cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צפחת בתקופת הברונזה המאוחרת
העיטור הנפוץ ביותר הוא מעגלים בצבע אחד או שניים בעיקר אדום ושחור. יש גם עיטורים בצורת סליל.
צפחות מתקופה זו נמצאו באתרים ארכאולוגים שונים כגון: תל חצור, תל אל-עג'ול, תל מגידו תל אבו הואם תל לכיש ועוד.
הצפחת ממשיכה ככלי לתקופת הברזל תוך שינויי בעיצוב הכלי, הכלי פחות עדשתי ויותר מנופח, רוב הכלים עם ידית אחת. ניתן למצוא אותו בעיקר באזורי החוף, השפלה ועמקי הצפון.
ארווין גווידו קולבנהייר
אֶרְוִין גְוִידוֹ קוֹלְבֶּנְהַיֶר (בגרמנית: Erwin Guido Kolbenheyer; 30 בדצמבר 1878 – 12 באפריל 1962) היה סופר, משורר ומחזאי אוסטרי. מאוחר יותר, כשהתבסס בגרמניה, הוא השתייך לקבוצת סופרים שכללה אנשים כמו, , , ו, שכולם תמכו בנאציזם. הוא היה מועמד לפרס נובל לספרות חמש פעמים.
תחילת חייו
קולבנהייר היה פולקסדויטשה מהחלק ההונגרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא למד בבית ספר בבודפשט לפני שהמשיך את לימודיו בקרלסבאד ובווינה. קולבנהייר למד פילוסופיה, פסיכולוגיה וזואולוגיה באוניברסיטת וינה וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1905. הוא הפך לפרילנסר והגיע להתמחות ברומנים היסטוריים שהתאפיינו בקיבעון שלהם עם נושאים גרמניים. ב-1908 פרסם את "אמור דאי" (Amor Dei), רומן על חייו והגותו של הפילוסוף היהודי-הולנדי ברוך שפינוזה, שפרסם את קולבנהייר. קולבנהייר פרסם אנתולוגיה של שיריו תחת הכותרת Der Dornbusch brennt (כלומר הסנה הבוער) בשנת 1922. בין השנים 1917 ל-1925 הוא כתב את יצירותיו המפורסמות ביותר, טרילוגיית רומנים על פאראצלסוס. בספרים אלה חקר קולבנהייר את התפיסות של תנועת הפולקיזם שרווחו באותה תקופה על ידי הצגת הגיבור שלו כארכיטיפ של הנאבק נגד ניוון גזעי וחוסר מוסריות. בשנת 1929 הוא פרסם את "Heroische Leidenschaften" (כלומר תשוקות הרואיות), דרמה על האסטרונום האיטלקי ג'ורדנו ברונו. לאחר שהתיישב בקרב, התגבשו עמדותיו הימניות של קולבנהייר והוא החל להקדים רעיונות רבים של הנאציזם, בעיקר בעבודה התאורטית שלו Die Bauhütte ("צריף הבנייה", 1925), שניבאה התרחקות מהמסורת היהודית-נוצרית כמקור. של הישועה הגרמנית. יצירה זו זוהתה כאחת ההשפעות העיקריות על הספר של אלפרד רוזנברג. במילותיו של קולבנהייר עצמו הנמען של ספרו "Bauhütte" הוא "המצפון הפילוסופי... של הגזע הלבן" שאותו רצה לעורר. מתנגד חריף לפוליטיקה השמאלנית, הוא הצטרף ל בפרישה מ ב-1931 בשל מה שהוא ראה כתמיכתה בפעילותם של היינריך מאן ואלפרד דבלין.
נאציזם
הוא המשיך לכתוב תחת הנאצים, כולל לשבח את אדולף היטלר בשיר ולהגן על שרפת ספרים בגרמניה הנאצית, כמו גם לכתוב רומנים מלחמתיים פרו-נאציים כמו Karlsbader Novellen 1786 (רומנים של קרלסבאד 1786; 1935) ו-Das Gottgelobte Herz ("הלב המבורך על ידי אלוהים" 1938). Das Gottgelobte Herz הוא רומן על הנזירה הדומיניקנית. ואכן, כוכבו דרך תחת הנאצים משום שהספרות שלו התאימה לתפיסת עולמם. הוא היה אחד ממספר סופרים שנוספו ל לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 על חשבון אנשים כמו פרנץ ורפל, לודוויג פולדה ויעקב וסרמן, שאף אחד מהם לא היה שותף לתפיסת העולם (weltanschauung) הנאצית.
מחזהו Gregor und Heinrich (גרגוריוס והיינריך) משנת 1934, הנוגע להיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והאפיפיור גרגוריוס השביעי, היה דוגמה לעמדתו הפרו-נאצית כשהקדיש אותה ל"רוח הגרמנית בתהליך החייאה". כפרס על מעמדו הרם תחת הנאצים הוא היה אחד משישה סופרים שנכללו ב'רשימה א' או 'רשימת מחונני האל', הידועה בשם רשימת המבורכים, שקיבלו פטורים משירות צבאי בשל יוקרתם. הוא גם זכה בפרס גתה ב-1937. ב-1940 פרסם את האנתולוגיה Vox humana (בלטינית: "קול אנושי") והפך לחבר במפלגה הנאצית.
לאחר מלחמת העולם השנייה
על קולבנהייר נאסר לכתוב במשך חמש שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה. ב-1948 נדון קולבנהייר לעבודת-פרך ולהחרמת רכושו ונאסר פרסום ספריו, אך ב-1950 התקבל ערעורו. מבסיסו בגרמניה המערבית המשיך קולבנהייר לפרסם רומנים שהיו במידה רבה באותה רוח לאומנית כמו יצירותיו הקודמות. הוא גם הפך לתורם קבוע בכתב העת של הימין הקיצוני,.
יורה מובסיסיאן
קריירת מועדונים
מובסיסיאן נולד בגיומרי שבארמניה ובגיל צעיר עזב עם משפחתו לקליפורניה שבארצות הברית בעקבות המלחמה בין ארמניה לאזרבייג'ן. בשנת נבחר מובסיסיאן במקום הרביעי בדראפט של אותה שנה. ב-13 במאי 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-1 נגד די. סי. יונייטד. מובסיסיאן הפך לשחקן קבוע בהרכב הראשון עד סוף העונה המקצועית הראשונה שלו. ב-25 באפריל 2007 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-3 נגד טורונטו.
בשנת חתם בריאל סולט לייק. מובסיסיאן ערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 בספטמבר 2007 בתיקו 2-2 נגד לוס אנג'לס גלאקסי. ב-1 בנובמבר 2008 מובסיסיאן הפך לשחקן הראשון אי פעם שמבקיע עבור ריאל סולט לייק בפלייאוף הליגה, בניצחון 0-1 נגד צ'יבאס ארצות הברית. בסיום עונת זכה עם המועדון באליפות הראשונה בתולדותיו. ב-6 ביולי 2009, חתם בראנס והעסקה יצאה לפועל ב-1 בינואר 2010.
בחורף הוא חתם בקרסנודאר תמורת 2.5 מיליון אירו. מובסיסיאן ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הפתיחה של העונה ב-12 במרץ 2011 בתיקו 0-0 נגד אנז'י מחצ'קלה, משחק לאחר מכן הוא הבקיע את השער הראשון שלו בניצחון 0-2 נגד ספרטק נלצ'יק. בעונתו הראשונה במועדון כבש 9 שערים, ובעונת נבחר לשחקן העונה של המועדון.
ב-8 בדצמבר 2012 חתם בספרטק מוסקבה ל-4.5 שנים תמורת 7.5 מיליון אירו ומשכורת של 1.5 מיליון אירו לעונה, ההעברה אשר נחשבת להעברה השביעית הכי יקרה בתולדות המועדון. ב-10 במרץ 2013, מובסיסיאן ערך את הופעת הבכורה שלו בספרטק נגד טרק גרוזני, באותו משחק מובסיסיאן הבקיע שלושער שהוביל לניצחון במשחק של קבוצתו 1-3, זה היה שלושער ראשון של מובסיסיאן בקריירה.
ב-15 בינואר 2016 הושאל לריאל סולט לייק עד דצמבר. ב-10 באוקטובר 2016 חתם על חוזה בקבוצה.
ב-25 במרץ 2018 הושאל ליורגודן מליגת העל השוודית לחצי עונה עם אופציה עד לסיום העונה.
ב-14 בספטמבר 2018 חתם בשיקגו פייר מה-MLS.
קריירה בינלאומית
מובסיסיאן הוא בעל אזרחות ארמנית ובעל אמריקאית. ב-11 באוגוסט 2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת ארמניה במשחק ידידות נגד.
תארים
ריאל סולט לייק
אישיים
ראנס (כדורגל)
מועדון הכדורגל ראנֶס (בדנית: Randers FC) הוא מועדון כדורגל דני מהעיר ראנס. הישג השיא של המועדון הוא זכייה בשני גביעי מדינה בשנת ו-. המועדון מארח את משחקיו הביתיים באצטדיון אוטו פארק ראנס המכיל 10,300 מקומות.
קקון
{{פירושונים|
אנשים ששם משפחתם קקון
}}
Marina
Marina הוא שיר איטלקי משנת 1959 של הזמר האיטלקי-בלגי רוקו גרנטה, הלהיט הבינלאומי הראשון והשיר הידוע ביותר שלו.
במקור, בשנת 1959 השיר הופיע כצד B של השיר "מנואלה", אולם צד B הפך ליותר מושמע מצד A, וב-30 בינואר הדיח השיר את הו! קרול מאת ניל סדקה למשך שבוע אחד מהמקום הראשון ברשימת הלהיטים מספר 1 של מצעד הפזמונים ההולנדי משנת 1960.
השיר מכר מיליוני עותקים. השיר דורג מספר 1 בבלגיה, מספר 31 בארצות הברית, ו-1 בגרמניה, בהולנד, באיטליה ובנורווגיה.
השפעת השיר
השיר היה כה פופולרי בבלגיה ובהולנד, עד שהורים רבים קראו לבנותיהם בשם מרינה. בהולנד, מספר הילדות שנקראו מרינה עלה מ-156 בשנת 1958 (לפני הלהיט), ל-190 ו-250 בשנים 1959 ו-1960, בהתאמה.
סרט עלילתי מוזיקלי (גרמני) בשם "מרינה" (מאת פול מרטין) הופק בשנת 1960.
אל-פאחשה
אל-פאחשה (בערבית: الفاحشة) הוא מושג באסלאם, שמשמעותו זימה או דבר מגונה.
קיימת מחלוקת בין פוסקי ההלכה המוסלמים, בנוגע למשמעות ההלכתית של המושג. הדעה הראשונה אומרת שהמושג מדבר אך ורק על חטאים הקשורים למין, כזנות וניאוף. הדעה השנייה אומרת שהמושג כולל סוגים רבים של חטאים ביניהם גנבה ורצח.
יחסי בלגיה–צ'כיה
יחסי בלגיה–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים בין בלגיה לצ'כיה.
סקירה כללית
שתי המדינות היו בעבר נחלות של בית הבסבורג, כחלק ממלוכת הבסבורג. חודש לאחר הכרזת העצמאות של צ'כוסלובקיה ב-1918 הייתה בלגיה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה. במהלך מלחמת העולם השנייה, ממשלות בלגיה וצ'כוסלובקיה מצאו מקלט בלונדון כדי להמשיך במאבק לצד בעלות הברית. חיילים צ'כוסלובקים השתתפו בשחרור בלגיה, בעוד חיילים בלגים השתתפו בשחרור צ'כוסלובקיה. לאחר מכן, בלגיה קיבלה בברכה צ'כוסלובקים רבים שנמלטו מדיכוי קומוניסטי.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים עם פירוק צ'כוסלובקיה ב-1 בינואר 1993. ארגון יוצאי צ'כיה בסדה נוסד בבריסל כבר בשנת 1904. במהלך המאה ה-20 סיפקה בסדה לצ'כים החיים בבלגיה אמצעים לשמור על תרבותם. בסדה מארגנת מפגשים קבועים של חברי הקהילה, כמו גם אירועים שונים עבור הקהילה הצ'כית המתגוררת בבלגיה. כיום, שתי המדינות חברות מלאות ב ובנאט"ו.
One of the Boys
One of the Boys (בעברית: אחד מהגברים) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת קייטי פרי שיצא ב-17 ביוני 2008. באלבום יצאו ארבעה סינגלים שהגיעו למאה הראשונים במצעד של בילבורד, "I Kissed a Girl", "Hot n Cold", "Waking Up in Vegas", "Thinking of You" .האלבום זיכה את פרי בשתי מועמדויות לפרסי גראמי בשנת 2009 ו-2010. האלבום מכר כ-5 מיליון עותקים.
עטיפת האלבום דורגה במקום ה-16 ברשימת "50 עטיפות האלבומי הפופ הטובים ביותר ב-5 השנים האחרונות" שנערך על ידי מגזין Complex.
אור גורן
אור גורן (נולד ב-20 באוקטובר 1956) הוא כדורסלן עבר ישראלי.
ביוגרפיה
גורן נולד בקיבוץ משמר העמק, בן לאדם (פוטו) גורן, משחקניה הבולטים בעבר של הפועל משמר העמק ולימים מאמן נבחרת הנוער. אחיו של אור, דודו, שיחק בהפועל גבת/יגור ובהפועל גן שמואל.
כבר בנעוריו נמנה גורן עם סגל קבוצת הבוגרים המקומית, ולאחר מכן עם סגל הקבוצה האזורית המאוחדת, הפועל מגידו. גורן הצטיין, ועד מהרה עבר לשחק במדי הקבוצה הבכירה באזור, הפועל גבת/יגור.
בעונת 1975/1976 העפילה גבת/יגור לגמר גביע המדינה בפעם השנייה ברציפות, וזאת לאחר שהדיחה את מכבי תל אביב. הקבוצה זכתה בגביע המדינה לאחר ניצחון על הפועל תל אביב. גבת/יגור הייתה הקבוצה הראשונה מחוץ לעיר תל אביב שזוכה בתואר כלשהו (אליפות או גביע). גורן היה שותף לזכייה זו והצטיין במשחק הגמר.
גורן שיחק גם בהפועל ומכבי רמת גן, הפועל גליל עליון, אליצור נתניה, אליצור נווה-דוד רמלה, ביתר תל אביב ומכבי חדרה. כמו כן שיחק שנתיים באוניברסיטת יוסטון. הוא שיחק 77 משחקים במדי נבחרת ישראל.
סמואל דיקשטיין
סמואל דיקשטיין (באנגלית: Samuel Dickstein; 5 בפברואר 1885 – 22 באפריל 1954) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי מניו יורק שכיהן בקונגרס של ארצות הברית במשך 22 שנים.
קורות חיים
דיקשטיין נולד בעיירה ליד וילנה, אז באימפריה הרוסית, כיום בליטא, במשפחה יהודית. בשנת 1887 משפחתו עברה לארצות הברית והתיישבה בניו יורק, בלואר איסט סייד. סמואל דיקשטיין סיים לימודי משפטים והחל לעבוד בתחום.
בשנת 1908 הוא התחיל פעילות במפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית. בשנת 1922 הוא נבחר לקונגרס של ארצות הברית, תוך ניצחון על מאייר לונדון, גם הוא יהודי יליד ליטא. בהמשך הוא ניצח ב-11 מערכות בחירות.
בשנת 1931 סמואל דיקשטיין היה יושב ראש וועדה לאימיגרציה. הוא שם לב שבמקביל לזרם מהגרים לא חוקיים נכנסים לתחומי ארצות הברית כמויות גדולות של ספרות אנטישמית בשנת 1932 הוא היה בין יוזמי הוצאה מחוץ לחוק של המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית.
בשנת 1938 הוא פעל להגדלת מכסת מהגרים מאוסטריה לטובת יהודים שרוצים לעזוב אותה. בשנת 1939 הוא ניסה להגדיל מכסת מהגרים עבור ילדים פליטי גרמניה.
לפי ספר של אלן ויינשטיין בהתאם למסמכים שפורסמו לאחר התפרקות ברית המועצות בתקופת 1937–1940 סמואל דיקשטיין קיבל תשלום חודשי מנ.ק.וו.ד. מהמסמכים לא ברור האם סופק חומר סודי כלשהו תמורת תשלום זה.
אלמנה חומה
אלמנה החומה (נקרא גם: אלמנה אפורה ועכביש הכפתורים החומים; שם מדעי: Latrodectus geometricus) הוא עכביש ממשפחת הכדורניים אשר התגלה לראשונה בשנת 1935. האלמנה החומה ניתנת לזיהוי על ידי מאפיינים ייחודיים ונפוצה במדינות רבות (גם בישראל). האלמנה החומה ניזונה מחרקים שונים, לשם כך יש לה ארס להרוג את טרפה. נשיכתה אינה מסוכנת לבני אדם (למעט לאוכלוסיות מיוחדות).
תיאור
אורך האלמנה החומה הוא כ-38 מ"מ. צבעיה נעים בין חום לשחור, ולעיתים מופיעים עליה גם מעט גוונים אפורים. לאלמנה החומה יש תווית ייחודית בצורת שעון חול על החלק התחתון של הבטן, המשמשת כסימן אזהרה כנגד טורפיה. לתווית זו יש צבע כתום צהבהב או בהיר. בנוסף יש לה גם פסים על הרגליים. ניתן לזהותה בקלות לפי שק הביצים שלה שמראהו קוצני.
ארס
לעכביש האלמנה החומה יש ארס שהוא משתמש בו כדי להרוג את טרפו ולהגן על עצמו, אך הוא לא תוקפני ונמנע מלנשוך בני אדם. מין זה מזריק כמות רעל קטנה יחסית כשהוא נושך בני אדם (סביב 0.43 מ"ג /ק"ג). נשיכה של אלמנה חומה אינה מסוכנת (למעט נשיכות שנגרמות לתינוקות ולזקנים). רוב האנשים שננשכים על ידי אלמנה חומה חווים כאבים שנמשכים מספר שעות. אחוז קטן יותר של אנשים חווים אי נוחות רבה יותר מנשיכת האלמנה החומה, אך הם לא זקוקים לטיפול רפואי מיוחד. רעלנים יעזבו את הגוף אחרי יום או יותר. ישנם כמה סימפטומים אשר ייתכן ויופיעו עם נשיכת האלמנה החומה וייעלמו לאחר 24 שעות: כאב עמום ליד מקום הנשיכה, התכווצויות שרירים בעיקר בבטן, רעידות, הזעה, בחילות והקאות.
מזון ובית גידול
על מנת ללכוד טרף, האלמנה החומה טווה רשת קורים צפופה במסתור שלה. האלמנה החומה פעילה יותר בלילה כי בלילה היא מצליחה לתפוס טרף רב יותר. היא אוכלת מגוון רחב של חרקים כגון דבורים, צרעות, זבובים, מקקים, ולעיתים נדירות גם חיפושיות, העוזרות לה לספוג נוזלים הדרושים לתזונה שלה.
פאבו נורמי
פאבו יוהנס נורמי (בפינית:, 13 ביוני 1897 – 2 באוקטובר 1973) היה רץ פיני למרחקים בינוניים וארוכים ואחד הספורטאים האולימפיים הגדולים ביותר אי פעם. נורמי, שנודע בכינוי "הפיני המעופף", היה מסמליה של האומה הפינית הצעירה של שנות העשרים של המאה העשרים. הוא זכה ב-12 מדליות אולימפיות (9 מזהב ו-3 מכסף), יותר מכל מתחרה אחר באתלטיקה, מאז חודשו המשחקים האולימפיים ב-1896.
ראשית דרכו
נורמי נולד בעיר טורקו שבדרום-מערב פינלנד. כבן 12 התייתם מאביו הנגר ויצא לעבוד כנער שליח ועובד משרדי, על מנת לסייע בפרנסת משפחתו הענייה. על רקע ילדותו זאת יש לראות את אופיו של נורמי הבוגר, שתואר כאדם קשה ומופנם.
ב-1914 החל לרוץ במסגרת אגודה מקומית. התקדמותו הושגה בקצב מתון ובגיל מאוחר יחסית, אך בהתמדה, יותר בזכות עבודה קשה מאשר הודות לכישרון מולד ומבנה גוף אופטימלי. חזהו ואגנו הרחבים שיוו לו מראה שהתאים יותר למתאבק טיפוסי מאשר לאצן.
כשהחל להתבלט הושווה למדליסט הזהב הפיני מאולימפיאדת סטוקהולם, הנס קולמיינן, מי שהיווה השראה למספר רצים פינים מעולים, ששלטו בריצות הבינוניות והארוכות בדורם.
בשנים 1919 ו-1920 עשה את שירות החובה שלו בצבא, שבמהלכו התאמן אימונים סדירים ועשה את הפריצה שהביאה אותו לסגל האולימפי הפיני לקראת אולימפיאדת אנטוורפן (1920). בצבא סבל מבעיות משמעת ואף נחשד ברמאות כשסיים מסע רגלי ארוך תוך נשיאת משקל כבד, זמן רב לפני כל החיילים האחרים; למעשה רץ את כל הדרך במקום ללכת.
אולימפיאדת אנטוורפן (1920)
נורמי הגיע לאנטוורפן עם התוצאות הטובות ביותר במבחנים הפנימיים של פינלנד, מעצמת הריצה של אז. את מרוצו הראשון, 5,000 מטרים, סיים במקום השני, לאחר שבחוסר ניסיונו פרץ מהר מדי ומוקדם מדי, ואיבד את ההובלה לקראת הסיום. לאחר מכן שעה לעצת קולמיינן וקצב עצמו טוב יותר במרוץ ה-10,000, אותו סיים ראשון לפני אותו רץ צרפתי שהקדימו ב-5,000. הניצחון במרוץ השלישי שלו באנטוורפן, ריצת שדה למרחק 8,000 מטרים, זיכה אותו בצמד מדליות זהב, האחת אישית והשנייה קבוצתית. החייל נורמי שב לפינלנד עטור ארבע מדליות ואף קודם לדרגת רב-טוראי לאחר המשחקים, אולם תהילתו של בן-ארצו קולמיינן, שהביא את הקריירה שלו לסיום מוצלח בזכייה בריצת המרתון, האפילה על הישגיו.
לאחר האולימפיאדה של 1920 זכה נורמי במלגה ללימודי הנדסת מכונות בהלסינקי. לימודיו לא מנעו ממנו להגיע למשחקי פריז, 4 שנים לאחר מכן, כפייבוריט מנוסה שרשם כבר על שמו שמונה שיאי עולם במרחקים השונים.
אולימפיאדת פריז (1924)
פרנסי המשלחת הפינים מנעו ממנו זהב שישי, כאשר לא אפשרו לו להשתתף במרוץ ה-10,000, אם משום שחששו לבריאותו לאחר המאמץ המצטבר, או שהעדיפו שישאיר מדליה אחת לאתלטים הפינים האחרים, ואכן וילה ריטולה הפיני זכה במדליית הזהב בריצה זו. במחאה יצא לבדו לריצה בפריז, לא זו הרשמית של המשחקים - וסיים אותה בזמן טוב משיא העולם.
בעקבות הצלחה זו יצא נורמי למסע בארצות הברית והתחרה שם במרוצים רבים. באמריקה התקבל ככוכב ואף נפגש עם נשיא ארצות הברית קלווין קולידג'. אז התחלו לצוץ שמועות שהאשימו את נורמי במקצוענות.
אולימפיאדת אמסטרדם (1928)
התקופה שבין אולימפיאדת פריז לאולימפיאדת אמסטרדם התאפיינה בהאטה בקצב שבו שבר נורמי שיאי עולם ובירידה מסוימת בכושרו, בין השאר משום שסבל מראומטיזם ומפציעות בגיד אכילס. למרות זאת חזר לכושר לקראת המשחקים ושב וזכה בזהב בריצת 10,000 מטרים. עליה הוסיף כסף בריצת 5000 מטרים ובריצת 3,000 מכשולים. הסיבה שבגללה השתתף נורמי במרוץ המכשולים, אף על פי שלא הצטיין בהיבט הטכני של הקפיצה, הייתה שריצת השדה בוטלה באמסטרדם, משום שהמארגנים לא ששו לראות את שאירע בפריז ארבע שנים קודם לכן חוזר על עצמו. כך הגיע מנין המדליות שהשיג ל-12.
בשנים שלאחר אמסטרדם הציב לעצמו מטרה, כמו קולמיינן לפניו, להשלים את המעבר למרחקים הארוכים ביותר. הוא קבע שיאים במרחקים כגון 20 קילומטרים, בדרכו ליעד הסופי: סיום הקריירה בזכייה במרתון האולימפי של 1932. כשקבע שיא-עולם לא רשמי במבחנים הפינים, נראה היה שכהרגלו תזמן הפיני העיקש את הכנותיו באופן מושלם, אולם אז צצו שוב ההאשמות במקצוענות. השוודים התלוננו שהפיני 'מקצוען' ומקבל כסף. למעשה, נורמי קיבל דמי נסיעה שהיו לדעת השוודים גבוהים מדי. ברוב דרמטי של 13 נגד 12, החליטה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, בראשה עמד זיגפריד אדסטרום, לפסול את השתתפותו של נורמי במשחקים האולימפיים. עצומה של כל רצי המרתון בכפר האולימפי לא עזרה וההחלטה נותרה בעינה. כך נגנז חלום המרתון וירדו לטמיון שנות האימונים שהקדיש למענו. כתוצאה מההחלטה חלה אפילו התדרדרות של ממש ביחסים בין שתי המדינות הסקנדינביות, לפחות בכל האמור לשיתוף פעולה ספורטיבי.
ב-1934, כשנתיים לאחר ההחלטה שסיימה למעשה את הקריירה שלו, פרש נורמי מריצה.
חייו האישיים
נורמי נישא ב-1932 לסילבי לקסונן, אשת-חברה פינית ידועה. בנם היחיד מאטי היה בבגרותו גם הוא לרץ למרחקים בינוניים, אולם נורמי האב חשב שלבנו אין את הכישרון הדרוש לריצה ולא עודד אותו בתחום זה. ב-1935 התגרשו בני הזוג ונורמי מעולם לא נישא בשנית.
לאחר הריצה
לאחר פרישתו עסק נורמי בעניינים הקשורים לריצה רק לעיתים רחוקות. הוא אימן את רצי המשלחת הפינית לאולימפיאדת ברלין (1936) שנערכה בגרמניה הנאצית ועזר להם לזכות ב-7 מדליות. יחסיו עם חניכיו תוארו כיחסים שבין רב-סמל ראשון לטירונים. ב-1952, כשארחה פינלנד את המשחקים האולימפיים בבירתה הלסינקי, הוחלט לכבד את נורמי וקולמיינן יחדיו בהדלקת הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה (כבוד השמור מסורתית לגדולי הספורטאים של האומה המארחת), אולם נורמי עשה זאת בחוסר רצון בולט, משום שראה בריצה לא יותר מהקדמה לפרק החשוב יותר בחייו, בו היה לאיש עסקים מצליח.
את המימון הדרוש כדי להתחיל את הקריירה השנייה שלו השיג נורמי ממקורותיו הוא: מהכסף שחסך בשנים שעוד עבד כשכיר וממה שקיבל (על אף חובבנותו המוכרזת) עבור ריצה. עסקיו היו רבים. בין השאר סחר במניות בבורסה, תוך שימוש בקשריו כדי להשיג מידע מבנקאים ידועים, והקים חנות סדקית גדולה. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה ביזמות נדל"ן, כשבנה דירות מגורים רבות להשכרה ולמכירה. עובדיו הכירו אותו כמעסיק תובעני, ששילם משכורות מעל לתעריף השוק ודרש את מסירותם בתמורה.
ב-1940, בזמן מלחמת העולם השנייה, נסע שוב לארצות הברית כדי להשתמש בפרסומו כדי לעורר את דעת הקהל האמריקאית לטובת פינלנד בשעתה הקשה. בתקופה שלאחר המלחמה הייתה בנייה עסק רווחי מאוד בפינלנד ונורמי היה לעשיר מופלג, עד כדי כך שראה בתהילת העבר שלו כנטל שמונע ממנו מלזכות לכבוד הראוי לו כאיל הון.
בשנות החמישים ניסה בלא הצלחה להתרחב לעסקי הספנות. כישלונו נבע מהתנגשות חזיתית עם איגודים מקצועיים חזקים.
בזקנתו סבל נורמי מבריאות לקויה והקים קרן למימון מחקר רפואי בתחום מחלות הלב שמהן סבל. פאבו נורמי הלך לעולמו ב-1973 ונערכה לו בהלסינקי הלוויה ממלכתית. לאחר כן נטמן בחלקה המשפחתית בבית העלמין בטורקו.
מאפייניו כרץ
הצלחתו של נורמי - מספרי השיא של 12 מדליות אולימפיות בהן זכה וכ-26 שיאים עולמיים שקבע - נבעה מגישתו המקצועית והשיטתית להכנה פיזית ופסיכולוגית. הוא היה אמן הריצה הטקטית וידע לקבוע את הקצב המתאים לכל ריצה ולכל יריב, מתי להדבק ליריביו ומתי לברוח קדימה. ככל שהתבגר עשה יותר שימוש בטקטיקה של הידבקות לאורך המרוץ ויציאה קדימה בסופו. מקצועיותו התבטאה גם בקריאה של כל הספרות שנכתבה על ריצה. חיבתו הגדולה הייתה נתונה לריצות השדה (cross-country) ולתנאי דרך קשים.
סגנון הריצה של נורמי היה ייחודי והתאפיין בצעד גבוה ודחיפת האגן קדימה ככל האפשר. הסגנון והשיטה עמדו מאחורי הדומיננטיות שלו וחיפו על כך שברמה הפיזית לא היה אתלט יוצא דופן: גובהו היה בינוני וגם הדופק שלו היה רגיל.
בראי ההיסטוריה
פאבו נורמי הוא אחד מארבעה אתלטים בלבד שזכו ב-9 מדליות זהב אולימפיות, והיחיד שזכה ב-12 מדליות כלשהן. בקנה מידה זה הוא האתלט האולימפי הטוב ביותר אי פעם. פרמטרים סטטיסטיים רבים מלמדים על הדומיננטיות שלו בריצות הבינוניות והארוכות של זמנו. ביניהם בולטים במיוחד עשרות שיאי עולם, 20 אליפויות לאומיות של פינלנד (המעצמה העולמית המובהקת בריצות אלה באותה תקופה), ועשרות שיאי עולם בלתי-רשמיים באולמות שקבע במהלך שהותו בארצות הברית.
כשבאים להשוות בין איכות הישגיו של נורמי לאלה של אתלטים מאוחרים יותר בני-השוואה, כגון קרל לואיס, ראויה לציון מצד אחד העובדה, שפעמיים קיבל צמד מדליות זהב על ריצה אחת, ריצת השדה האישית-קבוצתית שבוטלה מאז כמקצוע אולימפי. מצד שני, כדי לזכות במדליות שלו היה על נורמי להתחרות בצפיפות שלא תאמן, ואפילו באותו יום ובהפרש של פחות משעתיים, במרוצי סבולת ארוכים וטעוני זמן התאוששות ארוך. אין לדעת גם כמה מדליות נוספות יכול היה להשיג, אילו התאפשר לו להשתתף במרוץ ה-10,000 של אולימפיאדת פריז ובמרתון של אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932); לכל הפחות הייתה סבירות גבוהה שיזכה בראשון מבין השנים. מעל לכל מייחדת את נורמי העובדה שהוא זכה בכסף או בזהב בכל אחד מעשרת המרוצים האולימפיים שבהם השתתף.
שיאי העולם של נורמי גם הם מצביעים על דומיננטיות שאין לה אח ורע: שיאו ב-10,000 מ' - אותו קבע בשובו מאולימפיאדת פריז, כדי להוכיח שיכול היה לזכות בזהב השישי שנמנע ממנו - החזיק מעמד כמעט 13 שנים. אף ספורטאי אחר לא הצליח מאז להחזיק את אותו שיא לתקופה דומה, אף שבמקצוע זה התחרו מגדולי הרצים, שמות כרון קלארק, היילה גבריסלאסי ואמיל זטופק. שיאים שקבע במרחקים לא אולימפיים ארוכים יותר, כגון 20,000 מטר או המרוץ לשעה אחת, עמדו בעינם עשרות שנים.
נדבך נוסף בייחודו של נורמי הוא המקום שתפס כסמל של האומה הפינית בכלל, מעבר לתחום המצומצם של ספורט. ראיה אחת לכך היא הופעתו על גבו של שטר כסף פיני בן 10 מארק, מקום השמור לאישים חשובים בתולדות המדינה שהנפיקה את השטר.
חזון מצרים 2030
חזון מצרים 2030 (בערבית: رؤية مصر ٢٠٣٠) הוא חזון לאומי שהושק בפברואר 2016 על ידי ממשלת מצרים והוצג על ידי הנשיא המצרי, עבד אל-פתאח א-סיסי. החזון מחולק לשמונה יעדים לאומים עיקריים שאמורים להתמשמש עד לשנת 2030.
פרויקטים
מאז ההכרזה על אסטרטגיית חזון מצרים 2030, נקטה המדינה מאז 2016 צעדים מרובים על ידי מימון מגה-פרויקטים חדשים ברחבי מצרים ולכולם היו יעדים שונים אף שהם חלק מחזון 2030.
בירת מצרים החדשה עיר הבירה החדשה של מצרים היא הפרויקט הגדול ביותר במצרים המודרנית, הכולל רבים מהפרויקטים הגדולים המתוכננים והמצויים של מצרים בהקמה. פרויקטים עצומים אלה כוללים את המגדל האייקוני, האוקטגון, אובליסק הבירה, פארק הנהר הירוק, מסגד אל-פתאח אל-עלים, קתדרלת המולד של ישו ורובע העסקים המרכזי של העיר, עיר אולימפית ואף נמל תעופה בינלאומי שהוקם במטרה לשרת את העיר.
פיטר מנספילד
סר פיטר מנספילד (באנגלית: Peter Mansfield; 9 באוקטובר 1933 - 8 בפברואר 2017) היה פיזיקאי אנגלי, פרופסור באוניברסיטת נוטינגהאם שבאנגליה, עמית החברה המלכותית (FRS) וחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2003 על גילויו ופיתוחיו בנוגע למכונת ה-MRI (דימות תהודה מגנטית).
קורות חיים
מנספילד נולד בלונדון שבאנגליה. הוא גדל בקאמברוול והיה הצעיר מבין שלושה בנים. אמו, רוז ליליאן, הייתה עקרת בית שטיפלה בילדים. אביו, סידני ג'ורג' מנספילד, עבד כממלא גז. בתחילת מלחמת העולם השנייה היה בן 6, ובמהלכה פונה שלוש פעמים מלונדון לאזורים בטוחים.
שרק וצוקוש
שרק וצוקוש היו צמד היפ-הופ ישראלי. חברי הצמד הם שי הורוביץ (שרק) ועילי רביב (צוקוש).
פיטר מנספילד
קורות חיים
מנספילד עזב את לימודיו בגיל 15 לאחר שמורה טען בפניו שאין לו עתיד במדעים, והחל לעבוד כעוזר דפס. בגיל 18 הוא החל להתעניין בטילים וחיפש עבודה בתחום. מנספילד התקבל במשרד לאספקה (Ministry of Supply) של ממשלת בריטניה במחלקה לאספקת ציוד טילים. הוא עבד שם במשך שנה וחצי ולאחר מכן גויס לצבא למשך שנתיים, שם עסק באותו התחום. ב-1956 החל ללמוד פיזיקה בקולג' קווין מרי של אוניברסיטת לונדון. בשנת הלימודים השלישית ערך פרויקט בו בנה ספרקטרומטר NMR (תהודה מגנטית גרעינית) נייד, למדידת השדה המגנטי של כדור הארץ. הוא המשיך בלימודי הפיזיקה ובמהלך עבודת הדוקטורט שלו קיבל הצעה לעבודת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין שבארצות הברית. הוא קיבל את ההצעה. לאחר קבלת התואר דוקטור בפיזיקה מאוניברסיטה בלונדון בשנת 1962 מנספילד עבר לאילינוי יחד עם אשתו, ג'ין מרגרט קיבל, איתה התחתן בספטמבר של אותה השנה. ב-1964 חזר לאנגליה והצטרף לסגל של אוניברסיטת נוטינגהאם, שם התמנה לפרופסור בשנת 1979.
שרק וצוקוש
היסטוריה
שרק וצוקוש שיתפו פעולה פעם ראשונה בשירו של שרק "הכי יפה שפגשתי" שיצא ב-16 ביולי 2018 אותו הפיק צוקוש וביצע שרק.
ב-12 בנובמבר 2018 הוציאו שרק וצוקוש את השיר הראשון שלהם ביחד, "אבא שלה" בשיתוף הראפרים הישראלים טדי נגוסה ואסקר. חודש לאחר מכן הוציאו את השיר "בראש שלי" בשיתוף הזמר עידן רז, השיר זכה להצלחה רבה, לכן שרק וצוקוש החליטו להוציא עוד שירים ביחד.
פיטר מנספילד
פיתוח ה-MRI
במהלך מחקרו על מכונת ה-NMR הרצה לקבוצת אנשים, ואחד מהם שאל אותו האם הוא מודע לעובדה שאדם נוסף, פול לוטרבור, חוקר את אותו התחום בדיוק. מנספילד לא ידע וכשחזר לאנגליה נפגש עם לוטרבור. השניים החליטו לשתף פעולה ולעבוד יחדיו.
שרק וצוקוש
היסטוריה
ב-29 בינואר 2019 הוציאו את השיר "עם האחים" בשיתוף הראפר הישראלי אודימן. ב-19 במרץ 2019 הוציאו את השיר "אל תשגע אותי", השיר כולל הופעות אורח של הראפרים טדי נגוסה, ויק, טי.או.בי, 9 מילימטר, דראפט וליעד מאיר. חודש לאחר מכן הוציאו את השיר "חמסה חמסה" בשיתוף הזמר אלמוג טבקה. ב-11 ביולי 2019 הוציאו יחד עם הראפר סאבלימינל רמיקס לשירו "איך שהיא רוקדת (ביילה)", עם יציאת השיר, הצטרפו שרק וצוקוש ללייבל משפחת תאקט. שבוע לאחר מכן הוציאו את השיר "למה כל הדרמה".
פיטר מנספילד
פיתוח ה-MRI
מכונת NMR היא מכונה המהווה כלי מרכזי בניתוח כימי של מבנים מולקולרים ואטומיים שונים. לעומתה, MRI היא מכונה בה משתמשים בעיקר לסריקה של גוף האדם, לצרכים רפואיים.
לוטרבור הבין שאפשר לתכנן את השדה המגנטי ב-NMR כך שיהיה ניתן ליצור תמונות דו-ממדיות של מבנים פנימיים של גופים. מנספילד, בעזרת שיטות וחישובים מתמטיים, שיפר את רעיונותיו של לוטרבור והפך את ה-NMR לטכנולוגיה מעשית ברפואה - MRI. הוא גם קיצר את הזמן של ההליך והצליח לגרום שפיתוח התמונות ייארך דקות במקום שעות, ובנוסף הפך את התמונה לברורה יותר.
שרק וצוקוש
היסטוריה
ב-15 באפריל 2020 הוציאו שני סינגלים, "איך אדע" ו-"Non Stop" (עם מיכאל סוויסה). ב-17 בדצמבר, הוציאו את אלבומם השני, "באנו לתקן".
ב-14 בינואר 2021 הוציאו סינגל יחד עם עדן נהרי "שלאקות". וב-14 בפברואר הוציאו גרסת רמיקס לשיר עם האמנים יאנג הפנר, ביג סאזו, בסטשי, מיכאל סוויסה ורון נשר.
פיטר מנספילד
פיתוח ה-MRI
מכונת ה-MRI כיום מתבססת על כך שחלק גדול מהמולקולות בגופינו מכילות מימן. למימן יש מגנט פנימי חזק. המכונה עצמה היא בעצם מגנט ענקי היוצר שדה מגנטי מסביב למטופל. ה-MRI מפענח היכן נמצאים המימנים בגוף, כך שהוא יכול למפות את האיברים הפנימיים, במרחקים מדויקים למדי, ולתת הדמיות ברורות ותלת-ממדיות של האיברים כך שיהיה ניתן לטפל בחולים ביעילות המרבית.
מכונת ה-MRI מהווה כלי חשוב ברפואה מפני שהיא לא פולשנית והיא לא משתמשת בקרינה מזיקה, כמו קרני רנטגן או מכונת ה-CT (טומוגרפיה ממוחשבת). בעזרתה ניתן לראות את המבנים הפנימיים בגוף האדם ולאבחן בעיות פתולוגיות. כ-60 מיליון בדיקות MRI  מתבצעות ברחבי העולם מדי שנה.
הכרה
מנספילד זכה בפרסים ותארים רבים, ביניהם מדליית זהב של האגודה של תהודה מגנטית ברפואה (1983), עמית החברה המלכותית (1987), מדליית סילבנוס תומפסון מהמכון הבריטי לרדיולוגיה (1988), תואר אבירות (1993), ופרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2003), יחד עם פול לוטרבור, על פיתוח ה-MRI.
בישקוט
בִּישְׁקוֹטִים (מכונים גם אצבעות גברת, לשונות חתול או סבויארדי - Savoiardi מאיטלקית) הם עוגיות ספוגיות, רכות, קלות ומתוקות, שצורתן מאורכת ומעוגלת בקצוות.
העוגיות הומצאו בחצר דוכס סבויה במאה ה-15 לכבוד ביקורו של מלך צרפת, משם נגזר השם "סבויארדי". בישקוטים משמשים כבסיס לטירמיסו, שם הם ספוגים באספרסו חזק ומכוסים בגבינת מסקרפונה מתוקה. בישראל משתמשים בהם לעיתים כבסיס לעוגות קרות (ללא אפייה).
צבע תרמו-פלסטי
צבע לסימון דרכים תרמופלסטי, המכונה גם צבע אקרילי לסימון תנועה בכביש, הוא סוג של צבע אבקה. כאשר מיישמים אותו כסימונים על פני הכביש, משתמשים בקומקום נמס חם כדי לחמם אותו ל-200 מעלות צלזיוס כדי להמיס את האבקה, ולאחר מכן היא מותזת על פני הכביש. לאחר מכן הציפוי הופך לקו פולימרי קשה לאחר הקירור, זהו הסימון כבישים שאנחנו מכירים. צבע זה הוא ציפוי עבה ועמיד במיוחד, והוא גם בהיר וקל לראייה ממרחק. בשנים האחרונות, מבחני בטיחות מעשיים הוכיחו כי קווי הסימון לא מחוספסים דיים ועל פני השטח ויכולים לגרום להחלקת גלגלים בקלות, וכתוצאה מכך נוצרות תאונת דרכים בשלג ובמזג אוויר גשום. לכן, מספר מדינות הגבילו את השימוש בצבע זה. על מנת להגדיל את הביצועים נגד החלקה של הקו, לכן הוסיפו לצבע תרמופלסטי שברי זכוכית זעירים רפלקטיביים. ניתן להשתמש בתרמופלסטיקה ביעילות רבה לאזורים גדולים נגד החלקה בדרכים ובמדרחוב על ידי הוספת חרוזי זכוכית. ניתן לייצר אותו בכל צבע והוא נהדר לחניונים, שבילי מפעל ואזורים רבים אחרים. הוא מתייבש במהירות וניתן לנסוע על גביו לאחר מספר דקות בלבד.
רכיבים
צבע סימון כבישים מסוג תרמופלסטי מורכב בעיקר מחומרים כגון שרף סינתטי, שברי זכוכית, פיגמנטים, חומרי אריזה, תוספים וכו'.
מכונות תואמות
מכונת סימון דרכים היא מכונה המשמשת במיוחד לסימון קווי תנועה שונים על פני הכביש, ויש מכונות שיכולות לצבוע ישירות גם על קווים ישנים.
היא יכולה לשטוף, להטיל או לרסס צבע לסימון כבישים על פני הכביש כדי ליצור קווי ציפוי ישרים וקשיחים. מכשיר דמוי קומקום חם משמש לחימום רציף ותדיר של הצבע, בזכותו יש התכה של צבע תרמופלסטי כהכנה במיוחד לעבודות סימון כביש למרחקים ארוכים.
מדינות מקסיקו
מקסיקו היא פדרציה הכוללת 32 ישויות פדרליות. 31 מדינות (estados) ועיר הבירה מקסיקו סיטי השוכנת באזור פדרלי (Distrito Federal) נפרד, בדומה למצב במדינות פדרטיביות אחרות כאוסטרליה וארצות הברית. מדינות מקסיקו מחולקות מנהלית למועצות אזוריות.
וילסון פאלאסיוס
וילסון רוברטו פאלאסיוס סואזו (ספרדית: Wilson Roberto Palacios Suazo; נולד ב-29 ביולי 1984) הוא כדורגלן עבר הונדורי, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ריאל סוסיאדד ההונדורית.
קריירה
פאלאסיוס גדל בעיר לה סייבה, יחד עם אחיו (מילטון, ג'רי, ג'וני ואדווין), החל את הקריירה שלו בקבוצת דפורטיבו ויקטוריה המקומית, ממנה עברו מאוחר יותר כל חמשת האחים לקבוצת אולימפיה. הוא שיחק 102 משחקים עבור אולימפיה, בהם כבש 32 שערים בסך הכל. אחרי שהפך לאחד השחקנים הבכירים של הקבוצה וזכה עימה ב-5 תוארי אליפות, פאלאסיוס זכה בתשומת לב בינלאומית רצינית. אחרי קריירה מוצלחת בהונדורס, פאלאסיוס שאף לעבור לשחק בליגה אירופאית. ב-14 ביולי 2007, הוא הודיע שהוא נוסע לסרביה, על מנת להיבחן בקבוצת הכוכב האדום בלגרד, לתקופה של חודשיים. הוא נשאר בסרביה חודש אחד בלבד, ואף על פי שהרשים במהלך שהייתו, הוא לא הוחתם במועדון עקב סיבות כלכליות. אחרי שנבחן בכוכב האדום, הוא נסע להיבחן בצרפת, במדי מונקו, אמנם מסיבה לא ברורה הוא לא הוחתם בקבוצה ושב לקבוצתו בהונדורס. מאוחר יותר ב-2007, פאלאסיוס נבחן גם במועדון האנגלי ארסנל.
ב-24 באוגוסט 2007, ברמינגהאם סיטי הכריזה שעקב המלצתו של מאמן ארסנל ארסן ונגר, הקבוצה הציעה לו לשחק במועדון במשך שישה חודשים, בתור שחקן נבחן. העסקה עם מועדון אולימפיה הושלמה שבוע לאחר מכן, כאשר פאלאסיוס הושאל למועדון האנגלי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד ליברפול באנפילד, שנגמר בתוצאה 0-0, ב-22 בספטמבר 2007. באוקטובר אותה השנה, המאמן סטיב ברוס, שהשווה את וילסון לפול אינס בצעירותו, הצהיר שברמינגהאם מעוניינת להפוך את עסקת השאלתו לקבועה. אך בשל פרשה אישית, שבמסגרתה נחטף אחיו של פאלאסיוס, נאלץ השחקן לשהות במולדתו זמן רב מתקופת ההשאלה שלו, דבר שלא הותיר למאמן ברמינגהאם החדש, אלכס מק'ליש, הרבה רושם ממנו, ולכן פאלאסיוס לא נרכש רשמית על ידי המועדון.
ב-11 בינואר 2008, פאלאסיוס הצטרף מחדש לקבוצתו של סטיב ברוס, הפעם בוויגאן. משחק הבכורה שלו בקבוצה היה ביום למחרת הצטרפותו, נגד דרבי קאונטי. הוא במהרה הפך לחלק חשוב מהרכב המשחק של מאמנו, ושמו נקשר עם מעבר אפשרי למועדונים גדולים כמו מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, באיירן מינכן וריאל מדריד. ב-16 בינואר 2009, הוכרז רשמית שטוטנהאם השלימה את עסקת העברתו של פאלאסיוס לשורותיה למרות ניסיונותיו של מאמנו למנוע את מעברו.
פלאסיוס הצטרף לסטוק סיטי ב-31 באוגוסט 2011, וחתם על חוזה לארבע שנים. באמצע עונת עבר למיאמי מה-NASL.
נבחרת הונדורס
פאלאסיוס שיחק בנבחרת הונדורס עם חולצה מספר 8. את הבכורה ערך בשנת 2003, ועד פרישתו ממנה בשנת 2014 הוא רשם 97 הופעות בינלאומיות, בהן כבש 6 שערים.
אורונטס
אורונטס או ארנת (בלטינית Orontes), בערבית: עאסי (نهر العاصي, תעתיק מדויק: נהר אלעאצי) הוא נהר הזורם בלבנון, בסוריה ובטורקיה. את שמו הערבי, "עאצי" ("מוֹרֵד", בערבית) מייחסים הערבים למספר גורמים שונים: הזרימה השוצפת של הנהר, הערוץ הבלתי פורה שלו, או כיוון זרימתו – צפונה – בניגוד ליתר נהרות הסהר הפורה, שזרימתם דרומה.
כיום משתמשת סוריה ברוב המוחלט של מימי הנהר, כשהיא מסתייעת במערכת סכרים ענפה (סכר קטינה, סכר כרמיש, סכר מחרדה, סכר עשרנה וסכרים קטנים נוספים) תוך שהיא משאירה רק מעט מים מזוהמים לטורקיה. טורקיה לעומת זאת משתמשת ביובלי הנהר (ובעיקר בעפרין) למטרות השקיה. לבנון כמעט ואיננה משתמשת במימיו שרובם אינם מגיעים ממנה, בין השאר בשל השליטה הסורית בה עד לאחרונה. בעוד שטורקיה ולבנון אינן מייחסות חשיבות רבה למי הנהר מכיוון שהן מדינות עשירות במים, הרי סוריה מייחסת לו חשיבות רבה – הנהר היווה את אחד הנימוקים לשליטתה בצפון בקעת הלבנון ועד 2004 דרשה סוריה את נפת האטיי סביב אנטיוכיה.
בכל התקופות נעו צבאות בעמק הנהר בדרכם אל מצרים וממנה. על האורונטס התנהל קרב קדש בתקופת שלטונו של רעמסס השני (1279–1213 לפנה"ס). האורונטס שימש גם כזירת קרב קרקר בשנת 853 לפנה"ס, קרב שבו צבא אשור, בפיקודו של המלך שלמנאסר השלישי, פגש בצבאם של 12 מלכים, שאותם הוביל בן-הדד השני מדמשק. הקרב התקיים ליד העיר קרקר, ועיכב בכמאה שנים את התקדמות האימפריה האשורית לכיוון סוריה וארץ ישראל.
נהר האורונטס שימש מאז ומתמיד כסמן גבול. עבור המצרים הקדמונים הוא סימן את הקצה הצפוני של ממלכת אמורו, מזרחית לפניקיה. עבור הצלבנים במאה ה-12 הפך האורונטס לגבול הקבע שבין נסיכות אנטיוכיה לנסיכות חלב.
הסופר הצרפתי מוריס בארס (Maurice Barrès) כתב על הנהר בספרו Un jardin sur l'Oronte ("גינה על האורונטס").
הסנדלרייה בגבעת ברנר
הסנדלרייה בגבעת ברנר היוותה מקום לקנייה ולתיקון נעליים בגבעת ברנר. היא הוקמה בשנת 1934 על ידי אנשל ניר וכיום היא משמשת כמועדון לבני נוער.
מייסד הסנדלרייה- אנשל ניר
אנשל ניר (שמו הקודם אנשל גלובנצ'יק) נולד בפולין בשנת 1899 ונפטר ב-1970. אנשל למד בפולין בבית ספר יהודי דתי והתחנך בחינוך ציוני. בשנת 1926 עלה לארץ ישראל והתמקם בתל אביב.
לאחר כשש שנים בשנת 1932 הצטרף ניר לקבוצת החלוצים בגבעת ברנר והיה לחבר קיבוץ נאמן, שהשקיע זמנו העבודה בקיבוץ ובעזרה לאחר. בשנת 1927 נולד בנו הבכור אלחנן, ובמלחמת העולם השנייה הביא לארץ את אשתו רבקה טאדריס ואת בנם שלמה, יחד הם הקימו בית עם שני ילדיהם בגבעת ברנר. בשנת 1934 הקים ניר את הסנדלרייה בגבעת ברנר.
הסיבות להקמת הסנדלרייה
החלוצים הראשונים שהיו בגבעת ברנר היו מצוידים אך ורק בזוג נעליים אחד, לכן ניר שלמד את מקצוע הסנדלרות מאביו סייע בתיקון נעליי חבריו והוספת פרסות בעקב הנעליים.
ניר ראה המקצוע הסנדלרות כיעדו ולכן בשנת 1934 פתח חנות לתיקון וייצור נעליים וסנדלים, כאמור "הסנדלרייה בגבעת ברנר".
סנדלרייתו התרחבה והצטרפו אליה עובדים רבים. בזכותו של אנשל ניר זכו כול ילדי גבעת ברנר בזוג סנדלי עור חדשים ומבריקים תוצרת הסנדלרייה. כיום הסנדלרייה אינה פועלת, והמבנה משמש למועדון לבני נוער.
קשיים בהקמת הסנדלרייה
בשנת 1934 נבנה החלק הראשון והדרומי  של הסנדלרייה אך המועצה סירבה לאפשר את המשך הבנייה לפני שיוקם בגבעת ברנר חדר תרבות. בעקבות כך מתנדבים רבים מגבעת ברנר נשאו דליים מלאים במלט ויצקו בעצמם את היסודות של המבנה. מאוחר יותר בשנת 1950 הוקם החלק השני של הסנדלרייה.
סופר וואי!
סופר וואי! (באנגלית: !Super Why) היא סדרת הנפשה ממוחשבת אמריקאית-קנדית לילדים, מסוגת חינוך ומדע בדיוני, אשר נוצרה על ידי אנג'לה סנטומרו.
הסדרה שודרה לראשונה ב-3 בספטמבר 2007 בערוץ PBS Kids. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2016 ב-Yes ובהמשך בערוץ A+. הסדרה היא בת 3 עונות ו-103 פרקים באורך 24 דקות כל אחד.
שיר הפתיחה של הסדרה בעברית בוצע על ידי ניסו שליו.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר וואיט וחבריו שהם קוראי העל. בכל פרק, הם פותרים בעיות שונות בכפר האגדות, בעזרת כוח הקריאה, הדקדוק, הכתיבה וה-ABC.
הדמויות והמדבבים
במאי הדיבוב בעברית היה ליאור סול, ומפיקת הדיבוב הייתה הדס מוזס. בנוסף, בדיבוב העברי דיבבו אוהד שחר, מייה קדוש, אלונה אלכסנדר, ניר ברק, גילן שחף, זוהר מידן, גיא זיידמן
הרנאנס
קריירת מועדונים
הרנאנס התחיל את קריירת הנוער שלו בקבוצת אוניבול פרנמבוקו, קבוצת כדורגל קטנה מהעיר בה נולד אליאנסה, בקבוצה הוא שיחק משנת 1999 עד שנת 2000, עד שעזב את אוניבול לקבוצת סאו פאולו הברזילאית, בה הוא שיחק שלוש שנים עד שעלה לקבוצת הבוגרים של סאו פאולו.
בסאו פאולו הרנאנס בילה ארבע שנים, בשנת 2006 הושאל לעונה לקבוצת סנטו אנדרה. כעבור עונה, הרנאנס שב לקבוצת סאו פאולו מההשאלה, בשנת 2010, נגמר להרנאנס החוזה עם קבוצתו סאו פאולו, ב-6 באוקטובר 2010, נמכר הרנאנס לקבוצת לאציו מהסרייה א'.
לאחר חמש שנים בברזיל, הרנאנס נמכר לקבוצת לאציו האיטלקית, סאו פאולו קיבלה בתמורתו של הרנאנס 11.1 מיליון אירו.
ב-31 בינואר 2014 חתם באינטר מילאנו לארבע וחצי שנים. ב-31 באוגוסט 2015 חתם ביובנטוס עבור 11 מיליון אירו.
ב-9 בפברואר 2017 חתם בחביי צ'יינה פורצ'ן הסינית עבור 10 מיליון אירו. ב-19 ביולי 2017 הושאל לקבוצת נעוריו סאו פאולו. בדצמבר 2018 חתם באופן קבוע בסאו פאולו.
נבחרת לאומית
הרנאנס שיחק ביחד עם נבחרת ברזיל עד גיל 23, באולימפיאדת בייג'ינג, ושיחק בחמישה מתוך ששת המשחקים של ברזיל באותו טורניר, במשחקו הראשון באולימפיאדה, מול נבחרת בלגיה, הבקיע את שערו היחיד באולימפיאדה, והשער האחרון לפני שעלה לנבחרת הבוגרת, בנבחרת ברזיל, השתתף רק במשחקי ידידות, והבקיע שער אחד בניצחון 0–2 של ברזיל על נבחרת גבון.
הקרנף של דירר
"קרנף" הוא חיתוך עץ שיצר צייר הרנסאנס הגרמני אלברכט דירר בשנת 1515. היצירה התבססה על תיאור כתוב ועל סקיצה של צייר אנונימי של קרנף הודי שהובא לליסבון בתחילת אותה שנה. דירר מעולם לא ראה קרנף זה, שהיה הקרנף הראשון שנראה באירופה מאז התקופה הרומית. בסוף 1515 שלח מנואל הראשון מלך פורטוגל את הקרנף כמתנה לאפיפיור ליאו העשירי, אך הקרנף טבע כשהאונייה שבה נשלח נטרפה סמוך לחופי איטליה בתחילת 1516. קרנף חי לא נראה מאז באירופה עד שנת 1579, כשהובא קרנף מהודו לחצרו של פליפה השני מלך ספרד.
למרות אי-דיוקים אנטומיים, חיתוך העץ של דירר הפך לפופולרי מאוד באירופה, הועתק פעמים רבות בשלוש מאות השנים לאחר שצויר, ונחשב כדמות נאמנה של קרנף עד שלהי המאה ה-18. לבסוף הוחלף על ידי ציורים ריאליסטיים יותר של קרנף, ובמיוחד אלו של הקרנפה קלָרָה, שהובאה לסיור באירופה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-18. על חיתוך העץ של דירר נאמר: "ככל הנראה שום ציור של חיה לא הותיר השפעה כל-כך חזקה על האמנות".
הקרנף שהובא לאירופה
בתחילת 1514 שלח אפונסו דה אלבוקרקי, מושל הודו הפורטוגזית, שליחים לסולטאן מוזפר השני, שליט קומביי (גוג'ראט המודרנית, שבצפון-מערב תת-היבשת ההודית), על מנת לקבל את הסכמתו לבניית מבצר באי דיו. השליחות לא הוכתרה בהצלחה, אך מתנות דיפלומטיות הועברו מצד לצד, ובהן קרנף הודי שהועבר מהמזרח הרחוק לליסבון. באותם ימים, תקופת פריחתה של האימפריה הפורטוגזית, נהגו השליטים במדינות שונות לשלוח זה לזה חיות אקזוטיות שנשמרו בכלובים מיוחדים שהקימו המלכים בחצרותיהם. הקרנף שנשלח היה כבר רגיל לחיי שביה. אפונסו דה אלבוקרקי החליט לשלוח את הקרנף, שנקרא בשפת המקום "גאנדה", כמתנה לפטרונו, מנואל הראשון מלך פורטוגל. הקרנף הובל באונייה "נוסה סניורה דה אז'ודה", שהפליגה מגואה בינואר 1515. האונייה, שקברניטה היה פרנסיסקו פראירה קוטיניו, ושתי אוניות נוספות – כולן עמוסות בחיות אקזוטיות – חצו את האוקיינוס ההודי, הקיפו את כף התקווה הטובה, והמשיכו צפונה באוקיינוס האטלנטי לכיוון פורטוגל, תוך עגינות קצרות במוזמביק, באי סנט הלנה ובאיים האזוריים.
לאחר מסע מהיר יחסית שארך 120 יום, הורד הקרנף בפורטוגל ב-20 במאי 1515, ליד המקום שבו הלך ונבנה מגדל בלן. בהמשך עוטר המגדל בגרגוילים (פסלים בולטים מקירות ומגגות) של ראשי קרנפים מתחת לקורות הרוחביות של המגדל. קרנפים לא נראו באירופה מאז ימי האימפריה הרומית, ודמות הקרנף הצטיירה בדמיונם של האירופים כמעין חיה אגדית, שזוהתה לעיתים כחיה המיתולוגית חד-קרן. בואו של קרנף חי לאירופה נחשב, לפיכך, לסנסציה. בהקשר של תקופת הרנסאנס, אירוע הבאת הקרנף דמה לחשיפה של עתיקות קלאסיות, כדוגמת גילוי ארכאולוגי של פסל או של כתובת קלאסית עתיקה.
החיה האקזוטית הוחזקה בכלוב בחצרו של המלך מנואל בארמון רִיבֶּירָה שבליסבון, כשהיא מופרדת מפילים ומחיות אחרות שהחזיק המלך בארמון אסטאוס. ב-3 ביוני 1515 ניסה המלך לקיים קרב בין הקרנף ופיל צעיר שהחזיק, כדי לבדוק את ההשערה שכתב הסופר וחוקר הטבע הרומי פליניוס הזקן בספרו תולדות הטבע, שקרנפים ופילים הם "אויבים" מרים. הקרנף התקדם באיטיות לכיוון יריבו הפיל, אך הפיל, מבוהל מהרעש ומהמהומה שיצר הקהל הרב שצפה במופע, ברח בבהלה מהזירה עוד לפני שנוצר איזשהו מגע בין שתי החיות.
לבסוף החליט המלך מנואל להעניק את הקרנף כמתנה לאפיפיור ליאו העשירי. בפעולה זו רצה המלך להחזיר טובה לאפיפיור, ולשמר את תמיכתו בתפיסה הפורטוגזית של הטריטוריות החדשות שגילו הפורטוגלים במזרח הרחוק, מאז שוואסקו דה גמה גילה את נתיב השיט להודו מסביב לאפריקה ב-1498. שנה קודם לכן, שמח האפיפיור מפיל לבן שנתן לו המלך כמתנה. בדצמבר 1515 הועלה הקרנף לאונייה יחד עם מתנות יקרות ערך נוספות – כולל תבלינים וצלחות כסף – כשהוא מעוטר בקולר קטיפה ירוק עטור פרחים, ויצא למסע משפך הנהר טז'ו (נמל ליסבון) לרומא. הספינה חלפה ליד מרסיי בתחילת 1516, ומלך צרפת, פרנסואה הראשון, שחזר מפרובאנס, ביקש לראות את החיה. הספינה הפורטוגלית עגנה לזמן קצר באי שליד חופי מרסיי, והקרנף הורד ממנה ונצפה על ידי המלך ב-24 בינואר.
בהמשך המסע נטרפה האונייה בסערה פתאומית כששטה סמוך לחופי ליגוריה שבצפון מערב איטליה. הקרנף, שהיה אסור בשלשלאות לסיפון, טבע עימה. גופתו של הקרנף נמצאה, הוחזרה לליסבון ופוחלצה. על-פי דיווחים אחרים נשלח עורו המפוחלץ של הקרנף לרומא בפברואר 1516 כדי להציגו לציבור, אך השערה זו אינה מתיישבת עם הידוע על הרמה הטכנית של שיטות הפחלוץ במאה ה-16. בכל מקרה, גם אם הגיע לרומא, לא עורר הקרנף המפוחלץ עניין רב כמו הקרנף החי בליסבון, וגורלו נותר עלום: ייתכן שהועבר לפירנצה על ידי בני מדיצ'י, וייתכן שהושחת ואבד במהלך "ביזת רומא" בשנת 1527.
חיתוך העץ של דירר
ולנטים פרננדס, סוחר ומדפיס ממוראביה, ראה את הקרנף בליסבון זמן קצר לאחר שהגיע אליה, ותיאר אותו במכתב ששלח לחבר בנירנברג ביוני 1515. המכתב המקורי לא שרד, אך העתק של המכתב באיטלקית שמור בבית הספרים הלאומי שבפירנצה. מכתב שני מכותב בלתי ידוע נשלח מליסבון לנירנברג בערך באותו זמן, וצורפה אליו סקיצה שגם ציירה אינו ידוע. דירר ראה את המכתב השני בנירנברג. אף שלא ראה קרנף מימיו, צייר דירר שני רישומי דיו, ועל-פי הרישום השני יצר את חיתוך העץ של הקרנף.
בהקדשה שרשם דירר בגרמנית על חיתוך העץ, ומבוססת, ככל הנראה, באופן נרחב על התיאור של פליניוס, נכתב:
חיתוך העץ של דירר אינו מציג את הקרנף באופן מדויק. דירר מציג חיה עטויה בלוחות גרמיים בדומה ללוחות השריון של אביר, עם צווארון משוריין באזור הצוואר, כשהם ממוסמרים לאורך חיבורם לגוף. הוא גם הוסיף קרן נוספת על גב הקרנף, כיסה את רגליו בקשקשים, הוסיף מרקם קשקשי על פני גוף החיה, וצייר חלק משולי לוחות השריון כדמויי מסור. אף לא אחד מהמאפיינים הללו נמצאים בקרנף הודי אמיתי. לאור העובדה שדירר היה ידוע בקפדנותו הרבה בציוריו בכלל ובציורי הטבע שלו בפרט, הועלו השערות שונות כדי להסביר את אי-הדיוקים שביצירתו זו. על פי חלק מההשערות, ייתכן שלוחות השריון שבהם עטוי הקרנף שבציור אכן הורכבו עליו לקראת הקרב בינו לבין הפיל בפורטוגל, והקשקשים שעל גופו הם פגמי עור שבהם לקה הקרנף במהלך מסעו בן ארבעת החודשים בים, כשהתחכך ונפגע מסורגי הכלוב הצר שבו נכלא בספינה. אך מרבית ההסברים מייחסים את אי-הדיוקים לכך שדירר לא ראה את הקרנף והוסיף לו תוספות "יצירתיות" הנובעות מדמיונו האמנותי. נראה שדירר התכוון להדגיש בטקסטורה הקשקשית ובלוחות השריון שבהם כיסה את החיה את אופיו המחוספס של הקרנף, כמו גם את עורו הקירח, שעל-פי השערתו היה מכוסה בבליטות דמויות יבלות במעלה רגליו, בגבו ובכתפיו.
חיתוך עץ נוסף של קרנף נוצר על ידי הנס בורגקמאיר באאוגסבורג בערך באותו זמן שדירר יצר את חיתוך העץ שלו בנירנברג. בורגקמאיר התכתב עם סוחרים מליסבון ומנירנברג, אך אין זה ברור אם הייתה לו גישה למכתב או לסקיצה כפי שהיו לדירר, וייתכן אף שראה במו עיניו את הקרנף בליסבון. דמות הקרנף שצייר נאמנה יותר לקרנף חי, ואינה כוללת את התוספות המיוחדות שהוסיף דירר לקרנף בציורו. בורגקמאיר גם הוסיף את השלשלאות שבהם היה כפות הקרנף.
למרות זאת, חיתוך העץ של דירר הותיר רושם עז יותר, והאפיל בפופולריות שלו על יצירתו של בורגקמאיר. רק עותק אחד של ציורו של בורגקמאייר שרד, בעוד שמבלוק העץ שיצר דירר נוצרו הדפסים רבים. ההדפס הראשון של חיתוך העץ של דירר הודפס ב-1515, וכלל גם שתי שורות של טקסט, ולאחר מותו של דירר ב-1528, הופקו ממנו הדפסים רבים נוספים במהלך כל המאה ה-16. בהדפסים מאוחרים שהופקו מיצירתו של דירר, נוספו שש שורות של טקסט המתארות את החיה. בבלוק העץ המקורי של דירר המשיכו להשתמש להפקת הדפסים, אף על פי שההדפסים המאוחרים נפגמו כתוצאה מחורים ומסדקים שיצרו בו תולעי עץ, בעיקר באזור רגלי הקרנף.
למרות הטעויות שבדמות הקרנף שיצר דירר, נותר הדפס העץ שלו פופולרי מאוד, ונחשב כתיאור נאמן של קרנף חי עד למאה ה-18. דירר העדיף, ככל הנראה, ליצור חיתוך עץ ולא תחריט נחושת, המאפשר עידון ופירוט נוסף של הפרטים בדמות, וזאת כדי להבטיח שיצירתו תשוכפל ותודפס בעותקים רבים.
השפעה אמנותית ותרבותית
דמות קרנף המבוססת על יצירתו של דירר, נבחרה ביוני 1549 על ידי אלסנדרו דה מדיצ'י כחלק מסמלו ומהמוטו שלו: "Non buelvo sin vencer" (בספרדית מוקדמת: "אני לא אחזור ללא ניצחון"). פסל של קרנף המבוסס על יצירתו של דירר הוצב בבסיס אובליסק בגובה של 21 מטר, שתוכנן על ידי ז'אן גוז'ון, והועמד בחזית כנסיית הקבר שהייתה ברחוב סן דני שבפריז ב-1549, כדי לכבד את בואו של מלך צרפת החדש, אנרי השני.
העתקים מיצירתו של דירר עיטרו טקסטים בתחומי הטבע, כמו אלו של "קוסמוגרפיה" של סבסטיאן מינסטר (1544), "ההיסטוריה של עולם החי" של קונרד גסנר (1551), "ההיסטוריה של חיות טרף בעלות ארבע רגליים" של אדוארד טופסל (1607), ורבים אחרים.
דמות דומה של קרנף מעטרת, כתבליט, את שולי דלתות הברונזה המערביות של הקתדרלה של פיזה. דמויות קרנפים המשיכו להופיע בציורים ובפסלים, ואף הפכו לעיטור נפוץ בכלי פורצלן.
החיבה והפופולריות של דמות הקרנף השגויה שיצר דירר, נותרו על כנם גם לאחר שהובא למדריד קרנף הודי ושהה בה 8 שנים בין השנים 1579 – 1587, וגם לאחר שהוצג קרנף חי בלונדון כמאה שנים מאוחר יותר (1684 – 1686), וקרנף חי נוסף לאחר 1739.
המעמד הבולט של דמות הקרנף שיצר דירר ואלו שנגזרו ממנה, החל להתעמעם מאמצע המאה ה-18, כשקרנפים חיים נוספים הובאו לאירופה והוצגו לציבור. ז'אן-בפטיסט אודרי צייר דמות בגודל טבעי של הקרנפה קלרה ב-1749, וג'ורג' סטאבס צייר דיוקן גדול של קרנף שהוצג בלונדון סביב שנת 1790. שני ציורים אלו הציגו דמויות מדויקות בהרבה מהדמות שיצר דירר, ובציבור החלה להתקבע בהדרגה דמות ריאליסטית יותר של קרנף. בפרט, ציורו של אודרי שימש כהשראה לאיור של קרנף שנכלל בחיבור האנציקלופדי "היסטוריה של הטבע", שכתב חוקר הטבע והמתמטיקאי הצרפתי ז'ורז'-לואי לקלרק מבופון, והועתק ממנו באופן נרחב. בשנת 1790, ג'יימס ברוס, שכתב את "מסעות לגילוי מקור הנילוס", כינה את עבודתו של דירר כ"ביצוע כושל בכל פרטיו", וכן כ"המקור שבגללו צוירה החיה הזאת בכל הצורות המפלצתיות מאז ומעולם". למרות זאת, האיור שהביא ברוס בספרו לקרנף לבן אפריקני, על אף שהוא שונה באופן ניכר מהקרנף ההודי, עדיין כולל אי-דיוקים המופיעים ביצירתו של דירר.
הסמיוטיקן האיטלקי אומברטו אקו טוען שהקשקשים ולוחות השריון שביצירתו של דירר הפכו לאלמנטים הכרחיים בהצגתה של החיה, גם לאלה שמכירים אותה היטב, מכיוון, שעל-פי דעתו, רק הסימנים הצורניים המופיעים אצל דירר התקבעו בתודעה כסימני היכר לדמותו האיקונית של קרנף. הוא מוסיף ומציין שעורו של הקרנף במציאות מחוספס יותר מכפי שהוא נראה, ושלוחות השריון והקשקשים שביצירתו של דירר מציגים ומדגישים אינפורמציה בלתי נראית זו.
עד סוף שנות ה-30 של המאה העשרים הופיעה דמות הקרנף של דירר בספרי הלימוד בגרמניה כדמות נאמנה של קרנף. הקרנף ההודי עדיין נקרא בגרמנית "קרנף משוריין" (Panzernashorn). גם כיום יש לדמותו של הקרנף של דירר השפעה אמנותית חזקה. הוא שימש, לדוגמה, כהשראה לפסל שיצר סלבדור דאלי ב-1956, ומוצג בפוארטו באנוס במרבלה שבדרום ספרד מאז 2004. עד היום משמשת יצירתו של דירר בבתי ספר ובפקולטות לאמנות, כדוגמה קלאסית לשימוש באמצעים גרפיים לצורך הדגשה אמנותית של הבעה ותכונות אופי, ולביטוי אמנותי של מהות פנימית באמצעים צורניים.
סיפור עלילותיו של הקרנף, מקור ההשראה של דירר, היה הבסיס לרומן "הקרנף של האפיפיור" שכתב לורנס נורפוק בשנת 1996.
הארי נילסון
הארי אדוארד נילסון (באנגלית: Harry Edward Nilsson; 15 ביוני 1941 - 15 בינואר 1994) היה מוזיקאי, זמר, גיטריסט ופזמונאי אמריקאי.
נילסון ידוע בעיקר הודות לקריירה המצליחה שחווה במהלך שנות ה-60 וה-70, במהלכה זכה בשני פרסי גראמי. במהלך שנות ה-70 הרבה לשתף פעולה עם שלושת חברי להקת הביטלס: ג'ורג' האריסון, רינגו סטאר וג'ון לנון (שעמו אף הקליט אלבום שלם במשותף: Pussy Cats).
שנות הילדות
בשל הקשיים הכלכליים בהם חיה משפחתו המפורקת, נאלץ נילסון לעבוד כבר מגיל צעיר, בין השאר עבד בבתי קולנוע ולאחר מכן במחלקת המיחשוב בבנק, כל זאת במקביל להשקעה שהעניק לכתיבת שירים וראשית קריירת שירה.
ראשית דרכו המוזיקלית
בראשית שנת 1958 הושפע נילסון מסגנון הרית'ם אנד בלוז ובמיוחד מריי צ'ארלס. עבודתו הראשונה כזמר, החלה בעת שקיבל לבצע שירה בהקלטות דמו לפזמונאים בשנת 1960. בעבודה זו, עבד נילסון במקביל לעבודתו בבנק שהתקיימה במשמרות הלילה.
בשנת 1963, זכה נילסון להצלחה ראשונית כפזמונאי, בעקבות הצלחתו להשתתף בכתיבת אחד משיריו של הזמר ריצ'רד הקטן. הודות לכך הוציא נילסון את הסינגל הראשון שלו "Baa Baa Blacksheep", תחת שם העט "Bo Pete", מאותה העת המשיך להקליט ולהוציא סינגלים תחת שמות שונים. בשנת 1964, עבד נילסון עם מפיק העל פיל ספקטור, עמו אף כתב שלושה שירים. שנתיים מאוחר יותר, יצא הסינגל הראשון של נילסון לראשונה תחת שמו האמיתי, כמו כן הוציא את אלבום הבכורה שלו: Spotlight on Nilsson. למרות שהקלטותיו לא זכו להצלחה מסחרית בולטת או לביקורת יוצאת דופן, זכו שיריו לגרסאות שהוקלטו על ידי זמרים ידועים לזמנם כדוגמת פרד אסטר והבירדס. למרות ראשית הצלחתו, המשיך נילסון לעבוד בבנק.
הקלטות RCA
בשנת 1966 חתם נילסון על חזוה הקלטות עם חברת התקליטים RCA Victor ושנה לאחר מכן הוציא את אלבומו Pandemonium Shadow Show, שהיווה את הצלחתו הראשונה וזכה לביקורות נלהבות. אחד מאנשי תעשיית המוזיקה שהתרשם מיכולת הכתיבה והשירה של נילסון היה דוברה של להקת הביטלס דרק טיילור, שרכש קופסה שלמה מאלבומו של נילסון כדי לחלוק את גילויו עם שאר עמיתיו. באותה שנה, כתב נילסון את להיטה של להקת המונקיז "Cuddly Toy", בשלב זה עזב נילסון את עבודתו בבנק והתמסר כולו למוזיקה.
חלק מהאלבומים שרכש דרק טיילור הגיעו בסופו של הדבר לחברי הביטלס, שהפכו במהרה למעריציו. במסיבת העיתונאים שערכו פול מקרטני וג'ון לנון בשנת 1968 במטרה להכריז על הקמתה של חברת אפל, נשאל לנון מיהו לדעתו המוזיקאי האמריקאי האהוב עליו, והוא ענה "נילסון", וכך גם ענה אחריו מקרטני. תשובתם של חברי הביטלס קידמה היטב את עלייתו של נילסון למודעות הציבורית כמוזיקאי מחונן ומבטיח, כמו כן, כתוצאה מכך נוצר קשר מקצועי ואישי בין חברי הביטלס לנילסון.