cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תקנות שו"ם
תקנות בין אדם לחברו
סוגיית הקשרים הפסולים עם השלטונות באה לביטוי נוסף בתקנות מגנצא. כדי למנוע מהגויים להתערב בחיי הקהילה, נקבע, כי אם יתמנה אדם לתפקיד בבית הכנסת, כגון חזן, גבאי או גולל התורה, על פי מינוי השלטונות, יהיה אותו אדם בנידוי, בשמתא ובחרם. הוועידה שאפה למצב שבו אף קשרים לגיטימיים עם השלטונות לא ישפיעו על ענייני הציבור. מסיבה זו נקבע, כי אין לפטור אדם ממס עקב קרבתו לשלטונות.
תקנות נוספות עסקו בענייני ממונות. נקבע, כי אין לתת הלוואות אלא באופן של עיסקא, כלומר שדמי ההלוואה יחשבו כהשקעה משותפת, וסיכויי הרווח וההפסד יתחלקו בין המלווה והלווה. תקנה זו נועדה למנוע בעיות הלכתיות של ריבית, כמו גם טענות ומענות שונות. עוד נקבע כי יש לנהוג ביושר בכל ענייני הממון, ו"לא יעשה שקרנות ולא 'גילוח מעות'". שיוף מטבעות זהב על מנת להתיך את הזהב שנגזל מהמטבעות היה תופעה נפוצה בתקופות ההן, וחכמי שו"ם ראו בה רמאות, גזל, חילול השם וסכנת נפשות (בשנת 1278 נחשדו יהודים באנגליה באשמה זו, ו-269 מהם הומתו בתלייה).
מסי השלטונות והסכסוכים שנגרמו בעטיים, עלו אף הם על שולחן הוועידה. נקבע כי אין ליטול משכון מאדם שהפקידו אצלו ספרים (כתבי יד השווים הון רב), עבור חובות המיסים של בעל הספרים. עוד הוחלט, כי אם הצהיר אדם בשבועה הצהרת הון נמוכה כדי להיפטר מתשלום מס גבוה והתברר ששיקר, ייפסל לשבועה.
תקנות הציבור והפרט
ענייני ציבור נוספים נידונו בוועידה והוזכרו בתקנות. כך למשל נקבע, כי אם אין מספיק כסף כדי לשלם למלמדי התינוקות, ניתן לקחת כסף מהקדשות של נפטרים, למעט אם הוקדשו במפורש למטרה אחרת. הוחלט כי תקנות לטובת העיר או ענייה יתקבלו על דעת טובי העיר, וכי אין אפשרות לסרב להחלטתם ואף לא לתבוע אותם לדין תורה. נאסר גם לגלות לגויים סודות הנוגעים לקהילה.
הוועידה עסקה גם בענייני בית הכנסת. נאסר על אדם להתפלל בבית הכנסת בניגוד להסכמת הציבור. כן נקבע, כי נדרי צדקה שנודר אדם בבית הכנסת, ישלם לאותו בית הכנסת שבו נדר. החלטה אחרת קבעה כי אין לדבר בבית הכנסת, אלא.
במקביל לתקנות בענייני הציבור, עסקו תקנות שו"ם בסדרה ארוכה של תקנות שנגעו לשלל תחומי החיים הפרטיים של יהודי הקהילות. מספר תקנות לא היוו חידוש, אלא באו כחיזוק נוסף להלכות פסוקות שמקורן בתלמוד ואף במקרא והציבור לא הקפיד על שמירתן. כך למשל קבעה הוועידה, כי על כל אדם לקבוע זמן ללימוד תורה, מדרש או תלמוד, לפי מידת הבנתו ואפשרויותיו. בנוסף קיבלה הוועידה מספר תקנות בענייני כשרות, כגון איסור לאכול שלקות של גויים, תקנות בענייני יין נסך, חיוב להסיר "" (מחשש לחֵלב אסור), איסור לשלוח בשר על ידי גוי ואיסור לשחוט ללא מבחן וקבלת הסמכה מרב.
בעתות שמחה היו מצויים מכשולים שונים, ועל כן התייחסה הוועידה גם לעניינים אלו. נראה כי מנהג רווח היה להתרים אנשים בעל כורחם לצורכי חתונה, וכן ליטול דברים מאולם החתונה, עקב שכרות ושמחה יתירה. התקנות קבעו אפוא, כי אין ליטול מהחתונה יותר משישה פשוטים (מטבע קטן), ואין לחברי החתן לגנוב תרנגולות ודברים אחרים משום אדם. בעיה אחרת ארעה בעתות שמחה: לפעמים נחרך התבשיל המיועד ליום השבת, עקב ההלכה שאסור להוסיף לו מים בשבת. היו שלא התאפקו עקב הבושה, וביקשו מגוי שיעשה זאת. כדי למנוע זאת החליטה הוועידה, כי יש למנות שומר יהודי, שימנע מגוי להוסיף מים לקדרה המתבשלת בשבת לצורך האורחים.
נראה כי יהודים רבים שעסקו במסחר עם הגויים החלו לשנות אט אט את מלבושם והופעתם החיצונית, וניסו להידמות לחבריהם הגויים. חכמי שו"ם ראו לנכון לתקן תקנות בנושא זה, וקבעו כי אין ליהודי ללבוש מלבוש של גויים, אין ללבוש "חלולי בתי זרועות" (גלימה נטולת שרוולים בסגנון גויי), אין לגלח זקן בתער ואף לא בכעין תער, כלומר במספריים הגוזזים את הזקן סמוך ללחיים.
תקנה אחרת הוקדשה למלחמה בנגע המותרות שפשה כפי הנראה בקהילות הריין. נקבע כי אסור להזמין אנשים לסעודה שאינה סעודת מצווה, מלבד אדם שאורחים מתאכסנים בביתו, או שהקיז דם שעליו להרבות במאכל. גם ליולדת הותר לעשות סעודה לחברותיה. תקנה זו היא הקדומה ביותר בנושא המותרות, והיא בבחינת אב לתקנות כאלו שהותקנו בעקבותיה.
הרבנים המתקנים
כאמור, כל התקנות האמורות נתקנו על ידי בעלי התוספות, בוועידות שנערכו במגנצא בשנים תתקנ"ו ותתק"ף. אזהרה חמורה שליוותה את התקנות קבעה כי מי שיעבור על התקנות ינודה, וכי אם לא יחזור בו תוך חודש – ניתן יהיה למסור את ממונו לשלטונות ולקנוס אותו לפי החלטת הקהילה. חותמי התקנות היו עשרות רבנים משלוש קהילות הריין המרכזיות. הבולטים מבין החותמים היו רב משה הכהן ממגנצא, רבנו דוד ממינצבורג (תלמידו של רבנו תם ורבו של הר"ש משאנץ), רבנו יעקב ב"ר אשר הלוי משפיירא (רבו של המרדכי), רבנו שמחה ב"ר שמואל משפיירא (מבעלי התוספות, תלמידו של הראבי"ה ורבו של האור זרוע), רבנו אליעזר ממיץ (הרא"ם, בעל ה"יראים"), רבנו אלעזר ב"ר יהודה מוורמייזא בעל "הרוקח", רבנו ברוך ב"ר שמואל ממגנצא (מחבר ספר החכמה, מפיוטיו ידוע הזמר "ברוך אל עליון") ורבנו אליעזר בן יואל הלוי מקלן (הידוע כ"אבי העזרי" או "ראבי"ה").
ועידת שו"ם השנייה
בחודש תמוז שנת ד'תתקפ"ג (1223) התכנסו שוב רבנים ונכבדים מקהילות שו"ם, בוועידה שהתקיימה ככל הנראה בשפיירא, ובהּ עסקו בפירוט רב בתקנת החליצה (ראו להלן). תקנות נוספות שחודשו בה על סמך תקנות קודמות קבעו כי אין לרבנים או לפרנסי הקהילות להטיל חרם על אדם מדעת עצמם ללא הסכמת הקהילה. במקביל נאסר על הקהילה להטיל חרם ללא הסכמת הרב. נקבע כי חרם או נידוי שהוטלו ללא הסכמת כל הגופים הללו ייחשבו לחסרי תוקף. על תקנות אלו חתמו גדולי הדור, בהם הרוקח, רבנו דוד ב"ר שאלתיאל (תלמיד ראבי"ה, אב"ד קהילת לורך), רבנו יהודה ב"ר משה הכהן ממגנצא (הר"י כ"ץ, רבו של מהר"ם מרוטנבורג) ועוד.
סלסטה (עיר)
אתרי מורשת ותרבות
כנסית סנט-ג'ורג', שנחנכה בשנת 1424, מעוצבת באדריכלות גותית בנויה גם היא מאבן חול אדומה, ונחשבת גם היא לפלא ארכיטקטורי.
בשנת 2013 השיקה העירייה מסלול תיירותי בעיר העתיקה בשם "בדרכו של ג'ון סלטו" (géant Sletto) אשר עובר ב-24 אתרי מורשת.
במוזיאון "בית הלחם" מוצגת ההיסטוריה של החיטה והלחם בעולם וכן הכלים, הטכניקות והמכונות המשמשות את אופים מאז ימי הביניים ועד היום.
סלסטה סמוכה לדרך היין של אלזס, דרך העוברת בין כרמים, יקבים וכפרים שונם בהן מופקים יינותיה המפורסמים של אלזס. סלסטה סמוכה לארמון קניסבורג אשר מהווה אתר תיירות המציג את החיים בארמון בימי הביניים וכן אתר היסטורי.
תקנות שו"ם
תקנת הנדוניה
התקנה המפורסמת ביותר מבין תקנות שו"ם היא "תקנת הנדוניה" או "תקנת ההִשבון". תקנה זו תוקנה תחילה על ידי רבנו תם, אשר חזר בו ממנהּ בסוף ימיו. למרות זאת, שבו תלמידי תלמידיו ותיקנו אותה בוועידת תתק"ף, והוסיפו בה פרטים שלא היו בתקנה המקורית.
הרקע לתקנת ההשבון היא העובדה שפעמים רבות אירע, עקב תנאי החיים באותה תקופה, שאישה מתה בתוך שנה לנישואיה, לרוב עקב סיבוכי היריון או לידה. הבעל האלמן התאבל על אשת נעוריו, אך אביה של הנפטרת התאבל בכפליים – גם על בתו שנלקחה בדמי ימיה, וגם על תכשיטי הזהב וכספי הנדוניה שהעניק לבתו ולחתנו עם נישואיהם, מתוך מחשבה ותקווה שבני הזוג ייהנו מהם לאורך ימים. מכיוון שלפי דין תורה יורש הבעל את אשתו, הרי שכל התכשיטים והנדוניה אמורים היו להיות רכוש הבעל האלמן, והאב השכול חש כי זרים יורשים את הונו.
ככל הנראה, מצב עגום זה היה שכיח למדי בדור ההוא. ניתן אף להניח כי לאור ריבוי מקרים אלו הלך וגבר החשש, שאם תימשך התנהלות הדברים באופן זה ללא שינוי, יחדלו האבות להעניק לבנותיהם תכשיטים הגונים ונדוניה הראויה להתכבד בה, כראוי לבנות ישראל. כתוצאה מכך עלולות הבנות שלא למצוא להן חתן, שכן הבחורים יעדיפו את אלו המוכנים להעניק לבנותיהן מתת הגונה, על פני אלו החוששים ונמנעים מכך. רבנו תם וחכמי דורו שנוכחו בבעיה, הפעילו את סמכותם התורנית כדי לפתור אותה. בשנת ד'תתק"ך או ד'תתקכ"א נפגשו בשוק של טרוייש רבנו תם, אחיו רבנו שמואל (רשב"ם), רבנו מנחם מיואני וחכמים נוספים וקבעו:
אף על פי שתקנה זו נוגדת את הלכות הירושה שבתורה, לא נמנעו בעלי התוספות מלתקנהּ, שכן הבינו שצורך השעה היא והפקר בית דין הפקר הוא. עם זאת, מוסיף רבנו תם ומספר, כי מצא לאחר מכן בתורת כהנים מקור עקיף לתקנתו:. מסיים רבנו תם וכותב:
רביעיית גוארנרי
רביעיית גוארנרי (Guarneri Quartet) היא רביעיית מיתרים אמריקאית, הקרויה על שם משפחת בוני הכינורות המפורסמת, גוארנרי. ראשיתה של הרביעייה בשנת 1964, בפסטיבל מרלבורו בוורמונט, ארצות הברית. החברים ניגנו מוזיקה קאמרית עם הפסנתרן רודולף סרקין, מייסד הפסטיבל, והכנר אלכסנדר שניידר שכנע אותם להתכנס יחדיו לרביעיית מיתרים.
תקנות שו"ם
תקנת הנדוניה
קהילות אשכנז הגדילו לעשות, והוסיפו את התקנה לנוסח הכתובה. בחלק מהכתובות נכתב: "מחמת עידור (=פטירה) יעמוד כתקנת שו"ם", ובחלקן נכתב: "הירושה וכל משפטי הכתובה כמנהג אשכנז וע"פ תקנות שו"ם". התקנה בצורה שונה מעט חלחלה גם לקהילות ספרד, ובראשית האלף השישי תוקנו "תקנות טוליטולה" (טולדו), שדנות באופן חלוקת הנכסים במקרה של מות האישה הצעירה ללא ולד. תקנות אלו, התקפות גם בימינו, הן מהבודדות ששרדו מתקנות שו"ם העתיקות.
תקנת החליצה
תקנה מפורסמת נוספת שתוקנה בוועידות שו"ם היא "תקנת החליצה" או "תקנת חלוקת הנכסים". תקנה זו עוסקת במקרה שמת אדם בלא בנים, ואלמנתו זקוקה לייבום או לחליצה על ידי אחד מאחי הנפטר. התקנה עוסקת הן במסגרת הזמן לקיום מצוות הייבום או החליצה והן בחלוקת נכסי המת ונכסי היבמה – נכסי צאן ברזל והכתובה – לאחר קיום החליצה.
רביעיית גוארנרי
בשנת 2001 התחלף בה הצ'לן. נכון לשנת 2005 חברי הרביעייה הם:
תקנות שו"ם
תקנת החליצה
התקנה, שתוקנה בתחילה בוועידות תתקנ"ו-תתק"ף במגנצא, חזרה ונתקנה ביתר פירוט בוועידת תתקפ"ג בשפיירא; לאחר כשישים שנה אישר אותה מהר"ם מרוטנבורג, ולאחר מאה שנים נוספות, בט"ו באב ה'קמ"א, חזרה ונתקנה במגנצא, עם שינויים בנוסחהּ.
רביעיית גוארנרי
עד שנת 2001 כללה הרביעייה את
תקנות שו"ם
תקנת החליצה
התקנה קובעת כי כאשר נפטר אדם ללא ילדים ואשתו זקוקה לייבום או לחליצה, אסור ליָבָם להשאיר את האלמנה כעגונה, אלא בתום שלושה חודשים מהפטירה עליו לייבם אותה או לערוך חליצה ללא דיחוי. אם הוסכם על חליצה, מחלקים את נכסי הנפטר לפי ראות עיני הדיינים, ללא אפשרות לתביעות ממוניות מצדו של היבם. בוועידת ה'קמ"א הוחלט כי חלוקת הנכסים תהיה שווה בשווה בין האלמנה לבין אחיו של הנפטר (החלטה נוספת שהתקבלה באותה ועידה נגעה לסך התחייבות הכתובה לבתולה ולאלמנה. הובהר כי מטבע קולונית כבר אינה עוברת לסוחר, וכי יש להתחייב לבתולה 600 פלורין זהב, ולאלמנה 300).
החותמים על תקנות תתק"ף ותתקפ"ג פורטו כבר לעיל. על תקנת ה'קמ"א חתמו תשעה מרבני אשכנז, שהמפורסם שבהם הוא רבי משה ב"ר יקותיאל הלוי מולין – אביו של מהרי"ל.
רביעיית גוארנרי
הרביעייה יצאה לסיורי קונצרטים בארצות שונות. בפריז ניגנה עם ארתור רובינשטיין ובלונדון ביצעה את מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן ואף הגישה כיתות אמן.
תקנות שו"ם
תקנת החליצה
נוסח התקנה עצמו אינו מבהיר את הסיבה שמחמתהּ תיקנוה הראשונים. יתר על כן, תקנה זו עומדת בניגוד לתקנה קדומה, המיוחסת לרבנן סבוראי, שבהּ נקבע כי. לפי התקנה הקדומה, מקבל היבם לאחר החליצה את כל כתובתה של האלמנה. נשאלת אפוא השאלה: מדוע שינו חכמי שו"ם את תקנת רבנן סבוראי, וקיצצו מחצית מזכותו של היבם?
רביעיית גוארנרי
הקלטות
רביעיית גוארנרי יצרה הקלטות רבות מספור במהלך שנות קיומה הרבות, ביניהן כמה מן היצירות החשובות ביותר בספרות לרביעיית מיתרים ומוזיקה קאמרית בכלל. הרביעייה הקליטה לחברות ערבסק, RCA Red Seal, פיליפס, ו-Surroundedby Entertainment. להלן רשימת הקלטות חלקית: Herbert Glass/R
תקנות שו"ם
תקנת החליצה
הפתרון לשתי הבעיות הללו היה תקנת הקהילות. מחד גיסא, הוכרחו היבם והיבמה להגיע לידי ייבום או חליצה בתוך שלושה חדשים ממיתת הבעל; בכך נמנעה סחבת מיותרת, וסר החשש שמא תישאר היבמה עגונה מרצון בלא שתוגדר כאשת איש, החמורה באיסורה מיבמה לשוק. כמו כן, שוב לא יכלו היבמים לנסות ולסחוט ממון רב מהאלמנות, שכן הובטחה להם חצי מהכתובה מיד לאחר החליצה. מאידך גיסא, סר החשש מייבומי ממון, מכיוון שאף ללא ייבום ניתן היה לזכות במחצית הממון. מצב זה הביא לכך, שרק המעוניינים בייבום לשם מצווה ייבמו את היבמות, ואילו החפצים בממון, משהובהר להם האיסור בייבום שלא לשם שמים, הסתפקו במחצית הממון שהובטחה להם, חלצו ליבמות והתירו אותן לשוק.
תקנת החליצה לא נתפשטה בקהילות ספרד, ואף באשכנז היו מקומות שהעדיפו ייבום על חליצה ולא קיבלו את כל פרטי התקנה. דורות של פוסקים העשירו את ספרות השו"ת והתלבטו בפרטי התקנה, בין השאר משום שהיא עברה מספר שינויים על ידי מתקניה בתקופות השונות.
מזבח הזהב
לפי המתואר בתנ"ך, מִזְבַּח הַזָּהָב, הנקרא גם מזבח הקטורת וגם המזבח הפנימי (להבדילו מהמזבח שהיה מחוץ להיכל), היה אחד מכלי השרת במשכן ובבית המקדש. הוא היה מוצב בתוך ההיכל (אבל לא בתוך קודש הקודשים). מיקומו היה במרכז בין המנורה לבין שולחן לחם הפנים ומשוך מעט כלפי הפתח. על מזבח הזהב היו הכהנים מקטירים את הקטורת בכל יום פעמיים - בבוקר ובין הערביים.
תיאור המזבח
תיאור המזבח מופיע בספר שמות (ל', א-י): המזבח נעשה מעצי שטים וצופה בזהב טהור. גובהו היה שתי אמות ושטחו אמה על אמה. היו לו טבעות בצדדיו שבהן היו מוטות שנועדו לנשיאתו (כאשר המשכן היה נייד), ובראשו היה זר עשוי זהב. כמו כן היו לו קרנות - מעין קוביות - בכל אחד מארבע פינותיו.
אופן השימוש
מזבח הקטורת נועד להעלאת הקטורת בלבד, ודווקא לפי ההוראות שבספר שמות: אסור היה להעלות קטורת זרה על המזבח, כלומר קטורת שהוכנה לא על פי ההוראות הכתובות בתורה או קטורת שהוכנה לצורך עבודת אלילים. בנוסף אסור היה להעלות עליו קורבנות עולה, מנחה ונסכים. רק ביום הכיפורים היה הכהן הגדול מזה מדם קורבנות החטאת (פר החטאת ושעיר החטאת) על קרנות מזבח הקטורת.
על פי דברי חז"ל הזר בראש מזבח הזהב מרמז על מעלת הכהונה, בעוד הזר על ארון הברית מרמז על מעלת התורה, והזר בראש שולחן לחם הפנים מרמז על מעלת המלכות:
שימושים נוספים
על מזבח הזהב היו נותנים מדמם של פר ושעיר של יום הכיפורים ומדמם של פרים הנשרפים ושעירים הנשרפים
רמת חיים
רמת חיים הוא מונח אשר מתייחס לרמת הרווחה הכלכלית של אנשים בודדים או אוכלוסייה שלמה, הנמדדת באיכות ובכמות הסחורות והשירותים אותם הם יכולים להרשות לעצמם.
רמת החיים מורכבת מסדרה של מדדים מתחומים שונים: הכנסה לנפש (בהתאם לאינפלציה), תוצר מקומי גולמי (תמ"ג), נגישות לסחורה מסוימת, הזמינות של שירותים רפואיים ואיכותם, תוחלת החיים, צריכת המזון, תנאי הדיור בנוסף למדדים רבים אחרים.
אף על פי כן, יכולות להיות בעיות בשימוש במדדים מספריים לשם השוואה של רמת החיים. לדוגמה, במדינות בהן ישנם פערי הכנסה, כמות קטנה יחסית של אנשים עשירים מן המעמד העליון ביחס לכמות גדולה של אנשים עניים מן המעמד התחתון, רמת ההכנסה הממוצעת תהיה גבוהה יחסית אף על פי שרוב האוכלוסייה בעלת רמת חיים נמוכה מרמת ההכנסה הממוצעת. לשם כך, משתמשים במדדים חציוניים המסייעים למנוע הטיות אלו. לדוגמה: במקום לחשב את השכר הממוצע במשק על ידי חלוקת כל השכר הכללי למספר האנשים המשתכרים, משתמשים במדד שכר חציוני המגלם רמת שכר אשר מחצית מהעובדים משתכרים יותר ממנה ומחציתם פחות ממנה.
הגורמים להבדלים ברמת החיים בין מדינות העולם הם הבדלים בין המינים לדוגמה, במדינות תת-מפותחות נשים לא זקוקות להשכלה, מה שמוריד את רמת החיים. בנוסף תוחלת החיים במדינות פחות מפותחות ירודה בשל המחסור בתרופות, רופאים והתברואה נמוכה. נוסף על כך הנגישות למי שתייה נקיים לוקה בחסר במדינות פחות מפותחות ועל כן רמת החיים פחותה. גם רמת המינוע משפיעה על רמת החיים שכן במדינות פחות מפותחות רמת המינוע קטנה.
אחת הדרכים להעלאת רמת החיים היא על ידי רכישת השכלה, אשר מאפשרת השתלבות בשוק העבודה ופיתוח קריירה.
Domain Name System
Domain Name System (בראשי תיבות: DNS, בעברית: מערכת שמות תחום או מערכת שמות מתחם) הוא פרוטוקול המאפשר גישה למסד נתונים מבוזר, על מנת שיחידות קצה ברשת האינטרנט יוכלו לתרגם שמות תחום (Domain name) הנוחים יותר לשימוש אנושי טבעי (כתובת האתר) לכתובות הנומריות האמיתיות (כתובות IP) אליהן הן יפנו בזמן ההתקשרות. באמצעות ה-DNS ניתן להציע שירותים מבוססי שם נוספים, כגון רישום של שרתי דואר.
פרוטוקול ה-DNS הומצא על מנת להקל את השימוש של אנשים ברשתות תקשורת. בני אדם זוכרים בקלות שמות, אך לא כתובות מספריות דוגמת כתובות IP. ה-DNS מגשר על הפער הזה על ידי ביצוע המרה בין הכתובת המילולית, אותה זוכר המשתמש, לבין כתובת ה-IP בה למעשה משתמש המחשב על-מנת לתקשר עם היעד.
מטרה
DNS הוא פרוטוקול המאפשר תרגום שמות תחום (Domains) לכתובות IP. שירות זה מאפשר למשתמשי האינטרנט האנושיים לפנות לכתובות אינטרנט בקלות, לדוגמה בזמן גלישה בדפדפן האינטרנט אל אתר מסוים, בלי שיידרשו לזכור כתובת מספרית. לרוב, מתארים שירות זה בפשטות כספר טלפונים המתרגם בין שם תחום לבין כתובתו המספרית, אולם שירותי ה־DNS מורכבים יותר, כיוון שמאגר הכתובות מבוזר. ביזור זה ממומש על ידי כך שחלקים קטנים יחסית של מאגר הכתובות העולמי מפוזרים במחשבים רבים, המכונים שרתי DNS, בצורה היררכית. כך ניתן להבטיח כי הגישה אליהם ותגובתם תהיה מהירה.
אופן פעולה
DNS היא שיטת רישום שמות היררכית. לכל שרת יש רשומות משאבים (resource records) שמאפשרות לו לטפל בבקשות לגבי תחום שמות מסוים. רשומות אלה מחלקות לאזורים (zones) את התחום עליו אחראי השרת. השרת יודע להפנות את הפונים אליו לשרתים האחראיים על אזורים אלו.
תהליך הבירור לגבי שם תחום מסוים נעשה על ידי פנייה לשרת וקבלת הפנייה לשרת אשר ככל הנראה יוכל לספק את התשובה, או לפחות לקרב אותנו לשרת אשר ידע להשיב ובו התהליך יחזור על עצמו. התהליך מסתיים כאשר מתקבלת תשובה מדויקת משרת אשר אחראי לשם התחום המבוקש, או משרת אשר אינו אחראי אבל זיכרון המטמון שלו מכיל את התשובה. תהליך בירור זה הוא תהליך איטרטיבי, ומתבצע בעיקר על ידי שרתים ששייכים לספקי אינטרנט. מחשבים אישיים בדרך כלל לא ידעו לבצע אותו, אלא רק לפנות לשרת של ספק האינטרנט על מנת שיבצע אותו עבורם. פנייה כזו נקראת פנייה רקורסיבית.
בראש ההיררכיה האינטרנטית נמצאים שרתים המכונים "רמת השורש" (root servers). שרתים אלה מסוגלים להפנות את המבקש לשרתים הרלוונטיים עבור כל כתובת. השרתים ברמה הבאה אחראיים על שמות תחום מהרמה העליונה (Top level domains), כלומר על כל שמות התחום אשר משתמשים בסיומת אינטרנט מסוימת. למשל, שאילתה לשרת מרמת השורש לגבי www.mywebsite.co.il תופנה לשרת אשר אחראי על כלל שמות התחום הישראליים. שרת זה יוכל להפנות לשרת ברמה השנייה – www.mywebsite.co.il, כלומר השרת שאחראי על כתובות של אתרים מסחריים בישראל. שרת זה יטפל בחלק השלישי של הכתובת – www.mywebsite.co.il ויפנה את הבקשה לשרת המארח של mywebsite, שיבדוק וימצא שהמשתמש מעוניין בכתובת ה-IP של שרת האינטרנט (www.mywebsite.co.il) ויספק את הכתובת המבוקשת.
פרוטוקול ה-DNS עובר מעל הפרוטוקולים TCP ו-UDP בפורט 53, כאשר ברוב המקרים ההתקשרות תסתכם בחבילת UDP בודדת אשר תכיל את השאלה וחבילה נוספת אשר תכיל את התשובה.
שימוש במחשבים אישיים
באופן כללי, במחשבים אישיים פרוטוקול ה-DNS מוסתר מהמשתמש, אשר לא צריך לבקש בקשות בעצמו. כאשר הדפדפן או תוכנת הדואר, לדוגמה, מבקשים לגשת לאתר מסוים או לשלוח דואר לכתובת מסוימת, הם ייגשו לשירות שמספקת מערכת ההפעלה, ויבקשו ממנו שיברר עבורם מהי כתובת ה-IP אשר שייכת לשם התחום המבוקש. שירות זה בדרך כלל ינהל זיכרון מטמון משל עצמו, ובמקרה שהכתובת הרצויה לא תימצא במטמון זה, הוא ישלח בקשה מתאימה לשרת ה-DNS שמוגדר לו.
זמן חיים של תשובה
לכל תשובה שמספק שרת מסוים מוצמד ערך זמן חיים (TTL – Time To Live). ערך זה קובע כמה זמן מותר למבקש הבקשה לשמור את התשובה בזיכרון המטמון שלו. מנגנון זה נועד להפחית את העומס על שרתי DNS, והוא מאפשר לחסוך מצבים שבהם נעשות בקשות רבות לגבי אותו שם התחום על ידי שרת בודד, כאשר אין שינוי בתשובה. כאשר יפוג זמן החיים של התשובה, ייאלץ המבקש לשאול את השרת פעם נוספת לגבי השם המבוקש. עם זאת לא ניתן לדרוש מהשרת אם כבר יש ברשותכם רשומה בזיכרון של המחשב.
שירותי DNS נוספים
בנוסף לתרגום שמות תחום לכתובות IP, מספקים שירותי ה־DNS מידע נוסף על הדומיין הקיים, כמו שרתי הדואר של הדומיין, היכן ממוקמים שרתי ה־DNS של אותו תחום ועוד. כמו כן מספקים שירותי ה־DNS מידע על שם התחום הקשור בכתובת IP מסוימת. כך שרת ה־DNS משמש כ"ספק מודיעין" עבור תחום. קיים שרת DNS הניתן למימוש גם בשכבת התעבורה.
Zone Transfer
Zone Transfer (בתרגום חופשי: העברת אזור) הוא מנגנון שכפול מידע ב-DNS המשמש להעתקת מידע משרת DNS ראשי לשרתי DNS משניים. העברת המידע יכולה להתבצע בשני אופנים: מלא (full) ותוספתי (incremental). במהלך הזמן, משתמשים פחות ופחות במנגנון זה.
Zone Transfer פועל מעל שכבת ה-TCP על מנת להבטיח את שלמות המידע המועבר. מחשב הלקוח (client) מבקש את מידע ה-DNS מהשרת הראשי, והוא שולח ללקוח את המידע של אותו אזור אליו שייך אותו לקוח. הלקוח יודע האם לעדכן את המידע שנמצא אצלו במידע החדש שהגיע מהשרת הראשי באמצעות השוואת מספר סידורי שנשלח מהשרת הראשי עם המספר השמור במחשב הלקוח. הפקודה שמבקשת לבצע את השכפול המלא נקראת AXFR וזו שבעזרתה מבצעים את השכפול החלקי (רק של החלקים שהתעדכנו מאז השכפול האחרון) נקראת IXFR.
חולשות המערכת
החולשה העיקרית של המערכת היא בכך שמצד אחד היא מהווה תשתית קריטית בתקשורת מחשבים הן ברמת פנים הארגון והן ברמת האינטרנט כולו; ומצד שני הפרוטוקול כמעט ואינו תומך באבטחה. ההתקפה הנפוצה והיחסית פשוטה היא "הרעלה" והתחזות (spoofing, poisoning) על ידי השתלת ערכים זדוניים לשמות חוקיים. דוגמה לשימוש לרעה יכולה להיות דיוג: השתלת כתובת של אתר זדוני תחת שם של אתר פופולרי. כך מופנה המשתמש שעושה שימוש ב-DNS ה"מורעל" לאתר אחר, אשר נראה בדיוק כמו האתר המקורי ומוסר שם את ססמתו.
לעיתים המערכת מנוצלת על מנת לייעל התקפות מניעת שירות מבוזרת (DDoS) על ידי שליחת בקשת נתונים לשרת בשם קורבן ההתקפה.
DNSSEC
לצורך ביצוע האבטחה התוסף מתקין 4 רשומות:
11 באוקטובר
11 באוקטובר הוא היום ה-284 בשנה (285 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 81 ימים.
אהרן לוין
הרב אהרן לוין (י"ד בחשון תר"מ, 31 באוקטובר 1879 - ו' בתמוז תש"א, 1 ביולי 1941) היה איש ציבור חרדי, מראשי אגודת ישראל וממנהיגי היהודים בפולין, רבה של סמבור ושל ריישא (Rzeszów). חבר הסיים הפולני (1922-1927, 1930-1935). נספה בשואה.
קורות חיים
נולד בפשמישל שבגליציה בעת שזו הייתה תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית, לרב נתן לוין, רבהּ של ריישא. למד בגימנסיה וכן למד תורה אצל אביו ואצל סבו מצד אמו, הרב יצחק יהודה שמלקיש, שהיה מגדולי הפוסקים בדורו. נסמך לרבנות על ידי סבו, וכן על ידי הרב חיים אריה הורביץ אב"ד קרקוב, והרב בנימין אריה וייס, אב"ד צ'רנוביץ.
שלט ביידיש, גרמנית, פולנית ועברית. נישא בתרס"א (1901) והיה סמוך על שולחן חותנו בויאליצ'קה.
הרב אהרן לוין היה ממנהיגי היהודים בפולין, בתרס"ד (1904) נתמנה כרבה של קהילת סמבור שבגליציה. נחשב לנואם ולמנהיג, והשפעתו הציבורית חרגה הרבה מעבר לאגודת ישראל וקהילות החרדים שבפולין, שלהן השתייך באופן טבעי. בתרע"ג, כשנה לפני מלחמת העולם הראשונה, הוכתר בידי קיסר אוסטריה פרנץ יוזף הראשון בתואר הכבוד של יועץ הקיסר. בימי המלחמה ניצל מעמד זה לשם עזרה לפליטים היהודים בווינה ובגליציה, ומונה על ידי ממשלת אוסטריה לפקח על מחנות הפליטים בניקולסבורג, בברוק, בפוהרליץ ובגייאה.
בבחירות לסיים הפולני בשנת תרפ"ב (1922) הועמד הרב מסמבור בראש רשימת המועמדים של "הבלוק היהודי", שהיה חלק מברית המיעוטים שיזם יצחק גרינבוים במטרה להגדיל את ייצוג המיעוטים בכלל ואת ייצוג היהודים בפרט בבתי הפרלמנט של פולין. נבחר כמועמד ללא צביון מפלגתי כציר הסיים, אך השתייך לקבוצת צירי הסיים אשר נמנו עם שורות אגודת ישראל.
היה נציג "הבלוק היהודי" בוועדות התרבות, הדת והחינוך של הסיים, ונודע במאבקו התקיף בעד ביטול עונש המוות והוצאתו מחוקת פולין החדשה. בשנת תרפ"ג נבחר על ידי צירי הכנסייה הגדולה הראשונה של אגודת ישראל שהתקיימה בווינה, "'נשיא המועצה המרכזית העולמית של אגודת ישראל" (כיום: הוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל).
בבחירות לסיים בשנת תרפ"ז (1927) לא נבחר לכהונה נוספת, עקב הווטו אשר הטיל יצחק גרינבוים על שיתוף מועמדים מטעם אגודת ישראל במסגרת ברית המיעוטים שייסד. בתגובה למעשה זה, העמידה אגודת ישראל בבחירות של שנת תר"צ (1930) את הרב לוין הפופולרי כמועמד במחוז הבחירה של גרינבוים בוורשה; ואכן, הרב לוין הביס בבחירות אלו את גרינבוים ונטל את מושבו בסיים. כיהן כחבר בסיים עד לבחירות בשנת תרצ"ה (1935).
בשנת תרפ"ז, לאחר פטירת אביו, התמנה כרבה של קהילת ריישה, ואחר כך גם כחבר במועצת העיר. מאוחר יותר צורף גם כחבר בנשיאות "אגודת הרבנים של ורשה", אשר שימשה גוף מחליף לרב הראשי של ורשה, אשר לא מונה שנים רבות בשל בעיות חוקתיות.
בבחירות לסיים שנערכו בשנת תרצ"ה לא נבחר, היות שנדרש אישורו של "חבר אלקטורים" אשר מונו על ידי הרשות המקומית להגשת מועמדות, והאישור להיות מועמד ברשימת מועמדים כלשהי לקראת בחירות אלו לא ניתן לו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח הרב לוין ללבוב, ושם נתפס על ידי הנאצים והוצא להורג ביום ו' בתמוז תש"א.
בנו, הרב ד"ר יצחק לוין, אשר שרד את השואה, כיהן כנציג "אגודת ישראל" על יד מוסדות האו"ם.
פיטר פייג'
פיטר פייג' (באנגלית: Peter Paige; נולד ב-20 ביוני 1969 במערב הרטפורד, קונטיקט) הוא שחקן אמריקאי שנודע בשל תפקידו בסדרת הדרמה הטלוויזיונית הפופולרית "הכי גאים שיש" (בגרסה האמריקנית) בתור אמט הניקט.
ביוגרפיה
פיטר נודע בשל תפקידו בסדרה "הכי גאים שיש" בתור אמט הניקט. תפקידיו הטלוויזיוניים כוללים הופעות מרובות בתור שחקן אורח בסדרות כמו: "ויל וגרייס", "הזמן של חייך", "חברות" ו"קרוליין בעיר". האודישן הראשון שלו בלוס אנג'לס זיכה אותו בתפקיד אורח בסדרה "פתאום סוזן".
פיטר בילה את קיץ 2004 בהופעה ב"תגיד דוד" עם השחקנים קייטי נג'ימי, אנטוני קלארק, מלאני לנסקי וגבריאלה יוניון. הוא גם השתתף בהפקתו שלזוכה פרס הטוני דון מקקלר "ילד כוכב" עם ג'ניפר ג'ייסון לואין ודייב פולאי. סרטים אחרים בהם השתתף היו " אמריקה שלנו" בהפקת "Showtime" (שהציג בפסטיבל סאנדנס 2002), הסרט ההודי "פופ" וסרטים קצרים זוכי פרסים כמו "ארבעתנו" ו"הירייה".
בנוסף להיותו שחקן מפורסם, פיטר הופיע בתיאטראות מקומיים ברחבי ארצות הברית. הפרימיירות החשובות ביותר נערכו ב"לה הויה פלייהאוס", "פורטלנד סנטר סטייג'" ו"פלירייטס הוריזונס". הוא הופיע כמעט בכל ז'אנר במשחק, מייווני לשייקספיר למשחק אמריקאי עכשיו. מחזות בהשתתפותו כוללים את "חלום ליל קיץ", "המתחרים", "מרגל חשאי", "אתה איש טוב, צ'ארלי בראון" ו"פנטופיליה" מחזה לשני אנשים שנכתב ובוצע על ידי אברהם היגינבטום.
אנטונוב
אנטונוב (באוקראינית: АНТК імені Олега Антонова, ברוסית: КБ Антонов, באנגלית: Antonov ASTC) היא יצרנית מטוסי תובלה אוקראינית הנחשבת לתאגיד ממלכתי לבניית מטוסים. החברה הוקמה כמערך מדעי טכני לתעופה על ידי המהנדס אולג אנטונוב כמשרד לתכנון ניסויי מספר 153, ב-31 במאי 1946. משרד התכנון הוקם ליד מפעל המטוסים בעיר נובוסיבירסק. בשנת 1952 משרד התכנון עבר לקייב. אולג אנטונוב היה המתכנן הראשי של כל תוצרת המשרד עד לפטירתו בשנת 1984. בשנת 1984 שם משרד התכנון שונה ל"משרד התכנון על שם אנטונוב".
תחומי פעילות ומוצרים עיקריים
123 תחומי פעילותה המסחרית של החברה כוללים:
רבי יהושע אוניא
רבי יהושע אוניא היה אמורא ארץ ישראלי בן הדור השני או השלישי לאמוראים. מקום מוצאו או מושבו, על פי שמו, הוא העיר אונו שביהודה.
נודע בשל מספר ברייתות ששנה, אשר הובאו בתלמוד הירושלמי.
ברייתא אחת ששנה עוסקת במועד חישוב שנות הערלה, שהוא מעת נטיעת העץ ולא מעת הרכבתו המחודשת:.
ברייתא נוספת ששנה נוגעת לחיוב במלקות גם בגין החזקת חמץ מזערי בפסח:.
כמו כן, הביא תיאור מעשה בו תלמידי בית שמאי תקפו את תלמידי בית הלל, עד כדי שפיכות דמים, בשל ריבוי המחלוקות בין שתי הקבוצות בקביעת הלכות:.
עברון (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אדנין
אדנין (באנגלית: Adenine) הוא בסיס חנקני, נגזרת של פורין, המהווה מרכיב מרכזי בכל חומצות הגרעין. אדנין מסומן בגנטיקה באות A.
כשאדנין נקשר לפחמימה ריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוזיד אדנוזין (Adenosine). כשאדנוזין נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד אדנוזין חד-זרחתי או אדנוזין מונופוספט (AMP), המשתתף באופן ישיר בבניין RNA. הנוקלאוטיד המשתתף בבניין ה-DNA נבדל בכך שהפחמימה שבו, דאוקסיריבוז, חסרה אטום חמצן אחד. אדנין נקשר בזיווג בסיסים לתימין (במקרה של דנ"א) או לאורציל (במקרה של רנ"א) באמצעות שני קשרי מימן.
כששלוש קבוצות זרחה קשורות לאדנוזין מתקבל הנוקלאוטיד אדנוזין תלת-זרחתי או אדנוזין טריפוספט (ATP), אחת התרכובות החשובות ביותר בכל היצורים החיים. ATP משמש כ"מטבע אנרגיה" בתא; כשאחת מקבוצות הזרחה ניתקת ממנו מתקבל ADP ומשתחררת אנרגיה רבה, שהתא יכול להשתמש בה להתנעת תהליכים דורשי אנרגיה (תגובות אנדותרמיות). בנוסף, אדנין הוא חלק מהקואנזימים NAD ו-FAD, המשמשים כנשאי אלקטרונים ואשר חיוניים אף הם בכל היצורים החיים.
הנוקלאוטיד AMP מסוגל להיסגר לטבעת וליצור AMP מעגלי (cAMP). תרכובת זו משמשת כ"שליח" חשוב ביותר של אותות תוך-תאיים, ואף היא חיונית בכל היצורים החיים.
בעבר נחשב אדנין לוויטמין חיוני וסומן כ-B4, אבל היום הוא כבר לא נחשב לוויטמין.
פס אקרובטיקה
פס אקרובטיקה (באנגלית: Tumbling) הוא ענף התעמלות לא אולימפי, המשלב בין יכולות גבוהות מתרגילי קרקע לבין אלו של טרמפולינה. בפס אקרובטיקה, מתעמלים מבצעים תרגיל הכולל סדרה של קפיצות על מזרן באורך של כ-25 מטר שבסופו משטח נחיתה.
תחרויות פס אקרובטיקה במשחקים האולימפיים נערכו פעם אחת בלבד, בלוס אנג'לס 1932. בשנים 1974 עד 1998, תחרויות אליפות העולם בפס אקרובטיקה נכללו כחלק מאליפות העולם באקרובטיקה והחל מסוף שנות האלפיים נערכות אליפויות עולם ייעודיות לפס אקרובטיקה.
חוקי תחרויות
התחרות בפס אקרובטיקה מתקיימת על מסלול המורכב ממשטח הרצה באורך 10 מטר, מזרן פיברגלס באורך של כ-25 מטר וברוחב של שני מטר, כשבסופו משטח נחיתה באורך 6 מטר לפחות. ביצוע אחד לאורך המסלול נקרא "פס".
על המתעמלים בדרג סניור לבצע שני פסים הכוללים 8 אלמנטים לכל פס:
ניקוד
הציון הסופי לכל פס הוא סכום של שני רכיבי שיפוט:
לפני כל תרגיל מוסרים המאמנים למנהלי התחרות את רשימות האלמנטים שהמתעמלים יבצעו.
פס אקרובטיקה בישראל
בישראל מתקיימות התחרויות בפס אקרובטיקה על מזרן אייר פלור.
התחרויות בארץ מתחלקות לשלושה מסלולים:
DAS
Direct-Attached Storage) DAS) הוא מונח המתייחס למערכת אחסון נתונים המחוברת ישירות לשרת או לתחנת עבודה, ללא תיווך של רשת נתונים. מונח זה משמש בעיקר להבחנה בין התקנים כאלו לבין SAN ו־NAS שבהם המחשב מחובר להתקן הנתונים דרך רשת.
תכונות
מערכת DAS הטיפוסית מורכבת מהתקני אחסון נתונים (למשל מספר כוננים קשיחים) המחוברים ישירות למחשב. בין שתי נקודות אלה אין התקן רשת (כמו רכזת, מתג או נתב), וזהו המאפיין העיקרי של DAS.
הפרוטוקולים העיקריים בהם משתמשים ב־DAS הם ATA, SATA, SCSI, SAS, ו-Fibre Channel.
תכונות אחסון משותפות ל־SAN ,DAS ו־NAS
רוב הפונקציות של מערכת אחסון מודרנית לא תלויות האם האחסון מחובר ישירות לשרתים (DAS), או באמצעות רשת (SAN ו־NAS).
ניתן לשתף התקן DAS בין מחשבים מרובים (ברמה הפיזית), רק אם הוא מספק יציאות רבות, המאפשרות גישה ישירה מקבילה ובדרך זו הוא יכול להיות שמיש עבור אשכולות. למעשה, רוב התקני אחסון של SAN או NAS ניתנים לשימוש בקלות כהתקני DAS - כל מה שצריך זה לנתק את היציאות שלהם מרשת הנתונים ולחבר אחת או יותר מהיציאות ישירות למחשב (עם חיבור ישיר בודד). אפשרות שונה לשיתוף מידע היא להשתמש במחשב אליו מחובר ההתקן בתור שרת קבצים ובכך לאפשר למחשבים מרוחקים לכתוב על ההתקן.
התקני DAS מתקדמים יותר, כמו אלו של SAN ו־NAS, יכולים להציע עיצוב עמיד לתקלות בתחומים רבים: יתירות בקר, יתירות קירור, ודפוסי אחסון יתירים המכונים RAID. חלק ממערכות DAS מספקות יכולת RAID פנימית בבקר מערך דיסקים המאפשר עיבוד בלתי תלוי בשרת ובכך מקטינים את העומס עליו. התקני DAS ללא תכונות כאלה (כלומר כאלו בהם השרתים עצמם אחראים על היתירות ותכונות מתקדמות אחרות) מכונים JBOD (Just a Bunch Of Disks).
התקן DAS יכול, כמו SAN או NAS, לאפשר הרחבת קיבולת האחסון, תוך שמירה על רוחב פס נתונים גבוה וקצב גישה גבוה ויש התקנים כאלו התומכים אף בהחלפה חמה (כלומר החלפה של דיסק שכשל בלי לכבות את המחשב או אף להוריד את התוכנה המשתמשת בדיסק).
חסרונות
טכנולוגית DAS יוצרת "איי מידע" וזאת בשל חוסר היכולת לשתף מידע או משאבים בשימוש עם שרתים אחרים. הן NAS והן SAN הן ארכיטקטורות המנסות לפתור את הבעיה הזאת, אולם הן מציגות כמה בעיות חדשות כמו העלות הראשונית הגבוהה, קושי בניהול, צורך במערכת אבטחה לוגית (ולא רק פיזית כמו ב־DAS) עבור הגישה לנתונים ומאבק על משאבים בין הלקוחות השונים.
מרגוט אסקנס
מרגוט אסקנס (בגרמנית: Margot Eskens; 12 באוגוסט 1939 – 4 באוגוסט 2022) הייתה זמרת גרמנייה.
ביוגרפיה
אסקנס נולדה בעיירה דירן שבנורדריין-וסטפאליה, גרמניה, היא למדה להיות סייעת לרופא שיניים.
יוש הלוי
ביוגרפיה
הלוי היה חבר בפלי"ם (הפלוגות הימיות של הפלמ"ח), שם פעל כשליח עלייה בלתי חוקית לארץ ישראל. היה ממארגני "מרד הימאים". הלוי, המוכר יותר בכינויו יוש, פרסם סיפורים קצרים במוספים ספרותיים שונים. בשנות החמישים והשישים כיהן כעורך בעיתון "דבר" וכעורך עיתון חיילי ישראל "במחנה". היה בעל טור הומוריסטי שבועי ב"דבר" וב"על המשמר".
מרגוט אסקנס
ביוגרפיה
ב-1954 זכתה בתחרות כישרונות של פולידור רקורדס, וחתמה על חוזה עם החברה. ב-1955 יצא להיטה הראשון "Ich möchte heut ausgehn", ב-1956 ו-1957 הוציאה להיטים נוספים. ב-1961 שיחקה בסרט "Auf Wiedersehen" לצד אלקה זומר. ב-1962 השתתפה בתחרות "Deutscher Schlager-Festspiele" לבחירת הזמר שייצג את גרמניה המערבית באירוויזיון וסיימה במקום השלישי. ב-1966 נבחרה באופן פנימי לייצג את גרמניה באירוויזיון 1966 וסיימה במקום העשירי.
יוש הלוי
ביוגרפיה
זמן מה לאחר מרד הימאים, בהיותו בן עשרים ושבע, כתב את המחזה "אני רב החובל" שהועלה בשנת 1952 בתיאטרון "הבימה" בבימויו של ישראל בקר, שהייתה זו עבודת הבימוי הראשונה שלו מאז הצטרף לתיאטרון הבימה. על מחזותיו הנוספים נמנים "סנונית בחוף מיומבה" (בו בוצע לראשונה השיר הידוע -"זמר אהבה לים"), "פורצי ההסגר", אותו כתב במשותף עם אשתו, שחקנית התיאטרון מניה הלוי, שאף שיחקה במחזה. וכן היה שותף לכתיבת התסריט לסרט "דליה והמלחים" (1964).
מרגוט אסקנס
ביוגרפיה
נפטרה ב-4 באוגוסט 2022.
אדי קייהיל
אדמונד (אדי) פטריק קייהיל (באנגלית: Edmund Patrick "Eddie" Cahill; נולד ב-15 בינואר 1978) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי, המוכר מתפקידו בתור הבלש דונלד פלאק ג'וניור (אנ') בסדרה "CSI: ניו יורק" (2013-2004), מתפקידו בתור סם ורדרו בסדרה "בתוך הבועה" (2015-2014) ועוד לפני כן בזכות הופעתו בתור טאג ג'ונס, עוזרה ובן זוגה של רייצ'ל גרין בסדרה "חברים" (2001-2000).
ביוגרפיה
קייהיל נולד בניו יורק, האמצעי מבין שלושה ילדים עם אחות גדולה ואחות קטנה. אביו, סוכן מניות ממוצא אירי, ואימו, מורה בבית ספר יסודי, ממוצא איטלקי.
קייהיל למד בבית הספר התיכוני בייראם הילס בעיירה ארנוק הסמוכה לעיר ניו יורק; שם סיים את לימודיו בשנת 1996. לאחר מכן למד במכללת סקידמור שבסרטוגה ספרינגס.
קריירה
קייהיל הופיע לראשונה באופן מקצועי בהצגה של ניקי סליבר "האלטרואיסטים" בשנת 2000. הביקורות הטובות על משחקו הביאו לכך שהשתתף במספר סדרות טלוויזיה ובהם "סקס והעיר הגדולה", "פליסיטי" וחוק וסדר: מדור מיוחד", וכן בסדרה "חברים" בתפקיד טאג ג'ונס - העוזר והחבר של רייצ'ל גרין. בשנת 2002 כיכב קייהיל בסדרת הדרמה "ימי התהילה" ברשת The WB, שבוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2004 כיכב קייהיל בסרט הקולנוע "נס הנחישות" בו גילם את תפקידו של שחקן ההוקי קרח ג'ים קרייג. באותה שנה החל לככב בתפקיד ראשי בסדרה "CSI: ניו יורק" בתפקיד הבלש דונלד פלאק.
בשנת 2005 שיחק לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק.
בשנת 2014 הצטרף כדמות ראשית לעונה השנייה של הסדרה "בתוך הבועה" בדמותו של סם ורדרו, גיסו של ביג ג'ים ודודו של ג'וניור.
בשנת 2016 כיכב בסדרת הדרמה המשפטית "תובעת על עקבים" ברשת ABC; בדמותו של קונר וואלאס. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
חיים אישיים
ב-12 ביולי 2009 נישא קייהיל לדוגמנית והמאפרת ניקי אברטי (אשתו לשעבר של הצלם טרי ריצ'רדסון) בלוס אנג'לס; לזוג יש ילד שנולד ב-2009.
צ'ארלס מקארתור
צ'ארלס מקארתור (באנגלית: Charles MacArthur; 5 בנובמבר 1895 - 21 באפריל 1956) היה מחזאי ותסריטאי אמריקאי.
ביוגרפיה
צ'ארלס מקארתור נולד כבן השני הצעיר ביותר מבין שבעת ילדיהם של המטיף הבפטיסטי האורתודוקסי ויליאם טלפר מקארתור ואשתו ג'ורג'יאנה ולסטנד מקארתור. כבר מגיל צעיר התאפיין בתשוקה לקריאה. צ'ארלס סירב ללכת בעקבות אביו ולהקדיש את חייו לדת, ובמקום זאת עבר למערב התיכון של ארצות הברית והיה לכתב מצליח בשיקגו, בעיתונים כמו Chicago Tribune ו-Chicago Daily News. הוא גם חיבר כמה סיפורים קצרים באותה תקופה; שניים מהם, "Hang It All" (1921) ו-"Rope" (1923), פורסמו בכתב העת הספרותי The Smart Set של ה.ל. מנקן. לבסוף השתקע בניו יורק, ובה החל לעסוק במחזאות.
מקארתור ידוע בעיקר בשל המחזות שחיבר בשיתוף פעולה עם התסריטאי בן הכט, Ladies and Gentlemen (שעובד לקולנוע בשם Perfect Strangers, בכיכובם של ג'ינג'ר רוג'רס ודניס מורגן), Twentieth Century ו-The Front Page שזכה לארבעה עיבודים לקולנוע, לרבות הסרט "נערתו ששת" (1940) של הווארד הוקס, ושמבוסס בחלקו על חוויותיו האישיות של מקארתור בלשכת החדשות של שיקגו. מקארתור אף כתב, יחד עם אדוארד שלדון (Edward Sheldon), את המחזה Lulu Belle, שהועלה על הבימות בבימויו של הבמאי דייוויד בלסקו (David Belasco) בשנת 1926 וזכה להצלחה.
הוא היה נשוי בנישואיו השניים לשחקנית הקולנוע והתיאטרון הלן הייז, שהייתה אשתו משנת 1928 ועד מותו ב-1956. הם התגוררו יחדיו בניאק (Nyack), ניו יורק. בשנת 1949 מתה בפתאומיות בתו מארי בגיל 19, ממחלת שיתוק ילדים. על פי מקורביו של מקארתור, ההלם שליווה את מות בתו החיש את מותו שלו.
בנם המאומץ, ג'יימס מקארתור, היה אף הוא שחקן, והוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כדני ויליאמס בסדרת הטלוויזיה האמריקנית "הוואי חמש-אפס".
אחיו, ג'ון ד. מקארתור, היה הבעלים והמנהל של חברת ביטוח, והמקים של קרן ג'ון ד. וקתרין ט. מקארתור, שמנהלת את תוכנית עמיתי מקארתור.
ייצוג דמותו בקולנוע
דמותו של מקארתור הוצגה בסרט "גברת פרקר והחוג המרושע" (1994) בגילומו של מתיו ברודריק.
דייוויד וורד
דייוויד וורד (באנגלית: David Ward; נולד ב-24 ביוני 1953) הוא פוליטיקאי בריטי המזוהה עם המפלגה הליברל-דמוקרטית. וורד נודע בעיקר בשל הערות רבות בעלות אופי אנטישמי ואנטי-ישראלי. הוא נבחר בבחירות הכלליות של 2010 לחבר פרלמנט של מחוז ברדפורד מזרח.
הערות על השואה
בינואר 2013 המפלגה השעתה אותו על שימוש ב"שפה לא ראויה" בהערות על מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים באומרו: "לאחר שביקרתי באושוויץ פעמיים, פעם עם המשפחה ופעם עם בתי ספר מקומיים, אני נעצב כי היהודים שסבלו מרדיפות בשואה יכולים תוך מספר שנים מהשחרור ממחנות ההשמדה לבצע פשעים איומים נגד הפלסטינים במדינת ישראל החדשה וממשיכים לבצע פשעים אלו על בסיס יומי בגדה המערבית ובעזה".
כאשר נשאל "האם הוא לא מאשים את היהודים במקום את ישראל ברדיפת הפלסטינים" ענה: "אני מאשים את היהודים שעשו זאת, כך שאם אינך יהודי ולא עשית זאת, איני מאשים אותך."
ההתבטאות גררה שלל גינויים חריפים מארגונים יהודיים וכן מאישים בכירים בפוליטיקה הבריטית וזכה לכינוי "אנטישמי" ו"גזען" בגינויים אלו.
הערות על ישראל
ביולי 2013 פרסם הודעה בטוויטר: "האם אני טועה או צודק? סוף סוף הציונים מפסידים את הקרב - כמה זמן יכולה מדינת האפרטהייד ישראל לשרוד?"
לבסוף, לאור העובדה שסירב להתנצל על דבריו הוא הושעה לשלשה חדשים מהמפלגה הדמוקרטית. הוא נתבקש על ידי יושב ראש המפלגה, אליסטייר קרמייקל (Alistair Carmichael) הורה לו "להשתמש בשפה פרופורציונלית ומדויקת" כאשר הוא מתבטא על ישראל.
הארגון "Board of Deputies of British Jews" כינה את ההשעיה "מעט מדי, מאוחר מדי", במיוחד לאור העובדה שההשעיה הייתה ברובה על תקופת פגרה.
וורד גינה את ההשעיה באומרו כי בבריטניה, דעותיו הן דעות נפוצות על ישראל.
הערות על שיגורי הרקטות מצד החמאס
ביולי 2014 פרסם את ההודעה: "השאלה הגדולה היא: אם הייתי חי בעזה, האם הייתי יורה רקטה על ישראל? כנראה שכן."
וורד גונה על ידי ארגונים ובכירים. יו"ר המפלגה הקונסרבטיבית, שפס (Grant Shapps), כינה את דבריו "למעשה זו הסתה לאלימות" וביקש ממנו לחזור בו מדבריו. דובר ליברל-דמוקרטי כינה את דבריו "אכזריים ולא נבונים".
ליל תיפח
ליל תיפח הוא כינוי נהוג בתרבות עולם הישיבות לליל יום ההולדת ה-20 של גברים רווקים.
המנהג ומקורו
גיל עשרים מוזכר בתלמוד הבבלי כתאריך יעד לנישואין שאין לאחר את זמנם מעבר לו.
לפי המסורת, נשלמת דעתו של האדם רק עם מלאת לו עשרים שנים, ועונשי כרת ומיתה בידי שמים אינם חלים על אדם הצעיר מגיל זה. על בסיס זה, נועד המנהג לפתוח את שנות בגרותו של האדם בדרך טובה.
סיבה נוספת למנהג היא תיקון לקללה המוזכרת כלפיו בתלמוד ולפיה אומר עליו הקדוש ברוך הוא כביכול: - לפי ההלכה הותר לדחות את גיל הנישואין לצורך לימוד תורה, ובלימוד לילי זה, מצהיר הלומד על כוונתו להתמיד בלימוד התורה.
המנהג מיושם בעיקר בקרב תלמידי ישיבה חרדים.
ביקורת
יישום המנהג באופן גורף עורר ביקורת מצד רבנים, הרב שלמה זלמן אוירבך העיר לבחור שעדיף שיישן באותו לילה בזמן השינה וכך ילמד טוב יותר ביום המחרת וכך נקטו גם הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב יוסף שלום אלישיב, והרב יעקב משה הלל, הרב אהרון יהודה לייב שטיינמן אמר שאם יפסיד סדר לימוד אחד כדי לעשות משמר.
יוהאן יואכים קוונץ
יוהאן יואכים קוונץ (בגרמנית: Johann Joachim Quantz; 30 בינואר 1697 – 12 ביולי 1773) היה חלילן, בונה חלילים ומלחין גרמני. הוא נולד באוברשדן, סמוך לגטינגן, גרמניה, ומת בפוטסדם.
ביוגרפיה
קוונץ החל את לימודי המוזיקה כילד אצל דודו (אביו, שהיה נפח, מת בילדותו של קוונץ), ואחר יצא לדרזדן ולווינה. בתקופה זו, כששירת כמוזיקאי בחצר אוגוסט השני, מלך פולין, החל להתמקד בחליל והופיע בנגינה בו יותר ויותר. בהדרגה נודע כחלילן המעולה ביותר באירופה ויצא למסעות קונצרטים בצרפת ובאנגליה. קוונץ התמנה למורה לחליל, בונה חלילים ומלחין בחצר פרידריך השני, מלך פרוסיה (פרידריך הגדול) בשנת 1740. קוונץ הכניס חידושים במבנה חליל הבארוק, לדוגמה, בהוספת מפתח לשיפור האינטונציה (שמירה על ניקיון הצליל) אשר מבדיל בין מי במול לרה דיאז.
המשלחת הצבאית הפולנית בסוריה
המשלחת הצבאית הפולנית בסוריה (בפולנית: Polski Kontyngent Wojskowy w Syrii) הייתה יחידה מיוחדת של צבא פולין אשר הוצבה ככוח שמירת שלום ברמת הגולן במסגרת אונדו"ף.
היסטוריה
ב-31 במאי 1974 נחתם הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה. ההסכם יצר אזור הפרדה ושני אזורי דילול משני צדדיו, וקרא להקמת כוח רב-לאומי שיפקח על יישומו. בו ביום התקבלה החלטה 350 של מועצת הביטחון של האו"ם אשר אישרה את הקמת כוח הפיקוח על ההפרדה של האומות המאוחדות (אונדו"ף). המדינות הראשונות שהתנדבו לשלוח כוחות לאונדו"ף היו אוסטריה ופרו, ששלחו כל אחד גדוד אחד, וכן קנדה ופולין ששלחו כל אחת פלוגת תמיכה לוגיטסית.
הפלוגה הפולנית קיבלה את השם "קבוצת הלוגיסטיקה הפולנית" (polska kompania logistyczna או בראשי תיבות: POLLOG), וב-5 ביוני 1974 היא נפרשה בצד הסורי של הרמה, במחנה פוארי המנוהל על ידי הגדוד האוסטרי (AUSBATT). ב-1979 החליטה ממשלת פולין על משלוח 60 חיילים נוספים לסוריה, נוסף על ה-90 שכבר נמצאו בארץ. לאורך שנים אלו, תפקידם של הפולנים התמצה במתן תמיכה לוגיסטית לחיילי שאר המדינות.
ב-1992, לנוכח קיצוץ רוחבי בתקציבי אונדו"ף, החליטה פולין לצמצם את הכוח ל-130 חיילים. באותה שנה החליטה פינלנד על הסגת חייליה מסוריה. הוחלט שהחיילים הפולנים יתפסו את מקומם של הפינים, ויפסיקו לשמש כיחידת תמיכה לוגיסטית. עקב כך, ב-1 בנובמבר 1993 שונה שמה של היחידה ל"הגדוד הפולני" (POLBATT). הגדוד נמצא תחת פיקודו של המושל הצבאי של קרקוב, והיה הגדוד הקרבי השני בתולדות פולין שפעל מחוץ למדינה (לאחר הגדוד הפולני בקרואטיה). עקב כך הועברו הפולנים ממחנה פואר שבצד הסורי למחנה זיוונית הנמצא בצד הישראלי. במקביל החליטה פולין להעלות את מספר חייליה בסוריה ל-360.
ב-22 באוקטובר 2009 החליטה פולין לסיים את המשימה בסוריה. החיילים הפולנים עזבו את הארץ ואת מקומם תפסו חיילי הגדוד הפיליפיני (PHILBATT). שני קצינים מהצי הפולני נותרו כיועצים במטה אונדו"ף עד 9 באפריל 2010.
מבצע תשורה
רקע
ב-22 ביולי 1968 נחטף מטוס אל על בדרכו מרומא לישראל, והונחת באלג'יר. לאחר כמה ימים נענתה ממשלת ישראל לתביעות החוטפים, אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין, והסכימה לשחרר מחבלים תמורת החטופים. לאחר חמישה ימים שוחררו הנשים והילדים שהיו במטוס, ו-12 גברים שהיו בו שוחררו 39 יום לאחר החטיפה. כחמישה חודשים מאוחר יותר, ב-26 בדצמבר, חדרו טרוריסטים לנמל התעופה באתונה, ירו וזרקו רימוני יד לעבר מטוס אל על. כתוצאה מהירי נהרג אזרח ישראלי, דיילת נפצעה ולמטוס נגרם נזק.
בתגובה לשתי פעולות אלה, החליט ראש הממשלה, לוי אשכול, על פעולה צבאית שתפגע בתעופה הערבית. מאחר ששני המחבלים שחטפו את מטוס "אל על" יצאו מלבנון ואומנו בה, כנראה תוך שיתוף פעולה מלא עם שלטונות לבנון, הוחלט כי המבצע ייעשה בשדה התעופה הבין-לאומי של לבנון ויהיה קצר ושקט (יסתיים בתוך כחצי שעה). בתחילה נבחנה האפשרות לחטוף מטוס לישראל. לשם כך, למד טייס הניסוי דני שפירא להטיס מטוסי נוסעים שונים, בהם בואינג 707 והקונוואיר. אולם, לבסוף הוחלט לפוצץ מטוסי נוסעים ערביים שישהו בשדה התעופה הבינלאומי של לבנון.
המבצע
ההכנות למבצע היו בלחץ זמן, ההוראה לביצוע ניתנה יומיים לפני המבצע. ביום שישי בוצע תרגול על מודל בנמל התעופה לוד. הוחלט על הנחת מטעני חומר נפץ במשקל חמישה ק"ג כל אחד בכונסי הגלגלים . מטען אחד בכונס הגלגלים האחורים ובסיס הכנפיים ומטען שני בכונס הגלגלים הקדמי מתחת לתא הטייסים. לסיירת הצנחנים הצטרפו קמ"ן חט' 35 אמנון ליפקין שחק, ומפקד פלחה"ן חט' 35 משה אדלשטיין לשם. בתחקיר לפני המבצע שאל ראש אמ"ן אהרון יריב את משה אדלשטיין לשם "כמה זמן ייקח להכין מטוס לפיצוץ?" התשובה המהירה הייתה "3 דקות".
"אני אזכור את זה" אמר ראש אמ"ן. בתחקיר אחרי הפעולה שאל ראש אמ"ן את אמנון ליפקין שחק "כמה זמן לקח להכין מטוס לפיצוץ" אמנון השיב בחיוך "פחות מ-3 דקות".
הלוחמים לבשו מדי א' וחבשו כומתות אדומות. סיסמת המבצע הייתה "שבוע טוב".
ביצוע הפעולה הוטל על סיירת מטכ"ל והצנחנים, בפיקודו של אל"ם (לימים הרמטכ"ל) רפאל איתן, קצין צנחנים ראשי. ב-28 בדצמבר, בשעה 20:30 לערך הוטסו 66 לוחמים מן היחידה ומסיירת צנחנים לביירות בשלושה מסוקי סופר פרלון שאליהם התלוו שני מסוקי בל 205 לסיוע צמוד ותצפית. המסוקים טסו מעל הים התיכון בצמוד לחוף באורות כבויים כשבקצות הרוטורים שלהם לוחיות שפולטות אור זרחני שיאפשר להם לזהות זה את זה. לאחר טיסה של כשלושת רבעי שעה, בשעה 21:18 לערך, נחת הכוח בשדה התעופה הבין-לאומי ביירות (שהיה אז הגדול במזרח התיכון). מסוק סופר פרלון הראשון ובו כוח הצנחנים נחת בצידו המזרחי של שדה התעופה. לאחר שהכוח פרץ ממנו, המריא וריחף מעל לחוף העיר ביירות בכוננות לפינוי נפגעים. המסוק השני הנחית את כוח סיירת מטכ"ל בצידו השני של השדה. הלוחמים נשאו תיקי גב גדולים ובהם מטעני חבלה וצוידו בדפים שעליהם סמלי חברות התעופה הערביות. הלוחמים התפצלו לחוליות והניחו שני מטעני חבלה על כל מטוס שזוהה כשייך לחברת תעופה ערבית. במטרה להבטיח את השמדת המטוסים, הונח מטען אחד על כל כנף שתוכנן להצית את הדלק המצוי במכלים שבכנפי המטוסים. בחלק מהמטוסים שהו נוסעים, וטרם מילכודם הורו הלוחמים לנוסעים לרדת מהמטוסים. במקרים בודדים סירבו הנוסעים לרדת מהמטוס והלוחמים נאלצו לירות באוויר לשם פינוים. במקביל לפעולת הלוחמים בנמל התעופה, חגו מסוקי הבל סביבו. צירי הגישה לנמל התעופה נחסמו במטרה למנוע הגעת תגבורת, על ידי פיזור שקיות ובהם ג'ל מחליק, רימוני עשן ודוקרנים על הכבישים. לקראת סיום הנחת המטענים והתארגנות הכוחות לפינוי, הבחינו טייסי המסוקים המסייעים בכוח לבנוני במשאית ושריונית שניסה להגיע לשדה התעופה בדרכי עפר מצפון. טייס מסוק הבל אליעזר כהן (צ'יטה) הורה לקצין הטכני של המסוק לפתוח באש מא"ג לפני גלגלי כלי הרכב במטרה לעצור אותם. משהמשיכו כלי הרכב להתקדם, פתח הקצין הטכני באש ממקלע כבד 0.5 במטרה לפגוע ולשתק אותם. השריונית והמשאית נפגעו ונעצרו. פינוי הלוחמים התבצע על ידי מסוקי הסופר פרלון ללא הפרעה.
לאחר כחצי שעה הושמדו 14 מטוסי נוסעים אזרחיים, שהיו בבעלות שלוש חברות תעופה לבנוניות: "מידל איסט איירליינס" (M.E.A), "ליבניז אינטרנשיונל אירווייס" (L.I.A) ו"טרנס-מדיטרניאן איירליינס" (T.M.A). שוויים של מטוסים אלה נאמד בכ-42–44 מיליון דולר.
חיל הים שלח ארבע ספינות סער, בפיקוד שבתאי לוי, מצוידות בסירות גומי של שייטת 13 לשמש עתודה לפינוי. העתודה לא הופעלה במבצע אך השתתפות הספינות ומסוקים מתוצרת צרפת היוותה תואנה לנשיא צרפת שארל דה גול להדק את האמברגו על ישראל. כולל עצירת משלוחי ספינות שרבורג.
במהלך המבצע מולכדו 15 מטוסים אך מטוס אחד היה מטוס ישן, שבעת המבצע היה בתוך האנגר לתיקונים. במטוס התחבאו מספר עובדים של שדה התעופה. למזלם, לא התפוצצו המטענים שהונחו על אותו מטוס. המטוסים שהושמדו:
סימנים של כבוד
סימנים של כבוד (אנגלית: Eastern Promises) היא דרמת פשע בהפקה בריטית-אמריקאית-קנדית בבימויו של דייוויד קרוננברג על פי תסריט של סטיבן נייט. הסרט עוסק בסיפורה של מיילדת בריטית הנתקלת במאפיה הרוסית בלונדון, ומככבים בו ויגו מורטנסן, נעמי ווטס, וינסנט קאסל וארמין מילר-שטאל. הצילומים החלו בנובמבר 2006. הסרט אוזכר בשל התפנית העלילתית שבו והעיסוק בסחר בנשים, האלימות המוצגת בו והתיאור הריאליסטי של פושעי קריירה רוסים, הכוללים תיאור מפורט של הקעקועים המשורטטים על גופם.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות והופיע בכמה רשימות "10 הסרטים המובילים" של מבקרים בארצות הברית בשנת 2007. הסרט זכה במספר פרסים, ביניהם בפרס הקהל לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בטורונטו ובפרס השחקן הטוב ביותר עבור משחקו של מורטנסן בטקס פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי. הסרט קיבל 12 מועמדויות לפרס ג'יני ושלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב. מורטנסן היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
עלילה
אנה חיטרובה (נעמי ווטס), מיילדת בריטית ממוצא רוסי העובדת בבית חולים לונדוני, מוצאת יומן הכתוב ברוסית בחפציה של טטיאנה, נערה בת 14 שמתה בלידת בתה, במשמרת שלה. היא אף מוצאת כרטיס ביקור של מסעדה טרנס-סיבירית, השייכת לסמיון (ארמין מילר-שטאל), ראש מאפיה רוסית מקומית. אנה מעוניינת לאתר את משפחת התינוקת כדי שתוכל למצוא בית עבורה. לפיכך היא הולכת למסעדה שם היא פוגשת את סמיון, אשר תחילה מתנהג בידידותיות. אמה של אנה, הלן, (שינייד קיוזאק), אינה מביעה את דעתה בעניין, אבל סטפן (ג'רזי סקטלימובסקי) הדוד האוקראיני של אנה (קצין בקג"ב לשעבר, כך הוא נוהג לטעון), שאנה ביקשה ממנו לעזור לה בתרגום היומן, מזהיר אותה כי הסיפור מורכב ממה שנראה לה ואומר לה שהיא צריכה להיזהר. במהלך תרגם היומן אנה קוראת כי סמיון ובנו, קיריל (וינסנט קאסל) התעללו בנערה, סיממו אותה בהרואין, אילצו אותה לעסוק בזנות ואנסו אותה. לפי הכתוב ביומן מבינה אנה כי סמיון הוא אביה של התינוקת.
סמיון החושש מתביעה מבטיח לאנה שיביא לה את הכתובת של משפחת הילדה, בתנאי שאנה תביא לו את היומן המקורי. מי שנשלח לבצע את החילופין הוא ניקולאי קוזין (ויגו מורטנסן), הנהג של סמיון שמעורב בעסקיהם האפלים של המשפחה. לאחר התלבטות מביאה אנה את היומן לניקולאי; זה האחרון אינו מקיים את ההבטחה ולא מביא את הכתובת. במקום זאת הוא משכנע את אנה שעדיף לתינוקת לגדול בבריטניה משום שהכפר של הורי האם אינו מקום טוב לגדל בו את הילדה.
כיוון שסמיון מגלה שסטפן, דודהּ של אנה קרא את היומן, הוא מורה לניקולאי לחסל אותו. ואכן, סטפן נעלם. עם השתלשלות העניינים מעמדו של ניקולאי עולה וסמיון מחליט לקבל אותו כחבר מלא במאפיה מה שכולל קעקוע מיוחד על גופו. הצעד האחרון נעשה בחלקו מתוך מטרה שניקולאי ישמש כפתיון עבור יריבים צ'צ'נים הרוצים להתנקם בבנו של סמיון, קיריל, שחיסל ללא אישורו של אביו ובצעד לא חכם מנהיג של מאפיה צ'צ'נית יריבה. הכנופיה הצ'צ'נית מגיעה ללונדון כדי לנקום ורוצחת את אחיינו של עזים, חבר כורדי, זה שביצע בפועל את הרצח. עזים מספר לסמיון שהצ'צ'נים הודיעו לו שאם הוא לא יסגיר להם את קיריל הם ירצחו אותו. לפיכך, מתכנן עזים, הוא יערים על הצ'צ'נים, יקבע עם ניקולאי פגישה במרחצאות המקומיות ושם יסגיר אותו, במקום את קיריל, לצ'צ'נים שיזהו אותו על פי הקעקועים שעל גופו. הצ'צ'נים מגיעים כמסוכם אל המרחצאות ושם מתנהל קרב בינם לבין ניקולאי שמצליח להרוג אותם, אך נפצע פצעים קשים.
בבית החולים מתגלה שניקולאי הוא למעשה סוכן פ.ס.ב שהושתל בכנופיה, העובד תחת רישיון של הממשלה הבריטית. במסגרת תפקידו מתכנן ניקולאי להביא למעצרו של סמיון באשמת אונס, בכך שיוכיח בבדיקת אבהות שהתינוקת היא ביתו. נוסף לכך מגלים שסטפן, הדוד, בטוח, וכי הוא שוהה במלון 5 כוכבים באדינבורו.
סמיון מורה לקיריל להרוג את התינוקת. קיריל, כמצווה, חוטף את התינוקת מבית החולים אולם כשהוא מגיע למקום בנהר בו הוא מתכנן לזרוק את התינוקת הוא מתקשה לעשות זאת ומרחם עליה. לבינתיים מגיעים אנה וניקולאי ומשכנעים אותו לא להרוג את הילדה. ניקולאי אומר לקיריל שאביו סיים את תפקידו ועכשיו שניהם הבוסים של המאפיה. בסופו של דבר ניקולאי אכן הופך להיות ראש המאפיה ואנה היא זו שמגדלת את התינוקת לה היא קראה כריסטינה.
לוקיישנים
הצילומים החלו בנובמבר 2006, וסצינות רבות צולמו ברחוב סנט ג'ון, פרינגדון, לונדון. צילומים אחרים נעשו בברודוויי מרקט, שברובע האקני כמו גם בבית הקברות ברומפטון, ברובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי.
ה"מסעדה הטרנס-סבירית" ממוקמת בבניין פרמילו, ברחוב סנט ג'ון, על ידי סמית'פיילד מרקט. הוא לוקיישן סרטים וקולנוע פופולרי בלונדון ושימש גם עבור הצילומים של ספוקס, פנלופה ובאטמן מתחיל.