cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלקולם אקס (סרט)
הבקשה למראיינים שחורים
חודש לפני שהסרט יצא לבתי הקולנוע, ספייק לי ביקש מכלי התקשורת שישלחו עיתונאים שחורים לראיין אותו. הבקשה התבררה כשנויה במחלוקת. בעוד שזה היה מנהג שכיח לידוענים לבחור מראיינים שהיו אוהדים להם, הייתה זו הפעם הראשונה מזה שנים רבות שבה גזע שימש כתנאי לראיון. לי הבהיר שהוא אינו מונע ממראיינים לבנים לראיין אותו, אולם הוא חש, בהינתן נושא הסרט, שלכותבים שחורים יהיו יותר תובנות לגבי מלקולם אקס מאשר לכותבים לבנים.
הצילומים
אלמנתו של מלקולם אקס, ד"ר בטי שאבאז, שימש כיועצת לסרט. הארגון Fruit of Islam, יחידת הביטחון של אומת האסלאם, סיפקה אבטחה לסרט.
למרות שהוא גילם את דמותו של מלקולם אקס במחזה, "When the Chickens Come Home to Roost" שעסק במערכת היחסים בין מלקולם אקס לאלייז'ה מוחמד, דנזל וושינגטון הודה שהוא ידע מעט על מלקולם אקס ולא קרא את האוטוביוגרפיה של מלקולם אקס כשהוא לקח על עצמו את התפקיד. הוא התכונן לתפקיד בקריאת ספרים ומאמרים של ועל מלקולם אקס ולמד במשך שעות הקלטות טייפ וצילומי סרטים של נאומים. המחזה עלה על הבמה ב-1981 וזיכה את וושינגטון בביקורת חמה מפרנק ריץ', שהיה באותה עת מבקר התיאטרון הראשי של הניו יורק טיימס. עם ליהוקו לסרט, הוא ראיין אנשים שהכירו את מלקולם אקס, ביניהם בטי שאבאז ושניים מאחיו. אף-על פי שהם גדלו בתנאים שונים, וושינגטון ניסה להתמקד בקווים המשותפים בינו לבין הדמות. וושינגטון היה קרוב בגילו למלקולם אקס בזמן הירצחו, שני האנשים גדלו במשפחות גדולות, האבות של שניהם היו כמרים, ושניהם גדלו בעיקר על ידי אימותיהם.
בנוסף לנלסון מנדלה, בסרט מופיעים בקצרה האנשים הידועים הבאים: כריסטופר פלאמר (בתור כומר כלא קתולי), פיטר בויל (בתור קצין משטרה) ויליאם קנסטלר (בתור שופט), וכן פעילי זכויות האדם אל שרפטון וחבר מפלגת הפנתרים השחורים ומייסדה בובי סיל (בתור מטיפי רחוב).
הסרט הופק זמן קצר אחרי שיחרורו של מנדלה ב-1990 מהכלא ובמהלך המשא ומתן לסיום שלטון לאפרטהייד. לי הסביר שהוא יצר "קשר בין סווטו להארלם, נלסון ומלקולם, ומה שמלקולם דיבר עליו, פאן-אפריקניזם, ניסיתי לבנות את הגשרים האלה בין אנשים צבעונים. הוא חי וקיים בקרב ילדים בכיתות בארלם ובכיתות בסווטו." מנדלה מסיים את הסרט עם ציטוט של מלקולם אקס עצמו, כשמלקולם נראה בסרטון בו הוא אומר את ארבע המילים האחרונות. הציטטה ממשיכה: "אנו מכריזים על זכותינו על הארץ, להיות בני אדם, לקבל כבוד כבני אדם, לקבל את הזכויות של בני אדם, בחברה הזו, על האדמה הזו, ביום הזה, ואנחנו מתכוונים לממש בכל אמצעי שיידרש."
קבלת הסרט
"מלקולם אקס" יצא לבתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-18 בנובמבר 1992. הסרט התקבל יפה מאוד על ידי הביקורת, וזכה למידרוג של 91% מהאתר Rotten Tomatoes. משחקו של דנזל וושינגטון כמלקולם אקס זכה לשבחים רבים והוא היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. וושינגטון הפסיד לאל פצ'ינו בהחלטה עליה מתח לי ביקורת, באומרו: "אני לא היחידי שסבור שהאוסקר נגזל מדנזל הפעם." הסרט קיבל מספר פרסים בפסטיבלים אחרים.
הסרט זכה לשבחים רבים עם הקרנתו בבתי הקולנוע. רוג'ר אוורט דירג אותו במקום הראשון ברשימת הסרטים הטובים ביותר שלו לשנת 1992 ותיאר את הסרט כ"אחת מביוגרפיות הקולנוע הגדולות ביותר, מהלל את החיים האמריקניים שהתחילו מהתחתית בכלא, לפני שהגיבור שלו המציא את עצמו מחדש." אוורט ומרטין סקורסזה דירגו את "מלקולם אקס" בין עשרת הסרטים הטובים ביותר של שנות התשעים.
ב-2010, "מלקולם אקס" נבחר לשימור בידי National Film Registry באמצעות ספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית או אסתטית."
נוסחת שלפלי
בגאומטריה לא-אוקלידית, "נוסחת שלפלי" (Schlafli) קושרת בין השינויים בזוויות הדיהדרליות של טטראדר ואורכי צלעותיו לשינוי הנפח שלו. הנוסחה נקראת על שם לודוויג שלֶפלי (Ludwig Schläfli), מתמטיקאי שווייצרי ואחד מיוצרי התאוריה של גאומטריה בממדים גבוהים, אשר גילה אותה במסגרת חקירותיו את הנפח של פאונים לא-אוקלידיים. שלֶפלי ניסח והוכיח את הנוסחה שלו למקרים פרטיים, וזמן רב לאחר מכן Hellmuth Kneser נתן הוכחות לנוסחה הן במקרה של גאומטריה היפרבולית והן במקרה של גאומטריה כדורית.
אחת המוטיבציות לנוסחה היא העובדה שבגאומטריה לא-אוקלידית קיים קשר בין הזוויות הפנימיות של סימפלקס כלשהו לנפח שלו; עובדה זאת עומדת בניגוד למצב בגאומטריה אוקלידית שם יש אפשרות לדמיון בין פאונים כך שאין קשר בין הזויות של הפאון לגודל (שנמדד בנפח) הפאון. למשל, בגאומטריה היפרבולית דו-ממדית קיים משולש שווה-צלעות יחידי (עד כדי איזומטריה).
ניסוח
במקרה של מרחב היפרבולי תלת-ממדי H^3, נוסחת שלפלי מקבלת את הצורה:
,
כאשר K היא העקמומיות הקבועה של המרחב ההיפרבולי, l_{ij} היא אורך הצלע שמחברת את הקודקוד i עם הקודקוד j, ו- הוא השינוי בזווית הדיהדרלית של הצלע ij. נוסחה זהה תקפה גם לגאומטריה כדורית (אלא שהעקמומיות K נעשית חיובית בגאומטריה זו). בעבור המקרה של גאומטריה לא אוקלידית בכל מספר שהוא של ממדים, הנוסחה היא:
כאשר n הוא ממד המרחב, הסימון מייצג את הנפח  ה- n-2 ממדי של "צלע מוכללת" F, ו- d\alpha_{F} הוא השינוי בזווית הדיהדרלית המוכללת - דהיינו הזווית בין שתי פאות n-1 ממדיות סמוכות שהחיתוך שלהן הוא לאורך הצלע המוכללת F. במקרה הדו-ממדי (n = 2) עם עקמומיות קבועה, נוסחת שלפלי שקולה למשפט גאוס-בונה.
Shigella
שיגלה (שם מדעי: Shigella) הוא סוג של חיידקים גראם-שליליים, בעלי צורה מתגית ואשר אינם יוצרים נבגים.
חיידקי ה-Shigella התגלו בסוף המאה ה-19 כגורם להתפשטות מחלות מעיים קשות ביפן על ידי החוקר היפני קיושי שיגה. מקור ה-Shigella הוא מצואת אדם נגוע, שכן החיידק נייח, ולכן הוא נמצא במים ובמזון המזוהמים בצואת אדם. החיידק אינו יוצר נבגים, ולכן אינו יכול לשרוד בתנאים קיצוניים של יותר מ-60°C. התסמינים לחדירת Shigella כוללים כאבי בטן עזים ושלשול מימי. בשלב המחלה השני מופיעים כאבי בטן ועוויתות וקיימת הפחתה בחום ובשלשול, שהופך להיות מלווה בריר ובדם. ניתן לגלות את החיידק בבדיקות דם, שמגלות גם כמות גדולה של תאי דם לבנים, המעידים על פעילות מערכת החיסון נגד החיידק.
חיידקי ה-Shigella יכולים לגרום לתסמונת המוליטית-אורמית.
פתוגנזה
זיהום Shigella נגרם בדרך כלל דרך בליעה. כתלות ברמת הבריאות של הגוף המארח, גם כמות של פחות מ-100 תאי חיידק יכולה להספיק כדי לגרום לזיהום. מיני שיגלה פולשים בדרך כלל לרירית האפיתל של המעי הגס, וגורמים לדלקת חמורה ולמוות של התאים המצפים את המעי הגס. דלקת זו גורמת לשלשולים ואף לדיזנטריה שהם סימני ההיכר של זיהום שיגלה. זנים מסוימים של Shigella מייצרים רעלנים המחריפים את המחלה הנגרמת מהזיהום. זני S. flexneri מייצרים ShET1 ו-SHET2, אשר עשויים לתרום לשלשול. זני S. dysenteriae מייצרים רעלן Shiga, שהוא המוליטי בדומה לורוטוקסין המיוצר על ידי E. coli enterohemorrhagic. גם רעלן שיגה וגם ורוטוקסין קשורים לגרימת התסמונת המוליטית-אורמית שעלולה להיות קטלנית.
מיני שיגלה פולשים למארח דרך תאי ה-M המשובצים באפיתל המעי של המעי הדק. חיידק השיגלה משתמש במערכת הפרשה מסוג III (אנ'), הפועלת כמזרק ביולוגי להעברת חלבוני אפקטור רעילים לתא היעד האנושי. חלבוני האפקטור יכולים לשנות את חילוף החומרים של תא המטרה במגוון דרכים. למשל, להוביל להתמוגגות של ממברנות ואקוולריות או לארגון מחדש של פילמור אקטין כדי להקל על התנועתיות התוך תאית של חיידקי Shigella בתוך התא המארח. לדוגמה, חלבון ה-IcsA (שהוא מעביר אוטומטי במקום אפקט מערכת הפרשה מסוג III) מפעיל ארגון מחדש של אקטין על ידי גיוס N-WASP של קומפלקסים של Arp2/3, ועוזר להתפשטות הבין תאית.
לאחר ההדבקה, תאי שיגלה מתרבים בצורה תוך תאית ומתפשטים לתאי אפיתל שכנים, ובכך גורמים ל הרס רקמות ולפתולוגיה האופיינית של שיגלוזיס. התסמינים השכיחים ביותר הם שלשולים, חום, בחילות, הקאות, התכווצויות בטן וגזים. תסמין מוכר נוסף הוא תנועות מעיים מוגברות ויציאות גדולות וכואבות. הצואה עשויה להכיל דם, ריר או מוגלה. לפיכך, תאי שיגלה עלולים לגרום לדיזנטריה. במקרים נדירים, ילדים צעירים עלולים לסבול מפרכוסים. תקופת הדגירה עד להופעת הסימפטומים יכולה לארוך עד שבוע, אך לרוב התסמינים יחלו יומיים עד ארבעה ימים לאחר ההדבקה. לרוב התסמינים נמשכים למשך מספר ימים, אך הם עלולים להימשך שבועות. Shigella מוכר כאחד הגורמים הפתוגניים לדלקת מפרקים ראקטיבית ברחבי העולם.
גילוי
הסוג Shigella נקרא על שם הרופא היפני קיושי שיגה, שחקר את הגורם לדיזנטריה. שיגה החל בלימודי רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה הקיסרית של טוקיו בשנת 1892. במהלך לימודיו שמע הרצאה של שיבסאבורו קיטאסאטו. שיגה התרשם מהאינטלקט והביטחון העצמי של קיטאסאטו, ולכן הלך לעבוד כעוזר מחקר שלו במכון למחלות זיהומיות לאחר שסיים את לימודיו. בשנת 1897, שיגה מיקד את מאמציו בהתפרצות של מה שכונה ביפן "סקירי" (דיזנטריה). מגיפות אלו הזיקו לעם היפני והתרחשו לעיתים קרובות בסוף המאה ה-19. מגפת ה"סקירי" של 1897 פגעה ביותר מ־91,000 בני אדם, עם שיעור תמותה של מעל 20%. שיגה חקר 32 חולי דיזנטריה והשתמש בהנחות של קוך כדי לבודד ולזהות בהצלחה את החיידק הגורם למחלה. הוא המשיך לחקור ולאפיין את החיידק, זיהה את שיטות ייצור הרעלנים שלו, כלומר רעלני שיגה (אנ'), ופעל ללא לאות ליצירת חיסון למחלה.
מחולל תבנית מרכזי
מחולל תבנית מרכזי (Central pattern generator בקיצור: CPG) הוא רשת עצבית המסוגלת לייצר תנועה תבניתית בלי לקבל קלט מהעולם החיצון או פקודה מהמוח הגבוה. דוגמה לכך היא בפעולת ההליכה שאמנם מתחילה מפקודה רצונית אך יכולה להמשיך לבד ללא צורך במודעות אליה.
שנטילי
שנטילי (בצרפתית: Chantilly, השם נהגה בצרפתית: "שאנטי-יִי") היא עיירה בצפון צרפת המהווה חלק ממחוז אואז, בחבל או-דה-פראנס. העיירה ממוקמת 38.4 ק"מ צפונית מזרחית לפריז בירת צרפת. בעיירה מתגוררים 10,902 תושבים, ובשטח העיר רבתי מתגוררים 36,474 תושבים (נכון לשנת 1999).
בעיירה ממוקמת טירת שנטילי על גניה הנרחבים - טירה שהייתה טירת של נסיכי בית קונדה ממשפחת המלוכה הצרפתית. כיום ממוקם בטירה מוזיאון קונדה - אחד ממוזיאוני האמנות הגדולים בצרפת.
על שמה של העיירה נקרא קרם שנטילי.
היסטוריה
ראשיתה של העיירה בכפר קטן שנבנה על הדרך המובילה לטירת שנטילי לאחר שהדרך הוקמה על ידי לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה בשנת 1673. בנו, אנרי ז'ול דה בורבון קונדה הקים בכפר את כנסיית נוטרה דאם בשנת 1692. תושבי הכפר הראשונים היו עובדי בתי המלאכה אשר נתנו שירותים לטירה, ומשרתי הטירה. נכדו של לואי השני, לואי הנרי, דוכס בורבון נחשב למייסד העיר, ותכנן את רחובותיה הראשונים. לאחר הקמת עוברות טירת שנטילי בשנת 1721 נבנו בכפר בתים עבור שומרי הטירה בין השנים 1730 - 1733.
במחצית השנייה של המאה ה-18 החלה להתפתח בכפר תעשיית ייצור התחרה, אשר לימים זכתה לשם תחרת שנטילי.
כיום עיקר כלכלת העיירה מתבססת על התיירות.
קיקי דניאלסון
אן-קריסטין "קיקי" דניאלסון (בשוודית: Ann-Kristin "Kikki" Danielsson; נולדה ב-10 במאי 1952) היא זמרת שוודית.
ביוגרפיה
דניאלסון נולדה בסקונה במחוז קרונוברג שבשוודיה. בגיל 5 שרה לראשונה במקהלת בית ספר של יום ראשון.
ב-1969 החלה לשיר בלהקת "Nickies", וב-1973 עברה להיות חברה בלהקת "Wizex".
היא ייצגה את שוודיה באירוויזיון 1982 כחברה בלהקת צ'יפס, שסיימה במקום השמיני וכזמרת באירוויזיון 1985, בו הייתה שוודיה המדינה המארחת, עם השיר "Bra vibrationer" וסיימה במקום השלישי.
בנוסף היא השתתפה מספר פעמים נוספות במלודיפסטיבלן.
היא הובילה רבות בטבלאות מצעדי הפזמונים של שוודיה.
ב-2001 הופיע במצעד הגאווה של סטוקהולם.
ב-2012 הופיע בתפקיד עצמה בסרט "Sean Banan inuti Seanfrika".
כנסיית גאורגיוס הקדוש
כנסיית גאורגיוס הקדוש היא כנסייה יוונית-אורתודוקסית ביפו. כנסיית גאורגיוס הקדוש נמצאת ברחוב לואי פסטר בקצה הצפוני של שכונת עג'מי, מול יפו העתיקה, והיא גובלת מדרום במתחם גבעת אנדרומדה.
בנוסף לכנסייה יש במקום מספר מבנים נוספים של הקהילה, וכן גן ומגרשי ספורט ומשחקים. הכנסייה הוקמה במאה ה-19, והיא מוקדשת לגאורגיוס הקדוש. בצידו המזרחי של המבנה אפסיס קטן ובפינה הצפון-מערבית שלו מתנשא מגדל פעמונים הנושא צריח מחודד. מעל הכנסייה גג רעפים אדום והכניסה אליה היא דרך מבואה בצידה הצפוני. דמותו של הקדוש כשהוא רוכב על סוסו ומביס את הדרקון מופיעה במספר תבליטים במבנה, בין היתר מעל הכניסה למבואה.
מקס ליברמן
מקס ליברמן (בגרמנית: Max Liebermann; 20 ביולי 1847 – 8 בפברואר 1935), היה צייר ופסל יהודי-גרמני. יצירותיו השתייכו לזרם האימפרסיוניזם.
קורות חיים
נולד לתעשיין האמיד לואיס ליברמן ופיליפינה לבית הלר בברלין. סבו, יוסף ליברמן, היה יצרן טקסטיל בולט. יהדות גרמניה הזדהתה עוד בשנת 1848 עם הליברליזם הגרמני, שהיה בקו עליה. ליברמן הצעיר, אחד מבני דור זה, גילם שילוב של תרבות גרמנית, יהודית ואירופית כאחד. הוא החל את לימודיו במשפטים ובפילוסופיה, וב-1869 החל את לימודיו בציור וברישום, תחילה בוויימאר, ומ-1872 בפריז, שם הכיר את הריאליזם הרומנטי ואת ציור אסכולת ברביזון. בשנים 1876-1877 התגורר בהולנד שבה נהג לבקר מדי שנה. הולנד השפיעה על ציורו שנעשה חופשי וספונטני, וציוריו מתקופה זו עשויים בחושניות עזה ונחשבים משיאי יצירתו.
בשנת 1878, נסוג ליברמן מהשפעות הולנד ובתמונתו הריאליסטית המובהקת, "ישו בין החכמים במקדש", צייר את פנים בית הכנסת של אמסטרדם. לאחר שהייה במינכן בהמלכה השלים את הציור "גן בירה במינכן", חזר ליברמן בשנת 1884 לברלין. רק לאחר כעשרים שנה, בשנת 1902, העלה ליברמן נושא מקראי בציירו את שמשון ודלילה במשיכות מכחול עזות ואקספרסיביות ובלוח צבעים עשיר. רק בתקופת זקנתו המופלגת הצליח ליברמן להביע רגש קל בנושאים הדתיים. במאי 1884 התארס עם אחותה של גיסתו, מרתה מרקוואלד, ילידת 1857. ב-14 בספטמבר התקיימה החתונה לאחר המעבר ממינכן לברלין. הדירה המשותפת הראשונה של בני הזוג שכנה בקצה הצפוני של שכונת טירגארטן.
בשנת 1920 התמנה ליברמן לנשיא האקדמיה הפרוסית לאמנויות. בשנת 1932 התפטר לאחר שנאסר עליו להציג את יצירותיו, בגלל היותו יהודי.
ליברמן, שהיה עד לעליית הנאצים בגרמניה, הגיב למראה הנאצים הצועדים את מצעד הניצחון לרגל עליית היטלר לשלטון, כך: "לא אכלתי את הכמות המספקת שאותה הייתי רוצה להקיא". באוגוסט 1885 נולדה בתם היחידה של בני הזוג ליברמן, מריאנה הנרייטה קאטה, בקיצור קתה. בתקופה זו כמעט ולא צייר - הוא הקדיש את עצמו לחלוטין לתפקיד האב.
ליברמן נפטר בשנת 1935 בברלין ונקבר בה. במרץ 1943 אשתו, מרתה, ביודעה שהיא אמורה להשלח לאושוויץ, נטלה מנת יתר של כדורי שינה ומתה בבית החולים היהודי בברלין.
ביתו של ליברמן בואנזה שופץ בשנת 2003 ולאחר שלש שנים, ב-30 באפריל 2006, נפתח לקהל כמוזאון אומנות המציג את ציורי הגן, הפסטלים והרישומים שלו.
אחד מציוריו, "גן בוואנזה", שנרכש על ידי איש העסקים מאקס קאסירר, הוחרם על ידי הנאצים בשנת 1941. לאחר המלחמה הגיע הציור למוזיאון ישראל ובשנת 2013 הושב הציור ליורשו של קאסירר.
רוהרשטדיון
רוהרשטדיון (ידוע גם בשם המסחרי וונוביה רוהרשטדיון, בגרמנית: Vonovia Ruhrstadion) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר בוכום בגרמניה ומשמש את קבוצת הכדורגל בוכום המשחקת בבונדסליגה השנייה. הרוהרשטדיון נחנך בשנת 1921 ושופץ בשנת 1997, ומכיל 27,599 מקומות ישיבה.
היסטוריה
בשנת 1911, אנשי קבוצת הכדורגל שפיל אונד שפורט בוכום שכרו אחו מחקלאי מקומי, ובו שיחקו את משחקי הכדורגל של הקבוצה. שם המקום היה שפורטפלאץ אן דר קאסטרופר שטראסה, על שם רחוב קאסטרופר בו ממוקם השטח. עם זאת, רק לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1921, החלה בנייה של אצטדיון אמיתי באותו שטח, וכשזה נבנה, נקרא האצטדיון בשם שטדיון דר קאסטרופר שטראסה, ולאורך השנים שימש את קבוצת הכדורגל בוכום על גלגוליה השונים. בשלהי שנות ה-70 שופץ והורחב האצטדיון באופן בו נבנה כמעט מחדש, והפך לאחד האצטדיונים המתקדמים והמשוכללים ביותר בגרמניה באותה תקופה. עם סיום השיפוץ, קיבל האצטדיון את שמו הנוכחי רוהרשטדיון. המשחק הראשון ששוחק באצטדיון בשנת 1979 לאחר חניכתו מחדש הוא בוכום נגד וטנשייד 09 יריבתה העירונית. כיום יכול האצטדיון להכיל כ-30 אלף צופים. עם זאת, בעבר הוא הכיל בסביבות 50 אלף.
נבחרת גרמניה בכדורגל אירחה באצטדיון רוהרשטדיון ארבעה משחקים. הראשון היה משחק ידידות בשנת 1922 מול נבחרת הונגריה. המשחק הבינלאומי הבא אחריו נערך 59 שנים מאוחר יותר במסגרת מוקדמות מונדיאל 1982, בו הביסה גרמניה 7-1 את נבחרת פינלנד. בשנת 1986 סיימה גרמניה בתיקו 1-1 במשחק ידידות מול נבחרת יוגוסלביה, ובשנת 1993 הביסה גרמניה ברוהרשטדיון את נבחרת גאנה בתוצאה 6-1.
בשנת 1992 אירח האצטדיון משחק בין צסק"א מוסקבה לגלאזגו ריינג'רס במסגרת גביע אופ"א, מאחר שמזג האוויר במוסקבה לא איפשר קיום משחק כדורגל.
בשנת 2011 היה הרוהרשטדיון אחד מתשעת האצטדיונים שאירחו את גביע העולם בכדורגל נשים 2011 שנערך בגרמניה. ארבעה משחקים בטורניר זה נערכו ברוהרשטדיון, כולם בשלב הבתים.
בנוסף למשחקי כדורגל, האצטדיון אירח מספר הופעות מוזיקה של להקות ומוזיקאים מפורסמים, כמו דייוויד בואי, פיטר גבריאל, איירון מיידן, אנתרקס, קיס, טסטמנט, יוסו נ'דור, והאמנים הגרמניים הידועים הרברט גרונמאייר, מריוס מולר ונינה האגן.
שם וחסות
האצטדיון נקרא רוהרשטדיון החל מחנוכת המבנה הנוכחי בשנת 1979. נוסף על שם זה, לאצטדיון היו גם שמות מסחריים. החל משנת 2006 ועד לשנת 2016 נקרא האצטדיון בשם רווירפאוור שטדיון. החל משנת 2016 נקרא האצטדיון בשם המסחרי וונוביה רוהרשטדיון, על שם חברת הנדל"ן וונוביה הממוקמת בעיר בוכום.
קישורים חיצוניים
ֿ
כנסיית עמנואל
היסטוריה
אבן הפינה לכנסייה הונחה ב-2 בנובמבר 1898 על ידי פרוטסטנטים מגרמניה ומשווייץ שגרו ביפו, ועל ידי מומרים מזרמים נוצריים אחרים, רובם מומרים מקרב הטמפלרים. המיסיונר פטר מצלר והברון הרוסי-גרמני פלטון פון אוסטינוב, מומר מהכנסייה הרוסית הפרבוסלבית לפרוטסטנטית ובעל בית המלון במושבה, תרמו למטרה זו את הקרקע ב-18 ביולי 1898. הכוונה הייתה שהקיסר הגרמני וילהלם השני ורעייתו יהיו נוכחים בטקס הנחת אבן הפינה, בעת מסעם בארץ ישראל ב-1898; אך בסופו של דבר הטקס התעכב במספר ימים והקיסר לא נכח בו. עם זאת הוא תרם מכספו את פעמון הכנסייה, לאחר שבניית המבנה נשלמה ב-1904. הכנסייה תוכננה על ידי האדריכלים ארנסט פוגט ופאול גרות, אך הפיקוח על הבנייה נעשה על ידי בנימין זנדל, בנו של האדריכל תיאודור זנדל. מאז שנת 1955 מנוהלת הכנסייה בידי המשלחת הכנסייתית הנורווגית בישראל, והמבנה חודש בין השנים 1977–1978.
המבנה
הכנסייה בנויה בסגנון ניאו גותי. היא ניכרת בצריח המחודד המשמש כמגדל פעמונים והניצב בצידה המערבי. היא עשויה מלבנים חומות ונושאת גג רעפים אדום. בכל קירותיה קבועים חלונות שבהם משולבים ויטראז'ים צבעוניים, מעשה ידיו של האמן הנורווגי ויקטור ספארה (Victor Sparre) ב-1977. מעל האולם תלוי יציע בצורת האות ר'. בצידו הצפוני של היציע מותקן העוגב אשר יוצר על ידי פאול אוט (Paul Ott) מגטינגן שבגרמניה בשנת 1977. בצידו המערבי של היציע מושבים נוספים לקהל, ומעליהם חלון עגול גדול המחולק לשבעה חלונות עגולים קטנים יותר. אלה ערוכים בצורת פרח ובחלון האמצעי נראות שתי ידיים שוככות מעל מנורה. ביתר החלונות נראים פרחים צבעוניים.
בקיר המזרחי של אולם הכנסייה קבוע אפסיס, ובו מזבח עץ פשוט הנושא המנורה. באפסיס שלושה חלונות מעוטרים בויטראז'ים: בחלון השמאלי מתוארת לידת ישו. החלון האמצעי מסמל את אהבת האל, ונראית בו יד אלוהית על רקע לב אדום שהופך לטיפת דם ובמרכזה כתר קוצים בצורת מגן דוד. בחלון הימני נראים רוח הקודש ומלאכים כשהם מרחפים מעל "ירושלים החדשה", כפי שהיא מתוארת בספר חזון יוחנן. זו מתוארת עם 12 שערים ו-12 מגדלים, המסמלים את 12 השליחים ואת 12 שבטי ישראל. מתחת לחלונות קבוע הפסוק:
בכל אחד מקירות הדרומי והצפוני קבועים שלושה חלונות, שהאמצעי שבהם גבוה יותר. בקיר הדרומי מתוארים פטרוס הקדוש מקים את תביטא מן המתים (שמאל), חלום פטרוס (אמצע) וטבילת קורנליוס הרומאי בעקבותיו (שמאל). בקיר הצפוני מתוארים יונה הנביא בבטן הדג (שמאל), חזרתם של תושבי נינוה בתשובה (אמצע) ויונה ישוב תחת העץ (מימין; ראו תמונה להלן).
יעקב משה ספיר
תולדותיו
נולד לרב יצחק ספיר, חסיד חב"ד. לפני הגיעו לגיל בר מצווה לקחו אביו לרבו בעל הצמח צדק מליובאוויטש. נישא ללאה, בת הרב אברהם יצחק שלוסברג (נפטרה: ד' בסיוון תש"א). התמנה לרבה של העיר סאראטוב, וכיהן בתפקידו במשך כשלושים וחמש שנה.
בתקופת מלחמת רוסיה–יפן פעל לספק מזון כשר לחיילים היהודים ששירתו בצבא הרוסי באזור עירו סאראטוב, ובעקבות זאת התבטא עליו מחותנו החפץ חיים: "מחלקך יהא חלקי". באמצע שנות ה-20 עלה לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. בנו, הרב ישראל אריה ספיר, פינה לכבודו את משרתו הרבנית בעיר והוא מילא את התפקיד עד פטירתו בשנת תרצ"ד. בתקופת רבנותו ייסד את מניין הוותיקין בבית הכנסת הגדול "בית יעקב" בעיר.
נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. על מצבתו נכתב המשפט שאמר עליו החפץ חיים: "מחלקך יהא חלקי".
שער הבורסקאים
שער הבורסקאים (או פשפש הבורסקאים) הוא שמו של שער צלבני קדום בחומות ירושלים, ששכן בסמוך לשער האשפות של ימינו, בדרום-מזרח העיר העתיקה.
שער הבורסקאים שכן בנקודה הנמוכה ביותר בירושלים, במקום בו מתנקז הגיא המרכזי אל מחוץ לעיר, ומתחבר לנחל קדרון. לאורך השנים היה זה האזור המוזנח והעני ביותר בעיר, ששימש כנראה כבר בימי בית המקדש השני כמקום בעלי מלאכה ומגדלי צאן.
באזור זה שכן בתקופה הצלבנית שוק בשר, ולצדו פעלו הבורסקאים - מעבדי העורות. ייתכן שהסיבה למושבם דווקא כאן הוא בשל העובדה שמי הגשמים, שזרמו בטירופיאון, סייעו לקצבים ולבורסקאים לשטוף את הלכלוך הרב שנגרם כתוצאה מהעיסוק בבשר ובעורות. שער הבורסקאים עצמו שימש כמוצא מי הניקוי אל מחוץ לעיר.
זיהוי הפשפש
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו על ידי בנימין מזר ומאיר בן דב לאחר מלחמת ששת הימים, נחשף מגדל שמירה מן התקופה האיובית, המאוחרת בכמאה שנה לתקופה הצלבנית. למרות זאת, זיהה בן דב את השער למגדל כשער הבורסקאים הצלבני, והשם דבק בו, ואף מופיע במפות העיר העתיקה. המתנגדים לזיהוי זה (הארכאולוג דן בהט למשל), טוענים כי יש לחפש את שער הבורסקאים הצלבני במרחק של כ-50–100 מטרים צפונה למגדל האיובי הקיים.
יחסי בחריין–ישראל
בחריין ומדינת ישראל מקיימות יחסים דיפלומטיים מלאים מסוף שנת 2020, בעקבות הסכמי אברהם.
שגרירות ישראל בבחריין פועלת במנאמה. שגרירות בחריין בישראל נפתחה בתל אביב ב-2021.
עד "הסכמי אברהם"
מאז קיבלה עצמאות מידי הבריטים בשנת 1971 לא הכירה בחריין בישראל. כחברה בליגה הערבית השתתפה בחרם הערבי ואסרה על ישראלים להיכנס לתחומה, אך בשנות ה-90 נרשמה התחממות קלה ביחסים. בחריין שלחה נציגים לועידת מדריד ואירחה ישיבות של קבוצות העבודה הרב צדדיות שהוקמו בעקבות הועידה. בעקבות חתימת הסכמי אוסלו, ביקרה לראשונה בספטמבר 1994, משלחת ישראלית רשמית בבחריין. חודש לאחר נערך הביקור הרשמי הראשון של שר בממשלת ישראל, כאשר הגיע לבחריין יוסי שריד שהיה שר לאיכות הסביבה כדי להשתתף בשיחות אזוריות בנושאים סביבתיים בבירה מנאמה. במסגרת ביקור זה נפגש עם שר החוץ של בחריין ובכך סימן את הקשר הישיר הראשון בין שרים משתי הממשלות. בניגוד לעומאן וקטר ששלחו נציגים להלווייתו של יצחק רבין בחריין נמנעה מלשלוח נציג ואף הכחישה קיום קשרים כלשהם בין שר המסחר שלה ומקבילו הישראלי חודש לפני כן בוועידה שנערכה בירדן.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הפכו המגעים בין המדינות לגלויים. בשנת 2005, בעקבות יישום תוכנית ההתנתקות ועם חתימת הסכמי סחר מול ארצות הברית ביטלה בחריין את החרם הישיר על סחורות מישראל, ובשלב מסוים אף נדונה האפשרות לקיים יחסים דיפלומטיים מלאים. לאורך השנים היו דיווחים לא רשמיים על ביקורים שונים של גורמים ישראלים בממלכה, ושרת החוץ ב-2007, ציפי לבני, אף נפגשה עם עמיתה הבחרייני בעצרת הכללית של האו"ם - מה שהוביל לסערה בפרלמנט בבחריין.
בשנת 2011 פרסם אתר ההדלפות ויקיליקס מסמכים המוכיחים כי בחריין קיימה שיתוף פעולה ביטחוני חשאי הדוק עם ישראל. אולם בחריין הכחישה את הפרסומים הללו.
בשנת 2013 הייתה בחריין למדינה הערבית הראשונה שהכריזה על חזבאללה כארגון טרור ובשנת 2014 הייתה בחריין המדינה היחידה במפרץ הפרסי שגינתה את הפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה.
בשנת 2016 שלחה בחריין משלחת מצומצמת להלוויית שמעון פרס בישראל.
בספטמבר 2017, אמר מלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה, כי הוא מגנה את החרם הערבי על ישראל וכי נתיניו רשאים לבקר בה, למרות זאת, בעלי דרכון ישראלי לא היו רשאים לבקר בבחריין באותה תקופה.
במאי 2018, בעקבות העברת שגרירות ארצות הברית לירושלים, אמר שר החוץ של בחריין, השייח' ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה כי אינו רואה שום בעיה בהעברת השגרירות למערב ירושלים היות שהיא אינה נמצאת בשטח הבירה של המדינה הפלסטינית העתידית. באותו החודש פרסם שר החוץ של בחריין, ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה, בחשבון הטוויטר שלו: "זוהי זכותה של כל מדינה באזור, כולל ישראל, להגן על עצמה ולהרוס את מקורות הסכנה". הודעה זו פורסמה לאחר תקיפת צה"ל מספר מטרות אירניות בסוריה, שבאה בתגובה לירי של 20 רקטות שנורו לרמת הגולן על ידי כוח קודס האיראני משטח סוריה. חודש לאחר מכן טען בכיר בחרייני, בריאיון לערוץ החדשות הבינלאומי i24news, כי בחריין אינה רואה בישראל מדינת אויב, וכי הוא מאמין שבחריין תהיה הראשונה מבין מדינות המפרץ לכונן יחסים דיפלומטיים רשמיים וגלויים עם ישראל. בנובמבר טען בכיר ישראלי, כי ישראל נמצאת במגעים לכינון יחסים דיפלומטיים עם בחריין.
במרץ 2019, בחריין נמנעה לראשונה בהצבעה אנטי-ישראלית במועצת זכויות האדם של האו"ם. ב-26 ביוני 2019 פנה שר החוץ של בחריין ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה אל הציבור הישראלי בריאיון לתקשורת. זו הייתה הפעם הראשונה שאישיות מדינית בדרג גבוה ממדינה ערבית שאינה ביחסים דיפלומטיים עם ישראל העניקה ריאיון לתקשורת הישראלית. אאל ח'ליפה העניק בחודשים שלאחר מכן ראיונות נוספים בסגנון דומה, והתבטא בזכות הצורך בדיאלוג ישיר ופתוח עם ישראל.
בפברואר 2020 גזר בית המשפט בבחריין שלוש שנות מאסר על אזרח שהורשע בארגון כינוס והתפרעות בלתי חוקית, לאחר ששרף את דגל ישראל במהלך הפגנת תמיכה בפלסטינים.
מ"הסכמי אברהם" ואילך
ב-23 בספטמבר נחתה משלחת של צוותי ביטחון ואנשי עסקים ישראלים בטיסה ישירה של חברת ישראייר מנתב"ג לנמל התעופה הבינלאומי בחריין. באותו היום, הודיע משרד התקשורת כי ממשלת בחריין הורתה למפעילות הסלולר במדינה להתיר קבלת שיחות טלפון מישראל.
ב-18 באוקטובר נחתם במנאמה, בחריין, הסכם ביניים לכינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות. למחרת נחתם מזכר הבנות לשיתוף פעולה עסקי בין איגוד לשכות המסחר בישראל לבין איגוד לשכות המסחר בבחריין.
ב-10 בנובמבר 2020 אושר ההסכם על ידי הכנסת ברוב של 62 תומכים מול 14 מתנגדים.
בסוף מרץ 2021 מינתה בחריין את ח'אלד יוסף אל-ג'לאהמה לשגרירה הראשון בישראל.
באוגוסט 2021 נפגש תת-שר החוץ הבחרייני, השייח' עבדאללה בן אחמד אל ח'ליפה, עם ראש אגף אסטרטגיה בצה"ל, האלוף טל קלמן. תת-השר אף הצטלם עם האלוף וזאת בניגוד לעבר, בו במדינות ערביות הקפידו שלא להצטלם עם חיילי צה"ל.
ב-31 באוגוסט הגיע אל-ג'לאהמה לישראל לקראת הגשת כתב האמנתו. ב-2 בספטמבר הודיעה ממשלת ישראל, כי איתן נאה יהיה שגריר ישראל הראשון בבחריין. ב-14 בספטמבר הגיש אל-ג'לאהמה את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג.
ב-30 בספטמבר, הגיע שר החוץ הישראלי יאיר לפיד לביקור מדיני בבחריין, שכלל את חניכת שגרירות ישראל במנאמה.
ב-28 בדצמבר 2021 הגיש איתן נאה, שגריר ישראל לבחריין את כתב האמנה שלו למלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה.
ב-14 בפברואר 2022 ביקר ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט בבחריין. זהו ביקורו הראשון של ראש ממשלה ישראלי במדינה, במהלכו נפגש בנט עם שרי החוץ, התחבורה והתשתיות, והתעשייה המסחר והתיירות של בחריין, ראשי הקהילה היהודית בבחריין, כמו גם עם מלך בחריין, חאמד בן עיסא אאל חליפה, ויורש העצר של בחריין, סלמאן בן חאמד אאל חליפה.
ב-4 בדצמבר 2022 הגיע לבחריין לביקור מדיני נשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג, לביקור במסגרתו ניפגש עם שורת בכירים בממשלת בחריין, מלך בחריין, חמד בן עיסא אאל חליפה, ועם אנשי הקהילה היהודית בבחריין. בנוסף, ביקר הרצוג ברשות לפיתוח כלכלי של בחריין.
שיתוף פעולה כלכלי ותרבותי
ב-22 באוקטובר חתמו שתי המדינות על הסכם תעופה שיאפשר הפעלת 14 טיסות נוסעים שבועיות בין נתב"ג למנאמה והפעלת מספר טיסות לא מוגבל בין בחריין לנמל התעופה רמון. בנובמבר 2020 דיווחה ישראייר כי בכוונתה להפעיל 2 טיסות שבועיות מנתב"ג לנמל התעופה הבינלאומי בחריין החל מ-31 בינואר 2021.
ב-3 בדצמבר 2020, חתמה התעשייה האווירית עם חברת התעופה הלאומית של בחריין, גאלף אייר, על חוזה לתחזוקת מטוסיה שינחתו בארץ במסגרת הסכמי התעופה של ישראל ובחריין.
בינואר 2021 חתמו בנק הפועלים ובנק לאומי על הסכמי שיתוף פעולה עם "בנק לאומי לבחריין" (National Bank of Bahrain).
במרץ 2021, נחתם הסכם בין ממלכת בחריין לחברת מקורות, על פי ההסכם החברה צפויה לספק לאנשי הממלכה ייעוץ בתחומי המים, ההתפלה ובקרת מערכות לאספקת מים.
ביום השואה הבינלאומי ב-2021, פרסם הפרשן הבחרייני הפופולרי אמג'ד טהא מאמר בעיתון ישראל היום תחת הכותרת "בין כווית ותוניסיה – האנטישמיות הצבועה בשיאה", ובו הוקיע את האנטישמיות החדשה המתבטאת כשנאה לישראל.
ב-1 ביוני 2021, הודיעה חברת אשרא, חברה ממשלתית ישראלית לביטוח סיכוני חוץ, שהיא מתחילה לבטח יצואנים ישראלים לבחריין.
ב-8 באוגוסט 2021 נחתם הסכם שיתוף פעולה בין מכון דארסט הבחרייני למכון הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
ב-30 בספטמבר 2021 החלה חברת התעופה גאלף אייר להפעיל שתי טיסות שבועיות בקו תל אביב–מאנמה.
ב-15 בפברואר 2022 נחתם הסכם מחקר ופיתוח בין המדינות.
ב-28 בפברואר 2022 הוכרז על תוכנית משולבת להכשרת כוח אדם בהייטק שלה שותפות ישראל, איחוד האמירויות, בחריין, מרוקו, ירדן ומצרים, כך שלאחר ההכשרה, אותם אנשים שישתתפו בתוכנית יעברו סטאז' בחברות הייטק ישראליות, בעבודה מרחוק, וחלק יעבדו במשרדים של אותן חברות בישראל.
ב-10 במאי 2022 נחתם הסכם מחקר רפואי בין קופת חולים מכבי לבתי חולים בבחריין, במטרה לעודד מחקרים בתחום הבריאות ולטפח חדשנות רפואית משותפת בין שתי המדינות.
ב-3 באוגוסט נחתם הסכם שיתוף פעולה בין Bahrain FinTech Bay, אחד ממרכזי הפינטק המובילים באזור MENA (מזרח התיכון וצפון אפריקה) והאיגוד הישראלי לתעשיות מתקדמות IATI, ארגון הגג לתעשיית ההיי-טק בישראל. במסגרת ההסכם שני הצדדים ישתפו פעולה בפרויקטים משותפים, אירועים קהילתיים ויקלו על תקשורת והיכרות בין גופים וחברות בתחום הפינטק וההון סיכון המעוניינים להתרחב בשתי המדינות.
ב-20 בספטמבר 2022 הצהיר משרד הכלכלה הישראלי והעומדת בראשו באותו הזמן, שרת הכלכלה אורנה ברביבאי, על פתיחת המשא ומתן בין ישראל לבחריין על הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות.
בסוף חודש אוקטובר 2022 ביקרה בישראל משלחת כלכלית גדולה מבחריין עם כ-50 משתתפים, בראשות שר המסחר והתעשייה זאייד בן ראשיד אל זאיאני. המשלחת התקבלה על ידי נשיא המדינה יצחק הרצוג ושרת הכלכלה. ב-30 באוקטובר 2022 נחתמו בתל אביב, במעמד השר האורח, שני הסכמי שיתוף פעולה חדשים בין המדינות: על הראשון חתמו שמואל בן-טובים, נשיא מרכז הפינטק הישראלי ובאדר סאטר, מנכ"ל Fintech Bay מבחריין; על השני - מנכ"ל מכון היצוא נילי שלו ומנכ"ל Export Baharin סאפה עבדולחלי.
שיתוף פעולה ביטחוני
ב-2 בפברואר 2022, שר הביטחון הישראלי, בני גנץ, טס (מעל שמי ערב הסעודית) לביקור רשמי בבחריין למיסוד היחסים הביטחוניים בין המדינות וחתימה על הסכמי שיתוף פעולה ביטחוני.
ב-11 בפברואר 2022 פרסם משרד החוץ של בחריין כי קצין ישראלי יוצב במדינה בתפקיד של קצין קישור לקואליציה האזורית לאבטחת האזור מפני איומים שונים.
ב-9 במרץ 2022 יצא הרמטכ"ל אביב כוכבי, לביקור רשמי ראשון בבחריין במסגרתו נפגש עם הצמרת הביטחונית של בחריין, בין היתר, בכדי לממש את ההסכמים הביטחוניים בין שתי המדינות.
האיש שרצה להיות מלך (סרט)
האיש שרצה להיות מלך (באנגלית: The Man Who Would Be King) הוא סרט קולנוע משנת 1975 בבימויו של ג'ון יוסטון ובכיכובם של שון קונרי ומייקל קיין. עלילתו עוסקת בשני סמלים לשעבר בצבא הבריטי המשחרים אחרי הרפתקה בהודו הבריטית של שלהי המאה ה-19 ומעבר לה. הסרט מבוסס בשינויים קלים על הספר בן אותו שם של הסופר רודיארד קיפלינג, משנת 1888.
עלילה
בשנת 1885 עובד העיתונאי רודיארד קיפלינג (כריסטופר פלאמר) בשעת לילה מאוחרת במשרדו. לפתע נכנס אליו הלך מוזנח ומעורער המציג את עצמו כפיצ'י קרנהאן (Peachy Carnehan) (מייקל קיין). הוא וחברו דניאל דראבוט (Daniel Dravot) (שון קונרי) פגשו את קיפלינג שלוש שנים לפני כן. הוא מספר לו את עלילותיהם מאז.
קרנהאן ודראבוט היו סמלים לשעבר בצבא הודו הבריטית. בשעתו גנב קרנהאן את שעונו של קיפלינג, אך החזיר לו אותו לאחר שמצא עליו סמל של הבונים החופשיים, אליהם השתייך הוא עצמו. קיפלינג גם סיכל מזימה שלהם לסחוט את הראג'ה המקומי. הם היו מתוסכלים מהיעדר הזדמנויות למזימות רווחיות בהודו הבריטית, שהלכה והתמסדה. הם פנו לקיפלינג ובפיהם תוכנית שאפתנית לצאת בראש קבוצת שכירי חרב לקפיריסטן, ארץ אסייתית בלתי מוכרת לאירופים,, שנכבשה בעבר בידי אלכסנדר הגדול, כדי להציע את שירותיהם לשליט המקומי בהבסת שכניו, בתקווה לשוב להודו עטורי ניצחון ושלל. קיפלינג, שלא הצליח להניא אותם מתוכניתם, העניק לדראבוט את סמל הבונים החופשיים. הוא וקרנהאן חתמו על חוזה בו הבטיחו זה לזה נאמנות וכן התנזרות מאלכוהול ומנשים.
השניים יצאו לדרכם דרך מעבר ח'ייבר ואפגניסטן והגיעו לקפיריסטן לאחר הרפתקאות שונות בעזרתו של בילי פיש (Billy Fish) (סאעד ג'פרי ), חייל גורקה שפגשו בדרך. שם אימנו בלחימה את תושביו של כפר רדוף באויבים ויצאו עמם לקרבות. במהלך אחד הקרבות פגע חץ בדראבוט ולא גרם לו נזק. שני הצדדים ראו בכך אות להיותו אל, ולא ידעו כי חגורת התחמושת שלו עצרה את החץ. דראבוט וקרנהאן נחלו ניצחון אחר ניצחון וצבאם הלך וגדל. לבסוף הוזמנו לעיר הקדושה סיקנדרגול (Sikandergul) על ידי כוהן הדת שלה. הוא שחזר את תקרית החץ כדי לראות אם דראבוט מדמם וכך לקבוע אם הוא אדם או אל. כאשר נקרעה חולצתו נדהמו התושבים לראות על חזהו את סמל הבונים החופשיים, שהעניק לו קיפלינג בהודו. זהו סמל שעל פי המסורת הוענק להם על ידי סיקנדר (שמו המקומי של אלכסנדר הגדול), אשר הבטיח לשלוח להם צאצא משלו שימשול בהם.
דראבוט הוכרז כמלך וכאל ומוענק לו האוצר המלכותי הגדוש זהב ותכשיטים. קרנהאן הציע לחברו לעזוב מיד עם המסת השלגים במעברי ההרים ועמם שלל ככל שיוכלו לשאת. לדראבוט לעומתו קסם מעמדו החדש כשליט. בנוסף, תוך הפרת התחייבותו להתנזר מנשים הוא התאהב בנערה מקומית בשם רוקסנה (Roxana) (שאקירה קיין (Shakira Caine), אשתו של מייקל קיין), שהוא גם שם אשתו של אלכסנדר הגדול, והוא ביקש לשאתה לאשה כדי להביא לעולם יורש לנתיניו. כשהנערה המבוהלת הובאה לפניו הוא ניסה לנשקה. היא חששה שמגעו של האל בה ימית אותה ונשכה את לחיו לעיני התושבים. הם ראו את דראבוט זב דם מהנשיכה והבינו כי איננו אל.
דראבוט וקרנהאן ניסו להימלט אך ההמון הזועם גבר עליהם ולכד אותם. דראבוט נדחף לעבר גשר חבלים הנטוי על פני תהום עמוקה. בעודו עומד שם ושר במרץ קיצצו התושבים את חבלי הגשר עד אשר דראבוט נפל לתהום אל מותו. קרנהאן נצלב על ידי התושבים אל שני עצים, אך כיוון ששרד את הלילה הניחו לו ללכת. כשהוא פגוע בגופו ומעורער בנפשו הוא עשה את דרכו חזרה להודו כקבצן.
לאחר שקרנהאן מסיים לספר את סיפורו לקיפלינג, הוא עוזב ומשאיר צרור במשרדו. בתוכו מוצא העיתונאי את ראשו הכרות של דראבוט, עוטה עדיין כתר זהב.
הפקה
הסרט צולם באולפני פיינווד וכן בצרפת ובמרוקו.
המוזיקה לסרט נכתבה על ידי מוריס ז'אר. הוא הזמין נגני מוזיקה הודית מסורתית להשתתף בהקלטות ביחד עם תזמורת סימפונית אירופית. שיר מרכזי המופיע בסרט היה השיר הפטריוטי האירי "נער המינסטרל" (The Minstrel Boy), ששולבו בו מילות השיר "בן האלוהים צועד למלחמה" (The Son of God Goes Forth to War) מאת הבישוף האנגלי רג'ינלד הבר (Reginald Heber). הוא שובץ בקטעים שונים בסרט לרבות המעמד בו שר דראבוט על הגשר לפני שצנח אל מותו.
קבלה
הסרט זכה לביקורות חיוביות ואחד המבקרים סבר כי הוא הטוב בסרטיו של יוסטון מאז המלכה האפריקאית. ביקורות אחרות טענו כי הסרט הוא ארוך מדי וכי מייקל קיין לא היטיב למלא את תפקידו בו. אתר Rotten Tomatoes העניק לסרט דירוג של 96%.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר:
מועמדויות נוספות לפרסים:
יוהאן גוטליב גולדברג
יוהאן גוטליב גולדברג (בגרמנית: Johann Gottlieb Goldberg; הוטבל ב-14 במרץ 1727, נפטר ב-13 באפריל 1756) היה צ'מבליסט וירטואוז, נגן עוגב ומלחין בשלהי תקופת הבארוק ובראשית התקופה הקלאסית. עיקר פרסומו בא לו ממתן שמו, כמבצע המקורי, ככל הידוע, של וריאציות גולדברג הנודעות מאת יוהאן סבסטיאן באך.
ביוגרפיה
גולדברג היה ככל הנראה ממוצא גרמני, ונולד בגדנסק (דנציג) בפולין. לא הרבה ידוע בוודאות על ילדותו, פרט לכך, שכישרונו יוצא הדופן בנגינה עורר את תשומת לבו של הרמן קרל פון קייזרלינג, השגריר הרוסי לסקסוניה, בסביבות 1737. ככל הידוע, למד גולדברג הן אצל יוהאן סבסטיאן באך והן אצל וילהלם פרידמן באך, בנו הבכור של י. ס. באך, אף כי תקופות לימודיו אינן ידועות; ייתכן, שגולדברג למד אצל באך האב כבר בשנת 1737, זמן קצר אחרי שקייזרלינג עמד על כישרונו בדנציג, ואצל באך הבן עשוי היה ללמוד בכל זמן שהוא לפני 1745, הואיל ווילהלם פרידמן באך שהה בדרזדן במשך כל תקופת כהונתו של קייזרלינג שם כשגריר.
החלק המפורסם ביותר בחיי גולדברג הוא הזמן, כנראה בשנת 1741, המופיע בכתבי הביוגרף של יוהאן סבסטיאן באך, יוהאן ניקולאוס פורקל, בקשר לחיבור סדרת הווריאציות של באך כאמצעי מרפא לנדודי השינה של הרוזן קייזרלינג. צ'מבליסט הלשכה החביב על קייזרלינג היה גולדברג בן הארבע-עשרה, שהגיע להישגים טכניים מרשימים כל כך, שכבר בגילו הצעיר היה מסוגל לבצע יצירה יוצאת דופן ברמת הקושי שלה. אין תיעוד לכך, אם הרוזן אכן נרדם בזמן ביצוע היצירה, אבל רשומה עדותו, כי היצירה של באך הייתה אהובה עליו ביותר, וכך כותב פורקל בשנת 1802, ששים שנה לאחר מעשה:
מידת הדיוק בסיפור כפי שמביא אותו פורקל הוטלה לא פעם בספק, וייתכן שהביוגרף הנלהב של באך תרם לה מהרהורי לבו. (החוקר פיטר ויליאמס Peter) Williams) מזים את הסיפור, הקושר את היצירה אל גולדברג, ויליאמס טוען, שי. ס. באך כתב את הווריאציות כיצירת תצוגה לווילהלם פרידמן.) כך או כך, גולדברג היה מוכר כנגן וירטואוז בשנים ההן, היה בשירותו של קייזרלינג בזמן האמור, וסביר מאוד ששהה בלייפציג, על יסוד הדמיון בין הקנטטות שחיבר לאלה של באך; על יסוד הדמיון הזה בלבד הניחו חוקרים רבים יחסי מורה ותלמיד בין השניים.
יצירותיו
יצירותיו של גולדברג, אף כי מפורסמות הרבה פחות מיצירתו של באך הנושאת את שמו, שונות מהן מאוד בסגנונן וניכרות בהן השפעותיהם של רוב האופנות המוזיקליות שהיו נפוצות בתקופת מעבר זו בתולדות המוזיקה. יצירותיו המוקדמות דומות לאלה של יוהאן סבסטיאן באך ומרמזות לכך, שייתכן ויש אמת בסיפור על לימודיו אצל המלחין המפורסם; מיצירותיו המאוחרות יותר עולה, שהיה קשוב לטעמים הפופולריים של חצר דרזדן, בייחוד בשימוש שעשה בסגנון הגאלאנט. כמה מיצירותיו האחרונות, בייחוד בקונצ'רטי, עושות שימוש בשפה הרמונית מתוחכמת, קרובה לזו של קרל פיליפ עמנואל באך, ואפשר להניח, שנכתבו לנגנים של היינריך פון בריהל. סינקופות, כרומטיות ומלודיות במנעד רחב מאפיינות את היצירות האחרונות הללו.
מכלול יצירתו כולל קנטטות, שנכתבו כנראה בלייפציג בראשית שנות ה-40' של המאה ה-18; טריו סונאטות; מוזיקה למקלדת, הכוללת 24 פולונזים, לכל אחד מסולמות המז'ור והמינור;קונצ'רטי לצ'מבלו; וקובץ פרלודים כוראליים שאבד.
ריימונדו אורסי
ריימונדו ביביאני "מומו" אורסי (בספרדית: Raimundo Bibiani "Mumo" Orsi; 2 בדצמבר 1901 – 6 באפריל 1986) היה כדורגלן ארגנטינאי-איטלקי ששיחק בעמדות הקיצוני השמאלי והחלוץ.
אורסי, יליד ארגנטינה, החל את הקריירה בקבוצת אינדפנדיינטה, ולאחר קדנציה מוצלחת במדי יובנטוס חזר לדרום אמריקה שם שיחק במספר קבוצות מארגנטינה, אורוגוואי, ברזיל וצ'ילה. הוא החל את הקריירה הבינלאומית במדי, עמה זכה בקופה אמריקה, ובעקבות מעברו ליובנטוס ייצג גם את , עמה זכה במונדיאל 1934 ואף כבש במשחק הגמר. בסך הכל במדי שתי הנבחרות, רשם 48 הופעות ו-16 שערים.
קריירת משחק
העברתו של אורסי ליובנטוס לוותה בלא מעט סיבוכים, בעיקר בשל המשא המתן המורכב עם אינדפנדיינטה, וחוקי המשחק באיטליה באותה תקופה שהגבילו שכר לכדורגלנים זרים. בסופו של דבר, הוא עלה לשחק לראשונה בתחילת עונת. אורסי השתלב מצוין בקבוצה, והיה מעמודי התווך של המועדון שזכה בחמש אליפויות איטליה רצופות, החל מעונת. בהתאם לנוהלי המשטר הפאשיסטי באיטליה באותה תקופה, אורסי קיבל באופן מיידי אזרחות איטלקית, ואף זומן לנבחרת איטליה.
ב-1935 חזר אורסי לארגנטינה, שם חתם במדי קבוצתו הראשונה, אינדפנדיינטה, והמשיך לקדנציות קצרות בבוקה ג'וניורס, בפלטנסה ובקלוב אלמגרו, תחנתו האחרונה בארגנטינה. ב-1938 עבר לשחק בפניארול מליגת העל האורוגוואית, וסייע לה לזכות באליפות המקומית. משם עבר אורסי לברזיל, שם חתם במדי פלמנגו עמה זכה באליפות ריו דה ז'ניירו. לאחר קדנציה שנייה בפניארול, וקדנציה קצרה בצ'ילה במדי סנטיאגו נסיונל, פרש אורסי ממשחק פעיל בשנת 1943, כשהיה בן 42.
קריירה בינלאומית
הופעת הבכורה הבינלאומית של אורסי הייתה במדי נבחרת ארגנטינה ב-10 באוגוסט 1924, במשחק ידידות ביתי מול שהסתיים בשוויון 0-0. כל ארבעת משחקיו הראשונים במדי הנבחרת היו משחקי ידידות מול הנבחרת השכנה. לאחר מכן, זכה אורסי עם נבחרתו בטורניר הקופה אמריקה בשנת 1927. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) שיחק אורסי תפקיד מרכזי בנבחרת. הוא כבש את שערי הבכורה שלו בניצחון 11:2 על, שם כבש צמד, ומשחק אחר כך כבש את שערו השלישי והאחרון במדי ארגנטינה, בניצחון 6:3 על. אורסי ונבחרתו העפילו עד לגמר האולימפי, שם פגשו את אורוגוואי. לאחר שוויון 1:1 במשחק הגמר לאחר הארכה, נקבע משחק חוזר, ובו הפסידה ארגנטינה 2:1 והסתפקה במדליית הכסף. בסך הכל, בקדנציה הראשונה שלו במדי ארגנטינה, כבש אורסי שלושה שערים ב-12 הופעות.
הופעותיו המשכנעות של אורסי באולימפיאדה, הובילה את ראשי יובנטוס להחתים אותו בקבוצה, ובעקבות נוהלי המשטר הפאשיסטי באיטליה, הוא קיבל עד מהרה אזרחות איטלקית וזומן לשחק בנבחרת איטליה. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדי איטליה ב-1 בדצמבר 1929, וכבר באותו משחק כבש צמד בניצחון 6:1 על במשחק ידידות. הישג השיא של אורסי עם איטליה היה במסגרת מונדיאל 1934 הביתי. לאחר שפתח את הטורניר עם צמד שערים בניצחון 7:1 על ארצות הברית, הוסיף אורסי לפתוח בכל משחקיה של איטליה, עד למשחק הגמר מול. אורסי כבש בגמר את שער השוויון לזכות איטליה בדקה ה-81, שהביא את המשחק להארכה, בה ניצחה איטליה 2:1 וזכתה בתואר. בזכות הופעותיו, זכה אורסי למקום בנבחרת הטורניר, לצד חמישה מחברי נבחרתו. בנוסף לזכייה במונדיאל, זכה אורסי עם איטליה פעמיים בתואר הגביע הבינלאומי של מרכז אירופה. משחקו האחרון של אורסי במדי איטליה היה במסגרת אותו הטורניר, ב-24 במרץ 1935, בניצחון 2:0 על. בסך הכל רשם אורסי 35 הופעות במדי איטליה, וכבש 13 שערים.
אורסי היה למתאזרח בעל מספר ההופעות הגבוה ביותר במדי איטליה במשך למעלה מ-70 שנים, עד ששיאו נשבר על ידי מאורו קאמורנזי, בעצמו מתאזרח ארגנטינאי, בשנת 2008. אורסי חזר להופעה אחרונה במדי ארגנטינה ב-9 באוגוסט 1936, במשחק ידידות מול אורוגוואי, שחתם את קריירת המשחק הבינלאומית שלו. בסך הכל, במדי שתי הנבחרות יחד, רשם אורסי 48 הופעות בינלאומיות, בהן כבש 16 שערים.
אורי מנוס
אורי מנוס (נולד ב-14 בדצמבר 1941) הוא איש צבא ואיש חינוך ישראלי. כיהן כנציב ומפקח כבאות ראשי, שירת בצה"ל במגוון תפקידי פיקוד והשתחרר בדרגת תת-אלוף לאחר שפיקד על מערך הגדנ"ע ושימש קצין הג"א ראשי בתקופת מלחמת המפרץ.
חייו
מנוס נולד בפתח תקווה ולמד בתיכון בקיבוץ מעיין צבי. ב-1959 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים. ב-1962 השתחרר בדרגת סגן. עבד במטעי הבננות בקיבוץ וכמדריך בחברת הנוער. במלחמת ששת הימים גויס לשירות המילואים, שירת בחזית המצרית ונפצע. ב-1969 חזר לשירות הקבע, פיקד על סוללה במלחמת ההתשה ושימש מדריך בקורס קציני תותחנים.
בתחילת 1973 מונה לסגן מפקד גדוד 405. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים היה פרוס הגדוד ברמת הגולן. מפקד הגדוד, אריה מזרחי, שימש כמפקד הסיוע הארטילרי של חטיבה 7 ומנוס פיקד על כוחות הגדוד. במהלך המלחמה איבד הגדוד 21 לוחמים, ומנוס זכה על פועלו בצל"ש מפקד אוגדה. הוא יזם את הקמת אנדרטת גדוד 405 שנחנכה ב-2008 על שטח של 3 דונם ברמת הגולן, ומנציחה את לוחמי הגדוד שנפלו במלחמה. את האנדרטה תכננה רעייתו הפסלת, לביאה.
בהמשך שירותו הצבאי פיקד על גדוד 403, במבצע ליטני שירת כסגן מפקד אגד ארטילרי 282, ובשנת 1979 מונה למפקד אגד ארטילרי 9222 (עוצבת התקומה). ב-1980 מונה למפקד התותחנים של פיקוד הצפון ושירת בתפקיד במהלך מלחמת לבנון הראשונה. לאחר המלחמה למד חינוך והיסטוריה בבית ברל. באוגוסט 1984 מונה למפקד הגדנ"ע ושירת בתפקיד עד 1988, בתקופתו שם דגש על שילוב יוצאי אתיופיה בצה"ל ובחברה הישראלית. בשנת 1989 מונה לראש הג"א ושירת בתפקיד עד 1992, כולל בתקופת מלחמת המפרץ.
לאחר שחרורו מונה ב-1995 לנציב ומפקח כבאות ראשי וכיהן בתפקיד עד 1998. לאחר מכן עבד כמורה בחטיבת ביניים בכפר שמריהו עד צאתו לגמלאות בשנת 2007. הוא הקים וניהל מכללות לביטחון לאומי לנוער (מבל"ל) ברעננה ובהרצליה.
מנוס נשוי ללביאה אותה הכיר בגיל 14 בקיבוץ מעיין צבי והם הורים לשלוש בנות ולבן. בנו, עומר, נפטר ב-7 בספטמבר 2015 בעת שהיה עמו בטיול בגאורגיה.
אם סי פול ברמן
פול נתניאל ברמן (באנגלית: Paul Nathaniel Barman; נולד ב-30 באוקטובר 1974), הידוע גם תחת שם הבמה אם סי פול ברמן (MC Paul Barman), הוא ראפר יהודי-אמריקאי מרידג'ווד, ניו ג'רזי, שסיים ללמוד באוניברסיטת בראון.
קריירה
בשנת 2000 פול הוציא לאור את המיני אלבום "It's Very Stimulating", תחת חברת התקליטים וורדסאונד (WordSound). במיני אלבום התארח רק הראפר היהודי פרינסס סופרסטאר והוא הופק על ידי פרינס פול. ב-15 באוקטובר 2002 פול הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, שנקרא "!Paullelujah", שהופק על ידי פרינס פול ועל ידי אם אף דום. ב-25 בנובמבר 2009 פול הוציא לאור את אלבומו השני, "Thought Balloon Mushroom Cloud", בחברת התקליטים Househusband. באלבום התארחו האומנים: מאסטה אייס, דל דה פאנקי הומוספיין, סי-רייז-וואלז, אם אף דום ועוד.
כופריים
כופריים (בכתיב חסר: כָּפְרִיִים; שם מדעי: Lythraceae) היא משפחה מסדרת ההדסאים והיא כוללת 29 סוגים ו-690 מינים, אשר ברובם נפוצים באזורים הטרופיים ואפריקה ואמריקה ופחות באזורים ממוזגים. המשפחה מקיפה באזורים הממוזגים עשבים חד-שנתיים, או רב-שנתיים, ובאזורים הטרופיים גם בני שיח, שיחים נמוכים, שיחים, או עצים. על פי רוב הגבעולים הצעירים מרובעים. רוב צמחי המשפחה מצויים באזורים חמים של כדור הארץ.
שמה העברי של המשפחה קרוי על שם העץ כופר הנזכר בשיר השירים, שמעליו וענפיו הצעירים שמשו להכנת התמרוק הידוע בארצות המזרח בשם חינה. שמה המדעי, Lythraceae, ניתן לה על שם הסוג שנית, Lythrum, שמקורו מיוונית: lythron - "דם".
מנקודת מבט מורפולוגית למשפחת הכופריים יש מורפולוגיה כוללנית מאוד, ללא מאפיינים ייחודיים, כלומר, אין סינפומורפיה מורפולוגית (morphological synapomorphy) המגדירה את המשפחה. יחד עם זאת, הסוגים מובחנים היטב. הכללת המשפחות דואבנגה (Duabanga), רימון (Punica), סונראטיה (Sonneratia) וטראפה (trapa) במשפחת הכופריים מוסיפה מספר תכונות נוספות להגדרת המשפחה, אך יחד עם זאת, היא מאפשרת הרחבת הידע, באמצעות מחקרים פילוגנטיים, על הקשר האבולוציוני בין הסוגים, וזיהוי השושלת ההיסטורית של כל המשפחה. הידע הזה על הקשר האבולוציוני אובד אם הסוגים נשמרים כמשפחות נפרדות.
בתרבות מגדלים את המין כופר לבן המוכר גם בשם "חינה", כשם הצבען המופק ממנו והמשמש בין השאר בטקס החינה.
עוד במשפחה זו צמחי נוי כגון לגרסטרמיה הודית (Lagerstroemia indica) ומיני גַבנוֹן (קוּפֵאָה, Cuphea).
מאפיינים של המשפחה
על פי רוב הגבעולים הצעירים מרובעים (4 מקצועות). עלי לוואי נעדרים מנוונים או זעירים. ייתכן גם מספר רב של לוואים זוויתיים שמתחדדים בראשם כמרצע. העלים נגדיים בדרך כלל בארבע טורים או דוריים, לעיתים רחוקות מסורגים או כמעט מסורגים. העלים פשוטים, תמימים (משוננים בסוג Trapa) והעורקים המשניים מנוצים ומקושתים, כלומר: הם יוצאים מצדי העורק הראשי, ואינם מסתיימים בשפת העלה ממש אלא מחוברים ביניהם בסדרה של קשתות בולטות לעבר השפה. לפעמים נראה עורק יחיד עם או בלי עורקים משניים ברורים.
התפרחות הן מסוג אשכול, מסוימת, או מכבד; הפרחים בדרך כלל חסרי ריח, ערוכים יחידים, זוגות עד קבוצות בחיק עלים או באשכולות, בסיומות או במכבדים בקצוות הגבעולים. בדרך כלל עוקצי הפרחים עם חפיות.
הפרחים דו-מיניים (הסוג Capuronia חד-מיני, דו-ביתי), נכונים או לעיתים נדירות בלתי נכונים ואז הם בעלי נטייה לסימטריה חד-צדדית, כי המאבקים מקובצים בצד אחד של העמוד העלי. הסוגים Pleurophora ו- Cuphea הם סימטריים חד-צדדיים אמתיים.
הפרחים בעלי צינור פרח, בדרך כלל בעלי עטיף כפול, והם ערוכים בדרך כלל בדורים של  4, 6 או לעיתים רחוקות 8 או 16 איברים. צינור הפרח הוא גביעי, גלילי או חרוטי, קרומי עד עבה וגלדני. הוא בדרך כלל בעל 6 עד 12 עורקים בולטים או צלעות. הוא משתייר עם התפתחות הפרי (למעט בסוג Lafoensia); צינור-הפרח נוצר מאיחוי של המצעית עם הבסיסים של עלי הגביע ועלי הכותרת והאבקנים.
במשפחת הכופריים יש שלושה מצבים של צינור הפרח ביחס לשחלה. הראשון נפוץ ושני האחרים נדירים יותר: 1. צינור הפרח מופרד מן השחלה, אך עומד מעל בסיסה והאבקנים והעטיף יוצאים מצינור הפרח (שחלה עילית, perigynous);. 2. צינור הפרח מצוי מעל למקום השחלה, והאבקנים והעטיף יוצאים מרקמה שמאוחה לדופן השחלה (שחלה תחתית, epigynous); 3. (שחלה תחתית למחצה, hemi-epigynous.
עלי הגביע מאוחים, אורכם כאורך צינור הפרח ואף קצר יותר, הם קרומיים עד גלדניים. הם מסתיימים ב-4 עד 6 שיניים. בין השיניים על פי רוב יש שיניים זעירות פחות או יותר מפותחות שהן אונות הגביעון, אשר ערוך לסירוגין עם עלי הגביע או נעדר. צורת שן הגביע משולש או אלפיטי וראשו מחודד.
עלי כותרת על פי רוב 4 עד 6 ולעיתים רחוקות הם נעדרים או רבים. עלי הכותרת נעוצים בדופן הפנימי של צינור הפרח בחלקו העליון, וערוכים לסירוגין מול עלי גביע. הם מקומטים קלות (גליים), עורקיהם מנוצים עם ציפורניים או לא, לעיתים קרובות הם נושרים מוקדם יחסית אך לא קמלים.
האבקנים על פי רוב 4 או 8, לעיתים רחוקות מרובים (32 עד 200) בסוגים של עצים "פרימיטיביים" או 1 עד 2  בצמים עשבוניים מתקדמים יותר. גובה האבקנים שווה או לפעמים שונה מאוד (בצמחים הטרוסטייליים, heterostylous) ונעוצים בצינור הפרח. האבקנים בדרך כלל מסודרים בשתי שורות שונות וכפולים ממספר עלי הגביע, ולפעמים בשורה אחת, כאשר הם נעוצים קרוב לבסיסו של צינור הפרח או גבוה יותר מתחת לעלי הכותרת. כאשר האבקנים רבים, אז הם ערוכים במספר שורות נפרדות, ולפחות חלקם נעוצים בצלע צינור הפרח ממש מתחת לעלי הגביע (בסוגים רימון, Sonneratia וכמה מינים של סוג Duabanga). האבקנים מופרדים בפרח וכפופים בפקעית. המאבקים מורכבים משתי לשכות שנפתחות לאורך הבטן על ידי סדקים בעת שחרור גרגרי האבקה. המאבקים מקובעים לזיר באמצע גבם, אבל מקום הקיבוע משתנה מאוד סביב האמצע (dorsifixed and versatile). לעיתים נדירות המאבקים מקובעים לזיר בתחתיתם (Pleurophora, Crimea).
השחלה על פי רוב עילית או לעיתים רחוקות יותר תחתית למחצה או תחתית (אך ורק בסוג רימון). השחלה מוקפת בבסיסה בצופן טבעתי או בצופן מוגדל עם או בלי צוף. עלי השחלה מאוחים (gynoecium syncarpous). לשחלה 2 עד 6 מגורות או לעיתים רחוקות הרבה מגורות או מגורה אחת (בסוג cryptotheca) ובדרך כלל בכל אחת מהמגורות ביציות רבות. המגורות מופרדות במחיצות שלמות או מנוונות לכדי נימים דקים. השחלה מופרדת, עם עוקץ קצר בתחתית השחלה (העוקץ חלק מן השחלה עצמה) או ללא. בכל אחת מהמגורות ביציות רבות. ביציות - 2 עד רבות נתונות על שליות זוויתיות שלעיתים אינן מגיעות לקודקוד השחלה. בסוג אחד (אמניה) השיליה דופנית. הביציות זעירות והפוכות (אנאטרופית, anatropous) ומתיישרות (ascending, Campylotropous). עמוד עלי פשוט, דק, בדרך כלל בולט מן הפרח ואורכו משתנה לפי סוגי הצמחים; הצלקת שבראשו רטובה או יבשה, צורתה כדורית, חרוטית-קטומה, מחודדת, או לעיתים רחוקות עם שתי אונות.
מינים נפוצים בישראל
בצמחיית ארץ ישראל מיוצגת משפחת הכופריים בעצי התרבות: רימון מצוי, כופר לבן, בעצי נוי: לגרסטרמיה הודית (Lagerstroemia indica), ומיני גבנון (קפואה, Cuphea) ובשני סוגי עשבים הגדלים בר ורובם נדירים: שָׁנִית (lythrum) ואָמַנְיָה (ammania).
לאמניה (ammannia) 113 מינים מתוכם 2 נציגים בארץ.
לשנית (Lythrum) 68 מינים מתוכם 9 נציגים בארץ.
1.     שָׁנִית גְּדוֹלָה (Lythrum salicaria)  - עשב רב-שנתי זקוף וצופני או בן שיח שבסיסו מעוצה. הוא גדל בבתי גידול לחים: בגדות נחלים, בתעלות ניקוז ובשולי מעיינות, בחגורה הראשונה הקרובה ביותר למים. הוא נפוץ בארץ ברוב חלקי החבל הים תיכוני. הוא נפוץ בבקעת החולה; מצוי בגולן, בבקעת כנרות, בכרמל, עמק עכו, מצוי בעמק יזרעאל, ובשרון; נדיר בגליל העליון, במישור החוף הדרומי, בשומרון, ובשפלה; נדיר מאוד בחרמון, בגליל התחתון, בבקעת בית שאן, בגלבוע, חוף הכרמל, בהרי יהודה ובאדום;