cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עופר נמרודי
ביוגרפיה
ב-1995, על רקע התחרות החריפה בין שני העיתונים הגדולים "ידיעות אחרונות" ו"מעריב", נעצר עופר נמרודי בחשד להאזנות סתר, וכעבור שלוש שנים הורשע ונידון לקנס של 1.16 מיליון ש"ח ול-8 חודשי מאסר אותם ריצה עד שחרורו ב-1999. פרשה זו מוכרת בציבור כ"פרשת נמרודי א'". בעקבות פרשה זו, השעה עצמו מתפקידיו בעיתון "מעריב", אולם משפחתו נותרה המוציאה לאור של העיתון. האירוע הזכור ביותר מפרשה זו, שודר במסגרת התוכנית תיק תקשורת. בקטע וידאו שצולם בחדר החקירות, נראה נמרודי מנצל את יציאתו של החוקר מן החדר, כדי להכניס אל פיו מסמך שעלול להפלילו.
בדצמבר 1999, כעשרה חודשים לאחר שחרורו ממאסר, נעצר נמרודי שוב בפרשה הידועה כ"פרשת נמרודי ב'". פרשה זו יסודה במידע שהעביר החוקר הפרטי רפי פרידן למשטרה ולפרקליטות. על פי המידע הזמין נמרודי מפרידן את חיסולם של נוני מוזס ועמוס שוקן, בעלי העיתונים המתחרים. לאחר הגשת כתב אישום הכולל סעיפים חמורים וביניהם קשירת קשר לרצח, התקיים משפט ארוך. בית המשפט לא האמין לעדי המדינה (בהם פרידן), ובסופו של דבר חתמו הצדדים על עסקת טיעון, לפיה נמרודי הורשע בעבירות של שיבוש מהלכי משפט, מרמה והפרת אמונים בתאגיד, הטרדת עד ורישום כוזב במסמכי תאגיד. על נמרודי נגזרו 15 חודשי מאסר וכן הופעל העונש של עשרה חודשי מאסר על תנאי שנגזר עליו במשפטו הקודם. בנוסף נגזר עליו עונש של שנה מאסר על תנאי וקנס בסך 349,200 ש"ח. המאסר בפועל שנפסק לו חפף את תקופת מעצרו בעת ניהול המשפט, ובסיומו של זה הוא שוחרר. במהלך המשפט התרחש אירוע שבעקבותיו הורשעו אריה קרישק ויעקב נמרודי בשיבוש מהלכי משפט. עם הגשת כתב האישום נגדו התפטר נמרודי מתפקידו כמנכ"ל "מעריב". עם זאת, הרשעתו לא נשאה קלון, דרגותיו הצבאיות לא נשללו, החברות הציבוריות שבשליטת משפחתו המשיכו לתפקד ללא כל פגיעה ואף זכו להצלחה בהנפקות שונות של מניות לציבור. לאחר שחרורו, שב נמרודי לנהל את "מעריב", "הכשרת הישוב" ועסקי המשפחה ולהובילם. תחת ניהולו התרחבה פעילות קבוצת נמרודי באופן משמעותי והיא חולשת כיום על עסקים וחברות בתחומי הנדל"ן בישראל ומחוצה לה (ביניהם קניון שבעת הכוכבים בהרצליה), האנרגיה, התקשורת ומלונאות ונופש (רשת רימונים). בעבר היו לקבוצה החזקות גם בתחום הביטוח באמצעות "", אולם אלה נמכרו בשנת 2006 לקבוצת אלעזרא.
בראשית מאי 2015 נעצר נמרודי לחקירה בחשד של מעורבות בפרשת רונאל פישר וכעבור חודשיים הודיעה המחלקה לחקירות שוטרים על סגירת תיק החקירה נגדו.
אחותו של עופר, רות נמרודי-וייסברג, נהרגה בסיני ב-1996 כאשר רכב בו נסעה עלה על מוקש מצרי ישן בשדה מוקשים לא מסומן. המשפחה הנציחה את זכרה בתרומה גדולה לארגון "וראייטי ישראל" המטפל בילדים פגועים, ומרכזו בירושלים נושא את שמה.
תחום התקשורת
כניסתו של נמרודי לתחום התקשורת, ולעיתון "מעריב" בפרט, נחשבה חריגה בענף, מאחר שנמרודי עצמו, ואף כל בני משפחתו, לא עסקו עד אז בעיתונות או בכל תחום תקשורתי. כניסה זו של בעלי הון לוותה בחשש ובעוינות של "משפחות התקשורת" הוותיקות (מוזס ב"ידיעות אחרונות" ושוקן ב"הארץ") ובתחרות קשה, שאותותיה ניכרים בתחום התקשורת הישראלית עד היום. תחרות זו גם גררה את המו"לים המובילים לבלוע בתקופות מסוימות גם אמצעי תקשורת אחרים כגון ערוצי טלוויזיה בכבלים, עד לשלב בו נחקק חוק האוסר על בעלויות צולבות בתחום התקשורת.
ביוני 2011 מכרה חברת הכשרת הישוב את השליטה במעריב לחברת "דיסקונט השקעות" מקבוצת IDB שבשליטת נוחי דנקנר. "הכשרת הישוב" ממשיכה להחזיק ב-27% ממניות מעריב. נמרודי אף ממשיך להחזיק בבעלות על בית "מעריב". ב-2012 כאשר העמיד דנקנר את מעריב למכירה, התברר שבקופה חסרים כ-30 מיליון ש"ח מכספי הפנסיה והפיצויים של העובדים. עובדי העיתון האשימו בכך את נמרודי והפגינו מול ביתו בסביון.
עסקים אחרים
בשנות האלפיים הרחיב עופר נמרודי מאוד את עסקיה של "הכשרת הישוב" בחו"ל. החברה נכנסה לפיתוח נכסים גדולים בתחומי הנדל"ן למגורים (שכונות מגורים בוורשה ובבוקרשט), נדל"ן מסחרי (חברת MLP- Millennium logistic parks מחסנים לוגיסטיים בפולין ורומניה), קניונים (רומניה, רפובליקת מולדובה, מרוקו), מלונות ואתרי נופש (קנדה, מרוקו). ב-2010 שוב הכניס את החברה לתחום חדש עם הקמתה של "הכשרה אנרגיה". החברה הצעירה רכשה במהירות רישיונות ואופציות לרישיונות לחיפושי גז ונפט באגן המזרחי של הים התיכון (במים הטריטוריאליים של ישראל) ובים האדריאטי. ב-2012 הופסקו הקידוחים בשדות "שרה" ו"מירה" לאחר שלא נמצא בהם גז.
חייו הפרטיים
נמרודי נשוי בפעם השנייה, אב לשישה ילדים, מתגורר בסביון בבית הידוע בתור "הבית הלבן", אשר מהווה חלק מנחלה המשתרעת על פני 30 דונם. על פי פרסומים של החברות הציבוריות שבשליטת משפחתו, "מעריב" ו"הכשרת הישוב", עד מרץ 2012 הייתה משכורתו החודשית של עופר נמרודי 150 אלפי ש"ח ברוטו (צמוד למדד בגין נובמבר 2007). החל ממועד זה, שונתה משכורתו החודשית והיא 160 אלפי ש"ח ברוטו (צמוד למדד בגין פברואר 2012).
קוסטה ריקה במשחקים הפאראלימפיים
קוסטה ריקה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות, מלבד אולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) ממנה נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה קוסטה ריקה חלק מעולם.
המשלחות אותן שולחת קוסטה ריקה אל המשחקים הפאראלימפיים הן תמיד משלחות קטנות. אתלט בודד לאולימפיאדת הנכים סידני (2000), שחיין יחיד אל אולימפיאדת הנכים אתונה (2004) ושני שחקני טניס שולחן באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008). קוסטה ריקה זכתה לאורך השנים ב-2 מדליות, זהב וכסף.
ראש ממשלת ברית המועצות
ראש ממשלת ברית המועצות (ברוסית: Глава Правительства СССР) היה של ברית הרפובליקות הסוציאליסטיות הסובייטיות (ברית המועצות). למשרה היו ארבעה שמות שונים לאורך כל קיומה: יושב ראש מועצת הקומיסרים העממיים (1923–1946), יושב ראש מועצת השרים (1946–1991), ראש הממשלה (ינואר–אוגוסט 1991) ויושב ראש הוועדה לעניין ניהול מבצעי של הכלכלה הסובייטית (אוגוסט–דצמבר 1991). הרבה לפני 1991, רוב המקורות שאינם סובייטים התייחסו לתפקיד כ"ראש הממשלה".
בתפקיד החזיקו 12 אנשים שונים. מתוכם, שניים מתו בתפקיד מסיבות טבעיות (ולדימיר איליץ' לנין ויוסיף סטלין), שלושה התפטרו – אלכסיי קוסיגין, ניקולאי טיחונוב ו – ושלושה היו במקביל המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית וראש הרשות המבצעת (לנין, סטלין וניקיטה חרושצ'וב). לפי החשבון הזה, סילאייב בילה את הזמן הקצר ביותר בתפקיד, 119 ימים. עם כהונה של יותר מ-16 שנים, קוסיגין כיהן בזמן הארוך ביותר בתפקיד.
היסטוריה
ממשלתו הראשונה של לנין הוקמה ב-6 ביולי 1923 על ידי הוועד הפועל המרכזי, ולנין כיהן כיושב ראשה הראשון. הממשלה הוסמכה ליזום גזירות וחקיקה שהיו מחייבות בכל רחבי ברית המועצות. לאחר הדחת חרושצ'וב ב-1964, מונה קוסיגין לראש הממשלה. עם זאת, התמיכה בקוסיגין נחלשה כשהציע את הרפורמה הכלכלית ב-1965. לאחר ניסיון ההפיכה באוגוסט 1991 אישרו רוב חברי קבינט השרים את ההפיכה, והוא פורק והוחלף בוועדה לניהול תפעולי של הכלכלה הסובייטית. ממשלת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית החלה להשתלט על משרדי ברית המועצות לאחר ההפיכה, ועד דצמבר 1991 הממשלה הסובייטית איבדה לחלוטין שליטה על עצמה ונסגרה לחלוטין עם התפרקות ברית המועצות.
על פי החוקה הסובייטית מ-1977, ראש הממשלה היה מנהיג הרשות המבצעת והמנהלית הגבוהה ביותר של המדינה. ראש הממשלה מונה על ידי הסובייט העליון (והנשיאות שלו), ונתן דין וחשבון אליו. על ראש הממשלה הוטלה המשימה לפתור את כל החובות המינהליות של המדינה בשטח השיפוט של ברית המועצות, אם לא היו באחריות הסובייט העליון. ראש הממשלה ניהל את הכלכלה הלאומית, גיבש את תוכניות החומש ודאג להתפתחות חברתית ותרבותית. היא תפקדה כמשרת הממשל המשפיעה ביותר עד לייסוד משרת הנשיא ב-1990.
מוהילב (מחוז)
מחוז מוהילב (בבלארוסית: Магілёўская во́бласць מהיליובסקאיה וובלאסטס; ברוסית: Могилёвская о́бласть מוגיליובסקאיה אובלסט) הוא מחוז במזרח בלארוס שמרכזו בעיר מוהילב. המחוז גובל בשטח רוסיה. הוא נפגע קשות באסון צ'רנוביל ב-1986, אף שאינו גובל בשטח אוקראינה ושני בקרבתו לצ'רנוביל אחרי מחוז הומל.
גאוגרפיה
שטחו של מחוז מוהילב הוא 29,000 קמ"ר, כ-14% משטחה של בלארוס כולה. הנקודה הגבוהה ביותר בו נמצאת בגובה של 239 מטר מעל פני הים והנקודה הנמוכה ביותר בו נמצאת בגובה 126 מטר מתחת לפני הים. בשטחו של המחוז זורמים הנהרות דנייפר, וברזינה, ו-30% משטחו של המחוז הם יערות.
מבחינה מנהלית מחולק המחוז ל-21 מחוזות משנה.
בשנת 2009 חיו במחוז 1,099,000 איש - כשליש מהם ביישובים כפריים וכשני שלישים ביישובים עירוניים. האוכלוסייה מורכבת מרוב של בלארוסים, וממיעוטים רוסים, יהודים, פולנים, אוקראינים, טטרים, ליטאים, ארמנים וצוענים. בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1939 בשטח המחוז התגוררו כ-80 אלף יהודים (כ-5% מאוכלוסיית המחוז), בשנת 2009 מספר היהודים במחוז ירד לכ-1,200 בלבד.
יוז'ף ריפל-רונאי
יוז'ף ריפל-רונאי (בהונגרית: Rippl-Rónai József; קאפושוואר, 23 במאי 1861 – קאפושוואר, 25 בנובמבר 1927) היה צייר ומעצב גרפי הונגרי.
ביוגרפיה
אביו של ריפל-רונאי היה יוז'ף ריפל ממוצא שוואבי ממחוז טולנה בדתו רומי-קתולי, משכיל דור ראשון, מנהל-מורה בית ספר ואמו הייתה פאולינה קנזריך ממוצא שוואבי-קרואטי. הצייר נולד בשם יוז'ף ריפל. הוא שינה את שם משפחתו, בעקבות אביו ושני אחיו, לריפל-רונאי בשנת 1889. הקריירה האמנותית שלו החלה בטוויסט קטן. הוא היה תחילה חניך רוקחות בבתי מרקחת בעיר פץ' ובקאפושוואר. לאחר מכן קיבל תעודת הסמכה כרוקח בבודפשט. למקצועו כרוקח ניתן לייחס את הפגיעה הקבועה במשך כל חייו משפיכת חומצה גופרתית על כף ידו השמאלית.
הוא היה חבר מייסד בקבוצת ה"אימפרסיוניסטים ונטורליסטים הונגריים" (MIÉNK) והשתתף גם בתנועה המערבית. הוא חזר לצרפת לביקור בעת שפרצה מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914. הוא נעצר בפריז כאזרח מדינת אויב וגורש להונגריה, בשנת 1915 הגיעה לביתו בקאפושוואר שרכש ב-23 ביולי בשנת 1908, בשם וילה-רומא, שם המשיך בעבודתו. בנוסף לציור, הוא גם תכנן וייצר חלונות זכוכית. בשנת 1912 הוא ייצר את חלון הזכוכית הגדול של מוזיאון ארנסט. אשתו השנייה הייתה בודריון לזרן (Baudrion Lazarine) ובנו המאומץ היה ד"ר מרטין רוברט, שלימים ירש את וילה-רומא.
יצירתו
הוא נחשב לנציג הטוב ביותר של הפוסט-אימפרסיוניזם והאר נובו בהונגריה. ציורו מאופיין בעולם עשיר של צבעים, קווים מסוגננים ודקורטיביות. בעשור הראשון של המאה ה-20 צייר תמונות בטכניקת פסטל משובחת. הוא הציג את חיי העיירה הקטנה בעבודותיו, והדוגמה הטובה ביותר לכך היא הסדרה שהציגה את דוד פיאצ'ק. הוא פיתח סגנון ייחודי משלו שכינה "תירסי", כשהוא מורח את צבע השמן בדמוי כתמי כותנה, כדמויות טלאי על קרטון. סגנון זה דומה ביותר לפוביזם ולפוינטיליזם, עם צבעים מרצדים מגוונים. בתקופתו המאוחרת צייר דיוקנאות ודיוקנאות עצמיים דרמטיים. כשגר בווילה-רומא, לעיתים קרובות ראו אותו מצייר לא בסטודיו שלו, אלא בפארק הווילה, בקרב משפחתו, חבריו ובעלי החיים.
לאחיו הצעיר, אדן, היה תפקיד משמעותי בהפצת שאיפותיו החדשניות של אחיו הגדול כבר מגיל צעיר. הוא היה בעל חוש אמנות מפותח כעובד רכבת ותמך באחיו האמן בכל אשר יכול היה. כמנהל תחנה, קידם את עבודותיו של יוז'ף במסגרת יכולתו הכספית המוגבלת אמנם, אך עם הזדמנויות נסיעה חינמיות בלתי מוגבלות שלו, ויצר אוסף אמנות איכותי מאוד בקפושוואר. בתערוכה שארגן הוצגו עבודותיו של ריפל-רונאי בין השמות הגדולים כמו פאל סיניאי מרשה, קארוי פרנצי, יאנוש וסרי או קארוי קרנשטוק.
ניתן לקשור כעשרת אלפים עבודות לשמו של ריפל-רונאי, אך חלקן נהרסו או נעלמו, ורבים מציוריו נמצאים באמריקה או במקום לא ידוע. במאי 2016 נחשפה עבודה חדשה שלו באוסף פרטי בטרנסילבניה: תמונת פסטל המתארת את המשורר אנדרה אדי.
יחסי אתיופיה–מקסיקו
יחסי אתיופיה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות. שתי המדינות חברות בקבוצת 24 ובאו"ם.
היסטוריה
אתיופיה הייתה האומה היחידה באפריקה שמעולם לא נכבשה על ידי מדינה אירופית. בשנת 1935 נכנסו כוחות איטלקיים לאתיופיה, ניצחו בהצלחה את צבא אתיופיה והמשיכו לכבוש את המדינה בחמש השנים הבאות. זו הייתה ידועה בשם המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. בחבר הלאומים מקסיקו הייתה אחת מחמש המדינות החברות היחידות שגינו את פלישת איטליה והכיבוש האיטלקי. מסיבה זו שמרה אתיופיה על מושבה באספה והיא נותרה חברה בחבר הלאומים. כמה שנים לאחר מלחמת העולם השנייה כוננו יחסים דיפלומטיים בין אתיופיה למקסיקו בשנת 1949. בשנת 1954 הפך הקיסר היילה סלאסי לראש המדינה הראשון אי פעם מאומה אפריקאית שהגיע לביקור רשמי במקסיקו.
בשנת 1963, שתי המדינות פתחו שגרירויות זו אצל זו, בהתאמה; עם זאת, מקסיקו סגרה את שגרירותה באתיופיה בשנת 1989 בגלל סיבות כלכליות ואתיופיה הלכה בעקבותיה בשנת 1990. בשנת 2007, מקסיקו פתחה מחדש את שגרירותה באדיס אבבה.
להנציח את עזרתה של מקסיקו לאתיופיה במהלך כיבושה על ידי איטליה; אתיופיה כינתה כיכר מרכז באדיס אבבה "כיכר מקסיקו". ב-22 ביוני 1954 נקרא מעגל תנועה במקסיקו סיטי "פלאזה אתיופיה" ובאוגוסט 1980 הוקמה תחנת מטרו במקסיקו סיטי ושמה תחנת מטרו אתיופיה. בשנת 1985, לאחר רעידת אדמה גדולה שהרעידה את מקסיקו סיטי, תרמה אתיופיה 5,000 דולר בכדי לסייע לנפגעי רעידת האדמה. בשנת 2010, תרמה ממשלת מקסיקו העתק של ראש קולומוס אולמקי לאתיופיה שם הוצב בכיכר מקסיקו. בספטמבר 2015 חנכה בירת אתיופיה את מערכת הרכבות הקלות שלה ויש לה "תחנת מקסיקו".
במאי 2010 ביקרה שרת החוץ המקסיקנית, פטרישיה אספינוזה, באתיופיה במטרה לקדם נושאים הקשורים לוועידת האו"ם לשינויי האקלים (COP16) וכן לנושאים בעלי אינטרסים דו-צדדיים ואזוריים. ביולי 2010 הגיע ראש ממשלת אתיופיה מלס זנאווי לקנקון כדי להשתתף בכנס לשינוי האקלים של האו"ם. ביוני 2012 שב ראש הממשלה זנאווי שוב למקסיקו כדי להשתתף בפסגת ה-G-20 בלוס קאבוס. בשנת 2017 אתיופיאן איירליינס השיקה שירותי מטענים בין שתי המדינות.
בשנת 2019 חגגו שתי המדינות 70 שנות יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מאתיופיה במקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו באתיופיה
הסכמים דו-צדדיים
אתיופיה ומקסיקו חתמו על ההסכמים הבילטרליים הבאים: הסכם לכינון התייעצויות בנושא אינטרסים הדדיים (2006) והסכם לביטול דרישות הוויזה לבעלי דרכון דיפלומטי (2006).
יחסי סחר
בשנת 2018 הסחר הדו-צדדי בין אתיופיה למקסיקו הסתכם ב-8.6 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של אתיופיה למקסיקו כולל: זרעי שומשום וציוד תעשייתי לייצור נעליים. הייצוא העיקרי של מקסיקו לאתיופיה כולל: ציוד נחיתה, סכינים וציוד אלקטרוני. בין השנים 1999–2011 השקעות ישירות אתיופיות במקסיקו הסתכמו ב-2.5 מיליון דולר. אתיופיה היא שותפת הסחר ה-141 בגודלה של מקסיקו.
דניאל-קופי קיירה
דניאל-קופי קיירה (באנגלית: Daniel-Kofi Kyereh; נולד ב-8 במרץ 1996 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פרייבורג מהבונדסליגה ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
קיירה גדל במחלקות הנוער של איינטרכט בראונשווייג, וולפסבורג ו-TSV הבלסה. קיירה החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-TSV הבלסה מהליגה הגרמנית האזורית. הוא ערך 61 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 16 שערים.
ב-6 ביוני 2018 חתם קיירה בווהן ויסבאדן מהליגה הגרמנית השלישית. בתום עונת העפיל עם המועדון לבונדסליגה השנייה. בסך הכל ערך 62 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 21 שערים.
ב-29 ביולי 2020 חתם קיירה בזנקט פאולי מהבונדסליגה השנייה. הוא ערך 63 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 21 שערים.
ב-27 ביוני 2022 חתם קיירה בפרייבורג מהבונדסליגה. ב-31 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על פ.צ. קייזרסלאוטרן במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני לעונת. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 4-0 על אאוגסבורג במסגרת המחזור הראשון לעונת 2022/2023. ב-1 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על מיינץ 05 במסגרת המחזור השמיני בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-3 בספטמבר 2021 ערך קיירה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בניצחון 1-0 על נבחרת אתיופיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, וערך שלוש הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022.
אוסטריה באירוויזיון 1959
אוסטריה באירוויזיון 1959 השתתפה עם השיר "Der K und K Kalypso aus Wien", שבוצע על ידי הזמר האוסטרי פרי גרף. זוהי השתתפותה השלישית של אוסטריה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני האירוויזיון
רשות השידור האוסטרית בחרה באופן פנימי את גרף לייצוג המדינה. כשבוע לאחר חשיפת הנציג, חשפה רשות השידור את השיר האוסטרי לאירוויזיון 1959, "Der K und K Kalypso aus Wien", שנכתב על ידי גינטר ליאופולד. רשות השידור האוסטרית בחרה את פרנק פורסל למנצח על השיר.
באירוויזיון
ב-11 במרץ 1959 בוצע השיר על ידי גרף באירוויזיון. גרף שובץ תשיעי בסדר ההופעות, לפני שווייץ ואחרי הממלכה המאוחדת. השיר הגיע למקום התשיעי עם ארבע נקודות.
מינוי פוליטי
מינוי פוליטי הוא כינוי לשני סוגים של מינויים בשירות הציבורי. הראשון, מינוי אדם לתפקיד בשל אמונו של הממנה בנכונותו וביכולתו של הממונה לקדם במסגרת תפקידו את מדיניות הממנה, לעיתים לאור תפיסת עולם דומה. השני, מינוי אדם לתפקיד בשל שיוכו המפלגתי או הפוליטי או בשל קרבה לממנה.
מודלים שונים
הגישות השונות למידת המעורבות הפוליטית במינויים במגזר הציבורי, נמצאות בטווח שבין הגישה הבריטית לגישה האמריקאית.
על פי הגישה הבריטית, השירות הציבורי מאויש על ידי אנשי מקצוע אשר ממונים בגלל כישוריהם ואינם מתחלפים עם הדרג הפוליטי. אנשי השירות הציבורי נדרשים ליישם את המדיניות שמכתיב הדרג הפוליטי, ללא קשר להשקפת עולמם. עם זאת, גם בבריטניה חל שינוי בעשורים האחרונים ונוספו בה אפשרויות למינויים של שרים ללא צורך במכרז. מיניים אלה נחשבים כחריג.
בשיטה האמריקאית הדרג הפוליטי ממנה את בעלי התפקידים הבכירים בשירות הציבורי ואלו מתחלפים עם התחלפות השלטון. על פי השקפה זאת חשוב שבכירי השירות הציבורי יהיו אנשים שהדרג הפוליטי בוחר בהם כדי שיסייעו לו במימוש המדיניות שבשמה נבחר. עם התחלפות הנשיא בארצות הברית, מתחלפים כ-3,000 נושאי משרות בשירות הציבורי. עד להיבחרו של הנשיא אנדרו ג'קסון, הונהגה בארצות הברית שיטה זהה לשיטה הבריטית, אך עם היבחרו (1828), הוא קבע את הכלל: "המנצח זוכה בשלל", והוא מינה אנשים ממפלגתו בכל התפקידים הציבוריים, והשיטה המשיכה כך גם בנשיאים שבאו אחריו. במסגרת שיטה זו נוצרה תרבות מינויים מושחתת ורקובה שהשפיעה לרעה על רמת המגזר הציבורי. בעיצומה של התקופה הזאת, בשנת 1865, הצליח הנשיא אברהם לינקולן להעביר את התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית שהיה שיא העשייה הפוליטית שלו, הודות ל-20 קולות של המפלגה הדמוקרטית היריבה, אותם קנה באמצעות הבטחה למינויים ציבוריים לכל אחד מהם. אבל המצב הגיע לשפל ב-1881, עת רצח צ'ארלס גיטו את הנשיא ג'יימס גרפילד, בטענה שהוא הבטיח לו מינוי ולא קיים את הבטחתו. שנתיים אחר כך, ב-1883, נחקק החוק להגבלת המינויים הפוליטיים שהנשיא יכול לממש, ובמאה ה-21, מספר המינויים העומדים לרשות הנשיא הם כ-3,000, אשר מתוכם 600–800 טעונים אישור של הסנאט.
גישה שלישית, היא 'מודל הדמוקרטיה הקונטיננטלית' המקובלת במדינות כצרפת, שיטה זו מאפשרת לנבחרי הציבור למנות מנהלים ויועצים בכירים במשרדיהם מחוץ לשירות המדינה שיסייעו להם לגבש וליישם את מדיניותם, וכן מאפשרת למנותם מקרב אנשי שירות המדינה (שלרשותם היכרות עם המשרד). בתום כהונתו של השר הממנה חוזרים הממונים מקרב שירות המדינה לתפקידיהם.
לתופעת מינוי מקורבים למשרות ציבוריות, מטעמים שאינם עניינים, ישנם שורשים עוד מימי הביניים; אז השתרשו המונחים נפוטיזם (מינוי בני משפחה ומקורבים] וסימוניה (קניית המשרה בכסף). מכאן צמח גם העיקרון המשפטי המטיל אחריות על מינויים כושלים בשירות הציבורי על הגורם שבחר למנות אותם: Culpa in eligendo.
בישראל
בישראל קרובה הגישה יותר לזו המקובלת בבריטניה. כבר בשנת 1959 חוקק חוק שירות המדינה (מינויים), תשי"ט-1959 אשר קבע בסעיף 19 חובת מכרז למרבית המשרות בשירות הציבורי, לצד מסלול של "מינויים פוליטיים" בו נכללו, בין השאר, מנכ"לי משרדי ממשלה. מסלול נוסף נקבע לאנשי המשטרה וצה"ל ונציב שירות המדינה. כן נקבע בסעיף 4: "הממשלה רשאית, לאחר התייעצות עם ועדת העבודה של הכנסת ובהודעה שתפורסם ברשומות, לקבוע שירותים, מפעלים או יחידות שעל עובדיהם או על סוגי עובדיהם לא יחולו הוראות חוק זה או מקצתן". בסוף שנות ה-60 קבע בג"ץ: "ממעמדה של הרשות הציבורית נגזרת חובתה להימנע ממינוי אך בשל השתייכותו הפוליטית של המועמד".
במקביל הטיל המחוקק מגבלות ואיסורים על פעילות פוליטית בקרב עובדי המדינה: עובדי מדינה בכירים אינם רשאים להתמודד בבחירות לכנסת, ונדרשים להשעות עצמם ממקום עבודתם אם נכללו ברשימת מועמדים לכנסת. כל זאת, כדי להבטיח כי עובדי המדינה יהיו חפים משיקולים פוליטיים במילוי תפקידם.
השופטת טובה שטרסברג-כהן הסבירה בפסק דין בעתירה של ההסתדרות נגד מינויו של מנהל המינהל לבנייה כפרית במשרד הבינוי והשיכון את הנימוקים לגישה זאת:
היקף התופעה
בישראל נהגו במשך השנים מינויים פוליטיים רבים ופוליטיקאים רבים הבטיחו את מעמדם בתוך מפלגותיהם הודות למינויים פוליטיים רבים שביצעו. על מנת לאפשר ייצוג הולם לפעילים פוליטיים של המפלגות, בראשית שנות ה-60 היו לרבות מהחברות הממשלתיות מועצות מנהלים מנופחות של מעל 20 חברים. החשב הכללי אמר שיש מינויים פוליטיים אבל שמשתדלים שיהיה להם זיקה לנושא שבו עוסקת החברה.
נימוקים בעד ונגד התופעה
נימוק מרכזי לתמיכה במינויים פוליטיים לתפקידים בכירים בשירות המדינה הוא שהדבר הכרחי להגשמת האג'נדה שבשמה העם בחר (באמצעות הכנסת) את נציגיו לממשלה..
מנגד נמתחה ביקורת על "מינוי פוליטי" תמורת טובת הנאה שמקבל הגורם הפוליטי הממנה, המהווה שחיתות ציבורית. טענות נוספות היא סיכון להידרדרות מקצועית בשל מינוי אישים חסרי רקע וכישורים מתאימים בגלל רקע מפלגתי.
המאבק במינויים הפוליטיים וחריגים לכלל
בעקבות ביקורת ציבורית על המינויים הפוליטיים פעלו הכנסת, הממשלה, היועץ המשפטי לממשלה ובית המשפט העליון לצמצם את התופעה. בשנת 1993 תיקנה הכנסת את חוק החברות הממשלתיות באופן הדורש הקמת ועדה לבדיקת מינויים אשר תבחן מועמדים לכהונת דירקטור, יושב ראש דירקטוריון, או מנהל כללי, בחברה ממשלתית ותוודא שהם כשירים לתפקיד. התיקון לחוק דורש שכאשר יש למועמד זיקה אישית, עִיסקית או פוליטית לשר משרי הממשלה, הוועדה לא תמליץ על מועמדותו זולת אם מצאה כי יש לו כישורים מיוחדים בתחומי פעולתה של החברה, או שקיימים לגביו שיקולים של כשירות מיוחדת אחרת. במספר חוקים הוחלו הוראות אלה גם על תפקידים אחרים.
בשנת 1999 דן בג"ץ בעתירת התנועה לאיכות השלטון נגד מינויו של מוריס ניסן למנכ"ל עמידר. ניסן היה חבר מרכז הליכוד, ועל כן היה עליו להיות בעל "כשירות מיוחדת" כדי להתמנות לתפקיד. השופט תיאודור אור קבע בפסק דינו כי בחוקקו את הסעיף בחוק החברות הממשלתיות, "ביטא המחוקק את עמדתו, שלפיה אין לסתום את הגולל לחלוטין על האפשרות כי מועמד שיש לו זיקה לשר, מאותן זיקות המנויות בחוק, יוכל להתמנות לתפקיד של נושא משרה בכירה. בד בבד, קבע המחוקק איזון האמור לספק בלם מפני מינויים בלתי הולמים הנובעים מזיקות אלו לשר". לגבי המונחים "כישורים מיוחדים" ו"כשירות מיוחדת" קבע אור כי "מועמד בעל זיקה לשר כשיר לעבור את תנאי הסף של "כישורים מיוחדים" או "כשירות מיוחדת", רק אם בשל כישוריו המיוחדים משקלה הסגולי של תרומתו לחברה צפויה להיות כה מכרעת, עד כי הדבר מצדיק לקחת את הסיכון הטבוע במינויו בשל קשריו עם שר משרי הממשלה". במקרה הקונקרטי, לא נדרש אור לשאלה האם היו לניסן הכישורים המיוחדים, משום שפסל את המינוי בעילה של חוסר סבירות, נוכח קביעתו כי ניסן הגיש תצהיר כוזב במטרה לזכות בטובת הנאה.
בעקבות פסיקה זו של בג"ץ, קיבלה הממשלה באתה שנה החלטה הקובעת דרכי מינוי לתפקידים בכירים בשירות הממשלתי. בעקבות אותה החלטה נוצרו שלוש רמות מינוי:
הביקורת הציבורית על מינויים למשרות אמון נמשך גם לאחר מכן, בדרישה להנהיג ועדות איתור גם להם. במאי 2011 בג"ץ דחה עתירה שדרשה שנציב שירות המדינה ימונה דווקא על ידי ועדת איתור. עם זאת, בעתירה אחרת לבג"ץ נקבע שאף שאין פסול בקשרים פוליטיים במינוי מנכ"ל משרד ממשלתי, אין למנות לתפקיד מנכ"ל משרד ממשלתי מקורב פוליטי שאינו כשיר לכהן בתפקיד.
במשרד החוץ, שבו היצע של תפקידים נחשקים בשגרירויות מעבר לים, היה לאורך השנים מאבק ממושך בין אנשי המקצוע של המשרד שראו בתפקידים יעד להתקדם אליו, לבין הדרגים הפוליטיים, ששאפו למנות אליהם אנשים המקורבים לעמדותיהם. ב-10 במאי 1999 אימצה הממשלה פשרה בעניין, שקבעה כי 11 ממשרות ראשי הנציגויות הדיפלומטיות יהיו פטורות מתנאי השייכות לסגל הדיפלומטי של משרד החוץ.
אתנול
אֶתָנוֹל (באנגלית: Ethanol) הוא תרכובת אורגנית ממשפחת הכוהלים, שנוסחתה C2H6O (מקובל גם בקיצור EtOH). זהו הכוהל הפשוט ביותר לאחר מתנול. האלכוהול הנמצא במשקאות חריפים הוא למעשה אתנול.
אתנול הוא חומר פסיכואקטיבי המצוי בכל המשקאות החריפים, והוא זה שמקנה להם את השפעתם המשכרת על גוף האדם. הדומיננטיות הרבה של האתנול בקרב משפחת הכוהלים, וכן ההשפעה הרבה של המשקאות החריפים על התרבות האנושית, הביאו לכך שבשפת היום-יום מכונה האתנול כוהל או אלכוהול, כמייצג הראשי של המשפחה כולה (הכוללת אלפי תרכובות אחרות). בעבר היה שמו הכימי של האתנול כוהל אתילי או אתיל אלכוהול. עוד לפני, הוא נקרא "ספירט", כי האלכוהול נחשב לרוח החיה של המשקה המשכר, והיין בפרט (spirit = רוח).
בנוסף לשימושו בייצור משקאות חריפים, קיימים לאתנול שימושים רבים אחרים, בעיקר כחומר מוצא של מאות תרכובות בתעשייה הכימית, וכן כחומר חיטוי וכממס. בנוסף אתנול יכול לשמש כדלק במנועים.
יצירת האתנול
האתנול נוצר בפעולה הנקראת תסיסה הפועלת אצל חלק מהחיידקים והפיטריות האנארוביים. במהלך התסיסה הגלוקוז הופך לפירובט כחלק מתהליך הגליקוליזה (C 3 H 4 O 3 ). בשלב הבא הפירובט מחומצן על ידי הקואנזים NADH2 לאתנול, הפעולה מלווה בפליטת פחמן דו-חמצני (CO2), אחוז הגלוקוז האופטימלי לייצור אתנול ללא עיכוב על ידי תוצר הוא 17% התהליך מנוצל ליצירת אלכוהול במשקאות חריפים, ולחלופין לשם התפחת הבצק על ידי התוצר השני בתהליך (CO2).
בנוסף לשיטת ההתססה, ניתן לייצר אתנול בצורה סינתטית באמצעות הידרציה של אתילן שמקורו בזיקוק נפט. לצורך כך מגיבים קיטור עם אתילן בלחץ גבוה, בנוכחות זרז חומצי (לרב חומצה גפרתית). האתנול שנוצר זהה בהרכבו הכימי ובתכונותיו לאתנול שמקורו בהתססה, ועל מנת להבדיל ביניהם יש צורך לזהות את האיזוטופים שמרכיבים את המולקולה.
שימוש באתנול כדלק
תערובת של בנזין עם אתנול משמשת במספר ארצות כתחליף לבנזין נקי. כיום ישנם ברחבי העולם מפעלים המיצרים אתנול מתירס, קנה סוכר וגידולים עתירי פחמימות אחרים. הדלק בברזיל נדרש להכיל לפחות 25 אחוזי אתנול, שרובו מופק ממטעי קנה הסוכר באגן האמזונאס. אתנול נחשב לדלק "ירוק" הודות לעובדה שפחות פחמן דו-חמצני מגיע לאטמוספירה בייצורו בהשוואה לנפט. אחוז הגלוקוז האופטימלי לייצור אתנול ללא עיכוב על ידי תוצר הוא 17%. כמות הפחמן הדו-חמצני המשתחררת בעת שריפת אתנול דומה לזו שמשתחררת בעת שריפת בנזין.
אחד היתרונות של תערובת האתנול בנזין הוא שניתן להפיק אתנול מצמחים שונים בכל שטח קרקע פורייה, ואילו עתודות הדלק המאובן (נפט ופחם) הולכות ומתדלדלות. חיסרון של התערובת הוא העובדה שתכולת האנרגיה של אתנול נמוכה מעט מזו של בנזין, ומשמעות הדבר היא שהרכב עובר עם מכל תערובת מרחק קטן מזה שיעבור עם מכל בנזין רגיל.
ממחקר שנערך על ידי פורום האנרגיה של מוסד שמואל נאמן של הטכניון, עולה כי ניתן להפיק בישראל 265 מיליון ליטר אתנול מפסולת, כ-10% מצריכת הדלק של ישראל.
הגביע הארץ-ישראלי 1942
הגביע הארץ ישראלי 1942 הייתה התחרות ה-13 מאז היווסדה. המשחקים החלו ב-14 בפברואר 1942 והסתיימו ב-4 ביולי 1942. בתחרות השתתפו 27 קבוצות. לאור הנוכחות המוגברת של הצבא הבריטי גדל באופן משמעותי מספר הקבוצות הבריטיות שהשתתפו בתחרות. חלק מהקבוצות הוקמו רק לצורך התחרות ונקראו על שם של הקפטן.
ערעור של מכבי חיפה על תוצאות המשחק נגד הפועל פתח תקווה עצר את קידום התחרות בכחודשיים. בנוסף לכך הייתה בעיה עם תוצאת משחק רבע הגמר בין מכבי תל אביב לבין קבוצת שבב אל ערב מחיפה. המשחק בין הקבוצות הסתיים לאחר הארכה בתוצאה 7-4 לטובת מכבי. אומנם הקבוצה החיפאית טענה שלטובת מכבי שיחקו כדורגלנים שבגלל גילם היו צריכים להתגייס והיה אסור לשתף אותם במשחק. החלטת ההתאחדות הייתה שיש לאשר את תוצאת המשחק אך לפסול את מכבי מהשתתפות בהמשך התחרות.
בית"ר תל אביב זכתה בגביע בפעם השנייה תוך ניצחון 12:1 על מכבי חיפה.
השלב הראשון
בשלב זה נערכו 11 משחקים.
אילן בן-דב (דיפלומט)
אילן בן-דב (נולד בשנת 1959) הוא דיפלומט ישראלי, אשר כיהן כשגריר ישראל בשוודיה בין השנים 2017-2021.
בעבר כיהן בן-דב כשגריר בסינגפור, כסגן שגריר וכממלא מקום שגריר באוסטריה וכקונסול בגרמניה.
ביוגרפיה
בן-דב נולד בתל אביב, ישראל, בשנת 1959. למד בתוכנית לתואר ראשון במדעי המדינה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן כחתן מלגת רוטשילד, וקיבל תואר שני ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה
בתום שלוש שנות שירות בצה"ל ולאחר עבודה של שנה כעוזר פרלמנטרי בכנסת שביצע במהלך לימודיו, הצטרף בן-דב לשירות הדיפלומטי בישראל במשרד החוץ בשנת 1986. בשנים 1990–1995 היה בן-דב אחראי על הדיפלומטיה הציבורית בשגרירות ישראל בגרמניה. בתפקיד זה הוא היה מהפקידים הישראלים הראשונים שהתחילו את המגעים החדשים עם גרמניה המזרחית לשעבר, כמה חודשים לאחר איחוד גרמניה.
בשגרירות ישראל בווינה, אוסטריה, החל בן-דב כסגן ראש המשימה ולאחר מכן שימש כסגן השגריר. בשנת 2000, לאחר שישראל החזירה את שגרירה מווינה, הפך בן-דב לממלא מקום השגריר ולשגריר בפועל לתקופה של כשנתיים.
במשרד החוץ בירושלים מילא בן-דב כמה תפקידים בכירים, לאחרונה כמנהל המחלקה המרכז-אירופית.
חיים אישיים
בן-דב נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא דובר עברית, אנגלית וגרמנית.
הר בראון (ארץ אלכסנדר)
הר בראון או הר ברון (באנגלית: Mount Braun) הוא הר בקצה הצפון מערבי של הרי אוניברסיטת סופיה, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 900 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,259 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מהווה את החלק הצפון-מזרחי של מצוק בצורת פרסה.
ההר ממוקם 6.5 קילומטרים ממזרח - דרום-מזרח להר הולט.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על סקרים על הקרקע שנערכו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1975–1976.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של לוטננט קומנדר ויליאם ק. בראון (William K. Braun), מצי ארצות הברית, מפקד מטוס C-121J (Super Constellation) בטייסת VXE-6 במהלך מבצע דיפ פריז בשנת 1970 ובשנת 1971.
אילנה רביב
אילנה רביב-אופנהיים (נולדה ב-29 בנובמבר 1945) היא אמנית רב-תחומית. עבודותיה כוללות מגוון תחומים, כמו ציורים, רישומים, תחריטים, שטיחי קיר ופסלי קרמיקה. רביב הציגה בגלריות ומוזיאונים בישראל, ארצות הברית, אירופה ובמזרח הרחוק. כיום, היא מחלקת את זמנה בין ישראל לניו יורק.
ביוגרפיה
אילנה רביב נולדה בתל אביב ליצחק ופניה אופנהיים. אח סב סבה, היה דניאל מוריץ אופנהיים (Moritz Oppenheim), אשר כונה "הצייר היהודי הראשון באירופה". רביב גדלה בישראל ואמנותה הושפעה מנופי הארץ. במהלך שנות ה-80, התגוררה עם משפחתה בניו יורק, שם למדה אמנות ב"ליגת הסטודנטים לאמנות" (The Art Students League). בין מוריה היו רוברטו דלמוניקה, ברוס דורפמן ורב האמן האמריקאי, נוקס מרטין.
במהלך השנים הציגה בעשרות תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. היצירות בנויות ממגוון עיצובים שטוחים, ניגודים וצורות, היוצרות גרסאות וממדים שונים למציאות.
בשנת 2015 אילנה נבחרה על ידי משרד התרבות והספורט הישראלי לקבל דירה וסטודיו בפריז וליצור ב-Artist-in-Residence, The Cité internationale des Arts paris. תערוכת יחיד של אילנה התקיימה במוזיאון עוקשי לאמנות בעכו בשנים 2012 - 2013 בנושא: "אליסה בארץ הפלאות" ובשנת 2008, קיבלה את "אות אשת העיר תל אביב-יפו" בתחום האמנויות.
שתי עבודות גדולות שלה הוזמנו על ידי ד"ר אורנה יאיר, מנהלת ואוצרת מוזיאון מורשת בתי המשפט והן תולות בכניסה לבית המשפט שבמגרש הרוסים בירושלים. יצירתה בנושא השואה, מוצגת כבר שנים רבות באוסף הקבוע של מוזיאון השואה האמריקני בוושינגטון הבירה. ביצירה חושפת אילנה את ההיבט המפלצתי של נושא השואה, יותר מאשר להישיר מבט אל תוצאותיה. בציור נראות עשרת דיברות האלוהים כשהן עולות בלהבות, בהדגשה על "לא תירצח". מאבקן להישרד מתבטא אך ורק במיזוג צבעים.
ציורה "סוכת השלום – מחווה לזכריה" (אקריליק על בד 10 2.12x מטר) פתח את חגיגות 40 שנה למדינת ישראל בניו יורק בסוכה הגדולה בעולם. לאחר מכן הוצג במשך שמונה שנים באולם הכניסה הראשי לבנייני האומה בירושלים.
אילנה רביב נשואה ואם לשלושה. במהלך חייה, הציגה את עבודותיה בתערוכות רבות ביניהן, תערוכה ללא רווח, שהוקדשה לארגון "זרעים של שלום" – Seeds Of Peace, שמטרתו להעניק השראה ולחבר בין נוער ערבי ליהודי.
עבודותיה מצויות באוספים פרטיים ונמצאות במספר מוזיאונים וגלריות ברחבי העולם. תערוכת יחיד של אילנה ובה 50 ציורים שהוצגו במוזיאון הממלכתי הרוסי בסנט פטרסבורג (בין אוקטובר 2007 לינואר 2008) ותערוכת יחיד נוספת של 100 ציורים הוצגה במוזיאון לאמנות מודרנית במוסקבה (מדצמבר 2008 עד סוף ינואר 2009). בשני המוזיאונים הייתה ילידת הארץ הראשונה שעבודותיה הוצגו שם. בשני המוזיאונים זכו התערוכות להצלחה רבה. במוזיאון הממלכתי הרוסי אף התבקשה להאריך את זמן הצגת התערוכה בעקבות לחץ קהל. בשני המוזיאונים הושוו יצירותיה באיכותן ליצירותיהן של האמניות הגדולות של רוסיה וכן לגדולי אמני המאה ה-20.
"עולמה של אילנה רביב, אמנית ישראלית מאסכולת הציור האמריקנית, מוצג לראשונה בפני הצופה הרוסי. במהלך זיהוי וביטוי עולמה ברוסית נוכל להשוותו לעבודות הדרמטיות והאקספרסיביות של אמזונות האבאן גארד, דימויים אפוקליפטיים של נטליה גוצ'רובה, מחזור הקלפים של אולגה רוזנובה" (לובוב שקירובה - אוצרת המוזיאון הלאומי של רוסיה- סנט פטרסבורג) "כאן, באולמות אלה, אנו רואים ציורים כאלה, פרי עבודתה של אילנה רביב. יצירותיה מזכירות את עבודות גדולי האמנים של המאה העשרים. לא רק את מאטיס ופיקאסו, אלא גם אלבר מארקה או ראול דופי, הציירים הצרפתיים המופלאים מקבוצת הפוביסטים. הפשטות, הלאקוניות, האנרגטיות המרובה בכל נקודה, אלה גם המאפיינים בעבודות המצוינות של אילנה רביב. מבחינה זו, לדעתי, אילנה היא ממשיכת דרכם האמיתית של האמנים הבולטים במאה העשרים" (ד"ר אנדריי טולסטוי - ראש מחלקת המחקר של המוזיאון לאמנות מודרנית במוסקבה, חבר האקדמיה הרוסית לאמנויות).
מיצירותיה
ArtSpeak (July 1981). Christopher Millis, ArtSpeak, (November 1981). The Riverdale Press (November 1981). Beautiful Talent, Israel Shelanu (December 1981). Mary Abell, The Bohemian Tradition and Alternative Spaces, ArtSpeak (October 1982). The New Explosion: Paper Art, exh. cat., Fine Arts Museum of Long Island, New York (November 1982), CDS Gallery New York (1983). Claude LeSuer, New Talent's Tribute to Tradition, ArtSpeak (November 1983). The Village Voice (1983). Bronx Museum of the Arts Satellite Gallery Program, exh. cat., (1985). Israel Shelanu (November 1986). “Succoth Mural Celebrates Israel’s Independence”, The New York Times (October 1987). Real Estate Weekly (September 1987). Carol Polsky, “Is Heavy-duty Harvest Hut World’s Largest Sukkah?”, New York Newsday (October 1987). “World’s Largest Sukkah Unveiled”, The Jewish Press (October 1987). Jewish Community News (October 1987). The New York Jewish Week (October 1987). The Queens Jewish Week (October 1987). Hadoar (October 1987). The Riverdale Press (December 1987). Les Krantz, The New York Art Review, An Illustrated Survey of the City's Museums, Galleries and Leading Artists (1988). Moznaim Literary Publication (November 1995). Art 2000, Israeli Artists, Painters and Sculptors (1997). Moznaim Literary Publication (August 1997). Marquis Who's Who in the World (1998). Her Presence in Colors IV, exh. cat. International Women Artists, Marsi Gallery, Suan Pakkad Palace Museum, Thailand (2000). Gallery & Studio: The World of the Working Artist, N.Y. “Women’s Lives & Myths” (November/December 2000) “Synthetic Realism”: The Wilfrid Israel Museum of Oriental Art and Studies, exh. cat (December 2001), “Artists of Israel 2002″ Editor: Yehuda May, Mechira Pumbit, 158pp, MAC21- International Contemporary Art Fair – Manifestaciones de Arte Contemporaneo, Exhibit Catalogue (July 2002) “1001 Reasons to Love the Earth”, The World Art Collection, 528 pp. ed.: Frans van der Beek “Arte al Femminile” (Feminine Art) exh. cat. Published by “New Assioma” Centro d’Arte e Cultura Contemporanea” 48 pp., Agenda Prato (14 Marzo 2003), “Quattordici modi di declinare l'”Arte al femminile” (Il Terreno 12 Marzo, 2003) Hedwig Brenner: Judische Frauen in der bildenden Kunst II 394pp Hartung-Gorre Verlag Konstanz 2004,The 110 Anniversary of the Russian Museum, The State Russian Museum annual report ( Palace edition publication) 2008,Cover for the book “The Sins of the Fathers” by Professor John Witte, Jr( Cambridge university press ) 2009,The Moscow Museum of Modern Art's magazine (February 2009)
דניאל אקאקה
דניאל קאהיניקה אקאקה (באנגלית: Daniel Kahikina Akaka; 11 בספטמבר 1924 – 6 באפריל 2018) היה פוליטיקאי ומחנך אמריקאי. אקאקה, יוצא מלחמת העולם השנייה וחבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג במשך שלושה עשורים את מדינת הוואי בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית — תחילה בבית הנבחרים (1990-1976) ולאחר מכן בסנאט (2013-1990). למעט חודשים ספורים בתום כהונתו, במשך כל עשרים ושלוש שנות כהונתו בסנאט היה סנאטור זוטר, שכן שירת את הוואי בסנאט לצדו של דניאל אינווי, אקאקה הוא מוותיקי הקונגרס בהיסטוריה של ארצות הברית.
ביוגרפיה
דניאל קאהיניקה אקאקה נולד בהונולולו, בנם של אנני (לבית קאהואה) וקאהיניקה אקאקה. סבו מצד אביו נולד בעיר שאנטואו השוכנת במחוז גואנגדונג שבסין בתקופה המאוחרת של שלטון שושלת מינג, ואילו סבו וסבתו מצד אמו היו ממוצא הוואיי-ילידי. אחיו היה הכומר אברהם אקאקה. ב-1942 סיים אקאקה את לימודיו בבית הספר התיכון קאמֶהאמֶאה (Kamehameha). במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, והוצב בטיניאן ובסאיפאן. הוא עבד כרתך וכמכונאי וב-1948 היה חובל בספינת סקונר בשם "מורנינג סטאר".
ב-1976 נבחר אקאקה לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס השני של הוואי, שבתחומו כל השטחים במדינת הוואי פרט למרכז עיר הבירה הונולולו. הוא נבחר לבית הנבחרים שבע פעמים מחדש לתקופת כהונה בת שנתיים. באפריל 1990 מונה אקאקה לסנאט של ארצות הברית בידי מושל הוואי, ג'ון ואהי, כדי למלא את מקומו של הסנאטור ספארק מאצונאגה אשר נפטר בעודו מכהן בתפקיד. בנובמבר אותה השנה ניצח בבחירות ביניים ונבחר למלא את ארבע שנות הכהונה שנותרו למאצונאגה, אחרי שגבר על חברת הקונגרס פאט סאיקי עם 53% מקולות הבוחרים.
במהלך כהונתו בסנאט היה אקאקה יושב ראש הוועדה לענייני אינדיאנים ויו"ר הוועדה לענייני חיילים משוחררים. ב-1996 נתן את חסותו לחקיקה שהובילה להענקת עשרות ממדליית הכבוד לחיילים אסייתים-אמריקאים מרגימנט הרגלים ה-442 ומגדוד חיל הרגלים ה-100 של צבא ארצות הברית. הוא גם הצליח להעביר חקיקה שפיצתה את גששים פיליפינים שסורבו לקבלת הטבות השמורות לחיילים משוחררים. משנת 2000 ועד פרישתו מהסנאט בראשית 2013, הריץ אקאקה שורת חקיקות בשם "הצעת חוק אקאקה", שפעלה למען מתן ריבונות עבור העמים הילדיים בהוואי. ב-2005, הודה אקאקה בריאיון עיתונאי ל-NPR כי הצעת חוק זו עשויה להביא בסופו של דבר לעצמאות מדינית מוחלטת.
באפריל 2006 נמנה ברשימת "חמשת הסנאטורים הגרועים באמריקה" של מגזין טיים. המאמר מתח עליו ביקורת כמו שחקיקות משניות בראש מעייניו, והוא כונה "מאסטר בהחלטות מינוריות ובהצעת החוק שמתות בוועדה". בפברואר 2009 נכתבה הצעת חוק בבית הנבחרים של הפיליפינים בידי חבר הקונגרס הפילי פיני אנטוניו דיאז המבקשת להעניק לאקקאה אזרחות פיליפינים לשם כבוד, כמו גם לסנאטורים טד סטיבנס ודניאל אינווי ולחבר בית הנבחרים בוב פילנר, על תפקידם בהבטחת ההטבות לפיליפינים ששיתפו פעולה עם הצבא האמריקאי במלחמת העולם השנייה. ב-2 במרץ 2011 הודיע אקאקה כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת ב-2012. ב-12 בדצמבר 2012 נכח בפעם האחרונה במליאת הסנאט, וחתם את נאומו בפתגם בהוואית "hui hou" שמשמעותו — עד שניפגש שוב.
באפריל 2018 הלך אקאקה לעולמו כתוצאה מכשל מערכתי טבעי. בחודשים שקדמו למותו הוא אושפז בהונולולו והוא הותיר אחריו את רעייתו, מרי מילדרד "מילי" צ'ונג וארבעה בנים.
אברהם בנימין זילברברג (פיטסבורג)
הרב אברהם בנימין זילברברג (ה'תרנ"ב, 1892 – ליל י' בתשרי תשכ"ג, 7 באוקטובר 1962) היה רב ואב"ד בטולישקוב בפולין, מו"ץ בוורשה, ולאחר מכן רב ואב"ד בפיטסבורג, פנסילבניה.
קורותיו
נולד בשטח פולין (אז חלק מהאימפריה הרוסית), להינדה בת ר' ראובן ישראל ויינגורט מקאליש ולרב מיכאל משה יהודה זילברברג, בנו של הרב חיים יעקב נפתלי זילברברג. נקרא על שם אבי סבו הרב אברהם בנימין זילברברג מקוטנו, בנו של הרב משה יהודה לייב זילברברג, בעל ה"זית רענן". בשנת תרע"ג (1913) נישא לשפרה מרים, בת דודו הרב אפרים שרגא הלוי לוונטל, רבה של איניבה ומחבר "חמדת אפרים". לאחר נישואיו היה רב ואב"ד העיר טולישקוב בפולין. כעבור זמן עבר לכהן כמו"ץ בוורשה. בשנות ה-40 היגר לארצות הברית, כיהן במשך שנים כרב ואב"ד בפיטסבורג, הוא נפטר מהתקף לב במהלך דרשה שנשא בקהילתו בליל יום הכיפורים של שנת ה'תשכ"ג, לאחר תפילת כל נדרי. הועלה לקבורה בירושלים.
חתניו הם הרב מנחם מנדל ליטמנוביץ מוורשה והרב יששכר לוונטל, רב באנפול-לובלסק, פולין. בנו, רפאל צבי מאיר, נהרג בהתרסקות מטוס בשנת 1960. נכדו של רפאל מאיר צבי הוא הרב צבי מאיר זילברברג, הקרוי על שמו.
פועלו התורני
הרב זילברברג היה מחבר פורה של ספרים תורניים והרבה לעסוק בשו"ת. הלך בדרכיהם של סב סבו בעל ה"זית רענן" וסבו הרב חיים יעקב נפתלי ואף הוא עסק כמותם בתורת רבי עקיבא איגר וכן בהדפסת ספריו. על הספרים שהוציא קמו עוררין והיו שטענו כי חלק מן התוכן אינו משל רבי עקיבא איגר עצמו.
מזרח נורווגיה
מזרח נורווגיה (בנורווגית ספרותית: Østlandet, בנורווגית חדשה: Austlandet) הוא אזור הגאוגרפי הכולל את דרום מזרח נורווגיה. בתוכו נמצאים המחוזות וסטפול וטלמרק, ויקן, אוסלו וינלנה.
מזרח נורווגיה הוא ללא ספק האזור המאוכלס ביותר של נורווגיה. הוא מכיל את בירת המדינה, אוסלו, שהיא גם העיר המאוכלסת ביותר בנורווגיה.
בנורווגית נקרא האזור Østlandet ו-Austlandet ("הארץ המזרחית") בניגוד ל- Vestlandet ("הארץ המערבית").
מידע כללי
נכון לשנת 2015 גרים באזור 2,593,085 תושבים, כ-50.4% מאוכלוסיית נורווגיה.
גאוגרפיה
ההרים במזרח נורווגיה מגיעים לגובה של 2,469 מטר בשרשרת הרי יוטונהיימן, הנקודה הגבוהה ביותר במדינות הנורדיות (למעט גרינלנד). רכסי הרים בולטים אחרים כוללים חלק מדוברפל בצפון הרחוק של האזור, הרונדאן מצפון מזרח ללילהאמר ואחרים. הרמה הגבוהה של הרדנגרווידה משתרעת על פני מערב נורווגיה.
רוב המחצית הדרומית של מזרח נורווגיה מכוסה בגבעות עם יערות אורן ואשוח, ובשטח חקלאי במישורים.
גשר ברוקלין
המתכנן ובוני הגשר
גשר ברוקלין תוכנן על ידי ג'ון אוגוסטוס רובלינג, מהנדס גרמני שהתמחה בבניית גשרים תלויים.
במהלך עבודות ההכנה לקראת בניית הגשר נפצע המהנדס ברגלו. הרופאים, שנאלצו לכרות את בהונותיו, לא הצליחו להצילו כשלקה בזיהום קטלני. ממש לפני מותו, מינה רובלינג את בנו, וושינגטון רובלינג בן ה-33, לאחראי על הפרויקט. אלא שגם הבן נפגע קשה תוך כדי העבודה על הגשר, שהחלה ב-3 בינואר 1870.
שירה ליבמן
שירה ליבמן (נולדה ב-28 במאי 1976, כ"ו באדר ה'תשל"ו) היא מנכ"לית מועצת יש"ע.
ביוגרפיה
ליבמן נולדה בשם שירה חזן ליואל ושרה חזן, נכדה לרב אברהם חזן, רבה של משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר. למדה בבית הספר חורב לבנות, ולאחר מכן באולפנת צביה בירושלים. לאחר לימודיה עשתה שירות לאומי באולפנת קריית ארבע. סיימה תואר ראשון במדיניות ומינהל ציבורי באוניברסיטה העברית ובבית ברל, ותואר שני במדיניות ומנהל ציבורי באוניברסיטה העברית.
לאחר שלוש שנות עבודה במועצה אזורית שומרון בשנת 2000 החלה לעבוד במועצה המקומית בית אל כמנהלת משאבי אנוש, בשנת 2017 מונתה למנכ"לית המועצה עד שנת 2021.
במהלך שנת 2022 עסקה בייעוץ למנהלים בכירים וארגונים גדולים, בניהם - ארגון שלווה, ורשויות אזוריות ומקומיות.
באוקטובר 2022 מונתה ליבמן למנ"כלית מועצת יש"ע ונכנסה לתפקידה בדצמבר 2022. היא האישה הראשונה הנושאת בתפקיד.
חיים אישיים
ליבמן מתגוררת בבית אל, נשואה לישראל, מייסד ומנכ״ל עמותת מקימי, ואם לשמונה ילדים. גיסה הוא אליהו ליבמן, ראש מועצת קריית-ארבע.
הקיבוץ באומן
הקיבוץ באומן הוא כינוי להתכנסות עולמית של חסידי ברסלב בימי ראש השנה בקברו של רבי נחמן מברסלב באומן שבאוקראינה.
צוואתו של רבי נחמן
חסידיו של רבי נחמן מברסלב נהגו לנסוע אליו מדי שנה להיות עמו בשלושה מועדים בשנה, וביניהם ראש השנה. בשלושה מועדים אחרים נסע רבי נחמן מדי שנה כדי לפגוש את חסידיו. בשנת 1810, בראש השנה האחרון לחייו, במעמד מאות מחסידיו הצהיר רבי נחמן מספר הצהרות בדבר חשיבות השהייה במחיצתו בראש השנה: "איש בל יעדר" ו"הרי ראש השנה הוא שליחותי כולה".
תלמידו רבי נתן מנמירוב פירש את דבריו שעל החסידים לשוב ולפקוד את קברו בראש השנה כשם שהיו במחיצתו בחייו. בשנת 1811 ארגן רבי נתן את העלייה לרגל הראשונה לציונו, אך רק כשישים חסידים בלבד נסעו לקיבוץ.
כעשר שנים לאחר ייסוד הקיבוץ, כבר לא הכיל בית הכנסת המקומי את משתתפיו והם נאלצו להתפלל במקומות מזדמנים. רבי נתן והחסידים החלו לפעול למען הקמת בית כנסת משלהם ובשנת 1834 נחנך בית הכנסת של חסידי ברסלב באומן (שנודע בשם ה"קלויז").
לאחר תפילת המנחה, צועדים המתפללים לאמירת תשליך באגם שעל יד הקלויז המרכזי .
בזמן השלטון הסובייטי
החל משנת 1917, בעקבות קשיים לחצות את הגבול, החלו החסידים בפולין לקיים קיבוץ ראש השנה משלהם בלובלין, ואנשי ברסלב בירושלים הנהיגו קיבוץ משלהם. בשנת 1940 יזם רבי אברהם שטרנהרץ (נכדו של רבי נתן), קיבוץ שנתי במירון ליד קברו של רבי שמעון בר יוחאי, מחבר ספר הזוהר.
דיכויה האלים של הפעילות הדתית בברית המועצות אילץ את משתתפי הקיבוץ באומן לרדת למחתרת. ובכל זאת, גם לאחר מלחמת העולם השנייה, חסידי ברסלב המעטים שנותרו בברית המועצות המשיכו לקיים מניין סודי בראש השנה באומן, חרף סכנת המאסר.
גומצן יאררקה
זהו נחש באורך מרבי של 160 סנטימטרים, והוא בעל קשקשים חומים המסתווים היטב בין העלים והענפים ביער ומשולבים ברצועות כהות מעליהם. לעיתים הדפוס משתנה לצבע חום בהיר, צהוב, אפור, קרם ועוד. ראש הנחש רחב עם פס שחור לאורך אמצע הפנים עד השפתיים. עיני הנחש כתומות והשפתיים לבנות. כמו קרוביו הוא בעל גומה על השפתיים היכולה לזהות חום גוף של בעלי חיים קטנים ולכוון אליהם.
הקיבוץ באומן
בזמן השלטון הסובייטי
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים הקיבוצים העיקריים נערכו במירון ובירושלים. קיבוצים נוספים נערכו בניו יורק ובלונדון.
בשנת 1988 התירו השלטונות למאתים וחמישים איש לשהות בראש השנה באומן. בשנת 1989 הגיעו יותר מאלף אנשים לקיבוץ. החסידים שכרו בניין של בית חרושת בסמוך לציון, והסבו את אולמות הייצור לבית-כנסת, חדר אוכל ולאולמות שינה.
גומצן יאררקה
הוא חי ביערות טרופיים ויערות נשירים עד לגובה 1,000 מטר, אך גם בשטחים פתוחים יותר כמו שדות חקלאיים ובמישורים שופעי צמחייה. הנחש צד ממארב טרף של עופות ויונקים קטנים אותם הוא קולט בגומותיו. נקבת הנחש משריצה 20 ולדות חיים.
הקיבוץ באומן
הקיבוץ כיום
במשך השנים מספרם של הבאים לאומן עלה מדי שנה, ובשנת 2000 נכחו יותר מעשרת אלפים חסידים בקיבוץ באומן. בשנת 2010 בוטל הצורך באשרת כניסה לתיירים הבאים לאוקראינה, דבר זה גרם לקפיצה במספר האנשים שטסים מישראל לאומן מדי שנה.
החל משנת 2015 מגיעים לאומן מדי שנה בראש השנה למעלה משישים אלף איש.
גומצן יאררקה
נחש זה נפוץ יחסית בברזיל ושם הוא הקטלני מהנחשים ובעל הסיכויים הגדולים ביותר להיתקל באדם. הנחש מזריק בכל הכשה 25–26 מ"ג של ארס ויכול להגיע עד 300 מ"ג. הארס גורם לנפיחות מקומית, דימומים פנימיים ופגיעה בקרישת הדם ויכול לגרום להלם, דימום בגולגולת ולאי ספיקת כליות, שעלולה לגרום למוות.
הקיבוץ באומן
הקיבוץ בתקופת מגפת הקורונה
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל לפני ראש השנה תשפ"א הביע ממונה הקורונה, פרופ' רוני גמזו, התנגדות נחרצת לטיסות לאומן באותה שנה, מחשש שיגבירו את התחלואה. ולפיכך פנה באופן רשמי אל הרשויות באוקראינה על מנת שימנעו הגעת מבקרים מישראל. מחאה התעוררה בישראל בטענה שההתכנסות תביא להדבקה נרחבת ושלטונות אוקראינה הודיעו בספטמבר 2020 כי לא יאפשרו לעולי רגל להיכנס למדינה עד לאחר החג. אלפי חסידים התקבצו בגבול אוקראינה-בלארוס, במעבר הגבול נובי יארילוביצ'י בניסיון להיכנס לאוקראינה, אשר הציבה במקום חיילים שמנעו מהם את הכניסה. בסופו של דבר נותרו החסידים בבלארוס בחג. כאלפיים חסידים הצליחו להגיע לקבר עוד קודם שהוטל על כך איסור.
בשנת 2021 החלו מר"ח אב החלו חסידי ברסלב לטוס לאומן. חסידי ברסלב לא לקחו סיכון שאוקראינה או מדינת ישראל תסגור את הגבולות או את האפשרות לטוס לרבי נחמן. רוב החסידים הגיעו עם משפחותיהם לעיר אומן ולקראת ראש השנה, חזרו הנשים לארץ ישראל, כשרק הגברים נשארים לקיבוץ בימי ראש השנה. בפועל, לא נרשמו קשיים מצד מדינת ישראל לנסיעה לאומן באותה שנה ומשוער כי התכנסו באותה שנה עשרות אלפי אנשים, כמצוות רבי נחמן מברסלב להיות אצלו על חג ראש השנה.
התנגדות לעלייה לקבר בראש השנה
בשנת 2007 שלל הרב עובדיה יוסף את המנהג לצאת מארץ ישראל לביקור בקברו של רבי נחמן. גם בקרב רבנים ספרדיים אחרים נשמעה ביקורת על הנסיעה לאומן בראש השנה בהם הרב מאיר מאזוז והרב בן ציון מוצפי, וכן בקרב הרב אמנון יצחק. גם בקרב רבני הציונות הדתית נשמעו הסתייגויות מקיום מנהג זה, בין השאר מהרב יהודה עמיחי, הרב שלמה אבינר, הרב בן ציון אלגאזי והרב אורי שרקי.
ינה שיפוש
ינה שיפוש (במקור שפילר, בהונגרית: Sipos Jenő; קצ'קמט, 20 ביולי 1910 – בודפשט, 27 בדצמבר 2000) היה זמר אופרה (טנור), מורה לשירה ולפיתוח קול יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
ינה שיפוש נולד במשפחה יהודית כבנם של פרנץ שיפוש (שפילר), סוחר בגדי אופנת נשים ושל מריה פישפן.
משנת 1936 למד שירה אופראית והוראת שירה ופיתוח קול באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט כסטודנט של אימרה מולנר ולאחר מכן באיטליה כתלמידו של הבריטון האיטלקי המפורסם ריקרדו סטראצ'ארי (Riccardo Stracciari). בין השנים 1939–1944, בשל החוקים היהודיים, ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי הוא יכול היה להופיע רק בפני קהל יהודי במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. שיפוש שרד את השואה בגטו בודפשט.
משנת 1961 היה מרצה באקדמיה למוזיקה ומ-1970 עד 1981 היה פרופסור באוניברסיטה. בשנים 1977–1980 היה הקפלמייסטר של "להקת התיאטרון העירוני" (Städtische Bühnen) בפרנקפורט אם מיין. החברה בנויה היום משני ארגונים, Oper Frankfurt לאופרה ו-Schauspiel Frankfurt לדרמה. משנת 1979 עד 1981 עבד בטהראן ומשנת 1981 עד 1983 היה מורה לשירה ולפיתוח קול בטוקיו. משנת 1983 עבד כמורה לשירה בבית האופרה הממלכתי של הונגריה. שיפוש העביר קורסי שירה באוסטריה, ברפובליקה הפדרלית של גרמניה, בנורווגיה ובשווייץ.
התקהלות בלתי חוקית
התקהלות (וגם: התכנסות או התאספות) בלתי־חוקית היא עבירה פלילית שהגדרתה כעבירה נועדה למנוע הפרת הסדר הציבורי, לפגוע בחופש התנועה (של אנשים אחרים) או ביצוע משותף של עבירות אחרות, במיוחד הפעלת אלימות כלפי אנשים אחרים או פגיעה ברכוש.
ינה שיפוש
ביוגרפיה
עבודתו הפדגוגית: פיתוח קול במקהלה. הוא היה המאסטרו של כמה זמרי וזמרות אופרה הונגריות מפורסמות בעולם, כמו פטר קלן, אווה מרטון, קטלין פיטי, לאסלו פולגר ועוד.
התקהלות בלתי חוקית
הגבלת התקהלות או התאספות בצורה גורפת מקובלת במשטרים דיקטטורים ודכאניים וזאת כדי למנוע מהציבור להפגין נגד השלטון, לדרוש זכויות אדם או לשנות את שיטת המשטר לדמוקרטיה. צעדים להגבלת התקהלות עלולים לכלול דיכוי של התקהלות לא אלימה, מעצר מנע של פעילים שקוראים לבוא להפגין, הכרזת התקהלות לא חוקית גם על מספר קטן של מפגינים, דרישה למתן היתר מיוחד להתקהלות מטעם המשטרה, הגבלת המרחבים בהם מותר להפגין, הטלת עוצר בשעות החשיכה, מתן סמכות נרחבת לשוטרים או חיילים לפזר התקהלות, העלמת עין מאלימות משטרית, שכירת בריונים כדי לפזר התקהלויות, שתילת סוכנים ממשלתיים שיבצעו פרובוקציות כדי לפזר הפגנות, לעיתים קרובות במשטרים אלה יש סקנציות חזקות נגד מפגינים כמו מעצרים, מאסרים, איומים על בני משפחה, הפעלת אלימות על מפגינים, ירי על מפגינים או מעצר והוצעה להורג.
בניגוד להגדרת התקהלות כעבירה, בדמוקרטיות חוקקו מסגרת החוקה שלהן את חרות האספה, ובצורה משתמעת גם את חופש התהלוכה וההפגנה. כמו כן משמשות הגנות נוספות על חופש ההתאספות וההפגנה באמצעות זכויות אזרח יסודיות כמו חופש הביטוי, חופש התנועה והזכות להגנה על הגוף (מפני אלימות המשטרה). הוראות ההלכה למעשה במדינות שבהן מוכרות חירויות אלו נגזרות מאיזון בין זכויות הפרט והרצון להימנע מהפרת הסדר הציבורי. במדינות רבות מסויגת הזכות להתאספות בכך שתהיה 'בדרכי שלום' וכך יכולות רשויות החוק לתייג כבלתי חוקיות התקהלויות שאינן עומדות בתנאים אלו.