le voyou (1970) ו- (1979) Les Bons et les Méchants (1973), A Nous Deux הופיע אף בתפקיד משני בסרטו של ללוש "Smic,Smac,Smoc" (1971). לה נודע גם בעזרה שנתן לזמרת מיריי מאתייה על ידי שירים רבים שהוא כתב עבורה. בשנת 1970 הלחין לה את הפסקול לסרט של רנה קלמאן "Le passager de la pluie". הוא נמכר במעל מיליון עותקים ובספטמבר 1971 זכה בדיסק זהב. בשנת 1970 זכה פרנסיס לה באוסקר על מוזיקת הסרטים הטובה ביותר, ובגלובוס הזהב על הפסקול המקורי הטוב ביותר, עבור המוזיקה לסרט "סיפור אהבה" (Love Story). האלבום עם הפסקול התמקם במקום השני בדירוג המגזין "בילבורד". נושא הסרט "Where Do I Begin" למילים של קרל סיגמן ובביצוע הזמר אנדי ויליאמס הפך ללהיט. השיר הוקלט על ידי לה עצמו בליווי תזמורת, וכן על ידי שירלי באסי והנרי מנסיני. הנושא של הסרט "סיפור אהבה" הושמע גם בשנת 1978 בסרט המשך "הסיפור של אוליבר", שבו הפסקול נכתב על ידי לי הולדריג'.
בבריטניה ידוע במיוחד מנגינתו "Aujourd'hui C'est Toi" (היום זו את), שהיה הנושא המוזיקלי של תוכנית התחקירים "פנורמה" בערוץ הטלוויזיה BBC. ידועות יותר הן גם מנגינות שכתב לסרטים "La bonne année" ו- "Le passager de la pluie" במהלך הקריירה של ארבעים שנה, כתב לה גם מוזיקה לתוכניות טלוויזיה, לבד או יחד עם אחרים. בסך הכל הלחין פרנסיס לה מעל 600 שירים ומעל 100 פסקולים. עם שיריו המפורסמים נמנה גם הלהיט של פרי קומו - I Think of You, למילים של רוד מקקואן.
חיים פרטיים
פרנסיס לה היה נשוי משנת 1968 לדגמר פיץ ונולדו להם שלושה ילדים: שני בנים ובת.
נפטר ב-7 בנובמבר 2018.
לחניו העיקריים
פרנסיס לה הלחין מעל 500 שנסונים. C'est ton nom ב-1966 (מילים:פרנסואז דורן); Tu riais, Je n'ai jamais eu de poupées, Je ne sais rien de toi, Je t'aime à en mourir, Tout a changé sous le soleil ו- Tout per être heureux ב-1972, La bonne année ב-1973, Je t'aime avec ma peau ב-1978, אחר כך La vie n'est plus la vie sans nous, Chansons des rues (2002), Un peu d'espérance (2005), Mayerling, Une histoire d'amour ואחרים.
סנואו דה פרודקט
קלאודיה אלכסנדרה פליסיאנו (באנגלית: Claudia Alexandra Feliciano; נולדה ב-24 ביוני 1987), ידועה בשם הבמה סנואו דה פרודקט (Snow Tha Product), היא ראפרית ושחקנית אמריקאית ממוצא מקסיקני.
ביוגרפיה
בשנת 2011 הוציאה את סינגל הפריצה שלה, "Holy Shit". ההצלחה של השיר תפסה את תשומת ליבם של שלוש חברות התקליטים המובילות, סוני, יוניברסל ואטלנטיק אשר יצרו איתה קשר. בסופו של דבר, חתמה סנואו באטלנטיק.
ב-26 באוקטובר 2012, סנואו הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Unorthodox, תחת חסותה של חברת "סטריט סייסנס". הסינגלים "Drunk Love" ו"Woke Wednesday" מתוך האלבום הפכו לפופולריים מאוד. באותה השנה, הופיעה בשירים של אמנים מרכזיים, בהם די ג'יי פול וקריז קליקו.
בנובמבר 2012 הופיעה בקונצרט ה-"ABN Reunion" ביוסטון. באותה השנה, ב-12 בדצמבר, הוציאה לאור את המיקסטייפ Good Nights & Bad Mornings.
בשנת 2018, הוציאה סנואו את המיקסטייפ "Vibe Higher", אותו השיקה בסיבוב הופעות אשר התקיים בין 2017 ל-2018, את המיקסטייפ הוציאה תחת חברת התקליטים העצמאית שלה, "פרודקט אנטרטיינמנט".
מגדה רונה
מגדה רונה, (במקור רוטנשטיין, בשם נישואיה פאלאשובסקי, בהונגרית: Róna Magda; בודפשט, 21 במאי 1902 – בודפשט, 9 בפברואר 1989) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית, במאית תיאטרון, אמנית תנועה, אמה של במאית הקולנוע והתסריטאית מריאן סמש.
קורות חייו
מגדה רוטנשטיין נולדה במשפחה יהודית כבתם של זיגפריד רונה (רוטנשטיין), סוכן מנייות ונאמן בנק ושל מרגיט ינוביץ (1881–1975). היא השלימה את לימודיה בעיר הולדתה ולמדה צורפות אצל פרנץ קיש. במקביל השלימה את לימודי אמנויות התנועה בבית הספר של אליס מדג'אר, שם קיבלה תעודה ב-1925. עד מהרה החלה ללמד שם ולאחר מותה של אליס מדג'אר, עמדה בראש מכון מדג'אר עד 1939. כמבצעת וכוריאוגרפית - לפעמים בשם מגדה מריה - היא נקשרה לתנועות תיאטרון האוונגרד מהמחצית השנייה של שנות ה-20. מגדה הייתה היוזמת הסגנון הסוריאליסטי עם הריקודים הדרמטיים שלה. בזמן השואה היא ובתה התחבאו עם מסמכים מזויפים וכך הצליחו להתחמק מגירוש למחנות ההשמדה, אך בעלה הראשון נלקח למחנות שרות העבודה (עבודת כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), ממנה לא חזר. לאחר מלחמת העולם השנייה, היא נישאה שנית, לבן זוגה היוצר לשעבר, אדן פאלאשובסקי, שבניסויים התיאטרליים שלו השתתפה. בשנים 1945–1946, יחד עם פאלאשובשקי, הייתה המנהלת האמנותית של תיאטרון על שם אימרה מדאץ' ולאחר מכן של "תיאטרון העובדים". יצירותיה האקספרסיביות בסגנון קאמרי, כמו גם הדרמות התנועתיות בקנה מידה גדול, היוו מאפיין מיוחד ופורץ דרך בחיי המחול המודרני ההונגרי.
חייה הפרטיים
בעלה הראשון היה פאל מגזינר (1898–1945), בעל מפעל תריסים - שנודע בכתיבת מדריכי טיולים ובעבודותיו שמטרתן הייתה להפוך את הסקי לפופולרי. הוא ניספה בשואה. שניהם היו חברים במחלקת סקי וטיפוס הרים של אגודת הקרפטים ההונגרית. מגדה נחשבה לאחת הגולשות והמטפסות הטובות ביותר בהונגריה. יחד עם בעלה ערכה סיורי ענק בטטרה, טירול, שווייץ, איטליה וגרמניה. הם היו מחברי הספר המקצועי "סקי זה לא כישוף".
ויגריד
במיתולוגיה הנורדית,  ויגְריד (בנורדית עתיקה: Vígríðr) הוא שדה גדול, אשר כחלק מאירועי הראגנארוק יתרחש בו הקרב המכריע בין כוחות הטוב המונהגים בידי האלים לבין כוחות הרוע בהנהגת הענקים.
השם "ויגריד" (Vigrid) הוא שיבוש מודרני של השם הנורדי המקורי Vígríðr. משמעות השם היא "קרב העלייה". על פי המקורות אורכו של השדה הוא מאה ליגות לכל כיוון, אם כי יש לציין שבהקשר הזה "מאה ליגות" הוא בדרך כלל ביטוי כללי המתאר מרחק עצום. כאשר יגיע הראגנארוק, יתאספו בוויגריד ענקי האש ממוספלהיים בהנהגת סורט, ואחריהם יבואו הזאב פנריר והנחש יורמנגנד. ענקי הכפור יגיעו גם הם, ולוקי יוביל עמו את המתים מהלהיים. הצבא כולו יצעד לכיוון אסגארד במטרה להשמיד את האלים. האל היימדאל יבחין בצבא המתקרב, ויתקע בקרנו גְיאַלְהוֹרְן. האל אודין, עטוי בגדי קרב, קסדה עשויה זהב על ראשו וחמוש בחניתו גוּנְגְניר יוביל את צבא האלים והאיינהרייר לקרב כנגד הצבא המפלצות.
בוויגריד יערך הקרב האחרון (בתמונה משמאל). אודין יאכל בידי פנריר, אולם וידאר בנו ינקום ויהרוג את הזאב. ת'ור יהרוג את יורמנגנד לאחר קרב קשה, אולם יצעד רק תשעה צעדים בטרם יכריע אותו ארס הנחש. טיר יהרוג את גארם כלב השאול, אולם ימות מפצעיו. לוקי והיימדאל יאבקו ביניהם ויהרגו זה את זה. פרייר יהרג בידי הענק סורט, אשר ישלח אש שתבעיר את כל תשעת העולמות. כך יסתיים הראגנארוק, ולאחריו יקום מתוך האפר עולם חדש, שופע וטוב מקודמו.
שהרנוש פארסיפור
קורות חייה
פארסיפור, ילידת טהראן, סיימה בשנת 1973 לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה באוניברסיטת טהראן. במהלך השנים 1976 - 1980 למדה בסורבון שפה וספרות סינית.