cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוכסות קרינתיה
אפנשטיין וספונהיים
שאר קרינתיה עברו מהדוכס היינריך השלישי לילדו היינריך מבית שפונהיים, ששלט כהיינריך הרביעי, משנת 1122 ועד מותו המוקדם בשנה שלאחר מכן. המצטיין מבין הדוכסים של שפונהיים היה ברנהרד, הדוכס הקרינתי הראשון שבאמת תואר ונכבד במסמכים כ"נסיך הארץ". הדוכס האחרון של שפונהיים היה אולריך השלישי; הוא חתם על הסכם ירושה עם אחיו הארכיבישוף פיליפ מזלצבורג, אולם לא יכול היה להתגבר מול המלך הבוהמי אוטוקאר השני פשמישל. למרות שנתמך על ידי המלך ההבסבורגי רודולף הראשון, מלך גרמניה, שהביס את אוטוקאר השני בקרב מרכפלד בשנת 1278, פיליפ מעולם לא זכה לשלטון ממשי. הדוכסות נתפסה על ידי רודולף ופיליפ מת שנה לאחר מכן בשנת 1279.
הבסבורגים
רודולף, לאחר שנבחר למלך הרומאים והביס את המלך אוטוקאר השני, נתן תחילה את קרינתיה לרוזן מיינארד השני מגוריציה-טירול. בשנת 1335, לאחר מותו של היינריך, הזכר האחרון בענף זה, העניק לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את קרינתיה ואת החלק הדרומי של טירול כפייף אימפריאלי למשפחת הבסבורג ב-2 במאי בלינץ. ההבסבורגים המשיכו לשלוט בקרינתיה עד 1918. בדומה לשאר חלקי המלוכה ההבסבורגית, קרינתיה נותרה מדינה אוטונומית למחצה עם מבנה חוקתי משלה במשך זמן רב. ההבסבורגים חילקו את שטחיהם בתוך המשפחה פעמיים, על פי הסכם נויברג משנת 1379 ושוב בשנת 1564. בכל פעם, דוכסות קרינתיה הפכה לחלק מאוסטריה הפנימית ונשלטה במשותף עם הדוכסות הסמוכות שטיריה וקרניולה. הקיסרית מריה תרזה מאוסטריה ובנה יוזף השני ניסו להקים מדינה הבסבורגית אחידה יותר, ובשנת 1804 השתלבה קרינתיה באימפריה האוסטרית שהוקמה תחת פרנץ השני/הראשון. על פי חוזה שנברון משנת 1809, השטחים הקרינתים העליונים סביב פילאך היוו חלק מהמחוזות האיליריים של נפוליאון; קרינתיה בכללותה נשארה חלק מממלכת איליריה ההבסבורגית עד לפירוקה בשנת 1849.
בשנת 1867 הפכה הדוכסות לנחלת כתר של ציסלייטניה, החלק המערבי של האימפריה האוסטרו-הונגרית (ראו תולדות אוסטריה). במהלך מאות השנים, השפה הגרמנית, שנשאה יוקרה רבה יותר, התרחבה על חשבון הסלובנית, אך העובדה שבמאה ה-16 רשומות המדינה של קרינתיה עדיין יכלו להצביע על כך שקרינתיה היא "ארכידוכסות רוחנית ", כלומר נסיכות סלובנית ריבונית, מראה כי העם הקרינתי היה מודע לשורשיו העתיקים והקדם-גרמניים.
ליאוצ'נג
לְיָאוצֶ'נְג (בסינית: 聊城; בפין-יין: Liáochéng) היא נציבות עירונית במערב מחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. הנציבות משתרעת על פני 8,643 קמ"ר וגובלת בבירת המחוז ג'ינאן וב מדרום-מזרח, ב מצפון-מזרח ובמחוזות חביי וחנאן ממערב. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 5,952,128 תושבים, מתוכם 2,006,546 בשטחה האורבני. התעלה הגדולה זורמת במרכז העיר. בתקופת שושלת סונג, אזור ליאוצ'נג של היום כלל את מחוזות בו וג'י. בשנת 2007, העיר הוכתרה כאחת מעשר "הערים החיות בסין" על פי דו"ח "Chinese Cities Brand Value Report", שפורסם בפורום פסגת הערים הסיניות בבייג'ינג 2007.
דוכסות קרינתיה
מלחמת העולם הראשונה והפלביססיט הקרינתי
לאחר תום המלחמה והתפרקותה של אוסטריה-הונגריה, בחוזה סן-ז'רמן בשנת 1919 נקבע כי עמק תעלת קרינתיה המשתרעת מTarvisio לעבר Pontafel (172 קמ"ר) ללכת יימסר לאיטליה וכי תחומי עמק מסה דוברי הסלובנית, באזור עמק דראווה סביב אונטרדראובורג, אשר שונה לאחר מכן לדראבוגראד, ואזור יזרסקו (128 קמ"ר), יימסר למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים. ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, לעומת זאת, לא הסתפקה בחלקים אלה של הדוכסות לשעבר וכבשה גם אדמות מצפון לרכס הרי קראוואנס, כולל עיר הבירה קלגנפורט. מעצמות האינטנטה החליטו על משאל עם דו-שלבי, מתוכו השלב הראשון, משאל העם הקרינתי, התקיים ב-10 באוקטובר 1920 כדי לקבוע את גורלה של קרינתיה. התוצאה לטובת אוסטריה לא שינתה את הגבולות כפי שהוחלט באמנת סן ז'רמן. החלק האוסטרי של הדוכסות לשעבר מהווה כיום את המדינה הפדרלית קרינתיה, בעוד שהשטח שנמסר לאיטליה כחלק מ"מארקה יוליה"הנטען לאזור פריולי-ונציה ג'וליה. רוב השטח שהוענק ליוגוסלביה (ראה קרינתיה הסלובנית) מהווה כיום חלק מהאזור הסטטיסטי של קרינתיה הגדול ביותר בסלובניה.
שטח ואוכלוסייה
שטח:
אוכלוסייה (מפקד 1910):
הרכב לשוני
על פי המפקד הקיסרי האחרון של אוסטריה בשנת 1910, דוכסות קרינתיה הורכבה מהקהילות הלשוניות הבאות:
סה"כ: 396,228
המפקדים האוסטריים לא מנו קבוצות אתניות, וגם לא את שפת האם, אלא את "שפת האינטראקציה היומיומית".
שושלות שונות
השושלת הלואיטפולדינגית
השושלת הסליאנית
השושלת האוטונית
בית אפנשטיין
אזונידים
שושלת פשמישל
בית הבסבורג
אוסטריה הפנימית ההבסבורגית
קרינתיה אוחדה שוב עם שאר שטחי הבסבורג בשנת 1619.
אנדומבה מובלה
פירמין אנדומבה מובלה (בצרפתית: Firmin Ndombe Mubele; נולד ב-14 באפריל 1994 בקינשאסה שבזאיר) הוא כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
קריירת מועדונים
מובלה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת ויטה קלאב מליגת העל של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
ב-1 ביולי 2015 חתם מובלה באל-אהלי דוחה מליגת העל הקטרית. הוא ערך 36 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 16 שערים.
ב-30 בינואר 2017 חתם מובלה בסטאד רן מליגת העל הצרפתית. ב-8 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד אנז'ה במסגרת המחזור ה-24 בליגה לעונת 2016/2017. ב-2 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אולימפיק ליון במסגרת המחזור ה-31 בליגה. בסך הכל ערך 34 הופעות ליגב מדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-30 בינואר 2018 הושאל מובלה לטולוז מליגת העל הצרפתית עד לתום עונת 2017/2018. ב-1 ביולי 2018 חתם על חוזה קבוע במועדון. הוא ערך 26 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-2 ביולי 2019 הושאל מובלה לאסטנה מליגת העל הקזחית למשך עונת. הוא ערך חמש הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-28 בפברואר 2022 חתם מובלה ב-1599 שלימבאר מליגת המשנה הרומנית. הוא ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים. ב-1 ביולי שוחרר מהמועדון.
קריירה בינלאומית
ב-7 ביוני 2013 ערך מובלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בתיקו 0-0 נגד נבחרת לוב במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-26 באוגוסט 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת קמרון במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות.
התפוצצות מכלית הדלק בפריטאון
התפוצצות מכלית הדלק בפריטאון הוא אסון שאירע ב-5 בנובמבר 2021 בעיר פריטאון שבסיירה לאון. התנגשות בין מכלית דלק למשאית גרמה לפיצוץ ולשרפה שהרגו לפחות 144 אנשים ופצעו רבים נוספים.
האירוע
ההתפוצצות התרחשה ב-5 בנובמבר 2021, בסביבות השעה 22:00, באזור התעשייה של שכונת וולינגטון בעיר פריטאון, בירתהּ של סיירה לאון.
בצומת רחובות מרכזיים התנגשו מכלית דלק שנשאה בנזין ומשאית שנשאה גרניט, וגרמו לדליפת דלק. שני הנהגים יצאו מרכביהם וביקשו מהסובבים להתרחק מהמקום. למרות זאת, מקומיים רבים ניגשו אל המכלית והחלו לאסוף דלק במכלים שהביאו איתם.
הפיצוץ שהתרחש זמן קצר לאחר ההתנגשות פגע באנשים האוספים דלק, בעוברי אורח ובנוסעים ונהגים שהתעכבו בשל הפקק שיצרה ההתנגשות.
ראש עיריית פריטאון, איבון אקי-סוייר, טענה כי עוצמת הפיצוץ הוגברה בשל אותם אנשים שאספו את הדלק הדולף והניחו אותו במכלים בסמוך לזירת ההתנגשות.
קרבנות
רבים מהקרבנות נלכדו ברכביהם ונשרפו למוות, כולל אוטובוס מלא באנשים שנשרף בעוצמה וכל נוסעיו נהרגו. חנויות ושווקים סמוכים עלו באש לאחר שהדלק נשפך לרחובות. צילומים ששודרו על ידי כלי תקשורת מקומיים הראו גופות חרוכות המקיפות את המכלית. בתחילה אושר כי לפחות 99 בני אדם נהרגו באסון ויותר מ-100 אחרים נפצעו. מספר ההרוגים עלה ל-131 חמישה ימים לאחר הפיצוץ. ב-13 בנובמבר דווח כי מספר ההרוגים הגיע ל-144.
תגובות
מנהל הסוכנות הלאומית לניהול אסונות אמר כי מאמצי החילוץ נמשכו עד 16:45 ביום המחרת.
נשיא סיירה לאון, יוליוס מאדה ביו, ששהה באותה עת בועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים בגלאזגו הביע תנחומים והבטיח סיוע ממשלתי למשפחות הנפגעים. סגן הנשיא, מוחמד ג'ולדה ג'אלו, ביקר בחלק מבתי החולים אליהם פונו הנפגעים.
הנשיא הורה על שלושה ימי אבל לאומיים, על הורדת דגלי המדינה לחצי התורן ועל הקמת ועדת חקירה שתחקור את מחדלי המקרה ותספק המלצות למניעת טרגדיות דומות בעתיד.
רועי פולקמן
רועי שמואל פולקמן (נולד ב-5 באוגוסט 1975, כ"ח באב ה'תשל"ה) הוא פוליטיקאי שהיה חבר הכנסת העשרים מטעם מפלגת "כולנו". לפני כן היה פעיל חברתי ויועץ אסטרטגי למגזר הציבורי, ממקימי הארגון הירושלמי ”רוח חדשה”.
ראשית חייו
נולד בתל אביב כבן יחיד לאנדריי אמנון פולקמן, יליד רומניה, ולנעמי לבית ליב, ילידת ישראל. בזמן שירותו הסדיר היה חובש קרבי בנח"ל, ובמילואים משרת בגדוד חי"ר בפיקוד דרום. בסיום שירותו הסדיר הקים וניהל את מחלקת "דור ההמשך" בחברה להגנת הטבע, ובשנים 2008–2012 שימש כיועץ מדיניות לראש העיר ירושלים, ניר ברקת, ועמד בראש האגף למדיניות ותכנון אסטרטגי בעיריית ירושלים.
ח"כ פולקמן בוגר לימודי תואר ראשון בכלכלה ובלימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית. בנוסף סיים תואר שני בממשל בבית-הספר ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד (במסגרת תוכנית קרן וקסנר) וכן בוגר תואר שני בתוכנית המצטיינים במדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים, בוגר תוכנית המנהיגות בבית-הספר למנהל עסקים בהרווארד, ארצות הברית ובוגר תוכנית מעוז – SEAL –ליזמות חברתית ומנהיגות בישראל. כמו כן, פולקמן הוא בוגר תוכנית "קרן וקסנר", כיתה 24.
פעילות ציבורית ופוליטית
פולקמן היה מנכ”ל אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית, נמנה עם מקימי הארגון הירושלמי ”רוח חדשה” וניהל את מחלקת ”דור ההמשך” בחברה להגנת הטבע. במשך שנתיים נמנה עם הרכב חברי המועצה הארצית לתכנון ובנייה כנציג הדור הצעיר מטעם התאחדות הסטודנטים הארצית. כמו כן, היה חבר הנהלה ביד יצחק בן-צבי, בחברה לפיתוח מזרח ירושלים, בחברת הדיור הציבורי פרזות ובמכון ירושלים לחקר ישראל וכן בארגונים עסקים וציבוריים נוספים.
בין השנים 2013–2015 היה בעל עסק לייעוץ אסטרטגי לשלטון המקומי לארגוני המגזר השלישי ולגופי אקדמיה. פולקמן כותב ומרצה על תפקידו של הימין הליברלי בפוליטיקה הישראלית.
בספטמבר 2020 מונה כיו״ר הוועדה לאסדרת העל בתחום השידורים. הוועדה הגישה המלצותיה ביולי 2021.
ביולי 2021 פורסם גם מודל ליישום תהליכי פיתוח כלכלי אזוריים אותו כתב עבור ג’וינט אלכא וקרן ראסל ברי.
בעיריית ירושלים
בשנת 2008 ניהל את מטה הצעירים בקמפיין של ניר ברקת לראשות העיר. לאחר ניצחון ברקת בבחירות, שימש פולקמן כיועץ מדיניות לראש עיריית ירושלים ובהמשך ניהל את אגף המדיניות והאסטרטגיה בעיריית ירושלים.
בשנת 2013, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות, הוצב במקום השישי ברשימתו של ניר ברקת כנציג הצעירים למועצת העיר ירושלים, אך לא נכנס למועצה, כאשר רשימתו של ברקת קיבלה ארבעה מושבים בלבד במועצת העיר.
פעילות כחבר הכנסת
במהלך שנת 2015, הצטרף למפלגת "כולנו" בראשות משה כחלון, שובץ במקום התשיעי ברשימתה לכנסת העשרים ולאחר הבחירות מונה ליושב ראש הסיעה.
בכנסת העשרים היה חבר בוועדת הכנסת, ועדת הכספים, ועדת הרפורמות וועדת הכלכלה. בנוסף, עמד בראש ועדת המשנה לקידום עסקים קטנים ובינוניים, היה חבר בוועדת החקירה הפרלמנטרית להתנהלות המערכת הפיננסית בהסדרי אשראי ללווים עסקיים גדולים ("ועדת פישמן"), כיהן כיושב-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעה לסדר היום בנושא קשיים ברפורמה בשירות המדינה וכן שימש כיו"ר שדולת הצעירים בכנסת ויו"ר השדולה למען עסקים קטנים ובינוניים.
בפעילותו בכנסת עסק ח"כ פולקמן בחקיקה וקידום יוזמות בעיקר סביב דיור בר-השגה ושכירות מוסדית, קידום עסקים קטנים וקידום איכות המנהל הציבורי וטוהר המידות.
במהלך הקדנציה קידם את היוזמה לשינוי המודל הקיים בנושא הדיור לסטודנטים, וכך קידם בנייה של מעונות סטודנטים במודל חדש ובאמצעות קול קורא לרשויות המקומיות דרך חברה ממשלתית ולא בדרך המקובלת עד קבלת הרפורמה, קרי המועצה להשכלה גבוהה. במקביל, קידם הצעת חוק שתגדיר מהו מתחם מעונות סטודנטים, וזאת במטרה למנוע מצב בו ייבנו מעונות סטודנטים אשר יוסבו אחרי מספר שנים לדירות להשכרה. בנוסף, מקדם ח"כ פולקמן שינוי בגישה הממשלתית ביחס לשלטון המקומי, מהסתכלות על כל רשות בנפרד לראייה אזורית, ובמסגרת זו קידם את חוק האשכולות אזוריים. בנוסף, קידם שורה של הצעות חוק, בהן מתן סמכות לאדריכלים להעניק היתרי בנייה, במטרה לקצר את זמני הרישוי ולהקל על הבירוקרטיה בהליכי התכנון לטובת הגדלה של יחידות דיור והגדלת ההיצע. עוד בתחום הנדל"ן, קודמה הצעת חוק המחייבת קבלני שיפוצים לשאת באחריות על עבודות של 20 אלף שקלים ומעלה, וכן הקמה של רשם שכירויות – מאגר בו נתונים על שוק השכירות בישראל. בנוסף קידם ח"כ פולקמן פרסום תקנות שיקבעו כי כאשר מתבצעת עסקת שכירות יידרשו מתווכי הדירות לכלול בהזמנה לביצוע התיווך גם את הסכום המוסכם או שיעור דמי התיווך המוסכם בנוגע לכל אחד מהצדדים – השוכר והמשכיר. מטרת התקנות היא לחייב את המתווכים לפעול בשקיפות ולא להטיל את תשלום התיווך רק על צד אחד, אשר לרוב הוא המשכיר, למרות שלא הזמין את השירות.
במהלך פעילות הכנסת העשרים קידם ח"כ פולקמן חקיקה נגד קמפיינים אנונימיים ברשתות החברתיות (חוק הבוטים) וכן חוק שימנע התערבות של גורמים מחוץ לישראל במערכת הבחירות.
במסגרת הניסיון להגביר את טוהר המידות בתפקידי שלטון, קודמה הצעת חוק אשר קובעת כי ראש רשות בשלטון המקומי, אשר מושעה מתפקידו, לא יוכל למנות לתפקיד את מספר 2 ברשימה שלו, וכך למנוע מצב בו ראשי רשויות חשודים בפלילים יציבו בתפקיד "אנשי קש" מטעמם. הצעות חוק נוספת שקידם עסקה בהגדלת עצמאות חברות האשראי בעקבות הפרדות החברות מהבנקים – הצעת החוק קובעת כי חברות אשראי יוכלו לגייס הון בניירות ערך ולהקטין התלות שלהם בבנקים.
בפעילותו למען העסקים הקטנים והעצמאיים קודמה הצעת חוק לפיה יזכו גם עצמאים לקבל גמלה אם חברה איתה עבדו פשטה את הרגל או הגיעה להליכי פירוק. בנוסף קודם מתווה בין נציגי ארגוני היוצרים וארגוני העסקים הקטנים להסדרת תשלומי תמלוגים על יצירות המושמעות בבתי עסק. בשיתוף השלטון המקומי נקבע גובה אחיד לתשלום ערבויות למכרזים, אותו יגבו הרשויות במכרזי התקשורת עם ספקים, וזאת במטרה למנוע מצב בו בכל רשות גובה הערבויות הוא שונה, וכך לאפשר לעסקים קטנים ועצמאים לגשת לאותם המכרזים ולא לשלם סכומים שונים בכל רשות.
ח"כ פולקמן הוביל בנוכחות ובפעילות בין כלל חברי הכנסת העשרים. הוא היה חבר הכנסת בעל היקף החקיקה הנרחב ביותר בין חברי הכנסת, להם זו הקדנציה הראשונה, וכן נמצא בראש רשימת המחוקקים בקרב כלל חברי הכנסת. במהלך עבודתו בכנסת זכה באות הפרלמנטר המצטיין לשנת 2017 של המכון הישראלי לדמוקרטיה וכן הוענק לו אות לה"ב לעסקים קטנים לשנת 2017.
נבחר, במסגרת "כולנו", גם לכנסת העשרים ואחת.
ב-28 ביולי 2019 הודיע פולקמן כי לא יתמודד בבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
פעילות ככותב
עם סיום כהונתו החל בכתיבת הספר "עדכון גרסה - כללים חדשים לדמוקרטיה", הכולל בין היתר תובנות ולקחים מתוך ניסיונו בפוליטיקה הישראלית. הספר יצא לאור בהוצאת "ידיעות ספרים" במהלך חודש אוקטובר 2021.
חיים אישיים
פולקמן נשוי לקים פולקמן מורה בתיכון הראל במבשרת ציון ואב לשלושה. הם תושבי נס הרים.
אמו של פולקמן, נעמי, נדרסה למוות על ידי נהג משאית, כשהייתה בדרכה ממטה מפלגתו לביתה.
קישורים חיצוניים
ספר:
נאומים והרצאות:
The WRLD Domination Tour
The WRLD Domination Tour הוא סיבוב ההופעות של הראפר והזמר ג'וס וורלד, לתמיכה באלבום האולפן הראשון שלו Goodbye & Good Riddance. חלקו הראשון של סיבוב ההופעות התקיים בארצות הברית והחל ב-11 ביולי 2018 בלאס וגאס, נוודה והסתיים ב-14 בספטמבר בפרובידנס, רוד איילנד; לחלקו הראשון של סיבוב ההופעות הצטרפו הראפרים ליל מוזי, קורדאה ובלייק. חלקו השני של סיבוב ההופעות התקיים באירופה והחל ב-18 בספטמבר בברלין, גרמניה, ונגמר ב-27 בספטמבר בקופנהגן, דנמרק. זה הוא סיבוב ההופעות הראשון של ג'וס וורלד.
רקע
לאור ההצלחה של אלבום הבכורה של ג'וס וורלד, Goodbye & Good Riddance, ולאור ההצלחה של השיר "Lucid Dreams" מתוך האלבום, יצא ג'וס וורלד לסיבוב הופעות ברחבי העולם; כאשר חלקו הראשון של סיבוב ההופעות לקח חלק בארצות הברית ואליו הצטרפו הראפרים ליל מוזי, קורדאה ובלייק, וחלקו השני לקח חלק באירופה.
התאחדות הכדורגל הגאורגית
התאחדות הכדורגל הגאורגית (בגאורגית: საქართველოს ფეხბურთის ფედერაცია או בקיצור GFF) הוא הגוף המנהל את הכדורגל בגאורגיה. ההתאחדות מארגנת את ליגת העל הגאורגית ואת נבחרת גאורגיה בכדורגל. משרדי ההתאחדות שוכנים בטביליסי. ההתאחדות הוקמה ב-1990, והצטרפה לפיפ"א ולאופ"א ב-1992.
צבגון אדום-אוזן
צבגון אדום-אוזן (שם מדעי: Trachemys scripta elegans) הוא תת-מין של צבגון הבריכה, מין צב החי בביצות ונחלים באמריקה הצפונית אך הפך למין פולש במגוון אזורים לרבות בישראל. שמו של תת-מין זה נובע מפס אדום הנמשך מהעין לאוזן.
מאפיינים
צבגון אדום-אוזן הוא צב מים מתוקים וסביבת הגידול הטבעית שלו היא במים מתוקים וחמימים, בדרך כלל רדודים, וזאת על מנת שהצב יוכל לצאת אל מחוץ למים ולהתחמם בשמש, כפי שהוא נוהג לעשות ברוב שעות היממה. לעיתים קשה להבדיל בין צבגון זכר לנקבה. הנקבות גדולות יותר בגופן באופן משמעותי בעוד שלזכרים יש זנב וציפורניים ארוכים יותר. כאשר הצב צעיר, גופו בגוונים של ירוק בהיר ו"בטנו" בצבע צהוב בהיר. עם ההתבגרות גוני גופו נהיים כהים יותר והופכים לירוק כהה, חום או שחור. מקורו של הצב הוא במרכז ארצות הברית, והוא מין פולש באירופה ובאסיה ומתחרה על אזורי הגידול של צבי מים מקומיים.
גם בישראל מין זה הוא מין פולש שמסתגל בקלות לסביבות מחיה שונות, ומסוגל לדחוק מינים ישראליים, כמו צב רך וצב ביצה מצוי, מבית גידולם. ניתן למוצאו בנחל אלכסנדר שם ניתן לראות את הצבים "משתזפים" בשמש על שפת הנחל. הצב נפוץ בירקון ומגיע במעלה נחל האיילון לכל הפחות עד לוד.
צבגון אדום-אוזן הוא אוכל-כול הניזון מבעלי חיים קטנטנים כמו חרקים, חלזונות, ראשנים, דגים ואף פגרים. בנוסף, הוא אוכל ירקות ועלים שנמצאים בקרבת נחלים. כמו צבים רבים, גם הצבגון אדום-האוזן שרוי בתרדמת חורף כאשר טמפרטורת הסביבה יורדת.
כריסטיאן השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה
כריסטיאן השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה (גרמנית: Christian II, Kurfürst von Sachsen; 23 בספטמבר 1583 - 23 ביוני 1611) היה נסיך בוחר של סקסוניה בין השנים 1591–1611.
ביוגרפיה
כריסטיאן נולד ב-23 בספטמבר 1583 בדרזדן, לכריסטיאן הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה לבית וטין ולסופיה מברנדנבורג. בשנת 1591 מת אביו כריסטיאן הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, וכריסטיאן עלה במקומו לשלטון. בשל גילו הצעיר, כיהן קרוב משפחתו פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר כעוצר הנסיכות עד לשנת 1601. כריסטיאן סירב להצטרף לחבר האיחוד האוונגלי, מה שהעמיק את הפילוג בקרב הנסיכים הפרוטסטנטים בגרמניה.
בשנת 1602 התחתן כריסטאן עם הדוויג מדנמרק, בתם של פרדריק השני, מלך דנמרק וסופיה ממקלנבורג-גיסטרוב, אך לא היו לו ילדים ממנה.
ב-23 ביוני 1611 מת כריסטיאן, ואחיו יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו.
מרדכי מלצר
הרב מרדכי קלצקי, הנודע בכינויו הרב מרדכי מלצר (ה'תקנ"ז, 1797 – כ"ז בסיוון ה'תרמ"ג, 2 ביולי 1883), היה ראש ישיבה ורב ליטאי. כיהן לצד ידידו רבי ישראל מסלנט כראש ישיבת רמיילס בווילנה, ומאוחר יותר כרבן של קלווריה ושל לידא.
חייו
נולד בווילנה לרב אשר קלצקי, בצעירותו למד אצל רבי חיים מוולוז'ין.
נישא לשרה דבורה (נפטרה בי"ח בטבת ה'תק"ץ) בתו של הגביר ר' יהודה ליב גורדון, שבשל עיסוקו בלתת (ביידיש: מאלץ), נקרא ר' ליב מֶלְצֶר. בעקבות חותנו נקרא גם הוא בשם מלצר.
בתקופת מגוריו בווילנה פרנס אותו חמיו העשיר והוא התפנה ללימוד תורה ומאוחר יותר גם להרצאתה לתלמידיו. הוא כיהן כראש הישיבה של ר' דוד שטראשון בעיר ובהמשך התמנה לעמוד בראש הישיבה הווילנאית הוותיקה, ישיבת רמיילס ("ר' מיילא"), ושימש גם כמו"צ בווילנה. הוא התפרסם בווילנה כלמדן חריף באופן יוצא דופן והתמנה כראש ישיבת רמיילס הוותיקה בעיר. בראשית שנת ה'ת"ר, פרש המשנה לראש הישיבה, הרב אליעזר טייץ, ממשרתו. להנהלת הישיבה הוצע למנות את רבי ישראל מסלנט שעבר אז להתגורר בווילנה, כראש הישיבה לצד הרב מלצר. לאחר זמן מה פרש הרב מלצר מן הישיבה, והחל להעביר את שיעוריו בבית המדרש של מנקי הארובות "קמינרס" בחורף, ובבית המדרש "חברה תורה" בקיץ. הוא חזר למשרתו בישיבה רק לאחר שהרב סלנטר העביר את מוקד פעילותו לבית מדרש אחר בפרבר זרצ'ה שבו הקים ישיבה חדשה. בסך הכל כיהן הרב מלצר כראש ישיבת רמיילס במשך כעשרים שנה.
בראשית שנת ה'תרי"ב, 1851, נבחר לכהן כרבה של קלווריה ואב בית הדין שלה, משרה בה החזיק במשך 12 שנים. כשהתמנה בשנת ה'תרכ"ד (1864) בהיותו בן ששים ושבע, כרב העיר לידא, כבר היה בשיא פרסומו בעולם התורני הליטאי, עובדה שאפשרה לו לנהל את ענייני הקהילה לפי ראות עיניו בצמוד לחוקי ההלכה בלי להתחשב בדעתם של עסקנים, עשירים ולמדנים שהתנהלותם לא הייתה לרוחו. בלידא כיהן במשך 19 שנה עד לפטירתו.
הרב מלצר כתב הסכמות רק לספרים בודדים, בשל התנגדותו לריבוי ספרים שאינם שימושיים, תופעה שנראתה בעיניו חסרת תוחלת. השקפתו זו הביאה אותו להימנע גם מכתיבת חידושיו התורניים שלו עצמו. הבולט בין הספרים שכן זכו להסכמתו, היה ספר ההלכה "משנה ברורה" של הרב ישראל מאיר הכהן (ה"חפץ חיים").
היה ידוע כבקי בכל הש"ס והמפרשים ובכל ארבעה חלקי השולחן ערוך על-פה, הוא נהג ללמוד עד עשרים שעות ביום.
בסוף ימיו עסק גם בחכמת הקבלה, ורבים האמינו בברכותיו כמי שמסוגלות להביא לרפואה והצלחה כללית.
ספרו
הרב מלצר לא כתב את חידושי התורה שלו בהתאם לשיטתו ששללה ריבוי ספרים. לאחר פטירתו, אסף בנו אשר יצחק קלצקי מרשימות תלמידיו ומסר אותם לרב אבא יוסף הכהן טריווש, תלמידו של הרב מלצר ואחיו של הרב הלל דוד הכהן טריווש לעריכה. הכתבים נדפסו בספר תכלת מרדכי בשנת ה'תרמ"ט, 1889.
משפחתו
אשתו השנייה הייתה פעשא בת הרב יצחק אייזיק ברוידא אב"ד זאגר חדש.
לרב מלצר היו שני בנים וארבע בנות; בתו גרונא נישאה לשמואל סולץ שהיה עסקן, פרנס וראש הקהילה היהודית בווילנה.
לודוויג הצעיר
לודוויג הצעיר (830/835 – 20 בינואר 882), לפעמים לודוויג השלישי, היה השני מבין שלושת בניהם של לודוויג הגרמני ואמה מאלטדורף. הוא ירש את אביו כמלך סקסוניה ב-28 באוגוסט 876 ואחיו הבכור קרלומן כמלך בוואריה בשנים 880–882. הוא נפטר בשנת 882 והוחלף בכל שטחיו, שהקיפו את רוב פרנקיה המזרחית, על ידי אחיו הצעיר, קרל השמן, שהיה כבר מלך איטליה וקיסר.
נעורים בשירות צבאי
בביתו, לודוויג קשר קשרים הדוקים עם האצילים של מזרח פרנקיה והפך לעצמאי יותר ויותר מאביו. הוא התארס עם בתו של הרוזן אדאלארד, ובשנת 865 הוא ואחיו קרל הצטרפו למרד נגד אביהם. אולם הפלירטוט הזה עם המרד היה קצר ולודוויג, קרל ואביהם השלימו מאוחר יותר באותה שנה, אף על פי שלודוויג הזקן נאלץ לחלק את שאר שטחיו בין שני בניו. קרלומן קיבל כבר את תת-הרגולציה של בוואריה בשנת 864, כעת קיבל לודוויג את סקסוניה, תורינגיה ופרנקוניה וקרל את אלמאניה ורייטיה.
יורם קירש
ביוגרפיה
קירש נולד בתל אביב ולמד בבית-הספר ביל"ו ובתיכון צייטלין. שירת בגולני ובחיל המודיעין. לאחר שחרור מהצבא למד פיזיקה ומתמטיקה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, שאותו סיים בשנת 1968. אחר כך סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת תל אביב בשנת 1971 ודוקטורט ב-1978, בהנחייתו של נורברט נחום קריסטיאנפולר. נושא עבודת הדוקטור שלו היה "אפקטים של קרינה אולטרה סגולה על תכונות אופטיות וחשמליות של פלואורידים אלקאליים עפרוריים" ( "Effects of UV radiation on optical and electrical properties of alkaline earth fluorides"). במקביל ללימודי הפיזיקה סיים קירש תואר שני במדעי הניהול בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בהנחיית צבי ליבר.
בשנת 1971 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1976 הצטרף קירש לסגל האוניברסיטה הפתוחה שנוסדה באותה עת. בשנת 1987 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1991 לפרופסור מן המניין. בנוסף הוא שימש חוקר אורח ופרופסור אורח באוניברסיטת מרילנד בארצות הברית ובאוניברסיטאות אוקספורד וססקס בבריטניה. בשנת 1997 השלים תואר B.A במדעי החברה באוניברסיטה הפתוחה.
קירש פיתח באוניברסיטה הפתוחה קורסים בפיזיקה, בהם הקורס "יסודות הפיזיקה" והקורס "תורת היחסות".
בשנת 2002 יצא ספרו "מהפכות בהלכה" העוסק בהתפתחות ההלכה האורתודוקסית, ובו הוא הציג פתרונות לבעיות הלכתיות כמו בעיית העגונות ומסורבות הגט.
בשנת 2006 ראה אור ספרו "", ספר מדע פופולרי העוסק ברעיונות העיקריים של הפיזיקה המודרנית.
בשנת 2011 ראה אור ספרו "מסע אל האושר", העוסק במחקרים ובתאוריות העוסקות ביחס אל האושר ובדרך להשגתו.
קירש הוא חבר בתנועה הדתית-ליברלית נאמני תורה ועבודה. כמו כן הוא כותב מאמרי ביקורת על ספרי מדע בעיתון הארץ.
משפחתו
קירש נישא בשנת 1966 למלכה לבית אלקלעי, והוא אב לארבעה ילדים. בתו, ד"ר נורית קירש, היא ראש התכנית למחשבה ביולוגית באוניברסיטה הפתוחה.
לודוויג הצעיר
נעורים בשירות צבאי
בשנת 869 התחתן לודוויג עם ליוטגארד מסקסוניה, בתו של ליודולף, דוכס סקסוניה, באשפנבורג. ליוטגארד הייתה אישה בעלת רצון חזק ושאפתנית מבחינה פוליטית ובהמשך עודדה את בעלה להמשיך ביעדים שאפתניים. התאמה זו הגבירה את המתחים בין אב ובנו ובשנים 871 ו-873 מרד לודוויג, אך בכל הזדמנות הוא השלים מאוחר יותר עם אביו.
שלטון בסקסוניה
עם מות אביו בשנת 876, ירש לודוויג במלואן את תת-הממלכות שלו, כשהוא נושא את התואר "רקס פרנקורום" ("מלך הפרנקים"). לודוויג הצעיר ראה עצמו כיורשו האמיתי של לודוויג הגרמני וכאשר אביו נפטר בשנת 876, קבר אותו לודוויג במנזר לורש, בשטחיו שלו, כדי להדגיש את עדיפותו לאחיו. לודוויג שמר גם על יועצו הראשי של אביו, ליוטברט, הארכיבישוף של מיינץ. הוא ואחיו שלטו בממלכותיהם באופן עצמאי אך בשיתוף פעולה ולעולם לא במלחמה.
רכישת לותרינגיה ובוואריה
שלטונו של לודוויג אויים מיד על ידי קרל הקירח, שניסה לספח את החלקים המזרחיים של לותרינגיה ואולי אפילו להשיג עליונות על אחיינו. לודוויג פתח במלחמה על קרל, וב-8 באוקטובר 876 באנדרנאך, הוא הביס את הכוח הגדול בהרבה של מערב פרנקיה. הצבא המזרחי-פרנקי הפגין עליונות הן באחדות והן בטקטיקות, והמלך הצעיר אף הלביש את חייליו בבגדים לבנים כך שהם נראו כצבא של רוחות.
בנובמבר 878 לאחר מותו של קרל הקירח, יורשו, לואי המגמגם, ובן דודו של לודוויג הצעיר הבטיחו זה לזה לכבד את רצף בניהם ולא להגיש טענות בניגוד לכך. הסכם פורון זה הועמד במהרה למבחן, כאשר לואי מת באפריל 879. מפלגת אצילים מערביים בראשות אב המנזר ז'וסלין הזמינו את לודוויג הצעיר לרשת את שלטון הממלכה המערבית. מכיוון שאשתו ליוטגארד גם דגלה בהיענות לקריאה זו, פלש לודוויג למערב פרנקיה. הוא צעד עד ורדן, אך לאחר שהמלכים החדשים לואי השלישי וקרלומן מסרו את חלקם בלותרינגיה לפולש, לודוויג נסוג. בפברואר 880, רווח זה אושר בחוזה ריבמון, שנחתם ליד סנט קוונטין. אמנה זו קבעה את גבול שתי הממלכות, שעתידות להישאר ללא שינוי עד המאה ה-14.
מערכת יחסים עם האצולה
בניגוד לאביו, לודוויג הצעיר העדיף ליישב אינטרסים מלכותיים עם אלו של האצולה ונמנע מעימות. הוא הצליח לאגד משפחות עוצמתיות למלך, כולל קרובי משפחתה של אשתו הליודובינגים לאשתו, שלימים הפכו למלכים וקיסרים. לואי שהה בעיקר בחבל הריין, והתחמק מסקסוניה או מגבולותיו המזרחיים. לודוויג אכן ביקר בבוואריה בשתי הזדמנויות, אך בעיקר השאיר זאת לממשלת אחיינו הבלתי חוקי, בנו של קרלומן, ארנולף, דוכס קרינתיה.
פלישות הוויקינגים
מאז קיץ 879 הרחיבו הוויקינגים את התקפותיהם על הממלכה הפרנקית וחדרו מדי פעם עמוק אל פנים הארץ. ממלכתו של לודוויג הייתה הנפגעת הגדולה ביותר לאחר זו של מערב פרנקיה. בפברואר 880, לודוויג התעמת והביס כוח נורדי בקרב תימאון (ליד שרלרואה המודרנית). אולם בנו הוגו נהרג בקרב זה. בשנה שלאחר מכן, לואי השלישי, מלך פרנקיה המערבית, ניצח את הנורדים בקרב סאוקורט. לודוויג הצעיר גם הרחיק את הנורדים מהארמון המלכותי של ניימכן, שאותו הם כבשו. באותו חודש ספג כוח סקסוני בפיקודו של הדוכס ברונו, גיסו של המלך, תבוסה כבדה ליד המבורג וברונו ואצילים סקסונים רבים אחרים נפלו.
מוות וירושה
לודוויג חלה בשנת 881 ומת בפרנקפורט ב-20 בינואר 882. הוא נקבר ליד אביו במנזר לורש. מאשתו ליוטגארד מסקסוניה, נולד לו בן בשם לודוויג (877–879), שמת בנפילה מחלון ארמון, ובת בשם הילדגארד (878–895). לודוויג הוליד גם בן לא חוקי, הוגו (855/60 – 8 בפברואר 880), מבתו של אדאלארד או מפילגש מוקדמת יותר. מכיוון שלא הותיר יורש, כל שטחיו נפלו בידי אחיו קרל, שבכך איחד מחדש את כל הממלכה של פרנקיה המזרחית. מאוחר יותר הצטרפה הילדגארד עם האציל הבווארי אנגלדו בקשירת קשר נגד המלך ארנולף ונשלל ממנה תואר הכבוד שלה.
משפחתו
לודוויג הצעיר התחתן עם ליוטגארד, בתו של הדוכס ליודולף מסקסוניה, שהיה סבו של היינריך הראשון, מלך גרמניה.
אליפות TNT של AEW
אליפות TNT של AEW (באנגלית: AEW TNT Championship) היא תואר אליפות השייך לארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). האליפות הוכרזה ב-30 במרץ 2020, והיא נקראת אחר רשת הטלוויזיה TNT, המשדרת את תוכנית הדגל השבועית של AEW, Dynamite. האלוף הנוכחי הוא וורדלו.
היסטוריה
בספטמבר 2019, חודש לפני ש-All Elite Wrestling (AEW) השיקה את תוכנית הבכורה השבועית שלה, סגן הנשיא והמתאבק, קודי, יצר ציפייה לכך שהארגון יצור אליפות טלוויזיה, אך באותה התקופה ההתמקדות שלהם הייתה בעיקר באליפויות הקיימות. בפברואר 2020, עיתונאי ההיאבקות, דייב מלצר, שאל באופן ישיר את קודי על האפשרות שהארגון יוסיף לשורותיו חגורת אליפות משנית. אף על פי שהאחרון לא אישר במפורש או הכחיש את הנושא, הוא לא פסל את האפשרות להיווצרותה של אליפות זו. חודש לאחר מכן ב-30 במרץ בסדרת היוטיוב של AEW, Road to Dynamite, אליפות משנית הוכרזה באופן רשמי. השדרן של AEW, המשמש גם כמפיק בכיר, טוני שאבוני, חשף שהאלוף יקבע לאחר קיום של טורניר בן שמונה מתאבקים, כך שהמנצח בגמר יוכתר כאלוף TNT הראשון של AEW. הטורניר החל עם שלבי רבעי הגמר ב-8 באפריל בתוכנית השבועית Dynamite, כשהגמר יתקיים באירוע Double or Nothing, שייערך ב-23 במאי. ב-29 באפריל בתוכנית Dynamite, קודי ולאנס ארצ'ר ניצחו בקרבות שלהם בשלב חצי הגמר, מה שהוביל לכך שהשניים יתחרו ביניהם על התואר. באירוע זה, קודי ניצח את ארצ'ר והפך לאלוף TNT הראשון של AEW. מתאגרף העבר, מייק טייסון, הציג את האליפות בפני קודי.
האליפות קרויה אחר רשת הטלוויזיה TNT, המשדרת את תוכניות הדגל השבועיות של AEW, Dynamite ו-Rampage. במהלך הודעה לעיתונות, הנשיא ומנכ"ל הארגון AEW, טוני חאן ציין: "זה מאוד ראוי שהאלוף וחגורת האליפות יישאו את הלוגו של רשת הטלוויזיה המכובדת, TNT, ושהם ייצגו לא רק את ארגון AEW, אלא גם את התוכן האיכותי וההיסטוריה של ענף ההיאבקות הקשורים ל-TNT".
בשונה מהאליפות הראשית של הארגון, אליפות ה-TNT היא אליפות שאפשר לאתגר את האלוף ללא קשר לדירוג המתאבקים המתקיים בחברה, כל מתאבק יכול לאתגר את האלוף שמחזיק בתואר וכל עוד האלוף מסכים, הקרב יכול להתקיים.
הטורניר להכתרת האלוף הראשון
מחצית המשתתפים הוכרזה ב-31 במרץ בתוכנית Dark, כשהיתר הוכרזו לילה לאחר מכן בתוכנית Dynamite. הטורניר החל ב-8 באפריל בתוכנית Dynamite.
פטריק מאלאהייד
פטריק ג'רלד דאגן (באנגלית: Patrick Gerald Duggan; נולד ב-24 במרץ 1945) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בשם פטריק מאלאהייד (באנגלית: Patrick Malahide) ושיחק בתפקידים רבים בקולנוע ובטלוויזיה. הוא מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד באלון גרייג'וי בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO.
ביוגרפיה
מאלאהייד נולד בעיר רדינג שבמחוז ברקשייר. הוא בנם של מהגרים אירים, אמו הייתה טבחית ואביו היה מזכיר בבית ספר. הוא למד בבית הספר "Douai School" בוולהמפטון שבברקשייר.
הופעת הבכורה של מאלאהייד בטלוויזיה הייתה בשנת 1976 בפרק בסדרה "The Flight of the Heron", ואחר כך השתתף בסדרה "Sutherland's Law", בסדרת ההרפתקאות "The New Avengers" (ב-1976), ובפרק בסדרה "ITV Playhouse". הוא שיחק בעיבוד לספר "The Eagle of the Ninth". ב-1978 הופיע לראשונה בסרט קולנוע "Sweeney 2". ב-1979 החל לגלם את הדמות של סמל בילוש אלברט "צ'ארלי" צ'יסלום בסדרה הפופולרית "Minder", והופיע בדמות זאת במשך תשע שנים.
מאז היה מאלאהייד פנים מוכרות לצופי הטלוויזיה, לעיתים קרובות כשהוא מגלם את דמות הנבל. בטלוויזיה שיחק בדרמות כמו "הבלש המזמר" (1986) והמיני-סדרה "מידלמארץ'" (1994). בשנים 1993–1994 הופיע בדמות המפקח רודריק אליין שיצרה נאיו מארש. בקולנוע שיחק בסרט "Comfort and Joy" (מ-1984), "חודש בכפר" (1987), ובסרט "המנדולינה של קפטן קורלי" (2001). ב-1999 הופיע בתפקיד קטן בסרט "העולם אינו מספיק" מסדרת סרטי ג'יימס בונד. הוא גילם דמות של בנקאי שווייצרי העובד בבילבאו. בעיבוד מ-2008 לספר "בחזרה לבריידסהד" גילם מאלאהייד את מר ריידר. בשנים 2012 ועד 2016 הופיע בתפקיד באלון גרייג'ון, אביו של תיאון גרייג'וי, בסדרת הפנטסיה "משחקי הכס".
אסטרלידה זנב-אש
אסטרלידה זנב-אש (שם מדעי: Stagonopleura bella) היא מין של ציפור שיר ממשפחת האסטרילדיים החיה בדרום אוסטרליה, לרוב סביב בתות ממוזגות.
תיאור
אורכה של ציפור זו הוא 10 עד 14 ס"מ ומשקלה כ-14 גרם בקירוב, כאשר הזכרים מעט גדולים יותר מהנקבות. היא בעלת גוף עגלגל עם כנפיים וזנב קצרים והצבע שלה הוא חום-זית בחלק העליון והחזה והבטן לבנים מסורטטים בפסים שחורים עדינים. הפנים שחורות עם מקור אדמוני חרוטי. הזנב והשת שחורים ומעל הזנב ישנם נוצות אדומות עזות, המזכירות גוון אש מהם קיבלה הציפור את שמה.
האסטרלידה מצויה בדרומה של אוסטרליה מניוקאסל שבניו סאות ויילס ועד לאי הקנגורו וכן דרומה עד לטסמניה והאיים סביבה. לרוב היא מצויה בחופים, יערות לחים, חורשו ובתות ובין מנגרובים וכן בשדות ובקרבת נהרות ולעולם לא מתרחקת ממקווי מים זורמים. היא חיה בלהקות של עד 20 פרטים ולרוב ניזונה מזרעים של דשאים ועצי קזוארינה ו-Melaleuca וכן מזרעי הבנקסיה Banksia ericifolia. לעיתים הוא ניזון גם מחרקים וחלזונות.
הוא מקנן בין העלים הנמוכים בקן עשוי מעשבים וזרדים ובו הנקבה מטילה 5 עד 8 ביצים, הבוקעות כעבור 20 יום דגירה והגוזלים עוזבים את הקן כעבור 20 יום נוספים. לעיתים נטפלים אל האסטרלידות קוקיות אוסטרליות שונות.
צינור הנפט דרוז'בה
צינור הנפט דרוז'בה (ברוסית: нефтепровод; מכונה גם צינור הידידות וצינור הנפט קומקון) הוא צינור הנפט הארוך בעולם ומרשתות צינורות הנפט הגדולות בעולם. הוא מעביר נפט במרחק של כ-4,000 קילומטרים (כ-5,500 קילומטרים על שלוחותיו ) מרוסיה לנקודות באוקראינה, בלארוס, פולין, הונגריה, סלובקיה, צ'כיה וגרמניה.
היסטוריה
ב-18 בדצמבר 1958, התקיימה בפראג הישיבה העשירית של המועצה לסיוע כלכלי הדדי (קומקון), בה התקבלה ההחלטה ונחתם הסכם על בניית צינור נפט גולמי מברית המועצות לפולין, צ'כוסלובקיה, גרמניה המזרחית והונגריה. בניית הצינור הארוך החלה בשנת 1960. כל מדינה סיפקה את חומרי הבנייה, המכונות והציוד הדרושים. צ'כוסלובקיה קיבלה נפט ראשון ב-1962, הונגריה בספטמבר 1963, פולין בנובמבר 1963 וגרמניה המזרחית בדצמבר 1963. הצינור הופעל בשלמותו באוקטובר 1964. הנפט הראשון שנשאב דרך צינור דרוז'בה מקורו בשדות הנפט במחוז טטרסטן וסמרה (קויבישב). בשנות ה-70 הוגדלה עוד יותר מערכת הצינורות של דרוז'בה עם בניית קווים מקבילים גאוגרפית.
נתונים טכניים אודות הבנייה
הצינורות יוצרו בברית המועצות ופולין, שסתומים בצ'כוסלובקיה, משאבות בגרמניה המזרחית והונגריה סיפקה מערכות תקשורת ואוטומציה. עלויות הבנייה היו כ-400 מיליון רובל. הצינור חוצה 45 נהרות מרכזיים בדרך למרכז אירופה.
מפעילים
החלק הרוסי של הצינור מופעל על ידי חברת הנפט טרנסנפט באמצעות חברת הבת שלה OAO MN Druzhba. המפעיל בבלארוס הוא Gomeltransneft Druzhba, באוקראינה UkrTransNafta, בפולין PERN Przyjazn SA, בסלובקיה Transpetrol AS, בצ'כיה Mero, ובהונגריה MOL.
ערבי (אי)
ערבי (בערבית: العربية) הוא אי, בגודל של כעשרה דונם, שנמצא במפרץ הפרסי, ושייך לערב הסעודית.
יחד עם האי פרסי, ערבי היה נתון במחלוקת בין איראן לערב הסעודית. בהסכם שנחתם בין המדינות, ב-1968, הוסכם כי האי יהיה בריבונותה של ערב הסעודית.
יחסי ארצות הברית–האימפריה הרוסית
יחסי ארצות הברית–האימפריה הרוסית היו היחסים שבין האימפריה הרוסית לארצות הברית, כאשר לראשונה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות בשנת 1807.
היחסים עם המושבות
ההיסטוריה של היחסים בין רוסיה לאמריקה התחילה מסוף המאה ה-17, אז ארצות הברית עדיין לא הייתה מדינה עצמאית. בשנת 1698 נפגש פיוטר הראשון בלונדון עם ויליאם פן, מייסד המושבה הבריטית, שלימים הפכה למדינת פנסילבניה. אלה היו המגעים הפוליטיים הדו-צדדיים הראשונים בין רוסיה לאחת המושבות האמריקאיות.
במחצית הראשונה של המאה ה-18 החלה קולוניזציה פעילה של סוחרים רוסים בצפון אמריקה. יישובים רוסיים רבים הוקמו באיים האלאוטיים, באלסקה, במחוזות קנדה המודרניים יוקון וקולומביה הבריטית ובמדינות ארצות הברית וושינגטון, אורגון וקליפורניה. בהדרגה אושרו המושבות הרוסיות ועל השטח שנכבש על ידי מתיישבים רוסים, הוכרזה ריבונות האימפריה הרוסית. העיר נובארכנגלסק (כיום סיטקה) הפכה לבירת אמריקה הרוסית.
בשנת 1775 במהלך המהפכה האמריקאית פרץ מרד ב-13 מושבות בריטיות נגד הדיכוי הכלכלי של אנגליה. ג'ורג' השלישי פנה לקיסרית יקתרינה השנייה בבקשה לסייע לכוחות הבריטיים בדיכוי המרד, אך הוא סורב. ב-4 ביולי 1776 הוכרזה בפילדלפיה העצמאות של ארצות הברית. רשמית, רוסיה לא הכירה בה, אך תמכה בשאיפות המושבות לעצמאות. בשנת 1780, בשיאה של מלחמת העצמאות, הכריזה רוסיה על נייטרליות מזוינת, שמשמעותה תמיכה בפועל במושבות.
יחסים דיפלומטיים רשמיים
בשנת 1809 מינו רוסיה וארצות הברית שגרירים והניחו את הבסיס ליחסים דיפלומטיים ביניהן. השגריר הראשון של ארצות הברית ברוסיה היה ג'ון קווינסי אדמס, שלימים הפך לנשיא ארצות הברית השישי. אנדריי דשקוב הפך לשגריר הרוסי הראשון בארצות הברית. ב היחסים בין ארצות הברית לרוסיה היו בדרך כלל ידידותיים, למרות הבעיות שהתעוררו בתחילת המאה כתוצאה מהתנגשות האינטרסים הרוסיים והאמריקאים באזור אלסקה וחוף האוקיינוס השקט של צפון אמריקה.
ב-5 באפריל (או 17 בלוח הישן), 1824, נחתמה בסנקט פטרבורג "האמנה הרוסית-אמריקאית בנושא יחסי ידידות, סחר, ניווט ודיג", שייעל את היחסים בין שתי המדינות בחלק הצפון מערבי של צפון אמריקה. במהלך המשא ומתן שקדם לחתימתה, בקיץ 1823 נודע לממשלת האימפריה הרוסית על כוונתה של ארצות הברית להגיש את התזה "אמריקה לאמריקאים" כאחד מעקרונות מדיניות החוץ שלה, שמאוחר יותר הוכר רשמית כדוקטרינת מונרו. האמנה קבעה את הגבול הדרומי של נכסי האימפריה הרוסית באלסקה בקו הרוחב 54° 40'N. על פי האמנה, האמריקאים התחייבו שלא להתיישב צפונית לגבול זה והרוסים מדרום לו. דיג ושיט לאורך חוף האוקיינוס השקט הוכרזו כפתוחים לספינות של שתי המעצמות למשך 10 שנים. בשנת 1832 נחתם הסכם סחר בין ארצות הברית לרוסיה, לפיו הצדדים, על בסיס הדדי, העניקו טיפול לאומי מועדף ביותר על סחורות ואזרחים של שתי המדינות.
באמצע המאה, ממשלתו של ניקולאי הראשון משכה מהנדסים אמריקאים לפרויקטים שלהם למודרניזציה של תשתיות באימפריה. לפיכך, מומחים מארצות הברית מילאו תפקיד מכריע בהקמת הרכבת בין מוסקבה לסנקט פטרבורג (ראו קו הרכבת מוסקבה – סנקט פטרבורג), בבניית קווי הטלגרף הראשונים ובחידוש הטכנולוגיה הצבאית לאחר מלחמת קרים. שיא ההתקרבות בין רוסיה לארצות הברית היה בשנות 1860. במהלך מלחמת האזרחים בארצות הברית והמרד הפולני בשנים 1863–1864. אז היה לרוסיה ולמדינות צפון אמריקה אויב משותף: אנגליה, שתמכה הן בדרום והן במורדים הפולנים. כדי להתמודד עם פעולות השייט הבריטי בשנת 1863, הגיעה השייטת הבלטית של האדמירל לסובסקי לניו יורק ושייטת האוקיינוס השקט של האדמירל פופוב הגיעה לסן פרנסיסקו. בארצות הברית, המלחים הרוסים היו אמורים לשתק את הסחר הימי הבריטי במקרה של מלחמה.
בשנת 1867, כל האחזקות הרוסיות ממזרח למיצר ברינג נמכרו לארצות הברית תמורת 7.2 מיליון דולר. בנוסף לאלסקה עצמה, הם כללו את כל הארכיפלג האלאוטי וכמה איים באוקיינוס השקט (ראו מכירת אלסקה).
עוינות גוברת
עם זאת, במאה ה-19 הצטברו מטענים ביחסים בין רוסיה לארצות הברית. בשנים 1849–1850 מנהיג המהפכה ההונגרית, לג'וס קוסות', ביקר בארצות הברית וקיבל תמיכה אוהדת מהאמריקאים. בשנת 1850 דן הסנאט האמריקני, ביוזמתו של הסנאטור הדמוקרטי לואיס קאס, ב"החלטת קאס" בדבר הצורך לשפוט מלכים אירופיים בגין דיכוי המהפכות של שנת 1848 (ותחילה, כפי שצוין בטיוטת ההחלטה, "הקיסר הרוסי"). הסנאטור הדמוקרטי ג'ון פרקר הל היה תומך פעיל בהחלטה. "החלטת קס" לא אומצה לבסוף. אך בשנות 1880, הקונגרס האמריקני העביר שורה של החלטות שגינו את מדיניותו של אלכסנדר השלישי בשאלת היהודים.
שלטונו של הקיסר אלכסנדר השלישי (1881–1894) התאפיין בשינויים ביחסים בין רוסיה לארצות הברית, שקבעו את כל נקודת המבט העתידית והתפתחותם. אם התקופה שלפני 1881 תוארה על ידי היסטוריונים כזמן של יחסים הרמוניים, אז החל משנת 1885 בערך בין מדינות אלה ישנה התנגשות בין אינטרסים אסטרטגיים ועלייה ביריבות ביניהן בכל תחומי יחסי המדינה. כניסתן של רוסיה וארצות הברית לשלב גבוה יותר של פיתוח כלכלי הובילה להתמקדות מחדש במדיניות החוץ שלהן, התקרבות בין ארצות הברית לבריטניה ויפן (בזמן שרוסיה הייתה במצב מלחמה עמן) ולניגוד אינטרסים בין ארצות הברית לרוסיה ב ובמנצ'וריה. ב, לאחר רצח אלכסנדר השני, מתרחש הידוק המשטר הפוליטי, שמגביר את הסתירות האמריקאיות-רוסיות בתחום אידאולוגי ובצורות השלטון. לכן, בתקופה זו התעוררה התעניינות מתמדת באירועים המתרחשים ברוסיה בקרב החברה האמריקאית ובמיוחד בפעילותם של ארגון נרודנאיה ווליה ושל "ניהיליסטים" רוסים. העיתונות האמריקאית דנה באופן פעיל בסוגיות ה"ניהיליזם" הרוסי, תומכי ומתנגדי תנועה זו העבירו הרצאות פומביות ודיונים סוערים. בתחילה גינה הציבור האמריקני את שיטות הטרור בהן השתמשו המהפכנים הרוסים. במובנים רבים, הדבר נבע מהביטויים של תופעת הטרור הפוליטי בארצות הברית עצמה – בייחוד על רקע ניסיון ההתנקשות בחייו של הנשיא אברהם לינקולן ורצח ג'יימס גרפילד. במהלך תקופה זו, החברה האמריקאית נטתה להקביל הקבלות היסטוריות בין ההתנקשויות בלינקולן ואלכסנדר השני כמי שהיו שני רפורמטורים גדולים.
עמדת החברה האמריקאית ביחס למשטר הפוליטי הרוסי במחצית הראשונה של 1880 התאפיינה בביקורת מתונה על ריכוזיות המשטר הצארי, בעיקר בשל החמרת הסתירות בין שתי המדינות בתחום זה (מונרכיה אל מול דמוקרטיה). ביקורת על ממשלת הצאר בארצות הברית על דיכוי תנועת השחרור הרוסית, הפסקת רפורמות, חוסר חופש העיתונות ונציגי העם, דיכוי יהודים וכוליה. עם זאת, למורשת המתמשכת של יחסי ידידות בין הרוסים לאמריקאים הייתה השפעה מיטיבה על דעת הקהל האמריקאית. היעדר סכסוכים חריפים בין רוסיה לארצות הברית בזירה הבינלאומית תרמו לכך אף הם. אף על פי כן, הדימוי של רוסיה כמדינה לא דמוקרטית התחיל להתגבש בחברה האמריקאית, שבה אין חירויות אזרחיות ואלימות מופעלת נגד מתנגדים, בעוד שהסיבות להופעתה של תנועה מהפכנית קיצונית קשורות למדיניות של ממשלת הצאר. במוחם של האמריקנים, גינוי למהלך הריאקציוני של האוטוקרטיה הרוסית התערבב בתחושת החברות.
במחצית השנייה של 1880 ותחילת 1890, נחתמה האמנה הרוסית-אמריקאית על הסגרתם ההדדית של עבריינים (1887) מה שהוביל לשינוי קיצוני בדעת הקהל בארצות הברית. עצם האפשרות להסגיר פליטים פוליטיים הייתה מנוגדת לעקרונות הדמוקרטיים הבסיסיים של החברה האמריקאית ולמסורת הליברלית שלה. המאבק באישור האמנה בארצות הברית הוליד תנועה חברתית שדגלה ברפורמה ברוסיה על בסיס עקרונות החופש והדמוקרטיה ותמכה במהגרים פוליטיים רוסים. בתקופה זו נוצרו בתודעה הציבורית האמריקאית סטריאוטיפים שליליים מתמשכים כלפי רוסיה. עבור אמריקאים רבים רוסיה הופכת להיות מדינה שנמצאת בשלב ההתפתחות מימי הביניים, בה ממשלת הצאר מדכאת את האוכלוסייה שמשתוקקת לשחרור. ארצות הברית עוברת ממצב של ביקורת מתונה על המשטר הפוליטי ברוסיה לגינוי של ממש נגד הגבלות על חירויות הפרט בתחילת המאה ה-20, טרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. העלייה המאסיבית של יהודי רוסיה לארצות הברית, ההתקדמות הטכנולוגית והתפתחות התקשורת בשילוב עם ההתפתחות האידאולוגית של האומה האמריקאית, רוסיה הופכת להיות אחד ממושאי הביקורת העולמית של ארצות הברית כמדינה שיש לשנותה על פי המודל הצפון אמריקאי ובהקשר הרוסי החברה האמריקאית דנה באותן שנים באמנת ההסגרה בין המדינות, המדיניות הלאומית של הצאר כלפי היהודים ומדיניות הענישה הרוסי לאופוזיציה הפוליטית ולתנועות המהפכניות.
בתחילת המאה ה-20, היחסים בין ארצות הברית לרוסיה התקררו: יחסי הסחר היו מפותחים בצורה גרועה מאוד, ההון האמריקני רק החל לחדור לרוסיה והממשלות לא התייחסו זו לזו כשותפות משמעותיות במדיניות החוץ. עם זאת, כבר במחצית השנייה של המאה ה-19. הרעיון של עולם דו-קוטבי החל להתגבש, כאשר רוסיה וארצות הברית ממוקמות בקצוות השונים. מלחמת יפן-רוסיה והמהפכה שלאחר מכן בשנים 1905–1907, כמו גם ההתפתחות הכלכלית האינטנסיבית של רוסיה בתחילת המאה, סייעו בהגברת תשומת הלב של הציבור האמריקני לרוסיה. הגורמים המכריעים המשפיעים על יחסי המדינות אז היו עמדתם העוינת של ממשל תיאודור רוזוולט והתקשורת האמריקאית כלפי רוסיה, במיוחד במהלך מלחמת רוסיה-יפן, התנגשות האינטרסים הכלכליים במזרח הרחוק ובמנצ'וריה. כמו גם חיכוכים סביב "השאלה היהודית" הקשורה להגבלות על זכויות היהודים ברוסיה והגירה פעילה של יהודי רוסיה לארצות הברית.
מספר המהגרים מרוסיה לארצות הברית גדל בהדרגה החל משנות 1880 והגיע לשיאו בעשור שלפני מלחמת העולם הראשונה. בסך הכל, למעלה מ-3.2 מיליון איש הגיעו מהאימפריה הרוסית לארצות הברית, על פי נתונים רשמיים. מאפיין מובהק שהבדיל את ההגירה הרוסית מהזרם האירופי הכללי היה הדומיננטיות של נציגי אזרחים לאומיים (בעיקר יהודים, אך גם פולנים, גרמנים, עמים בלטיים) ודתיים (מאמינים ותיקים ובני כתות דתיות) ומיעוטים באימפריה הרוסית. בנוסף, בין המהגרים הרוסים היו נציגי אופוזיציה ממפלגות ותנועות פוליטיות, כמו גם אסירים פוליטיים נמלטים וגולים. במקביל, הוטל איסור על הגירה מהאימפריה הרוסית, ולכן יישוב מחדש בארצות הברית היה בעל אופי פלילי למחצה. רק קבוצות אתניות ודתיות בודדות, ובמיוחד יהודים וקבוצות כת שונות, קיבלו אישור מהרשויות לעזוב. לא הותר מעבר חופשי לאזרחים זרים והזמן שבילה נתין רוסי הוגבל לתקופה של עד חמש שנים. למעשה, הדבר הוביל לכך שרוב המהגרים הרוסים שהו בארצות הברית באופן בלתי חוקי, וכשחזרו לשטחה של האימפריה הרוסית, הם עמדו בפני העמדה לדין. גידול בהגירה המהפכנית והאתנו-דתית (בעיקר היהודית) מרוסיה החל לעורר דאגה בקרב הפוליטיקאים האמריקאים, אולם למרות אימוץ מספר חוקי הגירה מגבילים, לא חלה ירידה במספר או שינוי במבנה הזרימה של מהגרים רוסים לארצות הברית. במקביל, מעמדם הבלתי חוקי של מתיישבים רוסים בארצות הברית וחוסר הרצון של הממשל הצארי לפתור את בעיית ההגירה הבלתי חוקית מהמדינה הפכו לאחד הגורמים שתרמו להידרדרות היחסים בין רוסיה לאמריקה בראשית המאה העשרים. תפקיד מסוים מילא גם פעולותיהם של כספי יהודים בעלי השפעה שניסו להפעיל לחץ על השלטונות הרוסיים כדי לאלץ אותם להסיר מגבלות ועדתיות אתניות על יהודים ברוסיה.
אביגדור קליין
אביגדור קליין (נולד ב-1955) הוא איש עסקים, קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. קליין שימש קצין שריון ראשי, בדרגת תת-אלוף, בשנים 2001 עד 2004.
יחסי ארצות הברית–האימפריה הרוסית
עוינות גוברת
בשנות 1880, ארצות הברית סוף סוף קיבלה דריסת רגל באוקיינוס השקט. בשנת 1886, ביוזמת הנשיא גרובר קליבלנד, קיים הקונגרס דיונים על המדיניות בשאלת האוקיינוס השקט. המשתתפים בדיונים הגיעו למסקנה שמכל מדינות האוקיינוס השקט, רק האימפריה הרוסית עשויה לאיים על האינטרסים האמריקאים. בהקשר זה, ארצות הברית לא תמכה באולטימטום הרוסי-גרמני-צרפתי על יפן (בשנת 1895). בשנת 1899 הכריזה ארצות הברית על מדיניות "הדלת הפתוחה", שקבעה שמירה על שלמותה הטריטוריאלית של סין, בעיקר על ידי ריסון ההתקדמות הרוסית אל מנצ'וריה וקוריאה.
בשנים 1900–1902. התאורטיקן הימי האמריקני, האדמירל א.ט. מייהאן, פיתח את תורת "הבלימה" של רוסיה כמעצמה "יבשתית" חזקה על ידי יצירת גוש של מדינות "ימיות" בראשות ארצות הברית. יחד עם נשיא ארצות הברית תיאודור רוזוולט, שחלקו את תפישתו, הוא סבר כי על ארצות הברית לנקוט במדיניות של התרחבות פעילה במזרח הרחוק. היריבות בין וושינגטון לפטרבורג עקב השליטה הכלכלית באזור זה (בעיקר במנצ'וריה) הייתה אחת הסיבות להידרדרות היחסים בין רוסיה לאמריקה. מנסחי מדיניות החוץ האמריקאית האמינו כי התפשטות השפעת רוסיה במזרח הרחוק מאיימת על האינטרסים הכלכליים והפוליטיים של ארצות הברית. הם דיברו על הצורך לנטרל את ההשפעה הרוסית באזור זה וקבעו שרוסיה אינה מדינה תרבותית ולכן אינה יכולה למלא תפקיד תרבותי במזרח... בתנאים הרווחים, משטר לא דמוקרטי, מבנה חברתי ארכאי ותת-התפתחות כלכלית שימשו כטיעון נוסף נגד רוסיה..
אביגדור קליין
ביוגרפיה
אביגדור קליין נולד בישראל ב-1955 וגדל בכפר קיש. הוא התגייס לצה"ל ב-1973, תחילה שירת בקורס טיס ולאחר הדחתו עשה את מרבית הקריירה הצבאית שלו בחיל השריון. הוא שובץ בחטיבה 500 ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קליין קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה בחטיבה 7. בהמשך פיקד על פלוגה במבצע ליטני ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה היה סגן מפקד גדוד 71 מחטיבה 188. לאחר המלחמה מונה למפקד הגדוד ולאחר מכן לסגן מפקד החטיבה.
ב-1989 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת הראל, חטיבת מילואים במקביל לתפקיד בתחום ההכשרות. ב-1991 מונה למפקד חטיבה 401, חטיבת שריון סדירה, וב-1993 למפקד עוצבת קלע דוד, (יחידת חימוש מונחה מדויק). בהמשך שירת כנציג צה"ל בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) בפורט מונרו שבוירג'יניה וכסגן מפקד אוגדה 162.
יחסי ארצות הברית–האימפריה הרוסית
עוינות גוברת
במלחמת העולם הראשונה רוסיה וארצות הברית נכנסו כבעלות ברית, כאשר שנת 1917 הפכה לנקודת מפנה ביחסים בין שתי המדינות. ארצות הברית תמכה בהפלת ממשלת הצאר בפברואר 1917, לאחר שהתחוללה מהפכת אוקטובר ברוסיה, ארצות הברית סייעה תחילה למהפכנים ואז תמכה בתנועה הלבנה. כתוצאה ממחלוקות בין הכוחות הפוליטיים השונים, ארצות הברית סירבה להכיר בממשלה הסובייטית. בשנים 1918–1920 השתתפו חיילים אמריקאים בלחימה פעילה בייחוד בולדיווסטוק וב וב-30 ביוני 1922 חדלה ארצות הברית להכיר בדיפלומט הלא-בולשביקי בחמטב כשגריר רוסיה.
אביגדור קליין
ביוגרפיה
בין מאי 1998 לאוקטובר 2001 כיהן כמפקד אוגדת יהודה ובמקביל שימש מפקד מרכז אימון מפקדות. באוגוסט 2001 מונה לקצין שריון ראשי, תפקיד בו כיהן עד 22 בינואר 2004. תקופתו כקצין שריון ראשי התאפיינה בהתמודדות צה"ל וחיל השריון באינתיפאדה השנייה, כמו כן הוכנס לשירות טנק המרכבה סימן 4.
קליין הוא בעל תואר ראשון, B.Sc., בהנדסת מכונות מהטכניון, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה.
ב-2008 הצטרף למפלגת אח"י בראשות אפי איתם.
קייל סולר
ביוגרפיה
סולר נולד בעיר ברידג'פורט שבקונטיקט, וגדל באלכסנדריה שבווירג'יניה. הוא למד בקולג' ויליאם ומרי, והתמחה בהיסטוריה של האמנות. בשנה השלישית ללימודים שהה במשך סמסטר באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון, והוצע לו להמשיך ללמוד באקדמיה. סולר עזב את קולג' ויליאם ומרי, ועבר לגור בלונדון כדי להשלים את לימודיו ב-RADA.
אחרי שסיים את הלימודים ב-RADA בשנת 2008, שיחק סולר במחזות שונים. הפריצה שלו הייתה ב-2011 כששיחק במחזה "ביבר הזכוכית" בתיאטרון יאנג ויק, ובמחזה "מבקר המדינה" אף הוא ביאנג ויק, ובמחזה "The Faith Machine" בתיאטרון רויאל קורט. על הופעותיו זכה סולר בפרס התיאטרון של איבנינג סטנדרד לשחקן החדש המצטיין.
ב-2012 כיכב סולר בלהיט של הווסט אנד "מסע ארוך אל תוך הלילה" מאת יוג'ין או'ניל לצדם של דייוויד סושה, לורי מטקאלף, וטרוור וייט בתיאטרון אפולו, ובמחזה "סיראנו דה ברז'ראק" בהפקת להקת התיאטרון Roundabout שהועלה בתיאטרון אמריקן איירליינס בניו יורק.
סולר הופיע בסדרה הקומית "Bad Education" של ערוץ BBC Three בתפקיד המורה החדש מר שווימר. ב-2016 הופיע בסדרה "פולדארק" של ערוץ BBC One, בו גילם את פרנסיס, בן דודו של רוס. עוד גילם את קליפורד בסדרה "הכתר החלול". הוא כיכב בדרמה הקומית "You, Me and the Apocalypse" בתפקיד סקוטי המומחה לאפוקליפסיות. ב-2015 הופיע בתפקיד ג'רלד קרופט בסרט הטלוויזיה "המפקח בא", בעיבוד של הלן אדמונדסון עבור ה-BBC.
חיים אישיים
סולר נשוי לשחקנית פיבי פוקס אותה הכיר כשלמד ב-RADA.
צלוב-מקור התוכי
צלוב-מקור התוכי (שם מדעי: Loxia pytyopsittacus) הוא מין של צלוב מקור ממשפחת הפרושיים החי בצפון אירופה וצפון-מזרחה. למין זה אין תת-מינים מסווגים.
תיאור
צלוב-המקור הוא בעל מבנה מקור כפוף בחלקו העליון ופונה מעלה בחלק התחתון העבה כמו מקור תוכי ומכאן שמו. הוא דומה למין צלוב-מקור מצוי או צלוב-מקור סקוטי ופלומת נוצותיו דומה מאוד, אף שהוא גדול יותר מהם.
תפוצתו היא ביערות מחטניים, לרוב של אורנים או אשוחים בצפון אירופה וצפון-מזרחה (לאורך הצפון של מרכז ומזרח אירופה) וכן במערב רוסיה. ישנם גם אוכלוסיות שלו החיות בסקוטלנד, מה שמבלבל עם המין הסקוטי. לרוב הוא יימצא באותו אזור אך הוא עשוי לנדוד דרומה בהיעדר מספיק מזון והוא עושה זאת בלהקות קטנות.
תפוצתו רחבה בטבע והוא איננו בסכנה בטבע.