cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טים ראסרט
ביוגרפיה
כוכב הלכת המינורי שהתגלה על ידי בני הזוג יוג'ין וקרוליין שומייקר נקרא על שמו.
אסייתוזאורוס
אסייתוזאורוס (שם מדעי: Asiatosaurus; מילולית: "לטאה/זוחל אסייתי") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מהקבוצה אאוזאורופודה, אשר חי במרכז אסיה במשך הקרטיקון שלפני 122 עד 112 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו במונגוליה ומערב סין ואלה תוארו ב-1924 בידי החוקר הנרי פיירפילד אוסבורן. עם זאת הטקסון כיום מוטל בספק.
בסוג נכללים שני מינים: Asiatosaurus mongoliensis, אשר התגלה בתצורות אוס (Öösh Formation) שבאובורחאנגאי, מונגוליה ותצורות שינלונג (Xinlong Formation) שבגואנגשי ו-Asiatosaurus kwangshiensis, אך השרידים לא מזוהים מספיק וכוללים שרידי חוליות, שן אחת וכמה צלעות. כמו כן ממצאים לא מזוהים מספיק התגלו בתצורות לורה (Lura Formation) שבטיבט. בעבר שייכו את הסוג למשפחת הברכיוזאוריים, אך הוא הועבר לקבוצה עצמאית ב-2022.
לפי המדדים אורכו של דינוזאור זה הגיע ל-17 מטרים ולמשקל של 2 טונות.
ז'אן-אונורה פרגונאר
ז'אן אונורה פרגונאר (בצרפתית: Jean-Honoré Fragonard; 5 באפריל 1732 – 22 באוגוסט 1806) צייר צרפתי.
ביוגרפיה
ז'אן אונורה פרגונאר נולד בעיר גראס (שבדרום מזרח צרפת) לפרנסואה פרגונאר שעסק בממכר סידקית. ב-1738 עברה משפחתו להתגורר בפריז. ב-1747 החל לעבוד כמתלמד אצל פרקליט פריזאי, אך חפץ להיות צייר. ב-1750 ניסה להתקבל לסטודיו של הצייר פרנסואה בושה, ששלח אותו אל הצייר ז'אן-בטיסט סימאון שארדן. פרגונאר הצעיר עסק בהעתקת תמונותיהם של גדולי הציירים, ואחרי שישה חודשים בלבד חזר אל פרנסואה בושה, שהכיר בכישרונותיו ואיפשר לו לעסוק בהעתקת ציוריו. פראגונר התקדם מהר מאוד וב-1752 ציורו "ירובעם מעלה קורבן לבעל" זיכה אותו בפרס רומא. הוא למד במשך שלוש שנים אצל שארל אנדרה ואן לו, שהיה צייר החצר של לואי החמישה עשר מלך צרפת. ב-1756 נסע לאיטליה ושהה באקדמיית צרפת ברומא, בהנהלתו של הצייר שארל ז'וזף נטואר. ברומא עסק בהעתקת תמונות וברישומים של הנוף הכפרי שבסביבות העיר, אך הושפע בעיקר מציוריו של ג'ובני באטיסטה טייפולו, שאותם ראה בוונציה בדרכו בחזרה לפריז ב-1761.
ב-1765 ציורו "קורסוס וקלירואה" זיכה אותו בחברות באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול. ציור זה זכה לשבחים מפיו של מבקר האמנות דני דידרו, ונקנה על ידי המלך לואי החמישה עשר, ששלח אותו להעתקה במפעל "גובלן" לייצור שטיחי קיר בפריז. אחרי 1767 סירב פרגונאר להציג את ציוריו בסאלון של פריז, וחפץ להשתחרר מכללי האקדמיה שהגבילו את ציוריו לנושאים מיתולוגיים. הוא עסק בציור על פי הזמנות של בית המלוכה ושל אנשי האצולה, וצייר ארבע תמונות עבור הסלון שבטירתה של מאדאם דו בארי, שהייתה מאהבתו של המלך לואי החמישה עשר. בתקופה זו עסק בנושאים ארוטיים וקלילים, ובהם ציורו המפורסם "הנדנדה". ב-1769 נשא לאישה את מארי-אן ז'ראר, ציירת מיניאטורות. ב-1772 ו-1773 סייר בהולנד והושפע מתמונותיהם של הציירים ההולנדיים, וב-1773 וב-1774 ביקר שוב באיטליה.
פרגונאר נחשב כאחרון הציירים של סגנון הרוקוקו. עם המהפכה הצרפתית התערער מעמדו עקב קשריו עם בית המלוכה ועם אנשי מעמד האצולה, וב-1793 נמלט מפריז אל עיר מולדתו גראס. פרגונאר שב לפריז חסר כל ונפטר שם ב-1806 כתוצאה משבץ מוחי. הוא נקבר בבית העלמין מונמארטר, אך מקום קברו אבד. עיר מולדתו גראס הקימה לזכרו מצבה.
הרמיוני באדלי
הרמיוני באדלי (באנגלית:  Hermione Baddeley; 13 בנובמבר 1906 - 19 באוגוסט 1986) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה זוכת פרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה הקומית "מוד " ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1959 על הופעתה בסרט "מקום בצמרת".
ביוגרפיה
הרמיוני רובי יולנדה קלינטון באדלי נולדה בעיירה ברוסליי שבמחוז שרופשייר, מערב אנגליה. באדלי הייתה אחותה הצעירה של השחקנית אנג'לה באדלי ונצר למשפחתו של הגנרל הבריטי הנרי קלינטון ממפקדי הצבא הבריטי הקולוניאלי במלחמת העצמאות של ארצות הברית. החלה את דרכה במשחק על במות מגיל 6.
קריירת משחק
באדלי התגלתה לראשונה בבריטניה בסוף שנות ה-40 בדרמת הפשע של האחים בולטינג "ברייטון רוק" בתפקיד איידה ארנולד לצידו של ריצ'רד אטנבורו ובקומדיה "דרכון לפימליקו". בשנת 1951 שיחקה באדלי בפנטזיה "סקרוג'", עיבוד קולנועי בריטי ל"מזמור חג המולד" בתפקיד גברת קרצ'יט. כמו כן היא השתתפה בדרמה הקומית "מסמכי פיקוויק", עיבוד קולנועי לרומן "רשומות מועדון הפיקוויקים" ובקומדיה "הפעמונים של סט' טיריאן".
בשנת 1959 הועמדה באדלי לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד אלספת' חברתה של אליס איסגיל (סימון סיניורה) בדרמה של ג'ק קלייטון "מקום בצמרת". באדלי הופיעה בסרט במשך 2 דקות ו-20 שניות בלבד, התפקיד הקצר ביותר אי פעם עליו הועמדו שחקן/נית לאוסקר. באותה השנה השתתפה באדלי גם בדרמה המוזיקלית "אקספרסו בונגו".
בשנות ה-60 זכתה להצלחה רבה בזכות הופעות בימתיות שהתבטאו במועמדות לפרס טוני על תפקידה במחזה של טנסי ויליאמס "רכבת החלב לא עוצרת פה עוד". באותו עשור שיחקה בקומדיות הקולנועיות המצליחות "מרי פופינס" של רוברט סטיבנסון בתפקיד אלן המשרתת של משפחת בנקס, "מולי בראון הבלתי נלאית" של צ'ארלס וולטרס בתפקיד גברת גורגן ו"המיליונר השמח ביותר" בתור גברת וורת'. ב-1960 הופיעה במותחן "קולות בערפל". ב-1965 שיחקה בקומדיה "נישואין על שרטון" לצידם של פרנק סינטרה, דברה קר ודין מרטין.
באדלי לא חזרה מאז להופיע בסרטים משמעותיים, היא דיבבה בסרטי האנימציה "חתולים בצמרת" את דמותה של מאדאם אדלייד בונפמייל ו"על קסמים ועכברים" של דון בלות' את דמותה של דודה שרו.
חיים אישיים
בשנת 1928 התחתנה באדלי עם האריסטוקרט דייוויד טננט בנו של הברון אדוארד טננט, לזוג נולדו שני ילדים דייוויד והשחקנית, משוררת פאולין טננט. באדלי וטננט התגרשו ב-1937.
בשנת 1940 נישאה בשנית, למייג'ור ג'.ה. וויליס והתגרשה בשנת 1946. הייתה לה מערכת-יחסים ארוכה עם השחקן לורנס הארווי, שהיה צעיר ממנה בשנים רבות.
פיקדון ריבית יומי
פיקדון ריבית יומי (בראשי תיבות: פר"י) או פיקדון חוזר קרדיטורי (פח"ק), הוא פיקדון המאפשר להפקיד כספים ולמשוך כל סכום בכל יום עסקים בתנאי שהסכום הנותר לא יפחת מסכום המינימום שנקבע על ידי הבנק.
שם הפיקדון שונה בבנקים השונים. פר"י בבנקים העושים שימוש במערכת המחשוב של בנק הפועלים. פח"ק באלו העושים שימוש במערכת המחשוב של בנק דיסקונט, הבנק הבינלאומי, בנק מזרחי-טפחות, בנק ירושלים ובנק ישראל, ו"פדיום" (פדיון יומי) באלו העושים שימוש במערכת המחשוב של בנק לאומי. מכונה גם "תעודת פיקדון סחירה" ("תפ"ס").
סכום השקעה מינימלי המקובל בישראל הוא 1,000 ש"ח. הפיקדון (לרבות הריבית) יפרע אך ורק לאותו חשבון בנק בו מתנהלת קרן הפיקדון.
הריבית על הפיקדון
הריבית על הפיקדון נקובה בשיעורה השנתי, ומחושבת בשיטת ריבית דריבית יומית. שיעור הריבית עולה בהתאם לגובה הפיקדון, על פי התעריפון שבתוקף ליום שינוי היתרה. הריבית הנקובה לפיקדון היא בתוקף עד לשינוי, ויכולה להשתנות בכל יום לפי שיקולי הבנק. הריבית המשתנה נקבעת כמרווח קבוע משיעור ריבית החובה הבסיסית "פריים" שגובה הבנק. המרווח נקבע במועד ההפקדה ואינו משתנה עד ליום פרעון או חידוש הפיקדון. המרווח נקבע בכל תחנה בהתאם לטבלת הריבית של הבנק. לעיתים מאושרת ריבית חריגה, בהתאם לנוהלי הבנק, לרוב תחת התמקחות מצד הלקוח. ניתן לראות את הפיקדון היומי כנושא ריבית קבועה - כמו כל פיקדון אחר בריבית קבועה, גם כאן שיעור הריבית קבוע ומובטח עד תחנת היציאה, שהיא יום העסקים הבא. הריבית נצברת ליתרת הקרן ומחושבת מחדש כחלק מהקרן ביום העסקים הבא. בעת משיכת הפיקדון או חלקו, מנוכה מהריבית מס הכנסה של 15%.
שירות פיקדון אוטומטי
פיקדון יומי אוטומטי זהו שירות המאפשר ביצוע קניה ומכירה של הפיקדון באופן אוטומטי על פי היתרה הקיימת בחשבון השוטף בסוף יום העסקים במהלך עיבוד הנתונים הלילי המבוצע במערכות המחשוב של הבנק. סכומי הקנייה והמכירה לוקחים בחשבון תיקונים עם ערך יום אחורה. פעולות הקנייה והמכירה מתבצעות על פי סכומי החובה והזכות בחשבון השוטף ואינם מתחשבים בקיום או אי קיום מסגרת אשראי.
מאפייני עסקה בפיקדונות
מערך התפעול של הפיקדונות מתבסס על פעולות ברמת העסקה. עסקה היא פיקדון על מכלול מאפייניו אותם הגדיר הלקוח בעת ביצוע ההפקדה. חלק ממאפייני העסקה אינם ניתנים לשינוי יזום עד לפרעון או חידוש הפיקדון והם: מאפיינים אחרים ניתנים לשינוי בהתאם לסוג הפיקדון:
אופן זיכוי הריבית
ישנן כמה אפשרויות לאופן בו הריבית תזוכה:
חידוש הפיקדון היומי
במקרה שלקוח הפסיק את הפיקדון ומעוניין לחדשו במעמד ההפקדה ניתן לתת הוראה לחידוש הפיקדון באופן אוטומטי על ידי המחשב. הוראת החידוש תתבצע לפי אותם תנאים שנקבעו לפיקדון בתקופת ההפקדה הראשונה. למעט הריבית אשר תהיה בכל תקופה, בהתאם להסכם ספציפי או מפורט בטבלת שיעורי הריבית ביום החידוש.
מדונה דל'אורטו
מדונה דל'אורטו (באיטלקית: Madonna dell'Orto - "המדונה של הפרדס") היא כנסייה הממוקמת ברובע קאנארג'ו של ונציה שבאיטליה.
היסטוריה
הכנסייה הוקמה באמצע המאה העשירית על ידי ההומיליאטי על פי תכנונו של טיבריו דה פארמה, הקבור בכנסייה. בעת הקמתה הוקדשה הכנסייה לכריסטופר הקדוש - הקדוש המגן על עוברי האורח, אולם במאה ה-11 הוקדשה הכנסייה למריה, כאשר, על פי האמונה המקומית, התגלה בפרדס סמוך, באורח נס, פסל של מרים.
חזית המבנה
חזית המבנה נבנתה בין השנים 1460–1464. החזית בנויה לבנים, וכוללת שלושה חלקים, כאשר מרכזה של החזית גבוה מצדדיה. בשני החלקים הצדיים של החזית חלונות גדולים המחולקים לארבעה חלונות צרים ומלבניים, ואלה מחולקים באמצעם (כך שכל חלון מחולק למעשה לשמונה חלונות, ארבעה עליונים וארבעה תחתונים). במרכז חזית המבנה חלון רוזטה גדול. בראש הגמלון פסליהם של כריסטופר הקדוש, מרים, והמלאך גבריאל מעשה ידי ניקולו די ג'ובאני פיורנטינו ואנטוניו ריצו.
חלקה העליון של החזית המרכזית מעוטרת בקשתות קטנות, ואילו החזיתות הצידיות מעוטרות ב-12 גומחות בהם פסלי השליחים.
פנים המבנה
המבנה מחולק לספינה מרכזית, ושתי ספינות צידיות. עמודי שיש תומכים את המבנה ומפרידים בין הספינה המרכזית לספינות הצידיות. בחלקה האחורי של הכנסייה אפסיס מחומש המעוטר בציור מעשה ידי טינטורטו, הקבור בכנסייה. לכנסייה אין טרנספט.
העוגב של הכנסייה, הנמצא מעל הכניסה אליה, הותקן בה בשנת 1878 והוא העוגב הגדול ביותר בוונציה.
קפלות הכנסייה מעוטרות (או עוטרו) ביצירות אמנות רבות. קפל קונטאריני (הקפלה הרביעית משמאל) מעוטרת בפרסקאות "יוחנן המטביל עם הקדושים" מעשה ידי צ'ימה דה קונליאנו וכן "אגנס הקדושה" מעשה ידי טינטורטו.
עוד מצויות בכנסייה היצירות "ההצגה בבית המקדש", "הסגידה לעגל הזהב", "יום הדין" ו"ארבע התכונות הטובות" שצוירו על ידי טינטורטו בין השנים 1562–1564.
מגדל הפעמונים
המגדל הפעמונים, הבנוי לבנים, הושלם בשנת 1503. בראש המגדל חדר ובו חלונות מועגלים, ובראשו חלונות מקושתים. מעל חדר זה חדר מעגלי ובראשו כיפה דמוית בצל בסגנון מזרח אירופאי. בצידי המגדל ארבעה פסלים של מבשרי הבשורה מעשה ידי תלמידיו של פייטרו לומבארדו. בראש המגדל פסלו של ישו עשוי שיש לבן.
פעמוני הכנסייה (שהוותיק שבהם היה משנת 1424) הוחלפו בשנת 1883.
פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל
פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל (בגרמנית: Friedrich II., von Hessen-Kassel; 14 באוגוסט 1720 – 31 באוקטובר 1785), היה הרוזן של הסן-קאסל בין 1760 ל-1785.
ביוגרפיה
פרידריך נולד ב-14 באוגוסט 1720 בקאסל לווילהלם, שהיה מאוחר יותר רוזן הסן-קאסל, ולדורותיאה וילהלמינה מסקסוניה-צייץ, בתו של מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ.
ב-8 במאי 1740 התחתן פרידריך על ידי שליח עם מרי, נסיכת בריטניה הגדולה, בתם של ג'ורג' השני, מלך בריטניה וקרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך, וב-28 ביוני באותה שנה מומשו הנישואים בקאסל. לפרידריך ומרי נולדו 4 ילדים. בשנת 1745 נחת פרידריך בסקוטלנד עם 6,000 חיילים הסיאנים, על מנת לסייע לחמיו ג'ורג' השני, מלך בריטניה במיגור המרד היעקוביטי.
לאחר מותה של מרי בשנת 1772, התחתן פרידריך ב-10 בינואר 1773 עם פיליפינה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, בתם של פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט וסופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה, אך לא היה לו ילדים מהנישואים האלו.
ב-1 בפברואר 1760 עלה פרידריך לשלטון ברוזנות הסן-קאסל, אך למרות שהוא הפך לקתולי בשנת 1747, תושבי הרוזנות נשארו קלוויניסטים. פרידריך השכיר לאחיינו ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת בתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית 22,000 חיילים, שלחמו לצד הבריטים כנגד תושבי שלוש עשרה המושבות, ועל שמם נקראו כל החיילים הגרמנים שלחמו לצד הבריטים "הסיאנים".
ב-31 באוקטובר 1785 מת פרידריך בקאסל, ובמקומו עלה לשלטון בנו וילהלם.
משפחתו
ב-8 במאי 1740 התחתן פרידריך עם מרי, נסיכת בריטניה הגדולה, בתם של ג'ורג' השני, מלך בריטניה וקרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך ממנה נולדו לו 4 ילדים:
מיצובישי מיצושימה
מיצובישי מיצושימה (ביפנית: 三菱・みずしま, באנגלית: Mitsubishi Mizushima) הוא טנדר בתצורת תלת אופן המוגדר כמכונית מיקרו, מתוצרת "Mitsubishi Heavy Industries", אשר מאפריל 1970 היה קרוי התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 1946–1962.
סך הכול יוצרו 90,000 יחידות.
יורי פורמן
יורי פורמן (נולד ב-5 באוגוסט 1980) הוא מתאגרף ורב ישראלי. אלוף העולם באיגרוף במשקל קל בינוני לשנת 2009.
ביוגרפיה
פורמן נולד בהומל שבברית המועצות (כיום בלארוס), החל להתאמן באגרוף מגיל 7 וכעבור שנתיים עלה לארץ עם משפחתו.
בשנת 2001 עזב פורמן לניו יורק, שם החל בשנת 2002 את קריירת האיגרוף המקצוענית שלו. פורמן הוא אחד המתאגרפים הטובים בעולם בקטגוריית משקל בינוני. פורמן נחשב לאחד משלושת המתאגרפים היהודים הטובים בעולם, לצד רומן גרינברג ודמיטרי סליטה. בנובמבר 2009 הוכתר כאלוף העולם של איגוד ה-WBA במשקל קל בינוני (עד 70 ק"ג) אחרי שגבר בהחלטת שופטים על הפורטוריקני דניאל סנטוס.
פורמן, הלומד בישיבה בברוקלין והוסמך כרב ב-2014, שלט בקרב מתחילתו למרות נחיתותו הפיזית מול העוצמה של סנטוס, ולאחר 12 סיבובים העניקו לו שלושת השופטים פה אחד את הניצחון, שהקפיץ אותו למאזן של 0:28 בקריירה שלו.
"אני מאוד גאה להשיג את מה שהשגתי עבור ישראל ועבור ברוקלין", אמר פורמן בסיום הקרב. "הוכחתי שיהודים יכולים להילחם".
פורמן הפסיד את תואר אלוף העולם במשקל קל בינוני בתחרות מול מיגל קוטו שהתקיימה ב-5 ביוני 2010 באצטדיון היאנקיז בניו יורק.
בשנת 2009 גילם תפקיד קטן בדרמת האגרוף "לחימה" לצד צ'נינג טייטום.
טייסת 101
טייסת 101, המכונה גם "טייסת הקרב הראשונה", היא טייסת מטוסי הקרב הראשונה של חיל האוויר הישראלי. לאורך השנים הפעילה הטייסת מטוסי קרב שונים. הטייסת פעלה מבסיס חצור עד יוני 2021 ומאז הועברה לבסיס רמת דוד. נכון ל-2021 מפעילה הטייסת מטוסי F-16C ("ברק").
היסטוריה
ב-3 ביוני המריא אלון משדה התעופה הרצליה והפיל באמצעות ה"מסרשמיט" שלו שתי דקוטות מצריות שהפציצו את תל אביב. כל זאת לאחר כשבועיים של הפצצות כמעט יום יום. העיר תל אביב לא ידעה את נפשה מרוב שמחה. ב-8 ביולי המריא אלון כדי לתקוף טור משוריין מצרי בביר עסלוג' שבנגב. בדרכו חזרה הבחין המבנה שבו טס בשני מטוסי "ספיטפייר" מצריים, ואלון הפיל אחד מהם. ב-16 באוקטובר 1948 חזר אלון יחד עם עזר ויצמן מגיחת תקיפה על הכוח המצרי שהחל לסגת מאיסדוד; אלון התרסק עם מטוסו בגישה לנחיתה בשדה התעופה הרצליה, ונהרג. סיד כהן החליף אותו בפיקוד על הטייסת. מכיוון שרוב הטייסים של 101 היו בעצם מתנדבים מחו"ל לאחר המלחמה רובם חזרו לארצותיהם והטייסת התרוקנה. כדי לפצות על חיסרון זה הובאו לארץ פרחי הטייס החדשים מצ'כיה.
בסיום מלחמת ההתשה נמנו טייסי הטייסת עם הכוחות שהשתתפו במבצע רימון 20, שבמסגרתו הפילו מטוסי חיל האוויר הישראלי בשמי מצרים חמישה מטוסי מיג-21 מוטסים בידי טייסים סובייטיים. 8 ממטוסי טייסת 101 השתתפו בקרב האוויר של 13 בספטמבר 1973, שבמהלכו הופלו 12 מטוסי מיג סוריים ומטוס ישראלי אחד.
במלחמת יום הכיפורים הפעילה הטייסת מטוסי מיראז' 3 ("שחק"). על הטייסת פיקד סא"ל אבי לניר עד שנפל בשבי סוריה ב־13 באוקטובר 1973 לאחר שנאלץ לנטוש את מטוסו שנפגע מטיל קרקע-אוויר בדרכו חזרה לישראל לאחר משימה בעומק השטח הסורי. הסורים עינו למוות את לניר השבוי, וגופתו הוחזרה לישראל ב-6 ביוני 1974. באפריל 1976 הוענק לו עיטור העוז. את לניר החליף בפיקוד על הטייסת סגנו, ישראל בהרב, ובתום המלחמה מונה הרצל בודינגר לפיקוד על הטייסת.
סמל הטייסת
סמל הטייסת עוצב באחד מערבי הטייסת, בעת בילוי בפאב על ידי טייס המח"ל (שמאוחר יותר נרצח על ידי המצרים לאחר שמטוסו הופל במלחמת השחרור) וטייס המח"ל. הטייסים שהיו איתם החליטו לבחור את המספר 101 כמספר הטייסת כדי להטעות את האויב לחשוב שיש לישראל 100 טייסות. מודי אלון לא אהב את הסמל והציע להשתמש בעקרב כסמל הטייסת. הטייסים דחו את הצעתו, ולאחר הקמת טייסת 105 מתוך טייסת 101, נבחר העקרב לשמש כסמלה. בתקופת מלחמת העצמאות חבשו כל אנשי הטייסת כובעים אדומים, ונודעו כ"טייסת האדומה".
הלן פילדינג
הלן פילדינג (נולדה ב-19 בפברואר 1958) היא סופרת, תסריטאית ומפיקת קולנוע בריטית, המפורסמת בעיקר בשל היוצרת של הדמות הבדיונית ברידג'ט ג'ונס, וסדרת הרומנים והסרטים שיצרה ובמרכזה ג'ונס. רומנים אלו עוסקים בחייהם של פנויים פנויות בשנות השלושים לחייהם בלונדון, שמנסים לעשות סדר בחיי הרגש והאהבה שלהם.
ספריה של פילדינג: "יומנה של בריג'ט ג'ונס" (1996) "ובריג'ט ג'ונס - עובדות החיים" (1999) פורסמו בכ-40 מדינות ונמכרו בלמעלה מ-15 מיליון עותקים. שני הסרטים ("יומנה של ברידג'ט ג'ונס" ו"ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים") שהופקו על בסיס ספרים אלו, ובעלי שם זהה לספרים, זכו להצלחה בינלאומית. תוצאות סקר שנערך על ידי עיתון "הגרדיאן" הראו שהספר "יומנה של בריג'ט ג'ונס" נתפס על ידי קוראים כאחד מעשרת הרומנים שמגדירים בצורה הטובה ביותר את המאה ה-20.
הספר "בריג'ט ג'ונס משוגעת על הבחור" פורסם בסתיו 2013 ושבר את שיאי המכירות ביום הראשון לצאתו, עם מכירות של למעלה מ-46,000 עותקים. הספר הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של "סאנדיי טיימס" ונשאר במקום הראשון במשך שישה חודשים. בביקורת שהתפרסמה ב"ניו יורק טיימס" הגדירה העיתונאית האמריקנית שרה ליאל את הרומן כ"חד והומוריסטי" ואמרה שפילדינג "נתנה לגיבורת הספר שלה לגדול ולהיות מישהי מצחיקה ומעניינת יותר משהייתה קודם".
בסוף 2016 עלה לאקרנים הסרט השלישי: "ברידג'ט ג'ונס בייבי". ב-11 באוקטובר 2016 פורסם הרומן השישי של פילדינג, "בריג'ט ג'ונס - הדור הבא", ספר המבוסס על הטורים המקוריים שכתבה פילדינג בעיתון "אינדפנדנט", המקום עליו מבוססת עלילת הסרט השלישי, ששבר את שיאי מכירות הכרטיסים בבריטניה.
בסקר שנערך ב-2004 עבור BBC, עלה כי פילדינג היא במקום ה-29 ברשימת האנשים המשפיעים ביותר על התרבות הבריטית. בדצמבר 2016, התוכנית "שעה של אישה", המשודרת בתחנה BBC Radio 4, הגדירה את הדמות ברידג'ט ג'ונס כאחת משבע הדמויות הנשיות המשפיעות ביותר על התרבות הנשית הבריטית במהלך שבעת העשורים האחרונים.
ביוגרפיה
פילדינג גדלה במורלי, מערב יורקשייר, עיר טקסטיל בפאתי לידס בצפון אנגליה. אביה היה מנהל בית חרושת לטקסטיל, בסמוך לבית המשפחה, שהפיק בד למעילי-עבודה של כורים. האב נפטר ב-1982 בעוד האם, נלי, עדיין מתגוררת ביורקשייר. פילדינג למדה בתיכון לנערות של ווייקפילד, אחד מבתי הספר לדקדוק שמשתייכים לאיגוד בתי הספר וייקפילד לדקדוק. יש לה שלושה אחים, ג'יין, דייוויד וריצ'רד. פילדינג למדה אנגלית במכללת סיינט אן, אוקספורד והייתה חלק מכוכבי אוקספורד בפסטיבל הפרינג' באדינבורו של שנת 1978, שם יצרה חברות מתמשכת עם קבוצה של יוצרים וקומיקסאים, ביניהם ריצ'רד קרטיס ורואן אטקינסון.
פילדינג החלה לעבוד ב-BBC ב-1979 ככתבת אזורית במגזין החדשות "Nationalwide". היא התקדמה לתפקיד מנהלת הפקה במופעי בידור שונים לילדים ולנוער.
ב-1985 הפיקה פילדינג שידורי לוויין חיים ממחנה פליטים במזרח סודאן, לקראת השקת אירוע גיוס התרומות שנקרא "הקומיקס רליף". היא גם כתבה והפיקה סרטי תעודה באפריקה לשני אירועי הקומיקס רליף הראשונים. בשנת 1989 היא הייתה כתבת במהדורה של סדרת הטלוויזיה "תמס" "השבוע, בשם:" "במקום שבו הרעב הוא נשק" שעסקה במלחמת האזרחים הסודאנית השנייה. חוויות אלו היו הבסיס שלה לרומן הראשון שכתבה "Cause Celeb".
בין השנים 1990–1999 עבדה פילדינג כעיתונאית ובעלת טור במספר עיתונים לאומיים, בהם "סאנדיי טיימס", "אינדפנדנט" ו"דיילי טלגרף". יצירתה הידועה ביותר, "יומנה של בריג'ט ג'ונס", החלה כטור ללא ציון שם הכותב באינדפנדנט ב-1995. הצלחת הטור הובילה לשני הרומנים שכתבה ולעיבודים הקולנועיים שלהם, בהם פילדינג הייתה חלק מצוות התסריטאות.
ברידג'ט ג'ונס
שמו של "Cause Celeb", הרומן הראשון שכתבה פילדינג, נגזר מהביטוי "מקרה מעורר מחלוקת" (בצרפתית: Cause célèbre). הספר ראה אור בשנת 1994 וזכה לשבחי הביקורות, אך המכירות שלו היו מצומצמות. פילדינג נאבקה לגמור את החודש, תוך כדי עבודה על הרומן השני שלה, שאמור היה להיות סאטירה על חילוקי דעות תרבותיים במדינה אפריקאית בדיונית, כאשר היא קיבלה פנייה מהעיתון "אינדיפנדנט" לכתוב טור על חייהם של הפנויים-פנויות בלונדון. פילדינג דחתה את ההצעה בטענה שיהיה עבורה מביך מידי לכתוב טור כזה. במקום זה, היא הציעה ליצור דמות דמיונית קומית מוגזמת. ככתבת אנונימית, פילדינג הרגישה שהיא יכולה לכתוב בכנות בנוגע לבעיות המעסיקות רווקות בשנות השלושים לחייהן והטור החל להתפרסם באנונימיות. במהרה רכש הטור קהל מעריצים, זהותה של פילדינג נחשפה והמו"לים שלה ביקשו ממנה להחליף את הרומן המתוכנן שלה ברומן "יומנה של בריג'ט ג'ונס". הספר ראה באור בכריכה קשה בשנת 1996 וזכה לביקורות חיוביות. הרומן בכריכה רכה, שפורסם ב-1997, הגיע היישר לראש טבלת רבי המכר באנגליה, ונשאר שם למעלה משישה חודשים. בהמשך הוא גם הפך לרב מכר עולמי.
פילדינג המשיכה בכתיבת הטורים שלה באינדפנדנט ולאחר מכן בדיילי טלגרף עד 1997, אז פרסמה את הרומן השני שלה בסדרה: "בריג'ט ג'ונס - עובדות החיים", בנובמבר 1999. הסרט "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" פורסם בשנת 2001 וסרט ההמשך בשנת 2004. פילדינג כתבה הרפתקאות נוספות בסדרת בריג'ט ג'ונס עבור "האינדיפנדנט" החל משנת 2005. בנובמבר 2012 יצאה מטעמה של פילדינג הודעה שהיא כותבת פרק שלישי בסדרת בריג'ט ג'ונס.
הספר "בריג'ט ג'ונס משוגעת על הבחור" ראה אור בבריטניה בהוצאת ג'ונתן קייפ ובארצות הברית בהוצאת אלפרד א. נוף באוקטובר 2013. הוא הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של ה"סאנדיי טיימס", ולמקום השביעי ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס". עד למועד פרסומו בבריטניה בכריכה רכה, ב-19 ביוני 2014, המכירות הגיעו למיליון עותקים. הרומן היה מועמד לפרס בולינגר איירמן וודהאוס בקטגוריית "סיפורת פופולרית" של פרס הספר הלאומי ותורגם ל-32 שפות.
פילדינג זוקפת את הצלחתה של בריג'ט ג'ונס לעובדה שבמרכז העלילה ישנו "הפער בין איך אנחנו מרגישים שמצפים מאיתנו להיות, ואיך אנחנו באמת", שאת הפער הזה פילדינג תיארה כסימפטום מדאיג של עידן התקשורת.
חיים אישיים
פילדינג מחלקת את זמנה בין לונדון ללוס אנג'לס. היא הייתה בזוגיות עם קווין קאראן, סופר ומפיק בפועל של "משפחת סימפסון", משנת 1999. לזוג נולדו בן (פברואר 2004) ובת (יולי 2006).
קווין קאראן נפטר ב-26 באוקטובר 2016.
בשנת 2014, פילדינג הייתה אחת מעשרים סופרים ברשימת 500 המשפיעים ביותר בבריטניה של "סאנדיי טיימס" וכן בלטה ברשימת 100 הלונדונים המשפיעים ביותר של ה"איוונינג סטנדרד בלונדון".
מרווה משולשת
מַרְוָה מְשֻׁלֶּשֶׁת (שם מדעי: Salvia fruticosa Mill, בערבית: مرمية) היא שיח קטן ים-תיכוני, ירוק-עד, זקוף, ריחני וצופני. היא אחד מ-986 מינים בסוג מרווה ממשפחת השִׂפְתָנִיִּים, שרובם הגדול נפוצים באזורים הסובטרופיים והממוזגים ברום 50 עד 2,300 מטרים. היא מתנשאת לגובה של חצי מטר ועד מטר וחצי, ומכוסה בפלומה לבנה וצפופה ובבלוטות אָרוֹמָטִיים (בְּשָׂמְתִּיים) של שמן אתרי. כאשר ממוללים את העלווה, הבלוטות מפיצות ריח עז ואופייני - סימני ההיכר של מרווה משולשת: הפרחים הדו-שפתניים גדולים יחסית (כ-2 ס"מ) וחיוורים, צבעם בגוונים של לילך, ורוד, ארגמן או לעיתים רחוקות לבן; עלי התפרחת, אלו שמתחת לתפרחת, פשוטים, אבל בחלק הגדול של הצמח העלים מורכבים והם לעיתים קרובות בעלי שתי אונות צדדיות קטנות ואונה מרכזית; בעת הפריחה מתפתחים בראשי הגבעולים עפצים כדוריים, דמויי תפוחים קטנים ייחודיים שיפים למאכל בצעירותם ובראשם עלים קטנים.
תפוצה בעולם ובישראל
מרווה משולשת גדלה בבר במזרח הים התיכון, כולל דרום איטליה, האיים הקנריים וצפון אפריקה, והיא שכיחה מאוד בלבנון וארץ ישראל.
בישראל גדלה מרווה משולשת בבתי גידול טבעיים בלבד, והיא שכיחה בבתות, בחורש וביער הים-תיכוני של שדרת ההר המרכזי, של השפלה, ושל צפון חוף הים התיכון (חוף הכרמל, עמק עכו, וחוף הגליל). למשל, בשמורת המסרק ברי יהודה עצי אורן ירושלים מלווים גם במרווה משולשת. בכרמל יוצרת חברת המרווה המשולשת את תצורת הצומח ים-תיכוני, ששולטים בה שיחים שגובהם מגיע למטר (גריגה), שעל קרקע הטרה-רוסה המכסה סלעי גיר ודולמיט. והיא גם מלווה את חברת החרוב המצוי ואלת המסטיק במערב הכרמל במפנים הדרומיים של נחל אורן ונחל המערות.
מרווה משולשת הוכרזה כערך טבע מוגן לפי חוק גנים לאומיים ושמורות טבע, תשכ"ג-1963 בתקנות אכרזת גנים לאומיים ושמורות טבע (ערכי טבע מוגנים), תשל"ט-1979 בעקבות השימוש בה ודלדול האוכלוסיות הטבעיות. הכרזה זאת אושררה באכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), תשס"ה-2005.
מאפיינים מורפולוגיים
מרווה משולשת היא שיח אפור, שבסיסו מעוצה ומתנשא לגובה של 0.5 עד 1.5 מטרים. הוא מכוסה בשערות צמריות הדוקות ומפריש שמן אתרי נדיף וריחני.
השורש הראשוני גדל ומסתעף.
הגבעולים זקופים אפורים, צמירים ועולים מבסיס הגזע המעוצה. הם מכוסים בשערות פשוטות, לבנות, ארוכות, רכות וצפופות וגם בשערות בלוטיות יושבות (ללא עוקץ). הגבעולים המעוצים עם ארבע פאות (רְבוּעִים), בעת הפריחה מתפתחים בראשי הגבעולים עפצים כדוריים, דמויי תפוחים קטנים ייחודיים, שיפים למאכל בצעירותם ובראשם עלים קטנים. העפצים במרווה משולשת נוצרים כתגובה להטלת ביצים על ידי צרעה קטנה שמוביל לחלוקה מואצת של תאים והסעת חומרי מזון ומים עבור הזחלים. צורת העפץ קבועה במרווה משולשת והיא מזכירה כאמור תפוח קטן ירוק שבראשו קבוצת עלים. העפץ של השנה הקודמת אפור ומחורר בנקבים רבים שמתוכם יצאו הצרעות הזעירות שהתפתחו בו.
העלים נגדיים, בעלי פטוטרת, ואורכם 2 עד 5 ס"מ. העלים, פשוטים או חלק מהם מורכבים משלושה עד חמישה עלעלים ברורים מאוד (מכאן שמה). הם מקומטים, בעלי מרקם קטיפתי, דמויי ביצה עד דמויי אזמל. קטומים או דמויי לב כמעט בבסיסם. שפת העלה חרוקה, דהיינו השפה משוננת עדינות לשיניים מעוגלות קטנות. צדו העליון ירוק וצדו התחתון של העלה צמיר ומלבין-מאפיר, שערותיו פשוטות ורב-תאיות והבלוטות ללא עוקץ. כאשר ממוללים את העלים האָרוֹמָטִיים (הבְּשָׂמְתִּיים), הבלוטות מפיצות ריח עז ואופייני – סימן ההיכר של המרווה.
העלים מתחת לתפרחת עם עלעל אחד או שניים, לעיתים רחוקות ארבעה עלעלים או עם אונות דמויי ביצה או אליפטיות בבסיסן, ואז בבסיס הטרף שתי אונות קטנות פי 20 מן האונה האמצעית.
עלי התפרחת, קצרים מדורי הפרחים, יושבים ונושרים אחר כך.
התפרחות, שאורכן 15 עד 20 ס"מ, דביקות ונושאות דורים מדומים של ארבעה עד שישה פרחים או יותר. הדורים על פי רוב מרוחקים זה מזה.
הפרחים בעלי עוקצים ובעלי חפים קטנטנים, קרומיים ונשירים.
הגביע לא נכון ובעל סימטריה דו-צדדית, דמוי פעמון בעלת שתי שפות ברורות ושלוש אונות מחודדות מאוד. השפה עליונה בת שפה אחת והשפה התחתונה בעלת שתי שינים ברורות. הגביע דביק, מכוסה בשערות פשוטות או בלוטיות ואורכו 0.7 עד 0.8 ס"מ,
הכותרת דו-שפתנית, ארוכה פי שלושה מהגביע (18 עד 20 מ"מ) צבעה לילך או ורוד או ארגמן או לעיתים רחוקות לבן.
טקסונומיה ושמות
שמות נוספים באנגלית הם: Greek sage, Three Lobed Sage או East Mediterranean sage.
שמות נוספים בשימוש: בערבית: מֵיְרַמִיֶה, גַ'עְסָס, קוּסִעֵין.
רפואה עממית
מרווה משולשת משמשת ברפואה העממית מימי יוון ועד ימנו. ביוון העתיקה האמינו כי משקה העשוי מעלי מרווה מטהר את הדם. בתקופת הרומאים היא מוזכרת בהקשר של שימוש רפואי בספרו של אסף הרופא. יהודי תימן משתמשים בה לשיכוך כאבי אוזניים, ויהודי תוניס להקלת כאבי בטן, ויהודי מרוקו כסם משתן. השימושים בה רבים ובמסורת תושבי המזרח התיכון היא נחשבת כאחד מצמחי המרפא העיקריים בעיקר לטיפול באלו הקשורים למערכת העיכול: כאבי בטן, שלשול, קלקול קיבה ועודף גזים. הצמח מומלץ על ידי רופאי צמחים להסדרת המחזור החודשי, להגברת הפריון, לחיזוק שרירי הרחם לפני ואחרי הלידה ולטיפול בבעיות של גיל המעבר.
ברוך צ'יזיק מזהה במרווה הזו את ה"מרמהין", סממן שפותח את דרכי הנשימה, המופיע בתלמוד, שם מוזכר כמרכיב ביצירת שיקוי בעל סגולות רפואיות.
רפואה מודרנית ומחקרים
לא ידוע על שימוש ברפואה המודרנית במרווה, וזאת לעומת השימוש הנרחב בצמח ברפואה העממית.
השמן האתרי המופק מעלי מרווה מכיל בעיקר טוּיוֹנִים (Thujone - monoterpene ketone) המדכאים את מערכת העצבים המרכזית (חוסמים את קולטני GABA), מבטלים את פעולתם של רעלנים שונים ומשפעים בצורה הלוציגנוגנית (הזיות המתבטאות בשינויים סובייקטיביים בתפיסה, במחשבה ובדמיון).
השמן האתרי מכיל גם פנולים הפעילים נגד חיידקים.
בניסויים בבעלי חיים נמצא, כי מיצוי מעלי מרווה משפיעים עליהם באופן פיזיולוגי: מניעת פרכוסי שרירים, הורדת רמת סוכר, הגברת השתנה ועוד. גם השמן האתרי הוריד את לחץ הדם ואת רמת הסוכר של חיות המעבדה.
קיארה פראני
קיארה פראני (באיטלקית: Chiara Ferragni, נולדה ב-7 במאי 1987) היא אשת עסקים, דוגמנית ואושיית אופנה איטלקית.
נחשבת לבלוגרית האופנה המפורסמת בעולם, בעלת הבלוג "The Blonde Salad" (הסלט הבלונדיני בתרגום חופשי).
ביוגרפיה
בשנת 2009 החלה פראני לפרסם את הבלוג שלה "The Blonde Salad", וכיום הוא מתופעל על ידי צוות של עשרה אנשים. באותן שנים היו לבלוג שלה כ-12 מיליון כניסות בחודש.
ב-2011 הגדיר אותה המגזין ניו יורק כאחת הפריצות הגדולות של השנה בתחום אופנת הרחוב (street-style).
קיארה למדה משפטים באוניברסיטת בוקוני (Bocconi University School of Law) אך לא סיימה את התואר.
פראני מדגמנת עבור מותגים רבים ומשתתפת בפורמטים טלוויזיוניים שונים, ביניהם המותגים, לואי ויטון, פנטן, פנדי, Guess ,Tod's ועוד. היא השתתפה בעיצוב קו הנעלים של Steve Madden באביב 2014, והייתה הפרזנטורית של TRL Awards, כמו כן היא הבלוגרית הראשונה שכיכבה על השער של מגזין "ווג", הספרדי באפריל 2015.
פראני פעילה מאוד באינסטגרם ובחשבון שלה מעל 26 מיליון עוקבים. לפי פרסומים היא מרוויחה כ- $12,000 לפרסום של פוסט ממומן.
בינואר 2015, הבלוג וקו הנעלים של פראני Chiara Ferragni Collection, נלמד בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד.
ביולי 2017 פתחה פראני את החנות שלה Chiara Ferragni Collection במילאנו.
בסטפמבר 2017, דורגה פראני ראשונה, ברשימת האנשים הכי המשפיעים בתחום האופנה של המגזין פורבס(Forbes Top Influencers).
במאי 2018, הכריז המגזין Footwear News על פראני "אחת האמהות הכי משפיעות בתעשיית האופנה".
חיים אישים
פראני נשואה לראפר האיטלקי פדריקו לוסיה, הידוע בכינויו פדז.
הם התארסו בהופעה שלו בורונה אל מול המצלמות, החתונה התקיימה בנוטו, סיציליה בספטמבר 2018.
לזוג יש 2 ילדים, בן בשם לאון (בשם מקוצר ליאו) ובת בשם ויטוריה (ויטו) והם גרים בין מילאנו ולוס אנג'לס.
1899 (סדרת טלוויזיה)
תקציר העלילה
קבוצה של מהגרים אירופאים עוזבת את לונדון על ספינת קיטור במטרה להתחיל חיים חדשים בעיר ניו יורק, אך כאשר הם נתקלים באוניית מהגרים אחרת שנסחפת על פני הים הפתוח, הם מגלים שהם נקלעו לסיוט בל ישוער.
פיתוח
ב־13 בנובמבר 2018 הוכרז כי יוצרי הסדרה "אפל", בראן בו אודאר ויאנטה פריס, יפיקו סדרה נוספת עבור נטפליקס במסגרת העסקה שלהם עם שירות הזרמת המדיה. שבועיים מאחור יותר, במהלך מסיבת העיתנואים בה נטפליקס הציגה את תוכני המקור האירופאים שלה, אושרה הפקת הסדרה באופן רשמי ביולי 2020, בו אודאר חשף באמצעות פוסט באינסטגרם כי פריס השלימה את כתיבת התסריט עבור פרק הפיילוט. במהלך ראיון עם "דדליין הוליווד", פריס הסבירה כיצד משבר המהגרים האירופי והברקזיט השפיעו על פיתוח הסדרה:הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
ליהוק
ב-16 בדצמבר 2020, הוכרז כי השחקנית אמילי ביצ'ם לוהקה לתפקיד הראשי. ב-2 במאי 2021, דווח על ליהוקם של אניירין ברנרד, אנדרס פיטשמן, מיגל ברנרדו, מאסיי מוסול, אנטון לסר, לוקאס לינגארד טונסן, רוזלי קרייג, קלרה רוזאגר, מריה ארווולטר, יאן גאל, מתילדה אוליבייה, חוזה פימנטאו, איזבלה וויי, גבי וונג, ג'ונאס בלוקה, פפלין אדוארדס ואלכסנדר וילאום. עוד דווח שכל הדמויות ידברו בשפות אמם של השחקנים המגלמים אותם.
קדם הפקה וצילומים
שלב קדם ההפקה של הסדרה החלה באופן רשמי ב-24 בנובמבר 2020. תחילה, צילומי הסדרה התעתדו להתחיל ב-1 בפברואר 2021, אך מאוחר יותר נדחו בשלושה חודשים, והחלו רשמית ב-3 במאי 2021, מחוץ לברלין, גרמניה, באולפני באבלסברג ובאולפני ההפקה הווירטואליים החדשים, "Volume", המופעלים על ידי החברה "Dark Bay", השייכת לבו אודאר ופריס. הצילומים עתידים להתקיים גם בלונדון, בריטניה.
האפקטים החזותיים עבור הסדרה יופקו על ידי אולפני "Framestore".
אנה מופו
אנה מופו (באנגלית: Anna Moffo; 27 ביוני 1932 – 9 במרץ 2006) הייתה זמרת אופרה אמריקאית, סופרן שעיקר פעילותה היה בשנות ה-60 של המאה ה-20. מופו זכתה להערכה רבה בשל ניקיון קולה ויופייה הרב.
ביוגרפיה
אנה מופו נולדה בוויין, פנסילבניה. אחרי סיום לימודיה קיבלה מלגת לימודים למכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה. היא ויתרה על כוונתה הקודמת להיות לנזירה, ויצאה ללמוד מוזיקה בקרטיס.
בשנת 1955 זכתה במבחן קבלה לאמנים צעירים ובמלגה של קרן פולברייט ללימודים בקונסרבטוריון די סנטה צ'צ'יליה ברומא. באותה שנה הופיעה לראשונה על הבימה בתפקיד נורינה ב"דון פסקואלה" של דוניצטי בספולטו.
בשנה הבאה הופיעה בהפקת טלוויזיה של "מאדאם באטרפליי" של ג'אקומו פוצ'יני, בבימויו של מריו לאנפרנקי, מפיק לחברת RCA ויקטור ול-RAI, לו נישאה ב-8 בדצמבר 1957. בשנה זו גם הופיעה לראשונה בלה סקאלה, בפסטיבל זלצבורג ובאופרה של וינה ב"פלסטף" של ורדי (בניצוח הרברט פון קאראיין. המשיכה להופיע בווינה עד ראשית שנות ה-70, בתפקידי גילדה ב"ריגולטו" של ורדי, מאנון ב"מאנון" של מאסנה, מרגריט ב"פאוסט" של גונו, מיכאלה ב"כרמן" של ביזה, מימי ב"לה בוהם" של פוצ'יני וויולטה ב"לה טרוויאטה" של ורדי. פרשנותה לתפקיד אמינה ב"סונאמבולה" של בליני נחשבת עד היום לאחת הטובות ביותר.
הופעתה הראשונה באמריקה הייתה גם היא בתפקיד מימי בלה בוהם, באופרה הלירית של שיקגו בשנת 1957 ואילו במטרופוליטן אופרה בניו יורק הופיעה לראשונה ב-1959 בתפקיד ויולטה ב"לה טרוויאטה". בעונת 1960-61 חזרה למטרופוליטן לשיר את גילדה ב"ריגולטו", אדינה ב"שיקוי האהבה" של דוניצטי וליו ב"טורנדוט", עם בירגיט נילסן ופרנקו קורלי.
מופו התגרשה מלאנפרנקי בשנת 1972 ונישאה ליושב ראש הקודם של RCA, רוברט סארנוף, ב-14 בנובמבר 1974 (היא התאלמנה ב-22 בפברואר 1997). בסוף שנות ה-70' הופיעה מופו בתפקידי ורדי כבדים, כמו ליאונורה ב"איל טרובאטורה" ולינה ב"סטיפיו".
מופו הייתה פופולרית בעיקר באיטליה, שם הנחתה את "תוכנית האירוח של אנה מופו" בשנים 1960 עד 1973 ונבחרה לאחת מעשר הנשים היפות ביותר באיטליה. היא עודנה מעין דמות פולחן בקרב חובבי אופרה רבים בארצות הברית, וראיה לכך ה"אודה לאנה מופו", פואמה באורך ספר, שכתב ויין קוסטנבאום.
אנה מופו מתה בניו יורק ב-9 במרץ 2006 מאירוע מוחי, לאחר מאבק של עשר שנים בסרטן השד. השאירה אחריה שלוש בנות חורגות ואח. גילה המדויק במותה איננו ודאי; מקורות שונים מדווחים עליו כ-73 או 75.
אי אפשי בתקנת חכמים
אי אפשי בתקנת חכמים ("אי-אפשי" = אין רצוני, לא נוח לי) הוא כלל הלכתי שפירושו שאדם רשאי לוותר על הזכויות והחובות המוענקות לו מתוקף תקנת חז"ל, כאשר מטרת התקנה היא להיטיב עמו. ההנחה שכאשר אדם טוען ש"אי אפשי בתקנת חכמים" מקבלים את טענתו, משמשת גם כטיעון משפטי במשפט הישראלי.
טענת "אי אפשי בתקנת חכמים" שכיחה במקרים בהם התקנה שנועדה לטובת האדם, גורמת לו להפסד מבחינתו.
תוקף הכלל
הכלל תקף רק כאשר התקנה נועדה רק לצרכו ולטובתו של האדם, כיוון שרק במקרה כזה הוא יכול לומר שהוא לא חפץ בטובה זו ומעדיף לוותר עליה. בנוסף, תוקף הדין הוא רק לגבי תקנות חכמים, ומאידך, בדאורייתא, כגון שאומר "דין ודברים אין לי בירושת אבי כשימות" לא יועיל התנאי ובעל כרחו יהא שלו, אלא אם יתן לאחרים בלשון מתנה.
במקרה שבו נוסף לתקנה שהוא מבקש לבטל עוד תקנה, אלא שהיא משנית לה, הכלל יכול להתקיים למרות התקנה הנוספת. כך, למשל, יכולה אשה לומר לבעלה "איני ניזונת ואיני עושה", אני לא רוצה לתת לך את כספי ואני מוותרת על זה שתהיה חייב לפרנסני בשביל זה, למרות שבכך גם הבעל מפסיד את מעשי ידיה. זאת משום שעיקר התקנה היא שהבעל יפרנס את אשתו, והחובה על האשה למסור לו בתמורה את מעשי ידיה- היא פשוט כדי למנוע מצב של איבה ביניהם. לעומת זאת, הבעל לא יכול לוותר על תקנה זאת משום 'אי אפשי'. זאת משום שעיקר התקנה הוא שיפרנס את אשתו, ומעשי ידיה הם החלק הפחות חשוב בתקנה, ולכן היא אינה לטובתו.
האם יכול לחזור בו
נחלקו הפוסקים האם יכול אדם לחזור בו לאחר שטען טענת 'אי אפשי בתקנת חכמים'.
מקרים נוספים בהם חל הכלל
לגבי ירושה, יכול אדם הזכאי לירושה לבחור לוותר עליה, אם מסיבה כלשהי הוא מעדיף שלא לירש.
דוגמה נוספת היא לגבי שבועה; בשבועה הנתבע יכול בדרך כלל להישבע ולהיפטר, אך ישנם מצבים בהם תיקנו חז"ל שהתובע יכול להישבע ולקבל את כספו. טענת אי אפשי במקרה זה מעניקה לתובע את היכולת לומר "אי אפשי בתקנת חכמים" ולהחזיר את חובת השבועה לנתבע.
התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס
התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles Chamber Orchestra) היא תזמורת קאמרית אמריקאית בת 40 נגנים, שמקום מושבה הקבוע הוא לוס אנג'לס, קליפורניה. התזמורת נוסדה ב-1968 על ידי הצ'לן ג'יימס ארקטוב כדרך ביטוי אמנותית לנגנים המחוננים שבאולפני הקולנוע וההקלטות המקומיים.
ג'פרי קהן, שעמד בראש התזמורת בין השנים 1997 - 2017 משמש כמנצח כבוד. מנצחיה הקודמים היו סר נוויל מרינר, ג'רארד שוורץ, איונה בראון וכריסטוף פריק. מנהלה האמנותי של התזמורת הוא חיימה מרטין ומלחין הבית הנוכחי שלה הוא אורי קיין.
התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס מופיעה ב-15 קונצרטים בשנה בשני תיאטראות: "תיאטרון אלקס" בגלנדייל ו"רויס הול" של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הרפרטואר שלה כולל מוזיקה החל בתקופת הבארוק ועד ליצירות חדשות, המוזמנות על ידי התזמורת. לחגיגות יום השנה להולדת מוצרט (27 בינואר 2006), ביצעה התזמורת את 23 הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט במשך תקופה של 15 חודשים, מבצע ששום תזמורת אחרת בארצות הברית לא יזמה עד כה. קהן ניצח על 23 הקונצ'רטי מן הפסנתר, כפי שהיה מקובל בתקופתו של מוצרט.
באפריל 2002 הופיעה התזמורת לראשונה בקרנגי הול וביוני 2005 זכתה בפרס הראשון על הגשת מוזיקה בת זמננו בתוכניותיה, מטעם האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור וליגת התזמורת הסימפונית האמריקאית.
התזמורת מופיעה גם לפני תלמידי בתי ספר יסודיים באמצעות תוכניותיה - "מפגש עם המוזיקה" ו"קונצרטים בשכונה".
על פי אתר התזמורת ברשת, משימתה של התזמורת הקאמרית לוס אנג'לס היא "לשמר ולקדם מסורת חיה של מוזיקה תזמורתית באמצעות ביצועים מצטיינים באיכותם האמנותית, הממריצים ומעשירים את חיי הנגנים והמאזינים גם יחד. אנו חוגגים את הקשר האישי בין הנגנים, קהל המאזינים והקהילה, כפי שעוצב בחוויה היחידה במינה של התזמורת הקאמרית שלנו".
מבקר המוזיקה ג'ים סוויידה שיבח את התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס כ"תזמורת הקאמרית המעולה ביותר באמריקה".
שני הפרדים
המשל הוא עיבוד מחדש של יצירה מהעת העתיקה שכתבו איזופוס, ומאוחר יותר פדרוס (לטינית: Phaedrus) שהיה ממשיל משלים בתקופת האימפריה הרומית, ובו מוסר השכל על צניעות וגאווה.
תקציר המשל
בדרכם, הותקפו השניים על ידי שודדי דרכים, שלא התעניינו כלל בחציר, אלא בכסף בלבד, התנפלו על הפרד שנשא את כספי המס, פצעו אותו ושדדו אותו. בעוד הוא פצוע וגוסס ומבכה את מר גורלו, הוכיח אותו הפרד האחר ואמר: לו היית נושא בתפקיד פשוט, כמוני, מצבך היה טוב בהרבה.
מוסר השכל
מוסר ההשכל של המשל הוא שתפקיד, או עמדה בכירה יותר, אינם בהכרח טובים יותר. ובנוסף לכוח שבהם, חושפים את הנושא בהם לסכנות נוספות. שנושאי תפקידים פשוטים יותר אינם חשופים אליהם.
גן הסנהדרין
גן סנהדרין הוא שמה של חורשה נטועה בשכונת סנהדריה שבצפון העיר ירושלים, מדרום לנחל צופים. במקום גדלים בעיקר עצי אורן וברוש, בשילוב עם עצי חורש גדולים לרבות עצי חורש ארץ ישראליים כגון כליל החורש ואלון התבור.
מבנה הגן
הגן הוא בעל תצורת נוף ייחודית בשל הטרשים המרשימים ומחשופי הסלע המשובצים בו שעליהם צמחיית כתלים אופיינית. בתוך מחשופי הסלע חצובות עשרות מערכות קבורה מרשימות מהתקופה הרומית בארץ ישראל שקיבלו בטעות את השם קברי הסנהדרין, והן שהקנו לגן את שמו. הגן, המתפרס על 28 דונם, עשיר בציפורי שיר.
עד 1967 היה שטח הגן על גבול הקו העירוני בין ממלכת ירדן ומדינת ישראל, וחלק ממערות הקבורה שכנו על קו הגבול, בתוך שטח ההפקר. בהמשך נבנו על חלק משטח הגן השכונות רמת אשכול וסנהדריה המורחבת ושטח החורשה במקום הצטמצם.
היסטוריה
בשנת 1966 נערכו בגן חגיגות המימונה ההמונית הראשונה שארגנו לציבור הרחב בישראל. לאירוע הגיעו יוצאי מרוקו מכל רחבי הארץ, חלקם בהסעות מארגנות, ותוך שנים ספורות מספר המשתתפים הגיע לכמה אלפים. חגיגות המימונה בגן הסנהדרין ארגנו בסיוע עיריית ירושלים ומשרד התיירות, ובשנת 1967 השתתפו בהם ראש עיריית ירושלים טדי קולק ושר התיירות משה קול. במרץ 1968 הוקם, ארגון "ברית יוצאי מרוקו בישראל", שלקח על עצמו את ארגון החגיגות. בשנת 1969 הגיע מספר המשתתפים בחגיגות בירושלים לכעשרים אלף, ובשנת 1970 לכשלושים אלף. חברת "אל על" אף הטיסה יהודים מצרפת לחגיגות. על פתיחת חגיגות 1970 הכריז שר הקליטה שמעון פרס, ובנוסף לחגיגה ההמונית בירושלים התקיימו חגיגות בפארק הלאומי ברמת גן בחסות חברות מסחריות. החל מ-1971 עברו החגיגות בירושלים לגן סאקר, הגדול באופן ניכר מגן הסנהדרין.
בשנת 1970 נערך בגן טקס סיום של צעדת ירושלים.
בשנת 2017 שופץ הגן ומתחם מערות הסנהדרין על ידי עיריית ירושלים, ורשות העתיקות.
גרגוריוס השמיני (אנטי-אפיפיור)
גרגוריוס השמיני (נולד כמוריציוס בורדינוס, Mauritius Burdinus, נפטר ב-1137) היה כינויו של אנטי-אפיפיור שטען לכס הקדוש בין 10 במרץ 1118 ל-22 באפריל 1121.
ביוגרפיה
מוריציוס בורדינוס נולד בלימוזן, חלק מאקיטן שבצרפת של ימינו. הוא התחנך במנזר קלוני, בלימוז' ובקסטיליה, שם גם מונה לכומר בטולדו. ב-1098/1099 קשריו במנזר קלוני המליצו עליו למשרת בישוף העיר קויברה בפורטוגל. אחרי ארבע שנים של עלייה לרגל ל"ארץ הקודש", מונה ב-1111 לארכיבישוף של בראגה. הוא סייע לרוזן פורטוגל, אנריקה מבורגונדי בארגון מחדש של הכנסייה הפורטוגזית.
תחילת הקרע בין בורדינוס לבין הוותיקן החלה בתמיכתו באנריקה בפורטוגל. המשבר החריף עם "עריקתו" של בורדינוס לשורותיו של היינריך החמישי, אותו הכתיר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה; למרות חרם שהטיל עליו פסקליס השני. לאחר מותו של פסקליס השני, יורשו של הלה, גלסיוס השני, סירב אף הוא לקבל את היינריך החמישי, וזה הכתיר את בורדינוס כאפיפיור גרגוריוס השמיני. ב-1119 נבחר קליקסטוס השני כאפיפיור והחלו מגעים בינו לבין הקיסר. כתוצאה מכך, ב-1121 הכיר הקיסר באפיפיור הנבחר, ובורדינוס נעצר והוחזק במעצר במנזרים שונים עד למותו.
נבחרת טהיטי בכדורגל
נבחרת טהיטי בכדורגל לגברים היא הנבחרת הלאומית בכדורגל של פולינזיה הצרפתית.
הישג השיא של הנבחרת הוא זכייה בגביע אוקיאניה לאומות בשנת 2012, בזכותו שיחקה לראשונה בתולדותיה בגביע הקונפדרציות 2013.
ב-2 בספטמבר 1971 שיחקה הנבחרת במשחקי האוקיינוס השקט הדרומי נגד נבחרת. המשחק נגמר בתוצאה 30-0 לטובת טהיטי, שהפכה באותה עת לשיא בינלאומי בניצחון נבחרות בטורניר כלשהו בעולם לאורך השנים. השיא של טהיטי נשבר רק בשנת 2001, כאשר גברה על  בתוצאה 31-0.
בטהיטי נולדו בסך הכל שני כדורגלנים בעלי שיעור קומה בינלאומי, פאסקל ואהירואה ששיחק בקבוצת אוסר ונבחרת צרפת ובן דודו מאראמה ואהירואה הנושא דרכון צרפתי בשל היות פולינזיה הצרפתית חלק מצרפת. מאראמה שיחק בקבוצת נאנסי מהליגה השנייה בצרפת מ-2010 עד 2013. מאראמה פרש מהכדורגל לאחר טורניר גביע הקונפדרציות 2013 שבו שיחק בנבחרת טהיטי.
שסק
מקור השם
מקור השם "שסק" בארמית, והוא מופיע בתלמוד, שם משמעותו לא הייתה ברורה אך נקבע בין היתר שהתייחס לפרי עץ השיזף או לפרי המדלר. בתחילת המאה ה-20 השם אומץ לפרי השסק.
שמו של השסק בערבית הוא "אסכדיניה", שיבוש של שמו הטורקי yenidünya, "עולם חדש". באנגלית שמו של השסק הוא "לוקוואט" (Loquat), לקוח משמו הסיני בקנטונזית. באיטלקית הוא מכונה "נספולו", ברוסית הוא מכונה "מושמולה", שם שהובא מדרום רוסיה, ביוונית הוא נקרא Μουσμουλιά (מוסמוליה) ובגרמנית שמו של השסק הוא "מיספל".
מאפיינים
מקור העץ באזור דרום מזרח סין, אם כי הוא גדל גם ביפן, ומגדלים אותו גם בישראל, בברזיל ובמספר מדינות נוספות. עץ השסק יכול להגיע עד גובה של 5–10 מטר, אם כי הוא בדרך כלל קטן יותר, בסביבות 3–4 מטר.
השסק גדל באשכולות, וגודלו נע בין 3–5 ס"מ בעת בשלותו. לפרי תכולת סוכר גבוהה (כ-10 אחוזים), חומצה ופקטין. בישראל פריחת השסק מתחילה בעונת הסתיו ואורכת כ-80–100 ימים. משקלו של פרי שסק בודד הוא 50 גרם בממוצע.
גלעיני השסק ועליו הצעירים רעילים במקצת, ומכילים כמויות קטנות של גליקוזידים ציאנוגניים (כולל אמיגדלין). חומרים אלה ישוחררו לגוף בעת עיכול הגלעינים. אולם טעמם המר של הגלעינים מונע לרוב את אכילתם בידי בני אדם ובכל מקרה ריכוז הרעל בגלעין הוא נמוך מכדי לגרום נזק.
פיתוח מינים תרבותיים
בארץ פותחו כמה זנים מסחריים של השסק, "עכו 13", ו"עכו 1", שפותחו בתחנת הניסיונות החקלאית של עכו, ו"צריפין", שפותח במכון וולקני, "זיקים", ו"ביג ג'ים". בשנים האחרונות יובאו ואוקלמו בארץ זני שסק נוספים, גדולים במיוחד, מספרד ומקליפורניה. היום נטועים בישראל כ-5000 דונם שסק. במטעים המסחריים, בשומרון ובשפלה, ותחת מעטה רשת, להגנה מפני ציפורים ועטלפים, ניתן להגיע ליבול מסחרי של קרוב לשלושה טון לדונם. לשסק חיי מדף קצרים ביותר ושמירתו בקירור מזיקה לטעמו. בקעת הנדיב שממזרח לבנימינה, ועמק בת שלמה שממזרח לזכרון יעקב הם מאזורי הגידול הראשיים של השסק בצפון הארץ.
נטיעות בישראל וסביבתה
השסק נטוע באזורים רבים בישראל - בהרי ירושלים, בגליל העליון, בשפלה, באזורי החוף ובנגב הצפוני. הפרי התחבב על האוכלוסייה הישראלית משום שהוא מניב פרי ראשון לאחר תקופת החורף, והוא שונה מן ההדרים, הבננות ותפוחי העץ מהאיסום.
ברצועת החוף הלבנונית, מצור וצידון ועד למבואות ביירות נטועים עצי שסק גדולים. גם במצרים, לאורך תעלות המים המתוקים, נטועים עצי שסק גדולים מאד.
בתרבות
הפרי מוזכר רבות בספרות הסינית, כמו בשיריו של לי באי.
ינה סקיי (משורר)
ינה סקיי (במקור שפיצר עד 1904, בהונגרית: Székely Jenő; בקשצ'בה, 9 בפברואר 1889 – בודפשט, 14 במאי 1965) היה משורר, מספר סיפורים יהודי-הונגרי, רוקח ומחבר ספרות מקצועית בתחום תעשיית התרופות.
ביוגרפיה
ינה סקיי נולד במשפחה יהודית כבנם של פרנץ סקיי (1862–1931) בעל מפעל רהיטים ושל הרמין שפיצר. בשנת 1917 קיבל תעודת רוקחות באוניברסיטת בודפשט (שמו היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנות ה-20 של המאה ה-20 היה רוקח בטרגו מורש ואז חזר להונגריה. סקיי הוא אחד ממייסדי "הסתדרות הרוקחים ההונגרית", והיה עורך כתב עת שלה בשם "רוקחות" (Gyógyszerészet). הוא הופיע באגודת ז'יגמונד קמני כבר בשנת 1929 עם סיפור קצר ובשנת 1930 עם קטע ממחזהו "רחוב אחורי 38" (Hátsó utca 38); משנת 1932 הפך לחבר באגודה ספרותית זו.
על פי מבקר האמנות גאבור גאל, הרומן שלו "משפחת צ'הי", שפורסם על ידי המוציא לאור "גילדת האמנות הטרנסילבנית" (Erdélyi Szépmíves Céh), הוא "נושא פרוע וקשה: התפוררותה של משפחה זעיר-בורגנית מושחתת. [המחבר]...אומר דברים לא נוחים, מתאמץ להציג נתונים חברתיים לא נעימים ומבטיח - גם דמויות מעניינות - כי הכל, למרבה הצער, הוא רק הבטחה."
בת זוגו הראשונה הייתה וילמה יוזפה בראון, עמה התחתן ב-14 בנובמבר 1916. הם התגרשו בשנת 1945 וסקיי התחתן עם אידה ינצ'ו בבודפשט בשנה שלאחר מכן.
אינטרפרון
האינטרפרונים הם קבוצה של חלבונים המופרשים מתאים בתגובה לחדירה של וירוסים או גורמים פולשניים אחרים כגון חיידקים, פרזיטים, או בתגובה להפיכת התא לסרטני. האינטרפרונים שייכים למשפחה גדולה של מולקולות סיגנל במערכת החיסון הקרויים ציטוקינים, אשר מווסתים את פעילותה של מערכת החיסון.
סוגי אינטרפרונים בבני אדם
כל האינטרפרונים מסווגים לאחת מ-3 משפחות בהתאם לקולטן אותו הם קושרים: אמנם כל האינטרפרונים משתתפים בהשריית סביבה עוינת לנגיפים ופולשים אחרים, תמהיל התגובה משתנה בהתאם לסוג האינטרפרונים המופרשים, הקולטנים המגיבים להם, ריכוזם, התאים המשתתפים בתהליך, וסוג הפולש. אלו מייצרים יחדיו פסיפס ייחודי המותאם למידותיו האישיות של הפולש שעל הפרק. מנגד, לכל הנגיפים באשר הם ישנם מנגנוני דיכוי אינטרפרונים מרובים, הן בשלב הסינתזה, והן בשלבים נוספים.
ייצור אינטרפרונים בתאים
אינטרפרון אלפא ובטא מיוצרים על ידי רוב סוגי התאים בגוף כתוצאה ממצבי עקה שבהם נמצאים תאים אלו, אינטרפרונים אלו הם הגורמים החשובים בתגובה החיסונית לזיהום ויראלי על ידי הפעלת המקרופאגים ותאי NK. אינטרפרון אלפא פעיל גם נגד גידולים סרטניים.
בניגוד לאינטרפרון אלפא ובטא המופרשים מרוב תאי הגוף ומשפיעים באופן מקומי על הרקמה, אינטרפרון גמא מופרש רק מתאי מערכת החיסון מסוג תאי T מסייעים ותאי NK. אינטרפרון גמא מופרש למחזור הדם, שם הוא מגייס ומפעיל תאים שונים במערכת החיסון, בייחוד תאי T מסייעים מסוג 1, תאי T הורגים, תאים מציגי אנטיגן ומקרופאגים. תפקיד זה הופך אותו למרכיב חשוב בתהליכים דלקתיים רבים, בכללם התמודדות הגוף עם נגיפים, חיידקים, טפילים ותאים ממאירים. פעולת יתר של הציטוקין עלולה לגרום למחלות אוטואימוניות.
שימושים רפואיים של אינטרפרונים
השימוש הרפואי באינטרפרון היה לא-ישים עד 1980, השנה שבה גן האינטרפרון הוחדר בהצלחה לחיידק באמצעות שחלוף של DNA, התקדמות שאפשרה לגדל ולבודד אינטרפרון מתרביות חיידקים.
מספר טיפולים המשתמשים באינטרפרון מסוגים שונים אושרו בבני אדם, כולל שימוש נגד מספר סוגים של סרטן בכללם מלנומה, סרטן הריאה, אוסטאוסרומה, קפוסי סרקומה ועוד. מנגנון הפעולה של אינטפרון אלפא הוא הפעלת המערכת החיסונית על מנת לאפשר לה לתקוף את הגידול הסרטני. בדרך כלל מוגבר האפקט האנטי סרטני של האינטרפרון אם הוא מלווה בחיסון על ידי אנטיגן המצוי על פני הגידול הסרטני כגון gp100 במלנומה. הבעיה בטיפול היא שהחדרת אינטרפרון עשויה להוביל לתופעות לוואי חמורות.
ב-1991 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקני את השימוש באינטרפרון נגד דלקת כבד נגיפית מסוג C. כיום מאושרות מספר צורות של אינטרפרון אלפא כתרופות נגד דלקת כבד נגיפית זו. יש לציין שטיפול זה אינו יעיל מספיק ומביא לתופעות לוואי, ולכן המדענים אינם חדלים לחפש חלופות לשימוש באינטרפרון כנגד מחלה זו. יעילות האינטרפרון במקרה זה היא כ־50%. ישנן עדויות מסוימות שטיפול באינטרפרון מיד אחרי ההדבקה עשוי להעלים לחלוטין את דלקת הכבד, אך בשל חוסר הסימפטומים של המחלה, גילויה בזמן אינו מעשי לרוב. קיימות וריאציות תרופתיות המשלבות את אינטרפרון אלפא עם פוליאתילן גליקול וכך גורמות לו להישאר זמן רב יותר בגוף. כך ניתן להזריק את התרופה פעם בשבוע במקום שלוש פעמים בשבוע. בשימוש יחד עם תרופה אנטי-ויראלית נוספת - ריבווירין, נגד זנים מסוימים של דלקת כבד נגיפית C, ניתן להגיע ל־75% הצלחה.
אינטרפרון אלפא-b משמש גם כתרופה נגד לוקמיה של תאים שעירים, לוקמיה מילואידית כרונית ומיאלומה נפוצה.
באינטרפרון בטא נעשה כיום שימוש נרחב להאטת קצב ההידרדרות בחולי טרשת נפוצה.
אינטרפרון גמא
שחפת היא מחלה שבה מופרש אינטרפרון גמא, המקרופאגים אשר בולעים את החיידק, מציגים את האנטיגן החיידקי לתאי TH1, וכתוצאה מכך מופרש אינטרפרון גמא. זהו ציטוקין חשוב באבחנה של שחפת. כיום ניתן לאבחן שחפת לטנטית (חבויה) באמצעות בדיקה המודדת את הפרשתו.
אהרן רבינוביץ (משורר)
אהרן רבינוביץ (13 בפברואר 1911 - 15 בספטמבר 2000) היה משורר ישראלי.
ביוגרפיה
רבינוביץ נולד בעיר סלונים שבפולין. ב-1930 עלה לארץ ישראל ושיחק בתיאטרון האהל. בהמשך ייסד את חברת "ססגון" לייצור שלטים. חיבר את המנון בני ברית שבה היה אח.
רבינוביץ החל לכתוב שירים ופזמונים שפורסמו והולחנו על ידי טובי המלחינים בארץ באותם ימים.
ב-1999 קיבל את התואר יקיר העיר תל אביב.
ארכיון המדינה
ארכיון מדינת ישראל או בקיצור ארכיון המדינה (עד 2011: גַּנְזַךְ המדינה) הוא הארכיון הממלכתי של מדינת ישראל. באחריות משרד ראש הממשלה. אוספי הארכיון מהווים מקור למחקר ומשמשים את חוקרי תולדות היישוב ומדינת ישראל.
היסטוריה
ארכיון המדינה החל לפעול עם הקמת המדינה, ופעולתו הוסדרה בחוק הארכיונים ה'תשט"ו–1955. החוק מהווה את המסגרת המשפטית, המינהלית והמקצועית לניהול המערכת הארכיונית במדינה. התקנות וההנחיות הנלוות לחוק מעניקות לגנז, ובאמצעותו לעובדי גַנזך המדינה, את הסמכות להדריך, להנחות ולפקח על ניהול הארכיונים והרשומות במוסדות המדינה, ברשויות המקומיות ובתאגידים הממשלתיים.