cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Caress of Steel
I Think I'm Going Bald
שיר זה נכתב עבור המוזיקאי הקנדי קים מיטשל שבאותו זמן, היה מנהיגה של להקת מקס וובסטר. נאמר גם בספר Contents Under Pressure, ששיר זה נכתב כמחווה לשירה של להקת קיס, "Goin' Blind".
Lakeside Park
בשיר מוזכר יום ויקטוריה חג קנדי שחל ב-24 במאי. לייקסייד פארק אשר עליו מדבר השיר נמצא באונטריו שם מתופף הלהקה ניל פירט גדל ועבד בקיץ כנער.
The Necromancer
יצירה זו אורכת 12 דקות והיא האחרונה בצד הראשון בתקליט הויניל של האלבום. יצירה זו כמו השיר "Rivendall" מהאלבום הקודם, מושפע מספרו של ג'.ר.ר. טולקין, שר הטבעות. אולם "בעל האוב" (necromancer) אשר עליו מדובר בשיר הוא לא הדמות מהספר (סאורון). ביצירה זו מסופר על דמות מרושעת אשר הופכת את המטיילים באזורה לרוחות וכולאת אותם בצינוק. פירט בחר להשתמש בדמות ביי-טור אשר הופיע ביצירה מהאלבום הקודם, "By-Tor and the Snow Dog". אך הפעם בניגוד ליצירה זו ב-"The Necromancer" מתואר ביי-טור כגיבור. הוא משמיד את בעל האוב, והיצירה מסתיימת בסולו גיטרה של אלכס לייפסן כדי להדגיש את הניצחון.
The Fountain of Lamenth
זוהי היצירה האחרונה באלבום. אורכה מגיע כמעט ל-20 דקות, והיא תופסת את כל הצד השני בתקליט הויניל של האלבום. היצירה מחולקת ל-6 חלקים. מסופר על אדם המנסה למצוא את "מזרקת למנת'".
רשימת השירים
כל השירים הולחנו על ידי גדי לי ואלכס לייפסן פרט לאיפה שמצוין. כל המילים נכתבו על ידי ניל פירט
כריך (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יצחק קדמן
יצחק קדמן (נולד בשנת 1948) שימש כמנכ"ל המועצה הלאומית לשלום הילד בין השנים 1986–2016.
ביוגרפיה
יצחק קדמן נולד בישראל לאברהם ושושנה קופמן. בעל תואר דוקטור למדיניות חברתית מטעם אוניברסיטת ברנדייס, בעל תואר ראשון בעבודה סוציאלית ותואר שני בתקשורת המונים. בעבר היה מרצה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בן-גוריון, במסגרת החוג לעבודה סוציאלית. כמו כן, היה קדמן מנהלו של איגוד העובדים הסוציאליים בישראל ויועץ לוועדת הכנסת המיוחדת להתעללות בילדים.
בשנת 1986 התמנה קדמן למנכ"ל המועצה לשלום הילד, למען קידום זכויות הילד בישראל. הוא החזיק בתפקיד עד מרץ 2016, אז הודיע על פרישה.
קדמן תומך במעורבות ממשלתית בכלכלה ויצא כנגד המדיניות של כלכלה חופשית מבית מדרשו של מילטון פרידמן. כאשר בשנת 1986 שר החוץ של ארצות הברית, ג'ורג' שולץ, העניק לראש הממשלה יצחק שמיר עותק של הספר "החופש לבחור" יצא קדמן עם עמיתים בקריאה לראש הממשלה להשיב את המתנה.
נשוי לכדורסלנית העבר ענת דרייגור ואב לשתי בנות.
Refrain
Refrain היה השיר המנצח של תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 1956, אשר נכתב על ידי אמיל גרדז וג'ו וומארד, שבוצע על ידי ליס אסיה אשר ייצגה את שווייץ. שיר זה היה השיר הראשון שניצח בתחרות האירוויזיון בתולדותיה, אך שיר זה לא היה הביצוע הראשון של שווייץ. הסיבה לכך היא שכללי התחרות ב-1956 אפשרו (בפעם הראשונה והיחידה) שכל מדינה תופיע עם שני שירים. אסיה שרה שני שירים בתחרות זו: האחד הוא "Das alte Karussell" ("הקרוסלה הישנה") בגרמנית, והשני הוא "פזמון חוזר" אשר הושר בצרפתית.
השיר מזרם השאנסון הקלאסי. הוא מתאר את האהבה האבודה של "גיל ההתבגרות" של הזמרת ומקונן על סיפור זה.
השיר הושר תשיעי בסדר ההופעות בליל התחרות, לאחר שקורי ברוקן ייצגה את הולנד עם השיר "Voorgoed voorbij" ("עבר-חלף לתמיד") ולפני שמוני מארק ייצגה את בלגיה עם השיר "Le plus beau jour de ma vie" ("היום היפה בחיי"). שיר זה הגיע למקום הראשון, למרות שמספר הנקודות שניתנו לשיר לעולם לא נחשפו.
שירלי באסבי
שירלי אלין באסבי (באנגלית: Shirlee Busbee; נולדה ב-9 באוגוסט 1941, סן חוזה, קליפורניה) היא סופרת אמריקאית מז'אנר הרומן הרומנטי.
ביוגרפיה
שירלי באסבי נולדה כבת הבכורה של קצין בצי האמריקאי, אחות לשתי אחיות ושלושה אחים. תחילה, למדה במכון בקנטרי (Kentri) שבמרוקו ולאחר מכן היא פנתה לאוניברסיטת עסקים ברבנק שבסנטה רוזה שבקליפורניה. במשך מספר שנים היא עבדה כמעצבת במחוז סולאנו (Solano Country). ב-22 ביוני 1963 היא נישאה להווארד באסבי. עתה הם גרים בצפון קליפורניה, שם יש להם חוות סוסים וחיות נוספות. באותה תקופה היא הכירה סופת רוזמרי רוג'רס והן התיידדו.
שירלי זכתה במספר פרסים על כתיבתה ביניהם : Romantic Times Reviewers' Choice, Affaire de Coeur's Silver ו- Bronze Pen Awards.
שאר ספריה :
צ'יפס טורטייה
צ'יפס טורטייה הוא חטיף העשוי מטורטיות תירס, שנחתכות למשולשים, ולאחר מכן עוברות טיגון או אפייה (לחלופין הוא עשוי להיות בצורת דיסקים שנחתכו מבצק תירס ואז עברו טיגון או אפייה). טורטיות תירס עשויות מתירס, שמן צמחי, מלח ומים. אף על פי שיוצרו לראשונה באופן מסחרי בלוס אנג'לס, ארצות הברית, בסוף שנות ה-40, מקורו של צ'יפס הטורטייה מהמטבח המקסיקני, שבו קיימות מנות דומות, כמו טוטופוס וטוסטאדאס.
החטיף עשוי בדרך כלל מתירס צהוב, ולעיתים מתירס לבן, כחול או אדום. צ'יפס המיועד לטבילה לרוב יהיה מומלח קלות בלבד, בעוד חטיפים שנועדו לאכילה כפי שהם עשויים להיות מתובלים במגוון טעמים.
טקס-מקס ומטבח מקסיקני
צ'יפס טורטייה הוא מתאבן פופולרי במסעדות טקס-מקס ואוכל מקסיקני בארצות הברית וברחבי העולם. הפופולריות שו מחוץ לקליפורניה זכה לעלייה מתמדת בסוף שנות ה-70, כאשר הם החלו להתחרות בחטיפי תירס, חטיף הטבילה הפופולרי במהלך שלושת הרבעונים הראשונים של המאה ה-20. הם מוגשים בדרך כלל עם מטבל, כגון סלסה, צ'ילה קון קסו או גואקמולה. כאשר אינם מוגשים עם מטבל, הצ'יפס לרוב מתובל בעשבי תיבול ותבלינים שונים. למרות שהם זמינים כעת ברחבי העולם, ארצות הברית מהווה את אחד השווקים העיקריים של צ'יפס הטורטייה. שמות מותגים מסחריים לחטיפי צ'יפס טורטייה כוללים: דוריטוס, טוסטיטוס, חטיפי פילאס פוג ונוספים.
מנה משוכללת יותר המשתמשת בצ'יפס טורטייה היא נאצ'וס. המנה הומצאה לראשונה במקסיקו בשנת 1943. מקורם בעיירה המקסיקנית הקטנה פיאדרס נגראס, המנה פותחה על ידי המלצר איגנסיו "נאצ'ו" אנאיה. נאצ'ו אילתר את המנה עבור חיילים אמריקאים שסעדו במסעדה בה עבד, כאשר נדרש לאלתר מנה זריזה מהמצרכים שהיו ברשותו. הוא חתך טורטיות למשולשים וטיגן אותם, לאחר מכן הוסיף להם פלפל חלפניו וגבינה מגורדת. הנאצ'וס מוגשים לרוב עם גבינה מותכת או מגוררת, ותוספות מגוונות נוספות, כגון: בשר, סלסה (למשל פיקו דה גאלו), שעועית, גואקמולה, שמנת חמוצה, בצל חתוך לקוביות, זיתים וחלפניו כבוש. במסעדות רבות לעיתים מחממים את הנאצ'וס בתנור לפרק זמן קצר כדי לחמם את הצ'יפס ולהתיך את הגבינה.
מפקדת הגנת החופים (האימפריה הגרמנית)
מפקדת הגנת החופים הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה, והגנה על חופי גרמניה מפני פלישה של מדינות ההסכמה.
היסטוריה
ב-15 באפריל 1916 הוקמה מפקדת הגנת החופים, בפיקודו של גנרל לודוויג פון פלקנהאוזן. הארמייה הגנה על חופי צפון גרמניה, מפני פלישה אפשרית דרך הים הצפוני, הים הבלטי, ודנמרק, ובהמשך אף הגנה על פלישה מכיוון הולנד. ב-29 באוגוסט 1916 מונה פון פלקנהאוזן למפקד הארמייה השישית, ובמקומו מונה גנרל יוזיאס פון הרינגן. ב-18 בספטמבר 1918 פרש גנרל פון הרינגן מתפקידו, וב-1 בנובמבר 1918, פורקה המפקדה.
יוסף קולון
רבי יוסף קולון טרבוטו (מהרי"ק) (ה'ק"ף, 1420 (לערך) – ה'ר"ם 1480) היה רב, פוסק ומחבר. מגדולי הפוסקים ביהדות איטליה ב.
קורות חייו
נולד בשנת 1420 לערך בעיר שאמברי שבדוכסות סבויה (היום בצרפת), למד תורה מפי אביו הרב שלמה מצאצאי רש"י, ומפי הרב מרדכי נתן. בצעירותו גר בעיר מולדתו ולאחר מכן נדד מעיר לעיר באיטליה. בתקופה זו שימש כמלמד תינוקות. בתום תקופה זו החל לשמש כרב וראש ישיבה בפיימונטה אחר כך בבולוניה, ולבסוף בין השנים ה'ר"ל-ה'רל"א שימש כרב וראש ישיבה במנטובה. שם היה חברו של רבי יהודה מסר לאון הרופא שאף הוא עמד בראש ישיבה במנטובה. לאחר כמה שנים נתעוררה ביניהם מחלוקת עזה ששורשה אינו ידוע אך היא נוצרה על רקע רצונם של שני האישים להפוך לרב ראשי לכל יהודי איטליה ושליט העיר גירש את שניהם ממנה. בסוף ימיו התגורר בפאביה (Pavia) וכיהן בה כרב, שם נפטר בשנת ה'ר"ם (1480) ונקבר במקומו.
ספרו "שאלות ותשובות מהרי"ק", נחשב אחד מספרי ההלכה היסודיים.
תלמידיו וצאצאיו
נכדו היה רבי אליעזר אשכנזי, מחבר הספר מעשי השם ועוד.
פסקיו ההלכתיים
לעיתים התחלפו מפסקיו עם הפסקים של הרב יוסף קארו, בלבול זה נבע מכך שראשי תיבות שניהם היו דומים בכך ש"מהרי"ק" מציין גם הרב יוסף קארו וגם הרב יוסף קולון. ויש מקרים בהם חלק הרב יוסף קארו על הרב יוסף קולון. לדוגמא, הרב יוסף קולון סבר, שאם כהן לא היה שותף לתעניות שנהגו הציבור לאחר החגים, עליו לצאת מבית הכנסת כאשר קוראים בתורה את פרשיית התענית, כדי שיוכל ישראל שהתענה לעלות במקומו ראשון לתורה. הרב יוסף קארו חלק וסבר, שאין צורך שייצא מבית כנסת, ויכול ישראל לעלות לתורה גם כאשר הוא נמצא בבית כנסת.
דעתו בנושא שני המשיחים בעם ישראל לעתיד לבוא, מזרע יוסף ומזרע דוד, הייתה ייחודית. בפרשת בא, מפרש ששני המשיחים הם: משיח אליהו ומשיח בן דוד. "ומה שכתבתי שתי צפורים חיות... או שיהיה שתי צפורים כנגד ב' משיחים: משיח אליהו שיבא ליתן בשורות טובות כדכתיב לפני בא יום ה' וגו', ואחר כך משיח בן דוד. והנה הב' הרי הם חיים בגן עדן, אליהו חי וקים דוד מלך ישראל חי וקים".
אילון לינדנשטראוס
אילון לינדנשטראוס (נולד ב-1 באוגוסט 1970) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת פרינסטון. זכה במדליית פילדס בשנת 2010, בזכות מחקריו העושים שימוש בשיקולים הסתברותיים ודינמיים לפתרון בעיות בתורת המספרים.
ביוגרפיה
ללינדנשטראוס תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה, תואר שני ותואר דוקטור במתמטיקה, כולם מהאוניברסיטה העברית. בשנת 1999 קיבל תואר דוקטור, על עבודה שכותרתה "תכונות אנטרופיה של מערכות דינמיות", ונעשתה בהנחייתו של פרופסור בנימין וייס. על עבודה זו זכה בשנת 2001 בפרס חיים נסיהו במתמטיקה לדוקטורט מצטיין שאושר בישראל. לאחר קבלת התואר השלישי, עבר לינדנשטראוס לארצות הברית, שם שהה במכון למחקר מתקדם, באוניברסיטת סטנפורד, במכון קליי למתמטיקה וכן באוניברסיטת פרינסטון, שם מונה לפרופסור. החל משנת 2009 הוא נושא גם במשרת פרופסור במכון איינשטיין למתמטיקה שבאוניברסיטה העברית, והוא מחלק את זמנו בין האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 2010 זכה לינדנשטראוס במדליית פילדס, שניתנת לצעירים עד גיל 40, ובכך הפך לישראלי הראשון שזכה בפרס זה.
לינדנשטראוס טוען כי סף ההתאמצות שלנו לפתרון חידות ובעיות מתמטיות ירד כתוצאה מהקלות שבחיפוש בגוגל. הוא אומר שהדרך הטובה ביותר ללמוד היא לחשוב על בעיה לאורך זמן ולהתגבר על הרצון למציאת פתרונות מידיים.
מחקר
לינדנשטראוס עוסק בתחומי הדינמיקה, בעיקר בנושאי התורה הארגודית. כמו כן הוא מתמקד בשימושים של התורה הארגודית לבעיות בתורת המספרים. הוא שיתף פעולה עם מספר מתמטיקאים, בהם ז'אן בורגיין מהמכון למחקר מתקדם, מנפרד איינזידלר וברק וייס.
במאמר משותף עם מנפרד איינזידלר ואנטול קאטוק השיג התקדמות רבה לקראת הוכחת השערת ליטלווד לגבי קירובים דיופניטים. בעזרת שיטות דינמיות הוכיח לינדנשטראוס גרסה מסוימת של השערת Quantum Unique Ergodicity של פיטר סרנק וזאב רודניק.
בסדרת מאמרים בשיתוף מנפרד איינזידלר, Akshay Venkatesh ו-Philippe Michel הוא ניתח פעולות של טורוסים על מרחבי מנה בעלי עניין בתורת המספרים, כתוצאה מכך הכליל משפטים של הרמן מינקובסקי ושל יורי ליניק. פרופסור לינדנשטראוס קישר בין תורה טופולוגית, המכונה תורת המימד, ואנטרופיה. נוסף על כך לינדנשטראוס גם פיתח תורה המבחינה בין מערכות שונות בעלות אנטרופיה אינסופית. על פיתוח תורה זו וגילוי הקשר בין תורת המימד ואנטרופיה, זכה אילון לינדנשטראוס בפרס ע"ש בלומנטל, על עבודת הדוקטורט הטובה ביותר.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
שמן שום
שמן שום הוא השמן האתרי שמופק משום. הוא מוכן בדרך כלל באמצעות זיקוק בקיטור וניתן לייצר אותו גם באמצעות זיקוק באתר. הוא משמש בבישול ובתיבול, תוסף תזונה וגם כקוטל חרקים.
הכנה
שמן שום מוכן בדרך כלל באמצעות זיקוק בקיטור, כאשר שום כתוש מאודה עם העיבוי המופק, המכיל את השמן. שמן שום מכיל תרכובות גופרית נדיפות כמו דיאליל דיסולפיד, המרכיב כ-60% מהשמן. לשמן שום מזוקק בקיטור יש בדרך כלל ריח חריף ולא נעים, צבעו חום-צהוב. ריחו מיוחס לנוכחות של דיאליל דיסולפיד. כדי להפיק גרם של שמן שום מזוקק בקיטור טהור, יש צורך בכ-500 גרם שום. לשמן שום לא מדולל יש פי 900 מעוצמתו של שום טרי, ופי 200 משום מיובש.
ניתן להשתמש גם באתר למיצוי שמן שום. סוג זה של שמן שום כולל השריית שום חתוך לקוביות או כתוש בשמן צמחי, אבל התוצר המתקבל אינו שמן שום טהור; אלא שמן המתובל בשום.
שימושים
שמן שום משמש כתוסף תזונה, ולעיתים משווק בצורה של כמוסות, העשויות להיות מדוללות במרכיבים אחרים. חלק מהתכשירים המסחריים מיוצרים ברמות דילול שונות. רפואה מסורתית מייחסת לשמן שום תכונות אנטי-פטרייתיות ואנטיביוטיות, אך לא קיים מספיק מחקר קליני המאשש טענות אלה. הוא נמכר גם בחנויות טבע כמסייע לעיכול.
תערובות טעמי שום מוכנות הנמכרות באופן מסחרי הן לרוב אבקת שום מיובשת המושרה בשמן שום, מה שמגביר את טעמה של אבקת השום.
תופעות לוואי
ההשפעות השליליות הנפוצות של צריכת שום, שמן שום ותוספי שום הן ריח פה וגוף לא נעימים, כאבי בטן, בחילות, הקאות ותסמינים אחרים של הפרעות במערכת העיכול. לצריכת שמן שום עשויות להיות השפעות נוגדות קרישה אצל אנשים מסוימים, לגרום לדימום, ואף עלולה להשפיע על השפעתן של תרופות מרשם.
שמן בטעם שום
שמן בטעם שום מיוצר ומשמש לצורכי בישול ותיבול, ולעיתים משמש כמרכיב בתערובת תבלינים. הוא שונה ועדין בהרבה בטעמו משמן שום טהור, הכנתו בדרך כללה כוללת שימוש בשום קצוץ, מרוסק או כתוש המונח בשמנים צמחיים שונים כדי להעניק טעם לשמן.
מהירות כלי שיט
בהנדסה ימית, מהירות כלי שיט או מהירות קער (באנגלית: Hull speed) היא המהירות של כלי שיט שבה אורך הגל של גל החרטום (bow wave) שהוא יוצר משתווה לאורך של הספינה בממשק שבינה לפני המים (שנקרא Water Line Length). כאשר מהירות זו מושגת, ספינה בתנועת העתקה טהורה תיראה "לכודה" באזור של שפל מאחורי גל החרטום הגבוה מאוד שלה.
מנקודת מבט פיזיקלית, במהירות קער גלי החרטום והירכתיים, שמהווים את עיקר הגלים שיוצר גוף הספינה, מתאבכים בצורה בונה, כך שנוצרים גלים גדולים מאוד, ולכן באופן יחסי גם כמות גדולה של גרר. אף על פי שלפעמים משתמשים במונח כדי להתייחס למעין "גבול מהירות" של ספינה ספציפית, בפועל הגרר שהיא חווה משתנה בצורה חלקה (אם כי בקצב הולך וגובר) כאשר ספינה מתקרבת למהירות זאת ומשיגה אותה, ללא קפיצה משמעותית בנקודת המעבר.
ההיבט הפיזיקלי
הן גלי החרטום והן גלי הירכתיים מתפשטים בתבנית V אופיינית יחסית לכיוון תנועת הספינה, שבעבור תחום מהירויות רחב למדי היא בעלת זווית פתיחה של 39 מעלות (ראו גם גלי הסירה של קלווין). שתי מערכות הגלים הללו, זו של החרטום וזו של הירכתיים, נמצאות באינטראקציה אחת עם השנייה; השובל (wake) שנוצר מאחורי הספינה הוא תבנית התאבכות של שתי מערכות הגלים הללו, כשהגלים הכוללים הנוצרים הם אלו שאחראים להתנגדות (גרר הגלים) שחווה הספינה. ניתן לחשוב על גל החרטום שיוצרת תנועת הספינה כמתחיל בחרטום ונמשך לאחור במעין שובל גלי מחזורי של שפלים ושיאים; כנ"ל לגבי גלי הירכתיים.
תכונה בולטת של גלי מים היא הנפיצתיות שלהם; במים עמוקים, ככל שהגל ארוך יותר, כך גדלה מהירותו. מהירות המופע של גלי מים עמוקים יחסית לשורש הריבועי של אורך הגל של הגלים הנוצרים, ואילו אורך הספינה גורם להפרש פאזה בין הגלים שנוצרים באזור החרטום ובאזור הירכתיים. לכן, יש קשר ישיר בין מהירות הספינה לאורך הגל שהיא יוצרת (ספינה מהירה יותר יוצרת גלים מהירים יותר ולכן גם ארוכים יותר), ובין אורך הספינה שנמצא במגע עם המים והעוצמה של ההתנגדות שיוצרים הגלים. כאשר הספינה איטית יחסית, אורך הגל הנוצר קצר מאוד וניתן למנות מספר שיאי גל עוקבים לאורך קו המים של הספינה. התוצאה היא שאזורים מסוימים בגוף ספינה שקועים יותר במים ואילו אזורים אחרים שקועים פחות, אולם במצטבר אין עלייה דרמטית בגרר, שכן הבדלים אלו מבטלים זה את זה.
דרך פשוטה להבין את מה שקורה להתנגדות שיוצרים הגלים במהירות הקער היא להסתכל על גוף הספינה בהתייחס לגלי החרטום והירכתיים. אם אורך הספינה הוא חצי מאורך הגלים הנוצרים, הגל הכולל הנוצר יהיה חלש מאוד אודות לביטול הדדי של גלי הירכתיים והחרטום. באופן פורמלי יותר, ניתן לחשוב על מערכת לחץ המים שנוצרת סביב הספינה כעל זוגן, כאשר הירכתיים מהווים בור (אזור של תת-לחץ) ואילו החרטום מהווה מקור (אזור של לחץ גבוה) - שני מקורות הגלים נמצאים בפאזה הפוכה ולכן הגלים מתאבכים באופן הורס. באופן דומה, במהירות הקער, כאשר אורך הגל שווה לאורך הספינה, הגל הכולל הנוצר יהיה מאוד גדול אודות להגברה ההדדית של שתי מערכות הגלים.
כאשר \lambda היא אורך הגל ו-g תאוצת הכבידה. ההנחה היא שהגלים שנוצרים בחרטום מתפשטים במהירות התקדמות הספינה. כיוון שכך, ואודות לעובדה שבמהירות קער אורך הגל משתווה לאורך הספינה, נקבל את הנוסחה הבאה:
נוסחה זאת מסבירה את העובדה שכלי שיט ארוכים יותר חווים גרר גלים משמעותי במהירויות גבוהות יותר.
הגרף של גרר הגלים כפונקציה של מהירות הספינה מכיל גבעות ושקעים רבים, אולם המגמה הכללית שלו מתכונתית ל-v^6. התנודתיות בגרף היא תוצאה ישירה של הבדלי הפאזה המשתנים בין החרטום לירכתיים, שבתורם משפיעים על תמונת ההתאבכות, ואילו את המגמה הכללית ניתן להסביר תוך יישום מושגים חשובים מהידרודינמיקה והתאוריה הליניארית של גלי מים; אמפליטודת הגלים הנוצרים יחסית ללחץ הסטטי P_{static} בחרטום, שמתכונתי למהירות בריבוע. צפיפות האנרגיה הממוצעת של גלי המים יחסית לאמפליטודה שלהם a בריבוע, בעוד סה"כ האנרגיה המוכלת בגל יחסית למכפלת צפיפות האנרגיה ברוחב הגל w ובאורך הגל שלו \lambda, שמתכונתי למהירות הספינה בריבוע. כל המרכיבים הללו מסבירים את קצב העלייה המהיר ביותר של גרר הגלים.
הפחתת ההדחק
הפחתת ההדחק של כלי תחבורה ימי, באמצעות הקטנת משקלו, היא הדרך הישירה ביותר להקטנת גרר הגלים. דרך אחרת היא לעצב את החרטום כך שייווצר עליו עילוי דינמי כאשר הוא נע דרך המים. בדרך זו החרטום אינו צריך לפלח את דרכו דרך גל החרטום, אלא שהוא דווקא מצליח "לגלוש" מעליו. כלי שיט רחפנים מבצעים זאת, מה שמאפשר להם לשבור את מחסום מהירת הקער ולהיכנס למשטר זרימה שבה הגרר גובר עם ההאצה בקצב איטי הרבה יותר. החיסרון של שיטת הריחוף הוא שהיא מעשית רק בכלי שיט קטנים יותר, עם יחס הספק למשקל גבוה, כמו סירות מנוע. זהו לא פתרון מעשי בעבור כלי שיט גדולים כמו למשל מיכליות נפט.
חדירה מדורגת
גוף ספינה עם חרטום קהה חייב לדחוף את המים מהר מאוד כדי לעבור דרכם, ותאוצה גבוהה זאת מצריכה כמויות גדולות של אנרגיה. באמצעות שימוש בחרטום מדורג, עם זווית חדה יותר שגורמת לדחיפת המים בצורה הדרגתית יותר, כמות האנרגיה שתידרש כדי לדחוק את המים תהיה קטנה יותר, אף על פי שכמות המים הנדחקים תהיה זהה.
Ora
Ora (בעברית: אורה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת הבריטית ריטה אורה. האלבום יצא לאור ב-24 באוגוסט 2012.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים של בריטניה וסקוטלנד.
טרי ביסון
מאפיין בולט של רבות מיצירותיו של ביסון הוא העובדה שהן מורכבות אך ורק מדיאלוג, ללא שום טקסט מגשר (למשל - "הוא אמר"). דוגמה טובה הוא סיפורו "הם עשויים בשר" מ-1991 (פורסם בעברית ב-2001 וב-2007). הסיפור מורכב רק משיחה בין שתי ישויות חייזריות הדנות באפשרות לאפשר לבני האדם ליצור קשר עם התרבות הגלקטית. החייזרים, שגופיהם לא מתוארים כלל, מחליטים בסופו של דבר שבני האדם, שהם יצורים אורגניים לחלוטין, הם פשוט מגעילים מדי מכדי לקבלם לחברה מתורבתת. זמן קצר לאחר פרסומו המקורי, פורסם הסיפור גם במגזין הארפר, כבוד נדיר לסיפור מדע בדיוני בארצות הברית.
The Very Best of Enya
The Very Best of Enya (בעברית: המיטב של אניה) הוא אלבום הלהיטים השני בגודלו של הזמרת-יוצרת והמוזיקאית האירית אניה. האלבום יצא לאור ב-23 בנובמבר 2009, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר. לאחר שקידמה את אלבום האולפן הקודם שלה  (2008), חברת התקליטים האחים וורנר ביקשה מאניה להוציא אוסף חדש של השירים האהובים עליה בקריירה שלה. אניה בחרה לעבוד על האלבום עם עמיתיה הוותיקים, המפיק והמעבד ניקי ראיין ואשתו, הפזמונאית רומא ראיין.
האלבום זכה לביקורות חיוביות רבות מטעם מבקרי המוזיקה והגיע למקום ה-32 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-55 במצעד הבילבורד 200 בארצות הברית. הוא שהה בראש פסגת מצעד אלבומי העידן החדש במשך 86 שבועות בסך הכול; שיא של כל הזמנים. בשונה מהאלבומים הקודמים שלה, אניה לא קידמה את האלבום באמצעות ראיונות, הופעות או הופעות חיות.
רקע
לאחר שקידמה את אלבום האולפן השביעי שלה  (2008), חברת התקליטים האחים וורנר בה אניה חתומה, ביקשה ממנה להוציא אלבום להיטים שיורכב מהשירים האהובים עליה ביותר מהקריירה שלה. היא נענתה להצעה, ובחרה לעבוד על האלבום עם עמיתיה הוותיקים, המפיק והמעבד ניקי ראיין ואשתו, הפזמונאית רומא ראיין. The Very Best of Enya הוא אלבום הלהיטים השני של אניה והראשון מזה 12 שנים, כשהקודם Paint the Sky with Stars יצא לאור בשנת 1997. בניגוד לקודם, באלבום הלהיטים הזה לא כללה אניה רצועות חדשות. הוא כולל גרסה שלא הופצה בעבר של "Aníron"; שיר שכתבה אניה עבור פסקול הסרט "שר הטבעות: אחוות הטבעת".
הוצאה וביקורת
האלבום יצא לאור ב-23 בנובמבר 2009 על ידי וורנר מיוזיק ברחבי העולם וב-1 בדצמבר 2009 על ידי רפרייז רקורדס בארצות הברית. הוא הגיע למקום ה-32 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-55 במצעד הבילבורד 200. הוא שהה במשך 86 שבועות במקום הראשון במצעד אלבומי העידן החדש.
The Very Best of Enya קיבלו ביקורות חיוביות רבות מטעם מבקרי המוזיקה. ג'יימס כריסטופר מונגר מ-AllMusic כתב כי האלבום "היה אחד מאותם אוספי הלהיטים הגדולים הנדירים שנכנסים לעומק של כל מי שמאזין לו. עם מנגינות וצלילים כמו שיש ב-"Orinoco Flow", "Caribbean Blue" ו-"Book of Days", קל יותר להעריך אבני חן נסתרות כמו "Cursum Perficio", "Boadicea", "Trains and Winter Rains" ו-"Anywhere Is".
קרדיטים
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מ-Discogs.
סאפ (גלישה)
סאפ הוא גלשן חתירה בעמידה (מאנגלית: Stand Up Paddleboard (SUP)). גלישת סאפ היא ספורט ימי אשר מקורו בגלישת גלים, ובו עומד הגולש על גלשן וחותר באמצעות משוט. גלשן חתירה בעמידה טיפוסי דומה לגלשן גלים, אולם בעל אורך רוחב ונפח גדולים יותר, המאפשרים עמידה ביציבות יחסית. גלשן חתירה בעמידה משמש לגלישת גלים, תחרויות חתירה למרחק, וכן חתירה לאורך חופים, אגמים, ונהרות.
התפתחות הספורט
יש דוגמאות מוקדמות רבות לחותר העומד על גוף צף ומשתמש במשוט. כבר לפני אלפי שנים ידוע על תרבויות שעשו שימוש בכלי שיט דמויי לוח או קאנו, תוך שימוש במוט או במשוט להנעה. עם זאת, גלישת הגלים המודרנית מקורה ללא ספק בפולינזיה, שם נצפו הילידים כבר ב-1778 גולשים בגלים על לוחות עץ, לעיתים בעמידה תוך שימוש במשוט. בשנות השישים גולשים בהוואי השתמשו בגלשני גלים ארוכים (Longboard) ומשוט של קאנו על מנת לצאת אל הים ולצלם את הגולשים. בארץ ידועה החסקה, סירת ההצלה בעלת הסיפון השטוח בה חותר המציל באמצעות משוט בעל שתי כפות. אולם, הספורט בצורתו הנוכחית תפס תאוצה בתחילת שנות האלפיים. גולשי גלים בהוואי, ביניהם דייב קאלאמה וליירד המילטון, חתרו על גלשן עמידה כדרך לשמור על כושר ולתפוש גלים כאשר הגלים נמוכים. החל משנת 2003 החלו בהוואי לארגן תחרויות גלישת גלים לגלשני חתירה בעמידה. ההענות הייתה רבה, ובתחרויות השתתפו מספר כוכבי גלישה מקומיים, אשר ריכזו תשומת לב תקשורתית. בשנת 2005 הגיע הספורט אל קליפורניה, ומשם לשאר העולם. כיום רוב יצרני גלשני הרוח וגלשני הגלים מייצרים גם גלשני חתירה בעמידה.
בגלישה על גלשן חתירה בעמידה התפתחו שני סיגנונות עיקריים: גלישה בגלים וחתירה למרחק.
על פי דוח שנערך בארצות הברית בשנת 2013, גלישה על גלשן חתירה בעמידה הייתה הספורט בעל מספר הרב ביותר של מצטרפים חדשים בשנת 2012.
הצמיחה המרשימה בהשתתפות בספורט נובעת ממספר גורמים. ראשית, קל מאוד לכל אדם בעל כושר גופני סביר להתחיל לחתור וליהנות, כל עוד תנאי הים נוחים והגלשן מתאים למתחילים. שנית, גודלם של גלשני הסאפ והשימוש במשוט מאפשר לתפוש גלים קטנים, אשר אינם ניתנים לגלישה בגלשני גלים רגילים. עובדה זו מרחיבה מאוד את מספר הימים בהם ניתן לגלוש גלים. בניגוד לגלשן גלים, בסאפ ניתן לחתור בים ללא גלים בכלל, באגמים ונהרות, על מנת ליהנות מפעילות גופנית בחיק הטבע. בנוסף, גלשנים המיועדים לגלישה בגלים גבוהים מצד אחד, וכאלה המיועדים לתחרויות חתירה למרחק מצד שני, מושכים אליהם את חובבי הספורט האתגרי.
גלשן קשיח
גלשן טיפוסי בנוי מליבה עשויה חומר מוקצף (פוליאוריטן או פוליסטירן מוקצף), העטופה בדופן דקה מחומר פלסטי (פוליאסטר או אפוקסי) המחוזק בסיבי זכוכית ("פיברגלס"). על מנת להשיג משקל נמוך וקשיחות גבוהה, נעשה לעיתים שימוש בסיבי פחמן או בשכבות עץ דקות לחיזוק הדופן. גלשנים בעלי נפח גבוה המשמשים לתחרות חתירה למרחק נבנים לעיתים עם גוף חלול.
על מנת לשמור על כיוון התנועה יש לגלשן בין אחד לארבעה סנפירים בחלק האחורי, בדומה לגלשני גלים.
בגלשנים רבים מצופה חלק ניכר מהמשטח העליון בחומר ספוגי רך, המשפר את אחיזת כפות הרגליים בגלשן, את נוחות החתירה על הבירכיים, ומונע פציעות במקרה נפילה.
גלשן מתנפח
גלשן חתירה בעמידה גדול יותר מגלשן גלים. אורכו של סאפ המיועד לגלישת גלים נע בדרך כלל בין 8 ל-10 רגל (243 - 305 ס"מ). הרצון לתייר ולטוס עם גלשן זה הביא לפיתוח גלשן מתנפח, אשר נארז עם משאבה מיוחדת לתוך תיק גב. החומר ממנו עשויה הליבה נקרא "Drop-stitch". אלפי מיתרים מניילון מחברים בין המשטח העליון והתחתון ומקבעים את עובי הגלשן. משאבה מיוחדת מנפחת את הגלשן ללחץ העולה על 30 PSI. צורת בניה זו יוצרת גלשן קשיח כמעט כמו גלשן רגיל. יתרונות הגלשן המתנפח הם עמידותו והיכולת לשנע אותו בקלות.
המשוט
המשוט המשמש בגלישת סאפ בנוי מכף אחת, מוט, וידית בצורת T. אורך המשוט הוא בין 1.6 ל-2.2 מטר, קוטר המוט הוא בין 2.5 ל-3.25 ס"מ. אורכו של המוט צריך להיות מותאם לגובהו של החותר. כלל אצבע אומר שאורכו של המשוט מהידית ועד קצה הכף צריך להיות בין 10 ל-25 ס"מ יותר מגובהו של החותר. המוט והכף עשויים בדרך כלל מפלסטיק (אפוקסי) מחוזק בסיבי זכוכית או סיבי פחמן. במשוטים זולים עשוי המוט מאלומיניום והכף מפלסטיק PVC.
במהלך החתירה אוחזת יד אחת בידית בראש המשוט, בעוד היד השנייה אוחזת במוט, כ-60 ס"מ נמוך יותר. מנח הידיים תלוי בצד אשר בו ננעצת הכף: כאשר חותרים עם הכף בצד ימין, יד שמאל אוחזת בידית ויד ימין אוחזת במוט. כאשר חותרים עם הכף בצד שמאל, מנח הידיים הפוך.
גלישת SUP בישראל
גלישת SUP הגיעה לישראל בסביבות שנת 2010. בישראל, ספורט זה אינו נחשב כספורט מאוגד אך קיימות בו תחרויות רבות. גלישת SUP מוכרת ברוב מועדוני הגלישה בישראל, בהם מתקיימת פעילות ענפה הכוללת קבוצות חתירה, תחרויות גלישה בגלים, ותחרויות גלישה למרחק.
יצחק חורש היה אלוף ישראל בשנים 2018-2013.
עדנה ארבל
עדנה ארבל (נולדה ב-22 ביוני 1944) היא משפטנית ישראלית, אשר כיהנה כפרקליטת המדינה בשנים 1996–2004 וכשופטת בית המשפט העליון בשנים 2004–2014.
ראשית דרכה
עדנה ארבל (לבית אנגלנדר) נולדה בירושלים ולמדה בבית הספר התיכון "בית חינוך" בחיפה. החלה את לימודי המשפטים במקביל לשירותה הצבאי, בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, וסיימה אותם ב-1967. היא הוסמכה כעורכת דין, לאחר התמחות במגזר הפרטי, ב-1969.
בשנת 1972 החלה לעבוד בפרקליטות מחוז מרכז וב-1984 מונתה לפרקליטת מחוז מרכז. במסגרת תפקידיה בפרקליטות, הייתה חברה בוועדה מטעם היועץ המשפטי לממשלה לעניין פרשת קו 300. כמו כן, כיהנה כיו"ר הוועדה להסדרת נוהלי ההפעלה של סוכנים סמויים וסייעה לוועדת החקירה של אירועי הטבח בסברה ושתילה.
ב-1988 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב. במקביל לימדה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב קורסים בדיני ראיות ובסדר דין פלילי.
לאחר מינויה לשופטת התפרסם תחקיר עיתונאי שטען כי ארבל קיבלה שלא כדין פיצויי פיטורים מנציבות שירות המדינה בגין 16 שנות עבודתה בפרקליטות, על אף שהמשיכה לכהן כעובדת מדינה. מבקר המדינה בדק את המקרה, מתח ביקורת על תפקודה של הנציבות אך ביחס לארבל קבע כי פעלה בתום לב.
פרקליטת המדינה
בינואר 1996 מונתה ארבל לפרקליטת המדינה ושימשה כמ"מ היועץ המשפטי לממשלה בהיעדרו. כן ישבה בראשות ועדת פרקליטות 2000 ובראשות ועדה שגיבשה קוד אתי לפרקליטים, השתתפה בדיונים ברומא, האג ושטרסבורג בנושא בית הדין הפלילי הבינלאומי.
ארבל שינתה את הנחיה 2.5 של הפרקליטות כך שתימנע, ככלל, העמדה לדין של עדים שטענו שהיו קורבנות לעבירות מין או אלימות ונמצאו סתירות בעדויותיהם.
כתבי אישום בולטים בהם הייתה מעורבת בתוקף תפקידה כפרקליטת המדינה:
מינויה לשופטת בבית המשפט העליון
כאשר עלתה ההצעה למנותה לשופטת בבית המשפט העליון, קמה התנגדות לכך מצד גורמים שונים:
ב-6 במאי 2004 בחרה הוועדה לבחירת שופטים בעדנה ארבל כשופטת בבית המשפט העליון, וב-24 במאי 2004 מונתה לכהונה. שבעה מתשעת חברי הוועדה תמכו במינוי, השר בני אלון התנגד, והשופטת דורית ביניש נמנעה בשל קשריה האישיים עם ארבל.
בשנת 2012 מונתה על ידי שר המשפטים לראשות הוועדה המייעצת לסדר דין פלילי וראיות.
ב-22 ביוני 2014 פרשה מכס השיפוט לגמלאות, בהגיעה לגיל 70.
לאחר פרישתה כיהנה ארבל בוועדת השתיים.
חייה האישיים
ארבל אלמנה, שהייתה נשואה לאורי ארבל ואם לשלוש בנות.
עמדות
ארבל מציגה עמדה עקבית של עמידה לצד החלש. באחד מפסקי הדין הסבירה את עמדתה באותה סוגיה:
בפסקי דין של ארבל ניתן למצוא שיקולים של צדק חלוקתי, והיא ידועה כמי שעומדת באופן עקבי לצד הצרכן אל מול חברות הביטוח. בהתייחס לדמי ביטול, חידשה ארבל שעסקה הכוללת רכישת מספר כרטיסי טיסה, תחשב לעסקה אחת בלבד, ותאפשר למוכר לגבות דמי ביטול רק פעם אחת. עמדתה לא נתקבלה על ידי הרכב של שלושה שופטים אחרים של בית המשפט העליון, שדנו במקרה דומה.
בתביעה של אזרח מול מפעל הפיס חידשה עיקרון בדרישת תום לב בחוזים על פיו גם עמידה דווקנית על זכות, אף ללא קיומן של נסיבות המעידות על התחכמות, תחבולה או הכשלת הצד שכנגד יכולה להיחשב כחוסר תום לב.
מתוקף גישתה של עמידה עם החלש היא גם תמכה בצמצום תחולת הגנת ההתיישנות. בדעת מיעוט שנדחתה על ידי חבריה למותב בקשה לקבוע שמרוץ ההתיישנות של תביעה לתגמולי ביטוח תאונות מתחיל לא במועד אירוע התאונה אלא במועד התגבשות הנכות הצמיתה של התובע. באופן דומה, בקשה לקבוע בניגוד לדעת עמיתיה למותב שהתיישנות על נזק תחול רק 7 שנים לאחר גילוי הנזק בפועל על ידי התובע ולא 7 שנים לאחר שהנזק היה ניתן לגילוי באופן אובייקטיבי. להצדקת פרשנות זאת של החוק היא כתבה:
ובמקום אחר הוסיפה:
בהתייחס לחוק התגמולים היא מצאה עצמה בעמדת מיעוט בבקשה להרחיב את התגמולים לנכה צה"ל, וסברה ש. במקרה אחר, הובילה ארבל בעמדת רוב, להגדרה מחמירה של המונח "התנהגות רעה חמורה", באופן שמנע שלילת תגמולים מנכי צה"ל שפעלו שלא כראוי.
ראובן ארזי
ארזי נולד במזריץ' שבפולין בשם ראובן צדרבוים. למד בגימנסיה במזריץ' ובפקולטה למשפטים והמכון למדעי היהדות בוורשה. כחבר תנועת השומר הצעיר היה ארזי בין ראשי תנועת הסטודנטים הציונים-סוציאליסטים. בשנים 1933–1939 היה חבר מרכז בתי ספר "תרבות". לאחר מכן הוגלה לאורל בברית המועצות ונותר בגלות עד 1946.
לאחר שובו לפולין נמנה בין מייסדי מפלגת "השומר הצעיר" ומונה למזכ"ל המפלגה. כמו כן מילא תפקיד מרכזי בתחיית התנועה הציונית בקרב ניצולי השואה בפולין והיה מנהל הלשכה הארצית של קרן קיימת לישראל בפולין.
בשנת 1949 עלה ארזי לישראל ונתמנה למנהל מחלקת הנוער של הקק"ל וחבר הנהלת הלשכה הראשית שלה. בשנת 1959 נתמנה לחבר הדירקטוריון של הקרן.
בשנות ה-50 היה חבר מזכירות מפ"ם ומאוקטובר 1958 כיהן כמזכיר המדיני של מפ"ם, תפקיד בו כיהן עד היבחרו לכנסת בשנת 1965. כהונתו נמשכה לאורך הכנסת השישית והכנסת השביעית, במהלכן היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט וסגן יושב ראש הכנסת. לאחר תום כהונתו בכנסת המשיך לכהן בהנהגת מפ"ם והמערך והיה מתומכי המשך המערך של מפלגת העבודה ומפ"ם.
בשנותיו האחרונות כיהן כבורר במוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי לצד השופט צבי ברנזון.
ארזי נפטר במאי 1983 במהלך שביתת רופאים, מספר ימים לאחר שהרופאים סירבו לנתחו בגלל השביתה.
צחראש רודי
צחראש רודי (שם מדעי: Oxyura jamaicensis) הוא ברווז הנפוץ באמריקה הצפונית ושייך לסוג צחראש. מקור השם המדעי נגזר מיוונית עתיקה (oxus, "חד", oura, "זנב", jamaicensis, ג'מייקה). צחראש האנדים נחשב בעבר לתת-מין של צחראש הרודי. למעשה, מספר טקסונומים, כולל חברת הצפרות האמריקאית, עדיין רואים אותו כתת-מין.
מאפיינים
מין זה קטן, עם מקור עבה ומעוגל, זנב ארוך ונוקשה אשר לעיתים קרובות הוא מחזיק אותו דרוך כלפי מעלה. ראשו מעט מחודד עם צוואר יחסית קצר ועבה. צחראש רודי זכר בדרך כלל בעל ראש שחור ולחיים לבנות בהירות. בקיץ, גופו בעל צבע ערמוני עשיר ומקורם בצבע כחול בהיר. בחורף, חלקם העליון בצבע אפור כהה-חום וחלקם התחתון בהיר יותר ומקורם גם הוא בצבע אפור כהה. נקבות וזכרים בשנתם הראשונה הם חומים, בדומה לזכרים בעונת החורף אבל עם פסים מטושטשים לאורך לחייהם הבהירות. בעת תעופה, צחראש הרודי מראה את החלק העליון השחור של כנפיו.
רבייה והרגלים
מרחב הרבייה שלהם הוא אגמי ביצות ובריכות רדודות. הם מקננים בצמחייה ביצתית צפופה ליד המים. הנקבה בונה את הקן מדשא, אותו משיגה מאזורי צמחייה גבוהה כדי להסתיר אותו מפני טורפים. קבוצת גוזלים טיפוסית מכילה כ-5–15 ברווזונים. זוגות נוצרים בכל שנה.
הם עופות נודדים ובחורף הם נודדים למפרצי חופים ולבריכות ואגמים לא קפואים.
מין זה יודע לצלול ולשחות מתחת למים. הוא ניזון בעיקר מזרעים, שורשים של צמחי מים,  חרקי מים ומסרטנאים.
כמין פולש
צחראשים רודים יובאו לממלכה המאוחדת ב-1948 על ידי הסביבתן, סר פיטר סקוט. כתוצאה מבריחות מאוספי ברווזיים בסוף 1950, הם נהפכו לנפוצים בבריטניה ומשם התפשטו עד לאירופה. עד שנת 2000, האוכלוסייה גדלה לכ-6,000 פריטים. הרגלי החיזור האלימים של ברווז זה וניסיונותיו להתרבות עם הברווז בסכנת ההכחדה, הצחראש הלבן, הנפוץ בדרום אירופה, גרמו לדאגה בקרב הסביבתנים הספרדים. בשל כך, קמה תוכנית שנויה במחלוקת להשמיד את הצחראשים עם תחילתה של עונת הרבייה הבריטית; היו גם ניסיונות דומים לטבח והשמדה המונית של הברווזים במדינות אחרות באירופה. עד תחילת 2014, הרג הברווזים הפחית את האוכלוסייה לכ-20–100 פריטים, משיא של כ-5500 ברווזים בשנת 2000.
תאודול ריבו
תאודול ארמן ריבו (בצרפתית: Théodule-Armand Ribot; 18 בדצמבר 1839 – 9 בדצמבר 1916) היה פסיכולוג צרפתי ונחשב כאבי הפסיכולוגיה בצרפת.
ראשית דרכו
ריבו נולד בגנגאן (Guingamp) בחבל ברטניה אשר בצרפת ולמד בבית הספר התיכון סן-ברייה. לאחר מכן הצטרף לצוות ניהול בית הספר. כשעזב משרה זו, השתקע בפריז, והחל ללמוד בשנת 1864 באקול נורמאל סופרייר. הוא קיבל תואר "agrégé" בשנת 1866 וסיים דוקטורט ב-1875. תזת הדוקטורט שלו, שפורסמה בשנת 1882, Hérédité: étude psychologique, היא ממחקריו המפורסמים והמשפיעים ביותר.
ריבו לימד פילוסופיה בבית-הספר התיכון בעיר וזול (Vesoul) ובתיכון בלוואל (Laval). לאחר מכן חזר לפריז כדי להקדיש עצמו למחקריו בפסיכולוגיה ניסויית. בשנת 1885 העביר סדרת הרצאות בנושא זה בסורבון, וב-1888 התמנה לראש הקתדרה לפסיכולוגיה ניסויית בקולז' דה פראנס.
גישתו המקצועית
הגישה הפוזיטיביסטית של ריבו עוצבה בעקבות תאוריות האבולוציה של הרברט ספנסר וג'ון היולינגס ג'קסון, על ידי הפסיכולוגיה האסוציאטיבית הבריטית, ועל ידי נוירופיזיולוגיה ניסויית גרמנית.
על בסיס שיטות מחקר ניסוייות וסינתזות, תיאר ריבו את השפעת התורשה על תופעות נפשיות. הוא הקדיש תשומת לב מיוחדת לפן הפיסי של חיי הנפש, והתעלם מכל גורם רוחני או לא-חומרי באדם. בספרו הפסיכולוגיה האנגלית בת-זמננו (La Psychologie anglaise contemporain, 1870) הוא מציין את אהדתו לאסכולה הסנסציונליסטית, ואת תרגומו לעקרונות הפסיכולוגיה של הרברט ספנסר.
שכחה והיזכרות
הראשון ביניהם הוא סך כל מצבי המודעות העכשוויים; ריבו עורך אנלוגיה בין מובן זה של העצמי עם שדה ראייה: התפיסה במרכז השדה חדה ומפורטת, אך באזור השוליים של שדה הראייה היא הופכת פחות מדויקת. במהלך אירועים רגיל, הרשמים והזיכרונות שנתפסים במרכז המודעות מוחלפים ברשמים חדשים ונגישים יותר. הרשמים שהעתקו נדחפים למצב מודעות נמוך יותר, בשולי המודעות. הרשמים שנותרים במרכז המודעות מתאחדים כעת סביב רשמים חדשים, כפי שעשו לפני-כן. רכז תשומת הלב שמופיע "הופך לנקודה בה נוצרות אסוציאציות חדשות; ובאופן זה הרכב חדש, אגו חדש [le moi], נוצר". ארגון חושף ונוזלי זה של מצבי תודעה הוא שווה ערך למה שאנו עשויים לקרוא לו עצמי סינכרוני.
העצמי הדיאכרוני, "האישיות המודעת" על-פי ריבו, מכיר וחווה את עצמו דרך המשכיותו עם העבר. זהו העצמי כסובייקט של ההיסטוריה של עצמו. ככזה, זהו דבר מיוצר, מוזן ומחודש על ידי הזיכרון. כמו העצמי הסינכרוני, זוהי תופעה שמשנה צורה במהירות, שעוברת ללא הפוגה דרך שלבי גדילה, דגנרציה ושעתוק. אך חידוש עצמי הוא אפשרי רק משום שמקום לזיכרונות חדשים ואסוציאציות חדשות נוצר כל הזמן. והמקום זמין רק משום שזיכרונות ישנים דוהים, ונחלשת יכולתם לעורר רגשות אליהם קושרו בעבר, עד שלעיתים הם אינם אלא זיכרונות של זיכרונות. לשון אחר, התזה של ריבו היא שהשכחה היא בו-זמנית נורמלית והכרחית: "לחיות פירושו לרכוש ולאבד; החיים מורכבים מהתפרקות כמו-גם מצבירה. שכחה היא התפרקות...ללא ההחרבה הטוטאלית של מספר רב מאוד של מצבי תודעה, וההדחקה הזמנית של רבים אחרים, היזכרות הייתה דבר בלתי אפשרי. שכחה, מלבד במקרים מסוימים, אינה מחלה של הזיכרון, אלא תנאי לבריאות ולחיים".
אמנזיה
בסכמה של ריבו, העצמי והמודעות-העצמית תופסים מרחב קיומי אשר תחום, מצד אחד, בהיפר-אמנזיה, זכירה רבה מדי, "מצב בו פעולות, רגשות או רעיונות מהעבר מועלות בחיות רבה אל הנפש, שבמצבה הטבעי הייתה שוכחת לחלוטין אותם". מצד שני, גבול המודעות העצמית הוא אמנזיה, זכירה מעטה מדי. ריבו מתאר ארבע קטגוריות של אמנזיה: בשלוש הקטגוריות הראשונות, אמנזיה שווה לאובדן זיכרון שנגרם כתוצאה מהתרוששות פתולוגית או מפירוק העצמי. בקטגוריה הרביעית, אמנזיה היא אקט הסתרה והיא גורמת לטרנספורמציה פתולוגית של העצמי.
מקרים של אמנזיה תקופתית מחולקים לשני סוגים. "הצורה המתקדמת" המורכבת משינוי אישיות מודעות: כל אישיות מעוכבת על ידי מלאי הזיכרונות שלה, ואף אישיות אינה יכולה לבוא במקום רעותה. ריבו קרא למצב זה "מודעות כפולה". בנוסף לסוג המפותח הזה של אמנזיה תקופתית, ישנה "צורה לא מפותחת" אותה מקשר ריבו עם "קורבנות סומנמבוליזם (somnambulism), טבעי או נגרם". סומנמבוליזם מקביל פחות או יותר למה שמכונה כיום מצב היפנוטי או דיסוציאטיבי.
נקודת מפנה
נקודת מפנה (באנגלית: The Turning Point) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1977 בבימויו של הרברט רוס, עם שירלי מקלין, אן בנקרופט, לזלי בראון ומיכאיל ברישניקוב בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס באופן חפשי על חייהן של הבלרינות איזבל מירוו בראון אותה מגלמת שירלי מקלין, ונורה קיי. לזלי בראון היא בתה של איזבל מירוו בראון.
הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר אך לא זכה אפילו באחד. בזה הוא משתווה לסרט הצבע ארגמן, שזכה אף הוא באותו מספר מועמדויות.
לשם הסרט יש כפל לשון - אדם העומד בנקודת מפנה בחייו וגם רקדנים הרוקדים על קצות אצבעותיהם ב נעלי פוינט. בסרט משובצים קטעי בלט רבים של מלחינים שונים.
תקציר העלילה
דידי רודג'רס (שירלי מקלין) הייתה רקדנית ראשית בלהקת בלט בניו יורק. כאשר נכנסה להיריון מרקדן הלהקה וויין (טום סקריט) הם החליטו לעזוב את הלהקה לאוקלהומה סיטי שם הקימו בית ספר לבלט וגידלו שתי בנות ובן.
אמה ג'קלין (אן בנקרופט) נשארה בלהקה ומונתה לפרימה בלרינה במקומה. כעת היא נמצאת בסוף הקריירה המוצלחת שלה. הלהקה מבקרת באוקלהומה סיטי וזו הזדמנות לדידי להיפגש עם חברי הלהקה ולהעלות זכרונות.
בתה הבכורה של דידי, אמיליה (לזלי בראון) שואפת אף היא להיות רקדנית בלט. דידי מקבלת אפשרות לצרף את אמיליה להשתלמות בלהקה בניו יורק ומצטרפת אליה לשם כדי לעודד אותה כי היא ביישנית ומופנמת.
אמיליה מתאהבת ביורי (מיכאיל ברישניקוב), רקדן רוסי רודף נשים. הוא מנצל את תמימותה ומכניס אותה למיטתו לאחר שהם רוקדים ביחד. אמיליה מאושרת, אבל כשהיא רואה אותו מפלרטט עם רקדנית אחרת היא נכנסת למשבר.
דידי ואמה נפגשות ומחליפות ביניהן האשמות. דידי מאשימה את אמה כי עודדה אותה להיכנס להריון מווין כדי שתעזוב את הלהקה והיא תתפוס את מקומה. הריב ביניהן הופך ממילולי לפיזי עד שהן מתעשתות ונופלות ומתחבקות.
לבסוף אמיליה משלימה עם יורי והם מופיעים בפה דה דה כשאמה ודידי צופות בהם.
גימטריה
גִּימַטְרִיָּה (בספרות הרבנית: גִּימַטְרִיָּא, ובהתאם לזאת לעיתים בלשון רבים: גִּימַטְרִיאוֹת) היא שיטת מספור על פי אותיות. הגימטריה מבוססת על חשבון אותיות לפי ערכיהן. לכל אות יש ערך מספרי שונה (ראו טבלה משמאל). על ידי צירוף אותיות, מילים ומשפטים, מתקבלת תוצאה מספרית מסוימת. כיום, הגימטריה קיימת כמעט אך ורק בתרבות היהודית.
אצל העוסקים בגימטריה יש המוצאים במילים בעלות ערך מספרי זהה משמעות מיסטית, ויש הרואים בכך שעשוע. חז"ל מצאו בגימטריה אסמכתא ומקור לדרשות ופירושים בפסוקי התנ"ך על פי הערך המספרי של המילים.
משמעות השם
בעולם העתיק שימשה מדידת האדמה כבסיס לחישוב מיסים, והמונח "גאומטריה" (γεωμετρία, "מדידת האדמה" ביוונית) היה ביטוי מכליל למקצוע החשבונאות. על פי אחת הסברות, המונח היווני היה מקור הביטוי "גימטריה". על פי סברה אחרת, מקור הביטוי ביוונית הוא גמא-טריה; כלומר, האות היוונית גמא, שהיא השלישית במניין האותיות באלפבית היווני, ערכה שלוש (טריה).
הגימטריה באלפבית העברי
אותיות האלפבית העברי משמשות לכתיבת ספרות עבריות, לפי ערכן המספרי של האותיות המופיע בטבלה שמשמאל. יש שנותנים ערך נפרד לאותיות מנצפ"ך (כלומר האותיות הסופיות): ך=500, ם=600, ן=700, ף=800, ץ=900.
בעבר הייתה הגימטריה השיטה העיקרית לציון מספרים בכתיבה העברית אבל בימינו שימושיה מצומצמים יותר. בעיקר במניית הפסוקים, הפרקים והעמודים בספרי תנ"ך ותלמוד, ובמניין הימים והשנים בתאריך העברי. לצד הגימטריה מתקיים גם מניין אלפביתי פשוט יותר בו לדוגמה האיבר ה-11 הוא כ'.
בכתיבה עברית (הן בכתבי יד והן בדפוסים), כאשר אותיות או מילים מסוימות מכוונות לשמש ספרות עבריות, נוהגים לסמן גרש ' מעל האותיות, כדי להדגיש שזהו ציון של מספרים ולאו דווקא של מילים.
גימטריה בתקופת המקרא
השימוש בערכן המתמטי של אותיות האלפבית העברי (א, ב, ג, ד, ה...) בתור ספרות עבריות על מנת להחליף בכתיבה העברית את תגיות המספרים הלועזיים (1, 2, 3, 4, 5...) כדי לייצג כמויות ומספרים הוא כנראה קדום. לעומת זאת, קשה הרבה יותר להצביע על עדויות ישירות בתוך המקרא עצמו לשימוש בחישובי גימטריה המכמתים את ערכן המתמטי של מילים מן השפה הטבעית, אך מספר חוקרים סוברים כי כבר בזמן המקרא נעשה בגימטריה שימוש. ישראל קנוהל, לדוגמה, איתר תבניות מספריות בשירה המקראית וציין כי "הערכים המספריים [...] שבשירות האלה משקפים, כנראה, ייצוגים מספריים של השם המפורש בדרך של גימטריה". העובדה שאין שימוש גלוי בגימטריה עד התקופה ההלניסטית מלמדת שהאמצעי נשמר, לדבריו, בסוד בקרב המשוררים המקראיים "במשך למעלה מאלף שנה". גימטריה שימשה כבר במסופוטמיה בתקופת המקרא, ולכן, לדברי סטיבן ליברמן: "עלינו להודות כי ייתכן וטכניקות כאלה שימשו בטקסטים מקראיים. האמצעים היו זמינים, ואם הרצון היה קיים, בהחלט היה אפשר להכניס לתנ"ך מסרים נסתרים".
כבר במאה ה-1 לספירה ישנה עדות מפורשת לשימוש בגימטריה, מתוך הברית החדשה (חזון יוחנן 13:18) וכך נכתב שם: "בָּזֹאת חָכְמָה. מִי שֶׁבִּינָה לוֹ יְחַשֵּׁב מִסְפַּר הַחַיָּה כִּי מִסְפַּר אָדָם הוּא וּמִסְפָּרוֹ שֵׁשׁ מֵאוֹת וְשִׁשִּׁים וָשֵׁשׁ", ואפשר כי במקרה ספציפי זה, מטרת המעבר מן השפה הטבעית לייצוג נומרי בגימטריה נועדה להסוואה (הכתיבה הארמית 'נרון קסר' = 666).
גימטריה בספרות התלמודית
הגימטריה כדרך לקבלת רמז להבנת הכתוב וככלי פרשני שולי נמצאת בשימוש בדברי התנאים ובתלמוד במדרשים - באגדה בלבד, אך אין לומדים הלכות מגימטריה (אלא אם כן הן מקובלות במסורת כהלכה למשה מסיני) (חוץ מלעיתים נדירות- נזיר ה א "סתם נזירות 30 יום יהיה בגימטריה תלתין הוה". שבת ע א "דברים הדברים אלה הדברים אלו ל"ט מלאכות שנאמרו למשה בסיני"). בברייתא של ר' אליעזר הגלילי היא נמנית עם הל"ב מידות שהתורה נדרשת בהן באגדה. בפרקי אבות, לעומת זאת, מודגש ערכה השולי של הגימטריה: "ר' אלעזר חסמא אומר: קינין ופתחי נידה הן גופי הלכות, תקופות וגימטריאות - פרפראות לחכמה".
דוגמאות לגימטריה:
שימוש בגימטריה נעשה גם בספרות רבנית בתר-תלמודית, ולהלן דוגמאות אחדות:
אצל רש"י הפרשנות באמצעות גימטריה היא בצמצום, ובפרשנותו לכל התנ"ך יש רק כעשרה מקומות, בהם הוא עושה שימוש בגימטריה. הרמב"ן קבע כי "אין אדם רשאי לדון בחשבון גימטריות ולהוציא מהן [כל] עניין [אשר] עלה בדעתו".
לעומתם רבי יעקב בן אשר בספר פרשנותו לתורה, המכונה "בעל הטורים", עושה שימוש נרחב בגימטריה, ונמצאו בו למעלה מ-600 מקומות, שבהם הוא מפרש באמצעות גימטריה. המחבר מתאר פרשנות זו כ"מעט פרפראות וגימטריות וטעמי המסורות, להמשיך הלב" והיא משמשת כמבוא לפרשנותו המקיפה לתורה. הוא מחדש, כי ניתן להשתמש בגימטריה, גם כאשר יש פער של מספר אחד בין המילים (לדוגמה: משנה = 395 - יהודה הנשיא = 396).
גם המהר"ל מפראג ופרשנים חסידיים השתמשו תדיר בגימטריה.
גימטריה בקבלה
השימוש בגימטריה כחלק מהקבלה החל להתפתח במאה ה-12 ואילך, בהתאם לגישה שהעולם נברא באמצעות צירופים שונים של האלפבית העברי. הגימטריה שימשה כדרך להביא אסמכתא נוספת לחיזוקו של רעיון שיש לו מקורות אחרים, וכאמצעי עזר לזיכרון. שימוש נרחב בגימטריה כדרך לפענח את הכוונות הנסתרות שבתפילה וככלי לפרשנות המקרא מופיע בכתביהם של רבי אלעזר מוורמס ותלמידיו. שימוש נרחב ביותר בגימטריה מופיע בכתביו של רבי אברהם אבולעפיה. דרשה ידועה היא הקשר בין עמלק = ספק = אל אחר = רם (240) שמופיעה בספר "מבוא לחכמת הקבלה".
גרשם שלום, חוקר הקבלה הנודע, מציין:
גימטריה בימינו
יש פרשנים המשתמשים בגימטריה ככלי להבנה והארה של מושגים וטקסטים, כך למשל אחד = 13 = אהבה, או אשה = 306 = דבש. למעשה, עבור רוב הקשרים-לכאורה המוצגים בעזרת גימטריה ניתן למצוא גם קשרים הפוכים לגמרי, ובהם מובנים הסותרים לאותם צירופי אותיות.
בחוגים דתיים משמשת הגימטריה להפיכת מספרה של השנה העברית למילים בעלות משמעות מעודדת. דוגמה לכך מופיעה בתחילת סיפורו של ש"י עגנון, "הסימן" שבה נאמר: "שנת תרפ"ט, שגימטריא שלה נצח ישראל".
שימוש הומוריסטי בגימטריה נעשה בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", שבה הופיעה דמותו של הבבא בובה, פרודיה על דמותו של מקובל, המשתמש בגימטריה למתן פרשנות לאירועים אקטואליים.
שיטות גימטריה נוספות
בנוסף לשיטת הגימטריה הבסיסית, שבה ניתן לכל אות ערך מספרי, התפתחו שיטות גימטריה נוספות, המאפשרות להגיע לשוויונות שאינם נוצרים בשיטה הבסיסית. אחדות מהן מופיעות בספרו של רבי משה קורדובירו, "פרדס רימונים", ובהן:
גימטריה קטנה
צורה נפוצה פחות של שימוש בגימטריה נקראת גימטריה קטנה וקרויה גם חשבון קטן. בגימטריה קטנה, חישוב האותיות אינו לפי סדר עולה לכל הא"ב, אלא במחזור של 1 עד 9. למעשה די להוריד את האפסים מערכי האותיות בחישוב הרגיל. לדוגמה: האות צ' ערכה 90. בגימטריה קטנה יהיה ערכה 9. הדבר שקול לגימטריה מודולו 9, כאשר במקום 0 משתמשים ב-9.
לעוסקים בנומרולוגיה מאפשרת הגימטריה הקטנה לקשר בין הערך הגימטרי של המילים לבין המשמעות הנומרולוגית של התוצאה.
השימוש הנפוץ בגימטריה, אשר בו לא מסכמים את ספרות התוצאה, נקרא בהתאמה, גימטריה גדולה.
איסופספיה
איסופספיה (מיוונית: איסוס משמעו שווה, ופְּסֶפוֹס משמעו חלוק נחל) היא המקבילה היוונית לגימטריה. עד שאומצו באירופה הספרות הודיות-ערביות בעקבות פרסום "ספר החשבונייה" של פיבונאצ'י, רווח השימוש באותיות כאמצעי לכימות מספרי. למשל, ביוון העתיקה סימולי הספרות הגיעו מהאותיות.
גימטריה בערבית
במהלך ימי הביניים אימצו אנשי דת מוסלמים את הגימטריה מן היהודים כשיטה לפירוש הקוראן, והתאימו אותה לאלפבית הערבי. אנשי הדת המוסלמים הצמידו לכל אות ערבית את הערך שניתן למקבילתה האטימולוגית בעברית. כך, האות הערבית ا (אליף, מקבילה לא') קיבלה את הערך 1, ب (בא, מקבילה לב') קיבלה את הערך 2, ج (ג'ים) – 3, د (דאל) – 4, וכן הלאה. סדר האותיות המקובל בערבית שונה במידה ניכרת מהמקובל בעברית, ולפיכך, בניגוד לעברית, אין התאמה בין סידור האותיות המשמש במילונאות הערבית, לבין סידור האותיות הערביות על-פי ערכן בגימטריה. לדוגמה, ארבע האותיות הראשונות באלפבית הערבי הן ا ب ت ث, אך אם נסדר את האותיות הערביות על פי ערכן בגימטריה, יהיו ארבע האותיות הראשונות: ا ب ج د, ואילו ت תבוא לקראת סוף הרשימה, כיוון שהיא מקבילה ל-ת בעברית, וערכה 400.
תוכנה לגימטריה
יש מספר תוכנות שעוזרות למצוא התאמות בגימטריה. בתוכנת האיחזור של פרויקט השו"ת, למשל, יש מודול של חיפוש פסוקים וחלקי פסוקים בתנ"ך שיש להם גימטריה ששווה למחרוזת מסוימת. תוכנה כזו היא כלי עבודה בידי המחפשים רמזי גימטריה בתנ"ך, ומאפשרת להגיע לתוצאה מותאמת לרצון המשתמש. קיימת גם תוכנה בשם "גימטריה", המהווה מחשבון המספק צרופי גימטריה מקבילים ומתעדכן על פי חיפושי הגולשים.
כתר המלכה אדלייד
כתר המלכה אדלייד (באנגלית: Crown of Queen Adelaide) היה כתר הרעיה של אדליידה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, אשתו והמלכה הרעיה של המלך ויליאם הרביעי. בכתר זה נעשה שימוש בעת הכתרת ויליאם כמלך הממלכה המאוחדת ואדלייד כמלכה הרעיה בשנת 1831.
היסטוריה
נהוג באנגליה ובהמשך גם בממלכת בריטניה הגדולה והממלכה המאוחדת להכתיר את המלכה הרעיה במהלך טקס ההכתרה. מאז שלהי המאה ה-17 היה נהוג להכתיר את המלכה הרעיה בכתר מרי ממודנה שנוצר עבור רעייתו של המלך ג'יימס השני - וזאת על אף ביקורת על מצבו הרעוע של הכתר וצורתו התיאטרלית. בשנת 1831 הוחלט שכתר מרי ממודנה אינו מתאים, הוצאו ממנו היהלומים והאבנים היקרות שהיו בו, ומאז מוכתרת כל מלכה רעיה בכתר מיוחד המיוצר עבורה. הראשון שבכתרים אלה היה כתר המלכה אדלייד. לאחריו יוצרו כתרים עבור אלכסנדרה מדנמרק (1902), מרי מטק (1911) ואליזבת בווס-ליון (1937).
תיאור הכתר
על פי המסורת הבריטית, לכתר ארבעה חצאי קשתות היוצאים מבסיס הכתר ונפגשים במרכזו. במקום המפגש נמצא מונד שעליו צלב. המלכה אדלייד התנגדה לנוהג שהיה מקובל עד אותה עת - של שכירת היהלומים עבור טקס ההכתרה, והוצאתם מהכתר לאחר הטקס, ולכן הותקנו בכתר יהלומים שהיו רכושה הפרטי של אדלייד.
בסיום טקס ההכתרה הוצאו היהלומים והוחזרו למלכה, ובתכשיטי הכתר הבריטי נשמר רק בסיס הכתר בלא היהלומים ואבני החן.
צלוליט
צלוליט הוא הצטברות תאי שומן ברקמות שמתחת לעור, תופעה המשווה לו מראה גלי או נקבובי (בדרגות עוצמה שונות). הצלוליט שכיח אצל נשים החל מגיל ההתבגרות בעיקר באזור הירכיים, אך הוא יכול להופיע גם בחלקי גוף אחרים כמו הישבן, המותניים והבטן, וגם אצל גברים בוגרים. מעריכים שתופעה טבעית זו קיימת ב-90% מהנשים ויש לה מרכיב גנטי.
במונח נעשה שימוש החל משנות ה-20 של המאה ה-20, והוא נכנס לשימוש בפרסומים בשפה האנגלית משנות ה-60.
אין נוטים להגדיר את הצלוליט כבעיה רפואית אלא כמאפיין אסתטי פיזיולוגי.
דרמשטאדט
דרמשטאדט (בגרמנית: ; גם דארמשטאדט, דרמשטט, דרמשטאט) היא עיר בגרמניה, במדינת הסן. העיר נמצאת בחלק הדרומי של אזור הריין העיקרי. אוכלוסייתה, נכון ל-2015, מונה 155,353 תושבים. העיר ידועה כמרכז המדע של גרמניה המודרנית הודות לאוניברסיטה המפורסמת שלה.
שם העיר
שמה הראשוני היה דארמונדשטאדט (בגרמנית Darmundestat). בתרגום מגרמנית אפשר לתרגם את שמה הנוכחי של העיר כ"עיר המעיים". ככל הנראה שם זה הגיע לאחר השתבשות השם הראשון, ואין לו קשר היסטורי לעיר. יש המשערים שהעיר נקראת על שם הנחל דרמבאך, שבעבר עבר דרך העיר, אך כנראה השערה זו אינה נכונה, שכן, לפי המקורות, הנחל נקרא על שם העיר.
היסטוריה
המקום עליו יושבת דרמשטאדט היה מיושב החל מהמאה ה-11. העיר דרמשטאדט נוסדה על ידי הרוזנים לבית קצנלנבויגן בשנת 1330. האדמה החולית של אזור דרמשטאדט לא הייתה נוחה לחקלאות, ולכן עד הפיכתה לבירת רוזנות הסן-דרמשטאדט במאה ה-16, האוכלוסייה במקום הייתה דלה. בתקופת רוזני קצנלבויגן, שימשה דרמשטאדט כמקום מושבם השני, ובמקום הייתה טירה קטנה, באותו המקום בו נבנתה בהמשך הטירה הגדולה של דרמשטאדט, הקיימת עד היום. ב-1479 היורש האחרון של משפחת קצנלבויגן מת בלי להשאיר בן זכר, והנחלות שלהם צורפו לרוזנות הסן, תחת שלטון בית הסן. לאחר פיצול הרוזנות ב-1567, הפכה דרמשטאדט לבירת רוזנות הסן-דרמשטאדט, והחל מ-1806 לבירת הדוכסות הגדולה של הסן עד 1918.
לאחר התפטרות ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן בעקבות תוצאות מלחמת העולם הראשונה, הפכה העיר לבירת המדינה העממית הסן שהוקמה על שטחי הדוכסות. לאחר מלחמת העולם השנייה אוחדה המדינה העממית הסן לתוך הסן, ודרמשטאדט איבדה את מעמד הבירה שלה.
במאה ה-19 העיר גדלה באוכלוסין בצורה משמשעותית מ-10,000 בתחילת המאה עד 72,000 בסופה. ב-1877 נוסד בעיר בי"ס למדעים שנהפך עם הזמן לאוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט.
העידן התעשייתי
בתחילת המאה ה-20 הייתה העיר מרכז חשוב לגרסה הגרמנית של אר נובו, עם הקמת מושבת האומנים של דרמשטאדט. ב-2021 הכריז אונסק"ו על מושבת אומנים זו אתר מורשת עולמית. תחרויות אדריכליות שנתיות הובילו את לבניית מבנים רבים, שמייצגים אוצרות ארכיטקטוניות של תקופה זו. כמו כן, במהלך תקופה זו, בשנת 1912 הכימאי אנטון קוליש, שעבד עבור חברת התרופות Merck, היה הראשון, שקיבל את הסם MDMA (אקסטזי). בשנת 1937 השטח המוניציפלי של דרמשטאדט הורחב ונכללו בו הפרוורים של העיר ארהילגין, אברשטאדט. בשנת 1938 מחוז קרייס הופרד מדרמשטאדט מבחינה מינהלית.
דרמשטאדט בגרמניה הנאצית
דרמשטאדט הייתה העיר הראשונה בגרמניה שהכריחה יהודים לסגור את חנויותיהם בתחילת 1933, זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון. במהלך האירוע הראשון, החנויות נסגרו ליום אחד בלבד כדי לאפשר לזקנים ולחולים חיים תקינים לתקופה מסוימת. בשנת 1942 למעלה מ-3,000 יהודים נשלחו למחנה ליביגשולה (Liebigschule), ולאחר מכן גורשו למחנות ריכוז, שם נספו.