cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טמפו משקאות
טמפו משקאות בע"מ היא אחת מחברות המשקאות הגדולות והוותיקות בישראל. החברה מייצרת ומשווקת בירה, משקאות חריפים, משקאות מוגזים, משקאות קלים, מים מינרליים, משקאות אנרגיה ויין. לטמפו מגוון רחב של עשרות מותגים מקומיים ובינלאומיים מובילים, בהם גולדסטאר, מכבי, נשר, היינקן, יקבי ברקן ויקבי סגל, פפסי, אבסולוט וודקה, ג'יימסון, בלנטיינ'ס, סיידר הגליל, סאן פלגרינו, סאן בנדטו, פאולנר ועוד. החברה בבעלות משותפת של חברת "טמפו תעשיות בירה" וחברת היינקן העולמית.
תחילת הדרך
חברת טמפו הוקמה על ידי משה בורנשטיין, יליד פולין שעלה לישראל משווייץ בשנת 1952, בשותפות עם יעקב תבורי (שהיה בעלי חברת יפאורה-תבורי). בארץ הולדתו ניהל בורנשטיין את טחנת הקמח השנייה בגודלה במדינה, עד לפלישת גרמניה הנאצית לפולין, אז איבד את מעמדו. בישראל, תוך שנה מעלייתו, זיהה בורנשטיין באקלים החם הזדמנות למכירת משקאות קרים. בשנת 1954 נפתח בפרדס חנה, במתחם מפעל תבורי, קו ייצור למשקה קר בטעם לימון ליים שנמכר תחת הסיסמה "המשקה הזך בבקבוק הצח", על פי ידע שנרכש מארצות הברית, מחברה בקליפורניה בעלת שם זהה. כבר בתחילת דרכו דורג המשקה מספר רב של פעמים כמשקה הקל המעולה בישראל על ידי מכון דיכטר לחקר דעת הקהל בישראל. לצד משקה הליים הפופולרי, שנקרא בפשטות "טמפו", נמכרו גם משקאות אורנג'דה, טמפו קולה וג'ינג'ר אייל.
בשנת 1956 נפתח בחולון מפעל חדש לייצור משקאות – מפעל גדול בעל כושר ייצור של 24,000 בקבוקים בשעה ולצידו מחסני קירור. יד ימינו של משה בורנשטיין בהקמת המפעל היה בנו, צבי בורנשטיין, שהיה מהנדס טכני. השותפות עם מפעל תבורי פורקה ופרץ סכסוך לגבי שיווק המשקה המתחרה קריסטל של תבורי.
ב-1962 מכרה טמפו 12 מיליון בקבוקי משקה. בתוך 3 שנים זינקו המכירות ל-60 מיליון בקבוקים.
ב-1968 הקימו משה וצבי בורנשטיין את תשלובת טמפו בירוחם, ובה ארבעה מפעלים: מפעל לבקבוקי זכוכית, מפעל למילוי בקבוקים, מפעל לארגזי פלסטיק ומפעל לפקקים בסכום של 3 מיליון דולר דאז. מפעל ייצור בקבוקי הזכוכית שימש לא רק את השוק המקומי, אלא אף ייצא בקבוקים לחו"ל.
ב-1985 עברה החברה לנתניה.
שותפויות ורכישות
ב-1985 רכשה טמפו את חברת "מבשלת שיכר לאומית" והפכה לבעליו של מפעל המשקאות הגדול ביותר במזרח התיכון. רכישה זו הפכה את טמפו ליצרנית היחידה של בירה בישראל, וליצרנית הגדולה של משקאות קלים. באותה שנה יצרה טמפו כ-150 מיליון ליטר של משקאות קלים ובירה. בשנת 1991 קיבלה חברת טמפו את הזיכיון לייצור פפסי, ומירינדה מתאגיד פפסיקו.
ב-1992 קיבלה טמפו זיכיון בלעדי להפצת בירה היינקן בישראל. היינקן היא חברת הבירות השלישית בגודלה בעולם. ב-1999 הצטרפה חברת היינקן לקבוצת שליטה משותפת בטמפו. היינקן רכשה כ-18% מסך הון המניות המונפק של טמפו. בשנת 2005 הגדילה קבוצת היינקן את החזקותיה ל-40%. במסגרת עסקה זו ביצעה טמפו שינוי מבני משמעותי, בו בין השאר עבר כל תחום המשקאות מחברת טמפו תעשיות בירה לחברת הבת החדשה "טמפו משקאות", בבעלות משותפת של היינקן העולמית וטמפו תעשיות בירה. השינוי כלל שלושה חלקים עיקריים: רכישה עצמית על ידי החברה של מניות טמפו מהבעלים בישראל ומהיינקן, ביצוע פיצול והעברה לחברה הבת "טמפו משקאות" של כל הנכסים וההתחייבויות של החברה, ולבסוף השקעה של היינקן בחברה הבת כנגד הקצאת מניות.
באפריל 2003 רכשה החברה את הפעילות העסקית של מפעל "סיידר הגליל" בקריית שמונה, העבירה את פעילותו לקבלן חיצוני ולמפעלי החברה, וסגרה את המפעל בקריית שמונה.
ב-2004 רכשה טמפו 39% מיקבי ברקן. ארבע שנים מאוחר יותר הגדילה טמפו את מניותיה ל-83%.
בשנת 2011 חיזקה טמפו משמעותית את חלקה בשוק המשקאות החריפים כאשר החלה לייצג בישראל את ענק המשקאות פרנו-ריקארד, שבין מותגיו אבסולוט וודקה, שיבאס, ג'יימסון ומותגים מובילים רבים נוספים.
טמפו כיום
טמפו היא מחברות המשקאות הגדולות והמובילות בישראל. מתחרתה הישירה היא החברה המרכזית לייצור משקאות קלים, המייצגת בישראל בין השאר את חברת קוקה-קולה והבירה טובורג.
במהלך 2012 נחנך מרכז לוגיסטי רב-תכליתי במפעל טמפו בנתניה. המרכז, שבו נעשה שימוש במערכות טכנולוגיות מתקדמות, מנוהל באמצעות תוכנת מחשב מבית SAP, כאשר רבים מהתהליכים נעשים באופן אוטומטי, ללא מגע יד אדם.
בין בעלי התפקידים הבולטים בחברת טמפו עומדים כיום היו"ר ז'ק בר, הדירקטור אמיר בורנשטיין (בנו של צבי בורנשטיין) והמשנה למנכ"ל יואש בן אליעזר.
בירות
טמפו היא יצרנית ומשווקת הבירה הגדולה בישראל. החברה מציעה את גולדסטאר, הבירה הפופולרית ביותר בישראל, היינקן, מכבי, אביר, פאולנר, ניוקאסל, נשר ואחרות. טמפו נכנסה לתחום הבירות ב-1985, עת רכשה את "מבשלת שיכר לאומית", שהייתה למעשה איחוד בין שתי מבשלות ותיקות - "תעשיית בירה א"י בע"מ" ו"מבשלה לאומית". לצד הבירות מציעה טמפו גם משקאות אלכוהוליים תחת המותגים שנדי ובקרדי בריזר.
משקאות חריפים
טמפו משווקת נתח ניכר משוק המשקאות החריפים בישראל עם מותגים כמו דה גלנליווט, אבסולוט וודקה, שיבאס, בלנטיינס, ג'יימסון, קגלביץ' ואחרים. חלק ניכר מן המותגים משווקים על ידי טמפו לאור הסכם היצוג עם ענק המשקאות העולמי פרנו-ריקארד.
יינות
טמפו היא הבעלים של שניים מהיקבים המובילים בישראל: יקבי ברקן ויינות סגל.
יקבי ברקן מחזיקים בלמעלה מ-5,000 דונם של כרמים בישראל. כרם חולדה, הכרם הגדול בישראל, משתרע לבדו על פני למעלה מ-1,200 דונם. יקבי ברקן ישבו בעבר באזור התעשייה ברקן. פעילות החברה עברה בהדרגה לקיבוץ חולדה החל משנת 2004, מעבר שהושלם במלואו בשנת 2008.
יקבי ברקן זכו בפרסים רבים לאורך השנים, בישראל ובעולם. לאחרונה, בתחרות 2011 Terra Vino, אחת משתי תחרויות היין החשובות בישראל, זכו יקבי ברקן להצלחה מרשימה: יינני ברקן זכו בפרס צוות הייננים הטוב ביותר בישראל (בפעם הרביעית בחמש השנים האחרונות). בנוסף, פינוטאז' סופריור 2007 זכה כיין הישראלי הטוב ביותר. יין איתן מסדרת אסמבלאז' זכה לציון 90 ממבקר היין הבינלאומי רוברט פרקר, הישג יוצא דופן לקבוצת המחיר שלו.
משקאות אנרגיה
החל משנת 2010 טמפו היא המשווקת והמפיצה של משקה האנרגיה XL, משקה האנרגיה המוביל בישראל.
מים מינרליים ומוגזים
טמפו משווקת חמישה מותגי מים דוממים ומוגזים: מי סודה של טמפו, סאן בנדטו (מאז שנת 2000) אקווה נובה (מאז 2006) ושני מותגי היוקרה האיטלקיים סאן פלגרינו (מאז 1997) ואקווה פנה (החל מ-2006).
גבינות ומעדנים
בנובמבר 2021 רכשה החברה, באמצעות החברה הבת "טמפו מזון", 24% ממניותיה של חברת "א. סיימן סחר", העוסקת בייבוא, שיווק ומכירה של מוצרי מזון ובכללם גבינות, חמאה ומוצרי חלב נוספים, ממרחים, מעדני פרי ומוצרי מעדנייה. לטמפו מזון ניתנו אופציות לרכישת מניות נוספות של סיימן, עד לשיעור של 100% ממניותיה של סיימן. בנוסף הוסכם שהחברה תבצע הפצה בלעדית ותספק שירותי מכירה בלעדיים של מוצרי סיימן בישראל וברשות הפלסטינית.
פרסום וחסויות
טמפו אחראית לכמה מהסלוגנים הזכורים ביותר בשוק הפרסום המקומי: הג'ינגל "דור הג'ינס שותה קווינס" משנת 77' שביצעה ריקי מנור, "יש מכבי יש חברים" של בירה מכבי, "אני צמא לשנדי שלך" (קמפיין לשנדי משנת 83' בכיכובו של רוד סטיוארט) ורבים אחרים.
לאורך השנים השתתפו בפרסומות של טמפו מפורסמים רבים. בקמפיינים של גולדסטאר כיכבו בין השאר קלאודיה שיפר, פול ניומן, יאיר לפיד ומשה דץ. דמויות בולטות נוספות הן אלי יצפאן שקידם את בירה מכבי ומירי בוהדנה שהשתתפה בפרסומת של פפסי מקס.
טמפו הייתה נותן החסות להופעות של מייקל ג'קסון בישראל בשנת 1993 במסגרת סיבוב הופעות של האלבום Dangerous בשיתוף עם חברת פפסי העולמית. פפסי נתנה חסות גם להופעות בישראל של הרד הוט צ'ילי פפרז והפט שופ בויז, כמו גם ללהקות מקומיות כמו ג'ירפות ורד בנד.
טמפו מרבה לשתף פעולה עם אמנים מקומיים ובינלאומיים. בשנת 2011 הובילה שיתוף פעולה בין האמן ניר הוד לוודקה אבסולוט במסגרת הקמפיין העולמי "אבסולוט בלנק", בו עיצב הוד ארבעה בקבוקי וודקה אבסולוט. הצלם אלכס ליבק שיתף פעולה עם יינות ברקן ביצירת סדרת צילומים ייחודית להשקת סדרת היינות אסמבלאז'. לבירה מכבי יש שיתוף פעולה עונתי עם מוזיקאים במסגרת "מכבי הום טור" - הופעות של אמנים מובילים בבתים פרטיים של זוכים בתחרויות שונות של מכבי. בפרויקט זה השתתפו שלומי שבן, אסף אבידן ואביב גפן. הדיג'יי והמפיק המוזיקלי ינון יהל יצר בעבור המשקה ג'אמפ אייס טי מוגז שיר מקורי בשם "ג'אמפ" שזכה לצפיות רבות ביוטיוב ולהשמעות ברדיו ובמסיבות.
משקה האנרגיה XL יזם ב-2011 את טקס פרסי הלילה המקומי, מעין אוסקר לבליינים ומקומות בילוי. הזוכים נבחרו על ידי הקהל הרחב בהצבעה בפייסבוק, כשמעל 100,000 איש השתתפו בהצבעה. הזוכים בקטגוריות הראשיות היו האומן 17 (מועדון השנה), עופר ניסים (יוצר השנה), שירזי (איש הלילה של השנה) ואחרים. את תחילת ההצבעה האיטרנטית ציינה מסיבה של המפיק המוזיקלי והדיג'יי מארק רונסון, שהגיע לישראל במיוחד.
במהלך 2011, על מנת לחזק את מיצובה של היינקן כבירת פרימיום, ערכה היינקן שיתוף פעולה מקיף עם מסעדות היוקרה המובילות בישראל. במסגרת שיתוף הפעולה, רקחו עשרה שפים מנות מקוריות חדשות ששולבו בתפריטי המסעדות, בהן שימשה בירה היינקן כמרכיב מרכזי. בין השפים והמסעדות שהשתתפו בפרויקט: רפי כהן (מסעדת רפאל), ג'ו מרסיאנו (מסעדת קנטינה), שאול אברון (יועזר בר יין), ארי ירזין (קפה איטליה), אורנה אגמון ואלה שיין (אורנה ואלה). את הפרויקט צילם צלם הפורטרטים האמריקאי הנודע בריאן סמית.
בשנת 2014, טמפו הפכה להיות הספונסר הראשית של מועדון הכדורסל ברק נתניה.
איסוף ומיחזור בקבוקים
על פי חוק הפיקדון על מכלי משקה, התשנ"ט-1999 מוטל פיקדון של 30 אגורות על מיכלי משקה המוחזרים לקונה בהחזרת מיכלי המשקה, ובהתאם לתיקון בחוק מפברואר 2010 מוטלת על יצרני המשקאות אחריות לאיסוף ומחזור הבקבוקים. בהתאם התקשרה טמפו החל מ-2010 עם תאגיד המיחזור אל"ה לטיפול באיסוף בקבוקים. ב-26 יולי 2017 אישר בית הדין להגבלים עסקיים מתווה של הממונה על הגבלים עסקיים עם תאגיד המיחזור אל"ה שעל פיו חויבה טמפו לפרוש מהתאגיד על מנת לפתוח את שוק איסוף ומיחזור הבקבוקים לתחרות. ב-2018 נקנסה החברה בסכום של 6.7 מיליון שקל לאחר שלא עמדה ביעדי איסוף בשנת 2016.
החוק להסדרת הטיפול באריזות התשע"א-2011 ("חוק האריזות") מטיל, בין היתר, על יצרנים ויבואנים של מוצרים ארוזים או אריזות שירות, למחזר פסולת אריזות של המוצרים הארוזים או אריזות השירות שייצרו או ייבאו בהתאם ליעדי מיחזור הקבועים בחוק האריזות (יעדים שונים לחומרי אריזות שונים). טמפו מחזיקה בחלק מהבעלות על ת.מ.י.ר - תאגיד מחזור יצרנים בישראל (5.1% משיעור זכויות ההצבעה באספה הכללית) ומקבלת ממנה שירותים.
ג'ק דולן
ג'ק דולן (באנגלית: Jack Doolan; נולד ב-28 ביולי 1987) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד טיילר בויסי בסיטקום של ה-BBC "הדשא הירוק יותר" לצדם של ג'ון צ'אליס וסו הולדרנס. דולן שיחק בתפקידי אורח בסדרות כגון "ספוקס", "איסטאנדרס", "The Bill" ו"פיפ שואו". עוד שיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה הקומית "צומת בחיים" של ריקי ג'רווייס וסטיבן מרצ'נט.
צ'רנוביצר אלגמיינה צייטונג
צ'רנוביצר אלגמיינה צייטונג (בגרמנית: Czernowitzer Allgemeine Zeitung, מילולית: העיתון הכללי של צ'רנוביץ) היה עיתון, שיצא לאור בצ'רנוביץ בגרמנית.
היסטוריה
אלגמיינה צייטונג נוסד בראשית 1904 על ידי פיליפ מנצ'ל, אשר פרש מהנהלת העיתון צ'רנוביצר טאגבלאט. העיתון יצא לאור שש פעמים בשבוע. הוא היה כתוב בשפה גבוהה לרוב, תוך שימוש בביטויים מליציים. ב-1937 נסגר העיתון בפקודת "ממשלת גוגה-קוזה", כינוי לממשלה האנטישמית בראשות המפלגה הלאומית-נוצרית, ששלטה בממלכת רומניה באותן השנים. לאחר נפילת הממשלה ב-1938 יצא העיתון לאור במתכונת מחודשת.
לוסי (סרט)
לוסי (באנגלית: Lucy) הוא סרט קולנוע צרפתי דובר-אנגלית מסוגת פעולה ומדע בדיוני משנת 2014. הסרט בבימויו של לוק בסון ובכיכובה של סקרלט ג'והנסון. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-25 ביולי 2014 והפך להצלחה בקופות, הוא הכניס בסוף השבוע הראשון להקרנתו כ-45 מיליון דולר, ובסך הכל הכניס למעלה מ-458 מיליון דולר. בישראל הסרט יצא לאקרנים ב-21 באוגוסט.
תקציר העלילה
לוסי (סקרלט ג'והנסון) היא סטודנטית אמריקאית בת 24 המתגוררת בטאיפיי שבטאיוואן. חבר שלה משכנע אותה למסור חבילה עבורו, אך היא מגלה שהחבילה מיועדת עבור עבריין סמים קוריאני אשר חוטף אותה. היא מורדמת וחבר שלה נרצח. כשהיא מתעוררת היא מגלה כי הוחדרה לגופה חבילה של סם חדש ונסיוני מסוג "CPH4". היא ועוד שלושה קורבנות נשלחים להפיץ את הסם ביעדים שונים באירופה, אך לוסי חוטפת בעיטה בבטן מהשובה שלה, דבר שגורם לסם להתפזר בגופה. כתוצאה מכך היא מסוגלת לנצל יותר ויותר אחוזים מהיכולת המוחית שלה (הסרט מתבסס על האגדה האורבנית שבני אדם משתמשים רק בעשרה אחוזים ממוחם), אך מצד שני הסם עתיד להביא למותה בזמן קצר. היא מצליחה להוציא את יתרת השקית מגופה ובעזרת השוטר פייר דל ריו (אמר וואקד) היא מצליחה לאתר את שאר החבילות ולהגיע לפרופסור סמואל נורמן (מורגן פרימן), במטרה שיעזור לה להגיע לניצול של 100 אחוזים ממוחה לפני שתמות. מכיוון שבמהלך החיפוש אחר כל החומר הנדרש לכך תקפה את ראש המאפיה (שהחדירה את החומר לגופה), זה מנסה לרצוח אותה, ומעתה מתנהל מרוץ בין ארגון הפשע ובינה.
כתיבת התסריט
בסון הצהיר כי הוא התכוון שחלקו הראשון הסרט לוסי יהיה כמו הסרט "לאון" (שאותו גם כתב וביים), החלק השני יהיה דומה לסרט "התחלה" והחלק השלישי יהיה בסגנון "2001: אודיסאה בחלל". בסון סיפר שהוא היה סקרן מהיכולת המוחית של לוסי, נקבת אוסטרלופיתקוס אפרנסיס, ושנמצא כי גודל המוח שלה היה 400 גרם בלבד, ומוחם של בני אדם מודרניים שוקלים כ-1.4 ק"ג. הוא אמר: "התעניינתי מאוד בכל המדע, כאשר למדתי שתא אחד יכול לשלוח 1000 הודעות לתא לשנייה ויש לנו 100 מיליארד תאים בגופנו, בשבילי זה ענק". הוא לא רצה לעשות "סרט דוקומנטרי על המוח", ולכן התמקד ביצירת סרט משעשע עם היבטים מדעיים ואתיים. לדבריו, "זו הייתה המטרה שלי: סרט אקשן עם מטרה. כשהייתי צעיר יותר, המטרה שהייתה לי הייתה קטנה יותר. ביסודו של דבר, זה עלינו, המורשת שלנו ומה שאנחנו לומדים".
צילום
לוסי היה הסרט הצרפתי בעל התקציב השני בגודלו בשנת 2013, כ-48 מיליון אירו. זוהי גם אחת ההפקות הגדולות ביותר עבור EuropaCorp, החברה שהוקמה על ידי לוק בסון בשנת 2000. לדברי מנכ"ל EuropaCorp, כריסטוף למברט, לסרט היה התקציב הגבוה ביותר בהיסטוריה של החברה.
צילומי הסרט החלו בספטמבר 2013 ב-Cité du Cinéma, מגה סטודיו חדש הממוקם בפאתי פריז. ב-5 בספטמבר 2013, צולמו סצנות על צוקי ארטרט שבצפון צרפת. הצילומים בטייפיי, טייוואן, החלו ב-21 באוקטובר 2013 ונמשכו אחד עשר ימים. אחד המיקומים שצולמו היה מגדל טאיפיי 101, אחד מגורדי השחקים הגבוהים בעולם.
קישורים חיצוניים
ביקורות
רב אחאי
רב אחאי (לפעמים מוזכר בשם רב אחא) - מחכמי הדור הראשון של הסבוראים, עם סיומה של תקופת האמוראים. רב אחאי הוא הסבורא ששמו מוזכר בתלמוד הבבלי יותר מכל חכם סבוראי אחר. קושיותיו מובאות בתלמוד בפתיחה "פריך רב אחאי" (הקשה רב אחאי). בארץ ישראל אמרו עליו: "היזהרו ברבנו אחאי, שמאיר עיני גולה הוא". לגבי זהותו ותקופתו המדויקת קיימות מספר השערות.
אזכוריו בתלמוד הבבלי
כשאר חכמי הסבוראים, נטל רב אחאי חלק בעריכת התלמוד הבבלי, שכללה הוספת ביאורים, הערות ודיוקים לשוניים, לרוב באופן אנונימי, בלא הזכרת שם החכם; אמנם לעיתים מוזכר שם החכם. רב אחאי מוזכר בתלמוד יותר מכל חכם אחר מתקופת הסבוראים. ברוב הפעמים הוא מקשה על מהלך תלמודי שנאמר בדורות שקדמו לו, ושמו מוזכר בסמוך לקושיותיו בביטוי הייחודי "פריך רב אחאי" (או רב אחא). בפעם אחת מוזכרת תשובה שלו ובפתיחתה הביטוי "פשיט רב אחאי". בשתי פעמים מוזכר רב אחאי יחד עם חברו, רב שמואל בריה דרב אבהו. במקור אחד חלק רב אחאי עם רבה יוסי, ראש ישיבת פומבדיתא.
המחלוקת המפורסמת שבה השתתף רב אחאי, היא בנושא "עיזא כרכוז", בדיון בעניין איסור אכילת חֵלֶב. חלב של בהמה אסור באכילה, ושל חיה מותר. התלמוד דן בסימני ההבחנה בין חיה לבהמה. בביתו של ראש הגולה נשחט "עיזא כרכוז" - כעין עז שקרניו חדורות (מחודדות) וחרוקות (מלאות פגימות וחריצים), והוציאו ממנו חֵלֶב מלוא הסל. התעורר הספק, האם עז זה מין חיה הוא, שכן צורת קרניו תואמת את סימני החיה, או שהוא מין בהמה, כשאר מיני העיזים?. בכך התעוררה מחלוקת: רב אחאי אסר את החלב באכילה (שזהו מין בהמה), ורב שמואל בריה דרב אבהו התיר, ואף אכל ממנו. השאלה נשלחה לחכמי ארץ ישראל. אמנם פסקו הלכה כרב שמואל, שהחלב מותר באכילה כי מין זה חיה הוא, אולם הוסיפו הסתייגות: "והיזהרו ברבינו אחאי, שמאיר עיני גולה הוא". כלומר, אל תנהגו היתר בפניו של רב אחאי אלא אחר שישתכנע, והיזהרו לנהוג בו כבוד.
זהותו
בעניין זהותו חלוקות הדעות, אם כי בקרב האחרונים מקובל לשייך אותו בפשטות לתקופת הסבוראים. כמו כן הועלו כמה אפשרויות לזהות אותו עם חכמים אחרים שנזכרו בשמות דומים.
התקופה
כתבו בעלי התוספות: כלומר, לשיטת הרשב"ם רב אחאי זה הוא מן הסבוראים, לאחר תקופת האמוראים. בעלי התוספות מקשים על זיהוי זה של הרשב"ם, שהרי בסוגיה אחרת, בתחילת מסכת כתובות, מקשה רב אחאי קושיה ורב אשי, שהיה בן הדור השישי לאמוראים, משיב על דבריו! <BR> לכן - לשיטת רבנו תם שמובא בתוספות בכתובות - רב אחאי הוא אמורא.
אולם, היה מי שהעיר, שיש ליישב את קושיית התוספות על הרשב"ם, שבסידור התלמוד ובעריכתו הוקדמו לעיתים דברי חכמים מאוחרים לפני דבריהם של אמוראים שקדמו להם. כשנמצאו דברי אמוראים ראשונים ששייכים עניינית לאחר דבריהם של אמוראים אחרונים, כגון שעל ידיהם נמצאה תשובה לשאלה שנשאלה מאוחר יותר, הוכנסו הדברים לפי סדר ענייני, ולא לפי סדר כרונולוגי. וכן כאן, דברי רב אשי סודרו אחרי דברי רב אחאי מפני שיש לראות בהם כעין תשובה לדבריו. הערה נוספת שהעירו בעניין זה היא, שבנוסחאות שבכתבי יד של מסכת כתובות לא מוזכר רב אשי, וניתן לשער שזו תוספת שהשתרבבה לתלמוד בשלב מאוחר יותר.
תמיהה נוספת שהועלתה על גישתו של הרשב"ם, היא בשיוכו של ספר השאילתות לרב אחאי, שמוזכר בדברי הרשב"ם שהובאו לעיל. הקושי בכך הוא, שבעל השאילתות, רב אחאי משבחא, חי זמן רב מאוחר יותר, בעיצומה של תקופת הגאונים! לכן, היה מי שטען שהמילים "שעשה השאילתות", בדברי התוספות, לא נזכרו במקור, אלא ניתוספו על ידי תלמיד טועה שסבר כן וכתב זאת בתוך דברי התוספות.
נקודה נוספת שהובאה כראָיה לצורך העניין, היא הלשון המשונה שבה פותח התלמוד הבבלי את ציטוט קושיותיו של רב אחאי - "פריך רב אחאי", ניסוח ששמור רק לרב אחאי. קושיותיהם של אמוראים אחרים מוזכרות בתלמוד בלשון שונה - "מתקיף לה רב יוסף", "איתיביה אביי", ביטויים הרווחים בתלמוד למאות ולאלפים. מכאן, טענו, ראיה שרב אחאי היה מאוחר לאמוראים, שמפני כך סגנונו השתנה. התוספות דחו ראיה זו בדוגמאות לאמוראים נוספים שסגנון דבריהם מיוחד משאר החכמים ("לייט עלה אביי" ועוד).
הגישה המקובלת אצל חוקרי התלמוד, היא שרב אחאי חי בתחילת תקופת הסבוראים.
חכמים בעלי שם דומה
בסוף תקופת האמוראים ובתקופת הסבוראים פעלו חכמים נוספים שנשאו את השם "רב אחאי" או "רב אחא", אך לא בכינוי סתמי. שמותיהם הועלו בקרב חוקרי התלמוד בניסיון לזהות את רב אחאי (שמוזכר כך, בכינוי הסתמי) עם אחדים מהם.
רב אחאי מבי חתים
רב אחאי (או: אחא) מבי חתים הוא חכם שמוזכר באיגרת רב שרירא גאון כאחד הסבוראים שמדבריהם נכנסו לתלמוד הבבלי. רב שרירא גאון מציין את הדברים שנכנסו בשמו לתלמוד - בדרשה על הפסוק "וצקלג ומדמנה וסנסנה", כנוטריקון: "כל שיש לו צעקת לגימא על חברו ודומם - שוכן בסנה עושה לו דין". בי חתים - ציין רב שרירא גאון - היא עיר בסביבות העיר נהרדעא.
במהדורות המודפסות של התלמוד המאמר מוזכר בשמו של "רב אחא מבי חוזאה", שלא כמוזכר באיגרת רב שרירא גאון; אולם יש מי שגרס בתלמוד "רב אחאי מבי חתים".
בספר "דורות הראשונים", של החוקר הרב יצחק אייזיק הלוי, זיהה את רב אחאי מבי חתים עם רב אחאי, ולדעתו חכם אחד הוא. חוקרי תלמוד נוספים הצטרפו להשערה זו, אך היא אינה מוסכמת על הכל, ולזיהוי זה יש מתנגדים.
יש מי שטען, שרב אחאי מבי חתים הוא אחד משני "רב אחאי" אחרים שמוזכרים בהמשך איגרת רב שרירא גאון בציון שנת פטירתם, רב אחאי בר רב הונא ורב אחאי בריה דרבה בר אבוה (ראו להלן); אלא שלא ידוע מי מהם הוא. יש מי שסבר שהוא סתם "רב אחאי" המוזכר בתלמוד, והוא רב אחאי בר הונא המוזכר באיגרת רב שרירא גאון.
רב אחאי בר הונא
רב אחאי בר רב הונא מוזכר באיגרת רב שרירא גאון בשם זה. ב"ספר הקבלה" להראב"ד מוזכר בשם "רב אחי בר הונא".
לפי הנאמר באיגרת רב שרירא גאון, נפטר רב אחאי בר הונא ביום ראשון, ד' באדר ד'רס"ו (506). ב"ספר הקבלה" מובא שנפטר בשנת ד'רע"ה (515), והיה ראש ישיבה שנה אחת בפומבדיתא, אחרי פטירתו של רבה יוסי, בפתח הדור השני של הסבוראים.
בזיהוי של רב אחאי בר הונא עם "רב אחאי" (הסתמי) תומך רבי זאב וולף רבינוביץ' בספרו "שערי תורת בבל". לדעתו, רב אחאי היה אחיו של רבינא בר רב הונא, הוא רבינא האחרון
רב אחאי בריה דרבה בר אבוה
רב אחאי בריה דרבה בר אבוה, (או: רב אחא בריה דאבוה, רב אחא רבה), מוזכר אף הוא באיגרת רב שרירא גאון. לפי הנאמר באיגרת, נפטר רב אחאי זה ביום הכיפורים ד'רע"א (510).
בספר "תקופת הסבוראים וספרותה", לר' יעקב אפרתי, זיהה אותו עם רב אחאי; וכן כתב שם: "וייתכן אפוא שהוא רב אחאי שהאיר עיני הגולה".
רב אחא (חברו של רבינא)
בתלמוד מוזכרות כמה וכמה מחלוקות בין רבינא האחרון לבין רב אחא, והתלמוד אף מביא כלל, שבכל מקום שבו נחלקו רבינא עם רב אחא, רבינא הוא המקל ורב אחא מחמיר; וההלכה - מוסיף התלמוד - נפסקה כדעת רבינא, להקל. לכלל זה מציין התלמוד שלושה יוצאים מן הכלל - שמסומנים במילים הארמיות "אומצא, ביעי ומזרקי" - בשלוש הלכות אלו רבינא הוא זה שהחמיר ורב אחא היקל, וההלכה בהן נפסקה כדעתו של רב אחא, לקולא.
זיהוי של רב אחא עם רב אחאי הוצע גם כן, כבר על ידי רבי יהודה ברבי קלונימוס משפירא, מבעלי התוספות, בספר "יחוסי תנאים ואמוראים". בדבריו, שצוטטו גם על ידי פרופ' חנוך אלבק, נאמר שרב אחאי החולק עם רב שמואל בריה דרב אבהו בעניין "עיזא כרכוז" הוא רב אחא חברו של רבינא. אם לא נאמר שבעל "יחוסי תנאים ואמוראים" מתייחס לנוסחה אחרת בתלמוד ("רב אחא" במקום "רב אחאי"), הרי שמזוהה רב אחא חברו של רבינא עם רב אחאי.
רב אחא בר רב
רב אחא בר רב נזכר כתלמיד לפני רבינא הראשון, ומוזכר גם במחלוקת עם רבינא האחרון, שבעניינה באו לשאול את מר בר רב אשי.
נכדו, רב משרשיא, נמנה אף הוא על החכמים ומוזכר בתלמוד שבא להסביר את דברי סבו.
לפי הרב פרופ' אליהו רחמים זייני, בספרו "רבנן סבוראי וכללי ההלכה", הוא "רב אחא" שמוזכר בשם הסתמי כבר הפלוגתא של רבינא האחרון; ומאחר שרב אחא זוהה לעיל עם רב אחאי, הוא רב אחא בר רב.
בלבול שנוסף לפרשה זו היא קיומו של אמורא נוסף, תלמידו של רב אשי, בשם רב אחא בריה דרבא. היה מי שזיהה אותו עם רב אחא חברו של רבינא, והיה גם מי שניסה לזהותו עם רב אחא בריה דרב. השמות הדומים יצרו בלבול לא קטן בזיהוי, תרמה לכך גם העובדה ששני חכמים היו בשם רבינא והניסיון לקבוע את תקופתו של חכם מסוים לפי רבותיו וחבריו נעשה קשה יותר.
יון יוניצה
יון (יואן) יוניצה (ברומנית: Ion Ioniță; 14 ביוני 1924 - 27 ביולי 1987) היה איש צבא רומני בדרגת גנרל, שר ההגנה של רומניה ולאחר מכן סגן ראש ממשלת רומניה.
חייו
יוניצה נולד ביישוב מטסארו, ברומניה, במשפחת איכרים עניים. הוא עבד כמכונאי בסדנאות הרכבת בבוקרשט. הוא היה פעיל באיגודי העובדים של עובדי הרכבת ובאיחוד הנוער הקומוניסטי (רומניה) והתקדם בהיררכיה. ב-1945 התקבל למפלגה הקומוניסטית הרומנית ולמד חצי שנה בבית ספר ערב של המפלגה. ב-1948 התקבל לצבא רומניה בדרגת סגן.
יוניצה השתלב היטב בצבא, למד בכל קורס, שהזדמן לו והתקדם מהר מאוד בדרגות ובתפקידים - כל חצי שנה עד שנה עלה בדרגה אחת וכך הגיע בספטמבר 1952 לדרגת קולונל ובמאי 1971 כבר היה גנרל מלא, הדרגה הגבוהה ביותר באותה תקופה ברומניה.
במקביל להתקדמותו בדרגות בצבא יוניצה התקדם גם בהיררכיה המפלגתית. ב-1955 נבחר להיות חבר ממלא מקום בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית וב-1965 זכה למושב של קבע. בין דצמבר 1962 לאוגוסט 1966 התמנה להיות סגן שר הביטחון ולאחר מכן, לאחר פטירת לאונטין סלז'אן היה לשר הביטחון של רומניה במשך עשר שנים. מיוני 1976 עבר לתפקיד סגן ראש ממשלת רומניה וביוני 1982 הוצא לגמלאות.
יוניצה כנראה לא היה מרוצה מהוצאתו המוקדמת לגמלאות ולפי דברי אישים מסוימים, כולל יון איליאסקו וגנרל מיליטארו, התחילה להתרקם סביבו, בחשאיות, תוכנית לשינוי ההנהגה. התוכנית הגיעה לאוזני השלטונות וכל המעורבים נפגעו בשקט ופוזרו. יוניצה עצמו נפגע ממהלומה בבטנו באוטובוס ואז התגלה אצלו סרטן בטני, שתוך זמן קצר הביא למותו.
למרות היותו בעל דרגת גנרל ושר הגנה לשעבר, לא נערכה ליוניצה הלוויה ממלכתית צבאית, כמקובל.
הנסיך לואי, דוכס נמור
הנסיך לואי, דוכס נמור (בצרפתית: Louis d’Orléans, Duc de Nemours; 25 באוקטובר 1814 – 26 ביוני 1896), היה בנו השני של לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
ביוגרפיה
לואי נולד ב-25 באוקטובר 1814 בפאלה רויאל, פריז, ללואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן ולמריה אמליה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו השלישי, מלך סיציליה ומריה קרולינה מאוסטריה, ובשנת 1826 מונה למפקד רגימנט השסארים ה-1. ביולי 1830 פרצה מהפכת יולי בצרפת, ובעקבותיה התפטר שארל העשירי, מלך צרפת מתפקידו, וב-9 באוגוסט הוכתר אביו כלואי פיליפ, מלך הצרפתים. בשנת 1825 הועלה שמו כמועמד אפשרי למלך יוון, ובשנת 1831 הוצע לו כתר המלוכה הבלגי, אולם אביו סירב להצעה. אביו התנגד להינתקות בלגיה מהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ולואי נשלח על ידי אביו בראש כוח צרפתי לסייע לצבא ההולנדי במהלך המצור על אנטוורפן.
לואי נשלח בשנת 1836 במשלחת לכיבוש אלג'יריה, ובשנת 1837 נשלח לשם לתקופת שירות שנייה. בשנת 1841 הוא נשלח לשם לתקופת שירות שלישית, ואף פיקד שם על הדיוויזיה ה-1. בנוסף, במהלך השנים מילא לואי שליחויות דיפלומטיות בבריטניה, פרוסיה ואוסטריה.
לאחר מות אביו בשנת 1850 ניסה לואי להביא לפיוס בין שני הענפים של בית בורבון, אולם חילוקי הדעות בין אנרי, רוזן שאמבור לפיליפ, רוזן פריז היו מדי גדולים. בשנת 1871 בוטל חוק הגירוש מנסיכי בית בורבון, ובעקבות כך חזר לואי לפריז. בשנת 1872 הוא שוחרר מהצבא בדרגת ז'נרל דה דיוויזיה, ולאחר מכן שימש כנשיא הצלב האדום הצרפתי עד לשנת 1886. במהלך כהונתו של פטריס דה מק-מהון הופיע לואי מדי פעם בארמון האליזה, וב-26 ביוני 1896 מת לואי בורסאי.
משפחתו
ב-26 באפריל 1840 התחתן לואי עם ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של פרדיננד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ומריה אנטוניה קוהארי דה צ'אבראג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
Three
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הכח צ'רנוביץ
הכח צ'רנוביץ הייתה קבוצת כדורגל יהודית, אשר פעלה בצ'רנוביץ.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בסביבות 1920. קבוצה בעלת שם זהה פעלה בשנים 1914-1910, עד שזו שינתה את שמה ל"מכבי צ'רנוביץ". ב-1926 העפילה הקבוצה לרבע גמר של אליפות בוקובינה בכדורגל. בין שחקני הקבוצה נמנה גדליהו פוקס. ב-25 בפברואר 1932 התמזגה קבוצת "הכח צ'רנוביץ" עם קבוצת מכבי, והיא המשיכה לשחק כחלק מקבוצה זו עד פירוקה על ידי שלטונות ברית המועצות ב-1940.
קייטו נטוורקס
קייטו נטוורקס בע"מ היא חברה פרטית ישראלית, הפועלת בתחום בתחום מרחב תקשורתי מאובטח בענן (SASE).
היסטוריה
החברה נוסדה בינואר 2015 על ידי שלמה קרמר (מנכ"ל) וגור שץ (נשיא וסמנכ"ל תפעול). מטה החברה שוכן בתל אביב, ולה סניפים בארצות הברית, בריטניה, הולנד, סינגפור, יפן ואוסטרליה. באוקטובר 2021 העסיקה החברה 400 עובדים. שירות ראשון של החברה, Cato Cloud, הושק בתחילת 2016, ושדרוג שלו לסביבת SD-WAN הושק בתחילת 2017. במהלך 2019 השיקה החברה מוצרי SASE.
גיוס הון
באוקטובר 2015 גייסה החברה 20 מיליון דולר.
בספטמבר 2016 גייסה החברה 30 מיליון דולר.
בינואר 2019 גייסה החברה 55 מיליון דולר.
באפריל 2020 גייסה החברה 77 מיליון דולר.
באוקטובר 2021 השלימה החברה גיוס של 200 מיליון דולר לפי שווי של 2.5 מיליארד דולר.
בדצמבר 2021 גייסה החברה עשרות מיליוני דולרים מ-Swisscom Ventures, קרן ההשקעות של חברת התקשורת השווייצרית.
בולרו (ריקוד)
נרקד בזוגות בליווי קסטנייטות. הקצב איטי, והמשקל שלושה רבעים.
הבולרו המפורסם ביותר נכתב על ידי צ'ייקובסקי, כחלק מ"אגם הברבורים".
הבולרו של ראוול נכתב תחילה כבלט אך כיום הוא מושמע בעיקר כיצירה קונצרטית. ה"בולרו" בנוי סביב נושא יחיד, שמתחיל בכלי בודד חרישי וחוזר שוב ושוב בכלי נגינה שונים, מתגבר והולך, עד שכל התזמורת מנגנת אותו לסיום גרנדיוזי של היצירה.
Don't Dream It's Over
"Don't Dream It's Over" הוא שיר של להקת הרוק Crowded House, שהוקלט לאלבום הבכורה שלהם ב-1986. השיר הולחן ונכתב על ידי הסולן הניו זילנדי ניל פין ויצא באוקטובר 1986 כסינגל הרביעי מהאלבום.
"Don't Dream It's Over" הפך ללהיט הבינלאומי הגדול ביותר של הלהקה, שהגיע למקום ה-2 ב-Billboard Hot 100 בארצות הברית באפריל 1987. השיר הגיע למקום ה-1 בקנדה ובניו זילנד מולדתו של פין, בעוד שבאוסטרליה הגיע למקום ה-8 באירופה, הגיע למקום ה-6 בנורווגיה, ה-7בהולנד, וה-13 בגרמניה. בטקס פרסי המוזיקה האוסטרלית "Countdown" לשנת 1986, השיר היה מועמד לשלושה פרסים, וזכה בווידאו הטוב ביותר.
במאי 2001, ה- Australasian Performing Right Association (APRA) דירג את "Don't Dream It's Over" במקום השני ברשימת 100 השירים המובילים בניו זילנד בכל הזמנים ובמקום השביעי ברשימת 100 השירים האוסטרליים המובילים בכל הזמנים בינואר 2018, במסגרת "Ozzest 100" של רדיו Triple M, השירים 'הכי אוסטרליים' בכל הזמנים, "Don't Dream It's Over" דורג במקום ה-65 השיר בוצע על ידי אמנים אחרים, כולל פול יאנג, Sixpence None the Richer, והאמן הניו זילנדי סטן ווקר - האחרון הפיק גרסה מאורית בשם Moemoeā ("חלום").
קבלה
AllMusic תיארה את השיר כ"בלדה מלכותית". קאש בוקס אמרה "השיר הנוח והיפה מסווה געגוע כואב. קולו של ניל פין, שניתן לזהות מהתפקיד שלו ב- Split Enz, הוא גדוש ומלא הבעה ומלא אירוניה".
קליפ
הקליפ לשיר נוצר על ידי חברת הפקת הסרטים האוסטרלית Meaningful Eye Contact וביים אלכס פרויאס. הוא צולם בסידני בתיאטרון נטוש בבלמיין. הסרטון כולל כמה אפקטים מיוחדים סוריאליסטיים כמו חפצים ביתיים - כולל כלי אוכל מתנפצים - וסלילי סרטים שצפים באוויר, כשהסולן פין מנגן בגיטרה ועובר באותו בית בתקופות זמן שונות בזמן שחבריו ללהקה מבצעים מטלות בית. או נגינה בכלי גיבוי שונים. הוא היה מועמד לסרטון הקבוצתי הטוב ביותר ולבימוי הטוב ביותר ב-MTV Video Music Awards 1987, וזיכה את הקבוצה בפרס האמן החדש הטוב ביותר.
רשימות מסלול
"Don't Dream It's Over, נכתב על ידי ניל פין . "That's What I Call Love", נכתב על ידי ניל פין ופול הסטר . כל הרצועות על ויניל, מתוך האלבום Crowded House מלבד הגרסה המורחבת של "Don't Dream It's Over". כל הרצועות החיות, הוקלטו בתוכנית Phil Jupitus ב-BBC GLR, 21 ביוני 1996.
ויניל 7 אינץ'
ויניל 12 אינץ'
ויניל אמריקאי בגודל 7 אינץ' (תווית אמריקן פאי)
1996 בריטניה CD1
1996 בריטניה CD2
תרשימים
טבלאות שבועיות טבלאות סוף שנה
בתרבות נפוצה
"Don't Dream It's Over" הופיע באופן בולט בעיבוד המיני-סדרה של סטיבן קינג מ-1994 לרומן The Stand של סטיבן קינג.
גביע אפריקה לאומות 1986
גביע אפריקה לאומות 1986 היה הטורניר ה-15 של גביע אפריקה לאומות בכדורגל. הטורניר התקיים במצרים בין ה-7 ל-21 במרץ 1986.
חגי הוברמן
חגי הוברמן (נולד בכ"ד בניסן ה'תשי"ט, 2 במאי 1959 בחיפה) הוא עיתונאי ישראלי.
גביע אפריקה לאומות 1986
הנבחרת המארחת זכתה בתואר בפעם השלישית בתולדותיה, לאחר שניצחה במשחק הגמר את  5–4 בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 0–0 בתום הארכה. הייתה זו זכייתה הראשונה של מצרים מאז גביע אפריקה לאומות 1959, שגם אותו היא אירחה והזכייה השלישית בסה"כ.
חגי הוברמן
קורות חייו
היה ממקימי קיבוץ נצרים בגוש קטיף וחבר המועצה האזורית חוף עזה בשנים 1986–1987. לאחר נישואיו התגורר מספר שנים במושב בני דרום. לאחר מספר שנים של עבודה בקיבוץ, עבד במושב בני-דרום לאחר חתונתו ולאחר מכן החל לעבוד כעיתונאי, בתור כתב בעיתון "הצופה". לאחר 18 שנות עבודה בעיתון, התאחד הצופה עם מקבילו השבועי "מקור ראשון". עם איחודם הסופי של העיתונים, מונה הוברמן לכתב הצבאי של העיתון.
גביע אפריקה לאומות 1986
מוקדמות
טורניר המוקדמות התקיים בשיטת נוקאאוט, עם מפגשי בית-חוץ בין הנבחרות המוגרלות. לשלב האחרון של טורניר המוקדמות העפילו 12 קבוצות, שהתמודדו ביניהן על שישה מקומות בטורניר הגמר. אל שש המעפילות הצטרפו המארחת ו, מחזיקת הגביע, שהעפילו אוטומטית.
חגי הוברמן
קורות חייו
הוברמן שימש שנים רבות ככתב לענייני יש"ע בעיתון "הצופה". בין ינואר 2009 למאי 2010 שימש הוברמן ככתב הצבאי של עיתון "המבשר", שם כתב תחת שם העט ח. בן אפרים. הוא פוטר בעקבות ביקורת קשה שמתח על חבר הכנסת יעקב ליצמן בשל מאבקו על קברים של בית החולים ברזילי מאשקלון. לדעתו ליצמן היה צריך להאבק באותה מידה על בתי קברות שפונו במהלך תוכנית ההתנתקות.
גביע אפריקה לאומות 1986
בית א'
המשחקים שוחקו באצטדיון הבינלאומי קהיר.
חגי הוברמן
קורות חייו
מאז 2009 משמש כעורך השבועון הדתי "מצב הרוח". כמו כן שימש ככתב המדיני והצבאי בשבועון החרדי "בקהילה".
גביע אפריקה לאומות 1986
בית ב'
המשחקים שוחקו באצטדיון אלכסנדריה.
חגי הוברמן
קורות חייו
ב-2010 זכה הוברמן בפרס עמינח לחקר תולדות ההתיישבות הציונית דתית, על ספריו "שורשים בחולות" ו"כנגד כל הסיכויים".
במהלך בחירות 2015 עורר הוברמן סערה עקב מאמר שכתב נגד אלמנתו של סא"ל דולב קידר, הדברים גררו שורת גינויים מכל הקשת הפוליטית.
בשנים 2018–2019 שימש ככתב הצבאי בשבועון החרדי "יום ליום".
ב-2021 היה בין העיתונאים המעטים בציונות הדתית ומהימין, שהביעו תמיכה בממשלת בנט-לפיד.
הוברמן נשוי ואב לחמישה. מתגורר כיום באלקנה. דודו היה העיתונאי יונה כהן, ובת דודו היא הבמאית והמחזאית צביה הוברמן.
פרסומים
כמו כן ערך מספר ספרים ("סמבטיון", "גוש-אמונים - הסיפור שמאחרי הקלעים" ואחרים).
אליפות אירופה בכדוריד 2018
אליפות אירופה בכדוריד 2018 היא אליפות אירופה ה-13 והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד האירופאי. הטורניר התקיים בשוודיה בין ה-12 בינואר ל-28 בינואר 2018. המשחקי הגמר נערכו בזגרב ב-Arena Zagreb שמכיל כ-15,200 מקומות.
זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות
המדינה המארחת (קרואטיה) והאלופה המכהנת (צרפת) העפילו ישירות. יתר 14 נבחרות העפילו דרך המוקדמות.
16 קבוצות חולקו ל-4 בתים. שלוש נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב השני שנערך בשני בתים. בכל בית העפילו 2 קבוצות ומשחקי הפלייאוף.
בית ב'
המשחקים נערכו בפורץ באולם Žatika Sport Centre שמכיל כ-3,700 מקומות.
בית ג'
המשחקים נערכו בזגרב באולם Arena Zagreb שמכיל כ-15,200 מקומות.
בית ד'
המשחקים נערכו בואראז'דין באולם Varaždin Arena שמכיל כ-5,200 מקומות.
בית העפלה I
המשחקים נערכו בזגרב באולם Arena Zagreb שמכיל כ-15,200 מקומות.
בית העפלה II
המשחקים נערכו בואראז'דין באולם Varaždin Arena שמכיל כ-5,200 מקומות.
ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדוריד החלה את השתתפותה במשחקי העפלה מוקדמים. היא הפסידה במפגש כפול לרומניה ולא העפילה למשחקי הבית.
מ.ק. 77
'''מ.ק. 77''' הוא השם שניתן בצה"ל למכשיר קשר מדגם AN / PRC 77, מכשיר קשר נייד מתוצרת ארצות הברית המשדר שמע באפנון תדר, (FM) בתחום התג"מ (תדר גבוה מאוד) (VHF).
אף על פי שפותח בשנות ה-60 ומאז נעשתה התפתחות טכנולוגית משמעותית בתחום התקשורת, המכשיר שימש בצה"ל כ-40 שנה, והוא בשימוש עד היום בארגונים שונים, בהם הצבא האוסטרי ותנועות נוער טרום-צבאיות באוסטרליה (המשתמשים בו לאימון ולמידה על מכשירי קשר). המכשיר נחשב לאמין מאוד ועמיד בתנאי סביבה קשים..
היסטוריה
מכשיר זה הוא ממשיך ישיר של מכשיר ה-AN/PRC 25, שאב טיפוס שלו נוסה כבר בשנת 1959, והיה מוכן לשימוש יחידות שדה צבאיות בשנת 1962. בזמן מלחמת וייטנאם נכנס המכשיר לשימוש בעקבות תלונות מצד הגנרל ויליאם וסטמורלנד בנוגע למכשיר קשר ישן יותר, ה 10-AN/PRC-. (בצה"ל נקרא מ.ק. 10). ביולי 1965 נשלחו מכשירים מדגם זה לשימוש הכוחות האמריקאיים בווייטנאם. זמן קצר לאחר מכן שודרג המ.ק. ל-AN/PRC-77, שזהה לו בדיוק בצורתו החיצונית. מבחינה חשמלית, מ.ק. 77 משתמש במגבר טרנזיסטורי, לעומת מגבר המבוסס על שפופרת ריק במ.ק. 25. כמו כן, רבים מן המודולים הפנימיים שלו שודרגו לעומת מ.ק. 25.
בשנות השישים השתמש צה"ל במכשיר PRC-25 שנקרא בצה"ל מ.ק. 25 ונשאר בשימוש עד 1973, אם כי יחידות בודדות שלו נשארו בשירות לפחות עד שנות ה-90 של המאה ה-20 ובמהלכן.
בהמשך, יוצר המכשיר גם בישראל על ידי חטיבת הקשר של תדיראן.
סוללה חשמלית
הספק כוח: 3V ו -15V. במקור המכשיר השתמש בסוללת אבץ-פחם אחת אשר סיפקה את שני המתחים באמצעות מערך סוללות קטנות יותר בתוכה. בראשית שנות ה-90' נכנסו לשימוש סוללות ליתיום, שגודלן מחצית מגודלה של סוללת האבץ-פחם, ואפשרו הכנסת שתי יחידות מסוג זה לתחתית המכשיר - אחת מחוברת למכשיר והשנייה כעתודה וכייצוב לסוללה המחוברת. לסוללה מחבר אסימטרי המונע את חיבורה בקוטביות שגויה.
אנטנה
ניתן לחבר כמה סוגים של אנטנות למכשיר. הנפוצה שבהן היא זו המכונה "לונג", המורכבת ממספר חוליות המשתלבות לאנטנת שוט באורך 271 ס"מ לאחר חיבור בית אנטנה קשיח. חלק מאנטנות אלה מצופות גומי בשתי החוליות העליונות על מנת להגן על נושא המכשיר מפני התחשמלות כאשר משתמשים במכשיר בקרבת קווי חשמל של מתח גבוה. אנטנה נפוצה נוספת מכונה "שורט" שהיא אנטנה קצרה וגמישה המיועדת למשל ללוחמה בשטחים בנויים ותעלות. לאנטנה זו טווח שידור קטן יותר.
אביזרי דיבור ושמע
ניתן לחבר למ.ק. 77 מגוון מערכות דיבור, אשר הנפוצה שבהן היא מערכת דיבור בצורת אפרכסת המכילה מיקרופון ואוזניה. כמו כן, ניתן לחבר רמקול ליעילות במצב נייח.
התקנה ברכב
ניתן להשתמש במכשיר כמכשיר קשר קבוע המותקן ברכב, באמצעות מתאם ייעודי. המתאם מספק למכשיר מתח חשמלי קבוע ממצבר הרכב במקום מסוללה, כולל רמקול המאפשר לשמוע את השידור ברשת הקשר, ומתאם אנטנה המאפשר לחבר את המכשיר לאנטנה קבועה המותקנת על הרכב.
שישי הפוך (סרט, 2018)
שישי הפוך (באנגלית: Freaky Friday) הוא סרט טלוויזיה מקורי מוזיקלי של ערוץ דיסני שעלה לשידור ב-10 באוגוסט 2018. בסרט מככבות היידי בליקנסטף וקוזי זולסדורף.
זהו הסרט הרביעי אשר מבוסס על הרומן "Freaky Friday" מאת מרי רוג'רס, לאחר שלושה סרטים מהשנים 1976, 1996 ו2003.
הסרט מבוסס על המחזמר באותו השם שהועלה בשנת 2016.
תקציר העלילה
קת'רין ואלי הן אמא ובת שלא תמיד מסתדרות אחת עם השנייה. לאחר ששעון חול קסום גורם להם להחליף גופים, הן נכנסות לנעליים אחת של השנייה ורואות את העולם מנקודות מבט חדשות.
הפקה
היידי בלינקסטף מגלמת את האם, קתרין בלייק, עוד מגרסת המחזמר מ-2016, וקוזי זואלסדורף משחקת את הבת, אלי בלייק. סטיב קר עובד כבמאי ומפיק בפועל, ברידג'ט קרפנטר כתסריריטאית, טום קית ובריאן יורקי כמלחינים, סוזן קרטסוניס ות'ומס סצ'ומצ'ר כמפיקים בפועל וג'ון קרפה ככוריאוגרף.
מדד תל אביב ביומד
מדד תל אביב ביומד הוא מדד המייצג את השינוי המצרפי של מחיריהן של מניות חברות ציבוריות שעוסקות במחקר ופיתוח בתחום מדעי החיים, ביוטכנולוגיה, תרופות ומכשור רפואי בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
המדד התפרסם לראשונה על ידי הבורסה לניירות ערך בתל אביב ב-2 במרץ 2010 בשווי של 1116.1 נקודות. משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר. בשנת 2012 הושקה תעודת סל העוקבת אחר ביצועי המדד.
המדד כולל בתוכו את כל המניות של חברות הביומד אשר נכללות במאגר המניות למדדים. הרכב המדד מתעדכן פעמיים בשנה: ב-15 ביוני וב-15 בדצמבר.
מדד ביומד, יחד עם מדד תל אביב טכנולוגיה, מהווים את מדד תל אביב בלוטק.
תת ענף קנאביס
לאור זאת, עוסקת הבורסה ביצירת תת-ענף חדש תחת מדד תל אביב ביומד בשם "תת ענף הקנאביס". תת-הענף ירכז תחתיו את החברות שעיסוקן העיקרי הוא בתחומי מחקר, גידול, ריבוי, מכירה או ייצור ושיווק של מוצרי קנאביס רפואי (ללא חברות העוסקות במכירה ושיווק בלבד של מוצרי קנאביס). בתת-הענף החדש צפויות להיכלל 11 חברות בשווי שוק כולל של כ-1.8 מיליארד שקל, ושווי החזקות הציבור בהן מסתכם בכ-700 מיליון שקל.
הקמת תת-הענף נמצאת בהלימה גם למגמה בחו"ל, שם חברות העוסקות בקנאביס רפואי מסווגות ברוב הסיווגים תחת ענף "HealthCare". ומטרת ההשקה הוא להקל על השקת קרנות נאמנות המתמחות בחברות קנאביס.
השביתה הכללית במצרים (2008)
השביתה דוכאה בתקיפות על ידי משטרת מצרים, שניסתה ללא הצלחה לחדור לשורות השובתים ולהשתלט על מפעלי הטקסטיל. התקשורת הממלכתית במצרים, תחת השפעת הרודן חוסני מובארכ, הכריזה על השביתה ככישלון, אך בפועל השביתה השיגה את מטרתה: העלאת המודעות לתנאי העבודה הקשים של מעמד הפועלים במצרים וברחבי העולם הערבי. שביתה זו היוותה אירוע מקדים לאירועי האביב הערבי, בשנת 2011, והייתה ניסיון ראשון מסוגו לארגן פעולות מחאה המוניות בעזרת רשתות חברתיות בעולם הערבי.
ארגון השביתה
השביתה אורגנה על ידי תנועת הנוער של ה-6 באפריל ותנועת כפאיה, בהן הייתה נוכחות בולטת של פועלי תעשיית הטקסטיל. הם תכננו את השביתה לקראת ה-6 באפריל בעיקר בעזרת פייסבוק, בלוגים באינטרנט ומסרונים. הפעילים תכננו שביתה נרחבת בערים רבות במצרים, מלווה בהפגנות ופעולות מחאה, וביקשו מפועלי הטקסטיל לא להגיע לעבודתם באותו יום. שביתת הפועלים המרכזית הייתה במחלה אל-קוברא, ונתמכה על ידי פעילי האחים המוסלמים במצרים, כאות התנגדות לשלטון מובארכ.
יום השביתה
השביתה במחלה אל-קוברא, כשעה נסיעה מקהיר, הייתה אמורה להתחיל בשעה שבע בבוקר, אך אנשי כוחות הביטחון המצריים חדרו למפעלי הטקסטיל בלבוש אזרחי וניסו לאיים על העובדים. חלקם אילצו פועלים לעבוד, ועצרו קבוצות של פעילים בניסיון למנוע מחאה המונית. עיתונאים שנכחו במקום הכריזו על השביתה ככישלון ועזבו את המקום לפני שהמהומות החלו. רק לקראת הצהריים פרצה מחאה אלימה, ומשטרת מצרים השתמשה בגז מדמיע, כדורי גומי ותחמושת חיה נגד המפגינים. שני בני אדם, בהם נער בן 15, נהרגו על ידי המשטרה. כמו כן נעצרו מנהיגי מפלגות האופוזיציה ומארגני ההפגנות. הבלוגר מוחמד אל-שרקאווי נדון ל-4 שנות מאסר ועונה קשות בכלא המצרי.
ערוצי התקשורת הרשמיים, שנשלטו על ידי ממשלת מצרים, קראו לאזרחים לא להשתתף בשביתה, ואיימו במאסר על השובתים. כוחות משטרה נרחבים הוצבו במרכז קהיר, במחלה אל-קוברא ובאוניברסיטאות מצרים בניסיון להרתיע ולמנוע פעולות מחאה. בכיכר א-תחריר החלה הפגנה ספונטנית, אך המפגינים נעצרו מיד על ידי המשטרה. למרות נוכחות המשטרה, סטודנטים באוניברסיטת חלואן ובאוניברסיטת קהיר קיימו הפגנות והביעו הזדהות עם פועלי הטקסטיל.
השביתה העלתה את המודעות לתנאי העבודה הקשים של מעמד הפועלים במצרים וברחבי העולם הערבי, אך לוותה באלימות רבה ובהשתתפות נמוכה מזו שציפו לה המארגנים.
מארגני השביתה ניסו שוב את כוחם בארגון אירועי מחאה נגד ממשלת מובארכ לקראת ה-4 במאי 2008, יום הולדתו של מובארכ, אך נחלו כישלון. למרות זאת, השביתה הכללית ב-6 באפריל נחשבת לאירוע מקדים לאירועי האביב הערבי, בשנת 2011, והייתה ניסיון ראשון מסוגו לארגן פעולות מחאה המוניות בעזרת רשתות חברתיות בעולם הערבי.
הקונספציה
"הקוֹנְסֶפְּצְיָה" היא הכינוי שנתנה ועדת אגרנט לתפישה שגיבשה חטיבת המחקר של אגף המודיעין בצה"ל (אמ"ן/מחקר), במהלך שנת 1971, בדבר תנאי סף מצריים וסוריים ליציאה למלחמה. הכינוי נטבע על ידי ועדת אגרנט, כנראה על בסיס עדותו של ראש אמ"ן במלחמה, האלוף אלי זעירא, שבעדותו בפני הוועדה הרבה להתייחס לתאוריה שהציגו בפניו אנשי המחקר ביחס לכוונות המלחמה המצריות כאל "קונספציה" . במרכז הקונספציה, כפי שהגדירה זאת הוועדה, עמדו שתי הנחות יסוד:
פאוליוס ינקונאס
פאוליוס ינקונאס (בליטאית: Paulius Jankūnas; נולד ב-29 באפריל 1984) הוא כדורסלן ליטאי המשחק בקבוצת ז'לגיריס קובנה מליגת העל הליטאית והיורוליג, בעמדת הפאוור פורוורד.
הקונספציה
החל מסוף 1972 ובמיוחד בימים שקדמו למלחמת יום הכיפורים, נוצרה סתירה בין המידע המודיעיני שהצביע על הכנות וכוונות של סוריה ומצרים לצאת למלחמה לבין העובדה שמצרים עדיין לא השיגה את היכולת האווירית לשתק את חיל האוויר הישראלי. גורמי ההערכה המרכזיים באמ"ן, ראש אמ"ן, ראש חטיבת המחקר, תא"ל אריה שלו, וראש ענף 6 (מצרים) סא"ל יונה בנדמן, דבקו בקונספציה ומכיוון שידעו שלמצרים אין עדיין מספיק מטוסי קרב כדי לתקוף את בסיסי חיל האוויר הם העריכו עד בוקר ה-6 באוקטובר שמצרים וסוריה אינן מתכוונות לצאת למלחמה.
פאוליוס ינקונאס
קריירת מועדונים
בשנת 2002 החל ינקונאס את קריירת המשחק בקבוצת המילואים של ז'לגיריס קובנה – "BC Žalgiris-2" – וזכה עמה באליפות ליגת המשנה הליטאית. בעונתו היחידה בקבוצה רשם ממוצעים של 20.0 נקודות ו-12.3 ריבאונדים למשחק, וזכה בפרס ה-MVP של הליגה.
הקונספציה
התרעת המלחמה הייתה מאז ומתמיד אחת משלוש אבני היסוד של תפישת הביטחון של ישראל לצד הרתעה והכרעה. תפישת המלחמה של צה"ל, כפי שבאה לידי ביטוי במאי 1973 בהצגת תוכניות המלחמה בפורום המטכ"ל, בפני שר הביטחון, ובפני ראש הממשלה, נשענה על ההנחה שאמ"ן ייתן התרעה אופרטיבית, קרי התרעה של כמה ימים מראש שתאפשר גיוס מילואים והיערכות לפי תוכנית "סלע". כישלון אמ"ן במתן התרעה הביא למה שהרמטכ"ל, רב-אלוף דוד אלעזר הגדיר עוד לפני פרוץ המלחמה כמצב "קטסטרופה", קרי מלחמה שפורצת ללא התרעה ומבלי שצה"ל יערך במועד לקראתה. כפי שציינה והדגישה ועדת אגרנט, להפתעה המודיעינית היו תוצאות קשות עם פרוץ הקרבות.
פאוליוס ינקונאס
קריירת מועדונים
בעונת הצטרף לקבוצה הבוגרים של ז'לגיריס, אשר זכתה באליפות הליגה הליטאית והודחה מהיורוליג במחזור האחרון של שלב "16 הגדולות", במשחק מול מכבי תל אביב אשר זכה לכינוי "נס ז'לגיריס". ב-5 העונות הבאות זכה עם הקבוצה 3 פעמים נוספות באליפות הליגה הליטאית, פעמיים באליפות הליגה הבלטית ופעמיים בגביע הליטאי. עונת השיא שלו מבחינה סטטיסטית הייתה, בה רשם שיאי קריירה של 13.8 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק ביורוליג.
הקונספציה
התפתחות הקונספציה והשפעתה
את שורשי התפישה לפיה מצרים לא תצא למלחמה לכיבוש חצי האי סיני ללא עליונות אווירית ניתן לאתר כבר בסוף 1968, כאשר עלתה על הפרק האפשרות של יוזמה התקפית של המצרים. בדיון מטכ"ל ב-21 בנובמבר 1968 העריך ראש מחלקת אוויר בחיל האוויר, תא"ל בני פלד, כי המצרים יעשו שגיאה קשה אם ינסו לחצות את התעלה בלי להשיג עליונות אווירית והבהיר "אני מקווה שהם יעשו את הטעות הזאת". ראש אג"ם ומפקד חיל האוויר לפני מלחמת ששת הימים, האלוף עזר ויצמן, הצטרף לדעתו.
סורת אל-פלק
סורת אל-פַלַק (בערבית: سورة الفلق), או סורת השחר הבוקע, היא סורה מספר 113, בקוראן. סורה קצרה זו מונה חמישה פסוקים (אַיַא֫ת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְִּריל ( جبريل ) במכה. לפי ספרו של אבּן א-צֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אל-חֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-פיל ולפני סורת א-נאס. הסורה מבקשת את הגנתו של אללה מפני רשעותו של השטן.
הקונספציה
התפתחות הקונספציה והשפעתה
למרות שבמהלך 1970 הצליחו המצרים לבנות מערך טילי קרקע-אוויר גדול אשר סיכן את עליונות חיל האוויר בגזרת התעלה, התפישה הבסיסית הזו לא עברה שינוי. ניתן לייחס חלק מהקיבעון המחשבתי לעובדה שמקורות מודיעין שונים הצביעו על כך שגם המצרים מעריכים שהם אינם מוכנים לצאת למלחמה קודם שיוכלו לנטרל את עליונות חיל האוויר. חיזוק משמעותי לתפיסה התקבל כאשר אשרף מרואן ("המלאך") שהחל לעבוד בשרות המוסד מדצמבר 1970 הביא פרוטוקולים של דיונים, כולל ממפגשי פסגה בין מנהיגי מצרים וברית המועצות, מלשכת הנשיא סאדאת ומישיבות הצמרת הביטחונית המצרית, שהראו כי מצרים אינה רואה עצמה מסוגלת לצאת למלחמה לפני שתקבל מברית המועצות מספר מספיק של מטוסי קרב ארוכי טווח (הכוונה למיג-23) שיוכלו לפגוע בבסיסי חיל האוויר הישראלי ו"נשק מרתיע" - טילי קרקע-קרקע "סקאד" שיאיימו על העורף הישראלי במטרה להרתיע את צה"ל מפגיעה במטרות עומק במצרים.
בסתיו 1972 התפישה המצרית הזו השתנתה וב-24 באוקטובר כינס סאדאת את המועצה העליונה של הכוחות המזוינים ולאחר סקירה ארוכה של הניסיונות הכושלים להשיג נשק מברית המועצות הוא הודיע שחייבים לנקוט באמצעים צבאיים, "כמה שנוכל, עם מה שיש לנו". בכירים בצמרת הביטחונית המצרית, כולל שר המלחמה, מוחמד צאדק, לא הסכימו עם החלטתו לפתוח באש לפני סוף 1972, בעקבות כך פיטר אותם סאדאת ומינה את ידידו אחמד איסמאעיל עלי לשר המלחמה. בהתאם להוראת סאדאת, להכין מלחמה בלי להמתין לאמצעי לחימה נוספים, האיץ הצבא המצרי את הכנותיו אשר במרכזן עמדה צליחת התעלה (מבצע בדר) לכל אורכה, הקמת ראש גשר ופריצה באמצעות שתי דיוויזיות שריון וכוחות נוספים לעבר מעברי הגידי והמיתלה. במקביל, ותחת מעטה כבד של חשאיות, הכין הרמטכ"ל המצרי סעד א-שאזלי תוכנית מוגבלת יותר, במסגרתה תתבצע צליחת דיוויזיות החי"ר אך ללא מתקפת השריון. ההיגיון המבצעי בתוכנית המוגבלת שזכתה לכינוי "הצריחים הגבוהים" היה למנוע את חשיפת הכוחות המצריים לתקיפות חיל האוויר הישראלי כאשר הם מחוץ לטווח ההגנה של מערך הטילים.
שבוע לאחר ישיבה זו נועד אשרף מרואן עם ראש המוסד ומסר לו על ההחלטה המצרית וזמן קצר אחר כך מסר למפעיליו הישראלים את פרוטוקול הדיון. ב-1 בדצמבר 1972 התכנס הקבינט המדיני-ביטחוני ("המטבח של גולדה") כדי לדון בנושא. על דעת כל המשתתפים היה מקובל שמצרים לא מסוגלת לצאת למהלך צבאי כולל בלוח הזמנים שהתווה סאדאת אולם בעוד שראש אמ"ן דבק בקונספציה ושלל כמעט לחלוטין אפשרות של מהלך צבאי מצרי מוגבל, שר הביטחון, משה דיין, קבע בתחילת הדיון ש"אנחנו צריכים להניח שמצרים תחדש את האש, אש מקומית בתעלה בתחילת שנת 1973". הרמטכ"ל הסכים אתו וקבע שיש להכין את צה"ל למהלך של כוח מצרי, גם אם מוגבל, בסוף 1972 או במהלך 1973.
בישיבת קבינט ב-18 באפריל, שהתכנסה לדיון בהתרעות המודיעיניות, הבהיר ראש אמ"ן כי על פי תפישת אמ"ן, "מבחינה לוגית – זו תהיה טעות עבור המצרים לפתוח במלחמה." הוא תיאר את שלוש האופציות והוסיף: "לגבי הדרך השלישית – חציית התעלה ממש, כאן אני בטוח שנדע על כך מראש ונוכל לתת ההתרעה, לא רק הטקטית אלא גם האופרטיבית, כלומר: מספר ימים מראש". שאר המשתתפים בישיבה, ראש המוסד, צבי זמיר, הרמטכ"ל, שר הביטחון, ראש הממשלה והשר ללא תיק, ישראל גלילי, התייחסו פחות להגיון המצרי והעריכו את הסיכוי למלחמה כגבוה יותר. לכן, הוסכם שעל צה"ל לעשות הכנות לקראתה. במסגרת הכנות אלה, שזכו לכינוי כוננות כחול לבן, הועלתה כוננות הצבא הסדיר אף כי לא בוצע גיוס מילואים משמעותי, והואץ קצב בניית כוחות צה"ל לקראת אפשרות של מלחמה קרובה.
העובדה שמלחמה לא פרצה במאי והיעדר התרעות מלחמה משמעותיות בקיץ 1973 חיזקו את הקונספציה שהמצרים לא יצאו למלחמה לפני שישיגו את מטוסי התקיפה הנדרשים. ראש אמ"ן נתן לכך ביטוי ברור בישיבת מטכ"ל ב-17 בספטמבר: "המצרים מבינים שאין הם יכולים להציג כיום שום איום צבאי של ממש." בהתייחסו לעתיד העריך שגם אם המצרים ישיגו ב-1975 יכולת תקיפה בעומק ישראל בחמש השנים הקרובות, הם עדיין לא יראו עצמם מסוגלים "להכריע את חיל האוויר הישראלי בבסיסיו". על רקע תפישה זו ברור מדוע, כאשר מסוף ספטמבר החלו להגיע יותר ויותר ידיעות על מלחמה מתקרבת, צמרת אמ"ן המשיכה לדבוק בקונספציה וסירבה לקבל את האפשרות שמלחמה אכן עומדת בפתח.
לשיאה הגיעה השפעתה של הקונספציה במסמך שהוציא אמ"ן בערב 5 באוקטובר 1973, פחות מיממה לפני תחילתה של מלחמת יום הכיפורים, כאשר כל הסימנים המעידים על הכנות למלחמה במצרים ובסוריה כבר היו בשטח. במסמך זה כתב סא"ל יונה בנדמן:
בישיבת מטכ"ל מיוחדת שכונסה ביום ששי, ערב יום הכיפורים תיאר ראש אמ"ן, אלי זעירא, את היערכות החרום בסוריה ובמצרים והסביר אותה כתוצר של חשש מפני התקפה ישראלית. עם זאת הוא הודה שאין לו הסבר לפנוי החרום של יועצים סובייטיים ומשפחותיהם ממצרים וסוריה ופנוי יחידות שייט מהנמלים שהחל יום קודם. סיכומו את ההסתברות למלחמה היה כלהלן:
במילים אחרות, ההצמדות לתפישה כי המצרים לא יצאו למלחמה לפני שהשיגו את מטוסי התקיפה הייתה זו שהכתיבה את הערכת אמ"ן גם כאשר תמונת המציאות סתרה אותה לחלוטין. מקבלי ההחלטות, שבשלב זה כבר היו מודאגים מאד מתמונת המצב בחזיתות, הושפעו פחות מהקונספציה אך בטחו ביכולת אמ"ן לתת התרעת מלחמה קודם שזו תפרוץ. ביטחונם נשען על היכרותם הטובה את מה שכונה אמצעי האיסוף המיוחדים שיעדם המרכזי היה מתן התרעת מלחמה. ב-5 באוקטובר בצהרים הם הניחו שמכיוון שהאמצעים לא הניבו עד כה התרעה, לא עומדת לפרוץ מלחמה בטווח הזמן המידי. הם לא ידעו שבגלל שראש אמ"ן דבק כל כך בקונספציה, הוא נתן הוראה שלא להפעיל את האמצעים מתוך ביטחון שמלחמה לא תפרוץ כיוון שלמצרים אין את היכולת לתקוף את בסיסי חיל האוויר.
גם התרעת ראש המוסד שהגיעה בשחר יום המלחמה לא הצליחה לערער בצורה יסודית את דבקותם של בנדמן וזעירא בקונספציה. בנדמן קיבל פקודה מראש חטיבת המחקר לכתוב מסמך שיסכם את ההתרעה ויעריך שמלחמה עומדת לפרוץ. הוא סירב לעשות זאת ולכן הלקט נכתב על ידי זוסיא קניאזר ואלברט סודאי במקום בנדמן. בנדמן עצמו התעקש לכתוב לקט אחר, שאמר: "עדיין אנו מעריכים שהסבירות למלחמה היא נמוכה". אלי זעירא שקל להוציא את הלקט של בנדמן אך בעצת קודמו בתפקיד, אהרון יריב, שהגיע למשרדו, החליט לא לעשות כך.