cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק יסוד: חופש העיסוק
הזכות המוגנת בחוק יסוד: חופש העיסוק
בית המשפט העליון קבע שחופש העיסוק כולל גם את החופש לפעול בגדרו של העיסוק שנבחר ללא איסורים או הגבלות. כך למשל נפסק שמדיניות של אי־קבלת תוצר העיסוק מנטולי הכשרה מסוימת היא פגיעה בחופש העיסוק, הגם שאינה מטילה איסור על עצם העיסוק. לגישת השופטת טובה שטרסברג-כהן, הכפפת עיסוק כלשהו לצורך בקבלת רישיון מהווה הגבלת חופש העיסוק. גם כאשר רשות מעניקה סובסידיה רק לחלק מן העוסקים בתחום מסוים ושוללת אותה מאחרים היא פוגעת בחופש העיסוק.
החוק קובע את התנאים המאפשרים בכל זאת להגביל את חופש העיסוק:
חוקים רבים פוגעים בחופש העיסוק, תוך שהם נחשבים לעומדים בתנאיו של סעיף 4. דוגמה לכך הם חוקים המתנים עיסוק במקצוע מסוים בקבלת רישיון לכך.
פעמים אחדות נדרשה הכנסת לחוקק חוק המעניק תוקף לפגיעה קיימת בחופש העיסוק, כדי שהגבלת חופש העיסוק תעמוד בדרישה הראשונה: שתעשה על פי חוק של הכנסת. דוגמה לכך היא חוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב (הסמכה מיוחדת), תשנ"ח-1997, שנחקק לאחר שנפסק כי חוקי עזר עירוניים האוסרים פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב סותרים את חוק יסוד: חופש העיסוק.
פסקי דין
פונים רבים לבתי המשפט העלו את הנימוק של פגיעה בחוק יסוד: חופש העיסוק, אם כטענה עיקרית ואם כאחת משלל טענות.
חוק יסוד חופש העיסוק שימש כנימוק להוראות שונות שניתנו לגופים ציבוריים בפסקי דין, גם במקרים צדדיים שהשפעתם על חופש העיסוק מוגבלת יחסית. פסקי דין אלו כוללים: לעומת זאת, הטענה שאיסור על רופא עובד מדינה לתת חוות דעת רפואית בתביעה נגד המדינה פוגע בחופש העיסוק נדחתה על ידי בג"ץ.
יחסי ישראל–מיאנמר
היחסים בין מדינת ישראל לבין מיאנמר החלו ב-1954 ובורמה הייתה המדינה הראשונה בדרום-מזרח אסיה לקיים יחסים דיפלומטיים עם ישראל וביקורו של ראש ממשלתה או נו בישראל בשנת 1955 היה הביקור הרשמי הראשון של ראש מדינה זרה בישראל. על-פי פרסומים שונים, ישראל מהווה אחת מספקיות הנשק העיקריות של ממשלת מיאנמר, אשר האיחוד האירופי וארצות הברית מקיימות אמברגו נשק עליו.
יחסים ראשוניים
קשרים הדוקים היו קיימים בין שתי המדינות כבר בשנות ה-50. או נו, ראש הממשלה הראשון של בורמה לאחר שזכתה לעצמאותה, גילה יחס אוהד למדינת ישראל וכונן עמה יחסים דיפלומטיים. בורמה וישראל חלקו מספר מאפיינים דומים - שתיהן אומות בעלות מורשת עתיקה שזכו לעצמאות מבריטניה ב-1948 ובשתיהן התקיים משטר סוציאל-דמוקרטי בראשות דמות כריזמטית (או נו בבורמה, דוד בן-גוריון בישראל), בשתי המדינות נמצאו אזורים צחיחים שנזקקו לפיתוח ובשתיהן התקיים מצב מתוח בגבולותיהן עם שכנותיהן החזקות (מדינות ערב בישראל, סין והודו בבורמה). או נו ראה בישראל בכלל ובקיבוצים והמושבים בפרט מודל סוציאליסטי שניתן למימוש גם בארצו. קברניטי המדיניות הישראלים, משה שרת ובן-גוריון חפצו להוציא את המדינה הצעירה מן הבידוד הדיפלומטי שנכפה עליה עקב החרם הערבי והחלטותיה האנטי-ישראליות של ועידת באנדונג של המדינות הבלתי-מזדהות ולמצוא מדינות ידידות ברחבי העולם, בפרט חיפשו "שער לאסיה". בין בן-גוריון ואו נו נקשרו גם יחסי ידידות אישיים על רקע התעניינותו של בן-גוריון בבודהיזם.
ב-29 במאי 1955 הגיע או נו לביקור ממלכתי בישראל בלוויית רעייתו. היה זה ביקור ראשון של מנהיג זרה בישראל. או נו לא נכנע ללחץ מדינות ערב שניסו להניאו מהביקור, ואף ביטל בשל כך ביקור בקהיר. לאור זאת ולאור יחסו החם כלפי ישראל, בפרט לאחר הרגשת הבדידות המדינית ששררה בישראל לאחר החלטות ועידת באנדונג, התקבל או נו בישראל בהתלהבות. בנמל התעופה לוד התקבל האורח על ידי ראש הממשלה משה שרת, השרים לוי אשכול, ויוסף ספיר, יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק והרמטכ"ל משה דיין. נערכו לו קבלות פנים בירושלים אצל ראש הממשלה משה שרת ונשיא המדינה יצחק בן-צבי והוענקה לו אזרחות כבוד של תל אביב. השײרה שבה נסע במכונית פתוחה, כשהוא לבוש בלבוש מסורתי ובמצנפת, התקבלה בהתלהבות על ידי המונים בכל מקום בו חלפה, והביקור הפך לאירוע תקשורתי גדול.
אן דונובן
אן דונובן (באנגלית: Anne Donovan; 1 בנובמבר 1961 – 13 ביוני 2018) הייתה שחקנית כדורסל אמריקנית, ששיחקה בנבחרת הכדורסל של ארצות הברית, במדיה זכתה במדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ובאולימפיאדת סיאול (1988). שימשה מאמנת אוניברסיטת סיטון הול, מאמנת קונטיקט סאן, עוזרת מאמן ומאמנת הראשית בקבוצת ניו יורק ליברטי. היא האדם היחידי שקטף תואר באליפות הקולג'ים של ארצות הברית וגם אימנה קבוצה שזכתה בתואר מקצועני.
יחסי ישראל–מיאנמר
יחסים ראשוניים
בתקופת כהונה מאוחרת יותר של או נו, בשנת 1961 קיים ראש הממשלה דוד בן-גוריון ביקור גומלין בבורמה, שכלל שהיה בת מספר ימים במנזר בודהיסטי.
אן דונובן
דונובן נולדה ברידג'ווד, ניו ג'רזי. היא הצטרפה לניו יורק ליברטי כעוזרת מאמן באביב 2009, וב-31 ביולי 2009 מונתה למאמנת הראשית של הליברטי. היא מונתה למאמנת הראשית בסטון הול ב-29 במרץ 2010, אם כי היא סיימה את עונת 2010 עם הליברטי.
יחסי ישראל–מיאנמר
יחסים ראשוניים
גולדה מאיר תיארה כך את יחסי ההדדיות בין המדינות: "הם לקחו מאיתנו כמעט בשלמות את הרעיון שאנשים יכולים לעבוד כחקלאים ובאותו זמן להתאמן בהגנה עצמית [...] אני הצעתי לבורמנים שיקימו ישובי ספר משלהם בצורה זו, והצעתי להם שישלחו קבוצה גדולה של חיילים בורמנים משוחררים עם משפחותיהם לישראל לשנה בערך כדי שיעבדו בקיבוצים [...] ואילו אנחנו נשלח ישראלים לבורמה שיעזרו לתכנן שם מושבים נוסח בורמה" שבועות ספורים לאחר ביקורה אירע המהפך השלטוני בבורמה, ואו נו הודח בהפיכה צבאית ב-1962.
אן דונובן
בשנת 1995 הוצגה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל, ב-1999 הוצגה בהיכל התהילה של כדורסל הנשים, וב-2015 הוצגה בהיכל התהילה של פיב"א.
יחסי ישראל–מיאנמר
יחסים ראשוניים
הגנרל נה וין שתפס אז את השלטון בבורמה הנהיג משטר סוציאליסטי חד-מפלגתי. הקשרים הידידותײם עם ישראל דעכו אך המשיכו להתקיים במעמדם הדיפלומטי והשגרירים המשיכו לכהן. הרמטכ"ל יצחק רבין ביקר בבורמה ב-1966, שר החוץ אבא אבן ביקר ב-1967 ושר החוץ משה דײן ביקר ב-1979.
אן דונובן
נפטרה ב-13 ביוני 2018 מסיבוך בלב.
יחסי ישראל–מיאנמר
תחת שלטון החונטה
היחסים בין ישראל לבורמה שופרו שוב רק ב-1988, לאחר ההפיכה ותפיסת השלטון על ידי החונטה הצבאית ששלטה במדינה דה יורה עד 2010 ודה פקטו עד נובמבר 2015. מיד לאחר ההפיכה הוטל אמברגו נשק אירופי על מיאנמר, אליו הצטרפה מאוחר יותר ארצות הברית. החונטה, שחיפשה ספקי נשק חדשים עבור הצבא והמשטרה הבורמײם פנתה לישראל.
מלבד שיתוף הפעולה הביטחוני מכשירה ממשלת ישראל, במסגרת מש"ב – סוכנות הסיוע הלאומית של ישראל, פקידי ממשל מיאנמרים. משלחות ממיאנמר מגיעות לישראל להשתלמות, בעיקר בתחומי החקלאות, וישראל מספקת תמיכה מדעית ופתרונות טכנולוגײם מתקדמים למשטר במיאנמר.
באוגוסט 2014 נערך במיאנמר ביקור רשמי של סגן שר החוץ הישראלי, צחי הנגבי. בינואר 2015 נערך ביקור רשמי על ידי שר החקלאות ופיתוח הכפר יאיר שמיר.
בספטמבר 2015 הגיע רמטכ"ל מיאנמר לביקור רשמי בישראל.
לאחר שלטון החונטה
החל מ-2016 הואשם צבא מיאנמר ברדיפת בני הרוהינגיה, שבמהלכה נהרגו אלפי בני אדם. על רקע זה עלו קריאות להימנע ממכירת נשק מישראל למיאנמר. בשנת 2017 הציעה ישראל סיוע לבני הרוהינגיה שנמלטו ממנאימר לבנגלדש, אך הממשל בבנגלדש (שאינו מכיר במדינת ישראל) סירב לקבל סיוע מישראל.
בהצבעה באו"ם על גינוי הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל ב-2018 נמנעה מיאנמר, ובכך נמנתה על מיעוט מהמדינות באו"ם שלא הצביעו בעד הגינוי.
סחר צבאי
בתחילת 1954 הגיעה לישראל משלחת רכש של בורמה. בעקבות הביקור נחתמו עסקאות נשק בין המדינות. ישראל העבירה במרץ 1954 לבורמה 30 מטוסי ספיטפייר (לאחר שהוחלפו בחיל האוויר הישראלי על ידי מטוסי סילון מסוג מטאור), אימנה 6 טייסים בורמזײם בישראל ובספטמבר 1954 יצאה משלחת טכנית של חיל האוויר לבורמה, כדי לסייע בהכשרת טכנאים מקומיים בתחזוקת המטוסים. העסקה כללה גם מכירת תותחים, מקלעים ותחמושת למטוסים בעסקה שהיקפה היה כמיליון דולר. עסקה נוספת הייתה מכירת 30,000 רובים לצבא בורמה, וכן משלחות צבאיות ישראליות שסייעו בתחומי הרפואה הצבאית, ארגון בית הספר לצניחה ועוד.
מיד לאחר ההפיכה הצבאית ב-1988 הוטל אמברגו אירופי על מיאנמר, אליו הצטרפה מאוחר יותר ארצות הברית. החונטה, שחיפשה ספקי נשק חדשים עבור הצבא והמשטרה הבורמײם פנתה לישראל. באוגוסט 1989 הגיעו שתי ספינות למיאנמר. הן היו עמוסות בנשק מזרח אירופי שכלל טילי נ"ט 55 מ"מ ומטולי רימונים 40 מ"מ. הספינות, ששײטו תחת דגל בלגי וסינגפורי, העבירו נשק שישראל תפסה בלבנון בזמן מלחמת לבנון הראשונה ונסיגת הכוחות הפלסטינײם ומכרה אותו למיאנמר.
ב-1991 ביקרה משלחת ביטחונית ישראלית במיאנמר ומכרה 500 תת-מקלעים מסוג עוזי לשימוש כוחות הביטחון המיוחדים של החונטה. כמו כן החל צבא מיאנמר לייצר בתחילת שנות ה-90 במפעל מיוחד רובי סער הדומים לרובה הסער הישראלי גליל. באוגוסט 1997 זכתה חברת אלביט הישראלית במכרז להשבחת 36 מטוסי קרב של צבא מיאנמר. אלביט סיפקה מערכות ניווט מתקדמות, אמצעי ראיית לילה, ופצצות מונחות לייזר מדגמים שונים. כמו כן 12 מטוסים נוספים הושבחו על ידי אלביט כעבור שנה, וסופקו לה גם טילי אוויר-אוויר ישראליים. ב-1998 רכש צבא מיאנמר 16 תותחי 155 מ"מ מתוצרת סולתם מערכות, שהועברו ככל הנראה דרך צד שלישי - סינגפור.
ב-2002 הפסיקה הודו לפעול על-פי "רשימה שחורה" של מדינות האסורות ביצוא הביטחוני והחלה לײצא נשק למיאנמר כדרך קבע. שיתוף הפעולה הצבאי בין שתי המדינות התהדק מאוד. שנה מאוחר יותר, ב-2003, מכרה תע"ש להודו 3400 רובי סער מסוג תבור ו-200 רובי צלפים מסוג גליל ניתן להניח שלפחות חלק מהנשק הזה הגיע לידי ממשלת מיאנמר.
דו"ח של צבא מיאנמר משנת 2006 מנה את התותחים האלו מסוג סולתם כחלק מהמלאי של הצבא.
ישראל הייתה מעורבת גם בבנײת שלוש משחתות עבור צי מיאנמר שמשקלן 1200 טון. ישראל סיפקה להן ציוד טכני וכן תותחי 76 מ"מ שנוסו בספינות טילים מדגם סער 4 הישראליות.
בספטמבר 2015 הגיע רמטכ"ל מיאנמר לביקור רשמי בישראל, והודיע על רכישת ספינת "סופר דבורה סימן 3" מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
על רקע רדיפת בני הרוהינגה במיאנמר החל מ-206 עלו קריאות להימנע ממכירת נשק מישראל למיאנמר. בספטמבר 2017 עתרה קבוצת פעילי זכויות אדם לבג"ץ, בבקשה לאסור על ישראל למכור נשק למיאנמר. לבקשת המדינה הדיון התנהל בדלתיים סגורות, ובג"ץ גם הטיל צו איסור פרסום על החלטתו.
לטענת מכון סטוקהולם למחקרי שלום סך כל העסקאות בין המדינות עד 2018, הגיע לכ-112 מיליון דולר.
ביקור המלכה אליזבת השנייה ברוסיה
בשנת 1994 ביקרה מלכת הממלכה המאוחדת אליזבת השנייה ברוסיה, והייתה בכך למונרך הבריטי הראשון לבקר ברוסיה. מסעה של המלכה כלל ביקור בן ארבעה ימים, לצד בעלה, דוכס אדינבורו הנסיך פיליפ. אליהם התלווה גם דאגלס הרד, מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים. הביקור החל ב-17 באוקטובר והסתיים ב-20 באוקטובר 1994, והיה אחד מביקוריה החשובים של המלכה מחוץ למדינתה.
קודם לכן, המונרך הבריטי היחיד שהגיע לרוסיה היה המלך אדוארד השביעי בשנת 1908. אך הוא לא דרך על אדמת רוסיה, אלא פגש את הצאר ניקולאי השני על היאכטה המלכותית, מחוץ לנמל הבלטי בטאלין, אסטוניה, אז חלק מהאימפריה הרוסית.
רקע
ב-1989 ערך מנהיג ברית המועצות, מיכאיל גורבצ'וב, ביקור רשמי בבריטניה, בו פגש את המלכה. המלכה וגורבצ'וב נפגשו שוב ביולי 1991 בפסגת ה-G7 ה-17 בלונדון. למרות זאת סירבה המלכה להזמנתו של גורבצ'וב לבקר בברית המועצות. רק לאחר פירוק ברית המועצות, ביקר הנסיך צ'ארלס בסנקט פטרבורג במאי 1994, והמלכה נעתרה להזמנת נשיא רוסיה בוריס ילצין לבקר במדינה באוקטובר 1994.
התקשורת הרוסית התמקדה במלכה ובפופולריות שלה בבריטניה, כאשר סיקור הביקור בעיתונות ובטלוויזיה נמשך מספר ימים. רוסיה תוארה על ידי ה"וושינגטון פוסט" כנמצאת בעיצומה של "פריחה מיני-מונרכיסטית", כאשר כמה סקרים הראו כי עד 18% מהרוסים הצביעו בעד החזרת המונרכיה. הנסיך פיליפ אמר שהמלוכה שגשגה בבריטניה בשל היותה א-פוליטית בעוד שהצאר "היה, לפי החוקה, אוטוקרטי." פיליפ לא היה משוכנע שאנשים ברוסיה ירצו לחזור למונרכיה, למרות נוכחותן של מפלגות מונרכיסטיות ואמר "האם הם מעמידים פנים או שבאמת הם רוצים לחזור? כי אני לא חושב שזה תענוג בלתי פוסק."
ראש ממשלת רוסיה ויקטור צ'רנומירדין לא חזר כמתוכנן מחופשה באתר הנופש סוצ'י ב כדי לקבל את פני המלכה, למרות שהיה רשום בפרוטוקול הבריטי הרשמי כמי שיקבל את פני אליזבת השנייה. שר החוץ של רוסיה, אנדריי קוזירב, היה אמור לקבל גם הוא את המלכה אך לא חזר מניו יורק, שם השתתף בפגישות בארגון האומות המאוחדות בנושא עיראק. על פי הדיווחים, קוזירב כעס על מקבילו הבריטי דאגלס הארד על שדחה את תוכניותיה של רוסיה לפתור את העניין העיראקי, על רקע אירועי מלחמת המפרץ הראשונה.
אירועים
אליזבת השנייה התקבלה בנמל התעופה הבין-לאומי ונוקובו במוסקבה על ידי סגן ראש ממשלת רוסיה אולג סוסקובץ ומשמר כבוד. ילצין ואשתו, נאינה, קיבלו את פני הזוג המלכותי באופן רשמי באולם גאורגי הקדוש בארמון הקרמלין הגדול. הזוג המלכותי שהה ב כאורחיו של ילצין. המלכה השתתפה בהופעה של ג'יזל בבלט הבולשוי, כשהיא יושבת ב"תיבת הצאר" מתחת לסמל ברית המועצות.
למחרת סיירה המלכה בקרמלין וב וביקרה בבית ספר האנגלי במוסקבה לפני שהשתתפה במשתה ממלכתי בהנחיית הנשיא ילצין. בסעודה פנתה המלכה לילצין ואמרה, "אתה ואני בילינו את רוב חיינו באמונה שהערב הזה לעולם לא יכול לקרות. אני מקווה שאתה שמח כמוני להוכיח שטעינו". היא הניחה זר על קבר החייל האלמוני ליד חומת הקרמלין לזכר חללי מלחמת העולם השנייה. אליזבת השנייה פגשה את ראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב מחוץ לקתדרלת בזיל והיא גם פגשה את הפטריארך אלכסיי השני, מנהיג הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. המלכה טסה לסנקט פטרבורג ב-19 באוקטובר, שם ביקרה בקתדרלת פטרופבלובסקיה, הלכה לכנסייה קתולית ופגשה ילדים יתומים מקומיים. אליזבת עזבה את רוסיה על סיפון יאכטה ב-20 באוקטובר 1994. לפני שחזרה לבריטניה ערכה ביקור רשמי בפינלנד.
מורשת
בוריס ילצין אמר כי הביקור ברוסיה הוא "ההכרה המרבית בכך שהמדינה שלנו נמצאת בדרך לדמוקרטיה" ודוברו הראשי ויאצ'סלב קוסטיקוב אמר שביקור המלכה הוא עדות להתנערות רוסיה מעברה הרודני. קוסטיקוב הוסיף שהם מודעים לכך שהמלכה הבריטית לעולם לא הייתה מבקרת במדינה קומוניסטית. בעקבות הביקור הודיעה המפלגה המונרכיסטית הרוסית כי צברה 800,000 חתימות לתמיכה במשאל עם האם יש להקים מונרכיה חוקתית ברוסיה.
דרעא
דרעא (בערבית درعا, שפירושה "מצודה") היא עיר בדרום סוריה, המשמשת כבירת מחוז דרעא. העיר ממוקמת כ-100 קילומטר דרומית לדמשק, בגובה 435 מטר מעל פני הים. אוכלוסייתה כ-75,500 נפש. היא נמצאת באגן הירמוך, סמוך לגבול ירדן–סוריה. מולה בשטח ירדן העיירה א-רמת'א.
היסטוריה
דרעא מזוהה עם העיר המקראית אדרעי. התל המקראי של אדרעי נמצא במרכז העיר דרעא, צמוד לדרך הראשית מאירביד לדמשק. העיר מוזכרת ברשימת ערי כנען המופיעה בפפירוס אנאסטאזי א.
בשנת 1908 הוקמה בדרעא תחנת רכבת, ובה מסעף שחיבר את העיר חיפה (דרך מסילת הרכבת דרעא - צמח ומסילת רכבת העמק), עם מסילת הרכבת החיג'אזית שפעלה בין דמשק שבסוריה לבין מדינה שבחג'אז, כיום בערב הסעודית, ושימשה את עולי הרגל המוסלמים בדרכם לעיר המקודשת מכה.
החל מסוף העשור הראשון של המאה ה-21, סבל אזור דרעא, שהוא חקלאי באופיו, ממחסור באספקת מים ומגידול באוכלוסיית העיר כתוצאה ממעבר תושבים ממזרח סוריה אל העיר עקב משבר מים מתמשך באזורם. הדבר עורר במרץ 2011 גל מחאה והפגנות נרחבות בעיר, ודרעא הפכה למוקד של תסיסה נגד המשטר הסורי.. הדבר גרם לנזק ולהרס נרחב. בהתנגשויות אלה מאות אזרחים נהרגו ואלפים נפצעו ונעצרו בידי המשטר הסורי. מאורעות אלו הביאו לפרוץ מלחמת האזרחים בסוריה שנמשכת מעל לשבע שנים וגבתה את חייהם של מעל ל-500 אלף נפש. ב-12 ביולי 2018 כבש צבא סוריה מחדש את העיר.
איגור דוברובולסקי
איגור איוונוביץ' דוברובולסקי (ברוסית: Игорь Иванович Добровольский ; נולד ב-27 באוגוסט 1967) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק בקבוצות: דינמו מוסקבה, אתלטיקו מדריד ואולימפיק מרסיי ובנבחרת ברית המועצות. לאחר הפרישה ממשחק פעיל אימן מספר קבוצות במולדובה. כיום (2018) מאמן את קבוצת דינמו-אוטו מהעיר טירספול.
טומאת כהנים
מקור האיסור
מקור הציווי מופיע בפרשת אמור;
מהות הדין ופרטיו
אסור לכהן -זכר מבני אהרן הכהן, להיות באחד משלשת המצבים בהם ישנה טומאת מת. (מגע, משא, ואוהל). אף שדיני טומאת מת חלים על כל יהודי, אך רק לכהן יש איסור בדבר. (אין איסור לכהן בשאר טומאות כמו נבילה ושרץ אלא רק באדם מת.)
איסור זה כאמור אינו מדיני טומאה וטהרה החלים על כל ישראל, אלא דין מיוחד בכהנים בפעולת ההטמאות. ואכן רוב הפוסקים סוברים שאף אם הכהן טמא אסור לו שוב 'להיטמא'. אך ישנן דעות יחידות שאין איסור אלא רק לכהן טהור. שאלה זו מכרעת בימינו שכן כל הכהנים בחזקת טמאי מתים.
אף לדיעות המחמירות הנ"ל, בה בשעה שהכהן נטמא (בהיתר כמו לקרובים או באונס) אין לו איסור 'להיטמא' למת נוסף.
אשה (בת כהן או אשת כהן) אינה בכלל האיסור.
הבדלים בין דיני טומאה לאיסור הכהנים
לא כל מקום שיש טומאת מת קיים איסור לכהנים בהכרח. ולמשל חלקי גופה שמטמאים רק במגע ומשא ולא באוהל י"א שאין הכהן מוזהר על כך.
כמו כן יש מהראשונים שסברו שיש להחמיר בכל כלי מתכת שדינו כמת עצמו שלא להיכנס באוהל. אך זהו דבר בלתי ישים בעליל. וכלשונו המליצית של רבינו חיים כהן בשאלתו בעניין לרבינו תם 'אי זה בית תבנו לי' (כלומר שאין בית שאוכל להיכנס אליו). ויש הסוברים שאף שאכן מטמא כל כלי מתכת אבל לא הוזהר הכהן על כך.
הטמאות לקרובים
אף שמצווים הכוהנים לפרוש מן הטומאה, ציוותה התורה שיטמאו לשבעת קרוביהם, והם: אביו אמו אחיו אחותו הבתולה ולילדיו ואשתו. ואם לא רצה להיטמא מטמאים אותו בעל כורחו, שנאמר: 'לה יטמא' (ויקרא, כ"א ג') וכן למת מצווה. חוץ מכהן גדול שאסור ליטמא לקרוביו ורק למת מצווה מותר.
מקרים שכיחים
בזמנינו נזהרים הכהנים מכניסה לבתי חולים עקב הימצאות חדר מתים בתוכו. כמו כן היו תקופות שכהנים נמנעו ללמוד רפואה מחשש זה, וכן עקב ההכרח להתנסות בנתוחי גופות מתים.
ישנם כהנים שנמנעים מטיסה מחשש שיש מת במדור המטען בבטן המטוס. אך יש מקלים להחשיב את תחתית המטוס כאוהל סתום החוצץ בפני הטומאה. מחשש דומה ישנם כהנים הנוהגים לברר את נתיב הטיסה, אם אינו עובר מעל בית קברות יהודי (או אפילו של נכרים).
גוסס
השו"ע פסק להחמיר כאותן השיטות שאף לגוסס אסור 'להיטמא'. אף שאינו נטמא בפועל כיוון שאינו מת, אסרה התורה לדעה זו 'להחלו' שלא יתקרב אל החילול.
טומאת אוהל במת גוי
יש מחלוקת בין התנאים אם מת גוי מטמא באוהל. רבי שמעון סבור כי אינו מטמא באוהל וא"כ אין איסור בזה לכהן. ואילו רבן שמעון בן גמליאל אוסר. אך במגע ומשא לכולי עלמא אסור ליטמא אפילו לגוי.
קטן ועֻובר
אסור מהתורה לטמא אפילו כהן קטן שאינו חייב במצוות. ואשה מעוברת שבעלה כהן (והעובר גם כן כהן) יש אוסרים לה להיכנס לאוהל המת שיש ספק אם העובר נטמא. אבל מתירים במקום שלא ידוע מין העובר. מדין ספק ספיקא.
סת' מגזינר
סת' מייקל מגזינר (באנגלית: Seth Michael Magaziner; נולד ב-22 ביולי 1983) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת רוד איילנד מאז ינואר 2023. מגזינר, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג מחוז בחירה החולש על דרום ומערב רוד איילנד. בשנים 2023-2015 שירת כגזבר מדינת רוד איילנד תחת המושלת ג'ינה ריימונדו.
ביוגרפיה
מגזינר נולד בבריסטול, רוד איילנד לאיירה וסוזאן מגזינר. סת' הוא בנם הבכור של הזוג ולו שני אחים. הוא למד בבית הספר הפרטי מילטון שבמילטון, מסצ'וסטס. את התואר הראשון שלו בהיסטוריה עשה מגזינר באוניברסיטת בראון, שם כיהן גם כנשיא תא הסטודנטים הדמוקרטים. הוא עשה תואר השני במנהל עסקים באוניברסיטת ייל. בין התארים עבד מגזינר בבית ספר יסודי באופלואסאס שבמדינת לואיזיאנה.
ב-22 באוקטובר 2013 הודיע מגזינר כי בכוונתו להתמודד על תפקיד הגזבר הכללי של מדינת רוד איילנד, הוא נבחר לתפקיד בנובמבר 2014.
ב-14 בספטמבר 2021 מגזינר הודיע על התמודדותו בבחירות לתפקיד מושל רוד איילנד. הקמפיין שלו התמקד בזכויות הפלה, אנרגיה ירוקה והגבלת השימוש בנשק חם. עם זאת, בינואר 2022 פרש מהמירוץ והודיע כי בכוונתו להתמודד על ייצוג מחוז הקונגרס השני של רוד איילנד (בעקבות פרישתו של חבר בית הנבחרים המכהן מטעם מחוז זה, ג'ים לנג'ווין). מגזינר היה תושב מחוז הקונגרס הראשון של רוד איילנד ולאחר ביקורת רבה מצד מתנגדיו שטענו כי הוא כלל לא תושב המחוז הוא עבר להתגורר בדירה שכורה בקרנסטון (עם זאת, החוק בארצות הברית מחייב מועמד להיות חבר המדינה אותו הוא מייצג בלבד). הוא גבר על חמישה מעומדים אחרים בפריימריז שנערכו בספטמבר 2022 ובבחירות הכלליות ניצח לאחר שקיבל יותר מ-50% מהקולות.
ב-3 בינואר 2023 הוא הושבע לתפקידו כחבר הקונגרס.
פול גאליקו
פול גאליקו (באנגלית: Paul Gallico; 26 ביולי 1897 - 15 ביולי 1976) היה סופר אמריקאי.
חייו
פול גאליקו היה סופר אמריקאי, שנחל הצלחה כבירה כמחבר רומנים וסיפורים קצרים. רבות מיצירותיו הוסרטו. עיקר פרסומו בא אולי מן הסיפור "אווזת השלג", היחיד שזכה להצלחה אמיתית בעיני הביקורת, ומן הסרט המבוסס על ספרו "הרפתקה בפוסיידון".
גאליקו נולד בניו יורק, לאב איטלקי ולאם אוסטרית, שהיגרו לאמריקה בשנת 1895. הוא למד באוניברסיטת קולומביה. משנת 1922 עד 1936 עבד בעיתון דיילי ניוז הניו יורקי כעורך ספורט, בעל טור ועוזר לעורך הראשי. בשנת 1936 קנה בית בראש גבעה בדרום דבון, שם התיישב למשך שנה עם דני ענק ועשרים ושלושה חתולים בני גזעים שונים ופתח בקריירה של כתיבה למגזינים. ספרו לו גריג: גאוות היאנקים, על כוכב הבייסבול לו גריג, עובד לסרט קולנוע מצליח בכיכובו של גרי קופר.
את שמו כסופר בתחום הסיפורת, עשה בשנת 1941 עם פרסום אווזת השלג, סיפור קלאסי קטן על מבצע דינמו, שזיכה אותו בפרס או. הנרי לסיפור הקצר בשנת 1941 והיה לרב-מכר עולמי. רבים מן הרומנים שלו, לרבות "אווזת השלג", הם גרסאות מורחבות של סיפורי המגזינים שלו.
יצירתו
גאליקו הגדיר את עצמו סופר עלוב ואפילו לא איש ספרות, אלא פשוט אדם שאוהב לספר סיפורים. לו חי לפני 2,000 שנה, הוסיף ואמר, היה בוודאי מתדפק על פתחי מערות, מבקש אוכל בתמורה לסיפור ומספר לשוכני המערה: "היה היו פעם שני קופים" - סיפור על שני שוכני מערות.
בזמן מלחמת העולם השנייה שירת גאליקו ככתב צבאי, שנלווה אל כוח משלוח אמריקאי בשנת 1944.
פול גאליקו חי במונקו והצטיין בסייף ובדיג ימי. הוא כתב יותר מ-40 ספרים, ביניהם ג'ני (יצא תחילה בשם "The Abandoned"), (1950) אהבת שבע הבובות (1954), תומסינה (1957), פרחים למרת האריס (1958), מרת האריס נוסעת לניו יורק (1960) ורבים אחרים. ספרו "אהבת שבע הבובות" עובד לסרט הקולנוע המפורסם לילי, בכיכובם של לסלי קארון ומל פרר. גם הסרטים "The Clock" ("השעון", 1945), עם ג'ודי גארלנד, ו-"Merry Andrew" ("אנדרו העליז", 1958), עם דני קיי ופייר אנג'לי, נעשו לפי סיפורים של פול גאליקו.
ספרו משנת 1969, הרפתקה בפוסידון, על קבוצת נוסעים המנסה להימלט מאוניית אוקיינוסים שהתהפכה, לא עורר תשומת לב רבה בשעתו. לעומת זאת, הסרט המבוסס על ספרו של גאליק "הרפתקה בפוסידון" משנת 1972, עורר התעניינות מחודשת בספר, והביא את יצירתו להצלחה רבה. עיבוד קולנועי מחודש לספרו של גאליק על "ספינת הפוסידון" יצא לאקרנים בשנת 2006, "פוסידון (סרט)", נחל הצלחה שהופק בתקציב כספי אדיר, בו נראו מראות ואפקטים הממחישים את אסון טביעת הספינה, ואת מלחמת ההישרדות של נוסעיה. סרט זה הוליד עשור של סרטי אסונות, ונחשב כיום לסרט פולחן קלאסי.
אהבתו לחתולים
ספרו "ג'ני" מעיד אולי יותר מכל על אהבתו לחתולים והבנתו את טבעם. הוא מספר על ילד בן שמונה, אוהב חתולים מושבע, ההופך לחתול לבן לאחר תאונת דרכים קשה. מי שמצילה את חייו, מלמדת אותו מה פירוש להיות חתול ומלווה אותו בכל הרפתקותיהם היא ג'ני, חתולת בית קטנה שהייתה לחתולת רחוב עקב מקרה טרגי, המשנה את מהלך חייה.
ספרי חתולים נוספים שלו הם תומסינה: החתולה שחשבה שהיא אלה, 1957 (הוסרט בשנת 1964 בשם שלושת החיים של תומסינה), והחתול הנכבד, 1972.
פיין
{{פירושונים|* בנימין פיין – פיזיקאי ישראלי, אסיר ציון ופעיל עלייה בברית המועצות
ראו גם
}}
ניקוס איקונומופולוס
נִיקוֹלַאוֹס (נִיקוֹס) אִיקוֹנוֹמוֹפּוּלוֹס (ביוונית: Νικολάος "Νίκος" Οικονομόπουλος; נולד ב-30 ביוני 1984) הוא זמר לאיקו יווני.
איקונומופולוס הוא אחד הזמרים היווניים הפופולריים בעשור השני של המאה ה-21; היקף מכירותיהם של אלבומיו הוא עצום.
הוא גדל בקאטו אכאיה, עיר קטנה מחוץ לפטרס, מערב יוון.
הופיע לראשונה בתוכנית הכישרונות היוונית: "Dream Show – The Music 2", בה ניצח.
שיתף פעולה עם אמנים שונים, דוגמת סטאמאטיס גונידיס, ניקוס מקרופולוס ואנה ויסי, בהופעות באפריקה.
ביוגרפיה
איקונומופולוס נולד בפטרס ב-30 ביוני 1984. נשאר בקאטו אכאיה עד גיל 17.5. החל לשיר בערים שונות בפלופונסוס ולאחר מכן בדרום יוון.
בדצמבר 2006 זכה בתוכנית הריאליטי של רשת הטלוויזיה Alpha TV, "Dream Show".
אלבומו הראשון יצא בנובמבר 2007, שמו היה "אהבה ראשונה" (ביוונית: "Πρώτη αγάπη"). באלבום זה הצליחו מספר שירים: "את לא בסדר" (ביוונית: "Δεν είσαι εντάξει"), "הכל בשבילך" ("Όλα για σένα"), "הסתכל כדי ללמוד" ("Κοίτα να μαθαίνεις"), "שתי שמשות שבורות" ("Δυο Σπασμένα Ποτήρια") ו"הכוכב הזה" ("Αυτό το αστέρι").
ביוני 2008 זכה בפרס עבור הופעת הבכורה הטובה ביותר בטקס פרסי המוזיקה היוונית של MAD TV.
בדצמבר 2008 הוציא את הסינגל "ואל תחזרי" ("Και μη γυρίζεις") באמצעות חברת התקליטים "SONY MUSIC GREECE", ובאותו החודש יצא סינגל נוסף: "שמעתי..." ("Άκουσα").
ביוני 2009 קיבל פרס נוסף במסגרת טקס פרסי המוזיקה היוונית של MAD TV, בעבור קליפ הוודאו הטוב ביותר, בז'אנר הלאיקו העכשווי.
בשנים 2016 ו-2017 הוא הוציא סינגלים על מוזיקה של גיאורגוס סבאניס.
צבא איטליה
צבא איטליה (באיטלקית: Esercito Italiano) הוא זרוע היבשה של הכוחות המזוינים של איטליה. כל כוח האדם שלו מבוסס על שירות התנדבותי ובשנת 2012 מנה כ-105,000 חיילים.
כלי הרכב הקרביים הבולטים של הצבא הם: נגמ"ש הלחימה "דארדו" (Dardo), משחית הטנקים "קנטאורו" (Centauro) וטנק האריאטה (Ariete) וכלי הטיס הבולט שלו הוא מסוק התקיפה "מנגוסטה" (Mangusta), שלאחרונה הופעל במשימות של האו"ם.
המפקדה הראשית של המטה הכללי של הצבא ממוקמת ברומא, ליד הקווירינאלה, מעונו הרשמי של נשיא איטליה.
תולדותיו של צבא איטליה מתחילות מימי איחוד איטליה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-19. הצבא היה מעורב במלחמות קולוניאליות בסין, במלחמה האיטלקית-עות'מאנית ב-1911–1912, בצפון איטליה כנגד האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה, באתיופיה לפני מלחמת העולם השנייה, באלבניה, ביוון, בצפון אפריקה ובאיטליה עצמה במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה הקרה צבא איטליה היה בכוננות להגנה מפני פלישה של כוחות ברית ורשה מהמזרח. מאז סוף המלחמה הקרה הוא ממלא משימות שמירת שלום אינטנסיביות ומבצע פעילויות קרביות באפגניסטן ובעיראק.
היסטוריה
חילות המשלוח האיטלקים נשלחו לסין במהלך מרד הבוקסרים ב-1900 וללוב במהלך המלחמה האיטלקית-עות'מאנית ב-1911–1912.
מלחמת העולם הראשונה
בשנים שבין מלחמות העולם השתתף הצבא במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, סיפק חיילים וציוד במהלך מלחמת האזרחים בספרד שנלחמו בגיסות המתנדבים (Corpo Truppe Volontarie) לצדם של הכוחות הלאומנים של פרנקו, ושיגר את הפלישה האיטלקית לאלבניה.
מלחמת העולם השנייה
על הנייר היה הצבא המלכותי של איטליה אחד מכוחות היבשה הגדולים ביותר שלחמו במלחמת העולם השנייה, אך במציאות הוא לא היה מסוגל להכניס לקרבות את המספרים שטען שיש ברשותו. הצבא האיטלקי היה אחד הצבאות הראשונים שהפעיל צנחנים. יחסית לגודלם הקטן, רבות מהדיוויזיות האיטלקיות תוגברו בקבוצת תקיפה (Gruppo di Assalto) של שני גדודים מארגון החולצות השחורות. ברוב המקרים נדחו הדיווחים על תעוזתו של צבא איטליה במלחמת העולם השנייה. תפיסה זו הייתה תוצאה של התקיפה הרת האסון של האיטלקים במצרים ושל ביצועיו של הצבא במלחמת איטליה–יוון. ההכנות לשתי המערכות הללו לקו מאוד בחסר והן בוצעו באופן כושל. בראשית המערכה בצפון אפריקה ביצעה הארמייה העשירית של צבא איטליה את הפלישה האיטלקית למצרים אך נכנעה לאחר שנהדפה אחורה ללוב והושמדה על ידי כוח קטן ממנה פי חמישה במבצע מצפן.
מנהיגות צבאית בלתי מוכשרת החריפה את בעיית הציוד הצבאי, שברובו היה מתקופת מלחמת העולם הראשונה ולא עמד בסטנדרטים של צבאות בעלות הברית ולא של גרמניה הנאצית. לדוגמה, דוקטרינת השריון האיטלקית הסתמכה בעיקר על הטנקים הקלים והבינוניים מסוג L3/35 פיאט M11/39, פיאט M13/40, פיאט M14/41 ופיאט M15/42, שהיו בנחיתות מוחלטת מול טנקי השרמן האמריקנים. באופן מכריע יותר, איטליה סבלה ממחסור חמור בציוד מכל הסוגים והפיקוד האיטלקי העליון לא לקח בחשבון אפשרויות של תבוסה בקרבות ולא נקט באמצעים הדרושים לתת את התמיכה הלוגיסטית הדרושה לכוחות השדה שלו. כלי הנשק נגד-מטוסים היו מעטים מדי, כלי הנשק נגד-טנקים היו מיושנים מדי ומספר המשאיות היה קטן עד מאוד.
חיל המשלוח האיטלקי לרוסיה נלחם תחת פיקודו של גנרל ג'ובאני מסה, שהכיר במגבלות הגיס שעמד בראשו ובציודו העלוב והוא הועבר מתפקידו ב-1 בנובמבר 1942. כאשר החלה המתקפה הסובייטית במבצע סטורן קטן ב-12 בדצמבר 1942, קרסה עד מהרה הארמייה השמינית האיטלקית. רק כשליש מחייליה הצליחו להימלט מהתופת הרוסית, כשהדיוויזיות הבולטות ביותר שלה היו שלוש דיוויזיות אלפיניות שלחמות בעקשנות עד כמעט להשמדתם המוחלטת כדי לחמוק מהכיתור הסובייטי.
בצפון אפריקה נלחמו הדיוויזיה המשוריינת ה-132 והדיוויזיה המוטסת ה-185 עד להשמדה מוחלטת בקרב אל-עלמיין השלישי. ההתנגדות הנחושה של החיילים האיטלקים בקרב בקרן, שבאריתריאה, אף על פי שהוא היה אבוד, מהווה חלק חשוב במורשת הקרב של צבא איטליה עד היום.
בספטמבר 1943 חתמה איטליה על הסכם שביתת הנשק והארץ חולקה לרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, שהייתה למעשה ממשלת בובות בחסות גרמניה בצפון, ולשטח שהיה תחת שלטונו של פייטרו באדוליו בדרום. בדרום נותרו כוחות הצבא המלכותי (Esercito Cobelligerante Italiano), שנלחמו לצדן של בעלות הברית לאחר שביתת הנשק. חייליו של צבא זה כבר לא נלחמו למענו של מוסוליני, אלא למענו של המלך ושל "מרשל איטליה" באדליו.
המלחמה הקרה
ב-1946 הוקמה הרפובליקה של איטליה במקום ממלכת איטליה ו"הצבא המלכותי" שינה את שמו ל'"צבא איטליה". בראשיתו היו בצבא איטליה חמש דיוויזיות חיל רגלים. בעקבות הקמתה של נאט"ו, צבא איטליה צורף לפיקוד של דרום אירופה והיה בכוננות לפלישה ממזרח דרך יוגוסלביה. פיקוד כוחות היבשה של דרום אירופה בנאט"ו (LANDSOUTH), החל לפעול ב-10 ביולי 1951 ותפקידו היה להגן על צפון-מזרח איטליה. מפקדת הפיקוד הוצבה בוורונה ובראשה הועמד לוטננט גנרל מצבא איטליה. שלוש דיוויזיות רגלים ושלוש בריגדות היו הכוח היחידי שעמד לרשות הפיקוד להגן על צפון-מזרח איטליה.
לאחר המלחמה הקרה
בסיומה של תקופת המלחמה הקרה ב-1989 כלל צבא איטליה 26 בריגדות מבצעיות: 4 בריגדות שריון, 10 בריגדות חיל רגלים ממוכן, 5 בריגדות חיל רגלים ממונע, 5 בריגדות אלפיניות, בריגדת תותחנים אחת ובריגדה מוטסת אחת. ב-1991 החל הצבא לצמצם את כוחותיו. פורקו 7 בריגדות ומספר רב של יחידות קטנות. ב-1997 המשיכה מגמת הצמצום בצבא ופורקו יחידות קטנות נוספות ובאותה שנה בוצע ארגון מחדש בכל הצבא. יחידות קטנות אוחדו ופורקו 6 בריגדות נוספות. בוצעו העברות של יחידות לבסיסים חדשים, הרכבי הכוחות שונו והוגדרו מחדש המשימות. ב-2002 פורקו 2 בריגדות נוספות. ב-2011 בוצעו שינויים נוספים ורבות מהיחידות הועברו לדרום איטליה ולסיציליה. ב-2013 בוצע בצבא שינוי רב היקף וכעת היקף הכוחות הקרביים שלו עומד על 9 בריגדות. נכון להיום סדר הכוחות של הצבא עומד על 2 בריגדות כבדות המצוידות בטנקים, משחיתי טנקים, נגמ"שי לחימה ותותחים מתנייעים, 2 בריגדות בינוניות המצוידות בנגמ"שי לחימה, 4 בריגדות קלות המצוידות במשחיתי טנקים, נגמ"שים ותותחים נגררים ובריגדה מוטסת אחת המצוידת במשחיתי טנקים, נגמ"שים ובמסוקי תקיפה ותובלה. כל יחידות ההדרכה מתוכננות להיות תחת פיקוד מאוחד שמרכזו ברומא.
משימות
צבא איטליה השתתף בפעולות סיוע לאוכלוסייה האזרחית במקרים של אסונות טבע. המשימות העיקריות מסוג זה שהוא מילא במשך השנים הן: בנפת דרום טירול ב-1967, בסרדיניה ב-1992, בסיציליה ב-1992 ובקלבריה ב-1994. נכון להיום הוא עוסק בהגנה על אתרים רגישים בכל רחבי איטליה מאז פיגועי 11 בספטמבר. הצבא גם עוסק בביצוע משימות מחוץ לאיטליה בחסות האו"ם, נאט"ו ומשתתף בכוחות רב-לאומיים, כמו בלבנון מאז 1982, בנמיביה מאז 1989, באלבניה מאז 1991, בכורדיסטן מאז 1991, בסומליה מאז 1992, במוזמביק מאז 1993, בבוסניה מאז 1995, במזרח טימור מאז 1999, בקוסובו מאז 1999, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו מאז 2001, בדארפור מאז 2003, באפגניסטן מאז 2002, בעיראק מאז 2003 ושוב בלבנון מאז 2006. למעשה, בין השנים 1980 עד 2009, הייתה איטליה המדינה השלישית בעולם, לאחר ארצות הברית ובריטניה במספר משימות שמירת השלום שהיא ביצעה.
הקרביניירי שהיה בעבר הגוף הגדול ביותר בצבא, הוא כיום זרוע עצמאית לצד הצבא והצי האיטלקי וחיל האוויר האיטלקי ומספק שירותי משטרה צבאית לכל זרועות הכוחות המזוינים של איטליה.
ציוד הכוחות המיוחדים
אקדח Glock בקוטר 9 מ"מ
קישורים חיצוניים
אתר הבית של צבא איטליה
קרן אפריקה
קרן אפריקה (נקראת גם צפון-מזרח אפריקה או חצי האי הסומלי, בערבית: القرن الأفريقي) היא חצי אי במזרח אפריקה באורך של מאות קילומטרים שנכנס לים הערבי, ויוצר, יחד עם דרום חצי האי ערב, את מפרץ עדן. קצה חצי האי הוא הנקודה המזרחית ביותר באפריקה.
השם "קרן אפריקה" משמש גם לציון אזור גדול יותר, המכיל את המדינות ג'יבוטי, סומליה (הכוללת בתוכה את המדינה האוטונומית פונטלנד), אריתריאה ואתיופיה וכן את סומלילנד, ישות מדינית המתפקדת דה פקטו כמדינה ריבונית. בהגדרה זו מכסה קרן אפריקה שטח של כ-2,000,000 קמ"ר ומאכלסת כ-115 מיליון בני אדם.
קרן אפריקה נמצאת במרחק שווה מקו המשווה ומחוג הסרטן. השטח כולל בעיקר רכסי הרים שנוצרו מדחיקה בעת היווצרות הבקע הסורי-אפריקני עם פסגות גבוהות בהרי סמן. הקרחונים שהיו בהרים נמסו בתקופת ההולוקן והשאירו אחריהם ערוצים הניתנים לעיבוד חקלאי.
גאוגרפיה ואקלים
אזור קרן אפריקה נמצא כמעט במרחק שווה בין קו המשווה וחוג הסרטן. רוב האזור הוא הררי, מהרים שהתרוממו במהלך היווצרות הבקע הסורי-אפריקני, המהווה את קו הגבול שבין שני לוחות טקטוניים, הערבי והאפריקני. הפסגות הגבוהות בקרן אפריקה נמצאות בהרי סמן, רכס הרים בצפון-מערב אתיופיה.
בעידן הקדמון כיסו קרחוני ענק את הרי סמן והרי בלה, אולם אלה נמסו בתחילת תקופת הולוקן. ההרים יורדים במדרון תלול ענק אל הים האדום ובשיפוע מתון יותר אל האוקיינוס ההודי.
אזורי השפלה של קרן אפריקה שחונים בדרך כלל, למרות קרבתם לקו המשווה. גשמים כמעט ואינם יורדים באזור זה בגלל משטר הרוחות. רוחות מערביות, הן שמביאות את גשמי המונסון העונתיים היורדים בסאהל ובסודאן, רוחות אלה מאבדות את לחותן עד שהן מגיעות לג'יבוטי ולסומליה וכתוצאה מכך רוב אזור קרן אפריקה מקבל כמויות משקעים קטנות בעונת המונסון. הקצה המערבי של קרן אפריקה, במערב ומרכז אתיופיה וכך בקצה הדרומי ביותר של אריתריאה, יש כמויות גשמי מונסון משמעותיות.
הרי אתיופיה, באזורים רבים כמות המשקעים עולה על 2,000 מ"מ בשנה, ואפילו בעיר אסמרה כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-570 מ"מ. משקעים אלה הם המקור היחיד למים באזורים רבים מחוץ לתחומי אתיופיה, העיקרי שבהם הוא מצרים.
בחורף מנשבות באזור רוחות סחר צפון-מזרחיות שאינן מביאות לקרן אפריקה משקעים, להוציא את אזור הרי צפון סומליה, שם גשמים היורדים בשלהי הסתיו מסתכמים לעיתים ב-500 מ"מ. על החוף המזרחי קיימת תופעת עליית מי העומק המצטרפת לרוחות הנושבות במקביל לקו החוף, שתי התופעות גורמות לכמות משקעים שנתית נמוכה של כ-50 מ"מ.
הטמפרטורות הנמדדות על חוף הים האדום הן לעיתים הגבוהות בעולם, ממוצע של 41 מעלות בחודש יולי ו-32 מעלות בינואר. על החוף המזרחי הטמפרטורות קצת נמוכות יותר בגלל תופעת עליית מי העומק. ככל שעולים להרים הטמפרטורות יורדות ובעיר אסמרה תופעת קרה איננה נדירה בלילות חורף בהירים. בהרי סמן הטמפרטורות עשויות לרדת עד מינוס 10 מעלות בלילות בהירים.
דמוגרפיה
העמים היושבים בקרן אפריקה חולקים אף בתרבותם ובשפתם. קיימות מספר שפות אפרו-אסיאתיות הנפוצות באזור. דוברי סומלית מהווים את רוב יושבי סומליה וג'יבוטי ואף מהווים 97% מתושבי האזורים הסומליים באתיופיה. עפרים דוברי עפרית הם קבוצה משמעותית נוספת של יושבי קרן אפריקה ונמצאים בג'יבוטי, אתיופיה ואריתריאה. כמו כן חיים בשטח אתיופיה עמים שמיים דוברי תיגרינית ואמהרית.
דת
האסלאם היא הדת המרכזית באזור, והיא הדת השלטת בסומליה, סומלילנד וג'יבוטי. הדת המשנית בחשיבותה היא הנצרות - הכנסייה האורתודוקסית האתיופית והנצרות קופטית הן הכנסיות המרכזיות. כמו כן דתות פגניות מקומיות קיימות בקרב קבוצות מיעוט אתניות בדרום אתיופיה.
שריונית האמבר
שריונית האמבר (באנגלית: Humber Armoured Car) היא רכב קרבי משוריין אשר פותח ויוצר בתקופת מלחמת העולם השנייה על מנת לספק את דרישות הצבא הבריטי למתן יכולת תנועה מהירה למטרות שיטור, יחידות סיור, איסוף מודיעין וכדומה.
שריונית זאת הייתה אחד מכלי הרכב הקרבי המשוריינים הנפוצים ביותר בצבא הבריטי בתקופת המלחמה. היא יוצרה בייצור המוני על ידי התעשיות הבריטיות בזמן המלחמה ונותרה בשימוש עד סופה.
רקע היסטורי
השריוניות הראשונות שנעשה בהן שימוש צבאי והוכח הפוטנציאל שלהן והיתרונות בשדה הקרב, היו במלחמת העולם הראשונה על ידי הצבא הבריטי. בשנת 1914 הוצבו לראשונה מכוניות מתוצרת חברת רולס-רויס לשמירה על שדות תעופה בריטים בבלגיה. הן נשאו צריח מסתובב עם מכונת ירייה מסוג לואיס. עקב התנאים הבוציים והמלחמה הנייחת בחזית האירופאית, לא הייתה אפשרות להוכיח את היכולות שלהן. בשנת 1915 נשלחו רובן לחזית המזרח תיכונית בה הן הופעלו תחת פיקוד יחידות הפרשים. תוך זמן קצר הן הוכיחו בתנאי השטח הפתוחים של חזית זו את הפוטנציאל הטמון בהן.
בשנת 1939 היו בשרות כ-150 כלי רכב מסוג זה כאשר מחציתם שרתו בהודו ובמזרח התיכון. בשלב מוקדם התברר שנדרש תכנון חדש לרכב קרבי ונייד.
התפתחות ודגמים
ייצור שריוניות "האמבר" באנגליה החל בהזמנה ראשונית של 500 יחידות בשנת 1940. בשנת 1941 החלה חברת ROOTES GROUP לייצר באנגליה שריונית מדגם MK I. רכב זה היה מבוסס על מרכב של רכב לגרירת תותחים מסוג KT 4. חברת GM מקנדה החלה בייצור רכב דומה. תוך זמן קצר ביותר הוכיח הרכב את יכולתו כרכב סיור, מודיעין, שמירה על מתקנים, הובלת שיירות ועוד. הדגם הראשון (MK I) היה חמוש בשני מקלעים קלים ברן או במקלע בינוני ויקרס. הרכב היה פתוח ללא צריח. בדגם השני מסוג MK-II הורכבו לוחות שריון עבים יותר להגנה על הרדיאטור ועל תא הנהג. בדגם השלישי מסוג MK-III נבנה צריחון קטן והוא חומש במקלע בזה כבד 15 מ"מ ומקלע בזה קל 7.92 מ"מ. בשלושת הדגמים הראשונים הצוות מנה שלושה לוחמים.
דגם MK IV הופעל על ידי ארבעה לוחמים. בדגם זה נבנה צריח גדול יותר שאפשר התקנת תותח 2 ליטראות (37 מ"מ).
דגם נוסף ייוצר להגנה כנגד מטוסים. הרכב חומש בארבע מקלעי ברן מקבילים זה לזה.
התעשייה הכבדה הקנדית ייצרה רכב זה תחת השם FOX. שריונית זו הייתה חמושה במקלע בזה 15 מ"מ.
דגמים
מלחמת העולם השנייה
בסך הכל יוצרו עד 1945 כ- 3652 יחידות כאשר למעלה ממחציתן היו מסוג Mk-IV נושאי תותח 2 ליטראות בקוטר 37 מ"מ. הרכבים האלה היו בשימוש נרחב ביותר במערכות צפון אפריקה על ידי יחידת ההוסארים ה-11 ואחרות. שריונית כזו (מספר רשום F118775) עם צוות מיחידת ההוסארים הבריטית, היה הרכב הבריטי הראשון שנכנס לטוברוק ולגזאלה בצפון אפריקה לאחר כיבושן. ניסיון הבריטים בהפעלת שריוניות בתחילת מלחמת העולם השנייה במדבריות צפון אפריקה היה מוצלח. בשטחים הפתוחים הנרחבים הן שימשו בתפקידי סיור, אבטחה וכדומה.
מספר קטן של שריוניות עשו שימוש נרחב ביותר בתפקידי סיור וליווי לאורך קווי האספקה בצפו אירן. כמו כן היו בשימוש רב בחזית בבורמה. בזירה האירופית שימשו בעיקר לסיור ומודיעין על ידי היחידות הבריטיות והקנדיות.
דיוויזיית הפנצרים הגרמנית התשיעית שהשתייכה ל-SS תפסה שלל מספר שריוניות מדגם Mk-IV והשתמשה בהן באזור ארנהם בשנת 1944.
השאיפה לשריוניות בעלות שריון כבד יותר הובילה לפיתוח מספר סוגי שריוניות: שריונית דיימלר שיוצרה באנגליה ושריונית הסטגהואנד האמריקנית, שנועדה בעיקר לבריטים שהמשיכו להפעיל שריוניות בקנה מידה גדול בעוד שהאמריקנים הסתמכו יותר על טנקים וכלי רכב זחליליים ואופניים אחרים. תחילת הייצור של שריוניות הסטגהאונד הייתה ב-1942 והאמריקנים הכניסו בהן שיפורים כמו הגה כוח ותיבת הילוכים אוטומטיים. אלא שהספקת השריוניות לצבא הבריטי החלה ב-1943 כאשר הבריטים נלחמו באיטליה ההררית ובסימטאות הצרות של עיירותיה. שריוניות הסטגהאונד הרחבות התקשו לתפקד בתנאים אלה והם הוכנסו למפקדות וכוחות עזר ולא ליחידות סיור. כך היה גם בהמשך המלחמה באירופה. לפיכך שריוניות הסטגהאונד לא החליפו את שריוניות ההאמבר הבריטיות.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה נמכרו למצרים (49 יחידות), בורמה, ציילון, מקסיקו, קפריסין, דנמרק, הולנד ופורטוגל.
שריוניות אלה שמשו את המשטרה הבריטית בארץ ישראל בצורה נרחבת ביותר (ראו קרבות בית דראס).
מלחמת העצמאות
לפי מקור אחר (אל"ם מיל. בני מיכלסון) היו לצבא המצרי בתש"ח 70 שריוניות מסוג Mk-4 ו- Mk-3.
בצבא המצרי היו השריוניות מאורגנות במסגרת גדוד. המצרים היו מפרישים פלוגת שריוניות תחת פיקוד וכסיוע ליחידות חיל הרגלים. כך הם נהגו בהתקפותיהם על יישובים כמו יד מרדכי, נגבה ובארות יצחק ומשלטים כמו עיבדיס, תל קוניטרה, חירבת מאחז ועוד. המסגרת העצמאית הקטנה ביותר נקראה בצבא המצרי "טרופ" (מחלקה). יחידה כזו מנתה 3-4 שריוניות. הן שמשו לתפקידים שונים כמו סיור, חסימות (קרב נגבה), הטרדה, פיצוח עמדות מטווח קצר (קרב יד מרדכי, קרב עיבדיס, התקפת נגד על תל קוניטרה, חירבת מאחז) ועוד.
ב-11 במאי 1948 במסגרת תקיפת כפר דרום, פעלו כסיוע לחיל הרגלים שבע שריוניות מהן שתיים נושאות תותח, כנראה מסוג האמבר סימן 4. שאר חמש השריוניות היו בחלקן מהסוג הראשון ללא צריח, חלקן עם צריחון קטן ללא תותח וחלקן מסוג מרמון הרינגטון ללא צריח.
ב-4.10.48 בקרב על חרבת מחאז לקחו שריוניות מצריות אלה חלק בכיבוש המשלט ועלו עליו רק כאשר נוכחו שלמגינים אין תחמושת לנשק נגד טנקים. ב-6 באוקטובר 1948 תקפו המצרים את חרבת מאחז בסיוע פלוגה בת 12 שריוניות. ההתקפה נשברה לאחר שתותח 20 מ"מ ופיאט שהופעל מזחל"מ פגעו בשלוש שריוניות.
תפיסת שלל
לצבא העיראקי היה גדוד שריוניות שמנה כ- 40 יחידות.
הדגמים המתקדמים היו מסוג סימן 4 והיו חמושים בתותח 2 ליטראות בקוטר 37 מ"מ.
תצוגה מוזיאלית
מספר שריוניות שחלקן במצב נסיעה וחלקן בתצוגה נייחת נמצאות בצפון אמריקה ובאירופה.
במוזיאון הטנקים הבריטי בבווינגטון נמצאת שריונית אחת מדגם Mk-I.
אין אף שריונית מאחד הדגמים במוזיאון השריון בלטרון.
נבחרת פינלנד בכדורגל נשים
נבחרת פינלנד בכדורגל נשים מייצגת את פינלנד בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הפינית.
היסטוריה
משחקה הראשון של הנבחרת נערך באוגוסט 1973, והסתיים בתיקו 0-0 מול שוודיה. שנה לאחר מכן, נוסדה אליפות המדינות הנורדיות לנשים, ופינלנד זכתה לאירוח האליפות הראשונה. היא סיימה את הטורניר במקום השלישי, לאחר שהפסידה בכל משחקיה. הישג השיא של פינלנד באליפות זו הגיע ב-1981, אז סיימה הנבחרת במקום השני, אחרי שהשיגה 4 נקודות. שנה אחר כך, פורקה האליפות עקב ייסודה של אליפות אירופה.
מאז שנות ה-80 ועד אמצע העשור הראשון של המאה ה-21, לא הצליחה פינלנד להעפיל לטורניר גדול, להוציא מספר הופעות בגביע אלגארבה. השינוי חל בשנת 2005, אז העפילה הנבחרת לראשונה לאליפות אירופה. במשחק הפתיחה של הטורניר, שיחקה פינלנד נגד אנגליה אל מול קהל של 29,092 צופים, במה שנחשב אז למשחק הנצפה ביותר בתולדות אליפויות אירופה. במשחק עצמו הפסידה הנבחרת הפינית 3-2, לאחר שספגה שער בדקה ה-91. בשני המשחקים הבאים בשלב הבתים, נגד שוודיה ודנמרק, השיגו הפיניות ארבע נקודות, והצליחו להפתיע ולעלות לחצי הגמר. בחצי הגמר פגשה פינלנד את אלופת אירופה המכהנת - גרמניה, והפסידה לה 4-1. אן מאקינן, ששימשה כקפטנית המחליפה של הנבחרת, נבחרה בסוף הטורניר לשחקנית המצטיינת של האליפות.
ארבע שנים לאחר מכן, אירחה פינלנד את אליפות אירופה בביתה. בטורניר זה סיימה הנבחרת במקום הראשון בשלב הבתים לאחר שצברה 6 נקודות, אך הודחה ברבע הגמר על ידי אנגליה. ב-2013, השתתפה פינלנד בפעם השלישית ברציפות באליפות אירופה, אבל לא הצליחה לעבור את שלב הבתים.
שייק (סדרת טלוויזיה)
שייק איט אפ (באנגלית: Shake it up בתרגום חופשי "נַעֵר את זה") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג קומדיית מצבים, שמשודרת החל מ-7 בנובמבר 2010 בערוץ דיסני בארצות הברית ומ-18 ביולי 2011 בערוץ דיסני ישראל.
הסדרה הסתיימה לאחר שלוש עונות בעלות 75 פרקים באורך 23 דקות.
עלילה
הסדרה מתארת את קורות חייהם של רוקי בלו (זנדאיה) וסיסי ג'ונס (בלה ת'ורן), חברות שמגשימות חלום ומופיעות כרקדניות רקע בתוכנית טלוויזיה לרקדנים בשם "שייק, שיקגו" (Shake it up).
עונה 2
בעונה השנייה טיי מבין שהוא רוצה להיות ראפר ומפסיק לרקוד.
עונה 3
בעונה השלישית טינקה חוזרת לארצות הברית וגונתר נשאר בארץ המולדת, וטינקה נהיית נחמדה יותר לכולם. האולפן של "שייק, שיקגו" נשרף בגלל מנחה התוכנית: גארי ווילד. בזמן החקירה החוקר מכיר את ג'ורג'יה ולאחר מכן הם הופכים להיות זוג. מפני שהאולפן של שייק שיקגו בשיפוצים סיסי ורוקי מוצאות עבודה בקניון והמנהל שלהן מפטר את סיסי, לאחר מכן החבר של ג'ורג'יה ביחד עם בנו {לוגן} וסיסי מגלה שלוגן הוא המנהל שפיטר אותה הם מאוד לא מסתדרים, והחבר של ג'ורג'יה מציע לג'ורג'יה נישואים. לוגן מגלה שהוא צריך לרקוד סלואו עם ג'ורג'יה ורוקי לימדה אותו לרקוד, ותוך כדי נישקה אותו ולאחר מכן גם הוא נישק אותה. לתוכנית "שייק שיקגו" מגיע מנהל אחר והוא אומר לכולם להיבחן שוב - בזוגות. לאחר שלטינקה אין זוג, רוקי משדכת את טינקה עם טיי וטיי מסכים אך אמר שאם הוא יתקבל הוא יפרוש כי לא אוהב לרקוד. הבוחנים בחרו בסיסי, בטינקה, והתלבטו בין רוקי וטיי ולאחר מכן רוקי לא נכנסה לשייק, שיקגו אך טיי הפך להיות המנחה. בזמן החתונה ג'ורג'יה הבינה שהיא לא רצה להתחתן וגם החתן הבין שהוא לא רוצה להתחתן איתה. בזמן העונה הגיעה כוכבת פופ מוכרת ואהובה ששיחקה את עצמה: קרלי ריי ג'פסן. בפרק סיום העונה והסדרה, לסיסי אבד הזיכרון, כי היא נפלה בתצוגת אופנה. לבסוף הזיכרון חזר והכל חוזר לקדמותו. הפרק מסתיים בכך שכל שחקני הסדרה הראשיים מתחבקים. וכך הסתיימה הסדרה.
Shake It Up: Break It Down
"Shake It Up: Break It Down" הוא הפסקול לעונה הראשונה של הסדרה. הפסקול יצא ב-12 ביולי 2011.
ב-24 באוקטובר 2010 יצא השיר "Shake It Up", שהוא שיר הנושא של הסדרה כסינגל השיווקי בביצוע סלינה גומז.
ב-21 ביוני 2011 יצא השיר "Watch Me", כסינגל שיווקי, בביצוע בלה ת'ורן וזנדאיה. השיר הגיע למקום ה86 במצעד בילבורד הוט 100.
פסקולים אחרים
ב-20 במרץ 2012, יצא הפסקול לעונה השנייה של הסדרה בשם "Shake It Up: Live 2 Dance".
ב-21 באוגוסט 2012, יצא המיני-אלבום "Made in Japan" בו כל השירים בוצעו על ידי בלה ת'ורן וזנדאיה.
ב-5 במרץ 2013, יצא הפסקול לעונה השלישית של הסדרה בשם "Shake It Up: I Love Dance", זהו הפסקול האחרון לסדרה.
נפילת שבעת הנוטרים
נפילת שבעת הנוטרים היה אירוע שבו נפלו שבעה נוטרים סמוך לעיירה הערבית יאזור, בדרך המובילה מתל אביב לירושלים, ב-22 בינואר 1948 (י"א בשבט ה'תש"ח). שמות הנוטרים (לפי סדר א"ב):, , , , , ו.
רקע היסטורי
מלחמת העצמאות נפתחה במלחמה על דרכי התחבורה. כבר בתחילת המלחמה נחסמה הדרך מתל אביב לראשון לציון, שהייתה עורק התנועה היחיד למושבות הדרום ולירושלים, בשני מקומות: בשכונת אבו כביר ביפו וביאזור. את מחסום אבו כביר אפשר היה לעקוף על ידי דרך הביטחון שהחלה להיסלל עוד לפני המלחמה. דרך זו יצאה משכונת התקווה, חצתה בגשר את נחל איילון והגיעה עד לשער מקוה ישראל. משם עברה הדרך בתוך מקוה ישראל דרך חולון לחוסמסה ושכונת מולדת. משם היה צריך לסלול דרך העוברת בחולות ומגיעה לנחלת יהודה בפאתי ראשון לציון. החלק האחרון של הדרך הצריך עבודה רבה בסלילה ובהקמת מזקפי ביטחון לפיכך הדרך לא הושלמה עד לסוף ינואר 1948 ובתקופה זו לא ניתן היה לעקוף את יאזור.
מנחת מחבת
מנחת מחבת היא קרבן מנחה מסוג מנחת נדבה שאותה הקריבו בבית המקדש.
פאטי מילס
פטריק סאמי "פאטי" מילס (באנגלית: Patrick Sammy "Patty" Mills; נולד ב-11 באוגוסט 1988) הוא כדורסלן אוסטרלי המשחק בקבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA, וכן בנבחרת אוסטרליה. מילס היה לכדורסלן האבוריג'יני השני שמשחק בליגת ה-NBA (אחרי ניית'ן ג'וואי).
קריירת מכללות
בנובמבר 2006 חתם במכללת סנט מרי בקליפורניה והצטרף לקבוצת הכדורסל "גאלס" (Gaels) אשר התמודדה בליגה הראשונה של ה-NCAA. הוא פרץ לתודעת הכדורסל האמריקאי במשחקו הרביעי בעונת 2007/2008 כאשר קלע 37 נקודות בניצחון על אוניברסיטת אורגון.
פורטלנד טרייל בלייזרס
באפריל 2009 נכנס מילס לדראפט ה-NBA וזאת בדקות האחרונות למועד ההרשמה. הוא נבחר על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בבחירה מספר 25 של הסיבוב השני (בחירה מספר 55 בכל הדראפט). במהלך אימוני ליגת הקיץ של ה-NBA סבל משבר ברגלו הימנית ונאלץ לעבור ניתוח. ב-2009, לאחר שנותח בהצלחה, חתם על חוזה עם פורטלנד וזאת לאחר שהועלו סימני שאלה לגבי עתידו בשל הניתוח שעבר וריבוי השחקנים בעמדתו. בדצמבר לאחר שהחלים מהניתוח, סופח לקבוצת איידהו סטמפיד מליגת הפיתוח. את משחק הבכורה שלו באיידהו הוא סיים עם 38 נקודות, 12 אסיסטים ושלושה כדורים חוזרים. את הבכורה ב-NBA רשם מילס במדי פורטלנד עם פחות מחמש דקות משחק, שני אסיסטים וללא נקודות.
השביתה ב-NBA
ב-29 באוגוסט 2011, בזמן שביתת השחקנים ב-NBA, מילס חתם במלבורן טייגרז (היום מלבורן יונייטד) מהליגה האוסטרלית. את תקופתו הקצרה במלבורן סיים אחרי תשעה משחקים ועם ממוצעים של 18.6 נקודות למשחק, 2.3 כדורים חוזרים ו-5 אסיסטים. לאחר מכן עבר לשינג'יאנג פליינג טייגרז (Flying Tigers) מהליגה הסינית. שם שוחרר מהקבוצה, ב-3 בינואר 2012, לאחר שזייף לכאורה פציעה בשרירי מיתר הברך. מילס הכחיש את הדיווח. את תקופתו בסין סיים עם ממוצעים של 26.5 נקודות, 3.8 כדורים חוזרים, 3.8 אסיסטים ו-2.7 חטיפות למשחק.
סן אנטוניו ספרס
ב-27 במרץ 2012 חתם מילס בסן אנטוניו ספרס וקלע 20 נקודות במשחקו השלישי בקבוצה נגד קליבלנד קאבלירס.
ב-26 באפריל 2012 קלע 34 נקודות (שיא קריירה) ותרם 12 אסיסטים בניצחון הספרס 101-107 על גולדן סטייט ווריורס. בנוסף, מילס שבר את שיאו של אנדרו בוגוט והפך לאוסטלרי שקלע את מספר הנקודות הרב ביותר למשחק NBA בודד.
ביולי 2012 חידש את חוזהו בסן אנטוניו לעונה אחת יחד עם אופציה לעונה נוספת. את אותה העונה סיים עם ממוצעים של 5.1 נקודות, 1.1 כדורים חוזרים ו-0.9 אסיסטים ב-58 משחקים. בעונה לאחר מכן,, מימש את האופציה לעונה נוספת עם הספרס. בסיום העונה זכה באליפות ה-NBA כאשר קבוצתו סן אנטוניו גברה 1-4 על מיאמי היט בסדרת הגמר. במשחק החמישי בסדרה שבר מילס שיא קריירה לפלייאוף כשקלע 17 נקודות מהן 14 ברבע השלישי. את העונה סיים עם ממוצע של 10.2 נקודות למשחק.
סואייבו מארו
סואייבו מארו (בצרפתית: Souaibou Marou; נולד ב-3 בדצמבר 2000 בקמרון) הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קוטון ספורט מליגת העל הקמרונית ובנבחרת קמרון.
קריירת מועדונים
מארו משחק בקבוצה הבוגרת של קוטון ספורט מליגת העל הקמרונית החל משנת 2018.
קריירה בינלאומית
ב-28 באוגוסט 2022 ערך מארו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בהפסד 1-0 לנבחרת גינאה המשוונית במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות. ב-4 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת גינאה המשוונית במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות.
נכלל בסגל נבחרת קמרון לטורניר מונדיאל 2022.
1750
אירועים
הומצא קרון הרחצה, שהיה בשימוש עד תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20.
תומאס ארן ואחותו סוזאנה מריה ארן, עברו לבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, בעקבות ויכוח עם דייוויד גאריק
ארקול דל ריו, מחברן של בעיות שחמט רבות, פרסם את ספר השחמט שלו.
הברון מינכהאוזן פרש בדרגת סרן משירותו בצבא האימפריה הרוסית, ושב למולדתו לספר את הרפתקאותיו ובדיותיו הידועות.
יוסף מילוא
יוסף ("פפו") מילוא (פסובסקי) (29 במאי 1916 – 2 בפברואר 1997) היה שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי, ממייסדי תיאטרון הקאמרי. חתן פרס ישראל בתחום תיאטרון לשנת 1968.
ביוגרפיה
מילוא נולד בשם יוסף פַּסוֹבסקי בפראג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (לאחר מלחמת העולם הראשונה בירת צ'כוסלובקיה), בנם של חיה לבית צקנדורף וגבריאל ריכרד פסובסקי, מהנדס בניין, מבוני תל אביב הקטנה בשנות ה-20 והיו"ר-המייסד של אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהתיישבה בתל אביב. ב-1929 שבה המשפחה לפראג, וכעבור כחמש שנים חזרה לארץ. בשנת 1934 סיים את לימודיו בגימנסיה העברית הרצליה תל אביב. נשא את ימימה, בתה של שושנה פרסיץ.