cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גזירות תתנ"ו
כרוניקות עבריות
הכרוניקה של ראב"ן פורסמה בגרמנית בידי אדולף ילינק בשנת 1854. תיאורו של האנונימי ממיינץ פורסם בשנת 1877, ובשנת 1892 פרסמו אדולף נויבאואר ומ. שטרן את הכרוניקות העבריות, עם תרגום בגרמנית בידי זליגמן בר. פרסום זה כלל גם ביקורת מאת הארי ברסלאו שהסתמכו על התרגום הגרמני. במהדורה זו יש אי דיוקים לגבי כתב היד. מהדורה שנייה פורסמה בידי אברהם מאיר הברמן בשנת 1945, ובה הוא תיקן שגיאות על פי ראות עיניו. אין בה ביקורת נוסח, אלא רק תיקוני נוסח שלא כולם נרשמו בפירוש על המהדורה.
בשנת 1977 פרסם שלמה אידלברג תרגומים לאנגלית של הכרוניקות. ב-1987 פרסם גם רוברט חזן תרגומים לאנגלית של הכרוניקות.
מרבית המחקר על הכרוניקות מתבטא בחיפוש הקשרים ביניהן, ובאיתורו של טקסט מקורי שבו השתמשו המחברים המאוחרים יותר.
עיצוב הכרוניקות ביחס לעשרת הרוגי מלכות
הדמיון מתבטא בשלוש נקודות עיקריות:
בשירה
הפואמה "ברוך ממגנצא" שכתב שאול טשרניחובסקי בשנת 1902, מבוססת על אירועי גזירות תתנ"ו.
הערות שוליים
Cruzada Germânica
טוסו
טוסו (באנגלית: Tosu; ביפנית: 鳥栖市) היא עיר הממוקמת בחלק המזרחי של מחוז סאגה, על צומת דרכים של כבישים ומסילות רכבת הנמשכים לכיוון דרום-צפון ומערב מזרח לכל חלקי האי קיושו, יפן. נכון לסוף דצמבר 2021, אוכלוסייה העיר מנתה 74,019 תושבים וצפיפות אוכלוסין הייתה 1,037 נפש לקמ"ר. השטח הכולל של העיר הוא 71.72 קמ"ר. היא העיר השלישי בגודלה במחוז סאגה אחרי סאגה וקרצו מבחינת כמות התושבים.
סקירה כללית
טוסו היא אחד ממוקדי התחבורה העיקריים באי קיושו. תחנת הרכבת המרכזית שלה, נקראת תחנת טוסו היא המחברת בין הקו הראשי לנגסאקי  והקו הראשי לקגושימה. גם צומת הכבישים המהירים נמצאת בעיר. הצומת מחברת את הכביש המהיר של קיושו, עם הכביש המהיר נגסאקי והכביש המהיר Ōita. מבחינה כלכלית היא חלק ממטרופולין פוקואוקה, ולפי מפקד אוכלוסין משנת 2000 כ-5% מכלל מתושבי טוסו נוסעים לעבודה או לבתי הספר בפוקואוקה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת במישורי סאגה, נהר צ'יקושי זורם לאורך הגבול הדרומי של טוסו. המישורים והשפלה משמשים לחקלאות בעיקר לגידול אורז. מרכז העיר נמצא גם הוא במישורי סאגה. החלק הצפון מערבי של העיר כולל את החלק המזרחי של הרי ספורי.
הרים
ברכס הרי ספורי המזרחי הנמצא בתחום העיר טוסו נמצאות הפסגות הבאות: הר קוסנבו (848 מ'), הר אישידאני (754 מ') והר שירוימה Shiroyama (501 מ')
נהרות
נהרות ונחלים הזורמים בתחום העיר הם: נהר אקימיטסו, נהר ערה, נהר צ'יקוגו, נהר דייגי, נהר הומאן, ונהר יאמשיטה.
סכרים ומאגרים
סכר קוואצ'י, 11 מאגרים ומפל מים.
אַקלִים
האקלים בטוסו הוא אקלים סובטרופי לח ( סיווג האקלים של Köppen Cfa ). כמות המשקעים השנתית הממוצעת בעיר עומדת על כ־1200 מילימטרים בשנה. הטמפרטורה הממוצעת השנתית נעה בין כ-20°C ביום ועד 14°C בלילה. העיר ממוקמת בגובה פני הים, הטמפרטורה השנתית ביום גבוהה ב-2.3% מהממוצעים של יפן. בטוסו יש 129.03 ימי גשם (35.35% מהזמן) בשנה.
אוכלוסייה
נכון לשנת 2021 אחוז הילדים עד גיל 14 עומד על 15.07%, מבוגרים בגיל העבודה 61.00% וזקנים שמעל לגיל 65 עומד על 23.92%. סך הכל 98.5% מהתושבים בעלי נתינות יפנית ורק 1.5% בעלי נתינות זרה.
אישים חשובים
מסיושי סאן, מייסד ומנכ"ל סופטבנק, מנכ"ל של סופטבנק מובייל, והיו"ר הנוכחי של תאגיד ספרינט. בפברואר 2021 הוערך הונו על ידי פורבס בכ-47.7 מיליארד דולר.
חינוך
בטוסו, מערכת החינוך מבוסס על: 8 בתי ספר יסודיים, 5 חטיבות ביניים, 4 בתי ספר תיכון, 2 בתי ספר מקצועיים ומכללה אחת.
רכבת
התחנה המרכזית של העיר היא תחנת טוסו. אליה מגיעים קווי הרכבת: קיושו שינקנסן, הקו הראשילהקגושימה והקו הראשי לנגסאקי.
דויטש
אין לבלבל עם הולנדית: Dutch. {{פירושונים|
ראו גם
}}
יבאסי
יבאסי (בצרפתית: Yabassi) היא עיר בקמרון שנמצאת באזור החוף.
גאוגרפיה
יבאסי ממוקמת כ-50 ק"מ מבירת האזור דואלה וכ-180 ק"מ מבירת המדינה יאונדה.
היסטוריה
בזמן השלטון הגרמני בקמרון, יבאסי הייתה מרכז מסחרי ועיר אסטרטגית. קרב יבאסי התקיים ביבאסי בזמן מלחמת העולם הראשונה.
תנועה ותחבורה
יבאסי ממוקמת ליד הכבישים האזוריים P15 ו-P16.
קאריבה
קאריבה (באנגלית: Kariba) היא עיר שמשמשת כבירת נפת קאריבה, שבמחוז משונלנד-מערב , שבזימבבואה.
אלעד צורי
אלעד צורי הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המשרת כמפקד חטיבה 7, מעוטר צל"ש אלוף.
קאריבה
גאוגרפיה
לאבה נמצאת כ-165 קילומטרים מבירת המחוז, צ'יאוי וכ-258 קילומטרים מבירת זימבבואה, הארארה. בנוסף, הוא נמצא ליד אגם קאריבה.
אלעד צורי
ביוגרפיה
התגייס לצה"ל, עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה. צורי פיקד על פלוגה א' בגדוד 82 במהלך מלחמת לבנון השנייה, על לחימתו עוטר בצל"ש אלוף. בין השנים 2017–2019 פיקד על גדוד 74 בחטיבה 188. ב-2021 מונה למפקד חטיבת הראל והועלה לדרגת אלוף-משנה. בספטמבר 2022 הוחלט על מינויו לתפקיד מפקד חטיבה 7, אליו נכנס ב-13 ביולי 2023.
חיים אישיים
צורי נשוי לשני-פאולה, פיזיותרפיסטית במקצועה, והם הורים לשלושה ילדים. הם מתגוררים בבוסתן הגליל.
זבולון חרל"פ
הרב זבולון חרל"פ (ת"ר, 1840 בערך – ט' בשבט תרנ"ח, 1898) היה רב ודיין בירושלים, חבר בית דינו של הרב יהושע לייב דיסקין. אביו של הרב יעקב משה חרל"פ.
קאריבה
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 25 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא נובמבר (30 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 984 מילימטרים בשנה. חודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (253 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
זבולון חרל"פ
תולדותיו
נולד בווילקובישק שבליטא לרב יצחק וחיה חרל"פ. בשנת תר"י (1850), בהיותו כבן 10, עלה לארץ ישראל עם משפחתו והם התיישבו בירושלים. למד בישיבת עץ חיים והוסמך לרבנות. היה תלמידו של הרב נחום לעווי משאדיק. הוא נישא לחיה רייזל בת הרב יוסף לויט מאמדור ולאחר פטירתה בשנת תרע"א נשא לאשה את אחותה מרים, גם היא בת הרב יוסף (לייט) לויט מאמדור. היה בין ראשוני המתיישבים בשכונת משכנות ישראל בירושלים.
שימש כספרא דדיינא בבית דינו של הרב יהושע לייב דיסקין, ולימים התמנה כדיין בבית הדין. כמו כן היה הממונה של כולל סובאלק בירושלים.
בנו מאיר חיים נפטר בחייו, ולזכרו הוציא את הספר "מאורי חיים" על ספר משלי.
נפטר בירושלים, בט' בשבט תרנ"ח, עשרה ימים לאחר פטירת הרב יהושע לייב דיסקין. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים.
לזכרו ייסד בנו, הרב יעקב משה חרל"פ, את בית המדרש "בית זבול" בשכונת "שערי חסד". לאחר פטירת רבי יעקב משה עבר בית המדרש לביתו, בו הוא שוכן עד היום ובו פועל כולל אברכים.
הרב יעקב משה חרל"פ קרא לסדרת ספריו "בית זבול" על שם אביו, ו"מי מרום" על שם אמו מרים.
לרב זבולון נולדו ארבעה בנים מאשתו הראשונה חיה רייזל: הרב יצחק אליעזר - ממונה כולל סובאלק ומבוני בית הכנסת החורבה, הרב יוסף דוד זאב, הרב ניסן יהודה לייב ובנו מאיר חיים שנפטר בחייו. מאשתו השנייה מרים נולד הרב יעקב משה חרל"פ.
מתלמידיו: הרב ישעיהו חשין, מחבר הספר "דברי ישעיהו".
חליפה (לבוש)
חליפה היא מערכת-ביגוד, העשויה מבד זהה ומורכבת לכל הפחות ממקטורן (ז'קט) ומכנסיים. חליפת העסקים היא הסגנון הנפוץ ביותר של חליפות בתרבות המערב, אשר במאה ה-20 נפוצה בכל העולם. מקורה בבריטניה כלבוש גברי לעת יציאה לאזורי הכפר. סוג נוסף של חליפות הנהוג עדיין בתחילת המאה ה-21, באירועים רשמיים או חגיגיים, הוא הטוקסידו. לבישת חליפה היא לעיתים חלק מקוד לבוש, רשמי, חצי רשמי או שאינו רשמי, בנסיבות ובאירועים שונים.
תולדות החליפה
בין 1870 ל-1878 לבוש הגבר היה פשוט, חליפה של מעיל, מכנסיים ווסט (אפודה) מאותו הבד, לעיתים המעיל והווסט היו מבד בצבע אחד בעוד המכנס היה משובץ, או מפוספס. מקטורן ווסט מאותו הבד נלבשו תמיד יחד, גזרת הוסט הייתה ישרה והמקטורון היה קצת יותר ארוך ומחויט. מתקופה זו נשאר מנהג לבישת החולצה הלבנה כסמל לכך שהלובש כבר אינו עובד בעבודת כפיים.
החליפה הייתה בעיקר לבוש גברי, עם זאת כבר במאה ה-18 התחילו נשים שרכבו על סוסים ללבוש בגדים יותר צמודים לגוף. בשנות ה-80 של המאה ה-19 נשים מבקשות ללבוש בגדים שקל יותר להתנועע בהם. מתחילים לראות חליפה נשיתהכוללת מקטורן מחויט וחצאית ישרה ודי הדוקה לגוף. בסוף שנות ה-1890 יותר ויותר נשים מתחילות לרכוב על אופניים ולכן עיצבו חצאית שמחולקת לשני מכנסים רחבים. בתחילת המאה ה-20 חליפה נשית כוללת מקטורן וחצאית, בשנת 1925 מעצבת קוקו שאנל אתחליפת שני החלקים הנשית המעוצבת בפחות נוקשות מהחליפה הגברית. באמצע שנות ה-1960 חליפה נשית עדיין כוללת חצאית אבל גם מכנסיים. במאה ה-21 נשים לובשת בעיקר חליפות עם מכנסיים, כסממן של כוח ושוויון לגברים. מדינאיות כגון אנג'לה מרקל לובשות חליפה בגזרה קצת יותר מעודנת מזו של הגברים וצבועה בשלל צבעים, ולאו דווקא בשחור, אפור או כחול שלובשים הגברים.
עיצובה של החליפה, גזרתה, סוג הבד ממנו נתפרה ופרטים עיצוביים נוספים בה, כגון שורת כפתורים בודדה או ברכיסה כפולה, קובעים את התאמתה לנסיבות חברתיות שונות. לעיתים קרובות חליפות נלבשות יחד עם חולצה מכופתרת ועניבה. עד לשנות ה-60, בדומה לסגנונות לבוש גבריים אחרים, נהוג היה ללבוש חליפה עם כובע ביציאה מהבית. חליפה שני חלקים מורכבת ממקטורן ומכנסיים, בחליפת שלושה חלקים נוסף ללבוש גם וסט ויש שאף כובע קסקט, עשוי בד תואם, הוא חלק מחליפה. בכיס המקטורן נהוג היה להכניס ממחטה מקופלת כך שתיראה כלפי חוץ.
תפירת וייצור חליפות
באופן מסורתי חייט תפר חליפה עבור הלקוח שלו מבד שאותו בחר הלקוח ולאחר שמדד את מידותיו הגופניות של הלקוח והתאים לו את הבגד על פי סגנונו ואורח חייו. מאז המהפכה התעשייתית רוב החליפות מיוצרות בייצור המוני, ונמכרות במידות קבועות מראש ומוכנות לשימוש, אף שיש המתקנים חליפה מייצור המוני אצל חייט ומתאימים אותה למידותיהם. בתחילת המאה ה-21 חליפות נמכרות בדרך כלל בשלושה אופנים:
כיפתור
כיפתור המקטורן מוכתב בעיקר על ידי מיקום הכפתורים בחזיתה, מהו גובה הכפתורים ביחס למותניים. בסגנונות מקטורן מן העבר, בהם הכפתורים היו ממוקמים גבוה ביחס למותן, כוונת החייט כי המקטורן יירכס באופן שונה מן המקטורנים הנפוצים בתחילת המאה ה-21 בהם הכפתורים ממוקמים נמוך יחסית למותן. עם זאת קיימים נהגים כלליים בעולם המערבי ביחס לרכיסת כפתורי המקטורן.
נהוג כמעט תמיד לרכוס כפתורי מקטורנים בעלי רכיסה כפולה. כאשר קיים יותר מכפתור אחד לרכיסה, דוגמת מקטורנים מסורתיים בעלי סידור של שישה כפתורים בשני טורים, נהוג לרכוס את הכפתור העליון בלבד. יש מקטורנים בהם הלובש יעדיף לרכוס אך ורק את הכפתור התחתון בטור, כדי להראות בחזית המקטורן קו ארוך יותר של החזה.
מקטורנים בהם טור כפתורים בודד ניתן ללבוש עם, או בלי, רכיסת כפתור. באופן מסורתי לא נהוג לרכוס מקטורנים בהם שני כפתורים בלבד בחזיתם, אלא אם הם תפורים בגזרה יוצאת דופן. במקטורן בעל שלושה כפתורים בחזית נהוג לרכוס את הכפתור האמצעי, ולעיתים אף את הכפתור העליון, אולם נהוג שלא לרכוס את הכפתור התחתון ורכיסתו בגזרות מודרניות עשוי להביא לעיוות הגזרה. לא קיים נוהג באשר לרכיסת כפתורים במקטורנים ובהם טור של ארבעה כפתורים בחזיתם, כיוון שמקטורנים אלה נדירים יחסית. במקטורנים בעלי כפתור בודד בחזיתם, נהוג לרכוס את הכפתור כל אימת שהלובש עומד.
בעת שהלובש ישוב נהוג להתיר את הכפתור במקטורן בעל טור בודד של כפתורים, זאת כדי להימנע ממתיחה של הבד. מקטורנים משובחים בעלי רכיסה כפולה מעוצבים כך שניתן להותיר את הכפתורים רכוסים גם בשעת ישיבה, כדי לייתר את הקושי הכרוך ברכיסה ובהתרה של הכפתור הפנימי בטור.
לבישת עניבה עם חליפה
לבישת עניבה תלויה במידה רבה בטעמו האישי של הלובש. עם זאת קיימים מנהגים כללים בתרבות המערב באשר ללבישת עניבה.
צבע: העניבה צריכה להיות תמיד כהה יותר מצבע החולצה. צבע הרקע של העניבה צריך שלא להיות זהה לצבעה של החולצה, בעוד שצבע הדוגמה שעליה חייבת להכיל את צבע החולצה וליצור רצף של צבע. באופן אידיאלי צריך להיווצר אותו רצף של צבע בין צבע הבד של החליפה, לעניבה ולחולצה. ללבוש שמרני עדיפות עניבות שעליהן דוגמאות לא צעקניות, אף ששאלת "צעקנותה" של עניבה ניתנת לפרשנות רחבה ומגוונת. בשלהי שנות ה-90 ובתחילת המאה ה-21, רווח המנהג להתאים את צבע העניבה לצבע החולצה ואפילו ללבוש חולצה בהירה יותר מצבע העניבה, בדרך כלל באירועים רשמיים. כך למשל, חולצה בצבע תכלת עם עניבה בצבע כחול.
קשר עניבה: כמה מקשרי העניבה הנפוצים יותר הם קשר ארבעה ביד, קשר חצי וינדזור, קשר וינדזור (המכונה אף וינדזור כפול, או קשר אנגלי) וקשר שלבי. שלושת סוגי הקשרים הראשונים הם המתאימים ביותר בדרך כלל ללבישת חליפה על פי הנוהג הקיים. הקצה התחתון של חלקה הרחב של העניבה אמור להגיע למרכז החגורה, או אם העניבה ארוכה מידי אז לתחוב אותה לתוך המכנסיים, ואילו הקצה הצר של העניבה אסור שיבלוט מעבר לקצה הרחב.
אלטרנטיבות: בשנות ה-60 רווחה האופנה, לגברים ונשים גם יחד, ללבוש צעיף עם חליפה כשהוא קשור בקשר עניבה, בין מתחת לצווארון החולצה, או בתוך החולצה. סגנון לבוש זה החל להיעלם בשנות ה-70 ושב לאופנה בשנות ה-90, בעיקר לנשים.
עניבת פרפר: עניבת פרפר הייתה תמיד אלטרנטיבה ללבישת עניבה מסורתית ואף קדמה לה היסטורית. יש הרואים בלבישת עניבת פרפר לבוש רשמי יותר מאשר עניבה מסורתית, במיוחד עם חליפה. לבישת עניבות פרפר עם חליפות הייתה אופנתית בשנות ה-80, אף שמיעוט מן הגברים נהגו להתלבש כך. בין נשים נהוגות עניבות פרפר גדולות יותר. הבד ממנו תפורה עניבת פרפר זהה בדרך כלל לבדי עניבות מסורתיות.
גרביים
בארצות הברית נהוג ללבוש גרביים התואמים בצבעם את צבע הבד של החליפה. באופן זה נוצרת אשליה של רגל ארוכה יותר ומופחתת תשומת הלב למכנסיים במקרים שבהם המכנסיים קצרים מדי. בגרביים שעליהם דוגמאות נהוג שצבע הרקע תואם לצבע החליפה. אם לא ניתן להתאים את צבע הגרביים לצבע החליפה נהוג להתאים את צבעם לצבע הנעליים. לא נהוג ללבוש גרביים בהירים עם חליפה כהה. אורך הגרביים הנהוג הוא עד למחצית גובה השוק ואף עד לברך. גרביים לחליפה עשויים בדרך כלל מכותנה או צמר, אף שגרביים יוקרתיים עשויים מבדים יקרים כגון משי או צמר קשמיר. לפני מלחמת העולם השנייה גרביים ועליהם דוגמאות גאומטריות היו נפוצות, אולם מאז מלחמת העולם השנייה נהוג ללבוש גרביים בצבע אחיד עם החליפה.
התאמה
קיימים "חוקים" באשר להתאמה של חליפה, אך הם יותר בגדר עצות.
סרטן גדודי
סרטן גדודי (שם מדעי: Mictyris) הוא סוג יחיד במשפחתו של סרטן מסדרת מעשירי רגל המצוי בחופים טרופיים באזור האינדו-פסיפי.
אלו סרטנים קצרי בטן צבעוניים (בצבע כחול-צהוב) החיים על החול, יוצאים בשעות השפל בלהקות וצועדים לאורך החול או הבוץ הלח תוך כדי שהם מסננים יצורים קטנים וארגניזמים מיקרוסקופיים בפיהם ויוצרים בועות בסיום האכילה אשר נותרות על החול עד לבא הגאות, בה הסרטנים חוזרים למחילותיהם. סרטנים אלה קטנים ואורכם רק 2 ס"מ. הם קטנים ואיטיים מאוד ואין להם כמעט הגנה מטורפים למעט מספרם הגדול.
יחסי מצרים–רומניה
יחסי מצרים–רומניה הם יחסי החוץ בין מצרים לרומניה.
היסטוריה
ב-6 בדצמבר 1879 כוננו הנסיכויות הרומניות המאוחדות יחסים דיפלומטיים עם האימפריה העות'מאנית, שהייתה אחראית על יחסי החוץ של ח'דיוות מצרים. ב-1 באפריל 1906 כוננה ממלכת רומניה יחסים דיפלומטיים עם ח'דיוות מצרים, ופתחה בה נציגות דיפלומטית. ב-3 באפריל 1926 שדרגה רומניה את הנציגות לדרגת צירות. ב-15 בדצמבר 1941 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות בעקבות מלחמת העולם השנייה, והם חודשו רק ב-2 באפריל 1947. ב-1 באפריל 1957 שדרגו המדינות את רמת הנציגות לרמת שגרירות. בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 112 שנות יחסים דיפלומטיים.
יחסים כלכליים
בראייה היסטורית כלכלית ומסחרית קצרה ניתן להבחין בצמיחה מתמדת של יחסי הסחר הדו-צדדיים, שרמתם הגיעה בשנים 2014 ו-2015 לכמיליארד דולר, והבטיח למצרים את המקום הראשון בקרב שותפות הסחר של רומניה באפריקה.
קיימת פרספקטיבה אמיתית של חברות רומניות להגדיל עוד יותר את שיתוף הפעולה הכלכלי בהתחשב בתוכניות הפיתוח המשמעותיות של המגזרים הכלכליים העיקריים במצרים כגון חשמל, נפט וגז, חקלאות ומשאבי מים, תשתיות, דיור, הובלות נהרות, רכבת וכבישים, תיירות. ועוד. כמה חברות רומניות המתמחות בתחומים אלה כבר הצהירו כי הן מעוניינות להשתתף בתוכניות אלו וחלק מהחוזים כבר נחתמו ונפרשו.
שלוון אזורים
שלון אזורים (שם מדעי: Eirenis coronella) הוא מין של נחש לא ארסי, מהסוג שלוון ממשפחת הזעמניים. בישראל נמצא בעיקר במדבר יהודה, אזור ים המלח והנגב. הוא גם נמצא לאורך מערב אסיה: טורקיה, עיראק, צפון ערב הסעודית, ירדן, סוריה, לבנון וסיני.
תיאור
שלוון אזורים הוא נחש מדברי קטן ומגושם, הוא מגיע עד ל-45 סנטימטרים ולמשקל של עד 15 גרם. צבעו נע בין חום בהיר לאפור צהבהב, הגב מעוטר בפסי רוחב כהים, ועל הראש יש כתם כהה. העיניים כהות עם קשתית צהובה.
תזונה ופעילות
שלוון אזורים ניזון בעיקר מעקרבים, עכבישים וחרקים. כאשר הוא תופס עקרב הוא לוכד את העקרב מהזנב כך שהעוקץ מופנה קדימה ואז הוא בולע את העקרב בעודו בחיים. הוא פעיל יום ושוכן לרוב מתחת לאבנים או בתוך המחילות של הטרף שלו.
ספאד אס XIII
הספאד SPAD S. XIII היה מטוס קרב דו כנפי, חד מנועי, תוצרת צרפת בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
תיאור
המטוס פותח ונבנה על ידי Société Pour L`Aviation et ses Dérivés (SPAD). הספאד היה ממטוסי הקרב הטובים במלחמת העולם הראשונה. נבנו מהדגם הזה 8,472 מטוסים. המטוס היה בשימוש בחילות האוויר במדינות הבאות: ארגנטינה, בלגיה, ברזיל, צ'כוסלובקיה, צרפת, יוון, איטליה, יפן, פולין, האימפריה הרוסית, סיאם, ספרד, טורקיה, ארצות הברית ואורוגוואי.
במטוס היו שיפורים אווירודינמיים, שטח הכנפיים והגה הכוון הוגדלו. הותקן מנוע חדש גדול יותר ומכונת ירייה משופרת. השיפורים הביאו לביצועי טיסה וליכולת קרב משופרים. הספאד היה מטוס הקרב המהיר בזמנו הן ביחס למטוס הבריטי Sopwith Camel והן ביחס למתחרה הגרמני Fokker D.VII. הספאד התפרסם כמטוס חזק בעל יכולת לבצע צלילה מהירה. יכולת התמרון של המטוס במהירות נמוכה הייתה פחות טובה משל המתחרים. הקושי בשיוט והזדקרות חדה במהירות נמוכה גרמו קשיי נחיתה לטייסים לא מנוסים.
הטיסה הראשונה התבצעה ב-4 באפריל 1917 ולאחר חודש החלה ההספקה שלו לצבא צרפת. חילות אוויר נוספים ממדינות ההסכמה אימצו את המטוס כמטוס הקרב שלהן. חיל האוויר של ארצות הברית רכש 893 מטוסים מדגם זה וכמחציתם היו בשימוש גם בשנת 1920. את המטוסים הטיסו טייסי קרב מפורסמים מצרפת, איטליה וארצות הברית.
בלאיינה דינסאמו
בלאיינה דינסאמו (נולד ב-28 ביוני 1965) הוא אתלט אתיופי לשעבר, אשר רץ למרחקים ארוכים והתמחה בריצת המרתון. הוא החזיק בשיא העולם בריצת מרתון לאורך 10 שנים, בין השנים 1988–1998. ב-1996 ייצג דינסאמו את מולדתו אתיופיה באולימפיאדת אטלנטה.
ביוגרפיה
דינסאמו נולד בעיירה דיראמו אפאררה, שבמחוז סידאמו. הוא החזיק בשיא העולם לריצת מרתון לאורך עשור (1988–1998). זהו הרצף השלישי באורכו ללא שבירת השיא מאז תחילתם של המשחקים האולימפיים ב-1896. השיא נקבע בזמן של 2:06:50 במהלך מרתון רוטרדם בהולנד בשנת 1988. בליינה שבר את שיא העולם של קרלוס לופז הפורטוגלי בהפרש של 32 שניות. שיאו של דינסאמו נשבר לבסוף על ידי רונאלדו דה קוסטה הברזילאי במרתון ברלין ב-1998.
בלאיינה דינסאמו התחרה פעם אחת בלבד במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת אטלנטה (1996), אך לא הצליח לסיים את ריצת המרתון בעקבות פציעה.
נכון לשנת 2009, בלאיינה חי באזור קיימברידג' שבמסאצ'וסטס, והוא אינו מתחרה יותר בתחרויות בין-לאומיות.
חברים ומאהבים
חברים ומאהבים (באנגלית: Friends & Lovers) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי מ-1999, הסרט בוים על ידי ג'ורג' האס שגם היה שותף בכתיבת התסריט.
הסרט עוקב אחר קבוצת חברים ההולכים לחופשת סקי, בסרט שיחקו בין היתר סטיבן בולדווין וקלאודיה שיפר.
הסרט קיבל ביקורות שליליות.
עלילה
עונת חג המולד מתקרבת, איאן מוזמן על ידי אביו ריצ'י להצטרף אליו לחופשת סקי ביוטה. איאן משכנע מספר חברים שלו לבוא עימו. החברים כוללים את ג'ון, הבא עם חברתו הגרמנייה קרלה, אך מקיימת תחרות על ליבה מצד מדריך הסקי הגרמני האנס.
חבר אחר, קיטון, מגלה כי אחותו ג'יין בהריון ואין לה כוונה לספר על כך לאדם שעלול להיות האבא, קיטון נמצא גם בבעיות במערכת היחסים עם חברתו ליסה המעוניינת שהזוגיות סיניהם תהיה יותר רומנטית.
מקסימיליאן, נסיך ליכטנשטיין
מקסימיליאן ניקולס מריה, נסיך ליכטנשטיין ורוזן ריטברג (בגרמנית: Maximilian Nikolaus Maria Prinz von und zu Liechtenstein, Graf zu Rietberg; נולד ב-16 במאי 1969), הוא בנו השני של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין והשלישי בתור לסדר הירושה של נסיכות ליכטנשטיין.
ביוגרפיה
מקסימיליאן נולד בעיר סנט גאלן שבשווייץ ב-16 במאי 1969. אביו הוא הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין ואמו היא מריה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו. אחיו הגדול הוא אלויס, עוצר ליכטנשטיין ויש לו אח צעיר בשם קונסטנטין ואחות צעירה בשם טטיאנה. הוא למד בבית ספר יסודי בוואדוץ ולאחר מכן בבית הספר האירופי לעסקים באוסטריש-וינקל, גרמניה. הוא סיים את לימודיו ב-1993, וב-1998 סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
משפחתו
ב-21 בינואר 2000 הוא נישא בטקס אזרחי לאנגלה ג'יזל בראון. הטקס הדתי נערך בניו יורק ב-29 בינואר. ב-18 במאי 2001 נולד בלונדון בנם הראשון הנסיך אלפונס.
יעקב טולידאנו (צרפת)
הרב יעקב טולידאנו (י"ט באלול תרצ"ג, ספטמבר 1933 – ז' באדר תשנ"ו, פברואר 1996) היה ראש ישיבת חזון ברוך בגני שבצרפת.
תולדותיו
נולד במקנס שבמרוקו, בנו הצעיר של הרב רפאל ברוך טולידאנו והרבנית רחל לבית עמאר. נקרא על שם סבו, הרב יעקב טולידאנו, אב בית דין של מקנס ומרקש. נשלח על ידי אביו ללמוד בישיבת תורת אמת בלונדון, שם למד אצל הרב יצחק צבי (זיידל) סמיאטיצקי, חתנו של ראש הישיבה הרב משה שניידר. לאחר מכן למד בישיבת פוניבז' בבני ברק. היה מתלמידיו הקרובים של הרב שך.
בשנת תשט"ו (1956) נישא למישל פיגלא פיקאר, בת למשפחה שמוצאה מחבל אלזס, מייסדת בית מדרש למורות בטנג'יר. לאחר נישואיו התגורר במשך כעשור באנגליה ולמד ב"כולל הרבנים" בגייטסהד.
בשנת תשכ"ז (1967), בעקבות גלי ההגירה של יהודים ממדינות צפון אפריקה לצרפת, החליט לעבור לשם כדי להקים מוסדות תורה וחינוך. הוא התגורר בעיירה וילמומבל שבמזרח פריז, שם הנהיג את הקהילה היהודית המקומית בעיירות רנסי וילמומבל וגני. בשנות ה-70 ייסד במקום את ישיבת חזון ברוך, על שם אביו, ועמד בראשה עד פטירתו. כמו כן הקים מוסדות לבנות, בראשות אשתו, ואת בית הספר 'מרכז התורה'.
הוציא לאור את הספר "חזון ברוך" הכולל מאמרים על התורה. לאחר פטירתו הוציאו בניו כרך נוסף בשם זה, משיעוריו על הש"ס.
היה מרבני ארגון מרביצי תורה, המאגד בתוכו אברכים ספרדים בעלי זיקה לעולם התורה הליטאי.
כיום מכהן כראש הישיבה בנו, הרב יהודה.וכרב הקהילה מכהן חתנו הגאון הרב יצחק סבאג. בנו הרה"ג שלום הוא ר"מ בישיבת מאור התורה בירושלים. בנו הרב שמואל הוא ראש ישיבת רינת יעקב בבני ברק, הקרויה על שמו.
בני הנביאים
בני הנביאים הוא שמן של קבוצות בעם ישראל המוזכרות במספר מקומות במקרא, אשר שימשו כחברה נפרדת לאותם הרוצים לזכות בנבואה. קבוצות דומות מוזכרות גם בשמות להקת נביאים וחבל נביאים. קבוצות אלה היו מתלמדות בדרכי הנבואה מתוך שאיפת חבריהן לזכות בנבואה.
מאפיינים
בני הנביאים מכונים כך מפני שהם תלמידי הנביאים, והקשר שבין רב לתלמיד דומה לקשר בין אב לבנו. הם עוסקים בחיפוש אחר נבואה וכמיהה אליה. אמנם, למרות שהם מכוונים דעתם להתנבא - הנבואה לא תחול עליהם בהכרח. כמו כן, הנבואה יכולה לשרות גם על מי שלא התכוננן לכך כלל, וכפי שאמר עמוס לאמציה:.
בני הנביאים מתוארים כחבורה של אנשים שבחרו לפרוש מהעולם הזה ולהשקיע את זמנם ורצונם בשאיפה להגיע לנבואה. בנוסף לכך, היו צריכים ללמוד ולהתמקצע בכל המדעים המדויקים, וכן בנפשם:.
נבואה אינה שורה אלא מתוך שמחה, ולכן, נהגו בני הנביאים להיות בשמחה, להתבודד עם עצמם ולכוון דעתם לשמיים. כן נהגו להסתובב עם כלי נגינה:
דרכי פעולתם של בני הנביאים
על מנת להגיע לנבואה, בחרו בני הנביאים להתנתק ממשפחותיהם ומהעולם הגשמי, ולהשקיע מאמץ בכדי להגיע למצב שבו הם ראויים לכך שתשרה עליהם נבואה, כפי שניסח זאת הרמב"ם בספרו, משנה תורה : "...ואין הנבואה חלה אלא על חכם גדול בחכמה גבור במדותיו ולא יהא יצרו מתגבר עליו בדבר בעולם אלא הוא מתגבר בדעתו על יצרו תמיד והוא בעל דעה רחבה נכונה עד מאד... והוא מתקדש והולך ופורש מדרכי כלל העם ההולכים במחשכי הזמן והולך ומזרז עצמו ומלמד נפשו שלא תהיה לו מחשבה כלל באחד מדברים בטלים ולא מהבלי הזמן ותחבולותיו..." אמצעי נוסף שהשתמשו בו הוא כלי נגינה בפרט, ומוזיקה ככלל: .,
חוקר המקרא ג'יימס ויליאמס משער ש"בני הנביאים" הוא כינוי לקבוצה המתגבשת תחת הנהגתו של נביא כריזמטי, המכונה אביהם של חברי הקבוצה. שימוש בכינוי "אב" כלפי נביא מופיע בקריאה: "אבי אבי רכב ישראל ופרשיו", המתייחסת לאליהו (מלכים ב ב, יב) ולאלישע (שם יג, יד). לדברי ויליאמס, מוסד הנבואה, ובכלל זה בני הנביאים, היה בקונפליקט מתמיד עם מוסד המלוכה. תחת הנהגתם של אליהו ובעיקר של אלישע, החלו בני הנביאים להתגבש כתנועה מאורגנת החותרת בפועל תחת השלטון, והם נרדפו על ידיו כמתואר במקרא. בימי אלישע הצליחו בני הנביאים להביא להפיכה, שבה הופל שלטון בית עמרי ומונה מלך מטעמם, יהוא, שמימש את השקפת עולמם המונותאיסטית.
מקומות מושבם
על פי המתואר בספר שמואל, קבוצות של נביאים התגוררו בגבעת האלוהים, ובאזור מגוריו של שמואל עצמו - בניות ברמה.
בימי אלישע הנביא, מוזכרות קבוצות בני נביאים שישבו ביריחו, בבית אל, בגלגל ועל גדות הירדן.
הקס (סדרת טלוויזיה)
הקס (באנגלית: Hex) היא סדרת טלוויזיה מסוגת הפנטזיה שמיועדת לבני הנעורים.
הסדרה הופקה בבריטניה על ידי רשת סקיי 1 בשנים 2005-2004 וכוללת 19 פרקים בשתי עונות, שלאחריהם נפסקה הפקת הסדרה. בישראל שודרה הסדרה בערוץ AXN.
עלילה
בעונה הראשונה העלילה מתמקדת בקאסי יוז (כריסטינה קול) תלמידת בקולג' יוקרתי בשם מנדהם הול המגלה שהיא נצר לשושלת עתיקה של מכשפות ושאבותיה התגוררו בטירה העתיקה שמאכלסת כיום את הקולג' שלה.
זמן קצר לאחר מכן היא מתוודעת לעזאזל (מיכאל פסבנדר) מלאך שהוגלה מהשמים ושמנהיג את הנפילים בניסיונם לחזור לשמים. כדי להגשים את מטרתו הוא צריך לפתות את קאסי כדי שיוכל לעבר אותה וילדם יהיה המשיח של הנפילים שיאפשר להם לנצח במלחמתם.
העונה הראשונה בת ששת הפרקים מתמקדת בניסיונו של עזאזל לפתות את קאסי, למרות משיכתה לטרויי (ג'וזף מורגן). לבסוף עזאזל מצליח לפתות את קאסי בעזרת אמצעים על טבעיים ומעבר אותה, אולם לאחר שהיא מצליחה להשתחרר מאחיזתו בעזרת חברתה רוח הרפאים תלמה בייטס (ג'מימה רופר) היא מחליטה לעבור הפלה אולם עזאזל מצליח לשכנע את הרופא שאמור לבצע את ההפלה להציל את חייו של העובר והעונה הראשונה מסתיימת בכך שהתינוק נולד בניתוח קיסרי ונלקח על ידי עזאזל.
בעונה השנייה בת 13 הפרקים אנו עדים לגדילתו המהירה של מלאכי, בנם של עזאזל וקאסי, שמגיע לבגרות והופך לנער בן שבע עשרה תוך חצי שנה. במקביל מגיעה לקולג' תלמידה חדשה בשם אלה די (לורה פייפר) מכשפה בת חמש מאות שנה ויריבתו המרה של עזאזל שמנסה למנוע ממנו להביא בן לעולם וכאשר היא לומדת על קיומו של מלאכי היא מנסה להורגו אולם כוונתה מסוכלת על ידי קאסי שמקריבה עצמה למען בנה מלאכי.
הפרקים הבאים מתמקדים במאבקו של עזאזל באלה, הוא מצליח לאשפז אותה במוסד לחולי נפש אולם בעזרתם של תלמה וחברה לאון טיילר (ג'יימי דייוויס) היא מצליחה להיחלץ מהאשפוז הכפוי ולחזור למנדהם הול. לאחר שהיא חוזרת לקולג' מלאכי, שכבר הגיע לבגרות מלאה, מגיע כתלמיד החדש. יתר העונה מתמקדת במאבק בין מלאכי לאלה.
מועצת המחקר של הרייך
מועצת המחקר של הרייך (בגרמנית: Reichsforschungsrat; בראשי תיבות: RFR) הוקמה בגרמניה בשנת 1936 תחת משרד החינוך לצורך תכנון מרכזי של כל המחקר הבסיסי והיישומי, למעט המחקר האווירי. היא נסגרה והוקמה מחדש בשנת 1942 והוכפפה למשרד החימוש.
הקמה
מועצת המחקר הוקמה ב-16 במרץ 1937 על ידי שר הרייך ברנהרד רוסט ממשרד המדע, חינוך ותרבות של הרייך. ה-RFR הוקמה כדי לרכז את התכנון לכל המחקר הבסיסי והיישומי בגרמניה, למעט המחקר האווירי, שהיה אז בפיקוחו של מרשל הרייך הרמן גרינג.
הקמה מחדש
ב־9 ביוני 1942 הוציא אדולף היטלר צו להקמה מחדש של ה-RFR. הארגון הוקם מחדש ביוזמת אלברט שפר שהיה אז שר הרייך לחימוש ותחמושת.
מלכי בלגיה
מלכי בלגיה מבית סאקסה-קובורג-גותה הם ראשי המדינה משנת 1831 ואילך.
בשנת 1830 מרדו הבלגים בהולנדים, ובלגיה זכתה בעצמאות. הבלגים רצו להכתיר את בנו של מלך צרפת למלכם, אך אביו סירב. לפיכך, בחרו הבלגים בנסיך אחר - לאופולד סאקסה-קובורג-גותה. ב-21 ביולי 1831, יום העצמאות הבלגי, הוכתר הנסיך כלאופולד הראשון, מלך הבלגים.
מלך בלגי שעולה על כס המלוכה משנה את שמו רשמית לשם שמשמעו "של הבלגים". (der Belgen, des Belges או der Belgier).
דוכס את'ול
דוכס את'ול (באנגלית: Duke of Atholl או Athole) הוא תואר אצולה סקוטי הניתן בממלכה המאוחדת. התואר ניתן לעומד בראש שבט מארי ונושא לצידו מספר תארים נוספים, כמו גם את הפיקוד על רגימנט האת'ול היילנדרים - הכח הצבאי הפרטי היחיד באירופה. דוכסות את'ול נוסדה על ידי המלכה אן ב-1703 עם הפיכת מרקיז את'ול ג'ון מארי לדוכס את'ול הראשון. נכון ל-2012, נושא בתואר זה ברוס מארי, דוכס את'ול ה-12, בעל חברה לייצור שלטים בדרום אפריקה אשר למעשה כלל לא חי בממלכה המאוחדת.
לצד התואר 'דוכס את'ול' שאר תוארי הדוכס כוללים תארים קודמים שנותרו, כאלו שנוספו או כאלו שהתמזגו מנישואים וכדומה: מרקיז טוליברדין, מרקיז את'ול, רוזן סטרת'טי וסטרת'רדל, רוזן טוליברדין, רוזן את'ול, ויקונט בלקוהידר גלנאלמונד וגלנלין, ויקונט בלקוהידר, לורד מארי בלווני וגסק, לורד מארי גסק ובלוקהידר, ולורד מארי מטוליברדין. אחוזת הדוכסות היא טירת בלייר שם שוכנת גם מפקדת הרגימנט של הדוכס.
סמל הדוכסות
שלט האצולה של הדוכסות מורכב ממגן המחולק לארבע רבעים, ובמרכזו מגן בצבע אזור בעל מסגרת כפולה ושלושה כוכבים - שלט האצולה של שבט מארי. מעל למגן המרכזי מוטען כתר דוכס.
מטריארכיה
מאפייני החברה המטריארכלית
מטריארכיה היא שלטון האם. חברות מטריארכליות הן חברות המונהגות בידי אימהות, ובהן לאימהות יש סמכות לקבל החלטות, שליטה באדמה ובאמצעי הייצור, וכן הן הדמויות המנהיגות. כיום קיים מספר קטן של חברות כאלה ביבשות שונות שהמפורסמת שבהן היא חברת המוסו בסין. חברות מטריארכליות הן אינן חברות היררכיות, והנשים בהן נושאות תפקיד שונה מזה של הגברים בחברה הפטריארכלית המוכרת. המטריארכיה שונה ממצב של שושלת אמהית, שבה שמו של הצאצא נקבע על פי אמו ולא על פי אביו. כמו כן, אין מדובר בחברות שבהן הסמכות האמהית היא הדומיננטית ביחסים הביתיים, כשבן הזוג עובר לגור עם משפחתה של בת זוגו לאחר נישואיהם. המטריארכיה היא שילוב של שני המרכיבים האלו.
מבנה החברה המטריארכלית
החברה מאורגנת בקְלֶנִים המבוססים על יחסי משפחה, על בסיס הורות נשית (כלומר אמא, צאצאיה, צאצאי צאצאיה, אחיותיה וצאצאיהן). נשים חיות בבית אמם ולא עוברות לבתי בני זוגן. בחברה מטריארכלית הנשים עומדות בראש החברה ושולטות באמצעי הייצור, חלקן גם מטריליניאליות, כלומר שושלת בין-דורית של נשים ובנותיהן אשר הבעלות על אמצעי הייצור עוברת בה בירושה.
בחברות המטריארכליות מקיימים נישואים בין קְלֶנִים שונים בתוך הכפר או עם קלנים מכפרים שכנים כך שקשר דם קיים בין כל המשפחות המטריארכליות באזור. לאחר הנישואין הגבר בא לישון אצל האישה, אך לא עובר לגור אצלה, אלא נשאר לגור אצל אמו ומחויב לעבוד את אדמתה בהמשך חייו. לאבהות ביולוגית אין כל משמעות: האימהות מגדלות את הילדים בלי כל התחשבות באבא הביולוגי שלהם. הגברים מגדלים את הילדים של אחיותיהם. אלה חברות לא היררכיות, אופקיות, של קרבה משפחתית על פי השושלת האימהית.
מבנה פוליטי וקבלת החלטות
תהליך קבלת ההחלטות הפוליטיות מתבצע באופן פְרַקְטָלִי של מעגלים מתרחבים: בתוך הקְלֶן מתבצעת החלטה בהסכמה במעגל המכיל את כל הקלן. המבנה של מועצת הכפר מורכב משליחי הקלנים, והשליחה היא בדרך כלל הסבתא המבוגרת בקלן. השליחה רשאית לייצג רק את מה שבני הקלן שלה כבר הסכימו עליו, ובשום פנים ואופן לא ניתן לה לקבל החלטות שלא הוסכמו על ידי שולחיה. אין החלטות בכפר שאינן מוסכמות על כל הכפר. במקרה של חוסר הסכמה חוזרים לשולחן הדיונים. קיימות גם מועצות אזוריות בין-כפריות. גם גברים נשלחים לייצג את הקלנים ובמיוחד בוועידות בין-כפריות אשר ההשתתפות בהן דורשת לצאת ממשק הבית לכמה ימים. נשים הן מקבלות ההחלטות המרכזיות, אך כל המבוגרים משתתפים בקבלת ההחלטות עד להגעה להסכמה. אין צבירה של כוח ואין שליטים. נוצר מצב חברתי שבו המערכת אינה מדכאת את הפרט.
מבנה תרבותי
מבחינת השקפת העולם, יש בחברות המטריארכליות אמונה עמוקה בלידה מחדש. החיים והמוות נתפשים כחוזרים על עצמם שוב ושוב במחזור הישות. הרעיון של לידה מחדש הוא קונקרטי: פירושו לחזור לתוך אותה חמולה, לכן הקְלֶנִים מטפחים פולחנים חזקים של אמהות ואבות קדמונים, והילדים נתפשים כאבות ואמהות קדמוניים שנולדו מחדש. הם סוגדים לאמא אדמה ולאלת היקום; העולם כולו נתפש כאלוהות נשית. מאחר שהכול קדוש, הכול בחיים הוא חלק ממערכת סמלים. אם כן, אלה חברות פולחניות המקיימות את תרבות האלילה. כל אישה מאמינה שאחרי מותה היא תיוולד מחדש; מחזוריות החיים והמוות והמחזוריות של הטבע הן חלק מעולם האמונות והסמלים ההיולי והראשוני אשר מהווה מעין דת. האם הקדומה היא המניעה את גרמי השמיים ובוראת החיים. הקיום האנושי הוא המשך ישיר למעגליות החיים והטבע, וההפרדה בין הטבע לתרבות היא טעות פטריארכלית. בפרספקטיבה המטריארכלית מוות מוביל לחיים, וחיים מובילים לטוב, התכתשות בין טוב לרע איננה קיימת, אין יחס לאף סוג / מין כחלש יותר או חזק יותר. אין דואליות של טוב ורע באותו הסמל. הקדושה מפוזרת במרכיבי חיים שונים: כל דבר מסמל משהו, כל בית הוא קדוש, כל מעשה ביום יום הוא בעל משמעות קדושה.
מבנה כלכלי
כלכלתן של חברות מטריארכליות מבוססת על חקלאות זעירה וסחר חליפין. בעבר החקלאות הייתה בעיקרה גידול פירות וירקות בגינות, אך במאה האחרונה ישנה גם חקלאות שלחין. הנשים הן הבעלות של האדמה, כלומר, יש להן שליטה על אמצעי היצור. התוצר מחולק על פי מערכת שוויונית, שפועלת בדומה לחלוקה תוך משפחתית, כולם נהנים יחד מהתוצר. עקרונות השיתוף והשוויון פועלים באופן מודע. היתרונות והחסרונות הקשורים בקניית סחורות מושפעות מחוקים חברתיים: אם העושר מתחיל להתפתח אז מתבצעת חלוקה מחדש ביוזמת המתעשרות וזאת באמצעות חלוקת משאבים. לדוגמה: אירועים בהם השבט שקיבל הכי הרבה יבול מארח את הפסטיבל ומחלק בו את העודפים. אין צבירה של סחורות. הערך המוביל את הפעולות הכלכליות השונות, ומקביל לתחרותיות בעולם המודרני, הוא הנתינה.
נוסבאך
נוסבאך (בבווארית: Nußbach) היא עיירה במחוז קירכדורף אן דר קרמס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
גאוגרפיה
העיירה נוסבאך שוכנת באזור המנהלי טראונפירטל. כ-21% מאדמות העיירה מיוערות, ו-69% הן אדמות חקלאיות.
הרפורמה הגרגוריאנית
הרפורמה הגרגוריאנית היא רפורמה הקרויה על שם האפיפיור שהוביל אותה בתחילתה, גרגוריוס השביעי, ומטרתה הייתה לחזק את מעמד מוסד האפיפיורות והקוריה הרומאית כנגד השליטים החילוניים של אירופה וכנגד הבישופים וכן ביעור שחיתויות בכנסייה. הרפורמה החלה עם מינויו של גרגוריוס השביעי לאפיפיור בשנת 1073 ונמשכה גם בתקופתם של ממשיכיו. הרפורמה הייתה מורכבת משורה של מאבקים והחלטות כנגד שחיתות בכנסייה ובישופים סוררים, ובעיקר כנגד השליטים החילוניים של אירופה, במטרה לבצר את עצמאות הכנסייה וכוחה.
בעיות בכנסייה
מאה השנים שקדמו לרפורמה הגרגוריאנית היו תקופה של שפל מבחינת מוסד האפיפיורות. השקיעה של השושלת הקרולינגית הביאה לעליית כוחם של שליטים מקומיים ואלו ראו חשיבות רבה להשפעה על הכמורה בשטחם. השליטים החילוניים תרמו למנזרים ולכנסיות נכסים וכספים, אך דרשו השפעה עליהם. השפעתם של השליטים החילוניים, במיוחד בכל הנוגע למינויים למשרות כמורה בכירות, היו כר פורה לתופעות של סימוניה ונפוטיזם. בעיות מוסריות אלו התווספו לבעיית הניקולאיזם שפשתה בכנסייה באותה התקופה ופגעה בתדמיתה.
תופעות השחיתות הללו הביאו במהלך המאה ה-10 לרפורמות קלוני. רפורמה זו לא הצליחה לשרש את הנגעים הללו מן הכנסייה, אך היא העלתה את חשיבות המאבק בתופעות הללו למודעות בממסד הכנסייתי. במחצית הראשונה של המאה ה-11 התחזקה הביקורת על השחיתות בכנסייה. ועידה כנסייתית בראשות האפיפיור ניקולאוס השני שהתכנסה בארמון הלטראנו שברומא בשנת 1059 גינתה ואסרה את תופעות הניקולאיזם והסימוניה והחרימה כמרים שנשאו אישה. למרות החלטות הוועידה הנחרצות, נעשה מעט מאוד לאכוף התנהגות מוסרית בקרב אנשי הכמורה.
בעיית השחיתות בכנסייה נקשרה במאבק לעצמאות הכנסייה. שליטתם של השליטים החילוניים בכנסייה, שהתחזקה בעקבות השחיתות, גרמה להחלשת הממסד הכנסייתי אל מול הממסד השליט. לכנסייה לא הייתה אוטונומיה וחסינות מוחלטת. מלכים הרשו לעצמם לשפוט אנשי כנסייה, לפקח על המתנהל במנזרים ובראש ובראשונה, להתערב במינויים בכירים. הבישופים שמונו בדרך כלל על ידי השליטים המקומיים, פעמים רבות בעקבות מתן שוחד, ראו עצמם חלק מן האצולה המקומית יותר מאשר חלק מן הממסד הכנסייתי. בישופים אלו ביכרו לציית לשלטים המקומיים על פני ציות לקוריה הרומית כאשר האינטרסים של גופים אלו התנגשו.
היחסים בין האפיפיור לקיסר
היחסים בין קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין האפיפיור במאה ה-10 היו מורכבים. האפיפיורים ראו עצמם, בתור ממשיכיו של פטרוס עלי אדמות, כמנהיגי העולם הנוצרי כולו, אך למעשה היו זקוקים למנהיגים חילוניים, בדרך כלל לקיסר, כדי להגן על מדינת האפיפיור. עצמאותה של מדינת האפיפיור הייתה לפיכך תלויה ברצונם הטוב של הקיסרים, אלו לרוב סייעו לקוריה, ועקב כך ראו לעצמם סמכות להתערב בנושאים פנים כנסייתיים. הקיסר היינריך השלישי הביא מגמה זו לשיאה כאשר מינה בזה אחר זה שלושה אפיפיורים גרמנים. הביקורת על התערבות הקיסר במינוי האפיפיורים הביאה לוועידת לטראנו, שהוזכרה לעיל, בה נקבע שהאפיפיור ימונה על ידי הקרדינלים.
הרקע למלחמת ששת הימים
מלחמת ששת הימים בין ישראל לבין מצרים, סוריה וירדן פרצה ביוני 1967. הדעות עדיין חלוקות מדוע פתח גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים בסדרת מהלכים שהביאו לפרוץ המלחמה ולתוצאותיה המיוחדות.
הרפורמה הגרגוריאנית
שלביה הראשונים של הרפורמה
כבר בטרם מינוי לאפיפיור פעל הילדברנד, שלאחר בחירתו נקרא גרגוריוס השביעי, לטובת ערכי הרפורמה העתידית שלו. בתחילת דרכו הוא היה נזיר באחד ממנזרי קלוני והושפע מערכי זרם זה. בהיותו קרדינל תמך הילדברנד בכיבוש הנורמני באיטליה ובאנגליה, ובהשפעתו מלך אראגון הפך עצמו לווסל של האפיפיור. לאחר בחירתו לאפיפיור, בשנת 1073, החל גרגוריוס בהובלת רפורמה משמעותית בארגון הכנסייתי.
השלב הראשון בסדרת הרפורמות של גרגוריוס היה הדרישה להגדלת מדינת האפיפיור והשפעתו הבינלאומית. הוא הכריז בעלות על איי הים התיכון שהיו בשלטון מוסלמי ופנה לאבירי איטליה וצרפת בקריאה לכבוש איים אלו בעבורו. הוא התערב במאבק על השלטון בהונגריה כדי להכפיף ממלכה זו אליו בכפיפות פאודלית, אך נכשל בכך. גרגוריוס אף שלח מכתב לויליאם הכובש ובו דרישה שישבע שבועה ווסאלית לאפיפיור, עקב תמיכת הקוריה בכיבוש אנגליה, אלא שויליאם סירב בתקיפות.
הרקע למלחמת ששת הימים
רקע - מבצע סיני
כעשר שנים קודם למלחמת ששת הימים, התרחש מבצע סיני, 29 באוקטובר–5 בנובמבר 1956, שהיווה למעשה חלק ממבצע מוסקטר, בהשתתפות המעצמות אנגליה וצרפת, שמטרתו הייתה השתלטות על כל אזור תעלת סואץ. הסיבה הישירה למבצע מוסקטר הייתה הלאמתה על ידי מצרים של חברת תעלת סואץ ב-26 ביולי 1956, שהייתה בבעלות המעצמות הנ"ל. מלבד הנזקים הכלכליים הישירים שנגרמו, מצרים הייתה יכולה גם לחסום מעבר אוניות אנגליות או צרפתיות ובכך לייקר את עלות ההפלגות למזרח הרחוק. במאמר מוסגר – גמאל עבד אל נאצר נשיא מצרים, הלאים את חברת תעלת-סואץ היות שרצה לממן כך את הקמת הסכר הגבוה באסוואן. זאת לאחר שארצות הברית סירבה לממן באופן ישיר או עקיף באמצעות הבנק העולמי, את הקמת הסכר. לפי תפישת נאצר, הקמת הסכר הייתה אמורה לפתור חלק מבעיותיה הכלכליות הקריטיות של מצרים: ייצור חשמל, מניעת שיטפונות, הסדרת ההשקיה, השקיית שטחים נוספים וכדומה, כך שמציאת מימון למיזם הייתה חיונית. בין הסיבות העקיפות למבצע הייתה תמיכתה של מצרים במרד ה-FLN באלג'יר, שהייתה תחת שלטון צרפת. סביר שאם מבצע מוסקטר היה מצליח, נאצר היה מתפטר או מודח והתמיכה במורדים הייתה נפסקת. לישראל היו סיבות אחרות להשתתפות במבצע, הגם שהיא הייתה שותפה לרצון להדיח את נאצר: עם זאת, ישראל הייתה מודעת גם למחיר הגבוה שהיא תצטרך לשלם עקב שיתוף פעולה עם המעצמות הקולוניאליות, כמו התנכרות גוש המדינות הבלתי מזדהות ודעת הקהל הליברלית-שמאלנית.
נאצר הניח – במידה גבוהה של סבירות - שתגובתן של אנגליה וצרפת תהיה גם צבאית – כיבוש אזור התעלה. אשר על-כן הורה לצבאו, שהיה מרוכז בחצי האי סיני, בהיות ישראל האויב העיקרי, לנוע ולהתפרס באזור התעלה ולהתכונן לעצור מתקפה צפויה. הנה כי כן, עמדה לפני אנגליה וצרפת בעיה חמורה, כיצד להימנע מעימות חזיתי עם צבא מצרים, שהיה מחופר בעמדותיו. הפתרון היה שיתוף ישראל במבצע. על ישראל יהיה לבצע פעולה פרובוקטיבית בחצי האי סיני, שתמשוך או תחזיר את צבא מצרים לעמדותיו בסיני. וכך ייקל על צבאות אנגליה וצרפת לכבוש את אזור התעלה. לפעולה ישראלית כזו יהיה פן נוסף: אנגליה וצרפת יוכלו לתת הוראה אולטימטיבית לצבאות מצרים וישראל להתרחק מתעלת סואץ בנימוק שהלוחמה מסכנת את המעבר בתעלה. סירוב של אחת מהן יהווה סיבה לגיטימית לכאורה, להתערבות צבאית של המעצמות. התכנון היה מדויק ואכן גדוד ישראלי צנח מזרחית למעבר המיתלה, כ-40 ק"מ מהתעלה והיווה איום ממשי על המעבר בה (מבצע מכבש). להווייתם של המתכננים, נאצר לא התפתה לשלוח את כוחותיו למרחבי סיני, להתעמת עם הצבא הישראלי, מלבד חטיבה אחת שהשתלטה על מעבר המיתלה. המעצמות הציבו אולטימטום שעל הצדדים להתרחק מיידית כדי עשרה מייל (כ-16 ק"מ) מגדות התעלה. כצפוי, מצרים לא נענתה לאולטימטום. אולם אנגליה וצרפת התמהמהו לפלוש היות שהמערך הצבאי המצרי לא התדלדל כמצופה, וכאשר הן תקפו לבסוף, הקרבות היו קשים והמעצמות לא הצליחו להשתלט על כל מרחב התעלה. ישראל, לעומת זאת, נלחמה כנגד מערך מצרי חלקי והצליחה לכבוש תוך מספר ימים מועט את כל חצי האי סיני ולשחרר את המצור שהטילו המצרים במפרץ עקבה על שיט וטיס ישראלים. בינתיים, מעצמות העל: ארצות הברית וברית המועצות, שהפלישה למצרים עמדה בניגוד לאינטרסים שלהן, התערבו בנעשה והפעילו לחץ מסיבי על השותפות במבצע מוסקטר לסגת ולחזור לעמדותיהן. ישראל הסכימה לסגת רק לאחר שארצות הברית התחייבה להתערב לטובת ישראל והיה ויוטל שוב מצור על מפרץ עקבה. עם זאת, מצרים נאלצה להסכים שיוצבו משקיפי או"ם בשטחה לפקח על הפסקת האש. אך מטרותיו האחרות של נאצר הוגשמו: הוקם הסכר באסוואן בעזרתה של ברית המועצות והוכרה ריבונותה של מצרים על תעלת סואץ. אומנם נאצר זכה בניצחון מדיני מרשים והוא נחשב למנהיג הבלתי-מעורער של העולם הערבי וגם של גוש המדינות הבלתי-מזדהות, לצד נהרו ההודי והמרשל טיטו היוגוסלבי. אולם זכר המפלה הצורבת בסיני לא נשכח ויריביו של נאצר נהגו ללעוג לו בטענה, שהוא מתחבא מאחורי כוח האו"ם ואינו פועל למען האינטרסים הערבים-פלסטינים. סביר שנאצר שאף להוכיח שבלוחמה 'אחד על אחד' ללא מעורבות צד שלישי, הצבא המצרי יגבור על הצבא הישראלי.
החזרת המצב לקדמותו
במאי 1967 החליט נאצר להיפרע מישראל. להחלטה זו היו מספר גורמים מסייעים: לכאורה, היה זה צרוף מקרים ללא תקדים, שלא יחזור, כאשר כל היתרונות היו לטובת מצרים. אין פלא אפוא, שנאצר החליט שזו שעת כושר להחזיר את המצב, לזה שהיה לפני מבצע סיני, ובכך למחות את זכר התבוסה, אם אפשר ללא מלחמה, באמצעות מנופים מדיניים.
הרפורמה הגרגוריאנית
עקרונות הרפורמה
על פי תפיסת הרפורמיסטים, הכנסייה הייתה קהילתו של ישו עלי אדמות, ולכן סמכותה הייתה אוניברסלית. אי לכך, הממסד החילוני צריך להיות כפוף לכנסייה ולא יכול להתקיים כרשות נפרדת. האפיפיור, כממלא מקומו של פטרוס, הוא הנציג הבכיר ביותר של ישו בעולם הארצי, ולכן סמכותו היא מוחלטת ועל כולם לציית לו. ברמה המעשית, דרישתם של האפיפיורים הייתה לעצמאות של הכנסייה ביחס לשליטים החילוניים ולחסינות מוחלטת של אנשי הכמורה. כמו כן, הם דרשו לבצר את מעמדו של האפיפיור ולהעניק לו סמכויות כמעט בלתי מוגבלות. על פי התכתיב האפיפיורי של 1075 בסמכותו של האפיפיור היה להדיח קיסרים, לפטר ולמנות בישופים, הוא יכול לשפוט כל אדם אך איש לא יכול לשפוט אותו והוא בעל פריווילגיות רבות נוספות. במילים אחרות, הרפורמיסטים שאפו להפוך את האפיפיור לשליט העליון היחיד של העולם הנוצרי כולו.
הרקע למלחמת ששת הימים
הצעדים שננקטו לפני מלחמת ששת הימים
ב-7 באפריל 1967 התרחשה התנגשות צבאית נרחבת בין ישראל לסוריה, במהלכה הפיל חיל האוויר הישראלי שישה מטוסי מיג 21 סוריים. התקרית הייתה הסלמה של ההתנגשויות החוזרות ונשנות בין ישראל לסוריה שהתרחשו מאז סוף שנות ה-50.
ב-15 במאי 1967 החלו כוחות מצריים לזרום לחצי האי סיני. העילה הרשמית לכך הייתה ידיעה שברית המועצות העבירה למצרים, לפיה ישראל מרכזת כוחות מול סוריה, אף על פי שלא היה לכך כל בסיס עובדתי. מצרים הצדיקה את המהלך בתוקפו של חוזה ההגנה שנכרת בין מצרים לסוריה. ב-18 באפריל התבקש האו"ם לפנות את כוחותיו שהיו מוצבים בחצי האי סיני, וב-19 באפריל השתלטו צנחנים מצרים על עמדת האו"ם בשרם אל-שיח'.
הרפורמה הגרגוריאנית
עקרונות הרפורמה
כדי לאפשר הצלחת מטרות הרפורמה, הובילו הרפורמיסטים מאבק חסר פשרות כנגד תופעות השחיתות בכנסייה. ניקוי הכנסייה מסימוניה ונפוטיזם החליש את היכולת של השליטים החילוניים להתערב בעניינים פנים כנסייתיים. בנוסף, מאבק כנגד הבעיות המוסריות בכנסייה שיפר את תדמית הכנסייה כמוסד עליון מוסרית ובכך חיזק אותה.
הרקע למלחמת ששת הימים
הצעדים שננקטו לפני מלחמת ששת הימים
ב-17 באפריל החליט הוועד הפועל העליון של מפלגתו של נאצר, האיחוד הסוציאליסטי הערבי, שכלל את נאצר, עאמר, סגן הנשיא חוסיין אל-שאפי, סגן הנשיא זכריא מוחי א-דין, ראש הממשלה מוחמד צדקי סולימאן ויו"ר האספה הלאומית סאדאת על סגירת מצרי טיראן בפני שיט ישראלי וחידוש המצור על נמל אילת. נאצר הבהיר בפני הפורום כי הכנסת הכוחות המצריים לסיני העלתה את הסיכוי למלחמה עם ישראל לחמישים אחוז, אך מהלך של סגירת מצרי טיראן יהפוך את המלחמה לוודאית. ההחלטה התקבלה ברוב קולות, כאשר המתנגד היחיד היה ראש הממשלה סולימאן. ב-22 באפריל הודיע נאצר על סגירת מצרי טיראן.
הרפורמה הגרגוריאנית
מאבק האינווסטיטורה
הרפורמה עוררה את התנגדות הקיסר היינריך הרביעי, בייחוד ההכרזה של גרגוריוס שבסמכות האפיפיור להדיח קיסרים, וההתנגשות עם האפיפיור לא איחרה לבוא. התערבותו של הקיסר בבחירת הבישוף של מילאנו בניגוד לעמדת האפיפיור עוררה גינוי חריף מצד הקוריה, ודבר זה בישר על פתיחתו של המאבק החריף ביותר בין האפיפיור לקיסר על רקע הרפורמה.
הרקע למלחמת ששת הימים
הצעדים שננקטו לפני מלחמת ששת הימים
ייתכן שמצרים הייתה מוכנה להסתפק בצעדים אלה ולא יוזמת מלחמה נגד ישראל, אולם התקיימו תהליכים נוספים שדחקו את המנהיגים לפינה וגרמו להסלמה. כך נגרר האזור למלחמה, ששינתה את פני המזרח התיכון:
איזולדה קורץ
מריה קלרה איזולדה קורץ (בגרמנית: Maria Clara Isolde Kurz; 21 בדצמבר 1853 – 5 באפריל 1944) הייתה משוררת וכותבת סיפורים קצרים גרמנייה.
הרפורמה הגרגוריאנית
מאבק האינווסטיטורה
בשנת 1076 כינס היינריך וועידה כנסייתית בוורמס שאליה הגיעו אנשי כנסייה רבים שהתנגדו לרפורמה. על המסמך ששלחו משתתפי הוועידה לאפיפיור חתומים יותר מ-20 אנשי כנסייה לרבות ארכיבישוף אחד ובישופים רבים, הם טענו שגרגוריוס איננו אפיפיור חוקי, גינו את החלטותיו הרפורמיסטיות והודיעו לו שהם לא רואים עצמם חייבים בציות לו. האפיפיור בתגובה החרים את הקיסר והדיח אותו מתפקידו. הקיסר הגיב לכך בהכרזה מצידו על הדחת האפיפיור. האפיפיור פעל כנגד הקיסר על ידי עידוד של האופוזיציה לקיסר בקרב האצולה הגרמנית למרוד בהיינריך, זאת תוך תמיכה בסקסונים, שפעלו כבר לפני כן כנגד הקיסר. חולשתו של הקיסר הביאה אותו לנקוט בהשפלה עצמית בהליכה לקנוסה.
הרקע למלחמת ששת הימים
אחרית דבר
או תאנט מזכ"ל האו"ם, קיבל את דרישת המצרים לסילוק המשקיפים מניה וביה ולא ניסה לעכבה. ברית המועצות כזכור, היא שהתניעה את שרשרת המהלכים ולא הייתה יכולה לחזור בה, ארצות הברית ניסתה לארגן שייטת בינלאומית לפריצת המצור ללא הצלחה. דה גול הסתפק באמירה שהוא יִרְאֶה אחראי למלחמה במי שיִּירֶה את הירייה הראשונה. גם מסע השתדלנות שערך שר החוץ אבא אבן בבירות המעצמות הימיות לא שינה דבר. ניתן לציין, שאו תאנט טס לקהיר במטרה למנוע מלחמה במאמץ של הרגע האחרון. אומנם נאצר הציע מספר פתרונות אולם לא הסכים לוותר על הישגיו העיקריים: סילוק המשקיפים והטלת המצור. ללמדך שמה שעניין אותו היה הרצון לבטל את הישגי ישראל מאשר לצאת לעוד מלחמה. יש להדגיש, שראש הממשלה לוי אשכול היה ער למצב ובהיותו שר הביטחון היה מודע היטב לכוחו של צה"ל וליכולותיו. הוא אמנם ניסה לפתור את המשבר בדרכים דיפלומטיות אולם לא מצא אוזן קשבת. מנגד גברו לחצי אלופי המטכ"ל לצאת למלחמה טרם יסיים צבא מצרים את היערכותו בסיני (ככינויו מרד הגנרלים), היערכות שלא תאפשר שחרור אנשי המילואים. כך המצב נשאר ללא מוצא, עד שישראל נכחה שהגיעו מים עד נפש וחייבים לתקוף. צעדה של ישראל התקבל בהבנה, לפחות בגוש המערבי, ולא הופעלו עליה לחצים מסיביים לסגת מיד מהשטחים שנכבשו, כפי שקרה אך 10 שנים קודם לכן במבצע סיני.
איזולדה קורץ
ביוגרפיה
איזולדה קורץ נולדה השנייה מבין חמישה ילדים ובתם היחידה של הסופר והספרן הרמן קורץ ורעייתו מארי קורץ, לבית פריין פון ברונוב. מארי קורץ, שהגיעה ממשפחה אצילה ותיקה והייתה גם אחיינית-רבתא של אחותו של פרידריך כריסטוף אוטינגר והנכדה של אחיינו, קולונל היינריך ריינהרד ריטר ואדלר פון אוטינגר (1738–1796), לימדה את בתה בעצמה.
הרפורמה הגרגוריאנית
מאבק האינווסטיטורה
בעקבות "חזרתו בתשובה" של היינריך בקנוסה, התיר האפיפיור את החרם שהטיל עליו, אולם עדיין המחלוקות בין הצדדים לא יושבו והקיסר היה עדיין כוח חזק שהתנגד לרפורמה. בשנת 1080 תמך האפיפיור ברודולף משווביה לתפקיד הקיסר במקומו של היינריך ובתגובה מינה הקיסר את האנטי-אפיפיור קלמנס השלישי ופלש לאיטליה במסע עונשין כנגד גרגוריוס. גרגוריוס קרא לנורמנים לסייע לו, אך אלו בזזו את רומא, וכשנסוגו ממנה לקחו אתם את גרגוריוס כשבוי. גרגוריוס מת בשבי בשנת 1085 והקיסר כבש את רומא, אולם בשלב זה כבר לא היה ניתן לעצור את תנועת הרפורמה.
איזולדה קורץ
ביוגרפיה
זמן מה לאחר מות אביה ב-1873 איזולדה קורץ עברה למינכן, שם חי אחיה ארווין כסטודנט לאמנות, כדי להתפרנס מתרגומים ושיעורי שפה. משכר הטרחה הראשון שלה הקימה לאביה אנדרטת שיש בבית העלמין הישן בטיבינגן. שנה לאחר מכן, יחד עם אמה ואחיה הצעיר, קיבלה את הזמנתה של אחיה אדגר לאיטליה.
איזולדה קורץ נפטרה בלילה שבין 5 ל-6 באפריל 1944. היא נקברה בבית העלמין בעיר טובינגן.
הרפורמה הגרגוריאנית
מאבק האינווסטיטורה
המאבק סביב האינווסטיטורה של הבישופים נמשך עד להכרזה על קונקורדט וורמס בשנת 1122, אך ממשיכיו של גרגוריוס היו מתונים יותר ולא עוררו עימותים כמוהו. הרפורמה זכתה לתמיכה רבה יותר ויותר בעולם הנוצרי, ומעמדם של האפיפיור והכנסייה הלך והתחזק.
עוזי כהן
ביוגרפיה
הוא שיחק כדורגל בקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים. בשירותו הצבאי היה לוחם חי"ר. לאחר מות אביו בתאונה, בגיל 21, שב כהן לחבוש כיפה. מתקופה זו ואילך נטל כהן חלק בעול המשפחה וסייע לאמו בניהול המכולת ובטיפול באחיו ואחיותיו.
הרפורמה הגרגוריאנית
הרפורמה לאחר גרגוריוס
לאחר מותו של גרגוריוס המשיכו אפיפיורים בחיזוק ערכי הרפורמה הגרגוריאנית. אחד התומכים הגדולים ברפורמה וערכיה היה האפיפיור אורבנוס השני, הוא הצליח להשיג הסכמות עם מלכי צרפת ואנגליה בעניין האינווסטיטורה ובשורה של וועידות כנסייתיות הצליח לאשר את הרפורמות שיזם גרגוריוס. בוועידת קלרמון יזם אורבנוס מסע צבאי לשחרור ארץ הקודש, שלימים יהיה מסע הצלב הראשון. ייזום מסע הצלב המשיך את ערכי הרפורמה: האפיפיור הוכיח שהוא המנהיג של העולם הנוצרי, הוא יכול לארגן מסע בו משתתפים נציגי הנוצרים כולם, אפילו מלכים שנלחמו זה בזה.
איזולדה קורץ
ביוגרפיה
הספרייה שלה מופקדת במשרד התרבות של שטוטגרט בארכיון הספרות הגרמני מרבאך.
עוזי כהן
פעילות מפלגתית
בשנת 1973 עמד בראש רשימת גח"ל למועצת פועלי רעננה, וזכה בהתמודדות. לאחר זכייתו שימש בתפקיד זה במשך שתי כהונות רצופות, במקביל להן מונה לשתי כהונות כחבר המועצה הדתית העירונית.
הרפורמה הגרגוריאנית
הרפורמה לאחר גרגוריוס
המאבקים בין האפיפיור לקיסר לא שככו גם לאחר המאבק של גרגוריוס כנגד היינריך הרביעי, גם הקיסר היינריך החמישי נאבק עם האפיפיור פסקליס השני ואף אסר את האפיפיור לתקופה מסוימת ומינה את האנטי-אפיפיור גרגוריוס השמיני. לאחר מותו של היינריך החמישי פעלו יורשיו בשיתוף פעולה עם האפיפיורים והרפורמה זכתה להצלחות. התנגשות מאוחרת יותר בין הקיסרות לאפיפיורות קרתה בסוף המאה ה-12, בין הקיסר פרידריך ברברוסה לבין האפיפיור אלכסנדר השלישי. גם פרידריך רצה סמכות על אנשי הכמורה בשטחו, אלא שבתקופתו הייתה הרפורמה כבר עובדה מוגמרת, האפיפיור החרים אותו, ולאחר שהובס על ידי תומכי האפיפיור אולץ פרידריך לצאת למסע הצלב השלישי ושם מצא את מותו.
איזולדה קורץ
משפחתה
קורץ הייתה בתם של הסופרת והמשוררת מארי קורץ והסופר הרמן קורץ ואחותם של: הרופא והמשורר אדגר קורץ, הפסל ארווין קורץ ואלפרד ובלדה קורץ.
עוזי כהן
פעילות מפלגתית
לאחר עליית "הליכוד" לשלטון היה כהן עוזרו של השר שמחה ארליך ולאחריו עוזר השר משה ניסים ומתומכיו הבולטים של נסים במפלגה.
הרפורמה הגרגוריאנית
הרפורמה לאחר גרגוריוס
מחוץ לאימפריה הרומית הקדושה התקבלה הרפורמה בקלות יחסית וכמעט ללא שפיכות דמים. יוצאת מן הכלל הייתה פרשת בקט באנגליה. המלך הנרי השני מינה את מקורבו תומאס בקט לתפקיד הארכיבישוף מקנטרברי, אלא שבקט בחר להתקרב לממסד הכנסייתי ודגל בעצמאות הכנסייה באנגליה. הארכיבישוף והמלך התווכחו ביניהם בשאלות משפטיות, ובייחוד בשאלה: האם המלך רשאי לשפוט אנשי כמורה לאחר שהודחו? הנרי דרש מבישופי אנגליה לחתום על תקנות קלרנדון שקבעו את עליונותו של המלך בעיקר בתחום המשפטי, אך בקט התנגד נחרצות לתקנון זה. המאבק בין המלך לארכיבישוף החריף ובקט גורש מאנגליה. לאחר שש שנים בגלות, עקב תמיכתו של האפיפיור, שב בקט מן הגלות, אך לאחר זמן קצר התחדשו העימותים בינו לבין המלך. בשנת 1170 נרצח בקט על ידי אחד מתומכי המלך וכעבור זמן קצר האפיפיור אלכסנדר השלישי הכריז עליו כקדוש. תומאס בקט ומאבקו במלך היה אחד המאבקים האחרונים על עצמאות הכנסייה, ואף שהמלך הצליח להשיג בו הישגים ובקט נרצח, מאבק זה חיזק את מעמד הכנסייה באנגליה.
עוזי כהן
פעילות מפלגתית
חזון שאפתני ושנוי במחלוקת שיזם נגע להקמת מדינה פלסטינית בצפון-מזרח ירדן, סמוך לגבול עם סוריה, תוך העברת אוכלוסין לחבל ארץ זה. רעיון זה עורר דאגה בקרב הירדנים, ואלה דרשו את הסברו של שר החוץ דאז סילבן שלום למלך עבדאללה כי אין מדובר בהצעה רצינית.