cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד שמש
היתרים
החל משנות התשעים נוהגות הוועדות המקומיות לתכנון ולבניה לאסור התקנת דודי שמש על גגות רעפים אלא קולטנים בלבד בצמוד לגג המשופע וזאת לשם שמירת חזות העיר. בבתים אלה מותקן הדוד בתוך חלל הגג במקום נמוך יחסית אשר מחייב לעיתים התקנת משאבה לסחרור המים ופוגע במידת מה ביעילות הדוד.
דוד שמש בהלכה
השימוש בדוד שמש בשבת מעורר שאלה הלכתית, מפני שכאשר מוציאים מים מן הדוד נכנסים לדוד במקומם מים קרים, שכעת מתחממים מן השמש או מן המים החמים שנשארו בדוד. נמצא שהאדם גורם לחימום המים בשבת, וחימום נוזלים (לחום ש"היד סולדת בו" ונכווית ממנו. מקובל לאמוד זאת ב-45 מעלות צלזיוס) נחשב כבישול.
הנושא נדון בין פוסקי ההלכה בדור האחרון, יש שנטו להתיר זאת. ברקע הדיון עומדת סוגיה בתלמוד הקובעת שמותר לבשל בשבת ישירות מחום השמש, אך לא בעזרת מתווך שהתחמם על ידי השמש ("תולדות חמה", כגון הטמנת ביצה בחול רותח). הפוסקים המתירים את השימוש בדוד שמש מחשיבים את חימום המים בצינור של הקולט כחימום ישיר מן השמש, למרות התיווך של הצינור, כי אם הצינור יוסתר מן השמש - לא ירתיח את המים. אמנם המים החדשים עשויים להתחמם גם מן המים החמים שנשארו בדוד, והם "תולדות חמה" שהבישול בעזרתם אסור, אבל הדבר אינו הכרחי, מאחר שבדרך כלל יש שכבה של מים פושרים בין המים הקרים למים הרותחים. ומאחר שהאדם הפותח את הברז מעוניין במים שכבר רתחו, ואין לו עניין ברתיחת המים החדשים בשבת עצמה (בשבת אין מתקלחים במים חמים, ובדרך כלל די במים שהתחממו ביום שישי לכל צורכי השבת) - הרי זה דבר שאינו מתכוון. יש שאסרו זאת מחשש שישתמשו בדוד גם בימות החורף, כאשר החימום מבוסס על גוף החימום, ובמקרה זה אין ספק שכניסת המים החדשים ורתיחתם נחשבת כבישול. לעומת זאת, ישנם האוסרים כמו דוד חשמל.
ויקיפדיה הגאורגית
ויקיפדיה הגאורגית (גאורגית: ქართული ვიკიპედია) היא הגרסה בשפה הגאורגית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה, המנוהלת ומתופעלת בידי קרן ויקימדיה.
ויקיפדיה הגאורגית נוסדה בנובמבר 2003, כאשר נכון לחודש דצמבר 2017, היא כוללת כ-120,000 ערכים.
משפט ערך הביניים
משפט ערך הביניים אומר כי כאשר פונקציה ממשית רציפה מקבלת שני ערכים שונים, היא תקבל כל ערך שביניהם.
ניסוח פורמלי
תהי f פונקציה ממשית רציפה בקטע סגור [a,b].
יהי t מספר ממשי בין f(a) ל-f(b) (כלומר או ).
אזי קיים c \in [a,b] כך ש-f(c)=t.
ניסוח שקול: תהי f פונקציה רציפה בקטע הסגור [a,b], ויהי \gamma מספר ממשי שנמצא בין f(a) ל-f(b). אזי למשוואה f(x)=\gamma יש פתרון c \in [a,b].
ניסוח נוסף
קיים ניסוח שקול למשפט ערך הביניים, המשתמש במונחים שקל יותר להכליל אותם למרחב טופולוגי כללי (ראו להלן): תהי פונקציה רציפה המוגדרת על קטע סגור. אז התמונה f(I) של הקטע תחת הפונקציה היא בעצמה קטע.
הוכחה
נניח ללא הגבלת הכלליות ש- (ההוכחה למקרה זהה). אנו רוצים למצוא מספר c\isin(a,b) כך ש-f(c)=t עבור. נגדיר את הקבוצה הבאה:. זוהי קבוצה לא ריקה (כי a\isin A) וחסומה (על ידי b), מכאן שיש לה חסם עליון, על פי אקסיומת החסם העליון של המספרים הממשיים. נסמן חסם עליון זה c, וכעת נוכיח כי f(c)=t. לשם כך נפריך את שתי הטענות הבאות: f(c)>t ו-f(c)<t.
מאחר ששללנו את האפשרויות, בהכרח f(c)=t, כמבוקש.
תכונת ערך הביניים
אומרים שמרחב טופולוגי X ניחן בתכונת ערך הביניים אם לכל פונקציה רציפה, לכל a,b\in X ולכל t בין f(a) ל-f(b), קיים c\in X כך ש-f(c)=t. או בנוסח אחר, לכל רציפה, f(X) הוא קטע. זוהי תכונה טופולוגית, היא נשמרת תחת הומיאומורפיזם. משפט ערך הביניים אומר שכל קטע הוא מרחב עם תכונת ערך הביניים.
מרחב ניחן בתכונת ערך הביניים אם ורק אם הוא מרחב קשיר - מרחב שאינו איחוד זר של שתי קבוצות פתוחות לא ריקות (אינטואיטיבית, זהו מרחב העשוי מ"חתיכה אחת"). אם מרחב אינו קשיר, אז ניתן להציגו כאיחוד זר של קבוצות פתוחות לא ריקות A ו-B, ואז הפונקציה
היא רציפה וסותרת את תכונת ערך הביניים. בכיוון השני, אם מרחב הוא קשיר, תמונתו קשירה (כי אם A,B קבוצות פתוחות וזרות שאיחודן f(X), הן קבוצות פתוחות וזרות שאיחודן X). וקבוצה קשירה ב-\mathbb{R} היא תמיד קטע.
למשל קבוצת המספרים הרציונליים \mathbb{Q} אינה קשירה, וקיימות בה פונקציות רציפות שאינן מקיימות את תכונת ערך הביניים, כפי שמעידה לדוגמה הפונקציה הרציפה על הרציונליים:
.
שושן הכהן
הרב שושן דוד יום טוב הכהן (ד' בטבת ה'תרס"ז, דצמבר 1906 – ה' באדר ב' ה'תשל"ו, 1976) היה רב בית הדין ורבה הראשי של ג'רבה בין השנים 1950–1955, ורב מושב איתן שבחבל לכיש מ-1955 ועד לפטירתו. בנו של הרב כלפון משה הכהן.
תולדות חייו
נולד וגדל בג'רבה, תוניסיה למסעידה ורבי כלפון משה הכהן, אב"ד ג'רבה. למד תורה מפי אביו. לצד עיסוקו בתורה, התפרנס ממכירת ספרי קודש ותשמישי קדושה. נשא לאשה את סבירסה (שבירצה). כבר בנערותו היה ממייסדי תנועת "עטרת ציון" שעסקה בלימוד עברית ובפעילות למען ארץ ישראל. היה פעיל בחברת "אוצר התורה" שניהלה את המוסדות התורניים בג'רבה, ובשנות ה-20 של המאה ה-20 הוציא לאור את הירחון התורני "אוצר התורה". הוא רכש בית דפוס, שלו קרא "זוהר הרקיע", והחל בהדפסת ספר הזוהר בדפוס חדש, אולם מלחמת העולם השנייה קטעה את התוכנית לאחר חמישה כרכים בלבד. כמו כן, הדפיס את ספרי אחיו הבכור רבי אברהם מגוץ שנפטר בצעירותו, "ברכת אברהם" ו"חסד לאברהם", ואת ספרי השו"ת של אביו, "שואל ונשאל".
כיהן כדיין בבית הדין בג'רבה. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תש"י (1950) התמנה תחתיו לממלא מקום רבה הראשי של ג'רבה, לצד הרבנים רחמים חי חויתה הכהן ושלמה מאזוז. בתפקיד זה כיהן כחמש שנים, עד עלותו ארצה בשנת 1956. הוא סירב למשרות רבנות בכירות שהוצעו לו, והעדיף להצטרף לבני עדתו שייסדו את מושב איתן בחבל לכיש, ותוך זמן קצר התמנה לרבו, תפקיד שבו כיהן בתפקיד זה עד לפטירתו ב-1976. לצד ידידו הרב רפאל כדיר צבאן היה נשיא קרן "דובב שפתי ישנים" להוצאת כתבי חכמי תוניסיה. פעל להפרדה בין בנים לבנות בבתי ספר דתיים באזור הדרום. נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
משיכה (סרט, 2017)
מֵשִיכַה (ברוסית: Притяжение) הוא סרט שובר קופות מסוגת הדרמה ומדע בדיוני בבימויו של פיודור בונדרצ'וק ובכיכובם של אולג מנשיקוב, אנה סטרשנבאום ואלכסנדר פטרוב. הסרט מגולל את קורות הפגישה הראשונה בין בני האדם לחוצנים תבוניים. זהו הסרט הראשון ברוסיה שנעשה אודות פלישת חוצנים לכדור הארץ.
הסרט זכה להצלחה קופתית מרשימה והפך לשובר קופות משהרוויח מיליארד רובלים (17.9 מיליון דולר) ונכנס לרשימת שוברי הקופות הגדולים ברוסיה לאחר שהכניס 1.1 מיליארד רובל. קודמים לו "מתקדמים למעלה" (3 מיליארד), "T-34" (2.7 מיליארד), "מעושר לאושר" (2.2 מיליארד), "הבוגאטיר האחרון" (1.7 מיליארד), "סטלינגרד" (1.6 מיליארד), "הוויקינג" (1.4 מיליארד), "הטיסה" (1.5 מיליארד), "עצי אשוח 3" (1.2 מיליארד), "האירוניה של הגורל 2" (1.2 מיליארד) ו"ויי" (1.2 מיליארד).
זהו הסרט הרביעי ברוסיה שצולם ב-IMAX. הסרט יצא לאקרנים ב-26 בינואר 2017.
תקציר עלילת הסרט
חייקין הוא בן לגזע חוצני, זהה מבחינה ביולוגית לבני האדם, אך מפותח יותר טכנולוגית. הוא נוסע בחשאי לכדור הארץ לצורך מחקר. במוסקבה אנשים מתאספים בשטחים פתוחים על מנת לצפות בתופעה החריגה של גשם מטאורים. חללית חוצנית פוגעת במטאורים ומתחילה לאבד שליטה. חיילי צבא רוסיה שמגלים את החללית מחליטים להפיל אותה באוויר. החללית נאלצת לבצע נחיתת חרום ונוחתת בלב רובע צֶ'רטָנוֹבוֹ במוסקבה, תוך הריסת מספר בתים שהביאו למותם של מאות אנשים.
ראשי משרד ההגנה הרוסי והמרכז הלאומי לניהול הגנת הפדרציה הרוסית מחליטים יחד עם הקצין הבכיר ולנטין לבדב להמתין להתפתחות האירועים ולא לצאת לעימות חזיתי מאחר שהחללית לא ניסתה לתקוף. מתברר כי גזע החוצנים בחללית מנסים לתקן את חלליתם הפגועה. משרד ההגנה מחליט להציב אבטחה סביב החללית ולהקים גדר סביבה. האוכלוסייה המקומית ברובע צ'רטנובו חשה פגועה והתושבים הצעירים מחליטים לתקוף את החללית ולגרש את הפולשים. במוסקבה מוכרז מצב חרום.
יוליה לבדבה היא תלמידת בית ספר, בתו של הקולונל ולנטין נפגשת עם ארטיום ויחד הם יוצאים להתקהלות התושבים סביב לחללית החוצנים. אביה של יוליה, ולנטין, הוא איש צבא קשוח שכמעט לא נמצא בבית וחייה האישיים של יוליה אינם מעניינים אותו ויחסיו עם בתו עכורים. במהלך נחיתת החללית ברובע נהרגת חברתם של יוליה וארטיום, סבטלנה מורוזובה, מה שמעלה את כעסם של השניים כנגד הגזע הפולש. יחד עם חברים נוספים מהרובע הם מתקרבים לאזור הסגור ומקום הימצאה של החללית ושם הם פוגשים את חייקין, עטוי שריון בטכנולוגיה גבוהה. החייזר מציל את יוליה מנפילה בגובה רב, אך הוא עצמו נפגע מהתקפותיהם של ארטיום וחבריו.
חיילי צבא רוסיה מוצאים אובייקטים שונים של חייקין ולוקחים אותם למעבדה לצורך מחקר. כאשר חייקין חוזר לעצמו, יוליה קוראת לו חריטון, בשל מראהו האנושי. הוא מספר בקצרה את מטרת ביקורו ומבקש ממנה לעזור לו לקבל בחזרה את חפציו. יוליה מגרשת אותו ובעודו מסתובב ברחובות מוסקבה מבלי להכיר את כללי ההתנהגות הוא מתגלגל לתחנת משטרה מקומית. לאחר שהיא מתלבטת בינה לבין עצמה היא מתרצה לעזור לחייקין ומחליטה להשתמש במעמדה כבתו של קצין צבא בכיר. היא מחלצת את חייקין מתחנת המשטרה ומצליחה לעזור לו להשיב לו את חפציו והשניים מתקרבים זה לזה.
הסרט מסתיים כשיוליה מספרת ברקע את מחשבותיה ואומרת כי "אמת היא שיצור זר מכוכב מרוחק האמין בנו יותר, משאנחנו האמנו בעצמנו. אנשים אומרים שהם כבר לא יוכלו לחיות כבעבר..."
צילומים
צילומי הסרט נערכו תחת מעטה חשאיות כבד ברבעים שונים ברובע צ'רטנובו במוסקבה ובמתקני משרד ההגנה הרוסי ובסיוע הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ובהשתתפות הטכנולוגיה החדישה ביותר. תקציב הסרט עמד על 380 מיליון רובל.
במהלך הצילומים השחקן אלכסנדר פטרוב נפגע ברגלו מזכוכית וגידיו נפגעו. לאחר מכן, נאלץ להצטלם כשהוא עם גבס ברגלו והוחלף על ידי פעלולן בסצנות הפעולה.
צילומי הסרט הושלמו ב-12 בדצמבר 2015.
על עבודת האפקטים הוויזואליים עבדו 255 מומחים מאולפני Main Road Post. העבודה על האפקטים נמשכה שנה וחצי.
שיווק
הקדימון הראשון לסרט הוצג ב-9 ביוני 2016 בתוכנית "וסטי" של ערוץ רוסיה-1. הקדימון השני יצא בספטמבר 2016 בערוץ ה-YouTube של Sony Pictures שהיו אחראים להפצת הסרט. בנובמבר 2016 יצא הקדימון השלישי.
יציאתו לאקרנים
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-22 בינואר 2017 באולם הקולנוע "פורמולה קינו צ'רטנובו" ברובע צ'רטנובו במוסקבה. הסרט יצא לאקרנים בכלל רוסיה ב-26 בינואר. מאוחר יותר הוקרן גם בסין. הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-74 מדינות.
הסרט הרוויח 44 מיליון רובל ביום הבכורה ב-26 בינואר. בשלושת הימים הראשונים להקרנתו הסרט הרוויח 267.6 מיליון רובל והגיע לרווחים של 413.4 מיליון רובל לאחר שבוע של הקרנות והפך לאחד משוברי הקופות בקולנוע הרוסי. הסרט הוביל את רשימת שוברי הקופות ברוסיה גם בשבוע השני להקרנתו.
מוזיקה
את המוזיקה והפסקול לסרט כתב המלחין הרוסי איוואן בוריליאייב. הפסקול יצא לאור ביום יציאת הסרט לאקרנים, ב-26 בינואר בשירות YandexMusic, ב-27 בינואר יצא לאור גם ב־iTunes. הפסקול מכיל 32 רצועות.
ביקורות
הסרט קיבל ברובו ביקורות טובות ותשבחות מהתקשורת הרוסית והוא הושווה לסרט "מחוז 9" ולגרסה הרוסית שלו. ברם היו כאלה שהסתייגו מהסרט ואף העניקו ביקורות רעות. גם ברשתות החברתיות ברוסיה היו רבים שלא אהבו את הסרט.
סרט המשך
הפקת סרט ההמשך החלה זמן קצר לאחר בכורת הסרט הראשון. הסרט זכה לתמיכת קרן הקולנוע הרוסי, כשמרבית צוות השחקנים חוזר לגילום דמויותיהם מהסרט הראשון. צילומי סרט ההמשך החלו ביולי 2018 במחוז מוסקבה כשעלילת הסרט מתרחשת 3 שנים לאחר אירועי הסרט הקודם.
ויניל
בכימיה אורגנית, ויניל (Vinyl) הוא שמה של קבוצה פונקציונלית וכן של כל תרכובת המכילה אותה. שמה הכימי של קבוצת הוויניל הוא אתניל (Ethenyl).
קבוצת הוויניל היא נגזרת של האלקן הפשוט ביותר, אתן (CH2=CH2, קרוי גם אֵתילן), שהוחסר ממנו אטום אחד של מימן.
אחד הווינילים הידועים ביותר הוא ויניל כלורי CH2=CHCl (אטום כלור הקשור לקבוצת ויניל). מחומר זה ניתן ליצור פולימר הקרוי פוליוויניל כלוריד (PVC), אחד מסוגי הפלסטיק הידועים ביותר. PVC משמש בין השאר לייצור תקליטים, ולעיתים קרובות הם מכונים תקליטי ויניל.
כשקבוצת הידרוקסיל קשורה לוויניל מתקבל אנול.
מתן - משקיעים בקהילה
מתן – משקיעים בקהילה הוא עמותה שהוקמה בשנת 1998 על ידי שרי אריסון והקרן המשפחתית ע"ש תד אריסון.
היסטוריה
הארגון הוקם בשנת 1988 בשם "מתן - הדרך שלך לתת" ובשנת 2010 שונה שמו ל"מתן - משקיעים בקהילה". מתן הוא הנציג הישראלי של ארגון United Way Worldwide אשר הוקם בארצות הברית לפני 125 שנה ופעיל ברחבי העולם כולו. החל משנת 2001 מנכ"לית הארגון היא אהובה ינאי.
"מתן" משקיע משאבים בעסקים ובקרנות פילנתרופיות ומעודד שיתוף עובדים בפיתוח פרויקטים חברתיים שונים. השקעתה של העמותה באה לידי ביטוי במגוון דרכים: תרומות ומענקים, תמיכה בפרויקטים חדשים, התנדבות עובדים ומנהלים, מסלולים מקצועיים ועוד. משאבים אלו מושקעים מדי שנה בכ-300 תוכניות בקהילה המופעלות על ידי מאות עמותות וארגונים חברתיים בישראל.
תחומי הפעילות המרכזיים של הארגון:
נשיא פולין
נשיא פולין (בפולנית: Prezydent Rzeczypospolitej Polskiej) הוא ראש המדינה של פולין. הנשיא מחזיק בעיקר בסמכויות טקסיות וסמליות. הוא נחשב למנהיג הרשות המבצעת והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של פולין, ולמייצג הראשי שלה כלפי חוץ.
נשיא פולין הנוכחי הוא אנדז'יי דודה ממפלגת חוק וצדק.
בחירות
נשיא פולין נבחר בבחירות ישירות על ידי הציבור אחת לחמש שנים, ועומדת לו האפשרות להיבחר לשתי קדנציות בלבד. אם בתום יום הבחירות אף מועמד לא הצליח לזכות בלמעלה מ-50% מהקולות (מצב שנוצר לעיתים קרובות בהינתן יותר משני מועמדים), קובעים יום בחירות נוסף כסבב שני, סבב בו ישתתפו רק שני המועמדים שקיבלו את מרב הקולות. על מנת להפוך למועמד לנשיאות, מלבד אזרחות פולנית יש צורך בהיות המועמד בגיל 35 ומעלה וכן בגיוס של 100,000 חתימות של אזרחים פולנים בעלי זכות הצבעה.
סמכויות
להלכה בסמכותו של הנשיא למנות את הממשלה ולפטרה, אך בדומה לישראל, בפועל הדבר נעשה על ידי הבית התחתון של הפרלמנט, הסיים, לאחר שמי מראשי המפלגות הצליח להרכיב קואליציה. עם זאת לנשיא עומדים גם סמכויות ממשיות יותר: ביכולתו להעלות לדיון נושאים בפרלמנט, ליזום חקיקה (אשר אישורה נתון בידי הפרלמנט), או להטיל וטו על חוקים שהפרלמנט אישר. במקרה והוטל וטו על חוק, לפרלמנט היכולת לבטל את הוטו ברוב של שלוש חמישיות מכלל המושבים בפרלמנט. אם כשל בלעשות כך, החוק יבוטל.
ויקיפדיה באורדו
ויקיפדיה באורדו (אורדו: اردو ویکیپیڈیا) היא הגרסה בשפת האורדו של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה, המנוהלת ומתופעלת בידי קרן ויקימדיה.
ע. הלל
הלל עומר (4 באוגוסט 1926 – 30 ביוני 1990) היה סופר, משורר ואדריכל נוף ישראלי, נודע בשם העט '''ע. הלל'''.
ויקיפדיה באורדו
ויקיפדיה באורדו החלה לפעול בחודש ינואר 2004. נכון לחודש דצמבר 2017, היא כוללת כ-126,000 ערכים.
ע. הלל
קורות חיים
הלל עוגני נולד בקיבוץ משמר העמק לשולמית ולבנימין קוטוביץ ("חתולי"). אביו, מוזיקאי במקצועו, עִברת את שם המשפחה לעוגני, ותחת שם זה פרסם הלל עוגני את שיריו הראשונים בעיתון "משמר" בשנת 1944. בהמלצת אברהם שלונסקי אימץ את שם העט "ע. הלל" החל מפרסום שיריו בחוברת "ילקוט הרעים" ב-1945, ושינה את שם משפחתו ל"עומר". בשנת 1947 פורסמו לראשונה שיריו לילדים ב"דבר לילדים".
במלחמת העצמאות השתתף כסייר בקרבות משמר העמק (אפריל 1948), ואחר כך התנדב לפלמ"ח ונלחם בחטיבת הנגב עד תום הקרבות. עם שובו לקיבוץ החל לעבוד בענף הנוי, ובמקביל הוציא את ספר שיריו הראשון "ארץ הצהרים" ב-1950. ב-1951 נסע לצרפת ללמוד אדריכלות, אך בעקבות מפגש עם חבר החליט ללמוד אדריכלות גנים ונוף. בצרפת נישא לציפורה, ועמה שב ארצה לקיבוצו.
בשנת 1954 עזב את הקיבוץ ועבר להתגורר בירושלים, שם שימש ראש מחלקת הגנים בעירייה ותכנן גנים אחדים, בהם גן המנורה וחלק מגני קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם. ב-1959 עבר עם משפחתו לתל אביב, בה השתקע ועסק בטיפוח גנים ונוף. בשנות ה-50 וה-60 השתתף בכתיבה ב"גן ונוף", ירחון איגוד הגננים, ואף ערך אותו שנים אחדות.
ויקיפדיה באורדו
היסטוריה
בימיה הראשונים, ויקיפדיה באורדו נאלצה להתמודד עם בעיות טכניות בכל הנודע לגופן הכתיבה באורדו, בעיות שברובן המוחלט נפתרו במרוצת השנים. כיום, ויקיפדיה באורדו עושה שימוש בגופן "Urdu Naskh Asiatype", אשר פותח והופץ בצורה חופשית על ידי ה-BBC באמצעות אתר האינטרנט שלו. גופן זה משמש בוויקיפדיה בעיקר בכותרות הערכים והפסקאות. בנוסף, וריאציה של גופן "Times New Roman" באורדו משמשת עבור קישורי ניווט באתר.
ע. הלל
קורות חיים
ב-1968 פתח בתל אביב משרד פרטי לאדריכלות גנים ונוף, ובמקביל לעבודתו בתחום זה הוציא ספרי שירה נוספים. ב-1987 קיבץ את זיכרונות ילדותו במשמר העמק בספר "תכלת וקוצים".
בשנותיו האחרונות זכה ע. הלל בשלושה פרסים ספרותיים: פרס יעקב פיכמן (1986), פרס זאב לספרות ילדים ונוער על מפעל חיים (1987) וזכייה שנייה בעיטור אנדרסן על ספרו "ענן ביד" (1990).
ב-1990 נפטר הלל עומר ממחלת לב, והובא למנוחות במשמר העמק. הוא היה אביהן של שלוש בנות, הסופרת ובמאית התיאטרון טל עומר, הסטנדאפיסטית נולי עומר, והילה עומר.
שירה
שרתו של הלל רוויה בחוויות הנוף והטבע. חוקר הספרות צבי לוז כינה חוויה זו של התפעמות מהעולם בשם "הלם הנופים" - מצב שבו הנופים המדהימים גורמים לצופה להיאלם מולם בזעזוע, כמו מול התפוצצות פתאומית, כמו תיאור זה של צוקי הנגב:
האלם והתדהמה מתעוררים גם לנוכח פריחות האביב, המתוארות בכמה משיריו:
ברכת "היופי האדיר" הופכת לכאורה לקללה משום כוחה המשתק, המוציא מהדעת, הפורע את סדר היום, והחזרה על השאלה "מה אעשה" מדגישה את תחושת חוסר האונים, את שכחת המטרות הקטנות, היומיומיות מול היופי האדיר.
ההשתאות מול יפי העולם יוצרת תחושה של נפילת מחיצות בין האדם לעולם. העולם פורץ אל האני, האני פורץ אל העולם, והמיזוג בין האני לעולם מתפתח, עד כדי ערבוב מלא:
הנוף המדברי המרשים מעורר בדובר אסוציאציה של גילוי האלוהים בתוכו, עם רמיזה להתגלות במדבר סיני, אך ללא הריחוק והיראה הכרוכים במעמד ההתגלות ההוא. שכן כאן מתגלה אלוהים לפני הצופה "כמות שהוא" – כדמות הנוף כן דמות האלוהים, "זנוח, כבד-נפלאות" כמו הנוף של הרי אדום, ו"נהדר-כוער" – אוקסימורון המשלב את הנהדר והמכוער שבנוף המדברי. רק בסיום הפסוק מופיעים שני אלמנטים של התואר האלוהי המקובל: "כרצונו" - כי הכול נעשה כרצונו, ו"נצחי" – תכונתו שמעבר לעולם המוחשי.
אולם אלוהים של ע. הלל אינו האל האחד, הטרנסצנדנטי, אלא הוא בתוך העולם, ומתגלה בכל גילוי של הנוף: בים, בשמי הכוכבים, במרחבי הנגב, בשממה, בהרים ובגאיות. זוהי תפישת אלוהים שאינה דוגמטית אלא חווייתית, ולכן היא גמישה בביטויה. ההתגלות האלוהית היא פנתיאיסטית – האלוהים נמצא בעולם ונגלה מכל פרטיו, מעצם נוכחות הנופים והטבע. הלל אישש פרשנות זו בריאיון בו אמר.
וכאשר מצטרפת חוויית "האלוהים-בכל" לחוויית ההתמזגות עם העולם, יכול האני להתמזג גם עם האלוהים:
אין זו יהירות והתפארות עצמית בכוח עליון, אלא הזדהות מלאה עם העולם הסובב, המכיל בתוכו את האלוהות, ומתוך חוויה זו נובעת הכרת האדם את מקומו בעולם, כחלק ממכלול אך גם כשותף במעשה הבריאה. גילוי העולם בא לביטוי בשירת הלל גם בהכרת המחזורים בטבע ובקשרי הגומלין בין היצורים השונים, אשר כולם חלקים המרכיבים את השלם. כשם שהאני-האדם מתמזג עם העולם, כך גם יצורים אחרים מהווים חוליות בשרשרת חיים אחת ומפעילים זה את זה, גם אם אינם יודעים זאת:
כל חוויות גילוי העולם, המעוררות השתאות ותחושה דתית, נטועות אצל הלל בנופים הקונקרטיים של חייו, נופי ארץ ישראל. ברבים משירי ההתגלות מצוינים המקום ולעיתים גם הזמן: בחמישי לחודש אדר בסבוב כפר סבא, ערב אלול בגן הציבורי בחוף נתניה, במעלה העקרבים, נסיעה בכביש חיפה – תל אביב, נצרת, חדרה, עפולה, טבריה, בלפוריה ועוד. הארץ ונופיה ממלאים את שירתו גם בשמות צמחי הבר הרבים - כרכום, חרדל, פרג, חרצית, ציפורני חתול, סביון, כלנית ואלון.
לא רק נופי הטבע מזינים את ההשתאות, אלא גם נופי החקלאות וזיכרונות הילדות:
נופי הארץ הנבנית והולכת, ומתכסה בבתים, כבישים ותשתיות:
ונופי העיר העברית:
הקשר העמוק לנופי ארץ ישראל משפיע גם על לשון השיר של הלל. ההתפעמות וההתגלות מעוררות בו שירה בלשון מקראית ואף בביטויים ארכאיים בזיקה כנענית, ומנגד שיריו רוויים בלשון הדיבור של תקופתו ומתובלים בהומור. לעיתים מופיעים שני משלבים מקוטבים אלו בסמיכות זה לזה, ביטוי אותנטי לחוויות הלשון והנוף של בן הארץ, דור ראשון שנולד במציאות של העברית המתחדשת אך עודו תלוי בשכבות עומק של לשון קדומים. וכדרך שמשלבי הלשון מתערבבים, מתערבבים בשירת הלל גם משלבי המקצב, המשקל והחריזה. אורכי הטורים משתנים, חלוקתם ועריכתם ללא סימטריה והחריזה אקראית ובלתי מחייבת. מקצב השירה אינו מוכתב על ידי מבנה מוגדר מראש, אלא התוכן הוא הקובע את המשקל, את אורכי הטורים ואת החריזה המזדמנת - ללמדנו שנאמנותו של המשורר לחוויית העולם שהוא כותב עליה חזקה ממחויבותו למסגרות התרבות של כתיבתו.
ספרות ילדים
שנים אחדות לאחר צאת ספרו הראשון החל ע. הלל לכתוב גם שירים לילדים. שיריו הראשונים יצאו לאור בסוף שנות ה-50, וקובץ השירים הראשון, "בוקר טוב", יצא לאור בשנת 1961. מאז ועד מותו הוציא ספרים רבים נוספים, שחלקם קבצים מחודשים של שירים שיצאו כבר בקבצים קודמים. בספרי הילדים שלו שיתף פעולה עם כמה מבכירי המאיירים בישראל, בהם רות צרפתי, שמואל כץ, אלונה פרנקל ועוד. גם לאחר מותו מוסיפות הוצאות ספרים להוציא לאור קבצים משיריו בלוויית איורים חדשים.
כמו בשירתו למבוגרים, נסובו רבים משירי הילדים שחיבר סביב הטבע, ובמיוחד סביב בעלי החיים: הבולבול מלווה את מהלך השמש בשמים בשירתו, מזריחה ועד שקיעה ("בולבול למה ככה"), החסידה מכירה בפחד הצפרדעים מפניה ("ישמרני אלוהים"), המרבו מתלונן על כיעורו, ושרשרת שלמה של חיות מתלוננות על גורלן ומבקשות להיות יצור אחר, שנדמה להן שגורלו טוב משלהן ("מזבוב עד פיל"). עוד מככבים בשיריו הפשוש, הצופית, החרגול, היען, הכלבים והחתולים וכן חיות רבות נוספות.
כבר בראשית כתיבתו לילדים יצר הלל את הדמות הבדיונית "דודי שמחה", גיבור ששב והופיע בעלילות רבות בספריו לאורך השנים. סיפורי הדוד שמחה כתובים בחרוזים ומתארים אותו כאדם מבולבל ומוזר מעט, האהוב על אחיינו משום שאינו נוהג ככל המבוגרים, אלא משתטה ומשתובב כילד. הלל תיאר אותו כ"מין דוד שמח שאינו משתבץ בחיים הרגילים, אבל הוא שנותן להם טעם". סיפורי הדוד שמחה זכו למספר עיבודים בתיאטרון.
שירו "מדוע לובשת הזברה פיג'מה" הונצח פעמיים על בול ישראלי (ב-1984 וב-2013).
פרוזה ופזמונים
מלבד שירה וספרות ילדים, פרסם הלל גם פרוזה אוטוביוגרפית בספר "תכלת וקוצים", ובעיבוד המכוון לילדים של קטעים מתוכו, שפורסם בספר "ענן ביד".
אחדים מהשירים בספריו הולחנו וכך התפרסמו יותר. בנוסף להם כתב פזמונים ושיתף פעולה עם המלחין סשה ארגוב, שהלחין אותם עבור להקת "התרנגולים" ועבור הרכבים נוספים. מרביתם קובצו בספר "ג'ירף בג'ינס כחול". עם שיריו המפורסמים נמנים "יוסי, ילד שלי מוצלח", "ככה סתם", "דוד שמש ואנטנה", "מי יודע מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה", "בולבול, למה ככה?", "לא ידעתי מה", "מה עושים העצים", "שתי אווזות" ועוד.
עבודתו כאדריכל נוף
במהלך הקריירה המקצועית שלו שימש הלל מתכנן גנים בעיריית ירושלים, כתב ב"גן ונוף" ואף ערך אותו שנים אחדות, תכנן שכונות מגורים, רחובות וגנים בערים (אשדוד, נצרת עילית, ערד ועוד) ובקיבוצים (דליה, אפיקים, נחל עוז ועוד).
כתיבתו המקצועית התמקדה בפרקטיקה של תכנון גנים והקמתם, וביטאה ניסיון לפתח שפה עיצובית המשתמשת בחומרים מקומיים וזמינים, ואופני פיתוח המאפשרים אחזקה נאותה בתנאי הקרקע, האקלים והמים של ישראל, מתוך שאיפה שכל אלו יביאו במרוצת השנים ליצירת סגנון ישראלי בגינון. בשנותיו הראשונות כאדריכל נוף למד רבות מאברהם קרוון, הגנן הראשי של עיריית תל אביב-יפו ומי שתכנן את גן העצמאות ואת גן התקווה בתל אביב. אולם מורהו העיקרי, לדבריו, הוא הטבע של ארץ ישראל:.
עבודותיו מתאפיינות בקווים חופשיים ללא סימטריה, תבליט משופע וגבנוני, צמחייה השתולה בערבוביה כמו-טבעית, ודומם המשתלב במכלול הגן. העיצוב הפשוט משרה תחושה של מרחב פונקציונלי, המאפשר מגוון שימושים בגן. כפי שכתב במאמריו, כך גם בעבודותיו העדיף שימוש בחומרים מקומיים וזמינים, זולים להקמה וקלים לאחזקה.
סטפן בייצ'טיץ'
סטפן בייצ'טיץ' (בסרבית: Стефан Бајчетић; נולד ב-22 באוקטובר 2004 בוויגו שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-סרבי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ליברפול מהפרמייר ליג.
ע. הלל
עבודתו כאדריכל נוף
עם עבודותיו נמנים:
על שתיים מעבודותיו זכה בפרס רוקח לאדריכלות: ב-1979 על שכונת כפיר (עם האדריכלים אורה ויעקב יער) וב-1987 על מוזיאון האצ"ל ופארק צ'ארלס קלור (עם האדריכלים אמנון ניב, אמנון שוורץ ודני שוורץ). מעט מתיעוד עבודתו כאדריכל נוף נמסר לארכיון אדריכלות ישראל על ידי משפחתו בשנת 2012.
סטפן בייצ'טיץ'
קריירת מועדונים
בייצ'טיץ' גדל במחלקת הנוער של סלטה ויגו, ובשנת 2020 הצטרף למחלקת הנוער של ליברפול.
ע. הלל
לקריאה נוספת
ספרים
סטפן בייצ'טיץ'
קריירת מועדונים
ב-27 באוגוסט 2022 ערך בייצ'טיץ' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ליברפול, כשהחליף את ג'ורדן הנדרסון בדקה ה-70 בניצחון 0–9 על בורנמות' במסגרת המחזור הרביעי בפרמייר ליג לעונת 2022/2023. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 1–2 על אייאקס במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.
ע. הלל
לקריאה נוספת
מאמרים
האוול
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קולט שמש
קולט שמש הוא חלקו של דוד שמש המשמש להמרת אנרגיית האור לחום, לחימום מים.
קולטי שמש בנויים בדרך כלל בצורת מלבן שמידותיו כ-80 ס"מ על 180 ס"מ וצבעו שחור, כדי להשיג בליעה מרבית של אור השמש. בתוך המלבן נמצא צינור מתכת (מנחושת או מברזל) ארוך ומפותל כך שהוא מכסה את רוב שטחו. המים בצינור מתחממים הן ישירות מאור השמש והן מחום שפולט המשטח השחור שבמגע איתם, ומהאוויר החם הנוגע בצינור. המים החמים עולים מעלה, שם מורכב בדרך כלל הדוד, והם נאגרים בו, והתהליך נמשך במחזור סגור (כל עוד אין שימוש במים החמים) כך שבהדרגה כל המים שבדוד מתחממים. את הקולטים מציבים כך שיקלטו את כמות האור המרבית.
מערכות חימום המים באמצעות קולטי השמש אומצו יותר ויותר במשקי הבית הפרטיים. השימוש במערכת מהווה 20% מצריכת האנרגיה העולמית של משקי הבית. לפי מחקר מטא-אנליזה הכדאיות הכלכלית היא הגורם המכריע לאימוץ רחב יותר בשימוש קולטי השמש.
לפי תקן של מכון התקנים הישראלי - ת"י 579 חלק 5 העוסק במערכות סולאריות לחימום מים - מערכות מרכזיות בבניינים, קולטי שמש יוצבו לכיוון דרום, כאשר הסטייה המותרת מהדרום היא 15 מעלות וזווית ההצבה של הקולטים כלפי האופק תהיה בין 31 מעלות ל-50 מעלות.
בנוסף, במרץ 2022 נכנס לתוקף בישראל התקן הישראלי לבנייה ירוקה, ת"י 5281. התקן עוסק בכל תחומי הבנייה הירוקה (אנרגיה, מים, חומרים, פסולת, בריאות, תחבורה ועוד) המחייבים שימוש בקולטי השמש בבנייני מגורים.
ממלכת אזור הכף
ממלכת אזור הכף (באנגלית: Cape Floristic Region או גם  Capensis') היא ממלכת צמחייה השוכנת בסמוך לקצה הדרום-מערבי של דרום אפריקה. ממלכת אזור הכף היא הקטנה ביותר מבין שש ממלכות הצמחייה המוכרות בעולם. כל ממלכת אזור הכף מכסה רק חצי אחוז משטחה של אפריקה, אך נחשבת לאזור הצומח המגוון ביותר בעולם עם כמעט חמישית ממיני הצמחים באפריקה, שכמעט שליש מהם אנדמיים. האזור הוא משכן של למעלה מ-9,000 מיני צמחים וסקולריים, מתוכם 69 אחוזים אנדמיים.
חלק גדול מהמגוון הזה קשור לביומת הפינבוס, בתה ים תיכונית המכוסה בשיחים שבה מתרחשות שרפות לעיתים קרובות. בביומה של הפינבוס, נמצאות אסטרטגיות רבות של רבייה ופיזור זרעים על ידי ציפורים וחרקים, כמו גם התאמות לשריפות שיחים, מה שהופך אותה לבעלת ערך ייחודי למחקר על תהליכים אקולוגיים וביולוגיים. הערך הכלכלי של המגוון הביולוגי של פינבוס, המבוסס על קצירים של מוצרי פינבוס (למשל פרחי בר) ותיירות אקולוגית, מוערך סביב 77 מיליון ראנד דרום-אפריקאי (כ-5 מיליון דולר) בשנה. לפיכך, ברור שלממלכת אזור הכף יש גם ערך ביולוגי כלכלי בנוסף למהותה כנקודה חמה למגוון ביולוגי.
ב-2004 הוגדרו 8 אזורים בשטח של 5,530 קילומטרים רבועים בתחומי ממלכת אזור הכף כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. ב-2015 הורחב אתר המורשת העולמית והוא כולל 13 אזורים בשטח של 10,947 קילומטרים רבועים.
מיקום ותיאור
האזור הוא הנקודה החמה היחידה שמקיפה ממלכת צמחייה שלמה ומהווה משכן של הריכוז הלא-טרופי הגדול ביותר של מיני צמחים עילאיים בעולם. באזור זה גדלים חמש מ-12 משפחות הצמחים האנדמיות של דרום אפריקה ו-160 סוגים אנדמיים. הנקודה חמה של ממלכת אזור הכף משתרעת על 78,555 קילומטרים רבועים וממוקמת כולה בגבולות דרום אפריקה. זוהי אחת מחמש המערכות הממוזגות ים תיכוניות ברשימת הנקודות החמות. האזור מכסה את אזור האקלים הים תיכוני של דרום אפריקה בכף המערבי בפינה הדרום-מערבית של המדינה, ומשתרע מזרחה לתוך הכף המזרחי, אזור מעבר בין אזור גשמי החורף במערב לאזור גשמי הקיץ במזרח בקוואזולו-נטאל.
צמחייה
רוב האזור מכוסה בפינבוס, בתה המופיעה על חולות חומציים או קרקעות דלות בחומרים מזינים שמקורן באבן החול של הר השולחן (חבורת העל של הכף). פינבוס הוא משכן של שפע מגוון של מיני צמחים, לרבות חברים רבים ממשפחת הפרוטאיים, משפחת האברשיים ומשפחת הקנים של ה. סוגי צמחייה אחרים הם סנדפלט (sandveld, מאפריקאנס: "שדה חול"), שטח בתה שנמצא בעיקר בחוף הפונה למערב של פרובינציית הכף המערבי, על חולות מהשלישון. רנוסטרופלט (Renosterveld, מילולית "שדה קרנף") הוא בתה עשבונית הנשלטת על ידי בני משפחת המורכבים, במיוחד Elytropappus rhinocerotis (באפריקאנס renosterbos, "שיח הקרנף"), דמויי עשב וגאופיטים, המופיעים על קרקעות הבסיסיות של אדמות החוף. ניתן למצוא כיסים קטנים של יער (תת-אזור ביוגאוגרפי בהרים של האזור האפרוטרופי) (היער האפרומונטן הדרומי) באזורים גשומים ומוגנים.
על פי טאחטג'אן (Тахтаджян, 1978) המשפחות הבאות הן אנדמיות או תת-אנדמיות לאזור: Grubbiaceae,Roridulaceae, Bruniaceae, Penaeaceae, Greyiaceae, Geisolomataceae, Retziaceae ו-Stilbaceae. רויבוש מיוצר מאזור זה.
אתר המורשת העולימית
ב-2004 הוגדרו 8 אזורים בשטח של 5,530 קילומטרים רבועים בתחומי ממלכת אזור הכף כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. ב-2015 הורחב אתר המורשת העולמית והוא כולל 13 אזורים בשטח של 10,947 קילומטרים רבועים. להלן רשימת כל האזורים, כאשר 12 הראשונים שוכנים בפרובינציית הכף המערבי, והאזור האחרון בפרובינציית הכף המזרחי:
ג'ון רנדולף פפר
ג'ון רנדולף פפר (באיטלקית: John R. Pepper; נולד בשנת 1958) הוא צלם ובמאי תיאטרון.
ביוגרפיה
פפר נולד ברומא, בשנת 1958 לעיתונאי קרטיס ביל פפר, כתב צבאי וראש הלשכה ברומא של ניוזוויק מגזין, ולפסלת בוורלי פפר. יש לו אחות אחת, המשוררת ג'ורי גרהם (Jorie Graham). הוא גדל ברומא, איטליה. הוא למד היסטוריה של האמנות באוניברסיטת פרינסטון (1976) שם היה גם אחד מחבריה הראשונים של "תוכנית הציור של רחוב נסאו 185" וקיבל מלגת ציור ממוזיאון הוויטני בשנת 1975. בשנת 1981 התקבל כ-'במאי שותף' על ידי מכון הסרטים האמריקאי, בלוס אנג'לס. פפר נשוי פעמיים ואב לשני בנים מנישואיו הראשונים.
צילום
פפר החל את הקריירה שלו בתור מתלמד של Ugo Mulas שנתן לו הכשרה פורמלית באמנות צילום הרחוב.
פפר המשיך לעבוד בתחום הצילום (אנלוגי) במשך שלושה עשורים ובמקביל ביים בתיאטרון ובקולנוע. המופע שלו "רומא: 1969 – מחווה לקולנוע האיטלקי הנאו-ריאליסטי" (ארה "ב/צרפת 2008) הוביל אותו בחזרה אל מולדתו איטליה, שם יצא ספרו "ללא נייר" (בצרפתית "Sans Papier") בהוצאת Lanterna Magica Edizioni (איטליה 2011) עם תערוכות עוקבות ברומא, ונציה, סנט פטרסבורג (רוסיה), פריז, פאלרמו (סיציליה).
בשנת 2012 מוזיאון Manège בסנט פטרסבורג (רוסיה) הציג את עבודתו החדשה של פפר, אשר פורסם גם כספר תמונות בהוצאת Istituto Superiore Per la Storia della (איטליה) בשנת 2014 בשם "התאדויות" (באנגלית "Evaporations") שהוצגו לראשונה במוזאון הסטודיו פאולו מורלו (פלרמו, איטליה) וב- Officina delle Zattere בוונציה (איטליה).
בשנת 2015, במימון המכון האיטלקי לתרבות ומשרד התרבות של רוסיה נפתחה תערוכה נודדת במוזיאון הצילום Rosphoto (סנט פטרסבורג, רוסיה).
במרץ 2015 הציג פפר תערוכה רטרוספקטיבית בגלריית Showcase בדובאי (איחוד האמירויות).
המכון האיטלקי לתרבות והזרוע הרוסית של הארגון United States Mission נתנו חסות לתערוכה הנודדת (2015/2016) של "Evaporations" ברחבי סיביר, רוסיה (ולדיווסטוק, אירקוטסק, נובוסיבירסק, אומסק, יקטרינבורג, סמארה, מוסקבה. מנובמבר 2016 ועד ינואר 2017 תערוכתו של פפר Evaporations / Испарения הוצגה ברומא (איטליה) ב-Fondazione Terzo Pilastro e Meditteraneo, 'Museo Palazzo Cipolla'. התערוכה המונומנטלית כללה 52 עבודות בגדלים שבין 120X160 סנטימטרים לבין 3X5 מטרים.
בנובמבר 2017, פפר חנך את התערוכה "מדבריות מיושבות" (באנגלית: Inhabited Deserts) ב La Galerie du Palace בפריז. תערוכה זו היא התחנה הראשונה של תערוכה נודדת (צרפת, איראן, איחוד האמירויות הערביות, ישראל, רוסיה, איטליה וארצות הברית) של צילומים חדשים בהם שואל פפר האם נוכחותו של האדם שינתה את הנוף באופן בלתי נמנע, או אם הקרקע היא למעשה עדיין קרובה במהותה למה שהייתה לפני שהאנושות הגיעה.
קולנוע
פפר החל את עבודתו בתחום הקולנוע בתור עוזר מנהל עבור במאים רבים, כולל ג'וזף לוסי ('Les Routes du Sud'), ג'ורג' רוי היל ('קצת רומנטיקה" ו "העולם על פי גארפ'), דן קרטיס ('מכסחי השדים'). כמפיק פפר פיתח והביא ל את סרט הקולנוע 'המגפה' (אלבר קאמי) בבימויו של Luis Puenzo עם ויליאם הארט, רוברט דובאל, ראול ג'וליה, Sandrinne Bonnaire וז' אן-מארק באר. מוזיקה על ידי Vangelis (הפצה: Gaumont, צרפת, 1992). הוא ביים את הסרט, 'פרפר לילה' (בצרפתית: 'Papillion de Nuit' (Trinacra Productions, 2001 שהיה המנצח של 'Prix Mediavision' (2002) בפסטיבל הסרטים Sarlat.
תיאטרון
עבודתו של פפר בתיאטרון בניו יורק כוללת את 'קוביסטיק' מאת תום קון', את 'אכזריותה של גברת שנייד' מאת דייוויד סוזדהורף, ואת 'Sister Mary Ignatius Explains It All To You' מאת כריסטופר דורנג. הוא היה הבמאי הצעיר ביותר כאשר הציג את 'קולות פנימיים' (באנגלית: "Inner Voices") מאת אדוארדו דה פיליפו בפסטיבל המוזיקה של ספולטו. פפר ביים מחזות בפריז שבצרפת, באירופה וברוסיה. הפקותיו כוללות את 'Retraite de Moscow' ('לסגת ממוסקבה') על ידי וויליאם ניקולסון תיאטרון Montparnasse (בפריז 2008); "מתחת למשקוף" (באנגלית: 'Underneath the Lintel' מאת גלן ברגר, בתיאטרון לדרמן, סטוקהולם, שוודיה (2005); 'Pour En Découdre" על ידי מארק-מישל ז 'ורז', 'Danny et la Grande Blu' ("דני והים הכחול העמוק") מאת ג'ון פטריק שיינלי בפסטיבל אביניון (2000) ואז בפריז, בתיאטרון Déjazet עם השחקנית Léa Drucker ומועמדות לפרס מולייר (2001).
פפר היה הבמאי הזר הראשון, שהוזמן לתיאטרון הדרמה Vasilievsky (aka Teatre Satir) בסנט פטרסבורג, רוסיה, מבלי לדבר את השפה הרוסית. הפקתו של "מתילדה יקירתי" מאת ישראל הורוביץ נמצאת עכשיו באופן קבוע ברפרטואר (2012).
בשנת 2016 פתח פפר הפקה חדשה של " דני והים הכחול העמוק" (באנגלית: "Danny and the Deep Blue Sea") באיטליה ("Danny e il Profondo Blu") בתיטרון גריבלדי בפלרמו עם Leonardo Sbragia ו- Laura Anzani ואז במילאנו, לפני שהמשיך לנאפולי, סלרנו, רומא, ולסיור באיטליה. גם ב-2016 הוא פתח את ההפקה של סם שפרד True West במכון הרוסי הלאומי לאמנויות הבמה סן פטרסבורג. בשנת 2018 פפר ביים את הבכורה האיטלקית של "ארבעה כלבים ועצם" (באנגלית: "Four Dogs and a Bone") מאת ג'ון פטריק שיינלי עם אדפטציה על ידי Enrico Vanzina. הבכורה הייתה בתיאטרון Vittorio Alfieri ב- Naso, סיציליה, ולאחר מכן עברה הרצה מוצלחת ברומא בתיאטרון OFF/OFF.
דייוויד בורליוק
דייוויד בורליוק (באנגלית: David Burliuk ברוסית: Давид Давидович Бурлюк; 21 ביולי 1882 – 15 בינואר 1967) היה משורר, אמן, פובליציסט ומאייר ספרים בשפה הרוסית הקשור לתנועה הפוטוריסטית, הנאו-פרימיטיביסטית והפוטוריזם. בורליוק מתואר לעיתים קרובות כ"אבי הפוטוריזם הרוסי".
ביוגרפיה
דייוויד בורליוק נולד ב-1882 בסמירוטיבקה (כעת אוקראינה) בנפת חרקוב שבאימפריה הרוסית, אחיו האמן ולדימיר בורליוק במשפחה שחלקה צאצאים של הקוזקים האוקראינים שמילאו תפקידים בכירים. אמו, לודמילה מיכנביץ', הייתה ממוצא בלארוסי.
השכלה וקריירה
הקבוצה הספרותית הפוטוריסטית הוקמה בשנת 1910 על ידי דייוויד בורליוק ואחיו בביתם ליד חרסון, ואליהם הצטרפו במהירות וסילי קמנסקי וולימיר חלבניקוב, עם אלכסי קרוצ'ניק וולדימיר מאיאקובסקי שהצטרפו אליה. זמן קצר לאחר מכן, הקבוצה תהפוך לקובו-פוטוריזם ספרותי, הצורה השלטת של הפוטוריזם ברוסיה.
מההתחלה ועד סופה, לתנועה הקובו-פוטוריזם תמיד לוותה באווירה של שערורייה. האמנים והמשוררים קראו תיגר על הציבור על ידי הליכה במרחבים ציבוריים לובשים בגדים מגוחכים וצבעו את פניהם, על ידי כתיבת מחזות בלתי מובנים לציבור ועל ידי הוויכוחים בינם לבין הקהל בדברי השירה שלהם. גם במלחמת העולם הראשונה פעילותם נמשכה: במסיבת חג המולד של 1915, בהנחיית ליליה ואוסיפ בריק, העץ נתלה מהגג, הפוך, והאורחים הגיעו באיפור מוזר. הפוטוריזם הרוסי יסתיים רק לאחר המהפכה של 1917.
מ-1910 הוא היה חבר בקבוצת אוונגרד במוסקבה, ובין 1910 ל-1911 למד בבית הספר לאמנות באודסה. לאחר 1911 התרכז דייוויד בשירה ובמניפסטים פוליטיים. בשנים 1911 עד 1913 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, ובאותה שנה השתתף בתערוכה הקבוצתית של הפרש הכחול (Blau Reiter) במינכן, שכללה גם את אחיו ולדימיר. הוא גם תרם מאמר למגזין של הקבוצה. בדצמבר 1912 היה בורליוק מחבר שותף ואחד מהחותמים הרבים על המניפסט "סטירה בפני טעם הציבור". אחד המניפסטים המרכזיים של הפוטוריזם הרוסי, תנועה של משוררים ואמנים רוסים, שאימצה את עקרונות ה"מניפסט העתידני" של פיליפו מרינטי.
ב-1916 גויס אחיו ולדימיר בורליוק לשירות צבאי, וב-1917 נהרג במלחמת העולם הראשונה בסלוניקי. בשנה שלאחר מכן, בעקבות נפילת האנרכיזם, ברח בורליוק מרוסיה והחל את מסעו לארצות הברית, מסע שעשה דרך סיביר, יפן וקנדה. המסע לא הושלם עד 1922. [6] הוא שמר על קשר עם חבריו הפוטוריסטים ברוסיה, אף שלא ידע מילה באנגלית, הצליח להתיידד עם האמנית והפטרונית קתרין דרייר, והתבסס בין האמנים של בארצות הברית מ 1922.
תקופת ארצות הברית
בניו יורק פיתח בורליוק פעילות בקבוצות פרו-סובייטיות, ולאחר שכתב שיר לרגל יום השנה ה-10 למהפכת אוקטובר, ביקש במיוחד לזכות בהכרה כ"אבי הפוטוריזם הרוסי". הוא היה תורם קבוע בעיתון הקול הרוסי. בורליוק פרסם את אוספיו, חוברותיו ומגזיניו יחד עם אשתו מריה ניקיפורובנה, ובאמצעות חברים הפיץ את הפרסומים הללו בעיקר בתוך ברית המועצות.
בשנת 1925, בורליוק היה מייסד שותף של איגוד המאסטרים המהפכניים של אוקראינה עם החברים אלכסנדר בוגומזוב, וסילי ירמילוב ואחרים. ב-1927 השתתף בתערוכה של המגמות האמנותיות האחרונות במוזיאון הרוסי בלנינגרד (סנט פטרסבורג), יחד עם קזימיר מלביץ', אלכסנדר שבצ'נקו ולדימיר טאטלין.
שנים מאוחרות יותר
ב-1940 עתר בורליוק לממשלת ברית המועצות בבקשה לבקר במולדתו. בתמורה, הוא הציע אוסף עצום של חומר ארכיוני הנוגע לבן זמנו ולחברו ולדימיר מיאקובסקי, אותו הציע בורליוק לתרום למוזיאון מיאקובסקי בנוסף ליותר מ-100 ציורים מקוריים. בקשותיו של בורליוק נדחו. הוא הורשה לבקר בברית המועצות רק בשנים 1956 ו-1965.
בשנת 1962, הוא ואשתו נסעו לאוסטרליה שם ערך תערוכה בגלריות מורטון, בריזבן. זו הייתה התערוכה האוסטרלית היחידה שלו. במהלך שהותו שם, צייר בורליוק כמה סקיצות ועבודות עם נוף אוסטרלי.
מ-1937 עד 1966, פרסמו בורליוק ואשתו, מרוסיה, את Color & Rhyme, כתב עת שעסק בעיקר בשרטוט פעילותו של בורליוק.
ברליוק חי בהמפטון בייס בלונג איילנד במשך כ-20 שנה עד שמת בלונג איילנד, ניו יורק. הבית והסטודיו שלו עדיין קיימים.
דיוויזיית השריון השביעית (בריטניה)
דיוויזיית השריון ה-7 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיית שריון בריטית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
ב-27 באוקטובר 1938 נשלח פרסי הוברט למצרים, והקים שם את "הדיוויזיה הניידת", שנועדה להוות כוח נייד למקרה שתפרוץ מלחמה באזור. באמצע 1939 שונה שמה לדיוויזיית השריון, וב-16 בפברואר 1940 שונה שמה לדיוויזיית השריון השביעית. לאחר הכרזת המלחמה האיטלקית הוכפפה הדיוויזיה לכוח המדבר המערבי בפיקודו של ריצ'רד אוקונור, ובפברואר 1941 הביסה את הכוחות האיטלקיים במהלך מבצע מצפן. בשנים שלאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות המערכה במדבר המערבי כחלק מהארמייה השמינית, ובכלל זה בקרב אל עלמיין הראשון וקרב אל עלמיין השני. במהלך הקרב נפצע מפקד הדיוויזיה ג'ון הארדינג, והוא הוחלף על ידי ג'ורג' ארסקין. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות המערכה בתוניסיה, ובינואר 1943 כבשה את טריפולי וערכה בה מצעד ניצחון. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית לאיטליה, ולאחר מכן הוחזרה הדיוויזיה לבריטניה על מנת להתכונן לקראת הפלישה לנורמנדי, שם היא צוידה בטנקי קרומוול.
ב-7 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחופי נורמנדי, והיא לחמה בקרבות המערכה בנורמנדי, ובכלל זה במהלך הקרב על קן וקרב פאלז. במהלך המערכה בנורמנדי ביוני ויולי 1944, מפקד הארמייה הבריטית השנייה, לוטננט גנרל מיילס דמפסי, לא התרשם מביצועיה של דיוויזיית השריון השביעית ומפקד הקורפוס ה-8, ריצ'רד אוקונור, טען כי הדיוויזיה התנהלה במהלך מבצע גודווד בצורה זהירה יתר על המידה. זמן קצר לאחר מכן, במהלך מבצע בלוקאוט, דיוויזיית השריון השביעית לא הצליחה להשיג את מטרותיה וארסקין פוטר והוחלף על ידי ג'רלד לויד-ורני. בספטמבר 1944 השתתפה הדיוויזיה בשחרור בלגיה, ומאוחר יותר השתתפה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה.
ביולי 1945 עברה דיוויזיית השריון השביעית לברלין, שם השתתפה במצעד הניצחון של ברלין בשנת 1945, לצד חיילים אמריקאים, צרפתים ורוסים. בין הצופים הרבים במצעד היו וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, שהיה חביב במיוחד על הדיוויזיה, פילדמרשל סר אלן ברוק, ראש המטה הכללי הקיסרי ופילדמרשל סר ברנרד מונטגומרי, מפקד קבוצת הארמיות ה-21.
לאחר המלחמה
הדיוויזיה נותרה בגרמניה כחלק מכוחות הכיבוש, ובשנות ה-50 הייתה כחלק מארמיית הריין הבריטית שעמד במשמר נגד ברית ורשה. בשל צמצומי הצבא הבריטי, באפריל 1958 פורקה הדיוויזיה. עם זאת, המסורות והכינוי האיקוני ("חולדות המדבר") של הדיוויזיה נשמרו על ידי החטיבה המשוריינת ה-7 שהייתה חלק מהדיוויזיה המשוריינת הראשונה.
קז'ימייז' השני
קז'ימייז' השני ובכינויו: "הצדיק" (בפולנית: Kazimierz II Sprawiedliwy; 28 באוקטובר 1138 – 5 במאי 1194) היה של פולין קטן בשנים 1166–1173, ושל סנדומייז' לאחר 1173. הוא הפך לשליט של הפולנית בקרקוב ובכך לדוכס העליון של פולין ב-1177; תפקיד בו כיהן עד מותו, אם כי הופסק פעם אחת על ידי אחיו הבכור וקודמו. בשנת 1186 ירש קז'ימייז' גם את מאחיינו  והפך לאב הענף המזובי של שושלת פיאסט המלכותית, ולסבא רבא של המלך הפולני לעתיד ולדיסלב הראשון (ארוך האמה). תואר הכבוד "הצדיק" לא היה בן זמנו והופיע לראשונה במאה ה-16.
תחילת חייו
קז'ימייז', בנו השישי, אך הרביעי שנותר בחיים, של בולסלאב השלישי, עקום הפה, דוכס פולין, מאשתו השנייה, בתו של הרוזן היינריך מברג, נולד ב-1138, לאחר מות אביו, אך באותו היום. כתוצאה מכך, הוא לא הוזכר ב, וכך נותר ללא קרקעות.
במהלך שנותיו הראשונות חיו קז'ימייז' ואחותו (ילידת 1137) עם אמם סלומאה באחוזתה בלנצ'יצה. שם, הנסיך הצעיר נשאר רחוק ממאבקיהם של אחיו ו עם אחיהם למחצה הבכור הדוכס העליון ולדיסלב השני, שניסה לאחד מחדש את כל פולין תחת שלטונו (בניגוד לצוואת אביו המנוח) ושלבסוף גורש בשנת 1146.
סלומאה מברג מתה בשנת 1144. קז'ימייז' ואגנס טופלו על ידי אחיהם הבכור בולסלאב הרביעי, שקיבל את התואר הדוכס העליון שנתיים לאחר מכן. אף על פי שתחת הדרכתו הנסיך הצעיר יכול היה להרגיש בטוח, לא הייתה לו ערובה לקבל חלק מהירושה האבהית בעתיד. כאשר בשנת 1151 הוא הגיע לגיל המתאים (גיל 13 באותה תקופה) לקבל שליטה על חלק מאדמות המשפחה, הוא לא קיבל דבר. שלוש שנים מאוחר יותר (1157), מצבו החמיר כתוצאה ממסע הכיבושים המוצלח של הקיסר פרידריך ברברוסה בפולין, שנחלץ לעזרת ולדיסלב השני ובניו. כחלק מההסכם שבולסלאב הרביעי נאלץ לקבל עם ברברוסה, נשלח קז'ימייז' לממלכת גרמניה כבן ערובה על מנת להבטיח את נאמנות אחיו לקיסר. גורלו של קז'ימייז' בחצר הקיסר אינו ידוע. הוא חזר לפולין בוודאות לפני 21 במאי 1161, כי באותו יום הוא מוזכר במסמך יחד עם שניים מאחיו, בולסלאב הרביעי ו.
דוכס וישליצה
בשנת 1166, אחיו של קז'ימייז' הנריק נהרג בקרב במהלך מסע הצלב הפרוסי. הוא מת ללא צאצאים, ובצוואתו מינה את קז'ימייז' ליורש היחיד של דוכסות סנדומייז' הפולנית הקטנה שלו. עם זאת, הדוכס העליון בולסלאב הרביעי החליט לחלק את הדוכסות לשלושה חלקים: את הגדול ביותר (שכלל את הבירה, סנדומייז') הוא לקח לעצמו; חלק שני ללא שם הוא העניק למיישקו השלישי הזקן, ורק החלק השלישי, המחוז הקטן של הדוכס מווישליצה, ניתן לקז'ימייז'.
כעוס ומאוכזב מהחלטת הדוכס העליון, קז'ימייז' מרד בו, בתמיכת אחיו מיישקו, המגנאט, סוויאטוסלב בנו של , הארכיבישוף יאן מגנייזנו והבישוף גדקו מקרקוב. לקז'ימייז' גם הייתה תמיכת של כמעט כל פולין קטן. תגובה מהירה של בולסלאב הרביעי עצרה את המרד, ובסופו של דבר, קז'ימייז' הצליח רק לשמור את וישליצה. בשנת 1172, מיישקו השלישי שוב מרד בדוכס העליון, וניסה לשכנע את אחיו הצעיר להצטרף אליו. מסיבות לא ידועות, קז'ימייז' סירב הפעם להשתתף.
[[קובץ:Polska 1177-1194.PNG|שמאל|ממוזער|280px|שטחים עליהם השתלט קז'ימייז' השני:
]] בולסלאב הרביעי מת ב-1173 ועל פי עקרון הוותק האגנאטי ירש אותו כדוכס העליון מיישקו השלישי הזקן, האח המבוגר ביותר ששרד. מיישקו החליט לתת את כל דוכסות סנדומייז' לקז'ימייז', וכך קיבל קז'ימייז' לבסוף את תואר הדוכס שאחיו המנוח גזל.
המרד נגד מיישקו השלישי הזקן
שלטונו העריץ והרודני של הדוכס העליון החדש גרם לחוסר נחת עמוק בקרב האצולה הפולנית הקטנה. הפעם למרד החדש שהתחיל ב-1177 היה סיכוי אמיתי לנצח. המרד הסתמך על המגנאטים, ותמיכתו של גדקו, בישוף קרקוב; בנו הבכור של מיישקו ; הדוכס משלזיה, בנו של הדוכס העליון לשעבר ולדיסלב השני; וקז'ימייז'. הסיבות לשילובו במרד זה, לאחר שהשלים עם מיישקו, אינן ידועות.
הקרב על המנהיגות החדשה עבר מסלול מוזר למדי: מיישקו השלישי, שהופתע לחלוטין מהמורדים ב שלו, נסוג לפוזנן, שם שהה כמעט שנתיים תוך כדי קרבות קשים עם בנו אודון. לבסוף, הוא הובס ונאלץ לברוח. הדוכס בולסלאב הגבוה לא הצליח לכבוש את קרקוב ואת הפרובינציה הבכירה, שכן הוא עצמו היה תקוע בסכסוך פנימי-שלזי עם אחיו ובנו שלו ; כשהוא עתיד להיות מובס, הוא ביקש עזרה מקז'ימייז'. לאחר פעולה מוצלחת בשלזיה, צעד קז'ימייז' לקרקוב, והשתלט עליה במהירות. קז'ימייז', כעת דוכס קרקוב, החליט לחתום על הסכם שבמסגרתו בולסלאב הגבוה קיבל שלטון על שלזיה התחתונה בוורוצלב, ובתמורה העניק קז'ימייז' את המחוזות בפולין קטן של, ו למיישקו הרביעי עקום הרגליים שהודח אז כפייף לבן הסנדק של קז'ימייז' והקרוי על שמו , בנו היחיד של מיישקו הרביעי עקום הרגליים.
הדוכס העליון של פולין
המרד ב-1177 נגד הדוכס העליון מיישקו השלישי הזקן היה הצלחה מוחלטת עבור קז'ימייז', שלא רק כבש את קרקוב (כולל מחוזות שייראדז ולנצ'יצה) והשיג את התואר הדוכס העליון, אלא גם הצליח להרחיב את ריבונותו כמלך פולני על שלזיה (שאז חולקה בין שלושת בניו של ולדיסלב השני: בולסלאב הגבוה, מיישקו הרביעי עקום הרגליים ו, וכן בנו של בולסלאב ירוסלב מאופולה), פולין גדול (בשלטונותיו של אודון), ומזוביה וקויאוויה (בשליטתו של, אז קטין ותחת חסותה של אימו ושל הרוזן זירונה, אחד מחסידיו של קז'ימייז'). בחוף הבלטי, (גדנסק) נשלטה על ידי  כוואסל פולני.
עם זאת, במחצית הראשונה של 1181 (ופחות משנה לאחר עצרת לנצ'יצה), כבש מיישקו השלישי הזקן, בסיוע אחיו של הדוכס סמבור,, את האדמות המזרחיות של פולין הגדולה של גנייזנו וקאליש והצליח לשכנע את בנו אודון להיכנע (לפי כמה היסטוריונים, אודון קיבל אז מאביו את אדמות פולין הגדולה מדרום לנהר ). במקביל, החליט הדוכס לשק ממזוביה להשתחרר ממחויבותו לקז'ימייז'. הוא מינה את בנו של מיישקו השלישי,, כמושל מזוביה וקויאוויה, ובכך הבטיח הבטחה בשתיקה לגבי הירושה של אדמות אלו.
יחסי חוץ
מסיבות לא ידועות, קז'ימייז' בחר שלא להגיב לאירועים הללו והחליט רק להבטיח את סמכותו על פולין קטן. פגישה דיפלומטית התקיימה בשנת 1184 בחצר הקיסר פרידריך ברברוסה. במטרה לבלום את פעולותיו של מיישקו השלישי הזקן ולשמור על השלטון כדוכס העליון של פולין, נשבע קז'ימייז' אמונים לקיסר ושילם לו סכום גדול.
הנושאים החשובים ביותר בתקופת שלטונו של קז'ימייז', מלבד הסכסוכים עם אחיו מיישקו, היו המדיניות הדיפלומטית כלפי הנסיכויות הרוסיות השכנות במזרח. המשימה הראשונה שעמדה בפניו כדוכס עליון הייתה ליצור קשרים עם הנסיכים הגדולים משושלת רוריק בקייב, שהיו קשורים מאוד לדוכסים העליונים הקודמים דרך נישואיהם לנסיכות מקייב (בולסלאב הרביעי המתולתל עם ומיישקו השלישי הזקן עם ). למטרה זו, בנובמבר 1178 ארגן קז'ימייז' את נישואי בתו עם הנסיך.
עם זאת, מלחמה זו לא סידרה באופן סופי את עניין השלטון בברסט, שהוענק כפייף לנסיך סביאטוסלב, בן דודו של וסילקו ואחיינו של קז'ימייז' (בנה החורג של אחותו אגנס). בשנת 1182 פרץ מרד נגד שלטונו של סביאטוסלב, אך הודות להתערבותו של קז'ימייז' הוא הושב על כס המלכות. למרות זאת, זמן קצר לאחר מכן ראה קז'ימייז' שהמצב לא יציב, ולכן החליט לבסוף לתת את השלטון לאחיו למחצה של סביאטוסלב,.
בשנת 1187 מת הנסיך מ (גליציה), ולאחר מכן החל מאבק ארוך על הירושה. בתחילה, נלקח השלטון על הנסיכות על ידי בנו הבלתי חוקי הצעיר, אולג, אך עד מהרה הוא נרצח על ידי הבויארים. השלטון בהאליץ' עבר אז לבנו הבכור של ירוסלב,. גם שלטונו של ולדימירקו היה רחוק מלהיות יציב, מצב אותו ניצל הנסיך רומן מברסט, שבעזרת דודו קז'ימייז' הדיח אותו והשתלט על האליץ'.
ולדימירקו המובס נמלט לממלכת הונגריה בחסותו של בלה השלישי, מלך הונגריה (קרוב משפחתו; סבתו מצד אבא של ולדימירקו הייתה נסיכה הונגרית), שהחליט לשלוח את צבאו להאליץ'. רומן ברח לקרקוב, וולדימירקו, כמעשה נקמה, פלש לפולין קטן. עם זאת, המלך בלה השלישי החליט עד מהרה לצרף את האליץ' להונגריה, ושוב הדיח את ולדימירקו, והחליף אותו כנסיך האליץ' בבנו שלו, אנדראש. המלחמה נמשכה עוד שנתיים, עד שקז'ימייז' השיב את שלטונו של ולדימירקו על האליץ' בעקבות הנחיות של הקיסר פרידריך ברברוסה, שהחליט לעזור לוולדימירקו לאחר שהכריז על עצמו כנתין שלו.
פוליטיקה פנימית
בשנת 1186 מת הדוכס לשק ממזוביה. לפני מותו החליט הדוכס החולה לתת את כל אדמותיו לדוכס העליון קז'ימייז'. אף על פי שלשק הבטיח בעבר את הירושה לדודו הבכור מיישקו השלישי, ההליכים הרודניים שלו גרמו ללשק לשנות את דעתו ולהחליט לטובתו של קז'ימייז'. אולם זמן קצר לאחר מותו של לשק, מיישקו השלישי כבש את אדמות קויאוויה עד נהר הוויסלה, וקז'ימייז' יכול היה להשתלט רק על מזוביה עצמה. אף על פי כן, בזכות הירושה של מזוביה, קז'ימייז' שלט ישירות על חלקה הגדול של פולין.
מעורבותו של קז'ימייז' בענייני רוסיה נוצלה בשנת 1191 על ידי מיישקו השלישי, שהצליח להשתלט על טירת ואוול בקרקוב, תוך שהוא תפס את התואר הדוכס העליון ואת השליטה בפרובינציה הבכירה. מיד הוא הכריז על קרקוב כפייף תורשתי לצאצאיו שלו, והציב את בנו כמושל. הסכסוך הסתיים בשלום, כאשר קז'ימייז' - עם שובו מרוסיה - החזיר לעצמו את הבירה ללא קרב, ומיישקו הצעיר נמלט לצד אביו.
המלחמה האחרונה בתקופת שלטונו של קז'ימייז' הייתה בתחילת שנת 1194, כאשר ארגן משלחת נגד ה הבלטים. המשלחת הסתיימה בהצלחה מלאה, ולקז'ימייז' הייתה חזרה כמנצח לקרקוב. לאחר שנערך משתה כדי לחגוג את שובו, קז'ימייז' מת במפתיע, ב-5 במאי 1194. כמה היסטוריונים האמינו שהוא הורעל. כדוכס העליון ירש אותו בנו הבכור ששרד, שכמו אביו נאלץ להתמודד עם ההתנגדות העזה של מיישקו השלישי הזקן. קז'ימייז' נקבר כנראה בקתדרלת ואוול.
קז'ימייז' תכנן להקים אוניברסיטה בקרקוב וכבר החל לבנות את הבניין, אך מותו הפתאומי עצר את תוכניותיו. האוניברסיטה היגלונית של ימינו הוקמה רק ב-1364 על ידי המלך קז'ימייז' השלישי הגדול כאוניברסיטה השנייה העתיקה ביותר במרכז ומזרח אירופה (אחרי אוניברסיטת קארל בפראג).
יחסים עם הכנסייה
בתקופת שלטונו היה קז'ימייז' נדיב מאוד לכנסייה, בייחוד עם המנזרים של הציסטרציאנים: וונחוצק, ינדז'יוב, קופשיווניצה וסולייוב; עם של מייחוב והנזירים של צ'רווינסק על נהר ויסלה ו ומסדר האבירים ההוספיטלרים ב. הוא גם ניסה להרחיב את פולחן, ששרידיו הובאו לקרקוב על ידי הבישוף גדקו.
נישואים וצאצאים
בין השנים 1160–1165 (אך לא יאוחר מ-1166), קז'ימייז' התחתן עם (בערך 1140/42 – 1202/06 לערך), בתו של הדוכס  מ, נצר ל ממוראביה. ילדיהם:
פסולת רדיואקטיבית
פסולת רדיואקטיבית או פסולת גרעינית היא פסולת הנוצרת בתהליכים רדיואקטיבים כגון ביקוע גרעיני. פסולת גרעינית נוצרת גם בתהליכים שאינם קשורים ישירות לאנרגיה גרעינית. למעשה, פסולת רדיואקטיבית היא כל חומר רדיואקטיבי שלא נעשה בו שימוש.
חומרים רדיואקטיביים דועכים עם הזמן. דעיכה רדיואקטיבית זו גורמת לחומרים רדיואקטיביים לאבד את פעילותם הרדיואקטיבית ולהתפרק לתוצרים שניתן לטפל בהם בדרכים מסורתיות. זמן מחצית החיים של חומרים רדיואקטיביים המשמשים ברפואה גרעינית עומד במקרים רבים על ימים, ולכן ניתן לטפל בחומרים בקלות יחסית, על ידי המתנה לדעיכתם במכלים מתאימים. עם זאת, קיימים חומרים שזמן מחצית החיים שלהם הוא אלפי שנים ולכן יש צורך לטפל בפסולת זו באופן אחר.
פצצה מלוכלכת היא פצצה בתוספת פסולת גרעינית, שתפקידה להגביר את הנזק שיוצרת הפצצה.