cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיכאל חזני
בחיים הפוליטיים
לאחר הבחירות לכנסת השביעית וכינון ממשלתה השנייה של גולדה מאיר, נבחר חזני ב-22 בדצמבר 1969 לכהן כסגן שר החינוך והתרבות. כסגן שר החינוך יישר הדורים עם השר הממונה.
כהונתו בתפקיד נמשכה מספר חודשים, ובסבב התפקידים הפנימי שהתקיים בסיעת המפד"ל לאחר פטירתו של יו"ר המפד"ל, השר חיים משה שפירא, נבחר חזני ב-1 בספטמבר 1970 לראשונה כחבר הממשלה, בתפקיד שר הסעד.
במסגרת המשא ומתן על הקמת ממשלת ישראל השש עשרה בראשות גולדה מאיר, לאחר הבחירות לכנסת השמינית, היה חזני בצד של ותיקי המפד"ל שחייבו הצטרפות לממשלה. הוא טען שאין טעם לעמוד על שינוי החוק בסוגיית מיהו יהודי וכי ישיבה באופוזיציה לא תביא לתוצאה טובה יותר. הוא טען שמצב החירום במדינה לאחר מלחמת יום הכיפורים מחייב השתתפות בממשלה. אולם לאחר שהושבע כחבר בממשלה החדשה הודיע שההצטרפות לממשלה הייתה טעות והתפטר ממנה ב-4 באפריל 1974. במשך כשבעה חודשים שב חזני לכהן כחבר כנסת מן המנין, ועם הצטרפותה המאוחרת של המפד"ל לממשלתו של יצחק רבין, ב-29 באוקטובר 1974, שב חזני לכהן כשר הסעד, עד ליום פטירתו.
חזני הלך לעולמו בפתאומיות באמצע נאומו, בחנוכת מרכז הסהר האדום לנשים מוכות בג'נין, הובא למנוחות בהלוויה ממלכתית בבית הקברות בהר הזיתים.
הנצחתו
על שמו של השר מיכאל חזני נקרא היישוב נצר חזני בגוש קטיף, שהוקם כהיאחזות נח"ל בשנת 1973, ולקראת אזרוחה של ההיאחזות, והעלייה לקרקע, הוסב שמה בחודש שבט ה'תשל"ז (פברואר 1977), בהסכמת ראש הממשלה יצחק רבין לנצר חזני. בעקבות פינוי היישוב במסגרת תוכנית ההתנתקות באוגוסט 2005, הוקם בשנת 2010 יישוב חדש באותו שם במועצה אזורית נחל שורק.
ביישוב אלון שבות שבגוש עציון נקרא על שמו רחוב ראשי, "מעלה מיכאל", כאות הוקרה על כך שהוא תמך ועזר הרבה בהקמת היישוב. רחוב על שמו בחדרה ובקרית מוצקין. כמו כן, נקרא על שמו של השר חזני בית הספר המרכזי להכשרת עובדים לשירותי הרווחה של משרד הרווחה, הממוקם בבניין דימול ברמת גן. מדי שנה מעניק משרד הרווחה את פרס חזני לחדשנות בשירותי רווחה, ליחיד או צוות שהצטיינו בשיפור השירותים החברתיים.
לקריאה נוספת
יצאו לזכרו הקבצים הבאים:
אפולו 8
אפולו 8 (באנגלית: Apollo 8) הייתה המשימה המאוישת השלישית בתוכנית אפולו להנחתת אדם על הירח, והראשונה בהיסטוריה האנושית שעזבה את מסלולו ושדה כבידתו של כדור הארץ, נכנסה לשדה כבידתו של גוף שמימי אחר והשלימה את מסעה עם נחיתתה בכדור הארץ.
אפולו 8 היא המשימה הראשונה שעשתה שימוש בטיל סטורן 5, והמשימה המאוישת הראשונה בתוכנית ששוגרה ממרכז החלל קנדי בפלורידה ב-21 בדצמבר 1968 בשעה 7:51 בבוקר.
פראנסס נורת'קאט, האישה הראשונה שאי פעם שעבדה בצוות טכני של נאס"א, תכננה את מסלול החזרה של אפולו 8 מהירח לכדור הארץ. נורת'קאט בצעה חישובים שהפחיתו את כמות הדלק הנחוצה במשימה - הפחתה שבלעדיה לא הייתה המשימה מצליחה.
המשימה
לאחר שלוש שעות של הקפת כדור הארץ בזמן שמערכות החללית נבדקות, החל תהליך המעבר למסלול ירחי. 25 דקות מאוחר יותר נפרד השלב השני של המשגר (שנקרא S-IVB) והחללית התהפכה, כדי לאפשר צילום ובדיקה חיצונית של שלב זה. לאחר מכן הושלך מהשלב חמצן נוזלי בפקודה מהקרקע, כדי לתת לו תנופה שהכניסה אותו למסלול סביב השמש.
המשימה בדקה את מערכות תא הפיקוד, כולל מערכות התקשורת, תמיכת החיים והמעקב, ואיפשרה לבדוק את תפקוד הצוות במסלול ירחי. הצוות צילם את פני הירח, ביצע סקירה טופוגרפית, ואסף ציוני דרך ומידע מדעי אחר, שנדרש למשימות אפולו הבאות.
אפולו 8 כללה תא פיקוד דומה לזה של אפולו 7, מלבד זאת שצוהרי הלחץ והמגן החום המתכלה הקדמיים שולבו לפתח אחד, שישמש למעבר לרכב הנחיתה הירחי במשימות הבאות. מסת החללית (28,817 ק"ג) כללה את מסת תא הפיקוד ותא השירות, כולל דלק וחומרים מתכלים. משימה זו לא כללה רכב נחיתה ירחי, משום שפיתוחו פיגר בחמישה חודשים אחר פיתוח שאר חלקי החללית. השיגור בוצע בכל זאת, כדי לעמוד בתחרות מול ברית המועצות, שכבר שיגרה שתי חלליות זונד בלתי מאוישות סביב הירח בספטמבר ונובמבר, והחזירה אותן בשלום לכדור הארץ, והיה חשש שהרוסים יקדימו את האמריקאים בנחיתה על הירח. פרנק בורמן, מפקד המשימה, העיד שזו הייתה למעשה המטרה העיקרית של משימה זו, שבמקור כלל לא תוכננה להגיע אל הירח. במקום רכב הנחיתה הירחי החסר, הורכב דגם דמה בעל אותו משקל על המתאם בין החללית לרכב השיגור, לאיזון.
ב-24 בדצמבר, בשידור ישיר לטלוויזיה אמר ויליאם אנדרס: וכך המשיכו אנשי הצוות להקריא את עשרת הפסוקים הראשונים של ספר בראשית.
במהלך המשימה, כאשר חזרה החללית מעבר לירח ויצרה שוב קשר עין עם כדור הארץ, צילם הצוות את התמונה המפורסמת של זריחת הארץ מעל אופק הירח. החללית נחתה ב-27 בדצמבר אותה שנה, באוקיינוס השקט, וחולצה על ידי מסוק הליקופטר 66 מנושאת המטוסים USS יורקטאון.
כהכרה על הישגם של אנשי הצוות, שהיו הראשונים לצאת מתחום כוח המשיכה של כדור הארץ ולהיכנס לתחום כוח המשיכה של גוף שמיימי אחר, נבחרו שלושת אנשי הצוות כאנשי השנה של המגזין TIME לשנת 1968.
שניים אוחזין בטלית
שניים אוחזין בטלית היא סוגיה נודעת בתלמוד ובמשפט העברי, העוסקת בחלוקת רכוש מטלטל ששני צדדים טוענים לבעלות עליו, ושניהם אוחזים בו בפועל, אך ללא הוכחות ממשיות לאף אחד מהצדדים.
אפולו 8
פרנק בורמן
בגיל 15 כבר למד לטוס. סיים את האקדמיה הצבאית האמריקאית בשנת 1950 כבוגר במדעים. בשנת 1957 השלים תואר שני בהנדסה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה. שירת בחיל האוויר האמריקאי כטייס קרב, מדריך וטייס ניסוי. בשנת 1962 נבחר על ידי נאס"א לתוכנית ג'מיני ואפולו. בשנת 1965 היה מפקד ג'מיני 7, שם, יחד עם ג'יימס לוול, ביצע את הפגישה הראשונה בחלל, עם ג'מיני 6. בשנת 1968 השתתף בוועדת החקירה לאסון אפולו 204 (שכונתה "אפולו 1" מאוחר יותר). מאוחר יותר קיבל את תפקיד מנהל תוכנית אפולו, והנהיג את הצוות שתכנן מחדש את חללית אפולו. השתתף במשימת אפולו 8, שהייתה הפעם הראשונה שבני אדם עזבו את מסלול כדור הארץ, והקיפו את הירח.
שניים אוחזין בטלית
מקור סוגיה זו במשנה הראשונה במסכת בבא מציעא, הדנה בשאלה כיצד יש לחלק טלית (בגד) הנמצאת במחלוקת בין שני אנשים. לסוגיה זו יש השלכות מעבר לשאלת חלוקת הטלית, מאחר שהטלית היא רק דוגמה לכל רכוש מטלטל הנתון במחלוקת. בסוגיה זו נקבעו כללים שהורחבו לאחר מכן למקרים נוספים, הקשורים בחלוקת רכוש שהבעלות עליו נתונה במחלוקת, וללא הוכחות על הבעלות.
אפולו 8
ג'יימס לוול הבן
היה אסטרונאוט בתוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו. בשנת 1952 סיים תואר בוגר במדעים באקדמיה למדעים של הצי האמריקאי. בשנת 1958 סיים לימודים בבית הספר לטייסי ניסוי. בשנת 1961 סיים לימודים בבית הספר לבטיחות תעופתית של אוניברסיטת דרום קליפורניה. סרן בחיל האוויר האמריקאי. שירת כטייס ניסוי במרכז הניסויים של הצי. היה מנהל תוכנית מטוס ה־F-4 פנטום, ובמקביל שירת כמהנדס בטיחות בטייסת הקרב 101. נבחר לתפקיד אסטרונאוט ב־1962, והיה אסטרונאוט גיבוי לג'מיני 4 ו־9, וכן היה גיבוי של ניל ארמסטרונג באפולו 11. ב־4 בדצמבר 1965 שוגר בג'מיני 7, שהייתה הפעם הראשונה בה שתי חלליות נפגשו בחלל. ב־11 בנובמבר 1966 שוגר עם באז אולדרין לג'מיני 12, המשימה האחרונה בתוכנית ג'מיני.
שניים אוחזין בטלית
ההלכה במשנה
המשנה הראשונה במסכת "בבא מציעא" דנה בשאלת חלוקת טלית, הנמצאת במחלוקת בין שני אנשים:
ביאור: (לצורך ההסבר נניח ששני הצדדים נקראים 'ראובן' ו'שמעון') אם כל אחד מהצדדים טוען טענה זהה, שהטלית כולה שלו, וללא הוכחות - תחולק הטלית שווה בשווה בין שני האנשים. אם ראובן טוען שהטלית כולה שלו, ואילו שמעון טוען שחצי הטלית שלו - ההלכה היא כי ראובן יקבל שלשה רבעים מהטלית, בעוד שמעון יקבל רבע בלבד מהטלית.
אפולו 8
ג'יימס לוול הבן
ג'יימס לוול התפרסם לאחר מכן כמפקד משימת אפולו 13, שנכשלה במשימתה לנחות על פני הירח בשל תקלה, אולם הצליחה לחזור לכדור הארץ בשלום.
שניים אוחזין בטלית
ביאור ההלכה על פי רש"י
רש"י, מבאר את הסברא שמאחורי ההבדל בין שני המקרים: כאשר ראובן ושמעון טוענים לבעלות מלאה על הטלית, אין הבדל בין שניהם - לכן תחולק הטלית שווה בשווה. לעומת זאת, כאשר ראובן טוען לבעלות מלאה על הטלית, בעוד שמעון טוען רק לבעלות על חצי ממנה, הרי שמעון בעצם מודה שאין לו חלק בחצי השני של הטלית, וחצי זה עובר בשלמותו לראובן. כעת המחלוקת היא על החצי שנותר, שעליו שניהם טוענים לבעלות מלאה. על פי הכלל הראשון, כל אחד מהם יקבל חצי של חצי טלית זו, כלומר רבע טלית, כך שלבסוף, יש בידי ראובן שלשה רבעים מהטלית, בעוד שמעון זוכה ברבע מהטלית בלבד.
ביאורו של ישראל אומן
פרופסור ישראל אומן הציע לבאר את החלוקה שבמשנה באופן אחר, על ידי ניסוח הכלל הבא:
אפולו 8
ויליאם אנדרס
אנדרס נולד בהונג קונג. בשנת 1955 קיבל תואר בוגר במדעים מהאקדמיה של הצי האמריקאי. בשנת 1962 קיבל תואר שני בהנדסה גרעינית מהמכון הטכנולוגי של חיל האוויר. בסיום לימודיו באקדמיה של הצי הצטרף לחיל האוויר כטייס בטייסת יירוט בכל מזג אוויר. מאוחר יותר מונה לאחראי על ניהול טכני של תוכניות תוצאי סיכוך וקרינה של כורים גרעיניים במעבדת הנשק של חיל האוויר בניו מקסיקו. בשנת 1964 נבחר על ידי נאס"א כאסטרונאוט כחלק מהקבוצה השלישית. היה טייס גיבוי של ג'מיני 11 ואפולו 11, והיה טייס מודול הירח באפולו 8.
שניים אוחזין בטלית
ביאורו של ישראל אומן
כל אחד מהטוענים לחלק מהטלית יקבל חלק כזה, באופן שההפסד של שניהם מול התביעה שלהם יהיה זהה. כלומר, אם שניהם תובעים טלית שלמה, כל אחד יקבל חצי טלית, היינו לכל אחד מהם יש הפסד חצי טלית לעומת תביעתו המקורית. אם אחד תובע טלית שלמה, והשני תובע חצי טלית, הראשון יקבל שלושה רבעים מהטלית, היינו יש לו הפסד של רבע טלית מול תביעתו המקורית, והשני יקבל רבע טלית, היינו שוב יש לו הפסד זהה של רבע טלית לעומת תביעתו המקורית. אם הראשון תובע טלית שלמה, והשני אינו תובע דבר, הראשון יקבל טלית שלמה, כלומר הפסדו הוא אפס, והשני לא יקבל דבר, כלומר גם הפסדו הוא אפס.
נוסחה כללית
הסבר ההלכה בשיטה הדמוקרטית עשוי להיות מורחב לכלל הבא: חלוקת הטלית תיעשה כך ששני הצדדים יפסידו באופן זהה לעומת תביעתם המקורית, או ירוויחו באופן זהה לעומת תביעתם המקורית. באופן זה נוכל להגדיר נוסחה כללית לחלוקת הטלית. יהי T גודל הטלית. A היא תביעתו של הראשון. B תביעתו של השני. F_A יהיה חלקו הסופי של הראשון. F_B יהיה חלקו הסופי של השני. תחילה נקזז כל תביעה כך שלא תהיה גדולה מ-T. הנוסחה היא:
ההפסד של הראשון הוא
ההפסד של השני הוא
ואכן יישום הנוסחה דואג להפסד או רווח שוים לשני הצדדים.
דוגמה:
מהנוסחה נובע:, כמבואר במשנה.
נוסחה זו הנה הכרחית ליישום שיטת החלוקה המבוארת במאמר של ישראל אומן ומיכאל משלר מי שהיה נשוי שלוש נשים.
חלוקה תואמת שניים אוחזין
פרופסור אומן בביאורו למשנה במסכת כתובות, העוסקת בחלוקה של נכסי הבעל בין שלוש נשיו על פי כתובותיהן, הציג טענה לפיה החלוקה במשנה שם מתאימה לחלוקה במשנה של "שניים אוחזין" במקרה השני - זה אומר כולה שלי וזה אומר חציה שלי. כשם שכאן שני בעלי הדין חולקין רק את החלק עליו הם רבים (כלומר, חצי הטלית), כך גם במשנה בכתובות - הנשים חולקות רק את החלק עליו הם רבות.
סוגיה נוספת המתאימה (לשיטתו של אומן) לחלוקת שניים אוחזין מופיעה במסכת יבמות (דף ל"ח, עמוד א') שם דנה הברייתא במקרה בו אדם הוא ספק, שלא ידוע מי אביו, והוא בא לחלוק בנכסים של סבו ביחד עם אחיו או בני דודיו. גם שם החלוקה היא רק בחלקים עליהם הם לא מודים אחד לשני.
תקפה אחד בפנינו
אחת הסוגיות בדין שניים אוחזין בטלית היא שאלת "תקפה אחד בפנינו",. רבי זירא מסתפק מה תהיה ההלכה במקרה שבעוד ששני בעלי הדין עומדים לפני בית הדין, התגבר אחד על חברו ותפס מידיו את חציה השני של הטלית, והנגזל לא מחה, אלא לאחר שיצא מידו. כשהוא טוען שהסיבה שלא מחה תוך כדי שהלה חוטף ממנו הוא מכיוון שראה שבית הדין צופה במעשה הגזילה ואינו צריך למחות, שהרי הם רואים שמה שנוטל השני הוא בכוח ולא בזכות. הספק הוא האם אנו אומרים שהיה עליו למחות בפני בית הדין על התפיסה כדי שלא תראה שתיקתו כהודאה, או שמא אינו צריך למחות שהרי בית הדין עצמו רואה כי השני התגבר עליו ולקח ממנו את הטלית בחזקה. רבו של רבי זירא, רב נחמן, הביא ראיות שונות כדי להשיב על שאלה זו, ממשניות וברייתות. משאלה זו מסתעפות שאלות רבות של ספקות שהאחד היה מוחזק, והשני תפס מידו את החפץ השנוי במחלוקת, סוגיא זו מכונה תקפו כהן.
כללי חלוקת ממון הנתון במחלוקת
הראשונים מסבירים שכללי חלוקת ממון השינוי במחלוקת הם כדלהלן.
דניאל גיורטה
דניאל גיורטה (בהונגרית: Gyurta Dániel; נולד ב-4 במאי 1989) הוא שחיין הונגרי. הוא אלוף אולימפי (לונדון 2012), 3 פעמים ברציפות אלוף העולם (רומא 2009, שנגחאי 2011 וברצלונה 2013), פעמיים ברציפות אלוף אירופה ושיאן עולם לשעבר במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה
גיורטה נולד בבודפשט.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה גיורטה בהיותו רק בן 15 במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.80 דקות, אחרי קוסוקה קיטאג'ימה מיפן שקבע שיא אולימפי חדש של 2:09.44 דקות ולפני ברנדן הנסן מארצות הברית (2:10.87 דקות). בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:10.75 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהלסינקי, פינלנד בדצמבר 2006 זכה גיורגה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:06.58 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.40 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 סיים גיורטה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:11.62 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדברצן, הונגריה בדצמבר אותה שנה זכה גיורטה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אירופה חדש של 2:05.49 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.93 שניות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים גיורטה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.22 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:08.68 דקות. המנצח בתחרות היה קיטאג'ימה שקבע שיא אולימפי חדש של 2:07.64 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 24 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.31 דקות.
אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכה גיורטה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אירופי חדש של 2:07.64 דקות, לפני אריק שנטו מארצות הברית (2:07.65 דקות) וג'ידריוס טיטניס מליטא וכריסטיאן ספרנג'ר מאוסטרליה (2:07.80 דקות). כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אירופי חדש של 2:08.08 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 20 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.26 דקות.
שיאן עולם
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול, טורקיה בדצמבר אותה שנה זכה גיורטה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:00.67 דקות. שיא זה נשבר לאחר 7 שנים על ידי מרקו קוך מגרמניה (2:00.44 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 56.72 שניות.
אלוף אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, באוגוסט 2010 זכה גיורטה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:08.95 דקות, לפני אלכסנדר דאלה אואן מנורווגיה (2:09.68 דקות) והוג דובוסק מצרפת (2:11.03 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.64 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.73 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה זכה גיורטה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:03.47 דקות, אחרי נאויה טומיטה מיפן שקבע שיא תחרות חדש של 2:03.12 דקות ולפני ברנטון ריקארד מאוסטרליה (2:04.33 דקות).
באליפות העולם בשחייה הנערכת בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה גיורטה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.41 דקות, לפני קיטאג'ימה (2:08.63 דקות) וכריסטיאן פום לן מגרמניה (2:09.06 דקות) ובכך הגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.25 דקות ובמקום 15 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.24 דקות, הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 59.95 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בתחרות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, במאי 2012 זכה גיורטה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב פעם שנייה ברציפות במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 2:08.60 דקות ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא הונגריה חדש של 3:34.57 דקות.
אלוף אולימפי ושיאן עולם
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה גיורטה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:07.28 דקות, לפני מייקל ג'יימיסון מבריטניה (2:07.43 דקות) וריו טאטיישי מיפן (2:08.29 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.53 שניות, 4 מאיות השנייה איטי מברנדן הנסן מארצות הברית שזכה במדליית הארד ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:33.02 דקות. חודש וחצי לאחר מכן, נשבר שיאו העולמי על ידי אקיהירו יאמאגוצ'י מיפן (2:07.01 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר אותה שנה זכה גיורטה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 2:01.35 דקות, לפני מייקל ג'יימיסון (2:03.00 דקות) וויאצ'סלב סינקביץ' מרוסיה (2:03.08 דקות). נוסף לכך, הוא השתתף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, בתוצאה של 3:28.26 דקות ועלה עם קבוצתו מהמקום החמישי לשלב הגמר. הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 57.42 שניות. בשלב הגמר הן קבוצתו והן נבחרת איטליה פסלו ודורגו במקום השביעי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה שבספרד ביולי 2013, זכה גיורטה במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש ובשיא אירופה חדש של 2:07.23 דקות, לפני מרקו קוך מגרמניה (2:08.54 דקות) ומטי מטסון מ פינלנד (2:08.95 דקות) ובכך זכה בתואר בפעם השלישית ברציפות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם חבריו בתוצאה של 3:34.09 דקות. כשחיין חזה הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 59.14 שניות.
תיק סגור
תיק סגור היא סדרת דרמה ישראלית בת עונה אחת ששודרה בערוץ 10, ועלתה לשידור ב-10 בפברואר 2002 והסתיימה ב-28 באפריל. העלילה מתרחשת בתחנת משטרה בבאר שבע. היא נוצרה על ידי התסריטאי רשף לוי שכתב את כל פרקיה, והבמאי שי כנות שביים את עשרת הפרקים הראשונים.
הסדרה שודרה בימיו הראשונים של ערוץ 10 (2002), והפקתה החלה עוד לפני שהערוץ עלה לשידור. היא הייתה התוכנית היקרה ביותר שהופיעה בלוח השידורים דאז (עלות הפקת כל פרק הייתה כ-100 אלף דולר). למרות הביקורות המשבחות הצליחה "תיק סגור" להניב בפרק הראשון רק 3.6% רייטינג ואחרי הפרק השלישי ירדה מלוח השידורים. כשנה לאחר מכן שודרה הסדרה מתחילתה ועד סופה אך עדיין לא הצליחה לסחוף קהל צופים גדול. בדצמבר 2006 שודרו כל פרקי הסדרה כרצועה לילית-יומית קבועה. רענן שקד, מבקר הטלוויזיה של ידיעות אחרונות, כינה אותה: "הסדרה הטובה ביותר שאתם לא רואים". דמותו של מנחם מדמוני המשיכה אחר כך לסדרה "הבורר", גם היא סדרה של רשף לוי ושי כנות. הסדרה שודרה שוב במלואה בערוץ yes קולנוע ישראלי בקיץ 2015.
פרטי עלילה
בני לוי (דני גבע) הוא חוקר תל אביבי ציני ושחצן, שמועבר לדרום עקב בעיות משמעת והתנהגות אלימה ומצוות למנחם מדמוני (אורי קלאוזנר), חוקר חביב, שמכיר את התושבים ומסתדר איתם בכל מצב. בין השניים מתפתחת מערכת יחסי עבודה טעונה, המושפעת מהבדלי האופי ביניהם. בכל פרק יוצאים השניים לחקור מקרה רצח ועוקבים צעד אחר צעד אחרי תנועותיו האחרונות של הקורבן. ככל שהחקירה מתקדמת, נאלצים השניים להתמודד עם חשודים אפשריים ועם תפניות מפתיעות. הם זוכים לגיבוי ממפקד היחידה, תורג'מן (עמוס לביא), ומשתפים בחקירות את חבריהם לתחנה. הצוות מורכב משלל דמויות: ריטה שוקרון כסגנית המפקד; שאול מזרחי כחוקר בצוות; וסיגלית פוקס כחוקרת מתחילה. עוד משתתפים: מרינה שויף, ולדימיר פרידמן, עדי טופול, נטע גרטי ומשה נאור.
פיג'ואה
מאפיינים
הפיג'ואה זהו שיח בינוני בגובהו, צפוף, תדיר-ירק ובעל צמיחה איטית. שמו העממי האנגלי הוא "גויאבת-האננס".
הפיג'ואה הגיעה לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי, כנראה בסוף שנות העשרים למאה הקודמת, כאשר הופצה ברחבי האימפריה הבריטית כצמח נוי מובהק. הפיג'ואה מצטיינת בצבעה הירוק-כסוף, ובפרחים אדומים-לבנים יפים. השיח ניטע בשכונות פועלים ובמשקי בית באזור החוף ובשפלה, ונפוץ מאוד. הוא גם שימש כגדר חיה לחצרות. מגבלתו העיקרית הייתה פירותיו הקטנים, וחוסר אחידות של הפרי.
בשנות ה-70 למאה הקודמת נערך בישראל מפעל בירור גדול על ידי אפרים סלור, שמטרתו הייתה לברור זן של פיג'ואה בעל תכונות של פרי מסחריות. הזן שנברר וטופח נקרא על שמו של המטפח, "סלור", והוא אף ניטע בכמויות מסחריות. אולם, גידול הפיג'ואה המסחרי בארץ נכשל, בשל מחלות ומזיקים שלא נצפו מראש. כיום שוב הוא גדל בגינות פרטיות ובחצרות, אבל הזן סלור מהווה מקור לפיג'ואה גדולה.
הפיג'ואה עמידה לקרה, ויכולה לשרוד גם בטמפרטורה של מינוס 10 מעלות. צריכת המים שלה מאוד נמוכה, והיא הסתגלה בארץ לרוב סוגי הקרקעות. היא פורחת בחודשי אפריל ומאי, ומניבה את פריה בחודשי הסתו - אוקטובר, נובמבר ודצמבר. תכולת ויטמין C של הפרי היא גדולה יחסית, חיי המדף שלו קצרים, והפרי נאכל בעזרת חציית הפרי בסכין ואכילתו בכפית בדומה לאכילת פרי הפסיפלורה או כדרך הילדים, בשיניים.
הפיג'ואה מכילה כנראה כמות גדולה של יוד, ובשעתו רווחה אמונה שהיא מועילה למי שלקה בבלוטת התריס. לפי סיפורים שלא אומתו, כשהרודן הסובייטי סטלין חלה את מחלתו האחרונה, הבהילו אליו יום יום, במטוס מיוחד, פירות פיג'ואה מדרום ברית המועצות.
פטישן טיבורו
פטישן טיבורו (שם מדעי: Sphyrna tiburo) הוא מין של כריש מהסוג פטישן שבמשפחת הפטישניים אשר חי בחופים הטרופיים וממוזגים של אמריקה הצפונית והדרומית.
לפטישן זה יש ראש דמוי-פטיש אשר נבדל בין הזכרים לנקבות והוא קצר באורכו מאשר שאר הפטישנים והוא מעוגל יותר. בעוד לנקבות הראש נוקשה ומעוגל יותר לזכרים ישנם קצוות בולטים מצידי הפטיש המיוצרים מסחוס. זהו כריש קטן יחסית באורך 0.61-0.91 מטר כשהאורך המרבי הוא 1.5 מטר. הנקבות גדולות יותר מהזכרים. צבע הפטישן חום כהה עד אפור והבטן לבנה. בניגוד לשאר הכרישים הפטישן לא חייב לשחות כדי לנשום והוא בעל סנפירים קצרים יותר מקרוביו.
מזונו של הכריש מורכב מסרטנים שונים, בעיקר מקריל ומסרטן מהמין Callinectes sapidus הנפוץ בחופי אמריקה וכן מדגים, תוך שימוש בשיניו החזקות. בניגוד לרוב הכרישים הוא ניזון גם מעשבי ים, לעיתים למעלה מ-60% מתזונתו, בדומה לאוכלי עשב יבשתיים גם הפטישן נעזר בחיידקים במערכת העיכול לפירוק התאית שבעשב הים לחד-סוכרים, ייתכן שהמקור האבולוציוני ליכולת עיכול זו הוא סימביוזה עם חיידקים מפרקי כיטין המרכיב את שריון הסרטנים.
בני בלנקו
בנימין יוסף לוין (באנגלית: Benjamin Joseph Levin; נולד ב-8 במרץ 1988), ידוע בשם הבמה בני בלנקו (Benny Blanco), הוא מוזיקאי, פזמונאי, ראפר ומפיק מוזיקלי יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
בלנקו הוא יהודי יליד וירג'יניה. חשיפתו הרצינית הראשונה למוזיקה הייתה בשנת 1994, כשהיה בן 5 בלבד.
במשך כמה שנים, חונך בלנקו על ידי המפיק המוזיקלי דוקטור לוק. בעוד שהוא נמצא תחת הדרכתו של לוק, הפיק בלנקו שירים רבים, כולל להיטים כמו "Teenage Dream" של קייטי פרי ו-"Tik Tok" של קשה.
בדצמבר 2018 הוציא בלנקו את אלבום הבכורה שלו, Friends Keep Secrets. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-21 במצעד האלבומים הקנדי של בילבורד.
סימפליקיוס (פילוסוף)
חייו
סימפליקיוס היה תלמידם של אמוניוס ושל דמאסקיוס, וכתוצאה מכך היה אחד החברים האחרונים באסכולה הנאופלאטוניסטית. מאחר שזו הקימה את המטה הראשי שלה באתונה, בית הספר הפך למרכז המאמצים האחרונים לשמור על הדת ההלניסטית כנגד הסגות הגבול של הנצרות. צווים קיסריים שחוקקו במאה ה-5 נגד פגניזם העניקו הגנה חוקית לפגנים מפני התעללות אישית, אולם בשנת 528 הורה הקיסר יוסטיניאנוס כי יש להדיח את הפגנים מתפקידי ממשל. חלקם נשדדו מרכושם, חלקם הוצאו להורג. הצו פירט שאם תוך שלושה חודשים הם לא ימרו את דתם לנצרות, הם יגורשו מהאימפריה. בנוסף, נאסר עוד ללמד פילוסופיה ומשפט באתונה. ככל הנראה, הוחרם גם רכושו של בית הספר האפלטוניסטי; לכל הפחות, יוסטיניאנוס שלל מהרופאים והמורים של האמנויות את כספי האספקה שהוקצו להם על ידי קיסרים קודמים, והחרים כספים שהאזרחים סיפקו עבור מטרות אזרחיות.
בעקבות הצו, שבעה פילוסופים, ביניהם סימפליקיוס, אולאמיוס, פריסקיאנוס ואחרים, ובראשם דמאסקיוס, הנשיא האחרון של בית הספר הפלאטוניסטי באתונה, החליטו לבקש הגנה בחצרו של המלך הפרסי המפורסם ח'וסרו הראשון, שעלה לכס המלכות בשנת 531. אולם מאוכזבים בתקוותיהם, הם חזרו הביתה, לאחר שח'וסרו, בהסכם שלום שחתם עם יוסטיניאנוס בשנת 533 לערך, קבע כי יש לאפשר לפילוסופים הללו לחזור ללא סיכון ולקיים את טקסיהם. לא ידוע דבר על גורלם של שבעת הפילוסופים בהמשך.
ידוע רק מעט על היכן סימפליקיוס חי ולימד. העובדה שהוא לא רק כתב, אלא גם לימד, מוכחת על ידי הפנייה אל שומעיו בפרשנות ל"פיזיקה" של אריסטו, כמו גם על ידי כותרת הפרשנות שלו ל"קטגוריות". את הכשרתו קיבל בחלקה באלכסנדריה, תחת אמוניוס, בחלקה באתונה, כתלמיד של דמאסקיוס; וזה היה כנראה באחת משתי הערים הללו שהוא נשאר להתגורר; שכן למעט ערים אלו וקונסטנטינופול, היה קשה למצוא עיר שיש בה את אוספי הספרים הנחוצים לו, ולא סביר שהוא הלך לקונסטנטינופול. באשר להיסטוריה האישית שלו, במיוחד הגירתו לפרס, אין אזכורים ברורים בכתביו של סימפליקיוס. רק בסוף ההסבר שלו על החיבור של אפיקטטוס, סימפליקיוס מזכיר, בהכרת תודה, את הנחמה שהוא מצא תחת דיכוי רודני בהתבוננויות אתיות כאלה; מה שעשוי לרמוז שהוא נתחבר במהלך או מיד לאחר הרדיפות שהוזכרו לעיל.
כתביו
החיבורים ששרדו הם פרשנויותיו על "על השמיים", "פיזיקה" , ו"הקטגוריות", וכן גם פירוש על אנכירידיון של אפיקטטוס. יש גם פירוש ל"על הנפש" של אריסטו תחת שמו, אולם הוא נחות מבחינה סגנונית וחסר את הרוחב של מידע היסטורי המשמש בדרך כלל סימפליקיוס. הוצע כי הוא נכתב על ידי פריסקיאנוס לידוס, אך חוקרים אחרים רואים בו כאותנטי.
הפרשנות על "על השמיים" נכתבה לפני זו שעל "פיזיקה", וכנראה לא באלכסנדריה, מכיוון שהוא מזכיר בה תצפית אסטרונומית שנעשתה במהלך שהותו באותה עיר על ידי אמוניוס. סימפליקיוס כתב את פירושו ל"פיזיקה" לאחר מותו של דמאסקיוס, ולכן לאחר שובו מפרס. לא ניתן לקבוע אם הוא כתב את הסבריו ל"קטגוריות" לפני או אחרי אלה שבחיבורים האריסטוטליים שהוזכרו לעיל. מלבד פרשנויות אלה של סימפליקיוס שנשמרו, הפרשנות ל"על הנפש" מזכירה הסברים על הספרים המטאפיזיים, וקיצור ל"פיזיקה" של תאופרסטוס.
סימפוליקיוס, כנאופלאטוניסט, ניסה להראות שאריסטו מסכים עם אפלטון אפילו על אותן נקודות שהוא חולק, כך כדי להוביל את הדרך למשמעותן העמוקה והנסתרת. לדעתו לא רק פלוטינוס, אלא גם סיריאנוס, פרוקלוס, ואמוניוס, הם פילוסופים גדולים, שחדרו לתוך מעמקי חכמתו של אפלטון. הוא גם מקשר אל האפלטוניזם רבים מהפילוסופים היוונים הקדומים יותר. הוא, לעומת זאת, נבדל מקודמיו, שאותם הוא כה מעריץ, בשימוש תכוף פחות של חומר מהמסורות תאולוגיות אורפיות, הרמיטיציות, כלדיות, ואחרות מהמזרח הקרוב; בין השאר בהתקדמות זהירה וצנועה בהסבר ובביקורת על נקודות מסוימות, ובחתירה בשקדנות לשאוב מהמקורות המקוריים ידע מעמיק בפילוסופיה היוונית הישנה יותר. לפיכך ניתן לראות בפרשנויותיו כעשירות ביותר בתוכנן מכל מה שהגיע לידינו בנוגע לאריסטו. בלעדיהם, היינו ללא ללא הקטעים החשובים ביותר של כתבי האסכולה האלאטית, של אמפדוקלס, אנכסגורס, דיוגנס מאפולוניה, ואחרים, אשר היו באותה העת כבר מאוד נדירים, כמו גם ללא תמציות רבות מהספרים האבודים של אריסטו, תאופרסטוס ואודמוס מרודוס : בלעדיהם, בקושי היינו מסוגלים להתיר את תורת הקטגוריות, החשובה כל כך למערכת הסטואים. אמנם, הוא עצמו מתלונן כי בתקופתו גוועו בית הספר וכתבי חסידיו של זנון. אבל במקום בו הוא לא יכול לשאוב ישירות מהמקורות המקוריים, הוא מחפש אחר מדריכים עליהם הוא יכול להיות להסתמך, שהשתמשו במקורות הללו. בנוסף, יש להודות לו על ציטוטים כה רבים מהפרשנויות היווניות מתקופת אנדרוניקוס מרודוס ועד אמוניוס ודמאסקיוס, עד כי עבור ה"קטגוריות" וה"פיזיקה", ניתן ליצור קווי מתאר של ההיסטוריה של הפרשנות והביקורת על ספרים אלה. בהבנתו נכונה את חשיבותם, סימפליקיוס עשה את השימוש המתמיד ביותר בפרשנויותיהם של אלכסנדר מאפרודיסיאס ופורפיריוס; ולמרות שלעיתים קרובות הוא נלחם בדעותיו של הראשון, הוא ידע להעריך, כפי שהיה ראוי, את החוש הביקורתי השקול שלו. לא פחות חשובות הן התרומות להכרת המערכות האסטרונומיות העתיקות, בפירושו לספרי "על השמיים". ניתן למצוא בכתביו גם עקבות של נטייה לתצפית על הטבע.
על אף התנגדותו לנצרות, הוא נמנע מלתקוף תורות נוצריות, גם כשהוא נלחם במפורש בחיבורו של בן-זמנו, יואנס פילופונוס, המכוון נגד התורה האריסטוטלית של נצחיות היקום. באתיקה נראה שהוא נטש את תאוריית הטיהור הפנתאיסטית המיסטית של הנאופלאטוניסטים, וכי מצא סיפוק מלא במערכת האתית של הסטואים המאוחרים, גם אם נטה רק במעט כלפי תורותיהם הלוגיות והפיזיות.
בעוד שמקורות מסוימים מייחסים לסימפליקיוס את טביעת הביטוי (πάντα ῥεῖ (panta rhei, כלומר "הכל זורם / נמצא במצב של השתנות מתמדת", כדי לאפיין את המושג בפילוסופיה של הרקליטוס, הניסוח המהותי "הכל משתנה" ווריאציות עליו, בהקשרים שבהם נרמזת הגותו של הרקליטוס, היו שגורות בכתבי אפלטון ואריסטו.
בפרשנותו ל-De Caelo, סימפליקיוס מנהל פולמוס חריף נגד יואנס פילופונוס, פגני לשעבר שנעשה מגנה של הנצרות. כדי לתמוך בטענותיו, סימפליקיוס מביא פעמיים ראיות מתוך ספר תהילים, במטרה להראות שאפילו "הנביא היהודי דוד", מחברו של הספר על פי המסורת, שבוודאי זוכה לכבוד מצדו של פילופונוס, למעשה סותר את השקפותיו. בכך מצטרף סימפליקיוס אל שורת ההוגים הפגניים מקלסוס ואילך, שבשל עוינותם כלפי הנצרות, רכשו ידע מסוים בכתבי הקודש.
סבין לפסיוס
סבין לפסיוס (בגרמנית: Sabine Lepsius; 15 בינואר 1864 – 22 בנובמבר 1942) הייתה ציירת פורטרטים גרמנית.
ביוגרפיה
היא הייתה גם חברה קרובה וחסידה של שטפן גורגה. בנה סטפן (1897–1917), שנהרג במלחמת העולם הראשונה, נקרא על שמו. היא פרסמה ספר על חברותם בשנת 1935, שם ייחסה את התקף הלב הקטלני של אחיה בוטו לידיעה על מות בנה.
לפסיוס הציגה את עבודותיה בבניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
הסלון שלה בברלין-ווסטנד נחשב לנקודת מפגש חברתית מרכזית. השתתפו בו אישים מרכזיים מעולם התרבות והאקדמיה: גאורג זימל, וילהלם דילתיי, אוגוסט אנדל וריינר מריה רילקה. היא הייתה אחת החברות המייסדות של הזצסיון הברלינאי והציגה איתם עד 1913.
מרבית 280 הדיוקנאות שלה היו של אנשים בקהילה היהודית ואבדו או הושמדו במהלך מלחמת העולם השנייה.
Peace Is the Mission
Peace Is the Mission (בעברית: שלום הוא המשימה) הוא אלבום האולפן השלישי של ההרכב מוזיקלי האמריקאי מייג'ור לייזר. האלבום יצא לאור ב-1 ביוני 2015, על ידי חברת התקליטים Mad Decent. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
מונווי
מונווי (באנגלית: Monowi) הוא כפר קטן בנברסקה שבארצות הברית. הכפר זכה לפרסום תקשורתי נרחב, עקב העובדה שאוכלוסייתו מונה אדם אחד בלבד.
היסטוריה
מאז ייסודו, היה מונווי יישוב מבודד, כאשר שיא האוכלוסין שבו היה 150 תושבים בתחילת המאה ה-20.
בשנת 2000 חיו בו רק שני אנשים – אלזי איילר ובעלה, רודי, שנפטר לאחר 4 שנים.
אלזי החליטה להמשיך ולהתגורר במונווי, ואף הקימה שם מסעדה וספרייה.
כיום אלזי איילר היא תושבת הכפר היחידה, והיא משמשת אפוא גם כראש מועצה.
גוסטבו לגיסמון
גוסטבו "קוצ'י" לֵגִיסָמוֹן (ספרדית: Gustavo "Cuchi" Leguizamón; 29 בספטמבר 1917 - 27 בספטמבר 2000), מוזיקאי ארגנטינאי.
אחד מגדולי המלחינים של המוזיקה הפופולרית הארגנטינאית במאה ה-20. סגנונו המוזיקלי הייחודי שילב בין מקצבים עממיים ארגנטינים כמו סמבה ארגנטינאית, צ'קררה, בגואלה, ומילונגה, לבין הרמוניות מורכבות, המושפעות מהמוזיקה הקלאסית הרומנטית והפוסט־רומנטית, ומהג'אז. בין יצירותיו הידועות: לה ארנוסה (La arenosa), מטורנה (Maturana), לה פומנייה (La Pomeña), בלדרמה (Balderrama - תורגמה לעברית בידי אהוד מנור בתור סמבה שחר), סמבה דל סורו (Zamba del Zorro), אל אבלוריאדו (El aveloriado), ועוד. את יצירותיו ביצוע אמנים רבים, בהם מרסדס סוסה, לאון חייקו, ליליינה הררו, ודאו סלטניו.
ביוגרפיה
לגיסמון נולד במחוז סלטה, שבצפון ארגנטינה. בן למשפחה מיוחסת ממוצא אירופאי, גדל בסביבה נוחה מבחינה כלכלית. את הכינוי "קוצ'י", שפירושו "חזירון" בשפת הקצ'ואה נתן לו מוכר בשוק מקומי, שלמראה הילד הבוכה אמר "הוא בוכה כמו קוצ'י". לגיסמון למד משפטים באוניברסיטת קורדובה, ועסק בעריכת דין עד גיל 40, כאשר מאס במקצוע שלטענתו "רק מייצר יותר רוע בעולם" והתפנה לקריירה המוזיקלית שלו. חלק גדול מיצירותיו יצר בשיתוף פעולה עם המשורר מנואל קסטייה, שכתב מילים למנגינות של לגיסמון, ולהפך. לגיסמון מעולם לא הסכים להקליט את יצירותיו. הן נשמרו אודות למוזיקאים אחרים שביצעו אותום, ולכמה הקלטות של הופעות חיות שנשתמרו, בניגוד לרצונו.
לגיסמון לא הזדהה אף פעם מבחינה פוליטית, אך דעותיו נטו באופן ברור שמאלה, על גבול האנרכיזם. בהופעותיו הוא לא חסך בעקיצות לפוליטיקאים המושחתים, ותמיד עמד לצד העניים והחלשים. התנהגות זאת זיכה אותו ביחס עוין מצד הממסד התרבותי והפוליטי, שמעולם לא תמך בו. לקראת סוף חייו לגיסמון היה עני מאוד, וסבל מדמנציה. על המחלה הוא אמר "שכחתי איך לנגן פסנתר..., אבל אני מוכן ללמוד שוב". גוסטבו לגיסמון נפטר בגיל 82, בסלטה, עיר מולדתו.
סגנון מוזיקלי
לגיסמון הכיל בתוכו שני עולמות מוזיקליים שנראים רחוקים האחד מהשני: המוזיקה העממית הדרום אמריקאית והמוזיקה הקלאסית האירופאית. יחודו כמלחין היה ביכולתו לשלב בין השניים בצורה טבעית, מבלי להכפיף סגנון אחד תחת השני.
מחוז סלטה הוא אחד המחוזות הצפוניים בארגנטינה, והעיר סלטה ממוקמת בעמק בין שני רכסי הרים. המרחק ממרכזי תרבות אחרים וקשיי הגישה הנובעים מהמיקום הגיאגרפי של סלטה, יצרו כעין "הגנה טבעית" מהשפעות תרבותיות אחרות, ולכן זהו אחד האזורים בארגנטינה בהם נשמרה המוזיקה הילידית, הטרום-ספרדית, וגם צורות מוזיקאיות עממיות של המתיישבים הספרדים הראשונים.
דיסקוגרפיה
למרות סירובו העיקש של לגיסמון להקליט את יצירותיו, נשמרו כמה הקלטות של הופעות חיות שהתפרסמו במשך השנים.
ביצועים של יצירותיו
חלק גדול מיצירותיו של לגיסמון נכתבו לאמנים מבצעים אחרים. הנה רשימה של מוזיקאים שמבצעים יצירותיו.
יוליוס שרק
יוליוס שרק (13 ביולי 1898 – 16 במאי 1936) היה מראשוני המפלגה הנאצית ומקורב לאדולף היטלר.
הוא נולד במינכן, שירת במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן הצטרף לתנועות ימניות לוחמניות בגרמניה. הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1920 ויצר קשר חזק עם היטלר. שרק היה ממייסדי השְׁטוּרְמְאַבְּטַיְילוּנְג (האס אה) וכן סייע להרחבת התנועה. בשנת 1925 נהיה למפקדה הראשון של תנועת האס אס (שׁוּצְשְׁטָאפֶל) ולאחר מכן היה לתקופה זמנית נהגו האישי של היטלר. הוא לקה בדלקת קרום המוח בשנת 1936 ומת ממנה במאי של אותה השנה. היטלר ערך לו הלוויה ממלכתית בה נכחו בכירים במפלגה הנאצית והיטלר עצמו אמר עליו ניחומים.
ביוגרפיה
יוליוס שרק נולד ב-13 ביולי 1898 במינכן בוואריה. הוא שירת בצבא הקיסרות הגרמנית בעת מלחמת העולם הראשונה. לאחר שהמלחמה הסתיימה בנובמבר 1918 הוא הצטרף לפרייקור, ארגון ימני צבאי שנועד להילחם בקומוניזם בגרמניה. שרק היה מן החברים הראשונה במפלגה הנאצית, מספרו האישי במפלגה היה 53. עוד מימיה הראשונים של המפלגה הוא נקשר היטב לאדולף היטלר.
כמפקד האס אה
שרק היה ממקימי השְׁטוּרְמְאַבְּטַיְילוּנְג (האס אה), סייע להרחבת התנועה ופיקח על התקדמותה. האס אה היה ארגון ימני פאשיסטי שתפקידו היה לדכא הפגנות והתקהלויות שמאל וכן להוות "שרירים" לצורכי אבטחה. בשנת 1923, היטלר הורה על הקמת יחידת אבטחה אישית עבורו שתהיה יעילה יותר מאשר מספר פעילים מן האס אה. בתחילה, היו ביחידה רק 8 חיילים-מאבטחים ומפקדיה היו יוליוס שרק ויוזף ברכטולד. חיילי היחידה קיבלו מדים מיוחדים (שם היחידה בגרמנית: Stabswache), אך הם עדיין היו כפופים לאס אה שגדל מיום ליום. שרק החיה מחדש את ה"טוטנקופף", סמל של גולגולת על המדים, סמל שהיה בו שימוש בעבר עבור יחידות עילית וכן של יחידות סער תחת פיקודו של אוסקר פון הוטייה במלחמת העולם הראשונה.
כמפקד באס אס
לאחר שחרורו של היטלר ממעצר ב-20 בדצמבר 1924, המפלגה הנאצית נוסדה מחדש. בשנה שלאחר מכן היטלר הורה לשרק להקים יחידת אבטחה אישית חדשה עבורו, היחידה נקראה שוצקומנדו ("פיקוד האבטחה"). היטלר רצה שמאבטחיו האישיים יהיו חיילים מנוסים לשעבר כמו שרק ושיהיו נאמנים לו. ליחידה החדשה שהוקמו נכללו חיילים לשעבר מהסטרוסטרופ כגון אמיל מוריס וארהרד היידן. את הופעת "הבכורה" שלה בליווי היטלר ערכה היחידה באפריל 1925. באותה השנה, יחידת השוצקומנדו התרחבה וכללה פעילים מרחבי גרמניה. שם של היחידה שונה לשטורמשטאפל ("פלוגת סער") ולבסוף לשׁוּצְשְׁטָאפֶל, שמו הרשמי של האס אס מ-9 בנובמבר 1925. שרק נהיה לחבר מספר 5 של האס אס. לבקשת היטלר הוא פיקד על יחידת האבטחה שלו. שרק מעולם לא הציג את עצמו כרייכספיהרר אס אס, אך דרגה זו ניתנה לו בדיעבד לאחר שנים.
בשנת 1926 שרק היה מפקד באס אס וברכטולד היה בדרגה מעליו. שרק המשיך להיות פעיל באס אס בדרגת פיהרר אס-אס והיה נהגו האישי של היטלר לאחר אמיל מוריס בשנת 1934. בשנת 1930, כאשר האס אס התרחב תחת פיקודו של היינריך הימלר, שרק קודם לדרגת שטנדרטנפיהרר (מפקד יחידה), אך בפועל היו בידיו סמכויות מועטות. שרק המשיך להתלוות להיטלר וזכה לתנאי העסקה נוחים.
מותו
בשנת 1936 שרק לקה בדלקת קרום המוח וממנה מת ב-16 במאי באותה שנה. הוא היה אהוד בקרב אנשי המפלגה הנאצית והיטלר נעצב מאוד עקב מותו. לאות כבוד הוא הועלה לדרגת אס-אס בריגדפיהרר ("מפקד חטיבה"), דרגה המקבילה לגנרל בוורמאכט. נערכה לו הלוויה ממלכתית כאשר היטלר קרא את נאום האבל. בהלווייתו נכחו בכירים נאצים רבים ביניהם הרמן גרינג, יוזף גבלס, רודולף הס, יואכים פון ריבנטרופ, קונסטנטין פון נויראט, אמיל מוריס, הנס באואר, היינריך הופמן ובאלדור פון שיראך. הימלר כינה אותו בתור "איש האס-אס הראשון של היטלר". כמו בקברים רבים של בכירים נאצים אחרים, שמו הוסר מעל המצבה וכן המספר על המצבה, מחשש שקברו יהיה לאתר עלייה לרגל לניאו נאצים.
אנפה מסורטטת
אנפה מסורטטת (שם מדעי: Botaurus) היא סוג של עוף מים ממשפחת האנפתיים, שבסדרת השקנאים החיים בקרבת גדות מים מתוקים, באמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, באוסטרליה, באירואסיה ובצפון אפריקה.
מינים
בסוג נמצאים המינים הבאים:
טאבריצ'סקויה
טאבריצ'סקויה (ברוסית: Таврическое) היא עיירת עובדים ברוסיה במחוז אומסק.
היסטוריה
בין השנים 1898–1899 לאומסק הגיעו גששים מטאבריה. גששים אלו קיבלו היתר להתיישב בחלקת אדמה דרומית לאומסק. שנת ייסוד של טאבריצ'סקויה נחשבת שנת 1900. בשנת 1903 בכפר היו 91 בתי אב.
ב-1929 הפך לקולחוז וילנה גרומדה (ב-1931 פוצל לשני קולחוזים). ב-1938 טאבריצ'סקויה חוברה טלגרפית עם אומסק.
ב-1969 קיבלה מעמד של מושבת פועלים.
אוכלוסייה
אוכלוסיית טאבריצ'סקויה לפי שנים:
בת-חמה
בת-חמה הוא שמה הספרותי של מלכה שכטמן (בת יוסף) (ברוסית: Малка Иосифовна Шехтман; 1898 – 25 במרץ 1979, כ"ו באדר תשל"ט) הייתה משוררת עברייה ידועה ועסקנית תיאטרון בברית המועצות. כתבה בעיקר בעברית. ילידת הכפר ליפניקי במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, חייתה בערים קייב ובצ'רנוביץ. אחותו של הצייר מנואיל שכטמן.
ביוגרפיה
מלכה שכטמן נולדה בשנת 1898 בכפר ליפניקי במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה. לאורך ילדותה נהגה לדבר עברית עם אביה ויידיש עם אמה.
בהשפעתו של אחיינה פסח גינזבורג (1894–1947), שהפך בהמשך למשורר עברי, מחזאי, מתרגם ומו"ל, החלה עוד בצעירותה לחבר שירים.
בשנת 1927 התיישבה בקייב והתקבלה לסטודיו למשחק "אמנות" עם הוראה בעברית, ולאחר שנסגר עברה לסטודיו למשחק עם הוראה ביידיש. עסקה במתן שיעורי עברית פרטיים עד לעליית מדרגה ברדיפת הציונים.
בקייב מלכה שכטמן חברה לקבוצה מחתרתית של אומנים שכתבו בעברית והדפיסו באמצעות הקטוגראף את יצירותיהם אשר בהמשך הוברחו לארץ ישראל ויצאו לאור בעיתונות ובכתבי עת. שירה של בת-חמה "חווה" פורסם בכתב העת "השילוח" (1918), אחר כך פורסמו שיריה בכתב העת "הדים" (מס' 3, 1924), במוסף ספרותי לעיתון "דבר" (1925) ועוד. בת-חמה הייתה חברה בחבורת הסופרים מלנינגרד "אוקטובראים עבריים" ולקחה חלק בילקוטה הפיוטי "בראשית" (1926) – אחת משתי הוצאות לאור האחרונות בעברית בברית המועצות. כמעט כל יצירותיה של בת-חמה מהתקופה ההיא פורסמו בספר "גחלים לוחשות", (תל אביב, 1954) בעריכת יהושע א. גלבוע – קובץ שירים וסיפורים שנכתבו בברית המועצות בעברית ויידיש.
הגיבורה הלירית של בת-חמה היא אישה מרדנית, פעם תובענית, פעם קרתנית, שכר חירותה נפרע על חשבון בדידותה (השיר "בת-הפקר", 1924). בשיריה, הכתובים בעברית ספרדית של ארץ-ישראל שוכנים זה ליד זה ניב הרחוב, שפה רהוטה ודמויות סלוניים. בשיר "מחאה" (1926) מטילה בת-חמה חמת-זעם על משתתפי הפוגרומים האנטישמיים.
את השכלתה רכשה במכללה למשחק, לאחר מכן במכון תיאטרוני בקייב בפקולטה היהודית במחלקה לבמאות אצל דוד הופשטיין. זמן-מה היא הייתה מזכירתו, אחר-כך עבדה בוועדת-רדיו בקייב בתור קריינית שידורים ביידיש.
הבמאי הראשי של התיאטרון הממלכתי היהודי על שם שלום עליכם ("גוסט") בקייב, בוריס וורושילוב (1957-1893), הזמין את מלכה שכטמן לעבוד אצלו בתור משנה לבמאי ובהמשך מינה אותה גם למנהלת מקהלת התיאטרון.
בשנת 1937, אחרי שהחלה רדיפת היהודים והציונים בברית המועצות, שרפה שכטמן מחברת עבה עם שיריה שלא פורסמו, ובשנת 1948, אחרי מעצרו של דוד הופשטיין שעימו התכתבה במשך שנים רבות ואשתו הייתה חברתה, השמידה את כל הניירת והספרים הקשורים בתרבות היהודית וניתקה מגעים אישיים איתו. רק באמצע 1970 איתרה פייגה הופשטיין שהתגוררה אז בתל אביב את המשוררת וחידשה הקשר איתה. בת-חמה העבירה את שיריה המאוחרים לישראל, ובדרך זאת הם הגיעו לארכיון של חוקר הספרות יהושע א. גלבוע ומחבר "לקסיקון הספרות העברית" גצל קרסל.
פרסום והלחנת שיריה לאחר פטירתה
החל משנת 2021, הלחינה נכדתו של מרק שכטמן - דנה שכטמן שני, המכונה "רדיו דנה" את שיריה:
לעמוד הפייסבוק של המשוררת בת חמה מלכה שכטמן ולצפיה בשירים הכתובים בכתה ידה
קבוצת תהל
קבוצת תהל (.TAHAL GROUP B.V) היא תאגיד תכנון והנדסה שהוקם על יסוד חברת תכנון המים לישראל בע"מ. תה"ל והחברות שבמסגרת התאגיד תכננו את מרבית מפעלי המים בישראל וכן מפעלים רבים בעולם. החברה רשומה בהולנד ומרכזה באמסטרדם.
ייסוד תה"ל
חברת "תכנון המים לישראל", שהיא גרעינו של התאגיד, נוסדה ב-1 באפריל 1952 (ו' בניסן תשי"ב) כחברה ממשלתית על ידי ממשלת ישראל, הסוכנות היהודית, הקרן הקיימת לישראל ושמחה בלאס (שהיה מנהלה הכללי הראשון לאחר סיום עבודתו כמנהל אגף המים במשרד החקלאות). בעת הקמתה, הייתה תה"ל החברה הממשלתית היחידה בישראל שעסקה במשק המים. ועסקה הן בתכנון (בעיקר תכנון המוביל הארצי) והן בביצוע השלבים הראשונים של המוביל. בשנת 1956 נקבע שתה"ל לא תעסוק בביצוע ותתמקד בתכנון כולל של משק המים הארצי.
החברה כיום
בהמשך, פנתה תה"ל לשוק הבינלאומי והופרטה. החל משנת 1995 קבוצת תה"ל היא חברה פרטית בבעלותה המלאה של חברת ההחזקות קרדן ומכילה מתחתיה מספר חברות בת בנושא תכנון הנדסי וביצוע בנושא מים וסביבה. החברה מדורגת בין 100 החברות המובילות בתחום זה בעולם. החברה פועלת בכל רחבי העולם וממותגת כחברת ההנדסה הבינלאומית הגדולה ביותר בישראל. משנת 2001 עד 2012 עמד בראש הדירקטוריון אמנון ליפקין-שחק.
באוגוסט 2020 מכרה כ-55% ממניות חברת "פלגי מים" לקבוצת אלייד תמורת כ-25 מיליון שקל.
פסל זאוס באולימפיה
פסל זאוס באולימפיה היה אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק. את הפסל פיסל פידיאס בערך בשנת 435 לפנה"ס והוא עמד במקדש זאוס באולימפיה. הפסל היה בגובה 12 מטרים ותיאר את זאוס המעוטר בכתר העשוי מעלי זית יושב על כס מלכות, ביד שמאל הוא אוחז בשרביט שבקצהו נמצא עיט שנחשב כסמלו של זאוס ועל כף ידו הימנית ניצב פסל קטן של ניקה, אלת הניצחון.
גופו של זאוס היה מצופה שנהב ובגדיו היו עשויים מזהב, לאחר השלמת הפסל הוא קושט באבני חן, כסף, אמייל, זכוכית ונצבע. לפי האגדה, שלח האל זאוס ממרומי האולימפוס כדור - רעם ביום השלמת הפסל, לאות שביעות רצונו ממעשה ידיו המפואר של פידיאס.
ביום הראשון של המשחקים האולימפיים נשבעו לפני הפסל האתלטים והמשתתפים האחרים במשחקים לא להפר את כללי התחרות. כמו כן הם הקריבו חזיר בר לזאוס.
לאחר שהקיסר תאודוסיוס הראשון אסר על קיום המשחקים האולימפיים בשנת 394 הפסל הועבר לקונסטנטינופול והושמד כתוצאה מדלקה שפרצה בשנת 475.
לפסל הייתה השפעה גדולה על תחום הפיסול, בעולם העתיק הוא הפך לאב טיפוס לייצוג אלים בפסלים, גם בעידן המודרני הוא המשיך להשפיע על הפיסול כגון פסלו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן שמוצב באנדרטת לינקולן.
מחזורי מילנקוביץ'
מחזורי מילנקוביץ (באנגלית: Milankovitch cycles) הם אוסף של שינויים מחזוריים בתנועת כדור הארץ, אשר לפי תיאורית מילנקוביץ' ממלאים תפקיד משמעותי בקביעת דפוסי האקלים ועידני הקרח על פניו. הם קרויים על שם הגיאופיזיקאי והאסטרונום הסרבי מילוטין מילנקוביץ' (Milutin Milankovitch). מילנקוביץ' הראה בשנת 1924 כיצד שלושה שינויים מחזוריים בתנועת כדור-הארץ (נטיית ציר הסיבוב, נקיפת ציר הסיבוב ואקסצנטריות המסלול) משפיעים על כמות קרינת השמש הממוצעת המתקבלת באזורים שונים על פניו, דבר אשר הוביל לשינויי אקלים משמעותיים בעבר.
מחקרים עדכניים לגבי האקלים בעבר מסתמכים על מקורות גאולוגיים, ליבות קרח וממצאים נוספים שלא עברו שינויים רבים מאז היווצרותם, ולכן מהווים אינדיקציה לגבי התנאים האקלימיים ששררו באזורים שונים בעולם בעבר. אולם, אף על פי שדפוסי האקלים הנצפים מתיישבים היטב עם תאוריית מחזורי מילנקוביץ', ישנן מספר תצפיות שאינן מוסברות בידי התאוריה.
שינויים מחזוריים בתנועת כדור-הארץ
סיבוב כדור-הארץ סביב עצמו ומסלולו סביב השמש משתנים לאורך זמן כתוצאה מהאינטראקציה הכבידתית שלו עם גופים אחרים במערכת השמש. השינויים מורכבים, אך ישנם מספר מחזורים דומיננטיים.
האקסצנטריות המסלולית של כדור הארץ משתנה, והביטוי לכך הוא שמסלולו סביב השמש נע בין צורה כמעט מעגלית לאליפטית מתונה. כאשר האקסצנטריות גבוהה, מרחקו מהשמש משתנה באופן קיצוני יותר במהלך השנה, וכן גם כמות הקרינה המגיעה לפני השטח באזורים ובזמנים שונים. בנוסף לכך, זווית נטיית ציר הסיבוב ביחס למישור המילקה משתנה אף היא, דבר המוביל לקיצוניות משתנה של עונות השנה (זווית נטייה גבוהה יותר מביאה לחשיפה יותר מרוכזת לקרני אור מהשמש בקיץ וחשיפה פחות מרוכזת לקרני אור בחורף). לבסוף, ציר הסיבוב עובר נקיפה, המתבטאת בתנועה מעגלית של כיוון ציר הסיבוב ביחס לכוכבים, ומסלול כדור-הארץ סביב השמש עובר נקיפה אף הוא (כלומר, האליפסה המתארת את מסלולו מסתובבת לאורך זמן). ההשפעה המשותפת של שתי התופעות הללו היא שהקרבה הגבוהה ביותר לשמש מתרחשת בעונה אסטרונומית משתנה.
מילנקוביץ' חקר את השפעת השינויים הללו בתנועת כדור-הארץ על כמות קרינת השמש המגיעה לפני השטח (הידועה גם כאילוץ שמשי, סוג של אילוץ קרינתי). הוא התמקד בשינויים בקיץ בקו הרוחב 65 מעלות צפון, בעקבות הצעה מולדימיר קפן כי אלו קו הרוחב והעונה החשובים ביותר. ההיגיון מאחורי ההנחה הוא שהטמפרטורה הממוצעת בעונת הקיץ באזורים אלה היא הגורם המכריע המאפשר את גידול יריעות הקרח בעת עידני הקרח. הדבר נובע מהידיעה כי יריעות הקרח גדלו סביב קו רוחב זה, ומשום שאם הקיץ קר יותר, הסיכוי שהשלג מעונת החורף לא יותך עולה, דבר המאפשר את הצטברות הקרח.
צורת המסלול (אקסצנטריות)
מסלול כדור-הארץ סביב השמש הוא בקירוב אליפטי. האקסצנטריות של אליפסה מבטאת עד כמה צורתה שונה ממעגל. צורת מסלול כדור-הארץ משתנה בין היותה כמעט מעגלית (כשהאקסצנטריות שווה ל-0.000567) לבין היותה אליפטית במקצת (כשהאקסצנטריות שווה ל-0.0679), בעוד התוחלת הלוגריתמית של האקסצנטריות הוא 0.0019. המרכיב העיקרי בשינויים הללו מתרחש במחזוריות של 413 אלף שנים (שינוי אקסצנטריות של ±0.012). מרכיבים אחרים הם בעלי מחזוריות של 95 אלף ו-125 אלף שנים, היוצרים ביניהם מחזור פעימה של 400 אלף שנים. השפעתם המשותפת יוצרת בקירוב מחזור בן 100 אלף שנים (שינוי אקסצנטריות של 0.03- עד ל-0.02+). האקסצנטריות הנוכחית היא 0.017 ונמצאת במגמת ירידה.
השינוי באקסצנטריות המסלול נובע בעיקרו מהמשיכה הכבידתית של צדק ושבתאי. עם זאת, חצי הציר הראשי של האליפסה המסלולית נשאר קבוע; לפי תורת ההפרעות, אשר מחשבת את התפתחות המסלול, אורך חצי הציר הראשי איננו משתנה. מחזור הסיבוב (זמן השנה הסידראלית) גם הוא איננו משתנה, משום שלפי החוק השלישי של קפלר הזמן נקבע לפי אורך חצי הציר הראשי.
השפעה על הטמפרטורה
משום שאורך חצי הציר הראשי הוא קבוע, כאשר האקסצנטריות עולה, חצי הציר המשני מתקצר והדבר מתבטא בעלייה בקיצוניות העונות.
היחס בין קרינת השמש הממוצעת המתקבלת על כדור-הארץ כאשר מרחקו מהשמש הוא הקצר ביותר במסלולו (פריהליון) לבין זו המתקבלת כאשר המרחק הוא הגדול ביותר (אפהיליון) גבוה בערך פי 4 מהאקסצנטריות המסלולית. כתוצאה מהאקסצנטריות המסלולית הנוכחית של כדור-הארץ, קרינת השמש המגיעה אל פניו משתנה בכ-6.8% במהלך השנה, בעת שמרחקו מהשמש משתנה בכ-3.4% (5.1 מיליון קילומטרים). הפריהליון מתרחש בסביבות 3 בינואר (חורף בחצי הכדור הצפוני) בעוד שהאפהיליון מתרחש בסביבות 4 ביולי (קיץ בחצי הכדור הצפוני). בתקופות בהן האקסצנטריות המסלולית היא הגבוהה ביותר, קרינת השמש משתנה בכ-23%. עם זאת, השפעת השינויים באקסצנטריות על קיצוניות העונות היא קטנה לעומת השפעת השינויים בזווית הנטייה של ציר הסיבוב והשפעת שינויי הטמפרטורה המהירים של שטחי היבשה הגדולים הנמצאים בחצי הכדור הצפוני.
השפעה על אורך העונות
מסיבה זו, אקסצנטריות גבוהה יותר מביאה לשינויים גדולים יותר במהירות כדור-הארץ במהלך השנה. עם זאת, כרגע האקסצנטריות הולכת ופוחתת (המסלול נעשה מעגלי יותר עם הזמן), ולכן ההבדלים בין אורכי העונות הולכים ומצטמצמים.
נטיית ציר הסיבוב (obliquity)
הזווית שבין ציר הסיבוב של כדור-הארץ לאנך למישור המילקה נעה בין 22.1° ל-24.5°, במחזור בן 41 אלף שנים. הנטייה הנוכחית היא של 23.44°, בערך במרכז טווח הערכים. הפעם האחרונה בה זווית הנטייה הגיעה לערכה המקסימלי הייתה בסביבות שנת 8700 לפני הספירה. עתה הזווית נמצאת בשלב הירידה של המחזור, ותגיע למינימום בסביבות שנת 11,800 לספירה.
נטיית ציר גבוהה יותר גורמת לכל אחד מחצאי כדור הארץ לקבל יותר קרינת שמש בקיץ ופחות בחורף. אולם זוהי השפעה ממוצעת, שאיננה אחידה בין אזורים שונים בעולם; כאשר זווית הנטייה עולה, בקווי הרוחב הגבוהים מתקבלת קרינת שמש רבה יותר בממוצע בעוד שבקווי הרוחב הנמוכים קרינת השמש פוחתת בממוצע.
המגמה הנוכחית של ירידה בזווית הנטייה תגרום להיווצרות עונות מתונות יותר, ולמגמת התקררות כללית (כאשר לא לוקחים בחשבון גורמים נוספים, כגון שינויי אקלים אנושיים). משום שרוב הקרח והשלג מצויים בקווי רוחב גבוהים, זווית נטייה יורדת עשויה לגרום ליצירת עידן קרח.
(Axial precession)
השילוב של נטיית ציר הסיבוב עם המרחק המשתנה בין כדור-הארץ לשמש במהלך השנה מסוגל ליצור הבדלים בין קיצוניות העונות בשני חצאי הכדור. בתור דוגמה, בעת הנוכחית המרחק בין כדור הארץ לשמש הוא מינימלי כאשר קיץ בחצי הכדור הדרומי, ומקסימלי כאשר חורף בו. מסיבה זו, חצי הכדור הדרומי מקבל יותר קרינת שמש בעונת הקיץ ופחות קרינת שמש בעונת החורף מחצי הכדור הצפוני.
כאשר נטיית ציר הסיבוב תהיה כזו שתביא לימי שוויון הקרובים לאפהיליון ולפריהיליון, לא יהיה שוני רב בין כמות קרינת השמש המגיעה בעונה מסוימת לחצי הכדור הצפוני והדרומי.
נקיפת האפסידים (Apsidal precession)
כאמור, כדור-הארץ נע במסלול אליפטי מסביב לשמש. מסלול אליפטי זה מסתובב באופן בלתי סדיר במישור המילקה ומשלים מחזור ביחס לכוכבי הרקע אחת לכ-112 אלף שנים. תופעה זו, שנקראת נקיפת האפסידים, נגרמת בעיקר כתוצאה מהאינטראקציה הכבידתית של כדור-הארץ עם צדק ושבתאי. גורמים נוספים התורמים לתופעה במידה מועטה יותר הם צורת השמש הפחוסה והשפעת תורת היחסות הכללית על המסלול, אשר ידועה יותר לגבי נקיפת המסלול של כוכב-חמה.
המיקום בו כדור-הארץ נמצא בפריהליון ואפהיליון משתנה נוכח השפעתם המשותפת של נקיפת ציר הסיבוב ונקיפת האפסידים. אילו ההשפעה היחידה הייתה מנקיפת ציר הסיבוב, המחזור היה בן 25,771 שנים. נקיפת האפסידים מקצרת את המחזור לכ-23 אלף שנים בממוצע (בין 20,800 שנים ו-29 אלף שנים).
נטייה מסלולית (Orbital inclination)
מישור המילקה מוגדר כמישור בו מקיף כדור-הארץ את השמש. ניתן להגדיר מישור נוסף בשם המישור הבלתי-משתנה אשר מהווה את מישור התנע הזוויתי הכולל של מערכת השמש. מישור המילקה נוטה בזווית 1.57° ביחס למישור הבלתי-משתנה כיום, אך זווית הנטייה הזו משתנה לאורך זמן.
בעיות
ממצאים רבים מרחבי העולם נחקרו כדי לשחזר את האקלים בעבר. ממחקר שבחן את ריכוזי החמצן והחנקן בבועות אוויר שנלכדו בליבות קרח מאנטארקטיקה ניתן להסיק כי שינויי הריכוזים בזמן אכן מתאימים להשפעה המצופה מעצמת קרינת השמש שהתקבלה בחצי הכדור הצפוני, כפי שנחזתה על ידי תאוריית מילנקוביץ'. ניתוח ליבות מהים העמוק, ומאמר חשוב בידי הייז, אימברי ושקלטון מספקים אימות נוסף.
תוצאות המחקרים מתאימות למצופה מהמחזורים בתנועת כדור-הארץ, ולכן מעידות על תמיכה בתיאורית מילנקוביץ'. עם זאת, ההתאמה איננה מושלמת ועדיין קיימות בעיות של התאמה בין התאוריה לתצפיות.
בעיית 100 אלף השנים
מילנקוביץ' חשב שמבין מחזורי השינוי בתנועת כדור-הארץ, בעל ההשפעה הדרמטית ביותר על האקלים הוא נטיית ציר הסיבוב אשר קובעת את כמות קרינת השמש המגיעה לחצי הכדור הצפוני. משום שהמחזור בזווית הנטייה הוא 41 אלף שנים, הוא הסיק שקיים מחזור בעל אורך זהה של עידני קרח ותקופות בין-קרחוניות. עם זאת, מחקרים מראים כי מחזור עידני הקרח בתור הרביעון היה בן 100 אלף שנים, אשר תואם למחזור האקסצנטריות המסלולית.
הסברים רבים הוצעו כדי להסביר את חוסר ההתאמה, כגון אפנון תדר, או משובים למיניהם (ריכוזי פחמן-דו-חמצני, קרניים קוסמיות או דינמיקת יריעות קרח). מודלים מסוימים מצליחים ליצור מחזור בן 100 אלף שנים, באמצעות התחשבות באינטראקציות לא ליניאריות בין שינויים קטנים במסלול לתנודות פנימיות של המערכת האקלימית.