cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סמסונג גלקסי נוט אדג'
Samsung Galaxy Note Edge הוא טלפון חכם שפותח על ידי החברה סמסונג. המכשיר הוכרז בתערוכת IFA Berlin ב-3 בספטמבר 2014. זהו הטלפון הראשון של סמסונג עם תצוגת מסגרת. למכשיר מסך 5.6 אינץ' ברזולוציית 2560×1600, מעבד Qualcomm סנאפדרגון 805, מצלמה אחורית 16 מגה פיקסל פוקוס אוטומטי והקלטת וידאו 1080p ו-4k, מצלמה קדמית 3.7 מגה פיקסל.
תכונות
הקצה המעוגל של המסך כולל תכונות חכמות וייחודיות כגון הפעלת יישומים נבחרים בסרגל הפעלה מהיר, תצוגה מקדימה לשיחות נכנסות, הודעות ואימיילים, שליטה על אפליקציות המצלמה והמוזיקה, הצגת עדכוני סטטוס ברשתות חברתיות, דיווחים על מזג אוויר וספורט ועוד. הוא גם כולל את תכונת ה-"Quick Tools" מאת סמסונג הכוללת אפשרויות כגון שימוש כשעון עצר או טיימר, שליטה בנורת הלד והקלטה קולית. חברת סמסונג מצפה לפיתוח הקצה ולשפר את חוויית המכשיר.
אלכסנדרינה, נסיכת באדן
ביוגרפיה
אלכסנדרינה נולדה בקרלסרוהה ב-6 בדצמבר 1820, ללאופולד, הדוכס הגדול של באדן ולסופיה, נסיכת שוודיה, בתם של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ופרדריקה מבאדן. בצעירותה חיזר אחריה אלכסנדר ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה, אולם לבסוף הוא נפגש בהסן עם מריה, נסיכת הסן והתחתן עמה.
ב-13 במאי 1842 התחתנה אלכסנדרינה עם ארנסט, נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה, ואחיו של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה - בעלה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ובשנת 1844 נסעו לבקר בבריטניה את אלברט וויקטוריה. בשנת 1844 מת חמיה ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, ובעלה עלה לשלטון במקומו.
ארנסט לא שמר על אמונים לאלכסנדרינה, והחל משנת 1859 אף לא התעניין בה עוד, אך היא שמרה על אמונים לארנסט, מכיוון שהרגישה רגשות אשמה על עקרותה, על אף שנראה שהייתה זו אשמתו, בשל היותו חולה קודם לכן במחלת מין. בשנת 1891 מת בעלה ארנסט, וב-20 בדצמבר 1904 מתה אלכסנדרינה בקובורג.
גזפרום אקספורט
גזפרום אקספורט (ברוסית: Газпром Экспорт היא חברה בת המהווה לחטיבת ייצוא הגז של תאגיד גזפרום.
היסטוריה
החברה נחשבת ליצואנית הגז הטבעי הגדולה בעולם ולאחת מהחברות הגדולות ברוסיה, בשנת 2013 החברה ייצאה 161.5 מיליארד מ"ר של גז טבעי ובאותה שנה רכשה 28.61 מיליארד מ"ר גז מטורקמניסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן ואזרבייג'ן. החברה מייצאת גז טבעי ליותר מ-20 מדינות.
החברה הוקמה ב-23 באפריל 1973 בשם סויוז גזאקספורט (Союзгазэкспорт) והייתה לחברת ייצוא הגז הלאומית של ברית המועצות ופעלה בצמוד למשרד הממשלתי לענייני תעשיית הגז.
בשנת 1991 החברה הייתה לחלק מתאגיד גזפרום ונקראה בשם גזאקספורט (Газэкспорт). בשנת 1993 הפכה לחברה בת של גזפרום ולחטיבת הייצוא שלה. בשנת 1997 הפכה לחברת מניות פתוחה הנסחרת בבורסה לניירות ערך של מוסקבה.
בשנת 2006 שונה שם החברה והיא הפכה לחברת גזפרום אקספורט.
בנובמבר 2013 הועברו משרדי החברה ממוסקבה לעיר סנקט פטרבורג.
עיטורי צה"ל
עיטורי צה"ל הם אותות ועיטורים המוענקים לחיילי וקציני צה"ל, שהפגינו אומץ לב וגבורה יוצאי דופן, בדרך כלל בשעת לחימה. רבים מבין מקבלי העיטורים נהרגו תוך כדי ביצוע המעשה שבגינו עוטרו. עיטורי צה"ל נחלקים לשתי קבוצות: עיטורים, וציונים לשבח. גם בתוך הקבוצות ישנו מדרג ברמת העיטור או הציון לשבח. עיטורים וצל"שים מוענקים לעיתים גם ליחידות שלמות. חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל קובע הוראות בנושא.
היסטוריה
בטקס שנערך ב-17 ביולי 1949, אחרי מלחמת העצמאות, הוענק לראשונה "אות גיבור ישראל" לשנים-עשר לוחמים, בזכות הצטיינותם יוצאת הדופן בשדה הקרב. הלוחמים המעוטרים גילו אומץ לב וסיכנו עצמם למען הצלת חבריהם או הצלחה במשימה. בין מעשי הגבורה: הזזת רכב שהפריע לכוחות צה"ל להמשיך בקרב, פעולות חיפוי, השתלטות על משאית בשיירה ערבית בדרכה לתקוף את חיפה, פיצוץ אונייה מצרית וכן - במשימת הובלת מזון ותחמושת לגוש עציון הנצור, משוריינים הותקפו, ופוצצו. חלק מהאותות ניתנו לאחר מות מקבליהם במעשה הגבורה.
לאחר זמן הונהגה הענקת ציונים לשבח (צל"שים) מטעם הרמטכ"ל, האלופים, מפקדי אוגדות ומפקדי חטיבות. בהתאם, בתום מלחמת ששת הימים העניק הרמטכ"ל ציון לשבח ל-51 לוחמים.
בינואר 1970 אישרה הכנסת את חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, שקבע את שלושת העיטורים הגבוהים ביותר עבור גילויי אומץ וגבורה במהלך לחימה: עיטור הגבורה, עיטור העוז ועיטור המופת. עיטורים אלה הוענקו בדיעבד גם לחלק ממי שעוטרו בצל"ש על ידי הרמטכ"ל מאז קום המדינה, כאשר ועדה קבעה איזה עיטור חדש יחליף את הצל"ש, אם בכלל. בנוסף, המיר החוק את "אות גיבור ישראל" לעיטור הגבורה.
על פי נתוני אתר הגבורה, עד יולי 2015 הוענקו על ידי צה"ל 2,126 עיטורים שונים. מספר זה אינו כולל אותות הערכה והוקרה ועיטורים שניתנו על ידי משטרת ישראל, המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושירות הביטחון הכללי. להלן פירוט מספר העיטורים השונים:
רוב העיטורים והציונים לשבח הוענקו לגברים. עם זאת, יש בין מקבלי העיטורים גם כמה עשרות נשים, בהן טוראית אסתר ארדיטי (עיטור המופת), סג"ם דינה בן-יהודה (זלץ) (צל"ש רמטכ"ל), סרן אסנת זהיר (צל"ש רמטכ"ל).
מדי פעם מוענקים עיטורים כאשר סיפור המעשה שבגינו הוענק העיטור, וזהות מקבל העיטור נותרים אסורים לפרסום גם עשרות שנים לאחר המעשה, בשל ביטחון מידע מסווג. במקרים אלו נוסח כתב העיטור הוא לאקוני. כך למשל: "סמ"ר ר.ק. השתתף במבצע. סמ"ר ר.ק. הוכיח יכולת מעולה כלוחם". לעיתים, משמעות סיפור המעשה מתבררת לאחר זמן. כך למשל צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לסא"ל אהוד ברוג (ברק), מפרט "על מנהיגותו בפעולות מבצעיות בתקופת פיקודו על יחידה" (אהוד ברוג הוא אהוד ברק, והיחידה הנרמזת כאן היא סיירת מטכ"ל).
עיצוב העיטורים
עיצוב העיטורים נקבע לאור המלצות ועדה בראשה עמד האלוף אפרים בן ארצי. בנימוקיו לבחירת הצבע הצהוב לעיטור הגבורה אמר בן ארצי כי:
אם מקבל העיטור זוכה שוב לעיטור מאותו סוג - אין הוא מקבל את העיטור פעם נוספת אלא "תג לעיטור", גרסה מוקטנת של הפארה, אותו הוא עונד על העיטור הראשון. משמעותו של אות זה כשל עיטור נוסף.
עיטור הגבורה
עיטור הגבורה, העיטור הגבוה ביותר שניתן בצה"ל, מוענק על ידי שר הביטחון בהמלצת הרמטכ"ל "על גבורה עילאית, בעת לחימה, מול פני האויב, תוך חירוף נפש". לעיטור הגבורה סרט בצבע צהוב.
עד 1975 הוענקו 40 עיטורי הגבורה. מאז ועד היום לא הוענק עיטור זה.
עיטור העוז
עיטור העוז - העיטור השני בחשיבותו - מוענק על ידי הרמטכ"ל, "על מעשה גבורה, שנעשה במילוי תפקיד קרבי, תוך חירוף נפש". לעיטור העוז סרט בצבע אדום.
עד 2010 הוענקו 223 עיטורים כאלה.
עיטור העוז הוענק פעמיים לשלושה חיילים: עובד לדיז'ינסקי, אמנון ליפקין-שחק ורונן קיבק (ראו להלן). (לרשימת מקבלי עיטור העוז מקום המדינה ראו: אתר הגבורה)
עיטור המופת
עיטור המופת - העיטור השלישי בחשיבותו - מוענק על ידי הרמטכ"ל, על "מעשה שנעשה באומץ לב והוא ראוי לשמש מופת". לעיטור המופת סרט בצבע כחול.
עיטור המופת ניתן פעמים רבות על מעשה גבורה בעת קרב, אך להבדיל משני העיטורים הגבוהים ממנו, הניתנים אך ורק על מעשה גבורה בתפקיד קרבי, עיטור המופת מוענק גם על מעשה גבורה שלא בעת קרב.
נכון ל-2010, הוענקו 602 עיטורים. ב-2005 הוענקו עיטורים אחרי תקופה בה העיטור לא הוענק מאז 1982.
מבין מקבלי אות המופת ששמותיהם פורסמו, עיטור המופת הוענק פעמיים לשני חיילים: שלמה הגני ומיכאל בורט. לרשימת מקבלי עיטור המופת מקום המדינה ראו אתר הגבורה.
צל"שים
ציונים לשבח מוענקים בנפרד בין המלחמות, על רקע בצבע ירוק. צל"ש שניתן בזמן מלחמה נענד על גבי אות המערכה של מלחמה זו. בדומה לעיטור, צל"ש ניתן על מעשה שיש בו גבורה או אומץ לב מעל ומעבר לביצוע הרגיל של חייל או קצין, אך בניגוד לעיטור, צל"ש ניתן לעיתים גם על תרומה יוצאת דופן לביטחון המדינה, מבלי שנדרש אומץ לב להשגתה. דוגמה לכך הוא צל"ש הרמטכ"ל שניתן לרב"ט א.ח. (הוא חיים אשד, לימים תת-אלוף). ההנמקה: "א.ח. גילה כושר טכני מעולה הראוי לשבח ותרם תרומה חשובה ביותר לכוננותו של צה"ל".
צל"ש הרמטכ"ל
צל"ש הרמטכ"ל מוענק על ידי הרמטכ"ל על "מעשה הצטיינות, המזכה באות שאינו מגיע בדרגתו לדרגת עיטור". צורת הצל"ש היא שלושה סמלים של חרב מוצלבת בענף עץ זית (זהים לסמל דרגת תת-אלוף). כאמור, לאחר שהתקבל חוק העיטורים - הוסבו חלק מצל"שי הרמטכ"ל לעיטורים גבוהים יותר, והללו אינם נכללים כיום במניין הצל"שים. עד 2011 הוענקו 220 צל"שי רמטכ"ל.
נחמיה כהן ואהוד ברק זכו לעיטור המופת וארבעה צל"שי רמטכ"ל, והם החיילים המעוטרים ביותר בצה"ל.
צל"ש אלוף
צל"ש האלוף דומה לצל"ש הרמטכ"ל, אך מוענק על ידי אלוף פיקוד או מפקד זרוע. צורתו היא שני סמלי חרב המוצלבת עם ענף עץ זית) לרשימת מקבלי צל"ש אלוף מקום המדינה, ראו באתר הגבורה.
צל"ש מפקד אוגדה
צל"ש מפקד האוגדה דומה לצל"ש הרמטכ"ל, אך מוענק על ידי מפקד האוגדה - קצין בדרגת תת-אלוף. צורתו: סמל אחד הזהה לסמל דרגת תת-אלוף. לרשימת מקבלי צל"ש מפקד אוגדה מאז קום המדינה, ראו באתר הגבורה.
צל"ש מפקד חטיבה
בדומה לצל"ש הרמטכ"ל, אך מוענק על ידי מפקד החטיבה או אגד (קצין בדרגת אלוף-משנה). לרשימת מקבלי צל"ש מח"ט ראו אתר הגבורה.
צל"ש יחידתי
הוא דומה לצל"ש על דרגותיו השונות, אך מוענק ליחידה שלמה: צוות, מחלקה, פלוגה, גדוד וכו', על ידי "מפקד המורשה להעניק צל"ש". צל"ש זה אינו נענד על ידי אנשי היחידה, אלא נקבע על נס או דגל היחידה, אם ליחידה יש נס או דגל משלה. לרשימת מקבלי צל"ש יחידתי ראו.
אופן ענידת אותות מערכה
לאופן ענידת אותות המערכה ישנה חוקיות מסוימת ותצורה מסוימת שנקבעה על ידי ענף המשטר והמשמעת באכ"א, כדלהלן: אותות ייענדו בשורות, כשבכל שורה שני אותות, מעל חפי הכיס השמאלי, לפי הסדר הבא:
בשורות התחתונות - אותות המערכה.
ככלל, אותות הצל"ש ייענדו מעל לאותות המערכה. אם בשורה העליונה משורות אותות המערכה יש אות אחד בלבד - ייענד מימין, ולשמאלו ייענד אות הצל"ש בדירוג הנמוך ביותר. אם הוענק אות צל"ש במהלך אחת המלחמות, ייענד סמל הצל"ש על גבי אות המערכה.
אם אין אותות מערכה, ייענדו אותות הצל"ש בשורות התחתונות ביותר.
מעל לשורת אותות המערכה ואותות הצל"ש, כמפורט לעיל, ייענדו אותות העיטורים.
אם בשורה העליונה משורות אותות המערכה ואותות הצל"ש יש אות אחד בלבד - ייענד משמאלו אות העיטור, הנמוך מן העיטורים.
אם אין אותות מערכה ואותות צל"ש, ייענדו אותות העיטורים בשורה התחתונה ביותר.
סדר אותות הצל"ש ואותות העיטורים - אותות בדירוג גבוה יותר ייענדו בשורות העליונות יותר; ובאותה שורה - האות הגבוה מן השניים ייענד מימין.
היה מספר האותות הכולל בלתי זוגי - ייענד האות האחרון לפי הסדר האמור לעיל בשורה העליונה ביותר, במרכז. אות יחיד ייענד מעל מרכז חפי הכיס השמאלי.
על חולצה ללא כיס ייענדו האותות במקום החופף למקומם בחולצה עם כיס.
אות הערכה מבצעי מטעם הרמטכ"ל
עיטור המוענק עבור מעשים בעלי חשיבות עליונה, שאינם מתאימים לאחד משלושת העיטורים האחרים. ממשלת ישראל קבעה עיטור זה ב-26 באפריל 1981. ניתן להעניק את האות הן לאזרחי המדינה והן לזרים. העיטור הוא עגול. בחזית מופיע מגן דוד עם ענף זית וחרב משמאלו. צידו האחורי ריק. העיטור מחובר לסרט לבן שבקצותיו שני פסי תכלת, בדומה לדגל ישראל.
אות הוקרה מטעם האלוף
אות הוקרה מטעם האלוף הוא אות המוענק על ידי צה"ל לאזרח, שעשה מעשה רב-חשיבות למען צה"ל או למען ביטחון מדינת ישראל. על ייסוד האות החליטה ממשלת ישראל ב-27 בינואר 2005. אות ההוקרה יוענק לאזרח ישראל או לתושב קבע בשל מעשה או התנהגות שאין בהן כדי להעניק אות הערכה מטעם הרמטכ"ל, כביטוי סמלי של הוקרה על מעשה רב-חשיבות שעשה המקבל, במישרין או בעקיפין, לחיזוקו של צה"ל, ואשר יש בו כדי לקדם את ביטחון מדינת ישראל. אות הוקרה מטעם האלוף נענד על חולצה אזרחית בלבד.
חיילים וקצינים שזכו במספר עיטורים
ישנו מספר מצומצם של חיילים וקצינים שזכו במספר עיטורים וצל"שים, ביניהם: שלמה ניצני ואביגדור קהלני, שעוטרו שניהם גם בעיטור הגבורה וגם בעיטור המופת. ניצני עוטר בעיטור הגבורה כסמל במבצע קדש, ובעיטור המופת כסגן-אלוף במלחמת יום הכיפורים. קהלני עוטר בעיטור המופת כסגן במלחמת ששת הימים, ובעיטור הגבורה כסגן-אלוף במלחמת יום הכיפורים. ישנם שני חיילים אשר זכו בעיטור הגבורה ובצל"שים: דניאל ורדון זכה פעמיים בצל"ש אלוף, במבצע סנונית ב-1960 ובהיתקלות ליד כפר סאלד ב-1962; במלחמת ששת הימים זכה בעיטור הגבורה. הוא נהרג במהלך הקרב שבו זכה בעיטור.
מספר חיילים זכו בשני אותות מאותו סוג: עובד לדיז'ינסקי אמנון ליפקין-שחק ורונן קיבק עוטרו בשני עיטורי העוז כל אחד, ומיכאל בורט ושלמה הגני עוטרו בשני עיטורי מופת כל אחד. ארבעה חיילים עוטרו בעיטור העוז ועיטור המופת: משה קליין, אילן אגוזי, גד קרול ויוסף דירהלי.
אהוד ברק וסרן נחמיה כהן, לוחם וקצין בסיירת מטכ"ל חולקים את התואר (הלא רשמי) "החייל המעוטר ביותר בצה"ל". כל אחד מהם זכה בעיטור המופת וארבע פעמים בצל"ש הרמטכ"ל.
דורנוגובי
דורנוגובי (במונגולית: Дорноговь аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם במזרח מדבר גובי ומכאן פירוש שמו "מזרח גובי". בירת דורנוגובי היא סיינשנד.
פרובינקיה לוסיטניה
לוסיטניה (בלטינית: Lusitania) הייתה פרובינקיה רומית. היא כללה את פורטוגל של היום וחלק קטן ממערב ספרד של היום. היא נקראה על שם העם הלוסיטני ששכן באזור, ובירתה הייתה אוגוסטה אמריטה (מרידה של היום).
מקור השם
הפרובינקיה נקראת על-שם העם הלוסיטני, ששכן בפורטוגל של היום. ישנה מחלוקת רבה, אך המקור הוא כנראה מעורב: לוס שפירושו בלטינית "אור" וטאנוּס, שפירושו בקלטית "שבט", אז לוסיטניה פירושו "שבט האור". טענה אחרת גורסת כי פירוש השם הוא "ארץ הטירוף".
הפרובינקיה הרומית
עם כיבוש לוסיטניה, סיימה רומא את כיבוש חצי האי האיברי, שנחלקה על ידי אוגוסטוס בשנת 25 לפנה"ס לשלוש פרובינקיות: היספניה בייטיקה בדרום, היספניה טארקוננסיס בצפון ובמזרח, ולוסיטניה במערב. עיר הבירה של לוסיטניה הייתה אוגוסטה אמריטה, שנקראה על-שם אוגוסטוס קיסר, והיא מרידה של היום. עיר חשובה נוספת הייתה קוֹנימְבְּרִיגה שהשתמרה היטב. לוסיטניה שרדה את הרפורמות של דיוקלטיאנוס, אך כשהפכה הנצרות לדת הרשמית, אוחדה לוסיטניה עם היספניה טארקוננסיס ובייטיקה ל"דיוקסיית היספניה" (בלטינית: Diocesis Hispanium).
דוד מילמן
דוד פינחוסוביץ' מילמן (ברוסית: Давид Пинхусович Мильман; 15 בינואר 1912, צ'צ'לניק, ליד ויניצה, רוסיה – 12 ביולי 1982, תל אביב) היה מתמטיקאי סובייטי ומאוחר יותר ישראלי אשר התמחה באנליזה פונקציונלית.
חייו
מילמן נולד ב-1912 לפנחס ושרה לבית גלנט בעיירה צ'צ'לניק שליד העיר ויניצה שברוסיה (לימים אוקראינה). אבי אמו, יוסף גלנט, היה רב העיירה, ואביו היה בעל חנות נעליים. מילמן למד עברית בחדר ובבית ספר יסודי אוקראיני עד גיל 14. לאחר מכן למד בבית ספר מקצועי לכימיה ובו פגש את ישראל גלפנד ויחד החלו להתעניין במתמטיקה.
ב-1929 עברה משפחתו לאודסה. מילמן נתקל במשפט פרמה, במגזין שבועי, ומצא לו "הוכחה". בעקבות כך נפגש עם פרופסור באוניברסיטת אודסה וסיפר לו על ההוכחה, ויחד מצאו טעות באותה הוכחה. בעקבות מפגש זה הציע לו הפרופסור ללמוד באוניברסיטה. מילמן התקבל חודש לאחר מכן, ב-1931, לשנה השנייה בלימודי המתמטיקה. הוא סיים תואר ראשון ב-1934. בשל מוצאו החברתי, השלטונות לא הרשו לו להמשיך בלימודיו עד 1937. ב-1938 נשא לאישה את נמו צ'דיקובה, פיזיקאית. לזוג נולדו שלושה בנים, כולם מתמטיקאים.
מילמן קיבל דוקטורט במתמטיקה ב-1939 באוניברסיטת אודסה בהנחיית מרק קריין. קריין ניהל באותה תקופה סמינר באנליזה פונקציונלית ומילמן היה משתתף פעיל בו. נושאי הסמינר היה מגוונים, החל מגאומטריה במרחב בנך, תורת האופרטורים ויישום הבעיות במכניקה ובהנדסה. לאחר מלחמת העולם השנייה נסגר הסמינר.
בשנים 1939-1945 עבד כפרופסור חבר במכון הפוליטכני, ולאחר מכן הצטרף למכון אודסה לתקשורת ועבד שם עד 1974. הוא היה ראש המחלקה למתמטיקה בשנים 1949-1966.
בשנת 1973 עלה לישראל עם משפחתו, והוצעה לו משרה באוניברסיטת תל אביב. הוא שלט בעברית ולימד שם בשמונה השנים הבאות עד למותו ב-1982.
מילמן ייסד שושלת מתמטית. בניו הם ויטלי מילמן (פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב), פייר מילמן (פרופסור מן המניין באוניברסיטת טורונטו) וולדימיר מילמן (עוסק במדעי המחשב ברוסיה). נכדו, בנו של ויטלי, הוא עמנואל מילמן (מרצה בכיר בטכניון).
עבודה מחקרית
מילמן היה אחת מדמויות המפתח בבית הספר הסובייטי באנליזה פונקציונלית. הוא ידוע בזכות פיתוח שיטות אנליזה פונקציונלית ובפרט בתורת אופרטורים עם בעיות ממתמטיקה פיזיקלית (משוואות דיפרנציאליות ואופני תנודה). על שמו נקראים משפט קריין-מילמן ומשפט מילמן-פטיס.
ודאה
ודאה (ברומנית: Vedea) הוא נהר בדרום רומניה, יובל של הדנובה, שנובע מרמת קוטמאנה. שני היובלים העיקריים של נהר ודאה הם הנהרות קוטמאנה וטלאורמן. נהר ודאה עובר דרך המחוזות הרומניים ארג'ש, אולט וטלאורמן ועל גדותיו שוכנות הערים אלכסנדריה ורושיורי דה ודה.
אורך הנהר הוא 244 קילומטרים וספיקתו הממוצעת היא 8.36 מטרים מעוקבים בשנייה.
פרנק אובאנון
פרנק לואיס אובאנון (באנגלית: Frank Lewis O'Bannon; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-47 משנת 1997 ועד מותו.
אובאנון נולד בלואיוויל, קנטקי. הוא גדל בעיר קורידון שבאינדיאנה. הוא סיים את לימודיו בית הספר התיכון המקומי ב-1948, ולאחר מכן למד באוניברסיטת אינדיאנה, שם הוא הכיר את רעייתו ג'ודי. בקורידון הוא עסק בעריכת דין וכמוציא לאור של העיתון "קורידון דמוקרט" שבבעלות משפחתו עד לכניסתו לחיים הפוליטיים.
בשל הגבלת הכהונה שמנעה מביי להתמודד על תקופת כהונה שלישית רצופה כמושל ב-1996. התמודד אובאנון על התפקיד באותה שנה. בתחילה הוא נחשב לאנדרדוג, אך זכה לניצחון בהפרש קטן על ראש עיריית אינדיאנפוליס סטיבן גולדסמית. הוא נבחר לכהונה שנייה ב-2000 לאחר שהביס את חבר בית הנבחרים דייוויד מ. מקינטוש. כמושל נודע אובאנון כמי שקידם נושאי חינוך וכמי שסייע ליצור באינדיאנה את מערכת "אמבר". הוא כיהן כמושל בתקופה של שגשוג כלכלי של אינדיאנה ולתקופת כהונה אחת שימש כיושב ראש אגודת המושלים של מדינות המערב התיכון. אובאנון נפטר בעת כהונתו כמושל ב-2003, ובמקומו הושבע כמושל סגנו ג'ו קירנן.
ראשית חייו
פרנק אובאנון נולד בלואיוויל קנטקי, כבנם של רוברט ברסלי אובאנון ופיית' דרופסי. הוא גדל בקורידון, אינדיאנה (בירתה הראשונה של המדינה), שם משפחתו החזיקה בבעלות על העיתון המקומי "קורידון דמוקרט". אביו כיהן כחבר בית הנבחרים של אינדיאנה ומאוחר יותר כחבר הסנאט של אינדיאנה. אובאנון היה גם נינו של פרסלי נוויל אובאנון, שהיה לוטננט ראשון ששירת בחיל הנחתים של ארצות הברית והיה הראשון שהניף את דגל ארצות הברית על אדמת מדינה זרה בעת מלחמה, ב-27 באפריל 1805 במלחמה הברברית הראשונה. פרנק אובאנון למד באוניברסיטת אינדיאנה, שם הוא שיחק במשך עונה אחת בנבחרת הכדורסל של המוסד. בעת לימודיו הוא היה נשיא סניף זטא של אחוות פי-גאמא-דלתא. ב-1952 הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה בממשל, וב-1957 תואר בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה.
בעת לימודיו שירת אובאנון במשך שנתיים בחיל האוויר של ארצות הברית. בתקופת לימודיו הכיר אובאנון את רעייתו ג'ודית אסמוס, והשניים נישאו ב-1957. לאחר סיום לימודי המשפטים פתח אובאנון משרד עורכי דין בקורידון, היה יושב ראש מועצת המנהלים של העיתון שבבעלות משפחתו, משרה בה הוא החזיק עד למותו, והיה חבר מועצת המנהלים של בנק בקורידון.
מחוקק באינדיאנה
ב-1970 נבחר אובאנון לסנאט של אינדיאנה, שם הוא אייש את המושב שאויש מ-1950 ועד אז על ידי אביו. הוא היה זה שהוביל את החקיקה להחזרת עונש המוות באינדיאנה. במהלך תקופת כהונתו בסנאט הוא התקדם לתפקיד מנהיג המיעוט של הבית. במשך שנתיים הוא שימש כיושב ראש ועדת הכספים של הסנאט בעקבות תקופה קצרה בה החזיקו הדמוקרטים ברוב בסנאט.
סגן מושל אינדיאנה
במאי 1987 החל אובאנון את מסע הבחירות הראשון שלו לתפקיד מושל אינדיאנה, ובתחילה התמודד מול מי שכיהן אז כמזכיר המדינה של אינדיאנה, אוון ביי וראש עיריית קוקומו, סטיב דיילי. בינואר 1988 הוא פרש מהמרוץ ואיחד כוחות עם ביי כשותפו למרוץ. השניים ניצחו בבחירות שהתקיימו בנובמבר אותה שנה ואובאנון הושבע כסגן מושל אינדיאנה ה-46 בינואר 1989. בתוקף תפקידו כסגן המושל הוא היה נשיא הסנאט המדינתי, ושימש כמנהל מחלקות הסחר והחקלאות של אינדיאנה.
מושל אינדיאנה
ב-1996, בשל הגבלת הכהונה בחוקת אינדיאנה, שמנעה מביי להתמודד על תקופת כהונה שלישית רצופה, היה אובאנון למועמד הדמוקרטים למשרת מושל אינדיאנה. הוא התגבר על פער מוקדם בסקרי דעת הקהל מול יריבו במפלגה, ראש עיריית אינדיאנפוליס, סטיבן גולדסמית, וניצח במרוץ צמוד בתוצאה של 52 אחוזים מול 47 אחוזים מקולות הבוחרים. ב-2000 הוא נחל ניצחון בתוצאה גבוהה יותר בהתמודדותו על תקופת כהונה שנייה, כאשר קיבל 57 אחוזים מקולות הבוחרים מול 42 האחוזים של יריבו במרוץ, חבר בית הנבחרים דייוויד מקינטוש.
במהלך השגשוג הכלכלי של שנות ה-90, כשאינדיאנה צברה שיא של עודף תקציבי של 2 מיליארד דולר, עלה בידו של אובאנון לקצץ במיסים סכום של 1.5 מיליארד דולר, להעסיק 500 שוטרים נוספים במדינה, להגדיל את תקציב החינוך ולהרחיב את ביטוחי הבריאות למשפחות נזקקות. הוא גם חתם על חוק שהיה נקודת ציון חשובה, שעל פיו הוקמה מערת "אמבר" באינדיאנה, שהיא מערכת להפצת הודעות חירום על חטיפת ילדים. כמו כן התקבל חוק שדרש מנהגים להאט ולפנות נתיבי נסיעה עבור רכבי שירותי החירום.
בשנים 1998 ו-1999 שימש אובאנון כיושב ראש אגודת המושלים של מדינות המערב התיכון. ב-1999 הוא הוציא צו מושל להקמת משרד יועץ הנגישות הציבורית למידע, בעקבות שיתוף פעולה של שבעה עיתונים שנתקלו בקשיים להשגת מידע ממשלתי במדינה. באותה שנה אישרה האספה הכללית של אינדיאנה את הקמת גוף זה בחוק.
ב-2000 ניצח אובאנון בקלות בבחירות לתקופת כהונתו השנייה תחת הסיסמה "לשמור על אינדיאנה בכיוון הנכון" (Keeping Indiana Moving in the Right Direction). מסע הבחירות שלו כלל פרסומים בלתי נשכחים בהם הוא שחזר את עברו כשחקן כדורסל כאשר קלע קליעת ניתור מושלמת.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר וקריסת השווקים שאירעה לאחריהם, איבדה אינדיאנה 120,000 משרות, ההכנסות ממיסים ירדו משמעותית, ואובאנון נאלץ לקצץ בשירותי הרווחה ובתחומים נוספים כדי לחסוך ממערכת החינוך קיצוצים בתקציב. ב-2001 הוא פעל בשיתוף פעולה עם בית המחוקקים על עיצוב מחדש של מערת המיסוי המדינתית. יריביו האשימו אותו על מגוון בעיות שהתחוללו בתקופת כהונתו השנייה, כולל על תגובה איטית של הסוכנות להגנת הסביבה לתמותה בדגה, ובעיות במרכזים עבור מעוכבים התפתחותית.
אובאנון זכור כמי שהנהיג את מערכת החינוך של אינדיאנה. הוא סייע להוביל את פיתוח מערכת הקולג'ים הקהילתיים הראשונה של המדינה, דחף ליצירת הזדמנויות לילדים בגיל צעיר, פיתח בתי ספר תיכוניים חלופיים, ופתח בתי ספר בזיכיונות. פעולתו בהובלת השולחן העגול לחינוך של המדינה הבטיחה שאינדיאנה הייתה אחת מחמש המדינות היחידות שבתי הספר שלהן עמדו בדרישות שנקבעו על ידי חוק "אף ילד לא נשאר מאחור" הפדרלי. בתחום החינוך שם אובאנון דגש על שיפור בתי הספר הציבוריים. הוא הצליח להעביר החלטות להגדלת המימון עבור חינוך. עם זאת, בית המחוקקים לא העביר את החוק ליום לימודים ארוך לגני ילדים שהוא הציע.
אובאנון ניסה להקים אנדרטת אבן שתייצג את עשרת הדיברות בתחומי הקפיטול של אינדיאנה, אך צעד זה נמנע על ידי בתי המשפט.
מותו ומורשתו
ב-8 בספטמבר 2003, בעת שהיה בשיקגו בוועידת הסחר המערב התיכון-יפן, לקה אובאנון בשבץ מוחי קשה. הוא נלקח לבית החולים נורת'וסטרן ממוריאל שבשיקגו, שם הוא נותר מחוסר הכרה. מצבו החמיר, ובהתבסס על הוראות רפואיות מקדימות, החליטה משפחתו לא לנקוט בשום אמצעים לתמיכה ולטיפול. פרנק אובאנון נפטר ב-13 בספטמבר 2003, בגיל 73, והותיר אחריו את רעייתו ג'ודי, ושלושת ילדיו. איבריו נתרמו להשתלה (הוא חתם על חוק שהקל על תרומת איברים באינדיאנה), כולל קרניות עיניו שסייעו לאישה מאילינוי להשיב את ראייתה. גופתו נשרפה ואפרו פוזר בחלקה המשפחתית בבית הקברות סדר היל שבעיר הולדתו קורידון.
במקומו של אובאנון הושבע כמושל אינדיאנה סגנו ג'ו קירנן, בטקס מרגש שנערך שעות ספורות לאחר מותו.
הגברת איננה פונה אחורה
הגברת איננה פונה אחורה (The Lady is not for turning) הוא ביטוי שבו השתמשה ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר בנאומה בכנס המפלגה השמרנית ב-10 באוקטובר 1980. הביטוי היה לשמו של הנאום שבו הוא נכלל, אשר נחשב לנאום מכונן בקריירה הפוליטית של תאצ'ר, והפך למעין מוטו שלה.
הביטוי שבנאום התייחס לסירובה של תאצ'ר לבצע פניית פרסה (, קרי "יוּ-טֵרְן") ולסגת מן המדיניות הכלכלית הליברלית שהנהיגה, כפי שהיו בקרב השמרנים מי שהאיצו בה לעשות, וביניהם ראש הממשלה השמרני הקודם אדוארד הית'. הקריאות לנסיגה מן המדיניות שנקטה תאצ'ר באו על רקע מיתון כלכלי שהשתרר בבריטניה ועלייה חדה בשיעור האבטלה בה - 2 מיליון מובטלים לעומת 1.5 מיליון בשנה שלפני כן, והגיע לשיא של 3 מיליון מובטלים ויותר עד אשר תם המיתון ב-1982.
הביטוי נטבע עבור תאצ'ר על ידי המחזאי רולנד מילאר, שהיה כותב הנאומים של תאצ'ר מאז 1973. הוא משחק מילים ביחס לשמו של מחזה משנת 1948 מאת כריסטופר פריי בשם The Lady's Not for Burning. למעשה, מילאר התכוון שהמיקוד בנאום יהיה על המילים בו שקדמו לביטוי זה, שהיו "פנו אחורה אם רצונכם בכך" (You turn if you want to, משחק מילים על U-turn), אך היה זה הביטוי שלאחריהן שתפס את תשומת הלב המרבית. באותה עת כבר הייתה תאצ'ר ידועה בכינוי "אשת הברזל", אשר נטבע אודותיה על ידי עיתונאי סובייטי.
נאומה של תאצ'ר בכללותו התקבל בחיוב רב על ידי באי הכנס המפלגתי, וזכה בסיומו לתשואות שנמשכו חמש דקות.
גריגור דימיטרוב
גריגור דימיטרוב דימיטרוב (בבולגרית: Григор Димитров; נולד ב-16 במאי 1991 בחאסקובו שבבולגריה) הוא טניסאי בולגרי מקצועני. דירוג השיא שלו היה המקום השלישי בעולם (נובמבר 2017) בדירוג סבב ה-ATP, ונכון למאי 2022, מדורג במקום ה-20. הוא הטניסאי הבולגרי המצליח בכל הזמנים.
הישגי השיא של דימיטרוב הם זכייה באליפות סבב המאסטרס העולמי ב-2017 והגעה פעמיים לשלב חצי הגמר בטורנירי גראנד סלאם, באליפות וימבלדון 2014 ובאליפות אוסטרליה הפתוחה 2017.
ביוגרפיה
דימיטרוב נולד וגדל בחאסקובו למשפחת ספורטאים. אביו, דימיטר, מאמן טניס, ואמו, מריה, מורה לחינוך גופני ושחקנית כדורעף. בגיל 5 הוא החל להתאמן בטניס מדי יום. בשנת 2007 הצטרף לאקדמיה לטניס של סנצז קסל בספרד. שנה לאחר מכן, הוא עזב לפריז להתאמן באקדמיה לטניס של פטריק מורטוגלו. שם התאמן במשך כ-4 עונות.
2006
בשנת 2006 זכה דימיטרוב בטורניר אוראנג'-בול לנוער עד גיל 16.
2007
בשנת 2007 הגיע דימיטרוב לגמר טורניר אוראנג'-בול לנוער עד גיל 18.
שני תוארי גראנד סלאם לנוער
בשנת 2008 זכה דימיטרוב באליפות וימבלדון לנוער ובאליפות ארצות הברית הפתוחה לנוער. ב-8 בספטמבר הוא דורג במקום ראשון בעולם לנוער.
2014
באליפות וימבלדון שנערכה ביולי 2014 הגיע דימיטרוב לשלב חצי הגמר. בתחילת הטורניר דורג במקום 11 בעולם. בשלב רבע הגמר ניצח את אנדי מארי מבריטניה (3 בעולם) ב-3 מערכות (1-6, 6-7, 2-6) ובשלב חצי הגמר הוא הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' מסרביה (1 בעולם) ב-4 מערכות (4-6, 6-3, 7-6, 7-6) שלבסוף אף זכה בתואר.
2017
באליפות בריזביין שנערכה בתחילת ינואר 2017 זכה דימיטרוב בתואר ראשון מאז 2014. בשלב רבע הגמר הוא ניצח את דומיניק תים מאוסטריה (8 בעולם) ב-3 מערכות (3-6, 6-4, 3-6), בשלב חצי גמר הוא ניצח את מילוש ראוניץ' מקנדה (3 בעולם) בשתי מערכות (6-7, 2-6) ובגמר הוא ניצח את קיי נישיקורי מיפן (5 בעולם) ב-3 מערכות (2-6, 6-2, 3-6). שבועיים לאחר מכן, באליפות אוסטרליה הפתוחה הוא הגיע לשלב חצי הגמר. בתחילת הטורניר הוא דורג במקום 15 בעולם. בסיבוב השלישי הוא ניצח את רישאר גאסקה מצרפת (18 בעולם) ב-3 מערכות (3-6, 2-6, 4-6), בסיבוב הרביעי ניצח את דניס איסטומין ב-4 מערכות (6-2, 6-7, 2-6, 1-6) שהדיח את נובאק ג'וקוביץ' כבר בסיבוב השני, מה שנחשב להפתעת האליפות. בשלב רבע הגמר ניצח את דויד גופין מבלגיה (11 בעולם) ב-3 מערכות (3-6, 2-6, 4-6), ובשלב חצי הגמר הפסיד לרפאל נדאל (9 בעולם) ב-5 מערכות (6-3, 5-7, 7-6, 6-7, 6-4) במשחק שערך כ-5 שעות.
חייו האישיים
בשנת 2013 אישר דימיטרוב את חברותו למריה שרפובה. ביולי 2015 הוא נפרד ממנה. ב-2016 החל לצאת עם הזמרת ניקול שרזינגר.
מגדר שלישי
מגדר שלישי הוא מונח שמשמש לתאר אנשים שלא נופלים באחת משתי הקטגוריות המגדריות המקובלות, גבר או אישה. מתוך ההגדרה הבינארית הביולוגית, זכר-נקבה, מקובל לגזור בתרבויות רבות שני מגדרים בלבד. עם זאת, מופעים והתנהגויות מגדריות שונות נמצאו מובחנים דיים כדי לשייכם למגדר שלישי, שלרב מתקשה לקבל לגיטימציה במרבית התרבויות. בשנות האלפיים החל המונח טרנסג'נדר להחליף לעיתים את המונח "מגדר שלישי" כדי לציין פרקטיקות לא נורמטיביות מבחינה מגדרית.
מקור המונח
המונח הוטבע לראשונה, ככל הנראה, בשנת 1975 על ידי ברברה וורהייס (Barbara Voorhies) וקיי מרטין (M. Kay Martin), אנתרופולוגים שהתקשו להסביר קטגוריות מגדריות בכמה תרבויות במסגרת הדו-מגדרית המקובלת של גבר-אשה. לגילוי זה הייתה השפעה מרחיקת לכת על תאוריות פמיניסטיות ומגדריות, כמו גם על תנועות פמיניסטיות לשינוי חברתי, כיוון שהוא החל לפרק את אופני החשיבה המגדריים הדיכוטומיים. 'מגדר שלישי' החל להיות מיוחס להתנהגויות שאתגרו את הנורמה הדיכוטומית.
מגדר שלישי בהקשר תרבותי
בתרבויות רבות הקוטביות גבר-אשה נתפסת כמוחלטת ומשמשת כבסיס מטפורי לתפיסות קוטביות אחרות (כמו אור-חושך, אקטיבי-פאסיבי, טבע- תרבות). מפני ששני המגדרים משויכים באופן אבסולוטי לשני המינים הביולוגיים, אין לגיטימציה לטרנספורמציה לאחר הלידה. הפרדיגמה של שני מגדרים, המבוססת על שני המינים הביולוגיים, החלה להיות דומיננטית בתרבות המערבית רק במאה ה-18 המוקדמת. לפי פרדיגמה זו שני המגדרים הבלעדיים מקיימים יחסים מיניים עם בן/בת המגדר השני ומטרתם העיקרית היא רבייה.
במאמרו "The "third gender" of the Inuit", טוען d'Anglure כי התפיסה הפרוידיאנית, המשמשת בסיס להבנה הפסיכולוגית המערבית, נשענת על הנחות אבולוציוניות והתקשתה בהמשגה של מיניות כמשהו שנמצא מחוץ לדואליזם זכר-נקבה ובמיוחד בחשיבה על תפקידי מגדר בנפרד מהמסגרת המושגית של מיניות. מאמצים של חוקרים שהתנגדו לתפיסה הפרוידיאנית, כמו קארל יונג, שארגן מחדש את הרעיונות המיניים והמגדריים, המשיכו גם הם לשים דגש על דואליות פנימית ואינדיבידואלית (אנימה-אנימוס). כתוצאה מכך אנשים שחיים מחוץ לנורמות המגדריות נחשבים בחברה המערבית המודרנית חולים או לא מפותחים דיים, עד כדי פתולוגיזציה. ב-5-DSM, ספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי משנת 2013, ישנה הגדרה פתולוגית ל"דיספוריה מגדרית".
בניגוד לקטגוריות המקובלות, בכמה תרבויות אחרות ייסדו תפקיד חברתי שמכיר בישות שלישית שאינה גבר או אשה. ישנן חברות (לא מערביות) בהן האפשרות לעבור בין התחום הנשי לתחום הגברי ולהפך היא לגיטימית יותר ואפילו נתפסת כמסמנת יכולת לתווך בין העולם הרוחני לעולם הארצי. קיימת אף טענה כי חברות לא תעשייתיות הן סובלניות, מקבלות, מאשרות ומכילות שונות ארוטית ווריאציות מגדריות, יותר מאשר חברות מערביות תעשייתיות.
תפקידו התרבותי של המונח מגדר שלישי
אנתרופולוגים תרמו תרומה חשובה לדיון המגדרי בכך שהצביעו על העובדה שמערכת דו-מגדרית היא לא טבעית (מולדת) ולא אוניברסלית. תוך שימוש בהשוואה בין תרבויות, אסטרטגיה שמפרקת ומאתגרת הרבה אמיתות תרבותיות, הם טענו נגד הבסיס הביולוגי לחלוקה מגדרית והעבירו אותה באופן מובהק אל התחום החברתי-תרבותי.
הקונספט של מגדר שלישי פותח אפשרויות יצירתיות ומאפשר לדמיין מחדש את המופע ה"טבעי" של זהות ותשוקה. שימוש בקונספט הוא הזדמנות לפרק את המחויבות להגדרות מגדריות בינאריות, שכן קשת התשוקות וההתנהגויות האנושית השלמה רחבה מזה.
"מגדר שלישי" הוא מונח מערבי, שנוצר בחברה שרק מתחילה להתמודד עם רעיונות תאורטיים, חברתיים, פוליטיים ואישיים של מגוון מגדרי. השימוש במונח יכול להוות תרגיל רטורי הבודק את היכולת לבחון מחדש אמיתות תרבותיות.
מופעים של מגדר שלישי
רעיון המגדר השלישי יוחס לקבוצות שונות בתרבויות שונות ובתקופות היסטוריות שונות. להלן דוגמאות לקבוצות עיקריות המופיעות בספרות:
סריסים כמגדר שלישי
משך קרוב לאלף שנים שיחקה קבוצה של גברים מסורסים תפקידי מפתח בחברה הביזנטית, מילאה תפקידי חצר, תפקידים טקסיים, דתיים ואחרים. קבוצת הסריסים היא בעלת תכונות מובחנות של מגדר שלישי. מלבד מצבם הפיזיולוגי, היחס לטבע הפנימי שלהם והאופי המגדרי של תפקידיהם הספציפיים בחברה, כמו גם המופע החיצוני שלהם והתרבות שנוצרה סביבו, נתפסו כשונים מהותית מהמגדרים האחרים.
המונח "סריס" (Eunuch), כפי שהשתמשו בו בעת העתיקה המאוחרת ובתקופה הביזנטית, היה רחב יותר ושונה מהמשמעות של "גבר מסורס". במובן הרחב ביותר "סריס" שימש לתאר כל אדם שלא יכול או לא רוצה להתרבות. הכנסייה הנוצרית, כפי שהיא מופיעה במקורות מהתקופה הביזנטית, החלה להגדיר גבריות באופן חדש. אם בעת העתיקה הגבריות האידיאלית נתלתה ביכולות גופניות ובשלמות גופנית, הרי שהכנסייה שמה את הדגש על שלמות רוחנית. הכנסייה יצרה סולם מעמדות ושלמות, הנותר נאמן לרעיון הזכר האידיאלי, אך הִתרבות (Reproduction) הפכה לגורם משני בהגדרתו.
הכנסייה התעלמה, למעשה, ממרכיב מפתח שמאפיין מגדר מובחן (היכולת להתרבות), אולם, בחלקי החברה האחרים, סריסים המשיכו להיות מוגדרים על פי נוכחות החוסר באיבר המין שלהם ולהיות מובחנים מהמגדר הגברי בשל כך. קאסטת ההיג'רה בהודו, קבוצה של סריסים מודרניים, גברים מסורסים המתלבשים כנשים, מהווה אתגר לרעיונות המערביים של מין ומגדר. מבחינה תרבותית ההיג'רה אינם גברים ואינם נשים. הסירוס נוטל מהם את גבריותם, אולם לא יכול להעניק להם את המאפיין המגדרי המובהק של נשים כאימהות. נשים שאינן מווסתות יכולות גם הן להצטרף להיג'רה. עם זאת, הסירוס מעניק להם את הכוח האלוהי של אלה (לרב Bahuchara Mata) ובאופן מסורתי תפקידם לשרת במקדשיה. חברתית הם חיים ומתפקדים בקהילות סגורות משלהם ומעמדם בחברה הכוללת נמוך במיוחד.
הומוסקסואלים כמגדר שלישי
תאוריות של הומוסקסואליות כמגדר שלישי התבססו במחצית השנייה של המאה ה-19. בתחילת המאה העשרים התקבלה העמדה שהומוסקסואלים הם אכן מגדר שלישי של גברים נשיים ונשים גבריות.
בשנת 1862 טען משפטן גרמני בשם קארל היינריך אולריך (Karl Heinrich Ulrichs) לקיומו של מגדר שלישי וטבע את המשפט: "Anima muliebris virile corpora inclusa", שפירושו "נפש אשה כלואה בגוף של גבר." אולריך הוא אחד המשתתפים בדיון שהתקיים במחצית השנייה של המאה ה-19 באשר למקורה של ההומוסקסואליות והראשון לטעון שהיא מצב מולד טבעי. גבר שנמשך לגבר אחר עושה זאת כיוון שנפש אשה כלואה בתוך גופו הזכרי.
הפסיכולוגיה הפופולרית של המאה ה-19, לעומת זאת, ראתה בגברים שנכנעו להגזמה ולגרגרנות, גברים שקשה לספק אותם (כמו נשים), פוטנציאל להומוסקסואליות. מרגע שהתנסו ביחסי מין הומוסקסואלים, הם צפויים להמשיך בהתנהגות זו. משיכה של גבר לגבר נתפסה כתוצאה של השחתה מילדות של האינדיבידואל. גם גישה זו, שנותנת לגיטימציה לשני מגדרים וליחסי מין הטרוסקסואלים בלבד, רואה בהומוסקסואלים מגדר שלישי.
בתוך הפרדיגמה הדו-מגדרית, התקיימו מגדרים נוספים לא לגיטימיים. בסוף המאה ה-19 התקיימו בתרבות המערבית ארבעה מגדרים הלכה למעשה: גבר, אשה, גבר הומוסקסואל ואשה לסבית, שמוצאם של כולם בשני מינים, זכר ונקבה.
חילוף תפקידים מגדרי כמגדר שלישי
בתרבויות ילידיות בצפון אמריקה ובסיביר (האינואיטים וקבוצות דרומיות יותר) התקיים מגדר שלישי על בסיס אימוץ לבוש, התנהגות ותפקידים מגדריים של המגדר השני, לרוב על ידי גברים:. בתרבויות אלו זוכה המגדר השלישי ללגיטימציה חברתית ומכאן שזהו אינו מצב בלתי חוקי או בלתי מוסרי, רק לא אופייני. לא נשללו מא/נשים אלו פריבילגיות חברתיות ולא הוצמדו סטיגמות שליליות לשותפים/ות ולמאהבים/ות שלהם. יתר על כן, בכמה מתרבויות אלו ניתנה לא/נשים מהמגדר השלישי לגיטימציה רוחנית והם נתפסו כמתווכים בין שני המגדרים האחרים. בקבוצות של האינואיט חילופי מגדר בגיל ההתבגרות פותחים לעיתים קרובות את הדרך להפוך לשמאן כבוגרים/ות. בקבוצות אחרות נחשבו א/נשים שהחליפו מגדר כבעלי נשמה כפולה (Two-Spirit), גברית ונשית.
תופעת המגדר השלישי בקרב קבוצות אחרונות אלו כונתה על ידי אנתרופולוגים בשם "ברדצ'ה" (Berdache). ניתוחים מוקדמים של חוקרים מערביים של הברדצ'ה טענו שמקורה של החלפת המגדר היא באבנורמליות ביולוגית. אלו גברים אשר לא יכלו לממש את אידיאל הלוחם של התרבות הילידית. פרטים אבנורמליים אלו נזקקו לנישה חברתית חדשה ויצירתה נועדה לאפשר להם למצוא את מקומם בחברה.
מגדר שלישי בחוק
החקיקה בתחום קיימת במדינות מעטות ומתייחסת בעיקר לתינוקות שמינם לא חד משמעי ובמקרה אחד גם לטרנסג'נדרים. באוסטרליה מאז 2003 הורים לתינוקות שמינם לא חד משמעי בלידתם (אינטרסקס) יכולים שלא לסמן בתעודת הלידה שלהם מין ומגדר. ב-2011 התיר החוק האוסטרלי לאינטרסקס לסמן בפספורט מין 'לא מוגדר' ולטרנסג'נדרים לסמן 'זכר' או 'נקבה' לפי בחירתם.
גרמניה היא המדינה הראשונה באירופה המאפשרת להורים לתינוקות שמינם לא ברור שלא למלא את משבצת המין בתעודת הלידה. מטרת החוק היא למנוע את הלחץ על ההורים לקבל החלטה מהירה לגבי פרוצדורות רפואיות בלתי הפיכות. החוק נכנס לתוקפו בנובמבר 2013. בגרמניה נשמעו ביקורות על החוק וטענו שהוא מותיר את ההחלטה מי זכאי שלא לרשום את מין הילוד בידי הרופאים (שקובעים את מין הילוד) ולא מעביר את הכוח להורים. יתר על כן, ליצור קטגוריה נפרדת לאינטרסקס ללא חקיקה שמגנה עליהם בפני אפליה, עלולה להגביר את האפליה נגדם.
הבעייתיות בקונספט של "מגדר שלישי"
אף על פי שיש פוטנציאל פוליטי מובן מאליו שנוצר בעקבות המודעות למגוון מגדרי בין תרבותי, ישנם כמה פגמים שעולים מניצול הקונספט של מגדר שלישי. ראשית, ניתן לראות התייחסות פרימורדיאלית לחברות שיש בהן מסגרות חברתיות של מגדר שלישי, המתבססת על כך שחברות אלו כביכול הקדימו והניחו יסודות לנוסחה המגדרית המערבית. כמו כן, נעשות רדוקציה והרחקה של רעיונות ופרקטיקות מגדריות מגוונות לכלל קטגוריה מוגבלת ומכלילה של "מגדר שלישי". יתר על כן, גישה טיפולוגית המתמקדת בהגדרת סוגים של מגדר שלישי מטשטשת את התהליך הממושך בו מתהוות, מתקיימות ומשתנות תצורות חברתיות, קשרים חברתיים והירארכיות חברתיות.
רעיון ה"מגדר השלישי" יכול לבודד את החברה המערבית מחברות אחרות, גם אם רק לצורך ניתוח מדעי, ובכך לחזק הנחות אתנוצנטריות. מהלך כזה ניכר בספר מקיף שהוקדש במיוחד לנושא זה ("Third gender Third sex"), אשר מחלק את התייחסותו למגדר ולמין שלישי לתרומה היסטורית למחקר, הסוקרת את הקטגוריה בחברה המערבית, ולתרומה אנתרופולוגית למחקר, הסוקרת בעיקר את הקטגוריה בחברות לא מערביות. המונח "מגדר שלישי", לצד היותו סמן לסובלנות למגוון תרבותי, עדיין דבק בקטגוריזציה הדיכוטומית המקובלת. המונח ג'נדרקוויר מאפשר לאתגר את השיח התרבותי מעט יותר. ג'נדרקוויר הוא מונח המיועד לפרק את המערכת הקטגורית ולאפשר לא רק מגוון מופעים והתנהגויות מגדריות, אלא גם נזילות בתנועה ביניהם.
קלודיה ג'סי
קלודיה ג'סי (באנגלית: Claudia Jessie; נולדה ב-30 באוקטובר 1989) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד ראשי בסדרה "WPC 56" של ערוץ BBC One. ב-2018 כיכבה בתפקיד אמיליה סדלי במיני-סדרה "יריד ההבלים" של רשת ITV.
ביוגרפיה
קלודיה ג'סי נולדה בפרוור מוזלי שבברמינגהאם, וגדלה בלונדון. בגיל 17 חזרה לגור בברמינגהאם. בעידודה של אמה, שעבדה כמנקה כדי לממן עבורה שיעורי בלט, היא השיגה לעצמה סוכן בשנת 2012.
בטלוויזיה שיחקה בסדרות כגון "רופאים", "חדר מיון", ו"שחיתות". היא הופיעה בסדרת הטלוויזיה "בית אנוביס" ובסרט הטלוויזיה "Touchstone of Ra". עוד הופיעה בסדרת הווב "Dixi" של CBBC Online, שזכתה בפרס באפט"א.
ב-2015 לוהקה לתפקיד השוטרת אנני טיילור, התפקיד הראשי בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "WPC 56" של ערוץ BBC One. היא השתתפה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "ג'וש" בתפקיד אהובתו. ב-2014 שיחקה ג'סי בסרט הקצר "Copy That" בבימויו של קינגסלי הוסקינס שזכה בפרס הסרט הקצר הקומי הטוב ביותר ב-TSFA בניו יורק. ב-2017 הופיעה בסרט הקולנוע "שעתם היפה", בו גילמה זוג תאומות, דוריס ולילי. ב-2018 שיחקה בפרק בסדרה "דוקטור הו".
חיים אישיים
ג'סי סיפרה בראיון שהיא טבעונית, ועוסקת לפחות שעה ביום במדיטציה מסוג ניצ'ירן (זרם בודהיסטי יפני).
המסעדה הבאה
המסעדה הבאה של ישראל היא תוכנית מציאות טלוויזיונית ישראלית המשודרת מ-24 בינואר 2022 ברשת 13. תוכנית ישראלית מקורית, בהגשתה של רותם ישראל, כשהשופטים הם השפים אסף גרניט, מושיק רוט, יוסי שטרית ורותי רוסו.
במסגרת התוכנית מתמודדים המועמדים על זיכיון לפתוח מסעדה במלון שהיה חלק מרשת מלונות הרברט סמואל, ונרכש על ידי רשת מלונות בראון. במיקומה של המסעדה שכנה בעבר מסעדת הרברט סמואל של השף יונתן רושפלד.
ב-3 במרץ 2022 נודע כי ענקית התוכן "פרימנטל מדיה" רכשה את זכויות ההפצה הבין לאומיות של פורמט "המסעדה הבאה".
פורמט
שיתוף הפעולה עם רשת מלונות בראון מתבטא גם בסדרת רשת באתר "רשת 13", המציע מידע והצעות למסעדות ולסיורים קולינריים, בהנחיית אור בן אוליאל.
שלב הגמר (שלב 4, השלב האחרון)
בשלב האחרון ANAND (רינת ינסמן) וקילומטרז'? (עידן "פומפי" בושארי) התחרו באופן כמו של השלב השני (מבחן הלייב), רק שהפעם, המסעדה תהיה פתוחה גם לצופים, ולא רק לסועדים. המסעדה שהיה לה את הממוצע הטוב ביותר ממשקיעי המסעדה, הצופים, הסועדים, ומארבעת השופטים, ינצח ויפתח מסעדה לשנה.
כוכב לכת חוץ-שמשי
[[קובץ:Confirmed exoplanets by methods EPE.svg|300px|ממוזער|שמאל|שיטות גילו כוכבי לכת חוץ־שמשיים מדי שנה, עם צבע המצביע על שיטת הגילוי
]] כוכב לכת חוץ־שמשי, או אקזופלנטה (באנגלית: Exoplanet), הוא כוכב לכת הנמצא מחוץ למערכת השמש, כלומר מקיף כוכב אחר. במרץ 2022, נאס"א הכריזה על זיהוי של יותר מ-5,000 כוכבי לכת שנכללו בקטלוג. ידועים גם גופים דמויי כוכב לכת שאינם מקיפים כל כוכב, המכונים "כוכבי לכת תועים", אך הם אינם מוגדרים ככוכבי לכת.
יאנטרה
יאנטרה (בבולגרית: Янтра) הוא נחל הזורם בצפון בולגריה ונשפך לדנובה.
כוכב לכת חוץ-שמשי
כוכבי לכת חוץ־שמשיים היו מושא לחקירה מדעית החל מאמצע המאה ה־19. אסטרונומים העריכו באופן כללי שכמה מהם קיימים, אך לא ידעו עד כמה הם נפוצים ועד כמה הם דומים לכוכבי הלכת במערכת השמש. הגילוי המאושר הראשון נעשה לבסוף באמצע שנות התשעים של המאה ה-20. מאז שנת 2002, התגלו למעלה מ־20 כוכבי לכת חדשים מדי שנה, ומאז שיגורו של טלסקופ החלל קפלר מתגלים מאות מועמדים לכוכבי לכת כאלו בשנה. ההערכה הנוכחית היא שלפחות ל־10% מהכוכבים הדומים לשמש יש מערכת כוכבי לכת, וייתכן שהיחס האמיתי גבוה אף יותר. גילוי כוכבי לכת חוץ־שמשיים גם מעלה את השאלה "האם ייתכן שכמה מהם מספקים אפשרות לקיום חיים חוץ־ארציים". קפלר-22b וקפלר-452b נראים כדוגמה הטובה ביותר שהתגלתה עד כה של כוכבי לכת ארציים המקיפים את השמש שלהם באזור המכונה "אזור החיים", כלומר אזור שבו הטמפרטורה מאפשרת קיומם של מים במצב נוזלי, אחד התנאים החשובים לחיים. גודלו של אזור זה משתנה בהתאם לטמפרטורה של הכוכב הראשי במערכת.
יאנטרה
אורך היאנטרה הוא 285 קילומטרים ובעבר נשא את השם אֶטְר (בבולגרית: Етър). הנחל עובר ליד הערים גברובו, וליקו טרנובו, גורנה אוריאחוביצה, פולסקי טרמבש וביאלה.
כוכב לכת חוץ-שמשי
ב־18 בינואר 2007 שוגר טלסקופ החלל COROT של סוכנות החלל האירופית שמטרתו לגלות כוכבי לכת חוץ־שמשיים נוספים. טלסקופ זה הוא הראשון בסדרה שבמסגרתה ישוגרו טלסקופים או אף מערכי טלסקופים.
משימות עתידיות נוספות כוללות את Terrestrial Planet Finder (TPF) של נאס"א ודרווין של סוכנות החלל האירופית.
ב־6 במרץ 2009 שוגר בהצלחה טלסקופ החלל קפלר, המסוגל לראשונה לגלות כוכבי לכת ארציים באזורים הישיבים סביב שמשות אחרות, על פי שינויי בהירות מחזוריים מזעריים של הכוכב. טלסקופ זה מסוגל לתצפת בו־זמנית וברציפות על 100,000 כוכבים, ובפרק הזמן שהוקצב למשימה (3.5 שנים) צפוי להניב מדגם סטטיסטי מייצג עבור תפוצתם של כוכבי לכת ארציים וענקי גזים באזורנו בשביל החלב.
נכון לנובמבר 2013, זיהה קפלר 3,457 מועמדים לכוכבי לכת.
במחקר מקיף שפורסם ב־2012 טוענים חוקרים שסטטיסטית לכל כוכב יש כוכב לכת, ועל כן בגלקסיית שביל החלב יש כ־100 מיליארד כוכבי לכת, מתוכם כ־1,500 בתוך טווח מרחק של 50 שנות אור הקרובות לשמש. בנוסף, על פי החוקרים כוכבי לכת דמויי ארץ נפוצים יותר מכוכבי לכת דמויי צדק, וישנם בגלקסיה כ־10 מיליארד כוכבי לכת דמויי ארץ.
בתאריך 26 בפברואר 2014, הכריזה נאס"א על אימות הגילוי של 715 כוכבי לכת חוץ־שמשיים חדשים אשר סובבים סביב 305 כוכבי האם שלהם אותם גילה טלסקופ החלל קפלר (מה שאומר שבממוצע סביב כל כוכב סובבים בערך שני כוכבי לכת). כוכבי לכת אלה התגלו על ידי שיטה סטטיסטית הנקראת "אימות על ידי ריבוי". 95% מכוכבי הלכת שהתגלו היו קטנים יותר מנפטון, 4% מהם היו קטנים יותר מ־2.5 פעמים גודל כדור הארץ ונמצאו באזור ישיב, אזור שבו כוכב הלכת נמצא במרחק המתאים מכוכב האם ומאפשר טמפרטורת פני שטח ראויה להימצאות מים, מה בסופו של דבר יכול לאפשר לחיים להתפתח.
צפית (מוסד חינוכי)
צפית הוא מוסד חינוכי הנמצא בקיבוץ כפר מנחם ומשתייך לתנועת השומר הצעיר.
כוכב לכת חוץ-שמשי
היסטוריה
טענות אודות גילוי כוכבי לכת חוץ־שמשיים ידועים מזה למעלה ממאה שנים. כמה מהטענות הראשונות נגעו לכוכב הכפול 70 אופיוקי. בשנת 1855, דיווח קפטן וו.ס. ג'יקוב (W. S. Jacob) ממצפה הכוכבים של חברת הודו המזרחית הבריטית במדראס, כי מדידת אנומליה במסלולו של כוכב מגבירה את הסיכויים לקיומו של "גוף פלנטרי" במערכת זו. בעשור האחרון של המאה ה־19 אמר האסטרונום תומאס ג'. ג'. סי (Thomas J. J. See) מאוניברסיטת שיקגו, כי בעזרת מדידת אנומליה הוא הוכיח את קיומו של גוף שחור במערכת 70 אופיוקי בעל תקופת הקפה של 36 שנים. ואולם פורסט ריי מולטון (Moulton) פרסם מאמר ובו הוכיח כי מערכת בת שלושה גופים המקיפים זה את זה בפרמטרים הללו תהיה לא יציבה. במהלך שנות החמישים והשישים של המאה ה־20, פרסם פיטר ואן דה קאמפ (van de Kamp) מקולג' סוורתמור, מספר מאמרים ובהם סדרת טענות לגילויים, הפעם לכוכבי לכת המקיפים את כוכב ברנרד. האסטרונומים מתייחסים לגילויים מוקדמים אלה כשגויים.
צפית (מוסד חינוכי)
היסטוריה
לאחר מכן הצטרפו הקיבוצים: רבדים, נגבה, נחשון, חצור (1971), גת (1972), גלאון (1972),בית ניר (1972), הראל (1977), שדה יואב.
כוכב לכת חוץ-שמשי
היסטוריה
בשנים שלאחר מכן פורסמו תצפיות נוספות התומכות בקיומו של כוכב לכת המקיף את אלראי, אף כי סדרת מחקרים עוקבים בשנת 1992 העלתה ספקות. בשנת 1995 היה גילוי נוסף על ידי דידיה קלו ומישל מאיור. בסופו של דבר, בשנת 2003, איפשרו טכניקות משופרות להוכיח את קיומם של כוכבי לכת אלה.
בשנת 1991 טענו אנדרו ליין, מ. ביילס וס.ל. שמאר, כי גילו כוכבי לכת המקיפים את הפולסר PSR 1829-10. הם גילו את כוכבי הלכת בשל הפרעתם למחזור הסדיר של כוכב הנייטרונים. הטענה זכתה לתשומת לב גבוהה, אך לין וצוותו חזרו בהם במהרה. מאז גבר קצב הגילויים ומדי שבוע מתגלים כוכבי לכת חדשים, לרבות מספר כוכבי לכת שגילויים אישר טענות שנויות במחלוקת מסוף שנות השמונים. רבות מהתגליות הללו בוצעו בידי צוות בראשותם של ג'פרי מארסי (Marcy) ופול באטלר מאוניברסיטת קליפורניה שעבדו במצפי הכוכבים ליק וקק.
צפית (מוסד חינוכי)
היסטוריה
בתחילה הוקמו בתי פנימייה ומבנה חדר האוכל.
בית הספר נפתח בשנת 1992 למושבים והמועצות האזוריות לכיש ומטה יהודה (היה קודם ניסיון חד פעמי של שילוב תלמידי מושבים ממטה יהודה בשנתון שסיים ב-1982), הורחב והוקמו בו עוד 3 בתי כיתות, מבנה מעבדה, אודיטוריום ובניין ספרייה.
כוכב לכת חוץ-שמשי
היסטוריה
המערכת הראשונה שהתגלה בה יותר מכוכב לכת אחד הייתה אופסילון אנדרומדה. נכון לדצמבר 2011 ידועות כשמונים מערכות מרובות כוכבי לכת. בין כוכבי הלכת הידועים – ארבעה מקיפים שני פולסרים נפרדים. תצפיות בתת־אדום על דיסקות אבק הנמצאות סביב כוכבים הוכיחו את קיומם של מיליוני שביטים בכמה מערכות שמש.
צפית (מוסד חינוכי)
היסטוריה
כיום יש במוסד פנימייה של חברת הנעורים צפית ופעילה בה תלמידים מכיתות י'-י"ב יכולים להישאר לישון שלוש פעמים בשבוע. זוהי אחת מ-3 הפנימיות הפעילות של השומר הצעיר כיום.
כוכב לכת חוץ-שמשי
שיטות גילוי
גילוי כוכבי לכת חוץ־שמשיים הוא מלאכה קשה בשל גודלם הקטן של כוכבי הלכת ובהירות נראיתם הנמוכה. עם זאת, נמצאו מספר שיטות שבעזרתן התגלו כוכבי לכת שכאלה:
ישנם שני טלסקופי חלל שמשתמשים בשיטות אלו בעת ביצוע מדידות מן החלל: טלסקופ החלל קפלר וטלסקופ החלל COROT. מדידות אסטרונומיות שמבוצעות מהחלל עשויות להיות רגישות ואפקטיביות יותר מאשר מדידות שנעשות מהקרקע, מכיוון שאפקט הטשטוש שגורמת אטמוספירת כדור הארץ אינו קיים בחלל, ומכיוון שהמכשירים יכולים גם לצפות בתחום התת־אדום שאינו חודר את האטמוספירה. טלסקופ החלל קפלר מסוגל לאתר גם כוכבי לכת הדומים לכדור הארץ. גם טלסקופי ענק קרקעיים יכולים לצלם ישירות כוכבי לכת חוץ־שמשיים.
צפית (מוסד חינוכי)
היסטוריה
ההמנון הרשמי של פנימיית צפית הוא השיר חלומות של רוחמה רז.
בשנת 2004 נכלל צפית ברשימת 10 בתי הספר הכי טובים במוסף "הכי טובים" של מעריב.
כוכב לכת חוץ-שמשי
אטימולוגיה וסימון
שמו של כוכב לכת נגזר משמו של הכוכב אותו הוא מקיף באמצעות הוספת אות לטינית קטנה ממוקמת ליד שם הכוכב, החל מהאות b המשמשת את כוכב הלכת הראשון שהתגלה במערכת.
צפית (מוסד חינוכי)
הכיתות והשכבות בצפית
בצפית נהוג לתת לכל כיתה כינוי ביום הראשון של הלימודים בתחילת כיתה ז' ובתחילת כיתה י' (כאשר נבנות הכיתות מחדש). בכל שנה נבחר נושא אחר לשכבה, ועל הכיתות לבחור שמות לכיתה לפי נושא.
בשל כמות התלמידים שגדלה באופן קבוע משנה לשנה ישנה צפיפות רבה בצפית, ולכן נהרסו שלושה מבתי הפנימייה ונבנו בתי כיתות חדשים במקומם. כמו כן נבנה מבנה מדעים חדש ובניין מנהלה.
היישובים שלומדים בצפית
בנוסף מגיעים חניכים אחדים מגן יבנה, בני עי"ש, גדרה, באר טוביה, לכיש, קריית גת, וקריית מלאכי.
כוכב לכת חוץ-שמשי
אטימולוגיה וסימון
האותיות מבוססות על סדר הגילוי ולא על מיקומו של כוכב הלכת במערכת. לדוגמה במערכת "גליזה 876", כוכב לכת שהתגלה נקרא ‎ גליזה 876 d, למרות העובדה שהוא קרוב יותר לכוכב מאשר השניים שהתגלו לפניו (b ו־c). לפני גילויו של ‎ 51 pegasi b, כל כוכב לכת נקרא בשם אחר. כוכבי הלכת שהתגלו סביב הפולסאר PSR 1257+12 כונו תחילה באותיות גדולות B ו־C, וכאשר התגלה כוכב לכת קרוב משניהם לפולסאר הוא כונה ‎ PSR A 1257+12, ולא D. לכמה מכוכבי הלכת יש גם שמות לא רשמיים. לדוגמה ‎ HD 209458 b נקרא גם באופן בלתי רשמי "אוסיריס". ו־‎ 51 pegasi b מכונה "בלרופון".
מגנטוספירה
המגנטוספירה של כוכב הלכת מגינה עליו מפני רוח השמש. כדי שלכוכב לכת תהיה מגנטוספירה הוא חייב שתהיה לו ליבת מתכת נוזלית וכן מהירות סיבוב גבוהה. כוכבי לכת ללא מגנטוספירה מאבדים את האטמוספירה שלהם באורח קבע לרוח השמש. בכוכבי לכת קטנים יותר, כגון מאדים, הגלעין הנוזלי קופא במהירות. כוכבי לכת גדולים יותר שומרים על הגלעינים שלהם במצב נוזלי לתקופות ארוכות יותר. ירחים יכולים להיות מוגנים מרוח השמש באמצעות המגנטוספירה של כוכב הלכת אותו הם מקיפים. טיטאן, לדוגמה, מוגן בחלקו בידי המגנטוספירה של שבתאי. בנוסף, למרות גודלו, טיטאן מחזיק עדיין בגלעין נוזלי, בזכות הדחיסה הכבידתית הנגרמת בשל קרבתו היחסית לשבתאי. תצפיות מטלסקופ החלל האבל חשפו כי יש סבירות גבוהה לקיום שדות מגנטיים סביב כוכבי לכת חוץ־שמשיים. לדוגמה, ענק הגזים המקיף את הכוכב HD 179949. נראה שלמרבית ענקי הגז יש שדות מגנטיים חזקים.
צבע הצמחייה החזוי לכוכבי לכת חוץ ארציים
מחקר שבוצע בידי נאס"א הראה כי צבע הצמחים על כוכבי לכת חוץ־שמשיים ניתן לחיזוי. החוקרים מציעים כי הצמחים עשויים להיות ירוקים, צהובים או אדומים על כוכבי הלכת הללו. לטענתם, צבע הצמחים עשוי להיות הצבע השולט של הפוטוסינתזה באותו כוכב לכת. הם מאמינים כי הצבע הדומיננטי של הפוטוסינתזה עשוי להיות ניתן לחיזוי מהאור המוחזר בידי כוכב הלכת והספקטרום שבו מקרין הכוכב האם, הנספג באטמוספירה. מחקרים אלה הם חלק מתחום המכונה אסטרוביולוגיה.
שאלות בלתי פתורות
שאלות רבות באשר לתכונותיהם של כוכבי לכת חוץ ארציים עדיין אינן פתורות. לדוגמה, הרכב מפורט יותר והסבירות של קיום ירח סביבם. הגילויים האחרונים, לפיהם כמה כוכבי לכת שנחקרו חסרו מים, הראו כי יש עוד המון מה ללמוד על תכונותיהם של כוכבי לכת חוץ־שמשיים. שאלה נוספת היא האם הם עשויים לאפשר קיום חיים. כמה כוכבי לכת נמצאים באזור החיים במערכת השמש שלהם, שם יש סיכוי לקיום תנאים להיווצרות כוכב לכת דומה לכדור הארץ מבחינת אפשרות לקיום חיים. בנוסף, כדור הארץ הוא סלעי, ואולם רוב כוכבי הלכת שהתגלו דומים לצדק בהיותם גזיים, אך אין זה מצביע על כך שלא יכולים להתקיים שם חיים. אם יש לכוכבי לכת דמויי צדק אלו ירחים גדולים, הירחים עשויים להיות ידידותיים יותר לחיים, אפשרות שעלתה לגבי הירח טיטאן במערכת השמש שלנו. גילוי חיים (ולאו דווקא ציוויליזציות מתקדמות) במרחק בין כוכב, בכל אופן, הוא אתגר טכנולוגי גדול שלא יהיה אפשרי במשך שנים רבות, גם אם החיים נפוצים ביקום.
שנות התשעים
התגלית הראשונה של כוכבי לכת חוץ־שמשיים נעשתה ב-9 בינואר 1992, כאשר וולשן ופרייל (Wolszczan and Frail) פרסמו תוצאות מחקר בכתב העת נייצ'ר, המעידים על כוכבי לכת המקיפים את הפולסאר B1257+12. כוכבי לכת אלו, שהתגלו באמצעות מצפה הרדיו בארסיבו היו הראשונים שזכו לאישור הקהילייה המדעית, והם עדיין נחשבים יוצאי דופן בשל היותם מקיפים פולסאר ולא כוכב בסדרה הראשית (שמש הנמצאת בשלב צריכת המימן).
פגאסי 51b (שנת גילוי - 1995): הגילוי המאושר הראשון של כוכב לכת חוץ־שמשי מקיף שמש מהסדרה הראשית (‎51 pegasi), הוכרז על ידי מישל מאיור ודיטר קלוץ בנייצ'ר ב־6 באוקטובר 1995. האסטרונומים הופתעו מגילויו של "צדק חם" אך מיד לאחר מכן גילו כוכבי לכת דומים בהצלחה רבה.