cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלורימטר (פיזיקת חלקיקים)
קלורימטר האדרוני
קלורימטר זה, מודד את האנרגיה של חלקיקים האדרונים (חלקיקים תת-אטומיים המורכבים מקווארקים וגלואונים) שעושים אינטראקציה גרעינית באמצעות הכוח החזק (הכוח החזק אחראי למשיכת הפרוטונים והנייטרונים יחד ליצירת גרעין האטום.) עם גרעיני הגלאי. "מקלחת האדרונית", נוצרת כחלק מתוצרי התנגשויות של חלקיקים האדרונים עם גרעיני הגלאי. מההתנגשויות נוצרים חלקיקים נוספים, לרוב פאיונים, שמבצעים אינטראקציה נוספת עם חומר אחר בגלאי וחוזר חלילה. מדידת האנרגיה של חלקיקים האדרונים חשובה לנו כיוון שזה יכול להגיד לנו אם חלקיקים חדשים כמו חלקיק ההיגס או חלקיקי סופר סימטריה (שהם גרסאות יותר כבדות של החלקיקים שאנו מכירים) נוצרו. כשחלקיקים אלה דועכים, הם יכולים להפיק חלקיקים חדשים שלא משאירים שום זכר לקיומם בכל חלקי הגלאי. כדי לזהות אותם, הקלורימטר האדרוני חייב להיות אזור סגור הרמטית שתופס את כל החלקיקים שנוצרו מההתנגשות. כך אנו בעצם יכולים לדעת שאם חלקיק נורה מצד אחד של הגלאי אבל לא יוצא מהצד השני עם תנע ואנרגיה שקולים אז הופקו חלקיקים "בלתי נראים" (כמו נויטרינו).
קלורימטר זה בדרך כלל עבה יותר מקלורימטר אלקטרומגנטי כיוון שיותר קשה לעצור חלקיקים הארדונים. קלורימטר זה יכול להיות רק קלורימטר דוגמי.
החלקיקים שנעצרים בקלורימטר האלקטרומגנטי הם פאיונים, נייטרונים ופרוטונים.
מבנה הקלורימטר
הקלורימטר הדוגמי והקלורימטר ההומוגני נבדלים אחד מהשני במבנה שלהם:
קלורימטר דוגמי (Sampling calorimeters)
מורכב משכבות ספורות. בשכבה הראשונה יש חומר סופג המשמש למדידת אנרגיית חלקיק בודד, זהו החומר הפסיבי. דוגמאות לחומרים אלה- עופרת, ברזל, אורניום ונחושת. בחומר הסופג מופקדת אנרגיית החלקיק, ומתחילה מקלחת חלקיקים. ישנו גם חומר סופג אקטיבי. דוגמאות לחומרים אלה- חומר שקוף מבריק (סינטילטורים גבישיים), גלאי עשוי סילקון, גלאי מגז. חומר זה במגע עם חמצן הופך לחומר שקוף ונוצץ, שאלקטרונים ופרוטונים יכולים לעבור דרכו, מה שאומר שהחומר מפיק אור בהתאם לאנרגיה של החלקיק. חיישני אור שנמצאים בחומר זה מזהים את הנצנוץ אור והופכים אותו לאות אלקטרומגנטי שנשלח לניתוח ובכך לומדים על החלקיק ועל מקלחת החלקיקים שעוברת בקלורימטר.
קלורימטר הומוגני (Homogeneous Calorimeter)
החומר שסופג וקולט את החלקיקים משמש גם כחומר סופג, וגם כמפיק אות שניתנת למדידה ואומרת לנו את האנרגיה שאצורה בחלקיק. קלורימטר הומוגני יכול להיות רק קלורימטר אלקטרומגנטי.
תרומותיו של הקלורימטר לפיזיקה בימינו
כיום, פיזיקת החלקיקים שואפת להגיע לאנרגיות גבוהות מאוד בניסוייה ולתעד ניסויים אלה על מנת למצוא בהן מידע חיוני. הקלורימטר הוא אחד מהאמצעים למדידה, והוא תורם רבות למימוש שאיפות אלו. קלורימטר מתאים לניסויים באנרגיות גבוהות, בגלל שהרזולוציה (רמת הדיוק) של המכונה משתפרת ככל שהאנרגיה גבוהה יותר. קלורימטר רגיש לכל סוגי החלקיקים. המכונה מזהה את מטען החלקיק ואת סוגו. הקלורימטר יכול לקבוע את כיוון "מקלחת החלקיקים" ולקבוע את הזמן שלוקח לחלקיק חדש להיווצר בו.
ראו גם
קלורימטר- לשימוש הכימי של המכשיר
יצירת זוג- התהליך שמתרחש כשפוטון נכנס למכשיר
ניסוי הCMS- שימוש הקלורימטר בניסויים פיזיקליים
נבחרת כף ורדה בכדורגל
נבחרת כף ורדה בכדורגל, הידועה בכינוייה "Creoles", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של כף ורדה.
שיאי שחקנים
נכון ל-28 במרץ 2023.
{| class="wikitable sortable" style="text-align:center;"
חומוס מטמטם
חומוס מטמטם הוא אלבומו הראשון והיחיד של אמן הראגמאפין וההיפ הופ הישראלי יהושע סופר, תחת השם נייג'ל האדמו"ר. האלבום יצא ב-1993, ואף על פי שמכירותיו כשלו, הוא השפיע רבות על סצנת הראפ וההיפ הופ בישראל.
נבחרת כף ורדה בכדורגל
שיאני ההופעות
!width=35|דירוג !width=150|שחקן !width=50|הופעות !width=50|שערים !width=100|שנים
חומוס מטמטם
רקע
מקליט האלבום, יהושע סופר, שחתום על האלבום כ"נייג'ל האדמו"ר", הוא יהודי-ג'מייקני שעלה לישראל ב-1989. מלבד ההקלטה עצמה, הוא גם אייר את עטיפתו של האלבום. בעת שהוקלט האלבום עדיין לא שלט סופר בשפה העברית די הצורך, ולכן שר את מילות השירים שנרשמו בתעתיק לאותיות אנגליות. משיצא האלבום, ב-1993, זכו שיריו להשמעות רבות ברדיו, ובמיוחד "חומוס מטמטם", "עסק שחור" ו"לסובב את הגוף", אך האלבום עצמו לא שגשג במכירותיו. האלבום נחשב כאלבום ההיפ הופ הישראלי הראשון ופריט אספנים בקרב חובבי הז'אנר.
שירי האלבום עוסקים בעיקר בהתפארות עצמית ("מעולם לא היה אחד מחליק כמוני" מתוך השיר "עסק שחור"), ריקודים, מסיבות ("כולם מסובבים את הגוף") ועקיצות כלפי המשטרה. ניתן להסתכל על האלבום גם כפרודיה על אלבומי גנגסטה ראפ העוסקים בנושאים זהים, אם כי, בניגוד להם ולאלבומי היפ הופ ישראליים מאוחרים יותר, "חומוס מטמטם" היה נטול מחאה חברתית.
נבחרת כף ורדה בכדורגל
מלכי השערים
!width=35|דירוג !width=150|שחקן !width=50|שערים !width=50|הופעות !width=50| !width=100|שנים
חומוס מטמטם
רקע
את האלבום הקדיש סופר לזכרה של הילדה חוה וקסברג (1981 – 1993), בתו של חבר משפחה.
מסכת ברכות
מַסֶּכֶת בְּרָכוֹת היא המסכת הראשונה במשניות ובעקבותיה בתלמוד, והיא עוסקת בדיני קריאת שמע, תפילה, זימון, ברכת המזון, ברכות הנהנין ושאר הברכות.
מסכת ברכות מכילה 57 משניות.
אורכה
מסכת ברכות מכילה 9 פרקים. בתלמוד הבבלי המסכת מכילה 63 דפים (ובתלמוד הירושלמי היא כלולה מ-68 דפים). במסכת ברכות יש כ-73,000 מילים, כארבע חמישיות מבבא בתרא שבה יש כ-89,000 מילים, וכשני שלישים ממסכת שבת (המסכת הארוכה ביותר בתלמוד הבבלי מבחינת מספר המילים) שבה כ-118,000 מילים.
מיקומה וחשיבותה של המסכת בסדר זרעים
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, מכיוון שסדר זרעים עוסק בעבודת האדמה המניבה את מזונותיו של האדם, ומכיוון שכל מי שאוכל חייב לברך לפני האכילה, ראוי היה להקדים בתחילת הסדר את המסכת העוסקת בברכות בכלל ובברכות המזון למיניהם בפרט.
בסדר התלמוד הבבלי שהתחבר בימי הגלות חיברו האמוראים את הגמרא על סדר זרעים רק למסכת ברכות
תוכן המסכת
למסכת ברכות שלשה חלקים המשקפים את חלקי הליטורגיה היומית: קריאת שמע, תפילה וברכות סעודה. המשותף להם הוא שהם מקיפים את היום בבוקר ובערב. חיבורם יחד מתואר במפורש בדברי ר׳ מאיר בסוף המסכת בתוספתא: "אין לך אדם מישראל שאינו עושה מאה מצות בכל יום: קורא את שמע מברך לפניה ולאחריה; אוכל את פתו מברך לפניה ולאחריה; מתפלל שלש פעמים של שמונה עשרה". הפרק התשיעי אינו אלא נספח, העוסק בברכות מזדמנות, שאינן חלק מהליטורגיה הקבועה. האופי המחושב והדווקני של מבנה זה מוכח מכך שהמשנה משווה במפורש בין חלקיה השונים: בין קריאת שמע (שאינה אלא עדות) לתפילה (שהיא עמידה לפני מלך, ולכן דורשת תנאים מיוחדים), ובין תפילה לבין ברכה.
הרמב"ם, בהקדמה לפירושו למשנה, וכן המאירי בפתיחתו למסכת, כתבו כי הסיבה שהמסכת היא הפותחת את המשנה והתלמוד, היא מכיוון שהיא כוללת את הבסיס ליהדות: ייחוד השם (קריאת שמע), תפילה וברכות.
לפי המסורת, נוסח הברכות חובר על ידי אנשי כנסת הגדולה בתחילת תקופת בית שני, אך לא הייתה זו קביעה סופית של הנוסח; ברכות רבות חוברו גם לאחר חורבן בית שני, ואף בתקופות מאוחרות יותר.
פרקי המסכת
בסך הכל במסכת 57 משניות מנין ז"ן.
פרק הרואה
בפרק התשיעי של מסכת ברכות, פרק הרואה, מרוכזות ההלכות הנוגעות לברכות שאינן קשורות לתפילה או לברכות הנהנין. מספר ברכות מופיעות במשנה ובתוספתא המקבילה לפרק וברכות נוספות מוזכרות בברייתות בתלמוד. בין הברכות השונות המוזכרות:
בתלמוד הבבלי מובא בפרק זה דיון אגדי נרחב על משמעות החלומות וההתמודדות עם חלומות רעים.
עדי נוסח וכתבי יד
מסכת ברכות זכתה כנראה לפופולריות רבה במשך הדורות ככל הנראה בגלל שעוסקת בהלכות הנצרכות כל יום, ולכן נמצאו הרבה יותר עדי נוסח שלה, גם בתלמוד בבלי וגם בתלמוד הירושלמי. מספר הטפסים של קטעים מתוך המסכת שנמצאו בגניזה הקהירית גדולה בהרבה ממה שנמצא במסכתות אחרות, הן בבבלי והן בירושלמי.
כמו כן, נוסח מסכת ברכות בבלי הוא מבין המסובכים שבמסכתות התלמוד. כל מי שניסה לעשות סדר בממצא שבין עדי הנוסח של המסכת גילה תמונה מסובכת ומסורבלת. לרוב חלקי המסכת יש חמישה עדי נוסח "שלמים", ועוד קטעי גניזה רבים שקשה מאוד לסדרם לפי ענפי נוסח. חילופי הנוסח במסכת מפליגים יותר ממה שמצוי במסכתות אחרות, ולא פועלים לפי סדר קבוע. גם מי שחילק את העדים לענפי נוסח, הדגיש שמדובר בחלוקה "סטטיסטית", כלומר, שעד פלוני הולך יותר פעמים עם עד אלמוני מאשר עם עד פלמוני, אך עדיין הוא עשוי להתאים פעמים רבות דווקא לפלמוני. הרבה פעמים היחסים בין עדים "קרובים" של מסכת ברכות דומים ליחסים בין עדים "רחוקים" של מסכתות אחרות.
דני איינג'
דניאל ריי "דני" איינג' (באנגלית: Daniel Ray "Danny" Ainge; נולד ב-17 במרץ 1959 באורגון), הוא ספורטאי עבר אמריקאי ששיחק הן כדורסל והן בייסבול בליגות הבכירות ביותר בארצות הברית. אימן את קבוצת פיניקס סאנס ושימש ג'נרל מנג'ר של קבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA. כיום מנכ"ל היוטה ג'אז
קריירה
איינג' היה ספורטאי רב גוני, בתיכון הוביל פעמיים את נבחרת בית הספר לאליפות המדינה בפוטבול, באוניברסיטת בריגהאם יאנג בה למד היה חבר בנבחרת הכדורסל והוליך אותה שלוש פעמים רצופות לטורניר האליפות של ה-NCAA. את קריירת הספורט המקצוענית שלו החל איינג' דווקא בבייסבול, ושיחק בשורות הטורונטו בלו ג'ייז בליגת ה-MLB בשנים 1979-1981. לאחר מכן הציב עצמו לדראפט ה-NBA ונבחר בסיבוב השני על ידי הבוסטון סלטיקס. איינג' התקדם בהדרגה לחמישייה והיה לו חלק משמעותי באליפויות הקבוצה ב-1984 ו-1986. לצדו בקו האחורי שיחק דניס ג'ונסון, ובקו הקדמי שיחקו לארי בירד, קווין מקהייל ורוברט פאריש. עד היום נחשבת חמישייה זו, לצד חמישיית הלייקרס ב-1988, לטובה בהיסטוריה.
ב-1989 הועבר איינג' לסקרמנטו קינגס ובשנה שלאחר מכן לפורטלנד טרייל בלייזרס. ב-1992 הגיע עם הקבוצה לגמר בו הפסידה קבוצתו לשיקגו בולס. במשחק החמישי באותה סדרה קבע שיא NBA לנקודות לשחקן בהארכה במשחק גמר (תשע). בשנה שלאחר מכן הגיע לגמר שוב, הפעם במדי קבוצתו הרביעית, פיניקס סאנס, והפסיד שוב לבולס. בכך היה לשחקן היחיד בהיסטוריה שהפסיד שנה אחרי שנה בגמר במדי שתי קבוצות שונות.
איינג' פרש מכדורסל לאחר עונת 1994–1995, ובעונה שלאחריה מונה למאמן הפיניקס סאנס. הוא אימן במשך יותר משלוש עונות, ומאזנו עמד על 136 ניצחונות ו-90 הפסדים.
ב-2003 חזר לסלטיקס, הפעם בתפקיד 'האחראי על פעילויות הכדורסל' של המועדון. בשנים הראשונות ביצע מספר עסקאות רעות מאוד, ונותר בתפקידו הרבה הודות לתמיכתו של נשיא המועדון, רד אאורבך. לקראת עונת 2007–2008 ביצע טרייד משמעותי עם חברו לשעבר לקבוצה שהיה אז סגן נשיא קבוצת מינסוטה טימברוולבס, קווין מקהייל, במסגרתו הועבר לסלטיקס הכוכב קווין גארנט בתמורה לחמישה שחקנים. הטרייד הוביל למהפך הגדול בתולדות ה-NBA במאזן של קבוצה, מעונה של 24 ניצחונות לעונה של 66 ניצחונות, המאזן הטוב ביותר בליגה וזכייה באליפות. ביוני 2021 הודיע על פרישה מהתפקיד.
ב-15 בדצמבר 2021 מונה להיות מנכ"ל היוטה ג'אז
סודה בנת זמעה
סודה בנת זמעה (בערבית: سودة بنت زمعة) הייתה אחת מנשותיו של הנביא מוחמד.
סודה בנת זמעה הייתה אחת הנשים הראשונות שהיגרו לחבש למען האסלאם. היסטוריונים מוסלמים מתארים אותה כאישה גבוהה בעלת עור כהה.
נישואים למוחמד
על פי המסורת האסלאמית, היגרה סודה עם בעלה לחבש, ולאחר חזרתם למכה נפטר בעלה, ומוחמד הציעה לה נישואים דרך שליח. השליח הגיע אליה ושאל אותה "סוד, את רוצה לקבל את ברכתו הגדולה של אללה?", והיא שאלה "מה זה?" והוא אמר "שליח האלוהים מציע לך נישואים". היא אמרה לו שתשמח, והפנתה אותו לאביה כדי לבקש רשות. האב הסכים, והחתונה התקיימה בחודש הרמדאן, מספר חודשים לאחר פטירתה של חדיג'ה.
פיליפ דה קונינק
פיליפ דה קונינק (בהולנדית: Philip de Koninck  או Philips Koninck, פיליפס קונינק; 5 בנובמבר 1619 – 4 באוקטובר 1688) היה צייר נוף הולנדי ואחיו הצעיר של יאקוב קונינק.
חייו
בשלהי שנות 1640, החל דה קונינק לצייר פנורמות. הבדים שלו היו מחולקים אופקית לשניים, במידות שוות של פני האדמה והשמיים. נראה כי קונינק הושפע רבות מחריטות של רמברנדט כמו 'שדה הזהב', שנשקף על פני רחבה של שכבות עם פסי אור. כמו כן, ניתן לאתר אצלו גם את הסגנון של הרקולס סגרס. פיליפס קונינק, החל לצייר כך בעשור שלאחר מכן. כמעט כל הפנורמות שלו דומות ומאופיינים בפסים צרים של חושך ואור על הבד.
הוא זכה להצלחה גדולה. מכירת אחד ציוריו נתנה לו הון לקניה ולתפעול קו דוברות שעבר בין אמסטרדם לרוטרדם דרך ליידן, כך שהדוברות יכלו להפליג בנופים שהנציח. הוא צייר בעיקר נופים רחבים מלאי אור ואווירה. הם נראים מנקודת מבט גבוהה שמאפשרת מבט רחב על השמיים. הכנסת דיוקנאות לתוך הנוף בציוריו, דומה במידה מסוימת לשיטתו של רמברנדט. יש דוגמאות לכך באוספים בגלריות בקופנהגן ובאוסלו. ״נוף בפתח נהר בהאג״ עם העתק מעט גדול יותר בגלריה הלאומית, לונדון. ״גבול החורש וכפר״ (עם דמויות של אדריאן ואן דה ולדה) באמסטרדם. ונופים נוספים נמצאים בבריסל, פירנצה (האופיצי), ברלין וקלן. נראה כי פיליפ קונינק, היה איש עסקים משגשג, אך צייר רק כמה תמונות בעשור האחרון לחייו.
כמה מיצירותיו יוחסו באופן שגוי לרמברנדט ורבים אחרים לאחיינו סלומון דה קונינק (1609–1656), תלמידו של רמברנדט, שציוריו ותחריטיו מורכבים בעיקר מדיוקנאות וסצינות מקראיות. הוא היה גם דודם של הציירים יעקב ודניאל קונינק.
יש להבחין בין כל הציירים הללו לבין דייוויד קונינק (1636? -1687), המכונה גם רממלר. דייוויד קונינק נולד באנטוורפן ולמד שם אצל יאן פיט. בהמשך התיישב ברומא, שם הוא מת בשנת 1687. התמונות שלו הן בעיקר נופים עם בעלי חיים ודומם.
הקונגרס העולמי של היהודים ההרריים
הקונגרס העולמי של היהודים ההרריים (WCMJ) הוא ארגון לא-ממשלתי בינלאומי המאפשר ליהודים ההרריים המפוזרים ברחבי העולם לשמר ולשתף מסורות וערכי תרבות באמצעות שיתופי פעולה בינלאומיים. הוא מפגיש בין היהודים ההרריים המתגוררים בישראל, ארצות הברית, רוסיה, קנדה, אזרבייג'ן, גרמניה, אוסטריה, גאורגיה, קזחסטן ובמדינות נוספות.
המורדים: המסע אל החלום
המורדים: המסע אל החלום (בספרדית: Erreway: 4 caminos, "ארווי: 4 דרכים") הוא סרט שמשמש כהמשכון לסדרה הארגנטינאית המורדים המתאר את חייהם של לואיסנה לופילטו, פליפה קולומבו, בנחמין רוחאס וקמילה בורדונבה, ארבעת חברי להקת ארווי, לאחר סיום בית הספר. הסרט הופץ בבתי הקולנוע ביולי 2004 והוקרן גם בישראל.
הקונגרס העולמי של היהודים ההרריים
מאז 2017, לארגון יש מעמד מייעץ במועצה הכלכלית-חברתית של אומות המאוחדות העוסקת בכל נושאי הכלכלה, הפיתוח והסביבה וכן במגוון נושאים הומניטריים.
המורדים: המסע אל החלום
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתרחשת שנתיים לאחר שחברי להקת ארווי סיימו את בית הספר התיכון. מיה ומנואל עדיין זוג ומריצה ופבלו נפרדו. ללהקה יש אמרגן חדש וחסר אחריות, ויחד עם תינוקת שנולדה למיה ומנואל החבורה יוצאת בקרוון לסיבוב הופעות כדי לפרסם את הלהקה. בסופו של הסרט רואים את הבת של מיה ומנואל מספרת את כל הסיפור מהתחלה והסבירה שהלהקה התפרקה וכל אחד המשיך לכיוון משלו לאחר שמיה מתה.
הקונגרס העולמי של היהודים ההרריים
היסטוריה
בשנת 1996 הקים הנדבן המסקוואי תאיר ג'ילאלוביץ' גורשומוב, יהודי יליד קווקז, undefinedאת היסודות לשימור ולפיתוח תרבות היהודים ההרריים והניח את אבן הפינה לבניית בית כנסת בטירת הכרמל, ישראל. בכוונתו היה להקים בית כנסת לזכר אימו מירבורי בת האסטיל, אך לא הצליח להגשים את חלומו לפני מותו. בניו, זאור ואקיף גיללוב, הקימו קרן בינלאומית לשימור ופיתוח תרבות היהודים ההרריים ותרמו את הכספים לבניית בית הכנסת בית תנחום בטירת הכרמל, לזכר אביהם. בטקס הכנסת ספר התורה לבית הכנסת, שנערך במרץ 2003, השתתפו ראש עיריית טירת כרמל, הרב הראשי הספרדי, אליהו בקשי-דורון, התורמים וקהל רב.
המורדים: המסע אל החלום
פסקול
אלבומה השלישי של הלהקה Memoria משנת 2004 מהווה את הפסקול לסרט.
הקונגרס העולמי של היהודים ההרריים
היסטוריה
הקונגרס העולמי של היהודים ההרריים נוסד בקנס שנערך בין 5–7 בפברואר 2003 בתל אביב, ישראל, על ידי איש העסקים ואיש הציבור זאור גיללוב, שהמשיך את עבודתו של אביו והשקיע מאמצים רבים בגיוס קהילות היהודים ההרריים ברחבי העולם.
בין מייסדי ההקונגרס העולמי של היהודים ההרריים נמנים הארגונים הבאים: הקונגרס היהודי האירו-אסיאתי, פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה, קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה, הקרן הרוסית לשימור ופיתוח התרבות היהודית, התאחדות יהודי קווקז בישראל, הקהילה הדתית היהודית במוסקבה, קהילת היהודים ההרריים במוסקבה "בית טנחום", קהילת היהודים ההרריים של פיאטגורסק, נלצ'יק ודרבנט (רוסיה) באקו וקובה (אזרבייג'ן), ניו יורק (ארצות הברית) וטורונטו (קנדה) וארגונים יהודיים נוספים.
פעילות
בין 20 - 24 ביולי 2003, בכנס שנערך במלון שרתון פלאזה ירושלים, הוקמה בתמיכת הקונגרס העולמי, הוועידה הבינלאומית של רבני היהדות ההררית. בין 150 משתתפי הקונגרס נוכחו הרב יצחק זילבר, הרב שמואל ערבה, הרב יעקב סופר, הרב אלבז, הרב בקשי דורון, והרב יונה מצגר, לצד רבנים צעירים, תלמידי ישיבות ונציגי קהילות רוסיה, אזרבייג'ן, קזחסטן, ארצות הברית וגאורגיה.
בנובמבר 2003, זאור גיללוב, נשיא הקונגרס, ערך את ביקורו הרשמי הראשון בבית הלבן ונפגש עם נציגי הממשל האמריקאי ועם נשיא ועידת הארגונים היהודיים הגדולים באמריקה, רון לאודר.
ב-22 בינואר 2004, בחסות הקונגרס העולמי, התקיים כנס באוניברסיטת בר-אילן ברמת גן. את העבודה הארגונית הוביל יו"ר הוועדה ליחסים בינלאומיים של הקונגרס העולמי יחד עם יושב ראש התאחדות יהודי קווקז בישראל, יעקב בר שמעון. בכנס נאם הרב הראשי הספרדי לישראל, שלמה עמאר.
ב-23 בנובמבר 2017, בקבלת הפנים שנערכה במרכז המידע של האו"ם במוסקבה, הוענק לקונגרס העולמי מעמד מייעץ במועצה הכלכלית-חברתית של האו"ם, מעמד המעניק לקונגרס העולמי הכרה בינלאומית, ומאפשר לו להשתתף בדיונים בנושאים רלוונטיים כגון כיבוד זכויות וחירויות האדם.
ב-19 בפברואר 2018, בירושלים התקיימה פגישה רשמית בין ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, לבין נשיא הקונגרס העולמי, אקיף גיללוב. הפגישה הוקדשה בעיקר לפעילות הקונגרס ולהמשך פיתוחו. כמו כן נדונה סוגיית בניית המרכז הקהילתי-תרבותי של יהודי רוסיה במוסקבה. במקביל, נערכו פגישות רשמיות עם יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין והשר לענייני ירושלים זאב אלקין, בהן דנו בפעילות הקונגרס.
ב-9 באוקטובר 2018, נערך בבניין ממשלת מוסקבה ערב המוקדש להצגת הספר "ההיסטוריה והתרבות של היהודים ההרריים", בסיוע הקונגרס העולמי של היהודי ההרריים והסוכנות הפדרלית לענייני לאומים.
ב-5 בנובמבר 2018, בקריית הוותיקן, קיים האפיפיור פרנציסקוס פגישה אישית עם משלחת הקונגרס, בראשותו של אקיף טאירוביץ' גיללוב. האפיפיור תמך ביוזמת כינוס מועצת ראשי הדתות המונותאיסטיות, כפי שהוצעה על ידי נשאי הקונגרס אקיף טאירוביץ' גיללוב, ובירך עליה.
ב-19 בנובמבר 2018 התקיים בירושלים טקס פרסי "איש השנה 2018". האירוע אורגן על ידי הקונגרס העולמי של היהודי ההרריים יחד עם התאחדות כל-ישראל של היהודי ההרריים.
ב-13 בדצמבר 2018 התקיימה מצגת של הקונגרס העולמי של היהודי ההרריים במטה האומות המאוחדות בניו יורק, ארצות הברית. למשתתפים, נציגי קהילת היהודים ההרריים העולמית, אגודות יהודיות בינלאומיות, חברי הקונגרס האמריקני והממשל האמריקאי, הוענק במתנה הספר "היהודים ההרריים", מחקר יסודי על 600 שנות התפתחות היסטורית ותרבותית של הקהילה.
ב-23 במאי 2018, אריק סולהיים, מנכ"ל תוכנית הסביבה של האו"ם ואקיף גיללוב, נשיא הקונגרס העולמי והבעלים של חברת הירידים הרוסית, חתמו על מזכר הבנות שמטרתו קידום צריכה וייצור ברי קיימא ופיתוח ירידים תעשייתיים וחקלאיים ב-85 אזורים ברוסיה. טקס החתימה על המזכר נערך בבית האו"ם במוסקבה.
ב-27 במאי 2019, מנהל המשרד האירופי של תוכנית הסביבה של האו"ם ואקיף גיללוב, נשיא הקונגרס העולמי של היהודי ההרריים, חתמו על מזכר הבנות שמטרתו יישום היעדים לפיתוח בר-קיימא.
ב-27 במאי 2019, ברונו פוצי, מנהל המשרד האירופי של תוכנית הסביבה של האו"ם ואקיף גיללוב, נשיא הקונגרס העולמי של היהודים ההרריים, חתמו על מזכר הבנות שמטרתו יישום יעדי הפיתוח בר-קיימא (SDGs) של האו"ם.
שמואל רבינוביץ
הרב שמואל בן ציון רבינוביץ (נולד בכ"ז באדר ב' תש"ל, 4 באפריל 1970) הוא הממונה על הכותל המערבי והמקומות הקדושים, בהתאם לחוק השמירה על המקומות הקדושים, ומוכר בציבור כ"רב הכותל".
ביוגרפיה
נולד וגדל בירושלים, לחנקה יוטה ולדיין הרב חיים יהודה רבינוביץ, חסיד חב"ד. למד בישיבת קול תורה, שם רכש את מרבית השכלתו התורנית. שירת שירות צבאי מקוצר ברבנות הצבאית. לאחר מכן נתמנה לכהן כרב אזורי בדרום-מערב ירושלים. בתשנ"א התחתן עם יעל בת משה חיים בינר.
בשנת תשנ"ו מונה על ידי שר הדתות שמעון שיטרית לתפקיד הממונה על המקומות הקדושים (לא כולל הכותל המערבי). בשנת תש"ס (2000) מונה על ידי ממלא מקום שר הדתות, יוסי ביילין, לממונה על הכותל המערבי ורחבתו, בנוסף למינויו כממונה על המקומות הקדושים.
הרב רבינוביץ משמש כיו"ר הקרן למורשת הכותל המערבי. בנוסף הוא מכהן בתפקידים ציבוריים וייצוגיים בגופים ובארגונים שונים: היה חבר הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים, חבר הוועדה לבחינת תרומת ביציות, חבר במועצה הציבורית לאיכות הסביבה, חבר בוועדה לפיקוח ורישוי הקבורה בישראל ויושב-ראש הוועדה לניהול קבר הרשב"י במירון (מונה על ידי בית המשפט העליון).
ב-2016 חשף תחקיר גלי צה"ל שהרב רבינוביץ לא נבחן במבחני הרבנות המקובלים של הרבנות הראשית לישראל, בתגובת לשכתו נאמר אז כי הוסמך בידי רבנים רבים, בהם הרב שלמה זלמן אוירבך וכי בשעת המינוי היה מקובל להסתפק בסמיכה זו לרבנות. בשנת 2021 נחשף בחדשות 13 כי הרב רבינוביץ קיבל תעודת סמיכה לרבנות מהרב הראשי לישראל על סמך התחייבותו לעבור את מבחני הרבנות הראשית, אולם הוא נכשל בבחינות. למרות זאת, בעת שהתמודד לתפקידו כרב הכותל, ציין בפני נציבות שירות המדינה כי הוא בעל כושר לרבנות מהרבנות הראשית.
משפחתו
רבינוביץ אב לשמונה. הוא מתגורר בשכונת עזרת תורה בירושלים.
הממונה על הכותל והמקומות הקדושים
במסגרת תפקידו כממונה על הכותל והמקומות הקדושים הוא מקבל אורחים רמי-מעלה ומתלווה לנשיאים וראשי מדינות המגיעים לביקור בכותל.
בין פעולותיו:
במהלך שנות כהונתו בתפקיד ספג ביקורת משני צדי המתרס. קבוצות של חרדים קנאים טענו שהוא נוקט מדיניות המובילה לדעתם לחוסר צניעות בכותל, ואף לפגיעה במקומות הקדושים. חרדים קנאים, המכונים "סיקריקים", איימו עליו מספר פעמים, ואף תקפו אותו. מנגד, ספג ביקורת מחברי היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית על "השליטה החרדית" בכותל, כלשונם. לטענתם, בכך שאינו מאפשר להם לקיים תפילות בכותל כרצונם הוא גורם לפגיעה בחופש הדת שלהם.
מס מעסיקים
מס מעסיקים הוא מס שהוטל בשנת 1975 על המעסיקים בישראל (כולל יהודה ושומרון), וחושב בהתאם לגובה המשכורת שהם משלמים. במהלך שנותיו עבר המס שינויים רבים, מבחינת שיעור המס והאוכלוסייה שעליה הוטל. בחוק ההסדרים לשנת 2008 בוטל המס החל מ-1 בינואר 2008.
חקיקת החוק
מס מעסיקים הוצע לראשונה על ידי ועדת חיים גבתי שנועדה למצוא מקורות הכנסה נוספים למימון תקציב המדינה, אולם ההצעה זכתה להתנגדות רבה מצד השרים במיוחד שר התעשייה והמסחר, יוסף ספיר, שכינה את המס "טירוף הדעת", ולא קודמה. המתנגדים טענו שהמס יביא לעליית מחירים ויפגע בייצוא, שכן יקשה להבחין בין יצואן ללא יצואן. לעומת זאת, התומכים טענו שהחוק יגביר את ההתייעלות ואת ריסון עליית השכר. ביולי 1974, לאחר מלחמת יום הכיפורים, הציע שר האוצר שוב להחיל מס מעסיקים של 5%. בעקבות התנגדות המעסיקים שאיימו שלא לשתף פעולה עם החוק, הרעיון הוסר מסדר היום. בפברואר 1975 החליטה הממשלה באופן מפתיע על הנהגת מס מעסיקים בשיעור של 7.5%. החוק שהגיע לוועדת הכספים חודש לאחר מכן כלל שיעור של 4% בלבד וחברי הכנסת הכניסו לו סעיף שאישר לשר האוצר להוריד את השיעור בענפים העלולים להפגע בגלל המס. בדברי ההסבר להצעת חוק מס מעסיקים נאמר: "המס המוצע הוא שלב בדרך להנהגת מס ערך מוסף, מאחר שהשכר המשתלם מאת המעסיקים הוא ברוב המקרים המרכיב הגדול ביותר בערך המוסף". לאור זאת, הציע יוחנן בדר להגביל את תוקף החוק עד לאוקטובר אותה שנה, אך דרישתו נדחתה. מס ערך מוסף הוטל זמן לא רב לאחר הטלתו של מס מעסיקים, אך מס מעסיקים המשיך להתקיים עוד שנים רבות. פעמים אחדות נדחו הצעות לביטול המס, בטענה שתקציב המדינה לא יעמוד בכך. אחד מחברי הכנסת, אברהם לבנבראון מחד"ש, ראה את הנולד בעניין זה, באומרו:
בתחילת 1980 שונה החוק. שיעור המס הועלה ל-7%, ובמקביל הוחרגו מתחולת המס ענפי תעשייה, חקלאות, מלונאות, בנייה למגורים וייצוא. השינוי נועד לאפשר לענפים אלה להוריד עלויות, מבלי להוריד את גובה ההכנסות מהמס.
פטורים
בנוסחו המקורי חוק מס מעסיקים היה חוק קצר ופשוט, ללא חריגים ופירוט יתר, גורמים התורמים בדרך כלל למורכבותם של חוקי המיסים. במהלך הזמן הלך החוק והסתבך:
לאוכלוסיות נוספות ניתן פטור בחוקי עידוד אחדים. למשל, מלכ"רים באזורי קו עימות דרומי היו פטורים ממס מעסיקים בשנת 2007, וחוק אזור סחר חופשי באילת פטר מהמס מעסיק תושב אילת בשל הכנסת עבודה שהוא משלם בעד עבודה המתבצעת באילת.
גביית המס
סעיף 2 לחוק מס מעסיקים, אומר "מעסיק יהא חייב במס", וכך הדבר להלכה, אך למעשה מגלגל המעסיק את המס על העובדים, שהרי המס נוטל חלק מתקציב השכר של עובדים אלה.
בעת הטלתו היה שיעור המס 4%, והוא חל על כל המעסיקים. עם מתן פטור מהמס לסוגים מסוימים של מעסיקים, הועלה שיעור המס החל על המעסיקים החייבים בו ל-7%. בהמשך הורד שיעור המס בחזרה ל 4%, וזה היה שיעורו בעשור הראשון של המאה ה-21, עד ביטולו בראשית 2008.
באוגוסט 2007 החליטה הממשלה לבטל את מס המעסיקים. במקביל הוחלט לקצץ מתקציבי העמותות המתוקצבות על ידי המדינה את סכומי הכסף שנדרשו להן כדי לשלם את מס המעסיקים..
יואל רקח
יואל (ג'וליו) רקח (באיטלקית: Giulio Racah; 9 בפברואר 1909 – 28 באוגוסט 1965) היה פיזיקאי ישראלי, יהודי יליד איטליה, פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטה העברית בירושלים, רקטור האוניברסיטה (1961-65) ונשיאה בפועל (1961-62), חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים (תשי"ח–1958).
ביוגרפיה
ג'וּליו (יואל) רקח נולד בשנת 1909 למשפחה יהודית מיוחסת בעיר פירנצה שבאיטליה, בן לפִּיה ואדריאנו, וגדל בחווה המשפחתית בפיזה, טוסקנה. אמו הייתה אחותו של המתמטיקאי ג'ינו פאנו ובני דודיו היו המדענים האמריקאים רוברט פאנו ואוגו פאנו. השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הומניסטית בפירנצה.
בשנת 1930 סיים את לימודיו לתואר דוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת פירנצה. רקח היה עוזרו של פרופ' אנריקו פרמי באוניברסיטת רומא והשתלם בציריך אצל הפיזיקאי האוסטרי וולפגנג פאולי. הוא הורה פיזיקה עיונית באוניברסיטאות פירנצה ופיזה, בה התמנה לפרופסור חבר בשנת 1937. על פי מחקריו, בנתה ממשלת איטליה הפשיסטית מכשור אופטי אשר שימש בהצלחה לפגיעות באוניות הצי הבריטי (בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הדמדומים של בין הערביים). מכשור זה נתן יתרון רב לצי האיטלקי בים התיכון בתחילת מלחמת העולם השנייה, עד המצאת הראדאר, שיושמה על ידי הבריטים והפכה את הקערה על פיה.
בשנת 1939 עלה רקח לארץ ישראל והתמנה לפרופסור מן המניין לפיזיקה עיונית בחוג לפיזיקה באוניברסיטה העברית שהוקם בשנת 1931. רקח ושמואל סמבורסקי היו המרצים הראשיים בחוג בתקופת המנדט הבריטי. במהלך מלחמת העצמאות, נוסף על המשך מחקרו, עמד רקח בראש יחידת חמ"ד (חיל המדע) בהר הצופים.
בשנים 1946–1948 כיהן כדקאן הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע. בשנים 1950–1951 היה חבר המכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בשנים 1954–1956 כיהן כנשיאה הראשון של האגודה הישראלית לפיזיקה. בשנת 1961 נבחר לרקטור האוניברסיטה העברית כמועמד של "הצעירים" בסנאט, אשר הכריעו להפריד את תפקיד הרקטור מתפקיד הנשיא. במשך שנה אף תפקד כנשיא בפועל עד מינויו של אליהו אילת. בשנת 1963 נבחר לתקופת כהונה שנייה בתפקיד הרקטור, שבו שימש עד מותו.
רקח היה מהפיזיקאים הראשונים שהשתמשו בעקרונות של סימטריה, ובענפים המתמטיים המנתחים אותה, תורת החבורות ואלגברת לי, לשם הבנתן של תופעות פיזיקליות, ובכך תרם תרומות חשובות לתחום הספקטרוסקופיה האטומית וחקר הגרעין. על שמו קרויים מקדמי רקח, כמו גם משפט רקח, הטוען שבאלגברת לי פשוטה למחצה מספר אופרטורי הקזימיר שווה למספר האופרטורים בתת-האלגברה של קרטן. עם תלמידיו של רקח נמנים עמוס דה שליט, שניאור ליפסון, אורי גניאל, גבירול גולדרינג, גדעון יקותיאלי, ישראל פלח ואחרים, אשר הקימו את הפקולטה לפיזיקה במכון ויצמן (שאז נקראה המחלקה לפיזיקה גרעינית), וכן חנוך גוטפרוינד, ששימש לימים נשיא האוניברסיטה העברית. רקח עבד עם אלברט איינשטיין, זכה להכרה בינלאומית רחבה, ובין היתר היה חתן פרס ישראל למדעים מדויקים לשנת תשי"ח (1958) ונבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנת 1959.
רקח נהרג בביתו בפירנצה בשנת 1965, בתאונה של דליפת גז, בגיל 56. נקבר בחלקת - המדע הר המנוחות בירושלים.
רקח היה נשוי לזָמירה, בת למשפחת מני הענפה (בתו של השופט מלכיאל מני ונכדתו של הרב אליהו מני), ואב לבת, אראלה, שנהרגה בתאונה בצעירותה, ושני בנים, אליהו (אלי) ואמנון.
הנצחה
על שמו נקרא מכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית, ובו נערכות לזכרו הרצאות שנתיות. כמו כן קרויים על שמו רחוב פרופסור רקח בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית, וכן מכתש רקח שעל הירח, וכן גוף קטן (קוטר 1.3 ק"מ) במערכת השמש, שנתגלה על ידי מצפה הכוכבים על שם וייז הנקרא 137217 Racah בראשית שנות ה-90 הנפיק השירות הבולאי בול לזכרו.
מיטצ'ל לנגראק
מיטצ'ל ג'יימס לנגראק (Mitchell James Langerak; נולד ב-22 באוגוסט 1988 באמראלד, קווינסלנד שבאוסטרליה) הוא כדורגלן אוסטרלי שמשחק בעמדת השוער בנגויה גראמפוס היפנית.
קריירה
בתקופתו בנוער שיחק לנגראק בקבוצות האזוריות של המקום בו גדל עד שבשנת 2007 התקדם לשחק בליגה האוסטרלית הראשונה כשחתם במדי מלבורן ויקטורי, לאחר שלא היה בתוכניות המאמן באותה עונה חתם להשאלה בעונה אחת בקבוצת דרום מלבורן שם שיחק ב-14 משחקים. בשנתיים שלאחר תקופת ההשאלה שיחק 21 משחקים עד שחתם בבורוסיה דורטמונד תמורת חצי מיליון אירו.
ב-12 במאי חתם לנגראק על חוזה לארבע-שנים תמורת חצי מיליון אירו ששולמו לקבוצתו הקודמת. לנגראק היה השוער השני של בורוסיה דורטמונד.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כשפתח כמחליף לרומן וידנפלר שנפצע, בניצחון קבוצתו 1-3 על האלופה הקודמת באיירן מינכן.
במשחק במסגרת הסיבוב השני בגביע הגרמני מול דינמו דרזדן, מאמן דורטמונד יורגן קלופ החליט לפתוח עם לנגראק, ששמר על השער נקי. לנגראק אף עלה כמחליף בגמר הגביע של 2012 מול באיירן מינכן בו ניצחה דורטמונד בתוצאה 2-5 וזכתה בגביע, לנגראק נכנס כמחליף לרומן וידנפלר שנפצע לאחר שהכשיל את מריו גומז, לנגראק הצטיין וזכה לשבחים רבים לאחר שהגן על שער קבוצתו.
ב-18 בספטמבר 2013 הופיע לנגראק לראשונה בליגת האלופות, לאחר שרומן וידנפלר הורחק במשחק מול נאפולי. באותו משחק הפסיד לנגראק לראשונה במשחק בו שותף ולנגראק אף שבר שתי שיניים לאחר שנפגע מהקורה השמאלית של השער. המשחק עצמו הסתיים בתוצאה 1-2 לנאפולי.
ב-29 ביוני 2015 חתם בשטוטגרט הגרמנית, בה שיחק שתי עונות. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, ערך לנגראק שתי הופעות בלבד והיה המחליף של השוער הפולני פשמיסלאב טיטון. שטוטגרט נשרה אל הבונדסליגה השנייה בתום אותה עונה. בעונת 2016/17 לנגראק הפך לשוער הראשון של שטוטגרט עם עזיבת טיטון, והעפיל עם הקבוצה בחזרה לבונדסליגה כעבור עונה אחת.
ב-30 באוגוסט 2017 חתם לנגראק על חוזה לשתי עונות בלבאנטה מהלה ליגה הספרדית. ב-14 בינואר 2017 חתם לנגראק בנגויה גראמפוס היפנית.
נבחרת לאומית
לנגראק פתח ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-12 באוקטובר 2013 מול נבחרת צרפת בו הפסידה נבחרתו 0-6. לנגראק נכלל בסגל נבחרתו למונדיאל 2014 וישב על הספסל בהיותו שוער מחליף למת'יו ריאן ולא שותף.
אמה גומץ
אמה גומץ (בגרמנית: Emma Gumz; 1 בדצמבר 1899 – 5 בינואר 1981, ברלין) הייתה חסידת אומות העולם שהצילה בין היתר את אינגה דויטשקרון.
קורות חייה
גומץ ובעלה פרנץ (1945-1899) התגוררו בברלין-שרלוטנבורג ברחוב קנסבקשטראסה 17 (Knesebeckstraße 17). הם הפעילו בבית זה מכבסה, שהשתייכה לפני כן לאביה של אמה, קארל, ופעלה לפני כן ברחוב גרולמנשטראסה (Grolmanstraße). בין לקוחותיהם היו תושבי השכונה, קצינים, פקידי ממשל ואנשי האופרה "דויטשה אופר ברלין" הסמוכה. פרנץ גומץ היה מעדי יהוה והיה ממתנגדי המשטר הנאצי.
וסת
וֶסֶת (באנגלית: menstruation) היא הפרשה סדירה של דם ורקמות ריריות מהחלק הפנימי של הרחם דרך הנרתיק. הווסת היא תהליך פיזיולוגי-הורמונלי המתרחש באופן מחזורי במערכת הרבייה של גוף הנקבה אצל חלק מהיונקים. בגוף האישה הווסת מתרחשת כל 21 עד 45 יום אצל נשים צעירות וכל 21 עד 31 יום אצל נשים מבוגרות. אורכו של הדימום נע בין יומיים לשבעה ימים. הווסת נפסקת בזמן היריון ובדרך כלל אינה מופיעה בזמן הנקה. היא נפסקת לחלוטין בין הגילים 45 ל-55 אחרי המנאפוזה.
עד 80% מהנשים מדווחות על תסמינים שונים לפני הווסת. סימנים ותסמינים שכיחים כוללים אקנה, שדיים רגישים, נפיחות, תחושת עייפות, עצבנות ושינויים במצב הרוח. בשעה שתסמינים אלו מפריעים לשגרת החיים, הם מוגדרים כתסמונת קדם ויסתית. בין 20% ל־30% מהנשים מדווחות שהן סובלות מהתסמונת.
בתרבויות השונות מוענקת לווסת משמעויות חברתיות-תרבותיות, הנובעות מתוך אמונות ומייצרות לפרקטיקות מגוונות. הווסת ידועה בשפה עממית בשם המחזור החודשי, על אף שהיא רק שלב אחד מתוך תהליך זה, המשתרע על-פני כל החודש.
אמה גומץ
הצלת יהודים בתקופת השואה
בסוף 1941 החל גירוש יהודי גרמניה למזרח אירופה. אמה הפצירה באלה לא לצאת עם הטרנספורטים, והציעה לה את עזרתה. אמה למדה על גורל היהודים המפונים למזרח מעדותו של חייל, בן של שכנים, ששירת בשורות הצבא הגרמני בפולין. ב-15 בינואר 1943 נכנסו אלה ואינגה למסתור בחדר קטן בדירה ששימשה בתור המכבסה של בני הזוג גומץ. לאחר שסביבתם של בני הזוג גומץ החלה לחשוד בהם, עברו אלה ואינגה למסתור אחר, עם מצילים אחרים. גם במקום ההצלה הבא המשיכה אמה להעביר לאלה ולאינגה מזון.
וסת
מאפיינים כלליים
במהלך המחזור החודשי, השחלה של הנקבה הבוגרת מינית משחררת ביצית אחת או יותר, בתהליך הקרוי ביוץ. רירית הרחם (Endometrium) מתעבה במקביל. לאחר הביוץ רירית הרחם מתכוננת לקראת קליטה אפשרית של ביצית מופרה, באופן שיאפשר היריון. בהיעדר הפריה והריון, הרחם משיל את הרירית, וכך נוצר מחזור חדש. חלק מרירית הרחם מופרש מן הגוף יחד עם נוזלים דמיים אחרים דרך הנרתיק. הווסת היא תהליך ניתוק רירית הרחם. הדימום, הנמשך בין יומיים לשבעה ימים אצל נשים, מעיד על כך שההריון לא התממש. אי-קבלת וסת בשנות הפוריות עשויה להוות אינדיקציה ראשונה לכך שהאישה הרה. הכוונה בביטוי "מחזור מאחר" היא שהווסת טרם התחילה במועד הצפוי, וכי קיים לפיכך סיכוי סביר להריון. הווסת היא תהליך מחזורי טבעי המתרחש בגופה של אישה בריאה במהלך שנות הפוריות שלה. המחזור הראשון (Menarche) מתרחש בדרך כלל בטווח הגילאים 10 ל - 16, ואילו המחזור האחרון (מנופאוזה) מתרחש בין הגילאים 45 ל-55, השנים של הפסקת הווסת נקראות בעברית "גיל המעבר". סטיות מדפוס זה מצריכות בדיקה רפואית. מצב של אי-קבלת מחזור בשנות הפוריות שלא מחמת היריון קרוי אמנוריה (Amenorrhea). אחוזי שומן נמוכים בגוף (למשל, כתוצאה של אנורקסיה) ידועים כמעכבי-מחזור. בנוסף, ייתכנו מצבים של דימום ללא ביוץ (למשל, כאשר האישה נוטלת גלולות למניעת היריון, מגיעה לשלב גיל האל-וסת או סובלת מתסמונת שחלה פוליציסטית) או ביוץ ללא דימום.
אמה גומץ
לאחר המלחמה
פרנץ גומץ מת בסוף 1945. בשנת 1971 הוכרה אמה גומץ כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם. בשנת 2004 הוצבה לוחית זיכרון על ביתם של פרנץ ואמה גומץ, לציון מעשה ההצלה.
וסת
הווסת הראשונה
רוב הנערות מקבלות את הווסת הראשונה שלהן בין גילאי 10 ל-16. הווסתות הראשונות עלולות להתאפיין בחוסר יציבות, הן מבחינת סדירות והן מבחינת זרימה. אחרי הדימום הראשון יכולים לעבור חודשים עד לקבלת הווסת הבאה, והיא יכולה להימשך יום אחד עד 10 ימים. לאחר תקופה מסוימת, הגוף ייכנס למחזור סדיר. זה יכול לקחת שנתיים או יותר. באופן כללי, נשים מקבלות כיום את הווסת הראשונה שלהן מוקדם יותר מבעבר. יש לכך מספר גורמים אפשריים כמו תורשה, ריבוי הורמונים ובייחוד אסטרוגן במאכלים תעשייתיים וכן משקל יתר, מאחר ששומן מייצר אסטרוגן.
מחזור הווסת האנושי
אורך המחזור עשוי להשתנות, אפילו באותה אישה בין מחזורים שונים, והוא נע בין 21 ל-40 ימים. מחזור ביוץ של 28 יום נחשב למחזור סדיר ונורמלי. ראשית הדימום מציינת את תחילת המחזור, היום הראשון לדימום הוא היום הראשון למחזור, וכך הלאה. ישנה דעה כי בקרב נשים הגרות יחדיו או מבלות זמן ניכר ביחד כמו בתקופת הלימודים, זמן תחילת המחזור נוטה להסתנכרן. אפקט זה הנקרא גם "סנכרון וסתי" תואר לראשונה ב-1971 על ידי הפסיכולוגית מרתה מקלינטוק. ב-1998 היה ניסיון להסביר את התופעה בעזרת פרומונים. ההסבר לא התקבל בעיני רבים והתופעה איננה מובנת עד היום. בכמחצית מהמחקרים בנושא לא זוהתה השפעה בין זמני הווסת של נשים שונות, ונמתחה ביקורת לגבי התכנון והניתוח במחקרים שבהם זוהה קשר כזה.
שלב הדימום
הדימום אורך בין יומיים לשבעה ימים. נפח נוזלי הווסת הממוצע הוא 35 מ"ל והם מכילים בין היתר דם ורירית רחם. הרירית מכילה אנזים בשם פלזמין, אשר מונע מהדם להיקרש. לנוכח איבוד הדם, נשים צורכות כמות רבה יותר של ברזל מאשר גברים. נשים רבות חשות התכווצויות רחמיות (דיסמנוריאה) ואי-נוחות ניכרת במהלך הדימום.
השלב הפוליקולרי (שלב הזקיק)
תחת השפעתם של הורמונים מעוררי זקיקים (Follicle Stimulating Hormones - FSH) מייצרת השחלה מספר תאי זקיקים, אשר מפרישים בתורם אסטרוגנים, ובעיקר אסטרדיול. הורמונים אלה מעבים את רירית הרחם ושולחים מסר שלילי לבלוטת יותרת המוח ומפחיתים את ייצור ה-FSH. באופן טיפוסי, רק הזקיק המפותח ביותר יכול להוסיף לגדול, כך שרק ביצית אחת תיווצר בתא נתון.
שלב הביוץ
כשהזקיק המפותח ביותר מגיע לכלל בגרות, הוא מייצר די אסטרדיול כדי לעורר הפרשה חזקה של LH, או הורמון מחלמן. הדבר מתרחש בדרך כלל ביום ה-12 למחזור, ואורך קרוב ל-92 שעות. ה-LH מפתח את הביצית ומחליש את דפנות הזקיק בשחלה. תהליך זה מביא לביוץ: שחרור ביצית בוגרת (חצי מילימטר קוטרה - הגדולה בתאי האדם). השחלה המבייצת עשויה להיות השמאלית או הימנית - לא קיים תיאום כלשהו. באופן נורמלי, הביצית נקלטת בחצוצרה, שם אמורה להתבצע ההפריה. במקביל נוצרת רירית שקופה בצוואר הרחם, לצורך קליטת נוזל הזרע במהלך משגל. ביצית שאינה מופרת תתפרק.
השלב הלוטֶאלי (השלב הצהוב)
לאחר הביוץ, יותרת המוח הופכת את הזקיק ממנו התפתחה הביצית למסת תאים המכונה גופיף צהוב ("קורפוס לוטיום"). גוף זה יפריש פרוגסטרון כמו גם אסטרוגנים נוספים לתקופה כבת שבועיים. הפרוגסטרון חיוני לעיבוי רירית הרחם באופן שיאפשר קליטה והתפתחות של היריון מוקדם. במהלך שלב זה עולה חום הגוף של האישה. אם הופרתה הביצית, היא תנוע כתא עוברי בחצוצרה אל הרחם, שם תיקלט כעבור שבוע מאז הביוץ. בשלב זה העובר מאותת על קיומו באיתותים הורמונליים, אותם ניתן לאמוד בעזרת ערכות לבדיקת היריון. איתותים אלה שומרים על קיומו של הקורפוס לוטיום ומאפשרים לו להוסיף ולייצר פרוגסטרון. בהיעדר הפריה והריון, הקורפוס לוטיום מתפרק ורמות הפרוגסטרון צונחות. כך מתחיל מעגל מחזורי חדש: ללא פרוגסטרון, רירית הרחם מופרשת דרך הנרתיק ורמות ה-FSH עולות כך שנוצרים זקיקים חדשים בשחלה.
תסמיני הווסת
נשים רבות חוות תסמינים ותחושות, חלקן בלתי נעימות לפני, במהלך או לאחר שלב הדימום כתוצאה מהשינויים ההורמונליים והתכווצויות הרחם. יש כ 100 תסמינים שונים גופניים ורגשיים המשתנים מאישה לאישה ועשויים לכלול: כאבי גב, כאבים לאורך החלק הפנימי של הירך, כאב או התכווצות בחלק התחתון של הבטן, "כאבי מחזור" עזים (דיסמנוריאה), עייפות, מיגרנות וכאבי ראש, מצבי רוח משתנים, עצבות ועצבנות. עם זאת ישנן נשים שלא חוות תסמינים אלו. בין 20 ל 30% נשים חוות תסמונת קדם וסתית (PMS), תופעה מורכבת, קלינית-מחזורית. התסמינים וחומרתם משתנה ממחזור למחזור כך שייתכן שבמחזור מסוים אישה תחווה את התסמינים ובמחזור הבא הם לא יופיעו. אם קיימים כאבים קיצוניים בזמן הווסת ייתכן שמדובר בתסמונת הנקראת אנדומיטריוזיס וכדאי לפנות לאבחון גיניקולוגי.
ישנן מגוון דרכים להקל על תסמינים אלו, כאשר מידת האפקטיביות של כל אמצעי משתנה בין אישה לאישה. דרכים נפוצות להקלה על כאבי הווסת:
"חלון הפוריות"
בעוד שאורך השלב הפוליקולרי עשוי להשתנות - ואגב כך משתנה אורכו של המחזור החודשי כולו - השלב הצהוב קבוע אצל כל אישה ואורך כמעט תמיד בין 14–18 ימים. בהינתן העובדה שתאי הזרע מסוגלים לשרוד בגוף האישה בין שלושה לשישה ימים, התקופה הפוריה ביותר (כלומר, פרק הזמן בו קיים הסיכוי הטוב ביותר לכך שיחסי מין יביאו להריון) היא בערך חמישה ימים לפני הביוץ ועד יום או יומיים לאחר הביוץ. במחזור חודשי נורמלי בן ארבעה שבועות, הכוונה לשבוע השני ולתחילת השבוע השלישי של התהליך. רבים רואים בדפוסי המחזור החודשי, וליתר דיוק בקביעה מדויקת של שלב הביוץ, בבחינת אמצעי לתכנון הריונות או למניעתם. מסיבה זו נשים רבות עורכות רישום של הופעת המחזור על שלביו השונים. יש הסבורים בטעות כי המחזור החודשי תמיד נמשך 28 ימים, והביוץ תמיד מתחיל 14 יום לאחר שלב הדימום. טעויות אלה מסתיימות פעמים רבות בהריונות בלתי רצויים, וככלל רופאים אינם ממליצים על שיטה זו כאמצעי מניעה יעיל. בנוסף, לא כל דימום נרתיקי הוא בהכרח חלק משלב הדימום הווסתי, מה שעלול להטעות רבים בחישוביהם.
השחלה כמאגר ביציות
מעריכים כי בין 400,000 ל-450,000 ביציות בלתי-בוגרות שוכנות בכל אחת מהשחלות עם הגעתה של האישה לבגרות מינית. במסגרת המחזור החודשי, כאירוע ביולוגי, משוחררת על-פי-רוב ביצית אחת מדי חודש. כך, במהלך חייה האישה תבייץ כ-400 פעמים. יתר הביציות יתפרקו בתהליך הקרוי אטרזיה. ביציות שכבר נאגרו בשחלה לא יוחלפו בביציות חדשות במהלך חייה הפוריים של האישה.
טיפולים רשומים למנורגיה
קלייר - גלולה למניעת היריון בעלת התוויה לטיפול בדימום וסתי כבד וממושך (מנורגיה) שמקורו אינו בפתולוגיה אורגנית. קלייר מכילה אסטרדיול ולראט, הדומה לאסטרוגן הטבעי שמופק בגוף על ידי השחלות (ולא ההורמון האסטרוגני אתיניל אסטרדיול שנמצא בשאר הגלולות), והפרוגסטין בקלייר הוא דיאנוגסט, אשר לו תכונות אנטי אנדורגניות. התוויה זו אושרה על ידי משרד הבריאות הישראלי, ה-FDA ורשות הבריאות האירופאית EMA.במחקרים קליניים הוכחה הפחתה משמעותית ומתמשכת של 88% בכמות הדימום הווסתי הכבד לאחר 6 חודשי טיפול בהשוואה לנתוני הבסיס.
גלולה למניעת היריון
אסטרוגנים והורמונים דמויי-פרוגסטרון הם המרכיב הפעיל העיקרי בגלולות למניעת היריון. על פי רוב, הורמונים אלה מדמים מחזור חודשי מלא, אך מדכאים את שלב הביוץ. בדרך כלל אשה נוטלת גלולות הורמונליות אלה לתקופה בת 21 יום, ובשבעת הימים הבאים היא נוטלת גלולות-דמה חסרות השפעה, עד לתחילתו המחודשת של המחזור. במהלך שבעת הימים האחרונים מתרחש דימום, אך ללא ביוץ.
היגיינה
בעשורים האחרונים התפתחו מגוון אמצעים לספיגת נוזלי הווסת, כדי למנוע את הכתמת הבגדים. כמו בהרבה מקרים אחרים, בעבר השתמשו באמצעי ספיגה רב-פעמיים. משם עבר המשקל לאמצעי ספיגה חד-פעמיים, וכיום, עם המודעות הבריאותית והאקולוגית, פותחו אמצעי ספיגה ואגירה רב פעמיים משוכללים העושים שימוש בחומרים חדישים. בין אמצעי הספיגה והאגירה ניתן למצוא:
הווסת בדת
בתרבויות רבות, הווסת הנשית מקבלת התייחסות רחבה.
ביהדות
על-פי ההלכה, בתקופת הווסת ומספר ימים לאחריה האישה נחשבת נידה או זבה, ואין לה לקיים יחסי אישות עם בעלה בתקופה זו. בזמן שבית המקדש היה קיים, הייתה האישה נחשבת לטמאה בזמן הנידה והיו לכך השלכות שונות, בעיקר ביחס לכניסה להר הבית ואכילת תרומה וקדשים. בימינו ההשלכה העיקרית היא איסור קיום יחסי אישות, וכן איסור כניסה להר הבית. נושא זה מכונה בשיח היהודי טהרת המשפחה ונוהגים בזמן זה הרחקות בין הבעל לאשה, כאשר עיקר הסיבה להרחקה כיום הוא מניעת התלקחות היצרים של בני הזוג בעת הווסת, כדי שלא להעמידם בניסיון. בעת הווסת, בני הזוג נדרשים לישון במיטות נפרדות, ואסור להם לגעת זה בזה. כמו כן, ישנם מנהגים נוספים הנהוגים בימי הווסת המשתנים בין עדה לעדה.
לאחר תום הווסת על האישה לוודא שהדימום פסק, באמצעות החדרת פיסת בד לבנה הנקראת "עד". בדיקה זו נקראת הפסק טהרה. לאחר מכן, על האשה להמתין שבעה ימים שבהם עליה לבצע בדיקות טהרה יומיות, ובסיומם להגיע לטבילה במקווה.
על פי ההלכה יש להינשא כאשר הכלה אינה בנידתה, כדי שיהיה מותר לבני הזוג להתייחד (לשהות לבד במקום סגור) לאחר נישואיהם, אף כי קיימת אפשרות להינשא בעת הווסת. לכן נהוג שעוד לפני החתונה הכלה נוטלת גלולות לדחיית המחזור עד אחר הנישואים.
איסור המגע המיני במשך 4–7 ימי הווסת ועוד 7 ימי היטהרות לאחר מכן, גורם לכך שבדרך כלל בני הזוג מקיימים יחסי אישות לראשונה בכל חודש סביב זמן הביוץ, כלומר בזמן הפורה ביותר של האישה. ישנם מקרים בהם הקפדה על חוקי הנידה גורמת לכך שהאישה אינה יכולה להתעבר, מאחר שהביוץ מתרחש בזמן שבו היא אסורה על פי ההלכה. מצב זה נקרא עקרות הלכתית. בימינו יש לכך פתרונות שאינם סותרים את ההלכה.
התייחסות נוספת בהלכה לווסת היא לגבי חובה שיש על בני הזוג להימנע מקיום יחסי אישות בזמן בו צפוי, על פי חישובים שונים, להגיע הווסת של האישה. חובה הלכתית זו נקראת פרישה סמוך לווסת.
בנצרות
ברוב הזרמים בנצרות אין מנהגים מיוחדים הקשורים לווסת. ישנם זרמים, והנצרות האורתודוקסית בכללם, האוסרים על נשים לקבל את המיסה בזמן הווסת, אם כי הלכה זו לא ידועה ולא נהוגה בכל המקומות. ישנם זרמים בנצרות המקיימים את הלכות נידה שבספר ויקרא בדומה למקובל ביהדות. בכנסייה האתיופית האורתודוקסית נאסר על נשים להיכנס לכנסייה בנידתן, או לקיים יחסי אישות.
באסלאם
הפרשנות המסורתית לקוראן אוסרת קיום יחסי מין בזמן הווסת, אך קרבה אחרת מותרת. כמו כן נאסר על הנשים להתפלל או לצום בזמן הווסת. יש אוסרים על נשים אף להיכנס למסגד בזמן הווסת. בסיום הווסת האישה נדרשת לבצע רחיצת היטהרות כדי שתוכל שוב להתפלל, לצום או להיכנס למסגד (בדומה לטבילה הנדרשת מהגבר והאישה לאחר שקיימו יחסי מין).
אמונות תפלות הקשורות בווסת
במדינות רבות בעולם יש אמונות טפלות הקשורות לימי הווסת. איסורים שונים הנקשרים בימי הדימום כוללים, בין היתר: איסור לחפוף את השיער, איסור לאכול גלידה, איסור לאכול אוכל מטוגן, איסור לשתות משקאות קרים, איסור ללכת יחפה, איסור לגעת בתינוקות, איסור לעשות פעילות גופנית, איסור לאכול עם אחרים, איסור לאפות עוגות, ועוד.
הווסת בספרות
אריך פרום, בספרו "השפה שנשכחה" מספק הסבר פסיכואנליטי למקורה של אגדת "כיפה אדומה", כאגדה שסופרה בתקופות מוקדמות על ידי האם לבנותיה, בתחילת גיל הבגרות המינית. המסר של הסיפור היה: עכשיו, כאשר יש לך כיפה אדומה, קרי וסת, עלייך להיזהר מ"זאבים".
הווסת באמנות חזותית
חלק מגל הפמיניסטי בשנות השבעים של המאה הקודמת, החלו אמניות אמרקאיות לעסוק גם בדם הווסת חלק מעיסוק מאברי מין נשיים ביצירות. האמניות ג'ודי שיקגו, חנה ווילקה, סוזן סנטורו, לינדה בנגליס ואחרות השתמשו בדם הווסת עצמו או בייצוגים שלו על מנת להנכיח בצורה חדשה את הגוף הנשי באמנות. שיקגו יצרה בתחילת שנות השבעים עבודות איקוניות בנושא "הדגל האדום" (1971) - תצלום של הוצאת טמפון ספוג דם מהגוף. המיצב של שיקגו חדר האמבטיה של הווסת (Menstruation Bathroom) מציג חדר אמבטיה לבן המלא במוצרים הנועדו להכיל את דם הווסת, פח אשפה מלא תחבושות משומשות וחבל כביסה עליו תלויים תחבושות רב פעמיות מטפטפות דם על רצפה לבנה. ביצירה "יומן העבודה של הדם" (1972), קרולי שנימן תיעדה הפרשות החודשיות באמצעות רשתות של נייר רקמות עם דם.
בשנות השמונים, אמניות מאמריקה הלטינית, כמו סופי ריברה ואנה מנדייטה ומריה אווליה מרמולג'ו שאבו גם הן השראה מהגוף הנשי ומחוויית הווסת. במספר עבודות מנדייטה מתייחסת לווסת, בעבודה שכותרתה הווסת שלנו ובסדרת הפסלים שלה "נשות האבן" (Mujeres de piedra) המוקדשת לאלות הנשיות של הטאינו שאחד הפסלים מכונה Guacar (הווסת הראשונה). ריברה מציגה את התפשטות הצבע האדום לאחר שטמפון נזרק לשירותים. מרמולג'ו הציגה פרפורמנס בו היא מכוסה בתחבושות היגייניות והתחבושות המכסות את איבר מינה ספוגות בדם.
מעין זה
להקת "מעֵין זה" הייתה להקת הזמר והבידור של הבריגדה היהודית.
הלהקה נוסדה לקראת סוף מלחמת העולם השנייה. קדמה לה "הלהקה הצבאית" שהוקמה ב-1942 על ידי צבי פרידלנד, פעלה כמעט שנה והיוותה את הבסיס ל"מעין זה".
הלהקה נקראה באנגלית The Palestinians והייתה נתונה תחת תחום הסמכות של ה-ENSA, התאחדות השירות הלאומי לבידור, שנועדה לספק בידור לכוחות הצבא הבריטיים במשך המלחמה. שם הלהקה, "מעין זה", היה משחק-מילים על צליל שמו של ארגון ENSA.
מקימה של הלהקה היה השחקן והבמאי אליהו גולדנברג, והיא הייתה מורכבת מחיילים ומחיילות שהתנדבו ליחידות הארצישראליות בצבא הבריטי, בעלי רקע אמנותי של שירה ומשחק. בין חבריה היו חנה מרון (מאירצ'ק), יוסי ידין (סוקניק), יעקב לוין צ'פיפו (היה מנחה ובדרן), צבי בן-יוסף (שהיה מנהלה המוזיקלי), יצחק יצחק, שלמה דרורי ומרדכי זעירא. בן יוסף, יצחק, זעירא, יעקב אורלנד ונתן אלתרמן כתבו ללהקה קטעי בידור ופזמונים. היא הופיעה בהצלחה מרובה לפני מתנדבי הבריגדה באירופה, היכן שהחיילים התאמנו ונלחמו (בין היתר באמסטרדם, נאפולי בריסל ופריז) ואף בבתי החולים הצבאיים בו שהו הפצועים היהודיים. בסך הכל העלתה הלהקה שלוש תוכניות: "מזמרת הארץ", "חומה ומגדל" ו"דרישת שלום מתל אביב".
קונצרט גדול נערך בעיר פיוג'י ליד רומא. על רומא נכתב גם השיר הידוע ביותר של הלהקה, "כל הדרכים מובילות לרומא", המספר על זוג חיילים ארץ-ישראלים מאוהב שמגיע לשער טיטוס לקראת סוף המלחמה, מתפעל מהמעמד ("על יד השער שאז בניית, זוג חיילים מארץ ישראל!") אך גם מתגעגע הביתה. שני שירים מוכרים נוספים מרפרטואר הלהקה היו "את חכי לי ואחזור" שהלחין וביצע שלמה דרורי ו"שלכת" ("עמוק העצב בעיניים") שבוצע בידי הזמרת לאה סיטין (אמה של נורית גלרון) וכן ביצעה שירים ארצישראליים מוכרים כמו "ליל גליל" ו"כלניות".
הלהקה הופיעה גם בפני ניצולי שואה שזה עתה שוחררו מהמחנות. הופעה מרגשת במיוחד הייתה להם במחנה הריכוז לשעבר ברגן-בלזן שבגרמניה בחג החנוכה של שנת 1945. הניצולים שרו בעברית, בירכו על הנרות ובכו מהתרגשות אל מול החיילים הארצישראלים. לדברי אחד מחברי הלהקה, רפאל בלגור, "מי שלא ראה תמונה זו - לא חזה בהתרגשות עצומה כל-כך בחייו".
קובה במשחקים האולימפיים
קובה משתתפת במשחקים האולימפיים עוד בטרם הייתה מדינה עצמאית, מאז אולימפיאדת פריז (1900). מאז אולימפיאדת מונטריאול (1976) נמצאת קובה בצמרת טבלאות המדליות האולימפיות, אם כי מאז אולימפיאדת בייג'ינג (2008) נחלשה מעט. בסך הכל, צברו הספורטאים הקובנים 235 מדליות, מהן 84 מדליות זהב, מה שממקם את קובה במקום ה-18 בטבלת המדליות של כל הזמנים. הענפים בהם מתבלטת קובה במיוחד הם איגרוף (ענף בו היא מדורגת במקום השני בטבלת המדליות של כל הזמנים אחרי ארצות הברית, עם 78 מדליות מהן 41 מדליות זהב), אתלטיקה (45 מדליות, מהן 11 מדליות זהב), היאבקות (27 מדליות מהן 11 מדליות זהב). וג'ודו (37 מדליות מהן 6 מדליות זהב). בבייסבול, שהוא ענף הספורט הפופולרי בקובה, העפילה נבחרת קובה לחמשת משחקי גמר שנערכו כשבייסבול נכלל במשחקים, וניצחה בשלושה מהם, יותר מכל נבחרת אחרת.
הוואנה הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים האולימפיים ב-2012, אך קיבלה את הדירוג הנמוך ביותר מבין תשע המועמדות בשלב המוקדם, ולא נכללה בין חמש המועמדות הסופיות.
קובה לא השתתפה מעולם באולימפיאדת חורף.
1928-1900
בעת שנערכה אולימפיאדת אתונה (1896), הייתה קובה מושבה ספרדית, והיא לא נטלה בה חלק. גם בעת שנערכה אולימפיאדת פריז (1900) קובה עדיין לא הייתה עצמאית, אלא שהפעם הייתה תחת ממשל צבאי אמריקני, בעקבות מלחמת ארצות הברית–ספרד, וספורטאים מטעמה התחרו תחת דגל ארצות הברית. הסייף רמון פונסט זכה במדליית זהב בתחרות הדקר לחובבים, ובמדליית כסף בטורניר הדקר למקצוענים וחובבים.
קובה הייתה אחת מ-12 המדינות שנטלו חלק באולימפיאדת סנט לואיס (1904). לפי רישומי הוועד האולימפי הבינלאומי, זכו הקובנים ב-9 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, כולן בסיף. הישג זה הקנה לה את המקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית (שזכתה בכ-85% מהמדליות) וגרמניה. מבחינת דירוג, מדובר בהישג השיא של קובה בכל הזמנים. עם זאת, שני סייפים, אלברטסון ואן זו פוסט וצ'ארל סטאטהאם, שזכו יחדיו בשש מדליות, היו בכלל אמריקנים, אף שהם רשומים ברישומי הוועד האולימפי הבינלאומי כקובנים. הסייפים הקובנים שזכו במדליות היו רמון פונסט, זכה בשתי מדליות זהב נוספות, בדקר וברומח, ומנואל דיאס זכה במדליית זהב בחרב. ספורטאי קובני בולט נוסף היה רץ המרתון אָנְדָרִין קָרְוָוחָל, שסיים רביעי אף שסבל מקלקול קיבה במהלך המירוץ, לאחר שאכל תפוח מקולקל שקטף במטע בו עבר במהלך הריצה.
לאחר שנעדרה משלוש האולימפיאדות הבאות, שבה קובה והשתתפה באולימפיאדת פריז (1924), אך לא הגיעה בה להישגים, וכך גם באולימפיאדת אמסטרדם (1928). בשתי האולימפיאדות הבאות לא נטלה קובה חלק.
1972-1948
קובה שבה והשתתפה באולימפיאדת לונדון (1948), בה זכה השייט קרלוס קארדנס במדליית כסף בדגם סטאר, הראשונה של קובה מזה 44 שנים. בשלוש האולימפיאדות הבאות לא זכתה קובה במדליות, עד שאנריקה פיגרולה זכה במדליית הכסף בריצת 100 מטר באולימפיאדת טוקיו (1964). באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכו הספורטאים הקובנים בארבע מדליות כסף, שתיים מהן באיגרוף (אנריקה רגווייפרוס ורולנדו גרביי) ושתיים במרוצי השליחים ל-100X4 מטרים, לגברים ולנשים. הייתה זו המדליה האולימפית הראשונה בה זכו נשים קובניות.
באולימפיאדת מינכן (1972) השתפרו הישגיה של קובה, והיא זכתה ב-8 מדליות, מהן 3 מזהב (לראשונה מזה 68 שנים), שהקנו לה את המקום ה-14 בטבלת המדליות. חמש מהמדליות, ובהן כל מדליות הזהב, הושגו בענף האיגרוף. אורלנדו מרטינס, אמיליו קוראה וטאופילו סטיבנסון זכו במדליות זהב, חילברטו קאריו זכה במדליית כסף ודוגלאס רודריגס זכה במדליית ארד. האתלטית סילביה צ'יבאס זכתה בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר ועם נבחרת השליחות בריצת 100X4 מטר. נבחרת הכדורסל זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 67-61 לנבחרת ברית המועצות, וגברה על נבחרת איטליה 65-66 במשחק על המקום השלישי.
אולימפיאדת מונטריאול (1976)
המתאגרפים הקובנים זכו ב-8 מדליות. טאופילו סטיבנסון שמר על תוארו, ושני מתאגרפים נוספים, חורחה הרנאנדס ואנחל הררה, זכו אף הם במדליות זהב. רמון דובאלון, אנדרס אלדאמה וסיקסטו סוריה זכו במדליות כסף, ורולנדו גרביי ולואיס מרטינס זכו במדליות ארד.