cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי לוקסמבורג–ספרד
ביקורים רשמיים
האירוע הרלוונטי ביותר השנה מבחינה דו-צדדית היה ביקור המשפחה המלכותית הספרדית באפריל 2007. המלכים ניהלו מגעים ברמה גבוהה עם הקהילה הספרדית וביקרו במטה ובמתקנים התעשייתיים של חברות בעלות הון ספרדי ולוקסמבורגי, כמו Arcelor-Mittal ו-SES-Global.
הם פתחו תערוכה חשובה שהוקדשה לפטר ארנסט הראשון ממנספלד, מושל ארצות השפלה ההבסבורגיות (ובכללן לוקסמבורג) מטעם ספרד בתקופת פליפה השני ופליפה השלישי. מצידם, פליפה השישי והמלכה לטיסיה חזרו ללוקסמבורג לביקור בן יום בנובמבר 2014; שכלל ארוחת צהריים עם הדוכסים, קיום דיונים עם נשיא הממשלה, נשיא לשכת הצירים ושר החוץ.
יחסי ישראל–ניקרגואה
יחסי ישראל–ניקרגואה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת ניקרגואה.
היסטוריה
במהלך ההצבעה בנושא תוכנית החלוקה בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 על חלוקת המנדט הבריטי למדינה יהודית וערבית, ניקרגואה נמנתה יחד עם 33 המדינות שהצביעו בעד ההצעה.
ניקרגואה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בישראל (אחרי ברית המועצות וצ'כוסלובקיה).
שנות ה-1980
ב-6 באוגוסט 1982 נותקו היחסים בין 2 המדינות עקב מלחמת לבנון הראשונה, בה צידדה ניקרגואה בצד הלבנוני וביקרה את פעולות ישראל. יחסי המדינות חודשו 10 שנים לאחר מכן.
ישראל וארצות הברית היו למדינות היחידות שהצביעו בשנת 1986 בעצרת הכללית של האו"ם נגד הסרת האמברגו הכלכלי על ניקרגואה. עוד קודם לכן ישראל, אל סלוודור וארצות הברית היו היחידות שהצביעו נגד הדרישה בעצרת הכללית לעצור את הסיוע האמריקני לארגוני הקונטראס.
סימוניה
שִׁמְעוֹנוּת (בלועזית: סימוניה) היא שם גנאי למכירת משרות כנסייתיות בכסף וגביית תשלום עבור שירותי דת.
יחסי ישראל–ניקרגואה
שנות ה-2010
בשנת 2012 אירח נשיא ניקרגואה דניאל אורטגה את עמיתו האיראני מחמוד אחמדינז'אד במעונו. במהלך מסיבת עיתונאים משותפת, קרא אורטגה לישראל להשמיד את מתקניה הגרעיניים.
ב-29 במרץ 2017, ממשלת ניקרגואה הודיעה על החזרת הקשרים הדיפלומטיים שלה עם ישראל, על אף תמיכת ממשלת המדינה הסנדיניסטית במדיניות איראן, כמו גם היותה שטח בסיס למחנות אימונים של הכוחות המזוינים של איראן ותמיכתה בגופים בינלאומיים בה.ישראלים רשאים להיכנס לניקרגואה ללא צורך בוויזה.
סימוניה
מקור השם
השמעונות נקראת כך על שם שמעון הקוסם, אשר ביקש לקנות מפטרוס ויוחנן את היכולת להוריד את רוח הקודש על המאמינים.
סיבות
בתקופות מוקדמות הייתה השמעונות עניין מקובל ומובן מאליו. הסיבה למכירה זו הייתה שמשרת כמורה (וכמובן, משרה בכירה יותר כגון בישופות או ארכיבישופות) הייתה מקנה למחזיק בה הכנסות, ומכאן רצונו של הממנה ליהנות מחלק מהכנסות אלו מראש.
סינוד לטראנו מ-1059 התייחס גם לשמעונות:
כך גם בוועידת לטראנו השנייה, 1123
סטנטון קיד
סטנטון קיד (באנגלית: Stanton Kidd; נולד ב-18 במרץ 1992) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד והפאוור פורוורד בלוקומוטיב קובאן.
קריירת מכללות
קיד למד בבית הספר התיכון אדמונדסון-ווסטסייד שבעיר מגוריו, בולטימור שבמרילנד, שם גם שיחק וקלע 23 נקודות, 12 ריבאונדים ושישה אסיסטים בממוצע בשנתו האחרונה. הוא והוביל את נבחרת בית הספר לאליפות הראשונה שלהם. קיד נבחר לשחקן המצטיין של קבוצתו ולאחר מכן נבחר לאחד השחקנים המצטיינים באזור כולו.
קיד שיחק שתי עונות באוניברסיטת סאות' פליינס, אחת מהמכללות הכי צעירות במדינה. בעונת 2011/2012 סייע להם קיד לזכות באליפות תוך כדי שהקבוצה במאזן 0–36 עונתי.
ב-10 במרץ 2013, בעונתו הראשונה באוניברסיטת מרכז צפון קרוליינה, נבחר קיד לחמישייה הראשונה של האזור במזרחי. הוא סיים שלישי בליגה בנקודות (14.5), שמיני בריבאונדים (6.9) וחמישי באחוזים מהשדה (55.3 אחוזים).
קריירה מקצועית
ב-27 ביולי 2015, החל קיד את הקריירה המקצועית שלו וחתם לעונה בלימבורג יונייטד מליגת העל הבלגית. הוא עזר לקבוצה להגיע לחצי גמר הליגה הבלגית שם הפסידה בסופו של דבר למועדון הכדורסל אוסטנדה.
ב-21 ביולי 2016, חתם קיד לעונה בטייגרס טובינגן מהליגה הגרמנית השנייה. הוא שותף ב-20 משחקים והעמיד סטטיסטיקה של 12.8 נקודות, 4.6 ריבאונדים, 1.7 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק.
ב-21 ביולי 2017, חתם קיד לשנתיים בדרושאפקה מליגת העל הטורקית והיורוקאפ שם שיחק תחת המאמן הישראלי, דייוויד בלאט. ב-14 בינואר 2018 השווה את שיא הקריירה שלו כשקלע 24 נקודות עם 9 מ-9 מהשדה, יחד עם 7 ריבאונדים בניצחון 65–98 על רויאל האלי גזיאנטפ. קיד עזר רבות לקבוצה לזכות בתום העונה ביורוקאפ.
ב-28 ביוני 2018 הצטרף קיד לליגת הקיץ של ה-NBA שם שיחק במדי יוטה ג'אז. הוא העמיד סטטיסטיקה של 10.8 נקודות ו-3.3 ריבאונדים ב-6 משחקים. ב-17 ביולי 2019, חתם קיד בקבוצה לאחר ששיחק בה שוב בליגת הקיץ. ב-21 בנובמבר הוא נחתך מהקבוצה לאחר ששיחק 3 משחקים בלבד.
ב-20 בדצמבר 2019, חתם קיד עד תום העונה במלבורן יונייטד מליגת העל האוסטרלית.
ב-18 באוגוסט 2020, חתם קיד באורמנספור מליגת העל הטורקית.
ב-18 בפברואר 2021 הוא חתם בהפועל ירושלים מהליגה הישראלית.
אלן חלילוביץ'
אלן חלילוביץ (בקרואטית: Alen Halilović; נולד ב-18 ביוני 1996 בדוברובניק שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר. חלילוביץ' הוא השחקן הצעיר ביותר שכבש שער בליגה הקרואטית והצעיר ביותר ששיחק במדי נבחרת. הוא בנו של כדורגלן העבר סיאד חלילוביץ'.
דינמו זאגרב
חלילוביץ' הצטרף בילדותו למחלקת הנוער של דינמו זאגרב. ב-27 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, במשחק מול היידוק ספליט, כשנכנס כמחליף בדקה ה-80. בכך היה השחקן הצעיר ביותר שלובש את מדי הקבוצה, בגיל 16 ו-101 ימים. במחזור הבא, במשחק מול סלבן בלופו, הוא נכנס כמחליף והבקיע את השער הראשון שלו במדי הקבוצה הבוגרת. בכך היה השחקן הצעיר ביותר בהיסטוריית הליגה הקרואטית שכובש שער, בגיל 16 ו-112 ימים. ב-24 באוקטובר 2012, במשחק ליגת האלופות מול פריז סן-ז'רמן, הוא נכנס כמחליף ובכך היה לשחקן השני הכי צעיר שמשתתף בהיסטוריית ליגת האלופות. חלילוביץ' הבקיע שער ליגה נוסף בנובמבר 2012, בניצחון 0–5 על נ.ק. זדר. בסוף העונה זכתה דינמו באליפות קרואטיה.
בעונה הבאה, עונת 2013/14, ביסס את מעמדו בדינמו זאגרב והוא השתתף באופן קבוע יותר במשחקי הקבוצה. העונה החלה בזכייה בסופר קאפ הקרואטי, הודות לניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על היידוק ספליט. הוא עזר לקבוצתו לזכות באליפות נוספת, עם חמישה שערים ב-26 משחקי ליגה בהם שותף. בנוסף עזר לקבוצתו להגיע לגמר הגביע הקרואטי, עם שער אחד בשש הופעות, אך היא הפסידה בו לרייקה. חלילוביץ' השתתף עם דינמו בשלושה משחקים בליגת האלופות ובחמישה נוספים בליגה האירופית.
ברצלונה
כבר במרץ 2014 סוכמה העברתו לברצלונה בתום העונה. דמי ההעברה הראשוניים היו 2.2 מיליון אירו, סכום שעשוי לגדול בהתאם להישגיו של חלילוביץ' בקבוצה. הוא חתם על חוזה לחמש שנים, לפיו יחל את עונת 2014/15 בקבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, ויתקדם משם. הוא השתתף במשחקי קדם העונה של הקבוצה הבוגרת במהלך הקיץ, למשל במשחק הידידות מול רקראטיבו ולבה ב-19 ביולי. את שער הבכורה שלו במדי ברצלונה ב', ששיחקה באותה עונה בליגה השנייה בספרד, הבקיע ב-22 בנובמבר, במשחק בו ברצלונה ב' סיימה בתיקו 4-4 עם פונפרדינה. ב-15 בינואר 2015, במשחק שמינית גמר גביע המלך, ערך את הופעת הבכורה הרשמית במדי ברצלונה, כשנכנס כמחליף במקומו של אדאמה טראורה.
ב-21 באוגוסט 2015 הושאל לספורטינג חיחון עד לסוף העונה. הוא השתלב היטב בקבוצה שאומנה על ידי אבלרדו. ב-20 בספטמבר בישל לראשונה בקריירה שלו בליגה הספרדית ועזר לחיחון לנצח 2–3 את דפורטיבו לה קורוניה. ב-3 באוקטובר הבקיע שער בכורה בליגה הספרדית במשחק בו ניצחה חיחון 1–2 את אספניול. ב-1 בנובמבר הבקיע את השער היחיד בניצחון 0–1 על מאלגה. ב-16 בדצמבר 2015 כבש לראשונה בגביע הספרדי – צמד בגומלין שלב 32 הגדולות לרשתה של ריאל בטיס, שהדיחה את חיחון מהמפעל.
המבורג
ב-21 ביולי 2016 חתם בהמבורג הגרמנית עבור 5.5 מיליון אירו. ב-22 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על צוויצקאו בגביע הגרמני. ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בבונדסליגה בתיקו 1-1 נגד אינגולשטאדט 04.
מילאן
ב-3 ביולי 2018 חתם במילאן לשלוש שנים. ב-20 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על דודלאנג'. לאחר שלוש הופעות בליגה האירופית וללא דקות בליגה הושאל ב-31 בינואר 2019 לסטנדרד לייז' לעונה וחצי. ב-3 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 1–2 לאנדרלכט. את עונת 2019/2020 החל בלייז, אך ב-2 בספטמבר הושאל להירנפיין ההולנדית. ב-5 באוקטובר 2020 הגיע לסיכום עם המועדון על התרת חוזהו.
אנגליה
ב-23 בנובמבר 2020 חתם בבירמינגהאם סיטי מהצ'מפיונשיפ עד לסוף העונה. ב-5 בדצמבר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 0–1 על בריסטול סיטי. ב-27 בפברואר 2021 כבש את שערו הראשון בניצחון 1–2 על קווינס פארק ריינג'רס.
רייקה
ב-6 ביולי 2022 חזר לאחר שמונה שנים לקרואטיה וחתם ברייקה.
נבחרת לאומית
חלילוביץ' החל את דרכו בנבחרות הצעירות של קרואטיה ב-2010. הוא הבקיע חמישה שערים ב-12 משחקים במדי הנבחרות עד גיל 14, 15 ו-16 של קרואטיה. חלילוביץ' עזר לנבחרת עד גיל 17 להעפיל לטורניר הגמר של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17 2013, עם שני בישולים בארבעה משחקים בשלב המוקדמות. בטורניר הגמר, שנערך בסלובקיה במרץ 2013, סייע לנבחרתו לסיים במקום השלישי ולהעפיל לגביע העולם בכדורגל עד גיל 17. בגביע העולם, שנערך באיחוד האמירויות הערביות, הבקיע שער בודד, בהפסד ל, ונבחרתו הודחה כבר בשלב הבתים של הטורניר.
הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת של קרואטיה במשחק ידידות מול ב-10 ביוני 2013. בכך היה לשחקן הצעיר ביותר שמשחק במדי נבחרת קרואטיה. חלילוביץ' לא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2014 אך מאז הוא החל לקחת חלק קבוע במשחקי הנבחרת במוקדמות יורו 2016.
בינלאומית
נכון ל-18 ביוני 2019
מישל פוגאן
מישל פוּגאן (בצרפתית: Michel Fugain; נולד ב-12 במאי 1942 בגרנובל, צרפת) הוא פזמונאי וזמר צרפתי שהחל את הקריירה ב-1964 ופועל בסוגות הפופ והשאנסון.
ביוגרפיה
ב-1988 הוציא לאור את הסינגל "Viva la vida", אשר זכה להצלחה בצרפת.
פוּגאן זכה לפופולריות רבה בישראל במחצית שנות ה-70 של המאה ה-20 עת כיכב בראש ההרכב המוזיקלי "הבזאר הגדול". שירי "הבזאר הגדול" תורגמו לעברית והושרו על ידי דני ליטני.
פוּגאן נשוי למישל פוגאן לסטפני, ולזוג נולדו שתי בנות: מארי פוגאן (שחקנית, נולדה ב-1973) ולורט פוגאן, שנפטרה ב-2002 מלוקמיה.
אבירם דהרי
ביוגרפיה
דהרי גדל בקרית גת ולמד בבתי הספר שפרינצק, שלאון ורוגוזין בעיר. שירת בצה"ל כלוחם בהנדסה קרבית. הוא מהנדס תוכנה, בעל תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר ראשון במשפטים מטעם המרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
בבחירות בשנת 2003 לראשות עיריית קריית גת עמד דהרי בראש תנועה עצמאית בשם "תדמית" וקיבל בסיבוב הראשון 32% מהקולות וראש העירייה היוצא, אלברט ארז, קיבל 25% מקולות הבוחרים. בסיבוב השני ניצח דהרי כאשר קיבל כ-70% מקולות הבוחרים.
בשנת 2007, על רקע חשש לניהול קלוקל של העירייה, מינה שר הפנים, רוני בר-און, ועדת חקירה בראשות מיכה גולדמן, לבחינת תפקודם של ראש עיריית קריית גת ומועצת העירייה. ועדה זו מצאה כי דהרי הביא לשיפור מצבה הפיננסי של העירייה אולם ציינה כשלים בהתנהלותו כראש עירייה. על פי ממצאי הוועדה, בדרך לשיפור מצבה הכספי של העירייה התנהל דהרי במקרים רבים בניגוד לנוהל ולדין, ופעילויות רבות של העירייה נותרו ללא תקצוב. הוועדה העירה הערות הן לגבי מנהיגותו של ראש העירייה, והן לגבי אופי ניהול העירייה, והמליצה לשר הפנים להעביר לאלתר את דהרי מתפקידו בדרך של הקדמת הבחירות. שר הפנים, מאיר שטרית, לא קיבל את המלצת הוועדה והורה על עריכתן של בדיקות משלימות, ודהרי המשיך בתפקידו עד סוף הקדנציה.
כאשר נכנס דהרי לכהונת ראש העירייה, בשנת 2003, היה לעיר גירעון מצטבר של כ-96 מיליון ש"ח וגירעון בתקציב השוטף של 21 מיליון ש"ח. דהרי פעל למימוש תוכנית הבראה, ובין השאר פעל להגדלת חלקה של עירו בהכנסות מפארק התעשייה קריית גת. במהלך כהונתו השתפר מצבה הכספי של העיר ובשנת 2013 היא עלתה למקום ה-12 בדירוג היציבות הפיננסית של הרשויות המקומיות בישראל, שעורכת חברת המידע העסקי CofaceBdi. בשנת 2018 העיר נכנסה לגרעון שיא מצטבר של כ־150 מיליון ש"ח,
בשנת 2013 הושלם אכלוסן של שתי שכונות חדשות בעיר (שכונת הבנים ושכונת רמות דוד) שבהן למעלה מ-1,000 דירות. בסוף 2013 חתם דהרי על הסכם עם שר האוצר, יאיר לפיד, ומנהל רשות מקרקעי ישראל, בנצי ליברמן על הסכם גג, ראשון מסוגו ברשויות המקומיות, לשיווק מואץ של כ-7,000 דירות בשכונת "כרמי גת" המוקמת בצפון העיר. בשנת 2014 החלה חברת "עמידר" במיזם פינוי בינוי גדול בעיר, שבו מתוכננת בנייתן של 1,180 דירות.
בשנת 2011 קיבל דהרי, בשם ערי הפיתוח של הדרום, את אות מגשים ישראל יפה, המוענק מדי שנה על ידי המועצה לישראל יפה בבית נשיא המדינה, ואשר הוענק בשנה זו למפעל ערי הפיתוח בישראל.
בשנת 2012 הוענק לדהרי אות יקיר תנועות הנוער.
בבחירות 2018 זכה בקדנציה רביעית רצופה לאחר שקיבל 50.9% מהקולות כשאחוז ההצבעה בקריית גת עמד על 66%, 14% יותר מבשנת 2013.
לקראת הבחירות ב-2023 יריבו כפיר סויסה זכה לתמיכת הוועדה המוניציפלית של הליכוד. דהרי עתר לבית הדין של התנועה וזה קבע על קיום בחירות מקדימות בסניף הליכוד המקומי. בבחירות המקדימות ניצח דהרי ברוב של 54%, וזכה בתמיכת הליכוד למועמדתו.
תביעות לשון הרע
דהרי מרבה להגיש תביעות לשון הרע ולאיים בהגשת תביעות כאלה. בתביעת לשון הרע שהגיש דרור לדרמן נגד דהרי חויב דהרי לשלם ללדרמן פיצוי בסך 380,000 ש"ח והוצאות משפט בסך 50,000 ש"ח. בפסק הדין נקבע כי דהרי פנה למעסיקיו של לדרמן, אוניברסיטת פיטסבורג בארצות הברית, ולגורמים אחרים בארצות הברית, בטענות שונות אודות לדרמן, לרבות טענות לפיהן לדרמן עשה שימוש בכספי מחקר למימון קמפיין פוליטי, ואיים עליהם בדבר נקיטת הליכים משפטיים כנגדם, הכל במטרה לפגוע במקורות מימונו של לדרמן ובפרנסתו. כן נקבע כי דהרי השמיץ את לדרמן ורעייתו בפני גורמים שונים בארץ. בפסק הדין נקבע כי טענותיו של דהרי שקריות; כי לא בדק את העובדות קודם לפרסומן; וכי לא עומדות לדהרי הגנות החוק. ערעורים שהגישו דהרי ולדרמן על פסק הדין האמור נידחו. בנוסף, דהרי עומד לדין פלילי בבית משפט השלום בבאר-שבע בעקבות קובלנה פלילית שהגיש לדרמן נגדו.
חיים אישיים
אבירם דהרי נשוי ליעל, גננת בעלת תואר שני בחינוך, ואב לחמישה ילדים.
מרלון (סדרת טלוויזיה)
מרלון (באנגלית: Marlon) היא סיטקום אמריקאי של רשת הטלוויזיה NBC, עם השחקנים מרלון ויינס, אסנס אטקינס, ברשה ווב, נוטלים טיילור, עמיר אוניל. הסדרה עלתה בבכורה ב-16 באוגוסט 2017.
תגובה ביקורתית
Review aggregator דיווח על דירוג אישור 50% עם דירוג ממוצע של 5.3 / 10 המבוסס על 10 ביקורות. הקונצנזוס הביקורתי באתר נכתב, "מרלון וויאנס הוא קומיקאי ומבצע מרתק, אבל המותג האנרגטי שלו של הומור שובב אינו מנוהל על ידי הקונבנציונליות של הסיטקום המרובע הזה". מטקריטיק, שמשתמש בממוצע משוקלל, קבע ציון של 55 מתוך 100 על סמך 6 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
עמיקם נורקין
עמיקם נוֹרקין (נולד ב-20 בדצמבר 1966) הוא קצין בדימוס בצה"ל בדרגת אלוף, שכיהן כמפקד חיל האוויר החל מאוגוסט 2017 ועד אפריל 2022. בעבר כיהן בין היתר כראש אגף התכנון, ראש להק האוויר וראש להק המטה בחיל האוויר.
ביוגרפיה
עמיקם נורקין נולד וגדל במושב בית שערים שבעמק יזרעאל. סבו מצד אמו היה ממייסדי נהלל וסבו מצד אביו היה מראשוני אגודת השומרים. הוא קרוי על שמו של עמיקם שמאי, בן דודו של אביו, שנהרג ב-16 במאי 1966 כאשר הג'יפ שבו נסע עלה על מוקש סורי. למד בתיכון חקלאי נהלל.
נורקין הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי, ובעל תואר שני במדעי החברה בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה. עבודת המוסמך שלו היא בנושא "השפעות מהפכת המידע והשינויים באופי המלחמה על מודל הפיקוד והשליטה בכוח האווירי".
שירות צבאי
ביולי 1985 התגייס לצה"ל וסיים קורס טיס מס' 113 במגמת קרב ביולי 1987 כחניך מצטיין. לאחר ארבעה חודשי טיסה על סקייהוק בשלב האימון המתקדם, שובץ ב-1988 בטייסת 133, טייסת F-15, ובכך היה לטייס ה-F-15 הצעיר ביותר בעולם. בתחילת שנות ה-90 שימש סמ"ט ב' בטייסת 69 שהטיסה מטוסי קורנס והשתתף בגיחות הפצצה במהלך מבצע דין וחשבון. הדריך במגמת "מתקדם קרב" בבית הספר לטיסה, באמצע שנות ה-90 מונה לסמ"ט א' בטייסת 140 שמטיסה מטוסי F-16 והשתתף במבצע ענבי זעם. בתפקידו הבא שימש ראש מדור במחלקת מבצעים של חיל האוויר.
בשנים 1999 עד 2002 פיקד על טייסת 133. כמפקד הטייסת הוביל מבנה מטוסי צילום להבאת מודיעין על הספינה קארין איי בים האדום לקראת השתלטות כוחות חיל הים עליה. כמו כן הוביל את הפריסה הראשונה של מטוסי חיל האוויר לאימון משותף בארצות הברית עם חיל האוויר האמריקאי. ב-2003 נבחר להוביל את צוות הקליטה של ראשוני מטוסי ה-F-16I ("סופה") בחיל האוויר, כמפקד טייסת 253 המתחדשת.
במלחמת לבנון השנייה שירת כראש מחלקת המבצעים בחיל האוויר בדרגת אל"ם, והיה אמון בין היתר על ההכנות למבצע משקל סגולי. בשנים 2009 עד 2012 כיהן כמפקד בסיס תל נוף בדרגת תא"ל, ובמרץ 2012 מונה לראש להק האוויר, האחראי על הפעילות המבצעית, פעילות האימונים וההדרכה והפעילות השוטפת של החיל. בנובמבר 2012 היה ממפקדי הסיכול הממוקד של אחמד ג'עברי, שהיווה את מהלך הפתיחה במבצע עמוד ענן. באוגוסט 2014 מונה לראש מטה חיל האוויר ומילא תפקיד זה עד יוני 2015.
ב-16 ביולי 2015 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף התכנון בצה"ל. בתפקיד זה שירת עד 2 ביולי 2017.
מפקד חיל האוויר
ב-14 באוגוסט 2017 מונה למפקד חיל האוויר הישראלי, והחליף בתפקיד את האלוף אמיר אשל. בתחילת כהונתו הוכרזו מטוסי F-35 לייטנינג II של חיל האוויר כמבצעיים, ואף רשמו תקיפת בכורה והפלת בכורה עולמיות. תקיפות אוויריות של ישראל בסוריה, שהחלו בתקופת קודמו בתפקיד, נמשכו גם בתקופת נורקין. תקיפות בולטות היו העימות האווירי בין ישראל לסוריה ואיראן בפברואר 2018, תקיפת שדה התעופה T-4 באפריל 2018, תקיפת מחסן התחמושת האיראני בסוריה באפריל 2018, ומבצע בית הקלפים במאי 2018. בעקבות מתקפת הטילים בלטקיה בספטמבר 2018, שבמהלכה הפילו כוחות נ"מ סוריים מטוס איליושין Il-20M רוסי, יצא נורקין לרוסיה על מנת להציג לרוסים את ממצאי התחקיר של צה"ל ולהפיג את המתחים שנוצרו בעקבות התקרית.
בתחילת ספטמבר 2019 הוענק לו אות לגיון ההצטיינות על תפקוד יוצא דופן כמפקד חיל האוויר, הגברת שיתוף הפעולה בין המדינות והצלחת ההפעלה של מטוס ה"אדיר" (F-35I). האות הוענק לו בארצות הברית במסגרת ביקור בו נפגש עם דייוויד גולדפיין, מפקד חיל האוויר האמריקאי, ועם בכירים נוספים בחיל האוויר ובמערכת הביטחון.
באוגוסט 2020, בעיצומה של התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הוביל את משלחת חיל האוויר לגרמניה, לתרגיל משותף Blue Wings 2020 עם הלופטוואפה, חיל האוויר הגרמני. ב-18 באוגוסט 2020, במהלך התרגיל, נורקין ומקבילו הגרמני אינגו גרהרץ הובילו את "מטס זיכרון לעתיד" - מטס של מטוס נחשון מטייסת 122 ושני מטוסי ברק מטייסת 105 בלוויית שני מטוסי יורופייטר טייפון גרמנים אשר עבר מעל מחנה הריכוז דכאו ומעל בסיס חיל האוויר פירסטנפלדברוק, המקום בו נרצחו תשעה ישראלים בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972.
ביום העצמאות ה'תשפ"א (2021) השתתף אישית במטס ההצדעה לחברה הישראלית. במאי 2021 פיקד על החיל במבצע שומר החומות נגד החמאס והג'יהאד האסלאמי ברצועת עזה. באוקטובר של אותה שנה העניקה לו שגרירת גרמניה בישראל סוזאנה ואזום-ראינר את עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית כאות הערכה על פועלו.
ב-4 באפריל 2022 סיים נורקין את תפקידו כמפקד חיל האוויר והוחלף בידי תומר בר.
לאחר פרישתו מצה"ל
בנובמבר 2022 מונה לדירקטור בחברת הלוגיסטיקה אוריין ש.מ..
חיים אישיים
נורקין נשוי לאביבה ואב לשלוש בנות. בן דודו הוא אל"ם יפתח נורקין, ששימש מפקד חטיבה 7.
ברוטש מופטה
ברוטש מופטה (בגרמנית: Brütsch Mopetta) היא מכונית מיקרו. גוף הרכב בנוי מפיברגלס בתצורת קבריולה (רודסטר), חסר דלת, ובעל 3 גלגלים (בדומה לתלת אופן). המכונית יוצרה על ידי חברת "ברוטש" הגרמנית (Egon Brütsch Fahrzeugbau) בין השנים 1956–1958.
חברת Egon Brütsch Fahrzeugbau התמחתה ביצירת מכונית מיקרו עשויות מפיברגלס. סך הכל יוצרו 14 יחידות, ומתוכן שרדו רק 5. הרכב יועד לנוסע יחיד, והיה לרכב הקטן ביותר שתוכנן על ידי אגון ברוטש. הגה הרכב היה בצורת כידון, והמהירות המקסימלית אליה הגיעה המכונית היא 35 קמ"ש.
קיימת רפליקה מודרנית של המכונית בעלת מנוע הונדה אוטומטי.
פרשנות לקלאסיקה של הנהרות
פרשנות לקלאסיקה של הנהרות (סינית מסורתית: 水經注, פיניין:Shuǐ jīng zhù) היא יצירה כתובה, העוסקת בגאוגרפיה העתיקה של סין. זוהי גרסה מוערת ומורחבת מאוד של טקסט קדום יותר, שכבר אבד - "הקלאסיקה של הנהרות".
על הבסיס ליצירה
הגרסה המקורית של הקלאסיקה של הנהרות תיארה 137 נהרות בסין ועל פי המסורת נכתבה בידי סָאנְג צִ'יןבתקופת שושלת האן.
מלומדי שושלת צ'ינג תיארכו אותה, על בסיס שמות המחוזות ואזורי השליטה, לתקופה מאוחרת יותר - תקופת שלוש הממלכות. על פי תיארוך זה נכתבה היצירה על ידי המלומד גְווֹ פּוּ, בן שושלת ג'ין.
על היצירה
הגרסה המוערת נכתבה על ידי לִי דָאויְוֵּ'אן בתקופת שושלת וֵיי הצפונית. פרשנות זו היא היחידה ששרדה לימינו.
היקף היצירה גדול, ובאחד הכרכים מתוארים אף נהרות הגנגס והאינדוס שבהודו, וההידרולוגיה של מפרץ בנגל.
הפרשנות מתפרשת על 300,000 סימנים, וכוללת תיאורים של 1252 נהרות ב40 כרכים. מתוארים ומאוירים בה נתיבי המים בסין העתיקה, כאשר כל נהר מקבל מקטע שמיוחד לו. לכל נהר מתוארים מקורותיו, מסלולו ותכונותיו העיקריות. התיאורים אינם מוגבלים לנושא הגאוגרפי, אלא מכילים גם מידע היסטורי ותרבותי, מעשיות ומיתוסים שלא נכללו בקלאסיקה של הנהרות. בפועל הפרשנות היא למעשה יצירה עצמאית אשר משתמש בקלאסיקה של הנהרות כשלד. כדוגמה, בקלאסיקה של הנהרות נכתב על "נהר גְ'ייֵן" "נהר גְ'ייֵן נובע מבירת שלושת הקיסרים, בצפון עובר ביוּ'הָאנְג, ובמזרח נשפך לים" - פיסקה של 16 סימנים, אך ב"פרשנות" מגדילות ההערות את הערך לכדי 6000 סימנים.
הפרשנות גולשת גם לתיאורים של תהומות, ביצות, איים, גשרים וסכרים ואף ארמונות וקברים, והאבחנות בנוגע למקומות השונים מגיעות לדקויות, כגון קביעת חמש רמות של טמפרטורת מים למעיינות חמים, ציון רוחבם של נקיקים, עומקם של ערוצים, שינויי מפלס בעונות שונות, הרכב החול וכו'. מפורטים בה גם מחצבים ומאובנים, כולל מאובנים של שרידים אנושיים, ומגוון עשיר של ירק ובעלי חיים. הדבר איפשר לדורות מאוחרים יותר להסיק מהיצירה את טכניקות החקלאות הקדומות, את התפוצה של גידולים חקלאיים ושל בעלי חיים, ואת המנהגים העונתיים. בנוסף לאלו, גם כתובות ותחריטים מתוארים ביצירה.
השפה ביצירה מדויקת - ישנם, לדוגמה, עשרה צירופים למילה "מפל", על מנת להפריד בין סוגי מפלים שונים.
היצירה מוזכרת לראשונה בספר סווי, שם מצוין שהיא מספקת הבהרות רבות בתחום חקר הנהרות. ישנן גרסאות שונות של היצירה, אך מתוכן רק שבע נחשבות מפורסמות.
חשיבות היצירה
הפרשנות לקלאסיקה של הנהרות היא החיבור הגאוגרפי המקיף והשיטתי ביותר שנוצר בסין העתיקה. היא מכילה תיעוד של תחריטים, יצירות, ושירי עם רבים, שפתה מרהיבה ובהירה, וערכה הספרותי רב יחסית.
מאחר שרבים מן הספרים המצוטטים ביצירה אבדו עם השנים, היא משמשת מקור למקורות אבודים רבים.
שגיאות ביצירה
היצירה מכילה מספר שגיאות עובדתיות. את מקורות הנהר הצהוב קושר הכותב להרי קונלון על בסיס מקורות קודמים, טענה שהופרכה כמה מאות שנים לאחר מכן על ידי דוּ יוּאוּ בספר מהלך המוסדות. במקום אחר הוא מעיר על נהר שכנראה כבר יבש, כאשר נראה שאין זה כלל שם של נהר אלא חלק מתיאור תפקיד.
מאחר שהיוצר חי בסין הצפונית, לא בהכרח יכול היה לבקר בעצמו באזורים המתועדים בדרום, ולפיכך תיאוריהם מתומצתים ומכילים לא מעט שגיאות. בנוסף, מסתמכת "הקלאסיקה של הנהרות" על מקורות קדומים אף יותר כגון הקלאסיקה של ההרים והימים וביוגרפיה של בן השמיים מוּ, אשר נוטים לערב דיווחים עם מיתוסים, ומקורות שהמידע בהם אפוף בעשן הזמן כגון הקלאסיקה של ההיסטוריה, ולפיכך קורה שהוא מציג מידע חסר שחר, או אפילו עוסק בנהר שאינו קיים.
לימודי לִי
מלומדי תקופת שושלת צ'ינג ייחסו חשיבות גדולה לפרשנות לקלאסיקה של הנהרות, ואף נתנו כינוי למחקר הנוגע ליצירה: "לימודי לִי", על שם היוצר לִי דָאויְוֵּ'אן. במסגרת לימודי לִי התקיימו שלוש אסכולות: אסכולת הביקורת הטקסטואלית, האסכולה הספרותית והאסכולה הגאוגרפית.
בנוסף לאלו, ביצע המלומד דָאי גֶ'ן הגהה ליצירה, תוך גנבה-לכאורה מיצירה של גָ'או יִיצִ'ינְג, פרשה אשר המשיכה להעסיק מלומדים במאות השנים שחלפו מאז.
גירוש שד מילד אילם
גירוש השד מילד אילם אחוז שד, או הנער בעל הרוח האילמת, הוא אחד מהנסים של ישו שתועדו בבשורות הסינופטיות. בנס ריפוי זה גירש ישו שד מגופו של ילד אחוז שד. תיעוד נס גירוש שדים זה מופיע בפירוט בבשורת מרקוס ומתועד גם בצורה שונה קמעה, בבשורות מתי ולוקס. בסיפורים בבשורות אלה מתרחש ריפוי זה לאחר סיפור ההשתנות, כאשר ישו נפגש על הר גבוה עם אליהו ומשה בנוכחות שלושת תלמידיו יעקב, יוחנן ושמעון פטרוס וכאשר שמעו קול (השכינה) מתוך הענן האומר על ישו "זה-בני ידידי אשר רציתי בו אליו תשמעון" (בשורת מתי י"ז 1–9, בשורת מרקוס ט' 2–8, בשורת לוקס ט' 28–36).
סיפור גירוש השד
התיעוד שבבשורת מרקוס (בשורת מרקוס ט' 17–29) מתאר כיצד ישו מוקף בהמון רב שבא לראותו. איש אחד מתוכם מתחנן אליו מבקש ממנו עזרה לרפוי בנו, אשר "יש לו רוח אילמת בקרבו"'. הוא מסביר שהרוח אוחזת בו בכל מקום, מפילה אותו ארצה וגורמת לו להעלות קצף בפיו, לחרוק את שיניו ולהיות נוקשה. הוא אומר לישו שהוא ביקש מתלמידיו לרפא את הילד, אך הם לא הצליחו בכך. ישו מגיב באומרו "הוי דור חסר אמונה", כשהוא מפנה דבריו הן לתלמידיו והן לכל הנוכחים האחרים ואז הוא שואל: "עד מתי אהיה עמכם?".
פרשנות לקלאסיקה של הנהרות
לימודי לִי
חוּ שְׁה חקר את היצירה בזמנו הפנוי במשך יותר מ20 שנה, וכתב מעל 70 מאמרים בנושא, אשר פורסמו במסגרת האוסף "כתבי היד של חוּ שְׁה".
גירוש שד מילד אילם
סיפור גירוש השד
ישו מבקש שיביאו את הנער אליו. כאשר הנער אחוז השד מובא אליו, הרוח הטמאה (השד) ראתה כי הובאה לפני ישו, היא מפילה את הנער מיד וגורמת לו להעלות קצף ולפרכס, על פי פרשנויות מקובלות נטען כי "התיאור המובא בקטע זה של מרקוס תואם בדיוק מרבי להתקף אפילפטי". ישו שואל את אבי הנער ממתי התקפים כאלה התחילו להשפיע על הנער. האב עונה מאז ילדותו, כולל שפעמים רבות הפיל השד את הנער לאש ומים וסיכן את חייו.
לאחר מכן, כאשר ישו נכנס לבית, שואלים אותו תלמידיו ביחידות, מדוע הם לא הצליחו לרפא את הנער, והוא מסביר, "הסוג זה (של רוח טמאה) יכול לצאת רק באמצעות תפילה". במקורות אחרים נאמר גם, "באמצעות צום".
הגרסה בבשורה של מתי (י"ז 14–18) קצרה באופן משמעותי, ומחסירה את ההתייחסות להמון רב שנכח באותה עת (וברוב הגרסאות) את הצורך בתפילה לצורך גירוש השד. כמו כן צוין כי הילד הוא "מוכה ירח", וכ"חולה אפילפסיה" בגרסאות אחרות.
הגרסה של בשורת לוקס מקוצרת אף היא, אך כאן נשמר האזכור לנוכחות ההמון.
משמעויות ופרשנויות
ישו מקנה חשיבות למידת האמונה של אדם שנס נעשה לו, דבר זה נלמד מהעובדה שאבי הנער אחוז השד שואל האם הוא, ישו, יכול לעזור לבנו, כלומר לגרש את השד וישו עונה "אתה שואל האם אוכל לגרש את השד הכל יוכל המאמין". מצד אחד "מגרש השד" חייב להיות מאמין באמונה שלמה שהוא יכול לגרש את השד. מאידך גם מי שמקבל את נס הריפוי או מי שמבקש את הנס עבור בן משפחתו, חייב שתהיה לו אמונה בסיסית כדי שהנס יוכל לצאת לפועל..
כמו כן יש להתייחס לכך שתלמידיו של לא הצליחו לגרש את השד מהנער אחוז השד, על אף שהצליחו בפעמים רבות קודם לכן לגרש שדים (מרקוס ו' 13). ישו מציין שהמין המיוחד הזה של השד מחייב לא רק ציווי על השד במאמר "צא ממנו", אלא מחייב גם הכנה בתפילה ואף צום, דברים שישו עצמו היה מורגל בהם ועסק בהם ללא הרף.
ניתן להבין מכאן גם שישנים סוגי שדים שונים, ולא כולם ניתן לגירוש בנקל. התלמידים עצמם הצליחו ללא בעיה מיוחדת לגרש שדים אחרים קודם לכן (בשורת לוקס י' 17: " וַיָּשׁוּבוּ הַשִּׁבְעִים בְּשִׂמְחָה וַיֹּאמְרוּ אֲדֹנֵינוּ גַּם־הַשֵּׁדִים נִכְנָעִים תַּחְתֵּינוּ בִּשְׁמֶךָ").
החיים עלי אדמות
החיים עלי אדמות (באנגלית: Life on Earth) היא סדרת טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC, והיא הסדרה הראשונה מתוך טרילוגיית "החיים", הכוללת גם את הסדרות "הכוכב החי" ו"מעגל החיים". הסדרה מלווה בהסבריו של החוקר ויוצר הסרטים דייוויד אטנבורו, ובמסגרתה מטייל אטנבורו ברחבי העולם ועוקב אחר סיפור האבולוציה של החיים על פני כדור הארץ. סדרה זו היא הראשונה שבה אטנבורו חזר להנחות סרטי טבע, לאחר שפרש מתפקיד המנהל הראשי של ה-BBC בין 1969–1972.
אחת הסצנות המוכרות ביותר של הסדרה מופיעה בפרק 12, והיא מפגשו המרתק של דייוויד אטנבורו עם גורילות ההרים במקלט של דיאן פוסי ברואנדה.
צ'רלי שלוש
שלום צ'רלי שלוש (26 באפריל 1964 – 21 באוקטובר 1990) היה שוטר ישראלי ששירת כלוחם בימ"מ ונהרג בפיגוע בשכונת בקעה. על פועלו עוטר בעיטור האומץ של משטרת ישראל.
ביוגרפיה
שלוש נולד במושב חוסן שבגליל המערבי בנם של אנט ויצחק. הוא למד בחטיבת הביניים "יד נתן", הסמוכה לעכו ובישיבה תיכונית "מגדל אור" שבמגדל העמק. ב-1982 התגייס לצה"ל במסלול בני המושבים ושירת בגדוד הנח"ל המוצנח של חטיבת הצנחנים בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן הדריך טירונים במחנה 80, ושירת כמ"כ בגדוד, את שירותו הצבאי סיים כרב-סמל פלוגתי של פלס"ר נח"ל, והשתחרר בדרגת סמל ראשון.
לאחר שחרורו התגייס ביולי 1986 למשטרת ישראל והוכשר כלוחם וכחבלן בימ"מ. הוא השתתף בפעולת ההשתלטות של היחידה על אוטובוס האמהות במרץ 1988. ב-1990 יצא לקורס קצינים. ב-21 באוקטובר 1990, במהלך היותו בהשלמה של הקורס, התעורר לשמע זעקות בשכונת בקעה בירושלים. הוא יצא לרחוב ונתקל בעומר סלאח אבו סירחאן, מחבל ערבי חמוש בסכין שנמלט לאחר שרצח את החיילת ואת אלי אלטרץ. שלוש קרא לאבו סרחאן לעצור, ומשזה לא עצר לנוכח קריאותיו, ירה בו באקדחו לעבר רגליו. בין השניים התפתח מאבק, ובמהלכו הצליח אבו סרחאן לדקור את שלוש למוות. על פועלו של שלוש הוא עוטר לאחר מותו בעיטור האומץ של משטרת ישראל.
בחקירתו אמר המחבל כי ביקש לנקום את מותם של 17 ערבים במהומות הר הבית שבועיים קודם.
מותו של שלוש עורר דיון מתמשך בסוגיה של הוראות פתיחה באש. הפיגוע נלמד בצה"ל ובמשטרת ישראל כדוגמה לכך שיש מקרים בהם יש לירות על מנת להרוג, כאשר יש אמצעי ומטרה על מנת לפגוע.
סמוך למקום הירצחו בשכונת בקעה, ברחוב גדעון פינת רחוב אפרים, הוקם גלעד לזכרו.
חיים אישיים
שלוש הותיר אחריו אישה, ובת שנולדה שבועיים לאחר הירצחו.
סבסטיאנו רוסי
סבסטיאנו רוסי (נולד ב-20 ביולי 1964 בצ'זנה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת השוער.
רוסי צבר 418 הופעות ליגה, 346 מתוכן בסרייה א', ואת עיקר הקריירה העביר בקבוצת מילאן. הוא היה לחלק מההגנה שוברת השיאים של המועדון, וב-12 עונות במילאן זכה ב-12 תארים, בהם חמש אליפויות איטליה וזכייה בעונת 1993/1994 בליגת האלופות.
על אף שנחשב לאחד מהשוערים הטובים בתקופתו, ואף זומן פעמיים לסגל נבחרת איטליה, מעולם לא שותף במדיה ולא ערך אף הופעה בינלאומית.
קריירת משחק
רוסי החל את הקריירה בקבוצת הנוער של צ'זנה מעיר הולדתו. כבר בגילאי הנוער זכה בתואר האליפות הראשון בקריירה שלו, אליפות הנוער תחת המאמן המתחיל אריגו סאקי.
לאחר שלוש השאלות בארבע עונות חזר רוסי לצ'זנה, הפעם כשוער הראשון, תפקיד בו החזיק במשך ארבע עונות רצופות. בעונת הבכורה שלו סייע לקבוצה לסיים שלישית בליגת המשנה ולהעפיל לסרייה א', תוך שהוא מחמיץ חמישה משחקי ליגה בלבד מפתיחת העונה. ב-13 בספטמבר 1987, עם פתיחת עונת 1987/1988 בסרייה א', ערך רוסי בן ה-23 את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה. הוא הוביל את צ'זנה כשוער ראשון במשך שלוש עונות בסרייה א', ובכל אחת מהן הצליחה הקבוצה לשמור על מקומה בליגה. בסך הכול בארבע עונות במדי הקבוצה צבר 127 הופעות ליגה.
לקראת עונת 1990/1991 בסרייה א' הצטרף רוסי לאלופת אירופה הטרייה, מילאן של המאמן אריגו סאקי, תחתיו שיחק רוסי בקבוצת הנוער של צ'זנה. רוסי הצטרף למועדון כדי לשמש כמחליף לשוער הראשון באותה העונה, אנדריאה פצאלי. רוסי הסתפק ב-18 הופעות בכל העונה, מתוכן תשע הופעות ליגה בלבד. מילאן סיימה את העונה כסגניתה של סמפדוריה בצמרת הטבלה באיטליה, ובתום אותה העונה נמכר פצאלי לבולוניה 1909.
עם מינויו של פאביו קאפלו לתפקיד המאמן לקראת עונת 1991/1992, במקומו של סאקי שעבר לאמן את נבחרת איטליה, הפך רוסי לשוער המוביל במועדון. לאחר מאבק קצר על אפודת השוער הראשון עם פרנצ'סקו אנטוניולי, הוא היה לחלק מחוליית הגנה איטלקית וחזקה שכללה, בין היתר, את פאולו מלדיני, מאורו טאסוטי, אלסנדרו קוסטקורטה ופרנקו בארזי. הארבעה היוו את השלד להגנת הקבוצה בשנים הבאות, ואף היו לחלק מהנבחרת האיטלקית למונדיאל 1994 בארצות הברית, בו סיימה איטליה כסגנית אלופת העולם (למעט רוסי, שלא זומן לסגל של סאקי לטורניר). רוסי רשם שלושים הופעות ליגה באותה העונה וסייע לקבוצתו לזכות באליפות איטליה. יתרה מכך, מילאן שלא שיחקה באירופה באותה העונה בשל הרחקה מאופ"א, סיימה את העונה ללא הפסד ליגה. עונה לאחר מכן, לאחר מאבק אליפות צמוד מול אינטר, זכתה מילאן באליפות שנייה ברציפות. רוסי שותף ב-27 משחקי ליגה בלבד, אך באותה העונה סייע לקבוצתו להעפיל לגמר ליגת האלופות. רוסי פתח בשער הקבוצה במשחק הגמר מול אולימפיק מרסיי, בו מילאן הופתעה עם הפסד 0–1 בסיום.
בעונת 1995/1996 השלים רוסי עונה שנייה ברציפות בה פתח בכל משחקי הליגה של קבוצתו, ואף סייע לקבוצתו לזכות באליפות רביעית בתוך חמש שנים בלבד. הייתה זו עונה אחרונה ברצף השיא הן של רוסי והן של קבוצתו, ומשם חלה הידרדרות משמעותית ביכולת הקבוצה וביכולתו של השוער. את העונה הבאה פתחה מילאן ללא קאפלו שעבר לריאל מדריד ועם אוסקר טבארס על הקווים, אך הקדנציה החלשה של המאמן נמשכה חודשים ספורים בלבד בטרם הוחלף על ידי אריגו סאקי. גם המאמן הוותיק ששב למועדון לא הצליח לייצב את הקבוצה, שסיימה במקום ה-11 בלבד. הייתה זו העונה האחרונה בה פתח רוסי ביותר ממחצית ממשחקי הליגה של קבוצתו, עם 26 הופעות, וזאת לאחר שבפתיחת העונה פתח השוער הצעיר אנג'לו פאגוטו במרבית המשחקים. קאפלו שב לאמן את מילאן לקראת עונת 1997/1998, והביא עמו את השוער מאסימו טאיבי מפיאצ'נצה. בסיבוב הליגה הראשון כולו נותר רוסי על הספסל, כאשר טאיבי פותח בין הקורות, אך בסיבוב השני שב ותפס את עמדת השוער הראשון, כך שכל אחד מהשוערים רשם 17 הופעות ליגה. טאיבי ספג 18 שערים בסיבוב הראשון, ורוסי ספג 25 שערים בסיבוב השני. מילאן סיימה במקום העשירי בלבד, וקאפלו שהוביל אותה למיטב הישגיה מספר שנים קודם לכן, סיים את דרכו במועדון.
לקראת עונת 1998/1999 הצטרף השוער הגרמני ינס להמן למועדון, כאשר על הקווים עמד אלברטו זאקרוני. להמן שותף בחמישה משחקי ליגה בלבד לפני שרוסי שב לעמדת השוער הראשון. במחזור ה-17 של העונה, במשחק ליגה מול פרוג'ה ובמצב של 0–2 למילאן, כבש הידטושי נקטה מהנקודה הלבנה לשערו של רוסי. כריסטיאן בוצ'י, שחקנה של פרוג'ה, נכנס לשער כדי להוציא את הכדור ולחדש במהירות את המשחק, אך ספג אגרוף מאחור על ידי רוסי, שהורחק בכרטיס אדום, ובהמשך הורחק מחמישה משחקים נוספים. עזיבתו של להמן המאכזב בחלון ההעברות של החורף, גרמה לזאקרוני להמר על השוער כריסטיאן אביאטי, אז שוער צעיר בן 21 שהגיע באותה העונה ממונצה. בעקבות סדרת הופעות טובות תפס אביאטי את עמדת השוער הראשון גם בתום תקופת ההרחקה של רוסי, ובסיום העונה סייע לקבוצתו לזכות באליפות. עבור רוסי הייתה זו אליפות חמישית ואחרונה בקריירה.
בתום אותה עונה סיים רוסי סופית את תפקידו כשוער הראשון של מילאן. עונה לאחר מכן כבר היה לשוער המחליף של אביאטי ורשם חמש הופעות בלבד, ובהמשך אף לשוער שלישי, עם הצטרפותו של דידה הברזילאי. לאחר שלא שותף כלל במסגרת הליגה בעונת 2001/2002, והסתפק בשש הופעות בלבד במפעלים האחרים, סיים את דרכו בת 12 השנים במדי מילאן. עם 330 הופעות במדי הקבוצה, שבר רוסי את שיא ההופעות לשוער במועדון שהיה שייך ללורנצו בופון ושנקבע ב-1959. שיאו של רוסי נשבר דווקא על ידי מחליפו בקבוצה, אביאטי, שמחזיק כיום בשיא ההופעות עם 380.
לקראת עונת 2002/2003 שמר רוסי על מקומו בליגה הבכירה כשעבר לעונת פרישה במדי פרוג'ה, שם חלק את המקום בהרכב עם השוער האוסטרלי ז'ליקו קאלאץ'. הוא רשם 12 הופעות ליגה וסיים עם קבוצתו במקום העשירי, בטרם פרש ממשחק פעיל בגיל 39.
נבחרת איטליה
לעומת חבריו לקו ההגנה המילאנזי של תחילת שנות ה-90, רוסי מעולם לא לבש את מדי נבחרת איטליה. המאמן אריגו סאקי, שהכיר את רוסי היטב מתקופותיו כמאמן נוער בצ'זנה וכמאמן מילאן, בחר בג'אנלוקה פליוקה, לוקה מרקג'אני ולוקה בוצ'י לסגל לקראת מונדיאל 1994, והותיר את רוסי מחוץ לסגל.
באוקטובר 1994, כשלושה חודשים לאחר המונדיאל, זכה רוסי לזימון בכורה לסגל של סאקי לקראת המפגש מול במסגרת מוקדמות יורו 1996. בכך, היה לשוער מילאן הראשון שזוכה בזימון לסגל איטליה מאז ג'ורג'ו גצי ב-1961, 33 שנים קודם לכן. הוא זכה לזימון נוסף חודש לאחר מכן, אך בשני המקרים שימש כמחליף לפליוקה, ולא זכה לדקות משחק במדי הנבחרת. בזימונים הבאים נותר מחוץ לסגל, בין היתר בעקבות הירידה ביכולתו לעומת העלייה הגדולה של אנג'לו פרוצי.
רווח וכאב
רווח וכאב (באנגלית: Pain & Gain) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 2013 בבימויו של מייקל ביי ובכיכובם של מארק וולברג, דוויין ג'ונסון ואנתוני מאקי. הסרט נוצר בהשראת סיפור חטיפתו של מארק שילר שהתרחש בין השנים 1994–1995.
תקציר העלילה
שלושה מפתחי גוף בפלורידה מסתבכים בטבעת סחיטה ותוכנית חטיפה של לקוח במכון הכושר של דניאל לוגו, מאמן כושר, שמשתבשת לחלוטין.
כרוב עלים
כרוב עלים (שם מדעי: Brassica oleracea acephala; ידוע גם בשמות קֵייל או עלי כרוב מסולסלים) הוא תת-מין של כרוב הבר. זהו ירק בעל עלים ירוקים או סגולים, ולאותו סוג משתייכים גם כרוב, כרובית, ברוקולי, קולרבי, לפת, לפתית ועוד. זנים מתורבתים מסוימים של כרוב על נפוצים כירק מאכל, ואילו זנים מתורבתים אחרים נפוצים כצמח נוי.
כרוב העלים הוא ירק העשיר במיוחד בבטא-קרוטן, ויטמין K, ויטמין C, וסידן. נהוג להגישו מטוגן או כתוספת בשייק. לירק טעם דומה לכרוב או לברוקולי, אך טעמו מריר מהם.
לכרוב זה מקום מרכזי במטבח הגרמני בצורתו המבושלת, וכן הוא נפוץ בשנים האחרונות בארצות הברית כחטיף או תוספת לסלט או לשייק.
על כנפי נשרים (סרט)
על כנפי נשרים (באנגלית: The Wings of Eagles) הוא סרט מלחמה ביוגרפי אמריקאי משנת 1957 בבימויו של ג'ון פורד, עם ג'ון ויין ומורין אוהרה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הביוגרפיה של פרנק "ספיג" ויד שהיה טייס וממקימי הכוח האווירי בצי ארצות הברית. הוא המשיך בפעילותו בחיל הים למרות פציעה קשה שגרמה לו לשיתוק חלקי וגם כתב תסריטים ומחזות.
ויד עבד גם עם הבמאי ג'ון פורד שביים לפי תסריטיו ומופיע בסרט הזה בשם ג'ון דודג'. פורד ביים את הסרט כמחווה לידידו ויד שמת עשר שנים לפני כן.
הסרט הופק בעזרת צי ארצות הברית ויש בו קטעים של קרבות אמיתיים.
תקציר העלילה
פרנק "ספיג" ויד (ג'ון ויין) הוא מהטייסים הראשונים בצי ארצות הברית. הוא מטיס ללא רשות מטוס ימי עמו נמצא גם קפטן הזארד (קנת טובי), טייס בצבא ארצות הברית. ויד נאלץ לבסוף לנחות מחוסר דלק לתוך מסיבה לכבוד אדמירל מופאט (אדמונד לאו). הוא ננזף אך האדמירל מכיר ברצונו להעצים את הכוח האווירי של הצי למרות מגבלות תקציב של הסנאט. ויד יוזם השתתפות הצי במטס סביב העולם נגד טייסי הצבא. לפני המטס מתחוללת קטטה גדולה בין טייסי הצי והצבא. ויד וחברו לטיסה ג'ון פרייס (קן קרטיס) וגם אחרי שטייסי הצי מנצחים.
ויד נשוי למין (מורין אוהרה) אבל תפקידיו מרחיקים אותו מהבית. לאחריו שבנו התינוק מת, נולדות לו שתי בנות. ויד נמצא בוושינגטון ומשפחתו בקליפורניה. הוא מועלה לדרגת לוטננט קומנדר ומפקד טייסת. ויד חוזר לביתו ובנותיו בתחילה לא מזהות אותו. עם הזמן הם מתפייסים אך באחד הלילות קם ויד לשמע בכי של אחת הבנות. הוא נופל במדרגות ושובר חוליה בעמוד השדרה הצוארי.
הוא מועבר לניתוח ושיקום בבית החותים של הצי בסן דייגו ומוצמד אליו חברו הטייס "ג'אגהד" קרסון. ויד לא רוצה שמין תבקר אותו עד שיישתקם. הוא עובר שיקום ממושך שבסופו הוא מסוגל ללכת בצליעה כבדה בעזרת קביים. בתקופה זו הוא מחבר מחזה ותסריטים מצליחים ומתקשר לבמאי הסרטים ג'ון דודג' (וורד בונד) שהוא למעשה הבמאי ג'ון פורד. בינתיים הוא מפתח צורת לחימה של נושאות מטוסים קטנות שישמשו כתגבורת של נושאות המטוסים הגדולות במטוסים וציוד לחימה.
הוא חוזר למין בתקווה לבנות שוב את משפחתו אך פורצת מלחמה עם יפן והוא מקבל פיקוד על נושאת מטוסים ומשתתף בקרבות. הם מופצצים על ידי מטוסים יפנים וחברו קרסון נפצע. ויד לא עומד בלחץ ולוקה בהתקף לב שלאחריו הוא נפרד מפקודיו בנושאת המטוסים לקול המנון הצי האמריקאי.
מרגלית הבלשית
מרגלית הבלשית (באנגלית: A Miss Mallard Mystery, בתרגום חופשי: "תעלומת גברת מאלארד") היא סדרת הנפשה קנדית מצליחה לילדים. הפרקים מבוססים על ספרי המסתורין שכתב רוברט קוואקנדבוש.
הסדרה הופקה בשנת 2000 על ידי הערוץ הקנדי Teletoon בשיתוף פעולה עם חברת ההפקה Cinar (היום נקראת Cookie Jar Entertainment). הסדרה שודרה לראשונה בישראל ב-2002 ושודרה בערוץ הופ!. נכון לשנת 2020, היא משודרת בערוץ WIZ!.
עלילה
עלילת הסדרה עוקבת אחר מרגלית מלרד, ברווזה החוקרת יחד עם אחיינה יואב בר-ברווז תעלומות בארץ הברווזים.
הגרסה העברית
בימוי דיבוב : נינה אמיר הפקת דיבוב : קרן עוז
תומאס סנואו
תומאס ד'אולי סנואו (באנגלית: Sir Thomas D’Oyly Snow; 5 במאי 1858 – 30 באוגוסט 1940) היה גנרל בריטי במלחמת העולם הראשונה.
משפחתו
סנואו נולד ב-5 במאי 1858 בניוטון ואלנס, המפשייר, והיה בנם הבכור של הכומר של לנגטון לודג', ג'ורג' ד'אולי סנואו ומריה ג'יין, בתו של רוברט ברלו. הוא למד באיטון קולג' בשנים 1871–1874, ולאחר מכן, עד 1878, במכללת סנט ג'ון, קיימברידג'. ב-12 בינואר 1897 התחתן עם שרלוט ג'רלדין, בתו של מייג'ור גנרל ג'ון טלבוט קוק מטרוסלי, בקתדרלת סנט ג'ורג' באלדרשוט. נולדו להם שני בנים ושתי בנות. אחד מבניו היה ג'ורג' ד'אולי סנואו, מנהל בית ספר ובישוף ויטבי, סבו של ההיסטוריון ומגיש הטלוויזיה דן סנואו.
קריירה צבאית
בשנת 1879 התגייס סנואו ל, ולחם כלוטננט משנה במלחמת הזולו בדרום אפריקה עם רגימנט הרגלים ה-13 (לימים חיל הרגלים הקל של סומרסט). במהלך המלחמה המהדית הוא לחם עם גדודו באזור הנילוס התחתון, ואף נפצע קשה במהלך הקרבות. בשנת 1887 הוא הועלה לדרגת קפטן ובין השנים 1892–1893 למד במכללה לפיקוד ומטה בקימברלי. בשנת 1895 הוא הועלה לדרגת מייג'ור, ובמאי 1897 הצטרף לרגימנט הפוסילירים המלכותי (העיר לונדון). בינואר 1898 הוא הפך לעוזרו של לורד קיצ'נר במהלך המערכה בסודאן, ושירת תחת פיקודו של גנרל גאטקר במערכת הנילוס של 1898 והשתתף בקרב אטברה ובמהלך המצור על חרטום.
בשנת 1899 הועלה סנואו לדרגת לוטננט קולונל, ומונה למפקד הגדוד ה-2, רגימנט נורת'המפטון בהודו ולכן לא נטל חלק במלחמת הבורים. במרץ 1903 הועלה לדרגת קולונל, וביוני מונה קצין אג"ם של הקורפוס ה-4 (לימים פיקוד המזרח). הוא נשאר שם עד 1905, ובשנת 1906 הצטרף כקצין למטה הכללי. באוקטובר 1909 הוא מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-11 והועלה לדרגת בריגדיר, ובמרץ 1910 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. במאי 1911 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-4 של פיקוד המזרח בסאפוק, ובשנת 1912 הוא הוביל במסגרת התמרון הצבאי את "הכוח הכחול" תחת סר ג'יימס גרירסון, והשיג ניצחון ברור על "הכוח האדום" בהנהגתו של הגנרל דאגלס הייג.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הוביל את הדיוויזיה ה-4 כחלק מחיל המשלוח הבריטי באוגוסט 1914, ולחם עימה בקרב מונס, קרב לה קאטו והקרב הראשון על המארן. במהלך הקרב הראשון על האן הוא נפגע בתאונת רכיבה קשה, ובשל כך נשלח להחלמה בבריטניה. לאחר חזרתו לחזית המערבית הוא קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-27 באזור סנט אלואי בחזית בפלנדריה בנובמבר 1914. ב-22 באפריל 1915, היום בו הגרמנים השתמשו לראשונה בגז רעיל בקרב איפר השני בפלנדריה, הושפעה גם אוגדתו ותמכה בקווים הצרפתיים באזור איפר נגד קריסה מוחלטת. ביוני נמנה עם המועמדים לפקד על הקורפוס הקנדי, יחד עם גנרל ג'וליאן בינג וגנרל אדווין אלדרסון, מפקד הדיוויזיה הקנדית הראשונה. אלדרסון מונה לתפקיד. כהוקרה על הישגיו, הוא קיבל את תואר אביר מפקד מסדר האמבט, וב-15 ביולי 1915 קיבל פיקוד על הקורפוס ה-7 החדש.
הוא הרשה לעצמו היעדרות של עשרה ימים זמן קצר לאחר פתיחת הקרב על הסום, כאשר כוחותיו (הדיוויזיות ה-46 וה-56) הובילו את ההתקפה בגומקור כחלק מהארמייה השלישית בתחילת יולי 1916. גיסו של סנואו, הגנרל אדוארד דצ'וורל ד'וס קוק, מפקד חטיבת הרגלים ה-169, היה כפוף לסנואו כחלק מהדיוויזיה ה-56 בגומקור. עמדתו של סנואו החלה להתערער בגלל אופיים הלא מוצלח של מתקפותיו, וגנרל ארתור הולנד, ראש המטה של הארמייה השלישית, ניסה לשכנע את גנרל אלנבי לפטר אותו מכיוון שתכנון ההתקפה שלו נראה יותר חובבני. סנואו הוביל את הקורפוס שלו בקרבות אראס וקמברה בשנת 1917. הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל וקיבל את תואר אביר מפקד מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש בהוקרה על שירותיו בחזית המערבית. אחרי מתקפת הנגד הגרמנית בקמברה, הסתבכו יחידותיו של סנואו בלחימה קשה ביער בורלון החל מה-30 בנובמבר 1917, וב-2 בינואר 1918 פרש סנואו מתפקידו וחזר לאנגליה.
לאחר המלחמה
בין אוגוסט 1918 לספטמבר 1919 הוא פיקד על פיקוד המערב ולאחר מכן פרש מהצבא. הוא היה קולונל הכבוד של רגימנט סאפוק מיולי 1919 עד 1929, וכן היה קולונל הכבוד של חיל הרגלים הקל של סומרסט. לאחר שעזב את בלנדפורד, עבר ללונדון והקדיש חלק גדול מחייו שנותרו לעבודות צדקה. הוא נפטר ב-30 באוגוסט 1940 בביתו בקנסינגטון, לונדון, בגיל 82.
ולדימיר צ'רמיסוב
ולדימיר אנדרייביץ' צ'רמיסוב (2 ביוני 1871 – באזור 1938) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית, אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
צ'רמיסוב נולד ב-2 ביוני 1871 למשפחת אצולה ממחוז באקו. ב-1891 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי במוסקבה והוצב בבריגדת התותחנים ה-12. ב-1899 הוא סיים את האקדמיה הצבאית ניקולייב. ב-15 בפברואר 1900 הוא הוצב במטה דיוויזיית הקוזאקים ה-2. ב-27 במרץ 1901 הוא הועבר למטה הקורפוס ה-10. ב-26 באפריל 1903 הוא מונה לקצין למשימות מיוחדות בקורפוס ה-11. ב-2 בנובמבר של אותה שנה הוא הועבר למטה המחוז הצבאי קייב. ב-7 במרץ 1904 הועבר למלא תפקידי הוראה בבית הספר הצבאי בקייב. ב-18 בספטמבר 1908 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-7. ב-8 באוקטובר 1911 מונה למורה באקדמיה הצבאית ניקולייב.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 מונה צ'רמיסוב למפקד הרגימנט ה-120 ולחם עמו במהלך הפלישה לפרוסיה המזרחית ולאחר מכן בקרבות ליד ורשה. ב-18 באפריל 1915 הוא הועבר למטה הארמייה ה-12. ב-16 בפברואר 1916 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-32. ב-12 באפריל 1917 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-12 ולחם עמו בהצלחה במהלך מתקפת ברוסילוב. ב-10 ביולי הוא מונה למפקד הארמייה השמינית. הארמייה שלו ספגה מכה קשה במהלך מתקפת קרנסקי. ב-18 ביולי מינה אותו אלכסנדר קרנסקי למפקד החזית הדרום-מערבית, אולם לאוור קורנילוב התנגד למינוי ולפיכך הוא נדחה. ב-11 באוגוסט הוא הועבר לפקד על הארמייה התשיעית וב-9 בספטמבר מונה למפקד החזית הצפונית. עם פרוץ מהפכת אוקטובר צידד צ'רמיסוב בחשאי בקומוניסטים וסירב לשלוח חיילים מהחזית לסייע בדיכוי המהומות. למרות זאת, ב-14 בנובמבר הוא סולק מהפיקוד בהוראת ניקולאי קרילנקו ונעצר. לאחר שחרורו הוא נמלט לדנמרק ואז לצרפת שם נפטר בתאריך לא ברור בסוף שנות ה-30.
עצמאות מצרים
ההכרזה החד-צדדית על עצמאות מצרים הונפקה על ידי ממשלת בריטניה הגדולה ב-28 בפברואר 1922. באמצעות הצהרה זו, סיימה ממשלת בריטניה באופן חד צדדי את חסותה על מצרים והעניקה לה עצמאות סמלית, למעט ארבעה תחומים: יחסי חוץ, תקשורת, צבא וסודאן האנגלו-מצרית.
רקע
להצהרה קדמה תקופת משא ומתן בלתי חד משמעי בין ממשלות מצרים ובריטניה. תחומי המחלוקת כללו את עמדתה של מצרים בנושאי הפרוטקטורט ותפקידה העתידי בסודאן. ראש ממשלת מצרים אדלי יקאן פאשה ולאומנים מצרים מתונים הצליחו להשיג את הסכמת הנציב העליון הבריטי אדמונד אלנבי להבטחת הנושא הכללי יותר של עצמאות מצרים. ממשלת הקואליציה של ראש ממשלת בריטניה לויד ג'ורג ' רצתה לשמור על הפרוטקטורט מעל מצרים. עם זאת, כאשר אלנבי איים להתפטר, מעשיו הביאו את נושא עצמאות מצרים לדיון ציבורי והובילו לתגובה רשמית ומהירה: כעבור שבועיים הוכרזה ההצהרה.
אריה קובובי
אריה ליאון קוּבּוֹבִי (קוּבּוֹביצקי) (ביידיש: אריה לעאן קובאָווי (קובאָוויצקי); בכתב לטיני: Arieh Leon Kubovy (Kubowitzki)‎; 2 בנובמבר 1896 – 16 במאי 1966) היה עורך דין ופעיל ציוני, ממייסדי הקונגרס היהודי העולמי (1936) ומזכירו הכללי (1945–1948). לאחר קום מדינת ישראל היה דיפלומט, שכיהן כציר בצ'כוסלובקיה ופולין (1951–1952), היה שגריר בארגנטינה וציר למדינות דרום אמריקה (1953–1958), ויו"ר הנהלת יד ושם (1959–1966).
קורות חיים
קובובי (קובוביצקי) נולד ב-1896 בעיירה קורשאן שבליטא, השישי מאחד-עשר ילדיהם של לאה זלטה לבית אורינובסקי ואברהם צבי קובוביצקי, חזן ושוחט. בשנת 1900 עברו לעיירה ניישטט-שירווינט, שם למד ב"חדרים מתוקנים". בשנת 1906 היגרה משפחתו לבלגיה, ושם רכש את שארית חינוכו.
עצמאות מצרים
טקסט ההכרזה
הטקסט הבא פורסם לראשונה בשנת 1922. כתוצאה מכך הוא נמצא כיום ברשות הציבור בבריטניה שם פג תוקף זכויות היוצרים שלה.
אריה קובובי
קורות חיים
הוא למד באוניברסיטה החופשית של בריסל ובאוניברסיטת לייז' ומהם קיבל תואר דוקטור בפילולוגיה קלאסית (על יסוד דיסרטציה על המילים היווניות והלטיניות בלשון חז"ל) ובמשפטים. ב-1926 התאזרח בבלגיה ועסק משנה זו ועד 1940 בעריכת דין, תחילה באנטוורפן ולאחר מכן בבריסל. היה עורך דין ופעיל ציוני בולט.
בשנת 1916 ייסד את תנועת "צעירי ציון" בבלגיה, ובשנת 1920 היה לעורכו של דו-שבועון ציוני בשפה הצרפתית בשם "התקווה" שיצא לאור בבלגיה. באותה שנה השתתף בוועידת לונדון כנציג הבלגי. ב-1922 השתתף בוועידה העולמית של ההתאחדות בברלין, והמשיך את פעולתו בציונות הסוציאליסטית – היה חבר המוסדות המרכזיים של ה"התאחדות" (ומ-1932 של ה"איחוד"), נבחר כחבר הוועד הפועל הציוני והשתתף בכמה קונגרסים ציוניים. הוציא דו-שבועון ציוני-סוציאליסטי ביידיש בשם "פאָלק און ארבעט" ('עם ועבודה'). באותן שנים היה במקביל גם חבר פעיל בתנועה הסוציאליסטית הבלגית, היה מקורב לקאמיל הויסמנס, ובשנת 1929 נבחר מטעמה לחבר מועצת העיר אנטוורפן.
ב-1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, היה קובובי מיוזמי החרם הכלכלי עליה (החרם נגד גרמניה הנאצית). הוא עסק בהגנה על זכויות יהודים ויזם הקמת מועצות יהודיות לתיאום הפעולות למען היהודים. בשנת 1936 היה מעורב בהקמת הקונגרס היהודי העולמי ונבחר להנהלתו.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה נמלט מבלגיה והגיע לארצות הברית, שם נתמנה לראש מחלקת ההצלה בקונגרס היהודי העולמי. מסוף שנת 1944 ועד סוף 1948 נסע ברחבי התפוצות היהודיות להצלת שארית הפליטה ופעל להחזרת שוויון זכויותיהם ורכושם הנגזל של היהודים ולשיקום הקהילות היהודיות החרבות.
באוגוסט 1951 מונה לציר הישראלי בצ'כוסלובקיה ובפולין. בדצמבר 1952 דרשה צ'כוסלובקיה מישראל להחזיר את קובובי, שהואשם על ידה בהתערבות בענייניה הפנימיים, וכן בכך שפעל למען עליית יהודים לישראל וכי קיים קשרים עם רודולף סלנסקי, מנאשמי משפטי פראג, שהורשע בבגידה. בדצמבר 1952 הוא הוכרז פרסונה נון גרטה בצ'כוסלובקיה ובעקבות זאת גם בפולין, ועזב את מזרח אירופה.
בראשית שנת 1953 נסע למסע הרצאות בארצות הברית.
באוגוסט 1953 מונה לציר ישראל בארגנטינה (מאפריל 1955: שגריר) וציר לא-תושב לצ'ילה, אורוגוואי (1954–1955) ופרגוואי (מ-1954).
בדצמבר 1958 שב מארגנטינה ופרש משירותו במשרד החוץ. במרץ 1959 מונה ליו"ר הנהלת יד ושם במקום בן-ציון דינור, שהתפטר מתפקידו. בתפקידו זה יזם קובובי את הקמתה של הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם. קובובי כיהן בתפקיד יו"ר הנהלת יד ושם עד מותו.
קובובי נפטר ב-16 במאי 1966 לאחר מחלה קשה, בגיל 69. נקבר בבית הקברות סנהדריה בהלוויה רבת-משתתפים. הותיר אישה ובן.
בשנת 1967, כשנה לאחר מותו, הופיע בהוצאת יד ושם הספר "אם אשכחך השואה", ובו מבחר מנאומיו והרצאותיו.
הרחוב הראשי בשכונת רמת דניה בירושלים קרוי על שמו.
משפחתו
אשתו מרים קובובי לבית גולדשטיין (1898–1990) הייתה משוררת, סופרת, עיתונאית ועסקנית ציבור. ילידת אנטוורפן, בוגרת גימנסיה, הייתה ממנהיגות תנועת הציונות העובדת בבלגיה ו"פיוניר וימן " בארצות הברית.
בנו, (נולד ב-1940), הוא פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה קוגניטיבית באוניברסיטת וירג'יניה, המתמחה בחקר תפיסה, פסיכולוגיה של האמנות ופילוסופיה של הנפש.
גרושתו של מיכאל, מירי קובובי (Miri Kubovy), הייתה מנהלת לימודי העברית המודרנית באוניברסיטת ייל במשך עשרים שנה ולאחר מכן כיהנה כפרופסור לתרבויות המזרח הקרוב באוניברסיטת הרווארד במשך עשרים שנה נוספות. כיום מלמדת באוניברסיטת העיר ניו יורק. היא בת-זוגו של פרופ' יוסף דן.
בנם המשותף (נכדו של אריה קובובי), איתמר קובובי (Itamar Kubovy), הוא במאי ומנכ"ל להקת המחול המודרני האמריקאית "פילובולוס" (Pilobolus).
ז'אן-בדל בוקאסה
ז'אן בדל בוקאסה (Jean-Bédel Bokassa; 22 בפברואר 1921 – 3 בנובמבר 1996) היה השליט הצבאי של הרפובליקה המרכז-אפריקאית החל מ-1966, וקיסר הרפובליקה מ-1976 ועד להדחתו ב-1979. בוקאסה היה ידוע כעריץ אכזר ונהנתן, שזכה על כך לגינוי נרחב ממדינות העולם. בדצמבר 1986 הוא הואשם בפשעים בקניבליזם, הטלת מומים, סדיזם, מעילות ושלושים ושמונה רציחות ב-12 ביוני 1987 נמצא בוקאסה אשם בכל האישומים, חוץ מאשמת הקניבליזם, ונגזר עליו גזר דין המוות. גזר דינו הומר במאסר עולם בבידוד, ב-1989 הופחת עונשו לעשרים שנים, וב-1993 יצא לחופשי במסגרת חנינה כללית.