cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נורמן פולמר
ועדות ממשלתיות
בתחילת שנת 2007 מונה פולמר כדי להקים מחדש את הוועדה המדעית המייעצת של המחלקה לביטחון המולדת. הוא כיהן כיושב ראש הוועדה עד 1 באוגוסט 2009. והמשיך כחבר בוועדה עד סגירתה בשנת 2011.
ייעוץ לחברות
עד מאי 2008 שימש פולמר כיועץ מדיני הבכיר של המרכז לאסטרטגיות אבטחה ותפעול לחברת General Dynamics במסגרת Information Technology. בעבר החזיק בעמדות דומות עם חברות אנטון, טקמאטיקס, וספקטרום מידע.
מיוני 2008, נעשה יועץ בכיר בחברת Gryphon Technologies, שם הוא תמך בתוכניות בניית ספינות של חיל הים, בפיתוח צוללות וטילים ובעיות אבטחה באינטרנט.
ספרים
פולמר כתב או שיתף פעולה בכתיבת כ-50 ספרים שפורסמו בנושאי חיל הים, התעופה והמודיעין. כולל שמונה מהדורות של Ships and Aircraft of the U.S. Fleet וארבע מהדורות של Guide to the Soviet Navy.
בשנת 1992 פרסם את From the Sea, סקירה אסטרטגית ראשונה לצי ארצות הברית בתקופה שלאחר המלחמה הקרה.
פולמר היה גם מחברם של המהדורות הראשונות של פרסום הצי להבנת התפתחויות הצי הסובייטי, Understanding Soviet Naval Developments ופרסום לצבא ארצות הברית "מדריך על כוחות היבשה הסובייטיים".
ספרו על פרויקט אזוריאן שנכתב ב-2010, על מבצע של סוכנות הביון המרכזית, במציאתה ושלייתה של הצוללת הסובייטית K-129, ששקעה באוקיינוס השקט, נכתב בשיתוף עם מפיק הסרט התיעודי מייקל ג'יי וייט. הספר חשף לראשונה את פרטי הטביעה של צוללת טילים סובייטית באוקיינוס השקט בשנת 1968, ואת המאמצים של סוכנות הביון המרכזית להעלות את הצוללת. כל זאת בכיסוי של כריית מחצבים מהים כיזמה של הווארד יוז.
ספרו DEFCON-2: שנכתב ב-2006, מתאר מצב של עמידה על סף המלחמה הגרעינית וההיבטים הצבאיים של משבר הטילים בקובה בשנת 1962. נכתב בשותפות עם ג'ון ד. גרשם. כן הופק על ידם סרט DEFCON -2 מבוסס על הספר, אשר שודרה לראשונה בערוץ דיסקברי. הסופר טום קלנסי וכתב את ההקדמה לספר והכין את ההקדמה והסוף לסרט. בעקבות ספרו "המרדף אחרי אוקטובר האדומה" רואיין קלנסי למגזין "טיים", וסיפר כי ספריו של פולמר היוו לו מקור עיקרי למידע הטכני בנושא הפעלת צוללות סובייטיות.
ספרים נוספים
רשימה חלקית של הספרים נוספים שכתב בעצמו או בשותפות עם חוקרים אחרים: by Norman Polmar, Thomas A. Brooks, 2019
מאמרים
פולמר כתב כמה מאות מאמרים בנושאים של חיל הים, התעופה והטכנולוגיה, עם קטעים מקבילים ב"ניו יורק טיימס", "וושינגטון פוסט", "לוס אנג'לס טיימס", "טיימס" (לונדון), "סטרדיי איבנינג פוסט", מגזין חיל האוויר האמריקאי, "אייר אינטרנשיונל", חדשות תעופה ימית, סקירת הצוללת, תת-ימי ועוד.
הוא כתב טור קבוע בכתבי העת המקצועיים: מגזין הצי המלכותי הבריטי 1971-1960, USN Institute Proceeding 2015-1978, ומגזין Naval History מ-1997 עד התקופה נוכחית.
הרצאות
בשנים 1997–1998 הייתה לו קתדרה על שם אדמירל רמזי במוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון.
פולמר מרצה על נושאים ימיים, תעופה וטכנולוגיה לארגונים שונים, ביטחוניים, פרטיים וארציים בארצות הברית, ברית המועצות / רוסיה, סין, קנדה, יפן, תאילנד, הפיליפינים, פורטוגל, ישראל, דנמרק, שוודיה ובריטניה. השיחות של פולמר הביאו את הנוכחות הגדולה ביותר באותה תקופה למועדון הפרופלור של ניו יורק, ובמוזיאון מרינרס בניופורט ניוז.
הופעות ברדיו וטלוויזיה
פולמר הוא מרואיין מבוקש ברדיו וטלוויזיה. הוא מתראיין לחדשות רדיו וטלוויזיה הקשורות לאירועים ימיים וצבאיים. אלה כוללים את PBS שעה חדשה בוקר טוב אמריקה. הוא הופיע ביותר מ -30 דוקומנטריים בערוצי דיסקברי, היסטוריה, נשיונל ג'יאוגרפיק, ואחרים.
הרומן היחיד שכתב פולמר, Ship of Gold, בשיתוף עם תומאס ב. אלן, בשנת 1987 הופק לסרט קולנוע באורך מלא.
הוקרה ופרסים
פרסים - במשך השנים זכה פולמר לפרסים רבים הכוללים את:
השכלה וסיורים
מר פולמר נסע הרבה לסיורי לימודים באירופה, ברית המועצות / רוסיה, צפון אפריקה, המזרח התיכון והמזרח הרחוק. הוא ביקר בקובה למחקר וצילומים הקשורים לפרויקט DFCON-2.
משפחה
פולמר נישא לבוורלי ממשפחת רוזנפלד. לזוג נולדו בת ובן.
אם למסורת ואם למקרא
אם למסורת היא דרך פרשנית הגורסת שניתן לדרוש את הפסוקים גם על פי מסורת הכתיב, בעוד המחזיקים בשיטת אם למקרא מפרשים ודורשים את הכתוב בהתבסס על מסורת הקריאה בלבד. שאלת אם למסורת או אם למקרא מצויה במחלוקת אצל תנאים, ובמקומות שונים מזהה התלמוד מחלוקות הלכתיות שונות ככאלו התלויות בשאלת אם למסורת ואם למקרא.
הופעותיה של המחלוקת
אחת הדוגמאות למחלוקת זו מצויה במסכת סנהדרין (דף ד' ע"ב) שם מוצג הכתוב בשמות כג, יז: "שלש פעמים בשנה יראה כל זכורך"; המילה יראה ניתנת לקריאה בשני אופנים: 'יֵרָאה' דהיינו שהזכרים צריכים להיראות לפני הקב"ה, או 'יִרְאה', כלומר, שהזכרים צריכים לראות את המקדש. אם סוברים ש"יש אם למקרא", הרי שאופן הלימוד והדרש הוא לפי איך שנקראת המילה ולא איך שהיא כתובה, דהיינו שהציווי 'יראה'- משמעה חובה להיראות. אך אם סוברים ש"יש אם למסורת", מתייחסים אנו לכתיב, ולכן, כוונת המקרא ל"יראה" משמעה החובה לראות בעיניך. הנפקות הנדונה בסוגיה באשר לפרשנות פסוק זה נוגעת לחובותיו של עיוור באשר למצוות עלייה לרגל.
טאראסק
הטאראסק (tarrasque) הוא מפלצת אגדית הקשורה לסיפורה של מַרְתָּא הקדושה. כמו כן, זהו השם בו כינו הצרפתים ששלטו אז בווייטנאם יצור ימי אגדי שנטען כי חי במימי מפרץ הא לונג.
באגדות
אגדה מספרת כי הטאראסק היה מפלצת ששכנה באזור נרלוק (Nerluc) שבפרובאנס, וזרעה הרס רב באזור. הטאראסק היה סוג של דרקון בעל שש רגליים קצרות, גוף דמוי שור המכוסה בשריון צב, בזנב מקושקש שבקצהו היה עוקץ של עקרב ובעלת ראש של אריה.
נטען שמוצאו של הטאראסק הוא מאזור גלטיה. מלך נרלוק תקף את הטאראסק עם אביריו וקטפולטות, ללא הועיל, עד אשר מַרְתָּא הקדושה הקסימה את המפלצת בעזרת מזמורים ותפילות, והובילה את המפלצת המאולפת חזרה לעיר. התושבים, שנבעתו מהמפלצת, תקפו אותה. המפלצת לא יכלה להתנגד ונהרגה בעיר. אז מַרְתָּא הטיפה לתושבים והמירה רבים מהם לנצרות. תושבי העיר שהתנצרו, בצערם על שעשו למפלצת המאולפת, שינו את שם העיר לטאראסקון.
סיפורו של הטאראסק דומה לסיפור "היפה והחיה" או "קינג קונג". גם כאן אישה הוליכה שולל והחלישה את המפלצת, שנהרגה כשהוחזרה לציוויליזציה.
בכל יום ראשון אחרון של חודש יוני, נערך פסטיבל לזכר הטאראסק וטארטרין, הדמות הראשית בספרו של אלפונס דודה, "טארטרין מטאראסקון".
במשחק "מבוכים ודרקונים"
במשחק מבוכים ודרקונים הטאראסק הוא המפלצת החזקה ביותר, ולמעשה קיימים דיונים בשאלה האם ניתן להרוג טאראסק וההגדרה המילונית שלו במשחק היא בלתי ניתן להבסה. הטאראסק ידוע כמפלצת קלאסית, אחת ויחידה, בעלת מאפיינים פיזיים גבוהים לעומת יכולות מנטליות ירודות במיוחד. הטאראסק אינו מחונן באינטליגנציה גבוהה, אך חמוש בשיניים, טפרים, קרני נגיחה וזנב, כאשר כלי נשקו העיקרי הוא הנשיכה, אשר עוצמתה עולה על כל התקפת נשיכה הקיימת בעולם החי. לאחר נשיכה טאראסק מסוגל לבלוע בשלמות כל יריב בגודל ענק או פיל אפריקני. הטאראסק יכול להפיל אימה על כל יצור אשר מביט בו תוקף או מסתער, ולעיתים הוא מסוגל לרוץ מהר מכל אדם, למרות שמהירותו לרוב נמוכה משל האדם הממוצע. לטאראסק יש יכולת הגנה גבוהה מפני קסם, ולמעשה כל השפעות הקסם שאינן אזוריות (קליעים, קרניים וחרוטים, אך לא כדורי אש או סופות קרח) נהדפות מעורו המלוטש כזכוכית. אם לטאראסק נגרם נזק, הוא לרוב יהיה מסוגל לחדש את איבריו ולרפא מפצעיו. מעבר להכל, לטאראסק יש חושים חדים ביותר.
רהול גנדי
רהול גנדי (Rahul Gandhi, נולד ב-17 ביולי 1970) הוא מדינאי הודי, המכהן כנשיא מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. נמנה עם בני הדור החמישי בשושלת נהרו-גנדי השלטת בפוליטיקה של הודו מאז קבלת עצמאותה בשנת 1947.
ביוגרפיה
סב סבתו, מוטילאל נהרו, עמד פעמיים בראש מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. אבי-סבתו, ג'וואהרלל נהרו, עמד בראש מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי וכיהן כראש ממשלת הודו הראשון. גם סבתו, אינדירה גנדי, ואביו, רג'יב גנדי, עמדו בראש המפלגה וכיהנו בתפקיד ראש ממשלת הודו. אמו, סוניה גנדי (אלמנתו של רג'יב), משמשת כיום כנשיאת המפלגה.
רהול התחנך במוסדות חינוך יוקרתיים בהודו וכן למד באוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 2004 הודיע רהול על כוונתו להתמודד בבחירות לפרלמנט ההודי אשר נערכו במאי אותה שנה. כניסתו של רהול גנדי לפוליטיקה ההודית התפרשה כרצון של מפלגת הקונגרס למשוך את קולות הצעירים בהודו לתמיכה במפלגה. רהול ניצח ברוב גדול ונבחר לפרלמנט. בנוסף לכהונתו כחבר פרלמנט ממלא רהול תפקידים בכירים במפלגת הקונגרס, בעיקר בנשיאות ארגון הצעירים והסטודנטים של המפלגה. רהול טרם נישא. אחותו פְּרִיַנְקָה ודרה, הצעירה ממנו בשנתיים, ומי שנחשבת לדמות היותר כריזמטית והפופולרית במשפחה, סייעה לרהול במהלך מערכות הבחירות בהם התמודד.
פבלו אוטין
פבלו אוטין (נולד ב-22 בנובמבר 1976 בארגנטינה) הוא חוקר, מרצה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ומבקר קולנוע ישראלי. ב-6 בדצמבר 2013 נבחר ליושב ראש הראשון של פורום מבקרי הקולנוע בישראל, ארגון אשר יזם עם מבקרי קולנוע אחרים ונטל חלק בהקמתו במאי 2013.
ביוגרפיה
הוריו מרטה ברינסטיין ואדוארדו אוטין הם אנשי עסקים במקצועם. אמו ממוצא סורי ואשכנזי (יהודים שגרו מספר דורות בשדות ארגנטינה) ואביו ממוצא רוסי-אוקראיני. לפבלו אח אחד, מריאנו (ננו) אוטין, שצעיר ממנו בשלוש שנים ועוסק בשיווק.
בשנת 1996, בגיל 19, עלה אוטין לישראל. הוא למד לתואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ואותו סיים בהצטיינות (2002). בתקופת לימודיו עבד בארכיון הסרטים של החוג, אחר-כך כאסיסטנט של נחמן אינגבר בחוג, ועבד כצלם, עורך ואיש סאונד ב"גלובס TV".
הוא ביים, כתב, הפיק וערך את הסרט הקצר "שותפים" (בכיכובם של שירה ארד, סאלח בכרי וקובי שטמברג), אשר השתתף בתחרות וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-2001, בפסטיבל בהודו ובפסטיבלי הקולנוע הישראלי בניו-יורק, בלוס אנג'לס, במיאמי ובשיקגו.
הוא ביים, כתב, הפיק וערך את הסרט הניסיוני הקצר "דורות: חברה שלי לשעבר", אשר השתתף בפסטיבלים שונים באירופה. הוא לקח שוט של דקה, בו מצולמת חברתו לשעבר (מאוחר יותר חזרו להיות ביחד ואף התחתנו), העתיק אותו מווידאו לווידאו, עשה למעלה מעשרים עותקים ממנו, חיבר עותקים נבחרים זה לזה ועשה סרט שבכל עותק השוט מאבד מאיכותו עד התפוררות מוחלטת של התמונה. הסרט השתתף בפסטיבל סינמד ובפסטיבל אימג' קונטרנטור בצרפת.
התחיל ללמוד לתואר שני באוניברסיטת תל אביב, אבל עבר ללמוד לתואר שני במדיה ותקשורת ב-EGS, EUROPEAN GRADUATE SCHOOL, שווייץ, ואותו סיים בהצטיינות יתרה (2007); נושא התזה שלו היה: "מהו קולנוע?" והוא נעשה בהדרכתו של פרופסור וולפגאנג שירמאכר (Wolfgang Schirmacher). הוא ניסה להגדיר מחדש את הקשר שבין החוויה – האופן בו אנו חווים את הסרט, לבין החשיבה – כיצד אנו חושבים על הסרט. בכך ביקר את התאוריות הקולנועיות המודרניות אשר לטענתו יוצרות נתק בין חוויה לחשיבה. במקביל לתואר השני התחיל לכתוב בעיתונות בתור מבקר וכתב קולנוע בעיתון "גלובס", גילה שהוא נמשך יותר לכתיבה עיתונאית ואקדמית והתמקד בכך.
ספרו "קרחונים בארץ החמסינים" (2008) עוסק בקולנוע הישראלי החדש באמצעות מאמרים ושיחות עם במאים צעירים בולטים.
אוטין עשה דוקטורט בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, על בסיס מלגת נשיא-רקטור, בהדרכת פרופסור יהודה ג'אד נאמן. נושא התזה: "הסכסוך הישראלי-פלסטיני בקולנוע הישראלי של העשור הראשון של המאה ה-21". ב-2014 הוסמך לדוקטור.
ישראל סולובייצ'יק
הרב ישראל סולובייצ'יק (נפטר בתשי"א, 1951) היה רבה של סמולנסק ודיין בבית הדין הרבני ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.
ביוגרפיה
נולד לרב אברהם ברוך סולובייצ'יק, בנו בכורו של רבי יוסף דוב סולובייצ'יק ורבה של סמולנסק. מילא את מקום אביו ברבנות סמולנסק, ואחר כך נסע ליוהנסבורג, דרום אפריקה, שם שימש כדיין בבית הדין הרבני ביוהנסבורג. נפטר בעת ביקורו בניו יורק ט"ו בסיון תשי"א, ונקבר שם.
פבלו אוטין
ביוגרפיה
אוטין מרבה לעסוק בחקר הקולנוע של קוריאה הדרומית, ובמסגרת זו יש לו שתי תזות עיקריות:
ישראל סולובייצ'יק
מגנזי הגר"ח
בשנת תשמ"ט יצא לאור ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, ספר בשם "מגנזי הגר"ח". הספר כולל חידושים שהיו רשומים במחברתו של הרב ישראל סולובייצ'יק, רבי ישראל למד אצל דודו הגר"ח, וכתב משיעוריו. את מחברותיו העביר לרבי יחזקאל אברמסקי שדאג על העתקת המחברות.
מחברות אלו, כוללות חלק גדול מחידושיו של רבי חיים, שנדפסו בספר חידושי הגר"ח (סטנסיל), בנוסח שונה, ולכן מחברי הספר חילקו את הספר לשני חלקים. החלק הראשון הוא החלק שמופיע כבר בחידושי הגר"ח סטנסיל, והחלק השני הוא חידושים שלא הודפסו בחידושי הגר"ח.
פבלו אוטין
ביוגרפיה
אוטין שימש כשופט בתחרות פיפרסקי (פרס הביקורת) בפסטיבלי סרטים בינלאומיים שונים כגון חיפה, סלוניקי, ברלין (Berlinale), בוסן ועוד, והיה מבקר קולנוע בעיתונים "גלובס", "ישראל היום" ו"רייטינג-מעריב".
מאז 2006 אוטין חבר מערכת וכתב קבוע בכתב העת "סינמטק" בהוצאת סינמטק תל אביב. הוא כותב גם באתר "סריטה".
בשנת 2017 פרסם אוטין שני ספרים: שיעורים בקולנוע - שיחות עם יוצרות ויוצרים ישראלים בהוצאת אסיה, ורקוויאם לשלום: ייצוג הסכסוך בקולנוע הישראלי בעקבות אינתיפאדת אל־אקצה בהוצאת ספרא. באותה השנה יצר אוטין עם יובל יפת עבור הבלוג שורה ראשונה  סדרת רשת בת חמישה פרקים המתבססת על ספרו שיעורים בקולנוע - בכל פרק מנתח אוטין אלמנט סגנוני ייחודי של סרט ישראלי חדש.
סטומאה
נפות אסטוניה המרכיבות את ארץ הסטו
רשויות מקומיות הנ"ל מאורגנות באיגוד נפות ארץ הסטו.
מחול באתיופיה
המחול באתיופיה מאופיין ברובו בריקוד אתני הייחודי לכל ישות אתנית במדינה זו. באתיופיה מתגוררות כשמונים ישויות אתניות שונות; "לכל שבט יש את הריקוד האופייני לו, ונדיר שלשבט אחד יהיו מספר ריקודים שונים. ריקוד אחד משמש לתפקידים שונים". מכאן שעושר המחול האתני באתיופיה נובע ממגוון הקבוצות האתניות החיות בה, ולא מכמות הריקודים שיש לקבוצה זו או לאחרת. מאחר שאותו מחול הוא בעל שימושים שונים, ועשוי להתאים לאירועים שונים – שמחות, חתונות וחגיגות לאומיות - ניתן לשנות את מילות השירים המלווים את המחול בהתאם לאירוע, אבל המקצב ומבנה המחול על חומריו התנועתיים נותר זהה.
גביע אפריקה לאומות 2019
גביע אפריקה לאומות 2019 הוא טורניר הכדורגל ה-32 של גביע אפריקה לאומות הטורניר נערך בקיץ 2019, נבחרת אלג'יריה זכתה בטורניר לאחר ניצחון 0-1 על נבחרת סנגל בגמר. מלך השערים של הטורניר היה אודיון איגהלו מניגריה שכבש חמישה שערים.
לראשונה בתולדות הטורניר נערכה אליפות אפריקה בחודשי הקיץ בחודשים יוני - יולי לאחר סיום הליגות באירופה. ההחלטה התקבלה בכינוס ההתאחדות האפריקאית לכדורגל במרוקו שנערכה ביולי 2017.
מחול באתיופיה
ריקוד עם אותנטי
חוקר הפולקלור פליקס הרבורגר (Felix Hoerburger) מבחין בין "ריקודי עם ממקור ראשוני", לבין "ריקוד עם ממקור שניוני". הראשון נחשב ל"אותנטי", מסורתי, קשור לכפר, לחיים הטבעיים; אלא שמרבית החוקרים כיום טוענים שגם המחול הנחשב ל"אותנטי" אינו קפוא על שמריו, אלא משתנה על פני ציר הזמן ומשקף את השינוי בחברה. לפיכך, ה"אותנטי" הוא "אותנטי" לאותו זמן. ב"ריקוד עם ממקור שניוני", יוצר כוריאוגרף שינוי מודע במחול ממקור ראשון כדי להתאימו לצורכי הבמה, לאורך זמן המופע וכדומה.
גביע אפריקה לאומות 2019
שינוי נוסף בטורניר היה שלראשונה בתולדות הטורניר גדלו מספר המשתתפות בטורניר מ-16 נבחרות ל-24 נבחרות. 23 הנבחרות שעלו מטורניר המוקדמות אשר הצטרפו למארחת וחולקו ל-6 בתים בני 4 נבחרות בכל בית.
מחול באתיופיה
ריקוד עם אותנטי
קטגוריה נוספת הוא מחול לבמה, או "מחול יצירתי בן–זמננו", כלומר מחול אמנותי שנוצר על ידי כוריאוגרף כביטוי אישי בהשראה של מחול עממי. נכון להיום, קטגוריה זאת לא קיימת באתיופיה.
גביע אפריקה לאומות 2019
שתי הראשונות בכל בית עלו לשמינית הגמר ואליהן הצטרפו 4 הנבחרות הטובות שבמקום השלישי. מכאן ואילך שיחקו הנבחרות בשיטת "נוק אאוט".
מחול באתיופיה
המחקר על המחול האתיופי
המחקר על המחול האתיופי מועט ביותר והחל ב-1964 בפרויקט משותף של ממשלות אתיופיה והונגריה. המומחים האתיופים שהשתתפו במחקר כללו את דבאלק צגאי (Debalke Tsegaye) ויואל יוהנס (Yoel Yohannes), והמוזיקאים ההונגרים שהשתתפו גיורגי מרטין (György Martin) ובאלינט סרוסי (Bálint Sárosi). המוזיקאי ההונגרי טיבור ואדאסי (Tibor Vadasy) המשיך את המחקר ופרסם ניתוחים של מספר ריקודי עם אתיופים (1970, 1971, 1973), ובהם המחול האמהרי, הטיגרי, הגורגה, וואלו ואורומו.
ב-1974, עם פרוץ המהפכה האתיופית, חוסר השקט הפוליטי הביא להפסקת המחקר והקשר של המחול האתיופי מחוץ למדינה. רק בשנים האחרונות הורחב מאגר תיעוד במצלמת וידאו של ריקודי העמים החיים באתיופיה המצוי בארכיון משרד התרבות האתיופית. הספרות בנושא המחול מועטה ביותר, והמעט הקיים, נכתב על ידי מוזיקאים ולא אנשי מחול. אבדו נגש (Abdu Negash), לשעבר כוריאוגרף התיאטרון הלאומי האתיופי, קיבל הכשרה מקצועית בצעירותו במוסקבה והיה תלמידו של ואדאסי.
גביע אפריקה לאומות 2019
שלב המוקדמות
נבחרת מצרים העפילה למשחקים באופן אוטומטי מתוקף היותה המארחת. לשלב מוקדמות הטורניר נרשמו 51 נבחרות. 45 עלו אוטומטית לשלב הבתים ו-6 המדורגות האחרונות עברו שלב מוקדמות כאשר שלוש המנצחות עלו לשלב הבתים. 48 הנבחרות חולקו ל־12 בתים של 4 קבוצות כאשר שתי הראשונות מעפילות לטורניר.
הגרלת הבתים
הגרלת שלב הבתים נערכה במתחם הפירמידות בגיזה ב־12 באפריל 2019. 24 הנבחרות הוגרלו לשישה בתים של שש קבוצות. לפני ההגרלה הנבחרות חולקו לארבע רמות לפי הדירוג העולמי של פיפ"א מ־4 באפריל 2019.
מחול באתיופיה
המחול וביתא ישראל באתיופיה
ביתא ישראל רקדו את הריקודים של שכניהם, האמהרים והתגרים. מרבית יהודי אתיופיה התגוררו בכפרים בבגמדר, שם יושבים האמהרים, ואימצו את האסכסתה (געז: እሰክሰታ) המאפיינת את המחול של קבוצה זו. האסכסתה קיימת גם בריקודים של קבוצות אתניות נוספות במינונים שונים, אך אצל האמהרים ריקוד הכתפיים הוא לב לבו של המחול. למרות שהאמהרים אינם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר, השפעתה היא דומיננטית באתיופיה, וריקוד הכתפיים האמהרי הפך לריקוד העם המייצג את אתיופיה. יהודים נוספים שישבו בחבל תיגראי אימצו את הריקוד המקומי. מחול זה שונה במבנה ובחומרים התנועתיים שלו מהריקוד האמהרי.
גביע אפריקה לאומות 2019
בית א'
המשחקים שוחקו באצטדיון הבינלאומי קהיר, קהיר, מלבד המשחק האחרון שישוחק באצטדיון ה-30 ביוני, קהיר.
בית ב'
המשחקים שוחקו באצטדיון אלכסנדריה, אלכסנדריה, מלבד המשחק האחרון שישוחק באצטדיון א-סלאם, קהיר.
מחול באתיופיה
המחול וביתא ישראל באתיופיה
היהודים, כשכניהם, רקדו בכפרים בתלבושות לבנות רקומות מסורתיות (שֶמַה) וברגליים יחפות תחת כיפת השמיים, או בתוך סככה שהוקמה לכבוד שמחות. הריקודים המסורתיים, שנלמדו בצפייה, ללא הדרכה, היו פתוחים לכל. גם לימוד המוזיקה נעשה על ידי שמיעה, ללא תווים. האזמרי היה איש המקצוע בתחום, שהיה נודד בין הכפרים, מנגן בכלים מסורתיים, מחבר שירים חדשים והכפריים היו מצטרפים אליו בריקוד ושירה.
גביע אפריקה לאומות 2019
בית ג'
המשחקים שוחקו באצטדיון ה-30 ביוני, קהיר, מלבד המשחק האחרון שישוחק באצטדיון א-סלאם, קהיר.
בית ד'
המשחקים שוחקו באצטדיון א-סלאם, קהיר, מלבד המשחק האחרון שישוחק באצטדיון ה-30 ביוני, קהיר.
מחול באתיופיה
המחול וביתא ישראל באתיופיה
בריקודים האמהרי והתגרי, בדומה לריקודים אתיופים אחרים, קיים איחוד בין מחול, שירה ונגינה. הנגן הוא לא רק צופה, אלא לוקח חלק בריקוד ויכול אף להוביל אותו. בדרך כלל הרקדן הטוב הוא גם הנגן הטוב. הריקודים האמהרי והתגרי נחשבים לריקודים המפותחים יותר באתיופיה, והדבר בא לידי ביטוי בעושר התנועתי של האסכסתה ובהיותם מבוצעים הן בהפרדה בין המינים והן בעירוב בין המינים ובזוגות.
גביע אפריקה לאומות 2019
בית ה'
המשחקים שוחקו באצטדיון סואץ, סואץ, מלבד המשחק האחרון שישוחק באצטדיון אסמאעיליה, אסמאעיליה.
בית ו'
המשחקים שוחקו באצטדיון אסמאעיליה, אסמאעיליה, מלבד המשחק האחרון שישוחק באצטדיון סואץ, סואץ.
מחול באתיופיה
ניתוח האסכסתה
האסכסתה מתרכזת באזורי הכתפיים, שכמות, חזה, צוואר וראש. ניתוח התנועה מגלה עושר מוטיבים של עבודת כתפיים, הנבדלים זה מזה במקצבים, בכיוונים ובאיכויות. באסכסתה נעות הכתפיים בכיוון אנכי (מעלה ומטה); בכיוון אופקי (קדימה ואחורה); ובאלכסון (twist, כאשר אחת קדימה והשנייה אחורה). לפיכך, התנועה יכולה להיות סימטרית, או א-סימטרית. את התנועות המתקדמות הבסיסיות מעבים על ידי יצירת סקאלות דמיוניות של תזוזה, מעין מפת תחנות של הכתפיים בתנועתן.
גביע אפריקה לאומות 2019
דירוג המקום השלישי
בשלב שמינית הגמר ("16 האחרונות") יצטרפו לשני המקומות הראשונים בכל בית גם ארבע הנבחרות שיסיימו במקום השלישי עם המאזן הטוב ביותר, והן ישחקו נגד מנצחות בתים א', ב', ג' ו-ד'. שיבוץ העולות מהמקום השלישי נגד מנצחות הבתים א'-ד' ייקבע לאחר סיום שלב הבתים לפי אחת האפשרויות שבטבלה, בהתאם לארבעת המקומות השלישיים הטובים ביותר:
מחול באתיופיה
ניתוח האסכסתה
באסכסתה ניתן לדמיין שלוש תחנות, שניתן לעבור אותן תוך הדגש או עצירה, במסלול התקדמות אנכי בין מצבן הטבעי של הכתפיים לנקודה האפשרית הגבוהה ביותר, ושתיים המובילות ממצבן הטבעי לנקודה הנמוכה ביותר; עוד ישנן שלוש תחנות אופקיות בדרך קדימה ושתיים נוספות בכיוון ההפוך. המעברים בין התחנות עשויים להיות בקווים ישרים, חצאי מעגל או מעגל שלם, עם או נגד כיוון השעון.
גביע אפריקה לאומות 2019
שלב הנוקאאוט
החל משלב זה במקרה של תוצאת תיקו בתום הזמן החוקי תתקיים הארכה ואם לא תהיה הכרעה בסופה יתקיים דו-קרב פנדלים בכל המשחקים מלבד המשחק על מקומות 3-4 בו לא תתקיים הארכה אלא פנדלים בלבד במקרה של תיקו.
מחול באתיופיה
ניתוח האסכסתה
ניתן להבחין בשתי משפחות של האסכסתה, שהרקדנים משלבים לסירוגין באותו מחול. האחת מורכבת מאלתורים של מוטיבים של תנועת כתפיים העוברות בין שתיים עד שלוש תחנות, שלפחות אחת מהן איננה סמוכה לחברתה. הן קטועות, מהירות ומסתיימות בעצירה חדה. כדי להעצים את תנועת האסכסתה ניתן להוסיף קימור של הגו העליון קדימה ואחורה.
גביע אפריקה לאומות 2019
שלב הנוקאאוט
החל משלב רבע הגמר יעשה שימוש במערכת הVAR ושופטי וידאו.
מחול באתיופיה
דוגמאות למקצבים לאסכסתה
המשפחה הנוספת של אסכסתה מורכבת מתנועה רצופה (בדרך כלל אופקית) של הכתפיים/שכמות בין שתי תחנות הסמוכות זו לזו, תנועה שיוצרת אפקט של רעידות, מעין טרמולו. ניתן לעשות זאת עם שתי הכתפיים יחד, או עם כתף אחת בלבד. דוגמאות למקצבים אופייניים לטרמולו כתפיים/שכמות:
בניגוד לעושר התנועה בחלק העליון של הגוף, התנועה בחלק התחתון של הגוף היא בסיסית ועיקר תפקידה הוא לשאת את הגוף שבחלקו העליון מתבצעת האסכסתה. הידיים פּסיביות, המפרקים כפופים לצדדים והאגודלים מונחים על הכסלים. האסכסתה מלווה בניעות ברכיים (bounces), אותן תזוזות אנכיות קלות בתוך כיפוף הברכיים (plié). גם כאן יש כר נרחב לאלתור. הרגליים מקבילות, צמודות או נתונות בפישוק קל. מעבירים את משקל הגוף מצד לצד, או הרגליים בעמדה רביעית מקבילה (רגל אחת קדימה והשנייה אחורנית) ומעבירים את משקל הגוף קדימה ואחורה. כשהאווירה מתחממת הניעות הופכות לקפיצות ברגליים צמודות, משתיים לשתיים, או מאחת לאחת. הדגש יכול להיות למעלה (upbeat) או למטה (downbeat).
קפיצה עם דגש למטה (האסכסתה מתבצעת על הטריולה):
קפיצה עם דגש למעלה:
בדרך כלל, תנועת ראש מתלווה לריקוד הכתפיים. אופייניות הטיות של ראש קדימה (תוך שילוב תחנה אחת), תזוזה של הראש "הנוסע" לצדדים, קדימה ואחורה, עם או נגד כיוון הכתפיים הרוקדות.
הריקוד האמהרי
להלן תיאור ריקוד האסכסתה האמהרי מתוך צפייה בחתונה בישראל:.
האסכסתה מלווה בנגינה בכלים, כמו הקברו (kebero), תוף שהנגנים מקישים עליו בידיים; המסנקו (Mesenko), מין כינור, תיבת תהודה מעוינת מעץ בעלת מיתר ארוך אחד שמנגנים עליו בעזרת קשת מעץ המחוברת בשיער של זנב סוס; הקראר (Krar), מין נבל קטן ובו שישה מיתרים עשויים מתכת; או חליל (washint) עשוי מקנה חזרן ובו ארבעה חורים. הנגנים יושבים או עומדים מחוץ להתגודדות הרוקדים ונותנים את הקצב הקבוע של 2/4. הנגינה הקצבית מלווה בשירה של זמר או זמרת. השירה עצמה בנויה אנטיפונית על חילופי שאלות ותשובות (זפן, zäfän) בין הזמר הסולן לקבוצה.
הריקוד התגרי
הריקוד התגרי הוא ריקוד של מעגל גדול. הדגש אינו על וירטואוזיות האסכסתה אלא על המעגל המתקדם של המחוללים, שיכול לכלול מאות אנשים. המתופפים הם הכוכבים. הם נכנסים לרחבה עם התיפוף התגרי ומכים על הקאבארוס, תופים גדולים התלויים על שכמם, ומזמינים את הקהל לרקוד. הקצב הוא 3/8. בניגוד למוזיקה במערב, אין דגש על השמינית הראשונה.
הצעד התגרי מורכב משלושה חלקים: צעד קדימה על רגל ימין עם תנופה קלה של הגוף ימינה (שמינית ראשונה), רגל שמאל נצמדת קלות לצד עקב כף רגל ימין (שמינית שנייה), כף רגל שמאל מחליקה מעט קדימה חסרת משקל (שמינית שלישית). חוזרים על אותה תבנית התקדמות, אלא שהפעם מעבירים את המשקל לרגל שמאל ותנופת הגוף הקלה פונה שמאלה.
המעגל מתחיל עם כיוון השעון לימין, ובהמשך מתקדמים לכיוון ההפוך. ההתקדמויות עשויות לחזור על עצמן מספר פעמים וקשורות למוזיקה. בשלב מסוים הרוקדים פונים למרכז המעגל תוך התקדמות לצדדים - ימינה ושמאלה לסירוגין - תוך כדי חצי סיבוב או סיבוב מלא. הרגליים בפיסוק קל ("שנייה מקבילה"), הברכיים רפויות. רגל ימין או שמאל פוסעת הצידה והשנייה מצטרפת ונצמדת אליה, אגב ביצוע אסכסתה מעודנת בקצב. זקנים המתקשים להניע את הכתפיים מניעים את ראשם קדימה ואחורה ושוב חוזרים למעגל בהתקדמות, כאשר סדר ההתקדמות במעגל ניתן לשינוי. ניתן לוותר על חלק מהמורכבות של ההתקדמות הצידה, כמו חצאי הסיבובים, כדי לשנות כיווני התקדמות או התקדמות כשהגב מוביל, ולהשאיר רק את ההתקדמות קדימה וההתקדמות הצידה עם החזית למרכז המעגל.
המתופפים תופסים מקום מרכזי בריקוד זה. הם נמצאים במרכז וממשיכים בחימום האווירה. פסיעותיהם מתחלפות בניעות ברכיים וקפיצות. הם ניתקים קלות מהרצפה וחוזרים אליה בהדגשה כבדה של כיפוף ברכיים. הם מנתרים מרגל לרגל קדימה ואחורה, מתקדמים או מסתובבים על עומדם, קופצים בשתי רגליים ונוחתים על אחת, ואז עוברים לקפיצות גדולות יותר. קפיצות אלה מוכרות מבלט קלאסי, שם הם נקראות sisonne fermé ו-temps levé, כשבמחול האתיופי הן מתבצעות ברגליים מקבילות ללא מהלך הפתיחה (turn out) של הבלט. בהמשך, המתופפים המשולהבים נוטשים את מקומם, מצטרפים אל ההולכים וכאילו מובילים אותם, או שהם פורצים את המעגל וממשיכים לעודד את אנשיו, בעוד הם עצמם מקפצים ומתופפים מחוץ לו.
מקצבים אופייניים:
למרות שמחול המעגל הגדול הוא האופייני ביותר, קיימים בריקוד התגרי ריקודים נוספים. ביניהם למשל, ריקוד לזוגות בשם אסתללי (estalelay). בריקוד זה, יוצרים שתי שורות זו מול זו, מתקרבים, מתרחקים, ויוצרים זוגות ביניהם הרוקדים אסכסתה. מחול נוסף הוא מחול החרבות (siré) שבו גברים רצים קדימה עם החרבות, קופצים ומתווים צורת שמונה עם חרב מעל לראשיהם. ריקוד נוסף הוא ריקוד לזוג בשם Awrus (יונים) שמתאר מאבק בין יונה לעיט ובאופן סמלי מתאר את החיזור של גבר אחר אישה, או מערכת יחסים בין שתי נשים. הצעיף של השמלה המסורתית משמש את הנשים כ"כנפיים".
תיעוד המחול האתיופי בישראל
בשנת 1991 התבקשה ד"ר רות אשל, בזמנו תחקירנית הספרייה הישראלית למחול בבית אריאלה, לתעד את מחול העדה. במשך שלוש שנים תיעדה במצלמת וידאו סופר-8 עשרות אירועים של שמחות, וכן את התנועה המלווה את החיים היומיומיים של העדה. עשרות שעות צילום הועברו לספריה, כולל תיאור וניתוח אירועים.
תולדות המחול האתיופי בישראל
ה"אסקסטה" מאפיינת את המחול של יהודי אתיופיה, ובישראל משמשת מקור גאווה לעדה. בשפתה התנועתית היא שונה מריקודים של עדות ישראל האחרות ומכל מה שהוכר בארץ עד לעליית ביתא ישראל. היא מבוצעת בחתונות, בר מצווה ושמחות. בישראל הוקמו מספר להקות מחול אתיופיות מסורתיות שרובן כבר אינן פועלות. הראשונה בארץ הייתה להקת "מסרת " בנצרת עילית, ובעקבותיה להקות בערים כמו עפולה, לוד, קריית גת, רמלה, צפת ונתניה. בבאר שבע הוקמה להקת "הכוכבים" ובפתח תקווה להקת "התקווה פורחת" וברחובות להקת "צ'לי", בניהולה של דבורה זילברברג. מרבית הלהקות לא האריכו ימים. הרקדנים והמוזיקאים הגיעו לחזרות ממקומות מרוחקים אחרי יום עבודה, וקשה היה להתמיד לאורך זמן בעבודה בהתנדבות. במתנ"סים ובמרכזים קהילתיים קיימות קבוצות נוער וילדים אתיופיות. קבוצת הפולקלור "בהלצ'ין" בניהולו של שלמה אקלה היא הלהקה המסורתית המובילה. להקות "אסכסתה" ו"ביתא" שייסדה רות אשל ניסו ליצור מחול אתיופי עכשווי עם אלמנטים מסורתיים.
קבוצת הפולקלור "בהלצ'ין"
קבוצת הפולקלור "בהלצ'ין" היא הלהקה המוכרת ביותר בתחום השמירה על המסורת. היא נוסדה ב-1996 כחלק ממרכז "בהלצ'ין" (תרבותנו), או בשמו הרשמי "מרכז מורשת יהודי אתיופיה". מנכ"ל העמותה ומנהל הקבוצה הוא שלמה אקלה. קבוצת הפולקלור כוללת חמישה מוזיקאים המנגנים על כלים מסורתיים (מסנקו, 2 קרארו, קאברוס וואשינט), שחקנים מקרב המוזיקאים, זמרים וארבעה רקדנים. הלהקה מופיע במגוון ריקודים אתניים אתיופים מאזורים שונים ובהם אמהרי, תיגרי, אורומו וגוג'אם. במופעים יושבים הנגנים בשורה זה לצד זה מאחורי הבמה, בדרך כלל זמר או שניים שרים בקדמתם, כשאלה מלווים בקבוצת רקדנים. הלהקה סיירה מספר פעמים בחוץ לארץ.
תיאטרון מחול אסקסטה (1995–2005)
הלהקה הוקמה באוניברסיטת חיפה על ידי רות אשל, חוקרת מחול ולשעבר רקדנית כוריאוגרפית, שהייתה מרצה למחול באוניברסיטה. בשנים הראשונות נבנה רפרטואר שכלל את תפילות ביתא ישראל שלימד הקס ירמיהו פקדו מנצרת עילית, וכן ריקודי אסכסתה. בהמשך עברה ההתמקדות לעבודה ניסיונית ביצירת מחול אתיופי עכשווי. מדובר בתהליך ממושך יצירתי של אשל בשיתוף הרקדנים לעיבוי תנועות האסכסתה על ידי ואריאציות תוך שמירת מורשת האסכסתה וכן תנועה טבעית של הבעה אישית.
בשנת 2002 הוזמן לעבוד עם הלהקה אבדו נגאש, כוריאוגרף התיאטרון הלאומי האתיופי, שהעמיד ללהקה מחרוזת ריקודים של קבוצות אתניות באתיופיה. מרבית המוזיקה של הלהקה נוצרה עבורה והיא שילוב של מוזיקה מערבית ואתיופית המבוססת על אלתורים קוליים של רקדנים (דגה חנוך-פדר, אמן צ'ולה, סיסאי מניוואב) עם מלחינים כמו עודד זהבי ודגנית אליקים. מעצבת התלבושות היא נוגה וייס; בתלבושות יש שילוב של גיזרה מערבית עם בדים שהובאו מאתיופיה.
הלהקה נסגרה בשנת 2005 לאחר שינויים פנימיים באוניברסיטה. במהלך עשור נוצר רפרטואר עשיר והלהקה ערכה סיורים רבים בעולם. בין רקדני להקת אסכסתה שהצליחו כאמנים: המוזיקאי והשחקן זנה אדהנני, במאי הסרטים והסטנדאפיסט שמואל ברו ושחקן הקולנוע סירק מסנט.
להקת ביתא
להקת ביתא נוסדה בשנת 2005 על ידי רות אשל עם קומץ רקדנים מלהקת אסכסתה (אמן צ'ולה, דגה חנוך, לוי, סיסאי מניוואב, גילת ביינה, גילה בטואלין ואבי גולה) והיא המשכה של תיאטרון מחול אסכסתה שנסגר באוניברסיטה. הלהקה ממוקמת במתנ"ס נווה יוסף בחיפה בלב שכונה של יוצאי אתיופיה, במטרה לתרום לקהילה ולהיות מועשרת על ידה. מאז התחלפו הרכבי הרקדנים ורפרטואר הלהקה התרחב. כמו באסכסתה, גם בביתא מושם דגש על התהליך היצירתי. הלהקה ערכה מספר סיורים בעולם ובהם באתיופיה. מאז 2010, משמשת מיקה יערי כסגנית של אשל. ללהקה הצטרף צביקה איזקיאס, הרקדן הראשון ממוצא אתיופי שקיבל הכשרה במחול מערבי; כרקדן באנסמבל בת שבע, רקד איזקיאס בעבודות של אוהד נהרין וכוריאוגרפים ידועים נוספים. בביתא הוא חבר בהנהלה, רקדן וכוריאוגרף.
להקת דסטה
להקת דסטה נוסדה בשנת 2008 במרכז הנוער בטירת כרמל, כשיתוף פעולה בין מרכז הנוער, מחלקת נוער, המתנ"ס, היחידה לקידום ושיקום נוער, עמותת היוט לנוער אתיופי והפרויקט הלאומי לעולי אתיופיה. את הלהקה מובילה יוצאת להקת "ביתא" גילה בטואלין, והיא מנוהלת על ידי קובי הזז. בלהקת דסטה (שמחה באמהרית) רוקדים בסגנון אסכסתה, כאשר הייחוד הוא בכך שהרקדנים הם בני נוער. הלהקה הופיעה על במות רבות, בין השאר בסוכה הפתוחה בבית הנשיא ב-2011, ויחד עם סימפונט רעננה במסגרת אירועי "פותחים במה" בטירת כרמל.
סמל ניו מקסיקו
החותם הגדול של מדינת ניו מקסיקו או סמל ניו מקסיקו (באנגלית: Great Seal of the State of New Mexico) הוא סמל מדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית. הסמל אומץ בשנת 1913.
היסטוריה
עם הפיכת ניו מקסיקו למדינה, בשנת 1912, מינה בית המחוקקים של המדינה ועדה מיוחדת במטרה שזו תעצב את החותם הרשמי של המדינה. הוועדה כללה את מושל ניו מקסיקו ויליאם מקדונלד, את התובע הכללי של המדינה, פרנק קלנסי, את נשיא בית המשפט העליון של המדינה קלרנס רוברטס, ואת מזכיר המדינה אנטוניו לוצ'רו. ביוני 1913 הגישה הוועדה את המלצותיה, כשהיא מאמצת את עקרונות חותם טריטוריית ניו מקסיקו, שמקורו בשנת 1851. הסמל שעוצב על ידי ממשלת הטריטוריה זהה לסמל של ימינו למעט התאריך המופיע בו והמוטו, אשר נוסף ביוזמת ויליאם ריטץ', מושל הטריטוריה, בשנת 1882, תוספת שאושרה על ידי בית המחוקקים של הטריטוריה בשנת 1887. ההצעה לסמל המדינה כללה רק הצעה להחלפת התאריך המופיע בו לשנת 1912. הצעה זו אומצה על ידי בית המחוקקים של המדינה בשנת 1913.
תיאור הסמל
בסמל מופיע עיט מקסיקני, האוחז במקורו נחש, ובטפריו קקטוס. מעליו מופיע עיטם לבן-ראש אמריקאי שכנפיו פרושות והוא אוחז בטפריו חצים. בסמל מופיע תאריך ייסוד המדינה - 1912, ומגילת קלף שעליה המוטו בלטינית: "גדל כפי שהולך" (Crescit Eundo). סביב הסמל מופיע הכיתוב, באנגלית: "החותם הגדול של מדינת ניו מקסיקו".
סמל זה משלב בין סמל ארצות הברית בו מופיע העיטם לבן-הראש לבין סמל מקסיקו, ובכך מתאר את ההיסטוריה של המדינה, בה התיישבו מתיישבים ספרדים, עת הייתה הטריטוריה חלק מספרד החדשה, ולאחר מכן חלק ממקסיקו. העיט האוחז במקורו נחש ובטפריו קקטוס מבוסס על המיתוסים האצטקים.
העובדה שהעיטם לבן-הראש האמריקאי גדול מהעיט המקסיקני ונמצא מעליו מסמלת את השליטה האמריקאית בשטח כיום, תוך שמירה על המסורות הקודמות.
סמל זה זהה למעשה לסמל טריטוריית ניו מקסיקו שקדמה למדינה בהבדל אחד - התאריך בסמל הטריטוריה היה 1846, כשהשנה רשומה בספרות רומיות (MDCCCL) - שנת החלת השליטה האמריקאית בטריטוריה. בעת עיצוב סמל המדינה הוחלט לעשות שימוש בספרות ערביות מאחר שהספרות הרומיות ניראו בעיני המחוקקים יומרניות מידי.
מוטו המדינה
מוטו המדינה, המופיע על הסמל -"גדל כפי שהולך" מקורן בשירו של המשורר הרומי בן המאה הראשונה לפנה"ס לוקרטיוס: "על טבע היקום". לוקרטיוס התייחס לרעם שקולו הולך ומתגבר ככל שהוא נע. מוטו זה נבחר על מנת לסמל את הטריטוריה, ונעשה בו שימוש לראשונה בשנת 1882 על ידי מושל הטריטוריה ויליאם ריטץ'. בשנת 1887 בית המחוקקים של הטריטוריה אישר את הוספת המוטו לחותם.
על סף הנצח (ציור)
על סף הנצח או איש מתאבל הוא ציור שמן משנת 1890 שיצר הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך. היצירה נוצרה בסן רמי דה פרובאנס בהתבסס על ליתוגרפיה מוקדמת. ואן גוך השלים את היצירה במאי באותה שנה, כחודשיים לפני מותו.
בשנת 1970, המגזין "raisonné" נתן לו שם חדש - "Worn Out: At Eternity's Gate".
אודות היצירה
הליתוגרפיה התבססה על סקיצה בעיפרון בשם "Worn Out" (מאנגלית: מותש) שנוצרה ב-1882 על סמך דיוקן של וטרן ופנסיונר בשם אדריאנוס ג'ייקובאס זיידרלנד בהאג. ואן גוך הושפע מיצירתו של הברט פון הרקומר שהוצגה בהאקדמיה המלכותית לאמנויות.
במכתביו של ואן גוך, הוא ציין כי ברצונו לעשות מספר סקיצות כדי שהיצירה תצא מוצלחת. ואן גוך ראה ברגעים כאלו, כאשר אדם מביע צער וייאוש, כהוכחה לקיומו של אלוהים ולקיומה של הנצחיות. ב-1998, התאולוגית קט'לין פאוורס אריקסון אמרה כי ואן גוך האמין באלוהים גם ברגעים קשים של צער, והוא ביטא זאת ביצירה זו.
ואן גוך יצר שבע ליתוגרפיות שלאחת מהן ניתן השם על סף הנצח. עותק נוסף זוהה בשנת 2021. ואן גוך יצר עוד שתי סקיצות מאוחרות יותר בדמותה של אישה מתאבלת.
ואן גוך סבל מבעיות נפשיות, במיוחד בשנתיים האחרונות לחייו. ב-1888, הוא אושפז בבית חולים מפני שהוא חתך לעצמו את האוזן, והדיאגנוזה הרשמית של בית החולים בארל שהצייר סבל שיגעון חמור והזיות כלליות. ד"ר פלקיס ריי שטיפל בואן גוך טען שהוא סובל מאפילפסיה נפשית. כיום, אין תמימות דעים מה הייתה מחלתו של ואן גוך. התקף זה גרם לואן גוך לאשפז את עצמו במוסד בסן רמי ממאי 1889 עד מאי 1890. באפריל 1890, הוא כתב לאחיו, תיאו, על מצבו הנפשי הרעוע, אך הוא סיפר כי הוא המשיך לצייר על קנבסים בהסתמך על זיכרונו. ייתכן שעל סף הנצח היא אחת מאותן יצירות שנוצרו על סמך זיכרונו.
בשנת 2018, יצא לאקרנים סרט ביוגרפי על ואן גוך בכיכובו של וילם דפו הנושא שם זהה ליצירה. דפו היה מועמד לפרס האוסקר על תפקידו בסרט זה.
חוסה חואקין טרחוס פרננדס
חייו
נולד לחואן טרחוס קוירוס ואמיליה פרננדס אגילאר. למד כלכלה ומתמטיקה באוניברסיטת קוסטה ריקה. למד כלכלה באוניברסיטת שיקגו ולימודים מתקדמים בבורדו שבצרפת. היה הדיקן בפקולטה למדעי הטבע, וכיהן כפרופסור למתמטיקה וכימיה. במשך שנים רבות היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטה של קוסטה ריקה. בשנת 1950 מונה לחבר הוועדה לרפורמה באוניברסיטאות, ובהמשך נוסדה הפקולטה למדעים ומכתבים, שהפכה לימים לפקולטה למדעי הרוח. פרננדס נבחר לדיקן הפקולטה למדעי הכלכלה בשנת 1952 ונבחר מחדש בשנת 1955 ומונה לסגן רקטור באוניברסיטת קוסטה ריקה בשנת 1956.
ללא כל ניסיון פוליטי קודם התמודד בשנת 1966 לנשיאות קוסטה ריקה, ונבחר כמועמד מטעם מפלגת "האיחוד הלאומי", ברית של מספר מפלגות בקוסטה ריקה.
נפטר בגיל 94 בסן חוסה, בירת קוסטה ריקה.
התקופה הכחולה של פיקאסו
התקופה הכחולה של פיקאסו (1901–1904) הייתה תקופה בחייו של האמן פבלו פיקאסו, במהלכה יצר בעיקר ציורים שהתאפיינו בצבעים כהים וקרים, כמו כחול, ירוק כהה ושחור, המוכרים כצבעים המקנים לציור אווירה עצובה. בציורים אלו צוירו אנשים שעל פניהם הבעה עגומה או אפאטית, לרוב בפוזיציה סגורה ובמצבים אנושים עגומים. סיבות שונות הביאו את האמן לתקופה חשוכה זו, אך שתי סיבות עיקריות לתקופה זו מוכרות לנו:
התקופה הכחולה של פיקאסו הסתיימה כאשר פגש בנערה בשם פרננדה אוליבר. עד מהרה השניים התאהבו וציוריו של פיקאסו החלו להיות עליזים יותר תוך שימוש בצבעים חמים כמו ורוד וכתום. הייתה זו תחילתה של התקופה הוורודה (1904 - 1907). בתקופה זו ציוריו של פיקאסו נעשו מלאי-חיים הרבה יותר. אלמנטים מרכזיים בתקופה הוורודה מתקשרים לאנשי קרקס וחיות.
אנרגומאש
תאגיד המחקר והפיתוח אנרגומאש ע"ש ולנטין פטרוביץ גלושקו (ברוסית: НПО Энергомаш имени академика В.П.Глушко) הוא גוף מחקר, פיתוח וייצור של מנועים רקטיים, משגרי לוויינים וחלליות ורכיבי חלל, הפועל ברוסיה מאז 1929. מטה החברה ממוקם בחימקי שבמוסקבה, ומתקני פיתוח ויצור נמצאים בערים סמרה, פרם וסנקט פטרבורג. החברה מעסיקה היום כ-5,500 עובדים. בשנת 1991 נקרא התאגיד על שם המהנדס הראשי הראשון שלו ולנטין גלושקו, שהיה בראש הצוות הטכני החל משנת 1946.
פרויקטים מרכזיים בתקופת ברית המועצות
ב-1929 הקים המהנדס ולנטי גולושקו את משרד התכנון הניסויי OKB 456, שפעל כגוף תכנון ממשלתי לאורך כל תקופת ברית המועצות, המשרד התמקד בתכנון מנועים רקטיים המונעים בדלקים נוזליים, ששימשו את כלי השיגור לחלל של ברית המועצות. קו המוצרים של אנרגומאש בתקופה זו, כלל מנועים רקטיים למשגרי הלוויינים R-7, פרוטון, סויוז ואנרגיה.
מפעל התעופה של החברה מוקם עוד מלכתחילה בעיר חימקי, שאז הייתה בפאתי העיר מוסקבה. כיום, בשל התפשטות העיר, הוא ממוקם בצפון העיר.
פעילות עכשווית
אנרגומאש ממשיכה בייצור מנועים רקטיים למשגרי לוויינים שונים, חלקם מתקופת ברית המועצות. בד בבד עוסקת החברה בפיתוח מנועים רקטיים מתקדמים וחדשים, שישמשו כטילי העתיד של רוסיה. המנוע החדש ביותר של החברה, RD-191, שימש לשיגור משגר הלוויינים הקוריאני-רוסי נרו-1 KSLV וישמש גם את משגר הלוויינים העתידי של רוסיה, אנגרה.
נוסף לזה, אנרגומאש היא אחת מספקיות המנועים הרוסיים למשגרי החלל "אטלס" האמריקאיים. אנרגומאש משתפת פעולה עם חברות אמריקאיות מאז ה-26 באוקטובר 1992 בעת שנחתם הסכם לשיווק משותף ושיתוף פעולה טכנולוגי ברישיון עם החברות "United Technologies" וחברת "Pratt & Whitney". אנרגומאש פיתחה את מנוע RD-180 שסייע ב-18 שיגורים מוצלחים של משגרי החלל "אטלס-3" ו-"אטלס-5".
אנרגומאש משתפת פעולה, גם כן, עם מכון החלל הדרום קוריאני, ומספקת את הטילים הרקטיים לתוכנית החלל הדרום קוריאנית ונטלה חלק משמעותי בשיגור הלוויין הדרום קוריאני הראשון.
אשר זאב ורנר
הרב אשר זאב ורנר (כ"ז באלול תרנ"ד, ספטמבר 1894 - ז' בטבת ה'תשי"ח, 30 בדצמבר 1957) כיהן כרב בטבריה לאחר פטירתו של הרב משה קליערס בשנים 1934–1958.
קורות חיים
נולד בירושלים לרב שמחה בונם ורנר, דיין בעדה החרדית. אמו הייתה בתו של הרב יהודה לייב קסטלניץ, בן אחותו של האדמו"ר הראשון של חסידות סלונים הרב אברהם וינברג, בעל "יסוד העבודה". סבו היה הרב משה מנחם מנדל ורנר, מקים שכונת בתי ורנר בירושלים. אחיו הוא הרב אברהם ורנר, רבה הראשון של נתניה.
למד בישיבת תורת חיים. בשנת תרע"ב (1912) נישא לבתו של הרב יצחק מתתיהו סנדברג (נכדו של היסוד העבודה וחתנו של הרב מאיר מארים) ובעקבות זאת עבר לטבריה ולמד בישיבת אור תורה אצל דודו (חתן סבו הרב קסטלניץ), הרב משה קליערס, רבה של טבריה, אשר נתן לו סמיכה לרבנות. למרות שנולד בבית בעל זיקה חסידית, הגדיר את ימיו בטבריה כימים בהם הפך ל'חסיד'. לאחר שאשתו נפטרה נישא לבתו של הרב אהרן יוסף לוריא, בעל "עבודת פנים" ומחשובי חסידי סלונים בטבריה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא ברח לאלכסנדריה ומשאזל כספו הוא הפליג לארצות הברית ביחד עם מכר שקיבל הוראה מהאדמו"ר מסלונים, רבי שמואל וינברג, לנסוע לארצות הברית לאסוף כסף עבור החסידים בארץ ישראל. בארצות הברית הוא עסק באיסוף כספים למען יהודי מזרח אירופה שנפגעו קשות במלחמה. לאחר זמן התמנה לרב בארצות הברית. במקביל לעבודתו ברבנות אסף כספים עבור ישיבת אור תורה ובין השאר הקים ארגון "עזרת נשים" שאסף כספים רבים עבור הישיבה. ורנר היה מפורסם במעשי החסד והצדקה שלו.
בשנת תרצ"ג חלה הרב קליערס וביקש שיבוא לטבריה להחליפו. הרב קליערס נפטר בשבט תרצ"ד והרב ורנר חזר לארץ ישראל לאחר חג הפסח ונתמנה לרבה של טבריה וראש ישיבה בישיבת אור תורה על יד העדה החרדית בטבריה. במקביל מינתה קהילת טבריה של הוועד הלאומי את הרב יוחנן זרחי (זופוביץ) לרב העיר. בהמשך, כיהן הרב ורנר ברבנות המאוחדת של טבריה, לצדם של הרב רפאל קוק, שנתמנה בשנת תש"ח לממלא מקומו של הרב זרחי, והרב ועקנין, הרב הספרדי של העיר. הרב רפאל קוק כונה רב העיר טבריה והרב אשר זאב ורנר זכה לתואר אב בית דין בעיר.
הרב ורנר כיהן במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, הביע עמדות מתונות יחסית וספג על כך ביקורת. באמצע שנת 1954 פרש מהמועצה. בשנת 1955 נבחר לרבה של מפלגת פועלי אגודת ישראל במקום הרב מאיר קרליץ.
הרב ורנר נהג להשתתף בחגיגות יום העצמאות והיה מבקש מהאופה בטבריה להכין חלות כי זהו יום חג. הרב ורנר עסק בקבלה והיה מיודד עם הרב יהודה לייב הלוי אשלג. בספרו "בנערינו ובזקינינו" הוא הביע תמיכה בהיתר המכירה לאחר הקמת מדינת ישראל.
מישל דרוקר
מישל דרוקר (בצרפתית: Michel Drucker; נולד ב-12 בספטמבר 1942) הוא עיתונאי, מנחה, מפיק ותסריטאי של תוכניות רדיו וטלוויזיה יהודי-צרפתי.
רקע משפחתי
מישל דרוקר נולד בימי מלחמת העולם השנייה, בעיירה ויר (Vire) במחוז קלבדוס שבצרפת. אביו, אברהם דרוקר, רופא, הוא יליד דוידני על יד צ'רנוביץ, בצפון החבל בוקובינה אז נחלת הכתר האוסטרי במסגרת אימפריה האוסטרו-הונגרית, שעברה אחר כך לידי רומניה וכיום היא חלק מאוקראינה. אמו, לולה שאפלר, נולדה בווינה. שניהם היגרו לצרפת בשנת 1925 וקיבלו אזרחות צרפתית בשנת 1937. האב התיישב כרופא כפרי במחוז קלבדוס, בהתחלה בסן-סבר, אחר כך בוויר. בתקופת משטר וישי נעצר בסן-סבר בעקבות הלשנה, הוחזק בקומפיין ואחר כך במחנה הריכוז דראנסי בו עבד כרופא הראשי של המחנה. הוא הצליח לשרוד ושוחרר אחרי שנתיים, באוגוסט 1944. בשנת 1942 נעצרו אמו (בהריון עם בנה השני, מישל, בבטנה) ואחיו הבכור על ידי קצין גסטפו בתחנת הרכבת של העיר רן. הם ניצלו בזכות התערבותו של האדם שחיכה להם בתחנה (אותו לא הכירה), בשם פייר לֶה לֶה Pierre Le Lay (אביו של התעשיין פטריק לה-לֶה) שטען בפני הקצין שמדובר באשתו ובבנו. אחייניתו היא השחקנית הצרפתייה, לאה דרוקר.
קורות חיים וקריירה תקשורתית
דרוקר החל קריירה עיתונאית בשנת 1965 ככתב ופרשן ספורט ברשות השידור הצרפתית ORTF. בין השנים 1965–1973 הגיש את מדור הספורט של יומן הטלוויזיה ושימש כפרשן רשמי של אירועי כדורגל, לרבות משחקי גביע העולם בכדורגל. אחרי שהפגין יחד עם עיתונאים אחרים בעת האירועים הפוליטיים בצרפת במאי 1968 הורחק זמנית משידורי הספורט, ובהתאם להצעת המפיקה מישל ארנו, החל להנחות תוכניות ארוח ובידור. בשנת 1972 הנחה גם את התוכנית "Sport en fête" (הספורט חוגג) בערוץ הממלכתי ORTF.
למרות שהמשיך לסקר משחקי כדורגל מרכזיים בטלוויזיה עד לשנת 1986, פנה דרוקר יותר ויותר להנחיית תוכניות בידור שונות בטלוויזיה. התפרסם בגישתו הנימוסית, המחוייכת והמתונה ביחס למרואייניו מקרב הידוענים הצרפתיים. עם התוכניות שהנחה נמנות: תוכניות אלה הביאו לו פופולריות רבה. בערוץ RTL (לוקסמבורג) הנחה בין השנים 1974 - 1976 את התוכנית RTL c'est vous" -  RTL" (RTL זה אתם), ואחר כך בין השנים 1976 - 1982 את התוכנית "La Grande Parade" (המצעד הגדול). בין השנים 1983 - 1987 הנחה את "Studio 1" בערוץ Europe 1. החל מספטמבר 1998 הנחה והיה שותף בהפקה של התוכנית "Vivement dimanche" (יום ראשון במצב רוח) כל יום ראשון אחרי הצהרים בערוץ "פראנס 2" - France 2  ו-TV5 Monde.
בנובמבר 2010 חידש את התוכנית "Champs-Élysées" בערוץ France 2.
אשתו היא דני סוואל, שחקנית עבר צרפתייה. לזוג בת מאומצת ילידת הודו-סין. אחיו הבכור, ז'אן דרוקר, היה מבכירי ערוצי הטלוויזיה בארצו. אחיו הצעיר, ז'אק, הוא רופא, מומחה ידוע באפידמיולוגיה ובריאות הציבור. אחייניותיו הן לאה דרוקר, שחקנית, ומארי דרוקר, עיתונאית ואשת טלוויזיה. ב"פראנס 2" וב"פראנס 3" הנחה ערבי השנה החדשה, טקסי פרסי "מולייר" (בתחום התיאטרון) ו"סזאר" (בתחום הקולנוע - ה"אוסקר" הצרפתי), "ויקטואר דה לה מוזיק" (בתחום המוזיקה) והחל משנת 2006 את "Tenue de soirée ("חליפת ערב"). בשנת 2005 הגיש את התוכנית הצרפתים הדגולים ביותר.
בחייו הפרטיים מישל דרוקר אוהב לרכוב על אופניים ולהטיס את מסוקו הפרטי. ניהל יחסי חברות עם הזמר קלוד פרנסואה, שהכניס אותו לסודות במת הבידור, הזמר מישל סרדו היה אורח קבוע בהרבה מתוכניות הטלוויזיה שבהנחייתו, הזמר ז'אן פרה ואחרים.
ברוך דגו
ברוך דגו (נולד ב-28 במרץ 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר. משמש כחבר הנהלת מכבי עירוני אשדוד וכמנהל מקצועי בבית"ר גן יבנה.
ביוגרפיה
דגו נולד באדיס אבבה שבאתיופיה, ובתחילת שנות ה-90 עלה לישראל עם הוריו ואחיו הצעירים. אחיו הצעיר הוא המאמן וכדורגלן העבר מסאי דגו. דגו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של מכבי עירוני אשדוד ולאחר מכן עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. בעונתו האחרונה במועדון שיחק בקבוצה המאוחדת – מועדון ספורט אשדוד.
לאחר שהקפטן אבי נמני הודח ממכבי תל אביב בעקבות עונת האליפות, אוהדים רבים של הקבוצה ראו את מחליפו דגו כאשם בהדחתו וקראו לסילוקו מן הקבוצה. אף על פי שלא שיחק וישב על הספסל פעמים רבות במהלך עונת, הספיק דגו להיות הכובש היחיד של מכבי תל אביב בליגת האלופות, עם ארבעה שערים (ביניהם צמד מול אייאקס אמסטרדם). בעונתו האחרונה במועדון זכה עמה בפעם השלישית בגביע המדינה.
בסופו של דבר, דגו אכן עזב את הקבוצה ועבר ליריבתה העירונית, הפועל תל אביב, בתחילת עונת. כבר במשחקו הראשון בקבוצה כבש את השער הראשון בדרך לניצחון 4–1 על בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש שער בחצי גמר הגביע מול בני סכנין, ותרם לזכייתה של הקבוצה בגביע פעמיים ברציפות. בעונתו השנייה בקבוצה היה שותף דגו להעפלתה של הקבוצה לשלב 32 האחרונות בגביע אופ"א. במשחק הראשון באצטדיון בלומפילד כבש דגו שער בדרך לניצחון 2–1 על גלאזגו ריינג'רס, אך במשחק הגומלין הובסה הקבוצה 0–4 בסקוטלנד והודחה מהמפעל. בעונת כבש שער בניצחון קבוצתו על חטאפה הספרדית, במסגרת שלב הבתים של גביע אופ"א. בעונה זו גם הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה בפעם השלישית ברציפות, אך החטיא את הפנדל המכריע במשחק, וקבוצתו הפסידה את הגביע לבית"ר ירושלים.
לקראת עונת עזב דגו את הפועל תל אביב, לאחר שחוזהו הסתיים, ועבר למכבי נתניה. תוך זמן קצר שוחרר על ידי המאמן לותר מתאוס וחזר למ.ס. אשדוד.
ב-6 בינואר 2010 הושאל דגו, תמורת תשלום של כ-10,000 אירו, לקבוצת נאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, שאותה אימן אז ניר קלינגר. בסוף העונה עבר דגו לקבוצה קפריסאית נוספת, אפולון לימסול והצטרף לאלדו אדורנו איתו הוא שיחק במכבי תל אביב.
ב-7 ביולי 2011 חזר דגו לישראל, וחתם במדי העולה החדשה לליגת העל, הפועל רמת השרון. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש שישה שערים וסייע לה להישאר בליגת העל. ב-10 בדצמבר 2012 שוחרר מהמועדון.
ב-5 בפברואר 2013 חתם דגו בקבוצת הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. לקראת עונת חתם לשנה אחת בהפועל אשקלון, ובתום עונה זו ירד עם הקבוצה לליגה א'. דגו המשיך לשחק בקבוצה בליגה א', ולאחר עונה אחת העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית. בעונת זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו לליגה הלאומית, והעפיל עמה לליגת העל. בעונת שותף ב-17 משחקים, והופעתו האחרונה בליגת העל נערכה ב-5 במרץ 2017, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי תל אביב.
ב-29 ביוני 2017 חזר דגו למכבי עירוני אשדוד מליגה ב', קבוצת נעוריו שהוקמה מחדש, ובכך הפך לשחקן הראשון והיחיד ששיחק במועדון בגלגולו הקודם ובגלגולו הנוכחי.
ב-29 בנובמבר 2017, במקביל לפעילותו ככדורגלן בעירוני אשדוד, מונה דגו למאמן קבוצת הנוער של הפועל אשקלון. בעונת 2018/2019 המשיך לשחק בעירוני אשדוד, ובמקביל שימש כעוזרו של מאמן הקבוצה שי מאור.
ב-25 ביוני 2019 הודיע דגו על פרישה ממשחק פעיל, וב-29 ביולי 2019 מונה לעוזר מאמן מכבי שעריים. במקביל לתפקידו כעוזר מאמן, החליט דגו להמשיך לשחק באופן חובבני, והצטרף לקבוצת בית"ר גן יבנה מליגה ג'.
Whose Bed Have Your Boots Been Under?
(בעברית: מתחת לאיזו מיטה הנחת את המגפיים שלך?) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה השני, The Woman in Me. השיר יצא לאור ב-2 בינואר 1995, כסינגל הראשון מתוך האלבום, וכסינגל הרביעי של טוויין.
ברוך דגו
נבחרת ישראל
ב-4 בספטמבר 1999, כשהוא בן 17 בלבד, ערך דגו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק מול הנבחרת הצעירה של קפריסין במסגרת מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21.
Whose Bed Have Your Boots Been Under?
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-1 במצעד שירי הקאנטרי של קנדה.
ברוך דגו
נבחרת ישראל
בשנת 2000 היה מעורב ב"פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בהפרת תקנון ההתאחדות לכדורגל בכך שבילה עם צעירה ערב משחק הנבחרת. בית הדין של ההתאחדות לכדורגל השעה את דגו לשנתיים מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי, אך הוא זכה לחנינה בינואר 2002, ובסך הכל רשם 12 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, בהן כבש שני שערים.
Whose Bed Have Your Boots Been Under?
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין, ביחד עם רוברט ג'ון "מאט" לאנג. באוגוסט 1995, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לשיר את תואר הזהב, על מכירות של 500,000 עותקים בארצות הברית בלבד.
ברוך דגו
נבחרת ישראל
ב-12 בפברואר 2003 ערך דגו את הופעות הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת ארמניה. בסך הכל רשם דגו שתי הופעות במדי הנבחרת, האחרונה ב-5 במרץ 2003, במשחק ידידות מול נבחרת מולדובה.
מחוץ למגרש
בשנת 2006 כיכב דגו בסרטון תדמית למען העולים מאתיופיה, במסגרת קמפיין משותף של משרד הקליטה והסוכנות היהודית.
Whose Bed Have Your Boots Been Under?
רקע וכתיבה
מגזין הבילבורד סקר את השיר בחיוב, תוך שציין שיש לו "טוויסט מעניין".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי ג'ון דר וצולם בסנטה אינז, קליפורניה שבארצות הברית. הקליפ צולם ב-19 בדצמבר וב-21 בדצמבר 1994 ופורסם ב-2 בינואר 1995. בקליפ ניתן לראות את טוויין, כשהיא לובשת שמלה אדומה.
בית כנסת החסידה הלבנה
בית כנסת החסידה הלבנה (בגרמנית: Synagoge zum Weißen Storch) נוסד במאה ה-19 בברסלאו, כיום ורוצלב שבפולין. בניין בית הכנסת נחנך מחדש בשנת 2010, לאחר שיפוץ מקיף שנמשך עשר שנים. בית הכנסת משמש כמרכז דתי ותרבותי של הקהילה היהודית המקומית, תחת חסותו של איחוד הקהילות היהודיות בפולין. זהו בית הכנסת היחיד בוורוצלב אשר שרד לאחר השואה.
היסטוריה
בניין בית הכנסת נחנך בשנת 1829, עוד בעת שהעיר הייתה ידועה בשם ברסלאו והייתה חלק מממלכת פרוסיה. המבנה בן שלוש קומות, בסגנון ניאו קלאסי, תוכנן על ידי האדריכל קרל פרדיננד לנגהנס (1781-1869).לנגהנס היה מן הבולטים באדריכלי שלזיה במאה ה-19 ותכנן תיאטראות רבים ברחבי גרמניה. בברסלאו הוא תכנן אף את בית האופרה. העיצוב הפנימי המקורי של המבנה, אשר איננו קיים עוד, תוכנן על ידי הצייר רפאל בלאו (1771–1836) ובנו הרמן בלאו (1804–1850). שמו של בית הכנסת זהה לשמו של פונדק אשר בעבר עמד באותו האתר.
במהלך ליל הבדולח פנים המבנה נהרס על ידי האס אה, אשר אף קרעו את ספרי התורה בארון הקודש. באותו לילה נשרף עד היסוד אף בית כנסת חדש, אשר שימש את הקהילה הנאולוגית בעיר. בית כנסת החסידה הלבנה נמלט מגורל דומה כיוון שהיה ממוקם קרוב למבנים אחרים והפורעים היו מודאגים כי האש תתפשט למבנים סמוכים בבעלות לא יהודית.
לאחר ליל הבדולח בית הכנסת שופץ על ידי הקהילה היהודית ושימש יהודים מכל הזרמים עד לשנת 1943. באותה שנה השתלטו הנאצים על הבניין והפכו אותו למחסן רכוש יהודי שהוחרם. בעת שתושבי הקהילה היהודית בעיר נאספו ונשלחו למחנות השמדה, שימש חצר בית הכנסת כנקודת איסוף באופן דומה לאומשלאגפלאץ בוורשה.
לאחר המלחמה השיבו שלטונות העיר ורוצלב את המבנה לידי הקהילה היהודית החדשה בעיר. הבניין שימש כבית תפילה ומרכז קהילתי וסבל מתקצוב מועט והתנכלויות נישנות של גורמים אנטישמיים בעיר, אשר פעלו ככל הנראה בשליחות המשטר הקומוניסטי. שנים ספורות לאחר אירועי מרץ 1968 בפולין, במהלכם התנהל מסע הסתה אנטישמי בחסות השלטון, עזבו רוב יהודי העיר את פולין והפעילות בבית הכנסת פסקה.