cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריקרדו לה וולפה
ריקרדו אנטוניו לה וולפה גוורצ'וני (בספרדית: Ricardo Antonio La Volpe Guarchoni; נולד ב-6 בפברואר 1952 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן כדורגל.
לה וולפה שיחק כשוער בליגות הבכירות בארגנטינה ובמקסיקו. הוא ערך שמונה הופעות במדי נבחרת ארגנטינה, ונכלל בסגל הזוכה של מונדיאל 1978, בו שימש כשוער שני. לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון. הוא אימן קבוצות שונות בארגנטינה ובמקסיקו, שם הוביל את אטלנטה לזכייה באליפות, וכן אימן את נבחרות ו.
קריירת משחק
לה וולפה החל את קריירת המשחק במדי באנפילד ב-1971. לאחר ששיחק במדיה שנתיים בליגה הבכירה, ירד עמה לליגת המשנה לעונה אחת, שבסיומה העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הראשונה.
לזכותו של לה וולפה שמונה הופעות במדי ארגנטינה, אותן ערך בשנים 1975 ו-1976. הוא זומן כשוער מחליף לסגל של ססאר לואיס מנוטי לקראת מונדיאל 1978, וזכה עם הנבחרת בתואר אלופת העולם. לה וולפה לא שיחק כלל במהלך הטורניר.
תחילת הדרך בליגה המקסיקנית
לאחר שנתיים מחוץ למגרשים, חזר לה וולפה למועדון הראשון שלו ככדורגלן במקסיקו, אטלנטה. ההצלחה של המועדון בעונת הייתה מעבר למצופה, כשסיימה במקום השני בטבלה בעונה הסדירה. עם זאת, היא לא הצליחה לעבור את שלב הבתים ולהעפיל לגמר. בתום העונה עבר לאמן את גוודלחרה, אך לא החזיק מעמד בתפקיד זמן רב. הוא היה המאמן הראשון מתוך ארבעה שהובילו את הקבוצה באותה העונה. לה וולפה חזר לאמן בעונת, כשהוביל את קרטרו בליגה הבכירה.
בעונת חזר לה וולפה לקדנציה שנייה כמאמן אטלנטה, שחזרה לשחק בליגה הבכירה באותה עונה. הבעלים של אטלנטה החזיק בנוסף גם בקבוצת קרטרו, ובחר להעביר את לה וולפה לאמן את הקבוצה. תחת לה וולפה הייתה אטלנטה להפתעת העונה, כשסיימה עם המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה והעפילה לרבע גמר הפלייאוף. בשלב זה הודחה הקבוצה על ידי קרוס אסול, לאחר שוויון 5-5 במפגש הכפול ובעקבות חוק שערי חוץ.
עונה אחר כך, בעונת, התקשתה אטלנטה בעונה הסדירה והשיגה רק את הכרטיס האחרון לפלייאוף. בשלב רבע הגמר השיגה אטלנטה ניצחון כפול ומרשים על נקקסה, הקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה. בחצי הגמר עברה אטלנטה את לאון, והעפילה לגמר הפלייאוף מול מונטריי. בסיכום שני מפגשי הגמר השיגה אטלנטה 4-0 מרשים, כולל 3-0 במגרשה של מונטריי, ותחת הדרכתו של לה וולפה זכתה באליפות מקסיקו לראשונה מזה 46 שנים. לאחר אותה עונה, התקשתה אטלנטה של לה וולפה להגיע להישגים, והוא סיים את דרכו בקבוצה במהלך עונת, בה סיימה הקבוצה במאזן מהחלשים בליגה.
בטורניר החורף של אותה שנה, הציגה אטלס את אחת העונות הסדירות הטובות בתולדותיה. היא ספגה הפסד אחד בלבד וניצחה 11 מתוך 17 משחקיה. היא המשיכה את העונה הטובה ברבע גמר הפלייאוף כשהדיחה את אסטודיאנטס טקוס, אך נכנעה לבסוף בחצי הגמר למי שזכתה בסופו של דבר באליפות באותה עונה, פצ'וקה.
בשנת 2000 הוביל לה וולפה את הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגביע ליברטדורס, לאחר שעלתה מהטורניר המוקדם. בשלב הבתים סיימה הקבוצה במקום השני בבית שכלל בנוסף את קורינתיאנס, קלוב אולימפיה וליגה דה קיטו. בשלב שמינית הגמר הדיחה אטלס את אתלטיקו ג'וניור ברנקייה הקולומביאנית, ונעצרה לבסוף רק ברבע הגמר, מול האלופה המכהנת פלמיירס.
לאחר אותו טורניר הפכו טורנירי האיניביירנו והווראנו לטורנירי אפרטורה וקלאוסורה. בטורניר הראשון, האפרטורה של 2002, הוביל לה וולפה את הקבוצה לעונה מוצלחת נוספת, אך עזב את הקבוצה לפני שלב הפלייאוף כדי להתמנות לתפקיד מאמן נבחרת מקסיקו. הקבוצה המשיכה לזכייה באליפות באותה עונה.
נבחרת מקסיקו
לה וולפה נכנס לתפקיד מאמן הנבחרת בשלהי שנת 2002. הטורניר המשמעותי הראשון שלו החל פחות משנה אחר כך, גביע הזהב 2003. כבר במשחק הראשון בטורניר הוביל לה וולפה את מקסיקו לניצחון 1-0 על החזקה. מקסיקו המשיכה משלב הבתים לרבע הגמר, שם הביסה 5-0 את, ולא עצרה גם בחצי הגמר עם 2-0 על. בגמר פגשה בפעם השנייה בטורניר את ברזיל, ושחזרה את התוצאה מהמשחק הראשון, 1-0 בהארכה שהעניק לה את התואר בפעם השביעית בתולדותיה.
בקופה אמריקה 2004 הוביל לה וולפה את מקסיקו לניצחון 1-0 על בשלב הבתים, בדרך למקום הראשון בבית. מקסיקו נעצרה ברבע הגמר על ידי ברזיל והובסה 4-0. מקסיקו נעצרה גם ברבע גמר גביע הזהב 2005, אך במקביל העפילה ממוקדמות מונדיאל 2006 בקלות יחסית, והציגה טורניר מרשים בגביע הקונפדרציות 2005 בגרמניה. מקסיקו שוב השיגה ניצחון 1-0 על ברזיל בשלב הבתים, והעפילה לחצי הגמר מהמקום הראשון בבית. בשלב זה מול ארגנטינה הפסידה מקסיקו רק בדו-קרב פנדלים לאחר שוויון 1-1 בהארכה. במשחק על המקום השלישי מול המארחת, שוב הקשתה מקסיקו על יריבה מהצמרת העולמית. המשחק הסתיים בשוויון 3-3 וגרמניה השיגה את הניצחון רק בהארכה, 4-3 בסיום. בזכות תוצאות אלו במוקדמות המונדיאל ובגביע הקונפדרציות, העפילה מקסיקו של לה וולפה עד למקום הרביעי בדירוג העולמי של פיפ"א.
בטורניר מונדיאל 2006 בגרמניה, הוביל לה וולפה את נבחרתו לניצחון 3-1 במשחק הפתיחה מול. לאחר שוויון 0-0 מול והפסד 2-1 ל, העפילה מקסיקו לשמינית הגמר. בשלב זה פגשה מקסיקו את ארגנטינה, ואף עלתה ליתרון מוקדם כבר לאחר שש דקות. ארגנטינה הצליחה להשוות במהרה, תוצאה שנשמרה עד לסיום המשחק והובילה את הקבוצות להארכה. במהלך ההארכה והשיגה ארגנטינה את הניצחון עם שער שנכבש שמונה דקות מפתיחתה. מיד בתום ההפסד לארגנטינה, התפטר לה וולפה מתפקידו לאחר קרוב לארבע שנים.
הליגה הארגנטינאית
עם עזיבתו את הנבחרת בתום המונדיאל, פנתה קבוצת בוקה ג'וניורס ללה וולפה במטרה שייכנס לתפקיד המאמן. בתחילה סירב לה וולפה להצעה, בטענה כי אחרי שנים רבות בכדורגל המקסיקני הוא לא מכיר טוב מספיק את הכדורגל במולדתו. עם זאת, המשך חיפושיה של בוקה אחרי מחליף לאלפיו באסילה, שיועד להיכנס לתפקיד מאמן בספטמבר של אותה שנה, וסירובו של דייגו מראדונה להתמנות לתפקיד, הביאו את לה וולפה להפוך את החלטתו ולחתום כמאמן הקבוצה, שהחזיקה בשתי אליפויות רצופות וחיפשה זכייה שלישית ברציפות.
בוקה, שפתחה את העונה עם שישה ניצחונות בשישה משחקים תחת באסילה, איבדה נקודות ראשונות כבר בבכורה של לה וולפה, בשוויון 0-0 מול העולה החדשה גודוי קרוס. בוקה המשיכה לגמגם בפתיחת הקדנציה של לה וולפה, ונחלה הפסד בסופר קלאסיקו במחזור העשירי, 3-1 לריבר פלייט. מספר ימים אחר כך ספגה הקבוצה מכה נוספת, כשהודחה בשמינית גמר גביע סודאמריקנה, בדו-קרב פנדלים מול נסיונל.
לאחר הפתיחה המהוססת, הצליח לה וולפה לייצב את הקבוצה, וכשנותרו שני מחזורים לסיום העונה, הציגה בוקה מאזן של הפסד אחד (ההפסד לריבר במחזור העשירי) ופער של ארבע נקודות מסגניתה, אסטודיאנטס לה פלאטה של המאמן דייגו סימאונה. בוקה הייתה צריכה ניצחון אחד בלבד על מנת להבטיח את הזכייה באליפות, אך קרסה במחזורי הסיום ורשמה שני הפסדים רצופים, לבלגראנו וללנוס. אסטודיאנטס הצליחה להשוות את כמות הנקודות בפסגה, ונקבע משחק מכריע על התואר. במשחק שנערך ב-13 בדצמבר 2006, גברה אסטודיאנטס 2-1 על בוקה וזכתה באליפות ארגנטינה על חשבונה של בוקה. לה וולפה, שהצהיר טרם המשחק כי יתפטר במקרה של הפסד, עמד במילתו ועזב את הקבוצה.
ב-21 בדצמבר 2006, כשבוע לאחר התפטרותו, החליף לה וולפה את מיגל אנחל רוסו בולס סארספילד, לאחר שרוסו נבחר להחליפו בבוקה. לה וולפה נותר מתפקידו במשך פחות משנה, בה לא הצליח להצעיד את הקבוצה להישגים ועזב לאחר טורניר אפרטורה 2007.
חזרה לליגה המקסיקנית
בינואר 2008 חזר לה וולפה למקסיקו, כשהתמנה לתפקיד מאמן מונטריי. הקבוצה סיימה את שני הטורנירים החולפים מחוץ לפלייאוף האליפות, כולל מאזן מהגרועים בליגה בטורניר האחרון. הטורניר הראשון של לה וולפה בקבוצה היה טורניר קלאוסורה 2008, ועל אף התחלה מהוססת הצליחה הקבוצה להגיע לפלייאוף האליפות מהמקום השמיני. הקבוצה הציגה התקפה מגוונת בכיכובם של מלך שערי הליגה אומברטו סואסו הצ'יליאני וחלוץ הנבחרת חארד בורגטי, והדיחה במפתיע ברבע גמר הפלייאוף את גוודלחרה, הקבוצה בעלת המאזן הטוב בטורניר. מונטריי נעצרה בחצי הגמר על ידי סנטוס לגונה, שהמשיכה לזכייה באליפות באותה עונה. מונטריי, מעודדת מהיכולת תחת לה וולפה, פתחה היטב את הטורניר הבא, אפרטורה 2008, אך בהמשך נקלעה לתקופה רעה וסיימה במאזן ה-15 מתוך 18 בליגה ונותרה מחוץ לפלייאוף. בסיום הטורניר, ובין היתר בעקבות מחלוקת כלכלית, לא חודש חוזהו של לה וולפה שעזב את הקבוצה לאחר כשנה בלבד.
ב-28 בינואר 2009 התמנה לה וולפה בשנית לתפקיד מאמן אטלס. לה וולפה היה זכור לטובה במועדון מהקדנציה הראשונה והמוצלחת, אך לא הצליח להגיע לאותם ההישגים בקדנציה השנייה, ואטלס נותרה מחוץ לפלייאוף. ב-18 בנובמבר, בעקבות רצף תוצאות לא מוצלחות, סיים לה וולפה את תפקידו בקבוצה.
נבחרת קוסטה ריקה
בקיץ 2010 התמנה לה וולפה לתפקיד הבינלאומי השני בקריירה, מאמן נבחרת קוסטה ריקה, בחוזה עד ליוני 2014. הטורניר הראשון שלו כמאמן הנבחרת היה קופה סנטרואמריקאנה 2011 בפנמה. קוסטה ריקה העפילה לגמר הטורניר, תוך שהיא מדיחה בדרך את המארחת בחצי הגמר בדו-קרב פנדלים, אך בגמר נוצחה 2-1 על ידי, במה שהיה הפסדו הראשון של לה וולפה כמאמן הנבחרת.
כחצי שנה אחר כך הוביל לה וולפה את נבחרתו בגביע הזהב 2011. בשלב הבתים הביסה קוסטה ריקה 5-0 את במשחק הפתיחה, ובמשחק האחרון של שלב הבתים הובסה בעצמה 4-1 על ידי נבחרתו הקודמת של לה וולפה, מקסיקו, שהובילה 4-0 אחרי פחות מארבעים דקות. על אף התבוסה העפילה קוסטה ריקה לרבע הגמר, שם שוב נוצחה על ידי הונדורס, הפעם בדו-קרב פנדלים.
חודש בלבד לאחר גביע הזהב, הוביל לה וולפה את נבחרתו בקופה אמריקה 2011 בארגנטינה. קוסטה ריקה שיחקה בטורניר במקומה של שהוזמנה במקור לטורניר, אך ביטלה את השתתפותה כחודשיים לפני הטורניר בעקבות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי והוחלפה על ידי קוסטה ריקה. בעקבות השתתפותה כאורחת, הונחתה קוסטה ריקה על ידי CONCACAF לרשום לטורניר את שחקני הנבחרת עד גיל 23, מחוזקים בעד חמישה שחקנים מבוגרים יותר. הנבחרת הורכבה כולה משחקני הליגה המקומית, למעט ג'ואל קמפבל מארסנל. קוסטה ריקה רשמה ניצחון אחד בטורניר, 2-0 על, אך הפסידה פעמיים, 1-0 ל במשחק הפתיחה ו-3-0 למארחת במשחק השלישי, והודחה כבר בסיום שלב הבתים.
ב-12 באוגוסט 2011, שבועיים לאחר הטורניר וכשנה בלבד לאחר שהתמנה לתפקיד, התפטר לה וולפה מאימון הנבחרת, בין היתר בשל חוסר בדמויות מפתח בסגל, לטענתו.
חזרה לאימון מועדונים
כשלושה שבועות לאחר פתיחת טורניר אפרטורה 2011 בארגנטינה, התמנה לה וולפה למאמן קבוצת באנפילד, מועדון נעוריו ככדורגלן. תפקידו במועדון הסתיים לאחר כשלושה חודשים בלבד, ב-14 בדצמבר, אז פוטר לה וולפה לאחר שלא הצליח להעלות את הקבוצה מהמקום האחרון, וקבוצתו הציגה יכולת ירודה שנקשרה בין היתר למערכת יחסים מתוחה עם שחקני הקבוצה.
ב-1 באפריל 2014, ארבעה מחזורים לסיום הקלאוסורה של אותה עונה, חזר לה וולפה לקדנציה שנייה בגוודלחרה. במשחק הראשון הוביל לה וולפה את הקבוצה לניצחון, אך עד לסיום העונה הסדירה בסוף החודש לא הצליח להשיג ניצחון נוסף עם הקבוצה. ב-30 באפריל, בסיום העונה הסדירה וכחודש לאחר מינויו של לה וולפה, הודיע נשיא המועדון חורחה ורגארה כי לה וולפה סיים את דרכו במועדון בעקבות תלונה של חברת צוות במועדון על התנהגות בלתי הולמת של לה וולפה כלפיה. בין הצדדים נפתחה תביעה משפטית, בעטיה לא יכול היה לה וולפה לאמן. לאחר שהצדדים הגיעו להסכמות ב-7 באפריל 2015, קיבל לה וולפה את האישור לחזור ולאמן במקסיקו.
ב-22 בספטמבר 2016 חזר לה וולפה לקדנציה שנייה בקלוב אמריקה. הוא הוביל את הקבוצה למקום השני בטורניר האפרטורה של עונת, לאחר שהקבוצה העפילה לפלייאוף מהמקום החמישי בטבלה, העפילה עד לגמר, ושם נוצחה בדו-קרב פנדלים על ידי טיגרס. בגביע העולם למועדונים 2016 סיימה קלוב אמריקה בהדרכתו של לה וולפה במקום הרביעי, לאחר שהודחה בחצי הגמר על ידי ריאל מדריד וניצחה במשחק על המקום השלישי את אתלטיקו נסיונל.
רומבק
רומבק (באנגלית: Rumbek; בערבית: رمبك) היא בירת מדינת האגמים שבדרום סודאן ועיר הבירה הקודמת של דרום סודאן.
מיקום
העיר רומבק נמצאת בנפת רומבק המרכזית שבמדינת האגמים, אחד מעשרת המחוזות במרכז דרום סודאן, כ-377 ק"מ צפונית לעיר הבירה ג'ובה. גובהה של העיר הוא 420 מטרים מעל פני הים. והקורדינטות הן: 6° 48' 36.00"N, 29° 40' 48.00"E
סקירה
לאחר חתימת הסכם השלום שנחתם עם ח'רטום שהביא לסיום מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, בחרה התנועה לשחרור העם הסודאני ברומבק לבירה הזמנית של המדינה והמרכז השלטוני שלה. לאחר מכן נקבעה העיר ג'ובה כבירתה הקבועה של דרום סודאן. בדומה לרוב הערים והכפרים במדינה, ספגה העיר פגיעות קשות ומשמעותיות בתשתיות במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה.
אוכלוסייה
בשנת 2004 העריך האו"ם את אוכלוסיית נפת רומבק בכ-82,500 נפש. כש-60% מהם משתייכים לשבט הדינקה-אגר, 30% משתייכים לשבט הדינקה-גוק, 6% לשבט הבונגו ו-4% לשבט ג'ור-בל. בשנת 2011 הוערכה אוכלוסיית העיר רומבק בכ-32,100 נפש.
תחבורה
העיר רומבק נמצאת בסמוך לדרך הראשית A43 המחברת בין ג'ובה שבדרומה וואו בצפונה. בנוסף קיימות שתי דרכים נוספות לעיר: האחת מובילה לעיירה ירול (Yirol) ממזרח לעיר והשנייה לדורבוני (Durbuoni) שמצפון לעיר. משנת 2005 עברו מספר דרכים לעיר שיפוץ וחלקן נמצאות בסלילה. בנוסף קיים בעיר שדה תעופה.
The Cowsills
The Cowsills היא להקת פופ – רוק משפחתית אמריקנית אשר פועלת מ-1965 ובסיסה בניופורט, רוד איילנד. הלהקה זכתה להצלחה רבה החל ממחצית שנות ה-60 ועד ראשית שנות ה-70 והיוותה השראה לתוכנית הטלוויזיה הפופולרית משפחת פרטרידג'.
קורות הלהקה
הצלחתה הגדולה של הלהקה באה ב-1967 עם הוצאתו לאור של הסינגל "The Rain, The Park & Other Things" אשר מוכר גם בשמו העממי "The Flower Girl". הסינגל הגיע למקום השני בבילבורד הוט 100. הסינגל נכלל באלבום שנשא את שם הלהקה, והצלחתו הובילה להצלחת האלבום אשר דורג במקום ה-31 במצעד האמריקני והפך לאלבום זהב. חברי הלהקה זומנו להופיע בתוכניות טלוויזיה פופולריות בארצות הברית כגון: המופע של אד סאליבן, ו-The Tonight Show. הלהקה המשיכה להוציא מספר רב של אלבומים וסינגלים עד לפירוקה ב-1972 עת פנו חלק מחבריה לקריירה עצמאית. לאורך השנים חזרו חברי הלהקה לעבוד ולהופיע ביחד.
כנסיית סנטה מריה (טובד)
ב-1931 הוכרזה הכנסייה "אתר אמנותי היסטורי" (Monumento histórico artístico), כיום "אתר של עניין תרבותי" (Bien de Interés Cultural). יחד עם כנסיות אחרות בטרואל ובמחוז סרגוסה היא מוגדרת מ-2001 כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אדריכלות מודחאר באראגון.
הכנסייה הוקמה על ידי של קלטיוד, והיא אב טיפוס של מבצר וכנסייה משולבים, רעיון ייחודי בספרד באותה תקופה. כלפי חוץ הוא מיועד להגנה, עם גלריה היקפית ושמן דה רונד.
מסדר הקבר החליט הקדוש לבנות אותו לפני מלחמת שני הפדרואים. היא שימשה הן ככנסייה וכמבצר הגנה סמוך לגבול עם קסטיליה.
הבנייה שילבה אלמנטים של אמנות מודחאר. הלבנים סופקו על ידי המורי "מהומה גרנדה" (Mahoma Granada). הקירות החיצונים מעוטרים בתבניות לבנים גאומטריות וקרמיקה, מגדלי הפעמונים שבגודל ובצורה מזכירים מינרטים היספנו-אסלאמיים. פנים הכנסייה מעוטר בצורה נרחבת סביב החלונות עם עבודות סטוקו, תקרת בית המקהלה מצוירת וקריון בקיר הצפוני.
עבור המזבח הראשי של הכנסייה, הצייר ז'אומה סרה (Jaume Serra) יצר את יצירת האמנות מאחורי המזבח השמורה כיום במוזיאון הפראדו.
כוכב מושלם
כוכב מושלם (באנגלית: A Perfect Planet) היא סדרת-טבע תיעודית של ה-BBC, בקריינותו של דייוויד אטנבורו, המורכבת מחמישה פרקים באורך 60 דקות. הסדרה צולמה במשך 4 שנים ברחבי מעל 31 מדינות בעולם, תוך התמודדות עם מצבי צילום קיצוניים וצילום במקומות מרוחקים. בנוסף היא צולמה תוך מגפת הקורונה העולמית. הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות שונות.
סדרה זו עוסקת בהשפעת כוחות הטבע העולמיים כמו התפרצויות געשיות, שינויי אקלים, השמש והאוקיינוסים על סביבות המחיה השונות ובעלי החיים השונים החיים בהם, כשהפרק האחרון בסדרה עוסק בהשפעת האדם על סביבות המחיה ובעלי החיים.
קדמה (דמות מקראית)
קדמה הוא דמות מקראית, בנו של ישמעאל. לקדמה היו 11 אחים: נביות, קדר, אדבאל, מבשם, משמע, דומה, משא, תימא, חדד, יטור, נפיש, בשמת.
יש האומרים שקדמה הוא נודב המוזכר בדברי הימים במלחמה של ההגריאים, יטור, נפיש ונודב בבני ראובן, גד וחצי שבט המנשה.
המקור לשמו הוא מהמזרח, אך לא ידוע מה פירושו ומאין בדיוק.
החלטת הטריבונל המיוחד של לבנון בנושא הגדרת טרור
ב-1 במרץ 2009 הוקם בית הדין המיוחד ללבנון במסגרת החלטת 1757 של מועצת הביטחון של האו"ם על רקע סדרת תקיפות כנגד פוליטיקאים ואנשי רוח בלבנון, לרבות רצח ראש הממשלה של לבנון, רפיק אל-חרירי, כארבע שנים מוקדם יותר. ב-17 בינואר 2011 הגיש התובע של בית הדין הגיש את כתב האישום הראשון לבית הדין. בתגובה לכך השופט, דניאל פרנסן, העביר לערכאת הערעור 15 שאלות על מנת לקבוע את מידת האשמה של החשודים. ערכאת הערעור התמקדה בעיקר בניסוח הגדרת טרור דרך פרשנות משפט הבינלאומי המנהגי וכן דרך המשפט הפנימי בלבנון על מנת לבדוק האם ניתן המעשים השונים שבכתב האישום יכולים להיחשב טרור . במסגרת דיון זה גיבש בית הדין המיוחד הגדרה של טרור במשפט הבינלאומי המנהגי.
רקע היסטורי
ב-2 בספטמבר 2004, התקבלה החלטת האו"ם 1559 של מועצת הביטחון של האו"ם אשר קראה לכיבוד ריבונותה של לבנון והפקדת הסמכות הבלעדית של הממשלה בכל חלקי המדינה תוך נסיגתם של כוחות זרים במדינה ופירוקן של המיליציות השונות במדינה. ההחלטה התקבלה לאור המאבק המתמשך של הממשלה הלבנונית למזער ואף לסיים את השליטה וההגמוניה הסורית בשטחי המדינה, אותו הובילה ממשלת לבנון בראשותו של ראש הממשלה לשעבר רפיק אל-חרירי. תקופה קצרה לאחר התפטרותו של חרירי מראשות הממשלה, לאור המשבר הפוליטי סביב הארכת כהונתו של הנשיא לאחוד (אשר היה בעל קרבה פוליטית לשלטון בדמשק), הוא נרצח ב-14 בפברואר 2005 כשמכונית תופת התפוצצה ליד שיירתו. הרצח עורר דאגות רבות בקרב מועצת הביטחון נוכח השלכותיו האפשריות על המאמצים המתמשכים לכונן דמוקרטיה בריאה בלבנון ולערער את היציבות הביטחונית באזור. לאור זאת, חלו ארבע התפתחויות עיקריות שקדמו והובילו להקמת בית הדין המיוחד ללבנון:
סמכות השיפוט של בית הדין
לבית הדין הבינלאומי המיוחד ללבנון יש סמכות להעמיד לדין בגין פשעים על פי המשפט הפלילי הלבנוני, לרבות העמדה לדין בגין מעשי טרור ובגין פשעים ובעבירות נגד החיים ושלמות הגוף. העונש המקסימלי שבית הדין רשאי להטיל הוא מאסר עולם.
התייחסות המשפט הבין לאומי המנהגי לטרור
גישת הפרשנות פתחה את הדלת לבית הדין המיוחד של לבנון כן להתייחס למשפט הבינלאומי המנהגי בבדיקת הדין הפנימי. המשפט הבינלאומי המנהגי ככלל אינו כתוב בשום מסמך מפורש ועל כן על בית הדין לפרשו על סמך שני אלמנטים:
ללא ספק, החלטת בית הדין להצביע על טרור כעל פשע בינלאומי היא הבולטת ביותר שכן היא עוררה ויכוח רב בקרב הקהילה הבינלאומית אך יחד עם זאת, אכן ניתן לראות בבחינה עמוקה מספר אובזרבציות אשר יכולות להצדיק את החלטת בית הדין. בבדיקתו את הנושא, בית הדין פנה למספר מקורות שונים, כמו חוקים פנימיים במדינות שונות בעולם, כדי להצביע על אלמנטים משותפים. אכן, בית הדין מצא כי האלמנטים המשותפים הבולטים ביותר של הגדרת הטרור במדינות הללו הם עיקרון הפחד ועקרון ביצוע פעולה שמערבת פגיעה בחיי אדם. עקרונות אלו באו כתוצאה מחקיקה משותפת שמקורם באמנות, וכן מתוך החלטות של העצרת הכללית ומועצת הביטחון באו"ם. למעשה, ההסכמים הבינלאומיים הללו ביצרו את זווית הראייה של המדינות בייחסם לתופעת הטרור ויתרה מכך, אייפינו אותה כתופעה חוצה גבולות. במילים אחרות, בהיעדרם של תהליכים במישור הבינלאומי, תופעת הטרור הייתה נשארת בתוך המשפט הפנימי כתופעה פלילית רגילה. בנקודה זו, חשוב לציין כי להבדיל מפשעים בינלאומיים אחרים. בעוד שג'נוסייד, עינויים או פשעים אחרים כנגד האנושות התעצבו מלכתחילה בקהילה הבינלאומית הרי שהיסטוריית הטרור התהוותה בצורה שונה ממדינה למדינה. על מנת להתגבר על הבעיה הזאת, בית הדין זנח את הגישה המסורתית לבדיקת מנהג בינלאומי ופנה לעבר גישה חדשה- במקום לבדוק שהפרקטיקה במדינות היא עקבית על ידי בחינת ההבדלים בין פרקטיקה (ההגדרות הטרור) של מדינה אחת לזולתה, בית הדין במיוחד של לבנון הסתכל בין השורות. לפי שיטה זו, שעה שההגדרות משקפות בבסיסן את אותם האלמנטים, ניתן להצביע על פרקטיקה. בהמשך, הועלתה טענה נוספת כי אין זה מספיק לבדוק את האלמנטים המשותפים אשר עומדים בחקיקות הפנימיות של מדינות. על כך ענה בית הדין:
להטמעת הגדרת הטרור בתוך המשפט הבינלאומי ישנה חשיבות רבה. בעוד שטרור מקומי מכיל את שני האלמנטים הראשונים בלבד (פגיעה באזרחים וזריעת פחד) הרי שהגדרת הטרור החדשה הוסיפה את המימד השלישי הבינלאומי והוא השפעת פעולת הטרור על מדינות נוספות וערעור השלום הבינלאומי:
בכך בית הדין יצר הגדרה חדשה, רחבה יותר להגדרות במשפט הפנימי במדינות שונות בעולם הרואות בטרור לא רק כתופעה פנימית אלא כתופעה גלובלית בעלת השלכות על כלל הקהילה הבינלאומית.
עמדות הצדדים בשאלת רלוונטיות המשפט הבינלאומי המנהגי
אמנם למשפט הבינלאומי המנהגי תפקיד חשוב בעיצוב נורמות משפטיות בזירה הבינלאומית, עדיין מידת הרלוונטיות שלו בפרשנותו של משפט פנימי מוטלת למחלוקת בתוך בית הדין עצמו. מצד אחד, התובע הכללי והסנגוריה מסכימים כי המשפט הבינלאומי כשלעצמו לא מחליף את ההוראות השונות במשפט הפנימי בלבנון. מצד שני, קיימת אי הסכמה בדבר מידת השימוש במנהג הבינלאומי ככלי עזר לפרשנותו של האחרון. מחד, התובע הכללי טוען כי במידה וקיימים פערים משמעותיים בין המשפט הבינלאומי לבין המשפט הפנימי בלבנון, יש לקחת בחשבון את הנורמות והחוקים הבינלאומיים. לעומת זאת, עמדת הסנגוריה ראדיקלית יותר לפיה אין להתבסס על המשפט הבינלאומי כלל שכן המשפט הפנימי הלבנוני יכול לתת מענה לכל פרשנות אף על פי כי לעיתים יש לבחון את המשפט הבינלאומי אך ורק כאשר הוא מבטיח את זכויותיהם של הנאשמים.
החלת הגדרת הטרור במשפט המנהגי על משפט הפנימי
לפי סעיף 2 לחוקת בין הדין המיוחד ללבנון, כל הגדרה משפטית תשען על החוק הפנימי הלבנוני בלבד ולא תהיה נתונה להשפעות גורמים חיצוניים. מכך, ניתן להסיק כי כאשר בית הדין המיוחד ללבנון התבקש לפרש את הגדרת הטרור, היה עליו להתמקד בהוראות המשפט הפנימי בלבנון בשונה מבתי דין אחרים אשר מתבססים על המשפט הבינלאומי. יחד עם זאת, ניתן לראות כי המשפט הבינלאומי אכן משחק תפקיד רחב בפרשנות בית הדין את הגדרת הטרור. כאמור, המשפט הבינלאומי המנהגי אינו מהווה תחליף למשפט הפנימי הלבנוני, אך באותה נשימה בית הדין בחר להשתמש בו כעזר לפרשנות ההוראות הרלוונטיות של המשפט הפנימי. במסגרת צורת ההתנהלות הזאת, בית הדין בוחן את המרכיבים השונים של פשע הטרור מנקודת המבט של החוק הפלילי הלבנוני לאחר מכן, הוא מניח אותם אל מול עדשת המשפט הבינלאומי המנהגי ואמנות בינלאומיות ובודק אם קיימים פערים בין שתי ההגדרות. מכאן, ניתן להסיק כי אולם המשפט הבינלאומי המנהגי אינו בעל כוח נורמטיבי, הרי הוא מהווה כלי נוסף המצוי בידי בית הדין לפרשנות הוראות פנים מדינתיות שונות ובעל משקל רב בהכרעות משפטיות.
קביעת בית הדין
כפי שצוין, מצויים פערים רבים בין החוק הפנימי של לבנון לבין המשפט הבינלאומי המנהגי בהגדרת הטרור. תחילה, בעוד המשפט הבינלאומי המנהגי מגדיר כי פעולת טרור תוגדר כך רק כאשר עומדת מאחוריה מחשבה פלילית מאחורי הפעולה המבוצעת, הרי שהמשפט הפנימי בלבנון לא מסתפק בכך ומציין כי הפעולה צריכה להיות ב"נסיבות מחמירות". מכאן, על בית הדין לא להסתפק רק בעיקרון הכוונה (כלומר, הפעולה בוצעה מתוך כוונה תחילה), אלא להוכיח כי הפעולה הייתה רציונלית. שנית, החוק הפנימי של לבנון מצמצם את עקרון ההפחדה הטמון במשפט הבינלאומי המנהגי ומגדיר את אלמנט הסכנה. במילים אחרות, לא די שפעולת תיצור את אפקט הפחד בציבור אלא שסוג האמצעים בהם ישתמשו המבצעים יהוו סכנה ממשית לציבור. אמנם, חוקת בית הדין מחייבת להתייחס להוראות המשפט הפנימי בלבנון, אך בהכרעת בית הדין ניתן לראות כי השופטים הסתייגו לקבל את אלמנט הסכנה כפי שהוא מוכתב באחרון. למעשה, בית הדין נמנע מלראות בשימוש בנשק חם כתנאי להגדיר פעולה כפעולת טרור. מכאן ניתן לראות כי במקום להכריע על הגדרת הטרור על סמך ההוראות בתוך הדין הפנימי בלבד, בית הדין אכן נשען במידה רבה על נורמות בינלאומיות שונות הטמונות בתוך המשפט הבינלאומי המנהגי. להלן הקביעה:
ויולטה וילאס
ויולטה וילאס (בפולנית: Violetta Villas; 10 ביוני 1938 – 5 בדצמבר 2011) הייתה זמרת, שחקנית, מלחינה, כותבת שירים וכוכבת קברט בינלאומית ממוצא פולני.
קריירה
וילאס הייתה פעילה למען זכויות בעלי חיים. דמותה הייתה שנויה במחלוקת בשל התמכרותה לאלכוהול ולמורפין, ומכיוון ששימשה כמודיעה של שירותי הביטחון הפולנים, תחת שם הקוד "גבריאלה". בנוסף סבלה מהפרעה דלוזיונלית, שהשפיעה באופן שלילי על יחסיה עם משפחתה וסביבתה.
ב-2011 זכתה במדליית "Merit to Culture - Gloria Artis" של משרד התרבות והמורשת הפולני, על תרומתה לתרבות ולעם הפולני.
יחסי גאורגיה–שוודיה
יחסי גאורגיה–שוודיה הם יחסי החוץ בין גאורגיה לבין שוודיה. לגאורגיה יש שגרירות בסטוקהולם, ולשוודיה יש שגרירות בטביליסי.
לאחר המלחמה בדרום אוסטיה ב-2008, אשר נערכה בין גאורגיה לבין כוחות של דרום אוסטיה ואבחזיה בגיבוי רוסיה וכוח שמירת השלום שלה באזור זה, שוודיה הצטרפה לגאורגיה באי-הכרתה בדרום אוסטיה ואבחזיה כישויות עצמאיות. ב-12 באוגוסט 2008 הפגינו שוודים וגאורגים מחוץ לשגרירות רוסיה בסטוקהולם, כנגד התקיפה הצבאית והמדיניות האגרסיבית של הרוסים כנגד הגאורגים במשך השנים האחרונות.
הסכסוך הכורדי-עיראקי (1918–2003)
הסכסוך הכורדי-עיראקי הוא סדרה של מלחמות והתקוממויות של עיראקים כורדים נגד ממשלת עיראק במהלך המאה ה-20. הסכסוך החל מייד לאחר ההפסד של האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה והמשיך עד הפלישה האמריקאית לעיראק ב-2003. יש האומרים שנקודת ההתחלה של הסכסוך הייתה ניסיונו של מחמוד ברזאנג'י להקים את ממלכת כורדיסטן העצמאית, בעוד אחרים אומרים שהסכסוך פרץ רק לאחר 1961, עם מרד בני משפחת ברזאני הכורדית. הסכסוך נמשך עד הפלישה האמריקנית לעיראק ב-2003, אך המתיחות בין כורדיסטן העיראקית לממשלה המרכזית העיראקית נמשכת.
הפרק הראשון של הסכסוך העיראקי-כורדי החל עם סיום מלחמת העולם הראשונה והגעת הכוחות הבריטיים. מחמוד ברזאנג'י החל בניסיונות להיפרדות ב-1919 והכריז על ממלכת כורדיסטן קצרת-הימים ב-1922. המרידות של מחמוד דוכאו, ושייח' כורדי אחר, אחמד ברזאני, התנגד נחרצות לשלטון המרכזי בעיראק המנדטורית במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20. המרידות החלו ב-1931, לאחר שברזאני, אחד המנהיגים הכורדים הבולטים בצפון עיראק, נכנע, לאחר אובדן של מספר שבטים כורדים אחרים. בסופו של דבר הוא הפסיד והפך לפליט בטורקיה. את ניסיון ההיפרדות הכורדי הבא הוביל אחיו הצעיר של אחמד ברזאני, מוסטפא בארזאני בשנת 1943, אך המהפכה דוכאה כקודמתה, וגרמה למוסטפא להגלות לאיראן, שם השתתף בניסיון הפרידה של הכורדים באיראן ממנה תחת דגל "הרפובליקה מהאבאד".
התקוממויות מחמוד ברזאנג'י (1919–1924)
מרידות מחמוד ברזאנג'י היו סדרה של התקוממויות מזוינות נגד הכוחות הבריטיים במסופוטמיה שזה עתה נכבשה ולאחר מכן נגד המנדט הבריטי בעיראק. לאחר המרד הראשון שלו במאי 1919, נכלא שייח' מחמוד ולבסוף הוגלה להודו לתקופה של שנה. כשחזר הוא מונה שוב למושל, אך זמן קצר לאחר מכן התקומם שוב והכריז על עצמו כשליט ממלכת כורדיסטן. ממלכת כורדיסטן התקיימה בין ספטמבר 1922 - 1924. כאשר הכוחות הבריטיים היו חזקים ורבים בהרבה על התחמושת והאימונים שלו, ברזנג'י הוכנע לבסוף והאזור חזר לשלטון עיראקי מרכז בריטי ב-1924. שייח' מחמוד נסוג אל ההרים, ובסופו של דבר הגיע להסכם עם ממלכת עיראק העצמאית ב-1932, עם שובו מהמחתרת. מרידות שייח' מחמוד נחשבות לפרק הראשון של הסכסוך העיראקי-כורדי המודרני.
המרד הכורדי ב-1931
מרד אחמד ברזאני הוא הראשון מבין המרידות הגדולות של ברזאני, שהתרחש בשנת 1931 לאחר שאחמד ברזאני, אחד המנהיגים הכורדים הבולטים בדרום כורדיסטן, הצליח לאחד מספר שבטים כורדים אחרים. כוחות ברזאני בסופו של דבר הוכנעו על ידי הצבא העיראקי בתמיכת בריטניה, מה שאילץ את מנהיגי ברזאני לרדת למחתרת.
מאוחר יותר נאלץ אחמד ברזאני לברוח לטורקיה, שם הוחזק במעצר ולאחר מכן נשלח לגלות בדרום עיראק. אף על פי שבתחילה היה סכסוך שבטי, מעורבות ממשלת עיראק הובילה מבלי ששמו לב לצמיחתם של שייח אחמד ואחיו מוסטפא בארזאני כמנהיגים כורדים בולטים.
המרד הכורדי ב-1943
המרד הכורדי 1943–1945 בעיראק היה התקוממות כורדית לאומנית בממלכת עיראק, במהלך מלחמת העולם השנייה. המרד היה בהנהגת מוסטפא ברזאני והצטרף מאוחר יותר גם אחיו הבכור אחמד ברזאני, מנהיג המרד הכורדי הקודם בממלכת עיראק. המרד, שהחל ב-1943, הופסק בסופו של דבר בהתקפה צבאית עיראקית בסוף 1945, בשיתוף פעולה עם מספר שבטים כורדים שערקו. כתוצאה מכך, הברזאנים נסוגו עם חלק גדול מכוחותיהם לתוך כורדיסטן האיראנית והצטרפו לגורמים הכורדים המקומיים בהקמת "הרפובליקה של מהבאד".
משא ומתן על הקמת אוטונומיה הכורדית (1958–1960)
לאחר ההפיכה הצבאית של עבד אל-כרים קאסם ב-1958, הוזמן מוסטפא ברזאני על ידי נשיא עיראק החדש קאסם לחזור מהגלות, והתקבל ב"קבלת פנים של גיבור", כמתנגד לשעבר למלוכה העיראקית שבוטלה כעת. במסגרת העסקה שנקבעה בין קאסם לברזאני, הבטיח קאסם להעניק לכורדים אוטונומיה אזורית בתמורה לתמיכתו של ברזאני במדיניותו. בינתיים, במהלך השנים 1959–60, הפך ברזאני לראש המפלגה הדמוקרטית הכורדית (KDP), אשר קיבלה מעמד חוקי ב-1960.
המלחמה העיראקית-כורדית הראשונה (1961–1970)
המלחמה העיראקית-כורדית הראשונה הייתה אירוע מרכזי בסכסוך העיראקי-כורדי, שנמשך בין השנים 1961–1970. את המאבק הוביל מוסטפא ברזאני בניסיון להקים מדינה כורדית עצמאית בצפון עיראק. לאורך שנות ה-60 התגלגל המרד למלחמה ארוכה, שלא הצליחה להיפתר למרות שינויי הכוח הפנימיים בעיראק. המלחמה הסתיימה בקיפאון עד 1970, והביאה ל-75,000 עד 105,000 הרוגים. התקיימו סדרה של שיחות משא ומתן עיראקים-כורדים בעקבות המלחמה בניסיון לפתור את הסכסוך.
הפסקת אש (1970–1974)
הסכם אוטונומיה כורדית הושג במרץ 1970 על ידי ממשלת עיראק והכורדים, בעקבות סיום המלחמה העיראקית-הכורדית. אזור האוטונומיה הכורדית מורכב משלושת המחוזות הכורדים אשר נקבעו לפי מפקד אוכלוסין באזור בהם ישנו רוב כורדי. התוכנית גם נתנה לכורדים ייצוג בגופים ממשלתיים, שייושם בעוד ארבע שנים. בתקופה זו היה הניסיון הרציני ביותר לפתור את הסכסוך הממושך.
המלחמה העיראקית-כורדית השנייה (1974–1975)
המלחמת העיראקית-כורדית השנייה הייתה מתקפה שהובילו כוחות עיראקים נגד חיילי המפלגה הדמוקרטית הכורדית, מפלגת המורדים של מוסטפא ברזאני במהלך השנים 1974–75. המלחמה באה בעקבות המלחמה העיראקית-כורדית הראשונה (1961–70), מכיוון שתוכנית השלום לאוטונומיה הכורדית משנת 1970 לא בוצעה עד 1974. בניגוד למסע הגרילה הקודם, שניהל ברזאני, מלחמת 1974 הייתה ניסיון ללוחמה סימטרית נגד צבא עיראק, שהוביל בסופו של דבר להתמוטטות מהירה של הכורדים, חסרי נשק מתקדם וכבד. המלחמה הסתיימה עם גלות המפלגה הדמוקרטית הכורדית מעיראק ועם 7,000-20,000 הרוגים משני הצדדים.
ערביזציה של כורדיסטן העיראקית ומרד האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן (1976–1979)
מרד האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הייתה מערכה לוחמנית בעצימות נמוכה של האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן (PUK) נגד עיראק, לאחר תבוסת המפלגה הדמוקרטית הכורדית (KDP) במלחמת עיראק-כורדית השנייה, מה שאילץ אותה להכריז על הפסקת אש ולעבור לגלות. אולם בשל היעדר תמיכה זרה, כוחות הגרילה יכלו לפעול רק באזורים הגבוהים ביותר של הרי כורדיסטן העיראקית. האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן נלחם גם נגד המפלגה הדמוקרטית הכורדית, המפלגה הדמוקרטית של כורדיסטן האיראנית, ונגד איראן שתמכה בעיראקים בהזדמנויות שונות. המרד התעמעם עם המרד הכורדי באיראן ב-1979.
מסעות הערביזציה של הבעת' בצפון עיראק היו עקירה כפויה וערביזציה תרבותית של מיעוטים (כורדים, יזידים, אשורים, שבקים, ארמנים, טורקמנים, מנדאים), בהתאם למדיניות הקולוניאליסטית של המתנחלים, בראשות ממשלת הבעת' בעיראק משנות ה-60 לתחילת שנות ה-2000, על מנת להעביר את הדמוגרפיה של צפון עיראק לכיוון שליטה ערבית. מפלגת הבעת' בפיקודו של סדאם חוסיין עסקה בגירוש פעיל של מיעוטים מאמצע שנות ה-70 ואילך. הקמפיינים התרחשו במהלך הסכסוך העיראקי-כורדי, כשהם מונעים בעיקר על ידי הסכסוך האתני והפוליטי הכורדי-ערבי.
המדיניות מכונה לעיתים "קולוניאליזם פנימי", המתוארת על ידי ד"ר פרנסיס קופי אבייו כתוכנית "ערביזציה" קולוניאלית, הכוללת גירוש כורדים רחבי היקף והתיישבות ערבית בכפייה באזור.
המרד הכורדי במהלך מלחמת איראן-עיראק (1980-1988)
בין 1980 ל-1988, הסכסוך התגבר עם תחילת מלחמת איראן-עיראק. אחת הקבוצות שמטרתן במיוחד שלטונות עיראק הייתה שבט פיילי הכורדית, קהילה של כורדים שיעים שהתיישבה באזור הדרומי של הרי זגרוס ליד גבולה של עיראק עם איראן. סדאם חוסיין ראה בקבוצה 'איראנים' והחל במסע לגירוש המתנחלים מהאזור כחלק ממדיניות ה'ערביזציה' שלו בשנת 1980. סדאם חוסיין מתח ביקורת חריפה על המפלגה הדמוקרטית של כורדיסטן (KDP) כשהם יישרו כוחות עם איראן בסכסוך. בשנת 1983, כדי לנקום בקשר הזה, הוא הורה לצבא לחטוף לא פחות מ-8,000 גברים ונערים ממחוז ארביל, שבו התבססה חמולת הכורדים של ברזאני. מסעוד ברזאני, מנהיג החמולה והמפלגה הדמוקרטית הכורדית החדש, איבד בעצמו 37 מבני משפחתו לכוחות העיראקים. דווח שהם נשלחו לכלא נוגרה סלמאן במדברים הדרומיים של עיראק, שם עונו. לאחר מכן התגלו שרידים של 512 אנשי ברזני בקבר אחים. ב-16 במרץ 1988 החלו כוחות עיראקים להפגיז את העיירה הכורדית חלבג'ה, כנקמה על מתקפה על עמדות עיראקיות שבוצעו על ידי משמרות המהפכה האסלאמית ולוחמי הפשמרגה המיושרים. כתוצאה מכך, העיר הותקפה עם שילוב של חומרים כימיים כגון VX (גז עצבים), סארין וגז חרדל. על פי ההערכות, למעלה מ-5,000 בני אדם נהרגו בהתקפה, שנחשבה כחלק ממבצע אל-אנפאל, שהופנה נגד הכורדים על ידי הממשלה בפיקודו של עלי חסן אל-מג'יד, ראש משרד הביטחון של מפלגת הבעת' במחוז הצפוני.
המרד הכורדי ב-1991
ב-2 באוגוסט 1990, סדאם פתח בפלישה צבאית לכווית השכנה, על פי הדיווחים בשל מאגרי הנפט העצומים שלה, מה שהיה עוזר לו לשלם את החובות שהוא חייב למדינות אחרות במהלך מלחמת איראן-עיראק (ראו מלחמת המפרץ). תוך 24 שעות, אמיר כווית נמלט. עם זאת, לאחר מכן, כוח קואליציוני בינלאומי המורכב מחיילים אמריקאים, בריטים, סעודים ואחרים שחררו את המדינה ב-1991 וכוחות עיראקים נאלצו לצאת מכווית. לאחר מכן, חודש לאחר מלחמת המפרץ בפברואר 1991, נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש קרא לעם העיראקי לערוך התקוממות נגד סדאם חוסיין. זאת בעקבות שורה של מרידות בחלקים רבים של המדינה, כגון בדרום ידי קבוצות שיעיות. בינתיים, הכורדים בצפון ערכו מרד משלהם למטרה להגיע לאוטונומיה, בהנהגתם של מסעוד ברזאני, מנהיג המפלגה הדמוקרטית הכורדית, וג'לאל טאלבאני, מנהיג האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן. הפשמרגה הוכשרה בתור ארגון גרילה מוקשה. עד מהרה הצליחו המורדים לכבוש את הערים ראניה, סולימאניה ובסופו של דבר את מרכז הנפט של כירכוכ. סדאם הגיב במהירות, פגע בכירכוכ בארטילריה ופגע בבתי חולים במיוחד. מבחינה גאוגרפית היה קשה להגן על הערים שנכבשו על ידי המורדים הכורדים כשהם ישבו במישורים מתחת להרים. המורדים נאלצו לסגת בהרים, שם לפי הדיווחים, המסוקים העיראקים השליכו עליהם קמח (במערב האמינו כי כי זהו היה מורשת הנשק הכימי האבקתי ששימש את הממשל העיראקי במהלך מבצע אל-אנפאל).
השלבים המאוחרים של הסכסוך
"פתרון שתי המדינות" לסכסוך מתייחס להפרדה הקבועה של כורדיסטן העיראקית מעיראק, בניגוד לשמירה על האחדות העיראקית עם כורדיסטן העיראקית כאזור אוטונומי, מה שישנה את הסטטוס ארוך הטווח שהיה קיים במדינה בעקבות היווצרות האוטונומיה הכורדית בצפון עיראק ב-1991. מונח נוסף שקיים הוא "פתרון שלוש המדינות", השם של הצעה להתחלק לשלוש מדינות של שלושת המיעוטים שלה: הכורדים, הערבים הסונים והשיעים.
מלחמת האזרחים הכורדית (1994–1997)
מלחמת האזרחים הכורדית העיראקית הייתה עימות צבאי, שהתקיים בין פלגים כורדים יריבים באמצע שנות התשעים, ובעיקר האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן מול המפלגה הדמוקרטית הכורדית. במהלך העימות, סיעות כורדיות מאיראן וטורקיה, כמו גם כוחות איראנים, עיראקים וטורקים התערבו במלחמה, יחד עם מעורבות נוספת של הכוחות האמריקאים. בין 3,000 ל-5,000 לוחמים ואזרחים נהרגו במהלך יותר מ-3 שנות לוחמה.
הפלישה הבינלאומית לעיראק ב-2003
כשביקרו ביולי 2002 לכורדיסטן העיראקית, סוכני ה-CIA עבדו רק לעיתים רחוקות עם הפשמרגה, למרות טענתם שהם משתפים פעולה נגד טרור של ארגון אנסאר אל-אסלאם. לאכזבתן של הפשמרגה והאיחוד הפטריוטי של כורדיסטן שהתכוונו להרוס את אנסאר אל-אסלאם, המשימה האמיתית של ה-CIA הייתה להשיג מידע מודיעיני על הממשלה והצבא העיראקי. אולם, פעולות CIA-פשמרגה חרגו בסופו של דבר מעבר להיקף של איסוף מודיעין, שכן פשמרגה והאיחד הפטריוטי של כורדיסטן הרסו קווי רכבת מרכזיים ומבנים ממשלתיים לפני המתקפה האמריקנית במרץ 2003. בעקבות החלטתה של טורקיה לשלול כל השתתפות רשמית בה, נאלצה הקואליציה לשנות את המתקפה המתוכננת בו זמנית מצפון ומדרום. כוחות מבצעים מיוחדים של ה-CIA וצבא ארצות הברית הצליחו לבנות ולהוביל את הפשמרגה הכורדית לכוח ותקיפה יעילים על הצפון.
ב-20 במרץ 2003, בערך בשעה 02:30 UTC או כ-90 דקות לאחר חלוף המועד האחרון של 48 שעות, בשעה 05:33 שעון מקומי, נשמעו פיצוצים בבגדד, המציינים את תחילת הפלישה בהובלת ארצות הברית. החל מ-21 במרץ 2003, שיגרו כוחות ארצות הברית טילי טומהוק לעבר עמדות נבחרות של אנסאר אל-אסלאם ברחבי עמק סרגאט. כהכנה להתקפה הקרקעית, שזכה לכינוי "מבצע ויקינג האמר", חילק סא"ל אמריקאי טובו את כוחותיו לשש יחידות מעורבות של הפשמרגה ובכוחות המיוחדים האמריקנים. הפשמרגה בשניים מהצוותים הללו סירבו לתרום לתקיפה מסיבות שונות, כולל איבוד כוח אדם רב מדי בקרבות קודמים. הפשמרגה שאכן נלחמה היו שוב חמושים במטוסי AK-47, רימונים מונעים; רקטות וכלי נשק שונים.
למרות יריביהם החמושים היטב, במהלך המבצע נהרגו בלחימה רק 24 מלוחמי פשמרגה. לעומת זאת, הפשמרגה הרג כ-300 חיילים עיראקים.
יחסי סרביה–שוודיה
יחסי סרביה–שוודיה הם יחסי החוץ בין סרביה לבין שוודיה. לסרביה יש שגרירות בסטוקהולם ולשוודיה יש שגרירות בבלגרד. שתי המדינות הן חברות מלאות של מועצת אירופה ושל הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE).
הורות ומוגבלות
הורות ומוגבלות מתייחסת לתפקיד הורי של אנשים עם מוגבלויות שונות: פיזיות, נפשיות וקוגניטיביות, ברמה אישית, חברתית, אתית והלכתית.
ההפיכה להורה היא שלב התפתחותי בחיי האדם שרבים תופסים כהכרחי ואפשרי, אולם הדבר אינו נכון תמיד אצל אנשים עם מוגבלות. זאת בשל חסמים שונים עימם הם מתמודדים ברמות שונות בחייהם. הורים שהם אנשים עם מוגבלויות מתמודדים עם קשיי הורות ייחודיים, מעבר לקשיים ה'רגילים' של הורים. לדוגמה: הורים עם נכות פיזית, זקוקים בעיקר לסיוע פיזי בטיפול בילדים. לעומתם, הורים עם מוגבלות נפשית, צריכים להתמודד עם אתגרים שונים ביניהם השפעתה על יכול התפקוד, התמודדות עם סטיגמה וחשש התמיד שמערכות הרווחה ייקחו מהם את ילדיהם בשל העדר מסוגלות הורית. זאת נוסף לקשיים הכרוכים בטיפול שהם עצמם זקוקים לו בשל מוגבלותם (הליכים רפואיים, אשפוזים וכדומה). על כל אלה נוספות סטיגמות שהחברה נוטה להצמיד לאנשים עם מוגבלות. לא אחת הסטיגמות משפיעות גם על ילדיהם של הורים עם מוגבלות וגורמות להם בושה.
לאורך השנים אנשים עם מוגבלות תוארו כבלתי כשירים לגדל ילדים, בעיקר בשל נכותם העלולה לגרום לנזק להתפתחות הרגשית, הקוגניטיבית או החברתית של ילדיהם. לאור שינויים גלובליים שחלו בהכרה בזכויותיהם של אנשים עם מוגבלות לבריאות מינית, לפריון ולהורות, עומדים סטריאוטיפים אלו כעת יותר מתמיד למבחן ציבורי.
נתונים סטטיסטיים בישראל
על פי נתוני ביטוח לאומי בשנת 2015 שולמו קצבאות נכות ל-350,000 נכים. הגיל הממוצע של מקבלי קצבת נכות הוא 47.
בנתוני ביטוח לאומי לא נמצאו נתונים על מקבלי קצבת נכות שהם הורים לילדים. הנתון לא נמצא גם בדוח השנתי של נציבות שוויון זכויות אנשים עם מוגבלות. העדרו של נתון זה מצביע על הדרתם של אנשים עם מוגבלות מהמרחב הציבורי בכלל ועל חסרונם של שירותים ממוקדים להורים אלו שיינתנו על ידי היחידות השונות המסייעות להם (כמו למשל אגף השיקום במשרד הרווחה, משרד הבריאות ועוד).
הזכות להורות
ב-13 בדצמבר 2006 אימצה האספה הכללית של האו”ם את האמנה הבינלאומית לזכויות אנשים עם מוגבלויות שאושררה בישראל ב-2012. האמנה מצטרפת לשורת אמנות לזכויות אזרחיות ופוליטיות, חברתיות וכלכליות, לזכויות ילדים ולביעור אפליה כנגד נשים. האֲמנה הבינלאומית לזכויות אנשים עם מוגבלות קובעת סטנדרט של שוויון, השתתפות מלאה, הכללה והשתלבות בחברה, ביצוע התאמות, וקבלת החלטות על ידי האדם עצמו. הסטנדרטים הללו חלים על פי האמנה בתחומי החיים השונים: חינוך, מגורים בקהילה, בריאות ושיקום, נגישות, הכרה בכשרות משפטית, משפחה והורות, נגישות למערכת המשפט, תעסוקה ועוד.
הזכות להורות היא אחת מהזכויות הבסיסיות המעוגנות באמנה אותן יש לאפשר לאנשים עם מוגבלות (סעיף 23 - כבוד לבית ולמשפחה). במסגרת זו מעוגנת זכותם שלאנשים עם מוגבלות להנשא ולהקים משפחה, לקבל מידע על פוריות ותכנון המשפחה, להחליט על מספר הילדים והרווחים ביניהם ולקבל מידע מותאם לגילם ולצרכיהם בנושאי מיניות. חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (1998) קובע כי "אנשים עם פיגור שכלי בעלי זכויות שוות לכל אזרח, בין אלו קיימת הזכות להינשא, לקחת חלק ביחסי אישות ולהוליד ילדים".
אמנון בן עמי
אמנון בן עמי (נולד ב-10 בדצמבר 1960). הוא מנכ"ל קק"ל. בעבר שימש כראש הועדה הקרואה של תל מונד, כמנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה, ממלא מקום מנכ״ל משרד הפנים ומשנה למנכ״ל משרד ראש הממשלה.
הורות ומוגבלות
טובת הילד
האמנה לזכויות הילד התקבלה בשנת 1989 ואושררה על ידי מדינת ישראל ב-1991. האמנה מפרטת עקרונות שונים העוסקים בזכויות הילד, בהם עקרון טובת הילד. על פי עיקרון זה, על טובת הילד להוות שיקול עיקרי בכל החלטה המשפיעה על הילד, ובמיוחד כשיקול מנחה של קובעי מדיניות. עקרון טובת הילד מהווה קו מנחה בחוק הנוגע לטיפולי פוריות במדינות רבות.
ועדת מור יוסף שהתגייסה בשנת 2012 ודנה בנושא הסדרה חקיקתית בסוגיית הפריון וההולדה מתוך עקרון טובת הילד כמעט בכל נושא.
אמנון בן עמי
קורות חייו
ב-6 בספטמבר 2016 מונה על ידי שר הפנים אריה דרעי לתפקיד ראש הועדה הקרואה של תל מונד במקומו של רוני גולן, בעקבות המלצת מנכל"ית משרד הפנים לפזר את המועצה ולפטר את גולן, לאחר שכשלו באישור תקציב המועצה לשנת 2016.
בעקבות סיום כהונתו של מאיר שפיגלר כמנכ"ל קק"ל בינואר 2017, החל הליך לבחירת מחליפו. בין המועמדים לתפקיד היו בן עמי ואלכס חפץ, אשר הודיע על הסרת מועמדותו ב-22 בפברואר 2017. בעקבותיה הפך בן עמי למועמד היחיד לתפקיד.
הורות ומוגבלות
טובת הילד
החברה האירופאית לפוריות ואמבריולוגיה (ESHRE) מציגה שלוש גישות ביחס לעקרון טובת ילד שטרם נולד: ועדת מור יוסף דחתה את גישת הסף המקסימלי מתוך ראייה כי הזכות להורות הקיימת גם למי שאינו יכול לספק את התנאים המיטביים לילד שייוולד. זאת בנוסף לעובדה שבישראל לא קיימת כל חקיקה המונעת מאנשים להביא ילדים לעולם. גם הגישה המינימלית נדחתה על ידי הוועדה.
אמנון בן עמי
קורות חייו
ב-28 בפברואר 2017 הוקפא הליך מינויו של בן עמי לתפקיד, בעקבות חשיפת אתר "TheMarker" בנוגע לדו"ח אשר תוכנן היה להתפרסם על ידי מבקר המדינה במאי 2017 ואשר עוסק בתפקודה של רשות האוכלוסין בתקופת כהונתו של בן עמי כמנכ"ל הרשות. כמו כן, נחשפו קיומם של דוחות נוספים קודמים של משרד מבקר המדינה, בהם מפורטים ליקויים בנושא כוח האדם ברשות ההגירה והאוכלוסין, וכן ליקויים בטיפול הרשות בעובדים זרים.
בעקבות המידע שהועבר ממשרד מבקר המדינה, הוחלט בדירקטוריון קק"ל על בדיקה בנוגע למינוי אותה ביצע היועץ המשפטי של הקרן, השופט בדימוס יוסף אלון. אלון הודיע לוועדת האיתור לבחירת מנכ"ל קק"ל כי פרטי הדו"ח אינם מונעים את מינויו של בן עמי לתפקיד. גורמים בקק"ל ובקרב הציבור יצאו בביקורת, לפיה חלקים מהותיים מדו"ח השופט אלון לא הובאו לידיעת חברי הדירקטוריון והציבור וכי לאור ממצאי דוחות מבקר המדינה לא היה ראוי לאשר את מינויו של בן עמי לתפקיד.
ב-26 במרץ 2017, אישר דירקטוריון קק"ל את מינויו של בן עמי לתפקיד מנכ"ל הקרן, לאחר שוועדת האיתור של הקרן אישרה את מועמדותו בתחילת חודש מרץ. בן עמי נכנס לתפקידו ב-1 באפריל 2017.
בן עמי הוא בעל תואר שני במנהל ציבורי ותואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית. מתגורר עם אשתו במבשרת ציון. לזוג שלושה ילדים.
הורות ומוגבלות
טובת הילד
בוועדה עלה חשש כי מניעת סיוע בהבאת ילדים לעולם בשם עקרון טובת הילד, למעשה נובעת מרצון החברה להימנע מנשיאה בנטל הכרוך בגידולו של ילד אשר צפוי להיוולד פגוע או שהוריו לא יוכלו לטפל בו. חברי הוועדה היו מודעים לחשש האמור ונמנעו מלתת משקל לאינטרס זה.
לאור כל זאת הוחלט כי הגישה השלישית, לפיה נבדק האם קיים סיכון גבוה לפגיעה משמעותית בילד, תהווה קו מנחה לגיבוש המלצות הוועדה. גישה זו מהווה גישת ביניים בין שתי הגישות הקיצוניות ומאזנת בין הזכות להורות ובין טובת הילד העתידי.
בפירוט המצבים שהעלתה הוועדה לגביהם תבדק שאלת טובת הילד צוינו מוגבלויות של ההורים העתידיים.
הוועדה התייחסה למספר שאלות בנושא זה, כגון: האם נדרשים שני הורים מתפקדים לצורך גידול ילד ? האם ניתן לקבל עזרה כתחליף להורה ? מהו סף המגבלה התפקודית ? הוועדה המליצה לאפשר מתן טיפולי פוריות אם יש לפחות הורה אחד מתפקד. אם קיימת מוגבלות פיזית – הורה נתמך בעזרה סבירה.
מצב נוסף שדורש התייחסות לשאלה טובת הילד- מגבלה נפשית או קוגניטיבית של ההורה העתידי. הוועדה קבעה כי ניתן לתת טיפולי פוריות למי שמסוגל לתת בעצמו הסכמה מדעת. הסכמה לטיפולי פוריות לא תוכל להינתן על ידי אפוטרופוס או מיופה כוח.
סטיגמות
אנשים עם מוגבלות נתפסים כתלותיים וזקוקים לתמיכה, לכן קשה לאנשים ללא מוגבלות לדמות אותם בתפקיד המסורתי של הורה המגדל והמטפל בילדים. נכות מנקודת מבט של פרשנויות תרבותיות רבות נתפסת עדיין לעיתים קרובות כמכשול במשפחה וכסמל של תופעה רעה בתוך הקהילה, ובכך גדל הסיכוי שאנשים עם מוגבלות יתפסו כיעד וכהתגלמות הסטראוטיפ השלילי הזה. הבעיות והמצבים הניצבים בפני אנשים המתמודדים עם המוגבלות בתוך החברה משתנים בהתאם לנסיבות כגון גיל, גזע, עוני, אזור גאוגרפי, אך לרוב הם מובילים לכיוון של אפליה ואלימות בין מגזרית. יש להתייחס לאפליה זאת כאל הפרה של זכויות האדם ולהגדיר אותה באופן יעיל בעזרת מדדים, לאסור אותה בחקיקה, ולהפוך אותה מבעיה פרטית בתוך המשפחה לבעיה ציבורית וחברתית.
השדולה הלאומית לבריאות הנשים (National Women's Health Network ) קובעי מדיניות ואנשי מקצוע בתחום הבריאות מטילים אימה על נשים " לא רצויות" כדי שיסכימו לניתוח עיקור בשל פחד מהתרבות אוכלוסייה עם מוגבלות, תלות אימהות אלו במחלקות הרווחה והטלת הנטל הכלכלי על השירותים הציבוריים. פחדים אלו מקורם בסטראוטיפים שליליים שקיימים בציבור כלפי אנשים עם מוגבלות. כמו כן ידוע על מדינות רבות שבהן התרחשו ועדיין מתרחשים עיקורים כפויים.
האמונה הנפוצה שנשים עם מוגבלות אינן צריכות להביא ילדים לעולם מקשה על הנשים ההרות למצוא רופאים שיטפלו בהן. כאשר הן הופכות לאימהות, הן נתקלות בקשיים רבים: תוכניות שונות מיועדות לגיל הרך אינן מביאות בחשבון אם עם מוגבלות, יש המאבדות את החזקה על ילדן במקרי גירושין בגלל המוגבלות, יש מקרים שהרשויות הסוציאליות מוציאות ילדים מחזקת אימהות עם מוגבלות רק בגלל היותן נכות בנוסף על דיווחי נשים עם מוגבלות על קשיים להפוך לאם ולהחזיק בילד, קיימת אפליה בכל הנוגע לאפשרות של אנשים עם מוגבלות לאמץ ילדים או לקבל ילדים לאומנה.
מדיניות ציבורית-חברתית
חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב 1962 מאפשר התערבות בנושא ההחלטה בדבר הפסקת הריון משום שהוא עוסק באי יכולת של אדם בעל ליקוי שכלי או נפשי, או מי שאינו בעל אחריות מלאה למעשיו, לנהל את ענייניו בכוחות עצמו. במקרים כאלו החוק קובע כי בית משפט רשאי למנות אפוטרופוס שהוא קרוב משפחה או כל אדם אחר לפי ראות עיני בית המשפט. על פי חוק זה, אם ישנו גורם אחראי, כגון האפוטרופוס האחראי על הגוף, או צד שלישי (לדוגמה מוסד) המעוניין בהפסקת הריון, באפשרותו לפנות לבית המשפט בבקשה לבצע פעולת הפסקת הריון או עיקור בגוף.
חוק הסעד לטיפול במפגרים, תשכ"ט 1969 (חוק ישראל 69) מאפשר התערבות נוספת בכך שהוא בא להגן על אדם בעל הליקוי השכלי לשמור על זכויותיו כאדם וכאזרח, למצוא פתרון לצרכיו המיוחדים ולהקנות סמכות פעולה נרחבת לפקיד הסעד. על פי חוק זה ניתן למנוע מזוגות בעלי ליקוי שכלי הורות בכמה אופנים: מניעת נישואין, הפלה טרום לידה, אמצעי מניעה ועיקור.
רשויות הסעד פועלות באמצעות חוק אימוץ ילדים תשמ"א 1981 (חוקי ישראל 1981) המתייחס לפסולי הדין. החוק קובע לגבי כל אוכלוסייה, שאם הורה מזניח את הטיפול בילדיו וכתוצאה מכך שלומו של הילד עלול להיפגע, אז אפשר להתערב בהפניית הילד למשפחת אומנה או בתהליך הוצאת הילד לאימוץ. קיימים שמונה תנאים על פיהם למרות התנהגות ההורים ניתן לממש את האימוץ. בין התנאים: ההורה אינו מסוגל לדאוג לילדיו כראוי בשל התנהגותו או מצבו, ואין סיכוי שהתנהגותו או מצבו ישתנה בעתיד הנראה לעין (אף על העזרה הכלכלית והטיפולית שרשויות הסעד יעניקו לו).
חוק הנוער (טיפול והשגחה) תש"ך 1960 (חוקי ישראל 1960) מגן על ילדים במצב שבו הורים מזניחים את הטיפול בילדיהם, או כששלומו שהילד עלול להיפגע. במקרים אלו יכול בית המשפט להתערב ולנקוב בדרכי טיפול, כגון מתן הוראות איך להתנהג עם ילדם או העברת הטיפול להשגחתו של פקיד סעד בלי להוציא את הילד מהוריו.
למרות האמור יש צורך לציין כי על אף החוק יש פסיקה של בית הדין העליון האומרת שגם אם ההורה הוא פסול דין, עדיין יש לבדוק ולבחון את כל התנאים האחרים, כמו היעדר יכולתו לתפקד כהורה.
היבט הלכתי
על פי התפיסה היהודית מצוות פרו ורבו היא מצווה חשובה ומרכזית. מטרתה של המצווה היא שיהיה העולם מיושב ויתקיים המין האנושי. אמנם על פי ההלכה איש או אישה שאינם יכולים לפרות ולרבות בגין בעיות רפואיות פטורים ממצווה זו.
השלכות על הילדים
ילדים שהוריהם עם מוגבלות כלשהי מתמודדים עם מציאות חיים ייחודית. לסוג המוגבלות של ההורים השלכות שונות על ילדיהם. עד היום נערכו מספר מחקרים הבודקים חוויות הילדות עם הורים המתמודדים עם מוגבלות. המגמה בספרות התאורטית והאמפירית בנושא הורות של אנשים עם מוגבלות פיזית התרכזה בהשפעת ההורות על ילדים בשני תחומים מרכזיים: התפתחותם הפסיכולוגית של ילדים להורים מוגבלים ותפקידם של הילדים כמטפלים בהוריהם. בספרות הדנה ב"מטפלים הצעירים" (young carers) או ב"ילד הורי" (parental child) הועלתה הנחה בדבר השפעתו המזיקה של תפקיד המטפל על התפתחותם הרגשית של הילדים.
במחקר שנערך על ילדים להורים חירשים עלה כי התפקיד הבעייתי ביותר עבורם היה הצורך לשמש למגשרים בין ההורה לעולם ולתקשר/לתרגם עבור המשפחה במשימות היום-יום. מחקר אחר מרחיב נקודה זו בטענה שילדים שומעים להורים חירשים נדרשים לקבל החלטות בענייני משפחה ואנשים שמולם הם מתרגמים לא תמיד עושים את ההבחנה בין תפקידם כמתורגמנים לבין מעמדם כילדים של הורה. בשל כך נחשפים הילדים פעמים רבות לבעיות המשפחה, למצבה הכלכלי ולנושאים רבים אשר אינם מעוניינים לקחת על עצמם וודאי לא להחליט לגביהם.
עם זאת ישנם חוקרים שביטאו התנגדות לתפיסה שהורות של אנשים עם מוגבלות היא פגומה או שונה באיכות מזו של הורים אחרים במחקר שבדק חוויית ילדות להורים עם מגבלה פיזית עלה סוגיה מעניינת שתלות פיזית מסוימת בילד עשויה להעצים את תחושות המסוגלות והכשירות שלו. בנוסף הילדים להורים עם מוגבלות מפתחים סבילות ובעיקר סבלנות גדולה יותר למגבלות אצל האחר.
דידייה ברוסו
ז'אן-שארל דידייה קפיי ברוסו (בצרפתית: Jean-Charles Didier Kpéhi Brossou; נולד ב-23 בדצמבר 1989 בחוף השנהב) הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בעמדת הקשר בקבוצת צ'יטגונג אבהאני.
תחילת הקריירה
ברוסו נולד בחוף השנהב. בשנת 2007 החל לשחק במימוסאס, מועדון פאר מאביג'אן, בירת חוף השנהב. הוא שיחק במועדון במשך 7 עונות זכה עם המועדון בשתי אליפויות.
הפועל רמת-גן גבעתיים
בשנת 2013 עזב ברוסו את מימוסאס לטובת הפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית. ב-1 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 33 דקות בתיקו 0-0 נגד אשטוריל במסגרת מוקדמות הליגה האירופית לעונת. ב-9 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית, כששיחק 81 דקות בניצחון 1–3 על מכבי אחי נצרת במסגרת המחזור הראשון. ב-28 בפברואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-47 בניצחון 0–2 על מכבי יבנה במסגרת המחזור ה-26 בליגה. ב-3 במאי הבקיע צמד שערים בניצחון 1–3 על הפועל עפולה במסגרת המחזור הפלייאוף העליון של הליגה הלאומית. הוא סיים את עונתו הראשונה בישראל עם 30 הופעות ליגה ו-3 שערים. בעונת שמר על מאזן דומה, וערך 30 הופעות ליגה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
עונת הייתה עונת השיא בקריירה של ברוסו. בתחילת חודש ינואר 2016 הורשע ברוסו בהעלבת שופט והורחק ל-3 משחקים בפועל ו-3 משחקים נוספים על תנאי. הוא סיים את העונה כמבקיע המצטיין של הפועל רמת-גן גבעתיים, עם 16 שערים ב-31 הופעות ליגה, אך קבוצתו סיימה במקום השלישי בליגה וכשלה בהעפלה לליגת העל.
עירוני קריית שמונה
ב-22 במאי 2016 סיכם ברוסו ל-3 שנים בעירוני קריית שמונה מליגת העל.
מכבי פתח תקווה
ב-15 במאי 2018 חתם לשנה במכבי פתח תקווה מליגת העל. בעונת 2018/2019 היה שותף בירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
פביאן כאמוס
פביאן כאמוס (בצרפתית: Fabien Camus, נולד ב-28 בפברואר 1985 בארל שבצרפת) הוא כדורגלן תוניסאי-צרפתי.