cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מזון כלבים
היסטוריה
טרם ביות כלב הבית, בהיותם כלבי בר, הכלבים דאגו לעצמם ותזונתם התבססה על דיאטה קרניבורית. לאחר ביותם והתאמתם להגנה, לעבודה ולחברה אנושית, החלו בני האדם לדאוג לצרכים התזונתיים של הכלבים, לפחות באופן חלקי. התיעוד ההיסטורי לשינוי גישה זה הוא בן 2,000 שנה לכל הפחות.
בשנת 37 לפנה"ס מדבר ורגיליוס על האכלת כלבים בבוקוליזם.
בסביבות 70 לפנה"ס, כתב קולומלה את ספרו על החקלאות, שבו הוא מתייחס להאכלת כלבים.
משפט מינקובסקי
משפט מינקובסקי הוא תוצאה בסיסית בתחום המכונה 'גאומטריה של מספרים', השייך לתורת המספרים. את המשפט הוכיח הרמן מינקובסקי ב- 1889.
מזון כלבים
מזונות המסוכנים לכלבים
ישנם מזונות נפוצים המיועדים לבני אדם אשר רעילים לכלבים, ביניהם שוקולד (הגורם להרעלת תאוברומין), בצל ושום (המכילים תיוסלופט וגורמים להרעלת חמצן), ענבים וצימוקים (הגורמים לאי ספיקת כליות), חלב (חלק מהכלבים רגישים ללקטוז ועלולים לסבול משלשולים ומתגובה אלרגית), אגוז מוסקט (עלול לגרום לפגיעה עצבית), אגוזי מקדמיה ועוד.
משפט מינקובסקי
נניח ש- L הוא סריג במרחב. נסמן את הנפח של המקבילון היסודי שלו ב- C. (הדוגמה הפשוטה ביותר היא הסריג הכולל את הנקודות שכל הרכיבים שלהן שלמים. המקבילון היסודי במקרה זה הוא קוביית היחידה, והנפח שלו הוא C=1). המשפט עוסק בקבוצות סימטריות ביחס לראשית (כלומר, קבוצות הכוללות יחד עם כל נקודה x גם את הנקודה הנגדית \ -x), וקובע שקבוצה סימטרית קמורה, שהנפח שלה עולה על \ 2^nC, מוכרחה להכיל לפחות נקודה אחת של L פרט לאפס (אם ידוע שהקבוצה קומפקטית, הטענה נכונה גם אם הנפח שווה לחסם, ולא רק גדול ממנו).
17 בנובמבר
17 בנובמבר הוא היום ה-321 בשנה, (322 בשנה מעוברת), בשבוע ה-47 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 44 ימים.
מוות בבאר שבע
מוות בבאר שבע הוא סרט תיעודי שיצא לאור בשנת 2016 ובוים על ידי טלי שמש ואסף סודרי. הסרט עוסק בפיגוע בתחנה המרכזית בבאר שבע שאירע בשנת 2015, ובמותו של הבטום זרהום, אזרח אריתריאה שנקלע לזירת הפיגוע, נורה בטעות ועבר ניסיון לינץ' על ידי עוברי אורח. הסרט הופק עבור Yes דוקו ושודר בו לראשונה ביוני 2016.
רקע
באוקטובר 2015 אירע פיגוע ירי על ידי בדואי אזרח ישראל שירה בעוברי אורח שחלפו לעת ערב בתחנה המרכזית של העיר באר שבע. בפיגוע נרצח חייל צה"ל ונפצעו רבים אחרים. הבטום זרהום, מבקש מקלט בן 29 מאריתריאה, שהסתנן לישראל כארבע שנים קודם לכן, והיה בדרכו לחדש את אשרת השהייה נחשד בטעות כמחבל ונורה. בעודו שוכב פצוע הוכה על ידי עוברי אורח.
הסרט מביא את עדויותיהם של הנוכחים בזירת הפיגוע. בנוסף מביא הסרט תצלומים ממצלמות אבטחה שהיו פזורות בתחנה. הסרט שודר לראשונה ביוני 2016 בערוץ יס דוקו.
טרטספיס
טרטספיס (שם מדעי: Terataspis; מילולית: "מגן מפלצתי גדול") הוא סוג של חסר חוליות נכחד ממחלקת הטרילוביטים שחי בקרקעית הימים של תקופת הדבון לפני 397 מיליון שנה. המאובנים שלו נמצאו בניו יורק ובאונטריו שבקנדה. המאובנים היו שבורים ברובם, אך מדענים הצליחו לשחזר את מבנה היצור השלם.
הטרטספיס היה אחד מגדולי הטרילוביטים (אך היה קטן מהאיסוטלוס) והוא הגיע לאורך 60 ס"מ. הוא היה בעל שריון עור קוצני וסביב הצידיים והקצוות ועל הראש היו מחושים קצרים. היצור ניזון ככל הנראה מרקבובית או מנבלות וייתכן שהיה טורף של פרוקי-רגליים אחרים, תולעים ורכיכות.
בתרבות
יצור זה הופיע במשחק המחשב פארק היורה 3: בניית פארק.
קוצרים
קוֹצְרִים או רַגְלָבִישָׁאִים (שם מדעי: Opiliones) היא סדרה של פרוקי-רגליים במחלקת העכבישנים.
הקוצרים מאופיינים ברגליים ארוכות מאוד. בניגוד לעכבישאים הראשחזה והבטן מאוחים, פרקי הבטן נראים. אין להם בלוטות ארס ובלוטות טוויה. גפי הפה הקדמיים מזכירים מלקחיים, והם בעלי שתי עיניים. מקור השם כנראה בתנועות הפרכוס של רגלי הקוצרים כאשר הן נושרות מהגוף.
1443
אירועים
האלפבית הקוריאני (Hangul)(한글) נכנס לשימוש על ידי מלך קוריאה סג'ונג הגדול.
אל-חיאת (עיתון)
אל-חיאה (الحياة; בערבית: "החיים") הוא עיתון בשפה הערבית היוצא לאור בלונדון.
העיתון, בבעלות סעודית ובעל גישה פאן-ערבית, מודפס סימולטנית בלונדון, ריאד, פרנקפורט, קהיר, בחריין, ביירות וניו יורק ויוצא לאור מדי יום בכ-200 אלף עותקים. אל-חיאת נפוץ מאוד בקרב הקהילות הערביות הגולות ובעולם הערבי בכלל. המערכת נוקטת על פי רוב גישה ליברלית מזו המקובלת בעיתונות הערבית היוצאת לאור במדינות ערב עצמן ומקובלים בו דברי ביקורת על המשטרים הערביים ועל חיי האזרח הערבי במדינות המזרח התיכון.
אל-חיאת נהנה ממוניטין בינלאומי גבוה וכלי תקשורת מערביים מרבים לצטט ממנו. מנהיגים ערביים רבים וכן אינטלקטואלים ערבים רבים, בוחרים להעניק ראיון בלעדי לאל-חיאת, כל אימת שברצונם לבשר על דבר מה בעל נגיעה למערב או לפוליטיקה הפאן-ערבית.
היסטוריה
העיתון, אשר נוסד בביירות ב-28 בינואר 1946, הפך במהרה לעיתון מוביל בעולם הערבי. המוציא לאור של העיתון ועורכו הראשי, היה כאמל מרווה. מרווה נרצח בידי מתנקשים ב-16 במאי 1966. השלטונות בלבנון עצרו מספר אנשים והעמידו לדין מספר חשודים תומכי נאצר ברצח אשר ראו ב"אל חיאת" "אויב הלאומנות הערבית, אנטי סוציאליסט ומשתף פעולה עם האמפריאליזם". העיתון המשיך לראות אור בביירות במשך עשר שנים נוספות עד למלחמת האזרחים בלבנון, אולם קרנו ירדה וקרנו של א-נהאר עלתה.
בשנת 1988 הושק אל חיאת מחדש, הפעם מלונדון והפך עד מהרה לעיתון הבינלאומי המוביל בשפה הערבית.
יחסי בוליביה–דנמרק
היסטוריה
יחסים דיפלומטיים כוננו ב-28 בפברואר 1930. ב-9 בנובמבר 1931 נחתם אמנה מסחרית, לפיתוח נוסף של היחסים המסחריים בין בוליביה לדנמרק. בשנת 1974 נחתם הסכם על הלוואה דנית לבוליביה. בשנת 1977 נחתם הסכם נוסף על הלוואה לבוליביה. באוגוסט 2000 חתמו בוליביה ודנמרק על הסכם כרייה-סביבה, הסכם להפחתת ההשפעות הסביבתיות והחברתיות בכמה עיירות בבוליביה. דנמרק מסייעת לבוליביה בסכום של 1.54 מיליון דולר על פי ההסכם.
בשנת 2006, כשנשיא בוליביה, אוו מוראלס, הורה להלאים את משאבי הגז הבוליביאנים, איימה שרת הפיתוח הדנית אוללה טירנס, להפסיק את הסיוע, מכיוון שהיא אינה תואמת את סיוע הפיתוח הדני. בדצמבר 2009 ביקר נשיא בוליביה, אוו מוראלס, בדנמרק בוועידת האו"ם לשינוי האקלים לשנת 2009. לאחר הוועידה האשימה בוליביה את ארצות הברית ודנמרק בגין קיצוץ הסיוע לבוליביה בגלל התנגדותם להסכם קופנהגן. בשנת 2009, כאשר מוראלס ניסה לבטל איסור על קוקה באמנה של האו"ם בנושא סמים נרקוטיים, דנמרק עם כמה מדינות אחרות התנגדו לרעיון.
בוליביה נבחרה לתוכנית הסיוע של דנמרק בשנת 1994, מכיוון שבוליביה הייתה המדינה הענייה ביותר באמריקה הדרומית. דנמרק החלה לסייע לבוליביה בצורה סדירה. בגלל המצב הפוליטי בבוליביה, דנמרק השעתה את הסיוע בשנת 1980. בשנת 1993 התחדש שיתוף הפעולה. סיוע דני בפיתוח לבוליביה מתמקד בדמוקרטיה, זכויות אדם, חקלאות, חינוך וסביבה. בשנת 2005 קיצצה דנידה את הסיוע מ-200 מיליון ל-150 מיליון בגלל הבעיות החברתיות בבוליביה. בשנת 2010, לאחר 13 שנים של שיתוף פעולה, הסתיים הסיוע לאנשים המקומיים.
יחסי סחר
בשנת 2008 היצוא הדני לבוליביה הסתכם ב-51 מיליון קרונה דנית, והייצוא הבוליביאני הסתכם ב-6 מיליון קרונה דנית.
שער אלקלה
שער אלקלה (בספרדית: Puerta de Alcalá) הוא אנדרטה הבנויה בסגנון נאו-קלאסי הנמצאת בכיכר העצמאות (Plaza de la Independencia) במדריד, בירת ספרד.
השער ממוקם סמוך למרכז העיר ומטרים ספורים מהכניסה הראשית לפארק בואן רטירו, על צירו של רחוב אלקלה. שמו של השער נגזר מהדרך הישנה ממדריד לעיר הסמוכה אלקלה דה אנרס. השער נבנה בשנת 1778 בהוראתו של המלך קרלוס השלישי, והחליף שער קטן יותר שעמד במקום לפניו.
לבו
לָבוֹ (צרפתית Lavaux) הוא אזור גידול גפנים היסטורי המשתרע לאורך חופו הצפוני של אגם ז'נבה בקנטון וו בדרום-מערב שווייץ. הגפנים ערוכים על טראסות תלולות הנמתחות לאורך כ-30 ק"מ, מפאתי העיר לוזאן במערב ועד לטירת שיון שליד מונטרה במזרח. בלבו 400 עד 450 ק"מ של קירות אבן התומכים בלמעלה מ-10,000 טראסות. הטראסות ערוכות בצורה שיטתית במקביל לחופי האגם, ומעליהן חלקות גפנים מלבניות נוספות אשר שימשו בעבר לגידולים חקלאיים אחרים. מספר דרכים חוצות את הטראסות באלכסון, ומספר כבישים ומסילות רכבת נמתחים לאורכן. אזור לבו הפך במחצית השנייה של המאה ה-20 גם ליעד תיירותי וסומנו בו שבילי טיולים ורכיבה על אופניים. בשנת 2007 הוכרז אזור ליבה בשטח של 8980 דונם ואזור חיץ נוסף בשטח של 14080 דונם כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
ייצור יין בלבו התקיים כבר בתקופה הרומית, כאשר לאורך חופי האגם שכנו מספר יישובים רומיים, וביניהם גם לוזאן. בסנט-ספורן (Saint-Saphorin) נמצאו שרידיה של וילה רומית וכתובת בלטינית העוסקת בחשיבותו של היין. מספר כתובות המתוארכות למאה ה-9 עוסקות גם הן בתרבות גידול הגפנים ומזכירות מספר מקומות ברחבי הקנטון בהקשר זה.
במאה ה-11 כבר היה גידול הגפנים באזור ממוסד והגפנים ניטעו על חלקות אדמה שהוענקו למספר מנזרים גדולים על ידי הבישוף של לוזאן, החל במאה ה-12. במאה ה-14 כבר היו קיימות במקום טראסות שנתמכו בקירות אבנים, והמסמך המוקדם ביותר המעיד על כך הוא מ-1331. לפי מסמך זה הוקמו במקום טראסות ברוחב של 10 עד 15 מטר אשר נתמכו בקירות שגובהם הגיע עד 6 מטר. הטראסות ניבנו באופן מסורתי מאבן גיר מקומית תוך שימוש במלט. באותה עת החלו המנזרים להשכיר את הקרקע לחקלאים אשר התגוררו בכפרי האזור, ותמורתה גבו אחוז מסוים מהתוצרת. החקלאים התגוררו בבתים צרי מידות שבהם הוקמו מרתפי יין, ואשר נבנו כך שיתפסו חלק קטן ככל הניתן מהקרקע היקרה. לצד גידול הגפנים עסקו חקלאים אלה גם בגידול בעלי חיים, במרעה, ובגידולים חקלאיים נוספים. ב-1391 נזכרו לראשונה כללים אשר חייבו את החקלאים לתחזק את הטראסות, וכללים ראשונים לפיקוח על היין הופיעו ב-1368. ב-1397 רבע מהכנסותיו של הבישוף של לוזאן באו מייצור היין, וערכו הגבוה של היין ורווחיותו של הענף הביאו להשקעה בו הן על ידי המנזרים שדאגו, למשל, לסלילת דרכים לשינוע התוצרת, הן על ידי הבישוף והן על ידי סוחרים מלוזאן. הרפורמציה הפרוטסטנטית הביאה לחיסול בעלותם של המנזרים בקרקעות כמעט לחלוטין, וב-1536 עברה לוזאן לשליטתה של ברן. מספר משפחות אמידות מברן החלו רוכשות אדמות בלבו, ומשביחות אותן, בין היתר בעזרת שיפור נתיבי התחבורה באזור.
בתחילת המאה ה-19 היו בלבו חלקות גפנים קטנות רבות וכמות עצומה של בעלי קרקע שונים, כולל מספר מנזרים שהצליחו לשמור על בעלותם במספר חלקות. עובדה זו הביאה לחוסר יעילות בעיבוד הקרקע, אך כאשר קנטון וו הצטרף לקונפדרציה השווייצרית ב-1803, נפתחה תקופה של ארגון וחלוקה מחודשים של הקרקעות. הטראסות והקירות התומכים בהן שופצו וחודשו, והוקמו מערכות ניקוז למניעת סחיפת הקרקע. דרכי אורך חדשות נסללו, וב-1861 הונחה מסילת הרכבת לאורך חופי האגם. ב-1886 הגיעה מגפת זבוב היין ללבו, והדבר חייב את שיפור הדרכים בין הגפנים כדי להקל את הטיפול הכימי בהם. במקום גפנים נגועים שנעקרו ניטעו גפנים חדשים ועמידים יותר, תוך הקפדה על נטיעתם בשורות סדורות. בנוסף, על מנת להעניק מענה למשבר החלו ממשלת הקנטון והממשלה הפדרלית לתמוך בענף, תוך הגברת הפיקוח עליו וחקיקת חוקים העוסקים בשימור איכות היין.
במחצית השנייה של המאה ה-20 החלו העוסקים בענף לנטוש את בתיהם בסמוך לחלקות הגפנים, ולעבור להתגורר בערים ובכפרים באזור. תופעה זו חיסלה באופן סופי את המשקים המעורבים שעסקו בגידול גידולים חקלאיים נוספים ובגידול בעלי חיים לצד הגפנים מאז ימי הביניים. בסוף המאה ה-20 סולקו חלקות גפנים קטנות במטרה לשפר את נגישות הציוד המכני ולשמר את איכות הקרקע. כיום בנויות חלק מהטראסות מבטון עם חיפוי של אבנים, והדבר נכון בעיקר לגבי טראסות התומכות בדרכים ובמסילות הרכבת.
איפא"ק
איפא"ק (AIPAC; ראשי תיבות באנגלית: American Israel Public Affairs Committee – הוועד האמריקאי-ישראלי לענייני ציבור) היא שדולה פרו-ישראלית בבתי הקונגרס האמריקניים.
השדולה נוסדה ב-1951, מורכבת בעיקר מיהודים-אמריקאים, ועוסקת בעיקר בשתדלנות לגבי האינטרסים של מדינת ישראל. היא נחשבת כאחת השדולות החזקות והמשפיעות ביותר בקונגרס והגדולה ביותר הן ב והן בלובי היהודי.
מטרתה הראשונית הייתה להתמקד באנשי הקונגרס, אך בפועל היא מפנה את רוב תשומת הלב לאנשי הזרוע המבצעת. ישנם אנשים רבים בממשל האמריקאי אשר מאמינים, כמו איפא"ק, כי תמיכה בישראל צריכה להיות המרכיב המרכזי ב.
היסטוריה
השדולה נוסדה על ידי ישעיהו (סי) קינן כהמשך לארגונים ציוניים קודמים, בהם מועצת החירום הציונית שפעלה בסוף מלחמת העולם השנייה. תחילה נרשמה השדולה בשם "המועצה הציונית האמריקאית", אולם ב-1954 הוחלף המעמד לארגון מקומי בשם "וועד האמריקני ציוני לענייני ציבור" ויועד לשדולה בקונגרס. את השם הנוכחי קיבל הארגון בשנת 1959.
בשנת 1974 החליף מוריס אמיתי את קינן בראשות הארגון וב-1980 החליף אותו תום דיאן. במהלך תקופה זו היה איפא"ק ארגון קטן מאוד שלא היה מוכר. דיאן הביא לגידול עצום בהיקף הפעילות של הארגון (התקציב גדל מ־1.5 מיליון דולר ל־14 מיליון ומספר החברים גדל משמונת אלפים לחמישים אלף תוך שבע שנים).
ב-1981 היה הניסיון המשמעותי הראשון של איפא"ק להתמודד עם הממשל סביב מכירת מטוסי ה-AWACS לערב הסעודית, הניסיון כשל אמנם אולם איפא"ק הקשה מאוד על הנשיא. ב־1982 תמך הארגון, בניגוד לעמדת ישראל בתוכנית רייגן והצליח למנוע קיצוץ בסיוע האמריקאי שנועד ללחוץ על ישראל. במקביל החל איפא"ק ב"התוכנית לפיתוח מנהיגות פוליטית" שגידלה דור של פוליטיקאים יהודיים.
במהלך שנות השמונים החל איפא"ק לעבוד גם בשתדלנות בזרועות הממשל ואימץ בעקבות כך עמדות ימניות יותר. לשיא הגיע תהליך זה בזמן המאבק על ההתנחלויות שהגיע לנקודת פיצוץ ב־12 בספטמבר 1991 כאשר שתדלני איפא"ק (למעלה מאלף מאתיים) ניסו לשכנע את חברי הקונגרס לתמוך באימוצן. המאמץ נכשל בעקבות מתקפה חריפה ביותר של ג'ורג' בוש (האב) כלפי השדולה בה טען (בין השאר) כי השדולה איננה פועלת בהתאם לאינטרסים של ארצות הברית. עם זאת, איפא"ק הצליח לבסוף לגייס את תמיכת הקונגרס בערבויות (לאחר שהוסכם לקזז מהן את ההשקעות בהתנחלויות).
מאז תחילת שנות התשעים, פעילות איפא"ק פחתה במקצת וכך גם השימוש שישראל עושה בה, אולם עדיין איפא"ק נחשבת לשדולה השנייה בעוצמתה בקונגרס האמריקאי (לאחר שדולת יצרני הנשק הקל). ב־2005 הסתבכו שניים מבכירי איפא"ק בפרשה של העברת מידע סודי לישראל, פרשה אשר הביאה לפרישתם מהארגון ולפגיעה חמורה במעמדו.
בעשור השני של המאה ה-21 עומדים בראש מועצת המנהלים של איפא"ק חמישים אנשים רבי השפעה בפוליטיקה הדמוקרטית והרפובליקנית ובעניינים אזרחיים ברחבי המדינה. בהם הסנטור לשעבר רודי בושווייץ, סטיבן גרוסמן ובוב אשר.
תקציב השדולה מגיע מתורמים פרטיים, מדמי חברות שעל החברים לשלם. היא אינה מקבלת שום סבסוד מממשל ארצות הברית או מממשלת ישראל.
מטרות
איפא"ק פועלת לדאוג לקיומו של הסיוע החיוני אותו מקבלת ישראל מממשלת ארצות הברית, על מנת שישראל תישאר חזקה ובטוחה. כמו כן, היא פועלת על מנת לקדם שיתוף פעולה אסטרטגי בין שתי המדינות על מנת לקדם מדיניות נגד הטרור. שיתוף הפעולה האסטרטגי יביא גם להחלפת מידע בין המדינות בנושא טכניקות ביטחוניות וטכנולוגיות על מנת לשמור על ביטחון המדינות וכן, עצירת מדינות כגון איראן מלהשיג נשק להשמדה המונית.
הישגים
איפא"ק זוקפת לזכותה הישגים רבים במהלך שנות קיומה:
דרכי פעולה
איפא"ק פועלת במגוון דרכים על מנת להגיע לקהלי יעד שונים בארצות הברית. מחברי קהילות יהודיות, לסטודנטים בקמפוסים ועד לחברי ממשלה וקונגרס.
ביקורת
הפרופסורים סטיבן וולט וג'ון מירשהיימר פרסמו ספר בשם ובו טענו שבשל כוחו הרב של הארגון הוא עלול להשפיע על הממשל האמריקאי לפעול בניגוד לאינטרסים שלו, דבר שעלול לפגוע גם בביטחונה של ישראל בטווח הארוך.
כמו כן, בעבר נדרש להגדיר את איפא"ק כסוכנות הזרה הפועלת בארצות הברית (בהתאם לחוק FARA), בין היתר על ידי הסנאטור ג'יימס ויליאם פולברייט ובכיר ה-CIA ויקטור מארצ'טי.
חנה שחר
חנה שחר (נולדה בחיפה ב-11 בנובמבר 1942) היא פרופסור חבר לחינוך ופסיכולוגיה חברתית, ראש החוג לחדשנות וטכנולוגיה במכללה האקדמית גורדון לחינוך. היא לימדה שנים רבות באוניברסיטת בר-אילן, הייתה חברה 16 שנים בוועד המנהל של המכון לחקר האינטגרציה החברתית במערכת החינוך וניהלה פרויקטים לשיפור מערכות חינוך בשלוש ערים. תחומי המחקר המרכזיים שלה הם שיתוף פעולה בחינוך, קבוצות חקר ולמידה מבוססת פרויקטים.
ביוגרפיה
חנה שחר (בן דור) היא דור שביעי למשפחת לור-גרינפילד, סבתה, חנה לור, נישאה לשלמה רוטשטיין שנולד בעכו, והיה ממייסדי המושבה מנחמיה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19. אימה, יפה רוטשטיין, נולדה בטבריה, ונישאה לשמואל בנדרסקי, שעלה ארצה מבנדר שבבסרביה בשנת 1936.
שחר למדה בבית ספר הריאלי, ולאחר מכן בבית הספר חוגים, בחיפה. בין השנים 1958-1962 היא למדה הוראת ציור במכון לאומנות ב"אורנים" שבקרית טבעון. שירתה בצה"ל כמורה-חיילת בשנים 1962–1964 בטבריה ולימדה ציור. לאחר שירותה הצבאי התקבלה ללימודים בבצלאל, בירושלים, שם למדה שנתיים. היא החלה את לימודיה האקדמיים בשנת 1975, והיא בוגרת חוג ראשי לחינוך וחוג משנה באמנות פלסטית באוניברסיטת חיפה. מיד לאחר קבלת התואר, המשיכה ללימודי מוסמך וסיימה אותם בשנת 1982 בהכשרת מורים ופסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת חיפה. את התואר ד"ר קבלה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1987.
קריירה
בשנת 1979 השתתפה שחר בכנס בינלאומי בישראל שבו נוסדה העמותה הבינלאומית לחקר שיתוף פעולה בחינוך, שבו השתתפו חוקרים מישראל ובעולם. היא הייתה בין הראשונים בישראל שהוכשרו להנחות את דרך ההוראה והלמידה השיתופית בקבוצות קטנות (קבוצות חקר). עבודת הדוקטורט שלה חקרה את השפעות השיטה על יחסי-גומלין בין תלמידים איטיים ומהירים, על כמות הדיבור שלהם, ועל הישגיהם. מחקריה, שבדקו תחומים בהם ניתן לזהות את יתרונותיה של השיטה, פורסמו בשפות רבות.
בשנת 1989 החלה שחר ללמד באוניברסיטת בר-אילן. לאחר שנים של הוראה בקורסים והכשרת מורים, הגיעה למסקנה שאין די בהכשרת המורים וכי בית הספר כארגון חייב להיערך כדי לתמוך בהם. לכן, בבית הספר לחינוך בבר-אילן, שבו לימדה שחר לתארים מתקדמים, היא פיתחה עם עמיתיה את התחום של ייעוץ ארגוני למערכות חינוך, והנחתה עשרות מוסמכים ועשרה דוקטורנטים בתחומי מחקרה. ניסיונה בתחום בא לידי סיכום בספרה "ייעוץ לבית הספר כמערכת".
בין השנים 1990–2006, במסגרת עבודתה במכון לקידום האינטגרציה החברתית במערכת החינוך באוניברסיטת בר-אילן, הובילה שחר שלושה פרויקטים עירוניים רחבי היקף לשיפור מערכות החינוך בערים יבנה, ראשון לציון ופרויקט 30 היישובים בעיר טבריה. בשלושת הפרויקטים הוכשרו מאות מורים ועשרות מנהלים בערים הללו. במקביל הייתה יועצת ומלווה אקדמית באגף בתי ספר ניסויים במשרד החינוך. כל פעולותיה לוו במחקר ענף, שפירותיו פורסמו בעשרות מאמרים באחדים מכתבי העת הנחשבים בעולם, וכן, בפרקים רבים בספרים בינלאומיים. היא גם פרסמה 6 ספרים, שחלקם תורגמו לגרמנית, פינית, אנגלית וסינית.
אחד התחומים שבהם עוסקת שחר הוא החינוך לערכים. היא שימשה כראש הוועדה לחינוך לערכים במכללת גורדון, וספרה "חינוך לחיים ערכיים בתרבות טכנולוגית", שיצא לאור בשנת 2019, עוסק בתחום זה. במסגרת עבודתה במכללה היא הייתה שותפה לתכנון החוג החדש להכשרת מחנכים, שהוצע למכללות בישראל על ידי המועצה להשכלה גבוהה. החוג מדגיש את משמעות המילה "מחנך", את הבנת עצמנו כבני אדם (שכוללת את הבנת ההתמכרות למכשירי התקשורת שבידינו), ואת הצורך להבין מה נדרש בעידן הטכנולוגי שבו אנו חיים כדי להקשיב ולשמוע את עצמנו, ואיך אפשר לאמן בכך ילדים.
פרט לעבודתה במכללת גורדון היא פעילה כיועצת וכמלווה אקדמית של אגף המו"פ במשרד החינוך, ומשמשת כחברה בוועדה המייעצת למכון לחקר עתידים. שני מוסדות אלה פועלים לשיפור ההתמודדות עם ההשלכות של המציאות המשתנה עקב טכנולוגיות משנות חיים, כגון מקומן של בחינות בעידן של ידע נגיש ובינה מלאכותית. שחר שותפה למחקר בינלאומי ארוך טווח הבודק שאלה זו באופן אמפירי.
עיסוקים נוספים
שחר מציירת במשך שנים רבות, והשתתפה בשתי תערוכות קבוצתיות בישראל. עוסקת גם במוזיקה, ומנגנת בפסנתר.
אליעזר פרי (פרלסון)
אליעזר פֶּרִי (פרלסון) (19 באוגוסט 1894 – 5 באוקטובר 1979) היה פעיל ציוני, חלוץ, מבכירי המשק ועיריית תל אביב-יפו, מנהל קופת חולים הכללית, מנכ"ל משרד הביטחון וחברת "עמידר".
קורות חיים
אליעזר פרלסון נולד בסנקט פטרבורג למיכאל ומינה פרלסון. למד בבית ספר עירוני ובגימנסיה יהודית פרטית, כנער היה פעיל ציוני בקבוצה בהדרכת יעקב קליבנוב. למד בבית הספר הגבוה לקואופרציה במוסקבה, הצטרף להסתדרות "החבר" והתמנה למנהל הוצאת הספרים "ספרות".
במאי 1917 היה חבר הוועדה המארגנת של הוועידה הציונית השביעית הכול-רוסית. יחד עם יוסף טרומפלדור, עסק בארגון הקבוצה הראשונה של תנועת "החלוץ", שקיבלה הכשרה חקלאית ברוסיה. היה חבר הסיעה היהודית בפרלמנט האוקראיני, ב-1918 נשלח למינסק לארגן את פעילות "החלוץ", משם עבר לווילנה והתמנה למזכיר המרכז הציוני. ב-1920 עבר לקובנה, התמנה לפקיד גבייה ולמנהל מחלקת הפליטים במיניסטריון לענייני היהודים של ממשלת ליטא העצמאית. היה פעיל בארגון קבוצות הכשרה חקלאית ומקצועית לקראת עלייתם לארץ ישראל.
באפריל 1921 עלה לארץ ישראל, הגיע לנמל יפו ביום פרוץ מאורעות תרפ"א ופעל להצלת העולים והעברתם מיפו לתל אביב. לאחר ההתקפה הערבית על חדרה מונה למזכיר ועד הפועלים במקום.
בינואר 1922 נבחר לחבר מרכז קופת חולים הכללית, עמד בראשה והיה חבר המרכז במשך עשרות שנים, בתקופתו התרחבה מאוד הקופה וגדלו מספר חבריה, עובדיה ומוסדותיה. ב-1925 מונה על ידי ברל כצנלסון לארגן את ניהול עיתון "דבר" שזה עתה נוסד, במשך 4 חודשים, הוא המשיך להיות חבר הנהלת העיתון במשך שנים רבות, וב-1965 מונה ליו"ר מועצת המנהלים שלו.
היה פעיל במפלגת הפועל הצעיר ובמפא"י. ציר בקונגרסים הציונים ה-15 עד ה-19, ציר באספת הנבחרים השנייה והשלישית וחבר הוועד הלאומי.
במשך 22 שנים היה חבר במועצת עיריית תל אביב מטעם סיעת ההסתדרות (של מפא"י), היה מנהל מחלקת הבריאות של העירייה ובמשך 10 שנים כיהן כסגן ראש העירייה. בינואר 1941 מונה לממלא מקום ראש העיר.
באפריל 1948 מונה להקים את המוסד הארצי לאספקה, חלוקה ופיקוח על המזונות, ושימש מפקח המזון הראשון עד נובמבר אותה שנה. במסגרת תפקידו האיץ בסוחרים וביבואנים בארץ לתגבר את משלוחי מזון הנדרשים לצורכי משק בית. ב-30 בדצמבר 1948 מונה על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון למנכ"ל משרד הביטחון ושימש בתפקיד עד להחלפתו על ידי פנחס ספיר.
בינואר 1953 מונה למנכ"ל חברת "עמידר", ועמד בראשה במשך 10 שנים. בתקופתו הפכה עמידר לחברת ענק שבבעלותה יותר מ-180 אלף דירות. ב-1963 מונה למנהל הוצאת עם עובד במקום חיים קופילוביץ וכיהן בתפקיד עד יולי 1974.
במקביל לעבודתו, פעל פרי במשך השנים בתחום התרבות. בשנות השלושים היה ממייסדי חוג "הבימה" לעידוד התיאטרון. היה ממייסדי היכל התרבות, וסייע בהקמת בית סוקולוב, בית הסופר, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, אולם נחמני (בית התיאטרון הקאמרי), בית האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ומכון וינגייט. במשך עשרות שנים עמד בראש קרן התרבות אמריקה-ישראל, שימש חבר וסגן ראש המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות, ממייסדי המכון למוזיקה ישראלית ויושב ראש הראשון שלו.
אליעזר פרי נפטר בשנת 1979. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק, לצד אשתו.
על שמו קרוי רחוב אליעזר פרי בתל אביב.
גנתבלודון
גנתבלודון (שם מדעי: Gnathabelodon) הוא סוג של יונק קדום ממשפחת הגומפותריומיים שבסדרת הפילאים שהתקיים באמריקה הצפונית של המיוקן, לפני כ-10 מיליון שנה.
יונק זה היה קרוב של הפלטיבלודון ודמה לו במראהו עם לסת מוארכת כפופה ונטולת ניבים וזוג חטים גדולים ישרים. פיל זה הגיע לאורך של 4.5 מטרים, לגובה 2.2 מטרים ולמשקל של 3.2 עד 4.5 טונות. ככל הנראה הוא חי בביצות והשתמש בחטיו כדי לחפור בקרקעית בחיפוש מזון וייתכן שמבנה הלסת דמה לזה של שקנאי ועזר לאסוף את המזון לעבר פיו.
המאובנים שלו התגלו בקנזס וטקסס ותוארו ב-1935 בידי צ'ארלס הזליוס סטרנברג ותומאס ברבור ונכלל בו מין אחד - Gnathabelodon thorpei. לעיתים מכלילים את המין עם הסוג הקרוב בלנקותריום (Blancotherium).
משחקי בניית רשת
משחק בניית רשת (אנגלית: Network Creation Games / Network Formation Games) הוא מקרה פרטי של משחק עומס בתורת המשחקים. מודל זה הוצג לראשונה על ידי Fabrikant בשנת 2003.
במשחק זה קיים מספר משאבים נתון, והמחיר ששחקן כלשהו משלם על משאב שהוא בחר בו תלוי במספר השחקנים הנוספים שמשתמשים באותו משאב. המחיר המשולם על ידי כל שחקן הוא סכום המחירים של המשאבים בהם הוא מחזיק.
הגדרה פורמלית
יהי \ G = <V,E> גרף מכוון, כאשר לכל קשת e \in E יש עלות קבועה \ c_e. משחק בניית רשת עם n שחקנים על G מוגדר על ידי אוסף של קודקודי מקור וקודקודי יעד. לכל שחקן i מוגדר קודקוד מקור \ o_i וקודקוד יעד \ t_i (כלומר כל שחקן i מקושר לזוג קודקודים ).
כמו כן לכל שחקן i, מרחב האסטרטגיות שלו הוא כל המסלולים \ P_i שמחברים את קודקוד המקור שלו לקודקוד היעד. כל שחקן בוחר מסלול p_i \in P_i, כאשר המטרה היא למצוא מסלול בעל עלות מינימלית (עלות של מסלול היא סכום העלויות של הצלעות שמרכיבות את המסלול). העלות של כל צלע במסלול מחולקת בין כל השחקנים שבחרו בה לפי כלל חלוקה כלשהו.
נשתמש בכלל החלוקה הבא:, כאשר \ X_e הוא מספר השחקנים שבחרו בצלע \ e.
המחיר של אסטרטגיה (כלומר אוסף המסלולים שבחרו כל השחקנים) היא סכום המחירים של המסלולים שנבחרו.
חשיבות
רשתות מחשבים גדולות, כגון האינטרנט, נבנות, מתופעלות, ונמצאות בשימוש על ידי מספר גדול של ישויות מגוונות ומתחרות (לדוגמה: כל ספק אינטרנט רוצה להגדיל כמה שיותר את רוחב הפס שלו על חשבון רוחב הפס של ספקים אחרים). לאור הכוחות המתחרים האלו, מאוד מפתיע עד כמה הרשתות הנ"ל מתפקדות ביעילות. בעזרת מודל זה של תורת המשחקים ניתן להסביר את יחסי הגומלין שמובילים ליצירת רשתות יעילות בעקבות פעולות של שחקנים אנוכיים.
תכונות עיקריות
1. ככל שיותר שחקנים בוחרים בצלע כלשהי, מחיר השימוש בצלע זו יורד.
2. במשחק בניית רשת עם n שחקנים, מחיר האנרכיה חסום מלמעלה על ידי PoA \le n (חסם הדוק)
3. במשחק בניית רשת עם n שחקנים, מחיר היציבות חסום מלמעלה על ידי (חסם הדוק), כאשר \ H(n) מציין את הסכום ההרמוני
מלך (שחמט)
המלך הוא הכלי החשוב ביותר במשחק השחמט. המשחק מסתיים כאשר המלך נמצא תחת איום שאין לו אפשרות להימלט ממנו, ולא ניתן להציל את המלך. מצב זה נקרא מט. מלך אינו יכול לאכול מלך אחר, אם המשחק מגיע למצב של מלך נגד מלך - המשחק נגמר בתיקו.
תנועה
בתחילת המשחק המלך ניצב בטור ה' בלוח. (המלך הלבן יהיה ב-ה1 ואילו המלך השחור ב-ה8). המלך יכול לנוע ערוגה אחת לכל כיוון, בתנאי שהערוגה לא חסומה על ידי כלי אחר. אם היא חסומה, המלך יכול להכות את הכלי ולנוע לשם. למלך אסור להיות במצב של איום (שכלי אחר יוכל להכות אותו). בניגוד לכלים אחרים, המלך לא יכול להכות כלי שמוגן על ידי כלי אחר (כי אז ימצא תחת איום). כמו כן, המלך לא יכול לעבור לערוגה המאוימת על ידי כלי אחר. החוק הזה תקף גם לגבי הצרחה - אם המלך חייב לעבור לצורך ההצרחה דרך ערוגה מאוימת על ידי אחד הכלים של השחקן היריב, אסור לשחקן להצריח. למלך אסור להיות מאוים גם על ידי כלים מרותקים. ההצרחה היא תנועה מיוחדת למלך שניתן לבצעה בכל שלב משלבי המשחק בהינתן חמישה תנאים: המלך והצריח נמצאים באותה שורה, המלך לא זז ממקומו לפני ביצוע ההצרחה, הצריח לא זז ממקומו טרם ההצרחה, המלך לא עובר דרך ערוגה מאוימת, והמלך אינו נמצא באיום של שח בעת ההצרחה (כלומר, אסור להימלט משח בעזרת הצרחה). כמו כן, הצריח לא ימצא עצמו מאוים על ידי כלי של היריב, במשבצת החדשה, שלאחר ההצרחה.
תפקידי המלך במשחק
בפתיחת המשחק ובאמצעו, המלך בדרך כלל לא משתתף באופן פעיל במשחק. במקום זאת, השחקן יגן בדרך כלל על המלך בעזרת הצרחה המביאה את המלך אל פינת הלוח, מאחורי שורה של רגלים ידידותיים. בסוף המשחק, כשרוב הכלים כבר נעלמו מהלוח, המלך יוצא בדרך כלל ממקום מחבואו ומשתתף באופן פעיל במשחק, וכך הוא מקבל תפקיד חשוב בקידום הרגלים להכתרה ותפקידים נוספים כדוגמת תמיכה במט. קשה להעריך את ערכו של המלך כי לא ניתן להחליפו תמורת כלים אחרים (בתוכנות שחמט בדרך כלל ערכו של המלך הוא 200). עם זאת, למלך תפקיד חשוב בסוף המשחק ובדרך כלל מעריכים אותו מעט יותר מהרץ או מהפרש. עמנואל לסקר העריך אותו כשווה ערך לפרש ולרגלי גם יחד.
הפרשים האוסטרלים הקלים
חיל הפרשים האוסטרלי או הפרשים האוסטרלים הקלים (אנגלית: Australian Light Horse) היו כוחות רגלים רכובים אשר התאפיינו הן כפרשים קלים והן כרגלים רכובים. הכוחות הפרשים אוסטרלים השתתפו הן במלחמת הבורים השנייה והן במלחמת העולם הראשונה שם השתתפותה של חטיבת הפרשים הקלים הרביעית בקרב באר שבע בשנת 1917 הייתה להסתערות המוצלחת היחידה של רגלים רכובים.
מלך (שחמט)
תפקידי המלך במשחק
במשחק שחמט מלך הגבעה המלך יותר חזק מבשחמט סטנדרטי, שכן שחקן שמצליח להביא את המלך שלו לאחת מהמשבצות המרכזיות בלוח ראשון מנצח.
הפרשים האוסטרלים הקלים
במהלך מלחמת העולם הראשונה השתתפו חטיבות של פרשים אוסטרלים קלים בקרבות בחזית המזרח תיכונית וכן בקרבות בחזית המערבית. החטיבות האוסטרליות נודעו בקרב החיילים הבריטיים בזכות המשמעת השונה שהייתה שרויה בהם, יחסית ליחידות בריטיות אחרות. לדוגמה: בספר "עם אלנבי בכיבוש הארץ" הופתע המספר, חייל בריטי, לראות חייל אוסטרלי פונה לקצין שלו בכינוי 'ילד' (boy). התברר שלפני המלחמה הקצין עבד במשק של החייל באוסטרליה, ועם פרוץ המלחמה בעוד בעל המשק התגייס מיד לצבא, הילד שעבד אצלו התגייס לקורס קצינים. מנגד הפרשים הקלים זכו להערכה רבה בזכות עוז רוחם והישגיהם בשדה הקרב.
היסטוריה
הפרשים האוסטרלים הקלים הוקמו באוסטרליה בשלהי המאה ה-19 עקב חילוקי דעות בקרב בכירי הצבא האוסטרלי על עתידם של הרגלים הרכובים. הקמתו של חיל הפרשים האוסטרלי, ששילב את תכונותיהם של הפרשים הקלים והרגלים הרכובים, נתן מענה סביר, בעיני האוסטרלים, לחוסר היכולת האוסטרלית להתמודד עם מודל האירופאי של צבאות רגלים ענקיים הנתמכים בסיוע ארטלירי (כדוגמת מלחמת צרפת–פרוסיה) אל מול אוכלוסייתה הדלילה ושטחה הרחב של היבשת האוסטרלית.
רחוב אלקלה
באורך 10.5 קילומטרים, רחוב אלקלה הוא הארוך שברחובות מדריד וכן אחד הרחובות הישנים בה. הרחוב נבנה על יסודותיה של הדרך הישנה שהובילה ממדריד לאלקלה דה הנרס (ומכאן שמו) והמשיכה לאראגון. כיום מוביל הרחוב מפוארטה דל סול עד ליציאה הצפון-מזרחית מהעיר.
מלך (שחמט)
נגדה
נגדה הוא מצב שבו שני המלכים נמצאים באותו טור או באותה שורה כשרק ערוגה אחת מפרידה ביניהם. לנגדה תפקיד חשוב בסוף המשחק כשלאחד הצדדים יש רגלי עודף. העמדה הזאת חשובה במיוחד כי אם המלך השני יוצא מהנגדה ייתכן שהשחקן השני יוכל לכבוש את הערוגות החשובות עם המלך שלו ובעזרתו לקדם את הרגלי שלו לשורת ההכתרה.
בסיומי משחק שבהם נותר רק רגלי אחד למיקום הרגלי ולמיקום המלכים חשיבות עליונה בכניסה לנגדה וליציאה ממנה. בסיומים כאלה נעשה שימוש מרובה בכפאי.
תאוריה
למלך חשיבות רבה בטקטיקה בסוף המשחק כי בדרך כלל בשלב זה לא נותרים כלים רבים מלבד הרגלים והמלך יכול להשתתף באופן פעיל בתקיפת שורות החיילים של היריב ואפילו במזלגות פשוטים אם היריב לא מקפיד על כללי הזהירות. בסיום המשחק, תפקידו החשוב ביותר של המלך הוא בדרך כלל סיוע בהכתרת אחד הרגלים ומתן המט.
המלך יכול לסייע להכתיר את הרגלי בהינתן שניים מתוך התנאים הבאים (בהנחה שנותרו על הלוח רק שני מלכים ורגלי אחד):
רחוב אלקלה
לאורך הרחוב נמצאים אתרים חשובים רבים ובהם פלאסה דה סיבלס, שער אלקלה, בניין משרד החינוך הספרדי, מטה מכון סרוואנטס, בניין בנק ספרד, פארק בואן רטירו וזירת קרבות השוורים לאס ונטאס.
מלך (שחמט)
תאוריה
אם המלך היריב נמצא לפני הרגלי הידידותי, היריב יזכה בתיקו, למעט המצב שבו המלך הידידותי נמצא בערוגה כזאת שתמנע מהמלך היריב להפריע לרגלי הידידותי להכתיר.
דוגמה להכתרה (בתרשימים):
הפרשים האוסטרלים הקלים
הפרשים האוסטרלים הקלים בכיבוש ארץ-ישראל
בקרב עזה הראשון חיילים אוסטרליים היו היחידים שהצליחו להבקיע את העמדות הטורקיות ולפרוץ על העיר. הקרב הסתיים בכישלון רק מכיוון שמפקד הכוחות הבריטיים לא היה מודע למהלך ונתן פקודת נסיגה. ההשג המפורסם ביותר של הפרשים האוסטרלים הקלים היה בקרב באר שבע, שבו לקראת ערב, לאחר יום שלם שבו לא הושגה הכרעה בקרב, נכבשה העיר בסערה בעקבות הסתערות רכובה של הפרשים האוסטרלים הקלים. הסתערות זאת זכתה לכינוי "הסתערות הפרשים הגדולה האחרונה בהיסטוריה" ואומנם היסטוריונים צבאיים טוענים שמכיוון שהיחידה לא הייתה יחידת פרשים, אלא יחידה של חי"ר רכוב, אשר אמורה הייתה להגיע רכובה אל המערכה ואחר כך לפרוק ולתקוף רגלית, יש לכנות את ההסתערות "הסתערות הפרשים הקלים הגדולה היחידה בהיסטוריה". הסתערות זאת היוותה את רגע השיא של שני סרטים העוסקים בפרשים האוסטרליים בחזית ארץ ישראל: הסרט האפי "40,000 פרשים" שהופק ב-1940, והסרט "הפרשים הקלים" שהופק ב-1987.
ב-25 בספטמבר 1918 השתתפו הפרשים האוסטרלים הקלים בקרב סמח' (צמח) והכריעו אותו במחיר של 14 הרוגים ו-64 פצועים.
בערב ה-26 בספטמבר הגיעו כוחות הרגימנט ה-9 של הפרשים האוסטרליים, בפיקודו של בליצ'מור (Bleechmore) לראש פינה ומשם עלו לצפת, אשר נכנעה להם ללא קרב. בבוקר ה-27 בספטמבר נכנסו הפרשים האוסטרליים הקלים ללחימה בקרב גשר בנות יעקב ובכך סיימו את כלל כיבושה של ארץ ישראל, בדרכם לכיבוש דמשק, חבירה לכוחותיו של לורנס איש ערב וסיומה של המלחמה בזירה המזרח תיכונית.
יחסי גאנה–דנמרק
יחסי גאנה–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לגאנה.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות החלו ב-1660, אז דנים התיישבו בחוף הזהב. היחסים הדו-צדדיים מתוארים כחמים וחזקים. דנמרק סייעה לגאנה בפיתוח מאז 1958.
בשנת 2007 היצוא הדני לגאנה הסתכם ב-108 מיליון קרונה דנית, ואילו הייצוא של גאנה לדנמרק הסתכם בכ-210 מיליון קרונה דנית.
רציו דסידנדי
רציו דסידנדי (מלטינית: Ratio decidendi, "טעם הפסק") הוא מונח משפטי שמשמעו הלכה, כלומר בית משפט גבוה קובע הלכה שיורדת לבתי משפט נמוכים יותר, ומחייבת אותם. לדוגמה הלכות של בית המשפט העליון מחייבות את בית משפט השלום והמחוזי.
המונח שגור במדינות בהן המשפט הוא מהסוג המכונה "אנגלו אמריקאי", או "המשפט המקובל" כגון אנגליה, ארצות הברית, ניו זילנד, אוסטרליה, קנדה וישראל, אך לא קיים במדינות בהן המשפט הוא מסוג המכונה "קונטיננטלי" או "אינקוויזיטורי". במדינות המשפט הקונטיננטלי כגון צרפת, גרמניה ואיטליה לא קיימת הלכה מחייבת, ועל כן בתי המשפט הנמוכים לא חייבים ללכת בדרכם של בתי המשפט הגבוהים מהם.
פסק דין מחולק למספר חלקים: עובדות, יישום הדין על העובדות (זה הרציו), ואוביטר דיקטום (הערת אגב, כלומר כל מה שהוא לא עובדות ורציו).
כף מורס
כף מורס (באנגלית: Cape Morse) היא לשון יבשה נמוכה ומכוסה קרח, בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מהווה את הצד המזרחי של הכניסה למפרץ פורפוז.
לשון היבשה ממוקמת 5.5 קילומטרים צפונית-מזרחית מקרחון מורס.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה מופתה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
מקור השם
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
לשון היבשה נקראת על שם ויליאם ה. מורס (William H. Morse), מצי ארצות הברית, שהיה עוזר הכלכלן (purser's steward) של הבריג פורפוס (Porpoise) - אחת מהספינות ששימשו את משלחת החקר של ארצות הברית אשר הפליגה בשנים 1848–1842, בפיקודו של צ'ארלס וילקס.
בשל שגיאת כתיב במיפוי, במספר מפות נקראת לשון היבשה "כף מוז" או "כף מואוז" (Cape Mose).
לקריאה נוספת
• Frezzotti, M., & Polizzi, M. (2002), 50 years of ice-front changes between the Adélie and Banzare Coasts, East Antarctica, Annals of Glaciology, 34, 235-240. https://doi:10.3189/172756402781817897
• Marsland, S. J., Church, J. A., Bindoff, N. L., and Williams, G. D. (2007), Antarctic coastal polynya response to climate change, J. Geophys. Res., 112, C07009, https://doi:10.1029/2005JC003291
כלנית (פגז)
כלנית או בשמה הרשמי 120mm APAM-MP-T, M329 Cartridge (APAM-MP-T זה ראשי תיבות של Anti-Personnel Anti-Material Multi-Purpose Tracer) היא כדור טנק רב-תכליתי מתוצרת תע"ש שנועד לספק מענה למגוון האיומים בשדה הקרב המודרני. הכלנית נמצאת בשימוש בטנקים עם תותחים בקוטר 120 מ"מ כמו מרכבה סימן 3 ומרכבה סימן 4. גרסה נוספת של הפגז המכונה "רקפת", מותאמת לתותחי טנקים בקוטר 105 מ"מ כדוגמת מרכבה סימן 2 ופותחה לפני ה"כלנית". מאחר שה"כלנית" משמשת כתחמושת טנקים הרי שהיא מגיעה בתצורת כדור, כלומר בתצורה שבה פגז ה"כלנית" אחוד עם תרמיל מתכלה המכיל גרגרים של חומר נפץ הודף.
על פיתוחו זכו מפתחי פגז ה"כלנית" ב-2011 בפרס ביטחון ישראל.
אופן הפעולה
הכלנית נועדה לשמש הן כפגז נ"א (נגד אדם) והן כפגז נפיץ, וזאת על מנת לחסוך בפגזים ובשטח אחסון בטנק. הפגז מכיל 6 מטעני נפץ בצורת דסקיות, וניתן לירות ב-3 מצבי ירי, אותם ניתן לכוונן באמצעות מנגנון הנמצא על קצה הראש הקרבי, בדומה לפלאשט. שלשת מצבי הירי הם:
בניגוד לפגז הרקפת בו היה צריך להזין ידנית לפגז את מצב הפעולה, פגז הכלנית מקבל את סוג המטרה באופן אוטומטי ממערכת בקרת האש (בק"ש) ולפיה קובע את מצב הפעולה שלו.
שימוש מבצעי
פגז הכלנית נכנס לשימוש בצה"ל במהלך שנת 2010 ונורה מספר פעמים בפעילות ביטחונית כנגד טרור בגבול רצועת עזה. פגז הכלנית השמיד בהצלחה נגמ"ש פהאד מצרי שחדר לישראל במתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה ב-5 באוגוסט 2012. הפעילות המלחמתית הגדולה הראשונה של ה"כלנית" הייתה במבצע צוק איתן ביולי-אוגוסט 2014: במהלך המבצע ירו טנקי מרכבה של חיל השריון מספר משמעותי של פגזי "כלנית" ופגזי "חצב" כנגד מחבלים ומטרות טרור. הפגזים שימשו לצד ה"חלולן" הישן שנורה בכמויות הרבה יותר גדולות, והם היו יעילים ממנו.
בשל מחירה היקר של ה"כלנית", כ-30,000 ש"ח לפגז, החליט חיל השריון להצטייד גם בפגז חצב 120 מ"מ, שמהווה שנמוך של הכלנית, אך עולה כמחצית ממחיר הכלנית.
טליה בלסם
טליה בלסם (באנגלית: Talia Balsam; נולדה ב-5 במרץ 1959) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
בלסם נולדה בעיר ניו יורק שבארצות הברית, לשחקן היהודי מרטין בלסם ולשחקנית ג'ויס ואן פאטן. אביה יהודי ואמה נוצרייה. היא אחיינית של השחקן דיק ואן פאטן ושל השחקנית פאט ואן פאטן.
היא למדה בפנימייה בעיר טוסון שבאריזונה.
קריירה
בשנת 2007 שיחקה בסדרה "מד מן" בתפקיד מונה סטרלינג, גרושתו של סטרלינג' שגולם על ידי בעלה במציאות ג'ון סלאטרי. בשנת 2011 שיחקה בסרט "קשר לא מחייב".
בשנת 2016 החלה לשחק בסדרה "גירושים".
בלסם השתתפה בתפקידי אורח במספר סדרות בהן "הומלנד", "האחות ג'קי", "אלי מקביל" ו"ללא עקבות".
בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה "עליות ומורדות".
בשנת 2021 שיחקה בסרט הדרמה הביוגרפי "מחיר החיים", אודות פיגועי 11 בספטמבר לצד השחקן מייקל קיטון. באותה שנה שיחקה בתפקיד קטן בדרמת הפשע "הקדושים של ניוארק" שבוים על ידי אלן טיילור ונכתב על ידי דייוויד צ'ייס ולורנס קונר; הוא מהווה פריקוול לאירועי סדרת דרמת הפשע "הסופרנוס" של HBO.
בשנת 2023 ביצעה הופעת אורח בסדרת המותחן "Wilderness" מבית אמזון פריים וידאו.
חיים פרטיים
בשנים 1989-1993 הייתה נשואה לג'ורג' קלוני. בשנת 1998 נישאה לעמיתה לסדרה "מד מן", השחקן ג'ון סלאטרי, ולהם בן משותף. מתגוררים בשכונת סוהו שבמנהטן.
יחסי הודו–ניקרגואה
היסטוריה
בשנת 1989, נשיא הפרלמנט ההודי ביקר בניקרגואה במסגרת הפורום האיגוד הבין-פרלמנטרי, ביקור זה היה ביקורו הראשון של שר הודי בניקרגואה. שנתיים לאחר מכן, שר העבודה והרווחה ההודי, ראם וילאס פסואן, נכח בהשבעת הנשיאה הניקרגואית ויולטה צ'מורו. בשנת 2013, שר החוץ הניקרגואי, סמואל סנטוס לופס, ביקר בהודו על מנת להשתתף ב-SICA. סנטוס נהג לערוך שיחות עם שר החוץ ההודי, מה שהועיל לשיפור היחסים בין המדינות ולפיתוח הסחר והיחסים הכלכליים שביניהן. בנוסף, שיחות אלו אפשרו לאנשי עסקים הודים להשקיע בפרויקט תעלת בניקרגואה.
איילת מנחמי
איילת מנחמי (נולדה ב-16 בדצמבר 1963) היא במאית קולנוע, תסריטאית ועורכת סרטים ישראלית.
קורות חייה
מנחמי נולדה בתל אביב, לנילי, מורה לתנועה ופסלת ורן, יזם בתחום הבניה.
היא סיימה בהצטיינות את לימודיה במגמה לקולנוע בבית הספר בית צבי. סרטה הקצר הראשון "מיסטר קאירו" (7 דקות, בוים בשיתוף עם גיל לבנברג ויורם הררי) זכה בפרס תחרות הסרט הקצר 1984, פתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים והוקרן לפני סרטים עלילתיים במוזיאון תל אביב, קולנוע גורדון וקולנוע תמוז ברמת אביב. הסרט, מחווה לקולנוע של שנות ה-40 המבוסס על שירם של ג'ון אנדרסון וּואנגליס, "The Friends of Mr. Cairo", היה וידאו-קליפ בפילם המתרחש בבית קולנוע נטוש, בו קמים לתחייה גיבוריו הקולנועיים של ילד וסוחפים אותו אל תוך התרחשויות קולנועיות קלאסיות.
סרט הגמר של מנחמי, "הבית השקוף", שנכתב בהשראת סיפורו של קורט וונגוט "שכנות", עסק בנער מחונן, חובב מדע, הנשאר לבדו בבית. קיר משותף החוצץ בינו לבין דירת השכנים הופך אותו בעל כורחו לעד שמיעה, ולבסוף למסייע ברצח. הסרט קיבל ציון לשבח על בימוי, ומנחמי זכתה בתואר הבוגרת המצטיינת של המחזור.
לאחר גמר לימודיה, בתמיכת בית צבי, ביימה סרט באורך של 47 דקות - "עורבים", 1988, בהשתתפות גילי בן אוזיליו ובועז תורג'מן, בעלה הראשון של מנחמי. הסרט, למרות שאינו "פיצ'ר", נחשב נקודת ציון משמעותית בקולנוע הישראלי, הן ברמה הסגנונית והן ברמה הנושאית. הסרט עוסק בנערת כפר המגיעה לחיות עם קומונה שחבריה בעלי נטיות מיניות מגוונות, והתאפיין בסגנון בימוי ייחודי וחריף לזמנו, ובבחירה לא שגרתית של שחקני משנה, אתרי צילום, תפאורות ואביזרים. הסרט הוקרן בהקרנות מסחריות במוזיאון תל אביב יחד עם סרטה של נירית ירון "ילדה גדולה", וזכה להצלחה קופתית מפתיעה, כסרט הראשון, לאחר סרטיו של עמוס גוטמן, הנוגע בסוגיות של זהות מינית בקרב נוער שוליים בתל אביב. "עורבים", שזכה בפרס הראשון בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים ב-1988, נחשב לסרט ה"תל אביבי" שהקדים את שנות ה-90, בהן עמדה העיר במרכז.
ב-1993 נסעה וטיילה במשך חודשים אחדים בסין, בטיבט ובנפאל, ולבסוף הגיעה להודו, שם התוודעה לוויפאסנה על פי שיטתו של ס.נ. גואנקה. בעקבות התנסות זו החלה, עם שובה ארצה, לצמצם את עשייתה בתחום הפרסומות ולהתמקד בפרויקטים משמעותיים יותר. יחד עם אֵילונה אריאל מהעמותה לוויפאסנה בישראל יצאה לתעד מרכזי ויפאסנה בעולם. סִרטן התיעודי "אגף הוויפאסנה" (1999), המתאר את השימוש בשיטת מדיטציה זו בשיקום אסירים בהודו, הוצג בפסטיבלים רבים וזכה במספר פרסים חשובים, ביניהם פרס "Golden Spire" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו, NCCD Pass Award מטעם המועצה האמריקנית למניעת פשע ועבריינות, ועוד. הסרט שודר בתחנות טלוויזיה רבות ברחבי העולם, ופתח את הדלת לקורסי ויפאסנה בבתי כלא ברחבי העולם המערבי. בהמשך תיעדו מנחמי ואריאל ניסיון דומה בבית סוהר בישראל.
סרט תיעודי נוסף שעשו יחד, "זמני" (2001), על מושג ותפיסת הזמן הישראלי, זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2001, וב"פרס יפן" (NHK Japan Prize) בשנת 2002.
ביולי 2007 יצא סרטה העלילתי הראשון זה 14 שנה, "נודל", שצולם בסין ובישראל על פי תסריט שכתבה עם שמי זרחין, בהפקת אסף אמיר ויואב רועה. הסרט זכה להצלחה קופתית בישראל ובפרס חבר השופטים בפסטיבל הסרטים במונטריאול לשנת 2008.
מאז שנת 1996 מנחמי היא במאית הבית של חברת הפקת הפרסומות "פראדיסו".
ביימה את הסדרה הבלשית "נופלות על הרגליים" בכיכובן של מילי אביטל ושני כהן, ששודרה בערוץ 2 בשנת 2017.
רויאל ברוניי
רויאל ברוניי איירליינס (באנגלית: Royal Brunei Airlines, או RBA) היא חברת התעופה הלאומית של סולטנות ברוניי. החברה נמצאת באחזקה מלאה של ממשלת ברוניי ובסיסה המרכזי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של ברוניי מצפון לבירת המדינה בנדר סרי בגוואן.
תולדות החברה
רויאל ברוניי נוסדה ב-18 בנובמבר 1974 כשהיא מחזיקה בשני מטוסי בואינג 737. טיסתה הראשונה של החברה הייתה מנמל התעופה החדש בברוניי לסינגפור. באותו היום החלו גם טיסות אל הונג קונג, קוטה קינאבאלו וקוצ'ינג במזרח מלזיה. בשנת 1980 רכשה החברה את מטוס הבואינג 737 השלישי שלה, אשר איפשר לה לטוס לקואלה לומפור ולדרווין. באותה שנה נרכשו גם שלושה מטוסי בואינג 757 על מנת לאפשר לחברה להרחיב את יעדיה לטייפה ולדובאי. ב-1990 החלה החברה לטוס לאירופה ויעדה הראשון היה פרנקפורט דרך בנגקוק ודובאי, ולאחר מכאן גם אל לונדון דרך סינגפור ודובאי.
עם התרחבות החברה הוחלפו מטוסי הבואינג 737 במטוסי בואינג 767. בשנת 1993 החליפה החברה את העצירה בדובאי בטיסות לפרנקפורט לעצירה באבו דאבי, והחלה לטוס אל בחריין, בייג'ינג וקהיר.
שותפות קוד
לרויאל ברוני יש שותפות קוד עם מספר חברת תעופה והן:
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
יחסי טורקיה–ליכטנשטיין
היסטוריה
בהחלטה 92/3444 של מועצת השרים של הרפובליקה הטורקית בתאריך 24 באוגוסט 1992 נכתב כי הרפובליקה הטורקית תאמין את שגרירותה שבברן, בירת שווייץ, על ליכטנשטיין הסמוכה. ההחלטה יצאה לפועל ב-2 באוקטובר 1992 ואז הואמנה בפועל השגרירות הטורקית בשווייץ על ליכטנשטיין כשהשגריר מגיש לנסיך את כתב האמנתו.
הסחר שבין שתי המדינות מגיע מדי שנה לכ-8 מיליון דולרים אמריקאיים. הייצוא הטורקי העיקרי לליכטנשטיין הוא חומרים כימיים, פלסטיק, חומרים תעשייתיים, טקסטיל ורהיטים.
בתיופסיס
בתיופסיס (שם מדעי: Bathyopsis) הוא סוג של יונק נכחד בן לסדרה הקדומה דינוצרטים. הוא התקיים במשך תחילת האאוקן לפני 55.8 עד 46.2 מיליון שנה מזמננו באמריקה הצפונית.
היונק הקדום תואר ב-1881 בידי אדוארד דרינקר קופ ובסוגו נכללו 2 מינים: Bathyopsis fissidens ו-Bathyopsis middlestewarti (חלק מהחוקרים רואים בהם מין אחד בעל דו-צורתיות זוויגית). השרידים שלו התגלו במספר תצורות בויומינג ובקולורדו והם הכילו בעיקר שרידי לסתות.
יונק מוזר זה היה דומה ליואינטתריום, אך קטן יותר והיה מבין הקדומים שבבני משפחתו. הוא היה בעל גולגולת באורך 30 ס"מ בעל עורף נמוך וחוטם קצר בעל זוג קרן קרנף נמוכים. הוא היה בעל מצח נמוך ובעל לסתות קצרות בעלות ניבים ארוכים שבלטו מלסתו העליונה. למרות מבנה שיניו הוא היה אוכל צמחים שניזון בעיקר מעלים או פירות ביערות של אמריקה הצפונית. אורכו הגיע ל-1.8 מטר, גובהו ל-80 ס"מ ומשקלו ל-100 עד 180 ק"ג בקירוב, קטן יחסית לקרוביו המאוחרים יותר.
אלימלך שוחט
אלימלך (מליק) שוחט (1934–2010) היה אצן ישראלי, אלוף ישראל בריצות קצרות בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60. היה מאמן הכושר של מכבי נתניה בכדורגל בשנות ה-70 וכן מאמן הכושר של נבחרת ישראל בגביע דייוויס.
ביוגרפיה
נולד וגדל בקיבוץ עין השופט. הוריו עלו לארץ ישראל כחלוצים בשנת 1933. כנער ניגן בחצוצרה ועסק במגוון ענפי ספורט: התעמלות, כדורגל. התאמן בריצה בקבוצה של הפועל הרי אפרים. בצה"ל שרת בנח"ל המוצנח והשתחרר בדרגת סגן. לימד חינוך גופני במוסד החינוכי בהרי אפרים. בוגר תואר ראשון בקרנגי קולג' באנגליה בשנת 1961. סיים תואר שני ודוקטורט במסצ'וסטס 1974 בחינוך גופני. לימד במכללה לחינוך גופני במכון וינגייט עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1999.
באליפות ישראל שנערכה ביוני 1955 זכה שוחט במדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.3 שניות, אחרי דוד קושניר מהפועל יזרעאל (11.3 שניות).
באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני 1956 זכה שוחט בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.2 שניות, לפני א. שני ממכבי הצפון תל אביב (23.6 שניות) וי. כהן מהפועל ראשון לציון (23.7 שניות) ומדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.2 שניות, אחרי דוד קושניר (11.1 שניות) ולפני י. כהן (11.3 שניות).
באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי 1957 זכה שוחט במדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.1 שניות.
במסגרת אליפות ישראל לנוער שנערכה ביוני 1958 קבע שוחט במחוץ לתחרות בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.7 שניות. באותה העת התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של אתלט ישראלי אחרי שיאו בן ה-6 שנים של דוד טבק (10.6 שניות).
גלן או גלנדה
גלן או גלנדה (אנגלית: Glen or Glenda) הוא סרט משנת 1953, שכתב וביים אדוארד ווד. בסרט השתתפו ווד עצמו, בלה לוגוסי וזוגתו של ווד, דולורס פולר. הסרט הוא דוקודרמה על קרוס-דרסינג וטרנסקסואליות, והוא אוטוביוגרפי למחצה. ווד עצמו היה קרוס דרסר, והסרט הוא בעל מסר של סובלנות. הסרט הפך לסרט פולחן בשל הערכים של הפקה דלת תקציב זו והסגנון הייחודי.
מאחורי הקלעים
ווד שכנע את בלה לוגוסי, כוכב סרטים מזדקן, מרושש ומכור לסמים, להופיע בסרט. ווד עצמו שיחק את גלן/גלנדה, הדמות שנתנה את השם לסרט, אבל תוך שימוש בשם העט "דניאל דייוויס". חברתו של ווד, דולורס פלור, שיחקה את חברתו של גלן. פולר לא ידעה באותה תקופה על הטרנסווסטיזם של ווד. אופי הסרט לא הוסבר לה בצורה מלאה, ובקטעים בהם הופיעה מיעט ווד ללבוש בגדי נשים. רק כשצפתה בתוצר השלם התגלתה לה האמת, ופולר טענה כי החוויה גרמה לה השפלה. היה זה הסרט היחיד שאד ווד ביים, אך לא הפיק.
הסצנה המסיימת את הסרט, שבה מוסרת פולר את סוודר האנגורה שלה, שונה בקדימון של הסרט, הכלול בגרסאות הלייזרדיסק וה-DVD, מהגרסה המופיעה בסרט כפי שיצא לאקרנים. בקדימון היא זורקת את הסוודר לווד ברוגז, בעוד שבסרט מראים כיצד היא מוסרת אותו מתוך הסכמה. בקדימון יש גם קטע שבו ווד לבוש בבגדי נשים כשהוא הוגה את המילה "קאט".
ציונים מיוחדים
ספרו רב המכר של לאונרד מלטין (Leonard Maltin) "מדריך הסרטים והווידאו" מכתיר סרט זה בתואר "כנראה הסרט הגרוע שהוכן מעולם", כבוד מפוקפק שניתן קודם לסרט אחר של ווד "תוכנית 9 מהחלל החיצון" (Plan 9 from Outer Space).
תפקידו של בלה לוגוסי מוגדר כ"המדען", דמות שמטרתה אינה ברורה. הוא משחק סוג של קריין, אך אינו מספר דבר הקשור לעלילת הסרט, תפקיד זה שמור לקריין הראשי של הסרט, טימותי פארל (Timothy Farrell). "המדען" מוקף באביזרים של סרטי אימה כדוגמת גולגולות ומבחנות כשהוא מטיף לצופים "להיזהר מהדרקון הירוק הגדול הרובץ על סף ביתכם". באחת האפיזודות מוקרן קטע סרט ישן של ביזונים שועטים על פניו של המדען ללא כל סיבה נראית לעין. כמו כן יש בסרט קטעי חלום ארוכים וסוריאליסטיים בהם נרדף גלן על ידי דמות הדומה לשטן.
צבי הנינג'ה (סרט, 2014)
צבי הנינג'ה (באנגלית: Teenage Mutant Ninja Turtles) הוא סרט גיבורי על אמריקאי מזאנ'ר הפעולה, הקומדיה והמדע בדיוני המבוסס על קומיקס "צבי הנינג'ה". הסרט מהווה אתחול לסדרת סרטי צבי הנינג'ה. הסרט עלה לאקרנים ב-7 באוגוסט 2014.
את הסרט ביים ג'ונתן ליבסטמן; כתבו ג'וש אפלבום, אנדרה נימק ואוון דוהרטי; את הסרט הפיק מייקל ביי; ומכבבים מייגן פוקס, ג'וני נוקסוויל, נואל פישר, אלן ריצ'סון, ויליאם פיכטנר, טוני שלהוב ווופי גולדברג.
הסרט הפך לשובר קופות כאשר הצליח להכניס 485 מיליון דולר ברחבי העולם. בעקבות ההצלחה המסחרית הגדולה של הסרט, סרט המשך הנקרא "צבי הנינג'ה: מחוץ לצללים" יצא לאקרנים בקיץ 2016 כאשר הבמאי ג'ונתן ליבסמן הוחלף בבמאי דייב גרין.
תקציר העלילה
כאשר החשיכה יורדת על ניו יורק, שרדר הרשע מנסה לשלוט על העיר. ארבעת הצבים החיים בביוב מנסים להביס את שרדר ולגלות את הייעוד שלהם. הצבים חייבים לשתף פעולה עם העיתונאית אפריל או'ניל והצלם ורנון פאנוויק כדי להציל את העיר ולפענח את התוכנית השטנית של שרדר. עד מהרה, הצבים חושפים את תוכניתו של שרדר, הוא מתכנן להפיץ בכל רחבי העיר חומר כימי רעיל ולהשתלט על העיר כולה.
פיתוח
לאחר שרכשה ניקלודיאון ב-2009 את מלוא הזכויות על צבי הנינג'ה ממיראז' סטודיו, הוכרז כי במהלך 2012 ייצא סרט חדש בזיכיון בהפקת סרטי ניקלודיאון והפצת סרטי פרמאונט. בסוף מאי 2011 הכריזו פרמאונט וניקלודיאון כי מייקל ביי ישמש כמפיק הסרט וכי הסרט יהווה אתחול לסדרת הסרטים. בהמשך מאט הולווי וארט מארקום נשכרו לכתוב את תסריט הסרט, שנה לאחר מכן נשכרו ג'וש אפלבום, אנדרה נימק ואוון דוהרטי לשכתב את התסריט. בפברואר 2012 החלו מגעים לשכירת ג'ונתן ליבסמן לביים את הסרט. במרץ 2012 דחו פרמאונט את יציאת הסרט לחג המולד 2013.
במרץ 2012 חשף מייקל ביי כי סיפור הרקע של הצבים שונה, ולא כמו שבקומיקס הצבים יהיו מגזע חייזרי, מעריצי הקומיקס הוותיקים התנגדו לשינוי ותקפו את מייקל ביי, כתגובה לזעם המעריצים אמר מייקל ביי כי התסריט ישוכתב שנית בשיתוף עם היוצרים המקוריים; בריאן טוצ'י ששיחק את לאונרדו בטרילוגיה המקורית ויהודית הואג ששיחקה את אפריל או'ניל בטרילוגיה המקורית הביעו תמיכה בשכתוב. בסוף מרץ 2012 אמר מייקל ביי כי הצבים יהיו זהים לאיך שהיו בקומיקס ושדבר לא השתנה. ב-28 באוגוסט 2012 הודלפה לאינטרנט גרסה מוקדמת של התסריט תחת הכותרת "הדלת כחולה" הכללה שינויים רבים הסותרים את כל הבטחותיו של מייקל ביי, מייקל ביי ציין בהמשך כי הטיוטה נכתבה לפני שהתסריט שוכתב ושונה רבות.
ב-12 בינואר 2013 נודע כי צילומי הסרט יחלו באפריל 2013 בניו יורק. חודש לאחר מכן נדחתה הפצת הסרט ליוני 2014. ב-15 באוגוסט 2013 נדחתה הפצת הסרט על מנת לא להתחרות עם רובוטריקים 4: עידן ההכחדה ל-8 באוגוסט 2014.
צילומים
הצילומים החלו ב-22 במרץ 2013 בטאפר לייק, ניו יורק. צילומים נוספים התבצעו בינואר ואפריל 2014.
מוזיקה
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב בריאן טיילר, שהלחין את המוזיקה לסרט איירון מן 3 ,שיר נוסף של הסרט נקרא בשם : Shell Shocked שנכתב והולחן בידי הזמר Wiz Khafila שמושמע במהלך כתוביות הסיום של הסרט.
סרטי המשך אפשריים
ויליאם פיכטנר אמר בראיון כי הוא חתם על שלושה סרטים.
בקיץ 2014 אמר ג'ונתן ליבסמן כי ישנה אפשרות שדמותיהם של קייסי ג'ונס וביבופ ורוקסטדי ייכללו בסרט ההמשך. סרט ההמשך צפוי להיקרא צבי הנינג'ה: מחוץ לצללים ("Teenage Mutant Ninja Turtles: Out of the Shadows") וייצא לאקרנים בקיץ 2016. באפריל 2015 לוהקו סטיבן אמל לתפקיד קייסי ג'ונס וטיילר פרי לתפקיד בקסטר סטוקמן. באפריל 2015 לוהק בריאן טי לתפקיד שרדר בסרט, במקומו של השחקן טוהורו מסאמונה. בנוסף לו, מייגן פוקס תשוב לגלם את אפריל או'ניל בעוד וויל ארנט יגלם את ורן פנוויק. את הסרט יביים דייב גרין על פי תסריט מאת ג'וש אפלבאום ואנדרה נמץ.
ביקורת
הסרט ספג ביקורת שליליות בעיקר. האתר Rotten Tomatoes מעניק לסרט ציון של 19% עם הערה שהסרט מתיימר להיות הסרט המשעמם ביותר על צבי הנינג'ה. האתר Metacritic נתן ציון של 35/100.
טים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אליוט נס
אליוט נס (באנגלית: Eliot Ness; 19 באפריל 1903 – 16 במאי 1957) היה סוכן במחלקת האוצר של ארצות הברית, שנודע במאמציו לאכוף את "חוק היובש" בעיר שיקגו, כמנהיג הצוות שזכה לכינוי "הבלתי משוחדים".