cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולן-אודה
היסטוריה
העיר נוסדה על ידי הקוזקים המתקדמים לעבר סיביר ב-1666 ונקראה בשם אודינסקויה. ב-1678 הייתה העיר כבר ידועה כבסיס חשוב של הקוזקים על הדרך לסיביר. ב-1775 נהייתה לעיר, שמה שונה לורחניאודינסק וגם קיבלה סמל לפי פקודתה של יקתרינה השנייה.
בסמל העיר מופיעה קרן השפע, מטה של מרקוריוס, כסמל למסחר, וחיה סיבירית בשם באבר. החל מ-1923 העיר משמשת כבירת הרפובליקה האוטונומית הבוריאט-מונגולית, ב-1934 שם העיר שונה לשמה הנוכחי. מ-1958 בירת הרפובליקה האוטונומית הבוריאטית. מ-1991 בירת רפובליקת בוריאטיה בפדרציה הרוסית, הנהנית ממעמד אוטונומי.
ערים תאומות
לאולן-אודה שלוש עשרה ערים תאומות:
ישראל באירוויזיון 1981
ישראל השתתפה באירוויזיון 1981 עם השיר "הלילה" בביצוע של להקת הכל עובר חביבי בעיר דבלין, בירת אירלנד.
קדם אירוויזיון 1981
קדם-אירוויזיון 1981 הוא תחרות שירים שנועדה לבחור את השיר שייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 1981. רשות השידור החליטה לקיים אותו במקום פסטיבל הזמר והפזמון.
התחרות התקיימה ב-3 במרץ בירושלים, בהנחיית דניאל פאר. השיר הזוכה בתחרות הוא הלילה בביצועם של הכל עובר חביבי, שהלחין שוקי לוי וכתבו שלומית אהרון ויובל דור.
הצבעות של תשעה שופטים מערים שונות ברחבי הארץ החליטו מי הזוכה. לכל עיר היה חבר שופטים שהעניקו 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1 נקודות עבור עשרת השירים האהובים עליהם.
באירוויזיון
ישראל הופיעה ה-5 בסדר ההופעה, אחרי לוקסמבורג ולפני דנמרק. בתום ההצבעה ישראל קיבלה 56 נקודות והגיעה למקום ה-7 מתוך 20 מדינות שהשתתפו. הצבעת חבר השופטים הישראלי העניקה את ה-12 נקודות שלה לבריטניה.
Hysteria (שיר)
Hysteria (בעברית: הִיסטֵרִיָה) הוא שיר שהוקלט על ידי הלהקה האנגלייה דף לפרד, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Hysteria. השיר יצא לאור בנובמבר 1987, על ידי חברת התקליטים מרקורי רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום בממלכה המאוחדת. ב-VH1 Storytellers: Def Leppard, הסולן ג'ו אליוט חשף שעל שם השיר חשב המתופף, ריק אלן. השיר הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
"Hysteria" כולל מנגינה של גיטרה המהווה חלק דומיננטי לאורכו. האופי ה"קיצוני" של שיטות ההקלטה של המפיק מוט לאנג הודגש גם בפרה-פזמון, שבו האקורדים של הגיטרה הוקלטו תו אחד בכל פעם, בניגוד לשיטת הפריטה הרגילה של הלהקה. ביצוע אקוסטי לשיר בוצע על ידי אליוט והגיטריסט פיל קולן כחלק מ-Classic Albums.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-93 מיליון השמעות.
Taylor Swift and Def Leppard
CMT Crossroads: Taylor Swift & Def Leppard הוא פרק ששודר במסגרת של תוכנית הטלוויזיה Crossroads CMT. הפרק עסק בזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט ובלהקת הרוק דף לפרד, והוא יצא בהמשך כאלבום וידאו על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס. ההופעה הוקלטה ב-6 באוקטובר 2008, שודרה לראשונה בטלוויזיה ב-7 בנובמבר 2008, והופצה ב-16 ביוני 2009, בפורמט של DVD, באופן בלעדי לחנויות וולמארט בארצות הברית. במסגרת ההופעה, ביצעו הלהקה וסוויפט את "Hysteria".
אוכף טובוגאן
אוכף טובוגאן, או מעבר טובוגאן או אוכף טובוגן או טובוגן גאפ (באנגלית: Toboggan Gap) הוא מעבר הרים ברכס מילן שבהרי ויקטורי, באזור חוף פנל בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
המעבר חוצה את רכס מילן, בסמוך מצפון לפסגת טורט.
המעבר מאפשר מעבר מזחלות בין רמת הקוטב לבין הנווה של קרחון פרל הארבור.
מקור השם
שמו של המעבר ניתן לו על ידי המחלקה הדרומית (Southern Party) של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (NZFMCAE), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963.
לקריאה נוספת
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 71
תאופילוס בן חנן
תאופילוס היה כהן גדול בבית המקדש השני בירושלים בין השנים 37–41 לספירה. משפחתו, משפחת בית חנן, הייתה אחת העשירות והמשפיעות בפרובינקיית יהודה במאה הראשונה לספירה.
השם "תאופילוס" משמעותו ביוונית קוינה: "ידיד האל" (ידידיה) או "אהוב האל" או "אל אוהב".
תאופילוס היה בנו של הכהן הגדול חנן בן שת (שירת בשנים 6–15 לספירה) ואחיהם של הכהנים הגדולים אלעזר (15 לספירה), יונתן (36–37 לספירה, נרצח על ידי הסיקריים בזמן כהונתו של חנניה בן נדבאי), מתתיהו (43 לספירה) וחנן (63 לספירה, עמד לאחר מכן בראש ממשלת המרד הגדול ברומאים ונרצח על ידי הקנאים). אחותו הייתה אשתו של הכהן הגדול קיפא (19–36 לספירה).
בשנת 37 לספירה, ויטליוס, הנציב הרומי בסוריה, נטל את הכהונה הגדולה מיונתן בן חנן, ומסר אותה לתאופילוס, אחיו. בשנת 41 לספירה, אגריפס הראשון מלך יהודה, העביר בתחילת תקופת מלכותו את הכהונה הגדולה מתאופילוס לשמעון בן ביתוס, שכונה קנתירא, ולאחיו ואביו, בית ביתוס.
בנו של תאופילוס, מתתיהו, שירת ככהן גדול בשנים 65–67 לספירה, בזמן פרוץ המרד הגדול ברומאים, עד מינויו של פינחס בן שמואל מכפר חבתא, הכהן הגדול האחרון, שבזמנו חרב בית המקדש השני.
קיים ממצא ארכאולוגי המאשר את קיומו של תאופילוס, גלוסקמה הנושאת את הכתובת: "יהוחנה ברת יהוחנן בר תפלוס הכהן הגדל".
ישנה סברה המזהה את תאופילוס בן חנן עם אותו "תאופילוס" שאליו פונים ספרי הברית החדשה הבשורה על-פי לוקאס ומעשי השליחים.
איניניה נה הרין
איניניה נה הרין (באירית: Inghinidhe na hÉireann; בתרגום: "בנות אירלנד") היה ארגון נשים לאומני אירי שנוסד על ידי מוד גון, שגם עמדה בראשו מ-1900 ועד 1914, כאשר התמזג עם קומן נה מאן שקם באותה השנה.
הקמת הארגון
מוד גאן הקימה את איניניה נה הרין בעקבות סירוב של אגודות תרבות ופוליטיקה אירים-רפובליקנים לקבל נשים לשורותיהן. לדבריה, היא הפיצה קריאה לחברי הארגונים הסימפתיים "שילחו לי את אחיותיכם ואהובותיכם", וכשאלו באו הן היוו את גרעין הארגון. בחג הפסחא בשנת 1900, כינסה גון את הנשים, כ-15 במספרן, באתר החברה הספרותית הקלטית בדבלין. המטרה המקורית של הפגישה הייתה להכין מתנה עבור ארתור גריפית' על כך שהגן על גון כשהואשמה על ידי עורך העיתון Figaro כמרגלת בריטית, אך הפגישה הפכה עד מהרה לתכנון אירוע ילדים פטריוטי. הרקע לדבר היה ביקור של המלכה ויקטוריה בדבלין, במסגרתו תוכננו אירועים רבים בתמיכה למלכה ולממלכה. הנשים הלאומניות התאגדו מתחילה כדי לשמר את התרבות האירית אל מול ניסיונות של הבריטים להכחידה, ובאופן ספציפי, להיאבק במאמצים של הבריטים לזכות בלבם של ילדים ובני נוער, כפי שנעשה בעת הביקור. אחת ממטרות הביקור המלכותי הייתה לעודד אירים להתגייס לצבא הבריטי כדי להילחם במלחמת הבורים, בעוד גריפית', גון ואחרים אהדו את הבורים. הנשים החליטו "לפנק" את כל הילדים אשר ידירו רגליהם מן האירוע המלכותי באירוע המוני פטריוטי. יותר מחמישים נשים הצטרפו לוועדה המארגנת של אירוע הילדים, שהתקיים בחודש יולי אחרי האירועים לזכר המהפכן האירי וולף טון. כ-30,000 ילדים השתתפו באירוע, אשר כלל מצעד, ולאחריו פיקניק עם נאומים נגד הגיוס. הכספים שנשארו לאחר אירוע הילדים שומשו למען הקמת איניניה נה הרין כארגון קבוע.
חברות הארגון
מוד גון נבחרה לתפקיד נשיאת האגודה; סגניותיה היו אליס פורלונג, ג'ני וייז פאוור, אנני איגן, ואנה ג'ונסטון (אתנה קרברי). בין המייסדות היו הלנה מולוני, שנייד פלנגן (שהייתה אחר כך אשתו של איימון דה ואלירה), השחקניות מיירה קווין ומולי ושרה אולגוד, הרופאה קתלין לין, מארי פרולז, ומרי מקאן, חברה מובילה בליגה הקתולית למען זכות הבחירה לנשים. חברות שהצטרפו אחר כך כללו את מרי מקסווייני, מיירה ניק שובלה, קונסטנס מרקייביץ', מרגרט באקלי, אלה יאנג, מיירה גיל, הסופרת רוזמונד ג'ייקוב, האנה שיהי-סקפינגטון, אליס מיליגן, ומרסלה קוסגרייב.
כשהוקמה מפלגת שין פיין ב-1905, היא הייתה המפלגה הראשונה שכללה נשים כחברות מן השורה. חברות איניניה נבחרו לוועד המנהל של המפלגה, ביניהן וייז-פאוור שנבחרה כסגנית נשיא במפלגה. מפלגת שין פיין קידמה אג'נדה חברתית שמרנית, אך הנשים קידמו מטרות משלהן, דוגמת הלנה מולוני, שהייתה פעילה באיגודי עובדים ובארגונים רפובליקנים מיליטנטיים.
פעילות
הארגון נועד לנשים בלבד, והיה קתולי ביסודו. האג'נדה הייתה פוליטית, חברתית ופמיניסטית: התנגדות למפלגה הפרלמנטרית האירית ושלטון בית, ותמיכה בעצמאות מלאה מבריטניה; תמיכה בעקרונות הסתמכות עצמית (כפי שדגלה אחר כך מפלגת שין פיין), ארוחות חינם בבתי ספר, וזכות בחירה לנשים.
המטרות המוצהרות של איניניה היו:
ברוח מטרות אלה, כל חברת איניניה בחרה לעצמה שם בשפה האירית, ונודעה בו במסגרת פעילות הארגון.
הארגון מימן שיעורים ובידור לילדים ולמבוגרים באירית, במיוחד כהשלמה ללימודי בית ספר, שם אסור היה על פי החוק הבריטי ללמד או אף לדבר באירית. הן ארגנו מחאות נגד גיוס לצבא הבריטי מול מרכז הגיוס ברחוב או'קונל. חברות הארגון הפיקו והופיעו במחזות איריים, כאשר את התפקידים הגבריים שיחקו חברים בארגונים לאומנים אחרים.
בנוסף לכל הקשור לשפה ולתרבות האירית, פעלה איניניה נגד כל מופע של שיתוף פעולה עם הבריטים. הארגון היה חלק מהתעוררות לאומנית כללית, ואם בביקורה של ויקטוריה ארגנה עיריית דבלין בעצמה את קבלת הפנים ונציגיה נאמו בקבלת פניה, כשהגיע בנה, המלך אדוארד השביעי, לביקור ב-1903, לא היו אירועים דומים, בין היתר בשל שכנוע ישיר מצד חברות איניניה של חברי מועצת העיר.
באן נה הרין
בשנת 1908, השיקה איניניה את כתב העת Bean na hÉireann (אשת אירלנד), הז'ורנל הפמיניסטי הראשון באירלנד. באן נה הרין דגל בספרטיזם לאומי, פמיניזם, ומיליטנטיות. למולוני לא היה ניסיון קודם בעיתונות, אך עד מהרה זכה באן לפופולריות רבה. הירחון הפך למוקד פעולה של קבוצת לאומנים מובילים: קונסטנס מרקייביץ' עיצבה את השער וכתבה טור גינון; סידני גיפורד (בשם העט ג'ון ברנן) כתב תכנים והיה חלק מצוות ההפקה; חברות ארגון אחרות שתרמו לפרסום כללו את אווה גור-בות, סוזן מיטשל, מייב קוואנה וקתרין טיינן, והשתתפו בו גם פטריק פירס, תומאס מקדונה, AE, ג'וזף פלנקט, רוג'ר קייסמנט, ארתור גריפית' וג'יימס סטיבנס.היו מאמרים על פוליטיקה, זכות ההצבעה לנשים, לאומיות, שפה - וטורים קבועים על נושאי עבודה, אופנה (בדגש על ביגוד תוצרת אירלנד), גינון, מאמרים בשפה האירית, ומדור לילדים עם תחרויות, ותכנים אחרים. כתב העת היה פופולרי בקרב גברים ונשים, ומוכרי העיתונים היו מתלוצצים ש"זהו עיתון הנשים שגברים אוהבים לקנות". מולוני תיארה את העיתון כ"שילוב מוזר של רובים ושיפון".
אחד המניעים להקמת העיתון הייתה הקמתה של מפלגת שין פיין על ידי ארתור גריפית'. גריפית' וכך מפלגתו הביעו אידאולוגיה של סרבנות, או התנגדות פאסיבית, ולא של התקוממות ומלחמה למען עצמאות. תנועתו הייתה לפופולרית, אך איניניה התנגדה לגישה זו, וכך רבים אחרים. שין פיין גם דגלה בפוליטיקה חברתית-כלכלית שמרנית, וביקשה לייצר חברה מעמדית וקפיטליסטית, ואילו איניניה פעלה בסולידריות עם תנועות העובדים. כך שמולוני והמייסדות האחרות האמינו שיש צורך דחוף לא רק בקולן של נשים בתוך התנועה הלאומנית, אלא באופן ספציפי קולות מהפכנים. העיתון היה היחיד באותה תקופה שדגל בהיפרדות מוחלטת מבריטניה. העיתון פורסם במשך שלוש שנים, אז כבר פורסמו עיתונים לאומניים אחרים וביניהם גם עיתון נשים נוסף, והמערכת החליטה לסגור את ההוצאה ולהשקיע בפעילויות אחרות של הארגון.
כשבאן נה הרין יצא תחילה, הוא היה העיתון הלאומני היחיד שדגל בהיפרדות מוחלטת מבריטניה, בנוסף להיותו עיתון הנשים הלאומני הראשון. הוא פורסם במשך כשלוש שנים, שבסיומם קמו עוד עיתונים לאומניים, וביניהם גם עיתון נשים שפורסם על ידי הליגה הסופרג'יסטית.
העיתון נחשב אחד המשפיעים על הצטרפותם של לאומנים רבים לשורות "הקיצונים" או הזרם הדורש עצמאות מוחלטת מבריטניה, וביניהם הרוזנת מרקייביץ', אשר התחילה את דרכה באיניניה כתומכת התרבות האירית, ועברה פוליטיזציה במהלך הזמן, וספציפית תוך כדי השתתפות במיזם העיתון.
תוכנית ארוחות בית ספר
בהנהגתה של מוד גון, שחייתה באותו זמן בעיקר בצרפת בשל סיבוכים בגירושיה, איניניה הקימה תוכנית ארוחות חמות לילדי בית הספר. העוני היה רב אז בדבלין, דבר אשר שיחק תפקיד בשתי התנועות הבולטות של התקופה - תנועת העובדים והתנועה הלאומנית. הרשויות הבריטיות התנגדו לכל הקמה של תוכנית אוכל כפעולה סוציאליסטית. אך הפעילות של איניניה עסקו בשתדלנות ופעילות חקיקתית כדי לאפשר את התוכנית, וכל המפלגות היו בעד, אז לבסוף הדבר התאפשר. והמתנדבות היו מבשלות ומחלקות מזון בבתי הספר מדי יום. כדי לעמוד בדרישות החוק, היה על התלמידים לשלם על הארוחה, אך כדי למגר את ההשפעה המעמדית של דרישה זו, מחיר הארוחה היה רק פני, והפעילות סידרו את זה כך שהמורות יאספו את המטבעות באופן שלא יהיה ניתן לראות מי שילם ומי לא.
מיזוג
ב-1914, איניניה נה הרין התמזגה לתוך ארגון הנשים המהפכני-לאומני קומן נה מאן, מחלקת הנשים של המתנדבים האירים. חלק מהחברות שפעלו בתחום איגודי העובדים העדיפו במקום זאת להצטרף לצבא האזרחים האירי, מיליציה שקמה אחרי הנעילה הגדולה, שביתת העובדים המכוננת בדבלין שנערכה ב-1913.
אמיר קרטס
אמיר קרטס (אפריל 1964 – 1 בינואר 2018) היה זמר, נגן וכותב שירים ישראלי.
ביוגרפיה
בשנת 1991 הקים קרטס את להקת רעש עם עודד פרח ורע מוכיח, ובהמשך הצטרף ללהקה ג'וני שועלי. בשנת 1994 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה "רעש רק רעש. ק.". את מרבית השירים באלבום כתב ושר קרטס, אך השירים שהתפרסמו היו בעיקר אלה שכתב שועלי, בייחוד "לעיתים". ההשמעות הרבות של "לעיתים" לא סייעו להצלחת האלבום, ונמכרו ממנו כ־5000 עותקים בלבד, אך הוא זכה לשבחים רבים מהמבקרים ונחשב לאחד האלבומים הטובים ברוק העברי.
ב-1995 השתתף עם כל חברי להקת רעש בנגינה באלבום "האלף ואחד", אלבומו הראשון של שועלי. ב-1996 יצא האלבום השני של רעש, "תמימות", שנכתב והושר כמעט כולו על ידי קרטס. גם האלבום הזה זכה לביקורות טובות אבל למכירות מועטות ביותר. באותה שנה השתתף בנגינה באלבומה של יעל לוי "שוך הסערה".
באמצע שנות התשעים עזב קרטס את תל אביב ועבר למושב עזוז שעל גבול מצרים. בעזוז המשיך קרטס את העיסוק במוזיקה, כשהקים אולפן הקלטות, "עזוזה ספייס זלמה", והחל לתת שיעורים.
רעש וקרטס הופיעו מעט מאוד עד 2002, אך ב־1998 ניגנו כל חברי הלהקה באלבום הבכורה של זמר הרוק החסידי החוזר בתשובה עדי רן.
בשנת 2000 יצא האלבום השלישי של רעש, "אני זה לא אתה". אף שהאלבום נשמע כמו יצירה של להקה מגובשת ושוויונית, שבה ניתנה הזדמנות לכל החברים לנגן את יצירותיהם, הלהקה התפרקה עוד לפני יציאתו למדפים.
בשנת 2002 חזרו רעש לבמה בהופעה החגיגית לציון שלוש-עשרה שנים ("בר מצווה") לחברת התקליטים נענע דיסק, אך הדבר לא הוביל לאיחוד הלהקה או להקלטת אלבומים חדשים בשם "רעש".
האלבום הראשון של קרטס, "ים צהוב", יצא בשנת 2003. העבודה על האלבום החלה כבר ב-1997, כשקרטס כותב את כל השירים. בהקלטות השתתפו מוזיקאים רבים, חלקם חבריו מתל אביב כמו ג'וני שועלי ואסף אמדורסקי, וחלקם תלמידיו לשעבר, מוזיקאים צעירים מן הנגב. "אופנה זה לא דבר ששייך לחיים שלי ולמוזיקה שאני מייצר", הסביר קרטס בקומוניקט לאלבום, שהוגדר כאלבום מסע לחיפוש אחר מקורות השראה.
קרטס נפטר ב-1 בינואר 2018 ממחלת הסרטן בגיל 53. הותיר אחריו את אשתו דינה ושלושה ילדים.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
SteelSeries
היסטוריה
החברה נוסדה בשם "Soft Trading" ב-2001 על ידי ג'ייקוב וולף-פטרסן, כאשר מנכ"ל החברה היה מיכאל ון אסן-מולר. החברה יצרה שתי סדרות למשטחים לעכבר: סדרת "Icemat" וסדרת "SteelPad". בשנת 2007 שינתה את שמה ל-"SteelSeries". ב-2008, החברה רכשה את חברת Ideazon האמריקאית, אשר התמחתה בייצור ציוד היקפי לגיימינג. במהלך חמש השנים הבאות, החברה גדלה והגדילה את היקף המוצרים שלה לציוד היקפי נוסף - עכברים, מקלדות, אוזניות ובקרי משחק וכן פיתחה את התוכנה "SteelSeries Engine", אשר משמשת כמנהל התקן עבור ציוד היקפי תוצרת החברה. כמו כן, החלה החברה לתת חסות לתחרויות ספורט אלקטרוני שונות ולקבוצות מקצועיות.
ביולי 2019 החברה נרכשה על ידי קרן ההשקעות הפרטיות הדנית, Axcel.
מוצרי החברה הפופולרים ביותר כוללים את סדרות "Rival" ו-"Sensei" לעכברים, סדרת האוזניות "Arctis", סדרת המקלדות "Apex" וסדרת המשטחים לעכבר "QcK".
חסויות
החברה תומכת בקבוצות ובשחקני ספורט אלקטרוני על ידי חסות ותמיכה מהקהילה. קבוצות אשר מקבלות חסות כוללות בין היתר את FaZe Clan, Evil Geniuses, Vitality, EDward Gaming ו-Alliance.
שיתופי פעולה
לחברה שיתופי פעולה רבים עם חברות שונות בתחום החומרה ומשחקי הווידאו, הכוללים את Blizzard Entertainment, Electronic Arts, היולט פקארד (HP), Gunnar Optiks, Valve (סטים) ו-MSI.
לנסרוטה
לנסרוטה (בספרדית: Lanzarote) הוא האי הרביעי בגודלו באיים הקנריים שבספרד.
היסטוריה
האי התגלה במקור בשנת 1312 ידי הנווט האיטלקי לנצ'לוטו מלוצ'לו, ונקרא על שמו.
ב-1993 הוכרז האי כשמורה ביוספרית על ידי אונסק"ו.
בירת האי היא העיר ארסיפה. נכון לשנת 2019 אוכלוסיית האי מנתה 152,289 תושבים.
הענף הכלכלי העיקרי בלנסרוטה הוא ענף התיירות.
הייתי חוזרת
הייתי חוזרת הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן. השיר יצא לאור בנובמבר 2016, כסינגל השישי והאחרון מתוך אלבומה השני תאמין לי, על ידי חברת התקליטים אן. אמ. סי. יונייטד.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-2 במצעד של גלגלצ, וה-8 במצעד של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי גילי זכאי, הולחן על ידי אלי קשת וירון כהן והופק על ידי קשת גם כן. יוסי חרסונסקי סקר את האלבום תאמין לי, ובו הוא גם סקר את השיר ואמר עליו כי: "מדובר בשיר בו הקצב והעיבוד מייצרים בלדת בלוז שונה בהשוואה לשירים אחרים".
הפרס לאמנות חזותית ע"ש מירון סימה
"הפרס לאמנות חזותית ע"ש מירון סימה" הוא פרס, על שמו של הצייר הישראלי מירון סימה, המוענק אחת לשנתיים על ידי "עמותת מירון סימה" ובית האמנים בירושלים. הפרס מוענק לאמן ישראלי, חבר "אגודת האמנים ירושלים", בין גיל 25 ל-45. הפרס כולל מענק כספי בסך 20,000 שקל ותערוכת יחיד בבית האמנים.
הייתי חוזרת
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ט.וו. סונג
השכלה
ט.וו. סונג, יליד שאנגחאי, רכש את השכלתו באוניברסיטת סנט ג'ון בשנגחאי, והמשיך ללמוד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת הרווארד בשנת 1915. הוא עבד בתאגיד הבנקאי הבינלאומי בניו יורק תוך כדי לימודים לתואר שני באוניברסיטת קולומביה.
קריירה
עם חזרתו לסין הוא עבד עבור כמה מפעלים תעשייתיים, ולאחר מכן גויס על ידי סון יאט-סן לנהל את הכספים עבור ממשלתו. לאחר הצלחת המבצע הצבאי ״המשלחת הצפונית״ של צ'יאנג קאי-שק ב־1927, שימש סונג בשורה של תפקידים בממשלה הלאומית, כולל נגיד הבנק המרכזי של סין (1928–1934) ושר האוצר (1928-1933).
סוקוטרית
סוֹקוֹטְרית (גם סוֹקוֹטְרי; בסוקוטרית: مثل دسقطري méthel d-saqátri; בערבית: اللغة السقطرية; בכתב לטיני: Soqotri) היא שפה שמית דרומית בסכנת הכחדה, המדוברת בפי בני העם הסוקוטרי בתימן – באי סוקוטרה ובשני האיים הסמוכים לו, עבד אל-כּוּרי וסַמְחה, בארכיפלג סוקוטרה הממוקם במצר גוּאַרְדאפוי שבין סומליה לתימן. סוקוטרית היא אחת משש השפות המרכיבות את תת-המשפחה שפות דרום-ערב המודרניות. חמש השפות הנוספות הן: מֵהְרי, שֵחְרית (ג'יבאלי), בַּטְחַרית, חַרְסוּסי והוֹבּיוֹת. כל שש השפות מדוברות באזורים שונים בדרום חצי האי ערב.
ט.וו. סונג
קריירה
הוא ייסד את "תאגיד הפיתוח של סין" (CDFC) ב-1934, יחד עם דמויות פיננסיות בולטות אחרות, כגון צ'אנג קאיה-נגאו, צ'ן גואנגפו וה.ה. קונג. התאגיד איפשר את הגישה העיקרית של סין להשקעות זרות בעשור הבא. בקיץ 1940 מינה צ'יאנג את סונג כנציגו האישי בבירת ארצות הברית - וושינגטון. תפקידו היה לפעול להשיג את תמיכת ארצות הברית במלחמת סין עם יפן. סונג הצליח להשיג הלוואות משמעותיות למימוש מטרה זו. בעת שהיה בוושינגטון ב-1940, הצליח סונג לשכנע את נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וממשלו לתמוך בתוכנית של קולונל לי צ'נאונט, להפציץ בפצצת תבערה ערים יפניות עם מטוסי בואינג B-17. על המטוסים צוירו סימני חיל האוויר הסיני והם הוטסו על ידי טייסים אמריקאים מבסיסים בסין, עוד לפני ההתקפה היפנית על פרל הארבור. חודש אחד לפני ההתקפה על פרל הארבור, התוכנית נכתבה על ידי הרמטכ"ל של צבא ארצות הברית, ג'ורג' מרשל. אחרי הפצצת פרל הארבור, צ'יאנג מינה את סונג להיות שר החוץ של ממשלתו, אבל סונג נשאר בוושינגטון לנהל את הקשרים עם ארצות הברית ובריטניה.
הייתי חוזרת
וידאו קליפ
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-5.7 מיליון צפיות.
סוקוטרית
מיון
לעיתים קרובות אנשים סוברים בטעות שסוקוטרית היא וריאנט של ערבית. אבל באופן רשמי סוקוטרית ממוינת כשפה דרום-ערבית מזרחית, בתת-המשפחה השמית הדרומית, במשפחה השמית, שבמשפחת-העל האפרו-אסיאתית.
ט.וו. סונג
קריירה
במהלך כהונתו כשר האוצר, הוא הצליח לאזן את התקציב של סין, הישג לא קטן. הוא התפטר בשנת 1933, לאחר שהתנגד למדיניותו של צ'יאנג קאי-שק שניסה לרצות את התוקפנות היפנית. מאוחר יותר הוא חזר לכהן כשר החוץ (1942–1945). סונג עזב את תפקידו כראש המשלחת הסינית לוועידת האומות המאוחדות של הארגון הבינלאומי בסן פרנסיסקו, אפריל 1945, שהפכה מאוחר יותר לאו"ם. סונג היה אחראי למשא ומתן עם המנהיג הסובייטי יוסיף סטלין על האינטרסים הסובייטיים בסין. סונג נסע למוסקבה וניסה לחלץ מסטלין ערבות כדי שיתנגד למפלגה הקומוניסטית הסינית. סונג ויתר לסטלין על מסילות הברזל במנצ'וריה ועל עצמאותה של קוריאה, אך סירב לאפשר התערבות רוסית בבסיסים צבאיים בשינג'יאנג ובמנצ'וריה. הוא גם ציין כי סין וברית המועצות יוכלו לחלוק את השלטון על מונגוליה אם יסוכם "הסכם סיוע הדדי".
סונג היה ידוע בסגנונו הקשוח עם סטלין, והשתמש באיום של גיבוי צבאי אמריקני כדי לחזק את דרישותיו. עם חתימת ההסכם בין סין לסובייטים, נכנעה סין לרוסיה והעבירה לה חלקים ממונגוליה, את הזכות לשימוש בבסיס חיל הים בפורט ארתור (והשלטון האזרחי נותר בידי סין), והם קבלו בעלות משותפת על הרכבת המזרחית הסינית במנצ'וריה.
סוקוטרית
סכנת הכחדה
סוקוטרית סובלת מהשפעה עצומה של השפה והתרבות הערבית הדומיננטיות, מכיוון שתימנים דוברי ערבית רבים עברו להתיישב בסוקוטרה, וכתוצאה מכך ערבית הפכה לשפה הרשמית באי. כפועל יוצא, סוקוטרית כעת גם מוחלפת בערבית כשפת ההוראה בבתי הספר, חל איסור על תלמידים להשתמש בשפת אמם בזמן הלימודים, ומחפשי עבודה סוקוטרים מוכרחים להיות מסוגלים לדבר ערבית כדי להתקבל לעבודה. בשל לחץ מערכתי-חברתי זה, סוקוטרים צעירים מעדיפים את הערבית על פני סוקוטרית, ואף נתקלים בקשיים ללמוד סוקוטרית. לעיתים קרובות הסוקוטרים הצעירים מערבבים בתוכה ערבית ואינם מסוגלים לדקלם או להבין אף קטע של ספרות סוקוטרית בעל פה (אוראלית).
ערבית, במצב הנוכחי, היא חלק מהזהות הלאומית בתימן ומשמשת עבורה כלי אידאולוגי, מה שהופך אותה לשפת התקשורת הלאומית עם הפריבילגיות הכרוכות במעמד הזה. כפי הנראה, בשלטון התימני קיימת תפיסה שלפיה סוקוטרית היא ניב מקומי של ערבית, ולא שפה נפרדת, קיימת נטייה להזנחת סוקוטרית, וחסרה התייחסות מדיניות-תרבותית לשפות הלא-ערביות המדוברות בתימן, כולל סוקוטרי ומהרי, ולגבי מה שיש לעשות כדי להגן עליהן. סוקוטרית נתפסת כמעכבת קִדְמה תרבותית, והדור החדש לא חושב עליה כעל אמצעי שיוכל לסייע לו בשיפור מעמדו החברתי-כלכלי של האי.
בני הנוער הסוקוטרים, המהווים 60% מהאוכלוסייה, תופסים את סוקוטרית כמוגבלת וכזו שאינה מתפקדת באופן מלא, כגון העובדה שאינה נכתבת ועל כן אינה מאפשרת תקשורת כתובה. נראה שיש בתרבות סנטימנטים כלפי השפה, אך באותו זמן גם אדישות, עקב הזנחה והתפיסה שהיא עלולה להוות מכשול בחיים.
ט.וו. סונג
מותו
עם התבוסה של הלאומנים במלחמת האזרחים הסינית, הוא עבר לניו יורק וחי שם עד מותו - כאשר היה בנסיעת עסקים לסן פרנסיסקו בגיל 79.
סוקוטרית
סכנת הכחדה
על כן, סוקוטרית מוגדרת כשפה בסכנת הכחדה, העדר המחקר המדאיג בתחום השפה הסוקוטרית – אינו נוגע רק לבלשנות שמית, אלא גם למורשת הפולקלור הסוקוטרי ולשימורהּ. אי מבודד זה נתון בלחצים עצומים של מודרניזציה, והשינוי המהיר של התרבות סביב השפה – עלול להביא לאובדן של רבדים יקרים ממורשת הפולקלור של בני סוקוטרה.
שירה ושירים מולחנים היו בעבר חלק נורמלי מחיי היומיום של האנשים באי, דרך לתקשר עם אחרים – בין אם הם בני אדם, בעלי חיים, רוחות של מתים, מכשפי ג'יני או אלוהוּת. עם זאת, השירה הסוקוטרית והמשוררים באי סובלים זה זמן רב מהתעלמות והתנכרות.
גם האיחוד האירופי הביע חששות כבדים בנושא של שימור עמודי התווך של התרבות הילידית בארכיפלג.
תפוצה גאוגרפית
כלל אוכלוסיית משתמשי סוקוטרית ברחבי תימן היא 57,000 איש (על פי מפקד האוכלוסין 1990), ומספר המשתמשים בה בכל העולם הוא 71,400.
מעמד רשמי
אין לסוקוטרי מעמד רשמי באף מדינה. זו שפה ילידית של תימן, והיא מדוברת בעיקר באיים המשויכים מנהלית למחוז אמנת אל-אסימה (צנעא): עבד אל-כּוּרי, דרסה, סמחה וסוקוטרה במפרץ עדן.
ניבים/וריאנטים
מערך הווריאנטים הלשוניים (הניבים) של סוקוטרי עשיר מאוד, במיוחד בהתחשב בממדי האי ובמספר התושבים הקטנים. רוב דוברי השפה חיים באיים שלהם, ורק מעטים בחלק היבשתי של תימן. לאורך ההיסטוריה שלה, השפה הייתה מבודדת מהיבשת חצי האי ערב. שפה נוספת המדוברת באי סוקוטרה היא ערבית מדוברת.
בסוקוטרית יש ארבעה ניבים או קבוצות-וריאנטים: הווריאנטים המדוברים בחוף הצפוני של האי סוקוטרה, אלה המדוברים בחופו הדרומי, אלה המדוברים בפי בדואים בהרים שבמרכז האי, והניב המדובר באי עבד אל-כורי. כפי הנראה, הווריאנט המדובר באי סמחה זהה לזה שבחוף המערבי של סוקוטרה.
פונולוגיה
בידודו של האי סוקוטרה הוביל לכך שיש בסוקוטרית מאפיינים פונטיים מסוימים הנעדרים אפילו בשפות השמיות הקרובות אליה ביותר בחצי האי ערב. אפשרות אחת היא, שמאפיינים אלה הם שרידים עתיקים שהשתמרו משפות שמיות עתיקות, ואולי אף מהשפה האם פרוטו-שמית, דווקא בשפות הפריפריאליות והמבודדות במשפחה, בעוד שהשפות המרכזיות יותר, כמו ערבית, איבדו את המאפיינים האלה; אפשרות שנייה היא, שמאפיינים אלה התפתחו בסוקוטרית באופן עצמאי ונפרד, ולא השפיעו על השפות המרכזיות כיוון שסוקוטרית היא שפת מיעוט וְכוחהּ לא גדול.
העיצורים הבין-שיניים: בכל הווריאנטים הידועים של סוקוטרית, יש חוסר הבחנה בין העיצורים הבין-שיניים המקוריים בשפות דרום-ערב /θ, ð, θˁ/ לבין העיצורים המכתשיים הסותמים /t, d, ṭ/ בהתאמה. לדוגמה, "דם" בסוקוטרית dərh ~ do:r ~ dɔ:r, ואילו בשֵחְרית ðor; "פיסת עץ" בסוקוטרית ṭarb, ואילו בשפות דרום-ערב האחרות יש צורות המתחילות ב-/θˁ/; "שתיים" בסוקוטרית trih, ואילו בשפות דרום-ערב אחרות יש צורות המתחילות ב-/θ/.
העיצורים הנחציים: בסוקוטרי קדומה יותר היו עיצורים מסודקים (ejective), אך בשפה המודרנית העיצורים החוככים המסודקים /,, / מבוטאים לרוב כמלועלעים (כמו בערבית, ואולי בהשפעתה): / > , > ,  > /. שינוי זה לפעמים אף משפיע על העיצורים הסותמים המסודקים להפוך למלועלעים: / >, > /.
מלבד הבדלים אלה, הפונמות בסוקוטרית זהות לאלה במהרי.
דקדוק
הדקדוק ואוצר המילים בסוקוטרית מתועדים ומופצים בצורה דלה ביותר, אף על פי שהועלו הצעות רבות לאיסוף נתונים לשוניים. פרויקט כזה יאפשר הבנה מעמיקה יותר של ההבטים המדעי, הספרותי, הרוחני וכיוצא בזה הגלומים בשפה. שימור סוקוטרית יעניק לדורות הבאים גישה גם לחינוך של הבטים אלה.
כינויים עצמאיים
כינויי הגוף העצמאיים לגוף שני יחיד, "אתה" ē ו"את" ī, נפוצים יותר מהכינויים het ו-hit, בהתאמה. במחקר שנעשה על ידי מארי-קלוד סימיון-סנל (Simeone-Senelle), het ו-hit קיימים רק בווריאנטים המדוברים בדיקסאם (במרכז סוקוטרה) ובקצה המערבי של האי סביב קלנסיה וקפיז. היא גילתה שבמקומות אחרים, מהגוף השני היחיד ו., הם ē ו- ī. במערכת העדכנית ביותר, כינויי הנושא הם הטופס המלא.
מילת קישור
מאפיין לשוני ייחודי נוסף לניב המערבי-הרחוק של קפיז הוא מבנה השייכות. בכל ניבי סוקוטרי יש מילת החיבור "ד-" /d-/, ואחריה כינוי; אך בניב המדובר בקפיז, מילת החיבור מקבלת שתי אפשרויות (כמו מילת השעבוד) – "ד-" /d/ לפני כינוי ביחיד, ו"ל-" /l/ לפני כינוי ברבים, לדוגמה:
dihet "שלךָ", des "שלה"... אבל lḥan "שלנו", ltan "שלכם/ן", lyihan "שלהם", lisan "שלהן".
הפיצול הזה מראה איך מילת החיבור, כינוי הרמז וכינוי הזיקה קשורים זה לזה. בדיאלקטים האחרים התרחש תהליך הידקדקות שבו הוקפאה צורת היחיד כמילת החיבור הבלתי-משתנה "ד-".
התאם
בחלק מהניבים, כינוי הזיקה "ד-" אינו מותאם לצורת הרבים, לדוגמה:
/le-ēfœ d-ize em b'fédəhɔn/
<deictic(pl.)-people rel.(sg)-they stay in-mountain>
פארוק מיאה
פארוק מיאה (באנגלית: Farouk Miya; נולד ב-26 בנובמבר 1995) הוא כדורגלן אוגנדי המשחק בריזספור מליגת העל הטורקית.
סוקוטרית
התאם
תרגום רגיל: "האנשים האלה, שנשארים על ההר".
באזורים מרוחקים, זקנים משתמשים בנטייתת הזוג בפעלים, בשמות-עצם ובכינויים, לדוגמה:
פארוק מיאה
קריירת מועדונים
מיאה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ויפרס מליגת העל האוגנדית. מיאה שיחק בוויפרס 49 משחקים וכבש 20 והיה מלך שערי הליגה בעונת.
סוקוטרית
התאם
eṭáyherö ho-w-d-eh ḳaḳa ḳalansíye
<we go (1dual)/I-and-of-me/ brother/ Qalansiya>
פארוק מיאה
קריירת מועדונים
בינואר הושאל לסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית עד לסיום העונה עם אופציה לרכישה בתום תקופת ההשאלה. ב-13 במרץ 2016 מיאה ערך את הופעת הבכורה שלו בליאז' בהפסד 4-0 למכלן. ב-22 באפריל 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד מוסקרון.
סוקוטרית
התאם
תרגום רגיל: "אני ואח שלי הולכים לקלנסיה".
אך דוברים ילידיים רבים (צעירים או אנשים הבאים במגע עם ערבית) אינם משתמשים באופן סדיר בצורת הזוגי בפועל, לדוגמה:
פארוק מיאה
קריירת מועדונים
בפברואר הושאל לסבאיל מליגת העל האזרית.
ב-12 ביולי 2018 חתם בה.נ.ק. גוריצה מליגת העל הקרואטית. ב-20 באוגוסט 2019 חתם בקוניאספור הטורקית.
ב-20 בינואר 2022 מיאה חתם בלבוב מליגת העל האוקראינית, במדי הקבוצה לא רשם דקות משחק שלאחר שהליגה נעצרה כחודש לאחר חתימתו עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה.
סוקוטרית
התאם
(במקום təṭhárö הסטנדרטי)
פארוק מיאה
קריירת מועדונים
ב-13 ביולי 2022 הצטרף לריזספור.
קריירה בינלאומית
ב-11 ביולי 2014 מיאה ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת אוגנדה בניצחון 0-1 נגד בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת שהיה גם שער הניצחון. ב-4 בספטמבר 2016 מיאה הבקיע את שער הניצחון עבור אוגנדה נגד קונגו שהעלה את אוגנדה לגביע אפריקה לאומות לראשונה משנת 1978. מיאה גם השתתף עם הנבחרת בטורניר הגמר, שיחק בשלושת המשחקים וכבש את השער היחיד של אוגנדה באליפות בתיקו 1-1 נגד.
סוקוטרית
התאם
<they want (3dual)/ go (subj. 3f.sg.)>
תרגום מילולי: "הם רוצים (שניהם) (היא-)תלך",
תרגום רגיל: "שניהם רוצים ללכת".
יום טוב בן יצחק מיואני
רבי יום טוב בן יצחק מיואני (נפטר ביורק בשנת 1190) היה מבעלי התוספות ותלמיד של רבנו תם אשר נולד ביואני ופעל בעיקר באנגליה.
סוקוטרית
התאם
דוברים אלה גם משתמשים בכינויי גוף ברבים במקום בזוגי, לדוגמה:
יום טוב בן יצחק מיואני
פעילותו
רבי יום טוב היה פרשן התלמוד, פרשן מקרא ופייטן. מפיוטיו המוכרים ביותר היא הסליחה "אָמְנָם כֵּן" הנאמרת בקהילות אשכנז בסליחות שבתפילת ערבית של יום הכיפורים.
סוקוטרית
התאם
/tten férhem/ "הילדה שלכם/ן", במקום /tti férhem/ הסטנדרטי
יום טוב בן יצחק מיואני
פעילותו
דבריו מוזכרים בתוספות במספר מסכתות וכן בתוס' ר' יהודה שירליאון. פסק דין מפורסם שלו הוא שמי שמקדש אשה שלא מדעת אביה או שלא מדעת קרוביה אם הם נמצאים במדינה, כופים אותו לגרשה.
סוקוטרית
התאם
"הילדה של-שניכם/שתיכן".
יום טוב בן יצחק מיואני
מותו
רבי יום טוב נהרג על קידוש השם במהלך הטבח ביהודי יורק, ב-17 במרץ 1190. על פי כותב הזכרונות "בשנת תתקנ"א קמו טועים על עם ה' בעיר אברווך (יורק) אשר באנגלטירא בשבת הגדול ועת הנס, ויעמוד הרב ר' יום טוב וִישְחט כס' (60) נפשות, וגם אחרים שחטו".
סוקוטרית
התאם
אנשים רבים הבאים במגע עם ערבית נוטים להשתמש בצורת הרבים הן בפועל והן בכינוי הגוף, ורק צורת הזוגי בשם-העצם מתקיימת בעקביות.
יום טוב בן יצחק מיואני
מותו
הפייטן ר' יעקב מקרטרש (Chartres) כתב קינה על המאורע ולזכרו כתב "סין ועוקר הרים, למישור שם עקוב. על פה וספרים במישור לא ינקב. ישכן לבטח בשרו לא ירקב. מה טובו אהליך יעקב."
סוקוטרית
אוצר מילים
הראשון לתאר באנגלית מילים בסוקוטרית היה ג'יימס ולסטד (Wellsted), סגן בצי ההודי (תחת הקולוניאליזם הבריטי) שהשתתף במשימת סקירת שטח ב-1835. הוא רשם שמות ילידיים של מקומות, שבטים, צמחים ועוד, ובסך הכול אסף כ-236 מילים בסוקוטרית. למילים האלה לא היו מאפיינים של ניבים מערביים, ולגבי 41 מהמילים ציין ולסטד כי הן שאולות מערבית. חלק מהן אכן מילים ערביות, כמו beïdh "ביצים" (מֵערבית bayḍ, לעומת ḳehélihen בסוקוטרית), ˤajúz "נשים זקנות" (לעומת śíbīb בסוקוטרית, אולי קשורה ל"שׂב, שׂיבה" בעברית), thob "חולצה" (מֵערבית tob, בעוד tob בסוקוטרית משמעה "בד");. מילים רבות ברשימתו שייכות לאוצר המילים השמי העתיק ומופיעות הן בערבית הן בסוקוטרית, לדוגמה: edahn "אוזניים" (ובדיוק ˤídəhen), וכן ˤaṣábi "אצבעות" (ˤəṣābe).
כתב
מערכת הכתב של סוקוטרית היא אבג'ד מבוסס-ערבית, והיא חדשה מאוד: היא פותחה ב-2014 על ידי צוות רוסי בראשות הערביסט ד"ר ויטאלי נאומקין, כפי שפרסם בספרו "Corpus of Soqotri Oral Literature". כתב מבוסס-ערבית זה סייע למספרי סיפורים של היסטוריה שבעל-פה לשתף פעולה עם חוקרים על מנת להביא אל הכתב ספרות נאמנה יותר למקורותיה.
חמש אותיות מיוחדות הוספו לסוקוטרית מעבר לאותיות הערביות, והותאמו להן גם צורות ליטון חדשות:
דוגמאות
הדוגמאות הבאות הן קופלטים/תקבולות המהוות את אבן הבניין הבסיסית בשירה פואטית ובשירים מולחנים בסוקוטרית.
הדוגמה הראשונה היא קטע הומוריסטי בשפה קלה על דייג קמצן:
תרגום:
הדוגמה הבאה היא שורה בשפה נגישה לרוב הסוקוטרים:
.pm
.pm היא סיומת האינטרנט בסן-פייר ומיקלון. סיומת זו מנוהלת על ידי AFNIC הצרפתי ושירותי הרישום נפתחו ב־6 בדצמבר 2011.
לשכת ראש ממשלת אוסטרליה רשמה כתובת URL מקוצרת בשם aus.pm לדף הפרופיל של ראש הממשלה הנוכחי.
בעלי דומיין בריטי לאחר הברקזיט
לאחר 1 בינואר 2021, תושבי בריטניה לא יוכלו לרשום תחומי PM חדשים. עם זאת, AFNIC הצהירה כי כל התחומים שנרשמו לפני 31 בדצמבר 2020 על ידי בריטים לא יבוצעו. בריטים רבים הרושמים דומיינים חדשים עקפו את מגבלות הרישום החדשות באמצעות שרת דומיין המוצע על ידי רשם דומיינים אירופי, בדרך כלל בתשלום.
זכוכית משוריינת
זכוכית משוריינת היא זכוכית מחוסמת המיועדת לבלום קליעים של תחמושת קלה שנורית לעברה. היא נראית זהה לזכוכית רגילה, אך בעוד שכדור בודד חודר בקלות דרך זכוכית רגילה, זכוכית משוריינת מסוגלת לעצור מספר רב של כדורים, כשהכמות נקבעת על פי עוביה ועל פי עוצמת הנשק שיורה לעברה.
מאפיינים
ייצור זכוכית משוריינת נעשית בתהליך ריבוד (למינציה), שעקרונו הוא הנחת שכבה של חומר תרמופלסטי מסוים (לרוב - פוליקרבונט) בין שתי שכבות של זכוכית רגילה. תהליך זה יוצר חומר עבה דמוי זכוכית, בעל גמישות גבוהה יותר מזאת של זכוכית רגילה. החומר התרמופלסטי בו משתמשים הוא חומר שקוף וקשיח ולעיתים מכונה Tuffak או Cyrolon. עוביה של זכוכית משוריינת הוא בין 7 מילימטרים ל-75 מילימטרים. כאשר כדור נורה על זכוכית משוריינת הוא ינקב את השכבה החיצונית של הזכוכית אך השכבה התרמופלסטית תספוג את אנרגיית הכדור ותמנע ממנו לחדור אותה דרך צידה השני.
יכולותיה של זכוכית משוריינת
היכולת של זכוכית משוריינת לעצור כדורים תלויה בעוביה, ומכיוון שכדור של רובה יפגע בזכוכית בעוצמה גדולה יותר מזו של כדור אקדח-יד פשוט, תידרש זכוכית עבה יותר לעצור כדור של רובה.
זכוכית משוריינת חד כיוונית
זכוכית משוריינת חד כיוונית קיימת גם היא, ובה צד אחד יעצור את הכדורים והצד השני יאפשר להם לעבור דרך הזכוכית. דבר זה מקנה יכולת לאדם הנמצא תחת מתקפה לתקוף בחזרה. סוג זה זכוכית משוריינת מיוצר על ידי ריבוד חומר שביר בחומר גמיש.
שמשות אלו מתאימות לרמות איום נמוכות במיוחד (אקדחים וכדומה) ובאיומים גדולים יותר אינן יעילות כלל. ירי הגנתי דרך השמשה הורס אותה ומפחית את עמידותה בפני ירי התקפי מבחוץ.
אופן הפעולה
כדי להבין טוב יותר את הצורך בזכוכית משוריינת חד כיוונית, ניתן לדמיין מכונית מצוידת בזכוכיות משוריינות חד כיווניות. אם אדם מחוץ למכונית יורה כדור על המכונית, הכדור יפגע בזכוכית השבירה קודם, והזכוכית תתנפץ סביב נקודת הפגיעה ותספוג את רוב האנרגיה ברדיוס גדול, כאשר, החומר הגמיש יספוג את שאר האנרגיה של הכדור ויעצור אותו. כדור שנורה מתוך המכונית יוכל בקלות לעבור דרך הזכוכית מכיוון שהכוח שהכדור מפעיל ממוקד בנקודה אחת דבר שגורם לחומר הגמיש להתגמש וכתוצאה מכך, הזכוכית תישבר בכיוון היריה. כתוצאה מכך החומר הגמיש ימתח כלפי חוץ עד למצב של ניקובו על ידי הכדור.
הזמן הזה
הזמן הזה הוא כתב עת למחשבה פוליטית, תרבות ומדע הרואה אור בהוצאת מכון ון ליר בירושלים. כתב העת ראה אור לראשונה באוגוסט 2018, הוא יוצא פעמיים בשנה ומופץ בכתשעים אלף עותקים למנויי עיתון "הארץ". מדי כשבוע מתפרסמים מאמרים חדשים באתר כתב העת.
כתב העת מוקדש לדיון ציבורי אינטלקטואלי בישראל, ומתפרסמים בו מאמרים מקוריים ותרגומים מכתבי עת בעולם. כתב העת עוסק בנושאים כגון דת וחילוניות, נאו-ליברליזם וכלכלה פוליטית, משבר האקלים, דמוקרטיה בישראל, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ציונות ולאומיות, פמיניזם, ספרות עכשווית ומגוון סוגיות פוליטיות, תרבותיות ומדעיות.
היסטוריה
כתב העת הושק תחילה בגרסה מקוונת. במאי 2020, ראה אור הגיליון הראשון של כתב העת אשר צורף לגיליון סוף השבוע של "הארץ". מודל הפצה זה הוא ייחודי בנוף כתבי העת הפוליטיים-תרבותיים החדשים, שלרוב נשענים על בסיס מנויים. כל גיליון כולל כחמישה מאמרים ומסות רחבי יריעה. עם הכותבים והחוקרים שמאמריהם התפרסמו בכתב העת נמנים חוה יבלונקה, הלל כהן, דני פילק, ראיף זריק, אברהם סלע, אורלי בנימין, אלי קוק, יפעת וייס, אסף שגיב, אריה דובנוב, ועוד. כתב העת מפרסם גם מאמרים מתורגמים, בין היתר של חוקרים כגון סמואל מוין, ננסי פרייזר, ליאורה בטניצקי, פנקג' מישרה, אנדריאה לונג-צ'ו, אדם קוצקו, יאן-ורנר מולר ואחרים.
אסף שטול-טראורינג היה העורך המייסד של הזמן הזה. כיום עורך את כתב העת עפרי אילני, ועורך המשנה הוא עמית לין. במערכת כתב העת חברים ראש מכון ון ליר שי לביא, חגי בועז, אסף דוד, כפיר כהן לוסטיג, טל כוכבי ויוכי פישר.
עמיר פרץ
עמיר ארמונד פרץ (נולד ב-9 במרץ 1952, י"ב באדר ה'תשי"ב) הוא פוליטיקאי ישראלי ויושב ראש דירקטוריון התעשייה האווירית לישראל. בעבר היה יו"ר מפלגת העבודה, סגן ראש הממשלה, שר הביטחון, השר להגנת הסביבה, שר הכלכלה והתעשייה, יושב ראש ההסתדרות החדשה וראש המועצה המקומית שדרות. היה חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה, "עם אחד" ו"התנועה".
ראשית חייו
פרץ למד בבית חינוך שער הנגב ובתיכון שדרות. בשנת 1970 התגייס לחיל החימוש ועבר קורס קצינים. שירת כקצין חימוש בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת סרן. ב-22 באפריל 1974 הגיע למעבר המיתלה לסייע לטירונים שהסתבכו באימון ונדרס על ידי נגמ"ש. הוא עבר תקופת אשפוז ושיקום שנמשכה כשנתיים, ולאחריה הקים משק במושב ניר עקיבא וגידל פרחים ושום.
פעילות פוליטית מקומית
בשנת 1983 נבחר כמועמד המערך לראשות המועצה המקומית שדרות. בחירתו לתפקיד החזירה את המערך לשלטון בעיר, לאחר שנות שלטון המפד"ל והליכוד. בעת כהונתו כראש המועצה הדגיש את החינוך בעיר ואת שיפור הקשרים עם תושבי הקיבוצים באזור.
העבודה
בשנת 1988 נבחר לכנסת ה-12 מטעם מפלגת העבודה וכיהן כחבר בין היתר בוועדת הכספים וועדת החוץ והביטחון. הוא נודע כחבר באגף היוני של המפלגה והיה חבר ב"מחנה רבין", חוג הכפר הירוק ובשמינייה. בכנסת ה-13 הוא היה יו"ר ועדת העבודה והרווחה ויו"ר הוועדה המשותפת לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. פרץ יזם את החוק לפיצוי נפגעי פרשת הגזזת.
בחירות להסתדרות
בשנת 1993 התמודד פרץ במקביל לכהונתו בכנסת על תפקיד מזכיר הסתדרות העובדים הכללית, אך הפסיד לחיים הברפלד. בשנת 1994 הקים עם חיים רמון את "סיעת רם" בהסתדרות וניצחו בבחירות. רמון נבחר למזכיר ההסתדרות ופרץ ליושב ראש האגף לאיגוד מקצועי. בנובמבר 1995 פרש רמון, ובמקומו נכנס פרץ לתפקיד היו"ר. בתפקידו התמודד פרץ עם משבר כספי חריף שהוביל לעיכוב משכורות לעובדי ההסתדרות וסכנת התפרקות כללית. בעקבות זאת נאלץ פרץ לפטר רבים מעובדי הארגון ולמכור נכסים.
בשנת 1997 זכה בבחירות הישירות לראשות ההסתדרות. בכהונתו בתפקיד ויתר על קבלת משכורת. פרץ נקלע לעימותים תכופים עם ממשלות ישראל בעקבות מדיניותן הנאו ליברלית, במיוחד בתקופת שר האוצר בנימין נתניהו. צעד בולט היה השתלטות הממשלה בשנת 2003 על כל קרנות הפנסיה ההסתדרותיות, שריחפה עליהן סכנה של פשיטת רגל, תוך ביטול אחיזתה של ההסתדרות בהן. צעד זה היה אחרון בסדרה של צעדים שהחלו קודם לכהונתו של פרץ, אשר הביאו להתפרקות ההסתדרות מנכסיה.
במקביל פרץ מילא בתפקידים ציבוריים נוספים, בהם יו"ר השדולה למען הנגב, חבר המועצה להשכלה גבוהה ויו"ר מועצת תנועות הנוער בישראל. ב-2 בינואר 2006, חודשיים לאחר שזכה בראשות מפלגת העבודה, פרש פרץ מתפקיד יושב ראש ההסתדרות והעביר את התפקיד לעופר עיני.
מפלגת עם אחד
במקביל לכהונתו כיו"ר ההסתדרות, פרש פרץ מהעבודה ב-25 במרץ 1999 עם חברי הכנסת אדיסו מאסלה ורפיק חאג'-יחיא, וייסד את מפלגת עם אחד. בבחירות לכנסת ה-15, שנערכו באותה השנה, זכתה המפלגה בשני מנדטים, ובבחירות לכנסת ה-16 בשלושה. בשנת 2005 התמזגה מפלגת "עם אחד" עם מפלגת העבודה, כאשר הדוחף העיקרי לאיחוד מצד מפלגת העבודה היה שמעון פרס.
יו"ר מפלגת העבודה
לאחר איחוד "מפלגת עם אחד" עם העבודה, התמודד פרץ על ראשות המפלגה בבחירות שהתקיימו ב-9 בנובמבר 2005, וניצח את שמעון פרס ובנימין בן אליעזר. פרץ זכה גם הודות לשיתוף פעולה עם פעילי ההסתדרות. יריביו במפלגה טענו שניצח בזכות "מפקד הארגזים". פרץ הוביל את המפלגה בבחירות לכנסת ה-17. הוא הדגיש את המצע החברתי של המפלגה, ובפרט את העלאת שכר המינימום. מפלגת העבודה זכתה ב-19 מנדטים ושמרה על כוחה. לאחר משא ומתן קואליציוני, נכנסה מפלגת העבודה לממשלת אולמרט, ופרץ מונה לסגן ראש הממשלה ולשר הביטחון.
בעקבות דרישותיו של פרץ במשא ומתן הקואליציוני לאחר הבחירות, החל מ-1 ביוני 2006 נקבע שכר המינימום בישראל ל-3,585.18 ש"ח, שהם 19.28 ש"ח לשעה, לאדם מבוגר. באפריל 2007 הועלה שכר המינימום ל-19.95 ש"ח לשעה, הורחב סל התרופות, צומצם כוחן של חברות כוח האדם ונחתם צו המחייב כל מעסיק בישראל לשלם בעבור ביטוח פנסיוני לכל עובד.
עמי אילון ואבישי ברוורמן, שלא מונו על ידי פרץ לשרים, הקימו קבוצה של מורדים בפרץ, שכונתה "הבונים", ובה היו גם דני יתום, מתן וילנאי וראש הממשלה לשעבר אהוד ברק, שלא היה אז חבר הכנסת.
שר הביטחון
מצע הבחירות של מפלגת העבודה בראשות פרץ היה בעיקרו חברתי, אבל פרץ קיבל בסופו של דבר את משרד הביטחון, ועל כך נמתחה עליו ביקורת. מתנגדיו טענו שפרץ חסר את הכישורים הדרושים לתפקיד. פרץ דרש וקיבל את משרד החינוך למפלגתו, ואמר כי זהו אחד התיקים החברתיים החשובים ביותר.
בתפקידו כשר הביטחון פרץ גיבה את הצמרת הביטחונית והמשיך במדיניות הסיכולים הממוקדים, אך לעיתים חלק על המלצותיה ונקט גישה פחות תוקפנית. לאחר התגברות שיגורי הרקטות הפלסטיניות לעבר ישראל, ובפרט על יישובי עוטף עזה ושדרות, אישר פרץ פשיטות ליישובים פלסטיניים ברצועת עזה והגביר את ההפגזות לעברה. מנגד, הוא הגדיל את מכסת הכניסה לפועלים פלסטינים ותמך בהגברת הסיוע ההומניטרי המוענק לפלסטינים.
בין אבני הדרך בתפקידו כשר הביטחון היו מלחמת לבנון השנייה, מבצע גשמי קיץ ברצועת עזה, קידום ההחלטה לבנות גדר בגבול הישראלי-המצרי, ההחלטה על המכינה הקדם-צבאית החילונית הראשונה, וכן פיתוח של דוקטרינת ההגנה על העורף במסגרת תפיסת הביטחון הלאומי באמצעות קידום פרויקטים, בהם פיתוח מערכות כיפת ברזל וקלע דוד, הקמת רשות החירום הלאומית (רח"ל) וההחלטה לתקצוב מרחבים מוגנים בכל המבנים בטווח של 40 ק"מ מרצועת עזה.
בסוף יוני 2006 נחטף החייל הישראלי גלעד שליט על ידי חמאס ובתגובה פתחה ישראל במבצע גשמי קיץ ברצועת עזה. ב-12 ביולי 2006 נחטפו 2 חיילים על ידי חזבאללה ובתגובה פתחה ישראל במלחמת לבנון השנייה, שבמהלכה הפגיז חזבאללה את ישראל בכ-4,000 רקטות קרקע-קרקע. בשני המקרים נקט פרץ, עם ראש הממשלה אהוד אולמרט, ובשיתוף עם הרמטכ"ל דני חלוץ, בקו מלחמתי ברור נגד חמאס וחזבאללה, במטרה לפגוע בטרור ולהשיב את החטופים. פרץ שלל תוכניות להפצצת תחנות כוח ומטרות תשתית אזרחית בלבנון והורה להתמקד בהפצצת יעדי חזבאללה.
באוגוסט 2006, בעקבות מלחמת לבנון השנייה, הקים פרץ ועדת בדיקה למלחמה בראשות אמנון ליפקין-שחק ובהשתתפות אלי הורוביץ, הרצל בודינגר ואילן בירן. הוועדה פורקה בטרם התכנסה, ובמקומה הוקמה ועדת וינוגרד. בעדותו בפני ועדת וינוגרד, ציין חלוץ כי פרץ הוא שהורה על הפצצת מאגרי רקטות פג'ר של חזבאללה בלילה הראשון ללחימה. זאת בניגוד להמלצת צה"ל לבצע פעולה זו בשלב מאוחר יותר של הלחימה, לאור שיעור הנפגעים האזרחיים הצפוי בה. שיעור הנפגעים בפועל היה נמוך מכפי שחזה צה"ל ולא הביא לעצירת המהלכים הצבאיים הישראליים. ראש הממשלה אולמרט אמר בעדותו כי אף אחד מהכשלים המהותיים שהתגלו לא נבע מתפקודו של פרץ. ועדת וינוגרד קבעה לגבי פרץ: "פרץ כשל בכך שלא ביקש דיון אסטרטגי של ממש, לפני היציאה למלחמה. כשל מרכזי היה שלא נתן תשומת לב מיוחדת להשלמת חוסר התמצאותו הברורה בנושאי משרדו, ולא נקט בצעדים שנועדו לפצותו על כך." הוועדה קבעה כי "כשל כזה של ציר כה מרכזי, ללא ספק החליש את יכולתה של המערכת בכללותה, לתפקד בצורה שקולה, אחראית ומקצועית." עם זאת, ציינה הוועדה, כי פרץ "גילה לעיתים תובנות שאנשים מנוסים ממנו לא גילו, והייתה לו תרומה משמעותית לדיונים ולהחלטות בנושא מטרות התקיפה, אלא שתובנותיו לא תורגמו בדרך כלל לסימני שאלה מהותיים באשר לאופן הפעולה וליעדיה." (עמ' 140 - 141)
בנושא היערכות העורף קבע דו"ח מבקר המדינה כי: "נמצא כי הטיפול בעורף במהלך המלחמה היה לקוי ביותר. דרגי הביצוע ובכלל זה ראש הממשלה, שר הביטחון, שרי הממשלה, הרמטכ"ל ומפקד פיקוד העורף, כל אחד על פי חלקו, כשלו באורח חמור בתהליכי קבלת ההחלטות, בהערכה ובביצוע הנוגעים לטיפול באוכלוסייה האזרחית שבעורף ולהבטחת שגרת חיים, ולמצער - מתן שירותים חיוניים לתושבי הצפון בעת המלחמה."
לאחר מלחמת לבנון השנייה, גברה הביקורת מימין ומשמאל על תפקוד הממשלה והצבא, ובהם על פרץ. חלק מהביקורת נסובה על כך שקיבל על עצמו את תיק הביטחון, ולא התעקש על תיק האוצר או על תיק חברתי אחר. פרץ התייחס לקריאות אלה בעדותו בפני ועדת וינוגרד. ב-28 במרץ 2007, בכנס פתיחת הקמפיין שלו לראשות מפלגת העבודה, הודיע פרץ כי אם ינצח בפריימריז ידרוש את תיק האוצר, אשר התפנה בעקבות פרשות השחיתות של אברהם הירשזון, בתמורה לוויתורו על תיק הביטחון.
בפריימריז לראשות מפלגת העבודה הגיע פרץ למקום השלישי. במקומו נבחר אהוד ברק לאחר שגבר על עמי אילון בסיבוב השני. ב-15 ביוני 2007, לאחר בחירתו של ברק, הודיע פרץ על התפטרותו מתפקיד סגן ראש הממשלה ושר הביטחון. הוא דחה את הצעתו של אולמרט לשמש שר בלי תיק בממשלתו וב-18 ביוני 2007 פינה את מקומו לברק.
הכנסת ה־18
בבחירות לכנסת ה-18 נבחר פרץ למקום העשירי ברשימת העבודה. הוא היה חבר בין היתר בוועדת החוץ והביטחון וכן יו"ר שותף בשדולה לקידום פתרון של שתי מדינות והפרדה בין ישראל לפלסטינים. הוא התנגד להצטרפות מפלגת העבודה לממשלה בראשות הליכוד, והודיע שלא יצטרף כשר לממשלת בנימין נתניהו. הוא הקים עם איתן כבל, וכן יולי תמיר ואופיר פינס (שפרשו מהכנסת) סיעת "מורדים", בתוך מפלגת העבודה, המתנגדים למהלכיה של הממשלה.
בספטמבר 2011 התמודד על ראשות מפלגת העבודה אך בסיבוב השני הפסיד לשלי יחימוביץ'. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה נבחר פרץ במקום השני בפריימריז של מפלגת העבודה והוצב במקום השלישי ברשימתה לכנסת, כשעיקר הדגש התקשורתי בבחירות המקדימות הושם על היריבות בינו לבין יושבת ראש המפלגה יחימוביץ' ביחס למועמדי המפלגה לכנסת ועל דרישתו שקמפיין המפלגה יכלול קו מדיני ברור, בנוסף לקו החברתי-כלכלי. כמו כן דרש הכרזה שמפלגת העבודה לא תצטרף לממשלה בראשות נתניהו. כשבוע לאחר מכן, ב-6 בדצמבר 2012, היום האחרון להגשת הרשימות בבחירות לכנסת התשע עשרה, הודיע פרץ כי יחבור למפלגתה של ציפי לבני, "התנועה", והתפטר מהכנסת. בראשית מרץ 2013 טענה יחימוביץ' כי פרץ חשוד בקניית קולות בפריימריז, אולם חקירה משטרתית בנושא העלתה שאין ראיות לכך.
השר להגנת הסביבה
בבחירות לכנסת התשע עשרה נבחר מטעם מפלגת התנועה בראשות ציפי לבני. המפלגה הצטרפה לממשלת נתניהו ופרץ מונה לשר להגנת הסביבה. בתקופת כהונתו ניסה לקדם את הצעת החוק להפחתת השימוש בשקיות פלסטיק, והיא עברה בקריאה ראשונה בכנסת. פרץ העביר את החלטת הממשלה לסגירת מיכל האמוניה במפרץ חיפה והעתקת המפעל לנגב, פרויקט "סביבה שווה" במגזר הערבי וטיפול בקופי חוות מזור. בנובמבר 2014 התפטר מהממשלה עקב אי התקדמות בתהליך המדיני. מאידך, הבהיר כי הוא נשאר חבר בסיעת התנועה בכנסת.
הכנסת ה־20 וה-21
לקראת הבחירות לכנסת העשרים שוריין ברשימת "המחנה הציוני" מטעם "התנועה". ב-31 במרץ 2015, לאחר פתיחת הכנסת וכוותיק מבין חבריה, כיהן שעות אחדות כיו"ר הכנסת הזמני, עד בחירתו של יולי אדלשטיין. בספטמבר 2015 הודיע פרץ על חזרתו למפלגת העבודה וערך בהמשך מסע חוצה ישראל שנקרא "אפיקים-אפקה-אופקים", אשר ביקש לחבר אזרחים מכל המגזרים. ביולי 2017 התמודד בבחירות המקדימות לראשות העבודה. הוא הוביל בסיבוב הראשון אך הפסיד בשני לאבי גבאי.
פרץ היה יו"ר ועדת המשנה להגנה על העורף של ועדת החוץ והביטחון וחבר בוועדה לקידום מעמד האישה. הוא יו"ר השדולה למעמד האדם העובד בישראל וכן ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-אוסטריה. בפברואר 2017 נבחר לסגן נשיא ארגון הפרלמנטים של מדינות הים התיכון וב-2019 נבחר שוב לתפקיד. שובץ במקום השישי ונבחר לכנסת ה-21, כשגם בה היה הוותיק שבחברים.
חזרה לראשות העבודה
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, התמודד פרץ בבחירות על ראשות מפלגת העבודה. הוא ניצח את סתיו שפיר ואיציק שמולי עם 47% מהקולות. פרץ חבר לראש מפלגת גשר, אורלי לוי-אבקסיס, תחת רשימה משותפת בשם העבודה-גשר, כשפרץ בראשה. בבחירות קיבלה הרשימה שישה מנדטים. באוגוסט 2019, גילח פרץ את שפמו, לראשונה לאחר עשרות שנים.
בבחירות לכנסת ה-23 העבודה-גשר חברה למרצ בראשות ניצן הורוביץ ורצו ברשימה משותפת בשם העבודה-גשר-מרצ. פרץ ואורלי לוי קיבלו את המקומות הראשונים ברשימה, אשר זכתה בכ-7 מנדטים, מתוכם 3 למפלגת העבודה. לאחר השבעת הכנסת ה-23 התפצלה הרשימה לשלושת חלקיה. לקראת הקמת ממשלת ישראל ה-35 חתם על הסכם קואליציוני עם מפלגת כחול לבן על כניסה לממשלת אחדות.
שר הכלכלה והתעשייה
ב-17 במאי 2020 מונה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש לשר הכלכלה והתעשייה. ביוני 2020 המליץ על הטלת היטל עד 17.25% על יבוא מלט, לשם הגנה על הייצור בארץ, אך שר האוצר ישראל כ"ץ סרב, כדי למנוע לטענתו עלייה במחירי הדירות. בדצמבר 2020 פורסם כי פרץ החליט לתת לחברת "כתר פלסטיק" מענק בסכום של כ-38 מיליון שקלים מהרשות להשקעות ולפיתוח התעשייה והכלכלה. מהלך זה ספג ביקורת כי 80% מהחברה בבעלות זרה.
בינואר 2021 נבחרה מרב מיכאלי לתפקיד יו"ר מפלגת העבודה, לאחר שפרץ לא התמודד על התפקיד. לאחר בחירתה דרשה כי פרץ ואיציק שמולי יתפטרו מתפקידיהם בממשלה. פרץ הודיע כי הוא פורש מהחיים הפוליטיים ומתפטר מהכנסת, אולם ימשיך להחזיק בתפקידו כשר עד להקמת ממשלה חדשה.
בפברואר 2021 חתם פרץ על רפורמה המקלה את מתכונת הבדיקות של המוצרים המיובאים לישראל, החוסכת למשק כ-300 מיליון שקלים.
פרישה מהפוליטיקה
לאחר פרישתו התמודד פרץ על תפקיד יושב ראש דירקטוריון התעשייה האווירית לישראל. באוקטובר 2021 פסלה ועדת גילאור את מועמדותו, עקב היותו חסר ניסיון עסקי בחברות ציבוריות והזיקה הפוליטית המשמעותית שבין פרץ לגנץ. עם זאת, אישר היועץ המשפטי לממשלה להצביע על המינוי, והוא אושר על ידי הממשלה.
תדמית ציבורית
כאשר התמודד פרץ על תפקיד יו"ר מפלגת העבודה בשנת 2005, נחשב על ידי הפרשנים לאנדרדוג, אך לאחר בחירתו לתפקיד זכה לסיקור תקשורתי חיובי ואוהד בעיקרו. בהמשך השתנתה הנימה התקשורתית והתרבו הביקורות השליליות כלפיו. אחד הנושאים שהופנו כביקורת כלפיו היה הקושי שלו לדבר באנגלית באופן שוטף, שאותו הפגין בנאום שהיה מושא ללעג. לאחר בחירתו לתפקיד שר הביטחון נמתחה ביקורת על מידת ההתאמה שלו לתפקיד. הביקורת גברה במלחמת לבנון השנייה ולאחר פרסום מסקנות ועדת וינוגרד. פרץ זכה ליחס תקשורתי עוין וללעג עם פרסום תמונה בה הוא צופה דרך משקפת סגורה בפברואר 2007.
עם זאת, עמיר פרץ הוביל את כניסת מערכת כיפת ברזל לשימוש מבצעי. למערכת זו היו הישגים משמעותיים בהגנה על העורף הישראלי בזמן הלחימה ברצועת עזה בין מבצע עופרת יצוקה למבצע עמוד ענן וגם במבצעים הצבאיים מול ארגוני הטרור לאחר מכן. בעקבות זאת פרץ זכה לאזכורים חיוביים בתקשורת כמי שנלחם על אישורה של המערכת כמערכת מבצעית. לאחר הישגיה של המערכת במבצע צוק איתן (2014) נשמעו שוב בתקשורת תשבחות דומות כלפי פרץ.
בבחירות לכנסת העשרים ושתיים גילח פרץ את שפמו, אותו גידל במשך כמה עשורים, והיה לסימן ההיכר שלו. לדבריו הוא עשה זאת מתוך התחשבות בציבור כבדי השמיעה והחירשים אשר מתקשים לקרוא את שפתיו. הוא הסביר שכעת "כל אזרחי ישראל יוכלו לקרוא את השפתיים שלי ולהבין - לא אשב עם נתניהו". בבחירות שלאחר מכן, בחירות לכנסת העשרים ושלוש, הצטרף פרץ לממשלת ישראל השלושים וחמש, ממשלת החילופים הראשונה בה הושבעו שני ראשי ממשלה: בנימין נתניהו ובנימין גנץ. כניסתו של פרץ לממשלה עוררה עליו ביקורת בקרב חלק מאנשי התקשורת.
חיים אישיים
לפרץ שני אחים, המבוגרים ממנו, ושלוש אחיות, הצעירות ממנו. אחותו, פלורה שושן, כיהנה כראש מועצת מצפה רמון בשנים 2006–2013.
Not Like the Movies
Not Like the Movies (בעברית: לא כמו הסרטים) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קייטי פרי, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Teenage Dream. השיר יצא לאור ב-3 באוגוסט 2010, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס, כסינגל שיווקי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-53 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
בשנת 2012, הוציאה פרי את האלבום Teenage Dream מחדש, תוך שהשיר נכלל בו ושם האלבום שונה ל-Teenage Dream: The Complete Confection.
הצלחה
כבר בשנת 2010, הצליח השיר להיכנס למצעד הבילבורד הוט 100, תוך שהגיע למקום ה-53 בשיאו. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה. בנוסף, נכנס השיר למצעד קנדה הוט 100, שם התברג במקום ה-41.
קליפ המילים של השיר שהועלה לערוץ היוטיוב של פרי, הצליח לצבור למעלה מ-15 מיליון צפיות.
יחסי ברבדוס–קנדה
יחסי ברבדוס–קנדה הם היחסים הבילטרליים שבין ברבדוס לבין קנדה. לברבדוס נציבות עליונה באוטווה וקונסוליה בטורונטו, ואילו לקנדה נציבות עליונה בברידג'טאון.