cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבא האימפריה העות'מאנית
היאניצ'רים
הבדלים אלה, לצד הישגיהם בשדה הקרב, הפכו את היאניצ'רים למוקד עניין ומחקר על ידי בני עמים אחרים, אף בזמנם. למרות שהצבא המודרני אימץ ואף שיפר מאפיינים ייחודיים רבים של היאניצ'רים, דמותו של החייל היאניצ'רי נותרה אחד הסמלים הבולטים של האימפריה העות'מאנית בעיני המערב.
חיל פרשים מובחר
כוח חשוב מצבא האימפריה היו שש החטיבות של חיל הפרשים המובחר (טורקית: Altı Bölük). החשובה מבין חטיבות אלה הייתה ה"סיפהיס", בהם כוח פשיטה מקצועי אשר זרע הרס בשטח האויב לפני הצבא המתקדם. פרשי הכוח אף שימשו כצופים.
כוח ה"סיפהי" נוסד בתקופת שלטונו של מורט הראשון. בתחילה היו הסיפהי מגויסים באמצעות מס גולגולת, בדומה ליאניצ'רים, אולם לאחר תקופתו של מהמט השני, הם נבחרו אך ורק מבין העם הטורקי אשר היו בעלי אדמות בשטח האימפריה. הסיפהי הפכו לחטיבה הגדולה ביותר מבין שש חטיבות הפרשים בצבא העות'ימני, והיוו כוח רכוב מובחר, מקביל ליאניצ'רים. בין המשימות שמילאו היו הסיפהי רוכבים במצעדים לצד הסולטאן וכן שימשו כשומרי ראש רכובים. בעיתות שלום הם היו אחראים אף לגביית מיסים.
יש להבחין בין ה"סיפהי" שהיוו כוח פרשים מקצועי סדיר לבין אלה שזכו לכינוי העממי "סיפהי" ואשר היו כוח פרשים של בעלי אחוזות פאודליים (טורקית: tîmâr, "טימר") ומכאן אף כינויים הנוסף, "טימרלי". אדמותיהם של אלה הוענקו להם ישירות מן הסולטאן וזיכו אותם במלוא ההכנסות מן הקרקע, זאת בתמורה לשירותם הצבאי. האיכרים שחיו באדמותיהם הפכו לאריסים. מעמדם של הטימרלי היה דומה למעמדם של אבירי ימי הביניים באירופה. הטימרלי היו כוח לא סדיר וגויסו לעת מלחמה.
אזבים
בנוסף לאופן גיוס היאניצ'רים, בשנת 1389 הנהיג צבא האימפריה העות'מאנית שיטת גיוס ולפיה, כאשר התעורר הצורך, כל עיר, עיירה וכפר היו חייבים לשלוח לצבא מספר מסוים של מגויסים מצוידים כהלכה, למשרדי גיוס שהוקמו בהוראת הסולטאן. כוח צבאי זה של חיל רגלים בלתי סדיר נקרא "אזבים" והם גויסו למשימות שונות, ביניהן, סלילת כבישים וגשרים לצבא, כוחות עזר לכוח הלוחם ולפעמים הם אף הוקרבו כ"בשר תותחים" להאט את התקדמות האויב.
ה-באשי באזוק (Başıbozuk) היו ענף בכוח האזבים אשר גויסו במיוחד מבין חסרי הבית וגורמים פליליים. אלה נודעו באכזריות ובחוסר משמעת ואומנו לקרבות פנים אל פנים.
כוחות נוספים בצבא האימפריה העות'מאנית, היו: אקינצ'י (Akıncı): כוחות פרשים פושטים לפני המחנה.
אקאג'ה (Akağa): כוח סריסים לבנים אשר שמרו על החצר הפנימית של ארמון הסולטאן.
התקופה המודרנית - "ניזאם-אה ג'דיד"
"ניזאם-אה ג'דיד" (טורקית: Nizam-ı Cedid, מילולית: "סדר חדש") הייתה סדרת רפורמות אותה הנהיג הסולטאן סלים השלישי בשלהי המאה ה-18 בניסיון להתאים את האימפריה מבחינת צבאית ומדינית להתפתחויות במעצמות האירופאיות. מאוחר יותר הפך השימוש במונח ייחודי לצבא האימפריה העות'מאנית שנוסד תחת תוכנית הרפורמה.
לאחר תקופות ארוכות של הזנחה ותקציבים מדולדלים, הלך וגדל הפער שבין צבא האימפריה העות'מאנית לבין צבאות אירופה. פער איכותי זה בלט במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792), אשר הסתיימה בכישלון חרוץ לכוחות האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה ניסה סלים השלישי לפנות ליאניצ'רים, אשר היוו את עמוד השדרה של הצבא העות'מאני, בבקשה כי יסכימו לאמץ כלי נשק חדשים ושיטות לחימה ממדינות מערב אירופה. אולם פניותיו נתקלו בהתנגדות חריפה ומכיוון שהיאניצ'רים היו בעלי כוח רב בחברה העות'מאנית ובמעמד השליט באיסטנבול, לא הצליח הסולטאן לאכוף את השינויים.
היווצרות הגרעין של ניזאם-אה ג'דיד החלה עוד בשנת 1791, כאשר הוואזיר הגדול יוסף פשה, אשר עמד בראש הכוחות הלוחמים נגד רוסיה, כינס במחנהו קבוצה קטנה של עריקים מן הצבא הרוסי והגרמני, אשר חצו את הקווים. עריקים אלה, יחד עם מספר חברים במשמר הראש של הוואזיר, החלו להתאמן יחד, בעזרת כלי נשק רוסיים שנפלו שלל ובשיטות אימון רוסיות. מדי פעם, הם הדגימו את יכולותיהם לפני הוואזיר, במעין מופע בידור. לאחר חתימת הסכם יאשי בתחילת 1792, חזר הוואזיר לאיסטנבול והביא עמו את הכוח החדש שאימן. באותו שלב, ולאור התנגדותם הנחרצת של היאניצ'רים לכל שינוי במבנה הצבא ובשיטותיו, הצליח הוואזיר לשכנע את הסולטאן סלים השלישי כי השינוי במבנה הצבא צריך לבוא באמצעות בניית צבא חדש לחלוטין, מן היסוד. זאת, לאחר שהסולטאן הוזמן להתרשם מתרגילי האימון של הכוח החדש והתרשם לטובה.
בחודש מרץ 1792 פנה הסולטאן אל שגריר בריטניה באיסטנבול וביקש שבריטניה תספק לטורקיה מספר רובי מוסקט עם כידוני רובה וכן הודיעה על נכונותה לספק כמות גדולה יותר של נשק בעתיד. בינתיים גדל הכוח החדש לכדי כ-100 לוחמים והעריקים הרוסים והגרמנים הפכו לקציני הכוח ולסמלים. הכוח המשיך להתאמן כ-10 ק"מ מחוץ לתחומי איסטנבול, כדי שלא למשוך את תשומת לבם של היאניצ'רים. זמן קצר אחר כך ביחד עם השגריר הצרפתי ז'אן-בטיסט אניבאל אובר דה בייה שבעצמו היה גנרל הגיעו ארבעה קצינים מחיל הרגלים הצרפתי כדי לסייע באימון הכוח בשיטות קרב אירופאיות. לבסוף, ב-14 במאי 1792 הוחלט רשמית על הקמת הכוח החדש בשם "ניזאם-אה ג'דיד". כדי לספק את תקציבו של הכוח הוקם משרד אוצר חדש. גודלו של הכוח היה קטן בתחילה, ולא עלה על 200 חיילים בחודש מאי 1793. לסגל הקצינים בו נוספו בשנה זו עוד שלושה קצינים צרפתים ושישה סמלים וכן הוזמנו עבורו רובים חדישים מצרפת, בריטניה ושוודיה.
דבר קיומו של הכוח החדש נשמר בסוד עד לשנת 1794. ב-18 בספטמבר 1794 הוכרז פומבית בתקנות על יסודו של "ניזאם-אה ג'דיד" כחטיבה בצבא העות'מאני, זאת כדי להפחית ככל האפשר את ההתנגדות של הכוחות השמרניים לסדר החדש. על פי התקנות, גודלו הסופי של הכוח היה אמור למנות כ-12,000 חיילים, אולם בשלב זה היו בכוח 1,602 חיילים בלבד, אשר חולקו לשני גדודים בני 800 חיילים. בתקנות אף נקבע סדר הכוחות ברמת הפלוגה, המחלקה והכיתה. עוד נקבע כי החיילים יקבלו מדים עם גיוסם וכן כל הוצאותיהם ישולמו על ידי משרד האוצר המיוחד לכוח. הניזאם-אה ג'דיד המשיך לגדול בהתמדה בשנים הבאות: במאי 1797 היו בכוח 2,536 חיילים ו-27 קצינים. בחודש ספטמבר 1799 היו בכוח 4,317 חיילים ו-30 קצינים, בשתי חטיבות. בחודש יולי, 1801 היו בכוח 9,263 חיילים ו-27 קצינים. החל משנת 1802 הונהגה שיטת גיוס חובה לכוח באזור אנטליה, בה נדרשו ראשי מחוזות לשלוח בכל שנה מספר מתגייסים שנקבע לתקופת אימונים של שישה חודשים. החל משנת 1804 נעשה מאמץ לרתום את המשאבים הכספיים של הטימרי לצורך תקציבו של הכוח. אחוזות פאודליות רבות הוחרמו אף בשל סיבות פעוטות ועברו לניהולם של קצינים מהכוח החדש. בתקופה זו נבנה עבור הכוח בסיס קבע באנטליה וכן בסיסי משנה בערים ובעיירות רבות בטורקיה. כתוצאה ממאמצי הגיוס, בסוף שנת 1806 היו רשומים במצבת הכוח החדש 22,685 חיילים ו-1,590 קצינים. מחציתם היו מוצבים באנטליה והיתרה באיסטנבול ובחבל הבלקן. הצלחת הקמת הכוח באנטליה הביאה את הסולטאן ליזום הקמת כוח דומה באירופה שבסיסו באדריאנופול.
בתחילת המאה ה-19 היו כ-90% מן הניזאם-אה ג'דיד בני איכרים ובני שבטים מאנטליה. רבים מהם הצטרפו לצבא מתוך מניעים כלכליים ותקווה לצבור הון משלל מלחמה שיפול לידיהם. חוסר משמעת פשתה בין הכוחות וחלק מן החיילים התארגנו בכנופיות שוד, תוך שהם מנצלים את מיומנות הלחימה שרכשו כדי לשדוד בעלי אחוזות במערב אנטליה ובבלקן. כדי להילחם בתופעה מונו לכוח קצינים נוספים, הוטלו עונשים כבדים על מפרי המשמעת, הוגברו האימונים וצומצם הזמן הפנוי של החיילים.
התנסותו הבולטת הראשונה של הכוח החדש בלחימה הייתה כאשר 700 לוחמים נשלחו לעזה בשנת 1799 כדי לסייע למושלה להגן על העיר מפלישתו של נפוליאון בונפרטה. בשנת 1800, בעת המצור הבריטי על הכוח הצרפתי באלכסנדריה, הונחתו על החוף 2,000 חיילים מן הניזאם-אה ג'דיד לצד כוח בריטי והם הצליחו להטיל מצור על הצרפתים ברוזטה (עיר), עד לכניעתם. חיילי הכוח החדש אף ביצעו משימות לאיתור ודיכוי מורדים במקדוניה ובתראקיה. אולם, לאור התנגדותם הנחרצת של היאניצ'רים לשתף פעולה עם הכוח החדש, הם שותפו באופן מוגבל בפעילות הקרבית. בשנת 1807 הביא ניסיון של סלים השלישי לבצע רפורמות בכוח היאניצ'רים בבוספורוס להתקוממות שמרנית באיסטנבול. תחת לנצל את כוחות הניזאם-אה ג'דיד כנגד התקוממות זו, הוא בחר לפזר את הכוח החדש ולפטר את מבקשי הרפורמה מן הממשל. המורדים לא הסתפקו בכך והרגו כל חייל בניזאם-אה ג'דיד אותו הצליחו לאתר, הפילו את הסולטאן מכסאו והחליפוהו במוסטפא הרביעי. לדעת ההיסטוריון סטנפורד שו, הניזאם-אה ג'דיד היה כישלון בשנותיו הראשונות והשפעתו על שינוי מבנהו השמרני של צבא האימפריה העות'מאנית בראשות היאניצ'רים, היה מוגבל ביותר.
רק בשנת 1826 שיקם הסולטאן מהמוט השני את הניזאם-אה ג'דיד. ב-15 ביוני 1826, לאחר קרבות עזים אך קצרים ברחובות איסטנבול חוסלה התמרדות היאניצ'רים כנגד השינויים במבנה הצבא. יומיים אחר כך הוכרז על פירוק היאניצ'רים ובכך באה לקיצה השפעתם על אופיו של הצבא האימפריה העות'מאנית לאורך כחמש מאות שנה.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ניסה הסולטאן עבדול חמיד השני להמשיך ולשנות את מבנה צבא האימפריה ובאופן מיוחד את מערכת הגיוס והשרות הצבאי. לבקשתו של הסולטאן שלח וילהלם השני, קיסר גרמניה, את התאורטיקן הצבאי קולמר פון דר גולץ כיועץ צבאי לצבא האימפריה. פון דר גולץ שירת בתפקיד זה עד לשנת 1897 ואף חיבר את ספרי הלימוד לבתי הספר הצבאיים של הצבא העות'מאני. הפיכת הטורקים הצעירים בשנת 1908, עשתה את שיפורו וחידושו של הצבא לאחת המטרות העיקריות של המדינה. בשנת 1909 קוצר שירות החובה באזורים "לא בריאים" (כגון עיראק ותימן) לשנתיים ושינוי זה הוחל עד מהירה על הצבא כולו. אולם, אף בשנים 1913–1914 עדיין נמצאו מקרים שבהם חיילים חויבו בשרות של עד עשר שנים. לאחר ההפיכה פרשו מן הצבא קצינים בכירים רבים והגיל הממוצע של הקצונה ירד באופן משמעותי. גודלו של הצבא העות'מאני בעשור הראשון של המאה ה-19 עמד על כ-270,000 חיילים, מתוכם כ-25,000 קצינים.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מנה הצבא העות'מאני 36 אוגדות שרוכזו בשלוש ארמיות. כל אוגדה הכילה שלוש חטיבות רובאים, מספר פלוגות מקלענים ו-36 תותחים. במהלך המלחמה גויסו לצבא למעלה מ-2,850,000 חיילים והעות'מאנים הגדילו את צבאם ל-43 אוגדות. במהלך מלחמת העולם נהרגו בין 470,000 ל-530,000 חיילים עות'מאנים בקרבות, עוד כ-100,000 נפטרו ממחלות ו-770,000 נפצעו.
הערות שוליים
Osmanska riket
בטאון חב"ד
בטאון חב"ד היה כתב עת שיצא על ידי אגודת חסידי חב"ד בישראל בין השנים תשי"ב-תשל"ג (1952–1973). במשך פעילותו יצאו ארבעים ואחד גליונות.
היסטוריה
הבטאון הראשון ראה אור בי"ח באלול תשי"ב. הוא התחיל לצאת כבמה לדיווח על פעילות חב"ד בישראל, וחדשות מחצרו של הרבי מלובביץ' והפצת תורתו. הוצאת הבטאון קיבלה עידוד מהרבי, שלעיתים שלח 'דמי השתתפות'.
עד שנת תשי"ט יצאו לאור תשעה עשר גליונות. בשנת תשכ"ג, לאחר הפסקה של כארבע שנים חודשה הוצאת הגיליון ובמסגרתה עבר הגיליון שינוי בתוכן הכללי, עם יותר תמונות ותצלומי כתבי-יד, ומאמרים נוספים עם כתבים חדשים.
בגיליון ארבעים ואחת פרסמה המערכת תשובה על הסיפור הנ"ל שבה מיישבים את התמיהות הללו בדרך ההלכה, במכתב תגובה הרבי דחה את דבר המערכת על־פי חסידות ועל־פי הנגלה', וענה שעד שלא ימצא אדם שיוכל להיות עורך אחראי יפסיקו עם הוצאת הבטאון.
בעקבות זאת הציע הרב ישראל לייבוב לרב יהושע מונדשיין את התפקיד, אך מונדשיין טען שהוא לא מתאים לכך והראיה, שהוא לא היה רואה שום דבר פסול בפרסום הסיפור על הש"ך ואדמו"ר הזקן.
בעקבות כך הופסקה הוצאתו לאור של הבטאון.
כתבים ומדורים
מדור "שואל ומשיב", שו"ת במושגים בחסידות "בכרם חב"ד", חדשות ודיווחים על פעילות צעירי חב"ד בישראל כן הופיע כתבות מתורגמות מבטאון "די אידישע היים".
דגל קולומביה הבריטית
דגל קולומביה הבריטית מורכב משלט האצולה המצוי במרכזו של סמל קולומביה הבריטית. שלט זה מורכב מדגל בריטניה, שבמרכזו כתר המסמל את מוצאה של הפרובינציה כמושבה בריטית. הקווים הכחולים והלבנים שצורתם גלית מסמלים את האוקיינוס השקט, והשמש השוקעת מציינת את העובדה שקולומביה הבריטית היא המערבית בפרובינציות קנדה.
דגל זה הוצג לראשונה ב-14 ביוני 1960 על ידי ראש ממשלת קולומביה הבריטית וו. א. ס. בנט והונף לראשונה על גבי המעבורת "מלכת סידני" של חברת המעבורות של קולומביה הבריטית.
אריה רייטר (באר שבע)
אריה רייטר (נולד ב-9 ביוני 1929, וסלוי, רומניה) הוא סמנכ"ל לשעבר בבנק המזרחי ומנהל אזור הדרום בבנק, היה יו"ר וועדת הבניה של ישיבת בני-עקיבא "אוהל שלמה" בבאר שבע, הוביל את הקמת בית הכנסת סטרומה ומוזיאון סטרומה, והיה חבר מועצת העיר באר שבע.
רייטר הוכתר בשנת 2002 כיקיר העיר באר-שבע.
ביוגרפיה
רייטר נולד בב' סיון תרפ"ט, לאביו אליעזר ולאמו טובה. המשטר הרומני הפשיסטי לקח את אביו לעבודת כפייה בשנת 1941 ועול פרנסת אמו, שני אחיו וסבתו הוטל עליו כאשר היה בן 13 בלבד. אביו נהרג ב-1943. לאחר סיום המלחמה הצטרף לתנועת בני עקיבא ועסק בקידום העלייה לארץ של הנוער בעירו. ב-1951 עלה לארץ והצטרף למשפחתו שכבר הייתה בארץ. רייטר היה מנהל חשבונות במשרד האוצר בשנים 1954–1956, ובשנים 1956–1994 עבד בבנק המזרחי, כפי שמפרט הסעיף הבא. במקביל לעבודתו הבנקאית עסק רייטר בהתנדבות בענייני ציבור שונים ומגוונים, כולל הקמת מוסדות ציבור ונציגות פוליטית במועצת העיר.
בשנת 1959 נשא רייטר את יהודית לבית כהן ולהם שלוש בנות ושני בנים, ביניהם תת-אלוף (במיל') אלי רייטר.
בנקאות
רייטר החל לעבוד בסניף בנק המזרחי כפקיד ראשי ראשון עם הקמת הסניף ב-1956, הפך ב-1964 למנהל הסניף, ובשנים 1981–1994 היה מנהל מרחב דרום של בנק המזרחי וסמנכ"לו. במהלך עבודתו היה רייטר אחראי להקמת סניפי הבנק ברחבי הדרום.
הקמת מוסדות בבאר-שבע
בזמן כהונת ראש העיר דוד טוביהו הקים רייטר עמותה להקמת בית כנסת והשיג שטח ותקציב חלקי להקמתו. בהמשך גייסו רייטר וחבריו מהציבור כסף נוסף והקימו בשנת 1961 את בית הכנסת סטרומה על שם 768 הנספים באוניית המעפילים מרומניה שטבעה בדרכה לארץ בשנת 1942 במהלך מלחמת העולם השנייה. עם הזמן העמיד רייטר דור המשך ניהולי לבית הכנסת ומונה על ידי מתפללי בית הכנסת לנשיא בית הכנסת לכל חייו.
ב-1962 נשלח הרב אברהם סילברט זצ"ל, ר"מ בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה להקים בבאר-שבע את ישיבת בני עקיבא "אוהל שלמה". רייטר נחלץ לסייע לו ועמד בראש וועדת הבניה שהקימה את קריית הישיבה, כולל פנימייה, בית מדרש מרכזי, חדרי כיתות ושיכון ר"מים ומורים.
בשנים 2005–2006 הקים רייטר בקומה השנייה של בית הכנסת סטרומה, מוזיאון על שם האוניה, מוזיאון סטרומה, אשר מקיים יום זיכרון שנתי לטביעת אונית המעפילים סטרומה, ומשמש אתר ביקורים של תלמידי בתי ספר וחילי חיל הים. על רעיון הקמת המוזיאון סיפר רייטר:
פעילות ציבורית
רייטר היה חבר מועצת העיר מטעם המפד"ל בשנים 1989–1994 ולאחר פרישתו כיהן כחבר וכיו"ר של וועדת הערר לארנונה. בנוסף, רייטר הוא נשיא כבוד של התאחדות יוצאי רומניה בנגב, היה חבר המועצה הדתית וגזבר המוזיאון לאמנות. לקח חלק בהקמת בית הכנסת מולדת, היה ממקימי מוסדות "בית מוריה", בין מייסדי ער"ן בבאר שבע, נציג קרן הלוואות של בני ברית בעולם, וחבר פיקוד דרום של פס"ח (פינוי, סעד, חללים).
יקיר העיר באר-שבע
בשנת 2002 העניק ראש העיר יעקב טרנר לאריה רייטר את התואר "יקיר העיר באר שבע" לפי החלטת וועדה של 14 טובי העיר. בהחלטת ההענקה נאמר עליו בין השאר: "אריה רייטר משמש כתובת לכל יוזמה, להקמת מוסדות שונים אשר הביאו רווחה רוחנית וגשמית לתושבי העיר...."
בית הכנסת דיר אל-קמר
בית הכנסת דיר אל-קמר (ערבית: كنيس دير القمر) הוא בית הכנסת העתיק ביותר במחוז הר הלבנון.
בנייתו של בית הכנסת הושלמה בשנת 1638, הוא נבנה למען הקהילה היהודית הלבנונית שהתגוררה בהרי השוף, שייתכן כי כללה יהודים אשר היו חלק מפמלייתו של האמיר פחר א-דין השני.
יצחק בן-צבי שביקר במקום בשנת 1928, מתאר את בית הכנסת, (שכבר לא היה בשימוש מאז 1860 בערך) כ"גדול ביותר בכל סוריה", 20 מטרים אורכו ו-8 מטרים רוחבו, ובו היה מקום לכ-500 איש."
בניין בית הכנסת עומד על תילו, אך בשנת 1998 הוא נסגר לכניסה בשל חששות בטיחות. כיום המבנה נמצא באחריות אגף התרבות הצרפתית במינהל העתיקות הלבנוני.
פאטמה שנאן
קורות חיים
פאטמה שנאן נולדה ב-1986 וגדלה בכפר הדרוזי ג׳וליס. בין השנים 2007 ל-2010 למדה במכון לאמנות במכללת אורנים, בקריית טבעון, וב-2011 למדה ציור אצל האמן אלי שמיר. בשנת 2016 זכתה בפרס מפעל הפיס ע״ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית-ריאליסטית ובשנת 2017 בפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט. היא הציגה מספר תערוכות יחיד, בין היתר בגלריה לאמנות אום אל-פחם ובמוזיאון תל אביב לאמנות. עבודותיה נכללות באוספי מוזיאון ישראל בירושלים, כמו גם באוספים פרטיים בישראל ובשאר העולם.
יצירתה
שנאן מתמקדת בציור ריאליסטי ובטכניקה של שמן על בד. ציוריה יונקים ממקורותיה הביוגרפיים ומסביבתה הקרובה, מתולדות האמנות ומחוויית הקיום היומיומית שלה כאמנית עכשווית בחברת מיעוט מסורתית. שנאן מפורסמת בעיקר בציורי השטיחים שלה, המופיעים באתרים שונים: בתוך הבית, על גגות הכפר, מוטלים על הכביש, בשדה הפתוח, מגולגל בפינת החדר ועוד. היא מביימת סצנות, לרוב בג'וליס, מצלמת אותן ומציירת אותן בסטודיו לאחר מכן. שנאן עושה שימוש מתריס ומרדני בשטיח האוריינטלי, שנחשב בתרבות הדרוזית לפריט יקר ערך. השטיח האוריינטלי הוא נושא מרכזי ביצירתה - אייקון המסמל את המסורת ומוצג בהקשרים שונים הבאים לבטא את הדיאלוג המורכב בין המסורתי והחדש, בין מזרח ומערב, בין אמנות לאומנות ובין הציבורי לאישי. השטיחים בעבודותיה של שנאן משקפים גם את התהליך שבו מוצרים אלו, שנתפשים כמוצרי פולקלור ומלאכת כפיים נשיים, נטמעים בתוך שפת האמנות הקאנונית והופכים לחלק מאמצעי הביטוי בפרקטיקת האמנות העכשווית. "אני משתמשת בשטיח כמייצג של תרבות ומתריסה כנגד אותה תרבות. אני מוציאה את השטיח מהמקום הטבעי שלו ומציבה אותו במקום אחר. אני מנטרלת אותו, מבטלת את הנוכחות שלו ומנכיחה במקומו את הגוף הנשי".
בריאיון לדורון לוריא בקטלוג לתערוכת היחיד שלה במוזיאון תל אביב (2017) שנאן מסבירה: "אני עצמי באה אל השטיח ומציירת שטיח מתוך מקום חתרני וכאנטי-תזה לנקודת המבט של החברה. בחוויה שלי השטיח הפך ליצור חי ממש, חלק מהאופן שחוויתי את הבית. יש הורים – אמא ואבא, יש אחים ואחיות, ויש שטיח. [...] אני יוצאת מהשטיח כפי שהוא בחברה שלי, אבל לאו דווקא כדי לתאר ולרצות את הציפיות של ריאליזם אוריינטליסטי, אלא כדי להציע, דרך מוטיב השטיח, חלופה לתפיסה סטריאוטיפית, שהתקבעה במהלך השנים באמנות המערב בזיקה בין שטיח, נשים ומזרח".
בתהליך יצירתה שנאן עוסקת בציור מבוים תוך שימוש בתצלומי הכנה. לעיתים היא מביימת את עצמה ולעיתים דמויות אחרות, לרוב דמות נשית או ילדה, המשמשות כ״ממלאות מקום״ של הציירת או כשליחיה בעולם הסובב. ציורים אלו נותנים ייצוג לעולמה כילדה הגדלה במערכת המקודדת בקודים ברורים של מותר ואסור. הדמויות מועמדות בסצינות מינימליסטיות, כאשר בחירת האור, המיקום והאביזרים המעטים מצביעים על המרחב העומד במרכז העניין ועל היחס בין גיבורי הציור – השטיח והדמות שמתלווה אליו. הדמויות עוסקות פעמים רבות בפעולה פשוטה כגון עמידה או שכיבה, והתוצאה היא סצנה חידתית שבמרכזה מעשה שהפשר שלו אינו ברור.
דימוי השטיח בציוריה של פאטמה שנאן מאפשר עיסוק בגלוי וגם במוצפן. השטיח מסמל את החברה והמסורת התומכת והמגוננת, אך הוא גם מגביל ואוסר. לדוגמה, בעבודה "לארה 1" (2013), ילדה קטנה ניצבת יחפה על גבול השטיח, מצייתת לאיסור הדריכה בנעל על השטיח. טפט פרחוני ורדרד המכסה את הקיר שמאחוריה יחד עם פרחוניות השטיח עוטפים אותה, בעוד העולם החיצון - החופשי, המיוצג באמצעות האור החודר אל החדר, חסום על ידי דלת זכוכית. משמעות סמויה נוספת גלומה בתליית השטיחים לאוורור על מעקה הגג או המרפסת, כמו בעבודה "שטיח תלוי" (2011) ועשויה לשמש כמטפורה לשאיפה לאוורור תהליכי הדיכוי של החברה המסורתית ולהתרסה כנגד הדחקתם.
בציורים רבים שנאן מושכת ומרחיקה את השטיח ממקומו הטבעי ויוצרת הזרה כשהוא מונח באמצע השדה. בעבודה "מיה" (2014) למשל, נראית דמות העומדת על שטיח מתחת לענפי עץ זית. השטיח מסמן בית נעדר, חסר קירות, ואילו הטיפול הציורי הזהה בשטיח, בדמות, בעץ וברקע מדגיש את העובדה כי המסורת חולשת על כל עולמה של הדמות. בעבודה, "שטיחים" (2014) השטיחים מכסים את השדה עד לקו האופק, הם הולכים ומיטשטשים עד שהופכים לחלק אינטגרלי מהאדמה ומבטאים את הרצון להתחבר לטבע ולאדמה. ב-"רזאן ועדן 1" (2012) נראות שתי נערות הגוררות במאמץ רב שטיח כבד לאורך דרך עפר בנוף הפתוח משל היו סוחבות עמן את עברן ועתידן, את איסורי החברה ומשקלה הכבד.
בעבודת הווידאו שיצרה בשנת 2014 שנאן מגייסת נערים ונערות בג׳וליס, כפר הולדתה, לצורך בימוי פעולה פרפורמטיבית בה הם פורסים שטיחים רבים על הגג, החצר והכביש ומצולמים מן האוויר באמצעות כלי טיס קל. צילומים אלו משמשים בסיס ליצירה כגון ״בית 2״ (2014). מבט העל מאפשר לבטל את חשיבות מקור השטיח ואיכותו והעיסוק הוא בגנריות של "המרבד המזרחי" המתפשט וכובש את המבנים המשקפים סדר חברתי ואורבני. בעבודת וידאו ״שטיח ודיוקן עצמי מרחף״ (2017) עולות שאלות של ציפה וריחוף, כיסוי וגילוי. שאלות אלו מקבלות ממד נוסף של משך זמן וגם ממד אקוסטי.
הנושא של זהות וריבוי זהויות הן בהקשר הפוסט-קולניאלי והן בהקשר המגדרי עולה בסדרת העבודות ״דיוקן עצמי ושטיח״ (2017). בעבודות אלו שנאן מציירת את עצמה כדימוי "ארוג" לתוך השטיח. שנאן התוודעה לשטיחים אלו בביקורה כאמנית אורחת במחלקת הטקסטיל של מוזיאון המטרופוליטן בניו יורק. היא בוחרת בשטיחים שמקורם מהמאה ה-18 וה-19 באיראן, ומייצגים אוצרות תרבות מן המזרח אשר מוצגים לראווה במערב כאקט של ניכוס. ב-"דיוקן עצמי ושטיח" 1 ו-2, השטיח, מסוג המכונה "פנטזיה", מזמן מפגש בין חיות מיתיות לבין דמותה של האמנית - כך נוצרת היברידיות המדגישה את ריבוי הזהויות המושטח בשיח הדיכוטומי והבינארי. ב-"דיוקן עצמי ושטיח" 3 ראשה של האמנית מתמזג עם השטיח המונח לפניה במחלקת השימור של המוזיאון. בשטיח מופיעים שלושה ברושים המסודרים בצורה סימטרית ונראים כמזדקרים נוכח דמותה הרכונה. נראה כי האמנית מבקשת לשבש את הסדר הקיים באמצעות התערבות בטוהר המעבדתי של המוזיאון בעל הסמכות. יצירה זו מעלה דיון על יחסי כוח ומרות והתמודדות עם הסדר הפטריארכלי ומסמניו.
ג'רי פודור
בשנותיו האחרונות עסק פודור במשמעות ובמובן של תכנים מנטליים. לשם כך פיתח תאוריה סיבתית א-סימטרית של מובן, וביקר את ההוליזם הסמנטי. הוא מתנגד לרדוקציוניזם של הנפש מכיוון שלטענתו ישנם מצבים מנטליים ברי מימוש וקיימת היררכיה של דרגות הסבר. על כן, הכללות וחוקים של תאוריות מסדר גבוה, כמו פסיכולוגיה או בלשנות, לא יכולות לתפוס את מקומם של הסברים מסדר נמוך המבוססים על התנהגות נוירונים וסינפסות. פודור מבקר גם את בסיס התאוריה הדרווניסטית והנאו-דרווניסטית של ברירה טבעית.
ביוגרפיה
בשנים 1959–1986 היה חבר סגל ב-MIT ובין השנים 1986–1988 היה פרופסור מן המניין באוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY). החל מ-1988 הוא פרופסור לפילוסופיה ומדעים הקוגניטיביים באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי.
פודור הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא זכה בפרסים רבים, היה עמית פולברייט באוניברסיטת אוקספורד וקיבל את מלגת גוגנהיים. הוא ידוע כחובב אופרה וכותב ביקורות ב-London Review of Books. פודור חי בניו יורק יחד עם אשתו, הבלשנית ג'נט דין פודור, ולהם שני ילדים.
מצבים מנטליים
מצבים מנטליים מוסברים על ידי שתי תאוריות מרכזיות. האחת, רואה אותם כיחס דו-ערכי. על פי קרנפ יחסים הם בין אינדיבידואלים ובין משפטים של שפה טבעית, ואילו על פי פרגה יחסים הם בין אינדיבידואלים ובין היגדים המבוטאים על ידי משפטים. התאוריה השנייה, דוחה כלל את המאפיין היחסי של מצבים מנטליים.
בספר גישות היגדיות (1978 ,Propositional attitudes) מציע פודור כי מצבים מנטליים הם יחסים בין אינדיבידואלים ובין ייצוגים מנטליים. לטענתו ייצוגים מנטליים, ובמיוחד משפטים בשפת המחשבה (LOT), הם הכרחיים להסבר יחסים במצבים מנטליים. במקום זאת הציע יחס תלת-ערכי שהוא בין אינדיבידואלים, ייצוגים ותכנים היגדיים. זהו ריאליזם ייצוגי. ייצוגים מנטליים אינם רק האובייקטים של האמנות ושל רציות, אלא גם התחום שבו פועלים תהליכים מנטליים. ניתן לראותם כקשר אידיאלי בין משמעות סינטקטית של תוכן מנטלי ומשמעות חישובית של ארכיטקטורה פונקציונלית. משמעויות אלו, על פי פודור, הן ההסברים הטובים ביותר לתהליכים מנטליים.
ארכיטקטורה פונקציונלית של הנפש
ישנן שתי תאוריות מרכזיות לארכיטקטורת הנפש:
בעקבות הבלשן נועם חומסקי, פיתח פודור תאוריה התומכת בפסיכולוגיה מולדת אשר בה פונקציות ומושגים קוגניטיביים הם פנימיים. הוא ביקר את הביהביוריזם והאסוציאציזם וניסח השערה על מודולריות הנפש.
בשנות השמונים אימץ פודור את רעיון המודלריות ללא מיקום פיזי מסוים בנפש. בספר מודולריות של הנפש (1984, Modularity of Mind) הציג שתי תכונות של מודולריות: כימוס מידע (Informational Encapsulation) ותחום ייחודיות (Domain Specificity). תכונות אלו מאפשרות לשלב ארכיטקטורה פונקציונלית עם תכנים מנטליים. מכאן מתקבלת יכולת להעריך מידע באופן בלתי תלוי בהאמנות אינדיבידואלים ומתאפשרת תפיסת תכנים מנטליים באופן אטומיסטי וסיבתי. הרעיון המרכזי הוא שתכונות תכנים של מצבים מנטליים, יכולות להיות תלויות גם ביחסים סיבתיים עם העולם החיצוני, ולא רק ביחסים פנימיים של המערכת שלהם.
רעיון זה קיבל חיזוק בעבודתו של סטיבן פינקר ומדענים אחרים. אולם פודור סבור שהוא הרחיק לכת. לדעתו הנפש איננה מודולרית באופן מסיבי ולא ניתן להסבירה על ידי מודל חישובי.
ריאליזם אינטנציונלי
בספר תאוריה של תוכן ומאמרים אחרים (1990, A Theory of Content and Other Essays) שילב פודור בין שאלות על מציאות ובין ייצוגים מנטליים. לשם כך הראה כיצד ריאליזם ייצוגי מצדיק ביטוי של תוכני מצבים מנטליים במבנים סימבולים.
ביקורת על דניאל דנט
פודור מבקר את הריאליזם הסטנדרטי של דנט בשתי טענות נפרדות: רוב הפילוסופים המודרניים של הנפש סבורים שהטענה הראשונה שקרית והשנייה אמיתית. פודור סבור שהטענה הראשונה אמיתית והשנייה שקרית.
על פי האינסטרומנטליזם של דנט ניתן להיות ריאליסט ביחס למצבים אינטנציונלים מבלי להיות מחויב למציאות של ייצוגים מנטליים. פודור טוען כי רמת ניתוח זו לא מאפשרת להסביר מדוע האסטרטגיה האינטנציונלית עובדת: "ישנה...התנגדות סטנדרטית לאינטנציונליזם...קשה להסביר מדוע הפסיכולוגיה של האמנות/רציות עובדת אם הפסיכולוגיה של האמנות/רציות היא למעשה שקרית...כמו שפטנאם, בויד ואחרים הדגישו, הצלחה ניבויית של תאוריה לאמת של אותה תאוריה כוללת הנחה מוסקת. כן,...כאשר אנו עוסקים בתאוריה היחידה בנושא אשר מעוטרת בהצלחה ניבויית, לא ברור..מדוע הנחה כזו לא הייתה צריכה לגרום להעדפת מושג ריאליסטי....של פרשנויות האמנות/רציות".
יצרנות, שיטתיות ומחשבה
לטענת פודור, אם שפה היא ביטוי של מחשבות ושפה היא שיטתית, אזי מחשבות צריכות להיות גם שיטתיות. הוא משתמש בעבודתו של נועם חומסקי כדי לבנות מודל של התאוריה וגם כדי להפריך ארכיטקטורות חלופיות כמו קַשְׁרָנוּת (Connectionism).
חומסקי הסביר שיטתיות בשפות טבעיות באמצעות שני מושגים: יצרנות (פרודוקטיביות) וקומפוזיציונליות. יצרנות מתייחסת ליכולת הבלתי מוגבלת של מערכת ייצוגית ליצור ייצוגים חדשים מקבוצה כלשהי של סמלים. לדוגמה, הסמלים "יוסי", "אוהב" ו"שמעון" מאפשרים לייצר משפטים כמו "יוסי אוהב את שמעון" ו"שמעון אוהב את יוסי". על פי פודור, ייצוגים ניתנים לפירוק לחלקים מרכיבים ואלו נבנים לתווים חדשים.
על פי השיטתיות בעל קוגניציה יכול להבין משפטים מסוימים באותה מידה שבה הוא מבין משפט אחר. למשל, מי שמבין את "יוסי אוהב את שמעון" יבין גם את "שמעון אוהב את יוסי". מי שיבין את "P ו-Q" יבין גם את "P". רק לעיתים נדירות השיטתיות מאותגרת, כתכונה, בשפות טבעיות ולוגיקות, אולם המחשבה היא שיטתית באותה דרך בה שפה. העובדה ששיטתיות ויצרנות תלויות במבנה היוצר של השפה משמעה כי לשפה יש סמנטיקה של צירופים. אם גם למחשבה יש גם סמנטיקה של צירופים, אזי חייבת להיות LOT.
הטיעון השני של פודור להעדפת ריאליזם ייצוגי נוגע ביחס בין תאוריה ייצוגית של הנפש ומודלים של הארכיטקטורה שלה. אם משפטים דורשים תהליך ייחודי של פירוט אזי הם דורשים מכניזם חישובי מסוג מסוים. המובן התחבירי של ייצוגים מנטליים מחובר לרעיון שתהליך מנטלי הוא חישוב שפועל רק על צורת הסמלים שהם מפרטים. זוהי תאוריה חישובית של הנפש. כתוצאה מכך ההגנה על מודל ארכיטקטורה מתבססת על בינה מלאכותית קלאסית והגנה על מציאות הייצוגים המנטליים.
להשקפת פודור, תחביר ממלא תפקיד בתיווך בין חוק סיבתי של סמלים והתכנים שלהם. היחסים הסמנטים בין סמלים יכולים להיות מועתקים על ידי היחסים התחביריים שלהם. היחסים ההיסקיים שמחברים את התכנים של שני סמלים יכולים להיות מועתקים על ידי החוקים של התחביר הפורמלי שמסדיר את הגזירה של סמל אחד משני.
תכנים מנטליים
החל משנות השמונים דבק פודור במובן סיבתי של תוכן מנטלי ומשמעות, זאת בניגוד לעמדה בה החזיק בתחילת דרכו של חוקי סמנטיקה היקשיים (Inferential Role Semantics). פודור דוחה את עמדתו הישנה בשל מחויבותה לצורה קיצונית של הוליזם אשר שוללת אפשרות לנטורליזציה של המנטלי. נטורליזציה חייבת לכלול הסבר לתוכן במונחים סיבתיים ואטומיסטים.
דחיית ההוליזם
פודור מזהה בעיה בהוליזם לצורותיו השונות. על פי עמדה זו, הגורם הקובע בהערכה סמנטית הוא "קשר אפיסטמי" (Epistemic Bond). P הוא קשר אפיסטמי של Q אם המובן של P נחשב על ידי מישהו כרלוונטי לקביעת המובן של Q. זהות תוכן מצב מנטלי נקבעת, על פי העמדה ההוליסטית, רק על ידי השגת כל הקשרים האפיסטמים שלו. דבר זה הופך את הריאליזם של מצבים מנטליים לבלתי אפשרי.
אסימטריה של תאוריה סיבתית
פודור דוחה את הרעיון שהערכה סמנטית דואגת רק לקשרים הפנימיים בין יחידות של מערכות סימבוליות. בשל כך הוא מעדיף עמדה אקסטרנליסטית השומרת על תכנים מנטליים ומשמעות. הנטורליזציה של המנטלי מהווה בעיה כאשר ניתנת אפשרות למונחים לא אינטנציונלים ולא סמנטים. אם בעיה זו תיפטר בתאוריה ייצוגית (Representational Theory) של הנפש, יהיה צורך בתאוריה סיבתית שתפרש סמלים ראשוניים לא-לוגים ב-LOT. פודור מציע כי מה שקובע שהסמל של "מים" מבטא את התכונה H20 הוא המופעים של סמל זה ביחסים סיבתיים מסוימים עם מים. לגרסה אינטואיטיבית זו הוא קורא "תאוריה סיבתית גולמית" (Crude Casual Theory). לפי תאוריה זו, מופעים של סמלים מבטאים את התכונות שהן הסיבות להופעתן. למשל, המונח "סוס" אומר שסוס הוא סוס. במטרה לעשות זאת, הכרחי ומספיק שתכונות מסוימות של מופע הסמל "סוס" יהיו כמו יחס בין תכונות שקובעות שמשהו הוא מופע של סוס.
תאוריה זו מובילה לייצוגים שגויים. ראשית, לא כל הסוסים גורמים למופעים של סוס. שנית, לא רק סוסים גורמים למופעים של סוס. ייתכן למשל כי ראות גרועה תבלבל מישהו בין כבשה לבין סוס ואז סוס ייגרם למעשה על ידי כבשה. במקרה כזה סמל זה לא יבטא רק את התכונה של סוס אלא גם את ההבחנה בין סוס לכבשה. תאוריה סיבתית גולמית אינה מסוגלת להבחין בין מקרים אלו. פודור מכנה זאת "בעיית ההבחנה".
פודור מציע "תאוריה סיבתית גולמית במקצת" (A Slightly Less Crude Causal Theory). על פי תאוריה זו, הכרחי לשבור את הסימטריה בבסיס התאוריה הסיבתית הגולמית. לשם כך, יש צורך בקריטריון שיבחין בין מופעים של A הנגרם על ידי A (נכון) לבין אלו הנגרמים על ידי B (שקר). פודור טוען כי בעוד שמקרים שקריים תלויים אונטולוגית במקרים הנכונים, ההפך איננו נכון. ישנה א-סימטריה בתלות בין מקרים נכונים (A = A) ומקרים לא-נכונים (A = A או B). על פי פודור "מנקודת מבט סמנטית, טעויות חייבות להיות טעויות, אם בקיום "סוס" אין כבשים אזי לא ניתן לדרוש שבמובן "סוס" כבשים יקראו סוסים. מצד שני, אם "סוס" איננו סוס ויש טעות ביחס לסוסים, לעולם לא יהיה אפשרי עבור כבשה להקרא "סוס". אם נסתכל על שני דברים אלו יחד, נוכל לראות שהאפשרות לטעות באמירה "זהו סוס" מניחה את הקיום של בסיס סמנטי לומר זאת נכון, אבל לא להפך. אם נשים זאת במונחים של תאוריה סיבתית גולמית, העובדה שכבשים גורמות למישהו לומר "סוס" תלויה בעובדה שסוסים גורמים למישהו לומר "סוס", אבל העובדה שסוסים גורמים למישהו לומר "סוס" לא תלויה בעובדה שכבשים גורמים למישהו לומר "סוס"."
פונקציונליזם
בתרשים משמאל, M מציין מנטלי ו-P מציין פיזיקלי. התרשים מראה שיותר מ-P אחד יכול לממש M אחד, אבל לא להפך. יחסים סיבתיים בין מצבים מיוצגים על ידי החצים. פודור סבור כי ניתן לפתור זאת על ידי פונקציונליזם. הרעיון הוא שמה שחשוב הוא הפונקציה של מצב מנטלי מבלי להתחשב בתשתית הפיזיקלית המיושמת. היסוד להשקפה זו טמון בעיקרון מימושים מרובים (Multiple realizability) לנפשי. למשל, אני ומחשב יכולים לממש את אותו מצב פונקציונלי אף על פי שאנו בנויים מחומרים שונים. על בסיס זאת פונקציונליזם יכול להיות צורה של מטריאליזם.
אבולוציה
פודור כתב במשותף עם הפיזיקאי מסימו פיאטלי-פלמריני את הספר במה דרווין טעה (2010 ,What Darwin Got Wrong). הספר מתאר את הנאו-דרווניזם כלא ביקורתי וטוען שתאוריית האבולוציה של דרווין מעריכה יתר על המידה את התרומה של הסביבה בעיצוב הפנוטיפ של מינים ובמקביל איננה מעריכה את ההשפעה של משתנים פנימיים. הביולוג האבולוציוני ג'רי קווין תיאר ספר זה כביקורת מוטעית לגמרי של רעיון הברירה הטבעית אשר סובלת מחוסר ידע בביולוגיה.
ביקורת
פילוסופים רבים ביקרו את רעיונותיו של פודור במגוון תחומים. על לשון המחשבה נטען שהיא נופלת לרגרסיה אינסופית או שהיא מיותרת. סימון בלקבורן הציע במאמר מ-1984 שמאחר שפודור הסביר את הלמידה של שפות טבעיות כתהליך אשר מתהווה ומאושרר בלשון המחשבה, הוא משאיר פתח לשאלה מדוע לשון המחשבה עצמה איננה שפה לומדת הדורשת תשתית ייצוגים יסודיים בה יתהוו ויאושררו השערות. אם שפה טבעית נלמדת דורשת תשתית ייצוגים אזי מדוע שלא יהיה הדבר נכון גם לגבי לשון המחשבה עצמה וממנה לתשתית הייצוגים של תשתית הייצוגים וכך הלאה עד אינסוף? מצד שני, אם תשתית ייצוגים לא נדרשת ללשון מחשבה, מדוע היא נדרשת ללמידה של שפה טבעית? במקרה זה, לשון המחשבה תהיה מיותרת. פודור טען בתגובה שלשון מחשבה היא ייחודית מכיוון שהיא מולדת ואיננה צריכה להילמד דרך שפה קודמת.
דניאל דנט הציע ב-1981 ביקורת נוספת על פיה ייצוג מפורש איננו הכרחי להסבר של גישות היגדיות. ביקורת זו מסתמכת על ראיות התנהגותיות ביחסנו למחשבים או התנהגות לא מודעת. למשל, בזמן משחק שחמט עם תוכנת מחשב, אנו לעיתים מייחסים תכונות למחשב כאשר אנו אומרים "הוא חושב שהמלכה צריכה לנוע לשמאל". אמירות אלו עוזרות לנו להסביר ולחזות את התנהגות המחשב במצבים שונים. עדיין, אף אחד לא יציע שמחשב חושב בפועל על משהו כמו "אני מאמין שאוכל להכות את המתמודד". דנט סבור שאותו דבר נכון לרבות מהתנהגויות היומיומיות האוטומטיות שלנו. למשל, ההיגד "אני רוצה לשאוף אוויר נקי" בסביבה מזוהמת.
בלשנים ופילוסופים של השפה ביקרו את טענת הנטיביזם ה"קיצוני". קנט באך מצביע על אי הבהירות בסמנטיקה הלקסיקלית ובפוליסמיה אצל פודור. פודור טוען שאין מבנה לקסיקלי לפעלים "לשמור", "לקבל", "לעשות" ו"לשים". הוא מציע ש"להחזיק" מבטא פשוט את המושג להחזיק (פודור מדגיש מושגים כדי להבחין אותם מתכונות, שמות וכדומה). על פי התאוריה של פודור, ישנו מיפוי ישיר, אחד לאחד, בין אינדיבידואל, מילים ומושגים. כך למשל, "תשמור את הקבלה" ו"תשמור על ידיך נקיות", משתפים את אותו מושג של לשמור. מושג זה נועל את התכונה החיצונית הייחודית של לשמור. אולם, אם כך, על פי קנט, להחזיק צריך להיות בעל תכונה שונה מאשר "להחזיק את הקבלה" ו"תחזיק את ידיך נקיות". פודור טוען בתגובה ש"אנשים לפעמים רגילים לומר שקיים חייב להיות חסר-בהירות בגלל ההבדלים בין "כיסאות קיימים" ו"מספרים קיימים". תגובה רווחת היא כי ההבדל בין קיום של כיסאות וקיום של מספרים, ברפלקסיה, הוא כמו ההבדל בין מספרים וכיסאות. מאחר שצריך את ההבדל השני כדי להסביר את ההבדל הראשון, לא צריך להיות "קיים" כדי שתהיה פוליסמיה."
הנייר נראה לבן מבחוץ אבל בפנים הוא שחור
"הנייר נראה לבן מבחוץ אבל בפנים הוא שחור" (1970) היא סדרת רישומים מאת האמן הישראלי משה גרשוני.
תיאור
שרה בריטברג-סמל ציינה את ההיבט המיסטי של העבודות, המציג "את מה שאינו נתון למבט". בהצבעה על תוכו השחור של הנייר ניסה גרשוני לְסמן – באירוניה – את מה "שמעבר", כלומר את ממד הטרנסצנדנטי של האמנות.
סדרת העבודות הוצגה בהרחבה בתערוכות ובקטלוגים "גבולות השפה" ו-"העיניים של המדינה: אמנות חזותית במדינה ללא גבולות", שהוצגו במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 1998. בתערוכה הרטרוספקטיבית של גרשוני במוזיאון תל אביב לאמנות (2010) ועוד. בשנת 2016 היוו העבודות "נקודת מוצא לדיון ולדיאלוג" לעבודות בתערוכה הקבוצתית ״שובו של הנייר / מחשבות על רישום״, שהוצגה בבית האמנים בירושלים (אוצרות: עדנה מושנזון וסאלי הפטל נוה)
עבודות מן הסדרה נמצאות באוסף מוזיאון ישראל (B82.0901), אוסף בלה ובנו כלב ועוד.
סולומון לב
סולומון לב (בגרמנית: Solomon Loeb; 29 ביוני 1828 – 12 בדצמבר 1903) היה בנקאי, איש עסקים ונדבן יהודי-אמריקאי יליד גרמניה.
את תחילת הונו עשה ממסחר בטקסטיל, ובהמשך נעשה בנקאי כשיסד עם גיסו את בנק קוהן, לב ושות'.
משפחתו
סולומון לב נישא לפאני קוהן, אחותו של הבנקאי אברהם קוהן. מאוחר יותר נישא בשנית לבטי גלנברג.
צופן בלוקים
בקריפטוגרפיה, צופן בלוקים (באנגלית: Block cipher) הוא פרימיטיב קריפטוגרפי סימטרי, הפועל על מחרוזת סיביות באורך קבוע הנקראת בלוק באמצעות טרנספורמציה קבועה. צופן בלוקים מקבל בלוק של סיביות טקסט-גלוי (או תַּמְלִיל פָּשׁוּט) ומפתח הצפנה סודי ומפיק בלוק טקסט-מוצפן (או תַּמְלִיל מֻצְפָּן). כאשר תוצאת הטרנספורמציה נקבעת על ידי מפתח ההצפנה. פענוח מתבצע באופן דומה, אלגוריתם הפענוח מקבל בלוק סיביות טקסט-מוצפן והמפתח שאיתו הוצפן ומחזיר את בלוק הסיביות המקורי. צופן בלוקים הוא פרימיטיב קריפטוגרפי ורסטילי ומשמש מרכיב קריטי כמעט בכל מערכת הצפנה מודרנית.
הבלוק מתייחס למספר הסיביות שהאלגוריתם מסוגל לעבד בבת אחת. אם הקלט להצפנה ארוך יותר אפשר לחלקו לבלוקים באורך הרצוי ולהצפינם בזה אחר זה. על כל פנים במצב כזה כל הבלוקים מוצפנים עם אותו מפתח, עובדה שמשפיעה על ביטחון ההצפנה, משום שאם צופן הבלוקים דטרמיניסטי במקרה שמוצפנים בלוקים זהים של טקסט-גלוי עם אותו מפתח, התוצאות תהיינה בלוקים זהים של טקסט-מוצפן. עובדה זו חושפת מידע מסוים ליריב פוטנציאלי ובסיטואציות מסוימות מהווה חולשה שיש להימנע ממנה. כדי לפתור בעיה זו אפשר להפעיל את הצופן באחד מאופני ההפעלה של צופן בלוקים שמבטיח מידה של אקראיות, כך ששני בלוקים זהים יוצפנו בצורה אחרת והתוצאה תהיה תמיד שונה.
הגדרה פורמלית
צופן בלוקים בהגדרה פורמלית הוא תמורה פסידו-אקראית עם מפתח, המסומנת בקיצור PRP, מהצורה: היא מקבלת את הפרמטרים הבאים: מחרוזת בינארית באורך k סיביות ומחרוזת בינארית  באורך n סיביות ומפיקה מחרוזת בינארית  באורך n סיביות והפעולה ההופכית שלה מקבלת את C ומחזירה את P. אפשר לסמן זאת בקיצור: פונקציית הפענוח D היא הפונקציה ההופכית E^{-1}. לצורך הפורמליות הפונקציה המתוארת הפיכה אם עבור כל טקסט קריא P ומפתח K נתונים מתקיים. כדי למנוע התנפחות לא רצויה מקובל שגודל הבלוק המוצפן C יהיה כגודל הבלוק המקורי P. כמו כן משיקולי יעילות רצוי שלא יהיה הבדל גדול בין פונקציות ההצפנה והפענוח, כך שניתן יהיה ליישמן באותה חומרה או תוכנה. דרך אחרת לייצג צופן בלוקים היא על ידי שלישיית האלגוריתמים: כאשר הוא אלגוריתם הכנה המשתמש במפתח הסודי המסופק על ידי המשתמש כדי לייצר מפתח הצפנה מתאים לצורך ההצפנה. \mathcal{E} היא פונקציית הצפנה - encryption ו-\mathcal{D} היא פונקציית פענוח - decryption שהיא הפונקציה ההופכית. תאורטית רצוי שעבור כל מפתח הפונקציה E_K תהיה פרמוטציה (או פונקציה חד-חד-ערכית ועל) אקראית מעל 2^n! הבלוקים האפשריים בגודל n סיביות. במקרה כזה אפשר להגיע לצופן מושלם שאינו ניתן לשבירה אפילו ליריב בעל עוצמת חישוב בלתי מוגבלת. אולם הבעיה היא שמרחב המפתח חייב להכיל לפחות 2^n! מפתחות אפשריים מה שאומר שגודל המפתח אפקטיבית חייב להיות בערך סיביות. זה לא מעשי במיוחד כש-n גדול. לכן מקובל שפונקציית הצפנה "תראה" מבחינה חישובית כאקראית מה שמספק ביטחון חישובי, שמותאם ליריב בעל עוצמת חישוב מוגבלת בזמן ובמקום. מקובל שהמפתח K המסופק על ידי המשתמש יהיה קצר ובאמצעות פרוצדורת 'הרחבת מפתח' מתאימה נמתח לאורך הרצוי. המפתח מורחב באופן שאינו מאפשר תאורטית (או בכל אופן קשה מאוד מבחינה חישובית) לנחשו ללא ידיעת K.
היות שצופן בלוקים במהותו דטרמיניסטי, בדרך כלל אין משתמשים בו ישירות אלא כחלק מאופן הפעלה כלשהו. אם משתמשים בצופן הבלוקים באחד מאופני הפעלה הכוללים וקטור אתחול, מתקבלת פונקציה מצורה אחרת. הפונקציה מקבלת את ואת  הכוכבית מציינת שאורכו אינו מוגדר ויכול להיות כל אורך שרירותי עד גבול מסוים וכן וקטור האתחול  באורך v סיביות ומחזירה את, היא נראית כך: דרך אחרת לאופן הפעלה היא צופן בלוקים בר התאמה. באופן זה אפשר להשתמש בצופן הבלוקים ישירות ואין צורך להחליף מפתח הצפנה. לצורך כך יש להוסיף פרמטר שנקרא Tweak (התאמה) המשרת כמו וקטור אתחול. הפונקציה מקבלת את, את המשתנה הנוסף והמסר  ומחזירה את , היא נראית כך:
היסטוריה והתפתחות
הצפנים הקלאסיים כמו צופן ויז'נר הם בעצם צופן בלוקים, כאשר גודל הבלוק הוא כגודל אות אחת. כל אות מוצפנת בנפרד באמצעות מפתח הצפנה שהוא פונקציה פשוטה של אות כלשהי או מספר אותיות מתוך האלפבית. אולם פרמוטציה או החלפה על 26 אותיות היא פונקציה פשוטה מדי וקלה לשבירה משתי סיבות; מספר האפשרויות למפתח הצפנה מוגבל מאוד וכן לעיתים חלק מהתכונות הסטטיסטיות של הטקסט המקורי זולגות לתוך הטקסט המוצפן. כמעט כל הצפנים הקלאסיים למעט פנקס חד-פעמי, פגיעים להתקפת ניתוח תדירויות ומסיבה זו אין משתמשים בהם, אלא כשעשוע בלבד.
אחמד ג'עברי
אחמד סעיד ח'ליל אל-ג'עברי (בערבית: احمد الجعبري, תעתיק מדויק: אחמד אלג'עברי; 4 בדצמבר 1960 – 14 בנובמבר 2012), המכונה "אבו מוחמד" (أبو محمد) היה טרוריסט פלסטיני בכיר בארגון הטרור חמאס שברצועת עזה. רשמית היה סגנו של מוחמד דף ברצועת עזה, אך נחשב למפקד בפועל של הזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם, לאחר שמוחמד דף נפגע בהתקפת חיל האוויר הישראלי. הוגה, יוזם ומתכנן חטיפת גלעד שליט. לאחר חמש וחצי שנים חתם באופן אישי על שחרורו. ב-14 בנובמבר 2012 חוסל על ידי צה"ל בראשית מבצע עמוד ענן.
צופן בלוקים
היסטוריה והתפתחות
את היסודות לצופן הבלוקים המודרני הניח קלוד שאנון אבי תורת האינפורמציה. במאמר חשוב מ-1949, הסביר את עקרונות השיטה מהיבט של תורת האינפורמציה וסיפק הוכחות מתמטיות. הוא הגה לראשונה את רעיון ההרכבה של צופן החלפה (שיכול) עם צופן העתקה (טרנספוזיציה), כדי לקבל פונקציית הצפנה חזקה. הוא כינה זאת שילוב של פיזור (diffusion) וערבוב (confusion), הפיזור נועד להבטיח שהמפתח והטקסט הקריא ישפיעו על כל סיביות הצופן במידה שווה וערבוב נועד לגרום לקשר בין הצופן למקור או המפתח להיות רחוק ככל האפשר. כמו כן הגה את רעיון האיטרציה, כלומר מפעילים פונקציה פנימית כלשהי במספר חזרות, כאשר פלט סבב אחד הופך קלט לסבב הבא וכן הלאה. המטרה של האיטרציה היא יצירת אפקט כדור השלג או אפקט מפולת, כלומר לאחר מספר חזרות של פונקציות הערבוב/פיזור כל שינוי של סיבית בודדת בקלט יגרום לשינוי גדול בפלט, במקרה הממוצע לפחות מחצית מסיביות הפלט. מְפַתֵּח הצופן קובע את מספר הסבבים כדי להגיע לרמת ביטחון רצויה. אפשר ליצור צופן חזק יותר על ידי ביצוע מספר גדול מאוד של סבבים, אולם יעילותו תפגע בהתאם.
אחמד ג'עברי
ביוגרפיה
ג'עברי נמנה עם פלג של חמולת ג'עברי החברונית, שנמלט לעזה בשנות ה-30 לחייו מחשש לנקמת דם. ג'עברי, דור שלישי בסג'עיה, היה עצור בישראל משנת 1982, במשך 13 שנה, בגלל פעילותו בפת"ח. במהלך שהותו בכלא פגש את סלאח שחאדה, שהיה שותפו לתא, ושחאדה שכנע אותו לעבור לחמאס. באמצע שנות ה-90 שימש ג'עברי כפעיל תשתית בדרג הביניים בתנועת חמאס. במסגרת פעילותו בארגוני צדקה (דעוה) של התנועה, שימש חוליה המקשרת בין פעילות איסוף כספים לבין הפעילות הצבאית. עם הזמן הפך לציר מרכזי ויצר קשר עם בכירי חמאס בחו"ל. מתוקף תפקידו הפך מקורב מאוד לכמה מבכירי הזרוע הצבאית של חמאס, כדוגמת מוחמד דף ועדנאן אל-ע'ול. באמצע שנות ה-90 עבר גם למעורבות ישירה בהוצאה לפועל של פיגועים. בשנת 1998 נעצר על ידי הרשות הפלסטינית, אך שוחרר עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, כעבור שנתיים.
ג'עברי פיקח על התפתחותה של הזרוע הצבאית של חמאס במהלך שנות האינתיפאדה השנייה, ונחשב בישראל ל"רמטכ"ל צבא חמאס". גורמי הביטחון הישראליים סבורים כי לפיקודו היו כפופים כל מפקדי האזורים השונים ברצועת עזה, ומכלול היחידות הצבאיות השונות של התנועה: ייצור אמל"ח, מרגמות, רקטות, איסוף מודיעין, נ"מ, פעילות ימית, מנהרות, קשר, ועוד.
לאחר הריגתם של בכירים צבאיים קודמים בתנועה, כדוגמת סלאח שחאדה ואבראהים מקאדמה, ובעקבות פציעותיו הקשות של ראש הזרוע הצבאית של חמאס, מוחמד דף, בניסיונות התנקשות ישראליים, קיבל ג'עברי בסביבות שנת 2003 את הפיקוד על הזרוע הצבאית של התנועה. ב-18 באוגוסט 2004 נעשה ניסיון להרוג את ג'עברי על ידי ירי טילים ממסוקי אפאצ'י על ביתו. ג'עברי סבל מפצעים קלים-בינוניים מהתקיפה, ובנו, אחיו ושלושה בני משפחה אחרים נהרגו.
צופן בלוקים
היסטוריה והתפתחות
נהוג לקרוא לפונקציה הפנימית פונקציית סבב (round function) וכן נהוג לסמנה F-Box או בקיצור F. הפונקציה הפנימית מקבלת כפרמטר מלבד את הבלוק הנוכחי, קטע מתאים ממפתח ההצפנה, אותו מפיקים באמצעות תהליך הכנה נפרד. לעיתים נוספת פעולת הלבנה שהיא חיבור עם חלק ממפתח ההצפנה באמצעות פעולת XOR (שמיוצג כאן על ידי הסמל \oplus) לפני הסבב הראשון ולאחר הסבב האחרון. ולעיתים נוספות פעולות אחרות שאינן קריפטוגרפיות אלא בעיקר טכניות כמו התמורה הפותחת בצופן DES.
להלן מבנה טיפוסי של צופן בלוקים:
אחמד ג'עברי
ביוגרפיה
כמפקד הוביל ג'עברי קו של פיתוח יכולות הליבה הצבאיות של חמאס ברצועת עזה. במקום התמקדות בהוצאת פיגועים מתוך רצועת עזה אל שטחי ישראל, הקדיש ג'עברי משאבים לבניית תשתיות צבאיות נרחבות ולהפיכת הזרוע הצבאית לכדי ארגון צבאי ממשי, על כל הקשור לכך: הגדלת כוח האדם (ב"סדיר" וב"מילואים"), השתתת היררכיה פיקודית ברורה, הקמת יחידות מקצועיות חדשות, הרחבת ארסנל הנשק, הקמת מערך אימונים והכשרה מסודר ועוד.
ג'עברי, יחד עם בכירי חמאס סעיד סיאם וד"ר מחמוד א-זהאר, הוביל קו נצי ובלתי מתפשר בחמאס, ונחשב לאחד מיוזמי ההפיכה הצבאית האלימה שחמאס ביצעה בשנים 2006–2007 נגד הרשות הפלסטינית ברצועת עזה. עם השלמת השתלטות חמאס על רצועת עזה, חשף עצמו ג'עברי לראשונה לתקשורת במספר ראיונות.
צופן בלוקים
היסטוריה והתפתחות
במבנה המתואר r מייצג את מספר הסבבים שהפונקציה הפנימית F מבוצעת. השורה הראשונה והאחרונה הן ההלבנה המתוארת לעיל. השורה האמצעית היא הליבה, בכל שלב הפלט הקודם יחד עם קטע אחר ממפתח ההצפנה משמשים כקלט הבא לפונקציה וחוזר חלילה עד להשלמת כל הסבבים. מסיבה זו נקרא צופן הבלוקים איטרטיבי (ראו תרשים).
דינמו בוקרשט (כדורסל)
דינמו בוקרשט (ברומנית: Club Sport Dinamo București) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר בוקרשט. המתמודדת בליגת העל הרומנית.
צופן בלוקים
גודל המפתח
לאורך מפתח ההצפנה בסיביות חשיבות מכרעת בקביעת הביטחון המינימלי של כל צופן בלוקים. גם אם נניח שצופן הבלוקים "מושלם", היריב תמיד יכול לנסות לשבור את הצופן על ידי ניחוש כל המפתחות האפשריים, מה שנקרא התקפת כוח גס. היות שמפתח ההצפנה קצר בהרבה מאורך המסר המיועד להצפנה, הצופן אינו יכול להיקרא מושלם וביטחונו נמדד רק בכוח המחשוב הדרוש כדי לשבור אותו, במילים אחרות כוח המחשוב או הזמן הדרוש כדי לנחש את המפתח עם מיטב השיטות הידועות. לכן גודל מפתח הצפנה נקבע בעיקר לפי היכולת הטכנולוגית הנוכחית וסיבוכיות מיטב ההתקפות הידועות. מפתח ההצפנה של DES היה 64 סיביות שמתוכן רק 56 סיביות שימשו להצפנה והיתר שימשו לבדיקת זוגיות. מסיבה זו התקפת כוח גס (דהיינו ניסוי כל המפתחות האפשריים) כנגד DES בת-ביצוע בזמן סביר. קיימת חומרה ייעודית שמסוגלת לשבור את DES באמצעות כוח גס בפחות משעה ובעלות סבירה. מסיבה זו DES אינו מומלץ לשימוש כיום. כדי שגודל המפתח האפקטיבי יהיה מרבי, יש לבחור את המפתח באופן אקראי מתוך מרחב המפתחות המקסימלי כך שכל מפתח יכול להיבחר בהסתברות שווה או לפחות כמעט בהסתברות שווה. מסיבה זו אומרים שגודל המפתח האפקטיבי של DES הוא רק 56 סיביות מכיוון שלא כל הסיביות נוצלו. ההנחה הרווחת נכון לשנת 2014 היא שמפתח הצפנה בגודל 128 סיביות מספק ביטחון סביר לכל צורך מעשי, אך יש כאלו שממליצים לעבור ל-256 סיביות.
דינמו בוקרשט (כדורסל)
הקבוצה הצליחה ליצור יציבות לאורך השנים וזכתה 22 פעמים באליפות רומניה, וגם השיגה תוצאות ראויות לציון במפעלים אירופאים. עם זאת, באמצע שנות ה-90, עקב חוסר תמיכה תקציבית מהמועדון האם "דינמו" ועם התחזקותם של מספר קבוצות בליגה, כגון: אססופט פלוישט, אטלסיב סיביו וכדומה, הקשו על הקבוצה להמשיך את רצף האליפויות.
צופן בלוקים
גודל הבלוק
ביטחון כל צופן בלוקים תלוי מלבד באורך המפתח, גם באורך הבלוק. המשמעות של גודל בלוק מהיבט של קריפטואנליזה הוא בעיקר סיבוכיות מקום. הוכח למשל שלפי מודל התקפת גלוי-נבחר גם אם הצופן "מושלם" (למשל נניח שהוא פונקציה אקראית אמיתית) עדיין באפשרות היריב, בהתקפת הבחנה, להשיג סיכויי הצלחה קרובים ל- להבחנה בין טקסטים מוצפנים שהופקו על ידי צופן הבלוקים המותקף לבין טקסטים אקראיים באותו אורך. כאשר n הוא אורך הבלוק בסיביות ו-q הוא מספר השאילתות שהמתקיף רשאי להגיש לאורקל כשכל אחת באורך q בלוקים (בקריפטואנליזה תאורטית שאילתה משולה להשגת תוצאת הצפנה של בלוק גלוי מסוים בדרך לא קריפטוגרפית, כמו בדרך גנבה או הונאה של הקורבן). אם הבלוק באורך 64 סיביות ההתקפה האמורה מעשית אם באפשרות המתקיף לבצע שאילתות (לחלופין אם הצליח להשיג בדרך כלשהי 2^{30} בלוקים גלויים באורך 64 סיביות והבלוקים המוצפנים שהוצפנו עם אותו מפתח, שזה בערך כשני ג'יגה-בייט של מידע ובמונחים של הזיכרון הזמין בימינו אינו הרבה). מצד שני בלוקים ארוכים מדי עלולים לפגוע ביעילות האלגוריתם, לכן לאיזון בין יעילות לביטחון חשיבות רבה בקביעת גודל הבלוק. גודל הבלוק בצפנים הישנים (עד שנת 2000 בקירוב) היה 64 סיביות כמו ב-DES או IDEA וכדומה. בימינו אם הבלוק הוא פחות מ-128 סיביות הצופן נחשב חלש. יתרה מזו, ישנן התקפות כוח גס שעושות שימוש בזיכרון כדי לקצר את זמן החישוב כמו התקפת איזון זמן/זיכרון. אם אורך הבלוק הוא 64 סיביות סיבוכיות התקפה כזו כמעט מעשית. כדי לפצח צופן בלוקים עם בלוק באורך 128 סיביות בטכניקת איזון זמן/זיכרון, יש צורך באחסון מעל 2^{64} בלוקים באורך 128 סיביות. זהו מספר אסטרונומי שאינו ניתן ליישום בטכנולוגיה הנוכחית.
דינמו בוקרשט (כדורסל)
בעונת 2009/10 השתתפה הקבוצה בליגה הבלקנית ולא עברה את שלב הבתים. בסיום עונת 2009/10 נשרה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה וחזרה לאחר עונה אחת.
צופן בלוקים
תכונות
בבדיקת איכות צופן בלוקים מביאים בחשבון מספר היבטים חשובים, ביניהם:
אחמד ג'עברי
ביוגרפיה
להערכת מנגנוני המודיעין של פת"ח, לאחר ההשתלטות על הרצועה, הזרוע הצבאית של חמאס בהנהגת ג'עברי חדלה להקשיב להנחיות ההנהגה הפוליטית של חמאס ברצועה, הנחשבת למתונה באופן יחסי. עצמאות זו כללה גם התייחסות שונה להנהגה הקיצונית יותר בדמשק. להערכת פת"ח, ג'עברי ופקודיו לא ראו כמחייבת אפילו את עמדת ראש הלשכה המדינית של הארגון, ח'אלד משעל.
צופן בלוקים
תיבות החלפה
תיבת החלפה (substitution box) בקיצור s-box היא פונקציה לא ליניארית שמחליפה את הקלט בפלט שנקבע לפי ערכים שרירותיים כלשהם. תיבות החלפה שהוצגו לראשונה בצופן DES הן אוסף של פונקציות אי-ליניאריות שתפקידן לפי התאוריה של שאנון להוסיף ערבוב (confusion) לצופן, כך שהקשר בין המפתח לבין הטקסט המוצפן יהיה קלוש ככל האפשר. תיבות ההחלפה ניתנות ליישום במחשב באמצעות טבלאות אחזור בדרך כלל קבועות כמו ב-DES כלומר שערכיהן מקודדים מראש, או דינאמיות (תלויות במפתח ההצפנה) כמו בצופן Blowfish. תיבות החלפה מופיעות בצפנים מודרניים רבים והן מהוות מרכיב אי-ליניארי קריטי שמחזק את הצופן במיוחד נגד קריפטואנליזה דיפרנציאלית, למשל לולא תיבות ההחלפה היה ניתן לפרוץ את DES בקלות.
אחמד ג'עברי
ביוגרפיה
במחצית השנייה של שנת 2008 דחף אלוף פיקוד דרום, יואב גלנט, לביצוע מבצע מיוחד לחטיפת ג'עברי, על ידי כוחות מיוחדים של צה"ל. הרמטכ"ל, גבי אשכנזי, אישר את הפשיטה, וכמוהו גם שר הביטחון, אהוד ברק, וראש הממשלה, אהוד אולמרט. גלנט פיקד עליה מתוך חדר המבצעים של השב"כ בתל אביב. הכוח הפושט התמקם בעמדות המתנה בעזה וארב לרכב בו נסע ג'עברי, אולם הלה פנה במפתיע ולא נסע בנתיב המתוכנן. הכוח שב לישראל מבלי להתגלות.
באוקטובר 2011 חתם ג'עברי באופן אישי על העסקה לשחרורו של גלעד שליט.
צופן בלוקים
תיבות החלפה
בחירת ערכי תיבות ההחלפה היא נושא מורכב. אין שיטה מוכחת לבחירת ערכים אופטימליים המניבים אי-ליניאריות מקסימלית ובדרך כלל הערכים נבחרים אמפירית (ראו סרפנט). ידוע שבפיתוח DES נעשו על ידי NSA שינויים בערכי תיבות ההחלפה מסיבות לא ידועות, יש כאלו שטוענים שהשינויים נעשו במכוון כדי להחליש את הצופן, אך אין הוכחה לכך. לדברי דון קופרשמידט שהיה ממפתחי DES והיה אמון בעיקר על תיבות ההחלפה, בשלב פיתוח הצופן היו מודעים המפתחים לקריפטואנליזה דיפרנציאלית והיא לא פורסמה כיוון שהייתה באותה עת סוד לאומי. לדבריו נעשו מאמצים לבחור את ערכי תיבות ההחלפה כך שהצופן יהיה עמיד נגד התקפה דיפרנציאלית. ואכן שנים לאחר מכן כאשר התגלתה ההתקפה הדיפרנציאלית לראשונה לציבור הרחב, על ידי אלי ביהם ועדי שמיר, התברר שאכן צופן DES עמיד באופן יוצא דופן נגד התקפה זו, בעיקר בזכות תיבות ההחלפה.
תיבות ההחלפה ניתנות לייצוג כמערך דו-ממדי של מספרים שלמים בגודל מסוים. הגודל בסיביות נקבע בשלב התכנון. בהינתן הקלט x בגודל המתאים ההחלפה מתבצעת פשוט על ידי החזרת הערך המצוי בכניסה x בטבלה, כלומר הקלט עצמו משמש אינדקס לערך המתאים בטבלה. במקרה של טבלה דו-ממדית m\times n האיחזור מתבצע על ידי שני ערכים i,j כאשר אחד מייצג את מספר העמודה והשני את מספר השורה. תיבת ההחלפה נקראת גם טבלת אחזור (lookup table), במחשב איחזור ערך מתבצע בזמן קבוע והוא יעיל.
אחמד ג'עברי
ביוגרפיה
על פי גרשון בסקין, טרם נהרג היה ג'עברי מעורב במגעים להפסקת אש קבועה שתמנע פגיעה של ישראל בחמאס כאשר ארגונים אחרים יורים מהרצועה אל ישראל.