cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Second Chance
רקע
לשיר קיימות שלוש גרסאות - גרסת הרוק שהופיעה באלבום עצמו, גרסת פופ שהיא רמיקס של המקור, וגרסה אקוסטית דומה למקור, ללא הגיטרות החשמליות וללא עיבוד והכפלת קולות הזמרה בשיר. גרסה זו הופיעה ב-EP משנת 2010, "iTunes Session".
משמעות השיר והווידאו קליפ
במהלך פסטיבל הרוק "Pointfest 22" אמר סולן הלהקה, ברנט סמית, לקהל:
הווידאו קליפ הרשמי של השיר בוים על ידי ריאן סמית, ושודר לראשונה ב-8 בינואר 2009 ב-MSN Music. בתחילת הקליפ מופיעה נערה בת עשרה שיושבת על ספסל בלילה כשברקע מופיע סולן הלהקה, ברנט סמית, ושר. הקליפ עובר אחורה בזמן, ואנחנו מגלים שהנערה עובדת כעוזרת לדייג, היא בת למשפחה לא מתפקדת, דואגת לאחיה הקטן ומטפלת בו, ויש לה בן זוג. היא שואפת להיות בלרינה ומתאמנת בחניה של המשפחה. כשהיא מבקשת מאמה רשות ללכת ללמוד בבית ספר לבלט, אמה מסרבת מיד בכעס, ומטיחה בה את החשבונות הרבים שעל המשפחה לשלם. בשלב זה מופיע רצף של רגעים שבו חושבת הנערה על הדברים בחייה שמשמחים אותה, אך בסיומו היא קמה ממיטתה ואורזת את חפציה, מחליטה לברוח לבית הספר לבלט. היא כותבת להוריה מכתב פרידה, נפרדת במבט מאחיה הקטן שישן, והולכת לספסל שבו החל הקליפ, ממתינה לאוטובוס. כשהוריה קוראים את המכתב, החרטה ניכרת על פניהם, והם מחבקים את אחיה הקטן באהבה ודאגה. הקליפ חוזר לנערה שעולה על האוטובוס, שבו יושבים גם יתר חברי הלהקה, ועושה את דרכה לעבר עתידה.
הקליפ צולם במיקומים שונים באי אנה מריה שלחוף מפרץ פלורידה. הנערה ואחיה הקטן מגולמים על ידי שחקנים מקומיים.
הצלחת השיר
השיר הוא להיטה המצליח ביותר של הלהקה נכון ל-2022. ב-27 בדצמבר 2008 הוא הגיע למקום הראשון במצעד שירי הרוק המיינסטרימי של הבילבורד, וב-14 בפברואר 2009 הגיע לראש מצעד שירי הרוק האלטרנטיבי של המגזין, והיה בכך לשיר הראשון של הלהקה שהגיע לראשות שני מצעדים.
ב-20 ביוני 2009, כמעט תשעה חודשים לאחר שחרורו, הגיע השיר גם לראש מצעד "40 השירים החמים למבוגרים" (Hot Adult Top 40 Tracks). היה זה השיר השלישי בהיסטוריה שהצליח להגיע לראש מצעדי הרוק המודרני, מצעד הרוק המיינסטרימי ומצעד הטופ 40 (קדמו לו השירים "One Headlight" של ה-Wallflowers ו-"Boulevard of Broken Dreams" של גרין דיי).
אנדריי איוואנוב
אנדריי איוואנוב (ברוסית: Андрей Иванов ; 24 ביולי 1775–1848) היה צייר רוסי בסגנון נאו-קלאסי שהתמחה בסצנות היסטוריות.
Second Chance
הצלחת השיר
השיר הגיע למקום השביעי במצעד ה"הוט 100" של בילבורד, והיה בכך לשיר היחיד של הלהקה עד היום שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד (ולמעשה גם היחיד שהגיע ל-40 הראשונים). השיר היה הראשון של הלהקה שדורג במצעד השירים החמים למבוגרים (Hot Adult Contemporary Tracks), ונכנס למצעד במקום ה-29. במצעד 40 שירי המיינסטרים (Mainstream Top 40) הגיע השיר למקום ה-3. השיר גם היה הראשון (ונכון ל-2022 גם המצליח ביותר) של הלהקה במצעד הקנדי של 100 השירים החמים (Canadian Hot 100) והגיע בו למקום ה-32.
אנדריי איוואנוב
ביוגרפיה
הוא ננטש על ידי הוריו וגדל בבית היתומים במוסקבה. הוא נרשם לקורסים היסודיים באקדמיה הקיסרית לאמנויות ב-1782, ולאחר מכן למד אצל גריגורי אוגריומוב וגבריאל פרנסואה דויין, וסיים את לימודיו ב-1797. הוא החל ללמד באקדמיה ב-1798 והפך לאקדמאי ב-1803.
בערך באותו זמן, הוא פגש את אשתו לעתיד, יקטרינה איוואנובנה דמרט (1782–1843). ב-21 בספטמבר 1800 התקיימה החתונה שלהם. בשנת 1806, נולד לבני הזוג איוואנוב הבן, אלכסנדר, אמן לעתיד. מאוחר יותר, כפרופסור בכיר, קיבל אנדריי איוואנוב דירה בבניין הראשי של האקדמיה. לבני הזוג איוואנוב היו עשרה ילדים.
Second Chance
הצלחת השיר
ב-29 במרץ 2009 הגיע השיר למקום ה-20 במצעד הטופ 20 של VH1 (VH1 Top 20 Video Countdown), והיה בכך לווידאו הראשון של הלהקה שהגיע למצעד. ב-16 במאי הגיע למקום הראשון בתוכנית (סמית וקרץ' הציגו את השיר בעצמם כאורחי התוכנית), ופעם נוספת ב-20 ביוני.
אנדריי איוואנוב
ביוגרפיה
במהלך תקופה זו, הוא עסק בהעתקת יצירות של המאסטרים האיטלקיים הישנים ובציור אייקונים. בשנת 1812 הוא מונה לפרופסור על ציורו של הנסיך מסטיסלאב האמיץ ועל תבוסתה של רדדיה. בשנת 1820 הוא צייר את הפרסקו "מינרווה מרחפת בשמיים" עבור גרם המדרגות בבניין האקדמיה.
Second Chance
הצלחת השיר
מדובר בשיר היחיד של הלהקה שהגיע למצעדים הבינלאומיים. באוסטרליה הגיע השיר למקום ה-19 ב-ARIA Charts, ובניו זילנד למקום ה-32 ב-RIANZ. בגרמניה הגיע השיר למקום ה-53 ב-GfK Entertainment Charts, ובאוסטריה למקום ה-13.
התקליטן האגדי קייסי קאסם בחר להיפרד מהקהל בשיר הזה, בתוכניתו האחרונה.
אנדריי איוואנוב
ביוגרפיה
ציורו "מותו של גנרל קולנב" הכעיס את הצאר ניקולאי הראשון כשהוצג ב-1830, ככל הנראה משום שהוא תיאר אירוע בעייתי בהיסטוריה הרוסית. כתוצאה מכך, איוואנוב הודח מהאקדמיה.
שטר אמנה
בדיני ממונות, שטר אמנה הוא שטר שכתוב בלשון שטר הלוואה, אך נכתב בלא הלוואה. והדין הוא שאסור למלוה להשהות את השטר בביתו.
שטר זה נקרא 'אמנה', משום שהוא ניתן מתוך אמון הלווה במלווה שלא יתבע ממנו כסף באמצעות השטר שבידיו, אלא אם כן ילווהו.
Second Chance
הצלחת השיר
מלבד הצלחתו במצעדים, השיר זכה גם להצלחה משמעותית במכירות. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו מעמד של תקליטון פלטינה משולש, על מכירת למעלה מ-3 מיליון עותקים (הסינגל הראשון של שיינדאון שהגיע למעמד פלטינה).
אנדריי איוואנוב
ביוגרפיה
כמה שנים לאחר מכן, כאשר חזר קארל ברולוב לרוסיה והוצג לו זר דפנה, הוא הוריד אותו מראשו והניח אותו במקום זאת על ראש איוואנוב, כאות כבוד והערכה.
שטר אמנה
מקור הדין
ואולם, נחלקו חכמים בתלמוד הבבלי בחלקו המדויק של הפסוק שממנו נלמד הדין:
Second Chance
הצלחת השיר
במאי 2021 הכריז הבילבורד על מצעד שירי הרוק הגדולים בכל הזמנים. השיר הגיע במצעד זה למקום ה-17, והיווה את הכניסה הגבוהה ביותר של שיינדאון למצעד (השיר "Bully" הגיע למקום ה-28, והשיר "Save Me" למקום ה-58).
אנדריי איוואנוב
ביוגרפיה
למרות פרישתו הכפויה, איוואנוב נשאר פעיל כצייר וחבר בכמה אגודות אמנותיות.
שטר אמנה
מקור הדין
יש שחולק על דין זה ומחדש בתלמוד ירושלמי שכל האיסור הוא רק כאשר משהה את השטר לאחר הזמן שקבע שיחזירנו לו.
המניע לכתיבתו
יש לפחות שלוש דעות בראשונים מה מניע אדם לכתוב שטר אמנה כאילו לווה בו:
אנדריי איוואנוב
ביוגרפיה
קברו בבית הקברות בסמולנסק לא שרד.
שטר אמנה
דין העדים
נחלקו האמוראים בדין חתימת העדים על שטר אמנה: בתלמוד הבבלי מבואר בשם רב ששת בריה דרב אידי שאסור לעדים לחתום על שטר אמנה מפני שהוא נקרא "עוולה", או מפני שעל ידי זה הוא מפסיד לאחרים, ששטר זה יהיה קדום לשטרות אחרים של הלוה שלוה מאחרים (וכן נפסק להלכה ברמב"ם ובשולחן ערוך ). לעומת זאת, בתלמוד הירושלמי מבואר בשם רבי חגי שאין איסור על העדים לחתום עליו, שכיוון שהמחויב בשטר מאמינו - אין איסור בחתימה, והאיסור הוא רק להשהותו.
על פי שיטת רב ששת בריה דרב אידי בתלמוד הבבלי, העדים שאמרו אמנה היו דברינו אינם נאמנים, משום שאין אדם משים עצמו רשע , אך אם אמרו העדים שבשעה שחתמו לא ידעו השטר היה אמנה, ואחר כך התברר להם הדבר - שאז אינם משימים עצמם רשעים - נאמנים. זאת לעומת המלווה, שאם אמר שהשטר הוא שטר אמנה נאמן מכל מקום, שהוא מפסיד לעצמו, ואינו רשע כיוון שבא לעשות תשובה ולהפסיד לעצמו ממון.
ניקולאי קרזין
ניקולאי ניקולאביץ' קרזין (ברוסית: Николай Николаевич Каразин: 1908 – 1842) היה קצין צבא, צייר וסופר רוסי. הוא ידוע בעיקר בציוריו המתארים מלחמות ומקומות אקזוטיים.
ביוגרפיה
ניקולאי קרזין סיים את לימודיו בבית הספר לצוערים במוסקבה בשנת 1862. בשנים 1865–1867 למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג.
כקצין צבא השתתף במערכה נגד מרד ינואר בפולין (1864), ובמסעות הצבאיים בטורקסטאן (1864–1870). בשנת 1871 פרש מהשירות הצבאי אך המשיך להשתתף ככתב צבאי ומאייר במלחמת רוסיה-טורקיה, 1877–1878 עם צבאות סרביה ורוסיה. על שירותו הצבאי הוענק לו מסדר ולדימיר הקדוש וחרב זהב. בשנים 1874–1879 הוא עבד עם משלחת מדעית שחקרה את מרכז אסיה. בשנים 1885–1886 נסע קרזין להודו יחד עם איבן מינייב. הוא גם נסע למצרים, איטליה, שווייץ ומקומות אקזוטיים רבים אחרים.
הפופולרי ביותר היה ספר הילדים שלו, "עגורים עפים דרומה", המספר את סיפורו של עגור שנדד מביצות אוסטשקוב לנילוס העליון. הספר שילב סיפור מעניין, תיאורים גאוגרפיים של המקומות בהם עף העגור ואיורים של המחבר.
מאוחר יותר התפרסם קרזין בעיקר כצייר ומאייר. הוא צייר בדים גדולים רבים שהוקדשו לקרבות ובעיקר לפעולות צבאיות בטורקסטאן. הוא היה מאייר ספרים פורה ואחד המחברים הבולטים של גלויות.
ב-1902 השתתף בפרויקט הראשון (שנדחה על ידי הממשלה) של המטרו של מוסקבה והפיק ציורים רבים המציגים את חזונו לגבי הפרויקט. בשנת 1904 קראזין הפך לאקדמאי של האקדמיה הקיסרית לאמנויות.
ג'ון אוגו
ג'ון אוגו אוגוצ'וקאו (באנגלית: John Ogu Ugochukwu; נולד ב-20 באפריל 1988) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי במכבי קביליו יפו מהליגה הלאומית.
קריירה
אוגו נולד בלאגוס שבניגריה. החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של אקווה סטארלט, אקווה יונייטד ואקדמית הספורט פליי. ב-23 בספטמבר 2006 החל את קריירת הבוגרים שלו בסלובניה כאשר חתם בדראווה פטוי מליגת העל הסלובנית. במדי דראווה פטוי שיחק ארבע שנים, במהלכן כבש שמונה שערים ב-97 הופעות.
בקיץ 2010 עבר לאתלטיקו קלוב דה פורטוגל ששיחקה אז בליגה השלישית בפורטוגל. לאחר שישה חודשים הוא עבר לספרד השכנה וחתם באלמריה, אך שיחק רק במדי קבוצת המילואים של המועדון בליגה השלישית. בנובמבר 2011 חזר לפורטוגל והצטרף ללייריה, אך בתום העונה נשרה הקבוצה לליגה השנייה.
ביולי 2012 עבר לאקדמיקה מליגת העל הפורטוגלית. הוא כבש את שערו הראשון באקדמיקה במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע הפורטוגלי נגד פונטה דה ברסה. את שער הליגה הראשון שלו בקבוצה כבש נגד ויטוריה סטובאל בניצחון חוץ מכריע שהבטיח את הישארותה של הקבוצה בליגה הבכירה. בסך הכול שיחק שנתיים באקדמיקה, וכבש שער אחד ב-27 הופעות ליגה.
לקראת עונת 2014/2015 הגיע לישראל, וב-2 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הפועל באר שבע, בתיקו 0–0 מול מכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. ב-7 בספטמבר חתם לארבע שנים על חוזה לארבע שנים במועדון. חמישה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב הקבוצה במשחק מול בית"ר ירושלים באצטדיון וסרמיל. ב-29 בנובמבר כבש את שערו הראשון במדי הפועל באר שבע, בניצחון הביתי 4–0 על מכבי נתניה. בסך הכול כבש ארבעה שערי ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ובסופה העפיל עמה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה 2–6 לאלופה מכבי תל אביב.
בעונת 2015/2016 התמודד עם באר שבע במוקדמות הליגה האירופית ואף כבש שער מול פ.צ תון השווייצרית, אך הקבוצה הודחה בסיכום שני המשחקים. בהמשך העונה הבקיע ארבעה שערים ובישל חמישה, היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות המדינה והיה בין המועמדים לתואר כדורגלן העונה.
בדירוג שערך אתר וואלה על ידי 60 עיתונאי ספורט ואנשי מקצוע לקראת עונת 2016/2017 נבחר אוגו ככדורגלן הטוב ביותר המשחק בישראל. ב-11 באוגוסט 2016 זכה עם הפועל באר שבע בתואר אלוף האלופים לאחר שניצחה 4–2 את מחזיקת הגביע מכבי חיפה. בהמשך התמודד עם הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות והגיע עמה לשלב הפלייאוף בו הודחה מול סלטיק, וכתוצאה מכך נשרה לשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-28 בדצמבר זכה עם באר שבע בגביע הטוטו לאחר ניצחון 4–1 על הפועל קריית שמונה במשחק הגמר. ב-29 באפריל 2017 כבש את שער הניצחון מול מכבי תל אביב, וזכה עם הפועל באר שבע באליפות בפעם השנייה ברציפות.
בעונת 2017/2018 כבש שלושה שערים ב-29 הופעות ליגה, זכה עם הקבוצה שוב בתואר אלוף האלופים, ובסופה זכה עמה באליפות שלישית ברציפות. בעונת 2018/2019 ערך 24 הופעות בליגה וכבש שער אחד, ובסופה הסתיים חוזהו והוא עזב את המועדון.
ב-10 בינואר 2020 חתם באל-עדאלה הסעודית.
ב-23 בינואר 2022 חתם בהפועל נוף הגליל. ב-30 במאי חתם במכבי קביליו יפו.
חיים אישיים
אוגו נולד וגדל בלאגוס בירת ניגריה לשעבר. ב-3 באוקטובר 2015 הציע נישואים לבת זוגו באצטדיון טרנר. בשנת 2016 נולדה לזוג בת.
יעקב בן-טולילה
קורות חיים
בן-טולילה נולד בתטואן שבמרוקו לוידל ומרסדס, כבן בכור למשפחה בת 3 ילדים. אביו שימש כמזכיר קהילת תטואן, בעוד שסבו יעקב היה שו"ב, דיין וראש ישיבת "יגדיל תורה" בעיר. את לימודיו היסודיים למד בבית הספר כי"ח, ואף הספיק ללמוד במשך שנת לימודים אחת במכון ללימודים תיכוניים הספרדי-מרוקני בתטואן. בשנת 1950, במסגרת עליית הנוער, עזב הנער בן-טולילה את עירו תטואן, בדרכו לעלות לארץ ישראל. במסגרת זו שהה, עם עוד 3 בני דודים, בבתי ילדים בצרפת, עד ליוני 1951, אז הפליגו לישראל, באונייה נגבה.
בישראל נקלטו ארבעת הילדים בחברת הנוער בקבוצת יבנה, שם שהה בן-טולילה עד לגיוסו לצה"ל כחייל במסגרת גרעין נח"ל שהצטרף לקיבוץ לביא.
בשנת 1956 הגיעו הוריו של בן-טולילה לארץ ישראל ביחד עם שני אחיו הקטנים, וכיוון שקליטתם בקיבוץ לא צלחה, עזב יעקב בשנת 1957 את הקיבוץ ועבר לגור עם הוריו במעברת קריית גת. בקריית גת עבד כחשמלאי, אך בראשית שנת 1958 עזב את המקום לאחר שקיבל הצעה מבני עקיבא לשמש כשליח התנועה בצפון אפריקה. עבודת השליחות במרוקו הייתה כרוכה בביקורים בצרפת, במחנות קיץ ובסמינרים של התנועה. בביקורים אלו הכיר את אשתו תמר, יהודייה-צרפתייה ממוצא הונגרי-פולני, שהייתה חברה בבני עקיבא בצרפת, ובינואר 1961 הם נישאו בעיר שטרסבורג. באותה שנה החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון עברית ותרבות צרפת. את לימודיו בירושלים המשיך כתלמיד, עוזר מחקר וכמרצה עד לשנת 1983, אז קיבל תואר דוקטור בלשון עברית (התזה נכתבה בהדרכת הפרופסורים דוד טנא וחיים בלנק, בנושא "מבטאי העברית המשמשת במושב של יוצאי מרוקו בנגב - פרק בפונולוגיה חברתית").
בשנת 1966, כשסיים את התואר הראשון, נודע לו שמחפשים מורה ללשון ולספרות בישיבת בני עקיבא "בית יהודה" בכפר מימון. הוא קיבל את המשרה ועבר עם משפחתו להתגורר בכפר מימון.
כעוזר הוראה ומחקר השתתף במפעל משותף לאוניברסיטת הנגב ולאקדמיה ללשון עברית בנושא "אוצר מלים וצורותיהן לפי תעודות שבכתב". לימד ארמית, ותחביר לשון המקרא, כן השתתף במחקר במעבדה לחקר הדיבור באוניברסיטת בן-גוריון.
במהלך השנים שימש בן-טולילה כמרצה אורח במרכזים אוניברסיטאיים בחו"ל, כגון: המחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת מונטריאול והמרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת הרווארד, במרכז הלאומי למחקר מדעי בצרפת, המועצה הלאומית הספרדית למחקר בספרד ועוד.
משנת 1996 כיהן בן-טולילה כפרופסור באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2005 פרש לגמלאות.
תפקידים שונים
במהלך הקריירה האקדמית של בן טולילה הוא כיהן כיועץ לגופים שונים. היה חבר בוועדה משותפת למשרד החינוך ולאוניברסיטת בן-גוריון, להכנת השתלמויות למורים לעברית בבתי הספר במחוז הדרום. חבר המועצה הארצית של איל"ש, חבר הוועדה האקדמית של "המרכז ללשונות היהודים וספרויותיהם" של האוניברסיטה העברית בירושלים. היה חבר יועץ באקדמיה ללשון העברית ולאחר מכן נבחר כחבר מלא בה, כן השתתף מטעמה כחבר בוועדה לקביעת מונחי תחבורה ובוועדה למונחי גאוגרפיה. היה חבר מועצת המערכת של כתב העת חלקת לשון, ויעץ בפרויקט כינונו של מאגר העברית המדוברת בישראל. היה חבר הדירקטוריון של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו וחבר ועדת ההיגוי והוועדה האקדמית של מרכז משה דוד גאון לתרבות הלאדינו. ב-2015 נבחר לשמש חבר מתכתב באקדמיה המלכותית של ספרד.
גישתו באשר ללימוד הלשון העברית
בן טולילה הוא פטריוט של הלשון העברית, לדבריו הלשון היא מרכיב חשוב בתרבותו ובזהותו הלאומית של כל עם, ועל אחת כמה וכמה אצל העם היהודי שהביא לעולם את התנ"ך הכתוב עברית. הוא מציג את טעותו של הרצל כאשר כתב בספרו "מדינת היהודים" כי לכשתקום המדינה, היא לא תוכל להשתמש בשפה העברית, "לשון עתיקת יומין שאינה בשימוש" - והכול ישוחחו בשפות שונות כמו בקנטונים בשווייץ, בעוד שבפועל השפה העברית במדינת ישראל, פורחת.
בן טולילה סבור שעל המורים ללשון ללמד באופן כזה, שהתלמיד יהיה מסוגל לפרש טקסט כתוב באמצעות הידע והכלים שרכש, זאת לעומת המצב הקיים בו המורים מתווכים בין הטקסט לבין התלמיד. במקום להדריך אותו להבין את הטקסט בעצמו. הוא גם מעביר ביקורת על תרגום טקסטים על ידי המורים לשפה דלה.
פרס
זכה בפרס רנה ונסים גאון על תרומה ייחודית ליצירה בתחום מורשת יהודי צפון-אפריקה לשנת תשע"ו.
פרסומים
יעקב בן טולילה חיבר ספרים ומאמרים רבים, להלן רשימה נבחרת.
פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג
ביוגרפיה
פיליפ לודוויג נולד ב-2 באוקטובר 1547 בצווייבריקן, לוולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ואנה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה.
בשנת 1569 נהרג אביו וולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, במהלך מלחמות הדת בצרפת. לאחר מותו חילקו בניו את נחלותיו ביניהם: פיליפ לודוויג קיבל את פפאלץ-נויבורג, יוהאן קיבל את פפאלץ-צווייבריקן, אוטו היינריך קיבל את פפאלץ-זולצבאך, פרידריך קיבל את פפאלץ-צווייבריקן-ווהנשטראוס-פארקשטיין וקרל קיבל את פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד.
משפחתו
ב-27 בספטמבר 1574 התחתן פיליפ לודוויג עם אנה מקלווה, בתם של וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג ומריה מאוסטריה, דוכסית יוליך-קלווה-ברג, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
אלוהי הדברים הקטנים (אלבום)
אלוהי הדברים הקטנים הוא שם אלבומה השישי של הזמרת מירי מסיקה, אשר יצא לאור לחנויות ב-22 ביוני 2017, שלוש שנים לאחר אלבומה הקודם.
האלבום הופק על ידי רוני בראון, ניר מימון ואיתי צוק בחברת התקליטים הליקון.
אדוארד דניסון רוס
מוצא משפחתי וחינוך
אדוארד דניסון רוס גדל והתחנך במשפחה שבה אביו היה כומר. לאחר שהשלים את לימודיו האקדמיים ביוניברסיטי קולג' לונדון וכמו כן לאחר תקופת לימודים קצרה בפריז, רוס קיבל את הדוקטורט שלו ב-1895. תזת הדוקטורט שלו עסקה במייסדה של השושלת הספווית, אשר שלטה בפרס, שאה אסמאעיל הראשון. ב-1896, הוא התקדם בתפקידיו האקדמיים ומונה לדוקטור לפילולוגיה, כאשר הוא עובד באוניברסיטת שטרסבורג ולאחר מכן מונה לפרופסור לשפה הפרסית, תוך שהוא עובר ללמד ולהרצות ביוניברסיטי קולג' לונדון. ממקום גאוגרפי זה, לונדון, ובשל תפקידו האקדמי הבכיר, דניסון רוס החל לצאת למסעות ארוכים ברחבי מרכז אסיה ופרס, כדי ללמוד את תרבות האזורים הגאוגרפיים הללו, בצורה מעמיקה יותר.
הודו: 1901 - 1914
בשנת 1901, רוס הסכים למינויו למנהל המדרסה המוסלמית ששכנה בקולקטה, שהייתה באותם ימים בירת הראג' הבריטי, שם הוא ראה צורך להכיר מקרוב את המוסלמים שהתגוררו בהודו, כדי להחליף איתם רעיונות וכדי ללמוד מהם ובעיקר, מהמורים העמיתים שלו במכללה וכן לעמוד איתם בקשר. ב-1911, רוס אף התמנה למשרת פקיד בכיר במחלקה לחינוך המסונפת למדרסה (מזכיר עוזר במחלקה). במסגרת תפקיד זה, הוא ארגן ומיין את כתבי היד החשובים שנמצאו בספרייה המקומית בעיר פטנה. במסגרת עבודתו בממשלת הודו הבריטית, הוא היה אחראי על שימור המסמכים הרשמיים של הממשלה כקצין משרד הרשומות של הממשל ההודי. רוס היה גם פרופסור עמית באוניברסיטת קולקטה ושימש כחבר פעיל באגודה האסייתית של בנגל. אך הוא לא הגביל את עצמו ללימודי אסלאם, אלא רכש ידע באופן מדורג בשפות נוספות, כגון: סנסקריט, סינית וטיבטית. כהוקרה על הישגיו, הוענק לרוס ב-1912, אות האבירות של מסדר האימפריה ההודית.
לונדון: 1914 - 1939
ב-1914, חזר רוס לאנגליה תוך שהוא מתמנה לעוזר ראשי במוזיאון הבריטי, שם הוא קיטלג את אוספיו של החוקר האוסטרי-בריטי אורל שטיין (1862 - 1942), שחקר בעיקר את מרכז אסיה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, רוס עבד עבור רשויות הצנזורה ועבור שירות המודיעין הצבאי, אשר במסגרתו הוא פיתח וחיבר מילונים בעשרים שפות שונות, זאת כדי שיאושרו על ידי רשויות הצנזורה לאחר תום המלחמה.
ב-1916, מונה רוס למנהלו הראשון של בית הספר ללימודי המזרחנות של אוניברסיטת לונדון (School of Oriental Studies at the University of London), שמאוחר יותר ישנה את שמו לבית הספר ללימודי המזרחנות ואפריקה (SOAS - School of Oriental and African Studies). זאת בשל שליטתו הרחבה בשפות רבות ובשל כישורי הניהול וההוראה שלו - משרה בה החזיק עד 1937; במהלך כל אותו הזמן הוא גם העביר שיעורים בשפה הפרסית. בשל הישגיו אלו, הוענק לו התואר סר.
החל מ-1926, בשיתוף פעולה עם ההיסטוריונית איילין פאואר (1889 - 1940), רוס פרסם את סדרת הספרים נוודי ברודוויי (Broadway Travellers). במסגרתה הוא כלל כרוניקות של אנשי מסעות ומגלי ארצות מכל הזמנים, תוך שהוא כולל ביאורים מפורטים וכן מוסיף חומרים משלו, בדגש על הנגשת סדרת ספרים זו בקרב הקהל הרחב הדובר אנגלית. בשנותיו המאוחרות הוא לקח על עצמו התחייבויות נוספות, תוך שהוא מעניק הרצאות רבות, ביניהן שתיים אותן העביר בארצות הברית, במהלכן נאם בקונגרס האמריקאי.
אישיותו ונישואיו
נאמר על רוס שהוא שלט ב-49 שפות, כאשר הוא דובר באופן שוטף 30 מהן. הוא נישא לליידי דורה רובינזון (1869 - 16 באפריל 1940), החל מ-1904. אולם, נישואיהם לא הניבו ילדים והם נותרו ערירים. עיר הולדתה של דורה רוס הייתה הול והיא הייתה פסנתרנית מוכשרת ביותר; החתונה עצמה התקיימה במהלך חופשה בוונציה; רוס חלק עם אשתו אהבה למוזיקה. רוס נחשב לאישיות עם נוכחות אנרגטית, היה בעל התלהבות עצומה מהחיים וניחן ביכולת לעבוד קשה. דבר אשר הוביל את בית הספר ללימודי המזרחנות וללימודי אפריקה (SOAS), להגדיל את מצבת כוח האדם שלו ותוך כדי כך, לצמוח בתור אחד המוסדות המובילים ללימוד והוראת מדעי אסיה אשר הוקמו.
קרב רמאדי השני (1917)
קרב רמאדי השני התחולל במבואות העיר רמאדי, עיראק במהלך ספטמבר 1917 בין הצבא הבריטי לצבא האימפריה העות'מאנית במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. הקרב התחולל לאחר הכישלון הבריטי לכבוש את רמאדי במהלך קרב רמאדי הראשון, והיה המשך המאמץ של הבריטים לסלק את הצבא הטורקי ממסופוטמיה. הקרב הסתיים בניצחון הבריטים, ובנפילה בשבי של רוב הכוח הטורקי שהגן על העיר.
רקע
בשלהי 1916, לאחר כישלון מאמצי השחרור של הנצורים בעיר כות, מונה פרדריק סטנלי מוד כמפקד המערכה במסופוטמיה (כח D של חיל המשלוח ההודי). לאחר שחיזק משמעותית את כוחותיו יצא למערכה נוספת למיגור הטורקים באזור. בפברואר 1917 כבש הצבא הבריטי, בשנית, את העיר כות במהלך קרב כות השני ובמרץ אותה שנה נכבשה בגדאד. כדי להבטיח את אחיזתו בבגדאד ניהל מוד את המערכה על סמארה שהרחיבה את אחיזת הבריטים מצפון וממזרח לבגדאד.
מטרות קרב רמאדי
עיקר המאמץ המלחמתי של הבריטים התנהל לאורך נהר החידקל אולם לפי תוכניתו של מוד נדרשה התקדמות גם לאורך הפרת כשהערים המרכזיות, בגזרה זו, היו פלוג'ה ורמאדי. כבר במרץ הדפו הבריטים את הטורקים מפלוג'ה (במסגרת המערכה על סאמארה) והיעד הבא שסומן הייתה העיר רמאדי. מטרות כיבוש עיר זו הותוו כבר לפני קרב רמאדי הראשון והיו כדלקמן: לאחר כישלון הניסיון הראשון לכבוש את רמאדי, שנגרם מתנאי מזג אוויר קיצוניים, המתין הפיקוד הבריטי לסתיו ושקד על הכנת תוכנית משופרת לכיבוש העיר. תוכנית זו הושפעה גם מאילוץ חדש: התארגנותה של קבוצת ארמיות ילדרים הטורקית שיעדה הראשוני היה לכבוש בחזרה את בגדאד. כוח זה הורכב מהארמייה השישית (שכבר פעלה במסופוטמיה), הארמייה השביעית (ארמייה חדשה) וקורפוס אסיה (שהיה מורכב ברובו מחיילים גרמנים ואוסטרים) ומונה לפקד עליו אריך פון פאלקנהיין. תוכנית זו של הטורקים האיצה את לוח הזמנים מתוך כוונה לחסום את התקדמות הטורקים לאורך הפרת. בסופו של דבר החליט פאלקנהיין להפנות את כוחותיו לארץ ישראל.
תוכנית הקרב הבריטית
בעוד שבקרב רמאדי הראשון תקפו הבריטים חזיתית מכוון מזרח כללה התוכנית לקרב השני מתקפה רגלית מכוון דרום ומשלוח כח חסימה מערבית לעיר.
כלקח מקרב רמאדי הראשון, בו היווה החום הקיצוני גורם מרכזי בתבוסה הבריטית, דאגו הבריטים לאספקה סדירה של מים ללוחמים בעזרת 350 משאיות להובלת מים.
מהלך הקרב
ב-27 בספטמבר 1917 בערב החלו שתיים מבריגדות הרגלים (ה-12 וה-42) לצעוד לאזור שמדרום לרמאדי. במקביל עקפה בריגדת הפרשים את העיר מדרום והקימה מחסומים על כביש היציאה המערבי של העיר. הערכות הכוחות נמשכה עד שעות אחר הצהריים של 28 בספטמבר אז ניתן האות לפתיחת הקרב. הבריטים החלו בירי ארטילרי על עמדות הטורקים בזמן שחיילי הרגלים התקדמו צפונה לכוון העיר. ב-29 בספטמבר לפנות בוקר החלו הטורקים לסגת דרך גשר עזיזיה שממערב לעיר אולם נתקלו בכוח החסימה. לאחר כשעה וחצי של קרבות נסוגו הטורקים בחזרה לעיר ועם בוקר כבשו הבריטים את הגשר וחסמו לחלוטין את היציאה מהעיר. במקביל המשיכו הכוחות הרגליים להתקדם מדרום ולפני הצהריים הבינו הטורקים הנצורים שאפסה כל תקווה והחליטו להיכנע.
תוצאות הקרב
נפגעים:
בנוסף לשבויים הרבים לכדו הבריטים בעיר ציוד רב, תחמושת ונשק (כולל 13 תותחים ו-12 מכונות ירייה).
הניצחון המוחץ שיכנע שבטים ערבים להעביר תמיכתם מהטורקים לבריטים וסייעו בכך למאמץ המלחמה של הבריטים.
הניצחון עודד את הבריטים להמשיך במסע הכיבוש שלהם כשהיעד הבא שלהם היה העיר הית במעלה הפרת.
זיל-3250
זיל 3250 (רוסית: ЗИЛ-3250) הוא דגם של מיניבוס מתוצרת יצרנית הרכב זיל מברית המועצות, אשר מיוצר החל מ-1998 ועד היום.
עד שנת 2013 יוצרו 1,998 יחידות.
דגם הזיל 3250 תוכנן ל-22 נוסעים (כולל נהג).
אחד הלקוחות הגדולים הראשונים, בשנת 1999 הייתה חברת ההובלה "נוסע מוסקבה" Transagentstwo-T, אשר משרתת את תושבי מוסקבה בחלקים גדולים של העיר בדגם זיל-3250.
נראו דה אוליביירה
ביוגרפיה
נראו דה אוליביירה ראמוס נולד בלאז'ס, מחוז סנטה קטרינה, האימפריה הברזילאית, ב-3 בספטמבר 1888, לווידל ז'וזה דה אוליביירה ראמוס ותרזה פיוזה ראמוס. הוא סיים את לימודי המשפטים בשנת 1909 לאחר שלמד באוניברסיטת סאו פאולו. בשנת 1911 החל את השתתפותו בעיתונות ופוליטיקה. בשנת 1921 הוא הקים את העיתון רפובליקה (A República) והיה אחד המארגנים של הארגון הפוליטי "תגובת הרפובליקה", תנועה שתמכה במועמדותו של נילו פסניה לבחירות לנשיאות במרץ בשנה שלאחר מכן, בה זכה ארתור ברנרדס מטעם המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס.
ב-1 במאי 1935 הוא מונה בידי ורגאס לתפקיד מושל מדינת סנטה קטרינה והחל בתקופה של עשר שנים בה נותר בתפקיד זה. לממשלו היו שני היבטים רלוונטיים במיוחד; ההיבט הראשון היה תשתיות הדרכים הרבות שתרם להקמתן, שבאותה עת סיפקו לסנטה קטרינה את הכבישים המהירים הטובים ומבין השמורים ביותר בכל ברזיל. ההיבט השני, ברמה הפוליטית, היה סכסוכים עם פלגים פוליטיים ניכרים במושבה הגרמנית (כינוי להתיישבות גרמנית נרחבת בסנטה קטרינה וריו גראנדה דו סול, אשר תושביה שמרו על הפרש תרבותי מהאוכלוסייה התרבותית-פורטוגזית ברובה), בהם היו אוהדי הנאציזם והאינטגרליות. בנוסף, ממשל אוליביירה התקין כמה עמדות בריאות ציבוריות, מעין קופות חולים, ובנה את בניין המחלקה לבריאות הציבור. בשנת 1945 העביר אוליביירה את תפקידו בתור מושל סנטה קטרינה ליואיס גאלוטי, הפרקליט המשפטי הרשמי של הממשלה הפדרלית.
ב-1954 נבחר לכהונה נוספת בסנאט וכעבור שנה מונה לממלא מקום נשיא הסנאט, בתקופה בה נשיא המדינה ז'טוליו ורגאס שם קץ לחייו וסגן הנשיא קפה פיליו, המשמש כנשיא הסנאט מתוקף תפקידו, הושבע לתפקיד נשיא המדינה והיה צורך להחליפו כנשיא הסנאט. שבועות ספורים לאחר שנכנס פיליו לתפקיד נשיא המדינה, הוא יצא לנבצרות מטעמים רפואיים והוחלף על ידי יושב ראש בית הנבחרים של ברזיל קרלוס לוז, אך לאחר שלושה ימים שכיהן לוז בתפקיד, בצל חששות וחשדות להפיכה צבאית הוא הודח והוחלף על ידי דה אוליביירה, שמילא את תפקיד הנשיא למשך שלושה חודשים (11 בנובמבר 1955 עד 31 בינואר 1956) ועד כניסתו לתפקיד של הנשיא הנבחר ז'וסלינו קוביצ'ק. ב-12 בנובמבר ביקר אוליביירה את קפה פיליו בבית החולים, והביע את כוונתו להעביר אליו את נשיאות המדינה בחזרה ברגע שיסיים את התאוששותו הבריאותית ממחלת הלב שלו. כעבור שלושה ימים סיים פיליו את שהותו בבית חולים לאחר שהשתפר מצבו הבריאותי. אולם ב-20 בנובמבר, שר המלחמה אנריקה לוט שוחח עם פיליו והודיע ​​לו כי על רקע התסיסה הפוליטית, חזרתו לנשיאות לא תהיה נוחה. פיליו התעקש לחדש את תפקידו, אך ב-21 בחודש הקונגרס העביר חקיקה שאיסרה את מינויו המחודש. הנשיא לשעבר הוחזק אז במאסר בית בדירתו בקופקבנה. ב-1 בינואר 1956 הוארכה כהונת הממשלה הזמנית של אוליביירה עד ה-26. בפברואר. למרות זאת, ב-31 בינואר העביר אוליביירה את הממשלה לז'וסלינו קוביצ'ק, שבאותו מועד מינה את אוליביירה לתפקיד שר המשפטים.
בסוף מאי של אותה שנה, אוליביירה העביר לצבא הוראה ממשלתית לדכא את ההפגנות העממיות שהחלו בבירה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו כנגד העלייה בשיעורי המיסים על שימוש בחשמל. העיר נפלה לידי ממשל צבאי והוכרז על מצב חירום לאומי ובמהלך המאבק הוטל מצור על מטה איגוד הסטודנטים הלאומי, על חופי מפרץ גואנברה. הפגיע במפגינים הובילה לשערורייה משפטית ואוליביירה הועמד לחקירה להבהיר את עמדתו באירוע. לאחר מכן המשיך אוליביירה לכהן בתפקידו בתור שר המשפטים. אוליביירה נהרג ב-16 במאי 1958 בהתרסקות מטוס.
Wonder (אלבום)
Wonder (בעברית: פלא) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר הקנדי, שון מנדס. האלבום יצא לאור תחת הוצאת חברת התקליטים איילנד רקורדס ב-4 בדצמבר 2020.
גריגורי אוגריומוב
גריגורי אוגריומוב (ברוסית: Григорий Угрюмов; 11 במאי 1764 – 28 במרץ 1823) היה צייר דיוקן והיסטוריה רוסי בסגנון קלאסי.
Wonder (אלבום)
רקע
ב-30 בספטמבר 2020 כתב מנדס בחשבון הטוויטר שלו את הציוץ "WHAT IS #WONDER" באותו היום השיק מנדס את האתר השיווקי של האלבום. מאוחר יותר באותו היום הוציא מנדס טיזר בחשבון היוטיוב הרשמי שלו הכולל את רצועת ה-"Intro" (בעברית: "רצועת הפתיחה") מתוך האלבום. הטיזר כולל בתוכו פרטים הנוגעים לאלבום. בסרטון, מצלמה עוברת בסטודיו אמנות ונוחתת על פסנתר שנראה כאילו מנגנים בו ביד חסרת גוף, אם כי זה למעשה מנדס ששוכב מתחת לכלי. בעוד שרצועת הפתיחה מתחילה כבלדה פשוטה, ממש כשהקליפ מסתיים מצטרף למנגינה מלודיה של סינתיסייזר. בסוף הסרטון מופיעים שני תאריכים: 2 באוקטובר - צאת סינגל הבכורה, וה-4 בדצמבר - צאת האלבום.
גריגורי אוגריומוב
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחת סוחרים שהיו במקור ממחוז ירוסלבל. בשנת 1770, הוא נרשם לכיתות יסוד באקדמיה הקיסרית לאמנויות ולאחר מכן למד אצל איוואן אקימוב. הוא סיים את לימודיו בשנת 1785 וזכה במדליית זהב על ציורו של הגר וישמעאל במדבר. ב-1787 הוא קיבל מלגה ללימודים באיטליה, שם צייר פסלים קלסיים ועם שובו לרוסיה הפך למורה לציור היסטוריה באקדמיה.
ב-1794 הוא הפך למועמד לאקדמיה וקיבל את התואר ב-1797 על ציורו את יאן אוסמר- גיבור מהמאה ה-10. בשנת 1800, הוא התמנה לפרופסור וישב במועצת המנהלים של האקדמיה. בשנת 1820, הוא הפך לרקטור של ציור היסטוריה.
Wonder (אלבום)
רקע
במכתב ששיתף עם עוקביו ברשתות החברתיות, כתב מנדס על האלבום:
על מנת לקדם את האלבום, סרט תיעודי באורך מלא שנקרא "שון מנדס: פלאות" שבוים על ידי גרנט זינגר יצא לאור בנטפליקס ב-23 בנובמבר 2020, ותיעד את השנה האחרונה בחייו של מנדס, כולל הצלחתו, את סיבוב ההופעות Shawn Mendes: The Tour משנת 2019 ואת היצירה של האלבום הנוכחי. מנדס תפקד כמפיק בפועל של הסרט.
גריגורי אוגריומוב
ביוגרפיה
הוא זכה בהכרת רצף של צארים וצארינות, וביצע עבודות גדולות בקתדרלת השילוש של מנזר אלכסנדר נבסקי, טירת מיכאילובסקי, קתדרלת קאזאן ובכנסיית גדוד המשמר של פינלנד.
Wonder (אלבום)
ביקורות
האלבום קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה. האתר Metacritic נתן לאלבום ציון משוקלל של כ-61 מתוך 100 על בסיס של 8 ביקורות. המגזין אנטרטיינמנט ויקלי נתן לאלבום ביקורת חיובית וכתב כי וציין לטובה את השירים "Teach Me How to Love" ו-"Piece of You". מגזין רולינג סטון גם סקא את האלבום לחיוב וכתב כי.
גריגורי אוגריומוב
ביוגרפיה
הוא היה ידוע גם בזכות דיוקנאותיו של אנשים בולטים מחוץ לאצולה.
תלמידיו כללו שמות רבים שהפכו לציירים מוכרים כמו אנדריי איוואנוב, ואסילי שבייב, אלכסיי יגורוב ואורסט קיפרנסקי.
Wonder (אלבום)
הצלחה מסחרית
האלבום הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד הבילבורד 200, והיה לאלבומו הרביעי ברצף שהגיע להישג זה. האלבום הגיע ל-89,000 יחידות בארצות הברית בשבוע הראשון לצאתו.
רשימת שירים
מנדס פרסם את רשימת השירים לאלבום בחשבונות המדיה החברתית שלו.
Magic!
מג'יק! (באנגלית:Magic!) היא להקת רגאיי מקנדה שפועלת בעיר טורונטו.
כל חברי הלהקה פעלו בטורונטו במסגרות שונות לפני הקמת הלהקה.
הסינגל הראשון של הלהקה Rude יצאה ב-12 באוקטובר 2013. השיר הגיע למקום השישי במצעד הפזמונים הקנדי והתברג לעשירייה הראשונה בארצות נוספות. האלבום Don't Kill the Magic יצאה בשנת 2014 והוא הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים הקנדי ולמקום השישי בBillboard 200. השיר השלישי באלבום Let Your Hair Down יצאה גם כסינגל נפרד והגיע למקום ה-20 בקנדה. בשנת 2015 הלהקה זכתה בשני פרסי ג'ונו ומפיק הלהקה זכה בפרס נוסף.
השערת המגע
השערת המגע היא תיאוריה פסיכולוגית המדגישה את חשיבות המגע הישיר בין קבוצות להפחתת עצימות העימותים ושינוי דעות קדומות. השערת המגע מניחה שהבאת שתי קבוצות הנמצאות בקונפליקט למרחב משותף שבו יכירו זו את זו תעורר תהליך חיובי של גילוי האנושיות וצמצום של העוינות ביניהן. בספרו "טבעה של דעה קדומה" משנת 1954 פרש הפסיכולוג החברתי גורדון אולפורט את התיאוריה, לאחר שאיחד ממצאי מחקרים קודמים בנושא. בספרו טען כי "ניתן להפחית דעה קדומה (אלא אם כן היא מושרשת עמוק במבנה האופי של היחיד) על ידי מגע שווה-סטטוס בין קבוצות הרוב והמיעוט המחפשות אחר מטרות משותפות. ההשפעה של המגע תוגבר אם תתלווה לה תמיכת מוסדות חברתיים (כמו- חוקים, מנהגים ואווירה ציבורית ולוקלית), ובהנחה שהמגע הוא מהסוג המוביל לתפיסת עולם של אינטרסים משותפים ואנושיות משותפת בין חברי שתי הקבוצות".
Magic!
בשנת 2016 יצאה האלבום השני Primary Colours. הוא לא הצליח לשחזר הצלחת האלבום הראשון והגיע בקנדה למקום ה-19.
השערת המגע
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם השנייה וביטול ההפרדה הגזעית בצבא ובמוסדות ציבוריים נוספים בארצות הברית, נוצרה סיטואציה חדשה בה התקיים מפגש ומגע יומיומי בין קבוצות מגזעים שונים. במשך כמאה שנים, המדיניות הרשמית התוותה יחס "נפרד אבל שווה" לשחורים, כלומר, הייתה הפרדה בכל חלקי החיים כמו: חינוך, תחבורה, שירותי רפואה ועוד. פסקי דין כמו פסק דין בראון נגד מועצת החינוך מ-1954, שביטל את ההפרדה במערכת החינוך האמריקאית, התוו מדיניות חדשה ולמעשה מציאות חדשה. עם זאת, שנים של הפרדה לא העלימו את הדעות הקדומות, הסטריאוטיפים, האיבה והפחד מפני השחורים. השערת המגע נבעה מהצורך של קובעי מדיניות חוקרים מתחום מדעי החברה למצוא דרכים להפחית האיבה והפחד.
תנאים למגע בין קבוצות
אולפורט התווה ארבעה תנאים לכך שמגע בין קבוצות יפחית דעות קדומות:
Magic!
אלבום נוסף Expectations שוחרר בשנת 2018.
בובאל מערבי
בובאל מערבי (שם מדעי: Alcelaphus buselaphus major; קרוי גם בובאל ענק), הוא אחד מששת תת-המינים של בובאל איילי החי במערב אפריקה, ותואר לראשונה בשנת 1869. ברוב הטקסונומיות מתייחסים אליו עדיין כתת-מין של הסוג בובאל (הנחשב כסוג ומין יחיד). תת-מין זה הוא הגדול ביותר משאר תת-המינים, והשני בגודלו בתת-משפחת הבובאלים לאחר הגנו הכחול. בעבר הלא רחוק תפוצתו חפפה עם תת-המין בובאל ג'קסון, וייתכן כי בתקופות מוקדמות יותר אף עם תת-המין הנכחד בובאל צפוני. מבחינה חיצונית האנטילופה הדומה לו ביותר היא ההירולה הנדירה, ולאחר מכן הבובאל הצפוני; שניהם קטנים ממנו באופן ניכר. שמו המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: "Alcelaphus" = אייל וצבי, "buselaphus" = פר וצבי, ומתייחס לדמיון שלו לשלושת פרסתנים האלה: גובה, קרניים ולוע של פר, ראש ומבנה גוף של אייל, וצבע פרווה בהיר ורגליים ארוכות כשל צבי. "major" = גדול, בהתייחסו לגודל הגוף שלו היוצא דופן משאר תת-המינים. שמותיו הרשמיים "בובאל מערבי" ו"בובאל ענק", מתייחסים לתפוצתו במערב אפריקה ולגודלו. הבובאל המערבי הוא אחד מהפרסתנים הגדולים של מערב אפריקה, לצד איילנד ענק, תאו היער ובונגו.
תיאור
הבובאל המערבי מתאפיין בזוג קרניים גדולות וכבדות - דמויות נבל: הקרן צומחת באלכסון לכיוון מעלה, מתעגלת מעט וממשיכה בצורה ישרה, ולבסוף מתעקלת לאחור - מה שבשילוב של שתי הקרניים ביחד יוצר צורת "U" מלפנים. לעומתו קרני הבובאל הצפוני צומחות לכיוון קדימה וקטנות יותר, ואילו קרני ההירולה דקות וגדולות בצורה יוצאת דופן כך שלא ניתן להתבלבל ביניהם. לעיתים הקרניים זהות לצורת ה-"V" המעוקלת של בובאל ג'קסון ובובאל הכף. קרניו עבות בצורה אחידה ברוב הקרן, ורק לקראת הסוף הופכות לדקות בהדרגה. למרות שבבסיס הן די צמודות אחת לשנייה עדיין יש ביניהן מרחק ברור, ובקצוות המרחק פי-8 מהבסיס. לאורך הקרן יש לרני הבובאל כ-11 טבעות גדולות ובולטות, והמרווח המשמעותי בין טבעת לחברתה נותן לקרן מראה אלגנטי ועדין; הקצוות חלקות וחדות, ולעיתים גם הבסיס. תחילת צמיחת הקרן אצל עגלים צעירים מתאפיינת בשני שפיצים חדים וחלקים בצורת "V". צבע הקרניים בהיר מן הרגיל - כחלחל או אפרפר בדרך כלל ופעמים גם חלודה כהה. כשאר תת-המינים ההבדל בין קרני הזכרים לנקבות אינו נראה אצל בובאל המערבי לבד אולי מעובי ומשקל. הפרווה של הבובאל המערבי חלקה ומבריקה, ומורכבת משערות דלילות וקצרות. צבע הפרווה הוא הבהיר ביותר מתת-המינים - חולי חיוור בדרך כלל, עם אזורים כהים יותר בצבע חום צהבהב בהיר. אין זה נדיר לצפות בפרטים בצבע חום אדמה אחיד. הגרון, צדדי הבטן הרגליים הקדמיות והמותניים נוטים לצבע כהה יותר, בעוד שצדדי הצוואר, הרגליים האחוריות, ופלג הגוף האחורי לצבע בהיר; העכוז הוא האזור החיוור ביותר בגוף הבובאל, ומגיע עד לצבע של לבן קרמי. הצבע של הרגליים משתנה בין כהה בצד החיצוני לבהיר בצד הפנימי, ולפעמים ישנם על הברכיים פסים או כתמים שחורים דהויים. בצדדי הצוואר ישנם כפלי עור קטנים שעלולים להיות כהים מן הרגיל. צבעו של הזנב זהה לצבע הכללי של הגוף, ומסתיים בציצת שיער ארוכה ומברשתנית בצבע שחור. גם העור התחתון הסמוך לפרסות בצבע כהה, ומ"עוקץ הקרן" ועד לכתף יש לעיתים פס אדמדם כהה. צבע פניו של הבובאל המערבי בדרך כלל חיוור כצבע הגוף, אך לעיתים גם יהיה חום בהיר או אדמדם בהתאם לצבע הפרט. החרטום נוטה להיות כהה יותר מהלחיים, וסביב "עוקץ הקרן" והאוזניים לצבע כהה מן הרגיל. בדומה להירולה גם לבובאל המערבי יש פס לבן קרמי בין העיניים, אך בעוד שאצלו הוא ישר ועבה יותר ומסתיים בשני משולשים בצדדי העיניים, אצלה הפס דק יותר עם צורה הפוכה של "V" עדין. סביב הלוע והשפתיים ישנו כתם כהה בצבע חום שחרחר. צבע האוזניים כהה ביחס לפנים, והקצוות בדרך כלל שחרחרות. לבובאל המערבי גוף ארוך, רחב, וגדול בהשוואה לשאר תת-המינים, צוואר קצר, חרטום מוארך ו"עוקץ קרן" בולט וייחודי. יש לו גבנון בולט בכתפיים, רגליים גדולות, ארוכות וחזקות, בלוטות ריח גדולות וכהות, לוע עגלגל ואף מחורץ בצורת "U". אין הבדל בולט כל כך בין הזכרים לנקבות. מידות הגוף של בובאל מערבי: גובה הכתפיים: עד 145 ס"מ. אורך הראש והגוף: עד-245 ס"מ. אורך הקרניים: 60-50 ס"מ. אורך הזנב: 70-45 ס"מ. משקל: עד 200 ק"ג.
הבובאל המערבי מצוי במערב אפריקה במדינות הבאות: מערב צ'אד והרפובליקה המרכז אפריקאית, צפון קמרון, מזרח, מרכז ומערב ניגריה, צפון בנין, טוגו, גאנה וחוף השנהב, דרום ניז'ר, מאלי ובורקינה פאסו, צפון ומרכז גינאה, מזרח גינאה ביסאו וגמביה, ודרום ומזרח סנגל. ייתכן כי היה נפוץ גם בדרום מאוריטניה. כרוב תת-המינים, הבובאל המערבי מאכלס אזורים מישוריים - בעיקר "סוואנות גינאה" (סוואנות גשומות המאפיינות את מערב אפריקה), חורשים דלילים, שולי הסאהל, והוא נראה בתדירות גבוהה יותר משאר תת-המינים ביערות גשם טרופיים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת: 1,000-500 מ"מ לשנה.
האקולוגיה שלו דומה לשאר תת-המינים: פעיל בקבוצות של 5 עד 20 פרטים, עם פעילות מוגברת בשעות הבוקר והערב, ומנוחה בשעות הצהריים. תזונתו מורכבת ברובה מעשבים. לעיתים הם מתקבצים בעדרי נדידה קטנים - בעיקר כשיש מחסור במים. הם מסוגלים לרוץ במהירות של עד 80 קמ"ש. בעוד שהנקבות חברותיות, הזכרים הבוגרים טריטוריאליים ובודדים, ומנסים לתפוס לעצמם שטח אותו הם מסמנים בצואה, שתן, ובלוטות ריח. במהלך עונת הרבייה הם חייבים להישאר צמודים לטריטוריה כדי שלא תילקח על ידי זכרים אחרים, והם אפילו אינם הולכים לשתות מים. הריונה של הנקבה נמשך כ-8 חודשים לאחריהם נולד עגל יחיד השוהה בימיו הראשונים בסבך. צבעו חיוור אף יותר משל הבוגרים, ועד גיל 3 חודשים קרניו מתחילות לצמוח, פרוותו מקבלת גוון כהה יותר, ותחת הפס הלבן יש לו "משקפיים" לבנים. הוא נגמל לאחר ארבעה חודשים, ומגיע לבגרות משנה וחצי עד שנתיים וחצי כשעד אז הוא צמוד בדרך כלל לאימו. תוחלת חייו כ-19 שנים.
הבובאל המערבי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "קרוב לסיכון" (NT); למרות שמעל 95% מהאוכלוסייה מוגבלת כיום לתוך וסביב אזורים מוגנים כדוגמת הפארק הלאומי קומואה והפארק הלאומי ניוקולו-קובה, המספרים שלהם הולכים ופוחתים גם שם. אומדן האוכלוסייה העולמי הוא כ-36,000 פרטים.
שמאייל
מרים אל-קטאן (בערבית: Maryam Alqatan; נולדה ב-28 ביוני 1969), הידועה בשם הבמה שמאייל (בערבית: شمايل), היא זמרת כוויתית לשעבר.
קריירה מוזיקלית
את אלבום הבכורה שלה Ya athabi, הוציאה בשנת 1998. האלבום זכה להצלחה ובעקבותיו יצא אלבום נוסף בשנה שלאחר מכן, Kaser alzejaj. בהמשך, הוציאה אלבום אולפן שלישי, Katheb o sadeg אך לאחר הוצאתו, חדלה מלהוציא אלבומים במשך שלוש שנים.
בשנת 2003, יצא אלבומה הרביעי והאחרון Mahad tharbkom ala edekom. שמאייל הפסיקה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 2014.
ויקטור אלכסנדרוביץ' שרטר
ויקטור אלכסנדרוביץ' שרטר (ברוסית: Шрётер, Виктор Александрович; 1901–1839) היה אדריכל רוסי עם שורשים גרמנים-בלטים.
ויקטור, בנו של אלכסנדר גוטליב שרטר, למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנקט פטרסבורג המשיך את לימודיו באקדמיה הפרוסית לאמנויות בברלין ובתום לימודיו שם הוענקה לו מדליית זהב, דבר שהיה נדיר לגבי מי שהגיע מבחוץ.
שרטר התקבל בשנת 1858 לאגודת האדריכלים בברלין וסייר ולמד אדריכלות בגרמניה, בלגיה, צרפת, שווייץ, איטליה ואוסטריה ולאחר שחזר לסנקט פטרסבורג הוזמן ללמד שם באוניברסיטה לאדריכלות והנדסה אזרחית.
בשנת 1862 הוענק לו תואר אמן מטעם האקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנקט פטרסבורג והוא נחשב למומחה באדריכלות אקלקטית.
שרטר פיתח סגנון המשלב אבנים טבעיות בצירוף לבנים שעברו עיבוד בשריפה בטמפרטורה גבוהה ויצר גרסה רוסית של אר נובו.
שרטר בנה מחדש והרחיב את תיאטרון מריאינסקי לאחר שבניין התיאטרון המקורי נשרף.
מוזיאון הציירים הגדולים
מוזיאון הציירים הגדולים (בגרמנית: Gemäldegalerie Alte Meister) הוא מוזיאון לאמנות בעיר דרזדן, גרמניה. המוזיאון מציג כ-750 ציורים מן המאה ה-15 ועד המאה ה-18.
היסטוריה
בשנת 1560 ייסד אוגוסט הראשון בדרזדן את "לשכת האומנות" של הנסיכים הבוחרים מסקסוניה. בתקופה זו, אספנות של ציורים הייתה חלק מאוספים כללים של אמנות, מדע ותחומי עניין אחרים של בעליהם. רק בתחילת המאה ה-18 החלו אוגוסט השני ובנו אוגוסט השלישי שהיה גם מלך פולין, באיסוף שיטתי של ציורים, ובמשך תקופה של כ-60 שנה הורחב האוסף באופן משמעותי.
בשנת 1745 נרכשו 100 מן הציורים הטובים ביותר שהיו בבעלותו של דוכס מודנה וצורפו לאוסף.
בתקופה זו התפרסם אוסף הציורים ברחבי אירופה והמשיך להתרחב באמצעות רכישת עבודות מרחבי היבשת כאשר המפורסמת מכולן הייתה הרכישה בשנת 1754, של המדונה הסיסטינית, יצירתו של רפאל משנת 1512.
בשנת 1838 הזמין פרידריך אוגוסט השני מסכסוניה את האדריכל גוטפריד סמפר, לתכנן משכן חדש וראוי לאוסף. האגף החדש של המוזיאון בארמון צווינגר נבנה בשנים 1847 ועד 1854 ובשנת 1855 נפתח "המוזיאון המלכותי החדש" בגלריית סמפר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה המוזיאון סגור. יצירות האומנות נשמרו במקום בטוח אך המבנה עצמו ניזוק באופן קשה כתוצאה מההפצצה המאסיבית על העיר. לאחר המלחמה הוחרמו הציורים על ידי יחידות התגמול של הצבא האדום ונמצאו ציורים שהוחבאו על ידי הנאצים במכרות והם שוחזרו והועברו למוסקבה ולקייב ואוכסנו במוזיאון פושקין. בשנת 1955 הוחזרו 1,240 ציורים לדרזדן והוצגו בקומת הקרקע ההרוסה למחצה של גלריית סמפר.
תהליך הבנייה מחדש של המוזיאון הסתיים בשנת 1960 וגלריית הציירים הגדולים נפתחה מחדש. למרות ניסיונות השימור, התברר כי 206 ציורים נהרסו ו-507 ציורים אחרים נעלמו. במשך השנים אותרו חלק קטן מן הציורים האבודים אך כיום חסרים עדיין 450 מן האוסף המקורי.
האוסף
קירות אולמות התצוגה של האוספים במוזיאון מובחנים ביניהם בצבעי רקע שונים עבור כל סגנון. אמנות איטלקית מוצגת על רקע ארגמני, אומנות הולנדית ופלמית על רקע ירוק ואומנות ספרדית וצרפתית על קירות ברקע אפור.
אדמונד דה-ואל
אדמונד דה-ואל (באנגלית: Edmund de Waal; נולד ב-10 בספטמבר 1964) הוא אמן חזותי, קדר, מעצב וסופר בריטי.
דה-ואל נולד בנוטינגהאם, אנגליה, לכומר האנגליקני ויקטור דה-ואל ולאסתר אלין (לבית לנדס-מויר). אביו כיהן כדקאן של קתדרלת קנטרברי בין השנים 1976–1986. סבתו של דה-ואל, הסופרת, הייתה צאצאית למשפחת הבנקאים והסוחרים היהודים- אפרוסי - ונישאה לאיש העסקים ההולנדי הנדריק דה-ואל שהיגר לאנגליה. קורות משפחת אפרוסי מתוארות בספרו של אדמונד דה-ואל "הארנבת עם עיני הענבר". דה-ואל מתגורר בלונדון, נשוי לסוזן צ'נדלר ולהם שני בנים ובת.
תחילת דרכו
דה-ואל התחנך בבית הספר King’s School בקנטרברי. הוא החל לעסוק בקדרות כבר בגיל 5 בחוג ערב שנועד למשפחות. מגיל 17 בילה כשנתיים בהתמחות בקדרות בסדנה של ג'פרי וייטינג, שהיה תלמידו של הקדר האנגלי ברנרד ליץ', ואף דחה לשם כך את התחלת לימודיו באוניברסיטה. במהלך תקופת החניכה נסע ליפן וביקר בסדנאות כפריות של קדרים נודעים. בשנת 1983 החל לימודי ספרות אנגלית בטריניטי הול קולג' באוניברסיטת קיימברידג', אותם סיים בהצטיינות בשנת 1983. בכל אותה עת עסק גם בקדרות בסדנא באוניברסיטה, אותה הקפיד לפקוד מדי יום. בסיום הלימודים פתח סדנה לקרמיקה על מנת לייצר כלי חרס זולים לשימוש יומיומי, על פי תפיסתו של ברנרד ליץ', אך המיזם לא לא צלח. הוא עבר לשפילד והחל בניסיונות לעבוד עם פורצלן. ב-1991 הוא זכה במלגה לשנתיים מטעם קרן אנגלו-יפנית (Daiwa Anglo-Japanese Foundation) שבמסגרתה למד יפנית במשך שנה באוניברסיטת שפילד ושנה נוספת בטוקיו ביפן. בעת שהותו ביפן החל בתחקיר לקראת כתיבת מונוגרפיה אודות ברנרד ליץ' ועסק גם בקדרות. בשלב זה החל ליצור סדרות של כלי פורצלן, צנצנות עם דפנות שקועות, שאורגנו בקבוצות.
סגנון אמנותי
עם שובו לאנגליה ב-1993 התגורר דה-ואל בלונדון והחל ליצור כלים בסגנונו הייחודי, פורצלן עם זיגוג סלדון. הצורות היו קלאסיות במהותן, אך עם שקעים וצביטות בחומר תוך שינויים עדינים במרקם ובגוון. עבודותיו של דה-ואל נותרו בעיקרן בסגנון האנגלי-אוריינטלי אך הוא אך עוסק גם במודרניזם ובעיקר בתנועת הבאוהאוס. כבר בזמן לימודיו באוניברסיטה החל להתעניין בסידור מחדש של חללים גדולים במוזיאונים ובגלריות לאמנות. רוב עבודותיו מורכבות מכלי חרס גליליים עם זיגוג סלדון בהיר. ביצירותיו העכשוויות הוא מתמקד בבניית קבוצות עצמים ושילובם במפתחים ובחללים גדולים. דה-ואל מאמין בהשפעות ההדדיות בין המזרח והמערב ובין הקרמיקה לתחומי אמנות נוספים כגון ציור, פיסול, מוזיקה, או ארכיטקטורה.
קדר ומעצב - התפתחות והישגים
יצירותיו של דה-ואל אלה הפכו אופנתיות מאוד ובשנת 1995 ערך תערוכת יחיד ראשונה. מאז השתתף בתערוכות רבות באנגליה וברחבי העולם.
בשנת 2002 יצר יצירה גדולה ושלימה בפרויקט "חדרי קרמיקה" במוזיאון ג'פרי לאמנות דקורטיבית בלונדון.
בשנים 2004–2011 דה-והל כיהן כפרופסור לקרמיקה באוניברסיטת ווסטמינסטר. ביום ההולדת של המלכה בשנת 2011 הוענק לדה-ואל עיטור "מסדר האימפריה הבריטית" OBE עבור שירותו בתחום האמנות.
בשנת 2010 פרסם את ספרו "הארנבת עם עיני הענבר" שיצא לאור תחילה באנגליה ומאוחר יותר בניו יורק. הספר עוסק בקורות קרובי משפחתו היהודית מצד סבתו – אם אביו – משפחת אפרוסי, תוך מעקב אחרי אוסף פסלונים יפניים מיניאטוריים שהיו ברשות קרוביו. פסלוני הנצוקה נרכשו במהלך המאה ה-19 והתגלגלו במשך הדורות בתוך המשפחה עד שנמסרו לדה-ואל על ידי קרובו, איגי אפרוסי, שהתיישב ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה. הספר זכה לשבחי הביקורת, היה רב מכר שמכר יותר ממיליון עותקים ותורגם ליותר מ-25 שפות. דה-ואל זכה בסדרת פרסים באנגליה בעקבות הצלחת הספר, בהם: פרס קוסטה לביוגרפיה, פרס גאלאקסי לספר ביכורים ב-2010, ופרס אונדאצ'י מטעם האגודה המלכותית לספרות בשנת 2011. בשנת 2019 הושאל אוסף פסלוני הנצוקה לתצוגה קבועה במוזיאון היהודי בווינה. ספרו השני של דה-ואל The white road פורסם בשנת 2015 ועוסק במסעו לחשיפת ההיסטוריה של החרסינה מראשיתה בסין ועד לראשוני יצרני הפורצלן באנגליה, וודג'ווד וקוקוורתי.
דה-ואל יצר עבודות גדולות שהוצגו באחוזת צ'טסוורת במחוז דרבישייר (בה מצוי אחד מאוספי האמנות הגדולים בבריטניה), מוזיאון טייט הבריטי (הגלריה הלאומית לאמנות בלונדון), באחוזת קטלס יארד  בקיימברידג', במוזיאון האמנות פיצוויליאם  באוניברסיטת קיימברידג', וכן במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, הגדול מסוגו בעולם המוקדש לאמנות דקורטיבית. בשנת 2012 הוזמנה אצלו עבודה עבור מתחם סידג'וויק המודרני באוניברסיטת קיימברידג'. במסגרת עבודה זו הוא יצר חלונות תצוגה השקועים במדרכות סביב המתחם ובהם מונחים כלי חרסינה. שנה מאוחר יותר הוא ערך תערוכת בכורה בניו יורק בגלריית גגוסיאן לאמנות מודרנית בה הציג יצירה בהשראת המשורר היהודי, יליד צ'רנוביץ, פאול צלאן. בנובמבר 2013 שודרה ב-BBC 3 תוכנית המתעדת במשך שנה את הכנותיו של דה-ואל לתערוכה בניו יורק.
בשנת 2014 הוזמנו אצלו שתי עבודות נוספות לתצוגה בקתדרלת סאות'ק בלונדון ובגני פולקסגרטן בווינה. כמו כן הציב סדרת ארונות תצוגה תלויים מלאים בכלי חרס במוזיאון טרנר לאומנות עכשווית בקנט. באותה שנה יצאה לאור מונוגרפיה אודות חייו ויצירתו של דה-ואל אשר בכתיבתה השתתפו הסופרים א. ס. בייאט, קולין טויבין ופיטר קאריי  וכן אלכסנדרה מונרו המשמשת כאוצרת במוזיאון גוגנהיים ניו יורק. מאז 2010 הציג תערוכות יחיד נוספות בלונדון, ברלין, ז'נבה, וינה ולוס אנג'לס.
משנת 2017 דה-ואל פעיל באגודת הצדקה האנגלית "ציורים בבתי-חולים" העוסקת באומנות כאמצעי לריפוי וסיוע חברתי. מאז 2010 הוענקו לו תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות קיימברידג', שפילד, נוטינגהאם, ניו יורק, ייל ולונדון. הוא מכהן בחבר הנאמנים של מוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון ופעיל בעמותה המפעילה באנגליה רשת של מועדוני נוער המתמקדים בחינוך לאמנות, עיצוב, אופנה, כתיבה, מדע והנדסה.
ספריו
בשנת 1998 פרסם דה-ואל את המונוגרפיה על הקדר ברנרד ליץ'. לדעת דה-ואל " ליץ' הוא הדובר הגדול של יפן והמזרח, האיש שהבין את המזרח והסביר אותו לכולנו..." הוא ציין שליץ' לא שלט בשפה היפנית והתמקד רק בתחום צר של קרמיקה יפנית. הערותיו אלה עוררו ביקורת מצד חסידיו של ליץ'.
בשנת 2010 פרסם את ספרו "הארנבת עם עיני הענבר" שיצא לאור תחילה באנגליה ומאוחר יותר בניו יורק. הספר עוסק בקורות קרובי משפחתו היהודית מצד סבתו – אם אביו – משפחת אפרוסי, תוך מעקב אחרי אוסף פסלונים יפניים מיניאטוריים שהיו ברשות קרוביו. פסלוני הנצוקה נרכשו במהלך המאה ה-19 והתגלגלו במשך הדורות בתוך המשפחה עד שנמסרו לדה-ואל על ידי קרובו, איגי אפרוסי, שהתיישב ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה. הספר זכה לשבחי הביקורת, היה רב מכר שמכר יותר ממיליון עותקים ותורגם ליותר מ-25 שפות. דה-ואל זכה בסדרת פרסים באנגליה בעקבות הצלחת הספר, בהם: פרס קוסטה לביוגרפיה ופרס גלאקסי לספר ביכורים ב-2010, ופרס אונדאצ'ה מטעם האגודה המלכותית לספרות בשנת 2011.
בשנת 2011 פורסם ספרו "The Pot Book" ובו אנתולוגיה של 300 כלי קרמיקה. ספר נוסף בשם "The white road" פורסם בשנת 2015 ועוסק במסעו של דה-ואל לחשיפת ההיסטוריה של החרסינה מראשיתה בסין ועד לראשוני יצרני הפורצלן באנגליה, ודג'ווד וקוקוורתי.
מגדל האמנות מיטו
מגדל האמנות מיטו (ביפנית: 戸 芸 術 館, מיטו גייג'וצוקאן) הוא מתחם אומנויות במיטו, איבראקי, יפן. הוא נפתח בשנת 1990 במסגרת חגיגות המאה של עיריית מיטו. הוא כולל אולם קונצרטים שיש בו 680 מקומות, תיאטרון עד 636 מקומות, גלריה לאמנות עכשווית ומגדל בולט. אראטה איזוזאקי היה האדריכל, בעיצוב אקוסטי של נגאטה אקוסטיקה.
Wildside
Wildside הוא שיר של הזמרת והשחקנית האמריקאית, סברינה קרפנטר, והזמרת והשחקנית האמריקאית, סופיה קרסון. השיר, שיצא ב-20 במאי 2016, הופיע בפסקול של הסרט הבייביסיטריות יוצאות להרפתקאות.
נכון לנובמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-22 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הלירי הועלה ליוטיוב ב-3 ביוני 2016. נכון לנובמבר 2021, הווידאו קליפ הלירי נצפה למעלה מ-101 מיליון פעמים.
BMP-2
BMP-2 (ר"ת של Боевая Машина Пехоты;בתירגום: "רכב קרבי של חיל הרגלים") הוא נגמ"ש לחימה אמפיבי ואופני מתוצרת ברית המועצות.
ה-BMP-2 פותח כמחליף ל-BMP-1 והוא נחשב לאחד מכלי הרכב הצבאיים הנמכרים בעולם. כיום משתמשות בו כ-31 מדינות. עיצובו המוצלח הביא לכך שהיה בייצור ברוסיה בין 1980 ל-2008.
פיתוח
במלחמת יום הכיפורים שהייתה טבילת האש של נגמ"שי BMP-1, נפגעו נגמ"שי BMP-1 מצריים שספגו פגיעות ממקלעי 12.7 מ"מ נאט"ו בצדדים ומאחור. התותח (2A28 Grom) הציג אי דיוקים בתנאי שטח מעבר ל-500 מטר, וטילי הסגאר היו קשים להכוונה מעמדתם על הצריח. הצוותים הטכניים הסובייטים הוטסו לסוריה כדי לבחון כלים שעברו את הלחימה, ומתוך הלקחים והתובנות שנלמדו פותח מחליפו ה-BMP-2.
תחילה ברית המועצות הוציאה שיפור ל-BMP, ה-BMP-1P , שנועד לשמש כממלא מקום כדי לטפל בבעיות החשובות יותר עם העיצוב הקיים. נוספו ל-BMP מדוכות עשן וטילי ה-9M14 מליוטקה הוחלפו בטילי ה-9M111 פאגוט, ה-BMP-1P שודרג בהדרגה עד שנת 1980.
עיצוב
באופן כללי ה-BMP-2 זהה ל-BMP-1. השינויים המשמעותיים היו:
היסטוריית שירות
בברית המועצות ה-BMP-2 היה בדרך כלל בשימוש ביחידות ממוכנות, ביחידה ממוכנת היה BMP אחד וביחידות שריון היו שני נגמ"שי BMP.
במדינות ברית ורשה ה-BMP-2 היה נפוץ. לדוגמה, במזרח גרמניה בכל יחידה ממוכנת היו שלושה BMP. פולין תכננה להחליף את כל ה-BMP-1 שלה ב-BMP-2 אך בגלל בעיות כספיות התכנון לא יצא לפועל.
רוזנות פלנדריה
עד שנת 1477, אזור הליבה בשליטה צרפתית היה ממערב לסכלדה ונקרא "פלנדריה המלכותית" (בהולנדית: Kroon-Vlaanderen, בצרפתית: Flandre royale). מלבד זאת, הרוזנים, מהמאה ה-11 ואילך, החזיקו באדמה ממזרח לנהר כפייף של האימפריה הרומית הקדושה: "פלנדריה הקיסרית" (Rijks-Vlaanderen או Flandre impériale). הרוזנות הצטרפה לשכנותיה בארצות השפלה כחלק מארצות השפלה הבורגונדיות משנת 1384, מה שבסופו של דבר סיבך את יחסיה עם צרפת. רוב הרוזנות הפך לחלק מהאימפריה לאחר שלום מדריד ב-1526 ושלום הגברות ב-1529.
BMP-2
היסטוריית שירות
מערכות בהן היו BMP-2