cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לירן טל
ביוגרפיה
ב 2004 הוציא לירן טל את אלבומו הראשון, "ילד פרא", שהלהיט הגדול מתוכו היה הדואט עם ישי לוי "אהבה זמנית" (מילים: שוש מולא, לחן: שמואל אלבז). האלבום כלל גם את השיר "שמרי את לבך" (מילים: דורון דוידסקו, לחן: הלנה לוי). שזכה להשמעות רבות בערוץ 24, וגרסת כיסוי לשירם של אריק איינשטיין ושלום חנוך "איך זה את", שבוצע במקור באלבום המשותף של השניים - "מוסקט". משה דנינו עיבד את שירי האלבום.
בשנת 2006 הוציא טל את אלבומו השני, "את ביתי", עם שירים שכתבו לו עוזי חיטמן, אהוד מנור, ירון כהן, אילן גולדהירש, נורית הירש ועוד. את השירים עיבד נדב ביטון. האלבום כלל בלדות אישיות בניחוח מזרחי. הלהיט הגדול ביותר באלבום היה "הטעם לחיי" (מילים: מיכאל ועקנין, לחן: שמעון בוסקילה). העבודה על האלבום גרמה לשיתוף פעולה בין לירן טל לנורית הירש שאהבה את קולו הייחודי של לירן טל והזמינה אותו להצטרף אליה להופעות בהיכלי תרבות יחד עם התזמורת הפילהרמונית של פתח תקווה.
ביוני 2007 הוציא את אלבומו השלישי "אין סוף לאהבה". בשיר "האוצר" שיתף פעולה עם הראפר אם סי מנצור. האלבום כלל גם שני רמיקסים לשני להיטים מאלבומיו הקודמים, "אהבה זמנית" ו"הטעם לחיי". באלבום בלטו שיר הנושא (מילים: יוסי גיספן, לחן: שמעון בוסקילה), "חכי עד שאגיע" (מילים ולחן: יקיר גובס), ו"מעבר למסך" - דואט עם סגיב כהן, שגם כתב והלחין. ציקי ואריק זנטי עיבדו את שירי האלבום.
בשנת 2010 נפרד לירן טל ממנהלו האישי ופתח חברת הפקות בשם Ateam הפקות מוזיקליות, והמשיך להופיע במועדונים, חתונות ואירועים פרטיים. אסף חומרים והקליט שירים לאלבום הרביעי.
במרץ 2012 הוציא את "אהבת אמת", שיר פופ ים תיכוני, למילים של יוסי גיספן, לחן של עדי לאון, עיבוד והפקה מוזיקלית של תמיר צור. בסוף 2012 הוציא טל מחרוזת להיטים נוסטליים - "חלפו ימיי" בעיבוד והפקת מוזיקלית של הקלידן יוסי יוסף.
רבי יוסטא בר שונם
רבי יוסטא בר שונם היה אמורא בדור החמישי לאמוראי ארץ ישראל, הנזכר בתלמוד הירושלמי ובמדרשים.
מקום מוצאו של רבי יוסטא לפי שמו הוא העיר שונם שלמרגלות גבעת המורה (מאז המאה ה-18 - הכפר סולם). רבי יוסטא מסר הלכות בשם רבי יהושע דסכנין, והיה תלמידו של רבי מנא, אשר מספר פעמים שאלו בהלכה ומסר הלכות גם בשמו.
בהקשר לדיון חכמים בעניין מצוות התלויות בארץ, בשאלה האם גבול הארץ עובר באכזיב או שמא הרבה מצפון לה, בהרי אמנה, תמך רבי יוסטא בר שונם בגישה השנייה:.
לקריאה נוספת
אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יהושע צ'צ'יק, תל אביב, כרך שני, עמ' 521.
ורדאפט
ורדאפט (בארמנית: Վարդապետ בניב המזרחי - "ורטאפט", בניב המערבי "ורטאבד") הוא תואר השכלה בכנסייה האפוסטולית הארמנית הניתן לכומר רווק, כלומר לנזיר ("אבָּגָה"), המצטיין בבקיאותו במסורת התאולוגית הארמנית. התואר שקול כנגד לתואר ארכימנדריט. הוורדאפט מוסמך להטיף וללמד.
משמעות המילה היא "ראש-מורה", תפקיד העולה על "ראבוני" שהוא "מורה" ועל "ראבונאפט" שהוא מעין "מורה ראשון". לפי מסורת הסמינרים הארמנים לכמרים מימי הביניים ורדאפט יכול ללמוד אצל וורדאפט אחר אבל את ההסמכה מקבל רק מידי וועדה בת 2-3 ורדאפטים על בסיס עבודת מסטר שעליו להכין ולהגן. לפי הספר של גרגור טטבאצי מהמאה ה-14 על הסמכת הכמרים, רק ורדאפט יכול להוביל שירת תהילים ולגלות משמעויות נסתרות של מילים אלוהיות, "לדבר בלשונות" לא מובנות ולפרשן בפני המאמינים. מבין הוורדאפטים נבחרים הבישופים והארכיבישופים הארמנים. שורה של דמויות חשובות בהיסטוריה של העם והתרבות הארמניים היו וורדאפטים ונוהגים לציין זאת כשמזכירים את שמם - למשל יָגישה (אלישע) ורדאפט, היסטוריון ותאולוג מהמאה ה-5, מסרוב משטוץ ורטאפט - ממציא האלף-בית הארמני, ותלמידו קוריון ורטאפט, ההיסטוריון אראקל מתבריז, ה"אשוג" סאיאת נובה, המוזיקולוג והמלחין הלאומי קומיטאס ורדאפט מהמאה ה-20, ורבים אחרים.
קישורים חיצוניים
Armenian gospel iconography: the tradition of the Glajor Gospel Dumbarton Oaks, 1991 (תומאס פ. מתיוס, אבדיס ק. סאנג'יאן - איקונוגרפיה של האוונגליון הארמני: מסורת האוונגליון מגלדזור, דמברטון אוקס, 1991, ארצות הברית)
לופ
{{פירושונים|* לולאה (תכנות) (Loop) – מונח בסיסי בתכנות ובלוגיקה
ראו גם
}}
בחינת הבגרות במתמטיקה
בחינת הבגרות במתמטיקה היא בחינת בגרות חובה כתנאי לקבלת תעודת בגרות של משרד החינוך הישראלי. ישנם שלושה מסלולים, המחולקים לפי דרגות קושי: 3, 4 ו-5 יחידות לימוד. מתמטיקה הוא מקצוע הבסיס היחיד בתעודת הבגרות שלימודו ברמה של 5 יחידות פוטר מלימוד והיבחנות במקצוע מורחב. כל זאת בתנאי שהתלמיד צובר את מינימום 21 יחידות לימוד לזכאות לתעודת בגרות.
רמות הלימוד ומבנה הבחינה
לבחינת הבגרות במתמטיקה יש שלוש רמות לימוד: 3 יח"ל, 4 יח"ל ו5 יח"ל. נבחנים בבחינת הבגרות של 3 יח"ל, ניגשים לשלושה שאלונים, מתוכם אחד פנימי. שאר הנבחנים (ברמות הלימוד האחרות) ניגשים לשני שאלונים חיצוניים.
רמת 3 יח"ל
רמת לימוד זו, היא הרמה הבסיסית של המקצוע. רמת לימוד זו מורכבת מהשאלונים:
שאלון 35182 (לשעבר 801) - שאלון פנימי מובנה המורכב משאלות בנושאים אלגברה, גאומטריה אנליטית, סדרות חשבוניות, טריגונומטריה וסטטיסטיקה והסתברות. אורך הבחינה הוא כ90 דקות ללא תוספת זמן, זהו השאלון הקצר ביותר במתמטיקה יחד עם 381. מהווה כ-25% מהציון הסופי ברמה זו. נעשה לרוב בכיתה י'.
שאלון 35381 (לשעבר 802) - שאלון חיצוני מובנה המורכב משאלות בנושאים אלגברה, גאומטריה אנליטית, סדרות חשבוניות, טריגונומטריה וסטטיסטיקה והסתברות. השאלון אורך 90 דקות ללא תוספת זמן. מהווה כ-35% מהציון הסופי ברמה זו. נעשה לרוב בכיתה יא'.
רמת 4 יח"ל
רמת לימוד זו, היא הרמה הבינונית של המקצוע. רמת לימוד זו מורכבת מהשאלונים:
שאלון 35481 (לשעבר 804) - שאלון חיצוני המורכב משלושה פרקים: פרק ראשון- אלגברה, גאומטריה אנליטית והסתברות. פרק שני- גאומטריה וטריגונומטריה במישור. פרק שלישי- חדו"א של פולינומים, פונקציות רציונליות ופונקציות שורש. אורך השאלון כ-210 דקות. שאלון זה מהווה כ-65% מהציון הסופי ברמה זו. נעשה לרוב בכיתה יא'.
שאלון 35482 (לשעבר 805) - שאלון חיצוני המורכב משני פרקים: פרק ראשון- סדרות חשבוניות וטריגונומטריה במרחב. פרק שני- גדילה ודעיכה, חדו"א של פונקציות טריגונומטריות, פונקציות מעריכיות ולוגריתמיות ופונקציות חזקה. אורך השאלון כ-100 דקות, לכן נחשב לקצר ביחס לשאלון 582. שאלון זה מהווה כ-35% מהציון הסופי ברמה זו. נעשה לרוב בכיתה יב'.
רמת 5 יח"ל
רמת לימוד זו, היא הרמה הגבוהה ביותר שניתן לגשת אליה במקצוע זה. רמת לימוד זו מורכבת מהשאלונים:
שאלון 35581 (לשעבר 806) - שאלון חיצוני המורכב משלושה פרקים. פרק ראשון- אלגברה, הסתברות ובעיות מילוליות. פרק שני- גאומטריה וטריגונומטריה במישור. פרק שלישי- בעיות קיצון וחדו"א של פולינומים, פונקציות שורש, פונקציות רציונליות ופונקציות טריגונומטריות. אורך הבחינה שלוש וחצי שעות ללא תוספת זמן מהווה כ-60% מהציון הסופי ברמה זו. נעשה לרוב בכיתה יא'.
שאלון 35582 (לשעבר 807) - שאלון חיצוני המורכב משני פרקים. פרק ראשון- גאומטריה אנליטית, וקטורים, טריגונומטריה במרחב ומספרים מרוכבים. פרק שני- גדילה ודעיכה, חדו"א של פונקציות חזקה, פונקציות מעריכיות ולוגריתמיות. אורך הבחינה שעתיים ורבע ללא תוספת זמן. מהווה כ-40% מהציון הסופי ברמה זו. נעשה לרוב בכיתה יב'.
תלמידים יכולים לגשת רק לשאלון הראשון ברמה של 4 יחידות לימוד או 5 יחידות לימוד, כלומר שאלון 481 או שאלון 581, ובכל זאת לזכות בבגרות בהיקף 3 יחידות.
לתת חמש – התוכנית הלאומית לקידום המתמטיקה
עם כניסתו לתפקיד שר החינוך ב-2015 הצהיר נפתלי בנט שהוא רואה במתמטיקה ברמה גבוהה תשתית חיונית להמשך הצלחתה של ישראל. ביולי 2015 יזם בנט את הגדלת הבונוס ללומדי 5 יחידות לימוד מתמטיקה ל-30 נקודות. בדצמבר 2015 הודיעו בנט והאוניברסיטאות על העלאת הבונוס לנבחני מתמטיקה 5 יחידות ל-35 נקודות. בנוסף, השיק בנט תוכנית לאומית להכפלת כמות התלמידים הלומדים 5 יחידות לימוד מתמטיקה, בהשקעה של 75 מיליון שקלים. התוכנית כוללת הוספת שעות לימוד, הכשרת מורים נוספים וסיוע של חונכים מהאקדמיה וההיי-טק. בשנה הראשונה ליישום התוכנית עלה מספר הניגשים לבחינת הבגרות במתמטיקה ברמת 5 יחידות לימוד מ-12,037 ל-15,800, אך הנבחנים הללו החלו ללמוד בטרם הושקה התוכנית. ביוני 2018 ניגשו כ-18,000 תלמידים לבחינות הבגרות במתמטיקה ברמת 5 יחידות לימוד.
שינויים בבחינה במהלך השנים
במהלך השנים, חלו שינויים רבים בבחינות הבגרות, הן בנושאים, והן במבנה השאלונים. בעבר היו נהוגים גם נושאים נוספים בבחינות הבגרות בחלק מן השאלונים כמו: היפרבולות, קומבינטוריקה, והוכחה באינדוקציה.
עד שנת 2010 כל רמת למידה (3, 4 או 5 יח"ל) נבחנו ב-3 בחינות, כאשר השאלון השלישי ברמת כלשהי היה גם השאלון הראשון ברמה שמעליה. שיטה זו הונהגה כדי להקל על תלמידים לעלות בין הרמות, כך שיצטרכו לשפר רק שתי בחינות במקום שלוש. כלומר, עד 2010, מתכונת ההיבחנות הייתה כדלהלן:
החל משנת 2010 הונהגה שיטה בה לכל רמה שאלונים ייחודיים וסמליהם הוחלפו. מספר השאלונים ברמות 4 ו-5 יחידות, ירדו משלושה לשניים. לאור זאת, מספר השאלות בכל שאלון הוכפל, והזמן עלה לשלוש וחצי שעות. השינוי בוצע בהדרגה, ולפיו תלמידים שהחלו להבחן בשנים שקדמו לשינוי המשיכו להיבחן על פי שיטת ההיבחנות הישנה (שאלוני 00X), בעוד ששאלוני השיטה החדשה (80X) חולקו לאלו שהחלו להיבחן מסוף 2010 ואילך. ב-2014 חל שינוי נוסף, בו הוחלט להוריד שאלה אחת בפרק הנדסת המישור בשאלונים 806 ו-804.
בתקופת מגפת הקורונה בישראל הורידו הגבלת פרקים בעבור שאלונים 481/482/581/582 (בהתאם למועד) ומספר שאלות במועדי הקיץ של 2021 בעבור שאלונים 481 ו-581 מ-5 שאלות ל-4 שאלות. נוסף על כך בשאלונים של 3 יחידות הוחלט כי הצבירה תהפוך מ-25 נקודות לשאלה לכ-30 נקודות לשאלה, וכך התלמיד יוכל לצבור עד 180 נקודות.
בשנת 2021 החלו להכניס רפורמה חדשה הכוללת שאלון חדש המיוצג כ(X7X) במקום (X8X). נכון לאוגוסט 2022 השאלונים קיימים רק במועדי חורף ועוד לא ידוע לגבי עתידם. נכון לאוגוסט 2022 קיימים שאלונים חלופיים (X7X) לכל בחינות (X8X) למעט 582. נכון לאוגוסט 2022 השאלונים כוללים בין היתר "שאלות קצרות" (571) סטטיסטיקה, ווקטורים בעבור שאלוני 4 יחידות שעד אותה עת לא נלמדו ברמה זאת. כמו כן, שאלוני 3 יחידות מחולקים לאשכולות הכוללים שאלות עם בעיות מחיי היום יום, ומספר הנקודות לכל שאלה ירד ל20 נקודות, דבר שמאפשר צבירה של עד 120 נקודות.
קישורים חיצוניים
מבנה שאלוני הבחינה החדשים
קנטה
קנטה היא עיר מהתקופה הרומאית שהיוותה חלק מהדקאפוליס. שרידי העיר נמצאים בדרום סוריה, כשבעה ק"מ צפונית מזרחית לא-סווידא. כיום יש במקום כפר דרוזי בשם קנוואת (בערבית: قنوات). העיר ממוקמת בגובה של 1,200 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
במקרא מוזכרת עיר בשם קנת, ששכנה באותו אזור בנחלת שבט מנשה. חוות יאיר שכנו בחבל ארגב המקראי, באזור הבשן:
יוסף בן-מתתיהו הזכיר את העיר כזירת קרבות בין כוחותיו של המלך הורדוס לבין הערבים. העיר הייתה חלק מהקבוצה של ערי הדקאפוליס, ערים לא יהודיות שקיבלו אוטונומיה יחסית בתוך פרובינקיית יהודה הרומאית. במאה ה-1 לספירה סופחה העיר לפרובינקיה הרומית של סוריה. עם צמיחת הנצרות באזור, סופחה קנטה לפרובינקיה ערביה הרומית. קנטה נכבשה על ידי כוחות מוסלמיים ב-637, לאחר שהייתה מרכז נוצרי חשוב. העיר הדרדרה במהלך השנים עד שבמאה ה-9 הייתה לא יותר מכפר קטן ועני.
אתרים
הריסות העיר משתרעות על שטח שאורכו 1500 מטרים ורוחבו 750 מטרים. בין העתיקות ניתן למצוא גשר רומאי ותיאטרון חצוב בסלע עם תשעה נדבכים של מושבים, ותזמורת בקוטר של תשעה עשר מטרים. בנוסף, ניתן למצוא בעתיקות העיר נימפאום, אקוודוקט, מקדש גדול עם סטיו ושורות עמודים, ומקדש לאל השמש (הליוס) שבחזיתו שורת עמודים כפולה.
האתר, הידוע בשמו סאראי או סאראיה ("ארמון" בערבית), מתוארך לסביבות המאה ה-2 והיה בתחילה מקדש. במאה הרביעית או החמישית לספירה, הפך האתר לבזיליקה נוצרית. אורכו של המבנה 22 מטרים, והוא כולל סטיו עמודים ועוד אטריום עם שמונה עשר עמודים.
רבי יקים איש חדיד
רבי יקים איש חדיד היה תנא בדור השני, אשר נזכר פעם אחת במשנה. מוצאו של רבי יקים, על פי שמו, הוא העיר חדיד שבשפלה.
רבי יקים העיד על ההלכה הבאה ביבנה, ביחד עם רבי יהושע בן חנניה:
.
Glass Spider
Glass Spider הוא אלבום הופעה של הזמר דייוויד בואי משנת 1987, בסידני, אוסטרליה.
המופע
המופע המצולם מורכב למעשה משתי הופעות אשר נערכו באותו אולם בתאריכים ה-7 וה-9 בחודש נובמבר 1987. סיבוב ההופעות נועד לקדם את האלבום שהוציא בואי באותה שנה Never Let Me Down, המופע קרוי "Glass Spider" כשם שיר מתוך האלבום.
את בואי ליוו להקת נגנים ורקדנים. המופע היה תיאטרלי ורווי בדיאלוגים בין בואי לרקדנים, אשר שיחקו ורקדו לצלילי השירים. תפאורת המופע הייתה עכביש ענק, כאשר ראשו היווה במה נוספת, ממנה בואי ביצע מספר שירים.
Glass Spider Tour יצא לדרך בחודש מרץ 1987, לתשע הופעות בערים גדולות בעולם, לצורך קידום מכירות ובדיקת המופע מול קהל, וסיבוב ההופעות הרחב החל במאי והסתיים בנובמבר אותה השנה. במהלך המסע עבר בואי באירופה, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
Glass Spider הופץ לראשונה בשנת 1988 על גבי קלטות וידאו, בשנת 2007 יצאה מהדורת ה DVD של ההופעה, ומהדורה נוספת הכוללת את ה -DVD ותוספת של שני תקליטורים המתעדים הופעה שהוקלטה במונטריאול, קנדה ב - 30 באוגוסט 1987.
רפנה
רפנה היא עיר מהתקופה הרומאית שהשתייכה, על פי פליניוס הזקן, לקבוצת הערים הידועות כדקאפוליס. חוקרים אחרים כתלמי ושירר גרעו את רפנה מהרשימה, והוסיפו את אבילה. לכן יש המזהים את העיר כאבילה, אתר ארכאולוגי הנמצא מצפון לאירביד, בקרבת נהר הירמוך.
ברפון התנהל קרב בין כוחותיו של יהודה המכבי, שנחלץ לעזרת יהודי דתימה, ובין כוחות יווניים בפיקודו של טימותיאוס, שהסתיים בניצחונו של יהודה.
בתקופה הרומאית שכנו במקום בסיסי הלגיון השלישי גאליקה (החל משנת 218) והלגיון השנים עשר פולמינטה.
זאב סמילנסקי (1954)
זאב סמילנסקי (נולד ב-1 ביוני 1954) הוא מתמטיקאי ואיש היי-טק ישראלי בעבר וכיום עוסק בעיקר בכתיבת שירה ופרוזה.
ביוגרפיה
סמילנסקי נולד וגדל ברחובות. הוא בנם הצעיר של הציירת נעמי סמילנסקי (לבית וולמן) והסופר ס. יזהר. יש לו אח (ישראל) ואחות (הילה). הוא קרוי של שם סבו (מצד אביו), זאב סמילנסקי, שהיה חלוץ, סופר, עיתונאי ומורה. למד ב"בית חינוך לילדי עובדים" ובהמשך בקריית החינוך ע"ש עמוס דה שליט ברחובות. לאחר סיום לימודיו שירת בנח"ל, תחילה כחייל, ואחר כך כקצין.
לאחר תום שירותו הצבאי למד לתואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטה העברית בירושלים: בשנים 1977-1980, למד מתמטיקה ופיזיקה לתואר ראשון. בשנים 1980–1981 למד מתמטיקה לתואר שני. בשנים 1982–1985 למד מתמטיקה לתואר שלישי. במהלך הדוקטורט נסע לשנה אחת (1984) לאנגליה, והתמחה שם בנושא מחקרו בהנחייתו של פרופ' ביוניברסיטי קולג' לונדון. את עבודת הדוקטור בנושא של "פאונים קמורים" (ענף של הגאומטריה) כתב בהנחייתו של פרופ' מיכה פרלס.
פעילותו בתחום ההיי-טק
עם סיום לימודיו פנה לעבוד בחברות מובילות בהיי-טק בישראל: סאיטקס (1989-1985), אורבוט שהפכה לאורבוטק (1989-1995) וחברות נוספות. הוא התמחה באלגוריתמיקה ובמיוחד בראיית מכונה (ענף בתחום בינה מלאכותית שמאפשר למחשבים יכולת לזהות תבניות בנתונים ויזואליים).
בשנת 1999 שינה כיוון מקצועי והתחיל לעבוד בחברת קומפיוג'ן בנושאים של ביולוגיה וביוטכנולוגיה. אחרי כך עבד בחברת פרוקוגניה באותו תחום.
הפרשת נתרן יחסית
הפרשת נתרן יחסית  (באנגלית: Fractional excretion of sodium או FENa) היא נוסחה ברפואה המשמשת לחישוב אחוז הנתרן, שהופרש בשתן, ביחס לכמות הנתרן שסוננה על ידי הכליה. הנוסחה משמשת לבירור הגורמים לאי ספיקת כליות חריפה.
זאב סמילנסקי (1954)
פעילותו בתחום ההיי-טק
מכל אחד משני העיסוקים המרכזיים האלה שבחייו המקצועיים – ראיית מכונה וביוטכנולוגיה – נולדו חברות חדשניות, שאת הטכנולוגיה שלהן פיתח, וגם כתב את הפטנטים העיקריים המגנים עליהן. החברה האחת, אמזה (Emza) עוסקת במצלמות זעירות חכמות, והחברה השנייה, אנימה ביוטק (Anima Biotech) בפיתוח תרופות. הוא עבד בשתיהן שנים רבות כמוביל הפיתוח הטכנולוגי, ועד היום ממשיך לתת להן ייעוץ מקצועי בתחומי התמחותו.
הפרשת נתרן יחסית
הבסיס התאורטי
שיווי המשקל (הומאוסטזיס) של הנוזלים בגוף תלוי ביכולת של הכליה לקבוע איזה מומס יופרש בכליה. כמות המומס המופרש היא תלוי שלשה משתנים. במקרה זה המומס הוא נתרן אך החישוב רלוונטי לכל אלקטרוליט ומומס אחר הקיים בגוף האדם. החישוב הבסיסי של כמות המומס הוא (כמות המומס שסונן בפקעית + כמות המומס שהופרש באבובית) - כמות המומס שנספג באבובית = לכמות החומר שהופרש. בפועל החישוב הזה ישתנה בין כל מומס שכן לכל מומס יש את הדינמיקה שלו בתוך הכליה.
זאב סמילנסקי (1954)
עיסוקו בכתיבה
סמילנסקי החל לעסוק בכתיבה רק בסוף שנות ה-40 שלו: במרץ 2001, לקראת יום הולדתה ה-47 של אשתו, כתב לה עשרה שירי אהבה. את מחזור-השירים האישיים האלה הדפיס וכרך במהדורה מצומצמת.
הפרשת נתרן יחסית
הבסיס התאורטי
על כן כאשר מחשבים את הדרך בה הכליה מתנהלת עם מומס מסוים יש להתחשב ביחס בין כמות המומס שעברה סינון לכמות המומס שהופיע בפועל בשתן.
זאב סמילנסקי (1954)
עיסוקו בכתיבה
אחרי כן המשיך לכתוב שירה, ופרסם שתי אסופות שירה: "צבע ביתך" (2016) ו"בארות הגפרית הישנות" (2020).
הפרשת נתרן יחסית
הנוסחה במקרה בו המומס הוא נתרן - FeNa
FeNa = (כמות הנתרן בשתן X כמות הקריאטינין בדם) / (כמות הנתרן בדם X כמות הקראטנין בשתן) את כל הערכים יש לחשב במ"ג/ד"ל ולהכפיל ב 100 על מנת לקבל אחוז.
זאב סמילנסקי (1954)
עיסוקו בכתיבה
בהמשך, עבר לכתוב סיפורים קצרים שהתפרסמו בכתבי העת הספרותיים מאזניים, הו! ו-עתון 77, באתר "מעבורת" ובאסופת סיפורים קצרים של הוצאת "פטל".
בשנים 2020–2022 כתב שני ספרי פרוזה:
ספרו "בג'נקיה" עובד בשנת 2021 לתיאטרון על ידי שרון בבילה במסגרת תיאטרון רמלה (בהנהלתו האמנותית של יוסי ג'וז כהן).
עיסוקים נוספים
עוסק בייצור יין בכרם המשפחתי. בבעלותה של משפחתו נמצא יקב הבוטיק "יקב מישר". ביקב מתקיימים גם אירועים שונים המשלבים יין, אמנות, שירה ומוזיקה. בשנת 2010 במאמר דעה בעיתון "הארץ" הסביר סמילנסקי מדוע היין ביקב שבבעלותו איננו כשר.
הפרשת נתרן יחסית
השימוש במשוואה והבנת התוצאה
ניתן לחלק את הסיבות לאי ספיקת כליות חריפה לשלוש 1. סיבות פרה-רנאליות. קרי המחלה הבסיסית איננה בכליה, אך ירידה בנפח התוך כלי ופגיעה באספקת הדם לכליה גורמת לפגיעה בתפקוד הכלייתי בשל. 2. סיבות רנאליות - מחלה שמקורה בכליה עצמה שכעת באה לידי ביטוי באי ספיקת כליות חריפה. 3. סיבה פוסט-רנאלית - לרוב חסימה מכנית של דרכי השתן. במקרים בהם רוצים להבדיל בין סיבה פרה-רנאלית לרנאלית נוכל להשתמש בנוסחה.
זאב סמילנסקי (1954)
משפחתו
נשוי לחיה לבית קוצ'ינסקי שהייתה מורה לחינוך מיוחד וכובענית. אב לשני בנים, עופר ושאול.
הפרשת נתרן יחסית
השימוש במשוואה והבנת התוצאה
ערך קטן מ 1% מדגים שני דברים, ראשית שהיכולת של הכליה לספוג מחדש את הנתרן שמורה, ושנית שלגוף יש חוסר בנוזלים ולכן ישנה ספיגה מוגברת של נתרן חזרה לגוף על מנת להגדיל את כמות הנוזלים. ועל כן במקרה כזה מדובר באי ספיקת כליות ממקור פרה-רנאלי או PRE RENAL AZOTEMIA דוגמת אי ספיקת לב, התייבשות, והלם תת-נפחי. ערך גדול מ 1% מדגים את שני הצדדים ההפוכים של אותו המטבע. ייתכן ויכולת הספיגה של נתרן נפגעה - כמו בעת מתן סוגים מסוימים של תרופות משתנות ושלא קיים חוסר בכמות הנוזל התוך כלית, ועל כן המקור לאי ספיקת הכליות הוא כליית או RENAL AZOTEMIA.
זאב סמילנסקי (1954)
משפחתו
מתגורר מאז שנת 1989 במושב מישר. בבית הסמוך לו עברו להתגורר גם הוריו, מגיל 75 ועד למותם.
מאמרי דעה בעיתון "הארץ"
סמילנסקי כותב מאמרי דעה ב"הארץ". להלן מבחר מהם:
פטנטים רשומים
לסמילנסקי מעל 30 פטנטים רשומים. בחלקם הוא רשום כממציא היחיד, וחלקם רשומים על שם קבוצת ממציאים שבה הוא נכלל.
היאטוס (רומנית)
בשפה הרומנית יש היאטוסים של שתי תנועות, שלוש תנועות ואפילו ארבע תנועות, כשכל תנועה משתייכת להברה אחרת. הרצפים הארוכים נובעים בדרך כלל מצירוף קידומת הכוללת בעצמה היאטוסים, כמו -paleo או -neo למילים המתחילות בעצמן עם היאטוסים, כמו autocraţie או eugenie, וכך נוצרו מילים דוגמת neoautocraţie.
דוגמאות להיאטוסים בשפה הרומנית:
עקיפת ההיאטוס
דרך תקינה לעקיפת ההיאטוס היא על ידי הקטנת תנועות למצב של חצי תנועה, כמו בדיפתונג או טריפתונג וביטוי שתי ההברות ביחד. לא כל חיבור כזה מקובל וחלקם נחשבים לצורת ביטוי שגויה. לדוגמה, במילה DE-O-DA-TĂ מחברים את שתי ההברות הראשונות להברה אחת: DEO-DA-TĂ. חיבור דומה במילים GE-O-ME-TRI-E, GE-O-LO-GI-E ו-GE-O-GRA-FI-E, אינו מקובל ונחשב לביטוי שגוי.
דרך פסולה לעקיפת ההיאטוס היא הוספת חצי תנועת i בין שתי ההברות. התופעה הזאת היא מקרה פרטי של אפנטזה epenteza.
Halcyon
Halcyon (בעברית: הלסיון) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת והפזמונאית האנגלייה אלי גולדינג. האלבום יצא לאור ב-5 באוקטובר 2012, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס.
סיבוב הופעות
כדי לקדם את האלבום, יצאה גולדינג ב-7 בדצמבר 2012, לסיבוב ההופעות השני שלה, "The Halcyon Days Tour", אשר הסתיים ב-12 באוגוסט 2014.
Can't Buy Me Love
Can't Buy Me Love (בעברית: לא יכול לקנות לי אהבה) הוא שיר של להקת הביטלס שנכתב על ידי פול מקרטני (הקרדיט ניתן גם לג'ון לנון) ויצא באלבום A Hard Day's Night בשנת 1964. השיר יצא גם כסינגל, והבי סייד שלו הוא השיר You Can't Do That. השיר הוקלט ב-25 בפברואר באולפני אבי רוד שבלונדון, אורכו 2:11 דקות והוא הופק על ידי ג'ורג' מרטין.
השיר דורג במקום ה-295 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים על ידי המגזין רולינג סטון.
השיר תורגם לעברית על ידי דרורה חבקין תחת השם "לי לא אכפת", ובוצע על ידי ישראל גוריון.
מסוף קניון איילון
מסוף קניון איילון הוא מסוף אוטובוסים, שנמצא בסמוך לקניון איילון ולאזור התעשייה של בני ברק ומשרת את תושבי העיר רמת גן, בני ברק והאזור, מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס לרחבי גוש דן, ירושלים, השרון והדרום ובו עוברים מאות נוסעים ביום, המסוף משמש נקודת מוצא לקווי אוטובוס רבים שמיועדים לציבור החרדי מבני ברק למגוון ערים ומקומות.
קווי אוטובוס במסוף
🌙 - קו לילה
בדיקת השערות
בסטטיסטיקה, בדיקת השערות הוא הליך המשתמש בנתוני מדגם כדי להחליט אם לדחות או לא לדחות השערה נתונה.
הבדיקה מכריעה בין שתי השערות לגבי ההתפלגות ממנה נלקח המדגם: השערת האפס (שנהוג לסמן ב-H_0), שהיא לרוב ההשערה השמרנית אותה מנסים לדחות, והשערה אלטרנטיבית (H_1). לרוב, ההשערה האלטרנטיבית H_1 היא קיום התופעה אותה מנסים לאשש.
דוגמה
נניח שרוצים לבדוק את ההשערה שהזנת פרות בתחמיץ גורמת לתנובת חלב רבה יותר מאשר הזנתן בחציר. במקרה זה ננסח את שתי ההשערות הבאות:
נניח שעל פי הנתונים, ממוצע תנובת החלב של הפרות בקבוצה שאכלה תחמיץ גבוה בליטר אחד מזה של הפרות שבקבוצה שאכלה חציר. נתון זה אינו מספיק בהכרח כדי לדחות את השערת האפס ולהוכיח את הטענה שתחמיץ מגביר את תנובת החלב בהשוואה לחציר, כי הבדלים מקריים בין שתי דגימות, אפילו אם הן מאותה אוכלוסייה, הם צפויים (למשל, ממוצעי תנובת החלב של שתי קבוצות של פרות שהוזנו בתחמיץ יהיו שונים במקצת). רק הבדל מובהק סטטיסטית מאפשר דחייה של השערת האפס. בדיקת המובהקות הסטטיסטית נעשית בדרך דומה להוכחה בדרך השלילה: נניח שהשערת האפס נכונה, ונחשב מהי ההסתברות לקבל "במקרה" הבדל של 1 ליטר או יותר בין ממוצעי הקבוצות (שנדגמו מתוך אותה התפלגות אוכלוסייה).
אם תתקבל הסתברות נמוכה, למשל 0.01 (1%), נטען שהשערת האפס איננה סבירה דיה ולכן יש לדחות אותה. בכך נקבל את ההשערה האלטרנטיבית, שהזנה בתחמיץ אכן גורמת לתנובת חלב גבוהה יותר מהזנה בחציר. אך אם תתקבל הסתברות גבוהה יותר, למשל 0.3 (30%), לא נוכל לדחות את השערת האפס; ייתכן שהתוצאה היא מקרית ובמדגמים אחרים תתקבל תוצאה הפוכה.
סוגי שגיאות
הליך בדיקת ההשערות מספק שתי תוצאות אפשריות: דחיית השערת האפס או אי דחייתה. במציאות, ייתכן שהשערת האפס נכונה או איננה נכונה. לכן ייתכנו שני סוגים שונים של שגיאות:
ההסתברות לכל שגיאה תלויה בפרמטרים של המבחן הסטטיסטי שבו משתמשים לצורך בדיקת ההשערות, ובדרך כלל משתמשים בהם כדי לשלוט בהסתברות לשגיאה מסוג I (α, הקרויה רמת המובהקות של המבחן). הערך הנבחר של α קובע את ההסתברות לשגיאה מסוג II (β).
השגיאות הן בעלות אופי שונה במהותן ובעלות השלכות שונות. לרוב, ההשערה האלטרנטיבית היא תופעה שאותה החוקר מעוניין להוכיח, ובמקרה זה שגיאה מסוג I תגרום לו להסיק בטעות שגילה תגלית. שגיאה כזו עשויה לגרום לפרסום מאמר מדעי שגוי, ליציאתה לשוק של תרופה חסרת השפעה, וכיוצא באלה.
בשגיאה מסוג II החוקר מחמיץ את ההזדמנות לגלות תגלית אמיתית. במקרה כזה עדיין עומדת לרשותו האפשרות לחזור על הבדיקה בצורה מקיפה יותר, למשל עם יותר נתונים, אך הוא עלול לנטוש את כיוון המחקר. בדרך כלל במקרה של שגיאה מסוג II הניסוי איננו מתפרסם ברבים, כי המסקנה (השגויה) אינה "מעניינת" דיה.
ההסתברות למאורע המשלים ביחס לשגיאה מסוג I (שיביא לפרסום של תגליות אמיתיות בלבד) נקראת גם רמת הסמך של המבחן, ואילו ההסתברות למאורע המשלים ביחס לשגיאה מסוג II (שבו אף תגלית אמיתית אינה מוחמצת) נקראת עוצמת המבחן.
מבחנים נפוצים
מבחנים סטטיסטיים רבים עוסקים בבדיקת השערות אודות תכונות של ההתפלגות של משתנים מקריים. לדוגמה:
בדיקת השערות מול אמידה בייסיאנית
בשיטת ההסקה הבייסיאנית מייחסים לתופעה הסתברות אפריורית, המייצגת את רמת האמונה בנכונותה (למשל, לפי ידע קודם). לאחר איסוף הנתונים אפשר לחשב את ההסתברות חדשה לקיומה של התופעה. לדוגמה, נניח בידינו מטבע ואנו מייחסים מראש הסתברות של 99% לכך שהוא הוגן לחלוטין (השערת האפס) ו-1% לכך שהוא מוטה ביחס של 60:40 לטובת "עץ" (נניח שאין אפשרויות אחרות). אם בהטלת המטבע חמש פעמים התקבלו חמש תוצאות "עץ", ההסתברות המעודכנת להשערת האפס היא
המצור על לנינגרד
המצור על לנינגרד (כיום סנט פטרבורג) היה מצור צבאי של כוחות גרמניה הנאצית, פינלנד, ספרד ומתנדבים מאירופה וצפון אפריקה על העיר לנינגרד במהלך פלישתם לברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא הביא למותם של 750,000 איש, שיעור האבדות האזרחיות הכבד ביותר בעיר כלשהי בהיסטוריה המודרנית ואולי בכלל. המצור נמשך מ-8 בספטמבר 1941 ועד 27 בינואר 1944 (במשך 872 יום). במהלך המצור בן 872 הימים היה רעב כבד בלנינגרד שהוביל למותם של למעלה מחצי מיליון בני אדם. מוות המוני זה לא היה רק תוצאת לוואי של נסיבות המצור אלא אחת ממטרותיו המפורשות והמכוונות של היטלר, כפי שנוסחו בהוראותיו ובפקודות מפקדי הוורמאכט.
בתחילת המצור על העיר החל להיות מורגש מחסור במזון ודלק. הדרך היחידה לתקשורת עם לנינגרד הנצורה היה אגם לדוגה, שהיה בטווח של התותחנים שצרו על העיר. משהחל רעב, והוחמר בשל בעיות אספקה, חימום ותחבורה, מתו מאות אלפים מתושבי העיר.
לאחר שבירת המצור בינואר 1943, וכבר מאמצע פברואר בלנינגרד החלו לפעול תקני אספקת המזון שנקבעו למרכזים תעשייתיים אחרים במדינה. עם זאת, המצור של כוחות האויב על לנינגרד נמשך עד ינואר 1944. בינואר - פברואר 1944 ביצעו החיילים הסובייטים פעולה צבאית בציר לנינגרד-נובגורוד, וכתוצאה מכך נסוג האויב 220-280 ק"מ מגבולות הדרומיים של העיר.
מתקפה גרמנית
ב-27 ביוני 1941 (ימים אחדים לאחר תחילת מבצע ברברוסה) החליטה מועצת נציגי הפועלים של לנינגרד לגייס אלפי אנשים לבניית ביצורים להגנה על העיר. נבנו כמה קווי הגנה. אחד מקווי הביצורים נמשך משפך נהר הלוגה לצ'ודובו, גטצ'ינה, אוריטסק, פולקובו ואז דרך נהר נייבה. קו ביצורים אחר עבר דרך פטרהוף לגטצ'ינה, פולקובו, קולפינו וקולטושי. קו ביצורים נוסף נגד הפינים נבנה בפרבריה הצפוניים של לנינגרד. בסך הכול נבנו על ידי האזרחים 190 ק"מ של מכשולי עץ, 635 ק"מ של מכשולי גדר תיל, 700 ק"מ חפירות נגד טנקים, 5,000 ביצורים קלים ובונקרים ו-25,000 ק"מ של חפירות. אפילו התותח של אוניית המלחמה אברורה, שהתפרסמה בימי מהפכת אוקטובר הועלה על רמת פולקובסקי שמדרום ללנינגרד.
כאשר הובסו הכוחות הסובייטים של החזית הצפון-מערבית ברפובליקות הבלטיות הסובייטיות, בסוף יוני, הבקיעה קבוצת הפאנצר הרביעית את דרכה לאוסטרוב ולפסקוב. ב-10 ביולי נכבשו שתי הערים והארמייה ה-18 הגרמנית הגיעה לקונדה ולקינגיספ ומיד לאחר מכן התקדמה ללנינגרד מכיוון נרבה, אזור הלוזסקי, בעוד קבוצת הפאנצר הרביעית והארמייה ה-16 התקדמו מדרום-מזרח וגם מדרום ומצפון אגם אילמן על מנת לבודד את לנינגרד ממזרח ולהצטרף לפינים בגדה המזרחית של אגם לאדוגה. ב-4 בספטמבר החלה ההפגזה על לנינגרד. ההפצצות ב-8 בספטמבר גרמו ל-178 שריפות. בתחילת אוקטובר סירבו הכוחות הגרמניים לתקוף את העיר, וההנחיה של היטלר ב-7 באוקטובר, שנחתמה על ידי אלפרד יודל, הייתה תזכורת שלא לקבל כניעה.
מתקפה פינית
באוגוסט כבשו הפינים מחדש את המצרים הקרליים, דבר שאיים על לנינגרד ממערב, והתקדמו דרך קרליה מזרחה מאגם לאדוגה, בצורה שאיימה על לנינגרד מצפון. הכוחות הפינים נעצרו בגבול של 1939. המטכ"ל הפיני דחה את בקשות הגרמנים לתקיפות אוויריות נגד לנינגרד, והפינים לא המשיכו להתקדם דרומה מנהר סוויר במזרח קרליה הכבושה. ההתקדמות הגרמנית הייתה מהירה, ובספטמבר כיתר הוורמאכט את לנינגרד. בצפון, המשיכו הכוחות הפינים בהתקדמותם עד הגעתם לסוויר בדצמבר, 160 ק"מ צפון מזרחה מלנינגרד.
מצור
ב-8 בספטמבר החלה המתקפה הכללית של הארמייה ה-18 הגרמנית וקבוצת הפאנצר ה-4. את ההתקפה העיקרית הוביל הקורפוס ה-41 (דיוויזיות הפאנצר ה-1 וה-6 והדיוויזיה הממונעת ה-36) בשיתוף פעולה עם הקורפוס ה-38 (הדיוויזיות ה-1 וה-58); הכוח נפרס צפונה ממערב דרך קרסנוי סלו והרי דודנהוף. מדרום מאזור גצ'ינה וממזרח מאזור מגה הקורפוסים ה-50 וה-28 תקפו את חגורת המבצר הדרומית.
ב-16 בספטמבר התקרבו דיוויזיות הרגלים ה-58 וה-254 למפרץ פינלנד ליד אוריצק מדרום וניתקו כוחות סובייטים חזקים מהגוף המרכזי בלנינגרד. באזור משני צידי פטרהוף, עיקר הארמייה ה-8 המנותקת הצליחה להחזיק בהצלחה בראש הגשר אורנינבאום ובאי קוטלין (עם מבצר קרונשטאדט). באמצע ספטמבר המצב בקבוצת ארמיות צפון הפך קריטי מכיוון שהקורפוסים ה-10 וה-2 של הארמייה ה-16, שהיו מוצבים מדרום לאגם אילמן, והיו בין חולם לסטראיה רוסה, היו נתונים להתקפות נגד כבדות של החזית הצפון-מערבית הסובייטית.
בתחילת אוקטובר ויתרו הגרמנים על התקפות נוספות על העיר לטובת תקיפת מוסקבה. הוראה מס' 37 מיום 10 באוקטובר 1941 קובעת: "לאחר שחלק הארי של הצבא הרוסי הסובייטי נמחץ או הושמד במתחם המלחמה הראשי, אין עוד סיבה משכנעת למחוץ את הכוחות הרוסיים בפינלנד בהתקפה. הכוחות של היחידות הזמינות והעונה המתקדמת כבר לא מספיקים כדי לכבוש את מורמנסק... או... לנתק את מסילת הרכבת של מורמנסק לפני תחילת החורף." בדצמבר 1941 הצליח הצבא האדום בקרב טיקווין, לבלום את ההתקדמות המתוכננת של הקורפוס הממונע ה-39 ממזרח. בנוסף, חזית וולחוב הסובייטית שזה עתה הוקמה בפיקודו של הגנרל קיריל מרצקוב באזור שממזרח ללנינגרד הצליחה להדוף את הגרמנים בחזרה אל מעבר לנהר וולחוב וללכוד כמה ראשי גשר בגדה השמאלית.
בתקופה שלאחר מכן ניסתה ברית המועצות לפרוץ את המצור על לנינגרד במספר קרבות. במהלך המצור נהרגו בעיר ובקרבות סביבה 1.6 עד 2 מיליון אזרחי ברית המועצות.
תקיפות אוויריות
התקפות כבדות כוונו לעבר מפעל קירוב, המפעל הגדול בעיר, שהיה רק שני קילומטרים מהחזית. מחסני בדייב, שבהם אוחסנו חלק גדול מאספקת המזון של העיר, היו יעד של חיל האוויר הגרמני. 3,000 טון קמח ו-2,500 טון סוכר נשרפו. שבועות לאחר תחילת הרעב הקשה, נמכרה האדמה המתוקה שאליה נגר הסוכר המומס בשוק השחור במחירים גבוהים.
עד סוף 1941 הטיל הלופטוואפה הגרמני 66,200 פצצות תבערה ו-3,499 פצצות נפץ חזקות על לנינגרד, במהלך כל המצור זה הוטלו 102,520 פצצות תבערה ו-4,653 פצצות נפץ חזקות. בשל אופי ההפצצה נהרסו מתקנים אזרחיים רבים, כמו בתי ספר. בסך הכל, לפחות 16,000 בני אדם נהרגו בתקיפות אוויריות ויותר מ-33,000 נפצעו.
מזון
ב-2 בספטמבר פחתו הקצבות המזון בלנינגרד: לפועלים הוקצבו 600 גרם של לחם מדי יום, לעובדים - 400 גרם, לילדים ולנתמכים - 300 גרם. כמות גדולה של תבואה, קמח וסוכר הושמדה ב-8 בספטמבר עקב היעדר אמצעים להגנה אווירית. במהלך ימים אחדים לאחר שהמצור הושם, ניתן היה לאכול במסעדות "מסחריות" שסיפקו עד 12% מכל השומן ועד 10% מכל הבשר שהעיר אכלה. ב-12 בספטמבר 1942 הוערך שהמלאי שנותר לצבא ולאזרחים הוא כדלקמן: באותו היום נעשה צמצום נוסף במזון: הפועלים קיבלו 250 גרם לחם, עובדי משרד וילדים 125, ותומכי לחימה 250 ולוחמים 500. הפצת בשר וגריסים צומצמה אף היא, אך הפצת סוכר, ממתקים ושומנים הוגדלה במקום זאת. לצבא ולצי הבלטי היה מעט מנות חירום אך הן לא הספיקו. השייטת של לאדוגה לא הייתה מצוידת היטב והופצצה על ידי הגרמנים מן האוויר. מספר סירות עם דגנים טובעו בספטמבר. עם זאת, חלק משמעותי הועלה מאוחר יותר על ידי צוללים. דגנים לחים אלו שימשו לאפיית לחם. כאשר אזלו מאגרי קמח לתת, השתמשו בתחליפים אחרים. נעשה שימוש גם בשיבולת השועל לסוסים, בעוד שהסוסים הוזנו מעלי עצים.
2,000 טון של מעי כבש נמצאו בנמל והוכנו מהם תבשילים. מאוחר יותר הוחלף הבשר בתבשילים אלו בעורות עגלים. במהלך המצור היו בסך הכול 5 צמצומי מזון: ב-2 בספטמבר, ב-10 בספטמבר, ב-1 באוקטובר, ב-13 בנובמבר וב-20 בנובמבר. רמת הרעב מקיצוב המזון הוקלה הודות לגני ירקות חדשים, שכיסו את רוב השטח הפתוח בעיר ב-1943 (פארקי העיר ובהם שדה מרס הוסבו לגני ירק).
חשמל ואנרגיה
עקב מחסור באספקת חשמל נסגרו מפעלים רבים, ובנובמבר לא היה עוד שירות של מסילת הברזל. שימוש בחשמל נמנע מכל מקום למעט מהמטה הכללי, סמולני, ועדות מחוזיות, בסיסי הגנה אווירית וכמה מוסדות אחרים. עד סוף ספטמבר הגיעה לסיומה אספקת הפחם והנפט. האפשרות היחידה שנותרה הייתה שימוש בעצים שנכרתו. ב-8 באוקטובר הוועדה הביצועית של לנינגרד (ברוסית: Ленгорисполком) והוועדה הביצועית האזורית (ברוסית: облисполком) החליטו להתחיל בכריתת עצים באזור פרגולובו וגם באזור וסהוולזסקי בצפון העיר. עם זאת לא היו מכשירים או אכסניות לקבוצות הכורתים שהורכבו מנערים ומנערות. ב-24 באוקטובר רק אחוז מתוכנית כריתת היערות בוצעה.
דרך החיים
בתוהו ובוהו ששרר בחורף הראשון של המלחמה שום תוכנית פינוי לא הייתה זמינה או הובאה לידי ביצוע. העיר ופרבריה רעבו לגמרי בהסגר המוחלט עד 20 בנובמבר 1941, כאשר דרך קרח על פני הלאדוגה שנקראה "דרך החיים" הוקמה.
הכוחות הגרמנים הטילו מצור על העיר במשך 900 יום ולמעשה לא היו מסוגלים לממש את יתרונם ולכבוש את העיר המבוצרת הודות למאמצי הביצור הכבירים שהחלו עוד עם יסודה במאה ה-18 ונמשכו ללא הפסקה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. סיבה נוספת הייתה ארגון הגנה יעיל על ידי המרשל ז'וקוב. הגרמנים הקיפו את העיר וחסמו את כל נתיבי האספקה ללנינגרד ופרבריה למעט מסדרון בודד על אגם הלאדוגה שנקרא "דרך החיים" (ברוסית: Дорога жизни). הקטל בעיר מההפגזות ומהרעב (במיוחד בחורף הראשון) היה מחריד.
מתקפת נגד סובייטית - מבצע "ניצוץ"
המספר הסופי של הקורבנות במהלך המצור שנוי במחלוקת. לאחר המלחמה דיווחה הממשלה הסובייטית על 670,000 הרוגים מ-1941 ועד ינואר 1944, שמתו בעיקר מרעב. על פי כמה הערכות בלתי תלויות, הערכות של מחיר הדמים הן גבוהות בהרבה: בין 700 אלף ל-1.5 מיליון, כשמרבית ההערכות נעות סביב 1.1 מיליון. מרבית הקורבנות נקברו בבית הקברות פיסקריובסקויה.
הנצחה
לנינגרד הייתה בין הערים הסובייטיות הראשונות שזכתה לתואר של עיר גיבורה ב-1965. התואר ניתן בשנת 1945 עם סיום המלחמה אך הוענק באופן רשמי בשנת 1965 יחד עם ערים נוספות.
גבורתה של לנינגרד מונצחת בפארק הניצחון שבגבעת פוקלוניה במוסקבה וכן במרכז העיר סנקט פטרבורג באנדרטאות שונות הפזורות בה. אחת האנדרטאות היא אנדרטת שבירת הטבעת.
במהלך המצור ואחריו נכתבו יצירות אומנות רבות המתארות את המצור או מוקדשות לעיר. הבולטות ביניהן: הסימפוניה ה-7 "לנינגראד" של שוסטקוביץ' והמרדיאן של פולקובו מאת ורה אינבר.
ב-2019 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "להציל את לנינגרד".
פאלאצו גרימאני די סנטה מריה פורמוזה
פאלאצו גרימאני די סנטה מריה פורמוזה (באיטלקית: Palazzo Grimani di Santa Maria Formosa) הוא ארמון הממוקם בוונציה שבאיטליה.
היסטוריה
המבנה בנוי בסגנון אופייני סביב חצר פנימית. חזית המבנה המעוטרת בחלונות מקושתים מצופה שיש.
החדר הידוע במבנה הוא חדר הדגים (Sala di Psiche) שנבנה בשנת 1540 לערך, ועוטר בפרסקאות מעשה ידי פרנצ'סקו מנצוקי, קאמילו מאנטוואנו ופרנצ'סקו דה רוסי.
היגיאה
היגיאה (מיוונית: Ὑγιεία, מרומית: סאלוס) היא אלת הבריאות במיתולוגיה היוונית ובמיתולוגיה הרומית, בתו של אסקלפיוס, אל הרפואה.
במיתולוגיה היוונית ובמיתולוגיה הרומית היגיאה הייתה אלת הבריאות והניקיון ומאוחר יותר גם אלת הירח. היא הייתה בעלת תפקיד חשוב במסורות שנבנו סביב דמותו של אביה, אסקלפיוס.
משמה (שם) של היגיאה ומתפקידה נגזר המושג "היגיינה".
היגיאה היא אחת מארבעת האלים המוזכרים בשבועת היפוקרטס.
פסק דין פטרומיליו
פסק דין פטרומיליו ניתן במערכה משפטית בת שתי ערכאות, בה נדון עניינו של אהרן פטרומיליו אשר חטף תיקים משלוש נשים ואחת מהן מתה מהלם.
הסכסוך נדון תחילה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, שהרשיע את פטרומיליו בשלוש עבירות שוד ובעבירת הריגה. פטרומיליו ערער על פסק הדין בפני בית המשפט העליון, אשר קיבל את הערעור, המיר את עבירות השוד בעבירות גנבה וזיכה את פטרומיליו מאשמת הריגה.
הסוגיה העיקרית שסביבה סבו הדיונים עסקה במשמעות השמטת המילה "ממשית" מהביטוי בחוק העונשין שעסק באלימות הנדרשת לעבירת "שוד", וברמת הצפיות הנדרשת למוות כתוצאה מהלם.
עובדות המקרה וגדר המחלוקת
בשנת 1982 חטף אהרן פטרומיליו בשלושה מקרים תיקים מידיהן של נשים, בלא שהן גילו התנגדות לכך. באחד המקרים גברת זילברשטיין, ממנה נחטף התיק, מתה זמן קצר לאחר מכן כתוצאה מהתרגשות שגרם לה האירוע. ככל הנראה תרם לכך מצבה הבריאותי הלקוי. לפני מותה הספיקה לומר לשכנתה שלא נדחפה, לא הוכתה ואף לא נגעו בה.
לטענת התביעה, בשלושת המקרים פטרומיליו "תפס בכוח" את התיקים. פטרומיליו כפר בכך ולדבריו חטיפת התיקים נעשתה ללא "תפיסה בכוח".
פסיקת בית המשפט המחוזי בתל אביב
פטרומיליו הואשם בשלושה מקרי שוד, ובהריגה של גב' זילברשטיין שנפטרה כתוצאה מהשוד. פטרומיליו טען להגנתו שלא השתמש באלימות בחטיפת התיקים ולכן לא עבר עבירות של שוד, על פי נוסח בחוק העונשין הקובע: "הגונב דבר, ובשעת מעשה או בתכוף לפניו או לאחריו מבצע או מאיים לבצע מעשה אלימות באדם או בנכס כדי להשיג את הדבר הנגנב או לעכבו... הרי זה שוד".
בית המשפט המחוזי קיבל את טענת התביעה והרשיע את פטרומיליו בשוד ובעבירת הריגה. בית המשפט התייחס לפסק דין אלחרר בו נקבע על בסיס סעיף 287 לפקודת החוק הפלילי, שהיה בתוקף בעת ביצוע העבירה של אלחרר, שיסודות עבירת שוד הם גנבה ושימוש ב"אלימות ממשית" כלפי הגוף או הרכוש של הקרבן, ועל כן מקרה של חטיפת רכוש בלא שבעליו הספיקו להביע התנגדות - אינו נחשב "שוד" כהגדרתו בחוק. אולם, בית המשפט המחוזי קבע שמאז חוק העונשין נכנס לתוקפו, ממנו הוסרה הדרישה לאלימות "ממשית" מהגדרת שוד, בטלה "הלכת אלחרר", והמחוקק קיבל את הבחנה המקובלת במשפט העברי לפיה כל גנבה בגלוי חורגת מגדר "גנבה". על כן, חטיפת תיק אף שהיא ללא "אלימות ממשית", מאחר שנעשתה בגלוי היא בגדר "שוד".
פסיקת בית המשפט העליון
בית המשפט העליון, בהרכב שכלל את מרים בן-פורת, משה בייסקי ושושנה נתניהו, דחה את טענת התביעה, וקיבל את עמדת פטרומיליו לפיה הוא לא "תפס בכוח" את התיקים. בין היתר התבסס בית המשפט על דברי המנוחה גברת זילברשטיין ש"לא נדחפה, לא הוכתה ואף לא נגעו בה".
בית המשפט דחה את פסיקת המחוזי לפיה השמטת המונח אלימות "ממשית" בחוק העונשין נועדה לבטל את "הלכת אלחרר", וקבע שזו נותרה בעינה. בהתאם לכך קיבל בית המשפט את הערעור על ההרשעה בשלוש עבירות שוד, והמיר אותה בהרשעה ב"גנבה".
בהמשך פסיקתו, קבע בית המשפט כי מאחר שב"הריגה" נדרש יסוד נפשי של צפיות לגרימת נזק לחייו או לשלמות הגוף של הקורבן, בעוד שב"שוד" קיימת צפיות כזאת הרי שב"גנבה" אין צפיות כזאת. בהתאם לכך, הובילה המרת עבירות השוד לעבירות גנבה, לזיכויו של הנאשם מאשמת הריגה.
באוביטר קבע בית המשפט כי "שוד חמור" מתקיים במקרה שהעבריין השתמש ב"אמצעי אלימות קשים" כדי למנוע התנגדות או לגבור עליה. קביעה נוספת הייתה כי כאשר ניתן לצפות נזק ל"שלימות הגוף" (לפי מבחן "הגולגולת הדקה") היקף האחריות כולל גם תוצאת מוות. עוד קבע בית המשפט שאין להביא ראיה מהמשפט האמריקאי להגדרת "שוד", משום שהמשפט האמריקאי בנידון סותר ל"הלכת אלחרר". למרות שפטרומיליו זוכה מהריגה, בית המשפט קבע כי קיימים מצבים בהם יורשע תוקף במוות כתוצאה מהתרגשות, למרות שלא נעשה שימוש באלימות כלפי הקורבן. השופטת בן פורת הבחינה בין מקרה של מוות עקב התרגשות במהלך פריצה, כאשר המותקף חשש שיפגעו בגופו, לבין מוות מהתרגשות שנגרמה ממעשה הגנבה בשעה שהעבריין כבר נמלט.
נור א-דין אל-אתאסי
ד"ר נור א-דין מוסטפא אל-אתאסי (בערבית: نور الدين مصطفى الأتاسي; 1929-1992) היה רופא ומדינאי סורי, אשר כיהן כנשיא סוריה מפברואר 1966 עד נובמבר 1970.
ביוגרפיה
אתאסי, קרוב משפחתו של האשם אל אתאסי (מדינאי ונשיא סוריה), למד רפואה באוניברסיטת דמשק, והצטרף למפלגת הבעת' הסורית בראשותם של מישל עפלק וסלאח א-דין אל-ביטאר. הוא נמנה עם תומכיה העיקריים של אידאולוגיית הפאן ערביות והנאצריזם הרדיקלי.
בשנת 1951, בנצלו את עמדתו כראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת דמשק, אתאסי פעל יחד עם מפלגת הבעת' כנגד הדיקטטורה הצבאית של הנשיא אדיב א-שישכלי. במאי 1952 הוא נאסר וגורש לכלא תדמור. שנה מאוחר יותר הועבר לכלא מזה הידוע לשמצה, שם פתח בשביתת רעב שהביאה לשחרורו חודש מאוחר יותר.
ב-1954, בעקבות פרוץ מלחמת אלג'יריה, נסע לאלג'יר שם שימש כרופאו של מפקד ההתנגדות האלג'יראית, הווארי בומדיין. עם תום המהפכה בשנת 1962, אתאסי שב לסוריה וגיבש את זהותו הפאן-ערבית.
בשנת 1963 תפסה מפלגת הבעת' את השלטון בסוריה, והנשיא אמין אל-חאפז מינה את אתאסי לשר הפנים בממשלתו של סלאח א-דין אל-ביטאר. אתאסי נכנס לתפקיד באוגוסט ונותר לכהן עד מאי 1964. מאוקטובר אותה שנה עד ספטמבר 1965 שימש כסגנו של ראש הממשלה ביטאר והיה חבר במועצת הפיקוד המהפכני של מפלגת הבעת'.
אתאסי זכה לתמיכתם הפוליטית של רבים מחברי מפלגת הבעת', בין היתר הודות למוצאו המיוחס, לרפורמות הכלכליות-סוציאליסטיות שהוביל ולתמיכתו בתנועות התנגדות עממיות ברחבי העולם הערבי. עד שנת 1965 חבר לפלג הצבאי של מפלגת הבעת', שהתנגד לפלג האזרחי שכלל את מישל עפלק, סלאח אל ביטאר ואמין אל חאפז. בעלי בריתו העיקריים בשלב זה היו שני קציני צבא בכירים ממוצא עלווי: סלאח ג'דיד ומפקד חיל האוויר הסורי, חאפז אל-אסד. תמיכתו בפלג הצבאי השתלמה כאשר בפברואר 1966 הובילו אסד וג'דיד הפיכה צבאית (הידועה כהפיכת הנאו-בעת'), במהלכה גורשו עפלק, ביטאר ואל-חאפז מסוריה.
ג'דיד, אשר סלד מאור הזרקורים והעדיף לשלוט בסוריה מאחרי הקלעים, מינה את אתאסי לנשיא הרפובליקה ולמזכ"ל מפלגת הבעת'. אסד היה לשר ההגנה, שעה שג'דיד בחר בעמדה חשופה פחות לעין הציבור, זו של סגן מזכ"ל המפלגה. אתאסי מינה שני רופאים כמוהו לעמדות מפתח במדינה: איברהים מח'וס היה לשר החוץ ויוסוף אל-זועיין - ראש הממשלה (שלושתם התנדבו לשמש כרופאים באלג'יריה בעת ההתקוממות האנטי-צרפתית שם). העיתון הלבנוני "ל'וריין" כתב בתגובה לשרשרת המינויים כי "סוריה נשלטת בידי שלושה רופאים. מובן שהיא חולה." בסופו של דבר, הברית בין אתאסי, ג'דיד ואסד החלה להתמוסס, בעיקר נוכח התנגדותו של אסד למדיניות הנוקשה שהובילו אתאסי וג'דיד בתחומים רבים.
בספטמבר 1966 דיכא אתאסי מרד בהר הדרוזים בראשותו של קצין מפלגת הבעת', סלים חאטום. אתאסי פיטר רבים ממקורביו של חאטום ובכך עורר תרעומת במגזר הדרוזי. בביקור הפיוס שערך בעיר סוודייה נעצר על ידי חאטום ואנשיו. אסד שלח בתגובה מטוסי קרב להר הדרוזים ואיים להפגיזו אם לא ישוחרר הנשיא הסורי. כך הצליח לשמר את ממשלת הנאו-בעת' בארבע השנים הבאות.
לקיצוניותו האידאולוגית של אתאסי היה חלק בלתי מבוטל בדינמיקה שהובילה לפרוץ מעשי האיבה בין סוריה וישראל ביוני 1967 (ראו מלחמת ששת הימים). התבוסה במלחמה זו, שהמיטה זעזוע כבד על המערכת הפוליטית בסוריה, קרעה קרע משמעותי בהנהגה הסורית, כשאסד מחד וג'דיד ואתאסי מאידך מחליפים ביניהם האשמות בדבר האחריות לתבוסה במלחמה. ב-16 בנובמבר 1970, ביצע אסד הפיכה צבאית משל עצמו ("מהפכת התיקונים"), במהלכה נעצרו ג'דיד ואתאסי. אתאסי צפה הפיכה זו ותכנן לפטר את אסד ומקורבו, רמטכ"ל הצבא הסורי מוסטפא טלאס, אולם אסד פעל ראשון. אתאסי נותר בכלא בין השנים 1970–1980, ולאחר מכן הועבר לכלא מזה. בשנת 1992 שוחרר בעקבות בריאות לקויה ונשלח לטיפול בפריז במימון ממשלת צרפת, אולם הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
טיסה 103 של פאן אמריקן
טיסה 103 של פאן אמריקן, הידועה בשם אסון לוקרבי, הייתה טיסת הנוסעים הטרנס-אטלנטית היומית השלישית שהפעילה חברת התעופה פאן אם מנמל התעופה הית'רו בלונדון לנמל התעופה קנדי בניו יורק. ב-21 בדצמבר 1988, לאחר כשעה באוויר, המטוס "Clipper Maid of the Seas" מסוג בואינג 747-100, שביצע את הטיסה, התפוצץ בהיותו בגובה 31 אלף רגל והתרסק. שברי המטוס נחתו בלוקרבי, כפר במחוז דמפרייס וגאלווי בדרום סקוטלנד. כל 259 האנשים במטוס (243 נוסעים ו-16 אנשי צוות) נהרגו, ו-11 תושבי לוקרבי נהרגו על הקרקע. בסך הכל מתו 270 אנשים מ-21 מדינות.
לאחר תום החקירה קבעו החוקרים ש-450 גרם של חומר נפץ התפוצצו בתא המטען הקדמי באמצעות קוצב זמן, ופיצוץ זה הוביל להתפרקות המטוס בעודו באוויר ולנפילתו. רוחות של 190 קמ"ש פיזרו את הנספים ואת שברי המטוס על שטח של 2,189 קמ"ר.
ב-11 בדצמבר 2022, הרשויות הסקוטיות הודיעו כי מסעוד, שהיה בונה מטעני חבלה בכיר עבור משטר קדאפי, שעל פי האישומים היה מעורב בהכנת המטענים בפיגוע במועדון לה בל בברלין ובטיסה 103, נמצא במעצר בארצות הברית. בחודש הקודם דווח כי מסעוד נחטף על ידי מיליציה מלוב, מה שהוביל להשערות שהוא עומד להימסר לשלטונות ארצות הברית לעמוד לדין.
מהלך הטיסה
המטוס המריא ב-21 בדצמבר 1988 ב-18:25, לאחר עיכוב מסוים בשל עומס תנועה, לכיוון צפון-מערב מנמל התעופה הית'רו, ואז צפונה לסקוטלנד. על המטוס היו 243 נוסעים ו-16 אנשי צוות, בהם הטייס הראשי ג'יימס מק'קוארי, טייס המשנה ריימונד וגנר והמהנדס ג'רי אבריט.. מרי מרפי הייתה הדיילת הראשית. חלק מהנוסעים היו בטיסת המשך מפרנקפורט. ב-18:56, כשהמטוס הגיע לגבול בין אנגליה לסקוטלנד, הוא הגיע לגובה של 9,400 מטר מעל הקרקע. בשיחתם האחרונה ב-19:00, יצר הבקר הסקוטי אלן טופ קשר עם המטוס. הטייסים מקוורי ווגנר ענו וביקשו לצאת מערבה אל הים. המטוס התפוצץ מעל דרום סקוטלנד. בעקבות הפיצוץ המטוס נפל בעיירה לוקרבי, הרג 11 אנשים על הקרקע, הרס מספר בתים ויצר מכתש גדול.
חקירת הפרשה
בחקירת האירוע נקבע שכ-450 גרם של חומר נפץ פלסטי התפוצץ בתא המטען הקדמי של המטוס והוביל להתפרקותו המהירה של המטוס באוויר. המטוס נפל אל הקרקע בתוך כדקה מרגע הפיצוץ. החקירה גילתה שחומר הנפץ הוחבא במזוודה קשיחה, בתוך מכשיר רדיו. עוד נתגלה קשר ישיר לממשלת לוב באחריות על הפיגוע.
בשנים 1992 ו-1994 הטיל האו"ם סנקציות על לוב במטרה להפעיל לחץ על הממשל לשתף פעולה עם חקירת הפיצוץ. הסנקציות כללו איסור על טיסות ללוב וממנה, אמברגו נשק וחרם על מוצרי נפט ועל נכסים כספיים. הסנקציות הושעו בשנת 1999 לאחר שלוב הסגירה למשפט שני חשודים בפיצוץ, אולם לוב דרשה לבטל את הסנקציות באופן רשמי ולא רק להשעותן.
שני הלובים הועמדו לדין בסקוטלנד ב-2001. אחד מהם נמצא חף מפשע, והשני, עבדלבאסט אל-מגרחי, נמצא אשם ברצח ונידון למאסר עולם.
ב-13 באוגוסט 2003 הגיעה הפרשה לסיומה לאחר שלוב נטלה אחריות באופן רשמי על פעולתם של שני הסוכנים שהטמינו את הפצצה במטוס. בעקבות ההודאה התחייבה לוב להעביר 2.7 מיליארד דולר פיצויים עבור בני המשפחות של הקורבנות - כ-10 מיליון דולר למשפחה, והסנקציות הוסרו כליל. בנובמבר 2008 הועבר הסכום במלואו לקרן פיצויים מיוחדת, ולאחריו הוא חולק בהתאם בין המשפחות.
באוגוסט 2009 זכה אל מגרחי, הלובי שהורשע באחריות לפיגוע, לחנינה מידי שר המשפטים הסקוטי, לאחר שריצה שמונה שנות מאסר בלבד. סיבת החנינה הרשמית הייתה מצבו הבריאותי הקשה של מגרחי, הלוקה בסרטן הערמונית ולדעת הרופאים לא היה צפוי לחיות יותר מחודשים אחדים. ספקולציות שונות קשרו את המחווה ליחסים הכלכליים הנרקמים בין לוב עתירת הנפט והגז לבין בריטניה. ממשלת בריטניה לא הגיבה על החלטת מערכת המשפט הסקוטית, ואילו הממשל האמריקני גינה אותה בחריפות. מגרחי מת במאי 2012, כשלוש שנים לאחר שחרורו.
בדצמבר 2020 הגישה ארצות הברית כתב אישום נגד אבו עגילה מוחמד מסעוד.
יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (ירושלים)
הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (ידוע כהגרי"ד או כרבי יושע בער, ובצורת ההקטנה ר' בֶּרְל; תמוז ה'תרע"ו, 1916 - ב' באדר א' ה'תשמ"א, 6 בפברואר 1981) היה ראש ישיבת בריסק בירושלים, בנו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.
ביוגרפיה
נולד בבריסק דליטא לרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק ולהענדל, נינתו של רבי מאיר אוירבך. למד אצל אביו. העיד על עצמו כי מיד לאחר בר מצווה למד את ספרו של סבו חידושי הגר"ח על הרמב"ם והיה בקיא בספר בעל פה. בצעירותו החל למסור שיעורים בבריסק ובוורשה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ברח עם אביו לוורשה ולבסוף הגיעו לארץ ישראל. נישא לעטיל בת הרב יצחק ויינשטיין ונכדת הרב יהושע צימבליסט. בהוראת אביו הוא החל למסור שיעורים בביתו. לאחר פטירת אביו פתח ישיבה בביתו של אביו ובה למדו תלמידים מישראל ומחוצה לה.
מסר גם שיעורי חומש, בהם עסק גם בענייני השקפה. כאביו התנגד לציונות, אך לא התנגד לאגודת ישראל. לאחר המהפך ב-1977 יצא באופן תקיף נגד הרב שך, בשל הכרעתו בעד כניסה לקואליציה. בתקופה זו החל נתק בין הרב שך לבית בריסק.
נפטר ביום שישי ב' באדר א' ה'תשמ"א, 6 בפברואר 1981, ונקבר בהר המנוחות. ממלא את מקומו בראשות הישיבה בנו הרב אברהם יהושע סולובייצ'יק. בן נוסף, הרב משה ("מוישל") מכהן כר"מ בישיבה.
הרב סולובייצ'יק לא הדפיס את חידושי תורתו, וגם בניו לא הוציאו את חידושיו אחרי פטירתו, שיעורי בנו הרב אברהם יהושע מבוססים על חידושיו. תורתו מובאת רבות בספרי תלמידו, כגון בספרי מנחת אברהם של הרב אברהם נח גרבוז או בחידושי הרב אברהם גורביץ כגון בספר ענפי ארז הלכות גזילה ואבידה. החל משנת תשס"ב החלו לצאת משיעוריו על מסכתות זבחים, מנחות,תמורה ובכורות. חידושים נוספים מתורתו נדפסו בסוף ספר חידושי הגרי"ז על מסכת סוטה, ובכמה מכרכי המאסף התורני "ישורון".
אבי פרץ (זמר)
אבי פרץ (נולד ב-18 בדצמבר 1965) הוא זמר, מלחין ויוצר ישראלי במוזיקה הים-תיכונית.
ביוגרפיה
בשנת 1993 הגיעה פריצתו הגדולה עם השיר "קשה לי" (מילים ולחן: דני שושן), שהפך ללהיט ענק תוך זמן קצר. באמצע השנה הוציא את אלבום הבכורה שלו, "גלגל הזמן", שממנו בלטו גם החידוש ל"שיר אהבה ישן ("אניטה וחואן") ו"יום ועוד יום" (מילים ולחן: גבי דהאן) האלבום זכה להצלחה גדולה, נמכר במאות אלפים והסינגלים שקידמו אותו הושמעו רבות בתחנות הרדיו. ניסים בן חיים הפיק את האלבום, ומנחם (מיכי) חייק עיבד את השירים. עוד באותה שנה, בעקבות פתיחתה של התחנה המרכזית החדשה בתל אביב, הקליט פרץ בדואט עם מרגלית צנעני את השיר "התחנה המרכזית" (מילים: יואב גינאי, לחן: יוני רועה, עיבוד: אריה ברקוביץ').
בסוף שנת 1993 הוציא את אלבומו השני, "אליך", שהצליח אף הוא. השירים הבולטים ביותר מהאלבום היה חידוש לשירו של אריס סאן "זוג או פרט" ("ערב ערב"), וכן "אמור אמורה" (מילים ולחן: דני שושן). אושר כהן, מיכי חייק ויניב שושן עיבדו את שירי האלבום.
בשנת 1995 יצא אלבומו השלישי "לך שרתי", בו בלטו שיר הנושא (מילים ולחן: דני שושן), "ישנה עיר" (מילים: יהודה אופן, לחן: אלי קניאל) שבמקור שייך לנועם קניאל וחודש על ידי מס' זמרים בז'אנר הים תיכוני כמו אוריאל שלומי ומשה הלל, וחידוש ל"שירו של שפשף", שביצע במקור מאיר בנאי.
בשנת 1997 הוציא את אלבומו הרביעי "שלווה", אשר כלל חידושים לשירים שהלחין יאיר רוזנבלום: "אוריאנה", שהתפרסם בביצועה של רבקה זהר, חידוש ל ל"שיר של יום חולין" בדואט עם ירדנה ארזי, "היה לי חבר היה לי אח" ו"מיכלי", שיר שכתב רוזנבלום לחברתו לפני מותו והוקלט לראשונה (עם טעות בהדפסה, בה נכתב "מיכאלי" במקום "מיכלי").
בשנת 1998 יצא אוסף כפול שכלל את מיטב שיריו של פרץ וכן ארבעה שירים חדשים: "בך מאוהב" (מילים: דני שושן), "אור שבעת הימים" (מילים: דודו ברק, לחן: אבי טולדנו), גם הוא בדואט עם ארזי, "זה הלילה" (מילים ולחן: אביחי מליחי) ו"התחנה המרכזית" בדואט עם מרגלית צנעני, שהוקלט 5 שנים קודם לכן. בנוסף נכללו באלבום קטעי בונוס, שירים מהופעות, ורמיקס לשיר "קשה לי".
בשנת 1999 הלחין וביצע את שיר האליפות של קבוצת הכדורגל הפועל חיפה "אדום עולה עולה" (מילים: אהוד מנור, עיבוד: קובי אושרת ואבי פרץ)
בשנת 2001 יצא אלבומו "כל פעם מחדש". מתוך האלבום הזה יצאו השירים "שוב לשוב" שכתב יוסי גיספן, הדואט עם הזמר אוריאל שלומי "אהובה" ו"כל פעם מחדש" (בשניהם - מילים: רחל שפירא), שהגיע למקום השני בפסטיבל הזמר, שחזר באותה שנה באופן חד פעמי. בניגוד לאלבומיו הקודמים, באלבום זה עיבד פרץ את כל השירים. תשעה מתוך עשרה לחנים נכתבו על ידיו.
פרט לביצוע שירים, פרץ גם כתב שירים לאמנים רבים, ביניהם מרגלית צנעני ואלי לוזון.
בשנת 2004 יצא השיר "לך" שכתב יוסי גיספן והלחין פרץ בעצמו, וזכה להצלחה.