cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק יסוד
מאפיינים
בישראל אין הגנה חוקתית ואין גם חוקי יסוד להגנה על זכויות אדם בסיסיות, המוגנות במיוחד מפני הפרה ומצוינות בחוקה של מדינות רבות. הדבר כולל העדר חוקי יסוד להגנה על חופש הביטוי, חופש ההתאספות, חופש ההתאגדות, חופש דת, חופש מצפון או שוויון בפני החוק.
המהפכה החוקתית ועליונות חוקי־היסוד
על פי תפיסת בית־המשפט העליון בפסק־דין בנק המזרחי, לאחר חקיקת חוקי־היסוד כבוד האדם וחירותו וחופש העיסוק, החלה בישראל מהפכה חוקתית הקובעת את עליונותם הנורמטיבית של חוקי־היסוד על יתר החוקים. עליונות זו מתבטאת בכך שלחוקים רגילים אסור לסתור חוקי־יסוד, אלא אם צוינו כחריגים בתוך חוקי־יסוד. לפני הגשת החוק להצבעה, נבדק כי הוא עצמו אינו מתנגש עם חוק־יסוד.
בפסק־דין בנק המזרחי ישנה הפרדה ברורה בין פגיעה בחוק־יסוד לבין שינוי חוק־יסוד. פגיעה משמעה חקיקת חוק אשר סעיפיו או כולו נוגדים חוק־יסוד כלשהו. שינוי, לעומת זאת, משמעו שינוי של חוק־היסוד עצמו – מחיקה, הוספה או שינוי כלשהו בחוק־היסוד. ההבחנה בין פגיעה לבין שינוי היא חשובה היות שכל אחד מהם מחייב עמידה בתנאים שונים.
חוק אשר יסתור חוק־יסוד, כמו גם חוק המשנה חוק־יסוד, יעמדו לביקורת שיפוטית ואף היו מקרים שבהם בוטלו סעיפי חוק על ידי בית־המשפט, לאחר שנמצאו מנוגדים "באופן חזיתי וקיצוני" לחוקי־היסוד.
הביקורת השיפוטית אשר תבוצע כלפי חוק הסותר חוק־יסוד תהיה בדיקת השאלה האם החוק הרגיל עומד בתנאי פסקת ההגבלה הקבועה בחוק. היות שפסקת הגבלה מפורשת קבועה אך ורק בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ובחוק יסוד: חופש העיסוק, החיל פסק־דין מופז פסקת הגבלה שיפוטית על כל חוקי־היסוד הקיימים. אם כן, כל חוק הסותר כל חוק־יסוד שהוא צריך לעמוד בתנאי פסקת ההגבלה כפי שהיא מופיעה בחוקי־היסוד של כבוד האדם וחירותו ושל חופש העיסוק, ולא, יקבע בית־המשפט את הסעד המתאים בגין סתירה זו.
יציבותם של חוקי־היסוד
אף־על־פי שנהוג לקבוע בחוקה תנאים נוקשים לשינויה, רוב חוקי־היסוד במדינת ישראל אינם משוריינים כלל ואחרים משוריינים על ידי דרישה ל־61 חברי כנסת כדי לשנותם, אך אף חוק בישראל אינו משוריין שריון אופטימלי שעל מנת לשנותו דרוש רוב מיוחס על-זמני. בפירוט, חוק יסוד: הממשלה, חוק יסוד: חופש העיסוק, חוק יסוד: משאל עם וחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי הם חוקים משוריינים, וניתן לשנותם רק ברוב של 61 חברי כנסת לפחות. כמו כן משוריינים אחדים מסעיפיהם של חוק יסוד: הכנסת וחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל. יתר חוקי־היסוד, כולל חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, אינם משוריינים.
למרות שרק חוקי־יסוד ספורים כוללים בתוכם שריון פרוצדורלי מפני שינוי, קבע בית־המשפט העליון בפסק־דין בנק המזרחי כי אומנם חוקי־היסוד הכוללים שריון – ישונו אך ורק לפי דרישות השריון (רוב של 61 חברי כנסת ושינוי שנעשה בחוק־יסוד). אך מוסיף בית־המשפט ואומר כי אף חוקי־יסוד שאינם משוריינים רשמית, כוללים מעתה שריון פסיקתי, הקובע כי שינוי של חוק־יסוד ייעשה אך ורק בחוק־יסוד.
הביקורת על כך תהיה כי מלבד הכותרת הנדרשת של "חוק־יסוד", שריון פסיקתי זה איננו מהווה מגבלה אמיתית בפני מי שירצה לשנות חוק־יסוד, היות שניתן להעביר חוק יסוד אף ברוב של 1–0. אם כן, ניתן יהיה לשנות חוק־יסוד אף ברוב כזה, אם רק נוסיף לחוק המשנה את הכותרת "חוק־יסוד". כנגד ביקורת זו, ניתן לטעון כי אכן חוק־יסוד יכול לעבור ברוב של 1–0 בלבד, אך היות שחברי־הכנסת והציבור יודעים כבר את משמעותם של חוקי־היסוד, סביר להניח שהכנסת לא תעביר חוק־יסוד בקלות שכזו, וכך, טוענים המצדדים בדעה זו, הכותרת של "חוק־יסוד", למרות היותה פורמלית בלבד לכאורה, תביא לדיון אמיתי ומעמיק בשינוי הנדון לחוק־יסוד קיים וכך תשמר נוקשותם של חוקי־היסוד.
במהלך תקופת קיומם הקצרה יחסית עברו חוקי־היסוד לא מעט שינויים. בולט בכך חוק יסוד: הכנסת, שמאז חקיקתו ועד ליולי 2021 תוקן 51 פעמים. בולט גם חוק יסוד: הממשלה, שגרסתו הנוכחית היא גרסתו השלישית, ושבסוף 2004 עסקה הכנסת בשינויו בשל עניין פעוט – מתן התואר "ממלא מקום ראש הממשלה" לשני שרים במקום לשר אחד. במסגרת הדיון בוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת הביע היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז את דעתו בעניין זה:
בשנת 2009 נחקק, כהוראת שעה, חוק־יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו־2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), שנועד לאפשר חקיקת תקציב דו־שנתי, בניגוד לחוק יסוד: משק המדינה, שבו נקבע "התקציב יהיה לשנה אחת".
חקיקת־היסוד המהירה ביותר קרתה ב עם חקיקת התיקון לחוק יסוד: הממשלה שהיה דרוש לשם הקמת מוסד ממשלת החילופים, כשמרגע הנחת הצעת החוק על שולחן הכנסת ב־23 באפריל 2020 ועד לקבלת החוק ב־7 במאי עברו שבועיים בלבד.
תיקון מהיר אחר של חוק־יסוד נעשה בכנסת העשרים, שב־30 באפריל 2018 אישרה תיקון ל שאיפשר לממשלה לאצול סמכות להכרזת מלחמה לוועדת שרים (הקבינט המדיני־ביטחוני), שתקבל החלטה זו בנוכחות של לפחות חצי ממספר חבריה. בנסיבות קיצוניות הרשה התיקון לראש הממשלה ושר הביטחון לקבל את ההחלטה במניין חוקי מצומצם יותר (ובכלל זה בפורום של שניהם בלבד). בעקבות ביקורת ציבורית בוטל תיקון זה כעבור חודשיים וחצי, ב־17 ביולי 2018.
שימוש לרעה בסמכות המכוננת של הכנסת
פסק־דין של בג"ץ, שניתן ב־23 במאי 2021, עסק בעתירה שביקשה להורות על בטלותו של תיקון מס' 50 לחוק יסוד: הכנסת, שבו נקבעו, בהוראת שעה, הוראות ביחס לתקציב המדינה לשנת הכספים 2020. פסק־דינה של נשיאת בית־המשפט העליון, אסתר חיות, קבע שבחקיקת הוראת שעה זו נעשה שימוש לרעה בסמכות המכוננת של הכנסת:
הפרשן המשפטי עידו באום ציין כי:
רשימת חוקי־היסוד
בכל מקום שמופיעה חקיקה חדשה לחוק־יסוד, החוק החדש מבטל את הישן (חוק־יסוד: חופש העיסוק, חוק־יסוד: הממשלה).
בקרב חוגים משפטיים נטען שיש צורך בחוקי־יסוד נוספים שטרם חוקקו. בין השאר מונים כחסרים את חוק יסוד: החקיקה וחוק־יסוד שיסדיר זכויות אזרח המקובלות בעולם דוגמת חופש הביטוי, חופש הדת, והזכות לשוויון בפני השלטון. חוק נוסף שיש הטוענים לנחיצותו הוא חוק יסוד: זכויות חברתיות.
מוהואידיים
מוהואידיים (שם מדעי: Mohouidae) הם משפחה של ציפורי שיר האנדמיות לניו זילנד, וכוללת סוג יחיד - מוהואה (Mohoua) ובו שלושה מינים. בעבר שלושתם נחשבו למינים במשפחת מעובי הראש מאוסטרליה.
מאפיינים
אלו הן עופות עדינים בעלי ראשים גדולים, מקורים חדים המזכירים מעט מקורי פרושים. הם קטנים ובעלי כנפיים מעוגלות ונוצותיהם לבנות, חומות או צהובות. הזכרים גדולים יותר מהנקבות.
הם חיים ביערות של ניו זילנד והרבה מזמנם מצויים על הקרקע או על הענפים הנמוכים. הם מסתובבים בחבורות וצדים חסרי חוליות קטנים.
מינים אלו עלולים להיפגע בעקבות השפעת האדם על החי בניו זילנד והבאתו חיות מזיקות כמו חתוליים וחולדות טורפות שמסכנים את הציפורים.
My Promised Land
My Promised Land (הארץ המובטחת שלי) הוא אלבום הסולו של הגיטריסט זיו תמרי. האלבום הוקלט בין השנים 2016 ל-2018 ויצא לאור בשנת 2018. האלבום היה מועמד לפרס הגראמי בקטגוריית "אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר" אך לא עלה לחמישייה הסופית.
לפני יציאת האלבום יצא מיני אלבום (EP) בשם (ארץ עתיקה) Ancient Land אשר כלל ארבעה שירים מתוך האלבום עם עיבוד ומיקס מעט שונים. המיני אלבום יצא על מנת לקדם מסע הופעות באירופה.
רשימת רצועות
כל המילים והלחנים: זיו תמרי
הפקה
עטיפת האלבום צולמה על ידי שלי אבידור בפארק אדית וולפסון, תל אביב.
מכבי בנות עמק חפר
מכבי בנות עמק חפר הוא מועדון כדורגל נשים, הכולל קבוצה המשחקת בליגת העל בכדורגל נשים. המועדון נוסד בשנת 2014 על ידי אירית אברהמי שחיפשה מסגרת כדורגל לבנותיה כשחזרה משהות ממושכת בארצות הברית. תחילה הוקמו קבוצות ילדות ונערות ורק בעונת 2017/2018 הוקמה קבוצת בוגרות והצטרפה לליגה הלאומית בכדורגל נשים. בעונתה השנייה הקבוצה סיימה ראשונה ועלתה לליגת העל.
כבר בעונתה הראשונה בליגת העל הפתיעה הקבוצה כשהצליחה לסיים במקום הרביעי ולהעפיל לפלייאוף העליון אך הפלייאוף לא התקיים עקב התפרצות נגיף הקורונה בישראל. את עונת 2020/2021 סיימה הקבוצה במקום השלישי ואף העפילה לגמר גביע המדינה בו הפסידה למ.ס. קריית גת.
מרטי ורז'ס
מרטי ורז'ס אי מאסה (בקטלאנית: Martí Vergés i Massa; 8 במרץ 1934 – 17 בפברואר 2021) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הקשר. ורז'ס שיחק במשך כל הקריירה המקצועית שלו במדי ברצלונה, בשנים 1956–1966, אחרי שגדל במערכת הנוער של המועדון. לצד משחקו במדי ברצלונה, ייצג ורז'ס גם את נבחרת ספרד, עמה השתתף במונדיאל 1962.
קריירת מועדונים
ורז'ס נולד וגדל בווידררס, כפר בקרבת ז'ירונה שבקטלוניה. ב-1950 הצטרף ורז'ס למחלקת הנוער של ברצלונה. במהלך עונת 1953/54 החל ורז'ס לשחק במדי אספנייה אינדוסטריאל, ששימשה הלכה למעשה קבוצת משנה למועדון. הקבוצה שיחקה אז בליגה השנייה. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-31 בינואר 1954, בהפסד 1–2 לקאודל. עד סוף העונה ערך 5 הופעות נוספות במדי הקבוצה. בעונת 1954/55 הפך ורז'ס לשחקן קבוע בקבוצה. הוא שותף ב-23 משחקי ליגה מתוך 30, בהם כבש שער אחד. בעונת 1955/56 שיחק ורז'ס בכל 30 משחקי הליגה, הבקיע שער אחד, ועזר לקבוצתו, ששינתה את שמה במהלך העונה ל"קונדל", לסיים במקום השלישי, ממנו הגיעה לפלייאוף העפלה לליגה הראשונה. ורז'ס השתתף גם בכל 10 משחקי הפלייאוף וסייע לקבוצתו לעלות ליגה.
בעונת 1956/57 צורף ורז'ס לקבוצה הבוגרת של המועדון. כבר בעונתו הראשונה היה שחקן משמעותי בהרכב. הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה הייתה ב-23 בספטמבר 1956, במשחק בו הביסה ברצלונה את אתלטיקו מדריד בתוצאה 3–7. את שער הבכורה שלו בליגה הבקיע ורז'ס ב-28 באוקטובר, השער היחיד במשחק נגד ריאל סוסיאדד, שהביא לברצלונה את הניצחון. בעונה זו שיחק ורז'ס ב-21 משחקי ליגה, עת סיימה הקבוצה במקום ה-3. ורז'ס זכה עם הקבוצה בגביע הגנרל לאותה עונה הודות לניצחון 0–1 על אספניול במשחק הגמר שנערך ב-16 ביוני 1957. בעונת 1957/58 סיימה ברצלונה במקום ה-3 פעם נוספת. ורז'ס הוסיף להופיע בעקביות בהרכב הקבוצה, והוא ערך 25 הופעות בליגה בהן הבקיע שער בודד, בניצחון 0–3 על ספורטינג חיחון ב-16 בפברואר 1958. ורז'ס סייע לקבוצתו לזכות בגביע ערי הירידים, אחרי שברצלונה ניצחה בגמר את לונדון XI בתוצאה 6-0, עם שער אחד של ורז'ס.
בעונת 1960/61 שב ורז'ס להופיע בעקביות בהרכב הקבוצה. בליגה, בה ברצלונה התקשתה וסיימה במקום ה-4 בלבד, ערך 26 הופעות מבלי להבקיע שער. בגביע ערי הירידים היה שותף להדחתה של ברצלונה ברבע הגמר על ידי היברניאנס. בגומלין שמינית גמר גביע אירופה, אחרי תיקו 2–2 עם ריאל מדריד בביתה, הבקיע ורז'ס שער ועזר לקבוצתו לנצח 1–2, ובכך הייתה זו הדחתה הראשונה של מדריד מהמפעל אחרי 5 שנים רצופות בהן זכתה בטורניר. ברצלונה הגיעה עד לגמר, אחרי שהדיחה את הראדץ קראלובה ואת המבורג ברבע ובחצי הגמר בהתאמה. ב-31 במאי 1961, במשחק הגמר בו פתח ורז'ס, הפסידה ברצלונה 2–3 לבנפיקה ליסבון. בעונת 1961/62 חלה דעיכה במעמדו של ורז'ס בהרכב. הוא הבקיע 4 שערי ליגה ב-13 הופעות, וברצלונה הגיעה למקום ה-2. ברצלונה הגיעה לגמר גביע ערי הירידים, בו הובסה על ידי ולנסיה בתוצאה מצטברת 3–7.
בעונת 1962/63 השתתף ורז'ס ב-16 משחקי ליגה בהם כבש שער בודד, בניצחון 1–2 על קורדובה ב-23 בדצמבר 1962. ברצלונה הציגה יכולת דלה בליגה וסיימה במקום ה-6 בלבד. ורז'ס זכה עם ברצלונה בגביע בסוף אותה עונה, לאחר ניצחון 1–3 על ריאל סרגוסה בקאמפ נואו. בעונה הבאה שיחקה ברצלונה לראשונה בגביע מחזיקות הגביע, ממנו הודחה על ידי המבורג בשמינית הגמר. בליגה, בה שיחק ורז'ס ב-13 משחקים ולא הבקיע אף שער, הגיעה הקבוצה למקום ה-2.
בעונת 1964/65 חל שיפור במעמדו של ורז'ס בהרכב. למעט שני משחקי ליגה, פתח ורז'ס בכל יתר 28 המשחקים, וברצלונה סיימה את הליגה במקום ה-6. ורז'ס גם שיחק בכל 7 משחקיה של ברצלונה בגביע ערי הירידים. ברצלונה הגיעה לשמינית גמר הטורניר בו פגשה את שטרסבורג. שני המשחקים הראשונים הסתיימו בתיקו, ולכן נערך משחק שלישי, שגם הוא הסתיים בתיקו. לכן הוחלט על הטלת מטבע, והתוצאה הייתה ששטרסבורג עלתה לרבע הגמר. בעונת 1965/66 המשיך ורז'ס לשחק ברוב משחקי הקבוצה. הוא פתח ב-20 משחקי ליגה והבקיע את שערו האחרון ב-28 בנובמבר 1965, במשחק בו ניצחה ברצלונה את סביליה 0–3. כמו כן היה ורז'ס שותף לזכייתה של ברצלונה בגביע ערי הירידים, עם שער אחד ב-6 הופעות, אם כי בחצי הגמר ובגמר לא השתתף. בסוף העונה פרש ורז'ס ממשחק. ב-12 באוקטובר 1966 נערך לכבודו ולכבוד סיגפריד גראסיה משחק פרידה מול בנפיקה ליסבון.
קריירת נבחרות
ורז'ס ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד במשחק מוקדמות מונדיאל 1958 ב-8 במאי 1957, אז הפסידה ספרד ל 2–4. ורז'ס השתתף גם במשחק השני נגד סקוטלנד שבוע לאחר מכן, בו ניצחה ספרד 1–4. ספרד סיימה בביתה במקום ה-2, מאחורי סקוטלנד, ולא הצליחה להעפיל למונדיאל. ורז'ס השתתף עם הנבחרת במשחקי ידידות לאחר הדחתה ממוקדמות יורו 1960. ב-17 בדצמבר 1959 פתח במשחק הידידות נגד, הבקיע שער ועזר לנבחרתו לנצח 4-3. ב-13 במרץ 1960 כבש שער לאחר שנכנס כמחליף במשחק נגד, בו ניצחה ספרד 1–3. לאחר מכן העפילה ספרד למונדיאל 1962, מבלי שוורז'ס ישתתף באף משחק מוקדמות, אך ורז'ס זומן בכל זאת לסגל הנבחרת לטורניר עצמו. במונדיאל, שנערך בצ'ילה, פתח ורז'ס בשני משחקים בשלב הבתים, הראשון ניצחון 0–1 על והשני הפסד 1–2 ל. ספרד הודחה מהטורניר בשלב הבתים. היה זה משחקו האחרון במדי הנבחרת. בסך הכול השתתף ב-12 משחקי נבחרת ספרד, בהם כבש פעמיים.
יתר על כן, כקטלאני, שיחק ורז'ס במדי נבחרת קטלוניה, במדיה שיחק בשלושה משחקי ידידות והבקיע פעם אחת.
נפטר ב-17 בפברואר 2021.
מינדן
מינדן (בגרמנית: Minden, ) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. העיר נמצאת במחוז מינדן-ליבקה ויושבת על נהר וזר. אוכלוסיית העיר מונה כ-82,000 תושבים. מינדן היא העיר המרכזית במחוז מינדן-לובקה, המהווה חלק מנפת דטמולד. העיר ידועה בזכות מיקומה על הצטלבות נהר הווזר ותעלת מיטלאנד (Mitteland, "מרכז הארץ").
ימי הבניים
העיר מינדן מופיעה לראשונה בכתובים ברישומי שליטי האימפריה הפרנקית בני השושלת הקרולינגית בשנת 798. קרל הגדול ייסד את בישופות מינדן בסביבות שנת 800. העיר זכתה לכתב זכויות עירוני בשנת 977. במהלכה של מלחמת שלושים השנים (1618-1648) נכבשה העיר בין השנים 1625–1634 על ידי כוחות קיסר האימפריה הרומית הקדושה הקתוליים. בשנת 1634 הטילו הכוחות הפרוטסטנטיים של ממלכת שוודיה מצור על העיר וכבשו אותה. כריסטינה, מלכת שוודיה העניקה לעיר אוטונומיה מלאה בניהול העניינים העירוניים. בשנת 1648, בעקבות חתימת שלום וסטפליה, עברה השליטה בעיר ובבישופות מינדן כולה לידי ממלכת ברנדנבורג ומאוחר יותר לידי יורשתה - פרוסיה.
העת החדשה
ב-1 באוגוסט 1759 התחולל בשערי העיר קרב מינדן, אחד הקרבות המכריעים במלחמת שבע השנים. בשנת 1806 כבש הצבא הצרפתי את העיר מינדן. בין השנים 1807–1810 השתייכה העיר לממלכת וסטפאליה - מדינה גרורה של צרפת. משנת 1810 ועד 1813 סופחה העיר ישירות לצרפת, עד ששבה לשלטון פרוסי עם תבוסתו הסופית של נפוליאון בקרב העמים בלייפציג. בשנות השלטון הפרוסי הפכה מינדן לעיר מבצר, דבר שעיכב מאוד את התפתחותה.
מלחמת העולם הראשונה ואילך
במהלכה של מלחמת העולם הראשונה הוקם בעיר מחנה שבויים גדול. ב-24 ביוני 1922 פרצו בעיר מהומות בעקבות רצח המדינאי הגרמני-יהודי ולטר רתנאו, ועסקים רבים המזוהים עם פעילי ימין הושחתו. בשנות מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר על ידי בעלות הברית לנוכח חשיבותה של העיר כמוקד תחבורה ותעשייה, ומרכז העיר נחרב בחלקו הגדול. העיר שוחררה על ידי הצבא הבריטי אשר הקים בו בסיסי קבע שפונו בהדרגה עד לסוף שנות ה-90. לאחר המלחמה איבדה העיר את מעמדה כמרכז אדמיניסטרטיבי.
כלכלה ותשתיות
מינדן ממוקמת על קו הנובר-מינדן ומינדן-האם המהווים חלק מהקו הראשי המחבר בין חבל הרוהר וקלן לברלין, ובין אמסטרדם וברלין. העיר סמוכה לכביש המהיר A2 המחבר בין קלן וברלין. בעיר ממוקמים כמה נמלי נהר חשובים לאורך תעל, מיטלנד ומשמשים את התעשייה המקומית. בעיר מצויים מטותיהם של שני תאגידים תעשייתיים חשובים, יצרנית הקפה ומוצרי הבית מליטה (Melita) ויצרנית הרכיבים האלקטרוניים ואגו (Wago) המעסיקה למעלה מ-4,600 עובדים ברחבי העולם. במינדן פועל סניף של אוניברסיטת בילפלד המתמקד במקצועות טכניים כאדריכלות והנדסה.
תרבות ופנאי
חלקים נרחבים מהעיר העתיקה של מינדן נחרבו במלחמת העולם השנייה כמו גם במסגרת פעולות שונות לחידוש פני העיר משנות החמישים ואילך. העיר איננה משופעת במבנים ראויים לציון או מתחמים בעלי חשיבות ארכיטקטונית משמעותית. ראויים לציון הקתדרלה בסגנון הרומנסקי-גותי המוקדשת לגורגוניוס הקדוש; כנסיות שמעון הקדוש; מרטיני הקדוש; מריה; ויוהאניס הקדוש הגותיות, וכנסיית פטרי הבארוקית. אכסדרת העמודים הגותית של בית העירייה הישן של מינדן שרדה הפצצה כבדה במהלכה של מלחמת העולם השנייה ושולבה בבניין העירייה המשוחזר. המוזיאון המקומי של מינדן מורכב משורת בתים טיפוסיים, ומציג מוצגים הקשורים בהיסטוריה העירונית. במבנה השלטון המחוזי לשעבר שוכן ארכיון העיר והמחוז מינדן-ליבקה. בין היתר ניתן למצוא בו את "כרטסת היהודים" שהוכנה על ידי המשטרה המקומית בשנות השלטון הנאצי.
מינדן משופעת בשרידים לעברה כעיר מבצר פרוסית. בעיקר בגדה המזרחית של נהר הווזר נותרו רבים מהביצורים המקוריים מאמצע המאה ה-19 כמו גם קסרקטינים ומבני שלטון. עם פירוקה של חומת העיר בשלהי המאה ה-19 הוקפה העיר העתיקה בגן ציבורי גדול המכונה "גלסיס". הודות לעברה כעיר מבצר פרוסית חשובה הוקם בעיר מוזיאון להיסטוריה של פרוסיה, אך הוא סגור עד להודעה חדשה בשל קשיים כלכליים.
האזור שלגדות נהר הווזר משמש את העיר כריאה ירוקה. בין היתר ניתן ממוקמים לגדותיו של הנהר אצטדיון כדורגל, בריכת שחיה, חוף רחצה, אתר קמפינג ומגרש מיני-גולף.
האתר הייחודי ביותר במינדן הוא "מחלף המים", נקודת ההצטלבות של תעלת מיטלאנד עם נהר הווזר. צפונית לעיר העתיקה של מינדן זורמת תעלת מיטלנד בגשר עצום ממדים מעל נהר הווזר. באתר קיים מרכז מבקרים קטן הסוקר את תולדות התעלה ואת מאפייניה הטכניים. הפלגה בין התעלה והנהר, המשולבת לעיתים בנסיעה ברכבת קיטור היסטורית מהווה גם היא אטרקציה תיירותית פופולרית.
מבצע מגן הפרת
מבצע מגן הפרת (בטורקית: Fırat Kalkanı Operasyonu או: Cerablus Harekâtı) היה מבצע צבאי של הכוחות המזוינים של טורקיה שהתנהל בצפון סוריה, סמוך לגבול עם טורקיה, המבצע החל ב-24 באוגוסט 2016 והסתיים ב-29 במרץ 2017. המטרות המוצהרות של המבצע הן לכבוש את העיירה ג'ראבלס מידי ארגון הטרור המדינה האסלאמית, לפגוע בארגוני הטרור בצפון סוריה, המוציאים לפועל פעולות טרור בטורקיה, וכן למנוע מהכורדים להקים את כורדיסטן הסורית לכל אורך הגבול עם טורקיה. על פי אנליסטים מסוימים המטרה העיקרית של הטורקים היא לפגוע בכורדים.
הרקע למבצע
טורקיה סבלה מגל טרור בשנה שקדמה למבצע, שכלל ירי ארטילרי מאסיבי לשטח המדינה ופיגועים קטלניים. ארבעה ימים לפני תחילת המבצע אירע פיגוע התאבדות בחתונה כורדית בגזיאנטפ בו נרצחו 54 בני אדם. יום לפני המבצע פונו באמצעות אוטובוסים אזרחים טורקיים מגבול סוריה במטרה לשמור על שלומם.
כיבוש ג'ראבלס (24 באוגוסט)
בשעות הבוקר של ה-24 באוגוסט, החל צבא טורקיה לבצע ירי ארטילריה ומרגמות על העיר הסורית ג'ראבלס, בנוסף להפצצת מטרות על ידי חיל האוויר הטורקי. מאוחר יותר באותו היום, טנקי מערכה טורקיים החלו לחצות את הגבול יחד עם אנשי הכוחות המיוחדים של הכוחות המזוינים של טורקיה, שם הצטרפו אל מאות מאנשי הצבא הסורי החופשי. בעת התקדמותם הרגו כ-46 אנשי דאעש. מטוסי חיל האוויר האמריקאי ושאר חברי הקואליציה סייעו לכוחות הטורקים.
מספר שעות לאחר פתיחת המערכה, כבשו הכוחות הטורקיים, בסיוע המיליציה לגיון שאם, את הכפר תל-קטליג'ה לאחר שכוחות המדינה האסלאמית נסוגו ממנו על מנת להגן על ג'ראבלס. מאוחר יותר, כבשו כוחות הצבא הסורי החופשי ארבעה כפרים נוספים, בהם תל-שאהיר.
בסוף היום דווח כי כוחות צבא טורקיה וכוחות המורדים, בסיוע חיל האוויר האמריקאי, כבשו את עיירת הגבול ג'ראבלס, ולא נתקלו בהתנגדות עזה מצד כוחות המדינה האסלאמית. המרכז הסורי לזכויות אדם אישר שכוחות הצבא הסורי החופשי השתלטו כמעט ולחלוטין על העיירה. לכוחות הצבא הסורי החופשי היה הרוג יחיד וכעשרה פצועים, בעוד שצבא טורקיה סיים את היום ללא נפגעים.
נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, הכריז כי מטרת המבצע היא לפגוע בארגוני הטרור שבצפון סוריה, בהם המדינה האסלאמית והמפלגה הדמוקרטית המאוחדת בסוריה, המוציאים לפועל מתקפות טרור חוזרות ונשנות בטורקיה.
התקדמות הכוחות הטורקיים-סוריים והקונפליקט עם הכוחות הסוריים הדמוקרטיים (24–25 באוגוסט)
בשעות הערב של ה-24 באוגוסט אמר סגן נשיא ארצות הברית דאז ג'ו ביידן כי הוא מצפה שהכוחות הכורדים מהכוחות הסוריים הדמוקרטיים והיחידות להגנת העם ייסוגו אל מעבר לנהר הפרת. הכוחות הכורדים לא שעו להצהרתו של ביידן, ולא נסוגו. בו בזמן, החלו התנגשויות וחילוי אש בין כוחות הצבא הסורי החופשי וצבא טורקיה לבין הכוחות הסוריים הדמוקרטיים, בעוד שני הצדדים מבצעים השתלטויות על כפרים שאנשי המדינה האסלאמית נטשו. עד סוף היום כבשו כוחות הצבא הסורי החופשי שישה כפרים נוספים.
בבוקר ה-25 באוגוסט, נכנסו כ-20 טנקים טורקים נוספים אל שטח סוריה. במהלך היום נטען כי כוחות היחידות להגנת העם נסוגו מהשטח שעליו שלטו ממערב לנהר הפרת, והשליטה עברה למועצת הצבא של מנביג'. אף על פי כן, צבא טורקיה טען כי כוחות היחידות להגנת העם לא נסוגו מהשטח, ובמהלך היום נורתה אש ארטילרית לעבר מוצביהם.
בו בזמן, המשיך העימות נגד כוחות המדינה הסלאמית, והכוחות הסוריים והטורקים כבשו מספר כפרים מידיהם. מאוחר יותר באותו היום הודיע שר הביטחון הטורקי, פיקרי אישיק, כי כוחות צבא טורקיה מוודאים שלא נשארו לוחמים של המדינה הסלאמית בעיירה ג'ראבלס. עד סוף היום התקדמו הכוחות הטורקיים עוד מספר קילומטרים דרומה, בעודם נלחמים באנשי הצבא הסורי החופשי, ברובם כורדים.
חציית נהר סג'ור ונסיגת היחידות להגנת העם (26–29 באוגוסט)
ב-26 באוגוסט, נטען כי כל כוחות היחידות להגנת העם נסוגו אל הצד המזרחי של נהר הפרת כתוצאה מהלחץ שהפעיל צבא טורקיה, ושהשליטה עברה לחלוטין לידיהם של אנשי הכוחות הסוריים הדמוקרטיים. אף על פי כן, ב-28 באוגוסט דווח כי כרטיסי זיהוי וכלי נשק של היחידות להגנת העם נמצאו בשטחי אמרנה, דבר שכביכול העיד על השארותם של לוחמי היחידות להגנת העם ממערב לפרת.
ב-27 באוגוסט החל צבא טורקיה להפציץ עמדות שנשלטו על ידי הכוחות הסוריים הדמוקרטיים בכפר אמרנה, עשרה קילומטר מדרום לג'ראבלס, ובהפצצה נפגעו מספר מטרות אזרחיות לאחר ההפצצות, החלו כוחות הצבא הסורי החופשי, בסיוע טורקי, לנסות לכבוש שטחים מידי הכוחות הסוריים הדמוקרטיים, וכבשו שני כפרים. בתגובה, מספר קבוצות ערביות מהכוחות הסוריים הדמוקרטיים הודיעו כי הן ישלחו כוחות שיסייעו לאנשי מועצת הצבא של ג'ראבלס.
מאוחר יותר באותו היום חייל טורקי אחד נהרג ושלושה נפצעו בעקבות פגיעת טיל נ"ט בטנק בו שהו.
בו בזמן, כוחות הצבא הסורי החופשי החלו לנקות את ג'ראבלס ממוקשים ומטעני חבלה שהונחו שם על ידי אנשי המדינה האסלאמית לפני נסיגתם. אנשי הצלב האדום טורקים חילקו מזון לכ-5,000 אנשים בג'ראבלס לאחר שהכפר נוקה ממוקשים. במהלך אותו יום, ניצלו אנשי המדינה האסלאמית את הקונפליקט בין הצבא הסורי החופשי לבין הכוחות הסוריים הדמוקרטיים וכבשו את הכפר אל-ראי ועוד מספר כפרים לידו.
ב-28 באוגוסט נהרגו 45 אזרחים בשתי הפצצות שונות של צבא טורקיה ברחבי צפון סוריה, ובנוסף נהרגו ארבעה חמושים מהיחידות להגנת העם. במהלך היום החלו כוחות המורדים, בסיוע טורקי, לתקוף עמדות של הצבא הסורי החופשי וכבשו מספר רב של כפרים.
ב-29 באוגוסט כבשו הכוחות הטורקיים-סורים את שארית הכפרים שהיו בשליטת הצבא הסורי החופשי מצפון לנהר סג'ור, בנוסף לשלושה כפרים נוספים מדרום לו. בנוסף, במהלך היום הושמדה מכונית תופת ממערב לג'ראבלס על ידי כוחות מצבא סוריה החופשי ללא נפגעים.
היום השביעי
ב-30 באוגוסט נפגע טנק טורקי מטיל נ"ט שנורה על ידי כוחות הכורדים. שלושה חיילים נפגעו.
מהבית הלבן נמסר שאובמה ייפגש עם ארדואן בוועידת G-20 בסין.
ספטמבר
ב-22 בספטמבר התפוצץ לראשונה (מאז החל המבצע) טיל שנורה על ידי דאעש על העיירה קיליס בדרום טורקיה, באזור הומה אדם בשעות הצהריים. דווח על 6 נפגעים, מתוכם 5 ילדים, כולם פליטים סורים שנמלטו לקיליס הטורקית.
ב-26 בספטמבר הכריז דובר ממשלת טורקיה נומאן קורטולמוש כי כוחות המיליציה הצבאית של הכורדים הסוריים YPG נמצאים בתהליך של נסיגה מזרחית לנהר הפרת.
אוקטובר 2016 - מרץ 2017
ארדואן מודיע על כך שהיעד הבא הוא העיר "אל-באב" הנמצאת בשליטת דאעש וכוחות המבצע החלו להתקדם לעבר העיר.
נכון לפברואר 2017, 8 ניסיונות של כוחות המבצע להיכנס לתוך העיר נבלמו על ידי דאעש, כשמניין החיילים ההרוגים מצבא טורקיה עומד על למעלה מ-56, מהם שניים נחטפו והוצאו להורג בסרטון שהופץ ברחבי האינטרנט.
הקושי בלקיחת העיר הביא לכך שארדואן נאלץ להסתייע בתמיכת רוסיה, המספקת גם היא סיוע אווירי לכוחות הקרקעיים, ותמיכת אסד, שצבאו החל להתקדם גם הוא אל עבר העיר מכיוון דרום בכוונה לנצור אותה בין כוחותיו לבין הכוחות הטורקיים.
ב-29 במרץ הכריזה טורקיה על סיום המבצע.
כ-10 חודשים לאחר סיום המבצע, ב-20 בינואר 2018, פתחה טורקיה במבצע ענף זית שמטרתו על פי טורקיה הוא "חיסול הטרור הכורדי במחוז עפרין".
תגובות למבצע
משרד החוץ הסורי פרסם הודעת גינוי לפלישת טורקיה למדינה, ומסר כי מבצע בשטחה של סוריה צריך להיות מתואם עם השלטון הסורי. בנוסף, האשים המשרד כי בכוונתה של טורקיה להחליף את ארגון המדינה האסלאמית בארגוני טרור אחרים.
ראש המפלגה הדמוקרטית המאוחדת בסוריה, סאלח מוסלם, גינה את פלישת טורקיה והוסיף כי היא תיכשל בשל כניסתה ל"בוץ הסורי". דובר הזרוע הצבאית של המפלגה, היחידות להגנת העם, גינה אף הוא את הפלישה בשל היותה "פעולה אגרסיבית" בענייניה הפנימיים של סוריה.
ז'אן פייר ברדה
ז'אן פייר ברדה (נולד ב-7 במרץ 1965) הוא זמר, שחקן, מאפר ומעצב שיער ישראלי-שוודי. היה חבר בלהקת ארמי אוף לאברז.
ביוגרפיה
ברדה נולד בפריז, צרפת. אביו ממוצא יהודי-אלג'יראי. בגיל שבע עבר עם משפחתו לסטוקהולם, שוודיה. בגיל 16 יצא מהארון. בשנת 2015 עלה לישראל. הוא מתגורר בתל אביב ועוסק בעיצוב שיער.
מוזיקה
ברדה החל לעבוד עם אלכסנדר בראד, כחלק מההרכב בשם Barbie. הוא כינה עצמו בשם "פארוק", אך חזר לשמו האמיתי כאשר ההרכב התפתח לארמי אוף לאברס. ברדה היה חבר בלהקה בכל תקופת קיומה. בנוסף השתתף בסרטים. הוא ידוע כיום כאמן איפור ועיצוב שיער.
Theme Hospital
Theme Hospital (נקרא גם בעברית: בית חולים) הוא משחק סימולציה למחשב מבית Bullfrog וחברת EA Games אשר שווק לראשונה בשנת 1997 ובו השחקן בונה ומתפעל בית חולים. המשחק זכה להצלחה רבה ונמכר ב-4 מיליון עותקים ברחבי העולם. המשחק נחשב למוצלח יותר מ-Theme Park שקדם לו, ועדיין ניתן למצוא אותו באתרים של משחקי נוסטלגיה.
מטרת המשחק
מטרת המשחק היא לנהל את בית החולים בפן הפיננסי, כוח האדם והציוד. על בית החולים לאבחן את המחלה מבין מגוון מחלות אפשריות כמו "hyperlangue" (בעלי לשון גדולה), "בלתי נראים", "סינדרום המלך" (אנשים שחושבים שהם אלביס פרסלי) וכדומה.
במשחק 12 שלבים, ובכל שלב נדרש לבנות מהתחלה את בית החולים, ככל שמתקדמים בשלבים ישנן יותר מחלות אפשריות, יותר ציוד נדרש, ושטח בית החולים שתחת ניהול המשתמש גדול יותר. כדי לעבור שלב, על השחקן למלא מספר תנאים כמו העלאת המוניטין של בית החולים, הגדלת הריווחיות שלו, העלאת רמת המוסד או אחוז האנשים שנרפאו בו. בנוסף, במספר שלבים יש תנאים מיוחדים כגון, שכל הרופאים יעבדו ביעילות של מעל 80%.
ניהול המשחק
השחקן אינו מנהל פיזית רופא או מטופל מסוים אלא מנהל את כל בית החולים, על ידי בניית החדרים הנדרשים (אבחון, טיפול, מנוחה, שירותים, מחקר, הוראה), שכירת אנשי הצוות שיאיישו אותם וריהוט בית החולים באופן כללי. למרות זאת, ניתן להתערב בטיפול במטופל מסוים תוך כדי משחק, למשל על ידי שינוי את התור של החולים וקידום החולים הקרובים יותר למוות; ניתן לחייב פציינט לעבור טיפול מסוים גם אם האיבחון לא הסתיים; ניתן לפטר עובדים על מנת להחליפם בעובדים יעילים יותר או בעובדים זולים יותר, ועוד.
כוח אדם
כוח האדם האפשרי להעסקה מחולק לארבעה סוגים:
הרופאים יכולים להיות מומחים באחד משלושה תחומים (פסיכולוג, מנתח או חוקר רפואי) בהם יש לו רמת ניסיון מסוימת (מרופא מתחיל ועד ליועץ), כאשר רק יועצים יכולים להכשיר רופאים אחרים. לכל אנשי הצוות קיים הפרמטר של רמת ניסיון שגורם לעבודה מהירה או יעילה יותר. בדרך כלל, ככל שרמת הניסיון גבוהה יותר כך המשכורת גבוהה יותר.
פלטפורמות
המשחק יצא במקור לPC ב-1997 ושנה לאחר מכן יצאה גרסה לפלייסטיישן.
בנוסף לגרסאות הרשמיות, מספר קהילות קוד פתוח פיתחו את המשחק בקוד פתוח, אולם ללא הצלחה. בשנת 2008 פרויקט קוד פתוח בשם OpenTH פיתח גרסה טובה למשחק בעיקר בשפת C++ ומעט ב-Lua תחת רישיון GNU GPL; פרויקט זה הסתיים והיום האתר מפנה לפרויקט CorsixTH. ב-2009 יצא פרויקט דומה בשם CorsixTH שאנשיו פיתחו את המשחק בעיקר ב-Lua תחת רישיון ציבורי של MIT. כדי להפעיל את המשחק נדרש דיסק התקנה מקורי או אימג' להתקנה. פרויקט זה מתוחזק באופן שוטף והגרסה האחרונה יצאה במאי 2013. פרויקט CorsixTH שימש גם לפיתוח גרסה לאנדרואיד שניתן למצוא ב-Google Play Store.
משחקי המשך למשחק
ב-30 באוגוסט 2018 יצאה גרסה מחודשת למשחק שמיועדת למחשבים האישיים בשם Two Point Hospital.
גרסה זו היא למעשה חידוש של הגרסה הראשונה של המשחק שפותחהת בשיתוף פעולה עם המפיק והמעצב המקורי של המשחק הראשון.
אוגוסט פאלם
אוגוסט תיאודור פאלם (August Teodor Palm; 5 בפברואר 1849 – 14 במרץ 1922) היה סוציאליסט שוודי, פעיל חברתי ודמות מפתח בהפצת הרעיונות הסוציאליסטיים ובבניית המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשוודיה, והובלתה לכיוון רפורמיסטי.
חייו
פאלם היה בנו של מורה ליד מאלמו, ממנו התייתם בגיל 10, ולאחר מכן עבר הכשרה כחייט. כשהיה בן 18 ערך מסע לימודי בדנמרק ובגרמניה שלאחריו, ב-1874 התיישב כחייט בהדרסלב בצפון שלזוויג. באותה שנה גם נישא לג'והאנה לרסון.
פעילות פוליטית מוקדמת
במהלך מסעותיו בגרמניה למד וקלט את רעיונות הסוציאליזם (בעיקר כתוצאה מאיחודן של שתי המפלגות הסוציאליסטיות בגרמניה לכדי מפלגה אחת, ה-SPD ב-1875). ב-1877 גורש מגרמניה לאחר הפצת תעמולה סוציאליסטית. עד 1881 שהה בדנמרק, וב-1881 חזר לשוודיה. ב-6 בנובמבר באותה השנה, במאלמו, נאם פאלם את הנאום הסוציאליסטי הראשון בשוודיה והתחיל את מסעו הפוליטי בגטבורג ובסטוקהולם.
תועמלן פוליטי
שוודיה בסוף המאה ה-19 הייתה מדינה בעלת אחוז אוריינות גבוה כיוון שהדת הנהוגה בה היא לותרניזם (שעל-פיה על כל מאמין להיות מסוגל לקרוא את כתבי הקודש ללא תיווך) - מה שמאפשר הפצת תעמולה ורעיונות באמצעים כתובים בצורה רחבה. עם הידיעה הזאת, במרץ 1882, הקים פאלם את העיתון Folkviljan ("רצון העם"), ושימש כעורכו עד 1885, אז העיתון נסגר. ב-25 בספטמבר 1885 עבר פאלם לסטוקהולם, החל בהפצת העיתון הSocial-Demokraten ("הסוציאל-דמוקרט"), ושימש כעורכו בשנה הראשונה להפצתו. החל מסתיו 1886 היה יילמאר ברנטין העורך הראשי של עיתון זה. הממשלה השוודית שלחה אותו לכלא לשלושה חודשים בעוון הצהרות שפרסם בעיתון זה. תרומתו הגדולה ביותר של פאלם הייתה בכך שהביא לאיגוד עובדי תעשיית העץ השוודיים ואיגוד עובדי תעשיית המתכת השוודיים תחת אידאולוגיה סוציאליסטית. ב-1889, ביוזמתו של פאלם, קמה בשוודיה ה-SAP ("מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה") שמהווה איחוד בין שלושה מועדונים סוציאליסטיים גדולים בשוודיה שהוקמו בעזרת פאלם. במבנה הפוליטי של שוודיה באותה התקופה, לא התאפשר למי שאינו בעל רכוש רב להיבחר ולבחור בפרלמנט, ועל כן עיקר עשייתה של ה-SAP היה בהפצת תעמולה ואיגוד עובדים.
ביקורו בארצות הברית
ב-1900 הוזמן פאלם לבקר בארצות הברית על ידי המועדון הסקנדינבי של מפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה בפרובידנס, רוד איילנד, בשיתוף עם מועדונים דומים בניו יורק וברוקלין, במטרה למשוך חברים נוספים למועדונים אלו. מסעו התחיל ב-1 בספטמבר 1900, והוא מתועד בספר "תמונות מטיול לארצות הברית" (Ögonblicksbilder från en tripp till Amerika) שפורסם ב-1901.
בפטיסט (סדרת טלוויזיה)
בפטיסט (באנגלית: Baptiste) היא סדרת טלוויזיה בריטית, ספין אוף של סדרת הדרמה "הנעדר" עם הדמות המרכזית של הבלש הצרפתי ז'וליאן בפטיסט, בגילומו של צ'קי קריו. חברת Two Brothers Pictures הפיקה את הסדרה, וההפצה הבינלאומית נעשתה בידי חברת All3Media. הסדרה שודרה בערוץ BBC One בפברואר 2019. כותבי הסדרה, התסריטאים ג'ק והארי ויליאמס, כתבו גם את התסריט של הסדרה "הנעדר".
תקציר עלילה
הסדרה משתמשת באחת הדמויות המרכזיות מסדרת הטלוויזיה "הנעדר", הבלש ז'וליאן בפטיסט בגילומו של צ'קי קריו. אשתו של בפטיסט ובתו מגולמים על ידי אותן שחקניות שהופיעו בסדרה "הנעדר". כל שאר השחקנים והדמויות בסדרה הם חדשים בסיפור העלילה הזה.
אחר שעבר ניתוח להסרת גידול במוחו, ז'וליאן בפטיסט טוען שהוא אינו האיש שהיה. הבוס שלו משכנע אותו לעזור למשטרת הולנד בחיפוש אחר עובדת מין נעדרת באמסטרדם. בפטיסט פוגש את אדוארד (טום הולנדר) הדוד של הנערה הנעדרת. אבל לא הכל כפי שהוא נראה עם אדוארד. בהמשך הוא פוגש את קים פוגל (טליסיה גרסיה) שהיה לה בעבר קשר לפושע קונסטנטין (Alec Secăreanu), ממוצא רומני שנראה בתחילת הסדרה רוצח אדם ומבתר את גופתו.
הפקה
באפריל 2018 הכריזו ב-BBC על הפקת סדרת ספין אוף לסדרה המצליחה "הנעדר", שנועדה לשידור ב-2019.
עיקר העלילה מתרחשת באמסטרדם שבהולנד. חלק מצילומי החוץ נערכו שם, אבל צילומים אחרים נערכו באנטוורפן ובגנט שבבלגיה. סצנות אחדות צולמו בדיל, קינגסטון, רמסגייט וסנדוויץ' שבמחוז קנט באנגליה. סצנות בבתי קפה צולמו באמסטרדם.
אליפות ארצות הברית (WWE)
אליפות ארצות הברית (באנגלית: WWE United States Championship) היא אליפות היאבקות מקצועית של ארגון ה-WWE. האלוף הנוכחי הוא ריי מיסטריו.
היסטוריה
אליפות ארצות הברית הייתה ידועה במקור כ"אליפות ארצות הברית במשקל כבד של NWA". האליפות נוצרה בארגון MACW ב-1 בינואר 1975, על ידי ג'ים קרוקט הבן, הבעלים של ארגון ה-MACW. האלוף הראשון בתולדותיה של החגורה היה הארלי רייס. בשנת 1988, טד טרנר (הבעלים של הארגון ההיאבקות הגדול ביותר בזמנו, ה-WCW) קנה את האליפות והפך אותה לאליפות המשנית של ארגון ה-WCW. במרץ 2001 הארגון WWE רכש את הארגון WCW ובכך האליפות עברה ל-WWF ושמה שונה ל"אליפות ארצות הברית של WCW". בסדרת ההישרדות 2001, אליפות ארצות הברית התאחדה עם האליפות הבין יבשתית ואליפות ארצות הברית הושבתה זמנית. ביולי 2003, האליפות הוחזרה לפעילות והאליפות הפכה להיות כאליפות משנית בתוכנית סמאקדאון.
כל ממזר מלך
הסרט זכה להצלחה בבתי הקולנוע (מעל 740,000 צופים בישראל) ובקרב המבקרים, אבל נשכח מאז כמעט לגמרי מהתודעה.
עלילה
הסרט מתחיל בהעלאת ארון קבורתו של העיתונאי האמריקאי רוי המינגס (ויליאם ברגר) למטוס. במטוס, אשתו איילין (פייר אנג'לי) מאזינה להקלטותיו של רוי. בהקלטות אלו, מתאר ומסקר רוי את התפתחות מלחמת ששת הימים ופרשנותו למצב, כחלק מעבודתו העיתונאית. על רקע ההקלטות שלו רוי, הסרט מציג את שהותם של רוי ואיילין בישראל. אל השניים מתלווים איש מטעם משרד החוץ (אורי לוי) ויורם (יהורם גאון) המשמש כנהג פרטי. דרך יורם, רוי נחשף לסיפורו של ידידו רפי (עודד קוטלר), בעל מסעדה ופעיל שלום פציפיסט, אשר מטרתו העיקרית היא לפגוש את הנשיא גמאל עבד אל נאצר ולשוחח איתו במטרה שיוכלו למנוע מלחמה בין המצרים לישראלים. בניגוד אליו, יורם מסתיר מאחוריו קריירה צבאית בצנחנים, ובאחד הפלאשבקים בסרט רואים אותו דוחף צנחנים ממטוס. בסופו של דבר, מלחמת ששת הימים פורצת ויורם מקבל צו-קריאה. רפי לעומת זאת מחליט לקיים שיחות שלום במצרים עם מדינות ערב, במטרה לסיים את המלחמה בהקדם. המלחמה נגמרת כשבסופה ידם של הישראלים על העליונה, ויורם, אשר נלחם בשדה הקרב ואף הציל חייל פצוע, חוזר לחייו הרגילים כנהג. לעומת זאת, רפי החליט בתחילת המלחמה לחזור לישראל ולנסות להתגייס גם ואף להתנדב לעזור לקיבוץ, אך לא הצליח לממש את כל אחד מרעיונותיו. הוא מתקשר לרוי לספר לו זאת, ורוי בתגובה מספר לו שהמלחמה נגמרה ושהוא למעשה פספס אותה.
הסרט נגמר כשרוי נכנס לשדה מוקשים, שם הוא עולה בטעות על מוקש ומתפוצץ למוות.
דמותו של רפי נוצרה בהשראת סיפורו של אייבי נתן.
ביקורת
מבקרי הקולנוע פרגנו. "סוף סוף: ס ר ט", נכתב ב"העולם הזה", "לא עוד סרט ישראלי, אלא פשוט סרט". "הקהל יוצא מהקולנוע מלא התפעלות נלהב ונרגש", כתב נתן גרוס ב"על המשמר". "המבקרים יוצאים בשבחים על הבימוי, הצילום והעריכה, על המשחק ועל הדיאלוג, וכל זה בזכות העובדה שהסרט באמת מבריק".
עם זאת, בביקורת שהתפרסמה אז ב"ידיעות אחרונות" נכתב: "אנג'לי הוטרחה לבוא לכאן ממרחקים, ללא צורך סביר".
"קרב הטנקים הנראה בסרט ראוי להיכנס לרשימה של הסצנות הבאטליסטיות הטובות ביותר של סרטי המלחמה בעולם", כתב גרוס ב"על המשמר".
דזמונד דוס
דזמונד דוס (באנגלית: Desmond Doss; 7 בפברואר 1919 – 23 במרץ 2006) היה חובש קרבי בצבא ארצות הברית שעוטר במדליית הכבוד על פועלו בקרב אוקינאווה במלחמת העולם השנייה. דוס היה סרבן מצפוני על רקע השתייכותו הדתית לכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, מיאן לשאת נשק ולפגוע בחיילי אויב והיה מעוטר מדליית הכבוד הראשון מקרב סרבני המצפון.
ביוגרפיה
דוס נולד בלינצ'בורג בווירג'יניה לזוג ברטה וויליאם דוס והשתייך לזרם הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
בעקבות הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה גויס דוס באפריל 1942 לצבא האמריקאי. כסרבן מצפוני מטעמי אמונה דתית הוא הצהיר על התנגדותו לשאת נשק ולהרוג בני אדם אחרים. דוס הוכשר לחובש ושירת במסגרת רגימנט חיל הרגלים 307 של הדיוויזיה ה-77. הוא סבל מהתעמרות מתמשכת ממפקדיו ועמיתיו ליחידה על רקע סירובו לשאת נשק ודרישתו לשבות ממלאכה בשבת.
במרץ 1944 נשלחה יחידתו לזירה הפסיפית. הוא מילא תפקיד חובש בקרב על גואם, בקרב לייטה ובקרב אוקינאווה, כל העת ללא נשיאת נשק. במהלך הקרבות נפצע שלוש פעמים וגילה מסירות נפש לעמיתיו הלוחמים.
במאי 1945 במהלך קרב אוקינאווה ניסתה יחידתו לכבוש שטח באי שכונה על ידי החיילים "רכס המסור" (Hacksaw Ridge). לאחר שפלוגתו של דוס הגיעה לפסגה, פצחו הכוחות היפנים במתקפת נגד מלווה באש ארטילרית כבדה וכיתרו את הכוח. הכוח נאלץ לסגת. 75 חיילים – מרבית חיילי הפלוגה – נפצעו במתקפה ונותרו פזורים על הרכס. במשך מספר ימים טיפל דוס בפצועים תחת אש וחילצם למקום מחסה. הוא נפצע קשה בפעילותו מרסיסי רימון ברגלו, ולאחר מכן מירי שפגע בידו. את היד הוא קיבע באמצעות קת רובה, וזחל מאות מטרים עד שחילץ עצמו לנקודת האיסוף הרפואית. דוס הציל חיי חיילים רבים במהלך הקרב ועוטר על פועלו במדליית הכבוד – העיטור הצבאי הגבוה ביותר. הוא הוענק לו בידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן באוקטובר 1945. נוסף על מדליית הכבוד עוטר פעמיים בכוכב הארד.
הענקת מדליית הכבוד
בעת שירותו לקה דוס בשחפת, ונאלץ לעבור ניתוח. אחת מריאותיו וחמש מצלעותיו הוסרו. הוא השתחרר ב-1946 ושהה בשיקום רפואי במשך חמש שנים. בשל מצבו הרפואי לא היה יכול למצוא עבודה קבועה, והקדיש חייו לפעילות למען הקהילה במסגרת הכנסייה. ב-2006 נפטר בביתו באלבמה. הובא לקבורות בבית הקברות הצבאי בצ'טנוגה שבטנסי.
דוס היה נשוי פעמיים. אב לבן אחד מרעייתו הראשונה ולשלושה בנים מאומצים מרעייתו השנייה.
בתרבות הפופולרית
ב-2016 יצא לאקרנים הסרט "הסרבן" ("Hacksaw Ridge") בבימויו של מל גיבסון. את דזמונד דוס מגלם בסרט אנדרו גארפילד.
דומנטאס סאבוניס
דומנטאס סאבוניס (בליטאית: Domantas Sabonis; נולד ב-3 במאי 1996) הוא כדורסלן ליטאי-אמריקאי-יהודי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת סקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA.
נעורים וקריירת מכללות
סאבוניס, בנו של כדורסלן נבחרות ברית המועצות וליטא ארווידאס סאבוניס, נולד בפורטלנד, בעת שאביו שיחק במדי פורטלנד טרייל בלייזרס.
כשהיה בן 16 בלבד הצטרף לקבוצת אוניקאחה מאלגה מליגת העל הספרדית, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק אימון מול ציבונה זאגרב ב-5 בספטמבר 2012. בהמשך העונה הושאל לקליניקאס רינקון אקסארקייה מהליגה השנייה. ב-2013 שב למאלגה, וערך את משחק הבכורה שלו בליגה הספרדית במשחק מול אסטודיאנטס מדריד ב-13 באוקטובר 2013, בו היה שחקן חמישייה, וגם היה לשחקן הצעיר ביותר ששיחק במדי מאלגה במשחק רשמי. ב-18 באוקטובר 2013 ערך את משחק הבכורה שלו ביורוליג, במשחק מול אולימפיאקוס. במקביל, שיחק בקבוצת הנוער של מאלגה, שהעפילה לגמר ליגת הנוער הספרדית, והפסידה לריאל מדריד.
קריירה ב-NBA
סאבוניס נבחר בבחירה ה-11 של דראפט ה-NBA 2016 על ידי אורלנדו מג'יק, ומיד נשלח בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, יחד עם ויקטור אולדיפו וארסאן אילייסובה, תמורת סרז' איבקה. בעונתו היחידה עם הת'אנדר פתח ב-66 משחקים, וקלע 5.9 נקודות בממוצע למשחק.
בסיום עונת הרוקי שלו נשלח סאבוניס בטרייד לאינדיאנה פייסרס, יחד עם ויקטור אולדיפו, בתמורה לפול ג'ורג'. באוקטובר 2019 חתם על הארכת חוזה באינדיאנה ל-4 עונות נוספות, החל מעונת, עבור כ-77 מיליון דולר. ב-19 בינואר 2020 השיג את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו, כאשר קלע 22 נקודות, אסף 15 ריבאונדים ומסר 10 אסיסטים בניצחון מול דנוור נאגטס. שבעה ימים לאחר מכן שחזר את ההישג, עם 27 נקודות, 14 ריבאונדים ו-11 אסיסטים בהפסד הפייסרס מול פורטלנד טרייל בלייזרס, ועד לסיום העונה רשם שני טריפל דאבלים נוספים. באותה עונה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, ורשם ממוצעים של 18.5 נקודות, 12.4 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק. בשל מחלת החיתולית הכפית בכף רגלו השמאלית, נאלץ להחמיץ את פלייאוף 2020, בו הודחה אינדיאנה בסיבוב הראשון, על ידי מיאמי היט.
בפברואר 2022 הועבר סאבוניס בטרייד לסקרמנטו קינגס תמורת טייריס האליברטון.
נבחרות ליטא
סאבוניס שיחק במדי נבחרת ליטא באליפות אירופה עד גיל 16 שנערכה בליטא ובלטביה ב-2012, בו סיימה הנבחרת במקום ה-11. סאבוניס היה הריבאונדר המצטיין של הטורניר, עם 14.4 ריבאונדים בממוצע למשחק, ואף רשם נתון יוצא דופן של 27 ריבאונדים במשחק בודד, מול נבחרת פולין. בנוסף, דורג שני בטורניר באחוזי קליעה מהשדה (58.3%), שלישי בסחיטת עבירות (6.1) וחמישי בחסימות (1.4). בארבעה משחקים מתוך שבעה סיים עם דאבל דאבל, ובשלושת הנותרים היו חסרים לו נקודה אחת או ריבאונד אחד כדי לרשום דאבל דאבל גם בהם.
ב-2013 היה השחקן היחיד יליד 1996 בנבחרת ליטא עד גיל 18, באליפות אירופה לגילאים אלו שנערכו בלטביה. הנבחרת סיימה במקום החמישי, וגם בטורניר זה היה סאבוניס הריבאונדר המצטיין, עם 11.4 למשחק. בנוסף, דורג במקום השלישי באחוזים מהשדה (55.4%) ושמיני בנקודות למשחק (14.0). בשישה מתוך תשעה משחקים סיים עם דאבל דאבל, ובמשחק השיא שלו מול, קלע 22 נקודות וקלט 22 ריבאונדים.
ב-2014 שוב השתתף סאבוניס באליפות אירופה עד גיל 18, שנערכה באותה שנה בקוניה, ובה סיימה ליטא במקום השלישי. הוא קלע בטורניר זה 15.9 נקודות בממוצע למשחק, וקלט 12 ריבאונדים, נתון שהספיק לו הפעם רק למקום השני בטורניר. כן דורג במקום הרביעי באחוזים מהשדה (54.7%) ובסחיטת עבירות (5.4 בממוצע למשחק), אך גם באיבודי כדור (3.2). גם בטורניר זה סיים שישה משחקים מתוך תשעה עם דאבל דאבל.
בשנת 2015 היה סאבוניס לצעיר השחקנים בנבחרת ליטא עד גיל 20 באליפות אירופה שנערכה באיטליה, בה סיימה במקום השביעי. הוא קלע בטורניר זה 11.5 נקודות בממוצע למשחק, ודורג ראשון במספר הריבאונדים - 13.24 בממוצע למשחק. במשחק השיא שלו, מול נבחרת אוקראינה, רשם שיא טורניר של 28 ריבאונדים, קלע 18 נקודות ומסר 6 אסיסטים. הוא סיים חמישה משחקים מתוך עשרה עם דאבל דאבל.
מאז 2014, נכלל סאבוניס בסגל הרחב של נבחרת ליטא, אך רק ב-29 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה, במשחק אימון מול נבחרת אוסטרליה.
חיים אישיים
סאבוניס נשוי לשושנה יהודית-אמריקאית ולהם ילד אחד, סאבוניס עובר הליך גיור.
יפו
בזמן מסעי הצלב הייתה יפו מחוז בממלכת ירושלים הצלבנית. מאז ועד המאה העשרים שימשה העיר כנמל חשוב בארץ ישראל. הקמת תל אביב בסמוך, והשימוש בנמלים אחרים, הביאו לכך שהנמל ירד מגדולתו. בימי המנדט הייתה העיר מרכז חשוב לאוכלוסייה הערבית בארץ ישראל. במלחמת העצמאות כבשו את העיר כוחות האצ"ל וההגנה: למעלה מתשעים אחוזים מתושביה הערבים נמלטו, ועולים חדשים יהודים התיישבו במקום.
אטימולוגיה ומקורות
יפו היא מערי הנמל העתיקות בעולם. בתעודות מצריות מהמאה ה-15 לפנה"ס נאמר כי המילה "יאפו" מציינת יופי. החל בכיבוש הערבי של ארץ ישראל מוזכר המקום בשם יאפה, שם המקום בפי דוברי הערבית עד היום. המסורת ההלניסטית מייחסת את השם "יפו" ל"יופיאה", היא קסיופאה, אמה של אנדרומדה.
על פי אגדה המצויה בכתבי עולי רגל נוצריים בימי הביניים, שמה של העיר ניתן לה מכיוון שנבנתה על ידי יפת בן נח (על שמו קרוי גם רחוב יפת בעיר). האגדה הקדומה מציינת כי יפת בנה את העיר עוד לפני המבול, ושקברו של נח מצוי תחת הסלע שבתוך הים של יפו. וכך כותב פרופ' נחום סלושץ:.
על פי התלמוד הירושלמי, בזמן הבריאה עלה האוקיינוס להציף את היבשה. גלי הנחשול הימי נעצרו בסלעי יפו. בדור אנוש ובדור הפלגה נעצרו הגלים בסלע אנדרומדה, על ידי מאמרו של אלוהים המוזכר בספר איוב: "עד פה תבוא" - עד יפו.
יפו מוזכרת בארבעה מספרי התנ"ך. בספר יהושע מוצבת העיר בתחום נחלת שבט דן, "וּמֵי הַיַּרְקוֹן וְהָרַקּוֹן עִם הַגְּבוּל מוּל יָפוֹ." אך נראה כי השבט לא הצליח לכבוש את כל נחלתו. בספר דברי הימים ב, בתיאור בניית המקדש על ידי שלמה המלך נאמר כי דרכה הגיעו הארזים ששימשו לבניין בית המקדש: "וַאֲנַחְנוּ נִכְרֹת עֵצִים מִן הַלְּבָנוֹן כְּכָל צָרְכֶּךָ וּנְבִיאֵם לְךָ רַפְסֹדוֹת עַל יָם יָפוֹ וְאַתָּה תַּעֲלֶה אֹתָם יְרוּשָׁלָ‍ִם". בתיאור המקביל בספר מלכים, יפו אינה מוזכרת, אך בתיאור בניית המקדש בספר עזרא מובאת יפו בהקשר דומה: "לְהָבִיא עֲצֵי אֲרָזִים מִן־הַלְּבָנוֹן אֶל־יָם יָפוֹא כְּרִשְׁיוֹן כּוֹרֶשׁ מֶלֶךְ־פָּרַס עֲלֵיהֶם:" בספר יונה בתיאור בריחתו משליחותו אל נינוה של יונה הנביא, נאמר כי הוא החל בה את מסעו: "וַיָּקָם יוֹנָה לִבְרֹחַ תַּרְשִׁישָׁה מִלִּפְנֵי יְהוָה וַיֵּרֶד יָפוֹ וַיִּמְצָא אָנִיָּה בָּאָה תַרְשִׁישׁ וַיִּתֵּן שְׂכָרָהּ וַיֵּרֶד בָּהּ לָבוֹא עִמָּהֶם תַּרְשִׁישָׁה מִלִּפְנֵי יְהוָה".
בברית החדשה מוזכר סיפורו של פטרוס שהתגורר בבית שמעון הבורסקאי ביפו, והעלה מן המתים את האלמנה טביתא. ביפו הופיע מלאך בפני פטרוס, וציווה לאכול מ"כל בהמת הארץ וחיה ורמש ועוף השמים". ביתו של שמעון הבורסקאי ואתרים נוספים הקשורים בסיפור זה נמצאים ביפו, ומקודשים כיום לנצרות. עם זאת, בתחילת ימי הנצרות לא קנתה הדת אחיזה ביפו. רק במאה החמישית הייתה ביפו לראשונה קהילה בהנהגת בישוף.
גאוגרפיה
יפו העתיקה נבנתה על צוק רם, מעין חצי אי שחודר אל הים המורכב מגבעת כורכר. הגבעה מהווה חלק מרכס הכורכר המערבי, אחד משלושת רכסי הכורכר החוצים לאורך את שפלת החוף של ארץ ישראל. סלע אנדרומדה והסלעים סביבו אף הם חלק מרכס זה, שכורסם על ידי גלי הים. רכס הכורכר בחוף הים חשוף לפעולות גלי הים ולכן הוא עובר תהליך של גידוד ונחשפות בסלע טבלאות גידוד, בצורת לוחות גדולים שגלי הים שחקו אותם. בחוף הים צפונה מיפו ניתן להבחין בלוחות אלה לאחר שהוצאו מהחוף כאשר הוכשר לרחצה.
מזרחית לרכס הכורכר ביבשה נוצרה "מרזבה" - שטח נמוך הכולל אדמות סחף. בשקע זה היה מצוי אצטדיון באסה שנהפך לימים לאצטדיון בלומפילד. לפני הקמת המגרש היו במקום ביצות (בערבית: "אל-באסה"). בדיקות גאולוגיות שנערכו במקום העלו כי ייתכן שמוצא נחל איילון היה באזור זה. מכך ניתן להניח כי לאחר שהתגבש רכס הכורכר השני (כיום שכונת אבו כביר) נחסם מוצא הנחל לים, והאיילון המשיך לזרום צפונה והיה ליובל של נחל הירקון. היותו של באסה אזור טופוגרפי נמוך, העלתה את הרעיון להקים בו מעגנה פנימית. הבִּקעה בין רכסי הכורכר במזרח יפו, בעורף העיר, משכה אליה חקלאים. באזור זה נמצאת אדמת סחף פורייה מאפיק נחל האיילון. הקרקע ניתנת לעיבוד רב שנתי בתנאי חקלאות הבעל המסורתית ומאופיינת במקורות מים זמינים קבועים כגון בארות.
שרידים לעידן החקלאי של האזור נמצאים בבתי הבאר החרבים שנמצאו באזור יפו. בתי הבאר היו מבנים חקלאיים ששימשו את ענף ההדרים של יפו, והפכו לארמונות מפוארים של עשירי העיר. בית באר (בערבית: ביארה) היה מבנה חקלאי שתחילתו בבאר, בריכת אגירה ומערכת התעלות ששימשו להשקיית הגידולים. עם התפתחות ענף הפרדסנות, גדל המתחם ונבנו בו מבנים לאחסנה ואריזת תוצרת חקלאית ומגורי פועלים. החל מאמצע המאה ה-19 החלו עשירי יפו הערבים, פקידי שלטון ובעלי נכסים זרים, לבנות על-גבי המבנים החקלאיים או בקרבתם בתי מגורים מפוארים שנקראו "קאסרים" (בתעתיק מדויק מערבית: קאצר), ששימשו בתחילה כבתי קיט ובהמשך הפכו למגורי קבע מפוארים, "ארמונות" בתוך הפרדסים. בסקר אותרו מעל ל-30 מבנים כאלה.
נמל יפו מצוי במפרץ טבעי קטן שנוצר על ידי חצי אי. הסלעים המזדקרים במפרץ שימשו כעין שוברי גלים ואפשרו לאוניות לעגון במפרץ ולפרוק את נוסעיהן ומטענן לסירות שבהן הגיעו למזח החוף. עם זאת, הייתה טמונה בכך סכנה: בעת סערה עלולות האוניות להתנפץ אל הסלעים. בעורף הנמל צוק בגובה שלושים וארבעה מטרים מכונה "גבעת יפו". עליו בנויה יפו העתיקה. הגבעה המשקיפה אל הים ונוחה לביצור ולהגנה, שימשה בסיס להתיישבות ביפו. השטח בין נמל יפו לחוף גבעת עלייה שהיה מלא בפסולת בניין הפך לפארק מדרון יפו ששטחו 200 דונם ולאורכו טיילת.
שכונות יפו הן: יפו העתיקה, צפון יפו-שכונת שוק הפשפשים, יפו א' (דקר), יפו ג', יפו ד', גבעת עלייה, עג'מי, מנשייה, המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, צהלון, גבעת הרצל, גבעת אנדרומדה.
העת העתיקה
באזור מוזיאון יפו לעתיקות נמצאו השרידים הקדומים ביותר שהתגלו ביפו: שרידי חלקלקה שהקיפה את גבעת יפו מתקופת החיקסוס, במאה ה-18 לפנה"ס. בשטח הנמצא כיום בתוך "גן שער רעמסס" התגלו שרידי יישוב משלהי המאה ה-17 לפנה"ס והמחצית הראשונה של המאה ה-16 לפנה"ס. מתקופת הברונזה המאוחרת (המחצית שנייה של המאה ה-16 לפנה"ס והמאה ה-15 לפנה"ס התגלו שרידי בניינים מלבנים על יסודות אבן.
האזכור הראשון של יפו בכתובים הוא באגרות מצריות משנת 1470 לפנה"ס, המתפארות בכיבושה על ידי הפרעה תחותמס השלישי, שהשתמש בתחבולת "סוס טרויאני" - הסתרת אנשי מלחמה חמושים בתוך סלים, ומתן הסלים למושל העיר כמתנה. תיאור מפורט של מלחמה זו מובא בפפירוס האריס 500 המוצג כיום במוזיאון הבריטי בלונדון.
גם במכתבי אל עמרנה נזכרת יפו, בשמה הפרעוני יא-פּוּ. המצרים שלטו על יפו ועל דרך הים עד המאה ה-12 לפנה"ס. הנוכחות המצרית בארץ ישראל נמשכה גם בימי רחבעם במאה ה-10 לפנה"ס ולפי השרידים שנמצאו במצד חשביהו נמשכה הנוכחות המצרית עד המאה ה-8 לפנה"ס.
במנסרת סנחריב, המתארת את מסע סנחריב בלבנט, מוזכרת העיר יפו יחד עם בני ברק, בית־דגן ואזור כאחת מערי צדקא מלך אשקלון שכבש סנרחיב.
בתקופה הפרסית הייתה יפו, ככל ערי יהודה, תחת שלטון ממלכת פרס, שמסרה אותה לפיניקים, במסגרת חזרת הפיניקים הכנענים לאזורי החוף הדרומיים שנלקחו מהם בתום תקופת הברונזה ("דרום פיניקיה"). על פי כתובת אשמונעזר, אשמונעזר השני מלך צידון קיבל אותה לשליטתו מידי הפרסים, והפך את חבל יפו ל"אסם התבואה" של ממלכתו. בספר עזרא מוזכר כי דרך נמל יפו הביאו הפיניקים גם הארזים לבניין בית המקדש השני: "ויתנו-כסף לחצבים ולחרשים ומאכל ומשתה ושמן לצדנים ולצרים להביא עצי ארזים מן-הלבנון אל-ים יפוא כרשיון כורש מלך-פרס עליהם".
בשנת 301 לפנה"ס נכבשה יפו בידי שליט מצרים תלמי הראשון, שהפך את העיר לנמל חשוב בממלכתו. בית סלאוקוס סיפח את העיר אל הממלכה הסלאוקית אולם איפשר לתושביה עצמאות בענייני פנים.
בימי מרד החשמונאים התנכלו תושבי העיר ההלניסטים ליהודים והטביעו כמה מאות מהם בים. כתגובה פשט יהודה המכבי על יפו והשמיד את הנמל והספינות בו. אחיו יהונתן כבש שוב את העיר מידי אפולוניוס, שר הצבא של סוריה. השלטון בעיר התחלף מספר פעמים, ב-143 לפנה"ס כבש שמעון התרסי את העיר. היא הייתה לנמל חשוב לממלכת החשמונאים, ושימשה את אלכסנדר ינאי ואשתו שלומציון המלכה.
בשנת 63 לפנה"ס עברה ארץ ישראל לשלטונה של רומא, והמצביא פומפיוס החליט להוציא את יפו מהשלטון היהודי של הורקנוס השני. בשנת 47 לפנה"ס הוחזרה יפו לידי היהודים, בתוקף החלטת יוליוס קיסר בנוגע להורקנוס השני.
יוסף בן מתתיהו מספר כי יפו יושבה בימי המרד הגדול על ידי יהודים שגורשו מערים אחרות. אספסיאנוס, שר הצבא הרומאי בארץ ישראל, החליט להילחם ביהודי יפו, שנהגו לפשוט על יישובים ולשדוד אוניות. כששמעו על בואו, ברחו היהודים אל אוניותיהם, אך אלו טבעו בסערה, ומי ששרדו אותה הומתו על ידי הרומאים. לפי בן מתתיהו נפלטו מהים 4,200 גופות. הרומאים בנו מחדש את העיר שנחרבה בקרב, וקראו את שמה "פלאביה יופיי", על שם משפחת פלאביוס, שושלת הקיסרים מבית אספסיאנוס. בעיר הייתה אז אוכלוסייה יהודית, והיא מוזכרת במספר מקומות במשנה ובתלמוד.
ב-1871 ביקר באבו כביר הארכאולוג והמדינאי הצרפתי שארל קלרמון-גנו. הוא חפר באזור המנזר הרוסי שהוקם אז וחשף בגבעה ממזרח ליפו נקרופוליס - עיר קבורה יהודית, ובה 34 מצבות שיש ועוד עשרות מצבות אחרות, שעליהן חרותים אותיות בעברית וביוונית וסמלים יהודיים כגון: לולב, מנורה והמילה "שלום". קלרמון-גנו קבע כי הן מהמאה ה-1 עד המאה ה-3 וכי היו חלק מבית קברות של קהילת יהודי יפו. בין השאר נמצאו בבית הקברות מצבות מחדיאב, מקפדוקיה, מאלכסנדריה, מיוון ומלוב. לפי מקצועות הנפטרים שנרשמו על המצבות ניתן להסיק כי הקהילה היהודית ביפו הייתה מבוססת ועשירה. מצבות רבות נמצאות במוזיאון באוסלו אשר העביר שבע מהמצבות הללו לתצוגה במוזיאון יפו העתיקה.
בחפירות שנערכו על ידי יעקב קפלן נמצאה אבן להכנת משקולות מדידה מתקופת טראיאנוס, וכן מטמון שהמטבע המאוחר בו הוא מזמנו של טראיאנוס, הממצאים נמצאו בחדרים שחרבו בשריפה עזה. בחפירות נמצאה טביעה אחת של הלגיון העשירי פרטנסיס על גבי רעף. טביעה זו היא מהמאה השלישית ויכול להיות שהיא ממצא אקראי.