cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רנייה דה גראף
שפיכה נשית
דה גראף תיאר את השפיכה הנשית והתייחס לאזור בנרתיק שלדעתו, דומה לערמונית הגברית. באמצע המאה ה-20, אפיין אזור זה הגינקולוג היהודי שגורש מגרמניה הנאצית - ארנסט גרפנברג (1957-1881). ההנחה כי שם נמצא אזור גירוי נשי, שנקרא על שמו "נקודת גרפנברג" (Gräfenberg) או "נקודת ג׳י". יתר על כן, דה גראף תיאר את האנטומיה של האשכים ואסף רקמות של כיס המרה והלבלב.
חולשות
למרות תרומתו, דה גראף ביצע מספר טעויות בנוסף לכך שהוא האמין שהביצית היא הזקיק. הוא מעולם לא ביקר מספיק טקסטים קודמים אלא חזר על דיווחים של אחרים כולל אי הדיוקים שלהם. מכיוון שהוא צפה בארנבים ולא בבני אדם, הוא הניח שההפריה התרחשה בשחלה. הוא האמין כי שלפוחית הזרע מאחסנת את הזרע. הוא עדיין לא היה מודע לנוכחותם של תאי הזרע עצמם. אלה התגלו ממש לאחר מותו על ידי הסטודנט באמסטרדם יוהנס האם, באמצעות המיקרוסקופ של אנטוני ואן ליוונהוק. בהתבסס על ניסויי הארנבים שלו ותיאור הריון חוץ רחמי אצל אישה שנפטרה בהריונה ה -12 בפריז, הוא הניח שהיישות השלמה נמצאת בשחלה, מקבלת חיים בהשפעת נוזל השפיכה הזכרי, ואז העובר יורד לרחם.
מילן קונדרה
מילן קוּנדֶרָה (בצ'כית: Milan Kundera; 1 באפריל 1929 – 11 ביולי 2023) היה סופר יליד צ'כיה אשר חי בצרפת משנת 1975 ועד מותו. במהלך שנות השמונים החל לכתוב בצרפתית, לאחר שספריו הראשונים נכתבו בשפה הצ'כית. הוא זכה להכרה בינלאומית כאחד הסופרים החשובים בני זמננו, וספריו תורגמו לשפות רבות.
יצירתו של קונדרה עוסקת רבות בפוליטיקה של צ'כיה והשפעתה על חיי האזרחים, בין היתר ביצירותיו הידועות "הבדיחה" ו"הקלות הבלתי נסבלת של הקיום".
ביוגרפיה
מילן קונדרה נולד בברנו שבצ'כוסלובקיה. אביו, לודויק קונדרה, היה פסנתרן ומוזיקולוג צ'כי חשוב, תלמידו של לאוש יאנאצ'ק. מילן למד אף הוא לנגן בפסנתר, ואף המשיך ללימודי מוזיקולוגיה והלחנה. הרקע המוזיקלי של קונדרה בא לידי ביטוי ביצירותיו, למשל בספרו "הבדיחה" קונדרה משתמש בתווים כדי להבהיר את אחד מרעיונותיו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1948, למד קונדרה ספרות ואסתטיקה באוניברסיטת קארל בפראג. בהמשך עבר לפקולטה לקולנוע באקדמיה לאומנויות הבמה בפראג, שם גם החל להרצות.
קריירה ופעילות ציבורית
בהיותו כבן 18 הצטרף למפלגה הקומוניסטית, אך כעבור שנתיים הוצא ממנה. ב-1956, לאחר הוועידה העשרים של המפלגה הסובייטית הקומוניסטית, שב והתקבל בה כחבר, אך ב-1970 שוב סולק משורותיה.
קונדרה היה אחת הדמויות הבולטות במאבק אנשי הרוח נגד המשטר הצ'כוסלובקי, יחד עם סופרים נוספים כמו ואצלב האוול. הרומן הראשון שלו, "הבדיחה", ראה אור ב-1967 (לפני האביב של פראג), וגרם לסערת רוחות בארצו. אחרי הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968, סולק ממשרתו כפרופסור במכון ללימודי הקולנוע, וכתביו נאסרו לפרסום.
בשנת 1975, כאשר גם החיים במחתרת נעשו בלתי אפשריים, היגר לצרפת, והתגורר שם מאז ועד מותו. במהלך שנות השמונים החל לכתוב בצרפתית.
אחרי פרסום "ספר הצחוק והשכחה" בצרפת, שללה הממשלה הצ'כית הקומוניסטית את אזרחותו של קונדרה. נושאי "ספר הצחוק והשכחה" הם הפלישה הסובייטית וה"נורמליזציה" שבאה בעקבותיה. הרומן מורכב משבעה סיפורים נפרדים, שמבטאים מוטיבים של גלות, פרידה וגעגועים.
ב-1984 פרסם את "הקלות הבלתי נסבלת של הקיום", המספר את סיפורם של זוג צ'כי המסתגל לחיים תחת הכיבוש הסובייטי. הספר זכה לגרסה קולנועית בשנת 1988 בבימויו של פיליפ קופמן ובכיכובם של דניאל דיי-לואיס וז'ולייט בינוש.
בשנת 2014 פורסם הרומן האחרון שלו - "חגיגת אי המשמעות".
מבחר פרסים
קונדרה זכה במבחר פרסים והוקרות בינלאומיים, מתוכם:
הגותו
בספריו נהג קונדרה לחלוק עם הקורא את מחשבותיו ואת הגותו. ברומנים שלו הוא הרבה לסטות מהדרך הראשית שבה הוא הוליך את הקורא, ולעסוק בסוגיות פילוסופיות תוך כדי בחינה מעין חיצונית של הדמויות ושל המצבים שבהם הן נתונות. את שלוש המסות שלו ("אמנות הרומן – מסה", "צוואות נבגדות" ו"המסך: מסה בשבעה חלקים") הוא הקדיש בעיקר לטיפול ברומן. קונדרה טען שלרומן היסטוריה ומאפיינים ייחודיים המבדילים בינו ובין כל שאר הסוגות הספרותיות האחרות ושאר האמנויות. הוא טען שתפקידו של הרומן הוא לחשוף את הצורות השונות האפשריות של הקיום האנושי, ומכאן, בראש ובראשונה, נגזרת האסתטיקה שלו.
פרשת מירוסלב דבוז'ק
ב-13 באוקטובר 2008 דיווח השבועון הצ'כי Respekt על חקירה שבוצעה על ידי המכון הצ'כי למחקרי משטרים טוטליטריים, אשר טענה כי קונדרה הסגיר למשטרה טייס צ'כי צעיר, מירוסלב דבוז'ק, בשנת 1950. ההאשמה התבססה על דו"ח של תחנת המשטרה שכותרתו "מילן קונדרה, סטודנט, יליד 1.4.1929", ובו מידע לגבי נוכחותו של דבוז'ק במעונות הסטודנטים. על פי דיווח המשטרה, המקור האולטימטיבי למידע על אודות עריקתו של דבוז'ק מהשירות הצבאי הייתה איווה מיליטקה. על פי החשד דבוז'ק ברח מצ'כוסלובקיה לאחר שהורו לו להצטרף לחיל הרגלים בעקבות טיהור האקדמיה לטיסה, וחזר לצ'כוסלובקיה כסוכן של סוכנות ריגול שאורגנה על ידי גולי צ'כוסלובקיה. דבוז'ק חזר בחשאי למעונות הסטודנטים של אהובתו לשעבר, איווה מיליטקה. מיליטקה התחתנה מאוחר יותר עם סטודנט עמית, איוון דלאסק, שהכיר את קונדרה. בדו"ח המשטרה נכתב כי מיליטקה סיפרה לדלאסק על נוכחותו של דבוז'ק, וכי דלאסק סיפר לקונדרה, שסיפר למשטרה. דבוז'ק נידון ל-22 שנות מאסר.
בתגובה לדיווח הכחיש קונדרה שהסגיר את דבוז'ק למשטרה, והצהיר שהוא כלל לא מכיר אותו, ואפילו לא זוכר מישהי בשם מיליטקה. ב-14 באוקטובר 2008 שלל ארכיון כוחות הביטחון הצ'כיים את האפשרות שהמסמך עשוי להיות מזויף, אך סירב להגיע למסקנות מוגדרות אחרות. ווייטק ריפקה מהמכון לחקר המשטרים הטוטליטריים אמר כי "יש שתי ראיות נסיבתיות [דו"ח המשטרה ותיק המשנה שלו], אך אנחנו כמובן לא יכולים להיות בטוחים במאה אחוז".
ספריו שתורגמו לעברית
(השנים בסוגריים לקוחות מ; הן אינן תואמות את רישומי זכויות היוצרים בתרגומים לעברית.)
דמיות
במכניקת הזורמים דַּמְיוּת (נקרא גם חוק הדמיון) היא שיטה הנדסית המשתמשת באנליזה ממדית להסקת תכונות מניסויים המתבצעים בדגמים מוקטנים. נאמר כי ישנה דמיות בין שני דגמים אם קיימת ביניהם דמיות גאומטרית, דמיות קינמטית ודמיות דינמית.
בהנדסה לעיתים קשה לבחון תכונות וביצועים של אבטיפוס בגודל ובתנאים מציאותיים, לכן נוח לבנות דגם, לרוב מוקטן, שישמש לניסויים. בניית דגם בקנה מידה שונה חייב להיות מלווה באנליזה שתקבע את תנאי הניסוי. בעוד הגאומטריה של הדגם משנה סקאלה, גדלים אחרים כגון: לחץ, טמפרטורה, מהירות וסוג הזורם דורשים לעיתים התאמה.
כדי לקיים דמיות בין הדגם והאבטיפוס חייבים להתקיים מספר תנאים:
כדי לספק תנאים אלו נדרש לחקור את האבטיפוס והדגם:
לעיתים קרובות בלתי אפשרי להשיג דמיות מדויקת במהלך בדיקת מודל. ככל שקיים שוני גדול יותר בין תנאי המציאות לבין המודל המוקטן, כך קשה יותר ליצור דמיות. במקרים אלה כמה היבטים של דמיות עשויים להיות מוזנחים, כאשר מתמקדים רק בפרמטרים החשובים ביותר. העיצוב של כלי שיט נשאר יותר בתחום האמנות מאשר מדע במידה רבה משום שדמיות דינמית היא קשה במיוחד להשגה עבור כלי שקוע בחלקו: ספינה מושפעת על ידי כוחות רוח הנגרמת על ידי האוויר מעליה, על ידי כוחות הידרודינמיים במים מתחתיה, ובמיוחד על ידי תנועות גלים בממשק שבין המים והאוויר. דרישות קנה המידה לכל אחת מתופעות אלה שונות. מודלים לא יכולים לשכפל את מה שקורה לספינה בגודל מלא בצורה טובה כפי שאפשר לעשות למטוסים או צוללות, משום שכל אחד מהם פועל במדיום אחד. דמיות היא מונח המשמש באופן נרחב במכניקת שבר הנוגעת להתעייפות ולעיבורים. בתנאי העמסה, נזק התעייפות בדגמים מחורצים דומה לזו של דגמים בלתי מחורצים. דמיות מצביעה על כך שנזקי התעייפות של שני האובייקטים יהיו גם דומים.
דוגמה
נתבונן בדגם מוקטן של צוללת בגודל של 1/40 מהדגם המקורי. הדגם המקורי ממוקם במי-ים בטמפ' 0.5 מעלות צלזיוס, ונע במהירות של 5 מטרים לשנייה. המודל יבחן במים מתוקים בטמפ' של 20 מעלות צלזיוס. יש למצוא את הכח הדרוש לצוללת לפעול במהירות הנתונה.
נבנה תרשים גוף חופשי ואת מערכות היחסים הרלוונטיות של כוח ומהירות לפי שימוש בטכניקות ממכניקת רצף. המשתנים המתארים את המערכת הם:
יש לדוגמה זו חמישה משתנים בלתי תלויים ושלוש יחידות בסיסיות. היחידות הבסיסיות הן: מטר, קילוגרם ושנייה. על סמך התאוריה של בקינגהאם, ניתן לתאר את המערכת על ידי שני מספרים נטולי ממדים ומשתנה אחד עצמאי. אנליזה ממדית משמשת לארגון מחדש של היחידות כדי ליצור את מספר ריינולדס (Re) ומקדם לחץ (Cp). מספרים נטולי ממדים אלה לוקחים בחשבון את כל המשתנים שצוינו לעיל, למעט F, אשר יהיה מבחן המדידה. מאחר שהפרמטרים נטולי הממדים יישארו קבועים לבדיקה והן ביישום האמיתי, הם ישמשו לגיבוש חוקי קנה מידה לבדיקה.
נפתור:
הלחץ אינו אחד מ-5 המשתנים אבל הכוח כן. הפרש הלחצים הוחלף בF/L^2 במקדם הלחץ. נקבל אם כך מהירות של:
נערוך בדיקת מודל במהירות זו והכוח שנמדד במודל לאחר מכן מחושב על מנת למצוא את הכוח שניתן לצפות ליישום האמיתי.
אם כך, הכוח הנדרש על ידי הצוללת הוא:
שימושים נפוצים
דמיות מנוצלת היטב למספר רב של בעיות הנדסיות ומהווה את הבסיס של נוסחאות ספרי לימוד רבות ומספרים נטולי ממדים. נוסחאות ומספרים אלה קלים לשימוש, ללא צורך לחזור על המשימה המפרכת של אנליזה ממדית וגזירת נוסחה. פישוט של נוסחאות (על ידי הזנחת היבטים מסוימים של דמיות) הוא נפוץ, וצריך להיבדק על ידי המהנדס לכל יישום.
דמיות יכולה לשמש כדי לחזות את הביצועים של עיצוב חדש המבוסס על נתונים מעיצובים דומים קיימים. במקרה זה, המודל הוא העיצוב הקיים. שימוש נוסף של דמיות ודגמים הוא באימות של סימולציות מחשב עם המטרה הסופית של ביטול הצורך במודלים פיזיים לגמרי.
יישום נוסף של דמיות הוא להחליף את הנוזל הפועל עם נוזל בדיקה שונה. במנהרות רוח, למשל, יש בעיה עם אוויר בתנאים מסוימים ולכן משתמשים לעיתים בהליום. יישומים אחרים עשויים לפעול בנוזלים מסוכנים או יקרים כך שהבדיקה מתבצעת בתחליף נוח יותר.
חלק מהיישומים הנפוצים של דמיות ומספרים נטולי ממדים:
זרימה דחיסה - מספר ריינולדס, מספר מאך, מספר פרנטל, יחס קיבולות חום
דחיסות צנטריפוגלית - מספר ריינולדס, מספר מאך, מקדם לחץ, יחס מהירויות
עובי שכבות גבול - מספר ריינולדס, מספר וומרסלי, דמיות דינאמית
דני דויטש
דני דויטש (נולד ב-23 באוקטובר 1979) הוא יועץ תקשורת ישראלי שבעבר שימש חזאי וכתב טלוויזיה.
ביוגרפיה
דני דויטש גדל בירושלים. את שירותו בצה"ל, כקצין מטאורולוגיה ביחידת החיזוי של חיל האוויר, המשיך לשירות קבע.
לדויטש תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בתסריטאות בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2002 החל את דרכו הטלוויזיונית: בתחילה עבד בערוץ 1, שם הגיש את פינת התחזית בתוכנית בוקר טוב ישראל ובהמשך, עסק בהגשה והפקת תחזית מזג האוויר ב"מבט". ב-2004 הגיש יחד עם גילי שם טוב את אולפן אולימפיאדת אתונה ובה סיכום תחרויות היום. באפריל 2005 עזב את הערוץ הראשון, נסע לתקופה קצרה להודו והשתתף בצילומי הפרסומת לסלקום - "מי אוהב אותך יותר ממני".
בקיץ 2005 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2 ושימש כחזאי החברה וכתב לענייני מזג אוויר, איכות סביבה ופנאי. ב-2006 יצר יחד עם חיים ריבלין סדרת כתבות "האיום האמיתי" שעוסק בהתחממות הגלובלית, השלכותיה ודרכי התמודדות עם האיום.
בתחילת 2008 הצטרף דויטש לצוות הכותבים של מגזין הגברים "MANTALK" מבית "גלובס", בו כתב טור קבוע על מדע ופילוסופיה.
בספטמבר 2010 עבר מתפקיד החזאי, לעריכה והגשת מבזקי חדשות בערוץ 2.
בראשית מרץ 2013 הודיע דויטש על עזיבת חברת החדשות, ומעבר לעולם העסקים, למיזם טכנולוגי חדש. בחצות שבין ה-30 ל-31 באותו החודש, הגיש בפעם האחרונה מהדורת חדשות.
בשנת 2014 הקים, ביחד עם און לוי, את משרד הייעוץ האסטרטגי-תקשורתי "OnVeDan" ומאז הוא מכהן כמנכ"ל-משותף בחברה.
דויטש מגיש מדי חודש את מהדורת "HIT&HOT NEWS" במכללת HIT מכון טכנולוגי חולון.
ב-2021 הנחה, לצידה של אלמז מנגיסטו, את טקס פרסי ישראל לשנת תשפ"א, ששודר בכאן 11.
ביולי 2022 חזר לטלוויזיה כמגיש-מחליף בתוכניות "מאחורי הכסף" ו"המצעד המשפטי" ב"רשת 13".
חיים אישיים
דויטש הוא גרוש.
מרוצי פורמולה
מרוצי פורמולה היא מונח המתאר מרוצים שונים של מכוניות מרוץ ייעודיות, שנבנו בהתאם למפרט טכני מסוים (פורמולה) - לרבות גלגלים "פתוחים", שמורכבים מחוץ לגוף המכונית. הליגה העליונה של הקבוצה היא פורמולה 1 – אליפות עולם לנהגים ולקבוצות.
תורה שבעל-פה
תּוֹרָה שֶׁבְּעַל־פֶּה (בראשי תיבות: תושב"ע) הוא מונח חז"לי למכלול הפירושים וההלכות שאינם כתובים בתורה שבכתב, ואשר עברו במסורת או התחדשו על ידי חכמים. מונח זה הוא המשכו של המונח הפרושי מתקופת בית שני, מסורת האבות. החל בתקופת הגאונים, התורה שבעל-פה עמדה במוקד המחלוקת בין היהדות הרבנית לקראית.
משה קיבל את התורה שבכתב בהר סיני, עם פירוש מצוותיה בעל-פה, ומאז נמסרה ממנו מרב לתלמיד דור אחר דור. באופן מסורתי, התורה שבעל-פה הופצה בעל־פה ממש, וסוכמה בכתב רק לצרכים אישיים. בימי חז"ל עברה התורה שבעל-פה תהליך קאנוניזציה, ובשלב מסוים הותר להעלותה על הכתב לבל תשכח. מאז נכתבו המשנה, התוספתא, מדרשי ההלכה והאגדה, התלמודים, פרשנות התלמוד, קובצי שאלות ותשובות וספרי הלכה. ישנה מחלוקת קדומה, ההולכת ונמשכת עד ימינו, בשאלה מתי הועלו על הכתב החיבורים הקנוניים של תקופת חז"ל. מכל מקום, מוסכם שבזמנם השינון בעל-פה לצורך השגת בקיאות היווה מוטיב מרכזי של הלימוד.
זמן קבלת התורה שבעל פה
מכיוון שהפרשנות לתורה שבכתב יש בה הכרח לביאור רצון האלוקים, משום שהביאור המילולי, יכול להתפרש בצורה שאין בה משום קיום המצוות הבסיסית, כגון מצוות הנחת תפילין 'על ידך' שהמצווה היא להניח את התפילין על הזרוע, על אף שיש אפשרות לטעות שהיא על כף היד, לכך ההכרח היה שבקבלת התורה שבכתב, עם ישראל יהיה מחויב לקבל את התורה שבעל פה משום שאחרת לא יהיה ניתן לקיים את המצוות כמצוות האל, על פי דברי התלמוד עם ישראל קיבל את התורה שבעל פה בכפייה בזמן מתן תורה כאשר ה' כפה עליהם הר כגיגית, ולאחר מכן בחג הפורים 'הדור קבלוה מרצון'
יש שהוכיחו מריבוי המחלוקות הנמצאות במשנה ובתלמוד בענייניים הנהוגים בכל יום או עכ"פ באופן שכיח [זמני קריאת שמע, קביעות שקיעת החמה ועוד רבים], שאי אפשר לתלות כל אותן מחלוקות בשכחה שנגרמה מן הגלות ומאורעות הזמן, אלא בהכרח שדרשות חז"ל אלו וקביעות אופן קיום המצוות התלוי במחלוקות אלו נתחדשו רק בתקופת בית שני ולאחר החורבן. כמו כן תופעת המחלוקות הקיימות בעניין כללי הדרש [פרטי וכללי או ריבוי ומיעוט; אי דרשינן סמוכים; אי דרשינן תחילות; יש אם למקרא או למסורת, ועוד] לא תיתכן מחמת שכחה אם הייתה מסורת רציפה בכל דור. מתוך דברי התלמוד ומעוד מקורות בני תקופת חז"ל, העלו שצורת קביעות ההלכה וצורת התורה שבעל פה המופיע בתלמוד עוצבו בתקופת מאוחרת ולא בזמן המקרא [דהיינו שבתקופות הקדומות יותר לא נקבע גבול ברור בין "דרבנן" ל"דאורייתא" וחילוק זה נוצר באופן מלאכותי, חלק ניכר ממצוות התורה ניתן להכרעה אינטיאוטיבית, ועוד, כשכל אלה הם שונים לחלוטין מהלך החשיבה החזל”י ואינם מאפיינים כלל את צורתה של התורה שבעל פה שהופיעה לאחר חורבן הבית].
סוגי התורה שבעל־פה
התורה שבעל-פה נחלקת לשלושה סוגים. לדעת הרמב"ם, כל שלושת הסוגים הללו מכונים דברי סופרים למרות השוני המהותי ביניהם, כי כולם תלויים בחכמי התורה שבעל פה.
הלכות מקובלות
הלכות מקובלות הן פירושי מצוות התורה שהתקבלו, על פי מסורת חכמים, מפה לפה מימות משה. מרבית הפירושים הללו ניתנים להסקה במידות שהתורה נדרשת בהן, והפירושים שאינם ניתנים להסקה מהתורה כלל, מכונים בשם הלכה למשה מסיני. חלק ממצוות אלו, כגון ברית מילה, נהגו אף לפני כן, אולם החובה ההלכתית לקיימם כיום נובעת מכלילתם בתורה.
לדוגמה, עיקר מצוות תפילין מפורשת בתורה: ...  פרטי המצווה, לעומת זאת, לא נתפרשו בתורה, ולפיכך נקראים דברי סופרים. להלכה הרבנית שצידם החיצוני של רצועות התפילין צריך להיות שחור, אין כל מקור בתורה, ולפיכך הוא בכלל הלכה למשה מסיני. אך לכך שבתוך התפילין כתובות ארבע מפרשיות התורה, הציגו התנאים מקור בתורה, בדרך דרש.
אך לעומת זאת, יש שמפרשים את המילה "טוטפות" ל"זיכרון" כלומר, שהציווי "לטוטפות בין עיניך" אומר שצריך לזכור את אלוהים במחשבות שלנו.
בהתייחסו להלכות המקובלות, טוען ר' יהודה הלוי בספרו הכוזרי, שהתורה שבע"פ ממלאת תפקיד חיוני, מכיוון שהתורה שבכתב סתומה ברובה. כך למשל התורה מצווה: "בסוכות תשבו שבעת ימים" (ויקרא פרק כ"ג פסוק מ"ב), אך אינה מגדירה מהי סוכה ומה כלול בחובה לשבת בה.
לפי הרמב"ם, בהלכות מקובלות לא תמצא מחלוקת בין החכמים, אך הקראים, שאותם הרמב"ם לא החשיב בין החכמים, דחו את הקבלה הרבנית, ובמקומה מסתמכים על סבל הירושה, שהוא אוסף המנהגים הקדומים המגדירים את אופן קיום מצוות התורה, בהם הכירו. הקראים טוענים שמשה קיבל מאלהים את חמשת חומשי תורה בלבד, אך מסכימים שמצוות מסוימות, כגון מצות שחיטה וברית מילה, שלא הוגדרו בתורה, יש לקיים באופן בו היו המעשים מתקיימים טרם מתן תורה.
דרש היקש וסברה
בשביל למלא את מקומן של הלכות מקובלות שנשכחו, ובעיקר בשביל לתת מענה לשאלות חדשות המתעוררות מעת לעת, רשאים החכמים לחדש הלכות. עושים זאת ישירות מהתורה באמצעות מידות שהתורה נדרשת בהן, או מתוך הלכות ידועות, באמצעות ניתוח הסברות עליהן מבוססת ההלכה ודימוי השאלה החדשה לשאלות שהתשובה עליהן ידועה. כיוון שגישה זו תלויה בהבנה מעמיקה של המקורות הקדומים, היא אינה מאפשרת הבאת ראיות מוחלטות. חכם הפונה לדרך פסיקה זו, רשאי להסתמך על מסקנות הלכתיות קדומות של חכמים אחרים, ואם הוא חושב שהם ראויים לכך, אף לבטל את דעתו מפני דעתם. לפי הגמרא:.
לדוגמה, בתלמוד מובאת מחלוקת בדין ספרי תורה תפילין ומזוזות שנכתבו בידי גוי עובד אלילים. לדעה אחת יש לשורפם, לפי שמן הסתם נכתבו לשם האלילים. לדעה שנייה אין לשורפם, אך הם פסולים לשימוש, לפי הדרשה:.
הקראים מכירים בסמכות החכמים לחדש הלכות, אך שוללים את ההסתמכות על דרשות מעין זו. מאז חתימת התלמוד, גם חכמי היהדות הרבנית נוהגים להימנע מחידוש דרשות.
גזירות ותקנות
החכמים רשאים לגזור גזירות, כלומר לטמא את הטהור או לאסור את המותר, כסייג לשמירה על חוקי התורה. בנוסף רשאים החכמים לתקן תקנות, הקובעות אופי מחייב למעשים ונורמות התנהגות מסוימות, בשביל לקדם את מטרות התורה. תוקף הגזירות והתקנות מותנה בהיות החכמים מקובלים בציבור, וגם אז, תקנה שהעם פיקפק בה, ומלכתחילה לא נתקבלה ברוב הציבור, בטלה. הסמכות לבטל תקנה קדומה מותנית בהיות הגורם המבטל גדול בחכמה ובמנין (של חברי בית הדין או התלמידים) מהגורם המתקן.
לדוגמה, חכמים אסרו לצבוע את צידם הפנימי של רצועות התפילין בצבע אדום,. לעיתים השתמשו החכמים בתקנותיהם בשביל לבצע הרחבה של ממש במצוות התורה, כמו בעניין חובת התפילה למשל. במקרה של תקנת הפרוזבול פנו לכיוון ההפוך, ועיקרו את מצות שמיטת החובות מעיקר תוכנה הכלכלי.
מסורת מול חידוש
על פי חז"ל, משה קיבל את התורה בהר סיני, עם פירוש מצוותיה. הרמב"ם, בתחילת הקדמתו למשנה, מבאר שמשה הנחיל פירוש זה לחכמים ולהמון העם.
במדרשי האגדה ישנן גישות מנוגדות להיקפה של התורה שניתנה בידי משה. לפי דברי רבי יהושע בן לוי המובאים במדרש ויקרא רבה,. אולם, מדרש שמות רבה מביא את דברי רבי אבהו, לפיו הכוונה לכללים בלבד:. מאידך לפי דברי רב המובאים בתלמוד, משה בעצמו לא הכיר את כל דרכי המדרש ששימשו את חז"ל. אולם, פרשני התלמוד המסורתיים הבינו את דבריו בצורה שונה. המחלוקת הרעיונית בין הגישות נמשכת עד היום.
ספרות חז"ל
ספרות חז"ל היא מכלול הטקסטים שנכתבו על ידי חז"ל (ראשי תיבות: חכמינו זכרם לברכה) - מנהיגיו הרוחניים וההלכתיים של עם ישראל מתחילת תקופת בית שני ועד סוף המאה ה-6.
לנשים
בתורה נאמר. מכאן הסיקו חז"ל בתלמוד הבבלי - "בניכם - ולא בנותיכן"
במסכת סוטה קבע רבי אליעזר: "כל המלמד את בתו תורה כאילו מלמדה תפלות" (דברים תפלים)". רש"י פירש כי האישה עלולה להשתמש בידע התורני כדי להיות יותר ערמומית ולעשות דבריה בהסתר. באותה משנה קבע רבי יהושע קביעה גורפת לגבי הנשים: "רוצה אישה בקב ותפלות, מתשעה קבין ופרישות". ועל כך פירש רש"י: "'''האישה מעדיפה לקבל מעט מזון ובלבד שתהיה תיפלותה מצויה בשעת המגע המיני. לכן, לא טוב שתלמד האישה תורה". בתלמוד הירושלמי מסופר כי כאשר שאלה את רבי אלעזר גברת חכמה שאלה הקשורה לדרש התורה ענה לה רבי אלעזר: "אין כוחה של האישה אלא בפלך" (במלאכת הטוויה), והוא אף מצא לכך סימוכין מהתורה. בהמשך הכריז רבי אלעזר; "ישרפו דברי תורה, ואל ימסרו בידי נשים'''".
בעניין זה הרמב"ם התבטא הרבה פחות בחריפות. כמו כן, עשה הבחנה בין לימוד אישה תורה שבכתב לבין למוד אישה תורה שבעל-פה:
כיום מקובל ללמד ילדות ונערות מקרא בבתי הספר, ובחינוך הדתי גם תושב"ע, בחינוך הכללי האחרון הוא מקצוע בחירה לשני המגדרים.
בתשלום
מעיקר הדין, אוסרת ההלכה ללמד תורה שבעל פה בתשלום, אך בימינו נהוג ללמדה בתשלום, על סמך היתרים שונים.
שימושים אחרים למונח
המונח "תורה שבעל פה" נשאל לעיתים כדי לתאר מערכות דומות של פרשנות לכתבי קודש אלמנטריים, בזרמים אחרים ביהדות, או אף בנוגע לדתות אחרות. כך למשל, שיטת הפרשנות הקראית והספרות המתבססת עליה מכונים לעיתים בקרב בני העדה ומחוץ לה, "תורה שבעל פה של הקראים". גם ספרות החדית' (ומספר חיבורים מוסלמיים נוספים כגון הסירת ראסול אללה) מכונים לעיתים "תורה שבעל פה של האסלאם", שכן הם כוללים מידע על הנביא מוחמד שהשתמר דרך מסורות בעל פה שהועברו מדור לדור מתקופתו של מוחמד ועד שהועלו על הכתב. בנצרות (הלא-פרוטסטנטית) שכבות הפרשנות שהוספו מדור לדור מכונות 'המסורה הקדושה'.
אלן פולידו
אלן פולידו איסגירה (בספרדית: Alan Pulido Izaguirre; נולד ב-8 במרץ 1991 בסיודד ויקטוריה שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני אשר משחק בעמדת החלוץ בקבוצת ספורטינג קנזס סיטי מליגת ה-MLS ובנבחרת מקסיקו. הוא גם יכול לשחק כקשר התקפי.
טיגרס
ב-27 בפברואר 2010, אלן פולידו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל המקסיקנית כשנכנס כמחליף במדי טיגרס בתחילת המחצית השנייה בניצחון 3-0 ביתי נגד מורליה. ב-20 ביוני 2009, שיחק במשחק הבינלאומי הראשון שלו בסופרליגה 2009, 90 דקות נגד צ'יבאס ארצות הברית. הוא כבש את שער הליגה הראשון שלו ב-13 באפריל 2011 בניצחון 4-2 נגד פצ'וקה.
פולידו כבש שער במשחק האליפות של הקבוצה נגד סנטוס לגונה ב-11 בדצמבר 2011, הוא זכה בתואר הראשון שלו ועזר לקבוצה לזכות באליפות השלישית שלהם. במהלך העונה לא הרבה לשחק אך מאז עונת שיחק בהרכב הפותח כחלוץ.
ב-29 בינואר 2015 הודיע השחקן באמצעות חשבון הטוויטר שלו כי הוא חתם בקבוצת לבדיאקוס מליגת העל היוונית. ההודעה אף אושרה על ידי המועדון היווני. אמנם, באותו היום הודיעה טיגרס כי ה-CAS פסק לטובתה, וכי ההעברה אינה חוקית. גם בקשתו של פולידו להעברה זמנית נדחתה על ידי בית המשפט. פולידו הגיש בקשה דומה לפיפ"א, וב-2 בפברואר החל להתאמן במדי לבדיאקוס. ב-27 בפברואר אישרה פיפ"א את ההעברה הזמנית, ופולידו קיבל את האישור לשחק בקבוצתו החדשה עד לסיום הסכסוך המשפטי.
ב-9 במרץ ערך פולידו את הופעת הבכורה שלו במדי לבדיאקוס, וכבש בניצחונה 3-1 על פלאטניאס. הוא נבחר לאיש המשחק כבר במשחקו הראשון. ב-3 ביולי חתם באולימפיאקוס. הוא פתח לראשונה בליגה רק בינואר 2016, ועד לתום העונה כבש חמישה שערי ליגה בשמונה הופעות, שסייעו לקבוצתו לזכות באליפות יוון.
באוגוסט 2016 חזר למקסיקו כשחתם בשורות גוודלחרה. סכום ההעברה הוערך בכ-17 מיליון דולר, שהפכו את החתמתו ליקרה בתולדות המועדון המקסיקני. פולידו הפך לחלק משמעותי מהקבוצה, וסייע לה לזכות בגביע ובליגה המקסיקניים בטורניר הקלאוסורה. בליגה הוא כבש בשני משחקי הגמר מול טיגרס, שהסתיימו בתוצאה המצטברת 4-3 לגוודלחרה. בגביע הוא כבש בדו-קרב בעיטות עונשין במשחק הגמר מול מונרקס מורליה, שהסתיים בניצחונה של גוודלחרה לאחר שוויון בתום ההארכה.
נבחרת מקסיקו
ב-23 בינואר 2014, פולידו זומן לנבחרת הלאומית על ידי המאמן מיגל אררה. ב-29 בינואר, במשחק הבכורה שלו במשחק ידידות נגד קוריאה הדרומית, פולידו כבש שלושער בניצחון 4-0. ב-2 באפריל 2014 הוא כבש את שער השוויון בתיקו 2-2 נגד ארצות הברית במשחק ידידות.
אי-שוויון המשולש האינטגרלי
במתמטיקה, ובמיוחד באנליזה פונקציונלית, אי שוויון המשולש האינטגרלי הוא גרסה של אי שוויון המשולש עבור הנורמה האינטגרלית.
אלן פולידו
נבחרת מקסיקו
ב-2 ביוני 2014 הוא זומן לסגל נבחרת מקסיקו למונדיאל 2014 בברזיל.
חטיפה
ב-28 במאי 2016 פולידו היה ביחד עם חברתו במסיבה בעיר הולדתו סיודד ויקטוריה. לאחר המסיבה השניים נחטפו על ידי כנופיה של שישה אנשים, אך החברה שוחררה מיד. קרובי משפחתו יצרו קשר עם הרשויות לאחר שנודע להם על המקרה והם החלו בחיפושים אחריו. ב-30 במאי פולידו הצליח לברוח ולהזעיק את המשטרה המקומית לאחר שהתעמת עם החוטף היחיד ששמר עליו באותו זמן וגבר עליו. הוא נפצע קל במהלך החטיפה ועבר טיפול בבית חולים מקומי.
אי-שוויון המשולש האינטגרלי
המשפט
הערה: ניתן להוכיח כי אם \, f אינטגרבילית בקטע \, [a,b], אז גם \, |f| אינטגרבילית שם.
1922 ברוסיה
1922 ברוסיה הייתה שנה בה השלטון הסובייטי במוסקבה חגג את השנה החמישית למהפכת אוקטובר. בסוף השנה הוקמה ברית המועצות.
אי-שוויון המשולש האינטגרלי
הוכחה
מהגדרת הערך המוחלט, לכל x \in [a,b] מתקיים ,
1922 ברוסיה
הנהגה
עקב מצב בריאותו, מעשית לנין לא יכול לקחת חלק פעיל בניהול המדינה. את תפקידו כראש הממשלה ממלא אלכסיי ריקוב (רשמית סגן מועצת הקומיסרים העממים) ובישיבות הנהגת מפלגת הבולשביקים לב קמנייב ממלא מקום יושב ראש הישיבה.
אי-שוויון המשולש האינטגרלי
הוכחה
ומתכונת המונוטוניות של האינטגרל נסיק ש-.
מליניאריות האינטגרל נקבל ש-. בסה"כ קיבלנו כי.
שיקום מאובדן
שיקום מאובדן, או התאבלות, הוא תהליך שאנשים השרויים באבל עוברים כדי לשוב לחיות את חייהם הרגילים. מקובל לראות באבל תגובה טבעית לאובדן של אדם קרוב ואהוב, אובדן בריאות, קריירה, מעמד, תפקיד, גירושין, הפסד כספי ועוד. התגובה כוללת ביטויים שונים של עצב, דיכאון ומרכיבים רגשיים, חשיבתיים והתנהגותיים, התואמים את חוויית האבל ואת יחסי הגומלין שלו עם הנפטר בעודו חי. עוצמתן של התגובות פוחתת בדרך כלל באופן הדרגתי, ומביאות איתן קבלה רגשית וחשיבתית של עובדת האובדן.
האבל הוא תלוי תרבות ונתמך על ידי טקסים חברתיים שונים בתרבויות ודתות שונות.
תהליך שיקום מאבל
לפי אליזבת קובלר-רוס תהליך השיקום מאבל כולל 5 שלבים. מקובל שהתהליך אורך כשנה. רגשות אלה יכולים להופיע אצל אנשים שונים בסדר שונה מהמתואר. אחרים יכולים לחוות רק חלק מהשלבים. השלבים של עיבוד אבל הם:
אבל פתולוגי
אבל פתולוגי מוגדר כתגובה לא מסתגלת לאובדן המאופיינת במעורבות יתר, או לחלופין בחסרון או בהימנעות מתמשכת ממגע מחשבתי ורגשי עם האובדן. פתולוגיות הן חריגות מהתהליך, שעלולות לקרות בכל אחד מהשלבים: במקרים של טראומה, האדם חיי את רגעי הטראומה שוב ושוב, מה שמונע ממנו להיכנס לאבל. לאדם בטראומה "ניתק" רצף הזמן, הוא "תקוע" ברגעי הטראומה, אותה אינו מסוגל להכיל ולעכל ולכן תהליך האבל אינו יכול להתחיל. גם אנשים שהדחיקו את הטראומה אינם יכולים להתאבל כי הכול מודחק. באבל מושהה האדם האבל מתנהג כאילו דבר לא קרה, ממשיך הלאה ומתפקד בצורה תקינה כעבור זמן קצר ביותר. אבל שאינו נגמר הוא אבל בו נותרים זמן ממושך גם בשלב ההכחשה, הכעס והדיכאון, וכתוצאה מכך מתקיים חוסר יכולת של האבל לחזור לחיים תקינים, או סירוב שלו לעשות כן.
טיפולים פסיכולוגים להקלת תחושות האבל
טיפול נפשי שמיועד לשיקום מאבל מתמשך ופתולוגי, הוא תלוי תאוריה:
פומפארד
פומפארד הוא בן כלאיים בין פומה לבין נמר. הן זיווג בין זכרי פומה לבין נקבות נמר והן זיווג בין זכרי נמר לנקבות פומה מצליח. הפומפארד, להבדיל מהכלאות אחרות במשפחת החתוליים, נוטה להיות קטן משמעותית מהוריו עקב גמדות.
הכלאות פומפארד ידועות
לקראת סוף שנות התשעים של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, שני חתולי פומפארד נולדו בשיקגו, ארצות הברית, וכעבור שנתיים נולדו 3 זוגות של תאומי פומפארד בגן חיות בהמבורג, גרמניה, כולם היו הכלאות בן אב נמר לבין אם מגזע פומה. גורי הפומפארד הראשונים נולדו ב-24 באפריל 1896 בארצות הברית. ליתר דיוק, צמד גורי הפומפארד הראשונים היו זיווג בין אם מגזע פומת ההרים לבין אב נמר. הגורים זכו לסקירה באמצעי התקשורת ובעקבותיהם ניסו להכליא נמרים ופומות במקומות נוספים בעולם. הצלחת ההכלאה בין הפומה לבין הנמר עוררה עניין מאחר שמבחינה גנטית גזעים אלה שונים במידה גדולה ולכן סברו כי הכלאה כזו לא תתאפשר.
תחנת הרכבת נהריה
תחנת הרכבת נהריה, המופעלת על ידי רכבת ישראל, משרתת את העיר נהריה ואזור הגליל המערבי, והיא התחנה הצפונית ביותר של רכבת ישראל. התחנה נמצאת בשדרות הגעתון אשר במרכז העיר נהריה, סמוך לצומת נהריה ולתחנה מרכזית נהריה. התחנה היא חלק ממסילת החוף של רכבת ישראל.
היסטוריה
התחנה הוקמה בימי המנדט הבריטי על מסילת הברזל ששימשה את קו ביירות־טריפולי־חיפה. ב־1 ביולי 1945 הושק לראשונה קו נוסעים סדיר מנהריה לחיפה, שפעל במקוטע עד שהופסק כליל במלחמת העצמאות בעקבות פיצוץ גשר הרכבת על נחל נעמן, מדרום לעכו. שנתיים לאחר קום המדינה חודש הקו (עם שתי רכבות יומיות בכל כיוון), וכעבור שנתיים הופסק שוב וחודש בשנית רק ת ב-4 במאי 1958, לאחר הקמת מבנה תחנה חדש בנהריה. אמנם הקו לביירות (דרך ראש הנקרה) לא חודש לאחר מלחמת העצמאות, אבל בשנים הראשונות לקום המדינה המשיכו הרכבות מנהריה צפונה - רכבות צבאיות הגיעו עד צפונית לאכזיב ורכבות משא הגיעו עד מפעלי מילואות בסמוך לבצת.
בשנת 2001 התחנה נבנתה מחדש על ידי רכבת ישראל. הוקם אולם נוסעים חדש בצמוד לרציף הקיים ונבנה רציף נוסף שחובר לתחנה במעבר תת־קרקעי. בנוסף, הוצב שער על מסילת הברזל מצידה הצפוני של התחנה שחוסם את דרכה של הרכבת צפונה (קודם לכן נעשה שימוש מועט במסילה הצפונית לצורך רכבות משא ולסיבוב קטרים). מסילת הברזל שממשיכה מהתחנה צפונה עד תחנת בצת - מפעל מילוז - מילואות צפון, מאז שנת 2001 הקו הממשיך מתחנת נהריה אינו בשימוש, ומסילת הרכבת צפונית לנהריה הוסרה בחלקה לטובת סלילת כבישים צפונית לעיר.
ב־9 בספטמבר 2001 התרחש בתחנה פיגוע התאבדות, מחבל מתאבד התפוצץ בכניסה לתחנת הרכבת. בפיגוע נרצחו שלושה בני אדם וכ־70 נפצעו. הפיגוע היווה נקודת מפנה בניתוח הפרופיל של מחבלים מתאבדים באינתיפאדה השנייה, משום שהיה הפיגוע הראשון שבוצע על ידי ערבי ישראלי (מהכפר אבו סנאן). המחבל, היה גם איש דת מבוגר (בן 48), נשוי ואב לילדים.
ב־13 ביולי 2006, יום לאחר פרוץ מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה בשל מתקפת טילים של חזבאללה על נהריה ויישובים אחרים בצפון הארץ. ב-14 באוגוסט (תום המלחמה), חודשה תנועת הרכבות לתחנה.
מה־12 במרץ ועד ה־27 באפריל 2013 השביתה רכבת ישראל את קו הרכבת בין עכו לנהריה לחלוטין בשני הכיוונים. הסיבה להשבתת הקו הייתה לשם עבודות תשתית לצורך הכפלת המסילה. במהלך העבודות נבנה רציף שלישי בסמוך לרציף מספר 2.
ב־2013 שופצה התחנה ונפתחה מחדש לקהל. עד לסיום השיפוצים, הייתה תחנת עכו תחנת קצה זמנית. בגלל בעיות נגישות, באותה השנה נסגרה הכניסה משדרות הגעתון באופן זמני, והתאפשרה רק כניסה ויציאה מרחוב לוחמי הגטאות.
ב-15 בספטמבר 2018 קוצר הקו הישיר מנהריה לבאר שבע באופן זמני בעקבות חוסר ציוד ומחסור במסילות באיילון, עקב פתיחת הקו המהיר לירושלים, וזמן הנסיעה מנהריה לבאר שבע, ושאר יעדי הדרום היה ארוך מהרגיל.
הקו חזר לפעילות מלאה ב-26 במאי 2019.
במהלך שנת 2018 החל שדרוג מבנה התחנה, שמותג בשם "פסאז' געתון" (על שם הרחוב בו נמצאת התחנה), שדרוג וחידוש התחנה כלל שיפוץ מקיף של מבנה התחנה והרציפים, וכן גשר מיתרים להולכי רגל מעל צומת נהריה, המחבר את הצד המזרחי של העיר, וכן את "קניון ארנה נהריה" ואת חניון הרכבת, אל התחנה הרכבת.
במהלך שנת 2023 החלו עבודות להקמת יציאה ישירה מהתחנה אל שדרות הגעתון, ושדרוג מבנה התחנה הכולל שתי קומות של מסחר וחנויות, דרך גשר המיתרים בקומה השנייה, המחבר את תחנת הרכבת עם "קניון ארנה" הסמוך, ואת חניון הרכבים של הרכבת.
מבנה התחנה
מסילה כפולה מסתיימת בתחנה – מסילה מערבית (צמודה לרציף 1) ומסילה מזרחית (צמודה לרציף 2). מהמסילה המזרחית מסתעפת מסילה שלישית המובילה לרציף מספר 3. אין חלוקה בין הרציפים לפי כיוון נסיעת הרכבות, מכיוון שנהריה היא תחנת קצה וכל הרכבות יוצאות מהתחנה דרומה.
בתחנה רציף צד ורציף אי המחוברים ביניהם במעבר תת־קרקעי. כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות דרך אולם הנוסעים הצמוד לרציף 1, הפתוח בכל שעות היממה.
שירות רכבות בתחנה
{|
תחבורה ציבורית בתחנה
התחנה נמצאת בסמוך לתחנה המרכזית של נהריה וממנה יוצאים קווי אוטובוס בין עירוניים לכל רחבי הארץ. קווי אוטובוס עירוניים בתוך נהריה, והישובים הסמוכים, יוצאים מרציף שדרות הגעתון הסמוך.
Be-Bop-A-Lula
Be-Bop-A-Lula (בעברית: בי-בופ-א-לולה) הוא שיר רוקנ'רול שהוקלט לראשונה ב-1956 על ידי ג'ין וינסנט ולהקתו - ה-Blue Caps.
הפקה
כתיבת השיר מיוחסת לג'ין וינסנט ולאמרגנו, ביל דייוויס. קיימת טענה כי השיר נכתב ב-1955 בעת שג'ין וינסנט החלים מתאונת אופנוע בבית החולים של הצי האמריקאי בנורפוק וירג'יניה. הוא פגש שם את דונלד גרייבס שכנראה כתב את מילות השיר בעוד שווינסנט כתב את הלחן. כששמע האמרגן דייוויס את השיר, קנה מגרייבס את הזכויות על המילים תמורת 50 דולר (המקורות השונים חלוקים על גובה הסכום המדויק) ונחשב מאז ככותב המילים. דייוויס טען כי הוא כתב את המילים יחד עם ג'ין וינסנט לאחר ששמע את השיר "Don't Bring Lulu". וינסנט לעומתו, טען בהזדמנויות שונות כי הוא עצמו כתב את המילים בהשראת קומיקס בשם "Little Lulu".
הביטוי "Be-Bop-A-Lula" כמעט זהה לביטוי "Be-Baba-Leba" שמו של שיר שהגיע למקום השלישי במצעד הרית'ם אנד בלוז ב-1945 בביצועה של זמרת הג'אז, הלן יומס. מאוחר יותר, הפך "Be-Baba-Leba" ללהיט גדול עוד יותר בביצועו של ליונל המפטון תחת השם "Hey ! Ba-Ba-Re-Bop". ביטוי זה ודומים לו היו נפוצים בזירות הג'אז של שנות הארבעים ואף שמו של זרם הג'אז "בי בופ" נגזר מהם. יש הסוברים כי ביטויים אלו נגזרו מקריאות העידוד לנגנים Arriba! Arriba! שהיו מקובלות אצל מנהיגי התזמורות הלטיניות שפעלו אז בארצות הברית.
בתחילת 1956 הופיע ג'ין וינסנט עם השיר בתוכנית רדיו בנורפוק שבווירג'יניה והקליט גרסת דמו שנשלחה לקפיטול רקורדס. חברת התקליטים שחיפשה באותה עת זמר צעיר שיהווה תחרות לאלביס פרסלי הזמינה אותו להקלטה באולפן בנשוויל שבטנסי. ב-4 במאי 1956 הוקלט השיר. להקת הליווי, שקיבלה את השם "The Blue Caps", מנתה את: קליף גאלאפ (גיטרה מובילה), "וי" וילי ויליאמס (גיטרה קצב), "ג'מפין" ג'ק ניל (קונטרבס) ודיקי "בי בופ" הארל (תופים). בעת ההקלטה צעק הארל ברקע בתקווה שמשפחתו תוכל לזהות את קולו בעת שתאזין להקלטה.
השיר יצא ביוני 1956 כסינגל, זכה מיד להצלחה ונמכר היטב. הוא הגיע למקום השביעי במצעד האמריקאי, לעשרת הגדולים במצעד הרית'ם אנד בלוז ולמקום ה-16 במצעד הבריטי. כשנה לאחר הוצאת הסינגל, הודיעה חברת התקליטים כי נמכרו מעל לשני מיליון עותקים של השיר.
אזכורים בתרבות
ג'ין וינסנט אף הופיע בסרט "The Girl Can't Help It" שיצא לאקרנים ב-1956 וביצע בו את השיר שהיה חלק מפסקול של מיטב להיטי הרוקנ'רול באותה תקופה. המוזיקאי והזמר איאן דיורי, שצפה בסרט בנעוריו, נשבה בקסמו של השיר ובג'ין וינסנט והפך אוהד נלהב של וינסנט. באלבומו השלישי, "New Boots and Panties!!", שיבץ דיורי את השיר "Sweet Gene Vincent" אחרי שערך תחקיר בן שישה שבועות על חייו של וינסנט). השיר כולל גם ציטוט קצרצר משורה של "בי-בופ-א-לולה". "Sweet Gene Vincent" היה שיר קבוע בהופעותיו של דיורי לאורך כל הקריירה שלו.
"בי-בופ-א-לולה" מוזכר גם בשירם של הדייר סטרייטס, "Walk of Life", שהופיע באלבומם "Brothers in Arms". השיר מוזכר כחלק מרפרטואר של זמר הרחוב גיבור השיר. השיר דורג במקום ה-102 ברשימת "500 השירים הגדולים בכל הזמנים" של המגזין רולינג סטון.
גרסאות כיסוי
במשך השנים גדלה הפופולריות של השיר והוא הפך לסטנדרט של רוקנ'רול. להקת הקוורימן - להקתם של פול מקרטני וג'ון לנון שקדמה לביטלס, הופיעה עם גרסת כיסוי של השיר בהופעתה השנייה שנערכה ביולי 1957. מאוחר יותר, ביצעו גם הביטלס את השיר. עוד ביצעו את השיר: קרל פרקינס, האחים אברלי, ג'ון לנון (באלבומו מ-1975, "רוקנרול" ), פול מקרטני, קווין, סטריי קאטס ואמנים רבים אחרים.
סוד הגן הנעלם (סרט, 2020)
סוד הגן הנעלם הוא סרט דרמת פנטזיה בריטי משנת 2020 בבימויו של מארק מונדן, המבוסס על הרומן מאותו שם משנת 1911 מאת פרנסס הודג'סון ברנט. הרומן כבר עובד לסרט בעבר (סוד הגן הנעלם, סרט משנת 1993) ויצא גם בגרסת הקלטת ברחבי העולם וכן בישראל.
הסרט אמור לצאת לאקרנים בבריטניה ב-17 באפריל 2020, בהפצת StudioCanal.
בסרט מככבים דיקסי אגריקס, קולין פירת' וג'ולי וולטרס. בהפקת סידני קימל.
תקציר עלילת הסרט
סודותיה של אחוזה מבודדת ביורקשייר מתחילים להתגלות על ידי ילדה יתומה שנשלחת להתגורר שם עם דודה.
הפקה
ביוני 2016 הוכרז כי חברת Heyday Films וחברת StudioCanal הצליחו לרכוש את זכויות ההפקה של הספר לגרסת סרט חדשה ושכרו את ג'ק תורן לכתוב את התסריט.
בינואר 2018 נקבע כי מארק מונדן יביים. קולין פירת' וג'ולי וולטרס לוהקו באפריל 2018 עם תחילת הצילומים בסוף אותו חודש. חלק מהסרט צולם ביורקשייר. הצילומים התרחשו גם בגני איפורד מנור, ליד באת' ובאתר של גני בודננט, בסמוך לקונווי, שבצפון ויילס. מיקומי הצילומים כוללים גם את גני טרבה, קורנוול, הגנים סובטרופיים אבוטסברי, דורסט ופאזלווד, יער דין וגני הלמסלי וולד בצפון יורקשייר.
לאחר שנרכש בתחילה להפצה בצפון אמריקה על ידי Global Road Entertainment במאי 2018, הסרט נרכש על ידי STXfilms במרץ 2019.
חיל האוויר האיטלקי
חיל האוויר האיטלקי (באיטלקית: Aeronautica Militare – AM) הוא חיל האוויר של איטליה וזרוע אחת מארבע הזרועות של הכוחות המזוינים של איטליה. החיל הוקם כחיל עצמאי ב-28 במרץ 1923 על ידי ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה כחיל האוויר המלכותי האיטלקי (Regia Aeronautica). לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר הפכה איטליה לרפובליקה על ידי משאל עם, קיבל חיל האוויר המלכותי האיטלקי את שמו הנוכחי. מאז הקמתו מילא החיל תפקיד משמעותי בהיסטוריה הצבאית המודרנית של איטליה.
שירות האוויר ומלחמת העולם הראשונה
איטליה הייתה אחת המדינות הראשונות שהשתמשה בכלי טיס למטרות צבאיות. ההיסטוריה של הפעילות האווירית הצבאית של איטליה החלה בשנת 1884, כאשר הצבא המלכותי הקים את שירות האוויר (Servizio Aeronautico) שהפעיל כדורים פורחים ובסיסו הראשי היה ליד רומא.
הקמת חיל האוויר המלכותי האיטלקי ומלחמת העולם השנייה
ב-28 במרץ 1923 הוקם חיל האוויר המלכותי האיטלקי על ידי ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 היה מעורב החיל המתפתח במשימותיו הקרביות הראשונות, כשהראשונה בהם הייתה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ב-1935 ובהמשך מלחמת האזרחים בספרד בין השנים 1936–1939. לאחר תקופה של כמה חודשי נייטרליות, הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה לצידה של גרמניה הנאצית ב-10 ביוני 1940. לרשותו של חיל האוויר המלכותי האיטלקי עמדו יותר מ-3000 מטוסים, אך פחות מ-60% מהם היו שמישים. החיל לחם בכל המרחב שבין הערבות הקפואות של ברית המועצות ובין המדבריות של צפון אפריקה ואיבד מטוסים ואנשים רבים בקרבות.
ב-9 בספטמבר 1940 הפציץ חיל האוויר האיטלקי את תל אביב. בהפצצה נהרגו מעל ל-100 אזרחים.
לאחר הסכם שביתת הנשק שנחתם ב-8 בספטמבר 1943, חולקה איטליה בין שני הצדדים הלוחמים ובאופן דומה חולק גם חיל האוויר המלכותי האיטלקי. בדרום פעל חיל האוויר שהיה כפוף לממשלתו של פייטרו באדוליו (Aviazione Cobelligerante Italiana) ונלחם לצדן של בעלות הברית ובצפון פעל חיל האוויר הלאומי הרפובליקני (Aeronautica Nazionale Repubblicana) שנלחם עד לסוף המלחמה לצדן של מדינות הציר.
הקמת חיל האוויר האיטלקי והמלחמה הקרה
משאל עם, שנערך לאחר המלחמה ב-18 ביוני 1946, היווה את סופה של ממלכת איטליה ואת לידתה של הרפובליקה של איטליה. לפיכך, איבד החיל את הקידומת המלכותית שלו ושמו שונה לחיל האוויר האיטלקי, שהוא שמו של החיל עד היום.
הסכם השלום שנחתם בפריז ב-1947 הטיל מגבלות חמורות בתחום הצבאי על איטליה. אך זמן קצר לאחר מכן הוקמה נאט"ו וב-1949, כשאיטליה היא אחת מהמדינות המייסדות של הברית, היה הכרח לבצע תהליך התחדשות מקיף לכל זרועות הכוחות המזוינים של איטליה, כולל חיל האוויר. במסגרת סיוע צבאי מארצות הברית, הגיעו מטוסי הבוכנה P-47 ת'נדרבולט ו-P-51 מוסטנג כמטוסי הקרב הראשונים של החיל המתחדש. ב-1952 קיבל החיל את מטוסי הסילון הראשונים שלו בדמותם של מטוסי הF-84 ת'אנדרג'ט וה-F-86 סייבר. בהמשך הצטרפו לצי המטוסים של החייל מטוסי ת'אנדרג'ט מתקדמים יותר ומטוסי תובלה C-119 Flying Boxcar. התעשייה האווירית האיטלקית שנולדה בשני אלה מחדש, החלה במקביל לפתח ולייצר כמה דגמי מטוסים משל עצמה, כמו מטוסי ה- Fiat G.91, ה- Aermacchi MB-326, ה- Piaggio P.166 וסדרה של דגמי מסוקים מתוצרת Agusta-Bell.
מטוסי הסילון העל קוליים הראשונים ששירתו בחיל האוויר האיטלקי, היו מטוסי ה-F-104 סטארפייטר האמריקני. בסוף שנות ה-60 רכש 67 מטוסי קרב-הפצצה מסוג פיאט G.91Y מייצור מקומי. במהלך שנות השבעים קיבל החיל את מטוסי התובלה ה- Aeritalia G.222 האיטלקי ואת C-130 הרקולס האמריקני, שהם בעלי יכולת להטסת מטען וצנחנים. כמו כן קיבל החיל את מטוסי הקרב מדגם Aeritalia F-104S למשימות תקיפת קרקע והגנה אווירית.
במרכז תהליך התקדמותה של התעשייה האווירית האיטלקית עמד פרויקט משותף לגרמניה המערבית ולבריטניה של פיתוח מטוסי קרב-ההפצצה ומטוסי הגנה אווירית מדגם טורנדו. נכון לשנת 2012 מטוסי הטורנדו עדיין בשרות בחילות האוויר של שלוש המדינות ושל מדינות נוספות. בנוסף, שיתפו פעולה חברות מטוסים איטלקיות עם חברת אמבראר הברזילאית בפיתוחו ובייצורו של מטוס התקיפה AMX International AMX.
מסיום המלחמה הקרה ועד היום
ב-1990, לאחר פלישתה של עיראק לכווית, הצטרפה איטליה לכוחות הקואליציה ובפעם הראשונה ב-45 שנים השתתפו טייסים איטלקים בפעילות קרבית. עקב הצורך להחליף את מטוסי ה-F-104, השתתפה איטליה עם גרמניה, צרפת, ספרד ובריטניה בפיתוחו של מטוס ה-יורופייטר טייפון. מאחר שנותרו עוד מספר שנים להכנסתו לשירות של הטייפון, חכרה איטליה מבריטניה ב-1994 24 מטוסי פנאוויה-טורנדו (Panavia Tornado) לתקופה של 10 שנים. מטוסי הטורנדו שימשו כמטוסי יירוט כגיבוי ולאחר מכן כהחלפה למטוסי ה-F-104 המיושנים. מטוס ה-F-104 האחרון יצא מהשירות ב-2004.
חיל האוויר האיטלקי השתתף בעימותים בסומליה ובמוזמביק וכן בחצי האי הבלקני, כמו במלחמות יוגוסלביה כחלק מכוחות נאט"ו. אלה האחרונות התנהלו במרחק כמה דקות טיסה משטחה של איטליה ועקב כך ראו מפקדי החיל צורך לשפר את יכולות ההגנה של החיל.
על פי התוכנית היו אמורים מטוסי הטייפון להיכנס לשירות בראשית שנת 2000, אך חל עיכוב בלוח הזמנים. מכאן החיל היה זקוק לתגבור ולאחר מכן לתחליף למטוסי הטורנדו שנחכרו מבריטניה. חוזה חכירה זה עמד להסתיים ב-2004 וממשלת איטליה לא הייתה מעוניינת לעמוד בעלות הגבוהה של הארכתו. בשל כך החליטה הממשלה לפנות לארצות הברית וחכרה ממנה 34 מטוסי F-16 פייטינג פלקון בחוזה לשנים רבות. המטוס האחרון ממטוסים אלה הוחזר לארצות הברית ב-2012, בעקבות רכישת כמות מספקת של מטוסי טייפון במשך שנים אחדות. מטוסי הטייפון יהוו את מטוסי הקו הראשון של החיל במקומם של מטוסי ה-F-104, הטורנדו וה-F-16. יכולותיו של חיל האוויר בהובלה אווירית השתפרו עם רכישתם של 22 מטוסי הC-130J סופר הרקולס ושל 12 מטוסי Alenia C-27J Spartan, שהחליפו את מטוסי ה-G.222. ב-2003 הרחיב חיל האוויר האיטלקי את יכולות לוחמת היבשה שלו על ידי הקמתן של יחידות מיוחדות קטנות. במסגרת זו הוקמה "כנף 17 למבצעים מיוחדים" (17º Stormo Incursori) שידועה גם כקבוצת הפשיטה של חיל האוויר (RIAM). ייעודה העיקרי של יחידה זו הוא לבצע משימות פשיטה על בסיסי אוויר, להקים מרכזי שליטה אוויריים קדמיים ולבצע פעולות חילוץ והצלה.
צי כלי הטיס
נכון ל-2013 מפעיל החיל 470 כלי טיס מאוישים ו-6 כלי טיס בלתי מאוישים.
מבנה החיל
המטה הכללי של חיל האוויר האיטלקי (Stato Maggiore Aeronautica Militare) – רומא
מכניקה אנליטית
מכניקה אנליטית היא אוסף ניסוחים למכניקה הקלאסית שפיתחו ז'וזף לואי לגראנז', ויליאם רואן המילטון וקרל גוסטב יעקב יעקובי במאות ה-18 וה-19. בעוד שהמכניקה הניוטונית עושה שימוש בכוחות וקטוריים לצורך ניתוח הבעיה הפיזיקלית ומסתמכת במקרים רבים על עקרונות גיאומטריים, המכניקה האנליטית משתמשת בקואורדינטות ובכוחות מוכללים ומסתמכת רק על פעולות אלגבריות.
המכניקה הלגראנז'ית אשר פיתח לגראנז' עושה שימוש בקואורדינטות מוכללות ובכוחות מוכללים ומאפשר פתרון בעיות פיזיקליות שבמכניקה הניוטונית נחשבות קשות. בפרט, הוא מספק שיטה סדורה לפתרון של בעיית תנועה תחת אילוצים: תנועה לאורך ישר נתון, תנועה מוגבלת למישור, ועוד. הפורמליזם הלגרנז'יאני מציג את הבעיה הפיזיקלית כאוסף של משוואות דיפרנציאליות מסדר שני, הנקראות משוואות אוילר-לגראנז'.
המכניקה ההמילטונית, על שם ויליאם רואן המילטון מציג את הבעיה הפיזיקלית כאוסף של משוואות דיפרנציאליות מסדר ראשון במרחב הפאזה. הפורמליזם ההמילטוני אינו מכיל תוכן פיזיקלי חדש. כוחו של הפורמליזם הוא במציאת אינטואיציות פיזיקליות חדשות, והוא אף שימש להכללה של הפיזיקה הקלאסית אל הפיזיקה הקוונטית. בנוסף, הפורמליזם ההמילטוני מהווה כר נוח לפתרון בעיה באופן מקורב באמצעות תורת הפרעות.
משוואת המילטון-יעקובי מציגה את כל הבעיה הפיזיקלית באמצעות פונקציה אחת המקיימת משוואה דיפרנציאלית חלקית יחידה. פורמליזם זה מדגיש את הדמיון בין המכניקה לאופטיקה, ולכן הוא היווה נקודת מוצא לפיתוח של מכניקת הקוונטים.
קיימים מספר ניסוחים נוספים ושיטות ניתוח נוספות הנכללים במסגרת המכניקה האנליטית. בין אלו ניתן למנות את המכניקה הרות'נית, טרנספורמציות קנוניות, סוגרי פואסון, זוויות-פעולה ומשוואות התנועה של אפל.
מכניקה ניוטונית, גדלים נשמרים ועקרון הפעולה של מופרטווי
בשנת 1687, פרסם אייזק ניוטון את ספרו פרינקיפיה, והציג את היסודות של המכניקה הקלאסית. לפי התיאוריה הניוטונית, על גופים במערכת מכנית פועלים כוחות, והתאוצה של הגופים השונים פרופורציונלית לכוחות אלו. בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18, התיאוריה של ניוטון התפשטה ברחבי אירופה ומדענים רבים החלו לפתור באמצעותה בעיות מכניות. ב-1736 פרסם לאונרד אוילר את ספרו מכניקה שהציג את חוקי התנועה של ניוטון כמשוואות דיפרנציאליות. פתרון בעיית התנועה הפך במקרים רבים לפתרון של משוואות דיפרנציאליות.
כדי לפתור את המשוואות הללו נעשה שימוש רב בגדלים נשמרים. כבר בפרינקיפיה, ניוטון הבחין כי התנועה של מרכז המסה של גופים שפועלים זה על זה לא משתנה בגלל הכוחות שפועלים בין הגופים. ד'אלמבר הרחיב את העקרון וציין שאם על כל החלקיקים פועל כוח חיצוני זהה מרכז המסה של המערכת יזוז באופן דומה לתנועה של סכום המסות אם יופעל עליו הכוח הזה. תצפיות אלו מדגימות את חוק שימור התנע, ומראות שהוא חוק כללי גם כאשר יש אינטראקציות מסובכות בין הגופים. כריסטיאן הויגנס חקר ב-1673 את תנועתן של מטוטלות שמחוברות זו לזו באמצעות כבלים. הויגנס לא מצא דרך לבטא את תנועת המטוטלות במדויק, אבל הוא זיהה שאם מרכז המסה של המטוטלות לא זז (כלומר במקרים בהם כאשר אחת המטוטלות עולה השנייה יורדת) הכוח החי של המטוטלות, המתכונתי למהירותן בריבוע יישאר קבוע. תלמידו, גוטפריד לייבניץ, ניסח את החוק באופן מתמטי, וטען שהגודל: יהיה גודל נשמר במערכות מכניות שלא פועלים עליהם כוחות חיצוניים (אותם כינה לייבניץ כוחות מתים). שימור הכוח החי נתפס כמתחרה לשימור התנע, ולכן בצרפת ובאנגליה התנגדו לו וטענו שהוא אינו עקרון כללי. ההתנגדות פחתה לאחר שדניאל ברנולי השתמש בו כדי לפתח את משוואת ברנולי שתיארה בהצלחה תנועה של זורמים לאורך צינור. ב-1746 הראה אוילר (ודניאל ברנולי באופן בלתי תלוי) שעבור גופים שנעים מסביב למרכז מסה, הסכום של מכפלת של מסת הגופים במהירות שלהם מסביב למרכז המסה ובמרחקם ממרכז המסה אינו תלוי באינטראקציות בין הגופים ואם לא פועלים עליהם כוחות חיצוניים הוא קבוע. חוק זה הוא שימור התנע הזוויתי. כך שבאמצע המאה ה-18, היו ידועים שלושה חוקי שימור משמעותיים, שעבור תנועה תלת-ממדית מייצגים שימור של שבעה גדלים.
ב-1744 אוילר טען שתנועה של גופים במערכת מכנית היא במסלול בו תנועתם עוברת את הדרך הקצרה ביותר לפי שקלול הכולל את התנע שלהם, כלומר במסלול בו הגודל יקבל ערך מינימום. מופרטווי, שהציג רעיון דומה עבור קרניים אופטיות, הצהיר שאוילר הרחיב את עבודתו, והעיקרון נודע כעקרון הפעולה המינימלית או עקרון מופרטווי.
המכניקה הלגראנז'ית
במצב הדברים לקראת סוף המאה ה-18 היו שלוש בעיות משמעותיות: האחת, היא שבמקרים מסוימים מציאת הכוחות הפועלים על גוף בתנועה היא בעיה כשלעצמה. סוג מיוחד של בעיות כאלו הן בעיות בהן קיים אילוץ על המערכת, לדוגמה בעיות בהן הגוף מוגבל לתנועה על משטח מסוים. בבעיות כאלה, הכוח שהמשטח יפעיל על החלקיק, יהיה כזה שיחייב את החלקיק להמשיך לנוע על המשטח. אולם משוואות התנועה של ניוטון לא מספקות דרך סדורה למצוא את הכוח הזה, ולכן פתרונם היה קשה. הבעיה השנייה היא שגם במקרים בהם ניתן היה למצוא פתרון לבעיה, הפתרון נסמך במקרים רבים על הבנה גיאומטרית, ומשוואות התנועה כשלעצמן לא נותנות כלים לפיתוח ההבנה הגיאומטרית הזו. הבעיה השלישית היא שהגדלים הנשמרים, ועקרון הפעולה המינימלית נתפסו לעיתים כעקרונות יסודיים של המכניקה, ולא כתוצאה של חוק תנועה יחיד.
לגראנז' פיתח את המכניקה האנליטית כדי לפתור את הבעיות הללו. בספרו méchanique analytique משנת 1788 הוא פיתח את עקרונות היסוד של המכניקה האנליטית. את גישתו הוא מתאר בהקדמה לספר:
לגראנז' הסתמך על הרחבה של עקרון ד'לאמבר לפיתוח חוקי התנועה שלו, שהיו משוואות דיפרנציאליות מסדר שני במשתנים חדשים שהוצגו על-ידי לגראנז' - קוארדינטות מוכללות. משוואות אלו התקבלו מפונקציה יחידה - הלגראנז'יאן. גישתו של לגראנז' יצרה שיטה מוסדרת לכתיבת משוואות התנועה, ובכך הצליחה להביא לפתרון בצורה קלה של בעיות שנחשבו עד אז כקשות. היא סיפקה שיטת פעולה אנליטית לפתרון בעיות בהן קיימים אילוצים, וזאת באחת משתי דרכים - הצגת דרך סדורה למציאת הכוחות אותם מפעילים האילוצים או מציאת דרך לכתיבת משוואות התנועה של המערכת בלי למצוא באופן ישיר את הכוחות האלה. לגראנז' אף הראה בעבודתו שחוקי השימור הם תוצאה ישירה של משוואות התנועה. הוא הציג גודל נשמר הקשור לכוח החי, גודל שבאופן מודרני מכונה האנרגיה. לגראנז' גם הראה כיצד עקרון מופרטווי נובע מחוקי התנועה שלו, וכיצד חוקי התנועה שלו מתקבלים מעקרון הפעולה המינימלית יחד עם שימור הכוח החי. בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 תורתו של לגראנז' הפכה להיות הכלי העיקרי המשמש בפתרון בעיות מכניות.
משוואת המילטון יעקובי ומכניקה המילטונית
ב-1831, ויליאם המילטון העביר את תשומת-לבו מאופטיקה למכניקה. במסגרת עבודתו באופטיקה, המילטון הראה שתנועת קרניים אופטיות יכולה להיות מתוארת על ידי פונקציה אחת שמקיימת משוואה דיפרנציאלית חלקית מסדר ראשון (משוואת אייקונל). בסדרה של שלושה מאמרים מ-1833 עד 1835, המילטון ניסה ליצור משוואה דומה לחוקי המכניקה. הוא השתמש בחשבון וריאציות, אבל בניגוד ללגראנז' שביצע שימוש בווריאציות כדי לחשב את המסלול עבור אנרגיה נתונה, המילטון הכליל שינוי באנרגיה בחשבון הווריאציות שלו. במילים אחרות, המילטון שאל כיצד המסלול המכני של המערכת ישתנה אם היא תקיים אותם תנאי התחלה, אך תנוע עם כמות שונה של כוח חי. המילטון ניסח באופן יותר מדויק את עקרון הפעולה המינימלית, וקבע שהפעולה לא בהכרח מינימלית אלא סטציונרית. כתוצאה מעקרון הפעולה הסטציונרי, המילטון הצליח למצוא פונקציה שקיימה שתי משוואות חלקיות מסדר ראשון ממעלה שנייה. המילטון קרא לפונקציה הפונקציה הקרקטריסטית (characteristic function). בהינתן הפונקציה הקרקטריסטית ניתן לקבל את כל הדינמיקה של המערכת באמצעות גזירה בלבד. המילטון עצמו היה מודע לכך שהשיטה אותה הוא הציג לא פשוטה יותר לפתרון מהמשוואות של לגראנז', אך טען שהיא יותר אלגנטית:
ב-1837, קרל יעקובי, הראה ששתי המשוואות שהמילטון הציג שקולות ודי במשוואה אחת כדי לתאר את הפונקציה. המשוואה הזו נקראת משוואת המילטון-יעקובי. יעקובי, שעבד לפני כן על בעיות דינמיות של גופים שלא מקיימים את שימור הכוח החי, גם הראה שאת הווריאציה בכוח החי שהמילטון הכניס לחשבון הווריאציות ניתן להכניס ישירות להגדרת הפעולה, ובכך לאפשר מצב בו האינטראקציה בין הגופים תלויה בזמן ולא מקיימת את חוק השימור של הכוח החי. בכך יעקובי ניסח לראשונה את עקרון הפעולה הסטציונרית באופן בו הוא מנוסח בצורה מודרנית.
כחלק ממאמרו ב-1835, המילטון ביצע התמרת לז'נדר למשוואות התנועה של לגרנז', ובכך כתב את משוואות המילטון שמתארות את הדינמיקה של התנועה כסט של משוואות תנועה מסדר ראשון. הפונקציה בה המילטון משתמש כדי לנסח את משוואות התנועה נקראת כיום המילטוניאן. המשתנים החדשים של המילטון מכונים כיום תנעים מוכללים והם חלק ממערכת קואורדינטות הנקראת קואורדינטות קנוניות המתארות את התנועה במרחב הפאזה. השימוש העיקרי שהמילטון עושה במשוואות אלו הוא בפיתוח תורת הפרעות למערכת מכנית. תורה אותה הוא מציג תוך שימוש בפונקציה המנהלת כשהיא מנוסחת באמצעות התנעים המוכללים. על אף שהמילטון מציג את המשתנים הקנוניים כחלק מניסוחו של משוואת המילטון-יעקובי, הם לא תלויים בפונקציה המנהלת, ומשוואות התנועה שלהם מהוות ניסוח מלא של המכניקה הקלאסית, ניסוח שידוע בשם מכניקה המילטונית.
סימטריות ומשפט נתר
בשנת 1918 ניסחה המתמטיקאית אמי נתר את "משפט נתר" והוכיחה אותו. המשפט קושר בין סימטריות של מערכת פיזיקלית וחוקי שימור שהיא מקיימת, וקובע כי עבור כל סימטריה רציפה (וגזירה) של הפעולה, קיים גודל שמור. כך למשל, חוק שימור האנרגיה נובע מסימטריה להזזה בזמן ולכן הוא מתקיים רק אם הלגראנז'יאן לא תלוי ישירות בזמן, חוק שימור התנע נובע מסימטריה להזזה מרחבית וחוק שימור המטען החשמלי נובע מסימטריית כיול. למשפט נתר חשיבות גדולה במכניקה אנליטית בפרט ובפיזיקה תאורטית ככלל.