cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולטינט
מבנה הרשת
שיטת ההתקשרות איפשרה עדכון של מערכות הדואר על ידי שתי שיחות ביום: כל מחשב BBS היה אוסף את כלל הדואר ה"יוצא" שהגיע אליו (משאר ה-BBS-ים המחוברים אליו כבנים בעץ) ושולח אותו אל ה-BBS שנמצא מעליו בעץ. התקשרות ראשונה זו התבצעה לפני שעה קבועה ביום המיועדת לתקשורת הרינגים. בהגיע השעה היומית, כלל הרינגים היו מתקשרים זה אל זה ומחליפים את כלל הדואר שנאסף אצלם ("עדכון הרינג"). מכאן ואילך כל BBS מתקשר בשנית למחשב שנמצא מעליו בהיררכית העץ על-מנת לקבל את הדואר החדש שהתקבל.
משתמשי אולטינט שלא היו מפעילי BBS היו יכולים להצטרף למבנה ההיררכי כ"עלה" של אחד הBBSים בהיררכיה (למשתמשים אלו היה רק אב בהיררכיה ולא היו בנים). משתמש כנ"ל נקרא לרוב "נקודה" (פוינט), שכן למשתמש הייתה כתובת קבועה שסומנה ככתובת האב בתוספת נקודה ומספר נוסף. אפשרות אחרת הייתה להשתמש באותה כתובת דואר של האב, ללא שינוי המבנה ההיררכי. משתמש מסוג זה היה מתקשר ל-BBS על מנת לקרוא את הדואר On-line, או משתמש בתוכנה בלו וייב.
טכנולוגיה
שליחת הדואר הייתה בשיטה שכונתה Echo Mail שמשלבת בין דואר ישיר (email) לבין קבוצת דיון (newsgroup). דבר הדואר היה מיועד לכתובת ספציפית, אבל ניתן לקריאה על ידי כלל המשתמשים אשר התעניינו באותה קבוצת דיון. הרשת איפשרה גם משלוח דואר אישי (שאינו חשוף, לכאורה, לשאר הקהילה).
באולטינט לכל החברים הייתה זכות בחירה, וברשת פעלו מספר ועדות נבחרות, כגון ועדת האתיקה, שתפקידה היה "לשמור על הסדר" ובסמכותה להשעות חברים. הרשת עשתה שימוש בתוכנת PGP על מנת ליצור חתימה דיגיטלית, והצבעה "חוקית" נדרשה להיות חתומה.
מלחמות הרינגים והקמת שיאנט
הרינגים באולטינט היו רינג A – נועם עינב; רינג B – ברוך קרוטמן; רינג C – יורם תבורי, דוד ארוון, עופר ברזובסקי; רינג D – מיקי מוטס, דותן פלץ; רינג E – עדי פלנר (כנרת BBS), רם און אגמון, מריוס קייזרמן.
גישת רינג B הייתה שכותבי הדואר (שנקראו "מושכים") צריכים לכתוב דואר איכותי, ולדעת איך פועלות תוכנות הדואר גולדד, מהמילים Gold Editor ופאסטאקו, על מנת שיוכלו לקנפג את התוכנות בעת הצורך ולאתר בעיות, כמו אי-פתיחה של חבילות דואר (שנקראו פקטים, packets) או שליחת דואר לכתובת בלתי נכונה (מושך שעזב, הושעה, או מערכת BBS שנסגרה). למושכי רינג B הייתה עדיפות לאיכות הכתיבה על פני קשרים בין המושכים, כפי שאמרו: "זה רק דואר". כוונתם הייתה לכך שתקשורת וירטואלית איננה תחליף לקשר בין אישי. כך הם קבעו כי נטמייל (שהיה הדואר האלקטרוני באולטינט) אינו אזור באולטינט, וכללי האתיקה אינם חלים עליו. עקב כך נאלצו מספר מושכים שהוטרדו בנטמייל, לחסום שליחת נטמיילים אליהם ממי שהטרידו אותם, ומשגיחים התלוננו על כך שאינם יכולים לשלוח הודעות משגיחים למושכים, שלדעתם הפרו את כללי הכתיבה באזורי אולטינט.
אסף עמית מרינג B, שהיה מפעיל מערכת "דיסקורדיה" ואחר כך גם חבר ועדת האתיקה באולטינט, הצטיין בכתיבת קוביות. הייתה לו יכולת לכתוב טקסט שלם עם רווח יחיד בין מילה למילה, כך שהאותיות האחרונות של המילים בסוף כל שורה תהיינה בדיוק אחת מעל השנייה.
לרינג B גם לא היה אכפת מאזור I_Flame, שנועד לטענתם לכתיבה שאיננה מותרת באזורים אחרים, אף על פי שהתוצאה בפועל הייתה שמושכי אולטינט כתבו פליימים אחד לשני ללא הפסקה באזור זה. מנגד, התנגדו מושכי רינג B להעברת אזור I_Army, ומפעילי המערכות ברינג B הודיעו שלא יעבירו אזור זה, גם אחרי שאזור הצבא אושר בהצבעה בפרלמנט של אולטינט. גישת רינג C הייתה גישה חברית, ומושכיה לא הקפידו על איכות הכתיבה. הרמה הטכנית של רינג C הייתה גבוהה, וכך קיבלו מושכים מתחילים ברינג C חבילת תוכנות מוכנה, מקונפגת וארוזה בזיפ. גם צבעי התוכנות היו כפי שקינפג אותן שמעון מורמי, מנהיג שיאנט ועורך דין במקצועו, וכך הגולדד היה אדום על שחור, אף על פי שברירת המחדל שלו הייתה כחול על שחור. חבילה זו נקראה פול פוינט (Fool Point), וגרמה לתרעומת בקרב רינג B, משום שהם חששו לירידת האיכות עקב שליחת הודעות לאזורים שלא נועדו להן, או עקב בקשת סריאלים וקראקים באזורי I_Game ו-I_Software.
נושא נוסף שהיה במחלוקת בין רינג B לבין רינג C היה השימוש במם סופית רגילה בהודעות הדואר של רינג C. ברינג B הקפידו המושכים על השימוש באות O במקום מם סופית, משום שבקוד אסקי הייתה זהות בין מם סופית רגילה (תו אסקי 141) ובין סימני שבירת שורות בלתי נראים בתוכנות הדואר. בעקבות מחלוקת זו, כתבו מושכי רינג B הודעות פליים למושכי רינג C, ושמעון מורמי התנגד לאזור I_Flame. מורמי ניסה להעביר הצבעה בפרלמנט של אולטינט לסגירת אזור הפליים, ההצבעה לא עברה, ו-I_Flame נשאר.
נוכח מחלוקות בלתי פוסקות אלו עם רינג B, הקים מורמי רשת חדשה בשם שיאנט (C-Net) בכתובת 32:468 וכל המושכים של רינג C היו זכאים להתחבר אליה ולמשוך גם ממנה דואר. בשיאנט היו רשאים לכתוב במם סופית רגילה, לא היה אזור פליים, ושמות אזורים כמו באולטינט קיבלו קידומת C במקום I. כך היו אזורים C_Chat כמו I_Chat באולטינט, C_Army שלא אושר על ידי מפעילי רינג B, אזור C_Humor וכך הלאה. בשיאנט כל מושך היה רשאי לפתוח אזור חדש, והאזור החדש היה עובר לשאר המושכים, להבדיל מאולטינט שבה נדרש לנהל דיון ולהצביע על פתיחת אזור חדש, כדוגמת I_Army, שעבר בהצבעה בפרלמנט אך רינג B לא קיבל אותו. באולטינט היה גם אזור מפעילים, שהיה סגור למושכים שאינם מפעילים, ובשיאנט לא היה אזור כזה. אחרי פתיחת שיאנט, מושכים מרינג B התחילו לקרוא בה דואר, בין אם על ידי קריאה און-ליין, ובין אם באמצעים אחרים. מורמי היה מאתר ומנתק אותם. בעקבות כך טבע מורמי את הסלוגן: "גם אני גונב שיאנט", ומושכי שיאנט, בעיקר סער פרי שהיה רינג בשיאנט והפסיק לכתוב באולטינט, היו כותבים "אולטימת" במקום אולטינט.
איחוד אולטינט ושיאנט, והקמת "אולטינט החדשה"
בקיץ 1998 איחד מורמי את שתי הרשתות. רשת אולטינט המאוחדת קיבלה את "עשרת הדיברות" של שיאנט, וה"חוקה" של אולטינט התבטלה. בעקבות הצעד פרשו דויד גורביץ' וחברים נוספים מן האיחוד והקימו את "אולטינט החדשה" בכתובת 972:100, שפעלה עד סוף 2007 עם שני רינגים, לירון נוימן ואייל אביב, אם כי במידה מועטה יותר של פעילות.
פיקו (הר געש)
הר פיקו (בפורטוגזית: Montanha do Pico) הוא הר געש שכבתי באי פיקו שבאיים האזוריים, השייכים לפורטוגל. פסגתו בגובה 2,351 מטרים מעל פני הים גבוהה יותר מכפליים מכל פסגה אחרת באיים האזוריים, והוא ההר הגבוה ביותר בפורטוגל, וגם הנקודה הגבוהה ביותר ברכס המרכז-אטלנטי. ההר הוכרז ב-1982 כשמורת טבע (Reserva Natural da Montanha do Pico) המשתרעת על שטח של 15 קמ"ר, מגובה של 1,200 מטרים ועד פסגת ההר.
היסטוריה
התפרצויות געשיות היסטוריות בהר פיקו התחוללו מלועות שעל מדרונותיו ולא מהלוע המרכזי שבפסגה. בשנים 1564-1562 יצרה התפרצות מרצועת בקעים שעל המדרון הדרום-מזרחי קילוחי לבה שהגיעו עד לחוף הצפוני של האי. קילוחי לבה מאותה התפרצות מלוע צדי סמוך הגיעו לחוף הדרומי. התפרצות צדית נוספת ב-1718 יצרה קילוחים שגם הם הגיעו לשני החופים. ההתפרצות המתועדת האחרונה התחוללה בדצמבר 1720.
ב-29 בספטמבר 2009 היו דיווחים ממקורות חדשות מקומיים שציינו שפומרולה קיימת על פסגת ההר (Piquinho –פיקיניו) החלה לפלוט גז געשי. מרכז הניטור הגעשי והסייסמי (CIVISA ראשי תיבות בפורטוגזית של Centro de Informação e Vigilância Sismovulcânica dos Açores) ציין שתופעה זו התרחשה מוקדם בבוקר והפכה לחזקה יותר ונראתה ממקומות שונים באי ומהאי פאיאל. אף שהאירוע התרחש כתוצאה מתנאים מטאורולוגיים יוצאי דופן ונראה ברחבי קבוצת האיים המרכזית, לא השתחררו לאוויר גזים געשיים חריגים וכל שאר הפרמטרים היו בטווח הנורמלי.
גאולוגיה
הר פיקו הוא חלק מ"המתחם הגעשי מדלנה" (Complexo Vulcânico da Madalena), אחת משלוש היחידות הגעשיות המרכיבות את האי פיקו, והקשור לשלוש התפרצויות געשיות היסטוריות בשנים 1562, 1718 ו-1720. מהמורפולוגיה הנוכחית ניתן לשער כי גיל המתחם הוא מתקופת ההולוקן (מלפני 11,700 שנים ועד ההווה), השערה שאושרה באמצעות תיארוך רדיומטרי שהוכיח שהמתחם צעיר מ-6,000 שנים. את המתחם ניתן לחלק מבנית לשני חלקים, הר הגעש ורצועת הסדקים המזרחית.
פיקו הוא הר געש שכבתי שבפסגתו יש מכתש שקיעה, פיקו אלטו (Pico Alto), לוע עגול שקוטרו כ-700 מטרים ועומקו 30 מטרים. בתוכו מתרומם חרוט געשי קטן בגובה 70 מטרים המכונה פיקיניו (Piquinho), שהוא הפסגה האמיתית של ההר. רצועת הסדקים המזרחית כוללת כמה חרוטי סקוריה הוואניים/סטרומבוליאניים וקילוחי לבה הנלווים, שזרמו וכיסו צוקים רבים, וחצבו דרך יחידות געשיות קודמות ויצרו דלתאות של לבה (בפורטוגזית fajãs – פאז'אס).
המבנה הטקטי מאופיין בשתי מערכות העתקים. המבנים העיקריים שכיוונם מערב צפון מערב – מזרח דרום מזרח הם העתקים ימניים של לאוֹגה דוֹ קפּיטאוֹ (Laoga do Capitão) וטוֹפּוֹ (Topo), המתמזגים למזרח, תוך יצירת גראבן רדוד. במערב הגראבן מכוסה לחלוטין על ידי הר הגעש פיקו שנוצר לפני פחות מ-10,000 שנים, והתמלא בקילוחי הלבה והחרוטים של רצועת הבקעים המזרחית, הכוללת מערכים ומתלולים געשיים. אזור ההעתקים הנוסף שכיוונו צפון צפון-מערב – דרום דרום-מזרח, כוללת מספר קטן יותר של העתקים וכוללת העתקי הסטה שמאליים נורמליים, האחראיים למרבית ההתפרצויות הגעשיות: העתק לומבה דה פוגו – סאו ז'ואאו (Lomba de Fogo-São João, הבסיס להתפרצות של 1718) והמערך הגעשי סנטו אנטוניו (Santo António).
על פסגת פיקו (פיקיניו) יש אזור שבו יש פליטה קבועה של גזים המאופיינת על ידי פליטת אדי מים בטמפרטורות שבין 50ºC ל-75°C. בנוסף, קיימים לועות נוספים בגבהים שבין 1,500 מטרים ל-2,000 מטרים, כמו גם פליטת גזים מפוזרת לאורך הגראבן שבין העתקי לגואה דו קפיטאו לטופו. בנוסף יש מעיין עשיר בפחמן דו-חמצני באזור סילווירה (Silveira), לאורך החוף הדרומי של העיירה לאז'ס דו פיקו (Lajes do Pico), שנוצר בבסיס פיקו.
תיירות
קיימים בהר מסלולי טיולים רגליים, ובעלי כושר גופני ראוי יכולים לטפס אל פסגת ההר בתוך שעתיים עד ארבע שעות מתחילת המסלול. בתחילת המסלול, עד לגובה של כ-1,500 מטרים, ההר מכוסה ביערות עבותים, הכוללים מינים אנדמיים לאיים האזוריים דוגמת מין הערער Juniperus brevifolia והמין Erica azorica ממשפחת האברשיים, ואז היער מפנה מקומו לצמחיית שיחים למשך כ-500 מטרים, הכוללת מינים אנדמיים דוגמת Daboecia azorica ומין האברש Calluna vulgaris. הפסגה החשופה בנויה מסלעי לבה. מזג האוויר על ההר יכול להיות בוגדני למדי, בייחוד בחודשי החורף, רוחות עזות ושלג יכולים להתחולל בהר כהרף עין.
דוד אוז'רנסקי
דוד אוז'רנסקי (אגם) (1906–1995) היה פסל ישראלי יליד אוקראינה.
ביוגרפיה
הוא היה שותף לעיצוב ובעיקר ביצוע העיטורים עבור בניין ימק"א בירושלים וקישוטי "עשרת השבטים" שעיצב אריק גיל בבניין מוזיאון רוקפלר בעיר.
בשנת 1935 היה ממבצעי פסל האריה בבניין ג'נרלי בירושלים.
בשנות השבעים של המאה ה-20 יצר מסכות מוות לל. שפרינצק וד"ר אברהם אלברט טיכו.
בשנת 1985 היגר לווינה.
צדקה חוצין
הרב צדקה חוצין (3 בפברואר 1876 – 17 בפברואר 1961) היה דיין בבית הדין של העדה החרדית הספרדית בירושלים ומייסד בית הכנסת "שמש צדקה" בעיר, מתלמידיו של הרב יוסף חיים מבגדאד.
ביוגרפיה
נולד בבגדאד, עיראק, ב-3 בפברואר 1876 (ח' בשבט ה'תרל"ו) לרב משה חוצין, דור חמישי לרב צדקה חוצין הראשון. בצעירותו למד בישיבת מדרש בית זלכה, בין היתר אצל הרב אלישע דנגור, ראב״ד בגדאד. לאחר סיום לימודיו בישיבה נישא לנועם, בת דודו הרב אברהם צדקה.
במשך חייו בבגדאד שימש כמוהל מומחה, ויצא לערים וכפרים שונים כדי למול ילדים יהודים, ללא תמורה. כן ייסד שיעורי תורה לתלמידים צעירים, ושכר עבורם מורים. ייסד גם שיעורים למבוגרים, והיה מלמדם בעצמו.
סירב לכהן במשרה רבנית, והתנגד להכנסת לימודי חול בתוכנית הלימודים של מדרש תלמוד תורה בבגדאד.
בחודש אפריל 1904 ביקר בישראל למשך כחודש והתפלל בקברי צדיקים יחד עם הרב יחזקאל עזרא רחמים והרב יעקב חיים סופר.
בשנת 1926 (ה'תרפ"ו) עלה לישראל והשתכן בשכונת גאולה בירושלים, שם הקים בשנת 1929 (ה'תרפ"ט) את בית הכנסת "שמש צדקה" ברחוב חגי. בהמשך כיהן כדיין בבית הדין של העדה החרדית הספרדית, וראש רבני העדה הבבלית.
הלך לעולמו ב-17 בפברואר 1961 (ראש חודש אדר ה'תשכ"א), הוספד על ידי רבני ירושלים, ונקבר בבית הקברות סנהדריה שבירושלים.
אילינג (רובע)
רובע אִילִינְג של העיר לונדון (באנגלית: London Borough of Ealing, ) הוא אחד מרובעי לונדון. הרובע מצוי במערב העיר וגובל ברבעים הילינגדון ממערב, הארו וברנט מצפונו, האמרסמית' ופולהם במזרח והאונסלו בדרום.
הרובע הוקם בשנת 1965 על ידי איחוד הרובע המוניציפלי של אילינג, הרובע המוניציפלי של סאות'הול והרובע המוניציפלי של אקטון.
גאוגרפיה
הרובע גובל ברובע הילינגדון במערבו, ברבעים ברנט והארו בצפונו, ברובע בדרומו האמרסמית' ופולהאם וברובע האונסלו במזרחו.
שכונות
שכונות רובע אילינג כוללות את
השכלה
ברובע אילינג פועלת אוניברסיטת עמק התמזה (Thames Valley University - TVU),
שיאני ההופעות של כל נבחרת לאומית
ערך זה מפרט את שיאני ההופעות הבין - לאומיות בכל הזמנים עבור כל נבחרות הגברים בכדורגל.
אסמהאן
אמאל אל-אטרש (בערבית: آمال ٱلْأَطْرَش; 25 בנובמבר 1912 – 14 ביולי 1944) המוכרת בשם הבמה אסמהאן (בערבית: أسمهان) הייתה זמרת ושחקנית דרוזית סורית.
ביוגרפיה
אסמהאן נולדה באונייה בים התיכון בעת הפלגה, כשמשפחתה ברחה מטורקיה לביירות ומשם לסוריה, בגלל סכסוך בין אביה לשלטונות הטורקיים. היא בתם של פאהד אל-אטרש ושל עליאא אל-מונד'ר. לאסמהאן שני אחים הגדולים ממנה, פואד אל-אטרש והזמר פריד אל-אטרש.
משפחת אל-אטרש, משפחה דרוזית מיוחסת, השתתפה במאבק נגד השלטון הצרפתי בסוריה באותה תקופה, הבולט בהם הוא סולטאן אל-אטרש. במהלך המהפכה הסורית עזבה המשפחה את סוריה למצרים.
באחד הימים אירח אחיה פריד אל-אטרש בביתם את דאוד חוסני, מגדולי הזמר הערבי במצרים באותה תקופה. חוסני שמע את אסמהאן הילדה שרה בחדרה, קרא לה וביקש ממנה שתשיר בפניו. הוא נפעם מקולה המיוחד ונתן לה את כינויה "אסמהאן". לאסמהאן קול אופראי, בתחומי סופרן ומצו-סופרן. היא החלה להופיע ולשיר עם אחיה פריד אל-אטרש, והתפרסמה במהירות בעולם הערבי.
בשנת 1934 התחתנה עם בן דודה, הנסיך חסן אל-אטרש, ואז חזרה לסוריה ואיבדה את אזרחותה המצרית. לשניהם בת משותפת בשם כאמיליה. נישואיהם של השניים נמשכו כשש שנים. לאחר מכן התגרשו ואסמהאן חזרה למצרים להמשיך בקריירה שהתחילה לפני נישואיה. קולה ויופייה אפשרו לה להיכנס גם לעולם הקולנוע. בשנת 1941 שיחקה בסרטה הראשון "אנתסאר אל שבאב" (בעברית: ניצחון הנעורים) לצדו של אחיה פריד אל-אטרש, בסרט מבצעים שניהם מספר שירים משותפים. במהלך צילומי הסרט הכירה את הבמאי אחמד בדרח'אן, והשניים התחתנו. נישואיהם נמשכו זמן מועט. שמה נקשר בשמועות על פרשת אהבים עם אחמד חסנין, ראש לשכתו של פארוק, מלך מצרים.
בשנת 1944 שיחקה בסרטה השני "ע'ראם ואנתקאם" (בעברית: אהבה ונקמה) לצדם של יוסף והבי, אנואר וג'די, מחמוד אל-מליגי ובשארה וואכים. לפני סיום צילומי סרטה השני אסמהאן נהרגה, דבר שאילץ את יוצרי הסרט לסיימו תוך שהם מכניסים את מקרה מותה של הדמות ששיחקה, כחלק מן הסרט. אסמהאן שרה בסרט זה מספר שירים המפורסמים מאוד בזמר הערבי, שמושמעים עד היום ומבוצעים על ידי זמרים אחרים. בנוסף לסרטי הקולנוע בהם שיחקה ושרה, שיריה של אסמהאן מופיעים בפסקולי סרטים נוספים, בהם הסרט "יום סעיד".
אסמהאן ביצעה עם הזמר והמלחין עבד אל-ווהאב את הדואט "מג'נון לילה" (בעברית: משוגע לילה) המפורסם.
נסיבות מותה
קיימות שמועות על שיתוף פעולה מצד אסמהאן עם סוכנות הביון הבריטית בזמן השלטון הבריטי במצרים, כך שתפקידה היה לשכנע את המנהיגים הדרוזים בסוריה שלא להתנגד לפלישת הבריטים ובעלות הברית, ובכך לבלום את התפשטות הנאצים באזור כולו. הבריטים ניתקו קשר עם אסמהאן והפסיקו להזרים לה כספים משהתברר להם שבאותו זמן היא משתפת פעולה עם צרפת. אדוארד ספירס, נציג של בריטניה בלבנון בזמנו, אישר את העובדה שאסמהאן שיתפה פעולה עם כוחות הביון הבריטיים.
ב-14 ביולי 1944 נהרגה אסמהאן בנסיבות מסתוריות, בעת שמכוניתה התדרדרה אל נהר הנילוס. על פי השמועות שרווחו אז, היא חוסלה על ידי סוכנות הביון הבריטית. שמועות אחרות טענו שהייתה זו אזהרה של בית המלוכה המצרי כלפי אחיה, פריד אל-אטרש. שמועה נוספת אומרת שאום כולתום הרגה אותה.יאיר דלאל סיפר שבזמן שירותו כחייל מילואים בעזה בשנות ה-80 נהג מונית עזתי לקח אותו לבית קפה עזתי והצביע על נהג המכונית שדחפה את רכבה של איספהן לנילוס.
העברה אנטיגנית
העברה אנטיגנית (Antigenic shift) הוא התהליך בו לפחות שני זנים של נגיף (או נגיפים שונים), בפרט נגיף השפעת, מתחברים ליצור זן נגיף חדש בעל תערובת של אנטיגנים מהנגיפים המקוריים. בדרך כלל הביטוי העברה אנטיגנית מתייחס לשפעת משום שזו הדוגמה הידועה ביותר לתופעה.
אין לבלבל העברה אנטיגנית עם סחיפה אנטיגנית (Antigenic drift) שהוא התהליך של שינויים בנגיף עקב מוטציות פנימיות. בכל זני השפעת (A,B,C) מתרחשת סחיפה אנטיגנית אבל רק בשפעת A מתרחשת העברה אנטיגנית. זה נובע מכך ששפעת A היא זן השפעת היחיד התוקף גם בני אדם וגם בעלי חיים אחרים, מה שנותן את האפשרות לתא נתון להדבק בשני סוגי שפעת בו זמנית ולאפשר העברה אנטיגנית היוצרת זן שפעת חדש.
הבונקרים באלבניה
רקע היסטורי
הוג'ה עמד בראש הפרטיזנים האלבנים ששחררו את אלבניה משלטון איטליה ב-1944. הוא הנהיג משטר קומוניסטי נוקשה בנוסח סטליניסטי ומאואיסטי. הוא ניתק את הקשרים עם ברית המועצות לאחר שניקיטה חרושצ'וב יצא נגד משטרו של סטלין והנהיג את מדיניות ההפשרה.
הוא פרש מברית ורשה ב-1968 לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה וניתק את קשריו עם הרפובליקה העממית של סין לאחר ביקורו של ריצ'רד ניקסון ב-1972. גם קשריו עם טיטו, שליט יוגוסלביה, היו מתוחים ביותר עקב היחס לאלבנים בקוסובו. הוג'ה האשים אותו בשאיפות לטיהור אתני בקוסובו וברצון להפוך את אלבניה למדינה השביעית של יוגוסלביה. עם יוון היה למעשה במצב מלחמה והוא חשש שיוון רוצה לכבוש את דרום אלבניה המכונה אצל היוונים צפון אפירוס. אלבניה הפכה למדינה המבודדת ביותר בעולם. הוג'ה חשש מפלישה לאלבניה והחל בתהליך של בנייה מסיבית של בונקרים.
הבונקרים
בניית הבונקרים החלה ב-1967 ונסתיימה ב-1986 לאחר מותו של הוג'ה. הבונקרים נבנו בחופים, הרים, כרמים, שדות ובתוך הערים. המשטר פיתח דוקטרינה של "צבא העם" ופיתוח מלחמת גרילה. כל תושב עבר מגיל 12 אימון בירי בקלצ'ניקוב. כל משפחה בכפר הייתה אחראית על ניקיון הבונקר שלה. הבונקרים נבנו מבטון ופלדה בגדלים שונים מבונקר לשלושה אנשים עד בונקר גדול. ההוצאה על הבנייה דלדלה את קופת המדינה שהייתה ריקה בלאו הכי.
במלחמת קוסובו השתכנו פליטים אלבנים בבונקרים שעמדו בהפגזות של הסרבים. ב-2004 נתגלה מצבור של 16 טון גז חרדל באחד הבונקרים. ממשלת ארצות הברית תרמה 20 מיליון דולר להשמדת המצבור הזה.
הבונקרים כיום
כיום הבונקרים מוזנחים ונהרסים. חלק מהם הפכו למסעדות ובתי קפה ואלה שלאורך החוף נהרסו בגלל בעיות בטיחות. האלבנים מתייחסים בסלחנות לתופעה זו המהווה אטרקציה תיירותית ומוכרים למשל מזכרות של מאפרות בצורת בונקרים. חלק מהבונקרים מהווים מקום להתייחדות של זוגות צעירים והביטוי הנפוץ הוא: "האלבנים איבדו את בתוליהם בבונקרים והאמריקאים במושב האחורי של המכונית".
במרכז טירנה הוצב ב-2013 מיצב המתאר את הבידוד שכפה הקומוניזם על בני האדם. המיצב מורכב מבונקר שהובא למקום מרובע המגורים של הוג'ה ומקטע מחומת ברלין.
איחוד לובלין
איחוד לובלין היה איחוד היסטורי אשר המיר את האיחוד הפרסונלי של ממלכת פולין והדוכסות הגדולה של ליטא באיחוד אמיתי.
בעקבות קשרים אתניים, כלכליים ותרבותיים, ובמיוחד כתוצאה מלחץ צבאי אשר הופעל ממזרח, נחתם בלובלין ב-1 ביולי 1569 הסכם איחוד בו נקבע שלמדינה המאוחדת – האיחוד הפולני-ליטאי (שנודע גם כרפובליקת שני העמים) – יהיו מלך, פרלמנט ומטבע משותפים, אולם לכל צד יהיו הון משלו, גוף מינהלי עצמאי ומערכת שיפוט נפרדים. פולין וליטא היו אמורות להיות מובחנות, שוות חלקים של הפדרציה, כשכל אחת מהן שומרת על צבא, אוצר, מינהל אזרחי וחוקים משלה. שתי המדינות הסכימו לשתף פעולה זו עם זו בנושא מדיניות חוץ, אולם פולין, שהחזיקה את האדמות הליטאיות בהן תפסה, הייתה בעלת ייצוג גדול יותר באיחוד והפכה לשותפה הדומיננטית. המדינה הפולנית-ליטאית נותרה ישות פוליטית אחת עד לחלוקתה לקראת סוף המאה ה-18.
פורשה 917
פורשה 917 הייתה מכונית מרוץ מתוצרת חברת פורשה הגרמנית לקטגוריית מכוניות אבטיפוס הבכירה (LMP1 כיום) באליפות העולם במרוצי סיבולת ובכללם מרוץ 24 השעות של לה מאן.
מכונית ה-917 הייתה ממכוניות המרוץ המוצלחות ביותר בשנות השבעים ובעלת משמעות גדולה לחברת פורשה כאשר זכתה פעמיים ברציפות בין השנים 1970–1971 באליפות העולם למכוניות ספורט של ארגון ה-FIA, הן לנהגים והן ליצרנים. בשנת 1970 הניבה מכונית ה-917 את ניצחונה הראשון של חברת פורשה במרוץ 24 השעות של לה מאן, ניצחון אשר הושג על ידה גם בשנה שלאחר מכן.
יהודה פליקס
יהודה פליקס (14 באפריל 1922, ט"ז בניסן ה'תרפ"ב – 2 בדצמבר 2005, א' בכסלו ה'תשס"ו) היה חוקר הבוטניקה והזואולוגיה במקרא ובתלמוד.
ביוגרפיה
יהודה פליקס נולד ב-1922 (ט"ז בניסן תרפ"ב) בעיירה קוסוב שבפולין. בגיל 16 עלה לארץ ישראל ולמד בכפר הנוער הדתי. ב-1940 הצטרף לקבוצת שדה אליהו, והיה חבר בה במשך ארבע שנים. בשנת 1945 החל ללמוד ביולוגיה ותלמוד באוניברסיטה העברית. הושפע מהזואולוג ישראל אהרוני בכל הקשור לזיהוי בעלי החיים שבמקורות ישראל וראה בעמנואל לעף את מורו ורבו בכל הקשור בצומח.
בשנת 1960, לאחר שקיבל את התואר דוקטור לבוטניקה, החל ללמד תלמוד ובוטניקה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1968 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. ב-1980 מונה לראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל ועמד בראשה שנים רבות. תרם רבות לביסוס המחלקה שהייתה בראשית דרכה.
היה חבר האקדמיה ללשון העברית. כתב ערכים רבים העוסקים בסוגי צמחים ובעלי חיים באנציקלופדיה תלמודית, באנציקלופדיה חקלאית ובאנציקלופדיה יודאיקה. פרסם מאמרים רבים ו-18 ספרים. זכה בפרס רמת גן לחכמת ישראל בשנת 1964 ובפרס בן צבי בשנת 1980.
נפטר בראש חודש כסלו ה'תשס"ו, 2 בדצמבר 2005.
כתב העת ירושלים וארץ-ישראל 4-5 (תשס"ז) בעריכת יהושע שוורץ, אברהם פאוסט וזהר עמר הוצא לזכרו.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
מילדרד גילארס
חיים מוקדמים
היא נולדה כמילדרד אליזבת סיסק בפורטלנד, מיין, היא לקחה את שם המשפחה גילארס בשנת 1911 לאחר שאמה נישאה בשנית. משפחתה התגוררה בבלווי שבאוהיו שם אביה היה רופא שיניים עד שמלאו לה 16. בגיל 16 עברה להתגורר עם משפחתה בקונאוט, אוהיו. בשנת 1918 היא נרשמה ללימודי אומנויות דרמה באוניברסיטת אוהיו ווסליאן, אך עזבה מבלי להשלים את לימודיה.
לאחר מכן עברה לגריניץ' וילג', ניו יורק, שם עבדה בעבודות שונות למימון שיעורי דרמה. היא עבדה עם חברות מניות והופיעה בוודוויל אך היא לא הצליחה לבסס קריירה מוצלחת בענף. היא עבדה גם כדוגמנית אמן אצל הפסל מריו קורבל, אך לא הצליחה למצוא עבודה קבועה, ולכן בשנת 1929 עברה לצרפת וחיה בפריס במשך חצי שנה.
בשנת 1933 היא עזבה את ארצות הברית שוב והתגוררה תחילה באלג'יר, שם מצאה עבודה כעוזרת לתלבושות. בשנת 1934 היא עברה לדרזדן, גרמניה, ללמוד מוזיקה, ובהמשך הועסקה כמורה לאנגלית בבית הספר ברליץ בברלין.
עבודה כתעמולנית נאצית
בשנת 1940 קיבלה עבודה כקריינית בתחנת הרדיו הממלכתית הגרמנית Reichs-Rundfunk-Gesellschaft (RRG).
עד שנת 1941 ייעצה מחלקת המדינה של ארצות הברית לאזרחים אמריקאים לעזוב את גרמניה ואת השטחים הנשלטים על ידי גרמניה. עם זאת, גילארס בחרה להישאר מכיוון שארוסה, פול קרלסון, אזרח גרמני, אמר כי לעולם לא יתחתן איתה אם תחזור לארצות הברית. זמן קצר לאחר מכן נשלח קרלסון לסייע למאמץ המלחמתי הגרמני בחזית המזרחית, שם נהרג.
שידוריה של גילארס היו בתחילה לא פוליטיים. זה השתנה בשנת 1942 כאשר מקס אוטו קוישביץ, מנהל התוכנית באזור ארצות הברית בתחנה, ליהק את אותה במופע חדש בשם Home Sweet Home. עד מהרה היא רכשה כמה שמות בקרב קהל ה-GI שלה, כולל "כלבת ברלין", מתוקת ברלין, אולגה וסאלי, אך הכינוי הנפוץ ביותר היה "ציר סאלי". השם הזה כנראה הגיע כאשר התבקשה בשידור לתאר את עצמה, וגילארס אמרה שהיא "הטיפוס האירי... סאלי אמיתית."
בשנת 1943, אישה איטלקית-אמריקאית, ריטה זוקה, החלה לשדר גם לכוחות אמריקניים מרומא, תוך שימוש בשם "סאלי". השתיים לעיתים קרובות בולבלו זו עם זו ורבים אף חשבו שהן אותה שדרנית למרות שגילארס שנאה את זוקה.
שיר כהן (דוברת)
שיר כהן (נולדה ב-1992) היא סמנכ"לית ממשל ותקשורת של קבוצת מכבי שירותי בריאות. משנת 2018 עד שנת 2021 כיהנה כיועצת התקשורת לראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו.
מילדרד גילארס
עבודה כתעמולנית נאצית
התוכניות העיקריות של גילארס מברלין היו:
גילארס ערכה את השידור המפורסם ביותר שלה ב-11 במאי 1944, שבועות ספורים לפני הפלישה לנורמנדי, צרפת, במחזה רדיו שכתב קוישביץ, Vision of Invasion. היא גילמה את אוולין, אם מאוהיו, שחולמת שבנה מת מוות מחריד על ספינה בתעלה האנגלית במהלך ניסיון פלישה לאירופה הכבושה.
עיכוב, משפט ומאסר
התובע הכללי האמריקני שלח את התובע ויקטור ס. וורהייד לברלין כדי למצוא ולעצור את גילארס. הוא והסוכן המיוחד של חיל המודיעין, הנס וינזן, היו עם יתרון מוצק אחד בלבד: ריימונד קורץ, טייס B-17 שהופל על ידי הגרמנים, נזכר שהאישה שביקרה במחנה הכלא שלו וערכה ראיונות היא השדרנית שכינתה את עצמה "מידג מִיקרוֹפוֹן". לדברי קורץ, האישה השתמשה בכינוי ברברה מום. וורהייד ארגן כרזות מבוקשות עם תמונתה של גילארס שיוצגו בברלין, אך פריצת הדרך הגיעה כשהודיעו לו שאישה המכנה את עצמה "ברברה מום" מוכרת את רהיטיה בשוקי יד שנייה ברחבי העיר. בעל חנות שהחזיק שולחן השייך לגילארס עוכב, וב"חקירה אינטנסיבית" חשף את כתובתה של גילארס. כשעצרו אותה ב-15 במרץ 1946 ביקשה גילארס לקחת איתה תמונה של קוישביץ.
לאחר מכן היא הוחזקה על ידי חיל המודיעין במחנה קינג, אוברורסל, יחד עם משתפי הפעולה הרברט ג'ון בורגמן ודונלד ס. דיי, עד שיחרורה על תנאי ממעצר ב-24 בדצמבר 1946. עם זאת, סירבה לעזוב את בית המעצר הצבאי ונעצרה מחדש ב-22 בינואר 1947 הפעם לבקשת משרד המשפטים. בסופו של דבר הוטסה לאמריקה כדי להמתין למשפט באשמת סיוע לכוחות הגרמניים ב-21 באוגוסט 1948.
לכן הוגש נגדה כתב אישום ב-10 בספטמבר 1948, והואשמה בעשר סעיפי בגידה, מתוכם הופיעו במשפט עצמו שמונה, כשהחל ב-25 בינואר 1949. התביעה הסתמכה על המספר הגדול של תוכניותיה שהוקלטה על ידי נציבות התקשורת הפדרלית, שהוצבה בסילבר היל, מרילנד, כדי להראות את השתתפותה הפעילה בפעילות תעמולה המופנית נגד ארצות הברית. כמו כן הוצג כי היא נדרה שבועת אמונים לפיהרר אדולף היטלר. ההגנה הצהירה כי שידוריה הציגו אמנם דעות לא פופולריות, אך אינם מסתכמים בהתנהלות בגידה. כן נטען שהייתה בהשפעתו המהפנטת של קוישביץ ולכן אינה אחראית באופן מלא למעשיה עד לאחר מותו. ב-10 במרץ 1949 הרשיע חבר המושבעים את גילארס בסעיף בגידה אחד, שהתייחס אל חזון הפלישה. היא נידונה ל -10 עד 30 שנות מאסר וקנס של 10,000 דולר. בשנת 1950, בית המשפט לערעורים האמריקני במחוז קולומביה אישר את ההרשעה. גילארס ריצתה את עונשה בבית המאסר הפדרלי לנשים באלדרסון, מערב וירג'יניה. היא זכתה לשחרור על תנאי בשנת 1959, אך הגישה בקשה כמקובל, ושוחררה בפועל רק ב-10 ביוני 1961.
חיים מאוחרים
לאחר שהמירה את דתה לקתוליות בעת שהותה בכלא, עברה גילארס להתגורר במנזר גבירתנו מבית לחם בקולומבוס, אוהיו ולימדה גרמנית, צרפתית ומוזיקה באקדמיה סנט ג'וזף בקולומבוס. בשנת 1973 חזרה לאוניברסיטת ווסליאן באוהיו כדי להשלים את התואר באמנויות. גילארס מתה מסרטן המעי הגס במרכז הרפואי גרנט בקולומבוס ב-25 ביוני 1988. סיפורה עובד לסרט קולנוע בשם "American Traitor: The Trial of Axis Sally" משנת 2021, בכיכובם של אל פצ'ינו, מידו ויליאמס (בתפקיד גילארס) ותומאס קרצ'מן.
גבורות ה'
גבורות ה' הוא ספר שכתב המהר"ל מפראג, שהודפס לראשונה בחייו בשנת ה'שמ"ב(1582), העוסק בשעבוד מצרים וביציאת מצרים.
שיר כהן (דוברת)
ביוגרפיה
כהן נולדה וגדלה בראש העין. בשנת 2012 השתחררה משירותה הצבאי בדובר צה"ל, ענף תקשורת ישראלית.
גבורות ה'
שם הספר
המהר"ל, בהקדמתו השלישית לספר, מבאר על פי הגמרא שדורשת את המילה גבורה בפסוק, על יציאת מצרים. ביאור בחינת גבורה ביציאת מצרים, היא שגבורה היא עליית האחד ונפילת השני, וזה מה שהיה במצרים (שנתגברו ישראל על מצרים, ומצרים ירדו (אך לא נאבדו). ועל כן המהר"ל מסיים שלכל הדעות ראוי שיציאת מצרים תיקרא "גבורות ה'".
שיר כהן (דוברת)
ביוגרפיה
בראשית שנת 2018 החלה כהן לכהן כיועצת התקשורת הראשית לראש הממשלה בנימין נתניהו. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה, והייתה גם הצעירה ביותר בכניסתה לתפקיד. במסגרת תפקידה כהן ניהלה משברים תקשורתיים ואירועים לאומיים, וביניהם: חשיפת ארכיון הגרעין האיראני, מבצע שומר חומות, הסכמי אברהם, חנוכת שגרירות ארצות הברית בישראל, המשבר סביב "החוק הפולני", ומבצע מגן צפוני. בסקר השנתי לשנת 2020 שקיימה לשכת העיתונות הממשלתית, דורגה דוברות רה״מ עם ציונים נמוכים בקטגוריית אדיבות ושירותיות. למרות זאת, היו בין מקבלי תעודת הוקרה מיוחדת מלשכת העיתונות על "תרומה ייחודית ומקצועית במערכה ההסברתית בזמן משבר הקורונה". סיימה את תפקידה עם השבעת הממשלה ה-36 ביוני 2021.
גבורות ה'
תוכן הספר
הספר מכיל שלוש הקדמות: עניין הנבואה, עניין הניסים, ועניין הגבורה, שהם השער להבנת תוכן הספר. גוף הספר מקיף את ענייני פסח ויציאת מצרים: סיפור יציאת מצרים, שעבוד מצרים, ברית בין הבתרים, מכירת יוסף, הירידה למצרים, הפריה והרבייה במצרים, המלך החדש, גזירת היילודים, לידת משה רבנו והצלתו, בריחתו למדיין, נישואיו לציפורה, הסנה, התנבאותו, עשר המכות, קרבן פסח וברית מילה.
שיר כהן (דוברת)
ביוגרפיה
בשנת 2019 נבחרה לרשימת פורבס 30Under30, ושנה לאחר מכן נבחרה ל-50 היהודים המשפיעים של הג׳רוזלם פוסט.
חיים אישיים
כהן מתגוררת בתל אביב. נישאה ב-19 במרץ 2020 לניר. החתונה, התקיימה בחצר בית ראש הממשלה בעקבות חקיקת תקנות החירום הראשונות של מגפת הקורונה.
ג'ודי (קולקטיב אמנותי)
ג'ודי או '''ג'ודי. אורג (באנגלית: Jodi.org או Jodi''') הם קולקטיב אמנותי של זוג יוצרים אירופאים הנשואים זה לזה, ג'ואן הימסקרק (1968, הולנד) ודירק פסמנס (1965, בלגיה), שם הקבוצה הוא הלחם של שמותיהם הפרטיים. במסגרת שיכון אמן בעמק הסיליקון התחילו להתעניין בתוכנה.
שניהם החלו את דרכם כאמני פאנק, לשניהם רקע בצילום, ווידאו ארט, מאז אמצע שנות התשעים הם החלו ליצור עבודות אמנות ברשת האינטרנט, כמה שנים מאוחר יותר הם פנו לאמנות-תוכנה ולשינוי אמנותי של משחקי מחשב. מאז 2002 הם נמצאים בשלב אשר הם מתארים כשלב "תפיסת המסך" ("Screen Grab") אשר בו הם יוצרים עבודות וידאו על ידי הקלטת מסך המחשב תוך כדי משחק, עבודה או תכנות.
לאלו אשר לא מכירים את בדיחותיהם הקונספטואליות עבודתם נראית לא נגישה כלל ולא ברורה, לדוגמה, עבודתם משנת 1995, Art meets Media: adventures in perception נראית במבט ראשון כאוסף של טקסט חסר משמעות, אך כאשר מסתכלים על קוד ה-HTML בו נכתב האתר, מזהים שרטוטים של פצצות מימן ופצצות אטום. עבודותיהם המוקדמות השתמשו לרוב בטקטיקה זו של חיקוי תקלות מחשב או וירוסים, אתר זה משקף את הגישה הבורחסית והלא ליניארית לכתיבת HTML.
בעבודותיהם מהזמן האחרון, הם שינו משחקי מחשב ישנים כמו Wolfenstein 3D, "קוויק" והחדש שבהם "מאקס פיין 2" בשביל ליצור משחקי אמנות. גישתם של ג'ודי לשינוי משחקי מחשב ניתנת להשוואה ברמות רבות לגישה של הדקונסטרוקטיביזם בארכיטקטורה, מכיוון שהם מפרקים את המשחק למרכיביו הבסיסים, ואז מרכיבים אותם מחדש לצורה שאינה הגיונית בצורה אינטואיטיבית. אחד השינויים היותר ידועים שעשו ל"קוויק", מציב את השחקן בתוך קובייה סגורה עם דפוסים מתפתלים שחורים ולבנים מכל צד. הדפוסים הם למעשה תקלה במנוע הרינדור של המשחק שנתגלתה על ידי האמנים, ככל הנראה על ידי ניסוי וטעייה, הדבר קורה בצורה ישירה כאשר המנוע של המשחק מנסה ונכשל לייצר את פנים הקובייה בדפוס שחור לבן שאמור להיות דמוי לוח שחמט.
עבודתם הופיעה בתצוגות ופסטיבלים שונים, כמו דוקיומנטה איקס (1997). הם קיבלו פרס וובי (1999) בקטגוריית אמנות.
הילה הרוש
הילה הרוש (נולדה ב-11 באוגוסט 1995) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
הרוש נולדה ולמדה בליהמן בעיר דימונה, היא החלה את לימודי המשחק שלה בבית הספר לתיאטרון נוער שבדימונה. שירתה בצה"ל כמש"קית תאונות דרכים במצ"ח.
הרוש היא בוגרת בית הספר לאומנויות הבמה בית צבי מחזור 2020.
קריירה
הרוש השתתפה במספר הצגות בתיאטרון נוער, בהן "הלילה השנים עשר" בבימוי של כרמית גור, "בגדי המלך החדשים" בבימוי של הילה מצקר ובהצגה "דירה להשכיר" בבימוי של הילה מצקר.
הופעתה הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2014 כאשר שיחקה בסדרת הדרמה של HOT "זגורי אימפריה" שם גילמה את אביגיל זגורי בת הזקונים של המשפחה.
לאחר מכן שיחקה הרוש בסדרת הנוער "שוברי גלים" בערוץ הילדים ב-YES שם גילמה את שחר בנזינו, הילדה הכי צעירה בחבורת הגולשים.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הילדים "תמר הבלשית וקפטן יום שלישי" ששודרה בניק ג'וניור ב-HOT שם גילמה את דמותה של תמר. בהמשך השנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "לאן נעלם נימני?" של ערוץ הילדים.
בשנת 2016 התחילה הרוש לשחק בתיאטרון דימונה בהצגה "בקופסאות הבטון" בבימוי של יפתח קליין. באותה שנה הצטלמה לעונה השנייה של סדרת הילדים "תמר הבלשית וקפטן יום שלישי".
בשנת 2019 במסגרת לימודיה בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה בית צבי זכתה הרוש בתחרות ארצית "המונולוג הקומי" ע"ש ספי ריבלין.
בשנת 2020 גילמה את דבורי, בסדרת הטלוויזיה "בת השוטר" שעלתה ב-Yes.
בשנת 2022 השתתפה בסדרת הילדים "כראמל" בתפקיד ברברה, ובעונה השנייה לסדרה "בת השוטר".
חיים אישיים
הרוש נשואה לרון ברוקר, עימו התחתנה בספטמבר 2022.
חנין זועבי
חנין זועבי (בערבית: حنين زعبي, תעתיק מדויק: חנין זעבי; נולדה ב־23 במאי 1969) היא פוליטיקאית ערבייה ישראלית וחברת כנסת לשעבר מטעם מפלגת בל"ד, ומטעם סיעת הרשימה המשותפת. בשנת 2021 הורשעה בעבירות של ניסיון קבלת דבר במרמה וזיוף בהקשר למסמכי דיווח של בל"ד למבקר המדינה, ונגזר עליה עונש מאסר על תנאי וקנס.
ביוגרפיה
זועבי, ילידת נצרת ובת למשפחת זועבי המוסלמית, היא בתם של עאישה, מורה למתמטיקה, ופארוק, עורך דין. קרוב משפחתה, איש "ההגנה" סיף א-דין א-זועבי, כיהן שנים רבות כחבר הכנסת מטעם מפא"י ומפלגות הלוויין שלה, ובמקביל כראש עיריית נצרת. אחד מדודיה הוא השופט עבד א-רחמן זועבי שכיהן בבית המשפט העליון (במינוי זמני), ודוד אחר הוא איש מפ"ם עבד אל-עזיז א-זועבי, שהיה ראש עיריית נצרת וסגן שר הבריאות.
זועבי בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני בתקשורת ועיתונאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. היא לימדה תקשורת בסמינר אורנים ובבתי ספר שונים, ושימשה מפקחת מטעם משרד החינוך.
זועבי רווקה ומתגוררת בבית הוריה בנצרת.
קריירה פוליטית מוקדמת
זועבי הצטרפה ב-1997 למפלגת בל"ד ונחשבת כבת טיפוחיו של מייסד המפלגה, עזמי בשארה, אצלו ביקרה מספר פעמים בירדן, לאחר שנמלט מישראל בשנת 2007 עקב חשד לריגול וסיוע לחזבאללה. במסגרת פעילותה הפוליטית נבחרה כנציגת המפלגה במועצת העיר נצרת.
בשנת 2000 נמנתה זועבי עם מייסדי עמותת "אעלאם - מרכז תקשורת לחברה הפלסטינית הערבית בישראל", העוסקת בדיווחים על הערבים והפלסטינים בתקשורת הישראלית. בין השנים 2003 ל-2008 כיהנה כמנכ"ל העמותה.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצבה במקום השלישי ברשימת בל"ד, המשוריין לנשים. עם בחירתה לכנסת, היא האישה הראשונה המכהנת כחברת הכנסת מטעם מפלגה ערבית, והערבייה השלישית אי פעם (לאחר חוסניה ג'בארה ונאדיה חילו שכיהנו מטעם מרצ ומפלגת העבודה).
השתתפותה במשט לעזה (2010)
במאי 2010 השתתפה זועבי במשט לעזה של מאות פעילים פרו-פלסטיניים מהעולם, שבין יוזמיו ומארגנו העיקרי היה ארגון IHH. המשט הסתיים בעימות אלים בין חלק מהפעילים על הספינה "מאווי מרמרה", שעליה הייתה גם זועבי, לבין כוח של שייטת 13 שהשתלט על הספינה, לאחר שרב החובל סירב לבקשות לשינוי נתיב ההפלגה, שהפר את הסגר הימי על רצועת עזה. במהלך העימות נשבו לזמן קצר כמה מלוחמי השייטת על ידי הפעילים על הספינה ואחד מהם נזרק מגובה רב. בעימות שהתחולל עשרה לוחמים נפצעו, תשעה מהפעילים נהרגו ועשרים מהם נפצעו. דו"ח ועדת טירקל קבע שפעילי המרמרה הפעילו אלימות קשה נגד החיילים, כולל ירי בנשק חם שגרם לפציעתם של שני חיילים. זועבי האשימה את מדינת ישראל בביצוע טבח ודרשה לערוך חקירה בינלאומית. השתתפותה במשט, התבטאויותיה אחריו והטענה כי על הספינות היו פעילי ארגוני ג'יהאד עולמיים, עוררו ביקורת עזה בישראל נגד זועבי. בעקבות זאת, ביקש שר הפנים, אלי ישי, מהיועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, לבדוק את האפשרות לשלילת אזרחותה הישראלית. בתום דיון סוער שנערך בוועדת הכנסת, ב-13 ביולי 2010 החליטה מליאת הכנסת לשלול חלק מזכויותיה כחברת הכנסת. זועבי הגישה עתירה לבג"ץ בנושא. באוגוסט 2010 פרסם צה"ל צילומי וידאו שבאמצעי התקשורת הישראלים נטען כי זועבי נראית בהם על האונייה לצד פעילים המחזיקים מקלות, דבר הסותר לכאורה את גרסתה כי לא ראתה פעילים חמושים. זועבי טענה בתגובה כי היא לא הבחינה במוטות, ולא הייתה כלל בסיפון העליון בזמן האירוע. כמו כן היא דרשה להראות את הווידאו במלואו ולא "קטעים ערוכים" ממנו, כלשונה.
בחודש יוני 2011 פרסם העיתון "מעריב" תמונות שבהן נראית זועבי לצד פעילי IHH על סיפון ה"מאווי מרמרה", כשהם חמושים בנשק חם. בתגובה, דרשה זועבי לפרסם את כל החומר המצולם מהאירוע. ביולי 2011 החליטה ועדת האתיקה של הכנסת, בעקבות השתתפותה של זועבי במשט לרצועת עזה כשנה קודם לכן, להרחיקה מכל פעילויות המשכן עד סוף מושב הכנסת כשבועיים מאוחר יותר, למעט הצבעות במליאת הכנסת.
היועץ המשפטי לממשלה הורה על פתיחת חקירה נגד זועבי בנושא זה. בדצמבר 2011 החליט היועץ לסגור את התיק "בשל קשיים ראייתיים ומשפטיים משמעותיים שהתגלו".
בעקבות השתתפותה במשט לעזה נפסלה זועבי על ידי ועדת הבחירות המרכזית מלהתמודד בבחירות לכנסת התשע עשרה, אולם בית המשפט העליון, בהרכב של תשעה שופטים, ביטל החלטה זו, וקבע פה אחד שהיא תוכל להתמודד בבחירות.
לאחר המשט
במהלך דיון בהשתתפות ראש הממשלה ביולי 2011, הורה יושב ראש הכנסת על הרחקתה מהישיבה. לאחר שסירבה לצאת מאולם המליאה, נקראה סדרנית להוציאה. זועבי התנגדה ותקפה את הסדרנית. בעקבות תקרית זו החליטה ועדת האתיקה של הכנסת ב-3 בינואר 2012 להרחיק את זועבי מהמליאה ליום אחד.
בנוגע לדרישת ישראל, גרמניה, ארצות הברית ומדינות נוספות בשנת 2012 מאת הוועד האולימפי הבינלאומי לקיים דקת דומייה לזכר י"א חללי מינכן שנרצחו בפיגוע טרור פלסטיני באולימפיאדת מינכן ב-1972, אמרה זועבי כי "אם ישראל הייתה אומרת שהיא הייתה מכירה בעוול שעשתה לפלסטינים - אז היה גם היגיון לתבוע מהעולם להעלות את זכר כל הצדדים. אבל זה צבוע להזכיר כל פעם מחדש את הקורבנות של לפני 40 שנה בזמן שאת הקורבנות של השנים האחרונות ישראל רוצה להסתיר".
בנוגע לפיגוע בבורגס (המיוחס לחזבאללה ולאיראן), אמרה זועבי: "ישראל לא קורבן, וגם כאשר אזרחים נרצחים, המדיניות הישראלית הכובשת היא אשמה. אם לא היה כיבוש ולא היה דיכוי ולא מצור זה לא היה קורה". בנוגע לתוכנית הגרעין האיראנית, סבורה זועבי כי "ישראל רוצה לתקוף את איראן לא בגלל איום ביטחוני או צבאי אלא פוליטי. על מנת לשמר את ההגמוניה שלה באזור. גם אם לא היה לאיראן נשק גרעיני היא הייתה תוקפת... אני מפחדת יותר מהנשק הגרעיני שיש בידי ישראל".
בעקבות חטיפת שלושת הנערים ביוני 2014 אמרה זועבי, בריאיון לתחנת הרדיו 102FM, כי חוטפי הנערים "הם לא טרוריסטים, גם אם אני לא מסכימה איתם. הם אנשים שלא רואים פתח לשנות את המציאות שלהם. הם נאלצים להשתמש באמצעים האלה עד שישראל תתפקח קצת". דבריה עוררו גינויים חריפים במערכת הפוליטית, פניות ליועץ המשפטי לממשלה להעמידה לדין ויוזמות להדיחה מהכנסת. בעקבות התלונות המליצה המשטרה לפתוח בחקירה פלילית נגדה, אך בסופו של דבר הוחלט שלא לפתוח בחקירה.
ביולי 2014 קיבל היועץ המשפטי לממשלה את המלצת המשטרה לפתוח בחקירה נוספת נגד זועבי, בחשד של הסתה, איומים והעלבת עובד ציבור, לאחר שצעקה בבית המשפט בנצרת על שוטרי משטרת ישראל ערבים: "אלה שמשתפים פעולה עם המדכא נגד בני עמם, צריך לנקות בהם את הרצפה... לא לתת להם להיות בינינו, ושיפחדו מאיתנו". בדצמבר 2015 הסכימה זועבי להסדר טיעון שבמסגרתה הביעה התנצלות והודתה בעבירה של העלבת עובד ציבור. בתמורה נמחק האישום באיומים ובהסתה לגזענות. כתב האישום הוגש בינואר 2016. בראשית 2016 הרשיע בית המשפט השלום את זועבי, בהתאם להסדר הטיעון, בעבירה של "העלבת עובד ציבור". וגזר עליה שישה חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 3,000 ש"ח.
ביולי 2014 פרסמה זועבי מאמר הקורא להמשך ההתנגדות לישראל ושולל משא ומתן ותיאום ביטחוני איתה. המאמר פורסם גם באתר חמאס felesteen.ps. כמה ימים לאחר מכן שיבח דובר חמאס באופן רשמי את זועבי וייחל כי "חלק מהפוליטיקאים הפלסטינים הרשמיים ייקחו ממנה דוגמה".
במהלך הפגנה נגד מבצע צוק איתן בחיפה נאזקה זועבי לאחר שלדברי השוטרים היא תקפה אותם מילולית ופיזית.
בעקבות התבטאויותיה ומעורבותה האמורה בהפגנה, החליטה ב-29 ביולי ועדת האתיקה של הכנסת להשעותה לחצי שנה מוועדות הכנסת ומדיוני המליאה, העונש המקסימלי שמתיר תקנון הכנסת. זועבי, עדאלה והאגודה לזכויות האזרח עתרו לבג"ץ נגד ההחלטה, אך בג"ץ דחה את העתירה ומתח ביקורת על התבטאויותיה של זועבי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הוצבה במקום השביעי של הרשימה המשותפת. בפברואר 2015 החליטה ועדת הבחירות המרכזית לפסול את מועמדותה, אך היועץ המשפטי לממשלה התנגד להחלטה הזו ובית המשפט העליון בראשות הנשיאה נאור לא אישר את ההחלטה. בפסק הדין כתבה הנשיאה נאור: "סבורני כי לא הוכח שיש באמירותיה ובמעשיה של זועבי כדי לשלול את מרכיבי הגרעיניים המינימליים של מדינת ישראל כמדינה יהודית... השאיפה לכינונה של מדינת כל אזרחיה והחתירה לסיום הכיבוש, אין משמעותן בהכרח שלילה של יסודותיה היהודיים של מדינת ישראל... מניעת השתתפות בבחירות לכנסת היא צעד קיצוני השמור למקרים חריגים שבחריגים, בהם השימוש בכלים הדמוקרטיים הרגילים איננו מספיק".
ב-3 במרץ 2015 שפך עליה פעיל ימין משקה במהלך כנס במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן. נגד התוקף הוגש כתב אישום בגין תקיפה והתפרעות.
ביוני 2015 השתתפה זועבי בכנס בשם "ישראל, גזענות ואפרטהייד" בארצות הברית.
באוקטובר 2015, על רקע גל הטרור הפלסטיני באוקטובר 2015, התראיינה זועבי לאתר המזוהה עם חמאס וקראה לאינתיפאדה אלימה: בעקבות דברים אלה דרש ראש הממשלה בנימין נתניהו מהיועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין לפתוח בחקירה פלילית נגדה בגין הסתה לאלימות.
בפברואר 2016 נפגשה, עם חברי הכנסת מבל"ד ג'מאל זחאלקה ובאסל גטאס, עם משפחות מחבלים ממזרח ירושלים שנהרגו תוך כדי ביצוע פיגוע טרור, על מנת לקדם את שחרור גופותיהם המוחזקות בידי ישראל. במהלך המפגש עמדו דקת דומיה. בעקבות כך הוגשו מאות תלונות לוועדת האתיקה של הכנסת, כולל תלונה של ראש הממשלה. חברי הכנסת טענו בפני הוועדה ש"מנהג זה מקובל כמעט בכל האירועים שמקיימים הפלסטינים והוא כולל דקת דומיה וקריאת "סורת אלפאתחה" מהקוראן, לכלל ההרוגים הפלסטינים בכל הדורות אשר נפלו בסכסוך הישראלי-פלסטיני, והם התבקשו להצטרף למנהג על ידי המארחים". הוועדה השעתה את זועבי לארבעה חודשים מישיבות הכנסת וועדותיה (אך לא מהצבעות), בשל אותה דקת דומייה.
באפריל 2016 הודיעה זועבי שהיא מסרבת להשתתף בטקס נעילת יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד מרדכי בטענה שמעשי ישראל נגד הפלסטינים דומים למעשי הנאצים.
בסוף יוני 2016 קראה זועבי בכנסת לחיילים שהשתתפו בפעולת המרמרה "רוצחים". בעקבות זאת החתים ח"כ איתן כבל עשרות חברי כנסת על הצהרה שלפיה יחרימו את זועבי וייצאו מהמליאה בכל פעם שתעלה לנאום. ב-11 ביולי 2016 כאשר עלתה זועבי לנאום יצאו חברי כנסת רבים מהמליאה ונותרו רק חברי הרשימה המשותפת, מרצ וחלק מחברי המחנה הציוני.
בדצמבר 2016 האשימה את ישראל בקצירת איברים של אסירים ביטחוניים ואמרה "אנו מחויבים לעקוב אחר מצב האסירים החולים, ששירות בתי הסוהר נותן להם את הטיפול המינימלי כאמצעי של מוות איטי. יש ביניהם חולי סרטן שבית החולים של הכלא ממתין עד שהמחלה תתפשט בגופם ואז מסיר את איבריהם בזה אחר זה".
בינואר 2019 הודיעה כי היא לא מתכוונת להתמודד בבחירות לכנסת העשרים ואחת. לקראת הבחירות היא הוצבה במקום ה-118 הסמלי ברשימת רע"ם-בל"ד לכנסת.
באוגוסט 2019 הודיעו היועץ המשפטי לממשלה ופרקליט המדינה כי זועבי תועמד לדין בכפוף לשימוע, בגין זיוף בנסיבות מחמירות, שימוש במסמך מזויף, רישום כוזב במסמכי תאגיד, ניסיון לקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות והלבנת הון בעקבות כספים שהופקדו למפלגה ממקור לא ידוע והצגתם כתרומות לגיטימיות תוך זיוף של פנקסי קבלות. ב-6 באפריל 2021 החליט היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט להעמיד לדין את זועבי בגין עבירות מרמה וזיוף. באוקטובר 2021 הורשעה לאחר הודאה באשמה במסגרת עסקת טיעון, נגזר עליה שנת מאסר על תנאי וקנס של 75,000 ש"ח.
עמדותיה
זועבי תומכת בהקמת מדינה פלסטינית בשטחי הגדה המערבית ורצועת עזה, לצד מדינת כל אזרחיה בתחום הקו הירוק, ורואה בציונות אידאולוגיה גזענית. היא מתנגדת לחיוב שירות לאומי על ערביי ישראל ולגיוס לצה"ל של בני העדה הנוצרית. היא כתבה לכומר ג'ובראיל נדאף המעודד גיוס כזה שהוא משתף פעולה עם אויבי עמו. זועבי מכחישה את קיומו של בית המקדש בהר הבית ושוללת כל קשר היסטורי בין היהודים להר. היא מתנגדת לכל נוכחות יהודית בהר הבית וטוענת שישראל מנסה "לכבוש את אל-אקצא" ומבחינתה זו "הכרזת מלחמה".
בכמה מקרים קראה זועבי לערביי ישראל ולפלסטינים לפתוח בהתקוממות מעין האינתיפאדה הראשונה. כך למשל, ב-13 ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, פרסמה באתר החדשות "פאנט" מאמר אנטי-ישראלי הקורא להמשכת ההתנגדות לישראל ושולל משא ומתן ותיאום ביטחוני איתה. המאמר פורסם גם באתר העיתון העזתי "פלסטין" המזוהה עם החמאס. ב-8 באוקטובר 2015, על רקע גל הטרור הפלסטיני באוקטובר 2015, התראיינה זועבי לאתר המזוהה עם החמאס וקראה לאינתיפאדה אלימה. זועבי "קוראת למאבק עממי לא מתפשר נגד הכיבוש".
ב-2010 הגדירה זועבי את מדיניות ישראל בירושלים ובחברון כ"טיהור אתני". ב-19 באוקטובר 2014 התראיינה זועבי לחדשות 2 ואמרה כי חיילי צה"ל טרוריסטים יותר מאשר ארגון דאעש. היא קראה לא להתגייס לא לצה"ל ולא לדאע"ש: "שניהם צבאות שהם רוצחים, אין להם גבול ואין להם קו אדום". היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין החליט לא לחקור את זועבי בגין דברים אלה, למרות דרישות מצד אנשי ציבור וארגונים לחקרה בגין המרדה.
מספר התבטאויות של זועבי בנושא הטרור הפלסטיני התפרשו אצל רבים בישראל כתמיכה במחבלים. למשל:
באוקטובר 2017 טענה זועבי בכנס של קרן ג'רוזלם בארצות הברית ש"הציונות עוינת לזכויות האדם בכל העולם" ו"שליהודים אין זכות להגדרה עצמית, הם לא לאום".
חקיקה ופעילות בכנסת
בתקופת כהונתה כחברת כנסת, הציעה זועבי או הצטרפה לעשרות הצעות חוק אשר מרביתן בתחום החברתי-כלכלי והשוויון המגדרי. ההצעות עסקו בין היתר בהבטחת ייצוג הולם לנשים בבחירות לכנסת וברשויות המקומיות, בניית חדרי הנקה בבניינים ציבוריים, העלאת גיל הנישואים ועוד. בכנסת ה-18 הייתה זועבי חברת הכנסת הפעילה ביותר בתחום השאילתות המגדריות ובהגשת הצעות לסדר היום בנושאי שוויון מגדרי. בכנסת ה-19 זועבי הייתה חברה בוועדה לזכויות הילד אך לא הגיעה כמעט לאף ישיבה של הוועדה.
גם אנו שופטים
גם אנו שופטים היא סדרת טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנת 1975.
על הסדרה
הסדרה צולמה בשחור-לבן והציגה דילמות מחיי בני הנוער. בכל פרק בסדרה הוצג סיפור עד לנקודה שבה נדרשה החלטה, וגיבורי הסיפור אמורים להחליט על הדרך הנכונה.
הסדרה נועדה להביא למודעות של בני הנוער נושאים ערכיים, ובהם סובלנות, פתיחות וקבלת האחר, באמצעות הצגת סיטואציות המשקפות נושאים אלה.
בתום הצגת הסיפור שודר מעין "משפט" שנערך באולפן ועוסק בנושא הסרט.
פרקים, עלילה ושחקנים (רשימה חלקית)
(סדר הפרקים ברשימה זו אינו תואם את סדר הפקתם המקורי)
LCD Soundsystem
LCD Soundsystem היה הרכב דאנס אלטרנטיבי אמריקאי, בראשות הזמר, המפיק המוזיקלי וכותב השירים ג'יימס מרפי.
תחילת הדרך, הסינגלים המוקדמים ואלבום הבכורה
בסוף שנות התשעים נחשף מרפי, שעבד כטכנאי הקלטות ומפיק מוזיקלי, לסצנת המועדונים בניו יורק ולמוזיקת האוס והתנסה לראשונה באקסטזי. מרפי החל ליצור מוזיקה אלקטרונית יחד עם המתופף פאט מאהוני ולתקלט במסיבות, וב-2001 הקים, יחד עם טים גולדסוורתי, את חברת התקליטים העצמאית DFA.
ביולי 2002 יצא הסינגל הראשון של אל.סי.די סאונדסיסטם, "Losing My Edge". בעקבותיו יצאו הסינגלים "Give It Up" ב-2003 ו-"Yeah" ב-2004. בפברואר 2005 יצא אלבום הבכורה של ההרכב, LCD Soundsystem, כאלבום כפול, כאשר הדיסק הראשון כלל את האלבום עצמו, ואילו הדיסק השני איגד את הסינגלים המוקדמים של ההרכב. מתוך האלבום בלט הסינגל שיר הפותח "Daft Punk Is Playing at My House", שנכנס למצעד הבריטי והיה מועמד לפרס הגראמי ב-2006 בקטגוריית שיר הדאנס. האלבום עצמו היה מועמד באותה שנה לפרס האלבום האלקטרוני. סינגלים נוספים מתוך האלבום היו "Movement" ו-"Tribulations".
"45:33" ו-"Sound of Silver"
באוקטובר 2006 הוציא ההרכב, בשיתוף עם חברת נייקי, יצירה אינסטרומנטלית שנקראה 45:33 (אף שלמעשה אורכה היה 45 דקות ו-58 שניות), ותוארה כפסקול לאימוני ריצה. כשנה לאחר מכן יצאה היצירה, שעד אז ניתנה לקנייה רק ב-iTunes, על גבי דיסק. בספטמבר 2009 יצא האלבום 45:33 Remixes, שכלל גרסאות רמיקס של מפיקים שונים לקטעים מתוך היצירה.
במרץ 2007 יצא האלבום Sound of Silver, בו נעשה שימוש בקטעים מתוך 45:33. את האלבום קידמו הסינגלים "North American Scum", "All My Friends" ו-"Someone Great". האלבום זכה לביקורות אוהדות, וכקודמו היה מועמד לפרס גראמי לאלבום האלקטרוני הטוב של השנה. בנוסף נבחר Sound of Silver לאלבום השנה על ידי הגארדיאן וירחון המוזיקה אנקאט. האלבום הגיע למקום ה-28 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-46 במצעד האמריקאי.
"This Is Happening" והפירוק
אלבום האולפן האחרון של הלהקה, This Is Happening, יצא במאי 2010. את האלבום הקדים הסינגל "Drunk Girls", שלווה בקליפ שביים מרפי יחד עם הבמאי ספייק ג'ונז, ומאוחר יותר יצא כסינגל נוסף השיר "I Can Change". האלבום הגיע למקום העשירי במצעד האמריקאי, והוביל את מצעד אלבומי הדאנס. במסגרת סיבוב ההופעות שליווה את האלבום הופיע ההרכב בגני התערוכה בתל אביב. ביוני אותה שנה הקליט ההרכב ביצועים לשירים משלושת האלבומים בהופעה חיה ללא קהל. הביצועים נכללו באלבום The London Sessions, שיצא דיגיטלית בנובמבר 2010 והגיע לחנויות בינואר 2011.
בפברואר 2011, לאחר רמיזות חוזרות ונשנות מצד מרפי לגבי סיום דרכו של ההרכב, הודיע אתר האינטרנט הרשמי של אל.סי.די סאונדסיסטם כי "אנחנו פורשים מהמשחק", וכי ההרכב יקיים הופעה אחרונה ב-2 באפריל 2011, במדיסון סקוור גארדן בניו יורק. השיר האחרון שנוגן בהופעה היה "New York I Love You But You're Bringing Me Down". ב-14 בפברואר ערך ההרכב הופעה טלוויזיונית אחרונה בתוכניתו של סטיבן קולבר. השיר האחרון ששחרר ההרכב הוא "Live Alone", גרסת כיסוי ללהקת פרנץ פרדיננד, שיצא ב-12 באפריל 2011.
יחסי איי מרשל–סין
יחסי איי מרשל–סין הם יחסי החוץ בין איי מרשל וסין.
היסטוריה
בספטמבר 2019 הכריזה נשיאת איי מרשל הילדה היין כי "כולנו ראינו את הניסיונות של סין להרחיב את שטחה ואת טביעת הרגל שלה, וזה צריך להדאיג מדינות דמוקרטיות".
יחסי סחר
בשנת 2017, היקף הסחר בין שני הצדדים היה 3.11 מיליארד דולר, מתוכם שווי הייצוא של סין היה 3.095 מיליארד דולר, ירידה של 21.7% בהשוואה לשנת 2016; ערך היבוא היה 18.27 מיליון דולר, ירידה של 9% בהשוואה ל-2016.
סודובה מריאמפולה
המועדון זכה 3 פעמים באליפות המדינה בעונות 2017, 2018, 2019 זכה פעמיים בגביע הלאומי בעונות 2006 ו-2009 ופעם אחת בסופרקאפ הליטאי (2009).
היסטוריה
מועדון "סודובה" מקורו עוד בשנת 1921 אבל השנה הרשמית של הקמת המועדון נחשב לשנת 1968. במהלך קיומו של המועדון שמו שונה מספר פעמים, בסופו של דבר חוזר לשמו ההיסטורי המקורי "סודובה" והתמודדה בליגת העל הליטאית ובעונה הראשונה של אליפות ליטא העצמאית בשנת 1991 אבל הודחה ממנו באותה עונה, אחרי שסיימה במקום ה-15 ועד 2003 שיחקה בליגות הנמוכות.
בעונת 2017 זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות ליגת העל הליטאית ושיחזרה את ההישג בשנת 2018 ו-2019.
משה גרדון
משה גרדון (קרי: גורדון; (1892 או 1894 – 17 בספטמבר 1974) היה מחנך עברי בפולין בין מלחמות העולם, מראשי רשת החינוך העברי "תרבות" (1919–1932), ומנהל מוסד ביאליק מ-1935 ועד 1969. משפטן בהכשרתו.
ביוגרפיה
משה גרדון נולד ביפו, בנם הבכור של זוג יהודים ליטאים שעלו ארצה. אביו היה המחנך, המשורר ופרשן המקרא שמואל לייב גורדון (של"ג). אמו, מלכה לבית בלומגארטן, הייתה אחותו של המשורר ומתרגם התנ"ך ליידיש יהואש, ואחותה של אשתו של הסופר העורך והמו"ל בן אביגדור (אברהם ליב שַלקוביץ). בילדותו שבה משפחתו לרוסיה, והתיישבה בעיר ורשה שבפולין הרוסית. למד משפטים באוניברסיטת ורשה ובבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים, והוסמך כעורך דין. בעת לימודיו בוורשה היה פעיל ציוני וחבר אגודת הסטודנטים הציונים "ירדניה". שם הכיר את אשתו לעתיד, עֵדי סְמוּש, ילידת ורשה, אף היא תלמידת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת ורשה וחברת "ירדניה". אשתו סיימה את לימודיה שם, וכן סיימה לימודי נגינה בפסנתר, ולימדה היסטוריה וצרפתית בבתי ספר תיכונים בוורשה ובלודז'. לאחר המלחמה היה ממייסדי רשת בתי הספר היהודיים העל-יסודיים העבריים בפולין "תרבות", והיה חבר הוועד המנהל שלה. משנת 1919 כיהן כמנהל בית הספר התיכון של תרבות בלודז', שהיה בית הספר התיכון העברי הראשון בפולין (ולבסוף נסגר על ידי השלטונות). בשנות ה-20 נמנה, לצד יהודה אייגס ואברהם לוינסון, עם מנהיגי המפלגה הציונית-סוציאליסטית "התאחדות הפועל הצעיר–צעירי ציון" בפולין, והיה חבר הוועד המרכזי שלה (השלושה היו גם ממנהיגי מרכז "תרבות"). חיבר ספרי לימוד, בעיקר בגאוגרפיה.