cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גוש קטיף
התקפות טרור על הגוש
בנוסף לפיגועי הירי, תושבי גוש קטיף חיו תחת הפגזה מתמדת מצד הפלסטינים. 5904 פצצות מרגמה ורקטות קסאם נורו אל עבר יישובי הגוש מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה. ההפגזות התבצעו בתדירות כמעט יומיומית ורובן מאזור ח'אן יונס.
החל מפרוץ האינתיפאדה השנייה ועד למבצע עופרת יצוקה נהרגו 97 אנשי כוחות ביטחון ישראליים בידי פלסטינים ברצועת עזה.
שטחי היישובים שפונו
מאז שעזבו כוחות צה"ל את ההתנחלויות שברצועת עזה עם השלמת תוכנית ההתנתקות, נותר רובו המוחלט של השטח שננטש שומם. הפלסטינים החיים באזור כמעט ולא עשו שימוש בשטח שננטש וגם לא בחממות שהושארו בשלמותן. השימושים המשמעותיים ביותר שנעשו הם שימוש בבניין בית הספר האזורי בנווה דקלים לאוניברסיטת אל-אקצה (הנשלטת על ידי חמאס) ובניית מחנות אימונים צבאיים באזור התעשייה ביישוב. וכמו כן שוגרו בידי ארגוני הטרור משטחי הגוש המפונה, טילי קסאם רבים אל עבר ערי הדרום.
צבר
{{פירושונים|צַבָּר: צֶבֶר: אישים:
ראו גם
}}
כיכר היל
כיכר היל היא כיכר וגן קטן בראש גבעת כורכר בסמוך לגדה הדרומית של נחל הירקון בצפון הישן של תל אביב, בין הרחובות יהושע בן נון, שמעון התרסי ויוחנן הורקנוס. הכיכר קרויה על שם מייג'ור גנרל ג'ון היל, מפקד הדיוויזיה ה-52 הסקוטית, שהובילה את הצליחה השנייה, המוצלחת, של הירקון על ידי חיל המשלוח המצרי במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. האתר ידוע גם בשם גבעת בית המטבחיים, על שם בית המטבחיים העירוני שפעל במקום. בעבר, חלש האתר על סביבתו. כיום, בשל הבנייה הרוויה והגבוהה מסביב, קשה להבחין בתבליט של האזור. בכיכר התגלו מערות קבורה ושרידי יישובים מהאלף הרביעי לפני הספירה, ומהמאות ה-10 עד ה-8 לפנה"ס המעידים על ההתיישבות המוקדמת בשטחה של תל אביב. רוב המערות נאטמו כדי לשמרן. בראש הגבעה עמוד זיכרון לזכר הצליחה.
קרב צליחת מעברות הירקון
אל מול גבעת הכורכר עליה נמצאת היום כיכר היל ומעבר לירקון התנשא רכס הכורכר של שייח' מוניס ועליו מוצב טורקי. מוצב זה היווה את חלקו המערבי של קו ההגנה שפרסו הטורקים בסוף 1917 מצפון לירקון, מתל רקית, במערב, עבור בתל קסילה, שייח' מוניס, גבעת הפרחים בשכונת נאות אפקה ב', בואכה תל א נוריה - הגבעה עליה עומד עירוני י"ד בשיכון דן, ח'ירבת הדרה היא רמת החייל, ועד תל אל מוחמאר (תל קנה), במזרח. בתקופת הקרב הירקון היה במלוא ספיקתו, וסמוך לכיכר היל הגיע רוחבו לכדי 35–40 מטרים ועומק מימיו ל 3–4 מטרים. למרות זאת נבחרה להיות נקודת הצליחה העיקרית, מתוך שלוש, עקב התצפית הטובה לכיוון צפון - רכס שייח' מוניס. ניסיון הצליחה הראשון של הבריטים ב-24 בנובמבר 1917, נכשל, והם נהדפו לאחר שספגו אבדות קשות. ניסיון הצליחה השני, שהוכתר בהצלחה, נערך בלילה שבין ה-20 ל-21 בדצמבר 1917.
לאחר המלחמה החליטו מפקדי הצבא להנציח את הצליחה ולמקם עמודי זיכרון בסמוך לכל אחת מנקודות הצליחה. עמוד אחד מוקם בתל כודאדי בשפך הירקון, אחד בראש גבעת כיכר היל, והשלישי על גדות הנחל, בצומת הרחובות בן-גוריון ואבא הלל ברמת גן.
עמודי השיש נלקחו מעתיקות קיסריה או אשקלון. על העמודים נחקקה כתובת זיכרון בעברית, בניסוחו של זאב ז'בוטינסקי ובהשתדלותו של מאיר דיזנגוף אצל היל להוסיפה לכתובת באנגלית. לאחר שחרור יפו ומבצע כיבוש מעברות הירדן קבע גנרל היל את מפקדתו באחד מבתי תל אביב וקבע פגישה עם נציגי תל אביב בבית לבונטין. בפגישה הציע להם את רעיונו להקים גדוד עברי ארץ ישראלי שיחבור לגדודים העבריים שהולכים ומוקמים באנגליה. גדוד זה יכין את השטח לבוא הגדודים העבריים ולאחר מכן יהיה כעין מליציה לשמירת הארץ. היל הציע להתמסר להקמת הגדוד וביקש מנציגי ת"א לאסוף חתימות של מועמדים לגדוד.
היל נטה חיבה ליהודים, ובשיחה אליהם אמר:
ואכן כך קרה. אמנם מסיבות אחרות. בקרבות "אום שורט" בחלקו המזרחי של קו שתי העוג'ות, השתתפו הגדודים העבריים.
פיתוח האזור
בשנות ה-60 של המאה ה-20, לאחר שהחלה בנייה בשטחים הקרובים לאזור, הוחל בפיתוח הכיכר. במסגרת העבודות רוב האזור עבר יישור, נסלל רחוב שמעון התרסי ונבנה בית הספר אוסישקין שחסם את הנוף בין הגבעה לירקון. בכיכר עצמה עובתה הצמחייה הטבעית של גבעת הכורכר ונשתלו דקלים ועצים ים תיכוניים אחרים. הכיכר מאופיינת בצמחייה סבוכה ומגוונת במספר מפלסים.
בשנות התשעים שופצה הכיכר, ונוספו אליה גם פינת משחקים ומפל מים מלאכותי.
קרחון ראטגרס
היסטוריה
קרחון ראטגרס מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) באמצעות סוקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שם אוניברסיטת ראטגרס, בניו ברנזויק שבניו ג'רזי, אשר שלחה חוקרים לאנטארקטיקה, לצד רכס ג'ונס הופקינס (הנקרא על שם אוניברסיטת ג'ונס הופקינס) וקרחון קרלטון (הנקרא על שם מכללת קרלטון).
בז מדברי
בז מדברי (שם מדעי: Falco pelegrinoides) הוא מין של עוף דורס מהסוג בז השייך למשפחת הבזיים. הוא בז בגודל בינוני. הוא מקנן באיים הקנריים ובחופי צפון אפריקה.
תיאור
הוא דומה לבז נודד, אך קטן ממנו. אורכו 39-33 ס"מ ואורך מוטת כנפיו 98-76 ס"מ. הנקבה גדולה מהזכר. הוא דומה במבנהו לקרובו.
לבוגרים גוון אפור-כחול דהוי יותר באזורים העליונים מאשר לבז הנודד. הזכר והנקבה דומים חוץ מאשר בגודל, אך לצעירים יש אזור עליון חום.
הבז המדברי דומה גם לבז צוקים, אך ניתן להבדיל ביניהם. במנוחה - באמצעות תבנית ראשם, ובמעופם - על פי הגודל, צורת המעוף ותבנית הכנף.
סיווג
הבז המדברי נבדל במראה מהבז הנודד על פי כלל גלוגר. קיימת קרבה גנטית ושני המינים יוצרים קבוצה פרפילטית בניתוח רצף DNA. הם נבדלים יותר בהתנהגות, אקולוגיה ואנטומיה מאשר מינים קרובים. הם מסוגלים לייצר בני-כלאיים פוריים. בשבי זיווג בין שני המינים נדיר ביותר. בטבע, על אף שהם חופפים באזורי מחייתם, עונת הזיווג שלהם שונה, חוץ מאשר באזורים קטנים כמו המגרב, אזור פנג'ב בתת-היבשת ההודית ובהרי אלטאי, ולכן הבז המדברי כמעט ולא מזדווג עם הבז הנודד.
STS-51-B
STS-51-B (מוכרת גם כ"ספייסלאב 3") היא המשימה ה-17 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השביעית של מעבורת החלל צ'לנג'ר.
פאול התמנון
לאחר שהתמנון "חזה" בהצלחה את המנצח ב-12 מתוך 14 משחקים, כולל כל שמונת המשחקים במונדיאל 2010 שעליהם נשאל, הודיעו אנשי המרכז שיפסיקו להציג לראווה את כישורי החיזוי שלו.
STS-51-B
המשימה
המשימה המריאה בתאריך 29 באפריל 1985 בשעה 12:02:18 (שעון מזרח ארצות הברית). המשימה הייתה הראשונה שלקחה יונקים (פרט לבני אדם). שני קופים ו-24 מכרסמים הוחזקו בכלובים מיוחדים.
פאול התמנון
פרסומו כ"חזאי"
לצורך בחירה בין שתי נבחרות המשתתפות במשחק, הונחו בפני התמנון שתי תיבות מזון ועליהן דגלי המדינות המתחרות. בחירתו באחת התיבות התפרשה כהצבעה על ניצחונה של הנבחרת המתאימה. התמנון "חזה" נכונה 4 מתוך 6 משחקים של נבחרת גרמניה ביורו 2008; כשל בחיזוי הפסדיה של הנבחרת מול נבחרת קרואטיה בשלב הבתים ומול נבחרת ספרד בגמר היורו; במונדיאל 2010 דייק התמנון בכל שמונה "תחזיותיו", שעסקו בשבעת משחקי נבחרת גרמניה ובמשחק הגמר של האליפות. ה"תחזיות" האחרונות, אשר שודרו בשידור חי ברשת NTV הגרמנית, העניקו לו מעמד של ידוען ברחבי העולם.
STS-51-B
המשימה
הייתה זו משימת "מעבדת החלל" (Space Lab) השנייה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ומטרתה הייתה ביצוע ניסויים הדורשים תנאי חוסר כבידה. ניסויים מדעיים בכל התחומים התבצעו במשך 24 שעות ביממה. הצוות התחלק לזוגות, כל זוג פעל 12 שעות, ואז התבצע חילוף בין הזוגות.
פאול התמנון
ניתוח מתמטי
אנשי המדע שבחנו את התופעה מאוחדים בדעתם שיכולות ה"ניבוי" משקפות התרחשויות אקראיות כמו הטלת מטבע. הסיכוי לבחירת התיבה הנכונה ב-12 מתוך 14 ניסיונות הוא כמחצית האחוז. חישוב זה משקף כשל לוגי של חיזוי לאחור, משום שההצלחות הראשונות שימשו לברירת התמנון המסוים הזה מבין חזאים רבים אחרים; ההסתברות שאחד החזאים יצבור סדרה של הצלחות תלויה במספר החזאים ולא רק באורך סדרת ההצלחות.
STS-51-B
המשימה
המשימה חזרה לכדור הארץ ב-6 במאי 1985 בשעה 9:11:04 בבוקר (שעון החוף המערבי בארצות הברית).
פאול התמנון
החזקת התמנון בשבי
לטענת ארגון זכויות בעלי החיים העולמי PETA, החזקת תמנון במכל קבוע היא מעשה אכזרי. בתגובה השיב "מרכז חיי הים" כי שחרורו של התמנון אל הטבע הוא מעשה מסוכן, מכיוון שנולד בשבי ואינו רגיל להשיג מזון בכוחות עצמו.
תוצאות
התמנון חזה, כביכול, את ניצחונותיה של נבחרת גרמניה בגביע העולם 2010 במשחקיה נגד אוסטרליה, גאנה, אנגליה, ארגנטינה ואורוגוואי. כמו כן הוא חזה גם את הפסדיה של הנבחרת הגרמנית לסרביה בשלב הבתים ולספרד בחצי גמר.
תחזיתו על הפסד הנבחרת הארגנטינאית גרמה לשף הארגנטינאי ניקולס בדורו לפרסם מתכון להכנת תמנון בפייסבוק.
פאול חזה נכונה את תוצאות חצי הגמר, כשבחר בקופסה שעליה דגל ספרד. מעריציה של נבחרת גרמניה שאבו תקווה מתחזיתו השגויה של התמנון במשחק האחרון של גרמניה וספרד ביורו 2008, אך לאכזבתם התמנון צדק. בעקבות התחזית קראו מעריצי נבחרת גרמניה לבשל את פאול ולאכול אותו. בתגובה, ראש ממשלת ספרד חוסה ספאטרו התלוצץ והציע לשלוח לפאול חסות הגנה מדינית, ושר התעשייה מיגל סבסטיאן קרא להעניק לפאול מקלט מדיני בספרד.
לאחר מונדיאל 2010
לאחר גביע העולם סוכם כי פאול התמנון יושאל לגן חיות בספרד, שם הוא נחשב לגיבור מקומי. זאת בתמורה לבעלי חיים אחרים אשר יעשו את הדרך ההפוכה לגרמניה. תקופת ההשאלה נמשכה מספר שבועות ולאחריה שב פאול לארצו. הפופולריות לה הוא זכה בספרד הביאה את העיר הספרדית O Carballiño אף להעניק לו אזרחות כבוד מטעמה.
ב-26 באוקטובר 2010 מת פאול באקווריום שלו בגרמניה. לאחר מותו פורסמה תאוריית קשר, לפיה מת יומיים לפני גמר המונדיאל, והוחלף במתחזה כדי להמשיך להניב רווחים.
לקראת משחקי יורו 2012 ניסו במקומות רבים לשחזר את ההצלחה של פאול התמנון בעזרת בעלי חיים שונים, בהם חזיר, חמוס, ג'ירף פילה ודג. התופעה חזרה על עצמה גם במונדיאל 2014 עם למור צווארון אדום וצב ים.
בשנת 2013 הופק סרט תיעודי באורך מלא על פאול.
במהלך מונדיאל 2014, הוצג דודל מונפש יומי בדף החיפוש של גוגל, בו הוצג באופן הומוריסטי פאול התמנון כמלאך בשמים המתלבט בין הנבחרות ששיחקו באותו יום. לאחר ניצחונה של על  נראה פאול בתוך הקופסה של הנבחרת המנצחת.
קארל לווה
יוהאן קארל גוטפריד לֶווה (בגרמנית: Johann Carl Gottfried Loewe, נכתב לעיתים אף Löwe; 30 בנובמבר 1796 – 20 באפריל 1869) היה מלחין גרמני, זמר בריטון ומנצח. הלידר (השירים האמנותיים) שהלחין היו מוכרים בזמנו לרבים ואף זיכו אותו בתואר הבלתי הרשמי "שוברט של צפון גרמניה". אף הוגו וולף, מלחין הלידר המהפכן שכתב בסגנון הפוסט-רומנטי העריך מאוד את יצירתו של לווה. כיום יצירתו אינה מוכרת כמו בעבר, אך מבחר משיריו עדיין מבוצעים כיום מדי פעם.
קורות חייו
לווה נולד בלֶבֶּיִין ואת חינוכו המוזיקלי הראשוני קיבל מאביו. הוא היה נער מקהלה, ראשית בקתן ומאוחר יותר בהאלה, שם למד דקדוק. יפי קולו של לווה בא לידיעתה של מאדאם דה סטאל אשר דאגה לו לתמיכה כספית במימונו של ז'רום בונפרטה, מלך וסטפאליה דאז, תמיכה שאפשרה לו להתמיד בלימודי המוזיקה ואף ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת האלה. תמיכה כספית זו פסקה ב-1813, עם עזיבתו של המלך.
בשנת 1820 עקר לווה לשטטין, שם עבד כנגן עוגב וכמנהל מוזיקלי בבית-ספר. בשטטין חיבר לווה את רוב יצירתו המוזיקלית, לרבות גרסה מולחנת לשירו הנודע של גתה "שר היער" (Erlkönig). יש האומרים כי שירו זה של לווה, משנת 1824, משתווה באיכותו לשירו של פרנץ שוברט שנכתב לאותו הטקסט ושזכה לפרסום רב ממנו פי כמה. לווה חיבר מוזיקה למילות שיריהם של משוררים חשובים נוספים, ביניהם פרידריך ריקרט, ויליאם שייקספיר ולורד ביירון (שיריהם של שני האחרונים - בתרגום לגרמנית). לווה הלחין אף מספר אופרות, אורטוריות ויצירות כליות.
בשנת 1821 נישא לווה לז'ולי פון יאקוב, אשר נפטרה כשנתיים לאחר מכן, ב-1823. אשתו השנייה, אאוגוסטֶה לאנגה, הייתה זמרת מחוננת והשניים הופיעו יחד בביצועי האורטוריות שחיבר וזכו להצלחה רבה.
בהמשך חייו, התפרסם לווה הן כזמר והן כמלחין. לווה הופיע כזמר ברחבי אירופה בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-19. לבסוף, שב לווה לגרמניה ולאחר שנטש את משרותיו בשטטין בתום 46 שנות עבודה, עבר להתגורר בקיל, שם מת משבץ ב-20 באפריל 1869.
יצירתו
קארל לווה חיבר יצירות רבות בתחום המוזיקה הווקאלית, שהייתה קרוב ללבו מפאת היותו זמר; לווה הלחין חמש אופרות, מתוכן בוצעה רק אחת בשם "שלוש המשאלות" ("Die drei Wünsche") שלא זכתה להצלחה יתרה. כמו כן, חיבר 17 אורטוריות שרבות מהן כתובות לקולות גבריים ללא ליווי או בנגינת קטעי ביניים כליים בלבד, קנטטות ובלדות למקהלה. התמחותו הבלעדית של לווה במוזיקה הווקאלית הייתה הלחנת בלדות לקול ולפסנתר. לווה ניחן בחוש מיוחד לכתיבת מוזיקה לשירים סיפוריים. חוש זה אפשר לו לשלב בצורה מוצלחת סגנון לירי בסגנון דרמטי ובכך להשיג אחדות ושלמות.
בתחום המוזיקה האינסטרומנטלית חיבר לווה בעיקר יצירות קאמריות להרכבים שונים, ביניהן: שלוש רביעיות כלי קשת, שלישיית פסנתר, יצירה לקלרינט ולפסנתר שראתה אור לאחר מותו ומספר יצירות לפסנתר סולו.
ראש כרוב (תוכנית טלוויזיה)
"ראש כרוב" היא תוכנית טלוויזיה ישראלית פופולרית לילדים ששודרה בערוץ הראשון בשנת 1975, ובשידורים חוזרים במהלך שנות השמונים. בתוכנית היו פינות שונות ובהן פינת החידון. בפינה זו שאלו המנחים שאלות ושני ילדים מתחרים באולפן ענו עליהן. כל תשובה שגויה אילצה את המשיב לאחוז בידיו בכרוב. המפסיד היה מי שמפיל את הכרובים מידיו.
שיר הפתיחה של התוכנית נכתב על ידי תלמה אליגון והולחן על ידי קובי אשרת.
ב-1975 יצא תקליט ב'הד ארצי' עם שירי התוכנית, כולל תרגום לעברית של "על גג העולם" של הקרפנטרז שיצא גם על גבי תקליטור. יעל בר זוהר ביצעה מחדש את שיר הנושא של הסדרה בקלטת הילדים "רדיו גן" (1997).
אבל גאנס
אבל גאנס (בצרפתית: Abel Gance; 25 באוקטובר 1889 – 10 בנובמבר 1981) היה במאי ראינוע וקולנוע צרפתי.
ביוגרפיה
הוריו של גאנס ייעדו אותו להיות עורך דין אך מגיל צעיר נמשך גאנס אל התיאטרון. הוא הופיע בהופעת בכורה כשחקן בבריסל בהיותו בן 19, ובשנת 1909 הופיע לראשונה בסרט הראינוע "מולייר".
זמן מה שימש כשחקן ותסריטאי בטרם הקים חברת הפקות בשנת 1911. באותה השנה יצר את סרטו הראשון "לה דיג" (La Digue), אך סרט זה נכשל. מחזה שכתב בשם "הניצחון בסמותרק" שאורכו חמש וחצי שעות, ובו היה אמור להופיע לצד שרה ברנאר בוטל בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
גאנס הצליח להימנע מגיוס בשל בריאות לקויה, והמשיך בקריירת הבימוי, אך לקראת סוף המלחמה גויס לחודשים מספר. לאחר ששוחרר, ביקש לשוב ולשרת, על מנת לצלם סצינות לסרט שעל עלילתו חשב בתקופת שירותו הצבאי. הסרט יצא אל האקרנים בסמוך לאחר ההכרזה על שביתת הנשק.
"אני מאשים" (J’Accuse) הוא מניפסט פציפיסטי אימפרסיוניסטי שאורכו שלוש שעות. עלילת הסרט עוסקת בחייל השב לביתו לאחר המלחמה, ומוצא כי אשתו הרה לחייל גרמני. החייל יוצא מדעתו, מקים מקברם את הרוגי המלחמה, ויוצא לעקור את המלחמה מהעולם. הסרט השתמש בטכניקות צילום חדשניות, שגאנס היה עתיד לשכלל בסרטיו הבאים.
סרט זה מביא את נטייתו של גאנס לתאר את המציאות באופן אימפרסיוניסטי. התנועה האימפרסיוניסטית הצרפתית בפיסול ובציור, קדמה לאימפרסיוניזם בקולנוע, כפי שמקבילתה הגרמנית קדמה לתנועת הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני. גאנס היה מן המובילים בתחום הקולנוע האימפרסיוניסטי, והוא כינה את הראינוע "המוזיקה של האור".
הסרט הוצג כמות שהוא רק במקומות מעטים. מעטים הסתכנו בהחדרת הטכניקה החדשה של המסך המפוצל לשלושה בעידן זה, בו היה הקהל מבולבל ממילא בשל כניסתו של הסרט המדבר.
גאנס לא הצליח לבצע באופן חלק את המעבר מעידן הראינוע לעידן הקולנוע. הוא המשיך ליצור סרטים במשך עשורים רבים, אך לא הגיע אל ההצלחה והרמה האומנותית של סרטיו האילמים. הוא בילה חלק ניכר מזמנו בשיפורם של סרטי הראינוע שצילם, ובניסיונות להפיק גרסאות מדברות של "אני מאשים" ו"נפוליון". סרטיו המדברים משנות ה-30 שכללו ביוגרפיות של לוקרציה בורג'ה ובטהובן זכו להצלחה בינונית.
גם לאחר הכיבוש הגרמני של צרפת במלחמת העולם השנייה המשיך גאנס לביים, אך בשנת 1943 נמלט מצרפת. הוא שהה זמן מה בספרד הנייטרלית, ולאחר סיום המלחמה שב לצרפת. בשנת 1954 שב לביים לאחר הפסקה בת עשר שנים, ויצר סרטים כ"אוסטרליץ" (1960) ו"סיראנו וד'ארטניאן" (1963). הוא ביים מספר סרטי טלוויזיה, ובשנת 1971 הפיץ גרסה נוספת של "נפוליון" שנקראה "בונאפרט והמהפכה". בשנת 1981 מת בפריז בעודו מתכנן יצירת סרט אפי על חייו של כריסטופר קולומבוס.
לאחר מותו זכה גאנס להכרה לה לא זכה בחייו, כגאון קולנועי. לקראת סוף חייו, בתחילת שנות ה-80 גילו קולנוענים כפרנסיס פורד קופולה את הסרט, הוא שוחזר והחל להיות מוקרן באופן בו גאנס התכוון להקרינו בפסטיבלי קולנוע ובאירועים חגיגיים ברחבי העולם.
חמרה
חמרה היא אדמה העשירה בתחמוצות ברזל, שצבעה אדום-חום. מקור השם הוא מהמילה הערבית חמרה - "אדומה".
תכונות
החמרה היא אדמה בוצית, מאווררת ומנוקזת היטב שעומקה מגיע לעיתים למטרים אחדים.
החמרה פורייה ומשמשת מצע נוח לחקלאות, משום שהיא משמרת היטב חומרים מזינים ומים, ומאפשרת למים עודפים להתנקז. בשל היותה דלה בחומרי מזון לצומח יש לדשן אותה בהתמדה. בעיה נוספת נובעת מכושר חלחול מים נמוך, שמחריף גם עקב עיבוד חקלאי אינטנסיבי והיווצרות קרומי נזאז (הצטברות של חרסיות ותחמוצות ברזל בין השורשים).
היווצרות
אין ודאות לגבי תהליך ההיווצרות של אדמת החמרה, אולם סמיכותה לסלעי הכורכר מצביעה על קשר ביניהם. קיימות מספר סברות:
אפשר שלכל אחת מהאפשרויות הללו תרומה חלקית בלבד להיווצרות החמרה.
תפוצה
החמרה נפוצה בישראל לכל אורך מישור החוף מראש הנקרה ועד אשקלון. היא מופיעה בדרך כלל בסמוך לרכסי הכורכר.
רצח אופיר רחום
רצח אופיר רחום היה פיגוע ירי שהתרחש ב-17 בינואר 2001, שבמהלכו רצחה חוליית חמושים פלסטינית תלמיד תיכון ישראלי בן 16 מאשקלון בשם אופיר רחום בפאתי רמאללה.
את הרצח תכננה ויזמה ערביה נוצרייה בת 24 בשם אמנה מונא (آمنة منى) מביר נבאלא. לאחר שבועות רבים שבהם ניהלה מונא שיחות פרטיות ארוכות עם רחום באנגלית דרך תוכנת המסרים המיידיים ICQ, תוך שהיא מתחזה לעולה חדשה ממרוקו בשם סאלי, מונא הצליחה לרכוש את אמונו ולשכנע אותו להיפגש עמה בירושלים לכאורה למטרות רומנטיות. רחום הגיע לפגישה והם המשיכו במכוניתה למקום מפגש שנקבע מבעוד מועד עם יתר חברי חוליית הטרור באזור מבודד בפאתי רמאללה, שם הם רצחו אותו בירי של עשרות קליעים מטווח קצר, בעוד שמונא צפתה במתרחש מהצד.
רקע
אמנה מונא היא ערביה נוצרייה. מונא החזיקה באותה העת בתעודת זהות ישראלית. מונא הייתה פעילה בארגון הפת"ח והצטרפה במהלך לימודיה באוניברסיטת ביר זית ל"שאביבה", זרוע של ארגון התנזים. היא עבדה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 כעיתונאית בעיתון "אלסנובר" ברמאללה. במסגרת עבודתה בעיתון, ב-12 באוקטובר 2000 הייתה עדה ללינץ' בשני חיילי מילואים ישראלים ברמאללה. לטענתה של מונא היא "התרגשה" ממה שראתה ובעקבות כך החליטה לתכנן וליזום חטיפה ורצח של אזרח ישראלי-יהודי.
במקביל לשיחות שקיימה עם קרני, מונא קיימה גם שיחות בעלות אופי רומנטי דרך תוכנת ICQ עם תלמיד תיכון ישראלי בן 16 מאשקלון בשם אופיר רחום בסוף שנת 2000. השיחות עם רחום נערכו באנגלית כאשר מונא התחזתה לעולה חדשה ממרוקו בשם סאלי וציינה בפניו כי אמה ישראלית ואביה ממוצא מרוקאי. לאחר שהשניים ניהלו שיחות בצ'אט במשך מספר חודשים מונא החלה ללחוץ על אופיר לקיים עימה פגישה בירושלים. רחום ביקש שהם יפגשו באזור אשקלון משום שהוריו לא יסכימו שיצא לבדו לירושלים לטיול כה ממושך. מונא סירבה להצעתו של רחום להיפגש עימה באזור אשקלון והמשיכה ללחוץ על אופיר לפגוש אותה בירושלים. בתחילת ינואר 2001, ימים ספורים לפני הרצח, מונא הצליחה לשכנע את רחום לבוא לירושלים, תוך שהיא משתמשת ברמיזות מיניות על מנת לשכנע אותו לפגוש אותה.
פענוח הרצח
לאחר שרחום לא חזר הביתה, משפחתו החלה לחפש אותו, וגילתה שאף לא הגיע לבית הספר באותו היום. בעקבות חקירה שבוצעה בהמשך על ידי השב"כ והיחידה לחקירת פשעים בינלאומיים, התגלה לראשונה כי רחום היה בקשר דרך האינטרנט עם מונא וכי היא לחצה על רחום להיפגש עימה בירושלים, תוך הבטחה לקיים יחסים אינטימיים.
כוח של יחידת המסתערבים דובדבן בשיתוף עם השב"כ, פשט על ביתה של מונא שבביר נבאלא ועצר אותה. לאחר מכן היא הועברה לחקירה על ידי חוקרי שב"כ ואנשי משטרה. בתחילה סירבה מונא לשתף פעולה עם החוקרים, אך לאחר כארבעה שבועות היא נשברה ומסרה הודאה מלאה על חלקה בפיגוע, ובנוסף חשפה בפני החוקרים את זהותם של שני שותפיה: חסן קאדי ועבד אלפתאח דולה.
ב-18 בינואר 2001, כוחות הביטחון הפלסטינים איתרו את גופתו של רחום, העבירו אותה לבית החולים של רמאללה, וזמן קצר לאחר מכן מסרו את גופתו לכוחות צה"ל.
אחרית דבר
הרצח של רחום גרם להלם רב בציבור הישראלי. ראש הממשלה ושר הביטחון דאז אהוד ברק, ציין בתגובה לרצח כי "מדובר במעשה פשע נתעב שבוצע בידי רוצחים שפלים, חסרי צלם אנוש", ומסר כי "זרועות הביטחון לא יחסכו כל מאמץ כדי להגיע לרוצחים על מנת להענישם בחומרה". אלפי אנשים השתתפו בהלווייתו של רחום שהתקיימה בבוקר של ה-19 בינואר 2001 באשקלון. נציג הממשלה בהלוויה, השר מיכאל מלכיאור, ספד לרחום בהלווייתו וציין כי "כל עם ישראל משתתף בצער הנורא הזה ושותף לכאב. למדנו להכיר את אישיותך ביממה האחרונה".
מונא הועמדה לדין, הורשעה ברצח אופיר רחום, וב-6 בנובמבר 2003 נידונה למאסר עולם בבית הדין הצבאי במחנה עופר. חלק מתקופת המאסר ריצתה בכלא השרון, באגף האסירות הביטחוניות. שם הייתה מאוד דומיננטית ונבחרה ל"דוברת האסירות".
שני שותפיה של מונא הפכו גם כן למבוקשים בעקבות המידע שמונא מסרה בחקירתה. ב-30 באפריל 2001 נהרג חסן קאדי בעת שהכין מטען חבלה בבניין מגורים ברמאללה, וזה התפוצץ. השותף האחר של מונא, עבד אלפתאח דולה, נעצר ביולי 2004 במהלך מבצע מעצרים ביריחו. דולה נידון ל-7 שנות מאסר בפועל בגין חטיפה ושותפות בגרימת מוות בכוונה לאחר מעשה. לאחר ערעור שונה גזר דינו ל-12 שנות מאסר בפועל. עבד אלפתאח דולה שוחרר ביולי 2016.
ב-18 באוקטובר 2011 שוחררה מונא, יחד עם 1,026 אסירים ועצירים ביטחוניים נוספים במסגרת עסקת שליט אשר בוצעה בין ישראל לבין הארגון חמאס, בתמורה לשחרורו של החייל הישראלי החטוף גלעד שליט. מונא הייתה בתחילה מיועדת לגירוש לרצועת עזה, אך לבסוף היא גורשה למצרים. ממצרים הועברה לטורקיה, שם היא מתגוררת כאדם חופשי.
ב-20 בדצמבר 2011 נערך מפגש באנקרה בין ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס לבין מונא ועוד 11 אסירים פלסטינים ששוחררו במסגרת עסקת שליט. במהלך המפגש המתוקשר אבו מאזן ציין כי שחרור יתר המחבלים הפלסטינים נותר בראש סדר העדיפויות של ההנהגה הפלסטינית.
לידוקאין
לידוקאין או ליגנוקאין (בלועזית :Lidocaine) היא תרופה המשמשת לאלחוש רקמות בצורה מקומית וממוקדת ולטיפול בטכיקרדיה חדרית. מערבבים לידוקאין עם כמות קטנה של אפינפרין. לאפינפרין יש השפעה של כיווץ כלי דם, ועל כן שימוש בו ביחד עם לידוקאין הופך את ההשפעה של התרופה להשפעה מקומית. לידוקאין מתחיל להשפיע מיד לאחר הזרקתו ונשאר חצי שעה עד שלוש שעות. לפעמים מורחים לידוקאין על העור לקבלת אפקט ההרדמה.
מנגנון הפעולה של לידוקאין מבוסס על חסימת תעלות נתרן והורדת קצב התכווצות שריר הלב ולכן היא נחשבת לתרופה אנטי-אריתמית. אותו מנגנון מאפשר להשתמש בו כמאלחש מקומי: הוא מונע מהנוירונים באותו אזור להעביר סיגנלים למוח, דהיינו, הרדמה.
ללידוקאין תופעות לוואי שכיחות בהזרקה דרך וריד כמו ישנוניות, בלבול, שיבושי ראייה, סדציה, והקאות. הלידוקאין יכול לגרום לירידה בלחץ דם ולקצב לב לא תקין. למרות זאת היא עדיין נחשבת לתרופה בטוחה גם לנשים בהיריון ובמעט המקרים צריך להשתמש במינונים נמוכים למשל בחולים עם הפרעות כלייתיות.
לידוקאין התגלה בשנת 1946 ושווק לראשונה בשנת 1948. לידוקאין נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. היא זמינה כתרופה גנרית ונחשבת לתרופה לא יקרה.
שימוש ברפואה
משתמשים בלידוקאין על מנת להקל על עקצוצים, כוויות ודלקות עור, כחומר הרדמה מקומי בטיפולי שיניים, בזריקת אפידורל בהריון ובניתוחים קטנים. השימוש בלידוקאין כחומר הרדמה מקומית שכיח נובע בעיקר מפרק הזמן הקצר בו הוא מתחיל להשפיע, וממשך השפעה בינוני, מה שהופך אותו ליעיל במקרים רבים. אפינפרין (אדרנלין) המכווץ כלי דם מונע דימום, מאריך את זמן התחלת הפעולה של הלידוקאין כמעט פי שניים. מלבד השימוש בלידוקאין כחומר הרדמה מקומי על ידי הזרקה, קיים גם מתן שטחי לדוגמה בביצוע אנדוסקופיה או צנרור קנה (אינטובציה). במתן תוך ורידי, הלידוקאין משמש גם לטיפול בהפרעת קצב.
שימושים מחוץ לעולם הרפואה
מקעקעים משתמשים לעיתים במשחות המכילות עד ארבעה אחוזים של לידוקאין על מנת להקל על כאבי ההתקעקעות. בנוסף, נעשה שימוש בלידוקאין בחומרי סיכה.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי של לידוקאין נדירות בשימוש כחומר הרדמה מקומי אם מתבצעת כשורה. (לדוגמה תגובות אלרגיות) חשיפה מערכתית לכמויות מוגזמות של לידוקאין בעיקר מתבטאת במערכת העצבים המרכזית ובהשפעה על הלב וכלי דם. השפעה על מערכת העצבים המרכזית מתרחשת בדרך כלל במקרים של ספירת פלסמה נמוכה. תופעות במערכת העצבים המרכזית עשויות לכלול עירור מערכת העצבים המרכזית (עצבנות, עקצוץ סביב הפה (הידוע גם ב-paraesthesia circumoral), טינטון, רעד, סחרחורת, טשטוש ראייה, פרכוסים) אחריו דיכאון, ועם חשיפה כבדה יותר ויותר: נמנום, איבוד ההכרה, דיכוי נשימתי ודום נשימה. השפעה על לב וכלי דם: ירידה בלחץ דם, קצב לב איטי, הפרעות קצב, או דום לב - שחלקם יכול להיות בגלל היפוקסמיה משנית לדיכוי נשימתי. התופעות הקשורות לשימוש של לידוקאין תוך ורידי דומות לתופעות של הרעלה מערכתית. אלו הן תופעות תלויות מינון ושכיחות יותר במינון בשיעור גבוה. התופעות כוללות: כאב ראש, סחרחורת, נמנום, בלבול, הפרעות ראייה, טנטון ורעד. תופעות נדירות הקשורות לשימוש בלידוקאין כוללות: ירידה בלחץ דם, קצב לב איטי, הפרעות קצב, דום לב, עוויתות שרירים, פרכוסים, תרדמת, או דיכאון נשימה.
מנגנון פרמקולוגי
לידוקאין משנה את יכולת העברת האותות בנוירונים על ידי חסימה של תעלות נתרן תלויות מתח בממברנה של תא העצב. במינון מספיק, ממברנת הנוירון הפוסט-סינפטי לא עוברת דפולריזציה וכך היא לא מעבירה את האות הלאה, דהיינו, אלחוש. האלחוש לא נגרם רק בגלל חסימת המעבר של האות שמעביר תחושת כאב, אלא גם על ידי עצירת האות לפני שהוא מתחיל. משתמשים בטיטרציה זהירה של לידוקאין על מנת לקבל סלקטיביות גבוהה לנוירון הסנסורי. משתמשים במינונים גבוהים יותר במטרה להשפיע על סוגי העברה שונים בנוירונים מסוגים שונים.
אותו העיקרון תקף גם בשימוש בלידוקאין כתרופה אנטי-אריתמית: חסימת תעלות הנתרן משפיעה על מנגנון התכווצות שריר הלב בכך שהיא מעלה את סף הדיפולריזציה, כלומר שריר הלב נוטה להתכווץ בקצב נמוך יותר ובכך מטפלים בקצב לב מהיר.
המטבוליטים של התרופה רעילים למערכת העצבים המרכזית, היא יכולה לגרום לפרכוסים, ועל כן התרופה אינה ניתנת במתן אורלי (בבליעה דרך הפה).
היסטוריה
לידוקאין הוא החומר הראשון ממשפחת האימו אמידים שנעשה בו שימוש בהרדמה מקומית, הוא נקרא בעבר בשם ליגנוקאין על ידי המדען השוודי נילס לופגרין בשנת 1943. העמית שלו בנגט לנדקויסט ביצע את ניסוי ההזרקה הראשון על עצמו, החומר שווק לראשונה בשנת 1949.
דניאל קמברונרו
דניאל קמברונרו (בספרדית: Daniel Arturo Cambronero Solano; נולד ב-1 בדצמבר 1987 בסן חוזה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי אשר משחק בעמדת השוער בדפורטיבו מלאקאטקו מליגת העל של גואטמלה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קמברונרו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה במרץ 2011 במשחק ידידות נגד נבחרת ונצואלה, זהו המשחק הבינלאומי הראשון שלו. הוא נכלל בסגל של נבחרת קוסטה ריקה לגביע הזהב 2009 אך לא שיחק.
Britney Spears Live: The Femme Fatale Tour
Britney Spears Live: The Femme Fatale Tour הוא קונצרט מיוחד של זמרת הפופ האמריקאית, בריטני ספירס, שהתקיים בסיבוב ההופעות "Femme Fatale Tour" ב-13-14 באוגוסט 2011, בטורונטו, קנדה.
ה-DVD הופץ בגרסה רגילה ובגרסה תלת־ממדית, ושודר לראשונה בטלוויזיה ב-12 בנובמבר בחסות אפיקס. המופע שודר בראשונה על באחד ממסכי הענק של סוני בכיכר טיימס בלב העיר ניו יורק כספיישל מיוחד.
רקע כללי
ב-12 באוגוסט 2011, ספירס הודיעה דרך חשבון הטוויטר שלה, שיצולם DVD לטור שלה "Femme Fatale Tour", בטורונטו, קנדה. כעבור כמה דקות מההודעה של ספירס הודיעה רשת השידור "אפיקס", שספירס תצלם DVD טורונטו. המופע, בתחילה נקרא בשם "Britney Spears: Femme Fatale", והוכרז שיצא במהדורות DVD בגרסה רגילה ובגרסה תלת־ממדית, החל מחודש נובמבר החלו להופיע פרומים של המופע וכיתובים בחסות אתר השידור "EpixHD.com", וחברת ההפקה "3ality Digital", על פי דרישת רישות השידור של המופע. נשיא ומנכ"ל "אפיקס", מארק גרינברג, אמר כי "אפיקס מקדיש כולו את המאמץ כדי להביא את המעריצים קרובים ביותר של ספירס בשביל לראות את הכישרון האהוב של הכוכבת ואנחנו שמחים שהבאנו את הכוכבת האמריקאית והאיקונית לבסיס המעריצים הגדול שלה ונלהב". זהו הקונצרט הראשון של ספירס מאז הטור "The Onyx Hotel Tour", אשר שודר לראשונה ב-28 במרץ 2004. הקרנת הבכורה של המופע התקיימה ב-12 בנובמבר 2011. ב-9 בספטמבר 2011, הוכרז על ידי רשת השידור "BBC", כי הרשת "BBC Worldwide", הצליחו להשיג זכויות ההפצה ברחבי העולם של המופע מחוץ לארצות הברית. במקביל גרסת ה-2D, נהפכה לזמינה לשידור בערב חג המולד 2011, לעומת זו גרסת תלת־ממדית, הפכה לזמינה רק בפברואר 2012.
תוכן המופע
המופע, מחולק לחמישה קטעי מעבר אשר מתארים סיפורים שונים. קטע הפתיחה מספר סיפור שבו ספירס היא סוכנת חשאית, שנרדף על ידי סטוקר; שמגלם אותן רודולף מרטין. החלק הראשון מתחיל עם השיר "Hold It Against Me", אשר מתאר את ספירס בורחת מהכלא יחד עם אסירות אחרות. קטע המעבר השני מיציג מספר ריקודים עליזים יותר, כולל את השיר "Big Fat Bass", אשר כולל את will.i.am על הרקע, ולאחר מכן ספירס מבצעת את "Lace and Leather", שבו היא מקיימת אינטראקציה עם חבר מהקהל בשם אלכס. החלק השלישי מייצג נושא מצרי / הודי עם זיקוקים ואקרובטיקה, במהלך הביצוע השיר "Drop Dead) Beautiful)", ספירס מעלה את סאבי לשיתוף. הקטע הרביעי, מתרחש בלונדון, ומייצג תלבושת יותר אנרגטית ותלבושות אופנוע. הקטע החמישי והאחרון מתחיל בקטע וידאו שבו ספירס לוכדת את הסטוקר שלה, וממשיכה בביצוע בהשראת טוקיו עם השיר "Toxic", שבו היא מחסלת קבוצה של נינג'ות. המופע מסתיים עם השיר "Till the World Ends", אשר כוללת הופעת אירוח של ניקי מינאז' בביצוע גרסת הרמיקס של השיר שנקראת "(Till The World Ends (The Femme Fatale Remix".
מהדורת וידאו
Britney Spears Live: The Femme Fatale Tour הוא ה-DVD התשיעי של זמרת הפופ האמריקאית, בריטני ספירס, האלבום יצא לאור ב-21 בנובמבר 2011, על ידי חברת התקליטים RCA. הווידאו הוקלט במהלך סיבוב ההופעות "Femme Fatale Tour" ב-13-14 באוגוסט 2011, בטורונטו, קנדה, בו ספירס אירחה במופע את האורחים ניקי מינאז', סאבי.
זאב צלטנר
זאב ולדימיר צלטנר (19 בינואר 1909 - 17 במרץ 1977) היה פרופסור למשפטים ונשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
Britney Spears Live: The Femme Fatale Tour
מהדורת וידאו
תיעוד של הופעה יצא כ-DVD בגרסה רגילה ובגרסת תלת־ממד.
זאב צלטנר
ביוגרפיה
צלטנר נולד בקייב והתחנך באוניברסיטאות ברלין, לייפציג, היידלברג ופריז. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ובשנים 1941–1949 עסק באופן פרטי בעריכת דין.
שופט
בשנת 1949 מונה צלטנר לשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב. בשנת 1952 כיהן כשופט במינוי זמני בבית המשפט העליון ובשנת 1953 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי. צלטנר כיהן כשופט במשפטם של עמוס קינן ושאלתיאל בן יאיר שהועמדו לדין באשמת זריקת פצצה על ביתו של השר דוד צבי פנקס והוא זיכה את הנאשמים מכל אשמה. בערעור לבית המשפט העליון הנאשמים זוכו מחמת הספק, אך בית המשפט העליון ביקר את פסק דינו של צלטנר ואת העובדה שהעדיף את גרסת הנאשמים על פני גרסת השוטרים. צלטנר גם היה אחד משלושת השופטים שדנו בתביעת הדיבה של עמוס בן-גוריון נגד שורת המתנדבים. בשנת 1969 פסק צלטנר שעל מדינת ישראל לשלם לאלכסנדר זרחין תמלוגים על כל מתקני ההתפלה שהוקמו בישראל, ללא קשר לשיטה בה פעלו, בהתאם לנוסח החוזה שהיה לו עם מדינת ישראל. אולם בערעור בבית המשפט העליון נקבע שיש לפרש את החוזה בהתאם לשרשרת ההסכמים בין מדינת ישראל וזרחין, מהם ברור כי הכוונה הייתה רק למתקנים על פי שיטת ההקפאה.
Britney Spears Live: The Femme Fatale Tour
מהדורת וידאו
ב-21 בדצמבר 2011, הודיעה חברת התקליטים של ספירס שהאלבום זכה במעמד של פלטינה ולמעמד זהב כפול.
זאב צלטנר
באקדמיה
במקביל פעל צלטנר באקדמיה, כשהוא נמנה בין מייסדי הפקולטה למשפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה ולאחר מכן בייסוד הפקולטה במסגרת אוניברסיטת תל אביב. במשך חמש שנים הוא שימש דיקן הפקולטה למדעי החברה ובשנים 1959–1961 שימש עוזר לדיקן הפקולטה למשפטים של שלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב. צלטנר קודם לדרג פרופסור חבר באוניברסיטה העברית בשנת 1964 ולדרגת פרופסור מן המניין מטעם אוניברסיטת תל אביב בשנת 1971. במקביל, הוא החליף את פלטיאל דייקן ושימש שש שנים עורך כתב העת המשפטי "הפרקליט", וכן עורך ראשי של כתב העת עיוני משפט. פרסומיו הרבים כללו את הספר המקיף הראשון בישראל בנושא דיני חוזים.
פעילות ציבורית
לאורך השנים עמד צלטנר בראש ועדות ציבוריות שונות, בהן הוועדה לתיקון חוק החברות (1965), הוועדה לבחינת רפורמה בחינוך העל-יסודי, ומשנת 1960 כיהן כיו"ר המועצה להגבלים עסקיים. בשנת 1957 עמד בראש ועדה לבדיקת החינוך התיכוני בישראל. במאי 1968 ייצג את ישראל בוועידת האו"ם לזכויות אדם בטהראן.
בשנת 1971 הוענק לצלטנר פרס ישראל למשפטים. בשנים 1971–1972 הוא כיהן בתפקיד נגיד "רוטרי" בישראל, ועל שמו מוענק מטעם הארגון פרס צלטנר לחוקרים בתחום המשפט. לצלטנר היו ארבעה ילדים.
ארנה אמזוניה
ארנה אמזוניה (בפורטוגזית: Arena Amazônia) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר מנאוס, בירת מדינת אמזונס שבברזיל, ומונה 39,118 מקומות ישיבה. ארנה אמזוניה הוא אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014 שנערכו בברזיל.
האצטדיון נבנה באתר בו עמד אצטדיון ויואלדו לימה (Vivaldo Lima), המכונה "ויולדאו", שנסגר ונהרס בשנת 2010 על מנת לאפשר את בניית האצטדיון החדש. הוויולדאו שימש במה מרכזית לאליפות אמזונאס ואירח מספר משחקי ליגת העל הברזילאית וכן משחקי הנבחרת הברזילאית. האצטדיון נחנך ב-9 במרץ 2014.
ארנה אמזוניה הוא אצטדיון רב-תכליתי, שמיועד לשמש עבור ענפי ספורט אחרים וכן עבור הופעות. בתכנון האצטדיון הושם דגש רב על ידידותיות לסביבה, ולשם כך הוקמה מערכת איסוף מי גשם לצורכי האצטדיון וכן שימוש באנרגיית השמש. מתכנני האצטדיון שאבו השראה מיער האמזונאס, בעיקר בשימוש באזורים ירוקים ובכיסוי השקוף למחצה, וצורתו המזכירה סלסלה, מוצר נפוץ באזור.
משולש (קבוצת כוכבים)
משולש הוא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הצפון, אחת מ-48 קבוצות הכוכבים המקוריות של תלמי, וכיום היא אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המוכרות על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. למרות שאין בקבוצה כוכבים בהירים, קל למדי לזהותה בשל צורת המשולש.
כוכבים מעניינים
α במשולש הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה. זהו כוכב לבן - צהבהב במרחק של כ-64 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 3.4. הכוכב נקרא "Caput Trianguli" - "ראש המשולש" בלטינית. מדידות ספקטרוסקופיות העלו שלכוכב יש בן זוג עמום שמקיף אותו במרחק קטן של כ-0.04 יחידות אסטרונומיות בזמן מחזור של יום אחד ו-18 שעות.
β במשולש הוא ענק לבן - כחלחל במרחק של כ-125 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.0. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
γ במשולש הוא כוכב הסדרה הראשית לבן - כחלחל במרחק של כ-120 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.0.
גרמי שמיים מעניינים נוספים
M33 או גלקסיית המשולש היא גלקסיה ספירלית, השלישית בגודלה מבין הגלקסיות של הקבוצה המקומית (השתיים האחרות הן שביל החלב וגלקסיית אנדרומדה). היא נמצאת במרחק של כ-3 מיליון שנות אור משביל החלב ובהירותה היא מדרגה 6.3, כך שכמעט בלתי אפשרי לצפות בגלקסיה ללא ציוד עזר. במשקפת היא נראית ככתם אליפטי מעורפל בקוטר של כחצי מעלת קשת (כקוטרו של הירח המלא).
3C 48 - הקוואזר הראשון שהתגלה נמצא בקבוצת משולש.
מיתולוגיה
בעבר נקראה הקבוצה סיציליה בשל צורתו המשולשת של האי.
דרק ג'יטר
דֶרֶק סַנְדֶרסון גִ'יטֶר (באנגלית: Derek Sanderson Jeter; נולד ב-26 ביוני 1974) הוא שחקן בייסבול לשעבר אמריקאי ששיחק בעמדת עוצר הביניים בליגת ה-MLB. ג'יטר שיחק בקבוצת הניו יורק יאנקיז והיה קפטן הקבוצה. לאחר פרישתו ממשחק פעיל הפך למנהל קבוצת המיאמי מארלינס ולאחד מבעלי הקבוצה.
ב-2020 נבחר להיכל התהילה של הבייסבול.
ביוגרפיה
במאי 1995 החל לשחק בליגה הבכירה ושותף ב-15 משחקים בטרם נשלח חזרה לליגת המשנה. בעונתו השנייה זכה ג'יטר בתואר רוקי השנה של האמריקן ליג (שחקן העונה הראשונה המצטיין, ג'יטר היה זכאי להכלל במועמדים לתואר כיוון ששותף בעונה קודמת רק ב-15 משחקים). בהמשך הקריירה הוביל את היאנקיז לזכייה ב-5 אליפויות וורלד סיריס. בשנת 2000 אף זכה בתואר ה-MVP של אליפות המייג'ור ליג בייסבול. במהלך הקריירה שלו נכלל ג'יטר 14 פעמים בסגל האמריקן ליג למשחק האולסטאר של ה-MLB, הוא זכה 5 פעמים בפרס כפפת הזהב (שחקן ההגנה של השנה) ו-5 פעמים בפרס מחבט הכסף (שחקן ההתקפה של השנה). ב-2009 זכה בתואר ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד.
ב-13 בספטמבר 2009 שבר את שיאו של לו גריג מ-1939, למספר החבטות המוצלחות של שחקן היאנקיז, כשהשיג את החבטה ה-2,722 בקריירה שלו. ב-9 ביולי 2011 השיג את החבטה ה-3,000 בקריירה, כשחבט להום ראן במשחק נגד טמפה ביי רייז.
ב-2010 הופיע הופעת אורח בתפקיד עצמו בסרט החבר'ה האחרים.
פרש בתום עונת 2014. במהלך הקריירה המקצוענית השיג 3,465 חבטות מוצלחות בממוצע של 0.310, 260 הום ראן ו-1,311 רצים שהובאו הביתה (RBI).
לאחר פרישתו ממשחק פעיל הפך למנהל המיאמי מארלינס ולאחד מבעלי הקבוצה.
ג'יטר נשוי לדוגמנית האנה דייוויס והם הורים לבת אחת.
ארגון התקינה הבין-לאומי
ארגון התקינה הבין-לאומי (באנגלית: International Organization for Standardization; בראשי תיבות: ISO) הוא גוף בין-לאומי הקובע תקנים. ISO הוא בא־כוחם של גופי תקינה לאומיים ברחבי העולם, אשר מגדיר תקנים תעשייתיים ומסחריים בין-לאומיים.
ISO אמנם מגדיר את עצמו כארגון לא־ממשלתי, אך יכולתו להציב תקנים, אשר באופן תדיר הופכים לחוק דרך חוזים או תקנים לאומיים, הופכת אותו לבעל השפעה משמעותית בתחומים רבים. בפועל, הוא פועל כקונסורציום עם קשרים חזקים לממשלות.
בנושאים הקשורים בהנדסת חשמל ומחשבים, פועל ISO בשיתוף פעולה צמוד עם הנציבות הבין-לאומית לאלקטרוטכניקה (IEC).
הארגון ידוע יותר בשמו המקוצר ISO (הגייה: אַיי-סוֹ, בעברית הוגים אִיזוֹ). הפירוש הרשמי של השם המקוצר הוא שאילה מהמילה היוונית isos, אשר משמעותה "שווה". אך בזמן ההחלטה על השם הסבר זה כלל לא עלה. ככל הנראה במקור היה ISO ראשי תיבות משוכלים של "International Standards Organization".
תקני ISO ממוספרים, ובעלי מבנה מהצורה "ISO nnnnn:yyyy: Title" כאשר "nnnnn" הוא מספר התקן, "yyyy" הוא שנת ההוצאה של תקן זה, ו"Title" מתאר את נושא התקן.
הרבה קובצי דמות של תקליטורים מסתיימים בסיומת "ISO" כדי להראות שהם משתמשים בתקן ISO 9660 למערכות קבצים.
Better than You
Better than You (בעברית: יותר טוב ממך) הוא שיר שהוקלט על ידי זמר הפופ הבריטי קונור מיינרד, ביחד עם הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה. השיר יצא לאור ב-30 ביולי 2012, בסמוך לצאת האלבום Contrast.
עם יציאתו, נכנס השיר אל המקום ה-105 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. כמו כן, צבר שם למעלה מ-6 מיליון השמעות.
ביקורות
באתר המוזיקה של Townsquare Media, "PopCrush" סקרו את השיר באופן מקיף.
קצ'ואה
קצ'ואה, או בשם אחר רונסימי (Quechua או Runasimi) היא קבוצת שפות, שבעבר שימשה כשפה הרשמית של אימפריית האינקה. כיום היא מדוברת בשפות וניבים שונים על ידי כ-8–12 מיליון אנשים. זו היא קבוצת השפות האמריקאיות הילידיות המדוברת ביותר בעולם, ובעיקר במדינות האנדים. קצ'ואה אף מדוברת בישראל על ידי מספר מצומצם של יהודים מפרו שעלו לישראל.
היסטוריה
מעט מאוד ידוע על ההיסטוריה של קצ'ואה לפני עלייתה של אימפריית האינקה, על אף שמניחים שהיא דוברה בסביבות פרו ואקוודור עוד לפני עליית האימפריה לשלטון. בתקופת האימפריה, שימשה קצ'ואה כשפה הרשמית של הממלכה ונכפתה על תושביה, ועל כן התרחבה לאזורים רבים בדרום אמריקה; כתוצאה מכך התפתחו ניבים רבים ושונים מאוד זה מזה.
גם לאחר הכיבוש הספרדי של האימפריה המשיכה השפה לשמש כשפה העיקרית באזור. הספרדים התייחסו אליה כשפה הכללית של הילידים ולמדו אותה כדי לתקשר איתם. הכנסייה הקתולית אימצה את הקצ'ואה כשפה שתשמש למיסיונריות נוצרית, ועל כן מיסיונרים ספרדים רבים למדו אותה ובאמצעותה הפיצו את עקרונות הנצרות.
מספר גורמים הובילו לירידה דרמטית בכמות דוברי השפה, אך הגורם העיקרי הוא מרד גדול של המקומיים נגד השלטון הספרדי בשנת 1780, בהנהגת טופאק אמארו השני. המרד הוביל לאיסור על שימוש בשפה ועל התושבים הילידים נכפה מעבר לספרדית. אפילו שימושים נוצריים ומיסיונריים בקצ'ואה נאסרו על ידי השלטון. כתוצאה מכך מספר דוברי השפה צנח משמעותית, ועם השנים הפכה קצ'ואה למזוהה עם המעמד הנמוך של האוכלוסייה.
בעקבות התדמית הגרועה שדבקה בשפה קצ'ואה נשארה במשך שנים רבות שפה דבורה בעיקר ולא נכתבו בה כמעט יצירות ספרותיות. לאחר שפרו קיבלה עצמאות במאה ה-18 מספר הדוברים גדל במעט, אך היא נשארה מוגבלת בעיקר לאזורים כפריים מבודדים. כיום לשפה מספר דוברים מוערך של כ-8–12 מיליון, והיא שפה רשמית בפרו, בוליביה ואקוודור.
תחש נהרות אמאזוני
תחש נהרות אמאזוני (שם מדעי: Trichechus inunguis), מין תחש נהרות החי במימיו המתוקים של אגן האמזונס. ניתן למוצאו בברזיל, בפרו, בקולומביה, באקוודור, בגויאנה ובוונצואלה.
התחש חבר במשפחת תחשי הנהרות, שייחודית בכך שחבריה הם היונקים הימיים היחידים הניזונים מצמחים (פרט לתחש המשכן). לתחש הנהרות האמאזוני אין טורפים משמעותיים, פרט לאדם.
ההזדווגות עשויה להתרחש במהלך כל השנה. תקופת ההיריון נמשכת כשנה, ובסופה ממליטה הנקבה על-פי רוב גור יחיד. הן הזכרים והן הנקבות מגיעים לבגרות מינית בגיל שלוש שנים לערך. תוחלת החיים בבר איננה ידועה, אולם ידוע על פרטים שחיו מעל 12.5 שנים בשבי.
פומפיאה סולה
פומפיאה סולה (Pompeia) הייתה אשתו של יוליוס קיסר. פומפיאה הייתה הנכדה של לוקיוס קורנליוס סולה ושל קווינטוס פומפיוס רופוס (קונסול 88 לפנה"ס).
משפחתה
פומפיאה הייתה, על פי המקורות, נכדתו של סולה שמינה את עצמו לדיקטטור לאחר ניצחונו במלחמת האזרחים מול גאיוס מריוס ולוקיוס קורנליוס קינה, ובנוסף לכך הייתה גם נכדתו מצד אביה של פומפיוס רופוס, שהיה קונסול בשנת 88 לפני הספירה ומתומכי סולה בזמן מלחמת האזרחים.
נישואיה לקיסר
בשנת 67 לפנה"ס נישא קיסר לפומפיאה. הוא נישא לה לאחר מותה של אשתו קורנליה קינה, ובדומה לנישואיו הקודמים, היו גם אלו נישואים פוליטיים לאישה ממשפחה בעלת שם. קיסר תמך בפומפיוס, שרצה לקבל את תפקיד המפקד העליון עם סמכויות בלתי מוגבלות. בתמורה לתמיכה זו של קיסר, סייע לו פומפיוס להיבחר לתפקיד האיידיל בשנת 65 לפנה"ס.
גירושיה מקיסר
טקס הבונה דיאה (Bona dea) נחגג ברומא בכל שנה בתחילת דצמבר. טקס פולחן זה לאלה הטובה היה לרוב סודי ובדרך כלל נערך בלילה. הטקס נערך על ידי נשים בלבד ועל גברים נאסרה ההשתתפות בו. בשנת 62 לפנה"ס נערך הטקס בביתו של קיסר. טקסים אלו נערכו לרוב בביתו של הקונסול או הפראיטור ונוהלו על ידי רעיית פקיד המדינה המכהן. באותה השנה כהן קיסר כפראיטור ולפיכך נערך הטקס בביתו ונוהל על ידי אשתו, פומפיאה. במהלך הטקס התגלה בו צעיר מחופש בבגדי אישה. אותו צעיר היה פובליוס קלודיוס פולכר שהיה נצר לאחת המשפחות הפטריקיות המכובדות ביותר ברומא. לפי השמועות היה קלודיוס מאהבה של פומפיאה. קלודיוס נתבע לדין על חילול הטקס הקדוש, אך קיסר, שבביתו התרחש המאורע, טען שאינו יודע דבר ולא עשה דבר בעניינו של קלודיוס. באותה השנה, בעקבות המשפט התגרש קיסר מפומפיאה. המשפט היווה סיבה טובה לפירוק הנישואים, כך יכול היה קיסר להשתחרר מאישה ששמה הטוב הוכתם בשערורייה ציבורית. קיסר התגרש מפומפיאה בטענה כי על אשתו להיות נקייה מכל חשד. בכך שהתגרש מפומפיאה הראה קיסר הכרה מסוימת באשמתה.
המפלגה הרצינית של מכגיליכאדי
המפלגה הרצינית של מכגיליכאדי (באנגלית: mcgillicuddy serious party) הייתה מפלגה פוליטית סטירית שפעלה בניו זילנד בסוף המאה ה-20, בין השנים 1984–1999. המפלגה סיפקה 'צבע מוסף' כדי לוודא שהאזרחים לא ייקחו יותר מידי ברצינות את מהלך הבחירות והפוליטיקה. הלוגו של המפלגה, ראש של ליצן חצר מתקופת ימי הביניים, סימל את הסטטוס של המפלגה כמפלגה סאטירית. המפלגה הוציאה מתמודדים לבחירות הכלליות ב-1984, 87, 90, 93, 96, 99, וכמו כן ב-1986, 89, 92, 95, 98 בבחירות מקומיות, כמו גם בבחירות לסטונדטים באוניברסיטאות ועוד. המפלגה השיגה את ההישג המשמעותי ביותר שלה בהצבעה ב-1993 כשהשיגה 11714 קולות שהיוו 0.61 אחוזים מהקולות.
מקורות המפלגה
המפלגה נוסדה בהמילטון ב-1984 כזרועה הפוליטית של השבט ה'מכגיליכאדי' (שנוסד ב-1978). חברי השבט הציעו עצמם כמועמדים בבחירות האזוריות בווואיקאטו והמפלגה נוסדה בדיוק בזמן להשתתף בבחירות הכלליות ב-1984. המפלגה אימצה מסורות סקוטיות ענפות, וה'קילט' המסורתי הוחשב כאחד מסמליה. חלק מהמועדים היו גם פעלולני רחוב וכמו כן קומיקאים ואף קבוצות מוזיקליות כגון להקת המאפין הגדול והרציני (BIG MUFFIN SERIOUS BAND).
הטענה לכתר
לאחר שאחד מחברי המפלגה גילה שיש לו קשר משפחתי (לא הדוק במיוחד) ל'בוני הנסיך גאופי' שטען לכתר אנגליה בשנת 1754, הוא קודם בהחלטיות על ידי המפלגה ב-1979 לתואר מחליף המלכה אליזבת השנייה. הזרוע הצבאית של המפלגה אפילו ביקשה מצבא ניו זילנד ליישב את העניין על ידי קרב ראוי לשמו, בקרב שבו המנצח לוקח הכל, כאשר הקרב יהיה קרב אחד על אחד על ידי הנציגים, בנשק של כריות נוצה.
בחירת המועמדים
בשלב מסוים המפלגה בחרה את מועמדיה לבחירות על ידי דו-קרבים ממושכים, בהם נלחמו על ידי חרבות נייר ובלוני מים – כאשר המפסיד הופך להיות מועמד המפלגה. ב-1996 משחק ענק של 'משחק הכיסאות' בוצע באחת מערי המדינה כדי לבחור את המועמד מטעמם למפלגה.
מדיניות
המפלגה בחרה את המדיניות שלה בהתבסס על נטייתה לאבסורד ודברים לא מעשיים. המדיניות המרכזית בכל בחירות כללו בין השאר חזרה לסגנון חיים של ימי הביניים, מדיניות הידוע בשם 'הקפיצה הגדולה אחורה', והחזרה (באופן על טבעי) של דיקטטורה המבוססת על טהרת דמה של משפחת ג'אקוביט, בשמו של הנסיך בוני גאופי. במפלס עמוק יותר העלתה המפלגה את המערכת הפוליטית של הבודהיזם הטיבטי, עם "סטספם" (מונרכיה של בעלות רוח ייחודית), ששימשה הצדקה לבחירתו של בוני הנסיך גאופי כראש של מק'סטאט. זה גילם את העקרונות שהציגו היוונים הקדמונים, כי "כל מי שמבקש כוח לא אמור לקבל כח". בוני הנסיך גאופי סירב בעקביות ובאופן קבוע לעשות משהו עם הסמכות שהעמדה הזאת נתנה לו, ברח מכל מה שהיה טוב לו, ולא היה לו שום קשר למפלגה, ובכך הוכיח את הכדאיות הבלתי מעורערת שלו לתפקיד.
חלק ממצע המפלגה:
מרשמלו (מוזיקאי)
כריסטופר קומסטוק (באנגלית: Christopher Comstock; נולד ב-19 במאי 1992), הידוע בשם הבמה מרשמלו (Marshmello), הוא די ג'יי ומפיק מוזיקת ריקוד אלקטרוני אמריקאי. ידוע בזכות קסדת המרשמלו שהוא חובש בהופעות ובפומבי.
2015–2016: פריצה ותחילת קריירה
מרשמלו התפרסם לראשונה ב-2015, כאשר העלה לאינטרנט יצירות מוזיקה כגון רמיקס של השיר "Beautiful Now" של זד ורמיקס של השיר "Where Are U Now" של Jack U. בשנה זו, מרשמלו הופיע ב-Pier 94 של ניו יורק, פומונה, HARD Day of the Dead festival של קליפורניה וב-Music Week של מיאמי. מרשמלו התפרסם לראשונה כשהדיג'יי העלה את יצירתו, "WaVez", לעמוד ה-SoundCloud שלו. הוא קיבל עזרה רבה בפרסום יצירותיו מדיג'יים נוספים כגון סקרילקס.
בינואר 2016 פרסם מרשמלו את האלבום "Joytime" הכולל בתוכו את היצירה "Keep it Mellow" עם הראפר עומר לינקס ואת היצירה "Want U 2". האלבום פורסם עצמאית (הדיג'יי פרסם אותו בעמוד שלו, ללא תמיכה מערוץ כלשהו) ועל אף זאת הגיע למקום הראשון ברשימת האלבומים האלקטרונים המובחרים של iTunes ביום בו פורסם.
ביוני, בהופעתו של הדיג'יי בלאס וגאס, במסגרת פסטיבל "EDC", הוריד מרשמלו את קסדתו והפתיע את הקהל ואת הרשת כאשר הפנים שנגלו מתחת לקסדה לא היו של כריס קומסתוק, אלה של הדיג'יי ההולנדי, טייסטו. האירוע עורר שערורייה אך רוב המעריצים ידעו בוודאות לפני האירוע שזהותו האמיתית של מרשמלו היא כריסטופר קומסתוק.
2016–הווה: אלבום שני ו-סינגלים
בשנת 2017, מרשמלו שיתף פעולה עם האמן Ookay כאשר כתב את השיר "Chasing Colors" בו שרה נועה סירוס. לצד זאת, הוא העלה לאינטרנט את השירים "Twinbow" (שהיה בשיתוף עם Slushii), את היצירה "Moving On" שכתב שנתיים לפני, "Love U" שהועלה בחינם, "Silence" בשיתוף עם הזמר קהליד ששוחרר ב-11 באוגוסט והוכרז ב-200 השירים המובחרים מבין יותר מ28 מדינות, את השיר "Wolves" בשיתוף עם סלינה גומז שהוכרז בין 10 השירים המובחרים מבין יותר מ20 מדינות ואת השיר "You & Me" ששוחרר ב-20 באוקטובר.
בשנה זו, מרשמלו פרסם את היצירות: "Spotlight" בשיתוף עם הראפר Lil Peep, היצירה "There x2" בשיתוף עם Slushii, היצירה "Friends" עם הזמרת אן-מארי ואת היצירה "Everyday" בשיתוף עם הראפר Logic. מרשמלו הוציא בשנה זו שיר בשיתוף להקת הרוק "באסטיל" בשם "Happier".
מרשמלו הופיע לראשונה בישראל בתל אביב ובאילת ב-1 וב-2 במרץ 2018.
ב-1 במאי 2020, הוציא מרשמלו את הסינגל "Be Kind", בו התארחה הזמרת הלסי. ב-10 ביולי 2020 יצא אלבום האולפן השלישי של הזמר ג'וס וורלד "Legends Never Die" ובו שני שירים בהפקתו של מרשמלו: "Come & Go" ו"Hate the Other Side".
זהות
זהותו האמיתית של האמן מרשמלו היא כריסטופר קומסטוק הידוע בנוסף כדיג'יי דוטקום. החשד הראשון לקשר בין מרשמלו לכריס קומסטוק היה ב-2015 בראיון שנערך עם הדיג'יי וחברו הטוב של מרשמלו, סקרילקס. מרשמלו התקשר אליו בזמן שהיה בראיון וכשהסתכל על הטלפון, אמר "זה כריס" אך כאשר ענה, התייחס אליו בשם "מרשמלו".
היי-טק
היי־טק (מאנגלית: High Tech ולפעמים Hi-Tech, קיצור של High Technology; בעברית: טֶכְנוֹלוֹגְיָה עִלִּית, תַּעֲשִׂיָּה עִלִּית) הוא שמן הכולל של התעשיות העוסקות בטכנולוגיה מתקדמת (ולכן גם נקראת תעשייה עתירת ידע). המונח מתייחס פעמים רבות לתעשיות הקשורות לעולם המחשוב, אך גם לתעשיות האלקטרוניקה, הביוטכנולוגיה ואחרות.
ראשית הדרך
תעשיית המחשוב קיימת כבר משנות ה-60. בשנות השבעים התפתחו בארצות הברית עסקי חומרה ותוכנה קטנים שנקראו "חברות חצר אחורית" משום שהוקמו במחסנים של בתים פרטיים בתקציב מינימלי. כמה מהחברות האלה הצליחו מאוד והמודל הצית את דמיונו של דור שלם של יזמים (לדוגמה, ממציא הגיליון האלקטרוני היה מיליארדר כבר בשנות ה-70).
שנות ה-90
מושג ההיי־טק עצמו הפך שגור בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, במקביל לגידול העצום בשימוש באינטרנט. בתקופה זו נוסדו חדשות לבקרים חברות היי־טק קטנות, רובן כיוזמה פרטית המבוססת על רעיון בודד לתוכנה או חומרה מסוימים. לעיתים, חברות אלו - חברות ההזנק (Startup) - נקנו על ידי חברות גדולות יותר, לעיתים תמורת כסף רב.
מרכזי היי־טק
מאז שנות ה-90 התפתחו בעולם מרכזי היי־טק, מקומות בהם נוצרו תנאים מסוימים שפיתו חברות היי־טק לפתוח מפעלים וסניפים בהם. הגורמים לכך משתנים ממקום למקום: בהודו (שבה מתרכזת תעשיית ההיי־טק באזור העיר בנגלור) ובמלזיה זהו כוח האדם הזול, באירלנד - הטבות מס משמעותיות לחברות אשר סייעו להתפתחות התחום, ובישראל - למרות כוח האדם היקר - המקוריות המחשבתית והתעוזה העסקית. בארצות הברית נחשב "עמק הסיליקון" שבקליפורניה למרכז תעשיית ההיי־טק, וחשיבותו בינלאומית; שם המקום הפך סמל לתעשיית ההיי־טק (כך, למשל: "בבנגלור נמצא 'עמק הסיליקון' של הודו"). הסיליקון שבשם המקום מתייחס לצורן, היסוד הכימי ממנו מייצרים טרנזיסטורים, אבני הבסיס של שבבי האלקטרוניקה. תעשיית ההיי־טק בישראל מרוכזת בעיקרה באזור גוש דן, אך היא משתרעת עד חיפה בצפון, ירושלים במזרח ובאר שבע בדרום. אזור זה זכה לכינוי סיליקון ואדי.
בישראל
ראשית תעשיית ההיי־טק בישראל הייתה במסגרות ממשלתיות, בחיל המדע שלימים הפך לרשות לפיתוח אמצעי לחימה, בתעשייה האווירית לישראל ובגופים נוספים. אבן הדרך הראשונה של התעשייה הפרטית הייתה הקמתה של חברת אלרון על ידי עוזיה גליל, ובתמיכתו של דן טולקובסקי.
תעשיית ההיי־טק בישראל מרוכזת בעיקרה באזור גוש דן, אך היא משתרעת עד חיפה בצפון, ירושלים במזרח ובאר שבע בדרום. אזור זה זכה לכינוי סיליקון ואדי.
וינפריד גיאורג זבאלד
וינפריד גיאורג (מקסימיליאן) זבאלד (בגרמנית: Winfried Georg Sebald; 18 במאי 1944 – 14 בדצמבר 2001) היה סופר, משורר, מסאי ומבקר גרמני, שישב באנגליה.
ביוגרפיה
זבאלד נולד למשפחה כפרית קתולית בורטאך, בוואריה, גרמניה. אביו שירת בצבא הגרמני בעת מלחמת העולם השנייה, נשבה ונעצר בצרפת ושב לגרמניה רק בשנת 1947. לאחר סיום לימודי התיכון שלו, המשיך זבאלד בלימודים גבוהים. הוא למד ספרות גרמנית, תחילה באוניברסיטת פרייבורג ובהמשך באוניברסיטת פריבור שבשווייץ.
עם תום לימודיו, בשנת 1966, היגר זבאלד לאנגליה, בה גר עד מותו. תחילה השתקע במנצ'סטר, ולימד ספרות גרמנית באוניברסיטה שם. לאחר כמה שנים עקר למזרח אנגליה, לנוריץ', והיה מרצה לספרות ולשון גרמנית באוניברסיטת איסט אנגליה. על אף ישיבתו באנגליה, כל חייו כתב גרמנית, ולפי דבריו הריחוק האמנותי שהושג בדרך זו, עמד לו לטובת כתיבתו.
זבאלד נחשף לשואת יהודי אירופה מידי הגרמנים כשהיה כבן שמונה עשרה, ומאז הפך נושא השמדת היהודים בידי הגרמנים לנושא מרכזי בחייו וביצירתו. הוא היה בין המבקרים החריפים של ההתעלמות מהשואה בשיח התרבותי הגרמני. יצירתו הספרותית נסובה על שאלות הזיכרון התרבותי, הגלות וההגירה, האובדן לגילוייו השונים, העקירה והנדודים, וכן חשבון הנפש של הגרמנים.
זבאלד נהרג בתאונת דרכים באנגליה, כאשר סטה מהדרך לאחר שכנראה לקה בהתקף לב. בתו שהייתה עמו ברכב ניצלה.
פרסים ספרותיים שזכה בהם
וכן זכה בפרסים ספרותיים נוספים. רבים מקוראיו ומן המבקרים, ראו בו מועמד טבעי לזכייה בפרס נובל לספרות.