cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קולומבוס קרו
מחאת SaveTheCrew#
ב-17 באוקטובר 2017, הכריז נשיא הקבוצה, אנתוני פריקורט, על כוונתו להעתיק את הקבוצה מאוהיו לאוסטין, בירת טקסס. אחת הסיבות לבחירה דווקא באוסטין, הייתה היותה העיר האמריקנית היחידה עם אוכלוסייה של מעל 500,000 תושבים, ללא קבוצת ספורט מקצוענית. טענות נוספות שהועלו כדי להצדיק את המעבר הייתה הירידה במכירת הכרטיסים העונתיים (אל מתחת לרף המינימום – 10,000 מנויים לעונה), והעובדה שאצטדיון מפרה לא היה ממוקם ליד הדאונטאון של קולומבוס.
בעקבות הצהרתו של פריקורט על המעבר המתוכנן של הקרו לאוסטין, החלו אוהדי הקבוצה בקמפיין נרחב ברשתות החברתיות עם האשטאג SaveTheCrew#, ואף השיקו את אינטרנט ייעודי לקמפיין. בנוסף לרכישה מאסיבית של כרטיסים עונתיים, על מנת להחזיר את הקבוצה לרף 10,000 המנויים הנדרש, פעילי המחאה עירבו גורמי ממשל בעיר קולומבוס עצמה, ואף ניסו להשפיע על תוצאות ההצבעה של מועצת העיר אוסטין, בניסיון להביא את חבריה לדחות את הרעיון.
לאחר שהניסיון כשל, ופריקורט השיג רוב במועצת העיר של אוסטין להמשך המהלך, פנו פעילי המחאה לאפיק המשפטי, ותבעו את פריקורט ואת הקומישינר של ה-MLS, דון גרבר, בבית משפט באוהיו. בסיס התביעה הסתמך על חוק מקומי במדינת אוהיו (משנת 1996) הדורש מכל אדם המשתמש במשאבים ציבוריים או בכספי ציבור של המדינה לצורך מימון חלקי (או מלא) של קבוצת ספורט, המעוניין להעתיק קבוצה מקומית לעיר או למדינה אחרת, להצהיר על כוונותיו לפחות חצי שנה בטרם תחילת הליך העתקת הקבוצה. זו הייתה הפעם הראשונה שחוק זה, שנחקק עקב מעבר הקליבלנד בראונס לבולטימור, בשנת 1995, הועמד למבחן בבית המשפט.
לבסוף הושגה פשרה לפיה הקרו תישאר בקולומבוס, ותעבור לבעלות של חברת אנשי עסקים מקומיים מאוהיו (ביניהם הבעלים של הקליבלנד בראונס), בעוד פריקורט יוכל להמשיך בפרויקט בו הוא החל באוסטין, והקבוצה הצטרפה לליגה בעונת 2021 כחלק מהרחבה של ה-MLS. בנוסף, אישרה מועצת העיר קולומבוס בניית אצטדיון חדש לקבוצה, באזור הדאונטאון, בו ממוקמים בין היתר גם מגרש הבייסבול Huntington Park, והיכל Nationwide Arena (המשמש את קבוצת ההוקי קולומבוס בלו ג'אקטס).
הישגים מקומיים
בשנת 2008 הצליחה הקבוצה לשחזר את ההישג משנת 2004, ולזכות שוב במגן האוהדים, אך הפעם הקבוצה הצליחה להעפיל אף לגמר ה-MLS ולזכות בגביע ה-MLS לאחר שניצחה באצטדיון מפרה, מגרשה הביתי, את הניו יורק רד בולס בתוצאה 3-1. בעונת 2020 המקוצרת (עקב מגפת הקורונה) סיימה הקבוצה במקום השלישי במחוז המזרחי (והרביעי בליגה). עם זאת, לאחר שפילדלפיה יוניון, טורונטו וספורטינג קנזס סיטי הודחו מהתחרות עוד לפני הגמר של כל מחוז, הפכה קולומבוס לקבוצה עם הניקוד הגבוה ביותר בליגה, שטרם הודחה, והובטח לה יתרון ביתיון בגמר המחוזי ובגמר ה-MLS. במשחק הגמר, פגשה קולומבוס את סיאטל סאונדרס שסיימה את עונת המשחקים הסדירה במקום השישי בליגה, וניצחה אותה 3-0 באצטדיון מפרה.
הישגים בינלאומיים
בשנת 2021, זכתה הקבוצה בתואר הבינלאומי הראשון שלה, לאחר שניצחה באצטדיון Lower.com פילד, בגמר גביע קמפאונס, את אלופת מקסיקו לשנת 2020, קרוז אזול, בתוצאה 2-0. בכך הפכה קולומבוס קרו לקבוצה השנייה מליגת ה-MLS (אחרי אטלנטה יונייטד) שזכתה בתואר זה, המהווה מעין "סופר קאפ" של הליגות האמריקנית והמקסיקנית.
היריבות עם סינסינטי
על אף הזמן הקצר יחסית שעבר מאז נוסד מועדון הכדורגל של סינסינטי, היריבות בין שני המועדונים התפתחה מהר מאד, בעיקר עקב נסיבות שמחוץ למגרש הכדורגל. בין הסיבות ליריבות בין המועדונים היא היריבות העירונית בין קולומבוס, בירת אוהיו, לבין סינסינטי, העיר הוותיקה ביותר במדינת אוהיו, המהווה מרכז מסחרי ותחבורתי חשוב באזור ה-TriState (נקודת מפגש הגבולות בין אוהיו, אינדיאנה וקנטקי). בנוסף, במהלך המאבק על השארת הקרו בקולומבוס, נטען כי אוהיו עצמה לא תיפגע, וכי אוהדי קולומבוס קרו יכולים להדרים את 120 הקילומטרים המפרידים בין הערים, אם ברצונם להמשיך ולצפות במשחקי MLS, דבר שהרגיז עוד יותר את אוהדי הקרו, שהחלו לחשוד שאישור הצטרפותה של סינסינטי לליגה נועד, בין היתר, כדי לאפשר את העתקת הקרו לאוסטין.
בעונת המשחקים של 2017, נפגשו הקבוצות לראשונה (במסגרת גביע ארצות הברית הפתוח), וסינסינטי, על אף שעדיין שיחקה בליגת המשנה באותו זמן, ניצחה את קולומבוס 1-0 ועלתה לשמינית הגמר (הודחה רק בחצי הגמר). עם זאת, נכון לתום עונת המשחקים 2021, סינסינטי טרם הצליחה לנצח משחק ליגה בקולומבוס, אך קולומבוס הצליחה לנצח בסינסינטי כבר פעמיים.
בנוסף ליריבות הישירה בין המועדונים, בשנת 2021 הוחלט כי משחק מוקדמות מונדיאל 2022 בין ארצות הברית למקסיקו, ה"קלאסיקו" של CONCACAF, יועתק מאצטדיונה החדש של קולומבוס קרו לאצטדיון החדש של סינסינטי, מה שרק העכיר עוד יותר את האווירה המתוחה במילא (על אף שמדובר במשחק נבחרת, ולא במשחק ליגה).
הסלוגן Hell is Real
הכינוי המקובל באוהיו ליריבות בין המועדונים הוא Hell is Real. מקור השם הוא בשלט מיסיונרי שנמצא על כביש I-71 דרום (מקולומבוס לסינסינטי), והסלוגן אומץ על ידי אוהדי שתי הקבוצות כסמל ליריבות המרה ביניהן. עם זאת, ועל אף השימוש בביטויים המרמזים על איבה בין הצדדים, במהלך חצי עשור של יריבות, לא נרשמו תקריות אלימות בין קבוצות האוהדים במשחקים בין הקבוצות, ואין הפרדה בין מחנות האוהדים בימי דרבי (בתוך האצטדיונים או מחוצה להם).
יריבויות אחרות
מלבד הדרבי של אוהיו נגד סינסינטי, לקולומבוס קרו ישנן עוד מספר יריבויות עיקריות בליגה:
היריבויות עם שיקגו וטורונטו
היריבות של קולומבוס עם טורונטו, נובעת מסיבות דומות לזו עם שיקגו. כשש שעות נסיעה מפרידות בין מגרשה הביתי של קולומבוס לבימו פילד שבטורונטו, ולפיכך אוהדים משני המחנות נוסעים למשחקי החוץ של קבוצתם. עם זאת, נכון לשנת 2021, טרם הכריע משחק בין שתי הקבוצות על זכייה של אחת מהן בתואר כלשהו (או אובדן שלו).
היריבות עם אוסטין
היריבות עם אוסטין, שהחלה רק בעונת 2021, אינה קשורה לכדורגל באופן ישיר, והיא ברובה חד-צדדית (מהצד של קולומבוס). המרחק הרב בין הערים (כמעט 2,000 קילומטרים), והעובדה שאין טיסה ישירה המחברת ביניהן, לא מאפשרת לאוהדים משני המחנות להגיע למשחקי החוץ, אלא אם מזדמן להם להיות בעיר ביום משחק. עם זאת, סוגיית העברת הקרו לאוסטין יצר רגשות שליליים כנגד הקבוצה, ובמשחקיה של הקרו (גם לא נגד אוסטין) לא אחת ניתן לשמוע שירים בגנותה של אוסטין ובייחוד כנגד הבעלים שלה (נכון לשנת 2021) – אנתוני פריקורט. למעשה, מכיוון ששתי הקבוצות לא משחקו אף באותו מחוז של ה-MLS, הן נפגשות רק אחת לעונה (אלא אם הן נפגשות גם בגמר גביע ה-MLS) והיריבות שלהן על המגרש היא שולית ביותר.
סמלים
לאחר שאנתוני פריקורט לקח את המושכות בהנהלת הקרו, שינתה הקבוצה את סימלה בפעם הראשונה. ב-8 באוקטובר 2014 חשפה הקבוצה סמל חדש, שעוצב בקפידה רבה. הסמל הפך לעגול, כצורתו של כדורגל, והוא כלל בתוכו את שם העיר, ואת התוספת SC (מועדון כדורגל; באנגלית אמריקנית: Soccer Club). עשרת הפסים בתוך הסמל מייצגים את עשר הקבוצות המייסדות של הליגה (כולל הקרו בעצמה), והמספר "96" מייצג את שנת הצטרפותה של קולומבוס ל-MLS. הריבועים הזהובים-שחורים מייצגים את הדגלים שהאוהדים שישבו ביציע Nordecke המיתולוגי, הניפו במהלך משחקי הבית, ואשר הפכו מזוהים עם הקבוצה. העיגול האמצעי בסמל, עוצב בצורה דומה לעיגול הנמצא בדגל מדינת אוהיו, סמל לכך שהקבוצה מייצגת לא רק את העיר קולומבוס לבדה, אלא את מדינת אוהיו כולה.
בשנת 2021, כחלק מהמיתוג החדש של הקבוצה, חשפה ההנהלה החדשה של הקרו את הלוגו הנוכחי של הקבוצה. שמה של העיר ושם הקבוצה הוצאו מהסמל עצמו (אך נכתבו מעליו ומתחתיו, בהתאמה), והאות C, המייצגת הן את שם העיר והן את שם הקבוצה, הוכנסה פנימה. שנת הייסוד, 96, גם היא הושארה בסמל החדש. למרות זאת, ועל אף מחאתם של אוהדי הקבוצה כנגד ניסיונו של פריקורט להעתיקה לאוסטין, הם קיבלו את הסמל החדש במורת רוח, ופתחו במחאה חדשה בסימן "Keep the Crew" (מאנגלית: "שמרו על הקרו"). על אף שנכון לנובמבר 2021, הסמל החדש נשאר כמו שהוא, הקבוצה עצמה חזרה לשחק עם הסמל הישן על חולצות השחקנים.
אוהדים
עד שנת 2008, בטרם החליטה הנהלת הקרו על שינוי חלקו הצפוני של אצטדיון מפרה, והפיכתו לבמה (על מנת לאפשר הגדלת רווחים בפגרת הליגה), היו לקבוצה שלוש קבוצות אוהדים: Crew Supporters Union (מאנגלית: איחוד האוהדים של הקרו), Hudson Street Hooligans (מאנגלית: החוליגנים מרחוב האדסון), ו-La Turbina Amarilla (מספרדית: הטריבונה הצהובה). כל אחת מקבוצות האוהדים הייתה שונה מרעותה בקבוצת הגיל של חבריה, כמו גם במוצא האתני שלהם.
בניית הבמה החדשה, אילצה את שלוש קבוצות האוהדים לשבת בפינה הצפון-מזרחית של האצטדיון, יחדיו. לאור זאת, ארגוני האוהדים השונים התגבשו לארגון אחד, המתקרא Nordecke (מגרמנית: "הפינה הצפונית"). הבחירה בשם גרמני מדגישה את העבר של המורשת הגרמנית של העיר. החל משנת 2009, החלו אוהדים אלה לצאת יחד למשחקי החוץ של הקבוצה, מה שתרם לגיבושם. הצלחתה של קבוצת עידוד זו, הבאה את הקבוצה לקרוא ליציע הצפוני כולו (יציע העמידה) בLower.com פילד בשם Nordecke. ביציע זה, המקומות לא מסומנים, וסדר העמידה הוא בבחינת "כל הקודם זוכה".
בעידוד הנהלת הקבוצה והשחקנים, אוהדי הקרו שרים לפני תחילת המשחק (בטרם העלייה לדשא ושירת ההמנון) את הפסקאות הראשונה והרביעית משירו של אלביס פרסלי Can't Help Falling in Love, כאשר את המילה you הם מחליפים ב-crew. במקרים רבים, שיר זה מבוצע גם בסיום המשחק, כשהשחקנים והצוות המקצועי שרים יחד עם הקהל. מנהג זה מוכר מיציעי אנפילד, שם האוהדים שרים את You'll Never Walk Alone של רוג'רס והמרשטיין לפני משחקיה של ליברפול.
שחקנים בולטים בתולדות המועדון
נתוני ההופעות והשערים מתייחסים למשחקי ליגה בלבד ונכונים ל-31 באוקטובר 2021.
סטטיסטיקה ושיאים
הנתונים נכונים ל-31 באוקטובר 2021.
תארים
זכייה (2) סגנות (1)
זכייה (3)
זכייה (1) סגנות (2)
זכייה (1)
הפדרציה הבין-לאומית לאופנועים
היסטוריה
הארגון הוקם ב-21 בדצמבר 1904 בפריז, צרפת תחת השם FICM: "הפדרציה הבינלאומית למועדוני רוכבי אופנועים" (Fédération Internationale des Clubs Motocyclistes). ב-1906 התפזר הארגון, אך נוסד מחדש ב-1912 ומשרדי הארגון המחודש נקבעו באנגליה.
כשנה לאחר ההקמה המחודשת, נערך מרוץ האופנועים הבינלאומי הראשון: "מבחן ששת הימים הבינלאומי" (לימים ייקרא המרוץ ISDE (International Six Days Enduro - אנדורו ששת הימים הבין-לאומי)).
הארגון זכה לשם "פדרציית הרוכבים הבינלאומית" בשנת 1949, באותה השנה בה התקיים מרוץ אופנועי הגרנד פרי הראשון, שנערך מאז ועד היום ברציפות וללא הפסקה. משרדי הארגון עברו לז'נבה שבשווייץ בשנת 1959.
בשנת 1994 עברו משרדי הפדרציה למיקומם הנוכחי בעיר מייס שבשווייץ, ולראשונה שוכנו משרדי הארגון במבנה שבבעלות הפדרציה. בשנת 1998 שינה הארגון את שמו לשם הנוכחי וזכה למעמד של חבר ארעי בוועד האולימפי. בשנת 2000, לקראת משחקי אולימפיאדת הקיץ שנערכה בסידני, אוסטרליה, הפך ה-FIM לחבר מלא בוועד האולימפי.
בישראל
למרות העובדה כי מרוצי אופנועים לא היו חוקיים בישראל בשנת 2008, החזיקה עמותת ממס"י הישראלית בנציגות הרשמית של ה-FIM ושל ה-FIA (הפדרציה הבינלאומית למכוניות) בישראל. בשנת 2021 התקבלה התאחדות הספורט המוטורי בישראל (IMSF) כנציגה הרשמית המייצגת את הFIM בישראל במקומה של ממס"י.
אלי מקביל
אלי מקביל (באנגלית: Ally McBeal) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית, שנוצרה על ידי דייוויד אי קלי. הסדרה זכתה לפופולריות ולאורך חמש שנות שידורה זכתה בפרס אמי, פרס גילדת שחקני המסך, ופעמיים בפרס גלובוס הזהב.
בסדרה מככבת קליסטה פלוקהארט בתפקיד הראשי כעורכת דין צעירה ורווקה, העובדת במשרד עורכי דין בדיוני בשם "קייג' אנד פיש" בבוסטון. הסדרה מתארת התרחשויות דרמטיות והומוריסטיות בחיי האהבה והעבודה שלה, כמו גם של דמויות שונות במשרדה.
הסדרה שודרה במשך כחמש עונות בארצות הברית ברשת Fox, בין השנים 1997 ל-2002. בישראל הסדרה שודרה בערוץ 2, על ידי הזכיינית קשת. בשנת 2005 שודרה הסדרה בערוץ 3 בכבלים.
אייוועלט
הקמה
הפורום נוסד ב-25 באפריל 2007. תחילה כחלק מאתר האינטרנט הייד פארק. ובהמשך באתר נפרד מבוסס phpBB. עם התבססותו של האתר התפתחה מערכת פורומים בנושאים שונים כמו: היסטוריה, אקטואליה, חדשות תורניות, טכנולוגיה ועוד.
תוכן
אייוועלט מתנהלת בקו חרדי, המזוהה עם חצרות חסידיות אמריקאיות המקורבות לחסידות סאטמר. האתר שולל העלאת "תוכן בלתי הולם" וקבצים "הנוגדים את דרך היהדות" בהתאם לתפיסת עולמה של קבוצת המנהלים, שגם מצנזרת תכנים המביעים תמיכה בציונות או במדינת ישראל.
החדשות ומבזקי החדשות בפורומים הרלוונטיים מתעדכנים על ידי קבוצת ניקים המכונים קנ"א - ק'רעטשמע נ'ייעס א'גנעטור - סוכני ידיעות האתר.
הפורום מחולק לפורומי־משנה - אשכולות לפי קטגוריות מפורטות, למשל:
מהדורה מודפסת
מעת לעת יוצאת מהדורה מודפסת של תכנים מתוך הפורומים.
אלבומים
האתר מוציא מעת לעת אלבומי מוזיקה ובהם אוספי שירים. נכון ל-2023 יצאו תריסר אלבומים, האחרון שבהם "חזנות וועלט" אוסף של קטעי חזנות ושירים שהלחין יוסף רוזנבלט.
אומיקרון
אומיקרון (אות גדולה: Ο, אות קטנה: ο, ביוונית: όμικρον), ביוונית: "או קטנה", היא האות החמש עשרה באלפבית היווני. בספרות יווניות היא שקולה למספר 70. האות משמשת כחולם.
מקורה באות הפיניקית עין (𐤏, ), ממנה התפתחה גם האות העברית ע.
התפתחות של האות
האות התפתחה לאות הלטינית O (שהתפתחה גם מהאות היוונית אומגה) ולאות הקירילית О.
אלמר ריפלי
אלמר ריפלי (באנגלית: Elmer Ripley; 21 ביולי 1891 - 29 באפריל 1982) היה מאמן כדורסל אמריקאי, שאימן בין היתר את נבחרת ישראל. בשנת 1973, הוצג ריפלי בהיכל התהילה של הכדורסל.
ביוגרפיה
ריפלי נולד בסטטן איילנד, ניו יורק. למד באוניברסיטת בראון. אחרי שסיים את האוניברסיטה עבר ריפלי לשחק כדורסל בליגות שונות בארצות הברית. ריפלי נבחר לאחד מעשרת הכדורסלנים המצטיינים לשנים 1909 - 1926.
אחרי שפרש ממשחק, עבר ריפלי לעבוד כמאמן במספר אוניברסיטאות אמריקאיות וכן סייר בעולם ולימד את ענף הכדורסל. ריפלי ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בתור מאמן נבחרת הכדורסל במכללת וגנר בשנת 1922, ולאחר מכן עבר לתפקיד מאמן הנבחרת באוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנת 1927. בקבוצה זו הוא ניצח 12 מתוך 13 משחקיו הראשונים. ריפלי אימן בג'ורג'טאון מספר קדנציות, כאשר בין לבין אימן באוניברסיטת ייל, באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת נוטרדאם.
בשנת 1949 עבר ריפלי לאמן את הארלם גלובטרוטרס במשך 3 שנים. בשנת 1953 יצא לסיבוב עולמי וערך קורסים מיוחדים לכוחות הצבא האמריקאי.
בינואר 1956 מונה למאמן נבחרת ישראל בכדורסל, מתוך מטרה כי יאמן את הנבחרת באולימפיאדת מלבורן. ריפלי הגיע לישראל במסגרת הסכם לחילופי מומחים בין ישראל לארצות הברית, כאשר כל הוצאותיו בחודשים הראשונים מומנו על ידי ארצות הברית. בסופו של דבר, השתתפות הנבחרת בוטלה באולימפיאדה עקב מלחמת סיני. בנובמבר 1956 עזב ריפלי את תפקידו וחזר לארצות הברית. בשנת 1957 סייע לאימוני נבחרת ישראל.
לאחר מכן, אימן ריפלי את נבחרת קנדה בכדורסל במוקדמות אולימפיאדת רומא, אך הנבחרת לא הצליחה להעפיל לטורניר.
ב-29 באפריל 1982 הלך ריפלי לעולמו.
חיים נסים רפאל מוצירי
רבי חיים נסים רפאל מוצירי (אלכסנדריה - כ"ט באלול ה'תקס"ב (1802) טבריה) היה רב ארץ ישראלי שכיהן ברבנות במספר ערים ביוון. מחבר שו"ת, דרשות וחידושים על הרמב"ם.
תולדותיו
נולד לרבי אליהו שהיה אב בית דין באלכסנדריה שבמצרים, ולמד תורה מפיו עד גיל עשרים, אז עלה לארץ ישראל והתגורר בטבריה ולמד בבית מדרשו של רבי יצחק אבולעפיה. לאחר שפקדה את ארץ ישראל רעידת אדמה נשלח לטורקיה כשד"ר. אשתו ושני בניו יצאו אליו מטבריה לאיזמיר. שימש כרב במשך שנים רבות מספר ערים ביוון (שריון, לאריסה וסלוניקי). באחרית ימיו חזר לארץ ישראל ונפטר בטבריה בשנת ה'תקס"ב (1802).
ספרו
בשנת ה'תקנ"ד הדפיס בסלוניקי את ספרו באר מים חיים. הספר מכיל שלושה חלקים:
הכרך השני של ספרו הודפס בסלוניקי בשנת ה'תקע"ד (1814).
הרב חיד"א כתב הערות על הספר שנכללו בספר "מראית העין". אחרונים רבים מזכירים את דבריו בספריהם. חידושיו על הרמב"ם נכללו בפרויקט השו"ת.
אלפרדו אינסלברג
אלפרדו אינסלברג (אוקטובר 1936 – 30 בדצמבר 2019) היה מתמטיקאי ומדען מחשב אמריקאי-ישראלי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטאות אחדות, בהן אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואוניברסיטת תל אביב. נודע בעבודתו על קואורדינטות מקבילות לוויזואליזציה רב-ממדית.
ביוגרפיה
אלפרדו אינסלברג נולד באתונה, בירת יוון, בן לוולנטין ולואיזה אינסלברג. אביו עסק ביבוא ויצוא ונמנה עם מארגני ההעפלה באונייה אגיוס ניקולאוס. אמו נפטרה כשהיה בן 7. במהלך הכיבוש הגרמני של יוון הסתתר עם אחיו הבכור בעיקר בפיראוס, וצויד בתעודת זהות מזויפת שהציגה אותו כנוצרי.
למד במכללת Whittingehame בברייטון שבאנגליה. המשיך ללמוד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, שבה קיבל תואר ראשון בהנדסה אווירונאוטית. בשנת 1953 נמנה עם מקימי אגודת הרקטות באוניברסיטה. בשנים 1959–1965 היה עוזר מחקר במעבדה למחשוב ביולוגי של אוניברסיטה זו, ובשנת 1965 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה שימושית ופיזיקה, על עבודה שכותרתה "On Classification and Superposition Principles for Nonlinear Operators", בהנחייתם של ריי לנגברטל והיינץ פון פרסטר.
בשנים 1966–1994 נמנה עם סגל המחקר במרכזים המדעיים של IBM בלוס אנג'לס, בפאלו אלטו וביורקטאון הייטס, שם פיתח מודל מתמטי של האוזן האנושית ואלגוריתמים למניעת התנגשות בפיקוח טיסה. משנת 1969 נמנה עם הסגל האקדמי של המחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנים 1971–1973 היה מרצה בכיר במחלקה למתמטיקה שימושית של הטכניון. בשנים 1977–1983 היה פרופסור חבר במחלקה למתמטיקה ומדעי המחשב של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב-1987 מונה לפרופסור באוניברסיטת דרום קליפורניה. ב-1995 הצטרף לסגל האקדמי של המחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. ב-1996 נבחר לעמית בכיר של המרכז למחשוב-על סן דייגו.
בשנת 2009 יצא לאור בהוצאת שפרינגר ספרו " Parallel Coordinates: Visual Multidimensional Geometry".
היה נשוי ואב לחמישה ילדים. בשנותיו האחרונות התגורר ברעננה והיה חבר ברשימתו של סגן ראש העירייה ניר קריסטל למועצת העיר. נפטר ב-30 בדצמבר 2019, והובא לקבורה בבית הקברות כפר נחמן ברעננה.
שליו ניו זילנדי
כיום נערך מחקר באוניברסיטת מאסי כדי לבדוק האם מין שליו שנמצא באי טיריטירי מטנגי הוא למעשה שליו ניו זילנדי ששרד. סברה נוספת שנבדקת היא ששליו זה הוא בן כלאיים של שליו ניו זילנדי ושליו חום.
הסיבות להיעלמות המין
עד ראשית המאה ה-19, היה השליו הניו זילנדי נפוץ בכל ניו זילנד. במאה זאת החלה כמותו להידלדל, עד לשנת 1875, בה נכחד כליל. הכחדתו נבעה מכמה סיבות: הראשונה הייתה דחיקתו בתחרות על המזון מול חיות משק, שהובאו לאי על ידי המתיישבים האירופים, בעיקר כבשים. כמו כן, טריפתו על ידי מינים פולשים ובהם כלבים חתולים וחולדות. סיבה נוספת הייתה שרפות יער, אשר צמצמו את שטחי המחיה שלו, ולבסוף ציד בלתי מבוקר, שנועד לשם אכילתו ולשם ספורט.
איי רוי
איי רוי או איי-רוי, בשמו האמיתי רוי סמואל רייד (באנגלית: I Roy או I-Roy, בהתאמה - Roy Samuel Reid, 28 ביוני 1944 סנט תומאס, ג'מייקה - 27 בנובמבר 1999 קינגסטון) היה די ג'יי וזמר של מוזיקת רגאיי מג'מייקה. לצדם של גאסי קלארק, גלן בראון, לי פרי ובאני לי נמנה איי רוי עם הדי ג'ייס המובילים בסצנת הראגיי של ג'מייקה בשנות ה-1970.
ביוגרפיה
איי רוי נולד בשנת 1944 כרוי סמואל רייד באזור כפרי של סנט תומאס בקצה המזרחי של ג'מייקה. הוא היה אחד מתוך שבעת ילדים של חוואים דלי אמצעים. בנעוריו עבר לגור בקינגסטון, ולמד במכללה הטכנולוגית דינטהיל. אחר כך עבד כמנהל חשבונות שכיר בשירות ממשלתי. איי רוי אימץ את השם "איי רוי" מתוך הערצה לאמן הראגיי יו רוי. יו רוי ודניס אלקפונה היו המוזיקאים הנערצים עליו. בהתחלה הקים והפעיל את Turbo Sonic Sound ואת -Soul Bunny, דיסקוטק שבועי קרוב ל-Victoria Pier בקינגסטון. הקריירה שלו כדי ג'יי פרצה ב- ב-Sound System בעיר ספניש טאון כשעוד עבד כמנהל חשבונות. בשנת 1968 גילה אותו המפיק הרי סאונדס שאיפשר לו להקליט סטודיו שלו, Dynamics Sounds, את התקליט הראשון ב-45 סיבובים לדקה Heart Don't Leap. הוא שיתף פעולה עם מפיק זה למשך 5 שנים הקליט אצלו סינגלים רבים. המשיך אצל המפיק גאסי קלארק. קלארק הפיק לו את האלבום הראשון Presenting I Roy תחת המותג האנגלי Trojan Records. באנגליה קטף איי רוי הצלחה מיוחדץ בשנות ה-1970 הייתה לאיי רוי עדנה כשהוא הקליט אלבומים רבים, ערך סיורים, בין השאר, יחד עם להקת The Revolutionaries כלהקת גיבוי. בתחילת שנות ה-1980 הקריירה שלו החלה במקביל לאופנת הדנסהול שהרחיקה במקומות רבים את הרגאיי ואת הדאב.
איי רוי היה נשוי למשך שנים רבות. נולדו לו שני בנים. מאוחר יותר נשאר בודד והידרדר לחיי רחוב. באוקטובר 1999 אחד מבניו נהרג בכלא. זמן קצר אחר כך הוא נפטר מאוטם שריר הלב בגיל 55 בבית חולים.
אלכסנדר קוטוב
אלכסנדר קוטוב (ברוסית: Алекса́ндр Ко́тов; 12 באוגוסט 1913, טולה באימפריה הרוסית – 8 בינואר 1981, מוסקבה) היה שחמטאי סובייטי בדרגת רב אמן וסופר שחמט. היה אלוף ברית המועצות בשחמט, פעמיים התחרה על אליפות העולם בשחמט. שימש בתפקידים בכירים באיגוד השחמט הסובייטי ומרבית ספריו נכתבו במהלך המלחמה הקרה בין הגוש המערבי שכלל את ארצות הברית ומדינות המערב שתמכו בה והגוש המזרחי שכלל את ברית המועצות, מדינות מזרח אירופה ומדינות אחרות בעולם שהזדהו או שנשלטו על ידי ברית המועצות. כתוצאה מכך ספריו נוטים להיות ביקורתיים ואף מפחיתים בחשיבותם של שחמטאים אמריקאים. שחקנים רוסיים מוצגים באופן אוהד במיוחד.
ספריו של קוטוב כללו לעיתים קרובות שבחים לשיטה הסובייטית באופן כללי. לדוגמה: ספרו משנת 1958 "The Soviet School of Chess" קובע ש"עליית בית הספר הסובייטי לצמרת השחמט העולמי היא תוצאה לוגית של ההתפתחות התרבותית הסוציאליסטית". באותה עת קביעות כאלו היו שנויות במחלוקת במידה כזו שמוציאים לאור במערב ראו עצמם מחויבים לכלול הסתייגויות בתרגומים של ספריו לשפה האנגלית. הוצאת דובר כתבה בהקדמה למהדורת 1961 "ספרות מסוג זה, הגם שמועילה בהבנת המשחק, רוויה בעוותים. המוציאים לאור של ספר זה מודאגים מטכניקות התעמולה בהן נעשה שימוש על ידי ברית המועצות".
ללא קשר להערותיו של קוטוב בהבטים הפוליטיים, ספריו מלאי השראה ומספקים מידע רב ערך. קוטוב הדגיש נקודות בספריו על ידי אזכור אירועים אותם חווה באופן אישי או שהיה עד להם בתחרויות בהן השתתף, תוך אזכור רבי אמנים מפורסמים אותם הכיר באופן אישי. סגנון מיוחד ומשעשע זה הבטיח את הפופולריות של ספריו בין שחקני שחמט ברמות שונות ומארצות רבות.
רב אמן
קוטוב זכור בעיקר כמחבר ספרי שחמט, אך בנוסף היו לו תוצאות טובות מאוד כשחקן תחרותי. אחת מהתוצאות המצוינות הראשונות שלו הייתה מקום שני באליפות ברית המועצות לשנת 1939, כאשר החמיץ בסיבוב האחרון את המקום הראשון, בו זכה מיכאל בוטביניק. תוצאה זו העניקה לו תואר רב אמן סובייטי, השחקן השלישי שתואר זה הוענק לו לאחר מיכאל בוטביניק וגריגורי לבנפיש. קוטוב ניצח באליפות מוסקבה לשחמט בשנת 1941, וניצח באליפות ברית המועצות בשנת 1948, בצוותא עם דוד ברונשטיין. בשנת 1950 ניצח קוטוב בתחרות ונציה, בהקדימו את וסילי סמיסלוב.
בשנת 1951 הוענקה לקוטוב דרגת רב אמן, על ידי פיד"ה. קוטוב מילא גם תפקידים מרכזיים בהתאחדות השחמט הסובייטית.
בתחרות המועמדים לאליפות העולם הראשונה שנערכה בבודפשט, תחרות שמטרתה לקבוע מי יתמודד מול אלוף העולם, שבאותה עת היה מיכאל בוטביניק, צבר קוטוב 8.5/18 נקודות. הוא העפיל לתחרות המועמדים בזכות המקום הרביעי אליו הגיע בתחרות הבינאזורית שהתקיימה בסטוקהולם, שם צבר 11.5/19 נקודות.
התוצאה התחרותית הטובה ביותר של קוטוב הייתה כנראה בתחרות הבינאזורית שהתקיימה בשנת 1952, שם ניצח בתוצאה 16.5/20 עם מד כושר 2832, שלוש נקודות לפני טיגראן פטרוסיאן ומארק טיימנוב שהגיעו למקום השני, וזאת ללא אף הפסד. בתחרות המועמדים שהתקיימה בציריך, צבר 14/29 והיה השחקן היחיד שניצח את מנצח התחרות, וסילי סמיסלוב.
קוטוב השתתף בנבחרת האולימפית של ברית המועצות בשתי אולימפידות שחמט:
אולימפיאדת השחמט 1952, אולימפיאדת השחמט העשירית שאורגנה על ידי פיד"ה שהתקיימה בהלסינקי בין 9 באוגוסט לבין 31 באוגוסט 1952. קוטוב צבר 2 נקודות משלושה משחקים בהם שותף, בלוח המלואים השני.
אולימפיאדת השחמט 1954, אולימפיאדת השחמט ה-11 שאורגנה על ידי פיד"ה שהתקיימה באמסטרדם בין 4 בספטמבר לבין 25 בספטמבר 1954. קוטוב צבר 4 נקודות משישה משחקים בהם שותף, בלוח המלואים השני.
בשתי אולימפיאדות אלו זכתה הנבחרת האולימפית של ברית המועצות במקום הראשון וקוטוב היה שותף למדליית הזהב הקבוצתית.
לאחר שנת 1960, קוטוב השתתף רק בתחרויות שהתקיימו מחוץ לברית המועצות. אלו כללו מקום ראשון משותף עם סבטוזר גליגוריץ' בתחרות הייסטינגס בשנת 1962, חצי נקודה לפני וסילי סמיסלוב. בשנותיו המאוחרות מיעט קוטוב לשחק בתחרויות.
מחבר ספרי שחמט
קוטוב העריץ את אלוף העולם אלכסנדר אלכין, וכתב סדרה בת ארבעה כרכים על חייו והקריירה השחמטאית של אלכסנדר אלכין. הסדרה פורסמה בין השנים 1953 ל-1958 ובמידה רבה בזכותה שוקמה תדמיתו של אלכין בברית המועצות.
קוטוב תרם לסדרה היוגוסלבית אנציקלופדיית פתיחות השחמט שהקמתה החלה בשנת 1974 וכן לסדרת הספרים בהוצאת Chess Informator כמנתח משחקים. היקף העבודה של קוטוב וחשיבותם של ספריו מדרגת אותו כאחד הגדולים בכל הזמנים בתחום זה.
סגנון משחקו של קוטוב
קוטוב פיתח סגנון משחק חריף, ולא התירא מסיבוכים על גבי הלוח, ונכנס לסיבוכים אלו ברצון גם נגד יריבו החזקים ביותר. קוטוב חיבב פתיחות סגורות בלבן, והיה יריב מסוכן ביותר בשחקו בשחור את ההגנה הסיציליאנית.
אלכסנדר קוטוב - אלכסנדר טולוש
המשחק התקיים בשנת 1938, בסיבוב ה-19 של אליפות איגודי הסחר בברית המועצות:
1. ד4 פו6 2. ג4 ז6 3. ז3 רז7 4. רז2 ד5 5. פו3 0-0 6. ג:ד5 פ:ד5 7. 0-0 פג6 8. פג3 פב6 9. ה3 ה5 10. ד5 פה7 11. ה4
עד לכאן התפתחות תאורטית מוכרת בהגנת גרינפלד, כאן השחור מחדש ומשחק 11... ח6. (המסע התאורטית המוכר הוא 11..רז4)
12. מה-ב3 מח7 13. רה3 ו5 14. ה:ו5 ז:ו5 15. צאד1 פז6 16. פד2 פד7
בעמדה זו לא בולט עדיין יתרונו של הלבן. ללבן רגלי בודד בטור ד', לשחור מבנה רגלי טוב וטור פתוח ז' שעשוי לשמש למתקפה על המלך הלבן. קשה בשלב זה להאמין שבתוך 10 מסעים המשחק יוכרע.
17. פג4 ו4 18. רג1 פו6 19. צוה1 מח8 20. מהג2 ו:ז3
העמדה פרועה לחלוטין, והשחור בהתקפה על המלך הלבן אך מבלי שהכין כוחות לתמיכה בהתקפה. תוך שישה מסעים בלבד ממוטט קוטוב את עמדת המלך השחור.
21. ו:ז3 מהה8 (מסע פסיבי זה כמו הודאה בכישלון ההתקפה.) 22. ד6 מהו7 23. ד:ג7 מה:ג4 24. מה:ז6 פז4 25. רה4 מהז8 26. צד8 והשחור נכנע.
יש אסתטיקה רבה בעמדת הסיום.
אלכסנדר קוטוב - טיגראן פטרוסיאן
1. ד4 ד5 2. ג4 ה6 3. פג3 פו6 4. ג:ד5 ה:ד5 5. רז5 רה7 6. ה3 ג6 7. מהג2
למרבה ההפתעה השחור מפסיד מיידית, ומניח את נשקו כבר במסע ה-13.
8. ר:ה7 מה:ה7 (השחור ממשיך בטעות האופטית, לו היה מבחין בהמשך היה בוחר במסע מ:ה7, שנראה אנטי-שח, אך הוא פחות גרוע מההמשך שנבחר). 9. פ:ד5 ג:ד5 10. מה:ג8+ מהד8 11. רב5+ פג6 12. ר:ג6+ ב:ג6 13. מה:ג6+ ושחור נכנע.
אלכסנדר קוטוב - פאול קרס
המשחק התקיים בבודפשט בשנת 1950, בסיבוב ה-14 של תחרות המועמדים לאליפות העולם:
1. ג4 פו6 2. ד4 ה6 3. פג3 רב4 4. א3 ר:ג3+ 5. ב:ג3 פג6 6. ו3 ב6 7. ה4 רא6
8. ה5 הניתוח המודרני מראה שמסעו של קוטוב מדויק יותר מהמסע שהיה מוכר בשעתו. 8...פז8 9. פח3 פא5 10. מהא4 פה7 11. רד3 0-0 12. רז5
22... רג8 23. ר:ו5 ר:ו5 24. צ:ו5 מה8 25. צ:ו7 מד7 26. מהו5+ מג6 27. מהו6+ מד7 28. ה6+ מג6 29. צ:ה7 מה:ח8 30. צ:ג7!
30...מב5 31. מהה7 א5 32. מהד7+ מא6 33. צב1 ושחור נכנע.
עמדת הסיום
גמד
{{פירושונים| פנטזיה
אחר
ראו גם
}}
חנן פורת
הרב חנן פורת (ח' בכסלו ה'תש"ד – ו' בתשרי ה'תשע"ב, 5 בדצמבר 1943 – 4 באוקטובר 2011) היה רב והוגה דעות ומנהיג פוליטי ישראלי, שימש כיו"ר האיחוד הלאומי, וכחבר הכנסת. נמנה עם מחדשי ההתיישבות היהודית בגוש עציון. הרב פורת נחשב לסמלה של תנועת גוש אמונים, למנהיגה הכריזמטי ובפועל לאיש שייסד את מפעל ההתנחלויות.
קורות חייו
נולד כחנן שפיצר בכפר פינס. אביו, יוסף, שירת ב"הגנה" תחת שם הקוד "פורת" ומשפחתו אימצה שם זה. כשהיה בן כחצי שנה הצטרפו הוריו לקיבוץ כפר עציון, שממנו פונה עם שאר ילדי המקום בתחילת מלחמת העצמאות. אביו היה ממארגני השיירות ולכן ניצל מגורלם של רוב הגברים בקיבוץ, שנרצחו על ידי אנשי הלגיון הירדני וערבים נוספים שהשתלטו על המקום. פורת למד בישיבה התיכונית כפר הרא"ה ולאחר מכן בישיבת כרם ביבנה ובישיבת מרכז הרב בעיקר אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק, שאותו ראה כרבו המובהק, ואצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, והוסמך לרבנות. שירת בצנחנים ולחם במלחמת ששת הימים בקרב על ירושלים, והשתתף בשחרור העיר העתיקה. לאחר המלחמה פעל לחידוש ההתיישבות היהודית בכפר עציון. נמנה עם מייסדי ישיבת הר עציון באלון שבות והיה אחראי לפנייה לרב יהודה עמיטל לעמוד בראשה. במלחמת יום כיפור שירת בחזית הדרום ונפצע קשה בתעלת סואץ מפגז מרגמה שפגע ישירות בכתפו, אך לא התפוצץ. לאחר המלחמה היה ממקימי גוש אמונים וההתיישבות ביש"ע ופעיל במפד"ל. שמו זוהה עם פעילות ההתיישבות. באלול התשנ"ח הקים את המכינה הקדם צבאית "אלישע" בחבל יריחו.
בצעירותו השתתף בפעילויות של סמינר "גשר", שעסקו בהידברות בין דתיים לחילוניים ובהעמקת הזהות היהודית. היה לדמות נערצת על בני נוער רבים ולמורה דרך למחפשים את דרכם לאמונה. דוגמה לכך היא ספרו "את ענת אנכי מבקש", קובץ מכתבים שכתב לאחר מלחמת ששת הימים לנערה חילונית שעברה תהליך של חזרה בתשובה. המכתבים עוסקים במגוון נושאים בתחומי אמונה, ארץ ישראל, גאולה ועוד.
בפוליטיקה
בשנות ה-80 לימד בישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים. פעל עם הרב בני אלון להקמת ישיבת בית אורות בסמוך להר הזיתים כהנצחה למפקדו גיורא אשכנזי, שנהרג בסמיכות מקום.
ב-1988 נבחר לכנסת ה-12 מטעם המפד"ל, שאליה שב עם אנשי מצ"ד, ובמסגרתה כיהן בכנסת ברציפות עד 1999. בכנסת ה-14 כיהן כיו"ר ועדת חוקה, חוק ומשפט. כחבר הכנסת יזם בין היתר את חקיקתם של חוק יום ירושלים, החוק למניעת התעללות בקטינים וחסרי ישע (עם דדי צוקר), חוק האוסר על פרסום שירותי זנות, וחוק לא תעמוד על דם רעך.
בפורים תשנ"ד (1994), זמן קצר לאחר טבח מערת המכפלה, שודר בטלוויזיה קטע שבו צולם בקריית ארבע כשהוא מאחל "פורים שמח". נטען שהמשך הצילום, בו גינה את הטבח באוזני הכתבת רינה מצליח, לא שודר. לאורך השנים נטען כלפיו ששמח על הטבח, ואילו הוא אמר שהצגת הצילומים באופן קטוע ומגמתי עשתה עמו עוול גדול. בראיון עמו אמר:
בתקופת החתימה על הסכם אוסלו ב' נאבק עם אישים נוספים להשארת קבר רחל בשליטה ישראלית. לפגישתם של פורת ומנחם פרוש עם ראש הממשלה, יצחק רבין, הייתה השפעה מכריעה על החלטתו הסופית של רבין בעניין.
בבחירות המקדימות במפד"ל לרשימה לכנסת ה-15 נדחק למקום ה-11, אשר נחשב לא ריאלי, ובעקבות הסכם ואי פרש מהמפד"ל ועבר למפלגת תקומה שהייתה חלק מהאיחוד הלאומי. בבחירות זכתה האיחוד הלאומי רק בארבעה מנדטים ובאוקטובר 1999 פרש פורת מהכנסת, כדי לפנות את מקומו לח"כ צבי הנדל, שפרש עמו מהמפד"ל, על אף שהוצב במקום החמישי (הריאלי) במפד"ל.
לאחר הפרישה מהפוליטיקה
מאז פרישתו לימד פורת במכללת הרצוג שליד ישיבת הר עציון, בישיבת בית אורות ובישיבת ברכת משה במעלה אדומים. דרכו שילבה בין עמדה לאומית מובהקת ופתיחות לשיטות לימוד חדשניות, כולל כאלו שבאו מחוץ לעולם הדתי.
היה פעיל בהנהגת "תקומה", ערך את העלון "מעט מן האור" וכתב בו את הטור הראשי. אחד המאפיינים הבולטים של כתיבתו בעלון היה הבאתו של שיר עברי מדי שבוע וחיבורו לתוכן מאמרו על פרשת השבוע. טורים אלו קובצו לסדרת ספרים על חמישה חומשי תורה והגדה של פסח.
בעלון השבועי "מעט מן האור" פרסם פורת כמה שירים בסתר, תחת שם העט "גיא בן אצל". עד סמוך למותו הוא לא גילה לאיש שהוא מחבר השירים, ופיענוח העניין, כולל פרשנות על השם שבחר, פורסם לאחר מותו על ידי יהודה עציון בעיתון מקור ראשון.
פורת נמנה עם מקימי עמותת "אורות חסד" המספקת מוצרי מזון, חשמל ובגדים למעוטי יכולת, ועמד בראשה. בתקופת המאבק בתוכנית ההתנתקות היה מבכירי המתיישבים שנאבקו נגד הפינוי ובתוך כך חיבר תפילה מיוחדת לשלום ההתיישבות בגוש קטיף. עם התחלת השידורים בתחנת הרדיו גלי ישראל, ב-2010, החל להגיש בה תוכנית קבועה.
ב-2010 פורסם כי לקה במחלת הסרטן. בראיון עמו בערוץ 1 אמר שאינו פוחד מהמוות כיוון שאינו מאמין ש"עם המוות כביכול מסתיימים החיים. הם עוברים שינוי, הם עוברים הארה גדולה". ב-2011 זכה בפרס מוסקוביץ' לציונות. בדברי הפרס נאמר עליו: "פורת הפך למודל לחיקוי כדמות אשר נוהגת בהתאם להשקפותיו האידאולוגיות".
בה'תשע"א קיבל את 'פרס היצירה היהודית' מאת 'הקתדרה לתורה ולחכמה' בגבעת שמואל.
נפטר ממחלתו ב-ו' בתשרי תשע"ב, 4 באוקטובר 2011. על מצבתו נחקקו לפי בקשתו המילים "בנפשו יביא חלומו", ציטוט שנלקח מתרגומו של נחום סוקולוב לספרו של הרצל 'אלטנוילנד', מילים שנכתבו בהשראת שורה מן הפיוט 'ונתנה תוקף' בה נאמר "בנפשו יביא לחמו". בספרו כתב הרצל: "אין החלום נבדל כל כך מן המעש כפי שסבורים כמה וכמה מן הבריות. כל מעשה האדם יסודו מחלום וסופו לחלום, ובנפשו יביא חלומו". בעת הלווייתו של פורת שרו את הניגון ארבע בבות.
חיים אישיים
חנן פורת היה נשוי לרחל. לבני הזוג נולדו עשרה ילדים והם גידלו ילדה נוספת כמשפחת אומנה. התגורר בכפר עציון. בנו השני, אמיתי פורת, היה מזכ"ל תנועת הקיבוץ הדתי (2016–2021) ושובץ במקום השלישי ברשימת הבית היהודי מטעם הימין החדש בבחירות ל.
פסח בר אדון
פסח בר אדון (שמו המקורי: פסח פאניטש; 1 באוקטובר 1907 – 9 בינואר 1985) היה מאנשי היישוב, פעיל בארגון "ההגנה" ובהעפלה, הרפתקן, ארכאולוג וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
התגורר עם שבטי בדווים בעמאן, ולאחר מכן בעמק בית שאן ובקוניטרה (סוריה). המוטיבציה העיקרית לכך הייתה רצונו להבין מדוע כמעט כל המנהיגים בישראל במהלך הדורות היו רועי צאן. בתקופה זו היה לבוש כבדווי והצליח להתערות בחברה הבדווית וללמוד את מנהגיה וארחות חייה. בתקופה זו נודע בכינויו "עזיז אפנדי".
בתקופת מאורעות תרפ"ט ותרצ"ו היה בר-אדון פעיל ב"הגנה" והשתתף בהגנה על שכונות ימין משה ונחלאות בירושלים ויישובים בצפון הארץ. מאוחר יותר עסק בארגון ההעפלה, והיה מאבטח אוניות מעפילים, ועסק בהברחת נשק לארץ דרך הים.
בשנת 1939 נשא לאישה את דורותי כהאן, סופרת אמריקאית. בשנת 1940 נולד להם בנם האמן דורון בר אדון, והוא עבר עם משפחתו למושב מרחביה בעמק יזרעאל. אשתו דורותי מתה בשנת 1950.
בר-אדון השתתף במספר משלחות ארכאולוגיות, בבית שערים, בתל בית ירח, בסיני ובמדבר יהודה – שם גילה בשנת 1961 את מערת המטמון בנחל משמר, ובה מאות כלי נחושת מהתקופה הכלקוליתית. הוא המשיך לעסוק בארכאולוגיה עד שנת 1982, בגיל למעלה מ-70.
פסח בר אדון נטמן לצד רעייתו בבית הקברות שבמרחביה.
סטיב סטונטון
סטיבן "סטיב" סטונטון (נולד ב-19 בינואר 1969) הוא כדורגלן ומאמן עבר אירי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
סטונטון שיחק לאורך כל הקריירה המקצועית באנגליה, בעיקר במדיהן של ליברפול ושל אסטון וילה. במהלך הקריירה הארוכה זכה סטונטון עם ליברפול באליפות אנגליה ובגביע האנגלי, ועם אסטון וילה הניף פעמיים את גביע הפוטבול ליג. סטונטון הוא משיאני ההופעות בנבחרת אירלנד, כשלזכותו 102 הופעות במדיה, בהן כבש שמונה שערים. בין היתר ייצג את נבחרתו בשלושה טורנירי מונדיאל, כשבאחרון שבהם, מונדיאל 2002, הוביל את הנבחרת כקפטן.
לאחר פרישתו מילא שורה של תפקידים מקצועיים, הבולט שבהם כמאמן נבחרת אירלנד עם פרישתו ממשחק, וכן תפקידי עוזר מאמן וסקאוטינג.
תחילת הקריירה וליברפול
סטונטון, יליד מחוז לאות', החל את הקריירה כשחקן כדורגל ובמקביל כשחקן כדורגל גאלי, כולל בנבחרת הנוער של המחוז. הוא החל לשחק כדורגל מקצועני בקבוצת דאנדוק מעיר הולדתו כשהיה בן 17 בלבד, בעונת. כבר בגיל צעיר זה, אותר סטונטון על ידי מאמן ליברפול קני דלגליש, וב-2 בספטמבר 1986 חתם בשורות קבוצת הפאר האנגלית תמורת סכום של כ-20 אלף ליש"ט.
בשתי עונותיו הראשונות שימש כשחקן מילואים בליברפול, וב-1987 אף עבר בהשאלה לקבוצת ברדפורד סיטי מליגת המשנה, במדיה ערך שמונה הופעות ליגה. ב-17 בספטמבר 1988, שנתיים לאחר רכישתו, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בשוויון 1-1 עם טוטנהאם הוטספר באצטדיון אנפילד במסגרת הליגה האנגלית. על אף חוסר ניסיונו המובהק לעומת חבריו לקבוצה, והעובדה כי המועדון נאבק על שמירת תואר האליפות בו זכה בעונה הקודמת, יכולתו המרשימה של סטונטון במקביל לפציעתו של הקפטן אלן הנסן זיכתה אותו במקום בהרכב של דלגליש בהמשך העונה. שלושה ימים לאחר הופעת הבכורה שלו בליגה, כבש סטונטון לראשונה במדי ליברפול, בטורניר ידידות לכבוד מאה שנים לליגה האנגלית, אך קבוצתו הפסידה במשחק 1–2 לארסנל.
בעונה לאחר מכן כבש סטונטון את שעריו הראשונים במשחק רשמי במדי ליברפול. היה זה במשחק גביע הפוטבול ליג מול ויגאן אתלטיק, כאשר סטונטון עלה כמחליף וכבש שלושער לזכות קבוצתו. בליגה, שמר על מקומו ברוטציה של דלגליש ורשם עשרים הופעות ליגה בדרך לזכייה בתואר האליפות. הוא נותר בקבוצה עונה אחת נוספת, בה ערך 24 הופעות ליגה, אך במהלך העונה התפטר דלגליש מתפקידו כמאמן, ובהמשכה מונה גריים סונס במקומו. המאמן החדש בחר לשחרר את סטונטון בתום העונה, על אף הביקורות על חוסר הערכה מספקת מצד המאמן כלפי סטונטון. עם זאת, אחת הסיבות לשחררו של סטונטון הייתה העובדה כי על פי ההגבלות של המפעלים האירופיים, ובטרם חוקק חוק בוסמן, נחשב היה סטונטון לשחקן זר, כאשר כמות הזרים על המגרש הוגבלה לארבעה בלבד. בסך הכול חתם סטונטון את הקדנציה הראשונה בליברפול עם 65 הופעות ליגה.
אסטון וילה
ב-7 באוגוסט 1991, לקראת עונת 1991/1992, חתם סטונטון באסטון וילה מהליגה הבכירה, תמורת כ-1.1 מיליון ליש"ט. הבכורה של סטונטון בליגה הייתה מוצלחת, כאשר כבר במשחק הפתיחה של העונה כבש סטונטון את שער הליגה הראשון בקריירה שלו, בניצחון 2–3 על שפילד ונסדיי. עד מהרה הפך סטונטון לשחקן הרכב בכיר אצל המאמן רון אטקינסון, ויחד עם קבוצתו סיים את העונה במקום השביעי בטבלה, כשלזכותו 37 הופעות ליגה (מתוך 42) בהן כבש ארבעה שערים. עונה לאחר מכן שותף סטונטון בכל 42 משחקי הליגה של קבוצתו ואף כבש פעמיים, כשאסטון וילה התמודדה על כתר האליפות, אותו הפסידה לבסוף למנצ'סטר יונייטד, והסתפקה בסגנות מרשימה.
בעונת 1995/1996 נהנה סטונטון מהיכולת של קבוצתו, שהצליחה לשוב למאבקי הצמרת תחת ליטל ולסיים את העונה במקום הרביעי בטבלה, וכן לזכות פעם נוספת בגביע הליגה עם ניצחון מרשים 0–3 על לידס יונייטד בגמר. עם זאת, סבל סטונטון לאורך העונה מפציעות חוזרות ונשנות, שהגבילו אותו ל-13 הופעות ליגה בלבד, ואף לא נטל חלק בגמר גביע הליגה, כאשר נותר על הספסל לאורך כל המשחק.
סטונטון התאושש מהפציעות ובעונה לאחר מכן שב לתפוס מקום קבוע בהגנת הקבוצה, עם שלושים הופעות ליגה שסייעו לקבוצתו לסיים חמישית בטבלה ולהעפיל לגביע אופ"א. סטונטון היה לחלק ממסעה של הקבוצה בטורניר בעונת, במהלכה הדיחה הקבוצה את בורדו, אתלטיק בילבאו וסטיאווה בוקרשט, ונעצרה על ידי אתלטיקו מדריד עקב חוק שערי חוץ. בתום אותה העונה סיים סטונטון את הקדנציה הראשונה בת שבע העונות שלו באסטון וילה, עם 16 שערי ליגה ב-208 הופעות.
חזרה לליברפול
ב-3 ביולי 1998, לקראת עונת 1998/1999, רשם סטונטון חזרה מפתיעה לליברפול. חוזהו של סטונטון באסטון וילה פג, והוא עבר בהעברה חופשית לקבוצה של המאמנים רוי אוונס וז'ראר הוייה. בעונה הראשונה שלו השתלב היטב במערך של הוייה, רשם 31 הופעות ליגה (מתוך 38) וסיים עם קבוצתו במקום השביעי בפרמייר ליג. עם זאת, עונה בלבד עברה בטרם איבד סטונטון את מקומו בהרכב. את עונת 1999/2000 בפרמייר ליג סיים עם 12 הופעות בלבד, במה שהייתה עונתו המלאה האחרונה במדי ליברפול. עונה לאחר מכן רשם הופעת ליגה בודדת בטרם הושאל לקריסטל פאלאס מליגת המשנה, שם רשם שש הופעות ושער. הוא שב לליברפול ורשם הופעה אחרונה ב-23 בנובמבר 2000, במשחק מול אולימפיאקוס במסגרת גביע אופ"א (2-2 בסיום). כשבועיים לאחר מכן כבר שוחרר מהקבוצה, כשלזכותו 109 הופעות ליגה בשתי קדנציות שונות במדיה של ליברפול.
חזרה לאסטון וילה
ב-7 בדצמבר 2000 הצטרף סטונטון לקבוצתו השלישית באותה העונה, כאשר שב לאסטון וילה של המאמן ג'ון גרגורי בהעברה חופשית. עד לתום העונה רשם 14 הופעות ליגה, ובשתי העונות הבאות שמר על מקומו ברוטציה. בעונת 2002/2003 אף היה לקפטן המועדון, על אף שלא פתח בקביעות בהרכב אלא היה לשחקן רוטציה. בסך הכול בשלוש עונות רשם 73 הופעות, ובסיכום שתי הקדנציות רשם 281 הופעות ליגה, בהן כבש 16 שערים.
שלהי הקריירה
ב-15 באוגוסט 2003, על אף שהתקרב לגיל 34, המשיך לשחק כדורגל מקצועני ועבר בהעברה חופשית נוספת, הפעם לקובנטרי סיטי, שהייתה אז לקבוצת מרכז טבלה מליגת המשנה. סטונטון רשם שתי עונות במדיה של קובנטרי, בהן כבש ארבעה שערי ליגה בשבעים הופעות. עם תום חוזהו החליט שלא לחדשו, ולעבור לוולסול מתחתית הליגה השלישית. הוא שימש כשחקן וכעוזר מאמן, ובסך הכול רשם שבע הופעות ליגה במדי הקבוצה. במשחקו האחרון בקריירה שימש כקפטן הקבוצה בניצחון 0–2 על בלקפול בסילבסטר 2005. כשבועיים אחר כך, עם מינויו למאמן, פרש ממשחק פעיל בגיל 37.
נבחרת אירלנד
סטונטון רשם את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אירלנד ב-19 באוקטובר 1988, תחת המאמן האנגלי ג'ק צ'רלטון, בניצחון 0–4 על ל במשחק ידידות.
סטונטון נטל חלק פעיל במוקדמות מונדיאל 1990, עם שש הופעות במדי הנבחרת, וזומן לסגל לקראת טורניר הגמר באיטליה. הוא היה לצעיר השחקנים בסגל של צ'רלטון לטורניר המונדיאל הראשון בתולדות הנבחרת. סטונטון פתח בהרכב ואייש את עמדת המגן השמאלי בכל חמשת משחקי הנבחרת בטורניר, כאשר אירלנד צלחה את שלב הבתים עם שלוש תוצאות תיקו (1-1 מול, 0-0 מול ושוויון 1-1 מול ) בדרך לשמינית הגמר. בשלב זה פגשה הנבחרת את, וארבע דקות לאחר פתיחת ההארכה זכה לדקות ראשונות של מנוחה בטורניר. אירלנד המשיכה לניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין, וברבע הגמר, עם סטונטון בהרכב, נכנעה 0–1 ל המארחת.
סטונטון רשם עשר הופעות וכבש שלושה שערים, כולל שער מנקודת הקרן מול בניצחון 0–3, במסגרת טורניר מוקדמות מונדיאל 1994. הוא זומן על ידי צ'רלטון לסגל האירי למונדיאל 1994 בארצות הברית, ושוב פתח בהרכב בכל משחקיה של נבחרתו בטורניר. אירלנד גברה 0–1 על איטליה במשחק הפתיחה, בשחזור משחק ההדחה שלה במונדיאל הקודם. לאחר מכן נוצחה 1–2 על ידי (סטונטון הוחלף במהלך המחצית השנייה), ונפרדה בשוויון 0-0 עם  בדרך למקום השני בבית. בשמינית הגמר נוצחה אירלנד 0–2 על ידי, סטונטון פתח והוחלף לאחר כשעה.
סטונטון פרש מהנבחרת מיד בתום טורניר המונדיאל, עם 102 הופעות ושמונה שערים במדי אירלנד. על אף שאיבד את הבכורה לרובי קין, הוא עדיין אחד משיאני ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים, וחתום על הישג מרשים, בתור היחיד ששותף בכל 13 משחקיה של אירלנד במסגרת הגביע העולמי.
קריירת אימון
עם כישלונה של אירלנד להעפיל ממוקדמות מונדיאל 2006, התכנסה ועדת איתור בת שלושה חברים מטעם התאחדות הכדורגל האירית לבחור את מחליפו של בריאן קר, שסיים את דרכו כמאמן הנבחרת. בתחילה, שמות בעלי רמה עולמית כאלכס פרגוסון, טרי ונבלס ובובי רובסון הוזכרו כמועמדים, אך ב-13 בינואר 2006 הוכרז כי סטונטון יהיה מאמן הנבחרת החדש, בעוד רובסון ישמש כיועץ בינלאומי.
לאחר ניצחון ביתי 0–5 על, יצאה אירלנד למשחק חוץ מול אותה הנבחרת, והפעם השיגה ניצחון דחוק של 1–2 בדקות הסיום. התוצאה הגבולית מול היריבה החלשה שוב הרימה קולות נגד המאמן ובעד התפטרותו. אלא שאז שוב השיגה אירלנד רצף חיובי עם ניצחונות 0–1 על ועל, שקירבו אותה למאבק העלייה ליורו, ובהמשך השיגה 0–4 מרשים בחוץ על  במשחק ידידות.
רצף התוצאות החיוביות של אירלנד נעצר במשחקיה הרשמיים הבאים. אירלנד, מוכת פציעות, איבדה נקודות חשובות בשני המשחקים הסמוכים בספטמבר 2007, לאחר שספגה בתוספת הזמן והשיגה שוויון 2-2 ביתי בלבד מול סלובקיה, ומספר ימים לאחר מכך נוצחה 0–1 על ידי צ'כיה. חודש לאחר מכן הגיעו שתי תוצאות תיקו, מול גרמניה ומול קפריסין, שבעקבותם איבדה הנבחרת סיכוי להעפיל ליורו 2008. בסיום המשחק מול קפריסין, אף ספגה הנבחרת שריקות בוז צורמות עם שריקת הסיום של ההתמודדות. בעוד ההתאחדות סירבה להעניק גיבוי למאמן המותקף, סטונטון עצמו סירב להתפטר והודיע כי ברצונו להמשיך את יתרת חוזהו בן ארבע השנים. ב-23 באוקטובר 2007 הודיעה ההתאחדות על פיטוריו של סטונטון, ובהמשך הוא הוחלף על ידי ג'ובאני טרפטוני.
ב-4 בפברואר 2008 הצטרף סטונטון ללידס יונייטד כעוזר מאמן, תחת גארי מקאליסטר. תחילת הדרך הייתה קשה עבור השניים, והקבוצה לא השיגה ניצחון בחודש הראשון של סטונטון בתפקיד. בדצמבר של אותה השנה, לאחר כעשרה חודשים בתפקיד, פוטר מקאליסטר ובעקבותיו עזב גם סטונטון את הקבוצה.
במאי 2009 התמנה לתפקיד הסקאוט תחת חברו לנבחרת ומאמנו בנבחרת לשעבר, מיק מקארתי. ב-5 באוקטובר, חמישה חודשים לאחר מכן, עבר לאמן את דרלינגטון מהליגה הרביעית, עם קווין ריצ'רדסון כעוזרו. סטונטון לא הצליח להוביל את הקבוצה להישגים, וב-21 במרץ 2010 הוא פוטר מתפקידו, לאחר שרשם ארבעה ניצחונות בלבד ב-23 משחקים, ובמשחקו האחרון בתפקיד נכחו 1,463 אוהדים בלבד, שיא שלילי למשחק בית בליגה עבור המועדון.
ב-15 במרץ 2011, לאחר שנה מחוץ למגרשים, החל לשמש כסקאוט בקבוצת מידלסברו, וחמישה חודשים אחר כך עבר לתפקיד דומה בסנדרלנד, ממנו שוחרר בתום עונת.
טריסקאידקפוביה
טריסקאידקפוביה היא פוביה או הימנעות מהמספר 13 כתוצאה מאמונה טפלה כי המספר 13 מביא מזל רע. כך למשל, ברבי-קומות מסוימים מדלגים על המספר 13 במספור הקומות. זוהי גם סיבה לפוביה מיום שישי הנופל ביום ה-13 של חודש כלשהו, הנקראת פאראסקבדקטריאפוביה (paraskavedekatriaphobia) או פריגאטריסקאידקפוביה (friggatriskaidekaphobia).
בנצרות
החל משנת 1890, מספר מקורות בשפה האנגלית קושרים בין הסעודה האחרונה של ישו שהתרחשה ביום שישי, בה סעדו 13 אנשים - ישו ושנים-עשר השליחים ובהם יהודה איש קריות. עקב כך, יום שישי ה-13 נחשב ליום מועד לפורענות.
תאוריית חמורבי
מיתוס נוסף הקושר את המספר 13 לחוסר מזל או לרשע, מיוחס לחוקי חמורבי (בערך 1780 לפני הספירה), שם לכאורה הושמט המספר 13 בסדר הפרקים. למעשה, בקוד המקור של חמורבי לא מוספרו הפרקים. המקור לטענה זו נובע מהשמטה מוטעית של סעיף 13 לחוקי חמורבי בתרגומו של ל.וו קינג (L.W King) משנת 1910. תרגומים אחרים של חוקי חמורבי כוללים את סעיף 13.
ריר
לריר המופרש בתוך גופם של בעלי חיים שני תפקידים עיקריים:
בנוסף, יצורים רבים מפרישים ריר חיצוני:
הריר המופרש בתוך גופם של בעלי חיים מורכב ממים, בהם מומסים מלחים שונים וכן חלבונים הנקראים מוצינים. בנוסף מכיל הריר חומרים אנטיספטיים (נוגדי מיקרואורגניזמים), כגון ליזוזים (האנזים המצוי בדמעות) ונוגדנים. את הריר מפריש סוג מיוחד של תאי אפיתל.
בעיות רפואיות
בזיהומים רבים של דרכי הנשימה מיוצרות כמויות גדולות מהרגיל של ריר, כמנגנון של הגוף ללחימה בפתוגנים. זוהי הסיבה לגודש באף ולנזלת אותם חווים אנשים מצוננים.
כשהריר מיוצר באופן כרוני בכמויות גדולות מהרגיל, עלול הדבר לגרום נזק חמור לאיברים השונים. תופעה זו מתרחשת בחולי סיסטיק פיברוזיס.
תרופות מסוימות גורמות לפגיעה בתאים מייצרי ריר. אספירין, למשל, פוגע ברירית הקיבה, דבר הגורם לעיתים לכיבי קיבה (אולקוס).
יקב אדיר
יקב אדיר הוא יקב בוטיק ישראלי הממוקם בפארק תעשיות רמת דלתון.
יינן היקב הוא אבי רוזנברג.
היין מיוצר על בסיס כרמים שנשתלו בשנות ה-80 ובשנות ה-90 של המאה ה-20 בגליל העליון, בגובה 870 מטר מעל פני הים.
היסטוריה
היקב הוקם ב-2003 במושב כרם בן זמרה על ידי שתי משפחות, רוזנברג ואשכנזי, ממקימי היישוב. משפחת אשכנזי עלתה מטורקיה ומשפחת רוזנברג הגיעה מרומניה, אחרי מלחמת העולם השנייה.
לפני פתיחת היקב נמכרו ענבי היין ליקבי רקנאטי ויקב ססלוב. בשנותיו הראשונות מכר היקב אלפים בודדים של בקבוקים. פריצת הדרך הייתה ב-2008 כאשר זכה היקב במדליית זהב כפולה בתחרות "טרה וינו 2008" בו נבחר היין 'פלטו 2005' כיין הישראלי הטוב ביותר לשנת 2008 והיקב זכה לתואר "היקב הבוטיק הישראלי הקטן הטוב ביותר לשנת 2008".
נכון לשנת 2021 יקב אדיר מייצר כ-200,000 בקבוקים בשנה.
ליקב מרכז מבקרים המאפשר טעימות יין. למשפחות גם מחלבת עזים בשם מחלבת אדיר.
אבא שכטר
אַבָּא שֶׁכְטֶר (24 בדצמבר 1894 - 28 במאי 1977) היה חקלאי, בנם של אחת ממשפחות מייסדי זכרון יעקב, פעיל ציבור, ראש "ועד המושבה" ובהמשך ראש המועצה הראשון.
קורות חייו
אבא שכטר נולד ב-1894 בזכרון יעקב לישראל (1844–1912) וטובה שכטר. הוא למד בבית ספר עממי ביישוב, וכבר מגיל צעיר לקח חלק בעבודת האדמה ובפעילות הביטחון והשמירה על השדות. בשנת 1913 היה שותף לייסוד אגודת הגדעונים בראשות אלכסנדר אהרונסון, ששמה לה כמטרה להוביל את תחום השמירה וההתיישבות. בהמשך הצטרף להגנה. ב-1923 נשא לאישה את לאה לייבוביץ, גם היא בת לאחת ממשפחות המייסדים.
ב-1936 מונה לראש "ועד המושבה" ביישוב, וכשהוכרז היישוב כמועצה מקומית ב-1950, מונה לראש המועצה הראשון שלה. כמו כן, כיהן כנשיא אגודת הכורמים של יקבי כרמל מזרחי.
משפחתו
בתו, יובלה, נישאה לישי שיבובסקי, שכיהן גם הוא כראש המועצה, החמישי במספר. דודו, התאום המבוגר של אביו, היה שניאור זלמן שכטר, שהתפרסם כחוקר גניזת קהיר וכמנהיג היהדות הקונסרבטיבית בצפון אמריקה.
הנצחתו
המועצה המקומית של זכרון יעקב קראה על שמו של אבא שכטר כיכר ברחוב המייסדים (בקרבת בית הקברות).
יובל נריה
יובל נריה (נולד ב-9 ביולי 1952 בישראל) הוא מנהל התוכנית לטראומה נפשית ולהפרעת דחק פוסט-טראומטית בבית החולים הפסיכיאטרי של ניו יורק ואוניברסיטת קולומביה, שם הוא מכהן כפרופסור לפסיכולוגיה קלינית במחלקה לפסיכיאטריה. זכה לעיטור הגבורה על פועלו במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
יובל נריה נולד לצפורה לבית גרליץ וליעקב נריה, יוצאי חטיבת הראל של הפלמ"ח. אמו הייתה חובשת, ממלווי השיירות לירושלים בגדוד החמישי של חטיבת הראל במלחמת העצמאות, מן המפקדות הראשונות בנח"ל, שירתה בצה"ל והשתחררה בדרגת סא"ל. אביו היה מנהל חברת בנייה. נריה גדל בחולון למד בתיכון קוגל והיה חבר קן השומר הצעיר בעיר.
שירות צבאי
התגייס לצה"ל בנובמבר 1970 ושירת בחיל השריון. במהלך מלחמת יום הכיפורים השתתף כסגן מפקד פלוגת טנקים בגדוד 9 של חטיבה 14 שתפס את הגזרה הצפונית של תעלת סואץ והוכחד בימי הקרבות הראשונים. לאחר מכן הצטרף לגדוד אחר והיה חלק מ"טנק הקצינים", ובהמשך מונה למפקד פלוגה מאולתרת בגדוד 79. נריה נלחם במספר קרבות קשים, בהם בקנטרה ובחווה הסינית, ונפגע בעת הלחימה. על לחימתו הוענק לו עיטור הגבורה, האות הגבוה ביותר הניתן בצה"ל.
בשנת 1989 יצא לאור בהוצאת זמורה-ביתן ספרו "אש", המביא את סיפורו של קצין שריון צעיר ותיאור עלילותיו בגזרת תעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים. בעקבות פרסום הספר התלוננו הוריו של סרן, שלחם עם נריה בטנק הקצינים ונפל בקרב, שהוא השמיט את פועלו של דביר וסילף חלק מסיפור האירוע. בשנת 2002 פורסמה כתבה ובה הביע אל"ם (מיל') רמי מתן ביקורת על התנהלותו של נריה במהלך מלחמת יום הכיפורים ועל יחסו הפומבי לעיטור שקיבל מצה"ל. עם זאת אורי רוזנשיין, שגם קיבל את עיטור המופת בקרב, יצא נגד הטענות של רמי מתן. בשנת 2014 עלה שוב עניין תפקודו של נריה, בעקבות מותו של אביו של נועם דביר, עמוס דביר, שביקש לכתוב ספר על אירועי טנק הקצינים, ושוב קבוצה של לוחמים יצא להגנתו.
בשירות מילואים פיקד על גדוד 708 בעוצבת עשת במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
נריה נמנה עם מקימי ארגון "שלום עכשיו" וחותמי מכתב הקצינים ב-1978. ב-1992 הוצב במקום ה-108 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת השלוש עשרה.
עיסוק בפוסט-טראומה
נריה סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1977, תואר שני ב-1982 ודוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה בשנת 1994. לימד עד שנת 1999 באוניברסיטת תל אביב. אז לקח שנת שבתון באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ומאז נשאר לגור בעיר. הוא חקר את השפעת פיגועי 11 בספטמבר על תושבי העיר, אחר כך מונה כפרופסור לפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת קולומביה.
בין מחקריו הבולטים, היה המחקר על שבויי צה"ל שפרסם ב-1995 יחד עם פרופסור זהבה סולומון, ובו הראו כי נפילה בשבי כרוכה בטראומה, שתוצאותיה מחייבות טיפול מקצועי ייחודי לפדויי השבי, זאת בניגוד לעמדת משרד הביטחון.
חיים אישיים
היה נשוי ליולי תמיר ובהמשך נישא למריאנה. הוא אב לשלושה ילדים.
חריש (חברה)
חריש בע"מ הייתה החברה היהודית הקבלנית לעבודות עפר הראשונה בארץ ישראל.
החברה נוסדה כקואופרטיב ב-18 ביוני 1932 על ידי אספה מכוננת של 13 חברים מייסדים של הקואופרטיב, על רקע תחרות עזה בין נהגי טרקטורים על עבודות הפעלת טרקטורים שהוצעו על ידי חקלאי אזור פתח תקווה. החברה החלה דרכה כחברה לביצוע חריש עמוק (חריש לעומק של 60 ס"מ, בניגוד לחריש המקובל באותה תקופה שחדר לעומק של 15-18 ס"מ).
המודל המסחרי שעל-פיו נבנתה ונוהלה החברה הוא פדרציה קואופרטיבית, כלומר, שיתוף בין הכלל לפרט. מבחינה תפעולית התבטא מבנה זה בשיתוף החברים בבעלות על כלי העבודה מחד גיסא, ובחלוקה שוויונית של העבודה (וכתוצאה מכך גם הפרנסה) מאידך גיסא. החברה, שהתקיימה במשך כ-45 שנה, עסקה בנוסף על עבודות חקלאיות גם בעבודות תשתית רבות. עבודות אשר הציבו גבול קדמי למדינת ישראל המתפתחת. הן במובן המילולי של גבול מדיני, והן במובן המטפורי של פריצת גבולות הטכנולוגיה.
בכל שנות קיומה מילאה 'חריש' תפקיד ראשון במעלה בבניין הארץ, וליוותה את המדינה בכל שלבי התפתחותה.