cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Échalo Pa' Ca
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-4 בספטמבר 2020, ביום צאתו כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את שם השיר, כשהוא כתוב בצבע זהב, תוך שמתחתיו מופיעים שמותיהם של סופיה רייס, דארל ולאלו אברט. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את רייס לובשת בגדים שונים תוך שהיא מבצעת תנועות ריקוד שונות.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-5 מיליון צפיות.
אדולף היינריך ליר
ביוגרפיה
הוא היה בנו של צורף ממקלנבורג. בגיל חמש עשרה הוא הביע רצון להיות צייר אך אביו התנגד לרעיון, ושלח אותו במקום זאת לבתי הספר למקצועות הבנייה בזיטאו ודרזדן ללמוד שרטוט. הוא הצליח להשיג משרה לטווח קצר בסטודיו של גוטפריד סמפר בזמן שהיה בדרזדן.
בשנת 1848, הוא קיבל משימה לסייע בהכנת עיצובים לתקרת מוזיאון בבזל, בניהולו של האדריכל מלכיאור ברי. עם זאת, סוג כזה של עבודה התבררה כלא מספקת, והוא החליט לנסוע למינכן ללימודים נוספים. לאחר שלא הצליח להשיג עבודה בסטודיו של יוזף קרל שטילר, הוא נתקל בריצ'רד צימרמן, אותו הכיר מזיטאו, והפך לתלמידו. הוא החליט להתמחות בציורי נוף וערך את התערוכה הראשונה שלו בשנת 1855. בתחילה התמקד בהרי האלפים ובאגמי בוואריה עילית.
בשנת 1861 נסע לפריז, שם פגש את אנשי אסכולת ברביזון. המפגש חיזק אתו אמונתו שנופים צריכים להיות טבעיים, ולהתמקד בציור בהשפעה הכוללת של הנוף ולא בפרטים.
ב-1864 חזר לפריז, שם בילה את זמנו בהעתקת יצירות המופת הישנות בלובר. בנוסף הוא התעניין במיוחד ביצירתו של ז'ול דופרה, וביקר אותו באותו חורף. בשנת 1868 הוא פתח בית ספר לאמנות אותו הפעיל עד 1873, כאשר בריאותו החלה להידרדר, בעקבות מצבו הלבבי. לאחר תקופה זו הוא המשיך ללמד, אך לקח חלק פחות פעיל בבית הספר. מארי לואיזה קירשנר הייתה בין תלמידיו.
נבחרת הפלא
נבחרת הפלא (בגרמנית: Wunderteam) הוא כינויה הציורי של נבחרת אוסטריה בכדורגל בשנות ה-30. נבחרת זו הונהגה תחת המאמן היהודי הוגו מייזל, שהוביל אותה לרצף של 14 משחקים ללא הפסד בין אפריל 1931 לדצמבר 1932. השחקנים המפורסמים מתיאס סינדלר ויוזף ביצאן שיחקו בה ויחד איתם הנבחרת הייתה לאחת הטובות בעולם בזמנה.
היסטוריה
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 אוסטריה הפכה לנבחרת הטובה בעולם. היא הונהגה תחת הוגו מייזל וביחד עם המאמן האנגלי ג'ימי הוגאן, שעבד גם כן בווינה, פיתח מייזל שיטה ששמה דגש על הימנעות ממסירת הכדור במסירה דרך האוויר ובמקום זאת למסור אותו על הקרקע.
מונדיאל 1934
כמו "נבחרת הזהב" של הונגריה שכמעט וזכתה במונדיאל 1954, בסופו של דבר גם היא, לא הניפה את הגביע על אף המשחק היפה. אוסטריה עברה את צרפת והונגריה בשמינית ורבע הגמר בזכות ניצחונות 2–3 (בהארכה) ו-1–2 בהתאמה. בחצי הגמר אוסטריה התמודדה מול המארחת איטליה בתנאי מזג אוויר גרועים שהגבילו את הנעת הכדור האופיינית שלהם. הם הפסידו להם 1–0 משער של אנריקה גואיטה, אך באותו המהלך של השער קדמה עבירה של ג'וזפה מאצה על השוער האוסטרי פטר פלאצר ולא הייתה תגובה מצידו של השופט השוודי איוואן אקלינד. חלומה של אוסטריה נסוג ממנה ובמשחק על המקום השלישי הפסידו 3–2 לגרמניה ובכך סיימו במקום הרביעי. אחרי סיום הטורניר היו טענות כי אקלינד שוחד על ידי המארחים ושבחצי הגמר היה לאורח של הרודן הפשיסטי בניטו מוסוליני.
השפעתה על הטוטאל פוטבול
נבחרת הפלא נחשבת לראשונה ששיחקה בשיטת הטוטאל פוטבול. לא במקרה השחקן האוסטרי המוכשר ארנסט האפל היה מאמן בהולנד בסוף שנות ה-60 ותחילת ה-70. במונדיאל 1978 הוביל את הולנד עד למקום השני והנבחרת דגלה בטוטאל פוטבול.
מיגל קלרו
מיגל אנחל קלרו רודריגס (בספרדית: Miguel Ángel Calero Rodríguez; 14 באפריל 1971 - 4 בדצמבר 2012) היה כדורגלן קולומביאני ששיחק בתפקיד השוער. הקבוצה האחרונה בה שיחק בקריירה שלו הייתה פצ'וקה ממקסיקו ומאחר וחי במדינה זו במשך כ-12 שנים, החזיק אף בדרכון מקסיקני. פרש ממשחק פעיל ב-11 באוקטובר 2011 והיה לכדורגלן הקולומביאני ששיחק הכי הרבה משחקים רשמיים - 937 סך הכל. נפטר בתאריך ה-4 בדצמבר 2012 במקסיקו סיטי שבמקסיקו.
קריירה
החל את הקריירה במחלקת הנוער של ריאל אינדפנדיינטה ואחר כך עבר לאחד מבתי הספר לכדורגל המפורסמים במדינה, "קרלוס סרמיינטו לורה" תמורת 150,000 פסו קולומביאני, חליפת משחק ו-10 כדורים. ערך את הבכורה שלו בבוגרים בקבוצת ספורטינג דה ברנקייה ב-1987 וזכה לכינוי El Show (ההצגה) או El Condor (הקונדור) בזכות צורת משחקו החריגה והכדרורים מחוץ לרחבה שהזכירו שוער קולומביאני אחר, רנה היגיטה. עבר ב-1992 ל-דפורטיבו קאלי לאחר עזיבתו של השוער הבוליביאני, קרלוס טרוקו והפך לאחד השוערים הבולטים במדינה. כמו כן היה אחת הסיבות העיקריות לזכייתה של קאלי באליפות הליגה ב-1996, 22 שנים לאחר הפעם האחרונה שהקבוצה זכתה בתואר. בשנת 1997 עבר לקבוצת אתלטיקו נסיונל תמורת 1.3 מיליון דולר במה שהייתה אז העברה היקרה ביותר בליגה. ביחד עם נסיונל השיג קלרו את הקופה מרקונורטה ב-1998 וכן את אליפות הליגה ב-1999.
המעבר לפצ'וקה המקסיקנית
בשנת 2000 עבר קלרו לפצ'וקה המקסיקנית, מי שהפכה לבית השני שלו. הבכורה בכלל לא הייתה משהו, עם הפסד 3–4 לדפורטיבו טולוקה, אבל מהר מאוד הוא תפס את אפודת השוער הראשון ולא עזב אותה. הפך ליקיר האוהדים בזכות יכולותיו בשער שהקנו למועדון את האליפות ב-2001 וכעבור שנה כבר הפך לקפטן הקבוצה, והוליך אותה לזכייה בליגת האלופות של צפון-מרכז אמריקה. ההצלחות במדי פצ'וקה המשיכו להגיע וכעבור שנה, ב-2003 שוב זכתה הקבוצה באליפות הליגה המקומית. זו הייתה רק ההתחלה בדרך המוצלחת שעבר קלרו במועדון. עד לפרישתו ב-2011 הוא היה לקפטן ולמנהיג הבלתי מעורער של הקבוצה ובהנהגתו זכה המועדון בעוד שתי אליפויות מקומיות בשנים 2006 ו-2007 וכן בעוד שלושה גביעי ליגת האלופות של צפון-מרכז אמריקה (2010, 2008, 2007), גביע סודאמריקנה ב-2006 וכן בסופרליגה של צפון אמריקה ב-2007. קלרו סבל בספטמבר 2007 מפקקת ורידים בזרוע שמאל שלו, מה שגרם לו להיעדר מן המגרשים כחצי שנה. לאחר שחזר הודיע ויפרוש ב-2009, אבל אחרי שהשיג את אליפויות הליגה והתארים הבינלאומיים עם פצ'וקה, הוא דחה את פרישתו וחתם על חוזה נוסף עד 2011, החוזה האחרון שלו.
נבחרת לאומית
מיגל קלרו שיחק במדי הנבחרת 55 משחקים ולא הבקיע שום שער. הוא השתייך לסגל הנבחרת בטורניר בקופה אמריקה של 1991, 1995, 1997, 1999, 2001 ו-2007 וכן לסגל הנבחרת במונדיאל 1998. לצערו האישי, באותה תקופה לקולומביה היו שוערים טובים כמו רנה היגיטה, אוסקר קורדובה ופאריד מונדראגון, מה שהיקשה על קלרו לתפוס מקום בהרכב. הטורניר היחיד בו שיחק כשוער ראשון היה הקופה אמריקה 1999, שם גם שותף לאחד המשחקים המפורסמים כאשר קולומביה הביסה את ארגנטינה 0-3 במשחק בו החמיץ מרטין פלרמו שלושה פנדלים כשקלרו הודף אחד מהם. גם בטורניר הקופה אמריקה 2007 שיחק בשני המשחקים הראשונים, אבל ספג תשעה שערים והוחלף. כמו כן, שיחק כשוער המשנה של אוסקר קורדובה בקופה אמריקה 2001 בו זכתה קולומביה בסופו של דבר. בסך הכל רשם קלרו 55 הופעות במדים הלאומיים.
גולים שכבש בקריירה
למרות היותו שוער, כבש קלרו במהלך הקריירה שלושה שערים, אף אחד מהם לא היה בפנדל. ב-30 במרץ 1995 כששיחק בדפורטיבו קאלי, כבש שער נדיר מחצי מגרש מול דפורטיבו פריירה. ב-3 במרץ 1997 במדי אתלטיקו נסיונל כבש בבעיטה חופשית מול אינדפנדיינטה מדיין. את השער האחרון בקריירה כבש במדי פצ'וקה בנגיחה מול חגוארס דה צ'יאפס ב-11 באוגוסט 2002.
מקרה המוות
קלרו סבל מפקקת ורידים בזרוע שמאל ונותח בארצות הברית. המקרה אילץ אותו לפרוש מכדורגל ב-29 בספטמבר 2011, לפני שהספיק לסיים את העונה. ב-25 בנובמבר 2012 לפנות בוקר, ירד קלרו מהקומה השנייה לחדר האוכל בביתו, שם ראה את אחד מבניו ועדכן אותו שאינו מרגיש טוב. הוא איבד את התחושה בצד שמאל, שאינו הגיב לפקודות שלו. תחילה חשב בנו שאביו בסך הכל מתבדח איתו, אבל מהר מאוד הבין שמדובר במקרה אמיתי. הבן הרים את אביו עד לביתם של השכנים, שם הוטס קלרו במסוק לבית החולים. הוא סבל מאירוע מוחי בצידו הימני של המוח והיה בתרדמת. אף על פי שחל שיפור משמעותי במצבו, ב-3 בדצמבר חלה התדרדרות במצבו והוא הוכרז במצב של מוות קליני. יום לאחר מכן, נפטר מיגל בבית החולים במקסיקו סיטי עקב דום לב. ב-5 בדצמבר הובאה גופתו של השוער לאצטדיון של פצ'וקה, שם התקבל בתשואות על ידי 10,000 אוהדים שבאו לחלוק לו כבוד אחרון. אנשי הקבוצה עשו עם הארון מעין הקפת אליפות סביב המגרש, זכר לחגיגות הרבות שקלרו חגג כשזכה בתארים עם הקבוצה. לבסוף נשרפה גופתו בטקס פרטי והאפר חולק בין קולומביה למקסיקו. מועדון פצ'וקה הקים לכבודו פסל וכן הוציא משימוש את החולצה מספר 1, בה השתמש קלרו.
Muévelo
Muévelo (בעברית: תזיז/י את זה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הספרדייה סופיה רייס, בהשתתפות הזמר ויסין, מתוך אלבום הבכורה שלה, . השיר יצא לאור ב-22 באוגוסט 2014, על ידי חברת התקליטים וורנר מיוזיק לטינה, כסינגל המוביל מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-18 במצעד השירים שבמקסיקו.
רקע וכתיבה
השיר נכתב בידי ליל אדי, סופיה רייס, טובי גד, סליק, מריסה ג'ק, ויסין ואריטה לאוס והופק בידי טובי גד וג'וש קאמבי. רייס אמרה "חשבתי לשתף פעולה עם ויסין... לא באמת חשבתי שזה באמת יכול לקרות. רציתי את זה, אבל באמת, כיוון שזה היה הסינגל הראשון שלי, לא חשבתי שזה יכול לקרות. כשהוא אמר שהוא רוצה להיות חלק מזה... זה בשבילי היה דבר ענק".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-60 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-11 באוקטובר 2014, כמה חודשים לאחר יציאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות כביש מהיר באמצע מדבר עליו נוסע רכב בצבע שחור, בו נמצאות חבורת בנות. לאחר מכן, בשולי הכביש נעצר רכב מסוים מתוכו יוצאים כמה גברים שמנסים לקבל עזרה.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-60 מיליון צפיות.
אדל סטולטה
אדל סטולטה (בגרמנית: ; 12 באוקטובר 1932 – 26 בנובמבר 2020) הייתה זמרת סופרן גרמנייה ומורה לשירה. עיקר עבודתה התבססה על יצירותיו הרבות של יוהאן סבסטיאן באך, והיא נודעה בתור ה"פרשנית" הטובה ביותר של יצירותיו של באך בדורה.
ילדות ונעורים
סטולטה נולדה בשנת 1932 בספרנברג, גרמניה, לקונרד וקטרינה סטולטה. היא למדה בליבק עד שכוחות האוויר הבריטיים התקיפו את העיר ב-1942. באותה שנה עברה עם כל משפחתה לדזרדן עד שגם זו הותקפה ולאחר מכן עברו לפוטסדאם, שם התגוררה רוב חייה. בפוטסדאם סטולטה נחשפה למוזיקה כנסייתית ובשנת 1948 אף קיבלה את התפקיד המוזיקלי הראשון שלה: המלאך מהאורטוריה לחג המולד מאת באך. סטולטה קיבלה ביקורות חיוביות מאוד על התפקיד, וב-1952, במקביל לעבודתה בעיתון של אביה, היא התחילה לימודי שירה פרטיים אצל ברוסטוק.
משפחה
בשנת 1953 אדל סטולטה התחתנה עם נגן הפסנתר, והביאה עמו שלושה ילדים: אנדריאס ב-1954, סבסטיאן ב-1961, ואנרודה ב-1967.
שירה
בתחילת דרכה סטולטה הופיעה בערים גרמניות כמו לייפציג, מנהיים ודרזדן. היא הופיעה עם מקהלות נוער שהיו מפורסמות מאוד באותה התקופה: מקהלת הצלב של דרזדן (Kreuzchor Dresden) ומקהלת הנערים סנט תומאס (Thomanerchor Leipzig). היא אף הקליטה אורטוריות (יצירות מוזיקליות גדולות) לתחנת הרדיו המקומית של לייפציג עם מקהלת סנט תומאס, בנוסף על ההופעות החיות.
ב-1959 היא הופיעה בפסטיבל באך במילהאוזן, דבר שתרם למוניטין ההולך ומתהווה שלה כאחת מה  פרשניות  הטובות ביותר של יצירותיו של באך בדורה. בשנה שלאחר מכן היא שרה כסופרן ב-11 תקליטים שונים בניצוחו של קורט תומאס, כאשר כל השירים שביצעה היו של באך.
בשנת 1961 נבנתה חומת ברלין; סטולטה, שחיה אז תחת שלטון קומוניסטי בגרמניה המזרחית, נאלצה לבטל את כל ההופעות המתוכננות שלה במדינות המערב, דבר שפגע בקריירה שלה. למרות זאת, סוטולטה המשיכה להקליט לתחנות הרדיו המקומיות בניצוחו של ארהארד מאוארסברגר, והקלטותיה הושמעו בימי ראשון בבוקר ברדיו.
בשנים שלאחר מכן סטולטה שיתפה פעולה עם זמרים וזמרות רבים, דוגמת גרדה שרייבר, הנס-יואכים רוטש והרמן כריסטיאן פולסטר. בנוסף לשיתופי הפעולה הפרטיים היא גם שיתפה פעולה עם חברות ותאגידים, כגון דאצ'ה שלאפלטון VEB, הפילהרמונית של דרזדן ותזמורת באך של לייפציג.
קריירת השירה של סטולטה הביאה אותה לרחבי העולם ולעבודה עם מנצחים ואומנים רבים, ביניהם הלמוט קוך, קורט מאזור ובן זוגה, נגן הפסנתר וולפרם איוור. בשנת 1972 לקחה הפסקה מהעיסוק בשירה והתמקדה בקריירת ההוראה שלה.
הוראה
לקראת סוף קריירת השירה שלה, סטולטה החלה ללמד שירה בפורומים שונים. מ-1975 עד 1983 סטולטה לימדה קורסי קיץ לשירת אורטוריות וקנטטות (יצירות קוליות) בוורוצלב וב-1979 העבירה קורס זמר אורטוריה בפוזנן. ב-1980 הציעה להוביל שיעור אורטוריה קבוע באוניברסיטה למוזיקה בפוזנן, אך הצעתה נדחתה.
בין השנים 1975–1993 סטולטה העבירה קורסי אורטוריה באוניברסיטה למוזיקה בגדנסק, לאחר מכן הייתה מאמנת קולית ב  קמרטה ווקאל  בברלין, ובין השנים 1990–2005 הייתה מורה לשירה במחלקה למוזיקה ומאוחר יותר במחלקה למוזיקה אקומנית של האוניברסיטה לאומנויות של ברלין.
פרסים ותארים של כבוד
סטולטה כיהנה כיושבת ראש אגודת החברים של פוטסדאמר קנטוריי בכנסיית הגואל בברלין בין השנים 1997–2005, ומשנת 2005 היא מכהנת כיו"ר כבוד של אגודת חברים זו. בשנת 1966 סטולטה זכתה בפרס האומנות של הגרמניה המזרחית. בשנת 2006 מונתה לחברת כבוד בחברת באך החדשה של לייפציג, ובשנת 2007 זכתה בצלב הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית.
צלב השירות המצוין (ארצות הברית)
צלב השירות המצוין (באנגלית: Distinguished Service Cross) הוא העיטור השני בחשיבותו המוענק למשרתים בצבא ארצות הברית והוא מוענק עבור גבורה יוצאת דופן תוך חירוף נפש בפעולה בשירות פעיל אשר אינה מצדיקה הענקת עיטור מדליית הכבוד. העיטור נוסד במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918 והוא חולק מאז כ-13,400 פעמים.
היסטוריה
העיטור נוסד ב-2 בינואר 1918 במהלך המעורבות של צבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה באירופה, הוא נוסד בתור עיטור מדרגה שנייה למדליית הכבוד. במהלך מלחמת העולם הראשונה לבדה הוענקו 6,307 עיטורים, בין המלחמות הוענקו 62 בנוסף ל-132 עיטורים שהוענקו רטרואקטיבית. במלחמת העולם השנייה הוענקו כ-5,000 עיטורים, במלחמת קוריאה הוענקו כ-800, במלחמת וייטנאם הוענקו כ-1,000. מאז מלחמת וייטנאם ועד היום הוענקו 22 עיטורי צלב השירות המצוין; 7 במהלך מלחמת אפגניסטן ו-15 במהלך מלחמת עיראק.
מעוטרים בולטים:
קדמת עדן (סרט)
קדמת עדן (באנגלית: East of Eden) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1955 בבימויו של איליה קזאן. הסרט מבוסס באופן רופף על חלקו השני של רומן בשם זה מאת ג'ון סטיינבק שפורסם ב-1952.
הסרט מתרכז בצעיר המשתדל בכל כוחו לקנות את אהבתו של אביו המעדיף את אחיו עליו. הוא נוקם מתוך קנאה באחיו, סיפור הדומה לסיפור התנ"כי על קין והבל.
זה היה הסרט הראשון מתוך שלושה בהם שיחק ג'יימס דין בתפקיד ראשי והיחידי שהופץ עוד בחייו. הסרט הבא, "מרד הנעורים", הופץ שלושה חודשים לאחר מותו ובסרט השלישי, "ענק", הוא נהרג לפני סיום הצילומים. שלושת סרטים אלה נקבעו על ידי מכון הסרטים האמריקאי בין 400 הסרטים האמריקאיים הטובים בכל הזמנים.
תקציר העלילה
אדם טראסק (ריימונד מאסי) הוא חוואי לשעבר הגר בעיר סלינאס בקליפורניה עם שני בניו, כיילב (כָּלֵב – המכונה בקיצור קאל – ג'יימס דין) וארון (אהרון – ריצ'רד דאוואלוס). אשתו קייט ברחה ממנו וכעת היא מנהלת בית בושת מצליח בעיר הסמוכה מונטריי. הוא מספר לבניו כי אמם נפטרה.
קאל יודע את האמת והסרט נפתח כשהוא עוקב אחרי אמו קייט (ג'ו ואן פליט), פוגש אותה בבית הבושת ומורחק משם. אדם מראה חיבה יותר לארון שהוא שקט, מנומס ובעל אופי נוח לעומת קאל הנתון למצבי רוח משתנים מדיכאון להתפרצויות. קאל מרגיש ביחס המועדף של אדם על ארון ומנסה לשנות זאת ללא הצלחה.
חברתו של ארון, אברה, (ג'ולי האריס), נמשכת בהדרגה לקאל הבלתי יציב והמעניין לעומת ארון היציב והמשעמם, דבר שמעלה את המתח בין שני האחים.
אדם משקיע כסף רב במיזם של העברת יבול גדול של חסה מוקפאת ברכבת. מפולת שלגים גורמת לרכבת להיעצר וכל היבול יורד לטמיון ביחד עם כספו של אדם.
קאל חוזה שמחיר השעועית יעלה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא נפגש עם קייט ולאחר שיחה ארוכה בו היא מספרת לו מדוע ברחה מאביו, הוא מבקש ממנה הלוואה של 5,000 דולר לעסק והיא, לאחר היסוסים, מלווה לו בחוסר רצון. תחזיתו של קאל מתגשמת והוא מוכר את היבול ברווח גדול. הוא מתכנן לתת לאביו 15,000 דולר כמתנת יום הולדת ולזכות על ידי זה באהבתו.
בחגיגת יום ההולדת של אדם, מוסר לו קאל את הכסף אך אביו מסרב לקבלו בטענה שמקורו בספסרות מלחמה והוא, בתור יושב ראש וועדת הגיוס השולח חיילים למות במלחמה, אינו יכול לקחת את הכסף הזה. הוא מעדיף את מתנתו של ארון שהיא בשורת אירוסיו עם אברה. קאל המיואש מתחיל לבכות ובורח מהבית.
אדם שוכב משותק ורופא אומר שמצב זה יכול להימשך זמן רב. השריף מייעץ לקאל לעזוב את המקום כמו שקין נדד לארץ נוד (קדמת עדן) לאחר שהרג את אחיו הבל. קאל מתקרב לאביו וזה לוחש לו שיפטר את האחות המעצבנת הסועדת אותו ויישאר בבית כדי לשמור עליו. קאל המפוייס מתיישב ליד אביו ובכך מסתיים הסרט.
אוסקר דנש
אוסקר דֵנֵש (במקור דויטש, בהונגרית: Dénes Oszkár; מדיארקסי, 8 במאי 1891 – טרנטו, איטליה, 2 ביולי 1950) היה שחקן יהודי-הונגרי וזמר אופרטה.
ביוגרפיה
אוסקר דנש נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף דויטש, סוחר ועמליה אדלר (1853–1920). הוא למד בגימנסיה ברחוב ברצ'אי בבודפשט. בתחילה עבד כפקיד, ואז בשנת 1919 הפך לשחקן קולנוע. ההופעת הבימתית הראשונה שלו הייתה בשנת 1921 בתיאטרון מרכז העיר, ב"קונצרט אמריקאי" בעריכת שאנדור אינצה. לאחר מכן התקבל על ידי האורפיום רויאל (Royal Orfeum) והפך חבר בתיאטרון קיראי, שם התחיל בהצגה "הכלה ההולנדית" בתפקיד ד"ר סטרצל. בין השנים 1922 לבין 1924 הופיע בתיאטראות ה"איחוד" (שכלל את התיאטראות בלהה לואיזה ותיאטרון קיראי), וכן הופיע בקברט. בשנת 1924 היה חבר גם ב"קברט דר קומיקר" בברלין. בספטמבר 1924 קראו לו בחזרה לאורפיום רויאל. במאי 1928 הוא שב להיות חבר בתיאטרון קיראי. הוא נסע ללייפציג בשנת 1930, אז כבר זכה לתהילה בינלאומית, אולי אפילו עולמית, והופיע באינספור סרטים אילמים. בזכות ידיעתו את השפה הגרמנית הוא הצליח להתבסס בגרמנית. אשתו הייתה השחקנית רוז'י בארשוני, שאיתה קיים טורניר אופרטות בחו"ל. בשנים 1936–1937 הקהל יכול היה לראות אותו מופיע בתיאטרון רויאל ובתיאטרון ארקל (בשמו באותה תקופה התיאטרון העירוני) בבודפשט.
שיבין אל-כום
שיבין אל-כום (בערבית: شبين الكوم, תעתיק מדויק: שבין אלכום) היא עיר בצפון מצרים ובירת מחוז אל-מנופיה. העיר שוכנת באזור הדלתא של הנילוס בגובה 23 מטרים מעל פני הים במרחק של כ-60 ק"מ מצפון-מערב לבירה קהיר. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 267,945 בני אדם.
בעיר ממוקם מוזיאון דינשאווי, המנציח את תקרית דינשאווי. המוזיאון הוקם ביולי 1999.
אתרים
העיר אמנם לא חדשה, אך התשתית שלה עוברת מודרניזציה. משרדי השלטון המרכזי והמקומי החשובים ביותר ממוקמים בעיר, כמו גם הסניפים העיקריים של אוניברסיטת מנופיה.
בעיר מספר בתי ספר ציבוריים ופרטיים, מרכז מסחרי, בתי חולים, אצטדיון גדול, משרד אזורי של טלקום מצרים, איגודים מקצועיים מאורגנים, קבוצות אתלטיות, מפלגות פוליטיות וארגונים חברתיים.
אקלים
האקלים של שיבין אל-כום מסווג לפי שיטת קפן כאקלים צחיח (BWh), כשאר מצרים. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה בשיבין אל-כום היא 48 מעלות צלזיוס (118 מעלות פרנהייט), שנרשמה ב-7 ביוני 1961 ואילו הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה היא -3 מעלות צלזיוס (27 מעליות פרנהייט), שנרשמה ב-23 בינואר 1996.
ורניקי
ורניקי (באוקראינית ורוסית: Вареники) הם כיסונים שמקורם במטבח האוקראיני, המקבילים במידה רבה לפירוגי מהמטבח הפולני. המילואים לוורניקי מגוונים מאוד וכמעט בלתי מוגבלים. הגרסאות המקובלות כוללות בין היתר טבורוג (מלוח או מתוק), תפוחי אדמה, כרוב, דובדבן חמוץ, בשר טחון, פטריות, ואף ריבה.
מקור השם בשורש вар, שפירושו "לבשל" באוקראינית. את הכיסונים מכינים באופן מסורתי מעיגול בצק, שנסגר לרוב בצורת חצי סהר. לאחר מכן מבשלים את הכיסונים במים חמים.
ורניקי עם בשר או תפוחי אדמה מוגשים בדרך כלל עם בצל מטוגן ושמנת חמוצה, ואילו ורניקי מתוקים, עם מילוי טבורוג, דובדבנים או פירות יער מוגשים בדרך כלל עם חמאה וסוכר או ריבה.
במטבח הרוסי קיים מאכל דומה מאוד בשם פילמני. הפילמני נבדל מוורניקי בעיקר בצורתו: ורניקי הם בצורת חצי ירח, ואילו בפלמני הקצוות נסגרים. בנוסף, בדרך כלל פילמני ממולאים בבשר טחון נא עם בצל, בעוד שבוורניקי אפשר להשתמש בבשר טחון שכבר עבר עיבוד לפני כן. הבצק לפילמני לרוב מעט דק יותר.
קסנתי
קְסָנְתִי (ביוונית: Ξάνθη) היא עיר בצפון מזרח יוון בחבל מזרח מקדוניה ותראקיה ובירת מחוז קסנתי. העיר שוכנת 121 ק"מ מערבית מאלכסנדרופולי ו-40 ק"מ מקוואלה. קסנתי ידועה כעיר בה נולד ופעל המשורר הנודע מאנוס חג'ידאקיס.
היסטוריה
ב-1912 פרצה מלחמת הבלקן הראשונה, העיר נכבשה מידי העות'מאנים על ידי צבא ממלכת בולגריה ומספר חודשים לאחר מכן עם פרוץ מלחמת הבלקן השנייה, נכבשה על ידי הצבא היווני. במסגרת הסכם בוקרשט אשר סיים את מלחמות הבלקן, נמסרה העיר לבולגרים ונותרה בחזקתם עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרפה בולגריה למדינות הציר בחותמה על ההסכם התלת-צדדי. ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה, כבשו אותה בנקל וחילקו את השטח הכבוש לשלושה אזורי שליטה. אזור בשליטה גרמנית שכלל את מקדוניה המרכזית והמזרחית ובכלל זה העיר סלוניקי והאי כרתים. אזור שני היה בשליטה איטלקית ובו הבירה אתונה, הפלופונס ושטחים נוספים בחוף המערבי. האזור השלישי שכלל את שטחי תראקיה המערבית ומקדוניה המזרחית ובו נכללה העיר קסנתי, הועבר לחזקת הבולגרים. רשמית המשיכה יוון לשמור על עצמאותה והוקמה בה ממשלה של משתפי פעולה בראשות הגנרל גיאורגיוס טסולאקוגלו. לאחר המלחמה הוחזרה העיר ליוונים.
תחבורה
בקסנתי קיימת תחנת רכבת הממוקמת על תוואי הקו בין סלוניקי לאלכסנדרופולי וכן קווי אוטובוס בין עירוניים הפועלים באותו הקו. כ-35 ק"מ מהעיר, בסמוך לעיר קוואלה מצוי נמל התעופה הבינלאומי "אלכסנדר הגדול".
אקלים
בעיר שורר אקלים ים תיכוני בעל השפעות מסוימות של אקלים ממוזג. ערכי הטמפרטורה הממוצעים נעים מ-30oc בחודש יולי ועד 2oc בחודש ינואר. טמפרטורת המים נעה מ-12oc בינואר ועד 25oc באוגוסט.
הקהילה היהודית
קהילה ספרדית מאורגנת בעיר קסנתי נוסדה בראשית המאה ה-20 עת הגיעו לעיר משפחות מאדירנה, דידימוטיכו וסלוניקי. ב-1926 הוקם בית הכנסת של הקהילה ואוכלוסייתה מנתה כ-1,300 נפשות. לאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו יהודים רבים את העיר ומספר בני הקהילה ירד לכדי 350 נפשות. פליטים רבים שהגיעו לעיר לאחר מלחמת יוון–טורקיה, העלו את מספר בני הקהילה ל-700 בראשית שנות ה-30. מרבית היהודים נתונים היו במצב כלכלי קשה והתגוררו בשכונת פּוּרְנָלִי ורק מתי מעט התגוררו בעיר העילית שכונתה אָנוֹ פּוֹלִי. במהלך שנות ה-30 נפתח בית ספר יסודי יהודי. בפרוץ מלחמת איטליה–יוון מנתה הקהילה 1,100 נפשות, אך משפחות רבות עזבו את העיר מחמת הקרבות.
עם העברת השליטה באזור לידי ממלכת בולגריה מנתה הקהילה 660 נפשות. ב-22 בפברואר 1943 נחתם הסכם בין ממשלת בולגריה לגרמניה, אשר השלב הראשון בו היה שילוח 12,000 יהודי תראקיה ומקדוניה הוארדארית אל מחנות ההשמדה.
ב-4 במרץ 1943 אחר חצות נערכה אקציה בעיר קסנתי. בשלב ראשון ריכזו השוטרים הבולגרים 538 מבני הקהילה במחסני טבק ריקים, הפשיטו אותם וביצעו חיפוש גופני משפיל בכולם. למחרת היום אחר חצות העמיסו השוטרים הבולגרים את יהודי העיר על רכבות משא פתוחות, אשר עשו דרכן באיטיות במשך שלוש יממות גשומות אל עבר בולגריה. ליד העיר סימיטלי שבבולגריה עצרו הנוסעים להחליף רכבות והוטל על קבוצת רופאים ואחיות יהודים לבודקם. אחת האחיות תארה את המראות:
.
בהגיע הרכבות ליעדן נכלאו בני הקהילה במחסני טבק שהיו ריקים בעונה זו של השנה, מרביתם בעיר בלגואבגרד ומקצתם בעיר דופניצה. ראש העיר קסנתי פֶּטֶב שלח מכתב תודה לשר הפנים הבולגרי פטר גברובסקי בו הביע את שמחת כל תושבי העיר על הפתרון הסופי לבעיית יהודי עירו.
כ-40 יהודים מקרב עצורי תראקיה ובתוכם 6 יהודים מקסנתי, ניצלו מהגירוש לטרבלינקה מאחר שנשלחו לעבודות כפייה בבולגריה והם עלו למדינת ישראל. בסמוך לעיר עדיין קיים בית עלמין יהודי אשר אינו מתוחזק עוד.
נבחרת צרפת בכדורסל עד גיל 20
נבחרת צרפת בכדורסל עד גיל 20 היא נבחרת כדורסל לאומית של צרפת המנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הצרפתית ומייצגת אותה בתחרויות כדורסל בין-לאומיות לגברים עד גיל 20, בעיקר אליפות העולם ואליפות אירופה. בניגוד לרוב נבחרות אירופה, היא מעולם לא ירדה לדרג ב' באליפות, וזכתה בשבע מדליות: מדליית זהב, שתי מדליות כסף וארבע מדליות ארד.
קרחון פארקר
קרחון פארקר או קרחון פרקר (באנגלית: Parker Glacier) הוא קרחון עמק, ברכס מאונטניר, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את האזור המצוי בסמוך ממזרח ומצפון מזרח להר מונטיגל.
הקרחון זורם לכיוון דרום, ונשפך אל מפרץ ליידי ניונס; במפרץ הקרחון הופך לקרחון לשון צף, בצמוד לנקודת אנדרוס.
שיא גובהו של הקרחון ממוקם בגובה של 643 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של אנתוני ג'י. ה. פארקר (Anthony G.H. Parker), ביולוג ששירת בתחנת כף האלט בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1963 –1964, ובתחנת מקמרדו בעונות המחקר 1964– 1965 ובעונת המחקר 1966 –1967.
הבחירות למושל סנקט פטרבורג (2019)
בבחירות התמודד ממלא מקום מושל סנקט פטרבורג אלכסנדר בגלוב שנרשם כמועמד עצמאי אך נתמך על ידי מפלגת השלטון "רוסיה המאוחדת". מולוהתמודדו איש תנועת המצע האזרחי מיכאיל אמוסוב הידוע כפעיל חברתי בעל דעות ליברליות והפעילה החברתית נאדז'דה טיכונובה, הנתמכת על ידי מפלגת רוסיה הוגנת ועמדה בראש הוועדה להגנת הסביבה באספה המחוקקת של העיר.
ב-9 בספטמבר 2019 יושב ראש ועדת הבחירות העירונית, ויקטור מיננקו, הודיע כי אלכסנדר בגלוב מוביל בבחירות למושלות עם למעלה מ-64% תמיכה.
מועמדים בולטים שהכריזו על התמודדות אך לבסוף לא התמודדו או נפסלו
בסופו של דבר 86% מהמועמדים שהגישו בקשה להתמודד לתפקיד המושל נפסלו מהתמודדות ונרשמו רק ארבעה מועמדים (14%) מתוך 28 בסך הכל.
תוצאות רשמיות
ב-11 בספטמבר 2019 ועדת הבחירות של סנקט פטרבורג פרסמה את התוצאות הרשמיות לפיהן למושל העיר נבחר אלכסנדר בגלוב ברוב של 66%. ב-18 בספטמבר בגלוב הושבע לתפקיד.
הטינה (סרט, 2020)
הטינה (באנגלית: The Grudge) הוא סרט אימה אמריקאי, שיצא לאקרנים בשנת 2020, ובוים על ידי והופק על ידי סם ריימי (שהפיק את הסרט הראשון מ-2004),  וטאקה אייצ'יס. הסרט במקור תוכנן להיות אתחול לסדרת סרטי "הטינה" שהחלה ב-2004, אולם לבסוף הוחלט שהוא יהווה "סיפור צד" שמתרחש במקביל לעלילות הסרטים הראשון והשני.
עלילה
העלילה המוצגת בסרט אינה ליניארית, אך פה היא תוצג לפי הסדר.
בשנת 2004 מטפלת סיעודית אמריקאית החיה בטוקיו בשם פיונה לנדרס מודיעה לשותפתה לעבודה יוקו שהיא עוזבת את עבודתה בעקבות אירועים מפחידים שהיא חוותה בבית משפחת סא'אקי. לאחר מפגש קצר עם רוחה של קיאקו היא חוזרת לארצות הברית לביתה ברחוב רייבורן דרייב 44 בעיירה קטנה בפנסילבניה ומתאחדת עם בעלה סם ובתה הקטנה מלינדה. אולם, הקללה של בית משפחת סא'אקי עקבה אחרי פיונה לארצות הברית וגרמה לה לרצוח את בעלה, להטביע את בתה באמבטיה ולהתאבד בעזרת שיסוף גרונה. בעשותה כך, נוצרה קללה בבית המשפחה הגורמת לפיונה, מלינדה וסם לחזור כרוחות נקמניות ההורגות את כל מי שנכנס אל ביתן.
מעט לאחר שמשפחת לנדרס נרצחת, אך לפני שמישהו מגלה על כך, סוכני הנדל"ן פיטר ונינה ספנסר מגלים שילדם שעתיד להיוולד ככל הנראה יסבול ממחלת ALD, דבר המרתיע את הזוג. פיטר מנסה למכור את הבית ברחוב רייבורן דרייב 44 ופוגש ברוחה של מלינדה (המופיעה בפניו כילדה חיה ולא כרוח) וחושב שהוריה השאירו אותה לבד בבית. מלינדה לפתע מתחילה לדמם מאפה. בזמן שיחת טלפון, נינה מסכימה שעליהם לשמור את הבן שיוולד לה ולפיטר. פיטר מותקף על ידי רוחותיהן של מלינדה ופיונה ומקולל בקללה שרובצת על הבית. פיטר הרדוף חוזר לביתו, הורג את נינה ואת העובר ולאחר מכן מטביע את עצמו באמבטיה (או שהוא הוטבע על ידי אחת הרוחות).
הבלשים וילסון וגודמן חוקרים את הרצח בבית משפחת לנדרס. הבלש גודמן לא נכנס לבית ואילו וליסון כן ולאחר מכן הוא מתחיל לאבד את שפיותו בהדרגה ונהפך להיסטרי כאשר הוא מבחין ברוחה של פיונה מחוץ לרכבו של גודמן. הבלש וילסון מתחיל לאבד שפיותו בהדרגה בעקבות הקללה בבית וגודמן מצידו מפסיק לחקור את המקרה.
בשנת 2005 הזוג המבוגר ויליאם ופיית' מאטיסון עוברים לבית ברחוב רייבורן דרייב 44. פיית' סובלת משיטיון ומחלה סופנית ולאחר המעבר היא נדבקת בקללה ששוררת בבית ומתחילה לראות את רוחה של מלינדה. שפיותה דועכת בהדרגה ובעקבות כך ויליאם יוצר קשר עם לורנה מודי, יועצת המתות חסד.
בעקבות הקללה, הבלש וילסון חוזר לבקר לעיתים קרובות בבית ובהמשך מנסה להתאבד באמצעות אקדחו, אך נכשל. אירוע המשאיר אותו עם פנים מעוותות. וילסון לאחר מכן מתאשפז בבית חולים לחולי נפש.
לאחר מפגש עם הרוחות, לורנה מציעה לוויליאם לעזוב את הבית, אך הוא מספר לה שהוא מודע לקיומן של הרוחות ומקווה שהדבר רומז על אפשרות שרוחות המתים יוכלו לתקשר עם החיים בבית וכך הוא יוכל להמשיך לחיות עם רוחה של פיית' לצידו. לאחר מכן לורנה מגלה שפיית' רצחה את ויליאם וכרתה לעצמה את אצבעות כף ידה. לורנה בורחת באימה מהבית, אך מותקפת על ידי רוחו של סם לנדרס, מתנגשת עם רכבה בעץ ונהרגת.
בשנת 2006 בלשית בשם מולדון עוברת לעיירה עם בנה הקטן בורק לאחר שבעלה נפטר מסרטן. מולדון מצוותת לבלש גודמן והשניים מקבלים קריאה על רכב שנמצא ביער, שם הם מוצאים את גופתה הרקובה של לורנה מודי ששכבה שם מספר חודשים מבלי שהתגלתה. גודמן מרגיש באי נוחות לאחר שהתברר שלורנה ביקרה בבית ברחוב רייבורן דרייב 44. מולדון שואלת את גודמן על הבית והוא חושף בפנייה שלדעתו הבית מקולל, ושהוא לא רוצה שום קשר לחקירה. מולדון הולכת לבית ומוצאת את פיית' מאטיסון במטבח ואת גופתו הנרקבת של ויליאם בסלון. פיית' נלקחת לאשפוז ובמהלכו היא מבחינה ברוחה של מלינדה בחדר מדרגות ומתאבדת בקפיצה.
מולדון ממשיכה את חקירת הבית ומתחילה להירדף על ידי רוחותיהם של משפחת לנדרס. היא מבקרת את הבלש וילסון בבית החולים לחולי נפש והוא מספר לה שכל מי שנכנס לבית נדבק בקללה שרובצת עליו. לאחר מכן וילסון מוציא לעצמו את עיניו על מנת שלא יוכל יותר לראות את הרוחות.
מולדון חוששת שהקללה עשויה לגרום לה לפגוע בבנה ומגלה שהקללה החלה בבית משפחת סא'אקי בטוקיו ושפיונה היא זאת שהביאה את הקללה לארצות הברית. לאחר שהיא מותקפת בשנית על ידי רוחות משפחת לנדרס, מולדון הולכת לבית ושופכת בתוכו מיכלי בנזין במטרה לשרוף אותו, אך פתאום היא רואה בחזיונות את המוות של סם ומלינדה לנדרס ואת התאבדותה של פיונה. היא מגלה שבנה בורק עומד בסלון ומפציר בה לא לשרוף את הבית, אך מולדון מבינה שזהו אינו בנה (בעקבות משפט קבוע ששניהם נהגו לומר יחד במהלך הסרט, דבר שבורק המזויף נכשל מלזכור) ושורפת את הבית, בורק נשרף ומתגלה כרוחה של מלינדה. לאחר מכן מולדון מחבקת את בנה האמיתי מחוץ לבית.
כמה זמן לאחר מכן מולדון מחבקת את בורק לפני שהוא יוצא לבית הספר, אך מבחינה בבורק נוסף עוזב את הבית. הבורק שאותו היא מחבקת מתגלה כרוחה של מלינדה ולאחר מכן מולדון נגררת באכזריות ברחבי הבית על ידי רוחה של פיונה וגורלה נותר לא ידוע.
הפקה
סרט רביעי בסדרה הוכרז בשנת 2011. הוכרז גם שהסרט יהווה אתחול לסדרה, אך לא הוחלט האם הוא ייצא לבתי הקולנוע או ישירות לווידאו (בדומה לסרט השלישי בסדרה).
בשנת 2014 הוכרז שג'ף בוהלר נשכר על מנת לכתוב את התסריט. בוהלר ציין שהסרט לא יהיה קשור לסרטים היפניים או לעיבודים האמריקאיים ויציג במקום זאת עלילה חדשה עם רוחות חדשות. בנוסף הוחלט שדמותה של קיאקו סאאקי לא תשוב בסרט החדש.
בשנת 2017 ניקולאס פסקה נשכר לעמדת הבימוי וכתב תסריט חדש לעומת הסקיצה הראשונה שנכתבה. פסקה ציין שהסרט החדש יהיה יותר "אפל ומציאותי" מקודמיו.
במרץ 2018 הוכרז שהשחקנית אנדראה רייסבורו תגלם את התפקיד הראשי. לאחר מכן הוכרז שהשחקן דמיאן ביצ'ר גם הוא הצטרף לצוות השחקנים ושצילומים נקבעו למאי 2018. השחקנים ג'ון צ'ו ולין שאייה התווספו לצוות במרץ 2018. באפריל 2018 השחקנים ג'קי ויבר, בטי גילפין, ווליאם סדלר ופרנקי פייסון הצטרפו לצוות השחקנים.
הצילומים לסרט החלו ב-7 במאי 2018 בעיר ויניפג שבקנדה והסתיימו ב-23 ביולי 2018. צילומי השלמה התקיימו ביולי 2019. הסרט יצא לבתי הקולנוע ב-3 בינואר 2020.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes" הסרט קיבל ביקורת של 20% מתוך 116 ביקורות עם דירוג ממוצע של 4.2/10.
באתר Metacritic הסרט קיבל ניקוד של 41 מתוך 100, בהתחשב ב-27 חוות דעת. דירוג הנקרא "ביקורת ממוצעת".
עתיד הסדרה
בספטמבר 2019 הבמאי ניקולאס פסקה הביע רצון ליצור סרט קרוסאובר שישלב בין סרטי "הטינה" לסרטי "הצלצול", דבר הנעשה כבר בסרט "סאדאקו נגד קיאקו" היפני משנת 2016 שמפגיש בין רוחותיהן של סאדאקו (סמארה בגרסה האמריקאית) וקיאקו.
ויל הריסון
ויל הריסון (באנגלית: Will Harrison ) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
הריסון נולד באית'קה, ניו יורק. המשפחה עברה להדלי, מסצ'וסטס.
קריירה
בשנת 2019 הופיע לראשונה על מסך הטלוויזיה בפרק בסדרת הטלוויזיה מזכירת המדינה. בשנת 2022 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "This Is a Film About My Mother". בחדש מאי אותה שנה לוהק הריסון לתפקיד במיני סדרת הטלוויזיה, מצוד.
ב-16 בפברואר 2023 החל לשחק במחזה "The Coast Starlight" שהוצג בתיאטרון "מיצי אי. ניוהאוז בניו יורק. באותה שנה החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה דייזי ג'ונס והסיקס.
גיל סמסונוב
גיל סמסונוב (נולד ב-17 בדצמבר 1957) הוא פרסומאי ישראלי, שותף במשרד הפרסום גליקמן שמיר סמסונוב פובליסיס ויושב ראש איגוד חברות הפרסום.
ביוגרפיה
סמסונוב נולד בזכרון יעקב למשפחה חקלאית ממייסדי המושבות הראשונות של העלייה הראשונה. בשנת 1975 התגייס לצה"ל ושירת כחמש שנים בחיל הים. הוא החל בקורס חובלים, המשיך בפיקוד בסטי"לים, בשירות כקצין מבצעים של בסיס אשדוד וכעוזר רל"ש ורל"ש מפקדי חיל הים מיכאל ברקאי וזאב אלמוג. במילואים היה קצין סיור אוויר ובהמשך יועץ אסטרטגי-תקשורתי של מפקדי חיל הים בדרגת רס"ן.
סמסונוב למד באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון ותואר שני אותו סיים ב-1987 בהדרכתו של פרופסור יונתן שפירא. בהמשך לעבודת המ.א. שעסקה בדור המרד של אצ"ל ולח"י, המשיך מחקר שהסתיים בלימודי דוקטורט אחרי עשרים שנה בקינגס קולג׳ באוניברסיטת לונדון, בהנחיית ההיסטוריון פרופסור אפרים קארש.
באוניברסיטה נבחר כיו"ר אגודת הסטודנטים מדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, יו"ר תאי הסטודנטים של הליכוד (1983). בעשור הבא היה יו"ר מטה הדור הצעיר של הליכוד. בשנים 1988–1992 כיהן כדובר הליכוד תחת ראש הממשלה יצחק שמיר והשר משה ארנס. ארנס מינה אותו כיועצו בשנים 1982–1992, כשהיה שר ביטחון, שר לעליית יהודי ברית המועצות ושר חוץ.
בבחירות 1992 התמודד גיל סמסונוב ברשימת הליכוד לכנסת ונבחר למקום ה-35, אך לא נבחר לכנסת והחליט לפרוש מהחיים הפוליטיים.
סמסונוב היה חבר הוועד המנהל של רשות השידור במשך כ-3 שנים, לפני שמונה בשנת 1998 לתפקיד יושב ראש רשות השידור על ידי ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו. ועדת בן-דרור בראשות השופט לשעבר מרדכי בן דרור, שמונתה לבדיקת כשירות המועמדים לתפקידים בכירים בחברות ממשלתיות, אישרה את מינויו, זאת בתנאי שיצמצם את עבודתו במשרד הפרסום ויבצע הפרדה בינה לבין תפקידו כיו"ר הרשות. במהלך כהונתו של סמסונוב התפרצו עימותים בין הוועד המנהל לבין ההנהלה המקצועית בראשות מנכ"ל רשות השידור דאז אורי פורת; לדברי מבקר המדינה אז אליעזר גולדברג, הידרדרות היחסים בין המנכ"ל ליו"ר השפיעה לרעה על תפקוד רשות השידור, עד כדי חשש לקריסתה של הרשות. בשנת 2000 פוזרה מליאת רשות השידור לפי פסק-דין של בג"ץ, שקבע כי הליך מינויה נעשה שלא בהתאם לחוק, ונחמן שי מונה במקום סמסונוב לתפקיד יו"ר הרשות.
חברו מהאוניברסיטה, חנן גליקמן, גייס את סמסונוב כשותף למשרד הפרסום ששינה את שמו לגליקמן נטלר סמסונוב בשנת 1994 ומאז הוא שותף אחראי למחלקת המחקר והאסטרטגיה. המשרד גדל והגיע בשנת 2013 לחמישייה הראשונה של משרדי הפרסום בישראל.
פארווין קאור
פארווין קאור (באנגלית: Parveen kaur; נולדה ב-19 באוקטובר 1988) היא שחקנית קנדית, המוכרת בעיקר בשל תפקידה בתור ד"ר סאנבי באל בסדרת הדרמה והמדע-בדיוני "מניפסט" (2018–2023).
חיים מוקדמים
קאור נולדה ב-19 באוקטובר 1988 וגדלה בעמק אוקנאגן (אנ'), קולומביה הבריטית, קנדה. היא ממוצא הודי-פנג'בי. בגיל 18 היא עברה לטורונטו, אונטריו.
קריירה
קאור החליטה לדבוק בקריירת משחק רק בשנות ה-20 לחייה לאחר שעזבה את התיכון מוקדם. תפקיד המשנה הראשון של קאור היה בשנת 2015, בעונה השנייה של סדרת דרמת האימה של גיירמו דל טורו, "הנגיף".
בשנת 2018 קאור כיכבה בסרט הדרמה "מבעד לעצי האשוחית" המבוסס על הרומן באותו שם מאת הסופר ג'וזף בוידן. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2018.
בין השנים 2018–2023 קאור כיכבה בתפקיד סאנבי בסדרת הדרמה והמדע-בדיוני "מניפסט"; אשר בעונותיה הראשונות שודרה ברשת NBC האמריקאית ובעונתה הרביעית והאחרונה שודרה בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
שירות הביון הפדרלי (גרמניה)
מטות הארגון נמצאים בפולאך, סמוך למינכן, ובברלין הבירה. נכון לשנת 2005, 6,050 סוכנים שירתו בארגון - עשרה אחוזים מהם חיילי הבונדסווהר (Bundeswehr, הצבא הפדרלי) ומהמשרד למדעי הצבא (Amt für Militärkunde).
רקע
מתחילה נועד הארגון לשמש מערכת התרעה לממשלה הפדרלית הגרמנית מפני איומים של מדינות זרות, בעיקר גרמניה המזרחית. עד היום הארגון מחזיק בציוד ציתות ואחראי לפיקוח אלקטרוני על התקשורת הבינלאומית מטעם גרמניה. אי לכך, עוסק הארגון לא רק בפעילויות ביון שונות אלא גם אחראי על מודיעין אותות. כסוכנות הביון היחידה בגרמניה, הארגון אחראי גם לאיסוף מודיעין אזרחי וצבאי, על אף שהצבא הפדרלי מחזיק בשירות ביון משלו - פיקוד הסיור האסטרטגי (Kommando Strategische Aufklärung). עקרונית, פיקוד הסיור האסטרטגי אינו נחשב לשירות ביון עצמאי אף שהוא אחראי לאיסוף מודיעין; על כל פנים, היחסים בינו ל-BND קרובים מאוד (ישנו ארגון ביון צבאי נפרד בשם השירות לסיכול ריגול צבאי, MAD, Militärischer Abschirmdienst).
שירות הביון הפנימי של גרמניה הוא ה-BfV, המשרד הפדרלי להגנת החוקה (Bundesamt für Verfassungsschutz), שמחזיק ב-16 משרדים ממלכתיים בכל אחת מהמדינות הפדרליות בגרמניה - "המשרדים הממלכתיים להגנת החוקה" (Landesämter für Verfassungsschutz). ה-BfV נחשב לשירות הביטחון.
היסטוריה
בתחילת שנות השישים, כ-90% מהמודיעים של הארגון במזרח גרמניה היו סוכנים כפולים של השטאזי.
ב-2005 נחשד הארגון בציתות לעיתונאים שעמדו לחשוף את מעורבות הארגון במלחמת עיראק. בפברואר 2008, הארגון נחשד במעורבות באחסון כספים לא כשרים בבנקים בליכטנשטיין. באותה שנה נתפסו סוכני BND בקוסובו בחשד שניסו לפוצץ את בניין האיחוד האירופי במדינה.
כמה מבכירי הארגון היו מעורבים במשימות תיווך בין ישראל לארגוני טרור, בנושאי שבויים ונעדרים. כך למשל, בכיר ה-BND, ברנד שמידטבאואר היה המתווך הגרמני בעסקת גלעד שליט ובעסקת החילופים של ישראל מול חזבאללה בעניין החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב.
מבנה
מאז 2009, הארגון מחולק לשורת מינהלות:
מג"ב עזה-רמון-ערבה
מג"ב עזה
בשנת 1972 הועברה פלוגה י"ג של מג"ב מאזור שכם לרצועת עזה וכך החלה נוכחות מג"ב ברצועה, בהמשך הגיעו פלוגות מג"ב נוספות לאזור זה. עד לאינתיפאדה הראשונה היו כוחות מג"ב ברצועה שייכים למג"ב דרום והופעלו על ידי המושל הצבאי של רצועת עזה. בעקבות אירועי האינתיפאדה הראשונה, שהחלו ב-1987 הועברו יחידות מג"ב רבות לרצועת עזה והוחלט להקים שם מרחב מג"ב עצמאי, שקם באופן רשמי ב-1989. במרחב פעלו עם הקמתו מספר פלוגות, ולראשונה גם יחידת מסתערבים של מג"ב שהוכשרה במיוחד להתמודד עם אירועי האינתיפאדה. למפקד המרחב נתמנה ניצב משנה נאש מימת, ובכך היה למפקד המרחב הצ'רקסי הראשון בתולדות משמר הגבול. מפקדת המרחב ישבה בפאת שדה מג"ב עזה החל לפעול בגזרתו, ובעקבות היעילות שהפגין קיבל בשנת 1990 אחריות מבצעית על רצועת עזה והפעיל את כוחות הביטחון ברצועה, כולל כוחות צה"ל.
מג"ב עזה המשיך לפעול לכל אורך האינתיפאדה ועם סיומה נרתם למשימת הסיורים המשותפים עם שוטרי המשטרה הפלסטינית. מג"ב עזה פעל גם במהומות מנהרת הכותל ובאירועים נוספים לאחר האינתיפאדה. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה הפכה רצועת עזה לשדה לחימה של ממש. בתחילת האינתיפאדה השנייה פעל מג"ב ככוח משמעותי ברצועה אך ככל שעבר הזמן הפך אופי הפעילות ברצועת עזה דומה יותר לפעילות מלחמתית בה מתמחה הצבא מאשר לטיפול בהפרות סדר בה מג"ב מתמחה, לפיכך הוחלט להוציא את כוחות מג"ב מרצועת עזה ולהשאיר שם רק כוחות צה"ל. מרחב מג"ב עזה הועבר כמות שהוא, על יחידותיו לגבול ישראל-מצרים כדי לאבטח אותו ולמנוע חדירת מחבלים והברחות.
מג"ב מאבטח גבולות
עם העברת מג"ב עזה מרצועת עזה לגבול ישראל-מצרים שונה שמו למג"ב רמון. מג"ב רמון שמפקדתו ישבה בהר חריף פעל בגבול והצליח למנוע חדירות מחבלים והברחות רבות. לצורך התמודדות עם האתגרים שניצבו בפניו הוקמה במג"ב רמון יחידת מתיל"ן שהתמחתה בהסוואה והסתתרות ובכך סייעה ליירוט מחבלים ולאיסוף מודיעין. בשנת 2003 הוחלט להעביר את המחט"ב לשמירת גבול ישראל-ירדן, ולקרוא לו מג"ב ערבה.
מג"ב ערבה המשיך בפעילות אבטחת הגבולות אך הפעם בגבול המזרחי ואף קצר הצלחות. מפקדת מג"ב ערבה ישבה בעין יהב. בסופו של דבר, בשנת 2011, במסגרת שינוי ארגוני רחב במשמר הגבול הוחלט לפרק את מג"ב ערבה. מספר יחידות, כגון יחידת המסתערבים של המרחב הוכפפו למג"ב דרום והמשיכו לפעול בגזרה, אך מרבית יחידות מג"ב ערבה פוזרו במג"ב צפון, מג"ב מרכז ובמג"ב חוף.
אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני
אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני (ברומנית: Universitatea de Arhitectură și Urbanism Ion Mincu, ראשי תיבות: UAUIM) היא אוניברסיטה ציבורית עצמאית לאדריכלות, שנוסדה בשנת 1952, בבוקרשט בירת רומניה. כאות הכרה לתרומתו הרבה לאדריכלות הרומנית של האדריכל יון מינקו (הגייה רומנית: Yon Minku, 1852–1912), נושאים את שמו מאז שנת 1953 המכון ואחר כך אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני בבוקרשט.
היסטוריה
אוניברסיטת "יון מינקו" לאדריכלות ותכנון עירוני בבוקרשט היא המוסד האקדמי הוותיק והחשוב ביותר בתחום זה ברומניה. היא ממשיכה מסורת ארוכה של השכלה גבוהה ארכיטקטונית מקומית, אשר יסודה קשור קשר הדוק עם עליית רומניה המודרנית וקביעת המבנה המוסדי והתרבותי החדש שלה,
במחצית השנייה של המאה ה-19, ההכשרה הראשונה לחינוך אדריכלי ברומניה הוקמה על בסיס חוק בשנת 1864, שהונפק על ידי השליט אלכסנדרו יואן קוזה, נסיך רומניה, כחלק מבית הספר לגשרים, דרכים, מכרות ואדריכלות. עם זאת, בגלל המחסור בכספים וסטודנטים הוא נסגר זמן קצר לאחר מכן. האדריכלים הרומנים הראשונים למדו ברובם בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, בפריז, והאדריכל המוסמך הראשון היה יון מינקו בשנת 1883. בוגרי בית הספר מפריז הובילו להקמתו של בית ספר לאדריכלות בבוקרשט, וכך, בשנת 1892 הקים האיגוד הרומני לאדריכלים בית ספר פרטי לארכיטקטורה שבסמכותה. רפורמת החינוך בשנת 1897 הפכה את בית הספר הפרטי לבית הספר הארצי לארכיטקטורה (במימון הממשלה) כחלק מבית הספר לאמנויות יפות. בשנת 1904 הפך למוסד עצמאי בשם בית הספר הגבוה לארכיטקטורה. בשנת 1931 שמו של בית הספר שונה לאקדמיה לאדריכלות. החוק הראשון הנוגע לחינוך ארכיטקטוני הכיר ברמתו האוניברסיטאית, אך שמר על תואר האקדמיה. אותו החוק הסדיר את השימוש בתואר האדריכל והפרקטיקה המקצועית. בשנת 1938 שולבה האקדמיה לארכיטקטורה בבית הספר הפוליטכני בבוקרשט, בשם הפקולטה לארכיטקטורה. בנוסף, תוכנית מיוחדת המוקדשת לחקר העירוניות פעלה בין השנים 1943–1948.
בשנת 1948 הפכה הפקולטה לארכיטקטורה עצמאית תחת שם חדש - המכון לארכיטקטורה. לאחר תקופה קצרה של עצמאות, היא שולבה במכון להנדסה אזרחית שהוקם לאחרונה ושמה שונה שוב לפקולטה לארכיטקטורה. בשנת 1952 הפקולטה הפכה שוב עצמאית, כשהיא חוזרת לשמה הקודם, המכון לארכיטקטורה. על פי צו שהונפק בשנת 1953, נקרא המכון על שם יון מינקו ועד שנת 2000 פעל המוסד בשם "המכון לארכיטקטורה" יון מינקו, בשנת 2000, בהחלטת הסנאט האקדמי, שונה השם לאוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני, שהיא עדיין השם הרשמי הנוכחי. שינוי זה היה קשור קשר הדוק עם הרחבת המתכונת החינוכית לאחר 1990. לפיכך, נוספו שתי פקולטות חדשות לפקולטה לארכיטקטורה הישנה בעשורים האחרונים: הפקולטה לתכנון עירוני בשנת 1997 והפקולטה לאדריכלות פנים בשנת 2003, בכל אחת מהפקולטות מוצעות מספר תוכניות לימוד לתואר ראשון ולתואר שני. בנוסף קימות שתי תוכניות לימודים לדוקטורט באדריכלות ולדוקטורט בתכנון עירוני.
הבניין הראשי ויחידות משנה
הבניין הראשי של אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני ממוקם בבוקרשט, ברחוב אקדמיה. הבניין הנוכחי הוא תוצאה של מספר שינויים בבניין המקורי, שהוקם בין השנים 1916–1927 בעקבות תכנון גריגור סרצ'ס ונרשם כאנדרטה היסטורית רשומה. תוספות הבניה נבנו בשנות ה -60 וה -70. מתחם הבניין (המשתרע על שטח בנוי של כ־27,068 מ"ר) מתפרס על כל הבלוק שבין רחובות אקדמי, אדגר קווינט וביזריקה בני. בניין זה כולל את משרדי הסגל הבכיר והסנאט, את רוב חללי ההוראה (כיתות, אולפנים, מעבדות), האולמות הראשיים, הספרייה, חדר הכושר, מעונות סטודנטים, משרדי הניהול ומשרדי סגל האקדמיה. הבניין המרכזי של האוניברסיטה מאכלס את הספרייה הוותיקה ביותר במדינה בתחום האדריכלות והיא נוסדה בשנת 1912 באמצעות תרומות של המרצים הראשונים לבית הספר. בקומת הקרקע, מול רחוב אקדמיה יש חלל תצוגה המאכלס תערוכות פרויקטים של סטודנטים, כמו גם תערוכות ארכיטקטורה ואומנות. הקומה התחתונה של בניין האוניברסיטה כוללת מספר פונקציות: קפיטריה, חנות למכשירי כתיבה, חנות ספרים, מרכז דפוס והעתקה. בית ההוצאה לאור האקדמי "יון מינקו", שנוסד בשנת 2001, מפרסם עבודות הקשורות ישירות לפעילות אקדמית (ספרי לימוד, סיכומי הרצאות, תיעוד), עבודות אדריכלות ועירוניות שנכתבו על ידי צוות ההוראה, עבודות שנכתבו על ידי סטודנטים (קטלוגים של פרויקטים, מחקר), וכן כתב העת "אנליזות באדריכלות". מוזיאון יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני נוסד בשנת 1982, והוא כולל חפצים ומסמכים המייצגים חינוך אדריכלי רומני (תעודות של האדריכלים הרומנים הראשונים, מסמכים רשמיים הנוגעים לחינוך אדריכלי, מסמכים שונים של בית הספר הגבוה לארכיטקטורה, פרויקטים שתוכננו על ידי תלמידי בית הספר וכו'), כמו גם פריטים אחרים שקשורים להתפתחות האדריכלות: כדוגמת דגמים של אנדרטאות ומבנים מפורסמים. בבנין המרכזי ממוקמים, המרכז לייעוץ וקריירה ומחלקת התקשורת ויחסי הציבור.
ארגון אקדמי
האוניברסיטה מחולקת לשלוש פקולטות, שמונה מחלקות, שלושה מרכזי מחקר ושש מעבדות. בפקולטה לארכיטקטורה שתי תוכניות לימודים; תוכנית לארכיטקטורה, תוכנית שימור ושיקום אדריכלי ומוצעת תוכנית לימודים בארכיטקטורה בשפה האנגלית. בפקולטה לתכנון עירוני / תכנון עירוני מוצעות חמש תוכניות לימוד; תוכנית לתכנון ועיצוב עירוני, תוכנית לתכנון ועיצוב נוף, תוכנית לתכנון אורבני, תוכנית לניהול עירוני לערים תחרותיות ותוכנית לנוף וטריטוריה. בפקולטה לאדריכלות פנים מוצעות שתי תוכניות לימודים; תוכנית אדריכלות פנים ותוכנית עיצוב תעשייתי.האוניברסיטה מנוהלת על ידי הוועד המנהל הבכיר והסנאט.
מחלקות
באוניברסיטה שמונה מחלקות :
מרכזי מחקר
באוניברסיטה שלושה מרכזי מחקר :
קשרים בינלאומיים
לאוניברסיטה שיתוף פעולה בינלאומי באמצעות קשרים הדוקים עם בתי ספר שונים לאדריכלות, עמותות, פורומים ואנשי מקצוע ברמה העליונה ברחבי העולם וחברה באגודות בינלאומיות. לאוניברסיטה תוכניות חילופי סטודנטים עם מוסדות שונים בעולם; תוכנית טמפוס, ותוכנית ארסמוס. ל- UAUIM קשרים עם יותר מ-80 בתי ספר לאדריכלות באירופה, אסיה, דרום אמריקה וארצות הברית. בכל שנה נהנה מספר גדול של סטודנטים מניידות בינלאומית ללימוד והכשרה מעשית במשרדי תכנון, במדינות רבות של אירופה, אסיה, אפריקה, צפון ודרום אמריקה. האוניברסיטה מארחת אדריכלים פעילים ומפורסמים כמרצים בקמפוס ומדי שנה מוערכים פרויקטי גמר של הבוגרים על ידי חבר השופטים הבינלאומיים הכולל אנשי מקצוע ופרופסורים ממדינות ויבשות שונות.
UAUIM חבר באגודות הבינלאומיות הבאות: האיגוד האירופי לחינוך אדריכלי, איגוד בתי הספר האירופיים לתכנון , האיגוד הבינלאומי לחילופי סטודנטים להתנסות טכנית (IAESTE), התאחדות האוניברסיטה האירופית , ארגון האוניברסיטאות העולמי, איגוד הסטודנטים האירופית לאדריכלות נוף , הליגה האירופית למכונים לאמנויות והסוכנות האוניברסיטאית של לה פרנקופוני במרכז ומזרח אירופה.
המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA) אישר באופן עקבי משנת 1998, את התעודה האקדמית שהוענקה על ידי בית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני. החל משנת 2006 נהוגה באוניברסיטבה השיטה האירופית לצבירה והעברת ניקוד אקדמי והתואר השני לאדריכלות שהאוניברסיטה מעניקה מוכר משנת 2008 לניידות חופשית ופרקטיקה מקצועית במדינות החברות באיחוד האירופי. כחלק ממערכת היחסים הבינלאומית, ארגון בוגרי האוניברסיטה מפרסם באתר הרשמי של האוניברסיטה, פרויקטים שתוכננו ברחבי העולם, על ידי בוגריה.
Solo Yo
Solo Yo (בעברית: רק אני) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הספרדייה סופיה רייס, ביחד עם הזמר-יוצר האמריקאי פרינס רויס, מתוך אלבום הבכורה שלה, . השיר יצא לאור ב-29 בינואר 2016, על ידי חברת התקליטים וורנר מיוזיק לטינה, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הפופ הלטיניים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סופיה רייס, סקוט אפמן, לוקאס נתנסון, בוסטרום וטיילור פארקס והופק על ידי לוקאס נתנסון וסקוט אפמן. "Solo Yo" קיבל מועמדות בטקס פרסי לו נואסטרו בקטגוריית "שיר הפופ/רוק של השנה". גרסה בשפה האנגלית יצאה לאור ב-11 במרץ 2016 בשם "Nobody But Me".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-32 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-12 בפברואר 2016, כמה שבועות לאחר יציאתו של השיר כסינגל.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-36 מיליון צפיות.
אלגוריתם מקוון
במדעי המחשב, אלגוריתם מקוון (online algorithm) הוא אלגוריתם אשר מאולץ לפלוט החלטות לפני השלמת קבלת כל הקלט. מאידך גיסא, אלגוריתם שאינו מקוון (offline algorithm) מורשה לעבור על כל הקלט בטרם ייאלץ לפלוט את החלטתו הראשונה. מסיבה זו, אלגוריתם מקוון עשוי להגיע להחלטות שאינן אופטימליות יחסית לאלגוריתם שאינו מקוון.
משחק בעל יותר משחקן יחיד
רוב המשחקים בעלי יותר משחקן יחיד (לדוגמה שחמט או דמקה) הם, לפי ההגדרה, מקוונים. אי אפשר לקבל מראש את סדרת ההחלטות של היריב, מפני שפעולותיו של כל צד נקבעות בין היתר על פי פעולת הצד השני.
בעיית k-השרתים
בעיית k השרתים (K-Server problem) היא אחת מהבעיות הידועות באלגוריתמים מקוונים והוצגה לראשונה ב-1988. בבעיה זו ישנם k שרתים מפוזרים במרחב מטרי סופי (מעין "חדר"). הבעיה מוגדרת כך: בהינתן k שרתים הנמצאים בנקודות במישור, ובקשות שמגיעות מנקודות שונות באופן מקוון, צריך להחליט לכל בקשה איזה שרת להזיז לנקודה שלה כדי לטפל בה. המטרה היא להזיז את השרתים במרחק הכולל (על פי המרחב המטרי) הקטן ביותר האפשרי.
השערה רווחת היא כי יחס התחרותיות של בעיית k-השרתים הוא k. ידוע כי k הוא הערך הטוב ביותר האפשרי וכי לבעיית 2 השרתים ידוע אלגוריתם 2-תחרותי. לערכים גדולים יותר היחס הטוב ביותר הידוע הוא 2k-1.
בארי ולמן
בארי ולמן (באנגלית: Barry Wellman; נולד ב-30 בספטמבר 1942) הוא פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת טורונטו, קנדה.
ולמן כתב יותר מ-300 מאמרים, פרקים, דו"חות וספרים. הוא זכה בפרסים רבים מגופים שונים ביניהם האגודה הקנדית לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ושתי מחלקות של האגודה אמריקאית לסוציולוגיה: קהילה וסוציולוגיה עירונית, תקשורת וטכנולוגיות מידע.
תחומי המחקר שלו הם סוציולוגיית הקהילה, האינטרנט, אינטראקציית אדם מחשב והמבנה החברתי כפי שבא לידי ביטוי בקהילות וארגונים ברשתות חברתיות.
עניין העל שלו הוא במעבר הפרדיגמה מיחסים/קשרים המרוכזים בקבוצה, לאינדיבידואליזם ברשת. ולמן טען שהתפתחות הקשר בין אדם לאדם הושפעה יותר מהתפתחות התקשורת מאשר מהתפתחות התחבורה.
ביקורים בישראל
ולמן התארח בכנס צ'ייס 2012 של האוניברסיטה הפתוחה.
קייראט מוסקבה
קייראט (ברוסית: Кайра́т) הוא מועדון כדורגל רוסי מוסקבאי, שהוקם בשנת 2021. זוהי קבוצת מילואים של הקבוצה הקזחית בעלת אותו השם. מאז עונת 2021/22 הוא משחק בליגת הכדורגל הלאומית השנייה, השלישית בחשיבותה במדינה.
היסטוריה
בחורף 2021 הודיע איש עסקים קזחי והבעלים של הקבוצה מאלמטי, קייראט בוראנבייב, על תוכניות להקים קבוצת נוער נוספת בשם "קייראט", שתתבסס בבירת רוסיה, מוסקבה. המשימה העיקרית של המועדון החדש, היא לספק זמן משחק לתלמידי האקדמיה של קייראט, כמו גם לשחקנים רוסים צעירים.
המועדון תוכנן להתנקם בעיר אודינצובו שבפרברי מוסקבה, אך אז הועברה הקבוצה הצעירה לקראסנוגורסק. ב־16 ביוני 2021, פורסם רשמית שהקבוצה סיימה בהצלחה את הליך הרישוי להשתתפות בטורניר הליגה הרוסית השנייה.
כדורגלנים קזחים, בשל היותם חלק מהאיחוד האירואסייתי, אינם נחשבים לזרים בליגות המקצועניות של רוסיה. על פי התקנון, לפחות שמונה שחקני מועדון מהליגה השנייה חייבים להיות בעלי אזרחות רוסית.