cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית–הממלכה המאוחדת
סוף המאה ה-19
בריטניה המשיכה במדיניות הסחר החופשי שלה אפילו עם יריבותיה העיקריות, ארצות הברית וגרמניה, תוך שימוש בתעריפים גבוהים (כפי שעשתה קנדה). התעשייה הכבדה באמריקה גדלה מהר יותר מאשר בבריטניה, בשנות ה-90 של המאה ה-19 דחקה את בריטניה, בייחוד בתעשיית המכונות, בפנייתה לשווקים אחרים בעולם. לונדון, עם זאת, נותרה המרכז הפיננסי העולמי, אפילו בזמן שרוב השקעותיה הופנו לתעשיית הרכבות האמריקניות. האמריקאים נותרו הרחק מאחור הבריטים בתחומי הספנות הבינלאומית והביטוח.
"הפלישה" האמריקנית לשוק הבריטי המקומי דרש תגובה. מכס על סחורות יבוא, אף על פי שעלה יותר ויותר תוך פיקוח, לא הוטלו עד שנות ה-30 של המאה ה-20. לכן, אנשי עסקים בריטים נאלצו לאבד השוק שלהם או לחשוב מחדש ולהביא את המודרניזציה לפעילות שלהם. תעשיית הנעליים והמגפיים התמודדה עם הגדלת הייבוא של ההנעלה האמריקנית; האמריקאים השתלטו על שוק מכונות ההנעלה. חברות בריטיות הבינו שהן צריכות לעמוד בתחרות ולכן הן בחנו מחדש את שיטות העבודה המסורתיות, ניצול העבודה, ויחסים תעשייתיים, וחשבו מחדש כיצד לשווק מחדש את ההנעלה, לפי דרישות האופנה.
סכסוכי גבולות בוונצואלה ובאלסקה
בשנת 1895 פרץ משבר ונצואלה. סכסוך גבולות בין ונצואלה וגיאנה הבריטית גרם למשבר אנגלו-אמריקאי כאשר ארצות הברית התערבה וצידדה בעמדת ונצואלה. תעמולה בחסות ונצואלה שכנע את דעת הקהל האמריקאית שהבריטים פגעו בשטח ונצואלה. ארצות-הברית דרשה הסבר וראש הממשלה סולסברי סירב. המשבר אף הוחרף כאשר הנשיא גרובר קליבלנד, בצטטו את דוקטרינת מונרו, הציב אולטימטום בסוף 1895. הקבינט של סולסברי שכנע אותו שהוא חייב ללכת לבוררות. שני הצדדים נרגעו והסוגיה נפתרה במהירות באמצעות בוררות אשר במידה רבה תמכה מבחינה משפטית בצד הבריטי בשרטוט קו הגבול. סולסברי נותר כועס אבל הושג קונצנזוס בלונדון, בראשותו של לורד לנדסדאון, אשר תמך בחיפוש יחסים הרבה יותר ידידותיים עם ארצות הברית. באמצעות עמידה לצד אומות אמריקה הלטינית נגד הסגת הגבול של הבריטית, ארצות הברית שיפרה את יחסיה עם אמריקה הלטינית, והאופן הלבבי של הליך שיפור היחסים הדיפלומטיים עם בריטניה.
אמנת אולני-פאונספוט בשנת 1897 הייתה הסכם מוצע בין ארצות הברית ובריטניה שנדרש בוררות במחלוקות מרכזיות. למרות תמיכה רחבה בקרב הציבור והאליטות, האמנה נדחתה על ידי הסנאט האמריקאי, אשר קינא בסמכויות שלה, שאף פעם לא נכנסו לתוקף.
המחלוקת על הגבול בין אלסקה וקנדה יושבה על ידי בוררות, אבל הקנדים חשו נבגדים עם התוצאה. רכישת אלסקה בשנת 1867 ציירה את הגבול בין קנדה ואלסקה באופן מעורפל. עם הבהלה לזהב ביוקון בשנת 1898, כורים נאלצו להיכנס דרך אלסקה, וקנדה ורצתה לשרטט מחדש את הגבול כדי להשיג נמל ימי משלה. קנדה דחתה את ההצעה האמריקנית לחכירת נמל אמריקאי לטווח ארוך. הסוגיה עברה לבוררות, אשר פתרה סופית את וויכוח הגבול של אלסקה בשנת 1903. ההחלטה תמכה בארצות הברית, כאשר השופט הבריטי צידד יחד עם שלושה שופטים אמריקאים מול שני שופטים קנדיים בתוצאות הבוררות. דעת הקהל הקנדית הייתה נסערת, מתוך הרגשה שהאינטרסים שלהם הוקרבו על ידי לונדון לטובת ההרמוניה הבריטית-אמריקנית.
ההתקרבות הגדולה
ההתקרבות הגדולה היא מונח המשמש לתיאור התלכדות היעדים המדיניים, הפוליטיים, הצבאיים והכלכליים בין בריטניה וארצות הברית החל משנת 1895 ועד מלחמת העולם הראשונה שהחלה בשנת 1914. הציבור האירי-קתולי הרחב בארצות הברית, יצר את התשתית העיקרית לדרישות העצמאות האירית, והוביל לשימוש ברטוריקה אנטי-בריטית, במיוחד בימי בחירות.
הסימן הבולט ביותר של שיפור יחסים במהלך ההתקרבות הגדולה היו הפעולות של בריטניה במלחמת ארצות הברית-ספרד. עם פרוץ המלחמה בשנת 1898, לבריטים הייתה מדיניות ראשונית של תמיכה באימפריה הספרדית ושלטונה הקולוניאלי על קובה מתוך תפיסת האיום שבכיבוש אמריקאי ורכישת קובה על ידי ארצות הברית. מה עלול היה לפגוע באינטרסים המסחריים של בריטניה בתוך במסגרת רכוש האימפריה באיי הודו המערביים. עם זאת, אחרי ארצות הברית נתנה הבטחות אמיתיות שהיא תעניק עצמאות לקובה (שבסופו של דבר התממשה בשנת 1902, לפי התנאים המוכתבים בתיקון פלאט), הבריטים נטשו את מדיניות זו ובסופו של דבר צידדו בארצות הברית בניגוד לרוב המעצמות האירופאיות האחרות שתמכו ספרד. בתמורה, ממשלת ארצות הברית תמכה בבריטניה במלחמת הבורים, אף על פי שאמריקאים רבים העדיפו לתמוך בבורים.
הניצחון במלחמת ארצות הברית-ספרד מיצב את ארצות הברית כאימפריה עולה בעצמה. המעמד החדש זה הופגן בין השנים 1900–1901, כאשר ארצות הברית ובריטניה, כחלק מברית שמונה האומות, דכאו את מרד הבוקסרים ותחזקו מושבות זרות בשושלת צ'ינג בסין. בין השנים 1907 - 1909, הנשיא האמריקאי תיאודור רוזוולט שלח את "הצי הלבן הגדול" למסע בינלאומי, כדי להוכיח את עוצמתו העולמית של חיל הים של ארצות הברית, אשר הפך שני רק לצי המלכותי בגודל ועוצמת האש.
מלחמת העולם הראשונה
לארצות הברית הייתה מדיניות של נייטרליות גמורה. ארצות הברית הייתה מוכנה לייצא כל מוצר לכל מדינה. גרמניה לא יכלה לייבא דבר בשל המצור הבריטי, ולכן הסחר האמריקני היה עם בעלות הברית. הוא מומן על ידי מכירת איגרות חוב אמריקניות ומניות בבעלות בריטית. כאשר החלו להידלדל המניות ואיגרות החוב, הבריטים לקחו הלוואות כבדות מבנקים בניו יורק. כאשר האשראי אזל בסוף 1916, בריטניה הייתה על סף משבר פיננסי.
דעת הקהל האמריקנית עברה בהתמדה נגד גרמניה, במיוחד בעקבות הפלישה הגרמנית לבלגיה בשנת 1914 והטבעת האוניה לוסיטניה בשנת 1915. הקהל האמריקאי הגדול ממוצא גרמני ואירי קרא להישאר מחוץ למלחמה, אבל האמריקאים הגרמנים נדחקו לשוליים יותר ויותר. הגרמנים חידשו את לוחמת הצוללות ב-1917 באופן בלתי מוגבל ובידיעה שזה יוביל למלחמה עם ארצות הברית. ההזמנה של גרמניה לצרף את מקסיקו למלחמה נגד ארצות הברית במברק צימרמן הייתה הקש ששבר את גב הגמל, וארצות הברית הכריזה על מלחמה באפריל 1917. האמריקנים תכננו לשלוח כסף, מזון ותחמושת, אך עד מהרה התברר כי יהיה צורך במיליוני חיילים כדי להכריע את המלחמה בחזית המערבית.
ארצות הברית שלחה שני מיליון חיילים לאירופה תחת פיקודו של הגנרל ג'ון פרשינג, עם תוספת שהייתה בדרכה לקראת סוף המלחמה. רבות ממדינות ההסכמה היו סקפטיות לגבי הכשירות של חיל המשלוח האמריקאי, אשר בשנת 1917 היה חסרי הכשרה וניסיון. עד קיץ 1918, הגיעו 10,000 חיילי חי"ר אמריקאים ביום, בזמן שהכוחות הגרמנים הלכו והתכווצו משום שאזל להם כוח האדם.
אף על פי שנשיא ארצות הברית, וודרו וילסון, רצה לצאת למלחמה למען האנושות, במהלך המשא ומתן על חוזה ורסאי בו שירטט את ארבע עשרה הנקודות לשלום מעמדו הדיפלומטי נחלש. הגבולות של אירופה שורטטו מחדש על הבסיס ההגדרה העצמית הלאומית, למעט גרמניה בימי תחת רפובליקת ויימאר שהוקמה זה עתה. שילומים פיננסיים הוטלו על הגרמנים, למרות הסתייגויות בריטיות ומחאות אמריקניות, בעיקר בגלל הרצון של צרפת לענישה. זאת, במה שרבים באותה תקופה החשיבו כנקמה עבור העימותים הקודמים עם גרמניה במאה ה-19.
בין מלחמות עולם
ב -1921 עקרון היסוד של מדיניות החוץ הבריטית היה "לטפח את הקשרים ההדוקים ביותר עם ארצות הברית". כתוצאה מכך, בריטניה החליטה שלא לחדש את הברית הצבאית שלה עם יפן, הידועה כברית האנגלו-יפנית, מאחר שיפן החלה להיות יריבתה העיקרית של ארצות הברית באוקיינוס השקט.
ארצות הברית יזמה בוושינגטון ועידה ימית מוצלחת בשנת 1922 שבמידה רבה סיימה את מרוץ החימוש הימי שנמשך כעשור. מלחמת העולם הראשונה סימנה את סוף עליונותו של הצי המלכותי, ליקוי שהוכר באמנת וושינגטון, כאשר ארצות הברית ובריטניה הסכימו על מכסת תפוסה שווה בספינות המלחמה. ב-1932, ההסכם לא חודש ובריטניה, יפן וארצות הברית היו שוב במירוץ ימי.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, היחסים בין שתי המדינות היו ידידותיים באופן כללי. בשנת 1923 בלונדון החלה משא ומתן מחדש על החובה שלה לאוצר האמריקאי, שנאמד בכ-978 מיליון לירות שטרלינג. לונדון הבטיחה תשלום רגיל של 34 מיליון לירות שטרלינג לעשר שנים ו-40 מיליון פאונד למשך 52 שנה. הרעיון היה שארצות הברית תלווה כסף לגרמניה, אשר בתמורה תשלם פיצויים לבריטניה, אשר בתמורה תשלם את הלוואותיה לממשל האמריקאי. בשנת 1931 כל התשלומים הגרמנים הופסקו, ובשנת 1932 בריטניה השהתה את התשלומים לממשל האמריקאי. החוב הוחזר לבסוף לאחר מלחמת העולם השנייה.
ארצות הברית סירבה להצטרף לחבר הלאומים, אף על פי שנשיא ארצות הברית, וודרו וילסון, הגה את הרעיון. להיעדרה הייתה השפעה קטנה על המדיניות הבריטית. בעוד שארצות הברית השתתפה בגופים תפקודיים של הליגה - כדי להשביע את רצון בריטניה - קישור ארצות הברית לליגה באופן פומבי הייתה לנושא רגיש. לפיכך, כנסים גדולים, בייחוד ועידת וושינגטון של שנת 1922, התרחשו מחוץ לחסות הליגה. ארצות הברית סירבה לשלוח נציגים רשמיים לוועדות הליגה, ובמקום שלחמה "משקיפים" רשמיים.
המתיחות סביב שאלת העצמאות האירית התפוגגה עם עצמאותה של מדינת אירלנד החופשית בשנת 1922. האמריקנים האירים השיגו את המטרה שלהם, וב-1938 המנהיג שלהם, ג'וזף קנדי, מונה להיות שגריר חצר סנט ג'יימס. הוא התרועע עם החברה הגבוהה בלונדון ובתו נישאה לאריסטוקרט. קנדי תמך במדיניותו של נוויל צ'מברלין, מדיניות פיוס כלפי גרמניה, וכאשר החלה המלחמה הוא ייעץ לוושינגטון כי סיכויי ההישרדות של בריטניה עגומים. כאשר וינסטון צ'רצ'יל עלה לשלטון בשנת 1940, קנדי איבד את כל השפעתו בלונדון ובוושינגטון.
מלחמת העולם השנייה
אף על פי שאנשים רבים בקרב העם האמריקאי גילו אהדה לבריטניה במלחמה עם גרמניה הנאצית, הייתה התנגדות נרחבת להתערבות אמריקנית אפשרית בענייני אירופה. זה הוכנס לחוק בסדרת מעשים שיבסו את מדיניות הנייטרליות ואושררו על ידי הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1935, 1936, ו-1937 בהתאמה. עם זאת, מדיניותו של הנשיא רוזוולט (cash-and-carry) עדיין מותר התירה לחמש את בריטניה וצרפת מתחמושת של ארצות הברית, בתנאי שישלמו במזומן וישאו את הנשק על הספינות שלהן. צ'רצ'יל, שהזהיר במשך זמן ארוך קודם לכן מפני גרמניה ודרש התחמשות, הפך לראש הממשלה לאחר שמדיניות הפייסנות של צ'מברלין התמוטטה לחלוטין ובריטניה לא הצליחה להפוך את הפלישה הגרמנית לנורווגיה באפריל 1940. לאחר נפילת צרפת ביוני 1940, רוזוולט נתן לבריטניה (ואחרי יוני 1941 גם לברית המועצות) סיוע נרחב. במסגרת הסכם משחתות תמורת בסיסים שנחתם בספטמבר 1940, ניתנה ההסכמה להעביר לארצות הברית זכויות שימוש להקמת בסיסים צבאיים בבסיסים קיימים ובשטחים במושבות בריטניה, ללא תשלום למשך 99 שנים, בבהאמס, ג'מייקה, סנט לוסיה, טרינידד, אנטיגואה וגיאנה הבריטית. ובתמורה, ארצות הברית העבירה לבריטניה 50 משחתות מעודפי הצי האמריקאי. החל מחודש מרץ 1941, ארצות הברית חוקקה את חוק השאל-החכר בדמות טנקים, מטוסי קרב, תחמושת, כדורים, מזון וציוד רפואי. בריטניה קיבלה 31.4 מיליארד דולר מתוך 50.1 מיליארד דולר שנשלחו לבעלות הברית.
בדצמבר 1941 בכנס ארקדיה החשוב שתקיים בוושינגטון, ראשי הצבא הבריטי וראשי הצבא האמריקאי הסכימו על אסטרטגיה. הם הקימו את ראשי המטות המשולבים לצורך תכנון ותיאום אסטרטגיה ומבצעים. שיתוף הפעולה הצבאי היה קרוב ומוצלח.
שיתוף הפעולה הטכני היה קרוב אפילו יותר, כששני העמים חלקו מידע מסווג ונשק בעיקר לגבי מכ"מים, מנועי מטוסים, קודים נאצים ופצצת האטום.
בשנת 1945 שלחה בריטניה חלק מהצי הבריטי כדי לסייע לפלישה האמריקנית ליפן שתוכננה לאוקטובר, אך היא בוטלה באוגוסט כאשר יפן נאלצה להיכנע ללא תנאי.
הודו
מתח רציני פרץ בעקבות דרישות אמריקניות למתן עצמאות להודו, הצעה שצ'רצ'יל דחה בתוקף. במשך שנים רוזוולט עודד את ההתנתקות של בריטניה מהודו. העמדה האמריקנית התבססה על התנגדות עקרונית לקולוניאליזם, דאגה מעשית עבור תוצאות המלחמה, והצפי לתפקיד משמעותי עבור אמריקה בעידן הפוסט-קולוניאלי. בשנת 1942 כאשר הקונגרס הלאומי ההודי השיק את תנועות "צאו מהודו", השלטונות הבריטיים עצרו מיד עשרות אלפי פעילים (כולל גנדי). בינתיים, הודו הפכה לאזור היערכות האמריקני העיקרי במהלך הסיוע לסין. רוזוולט נסוג עם איומיו של צ'רצ'יל להתפטר אם ילחץ יותר מדי.
המלחמה הקרה
בתקופה שלאחר בריטניה נקלע למשבר פיננסי, בעוד ארצות הברית הייתה בעיצומו של שגשוג כלכלי. בתהליך דה-קולוניזציה העניקה בריטניה עצמאות להודו, פקיסטן וציילון (כיום סרי לנקה) בשנת 1947. הלייבור, אשר נבהל מאיום הקומוניזם במדינות הבלקן, דחק בארצות הברית להשתלט על התפקיד הבריטי ביוון. הלחץ הבריטי הוביל לפרסום דוקטרינת טרומן ב-1947, עם הסיוע הכספי והצבאי ליוון ולטורקיה ובריטניה נסוגה מהאזור.
ארצות הברית סיפקה סיוע עם כספי ההלוואה האנגלו-אמריקאית של 1946, מתן הלוואה ל-50 שנה עם ריבית נמוכה 2% החל משנת 1950. פתרון קבוע יותר היה תוכנית מרשל של 1948–1951, אשר הזרימה 13 מיליארד דולר לתוך במערב אירופה, מתוכם 3.3 מיליארד דולר הלכו לבריטניה, כדי לסייע למודרניזציה של הפרקטיקות והתשתית העסקית. הסיוע היה מתנה ונשא דרישות שבריטניה תאזן את תקציבה, תשלוט במיסים ותשמור על יתרות מטבע נאותות.
הצורך לגבש חזית אחידה מול האיום הסובייטי אילץ את ארצות הברית ובריטניה לשתף פעולה כדי ליצור את ארגון האמנה הצפון אטלנטית (נאט"ו) עם בעלות הברית האירופיות שלהן. נאט"ו היא ברית הגנה הדדית לפיה התקפה על מדינה חברה אחת נחשבת להתקפה על כל המדינות החברות.
ארצות הברית נקטה בעמדה אנטי-קולוניאלית ואנטי-קומוניסטית במדיניות החוץ שלה במהלך המלחמה הקרה. כוחות צבאיים מארצות הברית ובריטניה היו מעורבים מאוד במלחמת קוריאה, ונלחמו תחת מנדט האו"ם. הנסיגה של הכוחות הצבאיים התרחשה לאחר שהמלחמה הגיעה למבוי סתום בשנת 1953. כאשר פרצה מלחמת סיני באוקטובר 1956, ארצות הברית חששה ממלחמה רחבה יותר לאחר שברית המועצות איימה להתערב בצד המצרי. בעקבות זאת, ארצות הברית הפעילה לחץ כלכלי-פיננסי מתמשך כדי להוביל את הממלכה המאוחדת, צרפת וישראל לשים סוף לפלישתן מצרים. החוב של בריטניה לאחר מלחמת העולם השנייה היה כה גדול שסנקציות כלכליות יכלו לגרום לפיחות בסטרלינג. זה היה משהו שממשלת בריטניה נועדה למנוע בכל מחיר וכשהתברר כי הסנקציות הבינלאומיות היו רציניות, הבריטים, הישראלים והצרפתים הסיגו את כוחותיהם לעמדות שלהם טרום המלחמה. בשנה שלאחר התפטר ראש ממשלת בריטניה, סר אנתוני אידן.
לאחר הניצחון של דווייט אייזנהאואר בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1952 ניתן היה לצפות כי היחסים בין בריטניה לארצות הברית ימשיכו להיות טובים, אם לא קרובים אף יותר. עם זאת, שיתוף פעולה האנגלו-אמריקאי בתקופת נשיאותו של אייזנהאואר היה עכור. הלחץ האמריקאי לסיים את מלחמת סיני בשנת 1956 סימל את נקודת השפל ביחסים בין שתי המדינות מאז שנות ה-20 של המאה ה-20.
במסגרת הסכם ההגנה הדדית בין ארצות הברית ובריטניה, אשר נחתם בשנת 1958, ארצות הברית סייעה לבריטניה בפיתוח ארסנל גרעיני משלה. בחודש אפריל 1963, ג'ון קנדי והרולד מקמילן חתמו על הסכם המכר פולאריס, שהוביל להסכמת ארצות הברית לספק את הטיל הבליסטי UGM-27 פולאריס לבריטניה לשימוש הצוללות של הצי המלכותי החל בשנת 1968.
ארצות הברית הפכה בהדרגה למעורבת יותר ויותר במלחמת וייטנאם בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, אך הפעם לא קיבל תמיכה מבריטניה. אנטי-אמריקניות בשל מלחמת וייטנאם וחוסר התמיכה האמריקאית בצרפת ובריטניה במהלך מלחמת סיני הטריד רבים באירופה. תחושה זו גדלה בבריטניה עם סירובו של הרולד וילסון לשלוח חיילים בריטים להודו-סין.
אדוארד הית' וריצ'רד ניקסון שמרו על קשרים הדוקים לאורך כהונתם. הית' סטתה מדרך קודמיו על ידי תמיכה בהחלטה של ניקסון להפציץ את האנוי והאי פונג, ווייטנאם, באפריל 1972. למרות החיבה האישית, היחסים האנגלו-אמריקאיים המשיכו להדרדר באופן ניכר במהלך שנות ה-70 המוקדמות. במהלך כהונתו, הית' התעקש להשתמש בביטוי "היחסים הטבעיים" במקום "היחסים המיוחדים" כדי להתייחס ליחסים האנגלו-אמריקאיים. הוא הודה בדמיון ההיסטורי והתרבותי, אך הכחיש משהו מיוחד מעבר לכך. הית' היה נחוש להחזיר את מידת השוויון ביחסים האנגלו-אמריקאיים, אשר אופיינו בעיקר בדומיננטיות האמריקאית ככל שהכוח והכלכלה של בריטניה נחלש בעידן הפוסט-קולוניאלי.
הדחיפה המחודשת של הית' לקבלת בריטניה לקהילה הכלכלית האירופית (EEC) הביאה למתח נוסף בין יחסי הממלכה המאוחדת וארצות הברית. הנשיא הצרפתי שארל דה גול, אשר האמין שכניסת בריטניה תאפשר כניסה של השפעה אמריקנית מיותרת על הארגון, ולכן הטיל וטו על ניסיונות בריטיים קודמים להיכנס לארגון. ההצעה הסופית של הית' נהנתה מדעותיו המתונות יותר של ז'ורז' פומפידו, יורשו של דה גול בנשיאות צרפת, ותוכניותיו האיורוצנטריות במדיניות החוץ שלו. ממשל ניקסון הביט בהצעה זו כצעד של התרחקות מהקשרים הקרובים עם ארצות הברית, לטובת יבשת אירופה. לאחר הכניסה של בריטניה לקהילה הכלכלית האירופית בשנת 1973, הית' אישר פרשנות זו על ידי הודעה לעמיתו האמריקאי שהממלכה המאוחדת תגבש מעתה ואילך מדיניות אירופאית עם חברות אחרות בקהילה הכלכלית האירופית לפני שתדון עליהן עם ארצות הברית. יתר על כן, הית' הצביע על הנכונות שלו לשקול אפשרות פוטנציאלית של שותפות גרעינית עם צרפת והטיל ספק במה שהממלכה המאחדת קיבלה מארצות הברית בתמורה לשימוש האמריקאי במתקנים הצבאיים והמודיעיניים של בריטניה ברחבי העולם. בתגובה, ניקסון ומזכיר המדינה שלו, הנרי קיסינג'ר, ניתקו לזמן קצר את קשרי המודיעין האנגלו-אמריקאים באוגוסט 1973. לאחר מכן קיסינג'ר ניסה לשחזר את ההשפעה האמריקאית באירופה עם תוכנית המדיניות שלו משנת 1973 "שנת אירופה" לעדכון הסכמי נאט"ו. חברי ממשלת הית', כולל הית' עצמו בשנים מאוחרות יותר, התייחסו לתוכנית זו בלעג.
בשנת 1973, פקידים אמריקאים ובריטיים לא הסכימו על הטיפול שלהם במלחמת יום הכיפור. בעוד שממשל ניקסון הגדיל מיד את הסיוע הצבאי לישראל, הית' שמר על הנייטרליות הבריטית בסכסוך, וטיל אמברגו על הנשק הבריטי בעבור כל הצדדים הלוחמים. האמברגו בפועל פגע בעיקר בישראל, בכך שמנע ממנה לקבל את טנקי הצנטוריון הבריטים. המחלוקת האנגלו-אמריקאית החריפה עם ההחלטה החד-צדדית של ניקסון לעלות את רמת הכוננות של הכוחות האמריקאיים, המוצבים בבסיסים הבריטיים, למצב כוננות הגנתית מרמה 3 למעמד ב-25 באוקטובר, בתגובה להתמוטטות הפסקת האש של האו"ם ב-25 באוקטובר. הית' אסר על המודיעין האמריקאי, לאסוף, להצטייד או לתדלק מהבסיסים הבריטיים בקפריסין, מה שהגביל מאוד את טווח הפעילות של מטוסי סיור אמריקניים. בתגובה, קיסינג'ר ניתק שוב את קשרי המודיעין האנגלו-אמריקאים והיו אף אנשי ממשל אשר הציעו שארצות הברית תסרב לעזור לבריטניה בשדרוג הטילי הפולאריס שנמכרו לבריטניה. המתיחות בין ארצות הברית ובריטניה נרגעה ברגע שהפסקת האש השנייה נכנסה לתוקף. שובו של וילסון לשלטון בשנת 1974 סייעה להחזיר את היחסים האנגלו-אמריקאי לנורמליות.
ב-23 ביולי 1977, פקידים מבריטניה וארצות הברית ביצוע משא ומתן מחודש בהסכם ברמודה הראשון, וחתמו על הסכם ברמודה השני, לפיו רק ארבע חברות תעופה, שתיים מבריטניה ושתיים מארצות הברית, מורשות להפעיל טיסות בין נמל התעופה היתרו בלונדון לבין "ערי המעבר" ספציפיות בארצות הברית. הסכם ברמודה השני היה בתוקף במשך כמעט 30 שנה עד שבסופו של דבר הוחלף על ידי הסכם השמים הפתוחים בין האיחוד האירופי לארצות הברית, שנחתם ב-30 באפריל 2007 נכנסו לתוקף ב-30 במרץ 2008.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, מרגרט תאצ'ר תמכה מאוד בעמדה הבלתי מתפשרת של רונלד רייגן כלפי ברית המועצות. לעיתים קרובות הם כונו "נשמות תאומות פוליטיות" ונקודת שיא ב"יחסים המיוחדים", רייגן ותאצ'ר נפגשו פעמים רבות במהלך הקריירה הפוליטית שלהם ודיברו בתיאום בעימות מול מנהיג ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב.
בשנת 1982, ממשלת בריטניה הגישה בקשה מארצות הברית, לה האמריקאים הסכימו עקרונית, למכור את הטיל הבליסטי טריידנט II D-5, ציוד נלווה ותמיכה במערכות הנלוות, בשימוש צוללות גרעיניות ואנגארד של הצי המלכותי. הטיל הבליסטי טריידנט II D-5 החליף את הטיל הבליסטי הקודם של בריטניה, UGM-27 פולאריס, החל מאמצע 1990.
במלחמת פוקלנד ב-1982, ארצות הברית בהתחלה ניסתה לתווך בין בריטניה וארגנטינה, אבל בסופו של דבר תמכה בבריטניה נגד הפלישה הארגנטינאית. מחלקת ההגנה של ארצות הברית, תחת קספר ויינברגר, סיפקה לצבא הבריטי ציוד ותמיכה לוגיסטית.
באוקטובר 1983, ארצות הברית וקואליציה של מדינות הקריביים התחייבו להשתתף במבצע זעם דחוף, שם קוד לפלישה של חבר העמים הבריטי למדינת האי גרנדה. בגרנדה הפיכה מרקסיסטית מדממת התפשטה במהרה, ומדינות שכנות באזור ביקשו מארצות הברית להתערב באופן צבאי. הדבר נעשה בהצלחה למרות התנגדות ממשלת בריטניה.
ב-15 באפריל 1986, חיל האוויר של ארצות הברית עם השתתפות נחתים וכוחות ימיים יצא למבצע קניון אל דוראדו מתחנות חיל האוויר המלכותי פיירפורד, הייפורד העליון, לייקנהית' ומילדנהול אשר באנגליה. למרות התנגדות נחרצת מתוך המפלגה השמרנית, מרגרט תאצ'ר התירה לרונלד רייגן להשתמש בתחנות חיל האוויר המלכותי בבריטניה בעת ההפצצות על טריפולי ובנגזי בלוב, במתקפת נגד של ארצות הברית, בתגובה למימון וייצוא טרור של המדינה בהנהגת מועמר קדאפי. מתקפות טרור אשר היו מכוונות נגד אזרחים אמריקאים המוצבים בברלין המערבית.
ב-21 בדצמבר 1988, בטיסה 103 של פאן אמריקן מנמל התעופה הית'רו בלונדון לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי ב, התפוצץ המטוס מעל העיירה לוקרבי, סקוטלנד. כתוצאה מכך, נהרגו 169 אמריקאים ו-40 בריטים. המניע מיוחס לרוב ללוב, וכנראה נעוץ בסדרה של עימותים צבאיים עם חיל הים של ארצות הברית בשנת 1980 במפרץ סידרא, אשר לוב טוענת לבעלות עליו. אף על פי שבית המשפט העליון הסקוטי הרשיע ב-31 בינואר 2001 את עבדלבאסט אל-מגרחי, באשמת רצח וקשירת קשר לביצוע רצח, לוב מעולם לא הודתה באופן רשמי בביצוע הפעולה עד 2003.
במהלך מלחמת של ברית המועצות באפגניסטן, ארצות הברית ובריטניה ספקו נשק למורדי המוג'אהדין באפגניסטן עד שאחרוני החיילים הסובייטים עזבו את אפגניסטן ב-15 בפברואר 1989.
לאחר המלחמה הקרה
לאחר התפרקות ברית המועצות, ארצות הברית הפכה למעצמת העל היחידה בעולם. איומים חדשים אשר הגיחו במקומות שונים בעולם, התעמתו עם ארצות הברית ובנות בריתה בנאט"ו. עם ההצטברות צבאית של עיראק החל מאוגוסט 1990, השימוש בכוח החל מינואר 1991, ארצות הברית, ואחריה בריטניה, היו שני הכוחות הגדולים בקואליציה הצבאית אשר שחררה את כווית ממשטרו של סאדם חוסיין במהלך מלחמת המפרץ.
בשנת 1997, מפלגת הלייבור הבריטית נבחרה למשרד בפעם הראשונה בשמונה עשר שנים. הן ראש הממשלה החדש, טוני בלייר, והן נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, השתמשו בביטוי "הדרך השלישית" כדי לתאר את אידאולוגיות המרכז-שמאל שלהם. בחודש אוגוסט 1997, העם האמריקאי הביע סולידריות עם העם הבריטי, בשיתוף תחושת היגון וההלם עם מות הנסיכה דיאנה, שנספתה בתאונת דרכים בפריז, צרפת.
בין השנים 1998 - 1999, ארצות הברית ובריטניה שלחו חיילים כדי לאכוף את השלום במלחמת קוסובו.
מלחמת עיראק והמלחמה בטרור
בשנת 2001 בריטניה הציבה לבקשת האמריקאים כ-20 אלף חיילים ויותר מ-24 ספינות מלחמה באזור המפרץ. היא הציעה את מיומנות היחידה האווירית המיוחדת שלה, SAS, המתמחה בלוחמת גרילה אשר נדרשה באפגניסטן. לאמריקאים גם החזיקו בבסיס חיוני באי דייגו גרסיה אשר באוקיינוס ההודי, אי הנמצא בבעלות בריטניה. בנוסף, ארצות הברית ובריטניה חולקות מידע מודעיני כדרך קבע.
67 בריטים היו בין 2,977 הקורבנות שנהרגו בפיגועי 11 בספטמבר על ידי אל-קאעידה. בעקבות הפיגועים, היה גל הזדהות ואהדה עצום מבריטניה עבור העם האמריקאי. טוני בלייר, ראש ממשלת בריטניה, היה אחד התומכים הבינלאומיים החזקים ביותר של ג'ורג' בוש, בהבאת אל-קאעדה והטליבאן לדין. ואכן, בלייר הפך לדובר הרהוט ביותר. הוא היה המנהיג הזר היחיד שהשתתף בישיבת החירום המשותפת של הקונגרס, כשנקרא מיד לאחר הפיגועים. בלייר נשאר עד היום המנהיג הזר היחיד אי פעם השתתף במפגש מסוג זה. שם הוא זכה לשני קימות כבוד מחברי הקונגרס.
הפיגועים בלונדון ב-7 ביולי 2005 הדגישו את השוני באופי של איום הטרור על שני העמים. ארצות הברית מרוכזת בעיקר באויבים עולמיים, כמו הרשת של אל-קאעידה והאסלאם הקיצוני מהמזרח התיכון. ההפצצות בלונדון בוצעו על ידי מוסלמים קיצוניים מקומיים, מה שהדגיש את החשש בבריטניה מההקצנה בקרב בני עמה.
היחסים מתקופת ממשל אובמה ואילך
AUKUS (הלחם בסיסים של הקיצורים AU - אוסטרליה, UK - בריטניה ו-US ארצות הברית) היא ברית הגנה בין אוסטרליה, בריטניה וארצות הברית, שהוכרזה ב-15 בספטמבר 2021 על ידי נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, ראש ממשלת אוסטרליה סקוט מוריסון וראש ממשלת הממלכה המאוחדת בוריס ג'ונסון. מטרת הברית, הכוללת שיתוף פעולה בתחום המודיעין, הסייבר וההצטיידות הצבאית, היא להציב כוח מערבי מול הרפובליקה העממית של סין באזור ים סין הדרומי עקב המחלוקות באזור זה. במסגרת זו הוסכם שארצות הברית תסייע לאוסטרליה לספק שמונה צוללות גרעיניות לשם ביצור הכוח המערבי באזור. לפי ניתוחים שונים, הברית נתפסת כהתערבות בענייניה של סין, עקב תמיכתה הלא-מוצהרת בטאיוואן. עבור בוריס ג'ונסון סימלה הברית הישג בינלאומי ראשון לאחר הברקזיט וגיבוש מערך כוחות חליפי לממלכה המאוחדת ללא אירופה.
ג'ון שיי
גנרל סר ג'ון שיי (באנגלית: John Stuart Mackenzie Shea; 7 בינואר 1869 - 1 במאי 1966) היה קצין בכיר בצבא בריטניה. השתתף במלחמת הבורים ובמלחמת העולם הראשונה במהלכה לחם, כמפקד בריגדה ובהמשך כמפקד דיוויזיה, בחזית המערבית ובמערכה על סיני וארץ ישראל. לאחר המלחמה מונה לתפקידים בכירים בהודו.
ביוגרפיה
שיי נולד ב-1869 בעיר סנט ג'ונס שבמחוז ניופאונדלנד ולברדור, קנדה. אביו היה קולונל בצבא בריטניה (H J F Shea). ב-1882 החל ללמוד בבית הספר התיכון "סדברג" שבמחוז קאמבריה בצפון אנגליה. ב-1886 החל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
שנים ראשונות
ב-1888, עם סיום לימודיו באקדמיה, הוצב שיי לשירות ב"רגימנט האירי המלכותי" בדרגת לוטננט משנה. ב-1890 הועלה לדרגת לוטננט.
מלחמת הבורים
ב-1899 נשלח שיי לדרום אפריקה והשתתף במלחמת הבורים בפיקוד על יחידות אוסטרליות. במהלך מערכה זו היה מעורב באירועים הבאים: בהמשך המערכה הועלה לדרגת מייג'ור כבוד. עם סיום המלחמה חזר להודו וב-1906 הועלה לדרגת מייג'ור ומונה למדריך במכללה לפיקוד ומטה של צבא פקיסטן בכוויתה תפקיד אותו מילא עד 1910.
טרום מלמה
ב-1912 הועלה לדרגת לוטננט קולונל של כבוד ובתחילת 1914 הועלה רשמית ללוטננט קולונל.
זירת אירופה
ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, מונה שיי לקצין מטה בחיל המשלוח הבריטי שנשלח לחזית המערבית בצרפת. בהמשך הוצב בהדיוויזיה השישית והשתתף איתה בקרב הראשון על האן.
בתחילת 1916 הועלה שיי לדרגת קולונל ובמאי מונה למפקד הדיוויזיה ה-30. בשלהי אותה שנה נלחם איתה בקרב על הסום.
זירת ארץ ישראל
בתחילת 1917 הועלה שיי לדרגת מייג'ור גנרל ובאוגוסט מונה למפקד הדיוויזיה ה-60 שהוקמה בראשית המלחמה, שהתה באנגליה בראשית המלחמה והיוותה עתודה. יחד עם הדיוויזיה הגיע שיי, ביוני 1917, למערכה בארץ ישראל והצטרף חיל המשלוח המצרי. תחילה הוצבה הדיוויזיה בקורפוס ה-20 בפיקודו של גנרל פיליפ צ'טווד ולקראת קרב מגידו הועברה לקורפוס ה-21 בפיקודו של גנרל אדוארד באלפין.
יחד עם הדיוויזיה לחם שיי בקרבות הבאים:
לאחר המלחמה
לאחר סיום המלחמה ב-1918, מילא שיי את התפקידים הבאים:
ב-1932 פרש שיי מהצבא.
משפחתו
ב-1902 נישא שיי לוויניפרד מרי (Winifred Mary) לבית קונגרב (Congreve) ונולדו להם שלוש בנות.
אריה רוזנפלד
הרב אריה רוזנפלד (נולד בי' בטבת ה'תש"י, 30 בדצמבר 1949) הוא האדמו"ר מפינסק-קרלין.
היפר-גרעין
זמן חייהם של היפר-הגרעינים קצר במיוחד, פחות ממיליארדית השנייה. ואולם, מדענים מקווים שהם יסייעו בחקר הכוח הגרעיני החלש, אחד מארבעת הכוחות היסודיים בטבע, ובחקר רגעיו הראשונים של היקום.
תרבה שם אדם...?
תרבה שם אדם...? (באנגלית: ?...Breeds There a Man) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור פורסם לראשונה בגיליון יוני 1951 של Astounding. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1969 בקובץ שקיעה תחת השם "הגדל שם אדם...?", ותורגם שנית בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3.
עלילה
אלווד רלסון, פיזיקאי מבריק, אך מופרע נפשית, השתכנע כי האנושות היא ניסוי גנטי, המבוקר על ידי חייזרים. התנהגותו הופכת לבלתי יציבה, והוא חש נטיות אובדניות.
אלווד יוצר השוואה בין התקדמות האנושות לצמיחה של חיידקים, וטוען כי האנושות כבר הולידה זנים מיוחדים עבור תכונות שונות (למשל יכולת אמנותית), וכי גידול כזה היה מה שגרם לרנסאנס. לפי אלווד, הנסיניים משתמשים בטבעת פניצלין, תחום הרג, הגורם לבני האדם להרוג אחד את השני, אם היכולות שלהם גדלות יותר מדי, ומסכנות את הנסיינים. הזן האחרון החל את המהפכה התעשייתית, ופיתוחה במשך כמאה שנה הפכה אותו למסוכן מאוד, ולכן הנסיינים מתכוונים להשתמש בפצצת האטום, כדי לגורם למדינות המתועשות להרוג אחת את השנייה. רלסון, העובד על יצירת שדות כוח להגנה מפני פצצות אטום, חש בנטיות אובדניות, שלטענתו נשתלו על ידי מבצעי הניסוי, כדי שלא יצליח להשלים את עבודתו ולהגן על האנושות.
בהשגחתו של הפסיכיאטר ד"ר בלאושטיין, רלסון מצליח לעזור למדענים אחרים בתכנון שדה הכוח, אך לאחר ששדות הכוח נוצרים בהצלחה, רלסון מתאבד. מאוחר יותר, המהנדס הראשי של מחולל האנרגיה, שמעולם לא דיבר עם רלסון ולא ידע על אמונותיו, מתאבד אף הוא, מה שגורם לבלאושטיין לפקפק בהנחתו כי רלסון היה משוגע.
Blackpink 2018 Tour ‘In Your Area’ Seoul
Blackpink 2018 Tour ‘In Your Area’ Seoul הוא אלבום ההופעה השני של להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק. אלבום ההופעה יצא לאור ב-30 באוגוסט 2019, על ידי חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט. ההופעה שנמצאת באלבום התקיימה ב-10 בנובמבר בזירת ההתעמלות האולימפית שבסיאול, קוריאה הדרומית.
בסמוך לצאתו, יצא אלבום ההופעה הראשון של הלהקה,.
רקע והפקה
סיבוב ההופעות הקוריאני הראשון של הלהקה "", החל בנובמבר 2018. במהלך סיבוב ההופעות, קיימה הלהקה שלושים ושש הופעות בעיר בקוריאה הדרומית. אלבום ההופעה כולל בתוכו את ההופעה שהתקיימה ב-10 בנובמבר 2018, בזירת ההתעמלות האולימפית.
במסגרת ההופעה, ביצעה הלהקה את להיטיה "Boombayah", "Whistle", "Playing with Fire", "As If It's Your Last" ו-"Ddu-Du Ddu-Du".
מרק מוזס
מרק מוזס (1908–2002) היה כירורג, מנתח כלי-דם, פרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקה כירורגית וכירורגיית כלי דם בבית חולים תל-השומר, בשנת 1962 ייסד בארץ ענף חדש בכירורגיה: "כירורגית כלי דם", היה הכירורג הראשון שהתחיל לנתח ניתוחי כלי-דם בישראל.
קורות חיים
מוזס נולד בוורשה שבפולין. בגלל נומרוס קלאוזוס יצא מוזס למרסיי ללימודי הרפואה. כשסיים מוזס את לימודי הרפואה שב לוורשה והתמחה בכירורגיה, בבית החולים היהודי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס כרופא צבאי לצבא פולין.
במלחמת העולם השנייה
בצבא פולין, מוזס סופח לחיל הפרשים שיצא מערבה, אך מתקפת הבזק הגרמנית מחצה את צבא פולין, שהחל בנסיגה מזורזת. כשמוזס הגיע לטרנופול שבגליציה, היו שם הסובייטים, שכבשו את מזרח פולין כחלק מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
קציני הצבא הפולני הוסעו אל ברית המועצות, לצורך ארגון מחדש כביכול, אך שם הושמו במחנות מעצר, ובמארס 1940 הורה סטלין למשטרה החשאית, ה-נ.ק.ו.ד. לחסלם. בטבח יער קאטין שליד סמולנסק נרצחו 4,255 איש, ובסך הכל חיסל סטלין כ-26 אלף איש. הסובייטים טפלו את האשמה על הנאצים, ורק עם התמוטטות ברית המועצות הודו באחריותם.
מוזס שלא ידע דבר על המזימה הסובייטית, איחר בכמה דקות לרכבת שהייתה אמורה לקחת אותו לברית המועצות. מוזס עלה עם חבר על רכבת אחרת, והשניים שקעו בשינה עמוקה. כשהתעוררו, התפלאו על שאין בקרונות איש מלבדם. באחת התחנות התברר להם שהנהג חטף את הרכבת וברח עמה אל רומניה הנייטרלית. מוזס הושם במעצר אך הצליח לברוח, ועם בגדים אזרחיים שקיבל מיהודי מקומי שם פעמיו לבוקרשט. מוזס התיידד עם סגל הקונסוליה הבריטית, ועזב יחד עם הדיפלומטים כשבאו הגרמנים. מוזס הגיע דרך טורקיה לארץ ישראל וחבר ל-צבא אנדרס.
מוזס עזב עם צבא אנדרס למצרים, ובפברואר 1944 הפליג לאיטליה, נלחם במונטה קאסינו, במנזר בנדיקטיני בהרים, שממנו חלשו הגרמנים על הדרכים המובילות צפונה.
בהפגזה ארטילרית עזה נפגע חדר הניתוחים הקרבי שעליו פיקד מוזס, וכמעט כל השוהים בו נהרגו. מוזס נפצע קשה בחזהו ונחשב כמת, אך לבסוף ניצל. הוא פונה ללבנון ומשם לארץ ישראל להחלמה, וזמן מה אושפז בבית החולים אוגוסטה ויקטוריה שבירושלים. בארץ התאחד עם רעייתו שהייתה גיניקולוגית, ועם בנו מרטין
בארץ ישראל
בתום מלחמת העולם השנייה שוחרר מצבא אנדרס, וגויס להגנה ובמלחמת העצמאות היה מפקד בית החולים הצבאי דג'אני שביפו.
בשנת 1961 מוזס יצא לבריטניה (בלונדון ב"המרסמייט הוספיטל" אצל הד"ר פיטר מרטין ) ולארצות הברית להשתלמות בכירורגיה של כלי דם.
בשובו לארץ, בשנת 1962 ייסד ענף חדש בכירורגיה - "ניתוחי כלי דם". מוזס הקים בבית החולים שיבא, את היחידה לכירורגיה כלי-דם אשר הייתה היחידה הראשונה בארץ, לניתוחי כלי-דם. במקביל המשיך לנהל את המחלקה הכירורגית.
מוזס פיתח שיטה חדשה לקשירה חלקית של הוריד הנבוב התחתון.
מתלמידיו: פרופ' רפאל אדר, פרופ' רפאל ולדן.
מוזס נפטר ב-2002. הניח בן, מרטין, כירורג.
Peaches
Peaches (בעברית: אפרסקים) הוא שיר של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, בהשתתפות הזמר הקנדי דניאל סיזר והזמר האמריקאי גיביון. השיר יצא לאור ב-30 במרץ 2021 כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן השישי של ביבר, Justice, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם. השיר נכתב על ידי ביבר, סיזר וגיביון, לצד אנדרו ואט, לואי בל, לואיס מרטינז ג'וניור וברנרד "הארב" הארבי והופק על ידי האחרון יחד עם שנדו. השיר יצא לרדיו האובני העכשווי ב-30 במרץ 2021.
השיר קיבל מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריות הקלטת השנה, שיר השנה, ביצוע ה-R&B הטוב ביותר והווידאו קליפ הטוב ביותר. בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2021 זכה בקטגוריית קליפ הפופ הטוב ביותר לצד מועמדויות בקטגוריית שיר הקיץ, שיתוף פעולה הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר.
רקע וקידום
ב-7 בספטמבר 2020 כשנה לפני יציאת הסינגל, פרסם הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר בחשבון האינסטגרם שלו סרטון בו הוא שר את פזמון השיר של "Peaches". ב-15 במרץ 20212, כחמישה עשר יום לפני יציאת השיר, פרסם ג'סטין את עטיפת הסינגל וב-30 במרץ יצא השיר "Peaches" על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן השישי של ביבר, Justice. לצד הסינגלים "Holy", "Anyone" ו-"Hold On".
ב-30 במרץ, קעקע ג'סטין את סמל אמוג'י האפרסק על צווארו.
הרכב
"Peaches" הוא שיר פופ-R&B. הוא תואר כ"צבעוני", "שטוף שמש" ו"סלינקי". השיר הולחן בסולם של דו מז'ור ויש לו מפעם של 90 פעימות לדקה. קולות הזמרים בשיר משתרעים בין דו4 לסול5.
וידאו קליפ
וידאו קליפ של השיר בוים על ידי קולין טילי ויצא לאור עם יציאת השיר והאלבום ב-19 במאי 2021. בקליפ נראים ביבר, דניאל סיזר וגיביון משייטים בסטריפ. נכון לאפריל 2022 מונה הווידאו קליפ באתר יוטיוב מעל לחצי מיליארד צפיות.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך היה לשיר השביעי של ביבר וכן לשיר הראשון של סיזר וגיביון שהגיע למקום הראשון במצעד. כמו כן, ביבר הפך לזמר הראשון שהגיע לצמרת מצעדי הבילבורד הוט 100 והבילבורד 200 באותו השבוע, כשאלבומו Justice בו נכלל השיר במקום הראשון בבילבורד 200. השיר נהפך לשיר החמישי עם מספר הסטרמות הגבוה ביותר ביממה אחת לשנת 2021, עם 8.02 מיליון הסטרמות בשירות הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הופעות חיות
"Peaches" היה חלק מרשימת השירים אותם ביצע ביבר במהלך סבב ההופעות הרביעי שלו, "Justice World Tour".
ב-25 במאי 2021, ביבר ביצע את "Peaches" יחד עם "Hold On" בסיום העונה העשרים של תוכנית הטלוויזיה האמריקאית "The Voice".
בטלוויזיה
השיר הושמע במהלך פרק הבכורה של העונה השנייה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "ג'יני וג'ורג'יה" של נטפליקס, אשר שודר לראשונה ב-5 בינואר 2023.
ביקורות
בחודש יוני 2021 דירג בילבורד את השיר במקום השמיני ברשימת "50 השירים הטובים ביותר בשנת 2021 עד כה". מגזין Complex דירג את השיר במקום ה-15 ברשימת "50 השירים הטובים ביותר לשנת 2021 (עד כה)".
אוטומטונופוביה
אוטומטונופוביה (באנגלית: Automatonophobia) הוא מונח המייצג פוביה מייצוג של בני אנוש, העשוי לכלול פחד מבובות, דחלילים, פסלי שעווה או רובוטים דמויי אדם.
גורמים
הגורם לאוטומטונופוביה אינו ברור, אם כי ישנן תאוריות שהפחד נובע מהציפייה להתנהגות מסוימת אצל בני אנוש, וכאשר הייצוג אינו מפגין את ההתנהגות, המוח מזהה אותו כדבר מה מסוכן או דוחה – כגופה, למשל, או כחולה מסוכן. כחלק מהמחקר על פחד של בני אנוש מייצוגים שונים הוצע מודל עמק המוזרות המתאר את הפחד של בני אנוש מחפצים הדומים להם.
אריה גליק
אריה גליק (13 באפריל 1930 - 23 ביוני 2016) היה אתלט ישראלי. אלוף ישראל בריצת 200 מטר (1949), בריצת 400 מטר (1952) ובריצת 800 מטר (1952) ושיאן ישראל בריצות ל-400 ול-800 מטר. ייצג את ישראל באולימפיאדה (הלסינקי 1952).
גליק, היה לאתלט הישראלי הראשון, שרץ 400 מטר, מתחת ל-50 שניות ו-800 מטר, מתחת ל-2 דקות.
אוטומטונופוביה
טיפול
כמו פוביות רבות, ניתן לטפל באוטומטונופוביה בעזרת שיטות שונות של פסיכותרפיה. בניגוד לפוביות כמו פחד מגבהים לא ניתן להימנע בקלות ממקור הפחד (מאחר שבובות נמצאות בכל מקום), ולכן טיפול מומלץ יהיה הקהיה שיטתית או טיפול בהצפה.
אריה גליק
1949
באליפות ישראל שנערכעה ביולי 1949 זכה גליק במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.5 שניות.
1950
בתחרות שנערכה בירושלים במאי 1950 זכה גליק בשלושה ניצחונות, בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 52.2 שניות, שיפור לשיאו הישראלי הטרי (52.7 שניות), בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.5 שניות לפני דוד טבק (24.0 שניות) ובריצת 100 מטר בתוצאה של 11.1 שניות, לפני דוד טבק (11.3 שניות).
1952
בתחרות מבחן שנערכה במאי 1952 קבע גליק בריצת 800 מטר שיא ישראלי חדש של 2:00.7 דקות, שיפור לשיא בן 16 שנים. חודש לאחר מכן בתחרות שנערכה באנקרה שבטורקיה ביוני אותה שנה הוא סיים במקום שלישי בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 50.2 שניות ובמקום רביעי בריצת 800 מטר 1:59.7 דקות ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שרץ ריצה זו מתחת ל-2 דקות. שיא זה החזיק מעמד 7 שנים ונשבר על ידי יאיר פנטילט (1:57.6 דקות).
אולימפיאדת הלסינקי
באולימפיאדת הלסינקי (1952) התמודד תחת השם "אריה גיל". הוא סיים במקום 53 בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.2 שניות (50.27 שניות אלקטרוני) ובמקום 47 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.9 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטורקו שבפינלנד ב-31 ביולי, הוא סיים במקום רביעי בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 49.6 שניות ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שרץ ריצה זו מתחת ל-50 שניות.
1953
בשנת 1953 נסע גליק לארצות הברית ללימודים באוניברסיטה. השתקע בניו ג'רזי. היה נשוי לאיליין ולשניים נולדו בן ושתי בנות. שימש משנת 1966 במשך שנים רבות כמנהל מחנה לנוער של התנועה הרפורמית בהרי הפוקונוס בפנסילבניה.
אריה גליק נפטר ביוני 2016.
כלי מנהלי אתרים
כלי מנהלי אתרים (באנגלית: Google Search Console) הוא שירות שמוצע על ידי חברת גוגל ללא עלות עבור מנהלי אתרים, לאיסוף מידע מפורט על הגולשים באתר אינטרנט כולל פירוט של שאילתות שהגולשים מחפשים במנוע חיפוש גוגל. זהו אחד השירותים הנפוצים לאיסוף מידע על האתר לצורך שיפור ביצועי האתר וקידומו בגוגל. כלי מנהלי אתרים יכול להציג שאילתות (מילים שהגולשים באתר חיפשו), שגיאות נפוצות באתר (למשל שגיאה 404), התאמת האתר לטלפונים ניידים, שליחת דפי האתר לאינדקס של גוגל ופעולות חיוניות רבות אחרות המסייעות בניהול ובקידום האתר במנוע חיפוש גוגל.
הוא גם מציג מידע על כמות הופעת דפים שונים של האתר בגוגל, מיקום ממוצע של הדפים בגוגל, פילוח כניסות לאתר לפי מכשירים (נידיים, נייחים, טאבלטים) ופילוח משתמשי האתר לפי מדינות. כדי להתחיל לקבל נתונים על האתר, יש צורך בחיבור הכלי לאתר עצמו. הדרך הפופולרית לחיבור הכלי לאתר היא באמצעות אימות גוגל אנליטיקס או באמצעות כלי נוסף של גוגל תג מנג'ר (Tag Manager). זמן קצר לאחר חיבור GSC לאתר, מנהל האתר יכול לאסוף נתונים.
בעבר Google Search Console נקרא Webmasters Tool.
שווייץ באירוויזיון 1959
שווייץ השתתפה באירוויזיון 1959 עם השיר "Irgendwoher", שבוצע על ידי הזמרת הגרמנייה כריסטה ויליאמס. זוהי השתתפותה הרביעית של שווייץ בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני אירוויזיון
רשות השידור השווייצרית, "Télévision Suisse Romande" (TSR), ארגנה קדם לאומי, בו יבחרו הזמר והשיר שייצגו את המדינה באירוויזיון. הוא נערל ב-22 בפברואר 1959, בעיר לוזאן. מטה אלטרי, שייצגה את צרפת באירוויזיון 1956, השתתפה בקדם. לבסוף, זכתה כריסטה ויליאמס עם השיר "Irgendwoher", שנכתב והולחן על ידי לותר לופלר.
באירוויזיון
ב-11 במרץ 1959 ויליאמס ביצעה את שירה על בימת האירוויזיון. היא שובצה שמינית בסדר ההופעות, לפני אוסטריה ואחרי שוודיה. ויליאמס הגיעה למקום הרביעי עם 14 נקודות.
שפם (בעלי חיים)
בזואולוגיה, שפם הוא כינוי לזיפי שיער הצומחים מצידי פניהם של מספר בעלי חיים ומשמשים לחישה בידי מישוש, דומה מעט לזה של מחוש חרקים או למשוש החילזון.
לרוב שפמות מצויים אצל יונקים ובעיקר ליליים כמו חתולים ומיני טורפים אחרים. עם זאת היא נפוצה גם במיני יונקים אחרים (למעט אצל כמה יונקים ימיים) ואפילו במספר עופות למשל אלקית מצוייצת, תוכיליל או קיווי. אצל הדגים השפם מוחלף בבינים כמו של השפמנונאים והקרפיונאים והוא משמש למטרה דומה.
השפם מורכב מזקיק שיער ארוך בעל תאים עצביים המקושר בידי סינוסים לאונה הקודקודית של המוח. לרוב השפמות מפוזרות לאורך הראש בעיקר ב-4 אזורים: מעל העיניים, בלחיים, מתחת האף (באזור של השפם האנושי) ותחת הלסת התחתונה. אורך השפם משתנה אצל מינים כשאצל הצ'ינצ'ילה למשל אורך השפם הוא שליש מאורכו של הגוף.
מטרת השפם היא בעיקר כחוש המקביל לראייה ומשמש כאשר הראייה חלשה למשל בחשיכה, או במים עכורים. בנוסף נטען שזרימת האוויר שלאורך השפם יכולה לעזור לבעליו, למשל חתול לעבור לפתח באורך השפם. אצל חולדות אורך השפם עוזר לחולדה להסתמך על החישה כדי להחליט על מעבר בפתח מקביל לאורך הגוף, אך חתולים רבים ינסו לעבור בפתחים ברוחב שונה מאורך שפמם, כך שהדבר לא מוכח אצלם. עם זאת אצל כלבי ים נראה שהשפם מצליח להחליף את הראייה וכך כלבי ים עיוורים מצליחים לשרוד עם שפמם. לעומת זאת פגיעה בזיפים תקשה מאוד על בעליו לנוע ביעילות.
קצת אחרת (אלבום של אבי מסיקה)
קצת אחרת הוא האלבום השלישי של המוזיקאי והזמר הישראלי אבי מסיקה, שיצא ב-6 בינואר 2006. האלבום כולל 13 שירים בהפקתו המוזיקלית של מסיקה. באלבום ישנם שיתופי פעולה עם אומנים מז'אנרים שונים, ביניהם: יהלי סובול, מושיק עפיה, רועי קאשי, רוי אדרי, בינת עמרם, שורטי, ג'ורג' טופוריה, זמרת האופרה אפרת רותם והסטנדאפיסטים מיקי גבע ושחר חסון.
כלי בישול
כלי בישול וכלי אפייה הם מגוון רחב מאוד של כלים המשמשים להכלת מזון בזמן הבישול או האפייה. התכונה המשותפת לכל כלי הבישול והאפייה היא יכולתם לעמוד בחום גבוה בעת שהמזון נמצא בתוכם, ולהעביר את החום אל המזון לשם בישולו והכנתו לאכילה.
השימוש בכלי בישול נעשה במגוון של טכניקות. בחלקן מוכנס המזון לתוך הכלי כשהכלי קר והחימום מתבצע בכלי ובמזון שבו בו-זמנית (למשל באפייה), ובחלקן מוכנס המזון לתוך כלי שחומם מראש (למשל בטיגון).
תכונות
התכונה העיקרית הנדרשת לכלי בישול ואפייה היא עמידות בחום. החומרים מהם עשויים כלי הבישול עומדים בחום גבוה בהרבה מזה שנדרש למזון כדי להתבשל. עם זאת, כדי להצליח בבישול, ישנן מספר תכונות חשובות שבהן נבדלים כלי בישול ואפייה זה מזה:
העברת חום
העברת החום היא היכולת של הכלי להוליך את החום ממקור האנרגיה המשמש לבישול אל המזון. תכונה זו תלויה בשני גורמים עיקריים: החומר ממנו עשוי הכלי, ועוביו. חומרים מתכתיים הם מעבירי חום מצוינים, בעוד שלחומרים קרמיים תכונה של בידוד מחום. לכן, בחירת הכלי המתאים לבישול תלויה מאוד בתכונה זו – לבישול מהיר לא יבחרו כלים עם העברת חום איטית, למשל.
פיזור חום
פיזור אחיד של החום הוא תכונה חשובה בהכנת מאכלים רבים. פיזור אחיד יכול להיות מושג בכמה דרכים: על ידי שימוש בחומרים בעלי מוליכות חום גבוהה מאוד (כמו נחושת), או על ידי שימוש בחומרים אוגרי חום (להלן) ובעלי מוליכות חום נמוכה, לשם חימום ובישול איטיים, או על ידי שימוש במקור אנרגיה בעל פיזור חום אחיד ושימוש בכלי גדול מאוד המאפשר לשטח פנים רחב של המזון לבוא במגע עם החום.
שמירה על חום (אגירה)
היכולת של כלי בישול לשמור על חומו תלויה בעיקר במסה שלו. לשמירה על החום חשיבות בעיקר בטכניקות שבהן המזון מונח בכלי כאשר הכלי חם. במקרים אלו, אגירת החום מונעת את קירורו המהיר של הכלי לאחר שהונח בו המזון.
מניעת הדבקה
לחלק מכלי הבישול תכונות המיועדות למניעת הידבקות המזון במהלך הבישול. ישנם כלים העשויים מחומרים מונעי הידבקות, או מצופים בחומר מונע הידבקות כגון טפלון.
גישה לטיפול במזון
כלי בישול נבדלים זה מזה גם בגישה לטיפול ובקרה על המזון המתבשל בהם. ישנם כלים כגון סיר לחץ אשר אינם מאפשרים כלל גישה למזון בעת הבישול. כלים שנועדו לאפשר ערבוב תוך כדי בישול יהיו בדרך כלל עגולים או אליפטיים. כלי בישול מלבניים, על אף שמאפשרים גישה למזון, בדרך כלל לא נועדו לבישול תוך ערבוב והם משמשים לחימום בלבד.
קעורים
כלי בישול קעורים הם כלים שיש להם דפנות והמזון מוכל בתוכם באמצעות הכבידה. סוגי הכלים הנפוצים הם:
חומרים
החומרים הנפוצים מהם עשויים כלי בישול הם:
ניקוי
ניקיון נכון של כלי בישול שומר על תכונותיהם לאורך זמן רב יותר. להלן שיטות ניקוי המקובלות כיעילות לפי סוגי החומרים מהם עשוי הכלי:
טוביה בוז'יקובסקי
ביוגרפיה
טוביה בוז'יקובסקי (Tuvia Borzykowski), נולד ב-1914 בעיר לודז' שבפולין לשלמה בוז'יקובסקי שהיה בעל מלאכה. בילדותו למד בחדר ואז נשלח ללמוד חייטות. בהמשך עברה המשפחה לראדומסק שם המשיך טוביה את לימודיו ובמקביל הצטרף לתנועת הנוער דרור-פרייהייט. במסגרת התנועה עסק בחינוך, הדרכה ופרסומים.
ב-1938 הפך לחבר מרכז התנועה המאוחדת פרייהייט-החלוץ הצעיר והופקד על החינוך התנועתי-רעיוני וכן עסק, כפובליציסט ועורך, בפרסומי התנועה. במסגרת תפקידו זה השתתף בסמינרים בלתי-לגאליים, עסק בפיתוח פעילויות חינוך, ופרסם מאמרים בעיתונות המחתרת של התנועה.
ב-1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, עבר לוורשה שם המשיך טוביה את פעילותו בתנועה. בתחילת 1942 הצטרף לחוות ההכשרה בצ'רניאקוב ועבד שם עד סגירתה בשלהי אותה שנה ולאחר האקציה הגדולה (שנערכה בין יולי וספטמבר 1942) חזר לגטו ורשה והצטרף להנהגת הארגון היהודי הלוחם. השתתף כלוחם במרד הקטן (ינואר 1943) ובמרד הגדול (אפריל 1943) במסגרת פלוגה של תנועת דרור שבסיסה היה ברחוב נאלבקי 33.
עם התקדמות הגרמנים בכיבוש הגטו והריסתו ברח טוביה דרך תעלות הביוב לחלק הארי של ורשה. בצד הארי נעזר בסטפן גראייק כדי להסתתר. בהמשך חזר לגטו והמשיך להילחם בין חורבותיו עד סיום הקרבות ואז חזר לצד הארי. יחד עם עוד יהודים שנמלטו מהגטו הבוער הועבר טוביה, עם עוד לוחמים, ליערות לומיאנקי (כ-7 ק"מ צפונית לוורשה), במטרה להצטרף לפרטיזנים ושם נוצר קשר עם פרטיזנים פולנים.
באוגוסט 1944 הצטרף טוביה לפלוגה היהודית של ארמייה לודובה ונלחם איתה במרד הפולני בוורשה (אוגוסט-ספטמבר 1944).
לאחר סיום המלחמה היה טוביה בין חברי תנועת דרור שנשארו בפולין על מנת לשקם את התנועה. בתפקידו זה מילא תפקידים של מדריך, מורה, מרכז פעילות סמינריונית ועורך. בתקופה זו פרסם את ספרו הראשון ביידיש ""צווישן פאלנדיקע ווענט" ("בין קירות נופלים"). בדצמבר 1946 שימש טוביה כנציג תנועת "דרור" בקונגרס הציוני ה-22 שנערך בבזל שבשווייץ.
ב-1949 עלה ארצה והיה בין מייסדי קיבוץ לוחמי הגטאות וממקימי מוסד בית לוחמי הגטאות. נפטר ב-1959 (כתוצאה ממחלה קשה הקשורה לתקופת המלחמה) והוא בן 45. הובא למנוחות בקיבוצו "לוחמי הגטאות". טוביה לא היה נשוי ולא השאיר אחריו ילדים.
אותות הערכה
לאחר המלחמה העניקה ממשלת פולין לטוביה את עיטור הגבורה "צלב גרינוולד".
סנדר חדד
סנדר חדד (אלכסנדר קרינקר; 1859 – 20 בנובמבר 1899) היה שומר יהודי בזמן העלייה הראשונה.
קורות חיים
כשהיה בן שלוש עשרה שנים, ב-1872, עלה לירושלים, לא ברור אם עשה זאת לבד או יחד עם בני משפחתו. סנדר השכיר עצמו לנפח מקומי ועד מהרה יצא שמעו למרחק, והוא נחשב לאחד הנפחים הטובים בעיר. בירושלים כינוהו כולם "סנדר חדד", על שם מקצועו ("חדד" בערבית: נפח).
לא ידוע מתי שב לארץ מנדודיו, אך ברור שהיה זה ברבע האחרון של המאה התשע עשרה, בסמוך לראשיתו של מפעל ההתיישבות החדשה. בארץ היה בין השומרים המצטיינים ביותר, שהנחילו פחד בערבים. הסיפורים על המכות שנתן, אשר הוא כינה "החלקים", נפוצו בארץ ישראל והגיעו עד עבר הירדן מזרחה.
כשמייסדי פתח תקווה עלו על קרקע במלאבס, הם קראו לסנדר להצטרף אליהם. דומה שסנדר הצטרף אליהם ב-1883 בעלייה השנייה לפתח תקווה, אשר קבעה את מושבה הראשוני ביהוד, בסמוך לכפר הערבי יהודיה (בתחומי סביון של היום), אך גם זה אינו מאומת.
בימיו הראשונים בפתח תקווה היה סנדר פועל חקלאי אצל אחד האיכרים. כעבור זמן מה פתח סנדר נפחייה ראשונה במושבה. עד מהרה גויס להגנת המושבה ותושביה, בעיקר באביב כאשר הערבים היו פושטים עם עדריהם על כל שדה ירוק. כעבור זמן מה גויס לפעילות זו באופן מלא. מספר פעמים התעמת עם ערבים מאיימים והחזיר בהמות שנשדדו.
אימו, רחל חדד הלוי, נרצחה על ידי ערבים מהכפר יהודיא בעת ההתקפה על פתח תקווה (1886).
בני הדור הראשון של פתח תקווה סיפרו גם הם שהיה "זועם ואיום" בקרב, ובה במידה איש נוח וחביב על הבריות בימים כתיקונם. מרדכי לובמן (שגם כן הכיר את סנדר) סיפר: "בין אוהלי קידר (הבדואים) התפשטה אגדה מלאה אימה מסתורית על הגיבור היהודי, שגלל את חרפת 'ולאד אל מיתה' מעל היהודים המוזרים, שבאו מעבר לים לרשת את אדמת אבותיהם."
כעשר שנים שמר סנדר חדד על פתח תקווה. באחת מהתקריות עם בדואים ביום שבת, כאשר בני המושבה היו בבית הכנסת, נודע למתפללים כי חבורת בדואים פשטה על השדות. הוא יצא לשדה, תפס את ראש השודדים ולקח אותו בשבי. שאר המתקיפים פגעו בו, הוא נפצע בגבו ויותר לא השתתף בשמירה על המושבה. מכאן ואילך, האיש החסון שטרם מלאו לו ארבעים, נאלץ להסתייע במקל הליכה. אט אט הוא החל להבריא כשהייתה בו יד הגורל. באחד הימים של שנת 1899, נסע בעגלה למושבות הדרום דאז, גדרה ובאר טוביה. בדואים ארבו לו ובשעת מנוסה התהפכה עליו העגלה והוא נפצע קשה. הוא נפטר בראשון לציון בעת טקס שנערך ביקב. סנדר חדד הותיר אחר מותו בת ושני בנים. הבת רבקה נלקחה על ידי משפחתה של אשתו של סנדר לירושלים. שני בניו, יעקב וירחמיאל, נלקחו לפריז וגודלו על ידי הברון רוטשילד. האחרון זכר חסד לסנדר חדד בעקבות כך שזה הצילו מהתקפה של הבדואים כשעשה דרכו למושבה. שנים רבות לא הייתה מצבה על קברו. רק בשלהי 1947, קרוב לחמישים שנה לאחר פטירתו, התאספו מוקירי זכרו של האיש, מבני המשפחות המייסדות של פתח תקווה, והחליטו לתקן את המעוות. על המצבה, הבנויה מאבן ירושלמית, נחקקה יד המחזיקה בנבוט, אות ועדות לדימוי של סנדר חדד, כפי שנשתמר בזיכרונם של ראשוני המושבה – שומר יהודי אמיץ, המגן על עצמו ועל מושבתו בנשק קר בלבד.
על שמו נקרא רחוב במרכז פתח תקווה.
יחסי מדגסקר–מקסיקו
יחסי מדגסקר–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של מדגסקר לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
במהלך ההתערבות הצרפתית השנייה במקסיקו, צרפת הביאה שתילי וניל ממקסיקו למדגסקר (ולמקומות אחרים) לשתילה מה שהביא מאוחר יותר לכך שמדגסקר הפכה לאחת מיצרניות הווניל הגדולות בעולם. ביוני 1960 קיבלה מדגסקר את עצמאותה מצרפת. שנה לאחר מכן, בשנת 1961, שלח נשיא מקסיקו אדולפו לופס מטאוס משלחת נשיאותית של רצון טוב בראשות השליח המיוחד אלחנדרו קרייו מרקור והציר חוסה אסקייל איטוריאגה, לבקר במדגסקר ולסלול את הדרך לכינון יחסים דיפלומטיים בין שני העמים.
מדגסקר ומקסיקו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 בדצמבר 1975. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים היחסים הכוללים היו מוגבלים בין שני העמים והתנהלו בעיקר בפורומים רב-צדדיים כמו האומות המאוחדות. בשנת 2005 הפך השגריר מאוריסיו דה מריה אי קמפוס לנציג המקסיקני הראשון שאינו תושב שהוסמך למדגסקר והציג את כתב ההאמנה שלו.
בנובמבר 2010 ביקר השר לאיכות הסביבה המלגשי, הרילנטו רוולוהאריסון במקסיקו כדי להשתתף בוועידת האקלים של האומות המאוחדות בשנת 2010 שהתקיימה בקנקון. בנובמבר 2016, משלחת ממקסיקו בראשות השליח המיוחד (ושגריר מקסיקו בצרפת), חואן מנואל גומס רובלדו ומנכ"ל אירופה, פרנסיסקו דל ריו; השתתפו כמשקיפים בכנס של ארגון לה פרנקופוני שנערך באנטננריבו. בשנת 2016, מקסיקו פתחה קונסוליית כבוד באנטננריבו.
השמורה הביוספרית דאנא
השמורה הביוספרית דאנא (בערבית: محمية ضانا للمحيط الحيوي) היא מערכת של הרים וואדיות המשתרעת מראש בקעת הירדן המזרחית ויורדת עד לשפלה המדברית של ואדי ערבה. שטחה כ-300 קמ"ר, והיא נמצאת ליד העיר טפילה, בירת המחוז בשם זה. סמוך לשמורה נמצא הכפר דאנא.
יחסי מדגסקר–מקסיקו
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג ממדגסקר במקסיקו
השמורה הביוספרית דאנא
זוהי שמורת הטבע הגדולה ביותר בירדן. ממרום מצוק ההרים של בקעת הירדן, ליד רמת קאדסיה (Quadesiyya) שגובהם כ-1,500 מטר, יורדים ואדיות רבים, בשבילים תלולים למישור הנמוך של ואדי ערבה, שהוא הקצה המערבי של השמורה.
יחסי מדגסקר–מקסיקו
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג ממקסיקו במדגסקר