cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרפא לבריאות
עלילה
לוקהרט מגיע לתחנת המשטרה במצב רוח נסער, עדיין עוטה עליו את חלוק המטופלים מכוסה הדם שטפטף משיניו העקורות. שוטר הלילה מקשיב לו בספקנות, ומבקש לברר את זהותו עם משרדו בניו יורק. הוא חוזר כעבור זמן מה עם דוקטור ולמר, הטוען שלוקהרט הוא מטופל נמלט הלוקה בנפשו. כאשר הוא מאשים אותו ברצח מטופליו מזמן דוקטור ולמר את פמברוק, ובפעם הראשונה מתחיל לוקהרט להטיל ספק בשפיותו.
סוף כל סוף מקבל לוקהרט בדעתו את האפשרות שהוא חולה, ונכנע לטיפולי בית ההבראה. הוא נתקף חזיונות מבעיתים של צלופחים השוחים באסלה, ומוצא את עצמו כותב מכתב למעסיקיו בניו יורק, בדומה לפמברוק אותו נשלח להביא, על כך שאינו מתכוון לשוב. בשיא הזיותיו מגיע לוקהרט למעיין תת-קרקעי שעל שפתו נבנתה מעבדה מלאה בחלקי גופות ועוברים מתים. הוא צופה באב הבית משליך גופת מטופל אל המים, הנאכלת בידי הצלופחים, ולאחר מכן הורג אותו.
בניסיון נואש אחרון מתפרץ לוקהרט לסעודת הערב ומזהיר את המטופלים מפני כוונותיו הזדוניות של ולמר, אולם ברגע שהוא חושף בפניהם את האמת הם שוקעים במעין טראנס ומתנפלים עליו. הוא נלקח לחדר חדש ומוכנס לתא לחץ קטן, כאשר ולמר מופיע וחושף בפניו אחת ולתמיד את סודות בית ההבראה. צינור המחובר למיכל זכוכית מלא בצלופחים מוחדר לקיבתו והיצורים המתפתלים נכנסים לגופו; לדברי ולמר, מזקקים הצלופחים את כוח החיות והנעורים שלו לכדי תרכיז; מסיבה זו כל המטופלים במוסד הם זקנים הסובלים מנשירת שיער ושיניים נופלות.
באחד הלילות קושר דוקטור ולמר את חנה למיטתו ומגלה לה את זהותו האמיתית, לא אחר מאשר הברון פון רייכסמרל. לדבריו, אחותו נרצחה בידי האיכרים, ובתם, אשר נתלשה מבטנה והושלכה למעיין הנעורים, היא למעשה חנה. הוא קורע את בגדיה מגופה ועומד לאנוס אותה, בכדי לשמור על טוהר השושלת, כדבריו, אולם לוקהרט עוצר אותו בזמן ושורף את המקום. חנה נועצת את חפירה בפניו של ולמר ודוחפת אותו לאקוויפר, שם הצלופחים טורפים את גופתו.
בסצנת הסיום נראים המטופלים רוקדים לרקע הטירה העולה בלהבות. לוקהרט וחנה נמלטים מהמקום, וברדתם לעיירה הם נתקלים באנריקו המסיע מעלה את מעסיקיו של לוקהרט, המחפשים אחר פמברוק. הוא מסרב לבוא עמם ונמלט יחד עם חנה.
תסריט
התסריט לסרט נכתב ברובו על ידי ג'סטין היית', עמו עבד הבמאי, גור ורבינסקי, עוד קודם לכן בסרטו הפרש הבודד. זו חזרתו הראשונה של ורבינסקי לבימוי סוגת האימה מאז 2002 אז ביים את הצלצול. הסיפור מבוסס באופן רופף על ספרו של תומאס מאן מ-1924 הר הקסמים, שעלילתו סובבת אדם המגיע לבית הבראה בהרי האלפים השווייצריים. שמו של הסרט, מרפא לבריאות או מרפא לשלמות, הוא משחק מילים בו אדם מקבל מרפא ובעת ובעונה אחת גם מאבד את בריאותו בשל כך.
מימון
חלק גדול מתקציבו של הסרט התקבל מתרומות גרמניות; מענק בסך ארבע מאות אלף אירו נתרם מידי, ומענק נוסף בסך חמש מאות אלף אירו התקבל מידי גוף המימון. כמו כן, תרמה ארבע מאות אלף אירו נוספים. בסדר הגודל הרחב יותר, נתמך הסרט בידי, אשר תרמה כ-8.1 מיליון אירו. לפיכך, התקיימו רוב צילומי הסרט בגרמניה ובוצעו בידי סטודיו בבלזברג, אשר פעל כחברת הפקה נוספת באותה מסגרת.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-16 ביוני 2015 והסתיימו ב-5 באוקטובר אותה שנה, סך הכל כ-79 ימים. הצילומים התרחשו במדינות הגרמניות באדן-וירטמברג, ברלין, ברנדנבורג, המבורג, סקסוניה, סקסוניה-אנהלט ותורינגיה.
בסקסוניה-אנהלט נמשכו הצילומים מה-26 ביוני עד ה-7 ביולי והתרחשו בעיירה, שם נאלצו לסגור את רחוב זלרשטראסה לזמן מה בגינם. צילומים נוספים התקיימו בבניין מפונה ב שבתורינגיה, וכן בתחנת הרכבת של. בתחילת יוני, צולמו מספר סצנות בבריכת שחייה ביוהניסבאד שבצוויקאו. בין התאריכים ה-13 ל-24 ביולי התקיימו הצילומים בטירת הוהנצולרן שבעיירת הכינגן, אשר נסגרה בפני הציבור למשך תקופה זו. חלק מצילומי הטירה נעשו מ, ואחרים צולמו ממסוק. על אף מזג האוויר הלא צפוי הצליח צוות ההפקה לעמוד בלוח הזמנים הצפוף. מול הטירה נבנתה בריכת שחייה לצורך הצילומים. מאמצי ההפקה והצילומים בטירה בוצעו, בין השאר, בידי בעלי מלאכה וספקי שירות מקומיים, ביניהם מעצבי נוף, גננים, מסגרים, אינסטלטורים, ברזלנים ומהנדסי חשמל. ביום הצילומים האחרון הגיע למקום גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה וראש בית הוהנצולרן, והזמין את הבמאי גור ורבינסקי והמפיק הנינג מולפנטר לחתום בספר האורחים של הטירה.
ראש ממשלת ברנדנברג דאז, דיטמר ווידקה, ביקר בצילומים שבאולפני בבלזברג בפוטסדאם. ב-29 באוגוסט פרצה שריפה באחד האולמות הגדולים שבאולפן תוך כדי הפקת אפקטים מיוחדים.
צילומי פנים נוספים נערכו בסניטריום ב, ליד פוטסדאם, שבנייתו מתוערכת ל-1898. המוסד מורכב משישים בניינים על שטח של אלפיים דונם, ושימש בעבר כבית חולים צבאי וכבית הבראה עבור חיילים פצועים במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה. צילומים נוספים תוכננו להתקיים בין ה-18 ל-23 בספטמבר בהמבורג, שם רצה ורבינסקי לצלם מספר סצנות ברחוב פרייהפן-אלברוק. צילומים בודדים בלבד התקיימו בשווייץ, שם, על פי התסריט, למעשה מתרחשת העלילה.
עריכה
חלק ניכר מהצילומים נערכו לאחר מכן באמצעות מחשב. העיר האוסטרית הנראית ברקע חלק מהסצנות שצולמו בטירת הוהנצולרן למעשה צורפה באופן מלאכותי. כמו כן, ההרים הנראים ברקע והרכבת המהירה של חברת הרכבת הרטית עליה עולה לוקהרט במהלך מסעו דרך ה הם למעשה ממוחשבים, בדומה לערפל ולשלג המופיעים באותן הסצנות. במציאות, רכבת מדגם כלל אינה מסוגלת לנסוע על מסילות מסוג זה.
פסקול
פסקול הסרט הולחן על ידי בנג'מין וולפיש והוקלט באולפני אבי רוד בלונדון, עם שמונה עשר שירים בגרסת הדיגיטל והדיסק, וארבעה עשר שירים בגרסת הויניל, אשר הופצו על ידי תקליטי מילאן ב-17 בפברואר 2017. הפסקול כולל גם שירים בעלי כותרות גרמניות. אחד השירים בפסקול,, בוצע בידי זמרת הפולק מירל וגנר ונשמע בקצרה במהלך הטריילר הראשון של הסרט, והוא למעשה קאבר לשיר של להקת הפאנק האמריקאית הראמונס.
הפצה
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-10 בדצמבר 2016 בבית הקולנוע של באוסטין, טקסס, ארצות הברית, כחלק מ. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 בפברואר 2017. בגרמניה הוקרן הסרט לראשונה ב-29 בינואר 2017 בברלין, ויצא לאקרנים ב-23 בפברואר אותה שנה.
יומיים לאחר הקרנת הבכורה בארצות הברית דיווח עיתון הניו יורק טיימס כי אולפני המאה ה-20 יצרה מספר אתרי פייק ניוז כחלק ממהלך שיווקי שנועד להפוך את הסרט לויראלי יותר. כמו כן זכה הטריילר לתשומת לב תקשורתית רבה בשל אחת הסצנות שהציג, בהן נראתה מיה גות' באמבטיה מלאה בצלופחים.
ביקורת
אתר האינטרנט עגבניות רקובות העניק לסרט, נכון ל-2022, ציון שלילי של 42% מתוך סיכום של מאתיים ושלוש עשרה ביקורות. הקונצנזוס הכללי שהביע צוות המבקרים של האתר מסר כי, "מרפא לבריאות מתרברב בשפע של סגנון ויזואלי, אולם הוא מתבזבז על עלילה צפויה המכילה טוויסטים, פניות ואלמנטים של אימה אשר נראו זה מכבר בצורה הרבה יותר מוצלחת".
אתר האינטרנט מטאקריטיק העניק לסרט, נכון ל-2022, ציון של ארבעים ושבע מתוך מאה על בסיס ארבעים ביקורות, והצביע על "חוות דעת מעורבות שאינן חד משמעיות", כאשר ציון הקהל עמד על כ-8.2.
פאול בירנס מעיתון ה השווה את עלילתו של הסרט לזו של דרקולה, וטען שבית ההבראה המוצג בו הוא שילוב בין המלון הרדוף מהניצוץ ובין קן הנשרים של אדולף היטלר. לדבריו, על אף שהסרט מכיל אלמנטים רבים של סוגת האימה, הוא כלל אינו מפחיד. בירנס טען כי ורבינסקי ניסה ליצור סרט פולחן העוסק בתרבות הצריכה המודרנית, אולם כל מה שקיבל היה שני שלישים של עלילה אשר הפכו למשחק מקדים והרגישו כמו נצח רק בכדי להיגמר בסוף מטופש.
טארה בריידי מהאייריש טיימס טענה כי הסרט קרס תחת משקלו העצמי הודות לסיפורי הפולקלור והמיתולוגיה המיותרים שבו. כמו כן הבחינה באורכו האבסורדי, שלדעתה איפשר לו להמשיך לספק תשובות לשאלות שמעולם לא נשאלו. היא סיכמה את צפייתה כמתסכלת אך מבדרת.
ג'ו ליווינגסטון מהשבועון האמריקאי הניו ריפבליק כתבה בשבח הסרט וכינתה אותו "סרט האימה שמגיע לנו", אף על פי שביקרה בחריפות את הדרך בה הסתיים. לטעמה מזכיר הסרט את סגנונו של הבמאי דייוויד פינצ'ר, וכן את עלילת פנטום האופרה. כמו כן הצביעה ליווינגסטון על האטמוספירה הנאצית במקצת, ועל הרוחות הפרוידיאנות הנושבות בו.
פיטר בראדשו מעיתון הגרדיאן תיאר את הסרט כיצירה קלסטרופובית, מצמררת ומהפנטת, ואמר כי לא היה בטוח אם נמשך הסרט שעתיים וחצי, יומיים וחצי, חודשיים וחצי, או האם חלק מהסצנות שהוצגו בו היו למעשה הזיות שרק הוא ראה. לדעתו הזכיר הסרט את עבודותיהם של סטנלי קובריק וסטיבן קינג.
ליה פיקט מעיתון ה תיארה את הסרט כסיפור אימה גותי המנסה לחקות את תינוקה של רוזמרי; לדבריה, העלילה הארוכה מדי משעממת ותלויה בטוויסט צפוי שניתן לראות ממרחק רב. בעיניה מזכיר לוקהרט את דמותו של אדוארד טדי דניאלס משאטר איילנד, סרט הדומה למרפא לבריאות, אך מוצלח ממנו במובנים רבים.
ג'סטין צ'אנג מעיתון הלוס אנג'לס טיימס כתב כי קיים היבט מעורר השראה בנכונותם של האולפנים הגדולים לתת חופש לחזונו המטורף של ורבינסקי, גם אם התוצאות אינן תמיד רווחיות. לדעתו אין הסרט מפחיד כמו שהוא יפהפה, גם אם שרירותי מפעם לפעם. צ'אנג השווה אותו לשאטר איילנד, קרימזון פיק ו, וכמו כן הבחין בצללים הנאצים המאפילים על העלילה, מתוך התייחסות לאובססיה של הברון פון רייכמרל לטוהר דם.
קייל סמית' מעיתון הניו יורק פוסט כתב כי התענוג שחווה בעת הצפייה בסרט לא נבע מהיעד אליו הובילה אותו העלילה, אלא דווקא מהאטמוספירה החלומית והמטרידה. אורכו הרב אינו מפריע, כך טען, ברגע שנכנסים לתוך צעדיו האיטיים של הסיפור המלא בתפניות מצמררות. לדעתו, החזותיות של ורבינסקי היא כה עשירה, עד כדי שיתוק הצופים בסרט בזמן הטיול בטירת האימה המבעיתה. הוא השווה בין הסרט לשאטר איילנד ואיש הקש, וכמו כן בין דמותו של פמברוק לזו של קולונל קורץ מאפוקליפסה עכשיו, שתי דמויות אשר ברחו מהמסגרת בה היו מצויות, ושלחו מכתבים חזרה לביתם עם סירובם לשוב.
יוסף קורקוס
רבי יוסף קורקוס (שנות הר', אמצע המאה ה-15 - ה'ש', 1540) היה מחכמי מצרים וארץ ישראל לאחר גירוש ספרד, מראשוני מפרשי הרמב"ם. מכונה גם "מהר"י קורקוס" (מורנו הרב יוסף) או "ר"י קורקוס".
חייו
יוסף קורקוס נולד בספרד. לאחר הגרוש נדד למצרים, ולבסוף הגיע לירושלים.
ביאורו למשנה תורה
חיבורו העיקרי של רבי יוסף קורקוס הוא ביאורו לספר משנה תורה של הרמב"ם. הוא כתב את פירושו על ארבעה ספרים (מתוך ארבעה עשר ספרים הכלולים בחיבורו של הרמב"ם) - כולם עוסקים בהלכות שאינן נוהגות בחוץ לארץ, ורובם עוסקים בהלכות שאינן נוהגות בזמן הגלות: ספר זרעים (העוסק במצוות התלויות בארץ), ספרי עבודה וקורבנות (העוסקים בהלכות המקדש והקורבנות) וספר טהרה (העוסק בהלכות טומאה וטהרה). לכל הספרים הללו לא היה עדיין פירוש מקיף קודם לכן.
כמה חכמים בני דורו כתבו חיבורים דומים: הרדב"ז שכתב פירוש לכמה מספרי הרמב"ם (הפלאה, זרעים ועבודה), ורבי יוסף קארו שכתב את הפירוש המקיף ביותר, על כל חלקי ספרו של הרמב"ם – ה"כסף משנה". ספרו של רבי יוסף קארו זכה להתפשט ולהתקבל יותר משאר החיבורים שנכתבו בזמנו, כולל חיבורו של רבי יוסף קורקוס, שכמעט ונשתכח. עם זאת, רבי יוסף קארו מרבה להביא בחיבורו את דברי רבי יוסף קורקוס – הוא מזכיר אותו ביותר ממאתיים מקומות ופעמים רבות מביא מדבריו ללא אזכור – וכך זכו רבים מחידושיו להגיע ללומדי התורה.
פירושו לסדר זרעים נדפס בשלמותו כבר במאה ה-18 (איזמיר תקי"ז), אך שאר פירושיו יצאו לאור בשלמותם רק בדור האחרון. פירושיו לספרי "עבודה" ו"קורבנות" נדפסו ברמב"ם של הוצאת שבתי פרנקל, אולם פירושו לספר טהרה אבד, ולא נותרו ממנו אלא קטעים בודדים, שנדפסו אף הם במהדורה הנ"ל.
יקטה אוזונוגלו
יקטה אוזונוגלו (בטורקית: Yekta Uzunoglu, בכורדית: Yekta Geylanî; נולד ב-10 במאי 1953) הוא סופר ופעיל זכויות אדם כורדי-טורקי. פעיל למען העם הכורדי. הסב את תשומת הלב העולמית לדיכוי זכויות המיעוט הכורדי בטורקיה, באיראן ובעיראק.
יוסף קורקוס
תשובותיו וכתבים נוספים
תשובות שלו מופיעות בספרי שו"ת של חכמי דורו: שו"ת אבקת רוכל של רבי יוסף קארו ושו"ת הרדב"ז. רבי משה מטראני בספרו שו"ת המבי"ט מתווכח עם פסק שלו. כמה תשובות נוספות שלו, העוסקות בפירושי הלכות ברמב"ם, נדפסו בסוף ספרו של החיד"א - שו"ת חיים שאל, חלק ב'.
יקטה אוזונוגלו
קורות חיים
אוזונגלו נולד ב-10 במאי 1953 בדיארבקיר שבטורקיה. בשנת 1971, בגיל 18, הגיע לפריז ושם למד צרפתית. בין השנים 1973–1979 למד רפואה באוניברסיטת קארל בפראג באמצעות מלגת לימודים שהעניק לו הנסיך הכורדי האחרון צלאדטא בדיר קאן. בזמן לימודיו התיידד עם מתנגדי המשטר הקומוניסטי דאז של צ'כוסלובקיה, במיוחד משורות הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, עבורם הוא הרצה על ארץ ישראל. בשנת 1975, יחד עם סטודנטים כורדים אחרים, נכנס לשטחי שגרירות שוודיה בפראג ושם שבת רעב כמחאה על הסגרתם של סטודנטים כורדים לידי משטרו של הרודן העיראקי סדאם חוסיין על ידי שלטונות צ'כוסלובקיה הקומוניסטית. שנה אחר כך ייסד יחד עם מתנגדי השלטון הקומוניסטי ואנשים אחרים הוצאת ספרים מחתרתית בשם "אררט", הוצאת הספרים הכורדית הראשונה, שהוציאה לאור ספרי סאמיזדאט. הוצאת אררט היא שהוציאה לאור את ספריו בנוסף לספרים אחרים על כורדים ועל כורדיסטן בשפה הצ'כית.
יוסף קורקוס
תשובותיו וכתבים נוספים
כמה כתבי יד של ספרים נוספים שלו מצויים בספריות שונות. חידושיו על מסכתות שבת וכתובות נדפסו בש"ס שבהוצאת "אל המקורות".
יקטה אוזונוגלו
קורות חיים
הוא תרגם קטעים מהתנ"ך וחלקים מספריו של הסופר קארל צ'אפק, מצ'כית לכורדית. כמו כן תרגם שירים וסיפורים כורדיים לצ'כית ולגרמנית. לאחר ההפיכה הצבאית בטורקיה בשנת 1971 קיבל מלגת לימודים בצ'כוסלובקיה, ובשנת 1979 סיים את לימודיו בפקולטה לרפואה כללית של אוניברסיטת קארל (Univerzita Karlova) בפראג. בשנת 1978 ייסד יחד עם חבריו את הסהר הכורדי. בשנת 1979 השלטונות לא האריכו את האשרה שלו, ואוזונוגלו גורש מצ'כוסלובקיה. בדצמבר 1979 שימש כראש המשלחת של הסהר הכורדי בז'נבה, שם התקבל יחד עם עורך דין פרופ' מענך על ידי הנהגת הצלב האדום הבינלאומי.
בתמיכתו של איגוד צרפת-כורדיסטן קיבל מלגת לימודים במוסד המחקר הצרפתי מכון פסטר בפריז. במרץ 1980 נסע כעובד הומניטרי של הארגון רופאים ללא גבולות לחלק הכורדי באיראן, ומאוקטובר 1980 גם לחלק הכורדי בעיראק. בנובמבר 1980 דרכונו נשלל על ידי השלטון הטורקי עקב פעילותו למען הכורדים. בשנת 1981 קיבל מעמד פליט בגרמניה, ושיתף פעולה עם אמנסטי אינטרנשיונל. לאחר שנתיים ייסד עם חבריו את המכון הכורדי בפריז - Institut Kurde de Paris וגם את המכון הכורדי בבון, ועד שנת 1988 שימש כמנהל המכון. בשנת 1986 טורקיה ביטלה סופית את אזרחותו. בשנת 1996 קיבל אזרחות גרמנית. נכון להיום מתגורר ברפובליקה הצ'כית. בשנת 2006 קיבל את פרס קריגל (Cena Františka Kriegla).
הכורדים בטורקיה
הכורדים בטורקיה הם קבוצה אתנית גדולה הדוברת שפה הודו-אירופית השונה מהשפה הטורקית, המהווה כ-15 ועד 25 אחוז מהאוכלוסייה הטורקית. האוכלוסייה הכורדית מפוזרת בכלל רחבי המחוזות בטורקיה, אך ריכוזם הגדול ביותר הוא במזרח ובדרום מזרח טורקיה, אזור שהוא חלק מכורדיסטן.
רקע כללי
הכורדים הם קבוצה אתנית המהווים חלק מהעמים האיראניים, ומספרם הכולל מוערך בכ-25 עד 40 מיליון נפש. היא נחשבת לקבוצה האתנית הגדולה ביותר בעולם שהיא חסרת מדינה. מרבית הכורדים חיים בטורקיה, איראן, עיראק וסוריה, אך ישנן קהילות כורדיות גם בארמניה, בגאורגיה ובמדינות נוספות. הכורדים יושבים בכורדיסטן, שטח של כ-230,000 קילומטרים שהתחלק בין ארבע מדינות לאחר מלחמת העולם הראשונה. הכורדים דוברים מספר לשונות כורדיות קרובות. חלק מהכורדים הם סונים וחלק שיעים, ומשתייכים למסדרים שונים.
תחת משטרו של אטאטורק
ב-1922, עת הכריז מוסטפא כמאל אטאטורק על הקמת המדינה הטורקית, החלה להשתנות המדיניות כלפי העם הכורדי, שבימי האימפריה העות'מאנית התאפיינה בחיזוק הכורדים בשליטתם בשטחיהם ולא בניסיון להפוך את הכורדים לטורקים. בוועידת לוזאן בה הוכרז על הקמת טורקיה אין כל התייחסות לכורדים, ומדובר רק על מיעוטים דתיים הזכאים לזכויות. המדיניות הכמאליסטית שאפה לאחד את העם הטורקי, להטמיע בתוכו מיעוטים ליצירת עם אחד ומאוחד, אחדות זו הייתה אמורה לעמוד גם כנגד מיעוטים אתניים אחרים – ארמנים ויוונים. בין 1919–1922 אטאטורק ערך מאמצי איחוד טורקיים תחת אחדות מוסלמית. בנוסף לכך אטאטורק חשש מהרצון הכורדי בעצמאות, ואסר על שמות כורדיים, ארגונים כורדיים, פרסומים ובתי ספר, כמו גם מוזיקה ותרבות. כתוצאה מיחסו של אטאטורק לכורדים, התרחשו שלוש מרידות כורדיות כנגדו בשנים 1925 - 1938. ההתקוממויות נכשלו והסתיימו בהרג כורדי ובהגליות, באחת מההתקוממויות נגד אטאטורק שהתרחשה ב-1920, היא התנגדה למודרניזציה המהירה ולאופי החילוני והאנטי אתני שאטאטורק הכניס לרפובליקה, וזאת לאור התנגשותה עם השמרנות הדתית של הכורדים. ההתקוממות נענתה באלימות וניסיונות לשלב את הכורדים בזהות הטורקית. האסלאם תמיד היה בעל חשיבות גדולה עבור הכורדים. המנהיג הכורדי עבדו-אלק'אדר הכריז שיהיה מוכן לחיות תחת שלטון טורקי כל עוד המדינה תהיה בעל אפיון אסלאמי.
תחת הרפובליקה הטורקית
במושג "הטרגדיה הכורדית" מתייחסים אל הטרגדיה של העם הכורדי בארצות שונות, וביניהן טורקיה. עם עליית הטורקים הצעירים לשלטון, ואחרי הטיהור אתני שביצעו ביוונים ובארמנים, נותרו הכורדים המיעוט הגדול ביותר. בתחילה השתמש אטאטורק בתמיכה הכורדית כנגד הארמנים. הכורדים גם השתתפו במלחמה נגד יוון, אבל מיד לאחר ההכרזה על הקמת המדינה הטורקית החלו הרדיפות של הכורדים. הסכם לוזאן שאשרר את הקמת טורקיה המודרנית ב-1923 מכיל בתוכו סעיף המבטיח הגנה על מיעוטים. אבל מיד אחר כך, ממרץ 1924, נאסר על הכורדים לדבר בשפתם במדינה.
בין 1920 עד 1938 התרחשו 17 התקוממויות כורדיות, בהן שלוש משמעותיות שהגיעו לשיאן בטבח דרסים. גל שני של התקוממויות התרחש בין 1984 ל-1999, וגבה את חיי שלושים וחמישה אלף איש משני הצדדים. כבכל קונפליקט אתני, המדינה מנסה להטמיע את המיעוט בתוכה, חלה התנגדות והתקוממות המדוכאת בכוח, ואחר כך שוב תקופת אסימילציה. ימי האימפריה העות'מאנית ככזו שאפשרה אוטונומיה יחסית לכורדים כמו גם למיעוטים אחרים. ב-1850 חיו בטורקיה מיליון כורדים כנגד 13 מיליון עות'מאנים. (ו-2 מיליון יוונים, 2.4 מיליון ארמנים ומאה וחמישים אלף יהודים). ב-1935 היו 1.4 מיליון כורדים בטורקיה, ב-1965 2.3 מיליון.
ראש ממשלת טורקיה טורגוט אזאל (היה ממשפחה שחלקה ממוצא כורדי), שלט בין 1989–1993, הציע לשקול נתינת מעמד של פדרציה עצמאית לכורדים, אבל הצבא עצר מבעדו ליישם את הצעתו. הצבא ראה במחתרת הכורדית איום קיומי, דבר שגרר תגובות נוקשות והפרות של זכויות אדם. ראשי הצבא הכריזו ב-2006 שטורקיה איננה מדינה המבוססת על אתניות אלא על אזרחות, תוך ציטוט אמרתו הידועה של אטאטורק בדבר העובדה ש"שמח מי שמכריז על עצמו כטורקי".
המפלגות הפוליטיות הכורדיות מתונות יחסית, ומאורגנות במבנים שבטיים, בעוד למחתרת ה-PKK שורשים אורבניים. כשהחלה ההתקוממות ב-1984 מנתה המחתרת כמה מאות לוחמים, ובתוך 10 שנים צמחה לכוח של 15–20 אלף. שיטת לוחמת הגרילה שימשה את המחתרת לרדיפת המטרה של עצמאות כורדית. עם זאת ה-PKK אינה רק ארגון צבאי, אלא ארגון פוליטי שלו זרוע צבאית. לארגון אידאולוגיה לניניסטית מרכסיסטית, אידאולוגיה מהפכנית. בסיס התנועה בפעילים סטודנטים. הם החלו באנקרה, אבל עברו לכורדיסטן. בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים החלה התעוררות של מודעות כורדית, הרבה ממנה בלתי נגועה באלימות, ועדיין פעילים רבים הושלכו לכמה מבתי הכלא הגרועים בעולם. מחתרת ה-PKK אילצה את השלטונות הטורקיים להכיר בקיום העם הכורדי. אלפי הרוגים גבתה המלחמה, וכיום מזרימה טורקיה כספים רבים לשיפור התשתיות באזורים הכורדיים כדי להרגיע את המחאה. דיווחים רבים על עינויים והתעללויות בעצירים כורדים בבתי כלא טורקיים מובאים, לצד דיווחים על פעולות טרור גרילה של המחתרת הכורדית. בשנות התשעים הארגון השיג שליטה חלקית בחלקים מטורקיה הכורדית, תוך מניעה של כניסת הצבא הטורקי לשטח. על אף היתרון המספרי המובהק של הצבא הטורקי במערכה, (185,000 מול 15,000) התקשה הצבא מול המורדים. בין 1993 ל-1995 תוגברו כוחות הצבא לכדי 360,000.
בדו"ח ביקורת של ועדת הלסינקי נקבע כי בין שמונה לעשרה מיליון כורדים היושבים על שליש מאדמת טורקיה סובלים מרדיפה על רקע אתני. "כמה שמח להיות טורקי" קבע אטאטורק, אבל לא כך פני הדברים עבור הכורדים בעולם כולו – מעולם לא הייתה להם מדינה משלהם, למרות שהם מאכלסים את האזור הקרוי כורדיסטן אלפי שנים. הכורדים חיים כיום בטורקיה, איראן, עיראק, ומיעוטם בסוריה ורוסיה. נציגי "אמנת הלסינקי" בטורקיה שהגיעו לאזורים הכורדים ראו את התשתיות הירודות עדיין, את אחוזי האבטלה הגבוהים, ואת המערכת הרפואית הלוקה.
בשנות השמונים החל פרויקט דרום-מזרח אנטוליה, פרויקט רב-מגזרי לפיתוח אזורי בר-קיימא משולב בדרום-מזרח אנטוליה בטורקיה, אזור בעל נוכחות כורדית רבה. מטרותיו העיקריות של הפרויקט הן להעלות את איכות חייהם ורמת הכנסתם של תושבי האזור, להקטין פערים בין-אזוריים, להגדיל את התפוקה והצמיחה הכלכלית במגזר הכפרי, וכן לתרום למטרות כלכליות וחברתיות במישור הלאומי. הקשיים השונים בפרויקט נפתרו ברובם בתחילת המאה ה-21.
בספר "השאלה הכורדית בטורקיה" טוענים כי עוד מימי אטאטורק טורקיה מעולם לא קיבלה את קיומו של המיעוט הכורדי. בעשורים האחרונים ישנה הגירה רבה של כורדים לאירופה, בצד מעבר מהכפרים לערים טורקיות, שם מתרחש תהליך אסימילציה. עליית הטורקים הצעירים והדגש על טורקיה חילונית הביאה את הכורדים לשיתוף פעולה, כמו גם לשירות בשורות הצבא הטורקי במלחמת העולם הראשונה. אטאטורק שהיה זקוק לכוחות לוחמים השתמש גם הוא בשירותי הכורדים, על אף רצונו בטורקיה מאוחדת ובזהות טורקית אחידה. הממשלה העבירה חוקים רבים שאפשרו להגלות כורדים מאזוריהם לאזורים אחרים של טורקיה. עם זאת הכורדים קיבלו אזרחות מלאה. בשנות השישים והשבעים לבשה האופוזיציה הכורדית זהות של מאבק סוציאליסטי של עובדים. כיום, בעקבות מאבק הדמים בין ה-PKK לצבא סובלים הכורדים מניכור מוחלט: משפחות מפורקות ומוגלות, מקורות פרנסה נפגעים, ונוצרת הפרדה מוחלטת בין טורקיה לכורדים.
העברות אוכלוסייה כורדית נעשו לכל אורך ההיסטוריה של טורקיה. ב-1938 טורקיה העבירה עשרות אלפי כורדים מאזור דרזים, כשדווח על אלפי הרוגים כורדים במהלך הפעולה. גם ב-1985 פונתה אוכלוסייה, אם כי קטנה יותר. לאחרונה הודיעה הממשלה על כוונתה להגלות 50,000 כורדים מכפרי טונצ'לי לאנטוליה ואיזמיר.
התופעה של ההגירה והבריחה של כורדים מעיראק בזמן מלחמת המפרץ נבעה ממספר סיבות. האוכלוסייה הכורדית מרבה להגר מטורקיה ההררית, הכפרית, לערים כמו איסטנבול וברלין. מיליוני כורדים נעים מכורדיסטן לאיראן, לעיראק, לסוריה או טורקיה, מהמזרח התיכון לאירופה, צפון אמריקה ואוסטרליה. זוהי תנועה של מחפשי עבודה ופרנסה, המשלבת בתנועה גלובלית שכזו בחיפוש אחרי מקורות פרנסה. חלק אחר של ההגירה נובע מבריחה מכפרים מופגזים הנתונים במצב מלחמה בין המחתרת הכורדית לצבא הטורקי. משנת 1980 תרמו שלושה אירועים לתנועת אוכלוסייה כורדית.
שלושה גורמים, שלוש תהפוכות היסטוריות: המהפכה האיראנית ומלחמת האזרחים שבעקבותיה, ההפיכה בטורקיה ב-1980 ומלחמת איראן–עיראק, כולם, על אף שלא נגעו ישירות לאוכלוסייה כורדית, אילצה אותם לברוח ולנוע. במלחמת המפרץ מעריכים שכשני מיליון כורדים ברחו מעיראק לגבול טורקיה. ב-1987 ו-1988, לאחר פעילות אינטנסיבית להרס המרקם הכפרי של הכורדים בארצו, השתמש סדאם חוסיין בנשק כימי של גז נגד הכורדים בעיראק, התוצאה הייתה כמאה אלף הרוגים ונעדרים. טורקיה לא פעלה באכזריות כזו, אבל המדיניות של פיזור האוכלוסייה הכפרית של חוסיין מומשה גם בטורקיה, ניסיון לפזר את הכורדים לערים.
ב-1 ביוני 2004 הודיעה מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK) כי הפסקת האש עליה הכריזה, חד צדדית, בשנת 1999, הגיעה לסיומה. העימותים המחודשים בין הצדדים היו לא פחות קטלניים מקודמיהם, ועד שנת 2012 נהרגו בהם אלפי בני אדם, מרביתם אנשי כוחות הביטחון הטורקים, ולוחמי גרילה כורדים.
ב-21 במרץ 2013 המנהיג הכלוא של המחתרת עבדוללה אג'לאן קרא ללוחמיו להשתיק את הרובים ולהתכונן לנסיגה לבסיסם בעיראק. החל תהליך שלום עם ממשלתו של רג'פ טאיפ ארדואן. “ירח הדבש” בין ארדואן והכורדים הסתיים רשמית שנה וחצי לאחר מכן, ב-27 בספטמבר 2014. היחסים בין הטורקים והכורדים הדרדרו רקע המערכה של היחידות להגנת העם" (YPG) מול דאעש בכובאני. ב-24 ביולי 2015, תם תהליך השלום ושבה האלימות בין טורקיה למפלגת הפועלים של כורדיסטן.
הפזורה הכורדית הרחבה פועלת כיום רבות ובאופן מאורגן למען פתרון לבעיית העם הכורדי, מעוררת את תשומת לבו של העולם. לסיכום ניתן לומר שישנה אסקלציה גוברת ביחס של טורקיה למיעוט הכורדי שלה, מאז תחילת המאה העשרים ועד ימינו.
לאחר מאבקים רבים להכרה, הצליחו הכורדים במהלך הבחירות הכלליות בטורקיה (יוני 2015) לעבור את אחוז החסימה הגבוה (10%) ולהכניס נציגים מטעמם לפרלמנט, דבר שהפתיע רבים והביע, מעבר לתמיכה במיעוט הכורדי, גם מחאה כנגד ארדואן.
אוכלוסייה
הכורדים בטורקיה כיום הם מעל 20 אחוז מהאוכלוסייה, ישנן הערכות שונות לגבי מספרם, והוא מעל 10 מיליון איש. לפי המסורת הכורדית נהוג לגור באזורים הגבוהים, בדרום מזרח טורקיה, וגם במחוזות הצפון מערביים אשר מפותחים יותר מבחינה תעשייתית, והריכוז שם עלה עקב ההגירה המסיבית בשנות ה-80 המאוחרות. גם באזור אנטוליה המרכזית מתגוררים כורדים, במחוזות השונים.
תרבות
הכורדים בשנות ה-80 של המאה העשרים נמנעו מלהקליט או להוציא לאור שירים משלהם, שירים בשפה הכורדית. הדבר מאוד השפיע על הצלחתם של זמרים כורדים רבים, אך למרות המניעה, בשוק השחור בטורקיה, נמכרו שירים כורדים, בעיקר הקלטות של המחתרת, וכמו כן תחנות רדיו פירטיות אשר התקיימו אז. כיום, השידורים של מוזיקה בשפה הכורדית הן ברדיו והן בטלוויזיה נחסמו על יד הצנזורה. הספרות הכורדית אינה קיימת מהתקופה הטרום אסלאמית. מתחילת שנות ה-70 הכורדים בטורקיה השקיעו מאמצים רבים כדי ליצור או לכתוב יצירות ספרותית משלהם, כמות הדפוס במהלך ארבעת העשורים האחרונים גדלה בצורה ניכרת, כאשר פעילויות אלה לרוב לא בוצעו בטורקיה, אלא מחוץ לה, בעיקר במדינות האירופאיות האחרות, שבהם ריכוז כורדי רב. כמו כן, נוצרו בטורקיה מספר סרטים הנוגעים בכורדים ובתרבות שלהם. הסרט האחרון המפורסם העוסק בנושא זה יצא לאור בשנת 2011, והציג את הכורדים באור חיובי.
ב-29 בפברואר 2009 פרצה מהומה בבית הפרלמנט הטורקי, כאשר חבר הפרלמנט הכורדי, אחמט טורק, הפר את החוק האוסר על השמעת כל שפה בבית הנבחרים זולת טורקית ונאם בכורדית. ב-1991 נשבעה חברת הפרלמנט הכורדית לילה זאנה לתפקיד אך ביצעה זאת בכורדית ועל כך ריצתה 10 שנות מאסר.
דת
העם הכורדי לאורך ההיסטוריה המיר דתות. עוד לפני התפשטותו של האסלאם והופעתו של הנביא מוחמד, הדת שבה האמינו רוב הכורדים היא הדת הנוצרית, ועד היום ניתן למצוא קבוצות קטנות של כורדים שאמונתם היא הנצרות. כמו כן, מרבית הכורדים רואים את יהודי כורדיסטן כחלק אינטגרלי מהלאום הכורדי ואף חלק מיהודי כורדיסטן רואים עצמם כחלק מלאום זה. עם הופעתו של האסלאם והכיבושים של הערבים במאה ה-7, רוב הכורדים המירו את דתם לאסלאם, ורובם היום הם מוסלמים סונים בעיקר בטורקיה. בנוסף, ישנו מעוט מוסלמי אלווי, שהוא מעוט דתי בין הכורדים שחיים בטורקיה.
איון (משחק וידאו)
איון: מגדל הנצח (בקוריאנית: 아이온: 영원의 탑, באנגלית: Aion: The Tower of Eternity) הוא משחק תפקידים המוני ברשת (MMORPG) במצב מרובה משתתפים מאת חברת NCsoft שיצא לראשונה ב-25 בנובמבר 2008. המשחק משלב בתוכו קונספט של שחקן נגד הסביבה (PvE - Player vs Environment) ושחקן נגד שחקן (PvP - Player vs Player), קונספט הידוע לרוב גם בשם PvPvE. המשחק כולו מתחולל באווירת פנטזיה. נכון ל-20 במאי 2009, באיון היו כ-3.5 מיליון שחקנים מאסיה. השדרוג הראשון שיצא לאיון שוחרר גם באמריקה הצפונית וגם באירופה ב-7 בספטמבר 2010 בשם "איון: התקיפה על בלוריאה" (באנגלית: Aion: Assault on Balaurea). ב-29 בפברואר 2012 הוחלט כי חברת Gameforge תוציא לאור את המשחק באירופה. המשחק באמריקה הצפונית הושק רשמית כמשחק חינמי ללא הגבלות ב-11 באפריל 2012. השדרוג השני שקיבל איון שוחרר באמריקה הצפונית ב-26 ביוני 2013 בשם "איון: הבוגדנות האפלה" (באנגלית: Aion: Dark Betrayal). השדרוג האחרון ביותר למשחק הושק באמריקה הצפונית ב-27 במאי 2020 בשם "איון: צללים על בלוריאה" (באנגלית: Aion: Shadows Over Balaurea).
מיומנויות
מיומנויות (Skills) הם יכולות התקיפה של הדמות. לדמויות שונות עשויות להיות מיומנויות שונות. את רוב המיומנויות רוכשת הדמות תוך כדי משחק. ככל שעולים רמות, כך מיומנויות הדמות משתפרות ומתחזקות.
שחקן נגד שחקן ושחקן נגד הסביבה (PvPvE)
רוב קרבות שחקן נגד שחקן ושחקן נגד הסביבה מתרחשים ב-Abyss וב-Balaurea - אזורים ייעודיים לכך. באזורים אלו ישנם מבצרים (Fortress) אשר יכולים להיכבש על ידי לגיונות (Legions) - קבוצה של כמה משתמשים המשחקים לרוב ביחד. הכיבוש על אותם מבצרים כולל קרבות של שחקנים עם שחקנים מהגזע הנגדי, ושחקנים נגד הסביבה (נגד בוטים - רובוטים ממוחשבים. נקראים גם NPC). בנוסף לכך, ישנם קרבות Sieges - קרבות על מבצרים גדולים יותר, שבהם משתתף מספר גדול יותר של שחקנים, במקסימום של 200 מכל גזע, ולקרבות אלה ניתן להגיע עם נשק מיוחד הנקרא "Siege Weapon". באיון, לא ניתן להילחם שחקן מגזע מסוים בשחקן מאותו הגזע, למעט קרבות דו-קרב.
השתתפות בקרבות שחקן נגד שחקן (PvP) מזכה בנקודות אביס (Abyss Points) או בנקודות כבוד (Glory Points). נקודות אלו עוזרות לשחקנים לעלות בדירוג (Ranks) במערכת דרגות האביס (Abyss Rank system), ואף ניתן להשתמש בנקודות אלו לרכישת פרסים שונים. שחקנים המדורגים גבוה במערכת דרגות האביס יכולים לקבל את התואר "Guardian General" - תואר שיזכה אותם בנתונים (Stats) שיחזקו את דמותם. את נקודות האביס ניתן להשיג כבר בתחילת המשחק על ידי מכירה של אבנים מיוחדות לבוט הנקרא LugBug. בנוסף, ניתן להשיג נקודות אלו ב-Herelym Mine - מקום במשחק בו מתנהלים קרבות שחקן נגד הסביבה, אליו שחקן אחד בלבד רשאי להיכנס בכל פעם. את נקודות הכבוד ניתן להשיג אך ורק על ידי פעילות של שחקן נגד שחקן, לדוגמה - השלמת משימות הכרוכות בקרבות עם הגזע השני. כמו כן, ניתן לאבד את נקודות האביס אם הדמות מובסת על ידי שחקן מהגזע השני.
Warrior / לוחם
מחולק ל-Gladiator / Templar.
Scout / סייר
מחולק ל-Assassin / Ranger. לסייר יש הרבה מיומנויות של זריזות, הסוואה, מתקפות פתע ושיתוק האויב.
Mages / קוסמים
מחולק ל-Sorcerer / Spiritmaster. המתקפות של הקוסמים הן לטווח רחוק ויכול להיות חזקות מאוד, אבל הקוסמים נפגעים מאוד בקלות, לכן הם צריכים תמיד לשמור מרחק מהאויב ולנתב את דרכם בזהירות ובחכמה.
Technist / טכנאי
כשמדובר בלחימה, הטכנאים מסתמכים אך ורק על טכנולוגיה. מחולק ל-Gunslinger / Aethertech.
Muse / בני השירה
זהו קלאס מאוד מיוחד, מאחר שמשלב בתוכו גם יכולות תקיפה טובות, גם קצת יכולות ריפוי וגם קצת יכולות תמיכה. מחולק ל-Songweaver / Vandal.
קבוצות
ניתן לכנס קבוצות של 6 שחקנים ואף יותר שילחמו יחד בקרבות ויחלקו את פרסי הניצחון. ישנם אזורים מסוימים במשחק שמיועדים לכניסה של קבוצות בלבד. קבוצות ניתן לכנס כ-2 עד 6 שחקנים. ארבע קבוצות כאלה המשחקות יחד נקראות ברית (Alliance).
יצירה
יצירה, או באנגלית "Crafting", הוא תהליך במשחק שבו השחקן יוצר חפצים מיוחדים, בגדים, כלי נשק ועוד. לכל תהליך יצירה חובה לאסוף את החומרים המתאימים לו. לאחר שאסף את כל החומרים, על השחקן לערבב את כולם יחד לחפץ שהוא בוחר. יש דברים שכדי ליצור אותם נדרשת רמת יצירה גבוהה, וכדי לרכוש אותה, על השחקן להתאמן ולשפר את כישורי היצירה שלו. כמו כן, ישנם דברים רבים שלא ניתן ליצור.
תעופה
באיון, תעופה היא כלי חיוני בכל מיני קרבות, משימות ותהליכי יצירה. ניתן לעוף רק באזורים מסוימים, הנקראים אזורי תעופה (Flight Zones). כברירת מחדל, תעופה מוגבלת ל-60 שניות, אך ניתן להגדיל זמן זה על ידי לבישה של ציוד מיוחד, כנפיים, כותרות (Titles) ועזרים נוספים במשחק. כמו כן, בעת תעופה, יש אפשרות לשחקנים להשתמש בשיקויי תעופה, המגבירים את הזמן הנותר להם לעוף. כמו כן, במשחק ניתן גם לרחף בכל אזור, אך ריחוף אינו חופשי כמו תעופה רגילה.
משימות
באיון ישנם כמה סוגי משימות: משימות אתגר, המסומנות בצהוב, משימות רגילות, המסומנות בכחול, משימות שניתן לבצע אותם מספר פעמים, המסומנות בתכלת, משימות Windstream המסומנות בכתום ומשימות מלחמה, המסומנות גם כן בתכלת.
משימות אתגר אלה משימות שמתרכזות בסיפור, משימות רגילות, או משימות כחולות, אלה משימות שאמורות לעזור לשחקן לעלות רמות יותר בקלות, משימות המסומנות בתכלת אלה משימות שעושים אותם בדרך כלל כדי להשיג חפצים ומטבעות, ומשימות Windstream, המסומנות בכתום, אלה משימות הנותנות הדרכה לשחקן חדש ומראות לו כיצד להתקדם במשחק. את רוב המשימות ניתן לשתף עם שחקנים אחרים או לנטוש אותן, אך משימות אתגר לא ניתן לנטוש או לשתף.
תקציר העלילה
מגדל הנצח (The Tower of Eternity) אטריה (Ateria) תמיד הייתה מקום מסתורי ומלא בסודות, אפילו עבור תושביה הקדומים ביותר. אך דבר אחד תמיד היה ברור – איון, ישות שמימית חזקה מאוד, היא זאת שבראה את אטריה. ישות אלוהית חסרת גיל ששלטה בכל רחבי הקוסמוס. איון לבש צורה של מגדל אדיר, כמי שיושב בראש היווצרותה של אטריה ושל המינים הקדומים ביותר שישבו בה, המכונים דראקן (Drakan).
כמו שען, היה יוצר מרחבי זמן אדירים, וכמו אמן היה מפסל כל הר והר, עמק ויבשת באטריה. כשרק נבראה, הייתה אטריה מקום קסום, עמיד מכל בחינה ומלא בזוהר. החיים בה תמיד היו טהורים, נקיים ורוחניים לצד המבנה המופלא שעמד במרכז, בו ישב איון, מבנה שכונה "מגדל הנצח". המגדל נראה כמעין מפלח את השמים ומחבר את צדה האחד של אטריה לצדה השני. מגדל הנצח השרה את אורו על כל אטריה.
מות אדוניס (מצואולי)
מות אדוניס (באיטלקית: Morte di Adone) הוא פסל שיש של הפסל ג'וזפה מצואולי, שהושלם בשנת 1709 ומתאר את מות אדוניס. הוא נחצב בגודל טבעי (גובה 193 ס"מ) ומוצג במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.
איון (משחק וידאו)
תקציר העלילה
כך החיים שגשגו במשך אלפי שנים תחת הסדר שמימי זה. עד ליום בו הדראקן, כאמור תושביה העתיקים של אטריה, החליטו שנמאס להם לתפקד כיצורים הפשוטים של כוכב הלכת הזה. לפתע נוצר מעין מרוץ על השגת גזע נעלה מנטלית ופיזית על פני בני האדם ועל פני הספיאנס (Sapiens) - גזעים נוספים שנוצרו קצת אחרי הדראקן - מרוץ שבו התחרו רק הדראקן, שניסו להוכיח את עצמם כמין החזק והחיוני ביותר לאטריה, תוך כדי אלימות הגוברת מיום ליום, השורפת כל דבר שעומד בדרכה.
מות אדוניס (מצואולי)
על פי השיר האפי מטמורפוזות של אובידיוס, גידלה האלה ונוס את אדוניס כאם והוא הפך למאהב שלה. באחת מגיחות הציד שלו נפצע אדוניס פציעה קשה בירכו על ידי חזיר בר ומת מפצעיו בידיה של ונוס, אשר יצקה את נקטר האלים על הדם הניגר, וממנו צמחו פרחי הכלנית האדומים (למרות זאת, סוג הפרח הקרוי על שם אדוניס הוא הדמומית).
איון (משחק וידאו)
תקציר העלילה
אך היה מי שהתנגד לדראקן – אלה היו בני האדם, המין היחיד שהתנגד לדראקן, והם נלחמו בגבורה על מנת לייצב את אורח חייהם כבהתחלה. אך ככל שהמלחמה נמשכה, הדראקן היו בטוחים בעצמם יותר ויותר, גאוותם רק גדלה, הם הפנו את גבם באופן מוחלט כנגד יוצרם והמשיכו להתחכך קדימה כמירוץ אוטונומי לחלוטין. בנוסף, הם זנחו את השם שניתן להם על ידי איון ובחרו לעצמם שם חדש – הבלאור (the Balaur).
מות אדוניס (מצואולי)
יצירה זו של מצואולי, מתלמידיו של ברניני, שעליה עבד כמעט 30 שנה (החל מ-1680), מגלמת את כל התכונות של הבארוק המאוחר. היא מתארת את הרגע שבו אדוניס עומד ליפול, לאחר שספג מהלומה מחזיר הבר. תנוחתו ולבושו של אדוניס מחזקים את הדינמיות של הרגע הדרמטי הזה. גלימתו, אשר מועפת אל מעבר לכתפו, מעניקה לפסל רוגע וציוריות. העיבוד המגוון של השיש, החל מליטוש אלגנטי לחספוס, משפר את הדקורטיביות של היצירה.
איון (משחק וידאו)
תקציר העלילה
בסופו של דבר, בשל המלחמה הארוכה והסכסוכים הרבים שנוצרו, התפצלו בני האדם לשני גזעים שונים – אליוס (Elyos) ואסמודיאנס (Asmodians). האליוס לקחו לעצמם את החלק התחתון של אטריה, המוצף תמיד באור יום יפהפה, בעוד האסמודיאנס לקחו את החלק העליון של אטריה – חלק חשוך ואפל, בו קרן אור כמעט ולא נראית לעולם. מאחר שהתפצלו לגמרי, האליוס והאסמודיאנס לעולם לא יוכלו לחיות בשלווה אחד עם השני, והבלאור לעולם לא יוכלו לחיות בשלווה עם בני האדם, הנקראים גם דאיבות (Daevas), שהם האליוס והאסמודיאנס.
פיתוח
איון הוכרז לראשונה במאי, 2006. המשחק פותח על ידי חברת NCsoft בדרום קוריאה. המשחק פותח תוך שימוש במנוע המשחק CryEngine 1 מבית קרייטק, ששימש גם את המשחק הפופולרי Far Cry. גרסת הבטא הסופית בקוריאנית יצאה בנובמבר, 2008. כמו כן, פותחה גם גרסה סינית למשחק, שמבחן הבטא האחרון שלה יצא ב-8 באפריל 2009. לאחר מכן הושק המשחק גם במערב, הכולל גרסה צפון-אמריקאית, גרסה אירופאית וגרסה אוסטרלית.
מוזיקה
הפסקול הרשמי של איון: מגדל הנצח שוחרר כדיסק יחיד הכולל בתוכו 22 טראקים שנכתבו על ידי המלחין יאנג באנג-אן (Yang Bang-Ean), הידוע גם כ"ריו קוניהיקי" (Kunihiko Ryo) ביפן. הפסקול שוחרר ביפן ובקוריאה ב-21 באוקטובר 2008. הפסקול שוחרר גם לאייטונס ב-20 באוקטובר 2009.
האלבום השני, "AION – Annales of Atreia", נוצר על ידי שני המלחינים אינרו ג'ו (Inro Joo) ו-וונקי קים (Wonki Kim). האלבום יצא באופן רשמי ב-10 במאי 2010 בחנות ה-iTunes בעבור 9.99 דולר.
רודריגו גרסיה
רודריגו גרסיה ברקה (בספרדית: Rodrigo García Barcha; נולד 24 באוגוסט 1959) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה קולומביאני-אמריקאי, בנו של הסופר גבריאל גרסיה מרקס.
ביוגרפיה
גרסיה נולד בבוגוטה, קולומביה, בנם של הסופר גבריאל גארסיה מארקס ושל מרסדס ברקה פרדו (Mercedes Barcha Pardo) וגדל בקולומביה, במקסיקו ובארצות הברית.
קריירה
גרסיה היה צלם קולנוע (צילם את ההפקה מ-1998 של "תקוות גדולות" בבימויו של אלפונסו קוארון) וביים מספר פרקים בסדרות טלוויזיה של חברת HBO, בהם "עמוק באדמה", "הסופרנוס" ואת שתי העונות האמריקאיות של "בטיפול".
בנוסף ביים את סרטי הקולנוע "דברים שאפשר לדעת עליה" (משנת 2000), את "עשרה סיפורי אהבה זעירים" (2001) ואת "אמהות וילדים" עבורם כתב גם את התסריט, וכן, כתב וביים את הסרט "נוסעים" משנת 2008, בכיכובה של אן האת'וויי.
בשנת 2022 יצא לאקרנים סרטו "ריימונד וריי" אותו ביים וכתב בהפקה של אלפונסו קוארון.
יערות קלפ
יערות קלפ או ערוגת קלפ היא מערכת אקולוגית ימית המצויה לרוב לחופי ימים ממוזגים או באקלים קוטבי (אם כי ב-2007 ערוגת אצות התגלתה גם לחופי גלאפגוס באקוודור) ומורכבת מאצות חומיות גדולות ועשירות בכלורופיל המאפשר להם לצמוח במהירות. למרות שמם הם אינם יערות אמיתיים ואין בהם צמחי עובר.
יערות אלה הם מהאזורים הפוריים ביותר באוקיינוס, בדומה לשוניות אלמוגים אך גם יחדיו הם לא מספקים 1% מהפיריון הכולל העולמי. עם זאת חלק מיערות אלה נמצאים בפגיעה חמורה עקב דיג יתר ופגיעה של ההתחממות העולמית מה שמשפיע בעיקר על כרי אצות במזרח טסמניה וצפון קליפורניה. יערות אלה נמצאים גם בפגיעה תמידית של רעיית יתר מצד קיפודי ים המנסים לדלל את מספרם ולייצר שממה ייחודית.
היערות
יערות הקלפ נפוצים במספר ימים כשהעיקריים מביניהם הם בצפון-מזרח האוקיינוס השקט בין חופי סן פרנסיסקו, קליפורניה עד אלסקה והאיים האלאוטיים, בהם נרשמו למעלה מ-20 סוגי אצות ביער. עם זאת נצפו גם כרי אצות בגדלים שונים בשני קצוות האוקיינוס האטלנטי, בצפון-מזרח ודרום-מזרח האוקיינוס השקט, באיי האוקיינוס הדרומי, בחופי סין ויפן, דרום אוסטרליה, ניו זילנד וכף התקווה הטובה.
האצות צומחים בקרבה לחוף על מצע קשה, חומרים הזנה בכמות גבוהה, לעיתים בעזרת זרמי הים ואור שמש ברמות גבוהות. לעיתים היערות נמוגים בחורף אך שבים לשגשג בקיץ.
ישנם מבחר קטן של אצות חומיות היכולות לייצר יערות ביניהם הידועה ביותר היא קלפ ענק (Macrocystis) אך גם אצות מהסוגים: Laminaria, Ecklonia, Lessonia, Nereocystis, Alaria ו-Eisenia.
ביערות ישנו מבחר של בעלי חיים ושאר יצורים ועוד חיות המגיעות למים שסביבו מבלי לעצור ממסעם. שטצדאים, חשופיות ים כמו הנדנית, תמנון פסיפי ענק, רב-זיפיות, קווצי עור שונים ומיני סרטנים חיים על הקרקעית או בין עלי האצות. דגים שונים כמו ורדוניים, גריבלדי סרדיניים ולטריים משוטטים לאורך האצות בחיפוש מזון או מתגוננים מטורפים ביניהם, כשעל הקרקעית דגים כמו דקר הקלפ או טחן קליפורני מחפשים טרף שקוע. מיני מינים גדולים כמו כלבי ים, אריות ים, לוטרות ים, כרישים ואף לווייתן אפור נמצאים לעיתים קרובות בין או ליד האצות וכן ישנם מושבות של עופות ימיים הנמשכות לשפע החיים הרב בהם.
קיפודי ים גם משגשגים ביערות אלה אך הם מסוכנים לאזור (כשגרוע במיוחד המין Strongylocentrotus purpuratus), מאחר שהם ניזונים מהאצות בצורה הפוגעת בשורשי אחיזתם, גורמת להם לצוף לאוקיינוס והורגת אותם. לאחר שאזור של אצות מושמד מרעיית יתר הוא נהפך לשממת קיפודי ים, בה מינים שונים של קווצי עור. אך ישנם מיני מפתח ה"שומרים" על היערות בטריפת או הדיפת הקיפודים, ביניהם לוטרת הים, שפתן ראשתני קליפורני וכמה חלזונות וכוכבי ים גדולים. באזורים בהם נפגעים מינים אלה עלולים להיפגע כלל היערות.
היערות הגדולים ביותר שייכים לקלפ הענק שהפרטים הגדולים ביותר שלו הגיעו למעל 200 ק"ג אורך של 47 מטרים, מה שהופך אותו לאחת האצות הגדולה בעולם.
כנס העתידנים (סרט)
כנס העתידנים (באנגלית: The Congress) הוא סרט קולנוע מסוגת מדע בדיוני בבימויו של ארי פולמן אשר יצא לאקרנים ב-15 במאי 2013. הסרט הוא עיבוד קולנועי לספר באותו השם מאת הסופר סטניסלב לם. הקרנת הבכורה נערכה בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרט משלב צילום שחקנים ואנימציה.
תקציר העלילה
הסרט עוקב אחר השחקנית רובין רייט (המגלמת את עצמה). רייט מתגוררת עם שני ילדיה בסמוך לשדה תעופה. בנה, אהרון, חולה בתסמונת אשר, שגורמת לו להתעוור ולהתחרש באופן הדרגתי. היא ובנה מטופלים על ידי הרופא ד"ר ברקר, שמנסה לסייע להתמודד עם המצב הקשה של בנה. רייט מוצגת כשחקנית כושלת, אשר מאז הסרט "הנסיכה הקסומה" לא הצליחה בקולנוע, לרוב בשל פחד במה שגרם לה לנטוש סרטים במהלך הפקתם.
סוכנה (המגולם על ידי הארווי קייטל) מציע לה הצעה מאת אולפני מירמאונט במסגרתה האולפן יסרוק את דמותה למחשב וישתמש בדמות הממוחשבת על מנת להפיק סרטים מבלי צורך בהסכמתה או במשחק בפועל של השחקנית. רייט מתנגדת להצעה, אולם בשל מצבו הבריאותי של בנה (המתחרש ומתעוור) נאלצת להסכים לחוזה ל-20 שנה, מאחר שהובהר לה שבלא חתימה על החוזה לא תועסק על ידי אף אולפן ולא תוכל לממן את טיפולי בנה.
20 שנה לאחר מכן, רייט מוזמנת לכנס העתידנים המתקיים בעיר האנימציה אברהמה בו מוצגת טכנולוגיה חדשה של אולפני מירמאונט, בה שואפים הצופים סם כימי, ורואים את כל העולם שסביבם, ואת עצמם באנימציה. בשלב זה הסרט עצמו הופך מסרט מצולם לסרט אנימציה. במהלך הכנס רייט מסכימה להאריך את החוזה שלה עם האולפן, ולאפשר לאנשים סביבה ללבוש את דמותה באמצעות סם. במהלך הכנס טרוריסטים פולשים למתחם ורייט נפצעת מהחומריים הכימיים שפוזרו באוויר.
היא מוקפאת ל-20 שנה נוספות שלאחריהן מתעוררת בעולם עתידני, בעיר ניו יורק, שבה מגדלים פורחים באוויר בין גנים מלאי פרחים; עולם בו כל אחד יכול לצרוך כל סם לדמיין את דמותו, ובני האדם חיים בהרמוניה נטולת אגו. מי שמדריך אותה בעולם המצויר החדש הוא דילן טרלינר, האווטאר של אנימטור ותיק שעבד באולפני מירמאונט והשתמש בדמותה הדיגיטלית ליצירת סרטים. השניים מתאהבים ומבלים בעולם האנימציה אך רייט עדיין רוצה למצוא את בנה. למרות שדילן מנסה להניאה מלעזוב את "מסיבת הכימיקלים" האוטופית לעולם האמיתי המכוער והאכזר, רייט בוחרת להתנקות מהסמים במטרה למצוא את בנה שנעלם.
לאחר צאתה מעולם ההזיות היא מגלה כי היא נמצאת בעיר הרוסה, בה אנשים מתים מחוסר טיפול רפואי, קופאים מקור ורעבים לאכול, אך אינם יודעים זאת בשל הסמים. היא מגלה שבנה חיכה לה 19 שנים ואז נכנס לעולם הסמים, שבו, בשל העובדה שאנשים לובשים ופושטים צורות, לא ניתן למצוא אותו. רייט בוחרת לחזור לעולם הסמים לאחר שכשלה התוכנית למציאת בנה. בסיום הסרט, רייט שוב נכנסת לעולם האנימציה של "מסיבת הכימיקלים" ומדמיינת את עצמה בדמותו של בנה, אהרון, שחי מחדש את חייו, החל מלידתו, עבור במבט הראשון באמו, צופה באמו משחקת על הסט, בטיפולים אצל ד"ר ברקר ובסוף צופה באמו הולכת לכנס העתידנים. בסצנה האחרונה רייט טסה על מטוס מראשית התעופה ומוצאת את בנה בלב המדבר. הסרט נותן לצופה להחליט האם היא אכן פגשה את בנה בעולם "מסיבת הכימיקלים" או שהיא רק מדמיינת את זה.
הפקה
העבודה על הסרט החלה בשנת 2008. הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן והיה סרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בשנת 2013.
מזמור חג המולד (מיני-סדרה)
מזמור חג המולד (באנגלית: A Christmas Carol) היא מיני-סדרה בריטית מסוגת הפנטזיה המבוססת על ספר באותו השם מאת הסופר צ'ארלס דיקנס. מיני-הסדרה עלתה לשידור ב-"BBC One" בבריטניה וב-"FX" בארצות הברית במהלך דצמבר 2019. מיני-הסדרה, שכוללת שלושה פרקים, נכתבה על ידי סטיבן נייט, שאף אמון על הפקתה לצידם של השחקן טום הארדי והמפיק רידלי סקוט בין המפיקים בפועל.
תקציר העלילה
אבנעזר סקרוג' הוא אדם אמיד, מבוגר ומריר המתעב בכל ליבו את תקופת חג המולד. בערב חג מולד אחד, סקרוג' מקבל ביקור משלוש רוחות רפאים שמראות לו את עברו, את ההווה שלו ואת עתידו ומלמדות אותו שיעור חשוב בתיקון התוצאות שעליהם הביאו אותו דרכיו ואורח חייו.
צוות השחקנים והדמויות
צוות השחקנים הוכרז במאי 2019.
פיתוח
בנובמבר 2017 הוכרז כי רשת "BBC" הזמינה מיני-סדרה חדשה על ספרו של דיקנס, "מזמור חג המולד", שתיכתב על ידי סטיבן נייט בשלושה פרקים. במקביל לכתיבת מיני-הסדרה, נייט אחראי להפקתה בפועל לצידם של טום הארדי ורידלי סקוט.
ליהוק
בינואר 2019, נחשף כי במקביל להפקת הסדרה, הארדי אף יככב בה, אולם הדמות אותה הוא יגלם לא נחשף. במאי, נודע שגאי פירס יגלם את דמותו של סקרוג', לצידם של השחקנים אנדי סירקיס, סטיבן גרהאם, שרלוט ריילי, ג'ו אלווין, וינט רובינסון וקייואן נובאק. רוטגר האוור, שלוהק לדמותו של רוח חג המולד של העתיד, חלה מכדי לצלם את הסצנות בהשתתפותו והוחלף על ידי ג'ייסון פלמינג.
צילומים
צילומי מיני-הסדרה החלו במאי 2019 באולם ריינהאם שבמזרח לונדון. בתחילת יוני, הצילומים נערכו בבית החולים לורד לייסטר בוורוויק.
השירות הימי המלכותי לנשים
השירות הימי המלכותי לנשים (באנגלית: Women's Royal Naval Service, WRNS) היה ענף הנשים של הצי המלכותי של בריטניה. הוא הוקם לראשונה ב־1917 עבור מלחמת העולם הראשונה, ופורק ב־1919. לאחר מכן הוקם מחדש ב־1939 בתחילת מלחמת העולם השנייה, ופעל עד למיזוגו עם הצי המלכותי ב־1993. ב־WRNS שירתו טבחיות, פקידות, אלחוטניות, מפעילות מכ"ם, מנתחות נשק, מחשבות טווחים, חשמלאיות ומכונאיות מוטסות.
במלחמת העולם הראשונה
ב־10 באוקטובר 1918, הפכה ג'וזפין קאר בת ה־19 מהעיר קורק לחיילת השירות הימי המלכותי לנשים הראשונה שמתה בשירות פעיל, כאשר ספינתה, ה־RMS Leinster טורפדה. עד סוף המלחמה שירתו ב־WRNS כ־5,500 חיילות, בהן כ־500 קצינות. בנוסף, היו כ־2,000 חיילות ששירתו בשירות האוויר של הצי המלכותי, והועברו לחיל האוויר המלכותי עם הקמתו. ה־WRNS פורק ב־1919.
מלחמת העולם השנייה
בין יתר התפקידים, בלטו חיילות ה־WRNS כסגל תומך בבית הספר הממשלתי לצפנים בבלצ'לי פארק.
לאחר מלחמות העולם
ה־WRNS המשיך להתקיים לאחר תום המלחמה, על אף שמתיוס פרשה ב־1947 וגודינאף נפטרה שנה קודם לכן. בשנות ה-70 הלחץ לשלם שכר שווה לנשים ולחדול מאפליה מינית הובילו למיזוג ה־WRNS והצי המלכותי. השינוי העיקרי היה שחוק המשמעת הימית 1957 הוחל מעתה גם על נשים. בשנת 1976 נתמנתה ווֹנלָה מקברייד, בעלת ניסיון בניהול משאבי אנוש, למנהלת ה־WRNS, ותוך שנה הוסדרה הכפפת חיילות ה־WRNS לאותם כללי משמעת כמו הגברים המשרתים בצי.
באוקטובר 1990, לאחר פלישת עיראק לכוויית בתחילת מלחמת המפרץ, שירתו בספינה HMS Brilliant הנשים הראשונות על ספינת מלחמה מבצעית. באותה שנה, הקצינה הראשית פיפה דאנקן הפכה לקצינת ה־WRNS הראשונה שפיקדה על בסיס חוף של הצי המלכותי.
בשנת 1993 שולב ה־WRNS סופית בצי המלכותי, ומאז נשים מורשות לשרת על סיפון כלי שיט של הצי כחברות מלאות בצוות.
עד 1993, כל הנשים בצי המלכותי היו חיילות ה־WRNS מלבד אחיות מוסמכות, ששירתו (ועדיין משרתות) בשירות האחיות של הצי המלכותי על שם המלכה אלכסנדרה, ומלבד קצינות רפואה ורפואת שיניים, שמשרתות ישירות בצי המלכותי.
טום קאלן
טום קאלן (באנגלית: Tom Cullen; נולד ב-17 ביולי 1985) הוא שחקן, סופר ובמאי ולשי.
ביוגרפיה
קאלן נולד באבריסטווית' שבמחוז דיפאד בוויילס. בשנותיו הראשונות גדל בלנדרינדוד ולס, ובגיל 12 עבר לקארדיף שם למד בבית הספר התיכון לאנישן. הוריו הם סופרים ויש לו שני אחים. לפני שפנה לקריירת משחק עסק במוזיקה. ב-2009 סיים תואר בקולג' המלכותי הוולשי למוזיקה ודרמה, ואחר כך למד במשך שנה בבית הספר "Central School of Speech and Drama".
קריירה
עוד בתקופת לימודיו לוהק קאלן לסרט "Daddy's Girl" שזכה בפרס באפט"א הוולשי לסרט הטוב ביותר, וכיכב בסרט "Watch Me" שזכה אף הוא בפרס באפט"א הוולשי לסרט הקצר הטוב ביותר. בתיאטרון שיחק במחזה "גורג'ו" באולד ויק בבריסטול, במחזה "Assembly" וב-"Good Night Out in the Valleys" בתיאטרון הלאומי בוויילס, ובמחזה "The Sanger" בתיאטרון שרמן קימרי. ב-2011 נכלל שמו ברשימת כוכבי המחר של המגזין "Screen International".
ב-2011 כיכב קאלן בתפקיד ראסל, מציל מנוטינגהאם, בסרט "Weekend". הסרט זכה בפרסים רבים בהם פרס חבר השופטים בפסטיבל הסרטים בנשוויל, ובפרס הקולנוע הבריטי העצמאי להפקה הטובה ביותר. קאלן זכה בפרס השחקן החדש המבטיח ביותר של הקולנוע הבריטי העצמאי, ובפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בנשוויל על תפקידו בסרט.
בטלוויזיה שיחק קאלן בתפקיד ג'ונאס בסדרה "מראה שחורה", הוא גילם את יורם, סוחר הסמים, בדוקודרמה "Banged Up Abroad", והופיע בתפקיד ריצ'רד בסדרת הדרמה "Pen Talar". ב-2012 הופיע בתפקיד וולפריק במיני-סדרה "עולם ללא קץ". הוא השתתף בתפקיד המחזר של ליידי מרי קרולי, טוני גילינגהם, בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון".
בקולנוע שיחק בסרט "Desert Dancer", המגולל את סיפורו של הרקדן האיראני אפשין גפריאן, שסיכן את חייו כדי לרקוד למרות האיסור על כך במדינה. עוד השתתף בסרט המדע הבדיוני "The Last Days on Mars", המבוסס על המשימה המאוישת הראשונה על המאדים. סרטים נוספים ששיחק בהם הם "Happily Ever After", "No Compass in the Wilderness" ו-"A Hundred Streets".
ב-2008 כתב קאלן והפיק סרט קצר בשם "Naughties" עם אלכסנדר ולהוס. ב-2009 הקימו השניים להקת תיאטרון ולשית "Undeb Theatre". ב-2010 כתב וביים מחזה באורך מלא בשם "Kingfisher", אודות אדם שיוצא מהכלא, ומחזות קצרים נוספים שבוצעו על ידי Undeb. הוא כתב בהזמנת ה-BBC סרט קצר על ילד ולשי שמתמודד עם הגירושים של הוריו.
בשנת 2016 שיחק קאלן בסרט האיטלקי "מוקש" לצד ארמי האמר.
בשנת 2021 לוהק לסרט הבריטי-ישראלי "סוף טוב" של הבמאים הישראלים שרון מימון וטל גרניט אשר מבוסס על המחזה באותו שם מאת ענת גוב. במאי אותה שנה לוהק קאלן לתפקיד בסדרת הטלוויזיה להיות אליזבת.
חיים אישיים
מאז 2011 לקאלן יש מערכת יחסים עם השחקנית הקנדית טטיאנה מסלני אותה הכיר כשצילמו את המיני-סדרה "עולם ללא קץ" של ערוץ 4.
בניין לסייל-ואקר
בניין לסייל-ואקר (באנגלית: LaSalle-Wacker Building) הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב לסייל 221 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 156 מטרים והוא בעל 41 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים הולאבירד ורוט (Holabird & Root) בסגנון אר דקו, ונבנה בין השנים 1928-1930.
היסטוריה
במקור תוכנן הבניין בצורת "ר" ולגובה של 37 קומות. הוא מחופה בחזיתותיו בגרניט ואבן גיר.
כמו בניינים אחרים בשיקגו, הוא מואר באור זרקורים צבעוני בלילות. חלקו העליון מואר בתאורה כחולה בדרך כלל.
אה"מ אורפורד (1698)
ב־1704, במהלך מלחמת הירושה הספרדית, שירתה "אורפורד" בים התיכון בציו של אדמירל ג'ורג' רוק. היא נטלה חלק בהרעשה מן הים של גיברלטר ובכיבושה. זמן קצר לאחר מכן השתתפה בקרב מלאגה תחת פיקודו של קפטן ג'ון נוריס. ב־1707 הייתה "אורפורד" חלק מציו של אדמירל קלאודסלי שובל, שהעניק סיוע מן הים לצבא הנלחם בטולון. "אורפורד" הייתה עדה לאסון שפקד את ציו של שובל ליד איי סילי בשובו הבייתה, אסון בו טבעו אדמירל שובל עצמו וארבע מאוניותיו וקרוב ל־2000 מלחים קיפחו את חייהם. "אורפורד" עצמה ניזוקה קלות והצליחה להגיע אל פורטסמות'.
היא נבנתה מחדש בליימהאוז על פי תקן האדמירליות של 1706 והושקה ב־17 במרץ 1713. ב־1727 נבנתה מחדש בפעם השנייה. ב־1718 השתתפה בקרב כף פאסארו. ב־1736 החזירה "אורפורד" מליסבון את ג'ון הריסון והכרונומטר הימי הראשון שבנה. בהפלגה זו הצליח הריסון להוכיח בפעם הראשונה כי השעון שבנה שומר על דיוקו גם על סיפונה של אונייה המיטלטלת בים.
"אורפורד" נטרפה ב־13 בפברואר 1745 במצר ווינדוורד בים הקריבי, אך כל אנשי צוותה ניצלו.
צב נשכן דרום-אמריקאי
צב נשכן דרום-אמריקאי (שם מדעי: Chelydra acutirostris) הוא מין גדול של צב ממשפחת צבים נשכניים מהסוג צב נשכן.
בעבר מין זה נכלל במין צב נשכן מצוי, אך הופרד ממנו למין עצמאי, די דומה לו. הוא חי באמריקה הדרומית וגם במרכזית בביצות ונחלים טרופיים באקוודור, קולומביה, קוסטה ריקה, הונדורס, ניקרגואה ופנמה.
צב נשכן מרכז-אמריקאי
צב נשכן מרכז-אמריקאי (שם מדעי: Chelydra rossignonii) הוא מין גדול של צב ממשפחת צבים נשכניים מהסוג צב נשכן.
בעבר מין זה היה כלול במין צב נשכן מצוי, אך הופרד ממנו למין עצמאי, דומה לו ביותר. הוא חי באמריקה המרכזית במקסיקו, בבליז, בגואטמלה ובהונדורס בביצות ובנחלים.
צב זה התמעט בטבע ונמצא בסכנת הכחדה.
תמר רונן-רוזנבאום
תמר (תמי) רונן-רוזנבאום (נולדה ב-19 ב אוקטובר 1954) היא פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. כיהנה כדקאנית הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. כמו כן, רונן הייתה חברת מועצה בעיריית ראשון לציון בשנים 2013-2018.