cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עארף עבד א-ראזק
לאחר חידוש המרד (1937–1939)
באוקטובר 1937 התחדש המרד, אולם ללא התשתית הארגונית שהייתה לו בתחילתו, עקב הגלייתם ומאסרם של רוב חברי הגופים הלאומיים. בדמשק קם מטה המורדים החדש, שכונה "הוועדה המרכזית של הג'יהאד". זו פעלה על פי הוראותיו של ראש הוועד הערבי העליון, אמין אל-חוסייני, מסתיו 1937 ועד סוף המרד. עבד א-ראזק קיבל ממנה הקצבה חודשית בסך 600–800 לירות ארצישראליות, שאפשרה תשלום משכורות חודשיות למורדים במשרה מלאה. במהלך שנת 1938 עוצב מחדש מבנה הפיקוד של המורדים, על בסיס המתכונת של 1936. בסתיו 1938, לאחר ש"הוועדה המרכזית" נכשלה במינוי מפקד ראשי חיצוני למרד, יזמו מפקדי המורדים את הקמת "משרד המרד הערבי בפלסטין", שהורכב ממפקדים אזוריים ובהם עבד א-ראזק, והוסכם שכל אחד מהם יכהן כראש המשרד לפי תור. אלא שהמשרד לא הצליח לפעול כמפקדה צבאית עליונה וחבריו נותרו עצמאיים. על אף פעילותם במסגרת מחתרתית, אך מתוך רצון לזכות במעמד, מצאו מפקדי המורדים עניין במדים ובדרגות. סמל דרגתו של עבד א-ראזק היה שני כוכבים וכתר. עבד א-ראזק כתב כרוזים פוליטיים מודפסים בעברית והורה למפלגה הקומוניסטית להפיץ אותה ביישובים היהודים.
היריבות עם עבד א-רחים חאג' מוחמד
על אף ההסכם להחלפת ראשות המשרד לפי תור, שני מפקדים התחרו על התפקיד: עבד א-רחים אל-חאג' מוחמד ועבד א-ראזק. לתחרות העזה ביניהם היה רקע משפחתי (שתי המשפחות שהם היו מקורבים אליהן, התחרו זו בזו על המנהיגות בטולכרם), אזורי ופוליטי. חאג' מוחמד התנגד למעשי הרצח הפוליטיים של עבד א-ראזק עבור אמין אל-חוסייני, ל"חיסולם של בוגדים" על ידו ולסחיטת כספים ושליחתם לאחיו בביירות. עבד א-ראזק ואנשיו רצחו את פריד חמדאללה, בן משפחתו של חאג' מוחמד, בחשד שמסר מידע לשלטונות. לחצים על חאג' מוחמד מצד קרוביו של הנרצח לנקום את דמו, הביאו להתנגשויות בין שתי החבורות, אולם הסכסוך לא הגיע לידי מלחמת דמים. חאג' מוחמד תמך בהקמת מועצה כללית של המרד, שתורכב ממפקדי החבורות החשובים. עבד א-ראזק הסכים לתמוך בכך, בתנאי שהמועצה תהיה חזקה ותפקח על המפקדים. חאג' מוחמד רצה שמועצה זו תאשר את מעמדו כמפקד הכללי של המרד (החל מאביב 1938) אולם עבד א-ראזק התנגד לכך. ביולי אותה שנה הוא הכיר אמנם במעמדו הנמוך לעומת מעמדו של חאג' מוחמד, אך לאחר מכן טען כי אין צורך במפקד כללי נוסף מלבד המטה בדמשק. לאחר מכן כינה עצמו חאג' מוחמד "המפקד הכללי של המורדים הערבים בפלסטין" ואילו עבד א-ראזק כינה את עצמו "המפקד הכללי של המורדים בסוריה הדרומית". בחירתו במונח "סוריה הדרומית", שמקורו בשנים 1919–1920, במקום "פלסטין", שיקפה כנראה את התמיכה שקיבל ממנהיגות המרד בדמשק, שהתבטאה גם בסיוע כספי גדול יותר מזה שקיבל יריבו. שני הצדדים ביקשו ממוחמד אל-צאלח לתווך ביניהם וב-13 בספטמבר 1938 הוא ערך פגישה בין ראשי המורדים בדיר ע'סאנה, מצפון-מערב לרמאללה. המפקדים חסרי האמון זה בזה הגיעו לפגישה עם אנשיהם ושומריהם ולא הושג הסכם. לצבא הבריטי נודע על קיומה של הפגישה ומטוסי חיל האוויר הפציצו את המתכנסים. רבים נהרגו ובהם מארגן הפגישה עצמו.
מאבק עם כנופיות השלום
ביולי 1938 ערך פח'רי נשאשיבי פגישה בירושלים בהשתתפות נכבדי הכפרים בסביבה, בה קרא להם שלא להיכנע למורדים ועודד אותם להקים חבורה מזוינת שתילחם ב"טרוריסטים של המופתי", אמין אל-חוסייני. הנכבדים החלו להוציא את הצעתו לפועל, אולם באוגוסט פרסם עבד א-ראזק בעלון השבועי של "מפקדת המורדים בסוריה הדרומית" כי אל כמה מן הכפרים הללו נשלחה "יחידת עונשין". אלא שבסוף ספטמבר חזר לארץ פח'רי עבד אל-האדי, הפעם בראש חבורה שנלחמה בכנופיות המורדים, וזו הצליחה להסיג את החבורות בפיקודם של חאג' מוחמד ועבד א-ראזק מאזור ג'נין דרומה לאזור שכם–טולכרם. הצלחה זו של עבד אל-האדי הביאה לעריקות מכנופיות המורדים. בתגובה לארגון "כנופיות השלום" ופרסום כרוזים נגד אל-חוסייני על ידי נשאשיבי, הוציא עליו עבד א-ראזק פסק דין מוות, אולם נשאשיבי לא נרתע והמשיך לקרוא לציבור להיאבק במורדים.
המורדים דרשו מהאוכלוסייה העירונית לתרום למרד סכומי כסף גבוהים מאוד ועבד א-ראזק היה בולט במיוחד בין המורדים שעסקו בסחיטות הכספים הללו ביפו. מכיוון שהמורדים בלטו בערים בלבושם הכפרי, הם ציוו על העירוניים להחליף את התרבוש ("פז") העות'מאני בכאפיה ועקאל שנהגו לעטות הכפריים. האימה הגדולה מהמורדים גרמה לאוכלוסייה כולה לעשות כמצוותם, כולל הנוצרים והחוגים המתמערבים. עבד א-ראזק נימק את הצו בכך שהטורקים דיכאו את הערבים ואילו הכאפיה היא כיסוי ראש לאומי ערבי.
המאבק עם "חבורות השלום" תרם משמעותית להריסת כוחם של המורדים, אולם שחיקתם נבעה גם עקב מחלוקות בין ראשי הכנופיות. ביולי 1938 הוצא להורג פקודו של עבד א-ראזק, אבו נוג'יים א-שנטי, לאחר שהסתכסך עמו. בתחילת נובמבר 1938 חייבו השלטונות הצבאיים את המשתמשים ברכב לקבל אישורים צבאיים מיוחדים לכך. המורדים דרשו מהאוכלוסייה להחרים את הרישיונות הללו, אך הגיעו להסכם פשרה עם מגדלי ההדרים, שיורשו להצטייד בהם תמורת תשלום לקופות המורדים. עבד א-ראזק תמך בפשרה הזו, אולם יוסוף אבו דורה התנגד לה והשניים הגיעו לידי התנגשות. מנהיגי המורדים בדמשק עשו מאמץ להכניס סדר בחבורות ובדצמבר 1938 מינתה הוועדה המרכזית מספר משכילים עירוניים שאמורים היו לשמש כמזכירים לצדם של מפקדי החבורות, כדוגמת הפוליטרוקים הסובייטים. לצדו של עבד א-ראזק מונו שני מורים מיפו. אולם ניסיון הפעלת המזכירים נכשל ואחד המזכירים של עבד א-ראזק נאסר על ידי המשטרה שבוע לאחר מינויו.
במשך כל המרד קיבלו השלטונות מידע על אנשי הכנופיות, אולם החל בסתיו 1938 הפכה תופעת זו לנפוצה ותוצאתה הייתה הרסנית למרד. הצבא הצליח להנחית מכות קשות על הכנופיות וראשיהן. בין היתר, נתפסו 12 איש מחבורתו של סגנו של עבד א-ראזק. בינואר 1939 עבר עבד א-ראזק לדמשק יחד עם המפקדים החשובים האחרים, ובהם חאג' מוחמד ואבו דורה. אולם הוועדה המרכזית דרשה מהמפקדים שנמלטו מהצבא הבריטי לחזור לארץ ישראל, ותחת איום בהפסקת שכרם, הם אכן שבו במהלך החודשים הראשונים של 1939. אלא שהמאמצים לחידוש המרד לא הצליחו למנוע את דעיכתו והמפקדים לא הצליחו למנוע את התפוררות החבורות. ב-23 במרץ 1939 נהרג חאג' מוחמד על ידי הצבא והוועדה המרכזית לא הצליחה למנות מפקד כללי במקומו. ב-13 באפריל 1939 עזב עבד א-ראזק את ארץ ישראל והסגיר עצמו יחד עם 12 מאנשיו לשלטונות הצרפתיים בסוריה, כשהוא "במצב של התמוטטות פיזית גמורה". השלטונות העבירו אותו לתדמור והטילו עליו מעצר בית. ביוני 1939 האשימו אותו מתנגדי המרד בתעמולתם, שלקח עמו ביציאתו מהארץ סכומי כסף גדולים שנסחטו מהאוכלוסייה.
בגלות לאחר המרד
בעזרת מאמצי הלאומנים הסורים שוחרר ראזק מהכלא והצליח להגיע לעיראק, שם שימש כשומרו של אמין אל-חוסייני. הוא היה בין החשובים שבכ-300 הגולים הפלסטינים ששהו בעיראק בזמן מרד רשיד עאלי ב-1941. עם כישלון המרד בעיראק, ברח לסוריה ומשם לטורקיה. הוא היה בין הפלסטינים שברחו לגרמניה הנאצית וארצות הכיבוש שלה בזמן מלחמת העולם השנייה, ובשנת 1944 מת בבולגריה. הוא הותיר בטייבה שלושה בנים ושתי בנות, וביתו בכפר נהרס בידי השלטון הבריטי. בשנות ה-40 היה אחד מאחיו מנהל סניף "בנק האומה" הפלסטיני ואח אחר היה גולה בגרמניה.
מחומש (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דנינו
דַּנִינוֹ הוא שם משפחה יהודי צפון אפריקאי. משמעות המילה בספרדית היא "מזיק". מוצא המשפחה הוא ככל הנראה בשכונה היהודית דנינו הסמוכה לעיר סלמנקה שבספרד. יש הערכות אחרות כי במקורו זהו כינוי גנאי אנטישמי. משפחת דנינו מחזיקה בשושלת יוחסין המגיעה עד הרמב"ם. {{פירושונים|
הערות שוליים
}}
עגלון (עיר מקראית)
העיר המקראית עֶגְלוֹן מופיעה במקרא לראשונה, בסיפור על מלכה דְּבִיר אשר נמנה עם חמשת מלכי האמורי שהביס יהושע בן נון כאשר נחלץ לעזרתם של תושבי העיר גבעון, כאמור: .
האזכור האחרון של עגלון מופיע בתקופת ההתנחלות, בו מסופר שהעיר נכללה בנחלת שבט יהודה:.
בתרגום השבעים כתוב בפסוקים המצוטטים לעיל "עדולם" במקום עגלון. זוהי סיבה אפשרית לכך שאוסביוס ומתרגמו היירונימוס הקדוש איחדו באונומאסטיקון את עגלון ואת עדלם לעיר אחת:
זיהוי העיר בארכאולוגיה
דעות החוקרים נחלקו בשאלת זיהויה של העיר עגלון. ויליאם אולברייט הציע לזהות את תל חסי עם העיר, לאור סמיכותו ל"ח'רבת עג'לאן" הביזנטית, אולם לא נמצא כל ממצא בשטח המאשר או סותר זיהוי זה, ייתכן שהשם נדד לחורבה הביזנטית בעקבות העיר המקראית הקדומה. מרטין נות זיהה את העיר בתל עיטון, ויש המזהים אותה דווקא בתל בית מירסים.
בהסתמך על הזיהוי של עגלון בתל חסי, מציע יהודה אליצור תוכנית אסטרטגית לכיבוש שערי ההר וניתוק יושבי פנים הארץ באמצעות כיבוש מקדה, לבנה, לכיש ועגלון אשר כיבושן מפורט בתיאור מיוחד ביחס לשאר הערים בכיבושי יהושע.
חיים אליעזר ביחובסקי
הרב חיים אליעזר הכהן ביחובסקי (ביידיש מאוית ביחאווסקי או ביכאווסקי; נפטר בי"ז באב תרפ"ד, 17 באוגוסט 1924) היה ראש ישיבה בקיבוץ בוברויסק, מנהל כולל חב"ד, ומו"ל ספרי חב"ד.
חייו
התחתן עם בתו של ר' שמואל יהודה לייב עפשטיין, לאחר נישואיו התיישב כנראה בכלמי (שבפלך צ'רניגוב), והיה סמוך על שולחן חותנו.
משנת תרנ"א חבר בוועד מעות כולל חב"ד ומנהל החשבונות של הכולל, תפקיד בו שימש עד סוף ימיו.
משנת תרס"ז עסק בההדרת ספרים רבים מכתביהם של אדמו"רי חב"ד. בין השנים תרע"א-תרע"ד הדפיס כתשעה ספרים (ראה להלן פסקה 'ספרים שהו"ל').
בקיץ תרע"ד נסע לארץ ישראל, ולאחר שובו עבר לגור בעיר סנובסק, סמוך לבנו זלמן, ושב לעסוק בעריכת ספרים.
במשך הזמן שלאחר המהפכה עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, והמשיך בהדפסת ספרים.
נפטר בי"ז באב תרפ"ד. ונטמן בחלקת כולל חב"ד בהר הזיתים בירושלים.
ידוע על שלושה מילדיו, בן ושתי בנות. אחת הייתה נשואה להרב איסר תומרקין, רב העיר סטארודוב.
סכסוך כולל חב"ד
סכסוך כולל חב"ד היה על השליטה בכולל חב"ד, האדמו"ר שלום דובער שניאורסון מלובביץ' רצה שהשליטה תהיה אצל אנשיו, שהיו בעיקרם אנשי חברון, והאדמו"ר שמריה נח שניאורסון מבוברויסק לעומת זאת ניסה לתפוס את השליטה על ידי אנשיו שהיו בעיקרם אנשי ירושלים. מצד לובביץ' היה הרב ישראל דוב פרומקין, עורך החבצלת, ומצד בוברויסק היה הרב חיים אליעזר ביחובסקי. המחלוקת נשאה אופי חריף ונמשכה כמה שנים, עם התכתשויות הדדיות. באמצע שנות תר"ע החליט אדמו"ר מבוברויסק להיפרד מכולל חב"ד והקים את "כולל חב"ד המיוחד", בראשו הועמד הרב ביחובסקי. אחר פטירת אדמו"ר מבוברויסק, חזר הכולל להיות חלק מכולל חב"ד הכללי, והוא חזר להנהלת הכולל.
הרב ביחובסקי בא פעם אחת ללובביץ' להתנצל על אחת התבטאויותיו על רבי שלום דובער שניאורסון במהלך הפולמוס, אך האדמו"ר לא נתן להכניסו. מסופר, שלאחר פטירת האדמו"ר הצטער הרב ביחובסקי על שלא סיפק בידו לבקש מחילה, וביקש מחילה מבנו שהורה לו לבקש מחילה על קבר אביו, אך רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ' פקפק באמינות הסיפור.
כתביו
בתשל"ד הודפסו הגהותיו על ספר התניא תחת השם "לקוטי הגהות", בהוצאת קה"ת.
בתש"נ הוקם בברוקלין "וועד להדפסת כתבי הרח"א ביחובסקי", הוועד הדפיס רק ספר אחד מתוך כתביו בשם "כתבי הרח"א ביחובסקי", בעריכת הרב שלום דובער לוין.
היסטוריה של גאורגיה
העת העתיקה
בגלל אופייה ההררי של הארץ תושבי חבליה השונים התפתחו בנפרד לאורך תקופות ממושכות, מה שגרם להבדלים השבטיים בקרב הגאורגים להתבלט כבר בכלקוליתיקון (תקופת האבן החדשה המאוחרת). הבדלים אלה התבטאו במאפייני תרבותם, כמו גם ברמות שונות של ההתפתחות החומרית.
בתקופת הברונזה הקדומה, שבטים בדרום-מערב גאורגיה יצרו איחוד בשם דאיוחי, שהתחזק מדינית בתקופת הברזל ומוזכרת בתעודה אשורית משנת 1112 לפנה"ס כממלכה שאמנם נוצחה על ידי צבא האימפריה, אך לא נכבשה, אלא הוטלו עליה מסי כופר כערובה מפני תוקפנות נוספת.
במאה ה-7 לפהנ"ס סוחרים יוונים יסדו לחופי גאורגיה ערי-נמל.
מן המאה ה-6 לפנה"ס התקיימה במערב גאורגיה ממלכת אגריסי, ואילו במאה ה-4 לפנה"ס צמחה ממלכת איבריה במזרח גאורגיה. שתיהן היו בין האומות הראשונות בעולם להתנצר - איבריה ב-337 ואגריסי ב-523. איבריה החלה לסבול לקראת ימי הביניים מתוקפנותה של פרס השכנה ומחוסר נאמנותה של האצולה הפיאודלית, בעוד אגריסי הייתה מוקד למאבק צבאי בין פרס לאימפריה הביזנטית. גורמים אלה הביאו להתפרקות שתי הממלכות הגאורגיות למספר דוכסויות פיאודליות, מה שהקל על הערבים לכבוש את גאורגיה במאה ה-7.
ימי-הביניים
בראשית המאה ה-11 הדוכסויות הצליחו להשתחרר מן הכיבוש ולייסד את הממלכה הגאורגית המאוחדת, שנאלצה במהרה להדוף כובשים חדשים - טורקים סלג'וקים.
הממלכה הגאורגית הגיעה לשיא כוחה במאה ה-12, כששלטונה התפשט על כל דרום הקווקז, מספר מחוזות בצפון-מערב פרס, חופו הדרומי של הים השחור ושטחים בצפון-מזרחה של מה שעתידה להיות טורקיה. זאת הייתה גם תור הזהב של תרבותה הדתית והחילונית כאחד, ומספיק אם נציין את האקדמיה התאולוגית והמדעית במנזר גלאתי ואת יצירת המופת הספרותית "עוטה עור הנמר" של המשורר שותא רוסתוולי. הממלכה הגאורגית התאפיינה גם בפלורליזם תרבותי ונתיניה המוסלמים והיהודים נהנו מחופש הפולחן, זאת למרות אדיקותה הנוצרית של גאורגיה ומלחמות ההישרדות שלה נגד שכניה המוסלמים. ממלכת גאורגיה האמירה אל פסגת עושרה החומרי והרוחני תחת שרביטה של אישה - המלכה תמר (1210-1184).
במאה ה-13 כוחה של הממלכה לא עמדה לה מול הפולשים המונגולים, שחילות הפרשים שלהם שטפו באותה תקופה במסעות ניצחון כמעט את כל יבשת אסיה ורוסיה. המונגולים כבשו את מזרח גאורגיה, כולל הבירה טביליסי, ואילו במערב גאורגיה קמה ממלכת אימרתי. אף על פי שהכובשים השאירו פורמלית על כנו את מוסד המלוכה המקומי במזרח גאורגיה, דוכסים תאבי שררה ניצלו את אחריותם הישירה על גביית המסים וגיוסם הכפוי של צמיתיהם למסעות כיבוש חדשים של המונגולים כדי לקבל מידיהם סמכויות כמעט ריבוניות. עם הזמן, הם לא היססו להפעיל את צבאותיהם נגד השלטון הגאורגי המרכזי ולאחר היחלשותו, גם איש נגד רעהו. מצב דומה שרר גם במערב גאורגיה, שבו ממלכת אימרתי איבדה את שליטתה מחוץ לחבל אימרתי לשליטים הפיאודליים המקומיים של חבלי הארץ האחרים.
בשנת 1491 הדוכסויות והממלכות הקיקיוניות הסכימו רשמית לחלק ביניהן את הממלכה הגאורגית המאוחדת. פירוד זה נוצל על ידי הממלכות השכנות והחל מהמאה ה-16 האימפריה הפרסית הספווית והאימפריה העות'מאנית אף חילקו ביניהן את גאורגיה לאזורי השפעה: הדוכסויות והממלכות הכבושות שבמזרחה הפכו לבנות חסותם של הפרסים ואילו אלה שבמערבה איבדו את עצמאותן לטורקים העות'מאנים.
השליטים הגאורגים המקומיים, מלבד המלחמות הבלתי-פוסקות ביניהם, גם מרדו פעמים רבות בכוחות לא מאוחדים במעצמות המשעבדות, שמצידן הגיבו במסעות טבח, הרס וגירוש שהשמידו את כל התשתית הכלכלית של גאורגיה. בגלל מידורה הגאוגרפי של גאורגיה עקב אופייה ההררי הכובשים נזקקו בכל זאת לאצילים המקומיים שהיו מוכנים לשתף פעולה - כך שרדו שושלות רבות.
בהיעדר מקורות הכנסה יצרניים, האצילים הכבידו את עול הניצול הפיאודלי על צמיתיהם, שממלא היו מרוששים והקיזו את הדם הרב ביותר. בתחילת המאה ה-18 מלך כארתלי (במזרח גאורגיה), וחטנג השישי, עשה רבות לשיקום הממלכתיות והתרבות בתחום שלטונו, בין השאר על ידי קודיפיקציה מואצת של חוקים וייסוד בית-הדפוס הגאורגי הראשון בטביליסי ב-1709, אולם מלבד המוגבלות הגאוגרפית של שלטונו, הוא לא עשה דבר נגד המערכת המעמדית הנוקשה של החברה, שבלמה כוחות כלכליים יצירתיים. בסופו של חשבון, ניתן לסכם את השנים הארוכות אחרי חיסול הממלכה המאוחדת כתקופת סטגנציה שנמשכה כחצי מילניום והטביעה בגאורגיה חותם עמוק של נחשלות.
העת החדשה
ממלכת כארתלי-קאחתי במזרח גאורגיה, שהתקשתה להדוף את ההתקפות של השושלת הפרסית האפשארית, חתמה ב-1783 על חוזה גאורגייבסק, שהפכה אותה למדינת חסות של האימפריה הרוסית; הממלכה המזרח-גאורגית לא זכתה לעזרה הדרושה מרוסיה, הוחרבה כמעט כליל בשני העשורים האחרונים של המאה ה-18 וב-1801 הסתפחה בלית-ברירה לאימפריה הרוסית. המשטרים הפיאודליים במערב גאורגיה נותרו עצמאיים במידה עד העשור הבא. ב-1810 הרוסים כבשו את ממלכת אימרתי, שמלאה תפקיד מרכזי במאמצים הדיפלומטיים לשמר את הריבונות הגאורגית במערבה של הארץ ולאחד את מערב גאורגיה. עדיין, נדרשו לרוסים 54 שנים נוספות כדי להשתלט על כל מערב גאורגיה: נסיכות גוריה סופחה ב-1828, דוכסות סאמגרלו ב-1857, דוכסות סוואנתי באופן הדרגתי ב-1859-1857 ונסיכות אבחזיה ב-1864.
בפברואר 1918, תוך ניצול מלחמת האזרחים הרוסית בעקבות מהפכת 1917, נוסדה הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר-הקווקז, ובה גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן; במאי 1918 פרשה גאורגיה מן הפדרציה והכריזה על עצמאות כרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. באותה שנה נוסדה האוניברסיטה בטביליסי. ברפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה המשטר היה דמוקרטי-פרלמנטרי. בבחירות היחידות שזכתה לקיים, גם בהשתתפות נשים, ניצחה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומנהיגה, נואה ז'ורדניה, היה לראש הממשלה. גאורגיה זכתה בתקופת העצמאות הקצרה לתמיכה בינלאומית של גרמניה בהתחלה ומעצמות ההסכמה - בריטניה וצרפת, בהמשך, וכן לתמיכת האינטרנציונל הסוציאליסטי. במאי 1920 חתמה גאורגיה על הסכם ידידות עם רוסיה הסובייטית, שהכירה בריבונותה, אולם זמן קצר לאחר מכן, ביוזמת סטלין, שהיה בעצמו גאורגי, פלשו הרוסים לגאורגיה, ובפברואר 1921 כבש הגיס ה-11 של הצבא האדום את המדינה תוך זמן קצר. ב-1924 דוכאה מרידה גאורגית אנטי-סובייטית ביד קשה, אלפים מבני האצולה והאינטליגנציה של גאורגיה הוצאו להורג, ועשרות אלפים הוגלו לסיביר.
בשנים 1922–1936 הייתה גאורגיה חלק מהרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז שכללה גם את ארמניה ואזרבייג'ן. לאחר מכן היא הייתה אחת מ-15 הרפובליקות הסובייטיות מן המניין - בשם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה.
בשנות ה-30, תחת משטר האימים של סטלין (שהטביע לראשונה את חותמו הפוליטי בארגון חיסול מנהיגו הליברלי של התנועה הלאומית הגאורגית ב-1907 במסגרת פעולת המחתרת המקומית), כ-100,000 גאורגים חוסלו בטיהורים הפוליטיים ורבבות נוספים הוגלו למחנות-עבודה. הרפובליקה גם עברה קולקטיביזציה כפויה.
בשנים 1945-1941 לחמו כ-700,000 גאורגים כחיילי הצבא האדום נגד גרמניה הנאצית. למעלה מ-200,000 מתוכם נפלו בשדות הקרב של החזית המזרחית. עם סיום המלחמה בגאורגיה החל תהליך מואץ של תיעוש ועיור וערים מרכזיות זכו בתשתיות מודרניות. למשל, בבירה טביליסי נחנכה ב-1966 רכבת-תחתית. הדיכוי הפוליטי נמשך וב-1978 אף נעשה ניסיון להכריז על השפה הרוסית כשפתה הרשמית של גאורגיה, צעד שסוכל בעקבות מחאות המוניות של סטודנטים.
מסוף שנות ה-80 נשטפה גאורגיה בגל לאומנות. בהפגנה הגדולה ביותר שנמשכה מספר ימים בכיכר המרכזית של טביליסי, הצבא האדום ביצע ב-9 באפריל של שנת 1989 טבח במשתתפים: 20 אזרחים נרצחו (מרביתם נשים צעירות) ועשרות נפצעו. עוד לפני פרישתה מברית-המועצות, גאורגיה ערכה את הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות מבין כל הרפובליקות ב-28 באוקטובר 1990 - למוסד המחוקק. גאורגיה הכריזה על עצמאותה בתאריך הסמלי 9 באפריל 1991. ב-31 ביולי 1992 הצטרפה גאורגיה לאו"ם כחברה ה-179.
מלבד המאבקים האתניים, במחצית הראשונה של שנות ה-90 גאורגיה חוותה מלחמת אזרחים גם על רקע הדחתו (על ידי אופוזיציה חמושה) של הנשיא זוויאד גמסחורדיה, שאמנם נבחר לתפקיד בבחירות דמוקרטיות, אך גילה נטיות לעריצות. מחליפו, שר החוץ לשעבר של ברית המועצות אדוארד שוורדנדזה, זכה להיבחר פעמיים, אך לא הצליח להתמודד עם השחיתות ועם המשבר הכלכלי שנמשך החל מעצמאותה של גאורגיה. לבסוף הואשם שוורדנדזה על ידי אזרחים ומשקיפים בזיוף תוצאות הבחירות לפרלמנט והודח ב"מהפכת הוורדים" הלא אלימה בנובמבר 2003. המהפכה הייתה בעיקרה מחאה עממית שהיוותה השראה ל"מהפכה הכתומה" באוקראינה, ואירועים דומים במרחב הפוסט-סובייטי. המפגינים, שמחו על זיופים בבחירות לפרלמנט, העלו לשלטון באופן זמני את הנשיאה נינו בורג'נדזה, אך לאחר קיום בחירות דמוקרטיות נבחר לנשיא מיכאיל סאקשווילי.
הנשיא החדש פתח בשורת רפורמות שמטרתן לחזק את צבאה וכלכלתה של גאורגיה, ולהשליט את מרותה של גאורגיה בחבלים הבדלניים. הצלחה ראשונה נחל סאקשווילי כאשר הצליח לאחד עם גאורגיה את מחוז אג'ריה. אך הצלחה זו לוותה בהחרפת העימות בדרום אוסטיה, שהדרדר לחילופי אש בשנת 2004 שאיימו על יציבות הסדר הפסקת האש שהושג בחבל בשנת 1992. אירועים אלו הביאו להחרפת היחסים עם רוסיה, שסייעה לבדלנים באוסטיה ובאבחזיה באופן גלוי כמעט.
ב-7 באוגוסט 2008 נכנסו כוחות גאורגיים לדרום אוסטיה, ופתחו במבצע בדרום אוסטיה, שמטרתו כיבוש צחינוואלי והשתלטות על החבל הבדלני. בתגובה ביצעו הרוסים ב-8 באוגוסט 2008 שורה של תקיפות אוויריות נגד מטרות צבאיות ואחרות בגאורגיה, לרבות מטרות מחוץ לאזור הלחימה המיידי, בזוגדידי, בסנקי ובנמל פותי. גם לאחר נכונותה של ממשלת גאורגיה לסגת מהחבלים הבדלניים במדינה ולחתום על הפסקת האש המוצעת של האיחוד האירופי, המשיכה המתקפה הרוסית, אשר כללה פלישה לשטחי גאורגיה עצמה, הן מכיוון דרום אוסטיה והן מכיוון אבחזיה, הפגזת נמל התעופה הבינלאומי של טביליסי, הטלת מצור על נמלי הים של גאורגיה (הופסקה לאחר לחץ אוקראינה), כיבוש העיר גורי ופגיעה בעורק התחבורה הראשי המחבר בין מזרח גאורגיה למערבה, מתוך כוונה לערער את משטרו הפרו-מערבי של סאקשווילי. צעדים אלה גרמו לפי הערכות האו"ם לכ-115 אלף פליטים גיאורגיים.
ממשלות ארצות הברית, בריטניה וצרפת דרשו ממשלת רוסיה לסגת משטחיה של גאורגיה וגינו את מוסקבה על הפעלת הכוח המאסיבית נגד גאורגיה, וממשלת גאורגיה בקשה סיוע מממשלות המערב ומנאט"ו. לבסוף, לאחר חמישה ימי לחימה, הודיע נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב כי הכוחות הרוסיים נסוגים משטחי גאורגיה, אך בפועל לא התבצעה נסיגה, דבר שהביא ב-19 באוגוסט להודעה חריפה מצד נאט"ו ולטיוטת החלטה במועצת הביטחון של האו"ם נגד רוסיה.
Bang (מיני-אלבום של ריטה אורה ואיימנבק)
Bang (בעברית: באנג, "קוֹל נֶפֶץ") הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה יחד עם התקליטן הקזחי איימנבק. האלבום יצא לאור ב-12 בפברואר 2021, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ואסיילום רקורדס.
ב-12 במרץ, הוציאה אורה את האלבום בגרסה אקוסטית.
Burning
Burning הוא סינגל שיווקי של הזמר/ת האנגלי/יה סם סמית'.
גיבון גמיש
גיבון גמיש (שם מדעי: Hylobates agilis), מין בסוג גיבון שבמשפחת הגיבונים.
מאפיינים
צבע הפרוות הגיבון נע מצהוב חום עד גוון חמרה, לעיתים גם חום כהה ושחור. לנקבות גבות ולחיים לבנות בעוד לזכרים גבות לבנות בלבד. משקל זכר בוגר כ-5.8 ק"ג, נקבה בוגרת 5.4 ק"ג. תפוצת המין באינדונזיה, מלזיה ותאילנד, ביערות הגשם וביערות טרופיים ירוקי עד. המין מעדיף את צמרות העצים ומבלה בהם את חיו, הוא נח וישן בעצים רחבים בעלי ענפים מתפרסים. המין אוכל בעיקר פירות אך לא יבחל גם בפרחים ובחרקים. פרות בעלי תכולת סוכר גבוהה חביבים עליו במיוחד. הגיבון נע על האדמה למרחקים קצרים בלבד, הוא מטפס רק בעת עייפות ואחרי אכילה, רוב ניידותו היא על ידי קפיצות ארוכות מרחק (10 מטרים) בין ענפי העצים. הגיבון הגמיש מונוגמי, כאשר הקבוצה מורכבת מזוג ומצאצאיהם. המין טריטוריאלי ופריטים מתבגרים ובוגרים מספקים הגנה מפני טורפים וגיבונים אחרים. בתקופת הייחום מתקשרים בני הזוג על ידי קולות וצווחות מרובות, הדבר תורם לחיזור הקשר ומרחיק טורפים ושכנים לא רצויים מהטריטוריה החדשה שנבנית. הגיבון מוליד צאצא אחד להריון.
ירידת יצחק לגרר
ירידת יצחק לגרר הוא אירוע מקראי המתאר את ירידת יצחק לגרר בעקבות הרעב בארץ כנען, ואת קורותיו בגרר. הסיפור מובא בספר בראשית, פרשת תולדות,.
פרק זה הוא הפרק היחיד בתנ"ך שבו יצחק מופיע כדמות שעומדת בפני עצמה. מאז לידתו של יצחק ועד פרק זה, מופיע יצחק כטפל לאברהם אביו, ומפרק זה והלאה, יצחק מופיע כטפל לבניו.
רקע
בעקבות רעב בארץ כנען, ועקב רצונו של יצחק לרדת למצרים כאברהם אביו, ה' התגלה בנבואה ליצחק, ואמר לו ללכת לגרר ובמקום למצרים:
.
הסיפור המקראי
יצחק הלך אל אבימלך מלך פלשתים לארץ גרר, כמו שה' ציווה אותו בנבואה.
כשיצחק הגיע לגרר הוא לא רצה להגיד על רבקה שהיא אשתו כי פחד שכיון שהייתה טובת מראה אנשי המקום יהרגו אותו כדי לקחת אותה לאשה, ולכן כשאנשי המקום שאלו כיצד הוא קשור לרבקה, הוא ענה "אחותי היא".
לאחר שעברו ימים רבים, חששו של יצחק פחת, ולכן לא נזהר מפני הפלשתים. כשאבימלך מלך פלשתים השקיף מהחלון הוא ראה את יצחק מצחק (לשון תשמיש) עם רבקה אשתו. אבימלך הבין שרבקה היא אשתו של יצחק, ולכן שאלו מדוע אמר שהיא אחותו. יצחק ענה שחשש שיהרגוהו כדי לשאת אותה, ובתגובה אבימלך זעם עליו על שכמעט החטיא אותו: "מה זאת עשית לנו? כמעט שכב אחד העם (לפי רש"י הכוונה למיוחד שבעם, שזה המלך) עם אשתך, והבאת עלינו אשם".
עקב עמידתו בניסיון ואי עזיבתו את הארץ, ה' ברך את יצחק בזריעתו אפילו שהיה שנת רעב, ויצא לו מהקרקע מאה שערים (לפי רש"י כפול מאה ממה שראוי לצאת מהקרקע הזו, ולפי רבי יוסף בכור שור המספר "מאה" אינו בדווקא). ועקב כך הוא התפרסם ושמו גדל בגרר.
הצגת האשה כאחות
הסבר של הנושא התקבל מהארכאולוגיה והאפיגראפיה, כשבארם נהריים (היום צפון עיראק) התגלתה העיר העתיקה נוזי. מהארכיונים המשפחתיים שנמצאו שם התגלה שקשרי הנישואים נחשבו הדוקים ביותר, כאשר לאשה נשואה ניתן מעמד נוסף של אחות. אם כן יצחק השתמש באמצעי המשפטי החזק ביותר שעמד לרשותו לפי החוק והמנהג של זמנם. ההסבר לזה הוא שהמשפחה (אברהם) הגיעה מחרן שהייתה באותה השפעה תרבותית של נוזי. זה הרקע להצגת האשה כאחות בשביל להגן עליהם מהשליטים שניסו לפגוע בהם.
הקשר והבדלים בין ירידת יצחק לגרר לירידת אברהם למצרים ולגרר
מחבר המדרש הגדול טען בהתייחסו לזה שיצחק התמודד עם אותם מצבים שאברהם אביו התמודד אתם ש"כל מה שאירע לאברהם, אירע ליצחק".
סיפור ירידת יצחק לגרר זהה לסיפור ירידת אברהם למצרים ולסיפור ירידת אברהם לגרר, יצחק, כמו אביו, נודד בגלל הרעב, מגיע לאותם המקומות, מתווכח עם אבימלך על עניין המים ואחר כך כורת עמו ברית. המקרא עצמו מעיד על הדמיון והזיקה שבין יצחק לאברהם בכמה מישורים בפרשה זו:
אך עדיין קיימים מספר הבדלים ביניהם: הבדלים אלו נובעים מכך ששרה נלקחה בפועל, לעומת רבקה שלא נלקחה.
הבדל נוסף:
מרווין היץ
מרווין היץ (בגרמנית: Marwin Hitz, נולד ב-18 בספטמבר 1987 בסנט גאלן שבשווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בבזל בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
היץ החל את הקריירה כילד בקבוצות הילדים והנוער של סנט גאלן, ובשנת 2005, כאשר היה בן 18, החל לשחק בקבוצת המילואים של סנט גאלן. היץ השתייך לקבוצה זו במשך שלוש שנים, במהלכן הושאל לתקופות קצרות ליברדון ספורט, בשורותיה ערך שתי הופעות, ולוינטרטור, בשורותיה ערך 15 הופעות. בשנת 2008 עזב היץ את סנט גאלן, וחתם בוולפסבורג מהבונדסליגה. היץ שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של וולפסבורג, ובעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2008/09, היה השוער השלישי של הקבוצה הבכירה ולא ערך הופעות, אך היה שותף לעונה בה זכתה וולפסבורג באליפות היסטורית. לאחר מכן, היץ נשאר בוולפסבורג עד לתום עונת 2012/13. במהלך תקופה זו שימש היץ שוער שני לדייגו בנאליו, וערך 13 הופעות ליגה במצטבר, כשבמקביל הוא שיחק בקבוצת המילואים בקביעות.
בקיץ 2013 חתם היץ באאוגסבורג, אף היא מהבונדסליגה. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2013/14, סיים היץ עם אאוגסבורג במקום השמיני בליגה, ובעונת 2014/15 סיימו היץ ואאוגסבורג באופן מפתיע במקום החמישי. מעונה זו זכור שער שהבקיע היץ בפברואר 2015 בתוספת הזמן מול באייר לברקוזן, שהשווה את התוצאה ל-2-2 והציל לאאוגסבורג נקודה. בעונת 2015/16 סיימו אאוגסבורג והיץ במקום ה-12 בבונדסליגה. מעונה זו זכור המקרה בו היץ השחית במכוון את הנקודה הלבנה באצטדיון ריין אנרגי לקראת בעיטת פנדל של אנתוני מודסט במשחק מול הקבוצה הביתית פ.צ. קלן. מודסט החמיץ את הפנדל, ואאוגסבורג ניצחה במשחק זה 0–1. היץ הודה במעשה ושילם לפ.צ. קלן מכיסו את עלויות התיקון של הדשא. באותה עונה, בליגה האירופית צלחו היץ ואאוגסבורג את שלב הבתים, והודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי ליברפול. בעונת 2016/17 סיימו היץ ואאוגסבורג במקום ה-13 בבונדסליגה. בעונת 2017/18 סיימו היץ ואאוגסבורג במקום ה-12 בבונדסליגה.
בקיץ 2018 עזב היץ את אאוגסבורג וחתם בבורוסיה דורטמונד על חוזה לשלוש שנים. את הופעת הבכורה שלו בבורוסיה דורטמונד בבונדסליגה ערך היץ בקלאסיקר מול באיירן מינכן בנובמבר 2018, בו ניצחה דורטמונד 2–3.
קריירה בינלאומית
בשנת 2006 ערך היץ שתי הופעות במדי נבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21. ביוני 2015 ערך היץ את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ הבכירה, בניצחון 0–3 על ליכטנשטיין במשחק ידידות. בשנת 2016 זומן היץ לסגל השווייצרי ליורו 2016, אך לא שותף בו כלל. בשנת 2018 היה היץ מועמד להיכנס לסגל השווייצרי למונדיאל 2018, אך הוא ויתר על הזימון.
סקרוטיפריה
סקרוטיפריה (שם מדעי: Scrotifera) היא קבוצת יונקי שליה בני הקבוצה לאורסיאתריה הכוללת את רוב הסדרות בקבוצה זו, למעט אוכלי החרקים. קבוצה זו התפתחה לאחרונה לפני 73.1 עד 85.5 מיליון שנה, בסופו של הקרטיקון ואז המינים היו קטנים בהרבה מכפי שהם היום.
יונקים אלה התפתחו ליונקים גדולים ומהירים, שונים בהרבה מאבותיהם קרובי האאוארכונטוגליריים, בהם נמצאים המכרסמים, הארנבאים והפרימטים. הזיקה בין חברי הקבוצה נובעת מבדיקות מולקולריות באנטומיה של יונקים אלה.
הקבוצה מחולקת לשתי קבוצות פנימיות: סדרת העטלפים שכוללת את היונקים היחידים היכולים לעוף והקבוצה פרונגולטה (Ferungulata).
קרן גרובר
קרן גרובר (באנגלית: The Gruber Foundation) היא קרן נדבנות, שהוקמה בשנת 1993 על ידי פיטר ופטרישיה גרובר וממוקמת באוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט. משימת הקרן היא לכבד ולעודד מצוינות בתחומי הקוסמולוגיה, הגנטיקה, מדעי המוח, צדק וזכויות נשים. הקרן תומכת בשלוש יוזמות פרוגרמטיות עיקריות:: פרסי גרובר ופרסי המדענים הצעירים; מלגות גרובר למדע; ותוכנית גרובר לצדק עולמי וזכויות נשים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל.
פרסי גרובר
הפרסים, המוענקים למדענים בולטים, מדענים חברתיים ומשפטנים בנושאים אלה, מעניקים מדליית זהב ופרס כספי בסך 500,000 דולר ארצות הברית. תוכנית הפרסים הבין־לאומית מעניקה את פרסי גרובר בתחומים הבאים:
פרסי המדענים הצעירים מכבדים מדענים בין־לאומיים מבריקים בתחילת דרכם ונבחרים בשותפות עם ארגונים מדעיים גדולים:
מלגות גרובר למדע
מלגות המדע על שם גרובר, שהוקמו בשנת 2011, הן פרסים לסטודנטים מבית הספר למוסמכים באמנויות ובמדעים באוניברסיטת ייל. מדי שנה, רק כ־20 מלגות מוענקות למועמדים במדרגים הגבוהים ביותר לתוכניות דוקטורט במדעי החיים, הקוסמולוגיה והאסטרופיזיקה, כהוקרה על הישגיהם הבולטים והבטחתם יוצאת הדופן. תוכניות הדוקטורט המשתתפות בייל כוללות:
שרה מקמן
שרה מקמן (באנגלית: Sara McMann; נולדה ב-24 בספטמבר 1980) היא לוחמת MMA אמריקאית המתחרה ב-UFC, ומתאבקת עבר אולימפית. בשנת 2004, מקמן זכתה במדליית כסף באולימפיאדת אתונה, ובכך הייתה לאישה האמריקאית הראשונה לזכות במדליית כסף אולימפית להיאבקות. בשנת 2003, זכתה במדליית כסף באליפות העולם להיאבקות, ובשנים 2005 ו-2007 זכתה במדליית ארד באליפות זו. בשנים 2003 ו-2007, זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים.
ביוגרפיה
מקמן נולדה בטקומה פארק, מרילנד שבארצות הברית. בילדות נהגה לצפות בג'ייסון, אחיה הגדול ממנה בשלוש שנים, מתחרה בתחרויות היאבקות, והייתה שותפתו לאימונים חובבניים בבית המשפחה. כשהייתה בת 9, ג'ייסון נפגע מרכב, שבר את שתי רגליו ולא הצליח לחזור לענף ההיאבקות. ב-22 בינואר 1999, בהיותה בת 18, אחיה נעלם. לאחר שלושה חודשים, גופתו נמצאה ביער עם סימני אלימות, אולם הניסיונות של הרשויות למצוא חשודים ברצח - עלו בתוהו. זמן קצר לאחר הרצח, מקמן ומשפחתה עברו מצפון קרולינה לפנסילבניה. אביה, תומאס, פנה למקורב שעבד בתוכנית הטלוויזיה "America's Most Wanted" שעסקה בניסיונות לפענוח פשעים (גרסה אמריקאית לכולבוטק) וביקש את התערבות ההפקה. בשנת 2001, התוכנית שידרה פרק שעסק ברצח זה, מה שהוביל לדבריה של מקמן למציאת עדים ולפריצת דרך בתיק הרצח. חמש שנים לאחר הרצח - הרוצח, פאביאן סמארט (Fabian Smart) הורשע בחטיפתו של ג'ייסון וברציחתו ונידון למאסר עולם. מקמן מעידה כי אובדן אחיה והעובדה שרוצחו היה חופשי שנים רבות - היו קשים מנשוא וכדי להסיח את דעתה באותה תקופה - היא פנתה לענף ההיאבקות והשקיעה בו את מרב מרצה וזמנה.
ב-3 בספטמבר 2004, מספר ימים לאחר שזכתה במדליית כסף אולימפית, מקמן הייתה מעורבת בתאונת דרכים קטלנית בה נהרג ארוסה, המתאבק סטיבן בלקפורד. מקמן וארוסה נסעו לבית הוריו ובשלב מסוים, מקמן, שישבה מאחורי ההגה, איבדה שליטה על הרכב והוא התהפך מספר פעמים. מקמן ובן זוגה, שלא היו חגורים, נזרקו מהרכב. היא סבלה מחבלות ומשבר בזרועה ונזקקה לאשפוז בבית חולים, ובן זוגה נהרג במקום. במסגרת הסדר, הודתה מקמן בנהיגה רשלנית במקום להיות מואשמת בנהיגה רשלנית שהובילה להריגה.
מקמן מנהלת זוגיות עם מאמן ההיאבקות טרנט גודל (Trent Goodale) ובשנת 2009, נולדה להם בת.
היאבקות
מקמן החלה להתחרות בהיאבקות באופן מקצועני בשנת 2000 בקטגוריית משקל 63 ק"ג. בשנת 2003 העפילה לגמר אליפות העולם בהיאבקות, התמודדה מול קאורי איצ'ו וזכתה במדליית כסף. באותה השנה, זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים. ב-23 באוגוסט 2004, העפילה מקמן לגמר באולימפיאדת אתונה, התמודדה שנית מול איצ'ו, וזכתה במדליית כסף . בשנת 2005, זכתה במדליית ארד באליפות העולם להיאבקות . בשנת 2007, זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים.
MMA
ב-28 במאי 2011, מקמן נלחמה לראשונה בקרב MMA מקצועני נגד קריסטינה מרקס - אותה ניצחה בסיבוב הראשון בהכנעה (חניקה אחורית). ביוני 2011, התמודדה מול ג'וליה מלנפנט (מרימת משקולות אולימפית בעברה) - אותה ניצחה בסיבוב הראשון בנוק-אאוט טכני. חודש לאחר מכן, מקמן ניצחה יריבה נוספת בהחלטת שופטים אחידה. לאחר שני ניצחונות נוספים, מקמן חתמה חוזה עם ארגון Invicta. ב-28 ביולי 2012, מקמן התמודדה מול שיינה בסלר וניצחה אותה בהחלטת שופטים אחידה. בספטמבר 2012, חתמה מקמן חוזה עם סטרייקפורס אולם הקרב שהייתה אמורה להשתתף בו - בוטל. בפברואר 2013, מקמן הצטרפה ל-UFC, ובקרב הראשון שלה בו, באירוע UFC 159, ניצחה בנוק-אאוט טכני בסיבוב הראשון את יריבתה, שילה גף. בשנת 2007, זכתה בשנית במדליית ארד באליפות העולם להיאבקות.
בפברואר 2014, מקמן התמודדה בקרב על אליפות העולם של ה-UFC במשקל תרנגול מול האלופה דאז, רונדה ראוזי. שתי היריבות היו באותה עת עם מאזן תוצאות מושלם שכלל רק ניצחונות. הקרב בניהן היה הקרב הראשון בהיסטוריה של ענף ה-MMA (מקטגורית גברים ונשים כאחד) הנערך בין שתי מדליסטיות אולימפיות (מקמן בעלת מדליית כסף בהיאבקות וראוזי בעלת מדליית ארד בג'ודו). מקמן ספגה את הפסדה הראשון בקריירת ה-MMA שלה לאחר שראוזי ניצחה את אותה בסיבוב הראשון בנוק אאוט טכני (בירכיות לאזור הכבד). לאחר מכן, התמודדה מקמן מול לורן מרפי, וניצחה אותה בהחלטת שופטים חצויה. בינואר 2015, נלחמה מקמן במישה טייט באירוע UFC 183 והפסידה בהחלטת שופטים חצויה. באוגוסט 2015, נלחמה מול אמנדה נונס והפסידה בסיבוב הראשון באמצעות הכנעה (חניקה אחורית). במאי 2016, נלחמה מקמן בג'סיקה איי וניצחה אותה בהחלטת שופטים אחידה. בדצמבר 2016, נלחמה מקמן באלכסיס דייוויס וניצחה אותה בהכנעה (חניקת משולש). ב-19 בפברואר 2017, נלחמה מקמן בג'ינה מזאני וניצחה אותה בהכנעה (חניקת משולש) בסיבוב הראשון. ב-9 בספטמבר 2017, במסגרת אירוע UFC 215 נלחמה נגד קטלן ויירה  והפסידה בסיבוב השני בהכנעה באמצעות חניקת משולש עם הידיים. ב-24 בפברואר 2018, נלחמה נגד מריון רנו והפסידה בסיבוב השני בהכנעה באמצעות חניקת משולשת.
נכון לפברואר 2018, מאזן התוצאות של מקמן ב-MMA עומד על 11 ניצחונות ו-5 הפסדים. מקמן מדורגת במקום השמיני בקטגוריית משקל תרנגול של ה-UFC.
יותם שווימר
יותם שווימר (נולד ב-20 ביולי 1985) הוא עורך ספרות, מבקר ספרות ומרצה ישראלי בתחום ספרות ילדים ונוער.
ביוגרפיה
נולד ברחובות וגדל בה ובמזכרת בתיה. למד בבית הספר התיכון הרצוג. לאחר סיום השירות בצה"ל החל לעבוד ברשת צומת ספרים. למד ספרות כללית והשוואתית וספרות צרפתית לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו גם עבד כלקטור בהוצאת כתר ספרים בתחום הספרות הקלאסית המודרנית וככותב טקסט עבור גבי ספרים; בשנת 2009 החל לעבוד בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר כלקטור ראשי לספרות ילדים ונוער, ובהוצאת מודן כלקטור ומגיה. כמו כן, שימש ככתב הספרות של Nrg וייסד טור לביקורת ספרות ילדים ונוער בשם "סיפור אחד ודי".
בשנת 2010 ייסד בשותפות עם תמר הוכשטטר את כתב העת המקוון "הפנקס" לספרות ילדים ונוער, ומשמש כעורך הראשי של כתב העת עד היום וכמבקר ספרות. במקביל לעריכת כתב העת הוא שותף בהפקת כנס "הפנקס" השנתי, המתקיים בשנים האחרונות בשיתוף עם ספריית בית אריאלה.
בין השנים 2010 ל-2017 שימש כעיתונאי במדורי הספרות והתרבות של ynet, וככתב הראשי לענייני ספרות. היה שותף לייסוד המגזין החדשותי-ספרותי של האתר "ספרותקל'ה", תחת עריכתה של שרי שביט. במסגרת עבודתו באתר פרסם כתבות רבות, ראיונות עם סופרות וסופרים, ושימש כמבקר הראשי לספרות ילדים ונוער וספרות מבוגרים. במהלך השנים פרסם גם מאמרים וביקורות במקורות שונים כגון "טיים אאוט", "המוסך", "עיונים בספרות ילדים".
בשנת 2010 החל לשמש כלקטור במחלקה לספרות מקור במרכז הספר והספריות, ובין השנים 2013–2019 היה חבר בוועדת הספרות של סל תרבות ארצי.
לצד עבודתו כעורך ספרות עצמאי לספרות ילדים ונוער וספרות מבוגרים, ערך בשנת 2011 את הסדרה המו"לית "הרפתקה ראשונה: קלאסיקה לראשית קריאה" בהוצאת "אוקיינוס" ו"מודן". בסדרה ראו אור שלושה ספרים קלאסיים מתורגמים מארצות הברית ומאוסטרליה.
החל משנת 2011 משמש כמרצה במכללה האקדמית ספיר במחלקה לתרבות יצירה והפקה, בתחומים הקשורים לספרות ילדים ולאיור. כמו כן, מעביר סדנאות והרצאות בנושאים ספרותיים מגוונים ומועדוני קריאה לילדים ונוער.
שימש כחבר ועדה בפרסים ספרותיים: פרס ביאליק, פרס לאה גולדברג, פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק ופרס שרת התרבות על שם דבורה עומר.
החל משנת 2013 משמש כעורך ראשי של הוצאת "טל-מאי" בבעלות המו"ל והסופרת מאירה פירון, אשר היתה בשותפות עם הוצאת "ידיעות ספרים" עד שנת 2023. במסגרת עבודתו ייסד את סדרת "פרא" לספרות מקור עכשווית לנוער, ואת סדרת "הספרייה שלי" המיועדת למתחילות ולמתחילים לקרוא. ספרים רבים שערך זכו בפרסים. כמו כן, משמש כעורך התרגום של ההוצאה והביא לתרגומם של ספרים כגון "גברת פלפלת" מאת אולף פרויסן, סדרת "החיים המאושרים שלי" מאת רוסה לגרקרנץ, "פליקס לנצח" מאת קייסן קלנדר ו"ארי ודנטה מגלים את סודות היקום" מאת בנג'מין אלירה סאיינז.
מתגורר בתל אביב עם בן זוגו, הסופר רועי סלמן.
הערכה מקוונת
הערכה מקוונת היא שימוש בטכנולוגיית מידע עבור כל פעילות הקשורה להערכה, כלומר, היא התהליך המשמש למדידת היבטים מסוימים של מידע בהתאם למטרת ההערכה, אשר מועברת באמצעות מחשב המחובר לרשת. רוב ההערכה היא איזה סוג של מבחן חינוכי, אבל הערכה מקוונת יכול להשתמש בה לא רק כדי להעריך את היכולת הקוגניטיבית והמעשית, אלא גם סוגי הפרעות למשל: הפרעות חרדה חברתית.
סוגים שונים של הערכות מקוונות מכילים אלמנטים של אחד או יותר מהמרכיבים הבאים, בהתאם למטרת ההערכה: הערכה מעצבת, הערכה מסכמת, הערכת אבחון. משוב מיידי ומפורט, כמו גם גמישות של מיקום וזמן, הם רק שניים מיתרונות הרבים הקשורים להערכות מקוונות. יש משאבי מערכת זמינים רבים המספקים הערכות מקוונות, כמה ללא תשלום ואחרים שגובים עמלות או דורשים החברות.
מטרת ההערכה
הערכה היא מונח כללי הכולל מגוון רחב של שיטות ודרכים לקבלת מידע על אודות הלמידה של התלמיד ואת השיפוט הערכי לגבי התקדמותו בלימודים. הערכה היא תהליך חשוב לקביעת הישגי התלמידים, ולקבוע את הידע שנרכש על ידם.
מרכיבי ההערכה המקוונת
להערכה מקוונת יש שני מרכיבים:
מנוע ההערכה כולל החומרה והתוכנה הנדרשת כדי ליצור ולספק מבחן. רוב מנועי ההערכה עובדת על חומרה סטנדרטית. התוכנה אינה כוללת את השאלות עצמן, אלה ניתנים על ידי בנק השאלות. לאחר שנוצר, המנוע משתמש בבנק השאלות כדי לייצר מבחן. המבחן המסורתי דרך הנייר והעיפרון דומה, אבל הוא מושך מהבנק פעם אחת בלבד, כאשר הוא נשלח להוצאה לאור. היצירה של בנק השאלות היא יותר יקרה וצריכה זמן יותר מההתקנה והתצורה של מנוע ההערכה. זאת בשל העובדה שניתן לקנות מנועי הערכה מידית, לעומת צריך לפתח בנק שאלות עבור כל יישום ספציפי. מערכת ההערכה מקוונת שנועדה להתמקד בצורות מתוחכמות יותר של ידע דורשת סוג כלשהו של פעילות אינטראקטיבית, ומערכת לזימון התלמידים לחשוב בהיגיון או לפתור את הבעיות שקשורות לפעילות.
מאפייני ההערכה המקוונת
השימוש בהערכה מקוונת גדל בצורה מדהימה, והוא שונה לגמרי מהערכה מסורתית ביתרונות רבות:
שימושים וסוגים של הערכות מקוונות
לפני למידת מושג או נושא חדש, תלמיד יכול להשלים מבחן מקדים באינטרנט כדי לקבוע את רמת הידע שלהם. צורה זו של הערכה מסייעת לקבוע נקודת התחלה, כך אחרי ההערכה המסכמת, ראיות כמותיות מסופקת מראה שהלמידה התרחשה. ישנם כמה סוגי הערכה:
חותמת גומי
חוֹתֶמֶת גּוּמִי הוא מונח בתחומי הממשל, המינהל הציבורי והפוליטיקה המכנה אדם או גוף שלטוני עם סמכות רשמית (דה יורה), אך ללא סמכות החלטה מעשית וממשית (דה פקטו). ברוב המקרים הדבר קורה כאשר האדם או הגוף האלה נדרשים אך ורק לאשר החלטות של גופים אחרים, פעמים רבות אף כשהם נתונים תחת לחץ לעשות כן.
גופים שהם חותמת גומי נפוצים בעיקר בדיקטטורות, בהן אין הפרדת רשויות, והכול כפופים למנהיג ולמקורביו. במקרה כזה הרשויות המחוקקת והשופטת נתונות למרותה של הרשות המבצעת ופועלות על פי החלטתה. עם זאת, לעיתים אף בדמוקרטיות, ישנם גופים המשמשים כחותמת גומי, לדוגמה:
מקור המונח
המונח ״חותמת גומי״ ככל הנראה מקורו בשפה האנגלית (Rubber Stamp). השימוש המתועד המוקדם ביותר בביטוי באנגלית היה בשנת 1873, והחל משנת 1881 החלו לשמש חותמות גומי לאישור מסמכים בירוקרטים בתפוצה נרחבת. עם השנים, הפך הביטוי לסמל לבירוקרטיה מסורבלת ולא יעילה. כך, השתרש באנגלית המונח הן כשם עצם והן כפועל.
טבח ואשיטה
טבח ואשיטה או קרב נהר הואשיטה או קרב ואשיטה היה טבח שערכו חיילי צבא ארצות הברית באמריקאים-ילידים (אינדיאנים) ב-27 בדצמבר 1868.
מיקום
נהר ואשיטה הוא נהר הזורם במדינות טקסס ואוקלהומה בארצות הברית. אורכו של הנהר הוא 475 ק"מ, והוא מסתיים במפגש עם הנהר האדום של דרום ארצות הברית.
רקע
כחלק מאמנת בקתת הרפואה של 1867, אמריקאים ילידים משבט השאיין, כמו גם שבטים אחרים, נדרשו לעזוב את קנזס וקולרדו לשטחים באוקלהומה, אשר ניתנו להם לצמיתות בידי הקונגרס של ארצות הברית ונשיא ארצות הברית.
אחרי מלחמת האזרחים האמריקאית, רצו מדינות האיחוד לתגמל את החיילים המשוחררים על ידי מתן חלקות אדמה, וכן לאפשר לדרומיים להגר למערב, ובכך להפחית התנגדות לשלטון הצפוני על מדינות הדרום.
נשיא ארצות הברית הטיל על גנרל ג'ורג' ארמסטרונג קסטר ועל רגימנט הפרשים השביעי שבפיקודו לדכא את ההתקוממות בכל מחיר. קסטר לא הצליח במשימתו, בנובמבר 1868 שמע על התיישבות אנשי שאיין ליד נהר הואשיטה, במקום בו נמצא האתר ההיסטורי הלאומי בשדה הקרב של ואשיטה בסמוך לשאיין. שבאוקלהומה
זו הייתה התיישבות מבודדת, המערבית מתוך מספר רב של מחנות חורף של האומות האינדיאניות, ששאפה לשלום ונהגה בשלום, אך התאימה לקסטר בשל ריחוקה מקבוצות אחרות שהיו יכולות להושיט עזרה. ובשל שמועה שלוחמים שתקפו מתיישבים לבנים וחיילים אמריקאים-ילידים שהיו תחת פיקודו של קסטר מצאו מקלט בכפר.
בערב 26 בנובמבר, התקיימה בכפר מועצה כדי לדון על מה שלמדו שליחים מהכפר במפגישה שנערכה במבצר קוב על תוכניות המלחמה של פיליפ שרידן. הדיון נמשך בשעות הבוקר המוקדמות של 27 בנובמבר. המועצה החליטה כי לאחר שהשלג העמוק יעלם, הם ישלחו רצים לשוחח עם החיילים. הם רצו לנקות אי הבנות ולהבהיר שאנשי הכפר שוחרי שלום. בינתיים, הם החליטו להעביר את המחנה למחרת במורד הנהר כדי להיות קרובים יותר למחנות האמריקאים-ילידים האחרים.
ההתקפה על השאיין
בבוקר 27 בנובמבר תקפו כוחותיו של קסטר את מחנה השאיין מארבעה כיוונים. חלק מהלוחמים הצליחו להימלט ולהתחבא מאחרי עצים ובנקיקים עמוקים. אחרי ההסתערות הראשונה של חיילי חיל הפרשים השביעי, הצטרפו לוחמים משתפי פעולה משבט האוסאז' ועזרו בטבח.
החיילים מנעו מנשים ומילדים להימלט, הרגו כ-100 לוחמים, מספר רב של נשים וילדים, הרגו כ-675 סוסים, הרסו ושרפו כל מה שהיה בכפר. במהלך המתקפה נהרגו כ-20 חיילים, רובם היו שייכים לקבוצה בפיקוד יואל אליוט שנפרדה מהכוח המרכזי. קסטר החליט לסגת מהמקום ולקח איתו קבוצת נשים וילדים כבני ערובה.
גם לוחמים פצועים או כאלו שרצו להיכנע נטבחו.
תוצאות
אחת התוצאות של הטבח הייתה זירוז הקמת שמורת אינדיאנים והכרה בכך ששטחי השמורות הם של האינדיאנים ואין להפקיע את השטחים מהם.
עלילות טייני טון
עלילות טייני טון (אנגלית: Tiny Toon Adventures) היא סדרת אנימציה בת 98 פרקים משנת 1990 שהופקה על ידי אולפני האחים וורנר בשיתוף עם סטיבן ספילברג. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בין השנים 1993–1995 ובערוץ הילדים בין השנים 1999–2002.
עלילות הסדרה מתרחשות בעמק אקמי הבדיוני. דמויות הסדרה מבוססות על הדמויות המפורסמת של הלוני טונס. שלא בדומה לסדרות מצוירות אחרות אשר התבססו על סדרות מצוירות מצליחות בהם הציגו את הדמויות הראשיות כילדים (כגון "חבובוטף", "ילד הגאדג'ט" ו"טום וג'רי: דור ההמשך"), ב"עלילות טייני טון" על אף שהדמויות הראשיות מבוססות על הדמויות המקוריות של הלוני טונס, לדמויות הסדרה יש קיום משל עצמן. הדמויות המקוריות מהלוני טונס גם כן מופיעות בסדרה כמורים של דמויות הטייני טון אשר מלמדות אותן ב"לוניברסיטה" כיצד להיות "דור ההמשך" של דמויות הלוני טונס. בספטמבר 2023 יעלה בארצות הברית אתחול לסדרה בשם "לוניברסיטת טייני טון" שיציג בין היתר את לולה באני כאחת מהמורות של בית הספר, עיצובים חדשים לדמויות קיימות ויציג דמויות חדשות כמו תלמידה שמעוצבת על פי מרווין ממאדים.
במשך השנים יצאו משחקי מחשב ובין היתר גם המשחק "באסטר ואפון הפלא". בשנת 1992 יצא הסרט "עלילות טייני טון - כיף של חופשה" כהמשך לעלילת הסדרה.
טפיריים
טפיריים (שם מדעי: Tapiridae) היא משפחה של יונקים מהסדרה מפריטי פרסה, בה ישנם 4 או 5 מינים מהסוג טפיר (Tapirus), החיים כיום באמריקה הדרומית, המרכזית ובדרום-מזרח אסיה. עם זאת בעבר תפוצתם השתרעה גם על רוב אירואסיה ואמריקה הצפונית, ממנה נכחדו. הם הופיעו לראשונה במשך תחילת האוליגוקן לפני כ-34 מיליון שנה מזמננו.
הטפיריים מזכירים מעט חזירים אף הם קרובים יותר לסוסיים והקרנפיים. הם חיים לרוב ביערות או ביצות והם אוכלי צמחים מובהקים בעלי חדק קצר המשתרע מקדמת לסתם העליונה ועוזר להם לאסוף עלים. הם גדולים יחסית בגודל של 150 עד 300 ק"ג, אם כי הם הקטנים שבמפריטי הפרסה החיים. לצעירים מבנה בעל נקודות לאורך גופם העוזר בהסוואתם.
תרבות יאמניה
תרבות יאמניה או תרבות יאמנה (ברוסית: Ямная культура) הייתה תרבות חומרית שנפוצה בשלהי התקופה הכלקוליתית ובראשית תקופת הברונזה באזורי הנהרות הבוג הדרומי, הדניסטר והאורל שבדרום רוסיה. עיקר חשיבותה של תרבות זו נובע מהשערה, שלפיה בני אותה התרבות דיברו את השפה הפרוטו-הודו-אירופית, שפת האם של כל השפות ההודו-אירופיות המדוברות ב. בממצאים הגנטיים של בני אותה התרבות נמצא קשר חזק ביניהם לבין בני תרבות הכלים הקשורים, שפשתה באירופה כמה מאות שנים מאוחר יותר.
בלטיקה קלינינגרד
בלטיקה קלינינגרד (ברוסית: Футбольный Клуб «Балтика» Калининград) הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר קלינינגרד, שבמערב רוסיה. המועדון הוקם בשנת 1954 ומתמודד בליגת העל.
נותנת החסות העיקרית היא חברת Kaliningrad Amber Combine, יצרנית הענבר הגדולה בעולם.
תקופת ברית המועצות
הקבוצה הוקמה בשנת 1954 בחסות מפעל הדגים המקומי ב-22 בדצמבר 1954 ובעת הקמתה נקראה בשם "פישצ'ביק" (Пищевик).
עד 1957 התמודדה הקבוצה בליגות האזוריות של רוסיה הסובייטית, באותה שנה הקבוצה העפילה לליגת קלאס ב' באליפות ברית המועצות בכדורגל. ב-1958 הקבוצה שינתה את שמה ל"בלטיקה" ועד 1965 התמודדה בקלאס ב' וסיימה 3 פעמים כסגנית אלופת הליגה (בשנים 1959, 1961 ו-1962).
ב-1969 סיימה במקום ה-10 בקלאס א' וב-1984 זכתה בטורניר האזורי של הליגה השנייה בברית המועצות.
שנות התשעים של המאה העשרים
בשנת 1992 מונה קורניי שפרלינג למאמן הקבוצה ובאותה עונה הקבוצה סיימה במקום הראשון באזור הרביעי בליגה הרוסית השנייה והעפילה לליגה הרוסית הראשונה והפכה לאחת ממובילות הליגה.
ב-1994 סיימה במקום השלישי בליגה ועונה לאחר מכן, תחת הדרכתו של לאוניד טקאצ'נקו זכתה באליפות ליגת המשנה הרוסית ועלתה לליגת העל הרוסית בכדורגל, לראשונה בתולדותיה ובמשך 3 עונות רצופות התמודדה בליגה הבכירה. העונה המוצלחת ביותר הייתה עונת הבכורה שלה בליגה, בעונת 1996 כשסיימה במקום השמיני והצליחה לגבור על קבוצות מצמרת הכדורגל הרוסי כדוגמת ספרטק מוסקבה, צסק"א מוסקבה, טורפדו מוסקבה וקריליה סובייטוב סמרה.
בעונת 1997 סיימה במקום ה-9,עם 7 הפסדים בלבד מתוך 34 משחקים ושנה לאחר מכן השתתפה לראשונה במפעלים האירופיים, אך הודחה כבר משלב הסיבוב השלישי של גביע אינטרטוטו. בליגה עצמה הקבוצה סיימה במקום ה-15 ונשרה לליגת המשנה.
בעונת 1999 מונה דמיטרי צ'פל למנכ"ל הקבוצה והוא מינה את ולדימיר דרגאץ' למאמן הקבוצה. בסיבוב הראשון הקבוצה סיימה במקום הראשון אך בשל חילוקי דעות בין השחקנים למאמן, הקבוצה לא הצליחה לזכות באליפות הליגה וסיימה לבסוף במקום החמישי.
משנת 2000
בתקופה שבין 1999 ועד 2011, בלטיקה החליפה 20 מאמנים ובמצב זה הקבוצה התקשתה להגיע להישגים משמעותיים.
בעונת 2000 הקבוצה סיימה במקום ה-12 בליגת המשנה ובעונה 2001 אף נשרה לליגה השנייה, אך בזכות המאמן הליטאי בנימינאס זלקיאביצ'יוס הייתה לפייבוריטיות להעפיל לליגה הראשונה וסיימה כסגנית אלופת הליגה הרוסית השנייה, ב-2003 היא סיימה במקום השביעי בליגה הראשונה, אך עונה לאחר מכן הידרדרה למקום ה-20 וחזרה לליגה השנייה, אך כעבור שנה זכתה באליפות הליגה השנייה וחזרה לליגת המשנה הרוסית.
ב-2006 וב-2007 הקבוצה סיימה במקומות 14 ו-15 ולאחר מכן בעונות 2008 - 2009 סיימה במקומות 7 ו-9. ברם, בעונת 2010 סיימה במקום ה-12.
בעונת 2012/2013 הקבוצה התמודדה בטורניר העפלה לליגה הראשונה וגברה על גזוביק אורנבורג. עונת 2013/2014 הייתה לאחת הטובות שלה מזה 14 שנים: בלטיקה סיימה חמישית בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה, אך הקבוצה נתקלה בקשיים כלכליים ונכשלה בניסיונותיה להעפיל לליגת העל, היא סיימה במקום התשיעי. בסוף 2014 מונה סרגיי יוראן למאמן הקבוצה, בהדרכתו הקבוצה שמרה על מקומה בליגת המשנה הרוסית. ב-16 ביוני 2015, יוראן הודיע על עזיבתו ובעונת 2015/2016 סיימה במקום הלפני אחרון ולראשונה משנת 2004 הייתה אמורה להיות מודחת לליגה השנייה, אך ניצלה מהדחה רק בשל פירוק קבוצת וולגה ניז'ני נובגורוד.
לקראת עונת 2018/2019 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל הקבוצה עברה מיתוג מחדש והציגה לוגו חדש. באותה עונה העפילה לשלב 32 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל ואף שבתום העונה סיימה במקום 16 והייתה אמורה לרדת לליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, השלישית בחשיבותה, שמרה על מקומה בליגה בשל חוסר יכולתה של סחלין (אלופת המזרח של הליגה המקצוענית) לעמוד בתנאי הרישוי של הליגה הלאומית.
תקופת איגנשביץ׳ והחזרה לליגת העל
באוקטובר 2021 מונה סרגיי איגנשביץ' למאמן הקבוצה. בעונת 2021/2022 הוליך את הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלב רבע גמר הגביע הרוסי בכדורגל, אחרי שקודם הישג השיא שלה היה העפלה לשמינית גמר הגביע בעונות 1997/98, 1999/00, 2008/09, 2009/10, 2019/2020. בעונת 2022/2023 הקבוצה סיימה כסגנית אלופת הליגה הרוסית הראשונה ובתום עונת 2022/2023, הקבוצה העפילה חזרה לליגת העל הרוסית בכדורגל, לראשונה מזה 25 שנה, זאת אחרי מאזן של 30 משחקים רצופים ללא הפסד.
אצטדיון הקבוצה
עד 2018, הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון בלטיקה המכיל 14,600 מושבים והוא נבנה בשנת 1892 על ידי הבנקאי ד"ר וולטר סימון ששימש גם כיועץ לעיריית קניגסברג. האצטדיון שופץ מספר פעמים והורחב.
באפריל 2018 נחנך אצטדיון קלינינגרד החדש, המכיל 35,000 מושבים ואירח משחקים במסגרת מונדיאל 2018 ומהווה מאז למגרש הבית של הקבוצה.
גאוגרפיה של רמת הגולן
רמת הגולן היא חבל הארץ הצפוני ביותר והמזרחי ביותר שבשליטת מדינת ישראל, והיחיד מבין אזורי המדינה המצוי מזרחית לבקעת הירדן.
גבולות טבעיים
הגולן מהווה את חלקו המערבי של אזור הבשן המתחלק לארבעה אזורים גאוגרפיים (ממערב למזרח): גבולה המערבי של רמת הגולן היא בקעת הירדן. גבולה הדרומי הגאוגרפי הוא בקעת נחל הירמוך, הגבול הגאוגרפי הצפוני המפריד בין רמת הגולן לבין הר החרמון הוא נחל סער. במזרח גבול חבל הארץ אינו חד-משמעי, ומקובל לומר שהגבול עובר לאורך נחל רוקד ונחל עלאן. שטחו של הגולן - 1,250 קמ"ר. אורכו - כ- 60 ק"מ. רוחבו המרבי - 30 ק"מ. גבולות אלה אינם הגבולות המדיניים והאדמיניסטרטיביים של חבל הארץ: חלק משטח הגולן נמצא בשטחה של סוריה, ואילו חלקים של נפת גולן אינם מהווים חלק מהחבל הגאוגרפי של רמת הגולן - כגון הר החרמון המהווה אזור גאוגרפי נפרד, ובקעת בית צידה המהווה חלק מבקעת הירדן.
ברחבי הגולן פזורים אתרים ארכאולוגיים רבים וביניהם גלגל רפאים.
מבנה חבל הארץ
רמת הגולן היא רמה מישורית המשתפלת מצפון לדרום. בדרומה - גובה המישור כ-300 מטרים מעל פני הים, ובצפונה מגיעה הרמה לגובה של כ- 1,100 מטרים מעל פני הים. מן המישור מתרוממים פסגות הרי געש. גובהם של הרי הגעש מעל המישור מגיע ל-30 מטרים מעל המישור בגבעת פזרה ול- 300 מטרים מעל המישור בהר אביטל.
שימושי שטח
כ-12 קמ"ר משטחי הגולן הם שטחים בנויים. מבין השטחים הפתוחים בגולן:
נחלי צפון הגולן
בצפון הגולן עוברים הנחלים ממזרח למערב ויורדים לעמק החולה. באזור זה כ-25 נחלים (בממוצע נחל חוצה את הגולן כל קילומטר מצפון לדרום). ברמה רק שני נחלי איתן - נחל ג'ילבון ונחל שוח (ואדי אל-פאג'ר). שאר הנחלים הם נחלי אכזב המובילים מים רק בחורף ובהם: נחל עורבים, נחל פרע, נחל חמדל, ונחל נשף.
נחלי מרכז רמת הגולן
נחלי מרכז רמת הגולן זורמים ממזרח למערב ודרום מערב ונשפכים לבקעת בית צידה שבצפון מזרחה של הכנרת: