cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נשא כוח
חלקיקים ושדות
המודל הסטנדרטי כולל שלושה מתוך ארבעת הכוחות המוכרים לאדם: אלקטרומגנטי, גרעיני חזק, גרעיני חלש ואת כל נשאי הכוח שלהם, ומסביר כיצד הכוחות פועלים על כל חלקיקי החומר. עם זאת, כוח הכבידה אינו חלק מהמודל הסטנדרטי. עבור פיזיקת החלקיקים, כשמדובר בקנה מידה כה זעיר של חלקיקים, ההשפעה של כוח הכבידה היא חלשה במיוחד ואף זניחה, כך שהמודל הסטנדרטי עדיין עובד היטב למרות החוסר של אחד מכוחות היסוד ומתאר בצורה טובה מאוד את האפקטים שניתן לראות בניסויים בקנה מידה קטן, כמו מאיץ החלקיקים הגדול בז'נבה(CERN) ובפרט מנגש ההאדרונים הגדול (LHC).
היסטוריית התפתחות חלקיקים נשאי הכוח
הרעיון של נשאי הכוח התחיל מהמאה ה -18, כאשר הפיזיקאי הצרפתי שארל-אוגוסטן דה קולון הראה שהכוח האלקטרוסטטי בין אובייקטים טעונים חשמלית עוקב אחר חוק הדומה לחוק הכבידה של ניוטון, מה שהעלה את האפשרות ששני הכוחות נובעים ממכניקה דומה. עם הזמן, מערכת יחסים זו נודעה בשם חוק קולון. בשנת 1905 הציע אלברט איינשטיין את קיומו של חלקיק אור, הפוטון שהתברר כנשא הכח האלקטרומגנטי, בתשובה לשאלה: "מה הם הקוונטים של האור?"
בשנת 1923, באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, הפיזיקאי האמריקאי ארתור קומפטון הציג אפקט המכונה אפקט קומפטון, שההסבר הכי בסיסי עבורו הוא ההסתכלות על האור כעל זרם של חלקיקים בדידים, מה שסייע לשכנע את הקהילה המדעית בחלקיקי האור של איינשטיין. לבסוף, בשנת 1926, גילברט ניוטון לואיס הציג את המונח "פוטון", שהפך עד מהרה לשמו של חלקיק האור.
נעץ
נעץ הוא סיכה להצמדת ניירות ופיתקיות. נעץ מורכב מחוד מתכתי קטן וקצר ומראש מתכת או פלסטיק. ראש הנעץ צבוע לעיתים בצבעים שונים. נעצים מצויים בעיקר בשימוש משרדי אך משמשים גם מורים ותלמידים.
נעצים משמשים לרוב להצמדת מוצרי נייר, אם כי עשויים לשמש להצמדת עצמים רכים או קלי משקל מחומרים נוספים (למשל: בד, פלסטיק). נעצים מיועדים להצמדה ללוחות מודעות העשויים מחומרים רכים (כגון עץ, שעם, סוגי פלסטיק שונים), אך יכולים לשמש אפילו להצמדה לקירות גבס. ברחובות הערים נעשה שימוש בנעצים גם לשם תליית מודעות פרטיות קטנות על עצים.
ברת מוריזו
ברת מוריזו (בצרפתית: Berthe Morisot; 14 בינואר 1841 – 2 במרץ 1895) הייתה ציירת אימפרסיוניסטית צרפתייה, היא הייתה נשואה לצייר הצרפתי אז'ן מאנה אחיו של הצייר הנודע אדואר מאנה. אמנותה מדגימה את האפשרויות המצומצמות אשר עמדו לרשותן של נשים אמניות בתנועות אוונגרד בסוף המאה ה-19.
ביוגרפיה
ברת נולדה בבּוּרְז', במחוז שֶר שבצרפת והיתה הבת הצעירה בין שלוש בנות במשפחה בורגנית מצליחה, אשר עודדה אותה ואת אחיותיה בחקירתן את האומנות. היא הייתה נכדתו של צייר הרוקוקו ז'אן הונורה פראגונאר (Jean-Honore Fragonard). אחיותיה ויתרו על העיסוק באומנות, שלא היה מקובל בזמנו כעיסוק לנשים, אולם מוריזו גמרה אומר בלבה כי תעסוק באומנות. למרות שאימה נסתה להניא אותה מכך, אביה לא מנע ממנה זאת, ואף מימן לה ולאחיותיה שיעורים פרטיים בציור.
במכתב לאחותה, אֶדְמָה, כותבת ברת: "'אתמול אמרה לי אמי בנימוס שאין לה שום ביטחון בכשרוני, ושהיא מאמינה שאין ביכולתי ליצור משהו רציני אי פעם. אני רואה שהיא חושבת שאני מטורפת לחלוטין משום שאמרתי לה שאני מוכשרת באותה מידה כמו העלמה נלי ז'אקמאר'."היות והאקדמיה לאמניות היפות לא קבלה לשורותיה נשים, הן קיבלו שיעורים פרטיים מהצייר ז'אן-בטיסט קאמי קורו, אשר לימד אותן את טכניקת "פְּלֵן אֵר" ("באוויר הפתוח" בצרפתית). מוריזו ציירה יצירות קטנות ממדים בחוצות, כעבודות מוגמרות או כהתנסויות לימודיות למטרת עבודות גדולות, המיועדות להשלמה בסטודיו.
ב-1864 התקבלה מוריזו ל"סלון דה פריז", כאשר היו באמתחתה שני ציורי נוף. היא המשיכה להציג את עבודותיה בסלון עד 1874, אז נפתחה תערוכת האימפרסיוניזם הראשונה שבה הציגה את יצירותיה בין יצירותיהם של מונה, רנואר, סזאן, דגה, פיסארו וסיסלי. בהמשך, מוריזו, יחד עם קאמי פיסארו, הייתה אחת משני אומנים אשר עבודותיהם הוצגו בכל תערוכות האימפרסיוניסטים המקוריות.
ב-1868 הכירה לראשונה את אדואר מאנה, ובהשפעתה הוא התנסה בציורי "פלן אר" ונמשך אל תוך מעגל האימפרסיוניסטים. הוא הכיר אותה כשהיתה כבר אומנית, ולאורך נישואיהם תמך במאמציה האומנותיים, דבר שהיה יוצא דופן בזמנו.
יצירתה
במהלך חייה, ברת מוריזו שויכה לקטגוריית "האמניות הנשיות" חסרת החשיבות דאז, אשר הביאו אל הבד תכנים שגרתיים מחיי היומיום, כגון נשים, ילדים (בין היתר דיגמנה לציוריה בתה ג'ולי מאנה) והתרחשויות ביתיות. אמנם, אלו היו ביטויים של חייה היומיומיים ב"בורגנות הגבוהה", והיוו עבורה את הגשמתה כדוקטרינרית אימפרסיוניסטית. אולם לצד זאת היא כתבה ביומנה: "אני לא חושבת שאי פעם היה גבר שהתייחס לאישה באופן שווה, וזה כל מה שאני מבקשת, כי אני יודעת שאני שווה כמוהם".
הנשים בציוריה מוצגות כישויות עצמאיות ללא תלות במעמדן, וכמי שחייהן עוברים ברובם הרחק מעיני הגברים. היא נחשבת לראשונה שהפכה את חייהן "הנסתרים" של הנשים לנחלת הציבור.
ברת מוריזו מתה בגיל 54 בפריז, ונקברה בבית הקברות שברובע פאסי.
כיום, ציוריה נמכרים בלמעלה מארבעה מיליון דולר.
שלום קאטו-קמברזי
שלום קָאטוֹ-קמְבְּרֵזִי (Cateau-Cambrésis) נחתם בין אנרי השני, מלך צרפת לבין אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה (2 באפריל 1559) ובין אנרי השני לבין פליפה השני, מלך ספרד (3 באפריל 1559) בקאטו-קמברזי שבצפון צרפת, כעשרים קילומטר דרומית מזרחית לעיר קמברה, וסיים את המלחמה האנגלו-צרפתית (1557–1559).
בהתאם לתנאי שלום זה, צרפת השיבה את פיימונטה ואת סבויה לאמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, ואת האי קורסיקה אל הרפובליקה של ג'נובה, אך המשיכה להחזיק בסולוצו, בקאלה, בבישופות מץ, בבישופות טול ובבישופות ורדן.
ספרד קיבלה את פראנש-קונטה, אך חשוב יותר, היא קיבלה שליטה כמעט בלעדית במילאנו, בנאפולי, בסיציליה ובסרדיניה. כמו כן זכתה בהשפעה רבה על שליטי הרפובליקה של ג'נובה, על שליטי טוסקנה ועל אלה של מדינות קטנות יותר בצפון איטליה. רק סאבויה והרפובליקה של ונציה שמרו על עצמאותן באיטליה. השלטון הספרדי באיטליה נמשך עד תחילת המאה השמונה עשרה.
אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, נשא לאישה את מרגריט מצרפת, דוכסית ברי, שהייתה אחותו של אנרי השני, ופליפה השני, מלך ספרד נשא לאישה את אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת, בתו של אנרי השני.
אנרי השני, מלך צרפת מת ב-10 ביולי 1559, לאחר שנפצע באופן אנוש בתחרות אבירים שנערכה בפריז לרגל שלום קאטו-קמברזי, שבמרוצתה חדרה לעינו של המלך חרבו של גבריאל מונטגומרי, מפקד חיל המשמר הסקוטי של אנרי השני, ופגעה במוחו.
ערפילית
עַרְפִילִית (האות פ"א רפה) היא ענן בין-כוכבי של גז ואבק המורכב מיסודות. המונח "ערפילית" (nebula - נֶבּיוּלָה) שימש במקורו שם לקבוצה של גרמי שמים, אשר כללה בין השאר גם גלקסיות, אך כיום אין שימוש זה מקובל. בערפיליות הגדולות נוצרים כוכבים חדשים.
כוכבים נוצרים בערפיליות אך הגדולים שבהם מסיימים את מהלך חייהם בתור ערפילית, ממנה ייווצרו כוכבים חדשים.
סוגי ערפיליות
מבחינים במספר סוגי ערפיליות:
אזור H II - אזור יצירת כוכבים
אזור H II הוא אזור אשר בו נוצרים כוכבים. זהו אזור חם וצפוף, אשר מורכב ברובו (כ-90%) ממימן מיונן, הליום (כ-10%) ושאריות יסודות כבדים יותר. גודלו של אזור זה יכול להיות משנות אור בודדות ועד מאות שנות אור, והוא מהווה חלק קטן בלבד מענן מולקולרי. חלק מגז זה עובר עם הזמן קריסה כבידתית והופך לקדם-כוכבים. אזורים אלה פולטים קרינה כתוצאה מכך שכוכבים צעירים ומאסיביים פולטים קרינה בתחום העל-סגול ומייננים את ענני המימן אשר נמצאים בסמוך להם.
ערפילית פלנטרית
ערפילית פלנטרית היא מעטפת גז אשר משיל אחריו ענק אדום לאחר הפיכתו לננס לבן. קרינתה של הערפילית נובעת מיינון הגז על ידי הננס הלבן. משך חייה של הערפילית הוא מספר אלפי שנים בלבד. בגלקסיה שלנו נצפו כ-1,500 ערפיליות פלנטריות.
ערפילית סופרנובה
ערפילית סופרנובה היא תוצאה של התפוצצות סופרנובה - קריסה כבידתית של כוכב מאסיבי, כאשר השכבות החיצוניות של הכוכב מועפות לכל כיוון במהירות אדירה. בתוך הערפילית יימצא כוכב נייטרונים או חור שחור, לפי מסת הכוכב. ייחודה של ערפילית זו היא בכך, שקרינתה נובעת לא מיינון הגז על ידי קרינת הכוכב שבתוך הערפילית, אלא מחימום הגז על ידי גלי ההלם הגרוויטציוניים.
יהדות ספרד (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מפתח מורס
מפתח מורס הוא אמצעי מכני פשוט, המשמש לשידור קוד מורס.
המכשיר בנוי מידית נוחה ללחיצה, הסוגרת מעגל חשמלי, מה שגורם למשדר לשלוח גל נושא (המתורגם לצליל במקלט). כל עוד הידית לחוצה, ישמע צליל. שידור קוד המורס מורכב ממספר לחיצות מהירות (יותר או פחות, תלוי במיומנותו של המשדר) הגורמות לשידור צליל מקוטע, בהתאם לאות\ספרה המשודרת.
למכשיר מספר גרסאות.
מפתח ישר
"מפתח ישר" הוא מפתח מברקה פשוט המופיע לעיתים בסרטים ישנים. זהו מוט פשוט עם ידית למעלה ומגע בחלק התחתון מול מגע נוסף בבסיס המפתח. כאשר המוט נלחץ כנגד לחץ של קפיץ, המגעים סוגרים מעגל ומאפשרים לחשמל לזרום. באופן מסורתי, מפתחות מברקה אמריקאים היו בעלי ידיות שטוחות ומוטות צרים (לעיתים מעוקלים). מפתחות בריטיים היו בעלי ידיות כדוריות ומוטות עבים. השוני נבע רק מהבדלי תרבות.
המפתח הישר פשוט ואמין אבל תנועת השאיבה המהירה הדרושה על מנת לשלוח רצף של נקודות יוצרת מספר קשיים. קצבי השידור מוגבלים ל-20 מילים לדקה בערך והדבר גרם בימים המוקדמים של הטלגרפיה למספר מומחים לפציעות כתוצאה ממתח. פציעות אלו כונו "יד הזכוכית" ו"שיתוק המברקן".
שימושים יוצאי דופן
מפתחות מורס שימשו בעבר בלימוד ההתניה האופרנטית אצל יונים. החל משנות ה-40 של המאה ה-20, הונחו המפתחות במאונך מאחורי חור עגול שאורכו מתאים למקור יונה בחזית של תא התניה אופרנטית. מכשור הקלטה אלקטרומכני עקב אחרי סגירת המתג בכל פעם שהיונה נגעה במפתח. כתלות בשאלות הפיזיולוגיות שהועלו נגיעות במפתח נבעו בהצגת אוכל או גירוי אחר. "מפתחות תגובה" מודרניים הם מתגים ייעודיים אולם הם עדיין קרויים "מפתחות" בשל מקורם כמפתחות מורס.
פדל מורס
"פדל מורס" (Morse Paddle) הוא מפתח חצי אוטומטי המיועד לאנשים מיומנים ביותר. השידור בו נעשה באמצעות הזזת הידית ימינה ושמאלה, בניגוד למפתח הרגיל, שבו הלחיצה מלמעלה. הזזת הידית לאחד הצדדים מייצרת שורה של "נקודות", ואילו הזזה לצד השני משדרת שידור רציף (שיהפוך ל"קו" על פי לחיצת המשתמש). מפתח זה מאפשר לשדר במהירויות גבוהות במיוחד.
אהלן וסהלן במערב הפרוע
מבנה הספר
בתוך החוברת, נוסף לסיפורם של הצמד הירושלמי, מופיעים עמודי פרסומות מזויפות ("עם פאות לחיים, תזיין שבעתיים!") וסיפורו של "סופרנחמן מברדצלב בפרשת 'ויקרע'", על נכדו של אביעזר צדרבוים, שעסק בתורת הקבלה, כפקיד קבלה במלון בירנבאום, וירש ממנו את סיסמת הסופרנחמן השימושית: "כהכגצמוללך!".
עלילה
סיפורם של אהלן וסהלן מתחיל כאשר הם נשלחים במצוות אייבי נתן לינקולן להעביר ידיעה כלשהי. הם יוצאים לדרכם במרכבה, תחת השם הבדוי סמית א' וסמית ב', בלוויית הכומר ג'ונסון, האיש הרע שתפקידו לחשוף אותם, בנקאי עשיר ואשתו, הזונה המהירה ביותר במערב.
במפתיע, כצפוי, מותקפת השיירה על–ידי אינדיאנים, המחסלים את הכומר המנדנד ואת הרכבים, כשהבנקאי נמלט על גבה של אשתו, המצדיקה את שמה כזונה המהירה ביותר במערב. אהלן וסהלן נידונים לתפקיד הקומפוט בחתונת בת הצ'יף, אך למזלם מתאהבת באהלן הבת והשלושה נמלטים דרך שער האריות, כשבת הצ'יף רכובה על אהלן וסהלן.
בצירוף מקרים מופלא, לוקחים אהלן וסהלן את הסיבוב מהר מדי, נופלים לתהום ומחסלים את מר בן זונה, מחסל התוכים הנודע. כפרס, הם ממונים לתפקיד השריף, אך כאשר הם רושמים דוח חניה למר סמי וקוקי, שכל העיירה בבעלותו, הם נידונים לתלייה.
למזלם, ברגע האחרון נופלת הבורסה, תושבי העיירה חשים למכור את הדולרים, העץ נשבר והצמד נמלט ומתגייס לעבודה במסילת הברזל "חוצה שומרון". למרות העבודה השקדנית עד הרגע האחרון, מתמוטטת המסילה ברגע האמת והצמד יוצא כשרק 6.5 דולר בכיסו.
במעות הדלים, קונה הזוג 6.5 מ"ר ומתחיל לחפור. כשהם מתייאשים, מופיע במקום מר יואינג, לו הם מוכרים את השטח תמורת מכנסי ג'ינס, כיוון שסהלן הבטיח לבת אחיו שיביא לה ג'ינס. למרות שיואינג מגלה נפט במקום, בטוחים השניים כי עשו עסקה טובה, שכן ידוע ש"הישראלים איפה שאתה לא מפיל אותם תמיד נופלים טוב."
כאיור לחכמת דורות זו, פוגשים השניים זמן קצר אחרי כן במשה, ידידם הירושלמי, ובזכות קשריו המצוינים עם צ'ארלי בן אחותו רחל, מקבלים עבודה בבית הזונות התנ"כי אדם וחווה. במסגרת עבודתם המסורה במקום, פוגשים השניים בזונת הצמרת, הכבשה לולה, ובהמלצתה מקבלים עבודה אצל בן דודה רונלד ב"חוות החיות."
זמן קצר אחרי בואם לחווה, היא מותקפת על ידי "החזירים הקומוניסטים" וכל החיות, כולל החמורים, הסוסים ואהלן וסהלן, נדרשות להטיל חמש ביצים ליום. כדי להימלט מההטלה הבלתי נלאית, מתחזים אהלן וסהלן לחולים במגפת ניו-קאסל, מתחפשים לחזירים ונמלטים מהחווה. בדרכם הם פוגשים בהיפי שנתקע במדבר משנות השישים ובהשפעת החשיש שהוא מעשן מתחילים לרחף עם המשאית בתוכה הם נוסעים אאל החלל החיצון. בדרך נכנס בהם מאחור סופרמן ולאחר דין ודברים ממושך ("חזירים! הרסתם לי את הבלורית") הם באים עמו להסכם ומקבלים ממנו מאתיים דולר, שכן הוא נכנס בהם מאחור.
בכסף, מחליטים השניים לקנות רדיו-שעון בניו יורק, אך כאשר הם עוברים בלאס-וגאס מחליטים להמר מעט וכמובן, מפסידים את כל כספם, מוכרים את המשאית, וממש בסנט האחרון זוכים בכל הקופה, מיליוני דולרים.
בכסף משתמשים השניים בתבונה, ומשקיעים אותו בהפקת הענק "קופיקו בניו יורק", בהשתתפות מרלון בנדו וקינג קונג. הסרט גורף הון, וכמוהו גם סרטם הבא, "האימפריה מכה את הג'דיי" בכיכובם של אורסולה אנדרס, פופאי וצחי נוי. עייפים מההצלחות הבלתי פוסקות, מחליטים השניים לביים סרט אמנותי, בו המוות משחק "מונופול" עם בריג'יט ברדו הערומה, אך כאן עולה ההצלחה על כל הציפיות.
הפסקת אש
הפסקת אש נוצרת בהסכמת הצדדים הלוחמים, ולעיתים היא נכפית עליהם על ידי גורמים בינלאומיים כמו מועצת הביטחון של האו"ם או מעצמות-על.
אהלן וסהלן במערב הפרוע
עלילה
צמד העשירים משועמם. הם ראו הכול ועשו הכול. למזלם, מציעה להם המפלגה הרפובליקנית להיות נשיאי ארצות הברית, תחת השם הכובש "או'אהלן ואו'סהלן." יריבם בבחירות הוא הנשיא רייגן הקשוח, שמכריז בעימות ביניהם "אני מקווה שהציבור ייתן לנו להמשיך. השתתפנו בעשרות מערבונים ותמיד ניצחנו באורח דמוקרטי," אך הצמד הערמומי טומן לנשיא הפתעה: "סליחה, אדוני הנשיא," הם אומרים, "החנות שלך פתוחה." התרגיל המתוחכם מצליח, והזוג נבחר לנשיאות ארצות הברית.
הפסקת אש
לעיתים נדרש זמן מה לייצובה של הפסקת האש, משום שהצדדים עדיין מנסים להגיע לשיפור עמדות של הרגע האחרון.
הגדרה ומאפיינים
למושג הפסקת אש הגדרות ומאפיינים שונים בספרות המקצועית:
אהלן וסהלן במערב הפרוע
עלילה
"אהלן וסהלן במערב הפרוע" הציג את גבע וניב במיטבם הפרוע. לעלילה רק חשיבות מעטה, כהזדמנות להתגולל בהומור על תופעות שונות ששעשעו או הטרידו את השניים, אך הסיפור כולל, לצד התחכמויות לשוניות אופייניות, גם מספר אבחנות חדות לגבי התרבות הישראלית והאמריקנית, וכן כמה פרודיות משעשעות, שבולטת בתוכן זו בחוות החיות שבשליטת החזירים הקומוניסטים.
הפסקת אש
הגדרה ומאפיינים
ההגדרות מבטאות בין השאר כי ישנם הבדלים בין הסכם הפסקת אש לבין הפסקת האש עצמה (בפועל); ההסכם הוא ההצהרה על כוונות הצדדים, בעוד שהפסקת האש עצמה היא ההוכחה להתחייבות. חתימה על הסכם הפסקת האש לא מביאה למצב בו הלחימה פוסקת, ורק במקרים שבהם הכוחות מפסיקים לירות ניתן לאמר שהמושג הפסקת אש אכן מיושם. כן ניתן לומר כי קיימים מקרים בהם לא כל הכוחות הלוחמים יכלו או הסכימו להפסקת אש, ומספיק שרובם יסכימו. בנוסף, הסכמי הפסקת אש יכולים להכיל עוד הסכמים חוץ מהפסקת אש; כשמגדירים הפסקת אש, ניתנת האופציה להכליל הסכמים שכאלה (היו מקרים בהם ההסכמה הייתה אך ורק לעצור ניסיונות לאלימות).
ההתייחסות בהגדרות לתקופת זמן שאינה בהכרח מוגדרת, מאפשרת את ההכללה של מקרים בהם הייתה למעשה הפסקת אש ללא הסכם כתוב או חתום (במקרים אלו חסרה תקופת זמן מוגדרת כיוון שאירעה באופן מיידי). הסכמים בעל-פה שגם אינם מתייחסים לכוונה מאפשרים יישום קבוע של שלום אף אם כוונת הצדדים הלוחמים לא הייתה כזו בעמדת הלחימה שלהם.
להפסקת אש יכולות להיות מספר תוצאות שונות. שלא כמו הפוגות, אין להן קשת רחבה של השפעות פוליטיות.
הפסקת אש לעומת הפוגה ושביתת נשק
הפוגה היא הפסקת זמנית של פעילות מלחמתית הנעשית בהסכמת הצדדים הלוחמים, בדרך כלל לזמן קצוב ובאזור מוגדר. ההפוגה אינה קשורה תמיד להסדרים לקראת שביתת נשק או חוזה שלום, ואפשר שתיעשה לצורך פינוי נפגעים או לרגל חג דתי. ההבדלים בינה לבין הפסקת אש, שבדרך כלל אינה קצובה בזמן, אינם מובהקים.
שביתת נשק היא הפסקה מוסכמת של מעשי איבה מזוינים. שביתת נשק מוסכמת לפרק זמן ניכר, או אפילו בלתי מוגבל, וללא זכות לחדש את פעולות האיבה. שביתת הנשק אינה קשורה מבחינה משפטית בהסדר סופי של הסכסוך. לשם יצירת שביתת נשק דרושה הסכמה של הצדדים לסכסוך ואין להניח קיומו במשתמע. שביתת הנשק היא השלב הראשון אחרי הפסקת אש. כל הסכם החורג מהסדר הפוגה (אשר נקבעת לזמן קצר), הוא הסכם שביתת נשק.
מלחמת העולם הראשונה
ב-24 בדצמבר 1914 במהלך מלחמת העולם הראשונה הפסקת אש בלתי רשמית התקיימה בין הכוחות הלוחמים של בריטניה וצרפת לבין גרמניה בגלל שהיה זה ערב חג המולד. היא ידועה בשם "הפסקת האש של חג המולד". שום הסכם לא נחתם במהלכה ואחרי כמה ימים התחדשה הלחימה.
מלחמת קוריאה
הפסקת אש הושגה ב-27 ביולי 1953 ומטרתה הייתה לעצור את הקונפליקט שבמלחמת קוריאה וליצור שטח בגבול בין שתי המדינות בו לא ישהו כוחות צבא. למרות שבאופן רשמי הפסקת האש נשמרה עד היום שום הסכם לא נחתם בין הצדדים. במצב הקיים, טכנית, צפון וקוריאה הדרומית עדיין נמצאות במצב של מלחמה.
מלחמת העצמאות
במהלך מלחמת העצמאות היו שתי הפוגות שהוכרזו על ידי האו"ם. הראשונה החלה ב-11 ביוני 1948 למשך 28 ימים, ונשמרה על ידי הצדדים הלוחמים עד לסיום תקופתה, אז מיד התחדשה הלחימה על ידי הערבים ב"קרבות עשרת הימים". הפוגה שנייה הוכרזה ב-18 ביולי, לתקופה בלתי מוגבלת, אך היא הופרה על ידי הערבים. סיום הקרבות ב-7 בינואר 1949 היה לאחר משא ומתן על הסכמי שביתת הנשק עם מדינות ערב: מצרים, ירדן, סוריה ולבנון.
מלחמת סיני
במהלך מלחמת סיני, הידועה גם בשם "מבצע קדש", קראה המועצה הכללית של האו"ם להפסקת אש מאז ה-2 בנובמבר ועד 7 בנובמבר, תוך תמימות דעים נדירה בין ארצות הברית וברית המועצות. הכוחות הבריטיים והצרפתיים בסיני נדרשו לפינוי כוחותיהם; בריטניה נאלצה להסכים להפסקת האש בין השאר בעקבות זעמה של ממשלת ארצות הברית, על שלא נועצו בה לפני המבצע. ממשלת צרפת לא יכלה להמשיך לבדה ונאלצה ללכת בעקבות בריטניה. האו"ם הפעיל לחץ על ישראל שתוותר על הישגיה, והיא נקראה לנסיגה מיידית של כוחותיה אל קווי שביתת הנשק. ברית המועצות איימה להשתמש בכוח במקרה של אי הענות להחלטה, בשיגור מתנדבים מוסלמים מן המדינות הקומוניסטיות וכן בשילוח טילים ארוכי טווח. נקבע שהפסקת האש תחול מחצות שבין 6-7 בנובמבר.
מלחמת ששת הימים
פעילותה של מועצת הביטחון להגעה להפסקת אש במלחמת ששת הימים, החלק כבר בכינוס דחוף של המועצה ב-6 ביוני 1967, בו הביעו כל הדוברים תמימות דעים לגבי הצורך בהפסקת אש. אולם הדעות נחלקו לגבי ניסוח הקריאה להפסיק את האש: ברית המועצות דרשה כי הצדדים ייתבעו לא רק להפסיק את האש אלא גם לחזור לעמדות כוחותיהם לפני פרוץ הקרבות. דרישה זו מנעה קבלת החלטה, ולמחרת כאשר נוכחו הסובייטים לדעת כי כל יום נוסף של לחימה מביא להישגים נוספים לישראל, הם חזרו בהם מדרישת הנסיגה והמועצה החליטה פה אחד לצוות על הפסקת אש. ישראל הודיעה כי היא מוכנה להפסיק את האש בתנאי שמדינות ערב יקבלו את הפסקת האש בכנות ובשלמות. ב-8 ביוני הודיע חוסיין, מלך ירדן כי הוא מסכים להפסקת האש - והפסקת האש עם ירדן נכנסה לתוקפה ב-7 ביוני בשעה 22:00. אך המצרים הודיעו ביום זה על המשך המלחמה "עד טיפת הדם האחרונה", ורק בשעת ערב מאוחרת באותו היום הגיע שדר דחוף מנשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר לנציג המצרי באו"ם ובו הסכמה להפסקת אש. ב-9 ביוני הודיעה גם סוריה על הסכמתה, לכאורה, להפסקת אש, אך כוחותיה המשיכו בהפגזות על יישובי הגבול בצפון, ורדיו דמשק שידר קריאה לפלסטינים לצאת למלחמת גרילה נגד ישראל. הפסקת האש עם סוריה הושגה הלכה למעשה רק ב-10 ביוני.
מלחמת ההתשה
הפסקת האש במלחמת ההתשה הייתה ביוזמת ארצות הברית שקראה להפסקת אש. הרוסים לחצו את מצרים שיאותו להפסקת האש בטרם תתרחב המעורבות הצבאית הסובייטית יתר על המידה ההכרחית. מצרים נענתה משום שקיוותה כי ארצות הברית תכפה על ישראל את תוכנית רוג'רס ומשום שהמלחמה הממושכת התישה את כוחותיה. הפסקת האש נכנסה לתוקפה ב-7 באוגוסט 1970, אך בו בלילה היא הופרה על ידי המצרים בחסות הרוסים אשר השלימו את מה שלא עלה בידם לבצע תחת אש - לקרב את מערך הטילים שלהם אל קו המים. ישראל בתגובה החליטה שלא לחדש את הלחימה, אך להשהות את "שיחות יארינג" של שליח האו"ם בגלל הפרת ההסכם. הפסקת האש נקבעה תחילה ל-90 יום; בספטמבר 1970 נפטר נאצר שליט מצרים, ויורשו אנואר סאדאת האריך את הפסקת האש פעמים אחדות.
מלחמת יום הכיפורים
ב-24 באוקטובר 1973 הוכרזה הפסקת אש בין ישראל לסוריה ומצרים שסיימה טכנית את מלחמת יום הכיפורים. הפסקת האש נכפתה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם, ביוזמת ארצות הברית וברית המועצות. האו"ם הכריז על שתי הפסקות אש, אולם רק השנייה נכנסה לתוקפה. ההסכמה לכך ניתנה רק אחרי קרב השריון הגדול שניטש בגזרה המזרחית ב-14 באוקטובר, אשר בו איבדו המצרים מאות טנקים, ולאחריו לחץ ראש ממשלת ברית המועצות אלכסיי קוסיגין על נשיא מצרים אנואר סאדאת להסכים להפסקת אש, כל עוד צה"ל נמצא קילומטרים אחדים ממזרח לתעלת סואץ. מצרים הודיעה כי תסכים אולם תבעה תחילה נסיגה ישראלית מכל השטחים שכבשה במלחמת ששת הימים. ישראל הודיעה על נכונותה להפסקת אש רק אם תתבסס על קווי הגבול שהיו לפני המלחמה, אף כי בשלבים הראשונים והקריטיים של המלחמה הייתה כוונה ישראלית להסכים להפסקת אש מיידית, גם במחיר של איבוד שטחים. לפיכך ישראל התנגדה לנסיגה וצה"ל העמיק את חדירתו למצרים. פעולת המעצמות לקראת הפסקת אש גברה ב-19 באוקטובר, כאשר כוחות צה"ל חנו במרחק 40 קילומטר מפרברי דמשק, ואילו בגדה המערבית של סואץ שלט צה"ל בכברת ארץ גדולה יחסית בשטח מצרים. במגעים בין ארצות הברית לברית המועצות בנושא, הגיע שר החוץ האמריקני למוסקבה ב-20 באוקטובר, ויומיים אחר-כך הוגשה הצעת החלטה משותפת רוסית ואמריקנית למועצת הביטחון של האו"ם, שקראה להפסקת אש בתוך 12 שעות. החלטה זו אושרה על יד מועצת הביטחון של האו"ם בהחלטה 338. המצרים לא הפסיקו את האש, וצה"ל הגיב במתקפה וכיתר את סואץ והארמייה השלישית בגדה המזרחית של התעלה. בכינוס חוזר של מועצת הביטחון ב-24 באוקטובר, התקבלה החלטה 339 שתבעה שוב הפסקת אש ושיבה אל קווי ה-22 באוקטובר. בשלב זה גבר האיום הצה"לי על הארמייה השלישית, ומצרים הפסיקה את האש והעלתה הצעה לשלוח למזרח התיכון כוח משותף של ברית המועצות וארצות הברית; בסופו של דבר נקבע כי יוקם כוח חירום של האו"ם שיחצוץ בין שני הצבאות היריבים.
למרות הפסקת האש, קרבות התשה נערכו בכל אחת מהחזיתות עד לחתימת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים ב-18 בינואר 1974, והסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה שנחתם ב-31 במאי 1974 בהמשך ליותר מ-1000 תקריות בין הכוחות הישראלים לסורים אחרי הפסקת האש.
מלחמת לבנון הראשונה
ב-7 ביוני 1982, למחרת פתיחתה של מלחמת לבנון הראשונה, התכנסה מועצת הביטחון לבקשת לבנון ופרסמה את החלטה 509 לפיה ישראל נתבקשה להסיג את כל כוחותיה הצבאיים מיד וללא תנאי מלבנון ולהפסיק את הפעילות הצבאית. ישראל לא צייתה להחלטה ומועצת האו"ם נתכנסה למחרת והביעה תמיכה ברוב קולות בהחלטה זו. ארצות הברית הטילה וטו על ההחלטה, ושיגרה למזרח התיכון את השליח פיליפ חביב בניסיון להגיע להסדר מדיני. ב-11 ביוני נעצרה המתקפה הישראלית בהחלטת ממשלה, בעקבות הלחץ האמריקני. סוריה הסכימה להפסקת אש על יסוד נסיגה ישראלית כוללת מלבנון ונתנה הוראה לכוחותיה להפסיק את האש במועד שנקבע. חרף ההודעה על הפסקת האש, המשיכו כוחות צה"ל בלחימה וכיתרו את ביירות המערבית ופרברה הדרומי. במקביל התבצעה פעילות מדינית בה ישראל חזרה על תנאיה להפסקת אש והוסיפה עליהם תנאים אחרים - הצורך ביציאתם של כל הכוחות הסורים והפלסטינים מלבנון כולה, תוך כינון ממשלה חזקה שתכרות שלום עם ישראל. ממשלת לבנון לא נענתה לתביעות אלו. פיליפ חביב חתר להשיג הפסקת אש ל-48 שעות כדי למצוא פתרון למצב שנוצר.
הפסקות אש בסכסוך הישראלי-פלסטיני
במהלך השנים 2003–2014 נעשו מספר ניסיונות להגיע להפסקות אש, גם אם זמניות, במטרה להפסיק את הטרור וירי הרקטות לעבר ישראל ואת מתקפותיה בשטחי הרשות הפלסטינית ורצועת עזה בשליטת ארגון הטרור חמאס, ולהשליט רגיעה באזורים. ניסיונות נעשו מתקופת האינתיפאדה השנייה ועד למבצע צוק איתן (2014) ותמיד הסתיימו בהפרת הפסקת האש מהצד הפלסטיני. הפסקות האש שיושמו מפורטות להלן.
ההודנה
במהלך האינתיפאדה השנייה נחתמה "הודנה" שהייתה בתוקף מה-29 ביוני 2003 עד ל-19 באוגוסט 2003. פירוש המילה הודנה, המופיעה בקוראן, הוא הנחת הנשק או הפסקת אש. ההסכם נחתם בין הרשות הפלסטינית לחמאס ולג'יהאד האיסלאמי ונקבעה בו הודנה למשך שלושה חודשים. תקופת ההודנה התאפיינה בהרפיית הלחץ הצבאי מצד ישראל, על מנת לחזק את תמיכת הציבור הפלסטיני בתהליך הפסקת האש, ולהניע את גורמי הביטחון הפלסטיניים לטפל בטרור. יש הטוענים כי החמאס ניצל תקופה זו כדי לשפר את הרקטות והקסאמים תלולי המסלול, להגדיל את טווח השיגור, ולשפר את רמת הדיוק והקטלניות. ההודנה הופסקה לאחר שני פיגועי התאבדות בראש העין ואריאל ב-12 באוגוסט ופיגוע התאבדות נוסף באוטובוס בירושלים ב-19 באוגוסט.
התהדיה
במהלך האינתיפאדה השנייה נחתמה "תהדיה" שהייתה בתוקף מה-17 במרץ 2005 עד ל-31 בדצמבר 2005. פירוש המילה תהדיה הוא רגיעה. ב-17 במרץ ננעלה "ועידת קהיר" בהסכמה על רגיעה ביטחונית והפסקת הפעולות הצבאיות של הארגונים הפלסטינים נגד ישראל. הקו המנחה היה כי מדיניות הפעלת הכוח של צה"ל תפעל לפי העיקרון של "שקט תמורת שקט". הכרסום והשחיקה בהפסקת אש זו עד לקריסתה החל בחודש מאי מצד ארגונים שלא הסכימו לריסון בפעולות טרור ובראשם הג'יהאד האסלאמי. השחיקה ברגיעה התעצמה בחודש יוני והגיעה לשיאה בחודש יולי בשורה של פיגועי טרור. לקראת סיום תוכנית ההתנתקות הצהירו ראשי מערכת הביטחון כי מעתה יפעל צה"ל בנחישות ובאופן מיידי על כל הפרה של השקט לאורך הגבול או בתוככי הקו הירוק, וכעבור מספר ימים כאשר נורו רקטות לעבר שטח ישראל - תגובת צה"ל הגיעה במבצע גשם ראשון. בעקבות לחץ בינלאומי וחשש מנזק שיגרם לתנועה בעת הבחירות, הצהיר מנהיג החמאס על מחויבות מחודשת לרגיעה ביטחונית, אולם ארגונים קטנים המשיכו לבצע ירי לעבר ישראל. אז הודיע מנהיג החמאס כי לאור התנהלותה של ישראל לא יחדש ארגונו את הסכם התהדיה, אם כי בפועל שמר החמאס על איפוק ורק הג'יהאד האיסלמי ביצע את הירי. המחויבות לתהדיה נוצלה למטרת התחמשות וארגון כוחו הצבאי וכן הפוליטי-מדיני של החמאס.
סיום האינתיפאדה השנייה
הפסקת אש שלישית התקיימה בתאריכים 25 בנובמבר 2006 עד 15 במאי 2007. עם עליית החמאס לשלטון ברצועת עזה בינואר 2006 שמר הארגון על איפוק ונמנע מלירות על ישראל, על מנת לבסס את שלטונו. אולם מחודש מרץ חל כרסום בהפסקת האש, במיוחד על ידי הג'יהאד האיסלמי. ב-25 ביוני 2006 נחטף החייל גלעד שליט וצה"ל יצא למבצע גשמי קיץ ובהמשך למבצע ענני סתיו. במקביל התקיימו מגעים מדיניים להפסקת ירי הטילים לעבר ישראל שלא פסק. ב-22 בנובמבר נפגשו יועצי ראש הממשלה עם ראשי לשכת אבו מאזן ובו ביום הודיעה לשכת אבו מאזן כי החמאס הסכים להפסיק את ירי הטילים אך לא הסכים להפסקת אש כוללת. שלושה ימים לאחר מכן הודיעו הרשות הפלסטינית וישראל על הפסקת אש בעקבות הסכמה שהושגה בין אבו מאזן לפלגים הפלסטיניים, להפסקת ירי טילי הקסאם, פיגועי ההתאבדות וחפירת המנהרות; ישראל הצהירה כי תחדל מפעולותיה הצבאיות ברצועה, צה"ל יוציא את כוחותיו ויופסקו החיסולים. תקופת הפסקת האש התאפיינה במדיניות הבלגה של צה"ל חרף הכרסום המתמיד בהפסקת האש. כבר בחודש דצמבר 2006 התנער הג'יהאד האיסלאמי מהפסקת האש וירה לעבר יישובי עוטף עזה וביצע פיגועים. ישראל הגיבה בירי לחוליות הירי, והרמטכ"ל טען כי הלכה למעשה לא קיימת הפסקת אש, וכי במקביל נמשכת ההתעצמות של החמא"ס שתגדיל את מרחב האיום על מדינת ישראל. באפריל 2007 יצאו מנהיגי החמאס בהתבטאויות פומביות על סיום הרגיעה, והדגישו כי כל פעילות צה"ל תגרום להם להגיב. הפסקת האש הסתיימה לאחר מספר ימים של מתקפות החמאס, שהביאו ליציאת צה"ל למבצע חרב דוד ב-15 במאי 2007.
מבצע עופרת יצוקה
הפסקת אש התקיימה לאחר מבצע עופרת יצוקה. צה"ל החל במבצע ב-27 בדצמבר 2008 ברצועת עזה, והוא נועד להפסיק את ירי הרקטות לעבר ישראל. לאחר 13 ימי לחימה נקבעה באו"ם החלטה 1860, הקוראת להפסקת אש מיידית בין ישראל לחמאס, לנסיגה של צה"ל, ולהעברת אספקה וסיוע הומניטרי. הלחימה נמשכה עד להחלטת הקבינט המדיני על הפסקת אש חד צדדית שנכנסה לתוקפה ב-17 בינואר 2009. לאחר הודעה זו, גם חמאס וארגונים נוספים בעזה הודיעו למחרת על הפסקת אש, ובתוך שבוע נסוגה ישראל מהרצועה.
מבצע עמוד ענן
הפסקת האש התקיימה לאחר מבצע עמוד ענן. מזכ"ל האו"ם באן קי מון ביקר בישראל ביום השישי של המבצע ונועד עם ראש הממשלה בנימין נתניהו וראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן. ביום השביעי שלח נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, את מזכירת המדינה הילרי קלינטון לביקור בישראל. היא תמכה בזכותה של ישראל להגן על עצמה, גינתה את הירי לעבר ישראל, והביעה שאיפה לסיום הלחימה בין הצדדים. ראשי מדינות רבים אחרים שוחחו עם נתניהו בטלפון. לאחר 8 ימי לחימה הצהירו במצרים שר החוץ המצרי מוחמד כאמל עמר ושרת החוץ האמריקנית הילרי קלינטון על הפסקת אש מוסכמת על חמאס ועל ישראל. ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הביטחון אהוד ברק ושר החוץ אביגדור ליברמן תמכו בהפסקת האש. ההפסקה הופרה על ידי חמאס אך כעבור מספר שעות הפסיק הארגון את ירי הרקטות. עם זאת, חמאס לא לקח אחריות על ירי של ארגוני טרור אחרים מרצועת עזה, ביניהם הג'יהאד האיסלמי.
מבצע צוק איתן
היו מספר ניסיונות להפסקת אש במהלך מבצע צוק איתן. ב-15 ביולי 2014 הציע נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי הפסקת אש. ישראל והקבינט המדיני ביטחוני קיבלו את ההצעה אך החמאס והג'יהאד האיסלאמי דחו אותה. למחרת האו"ם הציע הפסקת אש הומניטרית למשך 5 שעות, מ-10:00 עד 15:00. ההצעה התקבלה על ידי שני הצדדים, אך חמאס והג'יהאד האיסלאמי הפרו אותה בירי של מספר רקטות. בשעה 12:59 חודש הירי על ישראל ובנימין נתניהו נתן הוראה לחדש את התקיפות האוויריות ברצועת עזה. ב-26 ביולי ישראל הכריזה על הפסקת אש למשך 12 שעות החמאס הפר את הפסקת האש אבל הקבינט המדיני ביטחוני האריך אותה ב-4 שעות נוספות. ב-1 באוגוסט ג'ון קרי והאו"ם הכריזו על הפסקת אש למשך 72 שעות אך החמאס הפר אותה 4 שעות לאחר מכן והאש חודש. ב-2 באוגוסט עבד אל-פתאח א-סיסי הציע מספר פיתרונות להפסקת אש. ב-5 באוגוסט ישראל הכריזה על הפסקת אש הומניטרית ל-72 שעות. חמאס הודיע גם הוא שינצור אש עד יום שישי 8 באוגוסט 2014. ב-10 באוגוסט הכריז הקבינט על הפסקת אש הומניטרית ארוכת טווח של 84 שעות.
פילוסופיה מכניסטית
פילוסופיה מכניסטית (באנגלית: Mechanical Philosophy) היא תפיסת עולם על פיה כל תופעה בטבע ניתנת להסבר על ידי מנגנוני סיבה ותוצאה מכניים חיצוניים ואין לייחס לשום תופעה בטבע מניע פנימי. גישה זו רואה בעולם מעין מכונה ענקית הנעה לפי חוקים מתמטיים נצחיים החלים באופן שווה על כל מקום בחלל.
הפילוסופיה המכניסטית התפתחה במאה השבע עשרה בד בבד עם המהפכה המדעית. השקפה זו קידמה את האמונה שניסוי הוא מקור לידע, שעל המתמטיקה לספק תיאור הולם של חוקי הטבע ושלדדוקציה המתמטית להוות עקרון מוביל בחיפוש אחר אמיתות חדשות. עם זאת, לא כל הפילוסופים המכניסטים דגלו בניסוי כמקור לידע ובמתמטיקה כאמצעי הטוב ביותר לתיאור העולם, למרות העובדה שהשקפת עולמם היא זו שהשפיעה על המהפכה המדעית.
בימינו יש לחלק בין מי שדוגל בתפיסה מכניסטית של עולם החומר בלבד לבין מי שמוסיף לה גם מכניזציה של הנפש (mind). מטבע הדברים תומכי המכניזציה של הנפש הם מטריאליסטים, אשר סבורים כי הנפש אינה אלא תוצר לוואי של הפעילות המוחית.
בין הפילוסופים והמדענים המכניסטיים הראשונים נהוג למנות את גליליאו גליליי, רנה דקארט, תומאס הובס, פייר גסנדי ורוברט בויל.
הקדמה
ביקורת ידועה כלפי המושגים "המהפכה המדעית" ו"הפילוסופיה המכניסטית" היא כי השימוש בהם אנאכרוניסטי וכי אינם אלא שכתוב ההיסטוריה שנועד להציגה כקו ליניארי הנמצא במגמת עלייה עד לתקופתנו אנו ("היסטוריה וויגית"). הטענות העיקריות אותן משמיעים תומכי עמדה זו הן כי לא ניתן להצביע על אירוע יחיד או אפילו על מכלול אירועים שמהווים את המהפכה המדעית וכי עד למאה השבע-עשרה לא הייתה כלל תפיסה של "מדע" כפי שאנו מבינים אותה כיום. טיעון נוסף הוא כי המהפכה המדעית והפילוסופיה המכניסטית אינם אירועים שקרו לפתע פתאום, כי אם תהליכי שינוי הדרגתיים במחשבה האנושית שהחלו עוד בימי הביניים ולא הסתיימו אפילו עד ימינו. בנוסף, עוד בתקופה היוונית ניתן למצוא פילוסופים בעלי תפיסת עולם מכניסטית כמו דמוקריטוס וליוקיפוס, כמו גם אסטרונומים שטענו כי הארץ מסתובבת סביב השמש (אריסטרכוס מסמוס) וכי היקום הוא אינסופי (דיוגנס ולוקרטיוס).
על מנת להימנע מסוג זה של ביקורת, ערך זה מתייחס לאירוע המהפכה המדעית כנקודתי מכיוון שהוא מתייחס למי שלקח את דרך חשיבה המכניסטית לקצה וראה בעצמו מהפכן שמורד בדפוסי החשיבה הקדמוניים.
רקע
עד למאה השבע-עשרה פילוסופיית הטבע אשר שלטה בעולם המדע באופן כמעט בלעדי הייתה זו האריסטוטלית. ע"פ אריסטו, כל שינוי המתרחש בטבע ניתן להסבר על ידי ארבע סיבות: הסיבה החומרית, הצורנית, הפועלת והתכליתית. שתי הראשונות הן סיבות סטטיות הנמצאות בעצם ומסבירות מדוע הוא כפי שהוא. לעומתן, הסיבה התכליתית והסיבה הפועלת מסבירות מדוע עצמים משתנים. הסיבה הפועלת מסבירה את השינוי על ידי מנגנון חיצוני של סיבה ותוצאה, לדוגמה - הנגר הוא סיבתו הפועלת של הכיסא, כדור הביליארד הזיז את הכדור האחר. הסיבה התכליתית מסבירה את השינוי על ידי מנגנון פנימי לעצם אשר גורם לו לפעול על מנת להשיג את מטרותיו, לדוגמה – אדם מטייל כדי להיות בריא. אריסטו ראה בסיבות אלו מכלול, כך שלא ניתן להסביר תופעות בעזרת סיבה אחת בלבד.
היבט רלוונטי נוסף בתפיסת הטבע האריסטוטלית הוא החלוקה שמבצע אריסטו בין חלקים שונים של העולם החומרי. על פי אריסטו, חוקי הטבע אינם אחידים בכל מקום, כך שבעוד שבעולם שמתחת לגלגל הירח פועלים חוקי טבע מסוימים, בעולם שמעל לגלגל הירח חוקי טבע שונים. בנוסף, העולם שמתחת לגלגל הירח הוא עולם דינאמי בר-שינוי, בעוד שהעולם שמעל לגלגל הירח נע ע"פ חוקיות קבועה – כוכבי הלכת מסתובבים מסביב לכדור הארץ וכוכבי השבת סטאטיים לחלוטין.
ניצנים של פילוסופיית טבע חדשה
לא ניתן להצביע על הנקודה המדויקת בה החל המרד בתפיסת הטבע האריסטוטלית, אולם, ניצנים ראשונים של התנגדות ניתן למצוא כבר בכתביו של ניקולאוס קוזאנוס במאה החמש-עשרה, אשר היה הראשון לחלוק על אריסטו באשר לסופיותו של היקום. דמויות מרכזיות אשר המשיכו את הפולמוס כנגד תפיסת הטבע האריסטוטלית הם ג'ורדאנו ברונו וקופרניקוס. ברונו, בספרו "על היקום האינסופי והעולמות" טען אף הוא כי היקום אינסופי וכי קיימות שמשות נוספות רבות בשמיים, טענות אשר בגינן עלה לבסוף על המוקד בידי האינקוויזיציה בשנת 1600. קופרניקוס, היה הראשון בתקופתו אשר טען כי כדור הארץ מסתובב מסביב לשמש (התפיסה ההליוצנטרית). בנוסף, בשנת 1572, לאחר מאות שנים בהן לא דווח על זיהוי של כוכב חדש בארצות אירופה, צפון אפריקה והמזרח התיכון, זיהה טיכו ברהה התפוצצות של סופר נובה, ובשנת 1577 זיהה טיכו כוכב שביט אשר נע דרך כדורי הקריסטל עליהם מסתובבים כוכבי הלכת ע"פ התאוריה האריסטוטלית. לאחר מותו של טיכו, עוזרו, האסטרונום יוהאנס קפלר השתמש בתצפיותיו ובעזרתם ניסח שלושה חוקים מתמטיים הקשורים לתנועת הכוכבים (אם כי קפלר לא ניסח אותם בצורתם המתמטית המוכרת לנו כיום).
דעות אלו אשר חולקות על תפיסת העולם האריסטוטלית, בצירוף התצפיות החדשות המעידות על ליקויים בתורה זו, הן אלו שהיוו מצע לצמיחתה של דרך חשיבה חדשה מנוגדת לתפיסה האריסטוטלית ששלטה בכיפה עד המאה השבע עשרה.
הטבע כמכונה
טענתם העיקרית של הפילוסופים המכניסטים הייתה כי הטבע פועל כמכונה. כך לדוגמה, כותב דקארט: וקפלר:
לטענה כי הטבע פועל על פי חוקיות מכנית משמעויות רבות במגוון רחב של תחומים. ראשית, אם הטבע פועל על פי חוקיות אזי הוא ניתן להבנה מלאה על ידי האדם. כלומר, כפי שהשעון פועל על פי היגיון מכני קבוע ועל כן ניתן לנבא את מצבו בעתיד על פי מצבו ברגע מסוים, כך גם הטבע יהיה מובן ונהיר לנו לחלוטין כאשר נבין את ההיגיון המכני על פיו הוא פועל. שנית, תפיסה זו שוללת לכאורה אפשרות של הסבר תכליתי או אנימיסטי של הטבע, כלומר, כל מה שקורה הוא תוצאה של תנועות של מסה ואין לטעון להסבר נוסף ש"מחייה" את הגופים. בנוסף, לטענה כי הטבע פועל כמכונה משמעויות תאולוגיות רבות - טענה זו מציפה שאלות לגבי מקומו של האל בעולם, שאלות לגבי אפשרות הנס, שאלות לגבי חופש הבחירה ועוד.
סיבתיות
על פי הפילוסופיה המכניסטית, ההסבר היחידי המתקבל על הדעת לשינוי הוא הסבר הקשור למפגש של מסה במסה אחרת – כלומר חומר ותנועה. כל הסבר אנימיסטי, המייחס רצונות לעצם, או הסבר הטוען להשפעה של גופים זה על זה מרחוק ללא מגע ביניהם – הוא הסבר שאינו מתקבל על הדעת ולכן זקוק לבחינה מחדש. דוגמה אחת לשלילתו של הסבר השפעה הדדית מרחוק, היא פקפוקו של הפילוסוף פרנסיס בייקון בהשפעתה של משחת הנשק. בתקופתו של בייקון הייתה רווחת האמונה כי משיחת משחה מסוימת על כלי נשק שפצע אדם, תעלה ארוכה לפצעו גם כאשר הוא נמצא כבר מרחק רב מהחרב. בייקון לא קיבל או דחה אמונה זו אך טען כי יש לבדוק אותה על ידי ניסויים אמפיריים.
איכויות ראשוניות ומשניות
הסיבה להבחנה זו היא הקושי להסביר כיצד תכונות כמו צבע, טעם וריח נמצאות בחומר עצמו. במאה השבע עשרה החל השימוש במיקרוסקופ ועם שימוש זה התגלה המבנה החלקיקי של החומר, גילוי זה הוליד את השאלה - כיצד יכול להיות שהחלקיקים מקבלים את תכונות הצבע, הטעם והריח? על כן נעשתה הבחנה זו בין התכונות שמקבל החומר כשלעצמו לבין התכונות שהן תולדת האינטראקציה עם הצופה האנושי בלבד. גם הבחנה חדשה זו קשורה להתנגדות לתאוריה האריסטוטלית, שכן העמדה האריסטוטלית גורסת כי לחומר יש צורה שמעניקה לו את תכונותיו שכולן אינטריסיות לחומר עצמו.
מטאפורת השעון ככלי להבנת הרעיון המכניסטי
מטאפורת השעון היא דוגמה טובה להבנת המוטיבציה והרעיונות של הפילוסופיה המכניסטית, זאת מכיוון שהפילוסופים המכניסטים חשבו כי כל העולם פועל כמו שעון מכני. פירושה של אנלוגיה זו היא כי כל תנועה מיוצרת רק על ידי מגע של חומר בחומר, אובייקטים הפועלים כאילו הם בעלי רצון עשויים לפעול כך מסיבות מכניסטיות לחלוטין והעולם בר הבנה לחלוטין אם רק נדע כיצד והיכן להתבונן.
דוגמה לחידוש שהביא עמו השעון ניתן למצוא על ידי ניסוי מחשבתי קצר - חשבו על אדם קדמון שנוסע בזמן ומגיע למאה העשרים ואחת. מובן מאליו שכאשר יראה מכונית נוסעת הוא יחשוב כי מדובר בטורף מהיר מאוד, וכאשר יראה מטוס יחשוב כי מדובר בציפור ענקית. כלומר, אדם שרואה מערכת אך לא מכיר את אופן פעולתה עשוי לחשוב שהיא חיה. באופן דומה התבוננו אנשי המאה השש עשרה על השעון. אף על פי ששעונים מכניים הופיעו באירופה עוד לפני המאה הארבע עשרה, עד המאה השש עשרה מנגנון השעון היה גלוי לעין המתבונן וניתן היה לראות כיצד המערכת מניעה את המחוגים. אולם, כאשר במאה השש עשרה מתחילים לייצר שעונים עם מערכות הפעלה נסתרות מן העין, ההתבוננות בשעון מוליכה רבים למסקנה כי ניתן למצוא מנגנונים שנראים חיים ובעלי כוח פנימי הגורם להם לנוע, אף על פי שכל פעולתם מכנית וקבועה מראש לחלוטין. כלומר, התבוננות זו גורמת לרבים לשאול האם לא יכול להיות שהטבע כולו הוא מכונה אחת גדולה שנראית לנו כחיה רק מכיוון שאיננו מבינים את פעולתה. בנוסף, אנלוגיה של הטבע לשעון גורמת לפילוסופים ולמדענים לחשוב - אם הטבע פועל כמו שעון, הרי שהטבע ניתן להבנה מלאה על ידי בני האדם אם רק יגלו כיצד פועל מנגנון השעון. לבסוף, הסדירות שניתן למצוא בחוקי הטבע תרמה אף היא לחשיבה כי הטבע פועל כמו שעון מכני מכיוון שסדירות ניתנת להסברה על ידי מנגנונים קבועים. מטאפורת השעון משמשת תפקיד חשוב אצל הפילוסופים המכניסטים ושימוש באנלוגיה של הטבע לשעון ניתן למצוא בכתבים רבים מהמאה השש עשרה והלאה, וביניהם כתבי קפלר, דקארט ואחרים.
דוגמה טובה לשימוש במטאפורת השעון ניתן למצוא בספר "מיקרוגרפיה" של רוברט הוק. הוק הוא מי שהמציא את המיקרוסקופ וניתן לומר כי אם גליליאו הכניס את גרמי השמיים אל תוך התחום הנצפה, הוק הוא מי שהכניס את התחום המיקרוסקופי אל תוך הנצפה. בספרו משווה הוק את הצמחים למכונות, וטענתו באשר לטחב או עובש שגדלים על צמחים אחרים היא כי תהליך זה קורה כאשר יש קלקול בצמח, בדומה לקלקול במכונה. הקטע הבא לקוח מתוך ספרו בו הוא משווה את הקלקול שמתרחש בצמח לקלקול במערכת ההפעלה של שעון (בתרגום חופשי):
ניסוי
אחד החידושים הגדולים של הפילוסופיה המכניסטית הוא נטישת סמכות הידע המסורתית והדרישה לכינון מחודש של הידע על בסיס הניסיון בלבד. אולם, בשונה ממה שהוגדר כניסיון עד כה, הניסיון החדש היה צריך להיות מעוגן בניסוי אמפירי ולא בניסוי מחשבתי היפותטי בלבד.
מתמטיזציה של הטבע
אימוץ שיטת הניסוי האמפירי ככלי להשיג מידע על העולם עלה בקנה אחד עם מתמטיזציה של הטבע. כאשר אדם עורך ניסוי מחשבתי, תוצאות הניסוי לרוב אינן מדידות וברות השוואה לנתונים אחרים. אולם, ברגע שהניסוי מתקבל כמתודולוגיה העיקרית לגילוי האמת מתקבלים נתונים מספריים אשר ניתן לשלב בנוסחאות כוללות. בין המדענים שראו את עיקר עבודתם בניסוח חוקים מתמטיים לתופעות הטבעיות היו קפלר, בויל וכמובן את מי שהביא את תפיסת העולם המתמטית לשיאה – סר אייזק ניוטון.
חלק מהפילוסופים המכניסטים של המאה השבע עשרה האמינו כי ניתן לתאר את מבנהו היסודי של העולם בעזרת המתמטיקה, ואת תפיסתם הצדיקו בין השאר גם בעזרת כתבי הקודש, ובהם ספר חכמת שלמה בו נכתב – "במידה במספר ובמשקל הכל הכינות". למעשה, תפיסת עולם זו, על פיה הטבע "כתוב באותיות המתמטיקה" מיוחסת כבר לפיתגורס ולאפלטון, ובכל זאת, חידושם של הפילוסופים המכניסטים היה בחזרתם אל המסורת האפלטונית ונטישת ראיית העולם הביולוגית-אריסטוטלית.
אטומיזם
התאוריות האטומיסטיות השתלבו היטב בפילוסופיה המכניסטית. על פי תאוריות אלו כל החומר מורכב מחלקיקים קטנים שאינם ניתנים לחלוקה. הסיבה לכך היא שהסברים אלו הצליחו להסביר כיצד אובייקט חומרי דוחף ומניע אובייקט אחר על ידי תנועת אטומים. אולם, גם עמדה זו הייתה שנויה במחלוקת, והיו פילוסופים כדוגמת דקארט שהתנגדו לאטומיזם וטענו כי היקום מורכב מחומר רציף לגמרי, משום שלהשקפתו בעולם מכניסטי שבו התפשטות במרחב היא תכונה ראשונית של החומר, לא ייתכן ואקום. אמנם גם דקארט דבר על חלקיקים המניעים זה את זה, אך כוונתו לא הייתה לאטומים (שאינם ניתנים לחלוקה) כי אם לחלקיקים הניתנים לחלוקה אינסופית.
דאיזם
תפיסת העולם המכניסטית משתלבת היטב גם עם תפיסה דתית דאיסטית. על פי התפיסה הדאיסטית אלוהים ברא את העולם ומאז אינו מתערב בו כלל, כלומר - אין התגלות, נבואה או ניסים. במאה השבע עשרה תפיסת העולם הדאיסטית החלה להתפשט בקרב המשכילים, ובמיוחד בקרב מי שהאמין שהעולם פועל כמכונה. הסיבה לכך היא שאם העולם פועל כמכונה אין צורך באל שיתערב בו מכיוון שניתן להסביר הכל על ידי הבריאה הראשונית - "מתיחת קפיץ השעון" בלבד. אחד מהפילוסופים שלא קיבלו את תמונת העולם הדאיסטית הוא דקארט. הסיבה לכך שלא ניתן לייחס לדקארט תמונת עולם דאיסטית היא ההוכחה הראשונה שלו לקיום האל בהגיון השלישי של הספר הגיונות. על פי הוכחה זו ניתן לומר כי דקארט משמר בצורה מסוימת את ההתגלות הדתית מכיוון שלדעתו האל הוא שטבע בנו את האידיאה האובייקטיבית של האינסוף.
גליליאו
בשנת 1609 בנה גלילאו טלסקופ בעל יחס הגדלה של 1:30. יחס זה נחשב עצום לאותה תקופה, כאשר הטלסקופ בעל יכולת ההגדלה הגבוהה ביותר עד לזה של גליליאו היה בעל יחס הגדלה של 1:3. בתצפיותיו דרך הטלסקופ גילה גלילאו מספר גילויים מרעישים אותם פרסם בספרו "השליח הכוכבי" היוצא לאור בשנת 1610. בספרו מפרסם גליליאו את תצפיותיו, ובהם זיהוי מכתשים על הירח, כתמים על השמש וגילוי ארבעת הירחים של צדק. תגלית מרעישה נוספת של גליליאו היא מספר הכוכבים החדשים שהוא מזהה בכל כיוון בעזרת הטלסקופ. מתצפיות אלו הסיק גליליאו כי הארץ אינה ניצבת במרכז היקום וכי העולם שמעל לגלגל הירח וזה שמתחתיו פועלים תחת חוקיות דומה. כלומר, על ידי הפיכתם של השמיים לנצפים ונגישים לידע האנושי, והגילוי כי גם הם עשויים חומר וברי שינוי כמו העולם שהיה נצפה עד כה, שבר גליליאו את הדיכוטומיה האריסטוטלית הישנה בין שמיים לארץ. על ידי ניפוץ דיכוטומיה זו פתח גליליאו את הפתח ליצירת חוקי טבע מוחלטים אשר חלים בכל מקום ובכל זמן.
חידוש נוסף של גליליאו הוא השימוש שעשה בניסויים על מנת להוכיח את טענותיו. עד תקופתו של גליליאו הניסויים אשר היו עושים על מנת להוכיח דבר היו ניסויי מחשבה. אולם, גליליאו לא הסתפק בניסויים אלו וביצע גם ניסויים אמפיריים. אומנם לא ברור אם אכן ביצע את ניסויי זריקת החפצים ממגדל פיזה (ככל הנראה לא) או את ניסויי גלגול הכדורים במדרון משופע, אולם ברור כי הוא הראשון המתייחס לניסוי המדעי כמקור לידע. ניסויים אלה של גליליאו הם המאפשרים לו לנסח את החוקיות המניעה אותם ניסוחים מתמטיים. הסיבה לכך היא שכל עוד הניסויים שבוצעו היו מחשבתיים בלבד לא ניתן היה למדוד את התוצאות ולנסח אותם באופן מתמטי. לעומת זאת, ברגע שתנאי הניסוי מבוקרים ומדידים נפתח הפתח למציאת חוקיות וניסוח מתמטי של חוקים. ניסוח עמדתו של גליליאו לגבי המתמטיקה מתמצא בדבריו כי "ספר הטבע נכתב באותיות הגאומטריה".
דקארט
לאחר ניפוץ תמונת העולם האריסטוטלית שוררת מבוכה רבה בקרב המדענים והפילוסופים באשר לאפשרות כינונו של מדע חדש. אנשי המדע מחפשים את המתודה המדעית בעזרתה ניתן יהיה להימנע מטעויות ולקבוע מסמרות רק באמיתות בטוחות לחלוטין. הפילוסוף שמזוהה יותר מכל עם הניסיון ליצור מדע חדש ואף מצהיר כי זוהי כוונתו הוא הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט.
בנוסף, יותר מכל פילוסוף אחר מזוהה דקארט עם הפילוסופיה המכניסטית. דקארט אימץ את תפיסת העולם המכניסטית ואף הקצין אותה על ידי הסבר מכניסטי לכל הפעולות של גוף האדם, אולם, בד בבד הוא גם הגביל תפיסת עולם זו רק לעולם הפיזיקאלי על מנת לשמור את נפש האדם מחוץ למנגנון המכניסטי. בספרו "הגיונות על הפילוסופיה הראשונית" קובע דקארט כי קיימת הפרדה מוחלטת בין הגוף ובין הנפש, כך שאף שהגוף נמצא בעולם הפיזי-מכניסטי, הנפש יכולה להתקיים בנפרד מהגוף על כן אין היא תלויה בו ואינה שבויה בכבלי המערכת המכניסטית. על פי דקארט האדם הוא היחיד אשר יש לו נפש הנמצאת מחוץ למנגנון המכניסטי, בעוד בעלי החיים הם יצורים חסרי נפש מכניסטיים לחלוטין - מעין רובוטים ביולוגיים.
המפנה הניוטוני
לכאורה ניוטון הוא פילוסוף מכניסטי מן השורה הראשונה: ראשית, משום שהשתמש במתודת הניסוי כמקור עיקרי לתורתו, שנית, הוא הראשון שניסח תאוריה כוללת באשר לתנועת גופים החלה על כל מקום בחלל באופן שווה. אולם, דווקא ניוטון, הוא מי שמפקפק במוחלטותה של הפילוסופיה המכניסטית, ועל כן הוא גם מי שמחזיר הסברים "פנימיים" חזרה אל תוך הטבע. הסיבה לכך היא חוסר יכולתו של ניוטון לספק הסברים מכניים לתופעות כמו כוח המשיכה. כלומר, כאשר גילה ניוטון כוח קבוע שפועל על גופים בעלי מסה, מכיוון שלא היה יכול להצביע באופן אמפירי על קיומו, היה חייב לפקפק במתודה המכניסטית, ולשאול מדוע עלינו לקבל הסברים חומריים חיצוניים בלבד. ניוטון טען כי:
במהדורה השנייה של ה"פרינקיפיה" שהתפרסמה ב - 1713 הגיב ניוטון לכל מי שתקפו אותו על ההסברים הלא מכניסטיים בהם הוא משתמש ואמר: "אין אני בודה שום השערות" ("Hypothesis non Fingo"). כלומר, טענותיו מנבאות את העתיד בצורה הטובה ביותר, ואין הוא בודה מליבו כל השערות שאין להן כל אחיזה במציאות. ניוטון סבר כי למדע ארבעה עקרונות חשיבה מרכזיים שצריכים להנחות את הפעילות המדעית: חסכנות, כלליות, אחדות וטנטטיביות.
פילוסופיה מכניסטית לאחר דרווין
מנגד, רוב החוקרים לא מסכימים עם טענה זו וסוברים כי אין צורך ליחס ליכולת ההישרדות וההתפתחות של עולם החי תכליתיות. שרידים לוויכוח זה ניתן למצוא כבר בפרסום ספרו של דרווין. בגרסה הראשונה של "מוצא המינים", קורא דרווין לפרק הרביעי "הברירה הטבעית", מה שעלול להישמע כניסיון להאניש את הטבע ולהעניק לו יכולת בחירה. לאחר התקפות על דרווין בשל ניסוח זה שנשמע תכליתי, שינה דרווין את שם הפרק הרביעי בספרו ל"השארת המסוגלים ביותר" ("Survival of the Fittest"), שנשמע יותר כסיבה פועלת שאת תוצאותיה ניתן לבחון רק בדיעבד.
זאת ועוד, מנגנון הברירה הטבעית של דרווין נתפס על פי רוב כמנגנון מכניסטי, שכן אין בו יד מכוונת (לרבות יד אלוהית), אלא השינוי האבולוציוני נוצר כתוצאה מהישרדותם של הפרטים המותאמים יותר לסביבתם והורישו את תכונותיהם לצאצאיהם וממותם של הפחות מותאמים בטרם התרבו.
פילוסופיה מכניסטית של הנפש
ההוגה הראשון שהכניס את הנפש אל תוך העולם החומרי וביצע לה מכניזציה מוחלטת הוא הפילוסוף האנגלי תומאס הובס. אחרי הובס ניתן לייחס עמדה זו לפילוסוף בן המאה השמונה עשרה ז'וליין אופריי דה לה מטרי (Julien Offray de la Mettrie) שכתב את הספר "אדם הוא מכונה" (Man is machine). אולם, השוואה בין עמדות אלו לבין עמדות מכניסטיות בנות זמננו של הנפש אינה מדויקת, שכן הובס ומטרי לא ייחסו עמדה זו לקשר שאנו מכירים כיום בין פעילות נוירונאלית לפעילות מנטלית.
הפילוסופים המכניסטים הראשונים שטענו כי התופעות המנטאליות אינן אלא תופעות לוואי של הפעילות הנוירונאלית הופיעו עם התפתחות חקר המוח במאה שעברה. על פי פילוסופים אלו, אם רק יהיו לנו הכלים לחקור את תנועת הנוירונים העצומה שיש במוח – נוכל לדעת על פי מצב פנימי נוירונאלי נתון ומצב גירויים חיצוני נתון את כל מה שעומד להתרחש. בין הפילוסופים השייכים לאסכולה זו נהוג למנות את דניאל דנט, נורמן מלקולם, ופול צ'רצ'לנד.
הוויכוח לגבי עמדות אלו נסוב בעיקר סביב שאלת חופש הרצון. המתנגדים למכניזציה של הנפש טוענים כי עמדה זו סותרת את האינטואיציה היומיומית שלנו לגבי עצמנו כבעלי רצון חופשי, בעוד שהתומכים בעמדה זו טוענים, כמו פילוסופים מכניסטים קלאסיים, כי כל הסבר אינטריסי הוא עלום ולא ברור באמת, ועל כן אין להשתמש בהסברים מסוג זה כלל.
שינויים בהרגלי הצריחה
שינויים בהרגלי הצריחה הוא אלבומה השני של להקת הרוק הישראלית החברים של נטאשה. הוא יצא לאור בסוף שנת 1991 והופץ על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
האלבום זכה להצלחה עצומה והגיעה למעמד של אלבום זהב (20,000 עותקים) תוך שבוע. ב-13 באפריל 1992, נערך אירוע במשרדי חברת התקליטים הד ארצי, לציון הצלחת האלבום. האלבום נמכר בלמעלה מ-110 אלף עותקים ובעקבות ההצלחה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ברחבי המדינה.
המפיק המוזיקלי של האלבום היה יוסי אלפנט, שנפטר זמן קצר לאחר סיום הקלטת האלבום, לפני יציאתו לאור. השיר הקצר "כמעט אופטימי" נכתב לזכרו.
תשלום מבוסס מניות
בתחום החשבונאות ומנהל עסקים, תשלום מבוסס מניות מתאר פעולה של תשלום או תגמול לעובד או לזכאי אחר (כגון ספק) באמצעות מכשיריה ההוניים של החברה או בסכומים המבוססים על מכשיריה ההוניים של החברה (כגון מניות או אופציות).
התקינה הבינלאומית
בתקינה הבינלאומית תשלום מבוסס מניות מטופל על סמך IFRS-2.
התקינה האמריקאית
בתקינה האמריקאית, תשלום מבוסס מניות לעובדים מטופל על סמך FAS123.
קישורים חיצוניים
Stock-based compensation
המוזיאון הלאומי של צי ארצות הברית
תולדות המוזיאון
ראשיתו של אוסף המוזיאון הייתה בתחילת המאה ה-19. אז החל איסוף פריטים ימיים במתחם הצי בוושינגטון. הפריט הראשון באוסף היה תותח ימי צרפתי שנוצק ב-1793. ב-1865, לאחר שגדל האוסף, הוא הועבר למיקום חדש במתחם וזכה להכרה כאחד מן המוזיאונים הפדרליים הראשונים. ב-1913 הועבר האוסף למיקום אחר, אך ב-1927 הוכנס לאחסנה למשך שמונה שנים. ב-1935 הוצב שוב האוסף בתצוגה בחלק משטחה של סדנת תותחים במתחם, ולאחר מלחמת העולם השנייה קיבל את השם "מוזיאון מפעל התותחים הימיים". ב-1961, לאחר שנסגרה הסדנה, שוכן המוזיאון בכל חלקי המבנה ביזמתו של ארלי ברק (Arleigh Burke), מפקד המבצעים הימיים של הצי דאז, תחת השם "מוזיאון ההיסטוריה הימית". הוא נפתח לציבור ב-1963.
בין מבנה המוזיאון לבין קו המים של מתחם הצי על נהר אנקוסטיה שוכן פארק וילארד, שטח פתוח שבו מוצגים חלק מפריטי המוזיאון.
כיום כפוף המוזיאון לפיקוד ההיסטוריה הימית והמורשת של הצי. יותר מ-90 אלף איש מבקרים בו מדי שנה. כיוון שהמוזיאון שוכן בבסיס צבאי פעיל קיימים עבורם סידורי כניסה מיוחדים אליו.
תערוכות קבע במוזיאון
אוסף המוזיאון כולל בין השאר את העתק המבנה העילי של האונייה קונסטיטושן, הבתיסקף טריאסט - צוללת המחקר הראשונה למים עמוקים, תותח מאוניית המערכה הטבועה מיין, דגמים של האונייה USS מוניטור ושל אוניית המערכה מיזורי וחליפת החאקי של אדמירל צ'סטר נימיץ.
החלום והיום
החלום והיום הוא ספרה של רחל הולנדר, המספר את סיפורם של יהודי הולנד בשואה דרך עיניה של ילדה בת 11, ששרדה מחנה ריכוז בגרמניה יחד עם אמה. אביה, אחיה התאום ואחותה הקטנה נספו במחנה.
תקציר העלילה
יוכבד דה באר בת ה-11 נשלחת לשלושה חודשי החלמה אל משפחה יהודית אמידה בציריך שבשווייץ. אחרי שנים של חיים במחנות, תחילה במחנה הריכוז וסטרבורק בהולנד ואחר כך בגרמניה, היא וילדים כמותה נמצאים במצב בריאותי ירוד ובמשקל נמוך, ומשום כך מארגנת להם הקהילה היהודית בשווייץ מסע שיקום והבראה. יוכבד, או בטי, כפי שהיא נקראת בבית, נשלחת אל משפחת שוורץ, משפחת סוחרים אמידה, אדוקה בדתה, שלה שלושה ילדים - יונאס בן ה-13, קלרה בת ה-10 ואסתי בת ה-5.
יוכבד משתדלת לקיים את כל הוראות אמה, להתנהג יפה, לציית לדרישות מארחיה ולהתיידד עם ילדי המשפחה, אבל לבה רחוק מהם. היא מתגעגעת אל אמה, שנשארה בבית, בהולנד, אך מדי פעם משתלט עליה העבר ומשיב אותה אל הימים, שבהם עוד היו עמה גם אביה, סופר, איש חינוך, בעל ואב אוהב ומבין, אחותה הקטנה דיני ובעיקר אחיה התאום, דאוי. לעיתים היא מוצאת את עצמה בימים המאושרים שלפני המלחמה, אך ברוב המקרים היא חוזרת לימיהם במחנה, לקור, לרעב, לפחד ולאימת הבאות המתמדת. לפעמים היא מוצאת את עצמה בצריף, לבדה עם אחיה ואחותה, ממתינים לאמם ומקווים, שגם האב יורשה לבוא לראותם בערב, לפעמים היא חוזרת בדמיונה אל המסדרים הנוראים, הנמשכים עד אין קץ, או אל אימי הימים האחרונים, כשדיני הקטנה כבר איננה עמם ואביה ואחיה מתייסרים במחלה, שממנה לא יחלימו.