cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עונת 1989/1990 ב-NBA
דראפט 1989
דראפט 1989 התקיים ב-27 ביוני 1989 במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק. החל משנה זו קוצר הדראפט משלושה סיבובים לשניים בלבד. בהגרלה (לוטרי) זכתה סקרמנטו קינגס בבחירה הראשונה, שניצלה אותה כדי לבחור את פרביס אליסון מאוניברסיטת לואיוויל. בסך הכל נבחרו בדראפט 1989 תשעה שחקני אולסטאר: שון אליוט (בחירה שלישית), גלן רייס (4), מוקי בליילוק (12), טים הארדוויי (14), דנה ברוז (16), שון קמפ (17), בי ג'יי ארמסטרונג (18), ולאדה דיבאץ (26) וקליף רובינסון (36). שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט זה כוללים את דני פרי (בחירה שנייה), ניק אנדרסון (11), שרמן דאגלס (28) ודינו ראדג'ה (40). בתואר רוקי העונה זכה דייוויד רובינסון מסן אנטוניו ספרס שנבחר בדראפט 1987, אך הצטרף ל-NBA רק בעונת 1989/90.
אולסטאר 1990
משחק האולסטאר נערך במיאמי, פלורידה ב-11 בפברואר 1990. המאמנים במשחק היו פט ריילי מלוס אנג'לס לייקרס וצ'אק דיילי מדטרויט פיסטונס. חמישיית המזרח כללה את אייזיאה תומאס, מייקל ג'ורדן, לארי בירד, צ'ארלס בארקלי ופטריק יואינג, וחמישיית המערב כללה את ג'ון סטוקטון, מג'יק ג'ונסון, ג'יימס וורת'י, איי סי גרין והאקים אולאג'ואן. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 130-113, ול-MVP של משחק האולסטאר נבחר מג'יק ג'ונסון שקלע 22 נקודות.
פלייאוף 1990
סגל האלופה, דטרויט פיסטונס: אייזיאה תומאס, ג'ו דיומרס, ביל ליימביר, דניס רודמן, ג'יימס אדוארדס, ויני ג'ונסון, ג'ון סאלי, מארק אגוויר, דייוויד גרינווד, ג'רלד הנדרסון, ויליאם בדפורד וסקוט האסטינגס.מאמן ראשי: צ'אק דיילי.
עולם הווינX
עולם הווינX (במקור: World of Winx) היא סדרת הנפשה איטלקית-אמריקאית שמהווה ספין אוף לסדרה "מועדון ווינX". את הסדרה יצר איג'יניו סטראפי, והיא הופקה על ידי חברות נטפליקס ו-Rainbow S.p.A. הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית ב-4 בנובמבר 2016 באתר נטפליקס, ובישראל ב-2 באפריל 2017 בערוץ זום. לסדרה יש 2 עונות ו-26 פרקים באורך 24 דקות.
עלילה
בסדרה זו, בנות ווינקס חזרו לגרדניה, עיר הולדתה של בלום הנמצאת בכדור הארץ, בשביל משימה חדשה. בעונה הראשונה, בנות ווינקס עבדו בתוכנית ריאלטי בשביל למצוא ילדים ונערים בעלי כישרון, עליהם הן הגינו מפני גנב כישרונות, תוך כדי שהן הסתירו את הזהות שלהן בתור פיות. בעונה השנייה, בנות ווינקס קיבלו משימות מן הרוח של עולם החלומות, ובנוסף הן למדו על העבר של טינקרבל, פייה טובה אשר הפכה לרעה בגלל איבוד אהובה, פיטר פן. בעונה הזו, בנות ווינקס נלחמו מול יצורי צל המכונים "נמסיס", אשר פוגעים בפחדים הכי חזקים שלהן.
דרימיקס
דרימיקס הוא כוח אותו בנות ווינקס השיגו בעונה הראשונה של הסדרה. בנות ווינקס השיגו את כוח דרימיקס במהלך ההופעה של אנאבל, שבה החלום שלה התגשם בעזרתן.
אוריניקס
אוריניקס הוא כוח אותו בנות ווינקס השיגו בעונה השנייה של הסדרה. בנות ווינקס קיבלו את כוח אוריניקס מהרוח של עולם החלומות.
הבדלים בין מועדון ווינX לעולם הווינX
אף על פי שעולם הווינX היא סדרה המהווה ספין אוף לסדרה מועדון ווינX, יש מספר הבדלים בין הסדרות:
שרייר
שרייר (בגרמנית: Schreier) הוא שם משפחה ממקור גרמני.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מעגלים משיקים
מעגלים משיקים הם מעגלים הנמצאים במישור משותף ולכל שניים מהם נקודה משותפת יחידה. קיימים שני סוגים של השקה: בעיות שונות בגאומטריה עוסקות במעגלים משיקים, בהן בעיות בעלות היבט מעשי, כגון ניצול מרבי של חומרים. אחדות מהבעיות מורחבות לעיסוק בכדורים.
קטע המרכזים (או המשכו) של שני מעגלים המשיקים זה לזה, עובר דרך נקודת ההשקה שלהם.
שרשרת פאפוס
שרשרת פאפוס היא שרשרת טבעתית של מעגלים המשיקים כולם לשני מעגלים המשיקים פנימית זה לזה. השרשרת נחקרה בהמאה השלישית על ידי פאפוס מאלכסנדריה.
שרשרת שטיינר
שרשרת שטיינר היא קבוצה סופית של מעגלים המשיקים כולם לשני מעגלים שאינם נחתכים (המעגל האדום והמעגל הכחול בדוגמה שמשמאל), ובנוסף כל מעגל בשרשרת משיק חיצונית למעגל שקדם לו בשרשרת ולמעגל שבא אחריו בשרשרת. מרכזי המעגלים בשרשרת שטיינר שוכנים על אליפסה או על היפרבולה.
בעיית אפולוניוס
בעיית אפולוניוס היא אוסף של בעיות בנייה שבהן יש לבנות מעגל שמשיק לצירוף כלשהו של שלושה אובייקטים במישור: נקודה, קו ישר ומעגל, שנחקרו על ידי אפולוניוס מפרגה. מספר הצירופים בין שלושת האובייקטים הוא עשרה. פאפוס התייחס למקרה של שלושה מעגלים כבעיה העשירית והקשה מכולן, ולעיתים המושג "בעיית אפולוניוס" מתייחס לצירוף זה בלבד. בשנת 1600 פתר פרנסואה וייט את כל עשרת המקרים בעזרת סרגל ומחוגה.
אטם אפולוניוס
אטם אפולוניוס הוא פרקטל שתחילת יצירתו בשלושה מעגלים שכל אחד מהם משיק לשני האחרים, ובהדרגה נוספים עוד מעגלים, שכל אחד מהם משיק לשלושה מעגלים אחרים.
מעגלי מלפאטי
מעגלי מלפאטי הם שלושה מעגלים הנמצאים בתוך משולש כך שכל אחד מהם משיק לשני המעגלים האחרים ולשתיים מצלעות המשולש. בעיית הבנייה של מעגלים אלה קרויה על שם המתמטיקאי האיטלקי בן המאה ה-18 שעסק בבעיה ושיער (בטעות) שבנייה זו תיתן פתרון לדרישה לבנות שלושה מעגלים בתוך משולש כך ששטחם יהיה מרבי.
משפט ששת המעגלים
משפט ששת המעגלים עוסק בשרשרת של שישה מעגלים ובמשולש, כך שכל אחד מששת המעגלים משיק לשתיים מצלעות המשולש וגם למעגל הקודם לו בשרשרת. השרשרת סגורה, כלומר המעגל השישי בה משיק למעגל הראשון.
מעגל תשע הנקודות
מעגל תשע הנקודות הוא מעגל העובר במשולש כלשהו דרך תשע הנקודות הבאות:
בשנת 1765 גילה לאונרד אוילר שתשע הנקודות הללו נמצאות על מעגל אחד. ב-1822 גילה קרל וילהלם פיירבך שמעגל זה משיק לארבעת המעגלים המשיקים למשולש: המעגל החסום במשולש ושלושת המעגלים המשיקים לכל אחת מצלעות המשולש ולהמשכי שתי הצלעות האחרות.
תחבורה במונגוליה
התחבורה במונגוליה מורכבת מרשת של כבישים, מסילות רכבת, נמלי תעופה ואף נתיבי מים. מאחר שמונגוליה היא בעלת צפיפות אוכלוסייה הנמוכה בעולם, הדבר מקשה על יצירת תחבורה יעילה מחוץ לבירה אולן בטור, בה מתגוררת חצי מאוכלוסיית המדינה.
מאז סוף העשור הראשון של המאה ה-21, עוברת רשת התחבורה של מונגוליה שינויים רבים המתבטאים בסלילת כבישים חדשים והחלפת דרכי העפר הקיימות, וכן שיפור התחבורה האווירית במדינה.
כבישים
בשנת 2007, רק 2,600 ק"מ מרשת הכבישים של מונגוליה היו סלולים. 3,900 ק"מ אחרים היו מורכבים מחצץ או שעברו עבודה כלשהי. רשת זו הורחבה עד שנת 2014 ל-4,800 ק"מ סלולים, כש-1,800 מתוכם נסללו בשנת 2014 לבדה. נכון ל-2022, מתוך רשת כבישים באורך כולל של 50,000 ק"מ, רק 10,000 סלולים.
בשנת 2019 נפתח הכביש המהיר הראשון במונגוליה, המוביל לנמל התעופה של אולן בטור.
אוטובוסים
ההיסטוריה של התחבורה הציבורית במונגוליה החלה עם הקמת מועצת ה"מונגולטראנס" ב-1929. קו האוטובוס הראשון במונגוליה עבר בין אולן בטר והעיר אמאגלן, עם 5 נסיעות ביום. כיום, האוטובוסים הם דרך התחבורה הציבורית העיקרית באולן בטור. האוטובוסים עוצרים בתחנות במרווחים של 15 דקות זה מזה, והם פועלים בין 7:00 ל-22:00. נכון ל-2020, באולן בטור פעלו מדי יום 900–950 אוטובוסים. עוד קיימת באולן בטור רשת קווי טרוליבוס.
קיימת תחבורה ציבורית בין אולן בטור לערים אחרות במונגוליה בגדלים שונים, משימוש במיניוואן ועד אוטובוסים.
מוניות
קיימות באולן בטור 10 חברות מוניות שונות, לצד חברות מוניות בערים קטנות יותר במונגוליה כמו דרחאן, ארדנט וזונמוד. בנוסף, קיים מספר גדול של מוניות לא רשומות שמשתמשות ביישומי איסוף נוסעים.
רכבות
הרכבת הטרנס-מונגולית מחברת בין מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית מהעיר אולן-אודה שברוסיה ל ארנחוט ולבייג'ינג שבסין דרך אולן בטור. החלק המונגולי במסילת הרכבת הזו הוא 1,110 ק"מ. קו שלוחה מחבר בין דרחאן ומכרות הנחושת של ארדנט, ואחר מחבר את אולן בטור ומכרות הפחם של בגנור.
קו רכבת נפרד עובר במזרח מונגוליה בין צ'ויבלסן לרכבת הטרנס-סיבירית בבורזיה, אולם הוא סגור למעבר נוסעים מעבר לעיירה המונגולית צ'ולונחורוט.
תחבורה ימית
למונגוליה 580 ק"מ של נתיבי מים, אך רק אגם חבסגל היה בשימוש רחב. הנהרות סלנגה (270 ק"מ) ואורחון (175 ק"מ) נמצאים בשימוש מועט, אם כי ספינות מכס מפטרלות בסמוך לגבול הרוסי. הנהרות והאגמים קופאים בחורף והם בשימוש בדרך כלל בין מאי לספטמבר.
תחבורה אווירית
נכון ל-2012, ברוב שדות התעופה מבין 21 מרכזי המחוזות במונגוליה היו מסלולי המראה סלולים. אלה הקרובים ביותר לאולן בטור היו חסרי שירות אווירי סדיר.
נמל התעופה הבינלאומי בויאנט אוכאה הוא נמל התעופה הבינלאומי הראשי של מונגוליה, ולצידו נמל התעופה צ'ויבלסן שמציע טיסות למספר ערים בסין.
אורפיאוס (בלט)
אורפיאוס (Orpheus) הוא בלט נאו-קלאסי בשלוש תמונות (tableaux) למוזיקה מאת איגור סטרווינסקי וכוריאוגרפיה מאת ז'ורז' בלנשין, שנוצר בהוליווד, קליפורניה בשנת 1947. היצירה הוזמנה על ידי אגודת הבלט, שבלנשין ייסד יחד עם לינקולן קרסטיין והיה מנהלה האמנותי. את התפאורות והתלבושות עיצב איסאמו נוגוצ'י.
מבנה
הצוות המקורי כלל 30 רקדנים: אורפיאוס; אאורידיקה; מלאך המוות האפל; אפולו; מנהיג הפוריות; מנהיג הבכחנטות; שמונה בכחנטות; תשע נשים בתפקידים שונים (חברות של אורפיאוס, פוריות, פלוטו, סאטיר ורוחות הטבע); ושבעה גברים כנשמות אבודות.
הפעילות מתחלת לשלוש תמונות ושנים-עשר פרקי מחול: (I. תמונה) אורפיאוס מבכה את אאורידיקה; אר מחול; מחול מלאך המוות; אינטרלוד. (II. תמונה): מחול הפוריות; אר מחול (אורפיאוס)/אינטרלוד/אר מחול, סיום; פָּה ד'אקסיון; פָּה דֵה דֶה; אינטרלוד; פה ד'אקסיון. (III. תמונה): אפותיאוזיס של אורפיאוס.
המוזיקה
המוזיקה היא בין המלודיות ביותר של סטרווינסקי. המנעד הדינמי רחב (מגיע עד פורטיסיסימו "fff" כשהבכחנטות משסעות את אברי אורפיאוס); אבל רוב הזמן התזמורת מנגנת בשקט וכמעט איננה עולה מעל מצו-פורטה.
גודל התזמורת הוא במידה רבה נאו-קלאסי; כמו בטהובן, כתב סטרווינסקי לצמדי כלי נשיפה מעץ (פרט לכך שכמו בטהובן בסימפוניה החמישית, הוסיף גם הוא פיקולו לשני החלילים). הצמצום הזה בכתיבה התזמורתית עומד, כמו בדינמיקה השקטה השולטת ב"אורפיאוס", בניגוד בוטה לפולחן האביב שלו, שנכתב 35 שנים קודם לכן. בטהובן השתמש בשלושה טרומבונים בסימפוניות החמישית והתשיעית שלו, יבוא מעולם המוזיקה האופראית; השימוש בשלושה טרומבונים התקבל מאז כדבר רגיל בתזמור של המאה ה-19 ועד ימינו אלה, אבל ב"אורפיאוס" סטרווינסקי מסתפק בשניים בלבד. טובה אין בפרטיטורה כלל. עוד שוני בולט מ"פולחן האביב" הוא היעדרם של כלי הקשה והשימוש בטימפניסט אחד בלבד.
לנבל תפקיד חשוב ב"אורפיאוס". מסורת ארוכת-ימים במוזיקה קלאסית קובעת, שדמותו של אורפיאוס נקשרת בכלי נגינה זה, שאותו משווים ללירה היוונית העתיקה. יש מקום לציין שתי דוגמאות חשובות לקשר הזה: האופרה של גלוק "אורפיאוס ואורידיקה" והפואמה הסימפונית של ליסט "אורפיאוס".
הנאו-קלאסיציזם של סטרווינסקי גולש לעיתים לפרודיה; אחת הדוגמאות המובהקות ביותר לכך ביצירתו נמצאת ב"אר מחול" (אורפיאוס) בתמונה השנייה, שבה "סיציליאנה" אלגנטית להרכב מצומצם של נבל, טימפני, כלי מיתר וצמד אבובים (כשקרן אנגלית מחליפה את אחד האבובים אחרי האינטרלוד) מזכירה קונצ'רטו מתקופת הבארוק המאוחרת. מעניין לציין, שסטרווינסקי יצר גם פרודיה נאו-בארוקית - לסצנה שגם היא מתרחשת בשאול - ב"פרספונה" שלו משנת 1934.
היסטוריה
הצגת הבכורה התקיימה ב-28 באפריל 1948, במרכז למוזיקה ודרמה של עיריית ניו יורק, וכתוצאה ישירה ממנה הזמין יו"ר המרכז העירוני, מורטון באום, את בלנשין וקירשטיין להקים להקת בית. הלהקה החדשה נקראה (או שאגודת הבלט נקראה מחדש) ניו יורק סיטי בלט ובלנשין נשאר מנהל הבלט עד מותו.
התוכנית להופעה הראשונה של סיטי בלט במרכז העירוני, בניצוח המלחין, כללה את "אורפיאוס", "קונצ'רטו בארוקו" והבלט "סימפוניה בדו" והתקיימה ב-11 באוקטובר 1948.
העיצוב של נוגוצ'י ללירה של אורפיאוס אומץ על ידי סיטי בלט לסמלה הרשמי וכך נשאר.
מאמרים
<div class
גבעת טיפיץ
גבעת טיפיץ או תלולית טיפיץ (באנגלית: Tipits Knoll; בבולגרית: Типицка могила) היא גבעה או הר המכוסה בעיקרה קרח, בקצה הדרומי של הרי אוניברסיטת סופיה, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכה של הגבעה 800 מטרים בכיוון צפון-דרום;
רוחבה של הגבעה 470 מטרים;
שיא גובהה 1,000 מטרים מעל פני הים.
הגבעה ממוקמת 3.12 קילומטרים מדרום-מזרח להר קלמנט אוחרידצקי שבהרי אוניברסיטת סופיה; 7.33 קילומטרים דרומית-מערבית לרכס וולה; 4.23 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית לנונאטאק שו; ו-8.1 קילומטרים צפונית - מזרחית להר דבול שבהרי לאסוס.
גילוי ומיפוי הגבעה
הגבעה מופתה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1971.
הראשונים שהגיעו אל הגבעה (ב-2 בפברואר 1988) היה צוות הסקר הגאולוגי של חריסטו פימפירב (Христо Пимпирев), ובוריסלב קאמנוב (Борислав Каменов), שניהם אנשי המשלחת האנטארקטית הבולגרית הראשונה, וכן פיליפ נל (Philip Nell) ופיטר מארקיז (Peter Marquis) מהסקר האנטארקטי הבריטי.
מקור השם
הגבעה נקראת על שם פסגת טיפיץ בהרי פירין, שבבולגריה.
גרשון בורנשטיין
גרשון (גרי) בורנשטיין (1953 - 29 במאי 2012) היה חבר סגל המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים מאז 1985, חבר במרכז לחקר הרציונליות מאז יום היווסדו ב-1991. יזם והקים את מעבדת ה"רציולאב" המיועדת למחקר על קבלת החלטות אינטראקטיביות.
ביוגרפיה
נולד לקלמן בורנשטיין (לימים תת ניצב במשטרת ישראל) ולרינה בורנשטיין, ששירתה רוב ימיה הבוגרים כאשת חינוך בחינוך המיוחד. כבר בילדותו נודע כאוטודידקט, כנער התקשה להשתלב במערכת החינוך הפורמלית, את עיקר השכלתו רכש מקריאת אין ספור ספרים בכל תחום ונושא.
את שירות החובה בצה"ל עשה בחטיבת הצנחנים (גדוד 890). לחם בסיני במלחמת יום הכיפורים וברמת הגולן בתקופת ההתשה שאחריה. גם במילואים שירת בחטיבת צנחנים והתנדב עד גיל מאוחר.
בשנת 1979 התחיל לימודי תואר B.A בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1983 התחיל לימודי Ph.D בפסיכולוגיה חברתית, אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. ב-1985 התמנה כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1990 היה למרצה בכיר באוניברסיטה. ב-1989 היה מרצה אורח באוניברסיטת קרוליינה הצפונית. ב-1996 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1997 שימש בורנשטיין כמרצה אורח במרכז לחקר החלטות כלכליות ופוליטיות באוניברסיטת אמסטרדם. ב-2004 מונה לפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 2005 - 2008 היה ראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית.
בורנשטיין נפטר ב-29 במאי 2012, בגיל 59. הותיר אחריו שני בנים. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ קריית ענבים.
אירלנד באירוויזיון הילדים
אירלנד נטלה חלק באירוויזיון הילדים כ-6 פעמים, החל מהצטרפותה הראשונה ב-2015, כאשר איימי בנקס נשלחה כנציגה של אירלנד עם השיר "Réalta na Mara". באותה התחרות אירלנד זכתה במקום ה12 עם 36 נקודות. אירלנד מעולם לא פרשה מהתחרות פרט ב-2020, בשל מגבלות מגפת הקורונה. אירלנד מעולם לא זכתה בתחרות. המקום הנמוך ביותר אליו הגיעה אירלנד היה המקום ה-18 בשנת 2021.
היסטוריה
RTÉ התכוונו במקור לעשות את הופעת הבכורה שלהם בתחרות 2014 במרסה, מלטה, אך דרשו מימון מרשות השידור של אירלנד, שנדחה. אירלנד הופיעה לראשונה בתחרות כאשר RTÉ השתתפה בתחרות 2015 בסופיה, בולגריה, כאשר השיר "Réalta na mara" בביצועה של איימי בנקס הגיע למקום ה-12 בשדה של 17 מדינות.
אף על פי שאישרו תחילה את השתתפותם בתחרות 2020 בוורשה, פולין בינואר 2020, RTÉ הודיעה באוגוסט 2020 כי לא ישתתפו בתחרות עקב מגפת הקורונה. בפברואר 2021, RTÉ אישרה את השתתפותם ב-2021.
יוסי אלמוג
יוסי אלמוג (נולד ב-1944) הוא פרופסור לכימיה פורנסית באוניברסיטה העברית בירושלים וקצין משטרה בדימוס בדרגת תת-ניצב שכיהן כראש המחלקה לזיהוי פלילי במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
אלמוג נולד בתל אביב. הוא בעל תואר דוקטור לכימיה אורגנית מהאוניברסיטה העברית בירושלים בהדרכתו של ארנסט דוד ברגמן. עבר השתלמות באימפריאל קולג' לונדון אצל דרק ברטון, זוכה פרס נובל לכימיה. לאחר מכן היה עמית מחקר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וחקר את מנגנון הקשירה ההפיכה של חמצן להמוגלובין שבדם.
ב-1974 התגייס לשורות משטרת ישראל ושימש כסגן ראש המחקר והפיתוח במשטרה. ב-1984 מונה לראש המחלקה לזיהוי פלילי (מז"פ) באגף החקירות, ב-1987 קודם לדרגת תת-ניצב ושירת בתפקיד עד שנת 2000. בתקופת כהונתו קיבלה המחלקה הכרה בינלאומית.
מאז 1977 לימד אלמוג כימיה פורנסית ומדע פורנסי באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית. לאחר פרישתו מהמשטרה מונה לפרופסור לכימיה פורנסית במכון קזאלי לכימיה יישומית של האוניברסיטה העברית. הוא פיתח בדיקות שדה לחוקרי זירות עבירה, פיתח שיטות מתקדמות לגילוי טביעות אצבע סמויות ועוסק במחקר בתחום גילוי וזיהוי של חומרי נפץ.
ב-2005 הוענקה לו מדליית לוקאס, אות ההצטיינות החשוב ביותר של האקדמיה האמריקאית למדעים הפורנסיים, והוא היה לישראלי הראשון הזוכה לכבוד זה. ב-2007 נבחר כחבר הלא-אמריקאי הראשון במערכת כתב העת המדעי Journal of Forensic Sciences. שימש כראש הוועדה המדעית של המטה ללוחמה בטרור.
חיל ההגנה האווירית הסורי
חיל ההגנה האווירית הסורי (בערבית: الدفاع الجوي السوري) הוא זרוע ההגנה האווירית של הכוחות המזוינים של סוריה.
החיל מכיל כ-40,000 חיילים סדירים המחולקים בין שתי דיוויזיות, אלו מחולקות ל-25 חטיבות אשר מחולקות ל-130 סוללות הגנה אווירית. לצד מערכות נשק נגד כלי טיס, כוחות החיל מפעילים גם מערכות גילוי אווירי כמו מכ"ם ה-P-12, ה-P-14, ה-P-15, ה-P-30 וה-P-35. בדומה לשאר יחידות הכוחות המזוינים בסוריה, גם מערכות ההגנה האווירית מגיעות מרוסיה וברית המועצות לשעבר, רוב המערכות מיושנות וחלקן נמצאות בחיל מאז שנות ה-60. אך עם זאת, כיום חלק מהסוללות הישנות יותר נמצאות בתהליך שדרוג והחלפה, בנוסף נמצאת סוריה בתהליך רכישה של מערכת ה-S-300 הרוסית שנחשבת מערכת מוצלחת ומתקדמת ליירוט אווירי בטווח רחוק.
היסטוריה
חיל ההגנה האווירית הוקם שנתיים לאחר הקמת הרפובליקה הסורית ב-1946 לצד שלוש הזרועות הנוספים של הכוחות המזוינים. מאז הוא שימש להגנה אווירית ברחבי סוריה במשך כל המערכות הצבאיות.
מאז הקמת החיל ועד למלחמת ששת הימים הוא צויד בתותחי נ"מ בקטרים שבין 23 מ"מ לבין 100 מ"מ שנועדו להגנה מקומית כאשר הגנת שמי המדינה הכללית הייתה באחריות חיל האוויר הסורי. לאחר כישלון חיל האוויר וחיל ההגנה האווירית הסורי להגן מפני חיל האוויר הישראלי במלחמת ששת הימים החל תהליך התעצמות משמעותי של החיל שבמסגרתו נרכשו סוללות טילי קרקע אוויר. בשנת 1968 נקלטו סוללות ראשונות של טילי SA-2.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה במבצע ערצב 19, השמידו כלי טיס של חיל האוויר הישראלי 19 מתוך 20 סוללות SA-6 שנפרסו בעמק הבקאע במזרח לבנון, בהמשך הושמדו סוללות נוספות של הכוחות הסורים.
ב-22 ביוני 2012, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, הפילו כוחות ההגנה האווירית מטוס מקדונל דגלס F-4 פנטום של חיל האוויר הטורקי שהיה באימון בים התיכון וככל הנראה חדר למרחב האווירי של סוריה. הוא הופל ללא התרעה מוקדמת, שני הטייסים הטורקים נהרגו וגופותיהם לא נמצאו. התקרית יצרה מתח רב בין המדינות שהיו כבר במצב מתיחות לאור מלחמת האזרחים.
ב-10 בפברואר 2018, במהלך תקיפה שערכו שמונה מטוסי F-16I סופה של חיל האוויר הישראלי ובה שיגרו משמי הגליל חימוש מדויק אל שדה התעופה T-4 שבסוריה, נורו לעבר המטוסים הישראלים למעלה מ-20 טילי נ"מ מסוג S-200, והפילו אחד מהמטוסים התוקפים. בתגובה תקף חיל האוויר הישראלי 12 מטרות בשטח סוריה, בהן שלוש סוללות הגנה אווירית סוריות. לדברי ראש להק המטה בחיל האוויר, תת-אלוף תומר בר, הייתה זו התקיפה הנרחבת ביותר נגד מערך הנ"מ הסורי מאז מלחמת לבנון הראשונה, ובין הסוללות שנפגעו היו סוללות SA-5, SA-17 ומרכז שליטה ובקרה של סוללת SA-2.
בתקיפה של צה"ל שנערכה בלילה שבין 20 ל-21 בינואר 2019 נורו טילי נ"מ לעבר מטוסי חיל האוויר הישראלי, ובתגובה הושמדו מספר סוללות הגנה אווירית סוריות, בהן לפחות שתי סוללות מדגם S-1 פנציר.
באוגוסט 2020 פורסם שחיל האוויר הישראלי השמיד כשליש ממערך ההגנה האווירית הסורי בתקיפות שערך בשנים 2018–2020, אף על פי ששוגרו למעלה מ-950 טילי קרקע-אוויר נגד כלי טיס ישראליים.
מבנה
חיל ההגנה האווירית מורכב משתי דיוויזיות: דיוויזיית הגנה אווירית 24 אשר אמונה על מרחב דרום סוריה, ודיווזיית הגנה אווירית 26 האמונה על מרחב צפון סוריה.
1895 בארצות הברית
1895 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 119 שנה מיום היווסדה.
פיקוד הסייבר של ארצות הברית
פיקוד הסייבר של ארצות הברית (באנגלית: United States Cyber Command, בקיצור: USCYBERCOM)  הוא אחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים של משרד ההגנה האמריקני והכוחות המזוינים של ארצות הברית. הפיקוד מרכז את פעילות המרחב הקיברנטי, מארגן את משאבי הסייבר ומתאם את הגנות הרשת הצבאית של ארצות הברית.
פיקוד הסייבר נוצר בשנת 2009 במטה הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) בפורט מיד, מרילנד. הפיקוד עושה שימוש ברשתות ה-NSA ומונחה על ידי ראש הסוכנות לביטחון לאומי מאז הקמתה. במקור תוכננה המפקדה למענה הגנתי, אך עם הזמן רואים בה יותר ככוח התקפי.
באוגוסט 2017 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי הפיקוד יקבל מעמד של פיקוד קרבי מאוחד, וכן תיבחן הפרדתו מה-NSA.
ב-4 במאי 2018 הועלה הפיקוד לרמת פיקוד קרבי מאוחד ולראשו מונה גנרל פול נקאסוני.
You Can Win If You Want
You Can Win If You Want (בעברית: את/ה יכול/ה לנצח אם את/ה רוצה) הוא הסינגל השני של הצמד הגרמני מודרן טוקינג, שיצא כחלק מאלבום הבכורה שלו, The 1st Album. השיר יצא לאור ב-13 במרץ 1985 ונכנס לעשירייה הפותחת בגרמניה ב-13 במאי 1985. לאחר ששהה שלושה שבועות בחמישייה הפותחת, הצליח "You Can Win If You Want" להגיע למקום הראשון במצעד. הוא קיבל בסופו של דבר את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-250,000 במדינה.
"You Can Win If You Want" קיבל את תואר הזהב בצרפת על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים.
הווידאו קליפ לשיר צולם באולפני בוואריה במינכן, גרמניה וביים אותו במאי הווידאו קליפים מייקל בנטלה.
ממד פרויקטיבי
באלגברה מופשטת, ממד פרויקטיבי של מודול הוא אורך הרזולוציה הפרויקטיבית הקצרה ביותר של המודול. הממד הפרויקטיבי שווה לאפס אם ורק אם המודול עצמו פרויקטיבי. הממד הפרויקטיבי הגדול ביותר של מודולים מעל חוג R נקרא הממד הגלובלי של החוג.
הממד הפרויקטיבי של M קטן או שווה ל-n אם יש שרשרת מדויקת מהצורה, כאשר כל ה-P_i פרויקטיביים. מקובל לסמן אותו ב-.
אפשר לחסום את הממד של מודול מנה, של תת-מודול ושל הרחבה, באמצעות הממדים של המודולים האחרים המעורבים בבניה: לכל סדרה קצרה מדויקת מתקיים , ו- .
מעל חוג קומוטטיבי נתרי, אם למודול יש ממד פרויקטיבי סופי, אז הממד הפרויקטיבי שלו קטן או שווה מממד קרול של החוג.
ראו גם
Projective dimension
אריה זלינגר
אריה לאון "לונק" זלינגר (נולד ב-5 באפריל 1937) הוא שחקן ומאמן כדורעף ישראלי, מאמן נבחרות אולימפיות בארצות הברית ובהולנד. בשנים 2007–2016 אימן את נבחרת הנשים של ישראל. זלינגר נחשב אחד המאמנים המוערכים בהיסטוריה של הכדורעף העולמי. הוא צורף ל"היכל התהילה של הכדורעף העולמי" ב-1995.
החל מאוקטובר 2018, משמש כמאמנה של קבוצת מכבי תל אביב מליגת העל בכדורעף.
בנוסף, הוזכר זלינגר באנימת הכדורעף המצליחה "הייקיו!!" בעונה השלישית בפרק 10.
ביוגרפיה
זלינגר נולד בקרקוב, פולין. אביו היה מהנדס בניין ואמו אחות. הוריו נישאו בארץ ישראל אך חזרו לפולין ב-1937. הוא עבר במדינה את מלחמת העולם השנייה, שנתיים מתוכה במחנה הריכוז ברגן-בלזן. אביו נספה באושוויץ. הוא עלה בגפו לארץ ישראל על האוניה מטרואה, מאחר שאימו נישארה לחפש את אביו "הנעלם". ב-16 ביולי 1945 האוניה עגנה בחיפה והוא הועבר ביחד עם כל נוסעיה במשאיות למחנה המעצר בעתלית. בישראל פגש באחותה של אמו. בעצת הרופא שבדק אותו, הוא נשלח לקיבוץ עין המפרץ. לאחר עלייתו החל לעסוק באתלטיקה ובין השנים 1954–1963 היה חבר נבחרת ישראל בכדורעף, עמה השתתף בשנת 1956 באליפות העולם בכדורעף. בשנת 1963 סיים לימודי חינוך גופני במכון וינגייט והחל לעבוד כמורה לחינוך גופני, לצד עיסוק פעיל בספורט כשחקן ומאמן.
כמאמן, עבד זלינגר עם נבחרת הנשים של ישראל בכדורעף ובשנת 1967 זכתה הנבחרת במקום השמיני באליפות אירופה. לזכותו נזקפו החדרת מהלכי משחק חדשים שזכו להכרה בינלאומית.
בשנת 1969 עזב את ישראל וסיים לימודי תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בשנת 1975 החל לאמן את נבחרת הנשים בכדורעף של ארצות הברית, אותה הוביל בשנת 1982 לזכייה במדליית ארד באליפות העולם בכדורעף ובשנת 1984 לזכייה במדליית הכסף באולימפיאדת לוס אנג'לס לראשונה בתולדותה. לאורך השנים זכה להצלחה רבה כמאמן בתחרויות בינלאומיות, ובשנת 1992 זכתה תחת אימונו נבחרת הגברים של הולנד בכדורעף במדליית הכסף באולימפיאדת ברצלונה לראשונה בתולדותיה. לאחר מכן עבר ליפן והמשיך לעסוק בהצלחה כמאמן עד לפרישתו בשנת 2006. ב-2007 מונה למאמן נבחרת הנשים של ישראל והציב יעד להבאת הנבחרת לאולימפיאדת לונדון (2012).
בספטמבר 2010 הצליח זלינגר להביא את נבחרת ישראל בכדורעף נשים לטורניר הגמר של אליפות אירופה בכדורעף בשנת 2011, לאחר 39 שנים. באליפות אירופה הודחה הנבחרת בשלב המוקדמות לאחר שהפסידה את שלושת משחקיה. ב-2016 עזב את תפקידו בנבחרת.
באוקטובר 2018 התמנה למאמנה של קבוצת מכבי תל אביב מליגת העל בכדורעף.
בנו, אביטל זלינגר, הוא שחקן ומאמן כדורעף שזכה כשחקן במדליית כסף באולימפיאדת ברצלונה, והחל מ-2015 מאמן את נבחרת הגברים של ישראל.
אקופיס מזרח תיכון
אקופיס מזרח התיכון (באנגלית: EcoPeace Middle East) הוא ארגון המקדם שלום סביבתי אזורי במזרח התיכון.
פעילות החברה
הארגון הוקם ב-7 בדצמבר 1994 ומאז הקמתו מפעיל הארגון משרדים בתל אביב-יפו, עמאן ורמאללה, בנוסף לכך הארגון מעסיק כ-50 עובדים ומתנדבים רבים הן מירדן, הן מישראל והן מהרשות הפלסטינית. במהלך שנות פעולה מפרסמת EcoPeace באופן תדיר מספר מחקרים מדעיים וחברתיים שהיא עורכת ולעיתים אף מובילה קמפיינים סביבתיים.
אחד מהיזומות המרכזיות של הארגון היא שיקום נהר הירדן וים המלח ושיקומם של האקוויפר החוף והאקוויפר ההר, ביוני 2015 נערך כנס של הארגון בו הוצגה התוכנית לשיקום נהר הירדן ופיתוח תיירותי באזור, בטקס השתתפו בין היתר סגן השר לשיתוף פעולה אזורי, איוב קרא, חברי הכנסת מרב מיכאלי, עמר בר לב ויוסי יונה וסגן שר החקלאות הפלסטיני, עבדולה לאחולה.
באוקטובר 2020 החל הארגון לקדם חתימת הסכם שיתוף פעולה ירדני-ישראלי שבמסגרתו יבוצע פיילוט שבו ירדן תמכור חשמל שמיוצר בתח"כ סולארית בהספק של כ-25 מגה-וואט לרשת הישראלית. היוזמה זו לא מומשה. בסתיו 2021 נחתם הסכם בין ירדן לישראל בנושא "מים תמורת חשמל".
עורב אלסקה
עורב אלסקה (שם מדעי: Corvus caurinus) הוא מין של עורב ממשפחת העורביים החי רק באלסקה. עורב זה הוא קרוב של העורב האמריקאי החי קצת יותר דרומה ובעבר נחשב לתת-מין שלו, אך הוא קטן יותר ובעל צבעים בהרים יותר.
מאפיינים
אורכו של העורב 33-41 סנטימטר ומשקלו 340-440 גרם. הוא בעל כסות נוצות חומה כהה במקום שחורה ובעל זנב, מקור וכפות רגליים קצרים יותר מהעורב האמריקאי. העורב בעל ראייה טובה, רגליים ארוכות בעלות טפרים בקציהם וזנב ארוך. כמו רוב העורבים הוא אוכל-כול מנצל הזדמנויות. מזון חשוב עבורו הוא יצורי ים כמו סרטנים, צדפות ודגים שהוחפו. הוא אוכל גם נבלות ומתלווה לציידים גדולים הצדים באזור.
עורב זה מצוי ביערות המחטניים ובחופים של אלסקה, קולומביה הבריטית ומדרים עד וושינגטון. העורב יימצא גם בערים שונות.
שרירא
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גאבור דריגיי
גאבור דריגיי (במקור דסאואר עד 1901 (Dessauer) בהונגרית: Drégely Gábor; בודפשט, 24 בנובמבר 1883 – בודפשט, 24 ביולי 1944) היה סופר, מחזאי, מהנדס מכונות יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
גאבור דריגיי נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של מיקשה דסאואר (1849–1919) סוחר, ושל הרמינה באואר (1854–1930). סבו וסבתו מצד אביו היו גאבור דסאואר וצציליה דונאט, סבו וסבתו מצד אימו היו איגנץ באואר ופאני דויטש. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה באוניברסיטת בודפשט (שמו כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), כמהנדס מכונות.
גאבור דריגיי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
איירבוס A320neo
איירבוס A320neo הוא הגרסה המתקדמת של מטוס הנוסעים הנפוץ איירבוס A320. השינויים במטוס מה-A320 המקורי הם מנועים חדשים וחסכוניים יותר בדלק וכנפונים חדשים שגם הם מסייעים בהפחתת צריכת הדלק. טיסתו הראשונה נערכה ב-25 בספטמבר 2014 והוא נכנס לשירות ב-25 בינואר 2016 בחברת לופטהנזה.
למטוס יש כמה גרסאות:
בישראל
חברת ארקיע הישראלית הזמינה שלושה מטוסי איירבוס A321neoLR שיחליפו את מטוסי הבואינג 757 של החברה ויטוסו לאירופה. המטוסים החלו להגיע בנובמבר 2018.
פיתוח ופרטים נוספים
המנועים המשמשים את המטוסים הם  Pratt & Whitney PW1100G-JM ו CFM International LEAP-1A. כל חברה המזמינה את המטוס יכולה לבחור איזה מנוע יתניע את מטוסה.
נכון ל-6 באפריל 2017 הוזמנו 5,063 מטוסים מסדרת הA320neo, מתוכן:
מדיסון וילסון
מדיסון "מדי" מרי וילסון, מדליה (OAM) (באנגלית: Madison "Madi" Maree Wilson, OAM; נולדה ב-31 במאי 1994) היא שחיינית אוסטרלית, סגנית אלופת עולם (קאזאן 2015) במשחה ל-100 מטר גב ושותפה לשיא העולם הנוכחי (2019) במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה
וילסון נולדה וגדלה ברומא שבקווינסלנד.
אלופת האוניברסיאדה
באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן, רוסיה 2013 זכתה וילסון ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.22 דקות ומדליות ארד, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.33 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.65 דקות.
2014
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחה, שבקטר בדצמבר 2014 זכתה וילסון בשתי מדליות, כסך וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.31 דקות, אחרי דנמרק שקבעה שיא אירופה חדש ל 3:48.86 דקות ולפני יפן (3:50.50 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון הגב תוצאה של 57.31 שניות. מדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:38.59 דקות, אחרי הולנד שקבעה שיא עולם חדש של 7:32.85 דקות וסין (7:37.02 דקות). כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:54.37 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.37 שניות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:02.67 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.65 שניות.
סגנית אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בקאזאן בשנת 2015 זכתה וילסון ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.75 שניות, אחרי בת ארצה אמילי סיבום (58.26 שניות) ולפני מיה נילסן מדנמרק (58.86 שניות). מדליות זהב וארד לאחר ששחתה בשלב המוקדמות במשחי שליחות. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.82 שניות ומדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 59.56 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.92 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 27.83 שניות ועלתה שישית לגמר.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה וילסון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.94 שניות. מדליית ארד, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.51 דקות, אחרי ארצות הברית (7:43.39 דקות) וסין (7:44.96 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:57.33 דקות.
שיאנית עולם
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה וילסון ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם אריארן טיטמוס, בריאנה תרוסל ואמה מקיאן בשיא עולם חדש של 7:41.50 דקות, לפני ארצות הברית (7:41.87 דקות) וקנדה (7:44.35 דקות). כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.73 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.46 דקות. ביתר המדליות היא זכתה לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 53.90 שניות ומדליות כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב כשחיינית רביעית היא שחתה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 53.48 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר משולב חופשי, כשחיינית רביעית היא שחתה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 53.22 שניות.
אלכסנדר זצפין
אלכסנדר זָצֶפִּין (ברוסית: Александр Зацепин; נולד ב-10 במרץ 1926, נובוסיבירסק) הוא מלחין סובייטי רוסי. בשנת 2003 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה.
מינוקס
אף שבמקור תוכננה המינוקס כמצלמה לבעלי ידע בסיסי בלבד בצילום, בשל עלויות הייצור הגבוהות וסיבות אחרות הפכה המינוקס לפריט מותרות, והתפרסמה מאוד בעיקר כמצלמת ריגול.
אלכסנדר זצפין
חייו
אלכסנדר זצפין נולד בנובוסיבירסק, אביו היה רופא מנתח ואמו הייתה מורה. לאחר סיום בית הספר זצפין החל ללמוד במכון למהנדסי מסילות רכבת. במרץ 1945 הוא נפלט מהלימודים וגויס לצבא. בהיותו בצבא זצפין למד לנגן במספר כלי נגינה והתקבל ללהקה צבאית. לאחר שחרורו מהצבא למד בקונסרבטוריון באלמטי וסיים אותו בשנת 1956. כבר באותה שנה החל לכתוב מוזיקה לסרט שהוקרן בשנת 1958.
מינוקס
מינוקס הרחיבה בשנות ה-70 של המאה ה-20 את מגוון המצלמות שייצרה, והיא פעילה גם כיום בייצור ובמיתוג ציוד צילום וציוד אופטי.
אלכסנדר זצפין
חייו
לאחר מספר שנים זצפין עבר למוסקבה. הוא הגיע לבירה ללא קשרים, התקשה למצוא עבודה והחל לעבוד כנגן במסעדה. באותה תקופה לאוניד גאידאי חיפש מלחין לסרטו החדש מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק וקיבל המלצות לגבי זצפין. הניסיון היה מוצלח ושיתוף פעולה בין הבמאי לבין המלחין נמשך לאורך שנים.
בשנת 1965 זצפין החל לכתוב מוזיקה למילים של לאוניד דרבניוב והם כתבו מעל ל-100 שירים עד לפטירת דרבניוב בשנת 1995.
במחצית שנות ה-70 זצפין הכיר את אלה פוגצ'ובה וכתב עבורה מספר שירים, לאחר הסרט "אישה ששרה" היו ביניהם חילוקי דעות ושיתוף פעולה הופסק.
בשנות ה-70 זצפין שהיה חובב רדיו הקים בביתו אולפן הקלטות עם ציוד מתקדם מאוד. באולפן זה הוא הקליט רבים משיריו שכתב בשנות ה-70.
בשנת 1978 יצאה לאקרנים סרט חדש "31 ביוני" שכלל שירים של זצפין למילים של לאוניד דרבניוב ויורי אנטין. הסרט זכה להצלחה, אך לאחר ששחקן הראשי אלכסנדר גודונוב נמלט לארצות הברית הקרנתו בברית המועצות הופסקה.
בשנת 1982 זצפין התחתן עם אזרחית צרפת ועזב את ברית המועצות. בתקופה זו נמתחה עליו ביקורת בעיתונות הסובייטית על מעשה זה. עם תחילת הפרסטרויקה בשנת 1986 זצפין, שהתגרש מאשתו, חזר לברית המועצות והמשיך לכתוב מוזיקה לסרטים ושירים. מאז הוא מתגורר לסירוגין ברוסיה ובצרפת.
גלריה חנינא
גלריה חנינא מקום לאמנות עכשווית היא גלריה שיתופית תל אביבית, המציגה תערוכות ומקיימת פעילות תרבותית נוספת. במקום מציגים אמנים ישראלים ותיקים לצד מתחילים.
היסטוריה
הגלריה הוקמה ב־2008 ביוזמת האמנים יונתן הירשפלד ויקיר שגב. תחילה פעלה ברחוב חנינא 25 ביפו. לאחר מכן עברה לקריית המלאכה בדרום תל אביב, והחלה לפעול כגלריה שיתופית וכמלכ"ר.
חנינא פועלת לקידום שיח תרבותי והשמעת מגוון קולות בעולם האמנות הישראלי. בגלריה נערכות תערוכות וכן ערבי לימוד, קריאה והרצאות, הופעות מוזיקה, הקרנות סרטים ועבודות וידאו ואף ציורי מודל. גלריה חנינא גם משתפת פעולה עם אוצרים אורחים ומאפשרת ליוצרים לפעול בה באופן חופשי.
אמני חנינא: ענבר פרים, שיראל ספרא, שירה ריימן, יקיר שגב, ורד אהרונביץ, ענבל מארי כהן, ראומה חיות, מיכאל יגודין, רועי קורן, ציקי אייזנברג, שירה גפשטיין-מושקוביץ, נטע בכרך, אוסקר אבוש.
אמני חנינא בעבר: שירה טבצ׳ניק, יפעת גלעדי, רעות אסימיני, נעה היינה, גלי גרינשפן, יונתן אופק, צוקי גרביאן, עדי בן חורין, קרן אלה גפן, מוראג רובננקו, אלמה מכנס קז, אמיר פולק, דן אלון, לירון טור-כספא, יונתן הירשפלד, רון וינטר.
האמנים והאמניות חברי הגלריה והעמותה מתגוררים ועובדים בכל רחבי הארץ. הם מקדישים מזמנם לפעילות הגלריה כנתינה שלא למטרות רווח. הם מעידים על עצמם שהם עובדים "במודל פעולה ייחודי, שאינו נסמך על היגיון כלכלי". נקודת המוצא שלהם היא ש"נתינה היא לא הפריווילגיה של החזקים שיש להם עודף - היא חובה אזרחית. גלריה חנינא ודומות לה חיוניות לקידומו של שיח אמנותי פלורליסטי ורחב".
החברים משלמים סכום מסוים אחת לחודש שמכסה את הוצאות הגלריה, ופעם בשנה נערכת תערוכת מכירה, שאליה מוזמנים אמנים שממכירותיהם הם גובים 30%.
בספטמבר 2022 השיקה הגלריה את הספר הרטרוספקטיבי ״עשר השנים הראשונות 2018-2009״, הסוקר את פעילותה של הגלריה וקבוצת ״חנינא״ ואת האמנות הישראלית בתקופה זו.
איירין גסט
איירין מיי גסט-לוג (באנגלית: Irene May Guest-Loog; 22 ביולי 1900 – 14 ביוני 1970). הייתה שחיינית אמריקאית. אלופה אולימפית (אנטוורפן 1920) ושיאנית עולם במשחה שליחות 4x100 מטר.
ביוגרפיה
גסט נולדה וגדלה בפילדלפיה פנסילבניה.
מדליית זהב אולימפית
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכתה גסט בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 5:11.6 דקות, לפני בריטניה (5:40.8 דקות) ושוודיה (5:43.6 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:17.0 דקות, אחרי אתלדה בלייבטריי שקבעה שיא עולם חדש של 1:13.6 דקות ולפני פרנסס שרות' (1:17.2 דקות) שתיהן מארצות הברית.
ראלף פאהרמן
איינטרכט פרנקפורט
בסוף עונת עבר פאהרמן לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה וחתם על חוזה עד ל-30 ביוני 2012. ב-6 בנובמבר 2009 ערך פאהרמן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–4 לבאייר לברקוזן במסגרת המחזור ה-12 בליגה. בהמשך העונה הוא ערך 2 הופעות ליגה נוספות, ובעונת ערך 15 הופעות ליגה נוספות.
החזרה לשאלקה 04
בתחילת עונת היווה פאהרמן שוער שני לטימו הילדברנד. בשל פציעתו של הילדברנד חזר פאהרמן להיות השוער הראשון של הקבוצה, ובשל הופעותיו המרשימות נשאר בתפקיד עד לסיום העונה. ב-4 במאי 2014 הודיעה שאלקה 04 כי פאהרמן האריך את חוזהו במועדון עד ל-30 ביוני 2019.
במשחק הפתיחה של עונת 2020/2021, עמד פאהרמן בשערה של שאלקה 04 נגד באיירן מינכן, משחק אשר ניצחה באיירן מינכן בתוצאה 0–8.
זכויות להט"ב בפורטוגל
זכויותיהם של לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים (להט"ב) בפורטוגל מוגדרות מהמתקדמות ביותר בעולם. לאחר תקופה ארוכה של דיכוי על ידי המדינה במהלך עידן אסטדו נובו, החברה הפורטוגזית הפכה לבעלת קבלה רחבה יותר ויותר כלפי חברי הקהילה, בעוד הומוסקסואליות הפכה לחוקית שוב באופן סופי בשנת 1982, שמונה שנים לאחר מהפכת הציפורנים. לפורטוגל ישנם חוקים רחבי היקף נגד אפליה והיא אחת המדינות הבודדות בעולם שמכילות איסור על אפליה על רקע נטייה מינית בחוקה שלה. ב-5 ביוני 2010 הפכה למדינה לשמינית בעולם שמכירה בנישואים חד מיניים. ב-1 במרץ 2011, התקבל חוק זהות מגדרית, הכולל הכרה בשינוי מגדר ושם עבור טרנסג'נדרים. זוגות חד מיניים החלו להיות זכאים לאמץ לראשונה באופן משותף וחורג ב-1 במרץ 2016.
סקר מאת "Eurobarometer" ל-2019 מצא כי 74% מהאוכלוסייה הפורטוגלית תומכת בחקיקות הכשרה עבור נישואים חד מיניים ביבשת אירופה ו-80% מאמינים כי אנשים לסביות, הומואים וביסקסואלים אמורים ליהנות מאותן זכויות כגון הטרוסקסואלים. בליסבון ובפורטו ישנן סצנות להט"ב רחבות הכוללות פאבים, מועדוני לילה וחופים כמו גם מצעדי גאווה שנתיים. ליסבון ידועה גם בתור אחת מהערים באירופה אשר מארחות את אחד מפסטיבלי סרטי הלהט"ב הגדולים ביבשת - "Queer Lisboa International Queer Film Festival".
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בפורטוגל עברה אי-הפללה לראשונה בשנת 1852, תחת מריה השנייה ופרננדו השני מממלכת פורטוגל. עם זאת, הוגדרה כפלילית שוב בשנת 1886, תחת לואיש הראשון, בעוד פורטוגל הפכה בהדרגה לעוינת יותר כלפי הומוסקסואלים עד ולאורך שנות הדיקטטורה לאחר מכן. רק ב-1982 פעילות הומוסקסואלית בהסכמה הפכה לחוקית בשנית, בעוד גיל ההסכמה הושווה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד ל-14 שנים ב-2007.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
פורטוגל הכירה במגורים משותפים לא רשומים עבור זוגות חד מיניים מאז 5 במאי 2001, ובנישואים חד מיניים מאז 5 ביוני 2010 בעודם אושרו תחת כהונתה השנייה של ממשלת סוקרטש. כתוצאה מכך, הוענקו לזוגות חד מיניים כלל הזכויות של זוגות נשואים בדומה לזוגות הטרוסקסואלים.
חוק העונשין של פורטוגל תוקן בשנת 2007 כדי להשוות את גיל ההסכמה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים ולהפליל אלימות במשפחה במערכות יחסים חד מיניות, ובכך, להשוות את התייחסות החוק לזוגות הטרוסקסואלים.
הורות ואימוץ
מאז 2016, החוק הפורטוגלי מתיר אימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים. לפני כניסת החוק לתוקף, נאסר על זוגות חד מיניים לאמץ אף על פי נוכחותן של מספר פסיקות במשך השנים מאת בתי המשפט אשר התירו לילדים לחיות עם משפחות חד מיניות. בעבר, פורטוגל נאלצה לשלם קנס עקב הצהרות הומופוביות של בית משפט שפסק נגד זכותו של אב הומוסקסואל למשמורת על בתו. בית הדין האירופי לזכויות אדם קיבל את התיק ופסק לטובת האב ב-1999, בדרישה להחזיר לו את המשמורת על בתו לצד הטלת עונש קנס עבור פורטוגל.
ב-17 במאי 2013, הפרלמנט הפורטוגלי דחה הצעת חוק המאפשרת לזוגות חד מיניים לאמץ ילדים. באותו יום אישר הפרלמנט בקריאה ראשונה הצעת חוק המתירה לזוגות נשואים חד מיניים לאמץ את ילדיהם של בן זוגם (אימוץ חורג). עם זאת, הצעת חוק זו נדחתה בקריאה שנייה ב-14 במרץ 2014. הצעות חוק אחרות המעניקות זכויות אימוץ להורים ומטפלים חד מיניים, בהן הפריה חוץ גופית (IVF) לזוגות לסביות, הוצגו בפרלמנט ב-16 בינואר 2015. עם זאת, ב-22 בינואר הפרלמנט דחה את ההצעות.
ב-23 בספטמבר 2015 הוגשו בפרלמנט הצעות חוק להענקת זכויות אימוץ מלאות לזוגות חד מיניים וכן גישה להפריה חוץ גופית. ב-20 בנובמבר 2015, חמש הצעות לגבי זכויות אימוץ אושרו על ידי הפרלמנט בקריאה ראשונה. לאחר מכן הועברו הצעות החוק לוועדה לענייני חוקה, זכויות, חירויות וערבויות, שם אוחדו להצעה אחת ואושרו ב-16 בדצמבר 2015. ב-18 בדצמבר 2015, הצעת החוק אושרה בפרלמנט. ב-25 בינואר 2016, יום אחד לאחר הבחירות לנשיאות, הנשיא היוצא אניבל קבאקו סילבה הטיל וטו על הצעת חוק האימוץ. בתגובה, הרוב בפרלמנט הודיע על כוונתו לעקוף את הווטו. ב-10 בפברואר 2016, הווטו בוטל על ידי הפרלמנט. סילבה חתם על הצעת החוק ב-19 בפברואר 2016. החוק פורסם בכתב העת הרשמי ב-29 בפברואר, ונכנס לתוקף ביום הראשון של החודש הראשון לאחר פרסומו ב-1 במרץ 2016.
ב-13 במאי 2016, הפרלמנט אישר הצעת חוק להעניק לזוגות חד מיניים גישה לרבייה בסיוע רפואי (הפריה חוץ גופית). ההצעה נחתמה לחוק על ידי הנשיא מרסלו רבלו דה סוזה ב-7 ביוני. החוק פורסם בכתב העת הרשמי ב-20 ביוני ונכנס לתוקף ביום הראשון של החודש השני לאחר הפרסום ב-1 באוגוסט 2016.
בשנת 2016 העביר הפרלמנט הפורטוגלי חוק המתיר פונדקאות הריון בנסיבות מסוימות, בהן כאשר אישה נולדת ללא רחם או בעלת מחלה קשה הפוגעת ברחמה. עם זאת, פונדקאות עבור זוגות חד מיניים עדיין נותרה לא מוכרת בחוק.
הגנה מפני אפליה
בשנת 2003, נכנסו לתוקף חוקים נגד אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה הנוגעים לשלושה אמצעים מיוחדים: גישה לעבודה ולתעסוקה, הגנה מפני אפליה בעבודה ומפני הטרדה מינית. מאז 2004, חוקת פורטוגל אוסרת כל צורה של אפליה על רקע נטייה מינית, מה שהופך את פורטוגל לאחת המדינות היחידות בעולם המעגנת איסור על אפליה על רקע נטייה מינית בחוקתה. סעיף 13 של החוקה הפורטוגלית קובע באומרו כי,"'אין לזכות, להעדיף, להטות דעה קדומה, לשלול כל זכות או לפטור מכל חובה מסיבות של מוצא, מין, גזע, שפה, טריטוריית מוצא, דת, אמונות פוליטיות או אידאולוגיות, חינוך, מצב כלכלי, נסיבות חברתיות או נטיות מיניות'."חוק עונשין חדש נכנס לתוקף ב-2007. בתוכנו, מכיל החוק מספר הוראות המתייחסות לנטייה מינית בשלושה היבטים: הכרה במערכות יחסים חד מיניות באמצעות הגנה באותם אמצעים כגון עבור מערכות יחסים עבור בני זוג ממינים שונים, בהם אלימות במשפחה ורצח, גיל הסכמה שווה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים (14 שנים) והכללת נטייה מינית כנחשבת לנסיבות מחמירות בתיקי רצח ופשעי שנאה. בשנת 2013, הפרלמנט הפורטוגלי העביר חוק המוסיף זהות מגדרית להוראת פשעי השנאה בחוק העונשין, בעוד שנתיים לאחר מכן ב-19 בינואר 2015 הצביע הפרלמנט בעד הכללת זהות מגדרית כעילה מוגנת מפני אפליה בתחום התעסוקה. באותה שנה, הפרלמנט הפורטוגלי אישר פה אחד צעד לאמץ רשמית את ה-17 במאי כ-"היום הלאומי נגד הומופוביה וטרנספוביה" בעודו התחייב "לעסוק במילוי התחייבויות לאומיות ובינלאומיות למאבק באפליה הומופובית וטרנספובית".
בשנת 2020, האיגוד הבינלאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס ("ILGA") בפורטוגל, רשם כ-41 מקרים של אפליה שהופנו כלפי חברי קהילת הלהט"ב במדינה ו-48 מקרים של פשעי שנאה. בדצמבר 2020, בית הדין לבוררות בספורט קנס את התאחדות הכדורגל הפורטוגלית ב-1,000 אירו והורה לה לשחק ארבעה משחקים בדלתיים סגורות (כל משחק בדלתיים סגורות עולה בין 10,000 ל-25,000 אירו) בגין אי פעולתה במניעת קריאות עלבונות הומופובים שהשמיעו אוהדיה במהלך משחק באוקטובר 2018. סקר מדצמבר 2020 הראה כי 79% מהצעירים בפורטוגל היו עדים למקרים של בריונות נגד להט"ב ו-86% סברו שבתי ספר צריכים להתייחס טוב יותר לנושאי להט"ב.
זהות מגדרית
במרץ 2011, הנשיא סילבה אשרר את חוק הזהות המגדרית החדש המאפשר לטרנסג'נדרים לשנות את מינם החוקי בתעודות לידה ובמסמכי זהות אחרים.
ב-24 במאי 2016, הוגשה הצעת חוק להתרת שינוי מגדר משפטי עבור טרנסג'נדרים על בסיס הגדרה עצמית. הצעות חוק דומות הוגשו במשך השנים בנובמבר 2016 ומאי 2017. ההצעות אוחדו להצעה אחת על ידי ועדה פרלמנטרית ולאחר מכן אושרו על ידי הפרלמנט ב-13 באפריל 2018. עם זאת, ב-9 במאי, הנשיא מרסלו רבלו דה סוזה הטיל וטו על הצעת החוק. ב-12 ביולי, הפרלמנט אימץ את הצעת החוק עם שינויים בכל הנוגע לקטינים בני 16 ו-17, שהוצע על ידי הנשיא בהודעת הווטו שלו. הנשיא חתם על הצעת החוק ב-31 ביולי. ההצעה פורסמה בכתב העת הרשמי ב-7 באוגוסט 2018 ונכנסה לתוקף למחרת. החוק מאפשר לאדם בוגר לשנות את מינו החוקי ללא כל דרישה, בעוד קטינים בני 16 ו-17 רשאים לעשות זאת בהסכמת הוריהם וחוות דעת פסיכולוגית המאשרת כי החלטתם התקבלה בחופשיות וללא כל לחץ חברתי בחוץ. החוק אוסר בנוסף על אפליה ישירה ועקיפה על בסיס זהות מגדרית, ביטוי מגדרי ומאפייני מין, ואוסר על התערבויות רפואיות בילדים אינטרסקסים (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) עבור קביעת מינם ללא הסכמתם. עד אוקטובר 2018, בסך הכל כ-274 אנשים השתמשו בחוק ההכרה המגדרית החדש כדי לשנות את מינם החוקי.
ביולי 2019, שר המדע, הטכנולוגיה וההשכלה הגבוהה, מנואל הייטור, פרסם המלצות לאוניברסיטאות לתקן את התעודות של טרנסג'נדרים כך שישקפו כראוי את זהותם המגדרית. באופן דומה, באותו חודש, שר החינוך טיאגו ברנדאו רודריגס פרסם תקנות לבתי ספר יסודיים ותיכוניים כדי להקל על תלמידים טרנסג'נדרים ואינטרסקסים. תקנות אלה כוללות שימוש בשם המועדף על התלמיד והעלאת מודעות והכשרת צוות לטיפול במקרים של אפליה ובריונות נגד להט"ב.
שירות צבאי
פורטוגל מאפשרת לכלל אזרחיה לשרת בגלוי בכוחותיה המזוינים ללא קשר לנטייה מינית, שכן חוקת פורטוגל אוסרת במפורש כל אפליה על בסיס זה. לפיכך לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בצבא על בסיס זהה לגברים ונשים הטרוסקסואליות. עם זאת, טרנסג'נדרים אינם נכללים בהתרה לשירות גלוי ועלולים להידחות על ידי הצבא על בסיס זהותם המגדרית על פי דיווחים.
באפריל 2016, ראש הכוחות המזוינים של פורטוגל, גנרל קרלוס ג'רונימו, התפטר, ימים לאחר שזומן עבור הסברת הערותיו של סגן ראש המכללה הצבאית על חיילים הומוסקסואלים. הנשיא מרסלו רבלו דה סוזה קיבל את התפטרותו של ז'רונימו, שנכנס לתפקיד הרמטכ"ל בשנת 2014. התפטרותו הגיעה לאחר שאנטוניו גרילו, סגן ראש המכללה הצבאית, הודה כי יעץ להורים לסטודנטים צעירים במכללה לא להתגייס אם הם הומוסקסואלים "כדי להגן עליהם מפני התלמידים האחרים". שר ההגנה אזרדו לופס הגיב לאירוע כ-"אפליה בלתי מקובלת לחלוטין".
תרומת דם
בשנת 2010, אושרה פה אחד בגוש בפרלמנט הפורטוגלי הצעה לאפשר לגברים הומוסקסואלים והטרוסקסואלים לתרום דם. ההצעה הייתה אמורה להיות מיושמת לבסוף על ידי המכון הפורטוגזי לדם והשתלות באוקטובר 2015, ותקופת דחייה של שישה חודשים או שנה מקיום יחסים לפני תרומה עבור גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים הייתה אמורה להיחקק. עם זאת, יישום ההצעה התעכב. בסוף ספטמבר 2016, הכללים החדשים נכנסו לתוקף והחלו לאפשר לגברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לתרום דם לאחר שנת דחייה.
במרץ 2021, בתגובה למחלוקת במדינה לאחר שמספר תרומות נדחו, פרסם המכון הפורטוגזי לדם והשתלות הנחיות חדשות המסירות את כל המגבלות בפני גברים המקיימים יחסי מין עם גברים מתרומת דם.
תנאי מחיה
פורטוגל מכונה לעיתים קרובות כאחת המדינות הידידותיות ביותר לחברי קהילת הלהט"ב בעולם, עם קבוצות ועמותות שונות הנותנות מענה לנושאים שונים בקרב הקהילה, חקיקה תומכת וקבלה חברתית גבוהה. בשנת 1974 עברה פורטוגל מדיקטטורת פשיזם קלריקלי לדמוקרטיה אזרחית. בתקופת קיום הדיקטטורה, אזרחי להט"ב פורטוגזים התמודדו עם דיכוי על ידי המדינה, כמו גם עם דעות קדומות ודחייה רחבה בקרב החברה. עם זאת, מאז המעבר הפוליטי, החלו לחוות רמה מוגברת של זכויות וחירויות אזרחיות. במהלך השנים הבאות, אזרחי להט"ב החלו להתארגן מבחינה פוליטית ונכנסו לעין הציבור, והעלו את המודעות למטרותיהם ולתנועתם. עמותת "Associação ILGA Portugal" נוסדה בשנת 1995, תוך קמפיין להגברת הזכויות המשפטיות עבור חברי הקהילה, הוצאת אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית מחוץ לחוק ושינוי תפיסות חברתיות. קבוצות רבות נוספות הוקמו לאחר מכן, בהן: "Portugal Pride", "AMPLOS", ו-"Pink Panthers", יחד עם קבוצת אופנועים ייחודית עבור להט"ב בפורטו ואגודה קתולית בליסבון.
במשך השנים, החוקים הפורטוגזים נגד אפליה הורחבו כך שיכללו נטייה מינית וזהות מגדרית בעוד סעיף 13 של חוקת פורטוגל תוקן באופן דומה כדי לאסור אפליה על רקע נטייה מינית באופן חוקתי, חוקי שינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים הוקלו בעוד איחודים אזרחיים החלו להיות מוכרים לזוגות חד מיניים לראשונה. בשנת 2010, פורטוגל אישרה נישואים חד מיניים, והפכה למדינה השמינית בעולם שעושה זאת ולשישית ביבשת אירופה לאחר הולנד (2001), בלגיה (2003), ספרד וקנדה (2005), דרום אפריקה (2006), ונורווגיה ושוודיה (2009). בשנת 2016 זוגות חד מיניים בפורטוגל הפכו לזכאים לגשת לאימוץ באופן חורג ומשותף. בשנת 2019, ארגון הלהט"ב האירופי, "ILGA-Europe" דירג את פורטוגל במקום ה-7 מתוך 49 מדינות אירופיות ביחס למעמד חקיקת זכויות להט"ב בשטחן. במרץ 2019, זכתה המדינה בתואר יעד הטיולים הידידותי ללהט"ב הטוב בעולם, יחד עם קנדה ושוודיה.
אף על פי שישנם מספר מקרים של דעות קדומות בציבור כלפי חברי קהילת הלהט"ב הפורטוגזית, ישנה סצנה הומוסקסואלית רחבה בבירה ליסבון, פורטו ובערים התיירותיות העיקריות באזור אלגארבה, בהן: פארו, לאגוש, אלבופיירה וטבירה, הכוללות ברים הומוסקסואלים, פאבים, מועדוני לילה וחופים. בערים ואזורים קטנים יותר כגון: אוויירו, לייריה, קוימברה, בראגה, אבורה ומדיירה ישנן קהילות להט"ב דיסקרטיות יותר. בליסבון, רוב העסקים בעלי נטייה לתיירות להט"ב מקובצים סביב המחוז באירו אלטו ושכונות פרינסיפה ריאל וצ'יאדו הסמוכות. בליסבון ופורטו מתקיימים מצעדי גאווה שנתיים המושכים עשרות אלפיי מפגינים וצופים. ליסבון ידועה גם בתור אחת מהערים באירופה אשר מארחות את אחד מפסטיבלי סרטי הלהט"ב הגדולים ביבשת - "Queer Lisboa International Queer Film Festival". מספר חופים פורטוגזיים מוגדרים כפופולריים ביותר בקרב חברי הקהילה בהם: חוף 19, ליד קוסטה דה קפאריקה, חוף הנודיסטים הרשמי באריל וחוף קסלה ולחה, אשר שניהם ממוקמים ליד טבירה.
מז"ל טוב 2
מז"ל טוב 2 (באנגלית: Happy Death Day 2U) הוא סרט אימה-סלאשר אמריקאי אשר בוים על ידי כריסטופר ב. לאנדון. התסריט נכתב על ידי כריסטופר ב. לאנדון. בין שחקניו הראשיים של הסרט נמנים ג'סיקה רות', ישראל ברוסארד וסוראג' שארמה.
הסרט יצא לאקרנים ב-14 בפברואר 2019, בהפצתם של סרטי יוניברסל.
בג"ץ ווסר נגד שר הביטחון
בג"ץ 8397/06 אדוארדו ווסר נגד שר הביטחון ואחרים היא עתירה שהוגשה לבג"ץ בשנת 2006 על ידי אדוארדו ווסר כנגד שר הביטחון ושר החינוך בדרישה להשלים את מיגון כיתות הלימוד בבתי הספר בעוטף עזה. בית המשפט העליון קיבל את העתירה ופסק כי יש למגן את כל הכיתות הנבחרות במיגון מלא בבתי הספר בעוטף עזה ובשדרות, ובפרט בבית הספר שער הנגב, בשל שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל.
מז"ל טוב 2
עלילה
בתחילת הסרט ניתן לראות את ריאן כשהוא ישן בתוך אוטו. לאחר מכן, הוא קם, יוצא מן האוטו וחבריו מתקשרים אליו שיגיע אל המעבדה שלהם בקולג'. הוא ממהר ובדרך פוגש את טְרִי וקרטר וממשיך אל המעבדה. בסמוך לכך, הוא מגלה כי בעקבות ניסוי שערך, נוצרה לולאת זמן המחזירה אותו ליום מסוים כל פעם מחדש. בשעה מסוימת באותו היום רוצח עם מסיכה של תינוק רוצח אותו, וזה מתעורר במכונית כל פעם מחדש.
לאחר מכן, מנסה ריאן לפתור את המצב כאשר הוא מפעיל מכונה אשר נוצרה במטרה ליצור לולאות זמן. המכונה יוצרת מעין יקום מקביל ומחזירה את טרי בחזרה אחורה. זהו חלק מהפרויקט של ריאן וחבריו בלימודי פיזיקה קוונטית. בשלב זה משתלב הסרט הראשון "מז"ל טוב". בסרט זה ניתן לראות קטעים מן הסרט הראשון. טרי מגלה מחדש כי בגלל ריאן היא מתעוררת באותו הבוקר כל פעם מחדש. היא לא מוכנה לחזור למצב בו הייתה בסרט הראשון ומפצירה בריאן לפתור את הבעיה.
בג"ץ ווסר נגד שר הביטחון
רקע העתירה
ביוני 2006, בעקבות נפילת רקטת קסאם ליד שטח בית ספר בשדרות, החליט שר הביטחון למגן בשיטת "המרחבים המוגנים" את מוסדות החינוך בשדרות, הכוללים 24 בתי ספר (16 יסודיים ו-8 על-יסודיים). מיגון שני שלישים מבתי הספר היה אמור להסתיים עד תחילת שנת הלימודים (3 בספטמבר 2006) ומיגון השליש האחרון של בתי הספר העל-יסודיים היה אמור להסתיים עד סוף חגי תשרי (16 באוקטובר 2006). מסיבות שונות לא הושלם מיגונם של כל בתי הספר, ובאוקטובר 2006 הוגשו שתי עתירות בנושא.