cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בניין אב
הפרכות
פעמים רבות התלמוד מנסה לסתור טענה הנסמכת על כלל הצד השווה. באופן טבעי, אם ניתן למצוא מכנה משותף של היישומים המלמדים שאינו משותף ליישום הנלמד, הרי שזו הפרכה להיסק. כך למשל התלמוד במסכת בבא קמא מעלה אפשרות שניתן היה להזכיר רק שלושה מסוימים מבין ארבעה אבות הנזיקין ואולי אלה היו מספיקים כדי ללמוד את הדין הכללי בבניין אב. אולם אז התלמוד מציין שניתן היה להפריך את ההיסק, בטענה. כלומר לשלושת אבות הנזיקין המסוימים הללו יש מכנה משותף חמור במיוחד, ולכן הם לבדם לא היו יכולים ללמד על המכנה המשותף הכללי ביותר.
הפרכת "צד חמור"
אופן נוסף בו משתמש התלמוד כדי להפריך ניסיון להשתמש בבניין אב הוא מה שמכונה הפרכת "צד חָמוּר". פרכה זו נתונה במחלוקת בין רבי יהודה לבין שאר החכמים. רבי יהודה לא השתמש בפרכה זו ואילו חכמים כן. בפשטות, משמעותה של הפרכה זו היא שלא ניתן ללמוד משני הדינים המלמדים אודות הדין הנלמד, שכן לכל אחד משני הדינים המלמדים יש חומרה ואילו בדין הנלמד אין חומרה. אולם פרשני התלמוד תמהים על כך, כי הפרכה זו לכאורה מעקרת את מידת בניין אב משני כתובים מכל תוכן, שכן כל תפקידה של מידה זו הוא להשתמש בה ככלי היסק מדוע החומרות שבמלמדים אינן מהותיות. כפי שמנסחים תמיהה זאת בעלי התוספות:
בעקבות זאת ישנן בקרב הראשונים הסתייגויות ביחס לשימוש בהפרכת צד חמור. שיטת בעלי התוספות היא שרק כשהחומרה היא "משוּנָה" וייחודית היא מהווה הפרכה. שיטה נוספת, של הריטב"א, גורסת כי החומרה צריכה להיות בעל קשר לתוכן הדין הנלמד ולא סתם חומרה כללית. גישה נוספת גורסת כי שתי החומרות שביחס אליהם פורכים "צד חמור" צריכות להיות בעלות מכנה משותף מהותי. הסתייגות נוספת מעלים הרמב"ן והרא"ה, לפיה במקרה ובו בשני היישומים המלמדים יש חומרה ביחס ליישום הנלמד, אך מנגד קיימת חומרה אחרת ביישום הנלמד שאינה קיימת ביישומים המלמדים, כן ניתן להפעיל את הכלל. טענה זו אינה מוסכמת, ור"ש מקינון כתב כי
היחס לשאר מידות הדרש
במסגרת המידות שהתורה נדרשת בהן קורה ומידות מסוימות מתנגשות זו בזו, ומכריעים באמצעות כללים ידועים. כך למשל גזרה שווה או היקש הם כללים דרשניים חזקים יותר מבניין אב, ובמקרה בו הם מתנגשים עם בניין אב יש להעדיף את הגזרה-שווה ואת ההיקש. גם קל וחומר עדיף על בנין אב.
סוגיה נוספת העוסקת ביחסים בין מידות הדרש השונות היא האם דבר הנלמד במידה מסוימת הוא "חוזר ומלמד" במידה אחרת. כלומר, אם דין מסוים נלמד מדין אחר באמצעות מידת דרש כלשהי, האם ניתן להפעיל מידת דרש אחרת וללמוד מהנלמד דבר נוסף. באופן כללי ברוב התחומים ההלכתיים ניתן להשתמש בבניין אב כדי ללמוד מדבר שבעצמו נלמד ממידת דרש אחרת. כך למשל משתמשים בהיקש כדי ללמוד שנשים פטורות מהנחת תפילין, ולאחר מכן משתמשים בבניין אב מכתוב אחד כדי ללמוד מתפילין שנשים פטורות מכל מצוות עשה שהזמן גרמן. עם זאת, דיני קדשים חריגים ביחס לעיקרון זה ובהם דבר הנלמד במידה מסוימת אינו חוזר ומלמד. אך עם זאת, בניין אב הוא כלל חריג שלגביו גם בדיני קדשים דבר שנלמד בבניין אב חוזר ומלמד בבניין אב. בנוגע ליחס של בניין אב עם שאר מידות הדרש בקדשים, הדבר פחות ברור, וכך למשל התלמוד נותר בספק האם בקדשים דבר שנלמד בבניין אב חוזר ומלמד בהיקש, בגזרה שווה או בקל וחומר. ביחס למקרה ההפוך, האם בקדשים דבר שנלמד בהיקש, בגזרה שווה או בקל וחומר יכול לחזור וללמד בבניין אב, הדבר נתון במחלוקת ראשונים.
קיים מנגנון של שילוב בין קל וחומר לבין בניין אב. כלומר, לומדים מדין אחד קל לדין אחר חמור באמצעות קל וחומר, אלא שאז מוצאים מאפיין חמור יותר בדין המלמד ובכך מפריכים את הקל-וחומר. כדי להוכיח שהמאפיין החמור אינו מהותי משתמשים בבניין אב על ידי דין שלישי שבו לא מתקיים המאפיין החמור. בנוגע למעמדו של מנגנון זה, האם הוא נחשב כלימוד בקל וחומר או כלימוד בבניין אב, קיימת מחלוקת בקרב הפרשנים.
בקבלה
רבי חיים ויטאל כותב כי:
כהמשך לכך כתב הרב אברהם יצחק הכהן קוק:
צב ערבות
צב ערבות (שם מדעי: Gopherus agassizii) הוא מין צב מהסוג צב גופר אשר חי בטבע בדרום ארצות הברית באזורי מדבר. מין זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
מאפיינים
צב זה מגיע לאורך 25–36 ס"מ, למשקל 2–5 ק"ג ולגובה 10–15 ס"מ. הוא בעל שריון מקורה בעל לוחיות כהות ואדמדמות בחלק הפנימי וגוף בצבע אפור-כתום. הזכרים גדולים מהנקבות ובעלי שריון ארוך יותר בחלקו הקדמי. הצב בעל רגליים ארוכות העוזרות לו לחפור היטב בחולות המדבר.
הצב מצוי בסכנה גדולה בטבע עקב בעיות של עיור במדבר, תקיפות עורבים הפוגעים בצעירים, מחלות, ציד, ונדליזם ופגיעה במקורות מזונו.
יאקוב פוגלסן
יאקוב דימה פולסנג (באנגלית: Jakob Diemer Fuglsang; נולד ב-22 ביוני 1985) הוא רוכב אופני כביש דני בקבוצת Israel Start-Up Nation. פוגלסן הוא מנצח המונומנטים לייז'–בסטון–לייז' (2019), ג'ירו די לומברדיה (2020) וסגן אלוף אולימפי מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). ניצח במרוץ הדופינה ליברה בשנת 2017 ו-2019 וסיים במקום השביעי הכללי בטור דה פראנס 2013.
2009
פוגלסן הצטרף לקבוצת סקסו - בנק מדרג הוורלד טור, שהייתה קבוצתו המקצועית הראשונה. הוא סיים במקום ה-6 הכללי ב-וולטה אה קטלוניה, ו-6 כללי בדופינה ליברה. הוא ניצח את הקטע הראשון של טור סלובניה, וגם את המרוץ כולו. בנוסף לכך, הוא ניצח את טור דנמרק לאחר שניצח את הקטע ה-3. הוא נבחר לראשונה לגראנד טור, כאשר היה בסגל קבוצתו לוואלטה אספנייה, תוצאתו הטובה ביותר היה מקום שני בקטע ה-14. הוא סיים שני בג'ירו דל'אמיליה.
2010: אלוף דנמרק בנגד השעון והשתתפות בטור דה פראנס
פוגלסן סיים שלישי בטור דה סוויס. הוא ניצח את אליפות דנמרק בנגד השעון, והשתתף לראשונה בטור דה פראנס, הוא לא רשם תוצאות בולטות במרוץ, וסיים במקום ה-47 (פער של 1:37:54 מאנדי שלק המנצח). ובדירוג הצעירים, סיים שישי. הוא ניצח בפעם השנייה ברצף את הטור של דנמרק, וסיים שני במרוץ הזיכרון של פרנק ואנדנברוק.
2012: ניצחון בטור של אוסטריה ולוקסמבורג
פוגלסן סיים רביעי במרוץ הטרופאו דייה. הוא ניצח את הטור של לוקסמבורג לאחר שהקדים את ווט פולס, ופרנק שלק. הוא החזיר לעצמו את התואר כאלוף דנמרק בנגד השעון. הוא ניצח את הטור של אוסטריה וגם את הקטע הרביעי במרוץ. הוא השתתף באולימפיאדת לונדון (2012) וסיים 15 במקצה נגד השעון, ו12 במרוץ הכביש.
2013: מקום 7 בטור דה פראנס
פוגלסן פתח את העונה עם מקום שישי כללי בוולטה של אנדלוסיה, הוא סיים 11 כללי בוולטה אה קטלוניה, ו4 כללי בדופינה ליברה. בטור דה פראנס, הוא סיים שביעי כללי (12:17 אחרי המנצח, כריס פרום). הוא שני בקטע התשיעי, לאחר שהפסיד לדן מרטין בספרינט. הוא השתתף בוואלטה אספנייה, וניצח ביחד עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי. אך בסופו של דבר סיים במקום ה-29 הכללי, 1:01:08 אחרי המנצח, כריס הורנר.
2014: פועל של ניבאלי בטור דה פראנס
פוגלסן סיים חמישי כללי במרוץ פריז - ניס, ואף סיים חמישי בקטע השלישי. הוא סיים שביעי בטור דה רומאנדי, ועשירי בדופינה ליברה. בטור דה פראנס, פוגלסן היה בן קבוצתו של וינצ'נצו ניבאלי האיטלקי, שגם ניצח את המרוץ. פוגלסן היה פועל בולט של ניבאלי בטור וסייע לו לזכות בו, בקטע החמישי, הגיעו פוגלסן וניבאלי במקומות ה-2 וה-3 בהתאמה, 17 שניות אחרי לארס בום ההולנדי. בסופו של דבר, פוגלסן סיים במקום ה-36, 1:54:50 שעות אחרי ניבאלי.
2015
פוגלסן פתח את העונה עם מקום שביעי כללי בטור של עומאן ובפריז - ניס. הוא השתתף בשלושה מקלאסיקות האביב, מרוץ אמסטל גולד, לייז'-בסטון-לייז', ולה פלש ואלון, בראשון סיים במקום ה-17, בשני במקום ה-9 ובשלישי במקום ה-8. הוא השתתף בטור דה סוויס, אך פרש בקטע השמיני. הוא התחרה שוב בטור דה פראנס, סיים 1:25:23 אחרי כריסטופר פרום המנצח. וסיים שמיני בקטגוריית מלך ההר, עם 64 נקודות, מרחק של 55 נקודות מכריס פרום, שניצח גם בקטגוריית מלך ההר עם 119 נקודות. הוא סיים 11 בקלאסיקה סן סבסטיאן, 15 שניות מאדם ייטס המנצח.
2016: מדליית כסף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו
פוגלסן סיים במקום ה-11 במרוץ הסטראדה ביאנקה. הוא סיים במקום ה-3 הכללי בג'ירו דל טרנטינו. הוא התחרה לראשונה בג'ירו ד'איטליה, וסיים במקום השנים עשר הכללי. 24:59 דקות לאחר בן קבוצתו שניצח, וינצ'נצו ניבאלי. הוא התחרה גם בטור דה פראנס, וסיים במקום ה-52, 2:17:16 שעות לאחר המנצח, כריס פרום. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), פוגלסן זכה במדליית הכסף לאחר שהפסיד לגרג ואן אוורמאט בספרינט.
2017: ניצחון בדופינה ליברה
פוגלסן פתח את העונה עם מקום שישי בוואלטה של ולנסיה. הוא סיים 12 במרוץ פריז - ניס. ובחודש יוני, ניצח את מרוץ הדופינה ליברה, וניצח במרוץ את הקטע ה-8 וה-6. הוא נבחר לטור דה פראנס, וסבל מפציעה ובעקבות כך פרש במהלך הקטע ה-13. הוא השתתף בטור של אלמטי בקזחסטן, וניצח את הקטע השני וסיים שלישי כללי.
2018: מקום 2 בטור דה סוויס
את עונת 2018, פתח פוגלסן עם מקום שלישי בוואלטה של ולנסיה. הוא סיים שישי בוואלטה מורסיה (מרוץ חד יומי), ורביעי בוואלטה של אנדלוסיה. הוא סיים במקום ה-14 בפריז - ניס, שמיני ב-מרוץ אמסטל גולד, 16 בלה פלש ואלון ו-10 בלייז'-בסטון-לייז'. הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור דה רומאנדי, וסיים רביעי כללי. הוא סיים שני בקטע השביעי של טור דה סוויס, וגם סיים שני כללי במרוץ. פוגלסן סיים 12 כללי בטור דה פראנס (19:46 אחרי גריינט תומאס המנצח). הוא סיים 8 במרוץ מילאנו טורינו, ובמקום ה-20 באליפות העולם.
2019: ניצחון שני בדופינה ליברה, וניצחון בלייז'-בסטון-לייז'
פוגלסן פתח את העונה עם ניצחון בוואלטה אה אנדלוסיה. במהלך קלאסיקות האביב בלטה היריבות שלו נגד הרוכב הצרפתי ז'וליאן אלאפיליפ. במרוץ סטראדה ביאנקה פוגלסן סיים שני לאלאפיליפ לאחר שנעקף על ידו במאות המטרים האחרונים בפיאצה דל קמפו. גם בלה פלש ואלון הקרב על הניצחון היה בין פוגלסן לאלאפיליפ שברחו לשאר הדבוקה בעלייה המסיימת למור דו אואי, אך בסוף נכנע פוגלסן לאלאפיליפ וסיים שוב שני. גם במרוץ אמסטל גולד אלאפיליפ ופוגלסן היו לבדם בדבוקה הראשית, אך בהמשך המרוץ נתפסו על ידי מיכל קוויאטקובסקי. השלושה המשיכו לבדם, אך בתוך מאות מטרים האחרונים נתפסו על ידי מת'יו ואן דר פול שעקף אותם במהלך ספרינט הסיום וסיימון קלארק, שפוגלסן מסיים שלישי. במונומנט לייז'–בסטון–לייז', פוגלסן עקב ביחד עם דווידה פורמולו אחרי התקפה של מייקל וודס, פורמולו ופוגלסן ברחו בהמשך לוודס ובהמשך פוגלסן ניער מעליו גם את פורמולו והמשיך עד לניצחון במרוץ, כשזה הופך למונומנט הראשון בו הוא מנצח. לאחר תום הקלאסיקות, ניצח את הקטע החמישי בטירנו - אדריאטיקו וסיים במקום ה-3 הכללי, כשבטור של חבל הבסקים סיים רביעי. הוא ניצח את מרוץ הקריטריום דו דופינה בפעם השנייה. בטור דה פראנס, היה מעורב בתאונה שגרמה לו לדמם בפרצוף כבר בקטע הראשון, ובהמשך פרש בקטע ה-16 לאחר עוד תאונה. הוא השתתף בוואלטה אספנייה וניצח את הקטע ה-16 לאחר ששרד מקבוצת הבריחה המוקדמת של השלב, בכך ניצח לראשונה קטע בגרנד טור וסייע למיגל אנחל לופס לסיים רביעי את המרוץ.
2020: ניצחון בג'ירו די לומברדיה ושישי בג'ירו
בתחילת עונת 2020 ניצח פוגלסן בפעם השנייה ברציפות בוואלטה אה אנדלוסיה, בקטע הראשון ברח עם מיקל לנדה לשאר הדבוקה בעלייה המרכזית של הקטע, השניים שמרו על הפער שלהם עד לסיום ופוגלסן ניצח את הקטע כשהוא מקדים את לנדה ב-6 שניות. גם את הקטע ה-3 במרוץ ניצח פוגלסן לאחר שהקדים את פייו בילבאו וברנדון מקנולטי. בשני הקטעים האחרונים במרוץ, 4 ו-5, סיים פוגלסן שני לג'ק הייג ודילן טונס, אך ניצח כאמור בדירוג הכללי. לאחר תום פגרת הקורונה חזר להתחרות בסטראדה ביאנקה והציג רכיבה אגרסיבית עם התקפות על קטעי הגראבל במרוץ, אך בסופו של דבר לא עמד בקצב של שאר הרוכבים בדבוקה הקדמית וסיים חמישי, 2:55 דקות מווט ואן ארט המנצח. לאחר מכן התחרה ב וסיים שני בקטע הרביעי והמכריע, 1:48 מרמקו אוונפול המנצח. בעקבות כך סיים גם שני כללי, 1:52 מאוונפול. פוגלסן חזר לאיטליה במטרה להתחרות בג'ירו די לומברדיה, בעלייה לצ'יביליו התקיף ביחד עם ג'ורג' בנט ובן קבוצתו אלכסנדר ולאסוב, השניים שמרו על הפער שלהם משאר הרוכבים בקבוצה הקדמית שמנתה את שלושת רוכבי טרק - סגפרדו, ג'וליו צ'יקונה, ומנצחי העבר באוקה מולמה ווינצ'נצו ניבאלי. בעלייה האחרונה ל"סן פרמו דלה באטליה", התקיף פוגלסן את בנט והמשיך כל הדרך עד לניצחון במרוץ והפך לדני הראשון לנצח בו, והמונמנט השני בקריירה בו ניצח אחרי הלייז'–בסטון–לייז' ב-2019. הוא המשיך להתחרות באיטליה לקראת הג'ירו ד'איטליה, וסיים שישי בג'ירו דל'אמיליה ו-14 בטירנו - אדריאטיקו. גם אליפות העולם נערכה באיטליה ופוגלסן סיים בה חמישי, 24 שניות מז'וליאן אלאפיליפ המנצח. בג'ירו, פוגלסן שימש כמוביל קבוצתו לצד מיגל אנחל לופס ואלכסנדר ולאסוב, אך השניים האחרים פרשו מהמרוץ לאחר קטע הפרולוג והקטע הראשון בהתאמה, לופס בגלל התרסקות בפרולוג וולאסוב בגלל קלקול קיבה. התוצאה הכי טובה של פוגלסן במרוץ הייתה מקום רביעי בקטע ה-18, והוא הספיק גם לסיים חמישי בקטע ה-3, 7 בקטע ה-13 ותשיעי בקטע ה-9 וה-5. פוגלסן סיים את הג'ירו במקום השישי הכללי, 7:02 דקות מטאו גייגן הארט המנצח, התוצאה הכי טובה של פוגלסן בגרנד טור.
שיר זיו
שיר זיו (נולדה ב-27 בנובמבר 1978) היא עיתונאית ישראלית; מחברת הספר "מכתבים לאיה".
ביוגרפיה
זיו נולדה וגדלה ברמת השרון למדה במגמת תיאטרון בתיכון "אלון" שברמת השרון ושירתה בלשכת ראש אכ"א.
זיו החלה את דרכה בתקשורת בידיעות אחרונות במוסף "24 שעות". שימשה ככתבת פלילים לצד בוקי נאה בשנים 2000–2001. עבדה כתחקירנית בערוץ הספורט ובחדשות 10 עם הקמתה בתוכניות הבוקר ובתוכנית "זה הזמן" עם עמנואל רוזן. שימשה כעורכת בחדשות 10 במהדורה המרכזית אותה הגישו מיקי חיימוביץ' ויעקב אילון. לאחר מכן שבה לערוץ הספורט למחלקה הדוקומנטרית, אותה ניהל דני ענבר, שם שימשה כמפיקה ראשית (מפיקת התוכנית "אחד על אחד", והסרט "פליימייקר" על אייל ברקוביץ'). בנוסף ערכה תוכניות רדיו ברדיו תל אביב ("תוכנית הברנז'ה", "הזמנה זוגית" עם ששי קשת ויונה אליאן).
החלה את דרכה ב-"ישראל היום" עם ייסוד העיתון. שימשה כמבקרת הטלוויזיה של העיתון עד מרץ 2017. במקביל שימשה ככתבת מגזין ובעלת מדורים אישיים ("מכתבים לאיה"). במקביל, שימשה כמבקרת הטלוויזיה של גל"צ והעבירה סדנאות כתיבה ("חשיפה", "גיבור תרבות").
גף (יחידה צבאית)
גף (באנגלית: Flight, ברבים: גפים) הוא יחידת משנה של טייסת בחילות האוויר. בראש גף עומד קצין בדרגת רב-סרן או סרן.
גף הוא מסגרת ארגונית המקבילה לפלוגה. בחלק מחיילות האוויר גף הוא כוח אווירי המורכב משלושה עד שישה מטוסים על צוותי האוויר והקרקע שלהם. הוא גם יחידה בסיסית לטילים בליסטיים בין יבשתיים.
המקבילות בשפות זרות: Escadrille (צרפתית), Escuadrilla (ספרדית), Esquadrilha (פורטוגזית), Zveno (רוסית) ו-Schwarm (גרמנית).
השימוש במונח "גף" (Flight) לתיאור קבוצת מטוסים (בדרך כלל ארבעה בימיה הראשונים של התעופה) מתחיל בסביבות 1912. הוצע כי המונח הוטבע על ידי ועדת משנה טכנית של "ועדת ההגנה הקיסרית" אשר בחנה את הסדרי התעופה בבריטניה באותה תקופה.
שימוש בחיל האוויר הישראלי
בחיל האוויר הישראלי, גף הוא יחידת משנה בטייסת.
גפי טיסה
בעשורים הראשונים של חיל האוויר הבריטי ובחילות האוויר האחרים של חבר העמים, מפקד הגף היה קצין בדרגת "סגן טיסה" דרגה המקבילה לסרן, אשר פיקד על גף וגם הוביל את הטיסות. כיום התפקיד מפוצל: מפקד הגף הוא קצין בדרגת רב-סרן ואת הטיסות מוביל "מוביל הגף", דרגה רשמית נבדלת מפקד הגף, רב-סרן אף הוא.
גפים קרקעיים
גף קרקעי בחיל האוויר הבריטי מקביל למחלקה של הצבא. הטייסות הקרקעיות כוללות תפקידים מבצעיים כגון בקרת תעבורה אווירית, הגנה על שדה התעופה או כיבוי אש, תפקידים הנדסיים כגון תחזוקת מערכות מטוסים או קרקעיות, יחידות רפואיות או תפקידים מינהליים כגון ניהול תקציב, תחזוקת תשתיות או ניהול משאבי אנוש.
גף הוא גם יחידה בסיסית של טילים מונחים כמו טילי קרקע-אוויר.
שימוש בחיל האוויר האמריקאי
לחיל האוויר של ארצות הברית (USAF) יש שלושה סוגי גפים המזוהים לפי שמם המוגדר על ידי אותיות או מספרים.
גף עם שם ממוספר הוא יחידת תמיכה, יחידה מנהלית או יחידת הדרכה בחיל אוויר ממוספר (NAF), אשר אינה גדולה דיה כדי להגדירה כטייסת. טייסות ממוספרות נמצאות רק במתקני אימונים בסיסיים. לדוגמה, מרכז פעולות האוויר והחלל 618 (מרכז הבקרה למטוסי תדלוק אווירי) הוא גף הכפוף לחיל האוויר השמונה עשר.
גף עם שם אלפביתי הוא מרכיב מבצעי בטייסת טיסה או טייסת קרקעית. הם מכונים A, B, C וכו'. לגפים בעלי אותו תפקיד בטייסות השונות תוצמד אותה אות.
גף ב-USAF כולל בין 20 ל־100 איש בפיקוד לוטננט או קפטן ובמקרים רבים גם בפיקוד נגד בכיר.
בטייסות הטיסה של ה-USAF המונח גף כולל גם יחידת משנה טקטית המורכבת משניים או שלושה אלמנטים כאשר כל אלמנט מורכב משניים או שלושה מטוסים.
ביחידות טילים בליסטיים בין-יבשתיים של חיל האוויר האמריקני, גף מורכב מעשרה מתקני שיגור בלתי מאוישים הנשלטים מרחוק על ידי "מרכז בקרת שיגור" המאויש על ידי שני אנשי צוות. חמישה גפים מהווים טייסת טילים אחת. לחיל האוויר יש בסך הכל 45 טיסות טיל ICBM.
בחיל האוויר של צבא ארצות הברית המקבילה לגף נקראת "מחלקה", ואילו בחיל האוויר של הצי הכינוי הוא Division.
שימוש בתעופה האזרחית
בתעופה האזרחית, למטרות בקרה והפרדה של תעבורה אווירית, "גף" (Flight) הוא מבנה של שני מטוסים או יותר.
יחסי פולין–פינלנד
יחסי פולין–פינלנד הם יחסי החוץ של פולין ופינלנד. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובמועצת מדינות הים הבלטי. שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הרוסית עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, וכוננו יחסים דיפלומטיים ב-8 במרץ 1919.
יחסים כלכליים
שווי המסחר הדו-צדדי בין פולין לפינלנד בשנת 2015 הסתכם ב-2.8 מיליארד אירו.
האיחוד האירופי
פינלנד הצטרפה לאיחוד האירופי בשנת 1995. פולין הצטרפה לאיחוד האירופי בשנת 2004.
נגן מדיה
נגן מדיה (באנגלית: Media Player) היא תוכנת מחשב המשמשת לניגון קובצי מולטימדיה.
רוב תוכנות נגני המדיה תומכות במגוון רחב של סוגי קבצים, ובכללם קובצי שמע וקובצי וידאו. עם זאת, חלק מהנגנים מתמקדים רק בסוג מסוים, הן משום שהם בשלבי הפיתוח והגרסאות הראשונות, והן משום שהם מיועדים לתת מגוון רחב של תכונות, איכויות ויכולות, שלרוב לא קיימות בנגנים הכלליים יותר.
גרסאות 3 ומעלה של מערכת ההפעלה חלונות מגיעות עם הנגן Windows Media Player. של מיקרוסופט. מערכת Mac OS X מגיעה עם הנגנים QuickTime להפעלה של סרטים בפורמט זה, ועם iTunes להפעלה של מגוון פורמטי מדיה נוספים. הפצות גנו/לינוקס שונות מגיעות עם נגנים כגון VLC media player, אמארוק, טוטם, זיין.
תוכנות
רשימה של תוכנות נגני המדיה הפופולריים.
נגני מדיה רבים מסוגלים לנגן את קובצי המדיה לפי ספריות. הספריות נועדו לסייע בארגון של קובצי המדיה או בקטלוג של קובצי המוזיקה לקטגוריות שונות כגון סוגה, שנה, דירוג וכדומה. דוגמאות טובות לתוכנות נגני מדיה אשר תומכות בשימוש בספריות הן Winamp, Windows Media Player, iTunes, RealPlayer, Amarok ו-ALLPlayer.
שכווי היערות
שכווי היערות (שם מדעי: Tetrastes bonasia) הוא מין של עוף קרקע מתת-משפחת השכווים אשר חי ביערות של צפון אירואסיה בטווח שבין מרכז אירופה להוקאידו. באנגלית הוא מכונה: "Hazel grouse" - שכווי הלוז, על שם מנהגו לאכול מפירות הלוז.
שכווי זה הוא הקטן שבשכווים ואורכו 35–39 ס"מ, מוטת כנפיו 50–62 ס"מ ומשקלו 375–475 גרם בלבד. הוא בעל נוצות חומות, אפורות ולבנות על גופו. הראש לבן עם פסים חומים ואדומים לאורכו וסנטר וגרון שחורים ומעל הראש ציצה חומה אצל הזכרים המשמשת למטרות חיזור והוא בעל זנב עם נוצות אפורות ושחורות בקצה היכול להיפרש כמו מניפה. הנקבה חומה ברובה ומוסוות יותר מהזכר וגם קטנה ממנו. השכווים חיים על קרקע היער וניזונים מזרעים ומחרקים.
הנקבה מטפלת באפרוחים מבלי עזרת הזכר והיא מקננת על הקרקע. היא מטילה 3–6 ביצים המוסוות כמוה בתוך הקן. האפרוחים יכולים להזין את עצמם מיד לאחר הבקיעה.
פצ'ניז'ין
פצ'ניז'ין (באוקראינית: Печеніжин; בפולנית: Peczeniżyn; ביידיש: פעטשיניזשין) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, כ-11 ק"מ מערבית לקולומיאה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
פצ'ניז'ין הוקמה במאה ה-18 כעיר פרטית בבעלות אצולה. משנות ה-80 של המאה ה-19 התפתחה העיירה, בשל מציאת נפט בסביבתה, והתחלת הפקתו. במהלך מלחמת העולם הראשונה גרמו החיילים הרוסים נזק רב לעיירה. בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי פצ'ניז'ין
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-18, ובשנת 1750 נבנה בה בית כנסת. בראשית המאה ה-19 הייתה קהילת העיירה לעצמאית, לאחר שקודם לכן השתייכו אנשיה לקהילת קולומיאה הסמוכה. בשנת 1848 קבע מושבו בעיירה האדמו"ר רבי צבי הגר בן רבי דוד מזאבלוטוב. אחריו כיהן בנו רבי גרשון הגר.
במהלך המאה ה-19 גדל היישוב היהודי בעיירה, ובשנת 1890 נמנו בה 2,024 יהודים. בתחילת המאה ה-20, וביתר שאת לאחר מלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה רבים מיהודיה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,330 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, תוך קיום בית ספר עברי. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם, ובאחד המקרים נרצחה מורה בבית הספר העברי ביישוב. במהלך הכיבוש הגרמני של אזור העיירה, החל מקיץ 1941, גורשו יהודי העיירה לגטו קולומיאה, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי העיר.
מ.ט.ק. בודפשט
'''מ.ט.ק. בודפשט (בהונגרית: MTK Budapest FC''') הוא מועדון כדורגל הונגרי מעיר הבירה בודפשט, שנחשב לאחד ממועדוני הכדורגל החשובים והידועים במדינה. כאחד מהמועדונים המעוטרים בהונגריה, מחזיק המועדון ב-23 אליפויות של הליגה ההונגרית וכן ב-12 גביעים הונגריים. בשנת 1955, כ"וֶרֶש לוֹבּוֹגוֹ אס.אי." הקבוצה זכתה להיות הקבוצה ההונגרית הראשונה שמשחקת בגביע אירופה ובשנת 1964 סיימה הקבוצה כסגנית מחזיקת גביע המחזיקות אחרי הפסד בגמר לספורטינג ליסבון מפורטוגל.
היסטוריה
מ.ט.ק. הוקמה כ-"Magyar Testgyakorlók Köre" ("חוג המתעמלים ההונגרי") בשנת 1888. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1901, עם הקמת סבב הליגות של הונגריה, הצטרפה הקבוצה לליגות הללו ובעונת 1903 כבר שיחקה בליגה הבכירה. הקבוצה הוכתרה בפעם הראשונה כאלופת הונגריה בשנת 1904. לפני הפיכת הכדורגל בהונגריה לכדורגל מקצועני הייתה מ.ט.ק. הקבוצה המצליחה ביותר בכדורגל ההונגרי. נשיא המועדון במשך 35 שנה (1940-1905) ואשר תרם רבות להצלחתה המסחררת היה איש העסקים, איש הספורט, הפטרון ההונגרי-יהודי אלפרד בריל שנרצח בשואה. לפני מלחמת העולם השנייה הצליחה הקבוצה לזכות ב-15 תוארי אליפות ו-7 גביעים. במהלך התקופה המקצוענית לא הצליחה הקבוצה לשחזר את הישגיה אף על פי שזכתה בשתי אליפויות. עקב העובדה שמספר לא קטן משחקני הקבוצה היו יהודים, ביניהם בלה גוטמן, גיולה מאנדי ויוזף (צ'יבי) בראון, רכשה הקבוצה לעצמה מוניטין של "קבוצה יהודית" וסבלה מאנטישמיות בשנות ה-30 וה-40.
בתחילת פברואר 1947 שיחקה הקבוצה בארץ ישראל ועוררה הדים בכל רחבי היישוב העברי. בין היתר שיחקה נגד נבחרת תל אביב, הפועל חיפה והפועל רמת גן, כאשר שיתפה במדיה את הכדורגלן הישראלי, אלי פוקס.
הישגים מרכזיים באירופה
השנה הראשונה בה שיחקה הקבוצה במפעל אירופי כלשהו הייתה בעונת 1955/1956, אז שיחקה הקבוצה בגביע אירופה ועברה את אנדרלכט מבלגיה אך הפסידה ברבע הגמר לסטאד ריימס מצרפת. הקבוצה חזרה לגביע אירופה בעונת 1958/1959 אז עברה את פולוניה ביטום מפולין אך הפסידה ליאנג בויז משווייץ. הקבוצה שיחקה גם בגביע ערי הירידים בעונת 1961/1962, אז עברה את קבוצת שטרסבורג מצרפת, לייפציג מגרמניה ונובי סאד מסרביה אך הפסידה בחצי הגמר לקבוצת ולנסיה מספרד.
העונה בה השיגה הקבוצה את הישגה הגדול ביותר במפעל אירופי כלשהו היה בעונת 1963/1964 אז שיחקה בגביע המחזיקות ועברה את קבוצות סלביה סופיה מבולגריה, מוטור זוויקאו מגרמניה, פנרבחצ'ה מטורקיה וסלטיק מסקוטלנד עד שפגשה בגמר הטורניר את ספורטינג ליסבון מפורטוגל ולאחר שהגמר נגמר בתיקו 3-3 הקבוצות הלכו למשחק חוזר בו ניצחה ספורטינג ליסבון 0–1. בעונת 1969/1970 שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות נגד קבוצת פ.צ. מגדבורג מגרמניה והפסידה לה בסיבוב הראשון. הקבוצה חזרה לגביע המחזיקות בעונת 1976/1977, אז עברה את קבוצות ספרטה פראג מצ'כוסלובקיה ודינמו טביליסי מברית המועצות עד שהפסידה ברבע הגמר להמבורג מגרמניה.
שתי עונות מאוחר יותר, בעונת 1978/1979, שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, כאשר היא מפסידה בסיבוב הראשון לפוליטכניקה טימישוארה מרומניה. הקבוצה חזרה לגביע אירופה בעונת 1987/1988, אז היא הפסידה לסטיאווה בוקרשט מרומניה בסיבוב הראשון. הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א בעונת 1989/1990 אז הפסידה בסיבוב הראשון לדינמו קייב מברית המועצות. עונה לאחר מכן, עונת 1990/1991, הקבוצה המשיכה לנסות את מזלה בגביע אופ"א, אז הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון ללוצרן משווייץ.
בעונת 1993/1994 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז פגשה בסיבוב הראשון בקבוצת קיי. אר. רייקיאוויק מאיסלנד אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת מכלן מבלגיה. את עונת 1978/1979 התחילה הקבוצה בליגת האלופות, אז עברה בשלב המוקדם הראשון את קבוצת פיוניק ירוואן מארמניה ובסיבוב המוקדם השני הפסידה לקבוצת רוזנבורג מנורווגיה ולכן הגיעה ישירות לסיבוב הראשון של גביע אופ"א. באותה מסגרת היא עברה בסיבוב הראשון את אלניה וולדיקווקז מרוסיה אך הפסידה בסיבוב השני לקרואטיה זאגרב מקרואטיה. הקבוצה שיחקה בגביע המחזיקות בפעם האחרונה בעונת 1998/1999, אז ניצחה בשלב המוקדם את GI גוטה מאיי פארו אך הפסידה בסיבוב הראשון לריד מאוסטריה.
את עונת 1999/2000 פתחה הקבוצה בליגת האלופות, אז עברה בסיבוב השני המוקדם את קבוצת איי. בי. וי. מאיסלנד אך הפסידה בסיבוב השני המוקדם לקרואטיה זאגרב ולכן עברה לשחק בסיבוב הראשון של גביע אופ"א באותה עונה כאשר היא מנצחת בסיבוב הראשון את פנרבחצ'ה מטורקיה ובסיבוב השני הפסידה לא.א.ק. אתונה מיוון. הקבוצה חזרה לגביע אופ"א בעונת 2000/2001, אז גברה הקבוצה בשלב המוקדם על יוקריט הלסינקי מפינלנד ובסיבוב הראשון עברה את צסק"א סופיה אך בסיבוב השני הפסידה לנאנט מצרפת.
העונה האחרונה, נכון להיום, בה שיחקה MTK הונגריה באירופה הייתה בעונת 2003/2004, אז שיחקה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות ולאחר שגברה הקבוצה בסיבוב השני המוקדם על ה.י.ק. הלסינקי מפינלנד פגשה הקבוצה בסיבוב השלישי המוקדם בקבוצת סלטיק מסקוטלנד ולאחר שהפסידה לה עברה לשחק הקבוצה בגביע אופ"א באותה עונה כאשר בסיבוב הראשון פוגשת הקבוצה בדינמו זאגרב מקרואטיה והפסידה לה והודחה מהמפעל.
גיבתון שחור-פנים
גִּבְּתוֹן שְׁחוֹר-פָּנִים (שם מדעי: Emberiza spodocephala) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הגיבתוניים.
בישראל הוא נצפה פעמיים: הפרט הראשון נלכד במהלך פעילות טיבוע ציפורים בתחנה לחקר ציפורי עמק חפר ב-31 באוקטובר 2021; הפרט השני נלכד אף הוא במהלך טיבוע, ב-24 בפברואר 2023 במעיין צבי.
טקסונומיה ואטימולוגיה
שם הסוג Emberiza מגיע מגרמנית העתיקה מהמילה Embritz שמשמעותה גיבתון. שם המין הספציפי spodocephala מיוונית העתיקה, מהמילים spodos, "אפר", ו-kephalos, "ראש".
תת-מינים
לגיבתון שחור-פנים שני תת-מינים מוכרים כיום:
בעבר המין גיבתון מסכה (Emberiza personata ) נחשב לתת-מין של גיבתון שחור-פנים תחת השם E. s. personata, אך כיום המין פוצל למין עצמאי בשל הבדלים מורפולגיים, ווקאליים, וגנטיים.
תיאור
אורכו כ-13.5–16 ס"מ ומשקלו 13–27 גרם. המראה הכללי שלו והרגלי ההאכלה הקרקעיים נותנים רושם של סתרי מצוי עם מקור של גיבתון. לזכר בלבוש קיץ ראש אפור-כהה עם ערבוב של ירוק צהוב ושחור בין המקור לעין. החלקים העליונים בצבע חום מפוספס בכבדות עם שחור, למעט על הגב. השת חום והזנב חום כהה. החלקים התחתונים לבנבנים צהבהבים עם פסי צד עדינים בצבע חום כהה. המקור החזק ורדרד.
לנקבות ולצעירים דוגמת ראש חלשה יותר, עם לחיים בצבע אפור-זית ופס-גבה בגוון לבן שמנת חלש. החלקים התחתונים בגוון צהוב קרמי עם פספוס חום כהה.
קריאותיו נשמעות כ-"צי" מטאלי וקצר למדי.
תפוצה ואקולוגיה
הגבתונים ממין זה מקננים בסבך צפוף לאורך נחלים ונהרות באזור הטייגה, ומטילים ארבע או חמש ביצים על הקרקע או בקן הממוקם בעצים. הם מופיעים לפעמים ביערות הרריים (גם מחטניים וגם נשירים). בהרי אלטאי הם נצפים לפחות עד גובה של 600 מטר מעל פני הים, ביפן - עד 1,500 מטר (לעיתים אף גבוה יותר), ובצפון מונגוליה - לפחות עד 1,300 מטר. בחורף הם יוצאים לאזורים נמוכים יותר למרגלות ההרים ובשפלה. בדרך כלל הם שוהים אז בשיחים הגדלים לאורך אפיקי מים או בשולי עצים וקרחות, בסמוך למים בבתי גידול חקלאיים או אחרים עם שיחים פתוחים.
תזונה
הבוגרים ניזונים בעונת הקינון בעיקר מחסרי חוליות, בוגרים וזחלים כאחד; בין היתר, ציקדות קטנות ופשפשאים אחרים, זבובאים, נמליים, פרפראים, חיפושיות ועכבישאים. הרכב התזונה של הגוזלים דומה. במהלך הנדידה ובשטחי החריפה ניזונים הגיבתונים ממגוון זרעים, כולל דגניים. הם תרים אחר מזון בעיקר על הקרקע. מחוץ לעונת הקינון, הם שוהים בדרך כלל בקבוצות קטנות, לפעמים עם גבתונים ממינים אחרים.
סטטוס
זהו מין בעל תפוצה נרחבת ואוכלוסייה גדולה ויציבה, ולכן ה-IUCN מסווג אותו במצב שימור "ללא חשש".
The Elusive Chanteuse Show
The Elusive Chanteuse Show הוא סיבוב ההופעות השמיני של הזמרת מריה קארי שנועד לקדם את אלבומה ה-12 Me. I Am Mariah... The Elusive Chanteuse. סיבוב ההופעות החל בטוקיו יפן ב-4 באוקטובר 2014 והסתיים באוסטרליה ב-16 בנובמבר 2014. סיבוב ההופעות זכה להצלחה בעיקר בסין שם הזמרת הופיעה 5 פעמים.
רקע ופיתוח
בדצמבר 2012 המנהל האישי של קארי רנדי ג'קסון אישר שהזמרת תצא לסיבוב הופעות עולמי לאחר שתוציא את אלבומה ה-12 במהלך שנת 2013. לאחר עזיבתה כשופטת בתוכנית "אמריקן איידול" קארי אמרה שהיא התפנתה לסיים דברים אחרונים באלבום ואמרה כי סיבוב ההופעות צפוי להתחיל באוקטובר באסיה. על סיבוב ההופעות אמרה קארי: "אני רוצה לחוות את הספונטניות והרגש שהכנסתי לאלבום הזה על הבמה עם המעריצים שלי. אני לא יכולה להפסיק לכתוב שירים אז אל תתפלאו אם אתם שומעים שיר חדש שכתבתי רק בלילה לפני המופע בעיר שלכם!". אך בעקבות דחיית יציאת האלבום סיבוב ההופעות נדחה לכשנה לאחר מכן לאוקטובר של 2014 והוכרז כי במהלכו קארי תופיע בסין, יפן והפיליפינים בין היתר ובנובמבר הצהירה הזמרת כי תופיע גם באוסטרליה ובניו זילנד.
קיוט
המונח קִיּוּט מתייחס לשני מושגים שונים.
מויסיי
מויסיי (ברומנית: Moisei או Moiseu, מויסֵאוּ; בהונגרית: Majszin, מאיסין; ביידיש: מאסיף, מאסיב או מאסיעב) הוא כפר במחוז מרמורש שבצפון רומניה, באזור ההיסטורי טרנסילבניה. במויסיי התקיימה קהילה יהודית עד השואה. מקור שמו בצורה הרומנית של שמו של משה.
גאוגרפיה ואקלים
הכפר נבנה על גדות נהר וישאו בהרי מרמורש  ולמרגלות הרי רודנה  שב קרפטיים המזרחיים.
הטמפרטורה הממוצעת במויסיי היא כ-6°. כאשר בשנות ה-50 של המאה ה-20 נרשמו טמפרטורות שיא של 39° בקיץ ו-31° מתחת לאפס בחורף.
היסטוריה
עדות ראשונה לקיומה של מויסיי קיימת משנת 1213.
בשנת 1672 הוקם מחדש מנזר סמוך לכפר שהוקם כבר בראשית אותה מאה. המנזר היה שלוחה של מנזר פוטנה. מדי שנה, המנזר מהווה מוקד משיכה לצליינים בחג עליית מרים, ותהלוכות ססגוניות יוצאות אליו מיישובי האזור.
ככל אזור מרמורש, השתייך הכפר לממלכת הונגריה במשך מאות שנים. לאחר מלחמת העולם הראשונה, הועבר האזור לידי רומניה במסגרת חוזה ורסאי. תכתיב וינה מ-1940 החזיר את האזור לידי הונגריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוחזר האזור לשליטה רומנית, עד ימינו.
הקהילה היהודית
יהודים מגליציה החלו להתיישב במויסיי החל מסוף המאה ה-18, והתפרנסו מחקלאות, מסחר, טחנות קמח ותעשיית העץ.
בראשית דרכה, הקהילה הייתה מסונפת מבחינה ארגונית לקהילת וישאו דה סוס. ב-1897 (ה'תרנ"ז) החליטו יהודי מויסיי להתנתק מקהילת וישאו דה סוס ולייסד קהילה עצמאית, והפסיקו לשלם את מסי הקהילה לווישאו דה סוס. מאורע זה גרם לסכסוך חריף בין שתי הקהילות, שהגיע עד לבית המשפט. ב-1899 הפעילה קהילת וישאו דה סוס את ההוצאה לפועל על קהילת מויסיי, וספרי התורה של מויסיי הוחרמו. בהמשך השלימו הקהילות, ועם השנים המתיחות שככה.
אישים
לאחר ייסוד הקהילה העצמאית במויסיי בשנת 1897, התמנה הרב חיים אלתר דאכנר. בשנת 1902 עבר לכהן כרבה של סירט.
בין ילידי מויסיי היו רבי אליעזר פיש - האדמו"ר מביקסאד; חבר הכנסת שלמה יעקב גרוס; הרב אברהם חיים איינהורן מצפת; הרב יוסף אריה פיש, דיין ומורה צדק בארד ובהיידושאמשון; ור' צבי הירש רוזנברג.
סטיב ביקו
סטיבן בנטו ביקו (באנגלית: Stephen Bantu Biko, 18 בדצמבר 1946 – 12 בספטמבר 1977) היה אקטיביסט, שלחם נגד משטר האפרטהייד בדרום אפריקה בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. עמד בראשה של תנועת "התודעה השחורה" שביקשה להביא לשחרור פיזי ומנטלי של השחורים בדרום אפריקה. נהרג בידי שוטרים במתקן מעצר בשנת 1977. בחייו ובמותו הפך ביקו לאחת הדמויות המזוהות ביותר עם המאבק בשלטון האפרטהייד.
חייו האישיים
ביקו נולד בשנת 1946 בקינג ויליאמז טאון בפרובינציית הכף המזרחי בדרום אפריקה, בן למשפחה מקבוצת הקוסה. אביו, מתיו מזינגאיה, עבד בכוחות המשטרה ולאחר מכן בתור פקיד ממשלתי, ומת בשנת 1950 כשביקו היה בן ארבע. אימו, אליס נוקוזולה ביקו, עבדה בבית החולים בעיר.
ביקו נישא לנטסיקי משלאבה (Ntsiki Mashalaba) ב-1970 ולשניים נולדו שני ילדים: נקוסינאתי ב-1971 וסאמורה. לביקו שני ילדים גם מד"ר ממפלה רמפלה, שהייתה פעילה בולטת בתנועת התודעה השחורה: בת בשם לראטו שנולדה ב-1974 ומתה מדלקת ריאות בגיל חודשיים, ובן בשם הלומלו שנולד ב-1978 לאחר מותו של ביקו. לביקו בת נוספת מלורין תבאנה בשם מוטלאטסי, שנולדה ב-1977.
פעילותו הפוליטית
בשנת 1966 נרשם ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה של נאטאל, שמשכה אליה סטודנטים שחורים רבים והיוותה מוקד דינמי בהתפתחות תנועת המחאה השחורה. בשנתו הראשונה נבחר לנציג באגודת הסטודנטים של האוניברסיטה.
בתחילה לקח חלק בפעילות בין-גזעית, כגון זו של התאחדות הסטודנטים הלאומית של דרום אפריקה (NUSAS), אולם עד מהרה הבין כי הפעילות הבין-גזעית היא חסרת השפעה תחת החקיקה וההתנהלות של משטר האפרטהייד. ביקו טען כי יש להקים ארגון סטודנטים של שחורים בלבד, במנותק מהארגונים הליברליים הלבנים. ב-1969 היה בין מקימי ארגון הסטודנטים הדרום אפריקאי (SASO) ונבחר לנשיא הראשון של הארגון. האג'נדה של הארגון כללה התבססות פוליטית עצמאית של השחורים ואיחוד הסטודנטים השחורים באוניברסיטאות תחת רעיון התודעה השחורה. הרעיון לפיו השחורים מסוגלים להגדיר את זהותם, להתארגן בכוחות עצמם ולעצב את עתידם באמצעים פוליטיים ותרבותיים, הכה גלים באוניברסיטאות ובציבור השחורים במדינה. בנוסף לכל אלו היה ביקו מעורב בפעילותה של הפדרציה העולמית של הסטודנטים הנוצרים.
בשנת 1972 היה ביקו בין מקימי הארגון "ועידת העם השחור" (BPC) – גוף שנועד להרחיב את הפעילות של SASO, להוציא את תנועת התודעה השחורה מהאוניברסיטאות ולהביא אותה אל החברה האזרחית כולה. באותה השנה הושעה מלימודי הרפואה והחל לעבוד בסניף דרבן של "פרויקט הקהילות השחורות" (BCP), זרוע של ארגון "אספת השחורים" שעסקה בנושאי פיתוח. בשנת 1973 משרד המשפטים הטיל עליו ועל כמה מעמיתיו שורה של מגבלות, בהתאם לחוק למניעת קומוניזם משנת 1950. השלטונות הורו לביקו לעזוב את דרבן ולשוב לעיר הולדתו, קינג ויליאמז טאון. בנוסף הוטלו עליו שורה של מגבלות כגון איסור להיפגש עם יותר מאדם אחד, לנאום בפומבי, לפרסם את כתביו, להתראיין בתקשורת או לצאת ממחוז המגורים שלו. המשטר אף אסר על התקשורת לצטט את דבריו. הגבלת התנועה הוטלה על רבים ממנהיגי תנועת התודעה השחורה, ומטרתו הייתה לבודד אותם, לשבור את רוחם ולסכל כל אפשרות שיצליחו לתאם ולהוציא לפועל פעילות פוליטית.
עם שובו לעיר הולדתו, ביקו הקים בה את הסניף ה-15 של ה-BCP ועמד בראשו. הסניף התמקד בפיתוח קהילתי ובהתבססות-עצמית בתחומי בריאות, חינוך ויצירת מקומות עבודה. בין הפרויקטים המרכזיים ניתן למנות את המרפאה הציבורית המתקדמת "Zanempilo clinic" שהוקמה ללא מימון ממשלתי, קרן הנאמנות "Zimele" שתמכה באסירים פוליטיים לשעבר ובני משפחותיהם, פרויקט בתחום תעשיית העורות בשם "Njwaxa" וכן קרן "Ginsberg" לחינוך ששמה לה למטרה לסייע לסטודנטים שחורים.
למרות הדיכוי של משטר האפרטהייד, ביקו ותנועת התודעה השחורה מילאו תפקיד משמעותי בארגון גל המחאה והמהומות שפרצו בסווטו ב-16 ביוני 1976 והתפשטו בכל רחבי המדינה. בתום גל המחאה, שדוכא ביד קשה בידי מנגנוני הביטחון של הממשלה וגבה את חייהם של למעלה מ-500 דרום אפריקאים שחורים, פעילותה של תנועת המחאה השחורה הוצאה כליל מן החוק וביקו סומן כמטרה מרכזית בעיני השלטונות.
מותו
ב-18 באוגוסט 1977 נעצר ביקו על ידי מחסום משטרתי בהתאם לתקנה מספר 83 למניעת טרור משנת 1967, והובל לתא מעצר מספר 619 בתחנת המשטרה של פורט אליזבת, שם נחקר בידי מספר שוטרים. החקירה נמשכה עשרים ושתיים שעות וכללה מכות ועינויים, שכתוצאה מהם לקה ביקו בתרדמת. הוא סבל מפגיעות ראש חמורות ונאזק אל סורגי החלון.
ב-11 בספטמבר 1977, עירום ואסור באזיקים, נלקח ביקו ברכב משטרתי למרחק 1100 ק"מ משם – אל בית הכלא בפרטוריה, שבו היו קיימים שירותים רפואיים. עקב החבלות החמורות שנגרמו לו כתוצאה מהעינויים, מת ביקו בכלא יממה מאוחר יותר – ב-12 בספטמבר 1977. המשטרה טענה כי מותו נגרם כתוצאה משביתת רעב שקיים, אולם הנתיחה שלאחר המוות מצאה בגופו חבלות רבות ופגיעות ראש חמורות.
העיתונאי הדרום אפריקאי דונלד וודז, שהיה בקשר רצוף עם ביקו בתקופה שלפני מותו, נכח בחדר המתים וצילם את החבלות שעל הגופה. וודז גורש מדרום אפריקה על ידי משטר האפרטהייד, ועבר לבריטניה. בין כתביו המוקדשים למאבק באפרטהייד נמצא גם הספר "Biko", שעליו מבוסס הסרט "הזעקה לחופש".
בשל מעמדו הציבורי, הידיעה אודות מותו פשטה במהירות ועוררה הדים רבים בעולם אודות אכזריותו של משטר האפרטהייד. בהלווייתו נכחו כעשרת אלפים איש, ביניהם שגרירים ודיפלומטים מארצות הברית וממערב אירופה. במסיבת עיתונאים של המפלגה הלאומית שנערכה זמן קצר לאחר הידיעה בדבר מותו, אמר שר המשפטים והמשטרה, ג'ימי קרוגר: "אינני חש שמחה או צער עבור מר ביקו. אני חש שוויון נפש" (באפריקאנס: "Dit laat my koud").
ב-2 בפברואר 1978 הכריז התובע הכללי של הכף המזרחי כי אין בכוונתו להעמיד לדין איש מהשוטרים שהיו מעורבים במעצרו ובחקירתו של ביקו. יתר על כן, במהלך המשפט נטען כי חבלות הראש שמהן סבל נגרמו כתוצאה מניסיון התאבדות ולא ממכות. פסיקתו של השופט הייתה כי לא ניתן להעמיד איש לדין באשמת רצח היות שאין עדי ראייה להריגתו, וכי על האישומים בדבר הריגה ותקיפה חל חוק ההתיישנות.
בשנת 1997, לאחר נפילת משטר האפרטהייד ובמהלך ועדות האמת והפיוס שהתקיימו במדינה, הודו חמישה שוטרים לשעבר בהריגתו של ביקו וביקשו חנינה. בקשתם נדחתה. ב-7 באוקטובר 2003 הכריזו גורמים במשרד המשפטים במדינה כי חמשת השוטרים הנאשמים ברצח משנת 1977 לא יועמדו לדין הן בגלל מחסור בראיות והן בגלל התיישנות התיק.
אידאולוגיה
התודעה השחורה צמחה על בסיס רעיונות דומים שנשמעו באפריקה ומחוצה לה מפי הוגים כגון פרנץ פאנון ולאופולד סדאר סנגור, וכן הושפעה מהתנועה לזכויות האזרח ומאבקה באפליה הגזעית נגד השחורים בארצות הברית בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. ביקו אימץ את המוטו של מאבק השחורים בארצות הברית בשנות השישים - "שחור זה יפה" (Black is Beautiful), ועליו אמר: "man, you are okay as you are, begin to look upon yourself as a human being".
כתנועה שצמחה בקרב הסטודנטים השחורים, היא הושפעה גם ממרד הסטודנטים של סוף שנות ה-60.
בהתאם לתפיסת התודעה השחורה של ביקו, המאבק לשחרור מורכב משני שלבים: שחרור פסיכולוגי מרגשי הנחיתות ומהבניית הזהות השחורה על ידי הלבנים, ושחרור פיזי משלטון האפרטהייד. לטענת ביקו, המחסום הפסיכולוגי הוא ההסבר לכישלונם עד לאותה העת של ארגוני שחורים כגון ה-PAC והקונגרס הלאומי האפריקני.
ביקו הושפע גם מהגותם של מהטמה גנדי ומרטין לותר קינג, אולם בניגוד לגישתם הלא-אלימה סבר כי המאבק לשחרור הפיזי צריך להלום את המציאות הפוליטית שתחת משטר האפרטהייד. ניתן לראות בגישתו הלא-אלימה צעד טקטי ולא עיקרון בסיסי. בנוסף, יסודות התודעה השחורה עמדו בניגוד לרעיונות מולטי-גזעיים של מנהיגים בקונגרס הלאומי האפריקני כדוגמת נלסון מנדלה.
מורשת
ביקו נחשב כ"אבא" של תנועת התודעה השחורה והאייקון הראשון של התנועה נגד האפרטהייד. נלסון מנדלה כינה אותו "הניצוץ שהצית שריפת שדה ברחבי דרום אפריקה".
רעיונותיו של ביקו השפיעו לא רק על מאבק השחורים בדרום אפריקה אלה גם על מאבקים חברתיים, ופעילות מרי אזרחי, בתחומים נוספים כמו מאבקי סביבה, צדק חברתי והתנגדות למשטרים דכאניים. אחת האמירות המפורסמות שלו היא:
מוזיקה
שירים רבים נכתבו כהוקרה לביקו או מתייחסים אליו במילותיהם:
האב פייר
אודות
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא גויס כמפקד שאינו קצין בחיל התעבורה ברכבת. בשנת 1942 החל לעזור בהברחה של יהודים אל שווייץ, שהייתה מדינה נייטרלית, בה לא נשקפה להם סכנה מהנאצים. הוא שימש כמפקד של אחת מהמחלקות של המאקי, לוחמי הגרילה הצרפתים שפעלו נגד הגרמנים. הוא עזר לאזרחים להתחמק מעבודות השירות שנאלצו לבצע עבור הגרמנים. הוא ייסד עיתון מחתרתי בשם L'Union patriotique indépendante. הוא נעצר פעמיים על ידי הגרמנים, פעם ראשונה בשנת 1944, אולם שוחרר במהרה, וברח לספרד, ומשם לגיברלטר, והצטרף לכוחות צרפת החופשית בראש דה-גול באלג'יריה. בצפון אפריקה שימש ככומר בספינת קרב בצי הצרפתי.
לאחר המלחמה הוא נבחר לשמש נציג באספה הלאומית, ממחוז מרת ומוזל, מטעם מפלגה עצמאית שהייתה קשורה לתנועה הרפובליקנית העממית. בבחירות 1946 נבחר בשנית, הפעם מטעם התנועה הרפובליקנית העממית. בשנת 1947 נבחר לשמש כסגן הנשיא של "הקונפדרציה העולמית", ארגון שניסה לארגן שיתוף פעולה פוליטי בצורת פדרציה בין כל מדינות העולם. הוא ייסד יחד עם אלבר קאמי ואנדרה ז'יד ועידת תמיכה בגארי דייוויס, אמריקאי שניסה לותר על האזרחות האמריקאית שלו, ובהמשך יצר את הפספורט העולמי.
בשנת 1950 פרש ממפלגת התנועה הרפובליקנית העממית, והצטרף למפלגה סוציאליסטית-נוצרית בשם Ligue de la jeune république, אולם בשנת 1951 החליט לפרוש מהחיים הפוליטיים ולהתרכז בעזרה לחלשים בחברה. בעזרת כספי פיצויים מהעבודה בפרלמנט, רכש בית בפריז ושיפץ אותו, אשר היה לבסיס של תנועת אמאוס שהוא ייסד.
במהלך חיו היו לאב פייר יחסים מסובכים עם הכנסייה הקתולית הרשמית. הוא היה איש שמאל מובהק, ולא חשש לנקוט עמדה בנושאים חברתיים שונים. הוא יצא בביקורת לא פעם כנגד אורח החיים הראוותני בוותיקן, בין השאר כנגד הנסיעות היקרות של האפיפיור יוחנן פאולוס השני. הוא תמך בזכותן של נשים לשמש בכמורה בכנסייה הקתולית, וכן בנישואין של כמרים.
על אף שהיה אחת מהדמויות המרכזיות בציבור הצרפתי ובעולם הקתולי, מותו בשנת 2007 לא קיבל התייחסות מעיתון הוותיקן, ל'אוסרווטורה רומאנו ומהאפיפיור בנדיקטוס השישה עשר. רק כעבור יממה מזכיר המדינה של הכס הקדוש, הקרדינל טארצ'יזיו ברטונה, יצא בהצהרה לזכרו, כשהוא מציין את "עזרתו למען העניים".
האב פייר זכה במשך שנים ארוכות בסקרים בצרפת כצרפתי הפופולרי ביותר במדינה. בשנת 2005 הגיע למקום השלישי בסקר של תחנת France 2 לגבי הצרפתים הדגולים ביותר בהיסטוריה, אחרי שארל דה גול ולואי פסטר. בשנת 2004 הוענק לו עיטור הצלב הגדול של לגיון הכבוד הצרפתי מטעם הנשיא ז'אק שיראק. בשנת 1991 הוענק לו פרס בלצן.
בשנת 2007 נפטר פייר בבית חולים בפריז בעקבות זיהום בריאות, כשהוא בן 94 במותו. הלווייתו נערכה בקתדרלת נוטרדאם שבפריז, בהשתתפות הנשיא, ז'אק שיראק, הנשיא לשעבר, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן וראש הממשלה דומיניק דה וילפן. הוא נקבר בעיירה אסטביל (Esteville), במחוז סן-מריטים שבצפון צרפת, בה התגורר בעבר.
פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע
פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע היה פיגוע התאבדות כפול שביצעו שני מחבלים פלסטינים ב-31 באוגוסט 2004 בנקודת מפגש של קווי האוטובוס 6 ו-12 בבאר שבע. בפיגוע נרצחו 16 אזרחים ישראלים ונפצעו מעל 100. ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע.
רקע
שנת 2004 בה אירע הפיגוע הייתה שנה בה נראה היה כי האינתיפאדה השנייה מגיעה אל סופה. מאבקה של ישראל בטרור הפלסטיני הסלים בחודש מרץ 2004, עם חיסולו של אחמד יאסין, מנהיג החמאס. חודש לאחר מכן, באפריל, חוסל יורשו של יאסין, עבד אל-עזיז רנטיסי. אחרי שני החיסולים, זכתה ישראל לארבעת החודשים השקטים ביותר מאז פרוץ המאורעות האלימים, שבאו לקיצם עם הפיגוע בבאר שבע.
הפיגוע
הפיגוע אירע בשעה 14:45. שני מחבלים מתאבדים עלו לאוטובוסים בתחנה מרכזית באר שבע. כאשר נפגשו האוטובוסים מול רחבת עיריית באר שבע, פוצצו את עצמם בהפרש של מספר דקות. מדובר בשני קווי אוטובוס עמוסים של חברת מטרודן שנסעו בשדרות רגר, שהיא דרך ראשית, בסמוך לבניין העירייה, במקום הומה אדם. עוצמת הפיגוע, בה הועפו אברי גופות והושחתו, הביאה לקושי בזיהוי ההרוגים, והדבר ארך זמן ממושך יחסית.
העיר באר שבע לא ידעה עד אז פיגועים בסדר גודל כזה. בתחילת שנות ה-2000, שנים בהן אירעו פיגועי התאבדות רבים בישראל, נחשבה באר שבע למקום בטוח יחסית. פיגוע זה היה בעל מספר הנפגעים הרב ביותר בכל שנת 2004, והפיגוע בעל מספר הנפגעים הרב ביותר בדרום הארץ עד היום.
לאחר הפיגוע
גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס קיבלה אחריות לפיגוע המשולב. בהודעת הארגון נאמר: "הפיגוע הוא תגובה לחיסולם של מנהיגי התנועה, השייח אחמד יאסין וד"ר עבד אל עזיז ראנטיסי, וכן כהזדהות עם האסירים הפלסטינים השובתים רעב".
אוגוסט רולינג
רוגוסט רולינג (בגרמנית: August Rohling; 15 בפברואר 1839 נויקירכן – 23 בינואר 1931 זלצבורג) היה כומר בפראג ופרופסור לתאולוגיה קתולית, וסופר פולמוסן שהיה לאנטישמי ידוע, בראש ובראשונה בשל כתב הפלסתר שלו, "Der Talmudjude" ("היהודי התלמודי"), שיצא ב-1871.
השכלה אקדמית וחייו
אחרי סיום לימודי בית הספר התיכון ב-1858 התחיל רולינג ללמוד תאולוגיה באקדמיה במינסטר. אחרי לימודים בפריז ב-1863 חזר למינסטר כדי ללמוד לימודי הסמכה לכמורה אצל הבישוף יוהאן גאורג מילר. לאחר מכן עבד כמורה פרטי בבריסל ופריז. ב-1871 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד ופרופסור לפרשנות המקרא באוניברסיטת מינסטר. ב-1874 היה רולינג פרופסור באוניברסיטת מילווקי ויסקונסין בארצות הברית. הוא חזר לאירופה ב-1875 והתגורר באיטליה, אנגליה ופראג. ב-1892 הוא היה כומר בכנסייה הראשית של פראג. ב-1897 פרסם רולינג את ספרו "מדינת העתיד" (Der Zukunftsstaat). ב-1899 הוא פרש ממשרת ההוראה שלו, עבר לגוריציה ואחרי כן לפריישטט (באוסטריה עלית) ולבסוף עבר לזלצבורג.
משפטי עלילות דם
אוגוסט רולינג הופיע במשפטי עלילות דם רבות כמומחה. במשפט עלילת טיסאסלר הונגריה הוא הודיע שהוא מוכן לבוא ולהעיד שהיהודים עוסקים בפולחן דם לחג הפסח. התאולוג הפרוטסטנטי פרנץ דליטש הוכיח את הזיופים והסילופים בגישתו של רולינג לתלמוד. אחרי שהרב יוסף שמואל בלוך האשים את רולינג בזיופים ושבועת שקר תבע אותו האחרון על הוצאת דיבה. בית המשפט אפשר את הופעתו של דליטש כמומחה נגדי. אחרי שהוא חשף שרולינג לא מסוגל לקרוא את התלמוד במקור משך רולינג את התביעה. אף על פי שרולינג איבד את רישיון ההוראה שלו והותיקן הציב את כתביו ברשימת הספרים האסורים הם היו בשימוש נרחב בקרב קתולים במרכז ומזרח אירופה.
רולינג קיבל תמיכה משני צירי הרייכסטג האוסטרים גאורג פון שנרר (Georg von Schönerer) 1841-1921 וקרל לואגר (1841-1910), שהיו גם אנטישמים. בגרמניה הופצו רעיונותיו בעיקר על ידי אגודת בוניפציוס.
אברהם חיים רובינשטיין
אברהם חיים רובינשטיין (1 במאי 1912 – 19 בדצמבר 1983) היה איש חינוך ישראלי מאנשי הציונות הדתית, חוקר החסידות והציונות הדתית ופרופסור באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
רובינשטיין נולד בטומשוב מזובייצקי וגדל בוורשה. הוא למד בבית המדרש לרבנים "תחכמוני" בוורשה, ובסיימו בשנת 1931 עבר ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין. לאחר שנה הוא שב לוורשה והיה בין מייסדי השומר הדתי. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והיה פעיל בהנהלה הארצית של בני עקיבא. עמד בראש מחלקת ההדרכה של התנועה והיה עורך הביטאון "זרעים". הוא ניהל את בית הספר "תחכמוני" ברחובות, ולאחר מכן היה מפקח בעליית הנוער. בשנים 1944–1966 נהל את האגף הדתי של עליית הנוער ואת הסמינר להדרכת מדריכים של האגף הדתי.
בשנות ה-50 למד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1960 קיבל תואר דוקטור על עבודתו "ראשיתה של החסידות בפולין המרכזית", בהנחייתו של פרופ' בן-ציון דינור. בשנים 1965–1966 כיהן כמרצה בכיר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומשנת 1967 כיהן כפרופסור באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1979–1980 עמד בראש המחלקה לתולדות ישראל. הוא עמד בראש הקתדרה לחסידות והקים את המכון לחקר הציונות הדתית.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
הגלקסיה הננסית הדובה הגדולה I
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-23 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-2,100 שנות אור. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-50 מיליוניות ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ-14,000 מסות שמש, ונראה שהיא מורכבת בעיקר מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא רק פי 12,500 מעוצמת ההארה של השמש, כלומר קיימים על-ענקים שפולטים יותר אור ממנה. המתכתיות של כוכבי הגלקסיה נמוכה מאוד, כ-7 אלפיות מזאת של השמש, מה שמראה שכוכבי הגלקסיה הם זקנים מאוד ואין בה יצירה של כוכבים חדשים.
12 Super Éxitos
(בעברית: 12 סופר להיטים) הוא אלבום להיטים של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה, אשר יצא ב-18 באוקטובר 1994 על ידי EMI לטין. זהו גם היה האלבום האחרון שיצא שהייתה בחיים. האלבום כולל אוסף של שירים בולטים בקריירה של הזמרת.
הר שארפ (אנטארקטיקה)
הר שארפ (באנגלית: Mount Sharp) הוא הר בחלקו הצפוני של רכס סנטינל המהווה את מחציתם הצפונית של הרי אלזוורת' בארץ אלזוורת' במערב אנטארקטיקה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר מעל 3,359 מטרים מעל פני הים, גובהו של ההר 3,000 מטרים מעל פני הים}, והוא ההר ה-237 בגובהו באנטארקטיקה.
הר שארפ ממוקם 3.2 קילומטרים דרומית--מזרחית מהר בארדן;
הר שארפ מתנשא מעל קרחון ז'נדה שמצפון לו, ומעל קרחון סאבאזיוס שממזרח לו.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה לראשונה על ידי משלחת מרי בירד לנד לחציית אנטארקטיקה ( Marie Byrd Land Traverse party), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958, בפיקודו של צ'ארלס ר. בנטלי.
מקור השם
משלחת מרי בירד נתנה להר את שמו.
המשלחת קראה להר על שם פרופסור רוברט פיליפ שארפ (Robert Phillip Sharp), חבר בפאנל הטכני לחקר הקרחונים (the Technical Panel on Glaciology), חלק מהוועדה הלאומית של ארצות הברית ( U.S. National Committee), במסגרת השנה הגיאופיזית הבינלאומית (IGY).
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Ellsworth Mountains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
כיכר אתרים
כיכר אתרים (נקראה בעבר בשם: "כיכר מרדכי נמיר") בתל אביב היא מכלול של מבנים וכיכר ציבורית בתכנונם של האדריכלים יעקב רכטר וורנר יוסף ויטקובר ומשקפת את אחד משיאיו של סגנון הברוטליזם בישראל. כיכר אתרים סמוכה לשפת הים, בנויה מעל רחוב אליעזר פרי, ומקושרת לטיילת ולמרינה תל אביב ממערב, ואל שדרות בן-גוריון ורחוב הירקון ממזרח. ממערב לכיכר נמצאת בריכת גורדון. מלון קרלטון תל אביב ממוקם בצמוד לכיכר מצד צפון.
וילהלם פרידריך שדו
וילהלם פרידריך שדו (בגרמנית: Friedrich Wilhelm von Schadow; 1788, ברלין – 1862, דיסלדורף) היה צייר יהודי גרמני.
כיכר אתרים
כיכר אתרים נבנתה כמבנה רב תכליתי בן מספר מפלסים, אשר ניצל את הפרשי הגבהים בין מצוק הכורכר שהיה במקום לבין חוף הים. המפלס התחתון כולל מגרש חניה ותחנת דלק. המפלס שמעליו כולל כביש ראשי מקורה (רחוב פרי). מעליו שני מפלסי חנויות מקורים, והמפלס העליון (גג המבנה) הוא רחבה, הכוללת מספר מבני מסעדות, אמפיתיאטרון ומבנה עגול מצופה זכוכית (המוכר כ"מבנה הקולוסאום") הידוע בתור סמלה של הכיכר. בחלקו הצפוני של הכיכר קיים מבנה נוסף הקרוי בית כלל על שם חברת כלל שבנתה אותו, המבנה כולל את מלון מרינה (כיום לאונרדו גורדון ביץ׳) ומספר מפלסים של חנויות.
וילהלם פרידריך שדו
קורות חיים
בנו השני של יוהאן גוטפריד שדו.
כיכר אתרים
תולדות המקום
לפני בניית הכיכר שכנה במקום שכונת מחלול שכללה פחונים וצריפים. השכונה הוקמה כמשכן זמני לפליטים יהודים שנאלצו לברוח מיפו במהלך מאורעות תרפ"א ועבור עולים חדשים. תושבי השכונה סבלו מרוחות עזות ומהצפות מדי חורף כתוצאה ממיקומה על שפת הים.
וילהלם פרידריך שדו
קורות חיים
אמו היהודיה, מריאן דה וידל נפטרה בגיל 56 בזמן לידתו.
כיכר אתרים
תולדות המקום
בשנות ה-50 החלו לפנות את השכונה, ובשנות ה-60 הוחלט בעיריית תל אביב לפתח את החופים הצפוניים של העיר. לשם כך נשכרו שירותיו של אדריכל איטלקי מפורסם באותה עת בשם לואיג'י פיצ'ינטו שיצר פרוגרמה שכללה כיכר דמוית פיאצה איטלקית, מתחם מרינה ושדרת בתי מלון מודרניים. במסגרת פרויקט הפיתוח הוחלט לבנות בשטחה של שכונת מחלול מרכז תיירותי שיקשר בין בתי המלון, החופים ושדרות בן-גוריון, ויכלול גם כביש ראשי מקביל לחוף ומגרש חניה. לצורך בניית הפרויקטים הללו הוקמה החברה העירונית "אתרים", אשר על שמה נקרא לימים הכיכר. על תכנון המרכז התיירותי הופקדו האדריכלים ורנר יוסף ויטקובר ויעקב רכטר.
וילהלם פרידריך שדו
קורות חיים
וילהלם החל בלימודי רישום אצל אביו והמשיך את לימודיו אצל הצייר פרידריך גאורג וייטש.
בשנים 07–1806 שרת כחייל.
כיכר אתרים
תולדות המקום
כיכר אתרים החלה להיבנות בשנת 1971 על ידי חברת אתרים בשיתוף עם חברת כלל, ונחנכה ביוני 1975. בשנים הראשונות הייתה הכיכר שוקקת חיים: במבנה הבטון המעוגל שבמפלס הרחבה פעל סניף של כלבו שלום. גם שני מפלסי החנויות והמסעדות שברחבה זכו להצלחה. במבנה הצפוני הוקמו חנויות ללא מכס לתיירים, ובאחד המפלסים התחתונים פעל בית הקולנוע שחף. בסך הכול כללה הכיכר כמאתיים בתי עסק.
וילהלם פרידריך שדו
קורות חיים
בשנת 1810 בעזרתם של אנטוניו קנובה וברטל תורוואלסן עבר וילהלם עם אחיו הבוגר רודולף שדו לרומא, ושם הפך ממובילי תנועת הנצרתיים.