cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אממי אושימה
תחבורה
נמל השוכן בעיר  הוא מרכז ספנות ומעבורות אזורי מרכזי. נמל התעופה של אממי, ממוקם בקצה הצפוני של האי, עם קווים לטוקיו, אוסקה, נהה, פוקואוקה וקגושימה, וכן טיסות מקומיות לאיי אממי האחרים. ישנם קווי אוטובוסים וכבישים באי.
שפה
שני ניבים של שפת אממי נמצאים בשימוש באממי אושימה: ניב אושימה הצפוני והניב אושימה הדרומי. ניבים אלו הם חלק מקבוצת. לפי אתנולוג, נכון לשנת 2005 היו כ-10,000 דוברי ניב אושימה הצפוני וכ-1,800 דוברי ניב אושימה הדרומי. ניבים אלו מדוברים בעיקר על ידי תושבים מבוגרים יותר של האי, בעוד שרוב הדורות הצעירים הם חד לשוניים ביפנית. שפת האממי, לרבות הניבים של אושימה, מסווגת כשפה בסכנת הכחדה על ידי אונסק"ו.
בשימוש באזור קיימת גם שפת סימנים המכונה שפת הסימנים אממי אושימה.
בית הקברות אולסדורף
בית הקברות אולסדורף (בגרמנית: Friedhof Ohlsdorf) הוא בית קברות בעיר המבורג שבגרמניה. בשטח של 3.9 קילומטרים רבועים הוא השני בגודלו בעולם כולו והגדול בעולם בין בתי הקברות המהווים פארקים.
תיאור כללי
בית הקברות נוסד בשנת 1877 בשטח שהיה אז מחוץ לתחומיה של המבורג ועדיין משמש כיום כבית קברות פעיל. נקברו בו 1.4 מיליון אנשים ב-256 אלף אתרי קבורה.
בבית הקברות מצויים 12 בתי תפילה, 21 מבני מאוזוליאום ופסלים רבים וכן מוזיאון אודות ההיסטוריה של האתר, שנפתח ב-1996. בשטחו מצויים צמחייה עשירה, בריכות ובעלי חיים שונים. 230 גננים מטפלים בשטחיו.
לקראת שידור
לקראת שידור היא תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בערוץ הראשון של רשות השידור בשנים 1980–1991.
בית הקברות אולסדורף
תיאור כללי
בבית הקברות ארבע כניסות לכלי רכב ודרכים באורך כולל של 17 קילומטרים. נמצאות בו 25 תחנות אוטובוס שאותן משרתים שני קווים. בית הקברות מהווה אתר תיירות, ובכל שנה מבקרים בו שני מיליון איש.
לקראת שידור
היסטוריה
התוכנית שודרה בימי חמישי ואורכה היה כעשר דקות. בתוכנית הציג המגיש מתוך האולפן קטעים מתוכניות העתידות להיות משודרות בערוץ הראשון, הערוץ היחיד דובר עברית באותה תקופה. מגישי התוכנית לאורך השנים היו, דליה מזור, דן כנר, מנחם פרי ועדנה נוי.
קולג' לאו בק
קולג' ליאו בק הוא מוסד רבני במימון פרטי, הנמצא בלונדון ומרכז להכשרת מורים בחינוך יהודי. היא הוקמה על ידי ד"ר ורנר ואן דר ציל בשנת 1956, ומשתייכת לתנועה ליהדות רפורמית. הקולג' קרוי על שם הרב הרפורמי היהודי-גרמני ליאו בק.
לקראת שידור
היסטוריה
בשנת 2016 שודר בערוץ הראשון הסרט לקראת שידור - קיצור תולדות הפרומו העוסק בתולדות הקדימונים בערוץ. הסרט בהשתתפות דן כנר מתחיל בקטע מהתוכנית "לקראת שידור" משנת 1986, וממשיך 30 שנה אחרי.
בית הקברות אולסדורף
אתרים מיוחדים בבית הקברות
חלקות קבורה מיוחדות בבית הקברות:
אנדרטאות:
קולג' לאו בק
הסמכות לרבנות מקולג' ליאו בק מוכרות ברחבי העולם על ידי התנועות הליברליות, הרפורמיות והמסורתיות. נכון להיום, הקולג' הכשיר למעלה מ-170 רבנים, ובוגריו מכהנים כראשי קהילות יהודיות בבריטניה ובעולם כולו. הקולג' היה שחקן מרכזי בהכשרת רבנים להנהגת הקהילות היהודיות של ברית המועצות לשעבר, והוא נמצאת בראש החץ של דיאלוג הדתות האברהמיות בממלכה המאוחדת מזה עשרות שנים. בנוסף להכשרת רבנים, הקולג' מכשיר מורים, ומספק ייעוץ חינוכי לבתי ספר לדת ובתי ספר יהודיים.
היסטוריה
לפני הקמת הקולג' לא היה מוסד להכשרת רבנים רפורמיים בממלכה המאוחדת, והרבנים בממלכה קיבלו את הכשרתם בארצות הברית או בקולג' היהודי האורתודוקסי שבמדינה (שלימים החליף את השתייכותו והפך למוסד רפורמי אף הוא). בשנת 1956 הקים ד"ר ורנר ואן דר ציל את הקולג', במטרה להכשיר רבנים ליברלים ורפורמיים. ורנר ראה את המוסד כממשיך אחרון לבית המדרש הגבוה למדעי היהדות של ברלין ובית המדרש לרבנים בברסלאו, שנחרבו בשואה. זמן קצר לאחר מכן התקבלה הצעתו של ואן דר ציל לקרוא לקולג' לכבוד מורו, ד"ר ליאו בק, הרב הליברלי הגרמני מהמאה העשרים.
מיקום
הקולג' שכן במקור בבית הכנסת במערב לונדון והתרחב לבניין חדש באתר בית הכנסת בשנת 1963. בשנת 1981 עבר הקולג' למקום גדול יותר בצפון פינצ'לי, יחד עם מוסדות אחרים בתנועה הפרוגרסיבית (לימים נקרא המקום מרכז שטרנברג).
הקרבה למוסדות הנוספים הובילה לצמיחה משמעותית בפעילות הקולג', שפנתה מעתה גם לפעילויות לקהל הרחב. מחלקת הכשרת המורים של הקולג' התרחבה משמעותית ובסופו של דבר הפכה למוסד עצמאי בשם המרכז לחינוך יהודי (Center of Jewish Education). בשנת 2001 שולב המרכז לחינוך יהודי עם הקולג', והפך לקולג' ליאו בק-המרכז לחינוך יהודי (LBC-CJE).
בוגרים
שני הסטודנטים הראשונים של הקולג' היו ליונל בלו ומייקל ליי, ושניהם הפכו לרבנים מוכרים בבריטניה.
סטודנטיות באו בשערי המוסד מתחילתו, אולם אף אחת לא סיימה את דרכה כרבניות עד ז'קלין טאביק בשנת 1975 - שהפכה לרבה הרפורמית הראשונה בממלכה המאוחדת.
בוגרים נוספים של הקולג' הם:
צוות
בשנותיו הראשונות של הקולג' כמעט כל חברי הסגל היו ניצולי השואה ופליטים מגרמניה הנאצית. בשנת 1972 הפך הרב אלברט פרידלנדר למנהל ובמהלך כהונתו גדל משמעותית מספר הסטודנטים. חברי הפקולטה כללו גם את הרב לואיס ג'ייקובס ואת קארן ארמסטרונג.
המנהלת הנוכחית (מאז ספטמבר 2011) היא הרבה דבורה קאהן-האריס, בוגרת הקולג' ואחת מהרבות הראשונות שהנהיגה סמינר רבני מיינסטרימי.
לעיתים מצטרפים אל סגל המרצים גם פרופסורים אורחים מישראל, ואף כאלו הנמנים עם היהדות האורתודוקסית (כדוגמת פרופסור אבישלום וסטרייך).
ספרייה
בספריית הקולג' 60,000 ספרים, כולל תרומות של ספרים מספריית הוֹכשוּלֵה (Hochschule) לשעבר ומהדורות נדירות רבות.
ללכת. לרכוב. רודאו.
'''לָלֶכֶת. לרכוב. רוֹדֵאוֹ. (באנגלית: Walk. Ride. Rodeo.''') הוא סרט ביוגרפי אמריקני משנת 2019 בבימויו של קונור אלין מתוך תסריט מאת שון דווייר וגרג קופ ווייט על חייה של אמברלי סניידר, רוכבת רודאו שמתריסה נגד הסיכויים לחזור לספורט לאחר שבקושי שרדה תאונת מכונית שמשאירה אותה משותק מהמותניים ומטה. בסרט מככבים מיסי פייל, ספנסר לוק, ביילי צ'ייס ושרי שפרד.
עלילה
בגיל 19, רוכבת הרודיאו אמברלי סניידר בקושי שורדת תאונת דרכים שמותירה אותה משותקת מהמותניים ומטה. הרופאים שלה אומרים שלעולם לא תלך שוב, קל וחומר לרכב. סניידר מתכוונת להתגבר על האבחנה שלה, כשהיא שוב רוכבת על סוסה 18 חודשים בלבד לאחר התאונה.
פיתוח
ב-29 ביולי 2018, הוכרז כי החלה הפקת סרט חדש של נטפליקס שכותרתו Walk Ride Rodeo על חיי אלופת הרודיאו המשותקת אמברלי סניידר. עוד הוכרז כי מיסי פייל, ספנסר לוק, ביילי צ'ייס, שרי שפרד, ריילי קיין, מיטשל הוג וג'ון-פול האוורד יככבו בסרט.
תרקוד
תרקוד הוא האלבום ה-15 של הזמר שלמה ארצי שיצא בינואר 1984 בחברת התקליטים הד ארצי. האלבום הוקלט בשנת 1983, באולפני "רולי" בגבעתיים. מהאלבום זה בלטו השירים: "רוב הזמן את אשתי" (מקום שלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ד ותרקוד (מקום ראשון במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'), בעקבות אלבום זה הוכתר ארצי כזמר השנה של רשת ג' לשנת תשמ"ד.
ללכת. לרכוב. רודאו.
פעלולים
סניידר שימשה ככפילת פעלולים בכל קטעי הרכיבה שלאחר התאונה בסרט, בעוד אחותה הצעירה אוטום ביצעה את פעלולי הרכיבה לפני התאונה.
תרקוד
השיר "מה רצינו להגיד" חודש בעונה ה-10 של תוכנית המציאות "כוכב נולד" וכן בשם "כבר עבר די זמן" באלבומו של ארצי "אהבתיהם".
מזרח פרוע
מזרח פרוע הוא אלבום הסולו הרביעי של הראפר הישראלי טונה. האלבום יצא לאור ב-17 בדצמבר 2021 דרך חברת התקליטים "ועד הוייב" והופץ על ידי חברת התקליטים "נענע דיסק". מהאלבום יצאו הסינגלים "הטוב, הרע ואחותך", בהשתתפות הזמר שלום חנוך, שיצא לאור באוגוסט 2020, ו"היי בייב", שיצא בדצמבר 2021. בשנת 2022, זכה האלבום בפרס אקו"ם לאלבום השנה.
ב-17 ביוני 2022 יצא הסינגל "סהרה", בגרסת הופעה יחד עם יסמין מועלם.
תיאור כללי
כל שירי האלבום הופקו על ידי ניר דנן ויקיר בן טוב, המפיקים המוזיקליים הקבועים של טונה שהפיקו גם את אלבומיו הקודמים. באלבום מתארחים שלום חנוך, פאר טסי, טדי נגוסה, אושיק לוי ודודו טסה.
הצלחה
באוגוסט 2022 זכה האלבום לפרס "הישג השנה ע"ש עוזי חיטמן" מטעם אקו"ם. האלבום נבחר לאלבום השנה במצעד הפזמונים השנתי לשנת התשפ"ב של MAKO וגלגלצ. השיר "סהרה" בביצוע המשותף עם יסמין מועלם הגיע למקום השני בדירוג השירים והשיר "היי בייב" דורג במקום העשירי.
מישה סגל
מישה סגל (באנגלית: Misha Segal; נולד ב-26 בדצמבר 1943) הוא מוזיקאי סרטים ומפיק מוזיקלי ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה
סגל נולד בשנת 1943 בחיפה, לפני קום המדינה. אביו היה שופט איגרוף וחובב ג'אז, ידיד של לואי ארמסטרונג, וכך שמע סגל לעיתים קרובות מוזיקת ג'אז בילדותו. מגיל 17 ניגן בסקסופון.
לאחר שירותו בצה"ל בתזמורת חיל האוויר, קיבל את הפסנתר הראשון שלו.
למד לימודי מוזיקה אצל פאול בן-חיים, נעם שריף ויצחק סדאי, ולימודי קולנוע ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. השתלם אצל המלחין דיטר שיינבך בבוכום בגרמניה, למד הלחנה וניצוח בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון ולאחר מכן למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
ב-1971 כתב את המוזיקה לגרסה עברית של המחזה פר גינט שעלתה בתיאטרון הבימה, ואת המוזיקה לסרט חסמבה ונערי ההפקר. ב-1972 כתב את המוזיקה לסרט ז'אקו והיצאניות. הוא גם כתה והלחין את פסקול הסרט של בילבי.
לאחר שסיים את לימודיו במכללת ברקלי למוזיקה ב-1976, נשאר סגל בארצות הברית, גר בניו יורק ועסק בהלחנה, עיבוד והפקה מוזיקליים לאמנים לותר ואנדרוס, מיינרד פרגוסון, ננסי וילסון, פיליס היימן, דייב גרוסין ואחרים. באותן השנים היה לסגל חוזה עם חברת RCA רקורדס, אך ב-1979 החוזה לא חודש. סגל סיפר לעיתון "חדשות" כי באותה העת נהיה פעיל בכת הסיינטולוגיה, לאחר שנקלע למשבר.
ב-1987 כתב את המוזיקה לסרט החולמים של אורי ברבש.
ב-1981 עבר ללוס אנג'לס, בה יצר, הלחין וניצח בסגנונות שונים עבור סרטים רבים, בהם "ההרפתקאות החדשות של בילבי" (1988) ופנטום האופרה" (1989), וכמו כן עבור תוכניות טלוויזיה. עבור מוזיקה שכתב לסדרת טלוויזיה של רשת ABC זכה בפרס אמי ב-1984. באותה שנה גם חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים מוטאון.
במקביל לעבודתו בארצות הברית, המשיך לעבוד גם עם מוזיקאים בישראל. בשנת 1982 הפיק את האלבום "קולות" של חוה אלברשטיין. בשנת 1984 הלחין את רוב שירי אלבום הבכורה של הראלה בר "קטיפה". בשנת 1989 הלחין שיר באלבום בראשית של גלי עטרי. ב-2008 היה מועמד לפרס אופיר הישראלי בקטגוריית המלחין הטוב ביותר על כתיבת המוזיקה לסרט הישראלי "סוף שבוע בתל אביב". באותה שנה חיבר את המוזיקה לסרטו של אורי ברבש, "אביב 41".
סגל הוציא מספר תקליטים בסגנון ג'אז-רוק אינסטרומנטלי. בתקליט הראשון שלו, "זמבוקה" (1991), קיבל הכרה של קווינסי ג'ונס ובוב ג'יימס, ובו ניגנו גם צ'יק קוריאה ופרדי האבארד. ב-1996 יצא אלבומו "מחובר ללא צפוי".
מטאסומטיזם
מֶטָאסוֹמָטִיזם הוא תהליך התמרה שבו מתרחשת המרה הגורמת לשינוי ההרכב הכימי של סלע או חלק ממנו בצורה נרחבת. תהליך זה כולל הוספה או הסרה של תרכובות כימיות כתוצאה מפעולת גומלין בין הסלע לנוזלים מימיים (תמיסות). במשך כל תהליך המטאסומטיזם נשאר הסלע במצב מוצק.
את המונח טבע המינרלוג והגאולוג הגרמני קרל פרידריך נאומן בשנת 1826. המילה היא הלחם של שתי מילים ביוונית - התחילית מֶטָה (מעֵבֶר ל-) והמילה סוֹמָה (גוף).
הברבור השחור
הברבור השחור (באנגלית: The Black Swan) הוא סרט הרפתקאות היסטורי אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1942 בבימויו של הנרי קינג עם טיירון פאוור ומורין או'הרה בתפקידים הראשיים.
מטאסומטיזם
סלעים מטאסומטיים
לסלעים שנוצרו במטאסומטיזם יש בדרך כלל מרקם גרנובלסטי (גרגירים הנראים בעין בלתי מזוינת, בעלי גודל דומה פחות או יותר. כשבתנאים אידיאליים מצטלבים הגרגירים בצומת משולשת בזווית של 120°) או גרנופלסי (granofelsic – גרגירים שווים, אבל ללא כיוון ברור), כשהגרגירים עשויים להיות גדולים או קטנים. לעיתים קרובות יש בסלעים מטאסומטיים צורת פסים שיכולים להיות בתצורה שיש בה מחזוריות. תהליך המטאסומטיזם יכול לגרום ליצירת סלע שנעלם ממנו המבנה המקורי.
הברבור השחור
התסריט שנכתב על ידי בן הכט וסטון מילר, נבוסס על הרומן "הברבור השחור" של רפאל סבטיני משנת 1932.
מטאסומטיזם
סלעים מטאסומטיים
להלן הסלעים המטאסומטיים: סוגים נוספים הם סלע מטאסומטיים אלקליים הקשורים להעתקים ונפוצים בשילדים של הפרקמבריון. ארבעת הסוגים הנפוצים מסוג זה הם: גרניטים שעברו אלבטיזציה, גנייסים שעברו אלבטיזציה, אפוג'ספרואידים (apojasperoids) ואלביטיטים הקשורים לקרבונטיטים.
הברבור השחור
הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר ולפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
מטאסומטיזם
סלעים מטאסומטיים
קיימים סוגים נוספים של סלעים מטאסומטיים, אלא שהם אינם טיפוסיים או שאינם נפוצים.
הברבור השחור
העלילה מתרחשת בג'מייקה וים הקריבי בשנת 1674 בתקופת פעילותו של ראש הפירטים הנרי מורגן ששדד את אניות הספרדים בתור פריבטיר באישור של מלך אנגליה צ'ארלס השני.
תקציר העלילה
ליץ' ווגן ואנשיהם מסרבים להצעה ומודיעים כי ימשיכו בפעולות הפירטיות שלהן על הספינות "הברבור השחור" ו"הנץ".
ג'יימי וטום מגיעים לבית הפרלמנט בפורט רויאל בג'מייקה, שם מוכרז מורגן כשליט וג'יימי וחבריו מצטרפים אליו. ג'יימי מאוהב בליידי מרגרט דנבי (מורין או'הרה), בתו של לורד דנבי, אך היא לא נענית לו. היא מאורסת ללורד אינגרם (רוברט אשלי). ג'יימי מתעב אותו ומביס אותו בדו-קרב אבל הוא אינו יודע שאינגרם מוסר לליץ' ידיעות על ספינות מלאות זהב ומתחלק איתו בביזה.
ג'יימי נשלח על ידי מורגן לחסל את ספינותיו של ליץ'. לפני שהוא מפליג הוא חוטף בכוח את ליידי מרגרט ומביא אותה לספינתו Revenge. הם נפגשים ב"ברבור השחור" וג'יימי מעלה לראש התורן את דגל הפירטים הרוג'ר העליז. הוא מודיע לליץ' כי החליט להצטרף אליו וכי ליידי מרגרט היא כעת אשתו.
לאחר זמן מגלה ליץ' כי הנישואים של ג'יימי הם תרמית. הוא קושר אותו ואנשיו לוקחים בשבי את מרגרט ואנשי ג'יימי ומכוונים את הספינה לחוף מרקאיבו שם ממתין להם מורגן עם תותחים וצבא. ג'יימי מצליח להשתחרר, שוחה ל"ברבור השחור", משחרר את אנשיו וביחד הם משתלטים על הספינה וג'יימי פותח בדו-קרב עם ליץ' ובסוף הורג אותו ומשחרר את מרגרט.
מורגן רוצה לשפוט את ג'יימי על חטיפה אבל כעת מרגרט אומרת שהיא הצטרפה אליו מרצונה. היא קוראת לו "ג'יימי בוי" והם מתחבקים.
צ'סלי סאלנברגר
צ'סלי "סאלי" סאלנברגר (באנגלית: Chesley Burnett "Sully" Sullenberger III; נולד ב-23 בינואר 1951) הוא טייס קרב וקברניט מטוסי נוסעים לשעבר אמריקאי. התפרסם בעקבות היותו הקברניט בטיסה 1549 של יו אס איירווייז.
חיים מוקדמים
סאלנברגר נולד בדניסון, טקסס למשפחה ממוצא גרמני-שווייצרי. לצ'סלי אחות אחת בשם מארי. כבר בצעירותו התעניין בתעופה ובנה מודלים של מטוסים. הוא גם נהג לצפות לעיתים קרובות בטיסות היוצאות והנכנסות מבסיס חיל האוויר הסמוך.
בעקבות היותו מחונן, התקבל סאלנברגר לתיכון מנסה והיה נשיא מועדון הלטינית, חלילן ראשי. סיים בהצטיינות יתרה מבין 350 בני המחזור שלו בתיכון דניסון. בגיל 16 קיבל רישיון לטוס במטוס הקל אראונקה צ'מפיון שהיה אירוע מכונן בעבורו.
סאלנברגר סיים תואר במדעים מהאקדמיה של חיל האוויר האמריקאי, וכן שני תארים שניים: בפסיכולוגיה של תעשיות  מאוניברסיטת פרדו ובאדמיניסטרציה ציבורית מאוניברסיטת צפון קולורדו.
קריירה צבאית
הקריירה הצבאית של סאלנברגר החלה ב-1973 כאשר הוא למד טיסה בדאון כחניך בחיל האוויר האמריקאי.
אחרי סיום התארים, סאלנברגר גויס להטסת מטוסי T-37 Tweet וT-38 Talon בבסיס קולומבוס במיסיסיפי. לאחר שהשיג את כנפי הטיס הוא הודרך בהטסת F-4 פנטום בבסיס לוק באריזונה.
לאחר הצבתו באנגליה בבסיס לנקהאט הוא הועבר לטייסת ה-428  באגף טיסה 474  שבבסיס נליס בנבדה. השתתף במשמיות הכוח הכחול ותרגיל רד פלאג.
לפני טיסה 1549 של יו אס איירווייז ואחריה
משנת 1980 עד 2010 עבד סאלנברגר בחברת US Airways ובשלוחתה Pacific Southwest Airlines. הוא גם תפקד כמורה להטסת מטוסים בעלי מנוע אחד או שניים, ולהטסת דאונים.
גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2011)
הגל
גל סופות הטורנדו פגע פגיעה קשה במדינות אלבמה, מיסיסיפי, ארקנסו, ג'ורג'יה, טנסי ווירג'יניה.
צ'סלי סאלנברגר
לפני טיסה 1549 של יו אס איירווייז ואחריה
כעובד החברה וכחבר ה-NTSB הוא לקח חלק בחקירה של טיסה 1771 של פאסיפיק סאות'ווסט איירליינס ובאסון בנמל התעופה בלוס אנג'לס.
בנוסף, עבד כמדריך ברשות התעופה הפדרלית כיועץ, כמדריך בהתאחדות הבינלאומית של טייסי מטוסי נוסעים וחוקר בנושא ניהול משאבי אנוש בטיסות נוסעים.
גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2011)
הגל
27 באפריל היה היום החמור ביותר, ובו התחוללו רוב הסופות ונגרמו רוב הקורבנות בנפש. היה זה יום הטורנדו החמור ביותר מאז 18 במרץ 1925, יום טורנדו שלוש המדינות, שבו נספו בארצות הברית 747 בני אדם ונפצעו 2,298. ב-27 באפריל גם התחוללו ארבע סופות טורנדו בדרגת העוצמה הגבוהה ביותר, דרגה 5, ולהן מיוחסת גרימת 123 מקרי מוות, וכן התחוללו 11 סופות בדרגה 4, שגרמו ל-158 מקרי מוות.
צ'סלי סאלנברגר
לפני טיסה 1549 של יו אס איירווייז ואחריה
ב-15 בינואר 2009, סאלנברגר הטיס את טיסה 1549 של יו אס איירווייז, מטוס איירבוס A320 מנמל התעופה לה גוארדיה שבניו יורק לשארלוט.
זמן קצר לאחר ההמראה שני מנועי המטוס איבדו את כוחם בעקבות התנגשות בלהקה של אווזים קנדיים, ובעקבות כך לא ניתן היה כלל לשלוט בגובה המטוס.
גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2011)
הגל
324 בני אדם נהרגו כתוצאה ישירה של סופות הטורנדו. עוד 24 נהרגו עקב תופעות מזג אוויר - רוחות, ברד, הצפות וברקים - שנגרמו על ידי הסופות. מרבית הקורבנות בנפש נגרמו במדינת אלבמה (בסוגריים מצוין מספר הסופות שפקדו כל מדינה):
צ'סלי סאלנברגר
לפני טיסה 1549 של יו אס איירווייז ואחריה
לאחר שסאלנברגר ראה שאין אפשרות לחזור ללה גווארדיה או לנמל תעופה טיטרבורו, הוא נחת נחית חירום על נהר ההדסון. כל 155 הנוסעים ניצלו ונלקחו לעיר בידי מעבורות וסירות ששטו בסמוך.
גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2011)
הגל
לגל נלוו מופעי מזג אוויר סוער נוספים - גשמים עזים, סופות רעמים ורוחות חזקות, שהחלו כבר ב-22 באפריל. הם התרחשו במיזורי, באוקלהומה, באוהיו, במדינת ניו יורק, בלואיזיאנה וכן באונטריו ובקוובק שבקנדה. הם גרמו גם להצפות בלואיזיאנה, בארקנסו ובמדינת ניו יורק.
צ'סלי סאלנברגר
לפני טיסה 1549 של יו אס איירווייז ואחריה
בחקירה שבוצעה לאחר הטיסה, שבוצעה באמצעות סימולציות באתר האימונים של אירבוס בטולוז נמצא שלסאלנברגר לא היו אפשרויות אחרות פרט לנחיתת חירום בהדסון.
המעשה זכה לשבחים מהנשיא היוצא ג'ורג' בוש הבן והנכנס ברק אובמה, וסאלנברגר הוזמן לטקס ההשבעה של אובמה עם אשתו ושאר צוות המטוס. גם בסנאט ובבית הנבחרים נערכו טקסים אשר הוקירו את מעשיו.
גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2011)
נזקים וסיוע
במדינות שנפגעו גרמו סופות הטורנדו נזק כבד לרכוש מכל הסוגים, לרבות תשתיות ציבוריות, מבני מגורים, בתי עסק, כלי רכב ועצים. עיירות אחדות חרבו כליל. בין השאר נגרם נזק רב לקווי חשמל, ופגיעה זו גם חיבלה ביכולת לתת לתושבים התרעות צופרים בפני סופות הטורנדו. פגיעה קשה במיוחד נגרמה למערכת אספקת החשמל של רשות עמק טנסי וכ-650 אלף איש נותקו מאספקת חשמל ממנה.
מצב חירום הוכרז במדינותיהם על ידי מושלי אלבמה, ארקנסו, טנסי ומיסיסיפי וכן קנטקי, מיזורי ואוקלהומה. נשיא ארצות הברית ברק אובמה הכריז על מצב חירום פדרלי באלבמה וכן במספר מחוזות במיסיסיפי. הכרזות אלו אפשרו מתן סיוע פדרלי באזורים אלו. באלבמה סייעו יותר מ-2,000 חיילי המשמר הלאומי בפעולות ההצלה והחילוץ.
צ'סלי סאלנברגר
לפני טיסה 1549 של יו אס איירווייז ואחריה
לאחר מכן נערכו אירועים רבים נוספים בהם ניתן לו כבוד על תפקודו בטיסה 1549 - משחקי פוטבול ובייסבול, אירועים של אגודות טיסה שונות ועוד.
פרישה ולאחריה
בשנת 2010 הודיע סאלנברגר על פרישתו מטיסה פעילה לאחר 30 שנה. את טיסתו האחרונה ערך עם סגנו בטיסה 1549 - ג'ף סקילס מפורט לודרדייל לשארלוט.
בדצמבר של אותה השנה קיבל את אות לגיון הכבוד מצרפת. שנה לאחר מכן חנך במוזיאון הטיסה של הקרוליינות את התצוגה על טיסה 1549, אשר כוללת את מטוס האירבוס מהטיסה.
בשנת 2019 כתב דוח ביקורת על התפקוד הלקוי של מטוסי בואינג 737 ועל כך שהם היו מעורבים בתאונות רבות אשר נבעו מתקלות מובנות.
גל-עד
גַּל-עֵד, גל אבנים או מַצֶבֶת זיכרון הוא מבנה מלאכותי המורכב מאבנים מאוזנות, לרוב בצורת חרוט. המונח נזכר בספר בראשית.
צ'סלי סאלנברגר
פרישה ולאחריה
בפברואר 2019 הביע תמיכה במועמדותו של ג'ו ביידן לנשיאות, ועבד עם ארגונים שונים כמו Vote Vets וThe Lincoln Project  ליצירת פרסומות אודות עמדתו.
ב-15 ביוני 2021 הודיע הנשיא ביידן כי סאלנברגר הוא המועמד שלו לשגריר ארצות הברית בארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית.
גל-עד
בעידן המודרני גל-עד משמשים לרוב כציוני דרך. בימי קדם הם שימשו גם למגוון רחב של מטרות:
הגל-עד משתנים בגודלם, ולעיתים עשויים להיות צבועים או מעוטרים – על מנת שיבחינו בהם ביתר קלות או מסיבות דתיות. דוגמה לסוג של גל-עד קדום היא האינוקשוק המשמש את המתיישבים האינואיטים באזור הארקטי של קנדה.
רמדה
רמדה (באנגלית: Ramada) היא רשת מלונות רב-לאומית גדולה. החברה אמריקאית, בבעלות רשת המלונות והמסעדות ווינדהאם, ונכון לראשית 2023 היא מפעילה ברחבי העולם תחת המותג 'רמדה', 851 בתי מלון, שבהם למעלה מ-120,000 חדרי אירוח, ב-63 מדינות.
השם 'רמדה' לקוח מצורת הרבים של המילה הספרדית 'rama' שפירושה ענף. 'ramadas' - ענפים, כינוי רווח לסוכות העשויות ענפים שהיו פופולריים באריזונה בזמן הקציר. השם נועד לבטא מקום מנוחה מוצל, וכך מתייחסים אתרי האינטרנט של מלונות רמדה לבתי המלון של המותג.
ירון חי מנשה
ביוגרפיה
ירון חי מנשה נולד וגדל בתל אביב. עד גיל שמונה הוא ומשפחתו גרו במרכז העיר, ליד תיאטרון הבימה, ולאחר מכן עברו לצפון העיר. אימו גננת ואביו עצמאי בתחום הנירוסטה למפעלי מזון.
ירון למד בבתי הספר היסודיים "גבריאלי הכרמל" ו"מגן" שבתל אביב, ובתיכון "עירוני מקיף י"ט עמל ע"ש ליידי דייוויס". ב-1995 סיים לימודים בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי" ברמת גן. בשנת 2014 החל את השלמת לימודיו לתואר ראשון בתקשורת, יצירה וביקורת במכללת ספיר.
שירת בצה"ל כחובש החייאה, מנהל מרפאה וחובש גדודי בגדוד שריון 195, חטיבה 500.
רדיו
ב-1995, עם סיום לימודיו בבית צבי, פנה אל יואב גינאי, מנהל תחנת רדיו 88 'קול הדרך' שנפתחה בתקופה זו, והחל לעבוד ברדיו במגוון תפקידים - עורך, שדר, מפיק, כתב תרבות ועורך מוזיקה של קול ישראל רשות השידור (רשת ב', רשת ג' ו-88FM). בתחילת דרכו הוא הושפע מהדרכתם של גינאי ושל אהוד מנור, באשר להגשה נכונה, דיוק מוזיקלי ויחס חם לכל אמן שהוא משמיע. לימים יישם את מה שספג מהם בתוכניות "רדיו ראשונים" ו"חי בערב" והחל לקדם בהן מוזיקה של אמנים והרכבים חדשים.
תחילה שידר מנשה מסוף 1995 בתוכניות רגילות כמחליף, ומ-1996, קיבל רצועות רדיו קבועות. מ-1995 ועד 2010, בימי שבת בבוקר, הגיש את התוכנית "60.70.88", בעריכתה המוזיקלית של עליזה דישטניק. בין היתר הגיש את התוכנית "רדיו הראשונים" בעריכתה של קריסטינה גוליאט, ולאחר מכן בעריכתו ובשיתוף דן שפיר. התוכנית התמקדה במוזיקה אלקטרונית ומוזיקה חדשה, ובשלב מסוים הפכה לתוכנית אירוח אמנים חדשים באולפן, המשדרת סינגלים ואלבומים חדשים.
מ-15 בינואר 2012 החל להגיש מדי ערב את התוכנית "חי בערב: מגזין המוזיקה של 88FM", בה מוגשים תכנים הקשורים להופעות ואירועים המתקיימים בכל ערב ברחבי הארץ. התוכנית עוסקת גם בקידום אמנים והרכבים חדשים. היא כוללת ראיונות, אירוח האמנים וחדשות מוזיקה סביב אקטואליה מוזיקלית בארץ ומחוצה לה.
עם סגירת רשות השידור ב-2015, החל לשדר תוכנית יומית בכאן 88 ולסירוגין בכאן גימל. לאחר שעזב את כאן 88 החל להגיש תוכנית שבועית ברדיו ארץ בה ארח אומנים לג'אם מוזיקלי באולפן. מאז סגירת רדיו ארץ, הוא עובד כקריין פרילאנס ומגיש תוכניות ספיישל ברדיו קול השפלה של בית הספר דה שליט ברחובות, מתחנות הרדיו החינוכי ותאגיד השידור כאן.
תיאטרון
ירון משחק בהצגות מסחריות והצגות ילדים מאז סיים את לימודיו בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" ב-1995. בין היתר שיחק במחזות הזמר: "עליסה בארץ הפלאות" בבימויו והפקתו של מנחם גולן; "פינוקיו" (בנדה הפקות); "תפו ופוזה" בהפקת תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער ובבימויה של נועה לב; ו"התרנגולים 2000" (מופע התרנגולים הצעירים של נעמי פולני), ערב משירי להקת התרנגולים, שעלה במיוחד לפסטיבל ישראל ב-1998 ומאז הועלה בתיאטראות כ-3 שנים ברציפות.
בימוי ודיבוב
ירון ביים ודיבב סרטים וסדרות מצוירות. בגיל 15 דיבב את הסדרה "הלב" בתפקידים שונים, בבימויה של שפרירה זכאי. בין היתר דיבב את הסדרות: "הבילבילים" בהטלוויזיה החינוכית הישראלית, "פוקימון", "דיג'ימון", "אמא התכווצתי", "מרווין הסוס המרקד", "סימסלה גרים" בתפקיד שאדו הקיפוד בסוניק x.
ג'וזף אוסטרמן
'''ג'וזף ל. אוסטרמן (באנגלית: Joseph L. Osterman''') הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית. פיקד על כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים.
ביוגרפיה
אוסטרמן נולד באדג'ווטר שבמרילנד, בן לאב ששירת כקצין בחיל הנחתים. ב-1982 סיים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת קולורדו אותו עשה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל הנחתים וצי ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקה רובאית ומפקד מחלקת מרגמות בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השביעי. שירת כסגן מפקד יחידת הנחתים על נושאת המטוסים "ג'ון פ. קנדי" ומפקד יחידת הנחתים על נושאת המטוסים "פורסטל". לאחר המשימות בים שימש מדריך בבית הספר לקצינים בבסיס קוונטיקו של הנחתים וכמדריך בקורס קציני חי"ר.
פיקד על פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השני ושימש קצין מבצעים של הגדוד. בתקופה זו השתתף בכוח ההתערבות של ארצות הברית והאו"ם בעקבות מלחמת האזרחים בסומליה ובכוח המשימה לסיוע הומניטרי לפליטים מקובה והאיטי. בתום לימודים במכללת המלחמה של הצי שימש בשנים 1996–1999 כמפקד לשכת הגיוס של חיל הנחתים באולבני. לאחר מכן למד במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.
ביוני 2000 מונה למפקד הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים השלישי שהוצב באוקינאווה והשתתף עמו ב"מבצע חירות מתמשכת". ב-2002 מונה למדריך וראש מטה בית הספר של נאט"ו באובראמרגאו שבגרמניה. ב-2004 מונה למפקד רגימנט הנחתים ה-25 והוצב עמו בעיראק מאפריל 2005 עד מרץ 2006. ביוני 2006 מונה למפקד בית הספר ללוחמה באוניברסיטת חיל הנחתים בקוונטיקו. בתפקידו הבאים שימש עוזר למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה ועוזר למפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה.
ממרץ 2010 עד מרץ 2011 פיקד על דיוויזיית הנחתים הראשונה בלחימתה באפגניסטן. ביוני 2011 מונה למפקד פיקוד הגיוס של חיל הנחתים. בדצמבר 2012 מונה לסגן ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. במרץ 2014 מונה לסגן מפקד פיקוד הפיתוח של חיל הנחתים בקוונטיקו.
באוגוסט 2014 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים. באוגוסט 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למשנה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. באוגוסט 2018 מונה למפקד כוח המשלוח הראשון של הנחתים.
הפיגוע בתחנת הרכבת כפר סבא - נורדאו
הפיגוע בתחנת הרכבת כפר סבא - נורדאו הוא פיגוע שבוצע על ידי מחבל מתאבד ב-24 באפריל 2003 בתחנת הרכבת כפר סבא - נורדאו. בפיגוע נהרג המאבטח בתחנה ונפצעו 16 בני אדם.
הפיגוע
הפיגוע אירע בשעה 7:20. מחבל מתאבד נושא חגורת נפץ הגיע לתחנת הרכבת כפר סבא - נורדאו שנפתחה 11 ימים קודם לכן, ונמצאת בשטח השיפוט של הוד השרון.
בפתח התחנה ניצבו שני מאבטחים. המאבטחים חשדו במחבל שלבש מעיל בעוד מזג האוויר באותו יום היה שרבי, וביקשו ממנו שיציג תעודת זהות ושייבדק במכשיר המגנומטר.
המחבל שחשש כי לא יצליח להיכנס לתוך התחנה פוצץ עצמו בכניסה. מן הפיצוץ נהרג אלכסנדר קוסטיוק, עולה חדש מאוקראינה וחברו נפצע קשה. כמו כן נפצעו 15 בני אדם נוספים. מן הפיצוץ ניזוק גם אולם הכניסה של התחנה.
מבצע הפיגוע
המחבל שביצע את הפיגוע היה אחמד חאלד חטיב שהשתייך לגדודי חללי אל-אקצא של הפתח, ממחנה הפליטים בלאטה שליד שכם שהתגורר בתקופה האחרונה בקלקיליה. לאחר הפיגוע קיבלו גדודי חללי אל אקצא והחזית העממית לשחרור פלסטין אחריות על הפיגוע. מאוחר יותר הכחיש אגף אחר בגדודי חללי אל אקצא כי הוא אחראי לפיגוע, מתוך מחלוקת שהייתה בארגון האם לבצע פיגועים מעבר לקו הירוק.
אחרית דבר
כחודש לאחר הפיגוע החליטה הנהלת רכבת ישראל להוסיף לשם התחנה את שמו של אלכסנדר קוסטיוק המאבטח שנהרג.
דמראי גריי
דמראי רמל גריי (באנגלית: Demarai Remelle Gray; נולד ב-28 ביוני 1996) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדות הקיצוני והקשר השמאלי באברטון.
ברמינגהאם סיטי
גריי נולד בברמינגהאם, שיחק בקבוצת נערים מקומית. בגיל 10 הצטרף לאקדמיית הנוער של ברמינגהאם סיטי, ואף קיבל מלגת לימודים לשנתיים ביולי 2012. ב-1 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברמינגהאם, כאשר נכנס כמחליף בדקות הסיום של המשחק, במקום ג'סי לינגארד, בניצחון הצ'מפיונשיפ 0-4 על מילוול. חודש מאוחר יותר פתח לראשונה בהרכב, בהפסד הליגה הביתי לצ'רלטון את'לטיק. גריי חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו ב-9 בדצמבר, לשנתיים וחצי. ב-21 באפריל 2014 כבש את שער הבכורה שלו, שהיה השער המצמק בהפסד 2–4 לבלקברן רוברס. הופעותיו במשך העונה זיכו אותו בתואר שחקן העונה באקדמיית ברמינגהאם.
בעונה הבאה הפך גריי לשחקן הרכב קבוע בברמינגהאם, כאשר שיחק בעיקר בעמדת הקשר השמאלי. ב-13 בדצמבר 2014, כבש שלושער בניצחון הביתי של קבוצתו 1–6 על רדינג. על יכולותיו קיבל גריי את פרס השחקן הצעיר של החודש בפוטבול ליג לחודש דצמבר. ב-11 באפריל 2015 כבש גריי את שער הניצחון, מול וולבס, כאשר רץ עם הכדור את מירב המגרש, עד לשער היריבה. שער זה זכה בפרס שער העונה של ברמינגהאם. את עונת 2014/2015 סיים גריי עם 41 הופעות ליגה, בהן כבש 6 שערים. בנוסף, קיבל את פרס השחקן הצעיר של העונה בקבוצתו.
לאחר מספר חודשי משא ומתן, חתם גריי ביולי 2015 על חוזה חדש בברמינגהאם. הוא כבש את שערו הראשון בעונת 2015/2016, שהיה גם לשערו האחרון בברמינגהאם, ב-3 באוקטובר, בניצחון 0–2 על לידס יונייטד.
לסטר סיטי
ב-4 בינואר 2016 הפעילה לסטר סיטי את סעיף השחרור של גריי, רכשה אותו בתמורה ל-3.7 מיליון פאונד, והחתימה אותו על חוזה ל-4 וחצי שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלסטר ב-10 בינואר, כאשר פתח בהרכב מול טוטנהאם הוטספר, במסגרת גביע ה-FA. הוא בישל שער לבלם הפולני מרצ'ין וסילבסקי, כאשר הרים בעיטת קרן. שישה ימים מאוחר יותר ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-85 במקום מארק אולברייטון, בתיקו 1-1 עם אסטון וילה. בעונתו הראשונה בלסטר ערך בסך הכל 14 הופעות, רשם שני בישולים והיה שותף לזכייה ההיסטורית של קבוצתו באליפות אנגליה.
בעונה הבאה הוסיף גריי להאבק על מקומו בהרכב לסטר ואף הופיע במדיה בליגת האלופות. בעונת 2017/2018 הפך גריי לשחקן הרכב בקבוצה, כאשר סגר את העונה עם 44 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש 4 פעמים.
באייר לברקוזן
ב-31 בינואר 2021 חתם גריי בבאייר לברקוזן לשנה וחצי.
אברטון
ב-22 ביולי 2021 חתם גריי לשלוש שנים באברטון. ב-21 באוגוסט כבש שער בכורה בתיקו 2-2 עם לידס יונייטד.
נבחרת אנגליה
גריי שיחק במירב הנבחרות הצעירות של אנגליה, כולל בנבחרת אנגליה עד גיל 21, במדיה ערך 19 הופעות וכבש 6 שערים. הוא הופיע במדי הנבחרת עד גיל 21 באליפות אירופה עד גיל 21, כבש שני שערים והגיע עמה לחצי הגמר.
בספטמבר 2018 קיבל גריי, יחד עם חברו ללסטר סיטי, בן צ'ילוול, זימון בכורה לנבחרת אנגליה הבוגרת, לקראת משחק הידידות מול, אך לא הופיע.
משפחת קפרולו
משפחת קֶפְּרוּלוּ (בטורקית: Köprülü ailesi) הייתה משפחת אצולה ממוצא אלבני באימפריה העות'מאנית. מקורה של המשפחה מהעיירה (ליד בראט) ב ושישה מבניה היו וזירים גדולים של האימפריה העות'מאנית (כולל, שאומץ), עם כמה אחרים שהפכו לקצינים רמי דרג. העידן שבו שירתו הווזירים הגדולים הללו ידוע בתור של האימפריה העות'מאנית.
חבר בולט נוסף במשפחה היה (1684–1735), שהיה מצביא במלחמות העות'מאניות-פרסיות בתקופתו ושימש כמושל במספר מחוזות של האימפריה. צאצאים מודרניים כוללים את, היסטוריון בולט של. בני המשפחה ממשיכים להתגורר בטורקיה, במגרב ובארצות הברית.
הווזירים הגדולים ממשפחת קפרולו
במהלך ההיסטוריה של האימפריה העות'מאנית, לווזירים הגדולים של משפחת קפרולו היה מוניטין של דינמיות במדינה שלימים תראה סימני דעיכה וקיפאון. הווזירים הראשונים התמקדו במיוחד במסעות צבאיים שהרחיבו את שטחה של האימפריה. עם זאת, מסעות אלו הגיעו לסיומם לאחר התבוסה הקשה בקרב וינה, מערכה צבאית ביוזמת, בן המשפחה המאומץ (ראו גם הסכם קרלוביץ).
1 קארה מוסטפא פאשה אומץ על ידי משפחת קפרולו והיה גיסו של פאזל אהמט פאשה קפרולו.
2 אבזה סיאווש פאשא היה משרתו של מהמט פאשא קפרולו. על ידי נישואיו לבתו, הפך סיאווש לחתן ("דאמאת") של משפחת קפרולו החזקה.
אנה דבור
אנה דבור (באנגלית: Anna Devor; נולדה ב-1972) היא פרופסור חבר להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת בוסטון והעורכת הראשית של כתב העת המדעי השפיט Neurophotonics.
ביוגרפיה
דבור למדה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 2001 השלימה דוקטורט במדעי המוח בהנחיית פרופסור יוסף ירום. התזה שלה עסקה ב"ארגון פונקציונלי של מעגלים מקומיים בגרעין הזית התחתון (inferior olive). בשנת 2002 יצאה להתמחות בדימות מוחי במרכז מרטינוס לדימות ביו-רפואי בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס. בשנת 2005 הקימה מעבדת מחקר עצמאית באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בשנת 2019 הצטרפה בתפקיד פרופסור למחלקה להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת בוסטון. בשנת 2021 מונתה לעורכת של כתב העת המדעי השפיט Neurophotonics.
מחקר אקדמי
מחקרה של דבור עוסק במדעי המוח (ברמה המערכתית והתאית), בדימות מוחי, במיקרוסקופיה ובדימות לא-פולשני. מתמחה בצימוד ניורו-וסקולרי ובצימוד ניורו-מטבולי במוח וברגולציה של זרימת דם אל המוח.
העולם שאבד (ספר)
העולם שאבד (באנגלית: The Lost World) הוא ספר מסוגת מדע בדיוני מאת ארתור קונאן דויל שפורסם לראשונה בשנת 1912, אודות משלחת היוצאת לאגן האמזונס של דרום אמריקה, בה עדיין שרדו בעלי חיים פרהיסטוריים. הרומן פורסם במקור כסדרה במגזין Strand ואויר על ידי האמן יליד ניו זילנד הארי רונטרי במהלך החודשים אפריל-נובמבר 1912. דמותו של פרופסור צ'לנג'ר הוצגה בספר זה. הרומן מתאר גם מלחמה בין ילידים לשבט מרושע של יצורים דמויי קוף.
הספר תורגם לעברית על ידי גדעון טורי בהוצאת כתר, משנת 1986.
עלילה
אדוארד מאלון, כתב צעיר ב"דיילי גאזט", מבקש מהעורך שלו משימה מסוכנת כדי להרשים את האישה שהוא אוהב, גלדיס, שמייחלת לאדם גדול המסוגל למעשים ופעולות אמיצות. המשימה שלו היא לפנות לפרופסור צ'לנג'ר הידוע לשמצה, שלא אוהב את העיתונות הפופולרית אותה תוקף באופן אינטנסיבי ופיזית עיתונאים פולשניים. הנושא אמור להיות המשלחת האחרונה שלו לדרום אמריקה, אשר, מוקפת במחלוקת, מבטיחה תגובה עוינת. מכיוון שגישה ישירה תידחה מיד, מאלון מתחזה לתלמיד רציני. במפגש עם הפרופסור הוא נבהל ממבנה גופו המפחיד, אך מאמין שהתחבולות שלו מצליחות. כשהוא מגלה שמאלון מתחזה, צ'לנג'ר מתפרץ בכעס וזורק אותו בכוח החוצה. מאלון זוכה בכבוד שלו בכך שהוא מסרב להגיש כתב אישום מול שוטר שראה את השלכתו האלימה לרחוב. צ'לנג'ר מכניס אותו בחזרה פנימה, תוך חילוץ הבטחות לסודיות, מגלה בסופו של דבר שהוא גילה דינוזאורים חיים בדרום אמריקה, בעקבות משלחת של חוקר אמריקאי קודם שמת בשם מייפל ווייט. בפגישה ציבורית סוערת שבה צ'לנג'ר חווה לעג נוסף (בעיקר מיריב מקצועי, פרופסור סאמרלי), מאלון מתנדב למשלחת לאימות התגליות. חבריו יהיו פרופסור סאמרלי ולורד ג'ון רוקסטון, הרפתקן שעזר לסיים את העבדות באמזונס; החריצים על הרובה שלו מראים כמה עבדים הוא הרג. המשלחת מגיעה לבסוף לעולם שאבד בעזרת מדריכים שבטיים, שמפחדים באמונות תפלות מהאזור. סאמרלי שומר על הספקנות שלו - אף על פי שהוא שמח לגלות תגליות מדעיות אחרות בתחום הבוטניקה והאנטומולוגיה: אפילו הצצה של פטרודקטיל מרחוק לא מצליחה לשכנע אותו, מתוך אמונה שזה סוג של חסידות (רוקסטון חד העין נוטה להסכים שהיא לא חסידה אבל אין לה שמץ של מושג מה היא באמת), עד למפגש לילי כשהיא עפה למטה ונראה על ידי כולם מטווח קצר, כשהיא גונבת את ארוחת הערב של חברי המשלחת. לאחר מכן, סאמרלי מתנצל בפני צ'לנג'ר. הצוקים לרמה עצמה מתגלים כבלתי ניתנים להרחבה לכאורה, אך פסגה סמוכה מתגלה ככזו שניתן לטפס עליה, ויתרה מכך, יש לה עץ גבוה שניתן לכרות ולשמש כגשר, המאפשר לארבעת החוקרים לעבור אל הרמה. עם זאת, הם נלכדים כמעט מיד, הודות לבגידתו של אחד מנושאי המזוודות שלהם, גומז: שהוא, כפי שמתברר, עבד לשעבר שאחיו נהרג בעבר על ידי רוקסטון במהלך פעילותו נגד העבדות. גומז נוקם על ידי הפלת העץ מהצוק ותוקע את החוקרים על הרמה. גומז עצמו נהרג לאחר מכן על ידי סבל אחר, עבד לשעבר שחור בשם זמבו, שנשאר נאמן לחבורה: אבל האחרון אינו מסוגל לעשות הרבה יותר כדי לעזור, מלבד לשלוח חלק מהאספקה של המשלחת בחבל.
בעודם חוקרים את פלאי העולם שאבד, מגלים צמחים ויצורים רבים שנכחדו, הם נמלטים בקושי מהתקפה של פטרודקטילים. אף על פי שבקושי נמלטו בחיים, רוקסטון מגלה עניין רב במרבצי החימר הכחול הסמוכים. בלילה דינוזאור אכזרי עומד לפרוץ את שיחי הקוצים המקיפים את המחנה שלהם; רוקסטון מרחיק את הסכנה על ידי ריצה אליו באומץ, כשהוא דוחף לפיד בוער בפניו כדי להפחידו. מאוחר יותר, כולם למעט מאלון נתפסים על ידי גזע של קופי אדם. בעודם בשבי הם מגלים ששבט של ילידים, שעמם אנשי הקופים נמצאים במלחמה, מתגורר בצד השני של הרמה. רוקסטון בורח ויחד עם מאלון מבצע הצלה ומונע מקרי מוות לא נעימים רבים, כולל יליד צעיר שהוא נסיך שבט. הילידים שניצלו לוקחים את חברי המשלחת לכפר שלהם, ואז בעזרת כוח האש שלהם חוזרים להביס את אנשי הקופים. לאחר שהם עדים לעוצמת הרובים שלהם, השבט מבקש להשאירם על הרמה, אך בעזרת הנסיך הצעיר שהם הצילו, הם מגלים בסופו של דבר מנהרה המובילה חזרה לעולם החיצון. במהלך הזמן שלהם עם השבט, רוקסטון מתכנן איך ללכוד אפרוח פטרודקטיל, ומצליח לעשות זאת.
עם החזרה לאנגליה, למרות הדיווחים המלאים של מאלון, מתנגדים רבים ממשיכים לדחות את דיווחי המשלחת, כמו שהיה להם עם הסיפור המקורי של צ'לנג'ר - אף על פי שסאמרלי, לאחר שהיה במשלחת, החליף כעת צד ותומך בצ'לנג'ר. בפגישה פומבית צ'לנג'ר מוציא פטרודקטיל צעיר כהוכחה, מרתק את הקהל ולא מותיר אותם אפשרות לפקפק באמת. החוקרים זוכים מיד למעמד גיבורים, ובגל של התפעלות מוצאים עצמם נישאים בגובה הכתפיים מהאולם על ידי המונים מריעים. הפטרודקטיל, בבלבול, בורח ונראה מספר פעמים במקומות שונים בסביבת לונדון, מעורר תמיהה בכל מקום בו מגיע, אך נראה לאחרונה מתעופף לדרום מערב בכיוון הסביר לביתו.
בארוחת ערב חגיגית פרטית, רוקסטון מגלה לאחרים שהחימר הכחול הכיל יהלומים - הוא הועיד לאפשרות, בעקבות הזיכרון של תכונה דומה בדרום אפריקה - ושהוא הצליח להוציא בערך 200,000 ליש"ט, שאמורים להתחלק ביניהם, צ'לנג'ר מתכנן לפתוח מוזיאון פרטי, סאמרלי מתכנן לפרוש ולסווג מאובנים. מאלון חוזר לאהבתו, גלדיס, בתקווה שהיא תזהה את הישגיו. במקום זאת, הוא מגלה שהיא שינתה את דעתה והתחתנה במקום זאת עם גבר רגיל מאוד, פקיד חסר חשיבות. נדהם מהתפנית הזו ובלי שום דבר שיחזיק אותו בלונדון, הוא מחליט ללוות את רוקסטון בחזרה לעולם שאבד.
התייחסויות בעבודות אחרות
הרעיון של בעלי חיים פרהיסטוריים ששורדים עד ימינו לא היה חדש, אבל כבר הוצג על ידי ז'ול ורן ב"מסע אל בטן האדמה". בספרו של ז'ול ורן, שפורסם ב-1864, היצורים חיים מתחת לאדמה בים תת-קרקעי וסביבו. בשנת 1915, המדען הרוסי ולדימיר אוברוצ'וב הפיק גרסה משלו לנושא "העולם שאבד" ברומן "פלוטוניה", הממקם את הדינוזאורים ומינים אחרים משנות היורה בחלל בדיוני בתוך כדור הארץ החלול המחובר לפני השטח דרך פתח בצפון הרחוק. בעקבות זאת, דוגמה נוספת לעבודתו של דויל שהוזכרה בה היא ב-1916, כאשר אדגר רייס בורוז פרסם את "הארץ שהזמן שכח". הגרסה שלו ל"העולם שאבד" הייתה צוללות אבודות מסירת U-Boat גרמנית שגילו את עולמם האבוד של דינוזאורים ואנשי קופי אדם באנטארקטיקה. גרסה שגם הופיעה בסרט הקולנוע "Iron Sky: The Coming Race".
השראה
הדמויות של אד מאלון והלורד ג'ון רוקסטון עוצבו, בהתאמה, תוך התבססות על העיתונאי א.ד. מורל והדיפלומט רוג'ר קייסמנט, מנהיגי מסע הרפורמה במדינה החופשית של קונגו (האגודה לרפורמות של קונגו), שבה תמך דויל. ב-1911, בדיוק כשדויל כתב את הספר, קייסמנט ערך מסע שני כזה לרפורמה נגד עבדות בחלק האמזונס של פרו.
על פי ההערכות, התפאורה של "העולם שאבד" נוצרה בהשראת דיווחים על משלחתו של חברו הטוב של דויל, פרסי האריסון פוסט (Fawcett), לרמת הואנצ'אקה בפארק הלאומי נואל קמפף מרקדו, שבבוליביה. פוסט ארגן מספר משלחות כדי לתחום את הגבול בין בוליביה לברזיל - אזור של עימות פוטנציאלי בין שתי המדינות. דויל השתתף בהרצאתו של פוסט בפני החברה הגאוגרפית המלכותית ב-13 בפברואר 1911 והתרשם מהסיפור על "מחוז קאופוליקן" המרוחק (היום מישור הואנצ'קה) בבוליביה - אזור מסוכן עם יערות בלתי חדירים, שבו פוסט ראה "עקבות מפלצתיות ממקור לא ידוע". פוסט כתב בזיכרונותיו שפורסמו לאחר מותו: "מפלצות משחר קיומו של האדם עלולות עדיין לשוטט בגבהים הללו ללא עוררין, כלואות ומוגנות על ידי צוקים בלתי ניתנים להרחבה. כך חשב קונן דויל כאשר מאוחר יותר בלונדון דיברתי על הגבעות הללו והראיתי תצלומים שלהן. הוא הזכיר רעיון לרומן על מרכז דרום אמריקה וביקש מידע, שאמרתי לו שאני אשמח לספק. הפרי שלו היה העולם שאבד שלו ב-1912, שהופיע כסדרה במגזין Strand, ולאחר מכן בצורה של ספר שהשיג פופולריות נרחבת." בנוסף, סקירה של מחקרי מדע בדיוני משנת 1996 של מהדורה מאוירת של הרומן העלתה שייתכן שהשראה נוספת לסיפור הייתה ההיסטוריה הפוליטית השנויה במחלוקת של שנות 1890 של רמת הרי פאקריימה, וכן הר רוראיימה במיוחד.
הדינוזאור שתוקף את המחנה במהלך הלילה מתואר כחיה ("בצל העמוק של העץ... צורה כפופה מלאה במרץ פראי ואיום. זה לא היה גבוה מסוס, אבל המתאר האפלולי הצביע על נפח עצום וכוח"), מזוהה כאלוזאורוס, בחיים האמיתיים זה היה עדיין מפחיד יותר, אם כי הספר אפשר גם את האפשרות שזהו מגלוזאורוס או אלוזאורוס צעיר, מה שיהיה קרוב יותר לתיאור שהוזכר קודם. הרומן מפרט גם מפגש קצר עם נחש ענק, שאורכו על ידי צ'לנג'ר היה יותר מ-50 רגל. אף על פי שלא מבוסס על שום נחש ידוע באותו זמן, הכללתו כנראה הגיעה מדיווחים של פוסט. בשנת 1907, טען פוסט כי הרג אנקונדה ענקית בגודל דומה, אם כי הדיווח שלו לא אומת.
יונה ראם
הרב רפאל יונה ראם (מבוטא: רוֹם; ה'תרל"א/ה'תרל"ב, 1871 – כ"ד באלול ה'תרפ"ב, 17 בספטמבר 1922) היה רב ירושלמי, חבר בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים, חבר מועצת הרבנות הראשית הראשונה, דיין בבית הדין לערעורים ורב שכונות בעיר.
ביוגרפיה
נולד בבירז' שבליטא לרב שלמה רום וחווה רבקה לבית מגיד, נינת הרב אליהו, בנו של רבי אברהם אחי הגר"א. אחיו הצעיר היה הרב אליהו ראם. בשנת ה'תרמ"ג או ה'תרמ"ד, כשהיה כבן 13, עלה עם משפחתו לירושלים. למד בישיבת עץ חיים בחורבת רבי יהודה החסיד אצל הרב שמואל סלנט, ועם הקמת ישיבת תורת חיים עבר ללמוד בה. בין השאר, למד בחברותא עם הרב יעקב משה חרל"פ והרב צבי פסח פרנק, ובין השניים נותרו קשרי חברות אמיצים עד לפטירת הרב ראם. כמו כן, הצטרף ל"ישיבת אור חדש", בית מוסר מיסודם של תלמידי רבי שמחה זיסל זיו מקלם. בשנת ה'תרנ"ב התחתן עם גולדה בתו של הסוחר והלמדן ר' אברהם קרצ'מר שעלה מביאליסטוק ליפו, והיה ממקימי הקהילה האשכנזית ביפו ומייסדי השכונות נווה שלום ונווה צדק. גיסיו היו הרבנים נפתלי הירץ קרצ'מר (בעל "נעם המצוות") ויוסף גרשון הורביץ (לימים רב שכונת מאה שערים, ראש ישיבת מאה שערים וחבר בית הדין של הפרושים בירושלים). לתקופה מסוימת שימש כר"מ בישיבת אור חדש. לצד לימודו בתורת הנגלה, התקרב למקובלי ירושלים, ובפרט לרבני ישיבת המקובלים בית אל ולרב שמעון צבי הורוביץ, עד שהחל להתפלל בסידור עם כוונות הרש"ש. עם זאת, נהג להסתיר את עיסוקו בקבלה.
בי' בתמוז ה'תרס"ו התמנה (בברכת ר' שמואל סלנט) לרב השכונות כרם, בתי הורודנא, בית יעקב ומחנה יהודה. הוא עבר להתגורר בשכונת שערי צדק, מול בית החולים שערי צדק. בשנת ה'תרע"ז, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, נפטר הדיין הרב אריה לייב הרשלר, והרב ראם נבחר על ידי הרב פרנק למלא את מקומו כחבר בית הדין הפרושי, על אף התנגדותם של חלק מעסקני העדה. בשנת 1919 היה חבר משרד הרבנות לעדת ישראל בירושלים. כשהוקמה הרבנות הראשית לישראל בשנת ה'תרפ"א, התמנה לחבר המועצה הראשונה מטעם העדה האשכנזית. באותה התקופה, חברי מועצת הרבנות הראשית היו גם דייני בית הדין לערעורים. מסופר, שכאשר באו לבית הדין בעלי דין שאינם אשכנזים והוא לא הבין את לשונם, היה לומד בזמן שאמרו את טענותיהם למתורגמן, וכך הספיק לגמור ספרי שו"ת רבים. בשנת ה'תרפ"ב חלה במחלת כליות, ולאחר מספר חודשים, בכ"ד באלול, נפטר, בגיל 52. נקבר בחלקת הפרושים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
בתו חיה גיטל נישאה לרב ישראל מאיר טיקוצ'ינסקי. בנם הוא הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי.
אפרים וייל
אפרים וייל (15 בפברואר 1926 – 28 ביוני 2011) היה איש רדיו, מוזיקאי ומלחין ישראלי, מראשוני קול ישראל.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1926 במינכן, בנם של קליר ולודויג וייל, בעליו של מוסך במינכן. ב-1939 בעקבות עלית הנאצים והתגברות התנכלותם ליהודים בגרמניה ברחה המשפחה באישון לילה מגרמניה ועלתה לארץ ישראל באניית "גלילאה" שיצאה מנמל המבורג והגיעה לנמל חיפה. תחילה התגוררו בגבעתיים, וכעבור כשנה, עברה המשפחה לרמתיים (שלימים הפך להוד השרון). אפרים למד בבית הספר בכפר מל"ל. לאחר שסיים לימודיו בכפר מל"ל נשלח ללמוד מסגרות בבית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ בקיבוץ יגור. במקביל למד אפרים נגינה באבוב בקיבוץ יגור. בשנת 1945 החל אפרים וייל לעבוד כספרן בתקליטיית " קול ירושלים". כעבור מספר שנים בשנות ה-50 עבר לתל אביב ונמנה עם מקימי התקליטייה של הרדיו בתל אביב.
אפרים נמנה עם מקימי חטיבת הבידור של קול ישראל שכללה, בן השאר, את: דרורה בן-אב"י, אדי הלפרין, דליה און פריזנט, עופרה סמואל, עזריה רפופורט, משה וילנסקי, יוסף "פפו" אריה, אמיתי נאמן בשנות ה-60 המוקדמות היה אפרים וייל ממקימי "תזמורת הבידור של קול ישראל" ביחד עם אדי הלפרן, משה וילנסקי ואחרים, שליוותה את פסטיבלי הזמר בשנות ה-60. ועסקה בהקלטת וחידוש שירים עבריים ישנים.
במשך עשרות שנים, הפיק וערך תוכניות רדיו רבות בקול ישראל ובהן: "בידור 61-62", "דלת פתוחה" "רגעי קסם" ועוד. כמו כן עסק גם בלווי אמנים באמצעות נגינה באקורדיון. בן האמנים שליווה נמנים: רבקה מיכאלי, רחל אטאס, שולמית לבנת, שושנה דמארי, אורי זהר ורבים אחרים.
בשנות ה-60 לבקשת ראש עיריית רמלה, מאיר מלמד, הקים אפרים את הקונסרבטוריון ברמלה הוא גייס מורים ופיקח עליהם במהלך שיעורי המוזיקה. ילדים מכל רחבי העיר הגיעו לקונסרבטוריון ללמוד מוזיקה
בשנות ה-80 ערך אפרים וייל את תוכנית המוזיקה המיתולוגית "רגעי קסם" למעשה עד פרישתו לגמלאות בסוף שנות ה-80. החליפה אותו בעריכת התוכנית עליזה דיסטניק.
גם לאחר שפרש לגמלאות המשיך אפרים וייל לעבוד ברדיו ב קול המוזיקה וערך את והתוכנית היומית "קלאסי-קל" עד שנתו האחרונה בגיל 85.
זמן מה לפני מותו אושפז בבית חולים. הוא נפטר ב-28 ביוני 2011 בגיל 85 ונטמן בבית העלמין ירקון בתל אביב, ליד קבר רעייתו חסיה שנפטרה בשנת 2001.
הותיר אחריו שלושה ילדים: עודד וייל, אילן וייל, מוזיקאי וזמר, ואורית שריה-וייל וכן נכדים.
יסכה
יִסְכָּה, היא דמות מקראית, בתו של הרן, אחות מילכה אשת נחור, ואחות לוט.
מקור שמה
יסכה נזכרת בכל התנ"ך אך פעם אחת, ושמה הוא יחידאי במקרא.
בגמרא מובאים שני הסברים לשם "יסכה" המפרשים את השם כשורש ס-כ-ה (שמשמעו התבוננות) "יסכה... שסוכה ברוח הקודש ושהכל סוכין ביופיה. רש"י מביא פירוש נוסף "יסכה לשון נסיכות". יש חוקרים מאוחרים המשערים כי שמה הוא מהשורש נ-ס-כ, שפירושו הריח אשר נודף מהשמן.
זיהוי יסכה עם שרה
יסכה נזכרת פעם אחת במקרא, והכתוב אינו שב ומזכיר את שמה. בתלמוד הבבלי וכן בתרגום יונתן בן עוזיאל מזהים את יסכה עם שרה. גם יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים מזהה את יסכה עם שרה.
תפוצת השם
השם "ג'סיקה", שהעניק ויליאם שייקספיר לדמות בתו של היהודי שיילוק במחזה "הסוחר מוונציה", הוא תרגום של "יסכה". המחזה השייקספירי הוא התיעוד המוקדם ביותר לשם זה, אם כי לא ברור אם שייקספיר טבע אותו, או שזהו עיוות קל של התעתיק שהיה מקובל עבור "יסכה" במהדורות אבודות של המקרא באנגלית. "ג'סיקה" הפך לפופולרי מאוד: בין היתר, בשנות השמונים והתשעים הוא היה השם הנפוץ ביותר לילדות בארצות הברית.
בצקת לימפטית
בצקת לימפטית (באנגלית: Lymphedema) הוא מצב רפואי המתאפיין בנפיחות מקומית הנגרמת על ידי מערכת לימפה פגועה. מערכת הלימפה מתפקדת כחלק קריטי ממערכת החיסון של הגוף ומחזירה נוזל חוץ-תאי לזרם הדם. לימפאדמה היא לרוב סיבוך של טיפול בסרטן או זיהומים טפיליים, אך ניתן לראות זאת גם במספר הפרעות גנטיות. לבצקת לימפטית אמנם אין תרופה, אך טיפול עשוי לשפר את התוצאות. הטיפול הרפואי כולל בדרך כלל טיפול דחיסה, טיפול עור מטיב, פעילות גופנית וניקוז לימפטי ידני. תרופות משתנות אינן בשימוש, ובדרך כלל מבצעים ניתוחים רק במידה וטיפולים אחרים כשלו. הביטוי השכיח ביותר של בצקת לימפטית הוא נפיחות ברקמות רכות ובצקת. עם התקדמות הבצקת הלימפטית ניתן לראות את החמרת הבצקת ושינויים בעור הכוללים שינוי צבע, היפרפלזיה, היפרקרטוזיס, פפילומטוזיס, עיבוי עור וכיבים. בנוסף, קיים סיכון מוגבר לזיהום בעור, המכונה צלוליטיס.
כאשר נפח נוזל הלימפה עולה על יכולתה של מערכת הלימפה לנקזו, כמות חריגה של נוזל עשיר בחלבונים מתאסף ברקמות. ללא טיפול, נוזל עומד ועשיר בחלבונים זה גורם לתעלות הרקמה לגדול בגודלן ובמספרן, מה שמפחית את זמינות החמצן לאזור כולו. תופעה זו מפריעה לריפוי פצעים ומספקת מצע עשיר לצמיחת חיידקים שעלולים לגרום לזיהומים, צלוליטיס, לימפנגיטיס, לימפדניטיס ובמקרים חמורים לכיבי עור. חיוני מאוד עבור חולי בצקת לימפטית להיות מודעים לתסמיני הזיהום ולפנות לטיפול רפואי מיידי, שכן זיהומים חוזרים או צלוליטיס, בנוסף לסכנה הטבועה בהם, פוגעים עוד יותר במערכת הלימפה. במקרים נדירים, בצקת לימפטית עלולה להוביל לסוג סרטן הנקרא לימפאנגיוסרקומה, אם כי לא מובן עדיין המנגנון המוביל לסרטן זה. לימפאנגיוסרקומה מופיעה לרוב במקרים של בצקת לימפטית ארוכת שנים. ההערכה היא כי שכיחות הלימפאנגיוסרקומה עומדת על 0.45% מהמטופלים שעברו מסטקטומיה לפני 5 שנים. אבחון מבוסס בדרך כלל על סימנים ותסמינים, כאשר בדיקות משמשות לשלילת גורמים פוטנציאליים אחרים. שיטות הדמיה משמשות לרוב רק כאשר שוקלים לבצע ניתוח כחל' מהטיפול הרפואי, אם כי, אבחון ודרוג מדויקים עשויים לעזור בניהול המחלה. בצקת לימפטית יכולה להופיע הן בגפיים העליונות והן בגפיים התחתונות, ובמקרים מסוימים גם בראש ובצוואר. הערכת הגפיים מתחילה בבדיקה חזותית. צבע, נוכחות שיער, ורידים גלויים, פצעים או כיבים. קיימות מספר שיטות כירורגיות לטפל בבצקת לימפטית, אך רובן הוכחו בשנים האחרונות כלא יעילות. שאיבת שומן עשויה לסייע בשיפור הבצקת הכרונית אם קיימת, במהלכה מסירים שומן וחלבון. הליך זה נעשה בשילוב עם טיפול דחיסה ממושך.
זאינסק
זאינסק (ברוסית: Заинск; בטטרית: Зәй, בכתב לטיני: Zəy) היא עיר ברפובליקת טטרסטן, רוסיה.
היסטוריה
זאינסק הוקמה כטירה שתפקידה היה להגן על גבולותיה של רוסיה, אבן הפינה לטירה החדשה הונחה ב-1652 ובנייתה הושלמה כעבור ארבע שנים.
בינואר 1774 הטירה נכבשה על ידי מורדיו של ימליאן פוגצ'וב. ב-1920 התרחש כאן מרד איכרים כנגד השלטון הקומוניסטי בעקבות החרמת המזון לצרכים צבאיים.
אוכלוסייה
אוכלוסיית זאינסק לפי שנים:
גיילניוב
גיילניוב (בפולנית: Gielniów) הוא כפר במחוז פשיסחה בפרובינציית מזוביה בדרום מזרח פולין. הכפר הוא מקום מושבו של גמינה (מחוז מנהלי) בשם גיילניוב. הכפר שוכן בחלק הצפוני של פולין קטן ההיסטורית, כ-10 ק"מ ממערב לפשיסחה וכ-100 ק"מ מדרום לוורשה. הכפר מונה כ-900 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה
גיילניוב הייתה עיר מ-1455 עד 1869 או 1870. היא קיבלה זכויות מגדבורג בזכות מאמציו של האציל המקומי טומאש משצ'וי (Mszczuj) מבז'זינקי. עד חלוקת פולין השתייכה גיילניוב למחוז סנדומייז' בפולין אך היא נותרה עיירה קטנה מאוד ובה כמאה תושבים, כפי שהייתה באמצע המאה ה-17. בין השנים 1815–1915 הייתה גיילניוב חלק מפולין הקונגרסאית שנשלטה על ידי האימפריה הרוסית. לאחר כישלון מרד ינואר איבדה את זכויות העיר. באמצע המאה ה-19 נמנו על אוכלוסייתה כ-500 תושבים, ואחרי איבוד זכויות העיר ירד מעמדה ופחת מספר תושביה.
יהודי גיילניוב
ב-1827 נמנו בכפר 60 יהודים, ב-1857 נמנו בו 124 יהודים, ב-1897 נמנו 176 יהודים וב-1921 נמנו בו 171 יהודים שהיו כ-18% מהאוכלוסייה. ערב המלחמה נמנו בכפר 190 יהודים. ליהודים היה בית כנסת, בית קברות ובית מדרש, אך לא היה להם רב ומבחינה מנהלית הם השתייכו לקהילת פשיסחה הקרובה.
הכפר נכבש על ידי כוחות גרמניה הנאצית ב-9 בספטמבר 1939 וכעבור ימים ספורים הנאצים שרפו את בית הכנסת. במהלך השנים שלאחר מכן ועד הקמת הגטו הגיעו לכפר מאות פליטים יהודים מפלוצק, ראדום, סקרנביץ, ז'ירארדוב, מוגיילניצה, גרוייץ, קוניצ'קי (חלק מאנטוניובקה המודרנית) וכפרים נוספים בסביבה, כך שמספר היהודים הגיע ל-450. תוך זמן קצר הוקם יודנראט שאנשיו ניסו להקל על התנאים הקשים והצליחו להשיג עזרה מסוימת מהג'וינט וארגוני סעד יהודים אחרים. בנוסף תושבי הגטו הועסק בעבודות כפייה.
במהלך 1942 הוטלו הגבלות נוספות על היהודים הוקם בגיילניוב גטו עם תנאי צפיפות ותברואה קשים מאוד, וביום כיפור באותה שנה נערך על ידי כוחות המשטרה הכחולה של פולין והז'נדרמריה הגרמנית פוגרום שבו נהרגו מספר יהודים. ב-22 באוקטובר ניתנה הוראה לפנות את יהודי הגטו לאופוצ'נו. בתגובה ברחו עשרות יהודים ליער. יתר היהודים גורשו לאופוצ'נו ומשם לטרבלינקה.
ציפקה אפרת
ציפורה אפרת (27 בספטמבר 1914 - 3 במאי 2012) הייתה חברת השומר הצעיר בקן וילנה וחברת ההנהגה הראשית, לאחר עלייתה לארץ ישראל הייתה ממעצבי מערכת החינוך במוסד החינוכי הרי אפרים.
קורות חייה
אפרת נולדה בווילנה לרבקה וניסן וולק. ב-1923 בהיותה בת תשע, הצטרפה לקן השומר הצעיר ובגיל 15 נהפכה מדריכה ולאחר מכן ראש גדוד. בין חניכיה היו אבא קובנר. בשנת 1931 הייתה ראש קן וילנה, שאז מנה 1,200 חניכים. באותה שנה גם סיימה את לימודיה בגימנסיית תרבות.