cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוצ'ה (אי)
במיתולוגיה של המפוצ'ה
הטרמפולצ'הו, הם יצורים על טבעיים במיתולוגיה של המפוצ'ה. היצורים הללו הם ארבעה לווייתנים שמעבירים את הנשמות המתות על מקום בשם "נגיל צ'נמאיווי" הנמצא על פי המיתולוגיה על האי מוצ'ה. באי, הנשמות הופכות לרוח והם מתפזרות משם מערבה. על מנת להגיע לאי הזה, הנשמות צריכות לשלם בחלוקי נחל קטנים עבור ההובלה. מסיבה זו, לאחר הפטירה קרובי הנפטר מניחים אבנים כאלו סביבו כדי לשלם ל"טרמפולצ'הו".
הקשר לפולינזיה
בשנים האחרונות ישנן ראיות רבות המצביעות על קשר מהתקופה הפרה-קולומביאנית בין ילידי המפוצ'ה לבין ילידי פולינזיה. בשנת 2007 התגלו ממצאים פולינזיים במפרץ אראוקו הסמוך לאי בדמות שרידי תרנגולת, שניתוח ה-DNA של עצמותיה תוארך ל-1304 עד 1424 לספירה, והוכח שמקורה ביבשת אוקיאניה, מה שהוכיח קשר בין יבשת זו ליבשת אמריקה ואפשרות שהפולינזים חיו לצד המפוצ'ה באי. הניתוח הגנטי הראה שמקור השרידים הוא באי טונגה המרוחק ולא באי הפסחא הקרוב יותר. סימנים אחרים להתיישבות פולינזית באי הם מספר גולגולות אדם עם תכונות פולינזיות, שנמצאו במוזיאון בקונספסיון, אשר מקורן היה באי מוצ'ה.
הגישה של הפולינזים לאי התרחשה כנראה באמצעות זרמים ימיים ורוחות מערביות חזקות באוקיינוס השקט במהלך תופעת אל ניניו. אצל הפולינזים עצמם, קיומם של מסעות ימיים כאלו למקומות רחוקים מוכרת היטב במסורת שבעל פה.
מספר פרופסורים צ'יליאנים מאוניברסיטת אוטגו נמצאים במגע עם התושבים המקומיים באי על מנת לבצע חפירות באי בשביל לאתר עדויות פולינזיות נוספות.
פרדריק ורתהם
פרדריק ורתהם (באנגלית: Fredric Wertham; נולד כפרידריך ורטהיימר, בגרמנית: Friedrich Wertheimer; 20 במרץ 1895 - 18 בנובמבר 1981) היה פסיכיאטר יהודי-אמריקאי ממוצא גרמני שהתפרסם בשל הספרים שכתב ובהם ניהל מסע צלב כנגד הדימויים האלימים באמצעי תקשורת ההמונים ובספרי קומיקס וכנגד ההשפעות המזיקות לכאורה שיש להם על התפתחות הילדים. ספרו הידוע ביותר, "פיתוי התמימים" (1954), הוביל לחקירה של הקונגרס של ארצות הברית בנושא תעשיית ספרי הקומיקס ויצירת רשות קוד הקומיקס. הוא כינה את הטלוויזיה "בית ספר לאלימות" ונהג לומר "אם יצא לי לפגוש פוחח צעיר בסמטה חשוכה אעדיף שיהיה זה אחד שלא צפה בסרט בוני וקלייד".
"פיתוי התמימים" והשימוע בסנאט
הספר "פיתוי התמימים" (Seduction of the Innocent) סקר תיאורים גלויים וחבויים של אלימות, מין, שימוש בסמים, ונושאים אחרים מתחום הספרות למבוגרים המופיעים בתוך "קומיקס הפשע" ("crime comics") - ביטוי שטבע ורתהם. ורתהם השתמש בביטוי לא רק על מנת לתאר את סדרות הקומיקס הפופולריות על גנגסטרים ופשע, אלא גם את סדרות גיבורי העל והאימה. הוא טען, כשהוא מתבסס בעיקר על אנקדוטות בלתי מתועדות, שקריאת ספרות זו עודדה ילדים להתנהג באופן דומה.
טענה נוספת של ורתהם בספר: "הכרתי מבוגרים רבים שבמשך כל חייהם העריכו כמה מהספרים שקראו בילדותם. מעולם לא נתקלתי במבוגר, או במתבגר שחדל לקרוא ספרי קומיקס, שיחשוב לשמור על אחד מ"ספרים" אלו מסיבה סנטימנטלית או אחרת" נראית אירונית משהו בהתחשב בפנדום המאורגן של ספרי הקומיקס שצמח אחר כך בין המבוגרים שקראו אותם בילדותם, בתקופת תור הזהב של הקומיקס.
עובדה שנוטים לעיתים קרובות לשכוח בדיונים על הספר "פיתוי התמימים" הוא הניתוח שערך ורתהם למודעות הפרסומת שהופיעו בספרי הקומיקס של שנות ה-50 ולהקשר המסחרי בו יצאו לאור ספרי הקומיקס. ורתהם התנגד לא רק לאלימות בסיפורים אלא גם לעובדה שלצד ציורי הקומיקס התפרסמו גם רובי אוויר וסכינים. עובדה נוספת שכמעט ואינה מוזכרת בתקצירים ובסקירות של "פיתוי התמימים" הן הטענות של ורתהם שעל בעלי חנויות הספרים והעיתונים שלא רצו למכור חוברות או ספרים מסוימים, דוגמת סיפורי אימה, בשל תוכנם, הופעלו איומים על ידי המפיצים. לטענת ורתהם, אמרו המפיצים למוכרי העיתונים שאם לא ימכרו את ספרי הקומיקס השנויים במחלוקת, לא יותר להם למכור אף אחד מסוגי העיתונים והמגזינים האחרים.
הרעש שעורר הספר לצד המוניטין הקודם של ורתהם כעד מומחה, הוביל להזמנתו להופיע לפני תת-ועדת הסנאט לעבריינות נוער, שהיושב ראש שלה, הסנאטור אסטס קפאובר (Estes Kefauver) מטנסי, עשה שם לעצמו כלוחם בפשע. בעדותו המפורטת לפני הוועדה חזר ורתהם על הטענות שהופיעו בספרו והצביע על הקומיקס כגורם מרכזי לעבריינות נוער. בספרו "פרדריק ורתהם וביקורת תרבות ההמונים" (Fredric Wertham and the critique of mass culture) ציין ד"ר בארט ביטי (Bart Beaty) מהפקולטה לתקשורת תרבות של אוניברסיטת קלגרי בקלגרי שבקנדה כי "ורתהם חזר על הקריאה ... לחקיקה לאומית המבוססת על אידיאל בריאות הציבור שתאסור על הפצה והצגה בפומבי של ספרי קומיקס לילדים מתחת לגיל חמש עשרה." התשאול שערכה הוועדה לעד הבא, ויליאם גיינס (William Gaines), המוציא לאור של EC Comics, התמקד בסצינות האלימות מהסוג שוורתהם תקף. למרות שהדו"ח הסופי של הוועדה לא האשים את הקומיקס בעידוד לפשע, הוא המליץ שתעשיית הקומיקס תעדן מיוזמתה את התכנים המופיעים בספרים. ייתכן שהמוציאים לאור ראו בכך איום מוסווה לצנזורה בפוטנציה משום שבתגובה הם הקימו את רשות קוד הקומיקס שנועדה לפקח על התוכן המודפס. הקוד אסר לא רק על ציורים של אלימות אלא גם על שימוש במילים וברעיונות מסוימים (כדוגמת "טרור" ו"זומבים") והורה כי בסיפורים יבואו הפושעים על עונשם תמיד. הוראות אלו גרמו להפסקת מרבית סדרות הקומיקס הדומות לאלו שהוציאה EC Comics והשאירו רק חלק מסורס מסדרות גיבורי העל כסוגה העיקרית שנותרה. ורתהם טען שקוד הקומיקס איננו מספיק בעוד שעבור הרוב בתעשיית הקומיקס היה הקוד דרקוני מדי.
קריירה מאוחרת
דעותיו של ורתהם על תקשורת ההמונים האפילו על דעותיו בתחום נרחב יותר - חששותיו מאלימות ודאגתו להגן על ילדים מנזקים פסיכולוגיים. בכתביו בנושא ההשפעות שיש להפרדה הגזעית השתמשו כעדות בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך - פסק דין תקדימי של בית המשפט העליון של ארצות הברית אשר קבע דה יורה כי הפרדה על רקע גזעי בחינוך הציבורי בארצות הברית היא בלתי חוקתית. חלקים מספרו "אות קין" (A Sign for Cain) משנת 1966 עסקו במעורבותם של רופאים בשואה.
ביטי גילה כי ב-1959 ניסה ורתהם לפרסם ספר המשך לספר "פיתוי התמימים" שעסק בהשפעות של טלוויזיה על ילדים שעתיד היה להיקרא "המלחמה נגד הילדים". למרבה תסכולו של ורתהם אף מוציא לאור לא הסכים להדפיס את ספרו.
ורתהם הכחיש תמיד שהוא תומך בצנזורה או שהוא מתנגד עקרונית לספרי קומיקס, וב-1970 התמקדה תשומת לבו בהשפעות החיוביות של תת-תרבות הפנדום של הקומיקס. בספרו האחרון, "העולם של הפנזינים" (1974), הוא הגיע למסקנה שהפנזינים הם "תרגיל בריא ומועיל של דחפים יצירתיים". ספרו זה הוביל להזמנתו להרצות בפני כנס אמנות הקומיקס בניו יורק. מכיוון שוורתהם היה עדיין ידוע לשמצה בקרב חובבי הקומיקס הוא נתקל בחשדנות ובהפרעות מכוונות לנאומו, ומאז חדל לכתוב על קומיקס.
לפני שפרש לגמלאות כיהן כפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת ניו יורק, ועבד כפסיכיאטר בכיר במחלקת בית החולים של עיריית ניו יורק, וכפסיכיאטר וכמנהל של מרפאת בריאות הנפש במרכז בית החולים בלוויו (Bellevue Hospital Center).
פרדריק ורתהם מת ב-18 בנובמבר 1981 בגיל 86 בבית אליו עבר עם פרישתו לגמלאות בקמפטון (Kempton) פנסילבניה.
מורשתו
כתביו (כולל כתב היד לספר שלא הודפס "המלחמה נגד ילדים") נתרמו לספריית הקונגרס ונשמרים באגף כתבי היד. הכתבים שוחררו לעיון חוקרים ב-20 במאי 2010. כמו כן הוכן רישום של כתביו המדגים את הרב גוניות של התחומים בהם התעניין.
קיריטימטי
קיריטימטי המכונה גם אי חג המולד (באנגלית: Christmas Island) הוא אטול באוקיינוס השקט באיי ליין הצפוניים. האטול מהווה חלק מקיריבטי. יש להבדיל בינו לבין אי חג המולד שבאוקיינוס ההודי.
גאוגרפיה
אטול קיריטימטי הוא אטול האלמוגים הגדול בעולם. שטחו 388.39 קמ"ר, והוא מהווה 70% משטח קיריבטי, מדינה הכוללת 33 אטולים. היקפו של האטול 150 ק"מ.
על האי חמישה כפרים: לונדון - הכפר העיקרי באי, ובו נמצא הנמל העיקרי של האי, טאבוואקאה, בננה, פריז ופולין (או פולנד).
בקרבת בננה מצוי שדה התעופה של האי.
גובה הנקודה הגבוהה ביותר באי - גבעת ג'ו (La colline de Joe) - הוא 12 מטרים.
האי מוכר בשל סמיכותו לקו התאריך ובכך שהוא מקום המושב "הראשון" לציין את תחילת השנה האזרחית (ולמעשה כל יום. ראו גם אטול קרוליין).
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה היו לחיל האוויר של ארצות הברית תחנת חיזוי מזג אוויר ותחנת תמסורת על האי. לצורך תספוק התחנות נבנה באי שדה תעופה קטן, ששימש גם כתחנת תדלוק למטוסים בדרכם מהוואי לאיי דרום האוקיינוס השקט.
במאי 1957 ביצעה הממלכה המאוחדת על האי את הניסוי הראשון בפצצה גרעינית שנערך על ידיה. בשנת 1962 ערכה ארצות הברית באי את מבצע דומיניק.
אוכלוסין
באי מתגוררים כ-5,000 תושבים להם שני נציגים במנאבא ני מאונגאטאבו. באי שני בתי ספר ושתי כנסיות - האחת קתולית והשנייה פרוטסטנטית.
תחבורה
באי שדה תעופה שבו מסלול נחיתה סלול באורך 2,103 מטרים.
כלכלה
באי מערכת צמחייה ובעלי חיים ייחודית. בשל הבצורות הפוקדות את האי, מיובא לאי מרבית המזון עבור תושביו. התושבים מתפרנסים מתיירות, דייג ויצוא דגי אקווריום, אגוזי קוקוס ואצות ים.
דאצ'יה ספרינג
דאצ'יה ספרינג אלקטריק (באנגלית: Dacia Spring Electric) היא מכונית חשמלית קומפקטית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי דאצ'יה משנת 2021. היא נחשפה באוקטובר 2020, ויצאה למכירה באירופה במרץ 2021. במרץ 2020 הציגה דאצ'יה את דגם הקונספט המקדים.
הספרינג היא המכונית החשמלית הראשונה של דאצ'יה, וגם היא המכונית החשמלית הזולה ביותר באירופה. היא מיועדת בעיקר לעבודה בעיר.
מחיר הדגם בצרפת יחל ב-12,403 אירו (49,000 שקל).
מפרט טכני
ישנה אפשרות ללחוץ על כפתור במכונית המגביל את הספק המנוע ל-30 כ"ס ואת המהירות ל-100 קמ"ש ובכך ישנה אפשרות להגדיל את טווח הנסיעה בעוד כמה עשרות ק"מ.
דאצ'יה יעדה את המכונית לנסיעה עירונית (בתוך העיר), לכן שמה בה מנוע מאוד חלש.
ריצ'רד פארקס בונינגטון
ריצ'רד פארקס בונינגטון (באנגלית: Richard Parkes Bonington; 25 באוקטובר 1802 – 23 בספטמבר 1828) היה צייר נוף רומנטי אנגלי, שהיגר לצרפת בגיל 14 ויכול להיחשב גם כאמן צרפתי. לאחר מותו המוקדם מאוד, נחשב לאחד האמנים הבריטיים המשפיעים ביותר בזמנו. נופיו היו בעיקר של סצינות חוף, עם אופק נמוך ושמיים גדולים, המראים טיפול מבריק באור ובאווירה.
ביוגרפיה ועבודתו
בשנת 1817 עברה משפחתו לקאלה שבצרפת, שם הקים אביו מפעל תחרה. באותה תקופה החל בונינגטון לקחת שיעורים מהצייר פרנסואה לואיס תומאס פרנסיה, שחזר מאנגליה, שם הושפע עמוקות מעבודתו של תומאס גירטין. הוא לימד אותו את טכניקת צבעי המים האנגלית.
בערך בתקופה זו בונינגטון התחיל לצאת לסיורי שרטוט בפרברי פריז ובסביבה הכפרית. ציוריו הראשונים הוצגו בסלון פריז בשנת 1822. הוא החל לעבוד גם בצבעי שמן ובליטוגרפיה. בשנת 1824 הוא זכה במדליית זהב בסלון פריז יחד עם ג'ון קונסטבל ואנתוני וונדייק קופלי פילדינג, ובילה את רוב השנה בציור נופי החוף בדנקרק.
בשנת 1825 פגש את דלקרואה בביקור אצל אלכסנדר-מארי קולין בלונדון. הם ציירו שם יחד, וחלקו סטודיו במשך כמה חודשים לאחר שובם לפריז. דלקרואה השפיע עליו לעבור לציור היסטורי. הוא גם פיתח טכניקה לערבב צבעי מים עם גואש ודבק, כדי להשיג אפקט קרוב לציור שמן. בשנת 1826 ביקר בצפון איטליה ושהה בוונציה במשך חודש.
בסוף 1828 החמירה מחלת השחפת שלו והוריו שלחו אותו חזרה ללונדון לטיפול. הוא נפטר משחפת ב-23 בספטמבר אותה שנה בלונדון, בן 25. הוא נקבר בבית הקברות של קפלת סנט ג'יימס פנטונוויל. בשנת 1837 הועברו שרידיו לבית העלמין של קנסל גרין כדי להיקבר מחדש עם הוריו.
מוניטין
אז'ן דלקרואה כתב על בונינגטון בשנת 1861:
מעבר לצבעי המים שלו, בונינגטון היה ידוע ברישומיו בעפרון גרפיט, במיוחד בנופי העיר המורכבים שלו.
פסל לכבודו הוקם מחוץ לבית הספר לאמנות בנוטינגהאם על ידי ווטסון פוטרגיל. תיאטרון ובית ספר יסודי בעיר הולדתו נקראים על שמו.
באוסף וואלאס ישנה קבוצה גדולה במיוחד של 35 מיצירותיו המייצגות את נופיו וציורי ההיסטוריה שלו.
טוטו קוטוניו
סלבטורה "טוטו" קוטוניו (באיטלקית: Salvatore "Toto" Cutugno; נולד ב-7 ביולי 1943) הוא זמר, מלחין וכותב איטלקי; זוכה אירוויזיון 1990 עם השיר Insieme: 1992. שירו "L'italiano" מ-1983, זכה להצלחה רבה.
ביוגרפיה
קוטוניו נולד בפוסדינובו, טוסקנה שבאיטליה, לאב סיצילאני ואם טוסקנית.
את הקריירה המוזיקלית החל בגיל צעיר, כאשר למד מאביו לנגן בחלילית, ולמד בעצמו לנגן בתופים. בגיל 19 יצא לסיבוב הופעות בן חצי שנה בפינלנד. כאשר שב מפינלנד הקים את הלהקה "Toto e Tati" והחל להופיע בפאבים שונים ברחבי איטליה. בתחילת שנות ה-70 פנה קוטוניו לכתיבת שירים, ואף כתב חלק משיריו המפורסמים ביותר של הזמר הצרפתי-אמריקאי ז'ו דאסן. בין השירים "L'été indien", "Et Si Tu N'Existais Pas", ו-"Le Jardin Du Luxembourg" שכתב יחד עם ויטו פאלאוויצ'יני. כמו כן, היה אחד מהכותבים של הלהיט של דלידה - "Gigi l'Amoroso", שזכה למעמד של אלבום פלטינה זמן קצר לאחר צאתו.
בשנת 1975 התחיל קוטוניו להופיע יחד עם להקת "אלבטרוס" ובשנת 1976 הוציאו את האלבום "Albatros". לאחר צאת האלבום השתתף קוטוניו לראשונה בפסטיבל סן רמו, שם זכה יחד עם הלהקה במקום השלישי. בשנת 1980 השתתף שנית בפסטיבל עם השיר "Solo Noi", וזכה במקום הראשון. קוטוניו חזר והשתתף שש פעמים נוספות, בהן הגיע למקום השני: בסך הכל השתתף קוטוניו בפסטיבל שלוש עשרה פעמים.
בשנת 1990 זכה קוטוניו בתחרות ה-35 של האירוויזיון עם השיר שנכתב על ידו, "Insieme: 1992". השיר מתאר חגיגה בעקבות איחודה מחדש של אירופה. יחד עם ג'יליולה צ'ינקווטי, שייצגה את איטליה באירוויזיון 1964, הנחה את תחרות האירוויזיון בשנת 1991 שנערכה ברומא לאחר זכייתו.
הזמר הישראלי דורון מזר ביצע ב-1984 גרסה בעברית לשיר "L'italiano". שם השיר בעברית הוא "אני חוזר הביתה".
קרול בוקה
קרול בוקה (בצרפתית: Carole Bouquet; נולדה ב-18 באוגוסט 1957) היא שחקנית ודוגמנית צרפתייה.
ביוגרפיה
בוקה נולדה בניי-סיר-סן, צרפת כאחת משתי בנות, כשהייתה בגיל צעיר הוריה נפרדו. היא למדה תקופה בסורבון אך לאחר מכן הפסיקה את הלימודים ועברה ללמוד משחק בפריז, היא הופיעה בלמעלה מארבעים סרטים מאז 1977. היא זכתה לפרסום בינלאומי בשל תפקידה כנערת בונד מלינה האבלוק, בסרט "לעינייך בלבד" משנת 1981, אולם היא הופיעה גם בכמה סרטים אירופאיים לאורך שנות השמונים וממשיכה לעשות זאת בצרפת.
היא ידועה גם בשל הופעתה בסרט הסוריאליסטי הקלאסי "תשוקה אפלה" של הבמאי לואיס בונואל משנת 1977; ובתפקידה בסרט "יפה מדי בשבילך" משנת 1989, שזכה להצלחה ברחבי תבל, שעבורו זכתה בפרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר. היא גם הייתה מועמדת לפרס סזאר כשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט Rive droite, rive gauche משנת 1984.
ב-1998 ו-1999 הנחתה את טקס פרס האקדמיה האירופית לקולנוע.
בוקה דיגמנה עבור שאנל בשנות התשעים. היא אלמנתו של המפיק ז'אן-פייר רסאם, ממנו יש לה ילד, דימיטרי ראסאם, מפיק סרטים הנשוי לנסיכה שארלוט קסיראגי ממונקו. בשנים 1997–2005 בוקה יצאה עם השחקן ז'ראר דפארדיה, עמו עבדה מספר פעמים, הם היו מאורסים מ-2003 עד 2005.
ב-1999 היא ישבה בחבר השופטים של פסטיבל הסרטים הרביעי של שנחאי. the 4th Shanghai International Film Festival.
בשנת 2021 החלה לככב בגרסה הצרפתית של הסדרת הישראלית המצליחה "בטיפול" שנוצרה על ידי חגי לוי, אורי סיון וניר ברגמן ובצרפת הופקה על ידי אוליבר נקש ואריק טולדנו.
מורי קופלר
מורי קופלר (באנגלית: Murray Koffler; 22 בינואר 1924) הוא רוקח יהודי קנדי, נדבן.
קורות חיים
קופלר נולד בטורונטו להורים יהודים ילידי רומניה, הוא למד באוניברסיטת טורונטו, ב-1946 החל לעבוד כרוקח בחנות התרופות של אביו, ב-1962 ייסד את רשת בתי המרקחת "Shoppers Drug Mart". ב-1971 היה שותף בהקמה מחדש של העיתון Canadian Jewish News.
הוא עסק בנדבנות והיה פעיל בין היתר בארגון בני ברית, הוא ייסד את רשת סופר פארם וזאת לאחר שביקר בישראל והחליט להקים במדינה רשת דומה לזו שהקים בקנדה.
הוא גם תרם רבות למכון ויצמן והיה חבר בהנהלת המכון. על שמו נקראת מחלקה בבית חולים "Mount Sinai" בטורונטו.
חצי שיעור
בהלכה, חצי שיעור היא אכילת מאכל האסור לאכילה בכמות הפחותה מהשיעור הדרוש לחיוב, לדוגמה אכילה של פחות מכזית חזיר. ישנה מחלוקת אמוראים האם ישנו איסור מהתורה בדבר זה, אך מוסכם כי אין בחצי שיעור כדי להתחייב בעונש על האיסור.
מחלוקת רבי יוחנן וריש לקיש
במסכת יומא נחלקו ראשוני האמוראים בדין חצי שיעור, בנוגע ליום הכיפורים. התורה מחייבת את האוכל ביום הכיפורים בשיעור של ככותבת (תמר) בכרת, מכיוון שאכילה בשיעור כזה נחשבת לאכילה המיישבת את דעת האדם במקצת, ומפירה את עינוי הגוף. ונחלקו בשאלה האם אדם שאכל פחות משיעור כזה, עבר על איסור מהתורה.
רבי יוסף רוזין מציג בספרו "צפנת פענח" שתי אפשרויות לפירוש שיטתו של רבי יוחנן האוסר חצי שיעור: האחת היא שמדובר בסימן, כלומר מכיוון שחצי שיעור זה עלול להצטרף עם חצי שיעור אחר, סימן הדבר שחצי שיעור זה הוא מעשה איסור, שכן שני החצאים כאחד מהווים איסור מהתורה, ומכאן שגם חצי ממנו הוא מקצת מהאיסור, או שמדובר בסיבה כלומר מכיוון שהחצי שיעור עלול להצטרף עם חצי אחר, אסור לאכול גם את החצי הראשון.
יוצאים מהכלל
לא בכל איסור יש את איסור חצי שיעור, ויש מהאחרונים המחלקים בין סוגי האיסורים.
דוגמה כזו, היא מלאכת כותב, שהיא כתיבת שתי אותיות בשבת. לפי שיטתו של רבי מרדכי בנט במלאכה זו, כמו גם במלאכות אורג, עושה שתי בתי נירין, שם המלאכה הוא רק כאשר האדם עושה את המלאכה בשלמותה; ולכן גם לפי הדעה שחצי שיעור אסור מהתורה, העושה מלאכות אלו בחצי משיעורם אינו חייב. רבי נתן גשטטנר מסביר, כי השיעור אינו במהות שם כותב, אלא במלאכת כותב, כלומר אף על פי שכתיבה נחשבת לכתיבה גם באות אחת, מלאכת כתיבה היא רק על ידי פעולה מסוימת המבוצעת על ידי הכתיבה, ומכיוון שבמשכן התבצעה המלאכה רק על ידי כתיבת שתי אותיות, ולאות אחת לא הייתה כל חשיבות ללא שהתאימה את עצמה לאות השנייה, לכן אין כתיבת אות אחת נחשבת מלאכה כלל. לעומת זאת, רבי אברהם מסוכטושוב (אבני נזר) חלוק בנושא, וסבור שגם במלאכת כתיבה יש איסור על חצי שיעור, כמו כל חצי שיעור שאסור מהתורה.
דוגמה נוספת, היא מלאכת מפשיט. הרב שמואל וואזנר מסביר, כי בניגוד לשאר המלאכות שיש חשיבות לעשייתם גם בחצי שיעור, הפשטת עור בפחות משיעור זה אינה נחשבת כלל להפשטה גם לא במובן רגיל.
חצי שיעור במצוות
דעת הרב יעקב ריישר (שבות יעקב) כתב להוכיח שבאכילה פחות מכזית אין מצווה כלל.
לדעת המהרי"ט אלגאזי לא רק שמקיים מצווה בפחות מכזית, אלא אף ישנו חיוב לאכול את מה שיש לו, אף שהוא פחות מהשיעור הנצרך. אמנם לא יברך על מצווה זו.
דעה מחודשת כתב הרב אריה לייב גינצבורג (ה'שאגת אריה') שאף יכול לברך על קיום מצווה פחות מכשיעור. אמנם כתב המהר"י אסאד בשו"ת קמח שלא יברך 'על אכילת מצה' אלא 'על מצות מצה'.
חשיבה עיצובית
חשיבה עיצובית היא מתודולוגיה המתארת מכלול פעולות קוגניטיביות וביצועיות המיושמות במהלך תהליך עיצוב ומיושמת בפיתוח פתרונות חדשניים.
מבוא
חשיבה עיצובית התפתחה להגדרה של שילוב אמפתיה להקשר של בעיה, יצירתיות בהפקת תובנות ופתרונות, ורציונליות בניתוח והתאמה של מגוון פתרונות אל ההקשר של הבעיה. על פי טים בראון, מנכ"ל ונשיא IDEO, המטרה של חשיבה עיצובית היא "אסטרטגיה עסקית של התאמת פתרונות טכנולוגיים אפשריים לצרכיהם של אנשים". הוראת חשיבה עיצובית מבוססת על הוראת הדרך לגשת אל פתרון מוצלח לבעיות מורכבות ורב-ממדיות, על לימוד מתודות אפקטיביות של רעיונאות, בחירה וביצוע של פתרונות, באמצעותם אנשים בודדים, ארגונים ועסקים יוכלו לשפר את תהליכיהם ומיומנויותיהם בפתרון בעיות. בנוסף, ישנו עניין אקדמי רב בהבנה כיצד מעצבים חושבים ומהי קוגניציה עיצובית. כנס המחקר האקדמי הרשמי הראשון בחשיבה עיצובית התקיים בשנת 1991 באוניברסיטת דלפט לטכנולוגיה, הולנד, ומאז התפתח לכנס שנתי קבוע.
מקורות המונח
הרעיון של עיצוב בתור "דרך החשיבה" במדעים ניתן לייחוס לספרו של הרברט א. סימון משנת 1969 The Sciences of the Artificial (המדעים של המלאכותי), ובספר Experiences in Visual Thinking (חוויות בחשיבה חזותית) של רוברט מק'קים משנת 1973. רולף פייסט (Rolf Faste) הרחיב על עבודתו של מק'קים בסטנפורד בשנות ה-80' וה-90', בהוראת "חשיבה עיצובית" כשיטת פעולה יצירתית. ספרו של פיטר רואו (Peter Rowe) משנת 1987 "חשיבה עיצובית" תיאר שיטות וגישות בהן נעשה שימוש על ידי אדריכלים ומתכנני ערים, היה שימוש מוקדם משמעותי של המונח בספרות המחקר בעיצוב. "חשיבה עיצובית" הותאמה למטרות עסקיות על ידי עמיתו של פייסט באוניברסיטת סטנפורד דייוויד מ. קלי (David M. Kelley), שייסד את חברת IDEO בשנת 1991. מאמרו של ריצ'רד ביוקנן משנת 1992, שכותרתו "בעיות קשות בחשיבה עיצובית", הביע מבט רחב יותר של "חשיבה עיצובית" כמענה לבעיות אנושיות בלתי פתירות באמצעות עיצוב.
חשיבה מבוססת פתרון
חשיבה עיצובית היא שיטה מעשית ויצירתית לפתרון בעיות, מתוך כוונה לתוצאה עתידית עדיפה. בהקשר זה, זוהי צורת חשיבה מוכוונת פתרון. תהליך חשיבה המתחיל ביעד (מצב עתידי משופר) במקום בפתרון בעיה ספציפית. באמצעות התחשבות בנתונים של המצב הקיים ושל המצב העתידי, פתרונות אפשריים עשויים להתגלות סימולטנית. נייג'ל קרוס טען שצורת חשיבה זו מתרחשת בהקשר של סביבה מעשה ידי אדם (או חפצים).
גישה זו שונה מהשיטה המדעית האנליטית, שמתחילה בהגדרה מקיפה של כל הפרמטרים בבעיה על מנת ליצור פתרון. חשיבה עיצובית מזהה וחוקרת את ההיבטים הידועים והמעורפלים של המצב הנוכחי, כדי לגלות פרמטרים נסתרים ונתיבים חלופיים שעשויים להוביל אל היעד. מכיוון שחשיבה עיצובית היא אופן חשיבה חזרתי (איטרטיבי), "פתרונות" ביניים הופכים להיות נקודות התחלה אפשריות של נתיבים חלופיים, כולל הגדרה מחדש של הבעיה הראשונית.
חשיבה עיצובית כתהליך לפתרון בעיות
שלא כמו חשיבה אנליטית, חשיבה עיצובית היא תהליך שכולל צבירה ובניה של רעיונות, ללא הצבת גבולות במהלך שלב סיעור מוחות (brainstorming). כאשר אין גבולות מוגדרים, המשתתפים חוששים פחות מכישלון וביקורת מעמיתיהם, ומעודדים השתתפות רב-תחומית ושימוש במקורות מידע מגוונים ככל שמתאפשר. הביטוי "לחשוב מחוץ לקופסה" מתאים לתיאור שלב סיעור המוחות, שייעודו לגלות אלמנטים נסתרים ולא ברורים במצב הקיים, ולגלות את הנחות היסוד המוטעות. אחת הגרסאות של חשיבה עיצובית כוללת שבעה שלבים: הגדרה, מחקר, הגייה, אב-טיפוס, בחירה, יישום, ולמידה. במסגרת שבעת השלבים הללו, ניתן לנסח בעיות, לשאול שאלות נכונות, ליצור יותר רעיונות, ולבחור את הטובות שבתשובות. השלבים אינם תהליך ליניארי, ויכולים להתרחש בו-זמנית ואף בחזרה עליהם.
למידה
אף על פי שעיצוב מושפע תמיד מהעדפות אישיות, השיטה של חשיבה עיצובית חולקת מאפיינים מוסכמים, בעיקר: יצירתיות, חשיבה מרובת מיומנויות, עבודת צוות, תפיסת המשתמש במרכז, סקרנות ואופטימיות.
התוצר העיצובי כאובייקט תיווך בין דיסיפלינות
האובייקט העיצובי משמש כאמצעי תיווך בין דיסיפלינות שונות, ובפרט בין עיצוב והנדסה, שלכל אחת מהן שפה ושיטות עבודה שונות. המושג אובייקט תיווך לקוח מעולם מערכות המידע בו מקובל לדבר על Boundary Object שזוהי גישה קוגניטיבית לניתוח אינטראקציות בין בעלי עניין על ידי שימוש באלמנטי מידע המשותפים ומוסכמים על ידי המשתתפים, כך שכל אחד מהם היה יכול לפרש את המידע בהתאם להבנתו ותפיסת עולמו. גישה זו מקובלת כאשר יש צורך בשיתוף פעולה להשגת מטרה משותפת או יצירת ידע חדש, ונקודות מבט שונות עלולות להתנגש. השימוש באובייקט תיווך מיושם בתחום המחקר בטכנולוגית תקשורת המידע (ICT-Information Communication technology). המוצר העיצובי הפיזי שנוצר בתהליך היצירה אמור לשמש אובייקט תיווך ותקשורת ולהקל על הגעה להסכמות בכך שתכונות התוצר מקובלות על כל חברי הקבוצה, ובהמשך כל דיסיפלינה יכולה להמשיך בעבודה מקצועית במקביל.
אובייקט התיווך מתאפיין בתכונות הבאות:
הגישה של אובייקט תיווך משהה תחילה את הדיון המקצועי והשימוש בשיטות עבודה של כל דיסיפלינה, מה שמאפשר לחברי צוות לשנות נקודת מבט ביחס לשיטות העבודה להן הם מורגלים, ויצירת בסיס משותף לצוות כולו. הצוות הרב-תחומי חושב ומציע יחד את התכונות של אובייקט התיווך, ואף מעבר לתכונות הראשוניות מה שיביא למעורבות ואחריות גדולה יותר של כל חברי הקבוצה. בהמשך כל תחום יישם את כל המוסכם בהתאם לשיטות העבודה המקובלות בתחומו. הבסיס המשותף, מאפשר את המשך הדיון, כאשר כל תחום מביא את התובנות שנרכשו מהמשך הפיתוח בכלים המקצועיים השונים, למשל מודלים לפיתוח תוכנה או תסריט מאויר בעיצוב. הגישה ישימה בכל תהליך לימודי בו מעורבות מספר דיסיפלינות שונות ונדרשת אינטגרציה של ידע ותהליכי עבודה, הרלוונטיים לתכונות של האובייקט העיצובי. הגישה נוסתה במסגרת שיתוף פעולה בינתחומי בשנקר בין הפקולטה לעיצוב והנדסה ובמסגרת שבוע מרקחה.
מטה-סטבליות (אלקטרוניקה)
מטה-סטביליות בתחום האלקטרוניקה היא היכולת של מערכת אלקטרונית דיגיטלית להישאר במשך זמן בלתי מוגבל (לא חסום) בשיווי משקל לא יציב או במצב מטסטבילי (יציב למחצה). במעגלים לוגיים דיגיטליים, אות דיגיטלי נדרש להיות בגבולות מתח או זרם מסוימים כדי לייצג רמה לוגית '0' או '1' לצורך פעולת מעגל נכונה; אם האות נמצא בטווח ביניים אסור תיתכן התנהגות שגויה בשערים לוגיים שהאות מופעל עליהם. במצבים מטה-סטביליים, ייתכן שהמעגל לא יוכל להתייצב ברמה לוגית '0' או '1' יציבה בתוך הזמן הנדרש לפעולת מעגל תקינה. כתוצאה מכך, המעגל יכול לפעול בדרכים בלתי צפויות, ועלול להוביל לכשל במערכת, המכונה לעיתים "glitch". מטה-סטביליות היא מקרה פרטי של פרדוקס חמורו של בורידן.
מחוז ראסינה
מחוז ראסינה (בסרבית: Расински округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם במרכז המדינה. בירת המחוז היא קרושבאץ. במחוז ישנן 6 ערים ועיירות וכ-291 כפרים.
Shoes
Shoes (בעברית: נעליים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין. השיר יצא לאור ב-29 באוגוסט 2005, על ידי חברות התקליטים הוליווד רקורדס וליריקס סטריט רקורדס כסינגל מתוך פסקול תוכנית הטלוויזיה "עקרות בית נואשות". השיר הוביל את הפסקול Music from and Inspired by Desperate Housewives העוסק בשירי התוכנית "עקרות בית נואשות".
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-29 במצעד שירי הקאנטרי של בילבורד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי שאניה טוויין, רוברט ג'ון "מאט" לאנג, תמי היילר, ג'ואי סקוט וקים טרייבל והופק על ידי רוברט ג'ון "מאט" לאנג. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי, המשלב בתוכו את סגנון הפופ, אשר אפיינו שירים נוספים של טוויין.
האודיו של השיר עלה ליוטיוב ב-12 ביוני 2009, והצליח לצבור מיליון צפיות.
השיר זכה לתגובות שליליות, כשאחד המבקרים אף כינה אותו "טיפשי בצורה מופלגת".
טבואאראן
טבואאראן (בגילברטית: Tabuaeran) המכונה גם האי פנינג או אטול פנינג (באנגלית: Fanning Island או Fanning Atoll) הוא אטול המהווה אחד מאיי ליין המצויים במרכז האוקיינוס השקט. האי, המהווה חלק מקיריבטי, מצוי ב-3°51′36″ צפון, 159°21′52″ מערב. גובהו המרבי של האי 3 מטרים מעל פני הים.
גאוגרפיה
באטול טבואאראן מתגוררים כ- 1,900 תושבים. מרביתם מתיישבים שהגיעו לאי מקיריבטי על ידי תאגיד מטעי האי פנינג (Fanning Island Plantations Ltd) על מנת לעבוד בגידול הקופרה. היישוב העיקרי באי הוא נאפיה (Napia) ובו הנמל העיקרי באי. יישוב זה מצוי במערב האי, דרומית לתעלת הכניסה ללגונה. הכפרים הנוספים שבאי הם נאפארי (Napari) וטרייטאקי (Tereitaki) בצפון מערב האי, אאונטנה (Aontena) דרומית לנאפיה, ומאנוקו (Manuku) בדרום האי.
כלכלה
מרבית מוצרי המזון של תושבי האי מיובאים אל האי. באי מגדלים קוקוס, חזירים, תרנגולות, אצות ים, וכן דגי ים ורכיכות.
הייצוא העיקרי של האי הוא הקופרה ומלאכות יד (בולים, וסכיני שיני כרישים).
האי משמש אתר תיירות וקו הספנות הנורווגי - Norwegian Wind עוצר באי מדי שבוע.
היסטוריה
בשל קרבתו היחסית לאיי הוואי, שימש האי, ככל הנראה, נקודת עצירה לסירות הפולינזים שהפליגו להוואי. באי התגלו ממצאים המעידים על יישובים פולינזים שמתיישביהם הגיעו, ככל הנראה, מאיי קוק או טונגה.
האי מופה לראשונה ב-6 בנובמבר 1798, על ידי רב החובל האמריקאי אדמונד פנינג אשר הפליג על אוניית צי ארצות הברית "בטסי", והאי נקרא על שמו. באותה עת היה האטול - כמו גם יתר איי ליין בלתי מיושבים.
בשנת 1889 הכריזה הממלכה המאוחדת על שליטתה באי, הרחיבה באמצעות פיצוצים את התעלה אל הלגונה (וקראה לה "התעלה האנגלית"), ובאי הוקמה תחנת ממסר של הכבל הטרנס פסיפי שקישר בין קנדה ואוסטרליה. תחנת הממסר הופצצה על ידי ספינה גרמנית בשנת 1914 במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1939 הפך האי לחלק מהמושבה הבריטית איי גילברט ואליס. בשנת 1979 הפך האי לחלק מהמדינה העצמאית קיריבטי.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-708 (ורמאכט)
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-708 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ב-27 ביולי 1944 הוקמה בסלובקיה דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-708 על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-573, שהוקמה כמה ימים קודם לכן, על בסיס שרידי הדיוויזיה ה-708, והועמדה תחת פיקוד יוזף קריגר. באוקטובר 1944 נשלחה הדיוויזיה להרי הווז' להחליף את דיוויזיית הפאנצר ה-21, אולם היא ספגה אבדות כבדות וחזיתה נפרצה. כתוצאה מכך, ב-15 בנובמבר 1944 הוחלף קריגר בוילהלם בלקוון. בדצמבר הועברה הדיוויזיה לאלזס, ובינואר 1945 היא השתתפה במבצע נורדווינד. הדיוויזיה ספגה גם במבצע זה אבדות כבדות, ובשל כך ב-11 בפברואר 1945 פורקה הדיוויזיה ושרידיה שולבו בדיוויזיות ה-106 וה-198.
יחסי איי שלמה–אינדונזיה
יחסי איי שלמה–אינדונזיה הם היחסים הבילטרליים בין איי שלמה לאינדונזיה.
אלקין סוטו
אלקין סוטו חאראמייו (בספרדית: Elkin Soto Jaramillo, נולד ב-4 באוגוסט 1980 במניסאלס שבקולומביה) הוא כדורגלן עבר קולומביאני, ששיחק בעמדת הקשר, וזוהה בעיקר עם אונסה קלדס הקולומביאנית ועם מיינץ 05 הגרמנית. סוטו ערך 26 הופעות במדי נבחרת קולומביה.
תארים
עם אונסה קלדס:
שארל הראשון ממונקו
שארל הראשון ממונקו (בצרפתית: Charles I de Monaco; נפטר ב-15 באוגוסט 1357) היה הלורד של מונקו ומייסד שושלת בית גרימלדי השולטת בנסיכות עד ימינו. שארל הראשון החזיק בדרגת אדמירל של צרפת וברון של סן דמטריו מממלכת נאפולי.
חייו
שארל הראשון היה בנו הבכור של רנייה הראשון מאשתו הראשונה סלווטיקה דל קרטו. בשנת 1301 נאלץ לצאת לגלות לאחר המפלה שספגה משפחתו מהרפובליקה של גנואה בקרב ההגנה על צוק מונקו שבו ישבו.
בשנת 1331, לאחר שלושים שנות שליטה של הרפובליקה של גנואה, הצליח שארל הראשון להחזיר לידיו את השליטה בצוק מונקו ושלט בו בחסותו של מלך צרפת עד מותו. בתקופת שלטונו ניהל מדיניות חוץ מאוזנת ושקולה מול ממלכת פרובאנס והרפובליקה של גנואה הגובלות בנסיכות הזעירה, ומדיניות פנים ליברלית כלפי נתיניו. בתמורה לכך העמיד שארל הראשון את הצי שלו לשימושה של צרפת, ואביריו שירתו בברכתו כשכירי חרב של שליטים אחרים.
ההכנסות הכספיות הגבוהות של הנסיכות הזעירה איפשרה לשארל לרכוש שטחים בקרבת הצוק מפרובנס וגנואה, ולהרחיב את שטחה. בתקופה זו נחשב לאציל העשיר ביותר בשטחי הריביירה הצרפתית של ימינו.
בשנת 1346 קיבל את תואר הלורד של מנטון לאחר שכבש אותה, וב-1355 צירף לעצמו את תואר הלורד של רוקברון. משנת 1352 שלט בנסיכות מונקו במשותף עם דודו אנטוניו שהיה אחיו הצעיר של אביו, ובניו רנייה השני וגבריאל.
הצלחותיו הכלכליות והפוליטיות של שארל הראשון והרחבת שטחים שבשליטתו היו לצנינים בעיני שליטי גנואה שראו בפעולות אלה פרובוקציה. בשנת 1357 הטילה גנואה מצור ימי ויבשתי על מונקו ושארל נאלץ להיכנע, תוך שהוא מפסיד שטחים וכספים רבים. זמן קצר לאחר התבוסה מת מסיבות לא ברורות. בנו רנייה השני ירש אותו כשליט מונקו.
זירו זירו זירו
זירו זירו זירו (באנגלית: ZeroZeroZero) היא סדרת טלוויזיה איטלקית מסוגת דרמת פשע, שעלתה לשידור ב-14 בפברואר 2020. הסדרה נוצרה על ידי סטפנו סולימה, לאונרדו פאסולי ומאוריציו כץ' עבור רשתות השידור סקי אטלנטיק, Canal+ ופריים וידאו.
הסדרה מבוססת על הספר "זירו זירו זירו" מאת רוברטו סביאנו, הספר עוקב אחר מחקר העוסק סביב הקוקאין, המציג את הסחר בו סביב לעולם.
הבכורה העולמית של הסדרה הוקרנה ב-5 בספטמבר 2019 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-76 של ונציה, שם הוקרנו רק 2 הפרקים הראשונים. הסדרה הוקרנה לראשונה בטלוויזיה ב-14 בפברואר 2020 ב-Sky Atlantic באיטליה.
עלילה
הסדרה עוקבת אחרי מסע של משלוח קוקאין גדול המגיע ממונטריי, מקסיקו לג'ויה טאורו, איטליה. מוכרי הסמים הם האחים הנרקומנים אנריקה וז'סינטו ליירה, המשתמשים בכוחותם של מנואל קונטרראס וקבוצת החיילים המושחתים שלו, הקונה הוא מינו לה פיאנה, הבוס של נדראנגטה, שמעמדו נכנס לסכנה בעקבות נכדו סטפנו ומשפחת קורטיג'ה.
הכי רעשנים (סדרת טלוויזיה, 2022)
הכי רעשנים (באנגלית: The Really Loud House) היא סדרת לייב אקשן אמריקאית, המבוססת על סדרת ההנפשה של ניקלודיאון ו ב-CBS, "הרעשנים".
בסדרה משתתפים רוב חברי צוות השחקנים של סרט הטלוויזיה "הרעשנים: חג המולד" – וולפגנג שייפר, ג'אזיר ברונו, בריאן סטפאנק, לקסי דיבנדטו, סופיה וודוורד, קתרין אשמור בראדלי, אובין בראדלי, אלה אלן, מיה אלן ולקסי ג'ניצ'ק – ששבו לגלם את דמויותיהם מהסרט.
הסדרה עלתה לשידור בערוץ ניקלודיאון ו ב-CBS ב-3 בנובמבר 2022. בישראל, עלתה הסדרה לשידור בערוץ TeenNick ב-4 ביוני 2023 בדיבוב העברי.
תקציר העלילה
כמו בסדרה המקורית, עלילת הסדרה מגוללת את קורותיו של לינקולן רעש, ילד בן 11 שלו 10 אחיות, בעודו מנסה לנווט בחיי היומיום עם משפחה כה גדולה. לינקולן, הידוע בתור "האיש עם התוכנית", מגייס את עזרתו של חברו הטוב ביותר, קלייד מקברייד, על מנת להתגבר על המכשולים והמהומות שהם נתקלים בהם במהלך הרפתקאותיהם היומיומיות.
פיתוח
ב-24 במרץ 2022, נמסר לראשונה על פיתוחה והפקתה של סדרת לייב אקשן שתשמש כרימייק לסדרה המונפשת "הרעשנים" עבור שירות הזרמת המדיה "פרמאונט+", זאת לצד ההכרזה על חידוש הסדרה המקורית לעונה שביעית.
ב-4 בספטמבר 2022, נחשף שם הסדרה הרשמי – "The Really Loud House" – וכן נחשף כי היא תעלה לשידור בנובמבר 2022. כמו כן, הוכרז כי שידור הסדרה יעבור לידיה של ערוץ ניקלודיאון.
ליהוק
רוב חברי צוות השחקנים של הסרט "הרעשנים: חג המולד" – וולפגנג שייפר, ג'אזיר ברונו, בריאן סטפאנק, לקסי דיבנדטו, סופיה וודוורד, קתרין אשמור בראדלי, אובין בראדלי, אלה אלן, מיה אלן ולקסי ג'ניצ'ק – שבו לגלם את דמויותיהם של בני משפחת רעש וקלייד מקברייד.
עם זאת, מספר דמויות לוהקו מחדש – ב-26 במאי 2022, נמסר על ליהוקן של אווה קרלטון ואנאקה פורנרט לדמויותיהן של לני ולין רעש, בהתאמה. עוד פורסם על ליהוקה של ג'ולי ג'נקינס לדמותה של אם המשפחה, ריטה רעש; לאחר שמורטה מוס התעתדה לשוב לגלם את הדמות, אך הוחלפה מסיבות שטרם פורסמו. ב-12 ביוני 2022, נמסר כי את דמותה של לילי רעש תגלם אוגוסט מייקל פיטרסון. ב-8 באוקטובר 2022, נמסר כי כמו בסרט הלייב אקשן, את דמותה של לילי יגלמו שתי שחקניות, וכי השחקנית השנייה תהיה אמילי פורד.
ב-13 באוגוסט 2022, הודיע קווין צ'מברלין על ליהוקו לגילום דמותו של פליפ, וב-12 באוקטובר 2022, נמסר על ליהוקו של גאווין מדוקס ברגמן לדמותו של ליאם הניקאט.
צילומים
צילומי הסדרה החלו ביוני 2022 באלבקרקי, ניו מקסיקו. באוגוסט 2022, נמסר על הפסקה זמנית בצילומים, שהתחדשו ב-23 בספטמבר 2022.
שידור
ב-5 באוקטובר 2022, נחשף כי הסדרה תעלה לשידור בערוץ ניקלודיאון ב-3 בנובמבר 2022.
מחוז ראשקה
ראשקה (בסרבית: Рашки округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם במרכז המדינה. בירת המחוז היא קראלייבו. במחוז ישנן 2 ערים, 3 עיירות וכ-350 כפרים.
בשטח המחוז ישנו מנזר סטודניצה המושך אליו תיירים רבים.
מחוז שומאדיה
מחוז שומאדיה (בסרבית: Шумадијски округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם במרכז המדינה. בירת המחוז היא קראגויבאץ. במחוז ישנם עיר אחת, 6 עיירות וכ-170 כפרים.
טנקמאר
טנקמאר (או טאמו) (908 - 28 ביולי 938) היה בנו הבכור של היינריך הראשון, מלך גרמניה.
ביוגרפיה
טנקמאר נולד בשנת 908 להיינריך הראשון, מלך גרמניה ואשתו הראשונה, התבורג פון מרזבורג. אמו הייתה נשואה ואלמנה בעבר, ולאחר מכן נכנסה למנזר. מכיוון שעזבה את המנזר כדי להתחתן עם היינריך, נישואיה השניים נחשבו פסולים והזוג נפרד. הלגיטימיות של טנקמאר הייתה אפוא בסימן שאלה.
בשנת 929 דאג היינריך הראשון לירושתו ותיקן את ההסדר על ידי אספה בארפורט, ממש לפני מותו. לאחר מותו חולקו אדמותיו ועושרו בין ארבעת בניו: טנקמאר, אוטו, היינריך וברונו. אוטו, לעומת זאת, יועד על ידי אביו לקבל את הכתר. סכסוך הירושה היחיד היה בין אוטו לאחיו המלא הצעיר היינריך, שהוחזק במעצר בית בבוואריה במהלך הכתרתו של אוטו.
לאחר מות בן דודו, זיגפריד, רוזן מרזבורג, בשנת 937, טען טנקמאר לזכותו על מרזבורג. אוטו, לעומת זאת, מינה את גרו, אחיו של זיגפריד. במהלך סכסוך זה מרדו אברהרד מפרנקוניה וויכמן האב נגד אוטו וטנקמאר הצטרף אליהם. מאוחר יותר הוקף טנקמאר בארזבורג. הוא נהרג על ידי חנית שהושלכה דרך חלון כנסיית פטרוס הקדוש, בזמן שהוא חיפש מקלט בפנים.
יחסי איי שלמה–הממלכה המאוחדת
יחסי איי שלמה–הממלכה המאוחדת הם היחסים הבילטרליים בין איי שלמה לממלכה המאוחדת. איי שלמה הייתה אחת המושבות האחרונות של בריטניה. לאיים ניתן שלטון עצמי בשנת 1976 וכשנתיים לאחר מכן האיים הפכו למדינה עצמאית לגמרי. עם מתן העצמאות שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים. למעשה, צ'ארלס השלישי הוא גם המלך של איי שלמה, אך ללא תלות בתפקידו כמלך בריטניה. כתוצאה מכך, לבריטניה עצמה אין סמכות שיפוט באיי שלמה.
באמצעות משרד החוץ וחבר העמים בריטניה מעניקה סיוע רב לאיי סלומון המתמקד בשינויי אקלים והעצמת נשים. 15% מהסיוע האירופי באיים מגיע מבריטניה.
בריטניה היא אחת משש מדינות בלבד המפעילות שגרירות בהוניארה שבאיי שלמה. המשלחת מאיי שלמה לנציבות האירופית שבבריסל, בלגיה אחראית גם על היחסים עם בריטניה.
האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים
האקדמיה האמריקנית לרפואת ילדים (באנגלית: American Academy of Pediatrics ובראשי תיבות AAP) היא עמותה אמריקנית מקצועית של רופאי ילדים, שבסיסה ב-Elk Grove Village, אילינוי. האקדמיה מהווה, פרט לתפקידה המקצועי, גם מוסד אקדמי המאגד בעיקר רופאי ילדים אמריקאים אך גם חברים "בינלאומיים" מכל מדינות תבל.
פעילות
האקדמיה נוסדה בשנת 1930 על ידי 35 רופאי ילדים כדי לטפל בתקני בריאות ילדים. כיום חברים בה 60,000 רופאי ילדים ראשוניים. היא מפעילה תוכניות המשך חינוך רפואית (CME) לרופאי ילדים ותת מומחים. האקדמיה מחולקת ל-14 מחלקות ו-26 חטיבות. הנשיא של האקדמיה נבחר לקדנציה בת שנה והנוכחי הוא תומאס מקאינרני.
לאקדמיה פרסומים וההוצאה לאור הגדולה ביותר ברפואת ילדים בעולם, עם יותר מ-300 כותרים ומעל 500 רופאים ואנשי מקצוע אחרים בצוות הכותבים. פרסומים אלה כוללים מוצרים אלקטרוניים, הפניות מקצועיות / ספרי לימוד, פרסומי ניהול בפועל, חומרי חינוך מטופל וספרי הורות. חדשות ה-AAP היא השבועון הרשמי של האקדמיה, והעיתון PEDIATRICS הוא עיתון הדגל שלה.
האקדמיה מפרסמת מאות "הצהרות מדיניות" המייצגות את מדיניות האקדמיה. ביניהן, בהצהרת משנת 2012, האקדמיה קבעה כי "היתרונות הבריאותיים של ברית מילה של תינוקות זכרים עולים על הסיכונים של ההליך", וכי היתרונות הבריאותיים "מספיקים כדי להצדיק גישה שזה אמור להיות הליך הבחירה למשפחות המעונינות בכך אך אין האקדמיה ממליצה על ברית מילה לכל ילוד זכר". האקדמיה לוקחת את העמדה כי הורים צריכים לקבל את ההחלטה הסופית לגבי ברית מילה, לאחר שמידע מתאים נאסף על הסיכונים ויתרונות של ההליך. הצהרה זו היא שינוי בעמדתה הקודמת של האקדמיה משנת 1999.
זיגמונד יאן
זיגמונד ורנר פאול יאן (בגרמנית: Sigmund Werner Paul Jähn) (13 בפברואר 1937 – 21 בספטמבר 2019) היה הקוסמונאוט היחיד בהיסטוריה של גרמניה המזרחית, גנרל בחיל האוויר של צבא מזרח גרמניה.
ביוגרפיה
זיגמונד יאן נולד בעיירה מורגנרטה-ראוטנקרנץ שבסקסוניה. בשנת 1955 הוא התגייס לצבא, שם הוכשר כטייס קרב. בשנים 1966–1970 למד באקדמיה צבאית בברית המועצות. לאחר סיום לימודיו מילא שורה של תפקידי מטה במפקדת חיל האוויר של צבא מזרח גרמניה. הוא עסק בהכשרת טייסים ובנושאי בטיחות בטיסה.
בשנת 1976 נבחר יאן יחד עם עוד טייס מזרח גרמני, אברהרד קלנר, להשתתף בתוכנית החלל הסובייטית אינטרקוסמוס. לאחר הכשרה של שנתיים יצא יאן יחד עם קוסמונאוט סובייטי ויקטור ביקובסקי למשימה בחלל בתוך החללית סויוז 31. לאחר שהייה בת 7 ימים בתחנת חלל סליוט 6, חזרו הקוסמונאוטים חזרה לכדור הארץ. על ביצוע משימה זו עוטר זיגמונד יאן בתוארי גיבור הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וגיבור ברית המועצות והועלה לדרגת גנרל בצבא מזרח גרמניה.
לאחר החזרה לגרמניה נותר יאן בשירות פעיל ועסק במחקר מדעי. ב-1983 הוא השלים דוקטורט בפיזיקה.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990, החל יאן לעבוד כיועץ חיצוני עבור סוכנות החלל הגרמנית והחל משנת 1993 גם עבור סוכנות החלל האירופית. בשנת 2002 פרש זיגמונד יאן לגמלאות.
בשנת 2001 נקרא אסטרואיד מס' 17737 על שמו.
בסרט להתראות לנין, שהופק בשנת 2003 ועוסק בתקופת התפרקות הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, מופיעה דמותו של זיגמונד יאן, כגיבור ילדותו של הדמות הראשית, אלכס.
יאן נפטר ב-21 בספטמבר 2019.
נשיכות קטנות
הסרט עוקב אחר שני אחים נערים מייקל וסם העוברים עם אמם לעיירה קטנה בצפון קליפורניה. בעוד סם הצעיר פוגש זוג נדיבים דומים כמוהו אצל חובבי הקומיקס החנון אדוארד ואלן, מייקל נופל בקסמו על נערה יפה בשם סטאר שמחוברת לדייוויד, שמסתבר כי הוא מנהיג חבורת ערפדים מקומית כחלק מכת ומייקל נהפך לאחד מהם. סם וחבריו החדשים חייבים להציל את מייקל וסטאר מהאלמותיים.
עלילת הסרט
מייקל אמרסון ואחיו הצעיר סם נוסעים עם אמם הגרושה לאחרונה לוסי לעיירת החוף הקטנה סנטה קרלה, קליפורניה כדי לחיות עם אביה התמהוני.
מייקל וסם מתחילים להסתובב בטיילת, שמצוידת בעלונים של נעדרים, בעוד שלוסי מקבלת עבודה בחנות וידאו, שהבעלים שלה, מקס מתחיל לחזר אחריה. מייקל מוקסם מסטאר, אישה צעירה שהוא מזהה על הטיילת, אם כי נראה שהיא נמצאת במערכת יחסים עם דייוויד המסתורי, מנהיג צעיר של כנופיית אופנוענים קשוחה.
בחנות הקומיקס המקומית פוגש סם את האחים אדגר ואלן פרוג, אשר מחשיבים עצמם כציידי ערפדים, שמעניקים לו קומיקס אימה שילמדו אותו על האיום שלטענתם הסתנן לעיירה.
לבסוף מייקל מדבר עם סטאר וניגש אליו דייוויד, שמצרף אותו לעקוב אחריהם באופנוע לאורך החוף עד שהם מגיעים לצוק מסוכן, עליו מייקל כמעט עובר. בבילוי הכנופיה, מלון יוקרה שקוע מתחת לצוק, יוזם דייוויד את צירופו של מייקל לקבוצה. סטאר מזהירה את מייקל לא לשתות מהבקבוק המוצע לו, ואומרת לו שזה דם, אך מייקל מתעלם מעצותיה. מאוחר יותר, דייוויד והאחרים, כולל מייקל, פונים לגשר רכבת שם הם תלויים בקצה מעל ערוץ נחל ערפילי; בזה אחר זה הם נופלים, מייקל נופל אחריהם.
מייקל מתעורר בבית למחרת, לא מודע איך הגיע לשם. עיניו רגישות לאור השמש והוא מפתח צמא פתאומי לדם, מה שמוביל אותו לתקוף בצורה אימפולסיבית את סם. הכלב של סם, נאנוק, משיב לו, וגורם לסם להבין שמייקל הופך לערפד על ידי ההשתקפות השקופה למחצה של אחיו במראה. סם נבהל בתחילה אך מייקל משכנע אותו שהוא עדיין לא ערפד ושהוא זקוק מאוד לעזרתו.
מייקל מתחיל לפתח כוחות על טבעיים, הוא מבקש מסטאר עזרה, ומקיים איתה יחסי מין זמן קצר לאחר מכן. סם מסיק שמכיוון שמייקל לא הרג אף אחד, הוא רק חצי ערפד והוא יכול להחלים ממצבו עם הערפד הראשי יומת. סם והאחים פרוג בודקים אם מקס הוא הערפד הראשי, במהלך ארוחת ערב שהוא מתארח בה בביתם, אך מקס עובר את כל הבדיקות שהם עורכים לו והם מסיקים מכך שהוא אינו ערפד.
כדי לעורר אותו בהריגה, דייוויד לוקח את מייקל לעקוב אחר קבוצת צופי חוף ומעורר טירוף האכלה. מבוהל, מייקל בורח הביתה. סטאר מגיעה בעקבותיו ומתגלה אף היא כחצי ערפד שרוצה להירפא ממצבה. מתברר כי דייוויד תכנן שמייקל יהיה ההריגה הראשונה של סטאר, ועל מנת להפוך אותה לערפדית מלאה, אולם היא לא הייתה מסוגלת להרוג אותו
למחרת מייקל מוביל את סם והאחים פרוג למאורת הכנופיה. הם משפדים את אחד הערפדים, מרקו, עם יתד עץ בלבו, ומעירים את דייוויד ואת שני האחרים, הם נמלטים, תוך שהם נוטלים עמם את סטאר הישנה במערה ואת ולדי, ילד שגם הוא ערפד למחצה ובן לווייתה של סטאר.
לאחר מכן מייקל מותקף על ידי דייוויד, ומכריח אותו להשתמש בכוחות הערפדים שלו. הוא מצליח להתגבר על דייוויד ולדחוף אותו על סט קרניים. למרות כל זאת מצבם של מייקל, סטאר ולאדי לא משתנה והם נותרים ערפדים. החבורה מסיקה מכך, שדייוויד לא היה הערפד הראשי ומדובר במישהו אחר. בינתיים לוסי חוזרת הביתה בלוויית מקס, שמתגלה כערפד הראשי. הוא מודיע לנערים כי הזמנת ערפד לביתו של אדם, גורמת למארחים להיות חסר אונים מולו וחסרי יכולות לנצל את "החולשות הערפדיות" שלו בזמן שהותו בביתם (וזו הסיבה, כפי הנראה, שהוא עבר את כל המבדקים שסם וחבריו ערכו לו בעת שהתארח אצלם בארוחת הערב). מקס מגלה שהוא הורה לדייוויד להפוך את סם ומייקל לערפדים כדי שלוסי, אימם, תסכים בעקבות זאת להפוך לערפדית בעצמה ולבת זוגו ותשמש אם לילדיו הערפדים, הלא הם דייוויד וחבורתו. הוא מכריז שהוא עדיין מעוניין בהפיכתה לערפדית ולצורך כך תופס את סם ומאיים עליו, מה שגורם שלוסי, על מנת להציל את בנה, מסכימה לכך שמקס ישך את צווארה ויהפוך אותה לערפד.
מקס מושך אליו את לוסי, במטרה לישוך את צווארה, אך נהרג כשאביה חודר עם הג'יפ שלו דרך קיר הבית ומשפד את מקס על עמדת גדר מעץ, שחיבר אליו וגורם לו להתפוצץ. עם מותו של מקס, מייקל, סטאר ולאדי חוזרים למצב הרגיל. בין הקטל והפסולת הזו, סבא מוציא כביכול משקה מהמקרר ומכריז: "דבר אחד לחיות בסנטה קרלה שמעולם לא יכולתי לסבול: כל הערפדים הארורים." ובזה הסרט נגמר.
פיתוח ורקע
דיווח חדשות של מגזין Variety מ-5 במרץ 1985 הכריז כי חברת ההפקות העצמאית "Producers Sales Organization" או PSO בראשי תיבות רכשו את התסריט של ג'ניס פישר וג'יימס ג'רמייה דאז תסריטאים פעם ראשונה, בסך כ-400 אלף דולר והרכישה נעשתה כשנה אחר כך ב-20 בפברואר 1986. PSO הכריזה על רכישתה במהלך שוק הסרטים האמריקאי שנערך ב-1985 ,ומאוחר יותר, האחים וורנר הצטרפה לפרויקט ורכשה את זכויות ההפצה. שם הסרט הוא אזכור לילדים האבודים בסיפורי פיטר פן וארץ לעולם לא שכמו הערפדים לעולם לא גדלים או מזדקנים מהיותם בני אלמוות.
הסרט היה אמור במקור להיות מבוים בידי ריצ'רד דונר והתסריט עצמו מדוגם בהתבסס על "הגוניס" שאותו ביים דונר ב-1985 בעוד דמותה של סטאר הייתה נער צעיר ולא נערה. כאשר דונר התחייב לפרויקטים אחרים ,ג'ואל שומאכר קיבל הצעה לביים את הסרט ואף הוא רצה כי הסרט יהיה "סקסי יותר ומבוגר יותר" והוא זה שהביא את התסריטאי ג'פרי בואם לשכתב את התסריט המקורי כדי להפוך את הערפדים מנערים בני 13–14 למבוגרים יותר.
ליהוק
הליהוק החל ב-1986. הבמאי ג'ואל שומאכר סיפר כי הוא היה עם צוות השחקנים "אולי אחד הגדולים בעולם. הם אלה שעשו את הסרט", ורוב שחקניו הצעירים היו לא מוכרים. שומאכר ומריון דוהרטי בחנו מספר רב של מועמדים, וג'ייסון פטריק קיבל הצעה משומאכר עצמו לגלם את דמותו של מייקל אך זה לא רצה להשתתף בסרט ערפדים וביטל את הבקשה "מספר פעמים רבות" עד שנמשך בידי שומאכר וחזונו לתת לשחקנים להתערב בפן היצירתי של הסרט, ולפי דבריו של סאת'רלנד, פטריק היה מאוד אינסטרומנטלי בהפיכת הסרט ותסריטו לאמתי.
שומאכר לאחר מכן שינה את דמות סטאר לנערה יפה ובלונדינית הדומה למג ראיין אך שוכנע בידי פטריק לקחת את ג'יימי גרץ שעבדה עמו בסרט "תינוקות סולאריים" (1986). שומאכר התרשם ממנה ,אך רק אחרי התעקשותו של פטריק, ליהק את גרץ. שומאכר הופתע בידי פטריק באומרו כי בחירתו הראשונה לתפקיד האמא, לוסי, היא דיאן ויסט שזכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור "חנה ואחיותיה" של וודי אלן מ-1986.
לאחר שראה את הופעתו של קיפר סאת'רלנד בתפקיד טים בסרט "בטווח קצר" (1986), יצר פגישה שומאכר עם קיפר שבה הם קראו יחד את תסריט בדיוק כשסאת'רלנד השלים את עבודתו לסרט "אני והחבר'ה" (1985) כשהוצע לו תפקידו של הנבל דייוויד.
צילומים
הצילומים החלו זמן קצר אחרי הליהוק ב-1986. הסרט נעשה בתקציב זעום של 8 וחצי מיליון דולר ורוב צילומי הסרט נערכו בסנטה קרוס, קליפורניה והריה של העיר. צילומים אחרים של הסרט נעשו במחוז לוס אנג'לס, עמק בסנטה קלריטה ליד הר מג'יק. סט הסרט נבנה בסטודיו 12 של האחים וורנר כמערת הערפדים.
יציאה לאקרנים
הסרט יצא לאקרנים ב-31 ביולי 1987 בידי האחים וורנר שגם הפיקו את הסרט. אל מול תקציב הפקה זעום של כ-8 וחצי מיליון דולר, הסרט הכניס למעלה מ-32 מיליון דולר ונחשב להצלחה בקופות. הסרט זכה לביקורות משבחות בעיקר עבור נושאיו, שילוב עם הומור ואימה, הסגנון הוויזואלי, הבימוי, המוזיקה והמשחק. הצלחת הסרט הולידה זיכיון שכולל בתוכו כשני סרטי המשך ישירות לווידאו שהיו כישלון נחרץ, 2 סדרות קומיקס, וכן סדרת טלוויזיה אשר נמצאת בשלבי פיתוח מאת רשת ה-The CW.
פרשת ויקהל
פרשת ויקהל היא פרשת השבוע העשירית בספר שמות. על פי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. פרשה זו עוסקת בעיקרה בעניינים הנוגעים להקמת המשכן. הציוויים על הקמת המשכן שפורטו בפרשות תרומה ותצוה באים לכלל ביצוע בפרשה זו ובפרשת פקודי שאחריה, ולמעשה פרשת ויקהל חוזרת בשינויים קלים על הנאמר בצפרשת תרומה.
קריאת הפרשה
את פרשת ויקהל קוראים בין התאריכים כ"ב באדר-כ"ט באדר (בשנה מעוברת באדר א'). ברוב השנים הפשוטות, קוראים את פרשת ויקהל ביחד עם פרשת פקודי, לרוב יחד עם פרשת החודש ובשנים מסוג הכז יחד עם פרשת פרה. בשנים פשוטות מסוג השא קוראים את פרשת ויקהל לבדה, ביחד עם פרשת פרה. בשנים מעוברות קוראים את פרשת ויקהל לבדה, בשנים מסוג החא והשג בלי אחת מארבע הפרשיות ובשאר השנים המעוברות ביחד עם פרשת שקלים.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת ויקהל יכולה לחול בעשרה תאריכים שונים.
יחד עם פרשת פקודי: בנפרד:
תוכן הפרשה
בתחילת הפרשה ישנה פסקה קצרה על איסור עשיית מלאכה בשבת, ובפרט על איסור הבערת אש בשבת. מכאן למדו חז"ל שמלאכות שבת נגזרות מהמלאכות שנעשו בהקמת המשכן. אחר כך בא תיאור התרומות וחומרי הגלם השונים שנתרמו למשכן, ונושא מינוי בצלאל בן אורי, אהליאב בן אחיסמך ו"כל איש חכם לב" לעבודה במלאכות העדינות הדורשות כישרון מיוחד.
עיקר הפרשה מוקדש לתיאור בניית המשכן וכליו, בסדר זה:
סדר הדברים שונה מסדר הציוויים בפרשת תרומה, ופרשני המקרא הציעו הסברים שונים לעניין זה.
הפטרה
הפטרת פרשת ויקהל היא בספר מלכים, בתיאור בניין בית המקדש הראשון. למנהג הספרדים והאיטליאנים מפטירים ב, והתימנים מסיימים ב. במנהג האשכנזים מפטירים בהמשך אותו פרק, ב.
אולם, ברוב מוחלט של השנים פרשת ויקהל חלה באחת משבתות ארבע הפרשיות ואין מפטירים בה את הפטרתה הרגילה. בכל השנים הפשוטות היא חלה בשבת פרה (בשנות השא והכז) או בשבת החודש (בשאר השנים הפשוטות). ברוב השנים המעוברות היא חלה בשבת שקלים. רק בשנים מעוברות מקביעות השג והחא (כ-10% מהשנים) פרשת ויקהל אינה חלה באף אחת מארבע הפרשיות, ואז מפטירים בה את ההפטרה הרגילה.
כפר סאלד
כפר סאלד הוא קיבוץ באצבע הגליל, על מורדות הגולן בשולי עמק החולה, 7 ק"מ ממזרח לקריית שמונה, בתחום המועצה האזורית הגליל העליון.
הקיבוץ נקרא על שם הנרייטה סאלד, "אם עליית הנוער". השם "סָאלד" (נהגה: סֹלְד) הוא על פי הכתיב שהיה מקובל בעת הקמתו, בהתאם להגייה האשכנזית.
היסטוריה
מייסדי הקיבוץ היו עולים מהונגריה, מגרמניה ומטרנסילבניה, שהתיישבו בשנת 1934 בחצרות איכרים בגדרה. בשנת 1935 עברו למחנה שמוקם כקילומטר וחצי מדרום למושבה, המקום כונה בפי מייסדיו "שער הנגב". בתאריך 15 באוגוסט 1937 הועלה היישוב על הקרקע על ידי חברי הגרעין המיישב, במסגרת יישובי חומה ומגדל, בנקודה שבה הוקם מאוחר יותר קיבוץ חפץ חיים ונקרא "כפר סאלד". אולם בשל קשיים בהספקת מים ליישוב, ננטשה הנקודה וחבריה שבו למחנה "שער הנגב" שמדרום לגדרה.
במשך שנים אחדות התלבטו חברי הקיבוץ בין הצעות שונות למיקום יישוב הקבע שלהם, בהן, בין השאר אדמות הוּג' (לימים קיבוץ דורות) ונקודות אחרות בדרום. בראשית שנות ה-40 הובטחו להם אדמות נעמה שבעמק החולה, אולם בעקבות לחצים מצד הנהגת תנועת נצ"ח על מזכירות הקיבוץ המאוחד, ניתנו הקרקעות ל"קיבוץ האנגלו-בלטי" של תנועה זו, לימים כפר בלום. לבסוף, בתאריך 13 בנובמבר 1942, עלו על הקרקע בנקודת הקבע בגליל, בשולי המורדות המערביים של רמת הגולן, במרחק כ-300 מטרים בלבד מגבול סוריה. הקרקעות שנמסרו לקיבוץ היו משובצות אבני בזלת, ובמשך עשרות שנים עסקו החברים בסיקול האבנים מהשדות, כשכל חריש העלה אבנים חדשות אל פני השטח.
בתאריך 9 בינואר 1948 הותקף הקיבוץ מכיוון הגולן בידי כוח ערבי גדול, במה שנחשב להתקפה הערבית הגדולה הראשונה על יישוב מבודד במלחמת העצמאות, והראשונה שבאה מעבר לגבול. הצבא הבריטי הוזעק למקום וסייע בהדיפת ההתקפה. בקרב נהרגו חבר הקיבוץ איש "ההגנה", ועשרים וארבעה לוחמים ערבים. היו גרסאות שונות בקשר לזהות התוקפים. משה דיין שנשלח לגליל לבירור העניין טען שזו הייתה פעולה צבאית סורית שאליה נלוו גם תושבי המקום. דו"ח בריטי ציין שההתקפה בוצעה על ידי הבדווים מרמת הגולן, אנשיו של האמיר פאעור, בתגובה למות שניים מאנשיו בפשיטה של הפלמ"ח על הכפר אל-חיסאס (בערבית: الخصاص). על פי ההיסטוריון אברהם סלע הפשיטה בוצעה על ידי הבדווים אולם תואמה עם משרד ההגנה הסורי ונועדה לשמש הסחה לכניסת גדוד "ירמוכ השני" של צבא ההצלה לארץ ישראל. זמן מה לאחר המתקפה פונו ילדי הקיבוץ לעין חרוד, שם שהו במשך כמה חודשים.
בשנת 1952 עבר הקיבוץ משבר, כאשר במהלך הפילוג בקיבוץ המאוחד עזבו אותו כמחצית מחבריו, שמרביתם עברו לגבעת חיים איחוד. בעקבות זאת החל הקיבוץ לקלוט גרעינים של עולי אמריקה הדרומית, במיוחד מברזיל, מארגנטינה ומצ'ילה.
בימים הראשונים של מלחמת ששת הימים, טרם פעל צה"ל כנגד הצבא הסורי, הפגיזו הסורים קשות את יישובי עמק החולה. למעלה מ-300 פגזים התפוצצו בשטחו וגרמו נזק למבנים רבים.