cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוניון מוטורס
היסטוריה
החברה הוקמה בישראל בשנת 1991, על יד ג'ורג' חורש, איש עסקים יליד איראן. בשנת 1969, חורש החל לעבוד עם התאגיד היפני טויוטה, כשהחברה שהחזיק עם שותף מוסלמי החליטה לייבא מלגזות תוצרת טויוטה לאיראן. ב-1971, החלה החברה לייבא לאיראן גם את רכבי טויוטה. בשנת 1979, בעקבות המהפכה האסלאמית ברח ללונדון וב-1985 הקים עם שותפו עזרא דגמי את סוכנות הרכב "יוניון מוטורס" שעסקה בייבוא ומכירת מכוניות. ב-1991 הקימו השניים גם בישראל את סוכנות הרכב "יוניון מוטורס" שקיבלה את הזיכיון לייבוא מכוניות תוצרת טויוטה על בסיס ההיכרות הקודמת עם חורש. בשנת 1993 עלה חורש לישראל, לאחר שחי קרוב ל-15 שנים באנגליה. בשנת 1999 יוניון מוטורס שבאנגליה הפסיקה את פעילותה.
בפברואר 2020 החלה לייבא ולשווק כלי רכב חשמליים מתוצרת GAC הסינית.
בדצמבר 2020 נבחרה הקבוצה לייבא את רכבי ג'ילי לישראל.
עפרון (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
היקארו סולו
היקארו סולו (באנגלית: Hikaru Sulu) הוא דמות משנית של קצין צי הכוכבים ביקום הבדיוני של "מסע בין כוכבים". ג'ורג' טאקיי מגלם את דמותו של סולו ב"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ב"מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה" ובהופעת אורח ב-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר", וכן בשישה סרטי הקולנוע הראשונים המבוססים על הסדרה וכן מספר רב של ספרים, חוברות קומיקס ומשחקי מחשב. ג'ון צ'ו מגלם את הדמות החל מסרט הקולנוע ה-11 משנת 2009.
פיתוח הדמות
בספר "Inside Star Trek The Real Story", מצוין כי השם של הדמות הוא משחק מילים על שמו של הרב סולואו ("Herb Solow"), סגן-נשיא אולפני "דסילו".
הסופרת וונדה מקינטייר הייתה הראשונה שהשתמשה ב-"היקארו" כשמה הפרטי של הדמות, ברומן "The Entropy Effect" שכתבה. מקינטייר גזרה את שמה הפרטי של הדמות מתוך "מעשה גנז'י". אף על פי שמקינטייר לא הייתה מודעת בזמנו לכל המחלוקת סביב הענקת שם פרטי לסולו, העורך דייוויד הארטוול היה מחויב לקבל לכך את אישורם של ג'ין רודנברי וג'ורג' טאקיי בשביל להתגבר על התנגדות מצידה של סרטי פרמאונט. עם זאת, השם לא הפך לחלק מהקאנון הרשמי של "מסע בין כוכבים", עד אשר אוזכר בסרט "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת", והוא נכלל רק לאחר שפיטר דייוויד, המחבר של ספר הקומיקס אשר עובד לסרט הקולנוע, ביקר על סט הצילומים ושכנע את הבמאי ניקולס מאייר להוסיפו.
תגובות
רוברט יוסטמן, מפיק-שותף של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ציין כי טאקיי שיחק דמויות שליליות בעבר, אך רק באמצעות מסע בין כוכבים הפך לאחד מהשחקנים האסיאניים הראשונים שמגלם דמות של אסייתי באופן חיובי. יוסטמן תיאר אותו כ"האנטיתזה של האסיאתי חסר ההבעה-חסר הרגש-הבלתי מובן".
ביוגרפיה בדיונית
סולו נולד בסן פרנסיסקו והוא ממוצא יפני. בפרק הפיילוט השני "Where No Man Has Gone Before" הוא מוצג כפיזיקאי צוות האנטרפרייז, אך משמש כקצין השלישי וכהגאי בכיר בכל שאר הסדרה, שבמהלכה הוא החזיק בדרגת לוטננט.
לאורך כל הסדרה, סולו מוצג כבעל תחומי עניין נרחבים ותחביבים רבים, לרבות התעמלות, בוטניקה, סיף, וכלי נשק עתיקים. בפרק "The Naked Time", ספוק מציין כי סולו "בליבו, הוא הרפתקן מהמאה ה-18".
הדמות מקודמת לדרגת לוטננט-קומנדר, בנקודת זמן כלשהי שלפני אירועי הסרט "מסע בין כוכבים: הסרט", ולדרגת קומנדר עד לאירועי הסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן". בחמשת הסרטים הראשונים של "מסע בין כוכבים" הוא מכהן כנווט על הסיפון ספינת החלל אנטרפרייז ועל האנטרפרייז-A לאחר מכן. הוא קודם לדרגת קפטן וקיבל את הפיקוד על ספינת החלל "אקסלסיור" ("Excelsior") שלוש שנים לפני אירועי "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת".
בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: דורות" מוצגת לראשונה בתו של היקארו, דמורה סולו, שמקורותיה מתוארים ברומן שאינו חלק מהקאנון של מסע בין כוכבים - "The Captain's Daughter" מאת פיטר דייוויד.
בסרטי האתחול (יקום קלווין)
ג'ון צ'ו מגלם את סולו הצעיר בסרט "סטארטרק" משנת 2009. במאי הסרט ג'יי ג'יי אברמס היה מודאג לגבי ליהוק קוריאני-אמריקאי לתפקיד (שכן סולו היה יפני), אבל ג'ורג' טאקיי הסביר לו כי סולו היה אמור לייצג את כל אסיה באנטרפרייז, וכך אברמס המשיך הלאה עם צ'ו. בריאיון, צ'ו התייחס להיותו שחקן ממוצא אסיאתי: "יש תפקידים מסוימים שאתה לעולם לא תקבל, ואחד מהם הוא לשחק קאובוי. לגלם את סולו הוא מימוש של החלום הזה - רק בחלל". הוא צוטט כמי שאומר שהגבריות של הדמות חשובה לו, ועל כן העביר שבועיים באימוני לחימה. במהלך הצילומים צ'ו סבל מפגיעה בפרק כף היד, אף על פי שנציג מטעמו הבטיח שזה "לא עניין גדול". ג'יימס קייסון לי היה גם כן היה מעוניין בתפקיד, אולם משום שזאקרי קווינטו לוהק לתפקיד ספוק, המפיקים של תוכנית הטלוויזיה "גיבורים" לא רצו לאבד שחקן נוסף מצוות השחקנים שלהם, למשך שלושה חודשים.
צ'ו מגלם את סולו הצעיר, בסרט משנת 2009, אף על פי שבעצם הוא מבוגר יותר מטאקיי כאשר הוא גילם לראשונה את התפקיד ב-"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית"; צ'ו היה בן 36, ואילו טאקיי היה בן 29 בלבד.
בסצנת הסיום של הסרט "סטארטרק: אל האינסוף", הסרט השלישי בסדרת יקום קלווין, מוצג סולו כהומוסקסואל, כשהוא נפגש עם בן זוגו, ומרים את ילדתם המשותפת. מפיקי הסרט החליטו להציג אותו כך, כמחווה לטאקיי, שגילם את הדמות במקור וידוע כהומוסקסואל מאז יצא מהארון ב-2005. טאקיי לא אהב את המחווה, ציין שתיאר לעצמו את הדמות כהטרוסקסואלית ומסר שלמרות הכוונות הטובות שבהצגת דמות להט"בית בזיכיון, הרי שמדובר בעיוות של חזונו של רודנברי ושהיה על המפיקים לחשוב על דמות חדשה שהייתה להט"בית מראש, ולא ליצור רושם לפיו סולו היה בארון לאורך כל שלושת הסרטים וחושף את נטייותיו רק כעת.
הופעות אורח
ג'ורג' טאקיי שב לגלם את דמותו של סולו, כחלק מציון 30 שנים ל"מסע בין כוכבים", בפרק "Flashback" של הסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", ששודר בשנת 1996. בפרק, קפטן סולו מופיע בפלאשבקים של טובוק, אשר משרת על סיפון ספינת החלל אקסלסיור ("Excelsior"), במהלך התרחשותם של אירועים המתוארים בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת". כמו כן, סולו אחראי להצטרפותו העתידית לצי הכוכבים של חבר צוות נוסף של "וויאג'ר" - צ'אקוטי.
על פי הפרק "World Enough and Time" של "Star Trek: New Voyages " (שאינו נחשב לחלק מהקאנון של מסע בין כוכבים), קפטן ה"אקסלסיור" היקארו סולו (טאקיי) נזכר בזמן ששירת על האנטרפרייז המקורית, כאשר תאונת טרנספורטר גורמת לו לשוב מבוגר ב-30 שנה, עם בת - אלאנה. דמורה גם מופיעה בפרק זה, כמו גם נכדתו של סולו.
במדיה אחרת
הרומן "Forged in Fire" מתאר משימה מוקדמת של ה"אקסלסיור", לפני שסולו לקח עליה פיקוד.
תחת המותג "Captain Sulu Adventure's", הוצאת הספרים Simon & Schuster הוציאה לאור שלושה סיפורים מוקלטים שאינם קאנוניים, המוקלטים בקולו של טאקיי, באמצע שנות ה-90.
הספר "Star Trek Federation: The First 150 Years" מאת דייוויד גודמן כולל הקדמה מוקלטת מאת אדמירל היקארו סולו, המעידה על כך שסולו קודם לדרגת אדמירל, אם כי זה איננו חלק מהקאנון.
בסדרת רומני "מסע בין כוכבים" מאת ויליאם שאטנר, נחשף כי סולו נבחר - באופן חסר תקדים - לשלוש קדנציות כנשיא פדרציית הכוכבים המאוחדת.
בתוכנית הטלוויזיה "סקראבס", תורק רוצה להינשא על ידי כומר שנראה כמו סולו. את דמותו של הכומר מגלם בעצם ג'ורג' טאקיי.
ג'ורג' טאקיי שב לגלם את דמותו של קפטן סולו עבור משחק המחשב "Star Trek: Starfleet Command II: Empires at War" אשר יצא בדצמבר 2000. סרטון ההקדמה למשחק, בכיכובו של טאקיי כקפטן ה"אקסלסיור" סולו, מתאר את פרוץ תכונות Takei, כקפטן סולו על סיפון המשחתת האמריקנית אקסלסיור, המתאר את פרוץ מלחמה בין-כוכבית בין מספר כוחות גלקטיים, כחלק מיומן הקפטן שלו. מאוחר יותר, עדכונים למשחק כללו גם משימות בונוס, שההנחיות אליהן נשמעות, פעם נוספת, בקולו של טאקיי כסולו.
הגדרה אופרציונלית
הגדרה אופרציונלית, הגדרה אופרטיבית או הגדרה ביצועית היא הגדרה של מושג כך שזו תשקף אותו במידה המרבית, כביכול. הגדרה אופרציונלית תכלול הסבר על השיטה שיש לבצע (האופרציה) כדי למדוד את אותו משתנה תאורטי במציאות, במחקר מדעי. הגדרה אופרציונלית חייבת להיות ברורה, ותוערך יותר אם תהיה קלה למדידה.
מושגים הזוכים להגדרה אופרציונלית עשויים להיות מושגים שמשמעותם המקורית אינה חד משמעית (כמו חוכמה), או תלויה בדעה (כמו איכות חיים או מידת הסימטריה הגופנית של אדם). אולם, גם מושגים חד משמעיים זוכים להגדרות אופרציונליות שקשה למדוד אותם. לדוגמה, תוצאת מדידת משקל במאזניים היא הגדרה אופרציונלית למסה, המושגים משקל ומסה אינם חופפים, אלא רק בעלי מתאם טוב בסביבה בה חיים רוב בני האדם.
HP Indigo
HP אינדיגו היא חטיבה של חברת היולט פקארד העולמית, העוסקת בייצור מכונות דפוס דיגיטלי. החטיבה הוקמה בעקבות רכישתה של חברת אינדיגו שמפעליה בישראל, והיא ממשיכה להחזיק מפעלים בנס ציונה ובקריית גת.
תהליך הדפוס של HP אינדיגו ידוע ביכולתו לעשות התאמה לאיכות הדפסה של ליטוגרפיה (אופסט). חברת HP-Indigo מעסיקה כ-2,500 עובדים במפעליה בפארק המדע קריית ויצמן שבנס ציונה ובפארק התעשייה קריית גת.
השנים הראשונות
חברת "אינדיגו" נוסדה בשנת 1977 על ידי בני לנדא, עם עלייתו לישראל. רישום החברה נעשה בהולנד לצורכי מס וקשר עם השוק המשותף. פיתוחי החברה התבססו על טכנולוגיית LEP) Liquid Electrophotography), שהתאימה לשוק המכונות צילום המתפתח. לנדא הגיע להסכם עם חברת סאווין (Savin Corporation) האמריקאית לפיו "אינדיגו" תעסוק בפיתוח עבור סאווין ותזכה לתמלוגים בתמורה. לנדא אף הפך לאחראי על המחקר ופיתוח העולמי של סאווין, אך המוצר לא זכה להצלחה מסחרית.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נעשה פיתוח נוסף על בסיס רעיונותיו של לנדא ונוצר ה-ElectroInk, דיו נוזלי שנועד להחליף את האבקה במכונות הצילום ואת האבקה במכונות הדפוס. הטכנולוגיה נמכרה לחברות מובילות, ביניהם חברת הריס (Harris) אז יצרנית מכונות הדפוס הגדולה בעולם, תאגיד דופונט וחברת זירוקס יצרנית מכונות הצילום. במקביל עסקה החברה בפיתוח של מכונת דפוס דיגיטלית על בסיס הטכנולוגיה.
בשנת 1993 התחיל השיווק של E-Print 1000. מכונה זו הייתה נקודת מפנה בשוק ההדפסה. החידוש הגדול היה היכולת להדפיס ישירות מהמחשב וכך התאפשר לשנות את ההדפסה בין דף לדף, חידוש שלא היה קיים במכונות הדפסה עד אותה תקופה.
רכישה של HP
בשנת 2000 השקיעה חברת HP ב"אינדיגו" 100 מיליון דולר בתמורה לכ-13.5% מהמניות. בשנת 2002 השלימה חברת HP את רכישת חברת "אינדיגו" תמורת 830 מיליון דולר.
בשנים שלאחר מכן המשיכה HP להשקיע בחברות דפוס בישראל, ורכשה את Scitex Vision בשנת 2005 וב- NUR Macroprinters בשנת 2007. עם פיצולה של חברת HP לשתי חברות בשנת 2015, עברה "HP Indigo" לחברת HP Inc.
השקת סדרה 3 (מכונות דור שלישי)
בדראופה 2008 הודיעה אינדיגו על מכונת הדפוס הדיגיטלית אינדיגו 7000, עם יותר מ 70% תפוקה גבוהה יותר מסדרה 2. מוצר זה דחף עוד יותר את נקודת השבירה לעומת דפוס אנלוגי ואיפשר לדפים רבים יותר להדפיס דיגיטלית. מכונות נוספות שנחשפו בדרופה כללו את ה-Indigo W7200 ואת המכונה החדשה לתוויות, אינדיגו WS6000.
נכון לעכשיו (2019), מוצרי הפורטפוליו של מכונות סדרה 3 כוללים את HP Indigo 7900 (להדפסה מסחרית) ו HP Indigo 6900 (עבור תוויות ואריזות)
מעבר לפורמט SRA3: הדור הרביעי של מכונות הדפוס
במרץ 2012 חשפה HP Indigo את מכונת הדפוס הדיגיטלי HP Indigo 10000 שהיא הדור הרביעי של תיק המוצרים של אינדיגו, ושחררה אותה לשוק שנה לאחר מכן. זו הייתה מכונת הדפוס הראשונה של הדור הרביעי שלהם למוצרים, הראשונה בגודל B2. עד מרץ 2016 היו 200 התקנות לקוח של HP Indigo 10000 בעשרים מדינות. בפברואר 2019 הודיעה HP Indigo על ההתקנה האלף של מכונות מהדור הרביעי.
PrintOS
עוד אבן דרך מרכזית הייתה ההשקה של PrintOS טכנולוגיה מבוססת ענן העוזרת ללקוחות לנהל את מכונת הדפוס ולהפיק יותר עבודות ביעילות, למנוע תקלות ולשמש כמנוע לחיבוריות וצמיחה. מרץ 2019 HP אמרה כי למעלה מ-20 אלף משתמשים היו מחוברים ל- PrintOS.
מודל עסקי
אינדיגו של HP מסתמך על תמהיל של מכירות מכונות, מתכלים ושירותים לצורך הכנסות.
לקוחות
הלקוחות של פתרונות אינדיגו של HP כוללים דפסים מסחריות, אריזות גמישות, תוויות, וקרטון. הם משתמשים במכונות אינדיגו כדי להדפיס מגוון רחב של יישומים הכוללים פוסטרים, אלבומי תמונות, ספרים, תוויות, שרוולים מתכווצים בחום, קרטונים מתקפלים, אריזות גמישות, דיוור ישיר, מדריכים ומשרות מיוחדות.
עסקאות בולטות מהשנים האחרונות כוללות:
דסקופ
קבוצת המשתמש העצמאית של פתרונות אינדיגו היא dscoop.היא הוקמה בשנת 2005 ובשנת 2015 הגיעו למעלה מ-7000 משתמשים, כולל בעלים ואנשי צוות טכני.
ייצור
בשנת 2004 הושקעו 100 מיליון שקל באתר ייצור חדש בקריית גת לייצור HP Indigo ElectroInk. יש מתקן אחיות בסינגפור שמייצר גם אינדיגו אלקטרואנק. בשנת 2007 נפתח מרכז חומרה באתר בקרית גת. בסוף 2012 חנכה HP Indigo מפעל דיו שני בקרית גת, המתמקד בייצור ElectroInk למשפחת הדפוס הרביעי כמו מכבשי אינדיגו 12000, אינדיגו 20000 ואינדיגו 30000. מתקן זה של 118,000 מטרים רבועים היה הבניין הראשון שאינו למגורים במדינה, ומתקן הייצור הראשון של HP ברחבי העולם, שהוסמך לעמוד בתקן הסביבתי LEED Silver.
פארק טאטשנשיני-אלסק
היסטוריה
לאורך שתי הנהרות שבפארק ישנם כמה אזורים שבעבר היו בהם כפרי דיג של בני הקלינקיט והטאצ'ונים הדרומיים. בחלק המזרחי של הפארק עובר נתיב מסחר עתיק שהיה בשימוש על ידי שבט הצ'ילקאט במהלך ניהול סחר החליפין עם הטאצ'ונים.
בעשור האחרון של המאה ה-19 ייסד אדם בשם ג'ון דלטון את נקודת המסחר הראשונה בעמק טאטשנשיני שבה החלה התפתחות המסחר בפרוות. האירוע הבולט הבא היה הבהלה לזהב בקלונדייק. בזמן מלחמת העולם השנייה נבנה בתוך הפארק הכביש המהיר היינס ביחד עם צינור נפט, ששימשו להעברת אספקה.
טאטשנשיני-אלסק היה אחד מהאזורים האחרונים בקולומביה הבריטית שמופה ונחקר. בשנות ה-30 נערכו מספר מחקרים לגבי ניצול מינרלים, אולם הם לא היו מספיק מקיפים ולא הניבו תוצאות משביעות רצון. בשנות ה-60 נערך מחקר המינרלים הראשון באזור. באזור ההר וינדי קראגי, השוכן באמצע אזור טאטשנשיני, התגלו מרבצי נחושת משמעותיים. באמצע שנות ה-70 החלו שתי חברות עסקיות לנהל בנהרות שיט רפטינג מאורגן. באמצע שנות ה-80 הועלתה הצעה להפוך את פסגת וינדי קראגי למכרה גדול פתוח.
קבוצה של ציידי כבשים שהגיעה למקום ב-1999 מצאה חפצי עתיקות ושרידי אדם למרגלות הקרחון. מבדיקות שנעשו התברר כי גיל הגופה, שהשתמרה במצב טוב, הוא כ-550 שנים.
פאונה
בפארק יש אוכלוסיית דובי גריזלי גדולה. אזור ירוק העובר דרך מחסום ההרים והקרח מחבר את האוכלוסיות הגדלות בחוף ובפנים היבשת, ומספק בית גידול מיטבי. הפארק הוא המקום היחיד בקנדה שבו גדל דוב שחור אמריקני. סוג נדיר זה של דוב נמצא רק בתוך הפארק ומעבר לגבול עם ארצות הברית.
בנוסף לדובים, בפארק יש גם אוכלוסיות של יעל ההרים, אייל קורא קנאי (Kenai), זאב מצוי אפור, עיטם לבן-ראש ועיט זהוב, בז (בז נודד ובז ארקטי, וברבור מחצצר (Cygnus buccinator). לאורך קו החוף ניתן למצוא אריות ים ולווייתנים גדולי-סנפיר.
בפארק נמצא גם רכס אלסק, וההר הגבוה ביותר ברכס זה הוא הר פיירווד'ר שגובהו 4.653 ק"מ, והוא הנקודה הגבוהה ביותר בקולומביה הבריטית. הפעילות הטקטונית באזור זה מורגשת היטב. החלקות לאורך ההעתקים באזור זה גורמות לרעידות אדמה בתדירות גבוהה.
פלורה
הפארק מחולק לשלושה אזורים ביוגאוקלימטיים: לבן-צפוני ואשוחית שחורה, אשוחית-ערבה-שדר, וטונדרה. באזור הפארק יש מגוון ביולוגי נרחב, והוא מהווה נקודת מפגש בין ביומות שונות. בראש ובתחתית עמק טאטשנשיני יש יער צפצפה, המאופיין גם באלמונים נמוכים. הפארק הוא בית הגידול של 45 מינים של צמחים וסקולריים מתוך ה-600 שגדלים בקולומביה הבריטית.
אקלים
הנהרות אלסק וטאטשנשיני זורמים דרך הפארק בעמקים בצורת U שנחצבו על ידי קרחונים. העמקים הללו מאפשרים לאוויר קריר ולח מהאוקיינוס לנוע אל עבר פנים היבשת הקר. השינוי המהיר מסביבת אוקיינוס לסביבה פנים-יבשתית יצר מגוון רחב של בתי גידול באמצעות שיטפונות תכופים, תזוזות קרקע ומפולות שלגים, ושינויים בגובה ובמאפיינים הגאולוגיים של הקרקע.
קרייזלר דריפטר
קרייזלר דריפטר (באנגלית: Chrysler Drifter) הם דגמים של מכונית מסחרית וטנדר שיוצרו על ידי חברת "קרייזלר אוסטרליה", (Chrysler Australia), חברת בת של קבוצת קרייזלר, באוסטרליה בין השנים 1977–1978.
זיגפריד וגנר
זיגפריד וגנר (6 ביוני 1869 – 4 באוגוסט 1930) היה מלחין ומנצח גרמני, בנו של ריכרד וגנר וקוזימה, ונכדו של פרנץ ליסט. בין השנים 1908–1930, וגנר ניהל את פסטיבל ביירוית.
ביוגרפיה
עד שנת 1882, וגנר נהג לכתוב מספר אופרות שלא ראו אור מעולם. בשנת 1889, לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, החל ללמוד מוזיקה אצל תלמידו של אביו, אנגלברט הומפרדינק. כיוון שלא אהב לעסוק במוזיקה, החל ללמוד אדריכלות בברלין ובקרלסרוהה. ב-1892, הוא וחברו, קלמנט האריס, טיילו ביבשת אסיה. במהלך הטיול, החליט וגנר לנטוש את האדריכלות, ולהתחיל ללמוד מוזיקה מחדש. בעודו על סיפון ספינתו בחזרה לגרמניה, כתב את הפואמה סימפונית הראשונה שלו, Sehnsucht, בהשראת שירו של פרידריך שילר. כשעבד בביירוית, רוב עבודותיו לא נכנסו לרפרטואר הפסטיבל. את הופעתו הראשונה ביירוית, עשה כעוזר המנצח ב-1894. בשנת 1896, נכנס וגנר למצבת המנצחים הרשמית של הפסטיבל, וחלק את האחריות על ניהול "טבעת הניבלונג" עם פליקס מוטל והנס ריכטר. בשנת 1908, אימו, קוזימה, פרשה מניהול הפסטיבל, ווגנר החל לנהל אותו. ב-22 בספטמבר 1915, וגנר נישא לוינפריד. במרוץ השנים, לשניים נולדו ארבעה ילדים, וילנד (1917–1966), פרידלינד (1918–1991), וולפגנג (1919–2010) וורנה (1920–2019)
וגנר נפטר ב-1930, בגיל 61, כארבעה חודשים אחרי אימו. מכיוון ששני בניו הבכורים היו נערים, ניהול הפסטיבל עבר לאלמנתו.
חיים אישיים
וגנר היה ביסקסואל מוצהר.
סניידר
ראו גם
}}
צוללן קרטזי
צוללן קרטזי, הוא משחק מדעי המאפשר להדגים שני חוקים פיזיקליים: חוק ארכימדס וחוק בויל-מריוט.
יצירת צוללן קרטזי היא הפעלה נפוצה במסגרת פסטיבלי מדע. הצוללן מורכב מגוף הנמצא בתוך נוזל (לרוב מים) במצב של ציפה נייטרלית. הגוף בעל צפיפות גבוהה במעט מזו של הנוזל, ובתוכו בועת גז. כאשר מופעל לחץ חיצוני על המכל, הלחץ בתוכו עולה. הלחץ הגובר של הנוזל דוחס את הגז שבתוך הצוללן ולכן צפיפותו של הגז עולה. במצב זה, כוח הציפה קטן וירידת כוח הציפה גורמת לצוללן לשקוע.
מכיוון שלחץ הנוזל פוחת או גובר בהתאמה עם הקטנת או הגדלת העומק בו שרוי הצוללן הקרטזי, נפח הנוזל שהצוללן מתיק ממקומו יגדל או יקטן בהתאמה (ועמו גם כוח הציפה), ולכן מפלס הציפה הנייטרלית שלו מהווה נקודת שיווי משקל בלתי יציב, כלומר כל סטייה קטנה של הצוללן מהמפלס הנייטרלי תוציא אותו משיווי משקל.
משמו של הצוללן ניתן לשער כי הוא קשור לרנה דקארט אולם ככל הנראה המצאתו קדומה יותר.
תיאור פיזיקלי
חוק הגזים האידיאליים קושר בין גדלים פיזיקליים שונים בגז:
חוק בויל-מריוט הוא מקרה פרטי של חוק הגזים האידיאליים ומתייחס למצב בו כמות חלקיקי הגז והטמפרטורה נותרים קבועים, כלומר:
כאשר:
מקשר זה ניתן לראות שבתהליך איזותרמי וללא שינוי בכמות החומר עליה בלחץ תגרום לירידה בנפח.
את הצפיפות אפשר לחשב באמצעות הנוסחה:
מכשיר נוסף שעובד באופן דומה הוא מד חום גלילאו בו משתנה הטמפרטורה וגורמת לשינוי בצפיפות המים.
ווסגוס
ווסגוס (בלטינית: Vosegus) או ווסאגוס (Vosagus) או ווסאקיוס (Vosacius) הוא אל הציד והיערות במיתולוגיה הקלטית, וכן האל של אזור ווז' (בצרפת של ימינו) - הקרוי על שם האל.
בפסל של האל שהתגלה באזור שטרסבורג, ובחפצים שהתגלו מתוארת דמותו של ווסגוס כמחזיק קשת ומגן, ולצידו הולך כלב.
מרכזו הפולחני היה על הר דונון.
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית זוהה האל עם האל מרקוריוס מהמיתולוגיה הרומית.
עזרת נשים (בית המקדש)
עזרת נשים – השטח המזרחי של חצר בית המקדש, בין החומה הפנימית לעזרה (השם הכולל לעזרת ישראל ועזרת כהנים). לפי המשנה עזרת הנשים הייתה קיימת בבית המקדש השני והייתה קיימת אף במשכן שילה ולפי התלמוד גם בבית המקדש הראשון. בספר דברי הימים נכתב כי המלך יהושפט עמד עזרה המזוהה על פי התלמוד כעזרת נשים. בבתי הכנסת בימינו קרוי כך האזור המוקצה לנשים לצורכי התפילה.
שמה
סיבת קריאתה בשם עזרת נשים אף על פי ששימשה גברים ונשים באופן שווה היא משום שבזמן שמחת בית השואבה הותקנו בה מרפסות מיוחדות לעמידת הנשים. הגמרא במסכת סוכה מתארת שבתחילה הנשים היו מבפנים והגברים מבחוץ, אולם על מנת למנוע קלות ראש שינו זאת, והתקינו את המקום לנשים בגזוזטרה.
שטחה ומבנה
שטח עזרת הנשים, 135 על 135 אמות. בצידה המערבי, בין הלשכות (להלן), נבנו 15 מדרגות עגולות, כל אחת בגובה וברוחב של חצי אמה, שהובילו אל העזרה ושימשו את הלויים כבמה לעמוד עליה בזמן ששרו ונגנו בשמחת בית השואבה. שירי המעלות שבתהילים (פרקים - ), נקראים כך משום ששוּררו על גבי מדרגות אלו.
השימוש בה
השימוש בעזרת הנשים, לבד מהשימוש השוטף לכהנים ולעם הבא לבית ה', כלל את חגיגות שמחת בית השואבה, ואת כינוס העם בעת מצוות הקהל, שאז הייתה נבנית בה בימת עץ מיוחדת עליה היה המלך הקורא בתורה באוזני העם.
קדושתה
עזרת הנשים מקודשת יותר משטח החיל שסבב אותה, בכך שטבול יום, דהיינו טמא שכבר טבל, אך עדיין נמצא בתוך יום טבילתו אסור להיכנס לשם. דין זה אינו מן התורה אלא גזירה שגזר יהושפט מלך יהודה על העם, ולכן אף אם נכנס טבול יום לשטחה אינו מתחייב בהבאת קרבן חטאת.
לשכותיה
בכל אחת מפינות עזרת הנשים הייתה לשכה לא מקורה באורך וברוחב 40 אמה.
דעת רוב הפרשנים היא, שהלשכות היו בתוך תחום עזרת הנשים. אך ראוי לציין את דעת הרא"ש, שהלשכות היו למעשה צמודות אליה מבחוץ.
שתי לשכות נוספות שהכניסה אליהן הייתה מעזרת נשים הן לשכות כלי שיר, ששימשו כמחסן כלי הנגינה של הלויים. הלשכות עצמן לא היו בעזרת נשים אלא מתחת לרצפת עזרת ישראל הגבוהה יותר, אך הפתחים שדרכם נכנסו ללשכות אלו היו בעזרת נשים, משני צדי המדרגות העולות לשער ניקנור. מידותיהם של הלשכות אינן ידועות.
עזרת נשים על פי יוסף בן מתתיהו
על פי ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו בספרו 'מלחמות היהודים' (ספר ה', פרק ה'), לעזרת הנשים היו שלושה שערים, אחד מכל כיוון. בספרו "נגד אפיון" מתוארות שלוש חצרות המקדש - הר הבית (המתוארת כעזרת הנכרים), עזרת הנשים, ועזרת ישראל, כך:
Subnet mask
Subnet mask (בעברית: מסכת רשת משנה) היא הגדרה של מספר הסיביות בכתובת ה־IP המשמשות לקביעת כתובת הרשת.
היסטוריה
כשהחל השימוש בפרוטוקול ה-IP הוחלט שרשתות יחולקו לכמה סוגים, כל סוג מזוהה לפי הבית הראשון בכתובת ה־IP שלהן:
יוצא מכך ש:
הגדרה זו גרמה לכך שגם לרשת הקטנה ביותר (מסוג C) עדיין היה מוקצה מקום ל-254 כתובות, והתעורר הצורך בחלוקה לתתי רשתות מסיבות כמו:
פתרון סוגיות אלו הן חלק מתפקידיה של ה-Subnet mask.
תתי רשתות
על מנת לחלק את הרשתות לתתי רשתות קטנות יותר כתובת הרשת "שואלת" סיביות מכתובות המשתמשים. הדבר נעשה באמצעות הגדרה של Subnet mask שמורכבת מ-4 בתים (אוקטאטות).
ה-Subnet mask הוא בעצם מספר בינארי בעל 32 סיביות המורכב מרצף של "1" שלאחריו יופיע רצף של "0", לא ניתן לכתוב Subnet mask כך שיופיע "1" לאחר "0".
על מנת לדעת איזה חלק מכתובת ה-IP משמש לזיהוי כתובת תת־הרשת יש להמיר את כתובת ה-IP תחילה למצב הבינארי שלה. אורך רצף ה"1" ב-Subnet mask שווה לאורך הסיביות שמשמשות לקביעת כתובת הרשת.
דוגמה: אורך כתובת הרשת זהה לאורך רצף ה"1" ב-Subnet mask אף על פי שכתובת IP אמורה להיות שייכת לסוג A שבה רק בית אחד משמש לקביעת כתובת הרשת, כעת נשתמש ב־3 בתים במקום זאת.
לכן כתובת הרשת תהיה 00001010.00000010.00000010.00000000 או 10.2.2.0.
כמו שאת כתובת ה־IP נהוג להציג בצורה דצימלית (עשרונית) כך גם נהוג להציג את כתובת ה־Subnet mask וגם אותה מפרידים לאחר כל בית.
דרך נוספת להציג את ה־Subnet mask היא פשוט לציין מה אורך רצף הסיביות ששייך לכתובת הרשת. הרישום נראה כך : 10/ כאשר 10 מייצג את מספר הסיביות שמשמשות לקביעת כתובת הרשת.
כך בדוגמה לעיל כתובת תת־הרשת תהיה: 10.2.2.0/24.
איב קליין
איב קליין (בצרפתית: Yves Klein; 28 באפריל 1928 – 6 ביוני 1962) היה אמן צרפתי הנחשב לאחת מהדמויות החשובות בעולם האמנות האירופאי שלאחר מלחמת העולם השנייה. הוא היה ממובילי התנועה האמנותית של הנובו ריאליזם שנוסדה בשנת 1960 על ידי המבקר פייר רסטאני. בין יצירותיו המפורסמות "המונוכרום הכחול", תמונות המורכבות מצבע בודד של כחול, וכן סדרת האנטרופומטריות, בהן השתמש בנשים עירומות כמכחולים חיים על בד.
ביוגרפיה
קליין נולד בניס להוריו פרד קליין ומארי רמונד, אשר היו שניהם ציירים. אביו היה צייר בסגנון פוסט-אימפרסיוניסטי ואמו הייתה דמות מובילה בתנועת הטאשיזם.
בין השנים 1942 ל-1946 למד ב-École Nationale de la Marine Marchande וב-École Nationale des Langues Orientales. באותה תקופה התיידד עם האמנים ארמן (Arman) וקלוד פסקל בקורס ג'ודו, אשר יהיו חבריו הקרובים בהמשך חייו. בשנת 1949 גויס לשירות צבאי בגרמניה. בשנת 1955 הציג את תערוכתו הראשונה ב-Club de Solitaire, לאחר שעבודות המונוכרום שלו נדחו על ידי Salon des réalités nouvelles.
בינואר 1962 נישא לרוטרה אוקר (Rotraut Uecker), אמנית ממוצא גרמני. כעבור מספר חודשים לקה בהתקף לב. ביוני אותה שנה נפטר מהתקף לב נוסף. לזוג נולד בן כמה חודשים לאחר מותו של קליין. הבן, שנקרא על שם אביו, איב אמו קליין (Yves Amu Klein), אמן אף הוא.
בשנת 1949 כתב קליין יצירה תזמורתית בת 40 דקות בשם Monotone-Silence Symphony (סימפוניית השקט המונוטוני). היצירה נכתבה בשני פרקים - פרק ראשון בן 20 דקות המכיל זמזום קבוע, ופרק שני בן 20 דקות הכולל שקט מוחלט.
לעיתים נוהגים לסווגו כאמן נאו-דאדא.
הר יהורם
הר יהורם הוא הר בהרי אילת. זהו רכס הרים צר, שכיוונו ממערב למזרח ושיא גובהו 680 מטר. רכס הרים זה תחום ממערב על ידי הר יואש וממזרח על ידי הר שלמה. מורדותיו תלולים ביותר, ומובילים מצפון אל קניון נחל נטפים ומדרום אל נחל שלמה.
הר יהורם נקרא על שם יהורם (הנקרא גם יורם) מלך יהודה, בדומה לשמות של רוב ההרים ברכס הרי אילת, הנקראים אף הם על שם מלכי יהודה. שם זה ניתן על ידי ועדת השמות הממלכתית כבר בשנות ה-50, מכיוון שנכתב עליהם שהם שלטו באילת.
טיולים ותצפיות
בהר יהורם נמצא חניון הלילה המומלץ כנקודת פתיחה לקטע האחרון של שביל ישראל, קטע המוביל מהר יהורם לאילת. זהו מסלול טיול פופולרי, אך מתאים למטיבי לכת בלבד.
ברכס זה נמצא אחד השבילים המובילים לפסגת הר שלמה. האוכף בין הר יהורם להר שלמה מהווה גם את תחילתו של השביל נחל שלמה.
מפסגת ההר, ניתן לצפות בתצפית מרהיבה, בעיקר מזרחה, לכיוון הרי אדום וצפונה, לכיוון הרי אילת.
באחת מפסגות הרכס, ניתן לראות לוח תצפית לזכרם של שני לוחמי סיירת מטכ"ל, שנהרגו באזור זה כתוצאה ממכת חום בעת אימון מאומץ במאי 1992.
חיותה עז גד
חיותה עז עד (נולדה ב-1939) היא רקדנית, מורה למחול, משוררת, סופרת ושחיינית עבר ישראלית. אלופת הארץ בשחיית חזה לשעבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. החזיקה בשיאים הישראליים במשחים ל-100 מטר חזה, ל-200 מטר חזה ול-100 מטר פרפר. בעלת מדליית כסף מהמכביה הרביעית (1953) ומדליית זהב מהמכביה החמישית (1957).
ביוגרפיה
בגיל 17 התגייסה לצה"ל. במסגרת שירותה הצבאי עברה קורס מ"כיות ואחר מכן קורס מד"סיות. ב-1959 למדה במשך שנתיים חינוך גופני ומחול בסמינר הקיבוצים. לאחר מכן לימדה קומפוזיציה במחול באולפן מוזיקה ומחול וערכה כוריאוגרפיה לטקסי יום השואה בקיבוץ לוחמי הגטאות לפני אלפי אנשים ונשיא המדינה. ב-1983 התחתנה ויחד עם בעלה הביאה לעולם 4 בנות. בעלת תואר ב.א לסוציולוגיה ותולדות האמנות.
ב-2017 החלה להשתתף בחוג לכתיבה יצירתית, מאז התפרסמו 5 ספרים פרי עטה.
1953
בתחרות מבחן לקביעת נבחרת ישראל בשחייה למכביה שנערכה בבת גלים בחיפה בספטמבר 1953, קבעה מרצביאק במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 3:20.0 דקות, שיפור לשיאה הקודם שעמד על 3:27.1 דקות. שבועיים לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה הרביעית היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 3:16.3 דקות, אחרי ברן מדרום אפריקה, שקבעה שיא מכביה חדש של 3:12.7 דקות, שיפור לשיא הקודם של ורטהימר מאוסטריה שעמד על 3:18.0 דקות.
1954
באליפות ישראל לנוער בשחייה שנערכה בבת גלים באוקטובר 1954, זכתה מרצביאק ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:33.7 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:23.8 דקות ובמשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:37.6 דקות.
1955
בפסטיבל הבינלאומי של ספורט הפועלים שנערך בדורטרכט שבהולנד במאי 1955 זכתה מרצביאק במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 3:14.5 דקות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריסל שבבלגיה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 3:14.0 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים באוקטובר 1955, זכתה מרצביאק במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:18.8 דקות.
1957
בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בספטמבר 1957 זכתה מרצביאק במדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ברגר, חיותה מרצ'ביאק, דורית שרצר ושושנה ריבנר בשיא מכביה חדש של 5:52.7 דקות.
1959
בתחרות אזורית שנערכה באוגוסט 1959, קבעה מרצביאק במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 3:11.5 דקות.
1960
באליפות הפועל בשחייה ה-17 שנערכה בקבוצת שילר בספטמבר 1960, קבעה מרצביאק במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:27.6 דקות. ובמשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 3:10.7 דקות
1961
בתחרויות השחייה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר 1961 היא זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם נוגה הררי, גלי להב וקורין בשיא ישראלי חדש של 5:47.2 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 5:09.8 דקות ודרום אפריקה (5:31.7 דקות) וסיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:43.4 דקות.
בית הספר להגנה אווירית
בית הספר להגנה אווירית 883 (ר"ת: ביסל"א, לשעבר: ביסנ"מ 883 - בית הספר לנ"מ), הנקרא גם מחנה משאבים הוא בסיס הדרכה להגנה אווירית של חיל האוויר הישראלי. בית הספר ממוקם בצפון הנגב המערבי, בסמוך לקיבוצים טללים ומשאבי שדה.
עד לאמצע שנות ה-90, שכן הבסיס במרכז הארץ, סמוך לשדה התעופה הרצליה. הוא הועבר לנגב כחלק ממדיניות צה"ל ובשל מחסור בשטחי אש לאימונים.
ראשית ביסנ"מ
ראשיתו של בית הספר להגנ"א (הגנה אווירית) הייתה בבית חרושת לספירט בחולות הרצליה. לפני הקמת המדינה וחודשים ספורים לפני הכרזת המדינה הגיעו ארצה תותחי הנ"מ הראשונים, ובמקום נפתח מחנה אימונים ראשי לתותחנות נ"מ. המחנה הוקם ופעל בתנאי מחתרת מלאים, בשל החשש משלטונות המנדט הבריטי. בשנת 1953 פורסם צו הקמה לבית הספר לנ"מ בהרצליה ובתחילת ימיו נקרא בית הספר לנ"מ (ר"ת:ביסנ"מ). הגדוד הראשון החל את דרכו כגדוד תותחי נ"מ כבד 3.7 אינץ' מכווני מכ"ם, כאשר הוא כפוף פיקודית לחיל האוויר ומקצועית לחיל התותחנים. סוללה סדירה ראשונה הוקמה בשנת 1955 והוצבה במחנה יונה במטרה להגן על אזור תל אביב. בעת מבצע קדש התווספה לה סוללת חיילי מילואים. ובשנת 1957 הוקמה סוללה שלישית, אף היא סוללת מילואים. באוגוסט 1964 החלה הסבת גדודי הנ"מ של החיל לתותחי 70-L בקוטר 40 מ"מ, אשר נקלטו בסוף שנת 1962. הגדוד היה הראשון שהחל בהסבה. במקביל הוטל על הגדוד להסב סוללות ותיקות של גדודים אחרים לתותח החדש, להקים עבורם סוללות L-70 חדשות ולבצע קורסי הכשרה החל משלב הטירונות ועד קורס הקצינים המתקדם (קורס מפקדי סוללות). הכשרת הצוותים התבצעה עד לשלב זה בבסיס ההדרכה של חיל התותחנים. ביולי 1976 ניתן תוקף רשמי לפעילות העיקרית של הגדוד ושמו שונה לביסנ"מ (בית-הספר לנ"מ). תקן מפקד ביסנ"מ הועלה לדרגת אל"ם. בסיס הקבע של הגדוד הוקם בסמוך לשדה התעופה הרצליה.
ב-1 בדצמבר 1970 צורף הנ"מ הקני לחיל-האוויר מחיל התותחנים. ההיטמעות ההדרגתית נתנה את אותותיה בלבושם של חיילי הנ"מ שכבר חבשו כומתות חיל-אוויר, אך המשיכו ללבוש מדים בצבא ירוק. בפברואר 1971 התמזג מערך הנ"מ כולו בחיל האוויר.
אגד 170
בשנת 1974 הוקם אגד 170 (אחד מאגדי הנ"מ) בבסיס רפידים. בשנת 1979 עבר אגד 170 מרפידים לבסיס איתם. שני הבסיסים שכנו בחצי האי סיני ונסגרו. בשנת 1981 אגד 170 עבר למשאבי שדה.
מהרצליה למשאבים
תוכניות להעברת בית הספר לנ"מ לנגב הוצעו עוד בשנות ה-60. תוכנן כי בשנת 1967 יועבר הבסיס לשטח אש בסמוך לבסיס חצרים זאת על פי החלטת הרמטכ"ל יצחק רבין, בהמלצת מפקד חיל האוויר מוטי הוד. החלטה זו בוטלה לאחר שהתברר שאין אפשרות, מבחינה ביטחונית, להגדיר שטחי אש חדשים בקרבת המיקום המוצע לבית הספר לנ"מ. תוכנית העברת בית הספר לנ"מ מומשה רק בשנות ה-90. ב-28 באוגוסט 1992 הורה מפקד חיל האוויר, הרצל בודינגר, לבחון את האפשרות לאיחוד ביסנ"מ עם אחד מאגדי הנ"מ, זאת בעקבות השינויים בסדר כוחות הנ"מ. ב-31 באוגוסט 1993 הועבר ביסנ"מ מהרצליה לטללים (בשטח שהתפנה בהרצליה נוסד באותה שנה "המרכז הבינתחומי הרצליה") ,ואוחד אגד 170 עם ביסנ"מ.
ביסל"א
ב-2012 זכתה היחידה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות.
ב-18 בספטמבר 2017 הוקם בביסל"א מחנה קבע של צבא ארצות הברית. זו פעם ראשונה שנחנך בסיס אמריקאי בשטחי בסיס צה"לי. בבסיס משרתים כ-40 חיילים אמריקנים, המסונפים לפיקוד אירופה של ארצות הברית.
גדוד 137
גדוד 137 הוקם בשנת 1966, הפעיל את מערכת הנשק "הוק" ונסגר בשנת 1976. הוא הוקם מחדש בשנת 1999 כגדוד ההדרכה של בית הספר להגנה אווירית (ביסל"א).
ב-24 באפריל 2017 עזב גדוד 137 את ביסל"א ובספטמבר 2017 נפתח הגדוד מחדש כגדוד "כיפת ברזל" בצפון.
ביסל"ח 314
בשנת 2001 ביסל"ח 314 נקלט בביסנ"מ. ביסל"ח 314 (בית הספר למקצועות החי"ר של חיל האוויר) הוא בסיס צבאי בנגב ליד חצרים המסונף לביסל"א. בבסיס זה מתבצעת תקופת הטירונות של פרחי הטיס ותקופת הטירונות של לוחמי הלוחמה אלקטרונית, בנוסף נערכים בו קורס המ"כים של חיל האוויר, הכשרת מקצועות ההגנ"ק (קורס מגן אסטרטגי, מ"כ ח"א וקצונת הגנ"ק), הכשרת לוחמי "מגיני הנגב" החרדים, גיבוש והכנה לקצונה וכן גיבושים ומיונים ליחידות השדה השונות של חיל האוויר. בחודש אוגוסט 2014 עבר לפיקוד מביסל״א לבסיס עובדה (בח״א 10).בנוסף הבסיס היה אחראי גם על מרכז הכלבנות של חיל האוויר אף על פי שהמרכז עצמו היה בבסיס חצור
גדוד קשר 533
בשנת 2008 נקלט גדוד קשר 533 בביסנ"מ מבסיס בח"א 27 בלוד. מינואר 2010, ממוקם גדוד קשר 533 שהוא תחת פיקודו של "מערך ההגנה האווירית" בבסיס של בית הספר להגנה אווירית.
מרווה מרושתת
מַרְוָה מְרֻשֶּׁתֶת (שם מדעי: Salvia sclarea), היא עשב בר דו-שנתי (לפעמים חד-שנתי) הנמנה עם משפחת השפתניים. בישראל היא רב-שנתי (בן חלוף), נדירה מאוד ובסכנת הכחדה. תחום תפוצתה בארצות הים התיכון, כולל ארץ ישראל, עד מרכז אסיה, באקלים ים-תיכוני וערבתי. קיימים זנים תרבותיים, הנבדלים זה מזה בצבעיהם ובגודליהם. המרווה המרושתת היא צמח שאינו מהונדס גנטית. למין זה שימוש ברפואה העממית וכיום הוא מגודל להפקת שמן ארומתרפי, תמציות טעם, חומרים לתעשיית הקוסמטיקה, ושמן עתיר באומגה-3 ALA אשר מופק מזרעי המרווה המרושתת.
תיאור
עשב רב-שנתי (בן חלוף), זקוף, מסועף מאוד, בעל ריח חזק ונעים וגובהו 40 עד 55 ס"מ. בישראל מין זה נדיר ובסכנת הכחדה, אך לא בעולם. הגבעולים רְבוּעִים ועבים, מכוסים שערות בלוטיות ארוכות ולבנות. עלי השושנת שרועים לרוב על הקרקע, פשוטים, גדולים ורחבים בדומה לעלה הגבעול. העלים גדולים: באורך 30 ס"מ ליד בסיס הצמח ו-15 ס"מ במעלה הגבעול. הטרף דמוי ביצה-מאורך, שפתו חרוקה, צדו העליון ירוק כהה ופניו מגוממים, צדו התחתון שעיר ומלבין מעט בשל שערות בלוטיות ארוכות ולבנות. התפרחות ערוכות בדורים רבים לאורך הגבעול הראשי הזקוף ולאורך הגבעולים המשניים המפושקים לצדדים. הדורים מרוחקים זה מזה ובכל אחד 2 עד 6 פרחים. עלי התפרחת (החפים), שצבעם ורוד או לבן, גדולים ורחבים, בשפתם ריסים ומחודדים בראשם, והם ארוכים בהרבה מהגביעים (בשונה ממרווה ארצישראלית). הגביע, שאורכו 10 עד 12 מ"מ, משתייר ואינו מתפרה (אינו גדל במהלך הבשלת הפרודות). הגביע דו-שפתני, הוא דמוי פעמון ואינו פחוס (בשונה ממרווה ארצישראלית), לשפתו התחתונה 2 שיניים ולשפה העליונה 3 שיניים, השן המרכזית קצרה מאוד וחסרה חוד שיכני, 2 השיניים הצדדיות בעלות חוד ניכר. הכותרת בולטת מאוד מהגביע, אורכה כ-3 ס"מ וצבעה ורוד או לבן. צינור הכותרת אינו בולט מן הגביע ובפתחו קיים קשקש קטן שעיר או מצויץ החוסם את מבוא הצינור (בשונה ממרווה ארצישראלית). התפרחת היבשה מתייבשת ומשמשת מעט כצמח גלגל העוזר בהפצת הזרעים. "תכונה זו בולטת הרבה יותר במין הקרוב לה – מרווה ארצישראלית. הפרודות נושרות בנקל מהגביע המשתייר. גדל בבתות במדרונות סלעיים שטופי שמש בחגורת הספר של האזור הים-תיכוני. בישראל מין זה גדל בר בגליל העליון המזרחי ב-2 אתרים בתחום מצומצם ברכס נפתלי: ליד מלכיה וליד משגב עם בראש נחל השומר. הוא גדל כפליט תרבות מאזור בית שמש בדרום ועד הגליל ." הפריחה במאי ובתחילת יוני.
היסטוריה
תיאורים של שימושיו הרפואיים של הצמח מופיעים כבר בכתביו של תאופרסטוס (במאה ה-4 לפנה"ס), דיוסקרידס (המאה ה-1 לספירה) ופליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה). זרעי המרווה המרושתת מכוסים בשכבה רירית ועקב תכונה זו, נהגו להניח אותם על עיניים שנכנס אליהן חפץ זר, כך שהחפץ יידבק לזרע וניתן יהיה להסירו בקלות.
בימי הביניים השתמשו בתמצית של עלי ופרחי המרווה המרושתת לטובת תיבול מרקים ומנות ביצים, ונעשה גם שימוש בתמציות טעם מהמרווה המרושתת בריבות, מוצרים אפויים, פודינג, ויינות מוסקט.
שימושים
כיום המרווה מגודלת לשם מיצוי שמן, המשמש כחומר ריח בבשמים וחומר טעם בליקרים. שימוש אחר של השמן הוא בארומתרפיה, שימושים אלו נעשים תוך מיצוי שמנים ושמנים אתרים מפרחי הצמח ועליו.
שמן זרעי המרווה המרושתת מציג תוצאות יציבות יוצאות דופן בהשוואה למקורות אחרים של אומגה 3, הוא שומר על תכונותיו גם לאחר שנתיים וחצי בטמרפטורת החדר ללא תוספת חומרים משמרים או מייצבים, ונחשב למקור טבעוני עבור אומגה 3.
פיתוח בישראל- אומגה-3 משמן זרעי המרווה המרושתת
החל משנות התשעים של המאה הקודמת בדקו חוקרים ממכון וולקני בישראל את המרווה המרושתת, והגיעו למסקנה כי בשמן המופק מזרעי המרווה המרושתת קיים פוטנציאל רפואי ובריאותי גדול. בשנת 2002 מדינת ישראל חברה לקבוצת יזמים בתחום ההייטק והפרויקט עבר משלב הפיתוח R&D לשלב פיתוח מסחרי. כתוצאה מכך הורחב המחקר ונזרעה חלקה נסיונית במכון, במטרה לבדוק את אפשרות גידולה בארץ בהיקפים גדולים. החלקה המסחרית הראשונה (גידול וקציר) הייתה בכפר יחזקאל, בשנים 2003–2004, לאחר מכן גודלו במדינת ישראל עוד כ 3000 דונם באזורים שונים על מנת להבין את פוטנציאל הגידול המסחרי בהיקפים רחבים.
מ 2008 ועד היום מוצרי שמן זרעי המרווה המרושתת החלו להמכר כתוסף תזונה תחת מותגים שונים בישראל, ארצות הברית וקנדה.
מחקרים קליניים ופרה קלינים שבוצעו על שמן זרעי המרווה המרושתת
על השמן המרווה המרושתת בוצעו יותר מחמישה ניסויים קליניים ופרה קליניים, לא כל המחקרים פורסמו עד עצם היום הזה אבל ניתן למנות את המחקרים בתחומים הבאים:
ספריית הפקדה
ספריית הפקדה (או ספריית פיקדון) היא ספרייה שיש חיוב על פי חוק להעביר אליה עותקים של פרסומים שונים, בעיקר של ספרים.
מטרת חוקי ההפקדה (או בשם אחר: "חוק עותקי חובה") היא לוודא את שימור ותיעוד התרבות, המסורת והשורשים של המדינה.
במדינות רבות ישנה דרישה חוקית כלפי הרשויות להפקיד עותקים של פרסומיהן בספריות הפקדה. מטרת חוקים אלו היא לאפשר לכל אזרח גישה חופשית לפרסומים השונים של רשויות המדינה, ללא צורך בהליכים מסובכים.
היסטוריה
מקרה קדום של חובת הפקדה היה באלכסנדריה בתקופת בית תלמי. כל מבקר בעיר נדרש להפקיד את הכתבים שברשותו בספרייה הגדולה של אלכסנדריה, שם הועתקו הכתבים על ידי לבלרים מומחים, המקור נשמר בספרייה והעותק הועבר לבעלים המקוריים.
המדינה המודרנית הראשונה שבה הונהג חוק עותקי חובה הייתה צרפת. בשנת 1537 פרסם פרנסואה הראשון מלך צרפת את "חוק מונפלייה", שחייב מסירת עותקים ממסמכים שנכתבו בצרפת, על מנת ליצור אוסף לאומי. מאז נחקקו חוקים דומים ברבות ממדינות העולם, ובהן דרישה להעברת בין עותק אחד (למשל באוסטרליה) ועד 18 עותקים (בבולגריה). לרוב משמשת הספרייה הלאומית ככתובת לחלק מעותקים אלו.
עם התפתחות הטכנולוגיה עדכנו מדינות רבות את החוקים, כך שיחולו גם על פרסומים לא-ספריים, כגון: סרטים, אלבומי מוזיקה ופרסומים על גבי תקליטור.
האומות המאוחדות
במסגרת החלטת האו"ם בשנת 1949 על נוהלי הקמת ספריית האו"ם נקבע כי הספרייה אחראית להפצת פרסומים של האו"ם ברחבי העולם. במסגרת זו זכאית כל מדינה לקבלת עותק ללא תמורה של הפרסומים העיקריים של האו"ם. לצורך כך הוקמו ספריות הפקדה של האו"ם, לרוב במסגרת הספריות הלאומיות של המדינות. ספריות נוספות יכולות לפתוח ספריות הפקדה בתחומן, בתנאים מסוימים. כיום ישנן מעל 400 ספריות הפקדה של האו"ם ביותר מ-140 מדינות.
אוסטרליה
במסגרת חוק זכויות היוצרים של אוסטרליה מחויב כל מוציא לאור לשלוח עותק אחד של כל דבר דפוס (ספר, כתב עת, עיתון, מפה וכו') לספרייה הלאומית של אוסטרליה.
ארצות הברית
בארצות הברית אין חוק הפקדה. עם זאת, מוציא לאור המעוניין בשמירת זכויות יוצרים על יצירתו מחויב לשלוח 2 עותקים של היצירה למשרד זכויות היוצרים (Copyright Office) שבתוך ספריית הקונגרס.
בנוסף, מחויב הממשל הפדרלי של ארצות הברית להפקיד עותקים של המידע שברשותו בספריות הפקדה פדרליות. קיימות כיום מעל 1250 ספריות כאלה, בכל המדינות והטריטוריות של ארצות הברית.
ישראל
בישראל, מוגדרת חובת ההפקדה בחוק הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים), התשס"א-2000, שמהווה המשך לפקודת העיתונות המנדטורית, ובפרט לתיקון שנערך לה ב-1953. החוק החדש הרחיב את הדרישה כך שתכלול גם חומרים לא-ספריים, אך ביטל את חובת מסירת עותק למשרד החינוך שהייתה קבועה בפקודה. לפי החוק חובה להעביר שני עותקים של כל ספר שיוצא לאור בישראל לבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (כיום הספרייה הלאומית) תוך 30 יום מהוצאתם לאור. ישנה גם חובה למסור עותק אחד ללא תמורה לגנזך המדינה, וזאת על פי בקשת הגנזך.
בנוסף, יש למסור עותק של ספר בתחום המוגדר כ"נחוץ לעבודתה של הכנסת" על ידי יושב ראש הכנסת ושל כל עיתון לספריית הכנסת. התיקון בפקודת העיתונות משנת 1953, שבוטל עם קבלת חוק הספרים, חייב מסירה של ספרים בכל התחומים, ללא הגבלת נושא. עד 1 ביולי 2005 נמסר העותק לכנסת ללא תמורה, ומאז תיקון החוק ניתנת תמורה של 25% מהמחיר הקטלוגי של הספר או העיתון.
בנוסף, לפי תקנות חוק חופש המידע מחויבת כל רשות ציבורית (כהגדרתה בחוק זה), למעט רשות מקומית והתאגידים שבשליטתה, לשלוח עותק של הדו"ח שנתי על פעילותה לספריית הכנסת, גנזך המדינה, הספרייה הלאומית (שני עותקים) ולספרייה הציבורית של כל רשות מקומית בת 5,000 תושבים או יותר.
רשות מקומית (והתאגידים שבשליטתה) מחויבת להפקיד בספרייה הציבורית שבתחומה, בנוסף לדו"ח השנתי, גם את חוקי העזר שלה בנוסחם המעודכן.
מונקו
בנסיכות מונקו חובת ההפקדה מבוססת כיום על צו נסיכותי מס' 816 שהוציא הנסיך אלבר השני, נסיך מונקו ב-21 בנובמבר 2006, בעקבות חוק מס' 1,313 מ-29 ביוני 2006 שעוסק בדיני זכויות יוצרים.
לפי הצו, חובה להפקיד ארבעה עותקים של יצירות על גבי נייר (ספרים, כתבי עת וכו'), הדפסים של איורים וציורים, תוכנות מחשב, מאגרי מידע, הקלטות קול, סרטים ומולטימדיה. פריט שנוצרו ממנו פחות מ-100 עותקים חייב בהפקדת שני עותקים בלבד. העותקים מופקדים בספריית לואיס נוטארי (Bibliothèque Louis Notari), הספרייה העירונית והלאומית של מונקו.
ניו זילנד
חובת ההפקדה בניו זילנד קיימת משנת 1903, ונקבעה חובה לשלוח שלושה עותקים של כל דבר דפוס שהודפס בניו זילנד. בשנת 2003 נחקק חוק הספרייה הלאומית ולפיו החל מ-1 ביולי 2004 יש צורך לשלוח רק שני עותקים של כל דבר דפוס. החל מ-13 באוגוסט 2006 ישנה חובה לשלוח גם עותקים של פרסומים דיגיטליים, כולל מסמכים מקוונים באינטרנט. במקרה שהודפסו פחות ממאה עותקים או שהמסמך יקר (1,000 דולר או במקרה של כתב עת 3,000 דולר למנוי שנתי) יש חובה לשלוח רק עותק אחד. עותק אחד מועבר לספרייה הלאומית של ניו זילנד בולינגטון שם הוא נגיש לקהל הרחב. עותק נוסף נשמר בספריית אלכסנדר טרנבול הסמוכה, שאינה פתוחה לקהל הרחב.
שוודיה
כבר בשנת 1661 נחקק חוק המחייב לשלוח שני עותקים של כל דבר דפוס לשלטונות. עותק אחד יועד לספרייה המלכותית השוודית ועותק נוסף לארכיון הלאומי השוודי. במקור נועד חוק זה כדי לאפשר פיקוח על תוכן הספרים.
מלחמת האופל (סדרת סרטים)
מלחמת האופל (באנגלית: Underworld) היא סדרת סרטי אקשן על ערפדים ואנשי זאב, בכיכובה של קייט בקינסייל ובבימויים של לן ווייזמן, פטריק טאטופולוס, מאנס מארלינד, ביורן סטייק ואנה פורסטר.
הסרט הראשון בסדרה, "מלחמת האופל", יצא ב-2003; הסרט השני, "מלחמת האופל: אבולוציה" יצא ב-2006; הסרט השלישי, "מלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב" יצא ב-2009; הסרט הרביעי, "מלחמת האופל: התעוררות" יצא ב-2012; וב-2016 יצא הסרט החמישי בסדרה, "מלחמת האופל: מלחמות הדם".
ערפדים נגד אנשי זאב
עלילת סרטי הסדרה מתרחשת ביקום מקביל שבו חיים ערפדים, אנשי זאב וזאבי אדם המסוגלים לשנות צורתם לאדם בכל עת, כתוצאה מהשפעת וירוס עתיק. אלכסנדר קורווינוס נחשב לערפד הקדמון הראשון שניחן בסממנים של איש זאב והוא היה הניצול היחיד ממגפה שחיסלה את כפרו. איכשהו, הגוף שלו היה מסוגל לשנות את הנגיף ולעצב אותו לטובתו. היו לו שלושה צאצאים. שניים מהם ירשו את תכונת האלמוות של אביהם: בנו הערפד ובנו איש הזאב. הצאצא השלישי לא ירש את תכונת האלמוות ונשא זן חבוי בקוד הגנטי שלו - העתק מדויק של הנגיף המקורי, שהועבר הלאה לצאצאיו במשך מאות שנים.
אנשי הזאב המקוריים היו חיות שלא היו מסוגלות להפוך לדמות אדם לאחר שננשכו פעם אחת. עם זאת, הייתה אשת זאב שילדה ילד אנושי למראה. הילד הזה נשא מוטציה של הנגיף המקורי, שיצרה אצלו את היכולת לבחור להפוך להיות לזאב או לאדם. שמו היה לוסיאן. הוא כונה על ידי ויקטור כ"ראשון מאנשי הזאב".
הערפדים השתמשו באנשי הזאב כעבדים ושומרים במאורותיהם בשעות היום ובמהלך הלילה הם עבדו. בתו של ויקטור, סוניה, התאהבה בלוסיאן. לוסיאן, מנהיג אנשי הזאב, הנהיג מרד לאחר שוויקטור הרג את סוניה כדי למנוע מיזוג בין המינים. מאוחר יותר, קרייוון יפעל להסדר עם לוסיאן, בו הוחלט שלוסיאן יזייף את מותו ויתיר לקרייוון להתקדם, במטרה להביא למותם של זקני הערפדים ולסוף המלחמה עמם.
מלחמת האופל (2003)
מלחמת האופל (Underworld) הוא הסרט הראשון בסדרה המתאר את המלחמה ההיסטורית החשאית בין אנשי הזאב לערפדים, הסיפור סובב סביב סלין (קייט בקינסייל), לוחמת ערפדה הלוחמת באנשי הזאב, ומוצאת את עצמה נמשכת לבן אנוש בשם מייקל קורבין (סקוט ספידמן), שהופך למטרה עבור אנשי הזאב. כאשר אנשי הזאב לוכדים אותו והופכים אותו לאחד משלהם עליה להחליט האם להרוג אותו ולעשות את שמוטל עליה או ללכת כנגד ייעודה ולהצילו.
מלחמת האופל: אבולוציה (2006)
מלחמת האופל: אבולוציה (Underworld: Evolution), הידוע גם כ"מלחמת האופל 2", הוא הסרט השני בסדרת מלחמת האופל. העלילה סובבת סביב סלין. לאחר שהיא הרגה את ויקטור, היא לוקחת את מייקל קורבין למקום מבטחים לערפדים והיא מתכננת לחזור לאחוזתו של ויקטור על מנת להעיר את מרקוס קורבינוס, הזקן הערפד האחרון. לפני שהיא מצליחה לחזור, מרקוס מתעמת איתה. מרקוס לא נראה להוט לסייע לסלין והוא מנסה לגנוב את זיכרונותיה. בעודם במנוסה ממרקוס, סלין ומייקל מגלים כי מרקוס הוא למעשה הערפד הראשון, וכי בכוונתו לשחרר את אחיו הכלוא, ויליאם קורבינוס, מי שהיה לאדם זאב הראשון והפראי ביותר.
מלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב (2009)
מלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב (Underworld: Rise of the Lycans, הידוע גם בשם מלחמת האופל 3) הוא סרט אמריקאי משנת 2009 בבימויו של פטריק טטופולוס. זהו הפרק השלישי (והראשון מבחינה כרונולוגית) בסדרת מלחמת האופל, המתמקד בעיקר במקורותיהם ובמוצאם של יסודות מסוימים באירועים שקדמו למלחמה הערפדים-ואנשי הזאב, המתואר בסרט הקודם, מלחמת האופל: אבולוציה.
הערפדים השתמשו באנשי הזאב כעבדים וכשומרים במאורות שלהם בשעות היום והעבודה במהלך הלילה. עם זאת, בתו של ויקטור, סוניה, התאהבה בלוסיאן. לוסיאן, מנהיג אנשי הזאב, הנהיג מרד נגד ויקטור. מאוחר יותר, קרייוון מגיע להסדר עם לוסיאן, שבו לוסיאן מזייף את מותו ומאפשר בכך לקרייוון להתקדם, במטרה להביא למותם של זקני הערפדים ולסוף המלחמה. עם זאת, הם לא מצליחים בכך בשל חוסר אמון והצביעות של שניהם.
מלחמת האופל: התעוררות (2012)
הסרט הרביעי, מלחמת האופל: התעוררות, יצא לאקרנים בינואר 2012 בתלת-ממד. הסרט מספר על כך שהלוחמת סלנה, מתעוררת לאחר תרדמה עמוקה ומגלה שעליה לחיות במנוסה עם בני מינה, מאחר שלאחר שבני האדם גילו את קיומם של הערפדים ואנשי הזאב, הם מנהלים מלחמת צייד על מנת לחסל את שני העמים, בני האלמוות.
מלחמת האופל: מלחמות הדם (2016)
מלחמת האופל: מלחמות הדם (Underworld: The Wars Blood) או מלחמת האופל 5, הוא הסרט החמישי בסדרה.
באוגוסט 2014 הודיעה חברת Lakeshore Entertainment על כוונתה להפיק אתחול לזיכיון. קורי גודמן נשכר לכתוב את התסריט בעוד טום רוזנברג וגארי ללוצ'סי הצטרפו כמפיקים. שם הסרט הוכרז כ"מלחמת האופל: הדור הבא", כשקייט בקינסייל תגלם את תפקיד סלינה. אנה פורסטר נשכרה כבמאית. תיאו ג'יימס לוהק לגלם את תפקיד דייוויד, שגילם בסרט הרביעי בסדרה.
באוגוסט 2015 הודיעו אולפני סוני (Sony Pictures Entertainment) כי הסרט ייצא לאקרנים ב-21 באוקטובר 2016, כאשר טוביאס מנזיאס יגלם את מריוס, מנהיג אנשי הזאב. באוקטובר 2015 פורסם כי צוות השחקנים יכלול בנוסף לקייט בקינסייל, תיאו ג'יימס וטובי מנזיאס, יכלול גם את לארה פולבר, צ'ארלס דאנס, ג'יימס פוקנר, פיטר אנדרסון, קלמנטין ניקולסון, בראדלי ג'יימס ודייזי הד.
עיצור הברתי
עיצור הברתי בתחום הפונולוגיה, הוא עיצור המשמש כגרעין הברה, במקום תנועה. רק עיצורים סונורנטיים יכולים לשמש כעיצורים הברתיים, בגלל הדמיון האקוסטי בינם ובין תנועות.
על פי רוב, גרעין ההברה (הנושא את הטעם או את הטון) הוא תנועה, אך יש שפות (למשל, אנגלית) שבהן גם עיצורים מסוימים יכולים לשמש גרעין הברה. בדרך כלל מדובר בעיצורים סונורנטיים: l, r, n. למשל, בהגייה האנגלית של המילה bottle, אין תנועה בהברה השנייה, והעיצור /l/ משמש כגרעין ההברה.
מפורסם משפט שובר השיניים הצ'כי Strč prst skrz krk, בו כל גרעיני ההברות הם עיצורים הברתיים ואין בו אף תנועה.
פינגווין לבן-אוזן
פינגווין לבן-אוזן או פינגווין גנטו (שם מדעי: Pygoscelis papua) הוא מין של פינגווין בינוני עד גדול ממדים.
מאפיינים
לפינגווין לבן-האוזן רצועת-נוצות לבנות בקצה ראשו, שהיא גם מקור שמו. רגליו כתומות-אדומות, המקור אדמוני, פלג הגוף הקדמי לבן ושאר הגוף שחור. אצל הצעירים, נוצות הגב אפורות. הפינגווין לבן-האוזן מתנשא לגובה של 75 עד 90 סנטימטרים, והוא הפינגווין השלישי בגובהו - לאחר הפינגווין המלכותי והפינגווין הקיסרי. מתחת לפני המים שוחה הפינגווין לבן-האוזן במהירות רבה יותר מכל מין אחר של פינגווין, והוא מסוגל להגיע למהירות של כ-36 קילומטרים לשעה.
במין פינגווין לבן-אוזן שני תת-מינים: תת-המין הגדול, P. p. papua, ותת-המין הקטן יותר, P. p. ellsworthii. משקלו של הפינגווין לבן-האוזן משתנה בהתאם לתקופת השנה. לפני השרת הנוצות משקלו המרבי יכול להגיע ל-8.5 קילוגרמים, ואילו לפני עונת הרבייה משקל המינימום יכול להגיע ל-5.5 קילוגרמים בלבד. הנקבות קטנות רק במעט מהזכרים: משקלן המרבי עומד על כ-7.5 קילוגרמים, ומשקלן יכול לצנוח למתחת ל-5 קילוגרמים כאשר הן שומרות על הגוזלים בקן.
הפינגווין לבן-האוזן מתרבה במושבות-קינון גדולות המצויות באיים רבים בסמוך לאנטארקטיקה. מושבות הקינון העיקריות נמצאות באיי פוקלנד, איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים ואיי קרגלן, ואוכלוסיות קטנות יותר מצויות גם באיים מקאוארי, בהרד, באיי שטלנד הדרומיים ובחצי האי האנטארקטי. המין אינו נתון בסכנת הכחדה. ידוע כי בעבר אוכלוסיות מסוימות הושמדו בידי האדם, אולם החל משנות ה-50 האוכלוסייה נשארה יציבה פחות או יותר. בעקבות ההתחממות הגלובלית נודע כי אוכלוסיות מסוימות נודדות מאזורים תת-אנטארקטיים לאזור אנטארקטיקה עצמה. נראה שהאוכלוסייה העולמית של הפינגווינים לבני האוזן כוללת כ-300,000 זוגות מתרבים.
הקן נבנה מערימה של אבנים המונחות במעגל. קוטרו יכול להגיע ל-20 סנטימטרים, וגובהו יכול להגיע ל-20 סנטימטרים מעל פני הקרקע. כל פינגווין שומר בקנאות על קנו ומונע מפינגווינים אחרים לגנוב ממנו אבנים, ובתקופת הקינון מריבות שנובעות מניסיונות להגנה על הקן מפני פינגווינים מקננים אחרים אינן דבר נדיר. לממדי הקן ולאבנים המרכיבות אותו חשיבות גם ביחסים שבין הזכר לנקבה, ולעיתים הנקבה בוחרת בזכר מסוים לאחר שהוא מגיש לה אבן נאה במיוחד.
התטולה כוללת שתי ביצים השוקלות יחדיו בסביבות 500 גרם. הן הנקבה והן הזכר דוגרים על הביצים, והם מחליפים במלאכה זה את זה מדי יום. הגוזלים בוקעים מהביצים 34 עד 36 ימים לאחר ההטלה. הגוזלים נשארים בקן כ-30 יום לאחר בקיעתם, ולאחר מכן הם עוברים ל"מעון" - אזור בו מבלים פרטים צעירים רבים בגילם. בגיל 80 עד 100 ימים שוחים הפינגווינים הצעירים לראשונה.
תזונת הפינגווין לבן-האוזן מתבססת בעיקרה על רכיכות ימיות וסרטנאים דוגמת קריל, ודגים מרכיבים רק כ-15% מתזונתם. מכל מקום, תזונתם משתנה בהתאם לאזור בו הם חיים, וידוע שבאיי פוקלנד תזונתם מתבססת על דגים ודיונונים כאחד, בכמויות שוות פחות או יותר. מתחת למים, הפינגווין לבן-האוזן מאוים מצד כלבי ים, כלב ים נמרי וקטלן. על גבי היבשה לפינגווינים בוגרים אין טורפים, אולם ידוע שמינים שונים של עופות ימיים כמו יסעור ענק ומיני חמסן וכיאוניס אוכלים ביצים ופינגווינים צעירים ולעיתים גם חוטפים לפינגווינים מזון.