cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייק קראפו
ביוגרפיה
ב-27 בינואר 1989 כיהן קראפו כמושל איידהו במשך מחצית היממה. המושל ססיל אנדרוס היה מחוץ לגבולות איידהו כשהעיד בפני הקונגרס של ארצות הברית, ולאחר מכן סגן המושל דאז בוץ' אוטר היה גם הוא מחוץ לאיידהו. לפי סדר הירושה של מושל איידהו, הנשיא הזמני של הסנאט הוא הבא בתור לרשת את המושל לאחר סגן המושל. ב-1992 נבחר לקונגרס של ארצות הברית, כחבר בית הנבחרים האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס השני של איידהו. הוא נבחר שוב במשך שלוש פעמים עד 1999, עת נבחר לסנאט של ארצות הברית.
גדרון גומא
תפוצה
במהלך עונת הרבייה הם נמצאים במחצית הדרומית של אלברטה וססקצ'ואן ובדרום אונטריו וקוויבק בקנדה ובארצות הברית, ממערב להרי האפלצ'ים, מהגבול הקנדי למיזורי וצפון ארקנסו. במהלך ההגירה והחורף הם נמצאים מהמחצית הדרומית של ארקנסו ועד טקסס ופלורידה.
מייק קראפו
ביוגרפיה
ב-1998, הסנאטור דירק קמפת'ורן נבחר למושל איידהו ולפיכך התפנה מושבו בסנאט. קראפו, אז חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, החליט להתמודד למושבו הריק. הוא נבחר באותה השנה לכהונה בת שש שנים, וזכה פעם אחר פעם עד לבחירתו האחרונה ב-2016. קראפו נהפך לסנאטור הבכיר של איידהו כאשר הקונגרס ה-111 של ארצות הברית התכנס ב-3 בינואר 2009, והסנאטור לארי קרייג, שייצג את איידהו בסנאט בין השנים 1991–2009, החליט שלא להיבחר מחדש. בכינוס הקונגרס ה-121 של ארצות הברית, קראפו דורג במקום ה-39 בבכירותו בסנאט. הוא התנגד לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה של הנשיא ברק אובמה ואף הצביע נגדו. ב-2011 היה חבר במה שכונה "כנופיית השישה" שניסתה להציע לסנאטורים הדמוקרטים עסקה שתכלול הורדה משמעותית בגירעון התקציבי.
גדרון גומא
בית גידול
במהלך עונת הרבייה, גדרון הגומא בדרך כלל תופסים כרי דשא ושטחי מרעה רטובים. עם זאת הם יכולים לחיות באזורים רטובים יותר כמו ביצות, ובתי גידול יבשים יותר כגון ערבות יבשות. הם מעדיפים אזורים עם עשבים צפופים וגבוהים כדי לבנות את הקנים שלהם.
מייק קראפו
ביוגרפיה
בסוף דצמבר 2012 נעצר קראפו בידי משטרת אלכסנדריה שבוירג'יניה לאחר שנכשל בבדיקת ינשוף. לאחר שחרורו בערבות מהמעצר פרסם קראפו הודעה לתקשורת ובה אמר: "שגיתי ואני מתנצל בפני משפחתי, בפני הבוחרים שלי וכל מי שנתן בי את מבטחו. אני לוקח על עצמי אחריות ואשא בעונש שיוטל עלי. אנקוט צעדים להבטיח שזה לא יקרה שוב לעולם". יתרה מזאת, שתיית אלכוהול אסורה על פי חוקי הכנסייה המורמונית בה חבר.
גדרון גומא
בית גידול
במהלך החורף, ניתן למצוא גדרוני גומא נודדים במגוון בתי גידול כל עוד יש מספיק חרקים לאכול. לדוגמה הם יכולים להימצא בכרי דשא, ביצות, וביצות כבול.
ווקאליזה
קריאות גדרון גומא נמשכת בדרך כלל 2-1.5 שניות ומתחילים עם 3–4 תווים גבוהים או רסיסי סטקטו ואחריו סדרה של ריטוטים. בעוד שזכר ונקבה יכולים ליצור שיחות, רק הזכרים שרים. זכרים שרים משלהי החורף ועד תחילת האביב בשטחים שאינם שטחי רבייה ולאורך כל עונת הרבייה כדי למשוך בני זוג. הם שרים גם במהלך היום וגם במהלך הלילה. בעוד שזכרים בדרך כלל שרים כדי למשוך נקבות, הם יכולים גם לענות לקריאה של זכרים אחרים. זכר בדרך כלל יענה לזכר השני עם סוג קריאה שונה ולעיתים קרובות ישנה את סוגי השיר במהלך האיטראקציה. שני הזכרים בדרך כלל גם שרים מהר יותר במהלך הנגינה. ההשערה היא שהם עושים את זה כדי לשלוח את כמות הגירויים המרבית למאזין בין אם זה זכר או בן זוג פונטנציאלי.
אלתור
גדרון הגומא מאלתר את שיריו במקום ללמוד אותם מציפורים אחרות. תצפיות במעבדה ובשטח הראו שלזכרים יש טווחים גדולים של שירים ייחודיים בנפרד וכי שיריהם היו חיקויים גרועים של אותם דפוסי שיר. היה גם מעט מאוד שיתוף שירים בקרב זכרים. הווריאציה הגדולה הזו נובעת מהמגמה של גדרוני הגומא הצפון אמריקאים לנוע לעיתים קרובות. גדרוני גומא בצפון אמריקה הם מתרבים נודדים לעומת קרוביהם היושבים במרכז ובדרום אמריקה. הם מתרבים במקומות בהם זמינים כרי דשא, ושטחי מרעה לחים והם עשויים שלא לחזור לאותם מיקומים בשנה הבאה אם התנאים אינם מתאימים. יתרה מזאת, ציפורים בוגרות עשויות להחליף מיקום לאחר גידול קבוצת צאצאים ראשונה לאזורים רטובים יותר. לכן יש הרבה תנועה וערבוב של אוכלוסיות ולציפורים אלו רק לעיתים נדירות יש את אותו שכן פעמיים. לכן, אין בחירה לחיקוי מדויק של הציפורים השכנות ומתעוררות וריאציות בקריאות הזכרים. יתרה מכך, מיכוון שהשירים שלהם משתנים בצורה כל כך טבעית, זה מקטין את השונות הכוללת בקנה מידה גאוגרפי גדול, וגדרונים מכל רחבי צפון אמריקה יכולים לתקשר אחד עם השני ללא קשר מאיזו אוכלוסייה הם הגיעו.
תזונה
גדרון גומא מחפש מזון על הקרקע עבור חרקים ועכבישים. הם אוכלים סוגים רבים של חרקים כמו עש, זבובים וחגבים.
נדידה
גדרון הגומא נודד למרחקים קצרים, והוא נודד לילה. הם עוזבים את שטחי החורף שלהם בין תחילת אפריל לאמצע מאי ובדרך כלל הם מגיעים למקומות הרבייה שלהם בין אמצע אפריל לאמצע מאי. הם בדרך כלל יעזבו את שטחי הגידול שלהם כאשר הכפור פוחת משמעותית את שפע החרקים. הם יוצאים בכל מקום מאוגוסט בחלק הצפוני של תפוצתם עד סוף אוקטובר במדינות המרכז כדי להגיע לשטחי החורף שלהם החל בתחילת ספטמבר.
נדידת רבייה כפולה
ישנן כמה עדויות לכך שחלק מגדרוני הגומא עשויים לעבור נדידה שנייה במהלך עונת הרבייה כדי להתרבות במיקום שני. גדרוני הגומא נצפו מגיעים ומתרבים מאמצע עד סוף הקיץ במישורים המרכזיים של ארצות הברית באיווה, שם הם נעדרו בעבר בתחילת הקיץ. עם זאת, למעשה לא ידוע אם הציפורים הללו התרבו במקום אחר בעבר. ישנן מספר השערות המסבירות את ההגירה השנייה הפונטנציאלית הזו. אחת ההשערות היא שהציפורים הללו מגיעות מהחלק הצפוני של תפוצתן, שם הקיץ הקצר יותר מונע מהן להטיל תטולה שנייה באותו מקום. השערה דומה נוספת היא שהציפורים הללו מגיעות ממקומות שונים שבהם התנאים הסביבתיים השתנו ולא התאימו עוד לגידול תטולה שנייה. השערה אחרונה היא שזכרים שלא הצליחו להתרבות במיקומם בקודם עוברים למישורים המרכזיים. לאחר מכן הם ימתינו לבואן של נקבות שעוברות מיקום וינסו להתרבות איתן.
רבייה
חלק מהזכרים הם פוליגמים בעוד אחרים מונוגמים. זכרים פוליגמים בדרך כלל מצליחים יותר מזכרים מונוגמים מכיוון שהתרבות עם מספר נקבות מגדילה את מספר הצאצאים שלהם. זכרים מגיעים מוקדם יותר מהנקבות לאתרי רבייה כדי לבסס טריטוריות ואלה המגינים על טריטוריות עם יותר אתרי קינון ומזון מושכים בדרך כלל יותר נקבות. הזכרים הם גם אלה שבונים את הקינים. הם בונים קנים מרובים המשמשים לקינון, כמעונות וכפתיונות לטורפים. לאחר מכן הנקבה תוסיף לקן שהיא בוחרת ביטנה של דשא ונוצות. הקנים הם כדורים עגולים של דשא מיובש עם פתח עגול בצד. בדרך כלל הם בנויים בעשבים ובגמאיים כמטר או שניים מעל פני הקרקע או מים. נקבות בדרך כלל מטילות שבע ביצים, אבל זה יכול להשתנות בין ביצה אחת לעשר שעליהן היא דוגרת במשך 12–16 ימים. הביצים בצורת אליפסה ללא סימנים וגודלה בממוצע 16 עד 12 מ"מ (0.63 על 0.47 אינץ'). הגוזלים הצעירים הם אבקועים. הנקבות עושות את רוב הטיפול וההאכלה ההורית בעוד הזכרים ממשיכים לבנות קינים ולחזר אחר נקבות אחרות (אם הזכר פוליגמי). עם זאת, גם זכרים יאכילו מדי פעם את הצעירים. הצעירים עוזבים את הקן לאחר 11–16 ימים.
ירחמיאל וינגרטן
ירחמיאל וַינגַרטֶן (לעיתים בשם מעוברת: כֶּרֶם) (נכתב גם ויינגרטן; ביידיש: וויינגארטען; בפולנית: Jerachmiel (Jerzy) Wajngarten; כ"ג בכסלו תרס"ג, 23 בדצמבר 1902, ורשה – כ"ח באדר תשמ"ב, 23 במרץ 1982, תל אביב) היה מחנך, סופר ומחבר ספרי לימוד, עיתונאי ילדים ועורך עברי ועסקן חינוך ותרבות בפולין בין מלחמות העולם, בקנדה ובארצות הברית.
ביוגרפיה
ב-28 במאי 1926 נישא לחנה (אנה) מַארֶגל, והשניים היו הורים לבת ובן. למד באוניברסיטת ורשה עד 1927, ומאז ועד 1939 היה מורה בבתי ספר ממלכתיים בפולין ומרצה לשיטות הוראה. בשנים 1928–1937 כיהן כנשיא הסתדרות המורים היהודים בפולין. ב-1935 היה סגן נשיא אגודת הסופרים העברים בפולין.
מספטמבר 1925 עד נובמבר 1927 הוציא וינגרטן בוורשה את הירחון הספרותי העברי "עלים לספרות ולמלה חָפשית", שערך יחד עם יהודה ורשביאק וש"י פִּינֶלֶס (פנואלי). בכתב העת התפרסמו ביקורות על הסופרים החשובים של תקופת התחייה, לצד מאמרי אהדה לסופרים חדשניים, וכן תרגומים מן הספרות העולמית (בעיקר מרוסיה ומפולין). וינגרטן היה חותם "י. כרם", ובמאמרי ביקורת: "י. ו-ן". בשנים 1927–1931 היה מעוזרי המערכת של השבועון היהודי לילדים בשפה הפולנית "מאלי פּשֶגלוֹנד" (Mały Przegląd, 'סקירה קטנה') של מורו וידידו קורצ'אק. בכ"ג בחשוון תרפ"ח (נובמבר 1927) החל וינגרטן במקביל לערוך שבועון עברי לילדים ולנערים בשם "עִתון קטן", שהופיע ביוזמת רשת החינוך העברי בפולין "תרבות" ובסיועה הכספי, עד שנת תרפ"ט. הדגם שעמד לנגד עיניו היה עיתונו של קורצ'אק, שאת סגנונו ואופיו ניסה להעביר לשפה העברית. לדברי חוקר ספרות הילדים העברית אוריאל אופק, "'עתון קטן' העברי דמה במידה רבה ל'סקירה קטנה' הפולני – ולא רק בשם ובפורמט הגדול, אלא גם באופי, בסגנון ובהשתתפות הרבה של הילדים. כבר בדברי הפתיחה של העורך [...] מורגשת השפעתו הברורה של קורצ'ק בנעימה הנלבבת ובמשפטים הקצרים, שנמזג בהם הומור רך. כמו עיתונו של קורצ'אק, העיתון כלל טקסטים מפרי עטם של ילדים – מחציתו הייתה כתבי ילדים ומחציתו יצירות ספרות. ב-1929 הוציא וערך בשם העט 'J. Jawan' (י' יוון) את "גָזֶטָה מְלוֹדיך" (Gazeta Młodych: Tygodnik ilustrowany dla młodzieży i dzieci, 'עיתון הצעירים: שבועון מאויר לצעירים ולילדים') – שבועון מאויר לבני נוער, בפולנית, שהודפס על נייר עיתון וללא כריכה (כנראה בהשפעת עיתונות של קורצ'אק, שגם הוא הודפס כך, כמו עיתון למבוגרים), וממנו הופיעו עשרים וחמישה גיליונות. משנת תרצ"ב ערך את "בשביל הילדים" – מוסף ספרותי מנוקד של העיתון הוורשאי "בדרך", שראה אור למעלה משלוש שנים, עד תרצ"ד. בשנים 1935–1938 היה עורך בסינדיקט ההוצאה-לאור הוורשאי "צֶנטרָאל".
החל בשנות ה-20 פרסם סיפורים, שירים ורשימות בעיתוני ילדים בעברית, ביידיש ובפולנית. בשנת תרפ"ז פרסם סיפור קריאה לילדים בשם "כיצד יסדו ילדים ספריה?". בראשית שנות ה-30 החל לפרסם ספרי לימוד בעברית ובפולנית – ספרי לימוד התנ"ך ותולדות עם ישראל ומקראות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש ורשה על ידי גרמניה הנאצית (1939) נמלט וינגרטן עם משפחתו מזרחה עם זרם הפליטים שנסו לברית המועצות, ושם ישב זמן-מה בשטחי ליטא הסובייטית (בעיר קובנה, שם עבד עם המחנך והסופר העברי יעקב דומבליאנסקי על חיבור ספר דקדוק עברי, שלא ראה אור, וכמו כן הגיע לווילנה). משם הוסיף לנסוע מזרחה ליפן וב-1941 הגיע לבסוף לקנדה והתיישב בעיר מונטריאול. את חוויותיו משנות המלחמה תיאר בספרו "" ('עולם בלהבות'; 1942).
בקנדה המשיך את פועלו כמחנך וכעסקן חינוך ותרבות. תחילה פעל במסגרת "הוועד המאוחד" במונטריאול, שארגן פעילויות תרבות בעבריות, וב-1942 ייסד את "קרן התרבות העברית בקנדה" (Canadian Hebrew Culture Fund) והיה המנכ"ל (executive director) הראשון שלה (1942-46). בשנת תש"ה ראה אור ספרו לילדים "גיבורי ימינו".
ב-1946 עבר לארצות הברית והשתקע בניו יורק, שם ייסד את רשת בתי הספר היהודיים הלאומיים "כנרת" (בברוקלין וברובע הברונקס) והיה מנהלם הראשון (1946–1953). ב-1947 היה מרצה בסמינר היהודי למורים בניו יורק. עבד בבתי ספר עבריים ויידיים. היה חבר הארגון הציוני-סוציאליסטי היידישיסטי אידיש נאציאָנאלער ארבעטער פארבאנד (Jewish National Workers Alliance; ברית הפועלים היהודית הארצית), וחבר הוועד מ-1952, חבר המועצה הארצית לחינוך יהודי, חבר ועד ברית עברית עולמית (ירושלים) מ-1954, ומשנת 1953 כיהן במשך שנים כמזכ"ל ההסתדרות העברית באמריקה.
ייסד בניו יורק את הירחון לבית היהודי "למשפחה" והיה עורכו הראשי בשנים 1963 (תשכ"ג)–1970.
בשנת 1971 עלה לישראל עם אשתו והתיישב בתל אביב. בניו יורק ובישראל כתב ספרי לימוד נוספים – ספרי לימוד התנ"ך ומקראות. בקיץ 1972 נפטרה אשתו.
בשנת 1981 זכה בפרס הספרותי ע"ש פרננדו חֶנוֹ מטעם יהדות מקסיקו על ספרו על יאנוש קורצ'אק, שגולל את חוויותיו מבית היתומים.
גיור-מושון-שופרון
גיור-מושון-שופרון (בהונגרית: Győr-Moson-Sopron) הוא מחוז בצפון-מערב הונגריה. בצפונו זורם נהר הדנובה, המהווה גם את הגבול הבינלאומי עם סלובקיה, ממזרח הוא גובל עם מחוז קומארום-אסטרגום, מדרום עם מחוז וספרם, מדרום-מערב עם מחוז ואש וממערב עם אוסטריה. בירת המחוז היא העיר גיור.
ירחמיאל וינגרטן
ביוגרפיה
וינגרטן נפטר בתל אביב ב-1982, בגיל 79, תוך כדי הכנת ספרו האחרון, "יאנוש קורצ'אק", שהופיע בהמשך אותה שנה ב'ספריית תרמיל'. נטמן לצד אשתו בבית עלמין הדרום בחולון. הותיר שני ילדים נשואים: יעֲלָה פיוש ואלכסנדר וינגרטן, ונכדים.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
גיור-מושון-שופרון
במחוז גיור-מושון-שופרון עוברים נתיבי התחבורה הראשיים שמחברים את מרכז אירופה למערבה. הכביש המהיר (M1), בין בודפשט לווינה ומסילת הברזל בין שתי ערי הבירה עוברים דרכו. עורק תחבורה חשוב נוסף שעובר בגבולו הוא נהר הדנובה. בהג'שהלום (Hegyeshalom) שבתחום המחוז נמצא מעבר הגבול היבשתי העמוס ביותר בהונגריה. בנוסף לעיר גיור, שמשמשת כבירת המחוז, גם העיר שופרון שבמחוז מפורסמת בזכות הרקע ההיסטורי והתרבותי שלה. במחוז 12 ערים ובסך הכל 183 יישובים.
היסטוריה
שם המחוז שונה מגיור-שופרון לגיור-מושון-שופרון ב-1990. שטחו הנוכחי נקבע ב-1950 במסגרת הגדרה מחודשת של המחוזות בהונגריה. הוא נוצר על ידי איחוד חלקים מהמחוזות ההיסטוריים: גיור (בלטינית: Jauriensis), מושון (בלטינית: Mosoniensis) ושופרון (בגרמנית: Ödenburg), שנוסדו בתקופת ממלכת הונגריה. ב-1921, בעקבות הסכם טריאנון, הועברו החלקים המערביים של המחוזות ההיסטוריים מושון ושופרון לאזור בורגנלנד שבאוסטריה.
ויקיפדיה המראטהית
ויקיפדיה המראטהית (במראטהית: मराठी विकिपीडिया) היא הגרסה בשפה המראטהית של ויקיפדיה, אנציקלופדיה אינטרנטית חופשית. ויקיפדיה זו הושקה ב-1 במרץ 2003. הפרויקט הוא אחד מהוויקיפדיות המובילות מבין ויקיפדיות בשפות דרום אסיאתיות במספר מדדים שונים לבקרת איכות. נכון ל- ב ישנם בו  ערכים, ו- משתמשים רשומים שמתוכם  פעילים.
היסטוריה
ויקיפדיה בשפה המראטהית זמינה באתר המיזם של ויקיפדיה, wikipedia.org, החל מ-1 במאי 2003. הערכים הראשונים בוויקיפדיה המראטהית היו 'וסנט פנצ'אמי' (פסטיבל אביב הינדואיסטי) ו-'אודומבר' (פואמה הנכתבה על ידי המשורר ההודי בלקאבי), שניהם נכתבו ב-2 במאי 2003.
צמיחתה של ויקיפדיה בשפה המראטהית החלה לצבור תאוצה החל משנת 2006. ב-13 בינואר 2006 בוויקיפדיה המראטהית היו 1,500 ערכים.
מוזיאון המלחמה האימפריאלי
מוזיאון המלחמה האימפריאלי (באנגלית: The Imperial War Museum) הוא מוזיאון בלונדון שבאנגליה. המוזיאון נוסד בשנת 1917 לזכר החיילים הבריטים שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
ויקיפדיה המראטהית
היסטוריה
העיתון היומי המראטהי 'Maharashtra Times' היה הראשון לסקר ולהמליץ על ויקיפדיה בשפה המראטהית ב-27 ביולי 2006.
סטטיסטיקה
ב-27 בפברואר 2014 הגיעה ויקיפדיה המראטהית ל-40,000 ערכים. נכון ל-30 בנובמבר 2017, בוויקיפדיה המראטהית: 49,278 ערכים, 80,705 משתמשים רשומים שמתוכם 212 הם פעילים ומהם 9 מפעילי מערכת. ויקיפדיה זו מדורגת במקום ה-84 בגודלה מבין הויקיפדיות בשפות השונות.
ארץ המקור של כ-77.6% מהקוראים בוויקיפדיה המראטהית היא הודו, של 16.8% היא ארצות הברית, 3.1% גרמניה, 1.1% צרפת ו-1.4% מארצות אחרות.
גופנים והכנסת תוכן
כל גופן יוניקוד מראטהי מותר לשימוש בוויקיפדיה המראטהית. חלק מהעורכים משתמשים במקלדת הודית. מרבית העורכים משתמשים בשירות תעתיק פונטי של גוגל או בממיר השפות האוניברסלי הקיים בוויקיפדיה המראטהית.
מוזיאון המלחמה האימפריאלי
עד לשריפתו ב-30 בנובמבר 1936 שכן המוזיאון בארמון הקריסטל. אז עבר ללמבת' שבדרום לונדון, לבניין ששימש במקורו כבית חולים פסיכיאטרי.
המוזיאון מציג כלי נשק רבים וכן מוצגים רבים אודות הגורמים למלחמות המאה העשרים. במוזיאון מוצגת תעודת הלידה של אווה קלארק התינוקת שנולדה במחנה הריכוז מאטהאוזן.
סניפים אחרים
למוזיאון המלחמה האימפריאלי מספר סניפים נוספים בעיר לונדון: וכן סניפים מחוץ ללונדון:
לאון (כדורגל)
קלוב לאון (בספרדית: Club León) הידוע בשם לאון, הוא מועדון כדורגל מקסיקני מהעיר לאון, שבמדינת גואנחואטו, המשחק בליגת העל המקסיקנית.
לאון זכתה בעברה בשבע אליפויות מקסיקו, האחרונה שבהן בטורניר קלאוסורה 2014. היא הדאבליסטית הראשונה בתולדות מקסיקו, כשזכתה באליפות ובגביע המקסיקני ב-1949.
ההקמה וימי הזוהר הראשונים (1943 - 1958)
ב-31 באוגוסט 1943 הוקמה קבוצת לאון, כאיחוד בין קבוצות אוניון דה קורטידורס וסלקסיון דה גואנחואטו. המועדון לא השתתף בעונת, עונת הבכורה של ליגת העל המקסיקנית המקצוענית, והחל במכירת איגרות חוב בסכומים משתנים לציבור, וזאת על מנת לכסות על ההוצאות הגבוהות שבניהול קבוצה מקצוענית.
לאון החלה את פעילותה בליגה הבכירה עונה לאחר מכן, כשהיא מציגה שיתוף פעולה בין שחקנים מקסיקנים וארגנטינאים, שהובילו את הקבוצה למקום הרביעי. בעונת, עונתה השנייה של הקבוצה בליגה, שוב סיימה לאון במקום הרביעי. באותה עונה גם שוחק הדרבי הראשון של העיר לאון, כשקבוצת סן סבסטיאן דה לאון הצטרפה לליגה הבכירה.
לאון המשיכה להשתלב בצמרת ובעונת הייתה קרובה לזכייה ראשונה בתואר האליפות, אותה הפסידה על חודה של נקודה לאטלנטה. באותה עונה זכה אדלברטו לופס, חלוץ הקבוצה, בתואר מלך השערים של הליגה בפעם הראשונה מתוך שלוש עונות רצופות, עם 33 שערי ליגה על פני 28 מחזורים בלבד. לאון סיימה עם מאזן ניצחונות זהה לזה של אטלנטה, עם יותר שערי זכות ופחות שערי חובה.
עונה אחר כך, בעונת, התחולל קרב צמוד על אליפות הליגה בין לאון, דפורטיבו אורו, אטלס ופואבלה. הפסדיה של לאון במהלך העונה ליריבותיה, בהם תבוסות 4-0 לדפורטיבו אורו ו-5-1 לאטלס, העלו ספקות לגבי יכולתה לזכות בתואר. אף על פי כן, היא סיימה את העונה צמודה לדפורטיבו אורו כשלשתיהן 36 נקודות, אחת יותר ממאזנן של פואבלה ואטלס. ההכרעה על האליפות עברה למשחק פלייאוף באצטדיון אסול, שהסתיים בשוויון 0-0 לאחר הארכה. הוחלט כי שתי הקבוצות ייפגשו בשנית יומיים אחר כך באותו המקום, והפעם לאון גברה 2-0 על אורו וזכתה לראשונה בתולדותיה באליפות מקסיקו.
בעונת נאלץ מאמנה הארגנטינאי של האלופה, חוסה מריה קסוז'ו, להסתדר עם עזיבתו של כוכב הקבוצה בן ארצו מרקוס אאורליו, שנמכר במחצית העונה לברצלונה. במהלך העונה נאבקו על תואר האליפות לאון, אטלס וגוודלחרה, שנותרו צמודות עד למחזור הסיום. במחזור האחרון גברה לאון 2-0 על אסטוריאס והייתה לראשונה שזוכה בשתי אליפויות רצופות במקסיקו. באותה עונה הפכה לאון גם לדאבליסטית הראשונה בתולדות מקסיקו, לאחר שזכתה בגביע המקסיקני בעקבות ניצחון 3-0 בגמר על אטלנטה.
לקראת עונת הגיע לקבוצה המאמן הספרדי אנטוניו לופס הראנס. הייתה זו עונתו השנייה בקבוצה של אחד מסמליה הגדולים, השוער אנטוניו קרבחאל, ואל הסגל חזר מרקוס אאורליו מברצלונה. לאון נאבקה באותה עונה עם גוודלחרה, אותה הוביל מאמנה לשעבר קסוז'ו. על אף שלאון גברה על גוודלחרה פעמיים באותה עונה (1-0 בשני המשחקים), הגיעו הקבוצות למחזור הנעילה כשגוודלחרה מובילה בנקודה את הטבלה, כשתוצאת תיקו תספיק לה לזכייה בתואר. במחזור הסיום הדהימה פואבלה את גוודלחרה עם ניצחון 1-0, במשחק בו החמיצה גוודלחרה פנדל. במפגש המקביל גברה לאון 1-0 על אטלנטה וזכתה באליפות השלישית בתולדותיה, בכיכובו של אורליו שכבש 11 שערים באותה עונה.
לאחר עזיבתו של הראנס לטובת אימון נבחרת מקסיקו, סבלה לאון מירידה ביכולת, ובעונת אף רשמה את עונת השפל שלה מאז הקמתה, כשסיימה שמינית בטבלה. הראנס חזר לקבוצה בעונת, והוביל אותה לרצף הארוך בתולדותיה ללא הפסד, מהמחזור השלישי ועד למחזור ה-21. לאון רשמה שני הפסדים רצופים לקראת סיום העונה, ואפשרה לדפורטיבו אורו להיצמד אליה בצמרת, כשלשתיים מאזן זהה של נקודות. כמו לפני שמונה שנים, שוב נפגשו לאון ואורו למשחק אליפות, שהתקיים הפעם באצטדיון האוניברסיטאי האולימפי במקסיקו סיטי. המשחק נערך כחודשיים לאחר סיום העונה, עקב מסע משחקים של לאון באירופה. במשחק האליפות גברה לאון 4-2 על אורו, וזכתה בפעם הרביעית בתולדותיה באליפות מקסיקו. שנתיים אחר כך, זכתה הקבוצה בגביע מקסיקו השני בתולדותיה.
שנות שפל בליגה הבכירה (1959 - 1986)
מאז זכייתה בגביע ב-1958, עברה הקבוצה כעשור ללא זכייה בתארים. בתחילת 1967 עברה הקבוצה לאצטדיון חדש, אצטדיון לאון שזכה לכינוי "קאמפ נואו". על אף שלא הצליחה לאיים על האליפות באותה עונה, נרשם שיפור ביכולת הקבוצה באותה עונה, שהסתיימה עם זכייה בגביע השלישי בתולדות המועדון, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על גוודלחרה, בהובלתו של המאמן הארגנטינאי לואיס גריל.
בעונת, תחת הובלתו של אנטוניו קרבחאל, מי שהיה שוער הקבוצה במשך שנים ארוכות, זכתה לאון בגביע נוסף, רביעי במספר. במשחק הגמר מול זקאטפק, לאחר שוויון 0-0 בתום הארכה, הוכרע המשחק בדו-קרב בעיטות עונשין שהסתיים בתוצאה 10-9 ללאון. בעונה לאחר מכן שמרה הקבוצה של קרבחאל על התואר. שיטת הגביע שונתה באותה עונה לבית גמר, בו סיימה לאון ראשונה והקדימה את פואבלה בדרך לגביע החמישי בתולדותיה.
בעונת הייתה לאון קרובה מאוד לזכייה בתואר. הייתה זו העונה השלישית בה התקיים פלייאוף בסיום העונה הסדירה. לאון נפגשה בגמר הפלייאוף מול קרוס אסול. הקבוצות נפרדו בשוויון 1-1 שגרר משחק חוזר. המשחק החוזר הסתיים גם הוא בשוויון, 0-0 שגרר משחק שלישי. הפעם לאון נוצחה על ידי קרוס אסול 2-1 והחמיצה הזדמנות לזכייה בתואר. בעונת שוב הייתה לאון לסגנית האלופה. בעונה זו, באופן חד פעמי, לא שוחק פלייאוף ושתי המובילות של כל אחד משני הבתים התמודדו בבית גמר. לאון סיימה במקום השני בבית, אחרי דפורטיבו טולוקה.
במהלך העשור הבא התקשתה לאון להגיע להישגים, ולא הצליחה להעפיל לשלב הגמר בפלייאוף האליפות או בגביע. במהלך החצי הראשון של שנות ה-80 הצליחה הקבוצה להעפיל רק פעם אחת לפלייאוף, ובשאר העונות סיימה במרכז הטבלה ומטה.
מירידת ליגה לזכייה באליפות (1986 - 2001)
לאחר שנים קשות ומאבקי תחתית, ירדה הקבוצה לליגת המשנה לראשונה בתולדותיה. תחת שלושה מאמנים שונים, כשלה הקבוצה לשרוד בליגה כשסיימה במקום ה-20 מתוך 21. הקבוצה נחלה עשרים הפסדים בארבעים מחזורי הליגה, ו-12 הניצחונות שהשיגה לא הועילו לה והיא ירדה לליגת המשנה.
לקראת, ובתום שלוש עונות בליגת המשנה, הצליחה לאון לחזור לליגה הבכירה עם המאמן ויקטור מנואל ווצ'טיץ'. עונת החזרה שלה לליגה הסתכמה במקום השלישי (מתוך חמישה) בבית ד', מרחק שתי נקודות בלבד מהמקום בפלייאוף. באותה עונה נבנה מחדש סגל הקבוצה, אליו הצטרף בין היתר טיטה, חלוץ סגל נבחרת ברזיל במונדיאל 1990 ואחד מסמליה של לאון בכל הזמנים.
בעונת, עונה אחת בלבד לאחר חזרתה לליגה הבכירה, זכתה לאון באליפות החמישית בתולדותיה. הייתה זו זכייה ראשונה עבורה בתואר האליפות מזה 36 שנים. לאחר שסיימה שנייה בבית במהלך העונה הסדירה, העפילה לאון לרבע הגמר. בשלב זה, השיגה הקבוצה ניצחון כפול בתוצאה זהה של 1-0 על אוניברסידד נסיונל. בשלב חצי הגמר התקרבה לאון להדחה, לאחר שנוצחה 3-1 בחוץ על ידי קרוס אסול, אך במשחק הגומלין הצליחה הקבוצה לנצח 2-0, שהעניק לה את הכרטיס לגמר בזכות חוק שערי חוץ. בשלב הגמר פגשה לאון את פואבלה. לאחר ששני המשחקים הסתיימו בשוויון 0-0, עבר מפגש הגומלין להכרעה בהארכה. בדקה ה-104 הצליחה לאון לכבוש את השער הראשון, והכפילה את התוצאה כעבור שתי דקות. עם ניצחון 2-0 בסיום, הבטיחה לאון את זכייתה בתואר.
עונה אחר כך הצליחה לאון להעפיל עד לחצי גמר הפלייאוף, אך מאז עברה תקופה חלשה יותר, בה לא הצליחה להגיע כלל לשלב הפלייאוף. תקופה זו נעצרה בטורניר החורף של 1997 (אינביירנו). לאון סיימה עם הדירוג הכללי הטוב ביותר מבין קבוצות הליגה, והדיחה את טורוס נסה ואת קלוב אמריקה בדרכה לגמר הפלייאוף. בשלב הגמר הפסידה לאון 2-1 בסיכום לקרוס אסול, ופספסה את הזכייה באליפות.
גם ההעפלה לגמר לא הצליחה להוציא את הקבוצה לדרך חדשה, ובמהלך העונות הבאות היא סיימה דרך קבע בחלק התחתון של הדירוג, למעט העפלה חד פעמית לפלייאוף מהמקום התשיעי בליגה בטורניר קיץ 2001.
ירידת ליגה ועשור בליגת המשנה (2002 - 2012)
טורניר הקיץ של 2002 היה חלש מאוד עבור לאון. היא סיימה במקום האחרון בטבלה, עם שני ניצחונות בלבד ב-18 מחזורי הליגה. דירוגה הכללי בסיכום עונת היה הגרוע בליגה, והיא נשרה בפעם השנייה בתולדותיה לליגת המשנה.
על אף שהצליחה לזכות בשלושה טורנירים שונים (קלאוסורה 2003, קלאוסורה 2004 וקלאוסורה 2008), לא הצליחה הקבוצה לנצח בפלייאוף העלייה, ונותרה שוב ושוב בליגת המשנה. בשנת 2012, החל מצבה של הקבוצה להשתפר, עם הגעתו של המאמן הארגנטינאי - אורוגוואי, גוסטבו מטוסאס, שהוחתם לקראת טורניר קלאוסורה 2012. מטוסאס הוביל את הקבוצה למאזן נקי מהפסדים בליגה הסדירה, עם עשרה ניצחונות וארבע תוצאות תיקו ב-14 משחקים. לאון שמרה על מאזן נקי מהפסדים גם בפלייאוף, אותו סיימה כאלופת קלאוסורה 2012. בפלייאוף ההעפלה פגשה לאון את קורקמינוס UAT. במשחק הראשון בחוץ הפסידה לאון 2-1, אך ב-12 במאי 2012, במשחק הגומלין, הביסה לאון את יריבתה 5-0 ועלתה לאחר עשור בחזרה לליגה הבכירה.
החזרה לצמרת (2012 - )
מטוסאס המשיך להוביל את לאון בליגה הבכירה. בעונת הצליחה הקבוצה באפרטורה והגיעה עד לחצי גמר הפלייאוף, אך כשלה בקלאוסורה וסיימה במקום ה-15 בלבד.
למרות הכישלון בטורניר השני של העונה, נותר מטוסאס בתפקידו, וחיזק את הקבוצה במספר שחקנים בכירים, בהם רפאל מארקס שחזר למקסיקו לראשונה מאז 1999 וזכה מיידית בסרט הקפטן, והארגנטינאי הבינלאומי מאורו בוסלי. הקבוצה חזרה להפגין יכולת טובה מאוד וסיימה את הליגה הסדירה במקום השלישי עם שלושה הפסדים בלבד. בשלב הפלייאוף הפגינה הקבוצה יכולת התקפית משופרת. ברבע הגמר היא הדיחה את מונרקס מורליה עם 7-3 בסיכום שני המפגשים, בחצי הגמר הדיחה את סנטוס לגונה עם 5-3 בסיכום שני המפגשים, והגיעה לגמר מול קלוב אמריקה. לאון רשמה ניצחון כפול על יריבתה החזקה, 2-0 ו-3-1, וזכתה באליפות השישית בתולדות המועדון. בזכות הזכייה, היה מארקס למקסיקני הראשון בהיסטוריה שזוכה באליפות בשלוש מדינות שונות (לאחר שזכה עם מונקו בצרפת ועם ברצלונה בספרד).
טורניר אחד אחר כך התקשתה לאון בליגה הסדירה, אך הצליחה להשיג את הכרטיס האחרון לפלייאוף כשסיימה שמינית. ברבע הגמר, מול קרוס אסול, הצליחה הקבוצה להעפיל בזכות חוק שערי חוץ, לאחר שוויון 1-1 בבית ושוויון 2-2 בחוץ. בחצי הגמר הצליחה לאון להשיג ניצחון כפול בתוצאה זהה, 1-0, על דפורטיבו טולוקה שהעניק לה כרטיס לגמר. במשחק הראשון של שלב הגמר מול פצ'וקה נכנעה לאון 3-2, אך בגומלין ניצחה 1-0 והמשחק הלך להארכה, במהלכה כבשה לאון שער נוסף. תוצאת הסיום, 2-0 ללאון, העניקה לה בפעם השנייה ברציפות והשביעית בתולדותיה את תואר האליפות.
לאחר הזכייה בשתי האליפויות הרצופות, הוזמנה הקבוצה לשחק בגביע ז'ואן גאמפר מול ברצלונה, והייתה המקסיקנית הראשונה שמשתתפת בטורניר מאז היווסדו ב-1966. במשחק עצמו הובסה לאון בתוצאה 6-0.
בסוף 2014, לאחר התפטרותו של מטוסאס, התמנה לתפקיד חואן אנטוניו פיצי.
אצטדיון
בשנת 1967 עברה לאון לשחק באצטדיונה הנוכחי, אצטדיון לאון. האצטדיון, שידוע בכינויו "קאמפ נואו", מכיל 28,759 מקומות ישיבה.
העבודות להקמת האצטדיון החלו ב-18 באוגוסט 1965, והושלמו כשנה וחצי אחר כך. הוא נפתח רשמית ב-1 בפברואר 1967 במשחק ידידות בין סנטוס הברזילאית לריבר פלייט הארגנטינאית, שהסתיים בניצחון 2-1 לסנטוס.
סן סבסטיאן
היריבות הראשונה והוותיקה ביותר של לאון הייתה מול קבוצת סן סבסטיאן דה לאון, שהחלה לשחק בליגה הבכירה בעונת. היריבות התפתחה מעצם היותן של הקבוצות יריבות עירוניות. היריבות הייתה קצרה במיוחד, לאחר שסן סבסטיאן הפכה ליורדת הראשונה בתולדות ליגת העל המקסיקנית, כשנשרה לליגת המשנה בסיום עונת. שתי הקבוצות לא נפגשו עוד עד להתפרקותה של סן סבסטיאן ב-1959.
גוודלחרה
היריבות בין המועדונים התפתחה על רקע מקצועי בשנים הראשונות של הכדורגל המקצועני במקסיקו. שתי הקבוצות היו מהמוצלחות שבמועדוני הליגה בשנים אלו, ובשני מקרים התמודדו ישירות על תארים - בעונת זכתה לאון באליפות בהפרש זעום מיריבתה, וב-1967 זכתה על חשבונה בגביע המקסיקני כשהשתיים נפגשו במשחק הגמר.
חזרתה של לאון לליגה הבכירה ב-2012 הולידה מספר מפגשים מרתקים בין השתיים, שהצליחו להחיות מעט את היריבות המקצועית בין המועדונים.
אירפואטו
היריבות של לאון עם אירפואטו נקראת גם "קלאסיקו דל באחיו" (על שם אזור צפון-מרכז מקסיקו) והיא מעין דרבי אזורי. המשחקים בין השתיים מלווים באווירה חמה מצד שני מחנות האוהדים וכן מצד שני המועדונים. אחד המפגשים הזכורים ביותר בין שתי הקבוצות היה בגמר הפלייאוף על ההעפלה לליגה הבכירה ב-2003, שהסתיים בניצחונה של אירפואטו.
משפט ציבורי
המשפט הציבורי הוא ענף משפטי שתכליתו הסדרת היחסים בין יחידים (אזרחים, חברות) לבין המדינה. בענף זה כלולים המשפט החוקתי, המשפט המנהלי והמשפט הפלילי, זאת בניגוד למשפט הפרטי, תחום במשפטים שתכליתו הסדרת מערכות היחסים בין יחידים או קבוצות, ללא כל התערבות של המדינה.
סנטיאקבפה
סנטיאקבפה (בהונגרית: Szentjakabfa) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בסנטיאקבפה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 132 תושבים, ובשנת 2020 105 תושבים.
היסטוריה
מאז שנשרף הכפר על ידי הטורקים בשנת 1548, תושביו לא חזרו. משנת 1553 הכפר היה בין היישובים הבלתי מיושבים עד אמצע שנות ה -1600. במאה ה -19 הוא התרוקן ורק משנת 1753 החל האכלוס מחדש. על הגבעה המתנשאת ברחוב הראשי של Szentjakabfa, בגן מוקף גדר, ישנה כנסייה עצמאית עם מגדל חזית, שנבנתה בשנת 1763 בכיוון מזרח-מערב. ב-1895 כבר נרשמו בכפר 24 דונם של ענבים. Szentjakabfa תמיד הייתה מקום לייצור של יינות טובים, וכתוצאה מכך, גידול הגפנים היה גם מקור הפרנסה העיקרי של האוכלוסייה. בתחילת המאה ה-20 השתייך מחוז זלה למחוז בלטונפורד. הבתים של ה-19. המאה, ה-XX. בתחילת המאה הבתים היו בניינים סבביים אופייניים. בניינים אלה כללו חדר נקי, סלון ומטבח מעושן שבו חיו כמה דורות יחד. בשנות ה-60 עברה מודרניזציה לתדמית הכפר, נבנו בתים חדשים רבים, הישנים שופצו. השלטון המקומי שהוקם לאחר חילופי המשטר הפך בשנת 1998 לשלטון מקומי של מיעוט גרמני, במטרה לחפש ולשמר את מסורות הכפר.
גיל וייס
גיל וייס (נולד ב-22 במרץ 1983) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
לימודיו וקריירה
וייס בוגר בהצטיינות של בית הספר למשחק "בית צבי" לשנת 2009.
בתיאטרון
ב-2010 הצטרף לתיאטרון חיפה ושיחק בהצגה "הדודה של מנש". ב-2011 הקים ביחד עם מספר בוגרים נוספים של "בית צבי" את תיאטרון תהל – התיאטרון לקהילה הגאה, ובמהלך השנים הראשונות לפעילותו היה למעשה המנהל האומנותי של התיאטרון והשתתף במקביל במספר הפקות שהתיאטרון העלה, ביניהן: במקביל השתתף בהפקות של תיאטרונים נוספים: בשנת 2018 החל להופיע בהצגות של תיאטרון יידישפיל, ביניהם:
בסדרות טלוויזיה ובקולנוע
כפולה (עונה 5) בתפקיד צור יגאל, מורובוט בתפקיד אלעד שקד, פלמ"ח בתפקיד משה דיין, בת אל הבתולה בתפקיד עמית.
בנוסף השתתף בתפקידי אורח במספר תוכניות נוספות, כגון: הקלמרים, תאג"ד, סברי מרנן, הבאר, נורמלי, לאבד את אליס, שכונה, אנדרדוגס ועוד
"המתחם ה-25", בתפקיד עוז השוטר והסגן של האבא המאמץ של יוני. "ברדק" כשחקן משנה. פעילויות נוספות: בשנת 2020 עלה גיל בסדרת רשת של "עשה זאת בעצמך" (ע.ז.ב) – פארודיה על סרטי DIY שמעלים אנשים לא מקצועיים לרשת, בה הוא אירח שחקנים אורחים בכל פרק, ביניהם אניה בוקשטיין, עומר חזן, קים אור אזולאי ועוד.
סימפוניית הצעצועים
סימפוניית הצעצועים (בגרמנית: Kindersinfonie) או בשמה המלא, "קאסאציו בסול מז'ור לצעצועים, שני אבובים, שתי קרנות יער, הרכב כלי מיתר וקונטינואו" היא יצירה מוזיקלית המכילה תפקידים לכלי נגינה המשמשים צעצועים לילדים.
במשך זמן רב ייחסו את היצירה ליוזף היידן, אבל מחקר מאוחר יותר העלה סברה, שהיא פרי עטו של לאופולד מוצרט. עם זאת, זהות המחבר עודנה נתונה במחלוקת ומלחינים אחרים הוצעו כמחברים אפשריים. הסימפוניה יצאה לאור בדפוס רק ב-1820. בהוצאה הראשונה נרשם שם המחבר כהיידן ללא זיהוי נוסף. מאז הייתה ההנחה, כי היידן הוא מחברה של הסימפוניה החד-טונלית, בת שבע הדקות, שלביצועה נדרשים כלי צעצוע - חצוצרה, רעשן, משרוקית זמיר, משרוקית קוקייה ותוף. לפי סיפור שמישהו בדה מלבו, היידן חיבר את היצירה הזאת לאחר שקנה כמה צעצועים ביריד, ואז ביצע את התוצאה בחצר אסטרהאזי, לשמחת לב הילדים במסיבת חג המולד. בסביבות שנות ה-30 של המאה ה-20 התחילו חוקרים להטיל ספק באמיתות המעשייה הזו, כיון ששום יצירה כזאת אינה מופיעה ב"קטלוג הטיוטות" שהיידן עצמו ערך ליצירותיו הוא.
זהותו של מחבר סימפוניית הצעצועים נראתה ברורה ומוגמרת כשהתגלתה היצירה בצורתה בת שלושת הפרקים בכתב יד, שלאופולד מוצרט העתיק בשנת 1759. חיזוק לקביעה זו נמצא בקיומה של יצירה דומה (שגם היא יוחסה ללאופולד מוצרט), "מזחלת השלג המוזיקלית", שלביצועה נדרשים שוט, פעמוני מזחלת ושאר אפקטים קוליים, הדומים לאלה שבסימפוניית הצעצועים. ואולם, נכונות הייחוס ללאופולד מוצרט הועמדה בספק כשהתברר, שאפילו "מזחלת השלג המוזיקלית" לא הייתה ככל הנראה יצירתו של לאופולד; הוא היה מעתיק נלהב, שהפיק העתקים של תריסרי יצירות בכתב יד.
"סימפוניית הצעצועים" בנוסח המוכר לנו היא אכן בסולם דו מז'ור. בין השמות של המלחינים שאולי הלחינו אותה בולטים שמותיהם של ליאופולד מוצרט ושל מיכאל היידן (אחיו של פרנץ-יוזף היידן). בין יצירותיו של ליאופולד מוצרט נמצאת יצירה דומה בלחניה ל"סימפוניית הצעצועים", לכלי-קשת בלבד. ייתכן ששימשה בסיס ל"צעצועים", וייתכן גם ששתי היצירות, זו של ל. מוצרט וזו שיוחסה להיידן, מבוססות על יצירה קדומה יותר, שכן סגנונה של סימפוניית הצעצועים הוא סגנון התקופה הקלאסית המוקדמת (גלוק, קפ"ע באך ובני דורם). מכל מקום, סביר להניח שהיידן שקיבל את היצירה גם עיבד אותה לצורכי התזמורת של הנסיך אסתרהאזי והוסיף "צעצועים", וגרסתו היא שנתקבלה. בין מלחיני החצרות של האצילים במרחב דובר הגרמנית בתקופה ההיא היה קיים מעין "שוק העברות", שמלחינים השאילו יצירות לעמיתיהם או עשו חילופין. כך למשל הסימפוניה מס' 26 של מיכאל היידן הפכה למס' 37 של וו. א. מוצרט.
באשר ל"צעצועים" - הם היו באופנה אז, כחלק ממה שנהגו לקרוא "מוזיקה טורקית", וזה מפני שהתזמורות הצבאיות הטורקיות הרבו בתופים, מצלתיים ושאר כלי הקשה ואביזרים שונים. לרוב נוסף לקטעים ה"טורקיים" גם מקצב אופייני (מוצרט: קונצ'רטו לכינור מס' 5, K.219, פרק שלישי, קטע הביניים בסולם מינורי ומשקל 2/4).
מיטב המחקרים מצביעים על כך, ש"סימפוניית הצעצועים" איננה אפילו סימפוניה של ממש; שלושת פרקיה עובדו ככל הנראה מקאסאציו (כלומר, דיברטימנטי לצעצועים, יצירות ארוכות, מרובות פרקים, שנכתבו בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-18 בעיר ברכטסגאדן, שהייתה יצרנית מובהקת של כלי נגינה-צעצוע). הן מלחינים מקצועיים והן חובבים כתבו את היצירות הללו, ומן המקורות הקיימים אי אפשר להסיק בוודאות, אם ניתן לייחס משהו מן הספרות הזאת ללא חשש למלחינים ידועי-שם, שלא לדבר על שמות עתירי-כבוד מן התקופה הקלאסית כמו בני משפחת מוצרט או האחים יוזף ומיכאל היידן.
מחקר עדכני שנעשה בכתב יד שנמצא זה לא מכבר מעלה כאפשרות את הנזיר הבנדיקטיני אדמונד אנגרר (1794-1740) כמחבר היצירה. אם כתב היד של אנגרר הוא המקור, הרי שסימפוניית הצעצועים נכתבה לא בסול מז'ור אלא בדו מז'ור. הממצאים הללו, מכל מקום, אינם מקובלים על המלומדים. יש מקום להניח, שהמלחין האמיתי של הסימפוניה לא יוודע כנראה לעולם, אם במלואה ואם בחלקה, בהתחשב בייצור ההמוני של יצירות המקור ובריבוי כתבי היד הנוגעים לדבר.
הרכבת התחתית של לונדון
הרכבת היא הראשונה מסוגה בעולם - הקו הראשון נחנך בלונדון ב-10 בינואר 1863 (נפתח לציבור לפעילות סדירה למחרת). המערכת מורכבת מרשת של חשמליות - רכבות המונעות במנועים חשמליים. במרכז לונדון נוסעות הרכבות במנהרות תת-קרקעיות, ובפרברי העיר הן נוסעות מעל הקרקע.
מאפיינים
כיום יש במערכת הרכבת התחתית של לונדון 275 תחנות, ואורכן הכולל של המסילות הוא 408 קילומטר. מדי יום נוסעים ברכבת כשלושה מיליון נוסעים.
קווי הרכבת התחתית מחולקים לשני סוגים:
עלות הנסיעה ברכבת התחתית נקבעת לפי מספר האזורים שבהם נוסעים. מרכזה של לונדון הוא אזור 1, וסביבו אזורים 2 - 6 ולאחר מכן אזורים 7 - 9 במעגלים ההולכים ומתרחקים ממרכז לונדון. קו פיקדילי של הרכבת התחתית מגיע עד נמל התעופה לונדון הית'רו. הרכבת התחתית מקושרת לרכבת הקלה דוקלנדס.
כרטיס לנסיעה ברכבת התחתית יש לקנות מראש, כאשר קיימות שתי אופציות, הראשונה היא כרטיס פלסטיק הכולל שבב ונקרא Oyster אשר ניתן להטענה חוזרת, והשנייה היא כרטיס נייר שניתן לקנות לנסיעה בודדת, כרטיס יומי או שבועי, בד״כ קניית כרטיס הנייר תעלה הרבה יותר מהשימוש ב-Oyster. נכון לשנת 2022, ניתן להשתמש גם בכרטיס אשראי אישי עם שבב, ככרטיס נסיעה וגם בטלפון אישי באמצעות אפליקציות תשלומים כגון: אפל פיי וגוגל פיי.
מפת הרכבת התחתית של לונדון תוכננה בשנת 1931 על ידי הארי בק.
צפיפות קווי הרכבת התחתית גבוהה באזור הסיטי של לונדון ובאזור צפון לונדון. בדרומה של לונדון יש פחות קווי רכבת תחתית, ככל הנראה משום שבמאה ה-19 שבה נבנתה מערכת הרכבת התחתית היה באזור זה שירות חשמליות יעיל.
הרכבת התחתית מכונה באופן לא רשמי על ידי הבריטים בשם "טיוב" (Tube, צינור).
היסטוריה
הרכבת התחתית של לונדון נחשבת לראשונה בעולם; אמנם הצרפתים תכננו את המטרו הרבה לפני האנגלים אך האנגלים החליטו לפתח תוכנית ולזרז את הבניה בצורה מהירה יותר מהצרפתים, בנוסף בעיר ניו יורק נפתחה אמנם בשנת 1844 מנהרת רכבת בשדרות אטלנטיק, אך לא היו בקטע התת-קרקעי תחנות נוסעים, והוא שימש רכבות עירוניות ובינעירוניות גם יחד.
בשנת 1851, לאחר התערוכה העולמית, הוצעה תוכנית מתוקנת למסילה לאורך נהר פליט: ההצעה כללה מסילה רחבה לתחנת הרכבת פדינגטון. בישיבות תכנון שהתקיימו בשנת 1853 תמכו בקו חברת Great Western Railway (GWR) וחברת Great Northern Railway (GNR). ב-7 באוגוסט 1854 התאגדה חברת "רכבת המטרופולין" לצורך בניית המסילה; הדמות המובילה בה היה צ'ארלס פירסון (1793 - 1862). בשנת 1858, לאחר גיוס המימון הדרוש, החלה העבודה. בין תחנות הרכבת פדינגטון וקינגס קרוס התבצעה חפירת המנהרה בשיטת "כריה וכיסוי", ומאותה נקודה והלאה נעה המסילה בתעלה פתוחה. לאחר עיכובים רבים שנגרמו עקב התמוטטות החפירות, פריצה של מי ביוב לתוך המנהרה, וכן עבודות נוספות שנדרשו לאחר ביקור של לשכת המסחר, החל הקו בפעולתו הסדירה ב-10 בינואר 1863. 40,000 נוסעים נסעו בקו באותו היום.
בתוך מספר חודשים נתגלעו חילוקי דעות בין שני המפעילים, וביולי 1863 הודיעה חברת GWR כי תפסיק להפעיל רכבות על הקו. רכבת המטרופולין נאלצה לחפש מקור חלופי לציוד הרכבת והשאילה אותו מהחברות GNR וLondon and North-Western Railway. החל מ-1 באוקטובר החלה "רכבת המטרופולין" להפעיל בעצמה את שירותי הרכבת, לצד רכבות מן העיר וינדזור ועד תחנת פרינגדון שהופעלו על ידי חברת GWR על מסילה רחבה. "רכבת המטרופולין" הפעילה בקו זה קטרי קיטור במשך 40 שנה.
ב-1868 החלה רכבת המטרופולין להרחיב את רשת המסילות לפרברי לונדון. בשנות ה-20 של המאה ה-20 אף הוטבע המונח "מטרולנד" על ידי חברת הרכבת, כדי לפתות רוכשי בתים לאזורים שבהם נפרשה רשת המסילות.
"רכבת המטרופולין" ו"רכבת מחוז המטרופולין" קיבלו את הסמכות להשלים את קו סירקל (Circle Line) בשנות ה-50 של המאה ה-19. אף שבתקופה מסוימת הייתה תחרות בין שתי חברות אלה, שתיהן הפעילו רכבות על קו סירקל בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19; הקו הושלם ב-1884.
עם השנים, התפתחויות טכנולוגיות בשיטות מנהור ופיתוח מיגוני מנהרות אפשרו כריית מנהרות עמוקות יותר. חברת City & South London Railway קישרה במנהרה בין רחוב המלך ויליאם וסטוקוול. הנסיעה בקו זה הייתה מטלטלת למדי והקרונות חסרי החלונות הקשו עוד יותר על הנוסעים. במשך הזמן נבנו חמישה קווי תחתית עמוקים נוספים:
פעולתן של שש חברות המפעילות שירותי רכבות תחתית שונים הקשתה על הנוסעים, ועלויות הנסיעה האמירו. בתום מלחמת העולם הראשונה הציעה ועדה פרלמנטרית הקמת רשות תחבורה בודדת לכל לונדון, וזאת כדי להפסיק 'תחרות קשה ובזבזנית', שירותים נחותים ותעריפים גבוהים. ב-1929 ניסח שר התחבורה הרברט מוריסון בשיתוף פעולה עם יושב ראש קבוצת הרכבת התחתית, הלורד אשפילד, פתרון מקובל לבעיית התחבורה. ב-1933 הוקמה חברה ציבורית בשם "רשות תחבורת הנוסעים בלונדון"; "קבוצת התחתית", "רכבת המטרופולין" וקווי האוטובוס והטראם אוחדו תחת הרשות החדשה.
מ-1935 החלה להתבצע תוכנית "New Works", שנועדה להרחיב את הקווים הקיימים, לתאם ביניהם לבין קווי הרכבת האחרים, האוטובוסים והטראם, ולחבר לחשמל את כלל המערכת. עיצוביו של האדריכל צ'ארלס הולדן בתחנות קו פיקדילי וקו נורת'רן הם אלמנט מוכר של הרחבה זו. העבודות הופסקו עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. בתקופה זו שימשו תחנות רבות כמקלטים תת-קרקעיים עבור תושבי העיר מפני ההפצצות האוויריות של גרמניה הנאצית. המקלטים נחשבו בטוחים, אך מעט מהתחנות נפגעו בהפצצות, ובתחנת בת'נאל גרין אף אירע אסון כאשר ההיסטריה ההמונית שאחזה בקהל שמיהר לרדת במדרגות גרמה לנפילתם ומחיצתם של 172 איש למוות.
לאחר המלחמה, ב-1948, הולאמה הרכבת התחתית יחד עם כלל התחבורה הציבורית בלונדון. ההעדפה ניתנה לשיקום הרכבת העילית באנגליה, ופחות להשלמת תוכנית "New Works". עם זאת, החיבור לחשמל של מרבית הקווים הושלם עד שנות ה-60. ב-1963 החלה הקמת קו ויקטוריה, שהיה הראשון בו הופעלה מערכת הפעלה אוטומטית לרכבות לאורך כל הקו. ב-1977 הורחב קו פיקדילי עד לנמל התעופה לונדון הית'רו.
ב-1979 נפתח קו ג'ובילי, שנבנה לרגל חצי-יובל למלכותה של המלכה אליזבת השנייה; קו זה הוטה בקצהו בסוף שנות ה-90 כך שיעבור במנהרה חדשה שהוקמה לכיוון הדוקלנדס וסטראטפורד במזרח לונדון. התחנות בקו זה עוצבו בסגנון ייחודי על ידי אדריכלים ידועים. קו זה הוא היחיד שחוצה את כל הקווים האחרים במערך הרכבת של לונדון.
כנדלנו
כנדלנו היה מלך בבל בין השנים 627-648 לפנה"ס.
תקופת מלוכתו
כנדלו מונה לתפקיד מלך בבל על ידי המלך האשורי אשורבניפל. המלכתו נעשתה לאחר שאשורבניפל הצליח לדכא את המרד של אחיו שמש-שום-אוכין שהיה מלך בבל במשך 20 שנה, וטען שהוא היורש האמיתי של מלכי האימפריה המסופוטמית. באותה עת בבל הייתה מדינה וסאלית של אשור. שטח שליטתו לא כלל את העיר ניפור שנשלטה ישירות על ידי אשורבניפל.
סוף תקופת מלכותו על בבל הייתה בימיה האחרונים של שליטת אשור על בבל. בשנת 626 לפנה"ס נכבשה בבל למשך תקופה של 3 חודשים על ידי סין-שום-לישיר, שהיה רב-סריס בתקופתם של אשורבניפל ואשור-אתיל-אילני. הוא כבש את הערים בבל וניפור ומלך שלושה חודשים בבבל עד שהובס על ידי צבאו של סין-שר-אישכון מלך אשור. האנרכיה שהשתררה באשור נוצלה על ידי הממלכות, שהיו מדינות וסאליות של אשור, להשתחרר מעולה של אשור, ולעלייתו של נבופלאסר הכשדי לשלטון בבבל ותחילת תקופת האימפריה הנאו-בבלית בבבל.
דמטריוס השני
דמטריוס השני "ניקטור" ("המנצח") (ביוונית עתיקה: Δημήτριος Β מבוטא: Dēmḗtrios B; מת ב-125 לפנה"ס), בנו של דמטריוס הראשון ואחיו של אנטיוכוס השביעי, היה מלך בממלכה הסלאוקית במחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס. שלט באימפריה הסלאוקית בשתי תקופות (הראשונה 145–138, והשנייה 129–126), שהופרדו על ידי כתשע שנים בשבי בהורקניה שבפרתיה.
עליתו לשלטון
כנער צעיר, הוא נמלט לכרתים לאחר מותו של אביו, אמו ואחיו הגדול, כאשר אלכסנדר עלה לכס המלוכה. לאחר ניצחונם המשותף של אלכסנדר באלאס ותלמי השישי נעכרו היחסים ביניהם, כאשר תלמי האשים את אמוניוס, שהיה האיש המקורב ביותר לאלכסנדר, בקשירת קשר. הדבר גרם להעברת תמיכתו של תלמי למתנגדו של באלאס, דמטריוס השני. דמטריוס השני, שהגיע לנקום את מות אביו ולתבוע לעצמו את המלכות הסלאוקית, שכר בכרתים לוחמים ופלש לקיליקיה. לאחר כריתת הברית הזו דמטריוס ותלמי התנגשו עם אלכסנדר צפונה לאנטיוכיה, בשנת 145 לפנה"ס בקרבת נהר האוינופרס. קרב זה נסתיים בתבוסתו של אלכסנדר (שנרצח על ידי קציניו לאחר שנמלט עמם), אך גם במותו של תלמי השישי, שנפצע קשה בקרב. דמטריוס ניצל עובדה זו לזנב בכוחות של תלמי, ואף להשתלט על פילי המלחמה של הצבא התלמי.
תקופת שלטונו הראשונה
לאחר ניצחון זה שסילק את כל אויביו של דמטריוס (זה שבפועל וזה הפוטנציאלי), כל השטח של קוילה-סוריה חזר לרשותו של המלך הסלאוקי.
לאחר שדמטריוס שמע שיונתן צר על החקרא, עלה לעכו, תבע ממנו להפסיק זאת וזימן אותו אליו בדחיפות לעכו. יונתן הפסיק את המצור על החקרא, הגיע אליו לעכו, והעביר את נאמנותו אליו. בתמורה לנאמנותו ולהתחייבות לשקט תעשייתי פטר את יהודה מתשלום מיסים, ונתן לו שלשה פלכים נוספים - אפריים, לוד ורמתיים. יונתן שהתחייב לסייע לדמטריוס כאשר הדבר יידרש ממנו, עשה זאת כאשר דמטריוס הושם במצור על ידי מורדים והמון העם בבירתו אנטיוכיה, בעקבות תסיסה פנימית בממלכה הסלאוקית, שלח יונתן בעקבות בקשת דמטריוס השני, גיס בן 3,000 חיילים לסייע לו לדכא את המרד.
בשנת 145/146 לפנה"ס יצא דיודוטוס טריפון, אחד הקצינים הסלאוקים בעלי המעמד בצבאו של אלכסנדר באלאס, כנגד דמטריוס השני, בשם בנו של אלכסנדר באלאס, אנטיוכוס השישי. מהלך זה חילק את הממלכה הסלאוקית לשניים, וטריפון שלט בחלק המערבי בין השנים 142/143 לפנה"ס עד 138 לפנה"ס.
נפילתו בשבי הפרתים
תקופת שלטונו הראשונה לא התארכה. ב-139 לפנה"ס הפעילות הפרתית אילצה את דמטריוס לנקוט בפעולה. הוא יצא לקרב כנגד מיתרידטס הראשון, מלך פרתיה. המלחמה בתחילתה הייתה מוצלחת, אך דמטריוס הובס בהרים האיראניים, נלקח בשבי והמחוז הבבלי של האימפריה הסלווקית עבר לשליטה פרתית. לאחר נפילתו בשבי של דמטריוס (138 לפנה"ס) עלה אחיו, אנטיוכוס השביעי סידטס, לשלטון. (והנחיל לטריפון מפלה באפמיאה בשנת 138 לפנה"ס). המלך מיתרידטס שמר על דמטריוס השני בחיים, ואף השיא לו נסיכה פרתית. עם זאת, דמטריוס היה חסר מנוחה ופעמיים ניסה להימלט ממקום גלותו בהורקניה על חוף הים הכספי ניסיונות שנכשלו. מסיבות פוליטיות הפרתים טיפלו בדמטריוס השני בחביבות, ולא הענישו אותו על ניסיונות הבריחה שלו.
ב-130 לפנה"ס אנטיוכוס סידטס הרגיש בטוח מספיק לצאת למסע קרב כנגד פרתיה, ואף נחל הצלחות ראשוניות מסיביות. עכשיו פראטס השני עשה את מה שהוא חשב למהלך רב עוצמה: הוא שחרר את דמטריוס, בתקווה ששני האחים יתקוטטו במלחמת אזרחים. עם זאת, סידטס הובס ונהרג במארב בשנת 129 לפנה"ס, זמן קצר לאחר שחרורו של אחיו, ומעולם לא פגש אותו. ואילו דמטריוס השני חזר לכס המלכות.
תקופת שלטונו השנייה וסוף שלטונו
כעת הממלכה הסלאוקית הייתה צילה של עברה. דמטריוס התקשה לשלוט אפילו בסוריה. זיכרון אכזריותו ומידותיו הרעות - יחד עם תבוסתו המשפילה- גרמו לו להיות שנוא מאוד. קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים הקימה צבא לדמטריוס, בתקווה שיעסוק בו במלחמותיה, נגד אחיה תלמי השמיני, אבל דבר זה רק הוסיף לצערו. החיילים ערקו די מהר, והמלך תלמי השמיני בתגובה הקים כנגדו טוען לכתר בשם אלכסנדר זבינא, שטען כי הוא בן מאומץ של אנטיוכוס השביעי. במלחמה ביניהם ב-126 לפנה"ס דמטריוס נחל מפלה בקרבת דמשק ואיבד את השלטון, לטובת אלכסנדר זבינא ששלט באנטיוכיה ובחלק מסוריה. דמטריוס ברח לעכו, אך אשתו קלאופטרה תאה סגרה את השערים כנגדו, כיוון שבשנים שהיה בשבי, לא הייתה נאמנה לו והתחתנה עם אחיו, וכאשר חזר חששה מתגובתו. הוא נהרג על ספינה ליד צור, לאחר שאשתו נטשה אותו.
מותו האומלל לאחר שנתפס ואולי עונה היה מצבה הולמת לחסרונות הרבים של שלטונו. דמטריוס השני בהחלט לא היה מסוגל לטפל באיומים מתפתחים לאימפריה הסלווקית, אך המוניטין האכזרי שצבר לא היה כל כך מוצדק. בעת הכתרתו היה רק בן 14, והכוח האמיתי היה בידיהם של אחרים. לאחר שמת הוחלף על ידי המלכה קלאופטרה תיאה, ולאחר מכן על ידי שני בניהם, סלאוקוס החמישי פילומטור ואנטיוכוס השמיני.
ששון חדד
ששון חדד (נולד ב-20 באוקטובר 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שכיהן בתפקידו האחרון כיועץ הכספי לרמטכ"ל, כראש המערך התקציבי בצה"ל וכראש אגף התקציבים במשרד הביטחון בין השנים 2014–2017. כיום הוא מכהן כחוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי.
ביוגרפיה
ששון חדד נולד בישראל, הוא בוגר מחזור תשמ"ד של ישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע. עם סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1985 התגייס לעתודה האקדמית במסלול כלכלה וחשבונאות. הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ורואה חשבון מוסמך. ב-2014 קיבל תואר דוקטור מהפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב על עבודתו בנושא "צבא חובה מול צבא מקצועי: השפעת שיטת הגיוס על העוצמה הצבאית של מדינת ישראל".
ששון חדד מילא מגוון תפקידים במסלול שירותו הצבאי: החל את שירותו ב-1988 כקצין תקציבים בחיל הקשר, שימש ראש מדור תקציבים במרכז תקשורת נייחת בחיל הקשר והתקשוב, ראש ענף ארגון ותקציבים בחטיבת התקשוב של אגף המבצעים, ראש תחום תקציבים וכלכלה באגף התקשוב, ראש ענף תקציבי אגף טכנולוגיה ולוגיסטיקה, זרוע היבשה ופיקודים ביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל, ראש מחלקת תקציבים ובקרה בזרוע היבשה, וראש מחלקת תקציבי יבשה ומיוחדים באגף התקציבים של משרד הביטחון.
בנובמבר 2014 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל ולראש אגף התקציבים במשרד הביטחון, במקומו של ראם עמינח.
במסגרת תפקידו היה אחראי על ניהול תקציב הביטחון של מדינת ישראל (כ-70 מיליארד ש״ח) הן ממקורות המשק והן ממקורות הסיוע הביטחוני האמריקאי החיצוני. בנובמבר 2015 הוביל את הסיכום התקציבי הרב-שנתי בין משרד הביטחון למשרד האוצר המעגן מתווה תקציבי מוגדר ויציב למערכת הביטחון בחומש הקרוב. סיכום זה הניח את הבסיס התקציבי לתוכנית הרב שנתית של צה״ל - ״תר״ש גדעון". היה מעורב בניהול המשא ומתן מול האמריקאים על הסכם הסיוע הביטחוני החדש לישראל לשנים 2019–2028.
חדד נשוי לנעמה ואב לארבעה. מתגורר בחשמונאים.
סיפורים לפני השינה
סיפורים לפני השינה (באנגלית: Bedtime Stories) הוא סרט קומדיית-פנטזיה אמריקאי לכל המשפחה בכיכובו של אדם סנדלר, משנת 2008. יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2008.
עלילה
העלילה מתמקדת בעיקר בסקיטר ברונסון (אדם סנדלר), איש תחזוקה במלון, שחולם להיות בעליו. מנהל המלון בארי (ריצ'רד גריפית'ס) מאכזב את סקיפר ונותן את המלון לבן זוגה של ביתו ויולט (טרסה פאלמר), קנדל (גיא פירס). כאשר סקיפר מתארח במסיבת היום הולדת של אחייניו: בובי (לורה אן קסלניג) ופטריק (ג'ונתן מורגן הייט), אחותו וונדי (קורטני קוקס) מבקשת ממנו לשמור עליהם למשך כמה זמן עד שהיא תחזור מנסיעת העסקים שלה. סקיפר משתדל ככל יכולתו לנסות להגיע בזמן לביתם לפני שהאומנת שלהם ג'יל (קרי ראסל) תלך ללימודיה. סקיפר נעזר בחברו עובד המלון מיקי (ראסל בראנד) כדי לשעשע את אחייניו ומגלה שהוא מסוגל בעזרת הסיפורים שיספר להם לפני השינה. תחילה בסיפור הראשון הוא משתמש בסוף רע ואומר להם שלפעמים אין סוף טוב, אך אחייניו מתעקשים שישנה את סוף הסיפור, סקיפר מנסה בשנית ובמקומו אחייניו ממציאים את הקטעים הטובים. למחרת לאחר כמה אירועים מוזרים שקרו כמו בסיפור שסיפרו, סקיפר מגלה שכל סיפור שאחייניו מספרים הופך למציאות ומנסה להשתמש בזה לטובתו. לאחר שאחייניו מגלים זאת הם מערימים עליו והופכים את הסיפור האחרון שלהם לסוף רע, סקיפר שמנסה לתקן את מצבו גורם לפיטוריו ובאותו זמן מגלה כי את המלון החדש יבנו במקום שבו יהרסו את בית הספר של בובי ופטריק, לבסוף סקיפר מגיע לבית הספר בזמן, דוחה את הריסתו, מדבר עם מנהלו ומזיז את מקום הבנייה החדש של בית המלון לשטח חדש. אחייניו שמגלים את אומץ ליבו סולחים לו ובנוסף סקיפר בונה בית מלון חדש משלו שם הוא יארח את אחייניו ופותח מערכת יחסים עם ג'יל.
סמייל (סרט)
סמייל (באנגלית: Smile, "חיוך") הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי שנכתב ובוים על ידי פארקר פין, כאשר הוא מבוסס על סרטו הקצר "Laura Hasn't Slept" משנת 2020. הסרט הולחן על ידי כריסטובל טאפיה די ויר וחברות ההפקה שלו הן פרמאונט פליירס וטמפל היל אנטרטיינמנט. בסרט מככבת סוסי בייקון בתור רוז קוטר, דוקטור שלאחר שהייתה עדה להתאבדות מוזרה של מטופלת היא עוברת חוויות מטרידות ומפחידות, דבר שגורם לה להאמין שמה שהיא חווה הוא על-טבעי. בסרט מככבים גם ג'סי אשר, קייל גאלנר, קייטלין סטייסי, קאל פן ורוב מורגן.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, ששיבחו את קטעי ההפחדות ואת המשחק של בייקון, אף על פי שחלקם ציינו קווי דמיון למדיות אימה אחרות, כמו "It Follows" ו"הצלצול". הסרט נחשב להצלחה קופתית, כאשר הוא הכניס 215.8 מיליון דולר לעומת תקציב של 17 מיליון דולר.
עלילה
במחלקה פסיכיאטרית, הפסיכיאטרית דוקטור רוז קוטר נפגשת עם לורה וויבר, שכמה ימים קודם לכן חזתה בפרופסור שלה מתאבד לנגד עיניה. לורה מצהירה שהיא נרדפת על ידי ישות שלובשת צורה של אנשים המחייכים אליה, ושאותה ישות אמרה לה שהיא הולכת למות. לאחר שהיא אומרת פתאום לרוז שהישות נמצאת איתם בחדר (אך רוז לא רואה אותה), לורה מתמוטטת ומתחילה לפרכס. רוז פונה לקרוא לעזרה, אך כשהיא מסתובבת לאחור היא רואה את לורה מחייכת אליה בשלווה בזמן שהיא חותכת לעצמה את הגרון עם חתיכת חרס, אותה לקחה מן אגרטל שנשבר כאשר עפה לאחור.
לאחר ההתאבדות, רוז רואה את קארל, מטופל אחר, מחייך אליה וצועק שהיא הולכת למות. היא מורה לרסן את קארל, אבל פתאום רואה שקארל בכלל ישן לאורך כל הזמן. מודאג לשלומה הנפשי של רוז, הממונה עליה, דוקטור מורגן דסאי נותן לה שבוע חופש בתשלום.
ההתרחשויות העל טבעיות נמשכות, ופוגעות במערכות היחסים של רוז עם ארוסה טרבור ואחותה הולי, שמאמינים שהיא יוצאת מדעתה. לרוז הייתה מערכת יחסים מתוחה עם הולי, מאז מותה של אמן המתעללת וחולת הנפש, ממנת יתר וגופתה התגלתה על ידי רוז הצעירה. במסיבת יום ההולדת של אחיינה, המתנה העטופה של רוז הוחלפה בדרך לא מוסברת בחתול המת שלה, שנעלם בלילה הקודם. רוז מתחילה לראות דמות מחייכת אליה, שאחרים אינם רואים.
כשהיא מגלה שהפרופסור של לורה גם חייך אליה ברגע מותו, רוז מבקרת אצל אלמנתו ויקטוריה, שטוענת שבעלה התחיל להתנהג אחרת לאחר שחזה באישה מתאבדת. רוז מבקרת את בן זוגה לשעבר, ג'ואל, בלש משטרה שאחראי על חקירת מותה של לורה. כשהם עוברים על רישומי המשטרה, הם מוצאים שרשרת של מקרים שבהם בכל פעם מישהו סבל מרדיפות על טבעיות עד שהתאבד, תוך כדי חיוך, ולאחר מכן הרדיפות עברו למי שהיה עד להתאבדות.