cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נוואדו דל רואיס
זרם הבוץ של 1845
בבוקר ה-9 בפברואר 1845 גרמה רעידת אדמה חזקה לזרם בוץ (mudflow). זרם בוץ זה זרם במורד עמק הנהר לגונייאס (Lagunillas) למרחק של כ-70 קילומטרים. השיטפון חרג מערוץ הנחל תוך כדי הרג של מרבית האוכלוסייה המקומית. לאחר שהשיטפון הגיע למניפת הסחף הוא התפצל לשני ענפים. הענף הגדול יותר הצטרף לנהר לגונייאס וזרם לנהר המגדלנה הסמוך, בעוד שהענף הקטן יותר הוסט על ידי הגבעות שלפני קניון לגונייאס, פנה ב-90 צפונה עד שהיא לנהר סבאנדיחה (Sabandija), ואז זרם מזרחה בערוץ הנהר סבאנדיחה, עד שהצטרף שוב לענף העיקרי של זרם הבוץ במפגש הנהרות סבאנדיחה ומגדלנה. הערכה כיום היא שכ-1,000 איש נהרגו בזרם הבוץ של 1845.
הטרגדיה של ארמרו
החל בנובמבר 1984 הבחינו גאלוגים בהתגברות הפעילות הסייסמית בסמוך לנוואו דל רואיס. סימנים נוספים להתפרצות קרבה כללו, פעילות מוגברת של פומרלות ("מעשנות"), שקיעה של גופרית על פסגת ההר, וההתפרצויות פריאטיות קטנות. התופעה האחרונה מתרחשת כאשר מאגמה לוהטת באה במגע עם מים, ועקב כך מתחוללת התפוצצות כיוון שהמים הופכים כמעט מיד לקיטור. האירוע הבולט ביותר מסוג זה התרחש ב-11 בספטמבר 1985. פעילות הר הגעש דעכה באוקטובר 1985. ההסבר הסביר ביותר לשרשרת אירועים זו היא שמאגמה חדשה חדרה להר הגעש לפני ספטמבר 1985.
משלחת של וולקנולוגים איטלקים ניתחה דגימות גז מהפומרלות שבקרקעית לוע ארנאס והראתה כי הן תערובת של פחמן דו-חמצני וגופרית דו-חמצנית, ובכך הוכיחה כי הצטברה מאגמה קרוב לפני השטח. הדו"ח שחיברה המשלחת ופורסם ב-22 באוקטובר 1985, העריך כי הסיכון ללהארים גבוה מאוד. הדו"ח הציע לשלטונות המקומיים טכניקות פשוטות שונות להתכונן ללהארים.
בנובמבר 1985 התחזקה שוב הפעילות הגעשית כאשר מאגמה התקרבה לפני השטח. הר הגעש החל לפלוט כמויות הולכת וגדלות של גזים עשירים בגופרית דו-חמצנית וגופרית. תכולת המים בגזים שנפלטות מהפומרלות פחתה, ומי המעיינות בסמיכות לנוואדו דל רואיס הפכו לעשירים במגנזיום, סידן ואשלגן, שהסתננו מתוך המאגמה. הטמפרטורות של שיווי המשקל התרמודינמי (אנרגיית החום הקבועה), המקבילים להרכב הכימי של הגזים שנפלטו, היו מ-200°C ועד 600°C. עם עליית המאגמה קרוב לפני השטח וירידת הלחץ הליתוסטטי מתחיל תהליך של נרחב פליטת הגז המומס במאגמה ויצירת לחץ בתוך הר הגעש, המסתיים בסופו של דבר בהתפרצות מתפוצצת.
ההתפרצות והלהארים
ב-13 בנובמבר 1985 בשעה 03:06 אחרי הצהריים התפרץ נוואדו דל רואיס כשהוא פולט טפרה דקיטית לגובה של מעל ל-30 קילומטרים. המסה שנפלטה בהתפרצות הייתה 35 מיליון טון – בסך הכול רק כ-3% מהכמות שנפלטה בהתפרצות הר הגעש הר סנט הלנס ב-1980. עוצמת ההתפרצות הייתה 3 במדד ההתפרצות הגעשית. כ-700,000 טון, כ-2%, מתוך המסה שנפלטה היה גופרית דו-חמצנית, עובדה המעידה על כך שההתפרצות הייתה עשירה בגופרית באופן יוצא דופן.
הלהארים העיקריים זרמו בצידו המזרחי של ההר, במורד הנהרות גאולי, אסופרדו (Azufrado) ולגונייס (Lagunillas). הזרמים בשניים מערוצים אלו, אספורדו ולגונייס התמזגו בערך באמצע המדרון לזרם גדול שהמשיך בתוך הערוץ העמוק של הנהר לגונייס עד לפתח הקניון של הנהר ואז נשפך אל מניפת הסחף של הנהר. על מישור זה, כשניים עד שניים קילומטרים וחצי מפתח הקניון של הנהר בגובה 450 מטרים מעל פני הים שכנה העיירה הקטנה ארמרו (Armero) השייכת למחוז טולימה. הלהאר מחק למעשה את העיירה, שמסיבות בלתי ברורות הוקמה בדיוק על המקום שהוצף בלהאר בהתפרצות של 1845. רק רבע מתוך 28,700 תושבי העיירה נותרו בחיים. להאר שני, שזרם מערבה דרך העמק התלול של הנהר צ'ינצ'ינה (Chinchiná), גרם למותם של כ-1,800 תושבים והרס כ-400 בתים בעיירה צ'ינצ'ינה במחוז קלדס. סך הכול נהרגו באסון מעל ל-23,000 תושבים וכ-5,000 נפצעו. יותר מ-5,000 בתים נהרסו. "הטרגדיה של ארמרו" כפי שנתכנה האירוע היה האסון הגעשי הקטלני השני במספר קורבנותיו במאה ה-20, לאחר ההתפרצות של הר הגעש פלה באי מרטיניק ב-1902. והוא האסון הגעשי הקטלני הרביעי בהיסטוריה הכתובה. זהו גם הלהאר המתועד הקטלני ביותר ואסון הטבע הגדול ביותר בתולדות קולומביה.
חלק מההסבר מדוע כה הרבה אנשים איבדו את חייהם במהלך ההתפרצות של 1985 הוא שהמדענים לא ידעו במדויק מתי תתרחש ההתפרצות, והשלטונות לא היו מוכנים לנקוט באמצעי מנע יקרים מבלי שיקבלו התרעה חד משמעית על סכנה קרבה. מכיוון שההתפרצות המשמעותית האחרונה של ההר התרחשה 140 שנים קודם לכן, היה לרבים קשה להסכין עם הסכנה שהר הגעש צפן בחובו. מקומיים אף קראו להר "האריה הישן". מפות המציינות את אזורי הסיכון שהראו כי ארמרו תוצף כליל לאחר התפרצות חולקו למעלה מחודש לפני ההתפרצות, אך בית הנבחרים הקולומביאני ביקר את המדענים ואת סוכנויות ההגנה האזרחית כמחרחרי פחד. השלטונות המקומיים נכשלו בכך שלא הזהירו את התושבים לגבי חומרת המצב. גם לאחר התפרצות עמוד האפר אחר הצהריים של ה-13 בנובמבר ונשירת האפר על העיירה הבטיחו ראש עיריית ארמרו והכומר המקומי לאוכלוסייה כי לא נשקפת סכנה. גורם נוסף הייתה סופה שפגעה באזור באותו ערב וגרמה להפסקות חשמל ולנתק בתקשורת. עובדים של סוכנויות ההגנה האזרחית מארבע ערים הסמוכות לארמרו ניסו להזהיר את ארמרו, אך לא הצליחו ליצור קשר רדיו.
מדענים שבחנו אחר-כך את השעות בטרם ההתפרצות הבחינו בכמה רעידות אדמה ארוכות, שהתחילו בעוצמה רבה ואז נמוגו לאיטם. הוולקנולוג ברנרד צ'ואט (Bernard Chouet) אמר כי "הר הגעש צרח "אני עומד להתפוצץ"", אך המדענים שחקרו את הר הגעש בזמן ההתפרצות לא הבינו את משמעות אותות אלו.
פעילות געשית ב-2012
הר הגעש החל להראות סימנים של פעילות בפברואר 2012. תימרת קיטור גדולה מהרגיל נראתה מתמרת במשך תקופה ארוכה מהלוע הראשי של נוואדו דל רואיס, ובהר הגעש החלה פעילות סייסמולוגית מוגברת. מדענים שטסו מעל הר הגעש הבחינו באפר טרי על המדרון המערבי של הר הגעש בסמוך ללוע. משקעים אלו הם ככל הנראה מההתפרצות ב-22 בפברואר (כפי הנראה פריאטית). ב-23 בפברואר נראה עמוד אפר קטן מתמר מהלוע.
הפעילות החלה לדעוך בתחילת מאי ורמת הסיכון הורדה לצהוב ב-3 במאי.
סכנות עכשוויות ומוּכָנוּת
הר הגעש ממשיך להוות איום רציני לעיירות וכפרים סמוכים. את הסכנה הסבירה ביותר מהוות התפרצויות בקנה מידה קטן, שעלולות לערער קרחונים ולעורר להארים. למרות הנסיגה המשמעותית של הקרחונים על הר הגעש, נפח הקרח על פסגת נוואדו דל רואיס והרי געש אחרים במסיב רואיס-טולימה הוא עדיין גדול. התמוססות של 10% בלבד מהקרח יכולה לחולל זרמי בוץ בנפח של עד ל-200 מ"ק – דומה לזרם הבוץ שהרס את ארמרו ב-1985. להארים מסוג זה יכול לזרום במהירות של עד 100 קילומטרים לשעה לאורך עמקי הנהרות במהלך כמה שעות. על פי הערכות מצויים בסכנה קרוב לחצי מיליון תושבים החיים בעמקי הקומבימה (Combeima), צ'ינצ'ינה, קואלו-טוצ'ה (Coello-Toche) וגאולי, ו-100,000 מתוכם נמצאים בסיכון גבוה. להארים מהווים סיכון לעיירות הסמוכות הונדה (Honda), מריקיטה (Mariquita), הרוואו, וילה הרמוסה (Villahermosa), סלגר (Salgar) ולה דוראדה (La Dorada). למרות שסביר יותר שיתרחשו התפרצויות קטנות, במהלך ההיסטוריה בת שני מיליון השנים של ההתפרצויות במסיב רואיס-טולימה התחוללו מספר התפרצויות גדולות, ולכן אין להתעלם גם מסכנת התפרצות גדולה. להתפרצות גדולה יהיו השלכות מרחיקות לכת הרבה יותר, כולל סגירת נמל התעופה הבינלאומי של בוגוטה, 130 קילומטרים מההר, בשל נשירה של אפר געשי.
מכיוון שהטרגדיה של ארמרו הוחרפה משום שלא היו אתרעות מקדימות, השימוש בקרקע נעשה בלא מחשבה והקהילות הסמוכות לא היו מוכנות, הכינה ממשלת קולומביה תוכנית מיוחדת (Oficina Nacional para la Atencion de Desastres) בשנת 1987 על מנת למנוע אסונות דומים בעתיד. כל הערים בקולומביה נצטוו לקדם תכנון אמצעי מנע במטרה למתן את התוצאות של אסונות טבע, והתבצעו פינויים המוניים בשל סכנות געשיות. כ-2,300 תושבים שחיו לאורך חמשת הנהרות הקרובים להר פונו כאשר נוואדו דל רואיס התפרץ שוב ב-1989.
כאשר הר געש קולומביאני נוסף, נוואדו דל וילה (Nevado del Huila), התפרץ באפריל 2008, פונו אלפי תושבים משום שהוולקנולוגים חששו שההתפרצות תהיה "נוואדו דל רואיס" שנייה.
ב-2006 גרמו גשמים כבדים על נוואדו דל רואיס למפולת בוץ במורד נהר הצ'ינצ'ינה שגרמה למותם של תשעה צופים בני 12 עד 19 שהיו בסיור בסמוך להר הגעש.
קלוד גואזגן
ביוגרפיה
קלוד גואזגן נולד ב-12 במרץ 1945 בעיר טולון, שבצרפת. הוא קיבל דוקטורט למשפטים. בשנים 1976–1986 לימד באוניברסיטת פריז 13, בה שימש כדיקן בית הספר למשפטים בין השנים 1982–1984.
בשנת 1983 נבחר למועצת העיר פריז בתמיכתו של ראש העיר ז'אק שיראק. בשנים 1986–1988 שימש כיועץ של שר החינוך הלאומי, רנה מונורי, בעניינים הנוגעים לקשרים בין אוניברסיטאות למגזר הפרטי והכשרה מקצועית. מדצמבר 1987 ועד ינואר 1991 שימש כרקטור באוניברסיטה. בשנת 1993 נבחר לחבר באספה הלאומית מטעם העיר פריז. בין השנים 1989 ל-1995 היה סגנו של ראש העיר של פריז, שיראק.
ממאי עד נובמבר 1995 היה שר רפורמות המדינה, ביזור ואזרחות בממשלתו של אלן ז'ופה. מאפריל 1996 עד מאי 1998, הוא היה המזכיר הכללי של מפלגת האיחוד לדמוקרטיה צרפתית, ומחודש יוני 1998 עד אפריל 2002 היה סגן נשיא ודובר מפלגת הדמוקרט-ליברל. החל מ-2003 עבד גם כעורך דין בפריז.
במשך 20 שנה הוא נבחר שוב ושוב מטעם העיר פריז ובשנת 2008 אף נבחר לראש העיר של הרובע ה-16 של פריז. הוא כיהן בתפקיד ראש העיר עד 2014 אז נבחר בשנית וכיהן עד שנת 2017.
ב-2008 לאחר הפיגוע בישיבת מרכז הרב בירושלים בו נרצחו שמונה תלמידי ישיבה בידי מחבל פלסטיני, כינה את הפלסטינים "עם פראי של טרוריסטים איומים". אמירה זו הייתה שנויה במחלוקת ועוררה סערה ושלאחריה הסביר כי התכוון לאותם אנשי טרור שבין היתר יורים טילים לשדרות. הוא הוסיף ואמר כי אינו חש שנאה כלפי הפלסטינים. ב-2014 הסתבך שוב באמירה בעייתית כנגד הקהילה המוסלמית המתגוררת בצרפת.
גואזגן היה תומך נלהב של ישראל וכיהן כראש אגודת הידידות בין ישראל וצרפת בעודו ראש העיר של הרובע ה-16. לאחר חטיפתו של החייל גלעד שליט היה הראשון שתלה את תמונתו על מבנה העירייה כאות הזדהות עם ישראל. ב-2016 לאחר גל תקיפות אנטישמיות נגד יהודים שחבשו כיפה ולאחר דיון סוער סביב הנושא, גואזגן יחד עם חבר הפרלמנט היהודי מאיר חביב, נכנס לפרלמנט עם כיפה למרות היותו לא יהודי, וזאת כצעד של תמיכה בקהילה היהודית ונגד האנטישמיות. לאחר מותו ספד לו חביב ואמר כי: "קלוד היה לוחם אמיתי למען הצדק. בכל שנות עשייתו הוא נלחם נגד האנטישמיות והיה החבר הטוב ביותר של ישראל בצרפת. הוא פעל ללא הפסקה למען חיזוק הקשרים בין צרפת לישראל ואין מאבק בנושא שהוא לא היה שותף בו. איבדתי היום אח. צרפת איבדה איש עשייה דגול וישראל איבדה היום ידיד אמת".
הוא עוטר באות אביר ב"לגיון הכבוד" ב-1996.
הוא נפטר ב-28 במאי 2020 בגיל 75 מדום לב לאחר שחלה במחלת הקורונה.
סולומיה קרושלניצקה
סוֹלוֹמִיָה אמברוסייבנה קְרוּשֶלְנִיצְקַה (באוקראינית: Соломія Амвро́сіївна Крушельницька, 23 בספטמבר 1872, ביליאבינצי, אוקראינה - 16 בנובמבר 1952, לביב, אוקראינה) הייתה זמרת אופרה אוקראינית, סופרן בולטת בראשית המאה ה-20.
ביוגרפיה
קרושלניצקה נולדה בכפר בשם בִּילְיאבִינְצִי, בנפת בוצ'אץ', מדרום-מערב לטרנופיל, באימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה). אביה היה כומר ממוצא אצילי של הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית. בילדותה הרבתה משפחתה של קרושלניצקה לנדוד בין יישובים רבים. לימים התיישבה המשפחה בכפר בשם בילה, מצפון לטרנופיל. כתוצאה מנדודי המשפחה, סיפרה הזמרת, למדה בילדותה שלל שירי עם מהכפריים שבשכנותם גרה. בשנת 1891 החלה ללמוד בקונסרבטוריון של לביב, וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1893. עוד במהלך לימודיה הופיעה בתפקיד לאונורה בהפקת האופרה של לביב של "לה פבוריטה" מאת דוניצטי, וזכתה לשבחים.
בשנת 1904 זכתה לתהילה כש"הצילה" את האופרה "מאדאם באטרפליי" מאת ג'קומו פוצ'יני: האופרה נחלה קריאות בוז מן הקהל בהצגת הבכורה בלה סקאלה במילאנו, אולם גרסה משוכתבת מקץ שלושה חודשים בכיכובה של קרושלניצקה קצרה תשואות בברשה.
בעת לימודיה במילאנו, בבית הספר L'Armonia, הקדישה זמן גם להתכתבות ערה עם חברים ומכרים, על גורל אוקראינה, על המכשולים בחיי התרבות, ועל ספרים שקראה. היא אף הופיעה בקביעות בהפקות בית הספר.
כשערכה סיבובי הופעות, הייתה מסוגלת לשיר בארבע או חמש הפקות שונות באותו שבוע. היא הצליחה ללמוד תפקידים באופרות חדשות תוך יומיים, ולעצב את אופי התפקיד תוך שלושה-ארבעה ימים נוספים. לאורך הקריירה, שרה קרושלניצקה למעלה מ-60 תפקידים שונים.
בשנת 1910 נישאה לצ'זרה ריקוני, עורך דין איטלקי. בשנת 1920, בשיא הקריירה שלה, חדלה מלהופיע על במות האופרה. שלוש שנים לאחר מכן החלה לזיר בקונצרטים. שליטתה בשמונה שפות אפשרה לה לשלב שירים בשפות רבות, בהתאם למדינה שבה הופיעה.
באוגוסט 1939, לאחר מות בעלה, עזבה קרושלניצקה את איטליה וחזרה ללביב, שם התגוררה עד מותה בשנת 1952. כמה שבועות לאחר ששבה ללביב, הגיעו כוחות הצבא האדום לעיר, מכוח הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. המינהל הסובייטי הלאים את ביתה. לאחר מלחמת העולם השנייה החלה קרושלניצקה ללמד בקונסרבטוריון בעיר. בשנת 1951, הוכרזה לאמנית מצטיינת של הרפובליקה הסובייטית של אוקראינה, ובשנת 1952, זמן קצר לפני מותה, הועלתה לדרגת פרופסור מן המניין בקונסרבטוריון. תלמידיה ועמיתיה מייחסים לה חמלה ואנושיות בהוראה.
אחייניתה הייתה אירה מלניוק, אף היא זמרת אופרה ידועה.
בית הכנסת הגדול של ליון
בית הכנסת הגדול של ליון (בצרפתית: Grande synagogue de Lyon) שוכן ברחוב quai Tilsit ברובע ה-2 של העיר ליון. המבנה הנאו-ביזנטי נבנה בשנים 1863-1864, והוכרז כמבנה היסטורי מוגן בשנת 1984.
היסטוריה
הקהילה היהודית המצומצמת הייתה מאוחדת בתחילת המאה ה-19 עם קהילת מרסיי. עם התרחבות הקהילה לקראת אמצע המאה יסדה הקהילה רבנות מקומית, אך התפילות נערכו בדירות ומבנים שכורים. בשנת 1857 יצר הקיסר נפוליון השלישי קונסיסטוריה אזורית שריכזה תחתיה את הקהילות היהודיות ממחוז הרון-אלפ: לואר, איזר, אן, יורה, סון-אה-לואר, ודוב. ב-24 ביוני 1858 אויש לראשונה תפקיד של רב ראשי לאזור.
בשנת 1862 הקצתה העירייה חלקת קרקע ב-quai Tilsit לבניית בית הכנסת, ותכנון הבנייה הופקד בידי האדריכל יהודי הצעיר אברהם הירש (1823-1913), שמאוחר יותר מונה לאדריכל הרשמי של ליון. טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-20 במאי 1863, ושנה לאחר מכן ביוני 1864 הוא נחנך בהשתתפות גורמי שלטון צבאיים ואזרחיים ונציגי דתות אחרות.
במלחמת העולם השנייה
במהלך המלחמה זרמו לליון החפשית מספר גדול של פליטים יהודים מכל רחבי צרפת. בית הכנסת היה סגור למשך חודשיים בלבד במהלך קיץ 1944, לאחר שהרב ומשפחתו גורשו.
במהלך תפילת ערבית שנערכה בבית הכנסת בערב שבת ב-10 בדצמבר 1943, החל החזן לזמר את הפיוט לכה דודי, וכנהוג, נעמדו המתפללים לקראת הבית האחרון של הפיוט והפנו את פניהם מערבה לעבר הדלת כדי לקבל את השבת. ברגע זה הוטלו שני רימוני יד אל תוך אולם בית הכנסת על ידי שני אלמונים שנמלטו מהמקום ברכב. העובדה שהיו רק שמונה פצועים קל, הוסברה על ידי חלק מהמתפללים בכך שמיקומם ברגע ההתקפה הרתיע את התוקפים. התוקפים לא זוהו מעולם.
ב-13 ביוני 1944 נכנסה המיליציה הצרפתית לבית הכנסת ועצרה את כל הנוכחים. הם הועברו למחנה הריכוז דראנסי ונשלחו לאושוויץ ב-31 ביולי 1944. בעדותו בסיום המלחמה סיפר יוג'ין וויל כי כאשר חזר לבית הכנסת ב-2 בספטמבר 1944, יום השחרור של ליון, הוא מצא אותו
לאחר השחרור כיהן הרב דוד פויירוורקר כרב הראשי של ליון. הוא ביטל את השימוש בעוגב בבית הכנסת בשבתות וחגים, ובין היתר חיתן במקום את הורי הרב הראשי העתידי-הנוכחי של ליון, רישאר וורטנשלאג.
כיום
הקונסיסטוריה של ליון הממוקמת בתוך אגף בבנין היא המוסד היהודי העתיק ביותר בליון. היא מתאמת פעילויות חינוך ותרבות בבתי כנסת שונים במרכז הרון-אלפ, וכן אחראית לפעילויות חברתיות רבות לסיוע לנזקקים וחולים. בליון חיים כיום כ-40,000 יהודים, ויש בה כ-35 בתי כנסת שמכסים את כל גוני היהדות הצרפתית.
בית הכנסת עבר בשנת 2008 שיפוצים נרחבים בעלות של כחצי מיליון אירו שנאספו מתרומות, וכן מהעירייה שהעניקה כ-90 אלף יורו.
המבנה
בית הכנסת מורכב משני בניינים שמופרדים על ידי חצר קטנה. בבניין הראשון, שנמצא על הרחוב, שוכנים משרדי הקונסיסטוריה ורב העיר, וכן אולם אסיפות ואולם שיעורים ולימודי תורה.
המבנה השני שממוקם בפנים החצר משמש כהיכל תפילה גדול והוא מחולק לשלשה: התווך המרכזי הבנוי לגובה, שבמרכזו כיפה צבועה בכחול, המוקפת בשישה עשר חלונות מקושתים חצי עגולים המחדירים אור טבעי להיכל. בצידי ההיכל ישנם מעברים-חללים נמוכים, שמופרדים מהתווך על ידי שנים עשרה עמודים המסמלים את שנים עשר שבטי ישראל. בראש כל עמוד כזה תבליטים וכותרות בסגנון הסדר הקורניתי או הסדר המשולב.
בצידי האולם, מעל לחללים הנמוכים ומעל פרוזדור הכניסה, קיימת עזרת נשים עם מעקות של עמודי אבן. אולם התפילה מכיל 320 דוכני עץ כמקומות ישיבה לגברים, ו-235 בעזרת נשים.
דגל ימי אזרחי
דגל אזרחי ימי הוא דגל ימי המשמש ציי סוחר או כלי שיט אזרחיים של מדינות במקום דגלה הלאומי של המדינה לה הצי שייך.
שימוש
הדגל האזרחי הימי, בנוסף לדגל הצבאי הימי, הוא גרסה של דגל הלאום. בחלק מן המדינות לא הייתה הבחנה בין הדגל המונף על ספינות צי סוחר לבין ספינות צבאיות, או כפי שנוהגת צרפת, שם אין כל הבחנה בין הדגל הלאומי בשימושיו השונים. אולם, ברבות מן המדינות, נותר המנהג להניף דגל ייחודי לספינות הצי הסוחר בעינו.
הדגל הימי צבוע בדרך כלל בצבעים הבולטים בשמי הים וכולל התקנים השאובים מתוך הדגל הלאומי.
אין לבלבל בין הדגל הימי האזרחי שהוא דגל לאומי לבין דגלוני החרטום אשר כוללים לרוב חלקים מתוך הדגל הלאומי.
סימול
סימולו הוקסילולוגי הוא
RIKEN
RIKEN (ביפנית: 理研; שם מלא: 国立研究開発法人理化学研究所, היגוי: Kokuritsu Kenkyū Kaihatsu Hōjin Rikagaku Kenkyūsho ;מילולית: חברה לאומית למחקר ופיתוח RIKEN) הוא מכון מחקר גדול ביפן, הפרוס על פני שבעה קמפוסים ברחבי המדינה ועוסק במדע בסיסי ויישומי בתחומי מדעי המחשב, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה ורפואה. המכון הגיע להישגים עולמיים בתחום מחשבי על (מחשב K) ויצירת יסודות על-כבדים (יצירת היסוד ניהוניום (113=z). המכון מעסיק כ-3000 חוקרים וממומן כמעט באופן מלא על ידי ממשלת יפן.
היסטוריה
המכון נוסד בשנת 1917, לפי החלטת הדיאט של יפן, כמוסד פרטי בשותפות של תעשיינים, הממשלה והמשפחה הקיסרית. ב-1927 נוצר סביב המכון אגד-חברות (זאיבצו), קבוצה שכללה בשיאה (1939) 63 חברות ו-121 מפעלים שייצרו ושיווקו מוצרים על סמך הפיתוחים המדעיים של המכון (מאחד מהם נוצר תאגיד האלקטרוניקה Ricoh).
המכון מקיים שיתופי פעולה עם מכון רתרפורד אפלטון בבריטניה (קבוצת משימה לחקר מיואונים), המעבדה הלאומית ברוקהייבן בארצות הברית ועוד.
בשנת 2014 הסתבך המכון בשל גילוי שמחקר בנוגע לתאי גזע, שבוצע במכון והתפרסם בכתב העת Nature היה מזויף ובעטיו התאבד המדען שפרסם אותו.
הדיוויזיה ה-95 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-19 בספטמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד הנס היינריך זיקסט פון ארמין. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה הראשונה, ובמהלך מבצע ברברוסה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב אומן, קרב קייב וקרב חרקוב הראשון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע טייפון כחלק מהארמייה השנייה ומארמיית הפאנצר השנייה לסירוגין, ולאחר מכן נשארה בגזרה המרכזית, ואף לחמה בקרב רז'ב הראשון ובקרב רז'ב השני. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בבוברויסק ובויטבסק, ובמאי 1944 ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות ועברה ארגון מחדש. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בממל ובפרוסיה המזרחית, ובאפריל 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
מכת ברק
מכת ברק היא פגיעה של ברק בגוף חי או דומם. הפגיעה מתרחשת על האדמה, אך תיתכן גם פגיעה בגוף מעופף. מכת הברק היא למעשה מכת חשמל, שבה מועבר זרם חשמלי בעל מתח גבוה מאוד, מהאוויר אל הגוף שנפגע. כמות הזרם המועבר היא גבוהה ולרוב גורמת הפגיעה לנזק: שרפה, פיצוץ, פגיעה גופנית או מוות.
לאחר שהמטען מגיע לאדמה, הוא מתפרק בסביבה הקרובה. במקרים רבים עוצמת המטען מיד לאחר הפגיעה בסביבה הקרובה של הפגיעה (עד עשרות מטרים) עשויה להיות גם היא קטלנית. רוב הנפגעים מברקים נפגעים מאותה פגיעה משנית.
בני אדם
פגיעת ברק היא טראומה גופנית הנגרמת על ידי מכת ברק. אף על פי שפעמים רבות פגיעות ברק גורמות למוות פתאומי או לדום לב בשל המתח הגבוה של מכת הברק, מצבם הרפואי של ניצולי פגיעות ברק הוא לרוב טוב יותר מניצולי פגיעות אחרות הנגרמות ליד מתח נמוך יותר אך זמן פגיעה ממושך יותר. מדי שנה נהרגים ברחבי העולם בין 6,000 ל-24,000 בני אדם מפגיעות ברק, ומספר דומה לזה נפצעים.
בניינים
פגיעה של ברק בבניין גורמת לזרמים חשמליים גבוהים המתפשטים במוליכים המותקנים בו, בעיקר חוטי חשמל וחוטי טלפון, ויוצרת בהם מתח גבוה לזמן קצר. רוב הסוגים של ציוד אלקטרוני, ובמיוחד מחשבים, רגישים לשינויים פתאומיים במתח רשת החשמל, וצפויים לנזק זמני או קבוע כתוצאה ממכת ברק. קיימים התקנים המגנים מפני נזקים מסוג זה.
על מנת למנוע נזק מפגיעה ישירה של ברקים בבניינים הומצאו התקני הגנה שונים המיועדים לכליאת השפעתו המזיקה של הברק. אחד מהאמצעים הללו הוא כליא ברק. זהו מוליך חשמלי הנמצא מעל מבנה המועד לסכנה, מוארק בקצהו הנמוך, הפורק מטענים סטטיים מהעננים, וכן מושך אליו את הברקים ופורק אותם אל האדמה. בכך נמנעת פגיעה ישירה במבנה העלולה לגרום לשרפה ולנזקים אחרים.
מכוניות
לעומת זאת, כאשר פוגע ברק במכונית הוא אינו בהכרח מזיק למי שבתוכה, משום ששלדת הרכב משמשת ככלוב פאראדיי, ועדיין קיים סיכון לפציעה ואף שרפה של הרכב. במקרה שהרכב אינו כולל גג מתכת אלא גג מחומרים פלסטיים או מרוכבים, קיים סיכון לפגיעה.
מטוסים
פגיעת מכת ברק במטוס עלולה לשבש את פעילות מערכות המטוס ואף להביא להצתת דליקה. התרסקות טיסה 214 של פאן אם, ב-8 בדצמבר 1963, הייתה האסון הגדול ביותר שאירע בעקבות מכת ברק: מטוס בואינג 707 של חברת פאן אם נפגע ממכת ברק חזקה במיוחד, שגרמה להצתת אדי דלק באחד ממכלי המטוס. לאחר מכן נלמדו היטב ההשפעות האפשריות של מכת ברק על גוף המטוס והותקנו אמצעי הגנה כנגדה, אם כי עדיין לא ידועות ההשפעות האפשריות על מטוסים שרוב גופם אינו עשוי ממתכת, כמו בואינג 787.
IC 5152
IC 5152 היא גלקסיה ננסית לא-סדורה בקוטר של כ-6,850 שנות אור הנמצאת במרחק של כ-5.5 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים אינדיאני. הגלקסיה התגלתה בשנת 1908 על ידי דליסל סטוורט. גם כיום המדענים אינם בטוחים האם הגלקסיה הנה חלק מהקבוצה המקומית.
Cowboy like Me
Cowboy like Me (בעברית: בּוֹקֵר כָּמוֹנִי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, Evermore. השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב על ידי סוויפט וארון דסנר והופק על ידי דסנר גם כן. השיר זכה להצלחה בינלאומית מבלי שיצא כסינגל, תוך שנבחר גם לא לצאת כסינגל ולא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים.
עם יציאתו, "Cowboy like Me" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, שבחרו בו גם ל"שיר השבוע". גם במצעדי הפזמונים זכה להצלחה רבה, כאשר דורג במקום ה-71 במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שדורג במקום ה-15 במצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים, ובמקום ה-15 במצעד השירים האלטרנטיביים.
הרכב ומילים
מילות השיר מספרות את סיפורם של שני נוכלים צעירים, אשר כנגד כל הסיכויים מתאהבים בעת שהייתם באתר נופש יוקרתי. השניים שהו באתר הנופש במטרה לרמות את בני המעמד הגבוה, ולדלות מהם כספים במסווה של סיפור אהבה.
ג'סטין ורנון מלהקת בון איבר, שהיה מעורב בצורה רבה יותר בתהליך היצירה של האלבום Evermore מאשר ב-Folklore, ניגן בתופים ב-"Cowboy like Me". מרקוס ממפורד מלהקת ממפורד אנד סאנז שיתף פעולה גם הוא, וסיפק את קולות הרקע בשיר. "Cowboy like Me" הוא שיר אלטרנטיבי, קאנטרי, פולק רוק ובלוז, בו נעשה שימוש במפוחית פה, גיטרות, מנדולינה, פסנתר וגיטרת ברכיים.
מעבר לכך, "Cowboy like Me" תואר כשיר שהיה מתאים להיכלל ב- של לנה דל ריי.
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שהוא קיבל את תואר "השיר הטוב ביותר של השבוע" מטעם Retro Gazing.
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל, ופיצ'פורק.
התימניאדה
התימניאדה, או בשמה הרשמי פסטיבל ים סוף, היא פסטיבל הזמר הים תיכוני הגדול בישראל, המתקיים אחת לשנה בסוף אוגוסט באילת. במהלך ארבעה ימים מופיעים בה אמנים וזמרים של מוזיקה ים תיכונית עם שיריהם, כמו גם מוזיקה מקורית אותנטית.
היסטוריה
מופע התימניאדה הראשון התקיים בחול המועד סוכות תשמ"ז - אוקטובר 1986 במרכז הנופש וייסגל בעיר רחובות, בהפקתו של נריה עוזרי מבעלי חברת "דיוואן הפקות". בין הזמרים שהופיעו בו היו זוהר ארגוב, שימי תבורי, חיים משה, אבנר גדסי, ציון גולן, משה גיאת, ג'קי מקייטן, חופני כהן, אורי שבח ועוד. מלבד המוזיקה התימנית התאפיין המופע בביתנים המציעים אוכל תימני, הוויי ופולקלור לפי התרבות והמסורת התימנית. ביומו הראשון של המופע כיבדו את האירוע בנוכחותם שני ראשי ממשלת הרוטציה של הכנסת האחת עשרה בבחירות 1984 - שמעון פרס ויצחק שמיר.
מופע התימניאדה השני התקיים בחול המועד סוכות תשמ"ח - אוקטובר 1987 בפארק אפק. כמה ימים קודם הפסטיבל, יצאו כנגדו רבני העדה התימנית בחריפות, וקראו לבני העדה שלא להשתתף ב"מופע התועבה שמבזה את המסורת הקדושה של יהדות תימן". ואכן הפסטיבל באותה שנה היה דל ומאכזב. בשנים שלאחר מכן נראה שהתימניאדה התנהלה באופן מסורתי ותרבותי יחסית, והצלחתה גדלה משנה לשנה.
מפרץ הירו
מפרץ הירו (באנגלית: Hero Bay) הוא מפרץ בחופו הצפוני של האי ליווינגסטון, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בין כף שירף לבין נקודת ויליאמס.
רוחב פתחו (שפכו) של המפרץ 31 קילומטרים, והוא חודר לפנים האי 11 קילומטרים.
היסטוריה
בתרשים מעשה ידי ג'ורג' פאוול משנת 1822, ניתן השם "מפרץ בליית'" (Blythe Bay) למפרץ קטן בחוף הדרום-מזרחי של האי דסוליישן.
במפות שפורסמו בשנות ה-30 של המאה ה-20, בשל טעות, המפרץ במיקומו של מפרץ הירו, נקרא "מפרץ בליית'".
לאחר שהטעות תוקנה (והשם "מפרץ בליית' " הושב לאי דסוליישן), נקרא המפרץ במיקום הנוכחי "הירו" - על שם הסלופ הירו (Hero), עליה פיקד רב החובל האמריקאי נתניאל פאלמר, אשר הייתה אחד מכלי השייט שהפליגו מסטונינגטון במדינת קונטיקט שבארצות הברית, במטרה לצוד כלבי ים, באיי שטלנד הדרומיים בקיץ האנטארקטי של השנים 1820–1821.
בוכבינדר
בוכבינדר (גרמנית: Buchbinder, יידיש: בוקביינדער) הוא שם משפחה גרמני ושם יהודי-אשכנזי נפוץ, שפירושו הוא כורך ספרים (Binder=כורך, ספר=Buch). לשם שני תעתיקים נוספים: בוקבינדר ובוחבינדר (טעות שלרוב נובעת מתרגום מאותיות קיריליות או רוסיות).
1897 בארצות הברית
1897 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 121 שנה מיום היווסדה.
יורוקופטר HH-65 דולפין
יורוקופטר HH-65 דולפין הוא מסוק דו מנועי בעל חוגה ראשית אחת למשימות חיפוש והצלה מתוצרת חברת איירוספסיאל הצרפתית ויורוקופטר (כיום איירבוס הליקופטרס) האירופית. המסוק מופעל על ידי משמר החופים של ארצות הברית ובעבר הופעל גם על ידי טייסת 193 ("מגיני המערב") של חיל האוויר הישראלי. המסוק הוא גרסה של המסוק יורוקופטר AS365 דופין.
פיתוח
במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 חיפש משמר החופים של ארצות הברית מסוק למשימות חיפוש והצלה, וב-1979 בחר בAS366 דופין, גרסה G1 כמסוק לחילוץ ימי בטווחים קצרים, במקום המסוקים שהיו ברשותו עד אז, מסוקי סיקורסקי HH-52 סיגארד. משמר החופים רכש 99 מסוקי דופין, שהותאמו במיוחד למשימות החיפוש וההצלה וסומלו HH-65A דולפין. בניגוד למסוקים מדגם HH-52, שהיו בעלי יכולת ציפה במים, ל-HH-65 אין יכולת כזו ומשימות החילוף מתבצעות כאשר המטוס נמצא במצב ריחוף. למסוק צוות בן ארבעה אנשים: טייס, טייס משנה, מכונאי מוטס ושחיין חילוץ. המסוק יוצר על ידי חברת איירוספסיאל (שבהמשך מוזגה לתאגיד יורוקופטר) במפעל שהוקם בגרנד פריירי בטקסס. להנעת המסוק נבחרו מנועי טורבו ציר מתוצרת טקטסרון לייקומינג, מדגם LTS101-750B-2. את מערכות האלקטרוניקה של המסוק ייצרה חברת רוקוול קולינס בעיר סידר רפידס, באיווה.
החלפת המנועים הצרפתיים המקוריים, טורבומקה אריאל, במנועים מתוצרת ארצות הברית הייתה עקב דרישות החוק להתקנת מרכיבים מתוצרת מקומית. ואולם, הסתבר שהמנועים מתוצרת ארצות הברית סובלים מבעיות רבות, ואלו החמירו ככל שעלה משקלו של המסוק, עד למקרים של איבוד כוח מנוע במהלך טיסה. גם שדרוג המנועים לדגם 850 לא הביא לפתרון הבעיה. בשל כך הודיע משמר החופים ב-1994 על מכרז לבחירת מנוע חדש, וב-2004 הוכרז על בחירת מנועי טורבומקה אריאל 2C2-CG, שכבר הותקנו במסוקים אחרים ממשפחת מסוקי הדופין, יורוקופטר EC-155. שדרוג המסוקים החל באותה שנה, והמסוק המשודרג הוכיח עצמו כבטוח יותר ובעל יכולות רבות יותר. בנוסף לשדרוג המנועים הותקנו במסוקים מערכות אוויוניקה חדשות ושיפורים נוספים, וסומלו מחדש HH-65C.
תכונות
דרישות הבסיס של משמר החופים הייתה למסוק שיבצע את כל המשימות שביצעו מסוקים קודמים, במשקל שלא יעלה על 4,535 ק"ג (10,000 ליברות). 75% ממרכיבי המסוק, כולל הרוטור וגוף המסוק, עשויים בחומרים מרוכבים עמידים בשיתוך. מרכיב ייחודי נוסף היא מערכת בקרת הטיסה, המאפשרת למטוס ריחוף יציב בגובה 15 מטרים ללא התערבות הטייס וטיסה בנתיבים שהוזנו מראש. תכונה זו מקלה על הטסת המטוס בתנאי חשכה ומזג אוויר גרוע, ומאפשרת לאנשי הצוות עיסוק במשימות נוספות. המסוק הוא הראשון לזכות ברישיון לטיסה לפי כללי טיסת מכשירים.
מאפיין ייחודי של המסוק הוא רוטור הזנב הבנוי בתצורת פנסטרון (סוג של מניפת גליל, duct fan). הרוטור בנוי מ-11 להבים המסתובבים בתוך מעטה מעגלי, בבסיס זנב המסוק, ויוצרים אפקט הנוגד את מומנט כוח הנוצר על ידי הרוטור הראשי.
שירות מבצעי
משמר החופים של ארצות הברית מפעיל 102 מסוקי HH-65 למשימות חילוץ בטווח קצר (Short Range Recovery, בראשי תיבות: SSR). המסוקים פרוסים ב-17 ערים לחופי האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, מפרץ מקסיקו, הימות הגדולות והוואי. בנוסף להפעלה מבסיסים יבשתיים ניתן להפעיל את המסוק גם מספינות של משמר החופים. המסוק מופעל על ידי משמר החופים למשימות סיור, תובלה, מניעת הברחת סמים, חיפוש והצלה, ניטור ומעקב זיהום אוויר וכוננות למשימות צבאיות. כאשר מופעל המסוק מעל סיפונן של שוברות קרח בשירות משמר החופים משמש המסוק לאיתור נתיבים שבהם הקרח דק יותר ונוח יותר לניווט. המסוקים משמשים גם להעברת אספקה ליישובים שנותקו עקב מזג אוויר גרוע, ולהטסת מדענים לתחנות מחקר מבודדות.
משימה נוספת שבה מופעל המסוק היא לסיור סביב וושינגטון די. סי., באזור האווירי שסביב הבירה בו מוגבלת התעבורה האווירית. שבעה מסוקים מדגם MH-65C נרכשו במיוחד עבור משימה זו.
שירות בחיל הים הישראלי
משימות הטייסת כללו השתתפות בקרב ימי על ידי גילוי וזיהוי כלי שיט עבור ספינות חיל הים והכוונת ספינות החיל אל המטרות, לוחמה נגד צוללות, חיפוש והצלה ימיים, תובלה אווירית ימית, השתתפות בפעילות ביטחון שוטף בגזרה הימית, וכן הכשרת צוותי האוויר, הקרקע והים בתפעול ואחזקת המסוק. בתחילה פעלו המסוקים בצבעי אדום ולבן, צבעי משמר החופים, אך בהמשך נצבעו מחדש בצבעי כחול ואפור. צוות המסוק כלל טייס וטייס משנה, ובעת הפעלה מספינת טילים גם מכונאי מוטס, שהיה היחיד שהוסמך לבצע תיקונים במסוק בעת הצורך. בעת משימות ימיות כלל צוות המסוק גם קצין חיל הים, בתפקיד קצין סיוע למסוקים, קס"ם.
הפעילות המבצעית הראשונה של הטייסת הייתה במבצע "איש הגשם 2", באפריל 1989. במבצע זה השתתף מסוק במשימת חיפוש אחר מחבלים בים. המסוק פעל בשיתוף עם ספינת חיל הים אח"י גאולה ומטוס "שחף" מטייסת 120 ("הבינלאומית").
ב-20 בדצמבר 1989 הוחלט בדיון מטה בראשות מפקד חיל האוויר האלוף אביהו בן-נון, לסגור את הטייסת, ולהחזיר את זוג המסוקים שלה לטייסת 124 בבסיס פלמחים שם יופעלו במסגרת של גף החל מיולי 1990. ואולם, לאחר סגירת טייסת 190 ("מגע הקסם") כטייסת מסוקי MD500 דיפנדר ("להטוט") בבסיס רמת דוד הוחלט לפתוח מחדש את טייסת 193 בבסיס רמת דוד ולהעביר אליה את מסוקי הדולפין.
ב-16 בספטמבר 1996, במהלך אימון לילי משותף עם שני סטי"לים, התרסק מסוק דולפין מספר 905 בים התיכון, כ-12 מייל (כ-19 קילומטרים) ממערב לחופי נהריה. בהתרסקות נספו שלושת אנשי הצוות: מפקד הטייסת, הקברניט סא"ל, טייס המשנה, סרן , וקצין הסיור המוסק (קס"מ) של חיל הים, סרן . בחיפושים שנערכו נמצאה עוד באותו לילה גופתו של סרן שחק. כעבור ארבעה חודשים, בינואר 1997, אותרה גופתו של סא"ל בכר. גופתו של סרן גרביה לא נמצאה.
במהלך שירותם בחיל סבלו מסוקי הדולפין מתקלות רבות, ולכן הוחלט על החלפתם. בשנת 1994 אישר הרמטכ"ל רב-אלוף אהוד ברק רכישת מסוק ימי מתקדם יותר מסוג יורוקופטר AS-565 פנתר, והראשנים שבהם הגיעו לישראל ב-12 באוגוסט 1996. במהלך חודש ספטמבר 1997 עברה הטייסת ביקורת כשירות של מחלקת מבצעים בהצלחה, והוכרזה מבצעית. במקביל הוצא מסוק ה"דולפין" היחיד שנותר (מספר 901) מהשירות ונמכר למשמר החופים האמריקאי שם קיבל את מספר זנב חדש - 6958 והוסב לדגם HH-65B ואחרי זה הוסב בשנית לדגם HH-65C.
יוסף לוינשטיין (פוליטיקאי)
יוסף "ג'ו" לוינשטיין (באנגלית: Joe Lobenstein; ה'תרפ"ז, ~1927 - י"א  בתמוז ה'תשע"ה, 28 ביוני 2015) היה ראש מועצת רובע הַאקְנִי של העיר לונדון במשך ארבע שנים וכן סגן נשיא התאחדות קהלות החרדים. הוא היה סגן הנשיא של הבריטים באגודת ישראל.
יוסף לוינשטיין נולד בהנובר ליצחק לוינשטיין. נמלט עם משפחתו ב-1939 מגרמניה הנאצית והגיע לאנגליה. נישא לבלה, ילידת שווייץ. נפטר ב-28 ביוני 2015.
חתנו הוא הרב נפתלי פאלק מייסד הארגון "אבות ובנים" ובנו של הרב פסח אליהו פאלק.
אהרון בר-עוז
אהרון בר-עוז (נולד ב-25 בדצמבר 1936) הוא איש חינוך ישראלי, כיהן כמנהל בית-הספר "אליאנס" בחיפה במשך עשרות שנים. בנוסף, מילא תפקידים בכירים במערכת החינוך, בהם נשיא מועצת ארגון המורים ויו"ר התאגדות המנהלים העל-יסודיים בישראל.
ביוגרפיה
בר-עוז, אז "ברזני", נולד במוסול שבעיראק בשנת 1936, למשפחת רבנים וראשי הקהילה. למד שש שנים בבית ספר אליאנס בעירו. ב-1951 עלה לישראל עם בני משפחתו במסגרת מבצע עזרא ונחמיה. הם שוכנו במעברת טירת כרמל. כנער לא היה יכול ללמוד באופן מסודר ועסק בעבודות שונות כדי לעזור בפרנסת המשפחה.
בגיל 18 הצטרף לגרעין הנח"ל "יפתח" בקיבוץ נוה אור, ונבחר ליו"ר ועדת חברי הגרעין. הוא נשלח לקורס מדריכים ברמת אפעל והדריך בתנועת "הנוער העובד". את שירותו בצה"ל עשה בנח"ל המוצנח כסייר. במלחמת ששת הימים נפצע ברמת הגולן.
אף על פי שלא זכה ללימודים פורמליים בבית ספר תיכון, סיים תואר ראשון במקרא והיסטוריה, תואר שני בחינוך בתחום הדרכת מורים ותוכניות לימודים, ותואר שלישי במינהל חינוכי. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב"אוטונומיה של המנהל העל-יסודי". כמו–כן השתתף בהשתלמויות רבות; בין היתר במכון הרטמן ללימודי יהדות מתקדמים.
בראשית דרכו כמורה, עבד בבית ספר יסודי ובתיכון קריית חיים. ב-1976 מונה למנהל בית הספר התיכון כי"ח אליאנס בחיפה, וכיהן בתפקיד זה עד 2002. כמנהל, הטביע חותמו בשיטת ניהול של "משק סגור". בתקופת כהונתו הגיע בית הספר להישגים בבחינות הבגרות, ומספר תלמידיו גדל ל-1,400. בעקבות הגידול בכמות התלמידים, בנתה חברת כי"ח בשנות השמונים 25 חדרי כיתות נוספים לבית הספר בקמפוס שלו ב"עמק השמש" בחיפה. בתקופת כהונתו, פותחו בבית הספר תוכניות לימוד חדשות, ונוצרו קשרים וחילופי משלחות עם מספר בתי ספר בחו"ל מברמן, פריז ובוסטון.
לאחר סיום תפקידו, ב-2003, הירצה במכללת בית ברל, בקורסים של מנהלים ושל ארגון "צוות" (להכשרת קציני צה"ל בכירים לניהול בתי ספר). ב-2005 שימש כמנהל בית ספר להשתלמויות מורים.
ביל היידר
ביוגרפיה
היידר נולד וגדל בעיר טולסה לשרי, מורה לריקוד ולביל היידר. משפחתו נוצרית וממוצא גרמניים, דניים, איריים ואנגליים. למד ב"מכללת סקוטדייל קומיוניטי" שבאריזונה. החל את דרכו כקומיקאי בהרכב הקומי "The Second City". בזמן שהופיע כסטאנדפיסט היה היידר גם שותף זוטר בהפקת סרטי הפעולה "מלך העקרבים" ו"פגיעה הקפית" וסדרת הריאליטי "The Surreal Life". פריצתו התרחשה ב-2005 בזכות צירופו לצוות השחקנים של תוכנית המערכונים המפורסמת "סאטרדיי נייט לייב", בה הופיע עד שנת 2013 ונודע בזכות החיקויים והקולות המגוונים שביצע.
אהרון בר-עוז
ביוגרפיה
בר-עוז כיהן לאורך השנים במספר תפקידים התנדבותיים: הוא שימש כמזכיר ארגון המורים העל-יסודיים בחיפה והצפון; נבחר לנשיא מועצת ארגון המורים; שימש יו"ר התאגדות המנהלים העל-יסודיים בארץ ובתפקיד זה, בין היתר, ייצג את ישראל במספר כנסים בינלאומיים בסין, קוריאה, בוסטון ובהלסינקי; היה ממארגני כנס ראשי המנהלים העל-יסודיים מרחבי העולם בירושלים בשנת 2000; היה פעיל ב"תנועה למען ישראל טובה" למען תלמידים במשך כ-16 שנים (כיו"ר ועדת החינוך). מלבד זה, היה חבר בוועדת תמיכות ומלגות של יו"ר הכנסת במשך 4 שנים.
ביל היידר
ביוגרפיה
ב-2006 הופיע לראשונה בסרט קולנוע, "אני, אתה והוא". ב-2007 שיחק בקומדיית הנעורים המוערכת "סופרבאד - חרמן על הזמן" בתפקיד השוטר סלייטר ובקומדיה "פעלולן לנצח" בתור דייב מק'לאן, חברו של הפעלולן רוד קימבל (אנדי סמברג). ב-2008 הופיע היידר בקומדיות "רעם טרופי" בתפקיד עוזרו של המפיק לס גרוסמן (טום קרוז) ו"קח את זה כמו גבר" בתור בריאן, אחיו החורג וחברו של הדמות הראשית, פיטר ברטר (ג'ייסון סגל). עוד באותה שנה הצטרף לסדרת הטלוויזיה "סאות' פארק" בתור מפיק, תסריטאי-משנה ומדבב.
אהרון בר-עוז
ביוגרפיה
ב-1986 קיבל תעודות הוקרה מממשלת צרפת על תרומתו להפצת התרבות הצרפתית (Palmes Academiques) וב-1993, ממשרד החינוך, על ארגון השתלמויות מורים בבית ספרו. על התנדבותו ותרומתו לקידום מערכת החינוך הוענק לו בשנת 2006 אות "יקיר חיפה".
ביל היידר
ביוגרפיה
ב-2009 זכה היידר בפרס אמי על היותו שותף בהפקת העונה ה-12 של סדרת האנימציה "סאות' פארק". בשנה זו השתתף בדרמה הקומית "ארץ ההרפתקאות" בתור בובי, עוזר מנהל ארץ ההרפתקאות, ובשובר הקופות "לילה מוטרף במוזיאון 2" בתפקיד בובת ג'ורג' ארמסטרונג קסטר. שיחק בנוסף בקומדיה "פול" בתפקיד הסוכן האגרד ודיבב את הדמות הראשית בסרט האנימציה "גשם של פלאפל". בקיץ 2013 שיחק בסרט קומדיית הנעורים "התנסות חובה" בכיכובה של אוברי פלזה. בשנת 2014 כיכב בתפקיד ראשי לצד עמיתתו לשעבר מ-"סאטרדיי נייט לייב", קריסטן ויג, בסרט הדרמה "התאומים". ב-2015 דיבב את "פחד" בסרט האנימציה "הקול בראש" ואף כיכב לצד הקומיקאית איימי שומר בקומדיה "אסון מהלך".
אהרון בר-עוז
ביוגרפיה
בעשור השני של המאה ה-21 משמש בר-עוז יו"ר חבר הנאמנים של המכללה האקדמית "גורדון" בחיפה. כמו כן, הוא מרצה בהתנדבות בקורס של מתנדבים לקהילה באוניברסיטת חיפה. משמש ויו"ר ועדת החינוך של "התנועה למען ארץ ישראל טובה" ומכהן כנציג מדינת ישראל בפורום הבינלאומי של מנהלים על-יסודיים. מלבד זה, מכהן כיו"ר הוועדה האקדמית לחקר יהדות מוסול, עיר הולדתו.
ביל היידר
ביוגרפיה
בשנת 2016 שיחק לצד גרטה גרוויג בקומדיה הרומנטית "הרומן של מגי" בבימויה של רבקה מילר. בשנת 2017 שיחק בסרט גיבורי-העל "פאוור ריינג'רס" בהפקתו של חיים סבן, בסרט גילם את אלפא 5, העוזר של זורדון.
אהרון בר-עוז
ביוגרפיה
בשנת 2000 יצא לאור ספרו "מקודשת", המתאר את חיי משפחתו בעיראק עד עלייתה לישראל. לאורך השנים כתב מספר מאמרים לכתבי עת מקצועיים בתחומי היהדות, החינוך והחברה.
ביל היידר
ביוגרפיה
בשנת 2018 כתב, ביים וכיכב בסדרה "בארי" של רשת HBO. באותה שנה זכה גם בפרס אמי על תפקידו בסדרה, וב-2019 זכה בפרס זה על עונתה השנייה. ב-2019 אף גילם את דמותו של ריצ'י טוז'יר בסרט השני של העיבוד הקולנועי לספרו של סטיבן קינג, "זה: חלק 2".
חיים אישיים
ב-2006 נשא היידר לאישה את הקולנוענית מגי קארי. ב-2018 התגרשו השניים. לשניים שלוש בנות - האנה קתרין, נולדה ב-6 באוקטובר 2009, הארפר, נולדה ב-28 ביולי 2012, והיילי, נולדה ב-15 בנובמבר 2014.
קוינבייס
קוינבייס גלובל בע"מ (באנגלית: Coinbase Global, Inc; בתרגום מילולי: מרכז המטבעות הגלובלי בע"מ) היא חברה אמריקאית למסחר במטבעות מבוזרים שנוסדה ב-2012 על ידי בריאן ארמסטרונג ופרד אירסם. במרץ 2021 הפכה לבורסה המבוזרת הגדולה ביותר בארצות הברית ובאפריל אותה שנה החלה להיסחר באופן ישיר בנאסד"ק . החברה אינה פועלת מתוך מטה מאורגן ומתנהלת בצורת עבודה מרחוק.
היסטוריה
קוינבייס נוסדה ביוני 2012 על ידי איש העסקים ומהנדס התוכנה בריאן ארמסטרונג, לאחר שנרשם לאקסלרטור "Y Combinator" וקיבל תמריץ בגובה מאה וחמישים אלף דולר. פרד אירסם, סוחר בגולדמן זקס לשעבר, הצטרף אליו מאוחר יותר. בן ריבס, מהנדס בריטי ושותף בחברת הביזור בלוקצ'יין דוט קום, היה אמור להצטרף לצוות המייסדים אולם דרכיהם נפרדו בשל מחלוקות מקצועיות בינו לבין ארמסטרונג בנוגע לתכנון הארנק הקריפטוגרפי של החברה.
שמה של החברה נגזר מתוך השיטה שלפיה עובדות עסקאותיה, קרי דרך הכנסת מטבעות מבוזרים לסירקולציה על ידי שימוש במערכת הוכחת עבודה. ב-12 באוקטובר 2012 השיקה החברה לראשונה שירות המאפשר ללקוחותיה לקנות ולמכור מטבעות מבוזרים באמצעות העברות בנקאיות.
במאי 2013 קיבלה החברה סכום כספי בסך חמש מיליון דולרים מידי חברת ההשקעות יוניון סקוור ונטורס ביוזמתו של מייסדה, איש העסקים פרד וילסון. בדצמבר קיבלה השקעה נוספת בגובה עשרים וחמש מיליון דולרים מידי החברות יוניון סקוור ונטורס, אנדרסן הורוויץ', וריביט קפיטל. באותה שנה הצטרף אולף קרלסון ווי לשורותיה של החברה כעובד הראשון של קוינבייס.
ב-2014 רשמה החברה שיא של מיליון לקוחות, יישמה את שירותי דפדפן הבלוקצ'יין "בלוקר" ואת שירות ניהול הספרים של חברת קיפט, הקימה ביטוח המכסה את הערך הכולל של סך הביטקוין המאוחסן בשרתיה, והשיקה כספת אלקטרונית המחזיקה את המטבעות המבוזרים שברשותה. כמו כן יצרה שותפויות עם חברות שונות כגון אוברסטוק, דל, אקספדיה, דיש נטוורק וטיים, דבר שאיפשר להן לקבל לראשונה תשלום תמורת שירותיהן בביטקוין או במטבעות מבוזרים אחרים. בהמשך השנה הוסיפה מערכת תשלום מסודרת במטבעות מבוזרים לחברות הפיננסיות סטרייפ, בריינטרי ופייפאל.
בינואר אותה שנה נרשמה קוינבייס גלובל בע"מ בדלאוור כחברת אחזקות עבור קוינבייס ושאר חברות הבת שלה. תהליך ההתאגדות בו הועברה קוינבייס לשליטתה של קוינבייס גלובל הושלם בחודש אפריל.
ב-2015 קיבלה החברה השקעה בגובה שבעים וחמש מיליון דולרים בהובלתו של דרייפר פישר ג'ורבטסון מידי הבורסה לניירות ערך בניו יורק, הארגון השירותי המאוחד לכלי רכב, ומספר בנקים שונים. בינואר השיקה החברה פלטפורמת מסחר מיוחדת בארצות הברית עבור סוחרים מקצועיים בשם "קוינבייס אקסצ'יינג'". בספטמבר פתחה את שירותיה גם עבור לקוחות בסינגפור ובקנדה.
ב-2016 שונה שם פלטפורמת המסחר "קוינבייס אקסצ'יינג'" ל"גלובל דיגיטל אקסצ'יינג'". ביולי נוספה תמיכה לשירותיה של פלטפורמת את'ר, ובחודש אוגוסט הודיעה קוינבייס כי תעצור את פעילותה לזמן מה בשל סגירת חברת התשלומים המקוונת הקנדית וגוגו.
ב-23 בפברואר 2018, הודיעה החברה לשלושה עשר אלף מלקוחותיה כי תמסור את פרטיהם (תעודת זהות, תאריך לידה, כתובת מגורים והיסטוריית עסקאות) לשירות הכנסות הפנים בתוך עשרים ואחד ימים. בחודש מרץ מינתה קוינבייס את אמילי צ'וי, מנהלת בכירה לשעבר בחברת LinkedIn, כסגנית המנכ"ל של מחלקת הפיתוח העסקית . היא קודמה לתפקידי המנכ"ל והמוציאה לפועל הראשית במאי 2019.
ב-26 במרץ 2018, הודיעה קוינבייס על כוונתה לתמוך במסחר במטבעות מבוזרים הבנויים על רשת ERC-20. ב-5 באפריל הכריזה החברה על הקמתו של מיזם מימון בשם "מיזמי קוינבייס" העוסק בהשקעה בחברות בלוקצ'יין ומטבעות מבוזרים. ב-16 במאי הודיעו חברי מיזם המימון על השקעתם הראשונה בקומפאונד לאבס, חברת הזנק העוסקת בחוזים חכמים הבנויים על אתריום. ב-23 במאי שינתה פלטפורמת המסחר "גלובל דיגיטל אקסצ'יינג'" את שמה בשנית ל"קוינבייס פרו". באותו החודש השיקה קוינבייס את פלטפורמת המסחר "פריים" המיועדת ללקוחות עסקיים.
באוגוסט הצטרף לקוינבייס טים וגנר, מנהל בכיר באמזון דרייב, ומונה לסגן מנכ"ל במחלקת ההנדסה של החברה . בספטמבר הצטרפה קוינבייס לחברת התשלומים סירקל ולחברת הכרייה ביטמיין בהשקה משותפת של מטבע יציב בשם USDC (ראשי תיבות: מטבע דולר אמריקאי; באנגלית: United States Dollar Coin) הצמוד לערכו של הדולר האמריקאי.
באפריל הודיע ענף קוינבייס בממלכה המאוחדת כי הכנסותיה של החברה מחוץ לארצות הברית גדלו בעשרים אחוז לסכום של 153 מיליון אירו ב-2018. זישן פרוז, המנכ"ל בגבולות הממלכה המאוחדת, אמר כי פעילותה של החברה מחוץ לארצות הברית אחראית לשליש מהכנסותיה הכלליות, וסוכנות הידיעות רויטרס העריכה כי הכנסותיה של קוינבייס הסתכמו בשנת 2018 ביותר מחצי מיליארד דולר.
באוגוסט הודיעה החברה על מתקפת האקינג מתוחכמת שהתרחשה במהלך חודש יוני. ההתקפה כללה שימוש בטקטיקות דיוג והנדסה חברתית, וכן ניצול של שתי נקודות תורפה על ידי מתקפת אפס ימים בדפדפן מוזילה פיירפוקס. צוות האבטחה של קוינבייס זיהה את המתקפה בזמן ומנע חבלה ברשת וגניבת מטבעות מבוזרים.
בעקבות מגפת הקורונה הודיעה החברה במאי 2020 כי תתחיל לפעול בתצורת עבודה מרחוק ולא תכיר יותר במתכונת עבודת המשרד. בנוסף הודיעה כי רכשה את חברת הנכסים הדיגיטליים טגומי תמורת סכום המוערך בין כ-75 ל-100 מיליון דולר.
בחודש יוני התעוררה בקרב עובדי החברה תרעומת חריפה בתגובה לסירובו של בריאן ארמסטרונג לפרסם הצהרה בנושא Black Lives Matter לאור מותו של ג'ורג' פלויד. ארמסטרונג אמר כי שיקוליו נובעים מטבעה הנייטרלי של החברה, אולם מאוחר יותר חזר בו באמצעות הודעה בחשבון הטוויטר שלו. כעבור חודש פרסם הודעת בלוג המדגישה כי קוינבייס לא תהיה מעורבת באקטיביזם חברתי, מאחר שפעילות כזו כבר פגעה קודם לכן בחברות כמו גוגל ופייסבוק, והציע חבילת פיצויים לעובדים שאינם מסכימים עם עמדה זו.
באוקטובר השיקה החברה מערכת תשלומים עבור כרטיסי דביט של ויזה, פלטפורמה המאפשרת ללקוחות לשלם על קניותיהם באמצעות מטבעות מבוזרים בכל בית עסק המכבד כרטיסי ויזה.
ב-2021 החלה קוינבייס גלובל לקחת צעדים ראשונים לכיוון הנפקה ראשונה לציבור, ובסוף פברואר הגישה את מועמדותה באופן רשמי לוועדה לניירות ערך ולבורסות. בחודש מרץ נבדקה החברה בידי הרשות לאכיפת נכסים זרים של ארצות הברית בחשד שסיפקה שירותי בלוקצ'יין לאנשים או לחברות המצויים תחת סנקציות או כלולים ברשימות שחורות; נציגי הרשות הוסיפו כי טבעה של טכנולוגיית הביזור הופך את הגבלות השימוש בה לבלתי אפשריות ליישום.
בחודש מרץ הסכימה החברה לשלם מעל ל-6 מיליון דולר בכדי ליישב מחלוקת משפטית שהועלתה בידי רגולטורים הנוגעת למידע מטעה שסיפקה לכאורה קוינבייס בדבר נפח מסחרה. באותו החודש הודיעה קוינבייס כי תקים נוכחות עסקית בהודו ותעסיק עובדי טכ"מ, מהנדסים, מפתחי תוכנה ועובדי תמיכה. כמו כן פרסמה את תוכניותה להקים משרד פיזי בהיידראבאד.
בחודש אפריל דיווחה החברה על הכנסותיה המלאות לפני הנפקתה הראשונית ב-14 באפריל, אשר הגיעו לסכום של כ-1.8 מיליארד דולר, כשאשתקד הכניסה רק כ-190 מיליון דולר. הקפיצה הגבוהה יוחסה לעליית מחירו של מטבע הביטקוין במשך תקופת הזמן הזו. לפני ההנפקה, קבעה נאסד"ק מחיר של 250 דולר למניה, ובכך העניקה לכלל החברה מחיר מוערך של כ-47 מיליארד דולר . בתום יום המסחר הראשון עמד השווי על 328.28 דולר למניה.
בחודש יוני השיקה החברה מסחר בדוגקוין עבור משתמשי פלטפורמת קוינבייס פרו, ויחד עם ציוצים מעודדים שפורסמו בחשבון הטוויטר של אילון מאסק, נסק המטבע ב-25 אחוז למחיר של 40 סנט ליחידה.
בספטמבר איימה הוועדה לניירות ערך ולבורסות לתבוע את קוינבייס אם תחליט להשיק מטבע מבוזר בשם "לנד". בתגובה כתבה החברה בהודעת בלוג כי היא מבולבלת מפנייתה של הוועדה, אולם מאוחר יותר הכריזה כי תבטל את ההשקה המתוכננת.
בנובמבר ביצעה החברה את רכישתה הראשונה בהודו לאחר שקנתה פלטפורמת תמיכה מבוססת בינה מלאכותית בשם "אגארה" תמורת סכום מוערך של בין 40 ל-50 מיליון דולר. החברה מסרה כי תשתמש בטכנולוגיה זו בכדי לשפר את הכלים העומדים לרשות לקוחותיה.
שירותים
קוינבייס מציעה שירותים שונים ללקוחותיה הפרטיים והעסקיים בנושאי קנייה ומכירה, מסחר מתקדם, החזקת מפתחות ושמירה על נכסים, ומתן אינפורמציה פיננסית הן ברובד הפרטי והן ברובד השוק.
פיקה אדומה
פיקה אדומה (שם מדעי: Ochotona rutila) היא מין של יונק ממשפחת הפיקתיים, שתפוצתה במרכז אסיה. היא תוארה לראשונה בשנת 1873.
מאפיינים
הפיקה מגיעה לאורך של עד 23 סנטימטרים כולל 9.5 סנטימטרים עד 11 סנטימטרים של הזנב ומשקלה עד 320 גרמים. הגולגולת גדולה לאורכה 4.5 עד 5.5 סנטימטרים. האוזניים מגיעות לאורך 27 עד 29 מילימטרים. הרגליים האחוריות הם באורך 36 עד 39 מילימטרים. בקיץ הפרווה גחלתית בהירה ומנומרת בצוואר מאחורי האוזניים בעוד שבחורף היא חומה ופרוות הגחון לבנה. הפיקה ניזונה בעיקר מעשב ויוצרת חבילות חציר כמו פיקות אחרות. הפיקה חיה במשפחות גדולות המונות זוג פיקות וגוריהם. להקה של פיקות מונה 12–20 פרטים. הפיקה פעילה יותר עם רדת החשכה מאשר בעלות השחר. עונת הרבייה היא באביב עד הקיץ. הנקבה ממליטה שתי המלטות בשנה שמסתיימות בדרך כלל בשתיים עד שישה (בממוצע ארבע) גורים. הפיקה לא נמצאת בסכנת הכחדה ומצב שימורה הוא ללא חשש.
תפוצה
הפיקה נפוצה במרכז אסיה באזור טורקסטן, קזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, מחוז שינג'יאנג בסין וכנראה גם בצפון אפגניסטן. הפיקה האדומה חיה בהרים כמו הרי טיין שאן והרי פמיר עד גובה 3,000 מטר.
סוזן קאר
סוזן קאר (אנגלית: Susan Kare; נולדה ב-5 בפברואר 1954) היא אמנית ומעצבת גרפית שיצרה את האלמנטים הגרפיים של הממשק המשתמש של מקינטוש אפל בשנות ה-80.
היא הייתה אחת מהעובדים המקוריים שהקימו את חברת נקסט, שהוקמה על ידי סטיבס ג'ובס, לאחר שעזב את אפל בשנת 1985, והייתה מנהלת אמנותית.
ראשית חייה
קאר נולדה באית'קה, ניו יורק, והיא אחותו של מהנדס החלל והתעופה גורדן קאר. היא למדה בבית הספר האריתון וסיימה בשנת 1971. קאר קיבלה את התואר הראשון שלה באומנות ממאונט הוליק קולג' בשנת 1975, לאחר מכן קיבלה את תואר הדוקטור מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1978.מאוחר יותר, קאר עברה לסן פרנסיסקו ועבדה במוזיאון לאומנות. היא נשואה ויש לה שלושה ילדים.
עבודתה באפל
קאר הצטרפה לחברת אפל לאחר שקיבלה שיחת טלפון מחברתה מהתיכון, אנדי הירתזפלד, בשנות השמונים המוקדמות. היא התחילה לעבוד באפל בשנת 1982, והייתה חלק מצוות העיצוב של חברת אפל מקינטוש המקורית. היא התקבלה לעבודה בקבוצת התוכנה במקינטוש על מנת לעצב את הפונטים והגרפיקה של ממשק המשתמש. על כרטיסי הביקור שלה נכתב "HI Macintosh Artist". מאוחר יותר היא עבדה כמנהלת אמנותית בשירותי האמנות של אפל, היא עבדה עבור מנהל הארגון, טום סויטר.
היא המעצבת של גופנים, אייקונים, וחומרי שיווק מקוריים רבים למערכת ההפעלה של מקינטוש. אפשר עדיין לראות את עבודותיה הראשוניות פורצות הדרך בכלי גרפיקה במחשב, ובעזרים אחרים, בעיקר LASSO ,GRABBER ודלי הציור.
קאר נחשבת לאחד החלוצים הראשונים באומנות הפיקסל, עבודותיה המשמעותיות ביותר שניתן לזהותן כאשר עבדה באפל היו: גופן שיקגו (ממשק הגופן הדומיננטי ביותר ב-classic mac os, כמו כן, הגופן שהשתמשו בו בארבעת הדורות של האייפוד בממשק אפל), גופן GENeVA ז'נבה, הגופן האחיד, מונקו MONaco, Clarus the Dogcow והמאק השמח (המחשב המחייך שמברך את משתמשי מאק כאשר הם מפעילים את המכשירים שלהם), כמו כן, הסמל הנמצא על מקש הפקודה הנמצא על מקלדות אפל.
אחרי עזיבת אפל
לאחר שקאר עזבה את אפל, היא עברה לנקסט כמעצבת, ועבדה עם לקוחות כגון, מיקרוסופט וIBM. הפרויקטים שלה לחברת מיקרוסופט כללו קלפים למשחק הסוליטר לווינדוז 3.0, בנוסף היא עיצבה מספר רב של אייקונים ואלמנטים עיצוביים לווינדוז 3.0. רבים מהאייקונים שעיצבה קאר, כגון האייקונים של Notepad, ומבחר של לוחות בקרה, לא עברו שינוי על ידי מיקרוסופט עד שיצא Windows XP, לחברת IBM היא יצרה אייקונים ואלמנטים עיצוביים לOS/2. ל-Eazel היא תרמה איקונוגרפיה למנהל הקבצים נאוטילוס.
בשנת 2003, היא הייתה אחת מצוות המייסדים ב- GLAM MEDIA (MODE MEDIA כיום). ב-7 בפברואר 2007 היא יצרה אייקונים לסממן "מתנות", באתר המדיה החברתית, פייסבוק. תחילה הרווחים ממכירת המתנות נתרמו לסוזן ג. קומן לקרן הריפוי, למאבק נגד סרטן השד. לאחר יום הוולנטיין, מבחר המתנות שונה וכלל מהדורת מתנות מוגבלת שלא בהכרח משתייכת ליום הוולנטיין. אחד מהאייקונים של המתנות, הנקרא "הנשיקה הגדולה", גם הוא הוצג בכמה גרסאות של MAC OS X כתמונת חשבון המשתמש.
באוגוסט 2012, קאר נקראה להיות עדה מומחית של אפל, וזאת במשפט הפרת פטנט נגד המתחרה של אפל בתעשייה, סמסונג.
Kareprints.com
קאר כיום מנהלת עסק עיצוב דיגיטלי בסן פרנסיסקו ומוכרת הדפסים חתומים ב kareprints.com. פה היא מעצבת מהדורה מוגבלת של הדפסים אומנותיים שאפשר לרכוש.
1896 בארצות הברית
1896 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 120 שנה מיום היווסדה.
עורבני הפעמון
עורבני הפעמון (שם מדעי: Strepera) הוא סוג של עופות משפחת הארטמיים החיים בדרום אוסטרליה ובאי טסמניה. למרות שמם ומראם הם אינם קרובים במיוחד לעורביים.
אורכם של עופות אלה 45–50 ס"מ והם בעלי ראש גדול, מקור שחור עבה ועין גדולה צהובה. הגוף כהה ברובו והכנפיים גדולות. הם מצויים הן על העצים והן על הקרקע.
עופות אלה חיים באזורים הקרירים יחסית של היבשת ואינם חיים במדבריות. הם אוכלי כל הניזונים מפירות שונים, פירות יער, חרקים, תולעים, נבלות ויצורים קטנים. רבים מהם שודדים קני עופות אחרים. הם עופות מתלהקים, ובתנאים טובים הם יכולים לנוע בלהקות של עד 100 פרטים.
תיאודור פיליפסן
תיאודור פיליפסן (בדנית: Theodor Philipsen; 10 ביוני 1840 – 3 במרץ 1920) היה צייר יהודי-דני. הוא ידוע בציורי נופים ודיוקנאות בעלי חיים. הוא גם פיסל דמויות קטנות בשעווה וחימר.
קורות חיים
הוא נולד בקופנהגן למשפחת סוחרים ולמד לצייר בגיל צעיר. אולם בהתחלה הוא התעניין בעיקר בבעלי חיים, ולכן הלך ללמוד חקלאות באחוזה של דודו ליד סלנג'רפ. בשנות ה-60 של המאה ה-19, אחד מאחיו הציג בפניו את הצייר, הנס לודוויג שמידט, מה שגרם לו להחליט להפוך לאמן. הוא החל את לימודיו באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות אצל קרל בוגה ומאוחר יותר נכנס להשפעתו של האמן פרדריק ורמן.
הוא הכיר גם את דיוקנאות בעלי החיים של יוהאן תומאס לונדביי והצייר פאולוס פוטר מהמאה ה-17. בשנת 1873 הוענק לו פרס נויהאוזנסקה על ציור סוסים שוחים. בשנות ה-80 של המאה ה-19 החל לצייר בחוץ והחל להציג כמה מרכיבים של אימפרסיוניזם.