cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סונה
הסונה היא אוסף של מסורות שהועלו על הכתב, המתארות את אורח החיים של הנביא מוחמד, אמרותיו ומנהגיהם של חסידיו הראשונים. המוסלמים הנוהגים על פי הקוראן והסונה נקראים "מוסלמים סונים". רוב המאמינים המוסלמים בעולם כיום הם סונים.
שיידי רקורדס
2010–2015: Shady 2.0 והאלבום Shady XV
ב-25 באוגוסט 2014, הודעה רשמית בדף הבית של אמינם ציינה כי אלבום אוסף של שיידי רקורדס ייצא לאור תחת השם Shady XV. האלבום כולל שני דיסקים והוא יצא לאור ב-24 בנובמבר 2014, במהלך השבוע של שישי השחור והוא כולל דיסק אחד של אוסף הלהיטים הטובים ביותר ודיסק שני עם מוזיקה חדשה מהאמנים של שיידי רקורדס, ביניהם D12, סלטארהאוס, באד מיטס איבל וילהוולף. באותו יום, ב-25 באוגוסט, הסינגל הראשון מהאלבום הנקרא "Guts Over Fear" יצא לאור, ובשיר מופיעה בהופעת אורח הזמרת וכותבת השירים סיה פרלר.
מארק מיליגן
קריירת מועדונים
ב-18 באוגוסט 2018 מיליגן חזר לאירופה וחתם בהיברניאן מליגת העל הסקוטית.
שיידי רקורדס
2010–2015: Shady 2.0 והאלבום Shady XV
ב-3 במרץ 2017, Shady Records ו-Griselda Records הודיעו כי Shady Records החתימה את Westside Gunn ו-Conway the Machine בלייבל הן בנפרד והן ביחד. לאחר פרסי BET Hip-Hop לשנת 2017 ב-11 באוקטובר 2017, Shady Records הודיעו שהם החתימו את הראפר של קומפטון בוגי.
מארק מיליגן
קריירת מועדונים
ב-1 ביולי 2019, חתם בסאות'אנד יונייטד.
שיידי רקורדס
2010–2015: Shady 2.0 והאלבום Shady XV
ב-27 באוקטובר 2017 הוציא ילאוולף את אלבומו השלישי עבור Shady Records, Trial by Fire.
מארק מיליגן
קריירה בינלאומית
מיליגן השתתף עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל לנוער בשנת. במאי נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת מונדיאל 2006 והיה הצעיר מבין שחקני הנבחרת. ב-7 ביוני 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד. בפברואר היה שותף לעלייה של הנבחרת למשחקי אולימפיאדת בייג'ינג. ב-3 במרץ 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד. בינואר זכה עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2015.
שיידי רקורדס
2010–2015: Shady 2.0 והאלבום Shady XV
ב-15 בדצמבר 2017, אמינם הוציא את אלבום האולפן התשיעי שלו, Revival.
ב-12 באוגוסט 2018, בעודו בסיבוב ההופעות, אמר Yelawolf כי Trunk Muzik III יהיה האלבום האחרון שלו ב-Shady Records.
ב-31 באוגוסט 2018, אמינם הוציא את אלבום האולפן העשירי שלו Kamikaze ללא כל קידום קודם. השיר "Stepping Stone" באותו אלבום מכריז ש-D12 התפרקה רשמית.
ב-25 בינואר 2019, בוגי הוציא את אלבום הבכורה שלו Everything's for Sale. האלבום זכה לשבחי המבקרים. מבחינה מסחרית, הוא הופיע לראשונה במקום ה-28 ב-Billboard 200 ומכר 18,397 יחידות שוות ערך לאלבומים בשבוע הראשון שלו.
ב-29 במרץ 2019, הוציא Yelawolf את אלבומו האחרון ב-Shady Records Trunk Muzik III. האלבום הופיע לראשונה במקום ה-28 ב-Billboard 200.
ב-29 בנובמבר 2019, גריזלדה הוציאה את אלבומה הראשון בלייבל, WWCD.
ב-17 בינואר 2020, אמינם הוציא את אלבום האולפן האחד-עשר שלו Music to Be Murdered By ללא כל הודעה מוקדמת. מבחינה מסחרית, הוא הגיע למקום הראשון ב-12 מדינות. בארצות הברית, האלבום מכר 279,000 בשבוע הראשון שלו והפך לאלבום העשירי ברציפות של אמינם במדינה. אמינם הפך לאמן היחיד עם עשרה אלבומים רצופים במקום הראשון בארצות הברית ובבריטניה.
ב-2 ביולי 2021, הוכרז שהראפר גריפ של אטלנטה חתם בלייבל.
אנחל קוריאה
אנחל מרטין קוריאה (בספרדית: Ángel Martín Correa; נולד ב-9 במרץ 1995) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת אתלטיקו מדריד מליגת העל הספרדית ובנבחרת ארגנטינה.
ביוגרפיה
במאי 2014 חתם על חוזה לחמש שנים באתלטיקו מדריד מספרד. בדיקות רפואיות שעבר אבחנו אצלו מום בלב והוא נאלץ לעבור ניתוח להסדרתו. הוא שב להתאמן לקראת עונת 2015/2016. באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, במחזור הראשון מול לאס פאלמס. בספטמבר הבקיע את השער הראשון שלו במדי אתלטיקו במשחק מול חטאפה. סך הכל בעונתו הראשונה כבש 5 שערים ב-26 משחקי ליגה בהם שותף.
קריירה בינלאומית
ב-4 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה הבוגרת, הוא נכנס בדקה ה-80 וכבש לאחר שלוש דקות את שער הבכורה שלו בניצחון 0–7 על נבחרת בוליביה.
קוריאה היה חבר בסגל נבחרת ארגנטינה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), במהלך הטורניר כבש שער אחד בשלושה משחקי שלב המוקדמות בו הודחה הקבוצה.
יבגני סטנובסקי
יבגני יאנוביץ' סטנובסקי (ברוסית: Евгений Янович Сатановский) הוא אקדמאי ואיש מחקר יהודי-רוסי, מזרחן וכלכלן העומד בראש מכון המזרח התיכון (לשעבר, המכון ללימוד ישראל והמזרח התיכון), מכון מחקר עצמאי בפדרציה הרוסית לענייני ישראל והמזרח התיכון. בעבר כיהן כנשיא הקונגרס היהודי-רוסי בשנים 2001-2004. נחשב לאחד המומחים המובילים ברוסיה לענייני ישראל והמזרח התיכון.
אנחל קוריאה
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה לטורניר מונדיאל 2022 לאחר פציעתו של ניקולאס גונסאלס וזכה עמה בגביע העולם.
יבגני סטנובסקי
קורות חיים
סטנובסקי נולד במוסקבה ב-15 ביוני 1959. הוא השלים את השכלתו במכון המוסקבאי למתכות בשנת 1980 ולאחר מכן עבד כמהנדס המכון הממלכתי לפרויקטים עבור מפעלי מתכת. בסוף שנות ה-80 היה לנשיא קבוצת "אריאל", חברה עסקית שאך זה הוקמה.
אנחל קוריאה
חיים אישיים
קוראה נולד בשכונת עוני וגדל באזור עם שיעור פשיעה מהגבוהים בארגנטינה. אביו נפטר בהיותו בן 10, והוא גם איבד שניים מאחיו, כאשר אחד מהם התאבד עקב התנכלות על רקע נטייתו המינית.
יבגני סטנובסקי
קורות חיים
בשנת 1993 היה לנשיא המכון ללימוד ישראל (כיום, המכון למזרח התיכון).
אנחל קוריאה
אתלטיקו מדריד
ארגנטינה
יבגני סטנובסקי
קורות חיים
בשנת 1999 למד במכון למזרחנות של האקדמיה הרוסית למדעים והשלים בה תואר שני לכלכלה בתחום הפיתוח הכלכלי של החברה הישראלית בשנות ה-90. הוא מרצה לגאופוליטיקה וכלכלת המזרח התיכון בפקולטה ליודאיקה של מכון מדינות אסיה ואפריקה באוניברסיטת מוסקבה והיה גם מרצה בבית הספר הגבוה לסיוע הומניטרי של המכון המוסקבאי ליחסים בינלאומיים.
הוא חבר המועצה הנשיאותית לידידות עם מדינות ערב ונחשב למומחה בעל שם בתחום המזרח התיכון.
חייו האישיים
הוא נשוי למריה, ויש להם שני ילדים ונכד.
רודולף שמידט
קריירה מוקדמת
נולד בברלין לרודולף שהיה מנהל בית ספר תיכון וציר ברייכסטג וליוהנה לבית האצולה פון קניץ. בשנת 1908 התגייס שמידט לצבא הגרמני הקיסרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה, שאותה סיים בדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה נשאר שמידט ברייכסווהר כקצין מטה, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הרגימנט ה-13 בלודוויגסבורג, והועלה לדרגת אוברסט. באוקטובר 1937 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-1 במקום גנרל מקסימיליאן פון וייכס והועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 ביוני 1938 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
בזמן המשבר בסודטים, רוכזה הדיוויזיה בגבול עם צ'כוסלובקיה, ולאחר ועידת מינכן כבשה ב-4 באוקטובר 1938 את קרלסבאד.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה היה שמידט מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-1 שהייתה חלק מהקורפוס ה-16 בפיקוד אריך הפנר. הדיוויזיה בפיקודו עמדה בחוד החנית של הכוחות הגרמניים שפעלו במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וכבר ב-8 בספטמבר 1939 יחידות מהדיוויזיה הגיעו לפאתי ורשה. לאחר מכן הגנה הדיוויזיה על האגף הימני של הכוחות מדרום לוורשה, ובין ה-16 ל-20 בספטמבר לחמה הדיוויזיה בקרב בזורה. לאחר כניעת פולין הועבר שמידט עם הדיוויזיה שבפיקודו לחזית המערבית להגנה כנגד הכוחות הבריטיים והצרפתיים. ב-1 בפברואר 1940 הוטל על שמידט להקים את הקורפוס ה-39.
בתחילת המערכה על צרפת היה הקורפוס בעתודה, ורק ב-12 במאי 1940 הוכנס הקורפוס לפעולה כחלק מהארמייה ה-18 בפיקודו של גאורג פון קיכלר. הקורפוס שכלל את דיוויזיית הפאנצר ה-9 ואת הדיוויזיה ה-254, נועד לסייע בכיבוש מבצר הולנד. בשלב זה עדיין היה רוב הצבא ההולנדי שלם, וארבע הערים העיקריות של "מבצר הולנד" טרם נכבשו. על מנת לאלץ את ההולנדים להיכנע, הפציצו הגרמנים את רוטרדם ב-14 במאי. לעיר נגרם נזק חמור. מרכז העיר הושמד, מאות נהרגו, וכ-80,000 איש איבדו את בתיהם. ממשלת הולנד חששה כי המשך ההתנגדות עלול לגרום לכך, שערים הולנדיות נוספות יסבלו מגורל דומה. לכן היא הסכימה להיכנע ב-15 במאי, והצבא ההולנדי חדל לשמש גורם בהמשך המערכה. המלכה וילהלמינה יצאה לגלות, והקימה ממשלה גולה בבריטניה. הצבא ההולנדי במושבות המשיך להילחם, וכוח הולנדי קטן המשיך להילחם במשך שלושה ימים נוספים, כשהוא מתבצר באזור זיילנד, עד שהוכנע אף הוא.
לאחר כניעת הולנד הועבר הקורפוס להתארגנות מחדש, וב-1 ביוני הוכפף ל"קבוצת הפאנצר גודריאן". הקורפוס פעל ב"מבצע אדום" בגזרה המזרחית, וכבש את בלפור בסמיכות לגבול השווייצרי, שם נפגש עם כוחות מהארמייה השביעית בפיקוד גנרל פרידריך דולמן, ובכך כותרה כל קבוצת הארמיות השלישית הצרפתית (שכללה את הארמיות השנייה, השלישית, החמישית, והשמינית), שב-22 ביוני נכנעה כולה כגוף אחד. ב-1 ביוני 1940 הועלה שמידט לדרגת גנרל חיל השריון, וב-3 ביוני קיבל את צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר המערכה על צרפת הוקצה הקורפוס שבפיקוד שמידט לצורך כיבוש גיברלטר, אך עקב סירובו של פרנקו להשתתף במבצע, המבצע בוטל והקורפוס הועבר לפרוסיה המזרחית.
בתחילת מבצע ברברוסה היה הקורפוס הממונע ה-39 חלק מארמיית הפאנצר השלישית בפיקוד הרמן הות, והשתתף בקרב סמולנסק, וב-10 ביולי 1941 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים. ב-16 באוגוסט 1941 הועבר הקורפוס לסייע בכיבוש לנינגרד תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית.
ב-15 בנובמבר מונה שמידט למפקד הארמייה השנייה במקום מקסימיליאן פון וייכס שהיה חולה ולא היה יכול למלא את תפקידו. ב-25 בדצמבר מונה שמידט למפקד ארמיית הפאנצר השנייה במקום היינץ גודריאן שפוטר מתפקידו, עקב החלטתו לסגת מעמדותיו, וב-1 בינואר 1942 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט. שמידט פיקד על ארמיית הפאנצר השנייה בפעילות אנטי-פרטיזנית, תוך שהיא הורגת מאות אנשים, שורפת כפרים שלמים ומגרשת את תושביהם.
ב-10 באפריל 1943 הודח שמידט מתפקידו, לאחר שהגסטפו עצר את אחיו הנס תילו שמידט באשמת ריגול לצרפת (מכירת פרטי האניגמה ומידע צבאי רגיש אחר למשרד השני הצרפתי משנת 1931 ועד לפלישה הגרמנית לצרפת בשנת 1940), ומצא מכתבים שכתב שמידט ובהם היה מאוד ביקורתי כלפי התנהלותו של היטלר במלחמה, וכלפי המפלגה הנאצית. שמידט נשפט בפני בית דין צבאי, אך זוכה והועבר לשירות המילואים ב-30 בספטמבר 1943.
וילם איינטהובן
ביוגרפיה
איינטהובן נולד ב-21 במאי 1860 בסמרנג שבאי ג'אווה שבאיי הודו המזרחיים ההולנדיים (היום אינדונזיה). בילדותו נפטר אביו, שהיה רופא, וממשפחה נוצרית-הולנדית ויהודית. אימו הייתה ממשפחה נוצרית ממוצא הולנדי ושווייצרי. ב-1870 עברה אימו יחד איתו ועם אחיו לאוטרכט.
ב-1885 קיבל איינטהובן תואר רופא מאוניברסיטת אוטרכט. ב-1886 התמנה לפרופסור באוניברסיטת ליידן.
ב-1902 התקבל כחבר לאקדמיה המלכותית ההולנדית למדע ואומנויות.
עבודתו
על אף שפיתוחים טכנולוגיים מאוחרים שיפרו מאוד את מכשירי האלקטרוקרדיוגרם ואת טכניקות מדידת קצב הלב, הטרמינולוגיה המשמשת לתיאור תוצאות של אלקטרוקרדיוגרם נשארה מתקופתו של איינטהובן, ואת רובה קבע הוא בעצמו. לאחר פיתוח הגלוונומטר החוטי, פנה איינטהובן לחקר מחלות קרדיווסקולריות, ואת השפעתן על קצב הפעימות של הלב. ב-1924 קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על המצאת מערכת האלקטרוקרדיוגרם הראשונה שנעשה בה שימוש רפואי.
טרב עבד אלהאדי
טרב עבד אלהאדי (בערבית: طرب عبد الهادي; 1910-1976) הייתה פעילה פוליטית ופמיניסטית בתנועה הלאומית הפלסטינית. הייתה מייסדת שותפה של ועידת הנשים הפלסטיניות בשנות ה-20 של המאה ה-20, ארגון הנשים הערביות הראשון שקם בארץ ישראל תחת המנדט הבריטי, והייתה פעילה גם בארגון-האחות של הוועידה, אגודת הנשים הערביות.
ביוגרפיה
טרב נולדה ב-1911 בעיר ג'נין למשפחה מוסלמית, משפחת עבד אל-האדי. אביה היה סלים אחמד עבד אלהאדי, אחד הפעילים הפוליטיים הבולטים בתנועה הפלסטינית, אשר נולד בשכם ב-1870 למשפחה עשירה ואצילה. הוא הוביל מפגינים בדרישה לשיפורים כלליים בממשל העות'מאני, ולכן הורה המושל אחמד ג'מאל פאשה על חיסולו ב-1915.
את לימודי התיכון השלימה טרב בשכם, ולאחר מכן נישאה לבן דודה, עורך הדין והפוליטיקאי עווני עבד אל-האדי, שהיה ממובילי מפלגת אל-איסתקלאל הפאן-ערבית. טרב פעלה במסגרת אל-איסתקלאל יחד עם נשים ירושלמיות אחרות, בהתנגדות לנוכחות הציונית בארץ ישראל ובתמיכה במאבק הלאומי של הגברים, זאת בתקופה שלא היה מקובל לנשים לצאת ולפעול במרחב הציבורי.
ועידת הנשים הפלסטיניות
ב-26 באוקטובר 1929 נערך מפגש הקמת "ועידת הנשים הפלסטיניות" (Palestine Arab Women Conference, PAWC), שנחשב ל"פעם הראשונה" שנשים פלסטיניות נכנסו לזירה הפוליטית. המפגש נערך בביתה של עבד אלהאדי, שגם מונתה לוועד המנהל של הארגון, שכלל בעיקר נשים ממשפחות מובילות בחברה הערבית, למשל ממשפחות חוסייני, עלמיס, נשאשיבי, ובודיירי. מביתה יצאו הנשים למחאה ברחובות ירושלים בשיירה שכללה 120 מכוניות. השיירה עצרה מול הקונסוליות המערביות מתוך כוונה למחות נגד מעשיה של ממשלת בריטניה ותמיכתה בהגירת היהודים לארץ ישראל.
ב-15 באפריל 1933 נערכה הפגנת נשים נוספת, נגד ביקורם של הגנרלים אלנבי וסווינטון בארץ. חרף מזג האוויר הגשום ביום זה, התהלכו הנשים ברחובות ירושלים עד שהגיעו למסגד עומר על הר הבית. טרב המוסלמית נאמה בכנסיית הקבר, ואילו שותפתה מאתייאל מג'נם הנוצרייה נאמה במסגד. בנאומה אמרה עבד אלהאדי:
הנשים עסקו גם בעבודת תמיכה במטרות הפלסטיניות-לאומיות, כמו כתיבת מכתבים ושליחת מברקים כדי להעלות מודעות למצוקה הפלסטינית. הן גם עסקו בפעילות למען אסירים. זה כלל הגשת בקשות לרשויות הבריטיות לקיצור תקופות מאסר, וגיוס כספים לתמיכה במשפחות שאבדו את מפרנסיהן.
בשנת 1936 הובילה עבד אלהאדי פעילות התרמה למען בני ההרוגים, היתומים ומשפחות המורדים בזמן השביתה הגדולה שנערכה בזמן המרד הערבי הגדול. היא גם תמכה ותרמה להקמת אגודות נשיות שעסקו בזכויות נשים בפלסטין. היא גם הנהיגה את המשלחת הפלסטינית לכנס הנשים הערביות שהתקיים בקהיר ב-1938 ביוזמתה של הודא שעראווי.
אגודת הנשים הערביות
"אגודת הנשים הערביות" (Arab Women's Association, AWA) הוקמה אף היא בשנת 1929, והייתה עד מהרה לארגון הנשים הפמיניסטי הערבי המוביל בארץ ישראל. עבד אלהאדי הייתה פעילה גם באגודה, וב-1944 נסעה לקהיר כדי לסייע בתהליך יצירת קשרים בין הנשים המצריות ובין נשים פעילות אחרות ברחבי העולם הערבי.
בין יתר פעילויותיה במסגרת זו, לקחה חלק בקמפיין נגד הרעלה, אשר עודד נשים פלסטיניות להסיר את כיסוי פניהן. היא גם עבדה בשיתוף פעולה עם נשים פלסטיניות מעדות שונות במטרה "לשחרר את האישה הפלסטינית מכל סוגי השעבוד". היא ביקרה בכפרים ועודדה נשים פלסטיניות להצטרף לשורות המאבק הלאומי, ולהשתחרר מהנורמות והמנהגים המסורתיים המגבילים אותן מהשתתפות במאבק נגד הציונים והבריטים.
סוף חייה
בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל, עקר הזוג עבד אלהאדי לקהיר, שם המשיכה טרב את פעילותה מביתה, ותרמה להקמת ההתאחדות הנשים הפלסטינית - סניף קהיר. בשל מנהיגותה הן בתנועה הלאומית הערבית והן בתנועה הפמיניסטית לאורך שנים, וכחלק מהחיבור בין התנועות, עבד אלהאדי נחשבת בין הנשים המובילות בתנועה הלאומית הפלסטינית.
ב-1970 נפטר בעלה עווני, וטרב נפטרה ב-1976.
Outfest
Outfest הוא פסטיבל קולנוע לסרטים להט"ביים שמתקיים בלוס אנג'לס, קליפורניה. הפסטיבל נוסד בשנת 1982 בשם "פסטיבל מידע וכנס הומו-לסבי" (Gay and Lesbian Media Festival and Conference); בשנת 1994 שונה שמו ל-Outfest. Outfest הוא הארגון המוביל בעל המשימה המוצהרת של קידום שוויון על ידי יצירה, שיתוף והצגת תכנים להט"בים על המסך.
יוזמות
פסטיבל Outfest תומך בצעירים באמצעות חינוך, הדרכה וגישה לתכנים להט"ביים משמעותיים.
תוכנית הבוגרים של Outfest מחויבת לתמיכה ולהמשך הצמיחה של יוצרי הסרטים של הפסטיבל.
פרסים
מדי שנה, פסטיבל Outfest מעניק פרסי Outie ב-16 קטגוריות שונות. הפרסים מוענקים מטעם חבר שופטים, קהל הצופים בפסטיבל, וכן ועדות מיוחדות מטעם הפסטיבל.
חבר השופטים מעניק פרסים בקטגוריות הבאות:
קהל הצופים בפסטיבל מעניק פרסים בקטגוריות הבאות:
ועדות הפסטיבל מעניקות פרסים בקטגוריות הבאות:
סרטים ישראליים
רשימה חלקית של סרטים ישראליים אשר הוקרנו בפסטיבל Outfest:
גרעין נח"ל
Nahal group
מרשל מקלוהן
הרברט מרשל מקלוהן (באנגלית: Herbert Marshall McLuhan; 21 ביולי 1911 – 31 בדצמבר 1980) היה פרופסור לאנגלית וראש המרכז לתרבות וטכנולוגיה באוניברסיטת טורונטו שבקנדה. מקלוהן נחשב לאחד האבות המייסדים של ענף חקר המדיה, וחוקר של עתיד הטכנולוגיה. היה תלמידו של הרולד איניס והקדים את אלווין טופלר, את ניקולס נגרופונטה ואת ריי קורצוויל.
ביוגרפיה
מקלוהן נולד ביולי 1911 בעיר אדמונטון שבמחוז אלברטה שבקנדה. אביו, הרברט ארנסט מקלוהן, היה בעל עסק לנדל"ן, ואמו, אלזה נעומי מקלוהן, הייתה מורה בבית הספר. היה לו אח בשם מוריס שהיה צעיר ממנו בשנתיים. ב-1914 התמוטטו עסקי הנדל"ן של אביו, וב-1915 האב החליט להתגייס לצבא הקנדי. שירותו הצבאי לא נמשך זמן רב: הוא שוחרר כעבור שנה מסיבות רפואיות, והמשפחה עברה לוויניפג שבמחוז מניטובה.
בשנת 1928 החל מקלוהן ללמוד באוניברסיטת מניטובה בחוג ללימודי אנגלית. הוא השלים את התואר הראשון והשני במוסד זה, אך כאשר ביקש להירשם לאוניברסיטת קיימברידג' ללימודי דוקטורט באמצע שנות ה-30, סירבה האוניברסיטה להכיר בלימודיו הקודמים, והוא נאלץ להשלים את התארים מחדש, כשלזכותו נזקפה רק שנת לימודים אחת.
בקיימברידג' למד מקלוהן אצל מייסדי אסכולת הביקורת החדשה בספרות, פרנק ריימונד ליוויס ואיוור ארמסטרונג ריצ'רדס. עבודת הדוקטורט שלו, אותה הגיש בשנת 1942 עסקה בתומאס נאש, משורר ורטוריקן אנגלי מהמאה ה-16. עקב קרבות מלחמת העולם השנייה, לא נדרש מקלוהן להגיע לבריטניה על מנת להגן על עבודתו בעל פה, והוא קיבל את הדוקטורט על סמך העבודה הכתובה בלבד.
מקלוהן גדל במשפחה אירית-סקוטית. אמו הייתה בפטיסטית ואביו מתודיסט, אך בשנת 1937 המיר מקלוהן את דתו לנצרות קתולית. הוא נותר קתולי אדוק לאורך הקריירה שלו, ויש הטוענים שלדתו היה תפקיד חשוב במחקריו בפילוסופיה.
בשנת 1946 התמנה למרצה באוניברסיטת טורונטו.
רעיונותיו וכתביו
מקלוהן נודע כמי שטבע את הביטויים "המדיום הוא המסר" (כותרת ספרו שלהלן היא משחק מילים על הביטוי) ו"הכפר הגלובלי".
"המדיום הוא המסר" הוא משפט שמציין שהשינויים בחברה מתרחשים בעקבות שינויים במדיום. המדיום הוא הדומיננטי, הוא שקובע את אופי החברה ולא תוכן המסר, כפי שהיה נהוג לחשוב. הטכנולוגיה משפיעה על חיי האדם ועל אופן תפיסתו את העולם.
מקלוהן הפך לאישיות בתרבות הפופ בשנות ה-60 של המאה העשרים עם פרסום "להבין את המדיה: שלוחות האדם" (1964) ו-The Medium is the Message: An Inventory of Effects (עם המעצב קוונטין פיורה, 1967).
מקלוהן מחלק את אמצעי התקשורת לשני סוגים:
מקלוהן טען שכל מדיום הוא הרחבה של החושים, המשפיעה על הפרט ועל החברה בדרכים שונות ומרחיקות לכת, וסיווג אמצעי תקשורת ל"חמים" - אמצעים שמעסיקים את החושים באינטנסיביות ובבלעדיות, כגון דפוס, רדיו וקולנוע, ומנגד "קרים" - אמצעים בעלי עוצמה או נחישות פחותה, הדורשים יותר אינטראקציה מצד הצופה, כגון הטלפון והטלוויזיה.
למרות שחלק מקביעותיו ומהתאוריות שלו נחשבו לעיתים בלתי מובנות, המסר המרכזי של מקלוהן - שכדי להבין את העולם כיום צריך לחקור את השפעות המדיה - נותר נכון מתמיד בעידן האלקטרוני.
הביטוי "הכפר הגלובלי" נטבע על ידי מקלוהן ב-1959, ומופיע בספרו מ-1962 The Gutenberg Galaxy, מחקרו על ההשפעות הפסיכולוגיות והקוגניטיביות של הדפוס. לפי בנו אריק, מקור הביטוי עשוי להיות ספרו של ג'יימס ג'ויס "פיניגנז וייק", ממנו הרבה מקלוהן לצטט, או ספרו של פרסי וינדהאם לואיס (Wyndham Lewis) "אמריקה והאדם הקוסמטי".
התזות המרכזיות של מקלוהן הן:
תנאי מספיק
בלוגיקה, כאשר טענה א' היא תנאי מספיק לטענה ב', הכוונה היא שטענה ב' בהכרח תתקיים אם טענה א' מתקיימת. מכך גם נובע שאם טענה ב' לא מתקיימת, הרי שגם טענה א' לא מתקיימת.
יש לשים לב, שקיום טענה א' אמנם גורר את קיום טענה ב', אך היא איננה הכרחית לקיום טענה ב'.
במתמטיקה
בכתיב מתמטי נרשום:
A\implies B
טענה זו שקולה לטענה:
לפי קונטרה פוזיטיב.
דוגמה
אם הרמזור יהיה אדום אז אני אעצור. טענה זו שקולה לכך שאם לא עצרתי, הרמזור לא היה אדום. אין זה אומר בהכרח שאני אעצור רק אם הרמזור יהיה אדום.
סרפהאוס
סרפהאוס (בגרמנית: Serfaus) היא עיירה במחוז לאנדק במדינת טירול, אוסטריה. היא ידועה כחלק מאזור הסקי סרפהאוס-פיס-לאדיס שהוקם לאחר שסרפהאוס התאחדה עם שתי עיירות פיס ולאדיס ב-1999. סרפהאוס גם ידועה בזכות הרכבת התחתית הקצרה שלה, שיש בה 4 תחנות ואורך הקו שלה הוא 1280 מטר (קו הרכבת התחתית השני הכי קצר בעולם). הרכבת מאפשרת שתישמר האטרקטיביות של העיירה למרות האיסור לנסוע במכוניות בתוך העיירה.
גאוגרפיה
סרפהאוס היא עיירה קטנה שממוקמת 500 מטר מעל עמק האין בו זורם נהר האין מעל העיירה נמצא רכס הרים והגבוהים שבהם הם ההר פורגלר (בגובה 3004 מטר מעל פני הים) וההר Schönjoch (2491 מטר מעל פני הים). ומהצד השני נפרס רכס הרים באורך 20 קילומטר שהפסגה הגבוהה ביותר שלו היא פסגת פרוסלקופ בגובה 3148.
היסטוריה
העדות הקדומה ביותר לתרבות באזור סרפהאוס היא מתקופת הברונזה לפני 3200 שנה הממצאים מראים שהקרקע שימשה כשטח מרעה או כאזור ציד. היסטוריונים תיארו את המקום כרייטיה ואת תושבי המקום כרייטים, כיבוש המקום על ידי הרומאים קטע את התרבות הזאת ובני המקום עברו לתרבות הרומאית ולשפת הרומאנש. הכפר היה הכפר הראשון שהוכר בזמן המאה ה-11. ציון דרך חשוב נוסף בהיסטוריה של סרפהאוס הוא בנייתה של כנסיית סנט גאורג, אחת מהכנסיות העתיקות ביותר באזור.
במהלך המאה ה-19 החלה התיירות לפרוח ולאחר מלחמת העולם השנייה התיירות הפכה לענף הכלכלי החשוב ביותר בסרפהאוס.
בשנת 1942 פרצה שרפה בכפר ו-16 משפחות (69 איש) נותרו ללא מחסה, הנזק הוערך ב-650,000 והכפר נבנה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה בניגוד לפריסת הבתים הקודמת בפריסה החדשה השאירו מקום לבניינים חדשים יותר.
התנועה המוגברת של רכבי תיירים בכפר הפריעה לתושבים ולכן בשנת 1970 נאסרה תנועת כלי רכב בסרפהאוס בעונת החורף. כדי לספק לתיירים אפשרות הגעה אל אתרי הסקי הוקם שירות אוטובוסים בסרפהאוס ובשנת 1985 נחנכה הרכבת התחתית של סרפהאוס השימוש בה הוא ללא תשלום יש לה 4 תחנות פארקפלז קירצ'ה ראיקה וסייבהן והיא יכולה להסיע כ-1500 איש בשעה.
תיירות
אחת מהעדויות הקדומות בקשר לתיירות היא שבשנת 1812 נגבה מתושבים שמלינים זרים מס מיוחד זה מראה שהתיירות הייתה קיימת כבר אז למרות שהייתה רק בצורתה הבסיסית ביותר.
זמן קצר לאחר 1900 התחילו גולשים לגלות את הפוטנציאל שבמקום ובשנת 1912 החלו לתכנן בניית בקתת סקי על אחד מכרי הדשא האלפיניים הגבוהים המקיפים את ההר. בשנת 1931–1932 הגיעו מספר התיירים לשיא של אותה תקופה 30,000, שלושת בתי המרזח לא יכלו לקבל עוד תיירים ולכן החקלאים החלו גם להשכיר חדרים לתיירים. בשנת 1940 הותקן כבל לרכבל ובשנת 1951 הוקם על הכבל הרכבל הראשון בסרפהאוס.
בסרפהאוס עלייה מתמדת של תיירות באזור הסקי יש 212 קילומטר של מסלולי סקי ו- 110 ק"מ של מסלולי קרוס קאנטרי. סרפהאוס-פיס-לאדיס הוא אחד מאתרי הסקי והנופש הפופולריים בטירול, גם בחורף וגם בקיץ.
פוליטיקה
סרפהאוס הייתה חלק ממחוז ראיד, ולאחר שמחוז ראיד התפרק הצטרפה סרפהאוס למחוז לאנדק.
בחירות למועצה המקומית 2010
בבחירות שנעשו ב-2010 זכתה המפלגה רשימת האזרחים הכללית של סרפהאוס, בכל המנדטים (13) וראש העירייה הנבחר הוא פול גרייטר.
תנאי הכרחי
תנאי הכרחי (באנגלית Necessity conditions, וגם Necessary condition) הוא מונח מתחום הלוגיקה, המביע תנאי הדרוש לקיום הטענה, שבלעדיו הטענה לא מתקיימת.
שלילת התנאי ההכרחי: כאשר טענה א' היא תנאי הכרחי לטענה ב', הרי שטענה ב' יכולה להתקיים רק אם טענה א' מתקיימת. מכך גם נובע שאם טענה א' לא מתקיימת, הרי שגם טענה ב' לא מתקיימת.
יש לשים לב, שקיום טענה א' (ההכרחית) רק מאפשרת את טענה ב' - ולא בהכרח גוררת את הסקת טענה ב'.
גרירה וכיתוב לוגי רשמי (פורמלי)
למעשה, טענה ב' היא זו שגוררת את הסקת טענה א'. אם ידוע ש ב' מתקיימת, אפשר להסיק מכך שא' התקיימה (אחרת ב' לא הייתה מתקיימת). פעולת הגרירה ההיסקית נקראת באנגלית imply, ומסומנת בסימון מתמטי לוגי פורמלי כחץ מהמקור אל הטענה אותה מסיקים, בסימן הגרירה: \implies.
כדי לרשום את הטענה א' הוא תנאי הכרחי של ב' בכתיב לוגי (ומתמטי) פורמלי רשמי, נשתמש בעובדת שקילות טענות זו לפיה ב' גוררת את א'.
ביטוי השקול לוגית לביטוי:
כלומר, הטענה א' הוא תנאי הכרחי לקיום ב'  - שקולה לטענה: אם לא א'? אזי לא ב'!
הקשר בין תנאי מספיק לתנאי הכרחי
במובן מסוים, תנאי הכרחי הוא היפוכו של תנאי מספיק.
כאשר שני התנאים, הן ההכרחי והן המספיק, נדרשים מאותו המאפיין א', כדי לקיים טענה ב', אזי למעשה קיימת בשקילות לוגית בין א' לבין ב'.
דוגמה
גבינה היא תנאי הכרחי לפיצה. טענה זו שקולה לטענות:
עיצור שיני, חוכך, מסודק
עיצור שיני חוכך מסודק הוא צליל עיצורי קיים במעט שפות מדוברות. סימן ה־IPA לעיצור הוא /θʼ/. עיצור זה היה קיים בפרוטו-שמית והיה אחד הצלילים של האות צד"י. ניתן היה לשמוע אותו בפרוטו-שמית במילים צְבִי, צוֹר, צִפּוֹרֶן, צֵל, צָלַע, צָמֵא, עצום, וצָהֳרַיִם. בלשנים מאמנים שזהו צלילה הישן של האות הערבית ظ בתקופה עתיקה ביותר, זמן רב לפני הערבית הקלאסית (ערבית של הקוראן).
שקילות (לוגיקה)
שתי טענות ייקראו שקולות, אם בכל תנאי אמת שאחת מהן אמיתית בו, גם השנייה אמיתית, ולהפך. כלומר, כל אחת מהן מהווה תנאי מספיק ותנאי הכרחי לאמיתות השנייה. או בניסוח מתמטי, A אמיתי אם ורק אם B אמיתי.
סימון
בהוכחות מתמטיות נוהגים לסמן שקילות בין שתי טענות כך: A\iff B. בניסוח הפורמלי יותר, הנהוג בתחשיב הפסוקים ובתחשיב הפרדיקטים, מסמנים שקילות בין שני פסוקים או תבניות כך: A\equiv B.
הגדרות מקבילות
שקילות בין שתי טענות נובעת מקיום שני התנאים הבאים: ולכן קיומם במקביל של שני תנאים אלו משמש לעיתים כהגדרה אלטרנטיבית לשקילות בין שתי טענות.
להגדרה הראשונה
מסקנה: זוגיות של מספר שקולה להתחלקותו ב־2.
להגדרה השנייה
מסקנה: זוגיות של מספר שקולה להתחלקותו ב־2.
עלי בן אבי טאלב
עלי בן אבי טאלב (בערבית: علي بن ابي‌ طالب, נכתב לעיתים גם: עלי אבן אבו טאלב; 599 (600) - 661 לערך) היה בן דודו וחתנו של מוחמד דרך בתו פאטמה, ומראשוני המוסלמים.
עבור הסונים עלי היה האחרון במניין הראשידון, ארבעת הח'ליפים הראשונים אשר קיבלו את ההנהגה לאחר מות מוחמד. עבור השיעים לעומת זאת, עלי הוא השני בחשיבותו באסלאם. לתפיסתם, הוא האימאם הלגיטימי הראשון שהגיע לאחר מוחמד, והם רואים בו ובצאצאיו כממשיכי דרכו החוקיים של מוחמד, כולם חברי אהל אל-בית, בתו של מוחמד. מחלוקת זו סביב ירושת ההנהגה היא שהביאה לפיצול האומה (הקהילה המוסלמית) לשיעה ולסונה.
ביוגרפיה
עלי נולד בסביבות 599 (או 600) במכה לאבו טאלב, סוחר עשיר ממכה שהיה דודו ופטרונו של מוחמד. היה מן הראשונים שקיבלו את האסלאם עוד בילדותו (בגיל 7 או 9). הייחוס שלו שקיבל את האסלאם בגיל 7 היא טענה שיעית. לטענת הסונים, בן 7 אינו בן-דעת, ולכן אי אפשר לטענתם להאמין שקיבל את האסלאם בגיל זה. התחתן עם פאטמה בתו של מוחמד.
לאחר מותו של מוחמד, הייתה לעלי קבוצת מאמינים שקיוותה שיירש את הנביא, מתוקף קרבתו המשפחתית אליו. אולם מכיוון שעלי היה מקורב לאנצאר, תומכיו של מוחמד ממדינה, הנהגתו לא התקבלה על המקורבים למוחמד מאחר שביקשו להחליט על מחליפו של מוחמד בעצמם, וכך שלושה מועמדים אחרים הועדפו על פניו לפני שנעשה בעצמו ח'ליפה. שלושת קודמיו מכונים בספרות השיעית "גונבי הח'לאפה".
במרץ 627 השתתף עלי בטבח בני קריט'ה.
ב-656, לאחר הירצחו של עות'מאן בן עפאן, נבחר לח'ליפה הרביעי. כמו קודמו עות'מאן בן עפאן, גם הוא נתקל בהתנגדות עזה. תומכיו היו בעיקר מהעיר כופה שבעיראק. מתנגדיו החריפים ביותר היו בני משפחת בן עפאן משבט אומיה, שטענו כי הוא עמד מאחורי רצח עות'מאן. הבולט במתנגדים היה מועאויה אבן אבו סופיאן, מושל סוריה הערבי, שחזר וטען כי עלי לא בא בחשבון עם רוצחי עות'מאן, שהיו בין שורות צבאו של עלי, והתנה את הביעה (שבועת אמונים) לעלי כ"אמיר אל-מואמנין" (אמיר המאמינים) בהבאתם לדין של רוצחי עות'מאן; לטענתו, אי מעצרם וענישתם של רוצחי עות'מאן עלול לסכן את עלי עצמו ברצח כמו את אנשי שבט אומייה. כמו כן, זכה עלי להתנגדות קשה ביותר מצד שניים מחברי השורא, היא המועצה שהורכבה מן הפקידות המדינית, הצבאית, והדתית הבכירה והייתה אחראית על בחירת הח'ליפה: טלחה וְא-זובייר, זאת יחד עם אשתו האהובה של מוחמד, עאישה, אשר התנגדה לעלי אישית.
במשך כל שנות שלטונו (656-661) ניהל מלחמות פנימיות נגד מתנגדיו באימפריה. הקרבות הקשים ביותר היו נגד טלחה, א-זובייר ועאישה, קרב הגמל, כאשר ניצחונו של עלי בקרב הוביל למותם של טלחה וא-זובייר, ולהרחקתה של עאישה מהפוליטיקה. לאחר מכן נערך הקרב נגד מועאויה אבן אבו סופיאן, קרב צפין.
לעלי היה יתרון צבאי, ונראה היה כי הניצחון בקרב יהיה שלו, אלא שאז החליט מועאוויה לנקוט תחבולה. הוא ציווה לשים ספרי קוראן על החניתות של לוחמיו, וכשנפגשו מול לוחמי עלי, החלו לזעוק "תנו לאלוהים להחליט מי הח'ליפה האמיתי".
עלי, חרף התמרמרות פנימית מצד חלק מלוחמיו, נאות לקיים בוררות בינו ובין מועאוויה. הוא מינה כנציג מטעמו חכם הלכה חשוב מתימן בשם אבו מוסא אל-אשערי, ומנגד מינה מועאוויה מצדו את המפקד המהולל וכובש מצרים, עמר אבן אל-עאץ, שהיה ידוע כאדם חריף וממולח, וכעת תפקד כסגנו של מועאוויה. כשנפגשו שני הצדדים לבוררות, טען עומר שלא ייתכן כי שני הצדדים ייפגשו כשעלי בעמדת הח'ליפה ולכן ביקש שעלי יוותר על הח'ליפות, כך שהוא ומועאוויה יעמדו כשווים בפני הבוררים. עלי הסכים לוותר על הח'ליפות, ומשעשה כך, הכריז עומר שעכשיו, כשהח'ליפות "פנויה", הוא לוקח אותה ונותן אותה למועאוויה. הקהל שהיה נוכח באירוע הריע לכך וקיבל זאת. עלי המושפל לא יכול היה לשאת את התוצאות המביכות, וניסה לאסוף את צבאו ולכפות את ח'ליפותו בכוח, אך בינתיים התפזר מחנהו. חלק ממנו הצטרף למועאוויה, וחלק אחר (הח'וארג'ים) הקצין וטען שעלי אחראי להשפלה הזו, ושהיחיד שיש בזכותו לערוך בירור בשאלה מיהו הח'ליפה הוא אללה. בשנת הח'ליפות האחרונה של עלי שלטו למעשה שלושה ח'ליפים בעולם האסלאם.
עלי בן אבי טאלב נרצח בשנת 661 בעיר כופה שבעיראק על ידי אבן מולג'ם מורדי - אחד מקבוצת הח'וארג' שמרדו נגד סמכותו. עלי הותקף בוקר אחד בשעת התפילה במסגד הגדול של אל-קופאה, ומת כעבור יומיים. קברו שבנג'ף מהווה מוקד עלייה לרגל עבור השיעים, ונחשב לאתר קדוש.
השיעים רואים בו את יורשו החוקי והיחיד של מוחמד, בין היתר בשל קרבתו המשפחתית אליו (בן דודו וחתנו). רק מי שהוא מצאצאיו ראוי להיות אימאם, כלומר מנהיג השיעים. שמו של עלי נקשר בעיקר בפילוג הגדול של האסלאם (השיעה) - אולם זו הופיעה ככת רק לאחר מותו. הסונים רואים בו ח'ליפה ראוי וטוב ואחד מארבעת הראשידון.
מבין הח'ליפים ששלטו בשנת הח'ליפות האחרונה של עלי, נשאר רק מועאויה, שלאחר מותו החל שלטון בית אומיה שנמשך עד שנת 750.
בנו חוסיין בן עלי נהיה למייסד השיעה והוצא להורג עם 70 מבני משפחתו בעיר כרבלא שבעיראק. גם מקום קבורתו משמש מוקד עלייה לרגל ואתר מקודש.
ספרו נהג' אל-בלאע'ה נחשב בין החשובים באסלאם.
דמותו במסורת השיעית
השיעים רואים את עלי כדמות החשובה ביותר בדת אחרי מוחמד. לדבריהם, העברת ירושת ההנהגה אחרי מוחמד הייתה אמורה ללכת ישר לעלי שכן זוהי הייתה בקשתו וכוונתו של מוחמד לפני מותו, ומכאן מינויים של אבו בכר, עומר בן אל-ח'טאב ועות'מאן בן עפאן לא הייתה לגיטימית. שכן מוחמד הציע וביקש בהזדמנויות שונות במהלך חייו כי על עלי להנהיג את המוסלמים לאחר מותו. טענה זו נתמכת על ידי חדית'ים רבים שסופרו על ידי חכמים שיעים, הכוללים את חדית' ע'דיר ח'ם, חדית' שני הדברים כבדי המשקל, חדית' העט והנייר , חדית' אנשי הגלימה, חדית' העמדה , חדית' הזמנת המשפחות הקרובות וחדית' שנים עשר היורשים. לפי השקפה זו, עלי כיורשו של מוחמד לא רק הנהיג את הקהילה בצדק, אלא גם פירש את חוקי השריעה והמשמעויות האזוטריות שלו בצדק, ומכאן הוא נחשב כנקי מטעויות וחטא כי הוא מונה על ידי האלוהים, דרך צו אלוהי, דרך מוחמד.
עולי הרגל שיעים נוהגים לעלות למסגד האימאם עלי, בנג'ף ולהתפלל שם. תחת האימפריה הספווית, קברו של עלי הפך למוקד קדושה שהודגם בעלייה לרגל שנעשה על ידי השאה אסמאעיל הראשון לנג'ף וכרבלא.
ישראלים עצבניים אחד אחד
ישראלים עצבניים אחד אחד הוא מיקסטייפ בסוגת היפ הופ. המיקסטייפ הוקלט באולפן מאולתר שנבנה בחלק האחורי של חנות הבגדים "Mad man" בתחנה המרכזית של תל אביב. המיקסטייפ הופק על ידי צ'ולו (אריה אביטן), שגם השתתף במיקסטייפ כזמר ב-4 שירים. אומנים נוספים שהשתתפו במיקסטייפ הם סאבלימינל (קובי שמעוני), שהיה אז בן 18 בלבד, קוטג' (הראפר אדם בכור), ג'רמי קול חבש, סילברדון ואמ.סי סוניק.
המיקסטייפ יצא בהוצאה עצמית ונמכר בחנות עצמה.
עומר בן אל-ח'טאב
עֻמַר בִן אל-חַ'טַּאב (בערבית: عمر بن الخطّاب; 586 – 3 בנובמבר 644) היה הח'ליפה השני, שלט בשנים 644-634. עלה לשלטון לאחר מותו של אבו בכר. קברו נמצא במסגד הנביא באל-מדינה.
עומר נחשב למייסד האימפריה המוסלמית. הוא השלים את ההשתלטות על חצי האי ערב, לחם נגד הביזנטים וכבש את ארץ ישראל, סוריה, עיראק ומצרים. עומר היה כובש ירושלים, ומסגד עומר ברובע הנוצרי בירושלים קרוי על שמו.
לפני מותו מינה אבו בכר את עמר בן אל-ח'טאב כיורש הח'ליפות. דרך זו של העברת השלטון, המכונה "עהד" (عهد), לא הייתה נפוצה בתרבות הערבית של הימים ההם. מינוי יורש לשליט נעשה בדרך-כלל באמצעות מועצה ("שורא") או על-פי קרבת משפחה. על-פי המסורת השיעית, המינוי היה פסול שכן הוא חסם את הדרך לעלייתו של עלי בן אבי טאלב, יורשו הלגיטימי של מוחמד בעיני השיעים, כשליט על המוסלמים. בספרות השיעית כונו אבו בכר, עומר ועת'מאן בשם "גונבי הח'ליפות" כי לטענתם גזלו אותה מיורשה החוקי, עלי.
תולדות חייו ופעלו של עומר
עומר נולד במכה לשבט "בנו עדי" ובשנים הראשונות התנגד למוחמד שהיה מטיף לאסלאם. במקורות סוניים מסופר שהיה אדם אכזר מאוד וקבר את בתו הקטנה בחיים
עומר היה מנהיג מוכשר ומנוסה והיו לו כינויים כגון "אלפארוק" (המיטיב להבדיל בין אמת לשקר, הוגן), "צאחב אלדרה" (בעל השוט המחמיר והקפדן) ו"אמיר אלמא'מנין" ("אמיר המאמינים", כינוי שהפך מאוחר יותר לכינוי מסורתי שכיח לח'ליפה).
בעת שלטונו של אבו בכר, היה עומר האישיות החזקה שעמדה מאחוריו, ואולי אף מאחורי הנביא שנהנה מהתאסלמותו. אישיותו היוותה דוגמה ומופת למאמינים - הוא היה צנוע, עניו ומסתפק במועט, ביתו היה פתוח לכול, ושלטונו דמה לשלטון השייח' בתקופת ה"ג'אהליה".
שלטונו של עומר נמשך עשר שנים, שבמהלכן הונחו היסודות לאימפריה המוסלמית: עומר הרחיב את שטחה של האימפריה על ידי כיבוש חלק מן האימפריה הביזנטית וחיסול הממלכה הפרסית הסאסאנית. הוא הביא לארגון אדמיניסטרטיבי של השטחים הכבושים, ולארגון פנימי בתוך מעמד הכובשים. למעשה הוא הוכיח עצמו בכול כשליט מוכשר וכמנהלן גדול.
בכל מקום שאליו הגיעה התפשטותה של האימפריה המוסלמית על ידי כיבוש צבאי, השתכנו הערבים בערים שהיו למעשה מחנות צבא שכונו "אמצאר". הערים הוקמו הן בערים עתיקות והן באזורים חדשים. סביב המחנות הללו התגודדו תושבי הארץ סביב השליטים כדי לספק להם כל צורכיהם ולהתפרנס מהם. בעקבות התפשטותה והתרחבותה של האימפריה המוסלמית, ראה עומר צורך בקביעת כללים שיבטיחו מעמד נאות לכובשים ולשליטים הערבים, וישמרו על מעמדם הלאומי בקרב העמים הנכבשים.
בעקבות הסכסוכים בין השבטים, שנשמרו גם בתוך הערים הללו, אסר עומר על הערבים לרכוש קרקעות מחוץ לחצי האי ערב כדי לשמור על הנחלות הקיימות כרכוש הכלל. השכבה הצבאית ששכנה בערים המרכזיות הנזכרות לא שלטה בכוח הדת אלא בכוח מוצאם האתני. בן האזורים הכבושים שהתאסלם לא נכנס לאותו מעמד כמו המוסלמי ה"מקורי", אלא נקרא "מולא" (ברבים "מואלי"). כמו בימי ה"ג'אהליה". לא היה די בקבלת האסלאם אלא היה צורך להצטרף כנספח לאחד משבטי ערב. מעמדם של המתאסלמים היה נמוך בהרבה מזה של המוסלמים ערבים, דבר שגרם בתקופות מאוחרות יותר למרידות רבות. עד סוף השלטון האומיי לא קיבלו המואלי תפקידי פיקוד, שלטון ושיפוט, הם לא זכו בחלק מן השלל, לא יכלו לשרת בחיל הפרשים המכובד והערבים נזהרו מלהתחתן איתם.
עומר קבע היררכיה נוספת בין הערבים עצמם. הוא העתיק את מוסד ה"דיוואן" הפרסי - משרד האוצר שתפקידו הראשוני היה תשלום קצבה משלל הכובשים. הראשונים בין מקבלי הקצבאות היו בני משפחת הנביא, אחריהם ה"מֻהאג'רון" וה"אנצאר" – חברי הנביא, ובתחתית הרשימה בני השבטים, החיילים. ה"מואלי" לא זכו לכל קיצבה ממשלתית אף על פי שתרמו לכיבושים.
בני האוכלוסייה המקומית אשר לא התאסלמו היו "אהל אלדִ'מה" - בני חסות. מעמד זה יועד במקור רק לבני הדתות המונותאיסטיות, אך בלחץ המציאות ניתן מעמד זה גם לדתות אחרות. עומר היה מי שקבע את היחס אל בני החסות ב"תקנות עומר".
עניינים אחרים שקבע עומר היו:
בני החסות היו במידה רבה אוטונומיים - נשארה להם זכות השיפוט על פי דתותיהם, וארגונם הקהילתי אוּשר. חובתם היחידה הייתה תשלום מס גולגולת - "ג'זיה", ומס קרקע – שהיו מיסים מקובלים מאוד. מס הקרקע הוטל גם על מוסלמים בעלי קרקעות, ואילו מס הגולגולת הוטל אך ורק על לא-מוסלמים כתמורה להגנה שהוענקה להם על ידי המוסלמים - דהיינו, התחייבותה של האימפריה האסלאמית להגן עליהם ולשומרם בחסותה. מס הקרקע על "בני החסות" היה 50 אחוזים מהיבול, ומס הקרקע שהוטל על מוסלמים היה "חומס", חומש מן היבול. זה היה אמצעי לחץ לגרום לבני חסות להתאסלם. בקרב יהודים נטו הרוב כאשר עבודת האדמה חדלה להיות עסק מפרנס עבורם, ולא עמדו בנטל המיסים, לנטוש את האדמות ולעבור לערים וכל הנוטשים החליפו את עיסוקיהם והתפרנסו מעבודות עירוניות, בעיקר מסחר. בין המיעוט שבחר להישאר בכפרים כעובדי אדמה היו שהתאסלמו כעבור דורות. כך קרה בכפרים יוטה ואשתמוע שתושביהם היהודיים התאסלמו במאה ה-9 לספירה הנוצרית, ושונו שמות הכפרים ליטא וסמוע.
עומר נרצח במסגד בשעת התפילה על ידי פירוז נהונדי (אבו לֻאלֻאה), חייל סאסאני לשעבר, שנלקח כעבד לחצי האי ערב לאחר שנשבה בקרב אל-קאדסיה. לפני מותו הספיק עומר למנות מועצת "שורא".
עומר נקבר לצד קברו של אבו בכר במסגד הנביא בעיר אל-מדינה, בו קבור גם מוחמד, והוא המסגד השני בחשיבותו באסלאם לאחר המסגד במכה. החלטה זו הנציחה את מעמדו של עומר כאחד האישים החשובים ביותר בתולדות האסלאם.
היחס לספריות פרסיות
על פי אבן חלדון, עומר היה אחראי להשמדת ספריות רבות בפרס: "כשכבשו הערבים את ארץ פרס ומצאו בה ספרים רבים, כתב המצביא סעד אבן אבי-וקאץ אל החליף עומר בן אל חטבא וביקש ממנו רשות לשמור את הספרים ולהעבירם לידי המוסלמים. עומר ענה לו במכתב: 'זרוק אותם למים; אם יש בתוכנם משום דרך הישר, הרי כבר היטיב אלוהים להורות לנו את דרך-הישר; ואם תוכנם הוא בגדר תעייה, כבר שמר אותנו אלוהים מפניה'. ספרי הפרסים נזרקו אפוא למים או לאש, ומדעי הפרסים אבדו ולא הגיעו אלינו". תיאור זה (יחד עם מקורות אחרים) התגלגל ככל הנראה לטענה לפיה הערבים השמידו את ספריית אלכסנדריה, טענה שנחשבת לשגויה על ידי רוב החוקרים.
מעמד הנוצרים והיהודים בירושלים
המוסלמים התירו את המשך ישיבת הנוצרים בעיר. קיימת מחלוקת לגבי עמדתו של עומר בנוגע ליהודים בירושלים. על פי גרסה אחת לא התיר ליהודים להתיישב בירושלים. על פי גרסה שנייה, התיר ל-70 משפחות יהודיות להתיישב בעיר.
לפי חוזה עומר תעודה שמעמדה ההיסטורי לא ברור, התחייב עומר לבישוף סופרוניוס, כי זכויות הנוצרים בירושלים יכללו מניעה של מגורי יהודים בה. אף שקיימת מחלוקת באשר לאותנטיות של התעודה עצמה, היא זכתה לשימוש תכוף בטענות ערביות (ראה אנטי ציונות). בחוזה התעודה נכתב: "זאת מה שנתן עבדאללה עומר אמיר המאמינים לתושבי איליה [היא איליה קפיטולינה] בעניין ביטחון: נתן להם ביטחון לנפשותיהם, רכושם וכנסיותיהם וצלביהם, [חוליהם] והבריאים שלהם ושאר העדה. כי לא ישכנו בכנסיותיהם והן לא תרסנה ולא יחסר מהן דבר ולא תהיה עליהם כפייה בענייני דתם, ולא יינזק מהם איש, ולא ידור באיליאה עמם אף אחד מהיהודים." המוסלמים לא פגעו בכנסיות הנוצריות, אך דרשו שיינתן להם המקום בו היה מקדשו של שלמה המלך, כדי להקים בו מקדש לעצמם וכך זה נעשה.
זאב הירשברג הזכיר בספרו "ישראל בערב", שלא רצה עומר להתפלל בכנסיית הקבר, כדי שלא ידרשו המאמינים להפכה למסגד, במקום זאת התפלל מחוצה לה (במקום בו ניצב מסגד הנקרא מסגד עומר). באשר לתפילתו יש שאמרו שהתפלל עומר על מדרגות הכנסייה, ויש שאמרו שעלה אל הר הבית והתפלל שם. טענה זאת האחרונה מתיישבת עם דרישתו לדעת היכן המקום הקדוש ביותר ליהודים, דבר שהראה לו יהודי שהיה שם, ולכן הוקמה כיפת הסלע מעל אבן השתיה.
לפי מקור אחר, עומר לא הסכים להמשיך את האיסור על ישיבת יהודים בעיר ולכן כינס את נציגי הנוצרים והיהודים לדיון על מספר היהודים שיורשו לגור בעיר. הנוצרים הציעו מקסימום 50 משפחות והיהודים דרשו לפחות 200. בסוף עומר פסק כי 70 משפחות של יהודים יורשו לגור בירושלים, פשרה שהתקבלה על שני הצדדים. לבקשתם ניתן להם להתיישב בדרום העיר, באזור גבעת העופל, שנקרא מאז בשם "שוק היהודים". הבחירה היא בשל "קרבת הקודש ושעריו, וכן מי השילוח לטבילה".
משפחתו וצאצאיו
עומר היה אביה של חפסה, אחת מנשותיו של הנביא מוחמד.
הנס גדה
הנס גדה (בגרמנית Hans Gaede; 19 בפברואר 1852 – 16 בספטמבר 1916) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוס ואחר כך על פלגת ארמייה בחזית המערבית.
תחילת הקריירה
גדה נולד ב-19 בפברואר 1852 לאביו אלכסנדר ולאשתו אליזבת אמילי לבית פרנקה, בקולברג שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1870 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ולחם בשורותיו במלחמת פרוסיה צרפת, וקיבל על כך את צלב הברזל. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1900 מונה למפקד החטיבה ה-84, ובשנת 1904 מונה למפקד הדיוויזיה ה-33.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה גדה סגן מפקד הקורפוס ה-14 (באדן) שהיה חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית. ונטל חלק בקרב מילוז, ולאחר מכן השתתף בקרב לורן שבה נבלמה המתקפה הצרפתית, תוך שימוש בטקטיקת נסיגה ומשיכת הכוחות התוקפים לעמדות הגנה מוכנות מראש. ב-19 בספטמבר 1914 מונה גדה למפקד פלגת הארמייה B - גדה שתפסה את מקום הארמייה השביעית שעברה להילחם בצפון. על הצלחתו בקרבות קיבל גדה ב-25 באוגוסט 1915 את העיטור פור לה מריט.
ב-3 בספטמבר 1916 פרש גדה מתפקידו עקב מחלה קשה, וב-16 בספטמבר 1916 מת בפרייבורג, בן 64.
הסכם רפאלו (1922)
הסכם רפאלו (Rapallo) הוא הסכם אשר נחתם בין רוסיה הסובייטית לבין גרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה, ב-16 באפריל 1922 בעיר האיטלקית רפאלו. עיקר ההסכם הוא הסדרה של היחסים בין המדינות, וכן שיתוף פעולה צבאי וכלכלי. בראש המשלחת הסובייטית עמד גאורגי צ'יצ'רין ובצד הגרמני מולו ישב ולטר רתנאו. לרוסיה הסובייטית זה היה הסכם ראשון עם מדינה אירופאית לאחר מספר שנות בידוד בזירה הבינלאומית.
ההסכם נחתם בחשאי, בזמן ועידת ג'נובה, והיה סימן לסיום בידודה של רוסיה הסובייטית בזירה הבינלאומית. ב-5 בנובמבר 1922 הורחב ההסכם לרפובליקות סובייטיות נוספות.
ועידת רפאלו
במקביל להסכם ג'נובה הגלוי, ועידת רפאלו הייתה סודית. בוועידה נפגשו נציגי גרמניה עם נציגי ברית המועצות והסכימו ביניהם על הקמת בתי חרושת לכלי נשק, גז רעיל ותחמושת לגרמניה בתמורה לכסף מצדה של גרמניה. המפגש התקיים על בסיס אינטרסים משותפים בין שתי המדינות בשבר שאחרי המלחמה (הסכם רפאלו). בין השאר הוסכם בין שתי המדינות כי קציני צבא גרמנים ישלחו לברית המועצות ויתאמנו שם יחד עם הצבא האדום, בשימוש בכלי נשק שנאסרו בשימוש על הגרמנים על פי חוזה ורסאי, וכי יוקמו בסיסי ניסוי למטוסים וטנקים על אדמת רוסיה (דוגמת בית הספר לטנקים בקאזאן). הדברים התבצעו מיד ונוצרה מערכת שלמה של דרכים שיעקפו את המגבלות על הצבא ותעשיית הנשק הגרמני. גם בגרמניה עצמה הוסבו בתי חרושת אזרחיים, במימון אנשי עסקים גרמניים אשר לא הסכימו עם המגבלות והתבוסה, לבתי חרושת המייצרים תחמושת ונשק עבור גרמניה. למעשה מדובר היה על מדינה ריבונית המסרבת לקבל על עצמה את הסעיפים ולקיים אותם, דבר שהקשה על יכולת האכיפה של בעלות הברית על גרמניה.
בראש המשלחת הגרמנית עמד שר השיקום של ממשלת גרמניה, ולטר רתנאו, יהודי משכיל ואיש תרבות, אשר תכנן את ההסכמים, כדי להציל את כלכלתה של גרמניה. רתנאו בחר לנהל ועידה זו דווקא עם ברית המועצות, בשל היחס הנוקשה של המדינות המנצחות האחרות כלפי גרמניה המובסת. צרפת ובריטניה לא אפשרו לגרמניה להתפתח ולעמוד על רגליים כלכליות כדי שתוכל לעמוד בהסכם ובאופן כללי הייתה נקמנות קיצונית, בעיקר מצד צרפת, כלפי גרמניה. רתנאו, למרות הקשר הפוליטי שלו, כמעט ונאלץ לחפש קשר כלכלי בקרב רוסיה הסובייטית. המניעים של הסכם רפאלו לא היו צבאיים אלא כלכליים. הצבא ניצל זאת לטובתו משום שהוא פעל כמעט במנותק מהרפובליקה. למעשה היו אלה שני גופים אשר היו בשתי עמדות שונות.
חודשיים לאחר החתימה על ההסכם נרצח רתנאו ברחוב על ידי לאומנים גרמנים מהימין הקיצוני, מכיוון שהיה יהודי ומכיוון שנאמר להם כי הוא מוכר את גרמניה לרוסיה הסובייטית – הבולשביקים. הרצח זעזע את גרמניה עד היסוד. הלם עבר בחברה הגרמנית, להוציא את הקבוצות הקיצוניות אשר שנאו את הרפובליקה. רתנאו היה איש נערץ במיוחד על הציבור הגרמני, על כן היה זה רגע של אחדות רפובליקנית בין כל הכוחות הפוליטיים והנאורים, בתמיכה בממשלה הנאבקת להחזיר את גרמניה לחיים מסודרים ולהעמידה על רגליה. רגע התלכדות זה היה קצר עקב סערת האירועים ומשום שגרמניה הייתה רווית רציחות פוליטיות. השבר של רתנאו היה רגע קשה לרפובליקה אשר התלכדה מיד אחריו – אולם השלכותיו נמוגו ואיבדו את המשמעויות הפוליטיות שלו.
דם-המכבים האדום
מאפיינים
דם-המכבים האדום הוא צמח רב-שנתי המגיע לגובה של 40–60 ס"מ. גבעוליו ועליו מכוסים לבד לבן. בתחילת החורף יוצאת שושנת עלים, ובאביב יוצאים ממנה גבעולים זקופים ומסתעפים, ובקצותיהם קרקפות פריחה. כל תפרחת עטופה בעלים קרומיים אדומים (חפים), הנראים כטיפות דם, ואינם נובלים גם לאחר שהפריחה מסתיימת. בסוף מאי מבשילות הקרקפות, ומבין החפים האדומים מבצבצים הפרחים עצמם - עשרות פרחים צינוריים שצבעם צהוב. ביוני הפרחים נפתחים וצבעם דוהה לצהבהב-חיוור כעין קש.
הקשקשים האדומים נשמרים זמן רב אחרי סיום הפריחה וצבעם אינו דוהה בייבוש. עובדה זו משותפת לכל המינים בסוג דם המכבים, והופכת אותם לנוחים לשימוש בסידורי פרחים יבשים. קטיף מוגבר לצרכים אלה הביא את הצמח לידי סכנת הכחדה. כיום דם-המכבים האדום מוכרז בישראל כערך טבע מוגן על פי חוק, ואוכלוסייתו משתקמת.
בתרבות
מקור השם דם המכבים הוא אגדה לפיה פורח הצמח בכל מקום בו טיפת דם מדמם של המכבים נפלה לארץ. גרסאות דומות לאגדות מסוג זה מוכרות בתרבויות רבות. דם-המכבים האדום הוא סמל של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. מדבקה עם תמונת הצמח מחולקת ביום זה בבתי הספר, בטקסי הזיכרון ובבתי הקברות ונענדת על דש הבגד. החל משנת 2019, מפיצה עמותת "דם המכבים" סיכה עם הפרח ברחבי ישראל. מנהג זה דומה לענידת פרח הפרג, האדום גם הוא, ביום הזיכרון הבריטי.
אוטו פון לאוונשטיין
אוטו ארנסט אוגוסט אנטון הרמן פון לאוּונשטיין (בגרמנית: Otto Ernst August Anton Hermann von Lauenstein; 1 בפברואר 1857 – 16 בספטמבר 1916) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוס ואחר כך על פלגת ארמייה בחזית המזרחית.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון לאוונשטיין ראש מטה הארמייה השנייה שכבשה את לייז' והמבצרים שסביבה עד ה-16 באוגוסט, וניצחה את הצרפתים בקרבות שרלרואה וסן-קנטן, אולם לבסוף הוכתה בקרב על המארן, ונאלצה לסגת אל מעבר לנהר האן. ב-24 בדצמבר מונה פון לאוונשטיין למפקד קורפוס המילואים ה-39 בחזית המזרחית כחלק מהארמייה העשירית, ונטל חלק בקרב השני על האגמים המזוריים. באפריל 1915 מונה פון לאוונשטיין למפקד פלגת הארמייה לאוונשטיין שכללה את קורפוס המילואים ה-39, קורפוס הפרשים ה-1, וכוח מאולתר בפיקודו של פריץ מקסימיליאן פון פפריץ. פלגת הארמייה השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב באגף הצפוני, וסייעה בכיבוש קורלנד.
ב-7 ביולי 1916 פרש פון לאוונשטיין מתפקידו עקב מחלה קשה, וחודש לאחר מכן מת בדיסלדורף, והוא בן 59.
אייל חנקין
אייל חנקין (נולד ב-3 בנובמבר 1969) הוא איש עסקים ישראלי המכהן כמנכ"ל קבוצת עזריאלי מאז 1 בינואר 2018. קודם לכן כיהן כמנכ"ל בחברת הבת של הקבוצה, סופרגז מ-2010.
ביוגרפיה
חנקין הוא מוסמך EMBA מתוכנית קלוג-רקאנטי של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ואוניברסיטת תל אביב ובעל תואר ראשון במדעי המחשב וניהול מאוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1998–2000 שימש כסמנכ"ל שיווק ומכירות בחברת NAMS, חברת סטארט-אפ המתמחה בפתרונות תקשורת, בילינג ושירותים אחרים. בין השנים 2000–2007 שימש כסמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי בחברת Airwell (מקבוצת אלקו). בין השנים 2007–2009 שימש כמנכ"ל קבוצת שחר, קבוצה המתמחה בשירותי ערך מוסף בתחומי הביטוח השונים, בהם רפואה, תשתיות ואלקטרוניקה.
בינואר 2010 מונה למנכ"ל חברת סופרגז.
ב-2013 נקבע שישלם קנס אישי של 100,000 ש"ח בגין אי העברת נתונים לרשות ההגבלים העסקיים. הייתה זו הפעם הראשונה שהוטל על נושא משרה קנס אישי ללא אפשרות שיפוי בגין אי העברת נתונים.
ג'ים לייטון
ג'יימס "ג'ים" לייטון (באנגלית: James "Jim" Leighton; נולד ב-24 ביולי 1958) הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת השוער.
קריירת משחק
בשנת 1986 עזב פרגוסון את אברדין לטובת קריירת אימון במנצ'סטר יונייטד, ולאחר שנתיים, לקראת עונת, צירף אליו את לייטון תמורת 500 אלף ליש"ט. עונת הבכורה של לייטון ביונייטד הייתה מוצלחת באופן יחסי. למרות שהקבוצה סיימה במקום ה-11 בלבד, לייטון שיחק לכל אורך העונה, ספג 35 שערים בלבד שהציבו את יונייטד במאזן ההגנתי השני בטיבו בליגה, ושמר 14 פעמים על רשת נקייה. אמנם, עונה אחר כך הורגשה ירידה משמעותית בביטחון של השוער, שהוביל את הקבוצה לעונה הגנתית חלשה הרבה יותר. הוא אמנם סייע לקבוצתו להגיע לגמר גביע ה-FA, אך בליגה רשמה הקבוצה תצוגות הגנתיות לא משכנעות, כמו ההפסד לעולה החדשה ויריבתה העירונית של היונייטד, מנצ'סטר סיטי, בתוצאה 5-1, והפסדים גבוהים נוספים לאסטון וילה (3-0) ונוטינגהאם פורסט (4-0). לאחר שספג שלוש פעמים בגמר הגביע מול קריסטל פאלאס במשחק שהסתיים בשוויון 3-3, איבד לייטון את מקומו לשוער המחליף לס סילי לקראת משחק הגומלין של הגמר, בו ניצחה יונייטד 1-0. בשלב זה הסתיימה למעשה הקריירה של לייטון כשוער ראשון במנצ'סטר. מאז משחק הגמר הוא שותף במשחק אחד נוסף בלבד, בגביע הפוטבול ליג עם פתיחת עונת.
בהמשך אותה עונה עבר לייטון בהשאלה לארסנל, כשוער מחליף אחרי דייוויד סימן, אך סימן שותף בכל 50 משחקיה של ארסנל בכל המסגרות באותה עונה בדרך לזכייה באליפות אנגליה, ולייטון לא לבש את מדי הקבוצה במשחק רשמי.
בעונת עבר לייטון בהשאלה לקבוצת רדינג מהליגה השלישית, במדיה רשם שמונה הופעות ליגה בלבד, עד שבאמצע העונה הצטרף לדנדי מליגת המשנה הסקוטית. הוא הספיק לרשום 13 הופעות ליגה באותה עונה, בדרך למקום הראשון ולהעפלה חזרה לליגה הבכירה. הוא החל את עונת במדי דנדי ורשם שמונה הופעות ליגה, בטרם הושאל לשפילד יונייטד, ששיחקה אז בליגה הבכירה באנגליה. לייטון הגיע לשפילד כשוער שני, ולא רשם הופעות ליגה במדי הקבוצה עד לסיום העונה.
לאחר שלוש עונות בהן איבד את מקומו כשוער ראשון וכן את מקומו בנבחרת סקוטלנד, עבר לייטון להיברניאן מהליגה הבכירה בסקוטלנד. לייטון הצליח לשקם את קריירת המשחק במדי הקבוצה, זכה בזימון מחודש לנבחרת, והחמיץ משחק ליגה אחד בלבד בכל ארבע העונות שלו במדי הקבוצה.
לקראת עונת חזר לייטון לקבוצה המקצוענית הראשונה בקריירה שלו, אברדין. הוא שיחק במדיה שלוש עונות נוספות, בהן צבר 82 הופעות ליגה נוספות במדי הקבוצה. בסך הכל בשתי קדנציות במדי הקבוצה הוא צבר 535 הופעות בכל המסגרות, והוא ממוקם חמישי בטבלת מלך ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים. משחקו האחרון של לייטון היה גמר הגביע הסקוטי בעונת, בו פגשה אברדין את גלאזגו ריינג'רס, אמנם הופעה זו הייתה קצרה במיוחד, לאחר שלייטון נפצע כבר בדקה השלישית של המשחק. מכיוון שלא היה שוער מחליף על ספסל הקבוצה, הוחלף השוער בחלוץ רובי וינטרס, וקבוצתו נחלה תבוסה בתוצאה 4-0. לייטון פרש ממשחק פעיל בגיל 42.
נבחרת סקוטלנד
הקריירה הבינלאומית של לייטון החלה בזימון לסגל נבחרת סקוטלנד למונדיאל 1982. לייטון לא רשם עד אז הופעות בינלאומיות, אך זומן בכל זאת לסגל על ידי המאמן ג'וק סטיין. לייטון לא שותף במהלך הטורניר, והופעת הבכורה שלו הייתה ב-13 באוקטובר 1982, במסגרת מוקדמות יורו 1984, בניצחון 2-0 על.
לייטון זומן על ידי מאמנו באברדין, אלכס פרגוסון, לסגל סקוטלנד לקראת מונדיאל 1986. לייטון היה השוער הבכיר של סקוטלנד בטורניר, ושיחק בכל משחקיה של סקוטלנד בטורניר, עד להדחתה בסיום שלב הבתים. לאחר העונה המוצלחת תחת פרגוסון במנצ'סטר יונייטד, היה לייטון השוער הבכיר גם לסגל של אנדי רוקסברג למונדיאל 1990, בו שיחק כמו במונדיאל הקודם, בכל משחקי של סקוטלנד עד להדחתה בסיום שלב הבתים.
הירידה במעמדו של לייטון כשוער בכיר בקבוצותיו פגע במעמדו גם בנבחרת. מאז הופעותיו במונדיאל הוא איבד את מקומו בשער הנבחרת ולא זומן לסגל סקוטלנד לקראת טורניר אליפות אירופה הראשון בהיסטוריה של סקוטלנד, יורו 1992. הופעתו הבאה הייתה רק שלוש וחצי שנים לאחר הופעתו האחרונה, ב-17 בנובמבר 1993 מול במוקדמות מונדיאל 1994.