cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודה קסטל
הרב יהודה קסטל (קאשטיל; 1871–1936) היה אמן ואיש חינוך, משורר ומלחין, מחלוצי שיטת הלימוד עברית בעברית, וממייסדי שכונות הבוכרים, זיכרון משה ורוחמה בירושלים. כמורה לחזנות, פעל לשמר את מסורת הפיוט הספרדית והמזרחית, והכשיר לשם כך חזנים.
ביוגרפיה
נולד בחברון בשנת 1871 (ה'תרל"א) לשרה ולרב אלעזר קאשטיל, שהיה סוחר, ולפי מסורת המשפחה היה מצאצאי רבי יהודה הלוי, ממשפחת מגורשי קסטיליה שהתיישבה בעזה לאחר הגירוש, ומשם עברה בחלקה לחברון בשנת 1799.
בצעירותו למד בתלמוד תורה ובישיבה של הרב אליהו מני בחברון, והתמחה שם ברבנות, בשחיטה, בחזנות ובהוראה. בסיום לימודיו נישא לרחל בת יוסף אנכונה, ובשנת 1889 לערך החל לשמש כמורה בקהילה היהודית בעזה למשך מספר שנים, ובמקביל שימש שם כבעל הסמכות הדתית - כחזן וכשוחט.
עם פתיחת תלמוד תורה בשכונת הבוכרים, החל לשמש בו כמנהל המוסד וכמורה הראשי ללימודים עבריים, ורבים מתלמידיו בתקופה זו החשיבו אותו לדמות המרכזית בחינוכם. בתקופה זו התגורר בשכונת הבוכרים, ופעילותו עשתה רושם על קבוצת יהודים מבוכרה שביקרו בירושלים, והם הזמינו אותו לארצם, לכהן במשרות חינוכיות. בשנת 1900 (ה'תר"ס) נסע לבוכרה, והחל לנהל מספר תלמודי תורה בבוכרה, בקוקנד ובסמרקנד. במוסדות אלו לימד תנ"ך, תלמוד, דקדוק ותולדות עם ישראל. בשנים אלו רכש שליטה בשפה הרוסית.
בשנת 1913 (ה'תרע"ג) חזר לירושלים, והחל משנת 1918 (ה'תרע"ח) שימש כאחד מהמורים הראשיים בבית המדרש דורש ציון בעיר, ולימד בו תנ"ך, דקדוק וחזנות ספרדית.
בפעילותו התמסר גם לשירה המזרחית, אסף פיוטים ולחנים עתיקים, וייסד והדריך מקהלות שהכשירו חזנים. את אוסף שיריו שכתב בעצמו, יחד עם לחניו, הוציא לאור בשנת 1904 (ה'תרס"ד) בספר "קול זמרה". בהמשך פרסם ספר פיוטים נוסף, ואף שימש כמורהו הפרטי של המוזיקולוג אברהם צבי אידלסון.
נמנה עם חלוצי המורים שהנהיגו את שיטת הלימוד עברית בעברית, וכידידו של אליעזר בן יהודה, נהג לייעץ לו בנושאי לשון ודקדוק. נודע גם כאמן באיור אורנמנטיקה דתית על מפות ופרוכות, ובכתיבת ספרי תורה, מזוזות ומגילות.
הלך לעולמו בירושלים ב-5 ביולי 1936 (ט"ו בתמוז ה'תרצ"ו) ונקבר בית הקברות היהודי בהר הזיתים.
משפחתו
ילדיו הבולטים: יוסף חיים קסטל ומשה קסטל.
אחיו: הרב מאיר שמואל קסטל מראשי קהילת חברון אשר נרצח בה במאורעות תרפ"ט.
סידני פריור הול
סידני פריור הול (באנגלית: Sydney Prior Hall; 18 באוקטובר 1842 – 15 בדצמבר 1922) היה צייר ומאייר בריטי ואחד מהאמנים המובילים בתקופה הוויקטוריאנית המאוחרת.
ביוגרפיה
הוא החליט על קריירה כאמן באוניברסיטת אוקספורד והצטרף לצוות העיתון "הגרפיק", זמן קצר לאחר הקמתו בסוף 1869. הוא ביסס את שמו מיד עם סדרה של רישומים חיים שעשה בחזית בתקופת מלחמת צרפת-פרוסיה.
כפי שנכתב The Art Journal, רישומיו של בישיבות ועדת פארנל היו בין ההישגים הטובים ביותר שלו בתחום העיתונות הגרפית: "הוא היה בבית המשפט כל הזמן, מתעד בעיפרון חושפני ומהיר ולא החמיץ שום דבר."
לאחר מות אשתו הראשונה, נישאה הול לציירת מרי גו (1851–1929), בשנת 1907.
הול נפטר בביתו בלונדון ב-15 בדצמבר 1922.
טוני אוורס
אנתוני סטיבן אוורס (באנגלית: Anthony Steven Evers; נולד ב-5 בנובמבר 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, אשר מכהן כמושל ויסקונסין ה-46 מאז ינואר 2019.
ביוגרפיה
אוורס נולד ב-5 בנובמבר 1951 במזרח ויסקונסין לאב רופא. למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ועסק בחינוך. בשנת 1978 סיים את לימודי התואר הראשון ובשנת 1986 סיים דוקטורט. בתחילה עבד אוורס כמורה בבית ספר יסודי, ולאחר מכן עבר ללמד בתיכון ולבסוף עבד כמפקח בכיר במערכת החינוך בוויסקונסין.
ב-23 באוגוסט 2017 הכריז אוורס על מועמדותו לתפקיד המושל. ב-14 באוגוסט ניצח בפריימריז הדמוקרטיים, מבין כעשרה מועמדים, עם כ-41.7% מקולות הבוחרים. ב-6 בנובמבר ניצח אוורס את המושל הרפובליקני המכהן סקוט ווקר עם כ-49.5% תמיכה אל מול-48.4% תמיכה של ווקר. הוא הושבע לתפקידו ב-7 בינואר 2019.
חייו האישיים
אוורס נשוי ואב לשלושה, וסב לשישה. בשנת 2008 החלים מסרטן הוושט.
חולות עגור
גבולות השמורה
שמורת חולות עגור גובלת בצפון ובצפון-מזרח בשטחי אש של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה, במזרח בשמורת חולות שונרה, בדרום בהר קרן ושלוחת קרן ובמערב בסיני וגבול ישראל-מצרים.
גאוגרפיה
מקורם של החולות הוא בבליית הרי גרניט במזרח אפריקה, שהוסעו לאורך הנילוס לעבר הים התיכון, ונישאו על ידי הרוח לפנים הארץ מצפון סיני. תהליך זה נעצר עם הקמת סכר אסואן בשנת 1962.
בשנת 2002 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובניה רמת נגב את הכרזתה של שמורת טבע בחלק מחולות חלוצה, על מנת למנוע בנייה שתפגע בשטחי הטבע שבהם נמצאים בעלי חיים וצמחים מוגנים. השטח הוכרזו בסוף 2010 כשמורת טבע בשם "חולות עגור" ששטחה כ־176,000 דונם.
חולות עגור צפון
השמורה נמצאת בתהליך אישור להרחבתה לכיוון צפון עד לאזור יישובי חבל שלום.
וקטור W8
וקטור W8 (באנגלית : Vector W8, קרוי גם : Vector W8 Twin-Turbo) היא מכונית ספורט בתצורה קופה המוגדרת מכונית על מתוצרת יצרנית הרכב Vector Motors Corporation חברת בת של Megatech  אשר יוצרה בין השנים 1993–1989 בארצות הברית
מרטין הנגל
מרטין הנגל (בגרמנית: Martin Hengel; 14 בדצמבר 1926 – 2 ביולי 2009) היה היסטוריון גרמני של הדת. מחקריו התמקדו בתקופת בית שני, בהשפעה ההלניסטית על היהדות ובראשית הנצרות.
ביוגרפיה
הנגל נולד ברוטלינגן (Reutlingen), דרומית לשטוטגרט, ב-1926 וגדל באלן (Aalen) הסמוכה. בהיותו בן 17, ב-1943, גויס לצבא הגרמני ושירת בסוללה אנטי-אווירית בחזית המערבית. השלים את חוק לימודיו ב-1946. בשלהי 1947 החל הנגל את לימודי התאולוגיה בטובינגן, ועבר לאוניברסיטת היידלברג ב-1949. הוא הוסמך לכומר קהילה לותרני ב-1951, אולם אביו התנגד לכך והתעקש שהוא יצטרף לעסק הטקסטיל המשפחתי באלן (Aalen) לייצור לבני נשים. בד בבד עם עבודתו בעסק המשפחתי למד בשעות הפנאי. הוא נותר מנהל בחברה שלו עד למותו. באוגוסט 1957 הוא נשא לאישה את מריאן קיסטלר.
המכון שלו לדתות היהדות המוקדמת וההלניזם מושך מלומדים מכל רחבי תבל, בכללם ישראל, וקרן פיליפ מלנכטון, אותה ייסד, מביאה חוקרים צעירים קרוב לעולם היווני והרומי העתיק.
הוא זכה לתאר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות אופסלה, סנט אנדרוז, קיימברידג', דרהאם, שטראסבורג ודבלין. הוא היה חבר חוץ של האקדמיה הבריטית והאקדמיה המלכותית ההולנדית לאמנויות ומדעים.
מתרגם
מתרגם הוא אדם העוסק בתרגום של טקסטים כתובים. להבדיל ממתורגמן, העוסק בתרגום של דיבור, באופן סימולטני או מיד עם תום הדיבור.
עבודת התרגום
עבודת המתרגם מצריכה היכרות מעמיקה עם שפת היעד ושפת המקור, וכן עם התחום שבו עוסק התרגום. מתרגם מומחה לתרגום ספרות יפה, למשל, יתקשה לתרגם ספר טכני העוסק בתחום מסוים ומשתמש באוצר מילים הזר לו לחלוטין. מקובל להבדיל בין תרגומים בתחומים הבאים:
בין העוסקים בתרגום של ספרות יפה ניתן למצוא סופרים ומחזאים רבים, ויש המפיקים תרגומים וירטואוזיים, המשלבים את כישורי המתרגם בתחום התרגום ובתחום הכתיבה. תרגום של יצירה ספרותית גדולה יכול לערוך מספר שנים.
בישראל
אף שרבים מהעוסקים בתרגום לא רכשו השכלה ספציפית בתחום זה, מתקיימים בישראל לימודי תעודה בתרגום באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת תל אביב ובמכללת בית ברל. באוניברסיטת בר-אילן מתקיימים גם לימודים לתואר שני בחקר התרגום. החל משנת 1992 ניתן גם להבחן בישראל בבחינת בגרות של שתי יחידות לימוד בתרגום (מעברית לאנגלית או הפוך).
המוציאים לאור בישראל נוהגים לשלם, על תרגום ספר בדרך כלל לפי עמוד. בגלל ריבוי דוברי האנגלית ברמה גבוהה בישראל, יש היצע גדול, כך שמתרגמים משפות שאינן אנגלית מקבלים תגמול גבוה יותר.
הפרס המרכזי בנושא התרגום בישראל הוא פרס טשרניחובסקי לתרגום (קיים פרס לתרגומים ספרותיים וכן פרס לתרגומים מדעיים). בין שאר הנושאים עליהם מוענק פרס ישראל, נמנה גם נושא התרגום של שירה וספרות. בשנת 2007 זכתה המתרגמת נילי מירסקי בפרס מהנימוקים הבאים:
פפיאמנטו
זו השפה המדוברת ביותר באיי ABC (ראשי תיבות: ארובה, בונייר, קוראסאו).
פפיאמנטו היא בעלת מעמד רשמי בארובה ובקוראסאו והיא גם שפה מוכרת בגופים הציבוריים ההולנדיים של בונייר, סנט אוסטטיוס וסאבא. אלא שבאלו האחרונים השפה האנגלית היא המדוברת ביותר.
דדלי פאונד
דדלי פאונד (באנגלית - Sir Alfred Dudley Pickman Rogers Pound; 29 באוגוסט 1877 - 21 באוקטובר 1943) היה הלורד הראשון של האדמירליות ומפקד הצי המלכותי הבריטי במלחמת העולם השנייה (1939–1943).
פפיאמנטו
יהודים ספרדים (סוחרים) תרמו רבות להתפתחות השפה.
דדלי פאונד
ב-1891 הצטרף כצוער למכללת הצי המלכותי בדארטסמות'. הוא התקדם במהירות בתפקידים באוניות הצי עד לקבלת פיקוד על אוניית מערכה.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה
ב-מאי 1915 קיבל פיקוד על אוניית המערכה קולוסוס אתה השתתף בקרב יוטלנד. בקרב זה הטביע שתי סיירות קלות גרמניות והצליח לצאת מהקרב עם פגיעות קלות באונייתו. לאחר מכן הצטרף לאגף המבצעים של הצי והשתתף בתכנון הפשיטה על זבריחה.
ב-1923 צורף ליחדת התכנון של הצי וב-1925 מונה למפקדה. ב-16 בינואר 1933 הועלה לדרגת אדמירל. ב-מרץ 1936 התמנה למפקד שייטת הים התיכון. ב-31 ביולי מונה ללורד הראשי של הימייה הממונה על כל פעולות הצי המלכותי והועלה לדרגת אדמירל הצי. הוא מונה גם ליושב ראש המטה המשולב הקיסרי (דרג ביניים בין ראש הממשלה ושלושת מפקדי המטות: הים, היבשה והאוויר).
מלחמת העולם השנייה
פעילותו של פאונד במלחמת העולם השנייה שנויה במחלוקת. הוא היה איש אמונו של וינסטון צ'רצ'יל ולכן לא הודח למרות מספר כישלונות. הצלחתו הגדולה הייתה במערכת האוקיינוס האטלנטי נגד הצוללות הגרמניות. בתפקידו כמפקד הצי היה מעורב בעיצוב ההגנה על השיירות. הפגיעות בשיירות פחתו לאחר פיתוח מכ"ם, מטוסים ארוכי טווח, פצצות עומק והגנה על השיירות בשיתוף פעולה עם הצי האמריקאי והקנדי.
פאונד נכשל בשני מקרים בולטים:
מותו
הוא נפטר ב-21 באוקטובר 1943. טקס האשכבה נערך בכנסיית ווסטמינסטר. גופתו נשרפה והאפר הועבר בטקס צבאי לאוניית הצי ופוזר בים.
עומר טל
עומר טל (נולד ב-15 באוקטובר 1992) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדות הרכז והקלע בעירוני נהריה.
קריירה
טל החל את דרכו במחלקת הנוער של עצמה כפר ורדים, המקום בו גדל. בהמשך הוא עבר לנוער של הפועל גליל עליון. בשנת 2013 החל טל לשחק בבוגרים של הקבוצה. בעונתו הראשונה, שותף טל ב-24 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 4.6 נקודות, 1.4 אסיסטים ו-1.4 ריבאונדים ב-14.5 דקות. בעונתו השנייה, שיפר טל את מעמדו בקבוצה, וב-14 משחקים העמיד ממוצעים של 6.8 נקודות, 2.9 אסיסטים ו-2.2 ריבאונדים ב-20.9 דקות, לפני שעזב את הקבוצה באמצע העונה.
בינואר 2015, חתם טל באנרג'יה רובינאר מהליגה הרומנית ומהיורוצ'אלנג'. טל שיחק בליגה כמקומי בעקבות דרכונו הרומני. ביורוצ'אלנג', שותף טל ב-4 משחקים בהם שיחק רק 1.3 דקות בממוצע למשחק ולא הרבה להרשים. בליגה הרומנית, שותף טל ב-3 משחקים בהם העמיד 0.7 נקודות, 2.0 אסיסטים ו-1.7 ריבאונדים ב-9.0 דקות. בפלייאוף הוא שיחק במשחק אחד בו קיבל 3 דקות בלבד.
לקראת עונת, חתם טל בדינמו בוקרשט. בבוקרשט שותף טל ב-4 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 1.5 נקודות ו-1.5 ריבאונדים ב-9.8 דקות, לפני שעזב את הקבוצה.
בינואר 2016, חזר טל לישראל וחתם עד תום העונה בהפועל מגדל העמק. בקבוצה שיחק טל ב-16 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 10.4 נקודות, 5.8 אסיסטים, 3.8 ריבאונדים ו-1.1 חטיפות ב-30.8 דקות.
ב-8 ביולי 2016, חתם טל בהפועל עפולה. בעפולה העמיד טל ממוצעים של 11.6 נקודות ו-4.4 אסיסטים למשחק.
ב-5 ביוני 2017, חתם טל בהפועל רמת-גן גבעתיים. ברמת גן שותף טל ב-34 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 8.9 נקודות, 2.5 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים ב-24.2 דקות.
ב-26 ביוני 2019, חתם טל בהפועל חיפה. בחיפה שותף טל ב-21 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 10.3 נקודות, 3.8 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים ב-27.5 דקות. בעקבות מיקומה של חיפה במקום השני בעת עצירת העונה עקב מגפת הקורונה, עלתה הקבוצה יחד עם טל לליגת העל.
ב-2 באוגוסט 2020, חתם טל בהפועל גליל עליון וחזר לקדנציה שנייה בקבוצה. בעונה זו סיימה הקבוצה במקום ה-3 וניצחה בסדרות רבע, חצי וגמר אליפות הליגה ועלתה לליגת העל. טל העמיד ממוצע של 12.7 נק', 5.3 אס' ו-2.9 ריב' ב-27.9 דק' למשחק. את עונת 2021/2022 בליגת העל פתח טל בגליל עליון וב-16 משחקים עלה מן הספסל והעמיד ממוצעים של 4.3 נק' ו1.8 אס' ב-14.1 דק' למשחק, בפברואר 2022 חתם בהפועל חולון. יחד עם הפועל חולון זכה באליפות המדינה לשנת 2021/2022.
ב-5 ביולי 2022 חתם טל לשתי עונות בעירוני נהריה מהליגה הלאומית.
דורסנו (מחוז)
דורסנו (בספרדית: Durazno) הוא מחוז במדינת אורוגוואי. בירתו היא העיר דורסנו. המחוז נמצא במרכז אורוגוואי, וגובל בצפון עם מחוז טאקוארמבו, במזרח עם מחוז סרו לארגו, בדרום-מזרח עם מחוז טריינטה אי טרס, בדרום עם מחוז פלורידה, בדרום-מערב עם מחוז פלורס ובצפון-מערב עם מחוז ריו נגרו.
היסטוריה
ב-1821, כשהאזור היה תחת שלטון פורטוגזי, הם ביקשו מבעל הברית שלהם פרוקטואוסו ריברה להקים כוח צבאי של פרשים ותותחנים עם בסיס בפאסו דל דורסנו, על גדות נהר ז'י (Yi). באוקטובר באותה שנה, במסלול הזה, הוקם היישוב סאן פדרו דל דורסנו (San Pedro del Durazno) על שם פדרו הראשון, קיסר ברזיל. זה היה השם הראשון של העיר הנקראת כיום "דורסנו". ב-1828 הוקם המחוז תחת השם "אנטרה ריוס ז'י אי נגרו" (Entre Ríos Yí y Negro, מילולית: בין הנהרות ז'י וריו נגרו) וב-1830 שמו של המחוז שונה לדורסנו. השם "דורסנו" (אפרסק) נובע מכך שבאזור שבו הוקמה העיר הנוכחית גדל עץ אפרסק בודד.
שלטון מקומי ופוליטיקה
ראש המחוז הנוכחי הוא בנחמין אירסאבל (Benjamín Irazábal), חבר המפלגה הלאומית האורוגוואית, אשר קיבל בבחירות האחרונות 56% מהקולות.
רשות מבצעת
העירייה היא הגוף המבצע של המחוז. ראש העיר (ראש המחוז) נבחר באופן ישיר עם ארבעה ממלאי מקום על פי הצורך, למשך חמש שנים, עם אופציה לקדנציה נוספת.
רשות מחוקקת
המועצה המקומית מתפקדת בתור הרשות המחוקקת, והיא מפקחת על השלטון המקומי. הנציגים נבחרו באופן יחסי לכמות הקולות שקיבלו בבחירות הכלליות לראש המחוז.
גאוגרפיה
המחוז שייך בשלמותו לאגן ההידרוגרפי של נהר ריו נגרו, אשר ביחד עם נהר ז'י (río Yí) שזורם אליו חוצים את המחוז. אל ריו נגרו נשפכים נחל סרנדי, נחל דה לאס קניאס, נחל בלנקיז'ו, נחל קרפינטריה ונחל קורדובס. אל נהר ז'י נשפכים הנחלים טומאס קואדרה, טחרה, מלבחר, אנטוניו אררה, ויז'סבואס וקבז'רו.
הפסטיבל הלאומי לפולקלור
מ-1973 כל שנה, בשבועות הראשונים של פברואר, נערך בעיר דורסנו הפסטיבל הלאומי לפולקלור. מפברואר 2000 מתקיים הפסטיבל בפארק איספנידד (Hispanidad), הסמוך לעיר דורסנו. אמני פולקלור בולטים באורוגוואי השתתפו בפסטיבל, בהם אלפרדו סיטרוסה, דניאל ויגליאטי, לרבאנויס-קרר וחוסה קרבחל, וכמו כן אמנים ממדינות אחרות בדרום אמריקה, כמו אורסיו גוארני, לאון חייקו וויקטור ארדיה.
פילסן רוק
משנת 2003, כל שנה בחודש אוקטובר מתרחש בפארק איספנידד אירוע חברתי אזורי הנקרא "פילסן רוק". האירוע מתקיים במשך יומיים ומופיעות בו מגוון רחב של להקות רוק אורוגוואיות. לפסטיבל מגיעים צופים לא רק מאורוגוואי, אלא גם מארגנטינה, צ'ילה, פרגוואי ועוד.
משנת 2010 האירוע מתקיים בבירת אורוגוואי, מונטווידאו.
דמוגרפיה
להלן רשימה של יישובים במחוז עם למעלה מ-1,000 תושבים על פי מפקד האוכלוסין משנת 2011:
שחזור מערכת
שחזור מערכת (באנגלית: System Restore) היא תכונה של מערכת הפעלה חלונות מבית מיקרוסופט, המאפשרת להחזיר את מערכת המחשב למצב קודם (כולל קובצי מערכת, אפליקציות שהותקנו מאז, מצב ה-Registry, והגדרות מערכת). השחזור יעיל כאשר רוצים לצאת ממצב בו המערכת אינה מתפקדת כראוי ואין פתרון יעיל לבעיה שנוצרה. התכונה נכללה לראשונה ב-Windows ME, ומאז הוטמעה בכל גרסאות מערכת ההפעלה, להוציא את Windows Server.
בתחילה היה שימוש בהעתקת קבצים לפני שהם נדרסו כדי לשמור את המצב. בגרסאות מאוחרות יותר (החל מ Windows Vista) נעשה שימוש ב Shadow Copy בשירות "Back-End" אשר מאפשר להעלות את השחזור אפילו חלונות לא עולה (boot) כלל.
ניתן ליצור נקודות שחזור (Restore Points) ומאוחר יותר לבחור נקודה אליה רוצים לחזור. חלונות עצמה יוצרת באופן אוטומטי נקודות שחזור, לדוגמה Windows 7 יוצרת נקודת שחזור אם לא נוצרה כזו במהלך ה-7 ימים האחרונים. XP יוצרת נקודה כזאת כל 24 שעות.
אנטון מירנצ'וק
לוקומוטיב
אנטון בוגר הכדורגל בקובאן. יחד עם אחיו התחיל לשחק במועדון אולימפ סלאביאנסק-על-קובאן. אחרי כמה שנים האחים הגיעו למוסקבה והצטרפו ל"ספרטק", שבה לא נשארו זמן רב. ב-2011, הם עברו ל"לוקומוטיב". אנטון עשה את הופעת הבכורה שלו במדי לוקומוטיב ב-30 באוקטובר 2013 במשחק הגביע נגד "רוטור". בעונות 2014/15 ו-2015/16 המשיך להתאמן בלוקומוטיב אך לא עלה על המגרש.
הוא הופיע לראשונה באליפות רוסיה ב-9 באפריל 2017, כשנכנס כמחליף במשחק נגד "רוסטוב". ב-19 באוקטובר 2017 כבש שער במשחק במסגרת המחזור השלישי של שלב הבתים בליגה האירופית נגד "שריף" (1:1).
לבאדיה
ב-2016, הושאל לקבוצת "לבאדיה" האסטונית. את הופעת הבכורה שלו באליפות אסטוניה ערך ב-2 באפריל במשחק נגד "נומה". במשחק הבא הוא הבקיע את שער הניצחון, כשבאמצע המחצית השנייה הוחלף.
קריירה בנבחרת
בדצמבר 2012, צוות האימון של נבחרת רוסיה עד גיל 17, בראשות דמיטרי אוליאנוב זימן את מירנצ’וק ליטול חלק במשחקי הטורניר לזכר של גרנאטקין. הנבחרת זכתה בטורניר. הוא שיחק גם עבור נבחרות הנוער של רוסיה עד גיל 18 ו-19.
ב-3 ספטמבר 2017 שיחק במשחק הנבחרת נגד דינמו מוסקבה, הבקיע שער בדקה ה-22. את הופעתו הבינלאומית הראשונה ערך ב-7 באוקטובר 2017 במשחק הידידות נגד הנבחרת הלאומית של דרום קוריאה.
תורת הרפואה של פליניוס
"תורת הרפואה של פליניוס" או "הכתבים הרפואיים של פליניוס" (בלטינית: Medicina Plinii, תעתיק: מדיקינה פְּלִינִיאִי) הוא קובץ לטיני מאת מחבר אנונימי של תרופות רפואיות, המתוארך לתחילת המאה ה-4 לספירה.
על החיבור
מלקט הקטעים בקובץ, באומרו שהוא מדבר מניסיון, מציע את החיבור כאמצעי קומפקטי לנוסעים, בהתמודדות עם רוכלים שמוכרים תרופות חסרות ערך במחירים מופקעים, או עם בורים שרק מעוניינים ברווח כספי. החומר מוצג בשלושה ספרים בסדר הרגיל (a capite ad calcem, "מראש עד עקב"), הראשון עוסק בטיפולים הקשורים לראש ולגרון, השני בגוף העליון ובגפיים התחתונות, והשלישי במחלות מערכתיות, מחלות עור ורעלים.
הספר מכיל יותר מ-1,100 מתכונים פרמקולוגיים, רובם הגדול מהספר "תולדות הטבע" של פליניוס הזקן. בין המקורות האחרים נמנים קלסוס, סקריבוניוס לארגוס ודיוסקורידס. מרבית המתכונים מכילים מספר מצומצם של מרכיבים, ובניגוד לאוספים מורחבים ויסודיים יותר כמו De medicamentis liber של מרקלוס אמפיריקוס, מידות מדויקות בדראכמה, דנארי או יחידות אחרות, מצוינות עבור נוסחאות מעטות בלבד.
תרופות לדוגמה
המרכיבים והשיטות ב"מדיקינה" אופייניים למדריכים פרמקולוגיים לטיניים. חומרים עשויים להיות בוטניים, מבעלי חיים או מתכתיים; תהליכים כוללים הרתחה של צמחים, החלבה (ערבוב בין נוזלים), חימום לטמפרטורה מאוד גבוהה ותסיסה. המרקחות ניתנות לשימוש באופן מקומי או באכילה. מאפיין קבוע של המדריכים היה קסם, אותו ניתן אולי להשוות לריפוי באמונה.
להלן מרשם לעיניים אדומות, המופיע בספר הראשון: "השתמש בדם של יונה או תור כטיפות. השתמש בהרתחה של אספלניום בדבש ותחבושת צמר טבולה בשמן או יין. שימוש בשורש רוטה  מסייע גם הוא."
בספר השלישי רשומים מספר טיפולים עבור קדחת quartanis (ככל הנראה מלריה). הראשון דורש מסמר ששימש בצליבה, שצריך לקשור לראש ברצועת בד, או בחבל מצלב, ואז לפזר עליו זבל פרה שחומם בטמפרטורה גבוהה. בשמונה משפטים של תרופות - בהם מעורבים, בין חומרים אחרים, זרעי שמיר, לב של ארנבת, שתן של ילד וצפרדע מבושלת בשמן, ואף לכידת עכבר חי, קיטום אוזניו ושחרורו - היעדרם של מעברים תחביריים גורם לכך שפחות ברור מאשר בחיבורו של מרקלוס, אם מדובר ברצף של אותו טיפול או סדרת אלטרנטיבות מוצעות. הפרק מסתיים בלחש קסם ובהוראות קפדניות למבצע:
הקסם הסימפתטי שמופעל כאן (עץ = אדם) דומה לקסמי הריפוי באמצעות עצים אצל קאטו הזקן ומרקלוס. השם "גאיוס סיאוס" (או "גאיוס לוקיוס") היה המקבילה הלטינית ל"פלוני", והיה צריך להחליפו בשם המטופל. לחשים וכתובות של קסמים רפואיים, כמו על קמעות, לעיתים קרובות מאנישים ופונים בדברים אל המחלה עצמה. ההתייחסות לשלמה המלך אינה יוצאת דופן בהתחשב באופיו הסינקרטיסטי והבינלאומי של הקסם בעולם ההלניסטי; שלמה מזומן לעיתים קרובות בקסמי ריפוי או מתואר על קמעות כמגרש או מביס נגע. כוחו נגד שדים נזכר ביוונית אצל יוסף בן מתתיהו, בספר החיצוני "צוואת שלמה" ועל גבי פפירוסים של קסמים וקמעות. הצירוף המילולי המופיע כאן בלטינית Solomon te sequitur, נמצא על גבי קמעות ביוונית.
רבקה רומרו
רבקה רומרו (אנגלית: Rebecca Romero; נולדה ב-24 בינואר 1980) היא רוכבת אופניים וחותרת בריטית ואלופת העולם לשעבר במרוצי מרדף ליחידים ולקבוצות. רומרו זכתה במדליית כסף באולימפיאדת אתונה (2004) בענף החתירה, ובמדליית זהב בתחרות מרוצי המרדף באולימפיאדת בייג'ינג. היא האישה הראשונה שייצגה את הממלכה המאוחדת בשני ענפי ספורט שונים במשחקים האולימפיים, והאישה השנייה בתולדות המשחקים האולימפיים (קיץ) שזכתה במדליות ביותר מענף ספורט אחד.
ביוגרפיה
רומרו נולדה בקרשלטון, אחד מפרברי לונדון רבתי. בגיל 17 היא החלה את הקריירה הספורטיבית המקצוענית שלה, כשהצטרפה למועדון חתירה ברובע קינגסטון שעל התמזה. לאחר 8 חודשים כבר נכללה בנבחרת בריטניה הצעירה לאליפות העולם לחתירה בזוגות, אך למרות שסיימו במקום השני נפסלו היא ובת זוגה בשל עבירה שביצעו. בשנת 2000 זכתה במדליית הזהב באליפות העולם בחתירה לזוגות מתחת לגיל 23. שנה לאחר מכן צורפה לנבחרת הבוגרת וסיימה איתה במקום החמישי באליפויות העולם לרביעיות ב-2001 וב-2002. בשנת 2004 נכללה במשלחת הממלכה המאוחדת לאולימפיאדת אתונה, וזכתה במדליית כסף בתחרות החתירה לרביעייה כפולה. באליפות העולם ב-2005 זכתה במדליית הזהב עם נבחרת החתירה הבריטית באותו המקצוע.
כאבי גב ועייפות שרירים מהם סבלה גרמו לרומרו לפרוש מתחרויות החתירה והיא התכוונה לעסוק בתקשורת שיווקית, מקצוע אותו למדה באוניברסיטה. בעקבות פנייה של מאמן נבחרת רוכבי האופניים החליטה להתנסות בענף ספורט זה, רומרו החלה להתחרות באופני מסלול ועד מהרה הגיעה להישגים משמעותיים, בעיקר בתחרויות הדורשות סיבולת בינונית-טווח. בשנת 2006, חמישה חודשים בלבד אחרי שהחלה להתנסות בענף החדש, זכתה רומרו באליפות בריטניה במרוץ נגד השעון בולודרום. שנה לאחר מכן כבר זכתה באליפות בריטניה, ובאליפות העולם לרכיבה באופני מסלול זכתה במדליית כסף בתחרות מרוצי המרדף ל-3 קילומטר.
שנת 2008 היוותה שנת שיא בקריירה של רומרו, היא זכתה במדליות זהב באליפות העולם בתחרות האישית והקבוצתית ל-3 ק"מ. באולימפיאדת בייג'ינג זכתה במדליית הזהב כשניצחה בגמר מרוץ המרדף האישי בהתמודדות נגד בת ארצה ונדי הובנגל, והפכה בכך לאישה השנייה ולספורטאי הבריטי השני בתולדות המשחקים האולימפיים שזוכה במדליות בענפי ספורט שונים. היא השתתפה גם במרוץ נקודות באולימפיאדה וסיימה במקום ה-11.
לפני אולימפיאדת בייג'ינג התפרסמה רומרו כשהצטלמה כשהיא רוכבת ערומה לחלוטין על גבי אופניים, היא ציינה בראיון איתה כי אם תזכה במדליית זהב תשקול הסבה לענף אולימפי נוסף.
בתחילת 2009 זכתה להכלל במסדר האימפריה הבריטית.
תקוותיה לייצג את בריטניה באולימפיאדת לונדון (2012) נגוזו לאחר שבוטל ענף תחרויות הרדיפה האישיות, והיא לא נכללה בסגל הנבחרת הבריטית לאליפות העולם ברכיבה ב-2011.
ב-2012 עברה להתחרות בטריאתלון, השתתפה במאי בטריאתלון איש הברזל 70.3 במיורקה, ובהמשך בתחרות איש הברזל בבריטניה. באליפות העולם באיש הברזל בהוואי שהתקיימה באוקטובר 2012, סיימה בזמן של 11:39:8 שעות, במקום ה-1,201 מבין כלל המשתתפים, 241 מבין הנשים ו-46 בקטגוריה שלה. כמו כן החלה לאמן לתחרויות אופניים ולטריאתלון.
לרומרו תואר ראשון במדעי הספורט ואנגלית והיא לומדת לתואר שני במדעי התזונה באוניברסיטת צ'סטר.
סטן (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תומאס בנטלי
תומאס בנטלי (באנגלית: Thomas Bentley; 1884 – 1966) היה במאי קולנוע בריטי. בין השנים 1912 ו-1941 ביים 68 סרטים. כמו כן ביים שלושה סרטים בשיטת דה-פורסט פונופילם, קול-על-סרט. ב-1926 ביים את "The Man in the Street", ב-1927 ביים את "Antidote", וב-1928 ביים את "Acci-Dental Treatment".
ביוגרפיה
בנטלי נולד בלונדון והוכשר כמהנדס, אבל הוא החל לשחק במופעי וודוויל, והיה ידוע מגילום דמויות מהרומנים של צ'ארלס דיקנס. הקריירה שלו בבימוי של סרטים אילמים החלה ב-1910 בעיבוד לסרטים של ספרים אחדים מאת דיקנס. אחרי שפרש מעבודתו כבמאי ב-1941 הוא היה יועץ טכני למועצה הבריטית לקולנוע.
פילמוגרפיה
סרטים בבימויו:
אחוזות רובינשטיין
אחוזות רובינשטיין היא רשת דיור מוגן מבית קבוצת רובינשטיין, שברשותה ארבעה מתחמי דיור מוגן. במתחמי המגורים יש כ-1,169 יחידות דיור וכ-550 עובדים, ומתגוררים בהם כ-1,400 דיירים.
מתחמי הדיור של אחוזות רובינשטיין כוללים מגורים בדירות פרטיות, מתקנים משותפים, כגון מרכזי ספורט, אולמות הרצאות ומופעים ולובי. מתקיימות בהם פעילויות תרבות, ספורט וחברה, ויש בהם שמירה והשגחה רפואית. לצד הדיור המוגן פועלים אגפים של דיור תומך, אגפים סיעודיים ואגפי החלמה.
מתחמי הרשת
בשנת 2015 דורגה אחוזות רובינשטיין במקום השני בגודלה מבין רשתות הדיור המוגן בישראל. בשנת 2017 דורגה אחוזות רובינשטיין במקום השלישי. מתחמים נוספים של הרשת עתידים להיפתח בגבעתיים, בחולון ובהרצליה.
אוטו סקורצני
אוטו סקורצני  (בגרמנית: Otto Skorzeny; 12 ביוני 1908 – 5 ביולי 1975) היה קצין ממוצא אוסטרי, שהתנדב לשרת בוואפן אס אס ('האס אס החמוש') בגרמניה הנאצית. משלהי 1943 עד לסוף מלחמת העולם השנייה פיקד על יחידת קומנדו מיוחדת של הוואפן אס אס, שלחמה לצד הוורמאכט וביצע פשעי מלחמה רבים. בתום המלחמה השכיר שירותיו בתחומי המודיעין והריגול הבינלאומי, בין השאר עבד בשביל גמאל עבד אל נאצר, יאסר ערפאת, חואן פרון ואף בשנותיו האחרונות עבד בשביל המוסד.
ביוגרפיה
סקורצני נולד בווינה, אוסטריה, למשפחה עם מקורות פולניים. במהלך לימודיו באוניברסיטה עסק בסיף ומאחד הקרבות בהם נפצע נותר בפניו סימן ההיכר שלו: צלקת סיף עמוקה ובולטת על לחיו השמאלית. במאי 1932 הצטרף למפלגה הנאצית האוסטרית, ולטענתו הציל את הנשיא וילהלם מיקלס מהתנקשות של נאצים בזמן האנשלוס. סקורצני השתתף בליל הבדולח בווינה, והוביל חוליה ששרפה בית כנסת ברובע התשיעי.
פעולתו המפורסמת ביותר הייתה פשיטת גראן סאסו לחילוץ הדיקטטור האיטלקי בניטו מוסוליני מכלאו לאחר שהודח. סקורצני הצטרף לכוח פשיטה של צנחנים גרמניים בספטמבר 1943, במבצע מוטס ראשון מסוגו שבו נחת הכוח הגרמני בדאוני הסתערות על פסגת הר גבוה שם היה מוסוליני כלוא תחת שמירה כבדה. כהוקרה על המבצע המוצלח עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל.
במבצע לחילוץ מוסוליני היה סקורצני בדרגה מקבילה לסרן, ובזכות הצלחותיו במבצע זה ובמבצעים נוספים של יחידתו, שהפכו אותו לחביבו של היטלר, הוא זכה בסוף המלחמה לדרגת אוברשטורמבאנפיהרר (מקבילה לסגן-אלוף). יחידת הקומנדו שלו הורחבה לכדי חטיבת כוחות מיוחדים, שכללה גם יחידה גדולה של חיילים דוברי שפות זרות שאומנו ללחימה בשטחי אויב תוך התחזות לחיילי האויב, וכן יחידת הקומנדו הימי הגרמני, ועוד.
במבצע נוסף בפיקודו הוא הצליח להשליט את מרותה של גרמניה על הונגריה הסוררת: באוגוסט 1944, כשהדיח שליט הונגריה מיקלוש הורטי את ממשלת הבובות הפרו-גרמנית וביקש לנהל משא ומתן עם ברית המועצות להפסקת הלחימה, נחטף בנו של הורטי על ידי יחידתו של סקורצני, והורטי אולץ להתפטר מתפקידו כעוצר ב-15 באוקטובר 1944.
אחרי המלחמה הואשם סקורצני במשפטי דכאו בפשעי מלחמה בשל מבצע שבו התחזו אנשיו לחיילים אמריקנים בעת הקרב על הבליטה, אך זוכה מאשמה לאחר שקצין מקביל לו בכוחות המיוחדים הבריטיים העיד לטובתו שבעלות הברית השתמשו בשיטות דומות. בעודו במעצר הצליח להימלט, כנראה בסיועם של אנשי אס אס לשעבר שהיו מחופשים במדי המשטרה הצבאית האמריקנית. מאוחר יותר טען שהדבר התאפשר בשיתוף פעולה עם שירותי המודיעין האמריקניים.
לאחר בריחתו השתקע בספרד בחסות משטרו של פרנקו וחזר למקצועו האזרחי מלפני המלחמה - מהנדס בניין. הוא הקים חברה משגשגת, כשבמקביל היה מעורב בסחר נשק וכן בארגון "אודסה", שסייע לפושעים נאצים נמלטים. תקופה מסוימת שהה בארגנטינה וחבר למשטר של חואן פרון ואשתו אווה פרון, עמה קשר קשרים הדוקים. בפועל הוא עסק בייעוץ בנושאי חקירות ומודיעין, וכן באימון והדרכת המשטרה המקומית. ב-1966 היה שותף להקמתו של ארגון ספרדי בעל נטיות נאו-נאציות בשם CEDADE.
בהמשך עלה שמו כיועץ צבאי במצרים למשטרו של מוחמד נגיב והקולונל נאצר. שם עסק, ביחד עם קצינים נאצים לשעבר אחרים, באימון צבא מתנדבים ערבי בלוחמת גרילה כשיעדם המתוכנן היו הכוחות הבריטיים באזור תעלת סואץ. כמו כן אימנו והכשירו פליטים פלסטינים לפעול כפדאיון, בהסתננות לישראל למטרות חבלה מתוך רצועת עזה, בשנים 1953–1954. אחד הפלסטינים עמם קשר יחסי ידידות ממושכים היה יאסר ערפאת הצעיר.
ב-1964 גויס סקורצֵני על ידי אברהם אחיטוב ורפי איתן לשרת את "המוסד" במסגרת "מבצע עומר". עזרתו הייתה נחוצה לאיתור המדענים הגרמנים שעסקו בפיתוח טילים עבור מצרים שהיוו איום על ישראל. לאחר מבצע חטיפת אדולף אייכמן חשש סקורצני, כמו נאצים רבים אחרים, מגורל דומה, ושיתוף הפעולה איתו הותנה בהבטחה מצד ראש ממשלת ישראל ש"המוסד" לא יפגע בו לרעה. סקורצני יצר עבור המוסד שורה של קשרים, בזכותם גויסו כמה סוכנים שהשתתפו בפרויקט הטילים הגרמני במצרים. כך נפרס לעיני ישראל כל מערך המדענים הגרמנים, ובהמשך סוכל פרויקט הטילים באמצעים מדיניים, לאחר שהפרטים הוצגו במלואם לפרנץ יוזף שטראוס, שר ההגנה של מערב גרמניה.
המנון קוסטה ריקה
המנון קוסטה ריקה (בספרדית: Himno Nacional de Costa Rica) הוא השיר Noble patria, tu hermosa bandera - מולדת אצילה, דגלך היפה. המנון זה אומץ בשנת 1853 כאשר הוא כלל רק מוזיקה שנכתבה על ידי מנואל מריה גוטיירס (Manuel María Gutiérrez). בשנת 1900 נוספו להמנון מילים מאת חוסה מריה סלדון ברנס (José María Zeledón Brenes).
מילות ההמנון
Noble patria, tu hermosa bandera Expresión de tu vida nos da: Bajo el límpido azul de tu cielo Blanca y pura descansa la paz.
En la lucha tenaz de fecunda labor que enrojece del hombre la faz, Conquistaron tus hijos, labriegos sencillos, Eterno prestigio, estima y honor.
¡Salve, oh tierra gentil! ¡Salve, oh madre de amor! Cuando alguno pretenda tu gloria manchar, verás a tu pueblo, valiente y viril La tosca herramienta en arma trocar.
תרגום לעברית
מולדת אצילה, דגלך היפה מהווה ביטוי לחיים שאת נותנת לנו תחת שמייך הכחולים, השלום שולט, לבן וטהור.
בקרב העיקש לעמל פורה, המאיר את פני אנשייך, בנייך, חקלאים פשוטים, זוכים לתהילת נצח וכבוד.
שלום, ארץ עדינה! שלום, אם אוהבת! אם איש ינסה להכתים תהילתך, תראי את בנייך, אמיצים וזריזים, להחליף כלי מחרשה בחרב.
שלום, ארץ מולדת! מאדמתך, תני לנו מחייתנו ומחסה. תחת שמייך הכחולים, ישכנו שלום ועמל לנצח!
גונוסטומטיים
גונוסטומטיים (שם מדעי: Gonostomatidae) היא משפחה של דגים מסדרת סטומיי תהומות החיים במצולות האוקיינוס. הם היו ידועים כבר מ-1930 ונחקרו לעומק בידי החוקר לב ברג ב-1958.
מאפיינים
דגים אלה חיים בשלושת האוקיינוסים הגדולים: האטלנטי, השקט וההודי ובני הסוג Cyclothone חיים גם באוקיינוס הקרח הצפוני. סוג זה גם מכיל את מיני החולייתנים המרובים ביותר בעולם כולו, ככל הנראה ומונים מאות טריליונים של דגים בלהקה. דגים אלה חיים בתהומות האוקיינוס אך עולים בלילה ללקט פלנקטון ואוכלי פלנקטון העולים לפני המים בלילה.
אורכם 2–30 ס"מ והם בעלי גוף שחור מוסווה וצבענים פולטי אור לאורך גופם הדק. הם בעלי לסתות מפלצתיות דמויות זיפים שנועדו לעזור להם להתגבר על כל טרף אפשרי.
מיון
במשפחה זו ישנם 8 סוגים ו-32 מינים:
מינים אחרים שהשתייכו למשפחה עברו למשפחה זְהַרְנוּנִיִּים.
Rock This Country!
הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה השלישי, Come On Over. השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2000, כסינגל האחד עשר מתוך האלבום, וכסינגל העשרים ושניים של טוויין.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-3 במצעד שירי הקאנטרי של קנדה.
רקע וכתיבה
בדומה ל-"" ו-"" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט ג'ון "מאט" לאנג. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרוק.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי לארי ג'ורדן. הקליפ צולם ב-25 בנובמבר 1999, והופץ ב-25 בדצמבר באותה השנה. הקליפ נכלל באלבום הקליפים The Platinum Collection, שהוציאה טוויין בשנת 2001.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הופעת השיר עומד על כ-1.1 מיליון צפיות.
שלום קסאן
שלום קסאן (קזרנובסקי) (שבועות תרס"א, 24 במאי 1901 – טבת תשמ"ג, 20 בדצמבר 1982) היה עורך דין, שופט ופעיל ציבור בימי המנדט הבריטי ובמדינת ישראל.
ביוגרפיה
קסאן נולד בירושלים למשפחת קזרנובסקי. הוא למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים ובבית הספר למל. בהמשך למד בבית מדרש למורים ואחר כך בבית הספר המנדטורי למשפטים. במקביל עבד במשרד הטאבו. בשנת 1928 יצא ללמוד באוניברסיטת שיקגו ובמקביל לימד עברית ותנ"ך וכיהן כסגן מנהל ואחר כך מנהל של בית ספר יהודי בעיר. בארצות הברית קיצר את שמו בגלל הערות עוקצניות שקיבל על אורכו. בשנת 1935 חזר לארץ ישראל מוכתר בתואר דוקטור. הוא התמחה אצל מרדכי עליאש והוסמך כעורך דין בשנת 1937. החל מ-1 בספטמבר 1937 כיהן כשופט שלום בחיפה, עם ביקורים עתיים בחדרה, תפקיד בו כיהן עד שנת 1942, עם הפסקה לזמן מה עת היה בארצות הברית. באחד מפסקי הדין הראשונים שלו פסק באופן תקדימי בניגוד לנהוג עד אז על פי החוק העותמאני, שניתן בארץ ישראל לתבוע פיצויים על נזקי גוף בהתאם לחוק האנגלי. כן הנהיג באולמו שאין צורך להשביע את העדים ובמקרים רבים הסתפק באזהרתם, בהתאם לחוק העותמאני.
ביולי 1942 עבר לכהן כשופט שלום בתל אביב וכיהן לעיתים כרשם בית המשפט המחוזי בעיר. החל מיולי 1947 כיהן במינוי רשמי כשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב.
בשנת 1955 שב קסאן לבית המשפט המחוזי בחיפה, והפעם כנשיא תורן.
במקביל לעבודתו כשופט היה קסאן פעיל בעניינים ציבוריים שונים. הוא היה ממייסדי אגודת שוחריברסיטה העברית בחיפה, היה פעיל בארגון בני ברית, שכיהן כנשיאו מ-1952 ועד 1956, וכן כנשיא מסדר הבונים החופשיים בישראל.
הוא המשיך לכהן בבית המשפט עד פרישתו לגמלאות ב-1970.
על שמו נקרא רחוב בחיפה.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
על ספרו "הורשעו וזוכו":
יוסף יצחק הבלין
הרב יוסף יצחק הבלין (נולד בכ"ח בטבת ה'תשי"א, 6 בינואר 1951) הוא רב קהילת חב"ד ובית הכנסת 770 ברמת שלמה בירושלים, יושב ראש מכון היכל מנחם בירושלים ומנהל סמינר לבנות שלוחי חב"ד בעולם בשם "שושנת ירושלים".
ביוגרפיה
נולד בירושלים לדוב אליעזר הבלין, בנו של הרב שלמה זלמן הבלין, ולאלקה, מצאצאי הרב יוסף חיים זוננפלד, בתו של אברהם בלוי (אחיהם של משה ועמרם בלוי) ואחות הרב יוסף חיים בלוי, רבה הראשי של אשקלון.
בצעירותו למד בישיבת מיר בירושלים, והתחנך אצל הרב נחום פרצוביץ. לאחר שהתקרב לחסידות חב"ד, עבר ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל, והתחנך אצל המשפיע הרב שלמה חיים קסלמן. בכסלו ה'תשל"ב (1972) נסע ללמוד כמה חודשים בישיבת תומכי תמימים המרכזית 770, בשלהי אותו שנה נישא לעדינה בת המשגיח בישיבת קמניץ, הרב משה אהרן שטרן. לאחר נישואיו עבר לגור בשכונת עזרת תורה, במשך שנים אלו שימש כר"מ בישיבת תורת אמת בירושלים. בשנת ה'תשנ"ו (1996), עם הקמתה של שכונת רמת שלמה, עבר עם משפחתו להתגורר בה, ומונה לרב קהילת חב"ד במקום, שמנתה אז כ-50 משפחות.
בשנת ה'תשמ"ח (1988), לאחר הסתלקותה של הרבנית חיה מושקא שניאורסון, אשתו של הרבי מליובאוויטש, הקים הרב הבלין יחד עם הנגיד יוסף יצחק גוטניק, את "ספריית ליובאוויטש על שם חיה מושקא שניאורסון", בשכונת גאולה בירושלים. בשנת ה'תש"ן (1990), הוסב שמה של הספרייה ל"מכון היכל מנחם". עד לשנת ה'תשע"ה (2015) התקיימו במקום שיעורים בחסידות והתוועדויות. בשנת התשע"ה (2015), עקב קריסתו הכלכלית של גוטניק, הפעילות צומצמה לקומה הראשונה של הבניין ברחוב ישעיהו 22.
בשנת ה'תשנ"ז (1997), הקים הרב הבלין את סמינר "שושנת ירושלים", המיועד לבנותיהם של שלוחי חב"ד ברחבי העולם. בסמינר לומדות כ-65 בנות. מנהלת הסמינר היא בתו, יונית גולדשמיד.
בשנת ה'תשס"א, החלה ביוזמתו בניית "בית הכנסת 770" בשכונת רמת שלמה. העבודות נמשכו כשנתיים, ובשנת ה'תשס"ג (2002), נחנך בית הכנסת במעמד רבנים ואישי ציבור.
פרויקט מיוחד בו השקיע הרב הבלין בבניית בית הכנסת, הוא העתק מדויק של חדרו של הרבי מלובביץ', כפי שהוא נראה בבית מדרשו בניו יורק.
בשנת ה'תשע"ז (2016), הקים בית מדרש ללימוד בסמיכות לבית הכנסת.
בשנת ה'תש"פ הקים את בית המדרש "עיון ההלכה" המשמש כמכון סמיכה לרבנות. עקב נגיף הקורונה המכון לא פעיל (נכון לאוגוסט 2020).
לכבוד יום הולדתו השבעים הוציאו בני משפחתו ספר פילפולים "שבענו מטובך".
ב תמך ברשימת יהדות התורה.
ספרים שערך
הרב הבלין עורך ומוציא לאור ספרים, העוסקים בתורת החסידות ובהלכה.
משפחתו
לרב הבלין ארבעה בנים וחמש בנות.
סבו היה הרב שלמה זלמן הבלין, שמונה על ידי הרבי הרש"ב מחב"ד, להקים את ישיבת תורת אמת - חב"ד בערים חברון וירושלים.
אחיו
אאוג'ן דוגה
אֶאוּגֶ'ן דוֹגַה (ברומנית: Eugen Doga; נולד ב-1 במרץ 1937) הוא מלחין מולדובני.
נעורים ולימודים
דוגה נולד בכפר מוקרה במחוז רבניצה במולדובה, כשזו הייתה תחת שלטון ברית המועצות. ילדותו עברה עליו בתקופה של תהפוכות היסטוריות - מלחמת העולם השנייה, דיכוי, רעב, עוני, עבודת פרך. לאחר שבע שנות לימודים יצא דוגה עם חבריו לקישינב להירשם לבית הספר למוזיקה, שעליו נודע לו מהאזנה לרדיו תוצרת-בית. על אף העדר הכשרה מוזיקלית קודמת, התקבל לבית הספר והודות לכישרונו הטבעי ולשקידה, הצליח להשלים את החסר, למד קריאת תווים ונגינה בצ'לו. מורו לצ'לו, פבלו ג'ובאני בצ'יני, הציב לו מודל חיובי, שהשפיע רבות על התפתחותו העתידית כמלחין וכאדם.
קריירה
אאוג'ן דוגה הוא מלחין פורה ומגוון, המחבר מוזיקה בסוגות וסגנונות שונים. בין יצירותיו שלושה בלטים, אופרה, יותר מ-100 יצירות אינסטרומנטליות וכוראליות - סימפוניות, רקוויאם, מוזיקה כנסייתית ומוזיקה קאמרית, וכן מוזיקה ל-13 מחזות, תסכיתי רדיו, יותר מ-200 סרטים, כ-260 שירים ורומנסות, כ-70 ואלסים; כמו כן חיבר יצירות לילדים ואת המוזיקה לטקסי הפתיחה והנעילה של המשחקים האולימפיים של 1980 במוסקבה.. בשנת 1975 הוא הלחין מוזיקה לסרט סובייטי פופולרי תבור הולך לגן עדן ובשנת 2009 לסרט קרומוב.
במולדובה, הוכרזו השנים 2007 ו-2017 (כשהמלחין חגג את ימי הולדתו ה-70 וה-80) כשנת אאוג'ן דוגה. המדרחוב הראשי בקישינב נקרא על שמו.
הארגון העולמי לקניין רוחני (ז'נבה) העניק לו תעודה מיוחדת בשנת 2007, כהוקרה להישגיו הבולטים בתחום המוזיקה.
משפחתו
משנת 1962 נשוי דוגה לנטליה אלכסנדרובה. לבני הזוג נולדה בת, ויוריקה, בשנת 1966.
שאן אליאס
שאן סירפואי אליאס (באנגלית: Sian Seerpoohi Elias; נולדה ב-13 במרץ 1949) היא משפטנית ניו זילנדית שכיהנה כנשיאת בית המשפט העליון של ניו זילנד בשנים 1999–2019
ביוגרפיה
אליאס נולדה בלונדון שבבריטניה לאב ממוצא ארמני ואם ממוצא ולשי. בשנת 1970 היא סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת אוקלנד ולאחריהם המשיכה בלימודים באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1972 החלה אליאס להתמחות בעריכת דין באוקלנד וכעבור שלוש שנים החלה לעסוק במקצוע.
כמשפטנית הייתה אליאס חברה בוועדה הלאומית לנושאי חקיקה (1984–1988), שימשה חברה בוועדת הערעורים למתן רישיונות לספורט מוטורי, וכן פעלה בנושאי איכות סביבה. אליאס עסקה רבות גם בדיני חוזים. בשנת 1988 הוענקה לה הכרה מקצועית על ידי מלכת בריטניה.
בשנת 1995 מונתה אליאס לשופטת בית המשפט העליון של ניו זילנד ולעיתים היא ישבה גם בהרכב בית הדין לערעורים. ב-17 במאי 1999 היא הושבעה כנשיאת בית המשפט העליון והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. בשנת 2004 הוחלט על המשך כהונתה בתפקיד לאחר שנוסד באופן רשמי בית משפט עליון וחדלה לפעול הוועדה המשפטית המייעצת למלכה, ששימשה עד אותה עת כסמכות הערעור העליונה בניו זילנד. מתוקף תפקידה אליאס הייתה ממלאת מקום המושל הכללי של ניו זילנד והיא החזיקה בתפקידים אלו בהיעדר המושלים מן המדינה ובתקופות ביניים בין כהונותיהם.
ב-14 במרץ 2019 הסתיימה כהונתה של אליאס ובמקומה מונתה הלן וינקלמן.
אליאס נשואה ליו פלטשר, נשיא אוניברסיטת אוקלנד.
בית הכנסת ישורון
יְשׁוּרוּן (במקור: יְשֻׁרוּן) הוא בית כנסת אשכנזי מרכזי בירושלים שנוסד בשנות ה-20 של המאה ה-20. בבית הכנסת, שנחשב בית הכנסת האורתודוקסי-מודרני הראשון בירושלים, התארחו דמויות בולטות של ירושלים, החל מהרבנים הראשיים לישראל וכלה בראשי המדינה. בית הכנסת שוכן מאמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים, בסמוך לבניין המוסדות הלאומיים, בניין היכל שלמה ובית הכנסת הגדול. אדריכלים: אויגן שטולצר, מאיר רובין ובנימין אנקשטיין.
קהילת ישורון בראשיתה
בשנת 1920 הקים לוּ (שמואל) לובר, עולה חדש שהגיע לירושלים, את "אגודת ישורון", ששמה לה למטרה להקים בירושלים בית כנסת בעל אופי אורתודוקסי-מודרני, שימשוך אליו צעירים שנרתעו מבתי הכנסת הישנים ברובע היהודי ובשכונות החדשות. הקמת בית הכנסת נועדה גם להיות משקל נגד לבית כנסת רפורמי שהייתה כוונה להקים בירושלים, שעשוי היה למשוך אליו את הקהל הצעיר והמודרני. האגודה בקשה גם לקיים פעילויות נוספות בעלות אופי תרבותי ותורני עבור המתפללים.
הקבוצה קיבלה את ברכתו של הרב הראשי האשכנזי, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, וחבריה החלו להתפלל בבניין בית הספר לבנות, ברחוב האתיופים בירושלים, בשבת פרשת נח ה'תרפ"ד (1923). את שני ספרי התורה הראשונים תרמו משפחת אלישר הירושלמית והרב קוק עצמו. שנים ספורות לאחר מכן שכרה אגודת ישורון אולם מרווח יותר בבית היתומים הספרדי ברחוב יפו, ואף עברה לתקופה קצרה לבית הספר רוחמה שבשכונת מחנה יהודה.
המתפללים הנהיגו כמה מנהגי תפילה מודרניים, כגון: תפילה בהברה ספרדית, ויחס ליברלי יותר לנשות הקהילה. הקהילה משכה אליה בהקמתה גם דמויות ששאפו לשינויים דרסטיים יותר במנהגי התפילה; בין השאר דמויות מקהילות רפורמיות בארצות הברית ובאירופה. לובר הדגיש שאופייה המובהק של הקהילה הוא אורתודוקסי. בשלב מסוים אף הוצע ללובר סכום כסף על מנת שיסכים להנהיג בקהילה מנהגים ליברליים יותר משהתכוון להנהיג. הוא סירב להצעות אלו.
הקמת בניין בית הכנסת
בשנת 1934 התקיים טקס הנחת אבן הפינה לבניין בית הכנסת שהכספים לבנייתו החלו להיאסף כבר בשנות העשרים. ברכישת המגרש סייעה התאחדות בתי הכנסת של אמריקה, שזוהתה עם התנועה הקונסרבטיבית. ככל הנראה התנועה סברה שלמרות אופייה האורתודוקסי של קהילת ישורון, ביום מן הימים היא תשמש גם את חברי הקהילה הקונסרבטיבית, נבואה שלא התגשמה. המתווכת בין ההתאחדות ובין אגודת ישורון הייתה הקרן הקיימת לישראל, שקיבלה בעלות על הקרקע והחכירה אותה לאגודה. על הקיר במסדרון הכניסה של בית הכנסת תלויה לוחית מתכת קטנה שמספרת את רכישת הקרקע:
המגרש נקנה אף על פי שהיו בקרב חברי הקהילה מי שחששו כי מנזר רטיסבון, הניצב ברחוב שמואל הנגיד הסמוך, ובפרט הצלב הגדול שעליו, יטיל את צילו על בית הכנסת. בטקס הנחת אבן הפינה נכחו בין היתר הרב קוק, הנציב העליון ארתור ווקופ ונשיא ההסתדרות הציונית, נחום סוקולוב.
בסמוך לסיום הבנייה נתגלתה מצוקה כספית קשה. כספה של יהודייה מדרום אפריקה, שהורתה בצוואתה להעביר 30,000 דולר ל"בית כנסת בעיר הקודש" - איפשר בסופו של דבר את סיום הבנייה. על העברת הכסף הוחלט בדיון שהשתתפו בו הרבנים הראשיים לישראל ולדרום אפריקה, וכן מנחם אוסישקין. תוכנית הבנייה המקורית כללה שלושה מבנים: בית כנסת, ספרייה ומרכז תרבות, אך בפועל נבנה רק המבנה שיועד לספרייה, ובו שוכן בית הכנסת. בהמשך נוספו לבית הכנסת אגפים נוספים, ספרייה, משרדים ואולם שמחות קטן. הבניין תוכנן בידי האדריכלים מאיר רובין ואלכסנדר פרידמן, שזכו במכרז. הסגנון שנבחר היה סגנון בינלאומי שהיה מקובל ברחביה אז: חזית הבניין קמורה, חלונות צרים וארוכים ומינימליזם בעיטורים חיצוניים. הקהילה עברה להתפלל בבניין הקבע לקראת הימים הנוראים של תרצ"ו.
בתחילה הוצבו באולם הגדול, שבחזיתו ארון קודש ובימה, מאות כיסאות מתקפלים. לאחר כמה שנים נאסף כסף לריהוט קבוע. בין היתר בבית הכנסת היו מקומות המיועדים לרב הראשי, לשר ד"ר יוסף בורג, למנשה אלישר. בחגיגות שמונים שנה להסתדרות ישורון הוחלף שוב ריהוט זה. בקדמת הטור הימני נמצאת לוחית קטנה שמציינת היכן היה מקומו של לובר, מייסד בית הכנסת בשנות העשרים.
ישורון כיום
במאה ה-21 ירד מספר המתפללים בבית הכנסת באופן משמעותי. הגורמים לכך הם כנראה התפתחות האזור המסחרי ברחוב המלך ג'ורג', הזדקנותה של שכונת רחביה ונדידת האוכלוסייה הדתית לאזורים אחרים. כמו כן יש להניח שבית הכנסת הגדול, ששוכן מרחק דקות ספורות מישורון, מושך אליו רבים מהמבקרים בעיר. למרות הירידה במספר המתפללים, מושך אליו בית הכנסת קהל רב באירועים שמתקיימים בו. בעבר התקיים בבית הכנסת שיעורו השבועי של הרב מרדכי אלון שבו השתתפו מאות מאזינים, ומדי פעם נערכים במקום אירועי חזנות.
ליד בית הכנסת ניצב בית אבי חי - שהוקם למטרות קירוב בין דתיים לחילונים. בית הכנסת קיבל תרומה כספית נכבדה מקרן אבי חי. במשך בנייתו של בית אבי חי, נסגרה הכניסה השנייה לבית הכנסת דרך רחוב קק"ל, אולם עם סיום הבנייה היא נפתחה שוב.
הכניסה הראשית לבית הכנסת בפינת הרחובות שמואל הנגיד והמלך ג'ורג'. הרחבה בסמוך לכניסה קרויה על שמו של עורך הדין מרדכי עליאש, אחד מעמודי התווך של הקהילה בשנותיה הראשונות.
בארון הקודש של בית הכנסת נמצאים ספרי תורה רבים, בהם ספר תורה שהיה שייך לרב צבאי יהודי בצבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה, וספר תורה שהובא מהעיר מינכן לאחר מלחמת העולם השנייה. במשרדי בית הכנסת שבקומה העליונה ניתן למצוא פריטים מעניינים נוספים. אחד מהם הוא הפרוכת הראשונה שבה השתמשו בישורון. את הפרוכת תרם מייסד הקהילה לובר לזכר אביו, וכיום היא תלויה על אחד הקירות שבמשרדי הקהילה. פריט נוסף הוא עמוד תפילה ישן שהשתמשו בו בבית הכנסת בעבר. בחלקו העליון של עמוד התפילה טבלת נחושת שיצרו האומנים ש. בן-דוד וח. ששון מבית הספר לאומנויות "בצלאל". על טבלת הנחושת רוקעו ציורים ופסוקים שונים, וכן המילה "ישֻרון".
בית הכנסת כאכסניה לאירועים מרכזיים בחיי היישוב
בית הכנסת ישורון שימש אכסניה לאירועים מרכזיים של יהודי ירושלים שבהם השתתפו הרבנים הראשיים וראשי היישוב היהודי בארץ. בין השאר התקיימו בו אזכרות המוניות, כמו אזכרה במלאת חצי שנה לטבח חברון (תרפ"ט), ואזכרה במלאת שנה לטבח בשיירת הדסה. כן התקיימו אזכרות לאישים מרכזיים. התקיימה אזכרה בהשתתפותו הפעילה של הרב הראשי הספרדי, הרב בן ציון חי עוזיאל, לזכרו של אורד וינגייט, אזכרה לזכרו של נשיא ארצות הברית רוזוולט, בהשתתפות הרבנים הראשיים ב-1945, ואזכרה לווינסטון צ'רצ'יל. הלוויות ציבוריות יצאו מרחבת בית הכנסת, או עברו ליד בית הכנסת, כמו ההלוויה ל-323 חללי מלחמת העצמאות שהובאו לקבורה בנובמבר 1949, של לוחמי ירושלים שנקברו בפברואר 1950 ובאוגוסט 1950 ושל העברת הנקברים זמנית בשייך באדר למנוחת עולמים בהר הרצל.
בבית הכנסת ציין היישוב את יום ההולדת של אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת ואת הכתרתו של ג'ורג' השישי. בבית הכנסת נערכה אספת מחאה שבה קרע הרב הרצוג מעל הבימה את הספר הלבן. הרב הרצוג נשא במקום גם נאום כנגד הספסרות והעוני. ביום פתיחת הכנסת התקיים בבית הכנסת תפילה חגיגית לכבוד המאורע.
בית הכנסת שימש מקום כינוס לרבנים ואירועים של הציבור הדתי, כמו ועידת המזרחי העולמית ואסיפות כנגד גיוס בנות דתיות לצה"ל.
מתפללים ידועים בקהילת ישורון
בשל היותו של ישורון בית כנסת גדול הממוקם בסמוך לשכונת רחביה, שסביבה התגוררו רבים ממנהיגי היישוב ומהאליטה הכלכלית והתרבותית של ירושלים, משך אליו "ישורון" הרבה פנים מוכרות.
בשנות כהונתו של יצחק בן-צבי, תושב השכונה, כנשיא המדינה, הוא היה נוהג להתפלל מדי פעם בבית הכנסת. הוא הגיע מלווה במשלחת מיוחדת שהמתינה לו ליד ביתו. לאחר כמה שנים חדל לפקוד את ספסלי ישורון וחזר להתפלל בבית כנסת "רחביה" ברחוב אוסישקין, שהפך מאוחר יותר ל"בית הכנסת הנשיא" על שמו של בן צבי. עוד בין האורחים בישורון היה ראש הממשלה הראשון, דוד בן-גוריון, שהגיע לתפילה בבית הכנסת ביום כינוסה הראשון של הכנסת בירושלים (הכנסת שכנה אז בבית פרומין הסמוך). נשיאי המדינה זלמן שזר וחיים הרצוג נהגו לפקוד את בית הכנסת בהזדמנויות שונות, יחד עם עוד רבים מוותיקי השכונה ומכובדיה, ובכללם אף אנשי האקדמיה שהתגוררו בשכונה, בהם פרופסור ישעיהו ליבוביץ, שהיה ממתפלליו הקבועים של המקום עד יומו האחרון והשופט פרופ' מנחם אלון. ראשי הקהילה קבעו בשל כך שלושה מושבים ליד ארון הקודש: שניים לרבנים הראשיים ואחד לנשיא המדינה.
חזנות
קהילת ישורון הייתה אחת הקהילות הראשונות בירושלים ששכרה חזן מקצועי. בתחילה היו עוברים לפני התיבה בישורון, כמו בכל בתי הכנסת, חברי הקהילה. לקראת סוף שנות השלושים החליטה הקהילה לפרסם מודעה בעבור משרת חזן קבוע ומקצועי בבית הכנסת. חזנים רבים התמודדו על המשרה, ולבסוף מונה לתפקיד החזן האוסטרי יהודה לייב מילר. מילר נאלץ להתרגל להברה ספרדית, שהונהגה כחוק ברזל בקהילה, וכן לשירה ללא מקהלה. אמנם, עדיין היו מתפללים שלא נחה דעתם וקראו לייעול החזנות בבית הכנסת. בהמשך הועסק החזן ישראל מייזלס, חקלאי מכפר מרדכי. מאז 1977 משמש בתפקיד בקביעות החזן אשר היינוביץ.
דתיים וחילונים בקהילת ישורון
על אף שתמיד הדגישה את צביונה האורתודוקסי, משכה אליה קהילת ישורון גם ציבור מסורתי וחילוני מתושבי רחביה. גבאי בית הכנסת מצדם קיבלו ברצון את המתפללים החילוניים כל עוד אלו כיבדו את מנהגי התפילה האורתודוקסיים המקובלים. נראה כי הם הקפידו שלא ייווצר הרושם שבית הכנסת לא מקפיד על קלה כבחמורה בענייני הלכה.
קהל מעורב זה עורר ביקורות קשות בקרב החוגים החרדיים בירושלים. אחד הביטויים הבולטים לעניין הגיע כאשר ה"מגיד" החרדי הירושלמי הידוע, רבי שלום שבדרון, בבית הכנסת: פעם אחת, לאחר תפילת ליל שבת, הגיע הרב שבדרון לבית הכנסת, עלה לבימה והחל לצעוק על כך שלישורון באים בשבת אנשים עם מכוניות, ובכך מחללים את כבוד השבת.
שיעורים והרצאות בישורון
לאורך השנים התקיימו בבית הכנסת שיעורים תורניים מסוגים שונים. מוסרי השיעור הידועים היו הרב שמחה אסף, פרופ' ישעיהו ליבוביץ ופרופ' עזרא פליישר.
גם לאחר שמספר המתפללים פחת, עדיין מתקיימים שיעורי תורה במשך השבוע. נוסף על כך, מתקיימים בישורון שיעורים לנוער מטעם ארגון צעירי ירושלים, "נפקא מינה". במסגרת כולל בוקר מתקיימים בישורון שיעורים קבועים מן השעה 9 ועד 12.
בשנותיה הראשונות של הקהילה הונהגה דרשה בלילות שבת, שנושאיה היו אישים כגון דוד ילין והסופר רבי בנימין. במשך כעשר שנים פרסמה אגודת ישורון את "טורי ישורון", כתב עת תורני שבו נידונו נושאים דתיים וחברתיים שחלקם באו לידי ביטוי בין כותלי בית הכנסת. הסתדרות ישורון הוציאה ספרי יובל מיוחדים במלאת לבית הכנסת שישים, שבעים ושבעים וחמש שנים.
בית מורשה, מרכז אקדמי להכשרת מנהיגות יהודית ציונית, נפתח לראשונה בבית הכנסת ישורון, ובית הכנסת היה אכסניה למוסד במשך כמה שנים, עד שעבר למקומו הנוכחי בקמפוס קריית מוריה.
לאחר שבניין "יד הרב הרצוג" בשכונת בית וגן בירושלים נמכר, עברה פעילותה של האנציקלופדיה התלמודית לאגף מיוחד שהוקצה לה במתחם בית הכנסת ישורון.
הספרייה
בשנת 1939 הוקמה בצמוד לבית הכנסת ספרייה תורנית בשיתוף עם הספרייה הלאומית, עת נסגרה באופן זמני הספרייה האוניברסיטאית שבהר הצופים. במלאת 5 שנים לספרייה היו בה כ-3,600 ספרים, רובם נתרמו מהספרייה היהודית ברוטרדם. בשנת 2007 הספרייה נסגרה.
שיא הרגש
שיא הרגש הוא אלבומה השישי של להקת הרוק הישראלית "משינה", אשר יצא ביולי 1993 על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
רקע
"שיא הרגש" היה האלבום הראשון שעליו עבדו חברי "משינה" אחרי אלבומם "מפלצות התהילה", שסגנונו המוזיקלי היה כבד יותר מבשאר אלבומיהם. כדי להצדיק את החזרה לסגנונות של רוק אנד רול ורית'ם אנד בלוז, יצרו חברי הלהקה יובל בנאי ושלומי ברכה אופרת רוק עם סיפור עלילתי. הסיפור היה על כוכב הנשלט על ידי רודן בשם "לוי מטאל", ששלט באמצעות מערכת הגברה שייצרה סם בשם "הרעש המטאלי". ב"לוי מטאל" נלחם בחור בשם "פחי שואו", שניגן שירי בלוז ובכך היה מבטל את "הרעש המטאלי". כך נוצרו עבור האלבום שירים רועשים, שאפיינו את "לוי מטאל", לצד שירים שקטים יותר, שאפיינו את "פחי שואו". בסופו של דבר נגנז רעיון אופרת הרוק, והאלבום מכיל ברובו שירים שקטים.
אנשי חברת NMC הסתייגו מהסקיצות שהקליטה הלהקה לאופרת הרוק, ולכן יצא האלבום בהוצאת הד ארצי. את עטיפת האלבום עיצבו יובל בנאי ויהודה דרי.
באפריל 1993 יצא סינגל ראשון לקראת האלבום, "נגעה בשמיים" שכתב והלחין בנאי, שהפך לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר של האלבום. ביולי 1993 יצא האלבום המלא. את רוב שיריו כתב והלחין ברכה, כשיוצאי דופן היו שני שירים שכתב והלחין בנאי, "נגעה בשמיים" ו"גברת שרה השכנה", שזכה גם הוא להצלחה. מבין השירים שכתב ברכה הצליחו "דני" ו"פחי שואו". האלבום הגיע למעמד אלבום זהב תוך כשבועיים, ובהמשך הגיע למעמד אלבום פלטינה.
לאחר צאת האלבום יצאה הלהקה למסע הופעות שנשא את השם "המופע של שיא הרגש". ההופעות נפתחו ב"פסטיבל הבלוז" בחיפה והמשיכו ב"ליל אהבה בצמח", ובפסטיבל ערד. בשתי הופעות אלו התארח אהוד בנאי. הופעת הלהקה בערד צולמה עבור רשת, והייתה ההופעה הראשונה שהוקרנה בערוץ 2 המסחרי.