cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פוקימון אולטרה שמש ואולטרה ירח
נכון לסוף שנת 2018, נמכר למעלה מ-8 מיליון עותקים של המשחק ברחבי העולם.
הקונדור עובר
הקונדור עובר (מספרדית: El Cóndor Pasa) הוא קטע מוזיקלי מזרזואלה בעלת אותו השם  מאת המלחין הפרואני דניאל אלומיה רובאלס. זהו השיר הפרואני המבוצע ביותר כיום (2023).
עיסוי פרינאום לקראת לידה
עיסוי פרינאום לקראת לידה הוא עיסוי של פתח הנרתיק והחלק התחתון שלו, שמטרתו למנוע קרעים באזור הפרינאום בזמן לידה.
קרעים בפרינאום
אזור החיץ הנקבי (פרינאום) הוא חלקו התחתון של הגו, בין הירכיים. רקמות הפרינאום גמישות, וביכולתן להימתח או להתכווץ. בזמן הלידה מתרחב הנרתיק באופן משמעותי, אך לעיתים התרחבות זו אינה מספיקה. כאשר ראש העובר נדחף כלפי חוץ, בעוצמה, עלול להיווצר קרע בנרתיק. הופעת קרעים באזור החיץ במהלך הלידה היא תופעה מוכרת. נזק זה אופייני במיוחד במהלך לידה ראשונה.
צורך בחתך החיץ (אפיזיוטומיה)
נזק לפרינאום עלול להיות בעל השלכות לטווח קצר ולטווח ארוך, כגון: איבוד שתן לא רצוני, כאבים בזמן יחסי מין וחולשה של שרירי רצפת האגן.
קרע בפרינאום עלול להתרחש באופן ספונטני במהלך הלידה או בשל חיתוך הכניסה של הנרתיק על מנת לאפשר יילוד של העובר (חתך חיץ).
כאב לאחר לידה
חלק משמעותי מהנשים לאחר לידה, סובלות מכאבים באזור הפרינאום. חלקן מדווחות על כאב בזמן הליכה, ישיבה ואפילו שכיבה. הכאב מהווה מטרד בזמן שינה או האכלת הילוד. חלקן משתמשות בשקיות קרח להרגעת האזור ואף במשככי כאב.
פעולת העיסוי
את העיסוי מומלץ לבצע החל משבוע 34 להריון במשך מספר דקות, על בסיס יומיומי.
ניתן להיעזר במעט שמן, כדוגמת שמן שקדים או שמן שומשום.
ניתן לבצע פעולה זו לבד או בסיוע אדם נוסף (למשל בן/בת זוג).
פוקימון אולטרה שמש ואולטרה ירח
עלילה
המשחקים כוללים צורות חדשות של הפוקימון נקרוזמה, וכן זנים חדשים של חיות אולטרה.
עיסוי פרינאום לקראת לידה
שיטה
אם היולדת נעזרת באדם אחר, עליו לשמן את אצבעותיו (שתי האצבעות המורות) ולהחדיר אותן בעדינות לתוך הנרתיק לעומק של כארבעה סנטימטרים, עד הפרק האמצעי של האצבע. לאחר מכן, עליו לפסק את האצבעות בעדינות לצדדים וכלפי מטה ולהחזיק את המתיחה למשך דקה. תוך כדי לחץ קבוע יש להניע את האצבעות בצורת U או ערסל ולחזור על הפעולה כמה פעמים, ואחר כך לשחרר. ניתן לחזור על הפעולה כמה פעמים עם הפסקות לשימון ולהרפיה.
אם את היולדת מבצעת את העיסוי בעצמה, משתמשים באגודלים של שתי הידיים. חשוב למצוא תנוחה שתאפשר גישה נוחה לנרתיק - למשל, עמידה כשרגל אחת ניצבת על כיסא.
הארופ
הארופ (באנגלית: IAI Harop) הוא חימוש משוטט לתקיפת מטרות שונות, תוצרת התעשייה האווירית לישראל. ההארופ משוגר מחוץ לשדה הקרב, יכול לשהות זמן רב מעל אזור עוין, לאתר מטרות ולהתרסק עליהן. בניגוד לקודמו, הארפי, מסוגל ההארופ לשוב ולנחות אם לא אותרה מטרה.
במסגרת הסכסוך הצבאי בין ארמניה לאזרבייג'ן בנגורנו קרבאך, בתחילת חודש אפריל 2016, תועד לראשונה הארופ שהופעל על ידי הצבא האזרי בפעילות מבצעית. מטרתו הייתה אוטובוס עם חיילים ארמנים. הכטב"ם השמיד אותו בהצלחה.
בספטמבר 2022 התחדשו הקרבות בין ארמניה לאזרבייג'ן ותועדו שימושים נוספים בהארופ, בהן השמדת סוללת S-300 ארמנית מתוצרת רוסית.
הכרוניקה של נבונאיד
הכרוניקה של נבונאיד היא כרוניקה המתארת את שנות מלכותו של נבונאיד, אחרון מלכי בבל העצמאיים לפני הכיבוש הפרסי.
הכרוניקה כתובה על גבי לוח חמר, מעריכים שבשלמותה היא כללה כמה מאות שורות, אולם כיום נותרו ממנה רק 75 שורות מקוטעות. למרות זאת הכרוניקה היא המקור האמין ביותר לכיבוש בבל בידי כורש. כמעט כל האירועים המוזכרים בכרוניקה מתרחשים בבבל, אם כי מדי פעם נזכר גם אירוע שהתרחש באחת המדינות הסמוכות, כך לדוגמה קרב הגבול הפרסי בין כורש לאסטיאגס. הכרוניקה נרכשה בשנת 1879 בידי המוזיאון הבריטי והיא מוצגת שם עד היום. היא אוזכרה לראשונה בידי הנרי רולינסון, בשנת 1880, במגזין "אתנאום" תחת הכותרת "האנאלים של נבונאיד" ושנתיים מאוחר יותר תורגמה לאנגלית לראשונה. ומאז תורגמה לאנגלית מספר פעמים בין היתר בידי סידני סמית, (Sidney Smith) לאו אופנהיים (Leo Oppenheim), ואמיליה קורט.
רשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA
רשימה זו מציגה את 30 שחקני ליגת ה-NBA אשר אספו את מספר הריבאונדים הרב ביותר בליגה. הנתונים מתייחסים לעונה הסדירה בלבד. הנתונים של פלייאוף ה-NBA התפרסמו ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות פלייאוף ה-NBA. יש לציין כי הליגה החלה לעקוב אחר ריבאונדים כנתון סטטיסטי רק החל מעונתה הרביעית – עונת.
הריבאונדר המוביל בתולדות ה-NBA הוא וילט צ'מברלין, אשר לאורך 14 עונותיו בליגה הוריד 23,924 ריבאונדים בסך הכול. מאז הקמת ה-NBA החזיקו בתואר "הריבאונדר המוביל" ארבעה שחקנים שונים: דולף שייז (1950–1952 ו-1954–1962), ג'ורג' מייקן (1952–1954), ביל ראסל (1962–1971) וצ'מברלין (מאז שנת 1971).
סיומת
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Battlefield 1
Battlefield 1 הוא משחק ירי בגוף ראשון שפותח על ידי DICE ושווק על ידי Electronic Arts. המשחק, כמו קודמיו בסדרה, כולל מצב משחק און ליין מרובה משתתפים (Multiplayer) בנוסף למצב שחקן יחיד (Single Player). המשחק יצא לאור ב-21 באוקטובר 2016 לפלטפורמות Microsoft Windows, פלייסטיישן 4 ו-Xbox One. המשחק מתרחש בזמן מלחמת העולם הראשונה, בשונה מהמשחקים הקודמים בסדרה, אשר התרחשו בזמנים מאוחרים יותר.
עלילת המשחק
המשחק מתרחש בתקופת מלחמת העולם הראשונה, המתאפיינת בטכנולוגיות וכלי נשק פרימיטיבים, עתיקים ולא מתקדמים. עלילת המשחק (Campaign) מתארת 5 מסעות והרפתקאות מנקודת מבט של אנשים שונים בחזיתות שונות במלחמת העולם הראשונה.
סיפורים אלו מסופרים מפי חיילים שונים על פי סיפורים אמיתיים שקרו במהלך המלחמה.
DLC (חבילות הרחבה)
למשחק מתוכננות 4 חבילות הרחבה (כמו כל משחק בסדרת Battlefield), כל חבילה כוללת 6 מפות חדשות, נשקים חדשים ו-Operations חדשים.
מחלקות
מצב מרובה-משתתפים מציע ארבעה מחלקות, 3 מחלקות מבוססות כלי רכב וסוס, 3 מחלקות מבוססות זמינות וצריך לקחת אותן ומחלקה אחת המופיעה בחבילות ההרחבה.
מחלקות מבוססות חיל-רגלים: מחלקות מבוססות כלי-רכב: מחלקות עילית: מחלקות מחבילות הרחבה:
סוגי הרובים השונים
במשחק יש מבחר רובים מגוון מאוד שמתאים לכל סגנון משחק שהשחקן יבחר לשחק לפיו. לכל מחלקה יש נשקים מיוחדים לה, ונשקים שזמינים רק לשחקן שהגיע לרמה 10 במחלקה כלשהי.
מחלקת ה-Medic משתמשת ברובים חצי-אוטומטיים כמו: Mondragón, M1907 SL ו-Autoloading 8. הרובים של ה-Medic חזקים מאוד ועושים נזק רב, לרוב הנשקים של ה-Medic יש אופציה לכוונת אופטית. כאשר השחקן מגיע לרמה 10 עם המחלקה הזאת מקבל את ה-Selbstlader 1906 Factory.
למחלקת ה-Scout יש רק רובה צלפים כגון Russian 1895, SMLE MKIII ו-M1903. כל הנשקים כוללים גרסת עם כוונת טלסקופית וגרסה בלי כוונת. כאשר השחקן מגיע לרמה 10 עם המחלקה הזאת מקבל את ה-Martini-Henry Infantry.
פנס (מוסף לביקורת ספרות)
פנס הוא כתב עת מקוון לביקורת ספרות שנוסד על ידי המחלקה לספרות עברית ומכון הקשרים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
פנס רואה אור פעם בחודש וכולל מאמרים בתחומיה השונים של ביקורת הספרות - שירה, פרוזה, מחקר, ספרות מתורגמת, ועוד - בדגש על הספרות העברית. מדור מיוחד במוסף מוקדש לביקורת צעירה הנכתבת על ידי תלמידי ותלמידות תיכון במסגרת תוכנית 'דרך רוח'.
היסטוריה
פנס יצא לאור לראשונה באפריל 2021. מקימי המוסף ניסחו את השקפתו:
עורכים וכותבים
עורכי כתב העת הם חיים וייס, מוריה דיין קודיש ונעם קרון.
על המבקרים שכותבים בפנס נמנים יגאל שוורץ, יעל שנקר, שירה סתיו, סיגל נאור פרלמן, עודד ישראלי, מוטי פוגל, מי-טל נדלר, מתן חרמוני, בנימין בראון, יפתח אשכנזי, הילה בלום, יורם מיטל, חיים יעקובי, תמר מרין, חנוך בן פזי, עמוס נוי, ראויה אבורביעה, איתי שניר, יעקב צ. מאיר.
לוגו המוסף עוצב על ידי נורית וינד-קידרון.
שבי ביפן במאה ה-20
שבי ביפן במאה ה-20 היה מנת חלקם של שבויים אנשי צבא רבים במלחמות המאה ה-20. רבים במדינה היפנית ראו בנפילה בשבי אות קלון והתייחסה בצורה שלילית לחיילי היריב שנפלו בשבי. ובהתאמה, הדימוי המקובל במערב להתייחסותם של היפנים לשבויים, הוא אכזריות והשפלה.
שביה ושבויים ביפן
החוקר הישראלי רותם קובנר מצא שהיחס לשבויים לאורך כל מלחמותיה של יפן בעת המודרנית היה תלוי בעיקר בשלושה גורמים. הראשון היה זהות האויב, כלומר האם הוא היה מערבי או אסיאתי, הגורם השני היה זהות קבוצת ההתייחסות של יפן באותו סכסוך. קובנר מצא, שכאשר השבויים היו מערביים וקבוצת ההתייחסות הייתה מערבית, כמו במקרה של מלחמת יפן-רוסיה, היחס לשבויים היה חיובי ושעור תמותתם נמוך. ומנגד, כאשר השבויים היו סינים וקבוצת ההתייחסות פסקה להיות המערב, הרי היחס היה שלילי ביותר ומעשי הטבח תכופים, כפי שאירע במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ובעיקר בטבח ננקינג הידוע לשמצה בשלהי 1937. הגורם השלישי הוא דפוסים ומסורות מקומיים כלפי שבויים. קובנר טוען שביפן המודרנית דפוסים אלה השתנו תכופות בהתאם לצרכים הלאומיים. לצורך מלחמה מקומית וסיוע מערבי, המדינה היפנית ידעה לכפות על חייליה התנהגות אבירית, ולצורך מלחמה טוטלית, היא גייסה את מושג הבושידו וכפתה לעיתים על חייליה לחימה עד מוות.
במלחמת יפן-רוסיה
במלחמת יפן-רוסיה נשבו חיילים רבים מהצבא הרוסי, בהם יוסף טרומפלדור. על פי רותם קובנר, היחס היפני לשבויים רוסים היה חיובי. שיעור התמותה שלהם היה נמוך מאוד, מחנות השבויים היו פתוחים ולא מעט שבויים אף בחרו להישאר ביפן עם סיום המלחמה. יחס זה נבע מרצונה של יפן להתפס כאומה נאורה בעיני מדינות המערב שהציפו את הזירה בעתונאים ומשקיפים צבאיים. שלטונות הצבא היפני הקימו מחנה לשבויים, שבו התקיימו חיי יומיום מאורגנים ואף פעילות תרבותית.
במלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה, נשבו על ידי היפנים רבבות חיילים מצבאות בעלות הברית. שלטונות יפן הקימו מחנות רבים להחזקתם, בארצות הכיבוש שלהם בדרום-מזרח אסיה וביפן עצמה. ברבים מאלו הוחזקו השבויים בתנאים של רעב, זיהום ומניעת טיפול רפואי.
הפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן הייתה פעולה אשר בוצעה על ידי גדוד הסיירים השישי (ריינג'רס) ב-30 בינואר 1945 כדי לשחרר למעלה מ-500 שבויים מחיילי בעלות הברית, שהוחזקו בשבי היפני לאחר נפילת הפיליפינים ב-1942.
Doogee
Doogee הוא מותג של החברה הסינית KVD שבסיסה בשנזן לייצור טלפונים חכמים. ייחודיות החברה בכך שהיא מציעה טלפונים חכמים ברמה גבוהה יחסית, אך במחיר שווה לכל נפש.
היסטוריה
המותג Doogee נוסד בשנת 2013 על ידי פאביו סטימיו, כמותג שלישי של חברת KVD INTERNATIONAL GROUP. החברה מתאפיינת במוצרים ברמה סבירה שמשתווים למכשירים שמשווקים במערב. החברה גם נתנה את חסותה למועדון הכדורגל הספרדי ויאריאל.
לקוחות ישראלים רבים נחשפים למותג DOOGEE בעיקר דרך אתרי הקמעונאיות הבין-לאומיות הידועות כדוגמת Aliexpress,Ebay, שם הם נמכרים במחיר נמוך במיוחד.
יאיר ורטהיימר
יאיר ורטהיימר (נולד ב-3 בנובמבר 1955) הוא טניסאי עבר ישראלי. אלוף ישראל בטניס (1976) וחבר נבחרת ישראל, ייצג את ישראל במשחקי אסיה (טהראן 1974) וזכה במדליית הזהב בזוגות מעורבים ביחד עם פאולינה פלד.
Doogee
היסטוריה
לאחרונה החלו יבואנים מקומיים כדוגמת חברת סופטיט בע"מ וחברת IGWT, לייבא את הטלפונים לארץ ולספק ללקוחות חשיפה מקומית למותג וכמו כן שירות וחלקי חילוף.
יאיר ורטהיימר
1975
בכינוס הפועל העשירי שנערך בתל אביב במאי 1975 זכה ורטהיימר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בטורניר זוגות גברים ביחד עם יוסף שטבהולץ לאחר ניצחון במשחק הגמר ב-3 מערכות. מדליית כסף בגברים לאחר שהפסיד במשחק הגמר ליהושע שלם בשתי מערכות (7-5, 6-4).
אלוף ישראל
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1976 זכה ורטהיימר בתואר לגברים.
1978
בשנת 1978 מלגת לימודים והחל ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בארצות הברית ושם שיחק בקבוצת הטניס של האוניברסיטה.
גביע דייוויס
ורטהיימר החל להשתתף בנבחרת גביע דייוויס של ישראל בשנת 1972 ושיחק עד לשנת 1980. הוא השתתף ב-12 טורנירים ובמאזנו 6 ניצחונות ו-4 הפסדים ביחידים ו-5 ניצחונות ו-6 הפסדים בזוגות ובסך הכל 11 ניצחונות ו-10 הפסדים.
סניורים
השתתף בתחרויות סניורים שנערכו בישראל, במשך שנים רבות.
חיים אישיים
ורטהיימר חזר לישראל בסיום לימודיו בארצות הברית ועבד במשך כשנתיים כמאמן ראשי באקדמיית הטניס שהוקמה במרכז לטניס ברמת השרון. הוא סיים את לימודיו לתואר שני באוניברסיטת תל אביב.
ורטהיימר עוסק בתחום שוק ההון והפיננסים.
אנפיות
אנפיות (שם מדעי: Botaurinae) היא תת-משפחה קטנה של עופות מים ממשפחת האנפתיים הכוללת 3 סוגים: אנפית, אנפה מסורטטת והסוג היחידי אנפת זיגזג.
בני קבוצה זו כוללים את המינים הקטנים ביותר במשפחה והם לרוב נחבאים בין קנים או סוף בהם הם מוסווים מטורפים. הם חיים לאורך ביצות ושדות סבוכים ולחים, בהם הם צדים טרף של חרקים, דגים, דו-חיים וזוחלים קטנים. הם נוטים שלא לעופף ומושכים את ראשיהם אחורה תוך כדי תעופה, בדומה לרוב האנפות והשקנאים. אנפות אלה חיות לבדם או בזוגות בודדים ומטילות ביצים בקנים שסביב הקרקע או הקנים.
מוזיקה קומית
רקע ופרסים
מוזיקה קומית מזוהה לעיתים קרובות עם תרבות הנגד, בשל המסרים החתרניים שהיא מציגה. האופי האינפורמטיבי הזה של המוזיקה הקומית תורם גם לשיפור הלמידה בתוך הכיתה ומחוצה לה. צורות בידור כמו תיאטרון מוזיקלי משלבות לעיתים קרובות גם מוזיקה קומית.
כדי ליצור אפקטים קומיים במוזיקה, מלחינים פיתחו מספר טכניקות לחן עיקריות, כולל שימוש בטקסט קומי, פרודיה מוזיקלית ושילובים בלתי צפויים של אלמנטים תחביריים בין היתר. ניתן לסווג מוזיקה קומית למספר סוגים, כגון מוזיקת פרודיה, שיר נובלי , רוק קומי והיפ הופ קומי. פרסים המוקדשים למוזיקה קומית כוללים את פרס גראמי לאלבום הקומדיה הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, ופרסי הקומדיה המוזיקלית.
דאגלס A-20 האבוק
דאגלס A-20 האבוק (באנגלית: A-20 Havoc, "חורבן") היה מטוס תקיפה ומפציץ בינוני בעל שני מנועים שפותח על ידי דאגלס איירקראפט קומפני בשנות ה־30 של המאה ה־20 ושירת במהלך מלחמת העולם השנייה בכוחות האוויר של בעלות הברית; בעיקר בחילות האוויר של צבא ארצות הברית, חיל האוויר הסובייטי, חיל האוויר המלכותי וחיל האוויר הצרפתי. בשירות חילות האוויר של בעלות הברית כונו דגמי המפציצים בוסטון (Boston) ושאר הדגמים נקראו "האבוק", מלבד בחיל האוויר המלכותי האוסטרלי - שם כונו כל הדגמים "בוסטון". בחילות האוויר של ארצות הברית כונו דגמי הקרב הלילי P-70.
עופר בן שבת
עופר בן שבת (נולד ב-14 ביוני 1979) הוא סטנדאפיסט, בדרן, תסריטאי, מחזאי, שחקן, במאי וכוכב רשת ישראלי. חלק מן הצמד הקומי "עופר ומאור", ביחד עם מאור הרוש.
משחק בטלוויזיה
תפקידו הראשון בקולנוע ובמשחק בכלל היה בשנת 2000, בסרט "הבן שלי" שביים יונתן גורפינקל. תפקידו השני בקולנוע היה בסרט "דמיונות" משנת 2007 שביימו נמרוד עציון-קורן וסער לחמי.
בשנת 2005 זכה בפרס המחזאי הטוב ביותר באוניברסיטת תל אביב על קומדיה שכתב "חבל על מי שחי".
בשנת 2012 הגיש פינה קומית בתוכנית "שישי עם טל ברמן" ששודרה בערוץ הראשון.
החל משנת 2013 משתתף בתוכנית הסטנדאפ לילדים "הצחוקייה" ביחד עם שותפו הקומי מאור הרוש. בשנת 2013 השתתף כמותח שבועי בתוכנית "אמבוש" ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2014 השתתף בתפקיד אורח בסדרות "הקלמרים" ו"זגורי אימפריה" של HOT.
החל מ-2014 מגלם את הנער העברי האמיץ פרץ, בסדרה של ערוץ מאיר לילדים "עלילות ארץ גושן".
שיחק בתפקיד אביתר בסדרה "כוח זיקית". כמו כן שיחק בסרטי קולנוע חרדי נוספים כמו "רגע גורלי" ועוד.
בשנת 2022 התארח בסדרה שנות ה-90 בתפקיד הסגן של פרוספר עובד של פרוספר המנסה לפטר אותו כדי לקחת את תפקידו כמנהל על הצביעה בשייטת 13.
משחק על הבמה
"המופע של עופר ומאור" - מופע מערכוני נונסנס ביחד עם שותפו הקומי מאור הרוש, בשנת 2016 עשו מופע המשך בשם "הקומדי צחוק" אותו מריצים עד היום. עשה מופע יחיד בשם "הרב מצליח בן דור" (דמות קומית), לה גם פינה קבועה בוואלה תרבות (הפינה החלה בוואלה יהדות) וברדיו גלי ישראל הדמות הופיעה בפינות שונות בטלוויזיה. כתב קומדיה בשם "חבל על מי שחי" שזכתה בפרס השופטים. השתתף במופע "ויהי צחוק" עם מאור הרוש, מופע "הצחוקייה" ועוד. הופיע במועדוני הסטנדאפ: "דומינו גרוס", "קומדי-בר" ו"קאמל קומדי".
משחק ברשת
בן שבת הוא יוטיובר ביחד עם שותפו הקומי מאור הרוש, ביחד הם יצרו ערוץ יוטיוב עם שלל פרודיות ומערכוני רשת. בנוסף יצר עם מאור הרוש מערכונים קומיים ל-Mako, נענע 10, פליקס ו-ynet.
השכלה
למד משחק, בימוי תיאטרון ובימוי קולנוע באוניברסיטת תל אביב, למד תסריטאות בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי ובסמינר לכתיבה של רוברט מקי "Story ו-Comedy".
נהרג בפעילות מבצעית
נהרג בפעילות מבצעית הוא מונח המתאר אבדות בנפש הקשורות למילוי תפקיד בכוחות הביטחון.
ההגדרה כוללת לוחמים ותומכי לחימה שנהרגו בעת קרב או פעולה צבאית. לצד שמו של אדם שנהרג בפעולה במהלך מבצע מוסיפים סימן † (דקר) כדי לציין את מותו באותו אירוע או אירועים.
ההגדרה "נהרג בפעילות מבצעית" מציינת אדם שנהרג בפעולה בשדה הקרב ואילו "מת מפצעיו" מתייחסת למישהו שהספיק להגיע למתקן ולקבל טיפול רפואי אך מת.
הגדרה נוספת היא "לכאורה נהרג בפעילות מבצעית". מונח זה משמש לחייל שלא נמצא לאחר שוך הקרב, וסביר להניח שלא שרד. הגדרה זו אופיינית לקרבות ימיים או קרבות בסביבה עוינת אחרת שבה קשה להתחקות אחר גופות ולזהותן. הגדרה זו הייתה בשימוש נפוץ במלחמת העולם הראשונה, במהלכה נשלחו צבאות לשדות קרב מנותקים לוגיסטית.
בנאט"ו
בנאט"ו משמש המונח "מת מפצעיו בפעילות מבצעית" (DWRIA, Died of Wounds Received in Action) והגדרתו היא: לוחם שנהרג או מת עקב פציעותיו או סיבות אחרות לפני שהגיע למתקן טיפול רפואי או שקיבל עזרה מחיילים אחרים.
בארצות הברית
בארצות הברית משמש המונח "נהרג בפעילות מבצעית" (באנגלית: Killed in action) כדי לתאר אבדות בנפש של לוחמים או כוח אדם שנגרמו על ידי כוחות אויב או בשוגג על ידי כוח עמית בעיצומו של קרב.
בישראל
בישראל, חיילים שנהרגו מידי האויב הם בין האבדות בנפש הנכללות במונח "חלל מערכות ישראל", שכולל כל מי שמת במהלך שירותו או כתוצאה משירותו, ללא תלות בנסיבות המוות. המונח "נפל בקרב" מציין את אלה שנהרגו בפעילות מבצעית.
בצרפת
בצרפת משתמשים במונח: Tué à l'ennemi (בתרגום חופשי: "נהרג על ידי האויב"). חייל יוגדר כך אם גופתו פונתה וזוהתה, או אם שני עדים מהלחימה העידו שאכן נהרג. אחרת, חייל שלא שב מוכרז כנעדר.
Alpenexpress Enzian
אלפיין אקספרס אנזיין (מגרמנית: Alpenexpress Enzian; נקראה בעבר Grottenblitz – הבזק המערה) היא רכבת הרים ממונעת עם אפשרות לשימוש במציאות מדומה המיוצרת על ידי Mack Rides ונמצאת בפארק אירופה. היא ממוקמת בחלקו האוסטרי של הפארק, ונבנתה בשנת 1984. אלפיין אקספרס הייתה רכבת ההרים הראשונה שנבנתה בפארק.
פירוט טכני
ברכבת אלפיין אקספרס ישנם 10 קרונות שיכולים להכיל 38 אנשים (ארבעה לכל קרון, שניים בשורה). כל קרון מצויד במנוע חשמלי המחובר אל המסילות הנמצאות בין הפסים. המנועים מניעים גלגלים הפועלים על מסילה שלישית במרכז המסילה. הנסיעה היא באורך של 250 מטר במהירות של כ-45 קילומטר לשעה. היא יכולה להסיע עד 1,050 אנשים בשעה וזמן נסיעה של דקה ו-40 שניות.
מציאות מדומה
ניתן לקבל בתוספת תשלום משקפי חווית מציאות מדומה החל מספטמבר 2015. הנוסעים חובשים אוזניות אלחוטיות של Samsung Gear VR עם מבחר של ארבע חוויות מציאות מדומה.
מערך
בתחילה הנסיעה הרכבת פונה בחדות ימינה, וממשיכה אל "עולם הקסם של היהלומים", מערה מלאכותית המכילה גמדים ודמויות נוספות מהאגדות. הרכבת פונה שוב בחדות ימינה מתוך המערה וחוזרת אל התחנה. בדרך כלל הנסיעה היא בעלת שתי הקפות.
לאיוש הטווני
הברון לאיוש הַטְוַוני (בהונגרית: Hatvany Lajos, הברון מהטוון, דויטש עד 1897, הטווני-דויטש עד 1917; בודפשט, 28 באוקטובר 1880 – בודפשט, 12 בינואר 1961) היה סופר, זוכה פרס קושוט, מבקר, היסטוריון ספרות, נדבן, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, הונגרי-יהודי שהמיר את דתו לנצרות. כונה ה"הנדבן האחרון". הוא היה בן דודה של המשוררת אנה לסנאי (עמליה מוסקוביץ) ובן דודו של הסופר והנדבן ברטלן הטווני. יוז'ף הטווני היה אחינו.
ביוגרפיה
הברון הטווני הוא נצר למשפחת הטווני-דויטש. הוא גדל במשפחה יהודית עשירה שהיה בבעלותה מפעל גדול. במשפחה אהבו ותמכו בתרבות ההונגרית. אביו היה שאנדור הטווני-דויטש, בעל מפעל לסוכר, מייסד וסגן הנשיא האיגוד הלאומי ההונגרי של התעשיינים (GYOSZ). הבן לאיוש המשיך את לימודיו אחרי התיכון באוניברסיטאות בהונגריה ובגרמניה. בהונגריה הוא הושפע בעיקר מפאל דיולאי (היסטוריון של הספרות). הטווני סיים בשנת 1905 דוקטורט במדעי הרוח. שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1908, ביחד עם הוגו איגנוטוש ומיקשה פנייה (שלושתם יהודים), הקימו את כתב העת "ניוגט" (מערב), שהיה המגזין הספרותי המשפיע ביותר בהונגריה בשליש הראשון של המאה העשרים. בשנת 1911, בגלל העימות האישי שלו עם ארנה אושבאט (יהודי אף הוא), נפרד הטווני מכתב העט ניוגט ועבר להתגורר בברלין למספר שנים.
הטווני תמך בהכחדה עצמית מרצון של היהודים. ב-1908 המיר את דתו לנצרות קתולית (ללא כל מניע דתי), והטיף לכך שעל כל אב יהודי מוטלת החובה להטביל את ילדיו: "די קשיים מחכים לילדיכם, יש לדאוג לפחות שייפטרו מהעול היהודי. היפטרות מהתכונות היהודיות צריכה להיות מטרתו של הדור היהודי החדש." ככל שהחמירה האנטישמיות הגזעית באירופה, הטווני התייאש גם מן האפשרות הזו.
כשחזר להונגריה בשנת 1917, הפך לבעלים ולעורך של פשטי נפלו ה"יומן של פשט" ואחר כך ערך את כתב העת הספרותי החדש "השנה" בשנות קיומו בשנים 1918–1919. בעת המהפכה הבורגנית באותן שנים היה חבר המועצה הלאומית ההונגרית וחבר ואף ממייסדי "אקדמיה ורשמרטי" (אגודה ספרותית). בנפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היגר לווינה ושכר למגוריו את וילה הרמס בליינז. שם אירח מספר דמויות ספרותיות הונגריות של אז, ואחר כך עבר להתגורר בברלין ובפריז. הוא חזר להונגריה בשנת 1927, נשפט ונידון לשנתיים וחצי מאסר בשל ביקורתו "משמיצת-האומה" על משטר הורטי, אך לבסוף קיבל חנינה בלחץ ארצות מערב אירופה. בשל האנטישמיות הגואה בהונגריה, לתחושתו, הוא היגר שוב בשנת 1938; הוא גר תחילה בפריז ואחר כך באוקספורד שבבריטניה.
יצירתו
הטווני הקדיש את כל חייו לתמיכה כספית ומוסרית באומנויות, ובמיוחד בספרות ההונגרית. הוא תמך בסופרים ובמשוררים שאותם ראה כמוכשרים וחדשניים. הייתה לו ידידות קרובה עם המשורר אנדרה אדי. הוא תמך מוסרית ואף חומרית בצעירים מוכשרים כמו רודיון מרקוביץ', אטילה יוז'ף, אנה לסנאי ועוד דמויות רבות אחרות של הספרות ההונגרית. הוא עזר גם דרך כתביו להעלות את המודעות וההכרה ביוצרים צעירים ומוכשרים אלה. הוא היה הנציג הבולט של הביקורת העיתונאית הרציונליסטית והאימפרסיוניסטית. את שארית חייו בילה במחקר לגבי יצירתו והביוגרפיה של שנדור פטפי. הוא השאיר יצירות משמעותיות בהיסטוריה הספרותית, אך כתב גם רומנים ומחזות. ביצירותיו הספרותיות תיאר את היווצרותה והתפתחותה של הבורגנות ההונגרית באינטימיות ובביקורת חריפה. הוא פרסם בהונגרית בהונגריה, אך בגרמנית מחוץ להונגריה. היו לו כמה שמות בדויים אמנותיים: "פילווקס" ו"אגריקולה".
שלמה בן שמעון (דיין)
הרב יחיאל שלמה ידידיה בן-שמעון (נולד בט"ז בכסלו ה'תרצ"ז, 1937) הוא רב ודיין ישראלי, חבר מועצת חכמי התורה. כיהן בעבר כדיין בבית הדין הרבני הגדול וכחבר מועצת הרבנות הראשית, וכיום רב בבני ברק ואב בית הדין "נוה ציון".
תולדות חייו
נולד בירושלים ליפה והרב מנצור בן שמעון, מרבני ישיבת פורת יוסף. למד בישיבת פורת יוסף. בשנת תשכ"ו (1966) זכה בפרס משרד הדתות לחיבורים תורניים. נסמך לרבנות בידי הרב איסר יהודה אונטרמן. לאחר נישואיו החל לשמש כרב בשכונת יד אליהו בתל אביב. נמנה בין מייסדי "ישיבת תורה והוראה" בתל אביב.
בניסן תשל"ה (1975) הוארכה הסמכתו לדיינות בידי מועצת הרבנות הראשית, וכעבור כחצי שנה החל לכהן כדיין בבתי הדין הרבניים. שימש כדיין בטבריה, צפת, אשדוד ותל אביב. בשנת תשמ"ד (1984) מונה לאב בית דין.
כיום מכהן כאב בית הדין של בד"צ נווה ציון של גיסו הרב שלום כהן, מכהן כרב בית הכנסת נוה יצחק בבני ברק (לעיתים מוצג כ"רב שכונת גני טל"), כחבר ועדת השיפוט של פרס לספרות תורנית בני ברק וכנשיא בית הדין לממונות "נתיבות שלום" בבית שמש.
בשנת 2015 התמוטט בכניסתו לדיון בבית הדין, ואיבד את הכרתו. בשנת 2018 התמוטט במהלך תפילה, ואושפז לאחר שבוצעה בו החייאה. בחג השבועות 2019 בוצעה בו החייאה נוספת, לאחר שהתמוטט בעת שלמד בבית המדרש אך מאז הבריא וחזר לתפקוד.
באפריל 2023 מונה לכהן כחבר מועצת חכמי התורה של ש"ס.
משפחתו
בתו נישאה לרב חנוך כהן, ראש ישיבת באר התלמוד ובנו של הרב יהודה כהן. נכדם נשוי לבתו של הרב יהודה דרעי, רבה של באר שבע.
אריק ניימסניק
ביוגרפיה
ניימסניק נולד וגדל בבאטלר, פנסילבניה. הוא התאמן בשחייה ב-YMCA. בשנים 1989–1993 הוא התאמן באוניברסיטת מישיגן ביחד עם גוסטבו בורג'ס ומרסל וודה בהדרכתו של ג'ון אורבנצ'ק.
1989
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 1989 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:17.02 דקות, אחרי בן ארצו דייוויד וורטון (4:16.14 דקות) ולפני ריימונד בראון מקנדה (4:23.61 דקות).
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1991 הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.87 דקות, אחרי תמאש דארני מהונגריה שקבע שיא עולם חדש של 1:59.36 דקות ולפני כריסטיאן גסנר מגרמניה (2:02.36 דקות) ומשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.21 דקות, אחרי תמאש דארני שקבע שיא עולם חדש נוסף של 4:12.36 דקות ולפני סטפאנו באטיסטלי מאיטליה (4:16.50 דקות).
באליפות הפאן בפסיפיק שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:18.40 דקות ומדליית כסך במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.06 דקות
סגן אלוף אולימפי
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.57 דקות, אחרי תמאש דארני (4:14.23 דקות) ולפני לוקה סאקי מאיטליה (4:16.34 דקות).
1994
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ב-1994 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.69 דקות, אחרי בן ארצו טום דולאן שקבע שיא עולם חדש של 4:12.30 דקות ויאני סייבינן מפינלנד (4:13.29 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.01 דקות.
1995
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה במרץ 1995 הוא זכה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:17.70 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:19.00 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.70 דקות.
באליפות הפאן בפסיפיק שנערכה באטלנטה, ג'ורג'יה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.39 דקות.
חייו ומותו
ניימסניק התחתן עם השחיינית קירסטן סילבסטר מהולנד ולזוג נולדו שני ילדים. ב-7 בינואר 2006 נפצע אנושות בתאונת דרכים שהתרחשה לאחר שניסה לחלוף על פני רכב אחר בכביש מכוסה קרח בעיר פיטספילד, מישיגן. הוא נפטר מהפציעה שלו ב-11 בינואר 2006.
ויליאם קרפנטר
ראשית חייו
ויליאם קרפנטר נולד בערך בשנת 1818. הוא היה בנם הבכור של ויליאם הוקהם קרפנטר ואשתו, מרגרט שרה קרפנטר. אביו היה אוצר במוזיאון הבריטי ואמו הייתה אמנית דיוקנאות ידועה. ויליאם נכנס לבתי הספר של האקדמיה המלכותית בשנת 1835. בתחילה הוא צייר בצבעי שמן אך מהר מאוד החל לצייר בצבעי מים.
הודו
ויליאם נסע אחרי אחיו, פרסי קרפנטר, בתחילת שנות ה-50 וצייר בהודו במשך כמה שנים. קרפנטר לא ניהל יומן, אולם האוסף הגדול של ציוריו בצבעי מים מתוארכים ומאפשר לשחזר את מסעו. הוא נסע דרך מצרים והגיע לבומביי ביוני 1850. כמעט מיד הוא נסע לפונה שם גם אחרים נמלטו מהחום. עד שחזר לבומביי בדצמבר בערך, הוא צייר בית ספר בארמון מרתה הישן ונופים של ארמון שניוואר. הוא ראה את כניסת השנה החדשה בעת ביקור באי סלסט, לאחר שבילה את חג המולד בציור בזיליקה בבנדרה.ציוריו כללו נוף של כביש שנבנה באותה העת כדי לחבר את האי סלסט ליבשת.
קרפנטר צייר נופים ודיוקנאות של שליטים מקומיים. הוא ערך מסעות שנתיים לקשמיר בשנים 1853, 1854 ו-1855.
הוא צייר את מקדש הזהב של אמריצר בשנת 1854. הוא נסע דרך פנג'אב, אפגניסטן ולאחר מכן לרג'סטאן לפני שחזר לאנגליה ב-1857. ציור חשוב שאיתו חזר היה דיוקנו של הנסיך פכר-אוד דין מירזה, שהיה בנו הבכור של בהדור שאה השני, אותו השלים בפברואר 1856. הנסיך מת חמישה חודשים מאוחר יותר, ביולי 1856.
אנגליה
לאחר שובו הצליח קרפנטר למכור את ציוריו כבסיס לסיפורים לעיתון Illustrated London News. מאוחר יותר נסע קרפנטר לבוסטון, מסצ'וסטס והיה שם ב-1866, אך לא ידוע כמה זמן בילה באמריקה.
קרפנטר הציג תערוכת יחיד במוזיאון דרום קנזינגטון בשנת 1881 שכללה 275 ציורים. לאחר התערוכה כל הציורים נרכשו על ידי מוזיאון ויקטוריה ואלברט החדש. במוזיאון עדיין יש עשרות מציוריו המתעדים את הודו בשנות ה-50 ולפחות ציור אחד נוסף שהוא קנה ב-1884 שעדיין הודו היא הנושא.
הוא מת כרווק בלונדון ב-1899.
לודוויג ברנה
קרל לודוויג בֶּרְנֶה (גרמנית; Carl Ludwig Börne; נולד כיהודה לייב ברוך; 6 במאי 1786 – 12 בפברואר 1837) היה סופר, עיתונאי ומבקר ספרות ותיאטרון גרמני, יהודי מומר. ברנה נחשב כחלוץ של הביקורת הספרותית בגרמניה, בעיקר של הפיליטון. נמנה עם ראשי הזרם הספרותי "גרמניה הצעירה", ששאפה להעלאת המודעות הפוליטית הגרמנית.
חייו, יצירותיו והשפעתו
יהודה ליב ברוך נולד ברחוב היהודים בפרנקפורט ליעקב ברוך, בנקאי אמיד ושתדלן במסדרונות השלטון. סבו היה סוחר ויהודי חצר. הוא ואחיו זכו לחינוך פרטי מקיף על ידי המשכיל יעקב זאקס, ולאחר מכן על ידי רקטור משה מהגימנסיה. לבקשת אביו נסע ברנה בגיל שש עשרה לברלין (1802) כדי ללמוד רפואה אצל מרקוס הרץ. הוא התגורר בביתו של הרץ ואשתו הטרקלינאית הנרייטה הרץ בת ה-38, שכלפיה הוא פיתח תשוקה אימפולסיבית. לאחר מות בעלה בשנת 1808, הוא חשף בפניה את רגשותיו והביע את הערצתו בסדרת מכתבים, אך נדחה על ידה. הרץ תיווכה בינו לבין פרופ' יוהאן כריסטיאן רייל והוא נרשם ללימודים באוניברסיטת האלה, אך הישגיו בלימודים היו דלים, והוא נשלח לגימנסיה על מנת לשפר את השכלתו. הוא נרשם אליה רק בשנת 1804, לאחר שהשתתף בשיעורי פילוסופיה אצל הנריק סטפנס ופרידריך שליירמאכר.
בשנת 1807 נקלע לסכסוך קשה עם אביו בשל חוב, והליך אזרחי שנפתח נגדו נמשך עד שנת 1813. ברנה הוכרח לנסוע לאוניברסיטת היידלברג, כדי שתהיה לאביו שליטה טובה יותר במעשיו. כאן הוא נטש את לימודי הרפואה השנואים עליו ועבר ללמוד משפט חוקתי ומדע המדינה, שהיו קשורים לפקולטה לפילוסופיה, וקיבל את הדוקטורט שלו בפילוסופיה בשנת 1809. הוא נאלץ לעזוב שוב את האוניברסיטה, לאחר ששקע בחובות בהיידלברג.
עם שובו לפרנקפורט הוא התקבל (1811) לעבודה כאקטואר בשירות המשטרה בעיר, אך בשנת 1814 נאלץ להתפטר בגלל יהדותו, לאחר שההגבלות הדתיות חודשו עם מפלת נפוליון. הדיכוי ממנו סבלו יהודי גרמניה, שאותו חש כעת על בשרו, כמו גם הרעיונות שבערו בו לחירות מדינית כללית בגרמניה הניעו אותו להילחם בשמרנות הפוליטית ובשנאת היהודים שפשטה בגרמניה. הוא פנה לכתיבה ולעיתונות, דרכה ביטא את רעיונותיו בסגנון מושחז ונוקב, והיה לאחד מראשי הלוחמים ב"ל"ו העריצים" שמשלו ב-36 מדינות הקונפדרציה הגרמנית.
את דרכו העיתונאית החל בעריכת העיתונים הליברליים בפרנקפורט Staatsristretto ו-Zeitschwingen. בשנות 1818–1821 ערך את Die Wage ("המאזניים"), ירחון שהתייחד במאמריו הפוליטיים התוססים ובביקורות רבי העוצמה שנכתבו בעוקצנות תיאטרלית. העיתון דוכא בידי המשטרה והצנזור, ובשנת 1821 נטל ברנה הפוגה מן העיתונות ופרש לחיים שקטים בפריז, המבורג ופרנקפורט. בתקופה זו נרקמו יחסים אפלטוניים בין ברנה לז'נט וואהל (Wohl), שנמשכו עד יום מותו. וואהל נתנה לו השראה וסייעה לו להתפנות לכתיבה, וכן סעדה וטיפלה בו בביתה במהלך השנים שקדמו למותו, לאחר שכבר נישאה לסלומון שטראוס.
בשנת 1818 המיר את דתו ללותרניות, ושינה את שמו זמן קצר לפני הטבילה לקרל לודוויג ברנה, בנימוק שבשמו הקודם ניכר מיד מוצאו היהודי, מה שעלול לפגוע בפעילות ההוצאה לאור שלו. אולם אירועי השעה ומתנגדיו הספרותיים שבו והזכירו את מוצאו. במהלך פרעות הפ הפ בשנת 1819 יצא להגנת הנרדפים במאמר שכותרתו "לזכות היהודים" (Für die Juden), ובפתחו הוא כותב:. בתשובה לאחד ממתנגדיו כותב ברנה:.
בעקבות מהפכת יולי (סתיו 1830), הוא מיהר לפריז כדי לסקר את תוצאות המהפכה ובציפייה למצוא שם הזדהות עם רעיונות החירות שלו. ברנה אמנם התאכזב מעט מתקוותיו, אך ממקום גלותו הספרותי הוא חדל מלהשקיף בחביבות על המצב הפוליטי בגרמניה; מה שהוסיף להט למכתבי הסאטירה המבריקים שהחל לפרסם במיזם הספרותי האחרון שלו, Le Balance, תחייה של העיתון Die Wage. ברנה הנלהב האמין שאירועי המהפכה, שהביאו להחלפת המלך האבסולוטי במלך חוקתי, מובילים לעידן חדש באירופה שאותו הגדיר כ"אביב העמים", מונח שמקובל לייחס לברנה את זכות הראשונים עליו.
"מכתבים מפריז - 1830-1833" (יצא לאור בפריז ב-1834), המהווה ציון דרך בהיסטוריה של העיתונות הגרמנית, הוא חיבורו החשוב ביותר של ברנה, והופעתו קיבעה אותו כהוגה דעות מוביל בגרמניה. חיבורו זה, כמו גם התקפותיו נגד סמל הריאקציה מטרניך, הוחרמו ברחבי פרוסיה. בכתביו השונים שלח חצי ביקורת ולעג נגד יוהאן וולפגנג פון גתה, וולפגנג מנצל, והיינריך היינה, עמו היה בתחילה בקשרי ידידות חמים. היחסים בין השניים עלו על שרטון בסוף חייו של ברנה, ולאחר מותו פרסם היינה את הביוגרפיה השנויה במחלוקת שלו, "על לודוויג ברנה" (1840), בה שרטט את דמותו של ברנה באור נלעג.
יצירותיו של ברנה יוצאת דופן בסגנונן המבריק ובסאטירה המעמיקה שלהן. את הביקורת הטובה ביותר שלו ניתן למצוא במחשבות על ז'אן פול (1826), סופר שאותו אהד והעריץ בחום, וכן בסאטירה השנונה מנצל זולל הצרפתים. בנוסף כתב מספר סיפורים קצרים ורישומים, שהידועים מביניהם הם: Monographie der deutschen Postschnecke ו- Der Esskünstler.
ברנה נפטר ממחלת ריאות בפריז בפברואר 1837, שם נקבר בבית הקברות פר לשז. ז'נט שטראוס-וואהל ירשה את כל נכסיו, והוציאה לאור את הכתבים שהשאיר. שמו של ברנה הונצח ברחובות רבים בגרמניה, וכן בעיר ברנה בטקסס, אותה ייסדו מהגרים גרמנים בשנת 1849. מאז שנת 1993 מעניקה "קרן לודוויג ברנה" מדי שנה את פרס לודוויג ברנה לפובליציסטים דוברי גרמנית.
מוריץ, רוזן אולדנבורג
מוריץ הראשון, רוזן אולדנבורג (בגרמנית: Moritz I. von Oldenburg; בערך 1145 - בערך 1211) היה רוזן אולדנבורג מ-1169 עד 1211.
ביוגרפיה
מוריץ נולד בערך בשנת 1145, והיה בנם של כריסטיאן הראשון, רוזן אולדנבורג ואשתו קוניגונדה. בשנת 1167 אביו מת והיינריך האריה לקח את אולדנבורג תחת שלטונו. מוריץ גורש משטחי הרוזנות ולאחר מכן שירת במשך שנים את הארכיבישוף של קלן, פיליפ הראשון פון היינברג, אשר בשנת 1178 לקח על עצמו ניסיון פיצוי לא מוצלח. היינריך גם הכריח אותו למסור את ריטברג למשפחת פון קויק. בשנים 1180 ו-1181, מוריץ השתתף במלחמה הקיסרית נגד היינריך האריה ולבסוף קיבל מהקיסר פרידריך הראשון את זכויותיו הריבוניות בחזרה.
בגלל רכוש ובעיות פיאודליות, מוריץ התנגד לענף וילדסהאוזן של בית אולדנבורג שנוסד על ידי דודו היינריך הראשון והארכיבישופים של ברמן, נאסר זמנית ונאלץ להישאר וסאל של הארכיבישוף. את שמו ניתן למצוא בסביבות שנת 1200 מספר פעמים בשורות המסמכים של הארכיבישוף.
כדי להימנע מחלוקת ירושה, נרצח אחיו כריסטיאן הצלבן, אולי ביוזמתו של מוריץ. כרוניקת Rastede מציינת אותו לפחות כשותף. לפי אותו מקור, האבירים פון האטן, דוהלן וסאנום, שנחשפו כרוצחים, הוצאו להורג. בין השנים 1192 ו-1198, מוריץ ואמו קוניגונדה הקימו מנזר בברגדורף, המקום בו נרצח אחיו, שחזר ממסע הצלב בארץ הקודש. תחילה עם נזירות מברמן, קצת אחר כך עם ציסטרציאנים ממרינטל. עם זאת, המנזר ליד הלמשטדט לא שגשג והוקם מחדש בהודה ב-1232.
בשנת 1198 תמך מוריץ בוולפים במלחמת כס המלכות הגרמנית ולעיתים תמך בהולשטיין נגד דנמרק. על ידי בניית טירות הוא עורר את המרידות הראשונות באוסטרינגן וב-Rüstringen.
משפחתו
הוא התחתן עם זלומה, בתו של אוטו השני, רוזן וויקראת, ממנה נולדו לו:
קומפרופורציונציה
קומפרופורציונציה (Comproportionation ) היא תגובת חמצון-חיזור בה שני המגיבים מכילים את אותו יסוד במצבי חמצון שונים והתוצר הוא היסוד בדרגת חמצון שבין שתי דרגות החמצון שבמגיבים. תגובת קומפרופורציונציה הפוכה לתגובת דיספרופורציונציה בה המגיבים באותה דרגת חמצון והתוצרים בדרגות חמצון שונות. תגובות קומפרופורציונציה מתרחשות כאשר ליסוד בדרגת חמצון מסוימת אנרגיה חופשית נמוכה מדרגת החמצון הגדולה יותר וגם מזו הנמוכה יותר.
דוגמאות
תגובת עופרת במצבר
תגובה לייצור מנגן דו-חמצני
תגובת ברזל תלת גלורי עם ברזל לקבלת ברזל דן-כלורי
תגובת אנמוקס
יואן ברמנר
יואן ברמנר (באנגלית: Ewen Bremner; נולד ב-11 בדצמבר 1970) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון סקוטי. התפרסם בסרטים הבריטיים המצליחים "טריינספוטינג" ו"סנאצ'" ובשוברי הקופות ההוליוודיים בלאק הוק דאון" ו"פרל הארבור".
ביוגרפיה
ברמנר נולד באדינבורו, סקוטלנד ולמד ב"בתיכון פרוטובלו". ברמנר החל את דרכו בתעשייה הבריטית בתפקיד קטן בסרט הסקוטי "הבשורה על פי ויק".
לברמנר בת אחת בשם הרמוני, שנקראה על שמו של הבמאי הרמוני קורין.
קריירת משחק
המשיך את תעסוקתו בהוליווד בסרט האקשן "המרדף", בקומדיית ההרפתקאות " מסביב לעולם בשמונים יום" בתור הבלש פיקס ובמותחן האימה " הנוסע השמיני נגד הטורף" בתור הארכאולוג גרים מילר. ב-2005 התפרסם ברמנר בדרמת המתח של וודי אלן "נקודת מפגש" בתור מפקח המשטרה דווד ובהפקת המופת של טום הופר "אליזבת הראשונה" בה שיחק את ג'יימס הראשון, מלך אנגליה.
ב-2007 שיחק בקומדיה הבריטית השחורה "למות מלוויה" ובמיני סדרה הבדיונית "החדר האבוד" בדמותו של הרלוד סטרייטזק. ב-2008 השתתף ברמנר בקומדיית הפעולה "המירוץ לזהב" בתור צייד האוצרות אלפונז, וב-2010 בסרטו השני תחת וודי אלן "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי".
בשנת 2017 השתתף בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן" בכיכובה של גל גדות, אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס. הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי היקום הקולנועי של DC.
קרחון ג'פרז
הקרחון ממוקם 4 קילומטרים דרומית-מזרחית להר אולימפוס.
מוצאו של הקרחון בקיר ראשי של קרקס קרחוני, בגובה של 1,800 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הקרחון 0.56 קילומטרים.
גובהו הממוצע של הקרחון 1,724 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם לכיוון דרום, ויורד לגובה של 1,500 מטרים מעל פני הים. בשפכו של הקרחון מצוי מפל קרח. מי הקרחון הנמסים זורמים לנהר קוויטס.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי ועדת השמות הגאוגרפיים של ארצות הברית, בהמלצת שירות היערות של ארצות הברית.
הקרחון נקרא על שם הצלם ג'וזף ג'פרז (Joseph Jeffers), תושב העיר אולימפיה הסמוכה, שטיפס על הקרחון עם בנו, ונפל לתוך בקע קרחוני בסמוך למיקום הקרחון, ב-24 באוגוסט 1924.
לקריאה נוספת
• United States Geographic Board, Decisions of the United States Geographic Board
• Olympic Mountain Rescue, Olympic Mountains: A Climbing Guide' P 182
ג'ורדן גבריס
ג'ורדן ג'יימס גבריס (באנגלית: Jordan James Gavaris; נולד ב-25 בספטמבר 1989) הוא שחקן קנדי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כפליקס דוקינס בסדרת הטלוויזיה "אורפן בלאק".
ראשית חייו
גבריס נולד וגדל בקלדון, אונטריו, קנדה. אביו הוא מהגר יווני שעבד במועצת החינוך המחוזית בטורונטו ובהמשך עזב כדי לעסוק בפיתוח נדל"ן בטורונטו. אמו נולדה בקנדה, והיא ממוצא צפון אירופי. בעבר היא עבדה בעיתון הקנדי "גלוב אנד מייל". הוא הצעיר מבין שלושה ילדים.
קריירה
בשנת 2010 גבריס זכה להוקרה על ידי מגזין פלייבק, Panavision קנדה והיכל התהילה לקולנוע וטלוויזיה קנדיים, ונכלל ברשימת "עשרת השחקנים שכדאי לצפות בהם" לשנת 2010. בין מקבלי התואר הקודמים נמנים נינה דוברב וקסבייה דולן.
בשנת 2014 זכה גבריס בפרס "שחקן המשנה הטוב ביותר" בטקס פרסי המסך הקנדיים, וזכה גם בפרס "ההופעה הטובה ביותר בפרק" בטקס פרסי קונסטליישן. ב-18 באוגוסט 2014 גבריס הוכרז כזוכה בפרס EWwy בקטגוריית "שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה" לשנת 2014.
בשנת 2016, גבריס הופיע בתפקיד משנה בסרט "ים של עצים", בבימויו של גאס ואן סנט ובכיכובם של מתיו מקונוהיי וקן ואטאנבה, ובשנת 2017 כיכב יחד עם לנה אולין בסרט הדרמה העצמאי "Maya Dardel". הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל SXSW וקיבל ביקורות חיוביות לרוב.
בתקשורת
המבטא האנגלי שגבריס משתמש בו בתפקידו כפליקס דוקינס צוין לטובה בזכות האותנטיות שלו, אף על פי שגבריס אינו אנגלי. הכתב דלטון רוס מאנטרטיינמנט ויקלי אמר כי הוא "לא משוכנע לגמרי שהמבטא שהוא מזייף הוא לא המבטא הרגיל שלו". גבריס אמר לרוס שמיכיל האוסמן, ג'רום פלין ומריה דויל קנדי חשבו כולם שהוא אנגלי:"כשהפסקתי את העמדת הפנים לאחר הקראת התסריט, מריה [קנדי] הייתה המומה. אני חושב ששימוש במבטא או בהעמדת פנים נתן לי חופש ללכת על תפקידים ואודישנים אחרים ולהתנסות עם קולות אחרים. התפקיד היה ללא ספק החוויה הכי משחררת שאדם בגילי יכול לחוות. יש כל כך מעט דמויות צבעוניות לאנשים בגילי, זה תענוג אמיתי להתנסות בעבודה על דמות."
חיים אישיים
גאווארי הוא הומוסקסואל מוצהר, ומאז ספטמבר 2013 הוא יוצא עם השחקן והתסריטאי דבון גריי.
הוא קרוב משפחה רחוק של הבמאי היווני-צרפתי קוסטה גברס.
אנפות נמריות
אנפות נמריות (שם מדעי: Tigrisomatinae) היא תת-משפחה קטנה של עופות מים ממשפחת האנפתיים הכוללת ארבעה סוגים: אנפה נמרית ושלושה סוגים בהם מין יחיד: אנפת מקור סירה, אנפה לבנת-ציצה נמרית ואנפת יער.
אנפות אלה פרימיטיביות יחסית, בעלות מאפיינים של דמויי-שקנאים שונים כמו מגלנים ומנעלניים והן בעלות צוואר וראש רחבים אך קצרים יחסית, עם שק קטן מתחת המקור. אנפות אלו חיות רק באזורים הטרופיים והסובטרופיים של אמריקה, גינאה החדשה ואפריקה סביב ביצות ויערות ובניגוד למינים אחרים במשפחה כמו אנפות, מצויות הרחק ממים המתוקים ולעיתים אף סמוך לים או בין מנגרובים.
אנפות אלו חיות לבדן ומחפשות בין הענפים טרף איטי, אותו הן דוקרות בעזרת מקוריהן.
פרוטוקול פריז
הפרוטוקולים הכלכליים של פריז (ידועים גם בשמות פרוטוקול פריז והסכמי פריז) הם הסכם כלכלי בין ישראל לבין ארגון אש"ף המייצג את העם הפלסטיני . ההסכם נחתם ב־29 באפריל 1994 ושולב עם תיקונים קלים בהסכם אוסלו ב' בספטמבר 1995.
הפרוטוקול, שנחתם ב־29 באפריל 1994, היה במקור חלק מהסכם קהיר, שנחתם בפריז חמישה ימים לאחר מכן. הסכם קהיר היה במקביל להקמת הרשות הפלסטינית שאחראית על החובות הפלסטיניות שמוזכרות בפרוטוקול פריז, בהסכם אוסלו ב', מוזכר הפרוטוקול בסעיף XXIV ומכיל שינויים בודדים שדנים בנושאי המיסים, עד חתימת הסכם אוסלו ב' היה תקף הפרוטוקול רק באזור יריחו וברצועת עזה אך עם חתימת ההסכם תוקפו הורחב לכל השטחים הפלסטיניים.
בפועל, הפרוטוקול שילב בין הכלכלה הפלסטינית ובין הכלכלה הישראלית באמצעות איחוד מכסים, שליטה ישראלית בגבולות הרשות וסידור מערכת היחסים בין ישראל לרשות הפלסטינית ב-6 תחומים עיקריים והם: מכס, מיסים, עבודה, חקלאות, תעשייה ותיירות.
פרטי ההסכם והשלכותיו
מאז עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה והשתלטות החמאס על רצועת עזה שבעקבותיה הוחלט על הטלת הסגר על רצועת עזה, לא ניתן לאכוף את הפרוטוקול באופן מלא ברצועה, עם זאת כמה מיבואני עזה עדיין משלמים לישראל מכס, מע"מ וכן מסי קנייה על סחורות שהם מייבאים דרך ישראל.
חלק עיקרי נוסף בפרוטוקול פריז הוא מערכת המס, בפרוטוקול נקבע כי ישראל תגבה ותעביר לרשות הפלסטינית את מיסי היבוא על סחורות שיועדו להגיע לשטחים הפלסטיניים אך כי לישראל יש את הזכות לשנות באופן חד צדדי את המיסים המוטלים על טובין מיובאים וכי אם ישראל מחליט להעלות את המע"מ שלה, הרשות צריכה לעשות צעד דומה.
היסטוריה
כבר בשנת 1997 החלה ישראל להסדיר באופן חד צדדי שטרות שלא שולמו על ידי פלסטינים, ולא הרשות עצמה אשר כוללות בעיקר קנסות. הסיבות הפוליטיות לאי תשלום הקנסות היו הן דרישה להכרה בינלאומית, הן בגלל התוצאות המסעירות של הבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית 2006 והן פיוס בין הפת"ח לחמאס במספר הזדמנויות.
ביולי 2012 חתם שר האוצר, יובל שטייניץ, על עדכון ההסכם עם ראש הממשלה הפלסטיני, סלאם פיאד, העדכון הסדיר את העברת המידע בין גופי המיסוי והבקרה הישראליים והפלסטינים על מנת למנוע העלמות מס וכן על הגברת המאבק בהברחת סחורות.
בדצמבר 2018 ביקשה הרשות באופן רשמי לפתוח את הפרוטוקול.
בפברואר 2019 פורסם כי ישראל הסכימה באופן עקרוני לבקשת הרשות הפלסטינית וכי תבחן את האפשרות לשבת עם בכירי הרשות על שולחן המשא ומתן יחד עם שורה של ועדות מקצועיות בתחומים שונים.
באמצע 2020 פורסם כי בכירי ממשל פלסטינים נאלצים להימנע מלפעול כנגד הסכמים וזאת מאחר שהרשות נמצאת במשבר כלכלי שהחריף עם התפרצות נגיף הקורונה ברשות הפלסטינית, ההסכמים מהווים עוגן כלכלי למשק הפלסטיני ומאפשרים להעסיק אלפי פועלים פלסטינים בישראל שמועסקים במרבית המקרים בעבודות בנייה ותשתיות וביטולם יגרור את הצורך בסיפוק מקומות תעסוקה לאלפי עובדים.
באוגוסט 2021 נועד שר הביטחון בני גנץ עם נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, ובפגישה ביניהם הועלו שוב הנושא והבקשה לפתוח מחדש את הסכמי פריז.
Wodan Timbur Coaster
נסיעה
Wodan Timbur Coaster ממוקמת במתחם איסלנד של הפארק שנפתח בשנת 2009. הרכבת משתלבת בשתי אטרקציות: Atlantica SuperSplash ו-האש הכחולה. הרכבת היא רכבת העץ הראשונה של הפארק ונבנתה על ידי Great Coasters International הרכבת כוללת גלגלי פוליאוריטן במקום גלגלי הפלדה הרגילים.
שם
הרכבת נקראה בשמו הסקסוני הישן של האל הגרמאני אודין. "Timbur" היא המילה האיסלנדית לעץ, ולכן "Timbur Coaster" היא רכבת עץ.
נושא
Wodan Timbur Coaster מבוססת על המיתולוגיה הנורדית. התור אל הרכבת כולל כמה אלמנטים מפורטים, כולל אש, ערפל ומים. אלת המוות, גיהנום, כמו כן ישנם מסכי עשן ותקרות נעות שנעדו ליצור רעש ובהלה, המטביעים את האורחים במיתולוגיה. בתחנת הנסיעה, פסלים צופים ברכבת עוזבת ופונים לראות את הרכבת מגיעה. שני זאבי עץ ממוקמים בראש הגבעה. לנסיעה יש גם כמה צלילות למנהרות ואינטראקציה כבדה עם האזורים שמסביב.
סטיבן סייג'
קורות חייו
סטיבן סייג' נולד בניו-יורק. הוא רכש השכלה אקדמית בסינולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה ודוקטורט באוניברסיטת הוואי. ב-1981 הצטרף לשירות החוץ האמריקאי ושירת כסגן הקונסול בבייג'ינג. בין 1984–1986 שירת בשגרירות ארצות הברית בסופיה שבבולגריה. במהלך שהותו בבולגריה עסק ברדיפת המיעוט הטורקי במסגרת תהליך "הבולגריזצייה" אותו הוביל מנהיג המדינה טודור ז'יבקוב, ופעולתו הובילה למחאה רשמית של ארצות הברית. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 לימד סייג' היסטוריה באוניברסיטת המדינה מרכז טנסי במרפריסבורו.
קריירה אקדמית
סייג' חקר את ההיסטוריה של סצ'ואן הקדומה, ואת המלחמות לאיחוד הקיסרות הסינית שהובילה שושלת צ'ין. ב-1992 פרסם את מחקרו בספר "סצ'ואן הקדומה ואיחוד סין" אשר זיכה אותו בהכרה אקדמית, ובתואר עמית מחקר בכיר של אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט. בהמשך חקר סייג' את תקופת מלחמת העולם השנייה ואירועי השואה תוך התמקדות באירועים בממלכת בולגריה. סייג' מבקר בכתביו את "תאוריית ההצלה" שהונחלה על ידי הממשל הבולגרי לאורך שנים, תוך הכחשתו רבת השנים של הממשל לגבי חלקה של בולגריה בגירוש יהודי תראקיה, מקדוניה והעיר פירוט למחנה ההשמדה טרבלינקה. סייג' כתב את הפרק העוסק בבולגריה בכרך השלישי של אנציקלופדיה של המחנות והגטאות. עוד חקר את פעילותו הנרחבת של ארגון טודט.
דוב נמלים ענק
דוב נמלים ענק (שם מדעי: Myrmecophaga tridactyla) הוא מין יחיד בסוג Myrmecophaga של דוב נמלים. זהו דוב הנמלים הגדול ביותר בעולם והמוכר ביותר. דוב הנמלים חי בדרום אמריקה ונמצא בסכנת הכחדה עקב פגיעה בבית גידולו. הוא אחד היונקים המעטים שאין להם שיניים אפילו בבגרותם.
אורכו הכולל של דוב הנמלים הוא בממוצע 2.1 מטר, ראשו ופלג גופו העליון באורך של 1.2 מטר וזנבו באורך של כ-91 ס"מ. גופו של דוב הנמלים מכוסה שיער, ובאזור הזנב השיער יכול להגיע לאורך של עד כ-40 ס"מ. המשקל של הזכרים יכול להגיע ל-33 עד 50 ק"ג ושל הנקבות 27 עד 47 ק"ג.
נמצאו מאובני דוב נמלים ענק בסונורה, מקסיקו.
טקסונומיה
שם הסוג המדעי (Myrmecophaga) מורכב מהמילים היווניות murmekos (נמלים) ו-phagein (לאכול). משמעות שמו הלטיני של דוב הנמלים, Myrmecophaga tridactyla, היא "אוכל נמלים תלת-אצבעי". למרות זאת, לדוב הנמלים יש חמש אצבעות בכל רגל אך בשלוש אצבעות הרגל האמצעיות יש טפרים. אלה שימושיים מאוד לתפיסה יעילה של נמלים או להגנה מטורפים.
התנהגות
דוב הנמלים הענק חי בדרך כלל בגפו מלבד בעונת החיזור. בתי הגידול המועדפים הם מרעים, יערות נשירים ויערות גשם.
דוב הנמלים הענק מבלה את רוב זמנו בחיפוש אחר מזון. מזונו המועדף הוא נמלים וטרמיטים, והוא עשוי לאכול עד שלושים אלף מהם ביום אחד אך לעיתים הוא אוכל חרקים אחרים, כדוגמת זחלים. החרקים שהוא אוכל נמחצים בעזרת גידולים מיוחדים הנמצאים בחלקו הפנימי של פיו. בשבי תזונתו של דוב הנמלים שונה בהרבה-ומורכבת בעיקר ממזון כלבים, פירות מעוכים, ביצים קשות ובשר טחון. דוב הנמלים בדרך כלל משיג את הטרמיטים והנמלים מקינים, ולפעמים לשם השגת מזונו הוא מתרומם על שתי רגליו האחוריות בזמן שברגליים הקדמיות הוא חופר בקן הנמלים, ובעזרת לשונו הוא מוציא משם את מזונו.
דוב הנמלים גם יכול לאכול כמה אלפי נמלים בדקה, ולשונו יכולה לצאת ולהיכנס מפיו ואליו כ-160 פעמים בדקה ואף יותר.
טמפרטורת גופו הממוצעת היא כ-32.7 מעלות צלזיוס - טמפרטורה נמוכה ביותר יחסית ליונק.
כשדוב הנמלים נמצא תחת איום, הוא לא בורח אלא עומד על רגליו האחוריות, בתמיכת הזנב, ו"מחבק" את התוקף בעזרת ציפורניו. דוב נמלים בוגר יכול אף להרוג פומה ואף יגוארים. תועדו אף 2 תקריות בהם נהרגו אנשים שהפתיעו את דוב הנמלים, אך מדובר בתקריות נדירות. בשבי הייתה תקרית בה דוב נמלים אגרסיבי הרג עובד בגן.
חוש הריח של דוב הנמלים הענק מפותח מאוד, ומשמש בדרך כלל למציאת נמלים או טרמיטים, אך חוש הראיה וחוש השמיעה שלו לקויים מאוד.
גור דוב הנמלים היחיד יוצא לעולם אחרי תקופה של 190 ימי הריון. משקלו כ-2.8 קילוגרם. הגור מבלה את רוב זמנו על גב אמו, עד שהוא מגיע לחצי מגודלה. המרווח בין תקופת היריון אחת לשנייה הוא בממוצע כ-9 חודשים.
בטבע, דוב הנמלים הענק הוא פעיל לילה בעוד שליד מגורי אדם הוא פעיל בדרך כלל ביום. הוא אינו ישן במקומות קבועים. בדרך כלל הוא ישן בבורות ובמחילות נטושים. בזמן השינה הוא מכסה את גופו בזנבו.
הליך ההדחה של דונלד טראמפ (2019–2020)
הליך ההדחה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ היה הליך פוליטי-משפטי שהחל ב-24 בספטמבר 2019, כאשר יושבת ראש בית הנבחרים, ננסי פלוסי, הכריזה כי בית הנבחרים של ארצות הברית יחל בחקירה של פרשת טראמפ–אוקראינה. תהליך ההדחה החל לאחר דיווח של חושף שחיתות שטען כי דונלד טראמפ ניצל את מוסד הנשיאות ואת סמכויותיו לרעה במטרה לקדם את האינטרסים הפוליטיים האישיים שלו וניסה לשחד בכירים בממשל זר. האשמות אלו נתמכו, לטענת חברי המפלגה הדמוקרטית, על ידי עדויות שנגבו מבכירי הממשל של טראמפ ועדים נוספים בזמן החקירה שמנהל בית הנבחרים. לעומת זאת, חברי המפלגה הרפובליקנית טענו שמדובר בהליך הדחה פוליטי ללא ראיות ישירות להוכחת האשמה וכי יש ראיות שמפריכות את האישומים נגד הנשיא. טראמפ זוכה מאשמה בפברואר 2020 בהצבעה בסנאט. כל הסנאטורים הצביעו לפי שיוכם המפלגתי, למעט מיט רומני, מועמד המפלגה הרפובליקני לנשיאות בשנת 2012, שהצביע בעד אחד מתוך שני סעיפי האישום והיה לסנאטור הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית, שהצביע בעד הרשעת נשיא ממפלגתו שלו.
קריאות קודמות להדחה
לאחר היבחרו של הנשיא טראמפ הגישו חברי קונגרס דמוקרטים כמה הצעות לפתוח בהליכי הדחה שנדחו. לטענת הרפובליקנים בבית הנבחרים, דמוקרטים רבים בבית הנבחרים שאפו להדיח את הנשיא טראמפ למן היבחרו. עם פרסום דו"ח מולר באפריל 2019, ולאחר שהשיגו את הרוב בבית הנבחרים בסתיו האחרון, גברו הקריאות מהצד הדמוקרטי לפתוח בהליך הדחה של טראמפ, אך מסקנותיו של הדוח לא שינו את דעת הקהל בארצות הברית, ויו"ר בית הנבחרים ננסי פלוסי סירבה לפתוח בהליך הדחה, באומרה שהליך ההדחה צריך להיות דו-מפלגתי ומבוסס על אירוע חד משמעי וראיות טובות.
פרשת טראמפ אוקראינה
העילה לחקירת בית הנבחרים האמריקאי את ממשל טראמפ היא החשיפה של חושף שחיתות שזהותו לא נחשפה. בכירים בממשל טראמפ, ובמיוחד עורך דינו הפרטי של טראמפ, רודי ג'וליאני, והתובע הכללי של ארצות הברית, ויליאם בר, היו מעורבים בשיחות מול ממשלת אוקראינה החל מחודש מאי 2019, במקביל להפצת האשמות בדבר שחיתות לכאורה מצידם של ג'ו ביידן, שבאותה תקופה היה המועמד המוביל בסקרים בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית לבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020, ובנו, האנטר ביידן, במסגרת תפקידו של ג'ו ביידן כסגן נשיא ארצות הברית ושליח הבית הלבן למשבר הפוליטי באוקראינה, במקביל לעסקים פרטיים ומושחתים לכאורה שניהל בנו במדינה.