cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמנואל שפר
אימון נבחרת ישראל
הסיבה לשיחררו הייתה יחסיו הגרועים עם חלק ממנהלי ההתאחדות לכדורגל ויחסו אל שחקני הנבחרת שכלל גערות קשות ועלבונות. בהקשר זה, סיפר שפר למקורביו, כי הכדורגל השתנה עד היסוד, ו"השחקן נהיה יותר מפונק, וכבר לא מוכן לעבוד כל כך קשה". אותה נבחרת ייחודית שעמדה לרשותו ב-1970, שהיו מוכנים לערוך שלושה אימונים ביום בכל מזג אוויר, וערכה את מחנה האימונים שלה קרוב לשנה במקביל למשחקי הליגה, כדי לייצג את המדינה בכבוד, היא לא הנבחרת שעומדת לרשותו היום, וכך לא ניתן להגיע לגביע העולמי.
שפר היה ידוע בקשריו הטובים עם מאמנים אירופאים ובמיוחד היה מקורב להנס וייסווילר, מאמנה של קבוצת הפאר הגרמנית בורוסיה מנשנגלדבך. קשרים אלו סייעו גם למעבר כדורגלן הנבחרת, שמואל רוזנטל, לקבוצה הגרמנית - ההחתמה הראשונה של כדורגלן ישראלי בקבוצה מקצוענית באירופה.
ב-2010 זכה לתואר יקיר העיר רמת השרון, בה התגורר למעלה מ-30 שנה.
שפר נפטר ב-28 בדצמבר 2012.
אופיו כמאמן
בראיון שנערך עמו (יחד עם המאמן משה וארון) לאחר משחקי הגביע העולמי ב-1966, אפיין עצמו שפר כמי שמגיע מן ""האסכולה הגרמנית" הבנויה על היסודות הטובים של הכדורגל האנגלי, עם תוספת של משחק הצוות ההונגרי. אסכולה זו מבוססת על משמעת ברזל, כושר גופני מצוין ומשחק צוות. בהמשך אותו ראיון העלה שפר את מסקנותיו מטורניר הגביע העולמי. לטענתו, שיטת הצבת השחקנים אינה קובעת עוד. השחקן הפך לשחקן כלבו שצריך לדעת לבצע את כל התפקידים. מאפיין זה מגביר את חשיבות הקבוצה. אין קבוצה שיכולה להתבסס על כוכב אחד או שניים. גדלה השפעת הפיזיות והכושר הגופני במשחק שעבר אף לאופי ברוטלי. על רקע זה ראה שפר את ירידת כוחן של הנבחרות מדרום אמריקה וסבור היה שהכדורגל הישראלי צריך ללכת לכיוון זה עם רצונו להשתלב בכדורגל העולמי ברמה הגבוהה. שפר ראה באותה עת, את נבחרת צפון קוריאה (שעלתה לרבע הגמר בטורניר הגביע העולמי ב-1966) כדוגמה לנבחרת ממדינה קטנה שהשתיתה את משחקה על עבודה קשה ומשמעת ברזל וסבור היה שיש ללמוד ממנה וליישם עקרונות אלו גם בישראל.
קנת דוברשטיין
'''קנת "קן" מ. דוברשטיין (באנגלית: Kenneth M. Duberstein'''; 21 באפריל 1944 – 2 במרץ 2022) היה ראש סגל הבית הלבן ה-14 למניין, בין השנים 1988–1989, תחת ממשלו של רונלד רייגן, והיהודי הראשון שכיהן בתפקיד זה.
ביוגרפיה
גדל בברוקלין וסיים תואר ראשון בקולג' הפרטי פרנקלין אנד מארשל, ותואר שני ב"אמריקן יוניברסיטי". אשתו היא מפיקה בתוכנית הידועה "צ'ארלי רוז".
קריירה
במהלך שתי כהונותיו של רייגן כנשיא, הוא כיהן גם כסגן ראש הסגל (1987), וכן כיהן במקביל הן כעוזר וסגן עוזר הנשיא לענייני חקיקה (1981–1983).
לפני שעבד בממשל של רייגן, הוא היה סמנכ"ל ומנהל תחום יחסי ממשל-עסקים לוועדה לפיתוח כלכלי. לאחר תפקיד זה פנה למגזר הפרטי, בין לבין תפקידיו השונים בבית הלבן, ועבד כסמנכ"ל בחברה העוסקת בלובי, "טימוטי אנד קומפני", אשר לקוחותיה הן מהמכובדות בחברות הנדרשות ללובי בקונגרס, כגון ויזה, אנהאוזר-בוש, קרייזלר, חברות תרופות כ"טבע" הישראלית וחברות ביטוח למיניהן.
הקריירה שלו בממשל החלה כסגן מזכיר העבודה בקבינט של הנשיא ג'רלד פורד, וכמנהל תחום הקונגרס וענייני פנים-ממשל, בסוכנות המנהל הכללית (GSA) הממשלתית. לפני כן כיהן במשרה ציבורית כעוזר לסנאטור יעקב יעבץ.
ב-1989 זכה במדליית הנשיא לאזרחות, השנייה בחשיבותה בין המדליות לאזרחים שמעניק נשיא ארצות הברית. עד למותו כיהן במקביל לשאר תפקידיו הרבים כיושב ראש ועדת האתיקה של הוועד האולימפי של ארצות הברית. כמו כן כיהן כסגן יושב ראש ועדת בקרה ורפורמה עצמאית של הוועד האולימפי.
בנוסף, דוברשטיין שימש כמעין יועץ פוליטי למי שהיה בעבר סגן מזכיר המדינה, ריצ'רד ארמיטאג'. ועל פי בעל הטור רוברט נובאק, שפרסם את ההדלפה של סוכנת ה-CIA ולרי פליים, דוברשטיין היה המקור לספרם של דייוויד קורן ומייקל איסיקוף בנושא פרשת ולרי פליים. לפי ספר זה ארמיטאג' הוא אחד מהאנשים אשר הדליפו את שמה של סוכנת ה-CIA לשעבר, ולרי פליים לבעל הטור נובאק.
ב-2008 הודיע בריאיון ל-CNN, על תמיכה במי שהיה אז הסנאטור והמועמד של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, ברק אובמה, כמה ימים לפני הבחירות הכלליות. יש טוענים שזאת עקב סרובו של ג'ון מקיין למנותו כראש צוות המעבר שלו לבית הלבן.
נפטר ב-2 במרץ 2022.
ג'ו הארט
שרוסברי טאון
כשהיה הארט בכיתה י"א החל לשחק בקבוצת שרוסברי טאון בעיר הולדתו. ב-20 באפריל 2004, יום לאחר יום הולדתו ה-17, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק נגד אבספליט יונייטד, וארבעה ימים לאחר מכן ערך הופעה נוספת נגד מורקיימב. אף על פי כן, בעונה שלאחר מכן כמעט ולא שותף, בעיקר בעקבות יכולת מצוינת של השוער הראשון סקוט האווי.
יציאה להשאלות
ב-22 במאי 2006 עבר הארט לקבוצת מנצ'סטר סיטי תמורת 600,000 אירו. ב-14 באוקטובר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק הליגה נגד שפילד יונייטד, אך אף על פי שהציג יכולת מרשימה לא שותף עוד במשחקי הקבוצה, ובינואר 2007 הושאל לטרנמיר רוברס מהליגה השלישית. לאחר כחודשיים עבר לשחק בבלקפול וסייע לה להעפיל לליגת המשנה.
בעקבות יכולתו הטובה בבלקפול שב הארט לסיטי בעונת ועד מהרה הפך לשוערה הראשון של הקבוצה. הארט הפגין יכולת טובה במיוחד, והוביל את הקבוצה למקום התשיעי בפרמייר ליג, כאשר הוא סופג 34 שערים ב-26 משחקים. עוד באותה העונה הוכנס הארט יחד עם חברו לקבוצה בעבר, דויד אדוארדס, להיכל התהילה של איגוד בתי הספר והמכללות של שרופשייר.
לאחר עזיבתו של אנדראס איסאקסון בתחילת עונת הפך הארט לשוער המוביל של הסיטי, אולם עם הגעתו של שי גיבן לקבוצה במהלך ינואר 2009 ירד מעמדו משמעותית ובסיום העונה הוא הושאל שוב, הפעם לברמינגהאם סיטי. בעונה אחת בברמינגהאם הפגין הארט יכולת שיא, כאשר הוא סופג 45 שערים ב-41 משחקים בכל המסגרות ומוביל את קבוצתו לעונה מצוינת, בה סיימה הקבוצה במקום התשיעי בפרמייר ליג והגיעה עד לרבע גמר הגביע האנגלי. כמו כן, נבחר הארט לשחקן השנה של ברמינגהאם ולשוער העונה בליגה האנגלית.
חזרה למנצ'סטר סיטי
בעקבות יכולתו המרשימה במדי ברמינגהאם, שב הארט למנצ'סטר סיטי בעונת ואף תפס את מקומו של גיבן כשוערה הראשון של הקבוצה. בעונה זו זכה הארט בפרס כפפת הזהב בפרמייר ליג, המוענק לשוער שהצליח לסיים הכי הרבה משחקי ליגה ללא ספיגת שער במהלך עונה - 18 פעמים - כשהוא גם מציין שיא עבור קבוצתו בקטגוריה זו כששמר על רשת נקייה ב-29 משחקים בכל המסגרות. בחצי גמר הגביע האנגלי הצליח הארט לשמור על רשת נקייה בניצחון 0–1 בדרבי נגד מנצ'סטר יונייטד, ונבחר לשחקן המחזור במפעל, לאחר שקבוצתו ניצחה באותה תוצאה גם בגמר, וזכתה בגביע. באוגוסט 2011 האריך את חוזהו במועדון עד לשנת 2016.
בעונת זכה הארט פעם נוספת בפרס כפפת הזהב של הפרמייר ליג, וסייע למנצ'סטר סיטי לזכות באליפות ראשונה מזה 44 שנה.
ב-30 באוגוסט 2016 בעקבות מינויו של פפ גווארדיולה למאמן הקבוצה, הושאל הראט לטורינו האיטלקית. ב-18 ביולי 2017 הושאל לווסטהאם יונייטד לעונה אחת.
ברנלי טוטנהאם הוטספר
ב-7 באוגוסט 2018 עזב הארט לאחר 12 שנה את מנצ'סטר סיטי וחתם לשנתיים בברנלי.
בתום עונת 2019/2020, עבר הארט לטוטנהאם הוטספר. בעונה זו ערך הרט הופעת בכורה בטוטנהאם במשחק מול מכבי חיפה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, שהסתיים בניצחון קבוצתו בתוצאה 2–7.
סלטיק
ב-3 באוגוסט 2021 חתם הארט בסלטיק לשלוש שנים.
נבחרת לאומית
הארט שיחק בנבחרת הנוער של אנגליה, לאחר מכן שיחק גם בנבחרת עד גיל 21. הארט נכלל בסגל הנבחרת באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 של שנת 2007 והיה השוער הראשון באליפות של שנת 2009, עת העפיל עם נבחרתו לגמר הטורניר. בחצי הגמר שיחקה אנגליה מול שוודיה, והארט עצר פנדל במהלך דו-קרב בעיטות עונשין בו ניצחה נבחרתו 4–5. הארט הורחק ממשחק הגמר כיוון שקיבל כרטיס צהוב לאחר שניגש לשוחח עם בועט פנדל שוודי, והחמיץ את משחק הגמר בו אנגליה הובסה על ידי גרמניה 4-0.
44 (מספר)
44 (במילים בלשון זכר: ארבעים וארבעה; בלשון נקבה: ארבעים וארבע) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 43, והבא לפני 45.
קאובוי של חצות
"קאובוי של חצות" (באנגלית: Midnight Cowboy) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1969 המבוסס על רומן בעל שם זהה משנת 1965, בכיכובם של דסטין הופמן וג'ון וויט. את הסרט ביים ג'ון שלזינגר, על פי תסריט של וולדו סולט, המבוסס על רומן קצר של הסופר האמריקני ג'יימס ליאו הרליהי. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר, בהם פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ופרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
עלילה
ג'ו באק הוא צעיר כפרי קל-דעת מעיירה קטנה בטקסס, שבה הוא עובד כשוטף כלים. הוא מחליט לנצל את מראהו החיצוני הנאה והביטחון העצמי הרב שלו לעשיית כסף, ולעבור למנהטן שבניו יורק כדי לעבוד כנער ליווי בשירות הגברות העשירות של העיר. כאשר הוא מגיע לניו יורק, הוא מגלה בתמימותו שהחיים שם אינם פשוטים וניסיונותיו לפיתוי גברות בעיר נוחלים כישלון. לאחר שהוא נופל קורבן להונאה מצד אישה איתה הוא שוכב, ואינו מקבל את הכסף מגבר נוסף איתו הוא מקיים יחסי מין מתוך ייאוש, כספו מתחיל לאזול והוא שוקע בבדידות ועצב.
במהלך הסרט שזורות סצנות מעברו של ג'ו המציגות את ילדותו בצל סבתו אשר נוהגת להתהולל עם גברים שונים, וכן סצנות פוסט-טראומתיות המתארות את בת-זוגו לשעבר וכן אונס קבוצתי שעברה על ידי חבורת פושעים, בעוד הוא נאלץ לצפות מהצד ללא אפשרות לסייע לה.
באק פוגש בבר את ריקו "ראטסו" ריזו, שמציע לו סיוע בעולם הזנות של מנהטן. באק התמים משלם לו עבור הסיוע ונופל קורבן למעשה הונאה נוסף. ראטסו הוא נכה חולה וחסר בית שנוהג להתחזות ולבצע מעשי הונאה ושוד קטנים למחייתו, ומפנטז על מעבר מניו יורק למיאמי החמה שבפלורידה. לאחר שבאק מוצא את ריקו ומתעמת איתו, הם מיישרים את ההדורים ביניהם ובאק עובר לגור עם ריקו בסקוואט המוזנח בו הוא חי, והם מפתחים יחסי חברות קרובים. בזמן שבריאותו של ריקו מידרדרת מתחיל ג'ו למצוא את מקומו בעיר ולהרוויח כסף, אותו הוא מנצל לרוב כדי לסייע לחברו אשר מתחיל לפתח אהבה כלפיו ולחלום על חייהם המשותפים כבני-זוג במיאמי, דבר שחומק מעיניו של ג'ו שלא מודע לכך שריקו הומוסקסואל, ומתייחס אליו אך ורק כאל חבר קרוב.
לאחר שהוא מכה קשות גבר שביקש להשתמש בשירותיו כנער ליווי וגונב את כספו, רוכש ג'ו כרטיסי נסיעה למיאמי עבורו ועבור ריקו. הוא נפטר מהבגדים שאפיינו אותו בניו יורק ורוכש בגדים חדשים לו ולריקו, אשר בשלב זה בריאותו של ריקו כבר במצב רע מאוד. בעוד ג'ו חולם על החיים החדשים שיתחיל בפלורידה, נפטר ריקו במהלך הנסיעה, עוד לפני שהספיק לשתף את ג'ו ברגשות כלפיו.
המחלוקת סביב הסרט
סצנות הסקס בסרט נחשבו לשעורייתיות בעת יציאתו לאקרנים בשנת 1969, למרות שרק חזה וישבן הוצגו חשופים וגם זאת לזמן קצר, והסרט לא הציג עירום גברי או סקס הומוסקסואלי באופן מפורש. ארגון ה-MPAA אשר מדרג את הסרטים על-פי קהל צפייה התכוון לדרגו בדירוג R (לצפייה מגיל 21 ומעלה או מגיל 17 בלווית מבוגר), אך ביונייטד ארטיסטס התעקשו לדרגו בדירוג X המשמש לסיווג סרטים המציגים תוכן פורנוגרפי למבוגרים בלבד, שימוש בסמים, אלימות קשה וניבולי פה - ואף צירפו לדרישתם חוות דעת של פסיכיאטר. הדירוג הפך את הסרט לסרט היחיד שמדורג X שזכה באוסקר. בשנת 1971 שינתה יונייטד ארטיסטס את דירוג הסרט ל- R כפי שתוכנן במקור, וזאת כדי לאפשר את הצגתו בבתי קולנוע שלא הקרינו סרטים בסיווג X, ופרסומו בעיתונים שלא הסכימו להציב מודעות עבור סרטים אלה.
בטקס האוסקר ה-78 שנערך ב-2005 והשתתף בו הסרט "הר ברוקבק", התבדח מנחה הטקס ג'ון סטיוארט על הנושא ואמר: "מזה שלושים וחמש שנים אנשים צופים ב"קאובוי של חצות" ושואלים "על מה לעזאזל זה היה?", ובכן, מעתה אנו מקבלים זאת כז'אנר קולנועי חדש – מערבון הומוסקסואלי!"
סימן המכשפה
על פי ציידי מכשפות, בעיקר בתקופת השיא של צידי המכשפות במאה ה-17, סימן המכשפה, הקרוי גם סימן השטן או תו השטן, היה סימן על גוף הברייה המצביע על היותה מכשפה. האמונות לגבי הסימנים השתנו בהתאם למיקום המשפט וההאשמה המופנית נגד המכשפה-לכאורה. ההתייחסות המוקדמת ביותר לקיום סימן כזה היא מהמאה ה-16. עדויות באשר לסימני מכשפות הגיעו לשיאן בשנת 1645, ועד שנת 1700 כבר נעלמו כמעט כליל. האמונה לגבי סימן המכשפה הייתה שזהו סימן קבוע בו מסמן השטן את חניכיו כדי לכבול אותם בצייתנות ושירות אליו. את הסימן הוא יוצר על ידי שריטה בטלפיו על בשרם, או על ידי צריבה בברזל חם. היו מקרים בהם נטען שהסימן הושאר כאשר השטן ליקק את האדם המדובר. בדרך כלל הסימן יוחס לחלק מטקסי חניכה ליליים.
סימן נוסף שיוחס לקשר בין מכשפות לשטן הוא פטמת המכשפה - בליטה המצויה איפשהו על גוף המכשפה, ולאו דווקא שד או פטמה. תואר לפעמים כבעל מראה של יבלת.
המונח "סימן מכשפות" שימש גם לסימנים שהוצבו על בתים ומבנים כדי להרחיק מהם מכשפות, בדרך כלל על דלתות, עמודים וקירות.
בדיקת האינקוויזיטורים
הרשויות בציד המכשפות באופן שגרתי הפשיטו את המכשפה הנאשמת מבגדיה, וגילחו את כל שיער גופה, כך ששום סימן פוטנציאלי לא יישאר מוסתר. הם תקעו סיכות לתוך צלקות, יבלות, אזורים של עור מעובה או כהה. היה נהוג לערוך את הבדיקות לעיני קהל גדול. מכיוון שהאינקוויזיטורים גם האמינו כי השטן משאיר סימנים בלתי נראים, אם לא הצליחו למצוא סימן לאחר הפשטה וגילוח, הם פשוט התחילו לדקור את הנאשמת בסיכות בכל חלקי גופה עד שמצאו אזור לא רגיש. בדיקות אלו פסקו עד שנת 1700.
האלימות שהופנתה כנגד מכשפות-לכאורה על מנת לגלות את סימניהן כללה עינויים. עינויים אלה בדרך כלל כללו נדבך של אלימות מינית, אפילו עד אינוס המואשמת, אפילו שאונס לא נחשב ככלי להשגת מידע. ההיסטוריונית אן ברסטו מתארת מספר דוגמאות כאלה, כמו במקרה של קתרינה לטומיה, שהייתה ילדה קטנה, אשר נאנסה פעמיים בתאה, וכמעט מתה בעקבות זאת, וכן את מעשיו של התליין ז'האן מינאר, שהיה "בודק" את הנשים שהוציא להורג, על אף שכבר הורשעו, כמו במקרה של אלדגונד דה רו, "הוא בדק את חלקיה הפנימיים, את פיה, ואת 'פארטי אונטוז' (מבושיה). כאשר אישה הולקתה, היא הוכרחה להתפשט בחלקה העליון ולהציג את שדיה לציבור. כדי לאלץ אותה להתוודות, מרח כומר שומן רותח על עיניה, בתי השחי, בטנה, ירכיה, מרפקיה ו'דאן סה נאטור', בווגינה, של קתרין בוראיון. היא מתה בכלא, ללא ספק מפצעיה".
במהלך ציד המכשפות הועסקו אנשים כדי לסייע במציאת והרשעת מכשפות. אנשים אלו קיבלו את התואר "מגלי המכשפות". אולי המפורסם מביניהם היה מת'יו הופקינס (בסביבות 1620–1647), אשר טען לתואר "מגלה המכשפות הכללי". כתביו של הופקינס הגיעו לשיא הפופולריות שלהם במהלך מלחמת האזרחים האנגלית (משנת 1645), וכתבים אלה תרמו רבות לשימוש בתו השטן כראיה במשפטי המכשפות ולאמונה בו. בסקוטלנד באותה תקופה היו שתי נשים שהתחזו לגברים, וכינו את עצמן "מר דיקסון" ו"מר פיטרסון", כדי שגם הן יוכלו להיות למגדי מכשפות.
תאוריית הקעקועים הפגאנים
האנתרופולוגית מרגרט מארי התייחסה לנושא סימני המכשפות בספריה Witchcult in Western Europe ו- The God of the Witches שיצאו בתחילת המאה ה-20. היא טענה שאכן היו סימנים, שלמעשה היו קעקועים של חברים בדת פגאנית מאורגנת. שהיה מדובר באנשים שנטלו חלק בפעילות שלא התקבלה בחברה בעין יפה, אך שלא היה בה מן העל-טבעי. אחרי צאת הספרים, מארי פיתחה שם כמומחית למכשפות וכישוף, ויש הזוקפים לזכותה את העניין המחודש בדתות ופרקטיקות פגאניות, כמו דת הוויקה. עם זאת, רבות מטענותיה שהיו שנויים במחלוקת נידחו מאוד במידה רבה, בין היתר בשל חוסר ראיות.
בהסתכלות פמיניסטית
גישה נוספת רואה את האמונה והחיפוש אחר סימן המכשפה כמונע מגדרית. אן ברסטו, בספרה Witchcraze: A New History of the European Witch Hunts, מנתחת את ציד המכשפות של אירופה כניסיון לשלוט בנשים, ואת סימן המכשפה כתירוץ לשלוט בגופן של נשים דרך אלימות וסדיזם. היא מתארת את המציאות של נשים בחברה במהלך הזמן הזה: "כאשר בן אצולה היה מגן על 'אישה חביבה על הבריות ואדוקה' הדוקר [בסיכות] טען כי, לאחר שהואשמה, היא חייבת להיבדק בכל מקרה". ברסטו את האלימות בעלת האופי המיני שרווח בציד המכשפות כראיה נוספת כי ציד מכשפות היה, למעשה, ציד נשים.
תאוריית הפחד מכוח האמהות
ההיסטוריונית דבורה ויליס טוענת כי ציד מכשפות נבעה בפחד חברתיו מהכוח האימהי. ויליס טוענת כי ברחבי אירופה של התקופה המודרנית המוקדמת ישנם גילויי פחד מאמהות מרושעת, המוצאת ביטוי במגוון דרכים, ביניהם סיפורי אגדות ואמונות לגבי מכשפות, ושפטמת השטן היא ביטוי ישיר של פחד זה. ויליס רואה בפטמת המכשפות עיוות של הכוח הנשי להזין ולחזק צעירים.
תאוריית מחלת ליים
מ. דריימון הציע תאוריה לפיה באזורים המושפעים ממחלת ליים, יש בסיס הן לזיהוי מכשפות על פי התנהלות מוזרה, שכן המחלה משפיעה על הלוקים בה מבחינה נוירולוגית, והן לבדיקה לגילוי שכן נשיכת קרציות משאירה סימנים על העור, ויכולה להיות במקומות נסתרים בגוף. הוא מציין שהתפתחות התאוריה ביחס לתו השטן באירופה הגיעה רק אחרי מגעיו של קולומבוס עם "העולם החדש" בשנת 1492, והיא עשויה להיות התוצאה של העברת הזיהום הגורם לליים מאמריקה לאירופה, במיוחד באזורים תחת שליטת האימפריה הספרדית, כולל חלקים של עמק נהר הריין (היום חלק מגרמניה). נושא זה הוא הנושא של עבודה האחרונה במחקר של כישוף. תאוריה זו היא הרחבה של הרעיון שהוצע במקור על ידי לורי וין קרלסון, לפיו המכושפים-לכאורה בסיילם סבלו ממחלת דלקת המוח.
יחסי אפגניסטן–דנמרק
יחסי אפגניסטן–דנמרק הם יחסי החוץ בין אפגניסטן לדנמרק. אפגניסטן מיוצגת בדנמרק, באמצעות שגרירותה באוסלו, נורווגיה. עד אוגוסט 2021 דנמרק החזיקה באפגניסטן שגרירות בקאבול אך כיום אין נציגות רשמית דנית במדינה. דנמרק מחזיקה 760 חיילים באפגניסטן, המרוכזים במחוז הלמנד. היחסים בין המדינות ידידותיים. בדנמרק מתגוררים כ-9,578 אפגנים.
יחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1947. ב-24 במאי 1967 נחתם הסכם שירות אווירי בקאבול. ב-2 במרץ 1979 נחתם הסכם על הלוואה דנית לאפגניסטן.
הצבא הדני באפגניסטן
מאז 2001, הצבא הדני המלכותי מעורב במלחמה באפגניסטן כחלק מ-ISAF. הצבא הדני המלכותי יחד עם הצבא הבריטי היו מעורבים בעימותים עם הטליבאן במחוז הלמנד. לדנמרק מחזיקה שניים ממטוסי ה-F16 שלהם בבסיס האוויר של מאנאס, קירגיזסטן כדי לתמוך בכוחותיהם באפגניסטן.
סיוע
במהלך ביקור באפגניסטן בנובמבר 2012, הצהיר השר הדני לשיתוף פעולה בפיתוח, כריסטיאן פריס באך, כי ממשלתו התחייבה בסך 100 מיליון דולר במהלך חמש השנים הבאות.
ביקורים רמי דרג
ב-28 בינואר 2006 ביקר הנשיא האפגני חאמיד כרזאי את אנדרס פוג ראסמוסן במרינבורג, מעון הקיץ של ראש ממשלת דנמרק. בספטמבר 2009 ביקר ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן במחנה בסטיון. ב-23 ביוני 2010 ביקר באפגניסטן ראש ממשלת דנמרק לארס לקה ראסמוסן, שם נפגש עם חמיד קרזאי. ב-10 בינואר 2011, שר החוץ האפגני זלמאי ראסול ביקר בדנמרק כדי לדון ביחסים הדו צדדיים.
ויקיגניה
ויקיגניה הוא מיזם שיתופי לקידום הגנאלוגיה היהודית.
ויקיגניה הוא מיזם אינטרנטי שיתופי, הפועל בשיטת ויקי תוך שיתוף הגולשים בכתיבתו. ויקיגניה אינו קשור לקרן ויקימדיה.
המאגר השיתופי באתר כולל מסגרת מקיפה למחקר הגנאלוגי בהיבט יהודי. התשתית למיזם הונחה על ידי קבוצה מחברי פורום שורשים משפחתיים באתר תפוז. האתר פתוח לשימוש - כולל האפשרות להוסיף ולעדכן ערכים - עבור כל גולש.
חשיבותו של המיזם נובעת משתי סיבות עיקריות, הקשורות לשתי אבני-בניין בסיסיות הנוגעות לאופיו של העיסוק במחקר משפחתי:
שני הקשיים הללו נענים במלואם במיזם ויקיגניה:
המיזם מכיל דפים מסוגים שונים, הקשורים לאופיו של המחקר המשפחתי:
נכון לאפריל 2023 יש בוויקיגניה 6,277 ערכים.
חמש דקות בהליכה
חמש דקות בהליכה הוא סרט פשע ישראלי בשחור-לבן משנת 2001 לפי תסריט של איתי לב שגם הפיק את הסרט, עם שרון אלכסנדר, אלון אבוטבול, דביר בנדק וטל כהנא בתפקידים הראשיים.
Scary Monsters (and Super Creeps)
(Scary Monsters (and Super Creeps הוא אלבום של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי משנת 1980. זהו אלבומו האחרון של בואי בחברת התקליטים תקליטי RCA שליוותה אותו מראשית דרכו. האלבום בא לאחר ששלושת אלבומיו האחרונים שכונו "הטרילוגיה הברלינאית" לא היוו הצלחה מסחרית, וכאן שב בואי ליצירת אלבום מניב להיטים, דבר שהוכיח את עצמו והביא את האלבום לראש מצעדי האלבומים בבריטניה.
חמש דקות בהליכה
העלילה מתרחשת ברובה בלילה ארוך במלחמת שוטרים בעברייני סמים. מקום הפעולה הוא בין חניון השופטים והפאב הצמוד לו לבין כיכר רבין שמפרידות ביניהם חמש דקות בהליכה.
Scary Monsters (and Super Creeps)
בשנת 2020 האלבום דורג על ידי מגזין הרולינג סטון במקום ה-443 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
חמש דקות בהליכה
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2002, ואיתי לב זכה בפרס קרן ירושלים לבמאים ישראלים חדשים.
תקציר העלילה
ציקי (אלון אבוטבול) הוא עבריין סמים וסרסור שעומד לבצע עסקת סמים גדולה, העברת 20 קילו של קוקאין. מי שממונה לפקד על המבצע הוא רב פקד אמיר סמו (שרון אלכסנדר) אלא שמפקד התחנה, סגן ניצב אבי (עמי וינברג) השעה אותו לאחר שהתפרסם כי קיים יחסים עם נערות ליווי אותן חקר. אבי מטיל את המשימה על הקצין איציק נחמיאס (דביר בנדק).
Scary Monsters (and Super Creeps)
הפקת האלבום
השיר שהקדים את יציאת האלבום בחודש היה Ashes to Ashes והגיע למקום הראשון במצעדי הבריטים. בשיר זה, שב בואי אל הדמות שיצר בסוף שנות ה-60 מייג'ור טום בלהיטו הראשון Space Oddity. לבד מהצלחת השיר, לווה השיר בוידאו קליפ שזכה להצלחה בפני עצמו ומשודר עד היום ברשתות המוזיקה בטלוויזיה.
חמש דקות בהליכה
תקציר העלילה
איציק והשוטרים נדב (אייל רוזלס) ושמוליק (גבריאל הדר) מכינים מארב לשני עבריינים העומדים להגיע למכונית פיאט אונו בה נמצאים הסמים. העבריינים הם אנשיו של ציקי – מאיר הגרוזיני (ישראל קסלר) ויונה מלול (רינן חיים).
סמו המושעה שלא צריך להיות במקום, משקיף מפאב "השופטים" ויונה מזהה אותו ועוזב את המקום, הפעולה נכשלה. אבי משעה מיד את סמו מהמשטרה ומזהיר אותו. סמו מבלה בפאב ומתחיל ביחיסים עם בעלת הפאב, מיכל (טל כהנא).
Scary Monsters (and Super Creeps)
הפקת האלבום
על עטיפת האלבום מוצג בואי בחליפת ליצן, כפי שנראה בוידאו קליפ של Ashes to Ashes. בעטיפה ישנו שילוב בין ציור דמותו של בואי מאת הצייר אדוארד בל והצלם בריאן דאפי, שגם צילם את עטיפת האלבום Aladdin Sane.
חמש דקות בהליכה
תקציר העלילה
נדב ושמוליק מתצפתים מתוך דירה בה מצולם סרט על ידי ליאור ביטרמן (אדם הורוביץ) ונדב מקיים שם יחסים עם המפיקה ליאת (שרון שטרק).
Scary Monsters (and Super Creeps)
הפקת האלבום
השיר "Ashes To Ashes" היה מבין הקליפים הראשונים ששודרו בערוץ MTV כאשר עלה לאוויר ב-1 באוגוסט 1981
חמש דקות בהליכה
תקציר העלילה
סמו מתקשר לעבריין כריס (כריס ליאטריסט) ומבקש ממנו שישלח את העבריים מני (זבולון מושיאשווילי) ופירו (דרור גבע) לגנוב את המכונית עם הסמים. הם לא יודעים שמדובר במכונית עם סמים אך מני מגלה זאת מאוחר מדי. השניים נתפסים אך שותקים בחקירה.
ציקי פוקד על יונה לחסל את סמו והוא מבצע זאת לאור יום בכיכר רבין.
טנריפה (כדורגל)
קלוב דפורטיבו טנריפה (Club Deportivo Tenerife) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר סנטה קרוס דה טנריפה, בירת האי טנריפה, שמשחקת בסגונדה דיוויסיון.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1912 כ"מועדון הספורט טנריפה", כתוצאה מאיחוד של מספר מועדונים באי. שמה של הקבוצה שונה לשמה הנוכחי בשנת 1922. במרבית שנותיה הראשונות שיחקה הקבוצה בליגות האזוריות והחובבניות עד שהעפילה לליגה הספרדית השנייה בשנת 1953. בשנת 1961 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הספרדית הראשונה, בה הקבוצה לא שרדה וסיימה במקום ה-16 ונשרה חזרה לליגה הספרדית השנייה. בסוף שנות השישים נשרה הקבוצה לליגה הספרדית השלישית שם שיחקה במשך שלוש עונות. במשך 20 השנים הבאות שיחקה בעיקר בליגה השנייה, עם גיחות קצרות לליגה השלישית.
בשנת 1989 שבה הקבוצה לליגה הספרדית הראשונה. במשך מרבית שנותיה בליגה לא הצליחה הקבוצה לסיים בחלק העליון של הטבלה, כאשר המיקום הגבוה ביותר של הקבוצה היה המקום החמישי אותו תפסה פעמיים בשנים 1993 ו-1996.
בשנים 1992 ו-1993 איבדה פעמיים ברציפות ריאל מדריד את האליפות במגרשה של טנריפה, בשתי העונות הללו הגיעה ריאל מדריד למשחק חוץ במחזור האחרון במגרשה של טנריפה שהיא מדורגת במקום הראשון כשהיא זקוקה לניצחון שמביא לה את כתר האליפות, בשני המקרים הללו ניצחה פעמיים טנריפה ומנעה פעמיים ברציפות מריאל מדריד את האליפות, בשנת 1992 ניצחה טנריפה 2-3 אחרי שריאל מדריד הוליכה 0-2 ובשנת 1993 ניצחה טנריפה 0-2, בשני המקרים זכתה ברצלונה באליפות.
בשנת 1993, בעקבות סיומה של הקבוצה במקום החמישי בליגה, זכתה טנריפה בכרטיס לגביע אופ"א, אך הודחה כבר בשמינית הגמר על ידי יובנטוס. בשנת 1996 הצליחה הקבוצה לסיים במקום החמישי פעם נוספת והשתתפה בפעם השנייה בגביע אופ"א. בפעם הזאת הקבוצה הצליחה להתקדם יותר מבפעם שעברה, כשגברה על מכבי תל אביב, לאציו, פיינורד וברונדבי. הקבוצה נעצרה רק בחצי הגמר כשהפסידה לשאלקה הגרמנית שזכתה בגביע.
בשנת 1999 נשרה טנריפה לליגה הספרדית השנייה, 10 שנים אחרי שעלתה משם. היא חזרה לליגה הספרדית הראשונה אחרי שנתיים של היעדרות אבל לא הצליחה להחזיק מעמד יותר מעונה אחת ובשנת 2002 שוב נשרה לליגה השנייה.
הופעות באירופה
טנריפה זכתה לשחק פעמיים בגביע אופ"א. הפעם הראשונה הייתה בעונת בה הגיעה הקבוצה לסיבוב השלישי. טנריפה הוגרלה בסיבוב הראשון נגד אוסר מצרפת וסיימה איתה ב 2-2 במשחק הראשון, בגומלין ניצחה טנריפה 0-1.
בסיבוב השני פגשה הקבוצה את אולימפיאוקס מיוון טנריפה ניצחה במשחק הראשון 1-2 ובגומלין נוצחה 3-4, טנריפה עלתה בזכות שערי חוץ לשמינית הגמר שם פגשה את יובנטוס האיטלקית, טנריפה נוצחה במשחק הראשון 0-3, במשחק הגומלין ניצחה טנירפה 1-2 וטנריפה סיימה את דרכה באירופה.
הופעתה השנייה באירופה הייתה בעונת 1996/1997, טנריפה הוגרלה בסיבוב הראשון נגד מכבי תל אביב וגברה עליה במשחק הראשון 2-3, במשחק הגומלין באצטדיון ר"ג הסתיים המשחק בשוויון 1-1 וטנריפה עלתה לסיבוב השני, שם פגשה את לאציו האיטלקית. טנריפה הפסידה במשחק הראשון 0-1 אבל ניצחה בגומלין 3-5 ועלתה לשמינית הגמר בו הוגרלה לשחק נגד פיינורד ההולנדית. המשחק הראשון הסתיים בתוצאה 0-0, אך, טנריפה ניצחה בגומלין 2-4 ועלתה לרבע הגמר בו פגשה את ברונדבי הדנית. טנריפה הפסידה במשחק הראשון 0-1 אבל ניצחה בגומלין 0-2 ועלתה לחצי גמר גביע אופ"א שם הודחה בידי שאלקה 04 הגרמנית, טנריפה ניצחה במשחק הראשון 0-1 אבל הפסידה בגומלין 0-2 וסיימה בכבוד את חלקה בגביע אופ"א. מאז לא חזרה הקבוצה לאירופה.
שלומי שבן (אלבום)
"שלומי שבן" הוא שמו של אלבום הבכורה של הזמר-יוצר והפסנתרן הישראלי שלומי שבן, שיצא בשנת 2000 על ידי חברת התקליטים אן אם סי בהפקת זאב אולמן.
הפקה
כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי שבן עצמו ועוסקים בעיקר ביחסיו עם בנות זוג שונות. הטקסטים לרוב ציניים והומוריסטים אך עם זאת פואטיים. מהאלבום יצאו הסינגלים "אריק", "מחר (ב"ה)", "כולם אומרים", "שרמוטה פוריטנית" (שעורר סערה) ו"חתיכת שמיים" - דואט עם שלומי שבת, שצורף לאלבום במהדורות מאוחרות יותר. את השירים עיבדו אסף תלמודי, שגם הפיק מוזיקלית את האלבום, ואלדד גואטה, שגם ניגן בס. מוזיקאים רבים השתתפו ביצירת האלבום, שכולל כמה כלים לא אופייניים לאלבומי רוק כגון גלוקנשפיל וצ'מבלו, וביניהם נעם רותם (גיטרה חשמלית וקולות), עידו אגמון (גיטרות) וגיל סמטנה (קונטרבס ב"בן אדם רגיל").
השיר המוכר ביותר באלבום "אריק" הפך ללהיט מיד עם יציאתו ונבחר לשיר השנה בגלי צה"ל. השיר מדבר על מיאוסו של הכותב מכך שבת זוגו מדברת על אהובה לשעבר או שמא מאהובה הנוכחי, שנקרא אריק ("כשאת במיטה שלי, אל תדברי על אריק"). בשיר הפותח "שרמוטה פוריטנית" הוא מתאר בחורה שהקסימה אותו בתחילת הקשר מכיוון שהיא לא הולכת אחרי הזרם ("את חובבת שירה, זה מקסים, מקסים / עיוורת לחיצוניות, את בזה לטקסים") אך לאחר מכן הוא מגלה שהיא לא שונה מכל השאר ("והנה סובבה את ראשה הנעלה, עורפה הקשה מתגלה") והיא עוזבת אותו ("אומרת לי אין מה לדבר, האש בה כבתה ויש בה אחר").
בשיר השני, "יחזקאל VS. ניו יורק", שבן מתאר את חבריו שמחכים לנסיעה לטוקיו או ניו יורק ואילו הוא עצמו מעדיף להשתכשך ב"ביצה" המקומית ("לי בתחת של כולם די נוח, יושב אצל יחזקאל על החוף"). השיר "יחזקאל ממשיל" מתאר את אותו הסיפור, רק באופן מטאפורי יותר ("לעוף, לעוף מיד זימר העייט...").
הלחן של השיר "Visions of Dylan, Kelly & Yaela 90210" מבוסס על השיר "Visions of Johanna" של בוב דילן (מתוך אלבומו Blonde on Blonde) ושבן אף מזכיר בו את עצמו.
בשיר "סיגריות" הוא מדבר בין היתר על הרצון להצליח בתחום המוזיקה ("וכשאתה חוזר הביתה, אתה שר, כי יש לך חלום ואין לך זמן") ואילו בשיר "בן אדם רגיל" הוא גם נותן רמז למה הוא כל כך רוצה להצליח ("הוא בן אדם רגיל כזה/ עובד הרבה ישן מעט/ בן אדם רגיל כזה/ לי זה לא יקרה").
לנוקס מילר
לנוקס ולנסיה מילר (באנגלית: Lennox Valencia Miller; 8 באוקטובר 1946 – 8 בנובמבר 2004) הוא אתלט ג'מייקני שזכה במדליית כסף אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) ובמדליית ארד אולימפית (מינכן 1972) בריצת 100 מטר. המדליה בה זכה באולימפיאדת מקסיקו סיטי הייתה המדליה האולימפית הראשונה של ג'מייקה. כמו כן זכה מילר במדליות זהב במשחקי חבר העמים הבריטי (אדינבורו 1970) ובמשחקים הפאן-אמריקאיים (קאלי 1971) במרוץ שליחים 4X100 מטר.
שלומי שבן (אלבום)
הפקה
עטיפת האלבום מציגה קו שבור, באותו פורמט בו הוצגו תחנות האוטובוס של חברת דן, עם שמות השירים באלבום, כשבצד העטיפה המספר 5. הקונספט של מעצב העטיפה, לדברי שבן, הוא "קו 5".
לנוקס מילר
אוטוביוגרפיה
לנוקס מילר נולד ב-1946 בבירת ג'מייקה, קינגסטון. בנעוריו עבר לחיות בקליפורניה, ארצות הברית שם למד באוניברסיטת דרום קליפורניה פסיכולוגיה ובהמשך השלים לימודי רפואת שיניים. לאחר פרישתו מפעילות ספורטיבית פתח מילר מרפאת שיניים בפסדינה, קליפורניה בה עבד 30 שנה.
1965
באליפות איי הודו המערבית שנערכה בברידג'טאון, ברבדוס זכה מילר במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות לפני פבלו מקניל  מג'מייקה (10.7 שניות) ווינסטון שורט  מטרינידד וטובגו (10.9 שניות).
1966
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה לא עבר מילר את שלב חצי הגמר בריצת 110 יארד לאחר שהשיג תוצאה של 10.7 שניות.
1967
באליפות הקולג'ים של ארצות הברית שנערכה בפרובו, יוטה קבעה רביעיית הרצים של אוניברסיטת דרום קליפורניה, בה היה מילר שותף, שיא עולם בריצת 4X110 יארד (38.6 שניות) שלא נשבר עד היום.
1968
באולימפיאדת מקסיקו סיטי זכה מילר במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.04 שניות אחרי ג'ים היינס (9.95 שניות - שיא עולם) ולפני צ'ארלס גרין (10.07 שניות), שניהם מארצות הברית. המדליה בה זכה מילר הייתה המדליה האולימפית הראשונה בה זכתה ג'מייקה.
1970
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד זכה מילר, יחד עם נבחרת ג'מייקה, במדליית זהב במרוץ שליחים 4X100 מטר בתוצאה של 39.46 שניות לפני נבחרת גאנה (39.82 שניות) ונבחרת אנגליה (40.05 שניות).
בנוסף זכה מילר במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.32 שניות אחרי דון קווארי מג'מייקה (10.24 שניות) ולפני הייזלי קרופורד מטרינידד וטובגו (10.33 שניות).
1971
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בקאלי, קולומביה, זכה מילר, יחד עם נבחרת ג'מייקה, במדליית זהב במרוץ שליחים 4X100 מטר בתוצאה של 39.28 שניות לפני נבחרת קובה (39.84 שניות) ונבחרת ארצות הברית (39.84 שניות).
בנוסף זכה מילר במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.32 שניות אחרי דון קווארי מג'מייקה (10.29 שניות) ולפני דלאנו מריוות'ר מארצות הברית (10.34 שניות).
1972
באולימפיאדת מינכן זכה מילר במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.33 שניות אחרי ולרי בורזוב מרוסיה (10.14 שניות) ורוברט טיילור מארצות הברית (10.24 שניות).
משפחתו
מילר נישא לאבריל ולזוג נולדו 2 בנות. בתו של מילר, אינגר מילר זכתה, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב אולימפית (אטלנטה 1996) במרוץ שליחים 4X100 מטר כשאביה היה מאמנה.
ב-2004 נפטר מילר כתוצאה ממחלת הסרטן ונקבר בעיר פסדינה בה חי.
יני ברנדס-ברילסלייפר
מריאן "יני" ברנדס-ברילסלייפר (בהולנדית: Marianne "Janny" Brandes-Brilleslijper; 24 באוקטובר 1916 – 15 באוגוסט 2003) הייתה ניצולת שואה הולנדית אשר התפרסמה בתור אחד האנשים האחרונים שראו את אנה פרנק. הייתה אחותה של הזמרת לין ילדתי.
קורות חיים
ברנדס-ברילסלייפר נולדה בשם מריאן ברילסלייפר, למשפחה יהודית באמסטרדם ב-24 באוקטובר 1916. כינוי החיבה שלה היה "יני". אחותה הגדולה הייתה הזמרת לין ילדתי אשר כונתה "ליינטיה". ב-1939 היא נישאה לקורנליס תוניס "בוב" ברנדס (1912-1998), והוסיפה את שם משפחתו לשם משפחתה. היו להם שני ילדים: רוברט, וליזלוטה דולורס. אחותה נישאה למוזיקאי הגרמני אברהרד רבלינג לאחר שב-1940 נכבשה הולנד בידי הוורמאכט, החלו יהודי הולנד לחשוש לעורם. יני ואחותה לא הזדהו כיהודיות, ולא ענדו טלאי צהוב. הן הצטרפו יחד עם בעליהן למחתרת ההולנדית, והכינו מחבוא מיוחד בו הסתירו ילדים יהודיים מידי הנאצים. הם גם זייפו תעודות עבור יהודים שניסו להימלט.
בקיץ 1944, נחשפה פעילותם בעקבות הלשנה. יני ולינטייה נעצרו ונשלחו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק. בני משפחותיהן נאלצו לרדת למסתור עד סוף המלחמה. הן נרשמו כ"פושעים", ונשלחו לצריפי העבודה. בצריפים אלו הן פגשו את האחיות מרגוט ואנה פרנק והתיידדו עמן. לאחר מכן הועברו הן יני וליינטיה, והן מרגוט ואנה לאושוויץ ומשם לברגן-בלזן. על פי עדותה של יני, אנה פחדה מהכינים ששרצו בבגדי האסירים, ותמיד השתדלה לסייע לילדים חלשים ממנה במחנה. במרץ 1945 השתוללה במחנה מגפה קשה של טיפוס הבהרות שלא פסחה על האחיות פרנק. יני ואחותה טיפלו בהן כמיטב יכולתן. על פי עדותן, אנה הייתה, למרות מצבה הקשה, "חברותית ומתוקה" והחליטה להישאר קרוב לאחותה ככל שניתן. מרגוט מתה, ומספר ימים לאחר מכן גם אנה. לאחר ימים מספר חזרו יני וליינטיה לביתן שלהן וראו כי המיטה אותן חלקו האחיות ריקה. ליינטיה כתבה מאוחר יותר: "אני ידעתי מה משמעות הדבר, מאחרי הביתן מצאנו אותה [את אנה] והנחנו את הגוף הרזה בתוך שמיכה ונשאנו אותה אל קבר אחים. זה כל מה שיכולנו לעשות". ב-8 במאי הסתיימה המלחמה, וב-21 במאי הועלה המחנה באש בידי הצבא הבריטי ונמחה מעל פני האדמה.
לאחר השחרור, התאחדה יני עם משפחתה. באמצעות הצלב האדום היא איתרה את אוטו פרנק והודיעה לו על מותן של בנותיו. היא הפכה לקומוניסטית ופציפיסטית פעילה. ב-1987 היא התראיינה לסרט התיעודי "שבעת החודשים האחרונים של אנה פרנק" (Laatste Zeven Maanden van Anne Frank). היא התגוררה באמסטרדם עד מותה מאי ספיקת לב ב-15 באוגוסט 2003 בגיל 86.
הגליל העליון
הַגָּלִיל הָעֶלְיוֹן הוא חבל ארץ בצפונה של ארץ ישראל. תחומיו הם הים התיכון במערב, בקעת בית הכרם בדרום, עמק החולה במזרח והר הלבנון בצפון.
גאוגרפיה
הגליל העליון הוא יחידת המשנה הצפונית של הגליל, הוא מופרד מהגליל התחתון על ידי בקעת בית הכרם, ההרים בו גבוהים יותר, והעמקים צרים ועמוקים. הפסגה הגבוהה ביותר בגליל העליון היא הר מירון, המתנשא לגובה של 1,208 מ' מעל פני הים. הגליל העליון משתרע על פני כ-800 קמ"ר. חלוקת הגליל לשני חבלים נזכרת במאה ה-1 לספירה על ידי יוסף בן מתתיהו: "שתיים הן ארצות הגליל: האחת מכונה בשם הגליל העליון והשנית בשם הגליל התחתון".
את הגליל העליון נהוג לחלק לשלוש יחידות גאוגרפיות - הגליל העליון המערבי - המתנשא לגובה של כ-800 מטר מעל פני הים, ונופו רמתי מחורץ בנחלים עמוקים וצרים, ובו נכללים למשל נחל בצת, נחל כזיב ונחל געתון. ממזרח לו - מרום הגליל - החלק המרכזי והגבוה ביותר של הגליל העליון הישראלי - גוש פקיעין וגוש מירון הכוללים את הפסגות הר מירון (1,204 מ'), הר אדיר (1,008 מ'), הר חירם (996 מ') מצפה הימים (734 מ') ופסגות נוספות. הגליל העליון המזרחי כולל את הרי נפתלי (ובהם רכס רמים ורמות נפתלי), והרי צפת ופסגותיהם המתנשאות עד לגובה של כ-834–937 מ' מעל פני הים.
יש הרואים את האזור שבין גבול ישראל-לבנון לבין נהר הליטני כחלק מהגליל העליון, ומכנים אותו "הגליל הלבנוני", אולם כיום גישה זו אינה מקובלת בקרב הגאוגרפים. גבולו הצפוני של הגליל הוא קו העתק, המכונה העתק רום העובר בקו אלכסוני מאזור מטולה ועד ביירות, דרך העיירה רום בלבנון. ממערב לקו ההעתק, נפוצים סלעים צעירים יחסית מגיל הקרטיקון העליון (קנומן עד איאוקן בעיקר סלעי גיר דולומיט וקירטון), ואילו ממזרח לו, סלעים עתיקים יותר מתקופת היורה והקרטיקון התחתון (בעיקר סלעי גיר, דולומיט ואבני חול). מבחינה טופוגרפית, האזור שממערב לקו גובהו כ-900 מטר, ואילו ממזרח לקו, האזור מתנשא לגובה העולה על 1,500 מטר. גם מבחינה נופית שונים אזורים אלה. האזור הדרום-מערבי מבותר על ידי ערוצים קצרים יחסית ליחידות תבליט קטנות. משני צידי נהר הליטני החוצה אזור זה, הנוף זהה. מצפון-מזרח לקו, הנוף מבותר על ידי סדרת עמקים עמוקים ורחבים, דבר הניכר בהצללה החריפה הקיימת באזור זה.
מסלזין
מסלזין (Mesalazine), או 5-ASA, או Mesalamine, היא תרופה אנטי-דלקתית המיועדת לטיפול בקוליטיס כיבית וכן במחלת קרוהן (בשלבים קלים או בינוניים לטיפול). התרופה פועלת במעי ויש לה תופעות לוואי סיסטמיות מועטות. מאחר שהתרופה היא נגזרת של חומצה סליצילית, היא בעלת תופעות נוגדות חמצון, כלומר לוכדת רדיקלים חופשיים אשר גורמים לנזק לגוף.
הגליל העליון
אקלים
האקלים בגליל העליון הוא ים תיכוני לח, הקיץ חם ויבש והחורף קריר וגשום יותר מאשר ברוב חלקי הארץ. הטמפרטורה הרב שנתית הממוצעת היא כ-16 מעלות, והלחות היחסית היא כ-60% בממוצע. הגליל העליון הוא חבל הארץ הגשום ביותר בארץ ישראל, ממוצע המשקעים בכל שטחו גבוה מ-600 מ"מ בשנה ובמקומות מסוימים עומד על 950 מ"מ בשנה. מספר ימי הגשם גם הוא מהגבוהים בארץ ומגיע ל-60 עד 70 ימים בשנה. הבצורת נדירה בו.
מסלזין
תופעות לוואי
תופעות הלוואי של התרופה כוללות בעיקר שלשולים, בחילה, נפיחות בבטן. תופעות לוואי פחות נפוצות כוללות כאבי ראש, תגובות יתר רגישות (כגון פריחה, אורטיקריה, תסמונת דמוית זאבת), נשירת שיער ונפריטיס אינטרסטיציאלית. תופעות לוואי נדירות כוללות דלקת חריפה של הלבלב, דלקת כבד, תסמונת נפרוטית, הפרעות בספירת הדם (כגון א-גרנלוציטוזיס, לויקופניה, נויטרופניה, אנמיה אפלסטית, תרומבוציטופניה). תוארה גם פגיעה כלייתית מיצירת אבנים בכליות שהן גבישים של החומר התרופתי.
הגליל העליון
צומח
ברוב שטחי הגליל העליון, ובמיוחד במרום גליל ובגליל העליון המערבי שטחים רבים מכוסים בחורש ים תיכוני בו נפוצים אלון מצוי, אלה ארצישראלית, אורן ירושלים, אלון התולע, קידה שעירה, סירה קוצנית וכן מינים הייחודיים לגליל העליון דוגמת אדר סורי, שזיף הדב, פטל לביד, בוצין הגליל, אדמונית החורש, קיסוס החורש ועוד. כמו כן בערוצי הנחלים קיימת צמחיית נחלים עשירה.
ניתן למצוא בנחלי הגליל העליון רליקטים בוטניים (שרידים לצמחייה צפונית ששלטה בעבר הרחוק באזור ונכחדה עקב התחממות האקלים), כגון אדמונית החורש, בקעצור שלוש האונות וצמחים אחדים מצמחיית הרי הלבנון שאינה מצויה בארץ ישראל ולעיתים מופיעה באקראי בהרי מירון (כמו גרניון הלבנון).
מסלזין
Sulfasalazine
התרופה Sulfasalzine היא אנטיביוטיקה המחוברת ל-5-ASA באמצעות קשר מסוג Azo-bond. החומר עובר לאורך המעי הדק בצורה שלמה, ומתפרק על ידי חיידקים בסוף המעי הדק. ה-5-ASA פועל באופן מקומי לתיקון הדלקת, ואילו הסולפה נספגת, מפורקת בכבד ומופרשת בשתן. תופעות הלוואי הן בעיקר בגלל הוספת הסולפה, והן כוללות בחילות, הקאות, דיספפסיה, אנורקסיה, כאבי ראש. תופעות הלוואי הנדירות כוללות תגובה אלרגית, פריחה, מחלת רקמת חיבור, טוקסיות לנוירונים ולכליות, השפעות המטולוגיות, ופגיעה בספירת הזרע. למעשה, תופעות הלוואי הנדירות הביאו לירידה בשימוש בתרופה זו, וכיום מעדיפים להשתמש יותר בתרופות שהן 5-ASA בלבד, למרות שהן יקרות יותר. נמצא כי התרופה יכולה לעזור בריפוי של דלקת מפרקים (ארתריטיס), ועל כן התרופה ניתנת בקוליטיס כיבית המשולבת יחד עם דלקת מפרקים שיגרונית (Rheumatoid arthritis).
הגליל העליון
היסטוריה
הגליל העליון הוא אזור הררי, ועל כן התנועה והמחיה בו קשה יותר מבשטחי הארץ האחרים. בהתאם לכך, לאורך רוב ההיסטוריה התקיימו בו שבטים קטנים והאוכלוסייה בו הייתה דלה יחסית. עם זאת, ניתן למצוא באזור שרידים ושלדים מתקופת האדם הקדמון. בתקופת הברזל יושב הגליל העליון בידי שבטים כנעניים, ועם כיבושי יהושע בן נון חולק האזור בין נחלותיהם של שבט אשר (במערב), שבט נפתלי (במזרח) ושבט דן (באזור העיר דן).
בתקופת החשמונאים יושב הגליל מחדש ביהודים, ורבים מהנכרים בו התגיירו. בימי המרד הגדול השתתפו תושבי הגליל העליון במרד, וביצרו את עריהם, ובהן עכברה, צפת, גוש חלב ומרות.
במהלך תקופת המשנה והתלמוד התקיים באזור הגליל העליון, כמו בגליל התחתון, יישוב יהודי מפותח, אשר התדלדל בהדרגה עד ראשית האלף השני לספירה.
הגליל העליון נחשב כאתר מרכזי בתהליך הגאולה במספר 'מדרשי גאולה' (סדרת מדרשים שחוברו לאחר חתימת התלמוד ועד ראשית האלף השישי).
במהלך מסעות הצלב הקימו הצלבנים בגליל העליון, כמו גם בדרום לבנון, מספר מבצרים מרשימים, ובהם המונפורט.
משנת 1777 ועד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 התקיימה עלייה חסידית לערי הגליל העליון - טבריה וצפת, שהפכו עם הזמן לערים יהודיות ברובן. ב-1882 הוקמה ראש פינה, המושבה היהודית הראשונה בגליל, וב-1883 הוקמה יסוד המעלה. בהמשך הוקמו תל חי וכפר גלעדי, שננטשו ב-1920 לאחר מאורעות תל חי.
אוכלוסייה
העיר צפת מכונה "בירת הגליל העליון". מוקדי אוכלוסייה בולטים נוספים בגליל העליון הם קריית שמונה, חצור הגלילית, ראש פינה. בשל אופי השטח, רוב ההתיישבות בגליל העליון היא ביישובים של ההתיישבות העובדת (קיבוצים, מושבים ומושבות). כמו כן, קיימים כפרים רבים של בני מיעוטים, בדואים, ודרוזים. מרבית השטח בגליל העליון המזרחי מצוי בתחום המועצה האזורית הגליל העליון והמועצה האזורית מבואות החרמון. למרום הגליל מקבילה פחות או יותר המועצה האזורית מרום הגליל. מרבית החלק הצפוני של הגליל העליון המערבי מצוי בתחום המועצה האזורית מעלה יוסף, והחלק המערבי בתחום המועצה האזורית מטה אשר. נכון לשנת 2020 נבנו שכונות חדשות בצפת, חצור הגלילית ובמרבית קיבוצי הגליל העליון החלו לאכלס את ההרחבות הקהילתיות.
תיירות
בזכות נופו ואקלימו הגליל העליון הוא אזור תיירותי המושך מטיילים רבים. ניתן לבצע בו טיולים רגליים, רכובים, ואחרים. כמו כן, יש בו אטרקציות תיירותיות רבות כמו חוות סוסים, אתרים ארכאולוגיים, וערים עתיקות.
מדי שנה מטיילים בגליל העליון כמיליון וחצי מבקרים בנחלי מקורות הירדן, בנהר הירדן, בוואדיות ובאטרקציות תיירותיות רבות שיש באזור. הגליל העליון הוא האזור היחיד במדינת ישראל שבו מותר שיט בנחלים ופועלים בו כחמישה אתרים שונים. בגליל העליון קיימים חניוני לינה מוסדרים אשר מיועדים לציבור המטיילים כחלק מניסיון שנעשה בשנים האחרונות לשמור על סביבת הנחלים מפגיעה ומנזקים שנגרמו בעקבות ריבוי המטיילים באזור.
הסכם לשימור אלבטרוסים ויסעורים
ההסכם לשימור אלבטרוסים ויסעורים (באנגלית: Agreement on the Consevation of Albatrosses and Petrels) הוא אמנה בינלאומית שנחתמה בשנת 2001. האמנה נוצרה כדי לעצור את הירידה באוכלוסיית עופות הים בחצי הכדור הדרומי, במיוחד אוכלוסיות האלבטרוסים והיסעורים (procellariidae) הנמצאות בסכנת הכחדה מצד מינים פולשים לאיים עליהם הן מקננות, זיהום סביבתי ודיג בשיטת מערך חכות (במהלכו מתים על פי הערכות כ-300,000 עופות ים מדי שנה). ההסכם מחייב את המדינות החותמות לישם אמצעים כדי להפחית את מספר עופות הים המתים כתוצאה מדיג, הגנה על מושבות הקינון של העופות וכן הפחתה והרחקה של מינים פולשים מאיי הקינון. עוד התחייבו המדינות החותמות לממן מחקרים בנושא שימור אוכלוסיות האלבטרוסים והיסעורים, לפתח תוכניות חינוכיות לצורך העלאת המודעות בנושא השימור של עופות הים ולהחליף ביניהן מידע בנוגע לאוכלוסיות עופות הים בשטחן.
ההסכם נחתם בקנברה בחודש יוני 2001 על ידי 11 מדינות ואושרר על ידי המדינות: אוסטרליה (2001), אקוודור (2003), ניו זילנד (2001), ספרד (2003), דרום אפריקה (2003), צרפת (2005), פרו (2005), בריטניה (2004), צ'ילה (2005), ארגנטינה (2006) ונורווגיה (2007). ברזיל חתמה על ההסכם אולם הוא לא אושרר על ידה. ההסכם נכנס לתוקפו ב-1 בפברואר 2004.
לאוניד קוצ'וק
לאוניד סטניסלבוביץ' קוצ'וק (ברוסית: Леони́д Станисла́вович Кучу́к; נולד ב-27 באוגוסט 1959 במינסק שבבלארוס) הוא כדורגלן עבר ומאמן בלארוסי.
אגם ורדה (ברזיל)
אגם ורדה (פורטוגזית: Lago Verde – "אגם ירוק") הוא אחד האגמים לאורך נהר טפז'וס, נהר המוביל את מימיו לנהר האמזונאס ובדרך מזין אגמים אחדים. על חופי האגם זרועים חולות לבנים וצמחייה עשירה וצפופה מפרידה בין הנופשים שמגיעים לרחוץ באגם היפה לבין היער הטרופי. באגם חיים דולפיני נהרות, נחשי אנקונדה, דגי פיראנה, צלופחים מחשמלים, לוטרות נהר, קיימנים ויגוארים. מוצא האגם אל הנהר היה מקום התיישבות של אינדיאנים, וכיום נמצא בו הכפר הברזילאי אלטר דו שאו. מי האגם צלולים וטמפרטורת המים שלו חמימה לאורך כל ימי השנה.
פרנה (נהר)
פרנה (בספרדית ובפורטוגזית: Rio Paraná; בגוארני: Parana – "אבי המים" בגוארני) הוא אחד הנהרות הגדולים ביותר בתבל. אורכו 3,998 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו 2,800,000 קמ"ר - השני בגודלו באמריקה הדרומית אחרי האמזונאס. הוא מהווה את נתיב השיט הראשי ביבשת זו, ודרכו חדרו הספרדים לפנים הארץ. ספיקת מימיו 25,700 קוב בשנייה, החמישי בשיפעת מימיו בתבל.
מוצא הנהר ברמת ברזיל, לא הרחק ממקורות נהר סאו פרנסיסקו, ושם אפיקו עמוק וצר. בחלקו המרכזי הוא מהווה גבול בין ברזיל לפרגוואי ובין ארגנטינה לפרגוואי. באזור זה נשפכים אליו שני נהרות גדולים, בתחילה נהר איגואסו החובר אליו מברזיל, 25 ק"מ לאחר מפלי איגואסו, ואחרי כן נהר פרגוואי החובר אליו מכיוון פרגוואי. מכאן והלאה ממשיך הנהר דרומה, באפיק רדוד הנתון להשפעת הגאות, דרך המישורים הפוריים של צפון ארגנטינה עד הישפכו למפרץ ריו דה לה פלטה ביחד עם נהר אורוגוואי. מן הפמפס זורמים אליו יובלים אחדים בלבד. על גדת הנהר הוקמו כמה מהערים החשובות של ארגנטינה: פוסאדאס, קוריינטס, רסיסטנסיה, רוסריו ובואנוס איירס. מעברו השני של מפרץ ריו דה לה פלטה שוכנת מונטווידאו, בירת אורוגוואי. על גדות הנהר בברזיל שוכנת פרזידנטה אפיטסיו ובקרבתה פרזידנטה ונססלאו. בטרם הוקם סכר איטייפו אשר הציף את תוואי הנהר, נמצאו בגבול ברזיל-פרגוואי מפלי גוואירה שהיו מפלי המים האדירים ביותר בעולם. אוניות יכולות להגיע מן האוקיינוס האטלנטי עד קוריינטס, וספינות קטנות יותר עד אסונסיון דרך נהר פרגוואי, ואף הלאה אל ביצות הפנטנל אשר בברזיל.
מיקרוהיליים
מיקרוהיליים (בלטינית: Microhylidae), ולעיתים צפרדעים צרות פה, היא משפחה בסדרת חסרי הזנב.
מיון
במשפחה 9 תת-משפחות: המשפחה כוללת 413 מינים המסווגים ב-69 סוגים - מספר הסוגים הרב ביותר מבין כל משפחות חסרי הזנב.
מאפיינים
הצפרדעים ממשפחת המיקרוהיליים חיים באזורים הטרופיים והחמימים בצפון אמריקה, דרום אמריקה, אפריקה, מזרח הודו, דרום-מזרח אסיה, גינאה החדשה ואוסטרליה. למרות שרובם נמצאים באזורים טרופיים או סובטרופיים, מספר מינים יכולים להימצא באזורים צחיחים ו/או לא-טרופיים. מינים אלו מהווים את הרוב של המינים החיים בגינאה החדשה ובאוסטרליה.
כפי ששמם רומז, הצפרדעים במשפחת המיקרוהיליים הן לרוב קטנות. גודלם של מרבית המינים אינו עולה על 15 מ"מ, אולם כמה מינים מהמשפחה שגודלם עולה על גודל זה נצפו בעבר. הצפרדעים מהמשפחה יכולות לחיות בסביבה עצית או יבשתית, וחלקן אף יחיו בקרבת מקור מים. אלו שחיות ביבשה נמצאות לעיתים קרובות מתחת לעלים שנשרו ביער, והן יוצאות לתפוס את טרפן בלילה.
קיימות שתי צורות אופייניות לצפרדעים ממשפחה זו: אחת עם גוף רחב ופה צר, והשנייה עם פרופורציות רגילות של צפרדע. אלו מהסוג הראשון אוכלות בעיקר טרמיטים ונמלים, ואלו מהסוג השני ניזונות מהמזון האופייני לצפרדעים רגילות. אחדים מהמינים שלהם אף יטילו את ביציהן מתחת לאדמה, ולא במים כמרבית חסרי הזנב.
המיקרוהיליים של גינאה החדשה ואוסטרליה חסרים את שלב הראשן, והם מתפתחים ישירות מביצה לצפרדע. מסיבה זו, המיקרוהיליים העציים יכולים להטיל את ביציהם על העצים, ואין הם צריכים להסתכן בהטלת ביציהם על האדמה. למינים שאינם מדלגים על שלב הראשן, לרוב יש ראשנים ללא שיניים.
The Menagerie
The Menagerie (בעברית: הביבר) הוא פרק בשני חלקים של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית". הוא מורכב מפרקים 11 ו-12 (קוד הפקה #016) של העונה הראשונה של התוכנית, והוא הסיפור היחיד בסדרה המקורית בשני חלקים. החלק הראשון של הפרק שודר לראשונה ב-17 בנובמבר 1966, והחלק השני שודר לראשונה ב-24 בנובמבר 1966. רשת NBC חזרה על שידור שני פרקים אלו ב-18 וב-25 במאי 1967. התסריט של הפרק נכתב על ידי ג'ין רודנברי. מאחר שפרק הפיילוט הראשון משנת 1965 "The Cage" מעולם לא שודר בטלוויזיה עד לשנת 1988, והסדרה המקורית נבחרה על בסיס הפיילוט השני, "Where No Man Has Gone Before". החברה המפיקה את התוכנית "דסילו" קיבלה החלטה על שצריך להעשות עם החומר המצולם מהפיילוט שמעולם לא נעשה בו שימוש.
שילוב "The Cage" אל תוך הפרק הכפול "The Menagerie" היה למעשה פתרון לבעיה גדולה וצומחת עם ההפקה של התוכנית. האפקטים המיוחדים, חסרי התקדים בהפקת תוכנית טלוויזיה שבועית, היו גורמים לעיכובים בהשלמתו של כל פרק. הבעיה הייתה מצטברת, והפרקים נשלחו אל NBC מאוחר יותר ויותר. במקרה הגרוע ביותר, פרקים (אשר צולמו בלוס אנג'לס) היו נשלחים אל NBC (בניו יורק) שלושה ימים בלבד בטרם מועד שידורם הקבוע ליום חמישי. תחושת האסון המתקרב גרמה לג'ין רודנברי לפתור את הבעיה, על ידי כתיבת פרק בשני חלקים, שיש צורך בשבוע אחד בלבד לצורך הפקתו.
הוא עשה זאת על ידי כתיבת סיפור מסגרת חדש לחלוטין, כך שהפרק "The Cage" ישמש כסיפור רקע להיסטוריה המוקדמת של ספינת החלל אנטרפרייז. קטעים חדשים ישולבו עם החומרים הישנים, ויחד ימוקמו אל תוך רצף ציר הזמן הכללי של עלילות "מסע בין כוכבים".
"The Menagerie" זכה בפרס הוגו למצגת הדרמה הטובה ביותר. הפרק השני עם כבוד כזה הוא "The City on the Edge of Forever". הפרק הזה שימש גם השראה עבור "שדה עיוות המציאות", מונח מתייחס ליכולת של סטיב ג'ובס, מייסד אפל, לשכנע קהלים להאמין בשיח שלו.
תקציר
ספוק חוטף את ספינת החלל אנטרפרייז על מנת לקחת את מפקדו לשעבר, קפטן כריסטופר פייק, כיום נכה משותק בכסא גלגלים, אל כוכב הלכת טאלוס IV. לאחר שהוא נעצר, הוא דורש משפט צבאי שבו הוא משתמש באירועים המתוארים בפרק "The Cage" כדי לספר את סיפור נפילתו בשבי של פייק על כוכב לכת זה, כ-13 שנים קודם לכן. לאחר שקפטן קירק רואה את היכולות של הטאלוסיאנים לייצר אשליות נפשיות, הוא מבין שספוק התכוון להשיב את פייק לכוכב זה על מנת שיוכל להמשיך לחיות את חייו תחת האשליה שהוא משוחרר ממצב הנכות שלו.
חלק I
ספינת החלל של הפדרציה אנטרפרייז, תחת פיקודו של קפטן קירק, מגיעה אל תחנת חלל 11, בתגובה להנחיה שהקצין הראשון ספוק דיווח כי קיבל ממפקדה הקודם של האנטרפרייז, קפטן כריסטופר פייק, תחתיו שירת ספוק במשך למעלה מ-11 שנים. כאשר ספינת החלל מגיעה, מפקד תחנת החלל, קומודור מנדז מבשר לקירק כי תקשורת עם פייק היא בלתי אפשרית, מאחר שהוא נכווה קשות ומשותק בכסא גלגלים, כתוצאה מחשיפה לקרני דלתא, במהלך תאונה על ספינת אימונים. הוא לא היה מסוגל לשלוח את המסר. למעשה, מתגלה כי פייק משתמש בכיסא גלגלים המופעל באמצעות גלי המוח. הוא לא יכול לדבר, ומתקשר רק באמצעות אור מהבהב: הבהוב אחד פירושו "כן", שני הבהובים משמעותם "לא".
פייק, אשר נמצא בתחנת החלל, מסרב לשוחח עם קירק או עם קצין הרפואה ראשי של האנטרפרייז ד"ר ליאונרד מק'קוי. במקום זאת, הוא משוחח רק עם ספוק, ביחידות. ספוק מסביר באופן חלקי את הופעתו, בכך שהוא מציין כי בכוונתו לקחת את קפטן פייק בניגוד לתקנות צי הכוכבים.
ד"ר מק'קוי נקרא לחזור מתחנת החלל אל האנטרפרייז, באמצעות בקשה מזויפת לסיוע רפואי. לאחר מכן, מנדז מראה לקירק תיק סודי, על גורל טאלוס IV. התיק מכיל רק מידע רקע מינימלי על משימה מוקדמת לטאלוס IV, חסרת הצדקה נוכח העובדה כי קיים עונש מוות על הגעה בלתי-מורשית לטאלוס. ספינת החלל אנטרפרייז, תחת פיקודו של קפטן כריסטופר פייק (לצידו - קצין המדע חצי-וולקני ספוק), היא היחידה שאי פעם ביקרה בטאלוס, והוזהרה שאף אחד לא יבקר בטאלוס שוב. ספוק משגר את עצמו, ואת קפטן פייק הנכה, אל סיפון האנטרפרייז. עד לרגע שבו בתחנת החלל מבחינים כי פייק חסר, האנטרפרייז מספיקה לעזוב את תחנת חלל 11 במהירות עיוות.
קומודור מנדז מורה על קיומו של דיון ראשוני בנוגע לספוק, שמוותר על שימוע ומבקש כי יועמד מיידית למשפט צבאי, הדורש חבר שופטים הכולל שלושה קציני פיקוד. כאשר קירק מתנגד לכך, בטענה כי רק שני קצינים כאלו נוכחים על הספינה (הוא עצמו, ומנדז), ספוק מציין שיש שלושה - מאחר שפייק נוכח, והוא עדיין בשירות פעיל. כאשר בית הדין הצבאי מתכנס, קומודור מנדז פותח בכך שהוא שואל את ספוק למה הוא עשה את מה שעשה. ספוק מבקש להשיב באמצעות הצגת חומר וידאו מצולם, שמקורו איננו ידוע.
קטע הווידאו סוקר כיצד האנטרפרייז, 13 שנים קודם לכן, תחת פיקודו של קפטן פייק, קיבלה אות מצוקה חלש מספינת החלל קולומביה, שאבדה בחלל 18 שנים קודם לכן, לאחר שהתרסקה על פני כוכב הלכת טאלוס IV.
חוליית נחיתה משגרת עצמה אל פני כוכב הלכת, ומאתרת מספר ניצולים, בהם אישה צעירה ויפהפייה בשם וינה, שנולדה זמן קצר לפני התרסקות ה קולומביה ואשר שני הוריה מתו בהתרסקות. ללא ידיעתם של פייק ויתר קציניו, הם היו תחת מעקב של ילידי הכוכב, הטאלוסיאנים - חייזרים בעלי יכולת ליצור אשליות מציאותיות מאוד, אשר ברצונם ללמוד אודות בני האדם אשר הגיעו אל הכוכב שלהם.
ד"ר בויס, קצין הרפואה הראשי של פייק, עוקב אחר הניצולים, אך מוצא אותם במצב בריאותי טוב יותר ממה שציפה לו, נוכח תנאי המגורים שלהם ומתחיל לחשוד כי משהו לא בסדר. לפני שהוא מספיק להודיע על כך לפייק, האחרון מפותה אל תוך מלכודת טאלוסיאנית בידי וינה.
חלק I מסתיים כאשר קירק מגלה שהתמונות שספוק מציג בדיון מועברות אל האנטרפרייז מטאלוס IV. צי הכוכבים מגלה אף הוא את מקור השידור, משהה את קירק מתפקידיו הפיקודיים ופוקד על מנדז להפסיק את השידורים בכל מחיר. בעוד שספוק טוען כי לקירק לא היה כל קשר להתקשרות עם טאלוס IV, מנדז מזכיר לו שקפטן אחראי על כל מה שקורה על ספינתו. כאשר מנדז מורה לספוק להפסיק את ההתקשרות, ספוק מסרב. קירק מורה לקצין ביטחון לכלוא אותו, ובית המשפט יוצא לפגרה.
חלק II
המשפט ממשיך, למרות הוראת צי הכוכבים שעל האנטרפרייז להימנע מגישה נוספת אל השידור מהטאלוסיאנים. ההקרנה נמשכת, ומציגה את קפטן פייק בתוך כלוב, כשהוא לומד כי הטאלוסיאנים מעוניינים כי יזדווג עם וינה, ולשניים יהיו צאצאים, על מנת שהשובים הטאלוסיאנים יוכלו לבנות מחדש את הציוויליזציה שלהם, אשר נהרסה. מעל לפני קרקע, צוותו של פייק מנסה להציל אותו, אבל אפילו הנשק של הספינה לא מצליח לנקב את הדלת החוסמת את מעברם. בעיה גדולה שמתעוררת היא שהצוות לא יכול עוד לסמוך על החושים שלהם, משום שהטאלוסיאנים מסוגלים להטיל אשליות הן על פני השטח של כוכב לכת, והן מתחת לאדמה; הם מצליחים להסתיר את הנזק האמיתי שנגרם לדלתם על ידי תותח הלייזר.