cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרל אונורה
מאז 1991, הוא דיווח מכל רחבי אירופה ודרום אמריקה, בילה שלוש שנים ככתב בבואנוס איירס. עבודתו הופיעה בפרסומים כולל האקונומיסט, אובזרבר, אמריקן וויי, נשיונל פוסט, גלוב אנד מייל, יוסטון כרוניקל והמיאמי הראלד. הוא הופיע ב- Fox and Friends וב"דניס מילר" והיה הנושא של כתבות שונות בניוזוויק.
גישת החוזקות
האינטליגנציות המרובות של גרדנר
ככלי לזיהוי חוזקות ניתן להזמין את האדם לסמן את שתי האינטליגנציות החזקות שלו. גם כאן, מומלץ לאפשר להורים, חברים, משפחה לעזור לאדם לזהות את חוזקותיו.
קרל אונורה
כיום הוא עובד ומתגורר בלונדון עם אשתו מירנדה פראנס ושני ילדיהם.
גישת החוזקות
מודל מנוע הצמיחה
מודל אימוני הנובע מעולם הפסיכולוגיה התעסוקתית מודל זה בא להרחיב את מושג החוזקות. חוזקות האדם יכולות לנבוע משלושה מעגלים עיקריים של חייו: מיכולותיו, משמע הכישורים העיקריים הקיימים בו. מנטיותיו, משמע הדברים אשר באמת מעניינים אותו. מערכיו, משמע העקרונות אשר מנחים אותו במהלך חייו. כך, אדם בעל חוזקה של חוש הומור: יש לו יכולת להצחיק אחרים, יש לו עניין במצבים של הומור. כאשר אנו רוצים לעזור לאדם לזהות את חוזקותיו ולפעול עמם, אנו מזמינים אותו לאפיין את עצמו בכל אחד ממעגלי חיים אלו. לאחר שאפיין כל אחד מהמעגלים בנפרד, נעזור לו למצוא את המשותף. השאלה המרכזית תהיה: מה משותף לכישורים, לנטיות ולערכים שלך? נקודת המפגש של שלושת המעגלים מהווה את מנוע הצמיחה של האדם: זהו התחום שבו ניתן להתקדם באופן מיטבי, לפרוח ולהתפתח. זהו המקום בו כדאי לאדם להשקיע את עיקר מרצו ומשאביו.
קרל אונורה
ספריו
2004 - בשבח האיטיות. (In Praise of Slowness), עוקב אחר ההיסטוריה של מערכת היחסים של בני אדם עם זמן, יעילות ומהירות וההשלכות. הוא מתאר 'תנועות איטיות' שזכו לתשומת לב בהקשרים שונים, כמו בעבודה, בבית ובתי ספר.
גישת החוזקות
יישום חוזקות בעבודה
כיום מגמת החוזקות נמצאת בכל מקום: בעולם החברות והתאגידים העסקיים, בשירות הציבורי, בכלכלה ובחינוך, בתחום הדת וביוזמות לגמילות חסדים - המגמה חדרה לכל התחומים הללו ומשפיעה על כולם.
קרל אונורה
ספריו
2008 - תחת לחץ: הצלת ילדינו מתרבות ההיפר-הורות (Under Pressure: Rescuing Our Children from the Culture of Hyper-Parenting), חוקר אונורה את הסכנות הפוטנציאליות של הורים המנהלים את ילדיהם יותר מידי.
גישת החוזקות
יישום חוזקות בעבודה
פיטר דרוקר התבסס על התיאוריות הכלכליות מן המאה השמונה-עשרה של דייוויד ריקרדו וכתב שהחברות התחרותיות ביותר, בדיוק כמו המדינות התחרותיות, "מאחדות את החוזקות שלהן ועושות בהן שימוש כך שלחולשות שלהן אין השפעה".
קרל אונורה
ספריו
2013 - התיקון האיטי: פתרו בעיות, עבדו בצורה חכמה יותר וחיו טוב יותר בעולם מהיר (The Slow Fix: Solve Problems, Work Smarter and Live Better in a Fast World). בו מטיל אונורה ספק בשימוש הנפוץ בתיקונים מהירים לטווח קצר וטוען שתיקונים איטיים מסוגלים לספק יותר דרכים ארוכות טווח לטיפול בבעיות מורכבות.
גישת החוזקות
יישום חוזקות בעבודה
שימוש בחוזקות במקומות העבודה יכול לבוא לידי ביטוי במיון העובדים לפי הכישרונות והחוזקות שלהם, בשימוש בחוזקות ככלי ניהולי ועוד.
קרל אונורה
ספריו
2018 - סיימון ושוסטר את בולדר: להפיק את המרב מהחיים הארוכים שלנו (Simon & Schuster את Bolder: Making the most of our long lifes)
גישת החוזקות
יישום חוזקות בעבודה
מרקוס בקינגהאם מגדיר שישה שלבים שיש לבצעם במשך שישה שבועות על מנת להיות מכוון חוזקות במקום עבודתך:
תפר כנפת הלסת התחתונה
תֶּפֶר כַּנְפַת הַלֶּסֶת הַתַּחְתּוֹנָה (באנגלית: Pterygomandibular raphe) הוא תפר (Raphe) ורצועה המחברים בין קצו של אונקל הכנפה (Pterygoid hamulus) לבין צידה הפנימי של הלסת התחתונה בקו הטוחנות ועצם הלשון. הוא נוצר מאיחודם של שריר סוגר הלוע העליון ושריר המחצצר.
מוחמד אל-מהדי
מוחמד אל-מהדי (בערבית: محمد بن الحسن المهدي) היה האימאם השיעי השנים-עשר אשר נעלם במאה ה-9. לפי אמונת הזרם העיקרי של השיעה, מוחמד אל-מהדי הוא המשיח שיגאל את העולם באחרית הימים.
תולדות חייו
בשנת 874 (260 להג'רה), כשהיה בן חמש, נפטר אביו, ומוחמד הילד הפך לאמאם השנים-עשר, האחרון בשרשרת האמאמים. אז התחילה תקופת "ההיעלמות הקטנה" (אל-ע'יבה א-צע'רא) שלו, שנמשכה כשבעים שנה, עד שנת 940 (329 להג'רה). במהלך תקופה זו, היו לאמאם השנים-עשר אנשי קשר או מתווכים שקישרו בינו ובין הקהילה השיעית. בסוף תקופה זו קיבל המתווך האחרון מכתב מן האמאם השנים-עשר בו כתב כי מעתה והלאה, ועד סוף הימים, אף אחד לא יראה את האמאם הנעלם, לא יהיה מתווך שלו, ומי שמכריז על עצמו ככזה הוא מתחזה ונוכל. מנקודה זו נכנס האמאם השנים-עשר ל"היעלמות הגדולה" (אל-ע'יבה אל-כברא), הנמשכת מאז ועד אחרית הימים.
אחרית הימים
בבוא העת, יופיע האמאם הנעלם ממקום מושבו הנסתר ויגאל את המוסלמים ויושיע אותם. מועד חזרתו של האמאם הנעלם אינו ידוע, ואף אסור לנסות ולנחשו. למרות זאת, הספרות השיעית משופעת בתיאורים על האותות המלווים את חזרתו: תחילה ישררו רוע ועריצות בכל מקום, הבערות תגבר על החכמה והידע והאנשים יכפרו באל. אויבו הגדול של האמאם הנעלם הוא א-סופיאני, שיוביל צבא מתנגדים. תישמע קריאה גדולה משמיים, שתזעזע את העולם כולו. האמאם המהדי יעמוד בראש צבאות המוסלמים הנאמנים כנגד המתנגדים ויכניע אותם. אל המהדי יתלוו אז כמה דמויות מופת מראשית האסלאם שיחזרו לחיים. ניצחון המהדי ישליט את דת האמת ברחבי העולם.
Back in the U.S.S.R
.Back in the U.S.S.R הוא שיר בסגנון רוק כבד של להקת הביטלס מהאלבום The Beatles (האלבום הלבן) שיצא ב-1968. השיר נכתב על ידי פול מקרטני אך הקרדיט ניתן גם לג'ון לנון. השיר מוביל ברצף לשיר הבא באלבום Dear Prudence. השיר נפתח בצליל של מטוס של חברת התעופה הבריטית BOAC שטס בחזרה לברית המועצות ממיאמי ביץ' שבארצות הברית. מקרטני כתב את השיר בזמן שהותם של הביטלס ברישיקש, הודו. מתופף הלהקה, רינגו סטאר, לא משתתף בשיר, פול מקרטני החליף אותו על התופים. השיר נכתב כמחווה לשיר של צ'אק ברי "Back in the U.S.A" ולשיר של הביץ' בויז "California Girls". במילים, המספר מבטא את ההקלה שלו בשובו הביתה לברית המועצות, הביטלס הקליטו את השיר כשלושה חלקים אחרי עזיבתו הפתאומית של רינגו סטאר באופן זמני, מתוך מחאה על הביקורת של מקרטני על תיפופו בשיר ועל המתחים שאפיינו את המפגשים לאלבום. השיר גם יצא כסינגל בסקנדינביה.
Born This Way: The Remix
Born This Way: The Remix (בעברית: נולד/ה ככה: הרמיקס) הוא אלבום הרמיקס השני של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא. האלבום יצא לאור ב-18 בנובמבר 2011 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
Back in the U.S.S.R
רקע והשראה
פול מקרטני החל לכתוב את השיר בתור "I'm Backing the UK" בהשראת הקמפיין "I'm Backing Britain", שזכה לתמיכה לאומית רחבה בינואר 1968, חודש לפני שהביטלס עזבו להודו כדי לבצע קורס במדיטציה טרנסצנדנטלית. על פי הסופר איאן מקדונלד, מקרטני שינה את השם ל"-"I'm Backing the USSR", ולאחר מכן, על פי הלהיט של צ'אק ברי משנת 1959 "Back in the U.S.A.", הגיע לשם של השיר. דונובן, הזמר-כותב הסקוטי, שהצטרף לביטלס בהודו, אמר כי "Back in the U.S.S.R." היה אחד "הקטעים הקטנים והמצחיקים" שמקרטני ניגן בדרך כלל באשראם, והוסיף כי "כמובן, הבלדות המלודיות פשוט נשפכו ממנו".
Born This Way: The Remix
באלבום נמצאים רמיקסים לשיריה מאלבום האולפן השני שלה, Born This Way. האלבום גם נכלל גם במארז Born This Way: The Collection, שיצא בו זמנית עם האלבום עצמו שכולל את 17 רצועת הרמיקסים, את אלבומה השני Born This Way, ואת הדי וי די הרשמי של סיבוב ההופעות הקודם שלה בשם, "Lady Gaga Presents the Monster Ball Tour: At Madison Square Garden". מבחינה מוזיקלית האלבום הוא טכנו דאנס אלקטרוני עם השפעות של סינת'פופ שמתייחס לסגנון המוזיקה של אירופה משנות השישים ומוזיקת דאבסטפ בתוך ההרכב.
מבקרי המוזיקה נתנו לאלבום ביקורות מעורבות ביציאתו, עם תלונות כלליות על כך שיציאתו הייתה מיותרת. למרות זאת רובם שיבחו אותו ובעיקר את הסינגלים של האמנים טווין שאדו, דה ויקנד, גונה אלג'י. במטֵקריטיק נתנו לאלבום כ-57 נקודות מתוך 100. מסחרית, האלבום לא נחל הצלחה רבה ונכנס לעשרה מצעדים שונים בסך הכל. המיקום הגבוה ביותר שלו היה ביפן כאשר נכנס לעשרים המובילים בזמן שבארצות הברית, לא הצליח להיכנס אל תוך 100 הראשונים בבילבורד 200.
רקע
הרמיקסים באלבום כוללים בעיקר מוזיקאי טכנו כמו סולטן אנד נד שפרד, ומפיקי אלקטרופופ כמו גולדפראפ ומטרונומיה. הרמיקס הראשון שיצא היה רמיקס של טווין שאדו לשיר "Born This Way", במרץ 2011. בעקבות זאת יצא רמיקס לשיר "Judas", של גולדפראפ בחודש מאי שיצא גם לערוצה הרשמי של גאגא ב-YouTube וקיבל מעל 1.9 מיליון צפיות. הרמיקס של ווילד ביסטס לשיר "Yoü and I", יצא באוגוסט 2011. הרמיקס לשיר "Marry the Night", של דה ויקנד ואילנגלו יצא כרמיקס האחרון.
ביקורת
לאחר שחרורו האלבום קיבל ביקורות מעורבות. באתר מטֵקריטיק, הוא קיבל כ-57 נקודות מתוך 100. ג'ייסון ליפשולץ מבילבורד ציין כי לדעתו "לא המציא שום דבר חדש במונחים של הרכב רמיקסים, אלא נותן לאמנים מוכרים פחות פלטפורמה להתעסק עם תוכניות פופ מורכבות" והוסיף "האלבום הוא שדרה נהדרת עבור אוהדים לעכל גרסאות חדשות של שיריהם האהובים השנה, כמו גם לגלות אמנים שמנסים לשלוט על הקהל כמו גאגא כל כך עושה".
מבקר המוזיקה סטיבן תומאס ארלוויין מהאתר AllMusic, נתן לאלבום שלושה כוכבים מתוך חמישה ואמר "כמה מהרמיקסים מסמנים חירות רבה, האלבום הוא יותר בשביל מעריציה של גאגא המפלצות הקטנות אשר מעריכים כול מתנה קטנה שהיא עושה למענן, אבל היא גם מציגה דמיון מספיק כדי לפנות לאותם המאזינים שאינם נופלים לאף מחנה והם רק מחפשים קצת ריקוד אלסטי כהה".
הארלי בראון מהמגזין "Consequence of Sound" אמר על האלבום "בדיוק בזמן לעונת החגים, יש משהו עבור כולם, Born This Way: The Remix וכן, שלא כמו אלבומי רמיקס רבים שמציעים שיר אחד שוב ושוב, הרמיקס הזה כולל רשימת שירים מגוונת שתתאים לרשימה המלאה של רמיקסים". ג'ודי רוזן מהמגזין רולינג סטון, אמרה כי היא "תוהה מדוע האלבום יצא מלכתחילה" עם זאת היא הוסיפה כי " יש בו רגעים טובים". מבקר מהאתר Slant Magazine נתן לאלבום 2 כוכבים מ-5 אך אמר כי "יש רגעים שאני נהנה ממנו".
ג'יימס סילק בקינגהאם
ג'יימס סילק בקינגהאם (באנגלית: James Silk Buckingham , 25 באוגוסט 1786 – 30 ביוני 1855) היה סופר אנגלי ותייר שכתב ספרי מסעות על סיוריו במזרח התיכון.
Born This Way: The Remix
מסחר
בבריטניה האלבום נכנס לראשונה למקום ה-77 במצעד האלבומים הבריטי ב-12 בדצמבר 2011. ביפן האלבום מכר כ-12,120 עותקים בשבועו הראשון והגיע למקום ה-14 במצעד האלבומים היפני. בשבועו השני במצעד האלבום נפל למקום ה-19 לאחר שמכר רק כ-6,650 עותקים. האלבום גם הוכתר כמעמד זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות של יפן לאחר שמכר מעל 100,000 עותקים במדינה.
ג'יימס סילק בקינגהאם
בקינגהאם נולד בפלשינג שבמחוז קורנוול בדרום מערב אנגליה. הוא היה בנו של חקלאי שלא זכה להשכלה רבה. בצעירותו הוא עבד כספן בים, בשנת 1797 הוא נלכד על ידי הצרפתים והוחזק כשבוי בגליסיה שבצפון ספרד. בסוף שנת 1815 יצא למסע למזרח התיכון. הוא תיעד את מסעו בפרטי פרטים ביומן מסע יומיומי, בו תיאר בכל יום מקומות אותם עבר ופגישותיו עם אנשים. במסעו זה נסע ממצרים ללבנון, עבר בצור, עכו, נצרת, הר תבור, הכרמל, דור, קיסריה, יפו, רמלה, ירושלים, בית לחם, בריכות שלמה, יריחו, נהר הירדן, הבשן, ג'רש, טבריה, שומרון ועוד. את יומן המסע פרסם בספרו "Travels in Palestine" שיצא לאור בשנת 1821. בשנת 1825 פרסם ספר נוסף בשם "Travels Among the Arab Tribes" המתחיל במסעו מנצרת לעמק הירדן, ורובו עוסק במסעותיו בעבר הירדן ובסוריה.
לאחר שנות נדודים רבות התיישב בהודו שם ייסד בשנת 1818 כתב עת בשם "Calcutta Journal". בתחילה כתב העת הצליח, אבל לאחר שפרסם בשנת 1823 ביקורת בוטה על חברת הודו המזרחית הבריטית הוא גורש מהודו וסולק מהעיתון על ידי המושל בפועל של הודו. המקרה שלו הובא לבוררות בשנת 1834 בפני ועדה של הבית התחתון, והוא זכה לגימלה של 500 ליש"ט לשנה מהחברה.
Born This Way: The Remix
מסחר
בארצות הברית האלבום לא קיבל הצלחה ונכנס לראשונה על מחוץ ל-100 האלבומים המובילים במצעד הבילבורד 200, במקום ה-105 בזמן שהגיע למיקום השלישי במצעד אלבומי הדאנס\אלקטרונים. נכון לחודש אפריל 2016, האלבום מכר מעל 62,000 עותקים בארצות הברית. האלבום נכנס למאה האלבומים המובילים במדינות נוספות כגון, ספרד, איטליה, צרפת, יוון, קנדה, ואוסטרליה.
ג'יימס סילק בקינגהאם
בשנת 1824 לאחר שחזר לאנגליה, הוא ייסד את כתב העת "Oriental Herald and Colonial Review" שיצא לאור עד שנת 1829. בשנת 1828 ייסד כתב עת נוסף בשם "Athenaeum", אותו מכר לאחר שבועות ספורים לסופר ג'ון סטרלינג. בין השנים 1832–1837 ייצג את מחוז שפילד בפרלמנט, שם פעל בנושא רפורמות סוציאליות, כגון הפסקת הלקאה בצבא, ביטול חוקי הדגן ועוד.
הוא הרבה לטייל באירופה, אמריקה ובמזרח וכתב ספרי מסעות רבים. בשנת 1851 הוכרה עבודתו על ידי הממשלה הבריטית והוא זכה לגמלה של 200 ליש"ט לשנה.
בעת שנפטר בשנת 1855 הוא היה באמצעה של כתיבת האוטוביוגרפיה שלו, הוא הספיק להשלים שני כרכים מתוך ארבעה מתוכננים. כרכים אלה פורסמו בשנת 1855.
יעקב ויינברג
חייו
ויינברג נולד באודסה, שבאוקראינה, למשפחה מן המעמד הבינוני. אביו, וולף (זאב), היה סוחר, שמת כשיעקב היה בן 12. יעקב כתב חיבור נוגע ללב על הליכתו לבית הכנסת לאמור קדיש לזכר אביו. הוא כתב, שכמי שגדל בבית שאינו שומר מצוות, לא הכיר את צלילי השפה העברית בתפילה, אבל המוזיקה של השפה ומקצבי התפילה משכו את לבו. בכך ניצת בו העניין בדת היהודית ובמוזיקה היהודית.
בין השנים 1912 ל-1916 יצא ויינברג למסעות קונצרטים ברחבי רוסיה כפסנתרן סולן ועם אמיל רוזנוב בדואו פסנתרים. הוא עיבד יצירות של רחמנינוב ליצירה לשני פסנתרים בשם "רחמניאנה". היצירה יצאה לאור ובוצעה על ידי ויינברג ורוזנוב. היה לו עניין רב גם בשימור המלודיות והסולמות הייחודיים של נעימות העם היהודיות, דתיות וחילוניות כאחת. ב-1908, כשיואל אנגל ייסד עם לאזאר סאמינסקי ואחרים את החברה למוזיקה עממית יהודית בסנקט פטרבורג, ייסדו יעקב ויינברג ועמיתיו את הסניף המוסקבאי של חברה זו. אחר חזר לאודסה, שם לימד בקונסרבטוריון למוזיקה של אודסה.
בראשית המהפכה הבולשביקית, נכלא ויינברג לחודשיים. בשנת 1922 ברח עם אשתו תרזה (לשעבר ברנשטיין) ובנם היחיד ולטר לארץ ישראל. כאן חיבר את האופרה העברית הראשונה, "החלוץ". היצירה זכתה בפרס ראשון בתחרות הלחנה בינלאומית, בחסות חגיגות מאה חמישים שנה לפילדלפיה. האופרה הוצגה בירושלים באפריל 1925. ויינברג לימד נגינה בפסנתר. בין תלמידיו היה הפסנתרן מרדכי זנדברג.
בכספי פרס התחרות, בסך $1500, לקח ויינברג את משפחתו לניו יורק.
ויינברג העלה גרסאות קונצרטיות של האופרה "החלוץ" בקרנגי הול ב-1941 וב-1947, וב"מכה טמפל" (כיום ניו יורק סיטי סנטר) בשנות ה-30'. נוסף לכך, הייתה הצגה בברלין בשנות ה-30' של הקולטורבונד, עם זמרת הסופרן מאשה בניה באחד התפקידים בראשיים. ההצגה התקיימה בבית כנסת, כיוון שהמפלגה הנאצית אסרה על ביצוע יצירות יהודיות, אפילו יצירות מופת, באולם קונצרטים ראוי לשמו.
יצירותיו הרבות כוללות מוזיקה יהודית דתית; הוא הלחין את תפילות השבת בגרסאות אחדות. יצירות אלה מבוצעות עדיין בטמפל עמנואל בניו יורק, בית כנסית רפורמי חשוב במנהטן. כמו כן הלחין יצירות רבות שאינן דתיות. הוא גילה עניין רב בנאום גטיסברג של אברהם לינקולן וחיבר לו מוזיקה למקהלה ועוד שלוש גרסאות לא-ווקאליות. אהרן קופלנד שמע אחד מקונצרטי לינקולן לפני שחיבר את "דיוקן לינקולן" שלו.
וינינברג הצטרף לפקולטה למוזיקה של הקולג' למוזיקה של ניו יורק ב-1929, שם לימד שנים רבות ואחר הצטרף לסגל המורים של מכללת האנטר. ויינברג מת ממחלת ריאות בניו יורק, ב-2 בנובמבר 1956, בן 77. הוא נטמן בבית הקברות סטיבן וייז בארדסלי, ניו יורק.
אלמנתו של ויינברג, תרזה ברנשטיין ויינברג תרמה לאחר מותו את תווי המוזיקה שלו לג'ייקוב מייקל, אספן ופילנתרופ, והקרן שלו תרמה, בהמשך, את התווים לספרייה הלאומית של ישראל. הארכיב הזה כולל יותר מ-10,000 דפים, והוא מטופל בתשומת לב בידי האוצרת שלו, ד"ר גילה פלם, מוזיקולוגית בעלת שם. תרזה ויינברג תרמה כרך שני גדול של הפרטיטורות, המכתבים אישיים, עבודות אקדמיות ותצלומים של יעקב ויינברג לארכיב שבמוזיאון גלינקה למוזיקה במוסקבה. את המסמכים האלה אפשר לראות לפי בקשה. באוסף גליקה נמצאות יצירת המופת של ויינברג, "סונאטה לשני פסנתרים", ו"אנציקלופדיה לטכניקה של הפסנתר, חלק I ו-II, וכן שמורות בו עבודות שלו מימי לימודיו בקונסרבטוריון למוזיקה של מוסקסבה (1906-1901).
יצירותיו של ויינברג מבוצעות גם כיום. במיוחד זוכות לביצוע יצירותיו לקלרינט בסגנון הכליזמר. אלה כוללות "קנצונטה" ו"מייפּוֹל". ויינברג היה אחד ממלחיני הבית בטמפל עמנואל במנהטן. יצירותיו מבוצעות לעיתים קרובות בראש השנה וביום הכיפורים ובתפילות השבת השבועיות.
אירינה מיכאילובנה בלדינה
אירינה מיכאילובנה בלדינה (ברוסית: Ири́на Миха́йловна Ба́лдина;  18 במאי 1922 - 15 בינואר 2009) הייתה ציירת רוסית סובייטית שחיה ופעלה בלנינגרד, הייתה חברה באיגוד האמנים של סנט פטרבורג ובאיחוד האמנים בסנט פטרבורג. של אמני הפדרציה הרוסית, ונחשבת כנציגת אסכולת לנינגרד לציור.
ביוגרפיה
אירינה מיכאילובנה בלדינה נולדה ב-18 במאי 1922 במוסקבה. בשנים 1940-1941 למדה במכון מוסקבה לאמנויות שימושיות ודקורטיביות. בשנת 1945 לאחר המלחמה התקבלה למחלקה לציור של מכון רפין לאמנויות בלנינגרד, שם למדה עם אלכסנדר דבלר, בוריס פוגל, אלכסנדר סגל.
בשנת 1947 היא נישאה לאלכסיי אריומין (1919–1998), שהפך לצייר רוסי ידוע, אמן העם של הפדרציה הרוסית. ב-1948 נולדה לה בת, נטליה, שלימים סיימה גם את לימודיה באקדמיה לאמנויות יפות בלנינגרד והפכה לציירת.
בשנת 1952 סיימה בלדינה את לימודיה במכון איליה רפין בסדנת מיכאיל בובישוב. עבודת הסיום שלה היתה בעיצובי התלבושות לסרט של אלכסנדר דובז'נקו "אדמה בפריחה".
מאז 1951 בלדינה הציגה קבוע בתערוכות אמנות בלנינגרד. שם הציגה את עבודותיה יחד עם יצירות של המאסטרים המובילים באמנויות היפות של לנינגרד. היא עבדה בעיקר כציירת בנושאי דיוקן, נוף וטבע דומם. בשנת 1957 היא התקבלה לאיגוד האמנים הסובייטיים של לנינגרד.
בשנות ה-1960-1980 הנושא המרכזי של עבודתה היה הטבע ועמי אזור אגם אונגה. היא ציירה ציורים ורישומים מהחיים כמו "הדרך לאויאש", "בקתות קיץ" (שניהם 1954), "ערב" (1956), "פעמוני פרחים", "לילך" (שניהם 1957), "נטשה", " "אישה אוזבקית", " אחות"  ( 1962)", "דיוקן של ספירובה - אמה של גיבורת סטלינגרד נטשה קוצ'ויבסקוי" (1980), "מספרת עממית מקרליה אירינה אנדרייבנה פדוסוב" (1990), ואחרים.
סגנונה מאופיין בציור רחב, שהועצם עם השנים באפקט דקורטיבי. היא השתמשה במיומנות בטכניקות של ציור באויר פתוח, והעבירה בעדינות מגוון גוונים של מצב רוח ויחסי צבע בטבע הצפוני.
מוזיאון שוולס
מוזיאון שוולס (בגרמנית: Schwules Museum; באנגלית: Gay Museum) הוא מוזיאון ומרכז מחקר בברלין, גרמניה, שמתמקד בהיסטוריה של הקהילה הגאה ובתרבות להט"ב. המוזיאון נפתח לציבור ב-1985, והוא המוזיאון הראשון בעולם שהוקדש להיסטוריה הלהט"בית.
אירינה מיכאילובנה בלדינה
ביוגרפיה
אירינה מיכאילובנה בלדינה נפטרה ב-15 בינואר 2009 בסנט פטרסבורג בשנת השמונים ושבע לחייה.
ציורים של אירינה בלדינה שוכנים במוזיאונים לאמנות ובאוספים פרטיים ברוסיה, צרפת, פינלנד, ארצות הברית, יפן, גרמניה, אנגליה ומדינות אחרות.
מוזיאון שוולס
בארכיון המוזיאון, נמצאים כתבי עת מ-1896 ואוסף של תצלומים, קטעי וידאו, סרטים, הקלטות קול, חתימות, עבודות אמנות ואפמרות. בספריה של המוזיאון יש כ-20,000 ספרים בנושא הומוסקסואליות.
מיקום
המוזיאון הוקם ב-1985 במרינגדאם 61, שכונת קרויצברג, ברלין. המוזיאון הועבר בקיץ 2013 למפעל דפוס לשעבר בלוצובשטראסה 73, שכונת מיטה, ברלין. כתוצאה מההעברה של המוזיאון, שטח התצוגה של המוזיאון הוכפל.
היסטוריה
הדחף להקמת מוזיאון שוולס היה תערוכה מוצלחת על נושאים הומוסקסואליים במוזיאון מרקישס בברלין בקיץ 1984, שנקראה אז בשם "Eldorado - Homosexual Women and Men in Berlin 1850-1950" (בעברית: "אלדורדו - נשים וגברים הומוסקסואלים בברלין 1850-1950"). התערוכה הייתה התערוכה הציבורית הראשונה שהוצגה בגרמניה על חיי ההומואים במדינה. ב-1985, אגודת ידידי מוזיאון שוולס בברלין נוסדה ופתחה מוזיאון משלה, המוקדש אך ורק לנושאים הלהט"בים, במרינגדאם 61, שכונת קרויצברג, ברלין. הבניין רכש את המוטו Homo-Hof (מילולית: "החצר הגאה") מאחר שהיה נמצא במבנה מועדון הלילה הגאה ובית הקפה הידידותי להומוסקסואלים, SchwuZ, ו, קבוצת התמיכה לזכויות להט"ב.
אגרות קודש (הריי"צ)
אגרות קודש הריי"צ היא סדרת ספרים הכוללת מכתבים נבחרים ממכתביו הכלליים והפרטיים של רבי יוסף יצחק שניאורסון, אדמו"ר הריי"צ מליובאוויטש, בת שבעה-עשר כרכים, בנושאים תורניים, עסקנות ציבורית, זכרונות מאביו, זקניו אדמו"רי חב"ד ועוד נושאים רבים וחשובים.
עריכת הספר
האיגרות נערכו ויצאו לאור על ידי הוצאת ספרים קה"ת. העורך הראשי של הסדרה הוא הרב שלום דובער לוין, והשתתפו בההדרת הכרכים השונים: שמואל קראוס, ברוך וילהלם, יוסף יצחק איידלמן, משה מנחם מענדל איידלמן, יוסף יצחק קלר, ישראל שמעון קלמנסון, חיים שאול ברוק, יצחק וילהלם, וחיים אליעזר זקליקובסקי. ותרגום מיידיש לעברית: הרב טוביה בלוי ומשה מרינובסקי.
האיגרות נדפסו בסדר כרונולוגי. בראש כל ספר בא מבוא מהעורך הסוקר את דברי ימי הריי"צ בתקופת כתיבת האיגרות, ומסכם את הנושאים הנדונים באיגרות, בעיקר של המכתבים העוסקים בפעילותו הציבורית; צילומי איגרות אחדות; מפתח ותוכן האיגרות. בסוף כל כרך באים מפתחות: מפתח עניינים, ומפתח שמות אנשים ומקומות ובחלקים המאוחרים גם מפתח מוסדות וארגונים. בשולי האיגרות מופיעים ציונים והפניות לאיגרות אחרות לאותו נמען או באותו נושא. מפתח כללי לכרכים א-יב נדפס בסוף כרך יב.
מתוך כמאה אלף מכתבים שכתב הרבי הריי"צ נדפסו עד תשע"ט (2018) בסדרה 6,770 מכתבים משנת תרנ"ט ועד ט' שבט ה'תש"י - ערב יום פטירתו. הסדרה החלה לצאת בשלהי שנת ה'תשמ"ג (ספטמבר 1982) מאוסף המכתבים שבספריית חב"ד ותוך עשרה חדשים נדפסו עשרה כרכים. בשנת ה'תשמ"ה (1985) נדפסו עוד שני כרכים (יא-יב) מכתבים שלא היו לפני העורכים בעת ההדפסה, ובמשך השנים הבאות נדפסו חמישה כרכים נוספים ממכתבים שהתגלו במשך הזמן.
רוב החלקים נדפסו שוב בהוצאה שנייה ושלישית בדפוס צילום.
קישורים חיצוניים
כרכי הסדרה בפורמט PDF באתר HebrewBooks:
קווינסי ווטס
'''קווינסי ד. ווטס (באנגלית: Quincy D. Watts''' נולד ב-19 ביוני 1970), הוא אתלט אמריקני בעבר. הוא אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב (ברצלונה 1992), אלוף עולם (שטוטגרט 1993) ושיאן עולם. בעל התוצאה החמישית בטיבה בעולם בריצת 400 מטר בכל הזמנים.
ביוגרפיה
ווטס נולד בדטרויט, מישיגן. בגיל 4 עבר עם אימו ללוס אנג'לס. הוא התאמן אצל מאמן הספרינט ג'ון סמית. הוא בוגר של אוניברסיטת דרום קליפורניה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכה ווטס במדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:57.57 דקות, אחרי בריטניה (2:57:53 דקות) ולפני ג'מייקה (3:00.10 דקות). הזמן שקבע בשליחים היה 43.40 שניות.
באליפות המכללות באתלטיקה של ארצות הברית (NCAA) שנערכה בשנת 1992 זכה ווטס במדליית זהב בריצת 400 מטר.
אירוע השיא
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברצלונה (1992) קבע ווטס בריצת 400 מטר בשלב חצי הגמר שיא אישי של 43.97 שניות, בסופו של דבר הוא סיים שלישי במבחנים. במשחקים האולימפיים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 43.50 שניות, לפני בן ארצו האלוף האולימפי היוצא סטיב לואיס (44.21 שניות) וסמסון קיטור מקניה (44.24 שניות), כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אולימפי חדש של 43.71 שניות ובריצת שליחים 4x400 מטר, בשיא עולם חדש של 3:55.74 דקות, לפני קובה (2:59.51 דקות) ובריטניה (2:59.73 דקות). הזמן שקבע בשליחים היה 43.00 שניות, אחת התוצאות המהירות בהיסטוריה, אך זמן זה לא רשמי. התוצאה שקבע בריצת 400 מטר הייתה הזמן השני בטויבו בעולם אחרי השיא העולמי של בוץ' ריינולדס בן ארצו.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכה ווטס במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא עולם חדש של 2:54.29 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.05 שניות, המנצח היה מייקל ג'ונסון בן ארצו (43.65 שניות). לרוע מזלו בריצה זו אחת מהנעליים שלבש התפרקה בחלק האחרון של הריצה ולמרות זאת הוא המשיך לרוץ ולסיים את הריצה.
בשנים 1994 ו-1995 סבל ווטס מפציעות ובעיות במשקל ולא הצליח לשחזר את הישגיו ולרדת מגבול 45 שניות בריצת 400 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים ווטס רק במקום שביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.64 שניות ולא זכה להשתתף באולימפיאדה ולהגן על תוארו.
ווטס פרש מספורט תחרותי בשנת 1997. הוא משמש מאמן אתלטיקה באוניברסיטת דרום קליפורניה ומאמן אישי של ספורטאים שונים, בהם מייקל נורמן וראיי בנג'מין.
חמץ שעבר עליו הפסח
חמץ שעבר עליו הפסח הוא חמץ שהיה ברשות יהודי בחג הפסח או בחלק ממנו. על פי ההלכה, חמץ זה נאסר באכילה ובהנאה.
תוקף האיסור
במשנה מובא (פסחים ב ב). בתלמוד נחלקו התנאים בתוקף איסור חמץ שעבר עליו הפסח: יש שדעתם שאיסור זה הוא מהתורה (ולפי שיטה זו גם חמצו של נכרי שעבר עליו הפסח אסור), אך אחרים חולקים וסוברים שהאיסור הוא רק מתקנת חכמים כקנס על מי שעבר על איסור "בל יראה ובל ימצא", שלא יוכל לאכול או ליהנות ממנו לאחר הפסח. בשולחן ערוך נפסק כדעה השנייה, שתוקף האיסור הוא מדרבנן.
אונס ושוגג
חמץ שנשאר ברשותו של יהודי בפסח באונס או בשוגג, כגון שהבעלים שכחו לבער אותו – נאסר באכילה ובהנאה, על אף שהבעלים לא עברו על איסור בל יראה ובל ימצא משום שביטלו את החמץ.
חמץ שנמכר לגוי
חמץ שנמכר קודם הפסח לגוי, והיה ברשותו כל ימי החג, מעיקר הדין מותר באכילה והנאה, משום שאיסור 'חמץ שעבר עליו הפסח' הוא רק בחמץ שהיה ברשות ישראל, אבל חמץ שהיה ברשות הגוי במהלך ימי חג הפסח אינו נאסר. ואכן, במהלך הדורות הנהיגו למכור את החמץ קודם הפסח לגוי, על מנת שהחמץ לא ייאסר.
דעת המחמירים
יש המחמירים לאכול רק ממוצרים שיוצרו מקמח 'שנטחן' לאחר הפסח. מקור חומרה זו בכך שבעבר היו גרעיני החיטה נרחצים זמן רב במים וממילא היה גם הקמח נחשב כחמץ, עם זאת, בימינו על גבי החיטים מותזים רק מעט מים שאינם גורמים להחמצתם, ועל כן מעיקר הדין הקמח אינו חמץ.
הסבר קוד הייצור
על פי רוב, תאריך הייצור מודפס בארבע או חמש ספרות: הסיפרה השמאלית ביותר מסמנת את שנת הייצור, ומימן לה שלוש ספרות שמייצגות את מספר הימים מתחילת השנה הלועזית (דהיינו, ה-1 בינואר).
קוד פסח 2023 - תשפ"ג
לדוגמה, בשנת תשפ"ג, חל מוצאי שביעי של פסח (=אסרו חג פסח) בתאריך 13 באפריל 2023. ספירת הימים החל מ-1 בינואר מלמדת שזהו היום ה-103 בשנה. אם כך ייצור החמץ החל רק לאחר 103 יום מתחילת השנה, ועל כן, כאשר קוד הייצור הוא 3103 או 23103 (=23/103) או כל קוד בעל מספר גבוה יותר, מוכיח שהמוצר יוצר לאחר הפסח. קוד יצור שקודם לזה, משמעותו שהדבר יוצר בפסח או קודם לכן. לעיתים יופיע בהמשך מספרים נוספים, המסמלים את המשמרת ושעת הייצור.
חסרונות השיטה
תאריך ייצורו של המוצר מעיד על תאריך סיום הכנתו במפעל, או על שעת אריזת המוצר, אבל ייתכן שטחינת הקמח (ומוצרים נוספים) שהשתמשו בו במהלך הייצור נעשה עוד ייוצר קודם לכן, בעיקר במוצרים שתהליך הכנתם ארוך, כגון בירה שתהליך הכנתה כחודשיים, או משקאות חריפים אחרים.
לצורך אלו המקפידים לאכול לאחר הפסח אך ורק מוצרים שהקמח שבתוכם נטחן לאחר הפסח ואינם יכולים להיעזר בקוד הייצור, יש מהיצרנים שמציינים על גבי האריזה כיתוב המציין שהקמח "נטחן לאחר הפסח" על מנת להודיע שאין במוצר חשש של חמץ שעבר עליו הפסח.
פליירס טריביון
פליירס טריביון (באנגלית: The Players’ Tribune בתרגום חופשי - עיתון השחקנים) הוא אתר אינטרנט ועיתון מקוון המביא את דבריהם של הספורטאים והשחקנים ישירות. האתר הוקם ב- 2014 וזוכה להצלחה גדולה בארצות הברית.
על האתר
פליירס טריביון הוקם ב-2014 על ידי שחקן הבייסבול בעברו דרק ג'יטר שסיפר שאחד הקשיים שלו בשיתוף התקשורת היה הפחד שמא דבריו יעוותו, לכן לאורך הקריירה שלו מיעט להתראיין ולעדכן את המדיה בדעותיו. לאחר פרישתו הקים את האתר.
האתר גייס בראשיתו מעל תשעה מיליון דולר מקרן ההשקעות הגדולה NEA שנהייתה שותפה במיזם.
האתר זוכה להצלחה גדולה בעיקר בארצות הברית, וספוראים רבים משתמשים בפלטפורמה הזאת כשהם רוצים להודיע דבר מה אישי, ישירות לאוהדים שלהם. בין השאר קובי בראיינט סטיב נאש ריי אלן הודיעו בטורים לאתר על פרישתם ממשחק פעיל. קווין דוראנט הודיע באתר על מעברו לגולדן סטייט ווריורס. קווין לאב הודיע שהוא נשאר בקליבלנד קאבלירס. שחקנים אחרים מפרסמים בלוגים קבועים באתר, מאמרי דעות ופודקאסטים או משתפים תמונות וסרטונים.
נשמעה ביקורת על האתר, כי הודעות השחקנים אינן נכתבות על ידיהם אלא על ידי סופרי צללים שאינם מקבלים קרדיט על עבודתם
פראי בנטוס
פראי בנטוס (בספרדית: Fray Bentos) היא בירת מחוז ריו נגרו באורוגוואי. העיר נמצאת במערב המדינה, כ-300 קילומטרים צפונית-מערבית לבירת אורוגוואי מונטווידאו, והיא שוכנת על גדות נהר אורוגוואי, המשמש כגבול בין אורוגוואי וארגנטינה. בעיר מתגוררים 24,406 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה
השם "פראי בנטוס" היה שמו של המקום במשך תקופה ארוכה לפני הקמת היישוב ומקורו לא ברור. מילולית משמעו "הנזיר בנטוס", וככל הנראה הוא מתייחס לנזיר נוצרי שהיה פעיל באזור.
כריס ג'ונס
כריסטופר ג'יימס "כריס" ג'ונס הבן (באנגלית: .Christopher James "Chris" Jones Jr; נולד ב-14 באפריל 1993) הוא כדורסלן אמריקאי בגובה 1.88 מטרים, המשחק בעמדת הרכז בוולנסיה.
פראי בנטוס
היסטוריה
בשנות ה-50 של המאה ה-19 התפתח מאוד המסחר באזור נהר אורוגוואי. הנמל הקרוב ביותר בנהר, זה ששכן בגואלגואיצ'ו בארגנטינה, היה קטן מדי ולא עמד בביקוש ונוצר צורך בנמל חדש באזור. הדבר הוביל ליוזמה של אנשי עסקים מקומיים וזרים להקמת נמל חדש וב-16 באפריל 1859 נוסד היישוב בשם ויז'ה אינדפנדנסיה (מילולית: "עיירת העצמאות").
כריס ג'ונס
ביוגרפיה
ג'ונס נולד בגרלנד, במכללות הוא שיחק במכללת צפון טקסס מדיוויז'ן 1 כשהוא מדורג שלישי בכל הזמנים של המכללה, משם עבר למכללת אנג'לו סטייט (טקסס) מדיוויז'ן 2, שם נבחר שלוש פעמים לשחק ההגנה של המחזור, פעם אחת לשחקן ההתקפה של המחזור, חמישיית העונה וחמישיית ההגנה.
פראי בנטוס
היסטוריה
כעבור מספר שנים בעקבות יוזמה של אנשי עסקים זרים החלה להתפתח במקום תעשייה לייצור מיצוי בשר. כעבור זמן קצר חברת ליביג למיצוי בשר השתלטה על התעשייה בפראי בנטוס והחלה לשווק את מוצריה באירופה, שהפכו שם תוך זמן קצר לפופולריים מאוד, תחת שמו של המקום. החברה הקימה מתחם ענק בשם "מפעל אנגלו דל אורוגוואי לעיבוד בשר", ובהמשך יוצר בו גם בשר כבוש.
כריס ג'ונס
ביוגרפיה
לאחר שסיים את שנתו האחרונה ולא נבחר בדראפט 2015 ב-NBA, פתח את עונת 2015/2016 פתח בליגה המונגולית בכדורסל. לאחר מכן, עבר ג'ונס לבזל השווייצרית, שם העמיד ממוצע של 19.75 נקודות, 5.6 ריבאונדים, 4.6 אסיסטים ו-2.3 חטיפות למשחק.
פראי בנטוס
היסטוריה
תעשיית הבשר המשיכה להתפתח ולתרום לגדילת היישוב, עד שב-1900 הוא קיבל מעמד של עיר ושמו שונה סופית לפראי בנטוס.
כריס ג'ונס
ביוגרפיה
בעונת 2017/2018 עבר ג'ונס לבלפיוס מונס-אנו הבלגית, במדיה גם השתתף במסגרת היורופקאפ של פיב"א. בבלגיה רשם ג'ונס בעונתו הראשונה ממוצעים של 13.8 נקודות, 1.6 חטיפות, 4.03 אסיסטים ו-3.66 ריבאונדים, ועונה אחר כך 14.8 נקודות, 4.5 אסיסטים, 3.88 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק.
פראי בנטוס
היסטוריה
לאורך המאה ה-20 החלה התעשייה לדעוך עד שהמפעל נסגר ב-1979, לאחר יותר ממאה שנים של פעילות, וכעבור כמה זמן הוא הפך לאטרקציה תיירותית והוקם בו מוזיאון שמנציח את תעשיית עיבוד הבשר. בעיר הוקמו מספר מפעלים אחרים קטנים יותר לצורך תעשיות עיבוד מזון שעודם פועלים.
כריס ג'ונס
ביוגרפיה
אחרי שנתיים בבלגיה, בעונת 2019/2020 עבר לבורסאספור, העולה החדשה לליגת העל הטורקית בכדורסל. ג'ונס סייע לקבוצה להפוך לאחת מהפתעות העונה בטורקיה, כשסיימה במקום העשירי. ב-23 משחקים במדיה הוא רשם 15.3 נקודות, 6.8 אסיסטים ו-3.2 ריבאונדים בממוצע למשחק. במהלך העונה הוא היה מועמד להצטרף למכבי תל אביב, בעקבות הפציעות של נייט וולטרס וג'ון דיברתולומאו, אך העסקה לא יצאה לפועל לאחר שנשיא בורסאספור הטיל וטו על המהלך.
פראי בנטוס
היסטוריה
בתחילת המאה ה-21 הייתה תוכנית להקמת מפעל לייצור נייר בפראי בנטוס. תושבי גואלגואיצ'ו השכנה חששו שהמפעל החדש יזהם את נהר אורוגוואי ואת העיר וניסו למנוע את הקמתו, גם על ידי חסימת מעברי הגבול באזור עם אורוגוואי. הדבר הגיע עד לרמה של סכסוך בין אורוגוואי וארגנטינה ואף הגיע לבית הדין הבינלאומי לצדק. הסכסוך הסתיים ב-2010 כאשר נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר ונשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה חתמו על הסכם שקבע שתוקם ועדת תיאום דו-לאומית שתפקח על המפעל ועל הנעשה בנהר.
כריס ג'ונס
ביוגרפיה
ב-16 באוגוסט 2020 הודיעה מכבי תל אביב על החתמתו של ג'ונס לשנה, עם אופציה לשנה נוספת.
פראי בנטוס
תחבורה
העיר מקושרת לארגנטינה על ידי גשר ליברטדור חנרל סן מרטין.
כריס ג'ונס
ביוגרפיה
ב-20 ביולי 2021 חתם ג'ונס בווילרבאן.
ב-27 ביוני 2022 חתם בוולנסיה.
ארץ החיוכים
ארץ החיוכים (בגרמנית: Das Land des Lächelns) היא אחת מאופרטות בת שלוש המערכות של המלחין ההונגרי פרנץ להאר. הלברית נכתבה על ידי לודוויג הרצר ופריץ לנר-בדה. הבכורה הראשית התקיימה ב-10 באוקטובר 1929 בתיאטרון מטרופול בברלין. היצירה היא עיבוד מחודש לאחת האופרטות הקודמות של להאר, "המעיל הצהוב". כיום, על פי רוב, האופרטה מוצגת בשתי מערכות.
מערכה ראשונה
בתו של הרוזן ליכטנפלס ניצחה במרוץ פרשים. משפחתה חוגגת את ההצלחה בנשף בית. כמו כן מופיעה משלחת מגדוד ההוסארים בראשות סגן פרנץ האטפלודי, חבר ילדות של ליסה. זה אפילו יותר מזה, מצדו, הוא מטפח כלפיה רגשות רציניים יותר. כעת הוא הפקיד ערבות במיניסטריון כדי שיוכל לבקש את ידה של ליסה כדת וכדין. עם זאת, הנערה נמשכת לנסיך סו-צ'ונג, השגריר הסיני. רגשותיה הוסתרו בקפידה עד כה, אך מתרחשת תפנית בלתי צפויה: הנסיך נקרא הביתה לסין. למשמע החדשות, ליסה והנסיך, מחשש שלעולם לא תהיה להם הזדמנות לדבר זה עם זה שוב, מודים באהבתם זה לזה. בשמחה על כך שרגשותיהם הדדיים, הם מחליטים לנסוע יחד לסין. לפני הנסיעה מתחתנים במהירות, לפי טקס בכנסייה, ואז ליסה נפרדת, מאביה שמזהיר אותה מפני סין והשוני בתרבות שלה, ומהאטפלודי. לבסוף יוצאים בני הזוג לבייג'ינג.
פראי בנטוס
תחבורה
בעיר נמצא נמל התעופה ויז'ה אינדפנדנסיה, אך נכון ל-2017 הוא לא פעיל.
ארץ החיוכים
מערכה שנייה
בעיצומם של טקסים מפוארים, מוענק לסו-צ'ונג הפרס הגבוה ביותר, המעיל הצהוב. עם זאת, הנסיך כמעט ולא נשאר לבד, כבר ניגלות הסתירות בינו לבין שאר בני משפחתו. דוד של הנסיך סו-צ'ונג, הוד מעלתו מר צ'אנג, שונא את האישה האירופית, זועם על ההרגלים שלה, ומוכיח את מי, אחותו של סו-צ'ונג, על מעורבותה בספורט האירופי בהשפעת ליסה. הוא דורש מסו-צ'ונג להתחתן עם ארבע בנות מנצ'ו אצילות על פי חוקים עתיקים, בנות שהוא כבר בחר ואף קבע תאריך לחתונה. עם זאת, סו-צ'ונג מוכן למלא רק את הדרישות המבוססות על המנהגים העתיקים הללו, אבל הוא לא מסכים שנערות אלה תהיינה, מי מיהן, אשתו האמיתית או לוותר על ליסה. עם זאת, פרנץ מגלה את הדברים ומזהיר את ליסה לגבי מה שקרה. ליסה לא מאמינה עד שבעלה מאשר את העובדות. הגעגועים הביתה והעובדה שמשפחת בעלה לא ממש מקבלת אותה גורמת לה להימלט. עם זאת, סו-צ'ונג מציב שומרים מול הסוויטה של אשתו, ומנסה למנוע כל בריחה אפשרית. הנסיך יודע שהסוף של הכל קרב ומקריב באופן סמלי תצלום של ליסה על מזבח בודהה.
מערכה שלישית
פרנץ האטפלדי מתגנב אל ליסה האסירה. הוא סומך על עזרתה של מי בניסיון הבריחה. אולם מתברר שכל הדלתות והמעברים הסודיים סגורים. מי מציעה בריחה דרך הקפלה כמוצא אחרון. היא פותחת את הדלת לקפלה ואז כל החבורה קופאת מהמראה הבלתי צפוי: הנסיך חוסם את דרך המילוט בזרועות שלובות, בוהה חסר תנועה בנמלטים. עם זאת, סו-צ'ונג אינו מסוגל לנקמה קטנונית כזו ובסופו של דבר עוזר לליסה ולפרנץ עצמו לעזוב את הארמון. הנסיך וליסה נפרדים זה מזה בכאב בפעם האחרונה, ואז ליסה חוזרת לביתה באוסטריה. בסצנה האחרונה, סו-צ'ונג צופה מהארמון באהובתו עוזבת אותו לנצח מתמוטט, כי יודע שהם לעולם לא יראו זה את זה שוב.
סרטים
האופרטה הוסרטה מספר פעמים:
Dear Prudence
לנון אמר מאוחר יותר כי התבודדותה ארכה שלושה שבועות. כמו בשיר הקודם באלבום, מתופף הלהקה רינגו סטאר לא הופיע בשיר ופול מקרטני החליף אותו על התופים. בשיר משתתף בן דודו של מקרטני, ג'ון, כשהוא שר ומוחא כפיים.
השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות, ביניהן, גרסאות בביצוע סוזי והבנשיז, אוון רייצ'ל ווד וג'ים סטרג'ס.
תאטרו קומונאלה די פירנצה
תאטרו קומונאלה די פירנצה (באיטלקית: Teatro Comunale di Firenze) או תאטרו דל מאג'ו מוזיקאלה פיורנטינו (באיטלקית: Teatro del Maggio Musicale Fiorentino) הוא בית אופרה בפירנצה, איטליה.
היסטוריה
התאטרו נבנה במקור כאמפיתיאטרון תחת כיפת השמים, ה"פוליטאמה פיורנטינו ויטוריה עמנואלה" שנחנך ב-17 במאי 1862 בהפקה של לוצ'יה דלה מרמור של דוניצטי והיה בעל תפוסה של 6,000 איש. האמפיתיאטרון היה למוקד חיי התרבות בעיר. לאחר סגירתו עקב שרפה, נפתח מחדש באפריל 1864 וקורה בגג ב-1882. בשנת 1911 חובר הן לחשמל והן להסקה.
בשנת 1930 השתלטו רשויות העיר על התיאטרון ושינו את שמו ל"תאטרו קומונאלה". בהפצצה בתקופת מלחמת העולם השנייה נגרמו לבניין נזקים קשים ובעיות נוספות הביאו לסגירתו למשך שלוש שנים ב-1958. לבסוף, במאי 1961, נפתח שוב התיאטרון, לאחר שיפורים ושכלולים, בדון קרלו של ורדי. הוא היה לאודיטוריום סגלגל בן 2,000 מושבים ובו מתחם תזמורת גדול, יציע תאים אחד, ושני יציעים רחבים, מעגליים למחצה, המסגירים את מקורו של הבניין כאמפיתיאטרון.
מעמד האישה - משפט ושיפוט, מסורת ותמורה
מעמד האישה: משפט ושיפוט, מסורת ותמורה הוא ספר עיון מאת השופט פרופ' מנחם אלון (המשנה ה-11 לנשיא בית המשפט העליון), העוסק במעמד האישה כפי שהוא מתבטא במשפט העברי ובחוק במדינת ישראל. כותרת המשנה של הספר היא: "ערכיה של מדינה יהודית ודמוקרטית". הספר פורסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד במסגרת ספריית "הלל בן-חיים" למדעי היהדות ומצוטט לעיתים בפסקי דין וחוות דעת משפטיות.
תוכן הספר
הספר נפתח בהקדמה ארוכה המתארת את הליכתה של ההלכה לאחר האמנציפציה ביהדות אירופה ובמרכזים היהודיים שבארצות המזרח וצפון אפריקה. אלון דן במרחב שבין יצירתיות ואיפוק (אקטיביזם והימנעות) בנושא מעמד האישה בספרות השו"ת.
חלק גדול מן הספר מוקדש להצגת ניתוח חוקים ופסקי דין במערכת המשפטית. אלון מרבה להציג חילוקי דעות בדרך פסיקת בתי המשפט ובתי הדין הרבניים ולהשוות את דין המשפט העברי למשפט האנגלי ופסיקות בית המשפט בארצות הברית. בין השאר נידונים חוק שיווי זכויות האישה (תשי"א -1951), פסק הדין ברנט-אפלשטיין, פסק הדין בפרשת נגר, פרשת אזוגי, פסק דין פדידה (התעללות האיש באשתו), פסק דין וייל (הזכות לקיום יחסי אישות) ופרשת בבלי אותה מבקר אלון הן מצד פסיקת בית הדין הרבני והן מצד פסיקתו של השופט אהרן ברק.
אלון מנתח את סוגיית מתן זכות בחירה לנשים בראשית המאה ה-20 דרך עמדתו השלילית של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, פסיקתו היצירתית של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ועמדות נוספות של הרב יחיאל יעקב וינברג והרב משה פיינשטיין. בתוך כך נידונים סוגיית לימוד תורה לנשים, הסמכת נשים כטוענות רבניות, והכללת נשים בגוף הבוחר של רבנים. בנושא זה דן אלון בהרחבה בפסק הדין שנתן בפרשת לאה שקדיאל החלטה שאפשרה את ישיבתה במועצה דתית.
סוגיות נוספות שנסקרות: ירושת הבת והאישה, מניעת עגינות האישה, הפקעת קידושין (אפקעינהו רבנן לקידושין מיניה) ודיני ההרחקות. סוגיות תפילת נשים בציבור נפרשת תוך התבוננות בפסק הדין "פרשת נשות הכותל", מהמצב ההיסטורי של בית הכנסת ברחבת הכותל ועד דברי הנשיא מאיר שמגר ודעת המיעוט של השופט שלמה לוין בפסק הדין.
יוביק (עיר)
יוביק (בנורווגית: Gjøvik) היא עיר במחוז ינלנה שבנורווגיה, העיר ממוקמת לא רחוק מלילהאמר לחופי אגם מיוסה. נכון לשנת 2014 בעיר התגוררו כ-30 אלף תושבים.
היסטוריה
בשנת 1807 האזור הוקם מפעל לייצור זכוכית והוא תרם להתפתחות היישוב. היישוב קיבל זכויות עיר בשנת 1861. בהמשך במקום הוקם מפעל גדול לייצור כלים שונים לדייג.
בשנת 1960 לעיר צורפו מספר יישובים קטנים בסביבה.
לקראת אולימפיאדת החורף 1994 בעיר הוקם אולם לתחרות הוקי קרח עם 5,500 מקומות ישיבה. בשנת 1995 הוא אירח תחרויות אליפות העולם בהחלקה מהירה על הקרח במסלול קצר ובשנת 1999 אליפות העולם בכדוריד לנשים. בשנת 2016 באולם זה נערכו תחרויות של אולימפיאדת הנוער. אולם זה מנוצל גם להופעות ונערכו בו הופעות של טוטו, רובין ויליאמס, בריאן אדמס ואמנים נוספים.
בשנת 2016 בעיר הוקם קמפוס של האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה.
אטרקציה נוספת של המקום היא אוניית משוטה שנבנתה בשנת 1856 ונכון לשנת 2022 נמצאת בשרות סדיר.
לעיר קשרי עיר תאומה עם סטווטון שבארצות הברית.
הפיגוע בקפה מומנט
הפיגוע בקפה מומנט היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני בבית קפה במרכז העיר ירושלים, אשר התרחש ב-9 במרץ 2002, במהלך האינתיפאדה השנייה, ובו נרצחו 11 אזרחים ישראלים, ו-65 נפצעו.
נפתלי משכיל לאיתן
נפתלי מַשְֹכִּיל לְאֵיתָן (נכתב גם משכילאיתן, וכן משכיללאיתן, משכיל איתן; בהגייה האשכנזית המקורית: "מַסְכִּילֵיסוֹן"; ברוסית: Маскилейсон Нафтали; בפולנית: Maskilejson; באנגלית: Maskileyson, Maskileison, Maskeleison; י"ז באדר א' תקפ"ט, 20 בפברואר 1829, ראדושקוביץ', פלך מינסק – ו' בכסלו תרנ"ח, 19 בנובמבר 1897, מינסק) היה מהדיר ספרים עברי ומחבר מפורסם בזכות עצמו, סוחר במשלח ידו, שחי ופעל בעיר מינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה). נודע בפסבדונים אמונים.
הפיגוע בקפה מומנט
הפיגוע
במוצאי שבת, 9 במרץ 2002, בסביבות השעה 22:30 בערב, נכנס מחבל מתאבד פלסטיני ל"קפה מומנט", בית קפה בשכונת רחביה בירושלים, השוכן בפינת דרך עזה ושדרות בן מיימון, כ-50 מטרים ממשכנו הרשמי של ראש ממשלת ישראל, ואשר נחשב לאחד ממוקדי הבילוי הפופולריים בירושלים. באותו הלילה הייתה מול בית ראש-הממשלה הפגנה של תנועת שלום עכשיו, על רקע תקופת הפיגועים הקשה - ובדרישה לנהל משא ומתן עם הפלשתינאים, כך שבנוסף לאבטחת בית ראש-הממשלה נוספה גם אבטחה שקבועה לאירועים כגון זה – ובאותו הלילה היו מספר רב של שוטרים שנכחו בקרבת מקום, ולמעשה דרכם גם עבר המחבל אשר הגיע מכיוון כיכר צרפת. מיד לאחר כניסתו למתחם ובדלת הכניסה לבית הקפה, המחבל המתאבד פוצץ מטען חבלה רב עוצמה שהוחבא מתחת לבגדיו. הוא לבש מעיל עור של אופנוענים והיו לו עיניים בהירות – וכך הצליח להיטמע היטב בסביבה. כתוצאה מהפיצוץ, אשר הרס את חלקה הפנימי של המסעדה כמעט לחלוטין, נהרגו באופן מיידי 11 אזרחים ישראלים, ונפצעו 54 בני אדם, 10 מהם במצב קשה.
חקירת הפיגוע
גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור האסלאמי "חמאס", נטלו אחריות לפיגוע.
נפתלי משכיל לאיתן
קורות חיים
נפתלי משכיל לאיתן נולד בשנת 1829 בראדושקוביץ' שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה; מרחק של כ-35 ק"מ מעיר הפלך מינסק), בנם של הרב אברהם משכיל לאיתן (שנקרא על שם ספרו "משכיל לאיתן") וחנה-דינה בת ר' אריה-לֵייבּ (למדן גדול וסוחר, התגורר בעיר הקטנה ראדושקוביץ' ואחר כך עלה לארץ ישראל). זמן לא רב לאחר לידתו עקר אביו עם כל בני ביתו לעיר הרדוק כדי לשמש שם ברבנות. כשמלאו לנפתלי 4 שנים, עקרה המשפחה שוב והפעם לעיר הגדולה מינסק, ומאז התרכזו כל חייו ופעילותו של נפתלי בעיר זו. בצעירותו למד במספר ישיבות מקומיות וכן למד מאביו. בתקופת לימודיו החל לקרוא בסתר ספרים שנכתבו בידי סופרים המזוהים עם תנועת ההשכלה היהודית. קריאתו עוררה בו עניין בדקדוק עברי, בשירה ובדרמה, והוא החל להתנסות בכתיבת יצירות פואטיות משלו. אחת מהן, קינה על מותו בטרם עת של המשורר הצעיר מיכ"ל (מיכה יוסף הכהן לבנזון) – שכתב בעת שביקר בבית אביו, המשכיל הווילנאי אד"ם הכהן – זכתה לביקורת חיובית מצד האחרון.
הפיגוע בקפה מומנט
חקירת הפיגוע
אבראהים חאמד שהיה בין האחראים על תכנון פיגוע זה ואחרים, נתפס, הועמד לדין ונדון בשנת 2012 ל-54 מאסרי עולם.
בספטמבר 2020 הותר לפרסום ראיון שנערך עם מתכנן נוסף של הפיגוע לאחר שנעצר, עבדאללה ברגותי, בידי ד"ר רוני שקד. ברגותי הסביר שהבחירה במקום הזה נבעה מקרבתו למעון ראש הממשלה כדי להעביר לו את המסר שאף הוא אישית איננו בטוח מהטרור בדיוק כמו אזרחיו.
נפתלי משכיל לאיתן
קורות חיים
עסק רבות בחיבור ספרים ובהתקנה לדפוס של ספרי מחברים אחרים תוך שהוא מוסיף הערות משלו, ציונים, מפתחות וכדומה. ערך והוציא לאור חלק מכתבי אביו לאחר מותו. מפעלו הספרותי הבולט ביותר הוא סידור ותיקון של החיבור הכרונולוגי "סדר הדורות" מאת יחיאל היילפרין (על פי עדות עצמו, הוא עסק בעבודה זו לסירוגין במשך 20 שנה).
הפיגוע בקפה מומנט
חקירת הפיגוע
בעקבות הפיגוע העבירו חלק ממשפחות ההרוגים ביקורת אודות הסדרי האבטחה אשר היו נהוגים במקום. לפי גורמים אלו, חלק מהאחריות לאי סיכולו של הפיגוע מונח על כתפי המאבטח, אשר בעת האירוע לא היה חמוש, וכן שוחח עם אנשים, דבר שאיפשר למחבל להיכנס למתחם ללא קושי. בעקבות זאת מסרו גורמי המשטרה, שלאחר החלמתו של המאבטח, אשר נפצע בפיגוע בצורה קלה, יוחלט כיצד לטפל בעניינו. המאבטח מצידו מסר גרסה שונה, לפיה הוא הבין את הסכנה מיד כאשר המחבל נכנס למתחם, וזינק לכיוונו במטרה לעצרו, תוך כדי קריאה לשאר באי המקום לתפוס מחסה, דבר שהסתבר כנכון בחקירתו ביום שאחרי.
נפתלי משכיל לאיתן
קורות חיים
משכיל לאיתן היה מעורב מאוד בענייני קהילתו, ובנוסף פעל גם לטובת מפעלי הציונות ותחיית הלשון העברית: שימש סוכן ומפיץ לעיתונים העבריים "המליץ" ו"הצפירה" במינסק, ותמך במפעלים כמו מושבות העלייה הראשונה בארץ ישראל, בית אבות בירושלים ותלמוד תורה ביפו.
הפיגוע בקפה מומנט
תגובות לפיגוע
מיד לאחר הפיגוע, וחרף הזעם הציבורי, ראש ממשלת ישראל אריאל שרון מסר כי הוא מוכן לנהל משא ומתן למול גורמי הרשות הפלסטינית, במטרה להשיג הפסקת אש. בו זמנית חזרו וקראו בכירים באו"ם לישראל ולפלסטינים לשמור על איפוק ולחזור לשולחן המשא ומתן.
נפתלי משכיל לאיתן
קורות חיים
מאמריו והגיגיו התפרסמו בכתבי העת היהודיים של אותה תקופה, בהם עיתוני "המליץ" ו"הצפירה" והמאספים "גן פרחים" של יהושע מייזאח, "כנסת ישראל" של רבינוביץ ו"האסיף" של נחום סוקולוב. על כמה משיריו חתם בשם העט "אמונים", שפתרונו: איש מינסק ושמו נפתלי יכונה משכיל-לאיתן.
כשהתנהל הפולמוס על אתרוגי קורפו ואתרוגי המושבות בארץ ישראל, פרסם מאמרים שבהם תיאר את העניין מנקודת מבטו ואף התפלמס עם כמה אישי ציבור מעל דפי העיתונים. לפולמוס, שנמשך מספר שנים, הייתה השפעה מכרעת על עסקיו. בתחילה צידד בעד אתרוגי קורפו. בשלב מאוחר יותר היה סוחר גם באתרוגי ארץ ישראל שהובאו לעיר הנמל טריאסטה שבאיטליה (אז בתחומי הקיסרות האוסטרו-הונגרית). לאחר שהוציאו חלק מרבני רוסיה איסור על אתרוגי קורפו, זנח את המסחר בהם ואימץ את המסחר באתרוגי ארץ ישראל. לצורך כך נהג לנסוע בעונת הקיץ ליפו שהייתה באותן שנים מרכז סחר האתרוגים בארץ ישראל.
הפיגוע בקפה מומנט
תגובות לפיגוע
ברחבי העולם הערבי היו רבים אשר תמכו בפיגוע, במחאה על פעולותיה של מדינת ישראל כנגד בני העם הפלסטיני. כביטוי לתחושה זו, הגדיר מאמר מערכת של עיתון "אל-אח'באר" המצרי, אחד מהעיתונים החשובים ביותר בעולם הערבי, את הפיגוע כ"הפעולה ההרואית שביצעו 'גדודי עז אל-דין אל-קסאם', הפלג הצבאי של תנועת ה'חמאס', בירושלים המערבית..."
בעקבות הפיגוע
הפיגוע עצמו, אשר התרחש במהלך "מרץ השחור" בו אירעו פיגועים רבים בכל רחבי הארץ, היווה בעבור אזרחים ישראלים רבים הוכחה נוספת לאזלת ידה של ממשלת ישראל במאבק למול הטרור הפלסטיני. עצם העובדה כי המחבל הצליח לחדור לבית הקפה בהצלחה מבלי שיזוהה, וזאת חרף סמיכותו של בית הקפה למעונו הרשמי של ראש הממשלה, הוביל לתחושה ציבורית של כישלון במאבק למול פיגועי הטרור הפלסטיני, ולאבדן אמון ביכולתה של מדינת ישראל להבטיח את ביטחונם האישי של אזרחיה. תחושה זו, אשר התגברה בעקבות שרשרת פיגועי התאבדות ברחבי הארץ במהלך החודש, ששיאה היה הפיגוע במלון פארק בנתניה, 18 יום לאחר הפיגוע בקפה מומנט, הובילה להחלטת ממשלת ישראל לצאת למבצע צבאי רחב היקף כנגד תשתיות הטרור הפלסטיני ברחבי יהודה ושומרון.
נפתלי משכיל לאיתן
קורות חיים
בערוב ימיו חלה במחלת הסרטן, ממנה מת בשנתו ה-69 בו' בכסלו תרנ"ח, כשהוא מותיר אחריו כתבים רבים שלא הספיק לסדר ולהוציא לאור.
לאחר מותו, המשיכו בניו לנהל את עסקי הספרים והאתרוגים של אביהם ביחד עם חתנו יצחק ליב לוין שבטריאסטה.
הפיגוע בקפה מומנט
בעקבות הפיגוע
בתקופה שלאחר הפיגוע התארגנו מספר משפחות של הנפגעים, וזאת במטרה לתבוע פיצוי כספי מהרשות הפלסטינית, בטענה כי מבצעי הפיגוע פעלו על סמך מדיניותה של הרשות הפלסטינית בהנהגת יאסר ערפאת, אשר תמך בפועל בפיגועי התאבדות כנגד ישראל כאסטרטגיה במאבק כנגדה.
הנצחה
אחד הנרצחים בפיגוע היה ברוך לרנר, ששימש כאחד המאבטחים הקבועים בעיר העתיקה. להנצחתו, נקרא בית יהודי סמוך לשער שכם שנרכש בינואר 2003, על שמו "בית ברוך". מתי דן הכריז כי הנצחת ברוך לרנר בקריאת הבית על שמו מצהירה בי "הכניסה לבית היא התשובה לשנאה ולטרור הערבי המופנים כלפינו".
נפתלי משכיל לאיתן
אחיו
לנפתלי משכיל לאיתן היו ארבעה אחים גדולים ממנו ואח נוסף צעיר ממנו (הסדר אקראי):
חיבוריו
לאחר מותו:
נותרו בכתב יד:
ספרים בעריכתו
כתבי אביו, ר' אברהם משכיל לאיתן: ספרי מחברים אחרים:
ספרי אברהם דב בער פלאם
החל בשנת תרל"ב (1871) הוציא לאור את ספריו של הדרשן אברהם דב בער פלאם, והמשיך בכך גם לאחר מותו של פלאם בשנת תרל"ו (סביבות 1876). הדפסת ספרים אלו נעשתה בכספו של נפתלי משכיל לאיתן שקנה לצמיתות את הזכויות על החיבורים.
קישורים חיצוניים
על משפחתו:
רעידת האדמה באיים האלאוטיים (1946)
הצונאמי היה חזק במיוחד ביחס לגודל רעידת האדמה. האירוע סווג כרעידת אדמה צונאמית עקב הפער בין גודלו של הצונאמי לבין גודלו הנמוך יחסית של גל מים על פני השטח. ממדי ההרס הניעו את הקמתה של מערכת גלי הים הסייסמית, שהפכה מאוחר יותר למרכז האזהרה לצונאמי באוקיינוס השקט ב-1949.
היסטוריה של מועדון הכדורגל ליברפול
מועדון הכדורגל ליברפול נוסד ב-15 במרץ 1892 אחרי שבעלי אצטדיון אנפילד, ג'ון הולדינג, הסתכסך עם אברטון (הקבוצה השנייה של העיר ליברפול) וחיפש קבוצה אחרת שתשחק באצטדיון. תחילה היה אמור להיות שם המועדון "אברטון אתלטיק" אך התאחדות הכדורגל האנגלית התנגדה למצב בו לשני מועדונים יקראו בשם "אברטון" ולכן נקרא שם המועדון "ליברפול".
ליברפול היא הקבוצה האנגלית המצליחה ביותר ב, אחת הקבוצות המצליחות ביותר בתולדות הכדורגל האנגלי, ומדורגת במקום השלישי באירופה מבחינת הישגיה, עם 6 זכיות בגביע אירופה לאלופות, שלוש זכיות בגביע אופ"א וארבע זכיות ב. ליברפול מחזיקה בשיא הזכיות בגביע הליגה האנגלית (9), ועד שנת 2011 החזיקה בשיא הזכיות באליפות אנגליה והיא במקום השני בדירוג זה נכון לשנת 2020. בשנת 2019 זכתה לראשונה בגביע העולם למועדונים ובכך הפכה לקבוצה האנגלית הראשונה הזוכה בטרבל הבין-לאומי - זכייה בליגת האלופות, הסופר-קאפ האירופי וגביע העולם למועדונים בשנה אחת.
שנים ראשונות
אברטון, שנוסדה ב-1878, עברה לאנפילד ב-1884, מתקן בבעלות נשיא המועדון, ג'ון הולינג, לשעבר לורד ראש עיריית ליברפול. בשנת 1892 התעוררה מחלוקת בין הולינג לבין מועצת המנהלים של אברטון, על שכירות המועדון של המגרש. דמי השכירות השנתיים עלו מ-100 לירה שטרלינג ב-1884 ל-250 ליש"ט ב-1892. לאחר שהמשא ומתן נכשל, המנהלים החליטו לעזוב את אנפילד ולמצוא מגרש אחר, והשאירו את הולדינג עם אצטדיון ריק. תגובתו הייתה להקים מועדון כדורגל חדש שישמש את האצטדיון. הוא ניסה לשמור על שם הקבוצה "אברטון" על ידי רישום השם "חברת הכדורגל והאתלטיק גראונדס, בע"מ" ב-Companies House, אך הפוטבול ליג החליטה שהשם שייך למועדון אברטון שעזב, שרכש מקום חדש בגודיסון פארק. הולדינג אימץ את השם "מועדון הכדורגל ליברפול" למיזם החדש שלו.
לאחר שהקים את המועדון החדש שלו, הולדינג הגיש בקשה לחברות ב, ולא בליגה השנייה שהוקמה זמן קצר קודם לכן. הליגה, שלא התרשמה מהבקשה המוקדמת הזו, סירבה לקבל את המועדון, שבמקום זאת הצטרף לליגת לנקשייר.
ליברפול שיחקה את משחקה הראשון ב-1 בספטמבר 1892, משחק ידידות לפני העונה נגד רות'רהאם טאון, בו ניצחה 7–1. הקבוצה שהעמידה ליברפול מול רות'רהאם הייתה מורכבת כולה משחקנים סקוטים - השחקנים שהגיעו מסקוטלנד לשחק באנגליה באותם ימים היו ידועים בתור "הפרופסורים הסקוטים". מנהל הקבוצה, ג'ון מק'קנה גייס את השחקנים לאחר מסע סקאוטינג לסקוטלנד - אז הם נודעו כ"צוות ה-Macs".
המשחק הראשון של ליברפול בליגת לנקשייר, בו ניצחה 8–0, היה מול וולטון. 200 איש צפו במשחק, אך ככל שהתקדמה העונה, וליברפול המשיכה לנצח, גדל הקהל. כ-2,000 אנשים צפו בליברפול מביסה את סאות' שור במשחק הלפני אחרון של העונה באנפילד.
העונה הראשונה של ליברפול הייתה מוצלחת, שכן המועדון זכה בתואר ליגת לנקשייר בזכות הפרש שערים על בלקפול. הם גם זכו בגביע המחוז של ליברפול בזכות ניצחון על אברטון. בעקבות הצלחתה פנתה ליברפול מחדש לפוטבול ליג, והפעם נענתה בקשתם והקבוצה צורפה לליגה. מדיה המקוריים של ליברפול היו חולצות משובצות כחולות ולבן ומכנסיים לבנים, בדומה לאלו של אברטון. משנת 1894 הם החליפו לחולצות אדומות ומכנסיים לבנים.
המשחק הראשון של המועדון בפוטבול ליג היה מול מידלסברו אירונופוליס ב-2 בספטמבר 1893, בו הם ניצחו 2–0, כאשר מלקולם מקווין הבקיע את השער הראשון של ליברפול בכדורגל בליגה. העונה הראשונה של ליברפול בפוטבול ליג הסתיימה ללא הפסד ב-28 משחקים, מתוכם היא ניצחה ב-22. הם סיימו בראש ליגה ב', אך מכיוון שבאותה תקופה לא הייתה עלייה אוטומטית לליגה א', הם שובצו למשחקי המבחן. זה כלל משחק נוקאאוט עם הקבוצה שסיימה אחרונה בליגה הראשונה, ניוטון הית' (ששמה שונה מאוחר יותר למנצ'סטר יונייטד). ליברפול ניצחה, ותפסה את מקומה בליגה הראשונה. השהות שלהם בליגה נמשכה רק עונה, כשהם סיימו במקום האחרון, עם שבעה ניצחונות משלושים משחקים. הם ירדו לליגה השנייה, לאחר שהתמודדו מול בורי במשחק המבחן והפסידו 1–0.