cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוות
הנצחת המת
הנצחה נועדה לשמר את זכרו של המת. ההנצחה יכולה להיעשות במגוון של דרכים, ביניהם, הקמת מצבות, אנדרטאות, לוחית זיכרון, פסלים, ספרי זיכרון, שירים, יצירות ספרותיות וכיום גם אתרי אינטרנט שמטרתם הנצחה. דרכי הנצחה אחרות קשורים בטקסים ובימי זיכרון שנועדו להזכיר את המת.
הדת היהודית מאמינה בהישארות הנפש, וכן במשפט לאחר המוות, בו אדם נידון על מעשיו וזוכה לגמול או לעונש. בהתאם לאמונה זו יש באפשרותן של פעולות של אנשים חיים לשפר את מצבו של אדם לאחר מותו ב"עולם הבא". לפיכך פעולות ההנצחה בדת היהודית מיועדות גם להטבה עם נשמתו של הנפטר לאחר מותו. פעולות אלו מכונות במסורת היהודית בשם "עילוי נשמה".
קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה
קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה (באנגלית: Princess Caroline Matilda of Great Britain; 22 ביולי 1751 – 10 במאי 1775), הייתה נכדתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ואשתו של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק.
ראשית חייה
קרוליין מתילדה נולדה ב-22 ביולי 1751 בבית לסטר, לונדון, לפרדריק, נסיך ויילס שמת כשלושה חודשים קודם לידתה, ולאוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתם של פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ומגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט. ב-1 באוגוסט הוטבלה קרוליין מתילדה, וסנדקיה היו אחיה ג'ורג', נסיך ויילס, אחותה אוגוסטה, נסיכת בריטניה ודודתה קרוליין, נסיכת בריטניה. אוגוסטה גדלה בבית לסטר ובארמון קיו, ואהבה את החיים ואת הרכיבה. בנוסף היא הייתה זמרת מוכשרת, וידעה לדבר באיטלקית, צרפתית וגרמנית.
נישואיה
בשנת 1764 עלתה הצעה לשדך בין בית הנובר הבריטי לבית אולדנבורג הדני, ובתחילה יועדה לשם כך אחותה לואיזה, נסיכת בריטניה, אולם לבסוף ב-10 בינואר 1765 התארסה קרוליין מתילדה עם בן דודה כריסטיאן, נסיך הכתר של דנמרק. ב-14 בינואר 1766 במהלך ההכנות לחתונה מת חמיה פרדריק החמישי, מלך דנמרק, וארוסה עלה לשלטון במקומו ככריסטיאן השביעי, מלך דנמרק. ב-1 באוקטובר אותה שנה נערך טקס הנישואין על ידי שליח - הנסיך אדוארד, דוכס יורק ואולבני בארמון סנט ג'יימס, וכעבור יומיים עזבה קרוליין מתילדה את בריטניה בדרכה לדנמרק, שם נערך טקס הנישואין הרשמי ב-8 בנובמבר בארמון כריסטיאנסבורג.
קרוליין מתילדה התקבלה בחום בקופנהגן, אולם בעלה שסבל מבעיות נפשיות היה קר כלפיה ולקח זמן רב עד שמימש את הנישואים. היו שמועות בחצר המלוכה על כריסטיאן כי הוא הומוסקסואל, אולם לא היה בהם ממש והיו לו כמה פילגשים.
רומן ושערורייה
במהלך המסע בן תשעת החודשים התפתחו בין שטרואנזה ובין המלך יחסים קרובים. שריו הבכירים של המלך ראו ברופא הצעיר כהשפעה חיובית על המלך, והסכימו למינויו לרופאו האישי של המלך, בינואר 1769, לאחר שובה של הפמליה המלכותית לקופנהגן.
עד מהרה השיג שטרואנזה השפעה עצומה על המלך הצעיר, והגיע למצב שבו הפך לשליטה דה פקטו של דנמרק. שטרואנזה יכול היה עתה לממש את חלומותיו על השפעה פוליטית ועל עיצוב המדינה ברוח ההשכלה, הנאורות והרפורמה. בשנותיו באלטונה למד מפי הגולים, כי המדינה המיושנת הדנו נורווגית הנשלטת על ידי לקוי בנפשו, היא האתר האידיאלי להשתלטות מבחוץ ולניסויים פוליטיים, שיבצע אדם שיהיה בעל הכישורים הנכונים, כמוהו עצמו, ובתוכנית מחושבת היטב חתר אל עמדת הכוח אותה הצליח לבסוף להשיג.
בתקופה זו החלו יחסיו של שטרואנזה עם קרוליין מתילדה, כאשר בניסיון להקל על מחלתו של כריסטיאן גרם לו להיפגש יותר עם קרוליין מתילדה, ולאחר מכן טיפל בה בעת מחלתה, וכך קנה את אמונה, ובינואר 1770 היו יחסיהם של שטרואנזה והמלכה לעובדה הידועה לכל.
שטרואנזה לקח חלק פעיל בחינוכו של יורש העצר, פרדריק, ועשה זאת על פי עקרונות הנאורות ועקרונות החינוך להם הטיף ז'אן-ז'אק רוסו. במאי 1770 זכה לקידום נוסף, וקיבל את התארים "forelæser" ו"konferensråd" שמשמעותם "היועץ למלך".
בקיץ אותה שנה נפגשה קרוליין מתילדה עם אמה אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, כשהיא מלווה בשטראונזה ולבושה מכנסיים, שבאותה עת היו דבר מאוד לא מקובל. אמה רצתה להעיר לה על הקשר עם שטראונזה, אולם לא הצליחה לדבר עמה ביחידות, וכששאלה אותה על דרכה בשלטון, זלזלה בה קרוליין מתילדה והתעלמה מהצעתה.
במשך זמן מה נותר שטרואנזה דמות משפיעה מאחורי הקלעים, אך החזיק בידו בפועל את השליטה בכל המערכת הפוליטית הדנית. לאחר זמן מה החליט לקבל על עצמו את השליטה גם באופן רשמי. בדצמבר 1770 פיטר המלך את ראש השרים (maître des requêtes) ברנסטורף ומינה במקומו את שטרואנזה. הייתה זו תחילתה של תקופת שישה-עשר החודשים שבהם שלט שטרואנזה בדנמרק ללא מצרים. ב-8 בדצמבר פיטר המלך את כל מועצת המדינה ואת כל שריו פרט לשטרואנזה. לאחר מכן שקע המלך במצב של אי יציבות נפשית, ושטרואנזה הפך למעשה לשליט היחיד בדנמרק.
שליטי דנמרק
כראש שרי המלך הייתה זו משימתו הרשמית להציג למלך את כל הדיווחים ממשרדי הממשלה השונים. שטרואנזה נהג לדבר בשמו של המלך, ולהכתיב את תגובותיו לדיווחים שהוצגו לו. לאחר מכן פיטר את כל ראשי המשרדים, ואת משרות ה"סטאדהולדר" שהחזיקו בעלי התפקידים בנורווגיה שהייתה חלק מן הממלכה הדנית. צעד זה הביא לריכוז כל הכוח בידי הקבינט, שהוא עצמו עמד בראשו.
נראה כי שטרואנזה רצה לפעול ברוח הרעיונות המופשטים של תנועת ההשכלה, אך לא ייחס חשיבות למנהגי הדנים והנורווגים, שאת שפתם לא דבר, ואל מנהגיהם העתיקים התייחס כאל אמונות טפלות. דבר זה היה בעוכריו.
כשליט בפועל ערך שטרואנזה רפורמות חסרות תקדים בהיקפן ובנועזותן בתעשייה, במסחר, בחינוך, ביחסי דת ומדינה, ניסה לשחרר את דנמרק מההשפעה הרוסית ולשפר את מעמד האריסים. רפורמות אלה זכו בפיו לתואר "אבסולוטיזם נאור". בתקופת שלטונו ייסד בתי חולים, ביטל את עונש המוות על גנבה, ואת העינויים שהיו חלק מההליך השיפוטי. הוא הביא לשיפורים במינהל הציבורי וביטל מנהגים עתיקים כגון מינוי משרתי האצילים למשרות ציבוריות רמות.
קצב השינויים היה גדול מכפי שיכלה החברה הדנית לקבל. בין מרץ 1771 וינואר 1772 הוציא שטרואנזה 1,069 צווים, יותר משלושה צווים ביום. הוא ביטל מוסדות חשובים בחברה הדנית, מבלי שנמצא להם תחליף הולם, ונהג באנשי שירות המדינה בשרירות. לעיתים היה מפטרם ללא גמלה או פיצויים, והחליף פקידים ותיקים ומנוסים במינויים אישיים שלו, שלעיתים קרובות לא היו מוכשרים לתפקיד שנשלחו למלא, ולא הכירו את המדינה שבה התיימרו לשלוט. בעת שקיצץ את המינהל הציבורי, והביא רבים לידי פיטורים ומשבר כלכלי, פסק לעצמו, באמצעות המלך, וכן לידידו ברנדט, משכורת בסך 60,000 ריגסדאלר.
החברה הדנית סלדה גם מגינוניו שנראו זרים ושחצניים. לעיתים נראה כי יצא מגדרו על מנת לגרום להלם ולפגוע ברגשות נתיניו. הוא לא השתמש כלל בשפה הדנית, וניסה להחדיר את השפה הגרמנית. כחלק מתפיסת עולמו ביטל את הצנזורה, והתוצאה הייתה בעיקרה שטף של פרסומים המתנגדים לשלטונו. מצבו הנפשי הרעוע של המלך לא היה ידוע מחוץ לחוגי החצר הפנימיים, ולכן רבים ראו בשטרואנזה כהשפעה שלילית וכהשתלטות עוינת על המלך, שהחלישה את כוח רצונו. ביולי 1771 התחזקה דעה זו כאשר מינה המלך את שטרואנזה ל"יועץ הסתרים" (gehejme kabinetsminister), בעל הסמכות ליתן צווים בעלי כוח של פקודה מלכותית, מבלי שיהיה צורך בחותמתו של המלך על מנת להכניסם לתוקף.
גורם נוסף שהביא לעוינות כלפי שטרואנזה היו יחסיו עם המלכה. בית אולדנבורג היה נערץ על העם הדני, ויחסיה הגלויים של קרוליין מתילדה עם הרופא הגרמני היוו עלבון מתמשך כלפי בית המלוכה. מעמדו של המלך בחצר היה בשפל חסר תקדים. פעם, כאשר איים על ברנדט, ידידו של שטרואנזה, כי יעניש אותו במלקות, נעל ברנדט, בעידודו של שטרואנזה, את המלך בחדרו, והכה בו באגרופיו.
נפילתה
את הקיץ של 1771 בילה שטרואנזה, ביחד עם כריסטיאן וקרוליין מתילדה, ועם אנוולד ברנדט, בטירת הירשהולם בצפון קופנהגן, ושם נותר עד לסוף הסתיו. ב-7 ביולי ילדה המלכה בת, לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק, וניתן צו לפיו ייחגג המאורע באמירת תפילת טה דאום חגיגית בכל הכנסיות בממלכה. אך ההנחה כי הנסיכה אינה בתו של המלך כי אם ממזרתו של שטרואנזה הייתה כה נפוצה, עד שבסיום התפילות סירבו המקהלות בכנסיות לומר את התפילה החגיגית.
בנובמבר 1771 עברה חצר המלוכה לארמון פרדריקסברג מערבית לקופנהגן. המלכה האם, יוליאנה מריה מבראונשווייג-וולפנביטל, קשרה עם אצילים אחרים, ביניהם רנטצאו ואשברג, להפלתו של שטרואנזה. יחד עמם פעל התאולוג אובה הוג-גולדברג, אדם בעל דעות שמרניות שראה בשטרואנזה מורד בשלטון החוקי, ואדם בעל דעות מסוכנות. נראה כי הוג-גולדברג, שלאחר נפילת שטרואנזה מילא את מקומו כשליטה בפועל של דנמרק, היה הרוח החיה והמוח המתכנן מאחורי הקשר להפלת שטרואנזה.
בינואר 1772 עברה הפמליה המלכותית לארמון כריסטיאנבורג. נשף המסכות השנתי העונתי נערך בארמון ב-16 בינואר, בהשתתפותו של שטרואנזה.
בבוקרו של ה-17 בינואר, נאסרו שטרואנזה, ברנדט, וקרוליין מתילדה, בחדריהם בארמון. באותו הבוקר הובל המלך חסר האונים ברחובות קופנהגן במרכבת זהב, ונטען כי שוחרר מידי מדכאיו. הבשורה התקבלה בעם הדני בשמחה. שטרואנזה הואשם כי ריכז בידיו סמכויות בניגוד ל"חוקי המלך" (Kongelov). הוא הגן על עצמו בתחילה ביכולת מרשימה, וטען כי פעל כהלכה, וכי יחסיו עם המלכה לא היו בלתי ראויים. מששמע כי גם המלכה נעצרה ומוחזקת כעצירה בארמון קרונבורג איבד את עוז רוחו, והודה ביחסים לא נאותים עם המלכה.
ב-28 באפריל 1772 נדונו שטרואנזה וברנדט לקיצוץ ידם הימנית, לאחר מכן לעריפה, ולאחר מכן להטבעת גופותיהם וביתורן לגזרים. שטרואנזה לא ציפה לגזר דין כה חמור. ברנדט הוצא להורג ראשון בשיטה זו, ולאחריו שטרואנזה.
אלפים מבני קופנהגן נהרו לגן אוסטר-פלד ב-28 באפריל לחזות בביצוע גזר הדין. בתחילה נקטעו ידיהם הימניות של שטרואנזה וברנדט וזמן קצר לאחר מכן הציג התליין את ראשיהם הערופים של השניים. הגופות בותרו לארבעה חלקים, הוטענו על עגלות, ידיהם וראשיהם שופדו על חניתות.
אחרית ימיה
קרוליין מתילדה התוודתה על יחסיה עם שטרואנזה, נישואיה לכריסטיאן בוטלו, אולם בלחץ בריטי היא לא הוצאה להורג, אלא גורשה לצלה שעל יד הנובר שבגרמניה ולא ראתה שוב את ילדיה, נסיך הכתר פרדריק ובתה לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק. קרוליין מתילדה כמעט לא עזבה את צלה, מלבד לביקורים קצרים בהנובר, וב-10 במאי 1775 מתה במהלך מגפת שנית.
משפחתה
ב-8 בנובמבר 1766 התחתנה אוגוסטה עם כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ממנו נולדו לה שני ילדים:
שורש 200
שורש 200, או מא בּוּ (בסינית: 麻部, פיניין: Má bù) הוא השורש המאתיים של הכתב הסיני. פירושו "קנבוס" או "פשתן", והוא האחרון מתוך 6 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מאחד-עשר קווים.
במילון קאנגשי יש 34 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
פיורנטינה
פיורנטינה (באיטלקית: ACF Fiorentina) היא קבוצת כדורגל איטלקית הממוקמת בפירנצה שבטוסקנה. המועדון הוקם בשנת 1926 אחרי איחוד, והוקם מחדש בשנת 2002 אחרי פשיטת רגל. צבעי מועדון הכדורגל במקור היו אדום-לבן, אך הם שונו לסגול-לבן בשנת 1928; מאז נודע המועדון בכינויו הייחודי "ויולה" (סגול). הקבוצה שיחקה בליגה העליונה באיטליה, הסרייה א' ברוב שנות קיומה, שם היא משחקת גם כיום. לקבוצה 2 תוארי "סקודטו" (אליפויות איטליה) מעונות 1955/1956 ו-1968/1969, 6 תוארי "קופה איטליה" (הגביע האיטלקי), וגביע אירופה למחזיקות גביע אחד מעונת 1960/1961. מאז 1931 משחק המועדון באצטדיון ארטמיו פרנקי המכיל 43,147 מקומות.
הסקודטו הראשונים והצלחה באירופה
את שנות ה-50 התחילה הקבוצה טוב, כשסיימה באופן קבוע בחמשת המקומות הראשונים בליגה בכל עונה. המועדון זכה באליפות הראשונה בעונת 1955/1956, כשבשורתיו מככבים: השוער גויאנו סארטי, המגינים סרג'ו גרבאטו ופרנצסקט רוזלה, והקשרים גויאדו גראטון, ג'וזפה צ'יאפלה ואלדו סקרהמוצ'י, אך הצמד ההתקפי הבולט בשנים אלו היו הברזילאי ג'וליניו והארגנטינאי-איטלקי מיגל מונטורי שהבקיעו את רוב שערי הקבוצה. בעונה זו סיימה פיורטינה ראשונה בהפרש של 12 נקודות מהסגנית מילאן, והפכה להיות גם הקבוצה הראשונה מאיטליה שמשחקת בגביע אירופה לאלופות ואף הגיעה עד לגמר ב-1957, אך הפסידה 0–2 לריאל מדריד החזקה של אלפרדו די סטפנו. בארבע העונות הבאות סיים המועדון במקום השני בליגה, ובעונת 1960/1961 פיורנטינה זכתה שנית בגביע האיטלקי (ה"קופה איטליה") ואף הייתה הזוכה הראשונה בגביע אירופה למחזיקות גביע באותה העונה. לאחר מכן נחלשה מעט ובשנים הבאות סיימה הקבוצה במקומות 4–6 בליגה, אך ב-1966 זכתה בקופה איטליה ובגביע מיטרופה.
בשנת 1980 נקנתה הקבוצה על ידי פלאביו פונטלו, ששינה את המנון המועדון והלוגו שלו (מהלך שספג ביקורת על ידי האוהדים), אך חיזק את הקבוצה במהרה עם שחקנים יוקרתיים כגון פרנצ'סקו גרציאני וארלדו פצ'י מטורינו, דניאל ברטוני מסביליה, דניאלה מסארו ממונצה ופייטרו ורכובוד מ-קומו. הקבוצה נבנתה סביב אנטוניוני, ובעונת 1981/1982 התחרתה עם יובנטוס על תואר האליפות ראש בראש, אך הפסידה בנקודה אחת בלבד במשחק האחרון של העונה כשסיימה רק בתיקו מאכזב עם קליארי (כאשר באמצע העונה סובל הכוכב אנטוניוני מפציעה שהשביתה אותו להמשך העונה). מנגד זכתה יובנטוס בבעיטת עונשין מפוקפקת במשחקה האחרון, ניצחה וזכתה בתואר.
השנים הבאות היו לא יציבות מבחינת פיורנטינה שהתנדנדה בין צמרת הליגה למאבקי ירידה בחלק מהעונות. הקבוצה גם רכשה מספר שחקנים שהפכו לכוכבים בעתיד רמון דיאס ורוברטו באג'ו הצעיר.
שנות התשעים: מהליגה השנייה אל פסגת הכדורגל האיטלקי
מתחילת שנות התשעים עד אמצע שנות ה-90 היה המועדון בתקופת בצורת, כאשר בעונת 1989/1990 נלחמה על חייה בליגה והצליחה לשרוד במשחק האחרון של העונה, וזאת על אף שבאותה העונה הצליחה להעפיל עד לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה ליובנטוס 3–1 בסיכום שני המפגשים. לאחר מכן המועדון נכנס לסחרור כלכלי בעקבות קשיים כלכליים של הבעלים פונטלו, שהתחיל למכור שחקנים על מנת לשמור על הקבוצה בחיים. האוהדים מחו כנגד הבעלים ברחובות, ואחרי מספר הפגנות מחאה, נמכר המועדון למפיק הסרטים המפורסם מריו צ'צ'י גורי. צצ'י גורי מצידו השקיע רבות במועדון כשרכש את בריאן לאודרופ, שטפן אפנברג, פרנצסקו ביאנו, והמפורסם שבהם הוא גבריאל בטיסטוטה שהפך לסמל המועדון בשנות ה-90. עונת 1992/1993 הייתה טראגית עבור הסגולים, כאשר צ'צ'י גורי האבא נפטר בתחילת העונה, והוחלף בניהול המועדון על ידי בנו - ויטוריו צ'צ'י גורי. צ'צ'י גורי הבן פיטר את המאמן לואיג'י רדיס, לאחר תבוסה נגד אטאלנטה, ומינה את אלדו אגרופי למאמן הקבוצה. התוצאה הייתה קטסטרופלית: פיורנטינה שהתחילה לא רע את העונה, סבלה מירידה חדה ביכולתה ושרשרת הפסדים שהפילה אותה לתחתית הטבלה, והקבוצה ירדה לסרייה ב' במשחק האחרון של העונה. למזלה של הקבוצה באטיסטוטה, שהובא מספר שנים קודם לכן, כיכב בשורותיה, היה אהוב הקהל והחליט להישאר במועדון על אף הירידה. באטיסטוטה הוביל את המועדון, כמעט רק במו רגליו, בחזרה אל הליגה הראשונה באיטליה- הסרייה א', עונה אחת בלבד לאחר שירדה הקבוצה לסרייה ב'.
עם החזרה לסרייה א' זכה המועדון להימנות מחדש על הקבוצות הגדולות של איטליה- מועדון אקסקלוסיבי שכונה בשם "שבע האחיות" על שום שבע הקבוצות שנחשבו לגדולות באיטליה. המאמן קלאודיו ראניירי גיבש את הקבוצה סביב כמה כוכבים שהובילו את פיורנטינה לפסגת הכדורגל האיטלקי בשנים הבאות. השחקנים הבולטים בקבוצה באותן שנים היו באטיסטוטה, הקשר הפורטוגלי רוי קושטה, הקשר האיטלקי אנג'לו די ליוויו, המגן הגרמני יורג היינריך והשוער פרנצ'סקו טולדו. הישג השיא של הקבוצה בשנותיה הללו הייתה זכייה פעמיים בגביע האיטלקי- הקופה איטליה, בשנת 1996 ובשנת 2000. בשנת 1999 הייתה פיורנטינה חלק ממאבק האליפות ולפרקים נראה שהיא צועדת לעבר זכייה בסקודטו- אליפות איטליה אחרי שנים של בצורת. שורה של הפסדים לקראת סיום העונה פינתה את הבמה לקבוצות לאציו ומילאן שנאבקו ראש בראש עד המחזור האחרון שבסופו הוכתרה מילאן לאלופת איטליה. עם זאת פיורנטינה העפילה לליגת האלופות לראשונה בתולדותיה שם הודחה בסיבוב השני.
שנות האלפיים: הפירוק והחזרה לקדמת הבמה
בסוף עונת 1999/2000 עזב כוכבה הגדול ביותר של הקבוצה בעשור האחרון גבריאל באטיסטוטה ועבר לרומא שזכתה באליפות עונה לאחר מכן, הרבה בעזרתו, ולמאמן הקבוצה מונה מאמנה של נבחרת טורקיה פתיח טרים. פיורנטינה עברה עונה קשה אשר במהלכה לא יכלה הקבוצה לשלם משכורות וחובותיה הגיעו להיקף של כ-50 מיליון דולר. לבסוף הורדה ליגה בעונת והועברה לשליטת מפרק משפטי. לקראת עונת הכריז המועדון על פשיטת רגל ופורק לחלוטין מנכסיו.
באוגוסט 2002 המועדון הוקם שנית תחת השם "פלורנציה ויולה" (Associazione Calcio Fiorentina e Florentia Viola) עם בעלים חדש, דייגו דלה ואלה, והוצב בליגה הרביעית - סרייה C2. השחקן היחידי בסגל שנשאר בקבוצה שירדה לליגה הרביעית הוא אנג'לו די ליוויו, ועל כך זוכרים לו אוהדי הקבוצה "חסד נעורים" ומחשיבים אותו לשחקן חשוב בתולדות המועדון. המועדון זכה בקלות יחסית באליפות הליגה, ובעקבות הגדלת הסרייה ב' בקיץ 2003, המועדון דילג על הליגה השלישית (C1) ועלה ישירות לסרייה ב'. לאחר מכן הורשה המועדון להיקרא בשמו המקורי, "פיורנטינה" (או A.C.F Fiorentina). העלייה הבלתי שגרתית אמנם עוררה מחלוקת, אך פיורנטינה סיימה את עונת במקום ה-6, שהקנה בעקבות הגדלת הליגה הראשונה מקום בפלייאוף נגד הקבוצה במקום ה-15 של הסרייה א', פרוג'ה. הוויולה השלימו עלייה מדהימה של 4 ליגות תוך 3 שנים לאחר ניצחון בסיכום שני משחקים 1–2.
בעונתו הראשונה של המועדון המחודש בסרייה א' הקבוצה הבטיחה את הישרדותה רק במחזור האחרון, עם שוויון נקודות עם היורדות ורק בזכות הובלה בטבלה הפנימית עימן. לקראת עונת רכשה פיורנטינה את חלוץ נבחרת איטליה, לוקה טוני, אשר זכה בתואר מלך השערים של הסרייה א' עם 31 שערים ב-38 משחקים, מספר הכיבושים הרב ביותר לעונה בסרייה א' מאז 1958, מה שזיכה את טוני בפרס נעל הזהב האירופית. פיורנטינה סיימה את עונה זו במקום הרביעי, מקום אשר היה אמור להקנות לה השתתפות במוקדמות ליגת האלופות, אך עקב פרשת הטיית משחקים שנחשפה בתום העונה, נשלל מקומה של פיורנטינה באירופה ועם תחילתה של עונת הופחתו ממאזנה 15 נקודות (לאחר ערעור), למרות ההפחתה, סיימה פיורנטינה את העונה במקום ה-5 והעפילה לגביע אופ"א לעונה הבאה.
למרות עזיבתו של טוני לבאיירן מינכן, פתחה פיורנטינה באופן מרשים את עונת 2007/2008, ובתקשורת כבר דובר עליה כמתמודדת מפתיעה לתואר הסקודטו. באירופה הגיעה הקבוצה להישג יחסי כשהצליחה להעפיל לחצי גמר גביע אופ"א אך נעצרה על ידי גלאזגו ריינג'רס בפנדלים. באמצע העונה חלה ירידה מסוימת ביכולת הקבוצה ולבסוף הסתפקה הקבוצה במקום הרביעי המוביל להתמודד בליגת האלופות בעונה הבאה. בעונה לאחר מכן המשיכה הקבוצה בהצלחה היחסית שלה וסיימה פעם נוספת במקום הרביעי בליגה בפעם השנייה ברציפות.
בעונת 2009/2010 התחילה פעם נוספת בצורה טובה בליגה, ונחלשה בהמשך. במקביל באירופה הקבוצה זכתה להצלחה כשהדיחה את אולימפיק ליון אחרי קאמבק מרשים מהפסד חוץ, וכמו כן וניצחה את ליברפול במשחקיה בבית. היא העפילה לשלב הנוק אאוט לראשונה בתחרות החדשה של ליגת האלופות מבחינתה, אך הודעה על ידי באיירן מינכן (שסיימה לבסוף כסגנית אלופת הטורניר) ביתרון שערי חוץ, עם שער שנוי במחלוקת שאושר לטובת מינכן. ב"קופה איטליה" הודחה הקבוצה רק בחצי הגמר, ובליגה סיימה הקבוצה במקום ה-11 ולא הצליחה לשחזר את הצלחתה מהעונות הקודמות.
בתחילת עונה זו, הכריז נשיא המועדון אנדרה דלה ואלה שהוא מתפטר מתפקידו, ושכל מחויבותיו עוברות למריו קוגניני וגרם לזעזוע במועדון.
2010 - 2019
ביוני 2010 איבדו הויולה את מאמנם סזאר פרנדלי - אז המאמן בעל הקדנציה הארוכה ביותר בהיסטוריית המועדון, שעזב את המועדון לטובת אימון נבחרת איטליה, במקומו מונה שחקן העבר סינישה מיכאילוביץ'.
המועדון לא התחיל טוב את עונת 2010/2011 ונשאר במקום האחרון זמן מה, אבל השתפר ולבסוף סיימה הקבוצה במקום התשיעי. באמצע העונה שלאחר מכן, בעקבות יכולת גרועה של הקבוצה, בנובמבר 2011 פוטר מיכאילוביץ' ובמקומו מונה דליו רוסי. לאחר שיפור מסוים חלה שוב ירידה ביכולת הקבוצה שנאבקה על חייה בליגה. במהלך עונה זו התרחש אירוע חריג כאשר המאמן רוסי החליף את הקשר אדם ליאליץ' הסרבי מוקדם יחסית, והשחקן מחא כפיים באופן סרקסטי כמחאה על החילוף המוקדם. המאמן הגיב באופן חריף כאשר החל לתקוף את השחקן פיזית, והמועדון מצידו פיטר את המאמן בעקבות עניין משמעתי זה, ורוסי הוחלף על ידי שחקן העבר וינצ'נצ'ו גואריני באופן זמני עד לסיום העונה, והצליח להישאר בליגה כשסיימה הקבוצה במקום ה-13.
על מנת להחיות את המועדון מהעונות הקשות, משפחת דלה ואלה השקיעה באופן משמעותי בקבוצה החל מאמצע 2012, כשרכשה הקבוצה לא פחות מ-17 שחקנים, ומינתה את וינצ'נצו מונטלה למאמן. הקבוצה החלה את עונת 2012/2013 בצורה טובה, ולבסוף סיימה במקום הרביעי בליגה, מספיק על מנת להעפיל לטורניר הליגה האירופית בעונה הבאה.
המועדון עשה חילוף של מספר שחקנים לקראת עונת 2013/2014: יקיר האוהדים סטבאן יובטיץ' באמצע 2013 נמכר למנצ'סטר סיטי תמורת 30 מיליון יורו, אדם ליאליץ' לרומא ואת אלסיו צ'רצ'י לטורינו, כאשר במקומם רכש המועדון את מריו גומז, ג'וזיפ איליץ' ואנטה רביץ' בין השאר. במהלך העונה הגיעה הקבוצה ל-16 האחרונות בליגה האירופית ונעצרה על ידי יובנטוס בשמינית הגמר. בליגה סיימה הקבוצה במקום הרביעי, וכסגנית מחזיקת הקופה איטליה לאחר שהפסידה בגמר 1–3 לנאפולי.
את עונת 2014/2015 התחילה הקבוצה טוב, ובחלון העברות של ינואר מכרה את הכוכב חואן קוואדראדו לצ'לסי האנגלית תמורת 30 מיליון יורו, והצליחו להשאיל את מוחמד סלאח בתמורה, שפרץ בחצי השני של העונה אצלה. בליגה האירופית המועדון טיפס עד לשלב חצי הגמר, שם הודח על ידי סביליה הספרדית שזכתה לבסוף בתואר. בסרייה א' סיימה הקבוצה במקום הרביעי פעם נוספת והעפילה לליגה האירופית בעונה לאחר מכן. בקיץ 2015 פוטר מונטלה מהקבוצה והוחלף על ידי פאולו סוזה, שבעונתו הראשונה בקבוצה הגיעה המועדון למקום החמישי, ובעונתו השנייה סיים המועדון במקום השמיני בלבד ולא הצליח להעפיל לתחרויות האירופיות, ולכן פוטר ביוני 2017 ובמקומו מונה סטפאנו פיולי. קפטן המועדון דוידה אסטורי נפטר במפתיע במרץ 2018, בגיל 31 בלבד, והמועדון הפריש את המספר 13 לכבוד זכרו. באפריל 2019 לאחר 2 עונות בהן לא הצליחה הקבוצה להתרומם ואף סיימה את עונת 2018/2019 במקום ה-16 בלבד מרחק 3 נקודות מירידת ליגה, התפטר פיולי מתפקידו.
עידן קומיסו (2019 ואילך)
ב-6 ביוני 2019, נמכר המועדון למולטי מיליונר רוקו קומיסו תמורת כ-160 מיליון יורו. המכירה סימנה את סוף עידן משפחת דאלה ואלה במועדון לאחר 17 שנים. בינתיים וינצ'נצו מונטלה מונה למאמן הקבוצה לקדנציה שנייה במועדון במהלך ההכנה לעונת 2019/2020.
בעונת 2021/2022 חזרה פיורנטינה לחלק העליון של הטבלה, וסיימה במקום השביעי בסרייה א' וחזרה להתמודד במפעלים האירופיים. בינואר של אותה העונה נמכר חלוץ הקבוצה דושאן ולאחוביץ' ליובנטוס תמורת 75 מיליון יורו.
סגל שחקנים
נכון ל-26 בספטמבר 2022
תקוות גדולות (סרט, 2012)
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) הוא עיבוד קולנועי לספרו של צ'ארלס דיקנס באותו השם.
מייק ניואל עיבד את התסריט אחרי שהמפיקים אליזבת קרלסן וסטיבן וולי, שאיתם עבד בסרט אחר, ביקשו ממנו לעבוד עליו. ניואל ביקש מהלנה בונהם קרטר לגלם את דמותה של מיס האווישם, ולמרות חששותיה הראשוניים היא הסכימה. גם ג'רמי אירווין חשש בתחילה לגלם את פיפ, הדמות הראשית.
פיתוח
הסרט הוא הגרסה השביעית לספר של צ'ארלס דיקנס. ניקולס דייוויד התבקש לפתח את התסריט. דייוויד עבד עם המפיקים אליזבת קרלסן וסטיבן וולי על סרט נוסף, והם פנו אליו כדי שיעבוד על תקוות גדולות. במהלך פיתוח הסרט, ניקולס פרסם את הרומן שהותאם למיני סדרה בשנת 2011. ניקולס תיאר בראיונות כי הוא קרא את הספר בפעם הראשונה כשהוא היה בן 14 ושמאז הספר נשאר אהוב עליו. ניקולס גם שיבח את גרסת 1946, בבימויו של דייוויד לין. מייק ניואל חיפש לפתח את הסיפור למסך, אבל אחרי שזה לא הלך לו, נאמר לו על ניקולס. השניים עבדו יחד על המשך פיתוח התסריט ומציאת מימון לסרט. ניקולס חשב שיש בעיה עם בחירת הסוף לסרט, כמו שדיקנס כתב גם סוף קודר וגם גרסה חיובית יותר. הוא תיאר אותם כפתרון, "מה שניסינו לעשות הוא להפוך אותו לעיבוד עם סיפור אהבה" טען, לאחר שמתחו ביקורת על הסוף של דייוויד לגרסת הסרט.
צילומים
המפקדה לשעבר של ג'ילט על כביש A4 שימשה כמיקום צילומים ראשי, ואנשי הצוות הפכו את פנים המפקדה לרחוב בתקופה הוויקטוריאנית. ייצור הסרט גם כלל הרבה סצנות בקנט כולל סיינט תומאס בקט כנסייה בפיירפילד בשם סיינט תומאס בקט, שמורת טבע עם אדמה טובענית, ביצות, אלמליי קריק, המספנה ההיסטורית בצ'טהאם והתמזה ודוואי תעלה.
שחרור
התצוגה המקדימה יותר של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומיים בטורונטו 2012, והבכורה העולמית התקיימה באודאון כיכר לסטר ב-21 באוקטובר 2012. בממלכה המאוחדת, ההקרנה המוקדמת נקבעה ל-26 בנובמבר 2012 ואילו הקרנת הבכורה נקבעה ל-30 בנובמבר 2012.
בית הכנסת החדש (דומברובה טרנובסקה)
בית הכנסת החדש של דומברובה טרנובסקה נבנה במאה ה-19 כדי לשרת את הקהילה היהודית הגדולה בעיר. הוא עומד ברחוב ברק יוסלביץ' ושוקם בראשית המאה ה-21 במעורבות השלטון המקומי והאיחוד האירופי.
היסטוריה
בית הכנסת נוסד במקור בידי אייזיק שטרן, הוא תוכנן ונבנה במחצית השנייה של המאה ה-19 בידי האדריכל והמהנדס היהודי אברהם גולדשטיין. עבודות השלד של המבנה נעשו בשנים 1855-1860, וחנוכת המבנה הייתה כנראה באפריל 1863. נתון זה מתבסס על מסמכיו של נגר יהודי מקומי שמהם עולה כי סיפק בשנה זו לבית הכנסת שתי דלתות וארבע עשרה חלונות. בית הכנסת המקורי היה קטן יחסית ועשוי עץ, בראשית המאה ה-20 נבנה לצדו המזרחי מקווה שנהרס אחרי מלחמת העולם הראשונה עם חלק מבית הכנסת. המבנה הנוכחי הוא פרי שיפוץ נרחב שנערך במקום בשנים 1936-1937, ובמהלכם נוספה לו החזית בעלת המגדלים ושלוש קומות היציעים.
בית הכנסת נבנה מלבנים אדומות הוא מתוכנן בסגנון אקלקטי-קלאסי עם אלמנטים מוריים. הוא מקורה בגג רעפים בשיפוע מתון.
במהלך מלחמת העולם השנייה הרסו הנאצים את פנים בית הכנסת והציתו בו אש, אך כנראה נעשו ניסיונות לכבותה בידי המקומיים. ספרי התורה שנותרו במקום אחרי המלחמה היו שרופים חלקית. לאחר המלחמה התפללו בני הקהילה היהודית הקטנה שהחלה להתארגן במקום במבואה של בית הכנסת, ובסביבות 1950 ייחדו חדרון בצד המבנה לתפילות. האולם המרכזי נותר בשממונו, וניסיונות להחזיר אותו לבעלות יהודית לא צלחו למרות צו בית משפט בנושא. הקהילה ובית הכנסת הקטן המשיכו לתפקד עד סוף שנות ה-60, אז עברו אחרוני המתפללים למבנה קטן ברחוב סמוך.
בשנת 1971 הפך המבנה לרכוש אוצר המדינה, באישור יהודי והוחל בהכנות לשיקום בית הכנסת במטרה להקים בו בית תרבות. אולם התפילה המרכזי נועד להפוך לרחבת ריקודים. באמצע שנות ה-70 החלו העבודות, אך לאחר מטרים ספורים שנחפרו באדמת האולם המרכזי ופיגומים שהוקמו, נעצרה העבודה. ב-1976 חודשה העבודה לזמן קצר והגג כוסה בכיסוי מתכת, אך העבודה נעצרה שוב ומצבו של בית הכנסת המשיך להתדרדר.
בשנת 2008 החלו עבודות שיקום מבנה בית הכנסת במימון האיחוד האירופי ורשויות פולין קטן, העבודות הושלמו במאי 2012 בחנוכת בית הכנסת מחדש. מאז מוצגים במקום תצוגות קבע של מוצגים יהודיים מן הסביבה.
אבודים בטוקיו
אֲבוּדִים בְּטוֹקְיוֹ (באנגלית: Lost in Translation, בתרגום חופשי: "אבודים בתרגום") הוא סרט דרמה עטור פרסים משנת 2003 בבימויה של סופיה קופולה. בסרט מככבים ביל מארי וסקרלט ג'והנסון. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, שמתוכם הוא זכה בפרס אחד בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר.
עלילה
בוב האריס, כוכב הוליוודי בגיל העמידה, מגיע לטוקיו על מנת להצטלם לפרסומת וויסקי יפני. באותה העת מגיעה גם שרלוט, בוגרת מכללה צעירה, עם בעלה ג'ון, צלם סלבריטאים, למלון בו בוב שוהה. שרלוט היא נשואה טרייה המרגישה לא בטוחה בנוגע לעתידה ובוב חווה משבר בזוגיות עם אשתו הנשואה לו כבר 25 שנים. בכל יום בוב ושרלוט נתקלים זה בזו במלון ולבסוף נפגשים בבר המלון בלילה, כאשר שניהם לא מצליחים להרדם.
שרלוט מזמינה את בוב לבילוי איתה ועם כמה מחבריה המקומיים והם מבלים ערב מהנה בטוקיו וחווים חיי לילה ותרבות יפניים. במשך הימים הבאים הקשר ביניהם מעמיק הם מבלים זמן רב יותר ביחד. בשעה מאוחרת באחד הלילות, שניהם נשכבים זה לצד זה ומנהלים שיחה אינטימית בה שרלוט מספרת על צרותיה האישיות ובוב מספר על חיי הנישואין שלו.
בלילה הלפני האחרון של שהותו, כאשר בוב שותה בבר המלון, זמרת הג'אז המופיעה במקום ניגשת אל בוב ומפלרטטת איתו. באותו הלילה הם שוכבים, ולמחרת בבוקר שרלוט דופקת על דלת החדר של בוב. כאשר הוא פותח לה את הדלת היא מזמינה אותו לארוחת צהריים. מחדרו של בוב נשמע קולה של הזמרת ושרלוט קולטת במהרה מה התרחש. ארוחת הצהריים מתקיימת לבסוף בין בוב לשרלוט, אך היא עגמומית, מדכאת, ומלווה בוויכוח ביניהם.
מאוחר יותר, מופעלת אזעקת אש במלון ובוב ושרלוט יוצאים מחדריהם ונפגשים בכניסתו. הם מיישבים את המחלוקת ביניהם ונפגשים פגישה אחרונה בבר המלון.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה לביקורות חיוביות. וגם בימויה ותסריטה של סופיה קופולה זכו לביקורות חיוביות, שהובילו לזכייתה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ובמועמדות לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר. ביל מארי גם זכה לביקורות חיוביות ואף למועמדות לפרס האוסקר. בתחילת ספטמבר 2003 הסרט הוקרן במספר מוגבל של בתי קולנוע, שבהם הסרט הכניס כמיליון דולר. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט ברחבי ארצות הברית הוא גרף כ-4.1 מיליון דולר. בסיכום הכנסותיו, הסרט הכניס למעלה מ-44.5 מיליון דולר בארצות הברית ולמעלה מ-75 מיליון דולר בשאר העולם, מה שמסכם את הכנסותיו בכ-120 מיליון דולר.
זכיות ומועמדויות
{{טורים
מועמדויות
}}
וולבי ארנבי אדמוני
בעבר, טווח התפוצה של הוולבי האדמוני היה רחב ביותר וכלל את מרבית מערב ומרכז היבשת; במהלך אמצע המאה ה-20, הוא חווה צניחה קטסטרופלית במספריו כתוצאה מאובדן בית גידול, טריפה על ידי מינים פולשים ותחרות על מקורות מזון עם הארנבים עד שכמעט ונכחד מן העולם. כיום, הוא שרד אך ורק בשני איים קטנים במפרץ הכרישים הנמצא בחופים המערביים של היבשת, וישנם מספר אוכלוסיות שבויות למחצה ביבשת שנמצאות תחת פיקוח הדוק ומושבות לטבע בהדרגה.
הוולבי הארנבי האדמוני תופס חלק חשוב במיתולוגיה האבוריג'ינית בה הוא ידוע כ"מאלה", ונחשב לאב הקדום של האבוריג'ינים ולאחד היצורים הראשונים שהילכו על פני האדמה בזמן החלום. הטקסים שבהם הילידים האבוריג'ינים נכנסים ויוצאים מזמן החלום כדי להיפגש עם אבותיהם, מכונים "טקסי מאלה". אחת האטרקציות התיירותיות באזור אולורו, היא "הליכת המאלה" הכוללת סיור מודרך באתרי אמנות הסלע ומורשת תרבותית ומציגה את הדברים על פי המיתולוגיה האבוריג'ינית.
טקסונומיה ותת-מינים
הוולבי הארנבי האדמוני תואר מדעית לראשונה בשנת 1844 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון גולד, מדגימות שנאפסו במערב אוסטרליה ליד העיר יורק. השם המדעי שהוענק לו על ידי גולד הוא Lagorchestes hirsutus; החלק הראשון של השם פירושו "ארנבת רוקדת" ומתייחס למראו החיצוני ולריצת הזיגזג הקופצנית שלו כאשר הוא נמלט מסכנה; החלק השני של השם, מתייחס לגלימת השיער הארוך שעל גבו. הוולבי הארנבי האדמוני משויך לסוג וולבי ארנבי, לצד שלושה מינים נוספים: וולבי ארנבי ממושקף, וולבי ארנבי מזרחי והקולווארי; השניים האחרונים נכחדו מן העולם. הוא מסווג במשפחת הקנגוריים, וקרוב מבחינה חיצונית בעיקר לסוגים וולבי ארנבי מפוספס, קואקה ופדמלון.
מין זה מחולק ל-4 תת-מינים:
תיאור
הפרווה של הוולבי הארנבי ארוכה, עבה ורכה, והיא ארוכה ומדובללת במיוחד לאורך הגב עד שנראית כמעין גלימה. צבעו של הוולבי נע בין חום-אדמדם לחום-צהבהב או חולי, ומתמזג היטב עם סביבת המחיה הצחיחה והחולית שלו; הצבע עשוי להיות חיוור במיוחד אצל פרטים מסוימים. הגב והרגליים נוטים לצבע אפרורי יותר, ולעומתם הגחון, המפשעה, החזה והגרון בצבע לבן-שמנת. הזרועות לבנות, ולעומתם כפות הידיים צבועות באדמדם או אפרפר.
הראש של הוולבי מתחלק בין המצח האפרורי לבין הלחיים החוליות, ויש לעיתים קרובות פס אדמוני דהוי שחוצה את העיניים ומסתיים בלוע. הסנטר והשפתיים בצבע שמנת, ואזור החוטם שחרחר מעט. האוזניים לבנות בצידן הפנימי ואפרוריות בצידן החיצוני. הזנב האפרורי קירח משיער, והוא משחיר בצידו העליון ובקצהו.
טווח היסטורי ונוכחי
הוולבי האדמוני אנדמי ליבשת אוסטרליה. עד שנות ה-30 של המאה ה-20, טווח התפוצה שלו היה רחב ביותר והשתרע על מרבית אוסטרליה המערבית והטריטוריה הצפונית, והוא נחשב לאחד הכיסאים הנפוצים ביותר. משנות ה-30 עד שנות ה-90, הוא נעלם לחלוטין מהיבשת כתוצאה ממגוון איומים. כיום, הוולבי האדמוני נותר רק בשני איים במפרץ הכרישים מול חופי מערב אוסטרליה: האי דורי (51.6 קילומטרים רבועים) והאי ברנייר (42.7 קמ"ר) שבהם מצוי גם הטקסון המונוטיפי הנדיר וולבי ארנבי מפוספס שדומה לו מבחינה חיצונית. מלבד שני האיים הללו, הוא הובא על ידי רשויות השימור האוסטרליות לאי טרימוויל (5.2 קילומטרים רבועים) הנמצא מול חופי פילבארה.
בעשור השני של המאה ה-21, הוולבי האדמוני הוכנס למספר איים אקולוגים (אזור יבשתי מבודד) באזורים שמהם נכחד בעבר: הפארק הלאומי ווטרארקה והפארק הלאומי אולורו בטריטוריה הצפונית, לורנה גלן באוסטרליה המערבית, ושמורת סקוטיה בניו סאות' ויילס. כל האוכלוסיות היבשתיות הללו נמצאות בשלבי התאקלמות, כך שעדיין לא מתייחסים אליהם כאוכלוסיות בר. ישנם מספר אוכלוסיות נוספות של וולבים אדמוניים בשבי ביבשת, שמיועדות להשבה לטבע בעתיד.
סביבת מחיה
הוולבי הארנבי האדמוני אכלס בעבר מגוון סוגי בתי גידול ברחבי היבשת האוסטרלית: ערבות עשב, פסיפס של חורשים ושטחי מרעה, גבעות סלעיות, יערות שיטה, לצד מישורים חוליים ודיונות במדבר טאנאמי, מדבר גיבסון ומדבר החול הגדול. הדרישה העיקרית של הוולבי, הייתה נוכחות של כיסי סבך נמוכים וצפופים המשמשים לו למסתור ולמאכל, בפרט כיסי הסבך הכדוריים של עשב הספיניפקס.
בטרם הגעת המתיישבים האירופאים ליבשת, הילידים האבוריג'ינים היו נוהגים להבעיר בצורה מבוקרת את כדורי הספיניפקס, ובכך גרמו לחידוש מתמיד של הצמחייה והשפיעו לטובה על המיקרו-פאונה האוסטרלית. לאחר הגעת המתיישבים האירופאים, האבוריג'ינים נדחקו ממקומם או שנאסר עליהם להבעיר שריפות. כתוצאה מכך, הצמחייה המקומית הפכה ליבשה וסבוכה, והפכה לפגיעה במיוחד לשריפות בר טבעיות שכילו אזורים ענקיים. בכך האירופאים הובילו בעקיפין לצניחה קטסטרופלית באוכלוסיות הכיסאים הקטנים דוגמת הוולבי האדמוני, ורבים מהם נכחדו מן העולם או שהפכו לנדירים ביותר. בית הגידול הנוכחי של הוולבי האדמוני באיים דורי ובריינר במפרץ הכרישים מתאפיין באקלים ים-תיכוני, ומורכב מפסיפס של דיונות חול קטנות, כרי עשב, כיסי סבך קטנים של שיחי הדסיים, וגבעות סלעיות קטנות של אבן גיר או טרוורטין.
התנהגות ופעילות
הוולבי האדמוני הוא יונק פעיל לילה. במהלך היום הוא מנמנם במחילה המוגנת שלו, ויוצא ממנה לאחר השקיעה. הזכרים מופיעים מוקדם יותר מהנקבות. חלק הארי של פעילות הוולבי (שיחור המזון, טיפוח, אינטראקציה בין הוולבים, וכו') מתרחש בעיקר בשעות הלילה המוקדמות. בדומה ליונקים קטנים נוספים, גם הוולבי הארנבי הוא יונק מתבודד הפעיל בעיקר בגפו. הוולבי האדמוני הוא יונק מתחפר; הוא חופר לעצמו מחילה קצרה באורך של מטר בממוצע ובעומק של 3 מטר המשמשת לו להגנה מפני טורפים וחום המדבר במהלך היום. לעיתים, הוולבי מסתפק במאורה קטנה שנחפרת בתוך כדורי הספיניפקס הסבוכים או שיחים אחרים. הוולבי גם מסתייע בפרוותו החולית כדי להתמזג עם הנוף המדברי והצחיח. כאשר הוולבי נתקל בסכנה בשטח הפתוח, הוא פותח בריצת זיגזג קופצנית עד למקום המסתור הראשון שיקרה בדרכו, דבר שהוליד את הכינוי המדעי "ארנבת רוקדת".
הטורפים העיקריים של המין ביבשת היו שועל האדום וחתול הבית שהובאו על ידי האדם, ובמידה פחותה גם הדינגו. באיים שבהם המין שרד כיום, אין לו טורפים טבעיים. חפירת המחילות הקטנות והרגלי הרעייה של הוולבי הארנבי, הפכו אותו למהנדס סביבה זוטר ברחבי המדבריות האוסטרלים. בטרם נעלם מהיבשת, הוא חווה תחרות משמעותית על מקורות מחייה מצד הארנבון המצוי שהובא ליבשת, שכן שניהם בעלי אקולוגיה ותזונה דומה.
מתצפיות בטבע, עולה כי הן הזכרים והן הנקבות חיים בתוך שטח פעילות קבוע, שגבולותיו מסומנים בריח ובשתן. שטחו של הזכר גדול משמעותית וכולל בתוכו מספר שטחי נקבות. השטח של הוולבי כולל בתוכו כיסי עשב ספיניפיקס צפוף הפזורים על פני שטחים פתוחים ומשמשים לו למקלט ביום ולהסתרה מפני טורפים במהלך התנועה בלילה. דפוסי השימוש בבית הגידול משתנים בהתאם לזמינות המזון ולעונה, ומושפעים רבות מכמות המשקעים. הוולבי תר אחר מזון בעיקר בשטח הפתוח, היות שיש בו מגוון רב יותר של מזון; עם זאת, בפועל הוא שוהה זמן רב יותר באזורי הגבול בין הסבך לשטח הפתוח, עקב רצונו להיות סמוך ככל האפשר לאזור מוגן בעת סכנה.
חרף העובדה שהוולבי הארנבי חי בשטח קבוע, הוא אינו טריטוריאלי, ומסתפק בהפגנת דומיננטיות כלפי בני מינו אם בכלל. הדבר נובע הן מהנדירות של המין, והן מאופיו השקט והמתבודד של הוולבי אשר נוטה להימנע מעימותים. גילויי תוקפנות במפגשים בין וולבים נדירים למדי; מפגש בין נקבות יכלול רחרוח הדדי ותו לא, ומפגש בין הזכרים יסתיים לרוב בהפגנת דומיננטיות. בשבי, ישנן עדויות ליצירת מדרג חברתית אצל הזכרים והנקבות המתבטא בגישה למזון וברבייה. בטבע לעומת זאת, צפיפות האוכלוסייה נמוכה כל כך עד שאין זה סביר שיתקיים מדרג חברתי. הוולבים הארנביים מתקשרים ביניהם באמצעות שפת גוף, סימני ריח וקולות; וולבי מבוהל, יפיק ציוץ חזק תוך כדי ריצה למסתור אשר משמש גם כסימן אזהרה.
תזונה
הוולבי האדמוני הוא יונק צמחוני מובהק. תזונתו מורכבת בעיקר מזרעים, עשבים, פירות, עשבי תיבול ושיחים שונים הפזורים בבית הגידול שלו. הוולבי מסוגל לשנות את הרגלי התזונה שלו בהתאם למצב הסביבתי, ובכך לעבור בנקל תקופות בצורת. חד-פסיגיים מהווים את התזונה העיקרית של הוולבי (65-44%); מבין החד-פסיגיים, הוולבי מגלה העדפה לגבעולים, לעלים ולזרעים של מספר מיני בן-חילף (Eragrostis) ותלת-מלען (Aristida), וכן לזרעיו של עשב הספיניפקס; הגבעולים של עשב הספיניפקס לעומת זאת, נצרכים על ידי הוולבי רק בלית ברירה. במקום שני לאחר החד-פסיגיים, נמצאים מספר מיני גומא, עליעב, ובולבוסטיליס (Bulbostylis) שמהווים 32-15% מהתזונה.
במידת הצורך, הוולבי מנצל גם הצוף המזין מפרחי הגרווילאה הדבשית (Grevillea juncifolia), וסוקולנטים נאכלים ללא היסוס כאשר הם זמינים. גודניה (Goodenia), נאובסיה (Neobassia), סטאקהוסיה (Stackhousia) וזרעיו וענביו של גפן האהבה (Cassytha filiformis - צמח טפיל ממשפחת העריים) מהווים חלק חשוב מהתזונה המשנית. דו-פסיגיים שקשים יותר לעיכול וכן חרקים, נצרכים על ידי הוולבי בתקופות של מחסור במזון.
רבייה ומחזור חיים
בשבי, הוולבי הארנבי מתרבה ברציפות לאורך כל השנה. בטבע לעומת זאת, מרבית הלידות חופפות לחודשי הגשמים שבהם יש מזון זמין ואיכותי יותר. במפגש בין הזוויגים, הזכר ירחרח את הנקבה בשביל לבדוק האם היא עומדת לפני ביוץ. אם כן, הנקבה תפגין התנהגות כנועה; במידה ולא, היא תתרחק או תבעט בזכר. בטבע, הזכר עשוי לשמור על נקבה לתקופה מסוימת עד למועד הביוץ, ובמהלך התקופה הזאת, עשויים להתקבץ סביבה זכרים נוספים שיזכו לגשת לנקבה לפי מיקומם במדרג החברתי. בדומה לקנגורים אחרים, נקבת הוולבי הארנבי מסוגלת לשלוט על לידת והתפתחות העובר בתופעה המכונה דיאפאוזה עוברית. תכונה זאת מאפשרת לנקבה לצמצם את המרווח בין ההמלטות במקרה שיש מזון בשפע, להשהות את התפתחות העובר או אפילו להפסיק את ההיריון לחלוטין בתקופת בצורת. הדיאפאוזה חיונית במיוחד עבור הוולבי הארנבי אשר חי בסביבת מחיה מדברית ובלתי יציבה.
משך ההיריון כולו הוא שבועות בודדים, לאחריהם נולד וולד זעיר דמוי ג'לי הזוחל בכוחות עצמו לעבר הכיס. יחסית לכיסאים אחרים, הגור של הוולבי הארנבי שוהה בכיס זמן קצר יחסית: 4 חודשים לכל היותר. הוא נגמל בגיל 5 חודשים, ומגיע לבגרות לרוב לאחר שנה וחצי. לאחר הגמילה של הגור, אימו מתחילה להתייחס אליו באגרסיביות במטרה לגרום לו לעזוב את השטח ולמצוא מקום משלו. הסיבה לכך היא כדי להקטין את התחרות על מקורות המזון אשר נדירים למדי בסביבה המדברית. בתנאים סביבתיים נוחים, הנקבה יכולה להמליט עד 3 גורים בשנה.
תוחלת החיים של הוולבי האדמוני בטבע אינה ידועה; בשבי היא עשויה להגיע ל-13 שנים.
מצב שימור
הוולבי הארנבי האדמוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), לאור העובדה שנכחד בטבע ביבשת, ובשל טווח התפוצה המצומצם שלו שמוגבל למספר איים בחופי אוסטרליה המערבית. מאחר שחלק הארי של האוכלוסייה מצוי באיים, הוולבי מאוים מצד החדרת טורפים פולשים או מהתפרצות מחלות אקזוטיות בתוך האיים, וכן עשוי להיות מושפע לרעה משינויים במזג האוויר או מסופות ציקלון.
מאמצי השימור עבור הוולבי הארנבי כוללים מעקב ופיקוח צמוד על אוכלוסיות הבר באיים והאוכלוסיות השבויות למחצה ביבשת, וגידול גרעיני רבייה בשבי. פקחים של רשויות השימור האוסטרליות פועלים להשמדת טורפים פולשים כחתולים ושועלים באיים בחוף המערבי של אוסטרליה, במטרה לשחרר בהם לאחר מכן יונקי כיס נדירים דוגמת הוולבי הארנבי. כן נעשים פעולות להעלאת המודעות למצוקתו של המין, ולאיתור אזורים פוטנציאליים נוספים ברחבי טווח התפוצה ההיסטורי שלו.
האוכלוסייה העולמית של הוולבי הארנבי האדמוני נאמדת בכ-4,000 פרטים.
החלפה בעזרת XOR
אלגוריתם ההחלפה של XOR הוא אלגוריתם המשתמש בפעולה הלוגית XOR להחלפת ערכי שני משתנים, בעלי אותו סוג מידע, שאין ביניהם חלקים חופפים, ללא שימוש במשתנה עזר זמני. האלגוריתם משתמש בתכונת ההפרש הסימטרי של פעולת ה-XOR שהיא - A XOR A שווה תמיד ל-0 ("שקר"), לכל A.
האלגוריתם
אלגוריתמים סטנדרטיים להחלפת ערכים של שני משתנים דורשים שימוש במשתנה עזר. למשל, להלן אלגוריתם בסיסי להחלפת שני משתנים - X ו-Y:
לעומת זאת, אלגוריתם ה-XOR מבטל את הצורך במשתנה עזר. להלן תיאורו:
דבר זה מוביל לכך שיש צורך ב-3 פקודות בשפת מכונה לביצוע האלגוריתם. לדוגמה, באסמבלר של מחשב ה-IBM 370 זה ייראה כך:
כאשר R1 ו-R2 הם אוגרים ותוצאת פעולת ה-XOR מועתקת לארגומנט הראשון מבין השניים. אלגוריתם זה מתאים במיוחד לתכנות בשפות מכונה בזכות הביצועים והיעילות שלו. הוא מבטל את הצורך באוגר מתווך, דבר שהוא מצרך יקר בתכנות בשפת מכונה. כמו כן הוא מבטל צורך בשתי גישות לזיכרון אשר יכולות להיות יקרות יחסית לפעולת אוגר.
הסבר
לדוגמה, נניח שיש לנו שני ערכים - X = 12 ו-Y = 10. בבינארית זה ייראה כך:
כשנפעיל XOR על שני המשתנים אנו נקבל 0 1 1 0, אותו נעתיק למשתנה X. עתה יש לנו:
לבסוף, נפעיל XOR ונקבל 0 1 0 1 - אותו שוב נשים ב-X. קיבלנו:
כלומר, המשתנים החליפו את הערכים ביניהם, והאלגוריתם עבד במקרה זה.
באופן כללי, נסמן X=x ,Y=y (כלומר ערכים כלשהם), ונבצע את השלבים של האלגוריתם, כאשר נסמן את ה-XOR בסימן ⊕ (סימונו המקובל), ונזכור את הזהויות a ⊕ a = 0 ו-b ⊕ 0 = b (זהויות לוגיות שקל להוכיח) ואת העובדה ש-XOR היא פעולה אסוציאטיבית וקומוטטיבית. אזי -
כלומר, ראינו שגם כללית, האלגוריתם נכון.
שפת מכונה של x86
הקוד הבא הוא בשפת מכונה של x86, אשר משתמש באלגוריתם ההחלפה של XOR כדי להחליף את הערכים של האוגרים AX ו־BX, ללא שימוש באוגר זמני: למעשה, כל המעבדים השייכים לארכיטקטורה זו כוללים את הפקודה XCHG אשר מבצעת את אותה הפעולה על האופרנדים שלה בצורה יותר אפקטיבית מאשר רצף פעולות ה־XOR הנ״ל.
MIPS architecture
דוגמה לקוד בארכיטקטורת MIPS אשר מחליפה את הערכים באוגרים a0,a1 בעזרת אלגוריתם הXOR:
Visual Basic
התת-רוטינה הזו של Visual Basic מחליפה את הערכים של הפרמטרים שלה בעזרת אלגוריתם הXOR:
שימוש בפועל
השימוש באלגוריתם נפוץ מאוד בתכנות בשפות מכונה, היכן ששטח אחסון הוא מצרך יקר ורב חשיבות. כמו כן, אלגוריתם זה חוסך גישות מיותרות לזיכרון, דבר ההופך את הקוד למהיר יותר. כמה מהמהדרים המייעלים יכולים לייצר קוד עם שימוש באלגוריתם זה.
אולם, במעבדים מודרניים (שולחניים), טכניקת ה-XOR דווקא איטית יותר משימוש במשתנה עזר וזאת כיוון שמעבדים מודרניים שואפים לבצע פקודות בצורה מקבילה. בטכניקת ה-XOR, האופרנדים של כל הפקודות תלויות בתוצאות של הפקודה הקודמת, לכן הן חייבות להתבצע בסדר מסוים. אם יעילות היא גורם מכריע, מומלץ לבדוק את המהירות של שתי הטכניקות להחלפת ערכים של שני משתנים.
משרד התעשיות הביטחוניות (אזרבייג'ן)
משרד התעשיות הביטחוניות של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Respublikasının Müdafiə Sənayesi Nazirliyi) הוא המשרד הממשלתי האחראי לניהול התעשיות הביטחוניות, להסדרה וייצור טכנולוגיות עבור צבא אזרבייג'ן.
המשרד הוקם ב-16 בדצמבר 2005 כחלק הרפורמה במשרדי הממשלה האזריים שיזם נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב.
חברות בת
המשרד אחראי לניהול חברות התעשייה הצבאית באזרבייג'ן ופיקוח עליהן: בנוסף אחראי המשרד לניהול מכון המחקר המדעי של משרד ההגנה וניהול סוכנות האוויר והחלל הלאומית.
אלוטונוס פלאי
אלוטונוס פלאי (שם מדעי: Allothunnus fallai) הוא מין של דג טונה יחיד בסוג Allothunnus ממשפחת הקולייסיים החי באוקיינוסים הפתוחים לאורך הגלובוס בין קוי הרוחב 20 דרום עד לקו רוחב 50 דרום, לרוב במים טרופיים עד ממוזגים. פרטים ידועים שוחים לאורך חופי אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה.
דג זה הוא נווד מתמיד לאורך האוקיינוס ולעיתים הוא מתקבץ לקבוצה גדולה המחפשת טרף של דגים אחרים כמו דגי טרכון ודיונונים שאותם הוא צד בתאוצה מהירה. דג זה אינו מהווה דג מאכל מסחרי בשל כמות השמנים הרבים בבשרו, אף שהבשר עצמו טעים. לעיתים הוא נידוג ונארז בשימורים. הוא גם נתפס לעיתים כשלל לוואי של דייגים.
W3af
w3af (ראשי תיבות של "Web Application Attack and Audit Framework") הוא כלי לבדיקות אבטחה וסריקה של יישומי אינטרנט, מבוסס קוד פתוח ונכתב בשפת Python.
W3af פותח על ידי אנדרס ריאנקו (Andres Riancho) ושוחררה במרץ 2007 לאחר שנות השקעה רבות. בחודש יולי 2010 הודיעה החברה על הסכם חסות ושותפות עם חברת Rapid7. ההסכם שיתוף הפעולה נחתם במטרה לצמצם את זמני הפיתוח וכדי לזכות בהכרה גדולה יותר מצד משתמשים שאינם מכירים את W3af.
לתוכנה שני חלקים:
שנג'ואו 12
שנג'ואו 12 (בסינית מפושטת: 神舟; בפין-יין: shénzhōu) היא חללית שנג'ואו סינית ששוגרה ב־17 ביוני 2021 מנמל החלל ג'יוצ'ואן. החללית נשאה על סיפונה שלושה טייקונאוטים לעגינה ושהות במודול הליבה טיאנחה של תחנת החלל טיינגונג, תחנת חלל סינית מודולרית.
אנשי צוות
חברי הצוות הוכרזו פומבית ב-16 ביוני 2021.
הצוות מנה את:
צוות הגיבוי מנה את:
ארכאוניקטריס
ארכאוניקטריס (שם מדעי: Archaeonycteris; מילולית: "לילן עתיק") הוא סוג נכחד של עטלף שחי במשך תחילת עד אמצע האאוקן ברחבי אירופה ובהודו. הוא הוגדר בשנת 1917 בידי החוקר השווייצרי פייר רביליו. למרות שמו הוא לא היה קרוב ביותר למשפחת הלילניים, והיה קדום יותר מכל סוג עטלף למעט הפלאוכירופטריקס שחי לצידו.
עטלף זה היה קטן מאוד, עם מוטת כנפיים של 25 עד 30 סנטימטרים. עטלף זה היה מעופף חלש יחסית שנע בעיקר בדאייה וניזון מחרקים איטיים וכבדים יחסית כמו חיפושיות, אשר נמצאו בתכולת קיבתו. העטלף חי ביערות הגשם שהיו בעבר סביב אירופה ואסיה. הייתה לו אקולוקציה בדומה לעטלפי חרקים מודרניים, והוא כנראה היה פעיל בלילות, אז הוא נמנע מטריפה של עופות דורסים.
מיון
עטלף קדום זה שונה מהעטלפים המודרניים במספר מאפיינים, והוא שייך למשפחה הקדומה Archaeonycteridae, הקרובה למשפחות הנכחדות Palaeochiropterygidae ו-Icaronycteridae. שלוש משפחות אלו נחשבות לקרובות בעיקר לעטלפי הפירות, אף על פי שהם היו קטנים בהרבה וניזונו מחרקים. מעריכים שמשפחה זו הייתה מאבותיהם של העטלפים אוכלי החרקים האמיתיים, אם כי יש המערערים על קשר זה.
בסוג עטלף זה שייכים המינים הבאים:
מין נוסף נמצא בפורטוגל בשנת 2009 ומכונה Archaeonycteris praecursor, אך מקובל שהוא שייך לסוג אחר דומה.
לייסי טרנר
לייסי אמיליה טרנר (באנגלית: Lacey Amelia Turner; נולדה ב-28 במרץ 1988) היא שחקנית בריטית, הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד סטייסי סלייטר באופרת הסבון של ה-BBC "איסטאנדרס" (בשנים 2004–2010, ו-2014 והלאה). על תפקיד זה זכתה טרנר ביותר משלושים פרסים בהם פרסי הטלוויזיה הלאומית ופרסי הסבון הבריטי. עוד היא מוכרת מהופעתה בסדרות בדלאם וSwitch (שתיהן מ-2012), ובסדרת הדרמה הצבאית Our Girl (בשנים 2013–2014).
ביוגרפיה
טרנר נולדה באדג'וור ברובע בארנט שבלונדון רבתי. היא גדלה כקתולית עם שתי אחיותיה הצעירות, דייזי טרנר (נולדה ב-1990), ולילי הארווי (נולדה ב-2001, ידועה מהופעתה בתפקיד שניס קווין מסדרת הטלוויזיה איסטאנדרס), בהרטפורדשייר סמוך לאולפני הטלוויזיה של ה-BBC באלסטרי. טרנר אמרה "מחלון חדר השינה שלי יכולתי לראות חלק מהכיכר (בה התרחשו צילומי החוץ של "איסטאנדרס", ואפשר היה לשמוע אותם מצלמים בלילה. נהגתי לאמר לאמא שלי שאני רוצה להשתתף בזה". אז החליטה טרנר שהיא רוצה להיות שחקנית. בגיל 10 החלה ללמוד בבית הספר לתיאטרון סילביה יאנג, אבל עזבה אחרי שנה בטענה שזה לא התאים לה. במקום זה למדה בבית ספר פרטי לבנות בסטנמור שבלונדון, ולקחה שיעורי ריקוד, שירה ומשחק מחוץ לבית הספר.
איסטאנדרס
הופעותיה הראשונות של טרנר היו על במת התיאטרון ובפרסומות כגון פרסומת לחברת האריבו. ב-2004 עשתה אודישן לתפקיד דמי מילר באופרת הסבון של ה-BBC "איסטאנדרס". היא לא קיבלה את התפקיד שנבחנה אליו, אלא תפקיד אחר בדמות סטייסי, שנוספה למשפחת סלייטר. היא התחילה לשחק בסדרה יום אחרי שסיימה את הלימודים בבית הספר. בנובמבר 2004 שודר הפרק הראשון בהשתתפותה. מאז שהצטרפה לתוכנית הדמות שגילמה הייתה מעורבת בקווי עלילה רבים שכללו הפלה מלאכותית, שימוש בסמים, יחסים קשים בינה לבין אמה, גילוי שהיא סובלת מהפרעה דו-קוטבית, והרצח של האנס ארצ'י מיטשל (לארי לם).
ב-19 בפברואר 2010 כיכבה טרנר בפרק של "איסטנדרס" בשידור חי לציון 25 שנה לסדרה. בשידור החי צפו יותר מ-16.6 מיליון איש, שראו את בעלה של סטייסי מת לאחר שנפל מהגג במהלך מרדף משטרתי, ואת הודאתה של סטייסי ברצח ארצ'י מיטשל. אחרי שצ'ארלי קלמנטס שכיכב לצדה בתפקיד בעלה עזב את הסדרה בפברואר 2010, הכריזו מפיקי הסדרה שהם להוטים להשאיר את טרנר שהייתה פופולרית בקרב הצופים. אבל באפריל 2010 הודיעה טרנר על החלטתה לעזוב את הסדרה. היא ציינה "אני אתגעגע לסטייסי ולכולם באלברט סקוור, אבל הגיע הזמן לנסות משהו אחר". מאוחר יותר גילתה טרנר שהיא וצ'ארלי קלמנטס הסכימו ביניהם לעזוב את הסדרה יחד, וכשהוא עזב החליטה שגם היא עוזבת. הופעתה האחרונה בסדרה הייתה ב-25 בדצמבר 2010.
ב-6 בדצמבר 2013 פורסם שטרנר תחזור ל"איסטאנדרס" לתפקידה בדמות סטייסי. טרנר החלה להצטלם לסדרה בינואר 2014. על המסך היא הופיעה החל מ-7 בפברואר 2014 עד 25 באפריל 2014. באוגוסט 2014 חזרה להופיע במשרה מלאה.
הדמות שטרנר גילמה הייתה פופולרית הן בקרב קהל הצופים והן בקרב המבקרים, והשחקנית זכתה במספר רב של פרסים על הופעתה.
תפקידים נוספים
בדצמבר 2010 השתתפה טרנר בפרסומות של הדואר המלכותי הבריטי. בשנה לאחר מכן לוהקה לתפקיד ליה שאמאן בעונה השלישית של הסדרה "כמעט אנושיים". היא הופיעה בפרק הראשון ששודר ב-23 בינואר 2011, ובפרק הסיום של הסדרה. במרץ 2011 גילמה את אליזבת לאוונזה כלתו של ויקטור פרנקנשטיין (בגילומו של אנדרו גאוור) בדרמה "החתונה של פרנקנשטיין" המבוססת על הרומן "פרנקנשטיין" מאת מרי שלי. הדרמה שודרה בערוץ BBC Three בשידור חי מקירקסטול אבי בלידס לפני קהל של 12,000 איש.
טרנר הופיעה לצדם של דייוויד טננט, בילי פייפר, דייוויד מוריסי, ג'יין הורוקס, ויקי מק'קלור ואשלי וולטרס בתוכנית "True Love" של ערוץ BBC One ששודרה ביוני 2012. באותה שנה שיחקה בתפקיד ראשי בדמות אלי, אישה שטוענת שהיא רואה רוחות רפאים, בעונה השנייה של הסדרה "בדלאם". ב-2012 כיכבה בדרמה העל-טבעית "Switch" של ערוץ ITV2, המספרת את סיפורן של ארבע מכשפות צעירות החיות בלונדון בת זמננו.
ב-2012 שיחקה טרנר בתפקיד חיילת צעירה בשם מולי בדרמה "Our Girl". הסרט שודר בערוץ BBC One ב-24 במרץ 2013. בהמשך שודרה סדרה בת חמישה פרקים החל מ-21 בספטמבר 2014. מישל קיגן החליפה אותה בסדרה החל מהעונה השנייה ב-2016.
חיים אישיים
בספטמבר 2016 התארסה טרנר עם מאט קיי איתו הייתה במערכת יחסים מאז 2006. השניים התחתנו בטקס פרטי באיביזה בספטמבר 2017.
1965 בישראל
1965 בישראל הייתה השנה בה חגגה 17 שנה מיום היווסדה.
פוליטיקה
תוצאות הבחירות לכנסת השישית אכזבו את בן-גוריון: למרות שרפ"י זכתה בעשרה מושבים, היא לא הצליחה לנגוס באופן משמעותי בכוחה של מפא"י, והמערך (האיחוד בין מפא"י ואחדות העבודה - פועלי ציון, עליו הוחלט ב-19 במאי בשנה זו) זכה ב-45 מנדטים בבחירות (לעומת 42 מנדטים בבחירות 1961). גם תקוותו של מנחם בגין להגביר את כוחו באמצעות הקמת (26 באפריל) גח"ל ("גוש חרות-ליברלים") נכזבה והגוש זכה ב-26 מנדטים בלבד (לעומת 34 לשתי המפלגות ביחד ב-1961). קודם לבחירות, באוגוסט, מתפצלת סופית מק"י, והפורשים האנטי ציוניים מקימים את רק"ח. אורי אבנרי מקים את רשימת "העולם הזה-כוח חדש" ונבחר לכנסת כסיעת יחיד.
בתחום יחסי החוץ, מעוררת ההחלטה (14 במרץ) לקיים יחסים דיפלומטיים בין ישראל לגרמניה המערבית מחלוקת חריפה. ביום הגשת כתב ההאמנה של השגריר הראשון של גרמניה המערבית בישראל (19 באוגוסט) מתקיימות הפגנות המוניות. ישראל וסינגפור מקיימות ביניהן קשרי סיוע, ובכלל זאת סיוע צבאי של ישראל למדינה הצעירה.
בתחום הכלכלי-חברתי, בעקבות מסקנות ועדת אלמוגי מועבר חוק בינוי ופינוי של אזורי שיקום, ה'תשכ"ה-1965. על פי החוק, הוקמה "הרשות לבינוי ופינוי אזורי שיקום" שתפקידה היה לטפל במצוקת הדיור ברחבי ישראל, וניתנו לה סמכויות לפנות שכונות עוני בכפייה, ללא הסכמת תושביהן. הרשות נכשלה במשימתה ופורקה בשנת 1975.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-1965 (30 בנובמבר) נבחר טדי קולק לראשות עיריית ירושלים (כיהן בתפקיד זה 28 שנה).
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1965)