cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מהראן ראדי
תחילת הדרך בליגת העל
בעונת 2006/2007 חתם לשנתיים במכבי הרצליה, העולה החדשה לליגת העל. ב-13 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–2 למכבי חיפה במסגרת גביע הטוטו. ב-26 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 למועדון ספורט אשדוד. ב-28 באוקטובר כבש את שערו הראשון בליגת העל, בתיקו 2–2 מול מכבי חיפה. בהמשך העונה זכה עם הרצליה בגביע הטוטו, וסייע לה להישאר בליגת העל. בעונת 2007/2008 נכשל עם הרצליה במאבק ההישארות בליגת העל, וכתוצאה מכך נשר עמה לליגה הלאומית.
בעונת 2008/2009 חתם לשנתיים בבני יהודה תל אביב. ב-21 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 למכבי חיפה במסגרת ליגת העל. ב-14 בפברואר 2009 כבש את שערו הראשון במועדון, בניצחון על הפועל אום אל-פחם בפנדלים במסגרת גביע המדינה. הוא המשיך להיות שחקן הרכב, ואף היה שותף בהפסד הקבוצה בגמר גביע המדינה להפועל תל אביב. בעונת 2009/2010 סיים עם בני יהודה בפעם השנייה ברציפות בפלייאוף העליון, במקום החמישי בטבלה.
מכבי תל אביב
לקראת עונת 2012/2013 חתם בקבוצת מכבי תל אביב עבור סכום העברה של 20,000 אירו. את שערו הראשון במדי מכבי תל אביב כבש בניצחון 4–0 על עירוני קריית שמונה במחזור הרביעי. הוא הפך לשחקן מוביל ושותף בכל דקת משחק של הקבוצה החל מהמשחק הראשון בעונה ועד למחזור ה-25, בו הוחלף בפעם הראשונה חמש דקות לפני סיום המשחק מול בני סכנין. בעונה זו זכה עם הקבוצה באליפות, כבש שמונה שערים, והיה מלך הבישולים של ליגת העל עם 11 בישולים.
ב-12 במרץ 2014, כשלושה חודשים לתום חוזהו במכבי תל אביב, האריך את חוזהו בשנה אחת עם אופציה לשנה נוספת. בעונת 2013/2014 כבש שני שערי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות. בעונת 2014/2015 כבש ארבעה שערי ליגה, זכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות, וכן זכה עמה בגביע הטוטו ובגביע המדינה, לאחר שבמשחק הגמר כבש שער בניצחון 6–2 על הפועל באר שבע.
כשחקן מכבי תל אביב, חווה ראדי מספר פעמים התנכלויות על רקע גזעני מצד כמה אוהדים של הקבוצה.
הפועל באר שבע
ב-12 ביולי 2015, לקראת עונת 2015/2016, חתם לשנתיים בקבוצת הפועל באר שבע. כעבור ארבעה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב במשחק שהסתיים בתיקו 1–1 מול תון במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-12 באוגוסט כבש את שערו הראשון במועדון, בניצחון 2–0 על הפועל כפר סבא במסגרת גביע הטוטו. במחזור הראשון בליגת העל נכנס ראדי כמחליף, וכבש את השער האחרון בניצחון 3–1 על עירוני קריית שמונה. בסך הכול כבש שישה שערי ליגה בעונה זו, ובסופה זכה עם הפועל באר שבע באליפות לאחר 40 שנה בהן לא זכתה הקבוצה בתואר זה.
בעונת 2016/2017 זכה עם הפועל באר שבע בתואר אלוף האלופים לאחר שניצחה 4–2 את מחזיקת הגביע מכבי חיפה. בנוסף, שיחק עמה במוקדמות ליגת האלופות ונשר עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית, לאחר שהודחה בשלב הפלייאוף מול סלטיק הסקוטית. ב-3 בדצמבר 2016 כבש צמד ראשון במדי הפועל באר שבע, בניצחון 5–0 על מועדון ספורט אשדוד במסגרת ליגת העל, ובסך הכול כבש שמונה שערי ליגה בעונה זו. ב-28 בדצמבר סייע לבאר שבע לזכות בגביע הטוטו לאחר שכבש שער בניצחון 4–1 על עירוני קריית שמונה במשחק הגמר. ב-19 באפריל 2017 חתם לעונה נוספת בהפועל באר שבע, ובתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות.
החזרה לבני סכנין
ב-8 ביולי 2018 חזר לקדנציה שנייה בבני סכנין, וחתם לשנתיים במועדון. בעונת 2018/2019 כבש שני שערים ב-32 הופעות בליגת העל, ובסופה ירד עם קבוצתו לליגה הלאומית.
מ.ס. כפר קאסם
ב-17 בינואר 2021 חתם במ.ס. כפר קאסם מהליגה הלאומית בישראל. ב-2 בינואר 2023 הגיע עם הקבוצה להסכמה על התרת חוזהו.
הפועל נוף הגליל
ב-1 בפברואר 2023 חתם בהפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית.
ב-10 בפברואר 2023, כבש ראדי את שער הבכורה שלו במדי הפועל נוף הגליל, במהלך משחק הליגה נגד הפועל עפולה.
קריירה בינלאומית
ב-2 בספטמבר 2012 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל.. ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 0–4 לנבחרת רוסיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש חודש לאחר מכן, בניצחון 6–0 על נבחרת לוקסמבורג, ובסך הכל שותף בשבעה משחקים במהלך הקמפיין. את הופעתו האחרונה במדי נבחרת ישראל ערך ב-11 באוקטובר 2013, במשחק מול נבחרת פורטוגל שהסתיים בתיקו 1–1. בסך הכול לזכותו עשר הופעות ושער אחד במדי הנבחרת.
דוסיתאוס השני
דוסיתאוס השני מירושלים (ביוונית: Δοσίθεος Β΄ Ιεροσολύμων; 31 במאי 1641-8 בפברואר 1707) היה תאולוג יווני אורתודוקסי וכיהן כפטריארך של הכנסייה היוונית אורתודוקסית בירושלים בין השנים 1669–1707.
חייו
דוסיתאוס השני נולד באראכובה שבמרכז יוון והוסמך כדיאקון ב-1652. ב-1661 היה לארכידיאקון של ירושלים, וב-1666 מונה כארכיבישוף של קיסריה. ב-1669 נבחר לכהן כפטריארך היווני אורתודוקסי של ירושלים, תפקיד בו נשא עד יום מותו.
דוסיתאוס השני נודע בשמרנותו ובהתנגדותו הנחרצת להשפעת הכנסייה הקתולית והפרוטסטנטית. ב-1662, בהיותו עדיין ארכידיאקון, הקים את "אחוות הקבר הקדוש" (τάφου Φυλακες), והפקיד בידיה את השמירה על האינטרסים היוונים-אורתודוקסים בעיר. ב-1672, לאחר שהתמנה לפטריארך, כינס בירושלים את סינוד ירושלים שיצא כנגד נטייתו לקלוויניזם של פטריארך קונסטנטינופול, קיריליוס לוקריס. דוסיתאוס השני התערב רבות בענייני הכנסיות האורתודוקסיות בבלקן, בגאורגיה ובדרום רוסיה, ועמד בחליפת מכתבים עם פיוטר הגדול, ובה הביע את מורת רוחו מהכפפת הכנסייה הרוסית למרות מדינה ומביטול הפטריארכיה הראשונה של רוסיה. נסיונותיו של דוסיתאוס השני להביא את פיוטר הגדול להתערב למען הכנסייה האורתודוקסית במסגרת הסכם עם האימפריה העות'מאנית ב-1702 כשלו. הוא מת בקונסטנטינופול ב-1707, וב-1715 פורסם חיבורו אודות תולדות הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים.
יחסי ישראל–קניה
בין מדינת ישראל והרפובליקה של קניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל משנת 1963, למעט בין השנים 1993-1973, בהן נותקו הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, בעקבותיה של מלחמת יום הכיפורים. נכון לשנת 2019, קשריה של ישראל עם קניה הם מן היציבים והטובים ביותר שיש לישראל עם מדינות אפריקה, כאשר שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה נרחב בנושאים שונים, בין היתר בתחומי האבטחה, התיירות, המסחר, הבניה והחקלאות. לישראל יש שגרירות רשמית בניירובי, בעוד שלקניה יש שגרירות רשמית ברמת גן. כמו כן בעיר הבירה, ניירובי, מתנהל בית חב"ד בראשות שליח חב"ד הרב שמואל נוטיק.
רקע היסטורי
בעבור העם היהודי והתנועה הציונית, קניה הפכה מוכרת לראשונה בעקבות תוכנית אוגנדה, אשר הוצעה בשנת 1903 כפתרון זמני עבור העם היהודי בגולה, ונועדה לצאת לפועל בשטח אשר באותה תקופה נכלל בשטחה של אוגנדה, וכיום נכלל בשטח קניה. עם זאת, בעקבות שורת דיונים סוערים, דחתה לבסוף התנועה הציונית את התוכנית המוצעת, במסגרת הקונגרס הציוני השביעי.
מראשית היחסים הדיפלומטיים ועד לניתוקם בשנת 1973
הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו בראשיתם של שנות ה-60, וזאת מיד לאחר קבלת עצמאותה של קניה. בימים אלו, מדיניות החוץ של ישראל התמקדה בניסיון לכונן קשרים עם רבות ממדינות אפריקה, כמשקל נגד להשפעותיו של החרם הערבי, אשר הניא מדינות רבות מלכונן יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל. באותה התקופה, מדינת ישראל הגישה סיוע חקלאי וביטחוני בהיקף נרחב לרבות ממדינות אפריקה, ובכללן קניה.
במהלך חודש דצמבר 1963, גולדה מאיר, שרת החוץ של ישראל, קיימה ביקור דיפלומטי רשמי בקניה, במהלכו נפגשה עם ראש ממשלת קניה, ג'ומו קניאטה. במהלך הביקור הציבו השניים את אבן הפינה של שגרירות ישראל בניירובי. כמו כן, הוסכם על הרחבת שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בתחומי החקלאות, כאשר במסגרתו נשלחו לישראל מאות חניכים קנייתים, אשר זכו להדרכה בתחום החקלאות ממומחים ישראלים, זאת במסגרת תוכנית "מש"ב". בחודש יוני 1966 ביקר ראש ממשלת ישראל, לוי אשכול, בקניה ונפגש עם נשיא קניה ג'ומו קניאטה.
עם זאת, היחסים הדיפלומטיים והכלכליים המתפתחים בין שתי המדינות עלו על שרטון בעקבות מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, כאשר, ובדומה לרבות ממדינות אפריקה האחרות, קניה הכריזה על ניתוק הקשרים בין שתי המדינות. חרף זאת, קניה נותרה כיעד לתיירות הישראלית, ותחת מעטה חשאיות המשיכה לשמור על קשרים חלקיים עם ישראל.
תקופת ניתוק היחסים
בשנת 1976, ובמהלך משבר בני הערובה הישראלים באוגנדה, הפקיד הממשלתי הקנייתי ברוס מקנזי שכנע את הנשיא קניה ג'ומו קניאטה להתיר את פעולתם של סוכני המוסד בשטח קניה, על מנת לאסוף מידע לקראת פעולת החילוץ של בני הערובה. כמו כן, שכנע מקנזי את הנשיא לאפשר למטוסי חיל האוויר הישראלי לנחות ולתדלק בשדה התעופה של ניירובי, לאחר ביצועה המוצלח של הפעולה. עם זאת, בתגובה לפעילותו למען ישראל, נשיא אוגנדה אידי אמין שיגר סוכנים אוגנדים במטרה להתנקש בחיי מקנזי, שנהרג כשפצצה שחוברה למטוסו התפוצצה. בהמשך, ובזכות הסיוע שהעניק למדינת ישראל, הוענק למקנזי לאחר מותו אות יקיר הסתר. כמו כן, חורשה לזכרו ניטעה בישראל בין מחלף גולני למחלף המוביל.
בשנת 1979, עבדאללה מְווידָאו, נציגו של מחוז דרום מומבסה בפרלמנט הקנייתי, קיים מסע הסברה רשמי בארצות הברית, אשר התמקד בעיקר בקהילה המוסלמית במדינה. במהלך מסע ההסברה, שיבח מווידאו את הסיוע אשר העניקה ישראל למדינות מתפתחות ברחבי אפריקה, ובאופן ספציפי את הסיוע שהעניקה ישראל למוסדות החינוך המוסלמים בקניה. יריביו הפוליטיים בקניה גינו את דבריו אלו, וחלקם אף כינו את מווידאו בשם "סוכן ציוני".
במהלך סופן של שנות ה-80, החלו דיונים בין נציגים בכירים משתי המדינות באשר לאפשרות חידושם של היחסים הדיפלומטיים בין ישראל וקניה. הנושא נידון בין היתר במהלך פגישה בין ראש ממשלת ישראל, יצחק שמיר, לבין ראש ממשלת קניה, אשר התקיימה בשנת 1987. ב-1988 החליטה קניה לחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל, בהסתמך על העובדה כי אש"ף הכיר בהחלטות מועצת הביטחון של האו"ם 242 ו-338. התחממות היחסים בין המדינות באה לידי ביטוי במהלך שנת 1989, כאשר שר חוץ של ישראל, משה ארנס, הגיע לביקור רשמי בקניה, במסגרתו חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה הדדי בתחומים שונים.
מחידוש היחסים הדיפלומטיים ועד היום
ב-1994 ביקר בישראל נשיא קניה, דניאל אראפ מוי, נשא נאום למול מליאת הכנסת, וקיים פגישות דיפלומטיות עם ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין ונשיא מדינת ישראל, עזר ויצמן. באותה שנה מינתה קניה את שגרירה הראשון בישראל.
בתאריך 28 בנובמבר 2002, התרחשו בקניה 2 פיגועי טרור משולבים, אשר כוונו כנגד מטרות ישראליות במדינה. בהמשך התברר, כי הגורם שעמד מאחורי הפיגועים היה ארגון טרור אסלאמי המקורב לאל-קאעידה בשם "אל-איתיחד אל-אסלאמיה". בשנת 2004 נעצרו שלושה בחשד שביצעו את הפיגועים. בעקבות האירועים, מדינת ישראל פינתה באופן זמני את אזרחיה מקניה.
במהלך שנת 2003, ממשלת קניה פנתה בבקשה רשמית לסיוע ישראלי בפיתוח אסטרטגיה לאומית בתחום האנרגיה הסולרית, בקשה אשר נענתה בחיוב על ידי ממשלת ישראל.
בשנת 2010, קניה החלה מתעניינת ברכישה של כלי נשק ואמצעי לחימה מתוצרת ישראלית, ובדגש על כלי טיס בלתי מאוישים, אשר נועדו לסייע באבטחת גבולותיה של קניה. בהמשך, במהלך שנת 2011, שתי המדינות חתמו על הסכם שיתוף פעולה בתחומי הלחימה בטרור, הלבנת הון, ופשעים בתחומים נוספים הפוגעים בשתי המדינות.
בספטמבר 2015 נפתח בניירובי בית חב"ד ראשון במדינה, המנוהל על ידי הרב שמואל וחיה נוטיק, שליחי חב"ד במדינה.
ביולי 2016 ערך ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ביקור ממלכתי במדינה. בביקור נחתמו הסכמי סחר והשקעות בין המדינות.
ביקור ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בקניה, יולי 2016
ביולי 2016, כחלק ממסעו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לאפריקה, הייתה גם קניה. ביקור זה היה הראשון מזה 50 שנה מאז מנהיג ישראלי התארח במדינה. במהלך הביקור סוכם על חיזוק היחסים בין שתי המדינות והגעה להבנה שישראל היא שותפה חשובה ליבשת אפריקה. במהלך הביקור נחתמו הסכמי סחר והשקעות, הסכמי שיתוף פעולה חקלאי, שיתוף פעולה ביטחוני. ועוד סוכם כי קניה תפעל להחזיר את מדינת ישראל להיות חברה משקיפה ב.
שיתוף פעולה מסחרי וצבאי
בין השנים 1970–1973, היקף היצוא הישראלי השנתי לקניה נאמד בסכום של כ-3.5 מיליון דולר, בעוד שהיקף הייבוא השנתי מקניה לישראל נאמד בסכום של כ-1.4 מיליון דולר. בשנת 2011, ובהתאם למידע שפורסם על ידי שר המסחר הקנייתי, היקף הסחר בין שתי המדינות נאמד בסכום של כ-150 מיליון דולר.
במהלך חודש נובמבר 2011, קיים ראש ממשלת קניה, ראליה אודינגה, ביקור רשמי במדינת ישראל, וזאת בליווי משלחת של אנשי עסקים ופקידים ממשלתיים מקניה. מטרת הביקור הייתה לפעול להרחבת היקף הסחר בין שתי המדינות. במסגרת ביקורו, אודינגה נפגש עם שר התמ"ת, שלום שמחון, והציג בפניו את הצורך הדחוף של קניה בטכנולוגיות חדשות לניהול מים, זאת בעקבות תקופות היובש הארוכות שידעה קניה בשנים האחרונות. במסגרת הפגישה הוסכם, כי ישראל תסייע לקניה בהקנייתן של טכנולוגיות ניהול מים חדשניות, ביניהן פיתוחים טכנולוגיים ישראליים כגון השקיה בטפטוף וטיהור מי קולחין.
בנוסף, נפגש אודינגה עם יו"ר הכנסת, ראובן ריבלין, אשר הדגיש את יחסיה הקרובים של קניה עם מדינת ישראל, וטען כי היא הטובה ביותר מבין כלל יחסיה של ישראל עם מדינות אפריקה.
לאורך השנים, צה"ל העביר שורה של אימונים מקצועיים לקציני צבא קניה, וכמו כן העביר לקניה ציוד מודיעיני מיוחד המשמש לאיסוף מודיעין בים, באוויר וביבשה. החל מחידוש היחסים הדיפלומטיים, מאות חיילים קנייתים זכו בהכשרה בלוחמה בטרור, וכן אומנו בקניה על ידי מדריכים ישראלים רשמיים או רשמיים למחצה.
במהלך שנת 2012, היקף הסחר בין שתי המדינות נאמד בסכום של כ-139 מיליון דולר, אשר היווה כ-8% מכלל הסחר של מדינת ישראל עם מדינות אפריקה.
השפן הנכון
השפן הנכון היא להקת פאנק רוק ישראלית הקיימת, תחת שמות שונים, מאז 1978. נכון ל-2021 הפיקה הלהקה 11 אלבומים, חלקם לא הופצו מעולם באופן מסחרי.
תקופת טרום השפן הנכון
גלגולה הראשון של הלהקה החל ב-1978 כשהוקמה על ידי אריאל קרס (קלידן), אלון שער (מתופף) ואילן קדמון (גיטריסט, הוחלף מאוחר יותר על ידי פיליפ קופר). הלהקה פעלה למעשה ללא שם ולא הפיצה את שיריה באופן מסחרי, אם כי הם שולבו מאוחר יותר בהופעות הלהקה. שירי הלהקה מאותה תקופה נושאים את הסממנים של הפאנק רוק, לרבות אווירה אנרכיסטית, הומור שחור, טקסטים פרובוקטיביים ואקורדים לא ברורים. הטקסטים עסקו ברובם באנשים שקרס וקופר הכירו אישית ונושאים שמות כגון: "מי שרוצה סטירה (שיגיד אני)", "חגית", "חביבה", "ציון הקרפד" ו"ראפ קראפ".
השלב הבא של הלהקה החל עם פרישתו של קופר שהוחלף על ידי דורון לכמן. הלהקה החלה לעבוד על שירים חדשים, שנשאו עדיין אופי הומוריסטי אך היו קליטים ובוגרים יותר מבחינת הטקסטים. דוגמאות לשירים מאותה תקופה הם: "גלידה וניל" ו"יידישע רעגע". עם הצטרפותו של לכמן, החלה הלהקה לחפש לעצמה שם, תחילה נבחר השם "אדוא" (שיבוש שמה של נערה מקיבוץ רגבה בשם אדווה, אותה הכירו) שלאחר מכן הוחלף מספר פעמים ל"הסברס משתילה", "שלוסהורן ברבדוס", "פוליטכניקה ניצנים" ו"הסקסופון המזמר". גלגול זה של הלהקה נחתם בשם: "אוסטרלוס פיתקוס", שיבוש קל של שם הזן הנכחד אוסטרלופיתקוס. תחת שם זה הופיעה הלהקה ב"מצוזמר", פסטיבל הזמר של מצובה, עם שיר מקורי בשם "ילד מבחנה" (שבהמשך נקרא גם "ילד מבחנים" ו"מחשבות").
ב-1981 התפרקה אוסטרלוס פיתקוס. קרס פרש מלימודיו והקים צמד מוזיקלי בשם "Dead Begins" (דד בגינז, מחווה ישראלית ללהקת הדד קנדיז) יחד עם פאנקיסט אנגלי בשם גרג דן. הדד בגינז ניגנו פאנק עם השפעות אינדסטריאל והוציאו, באופן לא רשמי, שתי קלטות: "Kibbutsim Chaos" ו"Live Chaos", האחרונה, כשמה, בהופעה חיה. הטקסטים נכתבו באנגלית ועסקו בחיי הקיבוץ. מתוך שירי הצמד בלט בעיקר השיר המלודי "God, Burn Haifa (אלוהים, שרוף את חיפה)" (הופיע ב-1994 בקלטת אוסף להקות הפאנק הישראליות "Parverotti"). במהלך ההופעה הראשונה (אליה הצטרף גם אלון שער לנגינה) התעוררה סערה, לאחר שבמהלך ביצוע השיר "Death Turkeys (תרנגולי הודו מתים)" הושלכו לעבר הקהל גוויות תרנגולי הודו. בתגובה השליך הקהל המזועזע את הגוויות חזרה לבמה. פרובוקציה נוספת התחוללה בזמן ביצוע השיר "Dishwasher" (מדיח כלים) במהלכו הותזו על הקהל מים וסבון ונזרקו עליהם צלחות וסכו"ם. גם הפעם, לשם המחשת מילות השיר. בטרם הופיע בראש הנקרה, הוזהר הצמד מראש על ידי רכזת התרבות המקומית שלא לחזור על פעולות אלו, אך בחר להתעלם מהאיסור.
השפן הנכון
בינואר 1988, בעת שירותו הצבאי, הקים קרס את להקת "השפן הנכון". הלהקה בהנהגת קרס כסולן וגיטריסט (כלי עליו למד לנגן בעצמו) כללה בנוסף את אחיו אמיר בתופים ודורון לכמן בגיטרה בס. הלהקה החלה להופיע במועדונים מוכרים יותר וזכתה לחשיפה תקשורתית ראשונית. באחת הכתבות הראשונות של הלהקה בעיתון "קיבוץ", ראיינה את הלהקה העיתונאית שרה צפרוני, אשתו של קרס לעתיד.
ב-1989, בעזרתה של דבי בריל, הקליטה הלהקה כ-12 שירים באולפן ההקלטות של קיבוץ יפעת. ב-1990 אוגד אלבום הבכורה של השפן הנכון תחת השם: "השפן הנכון?". ההרכב כלל, בנוסף לאחים קרס וללכמן (שגם השתתף בשירה), גם את אביחי בן ציון בתופים ועמק בני בבאס. הקלטת הופצה על ידי האוזן השלישית וכללה את הלהיטים "הגשם מטפטף" (פרודיה על השיר "הגשם מתופף" של אריק איינשטיין), "הרצל", "גלידה וניל", "אצל יוסי במרתף" ו"איש במשביר", שיצא על גבי תקליט שדרים. לאחר צאת האלבום הופיעה הלהקה לראשונה בטלוויזיה עם השיר "איש במשביר.
ב-1 במאי 1992 הוציאה השפן הנכון את אלבומם השני, "פוחל"ץ - פופ חילוני לבן צפוני". את מקומם של בן ציון ובני (שלא פרש מהלהקה בשלב זה) תפסו יואב בונצל בתופים וישי אלהרר בגיטרה. בניגוד לטקסטים ההומוריסטים של האלבום הראשון, כלל האלבום החדש טקסטים אישיים ורציניים יותר שעסקו במוות והנצחה ("סיפור הצלחה", "הספד למנוח"), בדידות והסתגרות ("הכי טוב") ואף בניית בתים ופנאי ("קרשים", "לוקסוס"). את השיר "הכי טוב" שרה חברתו של קרס, יעל לוי, תחת שם העט "וילמה קפלן" על מנת שלא לבלבל בינה לבין הזמרת בעלת אותו שם. בהקלטה השתתף גם גלעד עצמון בסקסופון. השיר "שיר עם בווארי" הוא גרסת א-קפלה עברית לשיר "Was braucht ma aufm Bauerndorf (מה הבאת מן הכפר)" של הצמד הבווארי בירמוסל בלוסן שתרגם קרס. בשיר הנושא השתתף בשירת קולות רקע הרכב חד פעמי בשם "הפראים ממרכז העצבים"").
מתוך אלבום זו יצא תקליט שדרים שכלל את הלהיטים "קרשים" ו"ראפ עברי". "ראפ עברי", מחרוזת של להיטים עבריים ידועים בסגנון ראפ רוק, הגיע למקום ה-26 במצעד הפזמונים של רשת ג' מה שהפך את השפן הנכון ללהקת הפאנק הראשונה ששיר בביצועה השתתף במצעדים.
לאחר צאת האלבום השתתפה הלהקה במופע פורים ששודר בגלי צה"ל, בו ביצעה גרסת פאנק לשיר "חופים" של להקת הנח"ל. במקביל, שודרו בטלוויזיה קליפים שצולמו בקיבוצים צרעה ומצובה לשירים "ראפ עברי", "לוקסוס" ו"החזיר" ולשיר "הגשם מטפטף" מהקלטת הקודמת. הקליפ לשיר "הגשם מטפטף" צולם ב-1990 לאחר שהמפיקה יעל לוי פנתה לצלם גיא ג'קסון, אז חייל משוחרר, והציעה לו ולבמאי יואב גורפינקל ליצור קליפ עבור השיר. הקליפ זכה במקום השלישי בתחרות הקליפים של פסטיבל חיפה לאותה שנה. הלהקה זומנה להופיע בפסטיבל ערד לצד מופע הארנבות של ד"ר קספר ובתוכניות הטלוויזיה "תוססס", "עד פופ" ובתוכניתו של גבי גזית. בשלב זה ניגן בלהקה גם הגיטריסט המצובאי ערן נתנס. כאשר התארחה הלהקה בתוכניתו של ירון לונדון בערוץ 2 הנסיוני, ביצעה הלהקה, בהרכב שכלל באופן חד פעמי גם את אלון שער, את שירה "ראפ עברי" וכן גרסת רגאיי לשיר "הקיץ עבר".
ב-1993 החליט קרס להוציא את לכמן מההרכב. במקומו ובמקום בני ואחיו של קרס, אמיר, שהחליטו לפרוש, צורפו ללהקה יוצאי להקת ג'וני הכבאי: אורי קליאן בבאס ושירה ואביב ברק בתופים. ב-1995 הוציאה הלהקה, בהפקה עצמית, את אלבומה הראשון בהרכבה החדש: "השטרודל האנושי" בהוצאת חברת התקליטים הד ארצי. האלבום כולל גרסאות חדשות לשירים שהופיעו באלבומים קודמים כמו: "הגשם מטפטף", "לוקסוס" ו"הרצל". גרסאות לשירים מהקלטות של הדד בגינז - "I Love You When You 8 Me" ו"Dishwasher" שתורגם ל"שוטפכלים" לצד שירים חדשים כגון "כשיר", "רוק'נרול מצובאי" (שיר אוטוביוגרפי על קרס וחלומו לעסוק במוזיקה) ו"נאצי פיהרר" הפוליטי. האלבום כולל גם גרסת כיסוי לשיר "בפונדק קטן" של בני ברמן שאף התארח בקליפ לשיר. באותה שנה הספיקה הלהקה לבצע הופעת חימום למשינה בפסטיבל ערד 1995, טרם ביטולו.
האלבום "השטרודל האנושי" זכה להצלחה ולווה בהופעות במועדונים לוגוס ובית לסין אך ההצלחה נקטעה לאחר רצח יצחק רבין. יום לאחר הרצח צילם קרס קליפ (שפורסם רק ב-2013) לשיר "הצער". בזמן צילומי הקליפ פגש קרס את העיתונאית שרה צפרוני (שראיינה את הלהקה בעבר) והזוג נישא כחצי שנה מאוחר יותר. כמה ימים לאחר מכן החליט קרס לפרק את הלהקה. ברק הצטרף לנקמת הטרקטור וקליאן הקים להקה שנשאה את שמו. קרס הקים להקה בשם "מוסטפא", אך זו לא האריכה ימים ולא זכתה לפרסום. לאחר מכן, הצטרף כנגן להרכב השני של אנרגיה חולנית שהוציאה את האלבום "הבלט הבלתי גמור" ב-1999, וכן ללהקת הסרף-פאנק האסטרוגליידס.
ב-1997 הציג קרס הרכב חדש של השפן הנכון שכלל את אמיתי סלע בבאס ואת רפי חברוני בתופים. ב-1998 הקליטה הלהקה בהרכב זה מיני-אלבום בהוצאה עצמית שכלל חמישה שירים תחת השם "קיץ נצחי". המיני-אלבום יצא ב-1999 וכלל את הלהיטים "זמן גלישה" ושיר (שבו השתתף יורם ארבל) שהוקדש לכדורגל הישראלי וזכה להשמעות רבות באותה תקופה - "שבת זה כדורגל". האלבום הודפס במספר עותקים מצומצם שגדל בכל פעם שנוצר ביקוש נוסף, ונמכר במבחר מצומצם של חנויות.
בהמשך השנה, לאחר פרישתו של חברוני, שהוחלף על ידי עידן סקלר, ניסתה הלהקה לעניין חברות תקליטים במיני-אלבום שהוציאה על מנת להפיצו באופן מסחרי ולהקלטת אלבום חדש אך נענתה בשלילה. לאחר שהקליטה במימון הלייבל NMC דיסק (שלא הופץ מסחרית) דמו בן שמונה שירים בשם "דמו 99" קיבלה הלהקה פניה משי להב, חבר "מופע הארנבות של ד"ר קספר", שהחליט להחתימם בלייבל בו היה חבר. הלהקה (בהרכב שכלל בנוסף את יוקי פלץ בגיטרה וקלידים ואת ברק וקליאן) הקליטה אלבום שלישי בשם "רק ממלאים פקודות". באלבום נכללו שירים חדשים כמו "הייתי שם", "מוישה השרת", "פאשיסט" ו"השטרודל האנושי" (אין קשר בין שיר זה לאלבום הראשון) לצד גרסאות חדשות לשירים "זמן גלישה" ו"אסתמה" מהמיני-אלבום "קיץ נצחי" ולשירים נוספים משתי הקלטות שהוציאה הלהקה. האלבום נגנז בשל חילוקי דעות בין הלהקה ללהב, אך רשימת השירים בו פורסמה באינטרנט.
ב-2000 צורפה ללהקה באופן חד פעמי מאיה סבג כסולנית לשם הופעה בפסטיגל"צ שנערך בחנוכה ושודר בגלי צה"ל, ובו ביצעה הלהקה גרסת רגאיי לשיר הילדים "פילפילון".
ב-2001 הוחתמה הלהקה בלייבל Hippies Records והקליטה את אלבומה השלישי "מצעד ההכחדה". האלבום כלל חלק מהשירים מהאלבום הגנוז "רק ממלאים פקודות" (כולל הגרסאות המחודשות לשירים מ"קיץ נצחי") וכן גרסת פאנק מלודית לשיר הילדים "הקיץ עבר".
ב-2005 הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי "Exinction Parade" ("מצעד ההכחדה"), שכלל גרסאות באנגלית לשיריה המוכרים של הלהקה ביניהם "הגשם מטפטף" ו"נאצי פיהרר". באותה שנה הציג קרס תת-הרכב של השפן הנכון- "הפלג הצפוני של השפן הנכון", שכלל בנוסף לקרס את אבי כהן בנדיט בבאס ואילן רבי בתופים.
ב-2006 שחררה הלהקה בהרכב זה אך תוך שמירה על השם המקורי, שני קליפים חדשים - קליפ בבימוי גלנדון ואיזבלה לשיר "I Love You When You 8 Me" וקליפ בבימוי יונתן גוטסמן לגרסת פאנק של שיר הילדים "שנה טובה". האחרון יצא באופן סמלי בראש השנה בספטמבר 2006.
ב-2008 הוציאה הלהקה שיר חדש בשם "הממרח". השיר, הכולל טקסט פרובוקטיבי, מכיל ביקורת נוקבת כלפי החברה והיחסים שלה לאירועים שהתרחשו באותה שנה כדוגמת חטיפת גלעד שליט והפיגוע בבית חב"ד במומבאי. טענתו של קרס הייתה שהחברה התייחסה למאורעות אלו כאל מוצרים תחת לגלות יחס רציני יותר. את השיר ליווה, באינטרנט בלבד, קליפ פרובוקטיבי בעל תוכן מיני בביומם של גלנדון ואיזבלה.
ב-2010 שחררה הלהקה קליפ לשיר "זמן גלישה", שהופיע במקור במיני-אלבום "קיץ נצחי". את הקליפ ביים יונתן גוטסמן, איש הלייבל "Hippies Records" בה חתומה הלהקה.
ב-2013 השתנה הרכב הלהקה: פלץ וסלע עזבו את הלהקה. את מקומו של ברק תפס גולי אלון ממושב כפר יובל ואת מקומו של קליאן תפס נועם ששון, בן קיבוץ כפר בלום. בהמשך השנה, במהלך אחת ההופעות, חשפה הלהקה שיר חדש בשם "הפטיש", שיר זה נלקח מתוך אלבום חדש בשם "פטיש המכשפות", שיצא לבסוף ב-2014 תחת השם החדש "למות בקיבוץ". האלבום כולל גרסה חדשה לשיר "Death Turkeys", שיר המשך ל"הספד למנוח" (המופיע במקור בקלטת "פוחל"ץ - פופ חילוני לבן צפוני") שפורסם בשם האנגלי "" ושיר המשך ל"שבת זה כדורגל" בשם "אין תירוצים בכדורגל".
ב-2016 החל קרס לכתוב חומר חדש לאלבום Eat.Fuck.Sleep, שיצא לבסוף בשנת 2017 לאחר קמפיין מימון המונים קצר. האלבום זכה לתמיכה כספית הן מאקו"ם והן מהמועצה האזורית גליל עליון, ובכך היה לאלבום הראשון של השפן הנכון שזכה לתמיכה ממסדית. העטיפה צוירה בידי האמן עידו שמי, חבר של קרס מימי בית הספר. Eat.Fuck.Sleep - אלבום במיטב המסורת הפאנקיסטית של השפן הנכון, ובהפקת אורי קליאן, הוקדש לאספני מוזיקה ולתומכי להקת השפן הנכון לאורך השנים: צורף לו דיסק בונוס שכלל את "Kibbutsim Chaos" של ה-Dead Begins וכן את שני האלבומים הראשונים של הלהקה שלא ראו אור על גבי דיסק, אלא יצאו רק בקלטות. Eat.Fuck.Sleep - שנקרא על שם תחביביו של קרס - כלל חידושים לשירים "איש במשביר" ו"הרצל" מאלבומים קודמים של השפן הנכון, וחלק נכבד ממנו הוקדש לילדיהם של שלושת חברי הלהקה, עם קאברים לשירי ילדים כמו שיר הפתיחה של תוכנית הילדים "גברת פלפלת", "עלי באבא" מתוך קלטת הילדים "פים פם פה", "רעמים וברקים" מתוך "הכבש ה-16" ושיר הילדים המקורי "יוסיפון יורד מצרימה" שכתב קרס. כמו כן כולל האלבום קאבר לשיר "ילדים" של להקת הברירה הטבעית" וקאבר לשירו של גרי אקשטיין "קפטן ג'ק".
בשנת 2020, בתקופת משבר הקורונה, החלו חברי השפן הנכון לעבוד על אלבום חדש, שייקרא "Mosh Pit Cook Book" - ובו ישולב קטע בשם "Coitus Interruptus Man" על שם כוח-העל של אריאל קרס. בשנה זו שחררה הלהקה קליפ לשיר "הרצל" שצולם על גגות תל אביב, וקליפ נוסף בהופעה לשיר "בפונדק קטן" בהשתתפות הראפר "סגול 59", שכונה "שפן סגול". השיר "הרצל" גם נבחר לפס הקול של פרק 13 בעונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה הסאטירית "היהודים באים" בכאן 11.
סגנון מוזיקלי
רוב שיריה של הלהקה לא עוברים את גבול שלוש הדקות. בקלטות "השפן הנכון?" ו"פוחל"ץ - פופ חילוני לבן צפוני", רוב קטעי הקישור והקטעים האינסטרומנטליים הם קצרים (עד שתי דקות) ואילו בהוצאות מאוחרות יותר הם התארכו.
הרפרטואר של השפן הנכון כולל שירים הומוריסטיים, לעיתים בעלי הומור שחור, לצד שירים רציניים ואישיים יותר. בעוד ששיריהן של להקות פאנק ישראליות אחרות עוסקים לרוב בביקורת פוליטית וחברתית חריפה, שירי השפן הנכון נוטים יותר לעבר נושאים יומיומיים כמו היסטוריה ויחסי מין, שמחה, הנאה וכאב. רבים משירי הלהקה הם שירים אישיים העוסקים בהווי הקיבוצי. מעטים משיריה הרציניים של הלהקה עוסקים בנושאים פוליטיים, כגון נאציזם ופשיזם, שהם לרוב בחזקת טאבו בתעשיית המוזיקה הישראלית, עם שימוש בהומור שחור - למשל, "נאצי פיהרר" שעוסק באנטישמיות וניאו נאציזם כבעיות שטרם נפתרו ו"פאשיסט" שנכתב נגד פשיזם הכולל התייחסות לקשר בין אידאולוגיה זו לנאציזם.
במהלך פעילותה, יוצאים לאור גם פאנזינים מקוריים של השפן הנכון, הנקראים "שפנזין". השפנזינים נוצרים בשיטת "עשה זאת בעצמך" וכוללים ציורים וכיתובים, מילות שירים, הזמנות להופעות ואירועים וכן קטעים גזורים מראיונות עם הלהקה וכתבות עליה ועל פוליטיקה ואירועים שהתרחשו בקיבוץ.
יהושע הלר
הרב יהושע הלר (ה'תקע"ד, 1814 – כ"ג בסיוון ה'תר"ם, 2 ביוני 1880) היה רב ליטאי ודרשן ברוח תנועת המוסר, מתלמידיו הראשונים של מייסד התנועה, רבי ישראל מסלנט. שימש כמגיד מישרים (דרשן) בגרודנא ובווילנה ורבן של הערים פלאנגה וטלז. נודע בספריו "חוסן יהושע" ו"דברי יהושע" וחיבורים נוספים.
ביוגרפיה
נולד לרב אהרן הלר, משפחתו הייתה משפחת רבנים נודעת, בין אחיו: הרב יחיאל הלר, רבן של ערים רבות בליטא ומחבר "עמודי אור"; הרב ישראל הלר, רבה של קיידנוב; הרב מאיר הלר, רבן של טרקאי וקסטוקוביץ ובסוף ימיו דיין בווילנה.
הפיגוע בגזיאנטפ (אוגוסט 2016)
הפיגוע בגזיאנטפ היה פיגוע התאבדות שהתרחש ב-20 באוגוסט 2016, באולם אירועים בגזיאנטפ שבטורקיה. לפחות 50 בני אדם נהרגו בפיגוע ו-94 נפצעו.
הפיגוע
ב-20 באוגוסט 2016, בשעה 22:50, התפוצץ מחבל מתאבד ביציאה מאולם בגזיאנטפ שבטורקיה, בו התקיימה חתונה של כורדים. המחבל התפוצץ כאשר יצאו החוגגים לרקוד ברחוב. בכלי התקשורת הטורקיים דווח שבני הזוג שהתחתנו נמלטו לגזיאנטפ מהעיר הכורדית סירת השוכנת באזור רווי קרבות בין כוחות כורדיים לטורקיים.
זהו היה הפיגוע הקטלני ביותר בטורקיה מאז פיגוע ההתאבדות הכפול בהפגנה באנקרה באוקטובר 2015.
נטלי פרס
נטלי פְּרֵס (באנגלית: Natalie Press; נולדה ב-15 באוגוסט 1980) היא שחקנית יהודייה-אנגלייה. ב-2010 הייתה מועמדת לפרס באפט"א על תפקידה בדרמה של ה-BBC "חמש בנות" בבימויה של פיליפה לות'ורפ. היא מוכרת מהופעתה בסרט הקולנוע "אהבה של קיץ", ובסרטים עצמאיים אחדים בהם הסרט הקצר "Wasp" שזכה ב-2005 בפרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר בלייב אקשן.
ביוגרפיה
נטלי פרס נולדה בצפון לונדון. היא גדלה כיהודייה (אביה הוא יהודי ואמה הייתה קתולית שהתגיירה). היא למדה אמנות יפה באוניברסיטה, ואחר כך עבדה בעבודות זמניות במזכירות, וכפקידה בחנות וידאו על להצלחת הסרט "אהבה של קיץ".
קריירה
הופעתה הראשונה של פרס בטלוויזיה הייתה ב-2001 בסדרת הטלוויזיה "הולבי סיטי". הופעת הבכורה שלה בקולנוע היה בסרט קצר בשם "Wasp" משנת 2003, שזכה ב-2005 בפרס אוסקר לסרט הקצר הטובה ביותר. היא זכתה להכרה על הופעתה בסרט "אהבה של קיץ" משנת 2004 וזכתה בפרסים מטעם חוג מבקרי הקולנוע של לונדון ומטעם פרסי הקולנוע הבריטי של איבנינג סטנדרד. עוד הייתה מועמדת לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בקטגוריית השחקנית האירופית הטובה ביותר. ההופעה המקצועית הראשונה של פרס בתיאטרון הייתה במחזה "The Weather" מאת קלייר פולארד, שהועלה בתיאטרון רויאל קורט ב-2004 במסגרת עונת מחזאים צעירים. ב-2005 גילמה פרס את קאדי טורווידרופ (לבית ג'ליבי) בסדרת הדרמה "בית קדרות" של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. עוד ב-2005 השתתפה בדרמה הטלוויזיונית "מר הארווי מדליק נר".
ב-2005 כיכבה פרס בסרט "Song of Songs" של ג'וש אפיגנאנסי, שזכה בפרס הסרט הבריטי הטוב ביותר בפסטיבל אדינבורו. ב-2006 שיחקה פרס בסרט קצר של אותו במאי "Ex Memoria", בהפקה של המפיקה זוכת האוסקר מיה בייז (Mia Bays). הסרט עוסק באישה החולה במחלת האלצהיימר. פרס גילמה את הדמות הראשית בצעירותה. הסרט היה מועמד לפרס הסרט הקצר הטוב ביותר מטעם הקולנוע הבריטי העצמאי.
ב-2006 הופיעה פרס בסרט "Red Road" (בבימויה של אנדריאה ארנולד שביימה גם את "Wasp") שזכה בפרס בפסטיבל קאן בשנת 2006. עוד שיחקה בדרמה בת שני חלקים בשם "Damage" ששודרה בטלוויזיה האירית. באותה שנה זכתה בפרס מגזין גלאמור לשחקנית החדשה הטובה ביותר.
ב-8 במרץ 2007 הופיעה פרס בערב התרמה שנערך בגלריית אמנות וייטצ'אפל לצדם של ריס איוואנס, מרטין מק'קוצ'ון וסמנתה מורטון. ב-2007 הייתה פרס, יחד עם ססיליה דין והלנה כריסטנסן, אחת מ"הפנים החדשות" של חברת הביגוד היפנית Uniqlo. עוד באותה שנה השתתפה בווידאו קליפ של השיר "Stalker" של להקת Turin Brakes. באוקטובר 2007 שיחקה במחזה רדיופוני של ה-BBC בשם "Wes Bell" מאת מת'יו ברוטון.
ב-2008 הופיעה פרס בסרט קצר בשם "Son" שכתב וביים דניאל מולוי, שזכה בפרסים בינלאומיים בהם הסרט הקצר הבריטי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אדינבורו. היא גם כיכבה בסרט "Inseparable" לצדו של בנדיקט קמברבאץ', ובסרט "In Transit", סרט דרמה המתרחש ברוסיה בתקופת מלחמת העולם השנייה, בהשתתפות ג'ון מלקוביץ'.
ב-2010 הייתה פרס מועמדת לפרס אינדפנדנט ספיריט בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרט "50 גברים מתים מהלכים".
ב-2012 הופיעה פרס בתפקיד הראשי בדמות רוזמרי בדרמה התקופתית "Where I Belong". ב-2015 גילמה את דמותה של אמילי דייוויסון בסרט הקולנוע "סופרג'יסטיות".
לוחמי חרות ישראל
לוחמי חרות ישראל (ידוע בראשי התיבות לח"י) הייתה מחתרת עברית בארץ ישראל, שפעלה נגד המנדט הבריטי, משנת 1940 עד הקמת מדינת ישראל בשנת 1948. מקימי הארגון היו פורשי הארגון הצבאי הלאומי (אצ"ל) שהתנגדו להפסקת המאבק במנדט הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בפעולותיהם ניסו אנשי לח"י לפגוע בבכירי ממשלת המנדט והצבא הבריטי על ידי התנקשויות ופגיעה במתקנים אסטרטגיים. בשנת 1940 ניסה הארגון לחתום עסקה עם המשטר הנאצי בגרמניה על מנת להציל את רוב יהדות אירופה מהשמדה והעלאתם של אותם יהודים לארץ ישראל. בתמורה, הבטיח לח"י להילחם באימפריה הבריטית מתוך ארץ ישראל. לח"י הוכרז כארגון טרור על ידי ממשלת המנדט, ולאחר הקמת המדינה, בעקבות רצח ברנדוט, גם על ידי הממשלה הזמנית.
בשנת 1980 הכירה מדינת ישראל בתרומתו של ארגון לח"י, וראתה בו גוף לוחם שסייע בהקמת המדינה. באותה שנה נוצר "אות הלח"י", שהוענק לחברי המחתרת.
הפילוג מהאצ"ל
הכרזתו של רזיאל הביאה לשיאו של המאבק הפנימי שהתרחש בתוך האצ"ל על דרכו של הארגון. בראש החולקים על רזיאל עמד אברהם שטרן ("יאיר"), ואחרי שרזיאל שוחרר מהכלא באוקטובר 1939, ושאר חברי מפקדת האצ"ל שוחררו ביוני 1940, הגיעו הדברים לידי עימות גלוי בין רזיאל לשטרן, והפילוג באצ"ל היה לעובדה מוגמרת. לאחר שזאב ז'בוטינסקי בחלופת מכתבים בהולים מארצות הברית נאלץ לברור בסכסוך על זהות מפקד האצ"ל לטובת דוד רזיאל, הוקם סופית פלג הפורשים שאימץ לעצמו בתחילה את השם "הארגון הצבאי לאומי בישראל", בשונה מ"הארגון הצבאי לאומי בארץ ישראל" ממנו פרשו, ומאוחר יותר, בשנת 1943 אחרי רצח אברהם (יאיר) שטרן, שינה את שמו ל"לוחמי חרות ישראל".
הארגון והחברים בו
בראש המחתרת עמד אברהם שטרן עד שנתפס ונרצח ב-12 בפברואר 1942 על ידי קצין הבולשת הבריטית ג'פרי מורטון במקום מחבואו בתל אביב. אחרי הירצחו קמה הנהגה שחבריה היו יצחק שמיר (אז יצחק יזרניצקי או בכינויו מיכאל), ישראל שייב (אלדד) ונתן פרידמן - ילין (גרא). חברים נודעים אחרים היו יהושע זטלר, יצחק חסון, יעקב אליאב, יעקב גרנק, גאולה כהן, יהושע כהן, דוד שומרון ועמוס קינן. ב-1942, לאחר רצח שטרן, כיהן יהושע כהן כראש המחתרת בפועל (אם כי לא רשמית) למשך תקופה של כחצי שנה שבה החזיק את שרידי הארגון, כיוון שההנהגה שקמה לאחר הרצח הייתה כלואה בבתי הכלא הבריטיים, תוך שהוא מסתתר עם אשתו נחמה (נחה) בפרדסים, עד שיצחק שמיר ברח מהכלא וקיבל את הפיקוד.
לח"י היה ארגון קטן שמנה מאות אנשים בלבד, אך ביצע פעולות נועזות נגד השלטון הבריטי, שכללו הפעלת מוקשים נגד שוטרים בריטיים והתקפות על יעדים בריטיים. הבריטים כינו את הארגון "כנופיית שטרן" - The Stern Gang (או בערבית "ג'מעאת שטרן"), כדי לבטא את תיעובם אליו וכדי להמעיט בערכו כארגון לוחם. כדי לממן את פעילותו עסק הארגון לעיתים בשוד בנקים. הארגון הפיץ שבועון קיר בשם "המעש", והפעיל תחנת שידור מחתרתית, "קול המחתרת העברית", שהקריינית שלה הייתה גאולה כהן, הקריין היה מרפיש נתן – גד, וטכנאי השידור היה יעקב יצחקי (אלכס). חברים רבים הצטרפו ללח"י דרך תנועת הנוער הדתית ברית החשמונאים.
מעט אחרי הקמת לח"י קמה בירושלים ה"מחלקה הדתית לח"י", המחלקה נועדה עבור בני ירושלים החרדיים והדתיים אשר חפצו להצטרף אל שורות לח"י, בראשות מחלקה זו עמד יצחק גבירץ, אשר שימש גם כשוחט לח"י בירושלים.
אנשי "ההגנה" ראו בלח"י כמו באצ"ל ארגון פורש שפעל בניגוד להוראות המוסדות הלאומיים. אולם בעת הסזון נמנעו מלפגוע בלח"י. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, ב-1 בנובמבר 1945, הצטרף לח"י לתנועת המרי העברי שאיחדה את כל הכוחות הלוחמים בשטחי המנדט. עם זאת לח"י והאצ"ל המשיכו במאבק המזוין גם לאחר שההגנה פסקה מכך, ולח"י אף הרחיב את פעילותו מחוץ לגבולות ארץ ישראל.
ב-28 במאי 1948 התקיים לראשונה בתולדות המחתרת מסדר פומבי של לוחמי לח"י בשייח' מוניס (בשטח קמפוס אוניברסיטת תל אביב של ימינו), במסגרתו התגייסו כ-700 לוחמי לח"י לצה"ל, רובם לחטיבה 8. במלחמת העצמאות נלחמו רוב לוחמי לח"י לשעבר במסגרת חטיבה 8, אך כ-100 לוחמי לח"י פעלו כמסגרת עצמאית באזור ירושלים, שנותרה מחוץ לתחומי מפת החלוקה ויועדה למעמד בינלאומי. על הפעילות בירושלים פיקד יהושע זטלר ("מאיר"). במסגרת פעילות לח"י בירושלים נכבשו הכפרים ליפתא, שייח' באדר ודיר יאסין והוקם מחנה "דרור" בטלביה. חלק מפעולות לח"י בירושלים נתפסו כשנויות במחלוקת, בהן פרשת דיר יאסין, רצח הקונסול הפולני ויטולד הולאניצקי ובפרט, רצח מתווך האו"ם, פולקה ברנדוט. לאחר רצח ברנדוט הורתה ממשלת ישראל על פירוק הארגון.
כללי ההתנהגות במחתרת כפי שהועברו לחברי הארגון:
אידאולוגיה
כמו האצ"ל, גם לח"י היה קרוב פוליטית לתנועה הרוויזיוניסטית. מצע הארגון נוסח ב"שמונה עשר עקרונות התחייה", שנכתבו על ידי אברהם שטרן, ובו הגדיר את יעוד התנועה: משפט המפתח בעקרונות התחייה הוא: "אין תקומת המלכות בלא גאולת הארץ, ואין תחיית האומה ללא תקומת המלכות".
ארבעת הסעיפים הראשונים מדברים על ייחודו של עם ישראל, זכותו על מכורתו, היא ארץ ישראל מהפרת ועד נהר מצרים, ועל ייעודה של התנועה. ששת הסעיפים הבאים מדברים על תפקידי הארגון: חינוך העם, איחוד העם, כריתת בריתות, הקמת כוח לוחם, כיבוש הארץ ומלחמה במפריעים למטרות אלו. יתרת הסעיפים מדברים על תפקידי התנועה לאחר שחרור הארץ מהשלטון הבריטי: הקמת משטר צדק, הפרחת השממה, קיבוץ גלויות, החייאת השפה העברית ובניית בית המקדש השלישי.
לח"י החזיק באידאולוגיה אנטי-אימפריאליסטית. לשיטתו, השלטון הבריטי בשטחי ארץ ישראל נחשב כיבוש לא חוקי, ועל כן לח"י ריכז את מתקפותיו כנגד מטרות בריטיות (בניגוד להגנה והאצ"ל שעסקו בעיקר בלוחמה נגד הערבים). אסירי לח"י סירבו להגן על עצמם בבית המשפט של המנדט הבריטי, ובדרך כלל הסתפקו בקריאת הצהרה שבה טענו שלבית המשפט, המייצג כובש זר, אין סמכות לשופטם והוא אינו חוקי. מאותה סיבה סירבו אסירי לח"י לבקש חנינה, גם במקרים שבהם בקשה כזו הייתה חוסכת מהם עונש מוות. אחד מאסירי לח"י, משה ברזני, התאבד בכלא (יחד עם לוחם האצ"ל מאיר פיינשטיין), כדי למנוע מהבריטים את היכולת להוציא אותם להורג בתלייה.
מימוש האידאולוגיה הנ"ל היה בעזרת פעולות גרילה והתנקשות כנגד נציגי השלטון הבריטי כגון חיילים שוטרים ותחנות משמר וצבא בריטי. הארגון פעל בעיקר במרכזי היישוב העיקריים בארץ: ירושלים תל אביב וחיפה. חלק מהאידאולוגיה של הארגון הייתה הפרחת השממה. אך רק לאחר מלחמת העצמאות והתפרקות המחתרת יכלו יוצאי המחתרת, להקים ב-1949 את היישוב נוה יאיר.
המנון לח"י, "חיילים אלמונים", נכתב על ידי אברהם שטרן, מייסד ומפקד לח"י (קודם להקמת לח"י שימש המנון זה את האצ"ל). בשירים נוספים שנכתבו על ידו, כמו הרי את מקודשת לי והשבועה, באים לידי ביטוי באופן בולט ערכי לח"י וסגנונו, המעלים על נס את ההתמסרות לארץ ולאומה והנכונות להקריב את החיים עבורן ועבור תקומת מלכות ישראל בארצו.
הזכות על הארץ
ראשי לח"י האמינו בבעלות המוחלטת של עם ישראל על ארץ ישראל ("אדנות"), כזכות טבעית ונצחית, אותה יש לממש בזכות עצמה ולא רק כתגובה על מצוקת היהודים בגלות או לשם "פתרון שאלת היהודים" כפי שסבר בנימין זאב הרצל. הם האמינו בכיבוש הארץ בכוח הזרוע ("ארץ נכבשת בדם"), ולא ברכישתה בכסף, או בהשגתה באמצעים מדיניים ובחסדי שליטים ומעצמות, כמו גם כי הנשק והכוח הצבאי הם הדרך הטבעית והמקובלת להגשמת מטרות לאומיות, ולא אמצעי אחרון של הגנה עצמית.
היחס לערבים
עיקר המחלוקת בין הזרמים השונים בלח"י היה בנושא היחס לתושביה הערבים של ארץ ישראל. בעוד פלג אחד, עליו נמנה בין היתר ישראל אלדד (שייב) ראה בתושביה הערבים של הארץ זרים, אשר את בעייתם יש לפתור בדרך של חילופי אוכלוסין, הרי הפלג השני בראשות נתן ילין-מור-פרידמן ואליהו בית צורי הושפע מהכנענים, ודגל בהשתלבות ב"מרחב השמי". קבוצה זו (שעם חבריה נמנה עמוס קינן) סברה כי המכנה המשותף בין ה"צבר" הישראלי לבין התושב הערבי גדול מאשר המכנה המשותף בין הצבר לבין היהודי הגלותי. על חברי לח"י נמנו גם ערבים, למשל יוסף אבו גוש ואחרים מקרב בני כפרו, אבו גוש. אבו גוש שאף גם הוא לסילוק הבריטים מארץ ישראל ולחיים בשכנות טובה עם היהודים. מאחר שמטרתו העיקרית של לח"י הייתה מלחמה בבריטניה, אותה הגדירו "כובש זר", היו בשני הפלגים בארגון אנשים שלא שללו ברית עם הערבים נגד הבריטים. בפועל בוצעו פעולות אלימות רבות נגד ערבים.
הפניות לשלטון הפשיסטי והנאצי
בספטמבר 1940 היה לח"י במשא ומתן לקראת חתימה עם איטליה הפשיסטית על הסכם שנקרא "הסכם ירושלים 1940" אשר לא הגיע לכלל חתימה. ההסכם נולד כתוצאה מפרובוקציה של אדם בשם משה רוטשטיין שהופעל על ידי האצ"ל, אשר הגיע אף לידיעת הבולשת הבריטית, כאשר הצד האיטלקי לכאורה להסכם היה בדוי, לעומת זאת שטרן ביטא במשא ומתן את שאיפותיו וכוונותיו האמיתיות לחבור למדינות הציר במלחמתן בבריטים. זאת הן בשל קרבתו האידאולוגית לאיטלקים והן משום שהם היו אויביו של האויב הבריטי. על אף שנתגבש נוסחו הסופי של ההסכם הוא לא הגיע לידי חתימה. חביב כנען, חוקר תולדות היישוב כתב כי הסיבה לכך הייתה שבשלב בו ההסכם היה ראוי כבר לחתימה, בא רוטשטיין בדרישה כי שטרן ייפגש עם נציג ממשלת איטליה כדי לחתום עליו. שטרן מוכן היה לנסוע לפגישה, אולם חבריו התנגדו לנסיעתו לפגישה כזו והמשא ומתן הגיע לקיצו. יוסף הלר, חוקר תולדות לח"י הסביר כי בסוף שנת 1940, לאחר מפלות איטליה בפלישה ליוון ובמערכה במדבר המערבי, איבד שטרן ככל הנראה את התקווה למימוש ההסכם, ואז המיר את איטליה הכושלת בגרמניה הנאצית המצליחה.
לאחר כישלון שליחותו של לובינצ'יק לא שקטו אנשי לח"י על השמרים וניסו לחדש את הקשר עם גרמניה הנאצית. לאחר הניצחון במערכה בסוריה ובלבנון, ביולי 1941 שלטו כבר בעלות הברית בסוריה, וניתן היה להגיע דרכה לגבול טורקיה הנייטרלית, בה שכנה שגרירות של גרמניה. בדצמבר 1941 יצא נתן ילין-מור לסוריה, לעבוד - כביכול - בביצורים שבנה קבלן יהודי מארץ ישראל בצפון סוריה, ולמעשה כדי להגיע משם לטורקיה וליצור קשר עם הגרמנים, כדי לשכנעם להושיט עזרה ללח"י במלחמתו באויב המשותף – בריטניה. ילין-מור יצר קשר עם מבריחי גבול ועמד לצאת לטורקיה. המודיעין הבריטי גילה זאת ובינואר 1942 אסר את ילין-מור והביא אותו למחנה מעצר בארץ.
פעילות הארגון והלחימה נגדו
פעולותיו של לח"י כוונו בעיקרן נגד הבריטים בתקופת המנדט. לא ידוע על מקרים בהם הארגון תקף אזרחים בריטיים שאינם משורות השלטון, למעט אחיו של רוי פאראן בפצצה שכוונה לאחרון. לשם מימון פעולותיהם עסקו גם בפעולות שוד, שכונו בפיהם "החרמות". בין היתר בוצעו פעולות כאלה נגד סניפי בנקים (מקומיים וזרים), סוחרי זהב ויהלומים, פקיד של המשביר המרכזי ומכונית דואר.
בהנהגת אברהם שטרן (יאיר)
בתחילת חודש דצמבר 1941 פשטה המשטרה הבריטית על דירה בסמוך לתחנה המרכזית של תל אביב; אנשי מפתח רבים של המחתרת (בהם יצחק שמיר ויהושע זטלר) נמצאו ונאסרו בפעולה זאת, מה שהוביל את שטרן למסקנה כי יש לפגוע בחוזקה במנגנון הבילוש הבריטי. הייתה זו תקופה קשה למחתרת: הקופה הייתה כמעט ריקה לגמרי בשלב זה, ואנשיה נאלצו לבצע ניסיונות שוד שכשלו. רבים הושלכו למאסר עקב הלשנות, ואף בעל ברית לא נראה באופק. גם היישוב העברי גילה איבה כלפי המחתרת, אשר נתפסה כקיצונית מדי ואף פגעה בקצינים יהודים.
בין הפעולות שיזם שטרן כנגד הבולשת הבריטית הייתה ההתנקשות ברחוב יעל 8. המטרה, יש שטענו, הייתה לחסל את הקצין הבריטי ג'פרי מורטון, שהוביל את הפעילות נגד לח"י. התוכנית הייתה להטמין מלכודת בגג הבניין של רחוב יעל 8 בתל אביב. אחד מאנשי לח"י הפעיל מטען נפץ בכמות קטנה ופיזר דם (של חיה) בחדר שבגג ועל המדרגות, מה שגרם לבהלה בקרב השכנים אשר הזעיקו את המשטרה. ג'פרי מורטון היה עסוק באותה עת ולכן ביקש מהקצין שלמה שיף, שהיה מפקד מחוז תל אביב, לצאת אל המקום. שיף וקצינים נוספים שהתלוו אליו נכנסו לחדר בעליית הגג ומטען שני שהוטמן מראש הופעל על ידי איש לח"י מבניין סמוך. שיף נהרג במקום,, קצין נוסף מהיישוב העברי ששירת במשטרה הבריטית והקצין הבריטי טורטון שהיו עמו מתו מפצעיהם למחרת היום. הפעולה גרמה לזעזוע רב ביישוב היהודי, והעיתונות העברית גינתה את הרצח. שני כרוזים אשר פורסמו לאחר הפעולה על ידי 'הארגון הצבאי הלאומי בישראל' ו'ארגון צבאי לאומי' (שמות קוד ללח"י באותם הימים), הביעו תמיכה והצדקה בפעולה ובפגיעה בשיף וגולדמן אשר שירתו במשטרה הבריטית כשליחים מטעם ארגון "ההגנה" וסייעו לה ולמאבק היישוב היהודי רבות. כך לדוגמה נרשם בהודעות לח"י כי:"הקצינים שיף וגולדמן נדונו למוות על ידי בית הדין העליון של הארגון. פסק דין זה נתאשר על ידי המנהיג והמפקד של הא.צ.ל. בישראל, והוצא לפועל ביום ב' שבט תש"ב 20.01.1942 בשעה 09:20 בבוקר בתל אביב...על המשטרה להימנע מכל התערבות בפעולות חברי הארגון בשעת מילוי תפקידם הלאומי. התראה זו מופנית גם לקויסלינים של הסוכנות היהודית, והמפלגה הרויזיוניסטית". בפרסום כרוז לח"י מיום 26.1.42 הוסבר מדוע הותר דמם של שיף וגודלמן ונרשם "..הלקח: הקצינים והשוטרים היהודים וכל איש ביישוב נדרשים למלא את חובתם הלאומית ולעמוד לימינינו למען תקומת המלכות העברית בציון. אנו מתרים פעם נוספת בכל המלשינים שכירי השלטון הזר ומשרתיו, כי אם לא יחדלו מייד לסייע לו, נוסיף ללחום בהם עד חרמה. ידינו תשיגם באשר הם שם ושום כח לא יצילם מעברתנו".
רציחתו של יאיר
ב-12 בפברואר 1942 פרצה הבולשת האנגלית לדירתו של סבוראי ברחוב מזרחי (שקרוי היום רחוב שטרן), ומצאה את יאיר שהסתתר שם. יאיר נאזק וקצין הבולשת הבריטי ג'פרי מורטון ציווה על הנוכחים לצאת מהדירה, ואז ירה ביאיר האזוק, שמת במקום.
זאת הייתה נקודת השפל של לח"י. הבריטים הצליחו לעצור את רוב המפקדים. חברי המפקדה חנוך קלעי ובנימין זרעוני הסגירו עצמם לבריטים. מי שהמשיך את פעילות המחתרת היה יהושע כהן שהסתתר בפרדסי רעננה. יצחק שמיר שהצליח לברוח ממחנה המעצר מזרע, החל בשיקום לח"י.
מדיניות נשיאת נשק שלא בתפקיד הייתה בעוכרי המחתרת. לאחר שנרצח ירחמיאל אהרונסון (יהושע) ונידון למוות מתי שמואלביץ בהיותם נושאי נשק, שונתה המדיניות הזאת.
לאחר מות יאיר
בנובמבר 1943 נמלטו 20 אנשי לח"י ממחנה המעצר בלטרון דרך מנהרה ארוכה שכרו במשך חודשים רבים בעזרת כלי הגינון שניתנו להם.
בחודשים פברואר-ספטמבר 1944 אנשי לח"י תקפו את הבריטים ברחובות, הטמינו מוקשים במכוניותיהם, ירו בהם בעת מרדף אחרי אנשי לח"י ופוצצו את בנין הבולשת בירושלים. בפעולות אלה נהרגו ונפצעו מספר גדול של שוטרים וקצינים בריטים (וכן גם מספר יהודים ששרתו במשטרת המנדט). מספר אנשי לח"י נהרגו בפעולות ואחרים נאסרו והובאו בפני בתי דין צבאיים. נאשמי לח"י ניצלו את בתי המשפט כבמת הסברה כאשר הנאשמים הפכו למאשימים ושללו את חוקיות שלטון הכיבוש הבריטי. תחבולות ומאמצים רבים הושקעו בניסיונות להתנקש בחייהם של ראשי כוחות הביטחון הבריטים ושל אישים בכירים המסמלים את השלטון הבריטי בארץ. רוב התוכניות האלה לא יצאו אל הפועל או נכשלו.
ב-19 באוקטובר 1944 ממשלת המנדט הגלתה מאות עצירים חברי האצ"ל ולח"י למחנות מעצר באפריקה. הגולים ערכו ניסיונות בריחה אחדים, אך רק מעטים מהבורחים הצליחו בכך. העצירים שוחררו וחזרו ארצה רק לאחר קום המדינה, ב-12 ביולי 1948.
אנשי לח"י הוציאו להורג את מי שנחשבו בעיניהם בוגדים. כך הוציאו להורג בשנים 1943–1948 את יוסף דוידסקו מוותיקי מחתרת נילי, את ישראל פריצקר איש מש"י, את אנשי לח"י יהודה אריה לוי ואברהם וילנצ'יק, את ורה דוכס וחיה זיידנברג, את הנער ארנסט מיכאל שנאל ואחרים. בשורות הנרצחים נמנו גם נתינים זרים וביניהם מיכאיל קליסזצ'וק ("זיידק"), פולני נוצרי שהיה מנהל מועדון פליטים, אשר נרצח בינואר 48 לאור החשד שהיה בקשר עם כנופיות ערביות.
תנועת המרי העברי
בשנת 1944–1945 הפעילה ההגנה "פעולה למניעת הטרור" (הסזון) ולח"י נאלץ להפסיק את פעולותיו היזומות למשך מספר חודשים. חודשי ההפוגה נוצלו לגיבוש ה"חטיבה הלוחמת" לח"י ולהכנות לפעולות לחימה חדשות. פותח הייצור העצמי של כלי נשק (בעיקר תת-מקלעים "סטן") ושל חומרי נפץ. כמו כן פותחו באותה תקופה שירות הידיעות של לח"י וכלי ההסברה שלו.
במקביל ערך לח"י שורת "מבצעי רכש" כלומר התקפות לשם השגת נשק מחוץ להסדר תנועת המרי.
הגדולה בפעולות לח"י במסגרת "תנועת המרי" הייתה ההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת במפרץ חיפה. נגרם נזק כבד לקטרים, מנופים, מכונות ומחסנים.
הפעולה הראשונה אחרי פירוק "תנועת המרי" הייתה פיצוץ בנין הבולשת ביפו (9.09.46). בכך נפתחו שנה ורבע של מלחמות התשה והטרדה בלתי פוסקת בבריטים. הפעולות נערכו במקביל ובנפרד על ידי לח"י ואצ"ל, תוך מידה מוגבלת של תיאום בין שני הארגונים ומסירת הודעות מוקדמות כדי למנוע ההפרעות הדדיות. לח"י ביצע בתקופה זו מאות פיגועים והתקפות על אנשי השלטון וכוחות הביטחון הבריטי. יריות ורימונים פגעו בחיילים ושוטרים. כבישים ומסילות ברזל מוקשו, מכוניות ורכבות פוצצו. חובלו מתקני ממשלה ורשתות הטלפון והטלגרף, הותקפו תחנות משטרה ותחנות צבא. מספר האבדות בקרב הבריטים הסתכם במאות.
כדי להבטיח את אנשיהם מפני ההתקפות, החלו הבריטים בקיץ 1946 לרכז את המשרדים והמגורים באזורי ביטחון מיוחדים ושמורים. אזורים אלה הוקמו בשלוש הערים הגדולות. בשנים 1946–1947 לוחמי לח"י החדירו מכוניות תופת למפקדת המחנה הצבאי בצריפין, לחצר מרכז המשטרה בחיפה ולבסיס המשטרה הניידת בשרונה.
כמו כן נערכה התקפת יריות ורימונים על היוצאים מבית קולנוע באזור מחנות הצבא שליד פרדס חנה. בנוסף לכך הובערו 11 מכלי דלק במפרץ חיפה. יש להזכיר את הברחת קריינית "קול המחתרת העברית" גאולה כהן שנשפטה ל-7 שנות מאסר בעזרת אוהדים ערבים של לח"י. כמו כן יש לזכור את מותם של איש לח"י משה ברזני ושל איש האצ"ל מאיר פיינשטיין שנידונו למוות והתאבדו בכלא ירושלים. השניים תכננו להרוג עצמם עם תלייניהם הבריטים בעזרת רימונים שהורכבו על ידי אסיר לח"י אבל כשלא הצליחו לגרום לרב לוותר על כוונתו להיות נוכח בשעת התלייה וויתרו על תוכניתם ופוצצו את עצמם שעות ספורות לפני שעמדו לעלות לגרדום. לפני שפוצצו עצמם בעזרת הרימונים שהוברחו לתאם בתוך תפוזים, דאגו משה ומאיר שהסוהר הבריטי ששמר עליהם לא ייפגע. ספרון עם מסר פרידה מהסוהר, נמצא במוזיאון בירושלים, ליד התא בו הוחזקו. במסר שכתבו לסוהר, מודים לו משה ומאיר, על היחס האנושי שהפגין כלפיהם.
עם הקמת המדינה
כמו אנשי האצ"ל, רבים מאנשי לח"י הצטרפו לתנועת החרות, אך אחרים הקימו את "מפלגת הלוחמים", שמטעמה נבחר נתן ילין-מור לכנסת הראשונה.
העמותה להנצחת מורשת הארגון מנתה 125 חללים אשר נפלו בהיותם בשורות לח"י. יום כ"ה בשבט, יום הירצחו של יאיר, נקבע, כיום הזיכרון לחללי לח"י. מדי שנה מארגנת העמותה טקס לזכרם על קברו של יאיר בבית העלמין נחלת יצחק, בתל אביב.
ב-11 בספטמבר 2005 נחנכה אנדרטת לח"י ביער לח"י ליד משמר איילון. באנדרטה של הפסלת איילת ביתן-שלונסקי, מונצחים 125 חללי לח"י.
ב-1985 הוקם בבית שבו נרצח יאיר, בשכונת פלורנטין בתל אביב, מוזיאון למורשת לח"י.
אלימלך
אֱלִימֶלֶךְ הוא דמות תנ"כית מתקופת השופטים הנזכרת במגילת רות.
אלימלך מיוחס לשבט יהודה, והיה בעלה של נעמי ואביהם של מחלון וכליון. המשפחה התגוררה בבית לחם יהודה. עקב הבצורת והרעב עזב אלימלך עם משפחתו את ארץ ישראל והלך לשדה מואב, ומת שם.
בניו, מחלון וכליון, נישאו לשתי נשים מואביות, רות וערפה. כעבור זמן מתו שני בניו. אשתו וכלתו רות שבו לבית לחם, ורות נישאה לבועז, שהיה קרוב משפחתו של אלימלך.
בתלמוד ובמדרש
לפי התלמוד היה מבניו של נחשון בן עמינדב נשיא שבט יהודה.
על אודותיו ועל נסיבות עזיבתו את הארץ דורשים חז"ל:
ממקרהו של אלימלך לומדים חז"ל על חומרת האיסור של יציאה מארץ ישראל:
.
טקטיקה עירונית
טקטיקה עירונית הוא מונח בתכנון ערים ואזורים השייך לענף של עיצוב עירוני וגם נלמד, נחקר ומתבצע בתחום של: "עירוניות חדשה - New Urbanism" הבא לתאר את "שיתוף הציבור" בתהליך העיצוב העירוני ותכנון העיר עבור הצרכים של הולכי הרגל. לפי הטרמינולוגיה של מונח זה ישנם שינויים זמניים בסביבה הבנויה בעלות נמוכה, בדרך כלל בערים, שנועדו לשפר את השכונות המקומיות ואת מקומות ההתכנסות בעיר. טקטיקה עירונית מכונה בדרך כלל גם בכינויים שונים כגון: "עירוניות גרילה (guerilla urbanism)", "עירוניות קופצת (pop-up urbanism)", או "תיקון העיר (city repair).
טרמינולוגיה
מונח זה היה פופולרי כמה שנים לאחר שנת 2010 כדי להתייחס למגוון של טכניקות קיימות על פיה תוכנית "שיתוף הרחוב" מגדירה "טקטיקה עירונית" כגישה לשינוי עירוני הכוללת את חמשת המאפיינים הבאים:
מונח זה פורסם לראשונה בזמן התרגום לאנגלית משנת 1984 של הספר "תרגול חיי היומיום" על ידי המדען הצרפתי מישל דה-סרטו אשר השתמש במונח זה. מונח זה התייחס גם לאירועים שהתרחשו בפריז בשנת 1968 במהלך הפגנות הסטודנטים. הטקטיקה העירונית שתיאר דה-סרטו בספרו התנגדה אל המונח: "עירוניות אסטרטגית" שהוטבע על ידי מתכנן הערים והאזורים האמריקאי מייק ליודן המתאר את תהליך העיצוב ותכנון העיר בידי אנשי מקצוע ולא על ידי אזרחים מן השורה.
סוגי טקטיקה עירונית
פרויקטים של עירוניות טקטית משתנים משמעותית בהיקף, בגודל, בתקציב ובתמיכה ממקום למקום. הפרויקטים מתחילים לרוב כהתערבות קהילתית ומתפשטים לערים אחרות, ולעיתים אף מאומצים על ידי העיריות כשיטות עבודה מומלצות. להלן סוגי השינויים הנפוצים ביותר:
חסימה
שינויים זמניים של רחובות מסחר על ידי הצבת עגלות מזון, שולחנות על המדרכות, שבילי אופניים זמניים והצרת רחובות.
הפצצת כיסאות
שימוש בחומרים קיימים לבניית מקומות ישיבה ציבוריים. מקומות אלה ממוקמים באזורים שקטים או חסרי מקומות ישיבה נוחים.
הסרת גדרות
הורדת גדרות במטרה לצמצם את המחסומים בין השכנים, לייפות את השכונות ולעודד את תחושת הקהילתיות.
צמצום מדרכות
ביטול מדרכות לא נחוצות כדי להפוך את השבילים והחניה לשטחים ירוקים שיקלטו את מי הגשמים וייפו את השכונות.
משאיות אוכל
מיקום עגלות ומשאיות אוכל בשטחים שאינם מנוצלים מושכות קהל וכן מציעות הזדמנויות עסקיות קטנות ליזמים.