cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ונצואלה–מקסיקו
יחסים משנת 2010
היחסים בין מקסיקו לוונצואלה תחת נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו נותרו ללא שינוי. בשנת 2013, הנשיא פניה נייטו השתתף בהלווייתו של הנשיא הוגו צ'אווס. לאחר בחירתו של הנשיא ניקולאס מדורו באפריל 2013, ממשלת מקסיקו הדגישה עוד יותר את הקשרים ההדוקים בין שתי המדינות ואת הנכונות להתגבר על ההבדלים במונחים של מבנים פוליטיים ויחסים עם ארצות הברית. בינואר 2015, הנשיא מדורו האשים את הנשיא לשעבר פליפה קלדרון במזימה עם האופוזיציה בוונצואלה להרוג אותו ולהפיל את ממשלתו. הנשיא מאדורו האשים גם את הנשיא לשעבר קלדרון בקשרים עם קרטלים.
ביוני 2017, במהלך פסגת OAS בקנקון; ממשלות מקסיקו, פרו וארצות הברית דחפו להחלטה שתגן על הדמוקרטיה הייצוגית בוונצואלה. לאחר הפסגה האשימה שרת החוץ של ונצואלה דלסי רודריגז את מקסיקו ומדינות אחרות באמריקה הלטינית שהם "כלבים סימפתיים לאימפריה". החלטה לגנות את ונצואלה הובסה במהלך הפסגה. ביולי 2017 במהלך פסגת ה-G-20 בהמבורג, מקסיקו הצטרפה למנהיגי ארגנטינה, ברזיל וספרד וקראה ל"שחרור כל האסירים הפוליטיים ולארגון בחירות חופשיות ודמוקרטיות" בוונצואלה. ההצהרה נאמרה לאחר שחרורו מהכלא של הפוליטיקאי לאופולדו לופס. באותו חודש הודיעה מזכירות החוץ של מקסיקו כי בעקבות הודעת ארצות הברית, מקסיקו תטיל סנקציות גם על "בכירים שונים ובכירים לשעבר בממשלת ונצואלה בגין ערעור הדמוקרטיה וזכויות האדם באותה מדינה, כמו גם על השתתפות במעשי אלימות, דיכוי ושחיתות".
ביולי 2018 נבחר אנדרס מנואל לופס אוברדור לנשיא מקסיקו. בדצמבר 2018, הנשיא מדורו הגיע למקסיקו כדי להשתתף בטקס השבעתו של הנשיא לופס אוברדור. בינואר 2019, ארצות הברית וכמה מדינות באמריקה הלטינית ואירופה הכירו במנהיג האופוזיציה חואן גואידו שהכריז על עצמו כנשיא ונצואלה. ב-23 בינואר 2019, הנשיא לופס אוברדור חזר על עמדתה המסורתית של מקסיקו של אי-התערבות בענייני מדינות אחרות וסירב להכיר בחואן גואידו כנשיא.
ביקורים רמי דרג
ביקורים נשיאותיים ממקסיקו בוונצואלה
ביקורים נשיאותיים מוונצואלה במקסיקו
הסכמים בילטרליים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם על שיתוף פעולה טכני (1981); הסכם הצילום (1983); הסכם על תחבורה אווירית (1988); הסכם על שיתוף פעולה תיירותי (1988); הסכם למניעה, בקרה, פיקוח ודיכוי של צריכה וסחר לא חוקי בסמים נרקוטיים וחומרים פסיכוטרופיים (1990); הסכם על שיתוף פעולה חינוכי ותרבותי (1997); הסכם על שיתוף פעולה בפסקי דין פלילי (1998); אמנה בדבר סיוע משפטי הדדי בעניינים פליליים (1998); אמנת הסגרה (2005) והסכם לשיתוף פעולה במדע, טכנולוגיה, חדשנות בחלל ולשימושים שלווים בחלל החיצון (2005).
תחבורה
קיימות טיסות ישירות מקראקס לקנקון וטולוקה עם חברת התעופה קונביאסה.
סחר בסמים
ונצואלה הייתה נתיב לארצות הברית לסמים לא חוקיים שמקורם בקולומביה, דרך מרכז אמריקה ומקסיקו והמדינות הקריביות. היו מספר מקרים של מטוסים רשומים במקסיקו הנושאים קוקאין שהופלו על ידי ממשלת ונצואלה. באפריל 2015, נתפס מטוס הרוס שנשא כמעט טון קוקאין והיה רשום בצי הרשמי של משרד התובע הכללי של מקסיקו.
יחסי סחר
בשנת 2018, הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות הסתכם במיליארד דולר. היצוא העיקרי של מקסיקו לוונצואלה כולל: תירס, תרופות, מזון לתינוקות, שמפו, חיתולים ומכונות. היצוא העיקרי של ונצואלה למקסיקו כולל: נפט, גז, אלומיניום ושומשום. בשנת 2015, ההשקעה הזרה הזרה של מקסיקו בוונצואלה הסתכמה ב-1.4 מיליארד דולר. ונצואלה היא היעד ה-11 בגודלו של השקעות מקסיקניות באמריקה הלטינית והמקבל השביעי של הון מקסיקני באמריקה הדרומית. חברות רב לאומיות מקסיקניות כמו FEMSA, Grupo Bimbo, Mabe ומקסיכם פועלות בוונצואלה.
קראנוג
קראנוג (באירית: crannóg; בסקוטית גאלית: crannag) הוא אי מלאכותי ששימש להתיישבות ממוגנת ואפיין את העמים הגאלים ברחבי אירלנד, ויילס וסקוטלנד.
קראנוגים הוקמו בגופי מים, לרוב אגמים או שפכי נהר, בצמוד לגדת המים או לא רחוק ממנה. הם הורכבו מטבעת קורות עץ שהוכנסו לקרקעית המים ולרוב שטח הפנים מולא באבנים, חימר או אדמה עד שעבר את פני המים ונוצר למעשה אי מלאכותי. בין הקראנוג לגדת המים נבנה גשר עץ או שהגישה אליו הייתה באמצעות כלי שיט, ברוב המקרים הוקמה חומת עץ שביב הקראנוג מה שהקנה לו הגנה נוספת והפך אותו למעשה ליישוב מבוצר עם נקודת גישה אחת. באופן טיפוסי קראנוגים היו בקוטר של בין 10 ל-30 מטר ומבין האתרים השונים שנחפרו נמצאו עדויות לשימושים שונים, כולל יישוב מבוצר, אחוזה ואף חווה.
ההערכה כיום היא שקיימים כ-1,200 קראנוגים ברחבי אירלנד ובין 350 ל-500 קראנוגים ברחבי סקוטלנד. בויילס התגלה רק קראנוג אחד שנבנה על ידי בנאים מאירלנד כבירת ממלכת ברכיניוג, בעוד שבאנגליה התגלו מספר איים מלאכותיים ששימשו להתיישבות ולפעמים נחשבים גם הם קראנוגים, אך לא חולקים רבים מהמאפיינים ולרוב גדולים בהרבה מהקראנוגים הטיפוסיים.
הקראנוגים הראשונים מתוארכים להתקופה הנאוליתית, סביב 3500 לפנה"ס (תיארוך פחמן-14 של בין 3380 ל-3680 לפנה"ס), כאשר איילין דומנהיל (Eilean Dòmhnuill) ואתר נוסף בלוך בוגסטייל ב נחשבים לקדומים ביותר שנתגלו. בעוד שישנם מספר קראנוגים שהמשיכו לשמש להתיישבות אל תוך המאה ה-17, נראה שהשיא בשימוש בקראנוגים היה סביב תקופת הברזל (בין 800 לפנה"ס לעד 500 לספירה).
מוטו גוצי נורמלה
מוטו גוצי נורמלה (באיטלקית: Moto Guzzi Normale) הוא אופנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי Moto Guzzi אשר יוצר בין השנים 1921–1924 באיטליה.
יצחק אספה
קריירה
ב-10 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–2 נגד מכבי עירוני קריית גת במסגרת גביע הטוטו לאומית. ב-25 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית, בניצחון 1–2 נגד בית"ר תל אביב רמלה. ב-20 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לעירוני קריית שמונה. ב-27 בינואר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–2 על הפועל אשקלון.
ב-26 בינואר 2022 הושאל אספה לבני יהודה תל אביב עד סיום העונה. ב-25 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו, בהפסד 4–0 להפועל פתח תקווה. עד סיום העונה ערך בסך הכל שתי הופעות במסגרת הליגה הלאומית ובסיומה חזר למ.ס. אשדוד.
ב-28 בספטמבר, לקראת עונת 2022/2023, נרשם אספה לליגת העל.
ב-8 באוגוסט 2023 חתם בהפועל אשדוד מליגה א'.
נבחרות ישראל
שיחק בכל גילאי נבחרות הנערים והנוער של ישראל, ואף לזכותו ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 21, עמה שיחק בתחילת 2018.
חיים אישיים
ב-24 בספטמבר 2018 נעצר אספה בחשד להפקרת זוג קטינים לאחר תאונת דרכים, עת חזר מבילוי בתל אביב. אספה לא הואשם באחריות לגרימת התאונה עצמה, מאחר שנקבע שלא היה באפשרותו לבלום את הרכב ולמנוע את התאונה, שנגרמה כאשר זוג קטינים רכבו על אופניים חשמליים באישון לילה וסטו לפתע לתוך נתיב הנסיעה שלו. כתוצאה מהתאונה נהרג ארי נשר, בנו של הבמאי אבי נשר, שהורכב על ידי חברו בניגוד לחוק, כשהם לא-חובשים קסדות. למרות המעצר, אספה המשיך להתאמן במ.ס. אשדוד ואף השתתף במשחקי ליגה, עד שהתחיל לרצות את עונשו.
ב-30 בינואר 2020 גזר בית המשפט המחוזי על אספה ארבע וחצי שנות מאסר. לאחר כחודש החל לרצות את עונשו בכלא חרמון. ב-12 באוגוסט 2020 הפחית בית המשפט העליון את עונשו לשלוש שנים וב-16 בינואר 2022, אספה שוחרר על-תנאי מהכלא, לאור התנהגותו הטובה. כעשרה ימים לאחר שחרורו, פורסם כי אספה יוחתם על ידי קבוצת בני יהודה תל אביב.
אדית קרמר
חיים וקריירה
קרמר נולדה בווינה שבאוסטרו-הונגריה בשנת 1916. בגיל 13 החלה קרמר ללמוד אמנות אצל פרידל דיקר ברנדייס. פרידל הייתה בוגרת באוהאוס שבויימאר גרמניה, והייתה מורה לאמנות מוכרת. קרמר למדה רישום, פיסול וציור, והושפעה משיטת לימוד האמנות של אמן הבאוהאוס, יוהאנס איטן. בשנת 1934 לאחר שסיימה את לימודיה בריאלגימנסיום בגיל 18, הצטרפה קרמר לדיקר בפראג על מנת להמשיך את הלימודים תחתיה.
בשנת 1938, עם התעוררות איום הפלישה הנאצית, מצאה קרמר מקלט באמריקה. היא עבדה כמורה לפיסול בניו יורק. במהלך מלחמת העולם השנייה עבדה קרמר כמכונאית בטול אנד די (tool and die) במחוז סוהו שבניו יורק. היא נשארה בחנות בשעות שלאחר המשמרת שלה כדי לצייר את העובדים בנוף התעשייתי. היצירות האלו אוירו בסגנון הריאליזם הסוציאלי. בשנת 1947 ביקרה קרמר במערת לאסקו כדי לבחון את יצירות האמנות העתיקות ביותר שנמצאו. קרמר קראה לציורי המערות הללו דוגמה לאמנות כשפה אוניברסלית.
בגיל 33 חזרה קרמר לניו יורק בתקווה להתפרנס כאמנית. באותה שנה קיבלה קרמר הצעת עבודה בבית הספר ויטוויק לבנים, בית ספר ומרכז שיקומי לילדים עם צרכים מיוחדים רגשיים והתנהגותיים. דוקטור ויולה ברנרד, פסיכואליטיקאית וחברת ההנהלה בבית הספר ויטוויק, הייתה זו שהעסיקה את קרמר. דוקטור ברנרד כינתה את קרמר "מטפלת באמנות", וציינה שמעט מורים היו מוכנים לעבוד עם תלמידים מאתגרים כל כך. במשך שבע השנים הבאות קרמר עבדה עם ילדים בעלי קשיים בגילאי 8 עד 13.[
קרמר גדלה במשפחה שהתעניינה בתאוריה הפיסיכו אנליטית, והיא עצמה הייתה חסידה של פרויד. קרמר בעיקר האמינה ברעיון הסובלימציה. התאוריה הפרוידיאנית מתארת את הסובלימציה כתהליך בו דחפים פרימיטיביים שמגיעים מן האיד מומרים לפעילויות בעלות פרודקטיביות חברתית אשר מספקות את הדחף המקורי. ההכשרה של קרמר הייתה בתחום האמנות, אמנות חינוכית, ופסיכותרפיה המבוססת על פסיכואנליזה. קרמר האמינה שסובלימציה היא אחת המטרות החיוניות ביותר של הטיפול באמנות. היא האמינה שבעזרת אמנות רגשות ודחפים שליליים והרסניים מומרים לתוצרים יעילים. קרמר טענה שמידת ההצלחה של הטיפול יכולה להימדד בעזרת התוצר הוויזואלי.
לקרמר ולעמיתה שלה מרגרט נאומבורג, שגם היא חלוצה בתחום הטיפול באמנות באמריקה, הייתה מטרה דומה של שילוב פסיכולוגיה ואמנות. האמונות שלהן התפצלו כשקרמר התמקדה באמנות כטיפול ומרגרט קידמה אמנות בטיפול.
קרמר הקדישה את מפעל חייה לעבודה עם ילדים ומתבגרים שהתקשו לרוב להביע את רגשותיהם במילים. בשנת 1958 פרסמה קרמר את ספרה "Art Therapy in a Children's Community", שאותו ביססה על העבודה שלה עם התלמידים בבית הספר ויטוויק. קרמר עבדה גם בבית חולים במחלקה הפסיכיאטרית במשך 13 שנים. בשנת 1971 פרסמה קרמר ספר נוסף "Art as Therapy with Children". קרמר כתבה בספר על ניסיונה עם מטופלים. קרמר עבדה במשך 14 שנים ב-"Jewish Guild for the Blind". בשנת 1976, בעזרתה של דוקטור לורי וילסון, קרמר יסדה את תוכנית התתמחות בטיפול באמנות באוניברסיטת ניו יורק, שם המציאה קרמר שיטה חשובה בתוכנית וקראה לה, "התערבות היד השלישית של המטפל באמנות." הרעיון הזה ביקש את הורסטיליות של המטפל באמנות. "ניתן לתאר את היד השלישית כיכולת של המטפל להקל על התהליך היצירתי של המטופל (כמו לעזור באופן אסטרטגי בערבוב הצבעים כדי להגיע לצבע המבוקש או להתערב במהלך החלקים הקריטיים בתהליך היצירה)". חשוב להדגיש שקרמר האמינה כי התוצר ותהליך היצירה הם חשובים באותה מידה בטיפול באמנות. היא הרגישה שבשלילת הסיפוק שבתוצר הסופי מהמטופל נשדד ממנו משהו. קרמר האמינה כי טיפול באמנות הוא יותר תחום במדעי הרוח מאשר תחום בפסיכולוגיה. היא טענה שהטיפול באמנות אינו תחליף אלא תוספת לטיפול הפסיכולוגי.
בזמן עבודתה כמטפלת קרמר החזיקה סטודיו שבו היא ציירה, גילפה ופיסלה. קרמר האמינה שאמנות צריכה להיות אישית ולשקף את הסביבה של האמן. היא לרוב הציגה אובייקטים מוחשיים כגון עצמה, אנשים שונים, נופי טבע ונופים עירוניים. היא העדיפה להשתמש בצבעים אקספרסיביים. קרמר טענה שמטפלים צריכים ליצור אמנות משלהם על מנת להתמודד עם "עבודה קלינית מיאשת."
אדית קרמר הפכה לאזרחית ארצות הברית בשנת 1944. היא קיבלה את התואר דוקטור לשם כבוד בשנת 1996 מאוניברסיטת נורוויץ' שבעיר נורת'פילד ורמונט. היא עזרה לפתח תוכנית התמחות בטיפול באמנות באוניברסיטת ניו יורק, שהייתה אז הראשונה מסוגה. היא המשיכה לעבוד בתוכנית ההתמחות הזו משנת 1973 עד שנת 2005 כפרופסור מן המניין נלווית, וכמורה מן החוץ בתוכנית התמחות בטיפול באמנות באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שבוושינגטון הבירה. האגודה האמריקאית לטיפול באמנות העניקה לקרמר את פרס "חברת כבוד לכל החיים", תואר הכבוד הנחשב ביותר.
ישיבת חומש
ישיבת הר שלום נוסדה ביישוב חומש בשנת 2002 על ידי הרב מרדכי גנירם בשם ישיבת חומש. הישיבה הוקמה כשלוחה של ישיבת ברכת יוסף ופעלה בחומש עד לביצוע תוכנית ההתנתקות ב-2005. לאחר הפינוי מחומש עברה הישיבה למצפה אשתמוע ואת מקומה ביישוב חומש החליפה ישיבת חומש המתחדשת בראשות הרב אלישמע כהן.
ב-2023 עברה הישיבה למבנה קבע בחומש בעקבות ביטול חוק ההתנתקות מצפון השומרון.
ישיבת הר שלום
הישיבה קרויה על שם שלום (שולי) הר מלך, שנרצח בפיגוע ירי בכביש אלון סמוך לכפר אל-מועייר בא' באלול תשס"ג, 29 באוגוסט 2003, אשר היה בין מקימי הישיבה. הישיבה נוסדה ביישוב חומש באלול ה'תשס"ב על ידי הרב אליקים לבנון והרב מרדכי גנירם, כשלוחה של ישיבת ברכת יוסף באלון מורה. המניע להקמת הישיבה בחומש היה חיזוק היישוב אחרי שהאינתיפאדה השנייה גרמה להיחלשותו. ראש הישיבה, הרב גנירם, בוגר ישיבת קדומים וישיבת אלון מורה, אמר כי "הצלחנו באותה תקופה לחזק את היישוב, כאשר האווירה בחומש השתנתה ועלינו למספר של 53 משפחות מתוכן 16 שבאו לחומש בעקבות הישיבה".
לאחר ההתנתקות
במהלך תוכנית ההתנתקות, פונה היישוב חומש והישיבה עברה למצפה אשתמוע. שר הביטחון אהוד ברק אישר ביולי 2008 את מעמדה בתור ישיבת הסדר. האישור הקנה לישיבה מעמד עצמאי ואפשר לה לגייס תלמידים ל"מסלול ההסדר". הבקשה נבדקה על ידי ועדת רבנים של איגוד ישיבות ההסדר, הישיבה עמדה בקריטריונים התורניים והמנהליים המנחים את ישיבות ההסדר ואושרה על ידי שר הביטחון. ישיבת "הר שלום" באשתמוע מציעה תוכנית המאפשרת לשלב לימוד תורה ועיסוק בחקלאות. תלמידי הישיבה עובדים גם עם הנוער ביישוב הסמוך שמעה. בישיבה לומדים 55 תלמידים מכל רחבי הארץ. בי"ב תמוז תשס"ח חנכה הישיבה את מבנה הקבע הראשון במקומה החדש.
ב-2013 הוחלף ראש הישיבה הרב גנירם ברבנים איציק אמיתי ואיציק אידלס ובמקביל הישיבה קיבלה תפנית לישיבת הסדר רגילה על גבול מכינה. באוגוסט 2020 נפטר ראש הישיבה הרב איציק אידלס במקומו התמנה לראש ישיבה הרב חיים גרוס, תושב טנא עומרים. .
ישיבת חומש המתחדשת
בשנת תשס"ז הקים מחדש את הישיבה בחומש הרב אלישמע כהן מרבני ישיבה קטנה מורשה וממקימי היישוב חרשה, יחד עם בני גל תושב היישוב גבעת אסף ומראשי חומש תחילה. אליהם הצטרפו גרעין של שלושה-ארבעה בחורים שביקשו להקים מחדש ובאופן קבוע את הישיבה בחומש. הגרעין מנה ברובו בחורים שהגיעו מהישיבה הגבוהה בבית-אל, ואליהם הצטרפו בהמשך בחורים מישיבות נוספות. כיום לומדים בישיבה כ-50 בחורים ואברכים.
מלבד ראש הישיבה הרב אלישמע כהן מלמדים: הרב שמחה שטטנר, הרב מנחם בן-שחר (בנו של הרב יצחק בן-שחר), הרב יובל חסיד, הרב גדי בן-זמרה - ראש אולפנה במעלה לבונה, הרב אלישע צור ר"מ בישיבה הגבוהה נחלת ישראל. בעבר לימדו בישיבה גם הרבנים: הרב מאיר גולדמינץ לשעבר ר"מ בישיבת שלום בניך כיהן גם כראש ישיבת חוות גלעד, הרב דוד דודקביץ, והרב מרדכי גרוס - ר"מ בישיבת הגולן. מנהל הישיבה, הוא שמואל וונדי בוגר הישיבה.
הישיבה לומדת במבנים זמניים על חורבות היישוב ההרוס חומש יש לישיבה גם מבנה קבע ביישוב שבי שומרון, שבעבר היו לומדים בו לפרקים. אך מקיץ ה'תשע"ט הישיבה שוכנת בקביעות ביישוב חומש.
הישיבה ממשיכה את האידאולוגיה של ישיבת מרכז הרב וחלק מהרבנים, כולל ראש הישיבה - הרב אלישמע כהן, הם בוגרי ישיבה זו. עם זאת, ייחודה של הישיבה הוא שילוב מצוות יישוב ארץ ישראל והחסידות תוך קשר לתלמידי חכמים שאינם מחוגי מרכז הרב כגון הרב יצחק גינזבורג.
הישיבה פונתה ונהרסה בידי כוחות הביטחון פעמים רבות, אך בכל פעם היא שבה לאחר מכן ונאחזת שוב במקום, אחד הפינויים האחרונים היה בראשית כסלו ה'תשפ"א ובמהלכו חיללו המפנים את ארון הקודש שבישיבה וספרי קודש אחרים. המעשה גונה על ידי הרב הראשי דוד לאו וראש מועצת שומרון יוסי דגן שדרש לפתוח בבדיקה.
ב-30 באפריל 2020, אייר תש"פ, נהרסו שוב בית המדרש והפנימיות, ואף בתים של משפחות שעברו לגור בחומש.
באור לט' בסיוון תשפ"ג (29 במאי 2023), בעקבות התיקון בחוק ההתנתקות ב-21 במרץ 2023, הוקם בחומש מבנה עבור הישיבה.
פיגוע הירי בחומש
בליל 16 בדצמבר 2021, בפיגוע ירי שכוון אל עבר תלמידי הישיבה אשר נסעו מהישיבה אל שבי שומרון, נרצח יהודה דימנטמן (נכדו של הרב משה דימנטמן), אברך בישיבה, ונפצעו שניים נוספים באורח בינוני וקל. ההלויה של יהודה דימנטמן יצאה מישיבת חומש על אף ניסיון המשטרה למנוע הגעה לחומש. מאות אנשים עקפו את המחסום ברגל.
בליל 19 בדצמבר הקים צה"ל מחסום מאולתר בדרך לחומש בכדי למנוע הגעת יהודים ליישוב. בישיבת חומש דחו את הודעת דובר צה"ל, לפיה כוחות הביטחון הותקפו בט"ו טבת התשפ"ב (19 בדצמבר 2021) ביישוב: "דובר צה"ל ובני גנץ שופכים את דמם בשקרים מכוערים".
בי"ח טבת (22 בדצמבר) ראש ישיבת חומש, הרב אלישמע כהן עוכב במהלך בדיקה במחסום חיזמא וזומן לחקירה בחשד להפרת חוק ההתנתקות. בהתערבות יוסי דגן נמנעה המשטרה מלעצור את הרב.
לאחר הפיגוע הצהיר שר התפוצות נחמן שי שיש להשאיר את הישיבה במקום.
יעקב ברק
יעקב (קובי) ברק (נולד ב- 17 במאי 1964) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף, שכיהן כמפקד זרוע היבשה, כראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, כמפקד חטיבה 401, כמפקד עוצבת נתיב האש וכראש חטיבת המבצעים במטכ"ל.
ביוגרפיה
ברק נולד בחיפה וגדל במטולה, דור שני לניצולי השואה. בנעוריו למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
בשנת 1982 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם, מפקד וקצין בחטיבה 7 של חיל השריון, כמפקד פלוגה קלט את טנקי מרכבה סימן 2. לאחר תפקידי מפקד פלוגה, סמג"ד וקצין אג"ם התמנה למפקד גדוד 74 של חטיבה 188. במסגרת תפקיד זה, בשלהי 1995 ותחילת 1996, היה מהאחראים להיערכות מחדש של צה"ל בעיירות יטא ודאהרייה שבגזרת דרום הר חברון, כחלק מביצוע תוכנית הפריסה מחדש של הממשל הצבאי בשטחי יהודה ושומרון. הגדוד שבפיקודו היה אחראי על הפעילות הצבאית בגזרה. כמו כן קלט הגדוד את טנקי המרכז סימן 3 בז. ב-1997 מונה לקצין אג"ם של עוצבת געש ובשנת 1999 קודם לדרגת אלוף-משנה ולמפקד חטיבת מרכבות הפלדה, חטיבת שריון במילואים. במקביל שימש משנת 2000 עד 2002 כמפקד המרכז לאימונים טקטיים במרכז הלאומי לאימונים ביבשה.
בשנת 2002 התמנה למפקד חטיבת השריון הסדירה 401 ובתקופתו קלטה החטיבה את ראשוני טנקי המרכבה סימן 4. ב-2004 מונה לראש מחלקת מבצעים באגף המבצעים (אמ"ץ). בשנת 2006 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד המרכז. באוגוסט 2007, כשנה לאחר מלחמת לבנון השנייה, החליף את ארז צוקרמן בפיקוד על עוצבת נתיב האש, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד הצפון. בעקבות מבצע עופרת יצוקה עמד בראש הוועדה לבחינת ההמלצות להענקת צל"שים. בינואר 2010 נכנס לתפקידו כראש חטיבת המבצעים במטכ"ל.
במרץ 2012 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. הוא שירת בתפקיד עד יולי 2016. ב-10 באוגוסט 2016 מונה למפקד זרוע היבשה. ב-17 בפברואר 2019 החליף אותו בתפקיד האלוף יואל סטריק. לאחר מכן פרש משירות הקבע.
חיים אישיים
ברק נשוי ואב לשלושה ילדים ומתגורר במושב מרחביה.
אלן מקינלי
אלן מקינלי (באנגלית: Alan McInally, נולד ב-10 בפברואר 1963 באייר שבסקוטלנד) הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת החלוץ.
אייר יונייטד
מקינלי החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1980 במועדון אייר יונייטד, ששיחק אז בליגת העל הסקוטית. מקינלי שיחק באייר יונייטד ארבע עונות, ושמר על ממוצע הבקעות גבוה של כשער בשלושה משחקים. בעונתו האחרונה בקבוצה, ניצלה אייר יונייטד מירידה על חודה של נקודה אחת. עם זאת, הייתה זו הייתה העונה הטובה ביותר של מקינלי בקבוצה, שגררה התעניינות מקבוצות אחרות. בקיץ 1984 עזב מקינלי את אייר יונייטד, עם 32 שערים ב-93 הופעות, וחתם בגלאזגו סלטיק.
גלאזגו סלטיק
בקיץ 1984 חתם מקינלי בגלאזגו סלטיק, בה שיחק בעיקר כשחקן ספסל. מקינלי זכה עם סלטיק באליפות בשנת 1986 בזכות הפרש שערים עדיף על הארטס, ובגביע בשנת 1985. במהלך שלוש העונות שלו בסלטיק, כבש מקינלי 17 שערים ב-65 הופעות. בקיץ 1987 עזב מקינלי לאסטון וילה, ששיחקה אז בליגת המשנה האנגלית.
אסטון וילה
בעונתו הראשונה של מקינלי באסטון וילה, הוא היה שותף לעליית ליגה אל הפרמייר ליג, ובעונתו השנייה בקבוצה כבש 14 שערים וסייע לה להינצל מנשירה לליגת המשנה. סך הכל מקינלי שיחק באסטון וילה שתי עונות, בהן צבר 59 הופעות והבקיע 18 שערים.
באיירן מינכן
בקיץ 1989 חתם מקינלי בבאיירן מינכן מהבונדסליגה, תמורת סכום של 1.2 מיליון לירה שטרלינג, במטרה לחזק את ההתקפה ולהמשיך את רצף האליפויות של הקבוצה משנות ה-80. מקינלי זכה מאוהדי הקבוצה לכינוי ביג מק. בעונתו הראשונה של מקינלי בקבוצה הבקיע עשרה שערים וסייע לה לזכות באליפות הליגה. בעונה השנייה חל פיחות במעמדו של מקינלי, שזכה להתעניינות מצד קבוצות כמו צ'לסי, אך הוא בחר לנסות לשמור על מקומו בבאיירן מינכן. בעונה זו הוא שיחק שבעה משחקי ליגה בלבד, לא כבש שערים וסבל מפציעות, אך בזירה האירופית נחל הצלחה יחסית, כאשר באיירן מינכן הגיעה לשלב מתקדם בגביע אירופה לאלופות והודחה רק בחצי הגמר מול הכוכב האדום בלגרד. בהמשך סבל מפציעה חמורה בברך, אך נשאר במועדון עד לתום חוזהו בשנת 1993. בארבע שנותיו במועדון, צבר מקינלי 40 הופעות בלבד בבונדסליגה, בהן כבש 10 שערים, וזכה באליפות אחת.
קילמרנוק
בקיץ 1993, עם תום חוזהו בבאיירן מינכן, חתם מקינלי בקילמרנוק מליגת העל הסקוטית, הקבוצה בה כיכב אביו, ג'קי מקינלי, שזכה עמם בגביע בשנת 1965. אלן מקינלי שיחק בקבוצה עונה אחת, וצבר שמונה הופעות, בהן לא כבש. בתום עונה זו, פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית
מקינלי שיחק 8 פעמים במדי נבחרת סקוטלנד, והבקיע שלושה שערים. מקינלי ייצג את סקוטלנד במונדיאל 1990, בו נטל חלק במשחק בודד, בו הפסידה סקוטלנד 0–1 לקוסטה ריקה. בשני המשחקים הבאים של הנבחרת בשלב הבתים, שבסיומו הודחה סקוטלנד, מקינלי לא שותף. אחרי מונדיאל 1990 פרש מקינלי מהנבחרת.
לאחר הפרישה
נכון לשנת 2019, עוסק מקינלי בפרשנות ספורט. מקינלי תרם את קולו כפרשן במשחק FIFA 19 וכן ב-FIFA 20.
בוריס סבינקוב
בוריס סבינקוב (ברוסית: Борис Викторович Савинков ; 31 בינואר 1879, חרקוב – 7 במאי 1925, מוסקבה) היה מהפכן רוסי, טרוריסט, סופר, היה מראשי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית הרוסית.
בוריס סבינקוב נולד למשפחת משפטן שעקב הדעות הפוליטיות הוצא לגמלאות. סבינקוב למד בבית הספר בוורשה (שאז הייתה בתחומי האימפריה הרוסית) ולאחר סיומה למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. כתוצאה מהשתתפות במהומות סטודנטים סבינקוב הוצא מאוניברסיטה. לאחר לימודים בגרמניה, סבינקוד חזר לוורשה. בהיותו בוורשה הוא חזר לפעילות מהפכנית ובשנת 1899 נעצר לזמן קצר. בשנת 1899 סבינקוב התחתן בפעם הראשונה (מנישואים אלו היו לו שני ילדים). בשנת 1901 סבינקוב עבר לסנקט פטרבורג, נעצר ובשנת 1902 נשלח לגלות בוולוגדה.
חבר מפלגה סוציאל-רבולוציונית
בשנת 1903 סבינקוב נמלט לז'נבה, הצטרף למפלגה הסוציאל-רבולוציונרית והיה חבר של הארגון הצבאי שלה. סבינקוד השתתף בארגון מספר פעולות טרור בשטח האימפריה: רצח ויאצ'סלב פלבה, סרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וניסיון התנקשות בשר בפנים איוואן דורנובו ומושל מוסקבה פיודור דובאסוב. סבינקוב היה סגנו של יונה אזף. לאחר הגילוי שאזף הוא סוכן כפול, סבינקוב קודם לראש הארגון הצבאי של המפלגה. בתקופה זו הוא יזם הוצאה להורג של גאורגי גפון שבוצע על ידי פנחס רוטנברג. בשנת 1906 סבינקוב פעל לארגן התנקשות במפקד הצי השחור אך נעצר ונשפט לעונש מוות. סבינקוב הצליח לברוח מהכלא ונמלט לרומניה.
מספר שנים סבינקוב התגורר בצרפת. בשנת 1912 נולד לו בן מאשתו השנייה הוא ניסה לחדש פעילות של הארגון הצבאי אך ללא הצלחה. סבינקוב עזב את הפעילות הפוליטית והתרכז בפעילות ספרותית. הוא פרסם מספר ספרים. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה סבינקוב התנדב לצבא צרפת, לחם בחזית והיה כתב צבאי של מספר עיתונים רוסים.
לאחר מהפכת פברואר
לאחר מהפכת פברואר חזר סבינקוב לרוסיה כבר ב-9 באפריל 1917. הוא מונה לנציג הממשלה החדשה בצבא, וב-28 ביוני התמנה לקומיסר של החזית הדרום-מערבית. סבינקוב היה בעד המשך השתתפות המדינה החדשה במלחמת העולם הראשונה ותמך בהחלטות פיקודיות של לאוור קורנילוב שהיה מפקד החזית. במחצית יולי 1917 הוא יעץ לאלכסנדר קרנסקי למנות את קורנילוב למפקד העליון של הצבא. במהלך החודש הוא מונה לסגן שר הביטחון. במהלך פרשת קורנילוב, סבינקוב מונה למושל צבאי של הבירה. הוא ביקש מקורנילוב לקבל את עמדת הממשל וב-30 באוגוסט 1917 התפטר מכל תפקידיו בממשל. סבינקוב זומן לוועד המרכזי של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית לבירור בקשר להתנהגותו במהלך פרשת קורנילוב, סירב להתייצב וב-9 באוקטובר הוצא משורות המפלגה.
התנגדות לממשל הסובייטי
סבינקוב לא קיבל את מהפכת אוקטובר והיה בדעה שהיא הייתה אפשרית רק לאור חולשתו של אלכסנדר קרנסקי. הוא עזב את סנקט פטרבורג וביחד עם פיוטר קרסנוב ניסה להפיל את הממשל הסובייטי אך ללא הצלחה. בסוף 1917 סבינקוב עבר לנובוצ'רקסק והשתתף בהקמת צבא המתנדבים ביחד עם מיכאיל אלכסייב.
בפברואר 1918 סבינקוב הגיע למוסקבה (באותה עת הממשל עבר מסנקט פטרבורג למוסקבה) והקים ארגון מחתרתי "ברית הגנת המולדת והחרות". מטרת הארגון הייתה הפלת הממשלה הסובייטית והמשך השתתפות במלחמת העולם הראשונה. בסוף מאי המחתרת נחשפה ורוב חבריה נעצרו. לאחר דיכוי המרד בירוסלבל, ריבינסק ומורום סבינקוב נמלט לקאזאן שהייתה תחת שליטה של הלגיון הצ'כוסלובקי. זמן קצר סבינקוב לחם ביחידה בפיקוד של ולדימיר קאפל. לאחר מספר חודשים סבינקוב עבר לאופה והיה מועמד לקבל מינוי של שר החוץ בממשל. לפי בקשת השלטונות הוא נסע לצרפת דרך ולדיווסטוק, יפן והודו. בשנת 1919 סבינקוב ניהל שיחות עם ראשי מדינות ההסכמה על מתן עזרה לצבא הלבן.
עם לתחילת מלחמת רוסיה-פולין, סבינקוב הגיע לוורשה לפי הזמנת יוזף פילסודסקי שהכיר אותו בתקופת הלימודים המשותפים בבית הספר. סבינקוב מונה ליושב ראש וועדה רוסית-פוליטית ופעל לארגן יחידות למאבק מזוין נגד הממשלה הסובייטי. באוקטובר 1921 בעקבות סיום המלחמה וניסיון של פולין להסדיר יחסים עם רוסיה הסובייטית סבינקוב גורש מפולין.
מל טיילור
מל טיילור (באנגלית: Mel Taylor; 24 בספטמבר 1933 – 11 באוגוסט 1996) היה מוזיקאי אמריקאי, הידוע בעיקר כמתופף להקת ה-Ventures בין השנים 1962–1996. הוא נולד בברוקלין, ניו יורק, והיה אחיו הגדול של הבסיסט מלהקת "קנד היט" – לארי טיילור.
קריירה מוזיקלית
לאחר שתיפף עם המוזיקאים בוריס פיקט והרב אלפרט, טיילור הצטרף ללהקת ה-Ventures בשנת 1962 כדי להחליף את מתופף הלהקה באותה תקופה, האוי ג'ונסון, אשר נפצע קשה בתאונת דרכים. ג'ונסון ניגן עם סד צוואר במשך תקופה, אך מכיוון שלא רצה להתרחק ממשפחתו (שהתגוררה במדינת וושינגטון) למשך תקופות ארוכות, ביקש מחברי הלהקה שימצאו לו מחליף. סגנון הרוק המובהק של טיילור כה הרשים את חברי הלהקה, עד שביקשו ממנו להיות חבר קבוע בה.
טיילור הוציא אלבום סולו בשנת 1965 ("Mel Taylor & The Magics In Action"). בשנת 1972 הוא החליט לעזוב את הVentures ולהמשיך בקריירת סולו, והקים את הלהקה Mel Taylor & the Dynamics. במהלך תקופה זו הם הוציאו ארבעה אלבומים: "007 James Bond", "Sand, Sea and Love", "Mel Taylor in Japan", ו"Roll over Beethoven". טיילור הצטרף חזרה לVentures בשנת 1979, ונשאר שם עד מותו בשנת 1996. לאחר מותו של מל, בנו, לאון טיילור, החליף אותו, ומאז הוא מתופף להקת Ventures.
סגנון תיפוף
טיילור השתמש באחיזה מסורתית לעומת ה-Matched grip (אחיזה תואמת). במקור, כשהתחיל להופיע עם ה-Ventures, ניגן טיילור על מערכת תופים שכללה 4 חלקים ורק היי-האט ומצילה אחת. לקראת סוף שנות השישים, הוא הגדיל את מערכת התופים שלו כך שכללה מספר תופי טום ודאבל-באס; בסופו של דבר הוא הוסיף מספר רב של מצילות קראש למערכת שלו. טיילור השתמש במערכות תופים רבות במהלך השנים של חברות כגון Rogers, Ludwig, Gretsch, ו-Canopus. טיילור העדיף מצלות מחברת זילדג'יאן, מקלות תופים של חברת פרו-מארק ועורות תופים של חברת רמו.
השפעות
טיילור הזכיר בראיונות רבים כי ג'ין קרופה, באדי ריץ' ולואי בלסון היו חלק מההשפעות הגדולות ביותר שלו בזמן שגדל, וכי הוא קיבל את רעיון הנגינה בדאבל-באס מלואי בלסון.
חיים אישיים
שבועיים בלבד אחרי שאובחן כחולה במחלת הסרטן, מת טיילור בגיל 62 בטרזנה, קליפורניה.
טיקגרלור
Ticagrelor (שם מסחרי: ברילינטה) היא תרופה אשר מטרתה נועדה למניעת שבץ מוחי, התקפי לב ובעיות כלי דם כליליים שונות. הוא פועל כמעכב צבירה של טסיות על ידי אנטגוניזציה לקולטן P2Y. התרופה מיוצרת על ידי AstraZeneca. תופעות הלוואי השכיחות ביותר כוללות קוצר נשימה (קשיי נשימה), דימום ועלייה בחומצה יורית בדם.
התרופה אושרה לשימוש רפואי בדצמבר 2010 על ידי האיחוד האירופאי, בארה״לֹ היא אושרה לשימוש ביולי 2011.
שימושים רפואיים
בארצות הברית, טיקגרלור מיועד להפחית את הסיכון לשבץ אצל מטופלים עם שבץ איכמי חריף או אירועים איסכמים חולפים.
באירופה, טיקגרלור, יחד עם חומצה אצטילסליצילית בשמה המסחרי אספירין, מיועד למנוע אירועים אתרוטרומבוטיים (אירוע של קריש דם בכלי הדם) במבוגרים עם תסמונת כלילית חריפה או היסטוריה של אוטם שריר הלב.
תופעות לוואי
תופעות לוואי שכיחות
1. קוצר נשימה. זוהי תופעת לוואי שכיחה מאוד. קוצר הנשימה הוא בדרך כלל מתון ובא לידי ביטוי בצורך פתאומי לנשום אוויר. בדרך כלל הוא מתרחש במנוחה ועלול להופיע בשבועות הראשונים לנטילת התרופה. במקרים רבים הוא נעלם מעצמו. אם קוצר הנשימה מחמיר עם הזמן או נמשך זמן רב, יש ליידע את הרופא המטפל, והוא יחליט אם נדרש טיפול.
2. דימומים. התרופה נוגדת פעילות של טסיות דם ולכן עלולה לגרום לדימומים. הדימום עלול להתרחש בכל מקום בגוף. ברוב המקרים הדימומים קלים ואינם מסכני חיים (כמו דימום מהאף או מהחניכיים או דימום לאחר גילוח) וגם אינם דורשים את הפסקת הטיפול, אלא רק מעקב אחרי בדיקות דם. רק לעיתים נדירות עלולים להיות דימומים חריפים - ממערכת השתן, ממערכת העיכול, ממערכת הנשימה ובמוח. במקרים של דימומים חריפים יש לפנות מיד לרופא המטפל.
3. כאבי ראש, סחרחורות, שלשולים, כאבי בטן, בחילות, עצירות, פריחה בעור, עקצוץ או גרד בעור, כאבים ונפיחות במפרקים (תסמינים של גאוט) ותסמינים של לחץ דם נמוך (כמו סחרחורות, חולשה, ראייה מטושטשת).
תופעות לוואי לא שכיחות
בלבול, טשטוש, הפרעות בראייה כתוצאה מדימום בעיניים, דימום וגינלי שלא בזמן המחזור החודשי, דם באוזן, דימום פנימי לתוך המפרקים, דימום פנימי שגורם לסחרחורות.
תופעות לוואי נדירות
דימום מוחי (שבץ), דימומים חריפים אחרים (כמו דם בשתן או ממערכת העיכול), רגישות־יתר, הפרעות קצב, עילפון, מחסור בטסיות דם וכן מחלה בשם "ארגמנת קרישה ומחסור בטסיות" (TTP).
תגובות בין תרופתיות
לפני שמתחילים להשתמש בתרופה יש לדווח לרופא המטפל על כל תרופה נוספת שנוטלים או שאמורים ליטול כולל תוספי תזונה וצמחי מרפא.
תרופות שאסור לשלב עם טיקגרלור
1. קטוקונזול (תרופה נוגדת פטריות).
2. קלריתרומיצין (תרופה אנטיביוטית).
3. נפזודון (תרופה נוגדת דיכאון שאינה משווקת בישראל).
4. ריטונביר ואטזנביר (לטיפול בנשאי HIV ובחולי איידס).
אנדור איז'אק
אנדור איז'אק (בהונגרית: Izsák Andor; בודפשט, 6 ביולי 1944) הוא נגן עוגב, מוזיקולוג, מנצח, פרופסור יהודי-הונגרי.
קורות חייו
אנדור איז'אק נולד במשפחה יהודית אורתודוקסית בגטו בודפשט בתקופת השואה. הוריו היו לאסלו איז'אק (1905–1996) סוחר ומוכרן ואיזבלה גרינשטיין (1909–1990). הכישרון המוזיקלי שלו התגלה מוקדם מאוד. בילדותו מצא נחמה במוזיקה לאחר כל האומללות שחווה. בגיל 13 בא לראשונה במגע עם עוגב בית הכנסת הגדול של בודפשט (היחיד בהונגריה עם עוגב) ובהמשך למד נגינה על עוגב בקונסרבטוריון. ובאותו זמן ניגן לעיתים על העוגב של בית הכנסת הגדול של בודפשט.
קריירה
בשנת 1962 הוא הקים את מקהלת לבנדובסקי (על שם לואי לבנדובסקי) עם החזן מרטון לוראנד ועם גאבור סאבו ליסניאי ובפעם הראשונה לאחר השואה החיה את מוזיקת המקהלה של בית הכנסת. הוא לימד שנים רבות בקונסרבטוריון על שם בלה בארטוק ובבית הספר למוזיקה פודור, עבד כמנהל מקהלה וכמנצח אופרה, והיה המייסד של הסניף ההונגרי של מרכז המידע למוזיקה (Music Information Center - MIC), שבאמצעותו יצר קשרים בינלאומיים. שם הכיר את אשתו לעתיד, הפסנתרנית אריקה לוקס, איתה עבד עד 2013 ב"מכללת הנובר למוזיקה, תיאטרון ומדיה".
ב-1988 עבר לגרמניה והשתתף בהקמת המרכז האירופי למוזיקה יהודית (EZJM) באאוגסבורג. לאחר שהות במינכן נסע להנובר. בשנת 1992 השתייך EZJM למכללת האנובר למוזיקה, תיאטרון ומדיה, שם הקים איז'אק את המגמה "מוזיקת בית הכנסת" והקים את מקהלת בית הכנסת של האנובר. בשנת 2003 מונה לפרופסור למוזיקת בית הכנסת.
מוקד עבודתו הוא גילוי מחדש של מוזיקת בית הכנסת שנהרסה ואבדה בתקופת הנאצים, מוזיקת עוגב בבית הכנסת, תחיית יצירותיהם של מלחינים יהודים המבוססים על מסורות ישנות, למשל יצירות המקהלה של לואי לבנדובסקי. איז'אק יכול להיחשב כשגריר המוזיקה הליטורגית היהודית בגרמניה ובכל אירופה. כעורך סדרת הפרסומים של EZJM, הוא נותן קונצרטים והרצאות בינלאומיות. בשנת 2010, מלווה במקהלת בית הכנסת שלו, הנציח בקונצרטים שונים את יום השנה ה-200 להצבת העוגב בבית הכנסת הראשון, בתרומת ישראל יעקובסון אז, ששכן בזֶזֶן. בשנת 2008, כנשיא קרן זיגמונד זליגמן, השתתף איז'אק ברכישת הווילה הפרטית של זיגמונד זליגמן בהאנובר עבור EZJM. הווילה נחנכה ב-17 בינואר 2012 על ידי כריסטיאן וולף, נשיא גרמניה דאז, וכן מנהיגים פוליטיים פרובינציאליים ומקומיים. מוזיקת בית הכנסת, הנהוגה כיום על ידי מקהלות מצטיינות רבות, מצאה בית קבע במוסד.
לאחר כשני עשורים כמנהל EZJM, אנדור איז'אק פרש רשמית ב-1 באוקטובר 2012. עד היום, כנשיא הכבוד של קרן זיגמונד זליגמן, הוא ממשיך לסייע לביצוע אירועי קונצרטים. הוא מעביר את הידע שלו באמצעות הרצאותיו, סיוריו וספריו.
עאלי קאפו
עאלי קאפו (בפרסית: عالی قاپو- "השער הרם") הוא ארמון מפואר בעיר אספהאן שבאיראן. הארמון ממוקם בצד המערבי של מיידאן-י אמאם, הכיכר המרכזית ההיסטורית של העיר. הארמון הוקם בתחילת המאה ה-17, על בסיסו של מבנה קודם מהמאה ה-15, על ידי עבאס שאה הראשון כחלק ממאמציו להקנות אופי מלכותי לעיר אספהאן בה קבע את הבירה החדשה של האימפריה הפרסית.
תיאור הארמון
השם שנקבע לארמונו נבחר כמשקל נגד לשמו של השער הנשגב (Bâb-ı âli) בארמון טופקאפי באיסטנבול, מרכז האימפריה העות'מאנית, שהייתה אז יריבתה של הממלכה הפרסית.
גובהו של הארמון 48 מטר והוא כולל שש קומות שבאחת מהן מרפסת גדולה. ממרפסת זו היה השאה צופה אל הכיכר ואל האירועים שהתקיימו בה. בארמון אירח השאה מבקרים ושגרירים זרים שבאו לראות את פניו. כאן בפעם הראשונה חגג שאה עבאס, את הנורוז (ראש השנה האיראנית).
המבנה מעוטר בדימויים שונים מעולם החי והצומח. הארמון מוליך אל רובע המגורים המלכותי הספווי שמאחוריו.
ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים
ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים (באנגלית: Bridget Jones: The Edge of Reason) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי-בריטי משנת 2004, שביימה ביבן קידרון, בכיכובם של רנה זלווגר, קולין פירת' ויו גרנט. הסרט הוא עיבוד קולנועי של ספר בעל אותו שם, שנכתב על ידי הלן פילדינג. סרט זה הוא סרט המשך לסרט "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" (2001).
עלילה
ברידג'ט ג'ונס מאושרת מהחיים. מערכת היחסים שלה עם מארק דארסי הולכת טוב מאוד. אך כשהיא פוגשת את הקולגה של מארק, רבקה ז'יל, היא מתחילה לחשוד במארק. מכאן יחסיהם מדרדרים עד כדי פרידה. לאחר מכן הבוס של ברידג'ט מציע לנסוע לתאילנד עם דניאל קליבר, חברה לשעבר, והיא נאותה. שם היא נקלעת לצרות ונשלחת לכלא. לבסוף מארק מחלץ אותה משם והם חוזרים להיות ביחד.
ביקורות והכנסות
הביקורות על הסרט היו מעורבות. רנה זלווגר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. הסרט עלה לאקרנים ב-8 בנובמבר 2004. בסיכום הכנסותיו של הסרט הוא גרף רק כ-40,226,215 מיליון דולר בארצות הברית וכ-222,294,509 מיליון דולר בחו"ל.
אנטונן ארטו
קורות חייו
ארטו נולד ב-1896 במרסיי כבן למשפחה מבוססת בעלת שורשים לבנטינים - ארמניים, איטלקיים-ונציאניים, יווניים, מלטזים וכן צרפתיים. אמו הייתה אפרזי נלפאס (שם המשפחה המקורי:נלפאסולו) ואביו היה רב החובל אנטואן רואה ארטו. הוריו היו בני דודים מדרגה ראשונה, כששתי סבותיו היו אחיות תושבות סמירנה (איזמיר של ימינו). סבתו מצד האם, קתרין חילה, ילידת סמירנה, גדלה במרסיי, והתחנה שם עם אזרח צרפתי בשם מריוס ארטו. גם סבתו מצד האב, הייתה בעלת שורשים לבנטינים. מרייט חילה נולדה במלטה וגדלה בסמירנה והיא התחנה שם עם לואי נלפאס (נלפאסולו), סוחר ציוד לאוניות, בעל שורשים ארמניים.לאורך חייו הרגיש ארטו מושפע מאוד ההיסטוריה הסמירניוטית של משפחתו. ארטו גדל כנער חולני בעל יחסים מורכבים עם אימו. החל לעבוד כשחקן וזכה בכך לפרסום מה. כגבר צעיר, התבלט ביופי ובמחשבתו. בתקופה זו אושפז מספר פעמים. הוא למד מיסטיקה בה הוקסם מהמטאפיזי והמאגי והערעור על המושגים המכוננים של התרבות.
בראשית המאה ה-20 התפתח בצרפת הסוריאליזם. זרם זה ביטא שאט-נפש מהלכי הרוח החברתיים, הפוליטיים והאמנותיים של אותה תקופה. הסוריאליזם נמשך לחיבור ל"עולמות העליונים", לעל-חושי. אלו נמצאו באקזוטיקה של תיאטרוני-המחול האסייתיים והאינדיאניים. ארטו שאף להתחקות אחר הטוטאליות של המופע המזרחי, כפי שחווה אותו, וינק ממנה את תמצית ומהות העשייה התיאטרלית שלו. שני יסודות משלו בחשיבתו האמנותית: סלידה עזה מכל התיאטרון שסובב אותו, ובמובן רחב מכל התרבות המיוצגת בו וכמיהה גדולה לדבר מה רחוק, שונה.
ב-1927 פרש מהתנועה הסוריאליסטית והקדיש עצמו לתיאטרון. הוא תמך ברעיון של תיאטרון כתרפיה סוציאלית, והעביר חלק ניכר מחייו בבתי חולים לחולי-רוח מכיוון שנחשב כמשוגע.
הקריירה אותה ניהל התאפיינה באי-רציפות, אולם במחשבתו הוא נותר עקבי. הוא עסק בתיאטרון פולחני והטיף בזכותו; הטיף לשיבה ל"קהילה" שהושחתה לדבריו בידי התרבות המערבית מאז ימי הביניים; שלל את הרנסאנס. הוא התעמק בגוף, באובייקט המוחש, ובזעקה הנפלטת ממנו; שאף להיפגש עם כוחות קדומים, ולחבור אליהם ליצירה של תיאטרון טוטאלי. הוא שאף להגיע לטראנס, ולהכניס אליו את קהלו.
ארטו פרסם מניפסטים ומכתבים שבהם עמד, לראשונה, על מושג האכזריות כפי שנגלה לו מבעד לתיאטרון הנסיוני אותו ניהל; ודן בקיום הגשמי של המילה המדוברת - ממד שבלעדיו, לפי חזונו, אין לה למילה זכות-קיום; הוא ביטא ביקורת על רודנותם (לכאורה) של הטקסט והדיאלוג, שהתיאטרון המערבי משועבד אליהם, וחתר להצביע על הקדימות שיש לתת לחושים על פני השכל.
הוא נפטר באיברי-סיר-סן, פרוור של פריז.
התיאטרון וכפילו
בספר זה ביטא ארטו את הערצתו לתיאטרון המזרחי ובפרט הבאלינזי. ארטו התרשם מהביצוע העוצמתי, הפיזי, התשוקתי והססגוני ובה-בעת נעדר-הרגש בתיאטרון המזרחי. רושם זה השפיע על עיצובה של תאוריה לה קרא "תיאטרון האכזריות". פירושה של האכזריות, על פי ארטו, אינו סאדיזם או תיאטרון הגורם לכאב, אלא ביצוע פיזי ואף האלים של פעולה, שנועדה לרסק את המציאות המדומה הצומחת, לתפיסתו, כעשב שוטה על תודעתנו ה"מתורבתת" המערבית. תיאטרון האכזריות נוצר במטרה להחזיר לתיאטרון את חיותו ולשחרר את האדם, הן בנפש והן במחשבה, מאחיזתה הנוקשה של התרבות.
לדעתו, על הממד הפיזי, החושי לשחרר את המילה מכבליה הסמנטיים; על המילים לשמש "כלי רכב" למובנן האחר, הווקאלי והמוזיקלי; הגאולה שבטקסט התיאטרוני היא לדבריו בבקיעתן של המשמעויות החבויות, המפלצתיות ביותר, מכלא הטקסט המעוגן-תרבותית. ארטו דחה את ההפרדה שעשתה הפילוסופיה המערבית בין גוף לנפש. האישה, על פי ארטו, היא כלי. הוא הפך את השפלת החלש לחלק ממשנה סדורה ובאופן מעשי היה משפיל ומענה את שחקניותיו, שאחדות מהן היו נשותיו. הקתארזיס אינו נוכח ואינו אמור להיות נוכח בתיאטרון האַרְטוֹדְיַאנִי: זהו תיאטרון המבקש "להיתקע בגרון", בלא לאפשר הרפיה. על החוויה הקשה להיות נוכחת בכל עצמתה ולנער את הצופים.
ארטו מוערך כיום בזכות המסוֹת אודות התאוריה של התיאטרון ופחות בשל השפעה מעשית על היצירה התיאטרונית שנולדה אחריו. הוא מזוהה עם התיאטרון האוונגרדי.
לקריאה נוספת
שלמה גיורא שוהם, טירוף, סטייה ויצירה, אוניברסיטה משודרת, במשרד הביטחון – ההוצאה לאור 2002, עמ' 269-257
חרפושית
בתחום הארכאולוגיה של מצרים העתיקה, חרפושית היא דמות של אחד מסוגי חיפושיות הזבל המגולפת באבן, בחֵמָר ובחומרים אחרים.
מינים שונים של חיפושיות זבל, ובעיקר זבלית פרעה (Scarabaeus sacer), נחשבו קדושים בעיני המצרים הקדמונים; הם האמינו שהחיפושית היוצאת מתוך הזבל נוצרה יש-מאין במעשה אלוהי שסימל עבורם את יצירת העולם מתוך השמש בידי אל השמש. החרפושיות שמשו כקמעות, אלילים זעירים, עדיים וחותמות, והם מהממצאים הארכאולוגיים השכיחים ביותר ממצרים העתיקה, וניתן לראותם במוזיאונים השונים ברחבי העולם בדוגמאות עשויות אבן, מצוירות על פפירוס או קירות, מרוקעות מזהב או כסף ועוד.
חרפושיות שנמצאו בארץ ישראל מעידות על השלטון וההשפעה התרבותית המצרית בארץ בעת העתיקה. בין הסמלים על חותמות למלך נמצאו דמויות של חרפושיות ושל כדוריהן.
בחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל נמצאו עשרות חרפושיות, ביניהן:
החרפושית המגלגלת את כדור הזבל קושרה לאל חפרי, אשר תפקידו היה לדחוף מדי יום את השמש במסעה לאורך כיפת השמים, והאמינו שקיימות רק חרפושיות ממין זכר, אשר מתרבות באמצעות הפרשת זרע לתוך כדור הזבל, בדומה לחפרי היוצר את עצמו מלא-כלום.
קרנים
הקרנים (באיטלקית וונטית: Carni) היו עם קלטי שישב החל במאה ה-5 לפנה"ס במישורים שבין הריין במערב והדנובה במזרח. חבל ארץ זה חופף כיום לצפון מזרח איטליה, שטיריה וקרינתיה באוסטריה, וצפון-מערב סלובניה. בתוך זמן קצר באו הקרנים במגע עם עמי האזור האחרים, ובין היתר עם הוונטים האדריאטים, ההיסטרים והליבורנים. זהותם של הקרנים אבדה עם הכיבוש הרומי.
הקרנים העניקו את שמם לחבל קרניה (איטלקית Carnia; פורלן Cjargne) שבנפת אודינה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה; לקראנסקה (סלובנית Kranjska) שבסלובניה ולקרינתיה (גרמנית Kärnten) שבאוסטריה.
I (סרט)
i (בטמילית: ஐ) הוא סרט מותחן-רומנטי הודי דובר טמילית משנת 2015 שנכתב ובוים על ידי הבמאי ההודי שאנקר. בסרט מככבים השחקנים ויקראם, איימי ג'קסון ונוספים. פסקול הסרט הולחן על ידי א.ר. רחמן. צילומי הסרט נמשכו שנתיים ושמונה חודשים, מרביתם נערכו בסין. הסרט מגולל את סיפורו של לינגסן (ויקראם), שרירן אשר מטרתו היא לזכות בתחרות "מר הודו". בעקבות השתתפותו בתחרות, נהפך לינגסן לדוגמן-על לצד הדוגמנית בה היה מאוהב עוד לפני כן, דיה (איימי ג'קסון), ורוכש לעצמו אויבים רבים.
ויליאם נג'ובו
קריירת מועדונים
נג'ובו התחיל את הקריירה שלו בלוסקה דינמוס בה שיחק שנתיים.
בקיץ חתם נג'ובו בעירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית. ב-8 באוגוסט 2009 ערך נג'ובו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד סקציה נס ציונה במסגרת גביע הטוטו. ב-22 בספטמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל כפר סבא. בקריית שמונה שיחק שלוש עונות בהן זכה עם הקבוצה פעם אחת בגביע הטוטו-לאומית, פעם אחת באליפות הליגה הלאומית, פעמיים בגביע הטוטו-על ובאליפות ראשונה בהיסטוריה של הקבוצה.
ב-6 ביולי 2012 חתם נג'ובו בהפועל באר שבע לשלוש שנים, אך בנובמבר של אותה עונה שוחרר מהקבוצה.
בספטמבר חתם באנוסיס נאון פראלימני מליגת העל הקפריסאית בה שיחק עד מרץ.
ב-23 בדצמבר 2014 חתם נג'ובו בבית"ר תל אביב רמלה עד לסיום העונה.
בינואר חזר נג'ובו לזמביה אחרי 6 וחצי עונות מחוצה לה וחתם בפאוור דינמוס. לקראת עונת חתם בקאבווה ואריורס.
בינואר חתם בלוסקה דינמוס.
בינואר חתם בזנאקו.
קריירה בינלאומית
ב-29 בספטמבר 2007 ערך נג'ובו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה בניצחון 0-3 נגד, בו גם כבש את שערו היחידי בנבחרת.
נג'ובו השתתף עם הנבחרת ארבע פעמים בגביע אפריקה לאומות בשנים 2006, 2008, 2010 ו-2013.
סלן
סלן (באנגלית: SELENE, מיוונית עתיקה: Σελήνη - ירח), הידועה גם בכינוי קאגויה (ביפנית: かぐや), היא מקפת הירח השנייה של יפן ששוגרה ב-14 בספטמבר 2007. סלן שוגרה לחלל כחלק מהעניין המחודש בחקר הירח. היא ממשיכה את דרכה של מקפת הירח הראשונה של יפן, האגורומו, ששוגרה ב-1990.
השם סלן (SELENE) מהווה גם ראשי תיבות של המשפט "Selenological and Engineering Explorer"; השם היפני נגזר ממכינויה של נסיכת הירח, קאגויה, והוא נבחר על ידי הציבור הרחב. נסיכת הירח מופיעה בסיפור העם היפני "סיפורו של חוטב הבמבוק". הגשושית הוצעה לראשונה בידי שתיים מהסוכנויות שלימים אוחדו לסוכנות היפנית לחקר החלל, JAXA.
אחרי שהקיפה את הירח במשך שנה ושמונה חודשים, רוסקה הגשושית במכוון על הירח סמוך למכתש גיל ב-10 ביוני 2009.
מטרות המשימה
המטרות העיקריות של המשימה הן:
מטרה משנית: הגברת מודעות הציבור לחקר החלל, באמצעות שידורי טלוויזיה בחדות גבוהה של זריחת כדור הארץ כפי שהיא נראית בעיני הגשושית מעל קרקע הירח.
מהלך המשימה
משימת סלן תוכננה לראשונה לשיגור בשנת 2003, ואולם כישלון המשגר במשימה אחרת, וקשיים טכניים, גרמו לדחיית השיגור עד שנת 2007 במהלכה התגלו קשיים נוספים. השיגור המקורי תוכנן ל-16 באוגוסט, אך אז הסתבר שכמה רכיבים אלקטרוניים לא הותקנו כראוי.
סלן שוגרה ב-14 בספטמבר 2007, 01:31:01 UTC, על גבי משגר מדגם H-IIA ממרכז החלל טנגשימה שבאי טנגשימה. משקל המשגר והגשושית בעת השיגור היה 3,020 ק"ג. ב-3 באוקטובר הגיעה הגשושית לירח ונכנסה למסלול קוטבי אליפטי ראשוני. הנקודה הקרובה ביותר במסלול הייתה במרחק 120 ק"מ מקרקע הירח, והגבוהה הייתה במרחק 13,000 ק"מ ממנו. ב-9 באוקטובר שחררה הגשושית את לוויין המשנה הראשון, Rstar, למסלולו (100 על 2,400 ק"מ), וב-12 באוקטובר שחררה את הלוויין השני, Vstar, למסלול של 100 על 800 ק"מ. בסופו של דבר, ב-21 באוקטובר הקיפה סלן את הירח בגובה אחיד של 100 ק"מ. אורך החיים המתוכנן של המשימה היה שנה.
סלן השלימה את מטרותיה בסוף אוקטובר 2008 והחלה את משימתה המורחבת, שהייתה אמורה להימשך עד מרץ 2009. לאחר מכן הייתה אמורה הגשושית להיכנס למסלול מעגלי בגובה 50 ק"מ ולבסוף למסלול אליפטי של 100 על 20 ק"מ, עם התרסקות מכוונת על הירח באוגוסט 2009. בגלל בעיה טכנית בחללית שונתה התוכנית כך שב-1 בפברואר 2009 הונמך מסלול הגשושית לגובה 50 ± 20 ק"מ, וההתרסקות על הירח אירעה ב-10 ביוני 2009, 18:25 UTC.
לווייני משנה
Rstar (נודע גם כאוקינה - דמות נוספת מ"סיפורו של חוטב הבמבוק") המהווה לוויין ממסר קטן, וVstar (נודע גם כאואונה - דמות נוספת מ"סיפורו של חוטב הבמבוק") המהווה לוויין VLBI, הם שני לוויינים קטנים ששוגרו על גבי הגשושית סלן ושוחררו זמן קצר לאחר הגעת הגשושית למסלול סביב הירח. לשני הלוויינים צורה של מנסרה מתומנת.
לוויין הממסר Rstar העביר את שידורי הרדיו מכדור הארץ למקפת ובכיוון ההפוך, כאשר המקפת מוסתרת מאחורי הירח, וכן כדי למדוד את הסחת דופלר. מסתו של Rstar - 53 ק"ג, גודלו מטר על מטר על 65 ס"מ. בקרת הגובה שלו מתבצעת באמצעות שיטת ייצוב-סנכרון. ההספק החשמלי הנדרש להפעילו - 70 ואט; מסלולו 100 על 2,400 ק"מ ונטייתו - 90 מעלות.
Vstar - לוויין VLBI (ראשי תיבות של לוויין לאינטרפרומטריה בקו בסיס ארוך מאוד (Very Long Baseline Interferometry satellite) משמש למדידת שדה המשיכה של הירח, במיוחד באזורי השפה, כאשר לא ניתן להשתמש בשיטת הסחת דופלר. מסתו של לוויין ואסטר 53 ק"ג, וגם גודלו וצריכת האנרגיה שלו זהים לאלו של Rstar. מסלולו האליפטי מביא אותו מגובה 100 ק"מ לגובה 800 ק"מ, ונטייתו גם כן 90 מעלות.
תאודור ואן הייל
ביוגרפיה
תאודור ואן הייל היה בנו של דניאל ואן הייל, צייר נוף. הוא בא ממשפחה אמנותית: סבו ליאו היה צייר כמו שניים מדודיו: ליאו ואן הייל שהיה אדריכל וצייר, ויאן בפטיסט ואן הייל שהיה צייר דיוקנאות ואירועים מהיסטוריה.
על פי ההערכה, תיאודור הוכשר אצל אביו. הוא הפך לחבר בגילדת לוקאס הקדוש בבריסל בשנת 1668.
ידוע שהאמן עדיין היה חי בשנת 1691. אם הוא היה זה שצייר את "הפצצת בריסל" בשנת 1695 הוא כנראה נפטר אחרי שנה זו.
יצירתו
מבין חמשת הנופים הנוספים של בריסל, שצוירו על ידי תאודור ואן הייל והנמצאים במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות בבלגיה, שנים מציעים נוף קרוב יותר לעיר ושלושה ציורי שריפות בעיר בריסל. זכור במיוחד הציור "הפצצת בריסל" בשנת 1695, המציגה את העיר בלהבות לאחר ההפצצה על ידי הכוחות הצרפתים.
פאולו קונטה
פאולו קונטה (באיטלקית Paolo Conte נולד ב-6 בינואר 1937) הוא זמר, מלחין ופסנתרן איטלקי אשר מוכר בזכות קולו הגרוני. סגוננו המוזיקלי הוא איטלקי ים-תיכוני המשולב עם ג'אז.
ביוגרפיה
קונטה נולד בעיר אסטי שבמחוז פיימונטה, הוריו היו חובבי ג'אז מושבעים ויחד עם אחיו הצעיר ג'ורג'יו בילה את שנות ילדותו בהאזנה להקלטות ג'אז ובלוז מוקדמות, דבר אשר השפיע על אופיו המוזיקלי. בסיום בית הספר למד משפטים באוניברסיטת פארמה, ולאחר סיום הלימודים החל לעבוד כעורך דין אצל אביו, ובמקביל המשיך בלימודיו המוזיקליים. הוא למד לנגן על טרומבון, ויברפון ופסנתר והקים להקת ג'אז עם אחיו אשר שימש כמתופף.
גדעון לב
גדעון לב (1930 - 19 בפברואר 1997) היה מנכ"ל משרד התקשורת בין השנים 1979 ל-1982.
פאולו קונטה
ביוגרפיה
בשנת 1974 הקליט קונטה את אלבומו הראשון, הנושא את שמו "פאולו קונטה". ב-1975 הוציא אלבום נוסף בעל שם זהה. בעקבות סדרת מופעים שהתקבלו בקלאב טנקו בסן רמו בשנת 1976 וההצלחה המסחרית של אלבומו השלישי "Un gelato al limon" (גלידת לימון), החליט קונטה לנטוש את עיסוקו כעורך דין ולהמקד בקרירה של זמר ומלחין.
כמה משיריו הפופולריים ביותר של קונטה שימשו כפסקול בסרטי קולנוע. בין היתר, שירו "Come Di" בסרטים "I Am David" (בשנת 2003) ובסרט "מיקי עיניים כחולות" (1999), "Via con me", אשר מוכר גם כ-"It's wonderful", בסרטים "נשיקה צרפתית" משנת 1995, "המטבח של מרתה" ובסרט "ברוכים הבאים לקולינווד". בנוסף שירו "L'Orchestrina" ליוה את נעימת הסיום של פרקים 3–4 בסדרה "האפיפיור החדש".
גדעון לב
ביוגרפיה
ב-1982 פרש מניהול משרד התקשורת והיה מנהל בחברת הכבלים גוונים (כיום הוט) וכיו"ר חברת הבת של בזק לכבלים תת-ימיים. בשנות ה-90 הקים את חברת גלובסקום.
פאולו קונטה
פרסים
בשנת 1997 זכה קונטה במקום הראשון בפרס "סרט הכסף" של האגודה האיטלקית לקולנע ליצרה המוזיקלית הטובה ביותר בקולנע האיטלקי לאותה השנה על המוזיקה בסרט האנימציה La freccia azzurra (החץ הכחול).
גדעון לב
ביוגרפיה
על שמו נקרא פרויקט לב, כבל התקשורת התת-ימי המחבר את ישראל לקפריסין ואיטליה. לב היה מעורב בפרויקט אך נפטר לפני שהסתיים.
פאולו קונטה
פרסים
בשנת 1999 הוענק לקונטה "צלב הכשרון של הרפובליקה האיטלקית" על ידי נשיא איטליה ג'ורג'ו נפוליטנו על הישגיו הבולטים בתחום המוזיקה.
גדעון לב
ביוגרפיה
לב התגורר בהוד השרון ונפטר בגיל 67.
פאולו קונטה
פרסים
בשנת 2001 קיבל את אות מסדר האמנויות והספרות של צרפת.
מובילאיי
מוֹבִּילְאַיי טכנולוגיות ראיה בע"מ (Mobileye), המוכרת במותג מובילאיי, היא חברה העוסקת בפיתוח טכנולוגית נהיגה אוטונומית וייצור מערכות סיוע מתקדמות לנהג (ADAS), המבוססות על טכנולוגיות עיבוד תמונה, שבבי מחשב, ותוכנה. במרץ 2017 נמכרה מובילאיי לאינטל. המשרדים הראשיים של מובילאיי ומרכז הפיתוח ממוקמים בירושלים, ומשרדי המכירות פרוסים ברחבי העולם - ירושלים, תל אביב, חיפה, פתח תקווה, ניו יורק, דיסלדורף בגרמניה, שנגחאי בסין וטוקיו שביפן. באוקטובר 2022 הונפקה החברה בוול סטריט לפי שווי של 16.7 מיליארד דולר.
היסטוריה
ב-2013, הודיעה מובילאיי על מכירת 25% מהמניות למשקיעים ב-Blue-chip תמורת 400 דולר למניה, והעריכה את החברה בכ-1.5 מיליארד דולר.
מובילאי ייצאה להנפקה בבורסת ניו יורק בשנת 2014. היא גייסה 890 מיליון דולר לפי שווי שוק של 5 מיליארד דולר. עד סוף השנה, הטכנולוגיה של מובילאיי הוטמעה ב-160 דגמי מכוניות שיוצרו על ידי 18 יצרני OEM שונים.
ב-2017 חשפה מובילאיי מודל מתמטי לבטיחות בנהיגה של רכבים אוטונומיים. המאמר מתאר מערכת בשם Responsibility-Sensitive Safety (RSS) אשר מגדירה את נושא האחריות וזהירות ברכבים אוטונומיים ועשויה לשמש פוליסות ביטוח למחוקקי תחבורה בבואם להסדיר רגולציה בנושא. במרץ 2017 הודיעה אינטל כי תרכוש את מובילאיי תמורת 15.3 מיליארד דולר, והעסקה הושלמה באוגוסט 2017. הייתה זו העסקה הגדולה ביותר בתולדות המשק הישראלי.
באוקטובר 2018 מובילאיי פולקסווגן פרסמו תוכנית למסחר של Mobility as a Service (MaaS) בישראל. החברה החלה בניסויי robotaxi עם רכבים חשמליים NIO במאי 2020 לאחר עיכוב בהגעת רכבים של פולקסווגן. ב-2021 הושקה בתערוכת IAA Mobility במינכן בגרמניה.
ב־2018, השיק דואר ישראל בול על טכנולוגיית מובילאיי כחלק מהסדרה על הישגים ישראליים.
מובילאיי הדגימה נסיעה במכונית אוטונומית המצוידת במצלמות בלבד ברחובות ירושלים בינואר 2020. לאחר מכן ניסתה את המכוניות במינכן ובניו יורק.
בדצמבר 2021 הודיעה אינטל על תוכניתה להסב את מובילאיי לחברה ציבורית באמצעות הנפקה של מניות חדשות שיונפקו ב-2022, תוך שמירה על בעלות הרוב בחברה. באוקטובר 2022 הונפקו 37% ממניות החברה בבורסת נאסד"ק.
שיתופי פעולה
מובילאיי יצרה מספר שותפויות עם יצרניות רכב מאז הקמתה. החברה השיקה סדרות מרובות עבור LDW על רכבי Cadillac STS ו-DTS ועל רכבי BMW 5 ו-6. בשנת 2016, מובילאיי ודלפי יצרו שותפות לפיתוח מערכת נהיגה אוטונומית כמעט מלאה עד 2019. בתחילת 2017, הכריזה מובילאיי על שותפות עם BMW לשילוב הטכנולוגיות בכלי רכב שיצאו לשוק בשנת 2018. בשנת 2018, הכריזה על שותפויות עם BMW, ניסאן ופולקסווגן. בשנת 2019, מובילאיי ו-NIO הודיעו כי ישתפו פעולה בפיתוח AVs לשוקי צרכנים בסין ובטריטוריות מרכזיות אחרות. ביולי 2020, מובילאיי ופורד הכריזו על עסקה שבה מובילאיי תספק את הציוד והתוכנה המבוססים על מצלמות EyeQ שלה על פני קו המוצרים הגלובלי של פורד. גם בשנת 2020, מובילאיי הודיעה על שותפות עם WILLER29 והשיקה שירות רובוטקסי ביפן, טייוואן ודרום מזרח אסיה ועם Geely עבור ADAS. באותה שנה הודיעה אינטל כי רכשה את Moovit, חברת פתרונות ניידות כשירות (MaaS), כדי לשפר את היצע ה-MaaS של מובילאיי.