cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אספים לחופש
השימוש בסמל האינסוף כמייצג האוטיזם, שאספים לחופש התחילו בו ביוני 2004, היווה תגובה להקשרים השליליים של סמל הפאזל שארגוני הורים נוהגים להשתמש בו. סמל הפאזל נתפס על ידי רוב חברי הקהילה האוטיסטית כהתייחסות מעליבה לכך שאוטיסטים עשויים להיראות חידתיים. אספים לחופש הרגישו שסמל האינסוף מהווה ייצוג טוב יותר של האוטיזם, כי הוא מסמל הגיון, התמדה, חזרתיות ואחדות צורנית.
ברווז נהרות
ברווז נהרות (שם מדעי: Merganetta armata) הוא מין עוף מים ממשפחת הברווזיים החי באמריקה הדרומית בעיקר באזור הרי האנדים. זהו המין היחידי בסוגו.
ברווז זה התגלה ב-1842 על ידי החוקר ג'ון גולד (John Gould; 1881-1804) ונחשב למין בתת-משפחת ברווזי צדפות יחד עם הטדורנה והברווז הכחול (Hymenolaimus malacorhynchos) מאוסטרליה, לאחר שהיה חבר בתת-המשפחה Cairininae שבוטלה.
אורכו של ברווז זה 43–46 ס"מ ומשקלו 315–440 גרם. הזכר בעל נוצות חומות עם פלג גוף עליון שחור ומקור אדום ורגליים אדומות. לעומת הזכר הנקבות קטנות יותר וצבען לבן עם 2 פסים שחורים לאורך הראש והעיניים עד הצוואר והבטן והכנפיים מפוספסות בפסים דקים שחורים והכנפיים חומות, אך כמו לזכרים גם מקורן ורגליהן אדומות. מבנה גופם של הברווזים מוארך מעט ומתאים לשחייה מהירה והמקור גם דק.
הם נפוצים רק בהרי האנדים מקולומביה בצפון עד לארץ האש בארגנטינה בדרום. הם חיים בנהרות ההר ומקננים במערות הרריות ואזורים מוגנים נוספים. הם שחיינים חזקים שלא חוששים גם ממי שלגים קפואים, אך מעופפים חלשים ולא תמיד זהירים. מזונם העיקרי הוא חסרי חוליות תת-מימיים בתוספת חולייתנים קטנים שנמצאים.
הברווזים נמצאים בירידה עקב פגיעה במקור תזונתם על ידי דגי טרוטה פולשים, זיהום, הרס יערות וסכירת נהרות לתחנות כוח. עם זאת האוכלוסייה נחשבת ליציבה כיום.
בית הכנסת הגדול
{{פירושונים| בישראל:
בעולם:
ראו גם
}}
קרב נוריס
רקע
בתחילת מלחמת העצמאות השתלטו אנשי הכנופיות על כפרי הר הגלבוע והטרידו ביריות את היישובים היהודים בעמק חרוד. אש נורתה על הכביש הראשי עד אשר היה אפשר לנסוע מגבע לקיבוץ מרחביה רק במכוניות משוריינות. הכפרים זרעין, מזאר ונוריס הפכו לבסיסי התקפה של הערבים. בייחוד סבלו עובדי מחצבת עין חרוד וקבוצת "זרעים" ששכנה ליד מעיין חרוד (לימים ממייסדי קיבוץ דברת).
הקרב
ב-18 במרץ 1948 הייתה התקפת יריות קשה על המחצבה ועל קבוצת "זרעים" ולאור זאת הוחלט לצאת לראשונה לפעולה התקפית. הכוחות קובצו מקיבוצי הסביבה והתוכנית הייתה לצאת בלילה ולהציב מארב לכוחות הערבים.
ב-19 במרץ 1948 בשעה 03.30 הציבו הלוחמים מארב בין המחצבה ובין הכפר נוריס הסמוך. כאשר יצאו שומרי המחצבה לבדוק את הסביבה, נפתחה עליהם אש מהכפר. המארב שהיה מורכב ממחלקת אנשי בית השיטה פתח באש ובחיפוי זה נסוגו השומרים אל המחצבה. הערבים שעלו במספרם על לוחמי המחלקה החלו לאגף אותה משני צדדים. תגבורת הגיעה מפרדסי עין חרוד ותפסה את גבעת יהונתן הסמוכה ומשם חיפתה על המחלקה הראשונה אך גם היא הותקפה קשות ונאלצה לסגת. הקרב נפסק בהתערבות כוח בריטי שהוזעק מבית שאן. שבעה לוחמים בני קיבוצי העמק נפלו בקרב זה. חמש גופות נשארו בשטח ונלקחו לג'נין. לפנות ערב הוחזרו הגופות על ידי הבריטים כשסימני התעללות קשים ניכרים בהן.
לאחר הקרב
בסוף מאי 1948 כבש צה"ל את נוריס וזרעין ושם קץ לירי על יישובי העמק.
קרב נוריס גרם להלם ואבל ביישובי העמק. בהתמודדות הראשונה עם הערבים הייתה ידם של הערבים על העליונה. רבים ראו בקרב זה כישלון וברוב הספרים על מלחמת העצמאות הוא הוצנע.
בשנת 1951 הקים הפסל משה ציפר, אנדרטה לשבעת הנופלים, בצורת גל אבנים על גבעת יהונתן המתנשאת 160 מטר מעל עמק חרוד.
שנים רבות היה המקום מוזנח ואפשרות להגעה הייתה רק ברכב 4X4. במסגרת מבצע שיפוץ אנדרטאות לרגל 60 שנה למדינת ישראל שופצה אנדרטה זו, הושם לוח הנצחה חדש וטבלת אבן עליה חקוק סיפור הקרב. שופרה ושולטה דרך רכב מהר שאול הסמוך.
חדווה ושלומיק
חדווה ושלומיק היא סדרת טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה הישראלית, באביב 1971, והייתה לאחת הסדרות העלילתיות הראשונות שהופקו בישראל. הסדרה מבוססת על ספרו של אהרן מגד, "חדווה ואני", והיא עוסקת בזוג העוזב את הקיבוץ לטובת העיר הגדולה.
את תסריט הסדרה כתבה ארנה ספקטור, שעיבדה אותו יחד עם יהונתן גפן, ובמאי הסדרה היה שמואל אימברמן. מירי אלוני הופקדה על ביצוע שירי הנושא של הסדרה - "הבלדה על חדווה ושלומיק" ו"להיות לבד", שכתב יהונתן גפן והלחין יאיר רוזנבלום.
כששודרה לראשונה, בשנת 1971, הותקפה הסדרה על רמתה הנמוכה וה"לא חינוכית". אולם היא צברה תהודה ושודרה מספר פעמים על ידי הערוץ הראשון בשידורים חוזרים. במרץ 2005 יצאה לאור קופסת DVD עם פרקי הסדרה, המארז הראשון של סדרת דרמה ישראלית. פסקול הסדרה יצא על גבי תקליט.
עם סיום שידורי רשות השידור בשנת 2017, שיר הנושא של הסדרה היה לשיר האחרון ששודר בערוץ הראשון (למעט ביצוע שירת התקווה של עובדי הרשות). השיר שודר בגרסת כיסוי בביצועה של מארינה מקסימיליאן, כפי שהוקלט שנה לפני כן, ובליווי קטעים והקלטות משידורי הערוץ לאורך השנים.
ביקורת
מבקרת התיאטרון הדה בושס אמרה: "אנטי תרבות, פירושה, שארץ שלמה עוסקת ב"חדווה ושלומיק" אם לרעה ואם לטובה, והדבר נעשה לשיחת היום. אנשים שלא היו יודעים מעודם על קיומה של סדרה כזאת בתנאים אחרים, דנים בנושא שאין מה לומר בו. על כן "חדווה ושלומיק" היא אנטי-תרבות מעליבה... יעל אביב היא אמנם שחקנית נאה וסימפתית, ונדיר מאוד לחזות באישה יפה ומושכת על הבימה והמסך הישראליים - וגם זו נחמה. מנחם זילברמן לעומת זה, דומה מזוהה עם דמותו של שלומיק, הגאון התורן הישראלי המצוי, בעל המבט האטום, הבעת הפנים הקפואה וחסרת הרגישות, ואמרי השפר האינפנטיליים... חדווה ושלומיק נעשו לגיבורים של עולם ילדות. ואם אני זוכרת את גיבורי עולם הילדות שלי זה לדעתי אנטי חינוכי. אולי גם משום כך יש להרהר בטרם מעלים סדרות מסוג זה."
דיוניסיו אגואדו
דיוניסיו אַגוּאַדוֹ (בספרדית: Dionisio Aguado; 8 באפריל 1784 – 29 בדצמבר 1849) היה נגן גיטרה קלאסית ומלחין ספרדי.
ביוגרפיה
נולד במדריד, למד עם מיגל גרסיה. ב-1825 ביקר אגואדו בפריז, שם פגש והתחבר עם חברו לדירה פרננדו סור.
עבודתו הגדולה של אגואדו "Escuela de Guitarra" היא מדריך ללימוד נגינה בגיטרה. המדריך עדיין מודפס היום. ב"אסקולה" מתאר אגואדו את שימושו בציפורני האצבעות ביד ימין בנוסף לשיטותיו האחרות לנגינת גיטרה.
עבודותיו האחרות של אגואדו כללו "Trois Rondos Brillants" (Opus 2), "Le Menuet Affandangado" (Opus 15), Fandango Varie" (Opus 16), Rondo In A Minor. עבודותיו המתקדמות יותר דורשות יכולות וירטואוזיות ומתיחות ביד שמאל אשר כמעט בלתי אפשריות.
אגואדו חזר למדריד ב-1838 ונפטר בגיל 65.
מטחנת שוקולד
"מטחנת שוקולד מס' 1" (1913) ו"מטחנת שוקולד מס' 2" (1914) (בצרפתית: Broyeuse de Chocolat) הם שני ציורים מאת האמן הצרפתי מרסל דושאן.
מריאן גולד
מריאן גולד (בגרמנית: Marian Gold; נולד ב-26 במאי 1954) הוא זמר ופזמונאי גרמני, שידוע כסולן של להקת הגל החדש הגרמנית אלפאוויל.
מטחנת שוקולד
הציורים מציגים מכונה לטחינת שוקולד, אותה ראה דושאן בחלון ראווה של חנות שוקולד בעיר רואן שבצרפת, בעת ששהה שם בביקור בבית הוריו. במכונה המקורית נטחנו פולי הקקאו בתוך אגן גדול על ידי גלגלים כבדים. דושאן בחר להוריד את האגן ולהציב את המטחנה על גבי שולחן קטן בעל רגליים מעוקלות. בנוסף, הוסיף דושאן למכונה גלגל שלישי. המטחנה סימלה עבור דושאן כמטפורה לאוננות, בשל האיכויות הסנסואליות שבמכונת השוקולד. בעוד שהציור המוקדם, משנת 1913, מציג איכויות ציוריות כגון תיאור אור וצל וצבעוניות, הרי שבציור המאוחר יותר מתמקד דושאן בתיאור פרספקטיבה ללא התייחסות למרחב בה ניצבת המטחנה. האיכות הגרפית של היצירה מתחזקת על ידי שימוש בחוטים, המשמשים לתיאור גלגלי המכונה. בכל, משקפת היצירה את הנטייה הגוברת בעבודותיו של דושאן לטשטוש ודחייה של רעיון "מגע היד" של האמן.
מריאן גולד
שנותיו הראשונות
גולד נולד ב-26 במאי 1954 בהרפורד, אז במערב גרמניה. בברלין הקים את להקת "צ'ינצ'ילה גרין" בסוף שנות השבעים, שכללה גם את עמיתו באלפאוויל לעתיד ברנהרד לויד.
מטחנת שוקולד
התעניינותו של דושאן במכניקה ובמכשירים מכניים באה לביטוי כבר בעבודות קודמות כגון "מטחנת קפה" (1911) או "כלה" (1912). מטחנת השוקולד הפכה לאלמנט מרכזי בתיאור ה"רווקים" ביצירתו של דושאן "הזכוכית הגדולה" (1915-1923). רפרודוקציה של "מטחנת שוקולד מס' 2" הודפסה בשער הגיליון השני של המגזין "The Blind Man", אותו הוציאו דושאן והנרי-פייר רושה (Henri-Pierre Roché) במאי 1917.
מריאן גולד
אלפאוויל
בשנת 1982 הוא הצטרף ללויד ופרנק מרטנס בלהקת Forever Young, שהפכה לאלפאוויל. בין השירים הידועים של אלפאוויל הם: "Forever Young", "Big in Japan", "Sounds Like a Melody", "Dance with Me" ו-"Jerusalem". הוא ידוע בזכות קול הטנור שלו. יצירתתיו הן בשפה האנגלית, והדבר תרם להצלחה הניכרת של אלפאוויל בבריטניה ובארצות הברית בשנות השמונים.
הוא החבר המייסד היחיד שנותר בלהקה, שאלבומה האחרון Strange Attractor יצא בשנת 2017.
סולו
אלבום הסולו הראשון של גולד, So Long Celeste, יצא בשנת 1992. באלבום נכללו גרסאות כיסוי ל-"The Shape of Things to Come" (במקור של The Headboys) ו-"One Step Behind You".
אלבום הסולו השני שלו, United, יצא בשנת 1996.
חיים אישיים
בסוף שנות השמונים התגורר גולד במינסטר עם אשתו לשעבר מנואלה.
לגולד שבעה ילדים מארבע נשים שונות.
פירותריום
פירותריום (שם מדעי: Pyrotherium; מילולית: ""בהמת אש") הוא סוג של יונק גדול, בן לסדרת הפירותראים אשר חי בתקופת האוליגוקן לפני 28.7-27 מיליון שנה מימינו באמריקה הדרומית. הוא דמה במראהו לפיל וחי באזור תצורות סרמיינטו (Sarmiento Formation) שבארגנטינה ובתצורות סאלה (Salla Formation) שבבוליביה. המאובנים הראשונים שלו התגלו ב-1888 במכתש אפר געשי, מה שנתן לו את שמו.
הפירותריום היה מהגדולים שבפרסתנים של אמריקה הדרומית הקדומה והוא הגיע לאורך 3 מטרים, לגובה 1.5 מטר בכתפיו ולמשקל מרבי של מעל 3,500 ק"ג. הגולגולת שלו הייתה מוארכת ובעלת חדק גדול כמו של טפיר אשר נועד ללחך צמחייה מהעצים. היו לו זוג ניבים קדמיות משתי הלסתות שפנו החוצה בצורה מוזרה. מבנה גופו דמה לזה של קרנף או היפופוטם והוא היה נמוך ובעל רגליים חזקות שיזרו את משקלו. ייתכן שהיה בעל אורח חיים אמפיבי.
למעשה לא היה בינו כל קשר לפילים או לפרסתן חי כלשהו אלא הוא השתייך לקבוצת הפרסתנים הדרום אמריקאים - מרידיונגולטיים.
מראדי
מראדי (בצרפתית: Maradi) היא העיר השנייה בגודלה בניז'ר.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-527 ק"מ מניאמיי, בירת ניז'ר.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (30 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 734 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (228 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיר ממוקמת ליד הכבישים RN1, RN9 ו-RN18.
דניס קווייד
ביוגרפיה
קוייד נולד ביוסטון, טקסס שבארצות הברית למשפחה נוצרית-בפטיסטית. הוא למד מנדרינית תקנית וריקוד בתיכון ודרמה באוניברסיטת יוסטון, אך נשר מהלימודים ונסע ללוס אנג'לס. אחיו הגדול, רנדי קווייד, הוא שחקן שאף היה מועמד לאוסקר ב-1974, ובעקבותיו החליט קווייד גם הוא להפוך לשחקן קולנוע.
קריירה
בשנת 1975, שיחק לראשונה בקולנוע בסרט "אמא משוגעת". ב-1977, הופיע לראשונה בטלוויזיה כאשר הופיע בפרק בסדרת הבילוש "בארטה". באותה שנה הופיע בתפקיד קמע בסרט "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים". ב-1979, שיחק בסרט "תרגילים בהתבגרות" את דמותו של מייק. בשנת 1981, שיחק בסרט "שים פס על הפס" בכיכובו של ביל מארי. ב-1983, כיכב בסרט "הצוות המובחר" וזכה לביקורות חיוביות. בשנת 1987, כיכב בסרט המדע בדיוני "יום במלכודת" לצידה של מג ראיין.
בתחילת שנות ה-90, קווייד לקח הפסקה מקריירת המשחק עקב מחלת האנורקסיה נרבוזה וגמילה מהתמכרות לקוקאין. בשנת 1995, הוא כיכב בקומדיה הרומנטית "משהו לדבר עליו" לצידה של ג'וליה רוברטס. ב-1996, כיכב בסרט "לב הדרקון". בשנת 1997 שיחק בסרט "כללי המשחק" לצידו של טופאק שאקור. ב-1998, שיחק בסרטים "מלאך במדים" ו"אבא מתארס", וביים לראשונה בחייו את סרט הטלוויזיה "כל מה שזורח". ב-1999, שיחק בסרטו של אוליבר סטון, "יום ראשון הגדול".
בשנת 2000, שיחק בסרט הפשע "טראפיק". ב-2001, שיחק בסרט של HBO "ארוחת ערב עם חברים". בשנת 2002, כיכב בסרט "הרחק מגן עדן" לצידה של ג'וליאן מור. על תפקידו בסרט זה זכה בפרס "מבקרי הקולנוע של ניו יורק" לשחקן המשנה של השנה, והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב באותה קטגוריה. ב-2004, שיחק בסרטים "טיסת הפניקס", "היום שאחרי מחר" ו"בחברה טובה" לצידו של טופר גרייס. בנובמבר 2005, קיבל כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד. בשנת 2006 הוא גילם את הנשיא סטאטון בקומדיה המוזיקלית "אמריקן דרימז" לצד יו גרנט. ב-2007, דיבב את דמותו של רובן בסרט האנימציה "הקרב על הכוכב". בשנת 2008, שיחק בסרט "שמונה צדדים לאמת" לצידם של מתיו פוקס ואיילת זורר. ב-2009, שיחק בסרט "ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ" והתארח בפרק בסדרה "בובספוג מכנסמרובע" ודיבב את דמותו של סבא אדום הזקן.
בשנת 2019, שיחק את אדמירל ויליאם הולסי בסרט "הקרב על מידוויי". באותה שנה גילם את וייד בלאקווד בעונה השלישית של סדרת הדרמה המשפטית "גוליית" בפריים וידאו.
בשנת 2021, מצטלם קוויד לסרט "רייגן" על הביוגרפיה של נשיא ארצות הברית לשעבר, רונלד רייגן. הסרט עתיד לצאת ב-2022.
בשנת 2023 לוהק לתפקיד מרכזי בסדרה "באס ריבס" העוקבת אחר אופיו וחיו של באס ריבס (אנ'), הסוכן השחור הראשון בשירות המרשלים של ארצות הברית. הסדרה היא פריקוול רביעי לסדרת הדרמה והמערבון "ילוסטון" מבית רשת והיא תעלה במהלך סוף השנה.
חיים אישיים
קוויד הוא מוזיקאי והוא מנגן עם להקתו "הכרישים". הוא אוהד של קבוצת הבייסבול "יוסטון אסטרוס".
ב-25 בנובמבר 1978 נישא קווייד לשחקנית פי ג'יי סולס. הזוג התגרש ב-1983. בין השנים 1991–2001 היה נשוי לשחקנית מג ראיין, לאחר ששיחק עימה בשני סרטים. בנם המשותף הוא השחקן ג'ק קווייד. ב-2001, הוא יצא עם הדוגמנית שאנה מואקלר.
מעבר תבנית
מעבר תִּבְּנִית (בערבית: معبر تبنيت) היה מעבר לאוכלוסייה אזרחית (או לחלופין מחסום מרכזי) ב'רכס עלי טאהר' (שבשטחו מוצבי בופור ודלעת) שבלבנון, באזור הכפר תיבנית בתקופת השהייה ברצועת הביטחון. המעבר הוביל אזרחים ורכבים מאזור הכפרים תיבנית וארנון שבשליטת ארגון החזבאללה לאזור רצועת הביטחון שבשליטת כוחות צה"ל וצד"ל. המעבר היה אחד מחמשת מעברים לרצועת הביטחון וממנה בתוך שטח דרום לבנון והיה בשליטה של חיילי צד"ל.
במעבר התרחשו מספר לא מועט של ניסיונות מצד ארגון חזבאללה לפגע כנגד חיילי צה"ל וכנגד חיילי צד"ל. בשנת 2000 עם נסיגת צה"ל מלבנון, צה"ל נטש את המעבר. שהמשיך לשמש כמעבר צבאי בשליטה לבנונית (נכון לשנת 2006).
היסטוריה
מעבר תבנית הוקם כחלק ממערך המעברים של רצועת הביטחון בדרום לבנון. המקום היווה קרקע פורייה לניסיונות פיגוע באמצעות רכבי תופת ומטעני צד. ב-18 למרץ 1995 במהלך פתיחת ציר במעבר תבנית, באזור מוצב "דלעת" בגזרה המזרחית של רצועת הביטחון, נכנס כוח צה"ל לסרוק מטע זיתים סמוך, משלא נמצא דבר חזר לכביש והמשיך בפתיחת הציר. לפתע, נפתחה אש ופצצות מרגמה נורו לעבר הטנק שעמד בחיפוי. מפקד הכוח חזר עם חייליו למקום, במטרה לסייע לטנק המותקף. הכוח החל לסרוק את השטח, והחיילים נכנסו שוב למטע הזיתים, לוודא שאין בו מחבלים. גם בסריקה זו לא נמצא דבר והכוח עמד לחזור לכביש. אז אירע פיצוץ חזק. רב-סמל האשם רחאל וחברו, ששמעו את הפיצוץ, רצו לכיוון הנפגעים על מנת להגיש להם סיוע. תוך כדי ריצתם אירע פיצוץ חזק נוסף של מטען צד אשר פגע בהם אנושות. האשם ושניים מחייליו רס"ם האני מוחמד וסמל הלל דוד רוזנר נהרגו. עוד שני חיילים נפצעו. ב-1 במרץ 1998 מנעו אנשיו של גנרל אנטואן לאחד מתושבי טייבה מעבר דרך מעבר תבנית. אירוע דומה אירע ביולי של אותה השנה. חסימת מעבר תבנית שהיווה עורק חיים מרכזי לתושבי הסביבה, היה לצעד ענישה בעקבות פיגועים והתקפות על חיילי צד"ל וחיילי צה"ל.
לקראת הנסיגה
ב-7 בינואר 2000 הפעילו מחבלי חזבאללה מטען צד כנגד כוח של חיילי צד"ל שהיו בפעילות מבצעית באזור, איש לא נפגע. מטען זה בא בעקבות הניסיון של חזבאללה בהוראת בכירים במשטר האיראני לחמם את הגזרה לאור חידוש שיחות השלום בין ישראל לסוריה. במרץ אותה שנה, טמנו פעילי חזבאללה מטען צד במעבר שפגע בכוח רגלי של צד"ל שעסק בפתיחת ציר לקראת פתיחת המעבר באותו יום. באפריל שוחררו במעבר העצירים הלבנונים שהשבתם בחזרה ללבנון הובילה למאבק משפטי של משפחתו של הנווט החטוף רון ארד. בימים בהם צה"ל התכונן לנסיגתו, במאי 2000, הפגיזו כוחות צד"ל בראשותו של גנרל אנטואן לאחד ומטוסי חיל האוויר את אזור תיבניה. לקראת סוף החודש החלו פינויי המוצבים שכללו הפצצות כבדות של מסוקים ומטוסי קרב על מוצבים ב'רכס עלי טאהר'. לאחר עזיבת כוחות צה"ל, החלו אזרחים לראשונה לעבור במעבר תבנית בלי אישור של צה"ל או של צד"ל המתפורר, דבר שבעייני החזבאללה הצטייר כ"תמונת ניצחון".
סרצ'ר
סרצ'ר הוא כטב"ם טקטי לסיור ואיסוף מודיעין מתוצרת מפעל "מלט" של התעשייה האווירית לישראל. הסרצ'ר נכנס לשירות בחיל האוויר הישראלי ב-1992 וכונה שם "חוגלה". סרצ'ר 2 הוא דגם משופר של הסרצ'ר שנכנס לשירות בחיל האוויר הישראלי ב-1998 וכונה שם "כוכב לבן". סרצ'ר 3  הוא שיפור של הסרצ'ר 2 בעל מנוע משופר, יחידת ממסר אווירית ויכולת נחיתה אוטומטית מתקדמת.
הסרצ'ר הוא כטב"ם בתצורת מנור כפול המונע על ידי מנוע רוטורי יחיד בעל מדחף דוחף. לסרצ'ר שלושה כני נסע קבועים. הוא יכול להמריא ממסלול המראה ולנחות עליו.
סרצ'ר 3
הסרצ'ר 3 הגיח מהשינויים שנעשו בסרצ'ר 2J, המשמש את חיל האוויר הספרדי. ההבדלים כוללים את היכולת לעבוד עם ממסר, ובכך להגדיל את טווח הפעולה מקרון השליטה למעל 300 ק"מ, ויכולת המראה ונחיתה אוטומטית בעזרת 2 מערכות סימולטניות לבטיחות מרבית. ניתן לצייד אותו במטען ייעודי (מטע"ד) אלקטרואופטי או במכ"ם מִפְתָּח סינתטי (SAR). הוא מורכב מחומרים מרוכבים על מנת להקטין חתימת מכ"ם, ובעל מנוע 4 פעימות שקט במיוחד.
מדיטציית חושך
מדיטציית חושך היא משפחה של טכניקות מדיטציה שבמהלכן מתרגל האדם מגע עם חשכה או עם צללים.
מקורו של התרגול בחושך
ישנן מספר דעות לגבי מקורותיהם של תרגולי החושך.
תרגולי חושך
'''הערה: בשיטה המתודית לא ניתן לתרגל את השלבים המתקדמים לפני התנסות של מספר חודשים בשלב הראשון '''
התאוריות של תרגול החושך
העיקרון המנחה מאחורי המקור הבודהיסטי של הטכניקה הוא אלחוש. הכוונה הייתה ליצור חלל תרגול נעדר גירויים שיתאים להתמרה של התת-מודע. ניתן לומר שבאופן הזה מדיטציית חושך מהווה שכלול לויפאסנה המסורתית.
בגישה המודרנית לתרגולי חושך, ניתנה חשיבות גם לתהליך זיהום האור שמהווה, על פי התאוריה, עומס נפשי נוסף המודחק בתת-ההכרה. תרגול החושך מאפשר לאדם להשתחרר מהלחצים הפסיכופיזיים הנגרמים לו על ידי תאורה מלאכותית.
חיים ויסבורג
חיים ויסבורג (27 בנובמבר 1892 – 1959) היה ממנהיגי יהדות טרנסילבניה בראשית המאה ה-20.
קורות חייו
נולד בכפר דישפאלווה בהונגריה (כיום ברומניה). אביו היה בעל אחוזה חקלאית. בעת שלמד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת בודפשט, היה מראשי הפעילים באגודת הסטודנטים הציונים "מכביאה", ונשלח מטעמה לקונגרס הציוני ה-11 שהתקיים בווינה בשנת 1913. שנה לאחר מכן ביקר לראשונה בארץ ישראל במסגרת משלחת של סטודנטים יהודים ציונים מאוסטריה ומהונגריה. הוא שרת כקצין במלחמת העולם הראשונה ונפל בשבי הרוסי ממנו הצליח לברוח.
בעת השתלטות הרומנים על טרנסילבניה מידי ההונגרים, ומעבר השליטה במקום לידי הרומנים, עורר ויסבורג את לאומיותם של יהודי המקום. הוא הגיע אל העיר הגדולה קלוז' שבחבל טרנסילבניה ופתח בה לשכה לפעילות ציונית בקרב יהודי המקום. בזמן זה קיבל תואר ד"ר למדעי המדינה מאוניברסיטת קלוז'. בעקבות הפעילות הציונית החלה עלייה לארץ ישראל בקרב יהודי החבל. ויסבורג היה בין מקימי אגודת הספורט היהודית הגיבור קלוז'.
כמנהל הנציגות היהודית הלאומית פעל מול השלטונות הרומנים למען יהודים שנרדפו על ידם. ביוזמתו הוקמה בטרנסילבניה הסתדרות ציונית שאיחדה את כל הזרמים הציונים תחת קורת גג אחת. בתחום החינוך הוקמו גימנסיה לבנים ובנות ששפת ההוראה בהם הייתה עברית, בוצעו השתלמויות למורים להוראת העברית וקורסים כלליים לעברית, והוקמה רשת בתי ספר עבריים כלליים. ביוזמתו הוקמו אגודות ספורט המסונפות למכבי העולמי, לשכות ארציות לקרן קיימת לישראל ולקרן היסוד, הוקמה תנועת צופים ציונית, ובוצעה הכשרה חלוצית ומשרד ארצישראלי לשרותי עלייה. כן הוקם עיתון יומי בשפה ההונגרים "אוי קלט". הוא ייצג את ציוני טרנסילבניה
בוועידת לונדון בשנת 1920 ובקונגרסים הציוניים בשנת 1921 ובשנת 1923 שהתקיימו בקרלסבאד, בקונגרס ב-1925 בווינה, ב-1929 וב-1931 בבזל, והיה חבר בוועד הפועל הציוני הגדול. כמו כן ארגן יהודים כפריים להתיישבות חקלאית בארץ ישראל, וארגן בעלי הון לרכישת קרקע בארץ ישראל המיועדת להתיישבות עירונית, וביקר בארץ ישראל לשם כך. כתוצאה מפעולותיו נוסד המושב כפר גדעון בעמק יזרעאל, על ידי יהודים מטרנסילבניה. בפעולה אחרת ארגן בעלי הון יהודים לשם קניית אדמות באזור עמק זבולון באמצעות עמותת "צור שלום", בו על פי התוכנית המקורית הייתה אמורה לקום עיר בעבור יהודי טרנסילבניה. לאחר עיכובים, קיבלו הקונים את חלקותיהם, באזור בקריות הסמוך לכביש לעכו, ונוסדה שכונת צור שלום שסופחה בהמשך לקריית ביאליק.
בשנת 1925 עלה ויסבורג לארץ ישראל עם אמו. הוא התיישב בחיפה ולאחר מכן עבר לתל אביב, והמשיך לנהל את הקמת השכונה ומסירת הקרקע לבעליה. בשנת תרצ"ו נישא לאסתר לבית אלבאום, שהייתה עד עלייתה ארצה הפקידה הראשית במרכז ההסתדרות הציונית בטרנסילבניה, ופעילה לשילוב נשים בתנועה הציונית.
כנשיא כבוד של ארגון מכבי בטרנסילבניה, ויסבורג היה ממייסדי אגודת הספורט מכבי חיפה ונבחר ליו"ר האגודה. בשנת 1927 ניהל את מסעה של קבוצת הכדורגל של מכבי חיפה לארצות הברית מתוגברת בשחקנים יהודים מהונגריה ושחקני חיזוק מארץ ישראל. ויסבורג העביר דיווחים לעיתון היומי דואר היום אודות מסעה של הקבוצה, ודבריו נכתבו ישירות בעיתון.
היה חבר בוועד הפועל של מרכז ברית הציונים הכלליים, ולאחר האיחוד המשיך בפעילות שלו בהסתדרות הציונים הכלליים. הוא היה חבר המועצה הארצית ומועצת הסניף התלאביבי של המפלגה, והשתתף ביסוד התאחדות עולי הונגריה והתאחדות עולי רומניה. בתקופת השואה היה חבר ועדת ההצלה שליד הנהלת הסוכנות היהודית.
ויסבורג פרסם מאמרים בעיתונות הציונית בהונגרית ובגרמנית, ובעיתונים שונים בארץ ישראל. הוא הוציא ספר בהונגרית להוראת השפה העברית (ב-1930), וספר בהונגרית "בתקופת יובל שנים" ב-תשט"ו. מחזה דרמטי שכתב, הוצג בתיאטרון ההונגרי הלאומי בקלוז'.
נפטר בשנת 1959 ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק. שמו הונצח בשמות רחובות בתל אביב, בשכונת יוספטל בפתח תקווה, נתניה, רחובות, נהריה ובשכונת צור שלום שבקריית ביאליק.
בארי (כדורגל)
אסוציאציונה ספורטיבה בארי (באיטלקית: Associazione Sportiva Bari, ובקיצור בארי) היא קבוצת כדורגל איטלקית מהעיר בארי. הקבוצה משחקת בדרך כלל בחולצה בצבעים אדום ולבן ובמכנסיים אדומים או לבנים. הכינוי של המועדון הוא 'התרנגולים' וזאת בשל העובדה כי סמל המועדון הוא תרנגול.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-1908. ב-2004 ירדה בארי לסריה ג', אולם נשארה בסריה ב' כיוון שקומו ונאפולי התפרקו.
בשנת 2009 שבה בארי לסרייה א' אחרי 8 שנים של היעדרות אך כעבור שנתיים נשרה חזרה לסרייה ב'. בעונת 2005/2006 ובעונת 2010/2011 הקבוצה הגיעה לשלב שמינית גמר הגביע האיטלקי. ב-10 במרץ 2014 הכריזה הנהלת המועדון על פשיטת רגל, וזאת לאחר שהמועדון נכנס לחובות עתק בסך 30 מיליון אירו. ב-20 במאי 2014 נרכשה בארי בסכום זעום של 2 מיליון אירו, רגע לפני שהמועדון נאלץ להתחיל מחדש בסרייה די, והקבוצה המשיכה לשחק בסריה ב', אך ב-16 ביולי 2018 המועדון שוב כשל מלהציג את הערבויות הכלכליות הנדרשות על מנת להבטיח את השתתפותו בליגה, ופשיטת רגל נוספת הוכרזה על המועדון, הפעם הוצאה לחלוטין מהליגה.
המועדון הגיש ערעור לבית הדין של הוועד האולימפי האיטלקי, אך הוא נדחה. באותו הקיץ זכויות השימוש בשם של בארי ובאצטדיון הסן ניקולה נרכשו על ידי במאי הסרטים האיטלקי, ובעליה של קבוצת נאפולי (כדורגל), אורליו דה לאורנטיס, שהוביל את המועדון מהתחלה בסריה די בעונת 2018/2019. לאחר עונה אחת שבה הקבוצה לשחק בליגה פרו.
תומאס פיקרינג
תומאס ריב "תום" פיקרינג (באנגלית: Thomas Reeve "Tom" Pickering; נולד ב-5 בנובמבר 1931) היה דיפלומט אמריקאי. בין תפקידיו הדיפלומטיים הרבים הוא שימש כשגריר ארצות הברית בישראל (1985–1988), לאומות המאוחדות (1989–1992), להודו (1992–1993) ולרוסיה (1993–1996). בין השנים 1997–2001 שימש כתת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים, השלישי בהיררכיה של מחלקת המדינה, תחת מדליין אולברייט.
תולדות חייו
פיקרינג נולד בעיר אורנג' בניו ג'רזי. לאחר שסיים את לימודי התיכון בניו ג'רזי החל בשנת 1949 לימודי תואר ראשון במכללת בואדואן, בעיר בראונזוויק, במיין. בשנת 1953 סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בהיסטוריה. הוא המשיך בלימודי תואר שני בבית הספר למשפטים ולדיפלומטיה באוניברסיטת טאפטס, במסצ'וסטס. עם סיום לימודי תואר שני קיבל מלגת פולברייט להשלמת תואר שני נוסף ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת מלבורן באוסטרליה, אותו השלים בשנת 1956. בין השנים 1956–1959 שירת בצי האמריקאי כקצין מודיעין. הוא המשיך לשרת כאיש מילואים בצי והשתחרר בדרגת לוטננט קומנדר.
עבודתו בשרות החוץ
לאורך כארבעים שנותיו בשרות החוץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית שירת בין השאר כשגריר ירדן (1974–1978), בניגריה (1981–1983), באל סלוודור (1983–1985), בישראל (1985–1988), באומות המאוחדות (1989–1992), בהודו (1992–1993) וברוסיה (1993–1996). בנוסף, הוא שימש כתת מזכיר המדינה לעניינים מדיניים בין השנים 1997–2000. הוא מחזיק בדרגה הגבוהה ביותר בשירות החוץ של ארצות הברית. בנוסף לשפת אמו, פיקרינג דובר צרפתית, ספרדית, וסוואהילי ואף מתמצא ברוסית, עברית, וערבית.
מוזיאון קווינס
מוזיאון קווינס (באנגלית: Queens Museum) הוא מוזיאון אמנות השוכן ברובע קווינס בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
היסטוריה
המוזיאון נמצא כיום בביתן העיר ניו יורק שנבנה עבור התערוכה העולמית של ניו יורק (1939) בפארק פלאשינג מדוז. הפארק והמבנה תוכננו עבור היריד על ידי רוברט מוזס. אותו מבנה שימש מאוחר יותר כמשכנו הראשון של ארגון האומות המאוחדות וכן שימש את תערוכת העיר ניו יורק בתערוכה העולמית של ניו יורק (1964). המוזיאון ידוע בדגם הגדול של העיר ניו יורק המצוי בו.
כיום משתמש המוזיאון במחצית משטח הביתן, אולם ישנה תוכנית להכפיל את שטח המוזיאון, כך בשנת 2010 ישתמש המוזיאון במלוא שטח הביתן. מוזיאון קווינס, לשעבר מוזיאון קווינס לאמנות, פתח מחדש את דלתותיו בנובמבר 2013, כאשר גודלו הוכפל ל-105,000 רגל מרובע כדי להכיל גלריות חדשות וחללי הופעות ואירועים. במקום בו ניצבה פעם משטח החלקה על הקרח, שולטת כעת גלריה ענקית באוויר הפתוח מתחת לאטריום בגובה 48 מטר, שצובע את האזור באור טבעי. סדרת גלריות מקיפה את אזור החלקה על הקרח הישן, מלא ביצירות של אמנים בינלאומיים ומקומיים כאחד.
יהודה עייאש
רבי יהודה עייאש (סביב ה'ת"ס, 1700 - תשרי ה'תקכ"א, 1760) היה דרשן, דיין ופוסק, ראש הישיבה ורבה של אלג'יר במאה השמונה עשרה ומגדולי רבני אלג'יריה.
ביוגרפיה
נולד בשבת ראש השנה בכפר אלמדייה שבאלג'יריה, לרבי יצחק עייאש סביב שנת ה'ת"ס. לאחר שנולד עברו הוריו לגור באלג'יר, שם למד אצל הרב רפאל ידידיה שלמה צרור, ואף הוסמך על ידו להוראה, ומונה לרב ודרשן. בשנת 1728 מונה לרב העיר. כמו כן שימש כראש ישיבה בעיר. בשלב מסוים רצה לעזוב את תפקידו הרבני לאחר שהתרשם שהדור החדש כבר לא מציית לתקנות בית הדין. והביע נכונות לעלות לארץ ישראל. בני הקהילה הפצירו בו שלא יעזוב, והוא נעתר להם, כשהוא מנמק את סיבת הישארותו משום שבאותו הזמן היו מלחמות ויש סכנה מיוחדת בדרכים.
עלייתו לארץ ישראל
מאוחר יותר באלול ה'תקט"ז, יצא מעירו לליבורנו ביחד עם בנו כדי להגיע ממנה לארץ ישראל, ושם הדפיס בנו את ספרו - "מטה יהודה". בשנת 1752 הגיע עם קבוצה מתלמידיו לירושלים, ובשנת 1757 עמד בראשות ישיבת כנסת ישראל, ושם נפטר בשנת 1760.
ספריו
מבין ספריו נמנים:
שריון ריאקטיבי
שריון ריאקטיבי הוא סוג שריון המותקן ברכב קרבי משוריין המגיב לפגיעת נשק בצורה המקטינה את הנזק לרכב עליו מותקן המיגון. מיגון כזה יעיל בעיקר נגד חימוש המבוסס על מטען חלול (כגון רקטות נ"ט וטילי נ"ט). קיימים סוגים שונים של מיגון ריאקטיבי, אולם מרביתם עושים שימוש ביחידות של חומר נפץ הודף המותקנות על הדופן החיצונית של הרכב ומתפוצצות עם פגיעת החימוש, וכך מפחיתות משמעותית את יעילותו.
טכנולוגיה זו פותחה לאחר מלחמת ששת הימים על ידי חוקר גרמני בשם מנפרד הלד בשיתוף עם חוקר פולני בשם חיים פוטשנקה שעסק בניתוח הפגיעות שנגרמו לטנקים ישראליים במלחמה. הפיתוח של הלד הוא הבסיס למרבית מערכות המיגון הריאקטיבי המצויות בשימוש כיום. שימוש חלוצי בטכנולוגיה של הלד נעשה על ידי ישראל במיגון הידוע בשם "בלייזר" על טנקי שוט ומגח במלחמת לבנון הראשונה, אז הוכיח את יעילותו.
כדי להתגבר על המיגון הריאקטיבי פותחו טילי נ"ט ופגזי טנקים בעלי ראש קרב כפול (טַנְדֵּם). בתצורה זו מכיל טיל הנ"ט או הפגז שני מטעני נפץ, במקום אחד, המוצבים אחד מאחורי השני (מכאן המונח 'טאנדם' המתאר את התצורה הזו).
מאוסינרם
מאוסינרם הוא כפר במדינת מגהלאיה, הודו, במרחק 65 קילומטרים מהעיר שילונג. הכפר מתואר בתור האזור הגשום ביותר בכדור הארץ, עם כמות גשמים שנתית ממוצעת של 11,872 מילימטרים, אך בפועל בעיר יורו שבקולומביה הייתה כמות גשמים שנתית ממוצעת של 12,717 מילימטרים בין השנים 1952 ו-1989, ובלופס דל מיקאי, הנמצאת גם היא בקולומביה, כמות הגשמים השנתית הייתה 12,892 מילימטרים בין השנים 1960 ו-2012. לפי ספר השיאים של גינס, במאוסינרם ירדה כמות גשמים של 26,000 מילימטרים בשנת 1985.
מידע נוסף
מאוסינרם נמצאת בגובה של 1,400 מטרים מעל פני הים, 16 קילומטרים מערבית לעיירה צ'רהפונג'י, באזור גבעות קהאסי שבמדינת מגהלאיה. שם הכפר מכיל את המילה "מאו" שפירושה בשפת קהאסי אבן, וככל הנראה מתקשרת לכך שמגליתים נמצאים באזור מסביבה. גבעות קהאסי עשירות במגליתים כאלה.
אקלים ומשקעים
לפי שיטת קפן, האקלים במאוסינרם הוא אקלים אוקיאני גשום במיוחד ובעל עונות מונסון ארוכות. לפי הנתונים שנאספו בעשרות השנים האחרונות, נראה שזהו האזור הגשום ביותר על פני כדור הארץ, או ליתר דיוק המקום בעל כמות הגשמים השנתית הגבוהה ביותר. מאוסינרם "סופגת" כמעט 12 מטרים של גשם בשנה ממוצעת, כאשר רוב הגשמים יורדים לארץ במהלך חודשי המונסון.
הודות לגובהו הרם יחסית, הכפר כמעט ולא זוכה למזג אוויר חם. הטמפרטורות הממוצעות החודשיות נעות מ-10 מעלות צלזיוס בחודש ינואר לקצת יותר מ-20 מעלות בחודש אוגוסט. על אף ממוצע הגשם השנתי הגבוה, ישנים חודשים בהם כמות הגשמים היא נמוכה יחסית, אלו הם החודשים דצמבר עד פברואר, בהם כמות המשקעים הממוצעת לא עולה על 60 מילימטרים. כמות משקעים נמוכה דווקא בחודשי החורף, מאפיינת גם כפרים וערים אחרות באזור.
ישנם שלושה גורמים עיקריים בזכותם כמות הגשמים במאוסינרם כה גבוהה:
פונדקאות
פונדקאות היא נשיאת עובר על ידי אשה עד לידתו של התינוק, לשם מסירתו לאחר הלידה להורים מיועדים.
מאוסינרם
ציוני דרך
במאוסינרם נמצאת מערה הנקראת "מאוג'ימבוין", הידועה בשל הנטיפים שבה. בתוך המערה ישנם שני זקיפים שעוצבו על ידי הטבע בלבד והם דומים מאוד ללינגאם (סמל פולחן לאל שיווה).
פונדקאות
קיימים שני סוגים של פונדקאות: הסוג האחד, "פונדקאות מלאה", בו תורמת האישה הנושאת תהליך הריוני בלבד, והעובר מועבר לרחמה בתחליפאות (תהליך IVF) והסוג השני, "פונדקאות חלקית", בו תורמת האשה תהליך הריוני וביצית משלה אשר מופרית בזרע, כך שהאם הפונדקאית היא גם האם הגנטית.
פונדקאות מלאה היא פחות מורכבת ומעוררת מחלוקת מבחינה פילוסופית ומשפטית מאשר פונדקאות חלקית, בה התינוק נמסר מחזקת האם הגנטית ולא אליה.
יש הרואים בפונדקאות סוג של אימוץ, ויש הסוברים כי מדובר בסחר באיברים, שעבוד נשים וסחר בתינוקות. במרבית מדינות העולם קיימים חוקים והגבלות על הפונדקאות ולהסדרת תוצאותיה. מבין מדינות אלו, במרביתן נאסרה פונדקאות תמורת רווח כספי של האם הנושאת את הילד, והותרה פונדקאות אלטרואיסטית בלבד. בחלק מהמדינות, גם כאלה בהן הפונדקאות מותרת, החקיקה והאכיפה בנושא אינן עקביות, ונוצר פתח למקרים משפטיים סבוכים.
סוגי פונדקאות
"פונדקאות מלאה" או "פונדקאות הריונית" (Gestational surrogacy) היא נשיאת עובר על ידי אישה - הפונדקאית, אשר נוצר מביצית שאינה שלה, אלא ביצית של האם המיועדת או של תורמת אלמונית. תרומת ביציות נעשית בשל סיבות שונות. נשים שואבות ביציות בטיפולי פוריות, וחלק מהן מועבר בהסכמה לתרומה, וכן, נשים שיש באפשרותן לתרום ביציות, אך אינן יכולות להרות. השרשת העובר מתבצעת על ידי הפריה חוץ גופית ("הפריית מבחנה"). פונדקאות זו הותרה בישראל במגבלות שהגדיר המחוקק הישראלי.
"פונדקאות חלקית" או "פונדקאות מסורתית" (Traditional surrogacy), היא הפריית האישה, בדרך כלל באמצעות הזרעה מלאכותית, על ידי גבר, שהילוד יימסר לו על פי הסכם מראש. בהסכם זה, האישה מוותרת מראש על פרי בטנה, תמורת תשלום או בהתנדבות. בספרות המחקר העברית היא נקראת גם תחליפאות, והאישה נקראת: "אם תחליפית". שיטה זו אסורה בישראל.
פנייה לפונדקאות
הסיבות בגינן מבקשים זוגות ויחידים להיעזר בשירותיה של פונדקאית הן מגוונות. האחת, הסיבה הרפואית (גופנית או נפשית), כגון: נשים ללא רחם, שחלות או ביציות, נשים שהריון עלול לסכן באופן משמעותי את בריאותן, נשים שסבלו מהפלות חוזרות; וגם נשים שחוו טיפולי פוריות כושלים רבים מופנות לטיפול בעזרת פונדקאות. השנייה, היעדר בת זוג, כגון אצל זוגות גברים חד-מיניים.
יתרונותיה של הפונדקאות עבור משפחה שמתקשה להביא תינוק לעולם, הם ראשית בכך שהיא אפשרות חילופית לאימוץ, אשר לא מאפשר להורה לגדל את הילד מיומו הראשון. בנוסף, בפונדקאות לפחות אחד מבני הזוג הוא הורה ביולוגי לילד. חסרונתיה של הפונדקאות עבור המשפחה המתקשה להביא תינוק לעולם הם, בין השאר, סיכונים לבריאות הנפשית והגופנית במהלך ההריון, התלות באישה זרה (הפונדקאית), במוכנותה להרות, ובסיכון כי האשה ההרה תתחרט על הפונדקאות ותסרב למסור את הרך הילוד, כפי שהוסכם עמה.
היבטים מוסריים
הפונדקאות והסדר הפונדקאות הם תהליכים שלהם משמעויות מוסריות מורכבות. הפונדקאית עוברת תהליכים רפואיים מורכבים ומסכני בריאות, בהם: הריון, הפריה חוץ גופית, וטיפולים הורמונליים. כמו כן, בחלק מהסכמי הפונדקאות הפונדקאית מוותרת על מרכיבים מחירותה, בהסכימה לפיקוח קפדני על אורחות חייה במהלך ההריון, ולעיתים אף להעתקת מגוריה למרפאה מיוחדת למשך תקופת ההריון. בסופו של התהליך היא מוסרת את היילוד להורים המיועדים, במהלך שבנסיבות אחרות, וללא הסדרה חוקית מיוחדת, היה נאסר בשל סחר בתינוקות. היבטים אלו הביאו מדינות שונות ברחבי העולם לאסור על הליכי פונדקאות בשטחם ועמדו ברקע ליוזמה ישראלית להגברת המודעות בתהליכי הפונדקאות ולביצועם באופן אתי.
מנגד, נטען כי אין להתייחס להליך הפונדקאות ככזה אשר מטיבו ומטבעו מוביל לניצול של פונדקאיות, ושככל שמתקיימים מנגנונים השומרים על רצונן החופשי של הפונדקאיות לא ניתן להתייחס בביטול לרצון זה, משום שבכך למעשה נשללת חירותן של הפונדקאיות.
בכל הנוגע לפונדקאות לשם רווח, כך נכתב בדו"ח שהוגש לוועדה לקידום מעמד האשה בכנסת:
היבטים חוקיים
מכלולי הדעות שהושמעו הביאו מדינות ברחבי העולם לחוקק חוקים ותקנות המסדירים את הנושא בצורות שונות. במדינות רבות פונדקאות אסורה לחלוטין. במדינות אחרות היא מותרת, אך במגבלות שונות.
בבריטניה ובקנדה, לדוגמה, אסור לפרסם שירותי פונדקאות, ואסור לקבל שכר תמורתם - אם כי החוק מתיר כיסוי הוצאות, מבלי לפרט סכומים.
כמו כן גם במדינת ישראל, פונדקאות מותרת בחוק כמעשה התנדבותי בלבד. עם זאת, האם הנושאת זכאית לסכום כיסוי הוצאות ופיצוי עבור האשפוז, הבדיקות ושאר ההוצאות הנלוות להריון וללידה. הסכום הסטנדרטי לתשלום פיצוי עבור פונדקאות אינו קבוע בחוק, אלא מוגדר כ'כל פיצוי סביר'. הסכום המדויק שמקבלת הפונדקאית צריך להיכתב מראש בהסכם בינה לבין ההורים המיועדים, ובנוסף צריך לעבור אישור בוועדת האישורים של משרד הבריאות. התשלום המקובל עבור פונדקאות בישראל בשנת 2020 עומד על כ-165,000 ש"ח.
בארצות הברית מעמדה של הפונדקאות משתנה ממדינה למדינה. בכמה מדינות החוק אינו מכיר בפונדקאות, ובאחרות היא מוגבלת לזוגות נשואים בלבד, או שיש מגבלה על גובה הסכום שמותר לשלם לפונדקאית. המדינות שבהן חוקי הפונדקאות ליברליים ביותר הן אילינוי וקליפורניה, המתירות פונדקאות גם להורים מיועדים שאינם תושבי המדינה, וגם ליחידים, זוגות חד-מיניים או זוגות שאינם נשואים. בקליפורניה ניתן לקבל צו הורות עוד טרם הלידה, כך ששמותיהם של ההורים המיועדים (גם מאותו המין) נרשמים בתעודת הלידה, ללא צורך באימוץ. באילינוי הצו ניתן לאחר הלידה, ורק במקרה של פונדקאות הריונית.
משפט הפונדקות הראשון, ככל הנראה, התקיים בשנת 1986 בארצות הברית סביב פרשת התינוקת Baby M בעקבות סירובה של אמהּ הביולוגית מרי בת' וייטהד ששימשה גם כפונדקאית, למסור את התינוקת שנולדה לבני הזוג שטרן למרות ההסכם שנחתם ביניהם. המשפט הוכרע לטובת בני הזוג המאמצים.
נכון ל-2013 פונדקאות תמורת רווח חוקית במדינות הבאות בלבד: מספר מדינות בארצות הברית, תאילנד, רוסיה, אוקראינה וגאורגיה. מכל מקום, גם במדינות שבהן מותרת רק פונדקאות בהתנדבות, הפונדקאית רשאית לקבל החזר הוצאות.
במקומות בהם הפונדקאות מותרת, נפתחו סוכנויות רבות המתווכות בין נשים המוכנות לבצע פונדקאות עבור זוגות או יחידים, המעוניינים להביא ילדים לעולם בדרך זו. סוכנויות אלו ממיינות את הפונים, מסייעות בסידורים המשפטיים והרפואיים, ומספקות תמיכה וייעוץ פסיכולוגי. לסוכנויות תעריפון להליך פונדקאות ולשירותים נוספים הנלווים אליה.
היבטים הלכתיים
גם ההלכה היהודית נדרשה לנושא. פוסקי הלכה והמעיינים בה עסקו בהיבטים הלכתיים של סוגיות "תחילת החיים" במקביל להתפתחויות הטכנולוגיות ולאפשרויות הפריון החדשות שהופיעו בעטיין. הדיון ההלכתי, בנושאי הפריה מלאכותית לשלביה, התנהל בטרם לדיון בשאלות הנוגעות לפונדקאות, ופסקי ההלכה שניתנו לגבי היבטים הלכתיים של הפריה חוץ-גופית מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, הובאו אל הדיון ההלכתי בשאלות הנוגעות לפונדקאות המלאה, שעל פי רוב פוסקי ההלכה מותרת בתנאים מגבילים.
פסקי ההלכה דנים בשאלות של הגדרת ההורות, וכפועל יוצא בשאלה מהי אמהות; הגדרת האמהות משליכה על מושא קיום מצוות כיבוד אב ואם, על איסור נישואי קרובים, וכן קובעת את זהותו הדתית של היילוד וממילא משליכה על שאלת הצורך בגיורו, למשל (כאשר הפונדקאית אינה יהודייה, התינוק הנולד אינו יהודי על-פי ההלכה, ועליו לעבור גיור קטנים. כן עסקו הפוסקים בשאלה האם ישנם מקרים בהם הפונדקאות כרוכה באיסורים.
מותר לגבר להשתמש בשירותי פונדקאות, אך יש הסבורים שאסור לאישה נשואה להיות אם פונדקאית לביצית שהופרתה בזרעו של גבר זר.
יש פוסקי ההלכה שפסקו שאמו של התינוק היא האם היולדת, או הפונדקאית, יש שפסקו שהיא האם הגנטית, ויש שנסתפקו בשאלה זו, או שהעלו את האפשרות ששתיהן נחשבות לאמהות.
פונדקאות בישראל
בתחילה לא הוסדרו בחוק אלו הורים מיועדים רשאים לבצע הליך פונדקאות, ועדת האישורים של משרד הבריאות סברה שהחוק נועד לסייע דווקא לזוגות חשוכי ילדים. ביולי 2011, קבע בג"ץ שזוגות רשאים להביא ילד לעולם באמצעות אם פונדקאית, בלי להתחשב במספר הילדים שיש להם. ב-2018 תיקנה הכנסת את החוק וקבעה שבני זוג, או אם יחידנית, אינם רשאים לבצע הליך פונדקאות אם יש להם 3 ילדים.
חוק עבודת נשים, המקנה זכויות שונות הקשורות בהורות, מקנה זכויות אלה, ובהן הזכות לחופשת לידה, גם להורים מיועדים.
על פי נתוני משרד הבריאות, בין השנים 1998 ל-2004 היו בממוצע 10 לידות בשנה בישראל כתוצאה מהליך פונדקאות. בשנים 2005–2009 עלה ממוצע הלידות מפונדקאות לסביבות 29, ובשנים 2010–2017 היו בממוצע מעל 57 לידות במסגרת פונדקאות. בסך הכל מונה משרד הבריאות עד שנת 2017 666 לידות בפונדקאות. 70% מהנשים הפונדקאיות היו מעל גיל 30. מבחינת מצבן המשפחתי, 65% מהנשים היו נשואות, ו-35% גרושות או רווקות.
פונדקאות מחוץ לישראל
בתחילת המאה ה-21 גדל מספר הישראלים, הפונים לשירותי פונדקאות במדינות זרות, במיוחד בהודו, תאילנד, ארצות הברית וגיאורגיה. חלק מהפונים לפונדקאות מחוץ לישראל מנועים מקיום הליכי פונדקאות בישראל, בהם גברים ונשים יחידים וזוגות חד-מיניים. כמו כן, הליכי פונדקאות בחוץ לארץ לעיתים זולים באופן משמעותי.
על פי נוהל של משרד הפנים, מדינת ישראל אינה מכירה באופן אוטומטי ברישום ההורות במדינה שבה התבצעה הפונדקאות, אלא דורשת מההורים המסתייעים בפונדקאית להגיש תביעה להצהרה על הורות בבית המשפט לענייני משפחה, במסגרתה מתבצעת בדיקת רקמות לצורך הוכחת התאמה גנטית בין ההורים הנטענים ליילוד. במסגרת הליכים אלו, המדינה עומדת על כך שהיילוד לא יוכנס לישראל עד לקבלת הצהרת הורות מבית המשפט.
פונדקאות מחוץ לישראל שבה כמעט ואין פונדקאיות יהודיות, בעייתית להורים המעוניינים שילדם יהיה יהודי על-פי ההלכה, אך אינם עומדים בדרישות של גיור קטנים, מכיוון שלפחות על פי חלק מהדעות ילד לאם פונדקאית שאינה יהודיה, אינו נחשב ליהודי. זוג גברים שהופכים להורים באמצעות תהליך פונדקאות מחוץ לארץ לא יוכלו לגייר את ילדם ולרשום אותו במשרד הפנים כיהודי.
על רקע הקשיים בפונדקאות מחוץ לישראל עולות דרישות לשינוי החוק והרחבת הסדר הפונדקאות בארץ. לאחר פנייה לבג"ץ, משרד הבריאות הודיע על הקמת ועדה נוספת לבחינת הנושא.
פונדקאות עבור הומוסקסואלים בישראל
בינואר 2022 עודכן החוק הישראלי המסדיר פונדקאות (חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), תשנ"ו-1996) כך שהוא מתיר לזוגות מאותו המין לעבור תהליך של פונדקאות. עד לתיקון החוק, זוגות רבים מאותו המין, במיוחד של גברים, יכלו לעבור הליכי פונדקאות רק מחוץ לישראל (לרוב בארצות הברית ובהודו) תהליך הנחשב ליקר במיוחד ומסובך מבחינה פרוצדורלית. בפברואר 2010 עתרו לבג"ץ בני הזוג יואב ארד-פנקס ואיתי פנקס בבקשה לשנות את "חוק הפונדקאות" הישראלי שחל רק על זוגות של גבר ואישה. בעתירה נטען שאין כל סיבה מהותית שלא לפרש את החוק כך שיחול גם על "איש ואיש". בנוסף, טענו העותרים שאם לא ניתן לפרש כך את החוק, על בית המשפט לקבוע שהוא חל גם על בני זוג גברים מטעמים חוקתיים. בחודש ינואר 2014 ניתן פסק דינו של בג"ץ, בשתי עתירות אשר נידונו במאוחד, בבג"ץ 566/11 6569/11 ממט-מגד ואח' נ' משרד הפנים ואח' בהן הכריע בית המשפט העליון לראשונה בדבר האופן בו ראוי שהמשפט הישראלי יתייחס לסוגיית רישומם ומעמדם של ילדים אשר נולדו בהליכי פונדקאות שבוצעו מחוץ לישראל.
במהלך השביתה, שחפפה לצום תשעה באב שחל באותו היום, האגודה למען הלהט"ב בישראל הכריזה על שביתה כללית וקראה לחברי הקהילה הלהט"בית להיעדר ממקום עבודתם ולקחת חלק בפעילויות המחאה. חברות, ארגונים ומוסדות בישראל, חלקם ממשלתיים, הודיעו כי יתירו לעובדיהם שלא להגיע לעבודה. חברות אחדות הודיעו כי יסייעו לעובדיהן במימון הליכי פונדקאות. רשת בתי קולנוע לב הודיעה כי ביום השביתה תציג ללא תשלום את הסרטים "גאווה", "קרול" ו-"אישה פנטסטית", העוסקים בשוויון בקהילה הגאה. המחאה נערכה בערים רבות בהן תל אביב, ירושלים, עפולה, חיפה, באר שבע ורעננה.
במאי 2021, השיק שר העבודה והרווחה איציק שמולי עם המוסד לביטוח לאומי והאגודה למען הלהט"ב, תוכנית סיוע מיוחדת להנגשת מידע לחברי הקהילה הלהט"בית, בנושא הקמת משפחה, הסיוע שתעניק המדינה בהליכים המשפטיים, והסיוע הכספי שיינתן בהתאם למצב הסוציו-אקונומי של הפונים, ולקריטריונים שיקבעו. ב-11 ביולי 2021, בג"ץ פסק כי תיקון חוק הפונדקאות שנחקק ב-2018, שמפלה זוגות חד-מיניים וגברים יחדניים המעוניינים בהליך פונדקאות, יתוקן בהוראת בג"ץ, וייכנס לתוקפו תוך חצי שנה. התיקון ייכנס לתוקפו ב-11 בינואר 2022.
קישורים חיצוניים
ענייני משפט וחקיקה
קרל וילהלם שפכט
גנרל קרל וילהלם שפכט (בגרמנית: Karl-Wilhelm Specht; 22 במאי 1894 – 3 בדצמבר 1953), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, והיה חבר בבית הדין הצבאי אשר הרשיע את קושרי קשר ה-20 ביולי.
קריירה מוקדמת
שפכט נולד ב-22 במאי 1894 בהרדקה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, ובשנת 1914 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-145 (לורן ה-6), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר שפכט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-110. ב-1 ביוני 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בנובמבר 1939 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-55.
לאחר המלחמה
שפכט מת ב-3 בדצמבר 1953 במהלך שהותו בשבי במחנה וואיקובו, והוא בן 59 שנים.
כיכר טיימס 1
כיכר טיימס 1  (באנגלית: One Times Square), המוכר גם בשמות ברודוויי 1475, בניין ניו יורק טיימס ומגדל טיימס, הוא גורד שחקים הממוקם בצומת רחוב 42 וברודוויי במידטאון מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 110.6 מטרים והוא בעל 25 קומות. הוא תוכנן על ידי האדריכל סיירוס אידליץ עבור עיתון הניו יורק טיימס ושימש כמטה המשרדים הראשי שלו בין השנים 1913-1903. הבניין נקרא על שם העיתון גם לאחר העתקת משרדיו לרחוב 43 ומהווה נקודת ציון מרכזית בעיר.
בשנת 1928 הותקנו בו לראשונה פסנועי חדשות במפלס הרחוב. בשנת 1995 נרכש על ידי ליהמן ברדרס וייעודו, שניצל את מיקומו המרכזי ושינה את ייעודו של הבניין ללוח מודעות עבור שלטי חוצות פרסומיים. בזכות כך נחשב לאחד מלוחות הפרסום הרווחיים ביותר בעולם אולם, פנים הבניין נשאר ברובו ריק.
מבניין זה מורד מדי שנה, בטקס ראש השנה האזרחית, כדור המסמל את השנה החדשה.
היסטוריה
בניית כיכר טיימס 1 הסתיימה בשנת 1904 על מנת לשמש כמשכנו החדש של העיתון "הניו יורק טיימס", שעבר באופן רשמי אליו בינואר 1905. אדולף אוקס, הבעלים של העיתון, הצליח לשכנע באותה עת את עיריית ניו יורק לשנות את שמו של האזור מכיכר לונגאייקר (Longacre Square) לכיכר טיימס. כדי לקדם את המשכן החדש, החליט אוקס לקבל את 1 בינואר 1904 במופע זיקוקין די-נור מגג הבניין. האירוע משך כ-200,000 איש והוגדר כמוצלח. עקב כך הוחלט לשחזר את המופע בכל שנה. בעקבות איסור של עיריית ניו יורק על חגיגה באמצעות זיקוקים, החליט אוקס, לקראת ה-1 בינואר 1908, לשנות את המסורת להורדת כדור מואר שיסמל את השנה החדשה. הרעיון של הורדת כדור מקורו בשימוש בכדור זמן לטובת כיול כרונומטר (מכשיר חשוב לניווט ימי)-הכדור, שהיה מוצב על עמוד בחוף, היה מורד בזמן קבוע מראש וכך ניתן היה לכייל את הכרונומטר. מאז ועד היום - מעל 100 שנים, נוהגים לחגוג מול בניין זה את השנה האזרחית החדשה.
בשנת 1913, כשמונה שנים לאחר סיום בנייתו, עזב הניו יורק טיימס את המבנה ועבר למבנה אחר ברחוב 43, ששירת אותו עד שנת 2007.
ב-6 בנובמבר 1928 הוצב על המבנה שלט אלקטרוני המציג חדשות, בעל 14,800 נורות המונע באמצעות מסוע - אשר הציג לראשונה תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1929, בהן נבחר הרברט הובר וכניעת יפן ב-14 באוגוסט 1945.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופסקה הורדת הכדור על מנת לחסוך בחשמל בשל המצב המלחמתי. חגיגת השנה החדשה בשנים אלה כללה דקת דומייה לזכר הנופלים והשמעת הקלטת פעמוני כנסיות.
מבניין ללוח מודעות
בשנת 1961 נרכש הבניין על ידי חברת "אלייד כימכיל" אשר החליפה את חזית הבניין (שהייתה עד אז עשויה פסיפס של גרניט וטרה קוטה) בחזית בטון אחידה, וזאת על מנת להפוך את חזית הבניין ללוח מודעות. מלבד הקומה ה-16, בה הייתה בעבר מסעדה (שנסגרה בשנות ה-80) לבניין אין חלונות. בשל היעדר מיזוג אוויר, מרבית הבניין ריק.
הבעלים של הבניין, בריין טרנר, העיר: "מי צריך דיירים כשיש את לוח המודעות הגבוה בעולם?" - נכון לשנת 2000, 26 השלטים שעל הבניין הכניסו לבעליו בין 40,000$ ל-250,000$ לחודש לכל שלט ושלט.
זוחלין
בהלכות טומאה וטהרה, זוחלין הוא אחד מהדברים הפוסלים מקווה טהרה. "זוחלין" הוא כינוי למי מקווה, שאינם "אשבורן" (מכונסים ועומדים במקום אחד) אלא זורמים או זוחלין על מקומם ואינם שוקטים; מכיוון שמקומם אינו עשוי בצורה שמחזיקה אותם על מקומם.
ההלכה
נחלקו הראשונים האם פסול זוחלין הוא מהתורה או מדברי חכמים.
שיטת רש"י וראשונים רבים היא שהמקור הוא בתורת כהנים:.
שיטת הריב"ש
שיטת הריב"ש היא, שפסול קטפרס הוא שם אחר לפסול הידוע של "זוחלין" במקוואות, שאם המים אינם נחים אלא זוחלין ממקומם, המים פסולים לטבילה, שכן "יכול מה מעיין בזוחלין אף מקווה בזוחלין, תלמוד לומר אך מעיין, מעיין בזוחלין ואין מקווה בזוחלין" (תורת כוהנים פרשת שמיני). דעה זו מוזכרת גם בתוספות, והוא דוחה אותה מההוכחה שגם במעיין קיים פסול "קטפרס" אף על פי שאין בו את פסול "זוחלין".
ההסבר על הפסול של זוחלין, מובא בפוסקים אחרים המפרשים ש"זוחלין אינם חיבור", מים שאינם נמצאים על מקומם בקביעות אינם נחשבים למחובר זה לזה, וממילא אין שיעור של ארבעים סאה למים, שהרי כל טיפה טיפה עומדת בפני עצמה ואינה מחוברת לחברתה.
התוספות חולק על שיטה זו של הריב"ש, והוא מוכיח שפסול זוחלין אינו קשור לקטפרס, שכן במעיין יש פסול "קטפרס", אף על פי שמעיין מטהר אף בזוחלין.
זוחלין במעיין
כאמור בתורת כוהנים, אף על פי שמקווה אינו מטהר אלא ב"אשבורן" (מים מכונסים שאינם זזים ממקומם) מעיין מטהר אף בזוחלין. על פי ההלכה, למעיין נחשב כל מקור נובע מתחת לאדמה, הנובע מששת ימי בראשית. אם כי נחלקו הראשונים בגדר המעיין: לפי הר"ש, מהותו של המעיין הוא מקור מים שגם מקומו נוצר "בידי שמים", ולכן אם אדם הרחיב את מקום התפשטות המעיין על ידי חפירת תעלות הגורמות למעיין להתפשט לעבר מקומות שלא היה בהם מתחילה, אין מקומות אלו נחשבים למעיין אלא למקווה, ומכיוון שכך, הם אינם כשרים לטבילה, שהרי מקווה אינו מטהר אלא ב"אשבורן", מים עומדים על מקומם ואינם זוחלים למקום אחר. לעומת זאת סבורים רוב הראשונים, ביניהם הרמב"ם והר"ן, כי בצורה כזו שמקום המעיין הורחב, אין כל פסול בטבילה בתעלות המעיין.
כאשר בזמן שיורדים גשמים מרובים או בזמן הפשרת שלגים, קיים חשש כי רוב מימי המעיין אינם אלו אשר נובעים ממקורו, אלא רובם מי גשמים. באופן כזה, נחלקו האמוראים: לפי רב באופן כזה אסור לטבול בנהר כזה שמימיו זוחלין, שכן רובו מי גשמים ומי גשמים אינם מטהרים אלא באשבורן, ולפי שמואל מותר לטבול במקווה כזה, מכיוון שכל המימות שבעולם מקורם בנהר פרת, שנקרא כך על שם שמימיו פרים ורבים, וכאשר יש גשם הוא מתרחב ומתגדל לא רק מימי הגשמים אלא בעיקר ממקורו שנובע וגדל בכל עת. ונחלקו הראשונים כמי ההלכה, הר"ן פוסק כשמואל שכן ישנה משנה כדבריו, וראשונים אחרים פוסקים כרב, שכן גם אבוה דשמואל סבור כמותו.
אם כי, דין זה, כי יש לחשוש לרוב מי גשמים במעיין, הוא רק במקום שבו הנהר לא התפשט מתחילה, אך במקום שהנהר או המעיין התפשט מתחילה, מותר לטבול בו אף על פי שמתחילה היו בו מים מועטים ועכשיו יש בו מים מרובים
אקטואליה
אחת מהבעיות הנפוצות לפסול "זוחלין", הוא בור ההשקה: לפעמים המים שבבור ההשקה גבוהים יותר מהמים שבבור הטבילה, ואז נוצרת בעיה של זוחלין, שהמים שבבור ההשקה יוצאים ממנו אל בור הטבילה או ההפך, ואז הם פסולים לטבילה, שהרי אסור שמי המקווה יהיו "זוחלין" למקום אחר, כך שלא רק שבור ההשקה אינו מעלה, אלא הוא עלול לגרום חסרונות ופסולים בבור הטבילה.
זריעה בזוחלין
כמו כן, אחת מהבעיות החמורות העומדות בפני אלו המכשירים את המקווה בבור זריעה, היא דעת הפוסקים האומרים, שמכיוון שמים ש"זוחלין" (אינם "אשבורן" מכונסים בהשקט במקום אחד) אינם נחשבים למים כשרים, אז גם כאשר מכשירים מים שאובים או טמאים במים "זוחלין", הזריעה לא תועיל. הסברא בזה היא, שכדי להכשיר מים שאובים, יש להקפיד שיחול בשעת ההכשרה על המים הכשרים שם הלכתי של "מקווה" (מים שנקוו וכונסו ואינם זוחלין ממקומם), ולכם ברור שמים שאינם נשבים למקווה אינם מערבים מקווה.
לבעיה זו מצא החזון איש פתרון, שיפתחו את ברז לתוך תחתית מי הבור הגשמים הקרוי "בור זריעה", כך שהמים השאובים "נזרעים" התוך החלק התחתון של המקווה שהוא אינו נחשב ל"זוחלין", ורק החלק העליון נחשב לזוחלין. אך גם פתרון זה אינו מושלם, מפני שיש הסוברים ש"זחילה" בחלק ממי הבור משפיעה על כל מי הבור. ולכן כיום נהוג לזרוע את המים בבור הזריעה, לפני שנפתח החור המעביר את המים למקווה, כך שיש לפחות רגע אחד שבו המים נמצאים בבור הזריעה ואינם נחשבים ל"זוחלין", וברגע זה נזרעים המים השאובים במי הגשמים שב"בור הזריעה" ושוב הם כשרים.
פילטר
בעיה אקטואלית נפוצה, נגרמת על ידי המכשירים המנקים את מימי המקווה כמקובל על ידי מסנן. מכשירים אלו שואבים את המים לתוך המסנן, וכך מנקים אותם. קיימים מספר סוגי מסננים:
טדאוש קונוויצקי
טַדֵאוּש קוֹנוִויצקי (גם תדיאוש; בפולנית: Tadeusz Konwicki; נולד ב-22 ביוני 1926 – 7 בינואר 2015) היה סופר פולני חשוב, מראשוני הסופרים מתנגדי הקומוניזם הסובייטי בפולין.
ביוגרפיה
קונוויצקי החל בכתיבתו הספרותית עוד בהיותו סטודנט, ובשנת 1950 יצא לאור ספרו הראשון "פִּרצה בשמיים". ספרו השני, "ספר החלומות של ימינו", יצא ב-1966 והפך לרב-מכר בפולין, חרף היותו מוחרם על ידי השלטון. וכן תורגם ללשונות זרות רבות. זוהי סאטירה חריפה על המשטר הקומוניסטי בפולין הכפוף לשלטון הסובייטי.
קונוויצקי עסק גם בתסריטאות ובמחזאות, וכן היה במאי קולנוע ידוע. זכה בפרס ונציה, 1958, על סרטו "יום הקיץ האחרון".
מזוט
מזוט הוא דלק נוזלי ותוצר של זיקוק נפט.
מזוט הוא כל דלק נוזלי המשמש לבעירה בתנור, כבשן וכדומה לשם הפקת חום או המשמש במנוע להפקת חשמל.
המונח מזוט אינו כולל שמנים שנקודת הבזק שלהם היא 40°C, או שמנים המשמשים לפתיליה. המזוט יכול להיות תוצר של נפט גולמי, משקע של פעולות זיקוק, או תערובת שלהם. לכן סולר הוא סוג של מזוט.
נוהגים לחלק את המזוט לשישה סוגים, לפי טמפרטורת הרתיחה, הרכב וייעוד. מזוט מספר 1 ומס' 2 מיוחסים כמזוט מזוקק, ואילו מזוט מס' 4, מס' 5, מס' 6 מיוחסים כמזוט משקע. מזוט מספר 1 הוא קרוסין. מזוט מספר 2 הוא סולר. לעיתים מכונה "בונקר C" מזוט מס' 6.
מזוט במשמעותו המקובלת הוא הדלק המסחרי הכבד ביותר שניתן להפיק מנפט גולמי והוא כבד יותר מבנזין ומקרוסין. טמפרטורת הרתיחה של מזוט נעה בין 370 ל-600°C. המזוט מורכב משרשראות פחמימנים ארוכות (של בין 20 ל-70 אטומי פחמן). מזוט זה משמש להנעת ספינות ולהפקת חשמל.
המזוט נחשב לדלק מזהם ביותר. בהשוואה לסולר, ייצור חשמל ממזוט מוביל לפליטה תחמוצות גופרית בשיעור של פי 6 מסולר, ותחמוצות חנקן בשיעור של פי 2.
יזהר כהן (מאייר)
יזהר כהן (נולד ב־20 באפריל 1963 ברעננה) הוא מאייר ישראלי. איוריו מתפרסמים בעיתונים ובכתבי עת ברחבי העולם, וגם בישראל.