cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלטון ג'ון
1989–2000: התאוששות והצלחה מחודשת: Sacrifice, גמילה מסמים, שיתוף הפעולה עם דיסני
באפריל 1992 השתתף ב, שנערך באצטדיון ומבלי. הוא ביצע את "The Show Must Go On" עם חברי "קווין" הנותרים ואת "Bohemian Rhapsody" עם אקסל רוז וחברי "קווין" הנותרים. ביוני של שנה זאת יצא אלבומו "The One", שהוקלט כמעט כולו בפריז שבצרפת. אלבום זה היה האלבום הראשון שהוקלט לאחר גמילתו הסופית מבולימיה ומהתמכרויותיו לאלכוהול וסמים. העטיפה שלו עוצבה על ידי מעצב האופנה הנודע ג'אני ורסצ'ה. שירי האלבום השיבו את אלטון ג'ון אל קדמת העשייה ואל ראשי מצעדי הפזמונים, ונכללו בהם הלהיטים "The One", "Simple Life", "Runaway Train" (דואט של ג'ון עם המוזיקאי אריק קלפטון) והבלדה "The Last Song". ב־9 בספטמבר של אותה שנה השתתף ג'ון בטקס פרסי הווידאו־קליפים של MTV בביצוע "The One" ובנגינת פסנתר (יחד עם אקסל רוז) ב־"November Rain", להיטה של "Guns N' Roses". באותה שנה חתמו ג'ון וטופין על עסקת הפצה עם חברת "וורנר/שאפל מיוזיק", בסכום מוערך של 39 מיליון דולר ל־12 שנים. ההסכם כלל מקדמה במזומן בסכום שהיה אז הגדול ביותר בתולדות הפצת המוזיקה.
זקנים חסרי מנוח
זקנים חסרי מנוח (באנגלית: Grumpy Old Men) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1993 בבימויו של דונלד פטרי, עם ג'ק למון, וולטר מתאו ואן-מרגרט בתפקידים הראשיים.
אלטון ג'ון
1989–2000: התאוששות והצלחה מחודשת: Sacrifice, גמילה מסמים, שיתוף הפעולה עם דיסני
הצלחתו של ג'ון בראשית שנות ה־90, הובילה את חברת התקליטים שבה הקליט בראשית הקריירה שלו, להוציא לראשונה על גבי דיסקים, אלבום כפול המכיל את מיטב ההקלטות שהקליט ג'ון בין השנים 1967–1975. האלבום "Rare Masters", שיצא באוקטובר 1992, כלל תקליטונים, בי-סיידים, הקלטות שיועדו לאלבומים ולא נכללו בהם וכן קטעים ממופע חי בניו יורק בו הופיע לצידו ג'ון לנון בהופעתו האחרונה על הבמה. כמו כן, כולל האלבום את תקליטון הבכורה של ג'ון, היחיד בו כתב את כל המילים בעצמו. כן נכלל בו הפסקול המלא שהוציא ג'ון עבור הסרט "Friends", שיצא ב־1971.
זקנים חסרי מנוח
העלילה היא על שני קשישים, חברי ילדות שגרים זה לידי זה, מקניטים אחד את השני ומתחרים על ליבה של אשה צעירה מהם.
אלטון ג'ון
1989–2000: התאוששות והצלחה מחודשת: Sacrifice, גמילה מסמים, שיתוף הפעולה עם דיסני
ביוני 1993, במהלך מסע ההופעות לאלבום "The One", חזר ג'ון והופיע בישראל. ביקורו בישראל לווה בשערורייה לאחר שנמלט בחזרה ללונדון למשך יממה לאחר שלטענתו חש מאוים על ידי התקשורת הישראלית. לעומת זאת, העיתונאים הישראליים טענו ששומרי ראשו של ג'ון תקפו אותם. ג'ון שב לישראל, לאחר שכנוע האמרגן הישראלי ובקשות מאישי ציבור ישראליים רק בסמוך לתחילת המופע, שהתקיים בפארק הירקון. ג'ון פתח את המופע עם השיר "The Bitch Is Back". הפגיעה בקהל הישראלי הכעיסה את הנשיא עזר ויצמן שהגיב ואמר: "את אלטון ג'ון אפשר להחליף, את עם ישראל לא. שיחזור לאן שהוא רוצה, מי צריך אותו". בשנה זאת יצא האלבום, שכלל דואטים של ג'ון עם אומנים שונים. "True Love", דואט עם קיקי די, הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי.
ב־1994 חבר ג'ון לחברת וולט דיסני ויצר עם התמלילן סר טים רייס את הפסקול לסרט האנימציה "מלך האריות". הסרט הפך לאחד מסרטי האנימציה הרווחיים בהיסטוריה. פסקול הסרט שהלחין הפך לפסקול סרט האנימציה הנמכר ביותר בכל הזמנים, בין השאר בזכות הלהיט "Can You Feel the Love Tonight", שאותו שר ג'ון עצמו. ג'ון זכה בפרס גראמי עבור השיר — הראשון שלו בקטגוריית "הביצוע הקולי הגברי הטוב ביותר". ג'ון זכה על לחניו לפסקול בפרסים רבים נוספים, בהם פרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב. בשנה זו נכנס ג'ון להיכל התהילה של הרוק אנד רול, בהצגתו של אקסל רוז.
זקנים חסרי מנוח
ב-1995 הופק סרט המשך בשם "משתגעים על אהבה" בהשתתפות סופיה לורן.
אלטון ג'ון
1989–2000: התאוששות והצלחה מחודשת: Sacrifice, גמילה מסמים, שיתוף הפעולה עם דיסני
ב־1994 החל גם שיתוף הפעולה המצליח בין ג'ון לבילי ג'ואל. השניים יצאו לסיבוב הופעות משותף שנקרא "Face to Face" – הצלחתו הביאה לסיבובים דומים נוספים, שנמשכו עד לסיבוב האחרון, שהסתיים ב־2010. בגלל הצלחתם הרבה נחשבים סיבובי ההופעות של הצמד לארוכים והמצליחים מסוגם בתולדות מוזיקת הפופ (לדוגמה: סיבוב ההופעות של 2003, שנמכר מראש, גרף למעלה מ־46 מיליון דולר ב־24 ימים בלבד). ב־2012 הצהיר ג'ואל שלא יקיים יותר את הסיבובים המשותפים, משום שלטענתו ג'ון עמד על כך שהסט ליסט לא ישתנה, והדבר הגביל אותו.
ב־1995 יצא אלבומו "Made in England", שהופק במשותף על ידי גרג פני וג'ון עצמו. התארחו בו בין השאר המעבד המוזיקלי ג'ורג' מרטין ונגן כלי ההקשה ריי קופר. האלבום נמכר היטב וזכה לביקורות חיוביות, כאשר היו מבקרים שאף השוו אותו לעבודותיו הטובות ביותר של ג'ון מהמחצית הראשונה של שנות ה־70. הסינגל "Believe" היה מועמד לפרס גראמי ב־1996 בקטגוריית הביצוע הקולי הגברי הטוב ביותר לשיר פופ.
זקנים חסרי מנוח
בסוף הסרט מוקרנים קטעי "פספוסים" מההסרטה.
אלטון ג'ון
1989–2000: התאוששות והצלחה מחודשת: Sacrifice, גמילה מסמים, שיתוף הפעולה עם דיסני
ב־6 בספטמבר 1997, בטקס הלווייתה של ידידתו הנסיכה דיאנה, שנהרגה בתאונת דרכים, חידש ג'ון לזכרה את השיר "Candle in the Wind". השיר, שנכתב ב־1973 והופיע באלבומו "Goodbye Yellow Brick Road", הוקדש במקור למרילין מונרו. בגרסה החדשה שונו המילים על ידי ברני טופין, והעיבוד בוצע על ידי מפיק להקת "הביטלס" ג'ורג' מרטין. לסינגל צורף השיר "Something About the Way You Look Tonight", שנלקח מאלבומו החדש "The Big Picture", שיצא כשבוע לאחר יציאת הסינגל. הסינגל הפך לסינגל השני הנמכר ביותר בהיסטוריה (והנמכר ביותר מאז החלו מצעדי מכירות הסינגלים להופיע), עם מכירות של יותר מ־33 מיליון עותקים, וג'ון זכה עבורו בפרס גראמי. רווחי הסינגל נתרמו לטובת "קרן דיאנה", שרווחיה עד ספטמבר 1999 נאמדו בכ־150 מיליון דולר, כאשר מרבית הסכום הגיע מרווחי הסינגל. "The Big Picture" המתוזמר מאוד הוא אחד מאלבומיו הפחות קליטים של ג'ון והפחות מסחריים שלו – אלבום בלדות מורכבות ואיטיות, שתואר כאינטרוספקטיבי, מופנם ואפל. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Live Like Horses", יצא כגרסת דואט עם הטנור הנודע לוצ'אנו פבארוטי. גרסה זאת הגיעה למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי בדצמבר 1996.
ב־15 בספטמבר 1997 השתתף באירוע הצדקה "מוזיקה למונטסראט", שנערך באולם אלברט הול בלונדון, במטרה לגייס כספים לשיקום האי מונטסראט, שנפגע קשה בהתפרצות געשית ב־1995. בנובמבר 1997 נטל חלק בגרסת כיסוי עתירת כוכבים של הסינגל "Perfect Day", במסגרת אירוע הצדקה של BBC. גרסה זו הגיעה למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. ג'ון השתתף בסרט "Spice World" של להקת הבנות "ספייס גירלז", שיצא לאור בדצמבר 1997.
זקנים חסרי מנוח
תקציר העלילה
גם אביו בן ה-94 של ג'ון (ברג'ס מרדית') גר במקום.
אלטון ג'ון
2001–2016: "חזרה לשורשים" עם Songs from the West Coast, בילי אליוט
ב־2001 הוציא ג'ון את האלבום "Songs from the West Coast", שמסמן את תחילת תקופת ה"חזרה לשורשים" שלו: עזיבת השימוש הנרחב בסינתיסייזרים, שאפיין אותו בשנות השמונים והתשעים, וחזרה להתבססות על נגינת הפסנתר, שאפיינה אותו במחצית הראשונה של שנות השבעים. האלבום התקבל באהדה גדולה על ידי המבקרים ואף היה מועמד לפרס גראמי. הסינגלים "I Want Love" ו־"Original Sin" היו גם הם מועמדים לגראמי. רוברט דאוני ג'וניור ביצע ליפ סינק לווידאו קליפ של "I Want Love". את הקליפ ל־"Original Sin" ביים דייוויד לה-שאפל, וכיכבו בו אליזבת טיילור ומנדי מור, יחד עם ג'ון עצמו. סטיבי וונדר התארח באלבום וניגן מפוחית פה ו ב־"Dark Diamond". במהלך סיבוב ההופעות של האלבום הכריז ג'ון מעל הבמה שאלבומו זה יהיה האחרון, מכיוון שנמאס לו להקליט:. בטקס פרסי גראמי באותה שנה ביצע ביחד עם אמינם את להיט ההיפ פופ של אמינם, "Stan". ביום השנה לאסון מגדלי התאומים השתתף ג'ון במופע התרמה שארגן המוזיקאי פול מקרטני במדיסון סקוור גרדן, ובו שר את שירו "Mona Lisas and Mad Hatters", בהקדשה לעיר ניו יורק. ב־2002 הופיע בהופעת אורח בגרסת כיסוי שעשתה להקת "בלו" לשירו "Sorry Seems to Be the Hardest Word" ונכללה באלבומם השני, "One Love". גרסה זו הגיעה למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. במדינות רבות זכתה גרסה זו להצלחה גדולה מזו של השיר המקורי.
זקנים חסרי מנוח
תקציר העלילה
המצב משתנה כאשר מגיעה למקום אלמנה צעירה בשם אריאל טרוקס (אן-מרגרט), מורה לאמנות. ג'ון ומקס מתחילים להתחרות על ליבה. וכל אחד מקנא בשני. היא מתייחסת יפה לצ'אק ומזמינה אותו לביתה לסעודת חג ההודיה, וכן לג'ון ומקס שמחזרים אחריה במרץ אבל לבסוף היא בוחרת בג'ון.
אלטון ג'ון
2001–2016: "חזרה לשורשים" עם Songs from the West Coast, בילי אליוט
ההחלטה על פרישה מהוצאת אלבומים החזיקה מעמד עד 2004, אז הוציא ג'ון את האלבום "Peachtree Road", שהיה האלבום היחיד בקריירה שלו שאותו הפיק לבדו. כקודמו, זכה אף "Peachtree Road" לביקורות חיוביות. באותה השנה הקליט ג'ון עם ריי צ'ארלס גרסת דואט ל־"Sorry Seems to Be the Hardest Word", במה שהתברר כהקלטתו האחרונה של צ'ארלס לפני מותו באותה שנה. הדואט נכלל באלבום הדואטים של צ'ארלס (שהיה אלבום האולפן האחרון שיצא בחייו) "Genius Loves Company". בשנה הזאת גם זכה ג'ון בפרס מרכז קנדי.
באפריל 2005 יצא לאור "Ghetto Gospel", סינגל מתוך אלבום שיצא לאחר מותו של הראפר טופאק, שנרצח ב־1996. מפיק האלבום, אמינם, שילב בשיר דגימה מתוך שירו של אלטון ג'ון "Indian Sunset". גרסה זו הגיעה למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ובמצעדים באוסטרליה ואירלנד. ג'ון תיאר את השילוב שעשה אמינם במילים "פשוט גאוני", אומנם באותו ריאיון תקף את מוזיקת ההיפ הופ בתארו אותה כאחד מהדברים הגרועים שקרו במוזיקה המודרנית, והוסיף:. עם זאת, באוגוסט 2006 חלה תפנית חדה ביחסו הציבורי לסוגה, כאשר הביע בריאיון ל"רולינג סטון" את רצונו לעבוד עם אמני היפ הופ מובילים (בהם קניה וסט), ואף לעשות אלבום בסוגה זאת. קניה וסט דגם את שירו של ג'ון "Someone Saved My Life Tonight" לשירו "Good Morning", שנכלל באלבום שיצא ב־2007, וב־2010 הזמין את ג'ון לנגן בפסנתר ולשיר בשירו "All of the Lights" (ב־2014 חזר ג'ון על משאלתו לעשות אלבום היפ הופ, אך אמר: ).
ג'ון הלחין את המחזמר "בילי אליוט" שהוצג בווסט אנד החל ממרץ 2005 וזכה להצלחה רבה: הוא זכה בארבעה פרסי אוליבייה ומדורג במקום ה־11 ברשימת המחזות שרצו הכי הרבה זמן בווסט אנד. המחזמר הציג עד אפריל 2016 והעלה 4566 מופעים. נכון לדצמבר 2015, הוא נצפה על ידי 5.25 מיליון אנשים בלונדון וקרוב ל־11 מיליון ברחבי העולם, גרף למעלה מ־800 מיליון דולר וזכה ביותר מ־80 פרסי תיאטרון ברחבי העולם. ג'ון אמר:. בספטמבר 2006 יצא לאור אלבום האולפן ה־28 של ג'ון, "The Captain & the Kid", שנועד להיות מעין המשך רעיוני לאלבומו "Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy" שמ־1975. כסינגל שיווקי ממנו יצא השיר "The Bridge". ב־9 באוקטובר של אותה שנה קיבל ג'ון את תואר אגדות דיסני מחברת וולט דיסני, על תרומותיו לסרטי דיסני ולמופעי הבמה שלה.
זקנים חסרי מנוח
תקציר העלילה
בנו של מקס, גון (קווין פולאק) מתמנה לראש העיירה. הוא מאוהב במלני, בתו של ג'ון, שנפרדת מבעלה מייק (כריסטופר מקדונלד). לאחר ריב קשה בין שני הקשישים ג'ון הולך בשלג ולוקה בהתקף לב. מי שמציל אותו הוא מקס והיחסים ביניהם מתחממים. כאשר פקיד ה-IRS מגיע כדי לעקל את ביתו של ג'ון, מגיע ג'ייקוב שהוא ראש העיירה עם צו מניעה ובהמשך משלמים מקס וג'ייקוב את חובו של ג'ון ל-IRS.
אלטון ג'ון
2001–2016: "חזרה לשורשים" עם Songs from the West Coast, בילי אליוט
במרץ 2007 הופיע ג'ון במדיסון סקוור גארדן בפעם ה־60, לציון יום הולדתו ה־60. ההופעה שודרה בשידור חי, והקלטה שלה יצאה בפורמט DVD בשם. באותו חודש יצא תקליטור הלהיטים "Rocket Man—Number Ones" ב־17 גרסאות שונות ברחבי העולם. באותו חודש קטלוג העבר של ג'ון – כמעט 500 שירים מ־32 אלבומים – הפך לזמין להורדה חוקית בתשלום.
ב־31 בינואר 2010 הופיע ג'ון עם ליידי גאגא בטקס פרסי הגראמי ה־52. ב־17 ביוני של אותה שנה, בדיוק 17 שנים לאחר הופעתו הקודמת בישראל, הגיע אליה ג'ון בפעם השלישית, והופיע באצטדיון רמת גן. ההופעה התקיימה דווקא בתקופה בה היה גל ביטולי הופעות בישראל של אמנים בינלאומיים, שנבעו מהתנגדות האמנים למדיניות הישראלית בסכסוך הישראלי־ערבי. ב־19 באוקטובר של אותה שנה הוציא אלבום משותף עם הזמר והמוזיקאי המוערך ליאון ראסל, בשם "The Union", שזכה לביקורות חיוביות. מבקר "רולינג סטון" David Fricke שיבח את השירים שכתב ראסל לאלבום, בין השאר את "If It Wasn’t for Bad" (שהיה מועמד לפרס גראמי באותה שנה) ואת שיר האהבה "שובר הלב" "I Should Have Sent Roses". מבקרת "לוס אנג'לס טיימס" אן פאוורס כינתה את האלבום "מקסים" ותיארה את שיתוף הפעולה בין השניים כ"אחד משיתופי הפעולה הטובים, כזה שמוציא אותם מהתבניות של עצמם ומפתיע גם אותם". ב־28 בספטמבר 2011 החל ג'ון את המופע הקבוע החדש שלו,, בקולוסאום של ארמון הקיסר בלאס וגאס, והופיע שם במשך שלוש השנים הבאות. ב־8 באוקטובר 2011 הוא ציין במקום את ההופעה הפומבית ה־3000 שלו. באותה שנה השתתף עם קייט בוש בשיר "Snowed in at Wheeler Street", שנכלל באלבומה "". ב־3 בפברואר 2012 ביקר לראשונה בקוסטה ריקה, והופיע באצטדיון הלאומי שנבנה לאחרונה.
זקנים חסרי מנוח
תקציר העלילה
לבסוף נערכת חתונה בכנסייה המקומית של ג'ון ואריאל ומקס לא שוכח להטמין דג מסריח במכונית של הזוג.
אלטון ג'ון
2001–2016: "חזרה לשורשים" עם Songs from the West Coast, בילי אליוט
בספטמבר 2013 הוציא ג'ון את אלבומו "The Diving Board". האלבום זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה, שרבים מהם ראו בו את אחד מאלבומיו האחרונים הטובים ביותר של ג'ון (וחלקם – אף מהטובים בקריירה בכלל). אופי האלבום אינטימי: מלבד הפסנתר של ג'ון הוא מלווה רק בבס ותופים – מדי פעם בתוספת גיטרה, קרנות וכלי מיתר. "אולי ההישג המרשים ביותר של האלבום הוא הדרך שבה הוא מחזיר את הפסנתר של אלטון אל קדמת הבמה, היכן שהוא צריך להיות", כתב אלן לייט מ"רולינג סטון". "מעולם לא היה פסנתרן רוק כמוהו".
ב־2016 הוציא ג'ון את האלבום "Wonderful Crazy Night". האלבום זכה לביקורות חיוביות: "חזרה משכנעת לשורשי האמריקנה שלו [...] עם מלודיות כמו של "Claw Hammer" המוכיחות שהרגישות הפופית שלו חדה כתמיד", כתב Jon Dennis מ"הגרדיאן". "יש בגרות ומשקל במוזיקה ובביצועים הקוליים של ג'ון שהופכים את האלבום לאחד הטובים שלו", כתב David Fricke מ"רולינג סטון". ג'ון פתח את רגל אירואסיה של סיבוב ההופעות לאלבום, "Wonderful Crazy Night Tour", עם הופעה רביעית בישראל, שנערכה ב־26 במאי 2016 לעיני כ־40,000 צופים בפארק הירקון. במהלך ההופעה אמר הזמר: "אנחנו מאוד שמחים לחזור לישראל [...] זוהי ההופעה הראשונה בסיבוב ההופעות הזה, ולא יכולנו לבקש קהל טוב יותר לנגן מולו, או מקום טוב יותר".
2017–הווה: הודעת הפרישה ורוקטמן
ב־2017 לקח חלק בסרט "קינגסמן: מעגל הזהב" לצידם של האלי ברי, קולין פירת' וטארון אגרטון.
ב-24 בינואר 2018, ערך ג׳ון מופע מיוחד בשידור ישיר (הנתמך בפורמט מציאות מדומה) בערוץ היוטיוב שלו, בו הוא הכריז על סיבוב ההופעות האחרון שלו. הסיבוב היה צפוי להסתיים ב-2021 אך נמשך אל תוך 2023. המופע יקרא "Farewell Yellow Brick Road". ג׳ון ציין כי הסיבה לפרישתו מהבמה לאחר 50 שנות פעילות, היא לבלות זמן איכות עם ילדיו ובעלו. בנוסף הדגיש כי הפרישה מהבמה לא תשפיע על המשך פעילותו המוזיקלית, והוא מצפה לעשייה בשנים הבאות. במסיבת עיתונאים הסביר ג'ון שהוא פורש לא משום שנמאס לו להופיע, אלא משום שהתעייף מהנסיעות הרבות. כן סיפר על התנסויותיו כמוזיקאי מקצועי בהופעות מול קהלים קשים:
בספטמבר 2018 נמסר שג'ון חתם על הסכם עם "יוניברסל מיוזיק גרופ", על פיו החברה תייצג אותו ל"שארית הקריירה שלו", בנוסף לייצוג קטלוג העבר שלו (שהזכויות עליו כבר היו שייכות ל"יוניברסל"). ב־25 ביוני 2019 מנה (של "הניו יורק טיימס") את ג'ון בין מאות אמנים שהמאסטרים שלהם הושמדו בשרפה שפרצה באולפני "יוניברסל" ב־2008.
במאי 2019 יצא סרט ביוגרפי אודות חייו של ג׳ון "רוקטמן", בכיכובו של טארון אגרטון (שזכה בפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט). ג׳ון ואגרטון הקליטו יחד שיר נושא לסרט – "", אשר זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. ביוני 2019, כחלק מסיבוב הפרידה שלו, קיבל ג'ון את אות לגיון הכבוד מנשיא צרפת עמנואל מקרון, בטקס בארמון האליזה בפריז. באוקטובר של אותה שנה יצאה לאור האוטוביוגרפיה הרשמית של ג'ון, "Me". טארון אגרטון קריין את הגרסה המוקלטת לספר, תוך שג'ון קריין את הפתח דבר והאחרית דבר.
ב־10 בינואר 2020, השתתף ג'ון בשיר "Ordinary Man", שהיה הסינגל השלישי מתוך האלבום הנושא את אותו שם של זמר ההבי מטאל אוזי אוסבורן. במאי באותה השנה, השתתף בשיר "Sine from Above", של הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא, שזכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה ונכלל באלבומה השישי, Chromatica. ב־13 בנובמבר הוציא ג'ון את האוסף "Elton: Jewel Box", שכלל שמונה תקליטורים של שירים פחות מוכרים מאלבומי אולפן שלו, הקלטות נדירות מהקריירה המוקדמת (עם להקת "בלוזולוג'י" ומשירי הסולו שלפני אלבום הבכורה, "Empty Sky"), צדדי ב', ושירים שהוזכרו בשם באוטוביוגרפיה שהוציא, "Me". האוסף יצא גם בגרסאות של שניים, שלושה וארבעה תקליטי ויניל.
ב־12 ביוני 2021 יצא לאור, שהוקלט כאלבום הבכורה של ג'ון ב־1968, אך נגנז לאחר שבחברת התקליטים של ג'ון חשבו שאינו טוב מספיק (בסופו של דבר יצא אלבום הבכורה, "Empty Sky", ב־1969). האלבום יצא לכבוד "יום התקליט", בפורמט ויניל בלבד, במהדורה מוגבלת. ב־22 באוקטובר של אותה שנה יצא האלבום "The Lockdown Sessions", שכלל שיתופי פעולה של ג'ון עם מוזיקאים שונים, שיתופי פעולה שהוקלטו במהלך מגפת הקורונה, בעטיה נאלץ ג'ון להשהות את סיבוב הפרידה שלו, "Farewell Yellow Brick Road". בסינגל הראשון מהאלבום, שיר הרמיקס "Cold Heart", שיתף ג'ון פעולה עם דואה ליפה. ברמיקס, שנעשה על ידי הרכב הדאנס האוסטרלי, שולבו ארבעה שירים של ג'ון. ב־15 באוקטובר של אותה שנה הגיעה גרסה זו לראש מצעד הסינגלים הבריטי, לראשונה מאז "Ghetto Gospel" שמ־2005. עם הלהיט הזה הפך ג'ון לאומן הסולו הראשון שהכניס להיט "עשרת הגדולים" למצעד הבריטי במשך שישה עשורים שונים. ב־3 בדצמבר של אותה שנה יצא הסינגל "Merry Christmas", דואט של ג'ון עם אד שירן. בווידאו קליפ של השיר משחזרים השניים סצנה מהסרט "אהבה זה כל הסיפור" בה הם עושים מחווה ללהיטי כריסמס בריטיים מהעבר, בהם "Last Christmas" ו־"Merry Christmas Everyone". ב־10 בדצמבר ערך הסינגל את הופעת הבכורה שלו במצעד הסינגלים הבריטי בכניסה ישירה למקום הראשון. בכך הוא היה לסינגל השני של ג'ון שהגיע למקום הראשון במצעד זה ב־2021, והתשיעי בכלל. "Sausage Rolls for Everyone", גרסה קומית ל־"Merry Christmas" שעשה צמד אושיות הרשת "LadBaby" (בהשתתפות ג'ון ושירן), הגיעה גם היא למקום הראשון במצעד הבריטי. בינואר 2022 חידש ג'ון את סיבוב הפרידה שלו לאחר הפסקה של כמעט שנתיים עקב מגפת הקורונה, אך נאלץ לדחות שתי הופעות לאחר שקיבל תוצאה חיובית בבדיקת קורונה. לדבריו הוא חוסן ואף קיבל מנת דחף, וחווה תסמינים קלים בלבד. למשך שבוע אחד במרץ 2022, השבוע שחל בו יום הולדתו של הזמר, היה ג'ון המוזיקאי הבין לאומי המושמע ביותר ברדיו הישראלי.
ב-23 בספטמבר 2022 העניק נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את המדליה הלאומית למדעי הרוח לאלטון ג'ון, אחרי קונצרט שקיים ג'ון על מדשאת הבית הלבן.
חיים אישיים
לאורך הקריירה שלו נאבק ג'ון בהתמכרויות חוזרות לאלכוהול ולקוקאין, וכן בבולימיה. בריאיון שהעניק ל"טלגרף" הבריטי ב־2010 סיפר ג'ון על הרקע להתמכרותו לסמים: "תמיד הרגשתי כמו אאוטסיידר. ואני חושב שזו הסיבה שהתחלתי עם הסמים, להיות אחד מהחבר'ה". ג'ון המשיך וסיפר שהפעם הראשונה שהתנסה בקוקאין הייתה בהקלטות האלבום "Caribou" בקולורדו, ב־1974, לאחר שראה את המנהל שלו ואנשים נוספים מסניפים קוקאין: "הממ, אני יכול לנסות?", שאל, "וחשבתי, אני אחד מהבחורים עכשיו". בראיונות אחרים תלה את התמכרויותיו בדחייה שחש מאביו. בשיאה של ההתמכרות לקוקאין, במהלך שנות ה־80, היה חשש ממשי לחייו. בריאיון ל"לוס אנג'לס טיימס" ב־1992 אמר ג'ון: "רוק אנד רול זה לא חיים נורמליים [...] אתה נחתך מאנשים [...] מבודד. זה קל לאבד את הערכים שלך ואת הכבוד העצמי שלך. הגעתי למצב שבו לא ידעתי לדבר למישהו אלא אם היה לי אף מלא בקוקאין". לדייוויד פרוסט אמר: "הייתי מת רגשית. הייתי כמו גווייה שמסיעים אותה ממדינה למדינה, מגולגלת על הבמה לשיר 'Your Song' שוב ושוב". עוד אמר: "בעבר, בפרט כשהייתי על סמים, היה בי צד מפלצתי, אבל אני לא כזה באמת [...]" (באותו ריאיון הגן על עצמו בטענה שלכולם בתעשייה, לדעתו, יש צד כזה). ביולי 1990 נכנס ג'ון לטיפול גמילה שלאחריו לקח הפסקה של שנה מהקלטות ומסיבובי הופעות. הוא סיפר שהזרז העיקרי לכניסתו לתהליך גמילה רציני היה מותו של ריאן וייט, שהשפיע עליו מאוד: ג'ון היה בקשר קרוב עם וייט ומשפחתו, היה בבית החולים בזמן שוויט מת, ואף היה מנושאי ארונו. .
ג'ון אמר שהוא מאמין שמה ששמר אותו בחיים לאורך ההתמכרויות שלו היה מוסר העבודה האכזרי שלו: "עדיין הייתה לי האהבה שלי למוזיקה, עדיין רציתי להופיע. אם לא הייתה לי, כנראה הייתי יושב בבית, לוקח הר של קוקאין ומקבל התקף לב".
לימים סיפר:
בשיחה עם NPR סיפר ב־2012:.
ג'ון, שהתלבושות הססגוניות והראוותניות שלבש הפכו לאחד מסימני ההיכר שלו, תלה אותן ביחסו הקפדני והנוקשה של אביו, סטנלי דוויט, שלא הרשה לבנו אפילו לנעול נעלי "האש פאפיס" (בסביבות 1988, אחרי צאת אלבומו "Reg Strikes Back", התחייב ג'ון שלעולם לא יחזור לסגנון הלבוש ההוא: "אתה מגיע לנקודה, אחרי 20 שנה, שאתה הופך לפרודיה של עצמך", אמר). מראיונות שהתקיימו במהלך השנים עולה מטען קשה שהתקיים בג'ון כלפי אביו, כאשר הוא חש שאביו לא אהב אותו והעדיף על פניו את משפחתו החדשה, אותה הקים לאחר גירושיו מאמו של ג'ון: "העברתי את החיים בניסיון להוכיח לו שהייתי הצלחה. הוא מת כבר שנים ואני עדיין מנסה להוכיח את הנקודה הזאת. זה נשאר איתך". אמו החורגת של ג'ון ואחיו למחצה דחו את הדברים. אביו של ג'ון מעולם לא ראה אותו מופיע.
בסוף שנות ה־60 התארס ג'ון עם לינדה וודרו, מזכירה, אך הם לא נישאו; פרשייה זו היוותה השראה לשיר "Someone Saved My Life Tonight". ב-1970 הכיר את ג'ון ריד והפך לבן זוגו. בעקבות עצתה של אמו של ג'ון, שילה, ריד, חסר ניסיון בניהול עד אז, הפך למנהלו האישי. ב־1975, זמן לא רב אחרי ניסיון ההתאבדות של ג'ון, נפסקו היחסים האישיים בין השניים, אך ריד נותר בתפקיד מנהלו. היחסים היו סוערים, והוויכוחים ביניהם נגמרו לעיתים בהחלפת מהלומות: "עשיתי לו יותר מפנס אחד בעין", סיפר ריד. במאי 1998 פיטר אלטון את ריד לאחר שגילה פער של 20 מיליון פאונד בחשבונות. ריד שילם לג'ון 3.4 מיליון פאונד בהסדר מחוץ לכותלי בית המשפט. ב־1976 ג'ון יצא מהארון בראיון ל"רולינג סטון" בו טען כי הוא ביסקסואל.
בפברואר 1987 פרסם הצהובון הבריטי "הסאן" כתבה מפוברקת שעסקה בנערים קטינים העוסקים בזנות שנשכרו כביכול על ידי ג'ון. ג'ון הגיש מיד תביעת דיבה, אף על פי שחבריו (בהם מיק ג'אגר) יעצו לו להתעלם מהכתבה, כדי שהצהובון לא יחריף את התקפותיו, כפי שאומנם קרה: הצהובון פרסם כתבות נוספות. ג'ון לא ויתר והגיש תביעה נוספת על כל פרסום נוסף. בספטמבר של אותה שנה פרסם הצהובון את הכתבה האחרונה בסדרה, שטענה כי כלבי "הרוטוויילר האכזריים" של ג'ון הושתקו באמצעות "ניתוח נורא" ועתה הם אינם מסוגלים לנבוח. ג'ון הגיש את התביעה האחרונה וה־17 במספר. ב־12 בדצמבר 1988 עמד להיפתח משפט הדיבה הראשון. באותו יום פרסם "הסאן" כתבת התנצלות תחת הכותרת "מצטערים, אלטון!" על פני כל עמוד השער שלו. בהסדר שהושג התחייב הצהובון לשלם לג'ון פיצויים בסך מיליון פאונד (באותה תקופה, פיצויי שיא בהיסטוריה של בריטניה) וכן חצי מיליון פאונד עבור הוצאות משפט. במהלך הפרשה תפוצתו של "הסאן" ירדה ב־200,000 עותקים ליום.
מאז 1993 הוא בן-זוגו של הפרסומאי ויוצר הסרטים דייוויד פורניש; ב-2005 השניים נישאו בטקס אזרחי. ארתור, הקוקר ספניאל השחור־לבן האהוב של ג'ון שימש "שושבין" במהלך הטקס. ב-2010 נולד להם בן מאם פונדקאית. בינואר 2013 נולד להם בן שני מאותה אם פונדקאית. השניים נישאו ב-21 בדצמבר 2014. ג'ון פעיל חברתית בנושאים הקשורים לזכויות להט"ב.
לג'ון היה נתק של שבע שנים עם אימו, שנגרם לאחר שג'ון, לטענתה, תבע ממנה לנתק קשר עם מנהלו לשעבר ג'ון ריד ועם עוזרו לשעבר בוב האלי ששמרו איתה על קשר קרוב, והיא סירבה ואף תקפה את דייוויד פורניש במילים קשות. טענות האם היו שפורניש גרם לסילוקם של אנשים ותיקים ונאמנים מהמעגל הקרוב של ג'ון (כולל היא עצמה). ג'ון מצידו הודה בסילוקם של אנשים רבים מהמעגל הקרוב אליו, אך גיבה את פורניש באופן מוחלט בטענה שהאנשים שסולקו "הרוויחו כמויות עצומות של כסף, אבל לא נתנו כלום בתמורה". האם אמרה שהיא לא מתחרטת על שעמדה מול בנה: "אני לא הטיפוס ששולטים בו, או אומרים לו מה לעשות". טענות מהסוג שהעלתה אימו של ג'ון הועלו גם על ידי מקורות אחרים. ג'ון ואימו התפייסו בשנים האחרונות לחייה.
ב־1992, לאחר מות חבריו, המוזיקאי פרדי מרקיורי והנער ריאן וייט בעקבות מחלת האיידס, הקים ג'ון את (EJAF), שנועדה לגייס כספי תרומות להעלאת המודעות למחלה, לסייע במניעת הידבקות בנגיף HIV, וכן לטפל ולספק שירותים לאנשים הנושאים את הנגיף. הקרן גייסה למעלה מ־300 מיליון לירות שטרלינג. ב־2009 ניסה ג'ון לאמץ ילד אוקראיני בן שנה מבית יתומים של ילדים חולי איידס, אך הוא נדחה בשל גילו ונטייתו המינית. ג'ון ופורניש הודיעו שימשיכו לתמוך כלכלית בילד ובאחיו, וייצאו לקמפיין נגד החוק האוקראיני.
כמעריץ של "מונטי פייתון", היה ג'ון חלק מקבוצת מוזיקאים שמימנו ב־1975 את הסרט "מונטי פייתון והגביע הקדוש".
ג'ון הוא חובב טניס נלהב, ואף כתב את הסינגל "Philadelphia Freedom" כמחווה לחברתו הטובה, הטניסאית בילי ג'ין קינג.
ג'ון היה ליו"ר וחבר הנהלה של מועדון הכדורגל ווטפורד ב־1976, לאחר שהיה אוהד של הקבוצה מנעוריו (לימים סיפר שאביו לקח אותו לצפות במשחקי הקבוצה, ושהדבר היה אחד מהזכרונות הטובים הבודדים שלו ממנו). הוא מינה את גרהאם טיילור למאמן והשקיע סכומים גדולים של כסף, והקבוצה עלתה מהליגה הרביעית לליגה הבכירה. ג'ון מכר את הקבוצה לג'ק פצ'י ב־1987, אך נותר בתפקיד הנשיא. הוא רכש את הקבוצה מחדש מפצ'י ב־1997, ומכר אותה ב־2002, מכיוון שהקבוצה נזקקה ליו"ר במשרה מלאה, אבל המשיך לשמש כנשיא. ג'ון המשיך לתמוך בקבוצה, ומונה ל"נשיא כבוד" של המועדון לכל חייו.
ב־2019, הונו של ג'ון הוערך בכ־320 מיליון לירות שטרלינג.
דיסקוגרפיה
{{שלושה טורים|
אלבומי פסקול
}}
הופעות
{{שלושה טורים|
סיבובי הופעות משותפים
}}
רוברט לדברוק
רוברט לדברוק (באנגלית: Robert Ladbrooke; 1768 – 11 באוקטובר 1842) היה צייר נוף אנגלי, שיחד עם ג'ון כרום ייסד בית הספר לציירים ואת אסכולת נוריץ'.
ביוגרפיה
לדברוק נולד בנוריץ' בשנת 1768. הוא היה חניך כשהיה צעיר אצל אמן ומדפיס בשם וייט, ובמשך כמה שנים עבד בדפוס. בעודו מועסק שם הוא הכיר את ג'ון כרום, שהיה בן גילו, שבתקופה ההיא צייר שלטים. עם טעמים דומים, שני הצעירים התיידדו. הם חיו יחד והקדישו את כל זמנם הפנוי לרישום והעתקה. הם התחתנו עם שתי אחיות ברני, ובמשך שנתיים עבדו בשותפות.
קריירה אמנותית
לדברוק צייר דיוקנאות וכרום צייר נופים, ושניהם מכרו ציורים תמורת סכומים קטנים מאוד. כדי להרוויח יותר כסף, לדרברוק הפך מצייר דיוקנאות לצייר נוף, בו הצליח יותר.
ב-1803 הקימו לדברוק וג'ון כרום את אגודת האמנים בנוריץ', קבוצה שכללה גם את רוברט דיקסון, צ'ארלס הודג'סון, דניאל קופין, ג'יימס סטארק וג'ורג' וינסנט. התערוכה הראשונה שלהם, בשנת 1805, סימנה את תחילתו של בית הספר לציירים נורוויץ', תנועת האמנות הראשונה שנוצרה מחוץ ללונדון. לדברוק תרם ארבע עשרה עבודות לתערוכה הראשונה בשנת 1805.
בשנת 1808, כשכרום הפך לנשיא, נבחר לדברוק כסגן נשיא. בשנת 1816, לדברוק, יחד עם ג'וזף סטנארד, ג'ון ת'ירטל וחמישה חברים אחרים באגודת נורפוק, ניסו ללא הצלחה לשנות חלק מהכללים, הם התנתקו מהחברה, אך בסופו של דבר ניסיונם נכשל וננטש לאחר שלוש שנים. בין השנים 1804–1815 לדברוק הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות, ועד 1822 הציג גם במוסד הבריטי. הוא היה מורה מצליח, ותכנן ליהנות מפרישה ארוכה ונוחה.
לדברוק נפטר בביתו בנוריץ, ב-11 באוקטובר 1842.
משפחה
ללדברוק נולדו ארבעה בנים, כולם אמנים בדרגות שונות, כאשר הנרי וג'ון ברני לדברוק זכו להצלחה הרבה ביותר.
בנו השני, הנרי, נולד בנוריץ' ב-20 באפריל 1800. הוא רצה להיכנס לכנסייה, אך כיבד את רצונו של אביו להפוך לצייר נוף. הוא צבר מוניטין טוב, במיוחד בזכות סצינות אור הירח שלו, והוא הציג מדי פעם במוסד הבריטי ובגלריות נוספות. הוא נפטר ב-18 בנובמבר 1870.
ג'ון ברני לדברוק, בנו השלישי של רוברט לדברוק, נולד בשנת 1803. הוא הפך לתלמידו של ג'ון כרום, שהיה דודו מנישואים. ג'ון ברני לדברוק הצטיין בציור נופי היער. הוא הציג באקדמיה המלכותית בשנים 1821 ו-1822, ולעיתים קרובות במוסד הבריטי ובגלריית סופלק סטריט עד 1873. הוא נפטר בנוריץ', ב-11 ביולי 1879.
ראם לבן
ראם לבן, ראם ערבי או ראם התועפות (Oryx leucoryx) הוא אנטילופה בגודל בינוני עם בליטת כתף בולטת, קרניים ארוכות וישרות וזנב שעיר. הוא מין של ראם שבמשפחת הפריים, והוא הקטן שבראמים. הראם הלבן חי במדבריות והערבות של חצי האי ערב. הוא נכחד בטבע בראשית שנות ה-70, אך שרד בגני חיות ובשמורות פרטיות והושב לטבע החל משנת 1980.
בשנת 1986 הוגדר הראם הלבן כמין בסכנת הכחדה ברשימה האדומה של Insu, ובשנת 2011 הפך לבעל החיים הראשון שירד למצב פגיע לאחר שנרשם בעבר כמין שנכחד בטבע. הראם הלבן מופיע באמנת וושינגטון, ובשנת 2011 נאמדה אוכלוסייתו ברחבי העולם ביותר מ-1,000 פרטים בטבע וכ-6,000–7,000 פרטים בשבי.
תיאור
הראם הלבן נח בזמן החום של היום ויכול לזהות גשמים ולנוע לעברם, כלומר יש להם שטח מרעה גדול; עדר בעומאן יכול לרעות על פני שטח של מעל 3,000 קמ"ר. עדרי ראם לבן כוללים גם זכרים וגם נקבות ולרוב הם מכילים בין 2 ל-15 פרטים, אם כי דווחו עדרים של עד 100 פרטים. הראם הלבן אינו אגרסיבי, ולכן עדרים יכולים להתקיים זה לצד זה במשך זמן מה.
מלבד בני אדם, זאבים הם הטורפים היחידים של הראם הלבן. גם בישראל נצפו מקרים בהם זאבים טרפו ראמים. בשבי ובתנאים בטוחים בטבע, אורך חיים של הראמים הלבנים מגיע עד 20 שנה. עם זאת, בתקופות של בצורת, תוחלת החיים שלהם עשויה להיות להתקצר משמעותית בגלל תת-תזונה והתייבשות. סיבות מוות נוספות כוללות קטטות בין זכרים, הכשות נחש, מחלות וטביעה במהלך שיטפונות.
תפוצה
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו נסיכים ערביים ופקידים בחברות נפט לצוד ראמים לבנים בעזרת מכוניות ורובים. הציידים הלכו והתרבו, ודווח כי חלקם העסיקו כ -300 כלי רכב. באמצע המאה ה-20, אוכלוסיית הצפון נכחדה למעשה. דווח כי הראם הלבן האחרון בטבע לפני ההשבה מחדש נצפה בשנת 1972.
הראם הלבן הושב בחזרה לעומאן, ערב הסעודית, ישראל, איחוד האמירויות הערביות, סוריה וירדן. אוכלוסייה קטנה הושבה לאיי חוואר ואוכלוסיות גדולות הושבו לכמה אתרים בקטר ובאיחוד האמירויות הערביות. סך כל הפרטים בטבע כיום נאמד בכ-1,000 פרטים, מה שמציב את הראם הלבן מעבר לסף 250 הפרטים (שדרוש כדי להיות במעמד "בסכנת הכחדה").
בתי גידול
ראם לבן מעדיף לחיות במדבר חצץ או בחול קשה, שם המהירות והסיבולת שלהם תגן עליהם מפני רוב הטורפים, כמו גם מרבית הציידים שצדים אותם ללא כלי רכב. במדבריות החולות בסעודיה, הם נמצאו בעבר באזורי החול הקשים של השטחים בין הדיונות והרכסים הרכים יותר.
התנהגות
הראם הלבן מתקיים בבתי הגידול מהצחיחים ביותר על פני כדור הארץ, ומגלה הסתגלות מרשימה לתנאי המדבר: הוא אינו צורך מים רבים ויכול לחיות חודשים רצופים ללא שתייה של ממש, כאשר את מעט הלחלוחית הנדרשת לו הוא משיג ממזונו הצמחוני. כדי לשמור על נוזליו הראם פעיל בעיקר בלילה ובמשך היום הוא נח בגומה שהוא חופר לעצמו או בצילו של עץ. הראם חי בדרך כלל בעדר, שגודלו משתנה בהתאם לזמינות המזון והעונה.
בכל עדר יש מספר זכרים ונקבות המקיימים היררכיה חברתית. ישנו זכר דומיננטי שתפקידו להרבות את הנקבות ולשמור על מבנה העדר, וכן להגן מפני טורפים. הנקבה הדומיננטית מובילה את העדר. תוחלת החיים של הראמים היא מעל ל-20 שנים. הריונם אורך כחצי שנה ומסתיים בולד יחיד.
תזונה
התזונה של הראם הלבן מורכבת בעיקר מעשבים, אך הם אוכלים מגוון גדול של צמחים הכולל: ניצנים, פירות, פקעות ושורשים. עדרים של ראמים לבנים עוקבים אחרי גשמים נדירים כדי לאכול את הצמחים החדשים שצומחים אחרי הגשמים. הם יכולים ללכת מספר שבועות מבלי לשתות מים.
שימור
גן החיות של פיניקס ועולם החי והצומח (בעבר "החברה לשימור החיות והצומח בלונדון") בסיוע כספי של הקרן העולמית לשימור חיות הבר, מתייחסים להצלת הראם הערבי מהכחדתו. בשנת 1962 הקימו קבוצות אלה את העדר הראשון על מנת שיתרבה, בגן החיות של פיניקס. מבצע הצלה זה מכונה "מבצע ראם". העדר בגן החיות התחיל מ-9 פרטים ועד היום היו מעל ל-240 לידות מוצלחות. מגן החיות נשלחו ראמים לגני חיות ופארקים אחרים ברחבי העולם כדי להקים עדרים חדשים.
בשנת 1968, שייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, הקים את גן החיות אל-עין כדי לשמר את הראמים מתוך דאגה לחיות הבר של מדינה ובמיוחד לפרסתנים.
הראם הלבן ניצוד על לכדי הכחדה בטבע עד שנת 1972. עד ל-1980 מספר הראמים בשבי עלה לנקודה בה יכולה להתאפשר השבה לטבע. ההשבה הראשונה, לעומאן, היה עם ראמים מפארק הספארי של סן דייגו. אף כי מספר הפרטים בעומאן ירד, כיום ישנן אוכלוסיות בטבע בערב הסעודית וישראל. אחת האוכלוסיות הגדולות ביותר נמצאת באזור מוגן מחאסט א-סייד שהוא שמורה גדולה ומגודרת בסעודיה, המשתרעת על למעלה מ-2,000 קמ"ר. בזכות גרעין השימור הזה, עד 1990 מספר הראמים הלבנים עלה ל-1,300.
בערב הסעודית מספר הפרטים ממשיך לגדול בהתמדה. מ-400 ב-1997 לכ-700 בתחילת 2003. באיחוד האמירויות שוחררו ב-2007 כ-100 פרטים למדבר אבו דאבי כחלק מתוכנית חומש להשבת 500 פרטים לטבע עד 2012.
ב-28 ביוני 2007 שמורת הראם הלבן של עומאן הייתה האתר הראשון שאי פעם הוסר מרשימת אתרי המורשת העולמיים של אונסק"ו. הסיבה לטענת אונסק"ו הייתה שממשלת עומאן אישרה לפתוח 90% מהאתר לחיפוש נפט. מספר הפרטים בשמורה צנח מ-450 פרטים ב-1996 ל-65 בלבד בראשית 2007, וכיום נותרו פחות מארבעה זוגות באתר.
גרג ראקה
גרגורי "גרג" ראקה (באנגלית: Gregory "Greg" Rucka; נולד ב-29 בנובמבר 1969) הוא סופר, תסריטאי וקומיקסאי יהודי אמריקאי, זוכה פרס אייזנר. הוא מוכר בעבודתו על קומיקסים כמו סופרמן, באטוומן, ובאטמן עבור די.סי. קומיקס, המעניש ווולברין עבור מארוול קומיקס, וכן בסדרות המקוריות שלו כמו "Lazarus" ו"The Old Guard" שפורסמו בהוצאת אימג' קומיקס או "Whiteout" ו-"Queen & Country" שפורסמו בהוצאת אוני פרס. הוא גם חיבר מספר רומנים, כולל סדרת "Atticus Kodiak" המוכרת. שניים מיצירותיו זכו לעיבודים קולנועיים:, סיפור מתח המתרחש באנטארקטיקה, ומשמר האלמוות משנת 2020, עבורו גם כתב את התסריט. סדרת הפשע שלו "Stumptown" בהוצאת אוני פרס עובדה לסדרת טלוויזיה ברשת ABC ב-2019.
ראם לבן
השבתו לישראל
הראם הערבי נכחד מישראל לחלוטין והושב אליה בשנת 1978 בעזרת אגודת החי בר שרכשה בכספי תרומות ארבעה זוגות של ראמים לבנים בעלות של 15,000 דולרים לפרט. הראמים שוחררו בחי בר יטבתה וכיום מספרם בטבע מגיע ל-200, כך שישראל מהווה מוקד משיכה ייחודי לחובבי טבע וחוקרים המעוניינים לצפות בראמים בסביבתם הטבעית. הראמים בישראל מצויים בעיקר באזור הערבה, אף על פי שמאז 2014, החלו שחרורים באזורים אחרים בנגב, והם משוטטים בכל השטח שבין אילת למכתש רמון.
גרג ראקה
ראשית חייו
גרג ראקה נולד בסן פרנסיסקו שבארצות הברית למשפחה יהודית. גדל בחצי האי מונטריי בקליפורניה, באזור המכונה אצל המקומיים "ארץ סטיינבק". לראשונה הוא גילה קומיקס בשוק נוב היל בסאלינאס, קליפורניה, שם בגיל חמש ראה לראשונה הדפס שחור לבן של עבודתם של סטן לי וג'ק קירבי על הענק הירוק, אותו שכנע את אמו לקנות. הוא החל לכתוב בגיל צעיר, ובגיל 10 זכה בתחרות סיפורים קצרים ברחבי המחוז. הוא סיים תואר ראשון באנגלית במכללת וסאר. לאחר מכן הוא נרשם לתואר שני בכתיבה מקצועית באוניברסיטת דרום קליפורניה, וסיים תואר שני באמנויות. הוא מגדיר את דגלאס אדמס כהשפעה הגדולה ביותר עליו.
ראם לבן
השבתו לישראל
בנוסף, ניתן למצוא ראמים לבנים במספר גני חיות בישראל, אשר ברובם יש תוכנית רבייה והשבה לטבע. בין גני החיות נמצאים: הספארי ברמת גן, גן החיות התנכ"י, חי-בר יטבתה וחוות האנטילופות בערבה.
גרג ראקה
ראשית חייו
לפני שהפך לסופר מקצועי עבד במספר עיסוקים אחרים, כולל צביעת בתים, עבודות מסעדה, חובש, מאבטח, כותב טכני וכוריאוגרף קרבות.
קריירה
קריירת הכתיבה של ראקה החלה בסדרת ספרי "Atticus Kodiak". קודיאק הוא שומר ראש שעבודתיו מסובכות מכפי שהן נראות תחילה. פורסמו בסדרה עד כה: Keeper, Finder, Smoker, Shooting at Midnight, Critical Space, Patriot Acts, ו- Walking Dead. עבודות אלה זיכו את ראקה בשבחים והשוואות ביקורתיות רבות לסופרי העילית של מתחום הפשע / מתח. הרומנים בולטים בזכות הריאליזם וההקפדה על הפרטים שלהם, שהם בחלקם תוצר של אימוני הקרב של ראקה וניסיונו כחובש. הוא כתב שישה ספרים שאינם קשורים באטיקוס: Fistful of Rain, Alpha, Bravo, A Gentleman's Game, Private Wars, ו- The Last Run; שלושת האחרונים קשורים לסדרת הקומיקס שלו "Queen & Country".
ראם לבן
הראם כסמל
הראם הלבן הוא החיה הלאומית של ירדן, עומאן, איחוד האמירויות הערביות, בחריין וקטר.
גרג ראקה
קריירה
בשנת 1998 נכנס ראקה לתעשיית הקומיקס עם "Whiteout", שפורסם בהוצאת אוני פרס. הסיפור מתמקד ברצח בבסיס אנטארקטיקה. אחריו יצא ההמשך, "Whiteout: Melt".
ראם לבן
הראם כסמל
כמו כן, מספר עסקים בחצי האי ערב ובמיוחד אל מאה איירווייז (חברת תעופה) ואל מאה פטרוליום קרויים על שמו של הראם הלבן.
בתרגום המלך ג'יימס לתנ"ך, המילה ראם מתורגמת כ"חד קרן". השם הערבי ri'ïm הוא המקביל לשמו העברי של הראם, שפירושו גם ראם לבן, מה שמרמז על השאלת המילה בעידן המודרני המוקדם.
גרג ראקה
קריירה
הוא כתב במשותף את "ספירה לאחור למשבר האינסופי" ואת ההתחלה הרשמית של סיפור העלילה המשבר האינסופי, יחד עם ג'ף ג'ונס וג'אד וויניק. עבודתו של ראקה הן על וונדר וומן והן על גות'אם סנטרל הסתיימו בשנת 2006. אף על פי שהוא לא היה מעורב בסיפור העל הראשי של המשבר האינסופי, הוא כן כתב את "פרויקט OMAC" שנבנה לקראת האירוע והתמקד בחוסר האמון של באטמן בגיבורי על אחרים. זה הוביל להחייאתו של "צ'קמייט", רשות של האו"ם שפקחה על גיבורי העל כולל סשה בורדו, דמות אינטגרלית של פרויקט OMAC. הוא היה כותב שותף לסדרה השבועית "52", אותה כתב יחד עם ג'וף ג'ונס, גרנט מוריסון ומארק וייד. סדרה זו מתעדת בזמן אמת את השנה שלאחר המשבר האינסופי, וראתה את ראקה מתמקד ברנה מונטויה מגותהאם סנטל וביצירת באטוומן החדשה, קייט קיין. ראקה חזר לדמות באטוומן לעיתים קרובות במהלך השנים בהמשכי "52" "Crime Bible" ו-"Final Crisis: Revelations לפני שחזר לדמות ב-Detective Comics עם האמן ג'יי. ה. ויליאמס השלישי. כמו כן הוא גם החיה את רנה מונטויה בסיפור השני של הספר עם האמן קאלי האמנר.
ראם לבן
הראם כסמל
ראם לבן קטרי בשם "אורי" (Orry) נבחר לקמע המשחקים הרשמי במשחקי אסיה 2006 בדוחה, והוא מוצג על כנפי המטוסים השייכים לחברת התעופה המזרח תיכונית קטר איירווייז. כמו כן, הראם הלבן הוא החיה הלאומית של עומאן ושל מדינות נוספות.
גרג ראקה
קריירה
בכנס Wondercon 2010 הודיע ראקה שהוא יפרד מ-DC Comics כדי להתמקד בפרויקטים שלו, בין השאר בגלל כישלונם של DC לשמר אותו ככותב של Wonder Woman: Earth One כפי שהובטח לו. לאחר מכן כתב ראקה את "המעניש" למארוול.
ראם לבן
מיתוס החד קרן
בעבר היה מיתוס שנפוץ שקישר את הראם הלבן אל החד קרן. המיתוס היה עשוי להיות מבוסס על ראמים שאיבדו קרן אחת. אריסטו ופליניוס הזקן טענו כי הראם הלבן הוא האב טיפוס של החד קרן. מזוויות מסוימות נראה כי לראם יש קרן אחת ולא שתיים, ובהתחשב בכך שקרניו עשויות מעצם חלולה שלא ניתנת לחידוש, אם הראם היה מאבד את אחת מקרניו, הוא היה נשאר עם קרן אחת לשארית חיו.
גרג ראקה
קריירה
ב-11 ביולי 2011, השיק ראקה את הובקומיקס "Lady Sabre and the Pirates of the Ineffable Aether", סדרת הרפתקאות סטימפאנק שאייר ריק בורצ'ט. רצועות חדשות מופיעות בכל שני וחמישי. במאי 2013 השיק ראקה קמפיין קיקסטארטר למימון פרסום מהדורה מודפסת של ליידי סייבר, והשיגה את מטרת המימון הראשונית שלהם בסך 27,500 דולר בתוך שמונה שעות.
ראם לבן
אזכורים בתנ"ך
זיהויו של ה"ראם" המוזכר בתנ"ך עם בעל החיים המכונה בימינו "ראם", אינו מוסכם. ככל הנראה, ה"ראם" התנכ"י הוא שור הבר - Bos primigenius.
גרג ראקה
קריירה
ב-2015 כתב את התסריט למשחק המחשב "AR-K: The Great Escape" ההמשך השלישי של סדרת AR-K.
ראם לבן
אזכורים בתנ"ך
קרני הראם התנ"כי נקראו תועפות. מכיוון שבעבר היו נוהגים להשתמש בקרני בקר לשמירת כסף, קרני הראם הגדולות איפשרו מקום אכסון להון רב ומכאן הביטוי "הון תועפות".
גרג ראקה
קריירה
הוא כתב את הסדרה בבעלות היוצרים, "Black Magick", שצוירה על ידי ניקולה סקוט ופורסמה על ידי Image Comics. צוות היצירה של ראקה / סקוט יצר גם סדרת וונדר וומן חדשה עבור DC Comics ביוני 2016 כחלק מההשקה המחודשת של די.סי. (Rebirth). ראקה סיכם את הריצה שלו על וונדר וומן בגיליון מספר 25.
בשנת 2017 כתב ראקה את הסדרה המקורית "The Old Guard" בבעלות היוצרים, שצוירה על ידי לאנדרו פרננדז, ושצבעה דניאלה מיווה ופורסמה על ידי אימג'. במרץ 2017 Skydance Media רכשה את הזכויות לעבד את הקומיקס לסרט באותו השם. ראקה כתב את התסריט של הסרט. הסרט יצא בנטפליקס ביולי 2020. החל מ-2013 גם מפרסם באימג' את "Lazarus" סיפור דיסטופי על אשת החיל הבכירה באחת ממשפחות הפאודליות ששולטות בעולם העתידני. הקומיקס נרכש לעיבוד טלוויזיוני בידי אולפני לג'נדרי שעובדים עליו בעבור פריים וידאו.
ביולי 2019, החל ראקה לכתוב את הסדרה המוגבלת של לויס ליין עם האמן מייק פרקינס. בדצמבר 2019 החל ראקה לכתוב כרך שני של "The Old Guard" בשם "The Old Guard: Force Multiplied" ("המשמר הישן: מכפיל כח").
בשנת 2023 לקח חלק בכתיבת התסריט לסרט הריגול "לב של אבן" של נטפליקס.
הופעות בתקשורת
ראקה הוצג כדמות במיני סדרת הקומיקס של CSI בשם "Dying in the Gutters", כמי שהרג בטעות בעל טור רכילות בעת שניסה להרוג את ג'ו קסאדה בגלל תפקידו כביכול בביטול Gotham Central.
חיים אישיים
ראקה, נשוי לקומיקסאית ג'ן ואן מטר. לזוג שני ילדים והם גרים בפורטלנד, אורגון. בנו בן ה-20 של ראקה, אליוט, נעצר ב-4 בספטמבר 2020 בגין התפרעות, במהלך השתוללות בה נופצו חלונות במנהטן שאורגנה על ידי "New Afrikan Black Panther Party and the Revolutionary Abolitionist Movement".
חברו הטוב ביותר של ראקה, דייוויד הייל סמית', הוא גם סוכנו הספרותי.
תחביביו כוללים: משחקי תפקידים, משחקי מחשב, נגינה בגיטרה ואיסוף אקשן פיגרז.
קיטי קיארנאן
קיטי קיארנן (באנגלית: Kitty Kiernan; 16 באוקטובר 1890 – 24 ביולי 1945) הייתה אישה אירית, הידועה כמי שהייתה ארוסתו של מייקל קולינס.
קיטי קיראן נולדה בגראנרד, מחוז לונגפורד והתחנכה בנורטו לורטו, מחוז ויקלו. נולדה למשפחת סוחרים עם חמש אחיות ואח אחד. הוריה, בריג'ט ופיטר קיראן, נהנו מנישואים מאושרים, והחיים בבית קייראן היו משמחים. משפחת קירנן הייתה הבעלים של מלון גראויל ארמס בעיר, כמו גם חנות מכולת, חנות לחומרי בניין, עץ ועסקים מתחייבים ובר.
ילדות ונעורים
קולינס הוכר על ידי בן דודו ג'רולד אוסליוואן לאחותה של קיטי, שכבר יצא עם אחת מאחיותיה האחרות, מוד קיארנן. קולינס תחילה נפל בקסמיה של הלן קיארנאן, אך האחרונה כבר הייתה מאורסת לאחר. אז העביר את האינטרסים שלו לקיטי, שכבר משכה את תשומת לבו של הארי בולנד. אך למעשה היה זה קולינס שקיטי התארסה לו, עם תוכניות להינשא לו ב-22 בנובמבר בחתונה כפולה שתכליל גם את נישואיהם של מוד וג'רולד.
קיטי קיראן ומייקל קולינס התכתבו באופן תדיר וארוך, בעוד קולינס היה בלונדון במהלך המשא ומתן על האמנה, כתב לה כל יום. מכתבים אלו היו נושא לספר שכתב לאון או'בריון בשם "בחיפזון גדול". החששות הגרועים ביותר של קיטי התגשמו כאשר קולינס נהרג במהלך פעולה בגיל 31 במחוז קורק, ב-22 באוגוסט 1922. בשנת 2000, חלק מ-300 המכתבים שנשלחו על ידי קיארנן וקולינס אחד לשני הוצגו באופן קבוע במוזיאון הציבורי קורק. מכתבים אלה מעניקים תובנה נהדרת ליחסה של קיטי לחיים ולמאורעות הפוליטיים בתקופה זו.
מותו של קולינס ארבעה חודשים קודם לתאריך שנקבע לחתונה הביא לכך שרק חתונה אחת למעשה התרחשה.
בשנת 1925 נישאה קיטי לפליקס קרונין, שהיה מפקד הגנרל בצבא האירי. היו להם שני בנים, ולשני קראו בשם מייקל קולינס קרונין. הילד הראשון נקרא פליקס קרונין; הוא ובנו רקס (פליקס) קבורים ליד קיטי ופליקס. קיטי מתה ממחלת ברייט - נפרולוגיה (כמו כל יתר אחיה), ב-24 ביולי 1945, נקברה בבית הקברות גלסנווין שבדבלין, לא רחוק מהמקום שבו שוכב קולינס. פליקס קרונין נקבר שם 19 שנים מאוחר יותר.
מיס סקנדינביה
מיס סקנדינביה הייתה תחרות יופי לנשים מרחבי סקנדינביה.
ב-1961 נערכה לראשונה תחרות "מיס צפון" ברייקיאוויק בה התמודדו חמש מתמודדות, מתמודדת אחת מכל חמש מדינות סקנדינביה (שוודיה, נורווגיה, דנמרק, איסלנד ופינלנד).
בשנת 1963 נערכה התחרות בהלסינקי ולראשונה בשם "מיס סקנדינביה".
מ-1964 החלו להתמודד בתחרות שתי מתמודדות מכל מדינה.
ב-2005 אורגנה התחרות בפעם האחרונה וב-2006 חדלה להתקיים עקב התאחדותה עם תחרות "מיס הים הבלטי", בה מתמודדות בנות ממדינות הגובלות בים הבלטי.
רשת השידור הציבורית של פינלנד "Yle" שידרה את התחרות ולקחה חלק פעיל בארגונה.
ב-1964 ו-1965 לניטה אייריסטו הנחתה את התחרות.
אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג
אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג (7 באוקטובר 1899 - 31 ביולי 1954), הייתה בתו של גיום הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ואשתו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה.
ביוגרפיה
אנטוניה נולדה ב-7 באוקטובר 1899 בארמון הוהנבורג בבוואריה, לגיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג ולמריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג. בשנת 1905 מת סבה אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ואביה עלה במקומו לשלטון כגיום הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ב-26 באוגוסט 1918 התארסה אנטוניה עם רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, בנו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם האירוסין בוטלו עקב הנסיבות שנוצרו עם כניעת גרמניה והתפטרות אחותה מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג. לבסוף התחתנו השניים ב-7 באפריל 1921, ונולדו להם בן אחד ו-5 בנות. בתקופת השלטון הנאצי עברו בני המשפחה לאיטליה, ולאחר מכן בשנת 1940 עברו להונגריה. לאחר כיבוש הונגריה בשנת 1944, כלאו הנאצים את בני המשפחה בזקסנהאוזן ובאפריל 1945 הם הועברו לדכאו, זמן קצר לפני שחרור המחנה. אנטוניה אשר המאסר השפיע קשות על בריאותה, נדרה לא לחזור לגרמניה, ואכן היא התגוררה בשווייץ שם מתה ב-31 ביולי 1954.
משפחתה
ב-7 באפריל 1921 התחתנה אנטוניה עם רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, בנו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
איירוספסיאל גאזל
איירוספסיאל גאזל (צרפתית: Aérospatiale Gazelle, צבי; סימול החברה: SA 340, SA 341 ו-SA 342) הוא מסוק קל רב תכליתי מתוצרת צרפת בעל חמישה מושבים, המשמש למשימות תובלה קלה, סיור ותקיפה. למסוק מנוע טורבינת גז אחד מדגם טורבומקה אסטאזו, ומנור הזנב שלו היה הראשון שנבנה בתצורת פנסטרון (שבה רוטור הזנב מוטמע בתוך מייצב הכיוון) במקום התכנון המקובל.
המסוק תוכנן על ידי חברת סוד אוויאסיון, ומאוחר יותר על ידי חברת איירוספסיאל (שאליה מוזגה חברת סוד אוויאסיון). בהמשך יוצר המסוק ברישיון גם בבריטניה, בשיתוף פעולה בין חברות סוד אוויאסיון וווסטלנד, וכן יוצר ברישיון ביוגוסלביה על ידי חברת SOKO ובמצרים, על ידי חברת אראב בריטיש הליקופטר קומפני (Arab British Helicopter Company, ABHCO).
המסוק נכנס לשירות ב-1973, ומאז נרכש והופעל על ידי מספר לקוחות זרים. המסוק הופעל בשורה של עימותים מזוינים ברחבי העולם, ובהם על ידי חיל האוויר הסורי במלחמת לבנון הראשונה ב-1982. כמו כן הופעל המסוק ברואנדה במהלך מלחמת האזרחים ברואנדה בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובמהלך מלחמת המפרץ ב-1990, בה הופעל על ידי מספר מדינות. בצרפת יועדו למסוק משימות תקיפה, שמאז הועברו למסוקי יורוקופטר טייגר הגדולים יותר, אך עם זאת מסוקי הגאזל מופעלים עדיין במשימות סיור.
פיתוח
הגאזל פותח על פי דרישה של צבא צרפת למסוק תצפית קל, שנועד להחליף את מסוקי האיירוספסיאל אלואט III. בשלב מוקדם של תכנון המסוק נתקבלה החלטה להגדיל את המסוק כדי לאפשר ביצוע מגוון גדול יותר של משימות וכדי שהמסוק יהיה אטרקטיבי יותר ללקוחות זרים פוטנציאליים. אב הטיפוס הראשון של גרסה SA 340 המריא לראשונה ב-7 באפריל 1967. תחילה הורכב במסוק מנור זנב קונוונציונלי של אלואט II, אך באב הטיפוס השני, שהמריא לראשונה בתחילת 1968, שונתה התצורה לזנב פנסטרום הייחודי. נבנו ארבעה אבות טיפוס, בהם אחד שנבנה עבור חברת ווסטלנד הבריטית. הדגם הסדרתי הראשון טס לראשונה ב-6 באוגוסט 1971. ב-13 במאי 1967 הוכיח אב טיפוס של הגאזל את יכולותיו, כאשר שבר שני שיאי מהירות עולמיים בטיסה במסלול מוגדר.
עוד בתחילת הפיתוח גילתה בריטניה עניין במסוק, שהבשיל לשותפות בפיתוח ובייצור המסוק בין איירוספסיאל וווסטלנד. העסקה, שנחתמה בפברואר 1967, איפשרה ייצור בבריטניה של 292 מסוקי גאזל ו-48 מסוקי איירוספסיאל פומה שהוזמנו על ידי הכוחות המזוינים של בריטניה. בתמורה קיבלה איירוספסיאל שותפות בייצור מסוקי ווסטלנד לינקס עבור הצי הצרפתי. בנוסף קיבלה חברת ווסטלנד 65% מהייצור ושותפות עם איירוספסיאל בשיפורים ושדרוגים עתידיים של הגאזל. בסך הכל ייצרה ווסטלנד 262 מסוקי גאזל מגרסאות שונות, עבור הזרועות השונות של הכוחות המזוינים של בריטניה ועבור לקוחות פרטיים.
תכנון ומבנה
תכנון הגאזל משלב אלמנטים מתכנון מסוקי האלואט, גם הם מתוצרת איירוספסיאל, אותם נועד להחליף: הגאזל נועד לבצע מגוון דומה של משימות, והתכנון הכללי מבוסס על מבנה מסוקי האלואט. במקביל שולבו בגאזל כמה מרכיבים חדשניים. זה היה המסוק הראשון שבו רוטור הזנב הוא בתצורת פנסטרון, שבה ממוקם הרוטור בתוך מייצב הכיוון. מספר להבי הרוטור בתצורה זו רב יותר ומחופה כולו בתוך מבנה הזנב. מסוק בעל רוטור בתצורת פנסטרון דורש מעט יותר כח בעת טיסה במהירויות נמוכות, אך יתרונו בכך שרוטור הזנב פגיע הרבה פחות ודורש הרבה פחות כוח בעת טיסה במהירות שיוט ותואר כמתאים הרבה יותר לטיסה במהירות גבוהה. תכנון המסוק בתצורה זו איפשרה לגאזל להיות המסוק המהיר ביותר בעולם בקטגוריה שלו.
הרוטור תוכנן תחילה כרוטור קשיח, על בסיס הטכנולוגיה שפותחה על ידי חברת מסרשמידט-בולקוב-בלום (Messerschmitt-Bölkow-Blohm, MBB) עבור המסוק מדגם MBB 105 מתוצרתה. אולם בשל בעיות שליטה במהירות גבוהה שנחוו בעת הפעלת מסוק זה, הוחלף הרוטור הקשיח ברוטור קשיח למחצה במסוקי הגאזל הסדרתיים. בעיות השליטה הללו הביאו להתארכות משמעותית בזמן הפיתוח של הגאזל. להבי הרוטור עשויים מחומרים מרוכבים, בעיקר מפיברגלס, ותוכננו כך שיהיה להם אורך חיים גדול במיוחד; להבים מחומר מרוכב הפך למאפיין נפוץ במסוקים רבים שתוכננו לאחר הגאזל. לרוטור הראשי מהירות קבועה במהלך טיסה רגילה, וביצועי הרוטור תוארו כ"בעלי סובלנות גבוהה לאוטורוטציה".
הגאזל היה המסוק הראשון שהותאם להטסה על ידי טייס אחד בתנאי טיסת מכשירים, כלומר תוך הסתמכות על מכשור המטוס ולא על הראות מתא הטייס. חברת האניוול פיתחה מערכת טייס אוטומטי מתקדמת, שנועדה להקל על עומס העבודה של הטייס במהלך טיסות סולו; הגאזל נבחר כפלטפורמה לצורך פיתוח המערכת בשל היותו אחד מן המסוקים היציבים והמהירים ביותר באותה עת, וגם בשל קלות ההטסה שלו. תכונות ההטסה של המסוק דווחו כנוחות מאוד, ומאפשרות טיסה במהירות של עד 100 קשר (כ-185 קמ"ש) גם כאשר המערכת ההידראולית העיקרית אינה פועלת. הגאי המסוק נוחים מאוד וייחודיים: למסוק אין מצערת ומערכת קיזוז. במקומן מותקנים בכל מערכות בקרת הטיסה מגברי סירבו הידראוליים שנועדו להקל על קשיים במקרה של כשל במערכות המסוק.
המסוק תוכנן כדי שיהיה נוח לתחזוקה. כל המיסבים מתוכננים כך שיפעלו לאורך כל חיי המסוק ללא צורך בסיכה, ורוב מיכלי השמן ממוקמים כך שיהיו נוחים לבדיקה. הדגש התכנוני על יצירת כלי טיס נוח לאחזקה תרם לעלויות ההפעלה הנמוכות של המסוק: חלק ממרכיביו תוכננו כך שיהיה להם אורך חיים של 700 שעות טיסה לפני שיהיה צורך להחליפם, ואחרים בעלי אורך חיים של 1,200 שעות טיסה. חלק ממאפייני הגאזל הופיעו גם במסוקים הבאים של חברת איירוספסיאל.
במהלך השנים עבר המסוק מספר תוכניות שדרוג וחידוש, שבהן נוספו בעיקר מערכות אוויוניקה חדשות. חברת אירוטק הציעה לגופים המפעילים את המסוק חבילת שיפורים הכוללת הגנה בליסטית משופרת, מערכת לראיית לילה, מערכות חימוש שכללו רקטות ומקלעים, ותצוגות תלת־ממדיות למערכות הניווט. ב-2013 הביע חיל האוויר המצרי עניין בשדרוג המסוקים שיוצרו במצרים. חברת קינטיק (QinetiQ) פיתחה ממשק פקודות קוליות (Direct Voice Input, DVI) עבור הגאזל, המאפשרת שליטה באמצעות פקודה קולית על היבטים רבים בתפעול המסוק וכך מקלה את העומס המוטל על הטייסים. בספטמבר 2011 הציעו חברות קינטיק ונורת'רופ גראמן להתאים למסוקי גאזל מערכת אוטונומית לניהול הטיסה, שנלקחה מכלי הטיס הבלתי מאויש נורת'רופ גראמן MQ-8 פייר סקאוט. התאמת מערכת כזו הופכת את מסוקי הגאזל לכלי טיס בלתי מאוישים, וזאת במענה לדרישה של הצי המלכותי הבריטי לכלי טיס כזה.
צרפת
צבא צרפת הפעיל מסוקי גאזל במספר מבצעים גדולים בארצות שונות, לעיתים קרובות כסיוע להתערבות צבאית של כוחות בינלאומיים. המסוקים הופעלו בצ'אד (בשנות ה-80 של המאה ה-20), ביוגוסלביה (בשנות ה-90 של המאה ה-20), בג'יבוטי (1991–1992), בסומליה (1993), בחוף השנהב (החל מ-2002) ובאפגינסטן (החל מ-2002). בשנים 1990 - 1991 נשלחו יותר מ-50 מסוקי גאזל לכווית, כחלק מהשתתפות צרפת בכוח הרב-לאומי שנערך למבצע סופה במדבר. במהלך המלחמה הפעילו כמה מדינות מסוקי גאזל נושאי טילי הוט כנגד הכוחות העיראקיים, כולל מסוקים של חיל האוויר של כווית. במהלך המלחמה אימצו טייסי הגאזל טקטיקה של תקיפות מהירות בגלים רצופים שבמהלכם הותקפו טנקים, כלי רכב ובונקרים.