cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלונזו בייברס
ביוגרפיה
התקדמותו באתלטיקה הייתה מהירה ובשנת 1983 קבע בייברס בריצת 400 מטר תוצאה של 45.07 שניות, אך באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 הוא סיים ביחד עם חבריו לנבחרת, סנדר ניקס, וילי סמית ואדווין מוזס רק במקום שישי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:05.29 דקות. בשלב חצי הגמר הם קבעו את התוצאה המהירה ביותר בשלב זה - 3:02.13 דקות, שהייתה מספקיה למדליית ארד.
אלוף אולימפי
במהלך אימוניו לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), קיבל בייברס דרגת לוטננט בחיל האוויר של ארצות הברית. במבחנים האמריקאים לקביעת המשלחת לאולימפיאדה הוא קבע שיא אישי של 44.86 שניות. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 44.27 שניות, לפני גבריאל טאקו מחוף השנהב (44.54 שניות) ובן ארצו אנטוניו מק'קיי (44.71 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר, ביחד עם סנדר ניקס, ריי ארמסטד ומק'קיי בתוצאה של 2:57.9 דקות, לפני בריטניה (2:59.13 דקות) וניגריה (2:59.32 דקות).
חודש לאחר המשחקים האולימפיים, סיים בייברס להשתתף בתחרויות אתלטיקה והחל בקריירת הטיס שלו. עד שנת 1991 היה טייס פעיל בחיל האוויר האמריקאי. כיום הוא עובד כטייס בואינג 777 בחברת יונייטד איירליינס.
גוגל פודקאסט
גוגל פודקאסט (באנגלית: Google Podcast) היא אפליקציה (הן לטלפון הנייד כאפליקציית מובייל, והן למחשב כיישומון) המיועדת להאזנה לפודקאסטים, שפותחה על ידי חברת גוגל, ושוחררה למכשירי אנדרואיד ב-18 ביוני 2018.
בספטמבר 2018 נוספה לה תמיכה של Google Cast.
בכנס Google I/O 2019, כנס שנתי למפתחים שבו גוגל מכריזה על חומרה, תוכנה ועדכוני תוכנה שונים עבור האפליקציות והשירותים הקיימים שלה, הכריזה החברה על השקת גרסה אינטרנטית של גוגל פודקאסט, המתאימה לאנדרואיד, iOS, ו- Windows.
בנובמבר 2019 האפליקציה קיבלה עיצוב מחדש באמצעות Material Design.
A Whole New World
A Whole New World (בגרסתו העברית: עולם חדש; בתרגום חופשי לעברית: עולם חדש לגמרי) הוא שיר מתוך הסרט "אלאדין" משנת 1992 שנכתב על ידי טים רייס והולחן על ידי אלן מנקן. השיר מבוצע במקור על ידי בראד קיין וליאה סלונגה, ואילו בעברית מבוצע על ידי אלון אופיר ורמה מסינגר.
השיר הוקלט במקור על ידי הזמרים בראד קיין וליאה סלונגה בתפקיד הדמויות הראשיות אלאדין והנסיכה יסמין. השיר הוא בלדה המשמשת כשיר הנושא של הסרט.
בשנת 1992 זכה השיר בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-65.
בשנת 2020 ערכה תחנת הרדיו הישראלית גלגלצ את "מצעד שירי דיסני", בו הגיע השיר בגרסתו האנגלית אל המקום הראשון, ואילו בגרסתו העברית הגיע השיר למקום ה-27.
לשיר הוקלטו גרסאות כיסוי רבות בידי אמנים שונים, בהם ניק לאשיי, ג'סיקה סימפסון, פיבו בריסון ורגינה בל שזכו בפרס גראמי לשיר השנה עבור ביצועם בשנת 1992, ומנה מסעוד ונעמי סקוט כאלאדין והנסיכה יסמין בהתאמה בלייב אקשן המוזיקלי משנת 2019 "אלאדין".
טירת קוסי
טירת קוּסִי (בצרפתית: Le château de Coucy) היא טירה שנבנתה החל מהמאה ה-13 על מחשוף סלעי המשקיף על עמק האוּאַז ועמק אֵלֶט. הטירה ממוקמת בקומונה קוסי-לה-שאטו-אופריק (Coucy-le-Château-Auffrique), במחוז אן (Aisne) בחבל פיקרדי, בגבול לאן וסואסון.
הטירה מסווגת כאתר מורשת מאז 1862 והיא שייכת למדינת צרפת. ב-1917 הוחרבה הטירה על ידי הצבא הגרמני.
היסטוריה
האזכור הראשון של מצודת קוסי מתוארך לשנת 920 לספירה. הֶרְוֶה, הארכיבישוף של ריימס, הקים אז את המבנים הפרימיטיביים הראשונים של הטירה והכנסייה והקיפם בחומה, במטרה להגן עליהם מפני תקיפות הנורמנים, שפלשו לעמק האואז. תושבי הכפר שלמרגלות הטירה בקשו למצוא מקלט בין חומותיה, והקימו את העיר "קוּסי-לֶה-שָאטו". הכפר התחתון כונה "קוסי-לה-וִיל".
ב-1059 אובְרִי דה קוסי הקים את המנזר הבנדיקטיני בנוז'ן, למרגלות הגבעה.
יורשו של אוברי, אֶנְגֶרָן הראשון, יצא עם בנו, תומאס דה מרל, למסע הצלב הראשון, במהלכו הותקפו, יחד עם עוד חמישה בני לוויה, בידי קבוצת מוסלמים, בעת שנשקם לא היה בידיהם. אחד מבני קוסי "בלא היסוס הסיר מעליו את אדרת הארגמן, ששוליה היו מעוטרים בפרוות סנאים, קרע אותה לשש פיסות על מנת שישמשו כדגלי לוחמיו, וכשהם מצוידים בנשק זה בלבד הסתערו על המוסלמים והשמידו אותם." לזכר המאורע נקבע מגן המשפחה, שסמלו שישה פסים אופקיים בצבעי אדום, כחול ולבן ("רצועות שש, פרוות סנאים וארגמן").
תומאס השליט שלטון טרור ואלימות ואף נודה בידי הכנסייה. בנו, אנגרן השני ונכדו, ראול הראשון, מתו במסעי הצלב השונים. אלמנתו של ראול מכרה ב-1197 כתב חירות לעיירה קוסי-לה-שאטו, שהעניק לה זכויות של קומונה חופשית.
אנגרן השלישי, המכונה "הגדול", הרחיב, שיקם ובנה את המצודה ואת הדונז'ון שבמרכזה. החורבות שמצויות כיום באתר הם שרידי המבנים שבנה. גם אנגרן השלישי נודה מהכנסייה לאחר שנלחם במחוז של הכנסייה באזור ריימס ופרץ את שערי הקתדרלה שלה. לאחר שזכה למחילה בשנת 1219 פנה לבניית המצודה. זו נבנתה מתוך ציפייה למערכה נגד מלך צרפת, לואי התשיעי ("הקדוש"), שאנגרן השלישי קרא תיגר על שלטונו.
שטח המצודה היה למעלה משמונה דונמים. ארבעה מגדלים פינתיים הוקמו בקצות הגבעה, כל אחד בגובה של 27 מטרים ובקוטר של 19 מטרים. הכניסה למתחם הייתה דרך שער מבוצר בסמוך לדונז'ון. אנגרן השלישי העסיק כ-800 סתתים בבניית הטירה, בנוסף לחוצבים וסבלים רבים שהעבירו את אבני הבנייה מהמחצבה אל הגבעה, ועוד כ-800 בעלי מלאכה נוספים, כגון נגרים, גננים, חרשי ברזל וגלפים.
בשנת 1380 שינה וייפה אנגרן השביעי את ביצורי הטירה, הוסיף לה חדרים גדולים ושיווה לה מראה של ארמון בסגנון האדריכלות הגותית. אנגרן השביעי, שהיה דיפלומט מחונן ונשא לאישה את איזבלה, ביתו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, נפטר בשבי ב-1397 לאחר קרב ניקופוליס ללא יורש זכר. ביתו, מארי, אבדה את בעלה, אנרי דה באר, בעקבות אותו הקרב, ואולצה למכור את האחוזה ללואי, דוכס אורליאן, בנו של שארל החמישי, מלך צרפת ("החכם"), שהפעיל עליה לחץ בחששו שהאחוזה האסטרטגית תעבור לידיים זרות. החשש גבר בעקבות ניסיונות להשיא מחדש את אלמנתו של קוסי (מנישואיו השניים) לסטפן מבוואריה. שטר המכירה נחתם ב-15 בנובמבר 1400, תמורת סכום של 400,000 ליבראות. הרכישה האדירה את מעמדו האישי של אורליאן, וגם הציבה טריז בין שטחי שלטונו של דודו, בורגונדיה מצד אחד ופלנדריה מהצד השני.
בשנת 1411, בעת מלחמת מאה השנים, במהלך קרב אזרחי בית ארמניאק ובורגיניון, הטירה הושמה במצור למשך שלושה חודשים בידי 600 גברים חמושים תחת הנהגתו של ולראן מלוקסמבורג, רוזן סן-פול, בפקודתו של ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה. במהלך המצור, למגן הטירה, רובר מאסנה, אזל המזון.
התדיינות משפטית בין אלמנתו של קוסי לביתו, ובין ביתו ללואי מאורליאן, שלא שילם את מלוא הסכום המובטח, נמשכה גם בימי יורשיהם בלא הכרעה, עד אשר נכדו של לואי מאורליאן, לואי השנים עשר, הוכתר למלך בשנת 1498 והבארונות של קוסי עברה לידי הכתר.
לאחר מות אנגרן השביעי שושלת קוסי הייתה תלויה בבנה של מארי, רובר דה באר, נכדו של אנגרן, שנפטר ככל הנראה בלא בנים יורשים. ביתו של דה באר, ז'אן, הייתה לימים אחת מסבתותיו של מלך צרפת, אנרי הרביעי.
אחוזת קוסי נשארה רכושו של הענף של בני אורליאן בבית המלוכה: אחיו של לואי הארבעה עשר, פיליפ מאורליאן, החזיק בתואר אדון קוסי. הטירה עמדה במוקד ה"פרונד" (התנגדות האצולה לקרדינל מזראן), ומזארן תקף את הטירה בשנת 1652 והרס בה חלקים. ב-1692 רעש אדמה הרס חלקים נוספים בטירה ויצר סדק עמוק בדונז'ון המפורסם. לאחר המהפכה הצרפתית היה פיליפ אגליטה, דוכס אורליאן, לאדון האחרון בשושלת קוסי. לאחר סילוקו, הועבר רכושו של הדוכס לידי המדינה, ובכללו טירת קוסי.
בימי שלטונו של נפוליאון השלישי המליצה הוועדה לשימור אתרים היסטוריים לשקם את טירת קוסי, או לכל הפחות לבצע בה עבודות חיזוק. בשל שיקולי תקציב נבחרה טירה אחרת לשיפוץ, ואדריכל השיקום, ויולה לה דוק, נטש בצער את הטירה, עליה אמר "לצד ענק זה מצטיירים כל המגדלים כחגבים". הוא הקיף בשתי חגורות ברזל את הדונז'ון ותיקן כמה מהסדקים.
בשנת 1917 פלש הצבא הגרמני לפיקרדי. הנסיך רופרכט מבוואריה, מפקד הארמייה השישית הגרמנית, דרש מהמפקד העליון של הצבא לשמור על טירת קוסי בשל ערכה האדריכלי. ואולם לודנהורף, המפקד העליון, לא שעה לבקשות ממניע תרבותי והחליט להפוך את הטירה לדוגמה לכוחו. 28 טונות של חומר נפץ הונחו בטירה והחריבוה עד היסוד. כמה תעלות, קירות חיצוניים, מרתפים וחלק מהשערים שרדו. בשנים האחרונות מתבצעות עבודות שיקום באזור טירת קוסי בהנחיית איגוד רמפאר הצרפתי.
רשימת אדוני טירת קוסי
בין ארטו לאוברי היו לטירת קוסי מספר אדונים מבית ורמנדואה ומבית בלואה
משה מורד
משה מורד (נולד ב- 12 בדצמבר 1957) הוא מוזיקולוג, עיתונאי, עורך מוזיקה ושדרן רדיו וטלוויזיה ישראלי. ניהל את תחנת הרדיו כאן 88, ובעבר את 88FM עד לסגירתה. מורד מעורב בפעילות פילנתרופית ויושב בחבר הנאמנים של עמותת חיים - למען ילדים חולי סרטן בישראל.
ביוגרפיה
מורד נולד, גדל והתחנך בתל אביב. כנער ניגן בכינור בלהקת "חלום קוסמי" בה היו חברים בין השאר ברי סחרוף ויוסי מר-חיים. החל את דרכו ברדיו בשירות הסדיר כשדרן בגלי צה"ל בין השנים 1976–1980, ומשם המשיך לרשת ג' של קול ישראל בשנת 1980.
בין השנים 1981–1984 חי מורד באנגליה ועבד בלונדון כתקליטן וכמפיק אירועי מוזיקה. משם שידר פינה שבועית בתוכנית הרדיו "קול בו" של רשת ג' על המוזיקה בבריטניה וגם סיקר את סצנת המוזיקה הבריטית עבור העיתונים והמגזינים מעריב, ווליום, להיטון וחמצן.
בשנת 1998 מונה לתפקיד מנכ"ל NMC וכיהן בתפקיד שלוש שנים. הוא פרש מתפקידו לאחר שקיבל הצעה מחברת המוזיקה הבינלאומית EMI.
בשנים 2001–2003 עבד מורד ב-EMI בלונדון והיה אחראי לשיווק הבינלאומי של אמני החברה מארצות הברית (ביניהם הזמרת נורה ג'ונס), אחראי לנושא מוזיקת העולם ב-EMI ומנהל הלייבל "Hemisphere". באותה תקופה החל ללמוד לתואר שני במוזיקולוגיה באוניברסיטת לונדון.
בשנת 2001 התחיל לערוך ולהגיש תוכניות מוזיקת עולם בתחנת "Radio 3" של ה-BBC.
בשנת 2003 הקים בשותפות עם פול ברגר (לשעבר נשיא חברת Sony Music Europe) את חברת Soho Artists שעסקה בניהול אמנים, ועסק בניהול אמני מוזיקת עולם ובייעוץ לחברות מוזיקה. בשנים 2004–2007 שימש ככתב העיתון "גלובס" בלונדון.
בשנת 2007 חזר לישראל והחל לערוך ולהגיש תוכניות ב-88FM.
בשנת 2012 השלים מורד דוקטורט באתנומוזיקולוגיה מבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקניים (SOAS) אוניברסיטת לונדון.
בשנים 2013, 2015 ו-2016 השתתף בוועדה המקצועית שבחרה את המועומדים לתחרות הקדם-אירוויזיון. וב-2014 השתתף בוועדה שבחרה את מיי פיינגולד לנציגת ישראל באירוויזיון (באותה שנה לא נערכה תחרות קדם-אירוויזיון).
מ-15 במאי 2017 החל מורד לשמש כמנהל בפועל של תחנת הרדיו החדשה "כאן 88" הפועלת במסגרת תאגיד השידור כאן, לאחר שנבחר לתפקיד שנה קודם. ב-24 ביוני 2018 הודיע על התפטרותו מתפקיד מנהל התחנה ומעבר להגשה בלבד בכאן תרבות, כאן 88 וכאן קול המוסיקה (בה מגיש את התוכנית "כאן מזרח").
בשנת 2019 יצא לאור ספרו "לונדון קולינג - מפגשים עם גיבורי מוזיקה באנגליה של שנות ה-80". בספר קיבץ ראיונות שערך עם מוזקאים בריטים כאשר גר בלונדון בשנות ה-80, בין השאר עם קייט בוש, בוי ג'ורג', רוברט סמית' ואיאן דיורי.
גורדנה קואיץ'
גוֹרְדָנָה קוּאִיץ' (בסרבית בכתב לטיני: Gordana Kuić; 29 באוגוסט 1942, בלגרד, המנהל הצבאי הנאצי בסרביה – 13 בינואר 2023, בלגרד, סרביה) הייתה סופרת סרבית ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
גורדנה קואיץ' נולדה ב-1942 בבלגרד לאב סרבי – מתודיה קואיץ', ולאם יהודייה – בלאנקה לוי, ילידת סרייבו, שהייתה אחותה של לאורה פאפו. במהלך הכיבוש הנאצי המירה אמהּ את דתה לנצרות האורתודוקסית כדי להציל את חייה. עם זאת, שימרה את צביון חייה היהודי ואת המסורת היהודית-ספרדית של משפחתה. לאחר המלחמה נחשב אביה לדיסידנט של השלטון הקומוניסטי, נרדף ונכלא. גורדנה גדלה במצוקה כלכלית. בהמשך, עלה בידה לרכוש השכלה אקדמית בספרות אנגלית באוניברסיטת בלגרד, והיא הועסקה כמתורגמנית ויועצת לשונית בשגרירות ארצות הברית בבלגרד. ב-1986 החלה הקריירה הספרותית שלה. נפטרה בבלגרד ב-15 בינואר 2023 והיא בת 80.
יצירותיה
קואיץ' פרסמה שמונה נובלות ורומנים ו-50 סיפורים קצרים. ספרה הנודע "ריח הגשם בבלקנים" מתבסס על קורות משפחת לוי מסרייבו, ומתמקד בחמש האחיות ובכלל זה דודתה לאורה פאפו ואימה בלאנקה לוי. הספר היה לרב-מכר, תורגם למספר שפות, ובעקבותיו הופקה סדרת טלוויזיה מצליחה שנשאה את אותו השם, וכן מופע בלט. בעקבות הצלחת הרומן נכתבו שני ספרי המשך, שנשאו את השמות "פריחת התרזה בבלקנים" ו"רגיעת היום בבלקן". בהמשך, כתבה את הרומן "בלדה לבּוֹכוֹרֵיטָה", שעסק בדודתה לאורה פאפו. ב-2006 זכתה בפרס Žensko pero (בסרבית: "עט הנשים") הסרבי על כתיבת הרומן.
רוסיה-2
רוסיה-2 (ברוסית: Россия-2), הוא ערוץ טלוויזיה בתחום הספורט, שהיה בבעלות VGTRK. הערוץ שידר מיוני 2003 עד אוקטובר 2015. תחילה נודע בשם ערוץ "ספורט" («Спорт») ולאחר מכן הפך ב-1 בינואר 2010 לערוץ "רוסיה-2". הערוץ הפסיק לשדר ב-1 בנובמבר 2015 בשעה 06:00 בבוקר בשעון מוסקבה, חצי שעה לאחר מכן החל לשדר במקומו ערוץ הטלוויזיה Match TV שהועבר לידי חברת ההחזקות גזפרום מדיה והפך לערוץ הטלוויזיה הלאומי בתחום הספורט.
היסטוריה
הרעיון להקמת ערוץ טלוויזיה חינמי לספורט עלה בשנת 2002 כשבמקום ערוץ TV-6 עלה לשידור ערוץ NTV Plus Sport (רוסית: НТВ-Плюс Спорт), ולאחר שמשחק הגמר של גביע דייוויס לא שודר בערוצי הטלוויזיה הפדרליים. בשנים 2002-2003 תוכנן להריץ ערוץ ספורט פדרלי.
בתחילת יוני 2003 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הכריז על נחיצות הקמתו של ערוץ טלוויזיה ציבורי בתחום הספורט שיאפשר שידורים חינמיים של טורנירי ספורט גדולים.
ערוץ הטלוויזיה "ספורט" (2003-2009)
ב-12 ביוני 2003 החברה הרוסית הממלכתית לרדיו וטלוויזיה השיקה את ערוץ "ספורט" («Спорт»). תחילה שידר באפיק 25 שבעבר יועד לגרסה הרוסית לערוץ Euronews. מיוזמי הקמת הערוץ היו חברת VGTRK, הוועדה הממלכתית לספורט של רוסיה (שלימים הפכה למשרד הספורט של רוסיה), עיריית מוסקבה וחברות מסחריות כדוגמת "Rosmediacom", ונשאקונומבנק וסברבנק.
בחודשי השידור הראשונים מה-12 ביוני ועד ה-31 באוגוסט הערוץ לא שידר משדרי פרסומות. פרסומת מסחרית ראשונה הופיעה רק ב-1 בספטמבר.
ב-22 ביוני 2003 ערוץ TV-6 נסגר וערוץ "ספורט" החל לשדר באפיק 6 במקומו.
הערוץ החל לשדר הפקות מקור של תוכניות חדשות בתחומי ספורט רבים, לרבות כדורגל, הוקי קרח, כדורסל, ספורט מוטורי וכדורעף.
באוגוסט 2004 ובפברואר 2006 הערוץ שידר את המשחקים האולימפיים באתונה והמשחקים האולימפיים בטורינו והרייטינג שלו עלה בהתמדה ונע בממוצע בין 11.2% ל-14.7%.
ב-18 במאי 2007 הערוץ השיק את אתר האינטרנט שלו Sportbox.ru, שהפך לפורטל ספורט פופולרי בפני עצמו. קודם לכן, בשנים 2003-2007 האתר הרשמי של הערוץ היה www.rtr-sport.ru, שלמעשה הושק בשנת 2002.
ערוץ הטלוויזיה "רוסיה-2" (2010-2015)
ב-30 בספטמבר 2009 נודע שהחל מינואר 2010 ערוץ "ספורט" יעבור מיתוג מחדש וישנה את שמו.
ב-23 בדצמבר 2009 מנכ"ל החברה הרוסית לרדיו וטלוויזיה דוברודייב אישר את הדיווחים והכריז כי הערוץ רכש את הזיכיון לשידור משחקי החורף האולימפיים בוונקובר.
ב-1 בינואר 2010 הערוץ שינה את סמלו ואת שמו ל"רוסיה-2" («Россия-2»).
ב-12 במרץ 2010 הערוץ ניהל מגעים עם NTV Plus לשידור משחקי ליגת העל הרוסית בכדורגל.
באוגוסט 2010 הערוץ רכש את הזכויות לשידור ליגת העל האנגלית. אך מעונת 2013/2014 זכויות השידור חזרו לידי ערוץ NTV Plus.
מנובמבר 2011 ועד יוני 2012 הערוץ שידר את משחקי ליגת ההוקי הצפון אמריקאית. בזמן משחקי החורף האולימפיים בסוצ'י הערוץ שידר את המשחקים האולימפיים 24 שעות ביממה.
החל מה-1 בפברואר 2015 הפסיק את השידור האנלוגי במספר אזורים ברוסיה לקראת מעבר לשידור דיגיטלי.
באפריל 2015, הערוץ נקלע לקשיים כלכליים וכצעד לקיצוץ עלויות מנהליו ניבו למכור את הערוץ לידי גזפרום מדיה ובספטמבר 2015 נסגרה מחלקת הספורט של VGTRK, כאשר עובדי המחלקה התכוננו לקראת מעבר לערוץ ספורט חדש בבעלות גזפרום.
סגירת הערוץ
הערוץ הפסיק את שידוריו בבוקר ה-1 בנובמבר 2015 עם חניכת ערוץ Match TV (Матч ТВ) שהוקם על פי צושל נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
סמלי הערוץ
הערוץ החליף את סמליו 3 פעמים, האחרון היה הרביעי במספר. סמלי הערוץ הופיע בצדו הימני העליון של המרקע. מקרים בהם הסמל כיסה על עיצובים וכיתובים על המסך, הוא הוזז לצדו השמאלי העליון של המרקע. מה-1 במרץ 2010 סמל הערוץ לא הוסר גם בעת שידורי פרסומות, בניגוד למה שהיה נהוג קודם לכן.
רחוב אחוזה
רחוב אחוזה הוא רחובה הראשי של העיר רעננה, וחוצה אותה מהקצה המזרחי בצומת רעננה עד לקצה המערבי שבפארק רעננה שם מסתיים הרחוב. הרחוב הוא חלק מכביש 541.
הרחוב נסלל בשנת 1927, על ידי חברת ההתיישבות היהודית ציונית מארצות הברית, אחוזה א' ניו יורק, ועולים מארצות הברית שהקימו את המושבה רעננה.
מבנים בולטים ברחוב:
עדיטל בן-ארי
ביוגרפיה
נולדה בשם עדיטל (עדי) תירוש לחיה ומרדכי תירוש, ילידי ירושלים גם הם, וגדלה בשכונת בית הכרם בירושלים. ביסודי למדה בבית ספר בית הכרם, ובתיכון למדה בתיכון ליד האוניברסיטה (סיימה ב-1971). בשנים 1971–1974 שירתה בנח"ל במסגרת גרעין של תנועת הצופים, והייתה קצינה באזור הערבה.
ב-1993 חזרה לישראל, והחלה לעבוד באוניברסיטת חיפה. ב-1994 קיבלה מינוי כמרצה, וב-2012 התמנתה לפרופ' מן המניין.
במהלך השנים הדריכה 25 סטודנטים בעבודות מ.א., וכ-15 סטודנטים בעבודות דוקטור.
בשנת 2022, מחקר שדרג את 100 החוקרים המשפיעים ביותר בתחום העבודה הסוציאלית בעולם דירג את בן-ארי במקום ה-86
מחקרה
מחקריה של בן-ארי מתמקדים בנושאים הבאים:
תפקידי ניהול אקדמי
במקביל לעיסוקה במחקר ובהוראה מילאה בן-ארי תפקידי ניהול באוניברסיטת חיפה. בין הבולטים שבהם:
חיים אישיים
אם לשניים. מתגוררת בתל אביב.
מאמריה
בן-ארי כתבה כ-90 מאמרים מדעיים ופרסומים מחקריים. להלן מבחר מהם:
הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית
הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית היא גוף ממשלתי ישראלי שהוקם על-פי חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, תשע"ו-2016 ושמטרתו להגדיל את היקף המימוש של מיזמי התחדשות עירונית. הרשות מובילה את תחום ההתחדשות ומסייעת במימון, בהדרכה מקצועית ובחקיקה. בראש הרשות עומד מאז מאי 2021 אלעזר למברגר. נכון ל-2019 עמד התקציב השנתי של הרשות על 110 מיליון ש"ח.
מטרות
מטרות הרשות:
פעילות
פעולות הרשות כוללות:
משפחת וילובי
משפחת וילובי (באנגלית: The Willoughbys) הוא סרט הנפשה ממוחשבת מסוגת הרפתקאות וקומדיה, המבוסס על הספר וילובי: משפחה מהספרים מאת לויס לאורי. הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-22 באפריל 2020.
עלילה
חתול משוטט מספר את הסיפור על משפחת וילובי, פעם היא הייתה משפחה הרפתקנית ואוהבת במשך דורות. אולם כיום מר וגברת וילובי לא גילו אכפתיות כלפי ילדיהם: הבן הבכור טים, אשר ניסה לשמור על אחיו מצרות, הבת האמצעית ג'יין, אשר אוהבת לשיר עד שהוריה משתיקים אותה, והתאומים המפחידים והחכמים הקרויים יחד ברנרבי. לאחר שג'יין והתאומים מצאו תינוקת נטושה מחוץ לבית, הוריהם סילקו אותם מהבית עד שהם יבואו ללא התינוקת. הם נטשו את התינוקת שקראו לה "רות'", ליד דלת של מפעל ממתקים ובעל המפעל, המפקד מלנוף, לקח את התינוקת.
על מנת להיפטר מהוריהם האיומים, האחים שלחו אותם ל"חופשה רצחנית" כאשר הם גזרו ממגזין טיולים כל מיני הרי געש, דובים ועוד סכנות. כאשר הילדים חגגו את החופש שלהם, אומנת שנשכרה בידי ההורים הגיעה לבית וזכתה בתשומת הלב של כולם מלבד טים. כשהבינה לגבי רות, האומנת לקחה את הילדים למפעל של מלנוף. לאחר שהצילו את רות ממגוון מנועי המפעל, האומנת הבינה שהילד יהיה מוגן אצל מלנוף הדואג. בינתיים, מר וגברת וילובי, ששרדו כל מלכודת במהלך הטיול שלהם, מכרו את הבית. מר וילובי שלח מייל קולי לאומנת, שטים שמע. לאחר שטים חשב שהאומנת עובדת בשביל ההורים, טים דיווח עליה בתור "אומנת רעה" אל רווחת היתומים.
כאשר ההורים שכרו תיווך נדל"ן כדי למכור את הבית, הילדים הבהילו את כל הקונים בשורה של מלכודות. האומנת הפחידה את המשפחה האחרונה, וגרמה לטים להבין שהיא נחמדה למרות הכל, אולם אשת רווחת היתומים הגיעה. וזיהתה את האומנת בתור לינדה, יתומה אשר אף פעם לא מצאה משפחה טובה. כשהבינו שטים התקשר לרווחה, לינדה עזבה בדמעות וג'יין כעסה עליו לפני שהילדים התפצלו ונלקחו למשפחות אומנה. טים ברח מכל המשפחות האומנות, וגילה שבית משפחת וילובי נמכרה ונהרסה, הוא נתפס ונלקח אל בית היתומים. החתול מצא את לינדה והביא לה את כובעו של טים, ובעקבות זאת היא החליטה לאחד מחדש את הילדים.
לינדה שחררה את טום מבית היתומים ואספה את הילדים, וטום התנצל בפני ג'יין. הוא הבין שצריך למצוא את הוריהם האמיתיים על מנת שרווחת היתומים תניח להם. לינדה והילדים בקשו עזרה ממלנוף על מנת לבנות להם ספינת אוויר כדי לטייל בשווייצריה (שווייץ), שם ההורים נמצאים בהרי האלפים. כאשר הם עפו ללא לינדה, מנלוף ורות, הילדים הגיעו לשווייצריה. שם הם מצאו את כדור הצמר של אמם אשר הוביל אותם לפסגת ההר, שם הם מצאו את הוריהם קפואים למוות. הילדים הצילו אותם, אשר קיוו להתאחד איתם מחדש כמשפחה. לרוע המזל, מר וגברת וילובי ברחו אל ספינת האוויר ללא הילדים, וכתוצאת ספינת האוויר וההורים התרסקו. הילדים התכוננו לעמוד בקור כאשר ג'יין שרה, למרבה המזל, הילדים ניצלו בידי רות, לינדה ומלנוף.
לינדה ומלנוף אימצו את רות ואת ילדי משפחת וילובי ויחד הם גרים במפעל הממתקים כמשפחה אוהבת. ומר וגברת וילובי שרדו את ההתרסקות, שטו בים, ונטרפו בידי כריש. בסצנה לאחר הסיום, החתול ליקק את עצמו לפני ששם לב לצופים.
פייר אמויאל
פייר אמויאל (בצרפתית: Pierre Amoyal, נולד ב-22 ביוני 1949 בפריז) הוא כנר ומנצח יהודי צרפתי, מנהל הקונסרבטואר של לוזאן החל משנת 2002 ופרופסור באוניברסיטת מוצרטאום בזלצבורג. בשנים 1977–1986 כיהן מויאל כאמן הצעיר ביותר שהתמנה כפרופסור לכינור בקונסרבטואר של פריז. בשנים 2002–2014 כיהן כפרופסור בקונסרבטואר של לוזאן.
קורות חיים
פייר אמויאל נולד בשנת 1949 בפריז כבן לאם ממוצא יהודי אשכנזי רוסי ואב יהודי "פייה-נואר" יהודי ספרדי מצפון אפריקה. פייר התחיל מוקדם לימודי כינור בעידוד המשפחה. למד כילד פלא בקונסרבטוריון בוורסאי אצל הכנרת גיון, ואחר כך החל מגיל 10 בקונסרבטואר של פריז, בו למד אצל רולאן שארמי. בגיל 12 בשנת 1961 הופיע לראשונה בקונצרט פומבי עם תזמורת מונטה קרלו בניצוחו של פול פארה. אמויאל סיים את לימודיו האקדמיים וזכה בפרס הראשון של הקונסרבטואר של פריז. בהמשך קיבל מספר שנים שיעורים פרטיים אצל רולאן שארמי, זכה בפרס ז'ינט נווה (1963) ובפרס פגניני (1964). בגיל 16 הוצג על ידי עברי גיטליס בפני יאשה חפץ שהסכים לקבל אותו כתלמיד באוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא נסע ללוס אנג'לס והשתלם למשך חמש שנים אצל חפץ, שקנה עבורו את הכינור Le faisan doré מתוצרתו של ויום ודאג לו לקבל מלגה שנתית. בסוף ההשתלמות השתתף אמויאל בהקלטות מוזיקה קאמרית יחד עם חפץ ועם גרגור פיאטיגורסקי. ב-1970 זכה אמויאל גם בפרס הראשון בתחרות אנסקו בבוקרשט. הוא התחיל בסיורי הופעות רבים בעולם והקליט תחת שרביטיהם של מנצחים ידועים, כמו גאורג שולטי שהזמין אותו ב-1971 לנגן עם תזמורת פריז את הקונצ'רטו לכינור של אלבן ברג, פייר בולז, והרברט פון קאראיאן עם הפילהרמונית של ברלין, שבגלל השיתוף פעולה איתו הפסיק יאשה חפץ לדבר איתו אחרי 18 שנות קשר על כי הפר את ההבטחה להימנע מכך. אמויאל ניגן גם תחת ניצוחם של סייג'י אוזאווה, שארל דיטואה, אליהו ענבל, סטניסלס סקרוווצ'בסקי, גינטר הרביג, קורט זנדרלינג, גנאדי רוז'דסטוונסקי, סיימון ראטל, מיונג-וון צ'ונג ואחרים. הקליט את התקליט הראשון עם הקונצ'רטו של אלבן ברג בניצוחו של פול פארה. זכור ביצוע הבכורה הגרמנית של הקונצ'רטו לכינור של אנרי דיטייה עם הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של לורין מאזל. ב-1985.הופיע לראשונה בקרנגי הול.
בהתחלת הקריירה שלו ניגן אמויאל על כינור "סטרדיוואריוס פרוביני", פריט של מוזיאון הקונסרבטואר של פריז, שהושאל לו על ידי הממשלה הצרפתית,אולם מאוחר יותר, ב-1979 קנה לעצמו בלונדון כינור יוצא דופן, "סטרדיווארי קוחנסקי" שנודע כתוצרת של אנטוניו סטרדיווארי משנת 1717 ושהשתייך בעבר לצאר ניקולאי השני שהעניק אותו בזמנו לכנר הפולני פאבל קוחנסקי. הכלי נגנב מאמויאל ב-15 באפריל 1987 בעיר סאלוצו יחד עם מכונית פורשה שברשותו בעת שמיהר לשלם את חשבונו במלון. הוא נמצא שלם בשנת 1991 בטורינו, אחרי שהגנב לא הצליח למכור אותו. אחרי שאיבד את הכינור, הכנר סלבטורה אקרדו השאיל לאמויאל כינור בשם "סטרדיווארי סנט אקופרי". בשנת 1990 רכש האמן כינור סטרדיווארי אחר משנת 1728 המכונה " איל מילאנולו" ששימש בעבר את הכנר כריסטיאן פרא (1982-1933). ב-1992 ליווה אמויאל מופעים של הליצן בופו (הסופר הווארד באטן), אמריקאי שחי בצרפת. בשנים 1977–1986 אמויאל לימד נגינה בכינור בקונסרבטואר של פריז ואחר כך עד יוני 2014 בקונסרבטואר של לוזאן. החל משנת 1991 יחד עם הפסנתרן האיטלקי ברונו קאנינו ערך כיתות אמן לכינור ולפסנתר בקונסרבטואר של לוזאן וכיום הוא מכהן כמנהל האמנותי של הקונסרבטואר של לוזאן. בהמשך לימד במוצרטאום בזלצבורג וביפן בשנת 2002 הקים אמויאל את תזמורת הקמראטה של לוזאן
ספרים
(מתוך אהבה לכינור של סטרדיוואריוס) (נכתב בעזרתו של הסופר מקס ז'נב) (לאורו של חפץ - ראיונות מאת אנטואן שרר)
קישורים חיצוניים
Site Tarisio, 13.12.2017 Alessandra Barabaschi - interview with Pierre Amoyal - Amoyal, Heifetz and the ‘Kochanski’ Stradivari Isabelle Perrin 22 mai 2009
דלתא ישראל מותגים
דלתא ישראל מותגים בע"מ, המוכרת גם בשמות המקוצרים דלתא ישראל ודלתא מותגים, היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בעיצוב, שיווק ומכירה של מוצרי טקסטיל (הלבשה תחתונה, פיג'מות, גרביים, בגדי ספורט ובגדי ילדים) תחת המותגים "Delta" ו"fix", ברשת של כמאתיים חנויות בישראל ושני אתרי אי-קומרס, וכן באמצעות רשתות שיווק אחרות וחנויות פרטיות. מנכ"לית החברה היא ענת בוגנר.
החברה הוקמה ב-7 בספטמבר 2020 על ידי החברה האם, דלתא גליל תעשיות בע"מ. אל החברה הועברה פעילות "דלתא ישראל" של החברה האם. במרץ 2021 נרשמו מניות החברה למסחר בורסה לניירות ערך בתל אביב, לאחר ש-20% מהן הונפקו למשקיעים מוסדיים.
מרבית מוצרי החברה מיוצרים על ידי ספקים במזרח הרחוק. מתוך 201 החנויות של הרשת (בפברואר 2021), 161 מופעלות על ידי החברה ו-40 על ידי מפעילים חיצוניים. מוצרי החברה נמכרים גם לרשתות קמעונאיות גדולות כגון המשביר החדש לצרכן ו-H&O, ולכאלף חנויות פרטיות. החברה עוסקת גם בניהול הייצור של מותגים פרטיים לפי דרישת הלקוח, כגון מותג "LIFE" של רשת סופר פארם.
בדצמבר 2020 הועסקו בחברה 885 עובדים, מתוכם 208 עובדים של קבלני כוח אדם.
רודולף בולטמן
רודולף קארל בּוּלְטְמן (בגרמנית: Rudolf Karl Bultmann; 20 באוגוסט 1884- 30 ביולי 1976) היה תאולוג נוצרי לותרני גרמני, פרופסור למקרא (הברית החדשה) באוניברסיטת מרבורג. נחשב קול מרכזי ורב-השפעה בגישה הפרשנית-הליברלית בנצרות המאה העשרים.
ניטרול המיתוס
בולטמן ידוע בטענתו שלפיה אין טעם לעסוק בעובדות הריאליות המתוארות בספרי הברית החדשה, שכן הדת הנוצרית אינה נשענת על דיוקן ופירוטן של העובדות המתוארות בה, אלא על עיקרן המהותי בלבד: עצם הופעתו של ישו, תורתו וצליבתו. בהקשר זה פיתח בולטמן גישה לא-מיתולוגית (דה-מיתולוגיזציה ) ביחס לאירועים המתוארים באוונגליון, המפרשת אותם באופן קיומי (אקזיסטנציאלי) ולאו דווקא עובדתי. לטענתו, רק הבשורה (הקריגמה ) עצמה היא המהותית לנצרות, ולא אמונה בהתרחשותם הריאלית של מעשיו השונים של ישו המתוארים בברית החדשה. את שפע הפרטים המיתולוגיים שבכתבי הקודש, מבקש בולטמן לשחרר מאופיים המיתי המקורי ולטעון כי אין להתעלם מהם אלא לתרגמם למובנם הקיומי, החוץ-מיתולוגי. לכן הצד החיובי בתיוג הסיפורים המסורתיים כ'מיתוס' הוא בקריאה לפרשן לנסות ולחלץ מן המיתוס את המסר החבוי בו, תוך ויתור על הקליפה המיתית של הסיפור עצמו.
אקזיסטנציאליזם דתי
בולטמן הושפע מהגותו של עמיתו להוראה באוניברסיטת מרבורג, מרטין היידגר, וכן הירבה להדגיש את ההבחנה בין חתירה מדעית לאמת אובייקטיבית מנותקת, לבין חתירה קיומית לאמת סובייקטיבית. לטענתו, הבשורה הדתית של הברית החדשה היא צעד קיומי רדיקלי במיוחד, שכן היא אינה מתארת את המצב האנושי בהתמודדות ושליטה אנושית על חויית הקיום, אלא להפך, מדגישה כי האדם כבול לחלוטין בנפילתו אל העולם הנתון, ורק חסד האל הוא המושיע אותו ומשחררו. את חויית המפגש הקיומי הסובייקטיבי תיאר בולטמן (בדומה מאוד להגותו הדיאלוגית של מרטין בובר) כאפשרות היחידה לדיבור על אלהים, שכן תיאור אובייקטיבי של האלהים איננו אפשרי כלל, לא רק בשל מגבלות ההשגה וההמשגה של האדם אלא גם בשל אופיו הייחודי-בתכלית של האל שכלל איננו עונה להגדרות 'אובייקטיביות' כאילו היה אובייקט בין אובייקטים.
סידרא
סידרא (באנגלית: Sidra) הוא שנתון לחקר ספרות התורה שבעל-פה, היוצא לאור על ידי המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן.
סידרא נוסד בשנת תשמ"ה (1985), ומאז הוא רואה אור אחת לשנה.
עורכו הראשון היה פרופ' צבי אריה שטיינפלד, שהיה ראש המחלקה לתלמוד ודיקן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן. פרופ' שטיינפלד ערך את כרכים א–יח (תשמ"ה–תשס"ג). פרופ' דוד הנשקה ערך את כרכים יט–לב (תשס"ד–תשע"ז). עורכיו הנוכחיים של סידרא הם פרופ' חיים מיליקובסקי, ד"ר יהודא גלינסקי וד"ר בנימין קצוף.
בכתב העת נתפרסמו עד כה מאות מאמרי מחקר מאת טובי החוקרים בישראל ובעולם במגוון נושאים מכל תחומי ספרות התורה שבעל-פה במובנו הרחב של הביטוי. בכרכים י, כ ו-ל נדפסו מפתחות מפורטים של מאמרי כתב העת.
מאמרי כתב העת זמינים ברשת באתר Jstor. החל מכרך לד, מאמרים שהתקבלו לפרסום בכתב העת עולים לאתר ייעודי עוד בטרם הדפסתו של הכרך.
שאנן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Ultimate Guitar Archive
Ultimate Guitar Archive (בתרגום חופשי לעברית: ארכיון הגיטרה האולטימטיבי) הוא אתר אינטרנט המכיל בין היתר ארכיון דיגיטלי חופשי עם מעל ל-800,000 אקורדים וטאבים לגיטרה, לגיטרת בס וליוקולילי. בנוסף לכך האתר מכיל גם שלל סקירות אודות ציוד נגינה, סקירות אודות שלל אלבומים ושירים, ראיונות עם מוזיקאים בולטים, מדריכים כתובים ומדריכי וידאו חופשיים, וחלק פורומים.
נכון לאוגוסט 2013 יש לאתר מעל ל-1.5 מיליון משתמשים רשומים. על פי דירוג חברת דירוג האתרים אלקסה האתר הוא בין 700 האתרים הנצפים ביותר באינטרנט בארצות הברית.
היסטוריה
בשנת 2002 החל האתר לפעול בדומיין "ultimate-guitar.com". עד שנת 2003 ארכיון האתר הכיל מעל ל-20,000 טאבים ואקורדים שונים.
בשנת 2003 הושק חלק הפורומים של האתר בו היו פעילים לאורך השנים מעל ל-4.7 מיליון משתמשים רשומים, ובו התפרסמו מעל ל-24 מיליון threads (נכון לאוגוסט 2013).
ארכיון הטאבים והאקורדים
זהו ארכיון דיגיטלי חופשי המכיל מעל ל-800,000 אקורדים וטאבים (נכון לאוגוסט 2013) לגיטרה, לגיטרת בס וליוקולילי. כל האקורדים והטאבים בארכיון האתר נכתבו לאורך השנים בעיקר על ידי מאות אלפי מוזיקאים חובבים מכל העולם, אשר בחרו לפרסם באתר אינטרפרטציות משלהם לאופן שבו לדעתם כדאי לנגן שירים מסוימים.
כל המשתמשים הרשומים באתר יכולים לדרג את כל הטאבים והאקורדים אשר בארכיון באתר. כמו כן המשתמשים הרשומים באתר יכולים גם להוסיף הערות בתחתית כל דפי הטאבים והאקורדים שבאתר. נכון לאוגוסט 2013, הטאב שזכה לדירוג הגבוה ביותר לאורך השנים הוא הטאב לשירם של להקת לד זפלין "Stairway to Heaven".
בכל יום מתווספים לארכיון האתר כ-150 טאבים ואקורדים חדשים שנכתבו על ידי מוזיקאים חובבים מכל העולם ואשר עברו את תהליך הסינון של צוות העורכים של האתר. שירים הנשלחים לצוות האתר בדרך כלל מתווספים לארכיון לאחר מספר ימים.
המשתמשים הרשומים באתר רשאים להעלות סוגים שונים של טאבים ואקורדים – ניתן להעלות לאתר טאבים ואקורדים בפורמט ASCII הסטנדרטי אשר מוצג בדפי האתר עצמם, או לחלופין ניתן להעלות לאתר קובצי Guitar Pro וקובצי Power Tab שהמשתמשים יצרו, אותם קוראי האתר מסוגלים להפעיל באמצעות תוכנות המסוגלות לנגן קובצי טאבים.
בנוסף לכך בפורום "Tab Talk" של האתר המשתמשים יכולים לבקש טאבים או אקורדים חדשים לשירים מסוימים אשר נכון לעתה אינם קיימים בארכיון האתר.
The Pit
בחלק הפורומים של האתר, אשר מכונה "The Pit", המשתמשים הרשומים באתר יכולים לקיים דיונים בשלל נושאים, כולל בנושאים שאינם קשורים כלל לגיטרה או למוזיקה.
UG Profiles
ב-12 באוגוסט 2007 הושק החלק "UG Profiles" בו מוזיקאים ולהקות יכולים לנהל דף אישי משלהם בסגנון האתר מייספייס ולהפיץ דרכו מידע אודותם, לפרסם בו קובצי אודיו של השירים שלהם, להציג את כישורי הנגינה שלהם, ולהצטרף לקבוצות בעלי עניין משותף.
Ultimate-Guitar.TV
החלק "Ultimate-Guitar.TV" מכיל שלל קטעי וידאו של ראיונות של נגני גיטרה, שיעורי גיטרה, שיעורי כתיבת שירים, כמו גם וידאו קליפים.
קריית ספיר
קריית ספיר הוא אזור תעשייה הממוקם בדרום-מזרח העיר נתניה הקרוי על שמו של פנחס ספיר. הוא תחום מדרום על ידי כביש 553, ממערב על ידי כביש החוף, מצפון על ידי אצטדיון נתניה וממזרח על ידי מסילת החוף. שטח אזור התעשייה הוא כ-5,000 דונם, והוא אזור התעשייה הגדול ביותר בנתניה, ואחד הגדולים ביותר בישראל. בזכות זאת, הוא מושך אליו עובדים רבים מכל יישובי האזור.
האזור קרוי לעיתים גם "אזור התעשייה פולג", "אזור התעשייה הדרומי", וגם "אזור התעשייה החדש", עקב העובדה שמצפון אליו נמצאת קריית אליעזר המשמשת גם היא כאזור תעשייה שהוקם לפני קריית ספיר, ומוכרת גם כ"אזור התעשייה הישן".
היסטוריה
אזור התעשייה קריית ספיר הוקם בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20. המפעל הראשון הוקם באזור בשנת 1952 על ידי קבוצת משקיעים בראשות לואיס הרצברג מניו יורק, היה מבשלת בירה בשם "מבשלת שיכר לאומית". הייצור במפעל החל באמצע 1953
מבשלת שיכר לאומית ("אביר") גדלה במהירות וכבשה לעצמה מקום של כבוד בשוק המקומי. היה זה עוד לפני שהוקמו השכונות הדרומיות של העיר. על גג המפעל ניצב במשך שנים בקבוק בירה אביר ענק עשוי מתכת בגובה של 8 מטר. הבקבוק סימל את הכניסה לנתניה לכל המגיעים מדרום על רקע החולות. את הבקבוק ייצר תושב נתניה, המסגר שלמה עמבר. בשנת 1985 נמכרה החברה לחברת טמפו.
בשנת 1962, הוקם מפעל 'אביק' (כיום 'טבע-אביק') לייצור מוצרים פרמצבטיים ווטרינריים. בשנת 1988 חברת טבע רכשה את 'אביק' כיום המפעל מתמקד בייצור חומר גלם לתרופות.
בשנת 1975, הוקם מפעל עסיס ממזרח למפעל טמפו. בשנת 1988 רכשה חברת אסם את פעילות החברה. בשנת 1998 הקימה אסם עם קיבוץ בית השיטה מיזם משותף שאיחד את פעילות עסיס עם פעילות המפעל של קיבוץ בית השיטה. רוב קווי הייצור של עסיס הועברו למפעל בבית השיטה שהבעלות בו התחלק בין אסם והקיבוץ. המפעל של עסיס בנתניה נסגר ובשנת 2001 נמכר המתחם תמורת 75 מיליון שקל לחברת גנדן השקעות, שהקימה במקום פאוור סנטר "סיטי פולג". שנמכר מאז לקבוצת ביג מרכזי קניות וחברת נצבא. בשנת 2012, מכרה קבוצת ביג את חלקה במרכז לנצבא תמורת 258 מיליון שקל.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הוקם "פארק שיאים" בצידו הצפון מזרחי של אזור התעשייה, המשמש כיום לפעילות של תעשיות קלות, שבבים ואלקטרוניקה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 חלה תפנית בפעילות באזור שקיבל צביון של הייטק, מסחר, מחקר ופיתוח. שהתבטאה בבנייה חדשה, שיפור חזיתות (בעיקר בשדרות גיבורי ישראל), הריסת מבנים ישנים, חדירת עסקי הייטק ובתי מסחר מגוונים.
בשנות ה-2000
החל מתחילת שנות ה-2000, קריית ספיר מאופיינת על ידי שילוב בין התעשייה ששלטה באזור בעבר, ובין בתי מסחר, מסעדות וחברות היי-טק שהתפתחו במקום בעשור הראשון של המאה ה-21, והאזור נמצא בתנופת בנייה והרחבת פרויקטים מסחריים. לאורך שדרות גיבורי ישראל קיימת פעילות משולבת של מרכזי קניות עתירי שטח כגון: "סיטי פולג", "איקאה", "מרכז יכין", רשתות מזון שונות, ובנקים. ברחוב יד חרוצים, מכיוון דרום ועד 'פארק שיאים', קיים ריכוז גבוה יחסית של מוסכים מפעלי בטון ושיש.
חברות היי-טק רבות תקעו התמקמו בקריית ספיר ובהן סיסקו, אלביט מערכות, סיירן, אורביט תקשורת, HP, וטאואר סמיקונדקטור ואופק צילומי אויר. גם חברות כמו סלקום, קבוצת דלק, סונול, שירביט חברה לביטוח וטבע קבעו את משרדיהן בקריית ספיר.
תחבורה
בחלקו המזרחי של אזור התעשייה נפתחה בשנת 2016 תחנת הרכבת נתניה - ספיר, המהווה חלק מקו הרכבת בנימינה - אשקלון, בין התחנות נתניה ובית יהושע. היא ממוקמת בסמוך למתחמים Y ופולג. בבניית התחנה הושקעו כ-70 מיליון שקל, והיא צפויה לשרת כמיליון איש בשנה. בשלהי אזור התעשייה ספיר, בסמוך לסינמה סיטי נתניה, ממוקם אצטדיון נתניה, אשר נחנך בסוף 2012, ומכיל 13,610 מקומות ישיבה.
תולעת משי (ספר)
הספר עובד לשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "סטרייק".
קאקולד
קאקולד (באנגלית: Cuckold) הוא הבעל של אשה נואפת. בתחום הביולוגיה האבולוציונית המונח מתייחס לזכר שהושקע בהורות של קטינים אשר מבחינה גנטית אינם צאצאיו.
תולעת משי (ספר)
תקציר עלילה
כמה חודשים לאחר פתירת מקרה לולה לנדרי, קורמורן סטרייק מקבל עבודה מליאונורה קווין כדי למצוא את בעלה אוון. אוון, גאון ספרותי לשעבר שניסיונו לשחזר את הצלחתו בעבר נכשל, נעלם בערך באותו זמן שסיים לכתוב את ספרו האחרון, בומביקס מורי, אשר הודלף עם היעלמותו. הספר נחשב בלתי ניתנת לפרסום בשל תערובת של תקיפה מינית, עינויים וקניבליזם, כמו גם תיאורו המשמיץ של האנשים בחייו של קווין.
בנוסף לליאונורה, סטרייק קובע ראיונות עם האנשים האחרים המתוארים בכתב היד: המאהבת של קווין קתרין קנט, השולייה פיפה מידגלי, הסוכנת אליזבת טאסל, העורך ג'רי וולדגרייב, המו"ל דניאל צ'ארד וחברו לשעבר מיכאל פנקורט. החשודים, לעומת זאת, קרובים להתהפך אחד את השני, והם מאשימים אחד את השני ברצח קווין ועזרה בכתיבת בומביקס מורי.
קאקולד
היסטוריה של המונח
המילה "קאקולד" נובעת הן מהמונח "קאק" (Cuck), שמשמעותו אדם חלש או משועבד, וגם מהמילה האנגלית לציפור הקוקייה (Cuckoo bird) - ציפור הנוטה להטיל את ביציה בקינים של ציפורים אחרות. אסוציאציה זו נפוצה בפולקלור, בספרות ובאיקונוגרפיה של ימי הביניים.
תולעת משי (ספר)
תקציר עלילה
עם תחילת החקירה, היחסים של סטרייק עם רובין אלקוט הולכים ומתדרדרים בהדרגה, כאשר היא מרגישה מוזנחת על ידו והוא מרגיש שהוא לא מוכן לשים אותה במצב שבו היא נאלצת לבחור בין עבודתה לבין ארוסה מתיו. העוינות מתמתחת כאשר סטרייק מוצא את הגופה של קווין, אשר הושחתה, הוספגה בחומצה ועוצבה כך שתידמה לסוף של בומביקס מורי. משטרת המטרופולין מאוחר יותר עוצרת את ליאונורה באשמת הרצח, מה שגורם לסטרייק לצאת כדי לנקות את שמה.
רובין, בינתיים, מותחת יותר את היחסים עם מתיו אחרי שהיא כמעט מפספסת את הלוויה של אמו כדי לעזור לסטרייק ונתפסת בשקר. מאוחר יותר היא מתעמתת עם סטרייק על כוונותיו לגביה וסטרייק מזהיר אותה כי היא תתבקש לעשות דברים שמתיו לא יאהב אם היא רוצה להפוך לחוקרת.
קאקולד
היסטוריה של המונח
השימוש המתועד הראשון במונח בשפה האנגלית הוא משנת 1250 בפואמה מימי הביניים "הינשוף והזמיר". בנוסף נעשה גם שימוש בוטה במונח בסיפור "נפילת הנסיכים" מאת ג'ון לידגייט. ויליאם שייקספיר השתמש לעיתים רבות במונח "קאקולד" במחזותיו כאשר חלק מהדמויות במחזותיו חשדו שנשותיהן בגדו בהם והפכו אותם כתוצאה מכך ל"קאקולד".
תולעת משי (ספר)
תקציר עלילה
כאשר הראיות בתיק נגד ליאונורה נערמות, סטרייק מתמקד בפנקרוט, אשר דמותו בכתב היד אינו עולה בקנה אחד עם אופי יחסיו עם קווין. כמה שנים קודם לכן, אחרי שאשתו של פנקורט כתבה רומן שהושפל על ידי המבקרים, ושחרורה של פרודיה אנונימית גרם לה להתאבד. פנקורט האשים את קווין בכך שהוא כתב את הפרודיה ואת טאסל על כך שהיא איפשרה לו.
קאקולד
היסטוריה של המונח
השימוש במונח מרמז לעיתים רבות שהבעל מרומה, וכי הוא אינו מודע לחוסר הנאמנות של אשתו, וכי ייתכן שהוא לא יודע באופן ודאי שהילד לא שלו לאחר הלידה, אך הדבר עשוי להפוך ברור יותר כאשר הילד גדל (בדומה לציפור הקוקייה).
תולעת משי (ספר)
תקציר עלילה
סטרייק מהר מאוד מסיק שבומביקס מורי הוא מטאפורה לחיים של מישהו אחר וקווין נועד להיות האנטגוניסט ולא הגיבור. בהבינו שכתב היד נכתב על ידי סופר צללים, הוא יוצר תוכנית להתעמת עם הרוצח. מאוחר יותר הוא מפתיע את פנקורט במסיבה ומבקש לדבר איתו ביחידות. וכאשר טאסל, אשר גם היא נוכחת במסיבה, מצטרפת אליהם, סטרייק מאשים את טאסל בהיותה הרוצחת של קווין וסופר הצללים של בומביקס מורי.
קאקולד
ככינוי גנאי
המונח "קאקולד" ונגזרתו, "קאק", משמשים בשנים האחרונות גם ככינויי גנאי, במטרה לתקוף את גבריותו של היריב. המונח נפוץ בעיקר אצל האלט-רייט בארצות הברית, שם המונח "קאק" התקצר, למעשה, מהביטוי "קאקסרבטיבי" (הלחם בסיסים של "קאקולד" ו"קונסרבטיבי"), כינוי גנאי שהופנה כלפי שמרנים אחרים במטרה ללעוג להססנותם ולחוסר הנכונות שלהם לפעול.
תולעת משי (ספר)
תקציר עלילה
טאסל, סופרת כושלת בעצמה, כתבה את הפרודיה על הרומן של אלספת פנקורט, אשר קווין השתמש בה כדי לסחוט את טאסל במשך עשרים שנה. כאשר קווין בא אליה עם הרעיון המקורי של בומביקס מורי, טאסל הגתה תוכנית משוכללת. היא קשרה קשר עם קווין כדי לביים את היעלמותו, תוך כדי שהיא כותבת מחדש את בומביקס מורי, היא הרגה את קווין והפלילה את ליאונורה. טאסל מנסה לברוח, רק כדי להיתפס ונעצר, מה שסטרייק ורובין תכננו מראש.
קאקולד
קאקולד כפטיש מיני
בשונה מההגדרה המסורתית של המונח, לפי הפטיש המיני של הקאקולד הבעל למעשה לוקח חלק פעיל ב"בגידה המינית" של בת זוגו, תוך מתן הסכמתו המלאה לאקט - למשל, הוא נוכח בחדר, אך פסיבי, בעת שאשתו מקיימת יחסי מין עם גבר אחר.
בהקשר של הפטיש המיני, מונח נפוץ בשפה האנגלית לתיאור נשים שמפיקות הנאה מלהפוך את בעליהן ל"קאקולד" הוא "Cuckoldress" - במיוחד במקרים בהם בעליהן כנועים (submissive) במיוחד בסיטואציה.
תולעת משי (ספר)
התייחסות
ואל מק'רמיד מה"גרדיאן" העניקה לרומן ביקורת חיובית, אך ביקרה את התיאורים הרבים של לונדון, שנחשבו בעיניה למיותרים: "אני חושד שבגלל שבילתה בספרים כה רבים המתארים עולם שרק היא הכירה נשאר לה ההרגל לספר לנו יותר מדי על העולם שרובנו מכירים מספיק טוב כדי לדמיין בעצמנו ". הרומן היה מועמד גם על פרס פגיון הזהב בבית אגודת סופרי הפשע ב-2015.
קאקולד
קאקולד כפטיש מיני
במקרים בהם הפנטזיה מדליקה הן את הבעל והן את האישה, הם עשויים להחליט להגשים אותה במציאות כל עוד שהיא לא תפגע בקשר. בדרך כלל האדם העיקרי שמעוניין להגשים את פנטזיית הקאקולד יהיה הבעל אשר לרוב מפיק הנאה מההשפלה של הסיטואציה. מקרים בהם הבעל הופך ל"קאקולד" בניגוד לרצונו אינם נחשבים להגשמה של פנטזיית הקאקולד.
תולעת משי (ספר)
התייחסות
הספר ספג ביקורת על הצגתו של הדמות הטרנסג'נדרית פיפה, ועל התיאור של הדמות כגברית.
במדיה נוספת
ב -10 בדצמבר 2014, הוכרז כי הרומנים יאומצו כסדרת טלוויזיה עבור BBC One, החל בקריאת הקוקייה. רולינג יצרה את הסדרה באמצעות חברת ההפקה שלה Brontë Film and Television, יחד עם ניל בלייר ורות קנלי-לטס. שלוש הדרמות התבססו על תסריטים של בן ריצ'רדס שכתב את "קריאת הקוקייה", וטום אדג' שכתב את "תולעת המשי" ואת "דרך הרשע". מייקל קיילור ביים את "קריאת הקוקייה", קירון הוקס ביים את "תולעת המשי" וצ'ארלס סטורידג' ביים את "דרך הרשע". ג'קי לארקין הפיקה.
קאקולד
קאקולד כפטיש מיני
הפסיכולוגיה מגדירה את הפטיש המיני של קאקולד כווריאציה של מזוכיזם, בה האדם המושפל מפיק הנאה מההשפלה. בניתוח פרוידיאני, הפטיש של הקאקולד הוא ארוטיזציה של הפחדים מבגידה ומכישלון בתחרות של הגבר עם גברים אחרים בתחום הרבייה ובתחום השגת חיבה מצד נשים.
תולעת משי (ספר)
במדיה נוספת
טום ברק גילם את דמותו של קורמורן סטרייק, והולידיי גריינג'ר גילמה את דמותה של רובין אלקוט.
השחקנים הנוספים כוללים את קרלו לוגן בתור מתיו קנליף, מוניקה דולן בתור ליאונורה קווין, ליה ויליאמס בתור אליזבת טאסל, ג'רמי סוויפט בתור אוון קווין, דורותי אטקינסון בתור קתרין קנט, דומיניק מפחם בתור ג'רי וולדגרייב, טים מקינרני בתור דניאל צ'ארד, פיטר סאליבן בתור אנדרו פנקורט, סרגון ילדה בתור ריצ'רד אנסטיס, שרה גורדי בתור אורלנדו קווין ונטשה אוקיף בתור שרלוט קמפבל.
החלק השני של ההפקה, אשר מגולל את תולעת המשי, הופיע בשני פרקים. הפרק הראשון שודר ב-10 בספטמבר 2017, והשני ב-17 בספטמבר.
שלמה גולדמן (זווהיל-צאנז)
רבי שלמה גולדמן (ח' בניסן ה'תש"ז, 1 באפריל 1947 - כ"ז בתמוז ה'תשע"ז, 21 ביולי 2017) היה האדמו"ר מזווהיל-צאנז ביוניון סיטי.
ביוגרפיה
בנו הרביעי של רבי מרדכי גולדמן, האדמו"ר השישי מזווהיל. אמו הרבנית אסתר שינא רחל הייתה בתו של רבי שמואל מרדכי שפירא מנשכיז.
בשנת ה'תשכ"ד (1964) נכנס ללמוד בישיבת צאנז. בשנת ה'תשכ"ז (1967) התחתן עם לאה, בתו של רבו הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג. בשנות ה-70 התמנה על ידי חמיו לראש ישיבת צאנז ביוניון סיטי. בהמשך נתמנה לשמש אף כרב הקהילה במקום.
לאחר פטירת חמיו בשנת ה'תשנ"ד (1994) החל לכהן באדמורו"ת, לצד גיסיו, רבי צבי אלימלך הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז בישראל, ורבי שמואל דוד הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג בארצות הברית.
הרב שלמה נפטר בכ"ז בתמוז ה'תשע"ז (2017) ללא צאצאים. אחיינו רבי אליעזר גולדמן (בן אחיו רבי יעקב לייב, חתן האדמו״ר רבי דוד טברסקי מסקווירא) הוכתר תחתיו לאדמו"ר מזווהיל. גיסו של הרב שלמה, הרב שאול יודא פריזנט (גם הוא חתן הרב הלברשטאם), מונה לרב ולאב"ד הקהילה.
יחיאל אמסלם
יחיאל אמסלם "אמסה" (21 באוקטובר 1939 – 5 ביוני 1967) היה קצין בצבא הגנה לישראל בדרגת רב-סרן ומפקד הצוות הראשון בסיירת מטכ"ל. בין חייליו נמנה אהוד ברק. לאחר מכן שימש כקצין מודיעין של חטיבת הצנחנים. במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגה ב' בגדוד 202 בחטיבת הצנחנים, ונהרג ביום הראשון למלחמה.
יחיאל אמסלם היווה השראה לדמותו של גיבור הספר "אהבת שאול" מאת אלי עמיר.
ביוגרפיה
אמסלם נולד, גדל והתחנך בחיפה. בנם של יעל ושמעון אמסלם, הורים למשפחה בת עשרה ילדים. הוא למד ב"חדר" "תורת האמת" ובבית הספר הדתי "שערי תורה". בנעוריו בהמלצת המורים נשלח עם מלגה ללמוד בבית הספר הריאלי בחיפה במסגרת הפנימייה הצבאית, אותה סיים בהצטיינות.
אמסלם גויס באוגוסט 1958 כמ"כ לגולני. אברהם ארנן, מקים סיירת מטכ"ל, משך אותו לסיירת בינואר 1959. אמסלם עמד בהצלחה גם במבדקים שנערכו על ידי מאיר הר-ציון. לאחר מכן איתר וגייס מועמדים נוספים ל"יחידה" ועמד בראש "הצוות הראשון" של סיירת מטכ"ל כשהיה בדרגת סמל. אמסלם הצטיין גם בתפקידו זה והיה החייל הראשון מהסיירת שנשלח לקורס קצינים. הוא שב ליחידה כקצין לצוותו, "צוות אמסה".
בשנת 1964 נשלח אמסלם מטעם צה"ל ללמוד באוניברסיטה העברית לתואר B.A במדעי המזרח והמדינה. על תקופה זו כתב הסופר אלי עמיר את הספר "אהבת שאול". לאחר הלימודים נשלח כמדריך טירוני צנחנים וכמדריך צניחה בתל נוף, ובמקביל שימש כקצין מודיעין. על אף משיכתו של אמסלם למסגרת הצבאית הקרבית, האמין כי יבוא היום וישרור שלום בין העם הערבי והיהודי ואמונה זו קיבלה ביטוי בהתנהגותו בפעולות צה"ל האחרונות לפני מלחמת ששת הימים. כך לדוגמה, דאג בנקודות יישוב ערביות להרגיע את האוכלוסייה המקומית שלצה"ל אין כוונות לפגוע בהם ואף היה אוסף את הילדים ומחלק להם סוכריות עד שזכה לכינוי בקרב חבריו "מחלק הסוכריות".
אמסלם נשלח להשתלמות שריון ולאחר מכן קיבל את פלוגה ב' בגדוד 202, כשהוא מחליף את מתן וילנאי, שנפצע קשה בפעולת סמוע (מ"פ נוסף היה בפלוגה חודשיים והודח). אמסלם אימן את הפלוגה, ויצא למלחמת ששת הימים.
מהלך הקרב בעזה
ביום הראשון למלחמה, בקרב רפיח, נכנסה חטיבת המילואים 11 לרצועת עזה. משימת החטיבה הייתה לכבוש את הרצועה ואת צפון סיני, והיא תוגברה, בין היתר, גם בגדוד 202 בפיקוד סא"ל צבי בר. החטיבה לחמה בקרבות על מבואותיה המזרחיים של העיר עזה ובקרבות הקשים לכיבוש מבואותיה הדרומיים של העיר (קרב עלי מונטר). מולה עמדה הדיוויזיה ה-20 (הפלסטינית) של הצבא המצרי. במהלך ה-5 ביוני, לאחר כיבוש מספר מוצבים, הגיעה פלוגה ב' למוצב בצומת "חירבת דרג'". הלחימה על המוצב הייתה עיקשת ואמסלם נפצע בידו, אך המשיך בטיהור המוצב. כאשר הסתער בראש לוחמיו אל התעלה המרכזית, פגע כדור בראשו והוא נהרג במקום. לאחר מותו, קיבל את הפיקוד על הפלוגה סגנו, סרן נחמיה כהן. כהן הוביל את הפלוגה לקרב שנערך ליד חירבת זיתון ברצועת עזה ובמהלך הקרב נהרג גם הוא, זמן קצר לאחר אמסלם.
פקודו אהוד ברק אמר בכנס לזכר נופלי הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה:
האנדרטה על שמו במעלה סיירים
לאחר מלחמת ששת הימים חיפשו פקודיו מ"צוות אמסה" דרך להנציחו ותרו את הנגב בחיפוש אחר מקום סמלי להנצחתו של "מי שהוליכנו בהרים ובשבילים אלו". לבסוף נמצא "מעלה סיירים". ב-1968 הוקמה לזכרו אנדרטה ותצפית בראש המעלה על ידי חבריו. האנדרטה נפגעה על ידי רעידת אדמה ושופצה. ב-1996 חוללה על ידי זרים וב-2008 שופצה שוב על ידי לוחמים וחבריו של יחיאל מסיירת מטכ"ל.
יחיאל אמסלם כגיבור הספר "אהבת שאול"
בשנת 1998 יצא לאור הרומן "אהבת שאול" מאת אלי עמיר, בו מתוארים ימיה הראשונים של סיירת מטכ"ל בשנים 1961–1959. דמותו של אבשלום (אבשי) קהתי, גיבור הספר, מבוססת, על פי עדותו של עמיר, על דמותו של רס"ן יחיאל אמסלם. קהתי מתואר כבחור שגדל באזור עוני ברחוב הרצל בחיפה, וסיים בהצטיינות את הפנימייה הצבאית שם. ישנה הקבלה נוספת לגבי האנדרטה במעלה סיירים:
בהתייחסו לספרו, סיפר אלי עמיר: "כשהרומן התפרסם החלו אנשי צבא למיניהם, מראשוני סיירת מטכ"ל, לומר לי שהם מזהים שאבשי הוא למעשה יחיאל אמסלם ז"ל. הם לגמרי צדקו. היה זה לפני כעשר שנים ד"ר רון לוי, אל"ם בדימוס ואחד מראשוני סיירת מטכ"ל, לקח את עמיר לבקר באנדרטה שבהרי אילת. שם, במעלה הסיירים אל מול הר תמנע, מהמקום הצופה על נחל עתק ומשקיף על הרי אדום, כשהחול המדברי מסמא את העיניים והרוח משתולל, החל הרומן "אהבת שאול" לקרום עור וגידים. עמיר סיפר: "האנדרטה והאיש מאד סקרנו אותי. האנדרטה נתנה לי השראה וללא ספק, הייתה הטריגר לכתיבת הרומן".
ניזה: לב הטירוף
ניזה: לב הטירוף (בפורטוגזית: Nise: O Coração da Loucura) היא דוקו-דרמה ברזילאית, בבימויו של רוברטו ברלינר ובכיכובה של גלוריה פירס, על חייה של הפסיכיאטרית ניזה דה סילביירה, חלוצת הריפוי בעיסוק בברזיל. הסרט עלה לאקרנים בשנת 2015 וזכה לשבחים רבים.
עלילה
בשנת 1944, הרופאה ניזה דה סילביירה חוזרת לעבוד בבית חולים פסיכיאטרי בפרברי ריו דה ז'ניירו ומסרבת להשתמש בהלם חשמלי ולובוטומיה בטיפול בסכיזופרנים. בעודה מבודדת מהרופאים האחרים, הרופאה מצליחה לארגן מחדש את התחום של ריפוי בעיסוק; זאת אף על פי שמדובר בתחום שזכה ליחס שלילי בבית החולים, ביחס לטיפולים פולשניים.
על אף היחס המזלזל לדרך הטיפולית בה היא נוקטת, הרופאה מצליחה ליישם גישה קלינית חדשה של הקשבה והתבוננות; דבר המחדד את הפער בינה לבין הרופאים האחרים בבית החולים.
בשונה מעמיתיה למקצוע, היא מתעקשת להתייחס אל המטופלים כאל לקוחות, ולא כאל חולי נפש. היא מצליחה לעודד את חופש הביטוי שלהם באמצעות אמנות, ולגלות את כישרונותיהם הסמויים.
העלילה עוקבת אחר האופן בו החוסים בבית החולים מתפתחים בעקבות התהליך והדרך שעושה הרופאה, הפותחת בבית החולים את "קאסה דאס פלמייראס" (בתרגום חופשי: בית עצי הדקל) - מרפאה וסטודיו, ובהמשך מוזיאון המוקדש ליצירות האמנות של החוסים.
ביקורות
הסרט זכה לשבחים רבים וקיבל על פי נתוני Rotten Tomatoes, ביקורות חיוביות שהתבטאו בדירוג כולל של 86%. ניל גנזלינגר מעיתון הניו יורק טיימס התייחס לסרט כאל "דרמה מהפנטת".
Oxytocin
Oxytocin (בעברית: אוקסיטוצין) הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. השיר נכתב על ידי אייליש, יחד עם אחיה פיניאס או'קונל, והופק על ידי האחרון. השיר פורסם כרצועה החמישית מאלבום האולפן השני של אייליש, Happier Than Ever, ב־30 ביולי 2021 על ידי דארק-רום רקורדס ואינטרסקופ רקורדס. השיר הוא מסוג אלקטרוני, אלקטרופופ וטכנו, שתואר על ידי המבקרים כ-"מיני" ו-"שירה הסקסי ביותר עד כה". "Oxytocin" היה לשיר האחרון שנכתב עבור האלבום, כאשר אייליש כתבה אותו על מנת שיהיה "מטורף" בלייב.
עם צאתו, זכה השיר לביקורות חיוביות בעיקר, כאשר כמה ממבקרי המוזיקה השוו אותו לשירן של Crystal Castles, גריימס, Nine Inch Nails וטימבלנד. עם צאת האלבום, זכה השיר להצלחה מסחרית במספר מדינות, והגיע ל-40 הראשונות במצעדים של אירלנד, ליטא, בריטניה, נורווגיה, דנמרק ואוסטרליה. בנוסף, נכנס השיר למצעדים בקנדה, יוון, שוודיה, ארצות הברית, סלובקיה וצרפת.
ניתוח
"Oxytocin" הוא שיר מסוג אלקטרוני, אלקטרופופ וטכנו. מילות השיר תוארו כ"אירוטיות", "מיניות", ו-"השיר הסקסי ביותר שלה עד כה". בבית הראשון של השיר, אייליש "חוקרת את הצד החריף יותר של מערכת יחסים", עם השורה (בתרגום חופשי: "אם אתה מתפלל רק בראשון, האם תוכל לבוא אליי בשני / כי אני אוהבת לעשות דברים שהאלה לא הייתה מאשרת אם היא הייתה רואה אותנו").
מאוחר יותר בשיר, בוחנת הזמרת את המיניות שלה; לקראת הפזמון, היא שרה ("מה אנשים היו אומרים אם הם היו מקשיבים מבעד לקיר?"), ולאחריו, היא קוראת  ("אני רוצה לעשות לך דברים רעים"). בפזמון, צועקת הזמרת ("באמת כדאי לך לברוח") על "בס כבד ומפחיד".
לקראת היציאון (outro), ישנה שנייה של שתיקה. קורטני לארוקה מ-insider תיארה את הפקת הרגע הזה כ-"הגזמה".
מבחינה מוזיקלית, השיר מנוגן בסולם מי מינור, במפעם של 125 פעימות לדקה. הטווח הווקאלי של אייליש נע מהתו הנמוך E3 לתו הגבוה B4.
ביקורות
האנה דיילי מבילבורד דירגה את "Oxytocin" במקום ה-6 מתוך 16 הרצועות שב-Happier Than Ever, וטענה כי הוא שיר שנדיר לשמוע מאייליש, מכיוון שהוא "מיני באופן גלוי", וציינה כי "הטווח הווקלי של אייליש נמוך בדרך כלל", והפעם הורם ל-"צעקה פראית, כשהיא אמרת 'אתה באמת צריך לברוח'". דיילי ציינה גם כי ההפקה התאימה למילות השיר של אייליש, מכיוון שהיא "מתעצמת לקצב רעב וחובט". אל האנט מ-NME, ציין את "Oxytocin" כאחד מהשירים בעלי "הסאונד העתידני" שהיה באלבום הבכורה של אייליש, , כאשר קרל וילסון ממגזין סלייט השווה את השיר ל-"Bad Guy", הסינגל המצליח ביותר של אייליש, מתוך אלבום הבכורה, בשל "הקלידים והעיצוב הקולי שלו". קולט פאונטיין מהעיתון Redbrick, השוותה את השיר ל-"Xanny", רצועה אחרת מתוך אלבום הבכורה של אייליש.
קרדיטים וצוות
הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.