cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גלגל מים
גלגל מים הוא מכונה להמרת אנרגיה של מים זורמים או נופלים לצורות שימושיות של כוח, לרוב בטחנת מים. גלגל מים מורכב מגלגל (בדרך כלל בנוי מעץ או מתכת), עם מספר להבים או דליים מסודרים על השפה החיצונית היוצרים את רציפות תנועת הגלגל. השימושים כללו טחינת קמח בטחנות, טחינת עץ לעיסה לייצור נייר, חיבוט בברזל יצוק, ייצור במכונות, עיבוד שבבי, ריסוק עפרות וחיבוט סיבים לשימוש בייצור טקסטיל.
חלק מגלגלי המים מוזנים ממי בריכת טחנה, הנוצרת מסכירת נחל זורם. ערוץ למים הזורמים לגלגל מים או ממנו נקרא זרם טחנות. זרם המים הבא מבריכת הטחנה לגלגל המים הוא שטף ראשי; זרם המים היוצא מן הגלגל מכונה בדרך כלל מזנב.
גלגלי מים שימשו למטרות שונות ומגוונות מחקלאות ועד עיבוד מתכות בתרבויות עתיקות המשתרעות על פני העולם היווני ההלניסטי, רומא, סין והודו. גלגלי המים ראו שימוש מתמשך בעידן הפוסט-קלאסי, כמו ימי הביניים של אירופה ותור הזהב האיסלאמי, אך גם במקומות אחרים. באמצע עד סוף המאה ה-18, החקירה המדעית של ג'ון סמיטון על גלגל המים הובילה לעלייה משמעותית ביעילות וסיפקה את הכוח שנדרש עבור המהפכה התעשייתית. גלגלי מים החלו להיות מוחלפים על ידי הטורבינה הקטנה, הזולה והיעילה יותר, שפותחה על ידי בנואה פורניירו, החל מהדגם הראשון שלו ב-1827. טורבינות מסוגלות להתמודד עם עומד הידרוסטטי, או קו גובה, החורגים מהיכולת של גלגלי מים בגודל מעשי. גלגלי מים היו עדיין בשימוש מסחרי גם במאה ה-20, אך כיום השימוש בהם כבר אינו נפוץ.
הקושי העיקרי של גלגלי מים הוא התלות שלהם במים זורמים, מה שמגביל את מקום הקמתם. ניתן לראות בסכרים הידרואלקטרים מודרניים כצאצאיו של גלגל המים, מכיוון שגם הם מנצלים את תנועת המים במורד.
סוגים
גלגלי מים מחולקים לשני עיצובים בסיסיים:
את האחרון ניתן לחלק לתתי סוגים על פי מיקום פגיעת המים בגלגל, לגלגלים שבהם המים זורמים מתחת הגלגל ופוגעים בכפותיו התחתונות (undershot waterwheel), אלו שבהם המים נופלים מלמעלה ופוגעים בכפותיו העליונות (overshot waterwheel), אלו שבהן המים מגיעים אל אמצע היקף הגלגל ופוגעים בכפותיו האמצעיות (breastshot waterwheel), וסוג נוסף שבו המים הבאים מלמעלה פוגעים בכפותיו העליונות אך מסובבים אותו במהופך לכיוון זרם המים (backshot waterwheel). המונח undershot יכול להתייחס לכל גלגל שבו המים עוברים מתחת לגלגל אך לרוב הוא מרמז שכניסת המים בגלגל נמוכה.
בדרך כלל נעשה שימוש בגלגלי מים מסוג Overshot ו-backshot כאשר הפרש הגובה הקיים הוא יותר מכמה מטרים. גלגלי אמצע מתאימים יותר לזרימות גדולות עם עומד מתון. Undershot וגלגל זרמים משתמשים בזרימות גדולות עם עומד נמוך או ללא עומד.
גלגלי מים pitchback ו-overshot מתאימים במקומות בהם יש נחל קטן עם הפרש גובה העולה על 2 מטרים, לרוב בשילוב עם מאגר קטן. ניתן להשתמש בגלגלי Breastshot ו-undershot בנהרות או בזרימות בנפח גבוה עם מאגרים גדולים.
היסטוריה
כמו בכל המכונות, תנועה סיבובית יעילה יותר במכשירים להעלאת מים מאשר בתנועה קווית. במונחים של מקור כוח, ניתן לסובב את גלגלי המים על ידי כוח אנושי בהתאמה של בעלי חיים או על ידי זרם המים עצמו. גלגלי מים מגיעים בשני עיצובים בסיסיים, מצוידים בציר אנכי או אופקי. את הסוג האחרון ניתן לחלק, בהתאם למקום בו המים פוגעים במשוטי הגלגל, למים המגיעים מעל לגלגל, למרכז הגלגל או לתחתית הגלגל. שני התפקידים ההיסטוריים העיקריים של גלגלי המים היו הרמת מים למטרות השקיה וטחינה, במיוחד של תבואה. במקרה של גלגל ציר אופקי, נדרשת מערכת גלגלי שיניים להעברת הכוח, אשר גלגלי ציר אנכי אינם זקוקים לה.
סין
גלגל המים הקדום ביותר שעובד כדוושה תואר על ידי ג'ואנג דזה בשלהי תקופת המדינות הלוחמות (476-221 לפנה"ס). כתוב שגלגל המים הומצא על ידי זיגונג, תלמידו של קונפוציוס במאה ה-5 לפני הספירה. לפחות עד המאה ה-1 לספירה, הסינים של שושלת האן המזרחית השתמשו בגלגלי מים כדי לרסק תבואה בטחנות וכדי להפעיל את מפוחי הבוכנה בחישול עפרות ברזל לברזל יצוק.
בטקסט המכונה "שין לון" (Xin Lun), שנכתב על ידי הואן טאן בסביבות שנת 20 לספירה (במהלך גזילת ואנג מאנג), נקבע כי המלך המיתולוגי האגדי, הידוע בשם פו שי, היה האחראי על המצאת העלי והמכתש, שהתפתחו לפטיש הטיה ולאחר מכן לפטיש טפיפה. אף על פי שהמחבר מדבר על פו שי המיתולוגי, קטע בכתיבתו נותן רמז לכך שגלגל המים היה בשימוש נרחב במאה ה-1 לספירה בסין:
"פו שי המציא את העלי והמכתש, שהוא כל כך שימושי, ומאוחר יותר שופר בצורה חכמה, כך שניתן היה להשתמש בכל משקל הגוף לדריכה על הפטיש ההטיה (tui), ובכך להגדיל את היעילות פי עשרה. לאחר מכן כוחן של בעלי חיים - חמורים, פרדות, שוורים וסוסים - הופעל באמצעות מכונות, וכוח המים שימש גם לחבטות, כך שהתועלת גדלה פי מאה."
בשנת 31 לספירה, המהנדס והפרפקט של מחוז נאניאנג, דו שי (נפטר 38), יישם שימוש מורכב בגלגל המים ובמכונות כדי להפעיל את המפוח של תנור רם ליצירת ברזל יצוק. דו שי מוזכר בקצרה בספר האן המאוחרת (Hou Han Shu) כדלקמן:
העולם היווני-רומי
היוונים הקדמונים המציאו את גלגל המים באופן עצמאי והשתמשו בו כמעט בכל הצורות והפונקציות שתוארו לעיל, כולל היישום שלו בטחנות מים. פריצת הדרך הטכנולוגית התרחשה בתקופה ההלניסטית המפותחת מבחינה טכנולוגית בין המאה ה-3 וה-1 לפני הספירה.
אירופה של ראשית ימי הביניים
הגלגל האנכי המוקדם ביותר בטחנת גאות ושפל הוא מקילוטראן מהמאה ה-6 ליד ווטרפורד, אירלנד, בעוד שהגלגל האופקי הראשון הידוע בסוג כזה של טחנה הוא מליטל איילנד  האירי (בערך 630). באשר לשימוש בטחנה נורדית או יוונית נפוצה, הגלגלים האופקיים העתיקים ביותר הידועים נחפרו בבליקילין, אירלנד, ומתוארכים לשנת 636.
מנזרים ציסטרציאנים, במיוחד, עשו שימוש נרחב בגלגלי מים כדי להפעיל טחנות מים מסוגים רבים. דוגמה מוקדמת לגלגל מים גדול מאוד היא גלגל הקיים מתחילת המאה ה-13 Real Monasterio de Nuestra Senora de Rueda, מנזר ציסטרסיאני במחוז אראגון בספרד. טחנות גריסה (לתירס) היו ללא ספק הנפוצות ביותר, אך גם מנסרות, טחנות מלאים וטחנות למשימות רבות אחרות עתירות עבודה. גלגל המים נשאר תחרותי ויעיל אל מול מנוע הקיטור גם בתקופת המהפכה התעשייתית. בסביבות המאה ה-8 עד ה-10, מספר טכנולוגיות השקיה הובאו לספרד וכך הוכנסו לאירופה. אחת מאותן טכנולוגיות היא נוריה - גלגל עם דליים בהיקפו להרמת מים ממקום נמוך לגבוה, בדומה לגלגל המים התחתון. זה אפשר לאיכרים להפעיל טחנות מים בצורה יעילה יותר. לפי ספרו של תומאס גליק, "השקיה וחברה בוולנסיה של ימי הביניים", מקור הנוריה כנראה מאיפשהו בפרס. הוא שימש במשך מאות שנים לפני שהטכנולוגיה הובאה לספרד על ידי ערבים שאימצו אותה מהרומאים. לפיכך תפוצת הנוריה בחצי האי האיברי "תואמת את אזור ההתיישבות האסלאמית המיוצבת". לטכנולוגיה זו הייתה השפעה עמוקה על חיי האיכרים. הנוריה זולה יחסית לבנייה ואיפשרה לאיכרים לעבד את אדמותיהם בצורה יעילה יותר באירופה. יחד עם הספרדים, הטכנולוגיה התפשטה לעולם החדש במקסיקו ובדרום אמריקה עם התפשטות ספרד.
אירופה של המאה ה-17 וה-18
אנשים שתכננו, בנו ותיקנו טחנות הבדילו בין שני כוחות, דחף ומשקל, שפעלו על גלגלי מים הרבה לפני אירופה של המאה ה-18. פיצרברט, סופר חקלאי בן המאה ה-16, כתב "משמש את הגלגל כמו גם עם משקל המים כמו בכוח [דחף]". לאונרדו דה וינצ'י דן גם בכוח המים, וציין "המכה [של המים] אינה משקל, אלא מעוררת כוח של משקל, השווה כמעט לעוצמתו". עם זאת, אפילו מימוש שני הכוחות, המשקל והדחף, נותר בלבול לגבי היתרונות והחסרונות של השניים, ולא הייתה הבנה ברורה לגבי היעילות המשמעותית של המשקל. לפני 1750 לא היו בטוחים איזה כוח דומיננטי וההבנה הרחבה הייתה ששני הכוחות פעלו בהשראה שווה אחד עם השני. גלגל המים עורר שאלות לגבי חוקי הטבע, ובמיוחד חוקי התנועה של ניוטון. עבודתו של אוונג'ליסטה טוריצ'לי על גלגלי מים השתמשה בניתוח של עבודתו של גלילאו על גופים נופלים, לפיה מהירותם של מים הנובטים מפתח מתחת לעומדו הייתה שווה בדיוק למהירות טיפת מים שנפלה בנפילה חופשית מאותו גובה.
אירופה התעשייתית
גלגל המים היה כוח מניע מאחורי השלבים המוקדמים ביותר של התיעוש בבריטניה. התקנים הדדיים המונעים על ידי מים שימשו בפטישי מעידה ומפוחי תנורי רם. מסגרת המים של ריצ'רד ארקרייט הונעה על ידי גלגל מים.
גלגל המים החזק ביותר שנבנה בבריטניה היה גלגל המים 100 כ"ס Quarry Bank Mill ליד מנצ'סטר. הוא עוצב ונבנה כגלגל breastshot גבוה, סיים את תפקידו בשנת 1904 לאחר שהוחלף על ידי מספר טורבינות. הוא שוחזר והוא כעת מהווה מוזיאון פתוח לקהל הרחב.
גלגל המים הגדול ביותר, שעדיין פועל, בבריטניה בקוטר של 15.4 מטרים והוא נבנה על ידי חברת דה וינטון מקארנרפון. הוא ממוקם בתוך בתי המלאכה של דינורוויץ' של המוזיאון הלאומי בלנבריס, בצפון ויילס.
פיתוח של טורבינות מים במהלך המהפכה התעשייתית הוביל לירידה בפופולריות של גלגלי מים. היתרון העיקרי של טורבינות הוא היכולת שלה לרתום עומד גדול בהרבה מקוטר הטורבינה, בעוד שגלגל מים לא יכול לרתום ביעילות עומד גדול מקוטר שלו. הנדידה הטכנולוגית מגלגלי מים לטורבינות מודרניות ארכה כמאה שנים.
צפון אמריקה
גלגלי מים שימשו להנעת מנסרות, טחנות גרגירים ולמטרות אחרות במהלך פיתוח ארצות הברית. גלגל המים בקוטר שנים-עשר המטרים במקוי, קולורדו, שנבנה ב-1922, הוא גלגל מים ששרד, מיני רבים שהוציאו מים להשקיה מנהר הקולורדו.
שני שיפורים מוקדמים היו גלגלי מתלים וחישוקי גיר. גלגלי השהייה בנויים באותו אופן כמו גלגל אופניים, החישוק נתמך במתח מהרכזת - זה הוביל לפיתוחם של גלגלים קלים יותר בהשוואה לעיצוב הקודם, שבו החישורים הכבדים היו תחת כוח דחיסה. הילוך חישוקים כלל הוספת גלגל מחורץ לחישוק או למעטה הגלגל. הילוך בדל התחבר לגלגל הילוך ולקח את הכוח לתוך הטחנה באמצעות פיר קו עצמאי. זה הסיר את הלחץ הסיבובי מהציר שיכול היה להיות קל יותר, וגם אפשר יותר גמישות במיקום של רכבת הכוח. סיבוב הציר היה מורם מזה של הגלגל מה שהוביל לאובדן כוח קטן יותר. ניתן לראות דוגמה לעיצוב זה, שנוצר על ידי תומאס יווס ושוכלל על ידי וויליאם ארמסטרונג פיירבורן, בגלגל המשוחזר משנת 1849 במחסן תעלת אגן פורטלנד.
קשורים במקצת היו גלגלי דגים ששימשו בצפון מערב אמריקה ובאלסקה, להוצאת הסלמון מזרימת הנהרות.
אוסטרליה
באוסטרליה בעלת האקלים היבש יחסית, נבנו גלגלי מים במאה ה-19, היכן שהיו זמינים נחלים מתאימים. אלה שימשו להפעלת מנסרות, טחנות קמח וסוללות חותלות ששימשו לריסוק עפרות המכילות זהב. דוגמאות בולטות לגלגלי מים ששימשו בפעולות לכריית זהב היו גלגל המים הגדול של גארפילד ליד צ'וטון ושני גלגלי המים במפלי אדלונג; ישנם שרידים מסוימים בשני האתרים.
גלגלי מים קומפקטיים, הידועים כגלגלי Dethridge, משמשים לא כמקורות כוח אלא למדידת זרימות מים לאדמות מושקות.
הודו
על פי המסורת ההיסטורית היוונית, הודו קיבלה טחנות מים מהאימפריה הרומית בתחילת המאה הרביעית לספירה כאשר מטרודורוס מסוים הציג "טחנות מים ומרחצאות, שלא היו ידועים ביניהם [הברהמנים] עד אז". מי השקיה לגידולים ניתנו באמצעות גלגלים להעלאת מים, חלקם מונעים מעוצמת הזרם בנהר שממנו הועלו המים. סוג זה של מכשיר להעלאת מים היה בשימוש בהודו העתיקה, לפני השימוש בו, לפי פייסי, באימפריה הרומית המאוחרת או בסין, אף על פי שהעדות הספרותית, הארכאולוגית והציורית הראשונה של גלגל המים הופיעו בעולם ההלניסטי.
בסביבות שנת 1150, האסטרונום בהסקארא השני צפה בגלגלים מרימים מים ודמיין גלגל כזה מרים מספיק מים כדי לחדש את הזרם המניע אותו, למעשה, מכונת תנועה נצחית. בניית עבודות מים והיבטים של טכנולוגיית מים בהודו מתוארת בעבודות בשפות הערבית והפרסית. בימי הביניים, התפשטות טכנולוגיות ההשקיה ההודית והפרסית הולידה מערכת השקיה מתקדמת שהשיגה צמיחה כלכלית וגם סייעה לצמיחת התרבות החומרית.
העולם האיסלמי
לאחר התפשטות האסלאם המשיכו מהנדסי העולם האסלאמי לפתח את טכנולוגיות המים של המזרח הקדום; כפי שניתן לראות בחפירה של תעלה באזור בצרה עם שרידי גלגל מים מהמאה ה-7. חמה בסוריה עדיין משמרת כמה מגלגליה הגדולים, על נהר האורונטס, אף על פי שהם אינם בשימוש עוד. אחד הגדולים היה בקוטר של כ-20 מטר ושפתו חולקה ל-120 תאים. גלגל נוסף, לה נורה, שעדיין פועל נמצא במורסיה בספרד. אף על פי שהגלגל המקורי הוחלף בגלגל פלדה, המערכת המורית בתקופת אל-אנדלוס כמעט ללא שינוי. כמה גלגלי מים איסלאמיים מימי הביניים יכלו להרים מים עד לגובה של 30 מטר. קיטאב אל-האווי של מוחמד בן זכריה אל-ראזי במאה ה-10 תיאר נוריה בעיראק שיכולה להרים עד 153,000 ליטר לשעה, או 2,550 ליטר לדקה. זה דומה לתפוקה של נוריה מודרנית במזרח אסיה, שיכולה להרים עד 288,000 ליטר לשעה, או 4,800 ליטר לדקה.
השימושים התעשייתיים של טחנות מים בעולם האסלאמי מתוארכים למאה ה-7, בעוד שטחנות מים עם גלגלים אופקיים ואנכיים היו שניהם בשימוש נרחב עד המאה ה-9. בעולם האסלאם נעשה שימוש במגוון של טחנות מים תעשייתיות, לרבות טחנות קמח, מקלפות אורז, מנסרות, מפעלי אוניות, מפעלי פלדה, טחנות סוכר וטחנות גאות ושפל. עד המאה ה-11, בכל מחוז ברחבי העולם האסלאמי היו טחנות מים תעשייתיות אלה בפעילות, מאל-אנדלוס וצפון אפריקה ועד המזרח התיכון ומרכז אסיה. מהנדסים מוסלמים ונוצרים השתמשו גם בגל ארכובה ובטורבינות מים, גלגלי שיניים בטחנות מים ובמכונות להעלאת מים, וסכרים כמקור מים, ששימשו לספק כוח נוסף לטחנות מים ולמכונות להעלאת מים. ייתכן שטחנות מלאות ומפעלי פלדה התפשטו מספרד האסלאמית לספרד הנוצרית במאה ה-12. טחנות מים תעשייתיות הועסקו גם במתחמי מפעלים גדולים שנבנו באל-אנדלוס בין המאות ה-11 וה-13.
גלגל הידראולי
פיתוח מודרני של גלגל breastshot הוא הגלגל ההידראולי, המשלב למעשה מערכות ויסות אוטומטיות. Aqualienne הוא דוגמה אחת. הוא מייצר בין 37 קילוואט ל-200 קילוואט של חשמל מזרימת מים בנפח 20 מטרים מעוקבים עם עומד של 1 עד 3.5 מטרים. הוא נועד לייצר חשמל באתרים של טחנות מים לשעבר.
יעילות
גלגלי overshot (ובעיקר אחוריים) הם הסוג היעיל ביותר; גלגל פלדה אחורי יכול להיות יעיל יותר (כ-60%) מכל הטורבינות למעט המתקדמות והבנויות היטב. במצבים מסוימים עדיף גלגל מעבר על פני טורבינה.
פיתוח גלגלי הטורבינה ההידראולית ושיפור יעילותם (>67%) פתח נתיב חלופי להתקנת גלגלי מים בטחנות קיימות, או פיתוח מחדש של טחנות נטושות.
שריר הכנפה הצידי
שריר הכנפה הצידי (או שריר הכנף החיצוני) הוא שריר משרירי הלעיסה בעל שני ראשים. הוא נמצא מעל שריר הכנפה התיכון.
נקודת מוצא ואחיזה
הראש העליון שלו יוצא מהמשטח שמתחת לעצם הרקה ומהרכס של הכנף הגדולה של עצם היתד. והראש התחתון של השריר יוצא מהמשטח הצידי של הלוח הפטריגואידית הצידית.
הראש התחתון נאחז בתוך הזיז של צוואר הלסת התחתונה ; הראש העליון נאחז לתוך הדיסק הסחוסי והקופסית של המפרק הלסתי-רקתי.
עצבוב
סעיף הלסת התחתונה של העצב הגולגולתי החמישי, העצב המשולש, באופו מיוחד העצב הכנפי הצדדי, מעצבב את שריר הכנף הצדדי.
תפקיד
התפקיד הראשי של השריר הוא למשוך את ראש הלסת התחתונה מחוץ לגומץ הלסת על אורך הגבשושית המפרקית ולעשות את תנועת הקידום של הלסת התחתונה. תיאום הפעולה של שני שרירי הכנפות עוזר בהורדת הלסת התחתונה ופתיחת הלסת בזמן שפעולת רק אחד מהם תורמת לתנועה צדדית של הלסת (סוג של לעיסה), בדרך כלל מבוצעת בהתאמה עם שריר הכנפה התיכון.
במנוגד לשאר שלושת שריר הלעיסה, שריר הכנפה הצידי הוא השריר היחיד שעוזר בהורדת הלסת התחתונה (פתיחת הלסת). בהתחלת התנועה הזאת הוא נעזר בשריר הדו-בטני ושרירי עצם הלשון.
איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי
איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי (לשעבר: התאחדות ענף ההקלטות של ניו זילנד (RIANZ)) הוא איגוד סחר ללא כוונת רווח של מפיקי תקליטים, מפיצים ומוזיקאים בניו זילנד. לפני יוני 2013, האגודה כינתה את עצמה "התאחדות ענף ההקלטות של ניו זילנד" (RIANZ). בהמשך, שונה השם ל-Recorded Music NZ.
תעודה על מכירות
איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי מעניק תעודות על מכירות של סינגלים, אלבומים ואלבומי וידאו:
משפט סקולם-נתר
משפט סקולם-נתר הוא משפט באלגברה המאפיין את האוטומורפיזמים של אלגבראות פשוטות סוף ממדיות, וקובע כי כולם מהווים הצמדה באיבר הפיך. המשפט הוכח לראשונה על ידי תורלף סקולם בשנת 1927. אמי נתר הוכיחה אותו מאוחר יותר באופן בלתי תלוי. זהו משפט בסיסי בתורת האלגבראות פשוטות מרכזיות, המהווה כלי עזר מרכזי בתאוריה.
ניסוח
תהי A אלגברה פשוטה מרכזית מעל שדה F, ויהיו A_1, A_2 תת-אלגבראות פשוטות איזומורפיות שלה. אז כל איזומורפיזם הוא הצמדה באיבר הפיך מ-A.
הוכחה
נביט באלגברה, כאשר \otimes היא המכפלה הטנזורית, ו-op הוא החוג המנוגד. מכיוון ש-A^{op} אלגברה פשוטה מרכזית מעל F וכן A_1 אלגברה פשוטה, נובע כי T אלגברה פשוטה. A היא מודול מעל T בשתי דרכים: פעם אחת על ידי הפעולה (נסמנו M_1), ופעם נוספת על ידי הפעולה  (נסמנו M_2).
מכאן לכל a\in A. אם נציב במקום a את v=f^{-1}(1) נקבל  ולכן u הפיך.
דוגמאות שימוש
תוך שימוש במשפט, ניתן להוכיח טענות רבות מהתחום:
לקריאה נוספת
* Rowen, Graduate Algebra: Noncommutative View, p.460-461
אנטון ליב
אנטון ליב (בגרמנית: Anton Leeb; 8 בפברואר 1913 - 5 באפריל 2008) היה גנרל אוסטרי אשר שימש כמפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) של אוסטריה, בין השנים 1971–1977.
ביוגרפיה
ליב נולד בווינה ב-8 בפברואר 1913. ב-20 במרץ 1933 הוא התגייס לצבא אוסטריה והוצב ברגימנט הרגלים הרביעי של וינה. בהמשך אותה שנה הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית התרזיאנית. ב-1937 הוא החל לשמש כקצין הוראה באקדמיה. לאחר האנשלוס, הצטרף ליב לוורמאכט הגרמני והוצב ברגימנט ההררי ה-98 של הדיוויזיה ההררית ה-1. עם רגימנט זה הוא השתתף במערכה בפולין, מערכה על צרפת, הפלישה ליוגוסלביה ומבצע ברברוסה. ב-1 בדצמבר 1941 הועלה לדרגת האופטמן. הוא למד באקדמיית המלחמה בברלין, וב-1 בדצמבר 1943 הועלה לדרגת מיור ועד סוף המלחמה מילא תפקידי מנהל ומטה שונים. לקראת סוף המלחמה נפל בשבי צבא ארצות הברית. לאחר שחרורו ב-1946 החל לעבוד בתפקידי ניהול עבור ממשלת אוסטריה תחתית.
ב-13 במרץ 1956 הוא החל לעבוד בלשכת ההגנה הלאומית אשר בהמשך הפכה למשרד ההגנה הפדרלי. זמן קצר לאחר מכן הוא מונה לראש מחלקת הגבולות. ב-1960 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-30 בנובמבר 1971 הוא מונה למפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) והחזיק בתפקיד עד 31 בדצמבר 1977. תקופת כהונתו התאפיינה בשקט יחסי ובביצור תפקידיו של הצבא האוסטרי. לאחר פרישתו התגורר בווינה עד 5 באפריל 2008.
Yummy
Yummy הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר. השיר יצא לאור ב-3 בינואר 2020 כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן החמישי של ביבר Changes, דרך חברת התקליטים דאף ג'אם.
רקע והכרזה
ב-23 בדצמבר 2019, ביבר פרסם תמונה של עצמו מול פסנתר בשני פוסטים עם הכיתוב "Tomorrow" (בעברית: מחר). למחרת הוא הודיע על הסינגל באמצעות טריילר שהעלה לערוץ היוטיוב שלו אשר מראה אותו הולך בתחנת דלק נטושה. הטריילר משמש גם כהכרזה על סיבוב ההופעות שלו בצפון אמריקה המתחיל ב-14 במאי 2020.
השיר נכתב על ידי ביבר עצמו, אשלי בויד, דניאל האקט, ג'ייסון בויד וסשה סיטורה והופק על ידי ג'ייסון בויד, הקט וסיטורה. השיר הוא בסגנון הרית'ם אנד בלוז ומשלב בתוכו גם טראפ. השיר הוא סינגל הסולו הראשון של ביבר שיצא לאחר אלבומו הרביעי Purpose שיצא ב-2015.
השיר זכה להצלחה רבה בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק, תוך ששומש כ-4 מיליון פעמים, מה שהוביל אף להצלחתו במצעדים השבועיים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של ביבר בשידור חי ב-4 בינואר 2020, יום לאחר יציאת הסינגל. בקליפ ניתן לראות את ביבר עם שיער ורוד בארוחת ערב במסעדה מפוארת.
נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-194 מיליון. בנוסף, הקליפ נהפך לקליפ השלישי הנצפה ביותר באופן גלובלי עם 549 מיליון צפיות.
רשימות כל הזמנים וסופי שנה
"Yuumy" נכלל במספר רשימות סוף שנה וכל הזמנים של השירים הטובים ביותר של 2020.
לשון המעטה
לשון הַמְעטה (באנגלית: understatement) היא צורת ביטוי מילולי המשתמשת במילים או בביטויים בעלי עוצמה לשונית-מילולית "חלשה" לעומת הצפוי או המקובל באותו הקשר שבה נאמרו.
דוגמאות
אחת הדוגמאות המפורסמות ביותר לשימוש בלשון המעטה באירוע מרגש ובעל משמעות היסטורית מיוחסת לעיתונאי הנרי מורטון סטנלי, אשר ניהל מסע חיפושים בראש משלחת גדולה אחרי המיסיונר דייוויד ליווינגסטון. מסע החיפושים המתיש והמסוכן נמשך שמונה חודשים והקיף 11,000 קילומטרים ביערות מרכז אפריקה. משנפגשו לבסוף אמר:.
תחומים אחרים
לשון ההמעטה מקובלת גם בתחומים אחרים. אדם עשיר או בן למעמד ציבורי גבוה המתנייד ברכב פשוט או בתחבורה ציבורית משדר מסר של פשטות וחיבור לעם. זכור במיוחד מנהגו של השר בני בגין להשתמש באוטובוס בנסיעותיו מביתו למשרדו, או הנסיך ויליאם, שלמד נהיגה במכונית מסוג פולקסווגן גולף.
בתיאטרון ובקולנוע משתמשים לעיתים באמצעים פשטניים כגון פרצופים או מחוות גוף במקום דיבור או צעקה, כדי למקד את תשומת לב הצופים במסר ייחודי וברגעים דרמטיים במהלך העלילה.
בתחום הפרסום והמכירות משתמשים לעיתים באמצעים ישירים ובלתי מורכבים כדי להעביר מסר שיווקי. לעיתים מעדיפה החברה המפרסמת להציג רק צילום "נקי" של המוצר אשר "מדבר בעד עצמו" מבלי להשתמש באפקטים שיווקיים או בהוספת מידע נלווה אשר יתמוך בהכוונת הקנייה של הצרכן.
בכל מקרה יש להבחין בהבדל בין לשון המעטה לבין יופמיזם, שפירושו שימוש בביטויים של שפה נקייה במקום בשפה בוטה, גסה או אגרסיבית.
פיטר היילין
פיטר היילין (אנגלית: Peter Heylin ) (נולד 29 בנובמבר 1599 - 8 במאי 1662) היה איש הכנסייה האנגלית וסופר פולמוסי. כתב בתחומי היסטוריה, פוליטיקה ותאולוגיה. הוא שילב את מושגיו הפוליטיים בספריו הגאוגרפיים "מיקרוקוסמוס" בשנת 1621 וב״קוסמוגרפיה״ (1657).
חייו
היילין נולד בבורפורד, אוקספורדשייר, בנם של הנרי היילין ואליזבת קלמארד. הוא נכנס לבית הספר למסחר במארס 1612. בגיל 14 נשלח להארט הול, באוקספורד. סיים מגדלנה קולג׳ באוקספורד ב־19 בינואר 1616, בן 16. זכה בתואר ראשון ב־17 באוקטובר 1617 נבחר עמית בשנת 1618. הוא הרצה על גאוגרפיה היסטורית במגדלנה.
להיילין הוענק התואר השני, ביולי 1620. [3] הוא שולב באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1621. באותה שנה פורסמו הרצאותיו בשם מיקרוקוסמוס: תיאור מקוצר של העולם הגדול. היצירה נחשבה כפופולרית ביותר שלו ובשנת 1639 הודפסו שמונה מהדורות.
בקולג', שם הוא כונה "הרודן התמידי", היילין היה נתון במחלוקת מתמדת. [4] לאחר מכן הוא הפך למטיף בולט ואחד מחסידיו הדתיים של צ'ארלס הראשון. הוענק לו BD, תואר בלימודי תאולוגיה ודת ב־13 ביוני 1629[5] הוא המשיך להתקדם במעלות הכנסייה האנגלית: בשנת 1631 בכנסייה ווסטמינסטר ואחר מכן לרקטור של המינגפורד, הונגדונשייר. הוא הפך לרקטור של הוטון-לה-ספרינג, מחוז מחוז דרהאם, בשנת 1632 ורקטור של אלרספורד, המפשייר, בשנת 1633. כמו כן, בשנת 1633 קיבל רישיון להטיף והוענק לו דוקטורט בלימודי התאולוגיה ב־13 באפריל 1633. הוא הפך למטיף עבור צ'ארלס הראשון. בשנת 1639 הפך לרקטור בדרום וורנבורו, המפשייר.
הוא התחתן עם לטיציה הייגייט והייתה לו משפחה גדולה. האנדרטה שלו נמצאת במנזר ווסטמינסטר
יצירתו
הוא היה סופר פורה, ונתון במחלוקת נגד הפוריטנים. בין עבודותיו ההיסטוריה על הרפורמציה, וחייו של הארכיבישוף ויליאם לאוד (Cyprianus Anglicanus) (1668). הפרסומים שלו ביוונית כללו קטעים היסטוריים ושונים 1662 ,1681 וביאורים להיסטוריה האנגלית 1641.
הוא כתב את "הקוסמוגרפיה" - ניסיון לתאר בפירוט קפדני את כל היבטי העולם הידוע בשנת 1652, את הגאוגרפיה, האקלים, המנהגים, ההישגים, הפוליטיקה ומערכות האמונה. נראה כי היה זה התיאור הראשון בדפוס שהזכיר את אוסטרליה, ואולי של קליפורניה, טרה דל פוגו וטריטוריות אחרות בעולם החדש. הוא התנגד לשם "אמריקה" מכיוון שהטיל תהילה מופרזת על אמריגו וספוצ'י, והמליץ על "קולומבנה" או על "קבוטיה" כמעידים יותר על המגלים האמיתיים, קולומבוס וקאבוט.
הוברט וינגלבאואר
הוברט וינגלבאואר (בגרמנית: Hubert Wingelbauer; 25 במרץ 1915 - 9 בדצמבר 1987) היה גנרל אוסטרי אשר שימש כמפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) של אוסטריה, בין השנים 1977–1980.
ביוגרפיה
וינגלבאואר נולד בווינה ב-25 במרץ 1915. ב-1934 הוא התגייס לצבא אוסטריה ועד 1937 למד באקדמיה הצבאית התרזיאנית. בעקבות האנשלוס הוא עבר לוורמאכט ונשלח לברלין לצורך השלמת השכלתו הצבאית. הוא הועלה לדרגת לוטננט ומונה למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-12 במנינגן. ב-1939 הוא נאלץ לעזוב את הצבא לאחר שהתגלה שהוא אינו עומד בחוקי הגזע של נירנברג. הוא חזר לאוסטריה והצטרף למחתרת האוסטרית שלחמה בשלטון הגרמני. ב-1940 הוא נלכד בידי הגרמנים ובמשך 31 חודשים הועבר בין מחנות ריכוז שונים. באפריל 1943 הוא שוחרר והועבר למעקב משטרתי, נעצר שוב בנובמבר 1944 ונידון לשנתיים מאסר על ידי בית הדין העממי. באפריל 1945 הוא הצליח להימלט ממחנה מעצר בשטיריה.
מיד עם סיום המלחמה נרתם וינגלבאואר לסייע בהקמה מחדש של כוחות הביטחון האוסטריים. ב-1954 הוא הצטרף לז'נדרמריה B - כוח הביטחון האוסטרי הראשון שהוקם אחרי המלחמה. לאחר שהושגה עצמאותה המלאה של אוסטריה ב-1955, הפכה הז'נדרמריה לצבא הפדרלי האוסטרי ווינגלבאואר התגייס אליו. ב-1 בינואר 1957 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט ונשלח להשלים את הכשרתו הצבאית באקול מיליטר בפריז. לאחר שנתיים של לימודים חזר לאוסטריה ומונה לראש מטה הבריגדה ה-2. באותה תקופה הוא הפך לבן חסותו של הגנרל ארווין פוסנגר. בתחילת 1966 הוא חזר לפריז לשמש כנספח צבאי. לאחר ארבע שנים בתפקיד חזר לאוסטריה ומילא תפקידי ניהול ומטה. ב-1971 הוא נשלח לשמש כנספח הצבאי בלונדון. ב-1976 הוא חזר לאוסטריה ומונה למפקח חיל הרגלים. ב-31 בדצמבר 1977 הוא מונה למפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל). הוא פרש מהצבא ב-31 בדצמבר 1980.
אביגדור בן שמואל
רבי אביגדור בן שמואל, המכונה ר' אביגדור חריף (נפטר בט"ו באדר ה'תקל"א, 1 במרץ 1771) היה רב ליטאי שפעל ברחבי ליטא במאה ה-18. רבן של פרוז'ני, רוז'ינוי, וולקוביסק ופודזלווה.
בזקנותו עבר להתגורר בווילנה בבית בנו, רבה של וילנה, רבי שמואל בן אביגדור "האב"ד האחרון". הוא נפטר ונקבר בווילנה בשנת ה'תקל"א, 1771.
על מצבתו נחרת:
כתביו בהלכה לא נדפסו, אך כמה מהם משוקעים בספרי שו"ת של בני דורו, כמו "מקום שמואל" (אלטונה תצ"ח) ו"גבעת שאול" (זולקווא תקל"ד).
מזכיר האדמירליות
מזכיר האדמירליות (באנגלית: Secretary to the Admiralty), או מאמצע המאה ה-18 המזכיר הראשון של האדמירליות (First Secretary to the Admiralty), היה בעבר נציג הפרלמנט באדמירליות הבריטית, הגוף האחראי על ניהול הצי המלכותי.
Live in Memphis
Live in Memphis (בעברית: הופעה חיה בממפיס) הוא אלבום הווידאו הרביעי של הזמרת הקנדית, סלין דיון. אלבום הווידאו הופץ בפורמט VHS ב-2 בנובמבר 1998. ההופעה צולמה ב-1997 במהלך סיבוב ההופעות "Falling into You: Around the World" בממפיס שבארצות הברית.
עם יציאתו נכנס אלבום הווידאו אל המקום החמישי במצעד האלבומים של אוסטרליה.
רקע
בנוסף לכך שיצא כווידאו ביתי המופע גם צולם ושודר בטלוויזיה במלואו. ההופעה בטלוויזיה כללה גם את הביצוע לשיר "River Deep, Mountain High", גרסת כיסוי לשירם של איק וטינה טרנר אך ביצוע זה לא נכלל בגרסת הווידאו. האלבום זכה להצלחה כאשר הגיע למעמד פלטינה בקנדה ולמעמד זהב בצרפת וארצות הברית.
אבא חסיד
רבי אַבְרָהָם אַבָּא חָסִיד (נפטר בשנת ה'תקל"א, 1771), ובפי העם אַבָּא קְרוּפְּנִיק או אַבָּא אֲרִיכָא, היה צדיק נסתר ולמדן מופלג, ידידו של הגאון מווילנה ודמות נערצת בקרב יהודי ליטא.
רבי אבא נדד בראשית חייו בין עיירותיה של ליטא, עד שקבע את מגוריו בעיירה קרוז' (קראז) שבפלך קובנה, שבה התפרנס כטוחן, באמצעות מטחנה ידנית שרכש. בשל גובהו כונה "אבא דער הויכער" (אבא הגבוה) או בלשון נמלצת "אבא אריכא", על שמו של האמורא הנודע רב שנשא שם זה. יש שכינוהו "אבא קְרוּפְּנִיק", על שם פרנסתו כטוחן שעורים, והיו מעטים שכינוהו "אבא חסיד", בדרך היתול, משום שנהג להתבודד ולהימנע ממגע עם אנשים, בדרך חסידות (נזירות).
לאחר שהתגלה כי הגאון מווילנה מתכתב עמו בסתר, החל ללמד תורה לתלמידים וביניהם גדולי תורה כמו רבי רפאל הכהן כ"ץ, אב"ד אה"ו.
בשנים שלאחר פטירתו היה קברו למוקד עלייה לרגל, ובקרב יהודי ליטא נפוצו סיפורים על נסים שקרו בעטיה של תפילה על קברו. נכדו הקרוי על שמו, רבי אברהם אבלי (אבא'לי) רוזאניש, היה מגיד מישרים במינסק.
בניין אמפייר סטייט
בניין אמפייר סטייט (באנגלית: Empire State Building, מילולית "בניין מדינת האימפריה") הוא גורד שחקים השוכן בצומת השדרה החמישית ורחוב 34, במידטאון מנהטן שבעיר ניו יורק, ושמו נגזר מכינויה של מדינת ניו יורק, "מדינת האימפריה". גובהו 381 מטרים (443.2 מטרים עם התורן בראשו), והוא בעל 103 קומות. הוא החזיק בתואר "הבניין הגבוה ביותר בעולם" במשך 39 שנים, מהיום שנחנך באופן רשמי ב־1 במאי 1931, תוך נטילת התואר מבניין קרייזלר, ועד הנחת הקורה האחרונה (Topping Out) במגדל הצפוני של מרכז הסחר העולמי, ב-1970. לאחר קריסתם של מגדלי התאומים, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, שב להיות הבניין הגבוה ביותר בניו יורק (אך לא בארצות הברית) עד השלמת בניית השלד של מגדל החירות ב-30 באפריל 2012.
נכון לשנת 2022, בניין אמפייר סטייט הוא השביעי בגובהו בניו יורק, התשיעי בגובהו בארצות הברית וה-54 בגובהו בעולם.
הבניין נחשב לסמל תרבות אמריקאי, והוא דוגמה לסגנון האדריכלי אר דקו ואף נחשב על ידי האגודה האמריקאית להנדסה אזרחית כאחד משבעת פלאי העולם המודרני.
הבניין נמצא בבעלות Empire State Realty Trust, ובשנת 2010 עבר שיפוץ מקיף בעלות כוללת של 550 מיליון דולר אמריקאי, כאשר 120 מיליון דולר אמריקאי מתוכם הושקעו למטרת התייעלות אנרגטית. עקב כך זכה בספטמבר 2011 בדירוג הזהב של התקן האמריקאי לבנייה ירוקה LEED.
היסטוריה
אבן הבניין להקמת המבנה יובאה מה-Empire Mill שבסנדרס, אינדיאנה.
תכנון, עיצוב ובנייה
הבניין תוכנן על ידי ויליאם פ. לם ממשרד האדריכלים הניו יורקי, "שריב, לם והרמון" שבתוך שבועיים יצר סקיצות של המבנה, שהתבססו על תכנונים מוקדמים שלו כדוגמת בניין ריינולדס בווינסטון-סלם, שבצפון קרוליינה, ו-Carew Tower בסינסינטי שבאוהיו (שעוצב בבסיסו על ידי האדריכל Walter W. Ahlschlager). הבניין תוכנן מקומותיו הגבוהות כלפי מטה.
הקבלן הראשי של הבניין היה Starrett Brothers and Eken, והוא הוקם במימון ג'ון רסקוב ופייר דו פונט. יושב ראש חברת הבנייה היה אל סמית' ועל אספקת החומרים לבנייה הייתה אחראית חברת General Builders Supply של ג'יימס פארלי. ג'ון באווזר מונה למפקח הראשי.
החפירות להקמת הבניין החלו ב-22 בינואר 1930 ועבודות השלד החלו ב-17 במרץ באותה שנה. בפרויקט עבדו כ-4,300 פועלים, רובם מהגרים מאירופה, ולפי ספירה רשמית נהרגו חמישה פועלים במהלך הקמתו. ב-31 במאי 1931 נחנך המבנה.
חנוכת המבנה
המבנה הושלם ונחנך בתקופת השפל הגדול בשנות השלושים של המאה העשרים בארצות הברית, ועקב כך משרדים רבים לא הושכרו בו עם פתיחתו. המרחק מתחבורה ציבורית, כמו תחנת גרנד סנטרל ותחנת פנסילבניה המרוחקות מהבניין, תרם למצב זה עד שנות ה־40. באותה תקופה, בניין קרייזלר לא סבל ממחסור בשוכרי משרדים. עקב אכלוסו הדליל המתמשך של האמפייר סטייט דבק בו, מפי תושבי ניו יורק, הכינוי "בניין המדינה הריק" (Empty State Building). רק בשנת 1950 הפך הבניין לרווחי עבור בעליו, ובשנת 1951 נמכר בעסקה מתוקשרת לרוג'ר סטיבנס בסכום שהיה הגבוה ביותר באותה תקופה עבור בניין יחיד, 51 מיליון דולר.
תאונת המטוס של 1945
בשעה 9:40 בבוקר 28 ביולי 1945, התנגש מפציץ B-25 מיטשל שהוטס בתנאי ערפל כבד בידי סגן-אלוף ויליאם פרנקלין סמית' ג'וניור, בצדו הצפוני של הבניין בין קומות 79 ו-80, במקום בו היו משרדי המועצה הלאומית הקתולית לסעד. האש שפרצה כובתה לאחר 40 דקות ו-14 איש נספו באירוע. מפעילת המעלית, בטי ליו אוליבר, שרדה צניחת מעלית בגובה 75 קומות עקב התאונה, והיא מחזיקת שיא גינס מאז. למרות הנזק ואובדן בחיי אדם, המשיכה הפעילות העסקית במבנה כהרגלה ברוב קומותיו כבר ביום שני, 30 ביולי 1945. בנוסף, התאונה היוותה זרז להעברת החוק הפדרלי לתביעת נזיקין של 1946 וכמו כן, הכנסת סעיף לזכאות של תוספת רטרואקטיבית המאפשרת לאזרחים לתבוע את הממשלה בגין התאונה.
כשנה לאחר מכן, נמנעה ברגע האחרון, התנגשות מטוס נוספת בבניין.
ניסיונות התאבדות
במהלך שנות קיומו של המבנה, תועדו מעל 30 ניסיונות התאבדות, כשרובן בקפיצה מקומותיו הגבוהות של הבניין. ההתאבדות הראשונה התרחשה עוד בטרם הושלמה בנייתו של הבניין, על ידי עובד שפוטר מעבודתו. בשנת 1947 הותקנה רשת ברזל סביב קומת התצפית, לאחר חמישה ניסיונות התאבדות בפרק זמן של שלושה שבועות.
ב-1 במאי 1947, אוולין מקהייל, צעירה בת 23, קפצה אל מותה מהקומה ה-86 ונחתה על גג לימוזינה שחנתה בסמוך לבניין. רוברט ווילס, סטודנט לצילום שהיה במקום, צילם את המאורע מספר דקות לאחר מכן. התמונה, שקיבלה את השם "ההתאבדות היפה ביותר", פורסמה במהדורת מגזין לייף של 12 במאי 1947.
תקריות ירי
שתי תקריות ירי מרכזיות התרחשו בתוך ובחזית הבניין במהלך שנות קיומו.
ב-24 בפברואר 1997, חמוש ירה בשבעה בני אדם בקומת התצפית של הבניין. כתוצאה מכך, אדם אחד נהרג ושישה אחרים הוגדרו פצועים בדרגות שונות. האירוע הסתיים כאשר היורה התאבד בירייה מאקדחו.
ב-24 באוגוסט 2012 בשעה 9:00 בבוקר, לפי שעון החוף המזרחי, ירה ג'פרי ג'ונסון בשותפו לעבודה לאחר שפיטר אותו במהלך שנת 2011. בתחילת העימות עם שני השוטרים שהיו במקום כיוון ג'פרי את אקדחו לעברם. כתוצאה מכך, ירו השוטרים בג'פרי 16 פעמים למוות אך גם פגעו בתשעה עוברי אורח, שישה נפגעו מרסיסים ועוד 3 מכדורי אקדח.
אדריכלות
בניין האמפייר סטייט מתנשא לגובה של עד תקרת הקומה ה-102 ולגובה של  מטרים עד קצה התורן בגגו. בבניין 85 קומות למסחר ומשרדים בשטח כולל של 200,500 מ"ר, בקומה ה-86 קיימים אזורי תצפית פנימיים וחיצוניים, 16 הקומות העליונות מעוצבות חיצונית בסגנון האר דקו והקומה ה-102 היא קומת תצפית גם כן. על גג המבנה עומד תורן, שגובהו 62 מטרים, והוא מכוסה ברובו באנטנות שידור.
עלות הבנייה הכוללת הייתה $40,948,900 (שווה ערך ל-$635,000,000 במונחים כלכליים של שנת 2014).
בניין אמפייר סטייט הוא דוגמה לאדריכלות האר דקו שהייתה פופולרית מאוד בארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20. סגנון האר דקו הדגיש קווים אנכיים תוך משחקי מסות בצורת המבנה על מנת ליצור סוג של קישוטיות. סגנון זה התיישב היטב עם חוקי העזר בניו יורק שלפיהם גם נבנה האמפייר סטייט. כדי למנוע מצב שגורדי שחקים כגון זה יחסמו את אור השמש ברחוב, חויבו הבניינים להיבנות באופן מדורג עד לגובה מסוים ורק ממנו ניתן היה להמשיך את הבניין לגובה. בשל כך, כשליש מקומותיו התחתונות של הבניין הן רחבות ותופסות את מלוא שטח המגרש ובחלקו האמצעי והעליון, הופך המגדל למבנה דק יותר המִיתמר עד לכותרתו הססגונית.
תאורה
מערכת התאורה הראשונה נוספה לראש הבניין בשנת 1964. הצבעים שנבחרו תאמו את צבעי החגים והמועדים האמריקאים, כמו: יום פטריק הקדוש, חג המולד, יום העצמאות האמריקאי ויום הבסטיליה. לדוגמה, לאחר יום הולדתו השמונים ופטירתו של הזמר פרנק סינטרה, הואר הבניין בצבע הכחול המייצג את כינויו של סינטרה, "Ol' Blue Eyes". לאחר מותה של השחקנית פיי ריי (קינג קונג) בשנת 2004, הוחשך המבנה למשך 15 דקות.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, הואר הבניין למשך כמה חודשים בצבעי כחול, לבן ואדום (כצבעי דגל ארצות הברית) ולאחר מכן חזר להאיר לפי לוח הזמנים הסטנדרטי. ב-4 ביוני 2002, הואר הבניין בצבעי סגול וזהב (צבעי המלכה אליזבת השנייה), כאות תודה למפגן התמיכה, בדמות ניגון ההמנון האמריקאי בעת חילופי משמרות בארמון בקינגהאם, לאחר פיגועי 11 בספטמבר. בנוסף ללוח הזמנים הסטנדרטי, מואר הבניין בצבעי הקבוצות הספורט של העיר ניו יורק בימים בהם מתקיימים משחקי בית (כתום, כחול ולבן של הניו יורק ניקס, אדום לבן וכחול לניו יורק ריינג'רס ועוד). ביוני 2015 הואר הבניין בצבעי דגל הגאווה, לציון האישור ההיסטורי שנתן בית המשפט העליון של ארצות הברית לנישואים חד-מיניים. בסוף השבוע הראשון של חודש יוני מואר הבניין בירוק לציון תחרות מרוץ הסוסים של בלמונט. בעת קיום אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס מואר הבניין בצורת כדור טניס צהוב. בין 1 ל-3 ביוני 2012, הואר הבניין בצבעי כחול ולבן לציון המצעד השנתי ה-49 של "יום למען ישראל".
הקומה ה-103
בקומה ה-102, ישנה דלת לפיר מדרגות המוביל לקומה ה-103. קומה זו תוכננה במקור כמקום עגינה לספינות אוויר. ספינות האוויר היו אמורות להיקשר בחבל אל תורן הבניין ולכן תוכננה מחוץ לקומה מרפסת בצורה מעגלית. הקומה משמשת בעיקר כגישה נוחה לתחזוקת האנטנה.
התייעלות אנרגטית
בשנת 2010 עבר הבניין שיפוץ מקיף בעלות כוללת של 550 מיליון דולר אמריקאי, כאשר 120 מיליון דולר אמריקאי מתוכם הושקעו למטרת התייעלות אנרגטית, בניסיון להפוך את הבניין לידידותי יותר לסביבה. דוגמה לכך היא החלפת 6,500 חלונות בחלונות המעבירים אור וחוסמים את קרינת השמש. בנוסף, צריכת החשמל של מערכת מיזוג האוויר ירדה ב-17 מיליון דולר אמריקאי בשנה.
בשל כך, החל מספטמבר 2011 הוא הבניין הגבוה בארצות הברית שזכה בדירוג הזהב של התקן האמריקאי לבנייה ירוקה LEED.
מרוץ מדרגות
מרוץ המדרגות השנתי בבניין מתקיים מאז שנת 1978. במסגרתו עולים ברגל מקומת הכניסה עד הקומה ה-86. משתתפיו מכונים לעיתים רצים ולעיתים מטפסים. אורכו האנכי של המרוץ הוא 320 מטרים והשיא בו עומד על 9 דקות ו-33 שניות, שהושג בשנת 2003 על ידי רוכב האופניים האוסטרי, פול קרייק.
גלריה
360° - מראה פנורמי של מנהטן מבניין אמפייר סטייט
The Colour of My Love Concert
The Colour of My Love Concert הוא אלבום וידאו של הזמרת הקנדית סלין דיון. אלבום הווידאו הופץ על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס וקולומביה רקורדס, בפורמט של VHS ב-19 באוקטובר 1995, ויצא על גבי די וי די מאוחר יותר, בשנת 1998.
הוא צולם בספטמבר 1993 בקנדה, במסגרת סיבוב ההופעות "The Colour of My Love Tour" והועלה לשידור לראשונה בדצמבר באותה השנה, בטלוויזיה הקנדית ובפברואר 1994, גם בטלוויזיה האמריקאית, בערוץ דיסני.
רקע
בנוסף למהדורה הרגילה יצאה גם מהדורה מורחבת באירופה אשר כללה את הקליפ לשיר "Pour que tu m'aimes encore" מתוך אלבומה, D'eux. האלבום זכה להצלחה רבה כאשר שהה 39 שבועות במצעד אלבומי הווידאו האמריקאי כאשר הגיע למקום ה-19 בשיאו. בסופו של דבר, הצליח להגיע למעמד פלטינה במדינה עם מכירות של 100 אלף עותקים. בנוסף גם הוא הגיע למעמד פלטינה בבריטניה עם מכירות של 50 אלף עותקים ולמעמד פלטינה בצרפת עם מכירות של 20 אלף עותקים. בבריטניה ואוסטרליה הגיע האלבום בשיאו למקום ה-3.
בעקבות האלבום דיון הייתה מועמדת לפרס הג'מיני היוקרתי, פרס קנדי אשר ניתן להישגים בתוך הטלוויזיה והקולנוע כאשר זכתה בקטגוריית "ההופעה הטובה ביותר בתוכנית חד פעמית או סדרה". בנוסף הייתה מועמדת לשני פרסים נוספים בטקס בקטגוריות: "הקליפ הטוב ביותר עבור תוכנית חד פעמית או סדרה" ו"הצילום הטוב ביותר עבור תוכנית חד פעמית, סדרה או קומדיה".
היינץ שארף
היינץ שארף (בגרמנית: Heinz Scharff; 17 בדצמבר 1920 - 24 בנובמבר 2014) היה גנרל אוסטרי אשר שימש כמפקח הכללי של הכוחות של אוסטריה, בין השנים 1981–1986.
ביוגרפיה
שארף נולד בלאובן ב-17 בדצמבר 1920. הוא למד בתיכון גראץ, וב-1935 התגייס לצבא אוסטריה. לאחר האנשלוס פרש מהצבא האוסטרי והצטרף לשירות העבודה של הרייך. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לוורמאכט ונפצע קשה במהלך המערכה על צרפת. כעבור שישה חודשים בבית חולים הוא עבר ללמוד בבית ספר לקצינים בפוטסדאם, הפך ללויטננט והשתתף במבצע ברברוסה כמפקד פלוגה. הוא נפצע שלוש פעמים ועוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. בפברואר 1943 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט. הוא המשיך להילחם בחזית המזרחית עד סוף המלחמה והגיע לדרגת האופטמן. ב-1945 הוא נפל בשבי הצבא האדום ושחרר רק כעבור שמונה שנים. עם שחרורו הוא חזר לאוסטריה והתגייס לז'נדרמריה B - כוח ההגנה האוסטרי הראשון שהוקם לאחר המלחמה. לאחר הקמתה מחדש של האקדמיה הצבאית התרזיאנית ב-1957, שארף מונה למפקד הראשון שלה. לאחר מכן הועבר לפקד על בית הספר לשריון. ב-1960 מונה לראש מחלק ההדרכה במשרד ההגנה הפדרלי. בין 1963–1966 שימש כסגן ראש אגף המבצעים של הצבא, ולאחר מכן הועבר למטה הכללי והפך לבן חסותו של הגנרל ארווין פוסנגר. הוא נטל חלק חשוב בהקמת של כוחות הסיוע ששלחה אוסטריה למשימות שמירת השלום של האו"ם. ב-1970 הוא הועלה לדרגת בריגדיר. ב-31 בדצמבר 1980 הוא מונה למפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד פרישתו ב-31 בדצמבר 1986.
זכוכית חכמה
זכוכית חכמה היא שם כולל לזכוכית אשר תכונות העברת האור שלה משתנות בעת הפעלת מתח חשמלי, חשיפה לאור או לחשיפה לחום. הזכוכית מאפשרת, חוסמת או מפזרת מעבר של גלי אור ולפיכך מתאימה ליישומים של פרטיות או התייעלות אנרגטית. הזכוכית החכמה מגיעה בפורמט של זכוכית רבודה (טריפלקס) על ידי הדבקת פילם חכם (למינציה) בין שתי זכוכיות או בפורמט בידודית (IGU), זכוכית חכמה רבודה + אויר + זכוכית Low-e. פורמט אחר אפשרי הוא פילם אשר מצמידים על זכוכית קיימת, זה קיים הן להשגת פרטיות בדוגמת מדבקה חכמה והן לצורכי יעילות אנרגטית על ידי פילם מתכהה פוטוכרומי אשר גוון שלו מתכהה על ידי חשיפה לאור שמש.
סוגים
כאשר הזכוכית מותקנת במעטפת הבניין, קרי זכוכית חוץ (Façade), בדרך כלל הזכוכית מגיעה במבנה IGU: זכוכית טריפלקס + אוויר + זכוכית נוספת.
ישנן מספר טכנולוגיות עיקריות של זכוכית חכמה:
זכוכית חכמה לפרטיות - PDLC
המושג זכוכית חכמה או זכוכית חשמלית מקורו במושג - Smart Glass. הזכוכית החכמה מהווה חלק מחלון, מחיצת זכוכית או אפילו קיר חיצוני FACADE. הזכוכית החכמה נהפכת מאטום לשקוף בלחיצת כפתור. זכוכית חכמה בדרך כלל מורכבת מהדבקה של פילם חכם מבוסס Liquid Crystal בין 2 זכוכיות. המוצר הסופי נקרא זכוכית רבודה או טריפלקס, קרי 3 שכבות: זכוכית + פילם + זכוכית. טכנולוגיית NCAP PDLC מבוססת על LC - LIQUID CRYSTAL במטריצה פולימרית על בסיס מים. שלבי הכנת הפילם החכם:
הזכוכית החכמה משמשת בעיקר לפרטיות, היא מפזרת את כמות האור העובר דרכה. בעת הפעלתה היא הופכת מאטומה ("חלבית") לשקופה. כמות אור העוברת דרך הזכוכית החכמה דומה הן במצב מופעל (שקוף) והן במצב כבוי (אטום). היא מייתרת שימוש ותחזוקת תריסים ווילונות. היא מאוד נפוצה בבתי מלון, בתי חולים, משרדים, חדרי ישיבות ואף כמחיצת זכוכית בין חדרי שינה לחדר אמבטיה.
זכוכית מתכהה אלקטרוכרומית - Electrochromic Glass
עקרון הפעולה הבסיסי כולל יוני ליתיום טעונים במטען חיובי עם אלקטרונים חסרים הנודדים הלוך ושוב בין שתי אלקטרודות דרך תווך המפריד ביניהן.
כאשר יוני הליתיום שוכנים באלקטרודה הפנימית (הקרובה אל תוך המבנה) הם שקופים ומעבירים את אור השמש. כאשר מפעילים מתח של 5V, היונים "נודדים" דרך התווך לאלקטרודה החיצונית, בשכבה זו הם כהים ובולעים את אור וחום השמש.
בדרך כלל, כאשר החלון שקוף בהיר, יוני הליתיום שוכנים באלקטרודה הפנימית ביותר (צד משמאל בתרשים). כאשר מפעילים מתח נמוך מאוד של 5 וולט על האלקטרודות, היונים "נודדים" דרך התווך לאלקטרודה החיצונית ביותר (צד ימין בתרשים), בשכבה זו הם כהים ובולעים את האור והחום.
טכנולוגיה אלקטרוכרומית היא טכנולוגיה "ירוקה" מכיוון שצריכת האנרגיה מתבעת רק במעבר מדרגת כהות אחת לדרגת כהות אחרת. אין צורך בצריכת אנרגיה על מנת להחזיק את הזכוכית במצב מסוים.
החומרים האלקטרוכרומיים מתאפיינים משמשים לבידוד תרמי בשונה מטכנולוגיית ה-PDLC וה-SPD אשר השימוש בהן הוא עבור השגת פרטיות.
על ידי טעינת יוני ליתיום במתח חשמלי של 5 וולט, הם מתכהים ובולעים את חום השמש.
כאן, יש לנו שליטה מלאה ולמגוון יישומים. פתרון זה, אשר יכול להגיע אף לחסימת 99% מאור השמש, נחשב לאחד מהיעילים ביותר מבחינה אנרגטית ותורם משמעותית לניקוד LEED במתחמים. פעולת ההתכהות לוקחת רק מספר דקות ומאפשרת שליטה בכניסת האור והחום בלחיצת כפתור.
יתרון משמעותי נוסף של שיטה זו, היא כי ניתן הגדיר שליטה בחלקי החלון השונים ולחלקו לעד שלושה אזורים שונים ולשלוט בכל אחד מהם בנפרד. על ידי שימוש בחיישנים ואפליקציות ייעודיות, נוכל לבצע התאמה מדויקת של מעבר האור האופטימלי ובאמצעים מקוונים. עם זאת, חשוב לזכור כי פתרון זה לא יספק פרטיות וכמו כן, לא ניתן ליישם את החומר על חלונות קיימים.
פילם מתכהה פוטוכרומי - Photochromic Film
שינוי צבע על ידי פוטונים הומצא בשנת 1842 על ידי סר ג'ון פרדריק וויליאם הרשל באנגליה. יריעה פוטוכרומית משנה את הרכב הצבעים שלה בחשיפה לקרינת אולטרה סגול (UV) של אור השמש.
כאשר חומר פוטוכרומי נחשף לאור אולטרה סגול המבנה המולקולרי משתנה כתוצאה מהפחתת חמצון, במהלך תגובה כימית זו מתחמצן כלור ליצירת אטומים ואלקטרונים ואילו אלקטרון חופשי מועבר ליוני כסף. כתוצאה מכך החומר הפוטו-כרומי מתכהה וסופג את האור והחום הנוצרים מקרני השמש.
התפתחויות אחרונות משלבות ננו חומרים קרמיים על מנת להתאים את טווח דחיית קרני השמש ליישומים של זכוכית חכמה לבידוד תרמי. בשילוב ננו חומרים מבוססי כסף ניתן לשלב גם חסימת קרני אינפרא אדום (IR) על ידי החזר קרני השמש.
משטחים אלו משנים את הרכבם הכימי בתגובה לאור או חום השמש וכתוצאה מכך את צבעם. גוון הזכוכית יתכהה ככל שאור השמש מתעצם. העובדה כי מדובר בפתרון שאינו צורך חשמל כלל, הופך אותו לחסכוני וירוק במיוחד ומייתר שימוש במיזוג.
טכנולוגיה זו מיושמת במגוון רחב של פתרונות – מחלונות רכב (פוטו כרומי) ועד למחיצות חוץ במרחבים פרטיים ומסחריים כאחד (פוטו כרומי).
על אף שמדובר בפתרון שיכול לחסוך משמעותית בהוצאות האנרגיה במרחבים מסחריים, גם כאן העובדה כי מדובר בפתרון פאסיבי פוגעת ביכולת השליטה שלנו בקרינת השמש ומאחר והוא מגיב אך ורק לאור או חום, בנוסף טכנולוגיות אלו אינן מגיעות לחסימה מלאה של אור מסנוור.
זכוכית מתכהה תרמוכרומית - Thermochromic Glass
זכוכית מתכהה תרמוכרומית עבור התייעלות אנרגטית מתייחסת לזכוכית חוץ רבודה / טריפלקס אשר בתווך נמצאת שכבת PVB הכוללת פילם תרמוכימי. הזכוכית משנה את דרגת הכהות שלה באופן ליניארי בהתאם לדרגת חום השמש. במהלך היום כאשר אור השמש מחמם את הזכוכית, שכבת ה- PVB אשר נמצאת בין הזכוכיות מתחממת ומתכהה, תופעה אשר יוצרת בזכוכית אפקט של גוון אפור טבעי אשר מתכהה ככל שהחום גדל. כשחום השמש יורד, הזכוכית ושכבות הביניים מתקררות ומחזירות את צבע הזכוכית למצב שקיפות מרבית.
יתרונות הזכוכית התרמוכימית:
זכוכית חוץ מתכהה מותקנת כקיר מסך במבני ציבור רבים. על פי רוב הזכוכית אינה יעילה במגדלים ומבנים גבוהים בשל משטר הרוחות השורר במקומות הגבוהים.
SPD
תופעת אלקטרופורזה (הפרדת חומרים כימית) Electrophoresis נצפתה לראשונה בשנת 1807 על ידי הפרופסור הרוסי פיטר איונוביץ. עיקרון הפעולה מבוסס על Diffusion (נדידת חלקיקים) בתוך תמיסת ג'ל אורגנית.
מיליוני חלקיקים קטנים (כל חלקיק קטן ממיקרון)  מושהים בתוך תמיסת ג'ל אשר שומרת על יציבות החלקיקים. ללא שדה חשמלי החלקיקים המושהים מפזרים את האור ובהפעלת שדה חשמלי הם מסתדרים באופן שמעביר את האור.
תהליך הייצור של זכוכית חכמה בטכנולוגיית ה-SPD מתחיל בייצור תמיסה עם חלקיקים בגודל ננו, יישום בין שתי יריעות פלסטיק כאשר על כל יריעת פלסטיק יש שכבה מוליכה שקופה מבוססת תחמוצת אינדיום (ITO).
כדי לקבל פרטיות, מיליוני החלקיקים המיושמים בתמיסת ג’ל מסננים את האור ויוצרים כתוצאה מכך גוון תמיסה כהה ואטומה. המתח החשמלי, גורם לחלקיקים להסתדר במבנה ישר ומאפשר מעבר אור. כך נעשית הזכוכית בהירה יותר ומתאפשרת שליטה בדרגת כהות הזכוכית.
טכנולוגיה המאפשרת התכהות מיידית של גוון הזכוכית ללא כל צורך באמצעי הצללה אחרים. טכנולוגיה זו מאופיינת בזכוכית בעלת גוון כחול, מיושמת בזכוכיות בגודל קטן (בדרך כלל עד 1 מ"ר) ומשמשת בעיקר בתעשיית הרכב כחלונות גג לרכבי יוקרה ולשמשות רכב חכמות.
פתרון זה צורך מתח גבוה וקבוע של 100 וולט, ולכן בעייתי ליישום במשטחים בעלי שטח גדול. לרכבים נדרש Inverter כדי לקבל את המתח הנדרש.
מחיר זכוכית מבוססת SPD גבוה במיוחד הואיל והטכנולוגיה אינה מבוססת ונפוצה.
מעבר הירדן
מעבר הירדן הוא מאורע המתואר בספר יהושע, שאירע בעת כניסת בני ישראל לארץ ישראל, במהלכו עברו בני ישראל מעבר הירדן המזרחי אל ארץ כנען, דרך נהר הירדן שנבקע באורח נס.
בקיעת הירדן הייתה אות שנתן ה' לכך שיוריש לבני ישראל את ארץ כנען.
אירוע זה אירע בי' בניסן ב'תפ"ח הנחוג ביום העלייה שמצוין בפועל בז' בחשוון.
מקור
סיפור המאורע מתואר בתחילת ספר יהושע: על פי המתואר, לאחר שדרכו הכוהנים נושאי הארון במי הירדן, המים בנקודה מסוימת נעצרו מזרימתם, ונערמו לחומה, ומאותה נקודה ואילך זרמו המים לכיוון ים המלח עד שנוצר מעבר יבש בקרקעית הירדן, כנגד העיר יריחו.
לאחר שסיימו בני ישראל לעבור ואחרוני הכהנים עזבו את הנהר, חזר הנהר לזרום כמקודם. .
נס בקיעת הירדן מוזכר גם בספר תהלים ונכלל בקריאת ההלל ומשולב כחלק מן ההלל בהגדה של פסח:
בחז"ל
בתלמוד מובא מדרש ובו מחלוקת לגבי פרטי הנס:
אמנם נחלת שניים וחצי השבטים היא בעבר הירדן המזרחי, אך יוצאי הצבא שבהם הצטרפו למעבר הירדן ולכיבוש הארץ, כמו שהתחייבו למשה. בעבר הירדן נשארו הנשים והטף והם לא השתתפו במעבר הירדן.
דוד החקיין
דוד נתן ברוקנר (ידוע יותר בשם הבמה דוד החקיין; נולד בכ' באייר ה'תשל"א, 15 במאי 1971) הוא שחקן, שדרן, מגיש, ובדרן חרדי. בשנת 2012 ברוקנר הורשע בביצוע עבירות מין בקטין.
קורות חייו
דוד נתן ברוקנר נולד בציריך שבשווייץ. הוא בן זקונים לאב יליד פולין ניצול שואה ואם שהייתה שחקנית בילדותה. ב-1982 עלתה משפחתו לישראל והתגוררה בירושלים. למד בממ"ד "מימון", בישיבה התיכונית חורב שם למד אצל הרב מרדכי אלון, בישיבת מרכז הרב, ובישיבת מאורות התורה שם למד אצל הרב מרדכי נויגרשל.
במשך כ-10 שנים עבד בארגוני קירוב ליהדות כגון "ערכים" ו"צעירי אגודת חב"ד". השתתף כבדרן ילדים בסופי שבוע לאנשי קבע. היו לו תוכניות רדיו בערוצים "רדיו מכל הלב", "רדיו 10", "ערוץ קול הנשמה", "רדיו כל האמת", "קול שמחה", ערוץ 7, ורדיו קול חי.
ב-2010 נעצר ברוקנר, וב-2012 הורשע בבית המשפט השלום בירושלים בביצוע ארבע עבירות מין בקטין. נגזרו עליו שבעה חודשי מאסר, אותם ריצה. בנוסף קיבל צו הרחקה מקטינים, אותו הפר וישב בשל כך תקופה נוספת בכלא.
בפורים 2020 היה אמור לקיים שתי הופעות בפני קטינים בשכונת קטמון בירושלים, אך ההופעות בוטלו לאחר מחאה ציבורית.
בנובמבר 2021 הופיע ברוקנר באירוע לילדי העיר צפת, שעל ההזמנה אליו היו חתומים גורמים מהעירייה.
חיים אישיים
נשוי מאז 2001, מתגורר בנחלאות בירושלים ולומד בכולל אברכים.
קלטות ודיסקים לשמיעה
כיום ישנם לברוקנר למעלה מ-900 סיפורים, 40 שידורים חיים ביחד עם מאזינים וגם עם ר' יעקב ממערכת שבתי, מאות בדיחות וכן עשרות סרטים שבהם הוא משתתף, אשר חלקם בקלטות ודיסקים של תסכיתים, חלקם באתר ניצוצות של קדושה ורובם בקו המידע הקולי שבו נימצאים רוב הסיפורים והבדיחות והחיקויים. בהם:
בתקופה שלאחר הרשעתו (ראו להלן) נאסר עליו להופיע בפני ילדים ובעקבות כך פתח קו מידע קולי בו מושמעים הסיפורים מהקלטות וכן סיפורים חדשים.
משחק בסרטים בקולנוע חרדי
ברוקנר שיחק בכ-40 סרטים בקולנוע חרדי, בכ-15 מתוכם כשחקן ראשי.
שיחק בסרטים של האחים גרובייס (בין השאר היה מגיש בסדרת "הפונצ'יקים"), יהודה גרובייס, "ניצוצות של קדושה", "חסידישקייט" (בה הנחה פינה קבועה) ועוד.
ב-1999 שיחק בסרט "מאחורי הקיר" שביים אבי רופל. שיחק בסרט "מאחורי הקיר 2" שכתבו אודי מור ואבי רופל שגם ביים. שיחק בסרט "השופט הקטן" שכתב אבי חן שגם ביים לצד שושנה דוח. שיחק בסרט "שבוע בלי אמא" שכתב וביים איז'ו ליבוביץ'. שיחק בסרט "הפנימיה" שכתב וביים איז'ו ליבוביץ'.
ב-2019 הוא חזר להציג בסרטים של ניצוצות של קדושה ועוד סרטונים שאותם הוא מעלה לערוץ שלו ביוטיוב.
אלכסיי ביצ'נקו
אלכסיי יוריוביץ' ביצ'נקו (באוקראינית: Олексій Юрійович Биченко; נולד ב-5 בפברואר 1988) הוא מחליק אמנותי ישראלי-אוקראיני. הוא סגן אלוף אירופה בהחלקה אמנותית לגברים (2016) והישראלי הראשון אי פעם שקיבל מדליה באליפות אירופה בתחום זה ומקום רביעי באליפות העולם (מילאנו 2018). בראשית דרכו ייצג בתחרויות את מולדתו אוקראינה, אך לאחר שעלה החל לייצג את ישראל.
ביוגרפיה
ביצ'נקו נולד בקייב שבאוקראינה הסובייטית, והחל להחליק על הקרח כבר בידבגיל 5. בשנים 2003 ו-2004 זכה במקום הרביעי באליפות אוקראינה לנוער, וב-2005 זכה במדליית הכסף. ב-2007 זכה במדליית הכסף באליפות אוקראינה לבוגרים, וגם בשנה שלאחר מכן הוכתר כסגן אלוף אוקראינה. ב-2010 זכה במדליית הארד. בזירה הבינלאומית נחל הצלחה בתחרויות קריסטל סקייט הנערכות מדי שנה ברומניה. הוא זכה במדליית ארד ב-2008 ובמדליית כסף ב-2009, וסיים במקום הרביעי ב-2010.
ב-2011 עלה ביצ'נקו לישראל, והחל לייצג את ישראל בתחרויות. את עיקר אימוניו הוא עורך בארצות הברית, ומאמנת אותו גלית חייט. באליפות העולם שנערכה ב-2012 בניס סיים ביצ'נקו במקום ה-29 ובזו שנערכה בלונדון ב-2013 סיים במקום ה-31. באליפות אירופה שנערכה ב-2012 בשפילד סיים במקום ה-22, ובזו שנערכה בזגרב ב-2013 רשם את הישג השיא שלו, כשסיים במקום ה-14. בנוסף, סיים בשנת 2012 במקום החמישי בטורניר גולדן ספין שנערך בזגרב. בשנת 2013 סיים במקום הרביעי באותו טורניר, וכן במקום החמישי באליפות בוואריה הפתוחה ובגביע נבלהורן, הישג שהקנה לו את הכרטיס לאולימפיאדת סוצ'י (2014). בשנת 2014 התחרה באליפות ישראל שנערכה באולם ההחלקה ice peaks בחולון וסיים במקום הראשון.
באולימפיאדת סוצ'י 2014 הוא סיים במקום ה-21.